המועדון נוסד ב-1 באוגוסט 1969 שמטרתה הייתה לשחק בליגת העל בצרפתית בכדורגל עד 1970. לאחר סירובה של סדאן לאיחוד, פריז החלה לשחק בליגת המשנה הצרפתית בכדורגל, ותוצאה מכך התאחדה עם סטאד סן ז׳רמן כדי ליצור את פריז סן-ז׳רמן והמועדון המקצועני שיחק בליגת העל בצרפתית בכדורגל. הגלגול הנוכחי של המועדון החל בשנת 1972 לאחר פיצולה של מועדון הכדורגל פריז ופריז זן-ז’רמן, בעקבות לחף כבד מצידו של ראש העיר של פריז, שסירב לתמוך בקבוצה שהיא לא פריזאית (הקבוצה שכנה במקור ב סן-ז'רמן-אן-לה). כתוצאה מכך, התרחש פיצול מר, וגם פריז וגם פריז סן ז'רמן נשארו כמועדון כדורגל נפרד, כשההסכמה העיקרית הייתה שלפריז הייתה הזכות לשמור על הפיצול הליגה הראשונה והמעמד המקצועי של הישות, כמו גם כל השחקנים המקצועיים. פריס סן ז'רמן, לעומת זאת, ירדה מנהלית לליגה השלישית וקיבלה את כל השחקנים החובבים של הישות לשעבר. בתחילת עונת 1972–1973 אירחה פריז את משחקיה הביתיים בליגה הראשונה בפארק דה פרינס. שתי עונות לאחר מכן, המועדון ירד לליגה השנייה, מה שחפף עם עלייתה של פריס סן ז'רמן לצמרת ולרכישת הפארק דה פרינס. לאחר ארבע שנים שהן שיחקו בליגת המשנה הצרפתית בכדורגל, שבה פריז חזרה לליגה הראשונה לעונת 1978–1979. עם זאת, העונה הייתה קשה והביאה לכך שהמועדון ירד חזרה לליגת המשנה הצרפתית בכדורגל לאחר עונה אחת בלבד. מאז טרם שבה פריז לליגה הבכירה של צרפת. ב-1983 התמזגה פריז, אז בראשותו של התעשיין ז'אן-לוק לגארדר, עם ראסינג פריז. בעוד ראסינג נשארה בליגה הראשונה, הישות הנותרת ירדה מנהלית לליגה הרביעית. בשל משאבים מוגבלים, נשרה פריז לליגה המחוזית לאחר עונה אחת, ולאחר מכן, בילתה ארבע עונות בליגה החמישית לפני שחזרה לליגה הרביעית ב-1988. עלייה נוספת בעונה שלאחר מכן גרמה לפריס להרוויח מקום בהליגה הצרפתית השלישית. פריז נשארה בליגה במשך 12 שנים והפכה לקבוצה הראשונה בליגת המשנה הצרפתית בכדורגל שתיווסד. בשנת 2000, המועדון סיים במקום ה-17 ונשרה לליגה הרביעית. פאריס בילתה שש שנים בליגה לפני שחזרה לליגה הצרפתית השלישית בכדורגל בעונת 07–2006. לאחר קמפיין מוצלח של 2014–2015, המועדון עלה לליגת המשנה הצרפתית בכדורגל, הליגה השנייה בצרפת, לצד יריבתה המקומית רד סטאר F.C. עם זאת, היא נותרה בליגה השנייה למשך שנה אחת בלבד ונשרה חזרה לליגת השלישית בעונת 17–2016. בעונת 2016–2017 הגיעה פריז לגמר הפלייאוף/הדחה מול אורלינס, אך הפסידה בסיכום שני המשחקים. פריז עלתה אז מנהלית לליגה 2 לאחר שספורטינג קלוב דה בסטיה הורדה לליגה השלישית בשל אי סדרים פיננסיים. בעונת 2017/2018 בליגה השנייה, סיימה פריז סיימה במקום השמיני בטבלה אך בשלבים מסוימים בעונה תפסה את המקומות המובילים לעלייה.
בעונת 2018–19 סיימה פריז במקום הרביעי והתמודדה במשחקי הפלייאוף מול ראסינג קלוב דה לאנס, אך הפסידה בדו-קרב הפנדלים לאחר תיקו 1–1.
ב-30 באפריל 2021 אסרה פיפ"א על העברות שחקנים לפריז, יחד עם מועדון ספורט אנז'ה, בשל הפרת תקנות לגבי פניות לשחקנים באוגוסט 2020. האיסור היה בתוקף עד לחלון ההעברות בקיץ 2021.
פרסי הבידור של ניגריה 2011
טקס פרסי הבידור של ניגריה 2011 נערך בתיאטרון שארפס בניו יורק ב-5 בספטמבר 2011. מארחי האירוע היו פאנקה אקינדלה ויוליוס אגוו.
רקל ארגנדוניה
רקל ארגנדוניה (בספרדית: Raquel Argandoña; נולדה ב-5 בדצמבר 1957) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה צ'יליאנית.
ביוגרפיה.
ארגנדוניה נולדה ב-5 בדצמבר 1957 בעיר סנטיאגו דה צ'ילה.
מ-1973 ועד 1976 השתתפה כדוגמנית בשעשועון הטלוויזיה "Sábado Gigante".
ב-1975 נבחרה למיס צ'ילה והשתתפה בתחרות מיס תבל הבינלאומית.
ב-1978 הנחתה את "OTI Festival", תחרות שירים בין מדינות אמריקה הלטינית המהווה גרסה מקומית לתחרות האירוויזיון האירופאית.
בשנת 1987 שיחקה בתפקיד הראשי במיני סדרה "La Quintrala" המבוססת על ביוגרפיה של אריסטוקרטית החיה בצ'ילה במהלך המאה ה-17.
ב-1996 נכנסה לפוליטיקה שהתמודדה על ראשות העיר פלרקו (Pelarco) אך לא נבחרה, ב-2000 התמודדה שנית בבחירות ובעם זו זכתה במרבית הקולות, היא כיהנה בתפקיד של ראשת העיר עד 2004.
בשנת 2006 שימשה כמתחרה במהדורה הצ'יליאנית של רוקדים עם כוכבים.
פסגת אוטגארד
פסגת אוטגארד (באנגלית: Utgard Peak) היא הר נישא ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.5 קילומטרים צפונית-צפונית-מזרחית לפסגת וולאק.
גובה ההר 2,050 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד בשנת 1982, בהתבסס על הצעתו של ג'י. ג'י. סי. קלארידג' (G.G.C. Claridge), חוקר קרקעות במכון המחקר המדעי של ניו זילנד.
בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, השם מתייחס למיתולוגיה הנורדית: אוטגארד הייתה (במיתולוגיה הזו) מבצר בארץ יוטנהיים - ארצם של הענקים.
ארקוסוליום
אַרְקוֹסוֹליום (ברבים ארקוסוליה, בעברית קבר מִקְמָר, מלטינית Arcosolium) היא גומחה שתקרתה מקומרת, ששימשה לקבורה בתרבות ההלניסטית ותרבות רומא העתיקה.
בארץ ישראל.
בארץ ישראל החל מאמצע המאה ה-3 לפנה"ס, השתנו מנהגי הקבורה בהשפעת התרבות ההלניסטית והחלו לקבור בקברי כוכים, בהם כוך לכל נפטר. כל כוך נסגר עם לוח אבן למשך כל התקופה שבמהלכה הבשר והשרירים התכלו, בערך כשנה. קברי כוכים הקדומים ביתר בארץ ישראל התגלו בעיר מרשה. שיטת קבורה זו הגיעה למרשה כנראה מאלכסנדריה, או מפניקיה, וגם יהודים התחילו לקבור בכוכים. עם הנפטר הניחו חפצים, וכלים שנטמאו.
יתרונות הכוכים היו: ניצול החלל הפנימי בצורה טובה יותר על ידי חפירת כוכים בניצב לקירות, והאפשרות לנצל את הכוכים פעם נוספת. את העצמות פינו ל"מאספה" (קבורה משנית), לחדר מסוים או לתא מסוים ובו עצמות כל מתי המשפחה, והשתמשו שוב בכוכים. בהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל התפתח המנהג של שימוש בגלוסקמאות לקבורה משנית. במקביל לקברי הכוכים נמצאו מערות עם קברי ארקוסוליה. נישה מעוגלת בתוך המערה עם משטח ישר בו חצובה שוקת עם המת מכוסה בלוחות ולאחר שנה היו מעבירים את העצמות לקבורה משנית. הלוח ששימש לסגירת הכוך נקרא "לוח סגירה". כדי להשתמש בגומחה שוב, פינו את העצמות, ונעשה שימוש חוזר בשוקת.
ממצאי ארקוסוליום.
ממצאי קברי ארקוסוליום התגלו ב:
בעולם הנוצרי.
בעולם הנוצרי מוצאים ארקוסוליה תחילה בקטקומבות והחל מתקופת הרנסאנס כחלק ממבני כנסיות לאורך הקירות, בהם נקברו אנשים בעלי מעמד או חשיבות.
קישורים חיצוניים.
מקמר באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
אוטגארד
אוטגארד (בנורדית עתיקה: Útgarðar; מילולית: "האזורים החיצוניים" או "שטחי הספר") היא אזור המתואר במיתולוגיה הנורדית, שהיה חלק מיוטונהיים - עולם ענקי הכפור.
האתר מוזכר בסיפור המפגש בין ת'ור ולוקי עם אוטגארד-לוקי הענק. הסיפור מתאר את התחרויות שנערכו בין השלושה במתחם אוטגארד. סיפור זה שונה מהמתואר בגסטה דנורום (בה נכתב שאוגטארד-לוקי כלוא במערה טחובה).
במקום אחר במיתולוגיה הנורדית אוטגארד הוא אחד משלושת העולמות המחוברים ליגדראסיל, והוא העולם של הכוחות החיצוניים לעולם (בניגוד לעולם בני האדם - מידגארד, ולעולם האלים - אסגארד).
לקריאה נוספת.
• Angus A. Somerville, R. Andrew McDonald, The Vikings and Their Age
• Anders Andrén, Old Norse Religion in Long-term Perspectives: Origins, Changes, and Interactions, P. 356
סרט מדרגה שנייה
אנאבל 3
אנאבל 3 (באנגלית: Annabelle Comes Home, ובעברית: אנאבל חוזרת הביתה) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי אשר בוים והוסרט על ידי גארי דאוברמן. הסרט הוא השביעי במסגרת היקום הקולנועי של לזמן את הרוע. בסרט שיחקו בתפקידים הראשיים פטריק וילסון, ורה פרמיגה, מקנה גרייס, מייקל צ'ימינו ומדיסון איסמאן.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 ביוני 2019. בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-11 ביולי 2019, כמה שבועות לאחר צאתו בכל שאר רחבי העולם.
עלילה.
בשנת 1968, מביאים החוקרים העל-טבעיים אד ולוריין וורן את בובת אנאבל אל מחסן החפצים המקוללים שלהם. הם מקבלים אותה משתי אחיות שטוענות כי הבובה הרסה להם את הבית, תוך שהשליטה פחד וכאב בחיים שלהן. הסרט מתחיל כאשר ניתן לראות את הזוג וורן נוסעים במכונית שלהם, כשאנאבל יושבת מאחורה. לאחר מכן, הם נקלעים אל זירת תאונת דרכים שמקבלת תפנית בהמשך הסרט. בסמוך לכך, מבקש מהם השוטר שאחראי על הזירה שיסעו בנתיב אחר. הם מקשיבים לו, וממשיכים בנסיעה עד שהרכב שלהם מפסיק לעבוד, ונתקע מול בית קברות. אד יוצא מהרכב במטרה לתקן אותו, בעוד לוריין נשארת בתוכו עם אנאבל. בסמוך לכך, שומעת לוריין קול של ילדה המגיע מאנאבל, וכשהיא מסתובבת היא מגלה כי ישנה רוח בקרבתה. היא ממהרת לקרוא לאד תוך שזה כמעט נדרס ממשאית שאיבדה שליטה.