המנחת נבנה בזמן מלחמת העולם השנייה על ידי חיל האוויר המלכותי (בשם: RAF El-Bassa על שם הכפר הסמוך אל-בסה) כדי שמטוסיו יסייעו בכיבוש לבנון, שהייתה נתונה אז תחת שלטונה של ממשלת וישי הצרפתית ששיתפה פעולה עם מדינות הציר. בין השאר נבנו במקום, בין השנים 1941 ל-1942, האנגרים למטוסים, עמדות ירי ובונקרים לתחמושת. שטח הבסיס הופקע מ"חוות כנען", חווה חקלאית שהייתה בבעלות כנען בישארה סעיד, ערבי נוצרי שהמשיך להחזיק בחלק מהשטח שסביב לבסיס. השדה היה בשימוש תקופה קצרה בעיקר לאימונים. בנו של מוכתר הכפר אל-בסה הוזמן ללמוד טיסה במקום.
בעבודות ההקמה הועסקו פועלים ערבים מהסביבה ומלבנון וקבוצה קטנה של פועלים יהודים מנהריה, שעסקו בעיקר בפיקוח על עבודת הפועלים הערבים. חלק מקבוצה זו היה מגרעין קיבוץ "געתון" בנהריה שהקים אחר כך את קיבוץ נאות מרדכי. סלילת המסלולים נעשתה על ידי פיזור שכבת אבני שדה שהודקה במכבש ועליה פוזרו שכבות נוספות של חצץ בגדלים שונים, תוך כבישה חוזרת, ולבסוף שכבת אספלט מסיימת את העבודה.
בקיץ 1941, פעלה בבצת טייסת 450 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בסתיו 1942 טייסת 451, ובחורף 1943 טייסת 208 של חיל האוויר המלכותי.
לאחר הקמת המדינה.
לאחר הקמת המדינה הוסב למנחת למטוסים קלים. חברת ארקיע החלה להפעיל בקיץ 1959 קו תעופה בין נמל התעופה דב הוז בתל אביב למנחת, ושוב בקיץ 1960. אך הטיסות הופסקו עקב חוסר כדאיות כלכלית.
ב-12 באוגוסט 1968, חדרו לישראל שני מטוסים סוריים מדגם מיג-17. הטייסים ביצעו טיסת ניווט בשמי סוריה במהלכה נעזרו במפות משנת 1945, שאינן מעודכנות. הם נכנסו לתוך לבנון ובמקום לפנות צפונה ולנחות בשדה ליד טריפולי, פנו השניים דרומה ונחתו בבצת. עד לאחר הנחיתה היו הטייסים משוכנעים כי נחתו במנחת לבנוני. שני הטייסים, סגן ואליד אדהם וסג"ם רדפן ריפעי, נלקחו בשבי ושוחררו כשנתיים מאוחר יותר במסגרת עסקת שבויים, ואילו המטוסים הופקדו בידיו של חיל-האוויר.
בשנת 1971 חברת תעופה "נתיב" החלה להפעיל שוב טיסות לנתב"ג ועטרות מהמנחת, במטוס בריטן נורמן איילנדר בו מקום ל-9 נוסעים.
בתקופת מלחמת לבנון הראשונה שימש המנחת להטסת ציוד ולוחמים לתוך שטח לבנון במסוקי תובלה.
בשנת 1994 נחתו במנחת עשרות אזמ"ים במטס הזדהות למען רון ארד.
בתחילת שנות ה-2000 שימש המנחת לפעילות רבה של טיסנאות, ומושב בצת יזם את הצבתם של שלטים המתעדים את ההיסטוריה של המנחת.
בשנת 2012 אושרה תוכנית הרחבה למושב בצת על שטח המנחת. ההרחבה כוללת 55 נחלות נוספות על הקיימות והרחבת כמות יחידות הדיור ביישוב עד להיקף כולל של 348. על פי התוכנית, ישמשו מסלולי המראה כרחובות של השכונה החדשה והנחלות ייבנו בין המסלולים. בניית השכונה החדשה החלה בשנת 2018.
מבנה.
בשדה הוקמו שני מסלולי המראה מצטלבים זה בזה ובצדדים מספר האנגרים, שלהם שלושה קירות גבוהים, בנויים מאבני שדה ופתוחים אל המסלולים. ההאנגרים היו רחבים מספיק לקליטת מטוסים מדגם קונסולידייטד B-24 ליברייטור, מפציץ כבד בעל ארבעה מנועים, שהיה בשרות קרבי באותה עת במערכה במדבר המערבי. מסלול הסעה חצי מעגלי קישור בין מסלולי ההמראה וההאנגרים. מבנה מסלולים זהה הוקם על ידי הבריטים בשדה התעופה ראש פינה, בשדה התעופה מוקייבלה ובשדות תעופה אחרים שנבנו על ידם באותן שנים.
שדה בצת היה חלק מרשת של שדות תעופה שהקימו הבריטים בתקופת המנדט, והוא סווג כשדה משנה או "שדה קדמי" (Forward operating airfield), שדה המגבה את השדה העיקרי במקרים בהם הפעולה ממנו בלתי אפשרית או מוגבלת מסיבה כלשהי. תפקידו של השדה הקדמי היה להגן על גבולות סמוכים, יבשתיים או ימיים. רשת שדות התעופה בצפון הארץ כללה בנוסף לבצת גם את בסיס חיל האוויר המלכותי סנט ג'ין כ-15 קילומטר מדרום, בסיס חיפה, בסיס רמת דוד, מנחת מגידו, שדה התעופה ראש פינה ומוקייבלה.
אליהו רומנוב
אליהו רומנוב (נולד ב-10 בדצמבר 1922) הוא צלם ומומחה ישראלי לצילומי אוויר ולקרטוגרפיה.
קורות חיים.
רומנוב נולד בירושלים בשנת 1922. שירת כנוטר בחיל האוויר המלכותי הבריטי עד שנת 1945.
למד בירושלים והתמחה בטופוגרפיה, מדידות ושרטוט.
את ילדותו עשה בבית הכרם. בגיל 12 נשלח לשנה לבית הספר החקלאי בבן שמן ואחר כך חזר לירושלים ולמד בבית הספר "מעלה". מטעם "מחנות העולים" נשלח להדרכה בעיר וחי בקומונה ,ועבד עם חבריו כפועלי בניין ועזרו בבניית מחנה סרפנד (צריפין) עבור הצבא הבריטי.
בהמשך נשלח למשימות מיפוי במדינות רבות בעולם. והקים וניהל את חברת "פנטומפ" למיפוי מדויק מתצלומי אוויר.
פעילותו הצבאית.
בגיל 16 גויס להגנה על ידי אליהו גולומב. (חבר המפקדה הארצית של ההגנה). תפקידו הראשון היה "אתת" – שיגור אותות בלילה ממגדל המים של שכונת בית וגן. המ"פ היה אז אפרים קצ'לסקי (קציר, נשיא המדינה), ומפקד האזור היה יגאל סוקניק (פרופ' ידין).
בגיל 18 נשלח להכשרה בקיבוץ נען. שם עסק בעבודות חקלאיות ובשמירה.
שירת ביחידה חדשה של נוטרים יהודיים לשמירה במתקנים בריטיים כמו בסיס R.A.F. ושדה התעופה עטרות. בין השנים 1942-1943 עבר קורס מתקדם בשדה התעופה הבריטי בכפר סירקין. בסיום הקורס מונה למפקד יחידת הנוטרים בתחנת DF (תחנת מעקב) שעל הכרמל. מתחנת הDF שעל הכרמל נשלח לשדה התעופה הבריטי בעקיר (תל נוף) בדרגת סרג'נט.
אחר כך היה מפקד יחידת הנוטרים בסטלה מאריס. ב-1945 שוחרר משירותו כסרג'נט וב 1946 הועסק בהגנה בתפקיד קצין התכנון של מחוז ירושלים.
בשנת 1949 עבר קורס קצינים.
עם הקמת צה"ל שימש בתפקידים בכירים במכון הפוטוגרמטרי הראשון שקם בירושלים. שירטט בשנת 1948 את תוואי הקו הירוק במפת ירושלים. הכין את תיקי המודיעין האישיים על ראשי הכנופיות שפעלו במרחב ירושלים. השתתפותו בפעולת מחלקת הל"ה בוטלה ברגע האחרון.
בהמשך היה הצלם האווירי הראשון של צה"ל.
פעילותו המקצועית.
בזמן לימודיו עבד במשרדו של מקסימליאן רומנוב, אצלו למד את רזי ההנדסה האזרחית: טופוגרפיה, שרטוט, מדידות.
ב 1946 השתתף בקורס צילום והפך למדריך צילום במחוז ירושלים.היה צלם בכיר ב"הגנה" וצלם מקצועי . בתפקידיו היה עליו להכין צילומי פורטרט לצורכי מודיעין. ולהכין את תיקי הכפרים הערביים בסביבות ירושלים, צילומי אתרים אסטרטגיים, צילומים פנורמיים ומפות שטח מתצלומי אוויר.
בעקבות ניסיונו הרב הוטל עליו להקים יחידת שירות מפות וצילומים בחזית המרכז (במבנה ה"טיגרט" של המשטרה הבריטית ברמלה). כשהועבר לחטיבת אלכסנדרוני, הקים גם בה מחלקת שירות וצילומים של החטיבה. וכן עבר קורס קצינים.
עם שחרורו מצהל הצטרף ל"מכון לפוטוגרמטריה ירושלים" בניהולו של המודד זלמן ליף ובניהולו הטכני של מייג'ור אלכסנדר גליק (איש צילומי ה ps המנדטוריים). המכון שכן בבניין רטיסבון. אליהו הקים שם את מעבדת הצילום. הוא היה המומחה על מכונות wild השווייצריות, שנחשבו בזמנן לפאר הטכנולוגיה. אליהו עבד בו מ 1949 ועד 1964.
אליהו היה הצלם האווירי הראשון במדינה. הוא הצטרף לטיסות של מומחי KLM, חברת התעופה ההולנדית, שהפעילה יחידה לפוטוגרמטריה שעסקה בכיסוי כל הארץ בצילומי אוויר.
במטוס הדקוטה הייעודי הותקן מתקן להצבת המצלמה האווירית הכבדה. מיד לאחר הצילומים עסק בפיתוח הפילמים במעבדה בשדה דב. לאחר פיתוח הסרטים הדפיס את הצילומים לרצף של כל פני השטח.
הידע הרב שרכש בתחום הפוטוגרמטריה, הפך אותו למומחה בתחום זה בצה"ל. הוא אף כתב ספר הדרכה לשימוש במצלמה אווירית .
בעיסוקיו עסק אליהו במשימות שדה רבות: ממדידות בפועל למיפוי יישובים חדשים, לבניית מוביל המים הארצי, לפריצת דרכים חדשות בגליל ובנגב, לאיתור קרקעות לחקלאות, ולליקוט מידע לביצוע מחקרים ועוד.
בזכות הידע הרב שלו נבחר להכשיר את אנשי מחלקת המדידות הארצית לעבודה במעבדת צילום ובצילום אווירי.
גם בשירותו במילואים המשיך להעמיד את הידע המקצועי שלו לרשות צה"ל וגם הכשיר את דור ההמשך בחיל האוויר ביחידת תצלומי אוויר ומיפוי פוטוגרמטרי.
התמחותו בצילום קרטוגרפיה, הובילה אותו להקמת חברת "פנטומפ" לביצוע תצלומי אוויר. החברה עסקה בייצור מפות פוטוגרמטריות מצילומי אוויר, בתהליכים הבאים:
פעילות התנדבות ב"ליונס".
ב-1982 הצטרף כמתנדב בארגון "ליונס" ומשתתף בפעילויות עד היום. הפעילויות המרכזיות של הארגון הן מאבק בעיוורון, מאבק בסוכרת, מאבק בשימוש בסמים באמצעות חינוך בני נוער, חילופי נוער, ופעילות הקרן לעזרה בינלאומית.
תעלומת התצלומים ממנזר נוטרדאם בירושלים.
לפני שנים אחדות בעת שיפוץ שנערך במוסך בנוטרדאם דה ז'רוזלם בירושלים התגלה אוסף מתקופת מלחמת השחרור, המונה כ-200 תשלילי זכוכית ועליהם מגובבים מאות תצלומים, מרביתם דיוקנאות ותמונות משפחתיות של יהודים מסוף המאה ה-19 ועד שנות החמישים של המאה העשרים. האוסף הגיע לבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה של המסדר הדומיניקני ומשם הועבר ליד יצחק בן-צבי. במשך תקופה ארוכה נערכה פעילות בניהול בית יד בן צבי לבקש את עזרת הציבור לנסות לזהות את הדמויות המצולמות, במטרה למצוא קצה חוט לקשר בין המצולמים ואולי גם רמז לנסיבות איסוף התמונות והעתקתן על לוחות הזכוכית.
פתרון התעלומה.
רק לאחר מספר חדשים נמצא פתרון התעלומה בפגישה עם אליהו רומנוב.
רומנוב וניצולת שואה בשם אליזבט ורקוני עבדו במכון לצילומי אוויר בירושלים.