נולד בעיירה ליובאן הסמוכה לסלוצק, במחוז מינסק, בלארוס. נולד למשפחה ללא נטיות תורניות ובצעירותו למד בגימנסיה רוסית. לאחר מכן התגלגל לישיבת סלוצק-קלצק בראשות הרב איסר זלמן מלצר, אך מחמת נטיותיו הציוניות, תוך זמן קצר, בשנת תרפ"ו, עלה לארץ ישראל, תחילה מתוך שאיפות להשתלב בבניין הארץ, אך מכיוון שהיה "בן ישיבה" פנה לישיבת מרכז הרב בראשות הראי"ה קוק. שם התעצבה אישיותו משך שנים רבות. הרב קוק למד עמו מדי פעם בחברותא. תקופה מסוימת התגורר בבית הרב.
כן היה מבאי ביתו של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק (הגרי"ז מבריסק) לאחר שהגרי"ז עלה לירושלים. הגרי"ז שהיה מתנגד חריף לציונות אמר עליו שהוא אוהב אותו מאוד, אף שהוא ציוני, כיוון שבכל מקום ששואלים אותו הוא משיב כהלכה, וכשאינו יודע אומר "איני יודע".
הצטיין בשקידה גדולה בלימוד, בבקיאות רחבה, בהבנה ישרה, במידות טובות ובאצילות נפש. כמו כן ניחן בכישרון כתיבה והסברה מרשימים. עם כל עיסוקו ברובו בשדה התלמוד וההלכה, היה הרב סטרליץ גם איש הגות, שירה ומחשבה, ונטה אחר הגותו של הרב קוק. סייע לרב דוד כהן "הנזיר" בעריכת "אורות הקודש" (אורות הקודש חלק א עמ' 410) מאמרו "התשובה לאור הסתכלותו של רבינו" צורף למהדורות רבות של הספר אורות התשובה של הרב קוק.
בתרצ"ב היה מעשרת מייסדי "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד" שבחר הרב קוק שהתבססו על עילויים מישיבתו. במסגרת זו היה מהמוציאים לאור של פירוש "בית הבחירה" של המאירי למסכתות מועד קטן, מכות, ושבועות, וכתב מקורות והערות. עם תחילת ההוצאה לאור של האנציקלופדיה התלמודית, היה הרב סטרליץ לאחד מעמודי התווך של חברי המערכת שלה.
לרב סטרליץ ולאשתו לא היו צאצאים. הוא נפטר בירושלים בגיל 49.
לאחר פטירתו יצא הספר "שם משמעון" ובו מרוכזים מאמריו על מסכת מעשרות ומאמרים נוספים בנושאים תלמודיים. מאמריו ומכתביו ההגותיים כונסו לאחר פטירתו בספר "מהמקור: דברי מחשבה".
שינה ביפאזית
חגי ליניק
חגי ליניק (נולד ב-1959) הוא סופר ישראלי, חתן פרס ספיר לשנת 2011.
ביוגרפיה.
חגי ליניק נולד בשנת 1959 ביהוד, בן למאיה ומרדכי ליניק. אביו היה קבלן בניין, ולימים ראש המועצה המקומית יהוד. חגי היה הצעיר משישה אחים. אחיו הבכור, , נהרג בשנת 1968 בתאונת אימונים, בעת שירותו בסיירת מטכ"ל.
חגי ליניק שירת בצה"ל בשייטת 13. שיחק כחלוץ בקבוצת הכדורגל הפועל יהוד. בשנים 1985-1982 למד במדרשה למוזיקה בתל אביב ובשנים 1988-1986 למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
ב-2010 יצר עם איה סומך את הסרט התיעודי, "מתחת לשטיח", שזכה בפרס הצילום המצטיין בפסטיבל "דוקאביב".
מאז 2014 ליניק עורך את סדרת מופעי "אנטישפע".
באוגוסט 2012 עלה מחזהו "דוהרים" בתיאטרון תמונע, בכיכובו של שמואל וולף, אותו ביים ביחד עם אילן תורן.
מלמד בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים.
ספריו.
כל ספריו יצאו לאור במסגרת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה. בכל ספריו, ובפרט ב"דרוש לחשן", נכללים רכיבים בעלי אופי אוטוביוגרפי.
קישורים חיצוניים.
על "דרוש לחשן":
על "המחסל"
מאמרים מאת חגי ליניק
מלמן הג'ירף
מחוז דיר אזור
מחוז אלחסכה
מחוז ארקה
לבורנט
לַבּוֹרַנְט (בעברית: מַעְבְּדָן) הוא אדם, בעל תואר מתאים, העוסק בניהול מעבדה ובפיקוח על העבודה ועל הניסויים שמתבצעים בה.
