המתחם המרכזי משתרע על שטח של 36 דונם על מדרון מתון כשהוא פונה כלפי הר שָׁאושְׁה שמדרום לו, מאחוריו הר ווּז'וּ (Wuru) ולפניו הנהר שָׁאושִׂי (Shaoxi), כששער הכניסה שוכן 65 מטרים מהנהר. אורכו (מצפון לדרום) מעל ל-300 מטרים ורוחבו (ממזרח למערב) 120 מטרים. בשל המדרון עליו בנוי המנזר יש הפרש גובה של 23 מטרים בין השער לחומה בחלקו האחורי של המנזר. לאורך הציר המרכזי של המנזר יש שבעה מבנים: השער, היכל המלך השמימי, היכל שקיאמוני (על שם גאוטמה הבודהה, הידוע גם בשם שקיאמוני) מגדל הכתבים הבודהיסטים, חדר אב המנזר, היכל לִישׂוֵּ'ה והיכל אלף הבודהות. מרבית המבנים מתקופות שושלת צ'ינג ומינג הם בני קומה אחת כשגגותיהם בנויים בסגנונות שונים, אבל כולם בנויים ממזחילה אחת ומחופים ברעפים מזוגגים. כל המבנים, למעט היכל אלף הבודהות הם צנועים יחסית במידותיהם. היכל אלף הבודהות הוא ברוחב של שבעה פתחים, ובו כ-300 ציורי קיר.
משני צדי הציר המרכזי יש מבני עזר הכוללים את מגדל התוף ומגדל הפעמון, היכל לְיוֹדְזוּ, היכל גִ'ינָּאלְווֹ, היכל מנג'וסרי, היכל סמנטבהדרה, היכל בָּאיְיִי והיכל קסיטיגרבהה. בהיכל בָּאיְיִי יש ציורי קיר מההיסטוריה של המנזר, ומההיסטוריה של פיתוח אמנויות הלחימה במנזר.
בנוסף, יש ממערב לציר המרכזי חצר פגודות, וממזרח לו אולם מדיטציה ומגורים לנזירים. בחצר הפגודות שרדו פגודת שקיאמוני, ופגודת מאיטריה, מתקופת שושלת סונג, וכן 174 אסטלות ועצים עתיקים (כולל גינקגו דו-אונתי שגילו מוערך ב-1,500 שנים). לאסטלות יש חשיבות מיוחדת בכך שהן תורמות למחקר ההיסטוריה, התרבות ואומנויות המלחמה של סין בתקופות השונות.
מקדש צ'ודזו.
מקדש צ'ודזו שוכן על גבעה כשני קילומטרים מצפון-מערב למתחם העיקרי, כשפסגת ווּז'וּ מאחוריו. המקדש שוכן 1,800 מטרים ממערת בודהידהרמה בפסגת ווּז'וּ שמצפון לו, ונבנה לזכר בודהידהרמה. אורכה של החצר מצפון לדרום כ-88 מטרים ורוחבה ממזרח למערב כ-39 מטרים ושטחה 3.4 דונם. לאורך הציר המרכזי יש שלושה מבנים: השער, ההיכל הראשי, וביתן אלף הבודהות. משני צדי הציר המרכזי שוכנים ביתן מְייֵנְבִּי וביתן ההורים הקדושים. ההיכל הראשי, נבנה בתקופת שושלת סונג, על פי כללים שפורטו ביִינְגְדְזָאו פָאשְׁה, ספר נודע ללימוד ארכיטקטורה. בולטים במבנה הקישוטים המגולפים בעץ ובאבן. בנוסף יש חמישה מבנים היסטוריים ובחצר יש מעל ל-50 אסטלות מהתקופה שאחרי שושלת סונג, ועץ ברוש מפורסם המתוארך לתקופת שושלת טאנג.
יער הפגודות.
על שטח של כ-20 דונם השוכן על המדרון כ-280 מטרים מערבית למתחם הראשי של המנזר בנויות בצפיפות 241 פגודות עתיקות שקיבלו את השם יער הפגודות. הפגודות נבנו על קבריהם של נזירים בולטים והן מתוארכות לשנים בין 689 ל-1803, תקופה המשתרעת על שבע שושלות ששלטו בסין: טאנג (שש פגודות), חמש השושלות (פגודה אחת), סונג (שתי פגודות), ג'ין (שמונה פגודות), יואן (44 פגודות), מינג (143 פגודות) וצ'ינג (14 פגודות). תאריך ההקמה של 23 פגודות נוספות אינו ידוע.
