הצי המלכותי האוסטרלי (ב-אנגלית: Royal Australian Navy – RAN) הוא הזרוע הימית של כוחות ההגנה של אוסטרליה (Australian Defence Force – ADF). אחרי איחוד אוסטרליה ב-1901, הספינות והמשאבים של הכוחות הימיים של המושבות השונות אוחדו לכוח לאומי: "הכוח הימי של הדומיניון" בהיותו במקור מיועד להגנת המדינה, קיבל הצי את השם "הצי המלכותי האוסטרלי" והפך בהדרגה להיות אחראי על ההגנה הימית של האזור.
הצי המלכותי הבריטי המשיך לתת תמיכה לצי המלכותי האוסטרלי וסייע בהגנה בים הפתוח באזור האוקיינוס השקט עד לשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה. אז נרכשו במהירות ספינות שטח גדולות ונבנו ספינות מלחמה קטנות רבות. בעשור שלאחר המלחמה רכש הצי מספר קטן של נושאות מטוסים שהאחרונה מבניהן יצאה מהשירות ב-1982.
כיום סדר הכוחות של הצי עומד על 51 כלי שיט ועל כוח אדם של 16,000 איש. הצי הוא אחד הגדולים והמתוחכמים ביותר מבין חיילות הים שבמרחב הפסיפי, עם נוכחות משמעותית באוקיינוס ההודי ומבצע משימות קרביות ומשימות שמירת שלום ברחבי העולם. מפקד הצי הנוכחי הוא תת-אדמירל טים ברט (Tim Barrett).
היסטוריה.
ב-1 במרץ 1901, חודשיים בדיוק לאחר איחוד אוסטרליה, הוקמו הכוחות הימיים של הדומיניון. ב-10 ביולי 1911 העניק המלך ג'ורג' החמישי לצי את שמו הנוכחי, הצי המלכותי האוסטרלי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצי היה אחראי בעיקר על כיבושן של רבות ממושבותיה של גרמניה בדרום האוקיינוס השקט והגנה על הספנות של אוסטרליה מפני התקפותיו של הצי הקיסרי הגרמני. בשלב מאוחר יותר של המלחמה רוב רובן של ספינות הצי העיקריות הופעלו כחלק מהצי המלכותי הבריטי בפעולות בים התיכון בצפון האוקיינוס האטלנטי.
במרוצת שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים הוקטן גודלו של הצי באופן דרסטי. אך המתיחויות הבינלאומיות של שנים אלה גרמו לצי להתפתח ולהפוך לצי מודרני. בראשיתה של מלחמת העולם השנייה, שוב הופעלו ספינות הצי המלכותי האוסטרלי במסגרת הצי המלכותי הבריטי, והן שירתו בהצטיינות בים התיכון, בים סוף, על חופיה המערביים של אפריקה, במפרץ הפרסי ובאוקיינוס ההודי. עם פרוץ המלחמה באוקיינוס השקט ונפילתו של הצי המלכותי הבריטי באסיה, הצי המלכותי האוסטרלי פעל בצורה יותר עצמאית או כחלק מהצי האמריקני. עם סיומה של המלחמה הפך הצי המלכותי האוסטרלי לחמישי בגודלו בעולם.
אחרי המלחמה הוקטן שוב גודלו של הצי, אך יחד עם זאת רכש לעצמו יכולות חדשות עם הכנסתן לשירות של שתי נושאות מטוסים. הצי השתתף בהרבה מערכות בתקופת המלחמה הקרה, בייחוד באלה שהתרחשו במרחב האסייני-פסיפי ופעל לצדו של הצי של ארצות הברית לחופי קוריאה, מלזיה ווייטנאם. עם סיומה של המלחמה הקרה הפך לחלק מכוחות הקואליציה הבינלאומית במפרץ הפרסי ובאוקיינוס ההודי ונעשה למרכיב חשוב בפעולות של אוסטרליה במזרח טימור ובאיי שלמה.
הצי כיום.
מבנה פיקודי.
