במהלך הפגישה פול סימונון, הבאסיסט של הקלאש, אמר שהקלאש לא הופיעו עדיין בפני קהל כי הם לא חשבו שהם מספיק טובים, וג'וני ראמון הגיב כשאמר: "אנחנו גרועים. אתה לא צריך להשמע טוב, פשוט לך ותנגן".
באותו היום הקלאש הופיעו בפעם הראשונה. הדאמנד הופיעו בפעם הראשונה יומיים מאוחר יותר, כשנפגשו עם הראמונס באותו יום.
בנוסף, ההופעות של הראמונס בקליפורניה גרמו להקמתן של להקות פאנק מקליפורניה כמו דגל השחור, דד קנדיס, בד רליג'ן, וSocial Distortion.
ישנן להקות שיצרו גרסאות כיסוי לאלבומים שלמים של הראמונס, כמו Screeching Weasel, The Vindictives, The Queers ועוד.
כמו כן להקות פאנק ישראליות עושות גרסאות כיסוי לראמונס, למשל להקת הפאנק רוק הישראלית השינגאז שלהקת ראמונס השפיעה עליה רבות.
ישנן עוד להקות פאנק רבות שקיימות עוד היום שמושפעות מהראמונס, כולל בישראל, כמו קילר הלוהטת.
שמה של תוכנית הטלוויזיה לילדים "יו גאבה גאבה!" נלקחה משורה של שיר בביצוע הראמונס.
מלחמת רשות
מלחמת רשות ביהדות היא מלחמה שמטרתה הרחבת תחומה של המדינה מעבר לגבולות ארץ ישראל, מטעמים פוליטיים-תדמיתיים או כלכליים, כפי שמתואר במסכת ברכות. התורה מצווה לחוס על חייו של כל אדם במלחמת רשות המוכן להיכנע ולחיות תחת כיבוש ישראל.
בניגוד למלחמת מצווה, במלחמת רשות חייבים ראשי העם לקבל מהסנהדרין את הרשות לצאת למלחמה, כפי שמתואר במסכת ברכות. מלחמות דוד המלך מובאות בתלמוד כאבטיפוס למלחמות רשות.
הפטורים מיציאה למלחמת רשות.
במלחמת הרשות, בניגוד למלחמת מצווה, ישנן ארבע קטגוריות של אנשים הפטורים מלצאת למלחמה: מטעמים משקיים, מטעמים משפחתיים, מטעמי מורל ומצפון ומטעמי בריאות ונכות. שלוש הראשונות נזכרות בפירוש במקרא והרביעית נלמדת בהקש בתורה שבעל פה.
הפטורים היו מסווגים לפטור חלקי ופטור מלא. בפטור חלקי היו צריכים להגיע לספר לנקודת ההערכות, שם הם היו משוחררים באופן חלקי מהמלחמה, ועוברים ללוגיסטיקה ויחידות עורפיות התומכות בלחימה. ובהם כאלו שאירסו אישה אך לא התחתנו עדיין, בנו בית אך עדיין לא נכנסו להתגורר בו או מי נטעו כרם אבל עדיין לא חיללו. לעומת זאת, המשוחררים בפטור מלא לא היו צריכים כלל להתייצב, ולא היו משתתפים בשום היבט של המלחמה, ובהם אלו שהיו בשנת הנישואין הראשונה, או בשנה הראשונה בבית חדש או בשנה הרביעית בכרם שננטע.
בנה בית ולא חנכו.
נאמר בתורה (דברים פרק כ, ה): . התורה פוטרת את החייל משירות צבאי אם בנה בית ועדיין לא זכה לגור בו.
בירושלמי (סוטה ח,ד) אמרו: .
חז"ל למדו מהפסוקים, שכמו שנתנה התורה לנושא אשה פטור שנה שלמה, מללכת לצבא ולכל דבר המלך, כגון לספק מים ומזון ליוצאי הצבא כדי שיהיה נקי לביתו. כנאמר (דברים כד, ה): "כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה חֲדָשָׁה לֹא יֵצֵא בַּצָּבָא וְלֹא יַעֲבֹר עָלָיו לְכָל דָּבָר נָקִי יִהְיֶה לְבֵיתוֹ שָׁנָה אֶחָת וְשִׂמַּח אֶת אִשְׁתּוֹ אֲשֶׁר לָקָח". כך גם בונה בית וחנכו נקי לביתו במשך שנה שלמה.
כך נפסק ברמב"ם (מלכים ז,י): "ואלו שאין יוצאין לעורכי המלחמה כל עיקר, ואין מטריחין אותם לשום דבר בעולם, הבונה בית וחנכו, והנושא ארוסתו או שייבם, ומי שחלל כרמו, אין יוצאין עד תום שנה, שנאמר נקי יהיה לביתו שנה אחת ושמח את אשתו אשר לקח, מפי הקבלה למדו שיהיה נקי שנה בין לבית שקנה, בין לאשה שנשא, בין לכרם שהתחיל לאכול פריו".
