כבית ספר קהילתי-דתי בלבד, הדיפלומות שהוצאו על ידי התיכון החדש לא היו מוכרות על ידי השלטון. זו הייתה זכות בלעדית של בתי הספר הממלכתיים. בנסיבות אלה נעשו מאמצים להשיג את הפיכתבית הספר לממלכתי. בהתאם לחוקי החינוך רומניה נדרש ויתור על כיתות מעורבות של בנים ובנות, שפת ההוראה הייתה צריכה להיות הרומנית, בעוד שפות אחרות כמו עברית, הונגרית, גרמנית וצרפתית היו צריכות היו אמורות להתלמד כשפות זרות, המורים היו צריכים להיות בעלי אזרחות רומנית, המורים לרומנית היו צריכים להיות מורים מוסמכים מוכרים על ידי המדינה, נדרשה הוראה בהתאם לתוכנית הלימודים הממלכתיים והתקנונים בתוקף, לפי ספרי לימוד מאושרים, השכר וזכויות הפנסיה של המורים הלא מוסמכים על ידי המדינה היו צריכים להיות מבוטחים, והמוסד נדרש לבניין משלו. אישורים מס.52,51 ו-53 של משרד החינוך הלאומי הכירו איפשרו לתיכון לפעול כתיכון ממלכתי.
הסוגיה המסובכת ביותר הייתה זו של שפת ההוראה. באותה תקופה של התחלת השלטון הרומני בעיר התלמידים היהודים, שהיו לרוב דוברי הונגרית, לא שלטו מספיק בשפה הרומנית כדי ללמוד בה את כל המקצועות. הם לא שלטו מספיק למטרה זו אף בשפה העברית. עם זאת השפה הרומנית נחשבה שימושית למען עתידם בממלכה הרומנית והעברית לצורך שמירת הקשר עם היהדות ועם יהודי העולם. אושר בסופו של דבר השימוש בשפה ההונגרית בהוראה כ"שפת מעבר" בלבד. החל משנת הלימודים 1926–1927 השפה והספרות הרומנית, ההיסטוריה של רומניה והגאוגרפיה של רומניה היו אמורות להתלמד ברומנית.
השפה העברית, הספרות וההיסטוריה של היהודים ולימודי הדת היו אמורים להתלמד בעברית.
במטרת השגת בניין עצמאי נתקבל אישור מעיריית טימישוארה לרכישת מגרש בשטח 8000 מ"ר, באזור שבין הרחובות הנקראים בימינו שדרות דיאקונוביץ' לוגה, 20 בדצמבר 1989, שדרות מיכאי אמינסקו והרחוב פטריארך מירון קריסטיה.. בצד הצפוני, לכיוון רחוב אמינסקו, נבנה התיכון, עצמו, כשמימון הבנייה נעשתה בעזרת התרמות ותרומות מהקהילה היהודית. האדריכל היה גדעון נויבאואר.(נפטר בישראל ב-1960)
הבניין המשופץ.
הבניין שהיה בעל קומת קרקע בלבד, נחנך בשנת 1923. הוא כלל 16 כיתות, אולם התעמלות, כיתת ציור, מעבדה לפיזיקה וכימיה, ספרייה בת 1600 ספרים, חדר מורים ומשרד המנהל. בשנת 1928 נוספה קומה. באגף שפנה לרח כרמן סילבה (בימינו רח' אמינסקו) בקומת קרקע משמאל פעלה הגימנסיה לבנות ומימין התיכון העיוני לבנים. באותה שנה, 1928, בצד שדרות ק.ד.לוגה, הוקם בניין התיכון המסחרי לבנים והפנימייה, לפי תוכנית האדריכל לאסלו סייקיי שתכנן רבים מבנייניה של טימישוארה המודרנית. סגנון בניין זה היה אקלקטי, עם יסודות מן הזצסיון הווינאי והאדריכלות הקלאסית. הפנימייה הייתה אמורה לארח 60 תלמידים.
ימי הרדיפות נגד היהודים והשואה.
בשנת 1936 אסר משרד הדתות והחינוך הרומני את לימודי הדת לתלמידים יהודים בתוך כותי בתי הספר הממלכתיים.
בימי הדיקטטורה המהלכותית של קרול השני, ב-29 באוגוסט 1940 הנהיגה ממשלת יון ג'יגורטו "חוקי גזע" נגד המיעוט היהודי ברומניה. במסגרתם נאסר על יהודים ללמוד בבתי ספר תיכון ובאוניברסיטאות.
