כאשר סוניק חוגג את יום הולדתו יחד עם כל חבריו, מפלצת בשם "אוכל הזמן" (Time Eater) מופיעה ושואבת את כולם לעבר. כאשר סוניק מחפש את שאר החבורה, הוא פוגש את הגרסה הצעירה והקלאסית שלו. סוניק המודרני והקלאסי מנסים יחד לרוץ ברחבי ההיסטוריה של המשחקים, להציל את חבריהם, לתקן את הזמן ולגלות מי העומד מאחורי המפלצת המסתורית. במשחק זה סוניק המודרני וסוניק הקלאסי פוגשים את טיילס המודרני עם טיילס הקלאסי. לאחר כמה שלבים לדוגמה: (Sonic Adventure, Sonic Adventure 2, Sonic Heroes, Sonic 2006, Sonic Unleashed.) הם פשוט הצליחו להשיג את יהלום הכאוס השישי. על מנת כל מה שהם צריכים זה רק לסיים עוד שלושה שלבים. לאחר שהשניים הצליחו בכל דרך אפשרית. סוניק המודרני והקלאסי מגלים בסוף שמי שהיה אחראי על המפלצת המסתורית זה היה דוקטור אגמן אליו הצטרף רובוטניק. השניים נהרגים ועם כן נראה שאגמן ורובוטניק ניצחו. אך השניים חוזרים לחיים עקב יהלומי הכאוס שהיו יכולים להפוך אותם לסופר סוניק. במשחק ניתן לראות שהשניים נהפכים לסופר סוניק ומנסים לעצור את "מפלצת האוכל בזמן" ניתן לשמוע דברים שרוב הדמויות אומרות (כגון: "קדימה סוניק אתה יכול"). אך תיקון המסע בזמן חייב להיפסק.
משחקיות.
המשחק מחולק לשלושה חלקים על פי תקופות של חיי הסדרה; עידן הג'נסיס (קונסולת המשחקים המקורית של סוניק), עידן הדרימקאסט (הקונסולה האחרונה של סגה) והעידן המודרני. בכל תקופה ישנם שלושה שלבים מתוך משחקים השייכים לאותה תקופה, אותם אפשר לשחק בתור סוניק המודרני
ובתור סוניק הקלאסי. אחרי שמשחקים בשלב מסוים בשני המצבים הצבע יחזור לשלב, אחד מחבריו של סוניק יחזור למצבו הנורמלי (כאשר קודם לכן הם היו קפואים) ויהיה אפשר לשחק בשלב הבא. בנוסף בכל שלב יסתתרו עשרה כוכבים אדומים, חמישה במצב הקלאסי וחמישה במודרני. אחרי שמסיימים את כל השלבים בתקופה כלשהי משתחררות 10 משימות בכל תקופה, חמש לסוניק הקלאסי וחמש למודרני. כדי להגיע אל הבוס חייבים לעשות משימה אחת מכל שלב. בנוסף למשימות משתחרר קרב יריב אחד (Rival Battle) שמתחבא בשלב המתאים לו ביותר, בו אחד היריבים של סוניק יילחם בו. אחרי שמסיימים שלוש משימות מתקופות שונות ילחם אחד הסוניקים בבוס מאותה תקופה. אחרי שיביס אותו יהיה אפשר להמשיך לתקופה הבאה.
על כל בוס או יריב שסוניק מביס הוא מקבל יהלום כאוס. בנוסף כשמסיימים את כל השלבים מקבלים יהלום אחד נוסף. רק אחרי שסוניק ישיג את שבעת יהלומי הכאוס יוכל להילחם בבולע הזמן המסתורי.
במהלך המשחק יהיו שני מצבי משחק. המצב הקלאסי והמצב המודרני. במצב הקלאסי משחקים בתור סוניק הקלאסי, כשמכניקת המשחק זהה לזו של המשחקים הקלאסיים המתאפיינת בדו ממדיות מוחלטת (כמו למשל בסוניק הקיפוד (1991), סוניק הקיפוד 2 (1992), סוניק CD (1993), סוניק הקיפוד 3 (1994) וכו'). במצב המודרני יהיה אפשר לשחק בתור סוניק המודרני, כשמכניקת המשחק זהה לזו של "סוניק משוחרר" (Sonic Unleashed) ו"סוניק צבעים" (Sonic Colors), המתאפיינת בתלת ממדיות ודו ממדיות כאחד.