הלבורנט דואג להכין חומרים בתחילת כל ניסוי, לארגן כלים ואף לעיתים קרובות לבצע ולהדגים את הניסוי. תפקיד הלבורנט הוא סידור המעבדה, הכנת החומרים והכלים וביצוע הניסויים והפיקוח עליהם.
בקופות החולים, לבורנטים ולבורנטיות לוקחים דגימות שונות (כגון דם, שתן, כיח) מן הנבדקים, וכמה שעות מאוחר יותר בודקים אותו.
בתי ספר יסודיים ועל יסודיים, בהם יש מעבדות, מעסיקים לבורנטים. כיוון שישנן מגמות לימוד שונות, וניסויים מתחומי דעת שונים (פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אקולוגיה), הרי שלרוב הלבורנט צריך להבין בתחומי דעת אלו.
בית בד בארץ ישראל
בתי בד בארץ ישראל, כבר באתרים מהתקופה הנאוליתית, התגלו גלעיני זיתים ובאתרים מהתקופה הכלקוליתית, אפשר להבחין כבר בביות של הזית. השינוי המשמעותי הגיע בתקופת הברונזה, עם תחילת הפקת שמן הזית בעזרת מתקן פשוט. עם הזמן, הלך והשתכלל מתקן זה עד שגדל והפך למה שמכונה "בית בד". גם בית הבד עבר שינויים ושכלולים עד שהגיע לצורתו הסופית הקיימת עד היום. בכל תקופה ובכל אזור קיימים בתי בד בעלי סגנון ייחודי.
בתי בד.
בית-בד הוא מתקן ששימש בעת העתיקה להפקת ויצור שמן זית. פירושה של המילה "בד" הוא קורת עץ. קורת העץ הייתה אחד מהמרכיבים החשובים במתקן לתהליך הכנת שמן זית. השימוש בבתי בד החל, לפי העדויות הקדומות ביותר, כבר בתקופת הברונזה הקדומה. החוקר הגדול בתחום שכתב על הנושא הוא ד"ר רפאל פרנקל, אשר הקדיש חלק גדול מחייו לחקר מתקני בתי בד וגתות בישראל. בזכותו של פרנקל, אפשר להבחין שבין תקופה לתקופה, חלו שינויים במתקנים עצמם, שבאו לידי ביטוי בשיטות שונות לכבישה או לניקוז השמן. החקלאות היוותה מאז ומתמיד חלק נכבד מאוד מהחיים בארץ ישראל, החל מעונות השנה המכונות על פי עבודות השדה, ועד למועדים ולחגים הדתיים הנקראים על פי העונות החקלאיות. ענף הזית - בולט בכך שהיווה לכל אורך ההיסטוריה את אחד הענפים החשובים והשימושיים ביותר בחיי האדם. עץ הזית איפשר שימוש מגוון לצורכי היום יום בכל חלקיו – מחימום והסקה, מאכל, ועד לקוסמטיקה ולפולחן דתי. התהליך כולו מופיע ומתואר, במקורות שונים בהרחבה. לדוגמה, ניתן להתרשם מכך שבית הבד מוזכר במשנה יותר מ-60 פעמים.
עץ הזית מהווה חלק בלתי נפרד מן הנוף של האזור הים תיכוני. מזג האוויר, המתאים במיוחד, סייע לנוכחותו הרבה בארץ ישראל. עץ זית מבוגר יכול לחיות באזור שבו הטמפרטורה יורדת עד 11° מעלות מתחת לאפס, אך עץ זית צעיר עלול למות כאשר הטמפרטורה יורדת מתחת למינוס 7° מעלות. לכן, האקלים בארץ ישראל מתאים ביותר לגידול זיתים. בתי בד רבים נמצאו באתרים ארכאולוגיים ברחבי הארץ. הימצאותם של בתי הבד הרבים, מעידה על תפוצתו הרחבה של הזית. שיטת עצירת השמן המודרנית, התפתחה מהשיטה העתיקה. מסתבר שגידלו זיתים לא רק בהרי יהודה, בשומרון ובגליל, אלא גם בשפלה, במישור החוף, בגולן ואפילו בהר הנגב. עונת מסיק הזיתים בארץ, מתחילה מאמצע אוקטובר ונמשכת במשך חודש עד חודשיים. יש כמה סוגי שמן, אחד מהם נוצר מזיתים הנמסקים כשהם עדיין לא בשלים. השמן המתקבל הוא מיוחד, ירוק וחריף יותר בטעמו ונקרא huile vierge כלומר "שמן בתולה".
