מוסא קונאטה
פאפה מוסא קונאטה (בצרפתית: Pape Moussa Konaté; נולד ב-3 באפריל 1993) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אספרנסה ספורטיב דה תוניס ובנבחרת סנגל.
קריירה.
בעונת עלה קונאטה לקבוצה הבוגרת של טורה קונדה הסנגלית והיה שותף פעיל בזכיית הקבוצה בגביע המקומי. בעונת המשיך קונאטה את יכולתו הטובה, ובעקבות כך זומן לנבחרת הצעירה של סנגל. בתחילת 2011 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לצמד משחקי הידידות נגד נבחרות ו.
ב-13 ביוני 2011 חתם קונאטה על חוזה לשנתיים בשורות מכבי תל אביב. ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 1–3 נגד חזר לנצ'ראן, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ואף הבקיע שער. באותה עונה היה שותף קונאטה להעפלתה של מכבי תל אביב לשלב הבתים של המפעל. בהמשך העונה קונאטה גילה יכולת חלשה, בגינה אף נשלח להתאמן עם קבוצת הנוער.
בקיץ 2012 השתתף קונאטה באולימפיאדת לונדון במדי נבחרת סנגל, ובמהלכה הרשים כשהבקיע שער מול המארחת , צמד מול , שער נגד , ושער במשחק רבע הגמר מול . את הטורניר סיים קונאטה עם 5 שערים, בזכותם זכה בתואר מלך השערים של נבחרתו וסיים במקום השני בטבלת המבקיעים של הטורניר כולו. אחרי הישג זה קונאטה עבר לקרסנודאר הרוסית תמורת 2 מיליון יורו.
לקראת עונת הושאל לגנואה האיטלקית, במדיה ערך 25 הופעות בליגה וכבש שער אחד. לקראת עונת חתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית.
עמי אנידג'ר
עמי אָנידְגָ'ר (נולד ב-21 בנובמבר 1975) הוא שחקן, קומיקאי, סופר, יוצר ומנחה סדנאות צחוק.
חייו ויצירתו.
בשנת 1997 סיים שירות סדיר במסגרת תיאטרון חיל האוויר, בין השנים 1995 - 1998 היה חלק ממופע הבמה "דומינו גרוס". בשנת 2001 סיים את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, שיחק בתיאטרון החאן בירושלים בהצגות "מילה של אהבה" ו"מלחמה על הבית".
בשנת 2003 הופיע במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם" של חנוך רוזן, יחד עם אמיר פיי גוטמן, אפרת בוימולד ועומר ברנע.
בין השנים 2001 - 2008 כתב והעלה מופע בידור בשם "עמי ואלי", יחד עם הקומיקאי ושותפו ללימודי המשחק בניסן נתיב, אלי בן דוד.
בשנת 2008 הופיע בתפקיד ראשי יחד עם אלי בן דוד ומלי לוי בהצגה "פרימיירה", שהועלתה במסגרת פסטיבל התיאטרון הקצר של צוותא. בשנים 2010–2012 הופיע במספר תפקידי משנה בסדרות שונות.
השתתף בתוכניות וסדרות טלוויזיה רבות, בהן: "ערב אדיר", "יצפאן", "קומדי בר", "גם להם מגיע", "סרוגים", "מה קשור?", "פולישוק", "מי שואל אותך?", "נבחרת ישראל בטלוויזיה", "עם סגולה", "קאמבק", "רוני וקשיו", "חברות", "שנות ה-80" ועוד.
בשנת 2013 העלה את "עמי'לה", תוכנית הסטנדאפ הראשונה לילדים. בשנת 2014 החל להשתתף בתוכנית הנוער "שבט צוצלת". בשנת 2015 החל להנחות את "אלוף הסופר סטרייקה" בערוץ זום.
בשנת 2015 השתתף בקומדיה הקולנועית "מה כבר יכול לקרות?!", בכיכובם של הצמד דובדבני וקובץ'. בשנת 2016 השתתף בתפקיד אורח בסדרת הנוער "שכונה" בערוץ ניקלודיאון, וכן השתתף בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון". השתתף בתוכנית הבידור "זה המצב" של הזכיינית רשת בערוץ 2.
כיום מופיע עם מופע הבידור "קוקיה" בכל רחבי הארץ בבסיסי צה"ל, חברות עסקיות, בתי ספר ועוד, ומלמד כיצד ניתן להשתמש בצחוק ככלי להתמודדות מול אתגרי החיים ומפיץ את ספרו "בקרוב תהיה שמח".
