בגלל מלחמת העצמאות של ראקוצ'י (1703–1711), העמדה של המיליציות הסרביות בגבול הצבאי של מלוכת הבסבורג הייתה בסכנה. בשנת 1704 נעשו הניסיונות הסרביים הראשונים להציע את שירותיהם עבור האימפריה הרוסית במאבקה של רוסיה נגד העות'מאנים. לפני תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710–1711), הקיסר הרוסי פיוטר הגדול הזמין מיליציות סרביות וסרבים בכלל להצטרף לכוחות הרוסים. בשנת 1711 הגיעה לסנקט פטרבורג המשלחת השלישית שנשלחה לרוסיה על ידי המטרופולין דנילו. המשלחת הרוסית הראשונה למונטנגרו הגיעה ב-3 במרץ 1711. פיוטר הגדול קרא לאורתודוקסים בבלקן להתקומם נגד העות'מאנים במהלך מערכת נהר פרוט.
בשנים 1715–1716 נסע המטרופולין המונטנגרי דנילו הראשון לסנקט פטרבורג, משם חזר באפריל 1716 עם שתי תעודות חתומות על ידי הקיסר פטר הגדול, הראשון שחייב את המונטנגרים לסייע לרוסים במקרה של מלחמה עם העות'מאנים, והשנייה עזרה שנתית של 500 רובלים למנזר צטיניה.
סצ'פן מאלי היה מתחזה של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה שביקש לשלוט במונטנגרו. הוא תמך בסבה פטרוביץ כבישוף כאשר השבטים המונטנגרים תמכו בארסנייה פלמנאק.
במהלך כהונתו של המטרופוליטן פטר הראשון, הוא והמושל יובאן ראדוניץ' היו שני הראשים של מונטנגרו, האחד לפי התואר, השני לפי העמדה בפועל. השניים התנגשו בפוליטיקה הבינלאומית: המטרופוליטן תמך ברוסיה ואילו יובאן הסתמך על אוסטריה. בשאלה אם לתמוך באוסטריה או לא, שני הצדדים התנגשו במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1788–1791) ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
המאה ה-19 עד 1918.
האימפריה הרוסית פתחה קונסוליה בקוטור במלוכת הבסבורג באוקטובר 1804, אשר הייתה אמורה לשמש "הגנה על תושבי מונטנגרו וברדה". היא הוכרה רשמית על ידי האוסטרים באותו חודש. בין השליחים הרוסים הפעילים במונטנגרו היו מזורבסקי (המשנה) ומרקו איווליץ'. בשנת 1806, הכוח הרוסי-מונטנגרי תחת פיקוחו של דמיטרי סניאבין כבש את קוטור, אך העביר אותו לצרפתים.
פטר הראשון הגה תוכנית בשנת 1807 להחיות את האימפריה הסרבית ("האימפריה הסלובנו-סרבית"), והודיע עליה לחצר הקיסרית ברוסיה. התוכנית חזתה ברוסיה כיורשת; התואר של הקיסר הסרבי יוחזק בידי הקיסר הרוסי, אולם היא סוכלה על ידי הסכם השלום הצרפתי-רוסי.
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו, המלך האחרון של מונטנגרו, החליף תמיכה עם המלוכה הרוסית. בשנת 1868 הוא עשה מסע לרוסיה, שם התקבל בקבלת פנים ידידותית מצד הצאר, אלכסנדר השני. שתיים מבנותיו של המלך ניקולה נישאו לנסיכים גדולים מבית רומנוב, הנסיכה מיליצה והנסיכה אנסטסיה. תחת פיקוחו של ניקולה הראשון, מונטנגרו הייתה בעלת ברית של רוסיה במלחמת רוסיה–יפן. מתנדבים ממונטנגרו נלחמו בצבא הרוסי. בשנת 1905 הכירה יפן בעצמאות מונטנגרו והכריזה על סיום המלחמה.
התקופה היוגוסלבית.
באותה תקופה שתי המדינות היו חלק מברית המועצות ויוגוסלביה, בהתאמה.
חברות בנאט"ו והסלמת מתחים.
