ילדים ונערים עם לקויות שונות עשויים להזדקק להדרכה נוספת בנושאי מין. הם עשויים להזדקק לידע נוסף על מין מעבר לידע הנדרש לשאר האוכלוסייה הצעירה, להתאמת דרכי למידה על מין או להוראה יזומה של חומר שילדים ונערים אחרים לומדים בלא הדרכה. דוגמאות:
שילוב
מקדש פאהארפור
מקדש פאהארפור (בנגלית পাহাড়পুর বৌদ্ধবিহার - "פָּהָרְפּוּר בּוֹאוּדְהוֹבִּיהָר" קרי "המקדש הבודהיסטי של פהרפור") בכפר פאהארפור בצפון-מערב בנגלדש הוא אחד המקדשים הבודהיסטים הידועים בדרום אסיה ואחד האתרים הארכאולוגים החשובים במדינה. משמעות השם היא "משכן ההר" (פאהאר - הר; פור - משכן, עיר, כפר). בשנת 1985 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
לפי חותמים שנמצאו באתר, המקדש נבנה על ידי המלך דהארמאפאלה, השליט השני של אימפריית פאלה שמלך בשנים 781-821. במאה ה-11 חרב המקדש בשריפה בעת כיבוש המקום על ידי ממלכת ונגה. כמאה שנים לאחר מכן חודש המקדש, אולם במחצית השנייה של המאה ה-12 החל שוקע, ולבסוף נינטש במהלך המאה ה-13, כאשר האזור נשלט על ידי המוסלמים.
האתר התגלה מחדש בתחילת המאה ה-19 ונערכו בו מחקרים מוגבלים בשנת 1879 בשל התנגדות בעליו של השטח. בשנת 1919 הוכרז המקדש כאתר מוגן, ומאז 1923 נערכו בו חפירות ומחקרים משך כעשור שנים. בשנות השמונים של המאה ה-20 המשיכו עבודות המחקר באתר תחת פיקוחה של מחלקת הארכולוגיה של בנגלדש.
המקדש.
המקדש משתרע על פני תא שטח רבוע ששטחו 75,000 מ"ר, ואורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-274 מטר. השטח מוקף בחומה ברוחב של 5 מטר ובגובה של 3.6 עד 4.5 מטר, שבה קבועות שתי כניסות - הראשית בצידו הצפוני של המתחם, והאחרת בצידו המזרחי. 177 תאים ששימשו את הנזירים למגורים ולמדיטציה משתרעים לאורך פרוזדורים הקבועים בחומות המקדש. בצד הצפוני 45 תאים וביתר 44 תאים בכל צד. גודלו של כל תא הוא 4.26 על 4.11 מטר והגישה אליהם היא באמצעות גרמי מדרגות מהחצר המרכזית.
בשטח המקדש עצמו שוכנים מקדשים משניים, סטופות ומבנים אחרים, ובהם קבוצה של חמש סטופות ודגם קטן של הסטופה המרכזית הניצבים כולם בפינה הדרום-מזרחית של המתחם, וקבוצת מבנים ששימשו לצרכים מנהלתיים בפינתו הצפון-מזרחית. בחלקו המערבי של המתחם כמעט ולא הוקמו מבנים. מבנים נוספים כוללים מטבח, חדר אוכל ובארות.
במרכזו של המתחם ניצבת הסטופה המרכזית שצורתה כשל צלב שבין זרועותיו בליטות מרובעות. הסטופה היא מבנה מדורג בן שלוש טרסות הנישא לגובה של 21 מטר. בשתי הטרסות התחתונות שבילים עגולים היקפיים ותו לא (השביל ההיקפי של הטרסה התחתונה מכוסה כעת באדמה), אך קירותיהן של שתי הטרסות מכוסים בתבליטי טרקוטה. בטרסה העליונה ניצבים ארבעה מקדשי משנה הקבועים בכל אחד מצדדיה ואל כל אחד מהם מוליכה מבואה.
במתחם נמצאו ממצאים רבים המתוארכים למאה ה-5 עד המאה ה-12, בהם: 63 פסלים שכולם למעט אחד מוקדשים לפולחן ברהמה, כ-2,800 לוחות טרקוטה ש-2,000 מהם עדיין קבועים בקירות המקדש, כלי בית, מטבעות, חותמות וכיוצ"ב. הממצאים מוצגים במספר מוזיאונים ברחבי המדינה.
