סייע לישראל בלקינד בפעילותו במוסד החינוכי "קריית ספר" שייסד וניהל בשפיה ובטיפול ביתומי פרעות קישינב שנקלטו במוסד זה. במלחמת העולם הראשונה פעל לקליטתם של מגורשי יפו במושבות האזור. נסע מספר פעמים לאירופה למסע תעמולה למען העלייה לארץ ישראל.
בשנותיו האחרונות עבר להתגורר במושב זקנים בירושלים, ושם נפטר בשנת תש"ד. נקבר בבית הקברות הר הזיתים.
הרב חיים דב קנטור מופיע כדמות בסיפורו של ש"י עגנון "הגלילה" (הנמצא בכרך "פתחי דברים"), המתאר את ביקורו של עגנון בזכרון יעקב ב-1911.
משפחתו.
שתי בנותיו של ר' חיים דב נישאו לבני היישוב הישן שעברו להתגורר בשפיה ובלטו במראם ולבושם הירושלמי. בתו פייגע-רחל נישאה לנחום וייספיש, שנרצח ב-1938 על ידי ערבי מפוריידיס. בתו הינדה שרה נישאה לפרלין, שאף הוא שימש כשו"ב בשפיה.
אחותו, אסתר, הייתה אשת אברהם אהרן רוסטובסקי, מחניכי ר' שלמה ברדקי, החזן הראשי של בית-הכנסת 'החורבה' בירושלים. היה חזן שנים אחדות בשכונת 'מזכרת משה' וכעשרים שנה בשכונת 'ימין משה' בירושלים. בנם, יוסף מרדכי אהרוני, היה חבר מועצת המושבה פתח תקווה.
שומת מס
הכוכב של יוגוסלביה
מוריס לבלן
מייקל באקול
מייקל באקול (באנגלית: Michael Bacall; נולד ב-19 באפריל 1973) הוא שחקן קולנוע ותסריטאי אמריקאי, הוא מוכר בעיקר בכתיבת הסרטים "סקוט פילגרים נגד העולם", "רחוב ג'אמפ 21" "רחוב ג'אמפ 22" ו"פרויקט X".
ביוגרפיה.
באקול נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא שיחק בסרטים ובטלוויזיה מגיל קטן. ופנה לכיוון הכתיבה בשנות האלפיים, הוא כתב וכיכב בסרט "Manic" משנת 2001. במהלך הקריירה שלו, באקול כתב ומכר מספר תסריטים לחברת "Major film studio".
באקול כתב יחד עם אדגר רייט את העיבוד הקולנועי לסדרת ספרי הרומן הגרפי הקנדי סקוט פילגרים, לסרט סקוט פילגרים נגד העולם. באקול כתב את התסריט לסרט רחוב ג'אמפ 21 משנת 2012 וכתב במשותף עם עוד שני תסריטאים נוספים את התסריט לסרט ההמשך רחוב ג'אמפ 22 שיצא לאקרנים בשנת 2014.
הר הסלב
מרכז צופן וביטחון
סאלי
מרק נשפיץ
מרק נשפיץ (27 במרץ 1948 - 11 באפריל 2015) היה אסיר ציון ומסורב עלייה במשך 15 שנה.
נשפיץ נולד בברית המועצות בשנת 1948, לחיים ואיטה נשפיץ. בשנת 1956 נסע אביו, שהיה גיבור ברית המועצות, במשלחת סובייטית לדנמרק. נשפיץ, שתכנן מראש לעזוב את ברית המועצות, מבלי לספר לאשתו ובנו, צעד לארמון המלוכה בקופנהגן, קיבל מקלט מדיני ועלה לישראל. האב היה בין מדליקי המשואות בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות תשי"ז. בעקבות עלית האב נעצרה אמו של נשפיץ לשמונה חודשים.
נשפיץ למד להיות רופא שיניים. בתחילת שנות ה-70 הצטרף להפגנות של פעילי עלייה ולקראת ביקור ניקסון בברית המועצות זומן עם עוד פעילים לשירות מילואים כדי למנוע ממנו להפגין בפסגה. נשפיץ, שהסתתר כדי לא לקבל את הצו לא התייצב ונעצר. במשפט שנערך ב-2 באוגוסט 1972 קרא נשפיץ את סיסמת העלייה "שלח את עמי" וטען שכאזרח ישראלי הוא אינו חייב בשירות בצבא האדום. הוא נדון לשנת מאסר אחת. בזמן מאסרו הומתק עונשו לעבודות פרך במפעל לצינורות ברזל. מאבקו זכה להדים רבים בישראל והוא רואיין עם אמו בשידור ישיר ברדיו של קול ישראל לאחר המשפט. לאחר המשפט נעצר נשפיץ בעת פגישה עם עיתונאי מארצות הברית.
