פיאט דוּנה (באיטלקית: Fiat Duna) היא מכונית סופרמיני המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת Fiat Automoveïs בברזיל, ו-Fiat Concord בארגנטינה, חברות בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1985–2000 בארגנטינה, ובין השנים 1987–1995 בברזיל.
סאמר חאג' יחיא
סאמר חאג'-יחיא (בערבית: سامر حاج يحيى; נולד ב-28 בספטמבר 1969) הוא עורך דין, רואה חשבון ודוקטור לכלכלה ערבי-ישראלי, יושב ראש הדירקטוריון של בנק לאומי. הוא יו"ר הדירקטוריון הראשון ממוצא ערבי במערכת הבנקאית הישראלית.
ביוגרפיה.
חאג' יחיא נולד בטייבה, למשפחה ערבית-מוסלמית. בן לדוקטור לסוציולוגיה מוחמד חאג'-יחיא, שעסק בקרימינולוגיה.
בעל תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה (1991, בהצטיינות), תואר שני בכלכלה (1994, בהצטיינות), תואר ראשון במשפטים (1998) ותואר שני (נוסף) במנהל עסקים עם התמחות בפיננסים ובנקאות (1998, בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1994–1998 היה חוקר כלכלי במכון פאלק למחקרים כלכליים בירושלים. בהמשך, בין השנים 1998–1999, התמחה בעריכת דין במשרד הרצוג, פוקס, נאמן ושות' והוסמך כעורך דין. ב-1999 למד לימודי המשך בחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, וב-1999–2000 השלים גם התמחות בראיית חשבון, כמנהל בכיר במשרד דלויט.
לאחר מכן החל בלימודי דוקטורט במאקרו כלכלה ב-MIT, אותו השלים בשנת 2004 על עבודה שכותרתה "Essays in financial economics : terror, consumption, and investment, currency options and liquidity premium, and purchasing power parity".
לאחר השלמת הדוקטורט, כיהן בין השנים 2004 ל-2006 כיועץ כלכלי, אסטרטגי ופיננסי ב-Analysis Group שבבוסטון, ארצות הברית; בהמשך, בין 2006 ל-2012 כיהן כסגן נשיא להנדסה וחדשנות פיננסית ב-Fidelity Investments . בין השנים 2012 ל-2013 כיהן כאסטרטג מסחר ראשי ב-GMO.
ב-2014 חזר לישראל והחל לכהן כדירקטור בבנק לאומי לישראל.היה יו"ר ועדת הביקורת של מרכז רפואי הדסה בירושלים וחבר במליאת המועצה להשכלה גבוהה. הוא מנכ"ל ויושב ראש של חברת ס.ה. עדן ניהול וייעוץ עסקי בינלאומי בע"מ, שהוקמה ב-2015, חברה פרטית בבעלותו המלאה למתן שירותי ניהול וייעוץ עסקי בינלאומי.
ביוני 2017 מונה לדירקטור חיצוני בחברת שטראוס גרופ. בדצמבר 2018 מונה לדירקטור בחברת ביג מרכזי קניות.
ביוני 2019 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון של הבנק, והחל לכהן בתפקיד זה ב-22 ביולי 2019.
שימש מרצה בקורסים בתחומי כלכלה, פיננסים ויזמות באוניברסיטת הרווארד, ב-MIT, המכללה האקדמית תל אביב-יפו, האוניברסיטה העברית, המכללה למינהל, האוניברסיטה הפתוחה ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
פעיל בעמותת קו משווה לעידוד התעסוקה של אקדמאים ערבים-ישראלים ובמיזם קולקטיב אימפקט.
חיים אישיים.
חאג' יחיא נשוי לעדן, מורה, ואב לארבעה. התגוררו בטייבה, ועברו לכפר שמריהו.
אחיו הבכור, ד"ר סלים חאג' יחיא, הוא מנתח לב המתגורר בסקוטלנד. אחיו הצעיר, ראני חאג' יחיא, הוא עורך דין, יועץ למשרד גורניצקי ושות' ומנהל מיזם "שער הירדן" לעידוד המסחר עם ירדן.
