ישנה מחלוקת אם חובת המצווה היא רק בשעות היום, ולא בלילה, או שהחובה היא להטיל ציצית בבגד שמיועד ללבישה ביום, ולא לבגד לילה (פיג'מה). מאחר שכיום לא נהוג ללבוש בגדים בעלי ארבע כנפות כפי שנהגו בעבר, נוהגים לקיים את מצוות ציצית באמצעות 'טלית קטן' שלובשים תחת החולצה, ו'טלית גדול' שעוטים על הגוף בעת תפילת שחרית.
מקור המצווה.
מצוות ציצית מופיעה ב:
פירוש המילה "ציצית" הוא קווצת חוטים המשתלשלים בקצה כלשהו. לדוגמה, צמה היא ציצית שיער הראש.
המצווה מופיעה בשנית בספר דברים (): .
טעם המצווה.
טעם המצווה מבואר בפסוק הבא:
"והיה לכם לציצית וראיתם אותו, וזכרתם את כל מצוות ה', ועשיתם אותם" ().
טעמה של מצווה זו כתוב בתוך ציוויה והוא חובת האדם להיזכר במצוות ולא לתור אחרי הלב והעיניים, כפי שעשו המרגלים ('התרים' בלשון המקרא) שתרו את הארץ אחר מראה עיניהם, דבר שגרם להם לזנות מאחרי ה', ולא זכרו את מצוות ה'.
חז"ל אף אמרו שכשרואים את צבע התכלת שבציצית, מעורר הדבר במחשבתו של האדם מראה הים והשמים וכסא הכבוד של הקב"ה, ובצורה זאת שומר עליו מן החטא.
חז"ל הסבירו גם כי הציצית היא סמל לשייכותו של היהודי לעם ישראל, וכאשר הוא מתבונן בה הוא נזכר בקב"ה.
רש"י בפירושו לפסוק (), מסביר שתי משמעויות אפשריות למילה ציצית: 1. מלשון שערות - ככתוב ב: "ויקחני בציצת ראשי" 2. מלשון הצצה - "ציצית על שם: וראיתם אותו כמו מציץ מן מהחרכים".
בנוסף, פעם עבדים היו נושאים סמל שייכות לאדונם וכך בני ישראל לובשים ציצית כסמל שייכות לה'.
מצוות הציצית בהלכה.
חיוב בציצית.
בתורה שבעל פה נמסר, כי החיוב הוא לקשור ארבעה פתילים שזורים בארבע כנפות של בגד בעל ארבע כנפות זוויתיות או יותר. בגד בעל קצוות מעוגלות, או בעל פחות מארבע כנפות, פטור מציצית.
כמו כן, יש איסור מוחלט ללכת בבגד בן ארבע כנפות ללא ציצית, ומי שנפסלו ציציותיו צריך לפשוט מיד את הבגד, למעט במקרה שהדבר יגרום לביזיון גדול, כגון באמצע התפילה בבית הכנסת.
ציצית בלילה.
בתלמוד נקבע ש"כסות לילה פטורה מציצית", ובפרשנות הקביעה הזו נחלקו הראשונים. הרמב"ם כתב שחובת ציצית אינה נוהגת כלל בלילה, אך לדעת הרא"ש הכוונה היא דווקא לבגדים המיועדים ללבישה בלילה, כגון כתונת לילה, ולדעתו בגדים כאלו פטורים מציצית אפילו אם לובשים אותם ביום. בגלל המחלוקת בעניין, נפסק להלכה שיש להטיל ציצית בבגד יום שלובש אותו בלילה, אך הלובש ציצית בלילה לא יברך עליה. ניתן לברך על הציצית בבוקר משעה שיוכל להבחין בין תכלת ללבן שהוא בסביבות 50 דקות עד שעה לפני הנץ החמה, לפי עונות השנה. לדעת הרמ"א ניתן לברך עליה כבר מעלות השחר. ואחרונים רבים הסתייגו מדבריו.
מאחר שכאמור מצוות ציצית קשורה ותלויה בזמן ספציפי (יום ולא לילה), הרי שנשים פטורות ממנה, כדין מצוות עשה שהזמן גרמן.
חיוב טלית שאינה מצמר או פשתים.
בתלמוד ישנה מחלוקת איזה סוג בד חייב בציצית מדאורייתא. להלכה, פסקו הרי"ף והרמב"ם, שרק בגד העשוי מצמר או מפשתן מחויב בציצית מהתורה. אך לדעת רש"י ורבינו תם, המצווה מהתורה היא גם בבגד העשוי מכותנה או מכל בד אחר. גם בפסיקה המאוחרת נחלקו הפוסקים בעניין. כאשר דעת השולחן ערוך (פסיקת הספרדים) כדעת הרמב"ם, שרק בגד מצמר או מפשתן מחויב בציצית. ואילו דעת הרמ"א (פסיקת האשכנזים) כדעת רש"י ורבינו תם שכל סוגי הבדים מחויבים בציצית מהתורה.
