מאז הקמת הכתר הבריטי, היו ארבעה יורשים שלא נהיו שליטים, אך היו נעשים כאלה אילו רק היו חיים מספיק זמן: סופיה מהנובר, פרדריק, נסיך ויילס (הבן של ג'ורג' השני), פרדריק, דוכס יורק (אחיו של ג'ורג' הרביעי), אלברט ויקטור, דוכס קלרנס (הבן של אדוארד השביעי לעתיד). היו שני אחים צעירים שהיו יורשי העצר עד שלשליט נולד ילד: אדוארד דוכס יורק (אחיו של ג'ורג' השלישי), וארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד (דוד של המלכה ויקטוריה). נוספת אליהם גם בת אחת של שליטה שהייתה יורשת העצר עד שהוחלפה על ידי אחיה הצעיר: ויקטוריה, הנסיכה המלכותית (הבת של המלכה ויקטוריה).
לאורך כל הרשימה, השליטים מופיעים בלי אזכור התואר (אן, ולא אן, מלכת בריטניה) מטעמי נוחות. היורשים מופיעים עם תאריהם, שכן הם משתנים מיורש ליורש. שמות היורשים מופיעים לפי התואר בו החזיקו כשהיו יורשים, ולא לפי תארם העדכני ביותר (גאורג החמישי, נסיך האנובר, וכן הנסיך אנדרו, על אף שהתארים העדכניים הם "מלך האנובר" ו"דוכס יורק", בהתאמה).
האלה גוראני
הלה גוראני
האלה גורני
פעיל זכויות אדם
פְּעִיל זכויות אדם הוא מונח המתאר אדם שפועל באופן פרטי או במסגרת קבוצתית (תנועה, ארגון, עמותה וכדומה) למען שמירה, קידום ויישום זכויות אדם, לרבות זכויות אזרחיות ופוליטיות, כלכליות, חברתיות ותרבותיות. האו"ם והאיחוד האירופאי מכירים בפעילי זכויות אדם כקבוצה שנמצאת בסיכון גבוה לרדיפה ולכן ניסחו הנחיות להגנתם.
הגדרת פעיל זכויות אדם.
מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם הגדירה את מהותו של פעיל זכויות האדם ונתנה קווים לדמותו. על פי הגדרה זו, פעילי זכויות אדם מחויבים לערכים האוניברסליים של זכויות אדם, ופועלים למען שוויון, עזרה לזולת ואי-אפליה לטובת בני אדם שזכויות יסוד נשללו מהם. הם סוכנים לשינוי חברתי המהווים גורם חשוב בשמירה על הצדק והדמוקרטיה, ופעמים רבות הם מפגינים נחישות ואומץ רב. כל אדם יכול להיות פעיל לזכויות אדם, אולם הוא חייב לקבל את האוניברסליות של זכויות האדם. אדם לא יכול לשלול זכויות אדם מצד אחד, ולטעון שהוא פעיל זכויות אדם מצד שני. לדוגמה: אדם לא יכול לפעול להגנת זכויות הגבר, בעודו תומך בשלילת זכויות האישה. פעיל זכויות אדם לא בהכרח מציית לחוק המדינה. השאלה המרכזית הנוגעת להגדרתו כפעיל זכויות אדם היא שאלת המניע: האם פעולותיו נעשות בשם הרצון ליישם, לקדם ולשמור על זכויות האדם?.
מאפיינים.
