DEC (ראשי תיבות של Digital Equipment Cooperation, ידועה בעברית גם בשם המקוצר דיגיטל) הייתה חברת מחשבים שנוסדה בשנות ה-60 של המאה ה-20. ייצרה מיני מחשבים מסוג PDP, ובהמשך מחשבים מסוג VAX ושרתי Alpha. בנוסף למחשבים, ייצרה גם מוצרי תוכנה תשתיתיים עבור המחשבים שייצרה. בשיאה, הייתה חברת המחשוב השנייה בגודלה, אחרי חברת IBM. באמצע שנות ה-90 עברה משבר, שהסתיים ברכישתה על ידי חברת קומפק בשנת 1998. חברת קומפק נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת היולט פקארד, שהמשיכה במכירת מוצרים שמקורם במוצרים של DEC.
תולדות החברה.
בשנת 1957 הקימו בוגרי MIT קן אולסן והרלן אנדרסון, חברת הזנק בשם Digital Equipment Corporation שהתבססה על פטנטים לייצוב זיכרון מחשב מבוסס ליבה מגנטית וחוצץ למדפסת (printer buffer), התקן זיכרון שיאפשר למדפסת לקלוט מידע בקצב גבוה מקצב הדפסתה ויאפשר שחרור המחשב מתלות בקצב ההדפסה של המדפסת. בנובמבר 1960 הכריזה החברה על המיני-מחשב הראשון מתוצרתה, PDP-1, שהתבסס על הארכיטקטורה של מחשב TX-0 עליו עבד אולסן במעבדות לינקולן ב-MIT.
אולסן, שהתמנה למנכ"ל החברה, תפס את תפקידו כמהנדס-מנהיג ולא רק כמנהל. כך למשל הוא פרסם את עקרונות החברה, שנשאבו מחינוכו: מהימנות, יושרה, הצטיינות, איכות, עבודה קשה וחירות. מבחינה ניהולית, היה מבין החלוצים בשימוש במתודולוגיית הניהול המטריציוני, לפיו עובדי מחקר ופיתוח אינם כפופים לפרויקט או מוצר כלשהו, אלא מוקצים באופן דינמי לפרויקטים שונים לפי דרישה ומנוהלים מקצועית על ידי גורם אחד וכפופים פרויקטלית לגורם אחר. אולסן אף הנחיל לחברה שבניהולו עקרונות הנדסיים שהמוביל בהם היה , הוא דאג להעביר את מסריו למנהלים ולעובדים והדגיש את הצורך בהבנה של צורכי הצרכנים ובקשר רצוף ויציב עמם. שורת המוצרים שפותחו בדיגיטל במהלך שנות השבעים והשמונים ובראשם המיני-מחשבים PDP ו-VAX ומערכת ההפעלה VMS, ענו, אכן, על צורכי השוק והובילו את החברה לתור זהב בו הייתה לחברת המחשבים השנייה בגודלה בעולם. בשנת 1986 בחר המגזין Fortune באולסן כיזם המצליח ביותר באמריקה. באותה שנה זכה לפרס על מנהיגות הנדסית מאת IEEE. ב-1987 ארגן אולסן יריד עולמי בשם DECWorld expo, עבורו שכר את אוניית הפאר הענקית "Queen Elizabeth II" על מנת שתעגון בנמל בוסטון במהלך ימי היריד. מניית התאגיד הגיעה באותה שנה לשיא של 199.50 דולר למנייה.
עם זאת, אולסן כשל בראיית הצורך במחשב אישי וראה בו כלי מיותר, שרוב הציבור לא ירצה ולא יוכל לתחזק לאורך זמן. דיגיטל של אולסן שהקפידה לא להתפשר על איכות, גם על חשבון זמן פיתוח, לא התאימה לעולם של "Time to market" (הוצאת מוצר לשוק לשם כיבושו לפני המתחרים, גם תוך התפשרות על בשלות ואיכות). ההתעקשות על סגירות וביצוע כל הפיתוח בתוך דיגיטל לא התאימו עוד לעולם של פתיחות ושילוב כישרונות. כך הפסידה דיגיטל נתחי שוק למערכת ההפעלה UNIX, שגברה בפופולריות על VMS, ולמחשבים אישיים. הניסיון להילחם ב-UNIX באמצעות מערכת ההפעלה הכושלת ULTRIX וב-IBM PC באמצעות המחשב האישי הכושל Rainbow גרמו לדיגיטל הפסדי ענק.
סוף דרכה.
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 מכרו חברות החומרה מחשבים במחיר גבוה כשמוצרי התוכנה הבסיסיים היו מוצר נלווה.
עם תחילת העבודה על מחשבים אישיים והופעת מוצרי התוכנה של חברת מיקרוסופט, השתנתה המגמה ובהדרגה עלו מחירי התוכנה וירדו מחירי החומרה. באמצע שנות ה-90 תורגמה מגמה זו למשבר שאיים על עצם קיומן של שלוש יצרניות החומרה הגדולות חברות IBM, היולט פאקרד ו-DEC. המשבר חייב שינויים ארגוניים מהותיים ושינוי התרבות הארגונית של DEC, שנהגה להעסיק עובדים במשך כל הקריירה המקצועית ולא פיטרה עובדים. קן אולסן, נשיא החברה, סירב לפטר עובדים על אף הכורח העסקי בפיטורים ובמקום זאת התפטר בעצמו. רוברט פלאמר, שהחליף אותו בתפקיד ראה את מחשבי ה-Alpha כמוצר הדגל של החברה שיספק מענה נאות למשבר.
בינתיים נאלץ לפטר עובדים ולמכור קווי מוצרים של החברה לחברות אחרות. כך למשל מכר את בסיס הנתונים RDB לאורקל, את מוצרי השליטה והבקרה לחברת CA ואת מוצרי התקשורת לחברת Cabeltron. כאשר נמשך המשבר ולא נמצא לו פתרון הולם נרכשה החברה על ידי יצרנית המחשבים קומפק.
דיגיטל ישראל.
הסניף הישראלי נחשב לאחד הסניפים היותר מוצלחים של חברת DEC העולמית. כתוצאה מהצלחתה שכיחות השימוש במוצרי החברה בישראל הייתה גבוהה בהרבה מאשר שכיחות השימוש במוצרים במרבית במדינות בעולם. מטה החברה שכן באזור התעשייה של הרצליה פיתוח והיה אחד ממרכזי המיחשוב הראשונים באזור שנודע בהמשך כ"סיליקון ואדי". בישראל התקיימה קבוצת משתמשי דיגיטל (דקו"ס) ששיתפה פעולה עם החברה בשיח לגבי פתרונות ושימושים. בקבוצת דקו"ס היו חברים מנהלי המיחשוב של רבים ממשרדי הממשלה, חברות מרכזיות במשק והמערכת הביטחונית. מנהלי הסניף הישראלי היו גיל וייזר אשר הקים את הסניף, יגאל בר יוסף ועמנואל פרץ.
אדם שחור
בלבן
בלבן (לפעמים "בלבון") הוא שם משפחה שייתכן שמקורו בטורקית ואז משמעותו היא "אדם גדול וחסון", אם מקור המילה הוא מאוקראינית אז פירושו הוא "נץ".
קמפסון
ויניה דל מאר
ויניה דל מאר (בספרדית: Viña del Mar) היא עיר במרכז צ'ילה, בסמוך לוולפראיסו. העיר מכונת גם "La Ciudad Jardín" ("עיר הגן") והיא הרביעית בגודלה בצ'ילה. ויניה דל מאר ידועה כעיר פופולרית, בעיקר בשל היותה עיר המושכת אליה תיירים רבים ובשל חופיה מרהיבי העין. בעיר מתקיים מדי שנה פסטיבל זמר הנקרא: "Festival Internacional de la Canción de Viña del Mar" ("פסטיבל הזמר הבינלאומי של ויניה דל מאר").
מיהאי ורשמארטי
מִיהָאי וֶרֶשְמָארְטִי (בהונגרית: Vörösmarty Mihály; 1 בדצמבר 1800 - 19 בנובמבר 1855) היה משורר לירי ומחזאי הונגרי, מאבות התחייה התרבותית ההונגרית באמצע המאה ה-19. היה חבר באגודת קישפלודי.
תולדות חייו.
ורשמארטי נולד בכפר פוסטאנייק (Pusztanyék) (כיום קאפולנאנייק Kápolnanyék) ליד סקשפהרוואר, מעברו המערבי של נהר הדנובה באמצע הדרך בין בודפשט הבירה לאגם בלטון. משפחתו הייתה קתולית והוא יועד ללימודי כמורה במסדר הציסטרציאני. אולם לאחר שעבר לבודפשט החל ללמוד באוניברסיטה ולכתוב שירי חול (רובם שירי אהבה).
ב-1824 קיבלו שיריו תפנית פטריוטית-לאומית, בעקבות התסיסה נגד שלטון האימפריה האוסטרית, שהטילה הגבלות וצנזורה על השפה והתרבות העממית ההונגרית. באותה עת כתב את האפוס הרומנטי "Zalán futása" ("מאבקו של זאלאן").
עם ייסודה של האקדמיה ההונגרית למדעים ב-1830, נבחר כחבר המחלקה הלשונית. בין 1830 ו-1843 כתב בעיקר מחזות דרמטיים. וב-1848 חבר ליאנוש אראן ולשנדור פטפי לתרגום יצירותיו של ויליאם שייקספיר להונגרית.
בתקופת המהפכה ההונגרית של 1848 נבחר על ידי לאיוש קושוט לכהן כחבר בית המשפט העליון של השלטון המהפכני. עקב דיכוי המרד ב-1849 נאלץ לצאת לגלות. כשחזר לבודפשט ב-1850, היה במצב בריאותי קשה. בשנת 1854 כתב את שירו האחרון "A vén cigány" ("הצועני הזקן"). הוא נפטר ב-1855 והלווייתו צוינה באבל לאומי.
בתו, אילונה (1846–1910), חיה לאחר מותו בביתו של המדינאי פרנץ דיאק, ב-1867 התחתנה עם קלמן סל, ראש ממשלת הונגריה (1899-1903).
ורשמארטי
אנדורה לה וייה
אופרטור ד'אלמבר
מארוול 1985
מארוול 1985 (נקרא בפשטות "1985") היא מיני סדרה בת שישה גליונות שיצאה לאור בשנת 2008 על ידי מארוול קומיקס. נכתבה על ידי מארק מילר ואוירה על ידי טומי לי אדוארדס.
לצד דמויות "העולם האמיתי" טובי גודמן, ג'רי גודמן וקלייד וינצ'אם מופיעות שלל דמויות יקום מארוול, ביניהן חברי האוונג'רס קפטן אמריקה, איירון מן, תור, קפטן מארוול השני, גוליית, הוקאיי והצרעה, חברי האקס-מן סייקלופס, סטורם, קולוסוס, וולברין ונייטקרולר, וכן ארבעת המופלאים, הענק הירוק, הגולש הכסוף, ספיידרמן וספיידרוומן השנייה. מבין נבלי-העל המופיעים במיני סדרה נמנים נבלי האקס-מן מגנטו, ג'אגרנוט, טואד, סאורון והזקיפים, נבלי ארבעת המופלאים דוקטור דום וגלקטוס, נבלי ספיידרמן דוקטור אוקטופוס, הובגובלין, הלטאה, ריינו, סאנדמן, אלקטרו, הנשר, מורביוס ושוקר, כמו גם מנדרין, הגולגולת האדומה, ברון זמו, אבומיניישן, בולזאיי, פין פאנג פום ואולטרון. יתר נבלי העל ידועים כוללים את האיש הסופג, באטרוק המזנק, קלו, צפרדע-קופץ, הממיס, מודוק, מולטן מן, סטילט-מן, כדור תותח, וונדיגו והלוכד. דמויות יקום מארוול נוספות כוללות את צוות מערכת העיתון "הדיילי ביוגל" ג'יי ג'ונה ג'יימסון, בטי בראנט, ג'וזף "רובי" רוברטסון, וכן את ג'יין פוסטר ואדווין ג'רוויס.
עלילה.
גיליון מס' 1.
ילד בשם טובי גודמן מתחיל לקרוא את הקומיקס "מלחמות סודיות". הוריו התגרשו, הוא מנודה על ידי חבריו לכיתה ואין לו הרבה חברים. טובי הולך הביתה עם אבא שלו כשהוא חושב שהוא רואה את נבל-העל הגולגולת האדומה בחלון של בית. טובי רוצה לספר לאנשים על התגלית שלו, אבל אז ערב אחד הוא רואה את הנשר בטלוויזיה. טובי חוזר אל הבית בו הוא ראה את הגולגולת האדומה ומוצא שם את דוקטור דום ואת איש החפרפרת מדברים על השתלטות על העולם שלנו. דוקטור דום שומע את טובי ומצווה על משרתיו לרדוף אחריו. טובי בורח ליער ונתקל בענק הירוק.
גיליון מס' 2.