האפיפיורים נהגו מדי פעם למנות קבוצה גדולה של חשמנים. האפיפיור ליאו העשירי מינה 31 חשמנים ב-1517. האפיפיור פיוס השנים עשר מינה בדצמבר 1945, עם סיום מלחמת העולם השנייה, שנים־עשר חשמנים כשהסיבה לכך הייתה רצונו ליצור רוב של קרדינלים שאינם ממוצא איטלקי בחבר הקרדינלים. האפיפיור פאולוס השישי אף הגדיל רוב זה ל־67 קרדינלים לא איטלקיים מתוך 103 (אם כי דאג להקיף עצמו בקרדינלים איטלקיים). מספר החשמנים הגיע לשיא של 194 ב-21 באוקטובר 2003 כשבעת ישיבת הקונציסטוריום מינה יוחנן פאולוס השני בבת־אחת 31 חשמנים. במותו של יוחנן פאולוס השני היו בחבר החשמנים 183 חשמנים, אך רק 117 מהם היו מתחת לגיל 80 ורק הם השתתפו בבחירת בנדיקטוס השישה עשר.
בגדי החשמן.
בכנסייה הקתולית מקובל שלכל דרגה בהיררכיה יש צבע משלה (הצבע השולט בבגדי האפיפיור למשל הוא לבן). הצבע השולט בבגדי החשמן הוא גוון מיוחד של אדום־שני המסמל את נכונותו של החשמן למות למען אמונתו (גרסה אחרת, הצבע האדום הוא צבע מלכות). בעת הפולחן הדתי לובש החשמן מעיל בצבע אדום שמעליו גלימת תחרה לבנה שמעליה גלימה אדומה. על ראשו הוא חובש כיפה בצבע אדום או כובע אדום. הלבוש הרשמי שלא בזמן הפולחן הדתי הוא מעיל שחור ששוליו אדומים וחגור באבנט אדום. הקרדינל עונד טבעת שלפי המסורת נוהגים הקתולים המאמינים לנשקה בעת שהקרדינל מברכם.
מסדרים.
על פי כלל 350 מהמשפט הקנוני משנת 1983 מחולק חבר החשמנים לשלושה מסדרים.
שישה מהבישופים החשמניים משמשים אבות רוחניים לכנסיות בסביבות רומא והם שבוחרים את נשיא חבר החשמנים, הדיקן, אם כי מינוי זה חייב לקבל את אישורו של האפיפיור. הדיקן וסגנו חייבים להתגורר ברומא.
האפיפיור יכול לאשר מינוי של פטריארך מהכנסיות הקתוליות המזרחיות כחבר בחבר החשמנים. בהיבחרו מקבל הפטריארך תואר של בישוף חשמני, אך בלי הזכות לבחור דיקן או להיבחר ככזה.
האפיפיור מקצה לכל הכמרים החשמנים והדיאקונים הקרדינלים אחריות על אחת מהכנסיות ברומא. כל הכמרים החשמניים וכמעט כל הדיאקונים החשמניים הם בעצם בישופים.
חשמנים סודיים.
בנוסף לחשמנים ששמם מפורסם יכול האפיפיור למנות חשמנים "אין פקטורה" ("in pectore") בלטינית, דהיינו "בחזֶה". חשמן שמונה כך ידוע רק לאפיפיור. אפילו החשמן שמונה בצורה זו אינו מודע להעלאתו בדרגה. מינוי קרדינלים בצורה זו נועד להגן עליהם או על קהילתם מפני צעדי עונשין שהיו עלולים להינקט לו עובדה זו הייתה גלויה.
אם התנאים משתנים כך שלא נשקפת יותר סכנה לחשמן הסודי, יכול האפיפיור להכריז בפומבי על מינויו של החשמן שדרגתו נקבעת על פי המועד המקורי שבו מינה אותו האפיפיור. אם האפיפיור מת בטרם הספיק לחשוף את זהותו של החשמן הסודי מתבטל המינוי.
