המלון בנוי בסגנון ירושלמי מסורתי, בשילוב אדריכלות מודרנית. המבנה מורכב משתי קומות כאשר רק בקומה הראשונה יש חדרים. מעליהם יש גג מרהיב עם נוף עד לשוק מחנה יהודה.
בית משכית
בית משכית הוא בניין ששימש בעבר כבית הקונסול האוסטרי. הוא שוכן ברחוב הרב קוק 10, בירושלים, על יד בית הרב קוק.
היסטוריה.
בשנת 1847 החליטה הקיסרות האוסטרית לחזק את מעמדה בארץ ישראל. על מנת לעשות כן, הקיסרות האוסטרית החליטה לפתוח קונסוליה בתוך העיר העתיקה. הקונסוליה נפתחה לאחר חמש שנים של בנייה ותכנון, בשנת 1872, קרוב לשער שכם.
בשלהי התקופה העות'מאנית החלו הקונסוליות במעבר לבתי קונסוליות חדשים שנבנו עבורם מחוץ לחומות העיר העתיקה. בין השאר, נבנה מבנה חדש גם עבור הקונסוליה האוסטרית, והם בחרו לשכן את עצמם בבית ברחוב הרב קוק. על הקונסוליה שמרו חיילים אוסטרים, שנקראו הקרבניארי. מאוחר יותר, עזבה הקונסוליה האוסטרית את הבית והוא נהפך למלון בשם לבנון. לאחר מלחמת העצמאות השתכנה במקום הפנימייה של ישיבת הרב קוק. לאחר מכן שימש הבית את הקופטים הירושלמים כמנזר. כאשר הקופטים עזבו גם הם את הבית, הוא נשאר נטוש במשך מספר שנים. כמה שנים מאוחר יותר, הבית שימש את מערכת עיתון הג'רוזלם פוסט. גם ימיהם של מערכת העיתון בבית לא האריכו, והם נטשו את המקום אחרי שנים בודדות. ב-1963 שופץ המבנה והיה פתוח לביקורי הציבור.
מאירה גרא, שניהלה את חנות משכית, הייתה זו שהציעה את הרעיון להפוך את בית משכית לחנות של חברת "משכית". היא גייסה למאמץ את רות דיין, והן הפכו את המבנה לחנות ולתצוגה של מוצרי טקסטיל וצורפות. בית משכית שימש בראשותה של רות דיין חנות לעבודות אומנות שהכינה וקנתה.
עיצוב המבנה.
הבית בנוי בסגנון הרנסאנס. החלונות כוללים סורגים מקושטים בידי עיטורי אבן וברזל ודלתות העץ מקושטות בידי גילופים.
Sea Guard
ינו הלטאי
קו בוטובסקאיה
קו בוטובסקאיה (ברוסית: Бутовская линия) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.
הקו מסמל ניסוי בבניית תחבורה מהירה באזורים בהם כריית מנהרה זה יקרה מדי ולא פרקטית. בעבר נוסתה בניית קווי מטרו עיליים. כמו כן, עם בניית קו פיליובסקאיה החורפים הרוסים הקשים והעובדה שתחנות כאלה מבזבזות הרבה מקום יקר ושימושי, הוכיחו שקווים כאלה הם לא פרקטיים. למרות זאת, שכונות חדשות בקצוות העיר במיוחד כאלה שנמצאות מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה עדיין היה בהן צורך לתחבורה מהירה. מכיוון שהפרקטיות של בניית מנהרה לא ידועה, ההנהלה תכננה רכבת עילית מאז סוף שנות ה-80, כאשר לשכת העיצוב של הרכבת התחתית תכננה מספר פרויקטים של קווי מטרו שיגיעו אל מחוץ לכביש הטבעתי, כאשר מחוז יוז'נויה בוטובו היה הראשון.
המונח מטרו קל הושמש לפרויקטים החדשים האלה, מכיוון שהם יהיו מבנים עיליים מתמשכים. בשביל הפרויקטים הללו היה צורך בתכנון קרונות רכבת חדשים, שיהיו עמידים לאקלים החורפי ולפניות חדות. כדי לחסוך עלויות, הקרונות הללו יכולים לשמש גם בקווים רגילים אם יהיה צורך.
קו בוטובסקאיה בעצם מרחיב את קו סרפוכבסקו-טימיריזבסקאיה אל מעבר התחנה הסופית של הקו הזה. הקו באורך של 5.6 קילומטרים נפתח ב-27 בדצמבר 2003.
