בחירתו של פרבשטין לראשות המועצה דילגה על המועמד הטבעי – מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן. גרשטנקורן שהה באותה תקופה בחו"ל וכששב לארץ ישראל עבר להתגורר בתל אביב. כמה מראשי הציבור בבני ברק דיברו על לבו שישוב לבני ברק והבטיחו לו שבבחירות הראשונות שייערכו למועצה יפעלו לבחירתו.
בשנת תרצ"ט (1939) נערכו לראשונה בחירות למועצה המקומית. ראש המועצה הממונה יעקב פרבשטין התמודד ב"רשימה למען בני ברק". הוא גייס את תמיכתו של מפקד "ההגנה" באזור פישל ברמן. רשימתו זכתה בכמעט שני מנדטים, אולם לראשות המועצה נבחר גרשטנקורן, שחבר לנציגי ההסתדרות. פרבשטין המשיך בחברותו במועצה עד שנת תש"ג (1943). לאחר מכן המשיך בעיסוקו כקבלן, ובין השאר בנה "בית מנוחה" לאוכלוסייה הזקנה, פעל בתחומים ציבוריים שונים וסייע בקליטת עולים חדשים בעיר. עד שנת 1958 ניהל חנות סיטונאית למוצרי מכולת בבני ברק. בשנה זו פרש והעביר את ניהול המכולת לבנו, יוסף.
את שני בניו, אברהם ויוסף, שלח ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בנו הרב אברהם פרבשטין נישא לבתו היחידה של ראש ישיבת חברון, הרב יחזקאל סרנא, ולימים כיהן כראש הישיבה.
אורי דייוויס
אוריאל (אורי) דייוויס (נולד ב-8 ביוני 1943 בירושלים) הוא דוקטור ללימודי המזרח התיכון ופעיל חברתי לזכויות האדם העוסק במחקרו ופועלו בעיקר בסכסוך הישראלי-פלסטיני והיסטוריית המזרח התיכון. שימש כסגן נשיא "הליגה הישראלית לזכויות אדם ואזרח" וכמרצה לשלום באוניברסיטת ברדפורד.
המיר את דתו לאסלאם, ומגדיר עצמו כ"פלסטיני עברי בעל עבר יהודי, אנטי ציוני, מוסלמי ואזרח של מדינת האפרטהייד ישראל". חבר הפת"ח משנת 1984.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לבלנקה, ילידת צ'כוסלובקיה, וליוסף סטנלי דייוויס, יליד הממלכה המאוחדת, שניהם אנשי "העלייה החמישית". גדל והתחנך בכפר שמריהו. בין השנים 1961–1963 שירת בשירות לאומי בקיבוץ ארז כתחליף אזרחי לשירות צבאי, לאחר שהכריז על עצמו כסרבן שירות מתוך פציפיזם.
ב-1964 פעל נגד הפקעת אדמות של ערבים בגליל לטובת הקמת העיר כרמיאל ועבר לגור בדיר אל אסד. ב-18 באוקטובר 1964 נידון למאסר על תנאי ולקנס על כניסה לשטח צבאי סגור (מאחר שהגליל היה בשליטת הממשל הצבאי על ערביי ישראל נשפט בבית דין צבאי). וב-3 בנובמבר פתח בשביתת רעב למשך שבוע. ב-18 בפברואר 1965 נשפט שוב בבית הדין הצבאי בנצרת על כניסה לאזור אסור מאחר שחזר ונכנס לדיר אל אסד. נידון לחודשיים מאסר בתוספת ששת החודשים שנגזרו עליו על תנאי קודם. דייוויס הגיש ערעור נגד פסק הדין באמצעות עורך הדין אמנון זכרוני, אך בית המשפט החליט להשאיר אותו במאסר עד תום ההליכים. החלטה זו הביאה לגל מחאה, לקמפיין ציבורי נגד ההחלטה ולהגברת המודעות הציבורית להפקעת הקרקעות. הפגנות למען שחררו נערכו מול בית הסוהר מעשיהו, שם הוחזק, והופיעו ברחבי הארץ כתובות גרפיטי בנוסח "ישוחרר אורי דייוויס". סך הכל ישב בכלא במשך כחצי שנה, במהלך מאסרו שבת רעב. באותה תקופה לצידו של דייוויס נאבקו גם האמנים אורי זוהר, עמוס קינן, יגאל תומרקין, דן בן אמוץ, אריה זקס, שמעון צבר, גילה אלמגור ויצחק דנציגר.
