רנסוקה איסוגאי (ביפנית: 磯谷 廉介 - "איסוגאי רנסוקה"; 3 בספטמבר 1886 - 6 ביוני 1967) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך הכיבוש היפני של הונג קונג כיהן כמושל הונג קונג בין ה-20 בפברואר 1942 ועד ה-24 בדצמבר 1944.
קורות חיים.
איסוגאי נולד במחוז היאוגו, ולמד באקדמיה הצבאית הקיסרית, אותה סיים בשנת 1904. לאחר מכן למד במכללת הצבא היפני.
בין השנים 1928–1930 פיקד על גדוד חיל הרגלים השביעי. בין השנים 1931–1937 כיהן בתפקידי מטה בצבא יפן, ועם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937 החל לפקד על הגדוד העשירי של חיל הרגלים בסין.
בשנת 1938 עבר למנצ'וקוו וכיהן כראש המטה צבא קוואנטונג. בעקבות כישלונו בקרב חלקין גול נקרא בשנת 1939 לשוב ליפן והוצא לגמלאות.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה בזירת האוקיינוס השקט, בדצמבר 1941, נקרא איסוגאי בשנת 1942 לשוב לשירות צבאי, וב-20 בפברואר 1942 מונה לתפקיד מושל הונג קונג מטעם שלטונות הכיבוש היפני ובהמלצת ראש ממשלת יפן הידקי טוג'ו.
במהלך כהונתו כמושל הונג קונג הייתה המושבה הבריטית הכבושה נתונה לממשל צבאי. איסוגאי מיקם את מפקדתו במלון פנינסולה שבחצי האי קאולון. בתקופה זו היה מצבה הכלכלי של המושבה הכבושה בשפל, ורבים מתושביה סבלו מרעב. מתקפות אוויריות של חיל האוויר של ארצות הברית, אינפלציה שנגרמה בשל השימוש בין צבאי יפני ומחסור בדלק הביאו להפסקת התחבורה הציבורית במושבה ועצירת המסחר בה.
בשל מצבם של תושבי הונג קונג, היה איסוגאי שנוא על ידי תושביה. במטרה לשפר את המורל ייסד איסוגאי את מנהג מרוצי הסוסים מדי יום ראשון - מנהג הקיים עד ימינו. כמו כן, בתקופתו שופץ בית הממשלה של הונג קונג ונוספו לו אלמנטים אדריכליים יפנים.
איסוגאי פרש מתפקידו כמושל ב-24 בדצמבר 1944 ושב ליפן. בתום המלחמה נאסר, ונשפט בבית הדין הסיני הצבאי לפשעי מלחמה בנאנג'ינג. איסוגאי נידון למאסר עולם אולם שוחרר בשנת 1952 והורשה לשוב ליפן. הוא נפטר בשנת 1967.
קריסטוס פאפאדימיטריו
מסגד אל-ג'ארינה
מתחם הפאשה
אל-פאשה
רצח פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי (1964)
רצח פעילי זכויות האזרח הוא אירוע בו נרצחו שלושה צעירים במיסיסיפי בשל פעילותם להפסקת ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה במדינות דרום ארצות הברית.
רציחתם של ג'יימס צ'ייני (אפרו-אמריקאי בן 21 ממרידיאן, מיסיסיפי), אנדרו גודמן (יהודי בן 20, סטודנט לאנתרופולוגיה מניו יורק) ומייקל שוורנר (יהודי בן 24, פעיל בקונגרס לשוויון גזעי מניו יורק), על ידי כנופיה לבנה מקומית של הקו קלוקס קלאן, סימלו את הסיכונים של הפעילים בדרומה של ארצות הברית בפרויקט "קיץ החירות", שנועד לרשום אפרו-אמריקאים כמצביעים על מנת להעניק להם כוח פוליטי במיסיסיפי. מקרה זה גם הבליט גם תרומתם של היהודים בתנועה לשוויון האזרח, ותגובת הזעם הציבורית תרמה להעברת חוק זכויות האזרח (1964) וחוק זכות ההצבעה (1965).
הרצח.
רצח שלושת הצעירים התבצע זמן קצר לאחר חצות ב-21 ביוני 1964, כאשר יצאו לחקור את שריפתה של כנסייה שתמכה בפעילות זכויות האזרח. ג'יימס צ'ייני היה פעיל של תנועת חירות מקומית במרידיאן, מייקל שוורנר היה מתאם CORE (קונגרס לשוויון בין-גזעי) מניו יורק ואנדרו גודמן, אף הוא מניו יורק, התנדב לתנועה במהלך חופשת הקיץ שלו. שלושת הצעירים בדיוק סיימו הכשרה בת שבוע בקמפוס של הקולג' המערבי לנשים (כיום חלק מאוניברסיטת מיאמי) באוקספורד, אוהיו, בנוגע לאסטרטגיות שיעזרו לאפרו-אמריקנים להשתתף בהצבעות הדמוקרטיות.
במהלך היום, שלושת הצעירים שמו פעמיהם ללונגדייל, מרחק 50 מייל ממחוז נשובה. זאת על מנת לבחון את הריסותיה של כנסיית הר ציון שהייתה שייכת לכנסייה המתודיסטית המאוחדת, בה נהגו פעילי זכויות האזרח לקיים פגישות. כנסייה זו נשרפה חמישה ימים קודם להגעתם של הצעירים.
בעוד לוח הזמנים המדויק שלהם דווח לפעילים אחרים של זכויות האזרח בהתאם לנוהלי האבטחה שלהם, אך מספר לוחית הרישוי של רכבם נרשם על ידי חברי הקו קלוקס קלאן במרידיאן.
מאוחר יותר עצר ססיל פרייס, סגן השריף של מחוז נשובה, ובעצמו חבר האבירים הלבנים של הקו-קלוקס-קלאן, את רכבם של שלושת הצעירים. הוא עצר את צ'ייני באשמת נהיגה במהירות מופרזת של 35 מייל מעל המותר, שעה שהחליף צמיג ברכב. כמו כן נעצרו גם שוורנר וגודמן "לצורך חקירה".
צ'ייני, גודמן ושוורנר לא קיבלו את הזכות להשתמש בטלפון כל זמן שהותם במעצר. כאשר פעילי הארגון ניסו לאתרם בכלא של מחוז נשובה, קיבלה המזכירה במקום הוראה להכחיש את הימצאם במעצר ולדווח כי שלושת הצעירים אינם נמצאים ברשות המשטרה. הצעירים הוחזקו שעות בבידוד כאשר בזמן זה פרייס ושותפיו חברי הקלאן התאספו ותכננו כיצד להרוג אותם.
בעוד הצעירים ממתינים לשחרורם, הקים הקלאן מארב על הכביש חזרה למרידיאן. צ'ייני עצמו נקנס ב-20$ ושלושת הצעירים קיבלו הוראה לעזוב את המחוז. פרייס עקב אחריהם עד לפאתי העיר ואז עצר אותם שוב. הוא החזיק בהם עד שרוצחי הקלאן הגיעו. הם נלקחו למקום מבודד בו הוכה צ'ייני ושלושת הצעירים נורו למוות. הרכב נגרר לביצת בוגיו צ'יטו והועלה באש, וגופותיהם של השלושה נקברו בסכר עפר במקום. ביוני 2000 פורסם דוח הנתיחה שלאחר המוות שהוסתר משנת 1967. הדוח קבע כי ידו השמאלית של צ'ייני הייתה שבורה במקום אחד ואילו ידו הימנית הייתה שבורה בשני מקומות. אובחנו גם שבר נוסף במרפק השמאלי ופגיעה נוספת באזור המפשעה. פתולוג שבחן את הגופות לבקשת המשפחות קבע כי לצ'ייני הייתה גם לסת שבורה וכתף ימין מרוסקת שלא הוזכרו בדוח הנתיחה שלאחר המוות. צילומי הנתיחה וצילומי רנטגן רלוונטיים הושמדו ולכן פגיעות אלה לא יכלו להיות מאושרות.
התגובה לרצח.
היעלמות שלושת הצעירים גררה סערה שגרמה לנשיא ארצות הברית דאז, לינדון ג'ונסון, להכריח את ג'יי אדגר הובר וה-FBI לחקור את המקרה. בשל סלידתו מארגוני זכויות האזרח התנגד הובר לדרישת הנשיא, עד שזה איים עליו בעקיפין בפעולת תגמול פוליטית. במהלך החקירה, גילו צוותי איתור, בהם גם צוללנים של הצי האמריקני ושל ה-FBI, את גופותיהם של 7 אפרו-אמריקאים נוספים ממיסיסיפי שהיעלמותם לא הייתה ידועה מחוץ לגבולות הקהילות המקומיות.
