פפה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רומא, אך לא זכה לשחק בקבוצה הבוגרת. לאחר שעבר בלקו ובטראמו, בקיץ , חתם בפלרמו. פפה היה שותף ב-19 משחקים והבקיע שער אחד ועלה עם המועדון לראשונה בתולדותיו לסרייה א'. ביולי הושאל לפיאצ'נצה על מנת לצבור דקות משחק. ביוני פפה חזר לפלרמו.
בינואר חתם פפה באודינזה, כעבור חצי שנה הושאל לקליארי. ב-18 בנובמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א' נגד פלרמו. ב-22 ביוני 2007 חזר לאודינזה.
ב-9 ביוני 2010, הושאל ליובנטוס תמורת 2.6 מיליון אירו עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו לאחר חודש תמורת 7.5 מיליון אירו. ב-1 ביולי 2010 יובנטוס מימשה את האופציעה. בעונתו הראשונה במועדון הוא הבקיע 5 שערים ב-30 משחקים. בעונת זכה פפה עם המועדון באליפות ראשונה לאחר 7 שנים. בסיום עונת שוחרר מהקבוצה.
ב-11 באוגוסט 2015 חתם בקייבו ורונה.
קריירה בינלאומית.
פפה נכלל בסגל נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. ב-11 באוקטובר 2008, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בוגרת בתיקו 0-0 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. פפה נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע הקונפדרציות 2009 ומונדיאל 2010.
הומופלסיה
הומופלסיה (באנגלית: Homoplasy) מוגדרת כאבולוציה עצמאית של מאפיין או מצב מאפיין דומים אצל שני מינים או יותר, כלומר כאלו שלא נרכשו מאביהם הקדמון המשותף. במילים אחרות, בתופעה זו מינים שאינם בהכרח בעלי קשר קרוב מפגינים פתרון דומה לבעיה משותפת. לכן, מאפיין הומופלסי (באנגלית: homoplasious) שונה ממאפיין הומולוגי: זה האחרון משותף לשני מינים או יותר, אך כזה שכן נרכש מהאב הקדמון המשותף שלהם, ובשל כך מוצאו ייחודי ולא הופיע מספר פעמיים בהיסטוריה.
כל תכונה של אורגניזם נחשבת כמאפיין (באנגלית: character), ואילו גרסאותיו הן מצב המאפיין (באנגלית: character state). לדוגמה, קיומן של אצבעות בגפיים האחוריות הן המאפיין, ואילו מספרן או צבען הם מצבי המאפיין. בתוך קבוצת היונקים השיער הוא מאפיין הומולוגי מכיוון שהורש מהאב הקדמון של הקבוצה אל כל צאצאיו (על אף שחלקם איבדו אותו עם הזמן). עם זאת, בהשוואה לקבוצת הפטרוזאורים שניחנו בסיבים דמויי שיער (באנגלית: pycnofibres), השיער הומופלסי מכיוון שהתפתח באופן נפרד למטרה דומה אצל שתי הקבוצות השונות (ראו סעיף "שיער" בערך פטרוזאוריה). דוגמה נוספת משתי קבוצות אלו הן הכנפיים: אם אצל העטלפים הן מאפיין הומולוגי מכיוון שהורש מהאב הקדמון של הקבוצה, בהשוואה לפטרוזאורים הן מאפיין הומופלסי מכיוון שהתפתחו באופן נפרד.
דפוסים אבולוציוניים.
תחת ההגדרה הומופלסיה נכללים שלושה דפוסים אבולוציוניים: אבולוציה מתכנסת, אבולוציה מקבילה (parallel evolution) והיפוך אבולוציוני (evolutionary reversal).
אבולוציה מתכנסת.
התפתחותם של מאפיינים דומים באופן שטחי, אצל מינים שאינם בעלי קשר קרוב. במקרה זה המינים היו בעלי "נקודת התחלה" שונה, אך בשל לחצים דומים מהסביבה פיתחו פתרון דומה. לדוגמה, הן לבעלי החוליות והן לסילוניות חסרות החוליות יש עיניים בעלות עדשה ורשתית. אולם, מאפיינים משותפים אלו אינם ירושה מאביהם הקדמון המשותף, אלא התפתחו בנפרד. בשל כך, שתי צורות עיניים אלו נבדלות באופן ניכר.
חקיינות.
אחת מדוגמאות האבולוציה המתכנסת הוא החיקוי: תופעה בה מאפייניו של מין אחד התפתחו במיוחד כדי להידמות לאלו של מין אחר. שניים מסוגי החיקוי הנפוצים ביותר הם החיקוי הביטסיאני (Batesian mimicry) והחיקוי המילריאני (Müllerian mimicry). בסוג הראשון, מין לא מסוכן או כזה המתאים לאכילה (החקיין) מחקה מין אחר מסוכן או לא מתאים לאכילה (המודל). בסוג השני, שני מינים או יותר המסוכנים או שאינם מתאימים לאכילה פיתחו דמיון אחד לשני. ביטוי אחד של סוג חיקוי זה הוא "מארג חיקוי" (mimicry ring), בו מספר מינים באזור מסוים דומים אחד לשני.
אבולוציה מקבילה.
דומה לאבולוציה מתכנסת, אך מופיעה אצל מינים קרובים או דומים. מינים אלו ירשו מאביהם הקדמון "נקודת ההתחלה" דומה, כגון מבנה גוף או גן מסוימים, ובשל לחצים סביבתיים דומים "הובלו" בדרכים התפתחותיות דומות אל אותו הפתרון. לדוגמה, אצל קבוצות סרטנאים רבות, חלק מגפי החזה (thoracic legs) – המבנה ההתחלתי אותו ירשו מאביהם הקדמון המשותף – התפתחו לכדי מבני אכילה (Maxillipeds). חלק מהחוקרים אינם רואים בדפוס אבולוציוני זה דבר נפרד מהאבולוציה המתכנסת.
היפוך אבולוציוני.
התפתחותם של מאפיינים מאוחרים (derived state) למצב המזכיר מאפיינים מוקדמים יותר של אביהם הקדמון. לדוגמה, הדינוזאורים התרופודים המודרניים, העופות, התפתחו ממינים תרופודים אחרים שחסרו את יכולת התעופה. עם זאת, קבוצות מיני עופות אחדים (כמו הפינגוויניים) איבדו את יכולת התעופה שלהם, ובכך הפכו דומים לאבותיהם.
הומופלאסיה
ליאוניד ברוצקוס
לאוניד ברוצקוס
מארק בון ג'וניור
מארק בון ג'וניור (באנגלית: Mark Boone Junior; נולד ב-17 במרץ 1955) הוא שחקן אמריקאי שהתפרסם בזכות תפקידו בתור בובי מונסון בסדרה "ילדי האנרכיה" ובזכות תפקידיו בסרטים "ממנטו" ו"באטמן מתחיל"
ביוגרפיה.
בון נולד בשם מארק היידריך בסינסינטי, אוהיו לג'יני ובוב היידריך. בון גדל בשיקגו ולמד ב"אוניברסיטת ורמונט". הוא נסע לניו יורק כדי לפתח קריירת משחק והופיע במופעי סטנד-אפ ביחד עם חברו השחקן סטיב בושמי, בניו יורק גם בחר לאמץ לעצמו את שם הבמה "בון".
בון התגלה לראשונה בסרט הפעולה "מת לחיות 2" בו שיחק בתפקיד שוקלי מקבוצת הטרוריסטים. ב-1995 הופיע בון כשחקן משני במותחן "שבעה חטאים" של דייוויד פינצ'ר ובמערבון של סם ריימי "המהירים והמתים". זכה לחשיפה גדולה בשנת 1996 בסרטו של סטיב בושמי "הפאב של השכונה" בו שיחק בון בתפקיד מייק מלקוחות הפאב הקבועים. בסוף שנות ה-90 השתתף בון בסרט המלחמה של טרנס מאליק "הקו האדום" בתפקיד טוראי כריסטופר פיל ובדרמה הצבאית "בת הגנרל" בתפקיד סמל דלברט אלקינס.
בשנת 2000 שיחק בון בסרט הביכורים המפורסם של כריסטופר נולאן "ממנטו" בתפקיד בארט פקיד המלונית בה שוהה גיבור העלילה לאונרד (גיא פירס). ב-2003 שיחק בון בסרט הפעולה "מהיר ועצבני 2" בתור השוטר המושחת ווית'וורת'.
ב-2005 השתתף בהפקה נוספת של כריסטופר נולאן "באטמן מתחיל" בתפקיד הבלש המושחת ארנולד פלאס. ב-2006 שיחק ב קומדיה העצמאית " ". ב-2007 הופיע בון בסרט הערפדים "30 ימים של לילה" בתפקיד בו באוור מאזרחי העיירה הנמלטים מהערפדים.
בשנת 2008 החל בון לשחק בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה" בתפקיד בובי מונסון מזכיר המועדון ואחראי הכספים, תפקיד אותו מילא בון במשך שבע עונות, עד לסיום הסדרה ב-2014 עוד ב-2008 השתתף גם כן בדרמה העצמאית "נהר קפוא" בתפקיד המבריח המושחת ג'אסקוס ברונו.
בשנת 2016 גילם את דמותו של הכומר וולטהול בדרמה ההיסטורית "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים, של הבמאי נייט פארקר.
סוללת ליתיום
סוללות ליתיום הן סוללות חד פעמיות אשר מורכבות מתרכובות של מתכת ליתיום או מליתיום טהור (Li). סוללות ליתיום נבדלות מהסוללות האחרות באורך חייהן, בממדיהן הקטנים ובאיכותן. כתוצאה מסיבות אלו מחיר סוללות הליתיום גבוה ביחס לסוגי הסוללות האחרות. תאי הליתיום של הסוללה יכולים לספק מתח חשמלי בטווח של 1.5V-3.7V. המונח "סוללות ליתיום" הוא מונח אשר מכליל את כל סוגי סוללות הליתיום אשר בינן הבדלים רבים כגון: גודל, צורה וכן סוגי הקתודות והאנודות אשר נמצאים בסוללה המסוימת. הסוללה צורכת בין 0.15-0.3 קילוגרם ליתיום לקוט"ש (קילוואט לשעה).
היסטוריה.
תהליך המצאת סוללות הליתיום נמשך במשך תקופה ארוכה ועדיין סוללות הליתיום הולכות ומשתכללות מדי שנה. לכן מספר אנשים פיתחו את הסוללה ולא אחד.
הראשון שבנה סוללה חשמלית היה אלסנדרו וולטה (1745 - 1827). הוא בנה את תא וולטה (תא נוזלי). המצאתו של וולטה אפשרה למדענים בימיו לחקור את תכונות החשמל ויכולותיו.
הסוללה החשמלית הראשונה הייתה תא שבתוכו היו ערוכים לסירוגין, בזה אחר זה, לוחות עשויים אבץ ונחושת: לאחר לוח אבץ בא לוח נחושת ואחריו שוב לוח אבץ, וכך הלאה. לוחות אלה הם האלקטרודות (האנודה והקתודה). הן מופרדות זו מזו בשכבות של חומר נקבובי, רווי באלקטרוליט, לרוב תמיסה של חומצה גופרתית מהולה. כל תא כזה ובו לוח אבץ, לוח נחושת וביניהם אלקטרוליט הוא תא חשמלי העומד בפני עצמו, וניתן לחברו לתא הבא אחריו בטור, ליצירת מתח חשמלי גבוה יותר.
לרוע המזל, התברר שלאחר שימוש ממושך בסוללה, מצטברת על האלקטרודות שכבה של גז המבודדת אותן מבחינה חשמלית. עם השנים הסוללה הלכה והשתכללה עד שבשנת 1970 גילה מנלי סטנלי וויטנגהם (Manley Stanley Whittingham), בזמן שעבד בחברת אקסון (Exxon), את הקונספט של אלקטרודות אינטרקלציה, אשר הובילו את חברת אקסון לייצור סוללת ליתיום ראשונה המבוססת על קתודת טיטניום (II) סולפיד ועל אנודת ליתיום-אלומיניום. אינטרקלציה ודה-אינטרקלציה של יוני ליתיום מגרפיט ואינטרקלציה אל תחמוצות קתודיות דווחו גם הן בשנת 1970 על ידי J.O. Besenhard, שהציע את השימוש במערכות אלו כסוללות ליתיום בעלות צפיפויות אנרגיה גבוהות.
כיוון שסוללות ליתיום ראשוניות, בהן האלקטרודה השלילית מורכבת ממתכת ליתיום, סבלו מבעיית בטיחות, חוקרים רבים פנו לפיתוח סוללות בהן שתי האלקטרודות מורכבות מחומרים שמכילים יוני ליתיום בלבד, אך אינם מכילים מתכת ליתיום.