תחת המשטר הפאשיסטי-צבאי שקם ברומניה בספטמבר 1940, הצו-חוק מ-11 באוקטובר 1940 גרש את התלמידים היהודים מכל בתי הספר הממלכתיים, תוך הישארות האפשרות להקים בתי ספר יסודיים ותיכונים לשימושם של היהודים בלבד, כשהמורים והתלמידים הם אך ורק יהודים.
בנסיבות אלה התיכון היהודי המשיך לפעול גם בימי משטר הפרו-נאצי של אנטונסקו וקלט תלמידים יהודים שגורשו מבתי ספר אחרים.אולם בסתיו 1940 בניין התיכון הופקע על ידי השלטונות. בשנת 1941 בקומה נפתח בית חולים צבאי גרמני. בשנת 1942 פוו כל בניין התיכון והפנימייה כדי לאכסן את מפקדת המשטרה של טימישוארה. הלימודים של הבנים המשיכו בבניין בית הספר היהודי היסודי ברובע פבריק (בימינו רח' קאראג'אלה 1) ובתוך מתחם בית הכנסת בשכונת פבריק, שיעורי התיכון למסחר לבנים - במתחם בית הכנסת בפבריק, ושיעורי הגימנסיה לבנות - בבניין הקהילה היהודית ברחוב גאורגה לאזר 5 ובבתים פרטיים.
אחרי 23 באוגוסט 1944. השלטון הקומוניסטי.
אחרי נפילת המשטר הרודני הצבאי-פאשיסטי הוחזרה החוקה הדמוקרטית. התיכון קיבל בחזרה את בנייניו ואת ההכרה הממשלתית לתעודותיו.
בשנת 1948 בעקבות הרפורמה בתחום החינוך שהונהגה על ידי השלטון הקומוניסטי, נסגרו על בתי הספר הפרטיים ושל העדות הדתיות, כולל התיכון היהודי בטימישוארה.
החל מ־2 באוגוסט 1948 בבניין התיכון היהודי לשעבר פעל התיכון לספורט והתיכון לאמנויות פלסטיות.
תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה התקבלו תלמידים יהודים בכל מוסדות החינוך הממלכתיים. כמו במקרה התלמידים הרומנים וממוצאים אתניים אחרים הונהגו בשנות ה-1950 עד התחלת שנות ה-1960 מחסומים והגבלות לגבי קבלתם לבתי ספר תיכון ואוניברסיטאות עבור תלמידים שהוגדרו כבעלי "מוצא לא בריא" מבחינה פוליטית (בני מעמדות "נצלניים", בני פעילים במפלגות בורגניות או אנטיקומוניסטיות לשעבר, בני אסירים פוליטיים וכו')
אחרי מהפכת 1989.
בעת תהליך הדמוקרטיזציה שהתחיל ברומניה בעקבות מהפכת 1989, בהתאם להחלטה 116 מ-5.11.2003 של הוועדה המיוחדת להחזרת נדל"ן שהשתייך בעבר לעדות הדתיות, בנייני התיכון היהודי לשעבר הוחזר לקרן "קריטאטיה" שנועד לנהל את המורשת התרבותית והרוחנית של יהדות רומניה. עד שנת 2008 פעל במקום התיכון לאמנויות פלסטיות בתנאי שכירות. עקב העלאה ניכרת בדמי השכירות, בשנת 2011 החליטה עיריית טימישוארה להעביר משם את התיכון לאמנויות. באופן זמני פועל כעת בבניין המנהל לפיקוח החינוך של מחוז טימיש.
בשנת 2010 הודיעה קרן "קריטאטיה" על כוונתה למכור את הנכס. כל הלקוחות הפוטנציאליים היו מעוניינים רק בשטח ולא בבניינים אותם ביקשו להרוס. מכיוון שהוא נמצא באזור היסטורי הנועד לשימור, בשנת 2014 העירייה נתבקשה על ידי "קריטאטיה" להסיר את הסיווג הזה של הבניינים.
