בעונת העמיד דרקסלר את ממוצע השיא בקריירה שלו, כשקלע 27.2 נקודות למשחק. פורטלנד סיימה את העונה במאזן של 39 ניצחונות מול 43 הפסדים, והעפילה למשחקי הפלייאוף מהמקום השמיני במערב. למרות יכולתו הטובה של דרקסלר במשחקי הפלייאוף, עם 27.7 נקודות למשחק, הודחה פורטלנד כבר בסיבוב הראשון מול לוס אנג'לס לייקרס ב של שלושה משחקים.
בעונה הבאה, עונת , הוביל דרקסלר את קבוצתו למאזן של 59 ניצחונות מול 23 הפסדים בלבד ולמשחקי הפלייאוף, תוך שהוא מעמיד ממוצעים של 23.3. נקודות, 5.9 אסיסטים ו-6.9 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף עקפה פורטלנד את דאלאס מאבריקס בסוויפ בסיבוב הראשון, את סן אנטוניו ספרס בשבעה משחקים בסיבוב השני ואת פיניקס סאנס בשישה בגמר המערב. בגמר הליגה פגשה פורטלנד את דטרויט פיסטונס. דרקסלר שהיה הקלע המצטיין של קבוצתו בסדרה עם 26.4 נקודות למשחק, לא הצליח למנוע מקבוצתו הפסד בחמישה משחקים ואת אובדן האליפות.
בעונת המשיכה הקבוצה את יכולתה הטובה, וסיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב ביותר בליגה כשרשמה 63 ניצחונות מול 19 הפסדים בלבד, אך לא הצליחה להעפיל שנית לסדרת הגמר, לאחר שהפסידה במשחקי הפלייאוף בגמר המערב ללייקרס בשישה משחקים. דרקסלר המשיך לשמור על יכולת הקליעה היציבה שלו כשהעמיד ממוצעים של 21.5 נקודות בעונה הסדירה ו-21.7 בפלייאוף. בעונה הבאה הוביל דרקסלר את הקבוצה שנית עד לסדרת הגמר של הליגה, בה הפסידה הקבוצה לשיקגו בולס של מייקל ג'ורדן בשישה משחקים, כשדרקסלר ממשיך להוביל את קלעי קבוצתו עם 24.8 נקודות למשחק. בסיום העונה המוצלחת, כמעט ונבחר דרקסלר לתואר השחקן המצטיין של העונה כשהוא מסיים את ההצבעה שני רק לג'ורדן שקטף את התואר.
בסיום עונת נבחר דרקסלר להשתתף באולימפיאדת ברצלונה. החוק שמנע משחקנים מקצוענים מלהשתתף במשחקים בוטל שלוש שנים קודם כן, דבר שאיפשר לארצות הברית להרכיב נבחרת שכללה את הטובים שבשחקני ה-NBA. הנבחרת זכתה לראשונה לכינוי "הדרים טים" (נבחרת החלומות, Dream Team) וזכתה בנקל בטורניר. דקסלר זכה, יחד עמה, במדליית הזהב כשהוא מעמיד ממוצעים של 10.5 נקודות, 2.5 חטיפות ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בשתי העונות הבאות המשיך דרקסלר את יכולתו הטובה, אך לא הצליח להוביל את קבוצתו להישגים משמעותיים כאשר הודח עם קבוצתו בסיבוב הראשון של הפלייאוף בכל אחת מהעונות. בפברואר 1995 החליטה הנהלת פורטלנד לכבד את בקשתו של דרקסלר, והעבירה אותו ב אל האלופה יוסטון רוקטס בתמורה לפאוור פורוורד אוטיס ת'ורפ שעבר לטרייל בלייזרס. ביוסטון חבר דרקסלר לחברו לקבוצה מימי האוניברסיטה, האקים אולאג'ואן וב-35 המשחקים שנותרו עד לסיום העונה העמיד ממוצעים של 21.4 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים ועזר לקבוצתו להעפיל אל משחקי הפלייאוף מהמקום השישי במערב.
במשחקי הפלייאוף פגשה יוסטון בסיבוב הראשון את יוטה ג'אז אשר סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי במערב, וניצחה אותה בחמישה משחקים. בסיבוב השני עקפו הרוקטס את פיניקס סאנס בשבעה משחקים, ובגמר המערב הדיחו את סן אנטוניו ספרס בשישה. בגמר ה-NBA פגשה יוסטון את אורלנדו מג'יק של שאקיל אוניל ופני הארדוויי דרקסלר העמיד בסדרה ממוצעים של 21.5 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-6.8 אסיסטים למשחק, עזר לקבוצתו לנצח את הסדרה בסוויפ של 0–4, אך את תואר השחקן המצטיין של הסדרה קטף אולאג'ואן בפעם השנייה ברציפות.
דרקסלר המשיך ושיחק ביוסטון במשך שלוש עונות נוספות, הוא המשיך להעמיד ממוצעי קליעה גבוהים, ונבחר עוד פעמיים להשתתף במשחק האולסטאר. בעונת הוא עוד הצליח לעזור לקבוצתו להעפיל עד לגמר המערב אך יוסטון הודחה בשישה משחקים מול יוטה ג'אז. בסיום עונת הודיע דרקסלר על פרישתו ממשחק פעיל.
עיסוקים אחרים.
בשנת 2007 דרקסלר היה המודח הרביעי בעונה הרביעית של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
תארים והישגים.
אליפות ה-NBA: 1994/1995
מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 1992
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת יוסטון]]
[[קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס]]
[[קטגוריה:כדורסלני יוסטון רוקטס]]
[[קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA]]
[[קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים]]
[[קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים]]
[[קטגוריה:כדורסלנים ב-NBA שגופייתם הופרשה]]
[[קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים]]
[[קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: כדורסל]]
[[קטגוריה:בחירות דראפט של פורטלנד טרייל בלייזרס]]
[[קטגוריה:כדורסלנים מלואיזיאנה]]
[[קטגוריה:כדורסלני נבחרת ארצות הברית]]
[[קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל המכללות]]
[[קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962]]
האפיפיורית יוהנה
האפיפיורית יוהנה (בלטינית: Ioanna Papissa) היא דמות מן המאה ה-9. מסופר עליה כי התחזתה לגבר, התקדמה בשלבי הכמורה ולבסוף זכתה לכהן כאפיפיור בין השנים 853–855.
אמיתות הסיפור אינה ברורה. יש הטוענים כי השם יוהנה אינו מופיע ברשימת האפיפיורים, ומדובר בסיפור בדיוני סאטירי שנועד להלעיג את מוסד האפיפיורות. אחרים סבורים שהסיפור הוא אמיתי, ומסבירים את העדרה מרשימות האפיפיורים בכך שהכנסייה הקתולית הכריזה עליה מלחמה, ומחקה את זכרה מהרשומות. ארכאולוג אוסטרלי בשם מייקל האביכט טוען שמטבעות עתיקים מהתקופה המיוחסת לכהונתה של יוהנה, כוללים את הכיתוב "האפיפיור יוחנן" ומחזקים את אמיתות הסיפור.
הסיפור.
על פי הספר "סדר הדורות" משנת 1747, יוהנה נולדה במיינץ שעל גדות הריין בשנת 814 בשם אגניזה, וברחה לאנגליה בלוויית נער נוסף. מאנגליה הגיעה לרומא ומשם הפליגה לאתונה, שם החלה להתפרסם כאדם משכיל ובעל ידע רב, בייחוד בתחומי המדעים. לאחר זמן, הגיעה לרומא, והמשיכה להתקדם במדרג הכנסייתי עד לתפקיד רם הדרג של חשמן. בשנת 853, במות האפיפיור לאו הרביעי, הצליחה - עדיין בזהות גברית - להיבחר פה אחד על ידי מוסדות הכנסייה לאפיפיור בשם יואניס (יוחנן) השמיני. במשך שנתיים היא שימשה בתפקידה כראש הכנסייה, עד שבמהלך כהונתה הרתה; בשעת תהלוכה מכנסיית פטרוס הקדוש לקתדרלה האפיפיורית, עצרה באמצע הדרך וכרעה ללדת, אך מתה במהלך הלידה ונקברה במקום.
גרסאות פחות מקובלות מתארות את סופה של האפיפיורית באופן שונה. לפי אחת מהן, כשאנשי רומא התוודעו לזהותה האמיתית של יוהנה, הם קשרו אותה לסוס, אותו הדהירו ברחבי רומא בעודם רוגמים אותה באבנים. גרסה אחרת מספרת שלאחר הלידה נשלחה יוהנה למנזר מרוחק, בכוונה שתתפלל ותנסה לכפר על חטאיה, בעוד בנה גדל והוסמך לבישוף של אוסטיה בבגרותו.
ב-1601 הכריז האפיפיור קלמנס השמיני כי האגדה אודות האפיפיורית יוהנה אינה נכונה, ופקד לנתץ את פסלה שבקתדרלת סיינה.
אמינות.
סיפורה של האפיפיורית יוהנה מוכר בעיקר מכתביו של ההיסטוריון בן המאה ה-13 מרטין פון טראפאו (Martin Von Trappau), בהם מופיעה הגרסה הנפוצה אודות יוהנה. עם זאת, גרסאות אחרות של הסיפור קדמו לזו, כשהגרסה המצוטטת ביותר מקורה ב"ספר האפיפיורים" (לטינית: Liber Pontificalis), מאת הספרן האפיפיורי אנסטסיוס (Anastasius), שהלך לעולמו ב-886), כך שהיה לכאורה בן דורה של האפיפיורית יוהנה. אולם, רק בעותק אחד של הספר המצוי בוותיקן מוזכרת האפיפיורית, כאשר הפסקה המתארת אותה מופיעה בתחתית הדף - מחוץ לכל רצף וסדר, ובכתב יד שונה מזה שבשאר הספר. הדבר מעיד כביכול על תוספת מאוחרת, לאחר ימיו של פון טראפאו, ובמילים אחרות - "עדות" זו לקיומה של האפיפיורית היא ספק זיוף, ונוספה הרבה אחרי זמנה של יוהנה.
טענה נפוצה לקיומה של אפיפיורית מבוססת על טקסי הכתרת האפיפיור. בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו היו שני כיסאות עשויים בהט בעלי חור בתחתיתם, וכיסא דומה עשוי משיש, אשר ידוע שהאפיפיור היה יושב עליהם כחלק מטקס ההכתרה בתקופות מוקדמות. על פי הטענה, כיסאות אלה נועדו לוודא את מין האפיפיור, כך שתימנע מבוכה נוספת, כפי שקרה כשיוהנה נבחרה לאפיפיור; נטען שהמועמד לאפיפיורות נדרש לחשוף חלק גופו התחתון בישיבתו במושב זה, כשקבוצת קרדינלים מהגוף הבוחר בודקת אותו. משנסתבר שהאפיפיור הוא אכן גבר, הכריזו הקרדינלים "Testiculos habet et bene pendentes" - "יש לו אשכים, והם מתנדנדים כראוי". אחד ממושבי הבהט מצוי כיום במוזיאון הוותיקן, והשני מוצג במוזיאון הלובר, לאחר שנלקח מהוותיקן על ידי נפוליאון בונפרטה. אולם, ההסברים על מטרתם וקישורים לסיפור האפיפיורית יוהנה מוטלים בספק. מושבים אלה מתועדים מתקופה קדומה לזו בה חיה לכאורה האפיפיורית יוהנה - ולכן אין קשר ביניהם לבין הצורך לאמת את מינו של האפיפיור. השימוש בהם בטקסי ההכתרה מוסבר כתזכורת להיותו של האפיפיור בן תמותה. קיימת עדות לכאורה על השימוש במושב כדי לבדוק את מינו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, אך בזמן הכתרתו (שנת 1644) הכיסאות כבר לא היו בשימוש.
היסטוריונים בני זמננו מסכימים שאין בנמצא מקור אמין המתאר את האפיפיורית מלפני המאה ה-13, ולא מתקבל על הדעת שסיפור כסיפורה של יוהנה ייעלם, מבלי שיותיר עדויות ממשיות אחריו. מעבר לכך, קיים תיעוד אמין למדי ונרחב של תולדות האפיפיורות במחצית המאה התשיעית; התיעוד לא מזכיר את דבר קיומה של יוהנה, ולכן המסקנה היא שיוהנה לא הייתה ולא נבראה.
בתרבות.
ב-1972 נעשה סרט אודות יוהנה, בכיכובם של מקסימיליאן של וליב אולמן. בשנת 2009 נעשה עיבוד קולנועי נוסף לסיפור, בכיכובם של יוהנה ווקלק וג'ון גודמן.
דומיניק וילקינס