בשנת 1898, בעקבות ניצחונה במלחמת ארצות הברית–ספרד, קיבלה ארצות הברית את השליטה באי פוארטו ריקו לפי תנאי הסכם פריז – רק חודשים אחדים לאחר שקיבל מעמד אוטונומי מידי ספרד. המפלגה הלאומית של פוארטו ריקו הייתה ממובילי הקריאה למתן עצמאות לאי, וטענה כי הסכם פריז לא היה חוקי שכן ספרד כבר ויתרה על השליטה באי ולא הייתה רשאית להעביר את השליטה בו למדינה אחרת. במקביל תמכו מפלגות אחרות באי בהמשך הקשר עם ארצות הברית בצורה זו או אחרת.
בשנת 1950 קיבל הקונגרס של ארצות הברית חוק אשר הקנה לאי מעמד אוטונומי תחת שליטתה של ארצות הברית, והביא להקמת פרלמנט מקומי ובחירת מושל. המפלגה הלאומית הכריזה בתגובה על מרד באי, ומרידות חמושות אירעו במספר אתרים בו ודוכאו על ידי כוחות הביטחון המקומיים בסיועה של ארצות הברית. המורדים ניסו ללא הצלחה לרצוח את מושל האי. שני לאומנים פוארטוריקאים תושבי ארצות הברית אף הגיעו לוושינגטון ותקפו את שומרי הבלייר האוס, שבו התגורר אז נשיא ארצות הברית הארי טרומן, אך הוא עצמו לא נפגע.
ב-1952 תמך הנשיא טרומן בעריכת משאל עם באי, שבו תמכו 82% מהמצביעים בהמשך קיום המעמד המיוחד של האי תחת שליטת ארצות הברית.
תוכנית ההתקפה.
בראשית 1954 תכננה קבוצת לאומנים פוארטוריקנים לערוך התקפה על מטרה בוושינגטון על מנת להסב את תשומת הלב העולמית למתרחש במולדתם. הם בחרו כיעד בבית הנבחרים האמריקאי. הארבעה היו לוליטה לברון (Lolita Lebrón) – מנהיגת הקבוצה, רפאל קנסל מירנדה (Rafael Cancel Miranda), אנדרס פיגרואה קורדרו (Andrés Figueroa Cordero) ואירווינג פלורס רודריגס (Irving Flores Rodríguez). לברון עמדה בקשר מכתבים עם נשיא המפלגה הלאומית, פדרו אלביסו קמפוס, אך אין ראיה שהוא יזם את תוכנית ההתקפה.
הקבוצה החליטה לערוך את ההתקפה ב-1 במרץ 1954, יום הפתיחה של הוועידה האינטר-אמריקאית בקראקס שבוונצואלה, כדי למשוך את תשומת הלב של ארצות אמריקה הלטינית לשאלת עצמאות פוארטו ריקו.
ההתקפה.
בבוקר ה-1 במרץ 1954 נסעה הקבוצה ברכבת מניו יורק לוושינגטון כשחבריה חמושים באקדחים אוטומטיים. הם הלכו ברגל מתחנת יוניון לגבעת הקפיטול. קנסל הציע לדחות את ההתקפה אך לברון השיבה כי היא תבצע אותה לבדה. האחרים החליטו להמשיך אתה.
הקבוצה נכנסה ליציע האורחים באולם בית הנבחרים כשנשקם אתם. באולם התקיים באותה שעה דיון בנוכחות כ-240 מחברי הבית. הם צפו בדיון, ולאחר שלברון נתנה את האות, דקלמו הארבעה את תפילת האדון, ואז נעמדה לברון, צעקה "Viva Puerto Rico Libre!" (תחי פוארטו ריקו החופשית!) ופרשה דגל של פוארטו ריקו שהביאה עמה. אז פתחו הארבעה באש לעבר חברי בית הנבחרים. בסך הכל נורו כ-30 קליעים. לברון טענה לאחר מעשה שירתה כלפי התקרה וקורדרו טען שאקדחו נתקע.
מן היריות נפצעו חמישה מחברי בית הנבחרים. אחד מהם, הרפובליקני אלווין בנטלי ממישיגן, נפגע מקליע בחזהו ונפצע קשה, אך שרד. הפצועים הובהלו לבתי חולים והיורים נעצרו.
לאחר ההתקפה.
ארבעת התוקפים הועמדו למשפט פלילי בפני בית משפט פדרלי והואשמו בניסיון לרצח ובעבירות נוספות. ביוני 1954 מצא אותם חבר מושבעים אשמים, והשופט גזר על כל אחד מהם 50 שנות מאסר, המקסימום. בעקבות הליכים פליליים נוספים לקשירת קשר במדינת ניו יורק בהקשר לירי, נגזרו עליהם 6 שנים נוספות.
