הסרט הוא בכיכובו של קולין פירת' המגלם את הפרוטגוניסט ג'ורג' פלקונר, פרופסור אנגלי והומוסקסואל שחי בדרום קליפורניה בשנת 1962. הסרט מציג יום בחייו של פלקונר, ומתמקד בתרבות של שנות ה-60 בארצות הברית; הסט של הסרט עוצב על ידי אותם מעצבים אשר עיצבו את הסדרה מד מן, המתרחשת באותה התקופה.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-11 בדצמבר 2009 בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-66. לאחר הקרנתו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2009, הוא נבחר על ידי הסטודיו "The Weinstein Company" להפצה בארצות הברית וגרמניה. תפוצה מוגבלת ראשונית של הסרט החלה בארצות הברית בדצמבר 2009 כדי להכשיר אותו לטקס פרסי אוסקר ה-82, ותפוצה רחבה יותר שלו החלה בתחילת שנת 2010.
עלילה.
העלילה מתרחשת בלוס אנג'לס, ב-30 בנובמבר 1963 - חודש לאחר משבר הטילים בקובה - ומציגה את סיפורו של ג'ורג' פלקונר (קולין פירת'), פרופסור אנגלי בגיל העמידה, המלמד ספרות באוניברסיטה ונאבק למצוא משמעות לחייו לאחר מותו של בן זוגו מזה 16 שנים, ג'ים (מת'יו גוד), שנהרג בתאונת דרכים שמונה חודשים קודם. משפחתו של ג'ים לא קיבלה מעולם את מערכת היחסים בינו ובין ג'ורג', והם אף התנגדו שיגיע להלוויה.
במהלך אותו יום בודד בו מתרחשת העלילה ואשר מוצג מנקודת מבטו של ג'ורג', הוא מתמודד עם אירועי העבר המוצגים בסרט בפלשבקים. הוא איננו רואה לעצמו כל עתיד לאחר מותו של ג'ים והוא מתכנן לבצע התאבדות בסוף אותו היום אליה הוא מתכונן בקפדנות האופיינית לו; הוא קונה כדורים עבור האקדח שלו, מרוקן את כספת הביטחון שלו בבנק, מכין מכתבים לכמה מקרוביו, מסדר את פוליסת ביטוח החיים שלו ומכין לערב את החליפה בה הוא מבקש למות.
ג'ורג' יוצא לעבודתו באוניברסיטה ומנהל סדר יום רגיל, אך ניכר שהוא מתייחס לדברים מתוך ידיעה שזו הפעם האחרונה שהוא עובר אותם. הוא קובע להיפגש עם חברתו הטובה צ'ארלי (ג'וליאן מור) לארוחת ערב. הוא מעביר הרצאה בכיתתו, שלאחריה אחד הסטודנטים, קני פוטר (ניקולס הולט), ניגש לנהל עמו שיחה פרטית המותירה אותו מוקסם מרוח הנעורים של התלמיד. בהמשך היום נתקל ג'ורג' בנער ליווי ספרדי יפה-תואר בשם קרלוס (ג'ון קורטחרנה), ולאחר שיחה קצרה בינם הוא משלם לו תוך שהוא מסרב להשתמש בשירותיו. לאחר ארוחת הערב שלו עם צ'ארלי הוא פוגש את קני בבר המקומי, ומגלה כי הוא טייל באזור מגוריו כדי להיפגש עמו. הם משתכרים יחד והולכים לחוף הסמוך לשחייה בעירום. הם חוזרים מותשים לביתו של ג'ורג'.
ג'ורג' נרדם על הכורסא בסלון, וכאשר הוא מתעורר באמצע הלילה הוא מוצא עצמו במיטתו ואת קני ישן על הספה בסלון. קני גילה את תכנונו של ג'ורג' להתאבד, ומתוך דאגה לו הוא לקח את האקדח מחדר השינה ונרדם עמו. ג'ורג' מבין את זה, ומחליט בעקבות אירועי היום שלא לשים קץ לחייו. הוא נועל את האקדח במגירה וחוזר לחדרו תוך שהוא משלים עם השכול והאובדן, אך לפתע הוא סובל מהתקף לב ומת על הרצפה בחדרו.
הספר עליו מבוסס הסרט.