בשנת 1965 היה דייוויס המועמד החמישי במפלגת העולם הזה - כוח חדש, אך פרש ממנה כאשר גילה שמצעה כולל נאמנות בלתי מסויגת למדינת ישראל. בשנת 1969 התמודד בבחירות המוניציפליות בירושלים. רשימתו קיבלה 200 קולות.
סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בפילוסופיה וערבית (1968), ומוסמך בפילוסופיה (1970). בשנת 1973 השלים תואר מוסמך נוסף באנתרופולוגיה מבית הספר למחקר חברתי בניו יורק של אוניברסיטת ניו סקול, ובאותו מוסד גם השלים את תואר הדוקטור באותו הנושא (1976). אחר מונה למרצה באוניברסיטת ברדפורד שבצפון אנגליה
ב-1978 התראיין לקול ישראל. דבריו האנטי-ציוניים עוררו זעם והביאו לפיטורי עורך התוכנית דודו וייזר.
בשנת 1984 הצטרף כחבר משקיף במועצה הלאומית הפלסטינית. בשנת 2009 היה ליהודי הראשון שנבחר למועצה המהפכנית של פת"ח.
בשנת 1995 שימש דייוויס איש קש עבור פתחי מחאמיד שביקש לקנות באמצעות דייוויס מגרש בקציר. מחאמיד חשש שלא יעבור את ועדת הקבלה לקציר בדומה למשפחת קעדאן. דייוויס רכש את המגרש עבור מחאמיד, וזה סיים לבנות את ביתו ביישוב עוד טרם שהסתיים בג"ץ קעדאן.
בשנת 2008 נמנה, יחד עם תנועת הסולידריות הבינלאומית, עם מארגני משט לרצועת עזה בו העבירו שתי ספינות סיוע הומניטרי מקפריסין לעזה.
חבר באקדמיה לשוויון, ארגון הפועל למען דמוקרטיזציה של המרחב האקדמי בישראל.
חיים אישיים.
דייוויס נישא ב-1965 לנירה יובל. לשניים בן משותף. הם התגרשו ב-1977.
בשנת 1977 נישא בשנית לאזרחית הולנדית. לשניים בן משותף. הם התגרשו ב-1989.
דייוויס חי עם בת זוגו השלישית, סירקו פאיונן, בהלסינקי בשנים 1990–2006. לשניים תאומים.
בשנת 2006 הכיר את מייסר אבו עלי, פלסטינית מרמאללה.
ב-2008 התאסלם והשניים נישאו ברמאללה. הזוג מתגורר בסח'נין.
ספרים שכתב.
דייוויס כתב שורה של ספרים ומאמרים המתארים את מדינת ישראל כמדינת אפרטהייד, בהם הוא טוען שמדיניותה של ישראל כלפי הפלסטינים, כולל הפלסטינים שהם אזרחי ישראל, דומה למדיניות האפרטהייד של דרום אפריקה. הספרים יצאו לאור בשפה האנגלית:
מאמרים.
בנוסף לספרים אלה, פרסם דייוויס מאמרים וספרים רבים נוספים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
פוויליון
WPA ו-WPA2, (ראשי תיבות: Wi-Fi Protected Access) הם שמם של שני פרוטוקלי אבטחה שפותחו על ידי התאחדות ה-Wi-Fi במטרה לאבטח רשתות אלחוטיות. אלו פותחו בעקבות פריצות חמורות שנמצאו על ידי מומחים במערכת הקודמת, ה-WEP. הפרוטוקול מיישם את סטנדרט ה-IEEE 802.11i. התאחדות ה-Wi-Fi ראתה את ה-WPA כצעד ביניים, אשר נועד לתפוס את מקומו של ה-WEP בציפייה לתקן ה-802.11i, לאחר שהתמהמה אישורו.
הפרוטוקול משתמש ב-TKIP (פרוטוקול מפתח זמני). הצפנת TKIP החליפה את המפתח הקטן יחסית, בגודל 40 סיביות, אשר אינו משתנה, של תקן ה-WEP. ה-TKIP הוא מפתח של 128 ביט לכל חבילת מידע והוא יוצר באופן דינאמי מפתח חדש לכל חבילת מידע וכך מונע התנגשויות.
ה-WPA2 תואם את סטנדרט ה-IEEE 802.11i במלואו.
אבטחה ופרצות ב-WPA-PSK.
