בחודש אפריל 1942 עברו הנאצים לפעילות השמדה של שוכני הכפר: קרוב ל-30 חניכים ואנשי צוות מהכפר הוצאו ונשלחו לגטו ורשה. ביין הבין שגורלו של המקום נחרץ, אך נשאר במקום, למרות שלו ולמשפחתו היו אשרות יציאה מגרמניה. כחודשיים לאחר מכן, ב-13 ביוני 1942, יצא מברלין "משלוח למזרח" ועליו 748 יהודים תושבי ברלין וכ-280 יהודים תושבי האזור, בהם גם כל החניכים ואנשי הצוות שנותרו בכפר: סאלי ביין, אשתו רֶבֶּקָה, בתם הצעירה ליזה-קרולה ו-47 חניכים ואנשי צוות. הרכבת הובילה אותם למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצחו.
המקום הוסב מיד לבית ספר לכלכלת בית של "אגודת הנערות הגרמניות" וכל הרכוש שהיה בו נמכר על פי החלטת העירייה כרכוש נטוש לתושבי העיירה. לאחר המלחמה עבר המקום מספר גלגולים, וב-1991 נפתח בו בית ספר תיכון, שב-1997 נקרא על שמו של סאלי ביין, ושלט הנצחה נקבע במקום. מי שפעל למען קריאת בית הספר התיכון על שמו של סאלי ביין היה הכומר האוונגליסטי של בייליץ.
הנצחה.
צמד החוקרים טטיאנה-מתניה רוּגֶה ורוני דותן העלו את סיפור הכפר בשנת 2017. הסיפור פורסם באוגוסט 2018 לראשונה בבלוג של הספרייה הלאומית. במהלך מחקרם הם ריכזו לראשונה שמות של מעל 400 תלמידים ותלמידות שלמדו בכפר במהלך השנים, ובכללם שני נערים שהגיעו מארץ ישראל. השניים חשפו קרובי משפחה של התלמידים בישראל ומחוצה לה. כמו כן מצאו אלבום תצלומים מחיי הכפר בשנות השלושים של המאה ה-20.
ביוני 2020, קיימו הקרן הקיימת לישראל וארגון בני ברית טקס, בו הסירו את הלוט מעל לוח זיכרון שהוצב ביער הקדושים, לאחר שרוני דותן הביא לידיעתם את סיפורם של הזוג ביין.
באו (סרט)
באו (באנגלית: Bao) הוא סרט הנפשה קצר של חברת פיקסאר משנת 2018. הסרט בוים ונכתב על ידי דומי שי והוא הסרט הקצר הראשון של חברת פיקסאר שביימה אישה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-21 באפריל 2018, ולאחר מכן הופץ בבתי הקולנוע לפני הקרנת הסרט "משפחת סופר-על 2" ב-15 ביוני 2018. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2018.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על אישה בגיל המעבר ממוצא סיני, הנותרת לבדה בביתה כל יום בזמן שבעלה בעבודה. יום אחד, כשהיא מכינה לחמניות באוזי מאודות, אחת מהן מתעוררת לחיים, והאישה מחליטה לגדל אותה כבן.
הלחמנייה היא בת דמותו של בנה המרוחק, והתמה המרכזית היא ניסיונה של האם להנחיל בו את התרבות הסינית, ניסיון שמתבטא לעיתים כשתלטנות.
הפקה.
הסרט בוים על ידי דומי שי, אנימטורית ממוצא סיני-קנדי שעבדה על הסרטים "הקול בראש" ו"הדינוזאור הטוב". היא מספרת שהרעיון לסרט עלה לה בזמן שהכינה באוזי. הסרט משופע מפרטים הקשורים לתרבות האסייתית, כמו אורז ומנקי נקו. במהלך יצירת הסרט, אמה של דומי שי ביקרה באולפני פיקסאר והדגימה לאנימטורים ואנשי ההפקה כיצד מכינים באוזי.
הפצה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-21 באפריל 2018, ולאחר מכן הופץ בבתי הקולנוע לפני הקרנת הסרט "משפחת סופר-על 2" ב-15 ביוני 2018. בשנת 2018 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 3.
פורטוגל במשחקים האולימפיים לנוער
פורטוגל משתתפת בהמשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפורטוגלים שבעה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. פורטוגל החל להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016). אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי פורטוגלי במדליה במשחקי החורף.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של פורטוגל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 19 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים טאקוונדו עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים, שחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון שחיית חזה נערות ודירוג במקום השישי במשחה 50 מטר בסגנון שחיית גב נערים, וטריאתלון בה המשלחת סיימה במקום הרביעי בטורניר הנערים. ספורטאי המשלחת דורגו בענף האופניים במקום התשיעי ובענף השיט במקום העשירי בטורניר הנערים בשיט מפרשית מסוג ביט. המשלחת לא רשמה הישגים בענפים אתלטיקה, התעמלות, חתירה, טניס שולחן וקאנו/קיאק.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שפורטוגל שלחה עד כה. המשלחת מנתה 21 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפים. המשלחת זכתה בשתי מדליות. המשלחת רשמה הישגים בענפים שיט עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים בשיט מפרשית מדגם ביט, והתעמלות עם זכייה במדליית ארד בטורניר הנערים במקצוע הטרמפולינה. בענף הקאנו/קיאק המשלחת העפילה לרבע גמר בספרינט נערים בקיאק ליחיד. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, אתלטיקה, ג'ודו, טניס שולחן, טריאתלון, קרב חמש מודרני ושחייה.
משחקי החורף.
פורטוגל השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער לילהאמר. המשלחת מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף הסקי אלפיני. ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים משמעותיים אך גם לא דרוגו במקומות האחרונים.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
width="20px"|
גרטרוד בודנוויזר
גרטרוּד בוֹדנוויזר או גרטרוּדֶה בֹודנוויזר בשמה האמיתי גרטרוד בונדי (בגרמנית: Gertrud Bodenwieser; 3 בפברואר 1890, וינה – 10 בנובמבר 1959, פוטס פוינט, סידני, אוסטרליה) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול יהודיה–אוסטרית, חלוצת המחול האקספרסיוניסטי ומייסדת האסכולה הווינאית למחול אקספרסיבי (Ausdruckstanz).
קורות חיים.
ילדותה וצעירותה.
גרטרוד בודנוויזר נולדה בשנת 1890 בווינה כבת הקטנה מבין 4 ילדים (לבודנוויזר 3 אחיות ואח ששניים מהם נפטרו בינקותם) של זוג יהודי מבוסס: יוהאן תאודור בונדי, ברוקר של מכירות פומביות, ומריה בונדי לבית טאנדלר. בודנוויזר התחנכה אצל מטפלות פרטיות גרמניות וצרפתיות וגילתה מילדותה משיכה למחול.
היא בחרה בקריירת ריקוד ולמדה בלט קלאסי בשנים 1905–1910 אצל קרל גודלבסקי.
היא הצטיינה בסגנון חדשני של ריקוד, מושפע על ידי הבלט הקלאסי וגם על ידי חלוצי "הריקוד החדש" כמו פרנסואה דלסארט, רודולף פון לאבאן, בס מנסנדיק ואמיל ז'אק-דאלקרוז וכן על ידי יצירותיהן של איזדורה דאנקן ורות סנט דניס שהופיעו באותה תקופה בווינה. בודנוויזר הושפעה מאוד גם מאמנות הפיסול (כמו פסליו של רודן למשל), הציור האקספרסיוניסטי ואמנות הזצסיון הווינאי. להבדיל מגישתם של מרי ויגמן ופון לאבאן, הלכה בודנוויזר יותר בכיוון של אסכולת דאלקרוז, שבה הושם דגש על הקשר בין הריקוד למוזיקה.
הקריירה האמנותית והפדגוגית באוסטריה.
