(תרגום עברי: "הגירוש כבעיה בהיסטוריה עולמית," אלפיים 13 (1996), 9 - 22.).
"The Cartographic Background of Rashi's Map of Canaan," in Cartography in Antiquity and in the Middle Ages: Fresh Perspectives, New Methods, ed. Richard Unger and Richard Talbert (Leiden, 2008), pp. 155-68.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו והרצאותיו:
על הספר עם נורית:
אלישבע בת עמינדב
אֱלִישֶׁבַע בַּת עַמִּינָדָב היא דמות מקראית, מכונה גם בשם "אם הכהונה". בתו של עמינדב, אחותו של נחשון, נשיא שבט יהודה ואשתו של אהרון, ראשון הכהנים; ואם לנדב, אביהוא, אלעזר ואיתמר.
מדרש שם.
השם אלישבע הוא יחידאי בתנ"ך. הוראתו אינה ברורה דיו ויש משערים שהמספר הטיפולוגי שבע אשר מבטא שלמות, שפע וקדושה, מספר בשבחו של ה'. או ה' נותן שפע.
קורות חייה.
אלישבע הייתה האישה בעלת הייחוס והמעמד הנכבד ביותר בישראל: בתו של עמינדב, מנכבדי עם ישראל, אשתו של אהרון שהיה ראשון הכהנים, גיסתו של משה שהיה מנהיג עם ישראל, בניה היו פרחי כהונה, פינחס בן בנה, היה משוח מלחמה ופיקד על 12,000 הלוחמים שנלחמו במִדְיָן. אחיה היה נשיא שבט יהודה. שני בניה נדב ואביהוא מתו ביום הקמת המשכן.
בזכות נישואיה של אלישבע, שהייתה משבט יהודה (ומכונה בשם "אם הכהונה", מכיוון שכל הכהנים יצאו ממנה) עם אהרון, נתערבה משפחת הכהונה, עם משפחת המלכות (דהיינו שבט יהודה שממנה יצאו מלכי יהודה).
בתלמוד בבלי ישנה דעה שאלישבע ויוכבד חמותה הן שפרה ופועה, שתי המיילדות העבריות במצרים, שסירבו להרוג את תינוקות בני ישראל על אף דרישתו של פרעה.
חז"ל למדו כמה דינים מאלישבע: אדם הנושא אישה, צריך לבדוק באחיה כיוון שרוב בנים דומין לאחי האם. גם לגבי קריאת שמות לבנים, שראינו שנדב ואביהוא נקראו על שם אבות אביהם ואמם, נדב על שם עמינדב, אבי אלישבע, ואביהוא על שם אביו של אהרן, (דהיינו אבי - הוא). ומכאן למדו שבגלל שהקדימו שם אביה של האישה נענשו ומתו שני הבנים, מכוון שזה זלזול לאביו אם יקדים שם חמיו לבן הבכור.
על פי המסורת היהודית קבורה אלישבע ב"קבר האמהות" בעיר טבריה, סמוך ליוכבד חמותה וצפורה אשת משה.
ב&quot;ז קדר
מחלף זכרון יעקב
מחלף זכרון יעקב (או בקיצור "מחלף זיכרון") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 לכביש 67 (כביש 70 לשעבר) סמוך למועצה המקומית זכרון יעקב. המחלף בנוי מגשר בכביש 2 החולף מעל קצהו המערבי של כביש 67. המעברים בין שני הכבישים מתבצעים באמצעות לולאה ושלוש רמפות, ללא שימוש ברמזורים. מבנה מחלף מסוג זה מכונה "מחלף חצוצרה".
מחלף זכרון יעקב נבנה החל משנת 1967, ובכך היה למחלף הראשון מסוגו בישראל, המקשר בין דרכים בין עירוניות, והשני בכלל. הוא נפתח לתנועה במרץ 1969, מעט אחרי מחלף ראשון לציון שהיה המחלף הראשון בישראל, אך מקשר בין דרך בין עירונית לדרך עירונית. בשל כך, נתיבי ההאצה וההאטה במחלף קצרים ביותר, יחסית למקובל בבניית מחלפים כיום.
בסמוך למחלף ממוקמות בריכות דגים. כמו כן, בשטחו של המחלף עובר נחל דליה.
אליעזר מרום
אליעזר מרום (15 בפברואר 1925 - 28 בנובמבר 1979) היה איש מערכת הביטחון בישראל, דיפלומט בשירות מדינת ישראל ומנהל עסקים בישראל וברחבי העולם. מרום כיהן כקונסול ישראל בקפריסין (שהייתה מושבה בריטית) בשנת 1952 וכמזכיר ראשון במשלחת ישראל לאו"ם בניו יורק בשנת 1958.
ביוגרפיה.
אליעזר מרום נולד בזְדוּנְסְקָה ווֹלָה שבפולין ב-15 בפברואר 1925 כאליעזר לנדסברג, ועלה לארץ ישראל עם הוריו כתינוק באותה שנה. שם משפחתו עוברת ל"מרום", בהתאם למדיניות שר החוץ משה שרת, שדרש שנציגיה הדיפלומטיים של ישראל הנשלחים לחו"ל ישאו בשמות עבריים.
לפני קום המדינה שירת בש"י, ובמסגרת זו התקבל לעבודה כאזרח בצבא הבריטי כאשר מטרתו האמיתית הייתה, בין היתר, גילוי מידע חיוני על מבצעים צפויים של הבריטים נגד אוניות מעפילים ובכך לתרום לסיכולם. כמה פעמיים נחקר ואף נעצר על ידי אנשי הביטחון הבריטים שחשדו בו, ולבסוף נאלץ להחליף את סיפור הכיסוי ולפעול תחת מסווה של "אח סיעודי" בבית חולים בתר בחיפה, בו היה ממוקם בסתר מטה של "ההגנה". בביתו בקריית חיים היה מותקן סליק, ששימש את "ההגנה" להסתרת נשק ומסמכים רגישים.
משנת 1946 שימש כחבר במחלקה המדינית של הסוכנות אשר הפכה לאחר קום המדינה למחלקה המדינית של משרד החוץ, שבראשה עמד בוריס גוריאל. המחלקה פוזרה בהוראתו של ראובן שילוח, ומאנשיה נולד "המוסד". במסגרת שירותו ב"מוסד" נשלח למשימות שונות באיראן ובקובה, והיה שותף למבצעים רבים שרק חלקם התפרסמו, כמו איתור הילד יוסל'ה שוחמכר. גם לאחר שפרש מ"המוסד" המשיך לסייע ולתרום לארגון תרומה חשובה ולעיתים חיונית.
בשנת 1952, עם סיום ה"קורס הגבוה למודיעין ואסטרטגיה" של משרד החוץ, נשלח לכהונת סגן קונסול ובהמשך קונסול ישראל (בפועל) בקפריסין עד לשנת 1956. בתקופת כהונתו בקפריסין, שהייתה באותה עת צומת דרכים מודיעיני ואסטרטגי חשוב, זכה לתמיכה ופופולריות רבה מצד רשויות הממשל הבריטי והעיתונות המקומית. באותה תקופה טיפל, בין היתר, בתיאום ביקורו של מנהיג המדינה הזרה הראשון שביקר בישראל, ראש ממשלת בורמה, או נו, שנחת תחילה בקפריסין והתקבל על ידיו. כמו כן טיפל בהכשרת הקרקע המדינית לקבלת מטוסי הקרב הסילוניים הראשונים לחיל האוויר, מדגם "מטאור", שהוטסו על ידי טייסי חיל האוויר המלכותי הבריטי ונחתו תחילה בקפריסין לקראת מסירתם לצה"ל. בשנת 1955 פעל מול השלטונות הבריטים להבאתו לקבורה זמנית בקפריסין של מפקד האצ"ל לשעבר, דוד רזיאל, שנטמן תחילה בחבנייה שבעיראק לאחר שנהרג שם במהלך פעולת חבלה נגד הגרמנים ובעלי בריתם.
בשנים 1962-1958 כיהן בתפקיד המזכיר הראשון של משלחת ישראל לאומות המאוחדות בניו יורק ואחראי על הקשר עם התקשורת. במסגרת תפקידו, פעל רבות בתחום ההסברה וקירובם של נציגי מדינות העולם השלישי, היהדות המקומית והקהילה השחורה בארצות הברית. בשנת 1963 עזב את שירות החוץ ואת "המוסד", והתמנה לנציג בנק "סוויס-ישראל טרייד בנק" (Banque pour Le Commerce Suisse-Israelien) בריו דה ז'ניירו בברזיל עד לשנת 1967. הבנק הוקם על ידי אנשי המחלקה המדינית של משרד החוץ (ובהמשך - "המוסד") כאמצעי למימון פעילותם, ולימים הופרט הסניף הישראלי שלו והפך לבנק לסחר חוץ. כנציג הבנק פעל רבות לגיוסי הון מהיהדות המקומית לצורך מימון פרויקטים כלכליים חיוניים בישראל, בעידודו של שר האוצר, פנחס ספיר.
בשנים 1971-1967 כיהן בתפקידי ניהול בכירים בקרנות השקעה אמריקאיות בינלאומיות שפעלו מאירופה (בהן Colonial/Ital-Fortune).
בשנים 1971–1977 עסק בניהול בישראל של חברות מסחריות שונות. באחת מהן - חברת השעונים "אומטיסו" - טבע את הסיסמה: "שעון שווייצרי במחיר יפני" שעוררה תהודה רבה, ואף גרמה למחאה רשמית מנציגיה הדיפלומטיים של יפן בישראל, אך מאידך - זכתה להכרה שנים רבות אחר כך על ידי איגוד המפרסמים כאחת מסיסמאות הפרסום המוצלחות ביותר שהומצאו בישראל.
החל משנת 1977 ועד יום מותו בשנת 1979 שימש בתפקיד גזבר האגודה למען החייל.
הערות שוליים.
שריר הכף הארוך
שריר הכף הארוך (TA: Musculus palmaris longus) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר כופף שורש היד החישורי ותיכון לו השריר כופף שורש היד הגומדי. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ומהדק את אֲלַל כף היד (Aponeurosis palmaris).
שריר הכף הארוך חסר בחלק מהאוכלוסייה. ב־14–16 אחוזים מאוכלוסיית הלבנים חסר השריר באחת הגפיים העליונות. שיעורי אי-קיומו של השריר פוחתים בקבוצות אתניות אחרות.
תיאור.
תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).
חלקו המרוחק של השריר עובר מעל לרצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בחלקה המרוחק ובאלל כף היד.
עצבוב.
שריר הכף הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך עצב התווך.
יוסף תמיר
יוסף תמיר (קְבֶנְצֶל) (5 במרץ 1915 – 10 באוגוסט 2009) היה עיתונאי, חבר הכנסת ופעיל איכות הסביבה.
ביוגרפיה.
תמיר נולד בשם יוסף קְבֶנְצֶל (מאוחר יותר עברת את שם משפחתו ל"תמיר") בעיר ברדיצ'ב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כעבור זמן קצר ברפובליקה העממית של אוקראינה, ולאחר שנים ספורות ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, אחת מרפובליקות ברית המועצות), לרופא ד"ר נפתלי קבנצל (מראשוני אסירי ציון בברית המועצות) ולעליזה לבית יוֹשְפֶּה. הוא קיבל חינוך מסורתי בחדר בוויניצה.
ב־1924 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, וגר בפתח תקווה. הוא למד בבית הספר פיק"א בפתח תקווה, ואת לימודי התיכון סיים בגימנסיה ע"ש אחד העם בעיר. החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב, אך עם פרוץ המאורעות ב־1936 נאלץ להפסיק את לימודיו.
בצעירותו היה פעיל בתנועת מכבי, שהייתה בעלת זיקה להסתדרות הציונים הכלליים, ואף זכה בשלוש מדליות במכביה הראשונה ב־1932.
בשנות העשרים לחייו עבד כעיתונאי בעיתון "הארץ", ומטעמו יצא ב־1935 לשליחות בלבנון ובסוריה. עד 1945 עבד ככתב בעיתונים "פלסטיין פוסט", "ידיעות אחרונות" ו"הבוקר" ושימש ככתב צבאי בתקופת מלחמת העצמאות.
בשנת 1939 נישא לנעמי לבית מָנֶביץ, והיה אב לשניים: דיצה ונפתלי.
ב־1940 ייסד את "התאחדות בני המושבות", יחד עם עזרא איכילוב, אליהו יגנס ואחרים, ובשנת 1945 נבחר למזכ"ל "האיחוד האזרחי", התארגנות המעסיקים הפרטיים. כיהן כמזכ"ל הסתדרות הציונים הכללים, לימים המפלגה הליברלית הישראלית.
בפוליטיקה.