מרגרט אלינור אטווד (באנגלית: Margaret Eleanor Atwood; נולדה ב-18 בנובמבר 1939) היא סופרת, משוררת ומבקרת ספרות קנדית. אטווד זכתה בפרס מאן בוקר (פעמיים) ובפרס ארתור סי. קלארק, הייתה מועמדת לפרס המושל הכללי בקנדה שבע פעמים, וזכתה בו פעמיים. זכתה בפרס דן דוד בחקר ההווה בתחום "ספרות – סיפורה של המאה ה-20" לשנת 2010.
היא ידועה בעיקר בשל עבודתה הספרותית, אך גם שירתה מוערכת ביותר. מקור ההשראה לרבים משיריה הוא מיתוסים ומעשיות, שעניינו אותה בצעירותה. אטווד גם פרסמה סיפורים קצרים בכתב העת פלייבוי.
אטווד מרבה לעסוק ולהתבטא בעניינים חברתיים ופוליטיים וכתבה, בין היתר, מספר מאמרים על ישראל והסכסוך הישראלי-ערבי. היא פמיניסטית ופעילת סביבתנות אקטיביסטית.
חייה.
מרגרט אטווד נולדה באוטווה שבאונטריו. היא השנייה בין שלושת ילדיהם של קארל אדמונד אטווד, אנטומולוג, ומרגרט דורותי קיליאם, דיאטנית ותזונאית. בשל מחקרו המתמשך של אביה באנטמולוגיה, שהתה אטווד חלק ניכר מילדותה במקומות נידחים בצפון קוויבק ונדדה בין אוטווה, סולט סנט מארי שבאונטריו וטורונטו. היא לא למדה באופן סדיר בבית הספר עד להיותה בת 11. היא נעשתה "תולעת ספרים" בסוגות של ספרות יפה, ספרי המסתורין שיצאו בהוצאת הכיס "דל", מעשיות האחים גרים, סיפורי חיות קנדיים, וספרי קומיקס. היא למדה בבית הספר התיכון ליסייד שבליסייד טורונטו וסיימה את לימודיה בשנת 1957.
אטווד החלה לכתוב בגיל 6 ונוכחה לדעת שהיא רוצה להיות סופרת בגיל 16. ב-1957, היא החלה ללמוד באוניברסיטת ויקטוריה שבאוניברסיטת טורונטו. עם מוריה נמנים ג'י מקפירסון ונורטרופ פריי. היא סיימה את לימודיה לתואר הראשון ב-1961, חוג ראשי באנגלית וחוגי משנה בפילוסופיה ובצרפתית.
בסתיו 1961, לאחר שזכתה במדליית פראט לספר שירה שיצא בהוצאה עצמית, Double Persephone, החלה ללמוד לתואר השני בקולג' רדקליף שבאוניברסיטת הרווארד בעזרת מלגת וודרו וילסון. היא קיבלה תואר שני מרדקליף ב-1962 והמשיכה ללמוד באוניברסיטת הרווארד במשך שנתיים נוספות, אולם מעולם לא סיימה כי לא השלימה את עבודת הדוקטורט שלה, בנושא "הרומן המטפיסי האנגלי". היא לימדה באוניברסיטת בריטיש קולומביה (1965), באוניברסיטת סר ג'ורג' ויליאם שבמונטריאול (1967 - 1968), באוניברסיטת אלברטה (1969 - 1979), באוניברסיטת יורק בטורונטו (1971 - 1972), ובאוניברסיטת ניו יורק, שם כיהנה כפרופסור ומופקדת הקתדרה על שם ברג לאנגלית.
אטווד נישאה לג'ים פולק ב-1968, ממנו התגרשה ב-1973. מעט אחרי שעברה לאליסטון שבאונטריו, בצפון טורונטו, החלה לנהל מערכת יחסים עם גרהם גיבסון. ב-1976 נולדה בתם (לגיבסון היו שני בנים מנישואים קודמים). אטווד שבה לטורונטו ב-1980. היא חילקה את זמנה בין טורונטו לאי פלי, שבאונטריו. ב-1981 נבחרה לחברה במסדר קנדה, ב-1988 נבחרה לחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2019 הוכללה כחברה במסדר עמיתי הכבוד. בשנים 1991, 1993 ו-1995 היא זכתה בפרס טריליום לספרות (בשנת 1993 ביחד עם ג'יין ארקהרט.
