תעשיות רכב נצרת עילית (תע"ר) הייתה חברה ישראלית לייצור משאיות, אוטובוסים, רכבי שטח וכלי רכב אחרים למטרות אזרחיות וצבאיות בנוף הגליל. החברה הייתה שייכת לקבוצת מכשירי תנועה ומכוניות בע"מ.
היסטוריה.
חברת "תעשיות רכב בנצרת עילית" הוקמה בשנת 1966 על ידי חברת מכשירי תנועה שעסקה ביבוא מכוניות פורד וקרייזלר לישראל.
בתחילה, בהתאם לחלוקת שוק ייצור הרכבים בישראל על ידי הממשלה, "תעשיות רכב נצרת עילית" עסק רק בהרכבת טנדרים ומשאיות קלות, בעיקר משאיות דודג' לצבא של דגמים: D500 (אוטובוסים, משאיות וג'יפים), משאיות W200/W600. קומנדקרים ראשונים נמסרו לצה"ל במרץ 1967.
במקביל המפעל לחץ לאשר לו גם ייצור מכוניות פרטיות והגיע להסכם עם פורד אנגליה שהמכוניות שלו לא ייוצרו במפעל קייזר-אילין בחיפה, אלא בתעשיות רכב. הדגמים הראשונים של מכוניות אזרחיות שיצאו מפס הייצור המפעלי היו דגמי פורד אנגליה וארצות הברית למיניהם: פורד אסקורט (הורכבו קרוב ל-5,000 יחידות), פורד טרנזיט, משאיות סדרה D, אוטובוסים. טקס השקת המכוניות הראשונות שיצאו מהמפעל התקיים במאי 1968.
לאורך השנים במפעל הורכבו דגמים שונים של כלי רכב עבור צה"ל: משאיות М809 (ריו) של חברת אמריקן מוטורס, משאיות אינטרנשנל נביסטאר, freightliner. כמו כן המפעל ייצר וממשיך לייצר מספר דגמים של פיתוח עצמי: משנת 1972 עד שנת 1989 - משאית קלה נושאת נשק או נ.נ. (קומנדקר M325), אחר כך החליף אותו אביר (М-462), ג'יפ הסופה, М-626/G Desert Raider.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הופסקה הרכבת המכוניות והמפעל התמקד בפיתוח והרכבת כלי רכב מיוחדים בעיקר לצבא ולמשטרה. המפעל העסיק בשיאו כ-800 עובדים מכל האזור.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ההזמנות ממשרד הביטחון פחתו, ומספר המועסקים במפעל ירד לכ-200 עובדים.
שנות ה-2000.
בתחילת שנות ה-2000 ההזמנות ממשרד הביטחון פסקו לחלוטין, לאחר שמנהל הרכש של מערכת הביטחון העביר רכש מהמפעל לרכש מארצות הברית, כך שיוכל להירכש בכספי הסיוע האמריקני לישראל. בין השאר המפעל אמור היה להרכיב את רכבי ההאמר, אך ההרכבה הועברה למפעלים בארצות הברית. עם זאת התקבלה הזמנה ממשטרת ישראל ל-70 ג'יפים מסוג "סופה". בשנת 2003, לאחר שהמפעל עמד בפני סגירה, ביקר שר הביטחון שאול מופז במפעל והבטיח כי צה"ל ירכוש 1,200 ג'יפים מהדגם החדש "סופה 2", שבפיתוחו השקיע המפעל כשני מיליון דולר. עד 2005 רכש צה"ל רק 100 ג'יפים (לאחר שהעדיף לרכוש ג'יפים תוצרת חברת לנד רובר הבריטית), ובסוף אותה שנה פוטרו כמחצית מעובדי המפעל, כך שנותרו בו פחות מ-100 עובדים. ב-2007 הושק הדגם "סופה 3".
בשנת 2005, נהרס רוב המפעל והחלה הקמתו של פאואר סנטר בשם "דודג' סנטר", בשטח של כ-9,000 מ"ר ובו 20 חנויות. בשנת 2007, מכר המפעל את המתחם תמורת 137.5 מיליון שקל. בשנת 2014 החלה הרחבה שלו. במסגרת ההרחבה נפתחו במתחם 17 חנויות חדשות.
בעשור השני של המאה ה-21 נעשה ניסיון לגוון את סוגי המוצרים שהמפעל מייצר, חברת מכשירי תנועה רכשה את יצרנית ומשווקת הנגררים למשאיות "ח.קליין" והעבירה את הייצור למפעל. והוקם פס ייצור לדחסניות לאשפה, המאפשרות אחסון ודחיסה של פסולת.
ג'יפ הסופה האחרון שיצר המפעל, מדגם "סופה 4", עזב את פס הייצור בינואר 2017. בסך הכול הורכבו ויוצרו במפעל יותר מ-90,000 כלי רכב.
המפעל נסגר סופית בפברואר 2019.
בנין במשחקים האולימפיים
בנין השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה מאולימפיאדת מונטריאול (1976), לאחר שהצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי הפרה את הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה וקיימה משחק מול נבחרתה. מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) משתתפת בנין במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף
עד כה, אף ספורטאי מבנין לא זכה במדליה אולימפית, והשתתפותה במשחקים הייתה בעיקר סמלית. להישגים הגבוהים ביותר הגיעו המתאגרף ברתלמי אדוקונו, שהעפיל לשלב שמינית הגמר באולימפיאדת מוסקבה, והאתלטית נואלי יוריגו, שהעפילה לשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). יוריגו סיימה חמישית במקצה שלה, בתוצאה ה-13 בטיבה בכלל המקצים.
טוגו במשחקים האולימפיים
טוגו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה מאולימפיאדת מונטריאול (1976), לאחר שהצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי הפרה את הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה וקיימה משחק מול נבחרתה. ב-1980 שוב נעדרה מהמשחקים, לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), משתתפת טוגו במשחקים ברציפות. במשחקי החורף השתתפה טוגו לראשונה באולימפיאדת סוצ'י (2014), אליה שלחה שתי נציגות.
הטוגולזי היחיד שזכה במדליה אולימפית הוא חותר הקיאק בנז'מן בוקפטי, שזכה במדליית הארד במקצה הסלאלום באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בוקפטי, יליד צרפת, ייצג את טוגו בהיותו בעל אזרחות טוגולזית, אף שביקר בה רק פעם אחת קודם לכן, בילדותו. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים בוקפטי במקום העשירי.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
איימי מקדונלד
איימי אליזבת מקדונלד (באנגלית: Amy Elizabeth Macdonald; נולדה ב-25 באוגוסט 1987) היא זמרת-יוצרת סקוטית.
קריירה.
מקדונלד שנולדה בעיר בישופבריגס שבסמוך לעיר גלאזגו שבסקוטלנד, גילתה את אהבתה למוזיקה כבר בגיל צעיר. מקדונלד ספרה כי שמעה בגיל צעיר את הלהקה הסקוטית "טראוויס" . המוזיקה שבתה את ליבה ובמיוחד השיר "Turn", מתוך רצון לנגן את השיר ששמעה, היא החלה ללמוד לנגן בגיטרה הישנה של אביה שהיה בעברו אף הוא, נגן גיטרה. מאז, מקדונלד פיתחה את כישוריה המוזיקליים, למדה לנגן בגיטרה ובפסנתר, באופן עצמאי ואוטודידקטי ואף החלה בכתיבת שירים ובהלחנתם, בין היתר, בהשראת להקת "טראוויס". מקדונלד החלה בגיל 15 להופיע בפאבים ובבתי קפה ברחבי גלאזגו.
בשנת 2006, בעקבות מודעה לאיתור כישרונות צעירים במגזין המוזיקה NME שהוקם על ידי פיט ווילקינסון ושרה אראסמוס, שלחה מקדונלד למגזין דיסק דמו. וילקינסון התרשם מאוד מהשירים ששמע ובריאיון ל-HitQuarters אמר כי היה "ממש נדהם " מיכולת כתיבת שיריה "This is the Life" ו-"Mr Rock n Roll". ווילקינסון החליט לסייע למקדונלד לקבל חוזה הקלטות, הם עבדו בסטודיו הפרטי בביתו של וילקינסון כתשעה חודשים והקליטו מספר דיסקי דמו עד שהגיעו לדיסק הדמו הסופי שהשביע את רצונם. המאמצים השתלמו ובשנת 2007 קיבלה מקדונלד חוזה הקלטות מחברת התקליטים "ורטיגו".
בדצמבר 2007 הוציאה מקדונלד את אלבומה הראשון "This Is The Life". האלבום זכה להצלחה ונמכר בכ-3 מיליון עותקים. הסינגל הראשון אשר הופץ לרדיו במהדורה מוגבלת היה "Poison Prince", ולאחריו הופצו הסינגלים "Mr. Rock &amp; Roll" ,"L.A." ,"this is the life" ו-"Run". את שיר הנושא, This Is the Life, כתבה בעצמה ווולקינסון הפיק עבורה, שיר זה הצליח יותר מהסינגלים האחרים במכירות ובמצעדים ואף כבש בחלק ממדינות אירופה את ראש מצעד הפזמונים. השיר הופץ גם באמצעות קליפ מצליח שזכה, נכון לאוגוסט 2017, ל־52 מיליון צפיות. האלבום זכה להצלחה בינונית בארצות הברית.
מקדונלד החלה לכתוב שירים לאלבומה השני באביב 2009 בפסק בזמן שבין ההופעות. רבים מהשירים באלבום הושפעו מחיי היום יום שלה ומאירועים אמיתיים. בראשית שנת 2010 שוחרר לפרסום האלבום שנקרא "A Curious Thing" והסינגל הראשון בו נקרא "Don't tell me that it's over". באלבום זה מקדונלד ביצעה גם כמה גרסאות כיסוי, בין השאר את גרסת הכיסוי לשירו של ברוס ספרינגסטין "Dancing In The Dark". האלבום השני של מקדונלד זכה לביקורות מעורבות, הסינגל הראשון באלבום הגיע לעשיריה הראשונה במצעדי הפזמונים במספר מדינות באירופה. האלבום נמכר בכמיליון עותקים ברחבי העולם.
לקראת סוף שנת 2011, לאחר חופשה של שנה בתום סיבוב הופעות, החלה מקדונלד בעבודה על האלבום השלישי שלה שנקרא "Life in a Beautiful Light". באלבום זה ישנם שירים שכתבה כנערה בטרם החליטה על דרכה המוזיקלית וכן שירים בהשראת אירועים אמיתיים כגון חילוץ הכורים הציליאנים בשנת 2010 ("human spirit"), מחלת האלצהיימר של סבתה left that body long ago ) והאביב הערבי ("across the nil ")מתוך אלבום זה יצא בחודש אפריל 2012 הסינגל הראשון "Slow it Down". האלבום כולו שוחרר להפצה ביוני 2012 וזכה לביקורות מעורבות. שיר הנושא באלבום דורג במקומות גבוהים במצעדים באירלנד, בריטניה, סקוטלנד, שווייץ, גרמניה ואוסטריה.
בחודש פברואר שנת 2017 הוציאה מקדונלד אלבום חדש בשם "Under stars" כאשר הסינגל הראשון " Dream on " פורסם כבר בינואר 2017. מקדונלד החלה לכתוב שירים לאלבום זה בשנת 2014 ועדכנה את מעריציה באמצעות הטוויטר או האינסטגרם אודות ההתקדמות ביצירת האלבום, היא מסרה שרק בסוף שנת 2015 החלה להקליט ובאוגוסט 2016 הודיעה על סיום ההקלטות. עם סיום העבודה על האלבום היא פרסמה באינסטגרם שלמרות הזמן הארוך יחסית של העבודה על האלבום היא מרוצה וכי ההשקעה הארוכה הניבה תוצאה ראויה. האלבום זכה לביקורות חיוביות.
בסוף שנת 2018 הוציאה אלבום אוסף בשם "Woman of the world" שכלל את המיטב מבין שיריה בשנים 2007–2018.
פרסים.