נטשה מיצ'יץ' (נולדה ב-2 בנובמבר 1965 באוז'יצה), נשיאת האספה הלאומית של סרביה (יו"ר הפרלמנט) בשנים 2001 עד 2004, והנשיאה-בפועל של סרביה מ-2002 עד 2004, כשהמדינה הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ואחר-כך האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.
כניסתה לפוליטיקה.
מיצ'יץ', עורכת דין במקצועה, הפכה לחברת מפלגת "הברית האזרחית של סרביה" (מפלגה סוציאליסטית-ליברלית) בשנת 1996. מפלגתה זו הייתה חלק מ"האופוזיציה הדמוקרטית של סרביה" - ברית נרחבת של מפלגות שהוקמה נגד המפלגה הסוציאליסטית הסרבית ומנהיגהּ סלובודן מילושביץ'.
נשיאת האספה הלאומית של סרביה.
ניצחון "האופוזיציה הדמוקרטית של סרביה" בבחירות בסוף שנת 2000 הפך את מיצ'יץ' לחברת האספה הלאומית של סרביה, ובינואר 2001 הייתה לסגנית נשיא האספה. עם פרישת נשיא האספה ב-6 בדצמבר באותה שנה, הפכה מיצ'יץ' לנשיאת האספה (כלומר יו"ר הפרלמנט).
נשיאה-בפועל של סרביה.
כהונתו של מילאן מילוטינוביץ', נשיא סרביה מאז שנת 1997, עתידה הייתה להסתיים ב-29 בדצמבר 2002, ולפיכך נערכו בסוף 2002 בחירות לנשיאות סרביה. עקב השתתפות מועטה של האזרחים - פחות מ-50% מבעלי זכות הבחירה שנדרשו על פי חוק - נפסלו הן הבחירות בספטמבר-אוקטובר (45.5% בסיבוב השני) והן הבחירות בדצמבר (45.1% בסיבוב הראשון), וכתוצאה מכך הפכה מיצ'יץ' לנשיאה-בפועל של סרביה נוסף על תפקידה כנשיאת האספה הלאומית.
מיצ'יץ' הייתה מחויבת על-פי החוקה לקבוע בחירות חדשות לנשיאוּת תוך 60 יום, אך לא עשתה כן. על כך ספגה ביקורת רבה.
בעקבות ההתנקשות בראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ' ב-12 במרץ 2003, הכריזה מיצ'יץ' על מצב חירום, אותו הסירה במאי באותה השנה.
ב-17 בספטמבר 2003, יותר מחצי שנה לאחר תום התקופה בה הייתה מיצ'יץ' מחויבת לקבוע בחירות חדשות לנשיאות סרביה, הכריזה כי אלה יתקיימו ב-16 בנובמבר באותה שנה.
ב-16 באוקטובר 2003 איבדה הקואליציה את הרוב שלה באספה הלאומית, לראשונה מזה שלוש שנים, והועלתה הצעת אי אמון במיצ'יץ' כנשיאת האספה. הדיון בהצעה זו הסתיים ב-29 באוקטובר, אך ההצבעה עליה נדחתה בשבועיים, ועוד קודם לכן, ב-13 בנובמבר, 3 ימים לפני הבחירות לנשיאות סרביה, פיזרה מיצ'יץ' את האספה הלאומית וקבעה כי הבחירות לאספה יתקיימו ב-28 בדצמבר 2003.
באופוזיציה.
תוצאות הבחירות הפכו את מיצ'יץ' לחברת האופוזיציה. היא הייתה אחת משני חברי "הברית האזרחית של סרביה" שהצליחו להיכנס לאספה הלאומית, לאחר שזו חברה למפלגה הדמוקרטית הסרבית אשר זכתה ב-31 מקומות.
ב-4 בפברואר 2004, עם ניצחונו של בוריס טאדיץ' בבחירות לנשיאות סרביה, סיימה מיצ'יץ' את תפקידה כנשיאה-בפועל של סרביה.
בדצמבר 2004 נבחרה לנשיאת מפלגתה, "הברית האזרחית של סרביה", ובשנת 2007, לאחר שמפלגתה התמזגה עם "המפלגה הליברל-דמוקרטית", הפכה לסגנית הנשיא של מפלגה זו.
חיים אישיים.
מיצ'יץ' נשואה ואם לילד אחד.
לא-מודע קולקטיבי
לא־מודע קולקטיבי (לעיתים תת־מודע קולקטיבי ולפי האקדמיה ללשון: לא־מודע קיבוצי) הוא מונח שטבע הפסיכולוג קרל יונג לציון הרובד הלא־מודע המשותף, כביכול, לכל בני האדם. רעיונותיו של יונג בנושא משלבים יסודות מיסטיים ברורים. בשל כך יש חילוקי דעות, האם יש לראות בהם פסבדו־מדע, תורה מיסטית או רעיון מדעי.
בניגוד לזיגמונד פרויד, שטען כי הלא־מודע כולל רק תכנים וזכרונות שהיו נגישים לאדם והודחקו על ידיו באופן אקטיבי, יונג סבר כי הלא־מודע כולל בנוסף לתפיסה של פרויד, גם תכנים נפשיים שמעולם לא הגיעו לסף התודעה של האדם, והם לאו בהכרח נתפסים כשליליים. הלא-מודע הקולקטיבי של יונג כולל ארכיטיפים, שהם צורות או סמלים הקיימים אצל כל בני האדם בכל התרבויות. ארכיטיפים אלו הם אבני היסוד של הלא־מודע הקולקטיבי. בין הארכיטיפים שסיווג יונג נמצאים האב, האם, הילד, אלוהים, לידה מחדש, מוות, צל, פרסונה ועוד. על פי יונג, ככל שאישיותו של האדם הולכת ומתפתחת, התכנים של הלא־מודע הולכים ומתגלים למודע ומעשירים את חייו של האדם.
מקור הלא־מודע הקולקטיבי.
לדעת יונג, הלא־מודע הקולקטיבי הוא המבנה בעל ההשפעה הרבה ביותר על האישיות, הוא כולל את כל אוצר החוויות שהצטברו במשך דורי דורות של קיום הגזע האנושי, ונשארו כעקבות זיכרון במוח האדם. עקבות זיכרון אלה מהעבר הקדום עוברים בתורשה, והם מושרשים באדם כנטיות מולדות להגיב או להתנהג בצורה מסוימת, בהתאם לתרבות ולמורשת שבהן נולד. יונג סבר שכשם שתכונות גופניות מועברות בתורשה, כך מבנים מסוימים במוח האדם מועברים בתורשה, ומבנים אלו מהווים תנאי מוקדם, להכוונת מחשבות, דימויים ודרכי התמודדות בחוויות החיים. כך ניתן לומר, למשל, שחוויות הקשורות לראית השמש כמקור לחיים וצמיחה יצרו אצל האדם ארכיטיפ של ישות עליונה, וחוויות שהיו קשורות לכוחות טבע עצומים כמו פעילות וולקנית, רעידות אדמה ונחשולי מים יצרו באנושות ארכיטיפ של אנרגיה. יונג הביא כהוכחה לתפיסתו את תכונת האימהות, לפיה נשים מתוכנתות להתנהגות אימהית טיפוסית כלפי ילדיהן כמו הנקה והענקת חום, מבלי שלמדו זאת. דוגמה נוספת שהוא מביא היא הדימויים השוים בכל הדתות הנמצאות, בכל קצוי העולם, לגבי כח מאגי אוניברסלי שהכל סובב עליו.
ארכיטיפים.
הארכיטיפים של יונג דומים ל"צורות" (אידוס) או ה"אוניברסלים" של אפלטון, בהיותם מהות על־אנושית שמקורה אינו בעולם החושים, הקיימת באופן נפרד מהעולם וניתנת לידיעה ישירה באמצעות המחשבה. בשונה מאפלטון, שגרס כי ניתן להתקרב לעולם הצורות רק באמצעות מדיטציה, הגות והתעלות, סבר יונג כי הארכיטיפים מופיעים באופן ספונטני במחשבה בתקופות של משבר, ומהווים דלת שבעדה ניתן לצפות באמת על־אנושית. יונג סבר, למשל, כי המיתולוגיה מבוססת על סיפורים על ארכיטיפים ומהווה מאגר של אמיתות מופלאות הנסתרות עמוק בנשמתו של כל אדם.
פרופ' יצחק לוין מדגיש כי הארכיטיפים אינם תכנים מוגמרים וברורים אלא נטיות כלליות שתקבלנה משמעות ייחודית וקונקרטית בהתאם לאדם, חוויותיו, תרבותו ותפיסת עולמו. כך למשל ארכיטיפ של הישות העליונה יכול להתבטא בתרבות אחת כפולחנו של אל השמש ובתרבות אחרת בתפיסה מונותאיסטית וברעיונות עמוקים ומורכבים. דוגמה נוספת הוא נותן לארכטיפ של אנרגיה שאצל ילד יכול לבוא לידי ביטוי בצורה של משחק בהדלקת אש, אצל מבוגר בזיקוקי די נור ואצל מדען במאמץ לגרום לפיצוץ אטומי.
התעללות
התעללות היא גרימת נזק גופני או נפשי לאדם או לבעל חיים. זהו שימוש לרעה בכוח או בסמכות, תוך ניצול יחסי אינטימיות, אמון, מרות או תלות לשם פגיעה בקורבן. במקרה הקיצוני, מובילה התעללות למותו של קורבן ההתעללות.
סוגי התעללות.
ניתן לחלק את נושא ההתעללות לנושאי משנה לפי שני סוגי מפתחות:
החלוקה לפי "מפתח אופי הפגיעה" מבדילה בין סוגי ההתעללות הבאים:
החלוקה לפי מכנה משותף של הקורבנות מבדילה בין סוגי ההתעללות הבאים:
ההגדרה של שלושת הסעיפים האחרונים כ"התעללות" משתנה בהתאם לתפיסתם של גופים שונים את המעשים. ארגוני זכויות אדם יראו גילויי אלימות של כוחות כיבוש באוכלוסייה כבושה, או של שוטרים בעצירים, כהתעללות, ואילו הצד האחר יראה בהפעלת אלימות פעולה לגיטימית שנועדה למנוע התפרעויות או אכיפת חוק.
דוד ומשה
הרב דוד וּמשה מתואר במסורת יהדות מרוקו כצדיק ומחולל נסים. לפי המסופר היה רב שמוצאו מירושלים, אשר סבב כשד"ר בין הקהילות היהודיות בהרי האטלס ושם נפטר בשנת 1171. מסופר בין היתר שביטל גזרה קשה שהפילה חללים רבים, יהודים ומוסלמים.
קברו בהרי האטלס, על יד הכפרים תמזירת ותמסתינת. בתחילת המאה ה-20 סומן קברו באבן. בסביבות מחצית המאה ה-20 נבנו במקום מצבה, אולם קבר, מקומות הדלקה וחדרי אירוח.
בית רבי דוד ומשה.
בית רבי דוד ומשה הוא שמו של אתר בשכונת כנען בצפת, אשר הוקם ב-1973 לכבוד רבי דוד ומשה. מקים האתר הוא אברהם בן-חיים, באותה עת פועל ייעור בשנות הארבעים המוקדמות לחייו. הוא סיפר כי לאחר מלחמת יום הכיפורים נתגלתה לו בחלום דמותו של רבי דוד ומשה. באחד מן החלומות הודיע לו רבי דוד ומשה כי הוא עוזב את מרוקו ובא לשכון בביתו שבצפת. בעקבות החלום בנה בן-חיים חדר בביתו אשר כונה "החדר של הצדיק". בחדר היה ספסל עם מספר סידורי תפילה ותהילים, ועם השנים גדל המשכן ונוספו לבית חדרים נוספים. עד מהרה החלו לפקוד מתפללים את המקום.
מדי שנה בראש חודש חשוון, נערכת הילולה לזכרו של הצדיק, ומשתתפים בה אלפי בני אדם. בעקבות כך החלה עזיבה של דיירים מן השכונה. המתחם כיום מורכב ממרבית הבתים באזור וכולל חדר תפילה, בית כנסת, מגרש חנייה ומנגלים המשמשים את באי המקום. המקום זוכה לתמיכה מן העירייה, אשר תחילה התנגדה לקיומו.
אליהו נאוי
אליהו נאוי (22 ביוני 1920 - 16 בנובמבר 2012) היה ראש העירייה השלישי של באר שבע מאז קום המדינה (לא כולל מושל צבאי וראש ועדה קרואה). הוא כיהן בתפקיד זה בין השנים 1963 ל-1986, תקופת הכהונה הממושכת ביותר בראשות עיר זו. הוא נודע כמזרחן מומחה להווי הערבי, פרשן רדיו בערבית תחת השם "דאוד אל נאטור" וחוקר תנ"ך וכן היה עורך דין ושופט. פרסם ספר מחקר בתנ"ך ושלושה ספרי סיפורים.
ביוגרפיה.
אליהו נאוי נולד בבצרה שבעיראק, עלה לארץ ישראל בילדותו, בשנת 1926 וגדל בירושלים. למד בבית המדרש "דורש ציון" בעיר עד שנת 1934. בשנים 1935–1938 למד בבית המדרש למורים "מזרחי", בירושלים. בשנים 1940–1943 עבד כפקיד בסוכנות למסחר בחלקי חילוף למכוניות. למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, בשנים 1944–1947, ושימש יו"ר אגודת הסטודנטים. באותה תקופה היה חבר בארגון השומרים ושימש בתפקיד מזכיר הארגון וחבר ההנהלה עד שנת 1948.