החלק הצפוני הוא הררי וגבעות ויקם חוצות את החלק הצפוני ממזרח למערב. גובהן המרבי (מלבד הר אוסבורן) הוא 610 מטרים בנקודות מסוימות. שאר האי מורכב מאדמות עשירות בצמחייה, ביצות, מקורות מים טבעיים ופלגים קטנים הזורמים בעמקים. שני פלגים גדולים יחסית מגיעים לעומק האי, בחלקו הצפון מזרחי.
מבנה פנים.
אוכלוסיית האי מנתה 2197 תושבים נכון לשנת 2001. המגמה לאחרונה הייתה גידול משמעותי בסטנלי, וירידה בכמות התושבים בשאר ההתיישבויות בגלל פיתוחה של העיר אחרי מלחמת פוקלנד. שאר ההתיישבויות שמחוץ לסטנלי מכונות "מחנה" (באנגלית: "Camp"). בירת איי פוקלנד היא סטנלי והיא נמצאת באי המזרחי. שם נמצא גם נמל הים הגדול ביותר באיים. הכנסייה האנגליקנית של האיים נמצאת גם היא בעיר וגם הקתדרלה. פורט לואיס, מושבה של הממשלה לשעבר נמצא בצפון האי בראשה של תעלת בֶּרְקֵלִי אך היה חשוף מדי לתנאי מזג האוויר. בשנת 1844 עברו המוסדות הציבוריים להתיישבות סטנלי הרבור. שמות שאר ההתיישבויות הן: פורט לואיס, דרווין, פורט סאן קרלוס, סאן קרלוס, סלבדור, גונסון הרבור, פיצורי, מר הרבור וגוס גרין. באי יש גם שני שדות תעופה, בסטנלי וליד הר פלסנט. במקום הנמצא ליד סטנלי ונקרא קייפ פמברוק יש מגדלור.
בעלי חיים.
עם התיישבות בני האדם באזור שימור הסביבה נפגע. הראשונים להיכחד היו השועלים המקומיים. השועל המאלוויני היה זן ייחודי לאזור אך בסוף המאה ה-19 הוא נכחד. המתיישבים חשו שאוכלוסיית השועלים תפגע בעדרי הכבשים שהביאו עימם ולכן הרעילו אותם או ירו בהם.
באי יש גם חולדות, שהגיעו לאי עם בני האדם ככל הנראה. אף על פי כן, אוכלוסיית בעלי החיים הימיים הגדולה והמפותחת הקיימת באי לא נפגעה. באי שוכנים גם סוגים רבים של פינגווינים.
הגואנקו הובא לחלקו הדרומי של האי בשנת 1862. הנסיך אלפרד צד אותם ב-1871 ומאז הם נכחדו מהאי. היום האזור היחיד באיי פוקלנד בו הם עדיין קיימים הוא האי הזעיר סטאטאס הנמצא ממערב לדרומו של אי פוקלנד המערבי.
כלכלה.
כיום התעשיות העיקריות באי הן דיג, רעיית כבשים ותיירות. התושבים מגדלים סוג מסוים של חיטה אך בגלל הלחות הגבוהה והאדמה החומצית ברובה רוב השטח משמש למרעה. בירת איי פוקלנד, סטנלי, נמצאת באי המזרחי ולכן חשיבותו לכלכלה המקומית היא רבה. המוסדות הממשלתיים נמצאים בו. בשנים האחרונות ספינות נופש רבות עוצרות בנמל המקומי. גם לאזור שדה התעופה הנמצא בהר פלסנט יש חשיבות רבה, ובו מוצב חיל מצב בריטי. מאות אחדות של חיילים משפיעים רבות על הכלכלה באי שאוכלוסייתו בת 2000 תושבים בלבד. ענפי תעסוקה קטנים נוספים באי הם חוות סוסים ובקר. לאחרונה נמצאו רמזים להימצאותם של מינרלים יקרי ערך באי.
אויגורים
האוּיְגוּרִים (באויגורית: ئۇيغۇر, הגייה: , בסינית: 维吾尔) הם עם טורקי ממרכז אסיה, הנאמד בכ-10 מיליון נפשות. כ-80% מהאויגורים מתגוררים בשינג'יאנג, מחוז אוטונומי בצפון-מערב סין, שם הם מהווים כמעט מחצית מהאוכלוסייה. באזור זה הייתה האימפריה האויגורית במהלך המאות ה-8 וה-12 לספירה. נכון לשנת 2010 מרבית האויגורים הם מוסלמים סונים. מתוך 55 קבוצות המיעוטים המוכרות על ידי הממשל בסין, האויגורים הם הקבוצה החמישית בגודלה ונכון לשנת 2010 הם מהווים כ-0.76% מכלל האוכלוסייה בסין.
היסטוריה.
בעבר התקיימה באזור צפון סין של היום האימפריה האויגורית, אשר בין היתר השפיעה בצורה ניכרת על האימפריה המונגולית בתחילת דרכה. האויגירים האמינו בעבר בדתות סיניות קדומות. במהלך המאה ה-9, החלו רבים מהאויגירים להאמין בנצרות, בגרסתה האשורית המוקדמת, ואימצו לעצמם את הכתב הארמי. לאחר התמוטטות האימפריה שלהם, במהלך המאה ה-12, התאסלמו האויגורים. האויגורים השפיעו רבות על המונגולים, ניתן לציין את הכתב הארמי-אויגורי אשר אומץ על ידי ג'ינגיס חאן ככתב הרשמי של אימפריה המונגולית, ובמהלך השנים נודע ככתב המונגולי. כיום האויגירים הם מוסלמים סונים ושפתם נכתבת באמצעות האלפבית הערבי, הקירילי, והלטיני.
האויגורים בגלות.
קהילות של אויגורים בגלות קיימות בפקיסטן, אפגניסטן, רוסיה, קזחסטן, קירגיזסטן, מונגוליה, אוזבקיסטן, גרמניה, טורקיה וקבוצה קטנה במחוז חונאן בדרום-מרכז סין. ניתן למצוא רבעים אויגוריים בערים הסיניות הגדולות כגון שאנגחאי ובייג'ינג. בצפון אמריקה קיימות קהילות קטנות אך פעילות מאוד של אויגורים בעיקר בלוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, ניו יורק, וושינגטון די. סי., טורונטו וונקובר. קבוצות הגולים השונות פועלות לכינונה של מדינה אויגורית עצמאית בחבל הגובל בפקיסטן ואפגניסטן, אותה הם מכנים מזרח טורקסטן.
הסכסוך הסיני-אויגורי.
בשנת 1933 פרץ המרד האויגורי הראשון בשלטון הסיני. האויגירים דרשו עצמאות במחוז שינג'יאנג. כשנוסדה הרפובליקה העממית של סין באוקטובר 1949 זכו האויגורים לאוטונומיה חלקית באזורים בו הם היוו רוב האוכלוסייה בשינג'יאנג. המתיחות בין האויגורים לשלטון הסיני נמשכה לאורך השנים. על אף שישנם אויגורים הנושאים במשרות ציבוריות במחוז, הכוח בפועל נמצא בידי קבוצת הרוב בסין- ההאן. אף על פי שעל פי החוק יש לאויגורים אוטונומיה, הם עדיין מנהלים מאבק חלוקה על משאבים כיוון שהם רוצים יותר שליטה בהקצאת המשאבים שלהם.
בתחילת יולי 2009 היו התנגשויות בין כוחות החוק של סין לבין מפגינים אויגורים בעיר אורומצ'י, בהתנגשויות נהרגו כ-200 אנשים. ב-1 במרץ 2014 נכנסה קבוצה של שמונה טרוריסטים לתחנת רכבת עמוסה בעיר קונמינג, בירת מחוז יונאן שבדרום סין, ודקרה למוות, באמצעות סכינים ומצ'טות, 29 נוסעים. באירוע זה גם נפצעו כ-140 אנשים. שום גוף לא לקח אחריות על האירוע, אך לטענת הרשויות מבצעי התקיפה היו אויגורים אם כי לא הוכח קשר לאויגורים פרט לדגל מזרח טורקסטאן שנמצא במקום. ב-29 ביולי 2014 התבצע אירוע דקירה נוסף, שבו נהרגו עשרות אזרחים.
לאחר תקופה מסוימת של התנגשויות אלימות, השתנה היחס של השלטון הסיני לאויגורים והפך לאגרסיבי יותר. הממשלה כלאה ללא משפט מיליוני אויגורים במחנות חינוך מחדש. דיווחים שונים מעידים על מעשי עינויים כחלק מניסיון להרחיק את האסירים מזהותם האתנית ומאמונתם המוסלמית. בעקבות דיווחים אלו ואחרים הטילה ממשלת ארצות הברית סנקציות כלכליות על סין, כחלק ממלחמת הסחר בין המדינות. סין מבצעת מהלכים נוספים במטרה להחליש את הזהות האתנית הלא-סינית של האויגורים, כאשר בין היתר הראו צילומי לוויין שהממשל הרס בתי קברות מקומיים. עם התפתחות הטכנולוגיה של העשור השני של המאה ה-21, הקימה ממשלת סין מערך ריגול המוני בשינג'יאנג, הכולל פריסה רחבה במיוחד של מצלמות עם טכנולוגיית זיהוי פנים וזיהוי תנועה, תחנות משטרה וציוד האזנה, לצד רישום מפורט של התושבים מבחינת מידע ביומטרי, תמונות, במקרים מסוימים גם רישום ביולוגי המבוסס על איברים פנימיים וכן מעקב כללי אחר התנהגויות הנחשבות "חשודות" דוגמת כניסה לבית דרך דלת אחורית או יצירת קשר עם קרובי משפחה מחוץ לסין.
במחצית השנייה של העשור החלה ממשלת סין בהפעלה של מדיניות אגרסיבית להקטנת הילודה האויגורית. קודם לכן לא אכפה הממשלה את מדיניות צמצום הילודה הסינית על האויגורים ונפוצו בקרבם משפחות מרובות ילדים. מגוון פעולות בנושא דוגמת מעצר של הורים למשפחות מרובות ילדים ושליחת ילדיהם לבתי יתומים, גרמו לירידה של למעלה מ-60% בין השנים 2015 ו-2018.
בשנת 2018 דיווחה ועדה של האו"ם בז'נבה כי סין מחזיקה כמיליון אויגורים במחנות סודיים לחינוך מחדש במחוז שינג'יאנג.
בשנת 2020 פרסם המרכז למדיניות גלובלית בוושינגטון שהרשויות בסין העבירו מאות אלפי אויגורים בשיאנג'ינג לעבודה בכפייה בקטיף כותנה. בייג'ינג הכחישה וטענה שמדובר ב"מניפולציה של ארצות הברית".
קישורים חיצוניים.
, סרטון של ריכוז עצירים אויגורים בסין, לקראת הובלתם למחנה-כליאה
כרטיס עלייה למטוס
כרטיס עלייה למטוס (אנגלית Boarding pass) הוא מסמך המונפק על ידי חברת תעופה, הרשות המופקדת על הפעלתו של שדה תעופה, או מי מטעמן, המעניק לנוסע את הזכות לעלות על טיסה. כרטיס העלייה למטוס מונפק בשדה התעופה בדלפק הבידוק לטיסה או באמצעות עמדה לבידוק עצמי. כמו כן, חלק גדול של חברות התעופה מאפשר לבצע בידוק עצמי והנפקת כרטיס העלייה למטוס לפני ההגעה לשדה, באמצעות האינטרנט או הטלפון הסלולרי.
כרטיס העלייה למטוס מכיל את המידע שלהלן, כולו או חלקו:
חברות מסוימות נוהגות לעשות שימוש בכרטיס פלסטיק רב-שימושי הנושא רק מספר סידורי.
בעבר נהוג היה לצרף את קופון הטיסה שבכרטיס הטיסה אל כרטיס העלייה למטוס, אך לעיתים לא מקפידים על נוהג זה, ובמקרה שכרטיס הטיסה הוא אלקטרוני אין קופון טיסה כלל. על הנוסע להציג את כרטיס העלייה למטוס בבדיקה הביטחונית, במעבר הגבול, בשער העלייה למטוס ולעיתים גם בכניסה למטוס או בתוכו. לעיתים נלקח כרטיס העלייה למטוס, או חלק ממנו, בשער. ברוב שדות התעופה הגדולים מותקנים כיום קוראים אלקטרוניים המזהים את כרטיס העלייה למטוס, ומנהלים את רישום הנוסעים שהתייצבו בשער ועלו אל הטיסה. לדבר זה חשיבות בעיקר לצורך אישור הטענתה של כבודת הנוסע בתא המטען של המטוס (על פי אמנת ורשה), בדרך כלל בדיעבד.
היינריך וולף
היינריך וולף (בגרמנית: Heinrich Wolf); 20 באוקטובר 1875 - דצמבר 1943) היה שחמטאי יהודי-אוסטרי. בשיאו היה ממוקם במקום ה-11 בעולם מבחינת מד-כושר, לפי אומדן אחר היה במקום התשיעי.