טרישיק
יאנושהאזה
יאנושהאזה (בהונגרית: Jánosháza) היא עיירה במחוז ואש במערב הונגריה. גבולה המזרחי של העיירה שטוח ברובו ויורד לנהר מרצל, ואילו המערבי הוא אזור הררי. רוב שטחי העיירה ניתנים לעיבוד חקלאי.
הקהילה היהודית.
יהודים התיישבו בעיירה במחצית הראשונה של המאה ה-18. רובם התפרנסו ממסחר, מיעוטם היו בעלי מלאכה, חקלאים, עובדי תעשייה ופקידים. הקהילה התארגנה ב-1836 והקימה מוסדות צדקה וגמילות חסדים. בשנת 1840 נבנה בית הכנסת הראשון. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה ב-1868, הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
במלחמת העולם הראשונה גויסו חלק מיהודי הקהילה לצבא הונגריה וחלקם אף נהרגו בקרבות.
בתקופת ה"טרור הלבן" (פרעות ביהודים של גורמים ימניים בשנים 1919–1921 אחרי נפילת הממשלה הקומוניסטית בהונגריה) נרצחו שתי נשים יהודיות ביאנושהאזה.
בשנת 1930 חיו ביאנושהאזה 466 יהודים.
תקופת השואה.
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים", אשר נועדו להגדיר מיהו יהודי, לצמצם את מספר היהודים ולהגבילם בכמה תחומי חיים. ב-1941 נמנו בעיירה 389 יהודים.
הצבא של גרמניה הנאצית נכנס להונגריה (שהייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית) במרס 1944. בסביבות 10 במאי או 20 במאי הוקם גטו בעיירה, ואליו הובאו גם יהודי הכפרים הסמוכים. יציאה מן הגטו הותרה רק לשם קניית מזון. ב-12 ביוני גויסו הגברים היהודים לעבודות כפייה. ב-17 ביוני 1944 הועברו שאר היהודים לגטו שארוואר, ומשם הובלו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי השואה.
אחרי המלחמה חזרו למקום כ-50 יהודים שניצלו, בעיקר מבין המגויסים לעבודות כפייה, וחידשו את חיי הקהילה. אולם התפילה שהוחרב במלחמה סודר מחדש ובעיירה הוקם גלעד לזכר הקורבנות. ב-1956 נמנו במקום 25 יהודים. כיום לא ידוע על הימצאותם של יהודים בעיירה.
שמפו (סרט)
שמפו (אנגלית: Shampoo) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1975 בבימויו של האל אשבי, עם וורן בייטי, ג'ולי כריסטי, לי גרנט, גולדי הון וג'ק וורדן בתפקידים הראשיים.
בסרט מופיעה קארי פישר בתפקידה הראשון בקולנוע.
לי גרנט זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ג'ק וורדן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
וורן בייטי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, גולדי הון וג'ולי כריסטי היו מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולי גרנט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
תקציר העלילה.
ג'ורג' ראונדי (וורן בייטי) הוא ספר נשים במספרה בבוורלי הילס. הוא גבר נאה בשנות ה-30 לחייו, ונשות החברה הגבוהה נמשכות אליו גם בגלל מראהו, וגם בגלל היותו ספר מצטיין.
ג'ורג' מנהל מערכת יחסים עם פליסיה קרפ (לי גרנט) שנשואה לאיש עסקים עשיר, לסטר (ג'ק וורדן). לסטר עצמו מנהל מערכת יחסים מחוץ לנישואין עם ג'קי שון (ג'ולי כריסטי) שהייתה פעם חברתו של ג'ורג' וכעת היא חברתה ואשת סודה של ג'יל (גולדי הון) שגם אתה מנהל ג'ורג' יחסים.
