השימוש בזעפרן ידוע כבר מימי קדם, הן לצורך בישום, לתיבול ולמרפא ואף ידוע כאחד ממרכיבי הקטורת. בימי הביניים התייחסו לזעפרן כאל סם המשרה אהבה, או כתרופה למחלת הנפילה ולטיפול בכאבי עיניים. במטבח נהוג להשתמש בו בעיקר כתוספת לתבשילים ומרקים שונים, למשל בהכנת ריזוטו איטלקי. הוא מהווה גם מרכיב מרכזי בליקר סטרגה. תבלין הזעפרן משמש גם בהכנת מאכלים פרסיים, כגון פאלודה ו"גלידה פרסית" המבוססת על התבלין ונקראת גם "גלידת זעפרן" (וגם בשמות נוספים: "גלידת פרח וזמיר", או "גלידת אכבר משטי" שהיה מוכר הגלידה שהמציא אותה). השימוש בזעפרן נפוץ גם במיני מאכלים הודיים, בנוסף לפרסיים. הזעפרן קשה להשגה, אך ניתן לרוכשו בחנויות ייעודיות או, לחלופין, לגדלו בעציץ אחרי השגת פקעות שלו.
זעפרן ותבלינים אחרים כמוקד לקולוניאליזם.
מימי הביניים עד העת החדשה התנהל סחר בזעפרן. ערכו של הזעפרן היה מהגבוהים בתבלינים - בתקופות מסוימות, מחירו השתווה אפילו לזה של הזהב. מקומות הגידול המרכזיים של הזעפרן היו בעיקר בקבוצות האיים שליד אוסטרליה (למשל באינדונזיה), בדרום אמריקה - ברזיל, וכן במספר איים באוקיינוס האטלנטי. השליטה באיים ובמשאב יקר הערך הגדל בהם הייתה נתונה בתחרות קשה בין המעצמות בתקופת הקולוניאליזם המוקדם. אנגליה נכנסה לשדה הסחר בתבלינים כבר בסוף המאה ה-15, יחד עם צרפת, אחרי הספרדים והפורטוגזים. האחרונים החזיקו בנתיבי הים המהירים ביותר למזרח והובילו במספר תחנות המסחר שברשותם במאה ה-16. הולנד נכנסה למאבק בשלהי המאה ה-17, והייתה המעצמה הימית הראשונה שיצאה מהמאבק הקולוניאליסטי על תבלינים מפני שאיבדה את מושבותיה למעצמות אחרות, או משום שהטריטוריות שבהן שלטה קיבלו עצמאות.
ב-1580 הוכרז על הסכם אי-התערבות בין ספרד לפורטוגל בשם "איחוד הכתרים הספרדי-הפורטוגלי", שהיווה מימוש של הסכם לא כתוב שהיה בתוקף כבר מראשית ייסוד מושבות התבלינים, וחילק את העולם לאזורי השפעה בין שתי המעצמות הימיות האיבריות. שליטתה של ספרד התמקדה במערב דרום אמריקה, במרכז אמריקה וגם ברצועת איים ליד מקסיקו, הפורטוגלים שלטו באופן מפוזר יותר במקומות כמו דרום-מזרח אמריקה, חופי אפריקה והודו. הולנד הסתפקה בתחילה בעיקר בשרשרת איים צפונית לאוסטרליה. הצרפתים השתלטו בעיקר בצפון מזרח אמריקה וצפון מערב אפריקה אך פעלו גם הם במרחב האוקייאני, בעיקר בפפואה -ניו גיני. האימפריה הבריטית עלתה בעוצמתה במהלך המאה ה-17 ועם הזמן השתלטה על שטחים בכל היבשות, מה שגרם להתנגשויות וחיכוכים בינה לכל שאר המתחרות האירופאיות. מרבית החיכוכים היו בין ההולנדים לבין האנגלים והתרחשו ברצועת איים צפונית לאוסטרליה במאה ה-18. תבלינים כמו הזעפרן היוו תירוץ וזרז למאבקי השפעה וסכסוכי סחר בין המעצמות, כשמתח שנוצר באוקיינוס השקט היה יכול להתבטא בקרב בדרום אמריקה.