אטווד וגיבסון חברים במפלגת הירוקים של קנדה ותומכים בולטים של מנהיגת מפלגת הירוקים, אליזבט מאי. לאטווד יש דעות מוצקות בנוגע לסוגיות סביבתיות, והיא הפכה את ביתה למנצל אנרגיה באופן יעיל יותר - במקום מיזוג אוויר היא התקינה סוככים ואשנבים פתוחים בביתה. היא ובעלה משתמשים במכונית בעלת הנעה היברידית כאשר הם נוהגים בתוך העיר. אטווד היא גם פמיניסטית פעילה.
בשנת 2014 היא כתבה לברית לאופרה על חייה של פאולין ג'ונסון.
אטווד ופמיניזם.
נושאי מגדר ויחסי כוח הם מרכזיים בספריה של אטווד, כמו "לטענת גרייס", "מעשה השפחה", "האישה האכילה", "עין החתול", ועוד. למרות זאת, אטווד נמנעת מלתייג את עבודותיה כפמיניסטיות. ועדיין, בהקשרים פמיניסטים, בין עם מחלקות ללימודי מגדר או ספרות, ארגונים ופרסומים פמיניסטים, ובשיח הפמיניסטי הרווח, עבודתה אכן נחשבת למובילה בתחום. אטווד הסבירה את הטענה שלה בכך שהיא מאמינה שספרות היא פמיניסטית רק אם כוונת הסופרת היא שהיא תהיה כזו, ולא שהיא מתנערת מהתיוג כפמיניסטית. בראיון ב-2013 לקראת צאת ספרה MaddAddam (השלישי בטרילוגיה הפוסט-אפוקליפטית הכוללת את "בז וניאלה" ו"שנת המבול") היא תיארה את העמדה שלה שפמיניזם משתייך לתחום זכויות האדם, כי "אני חושבת, באופן רדיקלי, שנשים הן בנות אדם ולכן מכילות גם את כל הגיוון שיש לבני האדם".
ספריה שתורגמו לעברית.
פרוזה
ספרי שירה
ספרי ילדים
ספרים בהשתתפותה
עבודתה.
ספרי עיון.
Writing with Intent: Essays, Reviews, Personal Prose--1983-2005 (2005)
קלקסיקו (להקה)
קלקסיקו (באנגלית: Calexico) היא להקת אינדי רוק מטוסון שבאריזונה, הידועה בסגנון האקלקטי שלה. חבריה העיקריים הם ג'ואי ברנס וג'ון קונברטינו. הצליל של הלהקה מושפע ממוזיקה מקסיקנית וכן מהמוזיקה של דרום-מערב ארצות הברית. שם הלהקה בא מהעיירה קלקסיקו שבקליפורניה (על גבול מקסיקו) וכמו כן הוא הלחם בין קליפורניה לבין מקסיקו, דבר המתאים לסגנון הלהקה המשלב אמריקנה ומוזיקה לטינית.
ברנס וקונברטינו יחדיו לראשונה בלוס אנג'לס כחלק מהלהקה "ג'יאנט סאנד", ואחר כך הקימו להקה בשם "חבריו של דין מרטינז". לאחר התפרקות הלהקה, הם ניגנו כחוליית קצב עבור אמנים שונים, ביניהם ויקטוריה ויליאמס, בטרם הקימו את קלקסיקו.
קלקסיקו הוציאו את אלבומם הראשון, "Spoke", ב-1997. האלבום השני, "The Black Light", יצא ב-1998, וזכה לביקורות אוהדות ביותר. גרסאות אחדות של האלבום הזה מכילות גם את השיר "The Chrystal Frontier", שיר מהיר מקצב הכולל ריף של חצוצרה, שמבוסס על ספרו של הסופר הדרום אמריקני קרלוס פואנטס.
קלקסיקו תרמו שיר לאלבום של ננסי סינטרה ב-2004. באלבומם משנת 2006, "Garden Ruin", אימצו קלקסיקו סגנון הקרוב יותר לפופ, תוך הדגשה של הגיטרה והשירה על חשבון כלי הנשיפה. ב-2012 יצא לאור אלבומם השמיני, "Algiers". ב-2015 יצא אלבומם התשיעי, "Edge of the Sun".
קלקסיקו זוכה להצלחה בישראל והגיעה לשלושה ביקורים: בקיץ 2009 הופיעה פעמיים במועדון הבארבי, עם הופעת אורח מפתיעה של אהוד בנאי. בשנת 2013 הופיעה שוב פעמיים במועדון הבארבי, ב-28 בפברואר וב-1 במרץ. בשנת 2015 הופיעה בתיאטרון גשר ב-16 בנובמבר ובמועדון הבארבי ב-17 בנובמבר. ב-30 ביולי 2022 הופיעה הלהקה בפארק אריאל שרון.
