התואר אע'א הוענק לבעלי סמכויות שונות באימפריה העות'מאנית. כך למשל כונו מושלי מחוזות בתוניס, ראשי שבטים כורדים וכן בעלי סמכויות אחרים מטעם האימפריה. בנוסף על כך שימש התואר בעלי משרות שונות בעולם המוסלמי ובארצות בחסות העות'מאנים.
הח'אנות של קרים.
בהייררכיה חברתית אצל הטטרים של קרים אגה היה המעמד השני בחשיבות אחרי מרזה . גם לכל פקידי הממשל היו קוראים אגה.
בפרס.
באימפריה הספווית אגה נקראו האצלה השבטית והפאדולים בעלי האחוזות : בריבוי נקראו בפרס "אגאיאן" ובאזרית:אגאלר.
בפרסית של היום משמשת המילה "אגה" כתואר לגברים, במובן של "מר" או "אדון" (נכתב آقا - אקא). המונח המקביל אצל הנשים הוא "חאנום".
כבוד.
נשיא פקיסטן, יחיא ח'אן, נשא את התואר אגא.
קישורים חיצוניים.
(האנציקלופדיה האוקראינית - עורך:ו.א סמולי, המכון להיסטוריה של אוקראינה, האקדמיה האוקראינית למדעים, 2003 קייב) כרך א, עמ' 28
אברהם שאג-צוובנר
הרב אברהם שאג-צוובנר (ד' באייר ה'תקס"א; אפריל 1801 - כ"ט באדר ה'תרל"ו; מרץ 1876) היה רב העיר שאטלסדורף ולאחר מכן קוברסדורף (Kobersdorf).
ביוגרפיה.
נולד בפריישטאט, הונגריה (כיום Hlohovec בסלובקיה). בגיל שלוש התייתם מאביו רבי יהודה ליב שאג, ואמו מסרה אותו לידי רבה של רגינדורף, רבי יצחק פרנקל, כדי שיחנכו. בגיל עשר ידע חלק גדול מהש"ס. טרם הגיעו לגיל מצוות נשלח לישיבתו של החת"ם סופר בפרשבורג, שם הוסמך לרבנות. רבו החת"ם סופר הפליג בשבחו כ"גאון וצדיק".
שם המשפחה "שאג" נוצר לאחר שהרב יחזקאל לנדא הוסיף את הפסוק: "אריה שאג מי לא יירא" לכתב סמיכה שהעניק לאביו, שנמנה עם תלמידיו.
רבנותו בהונגריה.
בגיל 18 נשא לאישה את לאה, בתו של רבי אהרן הלוי שפיץ, שהיה אב בית דין בעיר פרוסטיץ שבמוראביה. האב נפטר בגיל 48, ורבי מרדכי בנט, הרב של מדינת מוראביה, גידל את היתומים. כשהגיעה הבת לפרקה ביקש את החת"ם סופר, שיבחר לו את התלמיד המצוין ביותר בישיבתו והוא הציע את רבי אברהם. כיוון שגם החתן וגם הכלה היו יתומים, החת"ם סופר עמד מצד החתן ור' מרדכי בנט עמד מצד הכלה, והחתן קיבל את משרת הרבנות של חמיו. לאחר 7 שנים, בטרם מלאו לו 25 שנה עבר לכהן כרב בשטלסדורף שבהונגריה, ופתח שם ישיבה. משטלסדורף עבר רבי אברהם לכהן כרב בקוברסדורף, אחת משבע הקהילות שבחבל בורגנלנד שבהונגריה. שם כיהן ברבנות במשך עשרים וחמש שנה.
כבר בשטלסדורף באו בחורים רבים ללמוד בישיבתו. מסופר כי היה עומד ומרצה שש שעות רצופות את שיעורו לפני תלמידיו, ואף לעת זקנותו כשגופו נחלש, היה מקפיד לומר את שיעורו בעמידה. אחרי השיעור היה מגיע לאפיסת כוחות ממש, עד שלא יכול היה לעמוד על רגליו.
יחד עם רבנים בהונגריה תמך בחובת הפילוג מהנאולוגים, ולאחר מכן הצטרף לחרם נגד אלה שלא הסכימו לכך, קהילות הסטטוס קוו אנטה. במהלך הקרע ביהדות הונגריה דרש כינוס אספה מייצגת ומחה על יומרת מפלגת "שומרי הדת" ליטול תפקיד זה על עצמה.
בארץ ישראל.
