ב-1 בנובמבר 1994 נתן בית המשפט העליון את פסק דינו. טענותיה של שדולת הנשים נתקבלו ברוב דעות השופטים אליהו מצא ויצחק זמיר כנגד דעת המיעוט של השופט יעקב קדמי. בית המשפט העליון ביטל את המינויים של שלושת הדירקטורים אשר מונו תוך הפרת הוראות סעיף 18א לחוק החברות הממשלתיות. בית המשפט הורה לכל אחד מהשרים שבידם הופקדה הסמכות למינוי הדירקטורים לקיים מחדש את הליכי מינוי הדירקטורים תוך כיבוד ומימוש התכלית והחובה שעוצבה בתיקון לפקודת החברות, כלומר מתן ביטוי הולם לייצוגם של שני בני המינים.
השלכות פסק הדין.
בג"ץ פסק פסיקה פורצת דרך שיש לה השפעה בקידום מעמד הנשים והכרה בנחיצות השימוש בכלי של העדפה מתקנת לצורך תיקון תופעת האי שוויון של נשים בחברה הישראלית. בג"ץ אימץ את עקרון השוויון המעוגן בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ונתן לו מעמד-על בחברה ובמשפט בישראל ובכך בית המשפט הכיר בכך שהעדפה מתקנת היא אחת הדרכים הנחוצות כדי לקדם את אחד מהערכים החשובים לנו כחברה והוא השוויון בין המינים. פרופ' זאב סגל הביא פסק דין זה כדוגמה למקרה שבו "הביאה פסיקת בג״ץ ליישומה של חקיקת הכנסת שאחרת הייתה נשארת אות מתה". יופי תירוש הרחיבה בעניין זה:
עוד נקבע על ידי בג"ץ כי בחינת הייצוג ההולם תיעשה על פי מבחן התוצאה ואין די בכוונה טובה או בחיפוש פורמלי.
שדולת הנשים מציגה נתונים סטטיסטיים שנאספו על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת ב-2011. מתוך הנתונים עולה כי ישנו גידול מרשים בייצוג נשים במועצות המנהלים של חברות ממשלתיות. הגידול הוא שילוב בין שני תהליכים: עלייה בשיעור הנשים שמועמדותן הוגשה לוועדת המינויים כאשר מרדכי בן דרור מכהן כיושב ראש של הוועדה. הוועדה עסקה בבדיקת כשירותן של מועמדים בכירים לחברות ממשלתיות, ועדת בן דרור עמדה על המשמר ודחתה מינויים של גברים לדירקטוריונים שבהם לא כיהנו כלל נשים. ועלייה בשיעור הנשים שמינוין אושר על ידי הוועדה. יועצי/ות השרים/ות הפנימו את המסר ופנו לנשים שהיו קשורות בקשרי עבודה עם אותם שרים; או לנשים שלמיטב ידיעתם נמצאו בעמדה אסטרטגית שאפשרה להן להמליץ על נשים ראויות אחרות להגיש את מועמדותן; או ליועצת למעמד האישה, שתסייע להם ותספק רשימת שמות. נשים יזמו גם הן, יותר מבעבר, מגע עם שרים, בין במישרין ובין דרך "חברים" או "חברים של חברים" כדי לדרוש מינויים.
העמדה התקיפה שנקט בית המשפט העליון בסוגיה זו הייתה בעלת השפעה כמעט מידית על המינויים לחברות ממשלתיות
בג&quot;ץ מחויבות לשלום וצדק חברתי
בג"ץ 366/03 עמותת מחויבות לשלום וצדק חברתי נ' שר האוצר היא עתירה לבג"ץ שדנה בהליכים ובהגבלות המהותיים של הפגיעה בזכות לקיום בכבוד והוגשה כנגד הקיצוץ בקצבאות הבטחת הכנסה, שנעשה בחוק ההסדרים במשק המדינה. בטענה, כי השינוי שבוצע מהווה פגיעה בזכות החוקתית של מקבלי הגמלאות לקיום בכבוד. בג"ץ דחה את העתירה ברוב דעות, הואיל והבין את הזכות החוקתית לקיום בכבוד כזכות מצומצמת המתמצה בזכות לקיום בתנאים מינימליים בלבד.
רקע.
העתירה הוגשה על ידי עמותת מחויבות לשלום וצדק חברתי. הדיון בה אוחד עם דיון בעתירה נוספת, שהגישו האגודה לזכויות האזרח, התנועה למלחמה בעוני ושני עותרים פרטיים (בג"ץ 888/03). העתירות תקפו את חוקיותם של השינויים שבוצעו בחוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדיה התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2003), התשס"ג-2002. בין ההסדרים נכללה שורת תיקונים לחוק הבטחת הכנסה שבמסגרתם הוחלט על צמצום היקף גמלאות הבטחת הכנסה (בממוצע ב-30%). הטענה העיקרית שהועלתה נסבה סביב העובדה כי, צמצום הגמלה מהווה לפגיעה בכבוד האדם, ערך המעוגן בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו, התשנ"ב-1992.
בית המשפט דן בשאלה חוקתית בעתירה זו, והיא: האם פגע התיקון בחוק הבטחת הכנסה בזכות המעוגנת בזכות בחוק יסוד? התשובה לשאלה מפסק הדין היא שלילית.
טענות הצדדים.
טענות העמותה.
התיקון שנעשה בחוק ההסדרים יוביל את הזכאים לגמלה אל מתחת לסף תנאי קיום מינימלי הכרחי, ובכך נפגעת זכותם לקיום בכבוד. הקיצוץ שיעשה בגמלאות הבטחת ההכנסה בשילוב עם "גזרות" נוספות המוטלות על שכבת האוכלוסייה החלשה, יובילו אותם אל מתחת ל"קו העוני" ותאפשר להם קיום פיזי דחוק ומדכא. אין ספק כי, במצב זה נפגע כבוד האדם. פגיעה הסותרת את ערכיה של מדינת ישראל כמדינת רווחה. הפגיעה בכבוד האדם אינה מידתית ואין כל קשר וביסוס רציונלי לטענת המדינה, כי התיקונים שבוצעו בחוק יובילו את העידוד בזכאים לצאת למעגל העבודה.
מה גם, בטרם ביצוע התיקונים בחוק לא נבחנו אמצעים פוגעניים פחות והליך חקיקת החוק נעשה באופן חפוז, כאשר שונו בו עמודי תווך במערך הסוציאלי בישראל
חוק הבטחת הכנסה תכליתו להבטיח כי רמת הקיום של תושבי מדינת ישראל מעוטי-האמצעים לא תביא לפגיעה בכבוד האדם שלהם, אלא תאפשר להם להתקיים בכבוד ולהמשיך ולנהל אורח חיים תקין.
הקיצוץ שיעשה יוביל לפגיעה חמורה בכבודם ונוגד את חוק היסוד-כבוד האדם וחירותו.
טענות שר האוצר והמוסד לביטוח לאומי.
הזכות לכבוד מעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, והחובה המוטלת על המדינה היא: להגן על כבודו של האדם מפני מחסור בלבד. כלומר, חובת המדינה למנוע מחיה של אדם בתנאים חומריים משפילים ובמקרה זה, חובה זו לא הופרה. ככלל, הבטחת ההכנסה מהווה סיוע ותמיכה לשכבות החלשות, ואינה היחידה. על מנת לקבוע האם סיוע זה מקיים את חובתו לקיום אנושי יש לבחון את כלל השירותים הניתנים. לכן, ניתן להסיק כי הפחתה משיעור גמלה מסוימת אינה מהווה פגיעה בכבוד האדם. ההפחתה שבוצעה בגמלה נחוצה לצורך קיצוץ בתקציב המדינה, ומשלבת בתוכה מהלכים נוספים ובין היתר עידוד הזכאים ליציאה למעגל העבודה. גמלאות הבטחת ההכנסה הן אינן הערובה היחידה לשמירה על כבוד האדם, והקיצוץ שנעשה אינו מוביל לפגיעה אסורה בזכות חוקתית.
הכרעת בית המשפט.
ביום 12 בדצמבר 2005 ניתן פסק הדין מפיו של השופט אהרן ברק ובדעת רוב של שישה שופטים וכנגד דעתו של השופט אדמונד לוי, נדחתה העתירה אשר המשיכה וביססה את ההכרה העקרונית בזכות לקיום בכבוד כזכות חוקתית במסגרת .