המבנה הפיקודי האסטרטגי של הצי המלכותי האוסטרלי השתנה בשנים האחרונות. המפקדה הראשית של הצי נמצאת בקנברה. הסמכות המקצועית העליונה בצי היא מפקד הצי (Chief of Navy – CN), שמחזיק בדרגת תת- אדמירל (Vice-Admiral). מפקדת הצי אחראית ליישום מדיניות משרד ההגנה ועל בקרה על נושאים טקטים ומבצעיים שבתחום הפעולה של יחידות הצי.
למפקדת הצי כפופות שתי מפקדות משנה שבראש כל אחת מהן עומד קצין בדרגת אדמירל משנה (Rear admiral):
הצי.
נכון לינואר 2013 מחזיק הצי המלכותי האוסטרלי 51 כלי שיט, כולל פריגטות, צוללות, ספינות משמר וספינות סיוע. לפני שמותיהן של הספינות מופיעה הקידומת HMAS, שמשמעותה היא His/Her Majesty's Australian Ship. שני הבסיסים הראשיים של הצי נמצאים בסידני ובפרת'. בסיסים משניים שמשמשים כנמל הבית של רוב צי הספינות הקטנות נמצאים בדרווין בקיירנס ובסיס נוסף בסידני.
כלי השיט של הצי.
הצי כולל 51 כלי שיט מתוכם 49 בשירות מבצעי שמחולקים לשמונה סדרות וארבע ספינות ייחודיות וכן 2 ספינות שלא בשירות מבצעי:
זרוע האוויר של הצי.
זרוע האוויר של הצי אחראית על היכולות האוויריות של הצי ומחזיקה 26 מסוקים שמשמשים ללוחמה נגד צוללות ולתפקידי סיוע ימי כלליים. בסיס הזרוע האווירית נמצא בנוארה (Nowra) בניו סאות' ויילס והמסוקים שלו פועלים מתוך פריגטות הצי, מהנחתות שלו ומספינות העזר.
יחידת הצוללנים.
יחידת הצוללנים של הצי מוצבת בשני בסיסים (בניו סאות' ויילס ובאוסטרליה המערבית) מטפלת בשני תחומים: טיפול במוקשים ימיים ובחומרי נפץ ופעולות קומנדו ומודיעין.
משימות נוכחיות.
כיום מבצע הצי המלכותי האוסטרלי שתי משימות מבצעיות:
כוח אדם.
נכון ליוני 2011 משרתים בצי 14,215 איש בשירות קבע ו-2,150 אנשי מילואים. כוח האדם בשירות קבע כולל 3,357 קצינים ו-10,697 בעלי דרגות אחרות. ביוני 2010 היוו הגברים המשרתים בצי 82% מכלל המשרתים בצי ונשים המשרתות בצי היוו 18%. אחוז הנשים בצי הוא הגבוה ביותר מבין כל כוחות ההגנה של אוסטרליה בהשוואה ל-17.8% בחיל האוויר ו-9.7% בצבא. הצי זקוק ל-2,000 מתגייסים חדשים כולל 700 חניכים, כדי לאייש את הדור הבא של הספינות שנמצאות בתהליך הכנסה לשירות בעשור הבא. כדי להשלים את הפער החל הצי לגייס אנשים שהשתחררו מציים של מדינות מערביות אחרות.
דרגות ומדים.
מדיהם וסימני הדרגות של קציני הצי זהות לאלו של עמיתיהם הבריטים. ההבדל היחידי הוא הכתובת "אוסטרליה" (Australia) על הכותפות.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (באנגלית: Royal Australian Air Force, בקיצור: RAAF) הוא הזרוע האווירית של כוחות ההגנה של אוסטרליה (Australian Defence Force - ADF). חיל האוויר הוקם במרץ 1921 והוא ההמשך של "כוחות התעופה האוסטרלים" (Australian Flying Corps- AFC) שהוקמו ב 1912. חיל האוויר השתתף ברוב מלחמותיה של אוסטרליה במאה ה-20, כולל מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם. לאחרונה השתתף החיל בפלישה לעיראק ב-2003 ועדיין מעורב במלחמה באפגניסטן. המוטו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מבוסס על המשפט הלטיני "Per ardua ad astra" שמשמעותו "Through struggle to the stars" ("אל הכוכבים באמצעות מאבק").
