"Resident Evil 5" זכה לביקורות חיוביות, אף על פי שהביקורות ציינו לשלילה את מכניקת השליטה בדמויות וטענו כי קיימת במשחק גזענות, אך הדבר נחקר על ידי BBFC ולא נמצאה אמת בכך. נכון לספטמבר 2020, נמכרו למעלה מ-7.7 מיליון עותקים של המשחקים. גרסה מיוחדת למשחק, הנקראת "הגרסה המוזהבת" (Gold Edition) נמכרה בלמעלה מ-4.2 מיליון עותקים, כך שסך העותקים של המשחק שנמכרו מזנק ל-11.9 מיליון. זהו המשחק הנמכר ביותר בסדרת המשחקים וכן עד מרץ 2018 היה המשחק הנמכר ביותר שפותח בלעדית על ידי קאפקום, עד שזה הפסיד את התואר למשחק הווידאו "". ב-2016 יצא לאור משחק ההמשך, "Resident Evil 6".
אטלנטיק איירווייז
אטלנטיק איירווייז (באנגלית: Atlantic Airways) היא חברת תעופה שמרכזה בנמל התעופה ואוגר באיי פארו, והיא חברת הדגל של טריטוריה זו. החברה מקיימת טיסות למספר יעדים בסקנדינביה, בבריטניה ובאיסלנד, וכן טיסות פנים ברחבי איי פארו המתבצעות במסוק. בנוסף מפעילה החברה טיסות שכר וכן את קו הטיסה בין נמל התעופה רייקיאוויק לנמל התעופה נרסארסואק שבגרינלנד בשותפות קוד עם חברת פליגפיילג איסלנדס.
תולדות החברה.
בשנות ה-80 הועלה הרעיון להקים חברת תעופה מקומית, אשר תתמודד על הפעלת הקו בין נמל התעופה ואוגר לנמל התעופה הבינלאומי קופנהגן-קסטרופ, שנשלט עד אותה עת על ידי חברת מארסק אייר הדנית. אטלנטיק איירווייז נוסדה בנובמבר 1987 ובשלב מוקדם למדי השתלטה ממשלת איי פארו על החברה, והקימה עבורה מתקן תחזוקה בנמל התעופה ואוגר. החברה בחרה לרכוש מטוסי BAe-146 המותאמים לנחיתה ולהמראה במסלולים קצרים יחסית, שכן אורכו של מסלול ההמראה בוואוגר הוא 1,250 מטר בלבד. החברה החלה בשירות סדיר לקופנהגן ב-28 במרץ 1988. שירות המסוקים הפנימי ברחבי איי פארו הופקד באחריותה של אטלנטיק איירווייז בשנת 1994, אך רק מסוק אחד מבין השלושה שברשותה מופעל לשם כך, בעוד ששני האחרים מיועדים למשימות חיפוש והצלה. ב-1995 החלה החברה לטוס לנמל התעופה רייקיאוויק והחל ב-1997 החלה לשרת יעדים נוספים בדנמרק, נורווגיה ובבריטניה.
ב-10 באוקטובר 2006 עלה מטוס BAe-146-200 של החברה באש, לאחר שהחליק מהמסלול בנמל התעופה בעיר סטורד בנורווגיה מיד לאחר נחיתה. במטוס שהיה בטיסה RC670 היו 16 בני אדם, וארבעה מהם מצאו את מותם באירוע.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2018:
מחלה מקצועית
סאהל סאלאסי
הנח&quot;ל המוצנח
פולינומי צ'ביצ'ב
המבצר של בני ג'יוס בכפר כור
פרונסיס
פרונסיס (יוונית φρόνησις) ב"אתיקה של אריסטו" היא המעלה של חשיבה מוסרית, בדרך כלל מתורגמת כ"תבונה מעשית", ולעיתים כ"פיקחות".
אריסטו מבחין בין שתי מעלות אינטלקטואליות: "סופיה" ו"פרונסיס". "סופיה" (מתורגמת לעיתים קרובות כ"חוכמה עיונית") היא היכולת לחשוב בצורה טובה על טבעו של העולם, לראות מדוע נוהג העולם באופן שהוא נוהג (עניין זה מזוהה בדרך-כלל עם מדע); "סופיה" כוללת דיון בנוגע לאמיתות אוניברסליות. "פרונסיס" היא היכולת להתייחס לאופן הפעולה על מנת ליצור שינוי, בעיקר לשפר את איכות החיים. למרות זאת, אריסטו טוען כי "פרונסיס" אינה סוג של מיומנות, מכיוון שהיא אינה כוללת רק את היכולת להחליט כיצד להשיג תכלית מסוימת, אלא גם את היכולת להביט ולקבוע מהי אותה תכלית (הנקודה האחרונה נדחית על ידי מבקרים אחדים, אשר טוענים כי אריסטו ראה בתכלית הנחשקת, האושר, כנתונה בפנינו, כך ש"פרונסיס" היא היכולת בלבד להשיג תכלית זו).