בעקבות מאבקיו נמנע ממנו לעבוד כרופא שיניים והוא עבד כקברן. נשפיץ לא חדל ממאבקיו ובתחילת 1974 הודיע שבכוונתו להפגין מול הסובייט העליון על כך שמונעים ממנו לעלות לישראל ומתנכלים לו בגלל עריקת אביו. כדי למנוע את ההפגנות היו השלטונות עוצרים את נשפיץ בכל בוקר ומשחררים אותו בערב. בפברואר 1975 נעצר יחד עם נתן שרנסקי ועוד ארבעה פעילים יהודים בעת הפגנה מול ספריית לנין. ארבעה מהיהודים שוחררו אולם נשפיץ ובוריס ציטליונק הובאו למשפט במרץ 1975, ונשפיץ נדון לחמש שנות גלות בסיביר, למרות מחאות ברחבי העולם. ערעוריו על גזר הדין נדחו. נשפיץ שוחרר באמצע 1979 במסגרת שחרור של מספר אסירי ציון. בתחילת 1980 הוצא נגד נשפיץ צו הרחקה של מאה קילומטרים מערים גדולות בברית המועצות. הוא גורש מביתו במוסקבה והתיישב בבקתת עץ בעיירה סטרונינו. נשפיץ המשיך להגיע למוסקבה בסתר, על אף צו ההרחקה, והמשיך בפעילות ציונית חשאית.
נשפיץ הורשה לצאת מברית המועצות באוקטובר 1985 והוא עלה לישראל עם אשתו ליאורה ובנו בנימין. בישראל הופיע נשפיץ בפני בני נוער וקרא לסייע לעליית היהודים מברית המועצות. נשפיץ עבד כרופא שיניים ומאוחר יותר היה ראש ענף השלטון המקומי במשרד העלייה והקליטה.
בחודשיו האחרונים נאבק נשפיץ במחלת הסרטן ונפטר ב-11 באפריל 2015.
מאיה ליבוביץ
הרבה מאיה ליבוביץ היא רבה רפורמית, ומחנכת. במשך עשרות שנים עמדה בראש הקהילה הרפורמית "קמץ" שבמבשרת ציון. עמדה גם בראש מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם).
קורות חיים.
ליבוביץ נולדה ברמת גן. היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בספרות כללית ומוסמכת מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים במחשבת ישראל. עסקה בהוראה בבתי ספר בישראל ומחוצה לה, עמדה בראש מחלקת החינוך של התנועה ליהדות מתקדמת בישראל והייתה מתאמת הפעילויות החינוכיות של האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת בחבר המדינות.
בשנת 1993 הייתה לאישה הראשונה ילידת ישראל שהוסמכה לרבנות על ידי ההיברו יוניון קולג' בירושלים. באותה שנה הקימה את קהילת מבשרת ציון (קמץ), שצמחה מגרעין של שש משפחות ראשונות לקהילה מבוססת בת מאתיים משפחות. היא ניצחה על בניין משכנה של קהילה, בית כנסת הניצב בשכונת רכס חלילים ביישוב. "קמץ" זכתה למקום מרכזי בחיי מבשרת ציון בזכות פעולתה הנרחבת בתחום התפילות וטקסי מעגל החיים, החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי (מערכת גנים, תנועת נוער וקורסי הוראת טעמי המקרא לנוער), החברה (בנק הזמן, בשותפות עם המועצה המקומית של מבשרת), והתרבות.
בשנים 2011–2014 הנהיגה את מר"ם – מועצת הרבנים המתקדמים בישראל.
נשואה למנחם, אם לארבעה ילדים.
ילוד אשה
גבעת אסף
גבעת אסף הוא מאחז בהרי בנימין, כ-4 קילומטרים דרומית-מזרחית לבית אל. היישוב שוכן על גבעה בגובה של 880 מטר מעל פני הים, החולשת על "צומת הטי" בכביש 60.
הקמה והתפתחות.
גבעת אסף הוקמה על ידי אברכים ופעילים מישיבת מרכז הרב, בשליחות ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה שפירא. הגבעה הוקמה באייר תשס"א (מאי 2001) בעקבות הרצחו בצומת של אסף הרשקוביץ, תושב עפרה, שלושה חודשים לאחר רצח אביו. תחילה הוקם במקום אוהל מחאה בידי "ועד פעולה" מבית אל בראשות גדעון ליכטרמן. לאחר מכן התיישבו בה ארבע משפחות במכולות, כשאוטובוס ישן שהוצב בה משמש כמטבח. משרד הבינוי והשיכון בנה בה תשתיות בסכום של 600,000 ₪. היישוב הגיש בקשה לתוכנית מפורטת למוסד חינוכי.