בשנת 2014 מכר הקרן "קריטאטיה" את בניינים ומגרשים סמוכים לבעלים פרטיים תמורת 5 מיליון אירו. המקום נועד להריסה לצורך הרחבות עורקי תנועה ובניית בניין גבוה. קמו מחאות מצד האיגוד התרבותי "הצילו את מורשת טימישוארה" וחברי השלוחה המחוזית של איגוד האדריכלים של רומניה.
ישראל במשחקי סטוק מנדוויל
ישראל השתתפה במשחקי סטוק מנדוויל משנת 1953, וספורטאיה זוכים להישגים נאים ובמדליות רבות.
יחסי החוץ של אוקראינה
יחסי החוץ של אוקראינה (באוקראינית: Міжнародні відносини України) מושפעים מעמדתה של ממשלת אוקראינה ומדיניות החוץ המונחית על פי קווים מנחים שמתווה נשיא אוקראינה ומשרד החוץ של אוקראינה.
החששות העיקריים כוללים סחר חופשי, טרור, שיתוף פעולה כלכלי עם מדינות אירופה ויציבות המדינה, בעיקר לנוכח מלחמת האזרחים באוקראינה. אוקראינה פעילה באומות מאוחדות מאז שנת 1945 והיא מנסה לנהל מגעים להצטרפותה לאיחוד האירופי, ברם מגעים אלה היוו לאבן נגף במדיניות הפנים של המדינה ולפרוץ משבר יברומאידן.
מדיניות החוץ.
גישתה האסטרטגית של אוקראינה בתחום החוץ מתמקד בשיתוף פעולה בינלאומי תוך קידום האינטרסים הלאומיים והגנת זכויות אזרחיה בניכר.
מטרות המדיניות העיקריות הן הצטרפות לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי, בעיקר מאז תחילת המאה ה-21 ולאור התרחקות המדינה מההשפעה הרוסית והתנתקותה מחבר המדינות. בכירי המדינה מנהלים מגעים של התקרבות עם הממשל האמריקאי.
ממשלת אוקראינה
ממשלת אוקראינה (באוקראינית: Уряд України או רשמית קבינט השרים של אוקראינה, באוקראינית: Кабінет Міністрів України) היא הרשות המבצעת של אוקראינה והגוף הבכיר ביותר בניהול המדינה מאז ה-17 בספטמבר 1991.
מעמד הממשלה מעוגן בחוקת אוקראינה ובחוק "אודות קבינט השרים האוקראיני".
בהיות המשטר באוקראינה, משטר נשיאותי, משמשת הממשלה מעין זרוע של הנשיא. את הממשלה כולה, ראש הממשלה והשרים, ממנה הנשיא, אך מינוי זה חייב לזכות באישור הפרלמנט. כוחו של ראש הממשלה מוגבל והחלטות חשובות עוברות דרך הנשיא.
מושב הממשלה הוא בבניין הממשלה ברחוב גרושבסקי 12/12 בקייב, בקומפלקס מבנים המאכלס גם את לשכות שרי הממשל השונים.
אלפרד קניג
אלפרד גרן קניג (בגרמנית: Alfred Gören König, 2 באוקטובר 1913 - ?) הוא אתלט אוסטרי טורקי-יהודי. אלוף אוסטריה (1936) ופעמיים אלוף הבלקן (1938 ו-1939) בריצת 400 מטר ואלוף המכביה השנייה (1935) בריצת 200 מטר. ייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין (1936).
קורות חיים.
קניג נולד בווינה בשם Ali Ferit Gören, בנו של יעקב, סוחר שנולד באיסטנבול בשנת 1882, ואחרי מלחמת העולם הראשונה חזר לטורקיה, אך לאחר מכן נאלץ לברוח בגלל הנהגת חוקים אנטישמיים בסוף שנות העשרים. בשנת 1930 החל התאמן בקבוצת הכח וינה ובשנת 1932 נרשם כתושב (לא כאזרח).
באליפות אוסטריה לנוער שנערכה ב-1932 זכה קניג במדליית זהב בריצת 400 מטר.
באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1934 הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא מכבי עולמי של 50 שניות.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה קניג ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.2 שניות, לפני הופמן מארצות הברית (23.3 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:36.4 דקות, לפני ארצות הברית ונבחרת ארץ ישראל. מדליית כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.2 שניות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית(53.1 שניות) ולפני אייב היימן מדרום אפריקה ומדליית ארד, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם פריץ דויטשר, אחרי דרום אפריקה (45.6 שניות) וגרמניה.