במדרש ביארו שהטעם שחוזר מהמלחמה "כל מי שמתחיל במצווה ואינו גומרה ובא אחר וגומרה היא נקראת על שמו של השני", וא"כ אם לא מחנכו ואחר מחנכו הרי תקרא מצווה ישוב א"י על שמו ועגמת נפש הוא זה.
דינים נוספים.
יש הסוברים כי תלמידי חכמים, בדומה לשבט לוי, פטורים מיציאה למלחמת הרשות, על בסיס דבריו של הרמב"ם בסוף הלכות שמיטה ויובל, ויש הטוענים כי אין להם שום פטור בדבר.
לגבי סוגיית ההתנדבות של אנשים הפטורים, התוספתא ובעקבותיה רוב הפוסקים סוברים שאדם שקיבל פטור חלקי איננו יכול להתנדב להילחם, וקל וחומר שהפטור לגמרי איננו יכול להתנדב ללחימה.
על פי החזון איש, הפטורים ניתנו רק בזמן שישראל יכולים לנצח בלעדי המשוחררים, אבל במצב שניצחון המערכה תלוי באותם חיילים הפטורים מהמלחמה, או אז חובה על בעלי הפטורים להשתתף ולעזור, מדין של "לא תעמוד על דם רעך".
הצבא בימינו.
הרב שלמה גורן סובר שמלחמה בימינו נחשבת במלחמת מצווה ולכן גם הפטורים חייבים להתגייס, אך הוא טוען שאימונים אינם נחשבים למלחמת מצווה מאחר שאין מדובר על הגנה ישירה. לכן, הוא אינו חל על כל הכוחות וניתן להדחות לתאריך אחר לאחר תום שנת הנישואין.
לעומתו טוענים אחרים שגם אימון או ביטחון שוטף יש לראות כחלק ממלחמת המצווה, מאחר שלא ניתן להילחם במלחמת מצווה ללא הכנה והכשרה מתאימה, ישנן יחידות קרביות בהם ההכשרה לוקחת תקופה ארוכה מאוד ונדרש לקיים אימונים בתדירות גבוהה על מנת לשמור על כשירות מבצעית.
עגלה ערופה
עֶגְלָה עֲרוּפָה היא מצווה מהתורה לערוך טקס כפרה כאשר נמצא הרוג שלא ידוע מי או מה הרג אותו. הטקס כולל עריפת עגלה בנחל איתן, במעמד זקני העיר הקרובה ביותר למקום הימצאו של ההרוג, במעמד זה סומכים הזקנים של אותה העיר את ידיהם על העגלה בפני כהנים, תוך הצהרה על חפותם.
תיאור המצוה.
דיני המצווה מובאים בספר דברים בסיום פרשת שופטים. אם נמצא מת המוטל על הקרקע ולא ידוע מי הרגו, יוצאים שלושה דיינים (ויש אומרים: חמישה) מבית הדין הגדול שבירושלים (הסנהדרין), ומודדים את המרחק מהמת אל הערים הסמוכות, כדי לקבוע איזו עיר היא הקרובה ביותר. לאחר מכן קוברים את המת באותו מקום:
מבית הדין של העיר הקרובה ביותר מביאים עֶגְלָה (פרה צעירה), שלא נעשתה בה עבודה מעולם, ומביאים אותה אל "נחל איתן". אז, עורפים את ראש העגלה בעזרת קופיץ (סכין גדולה) וקוברים אותה שם.
חכמי העיר הקרובה רוחצים את ידיהם ואומרים בפני הכהנים, בזמן שהם עומדים בנחל: , והכהנים אומרים: .
הספורנו בדבריו על הפסוק: "וְנִגְּשׁוּ הַכֹּהֲנִים בְּנֵי לֵוִי כִּי בָם בָּחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לְשָׁרְתוֹ וּלְבָרֵךְ בְּשֵׁם ה' וְעַל פִּיהֶם יִהְיֶה כָּל רִיב וְכָל נָגַע" כותב שהכהנים "בקיאים בדרכי בני אדם ומזגיהם כמו שראו הם ואבותיהם, ואולי יכירו מי נתלכלך בחטא זה בידיעת דרכיו ומעלליו, ויתגלה הדבר". דבר זה עולה בקנה אחד עם התזה במדע הקרימינולוגיה לפיה הרוצח נוטה לחזור לזירת הפשע.
