לפני 66 מיליון שנה בקולומביה הבריטית, טירנוזאורוס מקנן ושומר על צאצאיו, אך ברגע של הסחת דעת מגיע קוואצלקואטלוס גדול ומצליח לשדוד את הביצים הפגיעות. האב קולט את הטורף רק כשביצה אחת נותרת ורודף אחרי הפטרוזאור ביער. הוא מצליח לנשוך את רגלו, אך הפטרוזאור מצליח להימלט. זוג טריצרטופסים יריבים נלחמים על בן זוג לצד אנקילוזאורוס. המפסיד מביניהם נקלע למארב של טירנוזאורים ונהרג בידיהם. בינתיים במונגוליה זוג פרטי זאורורניתוידיז מצליחים לטרוף פרט של כארונוזאורוס, לאחר שגנבו ביצים מחבריו.
במקסיקו עדר אלמוזאורוסים נודדים למכתש, בו הם מטילים ביצים. באותו הזמן אסטרואיד עצום מתנגש בכדור הארץ ויוצר פיצוץ אדיר אשר מכלה את כל הדינוזאורים הקרובים שנשרפים חיים, בטמפרטורה של מעל 600 מעלות וגם את מרבית הביצים. הפיצוץ מגיע תוך זמן קצר צפונה וגורם לרעידת אדמה שהורגת טריצרטופסים ואנקילוזאורים עם אפר לוהט ההורג את כל הפטרוזאורים ויוצר מכת ברק קטלנית. המוני יצורים נאלצים לברוח משריפות שפורצות באזור והטירנוזאורוסים ניזונים מהגופות השרופות שבדרך. נוצר אפר שחוסם את אור השמש והורג את כל הצמחים.
לאחר 45 דקות מהפיצוץ, הוא יוצר סופות חול קטלניות במונגוליה ומשמיד כמה כארונוזאורוסים. פרט כארונוזאורוס אחד שורד במערה לצידם של זאורורניתוידיזים. לאחר שהסופה שוככת מעט הם מנסים לצד את הפרט ששרד. כשאחד הזאורורניתוידיזים רוכן מעליו ועומד לנשוך אותו, הוא מפיל אותו ונופל ומועך אותו למוות. הזאורורניתוידיז היחיד ששרד בורח ובקרוב מת ברעב כשבור המים באזור מורעל.
עדר טריצרטופסים נודד בחיפוש מזון עד לערוץ, אשר מוביל אותם לאי מיובש, בו עדיין ישנם צמחים חיים. העדר מתקרב לשם אך במהרה צונאמי גדול מטביע את כל הדינוזאורים שבו. רק טריצרטופסים שנשארו על היבשת לצד אנקילוזאורים וטירנוזאורוסים רעבים שורדים.
לאחר חודש וחצי נראים רק טריצרטופס ואנקילוזאורוס אחד שגוועים יחד. טירנוזאורוס בודד שמתקרב אליהם נלחם בטריצרטופס ונושך אותו בצוואר ואז נלחם באנקילוזאורוס, מגלגל אותו על הגב והורג אותו. הטירנוזאורוס לא נזהר ומשופד למוות על קרני הטריצרטופס. במקסיקו מתברר שביצה בודדת של אלמוזאורוס הצליחה לבקוע ולשרוד אך היא חיה לבדה ללא יכולת להתרבות. רק יצורים קטנים יותר ששרדו את הפיצוץ, כמו יונקים, עופות, דגים וזוחלים קטנים מצליחים לשרוד. עוברות 3 שנים עד שהשמש חוזרת לזרוח ואז מתחיל עידן חדש: עידן היונקים, הקנוזואיקון.
ליקריץ'
אדי קאופמן
אדוארד (אדי) קאופמן (Edward (Edy) Kaufman; נולד ב-7 באוקטובר 1941 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת מרילנד, כיהן כראש מכון טרומן.
ביוגרפיה.
קאופמן נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה ובה גדל. בשנת 1960, בבחרותו, עלה לישראל. למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית (1964) ותואר שני במדע המדינה ויחסים בינלאומיים (1967). בקיץ 1963 שהה מספר שבועות בקובה בהזמנת התאחדות הסטודנטים המקומית. שימש כיו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. כיו"ר ההתאחדות יזם שבוע מחאה נגד משטר אפרטהייד בדרום אפריקה, ומבצע התרמה להקמת מעונות סטודנטים באתיופיה.
סיים את הדוקטורט בסורבון בפריז בשנת 1970 בנושא: "יחס הצרפתים לרעיון הקמתו של בית לאומי ליהודים בארץ ישראל (1908–1918)" בהנחייתו של פרופ' ז'אן-בטיסט דורסליי. בזמן לימודיו בפריז, שימש כמזכיר ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים, והוחלף בתפקיד על ידי יונה יהב.
שימש כראש "מכון טרומן לקידום השלום" באוניברסיטה העברית, בין השנים 1983–1991, ושוב בין 1996–1998.
בשנת 1984, הקים את מועדון תרבות הדיון - דיבייטינג של האוניברסיטה העברית, במטרה לקדם את תרבות הדיון והשיג ושיח בישראל.
קאופמן הוא מחלוצי המחקר והוראת זכויות האדם במסגרת לימודי מדעי החברה. בעבר כיהן כחבר הנהלה הבינלאומית של ארגון "אמנסטי אינטרנשיונל", והקים את סניף הארגון בישראל. היה בין יוזמי הקמת ארגון "בצלם" בדצמבר 1988, ושימש כיושב ראש הארגון. בבחירות לכנסת השש עשרה הוצב במקום ה-103 ברשימת מרצ.
בשנת 2003 היה חבר הוועדה הבינמשרדית שהוקמה על ידי ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, לעניין הנעלמים בארגנטינה.
ספרים.
בעברית
באנגלית
2003- paperback.)
transformar las diferencias en oportunidades para todos, (CRIES, Editorial Icaria, Buenos Aires, 2014 Articles in Journals
מכון טרומן
המכון למחקר ע"ש הרי ס. טרומן למען קידום השלום הוא מכון מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים הממוקם בקמפוס הר הצופים.
מטרות.
בטקס הנחת אבן הפינה למכון ביולי 1966, הוצהר כי המכון יהא "מרכז ללימודים המוקדשים להשכנת השלום – אותם לימודים, שיתרמו רבות, כפי המקווה, לעיצוב הרמוניה בין-לאומית ולקידום שיתוף-הפעולה בין עמים וארצות ברחבי העולם". המכון פועל כיום בשני מרחבים בהקשר של שלום ו. המרחב הראשון עניינו אקדמי-מחקרי שעה שהמרחב השני עניינו פעילות ציבורית ויצירת פלטפורמה לשיח ופעילות בנושא. בעוד ליבת המחקר והעשייה של המכון היא הסכסוך הישראלי-ערבי, ירושלים והמזרח התיכון, מכון טרומן מקדם מחקר וחשיבה על שלום ופתרון קונפליקטים בעולם כולו. למכון יש תוכנית מלגות לדוקטורט ופוסט דוקטורט והוא תומך במחקר בסיסי, יישומי, כנסים, סדנאות ומפגשים בין יהודים וערבים.
היסטוריה.
המכון נוסד בשנת 1966 בעידודו ותמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן. הקמת המכון בפועל ארכה מספר שנים בראשות אליהו אילת, לאחר שפרש מתפקידו כנשיא האוניברסיטה. עד שנת 1970 גייסו כ-4 מיליון דולר בתרומות להקמת המכון, שרובם הוקצו להקמת בניין חדש בקמפוס הר הצופים. טקס חנוכת מבנה המכון נערך במאי 1970. המבנה נבנה סמוך לאמפיתיאטרון בהר הצופים, והיה בין המבנים הראשונים שנבנו בהר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנת 1973 מימן המכון מחקר של פרופ' גדעון לדיז'ינסקי מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה, שמטרתו למצוא את "אב החומוס" - חמצה (מחקר הדומה למחקרו של אהרן אהרנסון למציאת "אם החיטה") כדי להשביח את הזנים המתורבתים. לדיז'ינסקי איתר בטורקיה את זן החמצה שממנו התפתח זן "החומוס" המתורבת.
