אלכסנדר רופאר
בנק אפ&quot;ק (חיפה)
אדי קארי
מבצע אגרוף
מבצע אגרוף הוא הכינוי שניתן לחלקו של חיל האוויר הישראלי במבצע יואב במאבק לשחרור הנגב במלחמת העצמאות. המבצע התבצע בלילות שבין 14/15 – 21/22 באוקטובר 1948.
מבצע אגרוף יצא לפועל בשל מחסור במפציצים ייעודיים. חיל האוויר החליט לשנות טקטיקה ולהשתמש במטוסים של להק תובלה אווירית כמפציצים. במטוסים הונחו פצצות רבות שהוטלו דרך פתחי ההעמסה של המטוס על ידי חניכי קורס טיס וחיילים נוספים. מטוסי התובלה ביצעו גיחות רבות, מהן חמש גיחות יום ו-25 גיחות לילה, ובסך הכל כ-45 שעות טיסה.
במסגרת המבצע הופצצו הערים עזה, מג'דל, אל עריש, ג'באליה, בית לאהיא, פלוג'ה, עיראק אל-מנשייה, בית ג'וברין וג'אביה.
אלכסי ונציאנוב
יצחק פלר (עיתונאי)
יצחק פלר (נולד ב-4 בדצמבר 1941) הוא עיתונאי ויועץ תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה.
פלר נולד בירושלים, והוא בוגר בתי הספר "תחכמוני", "מעלה" ו"סמינר למורים - מזרחי" בבירה. לאחר שירותו הצבאי שימש, בשנים 1963–1965, כמורה ומחנך ב"מרכז הנוער" בדימונה, ובין השנים 1967-1965 כפרילנס בעיתונות הכתובה (ב"ידיעות אחרונות", ב"מעריב", ב"דבר" וב"חרות"), והתמקד בסיקור דמויות ומוסדות מיוחדים בירושלים. במקביל, סיים קורס כתבים ושדרים במרכז ההדרכה של קול ישראל. השידור ההיסטורי הראשון שלו בוצע ב-1967 ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, כאשר תיאר את פינוי כוחות האו"ם ממחסום ארז שעל גבול רצועת עזה.
מיד לאחר המלחמה התמנה ככתב הראשון של קול ישראל ברצועה. בקיץ 1974 סיקר את ההפיכה הצבאית בקפריסין ואת פלישת הצבא הטורקי לאי. השידורים זיכו את פלר בציון לשבח ממנהל הרדיו, משה חובב. באוגוסט 1978 היה לשליח קול ישראל לוועידת קמפ-דייוויד שהסתיימה בהסכם השלום בין מצרים לישראל. ב-1994 היה הכתב-שדר הישראלי הראשון לדווח מרבת-עמון על ההסכם המתגבש בין אש"ף לבין ישראל ועל ההסכם המתרקם בין ישראל לירדן.
במרוצת למעלה מ-30 שנה שימש פלר ככתב בכיר ועורך-אחראי בחטיבת החדשות של רשות השידור, והיה, בין השאר, כתב לענייני פנים, רווחה, מפלגות ובית הנשיא, כתב לענייני-חוץ וכתב-חוקר. כמו כן שימש כעורך יומני החדשות של רשת ב' ועורך "יומן השבוע". במשך שלוש שנים עבד בטלוויזיה הישראלית (ככתב בדסק החוץ וכתב-חוקר ב"כלבוטק") ובערוץ 2 (כתב ב"רשת חוקרת"). בעת מלחמת יום כיפור נמנה עם הכתבים הצבאיים באוגדת אריק שרון, ובמלחמת שלום הגליל סיקר את המלחמה לצד אוגדת השריון 36 בפיקודו של אביגדור קהלני.
הוא היה אחראי לסדרות רדיו ותחקירים (בהם טלוויזיוניים) - שכללו חשיפות מחדלים ביטחוניים ואחרים, מפגש עם משפחות אסירי ציון מסורבי-עלייה בגוש הקומוניסטי, תחקיר על פגיעה בחופי ישראל בעקבות התוכניות להקמת מרינות, סיקור ועדת שמגר לחקירת רצח רבין, "ישראל 2000" - שידור שבועי ששירטט פרופיל אנושי של החברה הישראלית, והגשת אקטואליה מזווית אישית ברשתות הרדיו הממלכתיות.
עיסוקים בצד הזירה התקשורתית ומחוץ לה.
בין השנים 1977–1981 שימש (במסגרת חופשה ללא תשלום) שליח הסוכנות היהודית באוהיו, ארצות הברית, ובין השנים 1988–1990 שליח עלייה בקייפטאון, דרום אפריקה (גם כן במסגרת חופשה ללא תשלום). בשנים 1983–1985 שימש כמרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה וכמרצה בקורסי שליחים של הסוכנות. ניהל קורס כתבים ועורכי חדשות במרכז ההדרכה של רשות השידור. כיהן כיושב ראש ועד העיתונאים בקול ישראל בשנים 1993-1992.
בין השנים 1996–1999 שימש יועץ תקשורת לשר הקליטה יולי אדלשטיין. במקביל קיים סדנאות תקשורת ליחידים ולגופים.
חיים אישיים.
פלר מתגורר בירושלים, אב לשלושה וסב לחמישה.
התקשורת העוינת
פרובינקיית מצרים
מוזיאון מומוק
המוזיאון לאמנות מודרנית בווינה
כפלשון
בית החולים מזרע
פרנסואה וטל
טכנולוגיית תלת מימד
Do For Love
משה קרישבסקי
משה קרישבסקי (תרכ"ו, 1866 – טבת תרס"ג, ינואר 1903) היה רופא, איש העלייה הראשונה. שימש כרופא אצל איכרי ראשון לציון, בבית החולים רוטשילד בירושלים, ולאחר מכן רופא בתי הסוהר בקהיר.
ביוגרפיה.
נולד בפולטבה לחיים יעקב קרישבסקי. בצעירותו למד רפואה, ובמקביל היה פעיל ציוני. נישא לפאני, בתו של ד"ר איזה, רופא יהודי מגרמניה.
בשנת תרמ"ט (1889) עלה לארץ ישראל יחד עם אחיו הרופא ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי. התגורר בראשון לציון וטיפל באיכרי המושבה. כעבור זמן נסע לברלין להשלמת לימודיו, ולאחר מכן שימש רופא בבית חולים מקומי. בסוף העשור האחרון של המאה ה-19 שב לארץ ישראל כדי לשמש רופא בבית החולים רוטשילד בירושלים.
בשנת תרס"א (1901) הוזמן לקהיר כדי לשמש רופא בתי הסוהר שם. כעבור שנה חלה, ואחיו ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי יצא לקהיר כדי לטפל בו. נפטר בקהיר בשנת 1903.
בעיתון השקפה התפרסם הספדו של איתמר בן-אב"י על ד"ר משה קרישבסקי, ובין השאר כתב:
משפחתו.
אמה של אשתו פאני הייתה אחותו של הררי פשה, מנהל הבנק לחקלאות במצרים.
בנו ראול קרישבסקי (עמי), נישא ליהודית, בת דודתו ציפורה צילה עמיאל. הוא היה סוחר מצליח במצרים ואחר כך בירושלים, ונודע בספרייתו העשירה, שהייתה עמוסה בספרי ארכאולוגיה והיסטוריה. בנו השני אנדרה קרישבסקי היגר לאוסטרליה, ובנו הנרי קרישבסקי היה מנהל בנק בז'נבה.
טל שביט
טל שביט (17 באוגוסט 1955 – 2 במרץ 2011) היה עיתונאי רכב ישראלי. נחשב לאבי העיתונות הדו-גלגלית בישראל.
ביוגרפיה.
טל שביט נולד וגדל בקיבוץ מעברות למיה ולעלי שביט.
בשנת 1973 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים עד לשחרורו בשנת 1983, בגיל 28, בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1977 החל שביט לרכוב על אופנועים. בסוף שנת 1983 החליף שביט את רמי גלבוע ככתב תחום האופנועים במגזין "טורבו". עם סגירת מגזין "טורבו", עבר ב-1986 לכתוב עבור מגזין "אוטו", שם המשיך לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי. בסוף שנת 1987 הקים יחד עם שותפיו רם לנדס, יורם אשהיים ורפי בן שחר את מגזין האופנועים "מוטו" שגליונו הראשון יצא לאור בפברואר 1988. שמו של שביט יצא לפניו כעיתונאי רכב וכעורך קפדן במיוחד, וכן כאושיה בתחום האופנועים והקטנועים בישראל.