סקר ביולי 2015 של המרכז לדמוקרטיה וזכויות אדם שקיבל תמיכה כלכלית מנאט"ו מצא כי 36.6 אחוזים תומכים בחברות, ל-37.3 אחוזים נגד, עם חילוקי דעות חדים בין קבוצות אתניות: 71.2 אחוז מהלבנים המונטנגרים ו-68 אחוז מהמונטנגרו בוסניאקים תמכו בחברות, ואילו רק 11.3 אחוזים מהסרבים המונטנגרים עשו זאת. ביוני 2015 אמר מזכ"ל נאט"ו ינס סטולטנברג שתמיכה ציבורית נמוכה בנאט"ו יכולה להשפיע האם מונטנגרו תוכל להצטרף לברית. בדצמבר 2015 אמר דובר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי הצטרפותה של מונטנגרו לנאט"ו עלולה להביא ל"פעולות תגמול".
בסוף אפריל 2017, לאחר שהפרלמנט המונטנגרי אישר את הצטרפותה של המדינה לברית, הוציא משרד החוץ הרוסי הצהרה לפיה ההחלטה להצטרף לנאט"ו התקבלה באופן המתריס "לרצונם של כמעט מחצית המדינה אוכלוסייה שיוצאת נגד ההצטרפות." אנליסט ממסדי רוסיה העיר כי נאט"ו זקוקה למונטנגרו כדי לפתוח במלחמה היברידית ולייצבן את אירופה. המתיחות בין המדינות גברה לאחר מכן באופן דרמטי, כאשר מונטנגרו האשימה את רוסיה בהתערבות בענייניה הפנימיים ואסרה על כניסה לאזרחים רוסים מסוימים, כולל גורמים רשמיים בכירים כמו דמיטרי רוגוזין, ניקולאי פטרושב ורמזן קדירוב.
ב-5 ביוני 2017, היום בו הצטרפה מונטנגרו רשמית לנאט"ו, אמר משרד החוץ הרוסי, "לאור המסלול העוין שבחרו הרשויות במונטנגרו הצד הרוסי שומר לעצמו את הזכות לנקוט בצעדים נגדיים על בסיס הדדי. בפוליטיקה, ממש כמו בפיזיקה, לכל פעולה יש תגובה הפוכה."
כלכלה.
רוסיה ממלאת תפקיד גדול בכלכלה המונטנגרית. בשנת 2012 דיווח "מונסטאט" כי לאנשי עסקים רוסים יש מניות ברוב מ-32% מהעסקים הזרים שנמצאים במונטנגרו.
תיירות.
מונטנגרו ורוסיה הגיעו להסכמה על אשרות כניסה ללא ויזה למטיילים בין המדינות מאז 2008. מונטנגרו מוכרת כאחד היעדים הפופולריים ביותר בקרב תיירים רוסים. בקיץ 2011, הרוסים היוו למעלה מ-20% מכלל התיירים שביקרו במונטנגרו.
מחלוקות.
הפרטה.
עד לפירוק סרביה ומונטנגרו, רוב המפעלים העסקיים במונטנגרו היו בבעלות המדינה. לאחר העצמאות, הפרטה המונית בלעה רבות מחברות המדינה לשעבר של מונטנגרו. ההפרטה במונטנגרו הוכרה בקרב גורמים רשמיים ברוסיה כעניין הנתון במחלוקת מאז 2005, אז ולדימיר וונייב (באותה תקופה המייצג של הקונסוליה הרוסית בפודגוריצה) אמר בסרקזם במסיבת עיתונאים בנושא הפרטה של מפיק האלומיניום המונטנגרי KAP כי "הוא לא ידע שמונטנגרו הייתה המדינה ה-51 של ארצות הברית." וונייב האשים גם את העיתונות המונטנגרית במימון "בדולרים" על ידי ארצות הברית במטרה לתמוך בגל הפרטה לא פרופורציונלי לטובת האינטרסים האמריקניים.
בעלות על נכסים.
פירוק האיגוד הסרבו-מונטנגרי הביא גם למכסים על שטחים גדולים שנמכרו לפרופילים אקסצנטריים בבורסות שנויות במחלוקת. העיתונות הרוסית טענה בשנת 2012 כי אזרחים רוסים מחזיקים לפחות 40% מרכוש הנדל"ן בכל מונטנגרו. בשנת 2009, פורטל החדשות הקרואטי "גלובוס" כינה את מונטנגרו "מושבה רוסית", והאשים את מילו ג'וקאנוביץ' באסטרטגיות מניפולטיביות בהפרטה שלאחר העצמאות לטובת היתרונות של כאלו שאינם מונטנגרים, במיוחד טייקונים רוסים.
הביסקסואלית
הביסקסואלית (באנגלית: The Bisexual) היא סדרת דרמה קומית שיצרו דזירה אח'וואן ורואן ריילי, ובכיכובם של אח'וואן, מקסין פיק ובריאן גליסון. הסדרה היא הפקה משותפת של ערוץ 4 הבריטי ושל חברת הולו האמריקאית. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-10 באוקטובר 2018 בממלכה המאוחדת, וב-16 בנובמבר 2018 בארצות הברית.
תקציר עלילה.
ליילה היא אישה צעירה שלוקחת הפסקה ממערכת היחסים שלה עם סיידי, בת הזוג שלה יותר מעשר שנים. היא מתחילה לחקור את הביסקסואליות שלה, ומתמודדת עם התגובות של חבריה.
ביקורת.
הת'ר הוגן ממגזין Autostraddle כינתה את התוכנית "מבריקה", והוסיפה "הדמויות של אח'וואן לא תמיד עושות או אומרות את הדבר הנכון, אבל הכתיבה שלה משופעת בחמלה". קלאריסה לאפרי מהאינדפנדנט נתנה לסדרה ארבעה כוכבים מתוך חמישה, וציינה שהתוכנית היא "מה שקומדיה בריטית צריכה כדי לפרוץ את הסטריאוטיפים ולהתקדם". לוסי מנגן מהגרדיאן נתנה לתוכנית רק שני כוכבים מתוך חמישה ותיארה אותה כ"לא מצחיקה ולא דרמטית".
יחסי הממלכה המאוחדת–ירדן
היחסים האנגלו-ירדניים מתייחסים ליחסים בין ממלכת ירדן ההאשמית לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. שתי המדינות חולקות קשר הדוק יחסית שהחל בעת שההאשמים קיבלו עזרה בריטית להפיל את השלטון העות'מאני במדינה במלחמת העולם הראשונה, אך לעיתים היחסים גם סבלו ממתחים. עם זאת, שתי המדינות הצליחו להבטיח מערכת יחסים חזקה. לירדן יש שגרירות בלונדון ולבריטניה יש שגרירות בעמאן.
היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ביקשו ההאשמים עזרה ותמיכה מהאימפריה הבריטית דרך מטה המשרד לענייני המזרח התיכון בקהיר כדי להילחם נגד העות'מאנים, שהתממשה לאחר 1916. המרד הערבי הפתאומי בהנהגת המשפחה ההאשמית, אף שלא היה מסוגל להבטיח תמיכה מוחלטת משבטים ערביים אחרים, מילא תפקיד אינסטרומנטלי בקריסת השלטון העות'מאני שם. עם זאת, המטרה העיקרית של המרד ההאשמי, אחדות ועצמאות מוחלטת למדינה ערבית שהשתרעה מעיראק וסוריה המודרנית ועד תימן למעט עדן, לא כובדה על ידי לונדון ובעלת בריתה צרפת. בסופו של דבר, כהתנצלות על הכישלון, בריטניה העמידה את השריף עבדאללה כשליט אמירות עבר הירדן בתקווה ליישר את ההדורים.
עד שנת 1956 לא הייתה לאמירות, אף על פי שהיא נשלטה על ידי ההאשמים, ממשל עצמאי מלא. ממשלת בריטניה הפעילה עדיין את השפעתה ברחבי האמירויות. ג'ון באגוט גלאב, המכונה גלאב פאשה, היה השליט דה-פקטו האחראי על המדינה, והניח את היסוד של הלגיון הערבי, שהפכו מאוחר יותר לכוחות המזוינים הירדניים. באותו הזמן, גלאב פאשה מילא תפקיד שנוי במחלוקת, שנמצא עדיין בוויכוח בתולדות הממלכה הירדנית המודרנית.
במלחמת העצמאות הישראלית ב-1948, בריטניה העדיפה בסתר פלישה ירדנית מוחלטת לגדה המערבית, בתקווה למנוע הקמה אפשרית של מדינה פלסטינית בהנהגת אמין אל-חוסייני, והצליחה בהשגת מטרתה, ובכך הבטיחה את ההשפעה הבריטית בתוך עבר הירדן אף על פי שתפקידם יצר תוצאה לא רצויה בעתיד המזרח התיכון. מאוחר יותר בריטניה המשיכה לתמוך בירדן במהלך ספטמבר השחור נגד אש"ף, אף על פי שתמיכתה הוטלה בספק לאחר התייחסותה בחוסר אמון לעתידו של המלך חוסיין. בריטניה גם תמכה בסתר בהיתר למטוסים ישראליים לטוס בירדן כאשר סוריה שלחה כוחות לפלוש למדינה, ואילצה את הסורים לסגת.