ביום כ"ב אייר שנת ה'תרל"ג (1873), בגיל 72, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בירושלים. ב"המגיד" מפרשבורג מאותה שנה מסופר, כי בעיר באדן התאספו אלפי אנשים, ובתוכם רבני הקהילות, להפרד ממנו. מבין הנאספים נשמעו קולות בכי, אך הוא אמר להם: "בני ורעי האהובים, למה אתם בוכים, הלוא בן שבעים ושתיים שנה אנכי היום, לא אוכל עוד לצאת ולבוא וללחום מלחמת ה' נגד המהרסים. ה' הטוב חנן עמי, והוסיף לי על ימי שתי שנים. הלא גם פה צריך אני ואתם להיות מוכנים בכל יום אל הקול הקורא אלי ממרום, צו אל ביתך, ולך שוב אל מקורך".
יחד עמו עלה גם תלמידו הרב יוסף חיים זוננפלד, שהיה אז אברך צעיר. בירושלים היה ממנהיגי המתנגדים להקמת בתי הספר החדשים ונגד הספרייה (לימים הספרייה הלאומית).
נפטר בירושלים בכ"ט באדר ה'תרל"ו, (1876), ונקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות בהר הזיתים. הוא ציווה שלא לכתוב על מצבתו שום תואר, מלבד שבסוף ימיו עלה לארץ ישראל.
גדולי ירושלים ספדו לו וחלקם אמרו שהיה בעל רוח הקודש.
רבה של ירושלים, רבי שמואל סלנט, הורה לא לערוך שום מסיבה של שמחה בירושלים עד שלושים יום לפטירתו. מסיבה, שנקבעה לחול המועד פסח, בוטלה בגלל אבלו.
בפנקס ה"חברא קדישא" הירושלמית רשום: "ונפטר על ידי סיבה, כי ביום עש"ק הסיקו את הבית לחמם, ובלילה התפללו מנין כנהוג. וגם הוא אכל סעודת לילה, ומחמת רוב החום בעת השינה נתעלף הוא וזוגתו. ולמחר בבקר באו בניו להתפלל, וצעקו לפתוח הדלת, ואין קול ואין עונה. והם פתחו הדלת, ומצאו שניהם כמתים. והביאו רופאים, היא נתרפאה, והוא שבק חיים לכל חי".
וראה תיאור מדויק: חיים המבורגר, שלשה עולמות חלק ג, עמ' סד. לדבריו, הזוג נפגע משאיפת עשן, של כירת הבישול.
עם גדולי דורו.
החת"ם סופר אמר עליו כי "עשרים פרסאות מסביב לפרשבורג אין ת"ח גדול כמותו, וצדיק כמותו - אין בכל המדינה". פעם אחת נפגש רבי אברהם עם החת"ם סופר וחותנו רבי עקיבא איגר. רבי עקיבא איגר שוחח איתו רגעים מספר, ואחר כך הפטיר לבעל החת"ם סופר: "רואה אני שאתה יודע במי להתפאר".
בספר "חוט המשולש" של הגאון רבי שלמה סופר, נכד החת"ס כתוב:"...פעם אחת היה אצל זקני החת"ס תלמידו המובהק הגאון הגדול מו"ה אברהם שאג זצ"ל... עוד קודם שהיה רב בקהילה... ובאותה מסיבה היה גם גדול אחד. וכאשר הלך רבי אברהם, ליווהו החת"ס כברת דרך ארוכה, ויחר הדבר לגדול ההוא, ואמר: "כבוד כזה ראוי לאדם גדול, ואינו מכבוד החת"ס ומכבוד קהילתו לעשות כבוד כה רב לאברך הזה". כשמוע החת"ס דברים אלו קרא בחזרה לתלמידו הגר"א שאג ושאלו איזה עניין בגמרא... וכשמוע הגדול ההוא את לימודו שנה ואמר: "אכן כדין עשה החת"ס, שליווהו בכבוד כזה לו יאה ולו נאה"..."
צאצאיו.
לרבי אברהם שאג היו חמישה בנים ובנות: יהודה לייב צוובנר, מרים, יששכר בער, הינדל ואהרון.
נינו, אברהם-חיים שאג, הקרוי על שמו, כיהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה, ובנו , היה חובש ב"מחלקת ההר" של הפלמ"ח ומנופלי מחלקת הל"ה.
מרדכי אגייב
מרדכי (מקס) אגייב (31 במרץ 1928 - 22 באוגוסט 2013) היה מהנדס ישראלי, חתן פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה.
אגייב נולד בתל אביב, ילדם השישי של רודיון וקטיה אגייב. הוא סיים את לימודיו בגמנסיה הרצליה בשנת 1946 ובאותה שנה התגייס לפלמ"ח ושירת בקבוצת "גרעין הזיתונים", אשר פעלה עד 1947 במסגרת פלוגה א' של הגדוד הראשון והוכשרה ביישובי עמק יזרעאל. בנובמבר 1947 הצטרף אגייב למחלקה ח' ששהתה במעלה החמישה והשתתף בפריצת הדרך לירושלים. בפברואר 1948 הוא השתתף במבצע נחשון במסגרת הגדוד הרביעי של חטיבת הראל.
