לואיס ברתלמי קארבונייה ד'ארסיט דה גראגנק (שנודע ברוסיה כלב לבוביץ' קארבונייה) שרטט טיוטה ראשונית של מצודת אלכסנדר. קודם לכן, תכנן בשנת 1827 שחזור של מתקן צבאי אחר במפרץ פינלנד, (שמאוחר יותר נודע בשם מבצר פיוטר). לאחר מותו של קארבונייה ב-1836, ז'אן אנטואן מוריס, מהנדס צבאי רוסי ממוצא צרפתי, עדכן את התוכנית למבצר חדש. הבנייה החלה ב-1838, תחת פיקוחו של מהנדס צבאי רוסי אחר, מיכאל פון דר ווייד. הבנאים נעצו בקרקע הים 5535 כלונסאות, כל אחת באורך 12 מטרים, על מנת לחזק את הקרקע. אז הם כיסו את הכלונסאות בשכבה של חול, שכבה של קוביות בטון ושכבת לוחות גרניט. הלבנים של המבצר קיבלו טיפול פנים בגרניט. הקיסר ניקולאי הראשון באופן רשמי הוזמן לחנוכת המבצר ב-27 ביולי 1845; המבצר נקרא לכבוד אחיו, הקיסר אלכסנדר הראשון.
עיצוב.
הבסיס לעיצוב קרוב לזה של מבצר בואייר בצרפת. זהו בניין בצורה אובאלית, עם חצר במרכזו.
ממדי הבניין הם 90 מטר על 60 מטר, עם שלוש קומות. שטח הרצפה הכולל עולה על 5000 מ"ר. המצודה הייתה מספיק גדול כדי להכיל חיל המשמר של עד 1000 איש. ישנן 103 יציאות לתותח עם יציאות נוספות בחלל הגג עבור 34 רובים.
שימוש צבאי.
מטרת המצודה הייתה לשמור על נתיב המים מהים הבלטי, דרומית לסנקט פטרבורג הדרומי ועל בסיס הצי בקרונשטדט על האי קוטלין, זאת בשילוב עם מצודות אחרות שנבנו לאותה מטרה, כמצודת פיוטר הראשון, מצודת ריסבנק (שמאוחר יותר שונה שמה למצודת פאבל), מצודת קרונשלוט וסוללת מצודת קונסטנטין.
המבצר מעולם לא השתתף בכל פעולה צבאית. עדיין, הוא שיחק תפקיד במלחמת קרים כאשר הגן על בסיס הצי הרוסי בקרונשטדט כנגד ניסיונות פריצה של הצי המלכותי הבריטי והצי הצרפתי. במים המקיפים את המצודה פוזרו מוקשים ימיים על פי תכנון של מוריץ פון יעקובי ושל עמנואל נובל. ביוני 1854, שייטת של הצי המלכותי הבריטי, תחת פיקודו של אדמירל נפייר, התקרבה לאזור קרונשטדט, אך שדות המוקשים והביצורים הכבדים מנעו מנאפייר לתקוף. בקיץ 1855, הצי האנגלו-צרפתי בפיקודו של סגן-אדמירל דונדאס ניסה לבצע פשיטות באמצעות ספינות קיטור קטנות וכך לחמוק ממוקשים. הכוחות הבריטיים הצליחו לפנות מספר מוקשים, במחיר של ארבעה כלי שיט שניזוקו או נהרסו. בשל התקרבות הצי לטווח סוללות תותחי החוף דונדאס החליט לוותר על תוכניתו לתקיפת קרונשטדט.
לאחר 1855 חיילי המצודה הוזעקו פעמיים לכוננות קרב: פעם אחת בשנת 1863 בעת סכנה לעימות אפשרי עם הצי הבריטי ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). שינויים ושיפוצים שונים נעשו במצודה בשנים 1868–1869, 1867, וב-1885. ברם, בסוף המאה ה-19 ייעוד המצודה שונה והוא הפך למחסן תחמושת.
ב-1896 המצודה הוסרה מרשימת המתקנים הצבאיים והפכה, בהמשך, למעבדה לחקר מגפות מדבקות.
מצבו הנוכחי.
משנת 2011 נערכים במקום סיורים לתיירים. בינואר 2021 משרד ההגנה של רוסיה החל בשיפוצים נרחבים של המקום לקראת הפיכתו למתחם תיירותי.
לוחמת סב&quot;ר
פמת&quot;א (סדרת טלוויזיה)
פמת"א (ראשי תיבות של פרקליטות מחוז תל אביב) היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת מותחן-דרמה משפטית, אשר עלתה לשידור ב-16 בדצמבר 2018 בערוץ כאן 11. הסדרה נוצרה על ידי נעה רוטמן, אסתר נמדר תמאם ועודד לוטן והופקה על ידי חברת ההפקות טדי יזמות והפקות.
