לאחר 4 שנים בהן עבד בחברת "הנמר המעופף" בארצות הברית ונחשף לתחום התעופה, הקים בישראל ב-1968 את חברת כנף לתעופה כללית שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע. ב-1976 הקים עם מוטי הוד את חברת ק.א.ל. להובלת מטענים חקלאיים. בשנים 1979 - 1980 הקים מטעם חברת הנמר המעופף את חברת מטרו אינטרנשיונל. את חברת ארקיע רכש ב-1980, וב-1993 הונפקה כנפיים - אחזקות ארקיע בע"מ בבורסה לניירות ערך של תל אביב. ב-2004 השלימה כנפיים את רכישת חברת אל על, מי שהייתה חברת התעופה הלאומית של ישראל.
בורוביץ נשוי לתמי מוזס-בורוביץ', נצר למשפחת מוזס, ואח תאום לפרופסור ישראל (איזי) בורוביץ שהיה שותפו העסקי משך שנים. כיום האחים מסוכסכים ומחפשים את דרכם להפריד גם את הפעילות העסקית המשותפת שלהם בחברת כנפיים, בעלת השליטה בחברת התעופה אל על. ב-2005 נזכר שמו כאחד השותפים ברשת קלאבמרקט שנקלעה לחובות כספיים גבוהים, והוצא צו להגנתה מפני נושים עד למכירתה לרשת המתחרה, "שופרסל". בדיון בבקשת הקפאת ההליכים של קלאבמרקט, העירה, לעברו ולעבר אשתו, השופטת ורדה אלשיך כי היא מצפה מבעלי הרשת לתרום את חלקם (הכספי) בהצלתה. הדברים עוררו מהומה והזוג בורוביץ' מצא עצמו תחת מתקפה על חלקו בקריסת הרשת.
בשנת 2014 לערך פסקה פעילותו העסקית עקב הידרדרות במצבו הבריאותי.
אולימפיאדת השחמט 1954
אולימפיאדת השחמט ה-11 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה באמסטרדם, שבהולנד, בין 4 בספטמבר ל-25 בספטמבר 1954.
להלן התוצאות:
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום השביעי.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
זיו
תל־אביב–יפו
מיתוג פנים ארגוני
מיתוג פנים ארגוני נועד להעביר ולהחדיר את עולם המושגים המועבר אל לקוחות החברה גם אל עובדי החברה, במטרה שיהיה מסר אחיד, נאמנות של העובדים לתהליכי השיווק ובמטרה לקדם את רמת השירות של החברה. ככל שהעובדים יזדהו עם מסרי וערכי החברה, כך הם יהיו "שגרירים" טובים יותר עם המסרים הללו מול הלקוחות, אשר מצפים לחפיפה שכזו.
מיתוג פנים ארגוני דורש מומחיות רב תחומית, הכוללת את תחום משאבי האנוש, פסיכולוגיה ארגונית, תקשורת שיווקית, עיצוב ומחקר בכל אמצעי התקשורת העומדים לרשות הארגון מול עובדיו.
התחרות כיום בין חברות נעשית באמצעות מותגים, אשר קהלי היעד שלהם מתחברים אליהם ברמות שונות של הזדהות. בפרסום, מעוניינות החברות ליצור הזדהות ומערכת-יחסים של ממש בין הצרכן הסופי לבין המותג שהן מייצרות. כדי ליצור בידול בין המותגים והשירות הניתן להם, חייבות החברות למתג את מוצריה, מסריה, שירותיה וערכיה גם כלפי פנים, אל עובדי החברה, במערכת תקשורת פנים ארגונית. אלה יובילו נאמנות גדולה יותר מצדם של הלקוחות, מחויבות ואף רכישה חוזרת.
המטרה של המיתוג הפנים ארגוני נותן לעובדי החברה כלים לשמור על ההבטחה של המותג בכל סוג של מפגש עם הלקוח ועל ידי כך ליצור בידול בין המותג למתחריו. מדובר במתודולוגיה שיוצרת תיווך בין החזון לבין הפרט. המצב האידיאלי הוא שהעובדים יאמינו למסרים אלה ויפעלו בתוך החברה ליצירת שיח בשפת המותג, במיוחד שהמפגש של הלקוחות עם המותג נעשה באמצעות העובדים. רק עובדים שיהיו נאמנים למסרים – ימנעו את תחושת האכזבה של הלקוחות מהציפיות שיש להם מהמותג לבין השירות והחוויה שהם מקבלים ממנו בפועל, באמצעות הרכישה.
