לאחר מספר ביקורים במדינות העוינות את ישראל, למשל סוריה, נסע במרץ 2010 ללוב מטעם מרכז אור שלום למורשת יהודי לוב כדי לצלם אתרים יהודיים, בהם בתי קברות ובתי כנסת. טרם כניסתו למדינה הזדהה כצלם יהודי-תוניסאי שנשלח מטעם סוכנות צילום מקומית, וקיבל אישור לצלם בלוב. רפרם צילם אתרים רבים, בפרט בטריפוליטניה, אך כבר בימים הראשונים לביקורו הוצמד לו סוכן המשטרה החשאית הלובית, ורפרם השאיר הנחיות למקרה שייעצר.
בשהותו בדרנה שבקירנאיקה נעצר לראשונה לחקירה, אך שוחרר כעבור זמן קצר. ביום העשירי למסעו - בו תכנן לצאת מן המדינה - נעצר בידי המשטרה החשאית של לוב בחשד לריגול מטעם המוסד, או למצער סחר בנשק או הלבנת הון. בהמשך העריך פדהצור בנעטיה, יושב ראש המרכז, שהמודיעין המקומי היה דרוך במיוחד בשל מפגש הליגה הערבית שהתקיים בטריפולי הבירה כשבוע לאחר מכן, ושהאזרחות הישראלית שנחשפה הוסיפה גם היא לחשש.
על עצם השהייה במאסר נוספו קשיים נוספים: במשך מספר שבועות סבל רפרם עינויים, בהם מכות במוט ברזל, מכות חשמל, שלילת שינה ועמידה ממושכת; תנאי התברואה היו גרועים, ויתושים הטרידו בלילות; לוב היא אחת המדינות החמות בעולם, ושוררת בה טמפרטורה של כ-40–46 מעלות בממוצע לאורך החוף, ואף יותר בפנים המדינה - אך לא תמיד סופקו מים; השעמום, לצד החוסר בשעון ובתחושת זמן, איימו להוציאו מדעתו. כדי להתגבר על הבעיות האחרונות, אלתר רפרם לוח שחמט ממגשיות אוכל וכלים מפקקים ושיחק בהם עם עצמו, והאזין לקריאות המואזין ולחילופי השומרים שסימנו עבורו את הזמנים.
לאחר שנודע בישראל על מעצרו הוטלה צנזורה על הפרשה עד שחרורו. בהמשך, שלח המרכז מכתבים ללוב במטרה להסביר את מטרת הנסיעה, ובמקביל פנו שר החוץ ליברמן וראש הממשלה נתניהו לעמיתיהם ברוסיה ובארצות-הברית, בצרפת, בבריטניה ובייחוד באיטליה, בניסיון לשכנע דרכם שאין מדובר במרגל. לאחר שמגעים אלו עלו בתוהו, קודמה עסקה לשחרורו, בתיווך איש העסקים היהודי-האוסטרי מרטין שלאף, וכן וולטר ארביב, יהודי ממוצא לובי ובעל חברת תעופה קנדית. אלו יצרו קשר עם סיף אל-אסלאם קדאפי - בנו של שליט לוב.
בתחילה דרשה לוב לאפשר למשט בחסות "קרן קדאפי" להגיע לעזה, אך הצעה זו נתקלה בסירוב ישראלי. בתום חודש נוסף הוסכם על שחרור חדד, שהוצג בלוב כמחווה לתוניסיה לקראת הרמדאן שחל מספר ימים אחר-כך. בתמורה הוסכם שהספינה תעגון באל-עריש (מצרים) ושתוכנה יועבר לרצועת עזה דרך מעבר רפיח, הותר ללוב להקים בעזה כעשרים מבנים טרומיים, וישראל שחררה מספר אסירים פלסטיניים. במוצאי השביעי באוגוסט הוטס רפרם במטוסו הפרטי של שלאף לווינה, ולמחרת חזר לישראל עם ליברמן. מאז אירועים אלו, והפרסום שהקנו לו בעל-כרחו, הפסיק רפרם את מסעותיו למדינות עוינות (למעט תוניסיה).
בסוף 2012 יצא לאור ספרו על הפרשה, "מדריך רפרם לכלא הלובי: איך לשרוד 170 יום בצינוק עם קדאפי", בהוצאת עם עובד.
חיים אישיים.
מתגורר לסירוגין ביפו ובתוניסיה.
ארכיאוזואולוגיה
ארגון נשות השוטרים והסוהרים
ארגון נשות השוטרים והסוהרים הוא איגוד לזכויות שוטרים וסוהרים שהוקם בישראל בשנת 1982. מכיוון שעל שוטרים וסוהרים בישראל נאסר להתארגן באיגוד מקצועי מופעל הארגון על ידי חברי משפחות השוטרים והסוהרים, בעיקר נשותיהם. העמותה נקראת "הארגון הארצי לקידום מעמד השוטר והסוהר".
בשנת 2020 כלל הארגון כ-10 אלף חברים. מנכ"ל העמותה היא אביגיל שררה ויושבת הראש היא חדווה קורצברט. אתר הארגון מציין כי הן מטרותיו קידום רווחת השוטרים והסוהרים בישראל, מתן עזרה במצוקה, ועידוד פעילות חברתית והתנדבותית.
היסטוריה.
לפני הקמת הארגון ב-1982, פעל בישראל מ-6 ביוני 1976 ארגון בשם "ועד הפעולה של נשות השוטרים", שהוקם על ידי נורית שפירא. הארגון הפסיק לפעול עם הקמת איגוד השוטרים, ורק אחרי חקיקת חוקים נגד התארגנות שוטרים הפעילה שפירא שנית את "ארגון נשות השוטרים בישראל". בעבר יכלו שוטרים וסוהרים פעילים להיות חברים בארגון על ידי ניכוי דמי החברות ממשכורתם אולם בשנת 2011 פורסמו תקנות חדשות אשר אוסרות על נוהג זה.
ארגון נשות השוטרים
שמעון כשר
שמעון כשר (1914 – 1968) היה חוקר, סופר ומשורר עברי דתי.
ביוגרפיה.
נולד בפולין לרב מנחם מנדל כשר. בשנת 1924, בהיותו בן עשר, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התגוררה בירושלים. למד בישיבות בעיר, בבית המדרש למורים של המזרחי ובאוניברסיטה העברית. היה ממובילי הטון בתנועת בני עקיבא בתחילת דרכה, מעורכי ביטאונה "זרעים" ומכותביו הבולטים.
אביו שהיה חסיד גור, הקים את ישיבת שפת אמת בהוראת האדמו"ר מגור, ועמד בראשה בשנתיים הראשונות לקיומה, ולאחר מכן יזם את הוצאת סדרת הספרים "תורה שלמה", כאשר שמעון סייע בידו בהוצאת הכרכים הראשונים של הסדרה.
שירת בצה"ל כקצין בצנזורה הצבאית ממלחמת העצמאות עד מותו. במקביל עסק במחקר על התורה וחיבר את הספר "פשוטו של מקרא", על פשט התורה שבכתב לאור התרגומים, דברי חז"ל, ראשונים ואחרונים. כמו כן פרסם בין השנים 1938 – 1964 ארבעה ספרי שירה. תקופה מסוימת היה מקורב ליצחק למדן.
היה נשוי לצפורה, בתו של הרב יעקב רבינוביץ' תאומים, רבה של רוגולי, שהיה בנו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים.
נפטר בפתאומיות בשנת 1968, בהיותו בן 54.
מזרח אפריקה הבריטית
מזרח אפריקה הבריטית או הפרוטקטורט המזרח אפריקאי הוא שטח במזרח אפריקה, בין האוקיינוס ההודי לאוגנדה והשבר הסורי אפריקאי שהיה נתון בין 1886 ל-1920 תחת שלטון בריטניה כמדינת חסות. בין השנים 1920 ל-1964 היה האזור "מושבת הכתר של קניה" ומאז 1964 שוכנת באזור קניה העצמאית המודרנית.
היסטוריה.
כבר בשנות ה-40 של המאה ה-19 החלה התיישבות אירופית בשטח שבין מומבסה שעל חוף האוקיינוס ההודי להר קילימנג'רו, בחסות סולטאן זנזיבר. בשנת 1886 עודדה ממשלת בריטניה את איל הספנות הסקוטי ויליאם מקינון, שהיה בעל הסכמי סחר נרחבים עם סולטנות זנזיבר, לבסס תחום השפעה בריטי באזור. זאת במסגרת הסכמי ועידת ברלין ובמטרה להציב טריז בריטי כנגד השפעת האימפריה הגרמנית באפריקה. בשנת 1888 הקים מקינון את חברת מזרח אפריקה הבריטית לצורך ניהול האזור. שטח ההשפעה הבריטי השתרע ברצועת חוף משפך הנהר טנה לגבול מזרח אפריקה הגרמנית מדרום, כאשר בירתו היא העיר מומבסה. שטחי ההשפעה הבריטיים התרחבו לתוך פנים הארץ ועד שנות ה-90 של המאה ה-19 כללו חלק משטחי אוגנדה. שטח הספר הנידח בין קניה לאוגנדה הוצע לתנועה הציונית במסגרת "תוכנית אוגנדה" לצורך התיישבות יהודית.
בשנת 1895 החליף משרד החוץ של האימפריה הבריטית את חברת מזרח אפריקה בניהול ענייני האזור, שהפך רשמית לפרוטקטורט (מדינת חסות). בשנת 1902 עבר ניהול האזור למשרד המושבות, הורחב לכיוון פנים היבשת וכלל שטחים באוגנדה. משרד המושבות עודד התיישבות אירופאים ומהגרים מהודו הבריטית בפנים הארץ והעביר את הבירה ממומבסה לניירובי.
במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה בין 1914 ל-1916 התחוללה מלחמת גבול בין כוחות בריטים לכוחות גרמניים באגם ויקטוריה ואגם טנגניקה במסגרת קרב אגם טנגניקה. לאחר המלחמה זכתה בריטניה במושבה טנגניקה, במסגרת חלוקת מושבותיה של גרמניה בחוזה ורסאי.
ב-23 ביולי 1920, הוכרזה מזרח אפריקה הבריטית כמושבת-כתר.
ההשפעה הבריטית באזור.
בריטניה ביצעה באזור תהליך מודרניזציה מואץ והעבירה אליו אלפי מתיישבים לבנים והודים שהשתלטו על חלק הארי של אדמותיה הפוריות. המקומיים נדחקו לשטח מצומצם ונחות, שנתחם על פי החלוקה האתנית והחברתית של האוכלוסייה. הדומיננטיות הלבנה עוגנה בחוקי המדינה ובהגנת הכוחות המזוינים. בחיפוש אחר עבודה, עברו רבבות ילידים קנייתים לערים הצפופות ומוכות האבטלה, ובראשן ניירובי. משנת 1945 החלו בני שבט הקיקויו להביע את מורת רוחם מהדיכוי בסדרה של שביתות ומעשי אלימות. שנה לאחר מכן קמה תנועת "האיחוד האפריקני של קניה" (KAU) בראשות ג'ומו קניאטה, שדרשה זכויות אזרחיות וביטול האפליה. ב-1952 פרץ מרד המאו מאו, שכלל פעולות טרור כנגד הלבנים ומשתפי פעולה שחורים. ב-1955 דוכא המרד, לאחר שעשרות אלפי מורדים נאסרו ומעל 13,500 אפריקנים נהרגו. זאת לעומת 32 לבנים בלבד. במקביל לדיכוי המרד, החלה בריטניה לגבש חוקה חדשה שכללה רפורמות כלכליות וחברתיות, תוך ניסיון לאתר מנהיגות מתונה, שתוביל את קניה לאחר מתן העצמאות.
בשנת 1964 קיבלה קניה עצמאות.
דוד בן שמואל מאישטילא
רבי דוד בן שמואל דאישטיילא (Estella) – (או בשמו העברי ר' דוד הכוכבי), ראש ישיבה ופוסק הלכתי, חכם יהודי ופילוסוף שחי ופעל בפרובאנס שבדרום צרפת בסוף המאה ה-13 ובמחצית הראשונה של המאה ה-14.
קורות חיים.
בשנת ה'ס (1300) התגורר הכוכבי באביניון, בה עמד בראש ישיבה, אליה התקבצו תלמידים מצרפת וספרד. לאחר מכן עבר לעיר אישטליאה, אותה ניתן לזהות כ-Estella , עיר הממוקמת בנווארה (כיום בצפון ספרד, על יד פמפלונה); ויש המזהים אותה כ-Estelle, עיירה השוכנת במחוז דופינה שבצרפת. היה מתלמידיו הבולטים של רבי מרדכי בן יהוספה מחבר 'שערי נדרים', אותו הוא מזכיר בחיבוריו בתואר "מורי החכם". בין חבריו נמנה רבי מנחם המאירי וכנראה הכיר גם את ר' אברהם מן ההר.