עופר גרינברגר, שכיהן כמנכ"ל החטיבה בישראל משנת 2017 קודם בשנת 2022 לתפקיד סגן נשיא לפיתוח עסקי בחברה הגלובאלית, במקביל ממשיך גרינברגר לכהן כנשיא אפלייד מטיריאלס ישראל. מנכ"ל החטיבה בישראל כיום הוא רפי בן עמי. החטיבה משויכת לקבוצת ה- IPC) Imaging and Process Control) של אפלייד מטיריאלס ועוסקת בפיתוח, בייצור ובהטמעה של מכונות ומוצרי בקרת איכות לתהליכי ייצור שבבים בסביבת חדר נקי.
רכישות ומיזוג.
החברה ביצעה רכישות של חברות נוספות בישראל (אורמיר) ובעולם, הבולטת שבהן בשנת 2011 של חברת וריאן (באנגלית: Varian) האמריקאית בסכום של למעלה מ-4 מיליארד דולר.
בשנת 2013 הודיעו אפלייד מטיריאלס וטוקיו אלקטרון (באנגלית Tokyo Electron) היפנית על מיזוג, שם החברה המאוחדת הוא איטריס (באנגלית ETErnal Innovation for Society, ETERIS). מיזוג זה, שהיה תלוי באישור הרגולציה, היה אמור ליצור את החברה הגדולה בעולם בתחום ציוד המוליכים למחצה עם שווי שוק של כ-29 מיליארד דולר. בתחילת 2015 הודיעו החברות על ביטול המיזוג בשל קשיים רגולטוריים.
סופרייר
אינברקרגיל
אינברקרגיל (באנגלית: Invercargill, במאורית: Waihōpai) היא העיר הדרומית והמערבית ביותר בניו זילנד, ואחת הערים הדרומיות ביותר בעולם. נכון לשנת 2014 אוכלוסיית העיר מונה 53,700 תושבים. אינברקרגיל היא האזור המסחרי הראשי של חבל סאות'לנד, באי הדרומי של ניו זילנד. מקומה של העיר הוא בתוך אזור חקלאי פורה, הגובל בשמורות טבע יבשתיות וימיות, ביניהן הפארק הלאומי פיורדלנד המכסה את פינתו הדרומית-מערבית של האי הדרומי, ואזור החוף של הקייטלינס.
רחובות רבים בעיר, במיוחד במרכז העסקים העירוני, נקראים על שמם של נהרות בסקוטלנד.
היסטוריה.
האדמות אשר עליהן בהמשך נבנתה אינברקרגיל נקנו בשנת 1853 על ידי וולטר מאנטל מתושבים מאורים מקומיים. האזור באותה עת נחשב חלק מחבל אוטאגו ויועד להתיישבות על ידי תנועה של הכנסייה הפרסביטריאנית הסקוטית. ב-1856 נפלה החלטה להקים נמל ימי בבלאף, דרומית לאינברקרגיל. באותה עת נקבע גם השם של העיר - Inver מהמילה הגאלית סקוטית Inbhir שמשמעה "שפך הנהר", ו- Cargill לכבוד הקפטן ויליאם קרגיל, שהיה הנציב של חבל אוטאגו.
אוכלוסיית האזור גדלה משמעותית בתקופת בהלת הזהב באוטאגו בשנות ה-60 של המאה ה-19, אך בהמשך המאה חוותה ירידה הדרגתית עקב מצב כלכלי קשה שנבע מחוסר היכולת לנהל משקים חקלאיים קטנים ותנועת הגירה צפונה, לעבר מרכזי אוכלוסייה גדולים יותר. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החלה התפתחות של יצוא חקלאי שהתבסס על חמאה וגבינה מה שעודד את התפתחות ענף הרפתנות באזור.
בדצמבר 1905, בעקבות הצבעה שנערכה, נאסרה מכירת אלכוהול בתחומי העיר. האיסור היה בתוקף 40 שנה, עד שבוטל בלחץ תושבים שחזרו לעיר לאחר שלחמו בחזית מלחמת העולם השנייה.
אינברקרגיל עלתה לכותרות בניו זילנד עם היבחרו של טים שאדבולט לראשות העיר. שאדבולט מוכר בניו זילנד כדמות צבעונית וכיהן קודם לכן כראש עיר בפרברי אוקלנד.
חינוך.
מוסד ההשכלה הגבוהה הראשי בעיר הוא המכון הדרומי לטכנולוגיה. ייחודו הוא בכך שהיה הראשון במדינה שהנהיג פטור משכר לימוד לאזרחי ניו זילנד ותושבי הקבע שלה, שנדרשו לשלם רק על חומרי הלימוד. המכון תרם גם להצערת העיר, בתקופה שבה חוותה פיחות קבוע באוכלוסייה.
כלכלה.
הענף הכלכלי הראשי בעיר היא תעשיית יצור החלב, הגבינה והחמאה. ענף זה התפתח במיוחד במהלך העשור הראשון של שנות ה-2000 עקב ביקוש גובר למוצרי חלב מניו זילנד.
תחום משמעותי נוסף בכלכלה של העיר הוא התיירות. מיקומה של העיר על דרך הנוף הדרומית (Southern Scenic Route) הופכת אותה לנקודת יציאה נוחה לסיורים לאי סטיוארט, קווינסטאון, הפארק הלאומי פיורדלנד ואחרים.
תחבורה.
אינברקרגיל יושבת על צומת דרכים בין הכביש הארצי מס' 1 אשר חוצה מצפון לדרום את שני האיים הראשיים של ניו זילנד, לבין הכביש הארצי מס' 6 שעובר לאורך החוף המערבי של האי הדרומי.
שדה התעופה של אינברקרגיל משרת את העיר וממנו מופעלות מספר טיסות ביום לקרייסטצ'רץ', ולינגטון וגם לאי סטיוארט.
אינברקרגיל היא הקצה הדרומי של קו הרכבת הדרומי הראשי, אשר מחבר בינה לבין קרייסטצ'רץ', דרך דנידין. העיר הייתה בין הראשונות בניו זילנד שזכתה לשירות רכבתי, אך כיום משמש הקו בלעדית לרכבות משא, כשרכבות נוסעים מגיעות לעיר באירועים מיוחדים בלבד.
עד שנת 2002, בה בוטל שירות רכבות הנוסעים לעיר, נחשבה תחנת הרכבת של אינברקרגיל לתחנה הדרומית ביותר בעולם הזוכה לשירות סדיר.
אינוורקרגיל
סופרייה
מסדר לאופולד
מסדר לאופולד (בצרפתית: L'ordre de Léopold; בפלמית Leopoldsorde) הוא העיטור החשוב ביותר בבלגיה. הוא מוענק, הן לאזרחי בלגיה והן לזרים, כהוקרה לתרומה אזרחית או צבאית יוצאת מגדר הרגיל. המסדר נוסד ב-1832 ונקרא על שם לאופולד מלכה הראשון של בלגיה.
סמלו של המסדר הוא צלב מלטזי ופניו מצופים אמייל לבן. באמצע הצלב מדליון ובו אריה על רקע שחור, ובהיקפו טבעת באמייל אדום ועליה הכתובת "באחדות כוחנו" בצרפתית ובפלמית. מעל הצלב כתר. מתחת לכתר זוג חרבות צלובות לאנשי צבא וזוג עוגנים לאנשי צי.
דרגות העיטור.
לעיטור חמש דרגות:
&lt;br&gt;מפקד עליון (Grand Cordon).&lt;br&gt;
&lt;br&gt;קצין גבוה&lt;br&gt;
&lt;br&gt;מפקד&lt;br&gt;
&lt;br&gt;קצין&lt;br&gt;
&lt;br&gt;אביר&lt;br&gt;
יחד העם איתנו
סיוע חיל הים לנפגעי הרעש באיי יוון
ביום 12 באוגוסט 1953, בשעה 09:24, התרחשה רעידת אדמה באיים היוניים . רעידת האדמה החזקה חירבה את הבניינים האיים היוניים ואת אזור מערב יוון. הנזק המיידי היה רב, בשלושת האיים קפלוניה , זקינתוס ואיתקה חרבו כל הבתים. מאות הרוגים, אלפי פצועים ורבבות חסרי קורת גג. פרגטות שייטת 1 של חיל הים הישראלי, שהיו במרחק שש שעות הפלגה, הגיעו לאזור והושיטו סיוע: הגישו עזרה ראשונה והרופא ביצע ניתוחים הכרחיים, המזון שהיה באוניות חולק לנצרכים בחוף, האוניות הובילו פצועים לפטרס ביבשת יוון. נוצר שיתוף פעולה עם כלי שיט של הצי המלכותי הבריטי והצי השישי של ארצות הברית והשלטונות היוונים.
לאחר שלוש יממות הגיעו הכוחות היווניים וגם הצי האמריקני נכנס לפעולה. הצורך בעזרה ראשונה הסתיים ושייטת 1 תכננה להמשיך בפעילותה אך משרד החוץ ניצל את ההזדמנות לשיפור היחסים עם יוון, לביקור בפיראוס, שם הביע הקהל היווני את תודתו.
