הורביץ חבר ליונה וולך ולמאיר ויזלטיר והשלושה פעלו יחדיו כחבורה יוצרת. ייחודו של הורביץ היה, בין היתר, בכתיבתו העשירה ורבת הדימויים, שהבנתה כרוכה בהיכרות עם עולמו השירי.
הורביץ נפטר ב-26 ביולי 1988, בן 47, בעודו ממתין להשתלת לב בבלגיה. לאחר מותו קובצו שיריו בספר "גורל הגן: כל השירים חלק א'". ביולי 2008, במלאת עשרים שנה למותו, ראה אור כרך מקיף של כל שירתו. ערך את הספר מנחם פרי, שהיה חברו הקרוב של הורביץ והמו"ל של שיריו. יצירות הפרוזה של הורביץ ותרגומים שלו טרם קובצו בספר.
סמוך לאחר פטירתו הלחין שלמה גרוניך שניים משיריו של הורביץ - 'בשעת ההתבהרות' המוקדם (מתוך 'שירים ללואיס'), ו'פתח לי שער' שהתפרסם בספר 'ציפור כלואה', הקיבוץ המאוחד, 1987. שירים נוספים הולחנו על ידי גרוניך, יוני רכטר ואחרים במלאת עשור לפטירתו. במלאת עשרים שנה למותו הלחינו משיריו המוזיקאים ערן צור, שלומי שבן ואחרים.
קישורים חיצוניים.
משיריו:
בריאן קוק
בריאן ג'ושוע קוק (באנגלית: Brian Joshua Cook; נולד ב-4 בדצמבר 1980 בלינקולן, אילינוי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי שהיה פעיל בין השנים 2003–2015. לאורך קריירת המשחק ב-NBA העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק. אביו, נורמן קוק, שיחק עבור בוסטון סלטיקס ודנוור נאגטס בשנות ה-70.
קריירה מקצועית.
ב-NBA.
קוק החל את הקריירה שלו ב"תיכון לינקולן" ולאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת אילינוי. בדראפט ה-NBA 2003 נבחר במקום ה-24 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, במדיה שיחק במשך ארבע שנים, לפני שהועבר באמצע עונת לאורלנדו מג'יק. לאחר שנה בלבד באורלנדו, באמצע עונת , הועבר ליוסטון רוקטס, ממנה שוחרר בפברואר 2010.
ב-2010 הוא חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, ובמרץ 2012 עבר ב בין שלוש קבוצות לוושינגטון ויזארדס.
שלהי הקריירה.
בין השנים 2013–2015 שיחק בקבוצות שונות בפוארטו ריקו, לבנון, אורוגוואי ויפן.
לינדרהוף
טירת לינדרהוף (בגרמנית: Schloß Linderhof) היא טירה בגרמניה, הממוקמת בקרבת אובראמרגאו (Oberammergau) שבדרום-מערב בוואריה. טירה זו היא אחת מתוך שלוש טירות אשר בנייתן החלה על ידי לודוויג השני מלך בוואריה במחצית השנייה של המאה ה-19. בנייתה של הטירה החלה בשנת 1874 והיא הסתיימה בשנת 1878. זוהי הטירה היחידה מבין שלוש הטירות אשר נבנו על ידי לודוויג השני אשר שימשה אותו למגורים לפרק זמן ממושך.
בניית הטירה.
המלך לודוויג השני עלה לשלטון בבוואריה בשנת 1864 עם מותו של אביו מקסימיליאן השני. שלוש שנים מאוחר יותר הוא החל בסדרת מפעלי בניה, שעיקרם בניית טירות מפוארות השואבות את ההשראה לעיצובן מסיפורי העם הגרמניים. לאחר ששיפץ את אגף מגוריו בארמון המשפחה במינכן והניח את היסודות לטירת נוישוונשטיין, החל לודוויג לתכנן את טירתו החדשה בלינדרהוף.
בתחילה תכנן המלך להקים במקום המיועד העתק של ארמון ורסאי בצרפת (תוכנית אשר יצאה לפועל רק מאוחר יותר עם בניית טירת הרנכימזה) או לחלופין לבנות ארמון המושפע מהתקופה הביזנטית. בסופו של דבר הסתפק המלך בארמון צנוע יותר אשר נבנה על בסיס בית הנופש הכפרי שהיה במקום בו אשר נועד לטירה ושהיה שייך לאביו של לודוויג ושימש אותו למסעות ציד בהרי האלפים.
