בסוף שנות ה-90 נוסדה האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית וחברתית, שהייתה פעילה זמן קצר. האגודה חידשה את פעילותה ב-2012 תחת השם האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית. נכון לפברואר 2021 ישנם באגודה מעל ל-300 חברים, השייכים לרוב המוסדות האקדמיים בארץ ולרוב סוגי המחלקות במדעי החברה, מדעי הרוח, ומשפטים. כשליש מהחברים שייכים למחלקות לכלכלה וכשליש נוסף שייכים למחלקות להיסטוריה. תחומי המחקר של רוב חברי האגודה נוגעים להיסטוריה כלכלית של ארץ ישראל, העם היהודי והעולם הרחב, בכל התקופות. חלק מחברי האגודה עוסקים בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית ובהיסטוריה עסקית - תחומים שבמדינות אחרות זוכים לאגודות נפרדות. נשיא האגודה הוא רון חריס.
שני היסטוריונים כלכליים ישראלים עובדים במחלקות לכלכלה בארצות הברית: יואל מוקיר (נורת'ווסטרן) ואבנר גרייף (סטנפורד). למוקיר יש גם מינוי מיוחד בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת תל אביב.
לבש טרנופולר
לֻבּש טרנופולר (אריה ליב טרנופולר-טל) (14 במאי 1903 - ג' בתמוז תשמ"ט, 6 ביולי 1989) היה מנהיג ציוני, מראשי מפלגת "פועלי ציון שמאל", חלוץ וחבר בגדוד העבודה, פובליציסט וסופר עברי.
תולדותיו.
לבש טרנופולר נולד לאסתר לבית גרינברג ולמרדכי פנוקיבר בכפר בפודוליה, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), במשפחה חסידית. בגיל שנתיים עברה המשפחהצלעיירה הסמוכה, ליטין. ראשית למד בחדר ולאחר מכן המשיך בגימנסיה ממשלתית ובמקביל בחדר "מתוקן".
ב-1917 עבר יחד עם בני משפחתו לעיר המחוז ויניצה, בה סיים את לימודיו בגימנסיה.
בדצמבר 1921 עזב יחד עם קבוצת חלוצים את ברית המועצות במטרה לעלות ארצה, אולם נאלץ לשהות בלבוב (אז בשטח פולין) יחד עם מאות חלוצים מרוסיה ואוקראינה, כיוון שלא היו להם רישיונות עלייה לארץ ישראל.
הוא עלה לארץ ישראל בינואר 1923, בשלהי תקופת העלייה השלישית. הצטרף כחבר לגדוד העבודה. הוא היה בין המתיישבים בתל יוסף, היישוב השני של גדוד העבודה בעמק יזרעאל; פרק זמן היה חבר בחבורת החלוצים "חבורת העמק"; ואחר כך, חבר בפלוגת גדוד העבודה בחיפה. בשנת תרפ"ה 1925, היו חברי גדוד העבודה בנאים של תחנת הכוח החשמלי (על ידי מנוע דיזל) הראשונה של חיפה ביוזמתו ותכנונו של פנחס רוטנברג. טרנופולר וחבריו עבדו באתר הבניה בחציבה, כיפוף פסי ברזל, יציקת בטון, הנחת לבנים ומלט, וטיוח הקירות. ומלבד זאת, סללו כביש "על הכרמל" - בשכונת כרמל מרכזי, ועבדו כסבלים בנמל חיפה.
באותן שנים כתב טרנופולר רשימות על דמויות חברים ומנהיגים במחנה החלוצים; דבריו על הסופר י"ח ברנר ביטאו את הרגשתם של רבים: "עלינו הדור הצעיר, ברנר נתחבב מאֹד. הוא היה כל כך קרוב ומובן לנו וביחד עם זה כל כך חתום וסתום. זכורני, ימי המהפכה הבולשביסטית ברוסיה. ימי הגעגועים הגדולים, תסיסה הנפשית (כך), עֹדף המרץ וכוחות היצירה הנחנקים ללא-טעם ... (נקודות במקור) מרחב ואורים רומזים למרחקים מצד אחד, - וסתירות, חִפושים והתלבטויות מצד שני. בימי התסיסה האלו נתחבב עלינו ברנר, משורר ההתלבטות. בלבנו נשאנו אותו ואִשיוּתו הִבהבה ורמזה מן הארץ לרבים מהנער בגולה. בהתמדה מיוחדת התעמקנו בכתביו, שנכתבו "בדם הלב ובמיץ-העצבים", כלשונו הוא. דרך-חיים אמרנו ליצֹר מתוך התלבטויותיו וספקותיו, כי ימי כִשלון והתלבטות, תהִיָה על פרשת דרכים היו לנו הימים הללו".
יחד עם מניה שוחט ייסד טרנופולר את "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי" - ליגה V, וכיהן בתפקיד המזכיר הכללי שלה. במסגרת תפקידו זה נסע לארצות שונות, בגלוי ובחשאי. כך למשל, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בשנת 1944, עמד בראש משלחת לטהראן, שבין השאר, העבירה לתושבים ציוד רפואי ואחר שנרכש גם מתרומות שנאספו ביישוב היהודי בארץ. מניה שוחט מסרה לחיים ויצמן שעמד בראש ההסתדרות הציונית על המשלחת ועל מידע חשוב שצבר טרנופולר בנסיעה זו. טרנופולר היה ממנהיגי המפלגה: "התנועה לאחדות העבודה" שהתפלגה ממפא"י בשנות הארבעים, ואחר כך, כרבים מחבריה, הצטרף למפלגת מפ"ם והיה אחד ממנהיגיה.
עד שנות השישים התגורר טרנופולר בתל אביב, ואחר עבר לחיפה.
חלקים מארכיונו הפרטי הופקדו בארכיון ביד טבנקין באפעל, ובארכיון מכון לבון בתל אביב.
תומאס מאקווינו
פרא-אינפלואנזה
מדינה יהודית דתית לאומית
מייק ברונר
מייקל לי "מייק" ברונר (באנגלית: Michael Lee "Mike" Bruner; נולד ב-23 ביולי 1956) הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה.
ברונר נולד באומהה, נברסקה. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד תחת הדרכתו של ביל רוס.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה ברונר בשתי מדליות זהב לאחר שגילח את ראשו, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:59.23 דקות, שיפור לשיא הקודם של רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה שנקבע חודש וחצי לפני כן ועמד על 1:59.63 דקות (פיטל שבר את שיאו של מארק ספיץ והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות). הזוכים הנוספים במדליות היו חבריו לנבחרת סטיב גרג (1:59.54 דקות) ואלוף העולם ביל פורסטר (1:59.96 דקות), פיטל סיים במקום רביעי (2:00.02 דקות). מדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ון נייבר וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). כשחיין ראשון הוא שחה את המשחה בתוצאה של 1:52.35 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 1978 זכה ברונר במדליית זהב במשחה של-200 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, לפני גרג (1:59.80 דקות) ופיטל (2:01.22 דקות).
בשיא כושרו ניבחר ברונר לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) בשלושה משחים אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי.
מדינה דתית לאומית
מדינת ישראל כמדינה דתית לאומית
חדוה הרכבי
חדוה הרכבי (נולדה ב-28 בינואר 1941) היא משוררת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
חדוה הרכבי נולדה וגדלה בדגניה ב' לאלן רוטשילד (ילידת גרמניה) ולמישה הרכבי (יליד רוסיה), אחות לאביגיל הרכבי. למדה בבית החינוך המשותף עמק הירדן. אם לבן. גרה כיום בשכונת אבו תור בירושלים.
בשנים 1963–1967 למדה בבית ספר לאמנות בצלאל, ירושלים. את שיריה הראשונים הביאה לפרסום לאה גולדברג בעיתון על המשמר, וכן הכינה להוצאה לאור את ספר שיריה הראשון "כי הוא מלך" (1974). מאז פרסמה עוד שישה קבצים, בהם "ציפור שבפנים עומדת בחוץ" (2009) המאגד את שיריה מארבעת הספרים הראשונים לצד שירים חדשים, "ראנא" (2014) שזיכה אותה בפרס ביאליק לספרות ו"מיגו" (2017) שעליו זכתה בין השאר בפרס לאה גולדברג. "מיגו" הוא כינויו של בנה אלישע, קיצור של המילה "אמיגו" ("חבר" בספרדית).
בשנים 1991–1998 יזמה ואצרה סדרת תערוכות שהוקדשה ליצירותיהם של יוצרים פגועי נפש, אוטיסטים ולוקים בתסמונת דאון. מביניהן יזמה ואצרה את האלבום "האמן החבוי". תערוכה באותו השם ייצגה את מדינת ישראל במסגרת "שנת בריאות הנפש הבינלאומי". התערוכה הוצגה בפלה-דה-ניסיון, בניין האומות המאוחדות, ז'נבה.
אחדים משיריה של הרכבי הולחנו והוקלטו, ובהם מוכרים בעיקר לחניו של נחום היימן לשירים "סוס מעץ", "את כל פניך" ו"אבל בחלומי", שביצעה נורית גלרון, ולשיר "שוב את מסתובבת לך" שביצעה חני ליבנה. אחדים משיריה נבחרו למופעי תיאטרון ומחול, שהמוכר והידוע מביניהם מופע של הרקדנית תימי קידר, שהוצג במוזיאון ישראל – מופע שהוקדש לשירי לאה גולדברג, אהרן אמיר, חדוה הרכבי ומבחר משירי הייקו.
העיר העתיקה של ירושלים
חדווה הרכבי
אלכסנדר רודימצב
אלכסנדר איליץ רודימצב (1905–1977) היה מפקד מצטיין בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה, שהתפרסם במהלך קרב סטלינגרד כמפקד דיוויזיית המשמר ה-13, וזכה פעמיים בעיטור גיבור ברית המועצות.
קריירה צבאית מוקדמת.
רודימצב נולד במחוז אורנבורג ברוסיה בשנת 1905. בשנות ה-20 הוא התגייס לשורות הצבא האדום. בשנים 1936-1937 נשלח רודימצב לספרד כיועץ צבאי בכיר לצבא ספרד הרפובליקנית, במסגרת הסיוע הצבאי שהגישה ברית המועצות לצד הרפובליקני במהלך מלחמת האזרחים בספרד, וזכה בעיטור גיבור ברית המועצות על הצטיינותו במשימה זו.
מלחמת העולם השנייה.
בשלבי הפתיחה של המתקפה הגרמנית על ברית המועצות (מבצע ברברוסה) שימש קולונל רודימצב במפקד חטיבה ולאחר מכן כמפקד הקורפוס המוטס ה-3 באוקראינה המערבית. בספטמבר 1941 הצליח חלק מהקורפוס שבפיקודו להיחלץ מהכיתור הגרמני של הכוחות הסובייטיים באזור קייב, ובראשית נובמבר הוקמה דיוויזיית הרובאים ה-87 משרידי הקורפוס תחת פיקודו של רודימצב. בינואר 1942 קיבלה היחידה את עיטור הדגל האדום על הצטיינותה בקרבות ושמה שונה לדיוויזיית המשמר ה-13. במאי 1942 השתתפה הדיוויזיה במתקפה הסובייטית הכושלת באזור חרקוב (קרב חרקוב השני). במהלך המתקפה היא הצליחה להדוף התקפות נגד גרמניות עזות, אך ספגה אבדות כבדות מאוד והוצאה מקו החזית לצורך ארגון מחדש. על הצטיינותו בלחימה באזור חרקוב הועלה רודימצב לדרגת מיור גנרל.