בנוסף, במהלך המשחק יתאפשר לסוניקים לקבל כישורים חדשים, בין אם אספו את כל חמשת הכוכבים במצב מסוים, או אם השלימו משימות ספציפיות או קנו אותם בחנות הכישורים. הכישורים יאפשרו לסוניקים השונים לקבל בונוסים, כמו מגן על התחלת השלב, מד האצה מוגדל, או טבעות שנשארות 10 שניות יותר לפני שהן נעלמות במקרה שסוניק נפגע. הבונוסים יעבדו רק בשלבים הרגילים. בנוסף אפשר לקנות בחנות הכישורים עוד חיים וקונסולת ג'נסיס, המתחברת לשלט ג'נסיס הנמצא בשלב הראשון. בעזרתם השחקן יוכל לשחק בסוניק הקיפוד המקורי מ-1991.
גרסת ה-3DS.
בגרסת ה-3DS יש אופן משחק אחר:
השחקן מתבקש לסיים את השלב בגרסה של סוניק הקלסי ובגרסה של סוניק המודרני. ולאחר מכן מתבקש השחקן לסיים שלב בונוס מהמשחק "גיבורי סוניק" ואז יוכל לעבור לשלב הבא. פעם בכמה שלבים יש שלב בשם "שער בוס" המכיל שני בוסים. אחרי "שער הבוס" נפתחים עוד כמה שלבים. כל שלב בונוס שמסיימים = יהלום כאוס. 7 יהלומי כאוס + סיום 3 שערי בוס = לשחקן יש את האפשרות להילחם מול אוכל הזמן בסופר סוניק.
שלבים.
השלבים של המשחק "סוניק דורות" הם שלבים מתוך משחקי סוניק לדורותיהם ב-20 השנים האחרונות:
שחרור המשחק.
בתחילה סגה הוציאה לאור את המשחק רק ל-Xbox 360, פלייסטיישן 3 ונינטנדו 3DS. החל מה-4 בנובמבר 2011, המשחק זמין לרכישה דרך סטים למחשב האישי, ומחירו עומד על כ-30 דולרים.
ביקורות.
המשחק בכללי קיבל ביקורות טובות כשקיבל מרוב המבקרים ציון מעל 80%. המבקרים מציינים שהמשחק מאזן בצורה מוצלחת בין שני מצבי המשחק השונים
ואף על פי שרוב המשימות מעצבנות הם כמעט נמנעות לגמרי. המשחק הזה הוא השלישי ברצף שהביקורת הכללית עליו היא טובה, כשלפניו נמצאים "סוניק
הקיפוד 4 פרק 1" ו"סוניק צבעים" השאלה. העיקרית ששאלו המקרים היא לאן סוניק ממשיך מכאן, שהרי אי אפשר שסדרת משחקים תישען על נוסטלגיה בלבד. למרות זאת, הייתה ביקורת מרכזית על משחק: היה מספר מועט של שלבים (9 לכל גרסה של סוניק), כך שהוא קצר מדי.
סונאטה מס' 8 (הפאתטית) של בטהובן
סונאטה מס' 8 של בטהובן בדו מינור, אופוס 13, הידועה בשם "הפאתטית", נחשבת לאחת הסונאטות לפסנתר המפורסמות והמוכרות של לודוויג ואן בטהובן, וכמו כן היא גם נחשבת לאחת מיצירות המפתח מתקופת יצירתו המוקדמת והראשונה של בטהובן, יחד עם יצירות כגון: הסונאטה לפסנתר מס' 14 (אור ירח), הסימפוניה הראשונה והשנייה, שני הקונצ'רטי הראשונים לפסנתר ועוד.
בטהובן החל את מלאכת הכתיבה של הסונאטה בשנת 1798, וסיים את מלאכת ההלחנה ב־1799, כאשר באותה השנה הסונאטה יצאה לאור. בטהובן הקדיש את הסונאטה לפטרונו וחברו קארל אלואיס, נסיך ליכנובסקי – שהיה בעבר גם פטרונו של וולפגנג אמדאוס מוצרט) – אשר לו הקדיש בטהובן רבות מיצירותיו, כמו הסונאטה מס' 12 לפסנתר אופוס 26, הסימפוניה השנייה ואת שלוש היצירות הראשונות שלו, שלושת הטריו לפסנתר אופוס 1.
זוהי בין הסונאטות היחידות שבטהובן הוא זה שלמעשה נתן לה את כינוייה, שבמקרה הזה הוא: הסונאטה הפאתטית הגדולה (Grande sonate pathétique) או בקיצור הסונאטה הפאתטית. לשמה של הסונאטה הפאתטית הוספה גם המילה "גדולה", משום שהמוציא לאור של הסונאטה מאוד התרשם מהנימה הטראגית והעוצמתית של הסונאטה, וכדי להעצים את כינוייה הוסיף לו את המילה:"גדולה" (דבר דומה נעשה בסונאטה מס' 29 של בטהובן אשר בכינוייה המלא גם הוספה המילה "גדולה", גם כן על מנת להעצים את כינוייה).
