ב-1899 היו בספרייה, יחד עם ספרי חזנוביץ, כ-15 אלף ספרים אך הם היו עדיין בבניין שכור ולא היה ביטחון שאפשר יהיה לשמור על האוסף. לשם כך פרסם חזנוביץ את "המכתב להזכיר" (לעיל). לאיגרתו של חזנוביץ הייתה השפעה ובשנת 1900 יסד מנחם אוסישקין חברה שעסקה בהתרמה לטובת "בית נאמן".
עד 1914 הוא אסף בערך 36,000 ספרים. מהם 20,000 בעברית וביניהם כמה ספרי אינקונבולה. אחרי מותו, ב-1920 נשלחו הספרים אותם אסף לירושלים בעזרת חברת דורשי האוניברסיטה בוורשה. היה זה אחד ממשלוחי הגדולים ביותר של ספרים לארץ ישראל אחרי מלחמת העולם הראשונה. אפשר לראות את הספרים אותם תרם גם היום. על כל ספר שנקנה על ידו יש חותמת גנזי יוסף בירושלים.
חזנוביץ ראה בספרייה מרכז רוחני לעם ישראל בארץ ישראל. מרכז זה צריך היה לכלול גם מוזיאון, אוניברסיטה ואקדמיה למדעים.
הוא פעל למען הספרייה גם בקונגרסים הציוניים וב-1900 החליט הקונגרס לתת הקצבה שנתית של 1000 פרנק לספרייה. הסכום הזה וחוסר התמיכה של המוסדות הציוניים בספרייה גרם לו לאכזב גדולה ולרוגז רב.
חזנוביץ היה די מפוכח וידע שהוא לא יראה את הספרייה הלאומית בימי חייו. עשרים שנה לפני מותו כתב לראובן בריינין:
"מספקני אם אזכה לראות בעיני את הבית הזה, אשר הקדשתי לו כל ימי חיי, אבל דיי אם אהיה בטוח כי אחרי מותי נכון יהיה הבית הזה, שבו יתגלם רוח ישראל במשך גלותו המרה וכל עברי אשר יחפץ לדעת מה פעל רוח ישראל בטהרתו במשך אלפים שנה ימצא בו את מבוקשו."
הנצחתו.
במרכז ירושלים סמוך למקום ששכנה בו ספריית בני ברית נקרא רחוב לזכרו. רחוב נוסף נקרא על שמו בדרום תל אביב.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
מוריס ז'נדרון
מוריס ז'נדרון (בצרפתית: Maurice Gendron 26 בדצמבר 1920, סמוך לניס - 20 באוגוסט 1990) היה צ'לן ומורה צרפתי. הוא נחשב על דעת רבים כאחד מגדולי הצ'לנים הצרפתים במאה ה-20
ביוגרפיה.
מוריס ז'נדרון החל את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון של ניס בגיל 12 וכעבור חמש שנים יצא לפריז, שם למד בקונסרבטואר אצל ז'ראר הקינג וזכה בפרס ראשון.
ז'נדרון הקליט את רוב הקונצ'רטי ברפרטואר הסטנדרטי, עם מנצחים כמו ברנרד הייטינק, ריימונד לפארד ופאבלו קזאלס, עם תזמורות כמו האופרה של וינה, התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. כן הקליט את רפרטואר הסונאטות לצ'לו ופסנתר. בין שותפיו לנגינה היו הפסנתרנים פיליפ אנטרמון וז'אן פראנסה. במשך 25 שנים היה ז'נדרון חבר בשלישיית פסנתר נודעת עם יהודי וחפציבה מנוחין. הקלטה מפורסמת שלו היא לסוויטות לצ'לו סולו של יוהאן סבסטיאן באך.
ז'נדרון לימד בבית הספר יהודי מנוחין ובקונסרבטואר של פריז. בין תלמידיו קולין קאר וז'קלין די פרה. בשנת 1954 פתח כיתת אמן בבית הספר הגבוה למוויקה בזארבריקן. בשנת 1957 בא לישראל להגיש כיתת אמן לצ'לנים צעירים בסמינר הקיץ למוזיקה קאמרית שנפתח אותה שנה בבית דניאל בזכרון יעקב, זאת בהמשך לשני ביקורים קודמים בשנים 1951 ו-1953.
