בשנת 1948 בוגאטירצ'וק היגר לקנדה, וקיבל משרת פרופסור באוניברסיטת אוטווה. הוא חיבר מחקרים מדעיים רבים וכמו כן ספרי זיכרון רבים. בקונגרס של האוקראינים התומכים בפדרליזם במפלי הניאגרה בשנת 1952 הוא נבחר ליושב ראש של איגוד האוקראינים התומכים בפדרליזם והעורך הראשי של הביטאונים שלהם. הוא גם מחבר מאמרים עיתונאיים רבים בנושא ההיסטוריה של תנועת השחרור של עממי רוסיה וספרים כגון "דרך החיים שלי עם ולאסוב" ו"מניפסטו של פראג" שיצאו לאור בשנת 1978.
בנוסף שיחק בוגאטירצ'וק בשלוש אליפויות קנדה לשחמט. בשנת 1949 הגיע למקום השני עם 7/9 (ניצח: מוריס פוקס), לפני דניאל ינובסקי, פרנק אנדרסון ופובילאס ואיטוניס. בשנת 1951 חלק מקום 3–4 עם 8.5/12 בוונקובר (ניצח: ואיטוניס). בשנת 1955 חלק מקום 3–5 באוטווה (ניצח: אנדרסון ואחריו ינובסקי).
בוגאטירצ'וק ייצג את קנדה באולימפיאדת השחמט ה-11 שהתקיימה באמסטרדם בשנת 1953. הוא שיחק בלוח הרביעי וסיים עם שבעה ניצחונות, חמישה הפסדים ושלוש תוצאות תיקו.
בשנת 1954 קיבל דרגת פיד"ה של אמן בינלאומי לשחמט.
תוצאותיו המוקדמות, במיוחד אלו שהשיג באליפויות ברית המועצות היו מספיקות לקבלת דרגת רב אמן אך הרוסים חסמו זאת מסיבות פוליטיות. בשנות השבעים שלו החל בוגאטירצ'וק לשחק שחמט בהתכתבות וזכה פעמיים באליפות קנדה לשחמט בכתב, בשנים 1963 ו-1964. כמו כן שיחק בלוח הראשון של נבחרתה האולימפית של קנדה באולימפיאדת השחמט בכתב בין השנים 1962–1965. בשנת 1976 קיבל את דרגת ICCF של אמן בינלאומי לשחמט בכתב. בוגאטירצ'וק המשיך להיות פעיל בשחמט המקומי באוטווה עוד בשנות השמונים שלו והמשיך לשחק שחמט בכתב עד גיל 85.
בתקופה שחי באוטווה סייע בוגאטירצ'וק לאמן את לורנס דיי הצעיר (יליד 1949) שבעצמו קיבל דרגת פיד"ה של אמן בינלאומי לשחמט בשנת 1972, ושייצג את קנדה מספר שיא של 13 פעמים באולימפיאדות השחמט. סגנון המשחק של דיי הושפע בצורה משמעותית על ידי בוגאטירצ'וק.
בבסיסי הנתונים השונים קיימים משחקים של בוגאטירצ'וק משנת 1923 ועד 1977. משחקים רבים שלו משנים קודמות חסרים.
אבן גולל
אבן גוֹלֵל היא שיטה לחסימת מערות-קבורה ופתחים צרים אחרים.
אבני גולל במערות קבורה.
מטרתה של האבן היא מניעת בעלי חיים ומבקרים לא רצויים מלחדור אל תוך מערכת הקבורה.
בארץ ישראל, בקבורה מתקופת בית ראשון נפוצות אבני גולל רבועות המותאמות כ"פקק" לפתח מערכת הקבר החצובה בסלע. גם כאשר אבן הגולל אינה קיימת בשטח ניתן לזהות שהמערה נאטמה באבן לפי סיתות שפת פתח המערה. מערות מסוג זה ניתן לראות במורדות כפר השילוח, מול עיר דוד.
בקבורה מתקופת בית שני ניתן למצוא אבני גולל עגולות הנעות על-גבי מסילה ואוטמות את הפתח. האבן הייתה גדולה וכבדה, כך שעל מנת להזיזה ממקומה נדרש מאמץ משותף של כמה אנשים, דבר שיועד להקשות על שודדים ונוודים. קברים עם אבני גולל כאלה ניתן לראות בחורבת מדרס, במערת קבורה שמורה ב"כביש ג'וערה" (6954), ליד הצטלבותו עם כביש 66 ובקברי המלכים בירושלים. נפוצות אגדות אודות מנגנונים מיוחדים לגלילת אבני הגולל הכבדות, אולם לא נמצאו כל ממצאים המעידים על מנגנונים כאלה.פרט לחסימה פיזית מפני כניסת מזיקים, מטרה נוספת של אבן הגולל היא מניעת יציאת הטומאה. ה מלמדת שעצמים שונים יכולים לשמש כגולל לקבר על-מנת למנוע את יציאת הטומאה, אולם אבן אינה מקבלת טומאה ובכך יתרונה בנושא זה (ראו גם ).
