משפחתו.
בנו הבכור של יהודה ליב וילנסקי, היה מהנדס הבניין שמואל וילנסקי (מולה). שני ילדיו האחרים הסבו את משפחתם ל"ילן", כראשי התיבות של שמו (יהודה ליב ניסן). בתו, מרים ילן-שטקליס, ילידת 1900, הייתה סופרת ומשוררת עברייה, מחברת ספרי ילדים ושירי ילדים, כלת פרס ישראל הראשונה לספרות ילדים (1956). בנו הצעיר, עמנואל ילן (וילנסקי) (מנולי), יליד 1903, היה אדריכל וארכאולוג חובב, פרופסור בטכניון.
חדשות טובות
חדשות טובות הוא שם אלבומה השלישי של הזמרת מירי מסיקה, אשר יצא לחנויות בפברואר 2010. האלבום הופק על ידי אורי זך (בעלה), יניב דדון ויוני בלוך, בחברת התקליטים התו השמיני.
הסינגלים שיצאו מהאלבום:
לראשונה בקריירה האלבום שלה לא הגיע למעמד אלבום פלטינה והסתפק במעמד של אלבום זהב (20,000 עותקים) ונמכר בכמות עותקים נמוכה מאלבומיה הקודמים אך בכל זאת שיריו הושמעו ברדיו אם כי לא הפכו ללהיטי על. במאי 2010 יצאה מהדורה חדשה של האלבום שכללה רצועות בונוס של פיוטים של יהדות ספרד שביצעה במסגרת הסדרה בכיכובה "מעורב ירושלמי" - הבולט ביניהם הוא "אהובי". במקביל להוצאת האלבום היא יצאה לסיבוב הופעות ארצי שבו נכללו גרסאות ללהיטיה הישנים יותר לצד שירי האלבום החדש.
תומאס אבט
תומאס אבט (בגרמנית: Thomas Abbt; 25 בנובמבר 1738 אולם – 3 בנובמבר 1766 ביקבורג) היה סופר, פילוסוף ומתמטיקאי גרמני, אחד מנציגי תרבות עידן האורות בגרמניה.
רקע משפחתי ושנות לימודיו.
תומאס אבט נולד בעיר אולם במשפחה לותרנית כבנו היחיד של מעצב פאות נכריות.
אבט היה תלמיד מחונן, ורכש את השכלתו התיכונית בעיר הולדתו. סיים את הגימנסיה המקומית עם שתי עבודות סיום תחת הכותרת "Historia vitae magistra" (ההיסטוריה - מורה לחיים) - אחת על שרפה באמצעות מראות והשנייה על "מעלות אחז". בשנת 1756 נסע לפי הזמנת פרופסור בשם באומגרטן ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת האלה, שהייתה מוקד פעילותו של הפילוסוף כריסטיאן וולף. שם התארח בביתו של באומגרטן וכעבור שנה החליט להתמסר ללימודי פילוסופיה ומתמטיקה. באוניברסיטה התעמק אבט במיוחד בכתביהם של טקיטוס וסלוסטיוס, של וולטר, דייוויד יום ושפטסברי.
פרסם תזה על האקסטזה וסיים את התואר של מגיסטר MA בפילוסופיה בשנת 1758.
הקריירה כסופר, הוגה ומורה.
ב-5 במאי 1759 התמנה כבר למרצה וב-30 במרץ 1761 קיבל משרה של פרופסור שלא מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט על האודר והתאזרח עקב כך בממלכת פרוסיה. התעניין בנושאים פילוסופיים של חיי היום יום, כשהושפע על ידי הוגים אנגלים כמו ג'ון לוק.
בהרצאתו המקדימה ב-28 ביולי 1761 הביע את הערצתו למלך המלומד והלוחמני של פרוסיה באותם הימים, פרידריך השני.
על רקע הימשכות מלחמת שבע השנים, התבוסה שנחלה פרוסיה בקרב קונרסדורף (12 באוגוסט 1759), ומותו בקרב של ידידו, המשורר ואיש הצבא אוואלד פון קלייסט (1715-1759), כתב אבט ברוח של סטואיציזם מודרני, את יצירתו הידועה ביותר – על המוות למען המולדת 1761 (Vom Tode für das Vaterland), שבה קישר בין הפטריוטיזם, אהבת המולדת, ובין המחויבות למשטר מונרכי נאור הערב לחופש "אזרחי" ולביטחון המעוגן בחוקים של נתיניו.