תנועת אמנה רכשה את אדמות המאחז מ"הקרן שליד מדרשת ישראל" שניהלה את המגעים לרכישת הקרקע מהבעלים הפלסטיניים, והגישה בקשה לקמ"ט רישום המקרקעין לרישום זכויותיה בהם, אך הקמ"ט חשש כי המסמכים שהגישה הקרן מזויפים, ולא אשר את מעמדה של הקרן בהם. ב-3.6.2004 הוצא צו להפסקת עבודות ולהריסה. בנוסף, הוציא אלוף פיקוד המרכז ב-9.5.2004 צו המכריז על גבעת אסף, ומאחזים נוספים, כשטח מתוחם, כצד לקראת פינוים. בעקבות הצו הועבר המכולות מחוץ לשטח המתוחם והוצבו על חלק אחר של המקרקעין, אשר גם לגביו חל צו ההריסה. מועד קיומו של צו התיחום נדחה מעת לעת, עד שהמדינה עדכנה, נכון ליום 14.5.2013, כי בתחום המאחז אושרו חמש בקשות להיתרי עסקה, בחלקים בלתי מסוימים בשלוש חלקות שונות. המבנים המצויים בחלקות שנרכשו מהווים כ-75% ממבני המאחז, ושיעור הרכישה בשלוש החלקות הוא 100%, 90% ו-60%, והודיעה היא בוחנת את האפשרות להכשיר את המקום.
בעמדה שהגישה מנהלת המחלקה לבנייה כפרית במשרד השיכון ב-2005 לערך, נאמר כי גבעת אסף היא שכונה חדשה של יישוב ותיק ולכן לא נדרשת החלטת ממשלה להקמתה. ביולי 2009 קבע מפקד החטיבה המרחבית בצו צבאי, "גבולות שמירה" של גבעת אסף, בתוכם יש סמכויות הגנה מלאות לרבש"צ של היישוב
לאורך השנים היישוב סבל מאירועי טרור.
בחודש מאי 2014 פירקו התושבים 5 מבנים שהוצבו על קרקע המוגדרת "קרקע פלסטינית פרטית", במסגרת הסכם עם המדינה.
אוכלוסייה ושירותים.
במקום מתגוררות 25 משפחות עם כ-100 ילדים, רובן בקרוונים ומיעוטן במבני קבע. ביישוב פועל מעון פעוטות. ילדי הגנים ובתי הספר לומדים בבית אל. ביישוב פעילות תרבות הכוללת ערבי נשים ושיעורי תורה. קיים בו בית מדרש ובו כולל אברכים, שלוחה של ישיבת מרכז הרב.
בינואר 2012 נחנך ביישוב פארק משחקים "קוממיות", במימון "קרן שילה" והמועצה המקומית בית אל. מקים היישוב הוא הרב גיורא ברנר מישיבת מרכז הרב.
אמי רובינגר
אמנון (אַמי) רובינגר (15 ביולי 1953 – 24 במרץ 2019) היה סופר ילדים, מאייר וקריקטוריסט ישראלי.
ביוגרפיה.
אמי רובינגר נולד ב-1953 בירושלים, בנו של הצלם דוד רובינגר (לימים חתן פרס ישראל לצילום). בצבא שירת כצלם בחיל השריון. עיצב את עטיפת האלבום של להקת גן עדן שיצא ב-1979, ואת עטיפת אלבום הבכורה של משינה, שיצא ב-1985. עבד כמאייר בעיתון "ידיעות אחרונות" במשך 15 שנים, עד 2007, אז עבר לאיור וכתיבה של ספרי ילדים.
איור וכתיבת ספרי ילדים.
לאחר פרישתו החל לעסוק באיור וכתיבת ספרי ילדים משלו. ספריו מתאפיינים במלל קצר, חרוזים, צבעוניות, בעלי חיים, יצורים משונים ואיורים הומוריסטיים. "אני משתדל שהספרים שלי יהיו יותר צעצוע מאשר ספר", העיד רובינגר על ספריו.
הסדרה שלו לגיל הרך נוצרה מתוך רצון לכתוב ספרים שהילדים יהיו שותפים פעילים להקראתם. הסדרה מפתחת בקרב פעוטות כישורי שפה ולימוד צבעים ומספרים תוך שיתופם בקריאה.