העלילה מגוללת את סיפורה של עורכת הדין מרסל בן-דוד (חן אמסלם-זגורי) וניסיונותיה לתמרן בין מערכות היחסים ויחסי הכוחות בתוך פרקליטות המחוז לבין משטרת ישראל, הדיונים בבתי המשפט ומוקדי שלטון החוק בישראל.
ב-3 במרץ 2019 בפרק סיום העונה הראשונה אישרה שחקנית גיבורת הסדרה, חן אמסלם, בחשבון האינסטגרם שלה שתופק עונה שנייה לסדרה. עם זאת, בעקבות תחרות אירוויזיון 2019 שהופקה על ידי תאגיד השידור, הוחלט להקפיא את הפקת העונה השנייה. בחודש פברואר 2021, החלו הצילומים לעונה השנייה, שעלתה לשידור ב-7 ביוני 2021.
תקציר העלילה.
עונה 1.
הסדרה נפתחת בבוקר שבו נחשפת מעילה גדולה בבנק מרכזי בישראל, בעקבותיה מוטל עוצר משכנתאות כללי במדינה וסכנה כלכלית מרחפת מעל עשרות אלפי משקי בית בישראל. עקב הממדים שהמקרה תופס, התיק מגיע לפרקליטות מחוז תל אביב.
עורכת הדין מרסל בן-דוד (חן אמסלם), הרגילה לנוף הירושלמי, היא פרקליטה חריגה בפרקליטות תל אביב האליטיסטית, אבל בשל ההמלצות שהומלצו עליה מאחד מבכירי השופטים בירושלים, פרקליטת מחוז תל אביב, מרי נחמיאס (שרה פון שוורצה), משתכנעת לצרף אותה לצוות הפרקליטים העוסק בתיק המשכנתאות החדש, שאת ניהולו מוביל עורך הדין אלישע "התרנגול" בר-און (אורי פפר).
בניגוד למהלך שמוביל "התרנגול", המבקש להאשים פקידת משכנתאות זוטרה במעילה, לשחרר את בכירי הבנק בלא אשמה ולסגור את התיק כמה שיותר מהר, בן-דוד מזהה רמז למעורבות של ארגון פשע. בעקבות כך היא משתכנעת שלא מדובר רק במעילה של פקידה זוטרה שבעלה מסובך בחובות, אלא בפשע נרחב הרבה יותר – הונאה מתוחכמת, שמערבת בתוכה הפעלה של "קופים" (אנשי קש), זיופים, איומים, שוחד ועוד. היא חושדת שסמנכ"ל הבנק הוא שעומד מאחורי הונאת הענק; אך היחיד שמסכים להקשיב לתאוריות שלה הוא שותפה לשעבר מהמשטרה וחברה הטוב, החוקר קובי וקנין (אלון חמאווי).
אף על פי שהדבר לא אושר במפורש על ידי יוצרות הסדרה, מבקרי טלוויזיה מצאו דמיון בין עלילת הסדרה לפרשיות משפטיות מרכזיות מהשנים האחרונות ובהן: המעילה בבנק למסחר, החשדות כנגד פרקליטת מחוז ת"א רות דוד ודמיון בין דמותו של אביגדור קאהן לבין אהרן ברק.
עונה 2.
שנתיים לאחר אירועי סיום העונה הראשונה, מרסל בן דוד, שעוד מתמודדת עם פוסט טראומה, ממונה על ניהול תיק חס"מ (חקירת סיבת מוות) בעקבות מותו של מטופל בחדר מיון, בחשד שנגרם ברשלנות, ובמקביל נשאבת לתוך תיק סם מסיבות מסתורי שחליל מנהל. עד מהרה, שני התיקים בהם מרסל מתערבת מובילים אותה לגילוי פרשת שחיתות חמורה המתנהלת במסדרונות מערכת הבריאות.
שיכר גויים
שֵׁכַר גּוֹיִים הוא איסור הלכתי שנוסד בתקופת האמוראים, לפיו נאסר על יהודי לשתות שֵׁכר בביתו של נכרי או בחנותו, כדי למנוע קירוב הדעת וחשש חתנות עמו. דין זה נפסק בספרות ההלכתית, אך במרוצת השנים הוא סויג בסייגים שונים.
מקור הדין.
מקור הדין בתלמוד הבבלי במסכת עבודה זרה, שם מסופר שרב פפא ורב אחאי נהגו לשתות את השכר שקנו מן הנכרי מחוץ לחנותו:
סייגים לאיסור.
דין אכסנאי.
בתוספות מובא סיוג לאיסור, לפיו כאשר יהודי מתאכסן בביתו של נכרי, מותר לו לשתות בו שכר, מפני שלגבי אותו זמן בית הנכרי נחשב כביתו של היהודי.
ויש המצמצמים סיוג זה רק למקרה שבו היהודי מביא את השכר ממקום אחר, אך אם בעל הבית הנכרי מביא את השכר, אסור ליהודי לשתותו.
דרך ארעי ואקראי.
סיוג נוסף שהזכיר ספר התרומה לאיסור שכר גויים הוא שאם השתייה נעשית בדרך ארעי, שלא בא לבית הגוי כדי לשתות עמו, אין חשש חתנות ולא אסרו בזה.
אחרונים רבים דרשו שמלבד הארעיות של השתייה, היא תיעשה גם באקראי ולא בקביעות.
חשש איבה.
סיוג נוסף שהזכיר ספר התרומה, שאם ישנו חשש שבעקבות ההימנעות משתיית השכר בבית הנכרי עלולה להיווצר איבה ביניהם, אין חשש ששתייה כזו תביא לחתנות ולכן היא מותרת.
מנהג אשכנז להקל בשכר תבואה ותמד.
בספר הישר מובא שאין איסור בישולי גויים בשכר של גויים הנעשה מתבואה, משום שהוא עובר קלייה לפני הבישול, ולכן גם אין בו איסור שכר של גויים, ומותר לשתותו בבית יהודי. וכך כתב גם לגבי יין הדבש, שגם בדבש אין איסור בישולי גויים.
הראבי"ה הקשה על דבריו, מדוע אם כן אסור לשתות שכר בבית הגוי, הלא גם שם אין איסור בישולי גויים בשכר הנעשה מתבואה. ואכן כך דעתו של הראבי"ה, שאין איסור שכר גויים בשכר של תבואה ודבש גם בבית הגוי, הואיל ואין בהם איסור בישולי גויים.
אולם המרדכי והאגודה כותבים בשם רבנו תם והראבי"ה שסיבת ההיתר לשתות שכר גויים העשוי מתבואה ודבש הוא משום שהאיסור מתחילתו היה רק על שכר שהופק מתמרים, שזהו השכר המצוי בבבל העשירה בתמרים. אך שכר מתבואה ודבש, שלא היו שכיחים בתקופת האמוראים בבבל, לא נאסרו.
מנהג זה, לשתות שכר המופק מתבואה ודבש, הכה שורשים בכל ארצות אשכנז, עד שהרמ"א כתב בהגהותיו על השולחן ערוך, ש"יש מתירין בשכר של דבש ותבואה, וכן נוהגין להקל במדינות אלו".
נימוקים לכך שאין בשכר איסור בישולי גויים.
הראשונים דנו בשאלה מדוע אין בשכר גויים איסור בישולי גויים שמכוחו יש לאסור את שתיית השכר שלהם גם בביתו של יהודי, מאחר שהשכר עובר בישול בעת תהליך הכנתו.
ניתנו מספר תשובות לכך בראשונים:
נימוקים לכך שדיני שכר הגויים קלים מפת גויים.
שאלה נוספת שאותה עוררו הראשונים היא מדוע דיניו של שכר גויים קלים מדיני פת גויים, שהפת נאסרה גם בבית היהודי, ואילו שכר גויים נאסר רק בביתו של הגוי.
גם על שאלה זו ניתנו מספר הסברים בראשונים:
קישורים חיצוניים.
הרב אליעזר מלמד, הלכות שיכר של גויים, באתר פניני הלכה
קבוצת שלמה
איי.טי.או שמלצר החזקות בע"מ, המוכרת בשם "קבוצת שלמה", היא קונצרן החזקות ישראלית פרטית העוסקת, באמצעות חברות בנות בשירותי הרכב, עסקי נדל"ן, תקשורת, ביטוח, מספנות ולוגיסטיקה. גרעין הקבוצה הוקם בשנת 1969 על ידי שלמה שמלצר. המחזור של כלל תחומי הפעילות העסקיים של קבוצת שלמה עמד בשנת 2019, על 7 מיליארד ש"ח. בעלת השליטה בחברה היא עתליה שמלצר, ויו"ר הקבוצה הוא אסי שמלצר.
היסטוריה.
חברת ש. שלמה החזקות בע"מ הוקמה בשנת 1969 כחברה להשכרת רכב ומתן שירותי רכב. בשנת 1983 נרשמו מניותיה של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בדצמבר 2010 הפכה החברה לחברה פרטית שהיא תאגיד מדווח.