במצב המפתח המשותף מראש (PSK) נועד עבור רשתות ביתיות בעיקרו ואינו דורש את המורכבות של שרת האימות 802.1X. כל התקן ברשת מצפין את התעבורה באמצעות מפתח בגודל 256 ביט. ניתן להזין את המפתח כ-64 ספרות הקסדצימליות, או כסיסמה של 8 עד 63 תווים (מיוצגים ב-ASCII). כאשר משתמשים בסיסמה, המפתח מחושב על ידי פונקציית גיבוב קריפטוגרפית מתאימה. WPA-PSK נותר פגיע להתקפות כוח גס אם המשתמש מסתמך על סיסמה חלשה.
בחודש נובמבר 2008, אריק טאוס ומרטין בק, חוקרים משתי אוניברסיטאות גרמניות חשפו פרצת אבטחה מוגבלת של פרוטוקול זה אשר הסתמכה על הפגם הידוע בפרוטוקול WEP הישן, אשר ניתן לנצל רק בפרוטוקול ה-TKIP. הפרצה איננה חושפת את המפתח או הסיסמה, אך מצליחה לפענח חלק מהמידע, בעיקר חבילות מידע קטנות עם תוכן ידוע מראש כגון ARP. באוקטובר 2009 הושגה התקדמות נוספת המאפשרת לתוקפים להזריק חבילות מידע זדוניות גדולות יותר (596 בתים) בזמן של 25 דקות ו-28 שניות. בפברואר 2010 נתגלתה פרצה חדשה המאפשרת לתוקף לפענח את כל התעבורה כלפי הלקוח.
נקודות התורפה של ה-TKIP אשר נעשה בו שימוש ב-WPA-PSK הן משמעותיות מכיוון שהוא נחשב לבטוח מאוד בעבר, והוא עדיין נמצא בשימוש בהתקנים אלחוטיים רבים.
התקפת KRACK.
באוקטובר 2017 פורסמו פרטים על פרצת אבטחה חמורה שנוגעת בכול הסוגים של WPA, מדובר בהתקפה מסוג KRACK.
תהליך התחברות.
התהליך הראשון הוא בקשת הצטרפות לרשת שנקראת Association. הנתב מאשר את ההצטרפות העקרונית שלנו לרשת. התהליך הבא הנדרש הוא אימות זהות והוא עובד בהתאם לשיטת ההצפנה שה-AP בחר. מחשב א', שולח את הפרטים הנדרשים וכאן מתחילה לחיצת היד המרובעת (במקרה של WPA2).
לחיצת יד מרובעת: בתחילת התהליך לשני הצדדים יש את המפתח שסוכם מראש, אבל הם רוצים להוכיח אחד לשני שבאמת יש להם את המפתח הנכון. נקודת הגישה (Access Point) שולח למחשב מספר אקראי כלשהו. מספר זה נקרא A-Nonce. הודעה זו לא מוצפנת. מחשב א' יוצר מפתח חדש הנקרא PTK. מפתח זה מחושב מחיבור של המפתח המשותף (PSK), המספרים האקראיים של שני הצדדים וכתובות ה-MAC שלהם.
מחשב א' שולח לנקודת הגישה מספר אקראי משלו (נקרא S-Nonce), ובנוסף שולח הודעה מוצפנת על ידי ה-PTK החדש. נקודת הגישה יוצר בעצמו את אותו PTK ושולח גם הוא הודעה המוצפנת בעזרת ה-PTK. אז יש את תהליך DHCP שבו מקבלים כתובת IP.
היסטורי
מערך המ&quot;מ
נתיב הענבר
תאוריות הגל השלישי
לילה באופרה
לילה באופרה (באנגלית: Night at the Opera) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1935 בכיכובם של גראוצ'ו מרקס, צ'יקו מרקס, הרפו מרקס, וכן קיטי קרלייל, אלן ג'ונס, מרגרט דומונט, זיגפריד רומן, וולטר וולף קינג. זה היה סרטם הראשון של האחים מרקס בחברת מטרו גולדווין מאייר, לאחר פרישתם מחברת סרטי פרמאונט, וכן סרטם הראשון, לאחר פרישתו של זפו מרקס. את הסרט ביים סם ווד, על פי תסריט מאת ג'ורג' קאופמן, מורי רייסקינד, אל ברוסברג ובאסטר קיטון, שנכתב כאדפטציה לסיפור מאת ג'יימס קווין מק'גינס.
בשנת 1993 הסרט נבחר לשימור על ידי ספריית הקונגרס בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית, או משמעותי מבחינה אסתטית".
תקציר העלילה.