ז'נדרון היה הצ'לן המודרני הראשון שניגן את הקונצ'רטו בסי במול של בוקריני בצורתו המקורית, במקום בגרסה של פרידריך גריצמאכר. הוא היה הראשון לנגן במערב את הקונצ'רטו לצ'לו של פרוקופייב, עם הפילהרמונית של לונדון בניצוח וולטר זוסקינד, וכתוצאה מכך קיבל זכויות בלעדיות לביצוע היצירה למשך שלוש שנים. מוריס ז'נדרון ניגן עם רבים מכוכבי המוזיקה של תקופתו, בהם בנג'מין בריטן ורודולף סרקין. הסטרדיוואריוס שלו, הנודע כיום צ'לו "ז'נדרון לשעבר", נמצא עכשיו בשימושה, בהשאלה, של הצ'לנית הגרמניה מריה קליגל.
במקביל לקריירה שלו כצ'לן, הן כסולן והן בהרכבים קאמריים, פיתח קריירה נוספת כמנצח, בעיקר עם התזמורת הזאר הקאמרית ועם הסימפונייטה של בורנמות'. בשנת 1975 נפגעה הקריירה שלו עקב תאונת דרכים, אך הוא חזר לנגן בהצלחה בשנת 1984.
את גישתו לנגינה בצ'לו סיכם ז'נדרון בספר "אמנות הצ'לו" ( "L'Art du Violoncelle"), שנכתב עם ולטר גרימר ויצא לאור בשנת 1999 בהוצאת שוט [ED 9176; ISMN M-001-12682-3]
גואדלחרה
יגאל בצלאל שפרן
זוהר גושן
זוהר גושן (נולד ב-1961 באליכין) הוא יושב ראש לשעבר של רשות ניירות ערך, משפטן, מומחה לדיני חברות, דיני ניירות ערך ודיני הגבלים עסקיים, איש אקדמיה ומרצה בדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה.
גושן נולד במושב אליכין בעמק חפר ולו שלוש אחיות גדולות ואח צעיר ממנו. כבן למשפחה דתית, הוא למד בישיבה בירושלים, בצבא שירת בלהק המודיעין בחיל האוויר ולאחר הצבא פנה ללימודי משפטים בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום לימודיו הוא התמחה אצל נשיא בית המשפט העליוןדאז השופט מאיר שמגר, ולאחר מכן במשרד יגאל ארנון בתל אביב שעסק במשפט מסחרי. עם סיום התמחותו עבד כעורך דין כשנה עד שהגיע למסקנה שהוא לא מעוניין לעבוד כעורך דין, והחליט לעבור לאקדמיה. לאחר שזכה במלגת רוטשילד היוקרתית נסע גושן ללימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בייל עשה גושן היסטוריה, כשהיה הסטודנט הראשון שהשלים את הדוקטורט תוך שנת לימודים אחת בלבד. פרק מעבודת הדוקטורט פורסם בכתב העת היוקרתי בארצות הברית Yale Law Journal. עם סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1991 חזר גושן לישראל והשתלב כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית עד שנת 2004. לאורך השנים בהן לימד גושן כפרופסור באוניברסיטה העברית הוא לימד כפרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית (Columbia, NYU, Yale). בשנת 2004 קיבל מינוי של פרופסור מן המניין באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, במקביל להשתלבותו כמרצה בקריה האקדמית אונו.
בשנת 2006 שר המשפטים חיים רמון ונשיא בית המשפט העליון אהרן ברק היו חלוקים על זהות השופטים שימונו לבית המשפט העליון. גושן היה המועמד היחיד שהיה מוסכם על השניים, ומינויו היה אמור להיות מאושר על ידי הוועדה למינוי שופטים אך לא יצא אל הפועל בשל השעייתו של שר המשפטים עקב פרשת נשיקת החיילת. בסמוך לאחר מכן, עם פרישתו של הנשיא ברק הסיר גושן את מועמדותו.
פעילות אקדמית.
תחומי ההתמחות של גושן הם דיני חברות וניירות ערך ודיני הגבלים עסקיים. בתחומים אלו הוא מלמד וכותב מחקרים אקדמיים שפורסמו בבמות יוקרתיות ואף תורגמו לשפות זרות.