זה היה המצב במקרה של יוחנן פאולוס השני שמינה חשמן "אין פקטורה" בזמן כהונתו ששמו נותר עלום גם לאחר מותו ב-2 באפריל 2005. צפוי היה כי צוואתו של האפיפיור תחשוף את זהותו של החשמן הסודי, אך דבר זה לא קרה.
המאה ה-24 לפנה&quot;ס
המאה ה-24 היא התקופה שתתחיל ב1 ינואר 2301 עד 31 דצמבר 2400
המאה ה-25 לפנה&quot;ס
המאה ה-25 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2500 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2401 לפני הספירה. זוהי המאה ה-25 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-26 לפנה&quot;ס
המאה ה-26 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2600 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2501 לפני הספירה. זוהי המאה ה-26 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-27 לפנה&quot;ס
המאה ה-27 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2700 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2601 לפני הספירה. זוהי המאה ה-27 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-28 לפנה&quot;ס
המאה ה-28 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2800 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2701 לפני הספירה. זוהי המאה ה-28 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-29 לפנה&quot;ס
המאה ה-29 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2900 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2801 לפני הספירה. זוהי המאה ה-29 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-30 לפנה&quot;ס
המאה ה-30 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3000 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2901 לפני הספירה. זוהי המאה ה-30 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אלמודובר
המאה ה-31 לפנה&quot;ס
המאה ה-31 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3100 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3001 לפני הספירה. זוהי המאה ה-31 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אלישמע בן עמיהוד
פרץ וזרח
פֶּרֶץ וְזָרַח הם דמויות תנ"כיות, בניו התאומים של יהודה מתמר כלתו, בעקבות מעשה יהודה ותמר. כנאמר ב:
פרץ זכה לשמו לאחר שזרח, הוציא את ידו מהרחם, והמיילדת קשרה עליה חוט שני, כאשר זרח החזיר את ידו, ואחיו יצא, אמרה לו המילדת: "מה פרצת עליך פרץ?". ().
לפי ספרות חז"ל, הם נולדו בשנת .
הרמב"ן, בפירושו לסיפור לידת התאומים, מביא מדבריו של רבי נחוניא בן הקנה, המספר כי פרץ מייצג את הלבנה, הנפרצת ונחסרת לעיתים, וזרח את החמה, הזורחת. לפי פרשנות זו, זרח ופרץ מייצגים שני כוחות הפעילים תמיד בתוך העם היהודי, הכוח היציב והקבוע של זרח מול הכוח התוסס והפעיל, המחפש מאבק מתמיד, המיוצג בידי פרץ.
פרץ הוא אביו של חצרון והוא הראשון בשושלת רבת דורות המוליכה, לפי ספר דברי הימים וסוף מגילת רות, מיהודה אל דוד המלך.
בניו של זרח הם זמרי, איתן, הימן, כלכל ודרע, ונכדו מאיתן הוא עזריה.
הדמות המוכרת ביותר שיצאה מזרח היא עכן שהעז למעול בחרם שהטיל יהושע לאחר כיבוש יריחו. על-פי המדרש התנגד שבט יהודה כולו להסגרת עכן בידי יהושע, ורק לאחר הפצרות רבות של יהושע כלפי זקני השבט, עכן הסגיר את עצמו.
תובל-קין
לין דייוויס
לין דייוויס (באנגלית: Lynn Davies; נולד ב-20 במאי 1942) הוא אתלט בריטי מוויילס בעבר. אלוף אולימפי, אלוף אירופה ושיאן חבר העמים הבריטי בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה.
דייוויס נולד בננטימול שליד ברידג'נד, שבויילס.
