בתחילת המאה הראשונה לספירה הורה הקיסר אוגוסטוס לנציב מצרים גאיוס אליוס גאלוס לצאת בראש עשרת אלפים חיילים לסיור אלים בחצי האי ערב כדי להבטיח שיתוף פעולה של הבדואים ביבוא של מור ולבונה מתימן. למסע הזה נלווה הגאוגרף סטראבון, והוא תיאר אותו בפרוטרוט בספרו "גאוגרפיה". לפי סטראבון בגדו מורי הדרך הנבטים ברומאים והובילו אותם בדרכים עקלקלות שגרמו לרובם למות מצמא, מתשישות וממחלות.
במהלך המאות הראשונות לספירה נשמט המסחר מידי הנבטים, בין השאר, מפני שהרומאים החלו לסחור באמצעות ספינות. לקראת סוף התקופה הרומית תחנות המעבר של הנבטים התפתחו והפכו ליישובי קבע, ואחר כך לערים. ככל הידוע היו בשליטתם כשבעה יישובים גדולים: חלוצה, עבדת, ממשית, שבטה, רחובות בנגב, מואה וניצנה. באותה תקופה התחוללה החדירה של התרבות הרומית לחיי היומיום של הנבטים וגברה על מורשתם; הן טכנולוגיית הבניה רומית בעריהם, והן באימוץ האלילים הרומים. הנבטים העוסקים במסחר הלכו ונתמעטו, ולעומת זאת התרחב העיסוק בחקלאות מדברית.
בראשית התקופה הביזנטית (324–638) קיבלו על עצמם תושבי הערים הנבטיות, שעד אז היו פגאנים, את הנצרות, ולמעשה הפכו לביזנטים, עם הכיבוש הערבי וראשית התקופה הערבית בארץ ישראל התאסלמו ונטמעו בחברה הסובבת.
אבן ח'לדון בספרו אקדמות למדע ההיסטוריה מצטט את מימרתו של עומר בן אל-ח'טאב שמעוניין לפאר את חיי הנוודים ולגמד את יושבי הקבע בכפרים שלטענתו אינם מחשיבים את השמירה על טוהר הייחוס השבטי וכבר לא מייצגים את הערבי האותנטי - "לימדו גנאלוגיה, ואל תהיו כאותם נבטים של שפלת ארם נהריים אשר אם שואלים אותם למוצאם הם עונים מכפר פלוני".
התרבות הנבטית.
בתנ"ך, ירמיהו , מוזכרת מערכת חוקים דומה אשר חלה על צאצאי יְהוֹנָדָב בֶּן-רֵכָב, מראשי מרד יהוא. לפי דיודורוס, הנבטים קיימו את חייהם כנוודים בלבד, אבל גרסה זאת סותרת לכאורה את העובדה שהם ישבו בערים כמו פטרה, סלע, ועבדת.
לאחר הגיעם לאזור ארץ ישראל הפכו הנבטים בהדרגה, תוך כדי מיזוג עם השבטים המקומיים, משבט של ערבים נוודים לעם יושב ערים והקימו ממלכה חשובה.
השפה הנבטית הייתה שפה שמית, תערובת של ערבית וארמית. בראשיתם דיברו ערבית, אבל לאחר התנחלותם באזור הושפעו מהשפה הארמית, שהייתה שלטת באזור.
הנבטים פיתחו תרבות ואמנות משלהם, שאת שרידיהן ניתן לראות בעריהם: פטרה, עבדת ואחרות. הדת הנבטית הייתה דת ערבית טרום-מוסלמית. הם עבדו את האל הערבי דושרא (אל ההר), ואת האלות הערביות אל-עוזא (אלת האהבה), אל-לאת ואל-מנאת (אלת הלבנה). אחדים ממלכיהם הפכו בעיניהם לאלים, כמו במצרים. אחד ממלכים אלה במאה הראשונה לפני הספירה היה עבד, שהיוונים קראו לו עובודס. הוא נלחם ביהודים החשמונאים, ונהרג בקרב עם המלך היווני-סורי אנטיוכוס דיוניסוס (אנטיוכוס הי"ב). על שמו קרויה העיר עבדת שבנגב. עם זאת, השרידים מהתרבות הנבטית מועטים ביותר – פועל יוצא של חייהם כנוודים הוא שלא השאירו אחריהם הרבה מבנים או היסטוריה כתובה.
ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס בן המאה הראשונה לפנה"ס טען שהנבטים שמרו בסוד את דרכי המסחר שלהם ואת מוצא הטובין שבהם סחרו. הוא תיאר אותם כשבט רב-עוצמה שמנה כעשרת אלפים לוחמים והיה החשוב בשבטים של צפון ערב. לפי דיודורוס הנבטים לא עסקו בחקלאות, לא בנו לעצמם בתים קבועים, לא שתו יין, רעו עדרים ועסקו במסחר בשמים שהגיעו מתימן. אולם כיום למרות דיווחיו של דיודורוס סיקילוס, מכיר המחקר בחקלאות נבטית כחלוצית ויחודית,וזאת תוך שמירתם את המסורת הנוודית.
בעיר הנמל שבאיטליה נאפולי, נמצא פסל בדמותו של דושרא המעיד על היות המקום נקודת מפגש של סוחרים נבטים עם תושבי המקום.
פולחן.
מעט ידוע על האמונה והפולחן הנבטי. ידוע ששלישיית האלים הראשית הייתה דושרא, קאום ועוזה כשאלת מלווה אותם במסעם. הם היו עובדי שמש כמו הרבה עמים אחרים במרחב. אך, עם זאת, אחד מסמליהם היה סהר או חצי סהר עם כוכב (בדומה לכת קומראן למשל). האסלאם, שנוצר באזור בשלהי הממלכה הנבטית, אימץ הרבה מפולחנם ומסמליהם.
בפטרה ובוואדי ראם ישנם מקדשים לאלים השונים.
ביישובים קטנים שלא יכלו להכיל מקדשים גדולים היה מוגדר אזור "הכעבה" (במשמעות המקורית "קובייה" - בגלל צורתו בהצטלבות הרחובות הראשית), ששם היו מוצבים פסלי האלים. המאמין היה מקיף את הכעבה ומתפלל לכל אחד מהאלים שבהיקף.
לאורך דרכי המדבר ניתן למצוא ציורי סלע של האלים השונים, שייתכן והיו מקומות פולחן לנוודים.
האלים הנבטים.
התייחסות לשלוש האלות - עוזה, אלת, ומנוות - נמצאת בסורת א-נג'ם בקוראן. בפסוקים 19–23 הקוראן לועג לאמונה בשלוש אלות אלו ובהיותן בנות אללה.
נקרופוליס
נקרופוליס - עיר מתים, (מיוונית: πόλη "פּוֹלִי" = עיר, νεκρός "נֶקְרוֹס" = מת) הוא כינוי לבית קברות קדום, שנבנה מתחת לעיר או בסמיכות אליה.
במקומות רבים בעולם הקדום, נחפרו ערים מפוארות למתים, מתוך האמונה בתחייתם של המתים וחזרתם לעולם. מהמפורסמים שבהם היו במצרים, אירופה ודרום אמריקה. בישראל, בית שערים הוא דוגמה אופיינית לכך.
בניית הערים הללו נבעה ממספר גורמים. הגורם הדתי הוא זה שהניע את בניית עמק המלכים במצרים העתיקה. במקרים אחרים, איסור קבורת המתים בגבולות העיר הביאה להתפתחות האזורים סמוכים ודרכים ראשיות לנקרופוליסים. תופעה זאת אופיינית לאימפריה הרומית, ודוגמה לכך ניתן לראות בויה אפיה. במאה ה-19 זכו הנקרופוליסים לפריחה מחודשת. הגורם לפריחה טמון בסגנון הבנייה הוויקטוריאני הראוותני.
המילה נקרופוליס אופיינית גם לספרות הפנטזיה, בה היא יכולה לתאר עיר מאוכלסת בזומבים או יצורי אל-מתים אחרים.
נקרופוליס משמשת גם כביטוי לעיר רפאים או כביטוי ביקורתי "לעיר שינה" בפרוורים שמתאפיינת ביוממות, והעיר נותרת ריקה במהלך היום.
טרנסג'נדר
טְרַנְסְגֶ'נְדֶּר (באנגלית: Transgender, לעיתים טרנסקסואל או בקיצור טרנס) הוא מונח הכולל קשת רחבה של זהויות, שקשורות לחוויית אי-הלימה בין זהותו המגדרית של אדם לבין ייעודו המגדרי או לבין זוויגו. אצל מרבית האנשים קיימת הלימה בין הפרמטרים הללו, וישנן הערכות כי כ-0.3% מהאוכלוסייה חשים חוסר התאמה כזו בעוצמות שונות.
סקירה כללית.
