איש האגודה, אלחנן בוזגלו, ריצה מאסר של שלוש שנים בשל עבירות אלימות שביצע במסגרת פעילותו. לדבריו, האגודה פונה למשטרה רק במקרים נדירים מאוד, משום שכאשר מדובר במגזר החרדי פנייה כזאת גוררת אחריה נזק רב, לא רק לתוקף אלא גם לקרבן ולשתי המשפחות. על כן פועלת האגודה בכוחות עצמה. עוד העיד שפעילות האגודה מתבצעת בשיתוף רבנים ואנשי מקצוע. אנשיה מקפידים להזהיר את העבריין ולעודדו לקבל טיפול פסיכיאטרי. אם הוא מסרב - נוקטים כלפיו בעונשים, הכוללים אלימות. מנגד אמר איש האגודה משה קויתי שהיא מטפלת במקרים שאינם פליליים, וכאשר מתברר לאנשי הארגון שיש עליהם חובת דיווח הם פונים למשטרה.
בראשית 2017 הוציאה האגודה תקנון לאינטרנט קפה במגזר החרדי, שיעמדו תחת פיקוחה ויקבלו את אישורה לפעולתם, תחת מחלקה בשם חות"ם.
בפברואר 2017 נעצר פעיל האגודה משה קויתי, בחשד שהתברר כשגוי, ונובע משקרים של עד מדינה באותה פרשה, אולם בחיפוש במשרדו של קויתי נמצאו פנקסים שהכילו מידע בדבר חשדות לעברייני מין מהמגזר החרדי, שטופלו על ידי אנשי האגודה וחלקם בלא לערב את משטרת ישראל והרשויות. על בסיס תוכן הפנקסים נעצרו בשלהי מרץ 2017 כ־20 חרדים בחשד לעבירות מין, אך רובם שוחררו. ביחס לחלק התברר כי מדובר במי שסיפקו מידע לאגודה או שהם קרבנות עבירה.
Chaotic
טייסת הכיבוי
חוק הנכבה
אמריקנים ילידים
קלאודיה רודן
קלאודיה רודן (באנגלית: Claudia Roden; שמה הפרטי מופיע לעיתים בתעתיק לעברית כ"קלודיה"; נולדה ב-1936) היא מחברת ספרי בישול יהודייה-בריטית.
קורות חיים.
קלאודיה רודן נולדה ב-1936 בקהיר, מצרים למשפחה יהודית. אחרי שהשלימה את לימודיה בבית הספר בפריז, היא עברה ללונדון ללמוד אמנות. היא שימשה ככתבת אוכל ומנחת תוכנית בישול ברשת ה-BBC.
רודן כתבה ספרים רבים על המטבח המזרח-תיכוני והמטבח היהודי. ספריה מתארים את ההיסטוריה של האוכל, כמו כיצד נוצרו מאכלים שונים וגלגוליהם במהלך הדורות ומתכונים להכנתם.
רודן היא אחד התומכים של קרן הצדקה הבריטית The Food Chain לטיפול באיידס.
מתגוררת בפרוור המפסטד שבלונדון.
תזמורת הנשים באושוויץ
תזמורת הנשים באושוויץ הוקמה ביוני 1943 על ידי המורה הפולנייה למוזיקה זופיה צ'ייקובסקה במחנה הריכוז אושוויץ, לפי צו של האס אס.
התזמורת.
התזמורת מנתה למעלה מ-40 אסירות, שחברותן בתזמורת הגנה עליהן מפני שליחה לתאי הגזים והעבדתן למוות. קצינת האס אס וחובבת המוזיקה מריה מנדל, תמכה בתזמורת. מנדל, שהייתה המפקדת הלא רשמית של מחנה הנשים באושוויץ-בירקנאו החל מחודש אוקטובר 1942, פעלה גם להקמת צריף מיוחד סמוך למסלול שהוביל לתאי הגזים עבור הנגניות בתזמורת. הצריף, שנשא את המספר 12, ומסתיו 1943 את המספר 7, הכיל מקום רחצה ותנור להגנה על כלי הנגינה מפני לחות.