בודנוויזר שאפה להגיע לסגנון ייחודי משלה שנועד לגעת ב"כוחות הראשוניים של הרגישויות האנושיות". מופעיה, כמו "Dämon Maschine" שבו הרקדנים על הבמה נראו הופכים ל"מכונות" הלהיבו את הקהל הווינאי.
בשנת 1917 היא אימצה את השם האמנותי "בודנוויזר". רסיטל הבכורה שלה, "Dances-Grotesque", התקיים ב־5 במאי 1919 במסגרת תערוכה של "האיגוד החדש לציור, לגרפיקה ולאמנות פלסטית" ב"חדר הצרפתי" של הקונצרטהאוס של וינה בחסותם של האמנים פרנץ פון ביירוס ופליקס אלברכט. הרסיטל כלל 6 קטעי ריקוד – "Silhouette", "Hysterie", "Spanischer Tanz", "Cakewalk", "Burletta" ו־"Groteske" – וזכה להדים חיוביים בקרב המבקרים המקצועיים. קטעי הרסיטל, כמו רבות מיצירותיה, נוצרו בהשראת האמנות העכשווית, מריקודים בני התקופה, מנושאים פרוידיאניים, או שהייתה בהם נימה בורלסקית או פרודית.
המבקר אלפונס טורוק (Torok) כתב על כך:
בהפקתה הראשונה נעזרה בקטעי מוזיקה מאת רחמנינוב, דביסי, מקס רגר ואנטון רובינשטיין.
סגנון הריקוד של בודנוויזר התאפיין בזרימה, צורות פיסוליות, תמונות tableaux vivants ותוכן חזותי. מרכיבי סגנונה תוארו כ-Spannung (מתח) ו-Entspannung (הרפיה). הוא נועד לעורר מגוון רחב של רגשות וריגושים וגם מחשבה.
יחד עם תלמידיה היא ערכה סיורי הופעות ברחבי אירופה, בצפון אמריקה וביפן בשם "קבוצת הריקוד בודנוויזר" (Tanzgruppe Bodenwieser), אותה הקימה בשנת 1923 וניהלה עד שנת 1938. ב-1934 הייתה הלהקה שלה הקבוצה האירופית הראשונה לריקוד מודרני שהוזמנה להופיע ביפן.
בשנים 1919–1920 לימדה בסטודיו פרטי שלה ואחר כך לימדה ריקוד בבית ספר גבוה פרטי הקרוי "הקונסרבטוריון החדש של וינה".
בשנים 1920–1938 הייתה על בסיס חוזה מורה לריקוד מודרני - החל משנת 1928 בתפקיד פרופסור - באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה בווינה. בתוקף תפקיד זה לימדה גם יסודות של התעמלות, אלתור, תולדות האמנות, תולדות הריקוד ועיצוב.
בריקודה "מסכותיו של לוציפר" (1930) לוציפר גילם את המזימות, האימה והשנאה הנובעים מהטוטליטריזם הפוליטי.
החל משנת 1924 הייתה בודנוויזר פעילה גם על במות התיאטראות. בשנת 1924 היא הופיעה ב"פרנציסקה" מאת פרנק ודקינד (1918-1864) בבימויו של קרלהיינץ מרטין. היא שיתפה פעולה עם בעלה, הבמאי פרידריך ז'אק רוזנטל, ולהקתה הופיעה על במת הפולקסתיאטר של וינה ביצירתו של פרדניננד ריימונד "Der Verschwender" (הבזבזן).
במחזה "Der Kreidekreis" ("מעגל הגיר") של אלפרד הנשקה ("קלבונד") להקתה של בודנוויזר הופיעה גם כחיקוי של מקהלה וכן כפועלי במה. בשנת 1927 היא שיתפה פעולה גם עם מקס ריינהרדט בהפקת המחזה "Das Mirakel" (הנס) מאת קרל פולמלר ובשנים 1932–1934 לימדה התעמלות וריקוד בסמינר של ריינהרדט.
בגלות קולומביה ואוסטרליה.