NAD ו-NADP הם קואנזימים. הם קשורים באופן רופף למדי לשורה ארוכה של אנזימים, ומהווים את האתר הפעיל של האנזים. NAD ו-NADP לעולם לא פועלים באופן עצמאי, במנותק מהאנזים. האנזימים המשתמשים ב-NAD וב-NADP הם בדרך כלל מסוג דהידרוגנאז (Dehydrogenase), שם כולל לאנזימים הנוטלים מולקולה דו-אטומית של מימן ממולקולות אחרות בתא. מולקולת המימן מתפצלת ליון הידריד ולפרוטון; יון ההידריד נקשר ל-NAD או ל-NADP והפרוטון משתחרר אל הסביבה (ומוריד בכך את רמת ה-pH שלה).
תהליך כזה מתרחש, לדוגמה בשלב האור של הפוטוסינתזה.
ביאליסטוק
בִּיַאלִיסְטוֹק (פולנית: (מבוטא ביאוִּיסטוק); יידיש: ביאַליסטאָק; רוסית: Белосто́к; בלארוסית: Беласто́к; ליטאית: Balstogė) היא עיר בצפון-מזרח פולין, מרכז תעשייה וצומת מסילות ברזל. הייתה בשלטון פרוסיה ורוסיה לפני שהושבה ב-1919 לפולין.
העיר משמשת כבירת פרובינציית פודלסיה. אוכלוסייתה מונה כ-297,585 תושבים (נכון לשנת 2020).
היסטוריה.
מקובל לחשוב שהעיר נוסדה על ידי גדימינס, נסיך ליטא ב-1320, והוא זה שנתן לה את שמה. העיר נזכרת לראשונה בתעודות ב-1437, אז נתן המלך קזימיר היגלוני את הקרקע שליד נהר ביאלקה לרצ'קו טבוטוביץ'. ב-1547 עברה הבעלות למשפחת ויסילובסקי. משפחה זאת בנתה מבצר מלבנים וכנסייה. ב-1645 נפטר הנצר האחרון לבית ויסילובסקי והעיר הפכה לרכוש המדינה.
ב-1661 קיבל סטפן צ'רניצקי את העיר כפרס על שרותו בצבא הפולני ועל ניצחונו על השוודים. ארבע שנים לאחר מכן עברה העיר בירושה לבתו אלכסנדרה וממנה למשפחת ברניצקי. במחצית השנייה של המאה ה-18 שלט בעיר אחד מהשליטים הכי מפוארים שהיו בה, ההטמאן יאן קלמנס ברניצקי. יאן קלמנס פיתח את העיר לכדי מרכז אצילי ומשכילי פולין. הוא בנה בה ארמונות, פארקים ואוניברסיטה.
ביאליסטוק קיבלה זכויות עירוניות ב-1749. ב-1795 בחלוקת פולין השלישית סופחה לפרוסיה, ולפי הסכם טילזיט מ-1807, עברה לאימפריה הרוסית. במאה ה-18 התפתחה העיר לכדי מרכז טקסטיל חשוב. תמורות אלא הביאו לעלייה מתמדת באוכלוסייה. בשנת 1857 היו בה 13,787 תושבים, בשנת 1889 56,629 תושבים ובשנת 1901 65,781 תושבים. רוב התושבים של ביאליסטוק באותו פרק זמן היו יהודים ופולנים.
מלחמת העולם הראשונה.
העיר סבלה קשות במלחמת העולם הראשונה. היא הופצצה על ידי הגרמנים מספר פעמים, ורבים מבתיה נהרסו. ב-13 באוגוסט 1915 נכבשה העיר על ידי גרמניה, וביולי 1918 הוכרזה כבירת חבל ליטא הדרומית, שהיה אמור להפוך לחלק מליטא. הסכמי השלום שנחתמו בסיום מלחמת העולם הראשונה העבירו את ביאליסטוק לרפובליקה הפולנית השנייה שזה עתה קמה. פליטים פולנים שברחו מרחבי האימפריה הרוסית התיישבו בעיר. על מנת להתמודד עם הגידול העצום, שטח השיפוט של העיר הורחב וסופחו אליה מספר כפרים סובבים. על פי מפקד 1921 התגוררו בעיר 76,792 תושבים מתוכם 39,602 יהודים. ההתפתחות הכלכלית של העיר קפאה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה: לפני שהם עזבו, כוחות הצבא הרוסי הרסו מפעלים, גשרים ותחנות כוח. תעשיות מקומיות איבדו את השווקים שלהן ואת ההון שהיה מופקד בבנקים רוסיים. הגרמנים, שכבשו את העיר בסוף אוגוסט 1915 החרימו רכוש, הטילו משטר צנע, גירשו פולנים לגרמניה כעובדי כפייה והטילו פיקוח כבד על המסחר. יותר ממחצית מפעלי הטקסטיל בעיר נסגרו, מגיפות התפשטו, נרשם מחסור חמור באוכל ודלק והאינפלציה הרקיעה. במחצית השנייה של 1916 הגרמנים החלו לשקם את המפעלים, בייחוד הטקסטיל, מתוך ראייה עתידית של סיפוח האזור. ואולם תבוסתה של גרמניה במלחמה בנובמבר 1918 שמה קץ למדיניות הזו. בפברואר 1919 הצבא הפולני נכנס לביאליסטוק. ואולם, התפוקה התעשייתית לא התאוששה עד המחצית השנייה של השנה תחת שלטונות חדשים.
הרפובליקה הפולנית השנייה.
לאחר עצמאות פולין.
כבר בשנת 1917 הוקם הוועד הלאומי המרכזי בעיר, שבראשו עמדו הכומר סטניסלב נוברוקי מזבולדוב והרוקח פליקס פיליפוביץ'. בביאליסטוק בסתיו 1918, נצפתה עלייה בפעילות החוגים התומכים בעצמאות. ההתרגשות ואווירת אופוריה הקשורה לחופש הועצם בגלל המידע על השתלטות הפולנים באזורים מסוימים במדינה שזרם לאזור ביאליסטוק. מצבי הרוח הללו התגברו עוד יותר, במיוחד לאחר יוזף פילסודסקי חזר לוורשה. כתוצאה מכך, בנובמבר 1918 הוקמה הוועדה האזרחית המרכזית אשר התכוונה להשתלט על העיר. נראה כי תנאים כאלה נקבעו כבר ב-11 בנובמבר 1918 עם הכרזת העצמאות של פילסודסקי, כאשר חיל המצב הגרמני בביאליסטוק ויתר על הציות לקצינים ובחר במועצת החיילים. "מפקד העיר מטעם מועצת החיילים היה לבנדובסקי מסוים, פולני מאזור השליטה הפרוסי."
