סטניסלב פוזדניאקוב נולד בעיר נובוסיבירסק למשפחת רופאים. כבר בגיל 6 הוא התחיל להתאמן בשחייה ואחר כך רצה לעבור לכדורגל. בגיל תשע הוא עבר לסיף. בגיל 16 הוא זכה באליפות ברית המועצות לנוער. לאחר הצלחה בתחרות הראשונה לבוגרים, כבר בשנת 1994 הוא נשלח עם נבחרת ברית המועצות לבוגרים לאליפות העולם וזכה במדליה הראשונה. בשנת 1996 הוא לראשונה נשלח להשתתף במשחקים האולימפיים. בסך הכול הוא השתתף בחמישה משחקים אולימפיים.
בשנת 2008 הוא עזב את הספורט התחרותי ומונה למאמן ראשי של נבחרות רוסיה בסיף ולסגן נשיא האיגוד הרוסי לסיף.
השתתפות במשחקים האולימפיים.
בשנת 1992 הוא נשלח להשתתף במשחקים אולימפיים בברצלונה. פוזדניאקוב השתתף רק בתחרות קבוצתית וזכה במדליית זהב.
באטלנטה 1996 הוא היה בין הספורטאים המובילים בקבוצה וזכה במדליית זהב אישית וקבוצתית.
בסידני 2000 פוזדניאקוב לא הצליח בתחרות אישית והזכה רק במקום התשיעי. בתחרות קבוצתית הוא זכה במדליית זהב שלישית ברציפות.
באתונה 2004 הופעת הנבחרת הרוסית לא הייתה מוצלחת הקבוצה זכתה רק במקום השלישי. גם בתחרות אישית פוזדניאקוב הצליח להגיע למקום השישי בלבד.
בייג'ינג 2008 היה הפעם החמישי שפוזדניאקוב השתתף במשחקים. בתחרות אישית הוא היה במקום ה-17 וגם בתחרות קבוצתית הנבחרת הרוסית נותרה ללא מדליות (המקום הרביעי).
צ'ארלס סטארק דרייפר
צ'ארלס סטארק דרייפר (באנגלית: Charles Stark "Doc" Draper; 2 באוקטובר 1901 - 25 ביולי 1987) היה מהנדס ומדען אמריקאי שפיתח את הניווט האינרציאלי החיוני לטילים מונחים וצוללות ולמסע בחלל. ייסד ועמד בראש מעבדת המכשור של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) (ב-1973 נפרדה המעבדה מעל האוניברסיטה והפכה למכון מחקר עצמאי שלא למטרות רווח בשם ) ועמד בראש הצוות שפיתח את מחשב הניהוג של חלליות תוכנית אפולו ששיאה היה בנחיתת האדם הראשון על הירח.
תולדות חייו.
יליד מיזורי, ב-1922 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן עבר ל-MIT וסיים שם ב-1926 תואר ראשון בהנדסת חשמל והמשיך בלימודים ובמחקר. ב-1938 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מ-MIT.
ב-1939 התמנה לפרופסור להנדסת אווירונאוטיקה וייסד את מעבדות המכשור. במהלך מלחמת העולם השנייה ביקש דרייפר להתנדב כטייס, אך נדחה. אף על פי כן מימש את רצונו להפוך לטייס באמצעות קורס טיס אזרחי. תוך שילוב ניסיונו כטייס וכמדען פיתח דרייפר את מערכת הניווט האינרציאלית, עזר ניווט העושה שימוש במחשב ובחיישני תנועה לניווט לפי חישוב עיוור. כלומר חישוב רציף של מיקום, כיוון ומהירות ללא כל צורך בנקודות ייחוס חיצוניות.
בתחילת שנות החמישים התבקשה מעבדת המכשור בראשות דרייפר לספק מערכת הנחיה פנימית כמערכת מגבה לטיל האטלס. מערכת ההנחיה של האטלס תוכננה כשילוב של מערכת אוטונומית על גבי הטיל ושל תחנת מעקב ושליטה קרקעית. בסופו של דבר, המערכת האוטונומית תפסה מקום מרכזי בטילים בליסטים, והשילוב בינה לבין תחנה קרקעית נותר בשימוש בחקר החלל.
ב-1961 זכו מעבדות דרייפר בחוזה הראשון שהוציאה נאס"א במסגרת תוכנית אפולו. במסגרת זו נבנה ששימש להכוונת רכב הנחיתה הירחי בתשעה שיגורים, שישה מתוכם נחתו בפועל על הירח. ב-1963 נבחר דרייפר לכהן כנשיאה השני של .
דרייפר היה עמית האקדמיה הלאומית למדעים, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האקדמיה הצרפתית למדעים, , וחבר הנהלת IEEE. ב-1964 זכה במדליה הלאומית למדעים.
מורשת.
דרייפר הוספד כ"אחד המהנדסים המובילים של זמננו", ו, יו"ר תאגיד MIT, זיכה אותו על יצירת "תעשייה חדשה לגמרי במכשירים ומערכות אינרציאליות למטוסים, ספינות, צוללות, טילים, לוויינים. ורכבי חלל".
פרס צ'ארלס סטארק דרייפר.
הקימה את ב-1988 מטעם המעבדה של בעל השם ב-MIT. הפרס, המוענק מדי שנה ומורכב מ-500,000 דולר במזומן, מדליון זהב ותעודה כתובה ביד, נועד "להגביר את ההבנה הציבורית של תרומות ההנדסה והטכנולוגיה לרווחה וחירות האנושות". התרומה לפרס ניתנה על ידי מעבדת צ'ארלס סטארק דרייפר.
אייקון (קומיקס)
אייקון (באנגלית: Icon) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Icon #1" ממאי 1993, ונוצרה על ידי הכותב דווין מקדאפי והמאייר מארק ברייט.
אייקון הוא למעשה חייזר, כמו סופרמן, שנחת בכדור הארץ ואומץ על ידי אישה מקומית. אייקון הוא האלטר אגו של ארנוס, אך כינויו הארצי הוא אוגוסטוס פרימן.
קישורים חיצוניים.
דף הדמות בפרויקט ויקיה של חברת DC קומיקס
אפרים ליפשיץ
אפרים ליפשיץ (2004–1909) היה צייר ישראלי, יליד פולין.
קורות חיים.
אפרים ליפשיץ נולד בסטולין, פולין, בשנת 1909 למשפחה דתית בת 12 ילדים. ליפשיץ למד ב"חדר" ובבית הספר "תרבות". לאחר סיום לימודיו היה ליפשיץ פעיל במסגרות ציוניות בעיירה ופעל כצייר אוטודידקט. בין השנים 1933–1935 שהה בפריז, צרפת. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא עבד בבניין ובתיאטרון "האוהל". בשנת 1937 הצטרף לארגון "ההגנה". בתקופת מלחמת השחרור אף גויס לצה"ל מטעם מחתרת ההגנה. בשנת 1944 למד ציור אצל אהרון אבני ובין השנים 1945–1948 למד ציור בסטודיו של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי בתל אביב.
בשנת 1951 נמנה ליפשיץ על מקימי "קבוצת העשרה" והציג בכל תערוכותיה. בין השנים 1952–1974 עבד בבנק הפועלים. בשנת 1953 נמנה עם מייסדי כפר האמנים בעין הוד ובשנת 1970 הצטרף כחבר לקריית האמנים בצפת ואף כיהן כיו"ר הקריה. בשנת 1964 הציג ביחד עם קבוצת "תצפית". בין השנים 1970–1980 היה חבר בקבוצת רוסטרום.
יצירותו המוקדמת של ליפשיץ, לפני עלייתו לארץ ישראל, לא נשתמרה. היא הכילה עבודות דקורטיביות, תפאורות, ציורי אקוורל פיגורטיביים ועוד. לאחר עלייתו שינה ליפשיץ את סגנון ציורו, שהפך לאקספרסיבי, בהשפעת יצירות "אסכולת פריז". במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ניכרת ביצירותיו השפעת קבוצת אופקים חדשים. יצירותיו הכילו תיאורי נוף ותפנים העשויים במשיכות מכחול חופשיות, בשימוש בקווי קונטור ובשימוש בצורות דקורטיביות. סדרת הציורים "עין גדי", משנות השישים של המאה ה-20, עשויה כהפשטה של הטבע העשויה בעזרת רשת של קווים צבעוניים. בסוף שנות ה-90, בעקבות תאונת דרכים, עבר לציור בגירי פסטל.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של אפרים ליפשיץ ברחוב ארלוזורוב 8 פינת אדוארד ברנשטיין 21 בתל אביב.