באולימפיאדת טוקיו (1964) היה דייוויס קפטן הנבחרת הבריטית וזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.07 מטר, לפני האלוף האולימפי היוצא ושיאן העולם הטרי רלף בוסטון מארצות הברית (8.03 מטר) ושיאן העולם הקודם איגור טר-אובניסיאן מברית המועצות (7.99 מטר). בנוסף, הוא סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.69 שניות ובמקום 53 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה דייוויס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.99 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכה דייוויס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.98 מטר, לפני טר-אובניסיאן (7.88 מטר) וז'אן קוקה מצרפת (7.88 מטר).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים דייוויס במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.94 מטר ולא הגן על תוארו.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה דייוויס במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.07 מטר, אחרי טר-אובניסיאן (8.17 מטר) ולפני טונו לפיק מברית המועצות (8.04 מטר).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה דייוויס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.06 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים דייוויס במקום 18 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.64 מטר ולא עלה לשלב הגמר.
דייוויס פרש מתחרויות בשנת 1973.
דייוויס הוא חבר מסדר האימפריה הבריטית בדרגת CBE ("מפקד").
תירוקסין
תירוקסין (T4), ידוע גם כתתריודוטירונין, הוא אחד ההורמונים המיוצרים ומופרשים על ידי בלוטת התריס (תירואיד). תירוקסין "חופשי" - שאינו קשור לחלבונים נושאים, משפיע, יחד עם ההורמון תריודוטירונין (T3, שאליו הופך התירוקסין בתאים, וגם מופרש מבלוטת התריס), בעיכול חלבונים, שומנים ופחמימות ומסייע בוויסות המטבוליזם בגוף (קרי: חילוף חומרים).
ריכוז גבוה של תירוקסין או T4 חופשיים קרוי "היפרתירואידיזם", והוא נוצר עקב יתר פעילות של בלוטת התריס.
חוסר בתירוקסין או T4 חופשיים קרוי "היפותירואידיזם" או תת-פעילות של בלוטת התריס, וניתן לטפל בו על ידי נטילת טבליות תירוקסין סינתטי.
התירוקסין (T4) מופק בתאים הפוליקולריים של בלוטת התריס ומכיל ארבעה יוני יוד. מחסור ביוד עשוי להיות אחד הגורמים למחסור בתירוקסין. התירוקסין הוא פרו-הורמון ועשוי להפוך להורמון הפעיל תריודוטירונין (T3) ברקמות פרפריות על ידי האנזים Deiodinase, המסיר מהתירוקסין מולקולת יוד אחת. רק 15% מהתריודוטירונין מיוצר בבלוטת התריס ורובו מסונתז מתירוקסין, כך שהתירוקסין מהווה למעשה מאגר של תריודוטירונין.
זרח
זעפרן
זעפרן (ספרן או ספרון) הוא תבלין המופק מהצלקת של פרח הכרכום התרבותי ("Crocus sativus"), מין בסוג כרכום השייך למשפחת האירוסיים.
מוצאו הידוע של הזעפרן הוא צפון הודו (קשמיר), משם נדד והגיע גם לארצות ערב ולאירופה.
תבלין הזעפרן נמכר כאבקה, או בצורתו המקורית - שהיא חוטים כתומים-חומים. מקור השם מהמילה אַסְפַר (أَصْفَر), שמשמעה צהוב בערבית, ומכאן נגזר שם התבלין (זעפרן - زَعْفَرَان).
הזעפרן נחשב ליקר שבתבלינים. מחיר קילו אחד באיכות גבוהה של זעפרן עשוי להגיע לכ-10,000 דולר. מחירו הגבוה של תבלין זה נובע מהקושי הרב בהפקתו, מאחר שכל פרח ממנו מופק התבלין פורח פעם אחת בשנה בלבד, בכל פרח ישנן שלוש צלקות והן נקטפות אך ורק באופן ידני. להפקת ק"ג בודד של התבלין היקר נדרשים כ-70,000 עד 200,000 פרחים. הפריחה מתרחשת בחודשים אוקטובר ונובמבר והגשם עלול להזיק לפרחים.
שימושים.