בתום מלחמת העצמאות למד אגייב הנדסת חשמל בטכניון ולאחר מספר שנים במגזר הפרטי הצטרף למפעל "אלתא" של התעשייה האווירית. במסגרת עבודתו, בה עסק עד פרישתו לגמלאות, קיבל בשנת 1982 את פרס ביטחון ישראל כחבר בצוות פיתוח של חברת "אלתא" שפיתח מערכת עבור משרד הביטחון.
אגייב נפטר ב-22 באוגוסט 2013 אחרי מחלה קשה.
פורום מטכ&quot;ל
חיים שחל
חיים שחל (21 בדצמבר 1922 – 21 בינואר 2022) היה מהנדס כלי שיט ישראלי. פיקח על בניית ספינות סער בשרבורג, חתן פרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח ובניית ספינות סער 4 במספנות ישראל עבור חיל הים הישראלי.
ילדות ומשפחה.
חיים שחל נולד בתל אביב בשנת 1922 בשם חיים לייבל. אביו, שלמה לייבל גדל בטרנוב, שירת בצבא הפולני במלחמת העולם הראשונה ונלחם בקרפטים. בשנת 1920 עלה שלמה לארץ ישראל. במהלך עלייתו פגש בטריאסט את לאה דנף ובהגיעם לארץ, נישאו ונולד בנם הבכור, חיים. שלמה עבד בעבודות שונות עד שהתקבל כמחסנאי בצבא הבריטי.
בשנת 1927 הועבר שלמה לייבל לרבת עמון והאם, שלא רצתה לגור שם, עברה עם הבן חיים לבית הוריה בפולין. לאחר שנה וחצי חזרו לארץ ישראל. יתר משפחתו מפולין נספתה בשואה ושחל לא ראה אותם עוד.
חיים לייבל למד בבית ספר "גאולה" בתל אביב ונעשה חבר בתנועת הנוער העובד. היה תלמיד טוב שפיתח חוש טכני ושאף להיות מהנדס או רופא.
בשנת 1931, בהיותו בן תשע, נולדה לו אחות בשם רות.
בסיום בית הספר היסודי עבר ללמוד בבית הספר המקצועי ע"ש מקס פיין.
בשנת 1940 סיים את הלימודים והחל לעבוד בבית מלאכה לתיקון חשמל בתל אביב. משם עבר לעבוד בבית המלאכה של חברת חשמל בתחנת הכוח רידינג.
שירות המדינה בדרך.
בשנת 1941 תוך כדי עבודתו בחברת החשמל התגייס לפלמ"ח. האימונים התקיימו בשבתות בחולון לא כללו הפעלת נשק. בסוף השנה עזב את עבודתו המכניסה והשתתף עם חבריו בקורס שנערך על ידי המודיעין הבריטי במשמר העמק. שם למדו חבלה וצליפה באקדחים. כולל פיצוצים שנערכו במחצבת יגור.
בשנת 1942 עבר קורס מ"כים בתל אביב ובסיומו עבר לעין חרוד כמפקד כיתה בפלמ"ח.
בשנת 1943 עבר קורס מפקדי מחלקות בקיבוץ דליה הקורס ארך שלושה חדשים ובסיומו מונה למפקד מחלקה בשדה נחום.
בשנת 1946 נעשה מפקד פלוגה ב' שהוצבה בגבעת ברנר. הוא תכנן וביצע ב-16 ביוני את פיצוץ גשר הרכבת וגשר הכביש בעזה בליל הגשרים. הפיצוץ נעשה בהצלחה והמבצעים חזרו בלא פגע.
במלחמת העצמאות.
בפרוץ מלחמת העצמאות הזמין אותו עוזי שרון לחוליה הימית שהתבססה ביפו. חבלה הייתה מקצוע שלמד אצל הבריטים והתחום הימי היה חדש לו. בחוליה, בניהולו של שמחה בלאס, נעשה פיתוח של כלי תת-מימי חזיר. גוף דמוי טורפדו אורך שמונה מטר מנוע של ג'יפ. החזיר נבדק בכנרת ופעל היטב. הוחזר ליפו.
בוקר אחד הפעיל את המנוע והכלי התפוצץ. נראה שהייתה דליפה של אדי בנזין. שחל נפצע קשה, נחתך בידו השמאלית, שכב שלושה חודשים בתל השומר.
שייטת 13.