נולד במשפחה יהודית דוברת הונגרית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, המשתייך החל משנת 1918 לרומניה. אביו היה גיירג' האמר (1911–1985) ואמו, אליזבת לבית שוורץ, נפטרה כשהיה בן 7. האב התחתן שוב עם אשה בשם אנה לבית קינץ' ממנה נולדה לו גם בת, אווה. בילדותו, נדבק האמר בנגיף הפוליומייליטיס ונשאר עקב כך עם שיתוק שאילץ אותו להתהלך בעזרת קביים. אחרי לימודים בעיר הולדתו למד האמר באוניברסיטת בוקרשט, בפקולטה למתמטיקה. בשנת 1965 סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, "תכנון פסאודו-בוליאני ויישומיו" תחת הדרכתו של גריגורה מויסיל.
בשנת 1961 התחתן עם אנה איוונסקו והשתמש בהמשך בשם המשפחה שלה - פטרה איוונסקו, עד לשנת 1967, כשהזוג נמלט לישראל. אחרי עלייתו לישראל, למשך שנתיים לימד האמר בטכניון בחיפה. בשנת 1969 היגר לקנדה, שם התקבל לעבודה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול (1972-1969) ובאוניברסיטת וטרלו (1983-1972). כשהוא בעל אזרחות קנדית, בשנת 1983 עבר לגור בארצות הברית, בה התמנה פרופסור באוניברסיטת ראטגרס במדינת ניו ג'רזי. בהמשך קיבל גם אזרחות אמריקאית.
האמר המציא, בין השאר, שיטה חדשנית ויעילה לפענוח נתונים, הקרויה LAD - Logical Analysis of Data (ניתוח לוגי של הנתונים), שיושמה בתחומים מרובים.
פיטר ל. האמר נפטר ב-27 בדצמבר 2006, בגיל 70, כשנפצע אנושות בתאונת דרכים על יד פרינסטון, ניו ג'רזי.
השאיר אשה, שני ילדים - אלכסנדר ומקסים, וארבעה נכדים.
מבחר ספרים ומאמרים.
האמר פרסם 19 ספרים ומעל 240 מאמרים:
קישורים חיצוניים.
E Boros, Yves Crama, Bruno Simeone Optima 73 Mathematical Programming Society Newsletter january 2007 p.9-10, .
הפארק הגאולוגי הלאומי ג'אנגיה דאנשיה
הפארק הגאולוגי הלאומי גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה (במנדרינית תקנית: 张掖丹霞国家地质公园) הידוע גם כ"גאופארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה" שוכן בסמוך לעיר ג'אנגיה (张掖) במחוז גאנסו בצפון מערב סין. הפארק משתרע על שטח של 510 קילומטרים רבועים. בעבר היה זה אזור נופי ופארק של המחוז, והוא קיבל מעמד של פארק גאולוגי לאומי בנובמבר 2011. הפארק מפורסם בשל תצורות הסלעים הצבעוניות, ונבחר במשאל בין עיתונאים כאחד מתצורות הנוף היפות ביותר בסין.
מיקום.
הפארק שוכן למרגלות הצפוניים של הרי צִ'ילְייֵן (祁连山, בפין-יין: "Qílián Shān"), בנפת לִינְדְזֶה (临泽县), והנפה האוטונומית סוּנָאן (肃南裕固族自治县), השייכות מנהלית לנציבות העירונית גָ'אנְגִיֵה במחוז גאנסו. האזורים העיקרים בהם ניתן לצפות בתצורת דנשיה הם בפלכים קָאנְגְלֶה ובָּאיְיִין.
לב הפארק, האזור הנופי לִינְדְזֶה דָאנְשְׂיָה, שוכן כ-40 קילומטרים מערבית למרכז העיר גָ'אנְגִיֵה וכ-20 דרומית למושב הנפה לִינְדְזֶה. זהו האזור המפותח והמתויר ביותר בפארק. פארק לאומי נוסף, בִּינְגְגוֹאוּ (冰沟), או בתרגום שמו "תעלת הקרח", השוכן על הגדה הצפונית של הנהר לִייְוֵּ'אן (梨园河), כ-14 קילומטר מערבית לכניסה המערבית של ג'אנגיה-דָאנְשְׂיָה, נחנך רשמית ב-3 באוגוסט 2014. בִּינְגְגוֹאוּ משתרע על שטח של כ-300 קילומטרים רבועים, וגובהו נע בין 1,500 ל-2,500 מטרים מעל פני הים. אזור שלישי, האזור הנופי סוּנָאן דָאנְשְׂיָה, שוכן בגָאנְג'וּ'ן, דרומית ללִינְדְזֶה.