למחרת ההתקפה פשטה משטרת פוארטו ריקו על ביתו של פדרו אלביסו קמפוס תוך שימוש בגז מדמיע ועצרה אותו. הוא הואשם בקשר להתקפה בוושינגטון ובניסיון להפיל את הממשל בארצות הברית, למרות שלא הייתה כל ראיה למעורבות כלשהי מצידו בהתקפה. בימים הבאים נעצרו ברחבי האי 3,000 מתומכי העצמאות. קמפוס שוחרר מהכלא בנובמבר 1964 לאחר שבריאותו הידרדרה, ומת בשנה שלאחר מכן.
ב-1978 שוחרר קורדרו מהמאסר. בשנה שלאחר מכן העניק הנשיא קרטר חנינה לשלושת האחרים (הועלתה טענה שהחנינה ניתנה במסגרת עסקה לשחרורם מקובה של מספר סוכני CIA, שנעצרו שם באשמת ריגול; ארצות הברית הכחישה שנעשתה עסקה שכזו). השלושה שבו לפוארטו ריקו וזכו לקבלת פנים של גיבורים, לנוכח קהל של 5,000 איש שהמתין להם בנמל התעופה.
ריב הליצנים
ריב הליצנים (בצרפתית: Querelle des Bouffons או מלחמת הליצנים Guerre des Bouffons) היה השם שניתן לקרב בין תורות מוזיקליות יריבות, שהתנהל בפריז בין 1752 ל-1754. המחלוקת עסקה ביתרונות היחסיים של אופרה צרפתית בהשוואה לאופרה איטלקית.
הניצוץ שהבעיר את המריבה הייתה תגובת החוגים הספרותיים בפריז לביצוע האינטרמצו הקצר "השפחה הגברת" של ג'ובאני בטיסטה פרגולזי באקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז ב-1 באוגוסט 1752. את היצירה ביצעה להקה איטלקית נודדת של שחקנים קומיים, שנודעו בשם "בופוני", שפירושו "ליצנים", ומכאן השם שניתן למחלוקת. לא הייתה זו הפעם הראשונה ש"השפחה הגברת" בוצעה בפריז, אבל בפעם הקודמת, בשנת 1746, לא עוררה תשומת לב של ממש. הפעם, לעומת זאת, חוללה מלחמת מילים רבתי בין מגיני המסורת האופראית הצרפתית לתומכי המוזיקה האיטלקית. במחלוקת שנמשכה ממנה השתתפו מבקרי מוזיקה כמו ז'אן-ז'אק רוסו ופרידריך מלכיור גרים, שהיללו, יחד עם סופרים אחרים שהיו קשורים באנציקלופדיה הצרפתית, את האופרה בופה האיטלקית ותקפו את סגנונות הטרגדיה הלירית הצרפתית, סגנון שיצר ז'אן-בטיסט לולי והמשיכו בו מלחינים שהיו בחיים בתקופת ריב הליצנים, בהם המלחין הצרפתי ז'אן-פיליפ ראמו.
ז'ן דה מנשה
מריט ביירגן
הנחיה 2.5 של הפרקליטות
סמסונג גלקסי S5
Samsung Galaxy S5 (בעברית: סמסונג גלקסי אס 5) הוא טלפון חכם המהווה את מכשיר הדגל החמישי בסדרת סמסונג גלקסי S וממשיכו של סמסונג גלקסי S4 של סמסונג. המכשיר כולל מסך מגע 5.1 אינץ' ברזולוציית Full HD, מצלמת 16 מגה פיקסל, סורק טביעות אצבע, חיישן למדידת דופק, חיישן למדידת צעדים ומעבד במהירות שעון 2.5GHz .ובנוסף הוא גם עמיד במים. הגלקסי אס 5 הוכרז לצד השעונים והצמידים החכמים של סמסונג באירוע ה-Unpacked 5 שערכה סמסונג במסגרת תערוכת המובייל MWC בברצלונה ב-24 בפברואר 2014. המכשיר הושק בישראל ובעולם ב-11 באפריל 2014.
תכונות.
תוכנה.
