אוסטריאן איירליינס מפעילה 18 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
אל על מפעילה שתי טיסות יומיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
החל מ-15 ביוני 2018 חברת התעופה ויז אייר מפעילה 4 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. נכון למאי 2019 החברה מפעילה טיסה יומית בקו. החל מחורף 2019 החברה תפעיל 9 טיסות שבועיות בקו.
החל מ-17 בנובמבר 2018 מפעילה חברת התעופה ויז אייר 2 טיסות שבועיות עונתי בין הנמל לאילת.
החל מאוקטובר 2019 מפעילה לאודה טיסה יומית בין הנמל לנתב"ג.
לאון בקסט
פרס חולון
נחש העמוני
נחש העמוני הוא דמות מקראית, מלך בני עמון בתקופת שאול ודוד. נזכר כמי שתקף את אנשי יבש גלעד.
ביוגרפיה.
נראה שהשם נחש הוא שם תאופורי, אשר נהוג היה לתת בקרב עמי כנען.
כאשר אנשי יבש גלעד נכנעו, הם ביקשו ממנו לכרות איתם ברית וסאלית. משמעות ברית זו היא שהצד החלש מתחייב לעבוד את הצד החזק או בעבודה כפשוטו, או במיסים וזאת בתנאי לתשלום קבוע, והצד החזק מתחייב להגן על הצד החלש.
נחש מציב לאנשי העיר תנאי לכריתת ברית איתו: . יוסף בן מתתיהו מציע הסבר מעשי להטלת המוּם הזה וטוען כי נחש היה נוהג לנקר את עיניהם הימניות של הנכנעים בפניו, כדי "שלא יכשרו עוד לחלוטין לעבודת הצבא, שהרי העין השמאלית מכוסה היא במגן הגדול", ובכך היה מונע אפשרות של מרידה עתידית. המנהג לנקר את עיני האויב ידוע גם ממסופוטמיה.
אנשי יבש גלעד מבקשים מנחש ארכה של שבעה ימים: . שתי המילים האחרונות מסבירות את הרצון להיכנע ללא תנאי.
אנשי יבש מודעים לעזרה הקרובה ומודיעים לנחש: . במגעים המועטים שמנהלים אנשי יבש גלעד עם העמונים יש אירוניה: הם פונים למי שאיים עליהם בנקירת עין ימין: "וַעֲשִׂיתֶם לָנוּ, כְּכָל-הַטּוֹב בְּעֵינֵיכֶם". מילים אלו מעצימות את ההפתעה בעת התקפת בני ישראל בראשות שאול.
עם הגעת הידיעה אל שאול, שחט שאול צמד בקר, ניתחו ושלח לכל ישראל כאיום: מי שלא יבוא למלחמה, כן ייעשה לבקרו. העם התגייס למלחמה, והכניע את בני עמון.
נחש העמוני נזכר גם כמי שסייע לאחי דוד, כשמשפחתו ברחה משאול למואב ונרצחה על ידי מלך מואב. אחד מאחיו של דוד, אליהוא, הצליח להימלט והגיע אל נחש העמוני, שמתוך שנאתו לשאול (ממלחמת יבש גלעד) לא הסגיר את אחי דוד. לפיכך נמנע דוד ממלחמה בבני עמון עד מותו של נחש. עם מותו שלח דוד שליחים לחנון בן נחש לנחמו, אך הלה חשד כי הם באים למטרת ריגול, גילח את חצי זקנם, חתך את חצי בגדיהם ושלחם בבוז חזרה ליהודה. בנו השני, שובי בן נחש, הגיש עזרה לדוד בזמן מרד אבשלום. נראה כי לאחר שדוד כבש את בני עמון, הוא הכתיר את שובי בן נחש למלך, במקום אחיו חנון, וכרת איתו ברית. במסגרת הברית הזאת השיא דוד את בנו, שלמה, לנעמה העמונית, שהייתה כנראה בתו של שובי ונכדתו של נחש העמוני. בנם, רחבעם, המשיך את שושלת בית דוד ביהודה.
בעל ספר דברי הימים מוסר בקצרה על מותו של נחש: "וַיְהִי אַחֲרֵי-כֵן וַיָּמָת נָחָשׁ מֶלֶךְ בְּנֵי-עַמּוֹן".
