במסגרת פורמולה 1 של שנת 1997 נערכו 17 מרוצים. באליפות העולם זכה ז'אק וילנב הקנדי, הפעם היחידה בה זכה באליפות הפורמולה 1. קבוצת ויליאמס זכתה באליפות העולם ליצרנים.
בתחילת העונה, שלט (למעט המרוץ הראשון) וילנב בצורה ברורה באליפות, אולם ככל שהתקדמה העונה, מיכאל שומאכר התקדם וסגר את הפער. לפני המרוץ האחרון בעונה (מרוץ אירופה שנערך בעיר חרס שבספרד), הוביל שומאכר בנקודה אחת על וילנב. במהלך מקצי הדירוג, קרה מקרה נדיר בו שלושה נהגים קבעו את הזמן המהיר ביותר באופן זהה: וילנב, שומאכר והיינץ הרולד פרנצן. וילנב זינק ראשון שכן הוא היה הראשון שקבע את הזמן. אולם כבר בזינוק, עקף שומאכר את וילנב. בהקפה ה-48 של המרוץ, ניסה וילנב לעקוף את שומאכר. שומאכר "שבר את ההגה" לכיוון וילנב ויצר התנגשות בין הרכבים. המקרה הזכיר לרבים את שני המקרים שקרו מספר שנים קודם לכן בין איירטון סנה לאלן פרוסט. ואולם במקרה זה, שומאכר ניזוק ופרש ואילו וילנב הצליח להמשיך ולסיים במקום השלישי שהקנה לו ארבע נקודות שזיכו אותו באליפות. לאחר המרוץ, קבעה ה-FIA כי שומאכר נהג מלכתחילה נהיגה מסוכנת והוא נפסל כליל מעונת הפורמולה 1 שזה עתה הסתיימה. עם זאת, חישובי הסטטיסטיקה של העונה (נקודות דירוג, מיקומים, זינוקים וכו') לא נמחקו לו.
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
(*) הערה: הגרנד פרי של לוקסמבורג נערך למעשה בגרמניה במסלול שהיה מקובל להיקרא לפני כן "הגרנד פרי האירופאי". גם לאחר עונה זו הוא חזר להיקרא כך ולמעשה, נחשב כגרנד פרי של לוקסמבורג רק למשך עונות 1997 ו-1998.
לואי ה-14, מלך צרפת
לואי ה-13, מלך צרפת
סיגישוארה
סיגישוארה (ברומנית: Sighişoara, אלפבית פונטי בינלאומי: ; בגרמנית: Schäßburg, נהגה "שֶסְבּוּרְג"; בהונגרית: Segesvár, נהגה "שֶגֶשְוָואר") היא עיר במחוז מורש, בחבל ההיסטורי טרנסילבניה ברומניה. העיר העתיקה של סיגישוארה, אשר נבנתה בימי הביניים והשתמרה היטב במצבה המקורי, הוכרה ב־1999 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
ההתיישבות במקום החלה על ידי הדאקים במאה ה-3 לספירה. הרומאים הקימו במקום מצודה.
במאה ה-12 הזמין מלך הונגריה גרמנים סאקסונים (הסאשים), ליישב ולבנות ערים בטרנסילבניה. הגרמנים הקימו גילדות רבות של מסחר ואומנות, כך שהעיר התפתחה כמרכז למסחר ואומנות במרכז אירופה. ישנן עדויות כתובות לכך שב־1191 היה יישוב סקסוני פעיל במקום שבו נמצאת היום סיגישוארה. ב־1280 העיר הייתה ידועה בשם הלטיני Castrum Sex, וב־1298 בשם הסקסוני Schespurch resp. Schaesbrich. ב־1337 סיגישוארה הפכה למרכז המלכותי וקיבלה ממשפחת המלוכה ב־1367 את התואר העירוני "Civitas se Segusvar".
