מקס בר השתתף בין 1929 ל־1941 ב־84 קרבות מקצועיים מהם ניצח ב־72. 53 ניצחונות היו בנוק אאוט, בר הוא מהמתאגרפים הבודדים שהיו להם יותר מ־50 נוק אאוטים.
בר השתתף בכמעט עשרים סרטים וכן במספר תוכניות טלוויזיה. הוא היה גם תקליטן בתחנת הרדיו של סקרמנטו, ואף עסק זמן מה בהיאבקות. הוא שפט בתחרויות איגרוף והיאבקות, והיה זמן מה מנהל יחסי הציבור של זכיין מכוניות בסקרמנטו.
בנובמבר 1959 היה בדרכו חזרה מקרב איגרוף בו שפט בפיניקס, אריזונה, לביתו בסקרמנטו, שם היה אמור להשתתף בסרטוני פרסומת. בדרך עצר במלון רוזוולט בהוליווד, ובבוקר למחרת הוא חש ברע, הוא עוד הספיק להזעיק רופא, אך בסופו של דבר נפטר כתוצאה מהתקף לב. הוא נקבר במאוזוליאום סנט מרי, סקרמנטו.
על שמו של מקס בר קרוי פארק בליבמור, קליפורניה.
בר נכנס להיכל התהילה של האיגרוף ב־1968, להיכל התהילה העולמי של האיגרוף ב־1984 ולהיכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף ב־1995.
מקס בר פעם אמר: .
סרטיו.
בין הסרטים החשובים שמקס בר השתתף בהם:
הוריה סימה
הוריה סימה (ברומנית: Horia Sima; 3 ביולי 1907 – 25 במאי 1993) היה פוליטיקאי רומני, מנהיגה השני והאחרון של תנועת הלגיונרים הרומנית. ב-4–8 ביולי 1940 למשך ארבעה ימים מילא את התפקיד של שר התרבות והדתות בממשלה שבראשות יון ג'יגורטו ובספטמבר 1940-ינואר 1941 כיהן כסגן ראש ממשלת רומניה שהוכרזה ל"מדינה נציונל-לגיונרית" בראשות יון אנטונסקו.
ביוגרפיה.
סימה נולד בכפר מנדרה (Mândra) שבמחוז פגרש (Făgăraş), ממלכת הונגריה שבמסגרת אימפריה האוסטרו-הונגרית (בתחומי רומניה של ימינו). בין השנים 1926 ל-1936 היה סטודנט לפילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט, ולאחר מכן עבד כמורה לפילוסופיה בבית ספר תיכון.
כבר בשנת 1927 היה חבר התנועה הלגיונרית, ובשנת 1935, כאשר מנהיג הארגון יצר את המחוזות, מונה להיות אחראי על אזור באנאט.
בשנת 1938, בבית הכלא ברומניה, נרצחו בפקודת המלך מנהיג התנועה הלגיונרית, קורנליו זליה קודריאנו, ועוד קבוצה ממנהיגי התנועה. יתר מנהיגי התנועה, כולל הוריה סימה, נמלטו לגרמניה, שם התארגנה הנהגה החדשה והוריה סימה קיבל לתחום אחריותו את הקשר עם רומניה.
ביום 21 בספטמבר 1939, רצחה קבוצת לגיונרים רומנים, בהנהגת הוריה סימה שחזר לשם כך לרומניה, את ראש ממשלת רומניה באותו זמן, ארמנד קלינסקו. בינואר 1940 קיבל סימה, ששב לגרמניה, את הנהגת התנועה הלגיונרית, יחד עם קונסטנטין פפנצ'ה. במאי אותה שנה הסתנן סימה, יחד עם קבוצת לגיונרים, דרך יוגוסלביה אל רומניה, אך נעצר בכפר קרוב לגבול והועבר תחת משמר כבד לבוקרשט. לאחר חקירות ממושכות הוא שוחרר.
יון אנטונסקו, שתפס את השלטון ברומניה, קרא לתנועה הלגיונרית לשתף פעולה בהנהגת המדינה וסימה, שמונה להיות מנהיגה, התמנה לסגן ראש הממשלה, שני בבכירותו רק לאנטונסקו עצמו. התנועה הלגיונרית החלה במסע טרור נגד מתנגדיה ורודפיה בעבר וכנגד יהודי רומניה. המסע הגיע לשיאו במרד גלוי נגד הוראותיו של אנטונסקו.