זווית חיצונית למשולש
האקסיומה החמישית של אוקלידס
הרי-יהודה
ארפד
אַרְפָּד היא עיר מקראית שנכללה בתחומה של ממלכת ארם בצפון סוריה של ימינו, ומזוהה על ידי החוקרים עם תל ריפעת , הממוקם כ-30 ק"מ צפונית לחלב, לא הרחק מהגבול עם טורקיה.
ארפד הוזכרה לראשונה בהיסטוריה בתעודות האשוריות משנת 806 לפנה"ס, אולם היה זה אזכור שולי בלבד. האזכור המשמעותי הראשון של העיר מתוארך לשנת 740 לפנה"ס, השנה בה כבש את העיר תגלת פלאסר השלישי, מלכה של ממלכת אשור, שלוש שנים לאחר שהביס את הקואליציה הצבאית בין ממלכת אוררטו, ארפד ומלטיה, בראשותו של סרדורי השני. למרות הכיבוש לא נחרבה העיר, אלא נקבעה כנציבות בממלכתו של תגלת פאסר.
מתעאל בר עתרסמך מלך ארפד נזכר בכתובת סוג'ין שעל אסטלות ספירה בה מתעודת הברית של ארפד עם בר-גאיה מלך כתך. הכתובת מתוארכת למאה ה-8 לפני הספירה.
בשנת 720 לפנה"ס ניסתה ארפד יחד עם שכנתה מדרום חמת למרוד באשורים. הניסיון למרד דוכא במהירות ובאכזריות על ידי שלמנאסר החמישי יורשו של תגלת פלאסר, דבר שהביא לחורבן שתי הערים והרג תושביהן.
אירוע החורבן של ארפד וחמת מוזכר מספר פעמים בתנ"ך, לרוב בתור לוחמה פסיכולוגית וכלי להפחדה של האשורים נגד ממלכת יהודה, כפי שבא לידי ביטוי בספר מלכים ב': אך גם בתור כלי בידי הנביאים, כדוגמה לגאוות אשור שתלו את הצלחתם בכוחם ולא בכוחו של אלוהים ולכן נענשו:
ארפד מוזכרת בכתובת זכור כאחת מ-17 ממלכות שחברו ביחד עם בן הדד השלישי לצור על חדרך.
ניו אורלינס סיינטס
ניו אורלינס סיינטס (באנגלית: New Orleans Saints- "הקדושים") היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר ניו אורלינס שבמדינת לואיזיאנה.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה ב-1967 והצטרפה לליגת ה-NFL. ב-1970 עברה הקבוצה לשחק בבית המערבי של חטיבת ה-NFC בליגת ה-NFL בעקבות איחוד הליגות המקצועניות. בשנת 2002 עברה לבית הדרומי של החטיבה.
בשני העשורים הראשונים לקיומה לא הצליחה הקבוצה להשיג מאזן ניצחונות חיובי. בעונת 2006, לאחר הצטרפותם של המאמן שון פייטון והקוורטרבק דרו בריז, הגיעה בפעם הראשונה בתולדותיה לגמר חטיבת ה-NFC, בו הפסידה 14-39 לשיקגו ברס. את עונת 2009 פתחה הקבוצה עם 13 ניצחונות רצופים אך סיימה את העונה הסדירה במאזן 3-13, בפלייאוף ניצחה לראשונה בגמר ה-NFC והעפילה למשחק הסופרבול מול אינדיאנפוליס קולטס. בסופרבול ניצחו הסיינטס 17–31, כשכוכב הקבוצה, הקוורטרבק בריז, השווה את שיא המסירות המושלמות (32) במשחק גמר של טום בריידי.
ב-2012 נחשף על ידי הליגה, כי רבים משחקני ההגנה של הקבוצה, כמו גם צוות המאמנים, נטלו חלק במתן תמריצים לשחקנים שיפגעו פיזית בשחקני הקבוצות היריבות ובפרט בקוורטרבקים, זאת במשך שלוש עונות, כולל עונת הזכייה בסופרבול. בעקבות הפרשה, נקנסה הקבוצה באובדן שתי בחירות דראפט בסיבוב השני ובקנס כספי של 500,000 דולר. מאמן הקבוצה שון פייטון הושעה לשנה, מתאם ההגנה גרג ויליאמס (שעבר לסנט לואיס ראמס) הושעה ללא הגבלת זמן, מנהל הקבוצה הושעה לשמונה משחקים ועוזר המאמן לשישה. מבין השחקנים כוכב הקבוצה ג'ונתן וילמה הורחק לעונה שלמה ושלושה שחקנים אחרים לתקופות קצרות יותר.
השפעת הוריקן קתרינה.