רקע.
ב-10 ביולי 1953 יצאה שייטת 1 בפיקוד אל"ם שלמה אראל לסדרת אימונים מרוכזת בים האגאי. הכוח כלל את שלוש הפריגטות אח"י מבטח (ק-28) בפיקוד אריה ברוש, אח"י משגב (ק-30) בפיקוד אדוארד שרון ואח"י מזנק (ק-32) בפיקוד יצחק דביר. ב-17 ביולי עגנה אח"י מזנק באי כיוס במזרח הים האגאי וימאי האניה סייעו לכבאים באי להתגבר על שרפה במחסן. ראש העיר ומנהל הנמל מסרו את הערכתם הרבה לפעולת הימאים. התברר שבמחסן היו גם חומרי נפץ וכיבוי הדליקה מנע נזק רב.
הרעש.
שייטת 1 המשיכה באימונים ושטה לכיוון כרתים. לקראת ביקור בנמל נכנסה לעגינה במפרץ מול האי אנטיקיתרה שנקרא בפיהם "מפרץ הצביעה".
ב-12 באוגוסט 1953 נקלטו בשעות הערב קריאות הצלה SOS במכשירי האלחוט והודעות בקשה מרדיו אתונה. התברר כי מתרחשת סדרת רעידות אדמה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר באזור מערב יוון. מוקד הרעש באזור האיים קפלוניה, איתקה וזקינתוס. נקלט מברק:
לאחר קליטת הודעת SOS מאתונה, ערך מפקד שייטת 1 קבוצת פקודות למפקדי האוניות. הועברה הודעה לחיל הים. השייטת יצאה לדרך. בישראל לא שמעו עדיין על הרעש. בכניסה למפרץ ארגוסטולי נשלח מברק אישי למפקד חיל הים מרדכי לימון שענה מיד:
בלא ניסיון קודם ועל אף תנאי המחסור בציוד נעשתה התארגנות טובה. מזון, מים, פינוי וטיפול רפואי. כושר האלתור והתושייה של הצוותים. השייטת נמצאה בעגינה במפרץ בדרום מזרח הפלופונז. 150 מייל מהאיים ושלוש הפריגטות הרימו עוגנים והפליגו במהירות לכיוון מוקד הרעש אליו הגיעו לאחר 12 שעות הפלגה.
הציים הקרובים היו הצי המלכותי הבריטי מבסיסו במלטה, הצי האיטלקי מבסיסו במפרץ טאראנטו והצי השישי של ארצות הברית ששייט בין כרתים לסיציליה. בקרבת האי זקינתוס פגשו סיירת בריטית HMS Gambia. מאוחר יותר הצטרפה גם הסיירת HMS Bermuda. באיתות אור נמסר שהצי המלכותי הבריטי לקח את משימת הטיפול באי זקינתוס. עוד מסרה הסיירת שהמשחתת הכבדה HMS Daring בדרכה לקפלוניה.
האי קפלוניה כולל צוקים מתנשאים עם מפרץ שהכניסה אליו מדרום. עיר הבירה ארגוסטולי. הרעש היה בעיצומו וצוקים נראו מתמוטטים אל הים.
בקרבת מפרץ ארגוסטולי נוצר מפגש עם הסיירת USS Salem מהצי השישי של ארצות הברית שלא נכנסה למפרץ. אח"י מזנק (ק-32) נשלחה כגשש ואחריה הפריגטות האחרות. בתוך המפרץ פגשו את המשחתת הכבדה הבריטית HMS Daring שהקדימה. התברר כי יש הרבה נפגעים בחוף וזקוקים למזון ומים. המדיניות שקבעה ממשלת יוון הייתה להתרכז בפצועים ולא לפנות אנשים בריאים. הרעידה הייתה בעיצומה ונשמעו רעמים בתוך המים.
משימות ההצלה והסיוע.
עיקר הפינוי והטיפול הרפואי נעשו על ידי הצוותים הישראליים. אחת הפריגטות העבירה פצועים אל נמל פטרס בחוף היווני. המשחתת הבריטית הזרימה לחוף מים מזוקקים ומאפייתה אפתה לחם שחולק בחוף. הצוות הרפואי הבריטי אוחד עם הצוות הישראלי. הסיירת האמריקאית סייעה בסירות מנוע. וכח אנגלי הורכב לשיטור וסדר בין הנפגעים שכולם היו חסרי בית בחוף.