בית המלוכה הקנדי מכונה "כתר האֶדֶר" (באנגלית: the Maple Crown - כתר המייפל). השימוש הראשון שנעשה בכינוי זה היה במברק ששלח המושל הכללי של קנדה, אלברט גריי, רוזן גריי הרביעי, למלך אדוארד השביעי, עם הצטרפותן של הפרובינציות אלברטה וססקצ'ואן לקנדה בשנת 1905, ובו כתב שיש עלים חדשים "בכתר האדר של הוד מלכותך" (a new leaf in Your Majesty's Maple Crown).
היסטוריה.
מקורה של השושלת המולכת כיום בקנדה במלכים האנגלוסקסיים של הממלכה המאוחדת ובמלכי ממלכת סקוטלנד. הבריטים זכו בשלטון על קנדה לאחר כ-200 שנה של שליטה צרפתית חלקית בקוויבק ובאזור הימות הגדולות. בשנים 1534–1535 חקר הצרפתי ז'אק קרטייה את הטריטוריות הקנדיות, אך נסיונותיו להתיישב שם כשלו. לקראת סוף המאה נחלו הצרפתים הצלחה חלקית, בהקימם בעיקר תחנות סחר, שסימלו את יחסה של צרפת למושבה כמקור לסחר, ולא כיעד התיישבותי. ב-1608 הקים אבי קנדה הצרפתית, סמואל דה שמפלן, שפעל בשירותו של המלך אנרי הרביעי, את נקודת הקבע הראשונה ששרדה - קוויבק סיטי. רק ב-1663 הכריז המלך לואי הארבעה עשר על צרפת החדשה כמושבת כתר צרפתית.
בחלקים אחרים של קנדה קמו החל משנת 1583 מושבות של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, שהיוו חלק מהמערך הקולוניאלי הכולל של בריטניה בצפון אמריקה. המושבות הבריטיות בצפון אמריקה שגשגו, ואוכלוסייתן עלתה עשרות מונים על זו של המתיישבים הצרפתים, בין היתר על רקע גיבוי מצד מלכי בריטניה. החל מ-1689 החלו הבריטים בהצרת צעדי הצרפתים, ופתחו נגדם בסדרת מלחמות, ששיאן במלחמת הצרפתים והאינדיאנים - בה נפלה קוויבק סיטי לידיהם ב-1759.
במסגרת חוזה פריז שנחתם ב-1763, הועברו שטחי צרפת החדשה שבקנדה לריבונות ג'ורג' השלישי. עם הקמת הקונפדרציה הקנדית על ידי המלכה ויקטוריה בשנת 1867 הפכה קנדה להיות ממלכה בזכות עצמה בעלת שלטון עצמי (דומיניון).
הצהרת בלפור משנת 1926 קבעה כי לכל דומיניון מעמד עצמאי ושווה למעמד הממלכה המאוחדת, וכי הדומיניונים אינם כפופים לממלכה המאוחדת, ובהתאם נקבע שבראש כל דומיניון עומד בית מלוכה בהתאם ל"חוק וסטמינסטר" (Statute of Westminster) משנת 1931 - כאשר בית המלוכה זהה לבית המלוכה הבריטי, אולם חוקי ההורשה נתונים לסמכות כל דומיניון ודומיניון. על אף שהחוקים הם חקיקה פנימית של קנדה, הפרלמנט הקנדי אינו יכול לשנות את חוקי ההורשה בלי לקבל את הסכמתן של יתר ממלכות חבר העמים הבריטי, במטרה שבכל הממלכות ימלוך אותו מלך.
חוק וסטמינסטר יצר את המושגים "בית המלוכה הקנדי" ו"משפחת המלוכה הקנדית". אף שכבר בשנות ה-30 החל השימוש בסמלים שונים המסמלים את בית המלוכה, רק בתקופת מלכותו של ג'ורג' החמישי החל השימוש במונח "מלך קנדה" ורק בשנת 2002 נעשה לראשונה שימוש רשמי במונח "משפחת המלוכה הקנדית", בנאום שנשאה המלכה אליזבת השנייה עם הצטרפות נונאווט לקנדה כפרובינציה.
הראיה העיקרית הראשונה להיותה של קנדה מלוכה נפרדת הייתה עם החלטת המלך אדוארד השמיני לוותר על כתרו. קנדה העבירה חוק נפרד הדן בסדר ההורשה וקביעת מלך חדש בהתאם ליתר ממלכות חבר העמים. זמן קצר לאחר מכן ביקרו בארצות הברית המלך ג'ורג' השישי ורעייתו אליזבת בווס ליון כמלך ומלכת קנדה.