מרבית הפגודות הן מבני אבן ולבנים הבנויים בין קומה אחת לשבע קומות, וגובהם פחות מ-15 מטרים. על מרביתן חקוקים שנת בנייתן וכתובות והקדשות נוספות, ובנוסף יש כתובות נוספות על 14 אסטלות. לפגודות סגנונות רבים, אבל הן בעיקר מרובות מזחילות ובצורת היכל סיני. צורתן מגוונת, כולל מרובי צלעות, גליליים, בצורת אגרטל, חרוטיים או בנויים כגוש מונוליתי. מספר השלבים או הקומות בפגודות חייב להיות אי-זוגי (מאחד עד שבעה) ומייצג את הישגיו של המורה הבודהיסטי שהפגודה נבנתה לכבודו. התקופה שבה נבנתה הפגודה משפיעה על צורתה (עגולה או ריבועית) ועל מספר צלעותיה (ארבע או שש).
לפגודות יש תרומה חשובה למחקר ההיסטוריה והתרבות של סין משום שהן משקפות את השינויים שחלו בצורה ובסגנון האמנותי של מצבות הקבורה בצורת הפגודות מתקופת טאנג ואילך. באופיין המשתנה הן משקפות את פעולות הגומלין שבין תרבות הזן בודהיזם לתרבויות אחרות. אין אף מקום אחר בסין שבו יש שפע כזה של פגודות, מה שמצדיק את כינויו של יער הפגודות - "מוזיאון של אומנות הפגודות העתיקות".
סניפי המנזר בעולם.
מנזר שאולין התפרסם ברחבי העולם המערבי עקב סדרת הטלוויזיה קונג פו, שבו הגיבור הראשי, אותו גילם דייוויד קאראדין, הוא נזיר שאולין בן לאב אמריקני ואם סינית הפועל במערב הפרוע, וסרטי קונג פו שהופקו בהונג קונג (המכונים "מזרחונים" על משקל המערבונים) שבהם ניתן דגש לאמנויות הלחימה של שאולין או שהוקדשו לאגדת הנזירים הלוחמים של שאולין.
הפופולריות הרבה לה זכה הפכה את המנזר לאתר תיירות מושך שבו מבקרים כ-2 מיליון תיירים בשנה, מתוכם מעל ל-150,000 תיירים זרים. היא גם גרמה להקמת סניפים של מנזר שאולין ברחבי העולם שבהם הושם דגש על אמנויות הלחימה. המרכז של מנזר שאולין באירופה נמצא בברלין עם מנזרים בגרמניה ואוסטריה. מנזרים נוספים נמצאים בארצות הברית, ובישראל מלמדים את אמנויות הלחימה של שאולין.
בראיון שהתפרסם בסין ב-2011 אמר שי יונגשין, אב מנזר שאולין, כי קיימים בעולם כ-40 סניפים שהם בבעלות ישירה של המנזר.
ולטר פון דר פוגלוויידה
ולטר פון דר פוגלוויידה (בגרמנית: Walther von der Vogelweide (מילולית: ולטר משדה הציפורים); סביבות 1170 - סביבות 1230) היה משורר לירי גרמני ("אמן שירה"; Minnesänger) מימי הביניים. יצירתו מתחלקת לשלוש חטיבות, שירה לירית החוגגת את שמחת החיים ויפי האהבה, אותה חיבר בעיקר בראשית ימיו ועליה עיקר תהילתו; שירי מוסר המהללים את העבר ומבקרים את קלקולי הזמן והפוליטיקה ומותחים ביקורת על אישים ספציפיים ושירים המעודדים את עמידתה העצמאית והמאוחדת של אימפריית הגרמנים (האימפריה הרומית הקדושה) כנגד האפיפיור. אחד הנודעים בשיריו הוא "Under der Linden" ("תחת עצי התרזה").
תולדות חייו.
מוצאו ומקור משפחתו אינו ידוע. בצעירותו למד אצל ריינמר הזקן (Reinmar von Hagenau, Reinmar der Alte) ואצל פטרונו הראשון, דוכס בשם פרדריק. הייתה זו תקופה מאושרת; בתקופה זו כתב את שירי האהבה שלו ושירים המתארים את יפי הבריאה, ובהם שני שירי הספד למורו, הנחשבים לפסגת יצירתו.
לאחר מותו של פרדריק החל פון דר פוגלוויידה לנדוד כפייטן נודד בין פטרונים שונים באזור טירול. חלקם לא נהגו בו כיאות והיו אף שלא שילמו לו את שכרו. פון דר פוגלוויידה הגיב על כך בשירים עוקצניים. אף על פי שהיה קתולי אדוק, צידד בפיליפ משוואביה, מלך גרמניה במאבקו בעד אחדות ועצמאות גרמנית ונגד מדינת האפיפיור. פון דר פוגלוויידה אף נכח בהכתרתו של פיליפ למלך גרמניה בעיר מיינץ ב-1198. לאחר הירצחו של פיליפ ב-1208 כתב פון דר פוגלוויידה שירי תמיכה לכבודו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונגד מועמד האפיפיור אוטו הרביעי מבראונשווייג. עם עלייתו של פרידריך לכס הקיסר, הוכר פון דר פוגלוויידה על ידי השלטון וקיבל נחלה בפרנקוניה. ב-1224 לערך עזב את החצר הקיסרית בווינה ועבר לווירצבורג, שם כתב פואמה הקוראת לנסיכים הגרמניים לתמוך במסע הצלב השישי (1228).
איסוף, הדפסה והוצאה לאור.
השירים הודפסו לראשונה בספר "Gedichte" בשנת 1827 בעריכתו של קארל לכמן (Karl Lachmann). ב-1853 הוציא קרל שימרוק (Karl Simrock) מהדורה ובה מול כל שיר מופיע "כתיבה מחדש" שלו בגרמנית מודרנית ("Übertragung"). ב-1872 הוציא פרנץ פייפר (Franz Pfeiffer) מהדורה מוערת בשם "Walther v. d. Vogelweide". ב-1896 הוציא ו. אליסון פיליפס (W. Alison Phillips) בלונדון תרגום של השירים לאנגלית עם הקדמה והערות בספר "Selected poems of Walter van der Vogelweide".
אזכורים בתרבות.
פון דר פוגלוויידה מוזכר בשתי אופרות של ריכרד וגנר, ב"טנהויזר" כאחד המתמודדים בתחרות השירה בוורטבורג וב"אמני השירה מנירנברג" כמודל של הגיבור למשורר לירי.
המשורר הבריטי הנרי וודסוורת' לונגפלו כתב שיר עליו, שכותרתו היא שמו.
לואי זלסקי-זמנהוף
פאול-ורנר הופה
MARS הוא צופן בלוקים סימטרי שפותח ב-1998 בחברת IBM על ידי צוות מפתחים בראשות דון קופרשמידט שהיה מעורב בפיתוח DES כמועמד לתקן ההצפנה המתקדם. MARS הגיע למקום האחרון מבין חמשת המועמדים המובילים (אחרי RC6). הצופן קומפקטי, מתאים ליישום בתוכנה ובחומרה, מנצל את יכולות המעבד המודרני להשגת מהירות, יעילות וביטחון טובים יותר לעומת אלגוריתמים מדור קודם כמו DES או IDEA ונועד להצפנה מסיבית. MARS פועל על בלוקים בגודל 128 סיביות ומפתח הצפנה בטווח גדלים של 128 - 400 סיביות. כיתר המועמדים המובילים שעלו לגמר הוכרז במהלך התחרות שלא התגלו התקפות מעשיות שמסכנות את ביטחונו. IBM התירה את השימוש בו ומימוש שלו ברישיון חופשי במגבלות מסוימות, למרות היותו מוגן בפטנט וזכויות יוצרים.
שיקולי פיתוח.
השיקולים שהנחו את IBM בפיתוח הצופן כדי לעמוד בדרישות התקן החדש הם:
תיאור האלגוריתם.
קלט ופלט הצופן הם ארבע מילים בגודל 32 סיביות formula_3. המפתח מיוצג על ידי 40 מילים formula_4. ו-512 תיבות ההחלפה כשהן מחולקות לשתיים דהיינו 256 הכניסות הראשונות נקראות formula_5 והאחרונות formula_6. כל הפעולות הפנימיות מבוצעות ברמת מילים. את בתי הקלט ממירים למילים לפי סדר בתים קטן (הבית הראשון מכיל את הספרות הפחות משמעותיות של המילה). השלד העיקרי של האלגוריתם מורכב מהפעולות הבאות לפי סדר זה: