על פי הערכות, בשנת 2000 היה שוויו הכולל של הסחר הבינלאומי בסמים בלתי חוקיים קרוב ל-400 מיליארד דולר. על פי הדו"ח העולמי על סמים של האומות המאוחדות לשנת 2005, שווי הסחר הבינלאומי בסמים בלתי חוקיים לשנת 2003 הוערך ב-13 מיליארד דולר ברמת היצרן, 94 מיליארד דולר ברמת הסיטונאי, ובין 322–400 מיליארד דולר בסחר הקימעונאי. דו"ח שהתפרסם בבריטניה ביוני 2007 על ידי קבוצת מחקר במשרד הפנים הבריטי, העריך כי גודל השוק הבריטי בתחום הסמים הבלתי חוקיים הוא כ-8 מיליארד ליש"ט. על פי הדו"ח, אשר נעשה על יסוד ראיונות עם יותר מ-220 סוחרי סמים, פער המחירים בין היצרן לקימעונאי מגיע כדי 15,800 אחוז לקוקאין וכ-16,800 להרואין.
לוחמה בסחר סמים.
במקומות שבהם סחר בסמים הוא בלתי חוקי, חלק נכבד ממשאביהן של רשויות אכיפת החוק, המשטרה, בתי המשפט ובתי הסוהר, מוקדשים לטיפול בעבירות סמים. במדינות עניות יותר מתנהל חלק מן הסחר בסמים הודות לשחיתות ברשויות האכיפה וזאת כיוון שארגוני הסמים מחזיקים בהון רב.
מדינות רבות מקימות ארגוני אכיפה ייחודיים ללחימה בסחר בסמים. תקציבו השנתי של המנהל לאכיפת הסמים בארצות הברית הוא כשני מיליארד דולר.
היסטוריה.
סחר בסמים התקיים מאז שסמים היו קיימים בתרבות האנושית. אולם, הסחר בסמים היה חוקי לחלוטין עד לאיסור על שימוש בסמים. מאותה עת הפך הסחר בסמים לסחר בלתי חוקי.
במלחמת האופיום הראשונה ניסתה בריטניה להכריח את סין להתיר לסוחרים בריטים לסחור באופיום בשוק הסיני. אף שצו מלכותי אסר על השימוש באופיום בסין, עישון אופיום היה מנהג נפוץ בסין במאה ה-19 ועל פי האמונה העממית אופיום היה מרפא לבעיות בריאותיות רבות.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 סחר בסמים מתבצע בין השאר על ידי ארגוני טרור, וזאת כדי לממן את פעילותם. מעריכים שמאות מיליוני דולרים מגיעים לארגוני הטרור באמצעות סחר בסמים. ארגון הטרור הלבנוני חזבאללה עוסק באופן נרחב בסחר בסמים, חלקם מיוצרים בלבנון והשאר מיובאים מאמריקה הדרומית, כדי לממן את פעילותו. בנוסף, חזבאללה משתמש בסוחרי סמים מקרב ערביי ישראל כדי לרגל אחרי ישראל ואף לבצע פעולות טרור נגדה.
בישראל.
טלגראס, שירות אספקת הקנאביס הגדול בישראל המתקיים באמצעות אפליקציית המסרים המיידיים טלגרם, מפעיל כ-1,500 סוחרים פעילים ולמעלה ממאה אלף לקוחות, כ־15 אלף משתמשים בתל אביב לבדה. פרט לקנאביס, מפעילה הרשת גם שירות למכירת סמים קשים. בישראל ההערכה היא כי פועלים למעלה מ-70 אלף מגדלי קנאביס פרטיים. עלות גידול לגרם קנאביס בישראל היא 21 שקלים, למרות זאת המחיר הממוצע הוא 100 שקלים בממוצע לגרם, הרבה יותר מהסכום שמשלמים מעשני הקנאביס במדינות רבות בעולם. עלות האכיפה של משטרת ישראל על סחר וצריכה של קנאביס בלבד מגיעה לכמיליארד שקל בשנה. יש לציין שכפי שהאפליקציה הפכה את פעולת סחר הסמים לקלה יותר, כך גם האכיפה דרכה נעשתה פשוטה יותר, מכיוון שהתחקות אחר סוחר תוך התחזות באפליקציה לקונה פוטנציאלי היא פשוטה יותר ממציאת סוחר "ברחוב".
קטינים וסחר בסמים.
