דנמן הגיע לסידני ביולי 1911. ממשלת מפלגת הלייבור האוסטרלית בראשותו של אנדרו פישר שלטה אז בהחלטיות. כמושל הכללי הליברלי ביותר שהתמנה עד אז, הוא מצא שפה משותפת עם שרי הממשלה וצניעותו ונדיבותו, בשילוב עם ההון של חותנו, גרמו לו להיות אהוד במיוחד בציבור האוסטרלי. באוקטובר 1912 הוא פונה מבית הממשלה בסידני על ידי ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, ג'יימס מקגאוון. ב-12 במרץ 1913 הונחה אבן הפינה לעיר הבירה הלאומית המתוכננת וליידי דנמן הכריזה באופן רשמי את שמה, קנברה. ב-12 במרץ 2013, כיבדו בן-אחיינו, ברון דנמן השישי, ואשתו בנוכחותם את חגיגות מאה השנים לקריאת השם לעיר.
אך דנמן נוכח שהשפעתו הפוליטית פחותה מזו של כל המושלים הכלליים שקדמו לו. אוסטרליה, כמו שאר הדומיניונים, השיגה עצמאות פוליטית וראש הממשלה שלה תיקשר ישירות עם עמיתו הבריטי, ובכך השאירה את המזכיר הקולוניאלי ואת המושל הכללי מחוץ לתמונה. מינויו של הנציב העליון (High Commissioner) האוסטרלי בלונדון (תפקיד המקביל לשגריר), הותיר את המושל הכללי ללא ההיבט הדיפלומטי של תפקידו.
במאי 1913 הובסה ממשלת הלייבור באופן פתאומי בבחירות הכלליות על ידי המפלגה הליברלית האוסטרלית בראשותו של ג'וזף קוק, אך המפלגה עדיין שמרה על רוב בסנאט והייתה נחושה לגרום לתסכול לממשלתו של קוק על כל צעד ושעל. בראשית 1914 היה ברור שמשבר חוקתי מתפתח. בריאותו של דנמן הייתה לקויה בשל האלרגיה שלו לפריחת עצי השיטה הנפוצים באוסטרליה ואשתו הייתה אומללה עקב המרחק ממשפחתה וממולדתה. הוא חש שאין לו את הכוח להתמודד עם המצב הפוליטי ובמאי 1914 הוא התפטר מתפקידו.
שנותיו האחרונות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד דנמן על רגימנט הפרשים בין השנים 1914 – 1915. הוא המשיך להיות נאמן לאסקווית' ולליברלים. הוא חי חיים שקטים בעיר הובה שבמחוז סאסקס שבדרום אנגליה עד למותו בשנת 1954, 22 ימים לאחר מות אשתו. את תואר הברון שלו ירש בנו.
מורשתו.
על שמו נקרא קרחון דנמן שבאנטארקטיקה.
ישכר בר בארון
ישכר דב מרדושיץ
מוזיאון הרמן שטרוק
האנטסוויל
האנטסוויל (באנגלית: Huntsville) היא בירת מחוז מדיסון במדינת אלבמה בארצות הברית. העיר שוכנת מצפון לנהר טנסי בחלקה הצפוני של אלבמה. בעיר מתגוררים 180,105 תושבים (נכון ל-2010) ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-415,000 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה.
האזור היה מיושב על ידי שבטי אינדיאנים מאות שנים לפי בואם של האירופאים לאזור.
ב-1805 ו-1806 ממשלת ארצות הברית חתמה על הסכמים עם השבטים המקומיים שהעבירו את השטחים לידי הממשל. כעבור זמן מה לירוי פופ רכש את האדמות והחליט להקים עליהן עיר שתיקרא טוויקנהאם, על שם העיירה טוויקנהאם בבריטניה שהייתה עיר מגוריו של קרוב משפחתו הרחוק של פופ אלכסנדר פופ. עם זאת, באותן שנים שרר הלך רוח אנטי-בריטי והוחלט לשנות את שם העיירה להאנטסוויל (מילולית: "עיירתו של האנט") על שמו של ג'ון האנט, מקומי שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. העיירה נוסדה באופן רשמי כמה שנים מאוחר יותר, ב-1811.
