כבדיהם המאוחדים של האחים בנקר שומרו, וכיום הם מוצגים במוזיאון מאטר בפילדלפיה, פנסילבניה. ממצאים רבים של התאומים, לרבות כמה מממצאיהם האישיים וספר החשבונות ממסע ההופעות שלהם ברחבי העולם, נמצאים כעת בגלריית האוסף של צפון קרוליינה בספריית וילסון, ובאוניברסיטת צפון קרוליינה בקאפל היל. הממצאים כוללים דיוקן בצבעי מים של צ'אנג ואנג משנת 1836.
את סיפורו הקצר של מארק טוויין "התאומים הסיאמיים" הוא ביסס על סיפורם של האחים בנקר. בשנת 1996, רדיו 4 של הBBC שידר תסכית רדיו בן 90 דקות שנקרא "United States" על חייהם ומותם של צ'אנג ואנג בנקר. כותב התסכית היה טוני קולט והבמאי היה אנדי גורדן. השידור חל ב-17 בינואר, עם צוות שנכללו בו ברט קוק ואוזי יו, בתור התאומים. מחזה סינגפורי המבוסס על חייהם של התאומים, "צ'אנג ואנג" בוים בידי אקאצ'אי אורונגת'אם, ונכתב בידי מינג וונג, עם מוזיקה שנכתבה בידי קן לאו. במופע הבכורה של "צ'אנג ואנג" הוצג בשנת 1997, ומאז מוצג ברחבי אסיה, כיכבו רובין גו בתפקיד צ'אנג בנקר, וסינג סנג קואנג בתפקיד אנג בנקר, וסלנה טאן בתפקיד אמם נוֹק. בהפקות המאוחרות יותר, כיכבו אדמונד טו בתפקיד צ'אנג בנקר ורוסאו ג'וס רוסאלס בתפקיד אנג בנקר. הרומן רב המכר וזוכה הפרסים, "צ'אנג ואנג", של דארין סטארוס בוססה על חייהם של התאומים בנקר. זכויות הצילום לסרט המבוסס על הרומן נקנו בידי גארי אולדמן ודגלאס אורבנסקי.
צאצאיהם.
צ'אנג ואנג הותירו אחריהם 21 ילדים, ומספר צאצאיהם (שבכללם תאומים זהים רבים) עולה כיום על 1,500. גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, כיילב ו. היינס, הוא נכדו של צ'אנג בנקר. בנו של היינס, ואנס, קיבל דוקטורט במדעי כדור הארץ, לאחר שביצע מחקר יסודי במערת סנדיה על מנת ללמוד על נדידת האדם הקדמון בצפון אמריקה, ועבד כפרופסור במספר אוניברסיטאות שונות. אלכס סינק, גזברית המדינה של פלורידה, היא בת-נכדתם של צ'אנג ואנג בנקר, והייתה מועמדת למושלות מדינת פלורידה.
פארק קאולון
פארק קאולון (באנגלית: Kowloon Park; בסינית: 九龍公園) הוא פארק ציבורי באזור צים שא צוי שבחצי האי קאולון בהונג קונג. הפארק מנוהל על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של ממשלת הונג קונג.
היסטוריה.
הפארק ממוקם בו עמדו קודם לכן באזור "מחנה ויטפילד" (Whitfield Camp) - קסרקטינים של הצבא הבריטי, מחנה שהוקם בשנת 1860 לאחר שקאולון הפך לחלק מהמושבה הבריטית.
בשנת 1970 החליטה המועצה העירונית של הונג קונג להפוך את המחנה הצבאי לפארק ציבורי, והפארק נפתח לציבור ב-24 ביוני 1970 בנוכחות מושל הונג קונג דאז, סר דייוויד טרנץ'.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, החל הפיתוח המואץ של דרך נייתן הגובלת בפארק ממזרח, ובעקבותיו אישרה מועצת העיר הונג קונג בשנת 1982 לבנות מבני חנויות בחלקו המזרחי של הפארק. תוכנית זו ספגה ביקורת רבה, בין היתר על ידי האוכלוסייה המוסלמית של הונג קונג (בשל מיקומו של מסגד קאולון הממוקם בחלקו המזרחי של הפארק).
בשנת 1989 עבר הפארק שיפוץ נרחב.
מבנה הפארק.
בשטחו של הפארק ממוקמים מסגד קאולון, וכן מספר מבני קסרקטין אשר שומרו כמבנים היסטוריים, והמנוהלים על ידי המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג. במבנים אלה, שנבנו בשנת 1910 לערך, ממוקם כיום המרכז לגילוי המורשת של הונג קונג (ובין השנים 1983–1998 שימשו את המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, בטרם עבר זה למשכנו הנוכחי).
בשטח הפארק מספר מתקני ספורט ובהם מתחם בריכות שחייה הכולל שלוש בריכות מקורות: בריכת שחייה אולימפית (שאורכה 50 מטרים), בריכת אימונים (25 מטרים), ובריכת קפיצה למים, ובנוסף שלוש בריכות נופש שאינן מקורות. מרכז השחייה נפתח ב-12 בספטמבר 1989 ומסוגל להכיל 1,469 נופשים. במתחם מבקרים מדי שנה למעלה ממיליון נופשים.
קוקניה
קוקאניה
מסגד קאולון
מסגד קאולון והמרכז האיסלמי (באנגלית: Kowloon Masjid and Islamic Centre; בסינית: 九龍清真寺暨伊斯蘭中心) הוא הגדול שבארבעת המסגדים הנמצאים בהונג קונג. המסגד ממוקם בצידה המערבי של דרך נייתן, בצמוד לפארק קאולון באזור צים שא צוי של חצי האי קאולון שבהונג קונג. המסגד מסוגל להכיל כ-3,500 מתפללים.
היסטוריה.
המסגד והמרכז האיסלמי הוקם בשנת 1896 באתר סמוך (בו ממוקמת כיום תחנת המשטרה של צים שא צוי) ונועד לשרת את החיילים ההודים אשר התגוררו בקסרקטין ויטפילד הסמוך (כיום - פארק קאולון).
בשל עבודות הקמת קו צואן ואן של הרכבת התחתית של הונג קונג בשנות ה-70 של המאה ה-20 נגרם נזק למבנה. פיצויים אשר שילמה חברת הרכבת התחתית, וכן תרומות של הקהילה המוסלמית איפשרו את בניית המסגד החדש בשנת 1984 במיקומו הנוכחי.
תיאור המבנה.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל י. מ. קאדרי, בסגנון אדריכלות אסלאמית מסורתית. בארבע קצות המבנה, ארבעה מינרטים שגובהם 11 מטרים, ובמרכזו של המבנה כיפה גדולה, שקוטרה 5 מטרים וגובהה 9 מטרים. המבנה, המינרטים והכיפה מצופים שיש לבן.
המבנה כולל שלושה אולמות תפילה, אולם לאירועים קהילתיים, מרפאה קהילתית וספריה. אולם התפילה העיקרי יכול להכיל 1,000 מתפללים. בקומה השנייה של המבנה אולם תפילה המיועד לנשים.
יחיעם פריאור
יחיעם פריאור (נולד ב-1947) הוא פרופסור לפיזיקה כימית ולשעבר דקאן הפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. מחקריו עוסקים בספקטרוסקופיית לייזרים לא ליניארית ואינטראקציות בין אור לחומר.
אודות.
פריאור שירת כקצין בצנחנים. סיים בשנת 1971 תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1977 סיים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בנושא "Optical Rotary Saturation". משנת 1977 ועד לשנת 1979 שהה באוניברסיטת הרווארד במסגרת מחקר בתר-דוקטוריאלי. בשנת 1979 הצטרף למכון ויצמן, וב-1992 מונה לעמוד בראש קתדרת שרמן.
בין התפקידים שמילא במכון ויצמן: ראש המחלקה לפיזיקה כימית, דקאן הפקולטה לכימיה, יושב ראש המועצה המדעית. במקביל כיהן בשנות ה-90 כראש האגף הראשון של האגף למערכות מידע, והחל מ-1.1.2020 מכהן בשנית בתפקיד זה.
