נאפקוטה (Nafkote), הקטע השישי באלבום, הוא שיר געגועים מסורתי עתיק. כאן נושא בריהון קולו בזמרה באמהרית, בה לא התנסה בעודו באתיופיה. פסנתרו של ידיד תוחם את המקצב במשך כשתי דקות, לאחריהן הוא פוצח בסולו פסנתר המאלתר על גבי הסולם. כעבור כדקה מאלתר בריהון בסקסופון על גבי נגינת הפסנתר למשך כשתי דקות, בטרם ישוב לשיר המסורתי המסיים את היצירה.
באטי.
באטי () היא עיירת שוק בדרום אזור וולו שבמחוז אורומיה. בסולם באטי נכתבים שירי הלל לאיש נכבד - לקיסר, לחכם או לאהובה רחוקה. שני קטעים באלבום מנוגנים בסולם זה: באטי ובירטוקנה.
באטי הוא שיר מסורתי, המספר על אדם המתגעגע לבת זוגו שבעיירה באטי והולך אחריה לשם. למאזין המערבי מוכר השיר גם מסדרת אתיופיק, שאלבומה החמישה עשר נפתח בביצוע קצבי של שיר זה. בריהון וידיד מבצעים את היצירה בעיבוד מהורהר, השומר על המודוס המקורי של השיר. בפתיח מלווה הפסנתר חרש את יפחת סקסופון הסופרן למשך כדקה, בתומה שר בריהון על האהובה בבאטי. לקראת הדקה החמישית ביצירה מפרש ידיד את היצירה על פסנתרו וכעבור כשתי דקות מצטרף אליו הסקסופון לדואט נוקב. היצירה מסתיימת בשירתו של בריהון הנחתמת בהמייה.
בירטוקנה (Birtukane), שמשמעו "תפוז שלי", הוא שיר געגועים מסורתי של אדם למשפחתו ואהוביו המרוחקים. נגן הקרר (, נבל אתיופי) פנטהון מלסה מלווה את אלתורי הסקסופון של בריהון, בביצוע כליי המבוסס על לחנו של הזמר אספה אבטה (Assefa Abate) בסולם באטי מינורי.
תזטה.
סולם תֶזטָה (Tezeta) משמש להבעת משאלות וחלומות. בסולם זה הביעו יהודי אתיופיה את כיסופיהם לירושלים ולארץ ישראל ולאחר עלייתם את געגועיהם למחוזות הולדתם באתיופיה. שירי אהבה וחתונה מולחנים אף הם בסולם תזטה, שהתפתח באזור וולו. בריהון וידיד מפליאים לבצע את שני הקטעים באלבום המנוגנים בסולם זה, יהר שררית ופיקיר.
יהר שררית (Yehar Shererit), שפירושו "קורי העכביש", הוא שיר מסורתי על חייו הקשים של העכביש, השוקד על אומנות טווית הקורים. הביצוע הכֵּלי של יצירה זו מבוסס על לחנה של הזמרת הנודעת הירות בקלה (Hirut Bekele), בסולם תזטה מינורי. היסוד הדרמטי נבנה ביצירה בהתמדה, מן ההקשה הפותחת על הפסנתר ועד לנאקות הטנור בדקה הרביעית. השיא הראשון בדואט מוליך להתרפקות קצרה על הפסנתר, לאחריה מפלס הסקסופון את דרכו למפגן יצירתיות מרגש עד תום היצירה. שפע הברקות נדחסות לתוך שבע דקות קצרות אלה, בהמחישן כי ההפריה ההדדית בין בריהון לידיד מפיקה משניהם את רגעיהם המרתקים ביותר. מבקר המוזיקה האמריקאי טרל ק. הולמס זיהה בסגנונו של בריהון ביצירה זו גוונים של גוספל ורית'ם אנד בלוז.