המכשיר מגיע עם מערכת האנדרואיד 4.4.2 (KitKat), עם ממשק ה-TouchWiz של סדרת הגלקסי אשר עבר מעט שינויים לעומת גרסתו הקודמת, וכולל תכונות הקיימות בגלקסי S4, כגון Smart Stay, S-Voice ו-Smart Scroll. המכשיר החדש כולל גם סורק טביעות אצבע. בניגוד לקודמיו, הקשה ממושכת על מקש הבית תפעיל את Google Now, בעוד שהקשה כפולה תפעיל את S-Voice. למכשיר יש תמיכה בכל רשתות ה-LTE בעולם במדינות תומכות, וכן רשתות דור 3 ו-GSM הישנות יותר. בדצמבר 2014 החל המכשיר לקבל את העדכון לאנדרואיד לוליפופ באירופה, ובאפריל 2015 החל לקבל את העדכון גם במזרח התיכון ובישראל.
חומרה ועיצוב.
למכשיר יש מסך 5.1 אינץ' בטכנולוגיית Super AMOLED Full HD המספק צפיפות פיקסלים של 432ppi. חלקו הקדמי של המכשיר מצופה בזכוכית גורילה גלאס 3 עמידה בפני שריטות וגוף עמיד בפני מים ואבק בתקן , מצלמת 16 מגה פיקסל בגבו עם טכנולוגיה המתמקדת ב-0.3 שניות ומבזק LED, ו-2 מגה פיקסל בקדמתו. למכשיר החדש התווסף מצב צילום HDR ויכולת לראות את השפעת HDR בתמונה לפני שצולמה. כמו כן ישנה יכולת לשפר מחדש את מיקוד התמונה לאחר שצולמה. המכשיר יכול למדוד לחץ דם. למכשיר יש חיישן למדידת דופק וחיישן למדידת צעדים אשר נמצאים בצדו האחורי של המכשיר ליד המבזק ופועלים כשהאצבע נוגעת בהם זמן מה, סורק טביעות אצבע הנמצא בלחצן הבית ומאפשר לפתוח את הטלפון, לנעול יישומים מסוימים ולשלם בו במקום הקלדת מספר האשראי, זיהוי פנים ופקודות קוליות. בנוסף יכול המכשיר לזהות קולות של תינוק.
המכשיר כולל מעבד סנאפדרגון 801 מרובע ליבות במהירות 2.5GHz, או בדגם השני מעבד מתומן ליבות Exynos 5 Octa עם 4 ליבות 1.6GHz ו-4 ליבות במהירות 1.2GHz. הזיכרון הפנימי של המכשיר הוא 16 או 32GB הניתן להרחבה באמצעות כרטיס SD. למכשיר סוללה בנפח 2,800 מיליאמפר שעה, שכוללת מצב חיסכון קיצוני בסוללה שיכול להפוך את תצוגת המסך לשחור-לבן, לכבות את כל הקישוריות ולהפוך את המכשיר לשיחות ו-SMS בלבד. במצב זה עשרה אחוזים מהסוללה ייגמרו בתוך כיממה. גב המכשיר עשוי מפלסטיק פוליקרבונט מוקשח בגימור מנוקד ודמוי עור. המכשיר תומך ב-WiFi בתקן AC 802.11. בלוטות' 4.0, שבב NFC (תקשורת טווח אפס), חיישן אינפרא-אדום שיכול לשמש כשלט למכשירים שונים כגון טלוויזיה או מזגן, DVD ועוד. וחיבור Micro USB 3.0 לטעינה וחיבור למחשב. ממדיו של הגלקסי S5 הם: 142 מ"מ אורך, 72.5 מ"מ רוחב ו-8.1 מ"מ עובי, והוא נמכר בצבעים לבן, כחול, שחור וזהב. בדומה לקודמיו ה-Galaxy S3 וה-S4 המכשיר תומך בכיסויים חכמים.
עמידותו במים.
הגלקסי S5 עמיד במים ואבק. למרות זאת הוא לא עמיד במים לחלוטין וסמסונג מזהירה שאסור לעבור את ההגבלות הבאות:
ביקורות.
הדעות חלוקות לגבי הגלקסי S5. הביקורת הייתה שהגלקסי S5 אינו חדשני, ובסך הכל שדרוג קל לגלקסי S4. האכזבה נבעה מהשמועות שקדמו להשקה שציפו לעיצוב חדש לחלוטין, 3GB ראם, מעבד 64 ביט, ממשק חדש ורזולוציית 2560×1440. לעומת זאת היו ביקורות ששיבחו את ה-S5 על הביצועים של המעבד החדש, יכולות הצילום, וכן הגוף המוקשח שעמיד בפני מים, אבק ושריטות במסך.
פורט הדלנד
פורט הדלנד (באנגלית: Port Hedland) היא עיר נמל בצפון מדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. אוכלוסיית העיר מנתה 15,044 תושבים במפקד 2011. נמל העיר הוא הגדול ביותר באוסטרליה מבחינת כמות המטען בתפזורת שעובר דרכו.