בעיני רבים הסונאטה מס' 5 של בטהובן נחשבת כסונאטה הפאתטית הקטנה, אף ששם זה אינו רשמי. גם הסונאטה מס' 5 של בטהובן כתובה בסולם דו מינור, והמבנה והלך הרוח של הפרקים בשתי הסונאטות הללו דומים. הסונאטות מתאפיינות בפרקים ראשונים בעלי נימה כעוסה וקודרת, בפרקים שניים מלודים ושירתיים ובפרקים אחרונים בעלי אופי ריקודי, אך עם זאת קודר.
בשם היצירה (הסונאטה הפאתטית) פירוש המילה הפאתטית הוא "מלאה פאתוס" או "עתירת רגשות" (שימוש דומה נעשה בסימפוניה השישית (הפאתטית) של צ'ייקובסקי), ולא "מעוררת רחמים", כפי שמשתמשים במילה לעיתים קרובות כיום.
צורה.
לסונאטה שלושה פרקים: מהיר (עם הקדמה איטית), איטי ומהיר (כמקובל בתקופה הקלאסית). הפרק הראשון כתוב במשקל חצוי של אלה-ברווה, (משקל ההקדמה הוא ארבעה רבעים), הפרק השני כתוב במשקל שני רבעים והפרק האחרון כתוב גם הוא במשקל אלה-ברווה. סדר הפרקים הוא:
ביצוע טיפוסי של הסונאטה נמשך כ־20 דקות.
פרק ראשון – אלגרו די מולטו אה קון בריו.
כאמור, הפרק הראשון נפתח בהקדמה איטית שלאחריה מגיע החלק המהיר. מפעם ההקדמה מסון כ-גראב (Grave), שזהו מפעם איטי ואמציונאלי ביותר, אולי אף יותר מן המפעם אדאג'יו. ההקדמה נחלקת לשלושה חלקים עיקריים: החלק הראשון מאופיין בסדרות אקורדים בעלי אי יציבות טונלית, דבר שמקנה למוזיקה תחושת לחץ ומתח. החלק השני של ההקדמה מתחיל לאחר רגע שיא עוצמתי, ולאחריו ארפג' ווירטואוזי. החלק השני מאופיין במהלך הרמוני שחוזר על עצמו שלוש פעמים, ובפעמיים הראשונות הוא חוזר על עצמו בשלמותו, רק שגובה צלילם משתנה, כלומר סקוונצה. תחילתו של החלק השני הוא בסולם מי במול מז'ור (הסולם המקביל לסולם שבו נפתחה ההקדמה, סולם דו מינור), אך במהלכו נודדת המוזיקה לסולמות אחרים. החלק השלישי והאחרון בהקדמה מתחיל לאחר רגע שיא. החלק השלישי כתוב גם הוא בסולם דו מינור, ועיקר מטרתו הוא לגשר בין ההקדמה לחלק המהיר. לאחר ארפג' כרומטי ופרמטה מתחיל החלק המהיר.
הנושא הראשון מאופיין בתזזיתיות ופעלתנות רבה. ההרמוניה היא אומנם רק התו דו שחוזר על עצמו באוקטבות מהירות, אך ההרמוניה מוסיפה לתחושת התזזיתיות של הנושא. הנושא חוזר על עצמו פעמיים, ובפעם השנייה הוא ממשיך אל הגשר. הגשר מתחלק לשני חלקים: החלק הראשון הוא נושא ריקודי קצר שחוזר על עצמו פעמיים, והחלק השני של הגשר הוא מעין ווריאציה על הנושא הראשון, שבעזרתו משתנה אט אט הסולם, לקראת הנושא השני. הנושא השני בולט בריקודיותו ובחינניותו. בתחילה, סולמו של הנושא השני הוא מי במול מינור (סולם הבנוי על המדיאנטה של סולם הטוניקה דו מינור ולא על הסולם המקביל כנהוג בסונטה מינורית), אך עם התקדמות הנושא, תוך חילופי סולמות יש מודלציה לסולם מי במול מז'ור, הסולם המקביל של סולם הטוניקה, דו מינור, וההגעה לאקורד מי במול מז'ור מתחילה את קבוצת הסיום.