המשטרה המקומית חוקרת את המניע לפיגוע. אחד מקווי החקירה קושר את הפיגוע לטרור עם מעורבות אסלאמית אפשרית. בזירת האירוע נמצא מכתב, שטען כי הפיגוע בוצע כנקמה בעבור המוסלמים שנהרגו בהתערבות הצבאית של גרמניה כנגד ארגון הטרור המדינה האסלאמית ואיים במתקפות נוספות אם גרמניה לא תפסיק את התערבותה ובסיס חיל האוויר האמריקני ברמשטיין יושבת. קו חקירה נוסף חוקר את האירוע כפיגוע דגל כוזב שבוצע בידי הימין הקיצוני בגרמניה.
המשטרה עצרה מהגר עיראקי אשר להערכתה חבר ארגון המדינה האסלאמית, אך לא נמצא קשר בינו לבין הפיצוץ.
הפיגוע.
האוטובוס של קבוצת בורוסיה דורטמונד הותקף בעזרת שלושה מטעני צד תוצרת בית כשעשה את דרכו לזיגנאל אידונה פארק שבדורטמונד לקראת המשחק הראשון בשלב רבע הגמר של ליגת האלופות לעונת נגד קבוצת הכדורגל הצרפתית מונקו. המטענים הוסתרו בגדרות שבצדי הכביש והתפוצצו סמוך לשעה 19:15 לפי שעון גרמניה. המטענים היו עמוסים בפיסות מתכת, ועם הפיצוץ אלו הגיעו למרחק של 100 מטרים. בהתבסס על חומר הנפץ המעורב בפיגוע, הניחו הרשויות הגרמניות כי מדובר באירוע טרור. במטענים נעשה שימוש בחומר נפץ אשר הגיע מצבא גרמניה. הכדורגלן הספרדי ושחקנה של בורוסיה דורטמונד, מארק ברטרה, נפצע מרסיסי זכוכית שניתזו מחלון האוטובוס המנופץ. הוא נלקח לבית החולים הסמוך, בו ידו השמאלית נותחה באופן מיידי. שוטר שליווה את האוטובוס על אופנוע נפגע גם הוא בפיגוע.
חקירת הפיגוע.
משטרת גרמניה והרשויות המקומיות מתייחסות לאירוע כניסיון רצח וכהתקפה מתוכננת כנגד בורוסיה דורטמונד. היו שלוש לקיחות אחריות על האירוע: אחת הושארה בזירת האירוע וטענה למניע אסלאמי, אחת פורסמה באינטרנט וטענה למניע אנטי-פשיסטי (אשר התבררה מאוחר יותר כמזויפת) ואחת נשלחה למערכת עיתון וטענה למניע ימני קיצוני. המשרד של התובע הפדרלי הגרמני הגדיר תחילה את האירוע כפעולת טרור עם אפשרות למעורבות אסלאמית. שר הפנים של נורדריין-וסטפאליה תיאר את ההתקפה כמקצועית. המשטרה חוקרת האם הפיגוע התרחש ממניע אסלאמי, ממניע שמאלני קיצוני או ממניע ימני קיצוני. לפי התקשורת הגרמנית, חוקרי הפיגוע שוקלים את האפשרות ששירות ביטחון זר היה מעורב בפיצוץ.
לקיחת האחריות.
היו שלוש לקיחות אחריות שונות לאירוע. הראשונה נמצאה בשלושה מכתבים זהים שהושארו בזירה. המכתבים פתחו במשפט "בשם אלוהים הרחמן והרחום" וטענו שהפיגוע הוא נקמה על ההתערבות הצבאית של גרמניה כנגד ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה, ושגרמניה אחראית להרג מוסלמים. במכתב נדרש שבסיס חיל האוויר האמריקני ברמשטיין יושבת ושמטוסי הטורנדו הגרמניים יוצאו מסוריה. המכתב איים במתקפות נוספות על ידוענים שאינם מוסלמים עד אשר הדרישות יענו. המכתבים נראו יוצאי דופן, שכן מתקפות קודמות של ארגון המדינה האסלאמית באירופה לא הגיעו יחד עם לקיחות אחריות כזו. שלא כמו לקיחות אחריות קודמות שבוצעו בסרטונים, המכתבים מוענו ישירות לקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ולא היו עליהם סממנים דתיים או הסמל של ארגון המדינה האסלאמית. עיתונים גרמנים פרסמו מאוחר יותר שהחוקרים מטילים ספק באותנטיות של המכתבים, והועלתה האפשרות שהם נכתבו על-מנת להטיל את האחריות לפיגוע על האסלאם בזדון.
לקיחת אחריות נוספת פורסמה באתר הפרסום הפתוח המשמש את השמאל הקיצוני, אינדימדיה. בלקיחת האחריות נטען כי המתקפה בוצעה מכיוון שבורוסיה דורטמונד לא עושה מספיק כנגד הגזענים, הנאצים ואנשי הימין הקיצוני שבמחנה האוהדים שלה. לקיחת האחריות נמחקה מהאתר בטענת זיוף, וגם המשטרה הגרמנית מתייחסת אליה כמזויפת.
מספר ימים לאחר מכן נשלחה לקיחת אחריות שלישית, אשר רמזה למניע ימני קיצוני, לעיתון דר טאגשפיגל. האימייל האנונימי הצדיק את אדולף היטלר ותקף את הרב-תרבותיות, כשהוא מוסיף שההתקפה הייתה "אזהרה אחרונה". דוברת מטעם התביעה הפדרלית אמרה כי לקיחת האחריות נחקרת.
החשודים.
המשטרה הגרמנית זיהתה שני חשודים ועצרה אחד מהם. נערכו חיפושים בדירות של שני החשודים. החשוד שנעצר הוא עבדול בסט א', מהגר עיראקי המתגורר בוופרטל אשר חשוד כאסלאמיסט קיצוני. המשטרה הגרמנית מאמינה שהחשוד הנהיג תא של ארגון המדינה האסלאמית בעיראק אשר היה מעורב ברציחות, חטיפות, הברחות וסחיטות. לאחר שהצטרף לארגון המדינה האסלאמית בעיראק בשלהי שנת 2014, הוא הגיע לגרמניה דרך טורקיה בשנת 2016 והיה בקשר עם חברי ארגון המדינה האסלאמית בגרמניה. עם זאת, כעת הוא מוחזק בשל חברות בארגון המדינה האסלאמית ולא בשל מעורבות בפיגוע. מאוחר יותר נוקה החשוד השני מהחשד למעורבות בפיגוע.
Paper (בעברית: נייר) הוא השיר שייצג את איסלנד באירוויזיון 2017. השיר בוצע על ידי סבאלה. השיר שנבחר ב-Söngvakeppnin 2017 שהוא הקדם האיסלנדי המסורתי נכתב והולחן באיסלנדית על ידי איינר אגליסון וסבאלה עצמה ובאנגלית על ידי לסטר מנדז ולילי אליס. בתום ההצבעה התברר כי לא נבחר להעפיל לשלב הגמר.
סטמפריה ולדונגה
סְטַמְפֶּרִיָה וַלְדוֹנְגָה (באיטלקית: Stamperia Valdonega) הוא בית דפוס בנפת ורונה שבאיטליה המתמחה בהפקות דברי דפוס באיכות גבוהה מאוד ובגימור מיוחד. בית הדפוס שהוקם ב-1948, עומד מאז 2007 בבעלות קבוצת SIZ האיטלקית.
היסטוריה.
החברה הוקמה בידי המדפיס ואמן הטיפוגרפיה הגרמני-איטלקי ג'ובאני מרדרשטייג ב-1922 בלוגאנו, ב-1948 הקים מרדרשטייג את בית הדפוס ברובע ולדונגה שבוורונה, וניהל אותו עד מותו ב-1977. מאז מוביל את בית הדפוס בנו, מרטינו מרדרשטייג.
בית הדפוס נועד בעיקר עבור הדפסות ייחודיות לביבליופילים, וחתם במשך השנים חוזים לעבודות מיוחדות עם הוצאות ספרים נודעות באירופה ובארצות הברית.
בשנת 1984 הקדיש המטרופוליטן בניו יורק תערוכה מיוחדת לעבודות של בית הדפוס בוולדונגה כמחווה לפעלו האמנותי של מרדרשטייג המנוח.
Verona
Verona (בעברית: ורונה) הוא השיר שיצג את אסטוניה באירוויזיון 2017.
השיר בוצע על ידי קויט טומה ולאורה. הוא נכתב והולחן על ידי סוון לוהמס.
השיר נבחר ב-"Esti Laul 2017", התחרות לבחירת השיר האסטוני לאירוויזיון. בתחרות עצמה, בוצע בחצי הגמר השני שנערך ב-11 במאי, כשיר השבעה-עשר בסדר ההופעות. בתום שלב ההצבעות, התברר כי לא נבחר להעפיל לשלב הגמר.
יצחק מרדכי הכהן רובין
פצצת מואב
אתר סרוגים
פגי גוגנהיים
מרגרט "פגי" גוגנהיים (26 באוגוסט 1898 – 23 בדצמבר 1979; באנגלית: Marguerite "Peggy" Guggenheim) הייתה אספנית אמנות אמריקאית-יהודייה, מייסדת מוזיאון אוסף פגי גוגנהיים, בוהמינית ואשת החברה הגבוהה. בת למשפחה גוגנהיים היהודיה רבת הנכסים. אחייניתו של סולומון ר. גוגנהיים (Solomon R. Guggenheim), מייסד קרן סולומון ר' גוגנהיים.
פגי גוגנהיים בנתה אוסף אמנות חשוב בזמן קצר (1938- 1946) שמשכנו הקבוע בוונציה, בארמון שהוסב למוזיאון לאמנות מודרנית השוכן לצד התעלה הגדולה בוונציה. אוסף פגי גוגנהיים הוא אחד המוזיאונים החשובים ביותר באיטליה לאמנות אירופאית ואמריקאית של המחצית הראשונה של המאה ה-20. האוסף מציג יצירות מהזרמים קוביזם, סוריאליזם לבין האקספרסיוניזם המופשט.
ראשית חייה.
פגי גוגנהיים הייתה אחת משלוש בנותיהן של בנימין גוגנהיים ופלורט זליגמן (בת למשפחת בנקאים יהודים אמריקאים). היא התחנכה בבית, למעט תקופה קצרה בה למדה בבית ספר פרטי יהודי, ולא רכשה השכלה אקדמית. בשנת 1919, כשמלאו לה עשרים ואחת, ירשה פגי גוגנהיים 450,000$. אביה בנימין גוגנהיים נספה בטביעת הטיטניק ב-1912 ולא צבר הון כשל אחיו; לכן היה הונה קטן ביחס לעושרם העצום של דודיה. לפגי הייתה אישיות מרדנית, והיא נחשבה "הכבשה השחורה" במשפחתה.
למרות שהיה ברשותה הון, היא רצתה להשתכר למחייתה ולצאת מהמעגל החברתי של משפחתה. גוגנהיים מצאה עבודה כזבנית בחנות הספרים האוונגרדית Sunwise Turn במנהטן, שם היא נחשפה לספרי אמנות, הכירה והתרועעה עם הקהילה הבוהמיאנית האומנותית. בשנת 1920 עברה לפריז, צרפת והתחברה לסופרים ולאומנים אוונגרדיים שהתגוררו ברובע מונפרנאס. בתקופה זו הכירה את מאן ריי, את קונסטנטין ברנקושי ואת מרסל דושאן, שמאוחר יותר קידמה את הקריירה האומנותית שלהם. בפריז היא פגשה את לורנס וייל, שנחשב לדמות מרכזית בחוגים האינטלקטואליים והחברתיים של פאריס וכונה "מלך הבוהמה". השניים נישאו בשנת 1922 ונולדו להם שני ילדים – מיכאל שכונה סינבד ובת ששמה פגיין (Pegeen)). הזוג התגרש בשנת 1928. לאחר הגירושים נשארה הבת עם אימה, והבן גדל אצל אביו.
גוגנהיים הפכה ידידה קרובה של הסופרת נטלי בארני ושל בת זוגה הציירת רומיין ברוקס והייתה אורחת קבועה בסלון הספרותי של בארני. שם התיידדה עם דג'ונה בארנס ועם הזמן הפכה לפטרונית שלה. בארנס כתבה את הרומן הנודע ביותר שלה, "Nightwood," בעת ששהתה בדבון אנגליה בבית ששכרה גוגנהיים למשך שני קיצים.
גלריית Guggenheim Jeune.
בינואר 1938, גוגנהיים פתחה גלריה לאמנות מודרנית בלונדון והחלה לבנות אוסף אמנות. הגלריה נקראה Guggenheim Jeune כדי לייצר אסוציאציה לגלריה הצרפתית הידועה Bernheim Jeune בשילוב שם המשפחה שלה המוכר היטב. היא הייתה בקרבת מקומות ההתכנסות של התנועה הסוריאליסטית בלונדון. מרסל דושאן, שאותו היא הכירה מתחילת שנת העשרים, הכיר לגוגנהיים את עולם האמנות; באמצעותו היא פגשה אמנים רבים במהלך ביקורים תכופים בפריז והוא גם יזם מספר תערוכות שנערכו בגלריית Guggenheim Jeune. באותה התקופה, אמה נפטרה וגוגנהיים ירשה 450,000$, שאפשרו לה לפתוח את הגלריה.