בשנת 2004 יצאה המהדורה השלישית בעריכת ג'ונתן ריי. במהדורה זו נוספו מספר ערכים ועודכנו אחרים בדגש על פילוסופים וזרמים פילוסופיים מהמחצית השנייה של המאה ה-20 כגון פילוסופיה אפריקאית, מגדר ותרגום. האנציקלופדיה ניתנת כיום להורדה חופשית באינטרנט.
עורכים.
ג'יימס א' אורמסון (Urmson; נולד ב-1915 ונפטר ב-2008), עורך המהדורה הראשונה, היה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת סטנפורד. אורמסון ערך את ספריו של פיטר סטרוסון, "איך לעשות דברים עם מילים" ו"חיבורים פילוסופים". פרסם מספר ספרים ביניהם "אנליזה פילוסופית", "התאוריה האמוטיבית באתיקה" ו"אוצר המילים הפילוסופי היווני".
ג'ונתן ריי (Rée; נולד ב-1948), עורך המהדורה השנייה, הוא היסטוריון, עיתונאי ופילוסוף. בין ספריו, "דקארט", "הפילוסופיה ועברה", "סיפורים פילוסופיים" ו"היידגר".
מהדורות עבריות.
בשנת 1967 יצא לאור תרגום של המהדורה הראשונה בהוצאת ש. פרידמן בעריכת הפילוסוף הישראלי בן עמי שרפשטיין תחת השם "פילוסופיה". האנציקלופדיה נכללה ככרך יחיד בסדרת אנציקלופדית אופקים חדשים. במסגרת העריכה העברית נכללו ערכים מההגות היהודית והישראלית. בכתיבת הערכים השתתפו פילוסופים ישראלים כגון שמואל הוגו ברגמן. כיום, ניתן למצוא רבים מערכי האנציקלופדיה באתר מט"ח.
בשנת 2007 יצא לאור תרגום של המהדורה השנייה בהוצאת רסלינג. גם בעריכתה בעברית השתתפו פילוסופים ישראליים, דרור לוי ויצחק נבו. הספר הופיע בשני כרכים.
שדה הקרב המשולב
שדה הקרב המשולב ( באנגלית: או ) הוא הכינוי לטקטיקה קרבית אשר משלבת כוחות מזרועות, חילות ויחידות שונות בכוחות המזוינים של המדינה להשגת תוצאה אופטימלית בשדה הקרב. שיטה זו מאפשרת לנצל את היתרונות היחסיים של כל מרכיב, כאשר במבחן התוצאה השלם הוא גדול מסכום חלקיו.
דוקטרינה זו של אחדות המאמץ הלאומי פירושה שהעוסקים בקרב המשולב חייבים להכיר בחשיבותו של התהליך הבין-סוכני, בין-זרועי ובין -חילי כולל סדרי העדיפויות, היכולות והמשאבים של סוכנויות אחרות שאינן משולבות בתכנון הצבאי.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית כוללת את המרכיבים הבאים בדוקטרינה שלה: פיקוד ושליטה, מודיעין, כוח אש, תנועה ותמרון, הגנה ולוגיסטיקה. נאט"ו מוסיפה גם שיתוף פעולה צבאי-אזרחי.
שילוב כוחות זה מקובל עוד מהעת העתיקה והגיע לשיאו בצבא הרומי. בעת החדשה בלט במיוחד בצבא הגרמני בשתי מלחמות העולם ובמיוחד בטקטיקת הבליצקריג שהגרמנים הפעילו בהצלחה בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה. בהמשך, הקרב המשולב הפך לסימן הכר של הצבאות המודרניים בעת המלחמה הקרה ואחריה. טקטיקה זו נמצאת בשימוש נרחב גם בצה"ל כך למשל, בכל גדוד שריון יש פלוגת חי"ר (מסייעת).
מינוחים.
מבצעים משולבים.
מבצעים משולבים (Joint Operations) היא דוקטרינה צבאית המעדיפה את שילובן של הזרועות השונות בכוחות המזוינים של המדינה לפיקוד אחד מאוחד. הקרב המשולב הוא בעצם סוג של לוחמה משותפת בקנה מידה לאומי גדול, שבו כוחות משלימים מצבא היבשה, חיל הים, חיל האוויר והכוחות המיוחדים נועדו לעבוד יחד בפעולות משותפות ולא לתכנן ולבצע מבצעים צבאיים נפרדים זה מזה.