על פי סקר על שימוש בסמים משנת 2005 שנערך על ידי ממשלת ארצות הברית, כ-800,000 בני נוער בין הגילאים 12–17 סחרו בסמים בתקופת 12 החודשים לפני ביצוע הסקר. על פי סקר של המרכז לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית משנת 2005 על התנהגות מסוכנת של בני נוער, נמצא כי 25.4% מן התלמידים בארצות הברית התנסו בהצעה לשימוש בסמים, מכרו סמים, או ניתנו להם סמים לא חוקיים בשטח בית הספר. למרות הוצאה שנתית של כ-7 מיליארד דולר בארצות הברית בשנת 2005, על מעצר והעמדה לדין של כ-800,000 איש, בשל סחר ושימוש במריחואנה, רוב תלמידי י"ב בבתי הספר התיכוניים דיווחו כי לדעתם קל להשיג מריחואנה.
שרותים
פליפוס השני
מקס גלקמן
מקס גלקמן (אנגלית: Max Gluckman; 26 בינואר 1911 - 13 באפריל 1975) היה אנתרופולוג חברתי בריטי, יליד דרום אפריקה. אף על פי שלא היה ישראלי נחשב גלקמן כאבי האנתרופולוגיה הישראלית, שכן אצלו למדו ואחר כך הקימו את ענף אנתרופולוגיה בישראל משה שוקד, שלמה דשן, עמנואל מרקס, ודון הנדלמן.
ביוגרפיה.
מקס גלוקמן הוא בן למשפחה יהודית, גדל בדרום אפריקה, ועבד במנהל הבריטי בצפון רודזיה (התמחה במיוחד בחוק הברטוזי, באזור שהוא כיום הפרובינציה המערבית של זמביה). הוא רכש את חינוכו בקולג' אקסטר שבאוקספורד בעזרת מלגת רודז. הוא עמד בראשו של מכון רודס-ליבינגסטון (1947-1941), לפני שנעשה ראש הקתדרה הראשון לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (1949), שם הוא ייסד את מה שהפך לידוע כאסכולת מנצ'סטר באנתרופולוגיה, שהייתה בעלת השפעה רבה על עמיתיו ממכון רודס-ליבינגסטון, כמו גם תלמידיו. מאפיין אחד של אסכולת מנצ'סטר נובע מהכשרתו המוקדמת של גלקמן, הוא הדגש על "לימוד מקרים" שבהם מנתחים דוגמאות של פרקטיקות חברתיות שמהן מקישים על כללים והנחות. גלקמן נודע ביותר בזכות הרצאות הרדיו על "Custom and Conflict in Africa" (שראו אור מאוחר יותר במהדורות רבות בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד), והוא אחד מאבותיה של גישת הקונפליקט החברתי.
גלקמן היה פעיל פוליטית, ופעל רבות כנגד הקולוניאליזם. הוא עסק וניסה לפתור סכסוכים חברתיים והטמעה תרבותית של הקולוניאליזם, פעל כנגד גזענות, אורבניות, ולמען מהגרי עבודה. גלקמן שילב את האסכולה הבריטית של הסטרוקטורליזם-פונקציונליזם עם הדגש המרקסיסטי על אי-שוויון ודיכוי, ביוצרו ביקורת על הקולוניאליזם שאותה פיתח מתוך האסכולה הסטרוקטורליסטית. במחקרו על ארץ הזולו בדרום אפריקה, הוא טען כי הקהילות האפריקניות והאירופאיות יצרו מערכת חברתית אחידה, כזאת שיוצרת שסע שממנו מתפצלות שתי קבוצות גזעיות הנוצרות על הבסיס של האחדות המבנית שלה.
ברוס קפפרר תיאר את גלקמן כ"ככל הנראה כאנתרופולוג פר אקסלנס שחייו האישיים, הביוגרפיה שלו ותודעתו, לא רק שמגלמים כמה מהמפנים הגורליים בעולם המודרני אלא גם דורשים שהאנתרופולוגיה אותה הוא יצר תתעמת עמם ותבחן אותם"
גלקמן היה בעל השפעה ניכרת על אנתרופולוגים רבים ובכללם לארס קלאוזן, א.ל. אפשטיין, רונאלד פרנקנברג, ברוס קפפרר, ג' קלייד מיטשל, ויקטור טרנר, וסטודנטים ועמיתים אחרים שלו. רבים מהם ביססו את אסכולת מנצ'סטר.