ייעוץ לבית המלוכה.
רק הממשלה הפדרלית הקנדית וראשי הממשלה הפרובינציאליים רשאים לייעץ למלוכה הקנדית. בהתאם לחוק החוקה הקנדי משנת 1982 אף גוף אחר ברחבי חבר העמים הבריטי אינו רשאי לייעץ לבית המלוכה בענייניה של קנדה. כאשר ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר רצה לתת תואר אצולה לאיש העסקים הקנדי קונארד בלק התנגדה ממשלת קנדה למתן תואר זה מנימוקים שמדובר בעניין פנימי קנדי. המחלוקת החוקתית נפתרה בכך שבלק ויתר על אזרחותו הקנדית, ואז התואר היה מוענק לו על ידי המלכה מכוח היותה מלכת הממלכה המאוחדת, ובעצת ראש ממשלת בריטניה, ולא מכוח היותה מלכת קנדה.
תואר רשמי.
תוארה הרשמי של המלכה הנוכחית של קנדה הוא:
תואר רשמי זה מדגים את היותה של המלכה אליזבת מלכת קנדה - והיות תואר זה תואר עצמאי מהיות אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת ומלכת ממלכות חבר העמים הבריטי האחרות.
על אף שתואר המלכה כולל את המונח "מגינת האמונה" - אין למלכה תפקיד דתי כלשהו, משאין בקנדה דת רשמית או כנסייה רשמית בהתאם לחוקת קנדה.
כספים ומימון.
ממשלת קנדה אינה מממנת את הוצאות בית המלוכה, למעט עלויות ביקורים מלכותיים בקנדה עצמה או ביקורים ברחבי העולם בהם המלכה מייצגת את קנדה כמלכתה. העלות השנתית של בית המלוכה הקנדי היא כ-49 מיליון דולר קנדי בשנה (נכון לשנת 2004), שהם כ-1.1 דולר קנדי בשנה לכל אחד מתושבי המדינה, או לפי חישוב אחר, 1.54 דולר קנדי בשנה לכל אזרח.
ממשלת קנדה מממנת את עלויות החזקת המושל הכללי, המשנים למושל, והוצאות נסיעותיהם בעת שהם מייצגים את המלכה.
סדר ההורשה.
היורש הנוכחי של המלכה הוא בנה, צ'ארלס, נסיך ויילס. עם מותה של המלכה, צפויה מועצת המלכה של קנדה לבחור אותו כמלך הבא של קנדה.
סדר ההורשה הוא בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי ובדומה לסדר הירושה לכתר הבריטי. אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים מהווים כיום חלק מהמשפט החוקתי הקנדי, והם נתונים לשינוי על ידי הפרלמנט הקנדי. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה הקנדיים זהים לאלה של הממלכה המאוחדת.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים יכולים לרשת את הכתר הקנדי.
אף שחוקים אלה נחקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, הם הועתקו לתוך חוקת קנדה וכיום בסמכותו של הפרלמנט הקנדי לשנותם בהתאם לכללי המשפט החוקתי הקנדי (אף שבהתאם לחוק וסטמינסטר הסכימה קנדה שלא לשנות חוקים אלה מבלי הסכמה פה אחד של יתר ממלכות חבר העמים).
אף שבפועל, עם מותו של מונרך מכהן, יורש העצר מתחיל לכהן מיד (ולמעשה אין מצב בו אין מונרך מכהן), מקובל שההורשה נקבעת ומוכרזת על ידי מועצת המלכה. המועצה מתכנסת באחוזת רידו ומכריזה על המלך, ולאחר תום תקופת האבל מוכתר המלך במנזר וסטמינסטר שבלונדון על ידי הארכיבישוף מקנטרברי.
תפקידים וסמכויות.
כיוון שבני בית המלוכה והמונרך המכהן אינם נמצאים בקנדה דרך קבע, ממלא המושל הכללי של קנדה, בהתאם למשפט החוקתי הקנדי, את תפקיד המלך או המלכה בהיעדרה במישור הפדרלי, והמשנים למושל את התפקיד במישור הפרובינציאלי.
המשנה למושל בכל פרובינציה ממונה על ידי ראש הממשלה בהתייעצות עם ראש הממשלה הפרובינציאלי. מינוי זה מובא לידיעת המלכה המאשרת את המינוי.