צטיניה
צטיניה (במונטנגרית: Цетиње או Cetinje, באיטלקית: Cettigne, ביוונית: Κετίγνη, בטורקית: Çetince) היא עיר הבירה לשעבר של ממלכת מונטנגרו וכיום הבירה המשנית של המדינה, בה נמצא מעונו הרשמי של הנשיא. העיר ממוקמת למרגלות הר לובצ'ן. נכון לשנת 2003, מונה העיר אוכלוסייה 15,137 תושבים. ובמטרופולין 18,482. העיר שוכנת במערב מונטנגרו, במחוז צטיניה ומשמשת גם כבירת המחוז.
היסטוריה.
צטיניה נוסדה במאה ה-15 ושימשה בתקופות שונות כמרכז המינהלתי של מונטנגרו כמרכז דתי אורתודוקסי וגם כבירת המדינה.
מלחמות הכיבוש של העות'מאנים בימי הביניים אילצו את הלורד של זיטה באותו זמן איוון צרנוביץ' להעביר את בירת ארצו מן העיירה המבוצרת של זאבליאק לחלקים מרוחקים יותר, עד אובוד בשנת 1475, וזמן קצר לאחר מכן, לצטיניה מרגלות הר לובצ'ן. הוא בנה בית משפט בתחום צטיניה בשנת 1482 וכעבור שנתיים גם מנזר. על יד בית המשפט הוקם המנזר המלכותי החדש שנקרא צטיניה על שם נהר צטיניה שעובר באזור.
המנזר החדש הפך למושבו של המטרופולין זיטה. ומאז, התרחבה העיר והפכה להיות מרכז דתי ותרבותי חשוב, שבו דורד צרנוביץ' (בנו של איוון צרנוביץ'), הקים את בית הדפוס הראשון של דרום סלאביה.
בשנת 1878 עם עצמאותה של מונטנגרו לאחר שנים ארוכות של שלטון ע'תמאני הפכה צטניה לבירת המדינה. תנופה של בנייה עברה על העיר. הוקם הארמון לנסיך ניקולה הראשון. מבנים מודרניים רבים שנועדו לקונסוליות זרות נבנו בשל כינון יחסים עם מדינות שונות באירופה. הבניינים של הקונסוליות הצרפתיות, רוסיות, בריטיות, איטלקיות והאימפריה האוסטרו-הונגרית נחשבים כמפוארים מבין כולם. עם זאת, בתחילת המאה ה-20 היו בעיר רק כ-5,000 תושבים. אנשי רוח רבים מרחבי המדינה בחרו לעבור לגור בבירה ותרמו לתרבות, חינוך ואמנות בה. בדצמבר 1914 במלחמת העולם הראשונה הופצצה העיר על ידי מטוסים של האימפריה האוסטרית ובינואר 1916 נכבשה העיר בידי האוסטרים.
העיר תוארה בינואר 1916 בהצפירה:
בנובמבר 1944 נכבשה העיר מידי הגרמנים על ידי כוחותיו של טיטו.
בשנת 1962 תואר העיר בעל המשמר על ידי מ. נחומי:
בנוסף, נחומי כתב:
בשנת 2006 עם קבלת העצמאות המחודשת של מונטנגרו הוכרז כי הבירה תעבור לעיר הגדולה יותר במדינה היא פודגוריצה, אך ארמון הנשיא נותר בציטניה, המושכת אליה עדיין תיירים רבים, בגלל מורשתה ההיסטורית ויופייה.
תחבורה.
העיר מחוברת לבירה פודגוריצה ולעיר בודווה עם כביש בעל שלושה נתיבים. שתיהן במרחק של 30 ק"מ מהעיר.
קיים גם הכביש הישן מצטיניה לעיר קוטור, אשר אינו באיכות טובה, שנשקף ממנו נוף מדהים של מפרץ קוטור.
בעבר, היה קיים קו רכבת צטיניה-בר. שהוביל נוסעים ומטענים. הרכבת הופעלה דרך גדות ימת שקודרה. כיום, אין שרידים של מסילת הרכבת הזו.
נמל התעופה טיבאת הוא במרחק 50 ק"מ מהעיר, ויש ממנו טיסות סדירות לבלגרד וציריך, ועשרות טיסות צ'רטר על בסיס יומי בעונת הקיץ.
נמל התעופה פודגוריצה הוא במרחק 55 ק"מ מהעיר, ויש טיסות סדירות ליעדים אירופאים מרכזיים לאורך כל השנה.
אוכלוסייה.