שביט שימש כעורכו הראשי של מגזין "מוטו" עד לשנת 1994, אז עבר לתפקיד עורך-אחראי. מחליפו של שביט בתפקידו היה עורך-המשנה דאז, גידי פרדר. פרדר שימש כעורך המגזין עד אמצע שנת 1997, ועם פרישתו חזר שביט לתפקיד עורך המגזין. קורסי הרכיבה ששביט יזם במסגרת מגזין מוטו בשנת 1997 הועברו שנתיים לאחר מכן למסגרת חיצונית בראשותו של פרדר. בשנת 1999 פרש שביט בשנית מתפקיד עורך המגזין, והוחלף על ידי דני שטיינמן. בתחילת שנת 2000, החל שביט לעסוק בעיקר בכתיבה לענף הרכב, תחילה כמגיש בתוכנית הטלוויזיה המוטורית "אוטו בראש" ואחר כך כמקים וכעורך אתר מגזין "אוטו".
בשנת 2002 שביט שפט יחד עם גידי פרדר במירוץ הסופרמוטו הראשון שנערך בישראל, ובמשך שלוש עונות כיהן כשופט ברובם המכריע של המרוצים בתחום.
בשנים 2003–2004 כתב מספר טורים ומבחני אופנועים עבור אתר האינטרנט "פול גז (מגזין)" וכן עבור אתר מגזין "אוטו". בשנים 2004-2006 הגיש בערוץ "5 פלוס" של ערוץ הספורט תוכניות ספורט מוטורי שסיקרו את מרוצי אליפות העולם במוטוקרוס, סופרמוטו וסופרבייק. במרץ 2006, באירוע שנערך בבית ליסין בתל אביב, הוענק לשביט פרס על מפעל חיים מטעם עיריית תל אביב. ב-2007 שימש שביט כיו"ר התאחדות הספורט המוטורי. מתפקיד זה פרש בחודש נובמבר באותה שנה, לאחר שהודיע כי אין ביכולתו להמשיך ולמלאו. עם זאת, הוא המשיך לקחת חלק בוועדות ההיגוי שהקימה המדינה לתקנות חוק הספורט המוטורי.
מסוף 2008, ולמשך כשנה, חזר שביט להשתתף במגזין "מוטו" בכתיבת טור קבוע.
באפריל 2009 החל לשדר יחד עם בועז קורפל פרשנות במהלך השידורים החיים של מרוצי הגראנד פרי העולמי בערוץ 5. בשנת 2010 חזר לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי באופן סדיר בערוץ הרכב של אתר החדשות ynet ובשנת 2011 הקים את אתר האופנועים "דו"גרי" שאותו תפעל באופן עצמאי.
מלבד התחום המוטורי, אהב שביט מאוד להאזין למוזיקה והיה לצפר חובב.
פעילותו הציבורית.
שביט ידוע בזכות הפעילות הציבורית שעשה לטובת בטיחות רוכבי האופנועים והקטנועים בישראל. בין המבחנים הקפדניים שערך לאופנועים ולקטנועים כעורך מגזין "מוטו" וכבעליו, הקפיד שביט לשלב את החשיבות שברכיבה נכונה ובטוחה (לרבות בניית אסטרטגיית רכיבה) וכן את החשיבות שבשימוש בקסדה ובציוד מיגון הולם עבור הרוכב. כמו כן, שביט ערך מספר כתבות עומק שעסקו ברשלנות מצד הרשויות בכל הנוגע לתחזוקת הכבישים ולתשתיות תחבורה שונות, באכיפת מהירות רכיבה מצד המשטרה וכן בלימוד אופן רכיבה נכון ובטוח. בנוסף, הקפיד שביט לערוך ראיונות עם מומחים לתאונות דרכים בהם נתנו המומחים דגשים ועצות לרכיבה בטוחה ונכונה.