פעילי זכויות אדם עשויים לפעול למען קידום, שמירה ויישום של זכות אדם אחת. כך למשל פעילים שונים עשויים להתמקד בפעילות למען זכויות ספציפיות כגון הזכות לחיים, הזכות למזון, הזכות למים ולהיגיינה , חופש הביטוי, חופש ההתאגדות, הזכות להליך הוגן וחופש התנועה, וכן לפעול נגד פרקטיקות ספציפיות כגון הוצאות להורג, עינויים, מעצר מנהלי ומילת נשים. בנוסף, פעילי זכויות אדם עשויים להתמקד בקידום זכויות אדם של קבוצות ספציפיות (למשל פעילי זכויות הילד, פעילי זכויות נשים, פעילי זכויות פליטים ופעילי זכויות להט"ב). פעילי זכויות אדם פועלים ליישום אמנות זכויות אדם בכל העולם ובכל המשטרים (במדינות דמוקרטיות ומדינות שאינן דמוקרטיות, במדינות מפותחות ובמדינות מתפתחות). ישנם פעילי זכויות אדם שעושים את מלאכתם בשכר (למשל במסגרת פעילות באגודה או עמותה) וישנם פעילים שעושים את מלאכתם בהתנדבות. פעילי זכויות אדם עשויים לעבוד בשלל מקצועות ולקדם באמצעותם זכויות אדם (למשל: עיתונאים, רופאים, אנשי חינוך ועורכי דין חברתיים). אלמנט העשייה הוא מהותי בהגדרה של פעיל זכויות אדם, ולא עצם השתייכותו של אדם לארגון מסוים. אדם מוגדר כפעיל זכויות אדם בעיקר באמצעות מעשיו שלו וההקשר בו הם נעשים, ללא קשר לשאלת השתייכותו הארגונית, מקצועו והאופן בו הוא מכנה את עצמו.
דרכי פעולה.
רוב פעילי זכויות האדם פועלים ברמה המקומית או הלאומית ופועלים לקידום זכויות אדם בקהילה שלהם או במדינה שלהם, אולם ישנם גם פעילי זכויות אדם הפועלים ברמה הבינלאומית. פעילי זכויות אדם עשויים להתמקד במדיניות של ממשל ולפעול להבטחת הגשמת הרעיון של זכויות אדם בתחומו. פעילי זכויות אדם חוקרים תופעות ומקרים שונים, אוספים מידע ומדווחים על הפרות של זכויות אדם. על מנת לעורר דיון ציבורי ותקשורתי ולערב גורמים פוליטיים ומשפטיים, הם עשויים להשקיע מאמץ בשתדלנות. פעולות אלו נעשות לרוב במסגרת של ארגוני זכויות אדם שמפרסמים דוחות תקופתיים לגבי הממצאים שלהם, אולם לעיתים מידע על הפרת זכויות אדם עשוי להתפרסם על ידי פעילי זכויות אדם שפועלים באופן פרטי. חלק גדול מהפעילות של פעילי זכויות אדם קשור בניסיון להגן על קורבנות של הפרת זכויות אדם. במקרים אלו, הפעילים עשויים לספק ייעוץ משפטי, ייצוג בהליך משפטי ואף תמיכה שיקומית. בנוסף, פעילי זכויות אדם פועלים גם על מנת למצות את הדין עם מפרי זכויות האדם, זאת באמצעות פתיחה של הליך משפטי, ועזרה בבניית תיק משפטי (למשל: איתור עדים). כך פעילי זכויות אדם פועלים גם על מנת להבטיח צדק עבור הקורבנות וגם על מנת להקטין סיכויי הישנות ההפרה של אותה זכות בעתיד.
ההצהרה על פעילי זכויות אדם.
משנות התשעים הלכה וגברה ההכרה בתפקיד המרכזי של פעילי זכויות אדם במאבק לכינון עקרונות אוניברסליים לזכויות אדם, וכן בהכרתם כקבוצה בעלת סיכון גבוה לרדיפה. בכל שנה, מאות פעילי זכויות אדם ברחבי העולם נופלים קורבן לרדיפה בידי הממשל או בידי קבוצות לא ממשלתיות בגין פעולתם לקידום זכויות אדם והדמוקרטיה. הם עשויים להיות נתונים למסע הכפשות, לאיומים, להפחדות, להטרדות, למעצרי שווא, למעקבים, לחטיפה, לכליאה ואף להתעללות, עינויים, העלמה, אונס ורצח.
