במהלך שירותו במלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל ובמצרים, שאז קוּדם לדרגת מייג'ור, גברה התעניינותו בערבים ובשפה הערבית. בתום המלחמה צורף למינהלת מחוזות הסְפַר המצרית החדשה בהמלצת הגנרל רג'ינלד וינגייט , מי שהיה הנציב העליון הבריטי בסודאן ובמצרים. מ-1918 ועד 1922 הועסק בחבלי המדבר המערבי של מצרים, תחילה כמנהל הנפה המקומית מטעם ממשלת מצרים באלעַמרִיָה שממערב לאלכסנדריה, ואחרי כן כמושל נאות המדבר שבגבולות מדבר לוב – בַּחרִיָה, פראפרה דאח'לָה וח'ארגָה. בתקופה זו השתתף במסעות חקירה בחלקים הלא נודעים של האזור. ב-1922 מונה לסגנו של מושל סיני, קולונל אלפרד פרקר (Alfred Chevallier Parker), ושנה לאחר מכן החליף את פרקר בתפקידו כמושל סיני. בתפקיד זה כיהן עד לפרישתו ב-1936 בעקבות תמורות המשטר במצרים.
בשובו מסיני לאנגליה ב-1936 התמסר לטיפוח נחלתו הכפרית ולכתיבה. במשך 14 שנים, עד לפטירתו ב-1953, כתב ספרים, בעיקרם על המזרח התיכון, נשא הרצאות וכן שימש כחבר מערכת כתב-העת "Country Life" ותרם לו טור קבוע בשם "הערות של איש הכפר" בנושאי טבע וחקלאות, ציד ודיג.
הספרים והמאמרים שפִרסם ג'רוויס על מדבריות המזרח התיכון, ואשר זכו למהדורות לא מעטות, העניקו מידע התחלתי חשוב למדריכים ולחוקרים הישראלים בסיני מיָד אחרי יוני 1967. בתרומותיו לחקר סיני יש למנות את התיאורים של אורחות חיי הבדואים וסדרי החוק במקומותיהם, את תסקיריו על הדרכים העבירות לרכב ממונע ברחבי סיני, את התצפיות בבעלי-חיים – מן השלווים הנודדים בצפון סיני ועד עקבותיהם החמקמקות של הנמרים בדרום סיני – את הדיווחים על הדיג בימת ברדוויל, על הדגה בחופי דרום סיני, על כלבי הסלוקי (שאותם חיבב באופן מיוחד), על העז ההרסנית ועל המלחמות במכת הארבה. ג'רוויס הקדיש תשומת לב לשרידי עבר– ממבני "עפיפונים" לציד בעלי-חיים ועד אתרי הערים העתיקות בנגב, כמו חלוצה, שבטה ועבדת. סברותיו בדבר תוואי הנדידה של עם ישראל בצאתו ממצרים ואיתורו של הר סיני נשמעו בקרב חובבים וחוקרים כאחד.
ג'רוויס החל בכתיבת ספריו בעידודו של הסופר רודיארד קיפלינג, חסיד "האימפריאליזם הנאור", שהכיר את רשימותיו בעיתונות ואף התארח בביתו באל עריש. כתיבתו של ג'רוויס רבת חן ושנונה, ויש בעמדותיו כאלה השוברות מוסכמות. אכזבתו מאורחם ורבעם של הבדואים הביאה אותו לדברי ביקורת נוקבים (קרא לבדואי "אבי המדבר" משום שהוא-הוא המדרדר את סביבתו לכלל שממה; רגז על מצבן של הנשים בחברה הבדואית), ואולי גם לטעויות בהבנת מנהגיהם. ג'רוויס גילה חמלה כלפי מצוקתם של יהודי אירופה בשנות ה-30 ונטה אהדה גלויה להתיישבות הציונית בארץ-ישראל.
ג'רוויס בסינַי.
תפקידים רבים מילא ג'רוויס בהיותו מושל סינַי: גם בונה דרכים, גשרים וסכרים, גם דואג לחקלאות, לגידול מקנה וצאן, גם פקיד מכס, גם קצין משטרה וגם מפקח על החינוך. ג'רוויס התמסר במיוחד לפיתוח החקלאות המדברית, שבה ראה מוצא מחיי המחסור של תושבי המדבר. האמונה בהיתכנות חקלאות במדבר הצחיח באה לג'רוויס מהכרת שרידי המערכות החקלאיות העתיקות בנגב ובסיני. הודות לשיקום המערכות הללו נוצרה נאת קודיראת, ובעת פרישתו ב-1936 היו בה כ-1200 דונם מעובדים ונטועים, בעיקר זיתים. ג'רוויס יזם את בניית סכר רואפעה על נחל אל עריש.
כמו כן ערך ניסיונות בייצוב חולות על ידי גידור. בקִרבת ביתו באל עריש הקים גן ירק לדוגמה; תחילה נשאבו מים להשקיה ב"סַקִיָה" ואחרי כן – במשאבה מנועית. מפעליו אלה הוזנחו, ובשׁיבָה לסינַי ב-1967 התברר כי הבדואים "זוכרים את ג'ארוויס, אך את תורתו זנחו". את שירותו בסינַי סיכם במילותיו של סוויפט: "אשר יוכל להצמיח שתי שבלי דגן או שני קני-עשב במקום בו לפנים לא צמח כי אם אחד – יעשה שירות גדול יותר לאנושות מכל המון המדינאים יחד".
ידיעותיו בערבית והֵכרותו את מנהגי הבדואים איפשרו לג'רוויס ביי, ככינויו בפיהם, ליישב בהצלחה סכסוכים שבטיים, הן מקומיים והן חוצי גבולות, ולהשליט סדר ברחבי סיני. בתקופתו נבלמו הסחר בסמים אסורים ומעשי השוד. לזכותו נזקפה הדברת מחלת הקדחת בסיני. בדאגתו לרווחת הבדואים ביקש ליצור עבורם תשתית חקלאית. מפעלו הגדול היה הבנייה והשיקום של הסכרים והמדרגות, מאגורות המים ("חרבות") והתעלות שבאפיק ואדי קודיראת, דרומית לניצנה, שבאמצעותם נוצרה נאת המדבר הגדולה בסיני. ג'רוויס עסק לא מעט בשיפור הדרכים (עד זמנו לא היו דרכים סלולות לרכב מנועי בסיני). הוא יזם וליווה את סלילת הכביש שבין רפיח לפורט סעיד, ובין היתר דאג לסלילת כביש ראוי במעבר המיתלה ושִכלל את המעבר בראס אלנקב שעל הדרך מסיני לעקבה.
לאות הוקרה על פועלו העניק לו מלך מצרים פואד הראשון, ב-1931, את עיטור מסדר הנילוס (בדרגת מפקד). ב-1933 הוענקה לו דרגת קצין (OBE) במסדר האימפריה הבריטית ואחרי פרישתו לגמלאות ב-1936 – דרגת עמית (CMG) במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. על פיתוח סיני עוטר ב-1938 ב"מדליית לורנס" על ידי החברה המלכותית הבריטית לענייני אסיה.
ספריו.
"Yesterday and To-day in Sinai" (1931);"Three Deserts". Experiences in Egypt (1936); "Oriental Spotlight": A humorous guide to travel in the East (under the pseudonym Rameses; 1937); "Desert and Delta": An account of modern Egypt (1938); "The Back Garden of Allah" (1939); "Through Crusader Lands" (1939); "Arab Command": The biography of Lieutenant-Colonel F. W. Peake Pasha (1942); "Scattered Shots" (1942); "Heresies and Humours" (1943); "Half a Life": Reminiscences (1943); "Happy Yesterdays" (1948); "Innocent Pursuits" (1953)
ג'רוויס תרם מאמרים לרבעון של הקרן לחקר ארץ ישראל (PEQ), לכתב-העת של החברה המלכותית למרכז אסיה "Royal Central Asian Journal" ולכתב-העת "Antiquity".
מתוך כתביו הרבים הופיע הספר שבטי ערב (1946) – לקט פרקים מספריו הנוגעים לבדואים. פרק מתורגם מתוך ספרו "Desert and Delta" נכלל בחוברת ואדי קודיראת (מדרשת שדה בוקר, 1967).
קישורים חיצוניים.
מהדורת 1932 של הספר Yesterday and To-day in Sinai
יאנסן
רונן הילל
רונן הילל (נולד ב-20 באוקטובר 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
הילל נולד בשכונת שעריה שבפתח תקווה. הוא החל לשחק בליגת המועדונים בגיל צעיר והצטרף לקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה בגיל 17. לאחר מספר חודשים זומן לנבחרת הנוער של ישראל. ב-29 במרץ 1980, בגיל 18, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, כשפתח בהרכב והבקיע את שער הניצחון במשחק החוץ נגד בני יהודה. בסך הכל רשם הילל במדי הקבוצה 164 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 31 שערים.
הילל שיחק גם בבני יהודה, הפועל לוד, הפועל צפרירים חולון, מכבי פתח תקווה, הפועל תל אביב ובית"ר רמלה, במדיה פרש מכדורגל לאחר ששימש מאמן-שחקן.
ג'רוויס
ג'רוויס (Jarvis או Jervis) הוא שם משפחה בריטי.
1923 בספורט
טניס.
גביע דייוויס.
נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם התוצאה 4:1
כדורגל.
כדורגל לפי מדינות.
ברזיל.
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
שחייה.
שיאי עולם.
שחייניות.
גרטרוד אדרלה ()
18 ביוני ברוטרהם, בריטניה - שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:20.4 דקות
שחיינים.
בוי צ'רלטון ()
ג'וני וייסמילר ()
ארנה בורג ()
ברט מונרו
הרברט ג'יימס "ברט" מונרו (באנגלית: Herbert James "Burt" Munro; 25 במרץ 1899 - 6 בינואר 1978) היה אופנוען מרוצים ניו זילנדי שהתפרסם עקב שבירת מספר שיאי עולם בקטגוריית 1,000 סמ"ק, אחד מהם עדיין עומד.
ב-2005 יצא סרט קולנוע בכיכובו של אנתוני הופקינס בשם "החלום המהיר ביותר" המתאר את סיפורו של מונרו.
ביוגרפיה.
מונרו נולד ב-25 במרץ 1889 באינברקרגיל. היה לו אח תאום שמת בלידה. מונרו גדל בחווה באדנדייל, ממזרח לאינברקרגיל.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בן 15, רצה מונרו להצטרף לצבא, אך לבסוף נשאר בחווה המשפחתית. לאחר סוף המלחמה מכר אביו את החווה ומונרו החל לעבוד בבניית מנהרת אוטירה , אך הוא חזר הביתה כיוון שאביו רכש חווה חדשה וקרא לו לעבוד בחווה.
לאחר עבודתו בחווה של אביו הוא החל לעסוק במרוצי אופנועים ועבד בחברת אופנועים כמוכר ומכונאי. מונרו התחרה בניו זילנד ועלה לראש הטבלה הניו זילנדית והתחרה בחוף אורטי ולאחר מכן במלבורן.
ב-1927 התחתן מונרו, ולו ולאשתו היו ארבעה ילדים.
אחרי מלחמת העולם השנייה התגרש מונרו מאשתו, ועבר לגור בצריף קטן.
מונרו התחרה עם אופנוע מדגם "אינדיאן סקאוט" שיוצר בשנות ה-20 של המאה ה-20, והמהירות המקסימלית המקורית שלו הייתה 89 קמ"ש, אך מונרו לא אהב את איטיותו של האופנוע, וב-1926 החל לשפר אותו.
בשנות החמישים והשישים נסע מונרו למשטחי המלח של בונוויל, אתר רכיבת אופנועים מוכר. מונרו ביקר בבונוויל 10 פעמים, וקבע שם שלושה שיאי עולם. אחד ב-1962, שני ב-1966 ואחרון ב-1967.
בנוסף, הצליח מונרו לנסוע במהירות גבוהה מ-380 קמ"ש (200 מייל לשעה), אך ההישג לא נרשם עקב היות הנסיעה לא רשמית.
טין פופ