בשנת 2011 נערכה ההנפקה הראשונה בארצות הברית. בשנת 2013 התקיים מימוש מוצלח של ההשקעה ב-Royal Senior Care ובשנת 2015 התקיים מימוש מוצלח של ההשקעה ב-ProMed Properties. עוד באותה השנה רכשה גזית גלוב (דרך חברת הבת שלה Citycon) את Sektor הנורווגית תמורת 1.47 מיליארד אירו והפכה לבעלת מניות השליטה היחידה בחברת Atrium.
בשנת 2017 הקימה גזית גלוב את חברת ההשקעות Gazit Horizons, וחברת הבת שלה Equity One התמזגה עם חברת Regency Centers. בשנת 2018 הרחיבה החברה את פעילותה בברזיל ורכשה 70% מהמרכז המסחרי Internacional בתמורה לכ-937 מיליון ריאל ברזילאי ורכשה נכסים בישראל, בהם המרכז המסחרי סביון ב-116 מיליון ש"ח, נווה גן ברמת השרון ב-30 מיליון ש"ח, את בניין קולנוע רב חן בכיכר דיזנגוף ואת סניף בנק לאומי בדיזנגוף סנטר, תמורת סכום כולל של 102 מיליון ש"ח.
נכון ליום 30 בספטמבר 2018 הקבוצה מחזיקה ומנהלת 101 נכסים המשתרעים על שטח בנוי להשכרה של כ-2.5 מיליון מ"ר בשווי של כ-38.6 מיליארד ש"ח. בנוסף, ליום 30 בספטמבר 2018 החזיקה החברה בכ-31.3% מהון המניות של Inc Realty Capital First.
שמואל עזר
שמואל עַזָר (22 בנובמבר 1929 – 31 בינואר 1955) היה אחד מ"נידוני קהיר", שעמדו לדין והוצאו להורג במצרים בעקבות "העסק הביש". עזר עמד בראש החוליה שבאלכסנדריה.
קורות חיים.
עזר נולד בי"ט בחשוון תר"ץ כצעיר בניהם של אדלה (לבית כדן) ודוד עזר באלכסנדריה שבמצרים. משפחתו הגיעה למצרים מטורקיה בראשית המאה ה-20. הוא למד בבית-הספר היסודי של הקהילה היהודית בעיר, סיים לימודיו בהצטיינות וזכה במלגת לימודים בבית-ספר התיכון הצרפתי באלכסנדריה. גם את לימודי התיכון סיים בהצטיינות וזכה למלגת לימודים באוניברסיטה בעיר.
הוא למד בפקולטה להנדסת חשמל של אוניברסיטת אלכסנדריה וסיים את לימודיו בשנת 1952 בציונים הטובים ביותר שניתנו אי-פעם לתלמיד בפקולטה להנדסה באוניברסיטה במצרים. בשנה השנייה ללימודיו באוניברסיטה נאסר על תלמידים יהודים להשתתף בשיעורים עקב הוראה של האחים המוסלמים. עזר נעדר מהשיעורים אבל הורשה לגשת לבחינות ועבר אותן בהצטיינות.
לעזר לא הייתה אזרחות מצרית, לכן לא יכול היה לעסוק במקצועו עם תום לימודיו ונאלץ לעבוד כמורה בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית.
בשנת 1943 הצטרף בגיל 13 לתנועת הנוער הציונית "החלוץ הצעיר", שסניף שלה באלכסנדריה הוקם על ידי רפאל רקנאטי, שליח מארץ ישראל. עזר ונמנה עם קבוצת פעילים שיצאה בשנת 1946 להכשרה בת חודשיים בקיבוצים בארץ ישראל.
בין תחביביו היו ציור, פיסול וקריאת ספרי פילוסופיה. בנוסף התעניין גם ברפואה, פסיכולוגיה וכלכלה.
העסק הביש.
עזר תכנן לעלות לישראל אבל בתחילת הקיץ של שנת 1951 הופגש עם שליח מהארץ, ששכנע אותו לדחות את העלייה לארץ בשנתיים ולהקדיש אותן להקמת תא מחתרתי באלכסנדריה.
עזר גויס לרשת המודיעין שהקים במצרים אברהם דר מיחידה 131. הוטל עליו לפקד על שלוחת אלכסנדריה (במקביל, עמד דוקטור משה מרזוק בראש שלוחת קהיר).