בשלב ראשון שיפץ לודוויג את הבקתה הגדולה ופיאר אותה פאר רב. לאחר מכן החל לבנות אגפים נוספים מחוץ לבקתה, כאשר גם אגפים אלו נראו מבחוץ כבקתות אלפיניות גדולות, עשויות עץ ואבן, אשר לא הסגירו את הפאר עטור הפרטים והעושר עליו הן כיסו. בשלב מאוחר יותר חיבר לודוויג בין האגפים החדשים ויצר מעין מבנה חדש. מבנה זה הוא למעשה הארמון הניצב כיום באתר. משהושלם המבנה החדש, פירק לודוויג את בקתת הציד המקורית של אביו, בנה אותה מחדש במיקום צידי וציפה את המבנה הנותר בקירות אבן וגג נחושת בוהק, מעניק בכך לארמון את מראהו הסופי. גרם המדרגות שבכניסה לבניין הושלם סופית בשנת 1876 והיה למעשה החלק האחרון שנבנה בארמון.
הגנים.
בשנת 1874, עם השלמת קירוי האבן של הארמון והפיכתו מ"בקתה אלפינית" לארמון מלכותי, החל תכנון הגנים המקיפים את הארמון. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של קארל יוזף פון אפנר, האחראי על הגנים בממלכה ונצר לשושלת של גננים אשר הייתה אמונה על עיצוב וטיפוח הגנים בממלכה עוד משנת 1625. כוונתו הראשונית של המלך הייתה ליצור במקום העתק מושלם של גני ורסאי הצרפתיים, וזאת לאור הערצתו העיוורת של המלך את לואי הארבעה עשר, מלך צרפת אשר בנה את הגנים הללו. אולם, העמק הצר בו שוכנת הטירה היה צר מלהכיל את הגן המתוכנן, על אף הצימצומים שערך אפנר בתוכניות המקוריות של הגנים בצרפת.
בשנת 1873 רכש לודוויג אי גדול במרכז אגם כימזה עליו הוא עתיד היה לבנות את טירתו השלישית. שטח זה היה רחב דיו לאלכס את תוכניות הגנים המועתקים ובעקבות כך החל אפנר לתכנן מחדש את הגנים אשר יקיפו את הארמון בלינדרהוף. כחלק מתכנון הגנים הוזזה בקתת הציד המקורית של המלך מקסימיליאן השני כ-300 מטרים לכיוון מערב, וזאת כדי לאפשר לגן להיות בעל מבנה סימטרי.
הגנים המוקפדים אשר מקיפים את הטירה הופכים ככל שמתרחקים ממנה לפארק בו הצמחייה היא פראית כביכול, על אף שתוכננה לפרטי פרטים. בתוך פארק זה מצויות כמה אטרקציות אותן בנה המלך לעצמו אשר נועדו לפאר את הארמון ובעליו. בין האטרקציות בגן ניתן למנות מערה מלאכותית אשר בסופה ישנו אגם, בו היו מבוצעות אריות מתוך אופרות של ריכרד וגנר, להנאת המלך ואורחיו. מערה זו הוארה באמצעות חשמל, דבר שנחשב באותה תקופה למותרות אשר רק מלכים היו מסוגלים לקנות לעצמם. בנוסף למערה בנה לעצמו המלך בנין הנקרא "הבית המרוקאי" אשר מושפע מסגנון הבניה הנפוץ במרוקו ו"קיוסק מורי" אשר נבנה במקור כדוכן של ממלכת פרוסיה לתערוכה הבינלאומית של שנת 1870 בפריז ואשר נקנה על ידי לודוויג ונבנה מחדש בסמוך לטירה. אטרקציה נוספת אותה בנה המלך היא בקתת עץ קטנה הממוקמת בצמרתו של עץ ענק, הנמצא עד היום באתר, ואשר יש הטוענים כי על שמו ("לינד" - בגרמנית עץ התרזה) קרוי האתר כולו.
