באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה קרפאלק בפעם השנייה בתואר העולמי, הפעם בקטגוריית המשקל הכבדה ביותר (מעל 100 ק"ג). הוא התחיל בסיבוב השני בו ניצח באיפון את זארקו צולום הסרבי. בשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את שקרממאד מירממאדוב הטג'יקיסטני לאחר ריתוק מוצלח, ברבע הגמר הוא ניצח את רוי מאייר ההולנדי בזכות עונשים ובחצי הגמר הוא גבר באיפון על מינג'ונג קים הקוריאני שוב לאחר ריתוק. בגמר קרפאלק התמודד מול היסאיושי הראסווה היפני וניצח בעונשים כאשר היפני קיבל את העונש השלישי 3 דקות ו-50 שניות לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה קרפאלק בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, הפעם בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום הרביעי מבין המתחרים והחל את דרכו בשמינית הגמר, שם ניצח באיפון את ג'וואד מחג'וב האירני ממשלחת הפליטים. ברבע הגמר ניצח קרפאלק בווזארי את בקמורוד אולטיבוייב האוזבקי ובחצי הגמר ניצח שוב בווזארי את היסאיושי הראסווה היפני לאחר כשמונה דקות של קרב. בגמר קרפאלק התמודד מול גוראם טושישוילי הגיאורגי וניצח 13 שניות לסיום לאחר שהטיל את יריבו בווזארי באמצעות תרגיל סומי-גאשי ומשם המשיך לריתוק ואיפון.
סגנון.
פטר לאצינה, מאמנו של קרפאלק, מכנה אותו "חיה אינטליגנטית". ברוב המקרים הוא כופה את סגנון המשחק שלו על היריב. הוא טוב על הקרקע ומנצח קרבות רבים בריתוק, מהלכיו המפורסמים הם תרגילי אוסוטו-גארי בשילוב הראי-גושי או אוצ'י-מאטה אך הטכניקה האהובה עליו נותרה סומי-גאשי.
עשייה אחרת.
בשנת 2018 לוהק לתפקיד משחק קטן בסרט הקולנוע הצ'כי "Medieval" אודות חיו של המצביא הצ'כי יאן ז'יז'קה. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
פרסים.
מקור:
להתראות גרמניה
להתראות גרמניה (בגרמנית: Es war einmal in Deutschland...; מילולית: היו זמנים בגרמניה...) הוא סרט קומדיה גרמני משנת 2017 בבימויו של סם גרברסקי .
1946, חבורה של יהודים ניצולי המלחמה ממתינים במחנות העקורים שהקימו האמריקאים וממתינים למסמכי ההגירה. דוד ברמן שרד את המחנות כי ידע לספר בדיחות ועכשיו הוא אוסף חבורה של פליטים כמוהו ויוצא למכור לגרמנים מצעים ורגשות אשם. בדרך הוא צריך להתמודד עם חשדות לגבי העבר המפוקפק שלו, וחוקרת אמריקאית שלא תמיד מצליחה להבין מה המלחמה יכולה לעשות לאנשים.
עלילת הסרט.
שנת 1946. במחנה פליטים ליד פרנקפורט חיים יהודים משארית הפלטה, כולל דוד ברמן וחבריו. כולם רוצים להגר לארצות הברית מהר ככל האפשר, אבל אין להם כסף או מעט מדי ממנו. ברמן, החבר האחרון בחיים של משפחת בעלים לשעבר של חנות טקסטיל מפורסמת בפרנקפורט, רוצה להיכנס שוב לעסקי הטקסטיל, אך רשות הכיבוש האמריקאית מונעת ממנו את רישיון העסק הדרוש, אז החברה נרשמת על שם חברו פיינברוט. יחד עם חבריו, הוא נוסע לאזורים שונים כנציג מכירות ומוכר "חבילות מס" למשפחות גרמניות המכילות כלי מיטה ומפות שולחן. כדי למכור את הסחורה שלהם, החברים עושים שימוש בכל מיני שקרים.