ג'ורג' אינו מרוצה מעבודתו וחושב שהוא טוב יותר מבעל המספרה. הוא רוצה לפתוח עסק של עצמו וכשהבנק דוחה אותו מלקבל הלוואה, הוא פונה ללסטר לעזור לו אך זה לא ממהר לתת לו תשובה. כאשר ג'ורג' מגיע לספר את פליסיה בביתה, הוא מוצא שם את בתה לורנה (קארי פישר) ותוך זמן קצר שוכב אתה. כשמגיעה לבית פליסיה, הוא שוכב גם אתה.
ג'יל מוצאת לה בן זוג, ג'וני פופ (טוני ביל) ולסטר מזמין את כולם לנשף של המפלגה הרפובליקנית בערב הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968 בהן ניצח ריצ'רד ניקסון. הנשף הזה הופך תוך זמן קצר למסיבת סמים, אלכוהול וסקס. ג'ורג' שוכב עם ג'קי, לסטר לא מבחין בהם אך ג'יל מבחינה, זורקת עליו כיסא ולבסוף מגרשת אותו מדירתה.
ג'ורג' מרגיש שהתאהב בג'קי ומבקש את ידה אבל היא אומרת לו שזה מאוחר כי היא מצטרפת ללסטר העשיר שנפרד מאשתו ושניהם נוסעים כעת לאקפולקו.
יוסף סערוני
יוסף סערוני (מאטוב) (1901 – 1 במרץ 1990) היה מתרגם, סופר, מבקר ספרותי ועיתונאי ישראלי.
ראשית דרכו.
סערוני נולד בעיירה פופלנאסטויה, שבאוקראינה, לרחל ושלום מאטוב. לבני הזוג הייתה גם בת בשם איטה שחיה בסיביר אך הקשר עימה נותק. אביו של סערוני עסק במסחר בעץ ונעדר מביתו תקופות ארוכות. האב נפטר בדרכים במהלך נסיעת עסקים. בנערותו נחשב סערוני לעילוי בתורה והוריו אף שכרו עבורו מורה לעברית. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת חארקוב שם למד בלשנות וספרות.
במאבק למען העברית בברית המועצות.
בשנת 1923 הוציא לאור בחארקוב את הקובץ הספרותי העברי הראשון בברית המועצות. זאת לאחר מאבק ממושך בצנזורה ובייבסקציה (המחלקה היהודית במפלגה), שאסרה לחלוטין פעילות תרבותית בשפה העברית. הקובץ שנקרא "צלצלי שמע" הכיל 32 עמודים של שירה וסיפורת עברית. בזכות השתדלותו של סערוני התירה לבסוף הייבסקציה להדפיס 100 עותקים בלבד של הקובץ. העתק אחד הגיע לידיו של בן-גוריון בעת ביקורו בתערוכה חקלאית במוסקבה באוקטובר 1923. בקובץ כלול גם סיפור קצר בשם "קצת" וחתום י. מטוב. ברוח הימים הסוערים ומלאי התקווה של המהפכה הקומוניסטית ובעיצומו של תהליך ביסוס המשטר הסובייטי, כתב סערוני בסיפורו זה את השורה: "...לא שאיפות שעבוד ורמאות, אלא מיליונים כוכבים אדומים, שירדו עלינו כגשם-מרד מרקיע האמת. סער, סער, סער!" בין השנים 1924–1927 היה בלנינגרד וחבר שם לקבוצת "האוקטובראים" (חסידי מהפכת אוקטובר) - סופרים ומשוררים יהודים שפעלה להפצת השפה העברית. החבורה הלנינגרדית יצאה נגד השירה העברית הקלאסית (למשל שירתו של ביאליק) ופרסמה מספר קבצים ספרותיים שנקראו "בראשית" ו"עלי עשור". סערוני נחשב למנהל הצד הארגוני של החבורה. חברים בולטים נוספים בקבוצה היו המשוררים חיים לנסקי, שהפך לחבר קרוב ביותר של סערוני, ויוכבד בת-מרים, שפעלה במסגרת הקבוצה תקופה קצרה בשנת 1924.