תוכנית 2500 נתקלה במספר מכשולים עם הצגתה. אחד מהמתכננים המקוריים של הכיכר (תב"ע 600), טען כי העירייה אינה רשאית לערוך שינויים בתוכנית שערך ללא הסכמתו, וזאת מתוקף החוזה הקיים ומתוקף זכויות יוצרים. תביעה זו נדחתה. בנוסף, הוועדה המחוזית מצאה בתוכנית פגמים שונים, והיא הוחזרה לוועדה המקומית לתיקון, דבר שיצר עיכוב נוסף. משחזרה התוכנית לוועדה המחוזית לאחר תיקון, נשמעו לה התנגדויות מצד בעלי הקרקעות והעירייה, הליך שנמשך עד שנת 1994. בעלי הקרקעות טענו בעיקר כי זכויותיהם נפגעו ביחס לתוכנית 600, שכן היקפי הבנייה צומצמו באופן משמעותי. חלק מההתנגדויות התקבלו, והוחלט על הוספת 60 יחידות דיור ועל הגדלת השטח המסחרי ב-5,000 מ"ר. לבסוף נכנסה תוכנית בניין עיר 2500 לתוקף בשנת 2000.
לאחר אישורה, החלו בעלי הקרקע לפעול לקידום הבנייה. שישה משרדי אדריכלות מרחבי העולם השתתפו בתחרות העיצוב, ומשרד יסקי-מור-סיוון זכה. במקביל, טענו בעלי הדירות בסביבת הכיכר כי יישום התוכנית יזיק להם: הפרויקט רחב היקף והתושבים צפויים לסבול מעבודות הבנייה במשך שנים. כמו כן שטחי המסחר הנרחבים יגדילו את היקף התנועה באזור, המבנים עצמם יפגעו בנוף, ובסך-הכל תיגרם פגיעה של ממש באיכות חיי התושבים ובערך דירותיהם. התושבים ציינו לרעה את שיקוע רחוב ז'בוטינסקי, שצפוי להופכו לציר תנועה מרכזי ויפר בכך את שלוותם. במאמר מוסגר, בהמשך רחוב ז'בוטינסקי נבנה גשר מודעי המחבר בין תל אביב לרמת גן, אך בניגוד לצמתים רגילים, צומת הכניסה לגשר תוכנן כך שתנועת כלי-רכב מרמת גן לכיוון כיכר המדינה אינה אפשרית, וזאת כדי למנוע גידול בהיקפי התנועה באזור.
תוכנית 2500א.
לחצים ואיומים בתביעות משפטיות המשיכו להיות מופעלים על העירייה מצד גורמים שונים. בעלי הקרקע ראו עצמם נפגעים בהיקף זכויות הבנייה ביחס לתוכנית 600. בעלי החנויות בסביבה טענו כי ייפגעו מהתחרות הצפויה מהקניון, ואילו בעלי הדירות באזור טענו לפגיעה בשטח הציבורי ביחס לתוכנית 1980 מימי שלמה להט.
לאחר גישור בין העירייה לבעלי הקרקע, הוסכם על ביצוע שינויים בתוכנית 2500. הוחלט על ביטול האזור המסחרי בקומת הקרקע והנמכת שטח הכיכר לגובה מפלס הרחוב. כפיצוי על אובדן 10,000 מ"ר של שטחי מסחר, יוקמו שלושה מגדלים בגובה 153 מטרים (במקום 126 מטרים), בני 40 קומות (במקום 24–28) ובהם כ-450 יחידות דיור (במקום 387). בכך נענו באופן חלקי דרישות בעלי העסקים בסביבה להימנע מתחרות, דרישות התושבים להימנע מגידול בהיקפי התנועה ומהקטנת השטח הציבורי, ודרישות היזמים להגדלת מספר יחידות הדיור. לתוכנית זו הוגשו שמונה-עשרה התנגדויות, וביולי 2008 אושרה תוכנית 2500א בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה.
באוקטובר 2009 פורסם כי ועד בעלי המגרשים בכיכר פנה לוועדת ערר בבקשה לבטל את תוכנית 2500א ולחזור לתוכנית 2500. על פי מכתב ההתנגדות, התפתחויות חדשות הן שהובילו לבקשה הנחשבת חריגה. מספר ימים לאחר מכן פורסם כי המגדלים הגבוהים המתוכננים בני 40 הקומות עלולים להוות מכשול משמעותי לאלומת תקשורת של צה"ל שעוברת דרך כיכר המדינה. דובר משרד הביטחון אישר פרסום זה, וציין כי ייתכן שצה"ל יבחר להסיט את הקרן, אך הדבר עוד נמצא בבדיקה. מכאן שעיריית תל אביב תאלץ כנראה לזנוח את תוכנית 2500א, שנחשבה לפשרה, ולחזור לתוכנית 2500 שאף היא צפויה להביא עימה גל של תביעות כנגד העירייה בשווי מאות מיליוני שקלים מצד כל הגורמים המעורבים.
