בשנת תקע"ז (סביבות 1817) מצא בבית הכנסת במזריטש, כתבי יד מהרב יעקב קרנץ - "המגיד מדובנא", שנכתבו כשישים שנה קודם. פלאם הדפיס ספר עם חלק ממשלים אלו, אותם ערך בתוספת סיפורים ומשלים משלו. הספר היה להצלחה גדולה, אך למרות הפופולריות של ספר זה וספריו האחרים, פלאם לא הצליח לתרגם את הצלחת הספרים להצלחה כלכלית וחי כל ימיו בעוני.
בעקבות הצלחת הספר פרסם פלאם משלים נוספים וסיפורים מקוריים שלו, תוך היתלות בשמו המוצלח של "המגיד מדובנא". כמו כן חיפש עוד בגניזה בבית הכנסת במזריטש ומצא מכתבים, טיוטות ורשימות שונות של המגיד. הוצאת כתבים אלו, וכתיבת הביוגרפיה של המגיד מדובנא, הפכו למפעל חייו של פלאם.
בשנת תקצ"ב (סביבות 1832), הוציא פלאם לאור פירוש להגדה של פסח בשם "חסד לאברהם" עם משלי המגיד מדובנא וכן סיפורים משלו. ההגדה הייתה להצלחה, והודפסה במהדורות נוספות. ההגדה הודפסה עם הסכמות של הרב שלמה קלוגר ושל הרב שלמה זלמן טיקטין - ממנהיגי הקהילות באותה עת.
שלא כמקובל, ברוב ספריו אין בהקדמות לספר הסכמות כתובות, ובמקומן הוא הביא נוסח של שני מכתבים הערוכים לכאורה מהגאון מווילנא ומבנו אברהם אל המגיד מדובנא. בנוסח מכתבים אלו רמז פלאם אל עצמו והדגיש את שמו, ואלו שימשו אותו להוכחת מקוריות כתביו מאוחר יותר, בשנת ה'תקצ"ה (סביבות 1835) כאשר החלו להפר את זכויות היוצרים שלו ולהעתיק את ספריו. למרות מחאותיו והתחייבויות של סופרים שונים לתקן את העוול, סבל פלאם מאז מחוסר הכרה ביצירתו בכל הנוגע ל"מגיד מדובנא". למרות זאת, ברוב המהדורות המודפסות בימינו העוסקים ב"מגיד מדובנא", מוזכר פלאם בספר ולעיתים מובאת הקדמתו המקורית כלשונה.
בשנת ה'תקצ"ז (סביבות 1837) הוציא את הספר "עין המים" - הספד על רבו - רבי עקיבא איגר. בספר זה הוא מתמודד עם המוות בהומור שנון. חלק מסיפוריו המקוריים הפכו לקלסיקה שנים רבות לאחר מכן, במסגרת סיפורי תנועת המוסר אך ללא אזכור שמו.
כעשור מאוחר יותר בשנת ה'תרי"א (סביבות 1851) הוציא ספר פירושים על ספר איוב, על פי פירושי הגאון מווילנה.
לאחר עשור נוסף, בשנת ה'תרכ"ב (סביבות 1862) הוציא את "ספר המידות" - ספר על ההתנהגות המוסרית הרצויה. הספר כתוב לכאורה על פי אותו כתב יד של "המגיד מדובנא" שנמצא שנים רבות קודם לכן במזריטש, אך למעשה פרקים שלמים וסיפורים רבים מן הספר הם של פלאם עצמו. בהקדמה לספר מצורפת ביוגרפיה מלאה באנקדוטות ותיאורים על "המגיד מדובנא", אותם אסף פלאם ממכריו וחבריו של המגיד.
בשנת ה'תרל"ב (1871), כארבע שנים לפני מותו, החל בשיתוף פעולה עם נפתלי משכיל לאיתן אשר ערך מחדש ובמשותף עמו חלק מכתביו. לאחר מותו של אברהם דב פלאם, המשיך נפתלי משכיל לאיתן להוציא מהדורות חדשות של ספריו, ובהן גם חידושיו הוא וחידושי אביו, אברהם משכיל לאיתן.
למרות שחי עשרות שנים לאחר מותו של המגיד מדובנא, באנציקלופדיות שונות ובספרים המדברים על המגיד, מוזכר אברהם דב פלאם בטעות כ"תלמידו של המגיד" או "חבר של בנו", בכמה מקורות אף מייחסים לו בטעות שיחה יומיומית עם המגיד מדובנא, ואף מספרים בטעות שהיה שמשו של המגיד.
הגנבה הספרותית מכתביו.
בשנת תקל"ה, 1835 הוציאו ארבעה סופרים אלמונים ספר בשם "משלי המגיד מדובנא" מלוקטים, מתורגמים ליידיש ומקוצרים על פי כתביו של פלאם. כמו כן באותה שנה יצאה הגדה של פסח "אמת ליעקב" בהשמטת פירוש "חסד לאברהם", ובמקומם "סיפורי יציאת מצרים" ביידיש.
כבר באותה שנה, בניסיון לעצור את הפגיעה בזכויות היוצרים, פלאם צירף להגדה של פסח שלו מכתב בו הוא קורא לעורכים אלו להכיר במקוריות עבודתו. בשנה שלאחר מכן מחבר ההגדה המועתקת שינה את שם ההגדה מ"אמת ליעקב" ל"הגדה של פסח עם פירושי המגיד מדובנא". הוא גם הזדהה בשמו בחותמו על פירוש "סיפורי יציאת מצרים" - משה מזאלשין הגדה זו, הייתה לפופולרית בעיקר עבור ילדים, והודפסה בעותקים רבים במשך עשרות שנים, בעוד ההגדה המקורית "ברית אבות - אמת ליעקב וחסד לאברהם" צורפה להגדת המלבי"ם מרובת הפירושים - ונועדה למבוגרים. בשנת 1839 יצאה מהדורה מהגדתו של מזאלשין, עם צירוף שמו של פלאם כ"תלמידו של הגאון הנודע רבי יעקב קראנץ", אך טקסט זה הושמט ממהדורות מאוחרות יותר אשר כפי הנראה הועתקו מהמהדורות הראשונות.
הצלחה גדולה יותר הייתה לו עם הספר "משלי המגיד מדובנא". ביידיש ובעברית, זכה פלאם לתיקון המעוות עוד בימי חייו, ושמו אכן מאוזכר ברוב הספרים הדנים במגיד.
סגנונו.
פלאם היה סופר בעל סגנון מליצי רווי הומור, למרות שרוב כתביו עוסקים בעצב ובצער. בסיפוריו הוא נוהג להביא תיאור מפורט של הלבוש, המאכלים, ומראה הסביבה של התקופה, וכן תיאורים חיים של המגיד מדובנא והאנשים שהוא פגש.
פלאם מספר על מציאת כתבי "המגיד מדובנא" באופן אקראי - דבר ששינה את חייו, תוך תיאור פלסטי של נפילתו בחשיכה, בבידוד ובעירום, על מתקן שיפוצים מוזנח שהושאר במקווה טהרה.
כדי לתאר את עוצמת דרשותיו של "המגיד מדובנא", הוא מספר על שני צעירים שהיו ישנים בחדר עם "המגיד" כשהתארח בעיר שלהם. ביום שהמגיד עמד לעזוב את העיר הוא ביקש מהם לא להגיע לבית המדרש מכיוון שהוא נוהג ביום כזה לדבר באופן מרגש במיוחד, ולדבריו אחד הבחורים היה בעל "לב חלש" והשיחה עלולה הייתה להזיק לו. השניים צחקו למשמע הדברים והגיעו בכל זאת, אך הסתתרו מאחורי הקהל. הקהל כולו, כשרק ראה את ארשת פניו של הרב המתקרב לבימה כבר החל לבכות. ולפי תיאורו, החבר "החזק" החל לבכות כשהמגיד פתח את פיו, ואילו החבר "החלש" החזיק מעמד דקה שלמה ורק אז פרץ בבכי. הוא בכה כל כך עד שנהיה חולה, ואחרי זמן קצר מת.
בדיון על המוות, הוא מסביר את דברי ר' יהושע במסכת חגיגה על הפסוק "אבדה עצה מבנים נסרחה חכמתם" (ירמיה מ"ט). לדברי פלאם משמעות הדברים היא, שישנם "חכמים" המשתמשים בחכמתם לרעה בכך שלומדים חוכמות חיצוניות. אז כל עוד חיים בינינו מנהיגים בעלי שיעור קומה, החכמות הזרות נשארות אצל אותם ה"חכמים" ולא מתפשטת, אך ברגע שהמנהיגים מסתלקים, הדעות המגונות של ה"חכמים" הללו נפוצות לכל עבר.
