יער נאליבוקי (בבלארוסית: Налібоцкая пушча: יער בר, יער קדמון) הוא יער גדול בצפון מערב בלארוס (מערב מחוז מינסק ומזרח מחוז הורדנה), על הגדה הימנית של נהר ניימן, על הרכס הבלארוסי . היער נקרא על שם העיירה נאליבקי (או נאליבוקי) השוכנת באמצעו, אם כי התואר "בירתו הבלתי רשמית של היער" שייך לעיר איוויינייץ (איבניץ).
יער נאליבוקי מפורסם בחיי הטבע שבו ובהיסטוריה העשירה שלו, שהיא לעיתים טרגית. יער נאליבוקי וסביבתו הוא אחד האזורים הבודדים בבלארוס שהשתמרו בו תכונות שהתקיימו ביערות הסביבה לפני השלטון הסובייטי. קמפיין ארוך טווח מבקש לגבש זהות אזורית זו, המשלימה את התרבות ה"בלארוסית".
גאוגרפיה.
ברוב השטח יערות אורן וביצות, וחלקים מיער נאליבוקי הם הרריים. ביער בעלי חיים רבי, בהם צבי, חזירי בר, איילים, בונים, דובים, ביזונים, שכווי שחור, חרטומניים ועוד.
היסטוריה.
מהמאה העשירית עד המאה ה-11 היה היער הגדול על הגדה הימנית של נהר ניימן העליון מאוכלס בדלילות, אך עדיין היה נכס אסטרטגי חשוב עבור השבטים בליטא הפגאנית. הערים הרותניות החשובות מינסק וזסלאוויה נוסדו בשולי היער כמבצרים כדי להגן על הגבול הרותני נגד פשיטות ליטאיות. באמצע המאה ה-13 הגן היער על הדוכסות הגדולה של ליטא בדרום מפני התקפות אורדת הזהב והאומה הווסלית שלה, נסיכות האליץ'-וולין. כתוצאה מקרבות אלה קמה ליטא, והוקם גבול בינה לבין רותניה שנשארה תחת שלטון טטרי. וליטא שהוקמה כתוצאה מהתנגשות זו, הותיר עקבות באגדות המקומיות על הקרבות עם הטטארים במאהילנה ובקידנאבה ויצר חלוקה בין הדוכסות הגדולה של ליטא ורוסיה. כתוצאה מאיחוד קרבו (1385) והתנצרות ליטא בשנת 1387, הפכו עובדי האלילים המקומיים לקתולים, והאזור נשאר קתולי ברובו עד היום. התנגשות הזהויות הרוסית-אורתודוקסית והפולנית-ליטאית-קתולית ביער נאליבוקי נמשכה תקופה ארוכה, והודגמה בדמויות בולטות כמו פליקס דזרז'ינסקי וגיבורים של התנגדות קתולית למשטר הנאצי ולמשטר הסובייטי.
במחצית השנייה של המאה ה-16 רוב יער נאליבוקי השתייך למשפחת רדזיוויל, ושימש שטח ציד ומקור לעץ ועופרת ברזל, יציקה תעשייתית שיועדה בעיקר לייצוא. במאה ה-18 הקימה חנה רדזיוויל (לבית סנגושקו) מפעל זכוכית בעיר נאליבוקי ומפעל חרסינה בסוורז'אן (Sverzhan), וכן קיימה סדנאות קרמיקה בראקאב.
קהילות דוברות ליטאית התקיימו ביער עד תחילת המאה ה-19, אך באמצע המאה הפך האזור לבלארוסי ברובו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הפך אזור זה, עם שטחי ליטא הסמוכים, לערש המסורת הספרותית החדשה של בלארוס. חלוץ המסורת הזו, וינצנט דונין-מרצ'ינקייביץ היה בעל כפר קטן ביער נאליבוקי, שם התגוררה לצמיתות כבר בתחילת שנות השישים של המאה ה-19, וכאן נכתבו רוב יצירותיו הספרותיות. הדור הישן של תושבי אזור נאליבוקי עדיין מדבר בלארוסית ספרותית, אם כי רבים מהם רואים את עצמם פולנים. לאחר מלחמת העולם השנייה, היה רק כומר קתולי אחד שדיבר בלארוסית באזור, שישב בווישנבה.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה פעלו ביער נאליבוקי 10,000 עד 25,000 איש שברחו מהטרור הנאצי והקימו כוחות פרטיזנים - סובייטים, יהודים ופולנים, כמו גם עבריינים. יהודים רבים לחמו בנאציזם ביער נאליבוקי, בהם הפרטיזנים היהודים הסובייטיים טוביה בלסקי ושלום זורין וכן הנזיר הכרמליטי אוסוולד רופאייזן.
ב-8 במאי 1943 התרחש טבח נאליבוקי, וכ-128 אזרחים מקומיים נהרגו בידי פרטיזנים סובייטים. מסתיו 1943, לאחר טבח נאליבוקי, נוצרה עוינות בין הפרטיזנים הפולנים והסובייטים.
ביוני 1943 שוחררה העיר איוויינייץ לזמן קצר מידי הנאצים על ידי פרטיזנים של "צבא הבית הפולני", שנתמכו על ידי פרטיזנים סובייטים. בפעולת הנקמה הנאצית בתגובה (מבצע הרמן), ביולי 1943, פעלו כ-52,000 חיילים שהרסו את רוב היישובים והיערות באזור. מאות אלפי מקומיים נהרגו או גורשו לגרמניה לעבודות כפייה. מבצע הרמן היה ממוקד בהתנגדות הקתולית, ונזירים פרנציסקנים (שהפכו לקדושים על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1999) עונו למוות בידי הנאצים. רוב הפרטיזנים הצליחו להימלט מן המצור הנאצי.
יהודים.
הקהילה היהודית לשעבר ביער נאליבוקי ידועה בכמה נציגים מפורסמים המגיעים מהאזור. שמעון פרס נולד בשנת 1923 בווישנבה. מייסד אגודת ישראל, יצחק אייזיק הלוי, נולד באיוויינייץ (איבניץ). רבנים מפורסמים רבים הוכשרו בישיבת וולוז'ין, שנוסדה בשנת 1803 על ידי רבי חיים מוולוז'ין (חיים בן יצחק). מנהיגים יהודיים בולטים אחרים שנולדו באזור הם נחום גולדמן, מייסד ונשיא הקונגרס היהודי העולמי, ומאיר ברלין (בר-אילן), הרב האורתודוקסי ומנהיג הציונות הדתית, תנועת המזרחי.
התקליט חיפה
התקליט חיפה היא חברת תקליטים שנוסדה בחיפה בשנת 1961 על ידי דב זעירא (אביו של ניצן זעירא) ואסתר קובלסקי על בסיס חנות תקליטים ברחוב הרצל 11 בעיר.
בקטלוג החברה נמנים כ-150 אלבומים של אמנים כלהקת הגבעטרון, אריאל זילבר, אריק לביא, יוסי בנאי, אילן ואילנית, בועז שרעבי, אפי נצר, דורי בן זאב, ציפי שביט, דורון מזר, אבי טולדנו והזמרת גילה אדרי, שהייתה אמורה להיות "זמרת הבית" של החברה. כן הפיצה החברה בישראל את תקליטיהם של אלטון ג'ון, בובי דארין, קט סטיבנס, פטולה קלארק, שארל אזנבור, דלידה ואמנים בינלאומיים אחרים, הדפיסה תקליטי מוזיקה קלאסית מוזלים ותקליטי ילדים.
בשנת 1972 רכשה "התקליט" את קטלוג חברת מקולית, בה הקליטו רבים מכוכבי הזמר של שנות החמישים כלילית נגר, ג'ו עמר, שמשון בר-נוי, מרים אביגל, הדסה סיגלוב, בצלאל יונגרייז, ישראל יצחקי, ריקה זראי ועוד.
החברה השתדלה תמיד לייצר ולשווק במחירים שווים לכל נפש, אך בלי לפגום בחותם האיכות, למשל על ידי רכישת זכויות מחברות קטנות ועלומות, הדפסת עטיפות זולה במיוחד והעסקת מספר זעום של עובדים. בשנות השבעים והשמונים הפעילה החברה, בנוסף לחנות החיפאית, את החנות "בזאר התקליט" רחוב בן-יהודה 17 בתל אביב, בה נמכרו תקליטים מוזלים שונים.
החברה מפיצה תקליטים ישנים תחת המותג הנוסטלגי "כמו פעם" ובערוץ יוטיוב.
מקולית
מָקוֹלית הייתה חברת תקליטים ישראלית שפעלה בין ספטמבר 1950 לנובמבר 1970. החברה הוקמה על ידי שלמה ("סְלים") פיינטוך. כתובתה בהקמתה היה גבעת הרצל 117 תל אביב ובסגירת החברה ישבה ברחוב המנור 15 תל אביב. החברה החזיקה באולפן הקלטות וייצרה את תקליטיה. בתחילת דרכה של התקליט חיפה יצרה מקולית גם תקליטים עבורה בלייבל "השועל השורק" (1964-1965). בין היתר הקליטו בחברה כמה מכוכבי הזמר של התקופה, בהם לילית נגר, ג'ו עמר, שמשון בר-נוי, אהובה צדוק, מרים אביגל, רומן שרון, אברהם פררה, שולמית לבנת, הדסה סיגלוב, בצלאל יונגרייז, ישראל יצחקי, ריקה זראי ועוד. כל הקלטות החברה וזכויות היוצרים נרכשו ב-1972 על ידי חברת התקליט חיפה של דב זעירא (אביו של ניצן זעירא).
גומצן (פרוטובות'רופס)
גומצן (שם מדעי: Protobothrops; משמעות השם: "קרוב לבות'רופס") הוא סוג של נחשים ארסיים בני תת-המשפחה צפעוני גומה הקרובים לסוג טרימרסורוס ובעבר נכללו בסוגו, עד ל-1983. בני הסוג חיים בטבע ביערות גשם ויערות אחרים במזרח אסיה, לעיתים צפונה יותר מבני הסוג טרימרסורוס.
בדומה לשאר הגומצנים הם בעלי גומות חישה גדולות בצידי עיניהם, איתם הם חשים בבעלי חיים בעלי דם חם, מהם הם ניזונים. דוגמאות הרצועות שלהם משתלבות על רקע העלים והצמחייה של קרקע היער כך שהם יכולים לארוב לטרף בסבלנות עד שהוא במרחק הכשה.
יונאס האפסטרם
יונאס האפסטרם (בשוודית: Jonas Hafström; נולד ב-27 בפברואר 1948) הוא דיפלומט שוודי. כיהן כשגריר שוודיה בארצות הברית.
ביוגרפיה.
האפסטרם נולד בסטוקהולם. ב-1974 סיים ללמוד באוניברסיטת לונד; במשך תקופה מסוימת שימש כיושב ראש גוף הסטודנטים של האוניברסיטה.
ב-1979 החל לעבוד במשרדים של משרד החוץ השוודי בבירה, ולאחר מכן היה מזכיר העיתונות של שר המשפטים השוודי.
מ-1984 ועד 1987 עבד בשגרירות שוודיה בוושינגטון הבירה.
מ-1987 ועד 1991 היה מזכיר העיתונות והיועץ לענייני חוץ של יושב ראש המפלגה השמרנית קארל בילדט, לאחר שהתמנה בילדט לראש הממשלה, המשיך האפסטרם לשמש באותו תפקיד.
ב-2004 מונה לשגריר בתאילנד, בקמבודיה, בלאוס ובמיאנמר. ב-2007 החל לשמש כשגריר שוודיה בארצות הברית.
ב-2008 זכה במדליה מטעם קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
מא דואנבין
מא דואנבין (במנדרינית: 马端斌; נולד ב-28 במרץ 1990) הוא ג'ודוקא סיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר שניצח את אנאס חוסיין מג'יבוטי והפסיד למסאשי אבינומה היפני.
פרסים.
מקור:
Brick Lane Market
שוק בריק ליין
שוק בריק ליין (באנגלית: Brick Lane Market) הוא שוק המתפרש על פני מספר רחובות במזרח העיר לונדון שבאזור האיסט אנד, ומרכזו ברחוב וברחוב . השוק משתרע על פני שכונות - , שורדיץ', , ברובע מגדל המלטס . השוק ממוקם בלב בקצהו הצפוני של רחוב בריק ליין ולאורך רחוב צ'שייר, ובהמשך נמצאים שוקי טרומן. השוק פעיל בכל יום ראשון מהשעה 9 בבוקר לערך ועד שעה 17:00.
היסטוריה.
שוקי טרומן התפתחו לראשונה במאה ה -17 כשוקי איכרים בודדים, שהיו פעילים בימי ראשון מתוך מטרה לכבד את ערכי הדת של הקהילה היהודית שאכלסה באותו זמן את האזור. במהלך המאה ה-20, זרמו לאזור בריק ליין מהגרים רבים מבנגלדש ששינו את פני השוק. גם היום, בריק ליין מפורסם מאוד בזכות בתי הקארי שלו.