כוכב לכת דמוי צדק
יחזקאל צ'רלס וורטסמן
ז'ולי דלפי
ז'ולי דלפי (בצרפתית: Julie Delpy; נולדה ב-21 בדצמבר 1969) היא שחקנית קולנוע, מפיקה, במאית וזמרת-יוצרת צרפתייה-אמריקאית. דלפי ידועה מתפקידיה בסרטים "אירופה אירופה" (1990), "הנוסע פאבר" (1991), "" (1993), "לפני הזריחה" (1995), "תשוקתה של איין ראנד ( 1999), "לפני השקיעה" (2004), "יומיים בפריז" (2007) ו"לפני חצות" (2013).
דלפי הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר, לפרס גלובוס הזהב, לשלושה פרסי סזאר ולארבעה פרסי אינדפנדנט ספיריט. היא היגרה לארצות הברית בשנת 1990, ובשנת 2001 קיבלה אזרחות אמריקאית.
ביוגרפיה.
ז'ולי דלפי נולדה ב-21 בדצמבר 1969 בפריז, צרפת, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם אלברט דלפי, במאי תיאטרון ומארי פילה, שחקנית קולנוע. כבת יחידה היא נחשפה לאמנות כבר מגיל צעיר.
בילדותה של דלפי היא סבלה ממגוון מחלות כמו מיגרנות והתקפי פאניקה.
קריירה.
בשנת 1984 היא לוהקה לסרט "Détective" של הבמאי ז'אן-לוק גודאר שיצא שנה לאחר מכן. שנתיים מאוחר יותר שיחקה בסרט "La Passion Béatrice" של הבמאי ברטראן טברנייה. על הופעתה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר. בכסף שהרוויחה מהסרטים היא מימנה את נסיעתה הראשונה לניו יורק. דלפי הפכה לכוכבת בינלאומית כאשר השתתפה בסרט זוכה פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, "אירופה אירופה" (1990). בסרט היא גילמה נערה גרמנייה התומכת בנאצים ומתאהבת בשלמה פרל מבלי לדעת שהוא יהודי. לתפקיד בסרט היא הייתה צריכה לדבר גרמנית שוטפת, שפה שהיא לא דיברה בכלל. לכן בצילומים היא דיברה באנגלית, ואחרי הצילומים, שחקנית גרמניה דובבה את דמותה.
לאחר הצלחת הסרט "אירופה אירופה" דלפי השתתפה במספר סרטים אירופים והוליוודים כמו "הנוסע פאבר" (1991) ו"שלושת המוסקטרים" (1993). בשנת 1993 היא לוהקה לסרט "" של הבמאי קשישטוף קישלובסקי. דלפי הופיעה גם בתפקיד ללא קרדיט בשני הסרטים האחרים של טרילוגית "שלושה צבעים". בשנת 1994 היא הופיעה לצד אריק סטולץ בסרט הפולחן "להרוג את זואי" שהתעסק בדור ה-X.
דלפי התעניינה בקריירה כבמאית כבר מגיל צעיר. היא נרשמה לקורס בימוי בבית הספר טיש לאומנויות של אוניברסיטת ניו יורק. סרטה הראשון כבמאית נקרא "Blah Blah Blah" (1995) והוקרן בפסטיבל סאנדנס.
תפקידה המשמעותי הבא היה בסרט "לפני הזריחה" (1995) של הבמאי ריצ'רד לינקלייטר. בסרט היא גילמה את סלין המתאהבת בג'סי (אית'ן הוק) במהלך פגישה אקראית ברכבת לווינה. דלפי ציינה שחלק רב מהדיאלוגים שלה בסרט נכתבו על ידה ללא ציון קרדיט בתסריט. הסרט זכה לביקורות מהללות, והוא הפך להיות אחד הסרטים העצמאיים החשובים ביותר של שנות ה-90. בשנת 2001 הופיעה בסצנה אחת מתוך הסרט "חיים בהקיץ" לצידו של הוק, כאשר שניהם מגלמים את הדמויות מ"לפני הזריחה", סלין וג'סי. בעקבות הצלחת הסרט היא לוהקה לסרט "זאב אמריקאי בפריז" (1997).