פרס טרומן לשלום
בין השנים 1991 ל-2013 חילק מכון טרומן את פרס טרומן לשלום (במקור "פרס גיטלסון") ל"אישים שתרמו תרומה משמעותית לקידום השלום באזור ובעולם כולו". פרס זה מגלם את מחויבותו של המכון לקידום השלום. הזוכים בפרס זה לאורך השנים היו -
ראשי המכון.
בתפקיד יו"ר חבר הנאמנים של המכון שימשו, בין השאר, שגרירי ארצות הברית בישראל וויליאם בראון (אשר החזיק בתפקיד במשך כ-25 שנים) וסמואל לואיס, הדיפלומט האמריקאי , שגריר ישראל בארצות הברית לשעבר משה ארד והשר לשעבר דן מרידור
פעילות.
במכון ממוקמים:
המכון מעודד שיח על שלום ופתרון קונפליקטים ומתייחס בין היתר לאירועים אקטואליים. כך בשנת 2020 קיים המכון וובינרים (סמינר רשת) בנושא חיסול קאסם סלימאני, עזה בימי קורונה, תוכנית הסיפוח של בקעת הירדן ועוד. ב-2019, במסגרת כנס השנתי של המכון שעסק בציון 40 שנה להסכם השלום בין ישראל למצרים, העניק נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר, ראיון מיוחד ובלעדי הנמצא באתר המכון. בנוסף, המכון הקים ומפעיל תוכנית מלגות ייחודית לעידוד מחקרים בנושא של שלום ופתרון קונפליקטים.
משוואה ממעלה שישית
משוואה ממעלה שישית היא משוואה מהצורה formula_1, כאשר formula_2 והמקדמים formula_3 יכולים להיות מספרים שלמים, מספרים רציונליים, מספרים ממשיים, מספרי מרוכבים או, באופן כללי יותר, איברים של כל שדה.
פונקציה ממעלה שישית היא פונקציה המוגדרת על ידי פולינום ממעלה שישית. משום שיש להן מעלה זוגית, היא דומה מבחינה גרפית לפונקציה ממעלה רביעית. עם זאת, לפונקציה ממעלה שישית עשויים להיות נקודות קיצון מקומיות נוספות. נגזרת של פונקציה ממעלה שישית היא פונקציה ממעלה חמישית.
מאחר שפונקציה ממעלה שישית על ידי פולינום ממעלה זוגית, יש לה את אותו הגבול כאשר הארגומנט הולך לאינסוף חיובי או שלילי. אם המקדם המוביל formula_4 הוא חיובי, אז הפונקציה עולה לפלוס אינסוף משני הצדדים ולכן לפונקציה יש מינימום גלובלי. כמו כן, אם formula_4 שלילי, הפונקציה יורדת עד מינוס אינסוף משני הצדדים ולכן יש לה מקסימום גלובלי.
פתרון.
כמה משוואות ממעלה שישית, כמו formula_6 ניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים, אבל משוואות אחרות לא ניתנות לפתרון. בשנת 1824 הוכיח נילס הנריק אבל כי אין פתרון כללי באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה חמישית ומעלה. שנים ספורות לאחר מכן מצא אווריסט גלואה אפיון מלא של כל המשוואות הפולינומיות שניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים: אלו המשוואות שחבורת גלואה המתאימה להן היא חבורה פתירה. מחקרים אלו הולידו את תורת גלואה ואת תורת החבורות. גלואה פיתח טכניקות לקביעה האם משוואה נתונה ניתנת לפתרון על ידי רדיקלים. מתורת גלואה נובע כי משוואה ממעלה שישית ניתנת לפתרון במונחים של רדיקלים, אם ורק אם חבורת הגלואה שלה נמצאת בחבורה מסדר 48, המייצבת חלוקה של קבוצת השורשים לשלוש תת-קבוצות של שני שורשים, או חבורה מסדר 72 המייצבת חלוקה של מערכת השורשים לשתי תת-קבוצות של שלושה שורשים. קיימות נוסחאות כדי לבדוק כל מקרה, ולחשב את השורשים, במקרים שהמשוואה ניתנת לפתרון. ב-1867 (בעקבות עבודתו של הרמיט על משוואה ממעלה חמישית), הראה Joubert שכל הרחבת שדות ספרבילית מממד 6, במאפיין שאינו 2, נוצרת על ידי איבר המקיים משוואה מהצורה formula_7.