ההישגים ביצירת תהליך מיתוג פנימי נכון:
מיתוג פנים ארגוני מתאים לכל חברה שמעונינת בחיזוק בתפיסת המותג בעיני עובדיה ולקוחותיה. הדבר מועיל לחברה בכך שהמותג מקבל "חיים" באמצעות העובדים, המחזקים את הקשר הרגשי של הלקוחות לשירות/ המותג אותו הם צורכים. מחקרים מוכיחים שהדבר יוצר בידול ומאיץ תהליכי צמיחה.
כפי שנעשה קמפיין פרסום ללקוחות, כך יש לעשות קמפיין מול העובדים, שיכלול שלטים בחברה, פרסומות, ימי עיון וסדנאות, אשר יעבירו את מסרי המותג לעובדים, כאילו והם היו הלקוחות בעצמם. יש לדבר בשפת המותג ולייצר התנהגות "המאנישה" אותו. יש לדאוג לשגרה, לחזרה על המסרים והטמעה בכל המערכות התקשורתיות שיש ברשות הארגון.
יש לזכור, בעוד המיתוג החיצוני יוצר סקרנות והתעניינות לגבי המותג, המיתוג הפנימי הוא זה שיסייע בהחלטה על הרכישה במעמד המפגש עם העובד. ברגע שהעובדים יוכלו להעיד על עצמם כנאמנים למוצר וככאלה שהיו רוכשים אותו בעצמם – כך הם יוכלו להעביר מסרים אלה ולשכנע לקוחות מתלבטים ומתעניינים.
רבקה גריפין
אילנה דיין-אורבך
צ'פייב
רופוס ויינרייט
רופוס מקגריגל ויינרייט (באנגלית: Rufus McGarrigle Wainwright; נולד ב-22 ביולי 1973) הוא זמר וכותב שירים אמריקאי-קנדי. ויינרייט הוציא אלבומים, מיני-אלבומים, וסינגלים הכלולים באוספים ופסקולי סרטים.
נעוריו.
ויינרייט נולד בכפר ריינבק שבמדינת ניו יורק. הוריו, קייט מקגריגל ולודון ויינרייט, שניהם זמרי פולק, התגרשו כשהיה בן 3, ורוב שנות נעוריו חי עם אמו במונטריאול שבקנדה. בגיל 6 החל לנגן בפסנתר ובגיל 13 הצטרף לסיבוב הופעות עם אמו, דודתו אנה מקגריגל ואחותו מרתה, בהרכב הפולק "The McGarrigle Sisters and Family".
אחד משיריו במסגרת מופע זה, "I'm a Runin", זיכה אותו במועמדות לפרס "ג'ונו" בקטגוריית הזמר המבטיח ביותר של שנת 1990.
ויינרייט החל להתעניין באופרה בגיל ההתבגרות, והז'אנר משתקף היטב במוזיקה שהוא יוצר. כך למשל, חלק מהמילים בשירו "ברצלונה" הן מהליברית של האופרה "מקבת'" של ורדי. באותה תקופה גילה עניין גם ביצירותיהם של אדית פיאף, אל ג'ולסון וג'ודי גרלנד.
ויינרייט יצא מהארון בהיותו נער. בגיל 14 הותקף מינית בהייד פארק שבלונדון על ידי אדם שאיתו יצא מפאב, אנס אותו, שדד אותו וניסה לחנוק אותו. לדבריו ניצל רק לאחר שביים התקף אפילפסיה מדומה. לאחר טראומה זו התנזר ויינרייט למשך חמש שנים, דבר שלטענתו מנע ממנו התדרדרות מינית. מחשש שנדבק באיידס לא יצר קשר זוגי במשך שנים רבות.
פרסומו ואלבום הבכורה.
