בשנת תק"ל התמנה לרב בקוסובה הרב אפרים מרדכי הלוי אפשטיין, נכדו של בעל הפרדס הרב אריה לייב הלוי אפשטיין. לאחר מותו של הרב אפרים מרדכי התמנה תחתיו חתנו הרב יהודה מאיר בשנת תקס"ח. בתקופה מאוחרת יותר, בשנת 1858 התמנה לרב העיירה הרב שאול קצנלבוגן. הרב קצנלבוגן עזב את העיירה בשנת 1882 בעלותו על כס הרבנות בקוברין, ואת מקומו ירש חתנו הרב שמריהו יוסף קרליץ (אביו של החזון איש). במקביל נתמנה לרב בעיירה הרב מנחם מנדל שרשבסקי, חתנו של הרב שמואל סלונימסקי שהיה רב בעיירה. הרב שרשבסקי כיהן כרב במשך 43 שנה עד לעלייתו לארץ ישראל ב-1927. לאחר עלייתו של הרב שרשבסקי לירושלים ב-תרפ"ז כיהן תחתיו כרב בעיירה חתנו, הרב מאיר לייקין, ולאחר פטירת הרב קרליץ ב-1916 כיהן כרב בעיירה חתנו, הרב אבא סוויאטיצקי, ולאחריו בנו, הרב יצחק קרליץ. שלושתם נספו בשואה.
בשואה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-1 ביולי 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. 12 מחברי היודנרט שמונה בעיירה הוצאו להורג בפומבי זמן לא רב לאחר מינויים. עם הבאת יהודים מהסביבה לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-2,250 איש, ומאות מהם הועסקו בעבודות כפייה, תוך הוצאה להורג של יהודים שהפרו כללים שונים. בין הנרצחים היה הרב יצחק קרליץ, שסירב לצאת מן העיירה בשבת מחמת איסור תחומין.
באמצע יוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בשלושה גטאות שהוקמו בה. ב-24 ביולי 1942 רצחו הגרמנים את המאושפזים בבית החולים היהודי בעיירה, ולמחרת רצחו בבורות ירי כ-1,200 מיהודי הגטאות. כ-200 יהודים שהתגלו במקומות מסתור נרצחו כעבור זמן מה.
ב-2 באוגוסט 1942 השתלטו על העיירה פרטיזנים סובייטיים, וכמה עשרות יהודים הצטרפו אליהם. עם שובם של הגרמנים למקום, רצחו את כל היהודים שנותרו בו. מקהילת קוסובה שרדו את השואה 26 יהודים.
קוסוב-פולסקי
מרכז הקונגרסים (חיפה)
אבא סוויאטיצקי
הרב אַבָּא סְוִיָאטִיצְקִי (תרמ"ז, 1887 - ג' באלול תש"א, אוגוסט 1941) היה רבן של רוז'נקה, קוסובה וטיקטין, גיסו של החזון איש.
קורותיו.
נולד בהרלובי שבמחוז לידא לרב המקומי, גרשון סוויאטיצקי, מתלמידי רבי ישראל מסלנט. למד תורה אצל אביו. בצעירותו עזב את עירו ושהה בלידא, לאחר מכן בגרודנה, ומשם עבר לסוקולקה. רבה של סוקולקה, יצחק הלוי שוסטר, עמד על מעלותיו והציע אותו כשידוך להניה-חיה קרליץ, בת ידידו, הרב שמריהו יוסף קרליץ, שהיה אז רבה של קוסובה הסמוכה.
אביו, הרב גרשון סוויאטיצקי, עזב את רבנותו בהרלובי לטובת הרבנות ברוז'נקה, ולאחר פטירתו התמנה אבא כממלא מקומו ברבנות רוז'נקה. לאחר פטירת חותנו, הרב שמריהו יוסף קרליץ, בשנת תרע"ו (1916), נבחר הרב סוויאטיצקי למלא את מקומו, והוא עבר לכהן כרבה של קוסובה. נחשב בין הבולטים שברבני ליטא, ובכרוז המחאה של רבני ליטא על הפגיעה ברב חיים עוזר גרודזנסקי בפרשת הרבנות בווילנה, שמו מתנוסס בראש רשימת החותמים.
בשנת תרצ"ז (1937), לאחר שרבה של טיקטין, הרב אברהם קלמנוביץ', היגר לארצות הברית, התמנה הרב סוויאטיצקי תחתיו לרבה של טיקטין. הוא כיהן ברבנות במשך ארבע שנים. בשנת תש"א הוצא להורג יחד עם בני קהילתו ביער לופוחובה הסמוך לעיר, והם נקברו שם בקבר אחים.
בנו היחיד, הרב חיים סוויאטיצקי, שרד והיגר לארצות הברית, שם כיהן כר"מ בישיבת תפארת ירושלים שבראשה עמד הרב משה פיינשטיין. בנו הוא יזם הנדל"ן האמריקאי גארי ברנט.
אבא סויאטיצ'קי
קוסוב פולסקי
שמואל אליהו קהאן
הרב שמואל אליהו הלוי קהאן (כ"א בשבט תרמ"ט, 23 בינואר 1889 - תש"א, 1941) היה רבן של קרוגלה, סטארדרוג ואורלה שבבלארוס. גיסו של החזון איש.
קורותיו.
נולד בדוקור לראשה-גולדה ולשלום קהאן, חסיד חב"ד. בהיותו בן שתים עשרה נסע למינסק, שם למד בישיבתו של הרב חיים שלמה גולובנציץ. כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת שקלוב אצל הרב פסח פרוסקין, ומשם עבר לישיבת סלובודקה. בשנת תר"ע, בהיותו בחור בן עשרים ואחת, פרסם מחידושי תורתו בקובץ התורני "יגדיל תורה", שיצא בסלוצק בעריכתו של הרב איסר זלמן מלצר והרב משה בנימין טומשוב (מבי"ט). הרב מלצר גם הסמיכו לרבנות והעניק לו היתר הוראה.
במשך תקופה שהה בכווידאן שליד וילנה ולמד בחברותא עם החזון איש. החזון איש שידך לו את אחותו בדאנה, ונישואיהם התקיימו בשנת תרע"ד בקוסובה, בה כיהן ברבנות חותנו הרב שמריהו יוסף קרליץ.
לאחר נישואיו כיהן כרבה של קרוגלה. בשנת תרע"ז עבר לכהן כרב העיירה סטארדרוד שליד סלוצק, וכעבור שנה התמנה לכהן כרבה של הקהילה החסידית של אורצ'ה הסמוכה. כשנפטר עמיתו הרב של קהילת המתנגדים, החליטו בני העיר למנות את הרב קהאן לרב יחיד של כל קהילות העיר. הוא כיהן ברבנות למעלה מעשרים שנה, עד להרצחו במלחמת העולם השנייה.
מרכז הקונגרסים הבינלאומי
נחום מאיר קרליץ
הרב נחום מאיר קרליץ (במקור: ציבולניק; תרמ"ט, 1889 - ו' בטבת תשי"ט, דצמבר 1958) היה רב חרדי-ליטאי. כיהן כרב העיירה מיישאגולה שבמחוז וילנה, ולימים ראש כולל חזון איש ורב בית הכנסת הליגמן - מראשוני בתי הכנסת בבני ברק. גיסו של החזון איש.
תולדותיו.
נולד בהורודוק שבמחוז מינסק, בלארוס, לרב יהושע תנחום ציבולניק, מאברכי "כולל פרושים" בקובנה. אמו הייתה אחותם של הרבנים שניאור פייבוש גולוב, אב"ד דרבנה, והרב חיים שלמה גולובנציץ, ששימש ראש ישיבה במינסק וכיהן ברבנות מוהילב ובסוף ימיו בירושלים.
בהיותו תינוק בן כמה חודשים נפטר אביו, ואמו מסרה אותו לאחיה הרב שלמה גולובנציץ כדי שיגדלו בביתו ויחנכו בדרך התורה. בהיותו בבית משפחת גולובנציץ במינסק נקלע לעיר נער יתום בשם אהרון קוטלר, והשניים התיידדו וקבעו לימוד בחברותא במשך תקופה. בשנת תרס"ה (1905) נסעו השניים ללמוד בישיבת סלובודקה. כעבור זמן עבר נחום מאיר ציבולניק ללמוד בישיבת וולוז'ין אצל הרב רפאל שפירא, ומשם נסע ללמוד בתלמוד תורה בקלם. לאחר כשנתיים וחצי שב לישיבת סלובודקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה עבר עם תלמידי הישיבה לעיר קרמנצ'וג. עם תום המלחמה עבר ללמוד בישיבת ראדין אצל החפץ חיים.
נישא לבתיה קרליץ, כמה שנים לאחר פטירת אביה הרב שמריהו יוסף קרליץ. לאחר נישואיו החליף את שם משפחתו מציבולניק לקרליץ, כשם משפחת חותנו, כדי לקבל נתינות פולנית. במשך תקופה נסע מביתו לישיבת מיר. כעבור זמן התמנה לרבה של מיישָגולה שבמחוז וילנה.
בשנת תרצ"ה (1935), שנתיים אחרי עליית גיסו החזון איש, עלה הרב נחום מאיר קרליץ עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בסמוך לגיסו בבני ברק. יחד עם גיסו הרב שמואל גריינימן ייסד את "מרכז חינוך לתורה", שאיגד עשרות מוסדות תורניים ודתיים ביישוב החדש.
בשנות ה-50 התמנה כרב בית הכנסת הליגמן שבמרכז בני ברק. לאחר פטירת החזון איש התמנה לעמוד בראשות כולל חזון איש שבשכונת זיכרון מאיר.
נפטר בשנת תשי"ט, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת, בסמוך לקבר גיסו החזון איש.
המזרקה של יעקב אגם
מירוץ שליחים
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין (מגרמנית: Großherzogtum Mecklenburg-Schwerin) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה לחופי הים הבלטי, כיום חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. בירתה של הדוכסות הייתה העיר שוורין, כיום גם עיר הבירה של מקלנבורג-מערב פומרניה.
היסטוריה.
מקלנבורג-שוורין נוסדה כדוכסות כאשר התפצלו שני בניו היורשים של נסיך מקלנבורג היינריך השני. יוהאן קיבל את החלק המערבי; דוכסות מקלנבורג-שטארגארד ואחיו, אלברכט השני קיבל את החלק המזרחי הגדול יותר. בשנת 1358 איחד אלברט את העיר שוורין לתוך הדוכסות והפך אותה לבירת דוכסות מקלנבורג-שוורין.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.
לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש פרידריך פרנץ מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג.
בקונגרס וינה קיבל פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול. פרידריך פרנץ היה מהשליטים הגרמניים הריאקציונריים, ולא הסכים לשום רפורמה פוליטית במדינה.
בשנת 1819 ביטל פרידריך פרנץ את הצמיתות בדוכסות.
בשנת 1837 מת פרידריך פרנץ הראשון, ובמקומו עלה לשלטון נכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1842 מת פאול פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פרידריך פרנץ השני לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1883 מת פרידריך פרנץ השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1897 מת פרידריך פרנץ השלישי, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ב-22 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי שהיה בן דודו.