הנוף.
פארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה נודע בצבעים יוצאי הדופן של סלעיו, שפניהם חלקות, שקצותיהם חדים ושגובהם מגיע לכמה מאות מטרים. סלעים אלה הם תוצאה של השקעה של אבן חול ומינרלים שהתרחשו לפני כ-100 מיליון שנה על פני תקופה של 24 מיליון שנים. התוצאה, הדומה לעוגת שכבות, קשורה לפעילות של לוחות טקטוניים שהיו אחראים ליצירת חלקים מהרי ההימאליה. רוחות, גשמים, ומשך הזמן שחלף פיסלו בסלעים צורות יוצאות דופן, כדוגמת מגדלים, עמודים ונקיקים, שהן בעלות גוונים, תבניות וגדלים משתנים.
אזכורים בתקשורת ותיירות.
ב-2005 הצביעה קבוצת דיון של עיתונאים מ-34 אמצעי תקשורת מרכזיים על פארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה כאחד מאזורי נוף דָאנְשְׂיָה היפים ביותר בסין. ב-2009 בחר כתב העת "גאוגרפיה לאומית סינית" (中国国家地理), חיקוי של כתב העת נשיונל ג'יאוגרפיק, בפארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה כאחד מ"שש צורות הנוף היפות ביותר" בסין. האזור הפך ליעד תיירותי עיקרי באזור גָ'אנְגִיֵה. על מנת לסייע לתיירים לחקור את תצורות הסלעים בפארק הוקמו דרכי גישה ושבילי עץ מורמים. ב-2014 הושקעו 100 מיליון יואן על מנת לשפר את המתקנים בבִּינְגְגוֹאוּ.
סטוך
סטוך (Stoch) הוא שם משפחה.
רדנאפ
רדנאפ (באנגלית: Redknapp) היא משפחה בריטית.
טננבום
מחלת מינמטה
מחלת מינמטה (ביפנית: 水俣病) או מחלת צ'יסו-מינמטה היא תסמונת נוירולוגית הנגרמת כתוצאה מהרעלת כספית. תסמיני המחלה כוללים בין היתר אטקסיה, קהות תחושה בידיים וברגליים, חולשת שרירים (מיאסטניה) כללית, שדה ראייה מצומצם ופגיעה ביכולות השמיעה והדיבור. במקרים חמורים גורמת המחלה אף לשיגעון, שיתוק, קומה ומוות כעבור שבועות מהופעות התסמינים. המחלה יכולה להופיע בצורה של מום מולד ולפגוע בעובר ברחם.
המחלה כתוצאה מהרעלת מתיל כספית ([CH3Hg]+), ונצפתה לראשונה במינמטה במחוז קוממוטו ביפן ב-1956 בעקבות שחרור החומר בשפכים תעשייתיים של מפעל של צ'יסו במהלך השנים 1932 עד 1968. מתיל כספית הצטבר בגופם של דגים במפרץ מינמטה ובים יצושירו, וכאשר אלו נאכלו על ידי האוכלוסייה המקומית, הם החלו לסבול מהרעלת כספית. אף על פי שהזיהום גרם למותם של בני אדם וחיות במשך 36 שנים, הממשלה וחברת צ'יסו כמעט ולא פעלו כדי למנוע את הזיהום.
עד למרץ 2001, הוכרו באופן רשמי 2,265 נפגעים שסבלו ממינמטה (מהם מתו 1,784), ומעל ל-10,000 קיבלו פיצויים כספיים מצ'יסו. ב-2004 שילמה צ'יסו 86 מיליון דולר פיצויים, באותה השנה נדרשה לנקות את הזיהום.
ב-1965 התפרצה מחלת מינמטה גם במחוז ניאיגטה.
עופות חסרי יכולת תעופה
עופות חסרי יכולת תעופה היא קבוצה לא טקסונומית של עופות שמסיבות אבולוציוניות שונות איבדו את יכולתם לעוף. הקבוצה מורכבת ממספר רב של מינים, וכיום קיימים 40 מינים שונים. שתי קבוצות מרכזיות בתוך עופות אלו הן סדרת היענאים ומשפחת הפינגוויניים.
