בנסיבות אלה נאלצה רומניה לציית לתכתיב וינה ולהסכם קראיובה במסגרתם רומניה העבירה להונגריה ובולגריה, את הריבונות על חבלים רומנים. בהמשך, בהתבסס על הסכם ריבנטרופ מולוטוב, ברית המועצות הגישה לרומניה אולטימטום בו תבעה נסיגת רומניה בסרביה וצפון בוקובינה, רומניה נאלצה להיענות גם לאולטימטום וברית המועצות סיפחה אותן לשטחה. אובדן חלקים גדולים ממולדתם, ללא קרב, יצר תסיסה קשה מאוד ברומניה, תסיסה שהופניתה חלקית כלפי יהודי רומניה, אך גם כלפי השלטון ובראשו קרול השני, מלך רומניה. המשבר אילץ את המלך, שהחזיק בשלטון דיקטטורי, לבטל את חוקת רומניה 1938, שנתנה לו את הסמכויות של שליט אבסולוטי ולהזמין את הגנרל יון אנטונסקו להרכיב ממשלה חדשה. יון אנטונסקו נענה לקריאה, קיבל את השלטון ואילץ את המלך להתפטר ולהעביר את הכתר לבנו, מיכאי הראשון, מלך רומניה.
יון אנטונסקו, שיצר ברית עם התנועה הלגיונרית שלט ברומניה ללא מצרים, דיכה את המפלגות המסורתיות, רדף את האוכלוסייה היהודית והמלך הצעיר היה בחזקת חותמת גומי להחלטותיו של אנטונסקו. לאחר מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט אנטונסקו ניפץ את התנועה הלגיונרית ונשאר שליט יחיד, ללא מתחרים. הוא החליט להתקרב למעצמות הציר וב-23 בנובמבר 1940 רומניה הצטרפה להסכם התלת-צדדי. ב-22 ביוני 1941 הצבא הרומני, בתיאום עם הורמאכט, תקף את ברית המועצות ופלש לתוך בסרביה ובוקובינה כחלק ממבצע ברברוסה הנאצי.
תכנון ההפיכה.
כל עוד כוחות הציר התקדמו בתחומי ברית המועצות וגם בחזיתות אחרות, לא היו חולקים על דרכו של יון אנטונסקו ועל הנהגתו, אך כשנראה היה שיש שינוי במערכה הצבאית, החלו גורמים שונים בצמרת הרומנית לחפש דרכים לחילוץ רומניה מהמלחמה. הרומנים יצרו מגעים עם נציג בריטי באנקרה ובעקבות המלצת הבריטי עם דיפלומט סובייטי בקהיר. אנטונסקו עצמו ניסה לקיים מגעים עם דיפלומטים סובייטים בסטוקהולם, אך כל הניסיונות עלו בתוהו. לאחר קרב סטלינגרד הצבא הסובייטי התקדם וחדר לתחומי רומניה והגיע עד יאשי, העיר השנייה בגודלה ברומניה. באותה תקופה נפתחה החזית השנייה בצרפת ומנהיגי רומניה היו מודאגים.
בשיחות גישוש הגיב אנטונסקו לפונים אליו בסירוב מוחלט לעשות שלום נפרד תוך הצגת הטיעון ש"נתן את מילתו להיטלר" והוא לא יפר הבטחה. אנטונסקו עמד לפגוש את היטלר ב-5 באוגוסט והבטיח למלך רומניה להעלות בפני היטלר את האפשרות שרומניה תפרוש מהמלחמה. המלך העלה בפניו את החשש שאם אנטונסקו יגיד זאת להיטלר, הוא לא יחזור לרומניה. בשובו אמר אנטונסקו למלך, שלא מצא את הכוח להעלות את הנושא בפני היטלר. לפני שאנטונסקו נפרד מהיטלר, היטלר ייעץ לו על בסיס הניסיון באיטליה, שיתרחק מארמון המלך.
בגישושים השונים לקחו חלק מדינאים מכל המפלגות הרומניות הגדולות, כולל המפלגה הקומוניסטית הרומנית הלא חוקית, שנציגיה למגעים היו לוקרציו פטרשקנו ואמיל בודנראש, קציני צבא בכירים וביניהם הגנרלים קונסטנטין סנטסקו, אאורל אידאה ויון נגולסקו וחוגי מלך רומניה. צירוף הקומוניסטים למגעים נועד, בין היתר, להבטיח את תמיכת הפועלים המאורגנים (בודנראש הצהיר במהלך המגעים על קיומם של 12,000 פועלים מוכנים לפעולה, הצהרה חסרת כיסוי של ממש), שהיו אמורים לספק את כוח האדם להפיכה. הם התקשו למצוא את המועד הנכון למעשה, כי ברומניה שהו יחידות צבאיות גרמניות והיה חשש מתגובתן. לאחר שלצורכי המלחמה הוציא המטה הגרמני מרומניה דיוויזיה משוריינת, החליטו הקושרים לפעול ב-26 באוגוסט והמלך הזמין לתאריך זה את יון אנטונסקו לארוחה חגיגית בארמון המלך.
מעצר אנטונסקו והקמת הממשלה החדשה.
ב-22 באוגוסט נודע לאחד אחד הקושרים שאנטונסקו מודאג מהמצב בחזית, לכן הוא יסע לשם ב-24 באוגוסט ומכאן שהוא לא יהיה בבוקרשט ביום שנועד להפיכה. הקושרים שינו את התוכנית, אך לא הספיקו להודיע על כך לכולם.
ב-23 באוגוסט 1944 זימן המלך מיכאי הראשון את יון אנטונסקו להתייעצות של מועצת המלך. יון אנטונסקו הגיע בליווי סגנו מיכאי אנטונסקו, שהיה גם שר החוץ. בהתייעצות שב אנטונסקו והסביר שאין לקבל תנאי כניעה, כי זה כרוך במחירים גבוהים מדי לרומניה. בסיום דברי אנטונסקו הודיע לו המלך שהוא מפטר אותו מתפקידו כראש ממשלת רומניה ומנהיגה (קונדוקטורול) ועל פי סימן של קולונל אמיליאן יונסקו נכנסו לאולם שלושה סגני קצינים מזוינים, שעל פי הוראת המלך עצרו את יון אנטונסקו ומיכאי אנטונסקו והובילו אותם לחדר משוריין, שם נכלאו. מאוחר יותר נמסרו העצורים למשמר של קומוניסטים רומנים בראשות אמיל בודנראש.
הקושרים, שנכחו במקום, החליטו להטיל על הגנרל קונסטנטין סנטסקו, שנהנה מיחס של כבוד מצד אנשי הצבא, את הרכבת הממשלה והמלך עשה זאת. בממשלה החדשה היה סנטסקו ראש ממשלה. מספר גנרלים נוספים החזיקו בתיקי המלחמה, החינוך, הבריאות, התקשורת והעבודות הציבוריות, האוצר והפנים. ראשי המפלגות היו שרים ללא תיק, פרט לנציג הקומוניסטים, לוקרציו פטרשקנו, שביקש וקיבל את משרד המשפטים.
תגובות ומהלכים לאחר ההפיכה.
בשעה 20:00 קיבל המלך נוסח הודעה לעם, אותה ניסח עבורו פטרשקנו, ובה יבשר על החלפת הממשלה והחלפת הצדדים במלחמה. בשעה 21:00 הגיע לארמון השגריר הגרמני, שנהנה ממודיעין טוב. כדי להרוויח זמן המלך סיפר לשגריר שאנטונסקו חופשי וזה יצא לחפש אותו. בשעה 22:00 שודרה ברדיו ההודעה לעם.
למחרת הפציצו הגרמנים את בוקרשט והרסו חלק מארמון המלך, אך המלך ואימו כבר היו במקום מבטחים באולטניה. נציגות של הממשלה החדשה, בראשות פטרשקנו, החלה משא ומתן עם הנציגים הסובייטים על הסכם הפסקת האש, הסכם שהושג ב-12 בספטמבר. הצבא האדום נכנס לבוקרשט ב-31 באוגוסט וקיבל לידיו את אנטונסקו. המלך הרומני קיבל מברית המועצות את אות מסדר הניצחון. הצבא הרומני ציית לממשלה החדשה, הפסיק את מלחמתו בחזית עם ברית המועצות ובהמשך לקח חלק במלחמה נגד כוחות הציר, בעיקר בטרנסילבניה ובהונגריה.
גיורא פישר
גיורא פישר (20 באוקטובר 1937 - 15 באוקטובר 2014) היה ממלא מקום ראש עיריית חיפה למשך כחצי שנה, וסגן ראש העיר במשך כעשר שנים.
ביוגרפיה.
פישר, יליד קריית חיים, כיהן כיו"ר ועד הקריה במשך 39 שנים. הוא נבחר לראשונה למועצת עיריית חיפה בשנת 1978, וכיהן בה שש קדנציות רצופות, ומתוכן שתי קדנציות כסגן ראש העיר חיפה (1993-2003). בשנת 2003, לאחר שראש העיר עמרם מצנע פרש מתפקידו והתמנה לחבר הכנסת, מונה פישר לראש עיריית חיפה בפועל, וכיהן בתפקיד כחצי שנה, עד בחירתו של יונה יהב.