מחוז צטיניה, כולל בין היתר את העיר צטיניה (שהיא היחידה במחוז בעלת מעל 1000 תושבים) וגם את הכפרים: בייצה - (857), רייקה צ'רנוויצה - (216) וזברז'ה - (148) והסביבה. המפקד של 2003 מראה שהאוכלוסייה של מחוז צטיניה היא 18,482. ובעיר צטיניה 15,137 תושבים.
הריבוי הטבעי של העיר
מוצא אתני במחוז
תמונות מהעיר
אליהו פרומצ'נקו
אליהו פרומצ'נקו (נכתב גם פרומנצ'נקו) (1886/1888 - כ"ח בתשרי תשכ"ב, 8 באוקטובר 1961) היה תעשיין יהודי, מייסד המפעל לשוקולד "לאימה" (Laima) בלטביה (מפעל הממתקים הגדול בלטביה כיום) וממייסדי בית החרושת לשוקולד וממתקים "עלית".
קורות חייו.
נולד ליצחק פרומצ'נקו בעיירה פורחוב (Порхов) שבמחוז פסקוב שברוסיה. הוא נשא לאשה את שרה חנה לבית קופילוב.
פרומצ'נקו החל בייצור ממתקים בביתו שברוסיה ופתח שם עסק בשנת 1918. בעקבות המהפכה הקומוניסטית ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה עזב את רוסיה ועבר ללטביה. בשנת 1921 הקים פרומצ'נקו, יחד עם השותפים אליהו קופילוב ודוד מושביץ (מושיוב), מפעל לייצור שוקולד. בשנת 1925 התמזג המפעל עם מפעל שוקולד מקומי והוקמה חברת "לאימה" בריגה בירת לטביה. המפעל הצליח והתרחב והעסיק בשנת 1930 כ-500 עובדים. מוצריו נמכרו בהצלחה בשוק המקומי ואף יוצאו למדינות רבות, בעיקר לצרפת, בריטניה, מצרים וארץ ישראל.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה פרומצ'נקו לארץ ישראל עם משפחתו והביא עמו מכונות ייצור, מומחים לשוקולד והון. באותה שנה רכשו פרומצ'נקו, קופילוב ומושביץ שטח ברמת גן, גייסו משקיעים נוספים והחלו בהקמת בית חרושת לממתקים. המיקום נבחר בגלל הקרבה לעיר תל אביב והימצאות השטח מחוץ לעיר, שאפשר למפעל להתרחב, במידת הצורך. באביב 1934 החל הייצור בבית החרושת.
בשנת 1937 חיסלו פרומצ'נקו ושותפיו את עסקיהם בלטביה. ממשלת לטביה קנתה את מפעל לאימה מידי השותפים ומיזגה אותו עם מפעל מתחרה. פרומצ'נקו הקים מפעל לממתקים וחנות גם בביירות, שאותם הצליח למכור לפני פרוץ מלחמת העצמאות.
פרומצ'נקו החליט על הקמת שיכון לעובדי עלית בסמוך לבית החרושת. המיזם כלל הקמת מאה דירות, צרכנייה ובית כנסת על שטח של 13 דונם בשכונת "תל בנימין" שברמת גן. במרץ 1951 החלה חלוקת הדירות הראשונות בשיכון. עם סיום הבנייה נמסר השטח לידי הקרן הקיימת לישראל. קופילוב, מבעלי עלית, תרם תרומה פרטית להקמת ספרייה בשיכון.
בשנת 1954 היה פרומצ'נקו שותף בהקמת בית החרושת "פרי-סוכר" בגבעתיים. בשנת 1956 הקימו בני הזוג פרומצ'נקו קרן לסיוע למשפחות שכולות. פרומנצ'נקו הקים בצפת את בית החרושת לסוכריות "שחל". במאי 1958 חנך פרומנצ'נקו את מפעל עלית לייצור קפה נמס בצפת. באותה שנה רכשה עלית את בית החרושת לממתקים "צ.ד." ברמת גן. בנוסף היה פרומצ'נקו שותף במפעל השימורים "פרימן" שפעל ברמת גן ושימש כמנהלו.
היה חבר בהנהלת התאחדות התעשיינים בישראל.
אליהו פרומצ'נקו נפטר בתל אביב בשנת 1961, ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
שני בניו, יעקב ואבא פרומצ'נקו, היו בעלי שליטה בעלית. הבן אבא פרומצ'נקו המשיך את ניהול החברה.
משפחתו הנציחה את שמו בשנת 1963 בתרומה של 250,000 לירות להרחבת הספרייה המרכזית של רמת גן.