העסק הולך טוב, אבל דוד ברמן מוזמן לחקירה אצל רשות הכיבוש, שם הוא נחקר בטענות על שיתוף פעולה עם הנאצים. הוא נחקר על ידי הסופרת הצעירה שרה סימון, שבאה ממשפחה יהודית שהיגרה מגרמניה לארצות הברית. ברמן מגיע לכמה פגישות ומספר כיצד היה מוכשר בספר בדיחות וכי מספר בדיחות במחנה הריכוז זקסנהאוזן בו נכלא וכי אוֹבר-שטורמבאנפיהרר אוטה היה מבקש ממנו לבדר אותו בפעם הראשונה במסיבת חג המולד, במופע לעיני שומרי מחנה הריכוז. אחרי זה הוא סיפר שזומן להכין את הפיהרר אדולף היטלר לפגישה עם מוסוליני. ברמן הובא בזהות בדויה גרמנית לאוברזלצברג, אבל הוא לא בא בסוף לפגישה עם היטלר. הוא רצה לרצוח את היטלר בסכין מטבח, שאותה כבר רכש מידי סוכנת הבית פאני הובר, אבל כאשר כבר השיג אופניים, הוא ברח והמתין עד בוא האמריקנים.
חבריו ועמיתיו לעבודה נעשים חשודים בשל היעדרויותיו התכופות וברמן מספר להם על החשדות נגדו.
כל חבריו סבלו במלחמה. בני משפחותיהם מתו במחנות ריכוז והם עצמם עברו התעללויות. גם הוריו של ברמן ואחיו מתו במחנה הריכוז. אחד החברים איבד עין כשהוכה על ידי נאצי. אחר חשב שזיהה את הנאצי שעינה אותו שעובד כמוכר עיתונים ולכן הם מדליקים את הקיוסק שלו בלילה כ"נקמה יהודית". היומון מדווח למחרת כי האש עלתה בחייו של אדם חף מפשע ואז החבר של ברמן מחליט להתאבד. זמן קצר לאחר מכן מתברר כי האדם החף מפשע, היה איש אס-אס לשעבר.
שרה סימון נוטה להאמין לברמן; אבל היא רוצה לוודא את סיפוריו. היא מזמנת את אוברשטורמבאנפיהרר אוטה להתעמת עם ברמן, אך ברמן מתכעס ותוקף את הנאצי, מה שמאשש את סיפורו על כך שברמן היה מספר בדיחות במחנה.
למחרת, שרה מבקרת את ברמן בחברה שלו ומודיעה לו שהוא כבר לא חשוד בשיתוף פעולה. הוא מופתע מכך שהוא - כקורבן יהודי לשלטון הנאצי - נאשם תחילה ושוחרר מאשמה בזכות נאצי. חוץ מזה, אחרי החקירות הממושכות הוא בקושי יודע מה לעשות עם ימיו. המתח הארוטי בין ברמן ושרה סימון, שכבר נבנה במהלך החקירה, מוצא שיא זמני בסצנת נשיקה ביניהם. מאוחר יותר, השניים שוכבים. כשהם ביחד, שרה רוצה לדעת מה באמת קרה. דוד בוכה ואומר שהוא "הליצן של רוצחי אחיו" והיא מאמצת אותו לחיקה.
כעבור זמן מה כולם מהגרים לאמריקה. רק דוד ברמן פותח מחדש את עסק הטקסטיל המשגשג של הוריו בפרנקפורט.
כיכר סינטגמה
כיכר סינטגמה או סינדגמה (ביוונית: Πλατεία Συντάγματος, מבטאים "פלטיה סינדאגמטוס" - בתרגום:"כיכר החוקה") היא הכיכר המרכזית של אתונה, בירת יוון.
הככר נקראת כך לזכר החוקה שהמלך אותון מבית ויטלסבך, המלך הראשון של יוון המודרנית, נאלץ להעניק לעם בעקבות המרד העממי והצבאי שפרץ בכיכר ב-3 בספטמבר 1843. הכיכר, שנקראה עד אז כיכר הארמון קיבלה את השם "כיכר החוקה". היא שוכנת בפני הארמון המלכותי לשעבר מן המאה ה-19, המאכסן החל משנת 1934 את הפרלמנט היווני (אי בולי). כיכר סינטגמה היא הכיכר החשובה ביותר של אתונה המודרנית מבחינה היסטורית וחברתית, לבן של חיי המסחר והחיים הפוליטיים של יוון. האזור המקיף את הכיכר נקרא גם כן "סינטגמה" או לפי ההיגוי היווני -"סינדגמה".
הכיכר, עם שטח של 25,000 מ"ר, היא השנייה בגודלה ביוון, אחרי הכיכר המרכזית של קרקירה.
היא נמצאת במרחק של דקות ספורות מאזור פלאקה ומונסטיראקי, לא רחוק מאקרופוליס.