ההגדרה המקובלת ביותר למושג זה, הנמצא בתהליכי שינוי נמשכים, מתייחסת לאנשים שהוגדרו כבעלי מגדר מסוים בעת לידתם, בהתבסס על המאפיינים המיניים הראשיים שלהם, אך חשים כי תיאור זה אינו מייצג נאמנה את זהותם המגדרית.
אנשים טרנסג'נדרים עשויים לעבור או לא לעבור טיפולים רפואיים להתאמה מגדרית. בכל אופן, זהות המגדר נקבעת על פי תחושתו האישית של האדם, ואנשים טרנסג'נדרים מעוניינים שיפנו אליהם במגדר המתאים, מבלי לפלוש לפרטיותם הפיזיולוגית.
שלוש הקבוצות העיקריות של טרנסג'נדרים הם גברים טרנסים, נשים טרנסיות, וא-בינאריים.
ניתן להבחין בין טרנסג'נדרים לטרנסקסואלים. טרנסקסואל הוא אדם המזדהה מגדרית באופן מלא ומובהק כגבר או כאישה. המושג "טרנסקסואל" מתאים לתפיסה מגדרית בינארית שבה קיימות שתי אפשרויות הזדהות: גבר או אישה. המונח "טרנסג'נדר" מציין קשת רחבה של אנשים שההזדהות המגדרית שלהם אינה תואמת, בדרך משמעותית כלשהי, את התפיסות המקובלות של זהות גברית או נשית. חלקם מזדהים במובהק כגברים או כנשים רוב הזמן, אך יש בהם המבקשים להזדהות בצורה מגדרית אחרת; חלקם אינם מזדהים מגדרית כלל, ואצל חלקם הזהות המגדרית היא נזילה ומשתנה עם הזמן. השאלה האם אנשים טרנסקסואלים נכללים בציבור הטרנסג'נדרים היא שאלה פתוחה, אך בשנים האחרונות יש מגמה גוברת להשתמש במינוח "טרנסים" כמונח כולל המכיל תחתיו אנשים טרנסקסואלים.
במקור, המונח "טרנסג'נדר" נטבע בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי וירג'יניה פרינס בארצות הברית, ביחס למונח טרנסקסואל המתייחס לאנשים טרנסג'נדרים השואפים לעבור או עברו טיפולים רפואיים להתאמה מגדרית.
בדרך כלל לא נכללים תחת קשת זו קרוס-דרסרס, דראג קווינז ודראג קינגס, מכיוון שבמרבית המקרים אין מדובר בנושא הקשור לזהות המגדרית אלא במעבר על תפקידי המגדר. גם אנשים אינטרסקס לא בהכרח נכללים בקשת הטרנסג'נדרית, מאחר שלא כולם חווים קושי עם תפקיד המגדר שהוצמד להם בלידתם או עם מינם הביולוגי. עם זאת, הקשיים אותם חווים בני קבוצות אלה לעיתים קרובות חופפים לקשיים שחווים אנשים טרנסג'נדרים, מאחר שבשני המקרים מעורערות הנורמות החברתיות העוסקות במין ובמגדר.
תפוצה.
הקהילה הטרנסג'נדרית היא מגוונת מאוד. חלק מאנשיה מגדרים עצמם כגברים, חלק כנשים חלק כג'נדרקוויר, א-בינאריים, חסרי מגדר (א-מגדריים), והגדרות אחרות. חלק מהטרנסים לוקחים הורמונים או מבצעים ניתוחים להתאמה מגדרית, וחלק לא. יש המזדהים בגלוי כטרנסג'נדרים ואחרים אינם חושפים את זהותם.
מחקר משנת 2011 העריך כי יש לפחות 700 אלף טרנסג'נדרים בארצות הברית והם מהווים כ-0.3% מתוך האוכלוסייה שם וכ-3.5% מתוך קהילת הלהט"ב. הערכה זו היא כנראה נמוכה. לפי הערכה של Williams Institute, ב-UCLA, משנת 2016, גרים בארצות הברית כ-1.4 מיליון טרנסג'נדרים, והם מהווים כ-0.6% מכלל האוכלוסייה שם. במחקר זה כ-80% מהמשיבים היו נשים טרנסיות. ובממוצע, הם הפכו מודעים לזהותם הטרנסג'נדרית בגיל חמש. לפי הערכה של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל משנת 2017, באיחוד האירופי גרים 1.5 מיליון טרנסג'נדרים והם מהווים כ-0.3% מהאוכלוסייה.