עונתה הראשונה של הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות בעיקר מהמבקרים. באתר "Rotten Tometoes", הסדרה קיבלה דירוג של 92% עם ציון ממוצע של 8.15 מתוך 10 על בסיס 80 ביקורות, והקונצנזוס של האתר אמר: ""אלים אמריקאים" נפתחת עם סדרת מהלכי פתיחה שאפתניים בפראות - ומתגמלת את אמונתם של הצופים בעונה ראשונה ומבטיחה שהעושר החזותי שלה תואם את ההשפעה הנרטיבית שלה." באתר "Metacritic", הסדרה זכתה לציון של 77 מתוך 100 על בסיס 36 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיובית לרוב".
הכתב של "New York Magazine", מאט זולר סייץ, כינה את הסדרה "סדרה מוזרה, מסנוורת".
קישורים חיצוניים.
כתבות
ביקורות
תו מוזיקלי
תווים מוזיקליים
לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו
לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו (בגרמנית: Leopold I. von Anhalt-Dessau; 3 ביולי 1676 - 7 באפריל 1747), היה נסיך אנהלט-דסאו בין השנים 1693–1747.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
לאופולד נולד ב-3 ביולי 1676 בדסאו, ליוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו ולהנרייטה קתרינה מנסאו, בתם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ואמליה מזולמס-בראונפלס. בצעירותו התגייס לאופולד לצבא הפרוסי, ובשנת 1693 מונה למפקד רגימנט. באותה שנה מת אביו, ולאופולד עלה לשלטון במקומו. מסעו הראשון של לאופולד היה בשנת 1695 בהולנד, שבו היה נוכח במצור על נאמור, כחלק ממלחמת תשע השנים. הוא נשאר בשדה עד תום המלחמה ב-1697, וענייני הנסיכות נוהלו בעיקר על ידי אמו.
מלחמת הירושה הספרדית.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית מונה לאופולד למפקד הצבא הפרוסי על הריין, ואף הכניס שיפורים חשובים לצבא, כגון הכנסת חוטר מברזל לשימוש. לאופולד השתתף במצור על בון, ואף נלחם במסגרת קרב הוכשטאט, שבה הובסו האוסטרים ובעלי-בריתם הפרוסיים בידי הצרפתים בפיקוד המרשל קלוד לואי הקטור דה וילאר ב-20 בספטמבר 1703. במערכה של שנת 1704 לחם לאופולד תחת פיקודו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ואחר כך תחת פיקוד הנסיך אויגן מסבויה, ולחם עמו בקרב בלנהיים.
בשנת 1705 נשלח לאופולד עם גיס פרוסי להצטרף אל הנסיך אויגן באיטליה, וב-16 באוגוסט נלחם בקרב על קאסנו. בקרב טורינו, הוא היה הראשון לחדור את ביצורי האויב. הוא שירת במערכה נוספת באיטליה, ולאחר מכן הצטרף אל מרלבורו בהולנד, והשתתף בשנת 1709 במצור על טורנאי ובקרב מאלפלאקט.
בשנת 1710 קיבל לאופולד את הפיקוד על כל היחידות הפרוסיות בחזית הצרפתית, ובשנת 1712 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל לבקשתו המיוחדת של פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה, ששירת תחת פיקודו. זמן קצר לפני כן הוא כבש ללא לחימה את מצודת מורס, שהוחזקה על ידי ההולנדים בהתרסה על טענותיו של מלך פרוסיה, שטען לחזקתו עליה. בראשית שלטונו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, היה לאופולד אחד החברים המשפיעים ביותר במעגל הפרוסי.
מלחמת הצפון הגדולה.
אף על פי שפרוסיה הייתה עוינת לשוודיה, הפרוסים לא היו מוכנים להשתתף במלחמת הצפון הגדולה, ורק לאחר שהרוסים השמידו את רוב הצבא השוודי, נכנסה פרוסיה למלחמה בשת 1715. לאופולד ליווה את המלך לחזית, פיקד על צבא של 40 אלף איש, והביס את הכוח הקטן בהרבה של קרל השנים עשר, מלך שוודיה בקרב קשה על האי ריגן, ב 16 בנובמבר בברית עם הצבא הדני של שטרלזונד. בימי שלום, ובמיוחד לאחר מריבה ודו-קרב עם הגנרל פרידריך וילהלם פון גראמבק בשנת 1725, הקדיש לאופולד את עצמו להכשרת הצבא הפרוסי.
