שלטון יהא בשרויא ובסופא יתרבא מלכא מדבית יהודה (פירוש נתינה לגר: בתחילתו יהיה רק הרודה והשליט משבט יהודה – והוא דוד – ולבסוף יגדל למלך - והוא מלך המשיח).
פירוש רש"י לתורה:
על דוד נתנבא. בתחילה 'גור', (שמואל ב' ה' ב') "בהיות שאול מלך עלינו אתה היית המוציא והמביא את ישראל" ולבסוף 'אריה' - כשהמליכוהו עליהם. וזהו שתרגם אונקלוס "שלטון יהא בשרויא" – בתחילתו.
הכתב והקבלה:
ימשילו לאריה שהוא החזק בחיות, ומדמו לאריה קטן לקלותו וזריזותו יותר מן האריה הגדול, לכן תפס שתי השמות, כי 'גור' לבד יאמר גם על שאר החיות בהיותם קטנים, כמו שאמר (איכה ד' ג' ) "גם תנין חלצו שד הניקו גוריהן", והכוונה כאן גור שבמין האריה, והוא סמוך. וכן תרגם יונתן בן עוזיאל "מדמי אנא לך, יהודה, לגור בר אריון".
ולי נראה 'גור' לשון חרחר, מלשון (תהילים ק"מ) "כל יום יגורו מלחמות"; (דברים ב' כ"ד) "החל רש והתגר בו מלחמה", וטעם "גור אריה" – אריה כשהתחרחרו בו, (איין אויפגערייצטער לאווע) כי אז הוא מסוכן.
ההקשר הידוע בין האריה למלוכה, נצפה גם בשפה הגרפית. העיצוב של תמונת אריה מופיעה במקומות רבים.
יהודים מיוחסים לשבט יהודה.
במגילות יוחסין שבאו תימן ושרדו עד ימינו רואים את השתלשלות הדורות מאב לבן עד יהודה בן יעקב.
חלקם התפרסמו על ידי יהודה לוי נחום וד"ר משה גברא. דבר זה מחזק את המסורת שבפי יהודי תימן והמצויה בתכלאל שם נכתב כי גולי תימן הם בני שבט יהודה שגלו לתימן עוד בשלהי בית ראשון. עד היום מונים יהודי תימן בתשעה באב את השנים מאז חורבן בית ראשון בעוד שאר עדות ישראל מונים רק לחורבן בית שני.
בנצרות.
ביטוי דומה מופיע גם בספר חזון יוחנן אשר חותם את הברית החדשה:
סמל אתיופיה.
על פי המסורת האתיופית קיסרי אתיופיה הם צאצאי שלמה המלך ומלכת שבא. כמו כן, יהודי אתיופיה (ביתא ישראל) רואים עצמם צאצאי שבט יהודה. קיסר אתיופיה נשא, כאחד מתאריו, את התואר "אריה יהודה הכובש", והאריה הופיע על דגל האימפריה האתיופית, וכן על בולים ומטבעות.
הביטוי "גור אריה יהודה" הוא סמל מרכזי גם בדת הראסטפארי. לטענת המאמינים, הפסוקים בספר בראשית ובחזון יוחנן, המייחסים את יהודה לאריה, מייצגים את הקיסר האתיופי היילה סלאסי - דמות מרכזית באמונתם.
לברקוזן
לברקוזן (בגרמנית: Leverkusen) היא עיר בדרום מדינת נורדריין-וסטפאליה שבמערב גרמניה. זוהי עיר עצמאית ללא מחוז. היא ממוקמת על הגדה המזרחית של נהר הריין, ומבחינה גאוגרפית היא שוכנת חלקה בברגישס לנד וחלקה בחבל הריין. בחלקה הדרומי גובלת לברקוזן בעיר קלן ובחלקה הצפוני היא סמוכה לעיר דיסלדורף.
לברקוזן היא אחת הערים הקטנות במדינת נורדריין-וסטפאליה
ובה כ-160,000 תושבים.
העיר מפורסמת רבות בזכות תאגיד הכימיקלים והתרופות הענק "באייר" (Bayer AG) אשר משרדיו הראשיים שוכנים בה, ובזכות מועדון הכדורגל "באייר לברקוזן".
היסטוריה.