במשך מספר מאות, העיר מילאה תפקיד אסטרטגי ומסחרי חשוב בשולי מרכז אירופה; סיגישוארה הפכה לאחת הערים החשובות בטרנסילבניה. אוּמנים מכל רחבי האימפריה הרומית הקדושה ביקרו בה. בעלי המלאכה שלטו בכלכלה העירונית ובנו את הביצורים המגינים על העיר. הנסיך הולאכי ולאד השלישי (המשפד), שנולד והוגלה אל העיר, הטביע בה מטבעות (שהטבעתם באותה תקופה הייתה בחזקת בית המלוכה ההונגרי בממלכת הונגריה) והוציא את המסמך הראשון שבו אוזכר שמה הרומני של העיר, "סיגישוארה". אומדים כי במהלך המאות ה־16 וה־17 היו בסיגישוארה כ־15 גילדות ו־20 תחומי מלאכת יד. פַּסָּל הבארוק אליאס ניקולאי חי בעיר.
יחד עם כלל טרנסילבניה, הייתה העיר תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה (משנת 1806 נקראה האימפריה האוסטרית ומשנת 1867 האימפריה האוסטרו-הונגרית). בשנת 1849 התמרדו ההונגרים וביקשו עצמאות. השלטונות ביקשו את עזרת הצבא הרוסי לדיכוי המרד. ב־31 ביולי 1849 נערך הקרב בין הרוסים והמורדים ההונגרים במישור אלבשט שליד סיגישוארה (קרב Segesvár) ובו הובסו המורדים הונגרים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה סיגישוארה עם כלל חבל טרנסילבניה לרומניה.
המרכז העתיק של סיגישוארה עם הבתים העתיקים, החומות, מגדלי השמירה ובראשם מגדל השעון, הוכרו בשנת 1999 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מדי שנה, בסוף חודש יולי, נערך פסטיבל ימי הביניים בעיר העתיקה.
העיר העתיקה ממוקמת גבוה מהעיר החדשה - מעין גבעה מוקפת חומה, לכן הכניסות צרות והמעבר צפוף כפי שנראה בתמונות שלהלן.
דמוגרפיה.
על פי מפקד משנת 2002, מנתה אוכלוסיית סיגישוארה 32,304 איש, אשר הרכבם האתני היה:
אמונתם הדתית הייתה:
אוכלוסיית העיר לאורך המאה האחרונה:
אתרים מרכזיים.
האתר המרכזי שמושך תיירים רבים, וגם הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, הוא העיר העתיקה של סיגישוארה. העיר נשמרה היטב, על חומותיה, מתקופת ימי הביניים וניתן לראות בה סגנונות אדריכלות ואמנות מגוונים. בעיר פעלו בעלי מלאכה רבים שנתנו את אותותיהם על פני העיר.
Out of Time
Out of Time הוא אלבומם השביעי של להקת הרוק אלטרנטיבי אר. אי. אם. שיצא ב-1991. האלבום נחשב לפריצה הבינלאומית של הלהקה. האלבום הוקלט בין ספטמבר לאוקטובר 1990 ויצא ב-11 במרץ בבריטניה וב-12 במרץ בארצות הברית. האלבום הגיע לראשי המצעדים בבריטניה וגם בארצות הברית, שם גם הגיע למעמד אלבום פלטינה ארבע פעמים. האלבום זכה ב-3 קטגוריות מתוך 6 מועמדויות בטקס פרסי גראמי לשנת 1992. בין היתר הועמד לאלבום השנה.
ארבעה שירים מהאלבום יצאו כסינגלים - Losing My Religion, Radio Song, Texarkana ו-Shiny Happy People.
רשימת רצועות.
כל השירים נכתבו על ידי ביל ברי, פיטר באק, מייק מילס ומייקל סטייפ.
תקע&quot;ז
עבודת רגשות
עבודת רגשות (באנגלית: Emotional labor) היא התהליך שבו עובד מנהל ומווסת את הרגשות אותם הוא מביע במהלך האינטראקציה עם לקוחות ועמיתים בעבודה, כך שיתאימו לצרכים ולנורמות של התפקיד ושל הארגון. לדוגמה, עבודה רגשית בתפקיד של שרות לקוחות פרונטלי, לרוב כוללת הבעה של רגשות חיוביים כלפי הלקוח ודיכוי הבעתם של רגשות שליליים.
הגדרה.