ב-9 בדצמבר 1998, פרסם האו"ם את ההצהרה על פעילי זכויות האדם (באנגלית: Declaration on Human Rights Defenders). הצהרה זו היוותה נקודת ציון חשובה בתנועה לזכויות האדם והביעה מחויבות גדולה לפעילי זכויות אדם. ההצהרה מכירה בחשיבותם של פעילי זכויות אדם ובזכותם לפעול על מנת לקדם ולשמור על זכויות האדם. בנוסף, ההצהרה מתארת את הקשיים והסכנות הניצבים בפני פעילי זכויות האדם בעולם, את הדרכים להגן עליהם ואת החובה של המדינות לספק הגנה זו. לפי ההצהרה, פעילי זכויות אדם חייבים לקבל את האוניברסליות של זכויות אדם כפי שעולה מתוך ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, הטיעונים שלהם חייבים להיות במסגרת ההיגיון הפנימי של זכויות אדם והפעולות שלהם חייבות להיות בדרכי שלום או לא אלימות (לא בכוח או בכפייה פיזית).
הזכויות של פעילי זכויות האדם לפי הצהרת האו"ם:
בשנת 2000, האו"ם מינה לראשונה דָוָח מיוחד לענייני פעילי זכויות אדם על מנת לקדם וליישם את עקרונות ההצהרה על פעילי זכויות האדם. נכון לשנת 2018, מישל פורסט מאייש תפקיד זה.
אף על פי שתפקיד ההצהרה הוא להגן על פעילי זכויות אדם ולהטיל אחריות על המדינות להגנתם, בפועל מדינות רבות כושלות במחויבות זו. משטרים סמכותניים מסרבים לכבד זכויות אדם, מגבילים את החברה האזרחית, ורודפים אחרי פעילי זכויות אדם (מענים, כולאים, מעלימים ואף רוצחים אותם).
רדיפת פעילי זכויות אדם.
בין השנים 1997–2003 תועדו 3324 מקרים של פגיעה בפעילי זכויות אדם בלמעלה מ-50 מדינות (משנת 2001 הפגיעות עלו באופן משמעותי). הפגיעות הנפוצות ביותר הן מעצר שרירותי, כליאה, איומים, הטרדות, ניסיונות רצח והוצאה להורג. הפוגעים הבולטים ביותר הם המשטרה, צבא או כוחות מזוינים, מערכת המשפט, רשויות המדינה וגופים לא ידועים. במדינות דמוקרטיות מתרחשות הרבה פחות פגיעות בפעילי זכויות אדם מאשר במדינות לא דמוקרטיות. פגיעות בפעילי זכויות אדם קשורות באופן ניכר למדינות בהן קיימת צפיפות אוכלוסין גדולה וכן למדינות בהן מתרחשים קונפליקטים אלימים.
חקיקה ויוזמות להגנת פעילי זכויות אדם.
מאז פרסום ההצהרה על פעילי זכויות אדם, ההכרה בחשיבות פעילי זכויות אדם כסוכני שינוי הלכה והתגברה. גופים ממשלתיים וגופים בלתי ממשלתיים פיתחו מגוון של מנגנונים שנועדו להגן על פעילי זכויות אדם שנמצאים בסיכון
בשנת 2004, פרסם האיחוד האירופאי מסמך הנחיות להגנה על פעילי זכויות אדם שכולל את יוזמת ערי המקלט (Shelter City initiative) במסגרתה, המדינות החברות באיחוד האירופאי ינפיקו במקרה הצורך ויזת חירום לפעילי זכויות אדם ממדינות עולם שלישי ולבני משפחתם שנמצאים בסכנה, ויקלטו אותם במדינתם לזמן מוגבל. יוזמה זו התקבלה על ידי הפרלמנט האירופאי בשנת 2010. באותה השנה, הפרלמנט ההולנדי, אימץ יוזמה זו, ויוזמת עיר המקלט הראשונה התממשה לראשונה בשנת 2012 בעיר האג.