ב-11 בנובמבר 1918, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, המרשל יוזף פילסודסקי הכריז על הקמתה של הרפובליקה הפולנית השנייה. ביאליסטוק והאזור סביבה היו סוג של אזור חיץ בין המדינה הפולנית שהוקמה לרוסיה הסובייטית. עם זאת, לאחר תבוסת גרמניה, נותרו ברוסיה למעלה מחצי מיליון חיילים גרמנים. במקביל, חיילי חיל המצב הגרמני בביאליסטוק, הקימו קצינים מועצת חיילים. בלילה של 11 בנובמבר 1918, הוועד הלאומי המרכזי חתם הסכם שלום עם מועצת החיילים. הגרמנים התחייבו למסור את כלי הנשק והמחסנים שלהם, ואילו הפולנים הבטיחו להם יציאה בטוחה לפרוסיה המזרחית. חלק מהכוחות הפולניים שמצאו את עצמם בלאפי נסעו לביאליסטוק, שם היו אמורים לסייע למשמרות ההגנה העצמית שנוצרו קודם לכן, בהיותם יחידות שאורגנו על ידי קצינים מחיל הגנרל יוזף דובור מושניצקי . ללא קשר לפעילות הוועד האזרחי המרכזי, קצינים וחייליו לשעבר של הגנרל יוזף דובבור-מושניצקי שהסתתרו בביאליסטוק, ארגנו את המיליציה, שהייתה מערך הגנה עצמית מקומי. כחלק מהכנותיהם הם גם יצרו קשר עם המפקד לבנדובסקי והשיגו ממנו 800 רובים לצורך חימוש המיליציה החדשה שזה עתה הוקמה. באופן כללי, העיר הייתה באווירה להוטה, והיא הוחזקה בעיקר על ידי חברי יחידות ההגנה המקומיות ותלמידים, שבאמצעות המורה הצעיר טושקייביץ' ושישה נציגים משלוש כיתות עליונות בגימנסיה, הציעו למיליציה את שירותיהם. מערך ההגנה העצמי המקומי היה חמוש כבר ב-12 בנובמבר ויכול היה להתחיל למלא את תפקידו. יחידותיו, שהוקמו מעובדים מקומיים, היו אמורות להוות את הכוח המבצעי, ואילו התלמידים, בפיקודו של טושקביץ', יצרו יחידת עזר של 50 איש. המיליציה השתלטה על העמדות בתחנת הרכבת, ליד המחסנים הצבאיים וסביב הבניינים החשובים ביותר בעיר, והקלה על הגרמנים שהחלו בהכנות הפינוי ללא מחאה לקו רכבת צפונה למזרח פרוסיה. המצב עבור הגרמנים הפך אפוא קריטי, ככל שעיר הגבול גרייבו כבר הייתה בידי הפולנים. אירועים אלה הובילו, כפי שהתברר מאוחר יותר, לשינוי ביחסם של הגרמנים לפעולות של צד הפולני בביאליסטוק. ב-12 בנובמבר, המפקד לבנדובסקי, מריאן דדרקו (תושב העיר) וסרן. טייליקי (לשעבר דובורצ'יק) נסע לוורשה כדי לקיים שם שיחות. שלושתם התייעצו עם נציג ממשלת פולין, אלוף-משנה הנריק מינקייביץ' , שהבטיח לתמוך בתושבי ביאליסטוק בשתי פלוגות צבא מאוסטרוב מזובייצקה. בינתיים, ב-14 בנובמבר 1918, דוכאה באופן בלתי צפוי פעולת השחרור. פיקוד חיל המצב בביאליסטוק, לאחר שסיכם עם המועצה המרכזית של צירי החזית המזרחית בקובנה, שינה לפתע את גישתו והורה לפרק את מיליציה שזה עתה נוצרה. בנוסף פיזרו הגרמנים את מועצת חיילי ביאליסטוק, ובמקומה מינו גוף חדש.
שלטונות גרמניה ניסו לבודד את אוכלוסיית האזורים הכבושים כמו ביאליסטוק מהמדינה הפולנית שזה עתה הוקמה. הגבול המזרחי הזמני של פולין שנולד מחדש היה אמור להיות מוגן על ידי הדיוויזיה הליטאית-בלארוסית של הגנרל ווסלב איוושקייביץ' וקבוצת הכוחות פולסקה של הגנרל אנטוני ליסוטבסקי שהתארגנה בביאלה פודלסקה. מדצמבר 1918 התגורר נציב ממשלת פולין איגנצי מרוזובסקי בביאליסטוק. הוא קיבל תפקיד זה כשבמקביל הוקמה ועדת העירייה הזמנית של הכיבוש הגרמני שכללה 16 אזרחים מקומיים, כולל 6 פולנים, בראשות יוזף פוחלסקי . עם זאת, המצב היה קשה; הגרמנים לקחו את כל הארכיון והשאירו את הקופה העירונית ריקה. בנוסף, קבוצות חיילים שיכורות הסתובבו בעיר.