עם זאת, ב-1890 נקלע לסכסוך עם השלטונות הסרביים והתמיכה בו הופסקה. בעקבות האירועים לקה כהן בהתמוטטות עצבים, נשלח לבלגרד, אושפז לטיפולים במשך מספר חדשים, ואובחן כחולה בפרנויה. בשלהי 1890 שב למינכן, ובסיוע כספי של אחיו דוד המשיך את לימודיו. בתקופה זו צייר מספר פורטרטים מהנודעים שלו, ובכלל זה דיוקן עצמי. החל מ-1893 החל כהן לצייר גם מוטיבים תנ"כיים. בשנה זו זכה לפרס האקדמיה במינכן על ציורו "חלום יוסף". כן נודע ציורו "היהודי הנצחי". הוא התיידד עם האמן פרנץ פון שטוק והושפע מעבודותיו. ב-1897 זכה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית במינכן על ציורו "חלום יוסף". ב-1898 הציג 33 מיצירותיו בתערוכה שהוצגה בבניין הפרלמנט הסרבי בבלגרד וזכה לביקורות אוהדות במיוחד. ב-1899 זכה שוב במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית במינכן על יצירתו "סימפוניית האביב". בשנה זו נישא לג'וזפין שמעון, בת הקהילה היהודית במינכן. ב-1900 הציג בביתן הסרבי של התערוכה העולמית בפריז. בהמשך, חבר ל"קבוצת פאלנקס וב-1902 הוצגו יצירותיו בתערוכת הקבוצה. אשפוזיו התכופים בשל בעיותיו הנפשיות אילצו את אשתו למכור רבים מציוריו כדי לממן את הטיפולים.
שלהי הקריירה ואחריתו.
ב-1905 הפסיק לצייר בשל בעיותיו הנפשיות. יצירותיו הוצגו על ידי חבריו בתערוכה הבינלאומית הרביעית שנערכה בזאגרב ב-1912, אך הוא לא נכח באירוע. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרג אחיו דוד בעיר ניש. מותו של אחיו ומטיבו, דרדר עוד יותר את מצבו הנפשי של ליאון.
כהן השתייך לחבורת ציירים אשר כונתה "אסכולת מינכן" ועמם ניתן למנות את וילהלם לייבל, וסילי קנדינסקי, פאול קלה, גאורגיוס יאקובידיס ופרנץ מארק. לאורך הקריירה עסקו ציוריו בהיסטוריה של סרביה ובכלל זה המאבק לעצמאותה, לצד נושאים מקראיים וכן מוטיבים הקשורים לתולדות עם ישראל, כגון בציורו "אחרי הפוגרום" המוצג במוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד. ליאון כהן נפטר בוורשאץ ב-1934 והוא בן 75. הוא נקבר בחלקה היהודית של בית הקברות החדש בבלגרד. בפברואר 1935, מספר חדשים לאחר מותו, הוצגה בבלגרד רטרוספקטיבה של עבודותיו ונכללו בה 63 מיצירותיו. בתקופת השואה אבדו רבות מיצירותיו במסגרת ביזת הנכסים של יהודי בלגרד. 12 מציוריו מוצגים במוזיאון הלאומי של סרביה, 3 במוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד ועוד מספר ציורים באוספים פרטיים.
מדיה מוסט
מדיה מוסט (ברוסית: Медиа-Мост) הוא שמה של חברת החזקות בתחום התקשורת שהייתה קיימת בשנים 1997—2001 והוקמה על ידי האוליגרך ולדימיר גוסינסקי.
בשיאה החברה החזיקה בבעלות על חברת הטלוויזיה NTV (ערוץ הטלוויזיה הפרטי הראשון ברוסיה) ונגזרותיה כמו חברת NTV Plus, תחנת הרדיו הד מוסקבה, על ערוץ הטלוויזיה THT, עיתונים ואתרי אינטרנט כמו אתר NEWSru.com.
החברה הוקמה על ידי ולדימיר גוסינסקי ב-28 בינואר 1997 מתוך קבוצת "מוסט". גוסינסקי היה מנכ"ל החברה וניהל את כל נכסי התקשורת ונחשב לאיל התקשורת של רוסיה.
במאי 2001 החברה נרכשה על ידי גזפרום מדיה והוטמעה בתוכה.
אחזקות.