רקע היסטורי.
כבר באתרים מהתקופה הנאוליתית (תקופת האבן החדשה 3400-8500 לפנה"ס), כגון בתל מגידו, גזר, תל לכיש, בית שאן ואחרים, כמו גם באתרים מהתקופה הכלקוליתית (תקופת האבן והנחושת 3500-4300 לפנה"ס) התגלו גלעיני זיתים. ישנן עדויות כי באלף ה-4 לפנה"ס הובלו הזיתים למרחקים, ובאלף ה-3 לפנה"ס וה-2 לפנה"ס, כבר היה מסחר של שמן זית בין ארץ ישראל לבין יוון ומצרים. יש בידינו עדויות של כלי קרמיקה שיועדו להובלת השמן. בתקופת הברונזה, רואים שהתחילו להפיק נוזלים מפירות ובהם מהזיתים. ישנן עדויות מובהקות של הפקת שמן באותה תקופה על בסיס מנורות שמן אשר נמצאו כשהן מלאות בשמן. בתקופה זו, המתקן להפקת נוזלים היה פשוט ונפוץ מאוד, מורכב משני חלקים. משטח חלק ומשופע עליו נעשית פעולת הדריכה או הריסוק ובמפלס נמוך יותר בור איגום שאליו זורם הנוזל שהופק. המעבר בין משטח הדריכה לבור האיגום נעשה בתעלה או בנקב.
בתקופת המנדט הבריטי.
בתקופת המנדט הבריטי הגיעה תעשיית ייצור השמן בארץ ישראל לשיא, והוא שימש למאכל ולייצור סבון. בשנת 1942 שטח גידול עצי הזית הכולל היה כ-600,000 דונם והיו בה 600 בתי בד, רובם ככולם במגזר הערבי. במהלך השנים קטן שטח גידול עצי הזית בכ-60%, עקב נטישת מטעים, סלילת כבשים ותשתיות וגידול בשטח הבנוי על חשבון האזור הכפרי.
מקורות כתובים על בתי בד.
מתקופת הברזל יש בידינו גם עדויות כתובות, כגון מכתבי ערד, שהם סדרה של אוסטרקונים שנמצאו בתל ערד. מדובר שם בשמן כיתית, כנראה זהו שמן הכיתית אשר מופיע גם בדבריו של רבי יהודה ואדי צדק (מנחות פ"ו, ע"ב). שמן כיתית הוא "שמן ראשון" שלפי המשנה הוא השמן שירד לבדו אחרי כתישה, אך ללא כבישה כלל. (מנחות ח', 4). בנוסף, יש בידינו את המדריך החקלאי הלטיני הראשון ובו הוראות מפורטות לבניית בית בד שנכתבו על ידי "קאטו הזקן" מהמאה ה-2 לפנה"ס. בתקופה מאוחרת יותר (המאה הראשונה לספירה) כתב "הרון מאלכסנדריה" על סוגי מכבש אחדים.
על פי המתקנים שנמצאו, מספר שטחי גידול הזית בארץ ישראל הגיע לשיא בתקופה הביזנטית. במאמרו, סקר מרדכי אביעם את תפוצת בתי הבד באזור הרי מירון, שומרה, תפן וירכא. כמותם הייתה גדולה מאוד והם מוקמו תמיד בתחום היישובים העתיקים או בקרבתם המיידית. המיקום בתוך הכפרים, נובע הן מאופי הפרי ואפשרויות הובלתו, והן מאופי המתקן והעבודה שנדרשה: הזית הוא פרי קשה ועמיד וניתן היה להעמיסו על גב הבהמות ולהעבירו אל בתי הבד שבכפר, בבתי הבד היה ציוד יקר שחששו שייגנב. בעונת המסיק עבדו בבתי הבד יומם ולילה, היה צריך להאירם, ושהגישה אליהם תהיה קלה ומהירה.
בתי בד בתקופות הקלאסיות בארץ ישראל.
כדי להבין את מבנהו של בית הבד, צריך קודם כל להבין את שלבי ההכנה והייצור של שמן הזית. ההכנה מורכבת משלבים שונים בה עוברים הזיתים מהעצים ועד הפיכתם לשמן זית. החוקרים, ובהם החוקר החשוב ביותר לחקר מתקנים עתיקים להפקת שמן זית, יין וקמח, ד"ר רפאל פרנקל, הגדירו שלושה שלבים בסיסיים בתהליך הפקת שמן הזית.
שלבי הפקת שמן זית.
שלושת השלבים הם: