במצב זה רקמות הגוף לא מגיבות לאנדרוגנים כלל, ולכן אברי המין החיצוניים יהיו נקביים והצינורות הוולפיאנים לא יתפתחו. קריוטיפ של הילוד הוא XY, האשך מתפתח כרגיל ומפריש הורמון אנטימילריאני ולכן תהיה נסיגה של הצינורות המולריאנים ולא תהיה התפתחות של רחם וחצוצרות. מיקומם של האשכים יהיה לרוב בבטן. הפרשת הטסטוסטרון בגיל ההתבגרות תהיה מוגברת מתוך ניסיון של הגוף להתגבר על התנגודת ויש הפיכה תקינה של הטסטוסטרון להורמון המין הנשי אסטרוגן. רמות האסטרוגן הגבוהות גורמות בגיל ההתבגרות להתפתחות רגילה של החזה אך עקב התנגודת לטסטוסטרון יהיה שיעור מיני מופחת. התנגודת להורמוני המין הגבריים קימת גם במוח ולכן הזהות המינית תהיה נשית. תנגודת שלמה לאנדרוגנים היא הסיבה היותר שכיחה לבנות בעלות קריוטיפ XY.
תנגודת חלקית.
מצב זה מתרחש כאשר השינויים בקולטנים לאנדרוגים קלים יותר. התנגודת תהיה חלקית ואז הביטוי החיצוני יהיה אברי מין שבין בן לבת - או דגדגן מוגדל או פין קטן עם היפוספדיאס (הפתח של צינור השתן הוא בבסיס הפין ולא בקצהו), יהיה איחוי חלקי של השפתיים הגדולות או שק אשכים מפוצל, והאשכים יהיו בבטן, במפשעות או בשק האשכים. הפרשת ההורמון האנטי-מולריאני רגילה ולכן לא יהיו רחם וחצוצרות. בנוסף, הפרשת הטסטוסטרון מוגברת, וכתוצאה מהפיכתו לאסטרוגן, בגיל ההתבגרות תהיה גדילת חזה ויופיע שיעור מיני חלקי. מטופלים עם אברי המין דומים יותר לאלו של בת יגודלו כבנות ואלו עם אברי מין דומים יותר לבן יגודלו כבנים, מתוך הנחה שהתנגודת במוח ומכאן גם הזהות המינית יהיו מקבילים לאלו של התפתחות אברי המין החיצוניים.
תנגודת קלה.
מצב של ירידה קלה ברמת התגובה של התאים להורמון האנדרוגן. הלוקים בתסמונת בעלי פנוטיפ גברי טיפוסי והם מתפתחים באופן תקין במהלך תקופת הינקות וההתבגרות. ההשפעה העיקרית על הלוקה היא ירידה ברמת הפריון וצמצום כמות השיעור הגברי.
אבחון.
התסמינים שמופיעים אצל הלוקים בתסמונת אינם ייחודיים לתסמונת אי הרגישות לאנדרוגן, לכן אבחון מדויק דורש שלילה יסודית של מחלות אחרות. ממצאים קליניים ייחודיים לתסמונת אי הרגישות לאנדרוגן כוללים קיצור הנרתיק, אברי מין זכריים לא מפותחים, נסיגת המבנים המולריאנים ופגם בייצור הזרע ובויריליזציה.
לרוב תנגודת שלמה לאנדרוגן לא תאובחן בלידה מכיוון שהפנוטיפ של הילוד הוא נשי. החשד עלול להתעורר כאשר הוסת הראשון לא מגיע, או במצב של בקע מפשעתי המתגלה בזמן הוסת הראשון.
במצב של תנגודת חלקית, האבחנה המבדלת מורכבת במיוחד עקב דמיון בתסמינים לתסמונות אחרות. ניתן לחפש בניתוח גנטי מוטציות בגן AR על מנת לאשר אבחנה של תנגודת חלקית. אולם, במקרים רבים לא ניתן למצוא את המוטציה בבדיקה כזו, ולכן לא ניתן לשלול באמצעותה תנגודת חלקית. דרכים נוספות לאבחן תנגודת חלקית היא דגימת תאי הסיב שבעור איבר המין, עריכת בדיקה אנדוקרינולוגית, אולטרה סאונד למציאת ראיות לרחם ומדידת רמת ההורמון האנטי-מולריאני.
ברוב המקרים של תנגודת קלה לא ניתן להבחין בתסמינים, פרט למקרים של בעיות פוריות. גם בעזרת בדיקות מעבדה יהיה קשה להבחין בין גברים הלוקים בתסמונת ובין גברים בריאים.