שימוש באבני גולל לצורכי ביטחון.
עדות לשימוש באבני גולל לצורכי ביטחון ניתן למצוא בתקופה הרומית בארץ ישראל. בעת מרד בר כוכבא שימשו אבני גולל לסתימת מערכות המסתור של המורדים.באתרי חפירה רבים בישראל, בעיקר באתרים באזור ההר מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, התגלו אבני גולל גדולות ומסילות לגלגולן בפתחי בנייני ציבור (כגון בתי כנסת). חצר המבנה הייתה מוקפת בחומה יציבה ובעלת פתח יחיד וצר יחסית, במפתן הפתח הותקנה מסילה ובצדי הפתח עוצבו מגרעות בחומה ובהן הייתה נתונה אבן גולל. הדבר איפשר את סגירת המקום באופן בטוח כאשר אינו בשימוש, דבר שאיפשר אחסון דברי ערך בתוכו. פתיחת האבן יכולה הייתה להעשות רק במשותף, דבר שמנע חדירה למקום על ידי בודד. הדבר איפשר גם יצירת מקום כינוס בטוח לאוכלוסיית היישוב, כאשר האזרחים יכלו להימלט אל בית הציבור ולסגור עצמם בתוכו כדי להתבצר מפני אויבים.
ביטויים בשפה.
בהשאלה - חתימת דבר מה באופן סופי, קבורתו של הדבר: "בהתחלה עוד ניסה לחפש את שפרה, אך כמנהג אנשים צעירים נואש והניח אבן גולל כבדה על זכרונה וחזר לחייו." (מתוך הסיפור "שפרה" מאת הגולש יועזר, התפרסם באתר קולמוס-נט ).
נסתם עליו הגוֹלֵל, לאמור - מת ונקבר באופן סופי ואבן הגולל נסגרה על-פי המערה (לפי בבלי, שבת, דף קנ"ב ע"ב:"כל שאומרים בפני המת יודע עד שיסתם הגולל"). בהשאלה - כל דבר שמת ונקבר באופן סופי. למשל: "הדרישה היא שהמתווך יהיה הגורם היעיל. לפיכך, לא תמיד די ביצירת הקשר הראשוני בין הצדדים, בפרט כאשר ישנה מעורבות של גורמים נוספים אשר סייעו לחדש את הקשר העסקי שכביכול נסתם עליו הגולל". (פסק דין של בית משפט השלום ירושלים, א 008856/01)
תומס דיואי
מנחת ציבור
קוקס
קוקס (באלבנית: Kukës) היא עיר בצפון-מזרח אלבניה, בירתם של מחוז קוקס ונפת קוקס. היא שוכנת בסמוך למפגש הנהרות הדרין הלבן והדרין השחור, המתמזגים לנהר דרין. בשנת 2001 התגוררו בה כ-17 אלף תושבים.
היסטוריה.
ממצאים מעידים על קיומו של יישוב בשם קוקופיץ (Kukufic) באזור בו שוכנת כיום קוקס בשנת 1571. באותה העת היו בו 12 בתים, וב-1610 עלה מספרם לכ-50. הוא ננטש לקראת סוף המאה ה-17, וב-1869 הוקמה העיר מחדש, בשם קוקוסה (Kukusa). במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ומלחמת העולם הראשונה החליף האזור ידיים, והיה לסירוגין בשליטתן של בולגריה, סרביה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר הקמתה של אלבניה, נכללה בריבונותה.
במהלך שנות ה-20 וה-30 התפתחה העיר במהירות. ב-1923 התגוררו בה כ-180 תושבים, וב-1938 עמד מספרם על כ-1,800. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה, כאלבניה כולה, בידי איטליה, והיא שוחררה בידי הפרטיזנים ב-18 בנובמבר 1944. מבחינה היסטורית, הייתה העיר לאורך השנים קשורה יותר לפריזרן שבקוסובו, המרוחקת ממנה כ-15 ק"מ, אך לאחר ניתוק היחסים בין אלבניה לבין יוגוסלביה בסוף שנות ה-40, ניתק הקשר בין הערים.
בשנת 1962 החליטה ממשלת אלבניה על הקמת סכר על נהר דרין, לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית. הקמת הסכר הייתה כרוכה בהצפת האזור בו שכנה העיר, ולכן היא פונתה בהדרגה מיושביה, ובמקומה הוקמה עיר חדשה, קוקס. אכלוסה של העיר החדשה החל ב-1965, וב-1970 כבר התגוררו בה כ-6,000 תושבים. ב-1978 הושלמה הקמת הסכר, והעיר הישנה הוצפה במימי אגם פיירזה שנוצר כתוצאה מהקמת הסכר.
במהלך מלחמת קוסובו קלטה העיר כ-450 אלף פליטים מקוסובו הסמוכה. בשנת 2000 הוצעה מועמדותה של העיר לקבלת פרס נובל לשלום. הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה בה הוצגה מועמדות של עיר לפרס.
תחבורה.
הכביש המחבר בין קוקס לבין הערים שממערב לה, שקודרה ולז'ה הוא כביש מיושן ומפותל, והנסיעה לאורכו נמשכת שעות. כתוצאה מכך, העיר מבודדת יחסית מיתר חלקי אלבניה. בשנת 2006 הוחל בסלילת כביש מהיר לדורס, שעתיד לצמצם את משך הנסיעה לעיר. בנוסף, בסמוך לעיר נחנך בשנת 2009 נמל התעופה שייח זיאד, שהוקם במימון איחוד האמירויות הערביות.
טבלת גידוד
טבלת גידוד היא משטח סלעי, באזור הכרית שגלי הים כרסמו בו עד לגובה פני הים הממוצע. טבלאות שטוחות אלה נוצרו בתהליך גידוד, ובו נשחק הסלע על ידי תהליכים פיזיקליים שונים, ביניהם שחיקה על יד שברי ופירורי סלעים קשים המוסעים על ידי גלי ים או תהליכי המסה כימיים דווקא בזמן השפל.
במקומות אחדים הגידוד נעצר בגובה פני הים בזכות הגנתם של חלזונות קבועי מקום הגרים בצברים. קונכייתם הדבוקה לסלע קשה ממנו ולכן עוצרת את הכרסום, כך שמהסלע נותרה טבלה שטוחה.
קו חוף שגידוד באמצעות גלי הים וזרמיו תרם רבות לעיצובו קרוי "חוף מגודד".
בעולם הרחב "חוף מגודד" הוא תופעה נדירה יחסית. בארץ, לאורך חופי הים התיכון של הכרמל והגליל ישנן טבלאות גידוד רבות.
טבלאות הגידוד מהוות סביבה עשירה במערכות צומח ימיות, אצות, רכיכות, סרטנים ודגים. בין מיני הדגים זוהה דקר הסלעים, מין טורף אופייני לחוף הסלעי. על פני טבלאות הגידוד ישנה פעילות רבה של עופות ים.
טבלאות גידוד בישראל.
בעבר הניחו שטבלאות הגידוד בחופי ישראל הן תוצאה של תהליך בלייה בו גלים שהתנפצו אל בסיס המצוק העשוי סלע כורכר הביאו לשחיקתו ובסופו תהליך להתמוטטותו ול"נסיגה" של קו המצוק. העובדה שטבלאות סלע מצויות בצד מזרח בו עוצמת מפץ הגלים נמוכה, והחוזק המכני הגבוה יחסית של סלעי הכורכר, מעידים שעיצוב החוף הסלעי מושפע ברובו מתהליכי בלייה מכניים פיזיקליים בהשפעת גידול גבישי מלח. הערכת קצב הבליה שנעשתה במתקנים שנחצבו בתקופות שונות נמצא שקצב היווצרות הצנירים עומד על כ־10 ס"מ לאלף שנים. קצב זה אינו מספק על מנת להסביר את התפתחות טבלאות הסלע המגיעות לעשרות מטרים. חתכים טופוגרפיים בטבלאות הסלע מראים שקיימים לרוחבן הבדלי גובה, מעין מדרגות שגובהן מגיע ל-10 ס"מ. במקומות אחרים נראים סימני חציבה ברורים. המסקנה היא, שהטבלאות עשויות להיות תוצר של חציבות סלעי הכורכר ששימשו לצורך בניה של אתרים לאורך מישור החוף. הקדמונים חצבו את הסלעים עד למפלס פני הים, העמיסו אותם קרוב לוודאי על סירות או רפסודות, והובילו אותם לאתרי בניה.