מדרבנן כל סוגי הבדים חייבים בציצית. עם זאת, יש המהדרים ללבוש דווקא טלית מצמר, על מנת לקיים את המצווה מהתורה גם לדעת הרי"ף והרמב"ם. הטליתות בהן נהוג להתעטף בשעת התפילה עשויות תמיד מצמר, וההידור הוא שגם הטלית-קטן יהיה מצמר.
חוטי הציצית.
בהלכה מובא כי יש להשחיל את ארבעת חוטי הציצית בחור שבכל כנף ולכופלו לשנים, כך שישנם שמונה חוטים (אחד מהם ארוך יותר מחבריו ומכונה "שָמָּש"), ולאחר מכן לקושרם בקשר כפול ומהודק. את השמש מלפפים לאחר מכן סביב החוטים האחרים, וקושרים קשרים נוספים.
מאז פסקו להטיל חוט תכלת בין חוטי הציצית, ישנם מנהגים שונים בליפופים ובקשירות, אך שלושת המקובלים שבהם הם: קשירת 'חוליות' לפי מנהג התימנים (לפי הרמב"ם המובא בהמשך), ושל ארבעה סדרים בני 13,11,8,7 ליפופים (לפי מנהג האשכנזים), או בני 5,6,5,10 ליפופים (לפי מנהג הספרדים. אך גם הספרדים נוהגים בדרך כלל כמו הדעה הראשונה אך בכל ליפוף ישנו קשר), וביניהם ובסופם קשרים, בסך הכול יש חמישה קשרים. לדעת הרמב"ם אין צורך לקשור קשרים כפולים כלל, אלא יש לכרוך בין 7 ל - 13 סדרים ("חוליות") של 3 כריכות וכל חוליה נקשרת בפני עצמה על ידי תחיבת השמש בכריכה. כמו כן יש להשאיר בין "חוליה" לחברתה רווח קטן. דעה זו רווחת בקרב יהודי תימן אלא שהם מוסיפים קשר כפול לפני הכריכות.
ישנם שני מנהגים באשר לצורת החור בו מושחלים פתילי הציצית. המנהג הנפוץ הוא חור אחד קטן סמוך לזווית, בו מושחלים הפתילים ונכפלים לשנים. מנהג החסידים הוא לעשות שני חורים סמוכים לזווית ולהשחיל את החוטים ביניהם (ומנהג חב"ד שני חורים באלכסון).
בגדי הציצית.
בימינו לא כל כך מצויים בגדים בעלי ארבע פינות, לכן נהגו ללבוש בגד מיוחד המכונה 'טלית קטן', אותו לובשים בדרך כלל תחת הבגדים, כדי שיוכלו לקיים את המצווה. בנוסף, נהגו להתעטף בשעת תפילת שחרית ב'טלית גדול'.
בשעת לבישת הטלית הגדולה מברכים "...וציוונו להתעטף בציצית". בשעת לבישת הציצית הקטנה שתחת הבגדים לדעת הרב יוסף קארו מברכים אותה ברכה, ולדעת הרמ"א, מכיוון שלדעת חלק מהפוסקים צורת לבישתה איננה נחשבת "עטיפה", נוהגים לברך עליה "...וציוונו על מצוות ציצית", אלא שנוהגים שמי שמתעטף בטלית גדול אינו מברך על טלית קטן כלל, אלא מתכוון לפטור טלית קטן בשעה שמתעטף בטלית גדול.
מנהגים שונים יש בלבישת ה"טלית קטן": הספרדים ובני עדות המזרח נהגו על פי האר"י ללובשה מתחת החולצה, וגם להכניס את פתילי הציצית בתוך בגדיהם. לעומתם נהגו הרבה האשכנזים במאה שנים האחרונות להוציא את פתילי הציצית שייראו כלפי חוץ. בקרב האשכנזים החסידים רבים נוהגים ללבוש גם את בגד ה"טלית קטן" עצמו מעל לבגדיהם.
בהרשאה רבנית נוצרה בארץ גופיה ציצית , כדי להקל בימי החום. ישנם דגמי גופיה ציצית העשויים מבד רשת או בד דק, מה שמאפשר אוורור יותר גדול.
מצוות תכלת.
בפסוק התבאר כי במסגרת "עשיית הציצית", יש חיוב שאחד מהפתילים יהיה בצבע תכלת.