בזמן מרד הלגיונרים בינואר 1941, העמיד אנטונסקו את היטלר בפני הברירה לבחור בינו לבין תנועת הלגיונרים, וכאשר היטלר העדיף את אנטונסקו, החליט זה להפריד בין התנועה הלגיונרית ובין הממשל. בהשפעת היטלר הותר לסימה לעזוב את רומניה לגרמניה שם נעצר, אך בזמן ששהה בגרמניה נשפט בהיעדרו ברומניה ונידון למוות, על מנת להבטיח את אי חזרתו.
ב-1942 ברח לאיטליה אך שם נתפס והוחזר לגרמניה.
באוגוסט 1944 החליפה רומניה צד במלחמת העולם השנייה וחברה אל בעלות הברית. סימה שוחרר ממעצרו, ובווינה בין דצמבר 1944 למאי 1945 עמד בראש ממשלת צללים רומנית פרו-נאצית. עם התקרבות הצבא האדום לווינה נמלט סימה מהעיר והשתמש בשם יוזף ובר ("Josef Weber").
בשנת 1946, ברומניה, שוב נשפט סימה בהיעדרו, בבית הדין העממי ונידון למוות בשנית.
לאחר המלחמה חי סימה בפריז, באיטליה ולבסוף בספרד של פרנקו, שם לימד באוניברסיטת ברצלונה. בזמן שחי מחוץ לרומניה המשיך בפעילות פוליטית אנטי קומוניסטית בקרב הפזורה הרומנית.
סימה נפטר ב-1993 במדריד ונקבר שם לצד אשתו אלוירה.
לוטננט
בצבאות רבים, לוּטֶנֶנְט (Lieutenant, נהגה בבריטניה ובקנדה: לֶפְטֶנֶנְט) היא דרגה של קצין זוטר. מקור המילה מצרפתית, שם משמעותה היא "מחזיק בעמדה". דרגה זו היא בדרך כלל הדרגה השנייה-מלמטה בסולם דרגות הקצין, מעל הדרגה הזוטרה ביותר, הנקראת במקרים רבים 'לוטננט שני' או 'לוטננט משנה' ומתחת לדרגת הקפטן.
קוד נאט"ו המקביל לדרגת הלוטננט הוא OF-1, כך שבצבאות שונים דרגת לוטננט נהוגה באחת המשבצות OF-1, OF-1a או OF-1b. בצבאות השונים לעיתים מתחלף מקום המונח "לוטננט" כמסמל את הדרגה הנמוכה יותר או זו שמעליה. כך לדוגמה, בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית דרגת לייטננט מקבילה ללוטננט משנה ברוב הצבאות, כך גם דרגת לויטננט בצבאות דוברי גרמנית. בצבאות מזרח אירופה בהן רוסיה, נהוגה דרגת לוטננט שלישית מתחת ללייטננט (מלדשי לייטננט).
דרגת סגן בצה"ל מקבילה לדרגת לוטננט בצבא האמריקאי ולדרגת לוטננט שני בצי האמריקאי. דרגת סרן בצה"ל מקבילה לדרגת לוטננט בצי האמריקאי.
בעולם דובר הערבית (מלבד מספר מדינות בצפון אפריקה) המונח המקביל ללוטננט הוא מֻלאזים, כאשר מֻלאזים אוול מקביל ללוטננט ראשון / סגן, ומֻלאזים מקביל ללוטננט שני / סגן משנה.
דרגות צבאיות.
ברוב הצבאות הסימול של לוטננט או לוטננט ראשון היא שני כוכבים או סימול נהוג באותו צבא. בארצות הברית דרגה זו מסומלת בארון כסוף ובצבאות רבים במזרח אירופה (היכן שישנה חלוקה לשלוש דרגות לוטננט במקום שתיים) הסימול הוא שלושה כוכבים. לוטננט משנה היא לרוב דרגת הקצונה הנמוכה ביותר ולפי זאת מסומלת בעזרת כוכב או סימול יחיד, בארצות הברית היא מסומלת בארון בצבע ארד.
לוטננט/לוטננט ראשון (OF-1a)
לוטננט משנה/לוטננט שני (OF-1b)
דרגות ימיות.
בחילות הים, ישנה חלוקה מעט נרחבת יותר של דרגות לוטננט. בהתאם למבנה הדרגות של הציים השונים, ישנם הדרגות: 'לוטננט מפקד' (דרגת תפקיד פיקודי), 'לוטננט ראשון' (דרגת תפקיד), 'לוטננט' ו-'לוטננט משנה'.
דרגות אוויר.