ארצות גידול.
עיקר הגידול של הזעפרן הוא באיראן, מרוקו וספרד.
בשנים האחרנות נעשים ניסיונות לגדל את הזעפרן גם בוורמונט ארצות הברית ואפילו במושב בר גיורא, ופיתוח ישראלי בתעשיית פוד טק שאמור לייצר זעפרן במעבדה (באותה רמת איכות ביותר כמות ופחות מחיר) דבר שאם יצליח יכול להוביל למהפכה בכל מה שקשור לזעפרן בישראל ובעולם.
ג'סטין גטלין
ג'סטין גטלין (באנגלית: Justin Gatlin; נולד ב-10 בפברואר 1982) הוא אצן אמריקאי. הוא אלוף אולימפי (אתונה 2004), אלוף עולם (הלסינקי 2005 ולונדון 2017) בריצת 100 מטר ואלוף עולם (הלסינקי 2005) בריצת 200 מטר.
שיאו האישי של גטלין בריצת 100 מטר (9.74 שניות) מדרג אותו חמישי בכל הזמנים ושיאו האישי בריצת 200 מטר (19.57 שניות) מדרג אותו שישי בכל הזמנים בריצה זו.
ביוגרפיה.
גטלין נולד בברוקלין שבניו יורק ולמד בתיכון פנסקולה בפלורידה. בשנת 2000, בזמן שלמד באוניברסיטת טנסי, השיג גטלין תוצאה טובה בריצת 110 מטר משוכות. בשנתיים שהיה באוניברסיטה זכה בשישה תוארי אתלטיקה.
אלוף עולם ואלוף אולימפי.
ב-2003 הפך לאחד המזנקים הטובים בעולם, כשקטף את התואר העולמי בריצת 60 מטר באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם. שנה וחצי לאחר מכן, זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר באולימפיאדת אתונה (2004) בתוצאה של 9.85 שניות, לפני פרנסיס אוביקוולו מפורטוגל (9.86 שניות) ובן ארצו מוריס גרין (9.87 שניות). באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה בשתי מדליות זהב בריצות ל-100 ול-200 מטר והפך לאתלט השני בהיסטוריה שעושה זאת.
שיאן עולם.
ב-12 במאי 2006 בתחרות בקטר, השווה גטלין את שיא העולם של אסאפה פאוול מג'מייקה בריצת 100 מטר, כאשר רץ בתוצאה של 9.77 שניות. בתחילה פורסם כי גטלין קבע זמן של 9.76 שניות ושבר את השיא, אך בהמשך התברר שהזמן של 9.766 שניות עוגל בטעות כלפי מטה ולא כלפי מעלה.
פרשת האימרוץ.
ב-2006 הושעה גטלין ל-8 שנים מהשתתפות בתחרויות, בעקבות שימוש בסמים אסורים ושיאו העולמי נפסל. ב-31 בדצמבר 2007 הופחת עונשו ל-4 שנים לאחר שהצליח להפליל את מאמנו באמצעות מכשירי ציתות שנשא על גופו.
חזרה לתחרויות.
גטלין חזר להשתתף בתחרויות בשנת 2010 לאחר סיום ההשעיה שלו. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2011 זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.95 שניות, אחרי וולטר דיקס. באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית אותה שנה הוא סיים במקום 13 בריצת 100 מטר תוצאה של 10.23 שניות.
בתחרות שנערכה בדוחה, קטר בשנת 2012 קבע גטלין בריצת 100 מטר תוצאה של 9.87 שניות, מאית השנייה מהר יותר מאסאפה פאוול.
באליפות ארצות הברית לשנת 2012, זכה גטלין במקום הראשון בריצת 100 מטר לפני טייסון גיי, בשיא עולם לגילאי 30 ומעלה בשיא אישי חדש של 9.80 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה גטלין במדליית ארד. מדליית הכסף שהוענקה לנבחרת ארצות הברית:טרל קימונס, גטלין, טייסון גיי וראיין ביילי, עבור הישגה בריצת השליחים 4x100 מטר והשוואת שיא העולם של ג'מייקה דאז 37.04 שניות, נשללה עקב גילוי שימוש בחומרים אסורים של חבר הקבוצה טייסון גיי והוענקה לנבחרת טרינידד וטובגו ב-2014. מדליית ארד בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.79 שניות, אחרי יוסיין בולט שקבע שיא אולימפי חדש של 9.63 שניות ויוהאן בלייק (9.75 שניות) שניהם מג'מייקה.
באליפות העולם שנערכת במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה גטלין בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.85 שניות, אחרי יוסיין בולט (9.77 שניות) ולפני נסטה קרטר מג'מייקה (9.95 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.66 שניות, אחרי ג'מייקה (37.36 שניות) ולפני קנדה (37.92 שניות).
במאי 2015 קבע שיא אישי של 9.74 שניות בריצת 100 מטר בתחרות בדוחה שבקטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה זכה גטלין במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 19.57 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכה גטלין בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.80 שניות, אחרי יוסיין בולט (9.79 שניות) ולפני טרייבון ברומל בן ארצו ואנדרה דה גראס מקנדה שקבעו תוצאה של 9.92 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 19.74 שניות, אחרי בולט (19.55 שניות) ולפני אנסו ג'ובודוואנה מדרום אפריקה (19.87 שניות).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה גטלין בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.80 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 19.75 שניות. במשחקים עצמם, הוא זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.89 שניות, אחרי יוסיין בולט (9.81 שניות) ולפני אנדרה דה גראס (9.91 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בריצת 200 מטר בתוצאה 20.13 שניות, ולא העפיל לגמר.
אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה בלונדון אוגוסט 2017 זכה גטלין במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.92 שניות, לקול שריקות בוז של הקהל, לפני בן ארצו כריסטיאן קולמן (9.94 שניות) ויוסיין בולט (9.95 שניות) בריצתו האחרונה בריצה זו. עם נבחרת השליחים זכה במדליית כסף בריצת 4X100 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים שני בתוצאה של 9.89 שניות, לאחר כריסטיאן קולמן (9.76 שניות). עם נבחרת השליחים זכה במדליית זהב בריצת 4X100 מטר בשיא ארצות הברית של 37.10 שניות.
הירם מקסים
חירם סטיוונס מקסים
היירם סטיוונס מקסים
סרט ביוגרפי
סרט ביוגרפי (גם: ביוגרפיה קולנועית, ובהשאלה מאנגלית: בִּיוֹפִּיק – Biopic, הלחם של הצירוף Biographical picture) הוא סרט קולנוע או טלוויזיה הממחיז את חייה של דמות אותנטית, אדם או קבוצת בני אדם אמיתיים בעלי חשיבות היסטורית, שאותם מגלמים שחקנים. הסרט מתאר את חיי הדמויות, תוך שימוש בשמות אמיתיים והקפדה על דיוק היסטורי. אולם, ייתכנו שינויי פרטים מסוימים משיקולים אומנותיים של יוצרי הסרט, כגון: לצורך העצמת המתח בסיפור, הצגת האירועים מנקודת מבטה של הדמות הראשית, וכדומה.
סרט ביוגרפי לעומת דרמה היסטורית.
לרוב, סרט דרמה היסטורית יהיה דומה למדי לסרט ביוגרפי, אך בניגוד לסרט ביוגרפי בז'אנר זה מסתמכים פחות ופחות על הדיוק ההיסטורי ומתמקדים יותר במאורע ההיסטורי עצמו, לפעמים אפילו על ידי הצבת דמויות שמעולם לא התקיימו במרכז ההתרחשות כדי להדגיש דברים מסוימים מהאירוע ההיסטורי עצמו.
לעיתים נוטים לסווג סרטים תחת שתי הקטגוריות בגלל הדמיון הרב שבהן, ובאמת קשה למצוא את הגבול שבין סרט ביוגרפי לסרט דרמה היסטורי.
סרט ביוגרפי לעומת סרט תיעודי.