התזמורת ניגנה בשער המחנה בשעות יציאתם וחזרתם של עובדי המחנה; בקיץ יצאו העובדים בין השעות 6–5 ושבו ב-8 בערב, ובחורף יצאו בין 8 ל-7 וחזרו ב-5. לפי אחת הגרסאות, בשלבים הסופיים של השואה, עם הגירושים ההמוניים של יהודי מזרח אירופה שנשלחו ישירות לתאי הגזים, נועדה נגינת התזמורת להרגיע את הקורבנות. המוזיקה שימרה את האשליה, שהיהודים מובלים "אל המזרח", ואיפשר לאס אס להרוג באופן יעיל יותר. עם זאת, חברת התזמורת פניה פנלון (Fénelon) הכחישה בספרה האוטוביוגרפי שהתזמורת ניגנה במהלך הסלקציות, וכינתה זאת אגדה. הנגניות נאלצו גם להופיע בקונצרטים פרטיים בימי ראשון עבור קציני המחנה, וניגנו לעיתים קרובות עבור יוזף מנגלה, שהיה חובב מוזיקה קלאסית. ביום ראשון אחד הוטל על התזמורת להופיע יחד עם קרקס גמדים; הגמדים נתנו אמון מסוים ברופא האס אס, שהתלוצץ עמם, ולאחר מכן שלח אותם לתא הגזים.
בהמשך הוחלפה צ'ייקובסקה על ידי המנצחת אלמה רוזה (בתם של הכנר ארנולד רוזה ושל יוסטינה רוזה, אחותו של גוסטב מאהלר). רוזה, שמעמדה הרשמי במחנה היה קאפו, הייתה המנצחת של תזמורת הנשים בעיר הולדתה וינה. רוזה נפטרה באפריל 1944 בנסיבות לא ברורות; לפי מקור אחד היא נפטרה כתוצאה ממחלה ללא טיפול, אולם לפי גרסה אחרת נפטרה כתוצאה מהרעלת מזון, ויש הסבורים שהורעלה על ידי אנשי אס אס אחדים שהתנגדו לתזמורת.
לאחר פטירתה של רוזה נוהלה התזמורת על ידי אסירה רוסייה בשם סוניה וינוגרדובנה (Vinogradovna), אולם בנובמבר 1944 פירקו הנאצים את התזמורת, וחברותיה היהודיות נשלחו לברגן-בלזן, שם מתו שתיים מהן, לולה קרונר וג'ולי סטרומזה. היתר ניצלו, אך אווה סטויובסקה הוכתה קשות ופניה פנלון כמעט מתה ממחלת הטיפוס. על פי עדותה של פנלון, נשות התזמורת היו אמורות להירצח ביריות באותו יום שבו שוחרר המחנה בידי החיילים הבריטים. היא רואיינה ביום השחרור על ידי ה-BBC וביצעה את המרסייז ואת "אלוהים, נצור את המלכה".
תיעוד והנצחה.
הציבור הרחב התוודע לראשונה לקיומה של התזמורת רק עם צאת ספרה האוטוביוגרפי של פניה פנלון ״תזמורת על תנאי״ ("Playing for time") בשנת 1976. על אף שמיומנותה של פנלון כסופרת אינה מוטלת בספק, רבות מפליטות התזמורת הסתייגו מהאופן שבו תיארה פנלון את דמותה של אלמה רוזה, שמצטיירת כאשה מטילת משמעת אכזרית וכיהודייה בעלת שנאה עצמית שהעריצה את הנאצים וחיפשה את טובתם. ריצ'רד ניומן וקארן קירטלי, שהיו ידידי משפחת רוזה, חיברו מאוחר יותר ביוגרפיה בשם "אלמה רוזה: מווינה לאושוויץ", בשאיפה להציג את דמותה של מנהיגת התזמורת באופן שונה. בביוגרפיה זו רוזה מתגלה בין היתר כגיבורה, שהצילה את חייהן של כמעט כל הנשים שהיו תחת השגחתה, בכך שאילצה אותן לעבוד קשה גם אם לא היו מוכשרות דיין.
ספרה של פנלון עובד לסרט הטלוויזיה "תזמורת על תנאי" בשנת 1980. הסרט, שתסריטו נכתב על ידי ארתור מילר, הוחרם בישראל וכן בקרב רבים מיהודי ארצות הברית, לאחר שלתפקיד של פנלון לוהקה השחקנית הפרו-פלסטינית ונסה רדגרייב. סרט הטלוויזיה הוליד גם מספר גרסאות תיאטרליות בארץ ובעולם. תיעוד נוסף הוא סרטו של מישל דארון "באך באושוויץ" ("Bach in Auschwitz", במקור בצרפתית: "La chaconne d'Auschwitz") משנת 1999.
ב-15 באפריל 2007 קיימה האופרה הישראלית החדשה ערב לזכרה של אלמה רוזה, שבו הופיעה חברת התזמורת הילדה שמחה גרינבאום
מריון נסל
מריון נסל (באנגלית: Marion Nestle) היא פרופסור ומופקדת הקתדרה על-שם פולט גודארד ללימודי התזונה, ובריאות הציבור באוניברסיטת ניו יורק, במחלקה שהיא עמדה בראשה בשנים 1988–2003. תאריה כוללים דוקטורט בביולוגיה מולקולרית ותואר שני בתזונה לבריאות הציבור, שניהם מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא גם משמשת כפרופסור בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת ניו יורק ושימשה כפרופסור אורח למדעי התזונה באוניברסיטת קורנל.
ביוגרפיה.
נסל קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, התקבלה לפי בטא קפא אחרי שלמדה בבית הספר שם בשנים 1954–1959. היא עשתה פוסט-דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת ברנדייס והצטרפה לפקולטה לביולוגיה. בשנים 1976–1986 היא כיהנה כעוזרת דיקן לביולוגיית האדם ולימדה תזונה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בשנים 1986–1988 היא הייתה יועצת בכירה למדיניות התזונה במחלקה לבריאות ולשירותי הציבור ועורכת מדור התזונה והבריאות בכתב-העת The Surgeon General’s Report. היא עומדת בראש המועצה לתזונת הציבור באיגוד הלאומי למדיניות בריאות הציבור בארצות הברית. מחקריה בוחנים את ההשפעות המדעיות החברתיות והכלכליות של בחירת האוכל, השמנה, ובטיחות מזון, תוך שימת דגש על שיווק האוכל. היא כתבה מאמרים רבים בכתבי עת מדעיים והייתה המחברת או המחברת-שותפה של שבעה ספרים.
נסל כותבת טור על נושאי תזונה בעיתון San Francisco Chronicle, באתר foodpolitics.com, באתר Atlantic Food Channel ובטוויטר.
בשנים האחרונות הפך הבלוג שלה (Food Politics) למקור מידע לאנשים המבקשים לחשוב על המזון שלהם. מאז תחילת מגפת הקורונה היא מפרסמת בו פוסטים הכוללים הפניות למקורות נוספים על משבר מערכות המזון הגלובליות בארצות הברית.
ביוני 2016 השתתפה נסל בכנס של הפורום הישראלי לתזונה בת קיימא, שהתקיים באוניברסיטת תל אביב.
האש בעינייך
קולין קמפבל
ט. קולין קמפבל (באנגלית: T. Colin Campbell; נולד ב-14 במרץ 1934) הוא ביוכימאי אמריקאי המתמחה בהשפעות התזונה על הבריאות לטווח הארוך. פרופסור אמריטוס בקתדרה על-שם ג'יקוב גולד שרמן לביוכימיה של התזונה באוניברסיטת קורנל, ומחברם של למעלה מ-300 מאמרים מדעיים.
בשנות השמונים הוא היה אחד ממובילי מחקר סין-אוקספורד-קורנל על תזונה ומחלות (הידוע בשם פרויקט סין (China Project), שנערך ב-1983 באוניברסיטאות קורנל, אוקספורד ובאקדמיה הסינית לרפואה מונעת, שחקר את היחס שבין תזונה לסרטן, ומחלות לב וחילוף חומרים. המחקר תואר בידי הניו יורק טיימס כ"הגרנד פרי של האפידמיולוגיה"
ותוצאותיו תוארו בספרו "מחקר סין".
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות והשכלתו.
קמפבל נולד ב-1934 וגדל בחוות חלב. הוא למד לימודי רפואה קדם-וטרינריים באוניברסיטת מדינת פנסילבניה, שם רכש תואר ראשון ב-1956, ולמד בבית הספר לווטרינריה באוניברסיטת ג'ורג'יה במשך שנה.
הוא השלים לימודי תואר שני בתזונה ובביוכימיה באוניברסיטת קורנל ב-1957, שם למד בהדרכתו של קליב מק'קי (Clive McCay) (הידוע בשל מחקריו על תזונה והזדקנות), הוא קיבל דוקטורט בתזונה, ביוכימיה ומיקרוביולוגיה ב-1962, גם כן מקורנל.
החל מראשית שנות התשעים קמפבל צורך בעיקר תפריט טבעוני, אולם הוא אינו מזהה את עצמו כצמחוני או כטבעוני מכיוון שהכינויים הללו מתייחסים לדברים שהוא אינו תומך בהם, כמו למשל התנגדות לניסויים בבעלי-חיים.
קריירה.