נינה ארסינו (נולדה ב-20 בינואר 1974) היא אמנית פרפורמנס, זמרת, פובליציסטית, שחקנית ופעילה לזכויות נשים טרנסג'נדריות ממוצא קנדי. באמצע שנות ה-20 לחייה היא החלה תהליך התאמה מגדרית, ונכון להיום עברה יותר מ-60 ניתוחים פלסטיים הכוללים ניתוחי אף, השתלות חזה, מתיחת פנים, הצרת צלעות, השתלת סיליקון בחלקים שונים בגופה כמו הפנים והישבן, ניתוחים שונים בשפתיים, ועוד. לארסינו 2 תארים מתקדמים בלימודי תיאטרון ודרמטולוגיה.
ראשית חייה.
ארסינו גדלה בבימסוויל שבאונטריו. טרם המעבר המגדרי שלה היא עבדה כמורה באוניברסיטת יורק שם לימדה משחק. היא החלה להזדהות כאישה טרנסג'נדרית באוגוסט 1996, ותהליך השינוי המגדרי שלה החל בשנת 1998. עד לשנת 2007 היא עברה ניתוחים בשווי של למעלה מ-150,000 דולר, אותם מימנה באמצעות עבודת מין.
קריירה כאמנית.
בשנת 2009 הציגה לראשונה את המחזה האוטוביוגרפי שלה "יומני הסיליקון" (The Silicone Diaries). כל אחד מפרקי המחזה מתייחס לתקופה אחרת בחייה, החל מפגישתה הראשונה כילדה בת 5 עם ייצוגים נשיים, דרך עבודת המין שלה במועדונים של טרנסג'נדריות, ועד לניתוחים ולשינויים הגופניים שעשתה. כל אחד מפרקי המחזה מלווה בתמונות וסרטונים המתעדים את הניתוחים שעברה באותה תקופה.
בשנת 2012 הציגה בגלריה בטורונטו את המיצג "נרקיסיזם ירפא את החולים – או – בכל פעם שריסקת אותי בניתי את עצמי מחדש" (Narcissism will Heal the Sick – OR – For Every Time You Shattered Me I Made Myself Again), במסגרתה הוצבו במרכז הגלריה אופני כושר עליהם ארסינו רכבה והצליפה בעצמה, כשהיא ערומה וצבועה בצבעי אדמה. מסביבה פוזרו תמונות של השינויים הגופניים השונים שעברה, ועל קירות הגלריה הוקרנו קטעים מניתוחים שהיא עברה ומתהליכי ההחלמה שלה מהם.
באותה שנה קיימה גם את המיצג "40 יום + 40 לילה: עבודה לקראת חוויה רוחנית" (40 Days + 40 Nights: Working Towards a Spiritual Experience) במסגרת פסטיבל פרפורמנס בטורונטו. במהלך המיצג ארסינו שהתה במשך ארבעים יום ולילה בחלל של חנות שרוקנה באחד מרחובות העיר, וביצעה ריטואלים קבועים שונים במטרה להגיע לחוויה רוחנית. בין השאר, הריטואלים כללו רכיבה בעירום על אופני כושר תוך הצלפה עצמית, ומדיטציות של שעתיים כאשר היא מחזיקה נר בוער, או שמה אותו על ראשה ונותנת לשעווה לטפטף על הקרקפת שלה. במשך חמישה ימים היא גם חיה בחושך מוחלט. ב-11 הימים האחרונים היא פתחה את החנות לקהל, ועוברי אורח ומבקרים יכלו להיכנס בכל שעות היום ולצפות בפעילותה.
ארסינו עבדה על צילומים ווידאו ארטים עם אמנים שונים, כמו ברוס לה ברוס, ג'ון גריסון, איסטב קנטור ואחרים. עבודות אלה הוצגו בקנדה וברחבי העולם בפסטיבלי סרטים, כמו גם במוזיאון הקנדי לאמנות עכשווית ואוניברסיטת ניו יורק.
חייה ועבודתה של ארסינו היוו נושא לספר Trans(per)forming Nina Arsenault - An Unreasonable Body of Work שערכה ג'ודית רודקוף והתפרסם באפריל 2012.
פעילותה.
ארסינו כתבה 36 טורים העוסקים בנושאים טרנסג'נדריים למגזין הלהט"בי הקנדי Fab, הטור האחרון שכתבה פורסם בתחילת שנת 2007.
ארסינו פעלה לקידום זכויות אנשים טרנסג'נדרים, והעבירה הרצאות בנושא במשטרת טורונטו, כמו גם במספר בתי חולים ומוסדות אחרים בעיר.
ביולי 2013 עוררה ארסינו סערה כאשר טסה עם לקסי סנפינו, פעילה טרנסג'נדרית נוספת, בטיסה של חברת התעופה ווסט ג'ט. אחת הדיילות פנתה אליהן בלשון זכר במופגן וקראה להן גברים, בתגובה הן הסירו את חולצותיהן והתהלכו במטוס חשופות חזה בטענה שלפי החוק הקנדי מותר לזכרים ללכת בחזה חשוף, ומכיוון שמתייחסים אליהן כגברים, מותר להן לחשוף את חזן. בעקבות המקרה נכנסו השתיים לרשימה השחורה של החברה והורחקו מטיסותיה.
הוראה מתוכנתת
הוראה מתוכנתת היא שיטת הוראה שנולדה מתוך הגישה הביהביוריסטית באמצע המאה העשרים. השיטה מבוססת על התפיסה כי ניתן להקנות כל ידע או מיומנות באמצעות תהליך הדרגתי, על ידי חלוקה ליחידות קטנות מאוד, תוך מתן חיזוקים מיידיים.
רקע היסטורי.
הוראה מתוכנתת כתופעה שרווחה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, נולדה בעקבות עבודתו של פרדריק סקינר, פסיכולוג ביהביוריסטי. סקינר חקר את תהליך הלמידה ואת האופן שבו גירויים ומשובים מעצבים את ההתנהגות האנושית, וטבע את מושג ההתניה האופרנטית. לגישתו, למידה משמעה שינוי התנהגותי הניתן למדידה. הוא האמין כי ניתן לקדם תהליכי למידה באמצעות תהליך הדרגתי תוך מתן עידוד בצורת רמזים, משוב מיידי וחיזוקים חיוביים. תוכניות ההוראה הליניאריות של סקינר נועדו להחליף את שיטות ההוראה הקונבנציונליות המוגבלות לדעתו.
סקינר בנה מכונת הוראה שנועדה ליישם את השיטה (אם כי ניתן ליישמה גם באמצעות ספר לימוד מתאים או כרטיסיות). למכונת ההוראה של סקינר קדמה מכונה שבנה סידני ל. פרסי ב-1915, אך זו שימשה אך ורק לבחינת הבנתם של תלמידים. המכונה של פרסי הציגה שאלות רב-ברירתיות על חומר שנלמד בשיטות הרגילות (טקסט או הוראה פרונטלית), ונתנה משוב מיידי על תשובות התלמיד. רק בהמשך הבין פרסי את הפוטנציאל הגלום במכונה זו להעברת חומר חדש.
השימוש בהוראה מתוכנתת עלה בהתמדה, בין היתר בשל המחסור החמור במורים, והגיע לשיאו באמצע שנות ה-60. אז הוצף השוק בתוכניות הוראה מתוכנתת באיכות ירודה, וכתוצאה מכך סבלה השיטה מתדמית גרועה עד שנות ה-70 המוקדמות. גם העלות הגבוהה של הפקת חומרי הלימוד בשיטה זו תרמה לכך שהפופולריות שלה ירדה בהתמדה לאורך שנות ה-70. עיקר הטענות נגד השיטה היו כי היא מונוטונית ומשעממת, וכי הלמידה במסגרתה רוטינית וחסרת משמעות.
"מכונת ההוראה" של סקינר.
מכונת ההוראה שיצר סקינר נועדה ליישם את שיטתו תוך יצירת תנאים אופטימליים ללמידה אפקטיבית. המכונה היא מכשיר מכני, המיועד לשימוש יחידני, ובו שני חלונות וידית. בחלון אחד רואה התלמיד חומר לימוד מודפס (קטע קצר של טקסט, משוואה אלגברית וכדומה), שבו חסר חלק קטן. על התלמיד להשלים את החסר באמצעות כתיבה על קטע נייר חשוף בחלון השני (תשובה קצרה לשאלה או פתרון לבעיה). לאחר שכתב את תשובתו, מפעיל התלמיד את המכונה באמצעות הידית, התשובה הנכונה נחשפת והתלמיד מגלה באופן מיידי אם השיב נכון או לא. לאחר מכן עובר התלמיד ליחידה הבאה.
המכונה נועדה ליישם תוכנית לימוד המתוכננת בדייקנות רבה, המובילה את התלמיד מנקודת הפתיחה בה החומר אינו מוכר לו כלל, ועד לשלב הסיום בו התלמיד שולט בחומר. ההתקדמות מתרחשת באמצעות מספר גדול של צעדים קטנים מאוד המסודרים באופן ליניארי, לוגי וקוהרנטי. הצעדים קטנים מאוד ומספקים לתלמיד עזרה מרבית (רמזים, הצעות וסימני עזר) במטרה למקסם את סיכויי הצלחתו. התלמיד אינו נבחן, להפך: התוכנית מתוכננת כך שהתלמיד הממוצע ישיב נכונה על 95% מהשאלות.
מבנה מסועף.
נורמן קראודר, בן תקופתו של סקינר, פיתח תוכניות הוראה מתוכנתת בעלות מבנה מסועף. בתוכניות של קראודר, הוצג טקסט רב יותר בכל פריים, ולאחריו שאלה רב-ברירתית. כל תשובה הפנתה את התלמיד למשוב שונה ומתאים: טקסט המסביר מדוע התשובה נכונה והעברה ליחידה הבאה, הסבר מדוע התשובה שגויה ומתן הזדמנות נוספת, או הסבר או תרגול נוספים בהתאם הצורך. המבנה המסועף נוצר כתוצאה מהתאמת רצף יחידות הלימוד לתלמיד בהתאם לתשובותיו, כך שתלמידים שונים עשויים לעבור מסלולים שונים.
בעוד שסקינר שאף לכך שתשובות התלמידים, רובן ככולן, יהיו נכונות, עבור קראודר תשובות התלמיד היוו כלי להתחקות אחר מבנה הידע של הלומד ומידת הטמעת המידע החדש, ולפיכך גם תשובות שגויות מועילות לתהליך הלמידה.
השפעת המחשבים.
ההוראה המתוכנתת והלמידה משולבת מחשב התפתחו בנפרד בשנות ה-60, ובמקביל לירידת קרנה של הראשונה, החלה השנייה לצבור תאוצה. אך ההוראה המתוכנתת לא נעלמה, אלא עברה טרנספורמציה לטכנולוגיות החדשות שהפכו דומיננטיות בשנות ה-70 וה-80. הטכניקות ורצפי ההוראה של ההוראה המתוכנתת התאימו ללמידה משולבת מחשב, והמחשב ככלי התאים לשיטת ההוראה המתוכנתת: יכולות המולטימדיה שלו הפכו את תוכניות הלמידה והתרגול לידידותיות יותר, ובנוסף, המחשב איפשר איסוף נתונים ומעקב אחר הישגי התלמיד. ואכן פיתוחים רבים במסגרת הלמידה משולבת מחשב השתמשו במודל ההוראה המתוכנתת, ויישמו רבים מעקרונותיו.
עקרונות ומאפיינים.
השיטה מושתתת על עקרונות ההתניה האופרנטית, ומאפייניה הם:
ביקורת.
עיקר הביקורת נוגעת לתורת הלמידה של סקינר, ולפיה לא כל למידה אנושית מושתתת על מתן תגובה לגירויים חיצוניים, ומתקדמת בצעדים קטנים בעזרת חיזוקים מידיים. שיטה זו מתאימה בעיקר להקניית מיומנות או הכוונת התנהגות (בעיקר בגיל הרך), אך חלק גדול מן הלמידה האנושית מורכב הרבה יותר, ותלוי בפיקוח פנימי ובהכוונה עצמית. תחומי דעת רבים אינם מתאימים לחלוקה למנות ידע זעירות, אין בהם חשיבות לסדר יחידות הידע, או שאין בהם דרך אחת נכונה לפתרון בעיות. כמו כן, השינוי ההתנהגותי שסקינר מזהה כתהליך של למידה, אינו בהכרח מעיד על הבנה (ייתכן שהתלמיד רק שינן את הידע), ובוודאי שאינו מעיד על רגשותיו ותפיסותיו של התלמיד. מחקר של מאיירס הוכיח כי שימוש לאורך זמן בשיטת ההוראה המתוכנתת הביא לירידה בתדמיתם העצמית של הלומדים.
שימושים כיום.
כיום עדיין ניתן למצוא בתחומים רבים לומדות המיישמות עקרונות מרכזיים משיטת ההוראה המתוכנתת. כך בתחומי התעשייה, הניהול ובלמידה מרחוק. דוגמאות: תוכנות ללימוד הקלדה עיוורת, תוכנות ללימוד שפות זרות.
קרב צ'לדיראן