לקראת הסכם להסטת קרן התקשורת המעכבת את הבניה.
הסכם מיוחד בין משרד הביטחון לבין עיריית תל אביב-יפו ועיריית נתניה, עשוי להביא להסטת קרן התקשורת של מערכת הביטחון המונעת בנייה לגובה בכיכר המדינה. עלות ההסטה, שתסתכם במיליוני שקלים, תמומן ככל הנראה על ידי הרשויות המקומיות והיזמים, ותאפשר בניה לגובה במספר אתרים בערים אלה ואולי אף ברשויות מקומיות נוספות.
מכת&quot;ז
מכת"ז - מכונית התזה (מכונה גם מכת"זית), היא כלי רכב לפיזור הפגנות המצויד בתותח מים המתיז סילוני מים חזקים. זהו רכב כבד, הממוגן בפני יידוי אבנים ובקבוקי תבערה, שנועד לפזר הפגנות והתפרעויות באמצעות התזת סילוני מים חזקים על המפגינים - דבר שמאלץ אותם לסגת אחורה.
מאפיינים.
הגרסאות המודרניות ביותר של רכבי התזה אינן חושפות את המפעיל להפגנות או ההתפרעויות, ונשלטות מרחוק מתוך הרכב על ידי ג'ויסטיק. דגם שנבנה על ידי חברת רוזנבאואר, באוסטריה עבור המשטרה הגרמנית, יכול לשאת 10,000 ליטר מים, שיכולים להיות מותזים לכל הכיוונים באמצעות שלושה תותחים, כולם נשלטים מרחוק מתוך הרכב באמצעות ג'ויסטיק. לרכב שני תותחים מקדימה עם קצב זרימה של 20 ליטר לשנייה, ותותח אחורי אחד עם קצב של 15 ליטר לשנייה.
יכולותיו המבצעיות של המכת"ז בשירות משטרת ישראל הן:
לעיתים מי המכת"ז צבועים בצבע, בדרך כלל כחול, דבר המאפשר גם זיהוי המפגינים לאחר פיזור ההפגנה.
במקרים בודדים מיכל המכת"ז מכיל גם "בואש" - נוזל בעל ריח דוחה הדבק בגופם ובבגדיהם של האנשים אותם מנסה המשטרה לפזר.
בטיחות.
שימוש בתותחי מים בהקשרים של שליטה בהתפרעויות עלול להוביל לפציעה או למוות. הרוגים נרשמו באינדונזיה (בשנת 1996, כאשר המטען של התותח הכיל אמוניה), זימבבואה (בשנת 2007, כאשר השימוש בתותחים על קהל שליו עורר בהלה), טורקיה (בשנת 2013, כאשר המטען היה מרופד בגז מדמיע נוזלי), אוקראינה (בשנת 2014, עם מותו של הפעיל ואיש העסקים בוגדן קליניאק, על פי הדיווחים חלה בדלקת ריאות לאחר שהותז על ידי תותח מים בטמפרטורות נמוכה ביותר) ודרום קוריאה (בשנת 2016, כאשר חקלאי בן 68 מת לאחר פציעות שנפגעו מתותח מים בשנה הקודמת). תותחי מים שהיו בשימוש במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, שהיו בדרך כלל כבאיות מותאמות, היו מפילים את המפגינים ומדי פעם קורעים את בגדיהם.
ב-30 בספטמבר 2010, במהלך הפגנת מחאה נגד פרויקט שטוטגרט 21 בגרמניה, נפגע מפגין מתותח מים בפניו. דיטריך וגנר, מהנדס בדימוס, סבל מנזק בעפעפיים וברשתית, וכתוצאה מכך אובדן הראייה כמעט מוחלט. תצלומים גרפיים מהאירוע עוררו ויכוח לאומי על אכזריות משטרתית ופרופורציות בשימוש בכוח המדינה.
שימוש בעולם.
בישראל.
