טברסקי קיבל את התואר הראשון מהאוניברסיטה העברית ב-1961 ואת הדוקטורט מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1965, ושב לישראל להרצות באוניברסיטה העברית בירושלים. עיקר עבודתו המוקדמת עסקה בתורת המידה, ותרם רבות לנושא העצים הפילוגנטיים. ב-1978 הצטרף לסגל אוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית. הפסיכולוג וולטר מישל אמר עליו "נוכחותו של טברסקי האירה את המקום בלהט אינטלקטואלי, השפיעה על דרך המחשבה שלי בצורה בולטת, והפכה את חיי למעניינים יותר". טברסקי כיהן בסנאט הפקולטה מ-1990 עד מותו. כמו כן לימד באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת מישיגן. טברסקי זכה בפרס לתרומה מדעית יוצאת דופן (Award for Distinguished Scientific Contribution) של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה ב-1982 ובמלגת גוגנהיים ובמלגת עמיתי מקארתור ב-1984. נבחר ב-1980 לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וב-1985 לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1993 נבחר כעמית בחברה האקונומטרית (Econometric Society). ב-1995 זכה, יחד עם דניאל כהנמן, במדליית וורן של Society of Experimental Esychologists. בנוסף קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל, מאוניברסיטת שיקגו, מאוניברסיטת גטבורג שבשוודיה ומאוניברסיטת מדינת ניו יורק, בפאלו. לאחר מותו הוענקו לו פרסים נוספים, בהם פרס גרומאייר לפסיכולוגיה ב-2002, במשותף עם כהנמן, וב-2006 הוענקה לו, גם כן במשותף עם כהנמן, מדליית פרנק רמזי מטעם The Decision Analysis Society. דורג כאחד ממאה הפסיכולוגים החשובים ביותר של המאה ה-20.
אחרי מותו של טברסקי זכה דניאל כהנמן, יחד עם ורנון סמית', בפרס נובל לכלכלה לשנת 2002. הפרס הוענק לכהנמן במידה רבה עבור המחקרים שבוצעו במהלך השנים שבהן פעל יחד עם טברסקי באוניברסיטה העברית. טברסקי לא זכה בפרס נובל, שכן הפרס מוענק רק לאנשים בעודם בחיים, אך בצעד חריג הוזכר שמו במעמד חלוקת הפרסים כשותפו של כהנמן למחקריו בתחום קבלת החלטות בתנאים של אי-ודאות ושיפוט סובייקטיבי בתנאים של אי-ודאות. המאמר החשוב הראשון שפרסמו השניים ראה אור בכתב העת "Science" בשנת 1974. ב-1979 פרסמו השניים בכתב העת "Econometrica" את מאמרם פורץ הדרך בנושא תורת הערך אותה פיתחו כחלופה לתורת התועלת, Prospect Theory: An Analysis of Decisions under Risk, מאמר שהפך ברבות הימים למצוטט ביותר בכתב עת זה. מאמרם המשותף החשוב והמפורסם ביותר פורסם בירחון "Science" בשנת 1981 וכותרתו "מיסגור החלטות והפסיכולוגיה של בחירה". בשנת 1982 ראה אור ספרו "שיפוט בתנאי חוסר ודאות" אותו כתב יחד עם כהנמן ופול סלוביק.
במהלך שנות המחקר שלו, שיתף טברסקי פעולה גם עם תומאס גילוביץ', פול סלוביק, ריצ'רד ת'יילר וורדה ליברמן, איתה גם כתב את הספר "חשיבה ביקורתית" באוניברסיטה הפתוחה.
טברסקי היה נשוי לברברה טברסקי, לימים פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד וכיום פרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת קולומביה, אותה הכיר באוניברסיטת מישיגן. לזוג שני בנים ובת.
טברסקי היה אתאיסט.
טברסקי המשיך לעסוק בעבודתו האקדמית, מביתו, עד ימיו האחרונים. הוא נפטר בביתו ב-2 ביוני 1996 מסרטן המלנומה ונקבר בבית הקברות היהודי בקולומה, במחוז סן מטאו שבקליפורניה.
לימפוציט
לימפוציט הוא שם כולל לשלושה סוגים של תאי דם לבנים: תאי T, תאי B ותאי NK.
הלימפוציטים נקראים כך כיוון שעיקר פעולתם מבוצעת במערכת הלימפה. הם אמנם נמצאים בכמויות גדולות בדם, שם מתבצע הזיהוי הראשוני של הזיהום, אך לאחר מכן הם לרוב גוררים את המזהמים אל קשרי הלימפה, שם הם מושמדים באופן סופי.
ניתן לחלק את הלימפוציטים לתאי T ולתאי B. שני סוגי התאים נוצרים במח העצם.
בשנת 1940 מריל צ'ייס וקרל לדניסטר חקרו חזירי ים וגילו כי רגישות לחומר מסוים יכולה לעבור באמצעות תאים חיים אשר תפקידם הוא גם לרפא את הפצעים. דבר זה גילה להם כי אפשר לסווג את התאים, לתאים הקשורים ליצירת נוגדנים ולתאים הקשורים לחיסון תאי וזיהוי האנטיגן. אותם תאים שהתגלו הם הלימפוציטים.
מערכת החיסון המולדת והנלמדת.
רוב הלימפוציטים - תאי B ותאי T - מהווים את מערכת החיסון הנרכשת או הלומדת; הם בעלי יכולת זיהוי ספציפי של זיהומים, זאת באמצעות האנטיגנים שהמזיקים נושאים על עצמם. תאי B נלחמים בזיהום באמצעות שחרור נוגדנים ואילו תאי T משחררים, בבואם במגע עם תא מותמר, פרפורינים (מולקולות אשר הורסות את שכבת הליפידים הכפולה של תא המטרה).
ניתן למנות ארבעה סוגים של תאי T:
הורג (CD8), מדכא (CD25), עוזר (CD4) וזיכרון (NKD) אשר שומר את הזיכרון החיסוני לפעמים הבאות שהאנטיגן יתקוף.
ניתן למנות שני סוגים של תאי B:
תא פלסמה אשר מייצר נוגדנים הנקשרים לאנטיגן, ותא זיכרון אשר בפעם הבאה שהאנטיגן יתקוף כבר יוכל לייצר את הנוגדן המסוים בצורה מהירה.
בסוף שנות ה-50 גילו ג'רלד אדלמן ורודני פורטר כי הנוגדנים אשר תאי ה-B מפרישים מורכבים משרשרת ארוכה (heavy chain) ושרשרת קצרה (light chain) וגילו את תהליך התמיינותם של תאי ה-B עד להבשלתם.
תאי NK, אף הם לימפוציטים, משתייכים למערכת החיסון המולדת. מערכת זו אינה ספציפית, והיא תוקפת כל גוף זר ללא הבחנה. המשותף לתאי NK ולשאר הלימפוציטים הוא מוצאם: שלושת סוגי הלימפוציטים מיוצרים מאותו תא-הורה במח העצם, למעט תת-אוכלוסייה בקרב תאי B (תאי B-1) אשר מקורה בכבד העוברי ולאחר מכן נודדת לחלל הבטן (הפריטונאום) שם הם מתחלקים עצמאית.
שחרור לימפוציטים.
חשיפה לבעל חיים ידידותי מעודדת את השחרור של לימפוציטים המתגברים את המערכת החיסונית.
מרחב
ראיה אנקדוטלית
ראיה אנקדוטלית היא ראיה לטענה המבוססת על אנקדוטה אחת או יותר, כלומר על מקרים שנבחרו באופן שרירותי ומוכללים לתמיכה בטענה כללית. אף על פי שריבוי ראיות אנקדוטליות עשוי לחזק את תוקפן, כל עוד לא ידוע האם הן מייצגות את האוכלוסייה אליה מתייחסת הטענה, הן אינן קבילות מבחינה מדעית.
חרף העדר התוקף הראייתי, אנקדוטות המוצגות כייצוגיות נפוצות בתחום מדעי החברה, במיוחד במחקרים איכותניים. לדוגמה, פסיכולוג שפיתח גישה טיפולית חדשה יתקשה להוכיח את יעילותה באמצעות מחקר מבוקר בו חלק מהנבדקים יטופלו בשיטתו וחלק יטופלו בשיטות אחרות או לא יטופלו בכלל, אך עשוי לנתח מספר מקרים בהם לדעתו תוצאות הטיפול מדגימות את יעילותו במקרים דומים.
כשל לוגי.
הצגת ראיה או ראיות אנקדוטליות שנבחרו שרירותית כמדגם מייצג מהווה תת־כשל לוגי של הכללה נמהרת, חיוניות מטעה. אם הבחירה השרירותית גם משמשת לתמיכה במסקנה מסוימת, הצגתה לוקה בכשל מעגליות.
במקרה של כשל ממצא אנקדוטלי קיים חיקוי של השימוש הלגיטימי בסיפור המאייר את הניסוי ומאפשר לו ללבוש פנים אנושיות יותר, אך כאן נעשה שימוש במקרה בודד במקום ניסוי ערוך כהלכה.
פרופגנדה
היוריסטיקת הזמינות
היוריסטיקת הזמינות או היוריסטיקת הנגישות היא יישום פשטני של היוריסטיקה בהערכת ההסתברות על בסיס הקלות שבה אפשר לדמיין את התוצאות. כך, תוצאות שניתן לתארן ולדמיינן בקלות, המוצגות באופן טעון מבחינה רגשית, תחשבנה קלות יותר להצגה מתוצאות שקשה להבינן. התוצאה כאן היא, בדרך כלל, הטיה קוגניטיבית.
דוגמה טיפוסית ליישום של היוריסטיקת הזמינות ניתן למצוא בסברה הנפוצה שהסיכוי למות מטריפה על ידי כריש גבוה יותר מהסיכוי למות מפגיעת חלקי מטוס נופלים, למרות שהסיכוי לאחרון גבוה פי 30. הסיבה לכך נעוצה, ככל הנראה, בעובדה שהתקפות כריש זוכות לחשיפה רחבה יותר באמצעי התקשורת ובסרטים ומשום שקל לאדם לדמיין את מלוא אימתן. נפילת חלקי מטוס, לעומת זאת, פחות מסוקרת ויש בה מידה רבה של אקראיות.
סייג חשוב להיוריסטיקת הזמינות נעוץ במידת השליטה הממשית או הנתפשת של אנשים באירועים מסוימים. לדוגמה, אנשים חוששים יותר מהתרסקות מטוס או מפעולה טרוריסטית מאשר מנהיגה במכונית, למרות שמבחינה סטטיסטית הסיכוי להיפגע בתאונת מכונית גבוה לאין שיעור מהסיכוי להפגע בפעולה טרוריסטית או מנפילת מטוס. סיבה מסייעת ליחס ההפוך של החשש היא העובדה שבהתרסקות מטוס או בפעולה טרוריסטית מידת השליטה הנתפשת והממשית של המעורב בה היא קטנה מאוד, בעוד שבנהיגה במכונית קיימת תחושת שליטה רבה הרבה יותר.
תופעה זו דווחה לראשונה על ידי הפסיכולוגים עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, שזיהו גם את היוריסטיקת הייצוגיות.
היוריסטיקת היציגות
היוריסטיקת היציגות היא אחת מההיוריסטיקות המשמשות בתנאים של שיפוט במצב של אי ודאות. היורסיטקת היציגות מתארת מצב שבו אנשים משייכים או מזהים דמיון בין קבוצה א' לקבוצה ב', כאשר הם מתבקשים לשפוט את ההסתברות לכך שעצם, אירוע או תהליך יתרחשו. במילים אחרות, זהו מצב שבו בני אדם שופטים דברים כדומים על בסיס הדמיון ביניהם, לעיתים קרובות על בסיס תכונות שטחיות כמו מאפיינים עיקריים. למשל, באחד הניסויים שערכו עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, התבקשו אנשים לדרג באיזה מקצוע עובד סטיב (ספרן, חקלאי, איש מכירות, טייס, רופא), לאחר שקיבלו פרופיל פסיכולוגי על סטיב שמתאר אותו כאדם מסוגר, ביישן, בעל עניין מועט בבני אדם או בעולם סביבו אך יחד עם זאת כמי שמוכן לעזור כל אימת שמבקשים ממנו. הנבדקים בניסוי דירגו את המקצועות השונים על בסיס הדמיון בין הפרופיל הפסיכולוגי של סטיב, לסטריאוטיפ של מקצועות כגון "ספרן" ואחרים. זוהי למעשה ההטיה שיוצרת היוריסטיקת היציגות, אשר עלולה להביא אותנו להערכות שגויות.. היוריסטיקה זו זוהתה לראשונה על ידי עמוס טברסקי ודניאל כהנמן.