המונח "עבודת רגשות" הוגדר לראשונה על ידי הסוציולוגית ארלי הוכשילד בשנת 1983. הוכסצילד טענה שהמושג מתייחס לניהול התחושה הרגשית לצורך הצגה גופנית או הבעתית של התחושה בפומבי. על מנת להבדיל בין עבודת רגשות לתופעות רגשיות אחרות היא טענה שעבודת רגשות היא מצב שבו עובד מביע רגשות אשר נדרשים על ידי הארגון, ושזה בדרך כלל קורה בעיסוקים אשר דורשים מגע ישיר עם הציבור. עיסוקים אלה בדרך כלל דורשים מהעובד ליצור מצב רגשי באדם אחר ודורשים מהעובד לשלוט ברמה מסוימת בתגובות הרגשיות של עצמו.
פיתוח וקידום החשיבות של חקר עבודת רגשות נעשה על ידי חוקרים שונים בהתנהגות הארגונית ובהם ענת רפאלי (שנמצאת כיום בטכניון) ורוברט סטון (אשר נמצא באוניברסיטת סטנפורד). הם הגדירו עבודת רגשות כתהליך שבו עובדים מביעים רגשות כך שיהיו בהלימה עם כללים נדרשים על ידי הארגון או התפקיד. הם גם זיהו מנגנונים של מיון עובדים, הדרכת עובדים ותגמול עובדים אשר מקדמים את ההצגה של רגשות אשר רצויים לארגון. בסדרה של עבודות הם הראו את ההשפעה של היבטים ארגוניים כגון אורך התור, השעה ביום, מין הלקוח והעובד, וענידת תג מזהה על ידי העובד על הרגשות שעובדים מביעים.
כללי הצגה (display rules) מתייחסים לכללים לגבי סוג הרגשות שהעובדים מצופים ומורשים לבטא במסגרת התפקיד (וסוג הרגשות שעליהם לדכא או להסתיר) וכיצד הם רשאים לבטאם.
ויסות רגשי.
ויסות רגשי (Emotion regulation) מתייחס לתהליכים העומדים בבסיסה של עבודת הרגשות. אלו הם התהליכים שבאמצעותם האדם מנהל ושולט על סוג הרגשות שהוא חווה או מביע, על העיתוי שלהם, ועל אופן חוויתם והבעתם.
קיימת הבחנה בספרות בין שני סוגים עיקריים של ויסות רגשי:
סוגים של עבודת רגשות.
קיימת הבחנה בין שני אופנים של הצגה רגשית שבה נוקטים עובדים במטרה לייצר את הרגשות ה"רצויים" לתפקיד:
אף על פי ששני סוגי ההצגה הם כוזבים בבסיסם, הם נבדלים מבחינת הכוונה העומדת מאחוריהם. כלומר, עובד הנוקט בהצגה עמוקה, ומנסה לשנות את רגשותיו הפנימיים כך שיתאימו לכללי ההצגה הנדרשים, עושה זאת במטרה להיראות אותנטי כלפי הלקוח ("זיוף בנאמנות חיובית"), בעוד שבהצגה שטחית, שהיא האסטרטגיה החליפית, העובד מנהל את ההבעה הרגשית שלו ללא שינוי תואם של רגשותיו הפנימיים, ועושה זאת במטרה שלא יפטרו אותו, ולא מתוך רצון לעזור ללקוח או לארגון ("זיוף בנאמנות שלילית"). הצגה עמוקה מקושרת על ידי חוקרים להשלכות חיוביות, כגון הפחתת לחץ והגברת תחושה של הישגיות אישית, בעוד שהצגה שטחית מקושרת לרמות גבוהות יותר של לחץ, תשישות רגשית, וכן לדיכאון ולתחושה של חוסר-אותנטיות.
עבודת רגשות בארגונים.
תפקידים ועיסוקים רבים בארגונים שונים כרוכים כיום בעבודת רגשות של העובד, ביחסים בין אישיים הן מול גורמים שונים בארגון והן מול לקוחות.
בעבר, מחקרים התייחסו לצורך בעבודת רגשות וב"כללי הצגה" כרלוונטיים לעיסוקים מסוימים בלבד, כמו מלצרות, סיעוד, עבודה בבתי-חולים, עבודה סוציאלית, עריכת דין, מזכירות, גביית חובות, וכדומה. אולם, למעשה, כללים אלו אינם נחלתם של קבוצת עיסוקים ספציפית, אלא מהווים את הדרישות הבין-אישיות הקיימות כמעט בכל תפקיד שהוא.
השלכות של השימוש בעבודת רגשות.