במיתולוגיה הוולשית יש גם סיפור ממלכה ששקעה בים, קאנטרר גווילוד , המזכיר את סיפור אטלנטיס. איים, ערים וארצות אגדיות ששוקעים בים נפוצים בפולקלור הקלטי, למשל ממלכת ליונס , שלפי המחזור הארתוריאני שכנה בחוף קורנוול, והעיר איס לחופי ברטאן. הם שימשו השראה לסיפור נומנור בעולם הארץ התיכונה של הסופר הבריטי ג'ון רונלד רעואל טולקין.
במיתולוגיה האנגלו-סקסונית.
תרבויות רבות שאימצו או הושפעו ממיתוס המבול המקראי דרך הנצרות או דרך האסלאם, ניסו לפרש אותו וליישב אותו עם סיפורי המיתולוגיה והפולקלור המקוריים שלהן. בייחוד, רבות מהן ניסו לשלב את תולדותיהן ברשימה הגנאלוגית המקראית.
כך עשו גם העמים האנגלו-סקסונים באנגליה לאחר שקיבלו עליהם את הנצרות במאה השביעית לספירה. תפקיד חשוב בתהליך זה מילאו המסיונר יליד דבון בוניפציוס הקדוש והנזיר הנורת'מברי בדה ונרביליס. הסיפור התבסס על מלך מיתי מרשימת המלכים הלומברדית בשם סיפה או סקיף, אשר לפי האגדה הופיע בינקותו בסירה (באנגלית עתיקה: skiff) שנסחפה מן הים. במיתוס הגרמאני המוקדם, סיפה בדרך כלל נחשב לצאצא של אודין. ואולם הכרוניקה האנגלו-סקסונית מספרת סיפור חלופי כי סיפה נולד על תיבת נח. גרסאות שונות של הכרוניקה מציגות את סיפה מצד אחד כבן או צאצא של נח, ומצד שני כאב קדמון של אלפרד הגדול, מלך וסקס שבחצרו נתחברה ככל הנראה הכרוניקה.
ביאוולף, שיר אפי מן היצירות החשובות באנגלית עתיקה, מזכיר כי הענקים נספו במבול, סיפור אשר קרוב לוודאי מושפע גם מן המיתולוגיה הגרמאנית וגם מן הסיפור המקראי.
במיתולוגיות אמריקה הפרה-קולומביאנית.
במיתוסים של עמים ילידים ביבשת אמריקה ניתן לפעמים למצוא מוטיבים המזכירים מאוד את מיתוס המבול המקראי, ובמספר מקרים תיבה, שילוח יונה ואף את השם "נוח". ואולם דמיון כזה הוא בדרך-כלל תוצאה ברורה של השפעת התרבות האירופאית והדת הנוצרית של "האדם הלבן". זאת מכיוון שמרבית הסיפורים האלו תועדו בפירוט רק לאחר השתלטות האימפריאליזם האירופי על אמריקה, שהייתה מלווה במסיונריות והתנצרות. למשל, במיתוס המבול של בני עם הפופולוקה במקסיקו מסופר כי האל שהוריד את המבול והושיע את הגיבור הוא חסוקריסטו, ישו הנוצרי בספרדית. סיפור מבול אחר באמריקה המרכזית נוקב בשמו של מיכאל הקדוש כאל, וסיפור שלישי מספר כי המבול הורד כעונש על רצח הבל בידי קין. אפילו מחקר אתנוגרפי זהיר ומפורט כיום מתקשה מאוד להתחקות אחר המיתולוגיה הפרה-קולומביאנית המקורית. רק פיענוח ארכאולוגי של כתובות ויצירות אמנות שנעשו בתקופה הפרה-קולומביאנית נקי בביטחון מהשפעות אירופיות, אך הוא מוגבל לעמים ותרבויות שהיו להם כתב ואמנות דתית מפותחת, כמו המאיה, האצטקים והאינקה.
באמריקה הצפונית.
מיתוסי מבול באמריקה הצפונית מתאפיינים בשימוש רב מאוד בארכיטיפ צולל האדמה. למשל, באחד המיתוסים של בני אנישינאבה , הגיבור התעלולן נאנאבוזו הוריד מבול על האדמה בכדי להטביע את אויבו, מנהיג רוחות המים. נאנאבוזו הציל את עצמו כשטיפס לצמרת עץ אורן גבוה. כדי ליצור אדמה לעמוד עליה, הוא ביקש מן הטבלן, ולאחריו מן הלוטרה, ולאחריה מן האונדטרה, לצלול לתוך המים ולהביא לו מעט אדמה. שלושתם טבעו ומתו בניסיון זה, אבל גופתה של האונדטרה צפה על פני המים, ובכפותיה היה מעט חול, ממנו הצמיח נאנאבוזו אי קטן שהפך ליבשת חדשה.
נאנאבוזו, בשמות מקומיים שונים, הוא גיבור תרבות במיתולוגיות של מרבית העמים האינדיאנים של אמריקה הצפונית מזרחית. במיתולוגיה של עמי הלנאפי, הוא נקרא נאפוש. כאשר האל הבורא הוריד מבול כדי להשמיד את הארץ שהפכה לזירת מאבק בין אלים רעים, הציל נאפוש מספר בני אדם וחיות על ידי הסתרתם בתוך חולצתו בעת שטיפס לצמרת עץ ארז גבוה. מענפי הארז הוא בנה רפסודה שעליה צפו הוא ושאר הניצולים. כאשר שכך הגשם, החליט נאפוש להשתמש בכוחות שניתנו לו על ידי הבורא כדי ליצור ארץ חדשה. גם בסיפור זה הוא שלח מספר חיות לצלול לתוך המים, והאונדטרה הייתה זו שהצליחה לחזור עם קומץ עפר בכפותיה. את קומץ העפר הניח נאפוש על שיריונו של הצב, וזה גדל ליבשה חדשה. אף שסיפור המבול קרוב לוודאי מושפע מסיפור המבול היהודי-נוצרי, דמות נאנאבוזו/נאפוש וסיפור צלילת החיות לתוך המים להביא קומץ אדמה הם בסבירות גבוהה סיפור אינדיאני מקורי.
אצל שבטי הסו מסופר כי האנשים הראשונים הותקפו על ידי מפלצת מים ששלחה מבול להרוג אותם. רק נערה יפה אחת ניצלה על ידי עיט, שנשא אותה בכנפיו לביתו בצמרת עץ גבוה בראש גבעה. הנערה הייתה לאשתו של העיט, וילדה לו בן ובת תאומים, האבות המייסדים של הסו. אנשי הסו כינו את עצמם "אנשי עיט".
באמריקה המרכזית.
במחקר אתנולוגי של סיפורי מבול אצל עמי אינדיאנים בתרבויות מסו-אמריקה, נמצא שרובם לא הזכירו כלל סיבות למבול. רק במיעוטם מסופר שהאל הוריד אותו בעקבות "חטאים" כלליים שאינם מפורטים, וייתכן שזו השפעת הנצרות. בכמה סיפורים וביניהם בפופול ווך, האפוס החשוב ביותר במיתולוגיה של המאיה, נאמר שהיה זה משום שבני האדם שכחו את האל הבורא, ובאחרים נאמר שמבול הורד "משום שהעולם היה ישן מאוד".
תפיסה זו לפיה העולם הוא עתיק מאוד וקיים במחזורים של בריאה והשמדה היא קרוב לוודאי פרה-קולומביאנית מקורית. האלים הבוראים במיתולוגיות המרכז אמריקניות תכופות מחריבים את העולם כולו ובוראים חדש. מספרם של מחזורי הבריאה מחדש משתנה במיתולוגיות שונות, ומוזכרות צורות שונות של חורבן: מבול, חיות טרף, סופות או גשם של אש. בסיפורים מסוימים נאמר שאוכלוסיית העולמות שהוחרבו הייתה שונה מזו של בני האדם הנוכחיים, למשל שהם היו ענקים או גמדים, והם הושמדו לחלוטין.
במקצת סיפורי המבול באמריקה המרכזית מוזכרים ניצולים, במספר ובהרכב משתנה, אשר צפים על מי המבול בתוך גזע עץ חלול, או מטפסים על עצים או פסגות גבוהות. לעיתים הם עושים זאת על דעת עצמם, ולעיתים זה בעצת האלים, אבל לאחר סיום המבול הם ממרים את מצוות האלים. באופן טיפוסי, בכמה מן הסיפורים האלו הניצולים מדליקים אש על אף שהאלים אסרו זאת. תכופות האלים מענישים ניצולים אלו בהפיכתם לחיות, כגון כלבים, קופים או דגים. מוטיב החוזר במספר סיפורי מבול באמריקה המרכזית כונה על ידי אתנולוגים "עקרת הבית הנעלמה", בו ניצל מן המבול רק גבר אחד, או לעיתים מספר גברים. כאשר הניצול שב בערב למחנה שהקים, הוא מגלה עקבות אורחת מסתורית שהדליקה אש, הכינה ארוחה ועשתה מלאכות בית שונות. הניצול אורב לעקרת הבית המסתורית, ומגלה כי זוהי כלבה או קופה. בכמה גרסאות הם מושמדים בידי האלים כעונש על הדלקת האש, ובאחרות הם נישאים וצאצאיהם מאכלסים את העולם. מוטיב זה מזכיר כמה מיתוסי מבול מזרח-אסיתיים, אלא ששם נפוץ דווקא הצירוף של כלב זכר ואישה נקבה.
עם הטולטק ייסדו במאה העשירית לספירה את עיר הבירה טולה. התרבות שלהם השפיעה רבות גם על התרבות האצטקית המאוחרת לה. הבורא במיתולוגיה הטולטקית ברא חמישה עולמות בזה אחר זה: עולמות העפר, האש, האוויר, המים והסלע. אנשי העולם הראשון היו מרושעים ונטרפו על ידי אוצלוטים. אנשי העולם השני היו טפשים ונהפכו לקופים. האנשים בעולם השלישי לא היו יראי שמים, ולכן עולמם הושמד באש. העולם הרביעי הוטבע במבול. כל עולם שהושמד, השמש שלו מתה. העולם החמישי הוא העולם הנוכחי. מיתוס דומה מאוד הנקרא כיום חמש השמשות חוזר גם במיתולוגיה האצטקית, ואצל שאר עמי הנאוואטל ילידי מקסיקו. במיתוס האצטקי, מבול השמיד את העולם הרביעי, עולם המים, כאשר פטרוניתו, אלת הפריון והמים צ'לוויטלקו , בכתה במשך 52 שנים רצופות משום שבעלה, האל טלאלוק, התאכזר אליה. צ'לוויטלקו בנתה גשר בין הארץ והשמיים, שחסידיה הורשו לעבור בו, וכל שאר אנשי עולם המים הפכו לדגים.
באמריקה הדרומית.
אצל העמים דוברי השפות האיימריות בהרי האנדים בבוליביה, האל הבורא היה אל השלג קון. במיתוס המבול המסופר אצלם, קון כיסה את העולם בשלג וקרח. אלי הפוריות שלחו את בנם איש הנשר לברוא עם חדש, הילידים החיים כיום ליד אגם טיטיקקה.
המיתולוגיה של האינקה סיפרה כי האל הבורא ויראקוצ'ה ברא בתחילה גזע של ענקים לאכלס את העולם. אבל הענקים היו מרדניים וקשים לשליטה, ולכן השמיד אותם ויראקוצ'ה במבול. לאחר המבול ברא ויראקוצ'ה את בני האדם.
השבטים הקניארים, תושבי אקודור ונתינים של אימפריית האינקה, סיפרו שרק שני ילדים, בנים אחים, הצליחו להסתתר ולהימלט מן המבול. הם הואכלו על ידי שני תוכים, שהפכו לילדות. האחים רדפו אחרי הילדות, אך הצליחו לתפוס רק אחת מהן. ממנה מוצאם של כל השבטים הקניארים.
במיתולוגיה של המפוצ'ה בצ'ילה של היום, מבול נגרם על-ידי המאבק הקוסמולוגי בין "נחש האדמה" לנחש הים . כתוצאה מן המבול נוצר ארכיפלג האיים חואן פרננדס.
היאמנה תושבי ארץ האש סיפרו שמבול הורד על-ידי הירח, משום שבני-האדם ידעו יותר מדי על "מסתרי הנקביות".
במיתולוגיות אפריקה.
חוקרים אירופים סברו זמן רב כי בתרבויות אפריקה שמדרום לסהרה אין מיתוסי מבול, או רק כאלו שמקורם בהשפעות של סיפור המבול המקראי-נוצרי-מוסלמי. סברה זו מופיעה למשל בספרו המפורסם של ג'יימס ג'ורג' פרייזר "גיזת הזהב". אך בעשרות השנים האחרונות מתועדים עוד ועוד סיפורי מבול אפריקאים.
לפי מיתוס הבריאה בדת היורובה, בראשית היו רק השמים ממעל, שנשלטו על ידי חבורת אלים בראשות האל העליון אולורון, והמים מלמטה, שנשלטו על ידי האלה אולוקון לבדה. אובטלה, האל השני במדרג השמים, ברא יבשה ואנשים שימלאו אותה. אולוקון רגזה על שחלק גדול מנחלתה אבד לה, ובהתקף של זעם הורידה מבול ששטף את היבשה והטביע כמעט את כל תושביה. אורונמילה, אל הגורל והחוכמה, ירד מן השמים והחזיר את היבשה.