חז"ל במשנה תמהים על הצהרת זקני העיר שלא שפכו את דמו של המת: , ולפיכך הם מסבירים שמשמעות הכרזה זו היא, שזקני העיר אומרים שלא נמנעו מללוותו ומלתת לו אוכל. חכמי בבל מסבירים את זה על פי הירושלמי על הנהרג שלא ליוו אותו ונתנו לו את המענה הכלכלי ולכן הלך מחוץ לעיר ונרצח ואילו חכמי ארץ ישראל מסבירים שמשמעות ההכרזה היא, שזקני העיר אומרים שלא 'עמעמו' את דינו של הרוצח.
לאחר טקס עריפת העגלה, קיים איסור לעבוד במקום עבודה חקלאית, הנעשית בגוף הקרקע, אך מותרת עבודה שאינה נעשית בגוף הקרקע, כגון סיתות אבנים.
אם לאחר עריפת העגלה נמצא הרוצח – הרי הוא נידון למוות ככל רוצח, ואין עריפת העגלה פוטרת אותו מן העונש.
הטקס בימינו.
המשנה מציינת שמשרבו הרוצחים, בזמנו של אלעזר בן דינאי, הטקס בוטל, וזאת בשל ההרוגים הרבים שנעלמו הורגיהם. בתוספתא מוסבר שהמצווה בוטלה משום שהיא נעשית רק כאשר לא נודע מי הרוצח, ובתקופה זו היו רוצחים בגלוי. לפי פרשנות המנחת חינוך, המצווה נוהג בכל תוקפה בעת שבני ישראל יושבים על ארצם ואף כשאין בית המקדש בנוי ואין הסנהדרין יושבים בלשכת הגזית. כל זה רק בתנאי שבני ישראל על ארצם וגם קיימת מועצת הסנהדרין של שבעים זקנים.
דיני העגלה הערופה מפורטים בפרק ט' של מסכת סוטה.
פנרבחצ'ה
פנרבחצ'ה (טורקית Fenerbahçe, נהגה בטורקית: פנרבהחצ'ה) הוא מועדון כדורגל טורקי מאיסטנבול. צבעיו הם צהוב וכחול כהה, האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון שיקרי סראג'ולו שבו 50,509 מקומות ישיבה.
פנרבחצ'ה היא אחת משלוש הקבוצות הגדולות בטורקיה, יחד עם גלאטסראיי ובשיקטש, שמעולם לא ירדו לליגה השנייה.
פנרבחצ'ה זכתה בין היתר ב-19 אליפויות טורקיה, 6 גביעים מקומיים, ו-9 גביעי סופר קאפ טורקי.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
פנרבחצ'ה נוסדה ב-1907 במחוז קדיקוי באיסטנבול. המייסדים היו נוריזדה זייה סונגולן (הנשיא הראשון), מר. אייטולה, עובד בנק "אוסמנלה" ונג'יפ אוקנר, יחד עם חסן סמי קוג'ממה ואסף בספינר הידוע כ"חינטלי". הם נפגשו ברחוב בסבייק במודה, במרתף של בית מספר 3.
מקור השם הוא בשכונת "פנרבחצ'ה" ("פנר" בטורקית משמעו "פנס", ו"בחצ'ה" פירושו "גן") הקרויה על שם המגדלור שהיה מוצב בה לאורך ההיסטוריה. זאת הייתה במקור שכונה יוונית, אך אופייה השתנה לאחר מלחמת יוון–טורקיה וחילופי האוכלוסין.
הפעילות של פנרבחצ'ה החלה רשמית בשנת 1908, לאחר שהמועדון נרשם באופן רשמי. הקבוצה הראשונה שהצטרפה לליגת איסטנבול ב-1909 וסיימה בעונתה הראשונה במקום החמישי. הקבוצה החדשה של זכתה באליפות בפעם הראשונה, בלי הפסד אחד בעונת 1912/1913. גם בשתי העונות שלאחר מכן זכתה הקבוצה בשתי אליפויות נוספות. עוד זכתה בעונות 1920/1921 ו-1922/1923 באחרונה, פנרבחצ'ה השלימה את העונה עם מאזן שערים של 0–58 ללא הפסד או ספיגת שערים.
פנרבחצ'ה זכתה באליפות 6 פעמים נוספות, ב-1937, 1940, 1943, 1945, 1946 ו-1950. לפטר קושוקאנדונדוניאס, אחד השמות החשובים בהיסטוריה של פנרבחצ'ה, כבש 423 שערים ב-615 משחקים בין 1947 ל-1951 ובין 1953–1964.
שנות ה-60.
התאחדות הכדורגל הטורקית ייסדה בשנת 1959 ליגה לאומית מקצועית, זו היא הליגה הטורקית שנמשכת עד היום תחת השם הסופר ליג, ליגת העל הטורקית.