שנפלד (Schönfeld) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו שדה יפה.
ריבה (פירושונים)
מישל מרסייה
מישל מרסייה (בצרפתית: Michel Mercier; 28 ביולי 1961) הוא מעצב שיער, יזם ואיש עסקים ישראלי-צרפתי.
ביוגרפיה.
מרסייה נולד בשאטודן (Châteaudun) שבצרפת. הוא גדל בבורדו ובפרובאנס ובגיל 10 עלה עם משפחתו לישראל. למד גרפיקה ושרטוט בתיכון המקיף בראשון לציון. לאחר שבע שנים חזר לצרפת עם משפחתו, ושם למד ב-1981 עיצוב שיער בבית הספר של וידאל ששון ובהמשך השתלם אצל קלוד מקסים מונדיאל, בפריז.
ב-1985 עלה מרסייה לישראל בשנית ופתח את המספרה הראשונה שלו ברחוב דיזנגוף בתל אביב. לאורך השנים הקים מרסייה ארבעה סניפים נוספים והפך את המספרה לרשת ארצית. נכון לשנת 2014 שניים מבין סניפי הרשת עדיין פועלים, תחת זיכיון. ב-1998 הקים בית ספר לעיצוב שיער בתחנה המרכזית בתל אביב. כבעלים של מוסד להכשרת מעצבי שיער פעל מרסייה לקידום חקיקה רשמית מטעם המל"ג אך כיוון שטרם אושר חוק כזה, נפסקה פעילות בית הספר. מרסייה שימש גם כיועץ מקצועי בתהליכי בדיקה והכוונה של פיתוח מוצרים בכמה מהחברות הגדולות בעולם בתחום עיצוב השיער.
ב-2002 הקים את חברת coloright (לשעבר see through) שפיתחה סורק ייחודי שנועד לאסוף מידע על השערה באמצעות הקרנת אור, בליעתו והחזרתו. הרעיון שעמד מאחורי המערכת היה מתן אפשרות למעצבי שיער להגיע אל צבע השיער הרצוי לאחר שיש בידיהם כל הנתונים הדרושים לשם כך. היזם בני לנדא רכש בהדרגה את מרבית מניותיה של החברה, ובדצמבר 2014 מכר אותה לחברת לוריאל.
ב-2006 החל מרסייה לשווק את קו מוצרי השיער שפיתח בשיתוף פעולה עם מעבדות וצוותי הנדסה. עד היום נמכרים מוצרי המותג בסניפי הרשת ובסופר-פארם. מסיבות אידאולוגיות אף לא אחד מהמוצרים שמפתח מרסייה מנוסה על בעלי חיים. מרסייה הוא ההוגה והמפתח של כמה מוצרים שנרשם עליהם פטנט, בהם מברשת להתרת קשרים בשיער שייחודה בגובה, עובי וגמישות הסיבים ו-S.O.S COLOR, אפליקטור המאפשר צביעת שורשי שיער שיבה בתוך שניות.
בשנת 2012 היה מרסייה בין צוות המומחים של התוכנית "שעת הדרקון" של דורין אטיאס ובה ייעץ לידועניות עדי אשכנזי, אפרת גוש, אנה ארונוב, רותם סלע ועוד.
עשייה ציבורית.
מרסייה משמש יו"ר "התאחדות מעצבי השיער בישראל", עמותה שהקים על מנת להוביל מהלכים מקצועיים וחברתיים בענף עיצוב השיער בישראל. מרסייה שם לו למטרה לקדם בארץ את מעמדם של מעצבי השיער ולהביא להסדרה של התחום. לדבריו, "הבנתי שעל מנת שיתייחסו אל המקצוע שלנו כמקצוע מכובד, עלינו קודם כל להתאגד לגוף אחד וגדול. אחר כך, עלינו גם למקצע את התחום ולדאוג לכך שרק מעצב שיער בעל ידע לימודי מוכח, יוכל לפתוח מספרה".
אחד ממאבקי ההתאחדות עסק בגובה הארנונה שקבעה עיריית תל אביב למספרות. להגדרתה של העירייה, מספרות נחשבו בתי מסחר ולא מקומות תעשייה ומלאכה ועל כן נדרשו לשלם ארנונה גבוהה במיוחד. מרסייה נאבק משפטית ברשויות העירייה במשך 4 שנים ואף הגיע לבית המשפט העליון. בסיום המאבק, נקבע כי מספרות אינן בתי מסחר והעירייה חויבה להשיב את ההפרשים למעצבי השיער. לדברי מרסייה, המניע להקמת ההתאחדות היה כי "תוך כדי התעסקות בתביעה הפרטית שלי מול העירייה, הבנתי שמעצבי השיער בישראל הם בגדר הפקר בכל הקשור לחקיקה- אין לנו שום מנגנוני הגנה ושום כוח כיחידים אל מול הרשויות".