סמכויות המונרך כוללים הסמכות להחליט ולחתום על אמנות בינלאומיות, לשלוח שגרירים למדינות זרות ולאמן שגרירים. תפקיד המונרך הוא להגן על המדינה מחוץ ומבית (ולכן המלכה עומדת בראש הצבא הקנדי).
הסמכויות האמורות נתונות בידי המונרך, והוא איננו זקוק לאישור בית הנבחרים להחלטותיו, אולם חקיקה של הפרלמנט הנוגעת לסמכויות בית המלוכה דורשת הסכמה של המונרך.
המונרך הוא שממנה את ראש ממשלת קנדה (ועל פי המקובל, המונרך, או המושל הכללי הפועל מטעמו, בוחרים את חבר הפרלמנט שסיכוייו להקים קואליציה הם הגבוהים ביותר. לרוב ייבחר ראש מפלגת הרוב בפרלמנט, או, בהיעדר מפלגת רוב, ראש המפלגה היוצר קואליציה בין מפלגות).
המונרך הוא הממנה את שרי הממשלה, חברי מועצת המלכה, חברי הסנאט הקנדי, יו"ר הסנאט הקנדי, שופטי בית המשפט העליון, שופטי בתי המשפט הפרובינציאלים העליונים (Superior court) ושופטי בתי המשפט המחוזיים בכל פרובינציה ופרובינציה. בפועל, למעט מינוי השופטים בפרובינציות נובה סקוטיה וניו ברנזוויק, מבוצעים על ידי המושל הכללי.
המשנים למושל הכללי, בשמו של המונרך, ממנים בכל פרובינציה ופרובינציה את פרקליט הפרובינציה, מזכיר הפרובינציה ורשם הפרובינציה, שר האוצר של הפרובינציה, הממונה על אדמות הכתר בכל פרובינציה ופרובינציה, וכן את הממונה על התחבורה והעבודות הציבוריות בכל פרובינציה ופרובינציה.
למונרך הסמכות להכריז על מלחמה, לכרות הסכמי שלום, ולהורות לצבא לפעול (סמכויות אלה מבוצעות בשם המונרך על ידי ראש הממשלה).
למונרך הסמכות לכרות אמנות בינלאומיות אולם לאמנות אלה אין תוקף במשפט הפנימי מבלי אשרור של הפרלמנט.
המושל הכללי, בשם המונרך, מזמן את בית הנבחרים הקנדי ובסמכותו לפזר את הפרלמנט. בטקס פתיחת הפרלמנט מקריא המושל הכללי את הנאום מן הכס באולם הסנאט, ובו הוא מתאר את הפעולות שתנקוט הממשלה בשם המונרך בשנה הקרובה. נהוג שהמושל הכללי מפזר את הפרלמנט במועד שנקבע לבחירות, אולם בסמכותו להימנע מפיזור הפרלמנט במועד זה.
פרובינציות קנדה.
לפי המשפט החוקתי הקנדי, המונרך הוא ראש המדינה כולה, ולא ראש המדינה במישור הפדרלי, ולכן המונרך מושל ישירות בכל אחת ואחת מפרובינציות קנדה במקביל. מסיבה זו מייצגים את המונרך המשנים למושל בכל פרובינציה ופרובינציה, ובמישור הפרובינציאלי, המשנה למושל מקבל עדיפות על המושל הכללי.
בפועל, קנדה היא 11 תחומי סמכות נפרדים ושווים - עשר פרובינציות ו"מישור פדרלי" - במסגרתו מושל המונרך גם בטריטוריות השונות, ומטעמו ממונים מושלים של הטריטוריות (סמכות שמבוצעת בפועל על ידי הממשלה, בשם המונרך). מאחר שהטריטוריות אינן ישויות ריבוניות, המושלים אינם נציגי המונרך, והמושל הכללי הוא נציג המונרך בטריטוריות.
תפקיד משפטי וחקיקתי.
בית המלוכה מהווה אחד משלושת הגופים המרכיבים את הפרלמנט הקנדי (יחד עם הסנאט הקנדי ובית הנבחרים הקנדי) והסכמת המונרך נדרשת על מנת שחוק יכנס לתוקפו. כל חוקי המדינה והפרובינציות נחתמים על ידי המונרך או על ידי המשנה למונרך. כל חוק מתחיל במילים: