לאחר שנעדרה משתי אולימפיאדות, שבה איראן והשתתפה באולימפיאדת סיאול (1988). ספורטאי איראני אחד זכה במשחקים אלה במדליית כסף, המתאבק עסכרי מוחמדיאן. גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה מוחמדיאן במדליית כסף, ושני מתאבקים נוספים, האחים רסול ואמיר רזא ח'אדם, זכו כל אחד במדליית ארד. באולימפיאדת אטלנטה שיפר רסול ח'אדם את הישגו, וזכה במדליית זהב, הראשונה בה זכה ספורטאי איראני מזה 28 שנים. אחיו, אמיר רזא, זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, ומתאבק שלישי, עבאס ג'דידי, זכה במדליית כסף.
שתי האולימפיאדות הראשונות במאה ה-21 היו מוצלחות מאוד מבחינת המשלחת האיראנית. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה המשלחת האיראנית בארבע מדליות, בהן מספר שיא של שלוש מדליות זהב: מרימי המשקולות חוסיין תוואכולי וחוסיין רזאזאדה והמתאבק עלירזא דבּיר. לוחם הטאקוונדו האדי סאעי זכה במדליית ארד, והיה לאיראני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכו האיראנים בשש מדליות, שתיים מכל סוג. מרים המשקולות חוסיין רזאזאדה שמר על תוארו וזכה במדליית זהב שנייה ברציפות. האדי סאעי שיפר את הישגו מסידני, וזכה במדליית זהב. לוחם טאקוונדו נוסף, יוסף כראמי, זכה במדליית ארד. המתאבקים עלירזא רזאי ומסעוד מוסטפא-ג'וכּאר זכו במדליות כסף ועלירזא חיידרי זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) חלה נסיגה בהישגי האיראנים, והם צברו שתי מדליות בלבד. האדי סאעי שמר על תוארו בטאקוונדו והמתאבק מוראד מוחמדי זכה במדליית ארד.
אולימפיאדת לונדון (2012).
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה האולימפיאדה המוצלחת בתולדות המשלחת האיראנית, עם 13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. שש מהמדליות הושגו בידי מתאבקים: חמיד סוריאן, אומיד נורוזי וקאסם רזאי זכו במדליות זהב, סאדק גודארזי זכה במדליית כסף, ואחסאן לֵשְכַּרי וכומאיל קאסמי זכו במדליות ארד. מרימי המשקולות האיראנים זכו בחמש מדליות. בהדאד סלימי זכה במדליית זהב וכך גם סעיד מוחמדפור (שסיים חמישי וב-2016 שודרג לזהב בעקבות הרשעת מתחריו באימרוץ) נוואב נאסירשלאל, סג'אד אנושירוואני וכיאנוש רוסתמי זכו במדליות כסף. זורק הדיסקוס אחסן חדאדי זכה במדליית כסף, שהייתה המדליה הראשונה בהיסטוריה בה זוכה אתלט איראני. במדליה האחרונה, מדליית כסף, זכה לוחם הטאקוונדו מוחמד בכרי מועתמד.
ספורטאים איראנים נוספים שרשמו הישגים נאים בלונדון כוללים את המתאגרף אחסאן רוזבהאני (מקום חמישי), המתאבק רזא יזדני (מקום חמישי), הקלעית אלחה אחמדי (מקום שישי), לוחם הטאקוונדו יוסף כרמי (מקום שביעי) והמתאבקים מסעוד איסמאעילפור ובשיר בבג'אנזאדה (מקום שביעי).
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
גם אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה מוצלחת עבור האירנים, עם 8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. שני מרימי משקולות איראנים זכו במדליות זהב. כיאנוש רוסתמי שיפר את הישגו מלונדון, ואף קבע שיא עולם חדש בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג - 396 ק"ג. מרים המשקולות השני שזכה במדליית זהב היה סוחרב מוראדי. בנוסף, סיים מוחמד רזה ברארי במקום השישי, ועלי האשמי סיים במקום השביעי. המתאבקים האיראנים צברו חמש מדליות: חסן יזדאני זכה במדליית זהב, כומייל קאסמי שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו חסן רחימי, סעיד עבדוואלי וקאסם רזאי, שאיבד את תוארו מלונדון. שני מתאבקים נוספים סיימו במקום השביעי, עלירזא כרימי וחביבוללה אחלקי. במדליה השמינית, מדליית ארד, זכתה לוחמת הטאקוונדו כימיא עליזאדה זנוזי, שהייתה לאישה האיראנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית.
