בשובו למולדת הצטער להיוודע כי מסרוב וסחק מתו. הוא הביע את צערו בקינה שהוסיף בסוף ספר ההיסטוריה של ארמניה. בנוסף לאבל על מות מוריו, נאלץ להתמודד עם אווירה עוינת של האוכלוסייה ושל הרשויות הפרסיות שלא התלהבו מהגעת המשכילים שהתחנכו בבתי ספר יווניים. בעקבות נסיבות אלה ורדיפות מצד הפרסים, התחבא חורנאצי בכפר על ידי וארארשאפאט וחי שם בעוני ובבדידות מוחלטת למשך עשר שנים.
ביום מן הימים פגש אותו הקתוליקוס גיוט (471-461) שבלי לדעת את זהותו, הזמינו לארוחת ערב בנוכחות כמה מתלמידיו. בעידוד אחד הנוכחים, פתח חורנאצי בנאום שעשה רושם רב על המסובים. אז גילו את זהותו והקתוליקוס גיוט שהיה בעבר חברו ללימודים וחיפש מזמן את עקבותיו, שמח מאוד לפוגשו ומפני שהיה גם הוא נוצרי כלקדוני או לפחות לא עוין לכלקדונים, מינה אותו לבישוף בבגרוואן (פקרוואנץ).
בתוקף תפקידו זה השקיע חורנאצי מאמצים בקידום מוסדות ההשכלה בארמניה.
לפי המסורת נפטר מובסס חורנאצי לערך בשנות ה-490 ונקבר במנזר על שם לזר הקדוש על יד העיר מוש.
"ההיסטוריה של הארמנים".
בעת כהונתו כבישוף פנה לחורנאצי המושל סחק בגרטוני, ששמע על כישוריו, וביקש ממנו לכתוב עבורו ספר היסטוריה של ארצם, תוך שימת דגש על ביוגרפיות של מלכי ארמניה ועל שורשי משפחות האצולה (ה"נאחאראר") הארמניות. הנסיך נהרג בשנת 482 בקרב צ'רמאנה במלחמה נגד בצבא הפרסי. לפי המסורת, מובסס חורנאצי סיים באותה שנה את ספרו. אולם ארתאשס מאטבוסיאן, מומחה בכתבי יד ארמנים מימי הביניים, הסיק על סמך ממצאים חדשים שגילה תוך כדי חקר הכרוניקה של אתאנאס טראונאצי מן המאה השישית, כי חורנאצי השלים את ספרו כבר בשנת 474.
בין הסיבות שגרמו לו להיענות לבקשת הנסיך, לכתוב את הספר, ציין חורנאצי: "אף על פי שאנחנו עם קטן ומוגבל מאוד מבחינה כמותית, ונכבשנו פעמים רבות על ידי ממלכות זרות, בכל זאת, מעשי גבורה רבים נעשו בארץ זו, שמגיע להם להירשם ולהיזכר, ושאותם איש לא טרח את עצמו לתרגם למלים" ("היסטוריה של הארמנים", 1.4. עמודים 70–71)
הספר מקיף את ההיסטוריה של ארמניה מימי בראשית ועד שנת 439, כשהאימפריה הביזנטית ופרס הסאסאנית התחרו על ההשפעה בה. הספר שימש כספר לימוד תולדות ארמניה עד למאה ה-18.
הספר מתאר פרטים רבים את המסורות בעל פה של העם הארמני, כולל את סיפור האהבה של ארתאשס וסאטניק ואת מיתוס לידתו האל ואהאגן.
יש בו חומר עשיר וייחודי על האגדות הארמניות הקדומות, על הדת הפאגאנית מלפני ההתנצרות, על חיי היום יום ועל יחסי הארמנים עם העולם מסביב. הספר מכיל גם מידע רב על ההיסטוריה והתרבות של הארצות השכנות.
מבחינת תקפות היסטורית החיבור של מובסס חורנאצי הוא מוגבל. האירועים ההיסטוריים מוצגים בדרך כלל באופן חד צדדי מתוך מגמתיות לטובת בית הבגרטים, וזאת להבדיל ממסורות היסטוריות אחרות שנטו לטובת בית ממיקוניאן. לחוסר המהימנות תרם גם המרחק הגדול בזמן בין עיתוי המאורעות המסופרים ולתקופה שבה חי המחבר.