מאבק נוסף שהוביל מרסייה עסק בפיקוח על שימוש בחומרים אסורים ומסוכנים על ידי מעצבי שיער. לאור העובדה כי בישראל החוק אינו מחייב מעצבי שיער לעבור הכשרה וכיוון שאין פיקוח של משרד הבריאות על ענף הספרות, ברבות מהמספרות נעשה שימוש בחומרים מסוכנים, דוגמת פורמלין המשמש להחלקת שיער וידוע בוודאות כי הוא חומר מסרטן. בנובמבר 2014 נפגש מרסייה לדיון בנושא עם הוועדה לפניות הציבור בראשות ח"כ עדי קול. בסיכום הוועדה אמרה חברת הכנסת קול כי תפנה למשרד הבריאות בבקשה לגבש רשימת חומרים מסוכנים בהם משתמשים במספרות וכן למשרד הכלכלה ולמשרד הפנים, על מנת ליצור פיקוח על ענף עיצוב השיער.
מרסייה היה נשוי ליהלומנית והדוגמנית לשעבר רונית זילברשטיין. לזוג נולדו שלושה ילדים ובהם השחקן טום מרסייה.
ורטה
תאטרון הסטודיו
יעקב מן
הרב יעקב מן (1849 - ט' בטבת תרס"ט ינואר 1909) היה מראשוני בוני ירושלים החדשה.
ביוגרפיה.
נולד ברוסיה למשה לייב פרידלנד וללאה לבית ריזיס, נצר למשפחה שעלתה בעליית תלמידי הגר"א.
היה תלמידו של הרב משה יהודה לייב מקוטנא מחבר ספר 'זית רענן'. אחר כך היה תלמיד מובהק של הרב משה נחמיה כהניו מחסלביץ, ראש ישיבת עץ חיים, ושל רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. שימש במשך כשנתיים כמלמד של הבחורים בכתה הגבוהה של תלמוד תורה של ההונגרים שנוסד אז, בין הבוחנים הקבועים בכיתתו היה ר' יוסף חיים זוננפלד. רבי יעקב מן היה בן בית אצל המהרי"ל דיסקין, ומספרים שכאשר היה רבי יעקב מן מבקר אצלו בעיר העתיקה, תמיד היה המהרי"ל דיסקין מלווה אותו עד המדרגות, ולא היה נכנס הביתה, עד שלא היה רואה אותו ברחוב.
הרב מן סירב לבקשת הרב שמואל סלנט לשבת כדיין בבית הדין של ירושלים. הוא טען שדיינים ישנם רבים ומשום כך, העדיף לבנות את העיר ולהתפרנס כקבלן בניין. היה זה בתקופה שבה התפרסמו בעיתונות כתבות הפונות ליהודים לעסוק בבניין הארץ.
אחת העבודות הראשונות שלו הייתה חציבת חלון בקיר המערה בקבר שמעון הצדיק, כדי לשפר את האוורור של המקום. עבודתו הראשונה כמשגיח בנייה הייתה בשכונת משכנות ישראל, ובהמשך שימש כמשגיח הראשי על הבניה בשכונת מזכרת משה. מאוחר יותר שימש כקבלן ועסק בבניית שכונות ובתים בירושלים. בדרך כלל בחר הרב מן להעסיק יהודים בעבודות הבניה שלו. הרב מן גם הכשיר צעירים ירושלמיים בבנייה וסיתות.
כאשר העולים מתימן התקשו למצוא תעסוקה, ובקשו להתחיל לעסוק בחקלאות, העמיד לרשותם הרב מן בשנת תרנ"ה (1895), קרקע חקלאית ב"רמה" הסמוכה לקבר שמואל הנביא, שנודעה גם בשם נחלת ישראל. יהודים אחרים בירושלים חששו לעבוד שם. התימנים עיבדו שם את הקרקע במהלך השבוע, ובסופו היו חוזרים לנשיהם ובניהם בירושלים. כעבור שנה התימנים נטשו את המקום, לאחר פגיעות חוזרות ונשנות מצד ערביי הסביבה שהרסו את הנחלות המעובדות.
ר' יעקב מן נישא לחשא לבית חשין. בין בניו נמנים הרב חיים מן, ראש המלמדים בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים ויצחק דוד מן, תעשיין וחבר מועצת עיריית ירושלים, שעל שמו קרוי רחוב בשכונת גבעת מרדכי.
מן סבל ממחלת לב, וטופל על ידי הד"ר משה וולך. הוא נפטר בבית החולים שערי צדק בליל שבת בחצות של תשעה בטבת תרס"ט.
תום ת'יבודו
בחירות בשיטה היחסית
בחירות בשיטה היחסית (או בחירות יחסיות) הן בחירות בהן חלוקת הנציגים בפרלמנט (או במחוז מסוים) מתבצעת באופן יחסי להתחלקות קולות הבוחרים, לדוגמה אם הצביעו למפלגה מסוימת 10% מכלל בעלי זכות ההצבעה, המפלגה תזכה ב-10% מהמושבים בפרלמנט. זאת לעומת השיטה הרובנית (או הרובית) שבה המפלגה אשר זכתה במירב הקולות במחוז גורפת את כל המושבים של אותו מחוז..
יחד עם השיטה מונהג סף חסימה חוקי ("אחוז החסימה") אשר מונע ממפלגות שמספר הקולות שקיבלו הוא מתחת לסף להיספר, ובכך נמנע מהן להיכנס לפרלמנט.
שיטה זו גורמת בדרך כלל לייצוג של מגוון קולות ומפלגות בפרלמנט ומתאימה לחברות מפולגות כמו בישראל.
שיטות שונות לבחירות היחסיות.
בחירות יחסיות יכולות להתקיים גם בשיטת בחירות אזורית וגם בשיטת בחירות ללא אזורי בחירה.
בחלוקה לאזורי בחירה המדינה מחולקת לאזורי בחירה (או מחוזות) כך שכל אדם מצביע או למחוז שלו (אם הבחירות הן מחוזיות בלבד) או למחוז ולפרלמנט בבחירות ארציות כאחד.
חלוקה לאזורי בחירה.
המדינה מתחלקת למעשה למספר מחוזות בחירה לפי מספר המושבים בבית הנבחרים (וזאת במידה ומדובר בשיטה אזורית גרידא). זוהי חלוקה גאוגרפית של המדינה ליחידות אזוריות בסיסיות לצורכי בחירות.
בכל מחוז בחירה נבחר נציג אחד בלבד כאשר לעיתים, יש חלוקה בה מכל אזור נבחרים מספר נציגים, לפי מפתח חלוקה התואם את חלוקת הקולות בבית הנבחרים. ייתכנו מחוזות בהם ייבחרו שלושה נציגים וייתכנו אף יותר או פחות. הבוחרים ניגשים להצביע, איש איש בקלפי באזור הבחירה שהוא משויך לו, ובסופו של יום הבחירות ביחידה זו נספרים קולות המצביעים. נציגי בית הנבחרים מתמודדים באזורי הבחירה על תמיכת הבוחרים, ומי מהם שיזכה במספר הקולות הנדרש (מספר התלוי בשיטה ובמדינה) ייבחר לייצג את מחוז הבחירה בבית המחוקקים.
חלוקה לאזורי בחירה והצבעה ארצית.
בבחירות אזוריות משולבות, יש חלוקה של ההצבעה בין הצבעה כלל ארצית לבין הצבעה אזורית. ישנה קביעה מראש מה יהיה יחס הקולות וכיצד תתבצע החלוקה. כך למעשה מצביע האזרח הן בבחירות אזוריות והן בארציות.
מאפייני השיטה היחסית.
ניתן לומר כי חסרונותיה של השיטה הרובית הן יתרונותיה של השיטה היחסית. לכן מנסות דמוקרטיות רבות בעולם לשלב בין השיטות.
ייצוג הולם של קול הבוחר.
בבחירות יחסיות הצפי הוא שהמושבים בפרלמנט יחולקו לפי אחוז הקולות שהם קיבלו בבחירות. כלומר, נניח ורשימה מסוימת קיבלה 10% מקולות הבוחרים, 10% מהמושבים בפרלמנט יהיו שלה.
בשונה מהשיטה הרובנית, אשר מעודדת פרלמנט דו מפלגתי, בשיטה היחסית מתחדד ריבוי המפלגות בפרלמנט, ולרוב משטרים הנוהגים בשיטת בחירה זו הם משטרים קואליציוניים, אשר דורשים מספר של מפלגות לטובת הקמת ממשלה.