מבצעים משותפים.
מבצעים משותפים () הוא מונח צבאי המתייחס למבצעים המנוהלים על ידי כוחות של שתי מדינות או יותר הפועלות יחד כבעלות ברית למען השגת יעד אסטרטגי משותף, תוך שיתוף פעולה אסטרטגי ומבצעי ולעיתים טקטי. הוא כולל אינטראקציה בין יחידות וכוחות היבשה, הים והאוויר, או שיתוף הפעולה בין רשויות צבאיות ואזרחיות. לדוגמה בפעולות כוחות משלוח למלחמה בטרור, לשמירת השלום, או לסיוע באסון טבע.
היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (6 במאי 972 - 13 ביולי 1024), מכונה גם היינריך הקדוש ובאיטלקית אנריקו השני, היה הקיסר החמישי והאחרון של האימפריה הרומית הקדושה מן השושלת האוטונית החל מיום הכתרתו ברומא בשנת 1014 ועד יום מותו.
היינריך היה בנו של היינריך השני, דוכס בוואריה. לאחר שאביו מרד נגד שני שליטים קודמים, מצא עצמו היינריך פעמים רבות בגלות. עובדה זו הביאה את היינריך הצעיר לפנות לעזרת הכנסייה מגיל צעיר. תחילה הוא מצא מקלט אצל הבישוף מפרייסינג ולאחר מכן בבית הספר הקתדרלי הילדסהיים. היינריך ירש את אביו כדוכס בוואריה בשנת 995, והוכתר כהיינריך הרביעי, דוכס בוואריה. אחרי מותו הפתאומי של בן-דודו, אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1002, הוכרז כמלך איטליה ב-1004. הוכתר על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1014. היינריך השני הוא המלך הגרמני היחיד שהוכרז כקדוש.
ביוגרפיה.
ראשית חייו עד נישואיו.
היינריך נולד ב-6 במאי 972 באבאך, להיינריך השני, דוכס בוואריה ולגיזלה מבורגונדי, בתם הבכורה של קונרד הראשון, מלך בורגונדי ואדלייד מבלה. דרך אביו הוא היה נכדו של היינריך הראשון, דוכס בוואריה, ונינו של היינריך הראשון, מלך גרמניה. דרך אמו, הוא היה נכדו של המלך קונרד הראשון מבורגונדי, ונינו של המלך רודולף השני מבורגונדי.
בשנת 974 מרד אביו היינריך באוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכרת בריתות לצורך כך עם אצילים סקסונים, עם בולסלב השני, דוכס בוהמיה ומיישקו הראשון, דוכס פולין. אוטו השני דיכא בהצלחה חלקית את המרד, וכלא את היינריך באינגלהיים. באותה שנה התמודדו כוחותיו של אוטו עם ניסיונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק להניס את הכוחות הגרמנים משטחו. בשנת 976 ברח היינריך מכלאו ופתח שוב במרד, אולם הובס עד מהרה ברגנסבורג על ידי אוטו השני וברח לבוהמיה. בתגובה על המרד פיצל אוטו חלק מאדמות הדוכסות, ומסר להיינריך לואיטפולדינג את דוכסות קרינתיה, וללאופולד מבאבנברג את מרקיזות אוסטריה, ואת דוכסות בוואריה עצמה מסר לאוטו הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 977 אוטו השני ערך מסע לבוהמיה להכניע את בולסלב השני, היינריך האב חבר להיינריך, בישוף אאוגסבורג ולהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה, וביחד פתחו במלחמה נגד אוטו השני. עד מהרה הביס אוטו השני בסיוע אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה את השלושה לאחר מצור על העיר פזאו, כלא את אביו אצל פולקמאר, בישוף אוטרכט, שלל מהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה את דוכסות קרינתיה לטובת אוטו הראשון, דוכס קרינתיה, ואילו היינריך, בישוף אאוגסבורג נכלא אך שוחרר כעבור זמן קצר.