אייזק רוזנברג
פורטרט עצמי
מרקוס גאביוס אפיקיוס
מרקוס גאביוס אפיקיוס (בלטינית: Marcus Gavius Apicius) הוא שמו של רומאי המייצג את הראוותנות ואת אנינות הטעם במזון של רומא בראשית ימי הקיסרות הרומית. הוא חי בשלהי המאה הראשונה לפנה"ס וראשית המאה הראשונה לספירה, והיה מפורסם בזכות תכונותיו בימיו של הקיסר טיבריוס. אפיקיוס היה מקושר לבית הקיסר ודומה שהיה אדם עשיר. על אחרית ימיו מדווח הפילוסוף הרומאי סנקה, המספר כי הלה בזבז על מזון ועל השגתו (כגון נסיעה מיוחדת לאפריקה משום ששמע שסרטניה גדולים יותר ממה שהכיר), עד שבזבז הון של מאה מיליון ססטרצים בסוגיה זו. מאחר שנותרו בידו עשרה מיליון ססטרצים בלבד שהביאו לידי פחד כי ירעב, התאבד בשתיית רעל.
מרקוס גאביוס אפיקיוס ככל הנראה היה חייב את הקוגנומן שלו (שמו השלישי) לאפיקיוס מוקדם יותר, שחי בשנות ה-90 של המאה ה-1 לפנה"ס וזה היה שם משפחתו. אם אכן כך, השם "אפיקיוס" קיבל את המשמעות "אנין טעם" כתוצאה מפרסומו של אותו חובב ראוותנות מוקדם יותר.
מקורות על מרקוס גאביוס אפיקיוס.
אנקדוטות אודות מרקוס אגביוס אפיקיוס פזורים במקורות שונים בני זמנו ומעט אחריו וביניהם המדקדק היווני אפיון, ההיסטוריון טקיטוס, מרטיאליס, פליניוס הזקן (המספר על אפיקיוס המייעץ לבנו של הקיסר שלא לאכול כרוב בשל היותו מאכל המוני), קלאודיוס איליאנוס, סנקה, ואחרים.
הספר 'אפיקיוס' או 'על ענייני הבישול' De re coquinaria.
שמו של מרקוס גאביוס אפיקיוס נודע בעיקר בשל ספר בישול רומאי המיוחס לו בטעות. הלה כתב אומנם שני ספרי בישול, האחד ספר בישול כללי, והשני ספר על אודות רטבים, אך אלה לא שרדו. הספר ששרד עד ימינו, תחת השם הנ"ל, אינו מפרי עטו, אלא של מחבר אנונימי בן המאה הרביעית לספירה. הספר הוא היחיד בתחום זה של הבישול הרומאי ששרד מן העת העתיקה, והוא מופיע תחת הכותר "אפיקיוס" , או 'על אודות ענייני הבישול'. דומה שייחוס הספר לאדם בשם קֵליוס אפיקיוס, הנובע מן רשום בראש אחד מכתבי היד ששרדו: API CAE הוא מוטעה.
בספר נאספו כ-500 מתכונים, כאשר כ-300 מהם מיוחסים למרקוס גאביוס אפיקיוס. יש בספר מתכונים פשוטים, הוראות טיפול במזון (כבישה, השריה, מילוי, ובעקבותיהם מנות כמו 'בשר חזיר בדבלים ודבש'), אך יש בו גם מנות מוזרות וראוותניות למדי כמו 'לשונות של ציפורי פלמינגו', המייצגים את הראוותנות של החברה הגבוהה הרומאית. זהו בהחלט ספר בישול מעשי, והוא דומה על פי תוכנו לספרי בישול מודרניים.
תוכן הספר.
הספר מתחלק לעשרה פרקים כדלקמן: 1. על הטבח (שֵף); 2. בשר; 3. ירקות; 4. מנות שונות; 5. קטניות; 6. עוף; 7. מנות לטעם אנין (גורמה); 8. הולכים על ארבע; 9. מזון מן הים; 10. דגים. חלק מן המתכונים אינם מתאימים בתוכנם לפרק בו הם מצויים.
מתכון לדוגמה (אפיקיוס פרק 6, 9, 4): עוף נומידי: "הכן את העוף, בשל אותו, רחץ אותו, השרה אותו במיץ של צמח הלאסר, פלפל אותו, טגן אותו. רסק פלפל, קימל, זרעי קוריאנדר (כוסברה), שורשי לאסר, פיגם, תמרים, צנוברים, חומץ, דבש. הוסף לו גארום ושמן לפי הטעם. לאחר רתיחתו הוסף קמח עמילן והגש."
דארל
מנשה רבינוביץ
מנשה רבינוביץ'
משה קראוס (חזן)
משה קראוס (נולד ב-15 באוגוסט 1922 באוז'הורוד, צ'כוסלובקיה) היה החזן הצבאי הראשי הראשון בצה"ל.
היסטוריה.
