העונה הראשונה של פליט במועדון תסכלה רבים, שכן הקבוצה סיימה במקום ה-15 בפרמייר ליג אף שבסגל הקבוצה הופיעו כדורגלנים יקרים כגון מארק דגרייסה, דז'אן סטפנוביץ' ודרקו קובצ'ביץ'. עונת נפתחה בסערה כאשר בתום ארבעת המשחקים הראשונים ניצבה ונסדיי בראש הטבלה. ואולם הינשופים לא היוו איום משמעותי על התואר, יכולתם דעכה בהמשך העונה ובסיומה ניצבו במקום השביעי בטבלה. פליט פוטר בנובמבר 1997 לאחר שהמועדון דשדש בחלק התחתון של הטבלה, ורון אטקינסון שב והוזעק כדי להציל את המועדון מירידה.
חוזהו של אטקינסון לא הוארך בסוף עונת , ושפילד ונסדיי פנתה לדני וילסון בתור המאמן החדש. שיפור מסוים חל ביכולתה של הקבוצה במהלך העונה הראשונה לכהונתו של וילסון, והינשופים סיימו במקום ה-12 בטבלה הסופית. אף על פי שהחזיק בסגל יקר הכולל את צמד הכוכבים האיטלקיים פאולו די קאניו ובניטו קרבונה, כמו גם את הקשר ההולנדי וים יונק, כשל וילסון להצעיד את הקבוצה קדימה. עדות לשפל בו הייתה שרויה הקבוצה ניתנה בעיצומה של עונת כאשר די קאניו דחף את השופט בתגובה לכרטיס אדום שנשלף מולו. בעקבות התבוסה המשפילה 0–8 מידי ניוקאסל יונייטד במרץ 1999, פוטר דני וילסון. הירידה לליגת המשנה הלכה ונראתה ממשית עבור הקבוצה מהילסבורו. עוזר המאמן פיטר שריבס התמנה לאחראי על הקבוצה, ואולם גם הוא לא יכול היה להציל את הקבוצה מירידה.
שנות ה-2000: הירידה.
פיטר שריבס נותר בשפילד ונסדיי במהלך עונת כעוזרו של המאמן החדש, פול ג'ול. אלא שג'ול כשל במשימתו להעלות את הקבוצה חזרה לפרמייר ליג, והוא פוטר בפברואר 2001 כאשר הקבוצה דשדשה בחלקה התחתון של ליגת המשנה. שריבס מונה בשנית למאמן ראשי, ובסוף העונה סיימה הקבוצה במקום ה-17, מקומות ספורים לפני הקו האדום. לאחר פתיחה גרועה נוספת לעונת , נאלץ להעביר את שרביט האימון לידיו של עוזרו, טרי יוראת'. הפעם סיימה ונסדיי רק שני מקומות מעל הקו האדום; נקודת האור היחידה במהלך העונה הזו הייתה ההגעה לשלב חצי הגמר של גביע הפוטבול ליג.
יוראת' פוטר באוקטובר 2002 בעקבות פתיחה מזעזעת של ונסדיי לעונת . מאמן הרטלפול יונייטד ושוער שפילד ונסדיי לשעבר, כריס טרנר, הוזעק כמחליף. טרנר פעל נמרצות על מנת להצעיר את הקבוצה ובמחזורי הסיום של העונה השיגה ונסדיי תוצאות מרשימות. אלא שבשל אובדן הנקודות במחזור הנעילה של העונה מול ברייטון, נידונה שפילד ונסדיי לירידה נוספת בתוך ארבע שנים, הפעם לליגה השלישית.
טרנר היה משוכנע שביכולתו להשיב את הקבוצה לליגת המשנה במהרה, אולם תקוותיו נופצו במהרה. ונסדיי סיימה את עונת במקום ה-16 המשפיל בליגה השלישית, עם מספר הכיבושים הדל בליגה - 48 בלבד. פתיחה גרועה לעונת הביאה לפיטוריו של טרנר. פול סטארוק, לשעבר שחקן נבחרת סקוטלנד בכדורגל ומאמן פלימות' וסאות'המפטון, היה למאמנה השישי של שפילד ונסדיי בשש השנים האחרונות. בעונת 2009/10 הקבוצה ירדה לליגה השלישית לאחר שגמרה מקום שלישי מהסוף. שנתיים מאוחר יותר שבה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שהקבוצה סיימה במקום השני בליג 1
העלייה.