בשיאה החברה החזיקה בבעלות על:
באפריל 2001 בעקבות פרשת NTV והסכסוך שפרץ בין גוסינסקי לשלטונות רוסיה, מוסט מדיה עברה לבעלות חברת גזפרום מדיה וכל נכסי התקשורת של גוסינסקי עברו לידי גזפרום., למעט ערוץ הטלוויזיה NTV-International (שבהמשך שינה את שמו — RTVI) ואתר האינטרנט ntv.ru (ששינה דומיין בהמשך, תחילה — NTVru.com, אחר כך — NEWSru.com). מוסט מדיה פורקה רשמית על ידי בית המשפט לערעורים במוסקבה, במאי 2001.
במאי 2003 חברת גאמה-פילם רכשה את הזכויות על סדרות הטלוויזיה והתוכניות שמוסט מדיה הפיקה ושידרה בערוצי הטלוויזיה שלה, לרבות סדרות כמו "סוכן הביטחון הלאומי", "פטרבורג העבריינית", "אדוני המפקד", "רחובות הפנסים השבורים" ועוד. הסדרות נמכרו לערוצי הטלוויזיה הממשלתיים כדוגמת הערוץ הראשון ברוסיה, רוסיה-1 ו-ערוץ СТС..
הפלישה האנגלו-נורמנית לאירלנד
נויזידל אם זי
Dipsiz Kuyum
Dipsiz Kuyum (באנגלית: My Bottomless Pit) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה אליינה טילקי, ביחד עם הדיג'יי הטורקי אמרה קאראדומן. השיר יצא לאור ב-3 בספטמבר 2018, כסינגל הראשון מתוך האלבום, BombarDuman.
הקליפ שיצא עבור השיר הפך לאחד מ-20 הקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אמרה קאראדומן, אנונים ומבלנה והופק על ידי קאראדומן גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ. שיתוף פעולה זה הוא השלישי בין קאראדומן לטילקי, כשהקודמים לכך הם; "Cevapsız Çınlama", ו-"Yalnız Çiçek".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-3 בספטמבר 2018. בתחילת הקליפ ניתן לראות באר מים ובתוכה כדור דיסקו. בהמשך, ניתן לראות את טילקי כשהיא לובשת מסכה. כמו כן, בקליפ יש אזכור לשיר "Yalnız Çiçek".
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-214 מיליון צפיות.
תהלים קכ&quot;ב
בלוז כנעני
בלוז כנעני הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע אהוד בנאי. השיר יצא לאור בשנת 2004.
רקע.
השיר נכתב לזכרו של מאיר אריאל שנפטר חמש שנים קודם לפרסום השיר, הוא נכלל באלבום "ענה לי" ובלט לצד השיר "היום".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת ה'תשס"ד (2004) דורג השיר במקום ה-21. במצעד של רשת ג' לשנה זו דורג השיר במקום ה-34, ובנוסף בנאי זכה בתחנה זו בתואר "זמר השנה".
באלבום ההופעה במה קהל ואהבה של ישי ריבו שיצא בשנת 2020, פורסם דואט של בנאי וריבו לשיר.
תוכן השיר.
השיר נכתב לזכרו של מאיר אריאל. על פי אהוד בנאי הייתה ביניהם היכרות קלה בלבד. הפרטים המתארים את הקשר בין אריאל ובנאי הם על פי האחרון פרי הדמיון: השניים לא למדו גמרא יחד, ומעולם לא ישבו יחד סביב שולחן השבת.
הבית הראשון מציג את ההווה הרועש, לעומת התקופה בה הנמען היה בין החיים. הדובר מציג את השינויים שחלו מאז לכתו. הבית השני חוזר על תחושה של מעבר מטוב לרע.
בשיר ישנם מספר רמזים למאיר אריאל: ראשית, שמו הפרטי מוזכר. בנוסף, מוזכרת בשיר המושבה פרדס חנה-כרכור שהייתה מקום מגוריו האחרון של אריאל, והוזכרה בשירו שדות גולדברג ("ילדתי שלי"). כמו כן אקליפטוס מוזכר בשלוש צורות שונות (אקליפטוס ברוח, אקליפטוס בודד ואקליפטוס ענק) שמתקשר לשירו "ארול". כן מוזכר בשמו שירו של אריאל "שיר כאב".
החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה
פרדראג איידוס
פְּרֶדְרָאג אֶיידוּס (בסרבית קירילית: Предраг Ејдус, בסרבית בכתב לטיני: Predrag Ejdus; 24 ביולי 1947, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה - 28 בספטמבר 2018, בלגרד, סרביה) היה שחקן ממוצא יהודי אשר פעל ביוגוסלביה ובסרביה ושיחק ב-200 הצגות תיאטרון, 50 סרטי קולנוע ו-30 סדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה.
פרדראג איידוס נולד בבלגרד לאב יהודי ולאם סרבית. מ-1962 ועד 1968 שיחק בלהקת תיאטרון חובבים. ב-1972 סיים את האקדמיה לאמנויות בבלגרד, הצטרף לתיאטרון הלאומי של יוגוסלביה בעיר ושיחק וביים בו עד 1993. ב-1993 עבר לתיאטרון הדרמה בבלגרד. ב-2001 החל ללמד משחק באקדמיה הפרטית למשחק על שם האחים קאריג', אשר שינתה בהמשך את שמה לאוניברסיטת אלפא , ובה כיהן כפרופסור מן המניין. בין השנים 1985–1989 כיהן כנשיא איגוד שחקני התיאטרון בסרביה. לאורך הקריירה שיחק ב-200 הצגות תיאטרון, 50 סרטי קולנוע ו-30 סדרות טלוויזיה, שעם הבולטות בהן נמנית "ריח הגשם בבלקנים", על פי ספרה של גורדנה קואיץ'.
פרדראג איידוס נפטר בבלגרד ב-2018 ממחלת הסרטן והוא בן 71. היה נשוי, ואב לבן ובת. בתו, ואניה איידוס , היא שחקנית.
משפחת רובינסון השווייצרית (ספר)
משפחת רובינסון השווייצרית (בגרמנית שווייצרית: Der Schweizerische Robinson) הוא רומן מאת הסופר השווייצרי יוהאן דייוויד וויס שפורסם לראשונה בשנת 1812, אשר עוסק במשפחה שווייצרית, שנקלעה לאי בודד באיי הודו המזרחית בדרכם לפורט ג'קסון שבאוסטרליה.
תקציר העלילה.
עלילת הספר מתמקדת במשפחת רובינסון, הכוללת את ויליאם ואליזבת, ואת ארבעת ילדיהם - פריץ, ארנסט, ג'ק, ופרנץ. בתחילת הספר מחליט אב המשפחה שהמשפחה תהגר לאוסטרליה. בהמשך עולה המשפחה על אוניית נוסעים, שעושה דרכה לפורט ג'קסון שבאוסטרליה. האוניה נקלעת לסופה גדולה, וכל נוסעי האוניה, מלבד משפחת רובינסון, מתפנים מהאוניה. ויליאם מתפלל שאלוהים יחוס עליהם.
האוניה שורדת והמשפחה מוצאת את עצמה בטווח ראייה של אי טרופי בודד בלב הים. למחרת בבוקר הם מחליטים להגיע אל האי. במאמץ רב, הם בונים סירה מהאמבטיות שעל סיפון הספינה. אחרי שהם ממלאים את האמבטיות באוכל ובתחמושת וכל שאר חפצי הערך שהם מצליחים לשאת עימם, הם מתחילים לחתור לעבר האי. שני כלבים מהספינה, טורקו וג'ונו, שוחים לצדם לעבר האי. בהמשך מגלה המשפחה שבעלי החיים שהיו על סיפון האוניה (פרה, חמור, שני עזים, שישה כבשים, איל, חזיר, תרנגולות, ברווזים, אווזים, ויונים), וציוד נוסף הכולל אקדחים, כלי נגרות, ספרים, והוראות הישרדות שרדו גם כן, והם מביאים אותם אל האי.
באי מקימה המשפחה מחנה מאולתר. ויליאם יודע שהם חייבים להתכונן לשהות על האי במשך זמן רב, ועל כן הוא מתחיל להתמקד בהישרדות. בהמשך ויליאם ובנו הבכור פריץ יוצאים יחד וחוקרים את האי.
עלילת הסיפור עוסקת במעל לעשור בו המשפחה נמצאת על האי. בסופו של דבר ספינה בריטית מוצאת את האי. הקפטן מקבל מהם את היומן שכתבו ושמכיל את סיפור חייהם על האי. כמה מבני המשפחה בוחרים להמשיך לחיות בשלווה על האי בעוד שחלקם חוזר לאירופה עם הספינה הבריטית.