כמו כן כתב אבט מסות רבות בנוגע לנושאים היסטוריים, פוליטיים, אסתטיים ופילוסופיים.
באביב של אותה שנה, 1761, שהה אבט במשך חצי שנה בברלין ונפגש עם דמויות מובילות בחיי התרבות והאקדמיה המקומיים, כמו כריסטוף פרידריך ניקולאי, משה מנדלסון, לאונרד אוילר, קארל וילהלם ראמלר, יוהאן וילהלם לודוויג גליים ויוהאן וילהלם מייל.
בתיווכו של ניקולאי הצטרף ל"חוג של ימי ד'" בברלין. גוטהולד אפרים לסינג השפיע רבות על סגנונו ועל השקפתו החינוכית. אחרי שלסינג עזב את עריכת כתב העת המפורסם "ליטראטור-בריפה" (מכתבים ספרותיים), הוזמן אבט לכתוב בו לצידו של ניקולאי ומנדלסון, ותרם לו מאמרים תחת כינוי-העט ".B". בסתיו 1761 אבט מונה לפרופסור למתמטיקה ברינטלן בוסטפאליה (כיום בסקסוניה התחתונה) והתחיל לימודי משפטים בכוונה להשיג משרה בתפקיד ציבורי מחוץ לכותלי האוניברסיטה.
באביב 1763 יצא תומאס אבט לטיול למשך 9 חודשים בהרי האלפים בדרום גרמניה, שווייץ וסבויה בצרפת, והגשים את חלומו לבקר אצל וולטר בביתו בפרנה, לא רחוק מז'נבה. באותה שנה חזר לברלין על מנת להשתתף בתחרות שמומנה על ידי האקדמיה מברלין על כתיבת מסה בנוגע ליישום שיטת ההוכחות המתמטיות במטאפיזיקה. עם מתחריו נמנו משה מנדלסון שזכה בתחרות, ועמנואל קאנט. בעת פעילותו ברינטלן כתב אבט מאמרים רבים, ספרי לימוד קצרים, ותרגומים ואת מסתו בתחום הפילוסופיה של המוסר "על ההצטיינות" (להיות ראוי) (Vom Verdienste) (1765) שבה בחן את גלגולי המושג במהלך המאה ה-18. בתחום זה התרחק אבט מהנאורים הרדיקלים הצרפתיים, כשבעיניו ההצטיינות העושה אדם ראוי היא קשורה לרוחב הידיעה, "חוזק הנשמה" ו"טוב הלב". במקום הראשון בסולם ערכיו עמד, למרות הכל, איש הפעולה והחייל.
מאוכזב מהחיים ב"מגדל השן" האוניברסיטאי ובהשפעת טיוליו בצרפת כתב על תאוריית החיים, ושאף לעסוק בהיסטוריה. כשבשנת 1765 הוצע לו להיות פרופסור באוניברסיטת מרבורג
ובמקביל משרת יועץ בחצר בביקבורג (Bückeburg), של הרוזן וילהלם, (1724-1776) שליט המדינה הקטנה שאומבורג –ליפה הסתפק בתפקיד המנהלי האחרון, כשבנוסף פעל כמפקח על בתי הספר (Patronus scholarum) של הנסיכות. הרוזן התעניין בתוכניותיו של אבט לכתוב את ההיסטוריה של הקיסר מקסימיליאן הראשון ולתרגם לגרמנית את "הקשר של קטילינה" ומכתבים אחרים של סלוסטיוס ואחרים.
כמו כן תרגם לצרפתית את אולם בשנת 1766, דווקא כשהרגיש על סף התגשמות מאווייו כהוגה משפיע, לקה אבט באופן פתאומי בהתקפת טחורים ונפטר בביקבורג, כשהוא בן 27 בלבד.
הרדר, שירש את משרתו כיועץ בחצר בביקבורג, והעריך מאוד את מורשתו, כתב כי אבט "מת מוקדם מדי למען גרמניה ושפתה".
הרוזן וילהלם דאג ללוויה מרשימה וקבר אותו בקפלה הפרטית שלו תוך הקדשת אפיטף.
נחשב לאחד הפילוסופים הפופולריים שדן בסוגיות שהפילוסופים מהאקדמיה נמנעו מלדון בהן תוך זלזול בחשיבותן. משה מנדלסון הקדיש את ספרו "פיידון" לזכרו של תומאס אבט.
כתבים.
