לפני עלותו לכס השלטון בארמניה, הוחזק טיגראנס במשך עשר שנים לפחות כבן ערובה בחצרו של המלך הפרתי מיתרידטס השני, לאחר שהאחרון הביס את אביו, טיגראנס הראשון , והפך את ארמניה לממלכה וואסלית של האימפריה הפרתית. לאחר מות טיגראנס הראשון בשנת 95 לפנה"ס, הצליח טיגראנס השני לקנות את חירותו מידי הפרתים, בתמורה להסכמתו להעביר לשליטתם חלק משטח ממלכת אטרופאטינה. לאחר שהפך למלך ארמניה הוא הקדיש מספר שנים לביסוס שליטתו על חלקיה השונים של הממלכה. במקביל כרת טיגראנס ברית עם מיתרידטס השישי מלך פונטוס, והתחתן עם ביתו, קלאופטרה. הוא תמך באחרון במהלך מלחמת מיתרידטס הראשונה (89–85 לפנה"ס), אך נמנע מהתערבות ישירה במלחמה בינו לבין הרומאים.
לאחר מותו של המלך הפרתי מיתרידטס השני בשנת 88 לפנה"ס, נחלשה מאוד האימפריה הפרתית בעקבות מאבקים פנימיים של השלטון ופלישת שבטים ממוצא סקיתי ממזרח. טיגראנס ניצל מצב זה, כדי להשתלט על שטחים נרחבים, שהשתייכו לאימפריה הפרתית, בצפון מסופוטמיה ובצפון-מערב איראן של ימינו (ממלכת מדי), וכוחותיו הגיעו כמעט עד אקבטנה. בשנת 83 לפנה"ס ניצל טיגראנס מאבקי ירושה פנימיים בתוך הממלכה הסלאוקית, כדי להשתלט על השטחים שנותרו בשליטת האימפריה הסלאוקית ממערב לנהר פרת, כולל סוריה ודרום-מזרח טורקיה של ימינו, ותחום שלטונו השתרע כמעט עד העיר עכו בדרום. האימפריה שהקים טיגראנס השתרעה בשיאה מהים התיכון עד לים הכספי. הוא לקח לעצמו את התואר "מלך המלכים", ונאמר עליו ש-4 מלכים וואסליים שירתו אותו בכל עת. טיגראנס גם בנה 4 ערים חדשות, שנשאו את שמו, באתרים שונים בארמניה, ויישב אותם בתושבים שהיגלה אליהן מהשטחים שכבש.
לאחר שכבש את הממלכה הסלאוקית נפוצו שמועות שהוא מתכוון לכבוש גם את ממלכת יהודה. האיום החדש "הפחיד את המלכה ואת העם" וכשצר טיגראנס על עכו, שם התבצרה קלאופטרה סלנה אשת אנטיוכוס העשירי ואם אנטיוכוס השלושה עשר שאותו רצתה להמליך על סוריה, שלחה אליו שלומציון, מלכת יהודה שליחים עם "מתנות רבות ויקרות" לבקש ממנו לכרות ברית ולהימנע ממלחמה. המחווה של מלכת יהודה הצליחה לפייס את טיגראנס, ששמח על הכבוד שניתן לו על ידי כך שהשליחים הגיעו כל הדרך מירושלים ובתגובה, הפיס את דעתם לגבי חששם ממלחמה.
לאחר פרוץ מלחמת מיתרידטס השלישית (63–73 לפנה"ס) נמלט המלך מיתרידטס השישי מפונטוס אל ממלכת ארמניה, ומצא מחסה אצל חותנו, טיגראנס. המצביא הרומי לוקולוס דרש מטיגראנס להסגיר את מיתרידטס לידיו, ולאחר שהאחרון סירב פלש עם צבאו לארמניה בשנת 69 לפנה"ס. הצבא המאוחד של טיגראנס ומיתרידטס הובס על ידי הצבא הרומאי בשלושה קרבות גדולים, ושני המלכים נאלצו להימלט לאזורים ההרריים בצפון ארמניה, כדי למצוא שם מחסה. אולם כל נסיונותיו של לוקולוס ללכוד את טיגראנס ומיתרידטס נכשלו, ותנאי הקרקע ומזג האוויר הקשים, ביחד עם שורת מרידות שפרצו בשורות צבאו בשנים 68–67 לפנה"ס, אילצו את האחרון לסגת זמנית משטח ארמניה דרומה.
בעקבות כישלונו של לוקולוס לסיים בהצלחה את המלחמה כנגד מיתרידטס וטיגראנס, החליף אותו הסנאט הרומאי, ומינה במקומו את המצביא פומפיוס בשנת 67 לפנה"ס. באותה שנה פלשו הפרתים בפיקוד המלך פראטס השלישי לשטח ארמניה, בשיתוף פעולה עם בנו של טיגראנס, שמרד נגדו. אולם ניסיונו של הצבא הפרתי להטיל מצור על בירת ארמניה, ארטאשאט נכשל, והוא נאלץ לשוב על עקבותיו. שנה לאחר מכן, בשנת 66 לפנה"ס פלש הצבא הרומאי, בפיקוד פומפיוס, לממלכת ארמניה. טיגראנס שהיה כבר זקן (בגיל 75) ועייף ממלחמות, נכנע לפומפיוס, ובתמורה הותר לו לשמור על שליטתו בממלכת ארמניה (בגבולותיה הישנים), והוא המשיך לשלוט בארמניה עד למותו בשנת 55 לפנה"ס, כמלך קליינט של רומא. הרומאים השתלטו על השטחים, שנכבשו על ידי טיגראנס ממערב לנהר פרת, והפכו אותם לפרובינקיה רומית.
המגעים הראשונים בין הארמנים ליהודים היו בתקופת שלטונו של טיגראנס הגדול, שהגלה אלפי יהודים לארמניה.
המועצה לצרכנות
לורטה יאנג
לורטה יאנג (באנגלית: Loretta Young; 6 בינואר 1913 - 12 באוגוסט 2000) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ו-3 פרסי אמי.
ביוגרפיה.
יאנג נולדה בעיר סולט לייק סיטי בירת יוטה בשם גרטשן יאנג. בתם של גליידיס וג'ון ארל יאנג.
יאנג עברה לגור בהוליווד לאחר שהורייה נפרדו. כבר כילדה גילתה את יכולת המשחק היוצאת דופן שלה לצד אחיותיה סלי בליין ופולי אן שהיו שחקניות גם הן.
לאחר שחתמה על החוזה המקצועי הראשונה שלה שינתה את שמה הפרטי ל"לורטה".
קריירת משחק.
יאנג החלה את קריירת המשחק שלה בתעשיית הסרטים השקטים בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20. קיבלה הכרה לראשונה בסרטים "תצחק, ליצן, תצחק" של הרברט ברנון ו"האיש מברוקלין". יאנג צברה לעצמה מוניטין עשיר בשנות ה-30 עם תפקידים בדרמות "בית רוטשילד" בתפקיד ג'ולי ממשפחת רוטשילד, "המצעד הלבן" בתור האחות המתמחה ג'ון ארדן ובסרטים "סואץ" בתפקיד הרוזנת יוג'יני דה מונטיג'ו, "הקדושים" של ססיל ב. דה-מיל בתור הנסיכה ברנגריה, "קנטקי" ו"שלך לחלוטין".
ב-1946 שיחקה יאנג במותחן הפסיכולוגי הקלאסי של אורסון וולס "הזר" בהפקת סם שפיגל בתפקיד מרי לונגסטריט אשתו של פושע המלחמה הנאצי פרנץ' קינדלר (וולס). בשנת 1947 זכתה יאנג בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "בת החוואי" בתפקיד קייטי הולסטורם העוזבת את חוות משפחתה כדי ללמוד בבית ספר לאחיות. באותה השנה שיחקה יאנג גם בקומדיה של הנרי קוסטר "אשת הבישוף" בתור ג'וליה אשתו של הבישוף הנרי ברוהאם (דייוויד ניבן). ב-1949 הועמדה יאנג בפעם השנייה לפרס האוסקר בתפקיד ראשי על הופעתה בדרמה "בוא לאורווה" בתור הנזירה מרגרט לצידה של הכוכבת סלסט הולם.
מחוץ לעולם הקולנוע התפרסמה יאנג בשנות ה-50 בתור כוכבת טלוויזיה בסדרת הדרמה "המופע של לורטה יאנג", על הופעותיה בסדרה במשך שמונה עונות זכתה יאנג בשלושה פרסי אמי. בשנת 1987 זכתה יאנג בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה על הופעתה בסרט הטלוויזיה "יונת חג המולד".
חיים אישיים.
יאנג נישאה בתחילת דרכה כשחקנית בהיותה בת 17 לשחקן גרנט ווית'רס והתגרשה ממנו לאחר שנה.
בשנת 1940 נישאה יאנג למפיק טום לואיס, איתו הביאה לעולם שני ילדים המוזיקאי פיטר לואיס והמפיק- תסריטאי כריסטופר לואיס. יאנג ולואיס התגרשו לאחר כ-20 שנות נישואים. בעלה השלישי היה מעצב התחפושות ההוליוודי המצליח ג'ין לואיס איתו התחתנה יאנג בשנת 1993. יאנג התאלמנה מבעלה השלישי בשנת 1997.
ליאנג הייתה בת נוספת, השחקנית ג'ודי לואיס ממערכת יחסים לכאורה שניהלה עם כוכב הקולנוע קלארק גייבל. לאחר מותה של לורטה ושל ביתה ג'ודי, משפחתה של יאנג אישרה שג'ודי היא בתו של קלארק גייבל. המידע לא נחשף לציבור, כל עוד לורטה וג'ודי היו בחיים, כדי לשמור על פרטיותן.
יאנג נפטרה ב-12 באוגוסט 2000 ממחלת סרטן השחלה בסנטה מוניקה כשהיא בת 87, גופתה נשרפה ואפרה הוטמן בקבר אמה גליידיס.
על שמה של יאנג שני כוכבים, קולנוע וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
וסילי מרקורייב
וסילי מרקורייב (ברוסית: Василий Меркурьев; 6 באפריל 1904 – 12 במאי 1978) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס ברית המועצות ובשנת 1960 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין בשנת 1974.
ביוגרפיה.
וסילי מרקורייב נולד בעיר אוסטרוב במחוז פסקוב למשפחת סוחר ממוצא רוסי ואשתו ממוצא גרמני שנולדה בשווייץ. למשפחה היו שישה בנים: לאוניד הבכור נהרג במלחמת העולם הראשונה, אלכסנדר נפטר במהלך מצור לנינגרד, יבגני נמלט מרוסיה עם קרובי משפחה בעקבות מהפכת אוקטובר, פיוטר הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים ולדימיר האחרון נפטר ממחלה בגיל תשע.
וסילי מרקורייב החל לשחק בשנת 1920 בתיאטרון המקומי. בשנת 1926 הוא סיים את בית הספר למשחק בלנינגרד. מרקורייב התקבל להרכב של אחד מתיאטרוני העיר ובשנת 1937 התקבל לתיאטרון אלכסנדרינסקי בו עבד עד סוף חייו. בתיאטרון זה הוא עבד גם כבמאי.
בשנת 1924 מרקורייב שיחק לראשונה בסרט קולנוע. משנות ה-30 ועד לשנות ה-50 הוא שיחק בעשרות סרטים והיה בין השחקנים הפופולריים של המדינה.
בשנת 1934 השחקן הכיר את מריה, הבת הצעירה של וסבולוד מיירהולד ותוך זמן קצר הם התחתנו. בשנת 1939 אחד מאחיו של מרקורייב נעצר במהלך הטיהורים הגדולים. מרקורייב החליט לאמץ את שלושת ילדיו והם גדלו ביחד עם ילדי מרקורייב עצמו.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה המשפחה פונתה לסיביר. בתקופה זו מרקורייב ניהל תיאטרון בעיר נובוסיבירסק. כאשר הם חזרו ללנינגרד מרקורייב המשיך לשחק על במת תיאטרון אלקסנדרינסקי. בשנת 1947 אשתו פוטרה מעבודתה כ"בת אויב העם" ובמשך 12 שנים היה לה אסור לעסוק במקצוע. אומנם הרדיפות לא פגעו במרקורייב, הוא המשיך את הקריירה המוצלחת בתיאטרון ובקולנוע ובתקופה זו אף קיבל מספר פעמים פרס סטלין
בשנת 1954 מרקורייב שיחק אצל הבמאי מיכאל קאלאטוזוב באחד הסרטים המוצלחים שלו "הידידים הנאמנים" לצד בוריס צ'ירקוב.
החל משנת 1934 מרקורייב היה מורה (בשנת 1961 קודם לפרופסור) בבית הספר למשחק בלנינגרד. רוב הזמן הוא הוביל קורס שחקנים ביחד עם אשתו. בין תלמידיו היו מרינה ניולובה ואיגור ולדימירוב.
מרקורייב המשיך לשחק עד לשנת 1974. הוא נפטר בשנת 1978 ונטמן בלנינגרד.
לארי גלברט