אגדה אורבנית מספרת שלואי ארמסטרונג היה זה שהמציא את שירת הסקאט בהיסח הדעת כאשר בזמן הקלטה נשמט דף המילים מידיו והוא נאלץ לאלתר הברות חלופיות, אולם לסיפור זה אין כל ביסוס ואמני ג'אז קודמים לארמסטרונג כבר נהגו להשתמש בסגנון זה. עם זאת, ארמסטרונג אכן הירבה לשיר סקאט ותרם לפופולריות הסגנון בחשיפתו בפני קהל רחב. הירבו להשתמש בשירת הסקאט גם אלה פיצג'רלד, שרה ווהן, בובי מקפרין, האחים מילס, אריאל זילבר בחלק משיריו ורבים אחרים.
טכניקת הסקאט משמשת הן לביצוע קטעי שירים והן לביצוע שירים מתחילתם ועד סופם. דוגמאות לשירים המבוססים רובם ככולם על הברות סקאט:
במוזיקה ישראלית ניתן למנות את "ווקליזה" בביצועה של נורית גלרון ו"תמונה" (דבה דבה דה) בביצועה של יעל לוי שהתפרסם מאוחר יותר כאות של תוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל. שניהם יצאו ב-1978.
במוזיקה הצרפתית התפרסם שיר הנושא של הסרט גבר ואישה שנכתב על ידי פרנסיס לה. לאורך הסרט נשמע השיר לרוב בגרסת סקאט. בגרסה נוספת בסרט נשזרות ההברות חסרות הפשר בּה-דה-בּה-דה-בּה שבבית החוזר למילים בעלות מובן בצרפתית (טוּ בָּה - בשקט).
פורגי ובס
פורג׳י ובס (באנגלית: Porgy and Bess) היא אופרה עממית שהלחין ב-1935 המלחין היהודי-אמריקני ג'ורג' גרשווין ושכתבו דובוס הייווארד ואיירה גרשווין, אחיו של ג'ורג'. האופרה מתארת את חיי השחורים בדרום קרוליינה שבארצות הברית, בסוף שנות ה-30 של המאה העשרים.
האופרה הוצגה לראשונה בברודוויי בניו יורק ב-30 בספטמבר 1935. היא הוצגה 124 פעמים על בימות ברודוויי ולאחר מכן יצא הצוות לסיבוב הופעות בפילדלפיה, פיטסבורג, שיקגו ווושינגטון. שירים רבים מתוכה הפכו ללהיטים, שבמרוצת הזמן זכו לביצועים חוזרים ונשנים של ענקי הג'אז והבלוז, בהם לואי ארמסטרונג, אלה פיצג'רלד ומיילס דייוויס. המפורסם מבין השירים הוא האריה Summertime.
האופרה זכתה להפקות רבות במשך השנים ועובדה ב-1959 לסרט שביים אוטו פרמינגר, בכיכובם של סידני פואטייה בתפקיד פורגי ודורותי דנדרידג' בתפקיד בס.
בשנות ה-50 כבר הוכרה כאופרה, נכנסה לרפרטואר האופרות, ומוצגת בקביעות בכל העולם. ייחודה בשילוב שיצר גרשווין בין מרכיבים של מוזיקה תזמורתית אירופאית (עם מוטיבים יהודיים), לבין מוזיקת ג'אז שמקורה בקהילות אפרו-אמריקאיות.
רקע.
ב-1925 כתב דובוס הייווארד, תושב צ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, רומן על אודות חיי קהילה אפרו-אמריקאית בעיר בשם "פורגי". הרעיון לרומן וגרעין העלילה שלו הגיעו מתוך ידיעה בעיתון מקומי. לאחר מכן, ב-1928, עיבדו הייווארד ואשתו, דורותי, את הרומן למחזה (לא מוזיקלי) שהועלה על בימת ברודוויי על ידי "גילדת התיאטרון".