בסופו של דבר הנוסח הסופי של "ההיסטוריה של ארמניה" חובר במאות 8–9 . יודעים זאת מפני שמוזכרים בה מחברים שיצירותיהם תורגמו לארמנית רק במאה השביעית ומפני שהספר הגיע בכלל למודעותם של סופרים ארמנים אחרים רק במאה ה-10. בין הטעויות הבולטות בספר ניתן לציין העיתוי השגוי של שלטונו של יירבנד האורונטי, שבנה בסביבות 200 לפנה"ס את עיר הבירה שלו יירוואנדאשאט (שהחליפה את ארמביר) ואת המקדש באגאראן. מובסס חורנאצי מיקם אותו בטעות בתקופה הנוצרית.
מלבד מובסס חורנאצי, קיימים מעט מקורות ארמנים על ההיסטוריה הטרום-אסלאמית של הארמנים. העבודה ההיסטורית של פאוסטוס מביזנטיון נכתבה בערך בשנת 470. הטקסט ההיסטורי המוקדם ביותר שנכתב תחת כינוי העט אגאתאנגלוס נוצר בשנות ה-560. הבישוף סבאוס כתב במחצית השנייה של המאה ה-7 את "ההיסטוריה של הרקליוס". לזרוס מפארפ ויגישה ורדפט תיארו את התקופה הסוערת של המחצית השנייה של המאה ה-7 שהתאפיינה במרידות נגד הפרסים, בעוד שקוריון, מחבר ההגיוגרפיה של מסרוב משדוץ, כתב הרבה על הדת והתרבות הארמנית של המאה ה-5.
היצירה מתאפיינת באיכות ספרותית יוצאת דופן, בתיאורים של האנשים והאירועים, ההרמוניה של מכלול מבנה הספר, ושפה הציורית והלקונית.
הספר כולל 3 חלקים:
חלק רביעי המתאר אירועים עד לשנות שלטונו של הקיסר הביזנטי זנון (491-474) נוסף על ידי מחבר אחר.
ישנם בשלושת החלקים הראשונים תיארוכים שגויים, העומדים בסתירה עם כתבים ארמנים אחרים, לרבות אלו של לאזאר מפארפ וקוריון, שחיו גם כן במאה ה-5. על סמך סתירות אלה כמה חוקרים, כגון ברדנווהר וקרייאר, טענו שהספר אינו פרי כתיבתו של מובסס חורנאצי, אלא חובר כולו בסביבות שנת 870.
לא ברור למה חתם מחבר החלק הרביעי מן המאה ה-8–9 בשמו של מובסס חורנאצי. ייתכן כי ביקש להאדיר את שושלת הבגרטים, שבשלהי המאה ה-7 האפילה בזוהרה על השושלות האחרות. אף על פי שהוא חי מאוחר יותר התיארוכים שהשתמש בהם נחשבים די מהימנים.
המהדורה המודפסת הראשונה של ההיסטוריה של ארמניה הופיעה באמסטרדם בשנת 1695, השנייה בלונדון ב-1736 עם תרגום ללטינית והשלישית ב-1752 בוונציה. מהדורה שלישית זו תורגמה לצרפתית ולאיטלקית. התרגום הטוב ביותר נחשב זה של הצרפתי לנגלואה משנת 1867 שפורסם תחת הכותרת "«Historiens Anciens de l'Arménie» (היסטוריונים קדומים של ארמניה). הארמנים המחיטריסטים מוונציה הוציאו לאור בשנים 1827 ו-1843–1864 עוד כמה מהדורות של הספר.
עדויות על מובסס חורנאצי.
קיימות שלוש עדויות מוקדמות על אודות מובסס חורנאצי. הראשונה והחשובה ביותר היא זו של לאזאר מפארפ (ראזאר פארפצי), מחבר ספר שנקרא "היסטוריה של הארמנים" שנכתב בסביבות שנת 500. לאזאר מזכיר בספרו פרטים על רדיפות נגד אישים ארמנים בולטים, ביניהם גם "מובסס הפילוסוף הזכור לטוב". מובסס זה ש"נאבק בבורות" זוהה על ידי מלומדים אחדים עם מובסס חורנאצי. עם זאת לאזאר אינו מציין שמובסס הפוליסוף כתב ספרי היסטוריה כלשהם. העדות השנייה היא "ספר המכתבים" מן המאה ה-6 המכיל ספר לימוד תאולוגי מאת "מובסס חורנאצי", אך אין ודאות שמדובר בהיסטוריון בעל אותו שם. העדות האפשרית השלישית היא כתב יד מן המאות ה-10–11 הכולל רשימת תאריכים שיוחסה לאתאנאס מטראון שחי במאה ה-6: בשנת 474 ברשימה מציינים את "מוסס מחורנה, פילוסוף וסופר". אולם עדות זו היא רחוקה מלהיות ודאית.
לפני המאה ה-10 שמו של מובסס כהיסטוריון לא היה ידוע. קישורים ושימוש מפורש במידע מספרו מופיעים החל מן המאה ה-10 בספריהם של מובסס קאר'אנקטוואסי (שחי בתקופה לא ידועה בין המאה ה-7 ולמאה ה-10), טובמה ארצרוני, יוחנן החמישי "ההיסטוריון" (בצומת המאות ה-9 וה-10), ומחברים ארמנים אחרים מימי הביניים המאוחרים. לפי טובמה ארצרוני, ההיסטוריה של חורנאצי כללה גם חלק רביעי שהסתיים בשנים 470–490. עם זאת, אין אימות סופי של המידע הזה.
ספרים.
ספרים נוספים המיוחסים למובסס חורנאצי:
תרגומים.
מייחסים למובסס חורנאצי תרגומים מ"הכרוניקות של אוסיבוס", של "חיי אלכסנדר" מאת פסאודו-קליסטנס.
קישורים חיצוניים.
Alfred von Gutschmid, Frederick Cornwallis Conybeare art."Moses of Chorene", Encyclopaedia Britannica vol.18 1911.,
Moses von Chorene "Geschichte Gross Armeniens" בתרגום מארמנית ד"ר מ. לאואר, ההוצאה לאור ג.י מאנץ, רגנסבורג 1869
Gabriel Oussani art "Moses of Chorene" in The Catholic Encyclopaedia, Robert Appleton Co. New York 1911
Nina Garsoyan art MOVSĒS XORENAC‘I, Encyclopaedia Iranica online 2015
ליגת העל הסינית
שידור מוצפן
בקריפטוגרפיה, סכימת שידור מוצפן (באנגלית: Broadcast Encryption) היא טכניקה לשידור יעיל של תוכן מוצפן לקבוצה דינאמית של משתמשים מורשים באופן שרק הם יוכלו לפענחו. כלומר כל המשתמשים שברשותם מקלט מתאים מסוגלים לקלוט את התוכן המשודר, אך רק קבוצה של משתמשים מורשים תוכל ליהנות ממנו, בעוד שהיתר אמורים לראות תוכן בלתי קריא. לעיתים נוח להתייחס לזה כאל 'סכימת ביטול' שמטפלת בצורך למנוע ממקלט אחד או יותר מלקלוט שידור מסוים.
שידור מוצפן לעיתים משולב עם "מנגנון מעקב" שמאפשר להתחקות אחר חשיפת תוכן בלתי חוקית או הפרת זכויות. במיוחד איתור וזיהוי מקור החשיפה, כך שהמערכת תוכל להגיב בהתאם. בדרך זו אפשר להתגונן מפני העתקה בלתי חוקית או שימוש בהתקנים לא חוקיים כמו מפענח פיראטי. יישומים אפשריים של שידור מוצפן כוללים:
היישומים השונים מכתיבים גישות שונות לניהול ועדכון רשימת המשתמשים הלגיטימיים. משתמשים מוסרים מהרשימה עקב אי תשלום, תפוגה של מנוי או שימוש בלתי הולם. מקרה מיוחד של הבעיה נקרא "State-less", כלומר משתמש לגיטימי לא יוכל להקליט את היסטוריית התכנים שקיבל כדי לשנות את מעמדו באופן שיאפשר לו לראות תכנים בלתי מורשים. במקרה זה ההחלטה האם משתמש רשאי לקבל תוכן מבוקש מתבססת רק על השידור הנוכחי והקונפיגורציה הראשונית שלו. 'משתמש חסר מעמד' נחוץ במקרים בהם השידור מופץ להתקנים שאינם בהכרח מקוונים, כגון נגן DVD במקרה זה ה"שידור" הוא בעצם התקליטור.
הגדרות כלליות.