ויינרייט הופיע בקביעות ב"קפה סרייבו" במונטריאול והפיק קלטות הדגמה שבזכותן הוחתם על חוזה הקלטות עם חברת המוזיקה של דרימוורקס, "דרימוורקס רקורדס". הוא עבר לניו יורק ב-1996 והחל להופיע במועדונים. מאוחר יותר באותה שנה עבר ללוס אנג'לס וב-1998 הוציא שם את אלבומו הראשון, "רופוס ויינרייט", שזכה להצלחה רבה: המגזין רולינג סטון דירג אותו כאחד האלבומים הטובים באותה שנה, והגדיר את ויינרייט "תגלית השנה". באותה שנה יצא ויינרייט לסיבוב הופעות ראשון יחד עם שון לנון, ובסופו הופיע לבדו לראשונה.
Poses.
בשנת 1999 ויינרייט יצא להפוגה מהופעותיו הרבות, עבר לגור בצ'לסי הוטל בניו יורק למשך חצי שנה ושם עבד על אלבומו השני. ביוני 2001 יצא האלבום, שנקרא "Poses". הוא זכה לביקורות טובות אך להצלחה מסחרית מעטה. בין 2001 ל-2004 יצא לסיבוב הופעות נוסף והופיע גם עם טורי איימוס וסטינג.
התמכרותו.
בתחילת שנות ה-2000 התמכר ויינרייט לקריסטל מת', וכתוצאה מכך סבל מעיוורון זמני.
התמכרותו הגיעה לשיא ב-2002, במהלך מה שתואר על ידו כ"השבוע הסוריאליסטי ביותר בחיי". במשך אותו שבוע שיחק תפקיד בקומדיה בריטית, בילה מספר ערבים בחברת בתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ברברה פירס בוש, העביר ערב שהוגדר על ידו כ"לא מוסרי" עם אמו ועם הזמרת מריאן פיית'פול, הופיע במועדון עם הזמר אנתוני, סולן להקת "אנתוני והג'ונסונס", וחווה הזיות חוזרות ונשנות על אביו.
בייאושו פנה לידידו אלטון ג'ון, ששכנע אותו להתאשפז במוסד גמילה במינסוטה. שם התנקה ויינרייט מהסם והחל בטיפול פסיכולוגי. כיום הוא מתנגד נחרץ לשימוש בסם זה.
ב-2003 הוציא את אלבומו "Want One", וב-16 בנובמבר 2004 יצא המשכו "Want Two" ב"דרימוורקס". ב-2005 הופץ ברחבי העולם ה-DVD "All I Want" ובו תוכנית תיעודית ביוגרפית, וידאו-קליפים וצילומים מהופעות חיות.
Release The Stars.
אלבומו החמישי, "Release The Stars", יצא בגפן רקורדס ב-15 במאי 2007 בהפקתו. באלבום השתתפו גם אמו, אחותו וזמרים נוספים (אחותו מרתה ויינרייט מצטרפת אליו תכופות בהופעות ובהקלטות). האלבום הגיע למקום ה-23 במצעד האמריקאי, למקום השני במצעד הבריטי ולאלבום זהב בבריטניה. בעקבות יציאת האלבום יצא ויינרייט לסיבוב הופעות בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובאוסטרליה, שהסתיים ב-14 בפברואר 2008 באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
Rufus Does Judy at Carnegie hall.
ב-10 ביוני 2006 נערך עם ויינרייט בתחנת הרדיו NPR ריאיון שעסק בעובדה שכל הכרטיסים למופעים המתוכננים ב-14 וב-15 ביוני 2006 נמכרו מראש. בתאריכים אלו הופיע ויינרייט בקונצרט מיוחד בקרנגי הול, שבו שיחזר במלואו קונצרט מפורסם שקיימה במקום ג'ודי גרלנד ב-1961. בהמשך ביצע את אותו קונצרט גם בפריז, בלונדון ובהוליווד בול בלוס אנג'לס.
הקלטות של המופע המיוחד יצאו בסוף 2007 ב-CD וב-DVD - "Rufus! Rufus! Rufus! Does Judy! Judy! Judy!".
ב-2008, לורנה לאפט, בתה של ג'ודי גארלנד הביעה תמיכה רבה בהופעה זו.
בסוף חודש אוגוסט של שנת 2008 אף הוכרז כי ויינרייט עתיד להופיע בהיכל התרבות בתל אביב בחודש נובמבר.
מוזיקה.