1.6 קילומטרים מהקו היו תת-קרקעיים, מה שאיפשר מעבר נוח לתחנת בולוואר דמיטריה דונסקובו בקו סרפוכובסקו-טימיריזבסקאיה. כל המשך הקו לאורל הוא עילי, והמסילות עליו נסע היו כפולות, כאמצעי בטיחות לנפילה של הקרונות כמו כן, עוד אמצעי בטיחות שהותקן היה מחסומי קול, שגם עזרו להפחתת הרעש מהרכבות. כיום יש 4 תחנות עיליות והן זהות אחת לשנייה. לכל אחת מהן, חוץ מתחנת אוליצה סטארוקצ'לובסקאיה יש מעלית להנגשת התחנה לנכים. ההעברות של הקו הן: בתחנת סטאורצ'קלובסקאיה עם קו סרכפוכבסקו-טימיריזבסקאיה ובתחנת ביטסבקי פארק עם קו קאלוז'סקה-ריז'סקאיה.
סוגי רכבות.
הקו מתחלק בדפו שלו בדפו ורשאבסקאיה (מס' 8) עם קו סרפוכבסקו-טימיריזבסקאיה. את הקו משרתים קרונות מסוג רוסיץ שעברו שיפוץ מיוחד כדי להתאים אותם עם התנאים של הקו שכללו בין היתר את הימצאות הקו ברובו בחוץ, חשוף לכול מזגי האוויר השונים. 12 מערכי רכבת המורכבים משלושה קרונות כול אחד משרתים את הקו.
התפתחויות אחרונות ותוכניות לעתיד.
אף על פי שהרעיון של מטרו קל היה חדשני, הוא קיבל הרבה ביקורת מקבוצות אוכלוסייה, מה שיכול להשפיע על עתידו.
הבעיות העיקריות שהיו, חוץ מכלכלית, הרי העיצוב במקור היה אמור להיות חסכני בכסף, למרות זאת, הקו הפך ליותר יקר מקווי רכבת תחתית רגילים. אי נוחות של נוסעים התעוררה עקב מרווחי הזמן הגדולים בין רכבות, והקיבולת הנמוכה של נוסעים בקו זה. במיוחד מפני שהמעבר בין התחנות אוליצה סטארוקצ'לובסקאיה ובולוואר דמיטריה דונסקובו, איפה שתחנת המטרו הקל מורכבת משני רציפים נפרדים בשני הצדדים של הקו. כתוצאה, נוסעיה שצריכים להחליף קו, חייבים לחכות זמן ממושך על הרציף ולהתמודד עם עומס גדול ברכבות. נזקים נוספים הם למשל הריסת קו הנוף עם הגשרים שעליהם הקו עובר.
יתרה מזאת, שיפורים יקרים ומביכים היו חייבים להתבצע רק כמה חודשים לאחר הפתיחה. ראשית, היה צורך לבצע שיפורים ברכבות החדשות הפגומות, מכיוון שהן דורשות שיפוצים מיידיים ולא צפויים; בנוסף, למרות מחסומי הקול, היה צורך לבצע עבודות נוספות להפחתת רעש על המסילות עצמן על ידי תיקון המפרקים שלהן.
למרות הביקורת, הנהלת הרכבת ממשיכה לתכנן הרחבות לקו, ההרחבה הראשונה היא בעצם שיפור, שיפור של המעבר בין תחנות אוליצה סטארוצ'קלובסקאיה ואוליצה דמיטריה דונסקובו, אחרי השיפור הזה, מתוכננת הרחבה לכיוון צפון מערב (הרחבה תת-קרקעית) לכיוון התחנה הסופית של קו קלוז'סקו ריז'סקאיה, תחנת נובויסנייבסקאיה, ההרחבה תכלול שתי תחנות חדשות: לסופארקובאיה וביטסבקי פארק, התחנות נפתחו ב-27 בפברואר 2014. מאז כול עבודות ההרחבה של הקו הושהו וכרגע לא נמצאות בתהליכי תכנון ובנייה.
עוד הרחבה שהוצעה היא להרחיב את הקו לכיוון דרום-מזרח, מכיוון ששכונת בוטובו ממשיכה לגדול. התחנות שהוצעו: אוליצה סטארופוטאפובסקאיה, אוליצה אוסטאפייבסקאיה ונובוקוריאנובו כמו כן גם לבנות דפו חדש. ההרחבה הזאת כנראה תהיה מכריעה, מכיוון שהיא תאפשר לקו להיות יותר עצמאי.