בנוסף לכך כיהן עשרות שנים כיו"ר ועד העובדים של קרן קיימת לישראל, ובהמשך כיו"ר ועד הגמלאים של הארגון.
חיים אישיים.
פישר היה נשוי ואב לשניים. הוא נפטר ב-15 באוקטובר 2014, בגיל 77, ונקבר בבית הקברות תל רגב.
ב-2015 נקרא על שמו ארכיון קריית חיים.
מצר פורמוזה
נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט
נמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט (בהונגרית: Liszt Ferenc Nemzetközi Repülőtér) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בהונגריה, והשער הראשי לכניסה של טיסות בינלאומיות.
הנמל נמצא במרחק של כ-16 ק"מ מזרחית לבודפשט. החל משנת 2011 נמל התעופה נקרא על שמו של המלחין ההונגרי פרנץ ליסט. עד אז היה ידוע כ"נמל התעופה פריהג'" (Ferihegy).
ב-2012 עברו בנמל התעופה כ-8.5 מיליון אנשים. לאחר שחברת התעופה הלאומית של הונגריה, מאלב פשטה את הרגל, נמל התעופה משמש כבסיס אם לחברות ויז אייר וריינאייר.
היסטוריה.
נמל התעופה הוקם בשנת 1942 והחליף את נמל התעופה הישן של העיר למטרות אזרחיות וצבאיות. במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ נמל התעופה פעמים רבות וניזוק קשה. עם תום מלחמת העולם השנייה, נפל נמל התעופה לידיים סובייטיות.
בשנת 1947 הוחלט לשפץ את נמל התעופה ולפתוח אותו למטרות אזרחיות בלבד. לאחר שלוש שנים של עבודות נפתח נמל התעופה במאי 1950. באותה העת היו רק מספר טיסות בינלאומיות מנמל התעופה, בעיקר למדינות בגוש המזרחי כמו: פראג, ורשה, בוקרשט וסופיה. חברת מאלב הוקמה ב-1954 והייתה לחברה הראשונה להפעיל טיסה למערב אירופה ב-1956. שנה לאחר מכן קלט נמל התעופה לראשונה טיסה של חברה זרה ממערב אירופה, חברת KLM. ב-1958 הוחלט להאריך את מסלול ההמראה/נחיתה ל-3,10 מטרים.
מאז שנפתח ב-1950 ועד 1960 כמות הנחיתות בנמל התעופה עלתה מ-4,786 ל-17,133 וכמות הנוסעים עלתה מכ-50,000 לכ-360,000. ב-1974 כמות הנוסעים עברה את המיליון.
כתוצאה מעליה בכמות הנוסעים והטיסות הוחלט ב-1980 לשדרג את הנמל תעופה ולבנות טרמינל נוסף. טרמינל 2 נפתח ב-1985. ב-1990 עברו בנמל התעופה כבר כ-2.5 מיליון נוסעים.
לאור העלייה המתמדת בכמות שהגיעה לכ-8 מיליון נוסעים, התקבלה החלטה ב-2007 לשפץ את טרמינל 1.
עד שנת 2012 שימש נמל התעופה כבסיס אם של חברת מאלב, עד שפשטה את הרגל. מאלב הייתה אחראית לשליש מהטיסות שהמריאו ונחתו בנמל התעופה.
את מקומה של מאלב תפסה חברת ויז אייר וחברות זרות רבות הגדילו את כמות הטיסות לנמל התעופה כגון ריינאייר, לופטהאנזה, אג'יאן איירליינס ועוד.
טרמינלים.
בנמל התעופה ישנם ארבעה בתי נתיבות. טרמינל 1 המיועד לטיסות מוזלות, טרמינל 2A, טרמינל 2B וטרמינל קטן המיועד לתקופות עמוסות, בעיקר בקיץ.
הטרמינלים 2A ו-2B נמצאים בסמיכות זה לזה, אך טרמינל 1 נמצא 7 קילומטרים מערבה. קו אוטובוס מקשר בין הטרמינלים.
ב-30 במרץ 2008 הצטרפה הונגריה לאמנת שנגן ועל כן הוחלט שכל הטיסות המגיעות ממדינות החתומות על אמנת שנגן יגיעו לטרמינל 2A וטיסות ממדינות המגיעות ממדינות הלא חתומות על האמנה יגיעו לטרמינל 2B. גם טרמינל 1 המיועד לטיסות מוזלות חולק כך.