העברת מרכזי מסחר גדולים אל מחוץ לערים הביאה לפתיחתם של מרכזי מסחר אלה גם בשבת. רק מעטים מבעלי החנויות מקפידים שבשבת יופעלו החנויות על ידי עובדים שאינם יהודים.
על מטרתו של האיסור על העסקת יהודי בשבת כתב נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
הרצון של מעסיקים להעסיק עובדים בשבת, שהלך והתגבר ככל שהתרבו העסקים הפועלים בשבת, הביא איסור זה פעמים לא מעטות לדיון בבית הדין לעבודה ובבית המשפט העליון. טענה שהועלתה הייתה שהאיסור עומד בסתירה ל. טענה זו נדחתה על ידי שופטת בית המשפט העליון, דליה דורנר, וזה נימוקה:
חובת רישום.
קובע: "מעביד חייב לנהל פנקס בדבר שעות עבודה, שעות מנוחה שבועית, שעות נוספות, גמול שעות נוספות וגמול עבודה במנוחה השבועית". דרך המלך לרישום זה היא "באמצעים מכניים, דיגיטליים או אלקטרוניים", אך מותר גם רישום ידני שייערך מדי יום בידי העובד ויחתם בידי האחראי לכך.
האינתיפאדה השנייה בתרבות
כמאורע מתמשך בעל השפעה ניכרת על החיים בישראל וברשות הפלסטינית, באה האינתיפאדה השנייה לידי ביטוי בספרות, בקולנוע ובמוזיקה.
בספרות.
האינתיפאדה השנייה החלה לבוא לידי ביטוי גם בספרות העברית. עלילת ספרה של שפרה הורן, "המנון לשמחה", ועלילת ספרו של א"ב יהושע, "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שיצאו לאור בתחילת 2004, מתחילות שתיהן בפיגוע התאבדות ובקורבנותיו. הברית, ספרה של נעמי רגן מאותה השנה, עוסק במאורעות המתרחשים אחר הירצחם של אונקולוג ובתו בפיגוע ירי בדרכם מירושלים אל ביתם אשר בגוש עציון. הסופר אסף גברון כתב את הספר "תנין פיגוע" שראה אור ב-2006 וגיבורו הוא הייטקיסט צעיר שניצל משלושה פיגועים בתוך שבוע אחד. עלילת ספרה של צרויה שלו, "כאב", שיצא לאור בשנת 2015, מתרחשת עשר שנים לאחר שגיבורת הסיפור נפצעה קשה בפיגוע התאבדות, וכאבי הפציעה שבים ופוקדים אותה.
אחד האזורים שבהם התבטאה האינתיפאדה הייתה בשירה העברית. משמאל, דרך שירתם של אהרן שבתאי ויצחק לאור שמתפרסמת בדרך כלל ב"הארץ". ומימין, בכתב העת משיב הרוח, בספרו של אליעז כהן "שמע אדוניי", בספרו של שור ענתבי "לילאדם", ובספרו של צור ארליך "הארץ המאובטחת".
במוזיקה.
האינתיפאדה השנייה לא באה כמעט לידי ביטוי במוזיקה ובפזמון העבריים, וזאת למעט הביצוע המחודש של שרית וינו אלעד וחני פירסטנברג, שחקניות סדרת הטלוויזיה הבורגנים לשיר "דרכנו", שהפך להמנון של אופטימיות במרץ 2002. בנוסף, בעקבות ביצוע הלינץ' ברמאללה נכתב השיר "כשהלב בוכה" על ידי הפזמונאי יוסי גיספן ובוצע על ידי שרית חדד. בשנת 2002 יצא לרדיו השיר 'אין לי דבר' אותו שרה וכתבה ליאת יצחקי לזכרו של החייל גד עזרא שנהרג במבצע חומת מגן בג'נין. השיר זכה למספר רב של השמעות בתחנות הרדיו השונות ובוצע על ידי מספר אמנים ביניהם הראל מויאל באלבום הבכורה שלו בשנת 2006 שהיה אלבום פלטינה.
בעקבות עליית הפטריוטיות והלאומיות בשני הצדדים, תופעת הנוסטלגיה השתלטה על ישראל ושיאה היה גל חזרה לשירה בציבור.
Collective Demise הוא אלבום קונספט של להקת המטאל הישראלית Salem העוסק באינתיפאדה השנייה ומגנה את המחבלים המתאבדים ושולחיהם כרוצחים מרושעים חסרי מוסר והיגיון.
שם הרצועה 09-15-00 מתוך האלבום Yanqui U.X.O של הלהקה הקנדית Godspeed You! Black Emperor מתייחס לתאריך בו אריאל שרון עלה להר הבית (מסיבה בלתי מוסברת התאריך שגוי).
בקולנוע.
האינתיפאדה, הדילמות המוסריות והסיטואציות החברתיות שהיא יצרה הובילה ליצירה של עשרות סרטים, תעודיים ועלילתיים, שעסקו בסיטואציות מתוכה או כשהיא משמשת כרקע. הדיווחים החדשותיים על האינתיפאדה הובילו לעניין רב בנושא זה בעולם, ומספר במאים ישראלים ופלסטינים זכו בהכרה ובהצלחה מסחרית כתוצאה מכך.
בתחום התיעודי בלטו "ג'נין ג'נין" (מוחמד בכרי) שעורר סערה גדולה בישראל ובעולם, וכן "מחסומים" (יואב שמיר) ו"הילדים של ארנה" (ג'וליאנו מר) שזכו להצלחה גדולה בעולם. סרטי תעודה אחרים כוללים את "סגר" (רם לוי), בילעין חביבתי (שי כרמלי פולק), "חוצה את הקווים" (טל חכים), "אסורות" (טל אבן), "News Time" (עזה אל-חסן), ו "3cm Less" (עזה אל-חסן).
סרטי עלילה שנכתבו על האינתיפאדה או כללו אותה כרקע לעלילה כללו בין היתר את "ללכת על המים" ו "הבועה" (איתן פוקס), "דיסטורשן" (חיים בוזגלו), "התערבות אלוהית" (אליא סולימאן), "פורד טרנזיט" (האני אבו אסעד), ו"גן עדן עכשיו" (האני אבו אסעד). מתוכם בלטו "ללכת על המים" שזכה להצלחה מסחרית והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן ו"גן עדן עכשיו" שזכה לפרסים חשובים ונבחר כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט West Bank Story זכה בפרס אוסקר לסרט קצר לשנת 2006. הסרט אינו ישראלי, אלא הוסרט ליד לוס אנג'לס על ידי הבמאי היהודי-אמריקאי ארי סנדֶל (אביו ישראלי). הסרט כולל מרכיבי-אינתיפאדה כגון המתנה בתור למעבר-גבול, בדיקה במחסום, אמצעי-חבלה, גדר-הפרדה ועוד. הסרט מבטא (בצורה קלילה) את המתיחות בארץ על רקע האיבה בין העמים הניצים, וזכייתו בכ-30 פרסים בינלאומיים משקף את מעמד הסכסוך המקומי בתודעה התרבותית העולמית.
בשנת 2022 מצטלמת סדרה בשם שמיים אדומים המבוססת על ספר בעל אותו השם מאת הסופר דניאל שנער ועוסקת באינתיפאדה השנייה.
חסן סאליחמיג'יץ'
חסן סאליחמיג'יץ' (בבוסנית: Hasan Salihamidžić; נולד ב-1 בינואר 1977, ביאבלניצה, בוסניה והרצגובינה, יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק כקשר.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו שיחק במגוון עמדות, בהן בכנף הימנית כמגן שמאלי אחורי בבאיירן מינכן, וכשחקן כנף שמאלי בנבחרת הלאומית.
סאליחמיג'יץ' משמש כיום מנהל מקצועי בבאיירן מינכן.
חייו.
סאליחמיג'יץ' נולד למשפחה בוסנית. אביו אחמד ואימו שפיקה נתנו לו את הכינוי "בראזו" שפירושו "אח קטן", בגלל שיש לו אחות גדולה. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון ושיחק במועדון כדורגל מקומי. אחר כך, סאליחמיג'יץ' עבר לקבוצת ולז' מוסטאר בה שיחק עד שנת 1992. במהלך אותה תקופה, סאליחמיג'יץ' הצעיר ייצג את נבחרת הנוער של יוגוסלביה, בגלל שבאותה העת בוסניה והרצגובינה היו עדיין חלק מיוגוסלביה.
קריירה כבוגר.
בנובמבר 1992, סאליחמיג'יץ' הגיע להמבורג ובעזרת אחמט חלילהודז'יץ' (שהיה בהמשך מאמן איינדהובן וליל) הוא הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון הבונדסליגה המבורג. הוא שיחק בה שלוש עונות בטרם עלה לקבוצה הבוגרת.
הוא נשאר לשחק בשורות המבורג עד 1998 כאשר עבר למועדון הפאר הבווארי באיירן מינכן. בעונה הראשונה בקבוצה הוא שותף ב-43 משחקים והבקיע חמישה שערים. בין השאר הוא נכנס כמחליף בסוף המשחק הדרמטי של גמר ליגת האלופות 1999, בו הפסידה באיירן למנצ'סטר יונייטד. לאחר עוד שנתיים טובות, הוא החל לסבול מפציעות בין 2001 ל-2003 ושיחק בשתי העונות האלה בסך הכל 50 משחקים. בשנים שלאחר מכן חזר לכושר ושותף במשחקים רבים. בין השאר בישל את השער המהיר בהיסטוריה של ליגת האלופות שהובקע 11 שניות משריקת הפתיחה, במשחק נגד ריאל מדריד. עם באיירן מינכן הוא זכה בשש אליפויות גרמניה, ארבעה גביעים, ליגת האלופות והגביע הביניבשתי.
ב-15 בינואר 2007, לאחר שחוזהו בבאיירן הסתיים, הוא חתם על חוזה ל-4 שנים ביובנטוס והצטרף לקבוצה רשמית בקיץ של אותה השנה. המאמן קלאודיו רניירי כלל אותו בהרכב הפותח והוא שיחק בעונה הראשונה 30 משחקים והבקיע חמישה שערים. בעונה השנייה הגיע עם יובנטוס למקום השני בליגה, אך גם בעונה זו וגם בעונה שאחריה הוא שוב סבל מפציעות ושיחק פחות, עד אשר המאמן לואיג'י דלנרי שחרר אותו מהקבוצה ביוני 2011.
הוא חתם בוולפסבורג לעונה אחת. עוד לפני תחילת העונה, במשחק ידידות, הוא שבר את ידו השמאלית בהתקלות עם שחקן יריב.
נבחרת בוסניה והרצגובינה.
הנבחרת הלאומית של בוסניה והרצגובינה, בהיסטוריה הקצרה שלה, לא העפילה לשום טורניר גדול כשסאליחמיג'יץ' שיחק בה, אבל במהלך טורניר המוקדמות ליורו 2004, רק שער אחד במהלך המשחק האחרון בטורניר נגד נבחרת דנמרק מנע מהנבחרת לטוס לטורניר הקיץ בפורטוגל. בשנת 2006, פרש מהנבחרת.
חייו האישיים.
לסאליחמיג'יץ' יש שלושה ילדים מאשתו הספרדייה אסתר קופדו.
וינצ'נזו יאקווינטה
ז'ונתן זבינה
ז'ונתן זבינה (בצרפתית: Jonathan Zebina; נולד ב-19 ביולי 1978 בפריז) הוא כדורגלן עבר צרפתי. זבינה תיפקד כמגן ימני ולעיתים כבלם, על אף שבתחילת הקריירה שימש כחלוץ. הוא היה ידוע במשחק הנוקשה שלו ובתיקוליו החריפים שתרמו לו רבות לצבירת כרטיסים רבה ביותר.
זבינה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קאן מהליגה הצרפתית השלישית בשנת 1996. שנתיים מאוחר יותר, ב-1998 הוא עבר לשחק בקליארי האיטלקית, והמשיך משם לרומא בשנת 2000. הוא עבר ליובנטוס עם מאמנו פאביו קאפלו בתחילת עונת שם שיחק עד שנת 2010, משם עזב לברשה ובמדיה שיחק עונה אחת. בשנת 2011 עבר לברסט שם שיחק עונה אחת ואחריה עבר לטולוז. בעונת עבר לארל בה שיחק חצי עונה עד ששוחרר.
זבינה רשם הופעה אחת במדי נבחרת צרפת במשחק נגד שוודיה ב-9 בפברואר 2005.
כריסטיאנו זאנטי
כריסטיאנו זאנטי (באיטלקית: Cristiano Zanetti; נולד ב-14 באפריל 1977 בקרארה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
ביוגרפיה.
זאנטי התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1993 בפיורנטינה האיטלקית. לאחר מכן עבר בין הקבוצות ונציה, רג'ינה, אינטר מילאנו, קליארי ורומא. הוא אף זכה עם רומא באליפות איטליה בעונת . זאנטי הועבר ליובנטוס בשנת 2006 בהעברה חופשית, על אף ירידת הקבוצה לסרייה ב' בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א'.