ספורטאים איראנים נוספים שבלטו בריו דה ז'ניירו כללו את הסייף מוז'טאבה עבדיני שסיים במקום הרביעי בחרב, הקלעיות אלהה אחמדי (מקום השישי בירי ברובה אוויר) ונג'מה חדמאתי (מקום השמיני בירי בשלושה מצבים) ונבחרת הגברים בכדורעף שהעפילה לשלב רבע הגמר, בו הפסידה לאיטליה. הקשתת זהרא נעמתי, המרותקת לכיסא גלגלים וזכתה באולימפיאדת הנכים לונדון (2012), השתתפה גם במשחקים אלה, ונשאה את הדגל האיראני בטקס הפתיחה של המשחקים. היא הודחה בסיבוב הראשון. היא הקשתית הראשונה אשר זכתה להשתתף בשתי התחרויות הללו באותה שנה מאז שנת 1996.
איראן באולימפיאדת החורף.
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה איראן הייתה אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956). מאז השתתפה לסירוגין ב-9 אולימפיאדות חורף נוספות, בין 1964 ל-1976 ומאז 1998. האיראנים השתתפו בשני ענפים בלבד, סקי אלפיני וסקי למרחקים, ולא זכו להישגים כלשהם.
השפעת יחסי איראן וישראל.
מאז המהפכה האיראנית ב-1979 (ובפועל, מאז שבה איראן להשתתף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת סיאול ב-1988), נמנעים ספורטאיה ממפגש עם ספורטאים ישראלים.
באולימפיאדת אתונה (2004) הוגרל הג'ודוקא אראש מיר-אסמאעילי להתמודד בסיבוב הראשון מול אודי וקס. מיר-אסמאעילי, שזכה לפני כן באליפות העולם והיה אחד המועמדים הבולטים לזכייה במדליה, נפסל לאחר שהתברר כי הוא מעל המשקל המותר. עקב כך עלו סברות כי מיר-אסמאעילי עלה במשקלו בכוונה תחילה, כדי להימנע ממפגש עם הישראלי. סברות אלה התחזקו לאחר שמיר-אסמאעילי עצמו טען כי למרות אימוניו הממושכים העדיף להימנע ממפגש עם הישראלי, לאות הזדהות עם סבלו של העם הפלסטיני. לאחר המשחקים העניקה לו ממשלת איראן סכום של 125 אלף דולרים, בדומה לספורטאים האחרים שזכו במדליית זהב.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008), נעדר השחיין מוחמד עלי-רזאי ממשחה המוקדמות ל-100 מטרים בסגנון חזה, בו השתתף גם תום בארי. גורמים במשלחת האיראנית טענו כי עלי-רזאי חלה. יחד עם זאת, באותה אולימפיאדה, שיחקה נבחרת הכדורסל של איראן מול נבחרת רוסיה, אותה אימן הישראלי דייוויד בלאט.
לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) הודיע ראש המשלחת האיראנית כי הספורטאים האיראנים יתחרו מול הישראלים אם יעמוד הדבר על הפרק, אך לאחר מכן הודיעו באיראן כי דבריו הוצאו מהקשרם והם לא יהיו מוכנים להתמודד נגד ישראל.. בפועל, ההצהרה כלל לא נדרשה לעמוד למבחן המציאות, שכן ספורטאים ישראלים ואיראנים לא הוגרלו להתמודד זה מול זה במשחקים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
שבי ישראל
שבי ישראל למען אחינו האובדים הוא ארגון ללא מטרות רווח שהוקם בשנת 2002 על ידי מיכאל פרוינד, המשמש עד היום כיושב הראש, במטרה לחזק את הקשרים בין מדינת ישראל ויהדות התפוצות לבין קבוצות ממוצא יהודי וקבוצות לא-יהודיות שלהן זיקה מיוחדת לעם היהודי. הארגון זוכה לתמיכה כספית של תורמים מישראל ומהתפוצות ובשנים האחרונות, גם לתמיכה של משרדי ממשלה דוגמת משרד העלייה והקליטה. בין השאר, הארגון מימן לימודי היהדות, הכנה לעלייה ונסיעה לישראל לעדת בני מנשה מהודו, וממשיך בישראל בטיפול בהם.