לדבריו של אריסטו, כדי להשיג "פרונסיס" יש להגיע לבגרות:
"פרונסיס" נקשרת עם מקרים פרטניים משום שהיא נוגעת לאופן שבו יש להתנהג במצבים מסוימים. אדם יכול ללמוד את עקרונות הפעולה, אולם יישומם בעולם האמיתי, במצבים שאדם עשוי שלא לצפות אותם, דורש ניסיון והכרה של העולם. לדוגמה, אם אדם יודע שיש להיות ישרים וכנים, הוא עלול לנהוג במצבים מסוימים בדרך פוגעת ומעליבה; היכולת ליישם יושר וכנות באופן מאוזן בשילוב עם שיקולים אחרים ובהקשר מסוים דורשת ניסיון.
החשיבות של אריסטו לתפישה האירופית של ימי הביניים הובילה את הפרונסיס להיכלל כאחת מארבע מידות המוסר העיקריות (אומץ, מתינות, תבונה, וצדק).
בנט פלוביאר, בספרו "כיצד להפוך את מדעי החברה למשמעותיים", טען כי במקום לנסות לאמץ את המדעים הטבעיים, יש לתרגל את מדעי החברה כפרונסיס. מדעי חברה פרונטיים מתבססים על ארבע שאלות היגיון ערכיות: (1) לאן מועדות פנינו? (2) מי מרוויח ומי מפסיד, ובאמצעות אילו מנגנונים של כוח? (3) האם ההתפתחות רצויה? (4) מה עלינו לעשות בנוגע לכך?
בספרו "מעבר למידה הטובה", אלסדייר מקינטאייר יוצא בקריאה דומה למדע חברתי פרונטי, בשילוב עם ביקורת כבדה על ניסיונות של סוציולוגיים לאמץ את מדעי הטבע. הוא מציין כי על כל הנחה של תאוריית מדע חברתי קיימת דוגמה נגדית שסותרת אותה. דבר זה נובע מאי היכולת לצפות את התנהגותם של בני האדם, ומתוך העובדה שבן אדם אחד בלתי-צפוי עשוי להוות השפעה מהפכנית לעולם. בעקבות פסקל, הוא מציין כי מבנה אפה של קלאופטרה שינה את פני ההיסטוריה, שהרי אם צדודיתה לא הייתה בעלת יופי קלאסי, אזי סיכוי קלוש שמרקוס אנטוניוס היה מחזר אחריה, דבר שהיה משנה באופן משמעותי את ההיסטוריה הפוליטית של הקיסרות הרומית.
נמל התעופה נרסארסואק
נמל התעופה נרסארסואק (בגרינלנדית: Mittarfik Narsarsuaq) הוא נמל תעופה סמוך לעיירה נרסארסואק בדרום גרינלנד, בה מתגוררים כ-180 איש. משמעות השם "נרסארסואק" בגרינלנדית היא "מישור גדול", אם כי האתר הוא למעשה קצהו של פיורד הכלוא בין ההרים הסובבים אותו. הנמל עצמו ממוקם בסמוך לדלתת הנהר הזורם בעמק, והוא משמש כיום בעיקר לתנועת תיירים.
היסטוריה.
השדה הוקם כבסיס חיל האוויר האמריקאי במלחמת העולם השנייה. עבודות ההקמה החלו ב-6 ביולי 1941, והמטוס הראשון נחת במקום ב-24 בינואר 1942. הבסיס האווירי זכה לשם הקוד "בלואי ווסט ואן" (Bluie West One או BW1), ומשימתו העיקרית הייתה לאפשר ליווי אווירי לשיירות האוניות שחצו את האוקיינוס האטלנטי ולאתר צוללות נאציות. בשנת 1943 הוקם באתר בית חולים צבאי ובו 250 מיטות. סך הכל מנתה אוכלוסיית הבסיס בתקופת המלחמה כ-4,000 איש וחלפו דרכו כ-10,000 מטוסים.
