באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.36 דקות, אחרי לאה פולונסקי ממכבי חיפה (1:00.48 דקות) ולפני איטל שפושניקוב מהפועל ירושלים (1:02.40 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר 2:14.86 דקות, אחרי לאה פולונסקי (2:14.23 דקות) ולפני הראל רז מהפועל קריית אתא (2:20.36 דקות).
שרון שטיינמן
יו קלפרטון
ביין יו קלפרטון (באנגלית: Bain Hugh Clapperton ; 18 במאי 1788 - 13 באפריל 1827) היה קצין ימי סקוטי וחוקר מערב אפריקה ומרכז אפריקה.
ראשית הקריירה.
קלפרטון נולד באנן, דמפרישייר, שם אביו, ג'ורג' קלפרטון, היה כירורג. קלפרטון רכש ידע במתמטיקה מעשית וניווט, ובגיל שלוש עשרה עלה על סיפון כלי שיט שחצה את האוקיינוס האטלנטי בקו בין ליברפול לצפון אמריקה. לאחר שיצא למספר נסיעות הוא התקבל לצי הבריטי, ועד מהרה עלה לדרגת איש מקצוע ימי. במהלך מלחמות נפוליאון היה בשירות פעיל, ובקרבות בפורט לואי, מאוריציוס, בנובמבר 1810, הוא היה הראשון שפרץ והפיל את דגל צרפת.
בשנת 1814 נסע קלפרטון לקנדה, הועלה לדרגת סגן, וקיבל פיקוד על ספינה ששטה באגמים הקנדיים. בשנת 1817 כשפורקה השייטת של האגמים, הוא שב לביתו. בשנת 1820 עבר קלפרטון לאדינבורו, שם הכיר את וולטר אודני, שעורר את התעניינותו בנסיעות אפריקאיות.
חקירות באפריקה.
לאחר שנכשל הניסיון של סגן ג'. ליון, להגיע לממלכת בורנו (בצ'אד וצפון ניגריה) דרך טריפולי, החליטה ממשלת בריטניה על קיום משלחת שנייה למדינה זו. ולטר אודני הצטרף למשלחת, במטרה להמשיך לבורנו כקונסול, בליווי יו קלפרטון. מטריפולי, בתחילת 1822, הם יצאו דרומה אל מורזוק, שם הצטרף אליהם מאוחר יותר רב-סרן דיקסון דנהאם, שמצא את שני הבריטים במצב עלוב. בסופו של דבר הם המשיכו דרומה ממורזוק ב־29 בנובמבר 1822. בשלב זה נוצרו חיכוכים עמוקים בין קלפרטון לדנהאם, ודנהאם שלח בסתר דיווחים זדוניים על כך שקלפרטון קיים יחסים הומוסקסואליים עם אחד המשרתים הערבים. ההאשמה, שהתבססה על שמועה שהפיץ משרת ממורמר שהודח על ידי קלפרטון בגין גנבה, הייתה מופרכת. בהמשך דנהאם ביטל אותה אך בלי לומר לקלפרטון שעשה זאת. מה שהוביל את ההיסטוריון בוביל למסקנה כי 'עדיין קשה לזכור בכל ההיסטוריה של הגילויים הגאוגרפים ... אדם יותר מעצבן מאשר דיקסון דנהאם'.
ב־17 בפברואר 1823 הגיעה המשלחת בסופו של דבר לעיר קוקה (בניגריה), בירת האימפריה של בורנו, שם התקבלו יפה על ידי הסולטאן שייח' אל-קאנייני, לאחר שהיו האנשים האירופאים הראשונים שראו את אגם צ'אד. בעודם בקוקה, ב -14 בדצמבר, קלפרטון ואודני נפרדו מדנהאם כדי לחקור את מהלך נהר הניז'ר. דנהאם נותר מאחור לחקור ולסקור את החופים המערביים, הדרומיים והמזרחיים של אגם צ'אד, ואת החלקים התחתונים של הנהרות וובה, לוגונה ושרי. עם זאת, רק כמה שבועות לאחר מכן מת אודני בכפר מורמור, הסמוך לעיירה קטאגום בדרך לקאנו.
באין מפריע המשיך קלפרטון את מסעו לבדו דרך קאנו לסוקוטו, בירת האימפריה פולאני, שם בהוראת הסולטאן מוחמד בלו הוא נאלץ לעצור, אם כי הניג'ר היה רק במרחק מסע של חמישה ימים מערבה. מותש ממסעותיו, הוא שב דרך זריה וקצינה לקוקה, שם מצא אותו דנהאם ובקושי זיהה אותו.