אימון הצבא הפרוסי.
במהלך 20 השנים הבאות, אימן לאופולד בקפידה את הצבא הפרוסי, והפך את חיל הרגלים הפרוסי לאחד הטובים ביותר באירופה. במהלך תקופה זו, שני אירועים בקריירה שלו ראויים לציון מיוחד: ראשית, התערבותו במקרה של נסיך הכתר פרידריך, שהועמד לדין צבאי על עריקה, אך בשל מאמציו של לאופולד הוחזר לשרת בצבא הפרוסי; ושנית, תפקידו המוצלח במלחמת הירושה הפולנית על הריין, שם שירת תחת הנהגתו של הנסיך אויגן מסבויה.
מלחמת הירושה האוסטרית ואחריתו.
עם מותו של פרידריך וילהלם הראשון בשנת 1740, עלה פרידריך הגדול לשלטון בפרוסיה, וכעבור כמה חודשים יזם את הפלישה והכיבוש של שלזיה, שהייתה הפעולה הראשונה במלחמות השלזיות. הנסיך עצמו לא הועסק לעיתים קרובות בצבא המלך, על אף שבניו החזיקו בתפקידים בכירים תחת פרידריך. לאופולד בילה את רוב שנות המערכה עד 1745 בפיקוד על צבא תצפית על הגבול הסקסוני.
בתחילת אותה שנה מתה אשתו. לאופולד היה עכשיו בן שבעים, אבל דווקא המערכה האחרונה שלו נועדה להיות שיא הקריירה הארוכה שלו. מאמצים משולבים של האוסטרים והסכסונים להפוך את אסונות הקיץ על ידי מסע חורף לקראת ברלין עצמה, הובילו לריכוז מהיר של הפרוסים. פרידריך מיהר להגיע משלזיה, על מנת לפגוש את הצבא העיקרי האוסטרי וזינק לעבר דרזדן. אולם, עוד קודם שפרידריך הגיע, נחל לאופולד ניצחון גדול על הצבא האוסטרי בקרב קסלדורף ב-14 בדצמבר 1745. הקריירה של לאופולד הסתיימה בניצחון הגדול הזה, וכאשר הגיע פרידריך אחרי הקרב, הוא חיבק את לאופולד באופן אישי. לאחר מכן פרש לאופולד משירות פעיל, והתגורר בביתו בדסאו.
ב-7 באפריל 1747 מת לאופולד בדסאו, ובנו לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-8 בספטמבר 1698 התחתן לאופולד עם אנה לואיזה פהזה, בתם של רודולף פהזה ואגנס אוהמה, ממנה היו לו 10 ילדים:
בנוסף היו ללאופולד שני ילדים מפילגשו סופיה אלאונורה זלדנר:
בית אסקניה
בית אסקניה (בגרמנית: Askanier) היא שושלת אצולה גרמנית, הידועה גם כבית אנהלט, אשר מתייחסת לנחלה שהוחזקה הכי הרבה זמן ברשותם, נסיכות אנהלט.
בית אסקניה נקרא על שם טירת אסקניה, המכונה "Schloss Askanien", אשר הייתה ממוקמת ליד אשרסלבן. הטירה הייתה מקום מושבה של רוזנות אסקניה, תואר אשר מאוחר יותר הוטמע בתוארי נסיכי אנהלט.
היסטוריה.
חבר הבית המוקדם ביותר הידוע, אסיקו, רוזן באלנשטדט, מופיע במסמך משנת 1036. הוא היה נכד (באמצעות אמו) של אודו הראשון, מרקיז אוסטמרק הסקסונית, וירש ממנו חלקים נרחבים של המרקיזות המזרחית הסקסונית.
נכדו של אסיקו היה אוטו, רוזן באלנשטדט, שמת בשנת 1123. על ידי נישואי אוטו לאיליקה מסקסוניה, בתו של מגנוס, דוכס סקסוניה, הפך אוטו ליורש של בית בילונג, לשעבר דוכסי סקסוניה.
בנו של אוטו, אלברכט הדוב, הפך, בעזרת ירושת אמו, לדוכס סקסוניה בשנת 1139, עם זאת, עד מהרה הוא איבד את השליטה על סקסוניה לטובת בית ולף.
