בשלהי המאה ה-18 התיישבו בזאגרב יהודים אורתודוקסים מאזור בורגנלנד, מדרום הונגריה המודרנית ומדלמטיה. ב-1806 הוקמה רשמית הקהילה וב-1809 מונה אהרן פאלוטה לרב הראשי. בראשית המאה ה-19 הגיע גל הגירה שני לעיר, ובו יהודים נאולוגים בעיקר מאזור מוראביה. ב-1831 נרכש בית תפילה ובו שכנו מגורי הרב ותלמוד תורה. עד מהרה נקלעו שתי הקהילות לסכסוך ביניהם ובשיאו ב-1840 הודח דה פקטו הרב פאלוטה מתפקידו ומוריץ גולדמן מונה תחתיו. גולדמן היה אולטרא-רפורמיסט ופעולותיו הובילו לקרע גלוי ולנתק בין שתי הקהילות.
ב-1853 התמנה יעקב אפשטיין לראש הקהל בזאגרב. אפשטיין ואחיו יוליוס וז'יגה שהיו אישי ציבור בולטים בזאגרב ונודעו בהקמתה והפעלתה "האגודה למען האנושיות" (בקרואטית: Društva čovječnosti), אשר פעלה לסיוע לנזקקים מכל שכבות האוכלוסייה בעיר ונתמכה על ידי השלטונות האוסטרו-הונגריים, פעלו באופן נמרץ לתמיכת השלטון המקומי בפרויקט הקמת בית כנסת לקהילה. ב-1854 פנה יעקב אפשטיין לראשי השלטון המקומי, שיבח והביאו כדוגמה את ראשי השלטון המקומי בווינה על תמיכתם בהקמת בית הכנסת טמפלגאסה. בתקופתו החלה הפעילות לאיחוי הקרע בין האורתודוקסים לנאולוגים למטרה המשותפת של הקמת בית כנסת גדול ומרכזי לקהילה הגדלה. ב-1854 התמנה ד"ר מאברו זק"ש לראש הקהל בזאגרב. זק"ש מבולטי האקדמאים באזור קרואטיה ואיש ציבור מקושר בזאגרב, הוביל לאיחוי הקרע בין הנאולוגים לאורתודוקסים. ב-1858 הגיעו שתי הקהילות להסכמה על נוסחי התפילות, ועל הצורך באיחוד כוחות למען הקמת בית כנסת לקהילה. הקהילה האורתודוקסית פסקה מלפעול עצמאית.
תכנון והקמת המבנה.
ב-1861 מינתה הקהילה ועדה שתהיה אחראית להקמת המבנה. ב-1862 נרכש שטח סמוך לכיכר המרכזית של העיר הנקראת בָּאן יֶלָאצִ'יץ'. ראשי הקהילה ניהלו משא ומתן ארוך עם ראשי השלטון המקומי לקבלת אישורי בנייה. ב-1864 התפרסמו תוכניות בניין עיר חדשות אשר הפחיתו את הקצאת הקרקע המקורית. לבסוף, ב-1865 ניתנו אישורי הבנייה. האדריכל פראניו קליין תכנן את המבנה בקווי המתאר של בית הכנסת טמפלגאסה. בית הכנסת תוכנן בסגנון אדריכלי נאו-מורי. בבית הכנסת היו שתי קומות אשר נבנו כאולמות תווך. באולם התפילה נבנו 422 מושבים ובמבואה אליו נבנו 3 קשתות. הקומה השנייה הייתה טריפוריום שימשה לעזרת נשים ואליה הוביל גרם מדרגות מעוטר ברוזטות.
העבודות החלו ב-1866 וב-27 בספטמבר 1867 נחנך המבנה בטקס חגיגי בהשתתפות ראשי הקהילה והשלטון המקומי. עם תחילת הפעילות במקום החליטו ראשי הקהילה להתקין עוגב בבית הכנסת. הדבר הוביל לקרע מחודש עם המיעוט האורתודוקסי שהדיר רגליו מבית הכנסת, ובניו התפללו בחדרי תפילה שכורים בזאגרב. ב-1880 נפגע מבנה בית הכנסת מרעידת אדמה והוא שוקם במשך כשנה. הגידול המואץ במספר בני הקהילה הוביל לצורך בהגדלת מספר המושבים. תכנון הרחבת המבנה נמסר למשרד הניגסברג ודויטש ויישומו בפועל נדחה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1921 הסתיימו עבודות ההרחבה ומספר המושבים הוגדל ל-708. תוכנית להרחבה נוספת ל-944 מושבים נגנזה.
אירועי מלחמת העולם השנייה.
ב-6 באפריל פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. ב-10 באפריל 1941 נכנסו כוחות גרמניים לזאגרב ועימם עשרות רבות של גולים לאומניים קרואטים ועם הגעתם כוננה המדינה העצמאית של קרואטיה בראשות אנטה פאבליץ'. ב-11 באפריל פוזרה הנהלת הקהילה והוחרמו משרדיה.
איוואן ורנר מונה לראש העיר זאגרב ובאוקטובר 1941 הוציא צו הריסה לבית הכנסת. ב-10 באוקטובר 1941 הוחל בהריסת המבנה ובאפריל 1942 הוא נהרס כליל. כל ההליך צולם למטרות תעמולה אנטישמית. הצילומים הוצגו בתערוכות בכל רחבי מדינת קרואטיה העצמאית כהמחשה לפתרון הסופי של "הבעיה היהודית". האוסטאשים הסריטו את הריסת הבניין וקטע מהסרט נמצא לאחר מלחמת העולם. חזן בית הכנסת ברנרד גרונר בסיוע גורמים מקומיים הצליח להציל 8 ספרי תורה. מספר תשמישי קדושה ומספר מצומצם של עיטורים מהמבנה חולצו מההריסות ומוצגים במוזיאון העיר זאגרב. לאחר המלחמה הלאימו שלטונות יוגוסלביה את הנכס.
ניסיונות להקמה מחדש.
ב-1959 נבנה במקום בניין משרדים, והוא חרב כליל בשריפה שפרצה במקום ב-1980. המקום הוסב למגרש חנייה. החל מהמחצית השנייה של שנות ה-80 ביקשה הקהילה משלטונות יוגוסלביה להקים בית כנסת ומרכז תרבות חדשים באתר ונתקלה בסירוב מוחלט. לאחר עצמאות קרואטיה אישר הממשל המקומי את הפרויקט. ב-31 בדצמבר 1999 לאחר מאבק משפטי הוחזר הנכס לידי הקהילה היהודית. התחולל ויכוח בתוך הקהילה האם להקים בניין מודרני ובתוכו בית כנסת, או להקים מבנה הדומה אדריכלית לבית הכנסת שנהרס במהלך השואה. הפיצול בקהילת זאגרב בין הקהילה הכללית לבית קהילת "בית ישראל" בראשון סלאבקו גולדשטיין ואיבו גולדשטיין עיכב את התכנון הסופי של האתר. ב-2015 הציגה הקהילה תוכנית למבנה החדש המשולבת בתוכנית המתאר המקומית והוחל בהליך אישורה. בית הכנסת עתיד להכיל אולם תפילה בן 200 מושבים, את משרדי רב הקהילה וכן אולם תרבות.
העיר העתיקה בוורשה
העיר העתיקה של ורשה הוא החלק העתיק ביותר של ורשה, בירת פולין. זהו אתר היסטורי ותיירותי מרכזי, שהוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. האזור, ששוכן ברובע המודרני שרודמיישצ'ה, נבנה במאה ה-13, נחרב כולו על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, ושוחזר במלואו, מה שהעניק לו את הגדרתו כאתר מורשת עולמית. המבנים המשוחזרים בנויים ברובם בהתאם לאדריכלות ימי הביניים, ובאתר מונומנטים היסטוריים ותיירותיים שונים, כגון חומות העיר, הברביקן, קתדרלת יוחנן הקדוש, פסל המורד הקטן, ועוד. בנוסף, המקום עשיר במסעדות, בתי קפה וחנויות.
היסטוריה.
העיר העתיקה של ורשה הוקמה במאה ה-13. בתחילה הוקף המקום על ידי חומות עפר, בשנת 1339 בקירוב נבנו חומות העיר מלבנים. העיר החלה להתפתח סביב הטירה המלכותית. כיכר השוק ("Rynek Starego Miasta") נבנתה בשלהי המאה ה-13 או בראשית המאה ה-14, לאורך הכביש הראשי המחבר את הטירה עם העיר החדשה מצפון.
בניין העירייה, שנבנה בשנת 1429, היה עד 1817 המאפיין הבולט ביותר של העיר העתיקה, בטרם הועבר למיקום אחר.
בתחילת המאה העשרים התגורר בעיר העתיקה הסופר ואיש התרבות היהודי פולני אלתר קציזנה, שתיאר ביצירתו באהבה את העיר העתיקה של ורשה והמורשת הפולנית. קזיצנה נרצח במהלך השואה, בגיל 56.
השוק של העיר העתיקה, שיסודותיו במאה ה-13, היה עד המאה ה-18 לבה של העיר. הבתים במקום היו בנו הסגנון הגותי, עד לשריפה הגדולה של 1607, לאחר מכן הם נבנו מחדש בסוף-בסגנון הרנסאנס. עם הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה בשנת 1918, הפכה הטירה המלכותית בשנית למושב השלטון הפולני, והוקמה בה לשכתו של נשיא פולין בשנות ה-30 החל שיפוץ מקיף של העיר העתיקה, דבר שנקטע באיבו בתחילת מלחמת העולם השנייה.
במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין, הופצץ ונפגע רובה של העיר העתיקה על ידי חיל האוויר הגרמני. חלקים של העיר העתיקה נבנו מחדש, אך לאחר מרד ורשה (אוגוסט–אוקטובר 1944) כל מה שנותר על תילו הופצץ באופן שיטתי על ידי הצבא הגרמני וחרב. פסל המורד הקטן עומד כיום במקום בו הייתה חומת העיר העתיקה, שכיום משוחזרת בחלקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נבנתה העיר העתיקה מחדש בקפדנות רבה. נעשה מאמץ להשתמש בלבנים המקוריות שנמצאו בשטח. המקום שוחזר בהתאם לצילומים, ציורים ותיאורים כתובים של העיר העתיקה, ביניהם ביצירת ודוטה של העיר.
אתר מורשת עולמית.
השחזור המדויק של העיר העתיקה של ורשה, וגודל האזור המשוחזר, הביא הכרה בו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
איסור שוחד
איסור שוחד הוא מצוות לא תעשה מהתורה על קבלת שוחד בידי הדיינים.
התורה אוסרת על השופט לקחת שוחד: ; . רש"י, בפירושו לפסוק בספר שמות, מציין שהאיסור חל אף אם השוחד ניתן כדי לשפוט אמת.
בנבואתו הראשונה מאשים ישעיהו הנביא: .
בתלמוד נאמר "אפילו צדיק גמור ולוקח שוחד, אינו נפטר מן העולם בלא טירוף דעת" (). בהמשך מומחשת הזהירות שנקטו חכמים גם מאבק שוחד, שהוא מעשה שיש בו רק דמיון לשוחד. מסופר על האמורא שמואל שעבר על גשר. בא אדם ונתן לו יד, לסייע לו במעבר הגשר. אמר לו שמואל: מה מעשיך פה? אמר לו: דין יש לי בפניך. אמר לו: פסול אני לך לדין.
מאוחר יותר הורחב האיסור על קבלת טובת הנאה מבעל דין גם לאחר שהסתיים המשפט. הרמ"א כתב בעניין זה במאה ה-16: "דיין שדן כבר, ובא הבעל דין ליתן לו מתנה על שהפך בזכותו - אסור לו לקבלו".
אף שבתורה מוצג איסור שוחד כאיסור על המקבל, הרחיבו חז"ל איסור זה גם לנותן, בבחינת "לפני עיוור לא תיתן מכשול".
איסור מתן שוחד וקבלתו מתייחס גם לשופט נכרי, משום שגם בני נח נצטוו על הדינים, ואף להם אסור לקבל שוחד, ומי שמציע להם שוחד, עושה עוולה, וגם גורם להם מכשול.
האיסור לתת שוחד ולקבלו אמור גם ביחס להליכי בחירתם של נבחרי הציבור. בספרות ההלכה, הדבר בא לידי ביטוי מיוחד בעניין בחירת רבנים..
ברלין שונפלד
גנרל חיל...
העיר העתיקה של ורשה
העיר העתיקה (ורשה)
גבעת הקווירינאליס
גבעת הקווירינאלה
הר צ'אטסקווט
הר צ'אטסקווט (באנגלית: Chatsquot Mountain) הוא הר גבוה ברכסי קיטימט, ברכסי החוף של פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,365 מטרים מעל פני הים, ההר מתנשא לגובה של 1,981 מטרים מעל סביבתו (הוא ההר ה-28 בהתנשאותו בקולומביה הבריטית; ה-29 בהתנשאותו בקולומביה הבריטית ובאלברטה יחדיו; ההר ה-42 בהתנשאותו בקנדה, וה-98 בהתנשאותו באמריקה הצפונית).
ההר ממוקם צפונית-מזרחית לאגם קימסקוויט, מזרחית לנהר קיטלופ התחתון, ובקצהו העליון של אגן נהר קימסקוויט.
היסטוריה.
מקור השם.