העיר, הקרויה על שמו של הכימאי קארל לברקוז, נוסדה בשנת 1930 על ידי איחוד של מספר כפרים (וִיסדורף, שליבוש, לוצנקירשן, שטיינבוכל וריינדורף), כאשר בשנת 1975 הצטרפו לאיחוד שלושה כפרים נוספים (אופלדן, היטדורף ובריגשס נוייקירשן).
בשנת 1860 נבחר הכפר וִיסדורף (כיום חלק מן העיר) על ידי קארל לברקוז כמקום מושבו של מפעל הצבע שלו. בשנת 1891 עבר המפעל לידי שליטת חברת באייר, ובשנת 1912 העבירה החברה את מקום משכנה לוויסדורף בהופכה את המקום למרכז תעשיית הכימיקלים בגרמניה. במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ מפעלה של חברת באייר.
אתרים בעיר.
העיר לברקוזן היא ביתם של כמה מוזיאונים העוסקים במגוון רחב של נושאים כגון המוזיאון העירוני לציור ואמנות מודרנית אשר מציג את עבודותיהם של אמנים עכשוויים. מוזיאון תעשייתי בו ניתן לחוות את סביבת העבודה והחיים במאה ה-19. מוזיאון המושבה בויסדורף בו יש תערוכות מתחלפות, הרצאות וסיורים מודרכים אשר ניתן לראות בהם את מראהו האופייני של הכפר והחיים בו בסגנון 1930. ווילת רומר באופלדן המכונה "בית תולדות העיר", בה יש תערוכות מתחלפות על היסטוריה עירונית ואזורית. מוזיאון לילדים ונוער עם תערוכות שונות על אנרגיה והגנה על איכות הסביבה.
מנדרין נפוליאון
מנדרין נפוליאון (צרפתית: Mandarine Napoléon) הוא ליקר העשוי ממנדרינות, קוניאק, עשבי תיבול ותבלינים. הליקר הומצא בראשית המאה ה-19 על ידי הרוזן אנטואן פרנסואה דה פורקרואה, שהיה רופאו האישי של נפוליאון בונפרטה והפך לליקר החביב על נפוליאון שראה בו אפרודיזיאק. הוא רקח את הליקר על מנת למצות את פרי המנדרינה היקר שהגיע באותה עת לראשונה מסין לקורסיקה.
בשנת 1892 החל ייצור סדרתי של הליקר בבקבוק בן 70 מ"ל עשוי זכוכית עם מרקם מחוספס שיחד עם צבעו הכתום של המשקה, דומה לקליפת מנדרינה. החברה ממוקמת בבלגיה ונמצאת בבעלות משפחת דה פורקרואה עד היום ושומרת על המתכון המדויק בסוד. הליקר עשוי מכוהל מזוקק ממנדרינות מסיציליה וולנסיה שיושנו לפחות שנתיים, ליקר עשבי תיבול וקוניאק משובח בדרגת XO והוא מכיל 38-40 אחוזי אלכוהול.
מקובל לשתות את הליקר כדיז'סטיף והוא גם מהווה בסיס לקוקטיילים רבים, בעיקר כאלה המכילים גם קפה או שוקולד.
ליברקוזן
שקל (פירושונים)
ויאצ'סלב גנלין
ויאצ'סלב שבלביץ' "סלבה" גנלין (ברוסית: Ганелин, Вячеслав Шевелевич; נולד במוסקבה ב-17 בדצמבר 1944) הוא מוזיקאי, מלחין ופסנתרן ג'אז ואוונגארד ישראלי שעלה לישראל ב-1987 לאחר קריירה בברית המועצות. החל משנת 2000 מכהן כראש המחלקה לג'אז באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ופועל גם כמלחין לסרטים, מחול ותיאטרון.
ביוגרפיה.
גנלין נולד בקרסקובו, ליד מוסקבה. בשנת 1951 עבר עם משפחתו לווילנה, ליטא, שם התחנך. הוא סיים את לימודיו בקונסרבטוריון הלאומי בשנת 1968. ב-1971 הקים עם נגן הסקסופון והטרומבון ולדימיר צ'קאסין והמתופף ונגן כלי ההקשה ולדימיר טאראסוב את שלישיית גנלין שהייתה הראשונה להופיע בברית המועצות עם ג'אז חופשי. בסיס השלישייה היה בלנינגרד והיא הופיעה גם במזרח גרמניה ובפולין. לאחר הופעתם בפסטיבל "ג'אז ג'מבורי" בוורשה ב-1976, הוציאו ברוסיה את אלבומם הראשון CON ALMA. מאז ועד עלייתו של גנלין לישראל הוציאה השלישייה כ-20 אלבומים. השלישייה הייתה הרכב הג'אז הראשון שנסע לסיבובי הופעות במערב אירופה ובצפון אמריקה בנוסף להופעות במדינות מזרח אירופה וקובה.
ליאו פייגין, שגלה מברית המועצות ללונדון שמע את המוזיקה של שלישיית גנלין והחל להפיץ אותה במערב באמצעות חברת התקליטים "LEO records". הוא גם ערך קובץ מאמרים על הג'אז החדש ברוסיה, בספר "Russian Jazz New Identity" ובהם מאמר על השלישייה מאת יפים ברבן. במאמרו ציטט ברבן את דבריו של גנלין:
בנוסף לעבודתו עם השלישייה עבד גנלין גם כמלחין פורה לקולנוע, תיאטרון, אופרה ומחול. בין השאר הלחין את המוזיקה לארבע סרטים של הבמאי דן וולמן ("אחות זרה" - 2000, "אוצרות הים האדום" - 2001, "ידיים קשורות" - 2006, ו"חרדת הבמאי" - 2015).
מאז עלייתו לישראל ממשיך גנלין לכתוב לסרטים ולתיאטרון וכן יוצר ומופיע הן כסולן, והן בהרכבים קטנים שונים עם מבחר מוזיקאים ישראליים במסגרת קונצרטים ופסטיבלים בישראל ומחוצה לה. מאז 1993 מכהן גנלין כחבר הוועדה האומנותית של פסטיבל ג'אז בים האדום באילת, והמופיע בו פעמים רבות במהלך השנים.
בשנת 2011 ביצע התזמורת הקאמרית הישראלית פרטיטה לכלי מיתר שהלחין.
גנלין מלמד קומפוזיציה, מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע, פסנתר וסולפג' ג'אז בשלוש אקדמיות למוזיקה בישראל.
פרנסואה הולנד
פרנסואה ז'ראר ז'ורז' ניקולא הולנד (נהגה אולונד, במלרע; בצרפתית: François Gérard Georges Nicolas Hollande; נולד ב-12 באוגוסט 1954) הוא פוליטיקאי צרפתי שכיהן כנשיאהּ השביעי של הרפובליקה הצרפתית החמישית וה-24 במספרו בכלל, וכנסיך-שותף של אנדורה, בשנים 2012–2017.
ראשי הממשלה שכיהנו תחתיו הם ז'אן-מארק ארו, מנואל ואלס וברנאר קזנב. ירש אותו עמנואל מקרון ממפלגת קדימה! (!En Marche), שכיהן לפני כן כיועץ בכיר להולנד וכשר הכלכלה תחתיו.
נעוריו ותחילת דרכו.
הולנד נולד ברואן כבנם הצעיר של גאורג הולנד, רופא ויזם נדל"ן שהיה צאצא למורדים קלוויניסטים הולנדים שהתיישבו במאה ה-16 בפה-דה-קאלה, וניקול טריבר, אחות שעבדה כעובדת סוציאלית. הוריו היו פעילים משני צדי המפה הפוליטית; אביו גילה עוינות עמוקה לקומוניזם והיה בעל השקפות פוליטיות לאומניות, ששמר נאמנות מסוימת לממשל פטן ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית, וכן גילה אהדה לארגון הטרור OAS שפעל במלחמת אלג'יריה. בשנת 1959 נמנה אביו בין מועמדי הימין הקיצוני בבחירות לרשויות המקומיות ברואן. אמו הייתה קתולית, שהתמודדה לבחירות המקומיות בקאן מטעם המפלגה הסוציאליסטית.
הוא בילה את ילדותו בבואה-גיום שברואן והתחנך בבית הספר הנוצרי "סן ז'אן בטיסט דה לה סאל". בתחילת 1968 החליט אביו לסגור את המרפאה שלו ולעזוב את רואן, ועבר עם משפחתו לניי-סיר-סן, פרבר אמיד מאוד במערב פריז, שם למד הולנד בתיכון סן פסטר.