טיפול.
הטיפול בתסמונת חוסר הרגישות לאנדרוגן מוגבל כיום לטיפול סימפטומטי בלבד. נכון להיום, לא קיימת דרך לתקן את החלבון הפגומים של הקולטן לאנדרוגן. תחומי הטיפול כוללים ייעוד מגדרי, גניטופלסטיקה, הסרת בלוטות המין על מנת להפחית סיכון לגידול, טיפול הורמוני חלופי, ייעוץ גנטי וייעוץ פסיכולוגי.
גרדה טארו
גרטה פוהוריל (באנגלית: Gerta Pohorylle;1 באוגוסט 1910, כ"ה בסיון תר"ע - 26 ביולי 1937, י"ח באב תרצ"ז), ידועה בשם גרדה טארו, הייתה צלמת מלחמה גרמנייה ממוצא יהודי שפעלה במלחמת האזרחים בספרד. היא נחשבת לצלמת העיתונות הראשונה שמתה במהלך עבודתה בחזית המלחמה.
טארו הייתה בת זוגו ושותפה מקצועית של הצלם רוברט קאפה. השם "רוברט קאפה" היה במקור כינוי של טארו וקאפה (נולד בשם אנדרה פרידמן), שהומצא במטרה למתן את חוסר הסובלנות הפוליטית הגוברת באירופה ולמשוך את השוק האמריקאי הרווחי. כמות משמעותית מהעבודות המוקדמת שמיוחסות לרוברט קאפה נעשו למעשה על ידי טארו.
נעוריה ותחילת דרכה.
פוהוריל נולדה ב-1 באוגוסט 1910 בשטוטגרט, גרמניה, לגיזלה בורל והיינריך פוהוריל, משפחה יהודית ממעמד הביניים שהיגרה זה עתה מגליציה המזרחית. למדה בבית הספר התיכון המלכה שארלוט, שהתה במשך שנה בפנימיה בלוזאן, ובהמשך למדה במכללת עסקים.
ב-1929, המשפחה עברה ללייפציג, ערב עלייתה של גרמניה הנאצית. טארו התנגדה למפלגה הנאצית (בשמה המלא - מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומנית-סוציאליסטית), והחלה להתעניין בפוליטיקת שמאל. ב-1933, בעקבות עליית כוחה של המפלגה הנאצית, טארו עוכבה ונעצרה באשמת הפצת תעמולה נגד המפלגה הנאצית. בסופו של דבר, היא ומשפחתה נאלצו לעזוב את גרמניה אל עבר ייעדים שונים. טארו, בגיל 23, עזבה לפריז, הוריה היגרו אל שטחי המנדט הבריטי בפלשתינה (בשמו המלא: המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על פלשתינה) ואחיה עברו לאנגליה. טארו לא פגשה שוב את משפחתה.
קריירה.
הקריירה של טארו הייתה קצרה, אך בעלת השפעה רבה על צילום עיתונות, במיוחד במלחמה.
המצאת הכינוי רוברט קאפה
כאשר פוהוריל עברה לפריז ב-1934 כדי להימלט מהאנטישמיות בגרמניה של היטלר, פגשה את צלם העיתונות היהודי הונגרי, אנדרה פרידמן למדה צילום, הפכה לעוזרת האישית שלו, והשניים התאהבו. בהמשך התחילה לעבוד עבור חברת הצילום "Alliance Photo" כעורכת תמונות.
בשנת 1936, קיבלה פוהוריל לראשונה תעודת צלמת עיתונות. לאחר מכן, היא ופרידמן רקמו תוכנית לפיה פרידמן יטען שהוא סוכן של הצלם רוברט קאפה, שם שהמציאו. שניהם צילמו תמונות חדשות ומכרו אותן כעבודתו של הצלם האמריקאי הבדיוני רוברט קאפה; שם שאיפשר להם להתחמק מחוסר הסובלנות הפוליטית הגוברת השוררת באירופה ובו בזמן למשוך את השוק האמריקאי הרווחי. השם קאפה נגזר מ"קאפא" שהיה כינוי רחוב של פרידמן בצעירותו בבודפשט ופירושו בהונגרית "כריש". הסוד לא החזיק זמן רב, אך פרידמן שמר את השם המסחרי "קאפה" בתור שמו הפרטי. פוהוריל לעומת זאת אימצה את השם המקצועי "גרדה טארו", אחרי האמן היפני טרו אוקמוטו והשחקנית השוודית גרטה גרבו. השניים עבדו יחדיו כדי לסקר את המאורעות סביב עלייתה של החזית העממית בשנות השלושים של צרפת.
סיקור מלחמת האזרחים בספרד
כשפרצה מלחמת האזרחים בספרד ב -1936, נסעה טרו לברצלונה, ספרד, כדי לסקר את האירועים עם קאפה ודויד "צ'ים" סימור. טרו רכשה את הכינוי של "לה פקניה רוביה" (מספרדית: La pequeña rubia, "הבלונדינית הקטנה"). יחד הם סיקרו את המלחמה בצפון מזרח אראגון ובמחוז קורדובה הדרומי. באמצעות החתימה המזויפת של רוברט קאפה, הם הצליחו לפרסם במגזינים נחשבים (מגזין Zurcher Illustrierte השווייצרי ו-Vu הצרפתי). ניתן להבדיל בין תצלומי המלחמה המוקדמים של טארו וקאפה משום שטארו השתמשה במצלמת Rollei שהפיקה תצלומים מרובעים בעוד קאפה הפיק תמונות מלבניות באמצעות מצלמת Leica. עם זאת, במשך זמן מה בשנת 1937 הם הפיקו תמונות 35 מ"מ תחת התווית קאפה וטארו.
בהמשך, טארו פעלה ביתר עצמאות. היא סירבה להצעת הנישואין של קאפה. בנוסף, שמה נקשר במעגל אנטי-פאשיסטי אירופאי, משכיל, של אישים כגון ארנסט המינגוויי וג'ורג' אורוול, שנרתמו למען הרפובליקה הספרדית. עיתון קומוניסטי צרפתי, החתים אותה לפרסום עבודות בלעדיות של טארו. היא החלה לשווק את עבודתה תחת תווית תצלומי טארו (מאנגלית: Photo Taro). לייף, The Illustrated London News, ו Volks-Illustrierte (מהדורת גולה של העיתון הגרמני Arbeiter-Illustrierte-Zeitung), היו בין המפרסמים שהשתמשו בעבודתה.
בסיקור הפצצות ולנסיה, אותו ביצעה לבדה, השיגה טארו את הצילומים המפורסמים ביותר שלה. בנוסף, ביולי 1937, הצילומים של טארו זכו לביקוש על ידי העיתונות העולמית, בזמן שטארו עצמה סיקרה את אזור ברונטה שליד מדריד עבור Ce Soir. על אף שהסיעה הלאומנית (Nationalist faction) טענה כי האזור היה תחת שליטתה, הכוחות הרפובליקאים דחקה כוח זה החוצה. הצילומים של טארו היו העדות היחידה למצב האמיתי.
מותה.
בזמן שסיקרה את נסיגת צבא הרפובליקה בקרב ברונטה , טארו קפצה אל מדרך של מכונית שנשאה חיילים פצועים. טנק רפובליקני התנגש בצד המכונית וטארו נפצעה אנושות, ומתה מפצעיה ביום למחרת, 26 ביולי 1937.
נסיבות מותה של טארו הוטלו בספק על ידי העיתונאי הבריטי רובין סטאמר, שכתב במגזין New Statesman . סטאמר ציטט את וילי ברנדט, לימים קנצלר גרמניה (גרמניה המערבית), וחבר של טארו במהלך מלחמת האזרחים בספרד, שאמר שהיא הייתה קורבן של הטיהור הסטליניסטי של קומוניסטים וסוציאליסטים בספרד שאינם מזדהים עם מוסקבה. אולם סטאמר לא סיפק הוכחה נוספת לטענה זו.
בריאיון עם העיתון היומי הספרדי אל פאיס, אחיין של חייל רפובליקני בקרב ברונטה הסביר שטארו מתה בתאונה. לפי תיאור עד הראייה, היא נדרסה על ידי טנק שנסע אחורנית ומתה מפצעיה בבית החולים האנגלי אל גולוסו מספר שעות לאחר מכן. נהג הטנק לא היה מודע למעשיו.
עקב מחויבותה הפוליטית, טארו הפכה לדמות אנטי פאשיסטית מכובדת. ב-1 באוגוסט 1937, ביום שהיה אמור להיות יום הולדתה ה-27, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ערכה לכבודה הלוויה גדולה בפריז, אשר משכה עשרות אלפי אנשים לרחובות. להלוויה הגיעו גם רוברט קאפה ודוד סימור. טארו נקברה בבית הקברות פר לשז ואלברטו ג'קומטי הוזמן להכין אנדרטה לקברה.