האנטסוויל החלה לגדול במהירות בשנים שלאחר מכן לתעשיית כותנה מתפתחת. בעלי מטעים רבים מג'ורג'יה, וירג'יניה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית עברו לאזור והתיישבו בו.
ב-1819 התכנסו נציגים מרחבי אלבמה בהאנטסוויל כדי לכתוב את חוקת אלבמה. כעבור זמן קצר האנטסוויל הוכרזה כבירת אלבמה, אך התואר הועבר כעבור זמן קצר לקהבה (Cahaba) וממנה כעבור כמה שנים לטסקלוסה. בהמשך התואר עבר לבירה הנוכחית מונטגומרי.
האנטסוויל התנגדה לפרישה של אלבמה מהאיחוד במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית, אך בפועל אנשים רבים מהעיירה הצטרפו לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-11 באפריל 1862 חיילי צבא האיחוד החלו לצור על האנטסוויל במטרה לפגוע בתנועת הרכבות של הקונפדרציה שעברו בעיירה. הם אמנם נסוגו כעבור כמה חודשים, אך הם חזרו וכבשו את האנטסוויל ב-1863. בהמשך המלחמה האנטסוויל הפכה לבסיס של צבא האיחוד ולכן היא לא הוחרבה כמו מרבית הכפרים באזור.
לאחר המלחמה האנטסוויל הפכה למרכז ייצור טקסטיל מכותנה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעשייה בהאנטסוויל הידרדרה עקב השפל הגדול.
עד מלחמת העולם השנייה האנטסוויל נותרה עיירה קטנה יחסית. המצב השתנה כשב-1941 הוקמו בקרבת העיר שלושה מפעלים לייצור תחמושת לנשק כימי, בהם רדסטון ארסנל, שהעסיקו כ-20,000 איש. לאחר המלחמה המפעלים נסגרו, אך רדסטון ארסנל הפך למרכז מחקר ופיתוח רקטות ומערכות קשורות והוא החליף את פורט בליס בטקסס. בין היתר פותח במתקן טיל הרדסטון.
לאחר מכן רדסטון ארסנל הפך למתקן בעל תפקיד מרכזי בתוכנית החלל האמריקאית. ב-1960 נפתח בו מרכז טיסות החלל מרשל, המרכז הגדול ביותר של נאס"א.
האנטסוויל, שכלכלתה הפכה בשנים אלו לתלויה מאוד ברדסטון ארסנל, כמעט קרסה מבחינה כלכלית בעקבות סגירת תוכנית אפולו בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת הכלכלה התאוששה הודות לעלייתן של מעבורות החלל והקמת תחנת החלל הבינלאומית בעשורים שלאחר מכן.
כלכלה.
גם כיום כלכלת האנטסוויל מתבססת על פיתוח טכנולוגיות צבאיות וחלליות ברדסטון ארסנל ובמתקנים שבתוכו כמו מרכז טיסות החלל מרשל. בהאנטסוויל נמצאים גם בסיסים של חברות טכנולוגיה מסחריות רבות כמו אינטרגרף.
גאוגרפיה.
האנטסוויל משתרעת בעמק נהר הטנסי ועל פני מספר גבעות ורמות. העיר בנויה על אדמת קרסט של אבן גיר.
אקלים.
האנטסוויל נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי גשום עם קיצים חמים ולחים וחורפים מתונים. מרבית המשקעים יורדים בחורף ובאביב, וממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,379 מילימטרים.
חינוך.
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל והאוניברסיטה החקלאית והמכנית של אלבמה.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי האנטסוויל, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מערבית למרכז העיר.
הנטסוויל
גרעין פואסון
גרעין פואסון הדו-ממדי מוגדר על ידי formula_1, כאשר formula_2. זוהי העתקה חשובה באנליזה מרוכבת ובתורת הפונקציות ההרמוניות, העומדת בבסיס נוסחת פאוסון, בעזרתה מוכיחים טענות שימושיות רבות באנליזה הרמונית, כמו למשל את השקילות שבין פונקציה הרמונית לפונקציה המקיימת את תכונת הערך הממוצע.
הפונקציה נקראת על שמו של סימאון דני פואסון. בעזרת גרעין פואסון ניתן לפתור את משוואת לפלס הדו-ממדית על עיגול היחידה עם תנאי דיריכלה. לגרעין פואסון יש גם שימושים בפיזיקה, כמו בתורת הבקרה ובאלקטרוסטטיקה.
גרעין פואסון במישור.
בעיגול היחידה.
גרעין פואסון הדו-ממדי על עיגול היחידה formula_3 נתון על ידי מספר הגדרות שקולות:
formula_4
הקונבולוציה formula_5 היא פתרון למשוואת לפלס בחצי המישור העליון.
חלונות שבורים
תורת החלונות השבורים
מרכז סרס
מרכז סרס (בצרפתית: Centre d'Etudes et de Recherches Scientifiques, ובראשי תיבות: CERS; בתרגום לעברית: "המרכז למחקרים מדעיים". מכונה גם SSRC) הוא ארגון ממשלתי סורי שמטרתו המוצהרת היא קידום, הכוונה ותיאום של פעילויות מדעיות במדינה.
המרכז אחראי על מחקר ופיתוח בתחום הכלכלי, החברתי ובתעשייה. בין היתר אחראי על מחשוב וציוד הטכנולוגי באוניברסיטאות בסוריה ובמשרדי הממשלה. מגזין ג'יינס וכן סוכנויות המודיעין ברחבי העולם מעריכים כי הארגון אחראי גם על מחקר פיתוח וייצור טילי קרקע-קרקע, נשק כימי, ביולוגי וגרעיני. כולל פיתוח ויצור טיל ה-"M-600".
היסטוריה.
הקמה.
הארגון הוקם בשנת 1971 בראשות עבדאללה וטיק שהיד, פיזיקאי גרעיני שכיהן בשנת 1967 כשר להשכלה גבוהה בסוריה. לכאורה היה מדובר בגוף אזרחי אך מטרתו הייתה פיתוח נשק, וכתוצאה מכך בשנת 1973 הפך הארגון לאחראי על פיתוח ושיפור מערכות אמל"ח עבור צבא סוריה.
בשנת 1983, בהכוונת הארגון, הוקם המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה - HIAST. זאת במטרה להכשיר מהנדסים בתחום המדעים עבורו.
מאז הקמתו של הארגון אחד הפרויקטים המרכזיים שלו היה פיתוח וייצור נשק כימי. בתקשורת פורסם כי לארגון מפעלים העוסקים בפיתוח וייצור סארין, VX וגז חרדל בערים דמשק, חמה, חומס, חלב ולטקיה. בנוסף עוסק הארגון גם בפיתוח נשק ביולוגי, בפרט נשק המבוסס על הרעלן ריצין. כלל המתקנים הם לכאורה מתקנים אזרחיים. להערכת סוכנויות מודיעין מערביות, הידע לפיתוח וייצור נשק כימי הועבר לארגון ממקורות רוסיים.
בשנת 1996 חשף ה-CIA כי המרכז קיבל רכיבים מהרפובליקה העממית של סין עבור ייצור טילים. בשנת 2005 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הטיל סנקציה על הארגון ובשנת 2007 גם על שלוש חברות בת: HIAST, "מכון האלקטרוניקה" ו"המעבדה הלאומית לתקנים וכיול (NSCL)".
בשנת 2010 טען ניצן נוריאל, שכיהן באותה תקופה כראש המטה ללוחמה בטרור, כי סרס העביר נשק לארגוני טרור חמאס ולחזבאללה.
ב-24 באפריל 2017 הטיל משרד האוצר האמריקני סנקציות נגד 271 מעובדי המרכז הסורי למחקרים מדעיים בעקבות התקיפה הכימית בח'אן שייחון. "עובדים אלה מומחים בכימיה ופועלים לטובת תוכנית הנשק הכימי של אסד משנת 2012 לפחות".
מלחמת האזרחים בסוריה.
באוגוסט 2013, על פי דו"חות מודיעין אמריקאים, הכין הארגון נשק כימי להתקפה נגד אזרחי סוריה במסגרת מלחמת האזרחים שהרג ופגע עשרות אזרחים.
על פי המודיעין הצרפתי, היחידה האחראית לייצור החומרים הכימים נקראת "ענף 450". אלו אחראים למלא את ראשי הקרב בחומר וכן לאבטח את האתרים בהם מאוחסנים החומרים הרעילים.