קלפרטון ודנהאם עזבו את קוקה לטריפולי באוגוסט 1824 והגיעו אליה ב־26 בינואר 1825. השנאה ההדדית שלהם לא השתנתה, הם לא החליפו מילה במהלך המסע בן 133 הימים. הצמד המשיך במסעם לאנגליה, כשהם הגיעו הביתה זכו לקבלת פנים של גיבורים ב -1 ביוני 1825. דיווח על מסעותיהם פורסם בשנת 1826 תחת הכותרת Narrative of Travels and Discoveries בצפון ומרכז אפריקה בשנים 1822–1823 ו- 182 .
מיד לאחר שובו לאנגליה, הועלה קלפרטון בדרגה, ונשלח עם משלחת נוספת לאפריקה, כשהסולטאן בלו מסוקוטו התיימר בלהיטותו לפתוח סחר בחוף המערבי. קלפרטון יצא בספינת הצי HMS Brazen שהצטרף לשייטת של מערב אפריקה שעסקה בדיכוי סחר העבדים. הוא חנה בבאדגרי שבמרכז בנין, והחל לחדור פנימה לארץ לחיפוש הניז'ר ב־7 בדצמבר 1825. היו איתו משרתו ריצ'רד לנדר, קפטן פירס, וד"ר מוריסון, מנתח ימי ואיש טבע. לפני שהחודש הסתיים פירס ומוריסון מתו מחום. קלפרטון המשיך את מסעו, וכשעבר במדינת יורובה, בינואר 1826, הוא חצה את הניז'ר בבוסה, המקום בו נפטר מונגו פארק עשרים שנה לפני כן.
מוות.
ביולי הגיע קלפרטון לקאנו ומשם לבירת פולאני סוקוטו, מתוך כוונה להמשיך לבורנו ולחדש את היכרותו עם מנהיג קאנורי, שייח' אל-קאנייני. עם זאת, הפולאנים היו במצב מלחמה עם אל-קנייני, והסולטאן בלו סירב לתת לו רשות לעזוב. לאחר מעצר של חודשים רבים, ונגוע במלריה, דיכאון ודיזנטריה, נפטר קלפרטון, והותיר את משרתו לנדר כשורד היחיד של המשלחת. לנדר חזר לחוף, ובפרננדו פו, בצירוף מקרים יוצא דופן פגש את האנטגוניסט הזקן של קלפרטון, דיקסון דנהאם, שהעביר את הידיעה על מותו של קלפרטון ללונדון.
מורשת.
קלפרטון היה האירופי הראשון שהכיר מהתצפית האישית את מדינות ההאוזה, בהן ביקר זמן קצר לאחר הקמת ח'ליפות סוקוטו על ידי הפולה. ריצ'רד לנדר, שהחזיר את הרשימות של אדונו, פרסם גם את רישומי המשלחת האחרונה של קפטן קלפרטון לאפריקה, עם הרפתקאותיו של המחבר (2 כרכים, לונדון, 1830).
Electrecord
Electrecord היא חברת תקליטים רומנית.
החברה הוקמה בשנת 1932 על ידי איש העסקים היהודי נתן מישונזניקי. בשנים 1939–1940 הוצאו כ-70 אלף תקליטים בשנה. לאחר מלחמת העולם השנייה החברה הועברה לבעלות ממשלתית והייתה חברת התקליטים היחידה במדינה. החברה נדרשה להוציא תקליטים של יצירות מאירופה וארצות הברית. התקליטים היו ברמת איכות ירודה, ולמרות זאת זכו להצלחה גדולה במדינה. היא הוציאה סדרות של תקליטים ולהצלחה הגדולה ביותר זכתה סדרה Formaţii de muzică pop. בנוסף לכך, החברה הוציאה תקליטים של מוזיקאים קלאסיים סובייטים.
באותה תקופה כל מוזיקאי רומני היה מוציא תקליטים בחברה זו. לאחר שנת 1990 קמו חברות נוספות ו-Electrecord איבדה בהדרגה חלקי שוק משמעותיים. רוב התקליטים שהוצאו בתקופה זו היו הוצאות מחדש של להיטי העבר.
בין הזמרים הרומנים שהוציאו עם חברה זו יצירות לאחרונה ניתן לציין את ז'אן דה לה קראיובה.
עמנואל מנדל באומגרטן
עמנואל מנדל באומגרטן (ביידיש: מנחם בוימגארטען;15 בינואר 1828, קרמזיר, מוראביה – 1908, וינה) היה סופר, משורר, עיתונאי ואיש ציבור עברי-אוסטרי.