במהלך שהיית אביו בגלות, היינריך התגורר בהילדסהיים, והתחנך אצל הבישוף וולפגנג מרגנסבורג בקתדרלת הילדסהיים. אוטו השני קיווה בכך שהיינריך יפנה לקריירה כנסייתית, ולא יתערב בענייני הממשל.
בשנת 983 מת אוטו השני, ובנו אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה בן 3 עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה היינריך האב ששוחרר משביו לטעון לזכותו על הכתר, אך הוא איבד את תמיכת האצילים הגרמנים, ואף לא הצליח לגרש את היינריך השלישי, דוכס בוואריה מנחלותיו. בשנת 985 נפגש אביו עם הקיסרית תאופאנו, והיא השיבה לו את דוכסות בוואריה, ומסרה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה בחזרה את דוכסות קרינתיה. בשנת 989 מת היינריך הראשון, דוכס קרינתיה, ואביו ירש את נחלותיו.
בשנת 995 מת אביו היינריך השני, דוכס בוואריה, היינריך הצעיר נבחר על ידי האצילים הבוואריים כדוכס החדש שיחליף את אביו, תוארו היה היינריך הרביעי, דוכס בוואריה. בשנת 999 התחתן היינריך עם קוניגונדה מלוקסמבורג, בתם של זיגפריד מלוקסמבורג והדוויג מנורדגאו, ובכך זכה לקשרים ותמיכה במערב גרמניה.
מחלוקת הירושה.
בשנת 1001 פרץ באיטליה מרד נגד אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והוא שלח את היינריך לדכא את המרד, אלא שבינואר 1002 מת אוטו השלישי במפתיע בגיל 21, ללא יורשים אחריו. בעקבות מותו של אוטו תבע היינריך את הזכות לרשת את הכתר, אך מנגד טענו לזכות הירושה גם אקארד הראשון, מרקיז מייסן, הרמן השני, דוכס שוואביה ואצו, רוזן הפלטינט שעל הריין.
כאשר עברה הלווייה בדוכסות בוואריה בפברואר 1002, פגש היינריך את התהלוכה בפולינג, צפונית להרי האלפים. כדי להכשיר את טענותיו, היינריך דרש מהארכיבישוף הריברט מקלן להעניק לו את תכשיטי ההכתרה הקיסריים, ובעיקר את הרומח הקדוש. אולם, הריברט סירב למסור לו את התכשיטים, מכיוון שתמך בקרוב משפחתו, בהרמן משוואביה, ובעקבות כך כלא היינריך את הארכיבישוף ואת אחיו הבישוף של וירצבורג. כמו כן נכשל היינריך בניסיונו לגייס את תמיכת האצולה, וכעבור כמה שבועות נכשל שוב בניסיון לגייס את תמיכת האצולה בטקס ההלווייה באאכן.
מכיוון שלא השיג את תמיכת האצולה, החליט היינריך לקבוע עובדות, וב-9 ביולי 1002 הוכתר במיינץ כמלך גרמניה ("רקס רומנורום") "היינריך השני" על ידי ויליגיס, הארכיבישוף של מיינץ. זו הייתה הפעם הראשונה בה מלך גרמני קיבל את כס המלוכה ללא בחירה על ידי האצולה הגרמנית. לאחר ההכתרה הצליח היינריך להשיג את תמיכת ברנרד הראשון, דוכס סקסוניה, בתמורה לשליטתו של ברנהרד בסקסונים. ב-10 באוגוסט אותה שנה, נערך טקס הכתרת אשתו למלכת גרמניה בפאדרבורן.
איחוד כוחות.
לאחר עלותו לשלטון נאלץ היינריך להיאבק בהרמן השני, דוכס שוואביה, שטען כי הוא אמור לרשת את אוטו השלישי, מכיוון שהיה נשוי לבתו של ליאודולף, דוכס שוואביה, בנו הבכור של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הסכסוך בין השניים נמשך לאורך זמן ללא הכרעה, ובעקבות כך חיזק היינריך את קשריו עם אצילי סקסוניה, בוואריה, שוואביה, לורן העילית ולורן התחתית, ובסופו של דבר נכנע הרמן השני בקרב על יד שטרסבורג ב-1 באוקטובר 1002.