תקופת הצנע
הצנע
אלן שפרד
אלן ברטלט שפרד הבן (באנגלית: .Alan Bartlett Shepard, Jr; 18 בנובמבר 1923 – 21 ביולי 1998) היה אסטרונאוט אמריקאי והיה האמריקאי הראשון בחלל במשימת מרקורי 3 (בחללית פרידום 7), ב־5 במאי 1961. שפרד שירת בנאס"א בשנים 1959–1974, והיה מפקד משימת הירח אפולו 14, בשנת 1971. לפני קבלתו לנאס"א, היה טייס קרב וטייס ניסוי בחיל הים האמריקני.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
שפרד נולד באיסט דרי, ניו המפשייר לאביו, אלן ברטלט שפרד האב, קולונל בדימוס בצבא האמריקאי ואיש עסקים, ואמו, רנזה אמרסון שפרד. הוא גדל בחווה חקלאית, שם חי חיי עבודה ומשמעת קשים. הוא ביצע עבודות רבות בביתו, ועבד בחלוקת עיתונים כדי לממן קניית אופניים. הוא למד בבית ספר יסודי כפרי קטן, בו למדו בכיתה אחת 25 תלמידי שש שכבות גיל. כתלמיד, התעניין בעיקר במתמטיקה ומדעים. את המשמעת קיבל ממורתו הקשוחה, שתמיד הייתה מצוידת בסרגל מוכן להצלפה על אצבעות התלמידים הסוררים. שפרד העיד שהמשמעת שספג ממנה עזרה לו בהמשך חייו כטייס ואסטרונאוט.
הטיסה הראשונה של שפרד הייתה בדאון מאולתר שהוא ואחיו בנו. הדאון הצליח להתרומם רק קצת יותר ממטר מעל הקרקע, לפני שהתרסק. מאחר שעבד בשדה תעופה מקומי, הוא קיבל גם אפשרות לטוס במטוסים שהמריאו משם, ולאחר מספר טיסות, אחד הטייסים איפשר לו להחזיק בהגאי המטוס בזמן הטיסה. הוא התרשם מאוד מצ'ארלס לינדברג, שטס את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה בהיסטוריה כאשר שפרד היה נער צעיר. בעצת ידיד של אביו, הוא התגייס לצי, במטרה להיות טייס בצי האמריקאי.
השכלה.
בוגר במדעים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, 1944. ב־1957 סיים את לימודיו במכללת המלחמה של הצי שבניופורט, רוד איילנד.
שירות צבאי.
בתום לימודיו הוצב על המשחתת "קוגסוול" (Cogswell), שלחמה בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה עבר קורס טיס שנערך בטקסס ובפלורידה, וסיים את הקורס בשנת 1947. הוא שירת כטייס קרב על נושאות מטוסים שהוצבו בים התיכון.
בשנת 1950 סיים קורס טיסי ניסוי של חיל הים במרילנד. שפרד השתתף בניסויי גובה, תדלוק אווירי, נחיתות על נושאות מטוסים ועוד. בהמשך שירת כטייס ניסוי של מטוסים חדשים, ולאחר מכן הוצב בטייסת הקרב 193 בקליפורניה. כקצין מבצעים בטייסת זו ביצע שתי משימות באוקיינוס השקט על נושאת המטוסים 'אוריסקאני'. לאחר מכן חזר לבית הספר לטייסי ניסוי והשתתף בבדיקה ופיתוח של מספר מטוסים. את סוף שירותו שם עשה כמדריך טייסי ניסוי. בשנת 1957 סיים את לימודיו במכללת המלחמה של הצי, ומונה לקצין כוננות המטוסים של מפקדת הצי האטלנטי. במהלך שירותו כטייס, צבר יותר מ-8,000 שעות טיסה, מתוכן 3,700 שעות במטוסי סילון.
שירות בנאס"א.
שפרד נבחר לשמש כטייס חלל באפריל 1959, במסגרת תוכנית מרקורי, תוכנית החלל הראשונה של ארצות הברית. ב־5 במאי 1961 הוא הפך לאמריקני הראשון בחלל, במסגרת משימת מרקורי-רדסטון 3 על גבי החללית פרידום 7. טכנית, למרות שטיסתו של יורי גגארין קדמה לו, שפרד עונה להגדרה הפורמלית של "האדם הראשון בחלל" של הפדרציה לאווירונאוטיקה שקובעת כי טיסה לחלל צריכה לכלול המראה, כניסה למסלול סביב כדור הארץ, ונחיתה. מאחר שגגארין נטש את ווסטוק 1 בגובה 20,000 רגל באמצעות כיסא מפלט, שפרד הוא פורמלית האדם הראשון בחלל.