את הרומן "סיגנל מן" פרסם כריסטופר אישרווד ב-1964. חוקרי ספרות רבים סברו כי זהו ספרו הטוב ביותר ויש הרואים בו את אחד הספרים החשובים ביותר בספרות ההומו-לסבית של המאה ה-20. הסופר ומבקר הספרות אדמונד וייט כתב כי סינגל מן הוא "אחד מהרומנים הראשונים והטובים ביותר של תנועת השחרור הלהט"בי".
אישרווד עצמו אמר בריאיון ל"פאריס רוויו" ב-1974: "אני סבור שזהו הספר היחיד שלי שהצלחתי לעשות בו פחות או יותר את מה שרציתי, בלי לאבד שליטה". "סינגל מן" הוקדש על ידי אישרווד לסופר האמריקאי גור וידאל, שעיסוקו הגלוי בהומוסקסואליות בספריו עורר ביקורת נוקבת. הספר לא תורגם לעברית.
ביקורות.
עם צאתו לאקרנים קיבל לרוב הסרט ביקורות טובות ממבקרי הקולנוע, כאשר מרביתן שיבחו את משחקו בסרט של קולין פירת' ואת האסתטיקה שבצילומיו. באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes הוא מחזיק ב-86 אחוזים של ביקורות חיוביות, ומסומן כ"פרש": סרט טוב בעגת האתר, וזאת בהתבסס של 159 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ממוצע של 74 מתוך 21 ביקורות. ליבי בגנו מאתר עכבר העיר כתבה כי הסרט הוא "יצירה קולנועית מענגת, משוחקת לעילא ומלאת סטייל מלוטש..." והוסיפה:
דן לחמן כינה את הסט "סרט ראשון של במאי מפתיע", והוסיף:
פרסים.
"סינגל מן" היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-66 וקולין פירת' זכה בפסטיבל בפרס "Volpi Cup" לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. בנוסף, הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב להופעה הטובה ביותר לשחקן ראשי ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. ג'וליאן מור הייתה מועמדת על תפקידה בסרט לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר. אבל קורזניווסקי אשר עיצבה את המוזיקה בסרט, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
הסרט זכה בפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה לסרט בתפוצה רחבה הטוב ביותר. בסך הכל זכה הסרט ב-14 פרסים שונים בפסטיבלים ואירועים במקומות שונים בעולם, והיה מועמד ל-23.
ברונו מדרנה
אהוד דה שליט
דודו (משחק)
דודו (בספרדית: Dudo, בתרגום לעברית: "אני בספק"; ידוע גם כקאצ'ו, פרודו או קצ'יטו) הוא משחק קוביות פופולרי, שנוהגים לשחק עמו בפרו, בצ'ילה, בבוליביה ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית. המשחק מיועד לשני שחקנים או יותר ותכליתו היא ניחוש כמות הקוביות המראות מספר מסוים, הנמצאות מתחת לכוסות המונחות על שולחן. השחקן המפסיד בכל מחזור, מאבד אחת מקוביותיו, והמנצח הוא השחקן האחרון שנותרה אצלו קובייה אחת לפחות.
אופן המשחק.
לכל שחקן יש בתחילת המשחק 5 קוביות וכוס, המשמשת לערבוב הקוביות ולהסתרתן משחקנים אחרים. השחקנים מגלגלים קובייה לפי הסדר, כדי לקבוע איפה ובאיזה סדר ישבו (דבר שמשפיע הרבה במשחק). לאחר שנקבע התור במשחק, השחקנים מערבבים את קוביותיהם בכוסותיהם, וכל שחקן מסתכל בקוביותיו, אך מוודא שהאחרים לא יראו אותן. השחקן הראשון מנחש ואומר כמה קוביות מראות לפחות מספר מסוים (לדוגמה, "חמש פעמים שלוש", מה שאומר שלכל השחקנים ביחד יש לפחות 5 קובית שתוצאותיהן 3, מה שיכול להיות נכון או שגוי). לשחקן הבא אחריו יש כמה אפשרויות: "להעלות", "לפתוח" או "להשוות" את ההכרזה:
האסים.
בדודו, האס (קובייה המראה 1) הוא סוג של ג'וקר. כשבודקים את ערכי הקוביות, אסים נספרים כקובייה שהוכרזה.