ככלל, הארגון פועל בקרב אוכלוסיות שאינן תחת אחריות הטיפול של הסוכנות היהודית או מדינת ישראל, שלעיתים גם מכונות המעגל השני או השלישי של העם היהודי, כגון: בני המנשה בצפון מזרח הודו, צאצאי האנוסים בספרד, פורטוגל ודרום אמריקה, היהודים הנסתרים בפולין, יהודי קייפנג בסין שהתבוללו עם אנשי המקום, הסובוטניקים שברוסיה ועוד. בחלק גדול מהמקרים מדובר ביהודים לפי תחושתם שאינם מוגדרים כזכאי חוק השבות.
הארגון שבי ישראל סבור כי יש חשיבות מוסרית והיסטורית להושיט יד לאלה המבקשים לחזור או להתקרב אל העם היהודי, ולא רק בשל התועלת הרבה (הסברתית וכו׳) שעשויה לצמוח מכך לעם היהודי ולמדינת ישראל.
בשנת 2019 הגישה רעייתו לשעבר של מיכאל פרוינד, שרה, תביעה נגד הארגון, בטענה כי 50 מיליון ש"ח מכספים שהוקצו עבורה על ידי אביה, הועברו שלא כדין לארגון ולנושאי משרה בארגון, לרבות תוך זיוף חתימותיה ורישום כוזב במסמכי הארגון.
תחומי הפעילות.
הצוות של "שבי ישראל" מורכב ממורים ומרבנים. הארגון מגיע לרחבי העולם לאלה המבקשים קשר עם העם היהודי. הוא מסייע להם לעשות זאת באווירה של פתיחות, סובלנות והבנה. הפעילות כוללת:
קשרי הארגון.
הארגון מקיים קשרים שוטפים עם הקהילות הבאות:
קניאז סובורוב
קניאז סובורוב (רוסית Князь Суворов) הייתה אניית מערכה רוסית מסוג פרה-דרדנוט מסדרת בורודינו שהשתתפה במלחמת רוסיה–יפן.
סובורוב הייתה אחת מחמש אוניות מלחמה חדשות שנבנו בסמוך למלחמה במספנות הבלטיות. בנייתה החלה ביולי 1901, היא הושקה בספטמבר 1902 ונכנסה לשירות בספטמבר 1904. הספינה נקראה על שמו של הגנרל הרוסי המפורסם אלכסנדר סובורוב מהמאה ה-18. אורך חיי האוניה היה קצר ביותר והיא הייתה בשרות פחות מ-9 חודשים. רוב הצוות ששרת עליה היה חדש וברובו חסר ניסיון. ב-15 באוקטובר 1904 הסובורוב עזבה את רוסיה ביחד עם השייטת השנייה של האוקיינוס השקט והשתתפה במסע הצי הבלטי מהים הבלטי לנמל ולדיווסטוק מסע בן 33,000 ק"מ. הסובורוב שימשה כאוניית הדגל של תת-אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי. היא הובילה את הטור העיקרי של הארמדה הרוסית במהלך קרב צושימה, שם נפגעה קשות מפגזי אוניות יפניות. כתוצאה מכך יצאה מהמערך וטבעה ב-27 במאי 1905 יחד עם מרבית צוותה.
גיאנה ההולנדית
משוואת הגל האלקטרומגנטי
משוואת הגל האלקטרומגנטי היא משוואת הגלים של קרינה אלקטרומגנטית. זוהי משוואה דיפרנציאלית חלקית מסדר שני אשר מתארת את ההתפשטות של גל אלקטרומגנטי. המשוואה נובעת ממשוואות מקסוול.
מקובל לכתוב את המשוואה במונחי הפוטנציאל החשמלי הסקלרי formula_1 והפוטנציאל הווקטורי formula_2, כאשר משתמשים בכיול לורנץ - formula_3. בעזרת שימוש במשוואות מקסוול, בהגדרת הפוטנציאלים ובתנאי הכיול ניתן להראות כי מתקיים:
formula_4
formula_5
כאן