יצירתו תרמה לתחיית הספרות הגרמנית ולהתפתחות הזרם הטרום הרומנטית. היא פורסמה בשנים 1768–1781 בברלין, בשישה כרכים, על ידי חברו ניקולאי.
לקריאה נוספת.
יוהאן גוטפריד הרדר - "על כתביו של תומאס אבט"
קישורים חיצוניים.
Alexander Chalmer "General Biographical Dictionary " vol 1 p.34 - 1811
ג'ארד פולוויל
מייקל ג'ארד פולוויל (באנגלית: Michael Jared Followill; נולד ב-20 בנובמבר 1986) הוא הבסיסט של להקת קינגס אוף ליאון. פולוויל הוא אחיהם של חברי הלהקה קיילב פולוויל וניית'ן פולוויל, ובן דודו של גיטריסט הלהקה מת'יו פולוויל.
ביוגרפיה.
ג'ארד נולד בנאשוויל, טנסי. הוריו, שהתגרשו כשהיה צעיר, הם איוון לאון פולוויל, מטיף בזרם הדתי נוצרי UPCI, ובטי אן.
בגיל 14 עזב ג'ארד את בית הספר כדי להצטרף ללהקת קינגס אוף ליאון, ולימד את עצמו לנגן על גיטרת בס תוך חודש - בזמן להקלטת אלבומה הראשון של הלהקה, "Youth and Young Manhood". בהמשך כתב חלק משירי הלהקה.
אורח חייו כחלק מהלהקה כלל שימוש רב בסמים וצריכת אלכוהול רבה, שמהם לבסוף נגמל.
בספטמבר 2012 התחתן ג'ארד עם חברתו מרת'ה פטרסון.
כיום השניים מתגוררים בנאשוויל יחד עם אחיו של ג'ארד
מחלף הצ'ק פוסט
גייל סימון
גייל סימון (באנגלית: Gail Simone) היא כותבת ספרי קומיקס, הידועה בין השאר בחיבור חלק נרחב מסדרת ציפורי הטרף של DC קומיקס. בין עבודותיה הבולטות נמנים ספרי קומיקס של וונדר וומן, ששת הסודיים ו-Welcome to Tranquility.
ראשית הקריירה.
סימון החלה את עבודתה בקומיקס כמבקרת של המדיום, במיוחד הקומיקס המיינסטרימי האמריקאי. בשנות התשעים המאוחרות היא כתבה בלוג ושמו "נשים במקררים", שביקר את נטייתה של תעשיית הקומיקס להתעלל בדמויות נשים בסיפורים השונים (כשהעלילה כללה אירועי אונס, רצח והפלות) רק כדי להניע או להצדיק את מעשיו של הגיבור הגברי של הסיפור. הצלחת הבלוג הביאה אותה לכתיבת טור שבועי באתר Comic Book Resources בשם You'll all be sorry! (אתם עוד תצטערו!), בו היא יצרה פרודיות קצרות כביקורת על ספרי קומיקס.
עבודותיה הראשונות ככותבת היו בעבור בונגו קומיקס, המותג בו מתפרסמים סיפורי הקומיקס של משפחת סימפסון. בין השנים 2000-2002 היא כתבה ואף איירה חלק מסיפורי בארט סימפסון. עבודתה כללה גם את תכנון רצועת הקומיקס השבועית של הסימפסונים בעיתוני יום ראשון.
עבודותיה הבולטות.
לאחר עבודותיה בעבור מותג הסימפסונים, החלה סימון כותבת בעבור מארוול קומיקס במאי 2002, תחת מותגי דדפול וסוכן אקס. בעקבות חילוקי דעות עם עורך סדרת דדפול, פרשה סימון ממארוול וערקה לשורות חברת DC קומיקס המתחרה באוגוסט 2003. החוברת הראשונה שכתבה בעבור DC הייתה חוברת 56 של ציפורי הטרף, שעסקה בקבוצת גיבורות על העובדות בגות'אם סיטי. פרט לעבודתה ככותבת הראשית של ציפורי הטרף, עבדה סימון גם במותג אקשן קומיקס.
בשנת 2005 כתבה סימון את נבלים התאחדו - מיני-סדרה שהייתה חלק מאירועי המשבר האינסופי ביקום DC. הצלחתה של המיני-סדרה, בה חידשה סימון את דמותו של קאטמן (איש החתול), גררה את חידושה של סדרת ששת המרושעים העוסקת בקבוצת שישה נבלי-על במשימותיהם כשכירי חרב.