בשנת 2006 פרסם גושן יחד עם פרופ' גדעון פרחמובסקי, מאמר בכתב העת היוקרתי Duke Law Journal שכותרתו The Essential Role of Securities Regulation. המאמר זכה להצלחה גדולה, נבחר לאחד מעשרת המאמרים הטובים ביותר שפורסמו באותה שנה, ואף תורגם לסינית ולספרדית.
בשנת 2016, פרסם גושן יחד עם פרופ' אסף חמדני, מאמר בכתב העת היוקרתי Yale Law Jornal שכותרתו Corporate Control and Idiosyncratic Vision, שנבחר אף הוא לאחד מעשרת המאמרים הטובים ביותר שפורסמו באותה שנה, וגם הוא תורגם לסינית.
בשנת 2017, פרסם גושן יחד עם פרופ' ריצ'רד סקוייר, מאמר בכתב העת היוקרתי Columbia Law Review שכותרתו Principal Costs: A New Theory for Corporate Law and Governance, שבו פותחה תאוריה חדשה לממשל תאגידי. המאמר נבחר אחד מעשרת המאמרים הטובים ביותר שפורסמו באותה שנה, וגם הוא תורגם לסינית.
בשנת 2019, פרסם גושן יחד פרופ' שרון חנס, מאמר בכתב העת היוקרתי New York University Law Review שכותרתו The Death of Corporate Law שגם הוא נבחר לאחד מעשרת המאמרים הטובים ביותר שפורסמו באותה שנה, וגם הוא תורגם לסינית.
כמרצה, גושן לימד באוניברסיטה העברית בין השנים 1991-2004 וזכה פעמים רבות בפרס המרצה המצטיין, לרבות מצטיין הרקטור. החל משנת 2004 מונה למרצה מן המניין באוניברסיטת קולומביה ובקריה האקדמית אונו. באוניברסיטת קולומביה גושן זכה בפרס המרצה המצטיין פעמיים (2006, 2019), והוא אחד משלושת המרצים באוניברסיטת קולומביה שזכו להישג שכזה. זכייה בתואר מזכה את המרצה לנאום בטקס הסיום וקבלת התעודות. את נאומו של גושן בטקס הבוגרים בקולומביה בשנת 2019 ניתן לראות ביוטיוב: https://www.youtube.com/watch?v=LcK-w9RL7v4
הוועדה לבחינת אימוץ קוד ממשל תאגידי.
בשנת 2005 מונה גושן על ידי משה טרי - ראש הרשות לניירות ערך דאז, לעמוד בראש ועדה לבחינה של אימוץ קוד ממשל תאגידי בישראל.
בין השנים 2005–2006 עמד גושן בראש הוועדה, שהגישה את מסקנותיה בשנת 2006. בהובלתו של גושן, הדו"ח המליץ על הקמת בית משפט כלכלי שיתמחה בדיני חברות ודיני ניירות ערך, על מנת לפתור במהירות סכסוכים עסקיים ולהתאים את המערכת השיפוטית לשוק ההון המתפתח. כמו כן הוצע להגביר את חובותיהם של משקיעים מוסדיים (ארגונים פיננסיים המשקיעים באופן נרחב, דוגמת חברות ביטוח ובתי השקעות, המשקיעים בדרך כלל בקרנות נאמנות וקרנות פנסיה) ולחזק את כוחו של המיעוט להתנגד לעסקאות עם בעל השליטה או נושאי משרה בחברה.
כמו כן, הומלץ לחייב את החברות הציבוריות להפעיל בקרות על איכות הדיווח הכספי (מוכר בשם iSOX). מסקנות הדו"ח אומצו על ידי הרשות לניירות ערך בסוף שנת 2006, אולם, בעקבות מחלוקת בין טרי לבין המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דידי לחמן מסר, עוכב יישומן של המסקנות. למרות העיכוב, אומצו המסקנות בהדרגה ובשנת 2011 עוגן השלב הסופי ביישומן בחקיקה.
פעולותיו כיו"ר הרשות לניירות ערך.
בפברואר 2008 מונה גושן ליו"ר הרשות לניירות ערך, על ידי שר האוצר רוני בר-און. לא עבר זמן רב וגושן, אשר נכנס לתפקידו בתקופה של פריחה בשוק ההון, נאלץ להתמודד עם המשבר הכלכלי העולמי.