ב-25 במרץ 1932 לרגל יום העצמאות של יוון, נחנכה בככר על יד בניין הפרלמנט של היום, אנדרטת החייל האלמוני, שעליה תחריט המתאר חייל הופליט ההולך למות. בצדדים האנדרטה מכוסה טקסטים מנאום ההספד המפורסם של פריקלס. על יתר קירות האנדרטה מגיני ברונזה לזכר הניצחונות הצבאיים נגד הטורקים עות'מאנים ששמו קץ לשלטון העות'מאני - ה"טורקוקרטיה" - בחלק המשוחרר של יוון. חיילי המשמר הלאומי היווני, המכונים "אבזונס" מפטרלים לאורך כל היממה בחזית האנדרטה, במדים האופייניים עם פוסטנלות. טקס חילופי המשמרות מושך תיירים רבים.
בחג המולד במרכז הככר מונח עץ אשוח חגיגי גדול.
תיאור.
הככר סינטגמה גובלת במזרח עם שדרות אמליה (לאופורוס אמליה), בדרום עם רחוב אותונוס ובצפון עם הרחוב גאורגיוס הראשון (בסילאוס גאורגיו פרוטו). בצפון-מזרח עוברת שדירת המלכה סופיה (בסיליסיס סופיה). הרחוב הגובל איתה ממערב, והמחבר את רחוב סטאדיו עם רחוב פילהלינון, נקרא פשוט "ככר סינטגמה" - "פלטיה סינדאגמטוס".
החלק המזרחי של הככר יותר גבוה מזה המערבי, והוא נשלט על ידי מדרגות שיש המובילות אל שדרות אמליה; מתחתן נמצאת תחנת המטרו סינטגמה.
מתחת למדרגות נמצאים כמה בתי קפה המהווים נקודת מפגש פופולרית במרכז אתונה. ככר סינטגמה כוללת גם שני מרחבים ירוקים בצפון ובדרום, שבהם שתולים עצים, בעוד שבמרכז הככר נמצאת מזרקה גדולה שנבנתה באמצע המאה ה-19.
הבניין הנאו-קלאסי של הארמון המלכותי לשעבר, המאכסן את הפרלמנט היווני החל משנת 1934, נמצא ממול לשדרות אמליה שבמזרח והוא מוקף בגנים הלאומים רחבי הידיים, והפתוחים לציבור. בית הפרלמנט אינו פתוח לקהל הרחב, אף לא בימי הפגרה. טקס חילופי המשמרות מתקיים בכל שעה בפני אנדרטת החייל האלמוני שבאזור בין ככר סינטגמה לבניין הפרלמנט. בימים מסוימים מתנהל בשעה 11 לפנה"צ טקס יוצא דופן לחילופי משמרות בהשתתפותם של תזמורת כלי הנשיפה של הצבא ושל מרבית 120 ה"אבזונס" או של 12 מהם.
היסטוריה.
הככר עוצבה ונבנתה בתחילת המאה ה-19, זמן קצר אחרי שהעביר המלך אותון את בירת ממלכת יוון שהוקמה זה עתה, מנאפפליו לאתונה, בשנת 1834. היא עוצבה כאחת משתי הככרות של אתונה המודרנית, קרוב באותה תקופה לגבולות המזרחיים של העיר. הככר השנייה היא אומוניה בחלק הצפוני. תחילה תוכנן שארמון המלך ייבנה בככר אומוניה, אבל בסופו של דבר הוא נבנה בככר סינטגמה. לכן שם הככר היה בהתחלה ככר הארמון. עבודות בניית הארמון בצפון הככר התחלו ב-1836 והסתיימו ב-1843.
כחודש אחרי כניסת המלך אותון ואשתו, אמליה מאולדנבורג, לארמון בסוף יולי 1843, פרץ בבירה החדשה ב-3 בספטמבר 1843 מרד עממי וצבאי. חיילים בפיקודו של דימיטריוס קאלרגיס התאספו מול הארמון ודרשו חוקה. המלך אותון נאלץ להיענות לדרישה ולהעניק לממלכתו חוקה, שנחקקה בשנת 1844. לזכר האירוע שונה שם הככר ל"ככר החוקה" - או ככר סינטגמה.
בשנים 2012-2010 הייתה הככר מרכז למחאות המוניות שבעתן הוקמו בה מאהלי מפגינים נגד המשבר הכלכלי הקשה שהכה את המדינה. בכמה אירועים השתתפו בהפגנות בככר בין 10,000 ל-50,000 מפגינים, לפי מקורות שונים. אחרי הקמת ממשלת האחדות, המאהלים הוסרו וההפגנות התמעטו.
התחבורה.