שום (שם מדעי: "Allium") הוא סוג שמונה כ־1,250 מיני צמחים ממשפחת הנרקיסיים (בעבר סווג תחת השושניים) שהם כולם גאופיטים בעלי בצל. זהו הסוג הגדול במשפחתו. מוצאו במרכז אסיה, תפוצתו העולמית נרחבת, ממרכזיו החשובים הם ארצות הים התיכון, הרי דרום אירופה ומערב אסיה. מספר מינים בסוג מהווים צמחי מאכל ותבלין חשובים.
מאפיינים.
העלים ערוכים בבסיס הצמח, לפעמים גם בחלקו התחתון של הגבעול. לעלה נדן רחב העוטף את נדני העלים שמעליו ואת הגבעול. העלה סרגלי, שטוח או מרזבי. לעיתים גלול ונבוב. הגבעול (עמוד הפריחה) יחיד, לא מסתעף, חסר עלים לפחות בחלקו העליון.
בראש הגבעול נשאת התפרחת הערוכה כסוכך פשוט. לרב צורתה כדורית. לפני הפריחה עטופה התפרחת בכיסוי קרומי המהווה את סימן ההיכר לסוג. לקראת הפריחה נסדק הכיסוי לאורכו, ומתחלק ל־2 עד 8 רצועות. לעיתים הוא גם נושר כליל.
הפרח קטן דמוי פעמון או פתוח לרווחה. ששת עלי הקטיף מאוחים בשיעור שונה במינים השונים אך תמיד הם מאוחים לפחות בבסיסם. זירי האבקנים קבועים בבסיס עלי העטיף. עמוד העלי נימי.
הפרי הוא הלקט וקשוותיו (חלקיו הנפתחים של דופן הפרי) קרומיות או דמויות גוויל.
לסוג שום חשיבות רבה לאדם כצמח מאכל ותבלין, ומספר מינים בסוג מהווים מרכיב מרכזי באינספור תבשילים ומאכלים במגוון מטבחים ברחבי העולם. ידועים במיוחד הבצל (שום נבוב), השום (שום הגינה), העירית (שום העירית) והכרישה (שום גבוה).
מיני השום.
בארץ ישראל גדלים יותר מ־40 מיני שום בר, ביניהם:
ראו גם.
שום שחור
הדרה לוין ארדי
הדרה לוין ארדי (נולדה ב-1963 בירושלים) היא מוזיקאית וזמרת ישראלית, סופרת, עיתונאית, משוררת, פובליציסטית וציירת.
ביוגרפיה.
בוגרת של אוניברסיטת ניו יורק (NYU) בקולנוע וטלוויזיה. אחרי שבע שנים בניו יורק וסרט באורך מלא ראשון שביימה בגיל 24 ("שלוש אחיות ואח"), חזרה לירושלים עם בנה אדם ג'יימס, ביימה סרטים דוקומנטריים ופרומואים, פרסמה 4 ספרים, שני ספרי שירה וספר פרוזה, שחררה 18 אלבומים, ופרסמה מאמרים בנושאים שונים.
בשנת 2000 התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה ללא כל ניסיון רלוונטי קודם. במהרה הפכה לחלוצת הסצנה העצמאית האלטרנטיבית בארץ. זכתה בבחירת המבקרים לזמרת השנה ובציון לשבח בתחרות הבינלאומית ע"ש ג'ון לנון. מאז הספיקה לזכות בכמה תחרויות בינלאומיות נוספות, על מצוינות בכתיבת שירים, ואף הוזמנה לנגן בפסטיבלים ברחבי אירופה. הופעותיה שודרו בערוצים האירופיים, כמו ה- BBC World. היא התארחה בלייב-סשן ב-BBC סקוטלנד, והוזמנה להקליט עם האחים קאמרון (שעבדו בין השאר עם טראוויס, איאן בראון, טורי איימוס), שהפיקו עבורה מיני אלבום.
הדרה תרגמה וביצעה את הגרסה באנגלית לשיר הנושא בסרטו של תומר הימן, "I shot my love". השיר יצא כסינגל בפסטיבל ברלין 2010, השתתפה בפרויקטים "שרים לאה גולדברג", "נערות רוק", "בנות חווה (אלברשטיין)" ו"שרים יהודה עמיחי", שיתפה פעולה עם ירמי קפלן, שלומי שבן, אלון עדר, רונה קינן, דן תורן ואמנים נוספים, ושחררה סינגלים עצמאיים רבים, עם אמירות חתרניות והומור עדין.