סטארוק החיה את הקבוצה ובסיומה של עונת 2004/2005 ניצבה שפילד ונסדיי במקום החמישי בליגה, לאחר שפציעות מרובות דרדרו אותה מהמקום הראשון. המקום החמישי הקנה לה מקום במשחקי ההצלבה בין ארבע הקבוצות שסיימו במקומות 3–6. בחצי הגמר ניצחה את ברנטפורד 3-1 במאזן הכללי. משחק גמר הפלייאוף מול הרטלפול יונייטד, שנערך לעיני יותר מ-40,000 אוהדי ונסדיי ב-29 במאי 2005 באצטדיון המילניום, קארדיף, היה אחד המשחקים הגדולים של המועדון ב-12 השנים האחרונות. ונסדיי עלתה ליתרון משער של ג'ון-פול מקגוברן לקראת סיום המחצית הראשונה. ואולם הרטלפול השיבה מלחמה, ועשרים דקות לסיום המשחק הובילה 1–2. סטארוק ביצע חילוף משולש הכולל את החלוץ הצעיר דרו טאלבוט וכן את מלך שערי הקבוצה באותה עונה, סטיבן מקלין. עשר דקות לסיום המשחק נדחף טלבוט ברחבה, ומקלין מימש בהצלחה את בעיטת העונשין, במה שכפה הארכה. שערים מרגליהם של גלן ווילן ודרו טאלבוט בזמן ההארכה העניקו לוונסדיי ניצחון 2–4 משכנע, ואת כרטיס העלייה לליגת המשנה.
הקבוצה שיחקה 5 עונות בליגת המשנה ובסיום עונת 10–2009 ירדה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית. שנתיים מאוחר יותר שבה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום השני.
בסיום עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום האחרון בצ'מפיונשיפ, לאחר שפתחה את העונה עם עונש של מינוס 8 נקודות, וירדה לפוטבול ליג הראשונה.
שם המועדון.
מקובל להניח ששמו הרשמי של המועדון היה "מועדון הכדורגל ונסדיי" (או בפי האוהדים: The Wednesday) עד שנת 1929, או אז שונה שמו ל"שפילד ונסדיי" על ידי המאמן בוב בראון. עם זאת, ישנן עדויות המצביעות על כך שהמועדון נקרא "שפילד ונסדיי" עוד ב-1883: על אחד מיציעי אצטדיונה לשעבר של הקבוצה, אוליב גרוב, התנוססה הכתובת "שפילד ונסדיי". בנוסף, על שני גביעי ה-FA בהם זכתה הקבוצה לפני 1929 (1867 ו-1907) נחרט השם "שפילד ונסדיי".
זוהי קבוצת הכדורגל המקצוענית היחידה באנגליה ששמה כולל יום בשבוע. שם המועדון נגזר מזה של קודמו, "מועדון הקריקט של יום רביעי" (The Wednesday Cricket Club), שפגישותיו נערכו ביום רביעי. באופן מסורתי, יום רביעי היה היום שבו עבדו הפועלים המקומיים חצי-משרה על מנת להשתתף בפעילויות ספורט. כאמור, ב-1882 התפצלו קבוצות הקריקט והכדורגל וב-1929 התפרקה קבוצת הקריקט.
הכינוי המקורי של הקבוצה היה "הלהבים" ("the Blades"), כיום כינויה של היריבה המרה שפילד יונייטד. בראשית המאה ה-20, כנראה לרגל בניית האצטדיון החדש "הילסבורו" באוולרטון (Owlerton), הוצג ינשוף כקמע הקבוצה. מאז, הקבוצה נודעה תחת הכינוי "הינשופים" ("the Owls").
מגרשים.
הקבוצה נעדרה מגרש ביתי קבוע בראשיתה, ועד 1887 אירחה את משחקי הבית שלה במגרשים שונים ברחבי שפילד (כולל ברמאל ליין, אצטדיונה הביתי הנוכחי של שפילד יונייטד).
המגרש הביתי הקבוע הראשון של שפילד ונסדיי היה באוליב גרוב (Olive Grove), שטח שהוחכר מדוכס נורפוק. משחקה הרשמי הראשון של ונסדיי במגרש זה, שנערך בשנת 1887, הסתיים בתיקו 4-4 מול בלקברן רוברס בעקבות עבודות על תשתית מסילות הרכבת באזור בשנת 1899 נאלץ המועדון לעזוב את אוליב גרוב. באותה שנה החלו העבודות לבניית אצטדיון הילסבורו באוולרטון, צפון-מערבית לשפילד. המשחק הרשמי הראשון של הינשופים בהילסבורו הסתיים בניצחון 1–5 על צ'סטרפילד.
מאמנים ושחקנים.
שחקני עבר.
בין השחקנים המפורסמים ששיחקו בשורות שפילד ונסדיי נכללים:
תוכנית ההינתקות
תכנית ההינתקות
מכינה צבאית
מנחם מזוז
היכן שהוא בזמן
היכן שהוא בזמן (באנגלית: Somewhere in Time) הוא סרט קולנוע משנת 1980 בכיכובו של כריסטופר ריב. הסרט זכה בשלושה פרסי סאטורן בקטגוריות המוזיקה, התלבושות וסרט הפנטזיה הטוב ביותר לשנת 1980.
עלילת הסרט.
הסרט מתרחש, למעשה, במספר תקופות. העלילה מספרת על ריצ'רד קולר, תסריטאי אשר סיים את לימודיו בשנת 1972. בזמן מסיבת הסיום במלון "גראנד הוטל" המפואר והעתיק, בשיא ההמולה, לפתע משתתק האולם בעוד אישה מבוגרת וחמורת סבר ניגשת אליו, נועצת בו מבט נוקב, תוחבת דבר-מה לידו ולוחשת לו בקריצה, "חזור אליי". נפעם, מגלה הוא שתחבה היא לידו שעון כיס מוזהב. 8 שנים לאחר מכן ריצ'רד יוצא את משרדו על מנת לקבל השראה ובצומת הדרכים מחליט לשים פעמיו אל עבר ה"גראנד הוטל". שם הוא פוגש במר ארתור בייל, אשר מלווה אותו אל חדרו ומספר לו שהוא כבר עובד במקום משנת 1910, מגיל 5. אביו היה מקבל-הפנים של המלון, ובדרך כלל נהג לגעור בו על ששיחק בכדור בלובי המלון. כאשר ריצ'רד נפרד מארתור לשלום הוא שואל אותו האם הם נפגשו בעבר. ריצ'רד המבולבל מבטל את דבריו וטוען שמעולם לא ראהו.
ריצ'רד משוטט במלון ונכנס ל"אולם ההיסטוריה", אשר מלא בתמונות ובמזכרות שזוהו עם היסטוריית המלון. הוא שם לב לתמונה בה משתקפת דמותה של בחורה מחויכת, אותה הוא מרגיש כי פגש בעבר. ארתור מספר לריצ'רד כי שמה של בחורה זו הוא אליז מק'קנה, שחקנית אשר הופיעה בהצגה בתיאטרון בית המלון "גראנד הוטל" בשנת 1912. לאחר מחקר בספרייה ריצ'רד מגלה כי זו האישה שנתנה לו את שעון הכיס המוזהב.
ריצ'רד מגלה היכן אליז מתגוררת וממהר לבקרה. בביתה הוא נתקל באישה אחרת המספרת לו שאליז נפטרה וכי שעון הכיס אבד לה ביום מותה. בחדרה של אליז ריצ'רד מוצא ספר על מסע בזמן אשר נכתב על ידי מרצו מימי האוניברסיטה.
ריצ'רד חוזר לאוניברסיטה בה למד על מנת לגלות יותר. הוא מאתר את הפרופסור אשר לא מספק לו מידע יתר על המידה, אך בהחלט נותן לו רמיזות עבות בנוגע לשאלתו - האם מסע בזמן אפשרי. הוא מספר לו שניתן לנסוע בזמן, אך יש ליצור אווירה וסביבה מתאימה ולנתק את הווייתך מכל קשר להווה. ריצ'רד רוכש לעצמו חליפה ומקטורן ארכאיים ומספר מטבעות ישנים, מסתפר ונשכב על מיטת המלון בחדר במטרה להפנט את עצמו על מנת להשתכנע שהוא אכן חי בעבר.
לאחר שלא הצליח ריצ'רד מצליח לאתר בעזרת ארתור את חתימתו בספר האורחים של המלון משנת 1912. הוא מנסה שוב והפעם מצליח להתעורר בעבר. לאחר חיפוש הוא מאתר את אליז ואף נתקל באמרגנה של אליז, מר ויליאם הנדלר רובינסון, אשר מאיים להרחיקו מהמלון אם לא יתרחק מאליז. על אף האיומים ריצ'רד מצליח להקסים את אליז והשניים מתאהבים. אליז נוטשת את צוות התיאטרון ומתמסרת לריצ'רד. בעוד הם שוכבים במיטתם ריצ'רד שולף בטעות מטבע עדכני משנת 1979 ובמהרה חוזר להווה.
ריצ'רד נשאר שבור לב ונופל לתרדמת. ארתור מגלה אותו ומזעיק עזרה, אך ריצ'רד מת ומצטרף לאליז במעין גן עדן שמיימי שלאחר המוות.
מהלך הצילומים.