לאסים יש חוקים שונים כשמעלים הימור. אפשר להמיר מספר לאסים על ידי חלוקת כמות הקוביות ב-2 ואומדן כלפי מעלה. לדוגמה, ניתן להמיר "6 פעמים 2" ל"3 פעמים אס" ו"11 פעמים 5" ל"6 פעמים אס" (11/2=5.5, אחרי אומדן- 6). בנוסף, ניתן להמיר אסים למספרים. דבר זה נעשה על ידי הכפלת הכמות ב-2 והוספת 1. לדוגמה, "4 פעמים אס" ניתן להמרה ל"9 פעמים (כל מספר)" (2*1+4=9) או "2 פעמים אס" ניתנים להמרה ל"5 פעמים (כל מספר)" (2*1+2=5). כמובן, שניתן להעלות "3 פעמים אס" ל"4 פעמים אס" כרגיל. חוקים אלו לא תקפים כאשר השחקן המתחיל את הסיבוב מתחיל בהימור על כמות האסים. במקרים אלו, השחקן הבא יכול להמיר את האסים לכל דבר (כולל הקטנת המספר). לאחר מכן משתמשים בחוקים הרגילים לאסים.
סיבוב מיוחד.
כאשר שחקן שהיו לו 2 קוביות מאבד אחת, הסיבוב הבא הוא "סיבוב מיוחד" (מן הסתם שהשחקן הזה יהיה השחקן שיתחיל את הסיבוב הבא, כי הוא איבד קובייה).
החוקים בסיבוב זה הם שונים:
כנענית
מייקל סטלברג
ורנר אק
פרופ' ורנר אק (בגרמנית: Werner Eck; נולד ב-17 בדצמבר 1939) הוא היסטוריון וחוקר כתובות גרמני.
חייו.
אק נולד בנירנברג שבגרמניה. בין השנים 1950–1959 למד בגימנסיה ההומניסטית בנירנברג, ולאחר מכן בבמברג. עד 1966 השלים לימודי היסטוריה, לטינית, יוונית עתיקה, גרמנית עתיקה וארכאולוגיה באוניברסיטת ארלנגן והשלים עבודת דוקטורט. בשנת 1974/5 הפך לפרופסור באוניברסיטת חבל הסאר. בין השנים 1979 ל-2007 היה פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת קלן. אק נחשב לאחד המומחים בעולם בנושא האימפריה הרומית ובנושא אפיגרפיה לטינית. מתחומי המחקר שלו הם הנצרות הקדומה, פרוסופוגרפיה והיסטוריה חברתית.
פרויקט חשוב שעסק בו הוא ההיסטוריה הרומית של העיר קלן שבגרמניה, וכיום הוא פועל עם קבוצת חוקרים מהאוניברסיטה העברית לפרסום קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה המכיל את כל הכתובות שהתגלו בארץ ישראל בכל השפות מהתקופה ההלניסטית; הכרך הראשון שפורסם עוסק בירושלים. בין החוקרים המשתתפים בפרויקט: בנימין איזק, חנה כותן, יונתן פרייס, לאה דיסגני, עדה ירדני, חגי משגב, אַלה שטיין ועוד.
מחקריו בנושא מרד בר כוכבא.
מרד בר כוכבא נחקר כמעט תמיד מנקודת ההשקפה היהודית, זאת אומרת, איך המרד נתפס על ידי היהודים, ואיך הוא בא לידי ביטוי בכתבים היהודים. אמנם נכתבו כבר בעבר מאמרים אחדים שבחנו את המרד מנקודת מבט רומית, אך ורנר אק, פרסם בשנת 1999 מאמר בשם "הצד הרומאי של מלחמת בר כוכבא", שנוגע לעוצמתו ולהיקפו של המרד מנקודת מבט רומית, מציב דיון שונה בנוגע למרד. הוא מתייחס לשאלה הכללית, איך העריכו הרומאים את המרד בזמנו ואיך הם הציגו את ניצחונם ביודיאה. מה הייתה תגובתו של אדריאנוס לאירועים ואילו אמצעים הוא נקט כדי לדכא את ההתקוממות. וכן את התפשטות המרד מנקודת מבט רומית. דיונו איננו נוגע ליחידות הצבא שהגיעו לדכא את המרד, אלא מיהם מפקדי הצבא הרומי שלקחו חלק בדיכוי המרד.