משה קראוס נולד באוז'הורוד שבצ'כוסלובקיה (בתחומי אוקראינה של ימינו). כנער למד בישיבה בעיר מונקאץ' ולמד חזנות אצל החזן לייבוש מילר. בשנת 1939 נתמנה לחזן בעיר סיגט, ובשנת 1940 עבר לבודפשט לשמש שם כחזן. את תקופת מלחמת העולם השנייה שרד במחנה הריכוז ברגן-בלזן. לאחר המלחמה, עלה למדינת ישראל והתגייס לצבא. תחילה שירת כמדריך בשריון, אך כשהוזמן לשיר את הברכות בחופה של חבר מהצבא, שמע אותו הרמטכ"ל דאז יגאל ידין, שהציע לו להתמנות לחזן הצבאי הראשי הראשון. כשביקש להשתחרר בתום שירותו הסדיר, זומן שוב אל ידין שביקש ממנו לחתום לשנתיים נוספות וקראוס נענה לבקשה. לאחר שחרורו מצה"ל, בשנת 1952 עבר לאנטוורפן שבבלגיה שם כיהן כחזן הראשי של הקהילה. בעקבות בעיות בריאות מהן סבלה אשת החזן, המליצו הרופאים לעבור לאקלים חם יותר, ובשנת תשט"ז קיבל קראוס את הזמנת הקהילה ביוהנסבורג. בעקבות המצב הפוליטי הקשה בדרום אפריקה, בשנת תשכ"ח עבר קראוס לכהן כחזן באוטווה בירת קנדה, שם הוא מתגורר עד היום.
לוצי'אנו פברוטי
יצחק בן אלעזר הלוי
קרטחנה דה אינדיאס
פקודת כרמיה
אפיון (מדקדק)
אַפְּיון המדקדק או המבאר (Apion, ביוונית: Ἀπίων; 30-20 לפנה"ס - 48-45 לספירה בערך) היה סופר וחוקר מצרי-יווני במחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה. היה ידוע בכינויים: "גרמטיקוס", "פלייסטוניקוס" ו"מוכתוס".
חייו ופועלו.
השם "אפיון" הוא שם מצרי הנגזר מכינויו של האל המצרי אפיס. על פי יוסף בן מתתיהו, אפיון נולד ככל הנראה באואסיס (נווה מדבר) הגדול שבמצרים העליונה, מערבית לתבאי. הוא עקר לאלכסנדריה ושם רכש את השכלתו ומיומנותו ברטוריקה. הוא זכה לפרסום בספרות יוונית, במיוחד כמומחה בכתבי הומרוס ואף עמד בראש "האסכולה ההומרית" באלכסנדריה כתלמידו של דידימוס וכיורשו של תאון בן ארטמידורוס.
הוא הפך לאזרח העיר ודמות מובילה בעיר ההלניסטית הגדולה דוברת היוונית. מאוחר יותר הגיע לרומא, שם שימש כמורה בימי שלטונם של הקיסרים טיבריוס וקלאודיוס. בתקופת קליגולה (בין 37 ל-41 לספירה) ערך מסעות ביוון, בהם הרצה כנואם ופרשן של שירת הומרוס וזכה בשל כך לפרסום רב.
בשנת 40/39 לספירה, היה אפיון אחד מחברי משלחת עירונית של אלכסנדריה שהתנצחה בפני הקיסר גאיוס קליגולה עם משלחת יהודית יריבה בראשות פילון האלכסנדרוני על זכויותיהם ומעמדם האזרחי של יהודי אלכסנדריה.
על פי הסודא, מקור מאוחר מסוף המאה ה-10, היה אפיון תלמידו של אפולוניוס בן ארכיביוס ומורו של אנתרוס (הנקרא גם אפולוניוס), מדקדק מאלכסנדריה.
כתביו.
ספריו של אפיון לא השתמרו. הוא כתב פירושים ולקסיקון אלפא-ביתי לכתבי הומרוס, שנערכו על פי שיטתו של המלומד האלכסנדרוני אריסטארכוס (145-217 לפנה"ס). בלקסיקון של אפיון השתמש הסופר אפולוניוס הסופיסט לכתיבת מילון משלו, שרק תקציר שלו שרד.
מלבד פרשנות על הומרוס, אפיון כתב גם על הלשון הלטינית, על האלף-בית ועל סוגיות לקסיקליות שונות, דברים שבזכותם זכה לתואר "המדקדק" (Grammatikos). תואר זה נזכר אצל יוספוס פלביוס, טטיאנוס, קלמנס מאלכסנדריה ויוליוס אפריקנוס.