פיקיר (Fikir), "אהבה" באמהרית, הוא שיר של הזמר האתיופי טילהון גססה בסולם תזטה מינורי. אמירת השיר - האהבה כה מופלאה עד שלא ניתן להביעה במילים. ביצירה מהורהרת זו מלווה ידיד את סקסופון הטנור של בריהון במשך כשלוש וחצי דקות, לאחריהן פוצח בריהון בשירה למשך כדקה וחצי. זו מפנה את מקומה לסולו פסנתר אליו מצטרף הסקסופון כעבור כשתי דקות. כאן גוברת נגינת השניים להבעת אהבה סוחפת ומלאת רבדים. מחזור שירה נוסף נפתח לאחר כשלוש דקות ובו מסתיימת היצירה. המבקר הולמס מצא ביצירה יסודות מזרח-תיכוניים ושיבח גם בה את החיבור בין התפתלויות הסקסופון של בריהון לעושר הסימפוני של נגינת ידיד.
אמבסל.
אמבסל הוא מבצר הררי ונפה הנקראת על שמו, במחוז דרום וולו שבמדינת אמהרה. מושל המבצר אוחז בתואר אצולה ייחודי (ג'נטיראר) והוא האחראי לכמאה וחמישים אלף תושבי הפלך, שקיימו בו מסורת מוזיקלית עשירה. בסולם זה מסופרות עלילות מסורתיות והיסטוריות, המועברות מאב לבן. הסולם זכה לתהודה ברחבי המדינה כאשר מנן אספאו, בת מושל הרשות (בעצמו צאצא ישיר של דווית השני מלך אתיופיה), נישאה להיילה סלאסי מלך אתיופיה.
אמבסל, הקטע השביעי באלבום, הוא לחן מסורתי בו מספר הזמר על רגשותיו או עלילות מימי קדם, לרוב לילדים. בביצוע הכֵּלי שבאלבום מלווים צלילי הקרר של פנטהון מלסה את נגינת הסקסופון של בריהון. המאזין נותר לשער בדמיונו אילו עלילות מוזיקליות היו נרקמות לו בריהון, ידיד ומלסה היו מבצעים יצירה זו יחדיו.
בהטיטו קדוש קדוש.
הקטע החותם את האלבום הוא עיבוד לתפילה ששרים הקסים בחגים וביום הכיפורים. התפילה, הנישאת בשפת הקודש השמית געז, משמרת ניגון עתיק במקצב הדומה במפתיע לבלוז. שמה בהטיטו קדוּשׂ קדוּשׂ - "אתה לבדך קדוש קדוש" - משקפת את דבקותם של יהודי אתיופיה באמונה בייחוד השם, למול האמונה בשילוש הקדוש שסבבה אותם. זאת במציאות בה נותק הקשר עם יתר תפוצות ישראל והעוצמה המדינית והצבאית רוכזה בידי מאמיני הכנסייה האורתודוקסית האתיופית.
לתפילה זו נוסחים שונים לשלוש הרגלים ולימים הנוראים. באופן מסורתי שרים אותה כשישה קסים יחד כתשובה חוזרת לאחד מהם ("בהטיטו" - "קדוש קדוש!"). באלבום שר אותה בריהון לבדו כפיוט אישי מנהמת לבו. עם זאת שומרת היצירה על הנוסח הבלוזי של הניגון העתיק, אותו מדגיש ידיד בפסנתרו. בדקה השלישית פוצח ידיד באלתור בהשראת פאטס וולר, אליו מצטרף סקסופון הטנור של בריהון כעבור כדקה. הנימה הניו אורלינסאית של הניגון ואמירתו הנוקבת חיבבו אותו על הקהל הישראלי והמערבי גם יחד.
מזמורי תהלים.
בדצמבר 2005 השיקו צמד ראס דשן מופע חדש בשם "מזמורי תהלים". במופע תשעה מזמורים המבוססים על שירת הכהני הדת המתלכדים לכדי סוויטה רציפה. לצמד חוברים הזמרת אסתר קינן-עופרי, המתופף טגן זנבה, הקונטרבסיסטית אורה בועזסון-חורב והמחוללת תזטה. יצירתם המקורית של בריהון, ידיד וקינן-עופרי משלבת יסודות ישראליים ומערביים לתוך שירת הקסים עמה התכתבו.
כולומה.
בדצמבר 2003 הקים בריהון את הרכב כולומה, יחד עם דוד אלפנדרי (סקסופון), אלון יופה (תופים), אורי נווה (כלי הקשה), דותן "סנגיט" סגל (כלי הקשה), דוד עדה (קלידים), אור ברקת (גיטרה בס) ואיתמר בורוכוב (חצוצרה). בדצמבר 2005 הושק "שפת אם", אלבום הבכורה של ההרכב. הופעותיו ואלבומו של ההרכב, המשלב מוזיקה אתיופית עם נגיעות קובניות, זכו לביקורות נלהבות.