בשנת 2002 היה ממייסדי תנועת ח"ץ, להיפרדות חד-צדדית מהפלסטינים והקמת גדר ביטחון. פריאור הוא חבר בהנהלת המועצה לשלום ולביטחון.
על תלמידיו לאורך השנים נמנים פרופ' שר-לי פליישר מאוניברסיטת תל אביב, ופרופ' עדי סלומון מאוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לדרורה ואב לענת, הילה, נעמה ואיילת. מתגורר ברחובות.
מושל הונג קונג
מושל הונג קונג (באנגלית: Governor of Hong Kong; בסינית: 香港總督) היה תוארו של נושא המשרה שכיהן כמושל המושבה הבריטית הונג קונג, ועמד בראש ממשלת המושבה בין השנים 1843–1997.
תפקידו וסמכויותיו של המושל נקבעו במכתב ההרשאה של הונג קונג ובהנחיות המלכותיות.
לאחר העברת השליטה במושבה לידי הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997 הועברו סמכויותיו האזרחיות לידי ראש הרשות המבצעת של הונג קונג וסמכויותיו הצבאיות לידי מפקד כוחות הצבא העממי של סין בהונג קונג.
סמכויות המושל.
תפקידו וסמכויותיו של המושל נקבעו במכתב ההרשאה של הונג קונג ובהנחיות המלכותיות שהוצאו בשנת 1843. המושל מונה על ידי המונרך הבריטי (על פי עצתו של ראש ממשלת בריטניה) ועמד בראש הרשות המבצעת של המושבה בין השנים 1843–1997 (למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה עת שלטה יפן במושבה).
ברוב שנותיה של המושבה, המושל מינה את כל חברי המועצה המחוקקת של הונג קונג, ורק בשנותיה האחרונות של המושבה, החל משנת 1985, חלק ממושבי המועצה המחוקקת היו מושבים נבחרים. כמו כן מינה המושל את כל חברי המועצה המבצעת של הונג קונג.
מרבית מושלי הונג קונג היו דיפלומטים מקצועיים, למעט המושל האחרון, כריס פאטן שהיה פוליטיקאי.
נכון לדצמבר 1996 משכורתו השנתית של המושל הייתה 3 מיליון דולר הונג קונגי והוא היה פטור ממסים.
בהיעדרו של מושל המושבה, המזכיר הראשי של המושבה כיהן כמושל בפועל.
מגורי המושלים.
מושל הונג קונג הראשון, סר הנרי פוטינגר התגורר בבניין המסיון הצרפתי הישן בין השנים 1843–1846 (כיום המבנה משמש את בית המשפט העליון לערעורים של הונג קונג). המושל השני, ג'ון פרנסיס דייוויס התגורר זמן קצר באותו המבנה בטרם עבר לבית המושל שנבנה בדרך קיין. מאז כהונתו של מושל הונג קונג הרביעי, סר ג'ון בורינג התגוררו המושלים בבית הממשלה.
גיא דוידי
גיא דוידי (נולד ב-9 ביולי 1978) הוא צלם ובמאי קולנוע וסרטי תעודה ישראלי.
דוידי היה מועמד לפרס האוסקר 2013 בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי באורך מלא עם הסרט "חמש מצלמות שבורות" שיצר עם שותפו, הצלם הפלסטיני עימאד בורנאט. דוידי זכה בפרס הבימוי בפסטיבל הקולנוע היוקרתי סאנדנס 2012, בפרס אמי הבינלאומי 2013 ובפרסים נוספים ברחבי העולם.
תחילת דרכו.
דוידי, יליד יפו אשר גדל בחולון ובכפר סבא, החל לעסוק בקולנוע בגיל 16 תחת הנחייתו של הצלם והבמאי אסף סודרי. בשנת 2001 עבר להתגורר בפריז. לאחר שובו לארץ בשנת 2003, עסק דוידי בצילום בהפקות שונות. בין השאר צילם דוידי את הסרטים "חמזה", "זוכרות" ו"יומן של תפוז", עבור ערוץ France3 הצרפתי, ואת הסרט "זמן צבים", עבור ערוץ 2.
עבודתו כבמאי.