חברת "נגררים בית-אלפא" (שאחר כך שונה שמה ל"בית-אלפא טכנולוגיות") של קיבוץ בית אלפא, החלה לייצר מכוניות התזה בשנת 1986. הם היו הסבה של דגם הכבאית של המפעל, עם פיתוח של תותח מים חסכוני. 14 כלי רכב נמכרו תוך שנה וחצי למשטרת ישראל, למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, לצרפת, ותאילנד. את שיווק המוצר בעולם ניהל סגן ניצב בדימוס אמנון הלפר, באמצעות חברה שהקים "אבנון אינטרנשיונל". בישראל נעשה בהן שימוש לראשונה לפיזור הפגנות של חרדים בירושלים במסגרת המאבק נגד פתיחת בתי קולנוע בשבת. עם תחילת האינתיפאדה הראשונה נעשה ניסיון למכור מכת"זיות לצה"ל, למטרת פיזור הפגנות בשטחים, אך הוא החליט לא לרכוש אותן.
בתחילת שנות ה-2000, בשל העלייה בהתקוממויות האזרחיות ברחבי העולם, מכר בית אלפא רכבי פיזור הפגנות למספר רב של מדינות, בהן: רוסיה, סין, טורקיה, ארצות הברית לטביה, זמביה, ארגנטינה וסווזילנד. במשך השנים נמתחה ביקורת על המפעל, על כך שהוא מוכר ציוד לפיזור הפגנות למשטרים רודנים ברחבי העולם. בתגובה נהג מייסד המפעל, גדעון צימנד, לומר "עדיף שיתיזו מים משיירו על ההמון". בתחילת שנת 2020 מכר קיבוץ בית אלפא את המפעל לחברת "גבעסול", לאחר שהוא ספג הפסדים וסבל ממיעוט של הזמנות. בהמשך אותה שנה נמכרה החברה ל-HOS Technology R&amp;D.
בשנת 2008 נכנס לראשונה השימוש במכת"זית מסוג בואש על ידי משטרת ישראל, במהלך הפגנות של פעילי שמאל ופלסטינים כנגד גדר ההפרדה. בשנת 2009 נכנס הבואש לשימוש גם בכוחות צה"ל הפועלים בשטחים. לטענת פעילי שמאל קיצוני, הבואש משמש גם כאמצי לענישה קולקטיבית שהנוזל שלו מותז על בתים ועסקים, שאינם קשורים להפגנות.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 הגבירה משטרת ישראל את השימוש במכת"זיות לפיזור הפגנות, בין היתר בהפגנות יוצאי אתיופיה ובהפגנות נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש ב-2020. ביולי 2020 דווח כי המשטרה משתמשת במכת"זיות בניגוד לנוהל שאוסר פגיעה בראשים של מפגינים.
גם חברת כארמור סיפקה מספר רכבי פיזור הפגנות למשטרת ישראל ב-2012. כמו כן סופקו מכת"זיות שלה למשטרת ברזיל בסאו פאולו.
בממלכה המאוחדת.
ב שימוש בתותחי מים נגד אזרחים מחוץ לצפון אירלנד אינו מאושר, וידרש אישור סטטוטורי של הפרלמנט באנגליה, או של הפרלמנט הוולשי או ב, בכדי לאשר את שימוש בהם. שירות המשטרה של צפון אירלנד מחזיק שישה מכת"זיות. בשנת 2003, ניסה קיבוץ בית אלפא למכור, ללא הצלחה, מכת"זיות נגד מהומות באצטדיונים באנגליה.
ביוני 2014, ראש עיריית לונדון בוריס ג'ונסון, אישר למשטרת המטרופולין של לונדון, לרכוש שלושה מכת"זיות מיד שנייה מהמשטרה הפדרלית הגרמנית, בעלות של כמיליון ליש"ט. אך לאחר מחקר על בטיחותם ויעילותם, הודיעה בפרלמנט שרת הפנים תרזה מיי, ביולי 2015, כי החליטה שלא לתת להם רישיון לשימוש. הם נמכרו בנובמבר 2018 לחלקי חילוף.
בגרמניה.
בגרמניה נעשה שימוש במכוניות התזה לפיזור הפגנות לראשונה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בדרום אפריקה.
בדרום אפריקה כלי הרכב של בית אלפא היו בשימוש בתקופת האפרטהייד נגד מפגינים שחורים. הקיבוץ הכחיש שכלי הרכב הם תוצרתו, והודיע, בספטמבר 1989, כי אספת הקיבוץ החליטה לא למכור ציוד למשטר הגזעני בדרום אפריקה.
בצרפת.
בצרפת נעשה לראשונה שימוש נרחב במכת"זית במהומות מאי 1968. מאז נעשה בהם שימוש באופן נרחב בעת הפגנות ומהומות.
בצ'ילה.