הרמב"ם סובר שטעם האיסור הוא משום שכך היה מנהגם של עובדי עבודה זרה, והתורה, ברצותה להרחיק את בני ישראל מעבודה זרה, אסרה להדמות להם. נראה שהרמב"ם למד זאת מהקשר המצוות הסמוכות: איסור אכילה על הדם, ניחוש, וכתובת קעקע. בהתאם, הכליל הרמב"ם את איסור הקפת הראש בחטיבת "הלכות עבודה זרה" (פרק יב) שבמשנה תורה.
הטור הסתייג מטעמו של הרמב"ם, וכתב: "זה אינו מפורש, ואין אנו צריכין לבקש טעם למצוות, כי מצוות מלך הם עלינו, אף אם לא נדע טעמן".
גדרי האיסור.
פאת הראש היא השיער שלפני האוזן (צדעיים, רקה) ומעליו: יש למתוח קו דמיוני מהקצה העליון של השיער במצח ועד לקצה האחורי של האוזן, ומה שמתחת מקום זה הוא פאת הראש. כלומר, "הקפת הראש" יוצרת שיער בקו ישר מהמצח ועד האוזן.
הקצה התחתון של פאת הראש שנוי במחלוקת:
התחום שלמטה מזה הוא "פאת הזקן" (שלה דינים שונים, לפחות לפי דעות מסוימות, ראו להלן), או שגם אינו כלול ב"פאת הזקן" ומותר לגלחו בתער.
יש אומרים שאיסור הקפת הראש הוא להסיר לגמרי את הפיאות, באופן שנוצר קו ישר בין אחורי האוזן לבין המצח ("משווה צדעיו"). לפיכך אם הושארו שערות כך שיש פיאה הניכרת - הרי זה מותר. זוהי דעת הרמב"ם, לפי דעה אחרת, בכל השטח שלפני האוזן אין לגלח כלל, אפילו אם משאיר את רוב השערות, ואם הסיר אפילו שתי שערות בלבד מן הפיאה - הרי זה עובר בלאו. מחמת הספק הכריע בשולחן ערוך: "כל רוחב מקום זה - לא תיגע בו יד".
מבחינת אורך השערות, איסור הגילוח אין פירושו שאסור לגזור כלל את שער הפיאות. גם לפי השיטה שבהקפת הראש אסור להשתמש ב"מספריים כעין תער" (ראו להלן), הרי זה דווקא כשגוזר את השערות סמוך לעור הפנים. יש מחמירים יותר, שצריך להשאיר שיער באורך כזה שניתן לקפל את השערה ("כדי לכוף ראשן לעיקרן"). המנהג הנפוץ להשאיר פיאות ארוכות איננו נדרש על פי ההלכה (ראו להלן).
צורת הגילוח האסורה.
יש אומרים שאיסור הקפת הראש נאמר ללא כל הבחנה בין הכלים שבהם האדם משתמש, אם התספורת קוצצת את השיער עד סמוך לשורשו ("מספריים כעין תער"). ויש אומרים שגם בהם נאסרה רק השחתה בתער. בשולחן ערוך הביא את שתי הדעות, והכריע לחומרא מחמת הספק.
סירוק הפאות מותר, למרות החשש לתלישת שערות במהלך הסירוק. והרב עקיבא איגר אסר לסרק או לתלוש.
קרחת מלאה הכוללת את הסרת הפיאות.
בתלמוד נחלקו הדעות האם קרחת מלאה, הכוללת את שיער הראש עם הפיאות, כלולה אף היא באיסור הקפת הראש ("הקפת כל הראש - שמה הקפה"), או שמא האיסור נאמר רק על גילוח הפאות והשארת שיער הראש. האמורא ריש לקיש סבר שאינה הקפה (אבל היא אסורה מדרבנן), ואילו שמואל סבר שאף זוהי הקפה האסורה (מדאורייתא).
לדיון זה השלכה חשובה לגבי הבנת ההלכה על נזיר ומצורע, שזקוקים בשלב מסוים לגילוח מוחלט של שערם, האם יש בכך דחייה של איסור מן התורה (עשה דוחה לא תעשה). ואם כך הוא - הרי שכאשר יש ספק לגבי חיובו של הנזיר והמצורע בגילוח - אין לגלח, כי ספק מצווה אינו דוחה איסור. בברייתא המובאת בתלמוד מוכח כדעה השנייה, וזוהי הדעה המקובלת בתלמוד ונקוטה להלכה.
האחראים לקיום המצווה.
