בניית בניין הספרייה הלאומית החלה בשנת 1967 על פי תוכניתו של שארונס. לאחר מותו של שארונס בשנת 1972 המשיך אדגר ויסניווסקי את העבודות עד השלמת הבנייה בשנת 1976.
בשנת 1979 – 1984 נבנה מוזיאון כלי הנגינה ברלין ובשנים 1984 – 1988 נבנה היכל הקונצרטים על פי תוכניות של האדריכל אדגר ויסניווסקי.
בשנת 1987 נערכה תחרות לבניית הגמאלדֶ-גאלרי ונבחרה התוכנית החדשנית של היינץ הילמר וכריסטוף סאטלר. המבנה נבנה בין השנים 1988 – 1998. בשנת 1994 נחנך משכנו החדש של הקופפרשטיך-קבינט, המוזיאון הלאומי להדפסים ורישומים.
לאחר איחוד העיר קושר המתחם לפוטסדאמר פלאץ הסמוכה ולמבנים המודרניים שנבנו בה, בהם מרכז סוני.
מבני הקולטורפורום.
בקולטורפורם מספר מוזיאונים ומבני תרבות, כולם יוצאי דופן באדריכלות המודרנית שלהם:
הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה
הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה - המרכז לתרבות מונגשת (בעבר נקראה הספרייה המרכזית לעיוורים, כבדי ראייה ומוגבלים) היא ספרייה לעיוורים ודיסלקטים שנוסדה בשנת 1951 על ידי חיה בם, שהייתה גם המנהלת הראשונה שלה במשך 26 שנים. הספרייה פועלת מתוך מטרה להגשים את זכותם של עיוורים ובעלי לקויות ראייה וקריאה להשכיל וליהנות מתרבות, ידע ואקטואליה, ומובילה את תחום הנגשת התרבות, התוכן והמידע בישראל, בדומה לנעשה בעולם המערבי. הספרייה שואפת לצמצום הפער החברתי, התרבותי והחינוכי בין ציבור הרואים לבין בעלי לקויות ראייה או קריאה, ופועלת למימוש חזונה - להגדיל את ההיצע התרבותי הנגיש מתוך אמונה שלכולם הזכות לקחת חלק בשיח התרבותי.
משנת 1983 מנוהלת הספרייה על ידי עמותה רשומה. הספרייה שוכנת בנתניה ולה סניף בשכונת יד אליהו בתל אביב-יפו בו נמצאים אולפני ההקלטות ושלוחת ההשאלה המשרתת את מנוייה בכל רחבי ישראל.
הספרייה יוצרת ומפיקה תוצרים נגישים במגוון תחומי תרבות: בתחום הספרות - יוצרת ומשאילה ספרים, כתבי עת, עיתונים בפורמט מוקלט, ספרים וכתבי עת בכתב ברייל, וספרים באותיות גדולות. בתחום הקולנוע וטלוויזיה - מפיקה פסקול מיוחד הכולל את פסקול הסרט המקורי יחד עם פסקול הכולל תיאור קולי של הנראה בסרט. בתחום התיאטרון - מנגישה הצגות בזמן אמת ("live"), כאשר המנגיש (הקריין) מתאר את המתרחש על הבמה, ומשלים לצופה העיוור, ששומע אותו באזניות, את הממד החזותי החסר. בתחום האמנות - כתיבת טקסט תיאורי נרחב הנותן סקירה מפורטת של כל מיצג, הנגשת טקסט התערוכה לכתב ברייל ואודיו, סיורי מגע – בהם ניתן לגעת ולחוש את פירטי המיצגים, בניית רפליקות או תמונות מובלטות של המיצגים המקוריים וזאת על-מנת שאדם המעוניין בכך יוכל לגעת בהן ללא חשש ועוד.
בתחום הנגשת המידע - הספרייה מציעה לחברות וארגונים את שרותיה בתחום הנגשת התוכן, הווה אומר המרה והנגשה של מידע טקסטואלי לפורמט קולי, כתב ברייל או אותיות גדולות, המותאמים ללקוחותיהם בעלי מוגבלות ראייה וקריאה. בשנת 2013 קיבלה פעילות הספרייה משנה תוקף בתחום הנגשת המידע באמצעות תקנות "הנגישות לשירות" (תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות תשע"ג 2013.
אוכלוסייה.
בתחום הנגשת ספרים - הספרייה משרתת כ-10,500 קוראים בכל הארץ - עיוורים, כבדי ראייה, בעלי לקויות למידה כגון דיסלקטים, בני 75 ומעלה ובעלי מוגבלויות מוטוריות כדוגמת חולי ALS וכדומה.
בתחום הנגשת תרבות - הספרייה מאפשרת לכל העיוורים וכבדי הראייה בישראל לצרוך את התכנים המונגשים, במרכזי תרבות שונים ברחבי הארץ – תיאטראות, בתי קולנוע ועוד. בישראל חיים כ-24,000 עיוורים בעלי תעודת עיוור, ועשרות אלפי כבדי ראייה
באפריל 2019 הנגישה הסיפריה לראשונה סרטון פרסומת של חברת קליל חלונות מעוצבים. הפרסומת שודרה לראשונה בטלוויזיה בערוץ 12 בשעות הפריים טיים במקבץ פרסומות בחדשות.
היסטוריה.
בשנת 1951, מעט לאחר מלחמת העצמאות, הזמין משרד הביטחון את ד"ר לודוויג כהן, עיוור מרוטרדם שבהולנד על מנת לייעץ בנושא שיקום חיילים שנפגעו בעיניהם. בין המלצותיו הייתה ההמלצה להקים ספרייה לעיוורים. חיה בם, מייסדת הספרייה, הייתה זו שמימשה את ההמלצה. היא ארגנה קבוצה של מתנדבים תושבי נתניה, לרבות היא עצמה, בעלה ושני ילדיה. יחד הם החלו, בעזרת סרגלי העתקה מתאימים שכהן שלח להם מהולנד, בלימוד כתיבת ברייל והעתקת ספרים לשפה זו והם אלו שפיתחו את שפת הברייל בעברית. כך הוקמה ב-1951 הספרייה בנתניה, שהחלה במספר מצומצם מאוד של ספרים בודדים ושכנה במרתף ביתה הפרטי של בם.
אט אט התפתחה הפעילות והספרייה גדלה הן בהיקף החומר והן בגיוונו. משהגיעה מכונת ההעתקה הראשונה לכתב ברייל, בנוסף לסרגלים המיושנים, הפך הבעל, ד"ר הנס בם, לפעיל העיקרי בהעתקת הספרים לכתב ברייל. ב-1955 קיבלה הספרייה משכן משלה בנתניה. ב-1959 החלו להקליט ספרים על גבי סרטי הקלטה באולפנים המאוחדים בתל אביב וב-1972 החלו להקליט על קלטות שמע.
ב-1977 פרשה בם והוחלפה על ידי אורי כהן, בעצמו עיוור, שניהל את הספרייה במשך שלושים ושלוש שנים, עד סוף 2010. ב-1980 הקימה הספרייה אולפן הקלטות עצמאי ברח' סמולנסקין 7 בתל אביב. ב-1983 נרשמה הספרייה כעמותה והחלה הפעלת ספרייה ניידת שכללה משאית שנסעה ברחבי ישראל והשאילה ספרי ברייל וספרים מוקלטים לעיוורים ולקשישים. השירות פעל במשך כחמש שנים וסייע לרבים שלא יכלו להגיע לספרייה בכוחות עצמם. כמו כן, החלה הספרייה להפיק ספרים משולבים לילדים - ספרים מודפסים המשלבים בתוכם דפי ברייל. ספרים אלו שימשו הורים עיוורים שהקריאו ספרים לילדיהם הרואים ובכך יכלו ליהנות מחוויית הקריאה המשותפת.
בשנים הבאות השתכללה הספרייה מבחינה טכנולוגית. ב-1987 החלו להסב ספרים לברייל בעזרת מחשב ולא בצורה ידנית. בשלוש השנים הבאות, הפכה הספרייה את תהליך השאלת הספרים לממוחשב, והחלה בהקמת מדורי הפקה שונים שכללו גרפיקה מובלטת - הבלטת שרטוטים, תרשימים ומפות וכן ספרים באותיות גדולות עבור כבדי הראייה. ב-1993 נחנכה שלוחת הספרייה ברחוב לה-גרדיה בתל אביב, שלוחה המכילה ספריית השאלה, חדרי עיון ושני אולפני הקלטה. ב-2001 רכשה הספרייה מדפסת ברייל תעשייתית, יחידה מסוגה בישראל. והחלה הסבה של ההקלטות לתקליטורים. ב-2004 הוכנסה המדיה הדיגיטלית ונוסדה ספריית התקליטורים. מאז, פסק בהדרגה תחום ההקלטה האנלוגית. שני פרויקטים גדולים של הספרייה באותה התקופה היו - הסבת התנ"ך שהוקלט בשנת 1959 על ידי השחקן שלמה ברטונוב לארבעה תקליטורים בטכנולוגיית MP3 והקלטת האנציקלופדיה בריטניקה לנוער. בסוף 2010 פרש כהן לגמלאות והוחלף על ידי יואב חפר שסיים את תפקידו בספטמבר 2011 ובמקומו מונה בדצמבר 2011 עמוס באר.