שמשון ודלילה (אופרה)
שמשון ודלילה (בצרפתית: Samson et Dalila) היא גראנד אופרה בשלוש מערכות מאת קאמי סן-סנס לפי תכליל (לברית) בצרפתית שכתב פרדינן למר. האופרה בוצעה לראשונה בתיאטרון הדוכסי הגדול בוויימאר ב-2 בדצמבר 1877 בתרגום לגרמנית.
האופרה, המבוססת על הסיפור התנ"כי על שמשון ודלילה, היא האופרה המבוצעת ביותר של סן-סנס. סצנת האהבה באוהל של דלילה במערכה השנייה, היא אחת משיאי האופרה הצרפתית.
היסטוריה.
סן-סנס החל להלחין את היצירה בתור אורטוריה ב-1868, אך כותב הלברית, פרדינן למר, שכנע אותו להפוך אותה לאופרה בשל הפוטנציאל הדרמטי המובהק שיש לעלילה. ליסט הציע עצמו להפיק את האופרה בוויימאר, שם היה הבמאי המוזיקלי. העובדה שהאופרה נכתבה על בסיס סיפור תנ"כי גרמה להתנגדות להעלאתה בצרפת. למעשה, הופעת הבכורה של האופרה "שמשון ודלילה" בצרפת הייתה רק בשנת 1890, בעיר השדה רואן. אלא שאז, פולין גארסיה-ויארדו, זמרת האופרה הדגולה, אשר לה הקדיש את היצירה, הייתה כבר מבוגרת מדי מכדי לשיר את תפקידה של דלילה. בלונדון, הלורד צ'מברלין אסר על המשך הצגתה כאופרה והיצירה בוצעה בהמשך בבריטניה בתור אורטוריה. ב-7 במרץ 1912 בוצעה האופרה באולם הקונסרבטוריון בסנט פטרבורג בתרגום לעברית פרי עטו של יחיאל רַבְרֶבִי, ובניצוחו של גריגורי (צבי) קומפנייץ. אפשר שניסיון חלוצי בהעלאת אופרה תנ"כית בשפה העברית נבע בין השאר מההנחה המוטעית שסן-סנס היה יהודי.
הישגים.
התפקיד של דלילה הוא מן החשובים ביותר שנכתב למצו-סופרן. סן-סנס הקדיש את התפקיד לפולין ויארדו, אשר ארגנה בביתה שבפריז קונצרט פרטי בו היא שרה קטעים מהמערכה השנייה, כאשר סן-סנס בעצמו מלווהּ בפסנתר, וזאת על מנת לנסות להרשים את אחד הבמאים של האופרה הצרפתית שנכח שם ולשכנעו להעלות את האופרה, אך ללא הועיל. האריה "לבי נפתח לקולך" (Mon coeur s'ouvre a ta voix) נכללת תכופות ברסיטלים של זמרות מצו ואלט. שתיים מן האריות הנוספות של דלילה הן ידועות במיוחד: "Mon coeur s'ouvre à ta voix", ו-"Printemps qui commence" (תחילת האביב).
מקורותיה של היצירה.
עלילותיהם של שמשון ודלילה מתוארות בתנ"ך, ב. בדומה לסיפוריו של הרקולס, הפזרנות והאלימות של הגיבור העממי שמשון, בנוסף על היותו אקזוטי ולא ידוע וכן סופו ההירואי והמחריד, גרמו לו להתחבב במיוחד על הקהל האירופאי בתקופה בה יצאה האופרה לאור.
הנפשות הפועלות.
מקהלה של עברים, ופלשתים
תקציר העלילה.
מקום: ארץ ישראל
זמן: בערך 1150 לפנה"ס
מערכה ראשונה.
בכיכר בעזה, מתפללת קבוצה של עברים לאלוהי ישראל שישחררם מעבדותם לפלשתים. התמונה הראשונה היא הרמז הברור ביותר לכך שהאופרה מקורה באורטוריה, ובפתיחתה הקודרת, המקהלה שרה מעין פוגה עם המילים ‘Nous avons vu nos cités renversées’ – "ראינו את ערינו נכבשות".
פתיחת המקהלה: "אלוהי ישראל"
שמשון מנסה להחיות את אמונתם של בני ישראל באלוהים. האריה שלו מושרת במקביל לתפילת המקהלה.
אריה: "עצרו, הו אחי"
אבימלך, המושל הפלישתי (דמות בדיונית), מופיע ומלגלג על בני ישראל, באומרו כי הם חסרי ישע מכיוון שאלוהיהם נטש אותם.
אריה של אבימלך: "האלוהים הזה שאתה מתחנן אליו בקולך"