בעקבות כמה ניסיונות פיגוע של שתי השלוחות ביעדים שונים באלכסנדריה ובקהיר ביולי 1954, נתפסו במהלך ימים ספורים 13 מחברי החוליה על ידי המשטרה החשאית המצרית. ב-14 ביולי נתפס עזר. כולם נחקרו בעינויים, הועמדו לדין במשפטי ראווה והואשמו בהשתתפות במעשי חבלה ובריגול למען ישראל. שמואל עזר ומשה מרזוק, כראשי השלוחות, נידונו בבית המשפט הצבאי בקהיר למוות בתלייה.
שמואל עזר היה אולי יכול להתחמק מגזר דין מוות. ויקטור לוי הפציר בו להטיל עליו את האחריות. לוי הסביר לו שהראייה היחידה שקושרת את עזר לפרשה היא השכרת הדירה ואמר לו שנגדו (נגד לוי) יש הרבה ראיות. עזר סירב לשקר ולקח על עצמו את מלוא האחריות ובכך חרץ את גורלו למוות. בחקירה אמר שהוא שותף מלא לכל מעשי חבריו והוסיף "אנחנו יהודים וציונים ופעלנו בשליחותה של מדינת ישראל".
עזר ומרזוק הועלו לגרדום בח' בשבט תשט"ו בבית הכלא המרכזי של קהיר ונטמנו בבית העלמין היהודי בקהיר.
ישראל, באופן רשמי ובהתאם להחלטתו של ראש הממשלה, משה שרת, הכחישה כל מעורבות בפרשה.
כישלונה של פעולה זו עמד על סדר היום הציבורי במשך שנים רבות והביא למשברים פוליטיים, שזכו לכינוי הכולל "פרשת לבון" או "הפרשה".
לאחר מותם העניק צה"ל לשניהם דרגת סגן-אלוף.
ב-19 באפריל 1977 (א' באייר תשל"ז) הובאו לישראל ארונותיהם של שמואל עזר ומשה מרזוק ויום לאחר יום העצמאות, ב-24 באפריל (ו' באייר), הם נקברו בחלקת עולי הגרדום בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים.
על שמו ועל שם ד"ר משה מרזוק שהוצא יחד איתו להורג קרויים רחוב מרזוק ועזר ביפו ובקריית אונו, רחוב מרזוק ורחוב שמואל עזר בקריית אתא, רחוב מרזוק ושמואל באשדוד וכן רחובות נוספים הקרויים "קדושי קהיר".
צ'ארלס דווס
סדרת נסיגה
אורי וייסבלום
הרב אורי וייסבלום (נולד בשנת תרצ"ז, 1937) הוא איש מוסר חרדי, מכהן כמשגיח של ישיבת נחלת הלויים בחיפה.
תולדותיו ומשפחתו.
נולד בחיפה, לחנה-שושנה ולרב יעקב-יצחק וייסבלום, רב שכונת הדר הכרמל בחיפה. למד בישיבת באר יעקב אצל הרב משה שמואל שפירא והרב שלמה וולבה.
רבי אורי כיהן כמשגיח של ישיבת בית מתתיהו, מהקמתה ועד לשנת 1984, אז עבר לשמש כמשגיח בישיבת נחלת הלויים בשכונת נווה שאנן שבחיפה. לאחר נישואיו מסר שיעורים בקהילה החרדית באנטוורפן שבבלגיה. כיהן גם כמשגיח בישיבת מאור התלמוד ברחובות וכר"מ בישיבת באר יעקב לצעירים. בעבר גר בבני ברק ולאחר מינויו בישיבת נחלת הלויים עבר להתגורר בקרבת הישיבה פרט לימי בין הזמנים שבהם חוזר לבני ברק.
רבי אורי הוא דור שביעי, בן אחר בן, לרבי אלימלך מליז'ענסק זיע"א.
נשוי לדבורה למשפחת בנדיקט, ולהם שלושה בנים. אחיו, הרב חיים נפתלי ויסבלום, היה רבה של שכונת נווה שאנן בחיפה. גיסו, בעל אחותו, הוא הרב יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנא.
בנו הרב חיים וייסבלום משמש כמשגיח בישיבת חברון.
שיטתו המוסרית.