טכנולוגיה.
בשנת 2015 השיקה הספרייה קטלוג מקוון חדש, המאפשר האזנה ישירה והורדה של כותרים, בצורה נגישה למערכות טכנולוגיות תומכות לציבור העיוורים. מרגע עליית המערכת, הקוראים שהיו רגילים לקבל את החומרים באמצעות שליח והמתינו ימים רבים לקבלת הספרים, קיבלו גישה ישירה לחומרים שמפיקה הספרייה.
מעבר לכך, הספרייה הייתה שותפה לפיתוח אפליקציה ייעודית ונגישה המאפשרת למנויים לגשת לתכנים באמצעות טלפון אנדרואיד.
שירותי הספרייה.
ספרים -
הספרייה המרכזית לעיוורים, מנגישה חומרי קריאה ותוכן - ספרי קריאה, לימוד ועיון, עיתונים ומגזינים מודפסים עבור כל מי שאינו מסוגל לקרוא חומר מודפס סטנדרטי וזאת באמצעות:
קולנוע וסדרות טלוויזיה -
תיאטרון -
הנגשת מידע -
הנגשת אמנות -
זכויות יוצרים.
פעילות הספרייה המרכזית לעיוורים מעוגנת בחוק התאמת יצירות, ביצועים ושידורים לאנשים עם מוגבלות (תיקוני חקיקה), התשע"ד 2014.
מימון.
הספרייה המרכזית לעיוורים, ולבעלי לקויות קריאה ממומנת כיום בעיקר על ידי משרד התרבות והספורט. יתר המימון מגיע מתרומות והכנסות נוספות כגון דמי שירות התנדבותיים שנותנים המנויים. העמותה מבוקרת על ידי רשם העמותות.
לאורך שנים רבות, עקב קיצוצים חוזרים בתמיכה הממשלתית, הייתה הספרייה על סף סגירה מחוסר תקציב מספיק והיא אף נסגרה למעשה ב-1991, 1992, 1999 ו-2007 ונפתחה כל פעם מחדש לאחר התערבות ועדת החינוך והתרבות של הכנסת
הוספת התקציב אף הייתה ההסתייגות היחידה שהתקבלה לחוק התקציב לשנת 2000 וזו התקבלה ברוב של 80 ח"כים וללא מתנגדים.
ב-2010 עמדה הספרייה שוב בסכנת סגירה, הפעם בשל אי-סדרים כספיים שבעקבותיהם לא נתן רשם העמותות לעמותה אישור "ניהול תקין" ומשרד התרבות לא העביר לספרייה תקציבים. בהתערבות ועדת החינוך והתרבות של הכנסת ולאחר חתימה על הסכם הבראה, הוסר האיום.
לאחר המשבר שחוותה בשנת 2010, עברה הספרייה מספר שינויים אסטרטגיים וארגוניים, ואף מותגה מחדש. כלל הפעולות ייצבו אותה וצרפו לה שותפים חדשים לדרך.
הפקת ספרים.
הספרייה לעיוורים היא אחת מהספריות הבודדות בישראל המיועדות לעיוורים.
הספרייה עצמה מפיקה ומוציאה לאור את החומרים הדרושים לה. תהליך ההפקה מתחיל בבחירת החומרים בהובלת וועדת רפרטואר בהתאם לרשימות רבי המכר המתפרסמות לקהל הרחב, לצורכי המנויים ואפשרויות ההפקה. בסניף הספרייה בתל אביב ישנם שני אולפני הקלטות, בהם מוקלטים הספרים על ידי קריינים מקצועיים.
הספרים הוקלטו בעבר על גבי סרטים מגנטיים וקלטות שמע, ועם התפתחות הטכנולוגיה החלו להקליט בצורה דיגיטלית גם על גבי תקליטורים בפורמט MP3. התפתחות זו, שבזכותה ניתן לגשת למידע בצורה לא רציפה, אפשרה הקלטה של ספרי עזר כדוגמת ספרי לימוד, ספרי קודש, מילונים ואנציקלופדיות. בנוסף, מודפסים ספרים בכתב ברייל ובאותיות גדולות.