קורות חייו.
עמנואל מנחם (מנדל) באומגרטן נולד בקרמזיר (Kremsier; כיום, בצ'כיה) למהרים ולפעסל.
קיבל חינוך תורני בישיבות שונות לצד חינוך כללי שרכש באופן פרטי. ב-1848 הגיע לוינה, שם התעסק כל ימיו במסחר. בד בבד השתתף בשיעורי כלכלה באוניברסיטה והיה מעורב פעיל בתחומי הספרות והעיתונות היהודיים והגרמניים.
עקב פעולותיו הציבוריות והספרותיות הרבות, נבחר בשנת 1861 לכהן במועצת העיר ובכך הפך לאחד מהיהודים הראשונים באוסטריה ששימש בתפקיד זה, ואף זכה לתעודת כבוד מהקיסר פרנץ יוסף הראשון על טיפולו בפצועים של מלחמת אוסטריה-פרוסיה ופעולותיו לטובת הכלל
שנים רבות שימש כחבר ועד הקהילה בווינה, ואף היה אחד ממייסדי בית המדרש לרבנים וחברת אליאנס של וינה.
באומגרטן פעל רבות לטובת הפליטים שהגיעו לאוסטריה מרוסיה ומרומניה ותמך בהקמת בתי ספר ליהדות גליציה.
פעילותו הספרותית.
עמנואל באומגרטן היה העורך של העיתון הכלכלי-מדיני Der Fortschritt.
בגיל 18 הוציא את ספרו: "רות" - "מליצה מספרת קורות אלימלך ומשפחתו בארבעה שירים".
בשנת 1854 תרגם באומגרטן לגרמנית את הספר "חובת הלבבות" של בחיי אבן יוסף אבן פקודה. באומגרטן הסתמך בעבודה זו על תרגומו העברי של יהודה אבן תיבון.
בשנים 1865–1866 ערך בשיתוף עם אייזיק הירש וייס את הירחון המדעי "בית המדרש", שממנו יצאו ארבע חוברות בלבד. כמו כן, כתב והדפיס מספר שירים ופרסומים בנושאים שונים הקשורים לענייני היהודים כמו התלמוד ועלילות דם. בריינין מתאר את דרך כתיבתו כך: בשנת 1895 הוציא לאור את כתב היד של הספר "מגילת סדרים" של אברהם ברודא בן הרב מרדכי לייפניק, על האירועים שהתרחשו טרם גירוש היהודים מאויסא (אוסזי) אשר במדינת מוראביה. באומגרטן מצא את כתב היד בעזבונו של אחד מבני העיר, והוציא את הספר לאור בצירוף מבוא שכתב. בנוסף, הוציא בשנת תרנ"ו את ספרו של ישראל פרנקל, "ישועות ישראל" לתולדות ישראל במוראביה, בתוספת מבוא והערות.
שמורת דלבים
שמורת דלבים היא שמורת טבע במערב בנימין, בין היישובים טלמון ודולב, בה עובר נחל דולב (או בשמו הערבי ואדי דילב) הנגזר משמם של עצי הדולב המזרחי שגדלים בו, ועל שמם נקרא גם היישוב הסמוך דולב. הנחל הוא אחד מיובליו של נחל מודיעים. אורכו כ-20 ק"מ, ובחלקו העליון הוא שופע מעיינות, 6 מהם נכללים בתחומי השמורה.
תיאור.
דרך לרכב שטח מסומנת כחול יוצאת ממאחז חרשה, מתפתלת לאורך הגדה הצפונית של ואדי דילב עד לאפיק הנחל באזור הדלבים, וממשיכה במעלה הגדה הדרומית עד לכביש דולב - עין קיניא. הדרך סומנה בשנת 2009.
לאורך הנחל יש שטחי חקלאות שלחין ומטעי זיתים, וכן טחנת קמח הנמצאת בין דולב וטלמון.
בתחום השמורה נמצא ריכוז דלבים, אוכלוסיית הבר היחידה ביהודה ושומרון, והדרומית ביותר בעולם, שככל הנראה נתנה לנחל את שמה. באוקטובר 2005 נכרתו עצים אלו להסקה בידי פלסטינים, והעצים נמצאים כיום בתהליך התחדשות.
במדרונות מדרום לנחל נמצא יער אורנים נטוע ושרידי חורש טבעי, עם אלון מצוי ושיחי לוטם. מצפון לנחל גדלה בתה של קידה שעירה וסירה קוצנית.
במדרונות הנחל נמצאים מצוקים שגובהם מגיע ל-20 מ', ובהם מספר מערות.