אלברכט ירש את מרקיזות ברנדנבורג בשנת 1157 מהשליט הוונדי האחרון שלה, וקיבל את התואר מרקיז. אלברכט וצאצאיו ביצעו התקדמות ניכרת בניצור הנחלות, והגנו על האזור מפני הסלאבים.
בשנים 1237 ו-1244, נוסדו שתי ערים, קלן וברלין, שנבנו בתקופת שלטונם של אוטו ויוהאן, נכדיו של המרקיז אלברכט הדוב. מאוחר יותר, הם אוחדו לעיר אחת, ברלין. הסמל של בית אסקניה, נשר ודוב אדומים, הפכו לשלט האצולה של ברלין. בשנת 1320, הסתיימה שליטת בית אסקניה בברנדנבורג.
בשנת 1180 הודח היינריך הארי משלטונו בסקסוניה, ובית אסקניה חזר לשלוט בדוכסות סקסוניה, אשר צומצמה למחציתה המזרחית על ידי הקיסר. עם זאת, גם במזרח סקסוניה, בית אסקניה יכול היה לבסס שליטה רק באזורים מוגבלים, בעיקר ליד נהר האלבה.
במאה ה-13, נסיכות אנהלט התנתקה מדוכסות סקסוניה. מאוחר יותר, שאר המדינה התפצלה לסקסוניה-לאוונבורג וסקסוניה-ויטנברג. השושלות האסקניות בשתי הדוכסויות נכחדו בשנים 1689 ו-1422, בהתאמה, אולם בית אסקניה שלט בשטחי אנהלט עד המהפכה הגרמנית לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה.
יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, בין השנים 1762–1796, הייתה בתו של כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט מבית אסקניה.
אנטי-ארמניאניזם
איזר (נהר, גרמניה)
איזר (נהר, צרפת)
הגל החדש הצ'כוסלובקי
סטפני ג'רמנוטה
סטפני ג'ואן אנג'לינה ג'רמנוטה
סטפאני ג'רמנוטה
מערכת הקטורת
ג'יי בלווין
צ'רונוזאורוס
כרונוזאורוס
שטפן, נסיך ליפה
שטפן, נסיך ליפה (בגרמנית: Stephan Prinz zur Lippe; נולד ב-24 במאי 1959) הוא ראש בית ליפה משנת 2015.
ביוגרפיה.
שטפן נולד ב-24 במאי 1959 בדטמולד, לארמין, נסיך ליפה ולטראוטה בקר, בתם של גוסטב בקר ושרלוטה מאייר.
ב-15 באוקטובר 1994 הוא התחתן עם מריה, רוזנת זולמס-לאובאך, בתם של אוטו, רוזן זולמס-לאובאך ומדלן, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג. בחתונה השתתפו בני אצולה אירופיים רבים, ביניהם דוד החתן, ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד ואשתו יוליאנה, מלכת הולנד, דוד הכלה ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השישי ואשתו בנדיקטה, נסיכת דנמרק, בן דוד שני של הכלה, גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה, ועוד רבים אחרים חברי המשפחות השליטות לשעבר של גרמניה.
בני הזוג חיים בדטמולד, ויש להם חמישה ילדים.
בשנת 2015 מת אביו, ושטפן ירש את תאריו ונחלותיו.
משפחתו.
ב-15 באוקטובר 1994 הוא התחתן עם מריה, רוזנת זולמס-לאובאך, בתם של אוטו, רוזן זולמס-לאובאך ומדלן, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ארמין, נסיך ליפה
ארמין, נסיך ליפה (בגרמנית: Armin Fürst zur Lippe; 18 באוגוסט 1924 – 20 באוגוסט 2015) היה ראש בית ליפה בין השנים 1949–2015.
ביוגרפיה.
ארמין נולד ב-18 באוגוסט 1924 בדטמולד ללאופולד הרביעי, נסיך ליפה ולאשתו השנייה, אנה, נסיכת איזנבורג ובידינגן, בתם של ברונו, נסיך איזנבורג ובידינגן השלישי וברטה, רוזנת קסטל-רידנהאוזן. ארמין היה בן דוד ראשון של הנסיך ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד, בן זוגה של יוליאנה, מלכת הולנד, ואף שימש כשושבין בחתונתם בשנת 1937.