העוף הקטן מבין העופות חסרי התעופה הקיימים כיום הוא רלית האי אינאקססיבל (משקלה מגיע עד ל-30 גרם בלבד) והגדול ביותר הוא יען מצוי, שהוא גם הגדול בעופות. מבין העופות הנכחדים שבקבוצה זו, ניתן למנות את משפחת הפורוסרקוסיים, שהפכו לטורפי על בפאונה בה התקיימו, עד לפני כ-2 מיליון שנים בדרום אמריקה ואת עופות המואה ועופות הפיל ממדגסקר, העופות הגדולים ביותר שהיו מעולם כשהגדול מכולם היה הוורומבי.
תת-קבוצה בתוך קבוצה זו היא עופות מבויתים שאיבדו את יכולת התעופה, אף על פי שבני-מינם הלא-מבויתים מיטיבים לעוף. כך למשל תרנגול הבית, תרנגול הודו מבוית וברווז הבית הם חסרי יכולת תעופה, על אף שאבותיהם שלא בויתו תרנגול בנקיבה, תרנגול הודו מצוי והברכייה מעופפים ללא כל בעיה.
לעיתים קרובות קיים קשר בין איבוד יכולת התעופה וענקיות איים או ננסות איים - אך לא בהכרח.
בניו זילנד קיים מגוון העופות חסרי יכולת התעופה הגדול ביותר, כולל הקיווי, כמה מיני פינגוויניים, הווקה, הקאקאפו, והטאקאהה. כך קרה בעוד כמה איים מבודדים. הקגו הוא עוף הדומה לסופית והוא חסר יכולת מעוף אך במקרים נדירים מצליח לדאות עם כנפיו.
עופות חסרי יכולת תעופה סבלו מהכחדות מהירות או מפגיעה חדה בגודל האוכלוסייה עם הגעת האדם לאזור מחייתם. כך למשל, הדודו האפור נכחד כליל תוך פחות ממאה שנים אחר הגעת האדם לאי מאוריציוס; עופות המואה, שהיה אנדמי לניו זילנד, נכחד במאה ה-16 עקב ציד אינטנסיבי על ידי המתיישבים המאורים, ועקירת יערות שהיוו את אזורי המחיה שלו. האלקה גדולה אף היא נכחדה במאה ה-19, כשבאמצע המאה ה-17 חיו מיליוני פרטים במושבות ענקיות. גם קורמורן גלאפגוס חסר יכולת התעופה כמעט ונכחד בשנת 1983, ושרד רק הודות למאמצי שימור נרחבים.
עופות רפי תעופה.
קבוצה דומה לעופות חסרי יכולת התעופה היא של העופות שיכולים לעוף אך מותאמים לחיים על הקרקע או למים וכנפיהם מתפקדות פחות ביעילות. עופות כאלה יכולים להגיע בנקל למצב של חוסר תעופה מוחלט בתנאים מוצלחים.
דוגמה לעופות אלה הם העופות מסדרת התרנגולאים הם מגושמים, כבדים, כנפיהם קצרות ומעוגלות, ועל כן בשעה שהם מבקשים להתעופף, הם ממריאים בכבדות, תוך משק כנפיים חזק ורעשני, ומתקשים לשמור את עצמם באוויר לאורך זמן. לסדרה זאת שייכים המשפחות (או התת- משפחות) הבאות: הפניניתיים, השלווים אמריקניים, הפסיוניים, תרנגולי ההודו, החוגלות, הפסיונים והשכווים. גם כמה מיני ברווזיים או ברבורים ומיני פלמינגו יכולים להיות מעופפים חלשים, בייחוד לאחר השרה של חלק מהנוצות. גם כמה מהאלקיים שכנפיהם מותאמים לשחייה הם מעופפים חלשים. המין קגו מקלדורניה החדשה כמעט שאינו מעופף אלא במקרים נדירים וכך גם כמה מהטינמיים.
מצודות המדבר
מצודות מדבר
מצודות המדבר האוּמַיות (בערבית: القصور الصحراوية/الاموية או قلاع الصحراء) הן שורה של מצודות וארמונות שבנתה שושלת בית אומיה, רובן נמצאות בירדן מזרחית לבירה עמאן, וחלקן בסוריה, לבנון, ישראל, ובגדה המערבית. בית אומיה הפכו את דמשק לבירתם החדשה בשנת 661, והמצודות נבנו במאה ה-7 וה-8. רוב המצודות נבנו באזורים יבשים למחצה, כשחלקן ניצבות על נתיבי מסחר חשובים, כדוגמת הדרך בין מדינה שבערב הסעודית של היום לבין כופה שבעיראק של היום. לאחר השתלטות בית עבאס בשנת 750, עברה הבירה האומיית לבגדאד שזה עתה נבנתה, וחלק מהמצודות לא הושלמו לעולם.