שיתופי פעולה נוספים.
אריאל זילבר תמך בבריהון וצירפו להופעותיו מאז היכרותם. בריהון השתתף באלבומו של זילבר משנת 2005, אנבל, לו כתב והלחין את שיר הנושא "אנבל". בריהון הצטרף לאנסמבל מזרח-מערב במופע "מוזיקה מעולמות עליונים", שהוקלט בשנת 2006 לאלבום "מוזיקה מעולמות עליונים - שירת המקובלים מאסיה, אירופה ואפריקה". במופע מבצע בריהון את המזמור "בהטיטו קדוש קדוש" בעיבוד שונה, בליווי נגני האנסמבל.
משנת 2006 מופיע בריהון עם רביעיית נדב הבר במופע "אדיס מיסט" עטור התשבחות. הבר מתאר את הפגישה עם בריהון כשלב חשוב בהתפתחותו כמוזיקאי: "אבטה לימד אותי מה הסקסופון יכול לעשות במוזיקה האתיופית, ורק אחרי שפגשתי אותו נהפכתי בעצמי לסקסופוניסט אתיופי. ההשראה שהוא נתן לי גם גרמה לי להתחיל להתאמן פי שניים".
בחודש מאי 2007 הופיע בריהון בפסטיבל הג'אז של מלבורן, לצד הפסנתרן האוסטרלי אהרון צ'ולאי (Aaron Choulai), במופע שהוגדר "המפגן הייחודי ביותר בפסטיבל". שלוש הופעותיהם בפסטיבל, לרבות יצירות מהאלבום "ראס דשן", קטפו שבחים. ביוני 2007 הופיע בריהון עם ערן צור באחד ממופעי "ידידי השכחת". בשנת 2013 הוביל בריהון הרכב בן תשעה נגנים ישראליים שליווה את הופעתו של מחמוד אחמד בתיאטרון ירושלים, במסגרת פסטיבל הולגאב השלישי ליצירה ישראלית-אתיופית.
אלה הם חיי
אלה הם חיי (באנגלית: My So-Called Life) הייתה סדרת נעורים אמריקאית, ששודרה ברשת הטלוויזיה ABC למשך עונה אחת ב-1994–1995. השחקנית הראשית, קלייר דיינס, שהייתה בת 15 כשכיכבה בסדרה, זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, והייתה מועמדת לפרס אמי.
הסדרה מתארת את הדילמות וההתרחשויות בחייה של אנג'לה צ'ייס, נערה בת 15, בהתמודדויותיה בבית הספר התיכון, בקרב המשפחה, החברים ויחסיה עם בנים. היא עוסקת במגוון נושאים שאפיינו את דילמות גיל ההתבגרות באמצע שנות ה-90, כפי שהכותבים ראו אותן - אלימות בבית הספר, שימוש בסמים ואלכוהול בקרב בני נוער, מיניות, הומופוביה ועוד.
הסדרה הוקרנה למשך עונה אחת (19 פרקים), וזכתה לביקורות חיוביות בקרב המבקרים, אך לא חודשה לעונה נוספת, לאחר שקיבלה אחוזי צפייה נמוכים יחסית בארצות הברית. לאורך השנים היא שודרה בשידורים חוזרים רבים ב-MTV וכן בערוצים מקומיים ברחבי העולם.
משה איינהורן
ד"ר משה איינְהוֹרְן (בכתיב יידי: איינהאָרן; באנגלית: Moses Einhorn; 17 בפברואר 1896, וולקוביסק, פלך גרודנו, רוסיה – 9 בפברואר 1966, ניו יורק) היה רופא גסטרואנטרולוג יהודי אמריקאי, מייסדו ועורכו של כתב העת "הרופא העברי". היה ממציאם של מספר מכשירים גסטרואנטרולוגיים, אולם תרומתו הנודעת הייתה קידום השימוש במונחים עבריים ברפואה.
קורות חיים.
רקע משפחתי.