על שייר נאמר שהוא "וינר" באופיו, וגם כשהוא לא יצליח לקלוע הוא יוכל לעזור לקבוצתו לנצח בדרכים אחרות. לשייר יש רמת IQ גבוהה בכדורסל. בנוסף, הוא אוהב לנהל את המשחק ולהחזיק בכדור, אף על פי שלפעמים לא כרכז. ידוע כשחקן לא בעייתי, ניתן לאימון ומסתדר עם המאמן. יותר טוב בעמדת הקלע מאשר בעמדת הרכז. זורק ללא מאמץ ובאחוזים טובים מאחורי קשת השלוש. מוסר מעל לממוצע, זורק עונשין מצוין, לא מאבד הרבה כדורים וזז על המגרש בצורה טובה ללא הכדור. לשייר יש גם חולשות כמו; קושי בהגנה על רכזים מהירים וקלעים חזקים, חלש בצורה פיזית, לא מספיק אתלטי ומתקשה לסיים צעד וחצי. שייר הושווה מספר פעמים ל"פיסטול" פיט מרוויץ', שנכנס להיכל התהילה של הכדורסל.
חייו האישיים.
שייר הוא בנם של לורי וג'ים. אביו, ג'ים, הוא בעל החברה תעשיות MCS. שייר הוא בן הזקונים במשפחתו, ויש לו שתי אחיות; ברוק וג'ן. שייר הוא יהודי, ושומר מסורת. נהנה לשחק משחקי וידאו ופוטבול. הספורטאי המועדף על ידיו הוא דוויין וייד. שייר הוא מייסד "קרן ג'ון שייר", שהוקמה באפריל 2010. הקרן מקדישה את זמנה כדי לעודד ולפתח את יכולות המנהיגות, המסירות, ההתמדה בקרב הנוער בכל מקום ונתינה לקהילות נזקקות. אירוע הפתיחה של הקרן התקיים ב-1 במאי 2010, ובו נתרמו 2000 דולר.
היכל התהילה.
שייר הוא יהודי, וב-2006 הוא נבחר להיכל התהילה של הספורט היהודי.
התערבות טיפולית
התערבות טיפולית היא השימוש של מטפל בכלים טיפוליים שנועדו לסייע למטופל. כלים נפוצים בטיפול הם פרשנות, שיקוף, תמיכה, שאלה ועוד. כלים אלו דורשים שליטה ומיומנות.
עיתוי ההתערבות הוא משמעותי כדי לאפשר תהליך בונה אצל המטופל. התערבות מוקדמת מדי עלולה להגדיל את ההתנגדות ולסכל את מטרת ההתערבות.
מטפלים שונים ישתמשו בכלים טיפוליים שונים, על פי גישתם התאורטית לטיפול ואופי הטיפול. בחינה של כלים אלו תעסוק באופן השימוש בהם, התאמתם לתהליך ולמטופל והיעילות שלהם.
סוגי התערבויות.
פרשנות.
בגישות פסיכודינמיות מסורתיות, הפרשנות היא כלי ההתערבות המרכזי בטיפול. תפקיד הפרשנות הוא לחשוף רבדים עמוקים יותר אצל המטופל ולהביא לכדי תובנה. בגישה זו מתעמת המטפל עם המטופל בהצגתו את התופעה אליו הוא מתייחס ובמתן הסבר המאיר את המשמעויות הלא מודעות אצל המטופל, לרוב בהקשר למקורות בעברו (למשל בילדותו) של תופעה זו. תהליך העיבוד הנלווה מביא לתובנה שמשפיעה על חיי היום יום.
התערבות תמיכתית.
במחצית השנייה של המאה העשרים ירד מעמדו של הפירוש, שעד אז היה הכלי המרכזי, ותאורטיקנים שונים הרחיבו את צורות ההתערבות של המטפל. ביון הדגיש את חשיבות ההכלה ככלי התערבות מרכזי, ודונלד ויניקוט את ההחזקה. התערבויות פרשניות דורשות אצל המטופל יכולת התמודדות (כוחות אגו) אל מול התובנה והתרופפות ההגנות שהיא מביאה. לכן התערבויות כאלו אינן מתאימות לכל מטופל. במקרים אלו, תפקיד ההתערבות הוא ליצור השפעה מיידית על המטופל ולחזק אותו. התערבות כזו נקראת התערבות תמיכתית.
סוגים אפשריים נוספים של התערבויות תמיכתיות הם סוגסטיה, תמיכה, אישור, הרגעה, עצה ושכנוע. להתערבויות אלו יש תועלת רבה, אך הביקורת על השימוש בהן הוא שתועלתן היא לטווח קצר, ואילו להתערבויות הפרשניות תועלת רבה יותר להשגת עצמאות.
שאלה ככלי התערבות.
לשאלה ניתן להתייחס כחוויה תוך-נפשית הנוצרת מפערים של חוסר ידיעה, כפעולה בין-אישית, או כמניפולציה שתפקידה להעביר מסר ולעורר ספק ותהייה. התייחסויות אלו משליכות על השימוש בשאלה ככלי התערבות. ניתן להשתמש בה ככלי לאיסוף מידע על המטופל. סאליבן, פסיכיאטר ומייסד הגישה הבינאישית, התייחס לשאלה ככלי התערבות לכל דבר, מתוך השקפה שהטיפול בסיסו ביחסים בין המטפל למטופל, ותפקיד המטפל הוא לחקור את יחסי הגומלין של המטופל דרך היחסים הטיפוליים.
ניתן להשתמש בשאלה כדי להעביר מסרים למטופל, לעורר בו ספקות, לעמת אותו עם סתירות בדבריו, או לכוון אותו לנושאים מסוימים. שאלות יכולות להחוות גם כסוג של פירוש או הבעת דעה. בנוסף, שאלה יכולה להחוות גם כסוג של תמיכה, ויש מטופלים שמבקשים מהמטפל להנחות אותם באמצעות שאלות. השאלה מפחיתה חרדה ומאפשרת תלות.
התערבויות נוספות.
ארווין יאלום, סופר ופסיכיאטר, מחשובי הפסיכולוגים בתחום הפסיכותרפיה האקזיסטנציאלית, מרחיב את המושג התערבות ומכליל תחתיו גם הנחיות לפעולה, כמו כתיבה או משחק תפקידים, הפעלות יוצרות אמון בטיפול קבוצתי וביקורי בית. התערבות נוספת, שנויה במחלוקת, היא מגע שאינו בעל אופי מיני, כמו חיבוק או אחיזת יד.
התערבויות בטיפול באמצעות אמנויות.
בתהליכי טיפול שאינם מילוליים, כמו טיפול באמנויות, מתרחב " הטיפולי" על פי הרקע המקצועי של המטפל בתחום האמנות הרלוונטי. מטפל באמנויות יכול ליצור יחד עם המטופל והיצירה של המטפל משפיעה על המטופל, הקשר הטיפולי והתכנים שעולים, ככל התערבות אחרת. כך, למשל, מטפל באמנות יציע טכניקה אמנותית, חומרי גלם או משימות בציור; מטפל במוזיקה יציע למטופל לאלתר, או ילווה אותו בשירה או בנגינה; בפסיכודרמה משמש המטפל בתפקיד של אגו מסייע, ובתפקיד זה הוא מגלם דמויות מציאותיות או דמיוניות מעולמו של המטופל.
המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868)
המשלחת הצבאית לאתיופיה הייתה משלחת עונשין של הצבא הבריטי שנשלחה למדינה בשנת 1868, לאחר שהקיסר תוודרוס השני כלא שני דיפלומטים בריטים ומספר מיסיונרים. המערכה שעלתה הון תועפות ונמשכה כמעט שנה שלמה, הסתיימה בקרב קצר בן שעתיים. פעולת המשלחת, הביאה, בין היתר, להתאבדותו של הקיסר.
רקע.
בשנת 1862 התערערה שליטתו של תוודרוס השני במדינה, ומרידות פרצו ברוב שטחי הקיסרות. בניסיון אחרון להשיב לעצמו את השליטה במדינה פנה הקיסר למעצמות העיקריות, האימפריה הרוסית, צרפת, בריטניה, האימפריה האוסטרית ופרוסיה, בבקשת סיוע. מבין החמש, רק צרפת טרחה להשיב לקיסר, והציבה לו דרישות משלה. בתגובה לחוסר ההיענות כלא הקיסר את האירופים הראשונים שניקרו בדרכו, שני מיסיונרים בריטים בשם הנרי אהרן שטרן ורוזנטל. שטרן אף התייחס בספר שכתב למוצאו חסר הייחוס של הקיסר, דבר שהעלה את חמתו של הקיסר, אשר ניסה להוכיח את מוצאו הרם מהשושלת הסולומונית. כאשר הקונסול הבריטי באתיופיה ומספר מיסיונרים נוספים התערבו בפרשה, הורה הקיסר לאסור גם אותם, ועד מהרה הוא כלא את רוב האירופים ששהו במחנה הקיסרי. המלכה ויקטוריה שלחה את הדיפלומט הבריטי הורמוזד רסאם לנהל משא ומתן לשחרור השבויים, אך הקיסר שבתחילה קיבל אותו יפה גילה בהמשך התנהגות לא יציבה, כלא אותו עם יתר בני הערובה והעביר לבסוף את כל האסורים לבירתו במקדלה. ב-21 באוגוסט 1867 פקעה סבלנותה של מלכת בריטניה ויקטוריה, והיא החליטה לשלוח לאתיופיה משלחת צבאית שתביא את הפרשה לסופה.
המהלך הצבאי.
המשימה הופקדה בידי כוח צבאי מהודו בפיקודו של רוברט נפיר, אשר מנה 13,000 חיילים, 26,000 אנשי שירות וכ-40,000 בהמות משא לשינוע הציוד. בנוסף הובאו מהודו 44 פילים לנשיאת התותחים. כוח מקדים הפליג מבומביי, ובאוקטובר 1867 הכשיר נמל בזולה שלחופי ים סוף, כ-48 ק"מ מדרום למאסאווה (כיום באריתריאה). במקום נבנו שני מזחים, והחלה סלילת מסילת רכבת באורך של 48 ק"מ, מזולה לפנים הארץ, ודרך בהמשכה. הכוח העיקרי הגיע לזולה בינואר 1868 ב-280 ספינות. הצבא הבריטי עשה את 640 הק"מ מחוף הים למקדלה בשלושה חודשים, ונפיר יצר קשר עם הקיסר לעתיד יוהנס הרביעי וזכה בסיועו. בשלב זה כבר איבד תוודרוס את שליטתו במדינה ורוב חייליו ערקו משירות. צבאו שמנה 4,000 חיילים בלבד הגיע למקדלה עשרה ימים לפני הבריטים, לאחר מסע בן שלושה חודשים דרך שטח עוין שכבר לא סר למרות הקיסר.
ב-10 באפריל 1868 נערך הקרב למרגלות מקדלה השוכנת על אמב, ובתוך שעתיים הובס הכוח האתיופי. הבריטים ספגו שתי אבדות בנפש ו-18 פצועים, בעוד ש-700 מחייליו של תוודרוס נהרגו ו-1,400 נפצעו. הקיסר שחרר את השבויים ושלח יד בנפשו ב-13 באפריל, בעת שהצבא הבריטי החל בהתקפה על מקדלה עצמה.
לאחר הקרב.
הבריטים בזזו את מקדלה והעלו אותה באש. בין היתר לקחו עימם הבריטים את כתרו של הקיסר האתיופי, וזה הוחזר באופן אישי לקיסר היילה סלאסי ב-1925, בעת שביקר בבריטניה ופגש במלך ג'ורג' החמישי. עוד לקחו עימם החיילים תבותים רבים ואת אוצרותיה הכתובים של השושלת הגונדרית. חלקים מאלה שמורים כיום במוזיאון הבריטי בלונדון, ואחרים מפוזרים בספריות שונות ברחבי אירופה. ממקדלה לא שרד כמעט דבר, למעט התותח "סבסטופול", תותחו הענק של הקיסר האתיופי במשקל 6.7 טון. בתמורה לסיוע שהעניק להם, מסרו הבריטים ליוהנס הרביעי ציוד ששוויו נאמד בכחצי מיליון ליש"ט, וזה סייע לו, מקץ ארבע שנים, לתפוס את השלטון בקיסרות. ביוני הגיע הכוח הבריטי לזולה ועזב את אתיופיה. לנפיר הוענק תואר אצולה - ברון מקדלה, ולכוחות שהשתתפו במבצע הוענק אות המערכה "אביסיניה" (Abyssinia - "חבש"). עלותה של המשלחת הבריטית לאתיופיה מוערכת בסכום עתק של 9 מיליון ליש"ט, והרולד מרכוס קבע כי הייתה זו:
התאחדות ארגוני הלהט&quot;ב העולמית
יום הנכסה
יום הנַּכְּסַה (בערבית: يَوْم النَّكْسَة; "יום התבוסה" או "יום הנסיגה"), 5 ביוני, הוא היום שבו מציינים גורמים בעולם הערבי את פרוץ מלחמת ששת הימים.
"הנכסה" הוא כינוי ערבי להפסד הצבאי של מדינות ערב במלחמת ששת הימים, שהתנהלה בין ישראל לבין שלוש המדינות - מצרים, ירדן וסוריה. בעיני העולם הערבי נחשב אירוע זה כהמשך ליום הנכבה, הקשור במלחמת העצמאות.
אטימולוגיה.