טסודילו
טסודילו הוא אתר מורשת עולמית הנמצא בצפון-מערב בוטסואנה. האתר זכה להכרה זו בשנת 2001 בגלל חשיבותו הדתית והרוחנית עבור התושבים המקומיים, ובנוסף בזכות העדויות הנדירות להתיישבות אנושית במקום במשך אלפי שנים. באתר יש למעלה מ-4,500 ציורי סלע המפוזרים על פני 10 קמ"ר במדבר קלהארי.
תיאור האתר.
טסודילו נמצא בפינה הצפון-מערבית של בוטסואנה, בסמיכות לגבול עם נמיביה. מקורם של סלעי הקווארץ הגדולים המצויים בו הוא מדיונות החול במזרח ואגן מים שהתייבש הנמצא מזרחית לו. מסיבה זו זכו הסלעים לכינוי "הסלעים הבודדים הבולטים בשטח המישורי" (Inselbergs). הדיונות המקיפות את טסודלי מכוסות בעצים ובצמחיית סוואנה אופיינית.
אמנות הסלע שבמקום מקנה לו אופי איקונוגרפי באופן דומה לזה של אולורו במרכז אוסטרליה. שלושה מבין סלעי הקווארץ הגדולים יוצרים מלבן שמידותיו הן 3 על 10 קילומטרים; הרביעי, והקטן ביותר, שוכן במרחק 2.1 קילומטרים בכיוון צפון-מערב. גובהם, צורתם והיחסים המרחביים בין הסלעים גרמו להענקת שמות ייחודיים לכל אחד מהם: זכר, נקבה, ילד ונכד. זכר, הנמצא בגובה 400 מטרים מעל גובה פני הים הוא הנקודה הגבוהה ביותר בבוטסואנה. ניתן לצפות בקבוצת הסלעים מנהר אוקאוואנגו, הנמצא במרחק 40 קילומטרים בכיוון צפון-מזרח.
מנקודת מבטו של האדם, המערות ומקומות המסתור הם משאבי הטבע העיקריים שניתן להפיק מהסלעים. כאשר נחקרו המערות נמצאו עדויות להתיישבות רצופה שהייתה קיימת בתקופת האבן התיכונה האפריקאית (מקבילתה האפריקאית של התקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני כ-100,000 שנים). דוגמה למקום כזה היא מערת הציור הלבן שבה נחשפה שכבות התיישבות אנושיות בעומק 7 מטרים.
דיבויו ונקומה הם שני מקומות יישוב ששגשגו באלף הראשון לספירת הנוצרים. דיבויו נמצאת על אוכף בפסגת נקבה, ונקומה נמצאת במישור שלמרגלות נקבה. לפי העדויות שנמצאו נראה כי במרכז דיבויו היו בתי מגורים המוקפים על ידי אתרי האשפה השבטיים ואזורי הקבורה. בהנחה שאכן היה כך, נובע כי היישובים בטסודילו לא היו דומים מבחינה מרחבית לאלו שבאפריקה הדרומית, כי אם לאלה שבמדינות מרכז אפריקה (זמביה ואנגולה לדוגמה).
ציורי הסלע הם בדרך כלל גדולים וניתן לצפות בהם ממרחק רב. רוב הציורים הם בצבע אוכרה אדום המופק ממרבצי המטיט מקומיים. רוב האמנות האדומה עוסקת בנושא הטבע וסכמטית מבחינת הסגנון. אמנות הסלע מצויה בכל האזור. ציורים רבים נמצאים על פנלים קטנים ומבודדים, וזאת בניגוד לאפריזים הגדולים הנמצאים בחלק אחר של טסודילו. כאשר משווים לסגנון הנטורליסטי בנמיביה, זימבבואה ודרום אפריקה, ציורי טסודילו הם יותר סכמטיים ומוגדרים על ידי מגוון גדול של סמלים גאומטריים, כאשר האדם מצויר באופן מדויק ואילו בעלי החיים מצוירים בחוסר פרופורציה.
חיות הבר שתוארו בציורים היו בדרך כלל חיות גדולות כגון ג'ירפים וקרנפים, וזאת עד להופעתם המאוחרת של עדרי הבקר המבויתים. חלק מהציורים הם קוויים בלבד, ואילו באחרים יש הצללה, כאשר ההבדל הזה נובע בדרך כלל מסוג החיה שצוירה. ישנן דוגמאות רבות לציורים המתארים את האדם או אירועים מחיי היום יום שלו. למרות זאת, יש יחס גבוה של ציורים המתוכננים באופן גאומטרי, כאשר בדרך כלל הם מצוירים בצורת קווים ורשתות סגורים במעגל, אליפסה או מלבן.
ישנם 12 מקומות בטסודילו שבהם יש סדרת ציורים לבנה ייחודית, כאשר בחלק מהם הציורים הלבנים מכסים את הציורים האדומים אך לא להפך. הציורים הלבנים מתארים יותר חיות בית בהשוואה לאדומים. בציורים הלבנים יש גם עיצובים גאומטריים וציורים של האדם.
בטסודילו יש מעט מאוד חללים בסלע בצורת גביע וקאנו, וזאת בניגוד לשאר יבשת אפריקה שבה הם נפוצים מאוד. קבוצה אחת, שנטען כי היא שריד לעקבותיהם של בעלי חיים, מפוזרת על פני שטח של כמה מאות מטרים רבועים והיא אחת מתמונות הסלע הגדולות ביותר בעולם. תיארוכם של החורים הללו איננו טוב, וההשערה היא כי הם נעשו לפני כאלפיים שנה, בשלהי תקופת האבן.
היסטוריה.
לפי העדויות, ההתיישבות הראשונה בטסודילו מתוארכת לתקופת האבן התיכונה האפריקאית, לפני כ-100,000 שנים. במקום נמצאו גם עדויות לקיומה של ציוויליזציה מבוססת אבן המתוארכת ללפני 70,000 שנים. העדויות לשימוש חוזר באתר לאורך תקופת זמן ארוכה מלמדות כי באזור היו קבוצות נוודים שחנו בו מפעם לפעם, ככל הנראה באופן התלוי בעונות השנה. בתקופת האבן התיכונה האפריקאית ותקופת האבן המאוחרת האפריקאית נעשה שימוש במרבצי הקווארץ והאבנים האקזוטיות שבמקום. השימוש בחומרי גלם שמקורם מחוץ לטסודילו מעידים, ככל הנראה, כי בין תושבי המקום לבין תושבים אחרים באפריקה התקיימו צורות כלשהן של תקשורת ומסחר לאורך אלפי שנים. קביעתה של תחילת תקופת האבן התיכונה האפריקאית מסתמכת על מציאתם של להבי אבן גדולים. הייחודיות של טסודילו היא בכך שניתן לצפות בו בעדויות לניצול רציף של דגים החיים במים מתוקים, בחלק שבעבר זרמו בו נהרות וכיום הוא צחיח. השימוש בכלים העשויים מעצמות מתוארך עד ללפני 40,000 שנים, בין השאר באמצעות שימוש בקצות עצם מחודדים כדוקרנים.
הכמות של עצמות דגים וחפצי האבן המתוארכת לשלהי תקופת האבן (לפני כ-30,000 שנים) קטנה יותר. מציאתן של ביצי יענים באתרים הארכאולוגיים מעידה על כך שתושבי המקום פיתחו שיטה חדשה להשגת משאבים להכנת אוכל וחפצים שונים. באותה תקופה החלה מסורת של הכנת חרוזים מביצי היענים, הנמשכת עד היום. ההשערה היא כי עד לשנת 600 לספירה תושבי טסודילו התבססו רק על ציד, דיג וליקוט מאכלי בר.
אולם, במאה ה-7 החל שימוש נרחב יותר בברזל ובנחושת, ובמקביל אליו חל שיפור ברמת הטכנולוגיה, תנאי המחיה וצורת המגורים. בתקופה זו גם החל גידול בקר והיה קשר בין מחפשי המזון משלהי תקופת האבן וחקלאי תקופת הברזל המוקדמת. השימוש בדוקרני ברזל, צמידים וקישוטים אחרים הפך לנפוץ בתקופה זו. במקום נתגלה יישוב בשם דיבויו, הנחשב ליישוב הדרום-אפריקני העשיר ביותר בתקופה זו. הנחושת הובאה לאזור ככל הנראה מדרום זאיר או צפון-מזרח דרום אפריקה, הברזל ככל הנראה ממרבצים שהיו במרחק של 40 קילומטרים, והם עברו עיבוד במקום. יישוב נוסף שהתגלה באזור הוא נקומה, המתוארך לשלהי האלף הראשון. נקומה הוא האתר המודרני העשיר ביותר מבחינת מגוון התכשיטים שהתגלה בו.
בדיבויו ונקומה נמצאו עדויות (בעיקר אשפה ויסודות בניין) לקיומם של קבוצות בתים. דגנים מבויתים כגון דורה ודוחן הוספו לתפריט המזון. גידול הבקר התרחב גם לכבשים ועיזים. תעשיית הקדרות התפתחה ונוצרו בה כלים שהפכו לנפוצים מאוד.