הבעיות עם קו בוטובסקאיה השפיעו על התוכניות לבנות עוד קווי מטרו קל כאלה וקו מטרו קל סולנצבסקאיה בוטל. בנייתו תוכננה להתחיל בשנת 2004, והפתיחה שלו הייתה מתוכננת להיות ב-2006, אבל אחרי הסקת מסקנות, הנהלת הרכבת התחתית החליטה כי מעשה יותר פרקטי יהיה להפוך את אותו פרויקט לפרויקט יותר קונבנציונלי, קו קלינינסקו-סולנצבסקאיה. אחרי ביטול קו סולנצבסקאיה, היו הרבה שדאגו שעתידו של קו בוטובסקאיה יהיה חמור הרבה יותר, מכיוון שנערכו דיונים על סגירת הקו והחלפתו בהרחבה תת-קרקעית של קו סרפוכבסקו-טימיריזבסקאיה.
סולומון יוסף חלפון
סולומון יוסף חלפון (ברומנית: Solomon Iosif Halfon, 1846–1913) היה בנקאי ונדבן יהודי רומני, בן העדה הספרדית.
חלפון היה בנו של הבנקאי אברהם חלפון ונכדו של הבנקאי סולומון חלפון. הוא ייסד את הבנק המסחרי הרומני (Banca Comercială Română) וב-1880 זכה באזרחות רומנית. קרול הראשון, מלך רומניה, העניק לו את צלב הקצינים בתואר "קומנדר" ורעייתו התמנתה בפמליה של המלכה.
חלפון תרם סכומי כסף גדולים למוסדות יהודים ולמוסדות רומנים ובין היתר לאקדמיה הרומנית (50,000 לאי מזהב).
ארץ הארזים
קיריאקוס מיטסוטקיס
Thums Up
Thums Up הוא מותג קולה הודי. הוא נוסד בשנת 1977, במטרה להחליף את חברת קוקה קולה שיצאה מהשוק באותה עת. כעבור מספר שנים נרכשה החברה על ידי קוקה קולה כדי להתמודד בצורה טובה יותר מול פפסי.
היסטוריה.
Thums Up נוסדה בשנת 1977, לאחר שהחברה האמריקאית קוקה קולה החליטה לצאת מהשוק, עקב תקנות שחייבו אותה לחשוף את הנוסחה שלה ולמכור 60% מהזכויות שלה לחברה הודית במסגרת התוכנית הממשלתית לחברות בבעלות זרה, מתוך מטרה לחלק את הונן יחד עם שותפים מקומיים. לאחר עזיבת קוקה קולה את הודו, הפכה חברת Thums Up לפופולרית במהירות והגיעה למעמד הקרוב למונופול בשוק הקולה ההודי במהלך שנות ה-80. היא מכרה מוצרים שונים כמו Campa Cola, Double Seven ועוד.
בחברה פיתחו את הנוסחה מאפס במגמה לשמור על המשקה תוסס גם כשהוא לא קר, כך שיוכל להימכר על ידי הספקים. לאחר ניסיונות מאומצים הצליחו ליצור משקה שהיה תוסס וחריף יותר מקוקה קולה.
בשנת 1991 החליטה ממשלת הודו לפתוח מחדש את השוק בפני שחקנים זרים, והראשונה שנכנסה הייתה תאגיד פפסיקו, מה שהביא לתחרות קשה בין שתי החברות על לב הקהל. פפסי בחרה לכלול כוכבי קולנוע הודים כמו ג'והי צ'אולה, בעוד Thums Up החליטה להגדיל את השקעתה בחסויות בקריקט. החברה גם הגדילה את בקבוק ה-300 מיליליטר שלה ומיתגה אותו מחדש בשם "MahaCola".
בשנת 1993 חזרה חברת קוקה-קולה לשוק, צעד שהביא להגברת התחרות. מאוחר יותר באותה שנה, רכשה קוקה-קולה את Parle וכן את Thums Up תמורת 60 מיליון דולר. כשהמותג נמכר לקוקה-קולה, הוא החזיק ב-85% מנתח השוק ההודי.
השקה מחדש.
למרות הנכסיות הכללית החזקה של המותג, הוא הלך ואיבד את הפופולריות שלו בקרב גילאי 12–25, בין היתר בשל פרסום חסר. לאחר שרכשה אותו, קוקה-קולה החליטה לקצץ בייצורו כדי שהצרכנים יעברו לרכוש את מותג הדגל שלה, אך גילתה עד מהרה כי הצרכנים מעדיפים לעבור לפפסי ולא לקוקה קולה. בשל כך הוחלט להשיק את Thums Up כמוצר מתחרה נוסף לפפסי. קוקה-קולה, שהחזיקה באותם ימים בנתח שוק של 60.5%, גילתה כי אם תוציא את Thums Up מהשוק, היא תרד לנתח שוק של 28.7% בלבד, ולכן הוחלט להשיקו כמוצר לצרכנים בני 30–40.