הרעיון לכתיבת אופרה (גרשווין השתמש במושג "אופרה עממית", folk opera) על אודות חיי האפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית נולד עת קרא גרשווין את הרומן עם צאתו לאור. אך רק ב-1933 חתמו הייווארד, גרשווין וגילדת התיאטרון על חוזה לכתיבת אופרה והרעיון הישן החל לקרום עור וגידים. בקיץ של 1934 בילו הייווארד והאחים גרשווין באי קטן ליד חופי דרום קרוליינה, על מנת לחוש את קצב המקום ולהכיר את אנשיו ואת המוזיקה שלהם. איירה גרשווין חזר לניו יורק לפני האחרים, בשל התחייבותו לכתיבת המחזה "Life Begins at 8:40" עם יפ הרבורג, ולכן חלקו בכתיבה לא היה גדול. הליברית לאופרה נכתב כולו על ידי הייווארד (כולל חלק מהשירים, בהם הלהיט המרכזי Summertime), איירה גרשווין כתב מספר שירים בהם It Ain't Necessarily So וחלק מן השירים נכתבו בשיתוף-פעולה. לפי החוזה, המִזְכֶּה (קרדיט) לליברית ולמילות השירים היה משותף לאיירה גרשווין ולדובוס הייווארד. באמצע אוגוסט חזר ג'ורג' גרשווין לניו יורק וסיים את כתיבת הפרטיטורה. כאשר סיים לכתוב את 700 עמודי הפרטיטורה חש, לדברי הביוגרף דייוויד אוון (David Ewen), "פליאה על הנס שהוא היה כותבו. הוא לא חדל לאהוב כל תיבה ותיבה וידע שיצר יצירת אמנות.".
בתשובה לשאלה מדוע הוא קורא לאופרה "אופרה עממית", ענה גרשווין:
למעשה רק שיר אחד שכתב גרשווין לאופרה הפך לשיר עם של ממש, Summertime.
בניגוד לפרויקטים אחרים, גרשווין התייחס ל"פורגי ובס" כפרויקט אישי שלו. הוא היה מעורב בפרטי התזמור, ההפקה והליהוק. בחירת הזמרים לא הייתה תמיד שגרתית. טוד דאנקן, ששיחק את פורגי בהפקה המקורית, היה פרופסור באוניברסיטה. גרשווין לא היה מעוניין שפרופסור ישיר תפקיד של קבצן נכה, המרוחק מעולמו, ודאנקן מאידך תפס את האחים גרשווין כמוזיקאי סמטת טין פאן לא רציניים. רק לאחר פגישה אישית בבית האחים בהם שרו זה לזה קטעים מהאופרה נשבה דאנקן בקסמו של המחזה ואמר "חשבתי שאני בגן עדן, מלודיות יפות יותר לא שמעתי מעודי. לא יכולתי לשבוע מהן. בשיר האחרון "I'm on My Way", בכיתי, התייפחתי".
בספטמבר 1935 נערכו הצגות הרצה בבוסטון, כאשר המילה "אופרה" לא הוזכרה. ב-10 באוקטובר 1935 הוצגה הצגת הבכורה בתיאטרון אלווין בניו יורק. ההפקה המקורית הייתה כישלון יחסי, והופיעה 124 הופעות בלבד. היצירה בלבלה גם את המבקרים בשל חוסר האפשרות לקטלג אותה לתבניות הרגילות של "דרמה", "מחזמר" או "אופרה". הם שאלו את עצמם האם זו אופרה או מחזמר שאפתני במיוחד, והתקשו לנתח אותה בכלים מסורתיים. מספר שירים הפכו ללהיטים עוד בימי חייו של גרשווין, אך האופרה כמכלול לא זכתה להכרה עד לאחר ההפקה של גילדת התיאטרון ב-1941. במהלך השנים הוצגה האופרה יותר פעמים באירופה מאשר באמריקה, ועם השנים צברה הכרה ופופולריות ושרדה כאירוע אופראי יחיד מהתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה בארצות הברית.
עלילה.
העלילה מספרת את סיפורו של פורגי, נכה שחי בשכונות העוני של צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית), וניסיונותיו להציל את בס אהובתו מציפורניהם של חברה לשעבר, פועל נמל שיכור, ושל סוחר הסמים שלה.
מערכה ראשונה.
תמונה ראשונה.
סמטת קטפיש. ערב.
האופרה נפתחת בשעות הערב. קלרה שרה שיר ערש לבנה, זהו השיר "Summertime" ("תקופת הקיץ"). ברקע נערך משחק הימור בקובייה ונשמע שירו של איש הדבש. ג'ק, בעלה, שר את השיר "A woman is a sometime thing" ("אישה היא דבר הפכפך") לתינוק, ובו הוא "מזהיר" אותו מפני הפכפכותה של האישה. מופיע פורגי, הנכה, בעגלתו, והנוכחים לועגים לו, בעיקר בשל אהבתו חסרת הסיכוי לבס. מגיעים קראון, שיכור, ובס, חברתו היפה והמהודרת. קראון מצטרף למשחק, מפסיד ורוצח את רובינס, לתדהמת הנוכחים. בס נותנת לקראון כסף והוא בורח ומסתתר. אז מופיע ספורטינג לייף ומנסה לפתות את בס לבוא עמו לניו יורק. התמונה הראשונה מסתיימת עם שריקות השוטרים. בס מנסה לברוח מהרחוב, אך דלתות כל השכנים נטרקות בפניה. רק פורגי פותח לה את דלת צריפו ומכניס אותה פנימה.
תמונה שנייה.
ביתה של סרינה, לילה.
התמונה השנייה נפתחת כאשר על מיטה בבית הנרצח מונחת גופתו, עם קערה ריקה לאיסוף תרומות להוצאות הקבורה. קהל הנוכחים מנחם את סרינה תוך שירת ספיריטואלז. נכנסים פורגי ובס, והם היחידים שתורמים. מיד אחריהם נכנסים בלשי משטרה לבנים (ללבנים באופרה אין תפקידי שירה, אלא רק תפקידי דיבור קצרים) המתכוונים לעצור את פטר, איש הדבש, במטרה ללחוץ על התושבים להסגיר לידיהם את הרוצח האמיתי. הם גם מודיעים שיש לקבור את הנרצח עד למחרת. הקברן מסרב לקבור ללא תמורה, ועל כן תורמים מספר שכנים כסף שמאפשר את הקבורה. סרינה שרה את שיר האשכבה לבעלה: "My man's gone now" ("אישי כבר איננו").
מערכה שנייה.
תמונה ראשונה.
סמטת קטפיש, בוקר.
המערכה השנייה נפתחת חודש לאחר הקודמת, בהכנות ליציאה לים של הדייגים, למרות אזהרות על סערה. פורגי נראה בחלונו, מאושר על הזמן מאז הגיעה אליו בס, שר את השיר " 'I got plenty o' nuttin" ("יש לי הרבה לא-כלום") וזוכה לאהדת השכנים. ספורטינג לייף מופיע ומטריד את הטבחית. עורך הדין פרייזר מנסה למכור לפורגי כתב גט של בס, אף שמעולם לא הייתה נשואה. מובאת ידיעה על פטר, איש הדבש, שנמצא עדיין בכלא. ציפור נושאת מזל רע (Buzzard) מופיעה וגורמת לסערת רגשות. ספורטינג לייף חוזר ומנסה לשכנע את בס לבוא עמו לניו יורק, אך נתקל בסירוב ובהצהרה שטוב לה עם פורגי. פורגי מזהיר את ספורטיג לייף שלא להתקרב עוד לבס. בס מודיעה לפורגי כי היא תישאר איתו ולא תלך עם כולם לפיקניק, כיוון שהוא לא יוכל ללכת, ופורגי ובס שרים את הדואט "Bess, you is my woman now" ("בס, כעת את האישה שלי"). לאחר מכן משתכנעת בס לצאת עם כולם לפיקניק, ומותירה את פורגי מאושר ושר את השיר שפתח את התמונה: "'I got plenty o' nuttin".
תמונה שנייה.
אי סמוך, ערב, פיקניק.
כל תושבי הסמטה, למעט פורגי, נוכחים בפיקניק עליז על אי סמוך, רוקדים ושרים. ספורטינג לייף מזמין את כולם להקשיב לשירו האתאיסטי It Ain't Necessarily So ("אין זה בהכרח כך"). בתום השיר סרינה מגנה את כולם כחוטאים, בשיר "Shame on all you sinners" ("התביישו, כולכם, חוטאים"). כאשר כולם ממהרים לספינה העומדת לעזוב את האי, מופיע קראון ותופס את בס לבדה. היא מתחננת כי יעזוב אותה, ימצא לו אישה אחרת (בשיר "?What you want wid Bess" - "מה רצונך מבס?") וייתן לה לחיות בשקט עם פורגי, אך הוא לועג לה ומפעיל עליה את קסמו האישי. בס אינה יכולה להתנגד לו ונשארת באי לאחר שכולם עזבו אותו, לבדה עם קראון.
תמונה שלישית.
סמטת קטפיש.