ברוב חילות האוויר בעולם, הדרגות תואמות את דרגות הצבא - כך שהחלוקה לדרגות לוטננט ולוטננט משנה תואמות את הדרגות המקבילות בצבא. בחיל האוויר המלכותי ומספר חילות אוויר ממדינות חבר העמים הבריטי, דרגת 'לוטננט טיסה' מקבילה לקפטן בצבא (בדומה לנהוג בדרגות הצי) והדרגות הזוטרות הן 'קצין טיסה' (המקביל ללוטננט בצבא) ו-'קצין טייס' (המקביל ללוטננט משנה).
לוטננט טיסה (OF-2)
לוטננט/לוטננט ראשון (OF-1a)
לוטננט משנה/לוטננט שני (OF-1b)
אבי שליים
אבי שליים (באנגלית: Avraham "Avi" Shlaim; נולד ב-31 באוקטובר 1945) הוא היסטוריון ישראלי-בריטי, פרופסור אמריטוס ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת אוקספורד וחבר באקדמיה הבריטית. שליים מזוהה עם הקבוצה המכונה "ההיסטוריונים החדשים".
קורות חייו.
אבי שליים נולד בבגדאד בשנת 1945, לאב שהיה יבואן של חומרי בניין. בשנת 1951 עלתה משפחתו לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
הישגיו בבית הספר בישראל היו נמוכים. הוא סיפר כי כאשר עבר את מבחני המיון, אמרה לו המחנכת שעבר רק בגלל ההנחות שעושים למזרחים. כדי להצילו ממה שנראה ככישלון מובטח שלחה אותו אמו בגיל 16 לאנגליה, שם התגורר אצל אחיו. הוא סיים שם את בית הספר התיכון בציונים גבוהים. בשנת 1964 חזר לישראל כדי לשרת בצה"ל.
שליים נשוי לנינתו של המדינאי הבריטי דייוויד לויד ג'ורג'. משנת 1966 הוא מתגורר באנגליה ומחזיק באזרחות כפולה, ישראלית ובריטית.
קריירה אקדמית.
לאחר שירותו בצה"ל חזר שליים לאנגליה ולמד היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג'. הוא התכוון להצטרף למשרד החוץ הישראלי, אך בתום לימודיו העדיף לקבל משרת מרצה במחלקה ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת רדינג. ב-1987 מונה לפרופסור באוניברסיטת אוקספורד.
ספריו.
קיר הברזל: ישראל והעולם הערבי.
הספר "קיר הברזל, ישראל והעולם הערבי" יצא לאור באנגלית בשנת 2000. מהדורה עברית (תרגום ראשון של ספר של שליים לעברית) ראתה אור בשנת 2005.
הספר סוקר את יחסי התנועה הציונית עם הערבים ובעיקר את יחסי מדינת ישראל עם מדינות ערב במאה העשרים. הוא מאמץ את הגישה שלפיה ישראל סירבה דרך קבע להצעות השלום מהצד הערבי. הדבר אירע לדעתו ב-1949 בהצעת חוסני זעים בסוריה, עבדאללה הראשון, מלך ירדן בשנת 1950, והצעת אנואר סאדאת ב-1971. השלום נכרת לבסוף רק ב-1979 עם מצרים, ב-1993 עם הפלסטינים וב-1994 עם ירדן.
המונח "קיר הברזל" לקוח ממאמרו של זאב ז'בוטינסקי משנת 1923, "על קיר הברזל". לטענת ז'בוטינסקי, המזור לחולשת הציונות מול הערבים מחייב את יצירתו של קיר ברזל מצד התנועה הציונית, ורק כשיסתמו בקיר את כל הפרצות, הקבוצות הערביות הקיצוניות תרדנה, ותעלינה הקבוצות הערביות המתונות, שאיתן ניתן יהיה לעשות שלום.
שליים גורס כי לא רק יורשיו האידאולוגיים של ז'בוטינסקי, כגון מנחם בגין, יצחק שמיר ובנימין נתניהו, התנהגו בהתאם לפרדיגמה זו, כי אם גם מנהיגי תנועת העבודה ובעיקר דוד בן-גוריון וגולדה מאיר. כל אלו קיימו את החלק הראשון של מאמרו של ז'בוטינסקי, אך התעלמו מחלקו השני. שליים גורס כי ישראל סירבה למשא ומתן דו-צדדי עם הערבים ובכלל זה ועידות בינלאומיות, מתוך חשש שתהיה נתונה בלחצים שבהם לא תוכל לעמוד, והדבר הביא להיווצרות ערוצי שיחות אלטרנטיביים, שהביאו לחתימת הסכמי אוסלו לבסוף.