לוין ארדי מנגנת על פסנתר ושרה בעיקר באנגלית. היא כותבת את שיריה, ולרוב גם מפיקה בעצמה. ב-2008 הוציאה אלבום ראשון בעברית, ששילב היפ הופ ורוק אקוסטי.
בסוף 2011 נפרדה לוין ארדי מהלייבל "עננה" אחרי שבע שנים, וב-2012 הוציאה מיני-אלבום "Who's Gonna Stop Me Now" עם שירים חדשים בהפקת בנה, אדם ג'יימס לוין ארדי. ב-2013 הוציאה אלבום כפול בפרויקט "Songs, Naked", שכלל 21 שירים אבודים, שמעולם לא הופקו כהילכתם, ונאספו לאלבום זה בגרסה ראשונית שהוקלטה בחזרות.
ב 2014 פרסמה רומן ביכורים בשם "ליקוי מאורות" שזכה בפרס סמיט על כתב היד ויצא בהוצאת "מקף-סמיט". הספר הוא מעין יומן אלטרנטיבי טעון ועצבני של מוזיקאי הומו במשבר גיל החמישים, המגולל את מערכת היחסים המשולשת של הגיבור עם בן זוגו הצעיר ממנו, המחפש את דרכו, ועם אהובו-יריבו המיתולוגי, כוכב פופ זוהר.
ב-2015 יצא האלבום ה-13 של הדרה לוין ארדי, Rage Against the Eclipse, שבו התארחו מפיקים שונים.
ב-2016 פרסמה ספר שירה, "עד התוהו הבא - סטנדאפ על פי תהום", בהוצאת "הדרה מיוזיק". הספר זכה במענק משרד התרבות לתרגום לאנגלית.
ב-2017 שחררה 2 אלבומים בו-זמנית, Love in the Wrong Times והמיני-אלבום בעברית, "הדיבר הפנימי", שבו הקליטה מחדש את הספוקן-וורד "השיר על סייד קשוע ועל ירושלים".
ב-2019 השתתפה ב"פסטיבל מטולה למשוררים" ב-8 אירועים, וחיברה "הערות" בדיאלוג טקסטואלי ומוזיקלי לשירתם של עמוס עוז, חדוה הרכבי, אגי משעול, רחל חלפי ורוני סומק.
לוין ארדי מתחזקת בלוג פעיל, מפרסמת טורי דעות, סיפורים והארות על נושאים שונים, באתרים ובעיתונים שונים, ובפורמטים שונים, כמו ספוקן-וורד (שירה מדוברת). נושאי כתיבתה נעים בין האישי לחברתי ולפוליטי, תוך התכתבות ביקורתית עשירה ויצירתית עם המקורות התלמודיים, ובהשראת הספרות המערבית הקלאסית.
שום הגינה
נבחרת קנדה בכדורסל
נבחרת הגברים של קנדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת קנדה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הקנדית.
נבחרת קנדה נחשבת לנבחרת בינונית באמריקה ובעולם. ההישג הבולט של הנבחרת הוא זכייתה במקום השני במשחקים האולימפיים בשנת 1936. הנבחרת סיימה פעמיים במקום השני באליפות אמריקה בכדורסל בשנים 1980 ו-1999. הישג השיא של הנבחרת באליפות העולם בכדורסל הוא המקום השישי בשנת 1982.
סגל הנבחרת.
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
נעלי סירקה
נעלי סירקה, באנגלית C1rca, (הספרה 1 מחליפה את האות i), היא חברת נעליים ידועה לסקייטבורד.
החברה החלה לפעול בשנת 1999 בארצות הברית, בסאן קלמנטה בקליפורניה. החברה הוקמה על ידי חברת ההפצה פור סטאר (Four Star Distribution) כדי להקל עליה בתחרות במכירת נעליים לגולשי סקיטבורד. חברת פור סטאר הייתה באותו זמן חברת סנובורד. גולש הסקיטבורד המפורסם צ'אד מוסקה (Chad Muska) עזב באותה עת את חברת הנעליים אי אס (e'S) והצטרף לסירקה להקמת המותג החדש.
ב-15 ביולי 2004, מכרה חברת פור סטאר את עסקי הסנובורד שלה לחברת הסנובורד בארטון ועסקיה החלו מתרכזים בנעליים לסקייטבורד בלבד. הסיסמה שאימצה החברה הייתה: "מחויבים לסקייטבורדינג". צ'אד מוסקה עזב את חברת סירקה בשנת 2005 לחברת הנעלה אחרת בשם סופרה.
כמקובל בחברות המספקות ציוד לגולשי סקייטבורד, גם לחברת סירקה קבוצת הדגמה מקצועית של גולשי סקייטבורד הכוללת את אדריאן לופז, ג'ון אליהת פיטר רמונדטה, טוני טייב, סיירה פלרס, וינדזור ז'ימס, דניס דורנט, דוד רייס ודני סרזיני. על צוות הגולשים של החברה נמנו בעבר ז'אמי תומאס, קריס קול ומארק אפליארד.
גם הסוכן של נעלי סירקה בישראל מקדם את המוצר באמצעות קבוצה של גולשי סקייטבורד, המבצעת מעת לעת הדגמות של גלישת סקייטבורד ברחבי הארץ.
חברת סירקה החלה להפיץ במאי 2006 סרט וידאו בשם "It's Time" שניתן ללא תוספת תשלום על ידי סוכניה המורשים לרוכשי הנעליים שלה וכן הופץ עם כתבי עת לסקייטבורד.
מועצה מקומית בישראל
רשות מקומית בישראל
רשות מקומית בישראל היא היחידה הגאוגרפית-מנהלית הקטנה ביותר הנהוגה בישראל. נכון ל-2022 קיימות בישראל 257 רשויות מקומיות: 80 מהן עיריות, 121 מועצות מקומיות, 54 מועצות אזוריות ושתי מועצות מקומיות תעשייתיות.
הבסיס החוקי למבנה הרשויות המקומיות הוא פקודת העיריות, שנחקקה (בנוסחה המקורי) בשנת 1934, ופקודת המועצות המקומיות שחוקקה ב-1941, אך עשרות חוקים נוספים מסדירים את פעולותיהן.
הרשויות המקומיות בישראל נחלקות לארבעה סוגים:
כ-5% משטח ישראל אינו משויך לשום רשות מקומית. שטח כזה מכונה שטח גלילי.
ראש הרשות המקומית (ראש העירייה, ראש המועצה המקומית או ראש המועצה האזורית, בהתאם לאופי הרשות המקומית) נבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות, ולצדו נבחרים חברי מועצת הרשות. כאשר רשות מקומית נקלעת למצב כספי קשה מאוד, הפוגע ביכולתה לתפקד, רשאי שר הפנים לפזר את מועצת הרשות, להדיח את ראש הרשות מתפקידו ולמנות ועדה קרואה לניהול הרשות המקומית עד להבראתה.
העיריות והמועצות המקומיות בישראל מאוגדות במסגרת "מרכז השלטון המקומי בישראל", שנוסד בשנת 1938. המועצות האזוריות מאוגדות בנפרד, במרכז המועצות האזוריות.
לצורכי חוק מס ערך מוסף רשות מקומית היא מלכ"ר.
חובות וסמכויות.
למועצת הרשות המקומית נתונה סמכות להתקין חוקי עזר ותקנות לשם הסדרת החיים בתחומי הרשות, ולגבות מסים לשם מימון פעולות הרשות. בנוסף למיסים שהרשות גובה ישירות מתושביה, היא מסתייעת בתקציב ממשלתי המועבר אליה באמצעות משרד הפנים.
סמכויות הרשות המקומית מוגבלות על ידי חוקי המדינה ונתונות לפיקוח הממונה על המחוז במשרד הפנים.
היסטוריה.
מבנה הרשויות המקומיות במדינת ישראל החל על בסיס המבנה הקיים בתקופת המנדט. בסוף שנות ה-70 החלו ראשי הרשויות המקומיות להיבחר בבחירות ישירות, דבר שחיזק את מעמדם. בשנות ה-80 השלטון המרכזי החל לבצע הליכי ביזור כלפי השלטון המקומי, גם כחלק מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. כך תקציב הארנונה של הרשויות גדל משמעותית, הרשויות הוסמכו לגבות מהתושבי ותשלום על המים. בעקבות שינויים אלו זינקו ההכנסות העצמיות של הרשויות המקומיות ל-60%-65% לעומת 34.5% בלבד בתחילת שנות ה-80. עם זאת, בשנות ה-90 הכנסת הטילה פיקוח על תעריפי הארנונה ושיעור ההכנסות העצמיות של הרשויות המקומיות צנח לכ-40%.
מיסוי מוניציפלי.