האיסור להקיף נאמר הן על הסַפָּר והן על המסתפר ("מקיף וניקף"). איסורו של המסתפר קל יותר, מפני שהוא פסיבי, ולפיכך אינו נענש אלא אם כן סייע לספר באופן פעיל, כגון שהוא מקרב את ראשו אל הספר.
אשה איננה מצווה באיסור זה, ובמקרה שצמחו לה שערות בפיאות - מותר לה להסירם.
לגבי האפשרות של האשה לגלח את פיאותיו של האיש, וכן המגלח את פיאותיו של ילד קטן שאינו חייב במצוות, נחלקו אמוראים: רב הונא סבר שהמגלח ילד קטן - חייב, אף על פי שהקטן עצמו פטור אם גילח. רב אדא בר אהבה סבר שמאחר שהמסתפר פטור - גם הספר פטור. עוד נחלקו אמוראים אלה לגבי היתרה של האשה לספר: רב הונא סבר שהדבר מותר, כי מי שמותר להסתפר - מותר לספר. ואילו רב אדא בר אהבה סבר שהדבר אסור, כי "לא תקיפו" פירושו: אל תספרו ואל תסתפרו, ונמצא שהאשה המספרת איש מכשילה אותו באיסור התספורת.
רב הונא, על פי שיטתו, התיר לאשתו (שמה: חובה) לגלח את פיאותיהם של ילדיו הקטנים. רב אדא סבר שעל פי שיטת רב הונא שאסור לאיש לגלח ילד קטן - גם לאשה אסור, כאמור. לפיכך הגיב בחריפות על מעשי אשת רב הונא, וקילל אותו שיקבור את ילדיו. ואכן, התלמוד מספר שבכל ימי חייו של רב אדא בר אהבה ילדיו של רב הונא לא האריכו ימים.
במחלוקתם על הקפת ילד קטן נפסק להלכה כדעה האוסרת. במחלוקת על היתרה של האשה להקיף דעות הראשונים חלוקות: יש פוסקים כרב הונא המתיר ויש פוסקים כרב אדא האוסר.
מחמת האיסור על המסתפר, אסור להסתפר גם על ידי גוי. מאידך, לרוב הדעות מותר ליהודי לגלח את פיאותיו של גוי, או של אשה, מאחר שהמסתפר אינו חייב במצווה; ואין זה דומה לילד קטן, שאסור לגלח את פיאותיו למרות שאיננו חייב במצוות, מאחר שהקטן עתיד לגדול ולהגיע לכלל חיוב במצווה.
מנהגים בעקבות המצווה.
בעקבות האיסור לגלח את פיאות עד שורשן, רבים נוהגים להשאיר פיאות ארוכות ומסולסלות. מנהג זה רווח בעיקר בחוגי החסידים, בהשפעת הקבלה, וכן בין יוצאי תימן. גדולי הרבנים הספרדים לא נהגו כך, ויש עדויות שחלק מהמקובלים הקדומים קיצרו מדי פעם את פיאותיהם.
רבים נוהגים להרגיל את ילדיהם הקטנים לאיסור הסרת הפיאות, על ידי השארתם ללא כל תספורת במשך שלוש שנים מיום לידתם. התספורת הראשונה נעשית בטקס מיוחד, המכונה חלאקה.
השחתת זקן
רומינה ז'אן
רומינה ז'אנקלביץ' (בספרדית: Romina Yankelevich; 5 בספטמבר 1974–28 בספטמבר 2010), הידועה בשם הבמה רומינה ז'אן (Romina Yan) ובכינוייה רומי או רו, הייתה שחקנית, זמרת, רקדנית, מנחה ותסריטאית ארגנטינאית ממוצא יהודי. נודעה בעיקר בשל כיכובה בתור בלן בטלנובלה המצליחה "קטנטנות". נפטרה בגיל 36 כתוצאה מדום לב.
ביוגרפיה.
רומינה ז'אנקלביץ' נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה. בתם של השחקנים, הבמאים ומפיקי הטלוויזיה וכריס מורנה (דה ג'אקומי) שהפיקה בין היתר סדרות ארגנטינאיות מצליחות, כגון: "קטנטנות", "קיץ נצחי", "המורדים", "פינת אור", "פלוריסיינטה", "אלמה פיראטה" ו"כמעט מלאכים". הייתה אחותו הבכורה של המפיק, הבמאי והתסריטאי הארגנטינאי , הנשוי לשחקנית הארגנטינאית סופיה רקה.
אבי סבה, , נולד ב-1896 למשפחה יהודית שהיגרה לארגנטינה מסופיה, בולגריה, והתיישבה בשנת 1899 באנטרה ריוס, הוא היה איל תקשורת ומחלוצי הרדיו והמדיה בארגנטינה. סבה, , היה מפיק תוכניות טלוויזיה ואיש עסקים ארגנטינאי ממוצא יהודי.
קריירה.
הופעת הבכורה של ז'אן הייתה בגיל 16 בשנת 1991, כרקדנית במופע טלוויזיוני בשם "בוא לשחק איתי". הופעתה השנייה התרחשה שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1994, בטלנובלה "Mi Cuñado" ("הגיס שלי") בה גילמה את דמותה של לורנה פיקבאה, ובאותה שנה הצטרפה לצוות השחקנים של "Quereme". ז'אן פרצה לתודעה כאשר כיכבה ב-1995 בטלנובלה המצליחה לילדים, "קטנטנות", שנוצרה על ידי אמה, כריס מורנה, בתפקידה של בלן פראגה, וזכתה לפופולריות במדינות רבות ברחבי העולם, ביניהן ישראל, ברזיל ומקסיקו.
ז'אן פרשה מהסדרה ב-1998 (ושבה להופיע כתפקיד אורח בעונה השישית וכן בפרק באחרון של העונה השביעית והאחרונה), ומאז שיחקה במספר סדרות טלוויזיה ארגנטינאיות לילדים. ב-2001 כיכבה ב. בהמשך כיכבה במספר טלנובלות ארגנטינאיות, בהן "Abre tus Ojos" (2003) ו-"אהבה שלי" (2005). ב-2008 כיכבה בסיטקום שיצרה אמה, כריס מורנה, בשם "B&amp;B: Bella y Bestia" ("היפה והחיה"). ב-2009 הצטרפה לעונה השלישית של הטלנובלה "כמעט מלאכים" בתפקיד של אריאל, אימה של קיקה והאקרית מחשבים.
חיים אישיים.
ז'אן נישאה למפיק הארגנטינאי דריו ג'ורדאנו ב-27 בנובמבר 1998, ולהם נולדו שלושה ילדים: פרנקו ב-2000, ולנטין ב-2002 ואסול ב-2006. ימים ספורים טרם חתונת השניים, היא הוטבלה לכנסייה הקתולית.
במשך שנים בגיל התבגרותה ז'אן סבלה מאנורקסיה, ואישרה את הדברים בראיון שנעשה עמה במגזין "para ti":
פטירתה.
ב-28 בספטמבר 2010, ז'אן נפטרה בגיל 36, כתוצאה מדום לב. ז'אן הובהלה לבית החולים בשעה 16:30 (שעון ארגנטינה) כאשר הייתה בלי סימנים חיוניים, לאחר שהתעלפה ברחוב כשיצאה מחדר כושר. נעשו במשך 50 דקות מאמצים להחיותה, אשר לא צלחו, ובשעה 17:20 (שעון ארגנטינה) נודע על דבר פטירתה על ידי התקשורת המקומית.
לאחר פטירתה.
פטירתה הותירה תדהמה והלם רב בארגנטינה. דף שנפתח בפייסבוק לזכרה, הנקרא "No puedo creer que murió Romina Yan" (תרגום: אני לא יכול להאמין שרומינה ז'אן נפטרה), זכה ל-150,000 הרשמות ביומו הראשון וכחצי מיליון הרשמות כשבוע לאחר פטירתה. המילים "רומינה ז'אן", "כריס מורנה" ו"קטנטנות" היו למילים הפופולריות ביותר בטוויטר באותו היום.
ערוץ טלפה הארגטינאי, אשר שידר סדרות של כריס מורנה, ביניהן "קטנטנות" ו"כמעט מלאכים", ערך במסגרת מהדורת החדשות שלו תוכנית בת שעתיים לזכרה. התוכנית השיגה 18.3% רייטינג, אחוזי הצפייה הגבוהים ביותר למהדורת החדשות של הערוץ בשנים האחרונות. במהלך משדר נוסף לזכרה בערוץ 13 הארגנטינאי, עלה לשידור המנחה ואיש הטלוויזיה, מרסלו טינלי, והודיע כי האולפן הגדול של ערוץ 13, בו מצולמת, בין היתר, הגרסה המקומית ל"רוקדים עם כוכבים", נקרא מעתה "אולפני רומינה ז'אן".
ז'אן נקברה בטקס פרטי בפילאר, ובעת קבורתה נאספו מעריצים באובליסק של בואנוס איירס על מנת לחלוק כבוד אחרון לשחקנית עם נרות ופרחים. המעריצים צעדו מהאובליסק לתיאטרון ה"גראן רקס" בבואנוס איירס, בו היא שיחקה במסגרת המחזמר של הסדרה "קטנטנות", שם נערכה עצרת נוספת.