היעלמות השלושה עוררה תגובה חריפה בציבור שנמשכה שישה שבועות עד למציאת הגופות. ג'ונסון ופעילי זכויות האזרח ניצלו את הסערה הציבורית על מנת לחוקק את חוק זכויות האזרח של 1964 וחוק זכויות ההצבעה של 1965.
לעומת זאת, פקידים מקומיים במדינה לא הסכימו עם המצב שנוצר. שריף מחוז נשובה לורנס רייני אמר "הם פשוט מתחבאים ומנסים לגרום פרסום שלילי כנגד אזור זה של המדינה". מושל מיסיסיפי, פול ג'ונסון, אף ניסה להסיט את הלחץ מהמדינה תוך שהוא טוען לגבי השלושה כי "הם יכולים להיות בקובה".
החקירה.
חקירת ה-FBI לא הניבה תוצאות זמן רב, אולם כאשר הציע ה-FBI 25,000 דולר עבור מידע אודות מקום הימצאם של הצעירים, חלה תפנית בחקירה. לאחר ששילמו הסוכנים סכומי כסף לפחות לאחד מהמשתתפים עבור מידע, הצליח ה-FBI לאתר את גופות הנעדרים ב-4 באוגוסט. הם נקברו בסכר עפר 6 מייל צפונית לפילדלפיה, מיסיסיפי. שוורנר וגודמן נורו כל אחד ירייה אחת בלב, ואילו צ'ייני הוכה באכזריות ונורה 3 פעמים.
במשך קרוב ל-40 שנה נודע המודיע המסתורי כ"מר X" וזהותו הייתה חסויה. העיתונאי החוקר ג'רי מיטשל והמורה ברי ברדפורד חשפו את זהותו: מיינארד קינג, שוטר-סייר של הכביש המהיר שקיבל מידע מאיש הקלאן פיט ג'ורדן.
בשנת 2007 העידה לינדה סשירו כי חברה המנוח, גרגורי סקארפה האב, בכיר במאפיה ממשפחת קולומבו, גויס על ידי ה-FBI על מנת לאתר את גופותיהם של פעילי זכויות האזרח. היא טענה שהיא הייתה עם סקארפה במיסיסיפי בתקופה זו, והייתה עדה כי קיבל אקדח ותגמול במזומן מסוכני FBI. כמו כן העידה כי סקארפה סיפר לה שהוא איים על חבר קלאן באמצעות אקדח שנתחב לפיו, על מנת שיחשוף את מיקומן של הגופות. סיפורים דומים אודות מעורבותה של המאפיה בחקירת האירוע נפוצו במשך שנים, ואף פורסמו בניו יורק דיילי ניוז, אולם מעולם לא הושמעו בבית משפט.
המשפט.
בשל העובדה כי הנהגת מדינת מסיסיפי סירבה להגיש תביעה נגד הרוצחים (רצח הוא פשע מדינתי ולא פשע פדרלי), תבעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית 18 אזרחים בגין עברות על חוקים אחרים של הפרת זכויות האזרח של שלושת הצעירים (על ידי רציחתם). התביעה הוגשה נגד השריף לורנס רייני, סגן השריף פרייס ו-16 אחרים. כולם נמצאו אשמים ב-20 באוקטובר 1967. דינם של ססיל פריס, "המכשף הגדול" סמואל באוורס, אלטון וויין רוברטס, ג'ימי סנודן, בילי וויין פוזי, הוראס בארנט וג'ימי ארידג' נגזר לתקופות מאסר של 3 עד 10 שנים. שבעה אלה החלו לרצות את עונשם במרץ 1970 אולם אף אחד מהם לא היה בכלא יותר מ-6 שנים. השריף רייני היה בין אלה שזוכו מכל אשמה. שניים מהנאשמים א. ג'. בארנט, מועמד לתפקיד השריף ואדגר ריי קיילן, כומר מקומי היו מעורבים בפשע על פי עדויות בית המשפט, אולם חבר המושבעים לא הגיע להחלטה ברורה לגביהם והתובע הפדרלי החליט שלא להעמידם למשפט חוזר. ב-7 במאי 2000 נחשף כי חבר המושבעים לא הגיע להחלטה פה אחד בנוגע לקיילן בשל מושבעת אחת שטענה כי "לא ניתן להעניש אדם על הטפה".
אחרית דבר.