לפי המסורת, צבע התכלת צריך להיות מופק מחילזון ימי ספציפי. בראשית התקופה המוסלמית בארץ ישראל פסקה לחלוטין הצביעה בתכלת. בהלכה נקבע כי "התכלת איננה מעכבת את הלבן", ולכן המשיכו ללבוש ציציות ללא חוטי תכלת.
במשך הדורות נשתכחה המסורת על זיהוי החילזון, ובדורות האחרונים נעשו מספר ניסיונות לגלותו מחדש. הדעה המקובלת במחקר היא כי התכלת הופקה מחילזון בשם ארגמון קהה קוצים. רוב פוסקי ההלכה אינם נוקטים עמדה בנושא, מאחר שאין מסורת ברורה, ולמעשה לא מטילים תכלת מחילזון זה. עמותת "פתיל תכלת" עוסקת משנת 1992 בהפקת הצבע ובהפצתו, וכיום ישנם רבים המטילים פתיל תכלת בציציותיהם.
הציצית בעדה הקראית.
את מצוות "פתיל תכלת" מסבירים הקראים שתכלת הוא צבע בגוון כחול, ושאפשר לצבוע את פתיל התכלת בכל חומר. הם טוענים גם שיש עדיפות שלא להשתמש בצבע מחילזון, מאחר שהחילזון הוא חיה טמאה, ודורשים להשתמש בצבע ממקורות טהורים.
נארוטו
נארוטו (ביפנית: ナルト; ברומאג'י: Naruto) היא סדרת מאנגה, שנוצרה על ידי מסאשי קישימוטו ופורסמה לראשונה ביפן ובנובמבר 2002 הגיע לטלוויזיה. עלילת הסדרה מתרחשת בעולם בדיוני ומתמקדת בהרפתקאותיו של נארוטו אוזומאקי, נינג'ה מתבגר, שרוצה להפוך למנהיג הכפר שלו (ההוקאגה), כך שתושבי הכפר יכירו בו.
סדרת המאנגה של נארוטו יצאה לראשונה לשווקים ביפן בשנת 1999 על ידי המוציא לאור היפני Shueisha במגזין היפני "Weekly Shōnen Jump". סדרת המאנגה הסתיימה בנובמבר 2014, לאחר 72 כרכים.
בעקבות הצלחת סדרת המאנגה, הפיק אולפן האנימציה סטודיו פיירו שתי סדרות אנימה המבוססות על עלילת סדרת המאנגה. הסדרה הראשונה, שודרה לראשונה ב-3 באוקטובר 2002 ברשת הטלוויזיה היפנית TV Tokyo והכילה 220 פרקים, בעוד שסדרת ההמשך "נארוטו שיפודן" (מסעות ההוריקן), שהתבססה על חלקה השני של סדרת המאנגה, משודרת ביפן החל מה-15 בפברואר 2007 ושודרה עד ה-24 במרץ 2014 ובעלת 500 פרקים. בנוסף לכך הסטודיו הפיק עוד שלוש סדרות: , סדרה שמבוססת על המנגה שממשיכה את עלילת נארוטו, נארוטו אובות, ונארוטו מסעותיו של רוק לי.
מלבד סדרות האנימה, סטודיו פיירו הפיק גם 10 סרטי קולנוע באורך מלא בסדרה ותשעה סרטי OVA (סרטים קצרים אשר יצאו ישירות ל-DVD). מוצרים נלווים נוספים בסדרה כוללים משחקי וידאו ומשחקי קלפים שפותחו על ידי מספר חברות שונות.
תקציר העלילה.
חלק א' - נארוטו.
12 שנים לפני עלילת הסדרה המקורית – תקפה את "הכפר הנסתר בין העלים" (ביפנית: "קונוהא". לעיתים נקרא בעברית גם "כפר העלה הנסתר" או בקיצור "כפר העלה") מפלצת דמוית שועל בעלת תשעה זנבות בשם קוראמה (כדוגמת הקיצונה, מפלצת בעלת צורה זהה במיתולוגיה היפנית). זהו כפר נינג'ות בו מתגוררים ופועלים נינג'ות מקצועיות. ההוקאגה של אותה תקופה - מינאטו נמיקאזה, אביו של נארוטו, עצר את התקיפה וחתם חצי מהצ'אקרה של המפלצת בו וחצי בנארוטו.
עלילת הסדרה מתמקדת בנארוטו אוזומקי, ילד בן 12 מקונוהא. נארוטו סובל מהגידול כתוצאה מאפליה מצד בני הכפר, אשר רואים בו את המפלצת שהרסה את כפרם. בשל חוסר הכבוד והיחס הירוד אשר הוא מקבל, נארוטו שואף להיות ראש הכפר הבא (ביפנית: "הוקאגה" 火影), ובכך לזכות בתשומת הלב והכבוד של אנשי הכפר.