הרב וייסבלום ממשיך בשיטתו את שיטת המוסר של מורו הרב וולבה. הוא שם דגש על המושג בחינה קלה, שלפיו על האדם לשאוף להתקדמות מזערית אך שיטתית במסלול ההתקדמות האישית שלו. הוא מדגיש רעיונות חסידיים ונוהג לפקוד קברי אדמו"רים חסידיים באירופה. ובפרט את קבר זקנו הנועם אלימלך, שאליו הוא מגיע מדי שנה ביום היארצייט. הוא לובש פראק ליטאי וחוגר גרטל כמנהג החסידים.
נשוי לדבורה למשפחת בנדיקט, ולהם שלושה בנים. אחיו, הרב חיים נפתלי ויסבלום, היה רבה של שכונת נווה שאנן בחיפה. גיסו, בעל אחותו, הוא הרב יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנא.
נעים עריידי
נעים עריידי (בערבית: نعيم عرايدي; 2 באפריל 1950 - 2 באוקטובר 2015) היה פרופסור לספרות, משורר, מתרגם וסופר ישראלי. בן לעדה הדרוזית. כיהן כשגריר ישראל בנורווגיה ואיסלנד.
ביוגרפיה.
עריידי נולד וגדל בכפר מע'אר, למד בתיכון בחיפה. בוגר תואר ראשון במדע המדינה, בשפה העברית ובספרות השוואתית ותואר שני בספרות עברית וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט, שסיים באוניברסיטת בר-אילן, עסקה בחקר שירת אורי צבי גרינברג.
כתב בעברית ובערבית, ספר שיריו הראשון "איך אפשר לאהוב" התפרסם בסוף שנת 1972 ועורר דיון בסוגיית הכתיבה בעברית. עריידי זכה בשנת 2009 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
עבד כמורה בבית ספר יסודי במע'אר ובבית הספר המקיף 'אחווה'. בהמשך דרכו, שימש מרצה לספרות עברית בשלוחת צפת של אוניברסיטת בר-אילן וכמרצה להוראה וספרות עברית השוואתית באוניברסיטת חיפה, היה מרצה בחוג לספרות והומניסטיקה ופרופסור חבר במועצה האקדמית של גורדון - המכללה האקדמית לחינוך בחיפה וכן, שימש כדיקן האקדמי של המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה. בפברואר 2011 התמנה לחבר בוועדת השמות הממשלתית.
יזם את הפסטיבל הבינלאומי לשירה "ניסן" בכפר מראר, בו משתתפים מדי שנה עשרות משוררים ואנשי רוח מישראל ומהעולם.
בחודש יולי 2012 החליט השר אביגדור ליברמן למנותו לשגריר ישראל בנורווגיה ושגריר לא-תושב באיסלנד. בפברואר 2014 הוחזר לישראל, בעקבות טענות שהטריד מינית עובדות נורווגיות בשגרירות, טענות שאותן הכחיש.
בין השנים 1997 - 2008 הגיש את "השבוע" - מגזין החדשות בערבית של חברת החדשות של ערוץ 2.
קישורים חיצוניים.
כתביו:
מכללת הנטר אשר באוניברסיטה העירונית של ניו-יורק
מונומנטום אדוליטנום
מונומנטום אדוליטנום הייתה כתובת ביוונית ובגעז, ככל הנראה מהמאה ה-3, אשר תיארה את מסעותיו הצבאיים של שליט אקסום. הכתובת מעולם לא אותרה על ידי ארכאולוגים, אך העתק של הטקסט נמצא בכתביו של קוסמס אינדיקופלוסטס, נזיר יווני שסייר באימפריה האקסומית במאה ה-6. הטקסט המקורי נחקק על כיסא מלכות בעיר הנמל אדוליס ונכתב בשלוש שפות: בגעז, סבאית ויוונית.
הכתובת.
הכותב.
הכתובת הועתקה על ידי הנזיר קוסמס אינדיקופלוסטס וכאשר הוא ניתח אותה הוא ראה כי הטקסט עוקב לטקסט על מסעות כיבושיו של מלך מצרים התלמית תלמי השלישי באסיה, הוא הניח בטעות כי הכתובת האקסומית היא המשכו של הטקסט התלמי. הכתובת מיוחסת לאחד משליטי אקסום ולא מצרים. היסטוריונים חלוקים בדעתם איזה שליט השאיר את הכתובת. חלק נוקבים בשמו של אזנה, חלק בשמו של סאמבראוטאס ואפילו בשמו של גדרט. בכל אופן, אין זיהוי מדויק של המלך שחיבר את הכתובת.
ניתוח.