היסטוריה.
הקמה 1912.
שורשיו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מגיעים לשנת 1911, כאשר התקיימה בלונדון ועידה אימפריאלית ובה הוחלט כי יש לפתח את תחום הטייס במסגרת הצבאות של האימפריה הבריטית. אוסטרליה הייתה היחידה באותו זמן שיישמה את ההחלטה הזאת בייסדה את "בית הספר המרכזי לטייס" (Central Flying School) בפויינט קוק (Point Cook) בוויקטוריה ב-22 באוקטובר 1912. חיל האוויר המלכותי של אוסטרליה היה השני בסדר ההקמה מבין כל חילות האוויר בעולם.
מלחמת העולם הראשונה.
מיד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלחו מטוסים כדי לסייע בכיבוש המושבה הגרמנית גינאה החדשה הגרמנית. אך המושבה נכנעה עוד לפני שהמטוסים הספיקו להגיע. הפעולה המבצעית הראשונה של הכוח לא התרחשה עד ל-27 במאי 1915, כאשר נקראו מטוסיה של טייסת שישבה בעיראק לעזור לבריטים להגן על שדות הנפט שלהם בעיראק.
הכוח האווירי השתתף מאוחר יותר בפעולות במצרים, ובארץ ישראל ובחזית המערבית בכל מהלך המלחמה. עד לסוף המלחמה היו כבר 4 טייסות שביצעו פעילות מבצעית והוקמו עוד 4 טייסות שעסקו באימון טייסים. 460 קצינים ו-2234 בעלי דרגות אחרות שירתו בחייל ועד 200 נוספים שירתו בכוחות האוויריים של בריטניה. אבדות החיל במלחמה מנו 175 הרוגים, 111 פצועים, 6 שמתו כתוצאה מהתקפות גזים ו-40 שבויים.
התקופה שבין מלחמות העולם.
הכוח האווירי האוסטרלי היה חלק מצבא אוסטרליה עד 1919 ולחם במלחמה במסגרת הכוח האימפריאלי האוסטרלי. ב-1920 הייתה הפסקה בפעילות הטייס וב-1921 הופרד הכוח מהצבא והוקם כחייל עצמאי בשם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. התוספת "מלכותי" אושרה ביוני 1921 על ידי המלך ג'ורג' החמישי. בשנת 1919 קיבלה אוסטרליה (יחד עם ממשלות קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה והודו) ממשלת בריטניה 128 מטוסים וציוד נלווה רב מעודפי חיל האוויר המלכותי הבריטי כאות תודה על המאמץ המלחמתי שלה במלחמת העולם הראשונה. משלוח זה נודע בשם המתנה האימפריאלית (Imperial Gift) ואפשרה את הקמתו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי כחיל עצמאי.
מלחמת העולם השנייה.
המערכה באירופה ובמזרח התיכון.
בספטמבר 1939 עמד סדר הכוחות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי על כוחות המוצבים בחמישה בסיסים עיקריים (כולל בית הספר לטיסה בפוינט קוק) ובעוד חמישה בסיסים קטנים.
מיד עם פרוץ המלחמה, הצטרפה אוסטרליה לתוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי כשטייסי החיל השתתפו באימונים באוסטרליה לפני שעברו לקנדה לקבל אימון מתקדם. 19 טייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שירתו בבריטניה, בצפון אפריקה ובים התיכון. כ-9% מכוח האדם ששירת במסגרת חיל האוויר המלכותי הבריטי באירופה ובים התיכון היו מקרב חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
עקב היותם של מפעלי התעשייה האווירית הבריטית מטרות להתקפותיו של הלופטוואפה, הקימה ממשלת אוסטרליה את המחלקה הממשלתית לייצור מטוסים כדי לספק את צורכיהם של חילות האוויר של חבר העמים, וחיל האוויר המלכותי של אוסטרליה השתמש בסופו של דבר במספר גדול של כלי טיס שהיו גרסה מקומית של המטוסים מתוצרת בריטניה.