הזכות לקיום בכבוד במדינת ישראל היא זכות חוקתית בעלת היבט "חיובי" מצומצם. כלומר, היא אינה מחייבת להעניק זכות לקבלת גמלה חודשית, לרבות גמלת הבטחת הכנסה. הדרך לבחון אם חוק פוגע בזכות יסוד חוקתית תעשה דרך מבחן התוצאה. במקרה זה תיקון החוק עומד במבחן התוצאה שהוא אישי, שכן לא ניתן לקבוע באופן גורף שקיצוץ בגמלאות הבטחת ההכנסה מהווה רשת ביטחון המגנה על הציבור הרחב.
בית המשפט העליון פסק ברוב דעות כי דין העתירה להידחות. שכן, העותרים לא הצליחו לשכנע כי התיקונים שבוצעו בחוק מהווים פגיעה בכבוד האדם. התשתית העובדתית שהוצגה על ידי העותרים לא הספיקה כדי לשכנע את בית המשפט כי מתקיימת פגיעה בכבוד האדם, וכי תיקוני החוק סותרים את ערכיה את מדינת ישראל.
ג'ורג' אוסבורן
ג'ורג' גדעון אוליבר אוסבורן (באנגלית: George Gideon Oliver Osborne; נולד ב-23 במאי 1971) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית, שכיהן כשר האוצר של בריטניה ממאי 2010 ועד יולי 2016.
אוסבורן היה חבר בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז טאטון בשנים 2001–2017. בשנת 2005, ניהל את הקמפיין לבחירתו של דייוויד קמרון לראש המפלגה השמרנית, ולאחר מכן היה לשר האוצר בממשלת הצללים של קמרון, תפקיד בו החזיק עד בחירתו של קמרון לראשות הממשלה בבחירות הכלליות בבריטניה, כאשר מונה לשר האוצר בממשלתו.
קורות חיים.
אוסבורן נולד בפדינגטון שבלונדון כגדעון אוליבר, ובגיל 13 שינה את שמו הפרטי לג'ורג' על שם סבו, שהיה גיבור מלחמה. הוא צאצא למשפחת אצולה אנגלו-אירית עשירה (סבתו קלריס הייתה יהודיה הונגריה, שהסתירה את מוצאה כל חייה; יהדותה התגלתה כשבנו של אוסבורן, תאו, ביקש להתחתן עם יהודיה אורתודוקסית). למד היסטוריה מודרנית בקולג' מגדלן של אוניברסיטת אוקספורד. כאשר בכוונתו היה לשמש כעיתונאי. הוא ניסה להתקבל ל"טיימס" ו"אקונומיסט" בה לא התקבל לאור חוות דעת של גדעון רקמן. אוסבורן החל לעבוד ב"דיילי טלגרף" לפני שהצטרף למרכז החקר "Conservative Research Department", ארגון של המפלגה השמרנית שבו נהפך לעומד בראש המחלקה הפוליטית. לאחר מכן נהפך ליועץ מיוחד עבור שר החקלאות והמזון ועבד במשרד פוליטי ברחוב דאונינג 10.
לאחר שלקח חלק בקמפיין של ראש הממשלה ג'ון מייג'ור בבחירות הכלליות של 1997, שבהן הובסו השמרנים לנוכח מהפך שהביא לקיצן של 18 שנות שלטון השמרנים על ידי מפלגת הלייבור כשטוני בלייר בראשה, כיהן אוסבורן כמזכיר וככותב נאומים עבור היושב ראש החדש של המפלגה השמרנית, ויליאם הייג.
בבחירות הכלליות שנערכו בממלכה המאוחדת ב-2001 התמודד אוסבורן לפרלמנט במחוז טאטון () שבצ'שייר, כדי לרשת את חבר בית הנבחרים העצמאי הפורש, מרטין בל. הוא נבחר ונהיה לחבר בית הנבחרים השמרן הצעיר ביותר. הוא מונה לראש מזכיר האוצר בממשלת הצללים של מנהיג המפלגה מייקל הווארד, בשנים 2004 ו-2005, לאחר שנבחר שוב בבחירות באותה שנה. לאחר בחירתו המחודשת הריץ את הקמפיין המוצלח של דייוויד קמרון לראשות המפלגה השמרנית. לאחר מכן קמרון מינה את אוסבורן לשמש כשר האוצר בממשלת הצללים שלו.
לאחר הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת ב-2010, בהן השמרנים בראשותו של קמרון ניצחו והרכיבו ממשלת קואליציה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית, מונה לכהן כשר האוצר בממשלתו של ראש הממשלה קמרון.