האסיפות אינן מתרחשות במועד קבוע, אלא מתכנסות כאשר מתעוררות בעיות או מחלוקות. הלויה ג'ירגה אינה מוגבלת בזמן, ולעיתים הפגישות מתארכות כיוון שההחלטות יכולות להתקבל רק פה אחד, והצגת הטיעונים עשויה להימשך מספר ימים. הנושאים הנידונים בלויה ג'ירגה מגוונים, ויכולים לכלול אסונות טבע, מדיניות חוץ, הכרזת מלחמה, אשרור סמכותם של מנהיגים והצגת רעיונות וחוקים חדשים.
ידוע כי באפגניסטן התקיימה הלויה ג'ירגה לפחות מאז תחילת המאה ה-18, אז עלו לשלטון השושלות ההותכית והדוראנית.
היסטוריה.
השבטים האריים הקדומים השתמשו בשיטה שלטונית בעלת שתי אסיפות: סימיטה ("simite") וסבהא ("sabhā"). הסימיטה (הפסגה) כללה את הזקנים ואת ראשי השבטים. המלך הצטרף גם הוא לאסיפות הסימיטה. אספת הסבהא הייתה מעין מועצה כפרית.
אפגניסטן.
להלן רשימה חלקית של כינוסי הלויה ג'ירגה באפגניסטן:
פקיסטן.
באפריל 2006, ראש ממשלת בלוצ'יסטן לשעבר, תאג' מוחמד ג'מאלי, הציע לארגן פגישה של הנשיא פרבז מושארף ולויה ג'ירגה בעניין השלום בבלוצ'יסטן. האספה התכנסה בקלאת בספטמבר 2006 כדי להכריז כי העניין ידון בבית הדין הבינלאומי בנוגע לריבונותם ולזכויותיהם של עמי בלוצ'יסטן.
חפרפרת לבנטית
חפרפרת לבנטית (שם מדעי: "Talpa levantis)" נקראת גם חפרפרת הים השחור, היא מין חפרפרת במשפחת החפרפרתיים, החפרפרת הלבנטית מצויה בארמניה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, רוסיה, איראן וטורקיה.
החפרפרת ניזונה מחסרי חוליות כמו חרקים.
תת-מינים.
תת-המינים של החפרפרת לבנטית הם:
חוק שירות הציבור (מתנות)
חוק שירות הציבור (מתנות), תש"ם-1979, שנחקק בכנסת התשיעית, מסדיר קבלת מתנות בידי עובדי הציבור. החוק אושר בכנסת ב-24 באוקטובר 1979, ונכנס לתוקף ב-1 במאי 1980.
תמצית החוק.
עובד הציבור מוגדר בחוק כמי ש"נושא משרה או תפקיד מטעם המדינה, לרבות חייל כמשמעותו בחוק השיפוט הצבאי". החוק חל על עובדי הציבור, וכן על בעלי משרות ותפקידים מטעם רשויות מקומיות, מועצות דתיות, ועל עובדי קופות חולים ובתי חולים ציבוריים, ביחס למתנה הניתנת להם מאת יצרן, יבואן או ספק של תכשיר, כהגדרתו בפקודת הרוקחים, או של ציוד רפואי (על עובדי בתי החולים הממשלתיים חל החוק במלוא היקפו, כעל יתר עובדי המדינה). בהתאם לצו שירות הציבור (מתנות) (החלת החוק על עובדים ציבוריים אחרים), תשמ"ז-1987, החוק חל גם על בעלי משרות ותפקידים מטעם גופים שהוקמו בחוק ומטעם חברות ממשלתיות.
מתנה מוגדרת בחוק כ"הקניית נכס שלא בתמורה או מתן שירות או טובת הנאה אחרת שלא בתמורה".
בטרם חקיקת החוק המצב היה, על פי דברי ההסבר להצעה, כי: "קבלת מתנה הניתנת לעובד הציבור שלא בעד פעולה הקשורה בתפקידו - אינה בגדר עבירה ואיננה גוררת אחריה ענישה, ואף אין לגוף הציבורי שמטעמו פועל עובד הציבור כל זכות על המתנה. כלל זה חל אפילו ניתנה המתנה למקבלה באשר הוא עובד הציבור, והוא - כל עוד אין קשר בין המתנה לבין פעולה של עובד הציבור הקשורה בתפקידו.".
החוק קובע כי "ניתנה לעובד הציבור באשר הוא עובד הציבור מתנה – בין בישראל ובין בחוץ לארץ, בין שניתנה לו עצמו ובין שניתנה לבן זוגו החי עמו או לילדו הסמוך על שולחנו – ועובד הציבור לא סירב לקבלה ולא החזירה לנותנה לאלתר, תקום המתנה לקנין המדינה; ובמתנה שאין בה קנין חייב עובד הציבור לשלם לאוצר המדינה את שוויה". החוק מתיר קבלת מתנה במקרים הבאים:
עובד הציבור שקיבל מתנה מתוקף היותו עובד ציבור חייב להודיע על כך, ואם הפר ביודעין חובה זו, דינו – קנס פי שלושה משווי המתנה. בג"ץ הבהיר בעניין זה:
עובד הציבור רשאי לבקש היתר להקנות לו מתנה שקיבל, ואולם לא יינתן היתר להקניית מתנה למקבלה, אם יש למתנה ערך בעבור המדינה מלבד ערכה הכלכלי, או אם יש בהקנייתה לעובד הציבור משום חשש לפגיעה בטוהר המידות; קבלת היתר זה מותנית בתשלום לאוצר המדינה.
החוק אינו בא לגרוע מסימן ה׳ לפרק ט׳ לחוק העונשין, העוסק בעבירות שוחד (כלומר ייתכן שקבלת מתנה בידי עובד ציבור תיחשב לא רק להפרה של החוק שלפנינו, אלא גם לקבלת שוחד).
כללים נוספים למימוש החוק נקבעו בתקנות שירות הציבור (מתנות), תש״ם-1980.
היסטוריה חקיקתית.
ממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות מנחם בגין אישרה ב-29 בינואר 1978 את הגשת הצעת החוק לאישור הכנסת, והצעת החוק מטעם הממשלה פורסמה בקובץ "הצעות חוק" ב-6 בפברואר 1978. החוק אושר בכנסת ב-24 באוקטובר 1979, ונכנס לתוקף ב-1 במאי 1980. דברי ההסבר להצעת החוק מציינים:
ב-7 במרץ 1987 נכנס לתוקף צו שירות הציבור (מתנות) (החלת החוק על עובדים ציבוריים אחרים), תשמ"ז-1987, המחיל את החוק חל גם על בעלי משרות ותפקידים מטעם גופים שהוקמו בחוק ומטעם חברות ממשלתיות.
בתיקון לחוק שאושר בכנסת ב-23 באוקטובר 2001 נוספה לחוק ההרשאה לעובד הציבור לבקש היתר להקנות לו מתנה שקיבל (סעיף 2(א1) לחוק).
במסגרת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2006), התשס"ו-2006, הוחל החוק, החל מ-1 בספטמבר 2006, גם על עובדי קופות חולים ובתי חולים ציבוריים, ביחס למתנה הניתנת להם מאת יצרן, יבואן או ספק של תכשיר, כהגדרתו בפקודת הרוקחים, או של ציוד רפואי.
עונת 2011/2012 בליגה האדריאטית
עונת 2011/2012 בליגה האדריאטית הייתה העונה ה-11 של תחרות לקבוצות כדורסל. בתחרות השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 2 קבוצות, קרואטיה - 4 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - 2 קבוצות, סרביה - 4 קבוצות, מונטנגרו - קבוצה בודדת בנוסף לכך להשתתף בעונה זו הוזמנה קבוצה מישראל.
המשחק הראשון התקיים ב-8 באוקטובר 2011 ותחרות הסתיימה ב-30 באפריל 2012. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
התחרות כללה העונה הסדירה (26 סיבובים) ושלב הפיינל פור.
העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב מישראל, בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם הראשונה והיחידה (נכון לשנת 2017) שקבוצה לא מהמדינות של יוגוסלביה לשעבר זכתה תואר.
לראשונה בכל הפרסים של השחקנים המצטיינים זכו שחקנים מקבוצה אחד.
פיינל פור.
המשחקים נערכו בהיכל יד אליהו, תל אביב
בעקבות הזמן האבוד
בעקבות הזמן האבוד (בצרפתית: À la recherche du temps perdu; בתרגום מדויק יותר: "בחיפוש אחר הזמן האבוד") היא סדרה של שבעה רומנים שכתב מרסל פרוסט, המהווים את יצירתו העיקרית. ביצירה זו הגיבור הראשי הוא הזיכרון האנושי, שבו הכול נשמר, מתעבד ומתפרש.
פרוסט מת לפני שהספיק לעבור על הטיוטות והתיקונים לספריו המאוחרים, ושלושת האחרונים פורסמו לאחר מותו.
רקע.
פרוסט הגיש את ספרו, "בצד של סוואן" (החלק הראשון של "בעקבות הזמן האבוד"), להוצאת Nouveau Revue Francais, אך אנדרה ז'יד, שעמד בראשה, דחה אותו וכך גם הוצאות לאור נוספות. פרוסט פרסם את הכרך הראשון על חשבונו. בהמשך קנה Gaston Gallimard, הבעלים של ההוצאה לאור La Nouvelle Revue Française, את הזכויות של הפרסום ופרסם בעצמו את כל ההמשכים.
חרף קבלת הפנים הצוננת, הספר זכה להכרה מתעצמת ומופיע במקום השני ברשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד, במקום השמיני ברשימת עשרת הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים של טיים מגזין וגם במקום הראשון ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים.
המחזור כולל שבעה ספרים, שנכתבו בגוף ראשון וכוללים חומר אוטוביוגרפי של פרוסט. הספרים קשורים ומהווים מחזור אחד, אך אפשר לקרוא אותם בנפרד. אלה מרכיבי המחזור:
מחזור זה של שבעה רומנים, הכוללים כ-3,200 עמודים ויותר מ-2,000 דמויות, הניעו את גרהם גרין לומר כי פרוסט היה "הנובליסט הגדול של המאה ה-20", ואת סומרסט מוהם לקרוא לו "יצירת הבדיון הגדולה ביותר עד היום".
Sua Cara
Sua Cara (באנגלית: Your Face, ובעברית: הפנים שלך) הוא סינגל של הרכב המוזיקה האלקטרונית האמריקאי מייג'ור לייזר, בשיתוף הזמרות הברזילאיות אניטה ופאבלו ויטאאר.
השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2017, תחת חסותן של חברות התקליטים מאד דיסנט ומוזיקת בגלל, כסינגל השני מתוך המיני-אלבום הרביעי שלהם, Know No Better.
במצעדים זכה השיר להצלחה מתונה כאשר נכנס בשיאו היישר אל המקום ה-49 במצעד הברזילאי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ שיצא לסינגל זכה להצלחה עולמית, וביומו הראשון ביוטיוב מונה הצפיות שלו עמד על למעלה מ-25 מיליון צפיות. דבר אשר הופך אותו לקליפ השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים ב-24 שעות ביוטיוב, ול-9 הנצפה ביותר בכל הזמנים סביב כל פלטפורמה אינטרנטית אפשרית. דבר בולט נוסף שהצליח לעשות הוא שהפך לווידאו קליפ ה-20 שהגיע הכי מהר ל-100 מיליון צפיות.
נכון לאוקטובר 2017, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-200 מיליון צפיות. הקליפ צולם במדבר, בו ניתן לראות את אניטה ופאבלו רוקדות וזזות בקצב אחיד לצלילי המוזיקה, כשברקע אופנוענים נוסעים סביבן במהירות רבה ומפזרים אבק לכל עבר.
נהר צהוב
כיף (פירושונים)
Process Monitor
פרוסס מוניטור (אנגלית: Process Monitor) היא תוכנה חופשית, פותחה על ידי Sysinternals ומותאמת בעבור מערכות ההפעלה חלונות, מבית מיקרוסופט ואינה דורשת התקנה. התוכנה עוקבת אחר שינויים שנעשים במערכת הקבצים ובעורך הרישום וכן באיתור באגים של מערכת ההפעלה.
פרוסס מוניטור הייתה מפוצלת לשתי תוכנות נפרדות FileMon ו-RegMon, שמוזגו לתוכנה אחת. הגרסה העדכנית ביותר הניתנת להורדה, היא גרסה 3.31 שוחררה בתאריך 29 באוגוסט 2016.
התוכנה מאפשרת למשתמש לעקוב אחר שינויים במערכת הקבצים ועורך הרישום ומציגה מידע מפורט ומדויק כגון:
Sim ou Não