ב-1949 החל הבסיס לשמש גם תנועת מטוסים אזרחיים, וב-27 באפריל 1951 חתמו דנמרק וארצות הברית על הסכם בעניין הגנתה של גרינלנד, והמקום החל לשמש גם את חיל האוויר הדני. הצבא האמריקאי עזב את השדה בנובמבר 1958 והבסיס נסגר, אך שנה לאחר מכן, בחודש נובמבר 1959 החליטו הדנים לחדש את פעולת השדה, בעיקר למטרת חילוץ והצלה.
בשנת 1960 הוקמה חברת התעופה גרינלנדייר (כיום אייר גרינלנד), אשר החלה בהפעלת שירותי תעופה לנרסארסואק במטוסים ובמסוקים. החל ב-1 בינואר 1988 נמסר השדה לידיה של הממשלה האוטונומית המקומית, והיא מפעילה אותו מאז באמצעות "רשות שדות התעופה של גרינלנד" (Mittarfeqarfiit; Grønlands Lufthavnsvæsen).
חברת אייר גרינלנד מפעילה טיסות מנרסארסואק לרחבי גרינלנד ולקופנהגן, ואילו פליגפיילג איסלנדס ואטלנטיק איירווייז מפעילות קו תעופה לשדה התעופה רייקיאוויק שבאיסלנד.
דייגו פורלן
סלסטה
סלסטה (באנגלית: Celeste) היא טלנובלה ארגנטינאית מצליחה בת 172 פרקים. כוכבי הטלנובלה הם: אנדריאה דל בוקה וגוסטבו ברמודס. לסדרה יצאה סדרת המשך בשם סלסטה, תמיד סלסטה. הטלנובלה בוימה על ידי הבמאי ניקולס דל בוקה ונכתבה על ידי אנריקה טורס וחוסה ניקולס.
שיר הנושא של הטלנובלה: "Te Amo" (אני אוהבת אותך), נכתב על ידי אנריקה טורס, הולחן על ידי פולו גרסייה רמירס ובוצע על ידי אנדריאה דל בוקה.
עלילה.
סלסטה היא בחורה צעירה, החיה לבדה עם אמה החולה, לוסיה. יום אחד סלסטה פוגשת בחור צעיר בשם פרנקו פררו והשניים מתאהבים, אך הם אינם יודעים את השמות האמתיים של כל אחד מהם. הם קוראים אחד לשני בשמות כינוי - "לבנה" ו"שמש". הם קובעים להיפגש ולהגיד את שמם האמיתי, אך סלסטה לא מגיעה לפגישה, ופרנקו חושב שהיא רימתה אותו. מה שהוא לא יודע זה שאימה של סלסטה נפטרה. לאחר מות לוסיה, חברתה אאידה, הבטיחה לה שהיא תדאג לסלסטה, ולכן היא מביאה אותה לגור אתה באחוזת ויסקונטי שבבואנוס איירס, שם פוגש אותה פרנקו, והוא נזכר במה שקרה אתה לפני המון זמן, והוא מתעלל בה, במחשבה שהיא רימתה אותו, אך בהמשך הוא מגלה את האמת, ושניהם משלימים. אך מכשולים רבים יפריעו להם להגשים את אהבתם - בהם האובססיה המטורפת של טרסה ויסקונטי, הסוד שמסתיר לאנדרו, אביו של פרנקו, והחלפת תינוקות - כל זאת עומד בדרכם.
מרחב פיקוח תעופתי
בתעופה אזרחית, מרחב פיקוח תעופתי (באנגלית: Flight Information Region ר"ת FIR) הוא מרחב אווירי בעל גבולות מוגדרים, שבו מוענקים לכל הפחות שירותי מידע טיסה (Flight Information Service או FIS) ושירותי חירום (Alerting Service או ALS). השירותים זמינים לכל מטוס הנמצא באזור מידע הטיסה.
החלוקה למרחבי פיקוח תעופתי היא החלוקה העליונה של המרחב האווירי בעולם, וכל חלק מהאטמוספירה שייך למרחב פיקוח תעופתי מוגדר. החלוקה למרחבי פיקוח תעופתי אינה נעשית לפי מפתח חלוקה קבוע; יש אומנם מדינות ששטחן חופף למרחב פיקוח תעופתי בודד, אך קיימות מדינות גדולות המחולקות למספר אזורים, ומדינות קטנות החולקות את אותו מרחב. מרחב הפיקוח מעל לאוקיינוס מחולקים ל"מרחבי פיקוח אוקיאניים" (Oceanic Information Regions), ומופקדים באחריותן של המדינות הסמוכות. חלוקת האחריות בין הרשויות נעשית בהסכמים בינלאומיים במסגרת פעולתו של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO).