מבחינת שטחה (34,080 קמ"ר) נמצאת המדינה במקום הרביעי בגרמניה. חוץ מבשלוש ערי-המדינה הגרמניות (ברלין, המבורג וברמן), צפיפות האוכלוסין בנורדריין-וסטפאליה היא הגבוהה בגרמניה (530 איש לקמ"ר). חבל הרוהר הוא אחד האזורים הצפופים באירופה; ולמרות זאת, רוב שטח המדינה מיושב בדלילות, וקיימים בה אזורי-נוף ידועים ונרחבים, כגון הרי האַָייפל (Eifel, לאורך הגבול עם בלגיה), מישורי הריין התחתון (Niederrhein, לאורך הגבול עם הולנד) והפארקים הלאומיים הגדולים וסטרוואלד (Westerwald) וזאוארלנד (Sauerland). תיירים רבים מהולנד ומבלגיה השטוחות נוהרים לאזורים ההרריים של נורדריין-וסטפאליה, הנמצאים מרחק נסיעה קצרה משתי מדינות השפלה.
היסטוריה.
נורדריין-וסטפאליה נוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי הממשל הצבאי הבריטי. המדינה הורכבה משלוש טריטוריות היסטוריות: נורדריין (צפון הריין; מיוצגת בדגל המדינה על ידי נהר הריין הזורם על רקע ירוק), וסטפאליה (פאליה המערבית; באופן מבלבל למדי היא שוכנת דווקא במזרח המדינה; מיוצגת בסמל על ידי הסוס) ומדינת ליפֶּה הזעירה (Lippe; מיוצגת על ידי הוורד האדום).
דמוגרפיה.
למעלה מכל גרמני חמישי הוא תושב נורדריין-וסטפאליה.
חלוקה דתית.
42% מתושבי המדינה הם קתולים ו-28% הם פרוטסטנטים החברים בכנסייה הפרוטסטנטית של גרמניה.
ערים.
מתוך 50 הערים הגדולות בגרמניה, 21 נמצאות במדינה זו; אם מתבוננים על 82 הערים הגדולות הרשמיות בגרמניה (אלו בעלות למעלה מ-100,000 תושבים), הרי ש-30 מתוכן נמצאות בנורדריין-וסטפאליה (ראו: דמוגרפיה של גרמניה). בירת המדינה היא דיסלדורף, אך העיר הגדולה בה היא קלן. להלן רשימת אחת עשר עריה הגדולות של נורדריין-וסטפאליה:
חינוך.
השכלה גבוהה.
בנורדריין-וסטפאליה 14 אוניברסיטאות, יותר מבכל מדינה אחרת בגרמניה. מתוך עשר האוניברסיטאות הגדולות בגרמניה, חמש שוכנות בנורדריין-וסטפאליה:
פוליטיקה.
הפוליטיקה של נורדריין-וסטפאליה מושפעת רבות מכך שבחבל הרוהר התעשייתי שבמדינה מתגוררים פועלים רבים אשר באופן מסורתי הצביעו לסוציאל-דמוקרטים (SPD) ששלטו ברציפות במדינה 39 שנים מ-1966 ועד 2005. בעקבות מיתון כלכלי ניצחה המפלגה הנוצרית דמוקרטית (CDU) בראשות יורגן ריטגרס (Jürgen Rüttgers). למהפך זה היו השלכות עמוקות על הפוליטיקה הכלל-גרמנית, והביאה את קנצלר גרמניה, גרהרד שרדר להקדמת הבחירות שאחריהן עלתה לשלטון אנגלה מרקל. מאז השליטה במדינה התחלפה בין המפלגות הגדולות. מאז 2021 עומד בראש הממשלה הנדריק וויסט מה-CDU. במאי 2022 צפויות להיערך בחירות חדשות לפרלמנט.
המוסד לעלייה ב'
המוסד לעלייה ב' היה זרוע של ארגון ההגנה ששימש כגוף המארגן מטעם הנהגת היישוב של ההעפלה - העלייה לארץ ישראל (שהייתה בלתי חוקית על-פי חוקי המנדט הבריטי). כמו כן שימש המוסד לשם רכש נשק עבור "ההגנה" וצה"ל, כולל עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית. פעל עד 1952.
תחילת הפעילות ועד מלחמת העולם השנייה.
למרות שבאופן רשמי "המוסד לעלייה ב'" נוסד ב-29 באפריל 1939 על ידי קבוצת אנשים חברי הקיבוץ המאוחד, הוא פעל למעשה כבר בשלהי 1938. הסיבות להקמתו היו החמרת האיסורים הבריטיים על עלייה חוקית לארץ ישראל, מול ההכרה כי יש לחלץ יהודים מאירופה לפני שתפרוץ מלחמה. המוסד הוקם על בסיס תנועת ההעפלה שהייתה קיימת לפניו. תנועת ההעפלה הושתתה בתחילת דרכה על עליית בדד של מעפילים שהגיעו ארצה כתיירים או בדרכים אחרות. החל משנת 1934 החלה ההעפלה לפעול דרך הים בספינות מעפילים, שהראשונה בהן הייתה הספינה כוכב שהביאה 50 מעפילים ממצרים בינואר 1934.
תחילה התרכזה פעילות מטה המוסד באתונה, ומאוחר יותר עבר המרכז לפריז. מעל המטה היה ועד ציבורי שפעל בארץ ישראל והורכב מנציגי מפא"י, העובד הציוני, הפועל המזרחי והשומר הצעיר. עם הפילוג במפא"י פרש אחד ממייסדי המוסד לעלייה ב', יהודה בראגינסקי, ממפא"י לסיעה ב' וכך הייתה נציגות גם לתנועה לאחדות העבודה.
בשנים הראשונות ליסודו נחל המוסד הצלחה מסוימת ולפני מלחמת העולם השנייה הצליח להביא ב-50 הפלגות למעלה מ-20 אלף עולים.
עם פרוץ המלחמה, כמעט ושותקה פעילות המוסד וב-1944 הגיעו מרומניה 11 ספינות.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
העפלה חודשה מאיטליה רק באוגוסט 1945. מחידוש ההעפלה - הספינה 'דלין' ועד להקמת המדינה במאי 1948 - הצליח המוסד להפעיל 65 הפלגות עם יותר מ-70 אלף עולים מארצות שונות, משוודיה בצפון דרך רומניה/בולגריה במזרח ועד אלג'יריה בדרום. לאחר מלחמת העולם השנייה המוסד לעלייה ב' ניהל ופיקד על תנועת הבריחה - העברת ניצולי השואה בדרכי אירופה ממזרח אירופה - ארצות הגוש המזרחי לכיוון מערב אירופה - אל נמלי הים התיכון.
מפקדו של המוסד לעלייה ב' מאז ביסוסו ובמשך מרבית שנות קיומו היה שאול מאירוב (אביגור). סגנו באירופה היה זאב וניה הדרי ובארץ דוד (דוידקה) נמרי, שהיה אחראי על הורדת המעפילים ושימש קצין המבצעים. גזבר המוסד היה פינו גינזבורג ("ברג") שפעל בז'נבה. בראש השלוחה באיטליה עמד יהודה ארזי, אחריו עדה סירני אחריה משה זקימוביץ ואחריו נחום שמיר (וקסמן), ברומניה משה אוורבוך, הממונה על השלוחה ביוון היה לוי שבט-שוורץ ואחריו יאני אבידוב, שעבר באביב 1947 לצפון אפריקה.
עם פירוק תנועת המרי העברי עבר משה סנה לפריז במסגרת תפקידו החדש כראש האגף המדיני של הסוכנות היהודית באירופה וראש "המחלקה לעלייה נוספת ונדידה" דהיינו עלייה ב' והבריחה. בתחילת דצמבר 1947, עקב החלטת הנהלת הסוכנות בניגוד לדעתו של סנה לקבל את התכתיב האמריקני בפרשת הפאנים ולמנוע את הגעתן של שתי ספינות המעפילים פאן יורק ופאן קרסנט מרומניה בתואנה שהן שורצות סוכנים סובייטיים, הוא התפטר מתפקידו כממונה על ההעפלה.
תנועת הבריחה העבירה כ-300,000 פליטים דרך גבולות באופן בלתי-לגאלי. פרק חשוב בפעילות "הבריחה" היה איסוף והצלת ילדים יהודים יתומים שנמסרו למנזרים או למשפחות נוצריות. בנוסף לעלייה דרך הים, עסק המוסד בהיקף קטן יותר בהעפלה יבשתית ממדינות ערב, והצליח להביא מארצות אלה מעל ל-5,000 עולים. בנוסף ארגן המוסד את ההעפלה האווירית מעיראק ואיטליה - מבצע כנף וכן בהברחת עולים בדרכונים מזויפים ('עליה ד').
אוניית המעפילים המוכרת ביותר של המוסד לעלייה ב' היא "אקסודוס" ("יציאת אירופה תש"ז", 1947). מאבקם של מעפיליה נגד גירושם חזרה לאירופה התפרסם בעולם כולו, העלה על סדר היום את בעיית הפליטים היהודים, והיווה אחד מהגורמים שדרבנו את מסירת בעיית ארץ ישראל לידי האו"ם והקמת מדינת ישראל.
פעילות במדינות ערב.
מ-1943 ועד 1949, המוסד לעליה ב' בשיתוף עם הסוכנות היהודית והמחלקה הערבית של הפלמ"ח פעל במדינות ערב, בעיקר בסוריה ובעיראק, להעלאת אלפי יהודים לישראל, בדרך היבשה. פעולות אלה אורגנו על ידי סיירים של הפלמ"ח.
בראש השלוחה בסוריה עמד מנשה הראל, ובראש השלוחה בעיראק עמדו שלמה הלל ועזרא כדורי.
העולים, שרובם היו בני נוער, נקלטו בקיבוצים.
רכש צבאי מחו"ל.
שאול אביגור, שניהל את המוסד לעליה ב', עסק ברכש צבאי בחו"ל, שנועד לשמש את ההגנה ובהמשך את צה"ל במלחמת העצמאות.
סגנו של שאול אביגור, אהוד אבריאל נשלח בתום המלחמה לאירופה לסייע להעפלה ורכש נשק. אבריאל היה מעורב בהמשך בקידום עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית שהייתה המקור העיקרי לנשק של ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. במסגרת עסקה זו נרכשו בצ'כוסלובקיה עשרות מטוסים, כ-50,000 רובים, כ-6,000 מקלעים וכ-90 מיליון כדורים. העברה מוקדמת של חלק מהנשק בוצעה במסגרת מבצע חסידה כדי לספק נשק למבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים עוד לפני הקמת המדינה.
לאחר הקמת המדינה.
עם הקמת מדינת ישראל, שימש "המוסד לעלייה" (האות ב' נמחקה) כחברת נסיעות שעסקה בהובלת זרם העולים שזרם ארצה ובסוף 1948 היא הפכה לחברת ספנות 'שוהם', ששמה שונה לאחר מכן ל'צים' (ללא קשר למוסד החשאי נתיב, שארגן עלייה מארצות הגוש הקומוניסטי ולמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים שקיבל את האחריות הממלכתית על העלאת יהודים מארצות מצוקה במזרח התיכון וצפון אפריקה).
ב- 1952 פורק המוסד לעלייה, ופעיליו הועברו למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
פסקל (מידה)
פסקל היא יחידת מידה סטנדרטית (שייכת ליחידות SI) למדידת מאמץ הנדסי ולחץ. סימולה formula_1.
פסקל אחד שווה לניוטון למטר רבוע. בניסוח מתמטי: formula_2. ההגדרה הבסיסית ביותר של פסקל, המבוססת על שבע היחידות הבסיסיות, היא: formula_3.
לרוב, המאמצים והלחצים הנמדדים הם בסדרי גודל של אלפי ומיליוני יחידות פסקל ולכן מרבים להשתמש ביחידות הנגזרות מיחידת הפסקל: הקילו"-"פסקל והמגה-פסקל המוגדרים כ- formula_4 ו-formula_5 בהתאמה; ואף בג'יגה-פסקל: formula_6.כמו לתיאור מודול האלסטיות של חומרים שונים.
מקרה פרטי כאשר הכח ניצב למישור החתך, המאמץ שווה formula_7 σ ביחידות של פסקל.
היחידה קרויה על שמו של המתמטיקאי הצרפתי בלז פסקל.
מיצר דובר
מיצרי דובר
מצרי דובר
אטמוספירה (מידה)
אַטְמוֹסְפֵרָה היא יחידת מידה לא-סטנדרטית (כלומר, אינה שייכת ליחידות SI) למדידת לחץ. סימונה הוא formula_1, שלוש האותיות הראשונות של המילה atmosphere.
אטמוספירה אחת מוגדרת כלחץ שמפעיל עמוד כספית בגובה של 760 מ"מ, והיא שווה ל-101,325 פסקל לערך. היחידה מבוססת (בקירוב) על הלחץ הממוצע שמפעילה אטמוספירת כדור הארץ בגובה פני הים, ולכן היא נקראת על שמה.
שימושה נפוץ במטאורולוגיה, אסטרונומיה, צלילה ובתחומים אחרים.
התעלה האנגלית
מועצה אזורית מרחבים