קישורים חיצוניים.
מהדורות ספריו בהוצאת נפתלי משכיל לאיתן.
החל בשנת תרל"ב (1871) הוציא לאור את ספריו של ה[[דרשן]] אברהם דב בער פלאם, והמשיך בכך גם לאחר מותו של פלאם בשנת תרל"ו (סביבות 1876). הדפסת ספרים אלו נעשתה בכספו של נפתלי משכיל לאיתן שקנה לצמיתות את הזכויות על החיבורים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ביוגרפים]]
[[קטגוריה:מחברי ספרות תורנית]]
[[קטגוריה:תלמידי רבי עקיבא איגר]]
[[קטגוריה:פרשני הגדה של פסח]]
התרבות היהודית
קיפול חלבון
סרטן (קבוצת כוכבים)
סרטן הוא המזל הרביעי בגלגל המזלות, בין תאומים לאריה. סמלו הוא ♋︎. זהו אחד המזלות המוכרים העתיקים ביותר, למרות שקבוצת הכוכבים עצמה עמומה למדי ואין בה כוכבים בהירים כלל.
מאחר שהיפוך הקיץ ביוני אירע בעת העתיקה בעת שהשמש הייתה במזל סרטן, מכונה עד היום קו הרוחב בחצי הכדור הצפוני בו השמש יכולה להיראות ישירות מעל ראשו של הצופה חוג הסרטן. כיום בזמן היפוך הקיץ נמצאת השמש בקבוצת תאומים.
גרמי שמיים מעניינים אחרים.
M44 הוא צביר כוכבים המכונה "צביר הכוורת" ומכיל כ-75 כוכבים מדרגות בהירות 6 ו-7 הניתנים לצפייה במשקפת. הצביר נראה בעין ככתם מטושטש וקוטרו הוא כשלוש פעמים הירח המלא.
M67 הוא צביר כוכבים המכיל כ-500 כוכבים במרחק של כ-2700 שנות אור. דרוש טלסקופ על מנת להבחין בכוכבים שבו.
פרהיסטוריה
פרהיסטוריה (נכתב גם פרה-היסטוריה) מלטינית præ (לפני) ומיוונית Iστορία (היסטוריה) היא התקופה בתולדות האנושות שקדמה להיסטוריה, דהיינו התקופה שלפני המצאת הכתב. התקופה הפרהיסטורית מתחילה עם הופעת הסוג אדם באפריקה, לפני כשניים וחצי מיליוני שנים, ומסתיימת לפני כמה אלפי עד מאות שנים (תלוי היכן), כאשר החל השימוש בכתב. לפיכך, התקופה הפרהיסטורית מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות, ממנו אין כל תיעוד כתוב. מקור המידע החשוב ביותר על התקופה הוא ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלים, שרידי מבנים ואשפת מזון של האדם, וכן שרידי שלד מאובנים של האדם עצמו.
האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו: תחילת סיתות כלי אבן, שימוש האדם הקדמון באש, התפתחות הציד של בעלי חיים גדולים, נדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה ואכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, הופעת המין האנושי המודרני מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, התיישבות הקבע ויצירת כפרים, ביות הצמחים ובעלי החיים, והופעת חרושת המתכת.
בתרבות הפופולרית משתמשים לעיתים במונח "פרהיסטוריה" כמציין גם את התקופות בתולדות כדור הארץ שקדמו להופעת האדם.
אפיונים כלליים של הפרהיסטוריה.
את התקופה הפרהיסטורית מקובל למנות החל מהופעת אדם המייצר כלים באורח קבוע. היה זה הומו הביליס או סוג אחר של הומיניד - כמו האוסטרלופיתקוס גרהי שהתקיים לפני 2.6 ועד 2.5 מיליון שנה. מכל מקום סוג אדם זה היה מסוגל להעביר מסורת טכנולוגית כלשהי מדור לדור. נהוג להניח כי ליכולת זו התלוו גם כישורים בסיסיים של תקשורת אנושית. במזרח התיכון הפרהיסטוריה מסתיימת עם הופעת הכתב בשומר העתיקה, בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. זוהי תחילת העת העתיקה כלומר תחילת ההיסטוריה הכתובה.