מלני עורכת מסיבת יום הולדת לאשלי. סקרלט ואשלי מעלים זכרונות מעברם המפואר, וכשסקרלט מתחילה לדמוע, אשלי אוחז אותה בחמלה בזרועותיו. השמועה יוצאת כבזק שהשניים מנהלים רומן, כאשר מלני דואגת להכחיש בתוקף את האפשרות הזו, ואילו רט באטלר עוזב את המסיבה כשהוא שתוי וזועם. סקרלט חוזרת הביתה ומוצאת שם את רט השיכור שמחליף איתה דיאלוג זועם על אשלי, ובסופו של דבר נושא אותה בזרועותיו לחדר השינה, ומבטיח לה שהלילה הזה יהיו רק שניים במיטתם, ללא כל אורח פולש. למחרת מתעוררת סקרלט בחיוך, אבל רט לקח את בוני ונסע איתה. סקרלט מתגעגעת אליו, אך כשהוא חוזר היא מתאכזבת שאיננו מנשק אותה והיא אומרת לו בזעם שהיא שוב בהריון. "אולי תצליחי להפיל" הוא אומר לה בציניות, כשהיא עומדת במעלה המדרגות. סקרלט המאוכזבת מנסה לדחוף אותו, אך הוא מתחמק והיא מתדרדרת במורד המדרגות.
סקרלט מאבדת את העובר וחולה קשות. במהלך מחלתה מתוודה רט בפני מלאני על אהבתו העזה וקנאתו הקשה לסקרלט. סקרלט פורשת לטארה כדי להחלים, ובחזרתה היא מוצאת בעל מיושב, לא שתוי ומנומס. הם מנסים לנהל אורח חיים תקין, אך הניסיון נידון לכישלון כשבוני נהרגת בתאונה תוך כדי רכיבה על פוני. רט ממאן להינחם, ולאחר שמלאני נפטרה הוא מודיע לסקרלט שהוא עוזב. סקרלט שהבינה שהוא הגבר שמיועד לה ולא אשלי הרכרוכי, מנסה לדבר על לבו ושואלת אותו בטרוניה: מה יהא עלי? תשובתו של רט באטלר הפכה לרפקליקה ידועה, גם אם לא מקובלת בתקופה שבה יצא הספר: “My dear, I don’t give a .”damn [בתרגום חופשי: יקירתי, זה ממש לא אכפת לי]. כדרכה, מתאוששת סקרלט כשהיא אומרת לעצמה את המשפט הידוע שלה: אחשוב על זה מחר. מחר יום חדש.
שם הספר.
תחילה העניקה מיטשל לספרה את השם הזמני "מחר יום חדש", בדומה לשורה האחרונה בספר. בהגיעה לבחור את שמו הסופי של הספר, התלבטה בין כמה שמות אפשריים נוספים ולבסוף העניקה לספר את השם "חלף עם הרוח", שם שלקוח מהשורה הראשונה בשירו של ארנסט דווסון "Non Sum Qualis Eram Bonae sub Regno Cynarae". סקארלט או'הרה משתמשת בביטוי באמצע הספר, כשהיא תוהה אם ביתה, "טארה" ,עדיין עומד על תילו או שגם הוא "חלף (נסחף) עם הרוח שנשבה בג'ורג'יה ...". על פי רוב מובן שם הספר כמטפורה להיכחדותו של סגנון החיים שהיה נהוג בג'ורג'יה ובדרום ארצות הברית לפני מלחמת האזרחים. בשירו של דווסון המונח "חלף עם הרוח" מתייחס לאובדן רומנטי.
רקע לכתיבת הספר.
מרגרט מיטשל נולדה בשנת 1900 באטלנטה, ג'ורג'יה. סבתה האמריקנית-אירית נהגה לספר לה סיפורים אודות מלחמת האזרחים האמריקנית, ותקופת השיקום מהם סבלה. אמה הייתה סופרג'יסטית שנאבקה למען זכות הצבעה לנשים. בצעירותה התאהבה מיטשל בחייל שנהרג במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונשאה את זכרו לשארית חייה.
לאחר לימודיה במכללת סמית' במשך שנה, בתקופה בה מתה אמה מהשפעת הספרדית, היא חזרה לאטלנטה. שם נישאה לגבר שעסק בהברחת משקאות, שנהג להתעלל בה. אלו היו נישואים כושלים. היא מצאה עבודה ככתבת מאמרים באטלנטה ז'ורנל, בתקופה בה נשים בגילה לא עבדו. היא נישאה שוב, הפעם לאדם שהתעניין בספרות ובכתיבה שלה.
מיטשל החלה לכתוב את חלף עם הרוח בשנת 1926, במהלך תקופת החלמה מפציעה שקרתה בעקבות תאונה עצמית. באפריל 1935, הארולד לטמן ממקמילן, עורך שחיפש אחר רומן חדש, קרא את שכתבה וחשב שיכול לצאת מזה רב-מכר. לאחר שהסכים להדפיס את הספר, עבדה מיטשל במהלך 6 חודשים כדי לבדוק את המקורות ההיסטוריים המצוינים בספר. בנוסף, כתבה מחדש את פרק הפתיחה מספר פעמים. היא ובעלה ערכו את הגרסה הסופית של הרומן. את סוף הספר היא כתבה תחילה, ורק לאחר מכן כתבה את המאורעות שהובילו אליו. הספר יצא לאור ביוני 1936.
ספרי המשך.
אף על פי שמיטשל סירבה לכתוב ספר המשך ל"חלף עם הרוח", העיזבון שלה מכר מספר זכויות לכתיבת ספרי המשך לאלכסנדרה ריפליי, שכתבה ספר המשך בשם "סקרלט" ולדונלד מק'קייג, שכתב את ספר ההמשך "אנשיו של רט". "סקרלט" סיפר על המשך קורותיה של סקרלט או'הרה עד לאיחודה הסופי עם אהובה רט באטלר ואילו "אנשיו של רט" עסק בתיאור "חלף עם הרוח" מנקודת מבטו של רט באטלר.
מחזיקי הזכויות בעיזבונה של מיטשל ניסו להצניע הענקת זכויות לספר המשך נוסף בשם "The Wind Done Gone", שנכתב על ידי אליס רנדול. תביעה שהוגשה בעניין לא צלחה, ובסופו של דבר פורסם הספר שתיאר את קורות הספר המקורי "חלף עם הרוח" מנקודת מבט העבדים. הספר נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ספר המשך נוסף נכתב על ידי קת'רין פינוטי ונקרא "הרוחות של טארה". עיזבונה של מיטשל לא העניק לספר זכויות המשך, ועל כן הוא נאסר לפרסום בארצות הברית אך יצא לאור באוסטרליה, תוך התחמקות מהפרת זכויות היוצרים בארצות הברית.
ספרי המשך רבים יצאו לאור בברית המועצות תחת שם העט "יוליה הילפטריק". הניו-יורק טיימס הצהיר שלרובם יש טעם של "עבדות".
בהונגריה נכתבו עוד כמה ספרי המשך, תחת כמה שמות עט. הראשון ממשיך את עלילותיה של סקרלט מאז הפעם האחרונה בה סופר עליה, בספר "סקרלט" של ריפליי. השני מספר על בתה של סקרלט, קאט. ספרים אחדים עסקו בסבתה של סקרלט וטרילוגיה אחת אף עסקה בקורותיה של בת לא חוקית לכאורה של קארין.
פונקציית דיריכלה
פונקציית דיריכלה היא פונקציה ממשית המקבלת את הערך 1 עבור כל מספר רציונלי ואת הערך 0 עבור כל מספר אי רציונלי. כלומר זוהי הפונקציה המציינת של קבוצת המספרים הרציונליים על הישר:
formula_1
מקורות מסוימים מגדירים את פונקציית דיריכלה דווקא כפונקציה המציינת של המספרים האי-רציונליים. הפונקציה נחקרה לראשונה על ידי המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה.
תכונות.
פונקציית דיריכלה מוגדרת על כל הישר הממשי, והיא מתאפיינת בתכונות מעניינות:
בשל תכונות אלו משמשת פונקציית דיריכלה לעיתים קרובות בתור דוגמה נגדית, כדי להראות שתכונה כלשהי, המתקיימת בפונקציות ממשיות רבות, אינה מתקיימת בכולן.
הווריאציה formula_4 של פונקציית דיריכלה מספקת דוגמה לפונקציה שרציפה בנקודה 0 בלבד, והווריאציה formula_5 מספקת דוגמה לפונקציה גזירה בנקודה 0 בלבד.
אחת המסקנות ממשפט הקטגוריה של בייר היא שכל סדרת פונקציות רציפות המתכנסת נקודתית, מתכנסת לפונקציה שקבוצת נקודות האי רציפות שלה היא מקטגוריה ראשונה. לכן פונקציית דיריכלה, שאינה רציפה באף נקודה, אינה גבול של אף סדרת פונקציות רציפות בשום קטע. עם זאת, פונקציית דיריכלה היא גבול כפול של סדרת פונקציות רציפות:
לכן פונקציית דירכלה היא פונקציית בייר מסדר שני.
אי-רציפות לעומת אי-קיום הגבולות.
פונקציית דיריכלה אינה רציפה משום שאין לה גבול באף נקודה. לפונקציה formula_7 יש גבול בנקודה 0, למרות שאינה רציפה באף נקודה. אם יש לפונקציה גבול בכל נקודה, אז קבוצת נקודות אי-הרציפות שלה לכל היותר בת-מניה .
פונקציה רציפה
פרוקסיזום
הפרוקסיזום ("peroxisome") הוא אברון אשר מצוי בכל תא איקריוטי, ומופרד בקרום אחד מהציטוזול (נוזל התא). הפרוקסיזום התגלה על ידי כריסטיאן דה דוב ב-1967.
תפקיד בתא.
תפקידו העיקרי של הפרוקסיזום במערכת התאית הוא לעזור לתא לפרק חומרים רעילים, כגון מימן על-חמצני (פראוקסיד, מי חמצן). המימן העל-חמצני מפורק בפרוקסיזום למים וחמצן באמצעות התגובה:
2H2O2 → 2H2O + O2.
התגובה מזורזת על ידי האנזים קטלאז.
בנוסף מכיל הפרוקסיזום אנזימים הקשורים לניצול חמצן, כגון "D-amino acid oxidase" ו"". הפרוקסיזום מכיל גם מספר חלבונים ממברנליים החיוניים לתפקידיו השונים. האנזימים המסיסים של הפרוקסיזום מתורגמים בציטופלזמה על גבי ריבוזומים חופשיים. מעבר החלבונים ההדרופיליים מבעד לממברנת הליפידים ההידרופובית של הפרוקסיזום מתאפשר בזכות קיומו של ה-PTS (Peroxisome Targeting Sequence), רצף חומצות אמינו המצוי בתחילת השרשרת הפפטידית של החלבון בשלבים הראשונים של היווצרותו ברשתית התוך-פלזמית. רצף כזה מכונה "רצף האות" או "פפטיד האות". אות מהסוג הזה מצוי בחלבונים אחרים מסוגים שונים המיעדים קבוצות חלבונים אלו לאברונים ספציפיים בתא, הרצף הוא ייחודי לכל אברון ספציפי. &lt;br&gt;
הפרוקסיזום אחראי גם על חלק מתהליך פירוק חומצות השומן מסועפות או חומצות שומן שהן מאוד ארוכות (מעל ל-22 פחמנים) לקבוצות אציליות, וסינתזת הפוספוליפידים האתריים, תוצרי הפירוק בהמשך משמשים לייצור אנרגיה או לבניית קרומים שעוטפים את התא.
היווצרות הפראוקסיזום.
בניגוד לליזוזום אשר נוצר ממנגנון הגולג'י, כיום מאמינים שהפרוקסיזום הוא בעל יכולת שכפול עצמי, שמתבצע על ידי חלוקה. באדם מצוי מספר רב של פרוקסיזומים בכבד, שם מצטברים החומרים הרעילים.
ברצלונה (כדורגל)
מועדון הכדורגל ברצלונה (בקטלאנית: Futbol Club Barcelona) הוא מועדון כדורגל מהעיר ברצלונה שבספרד. המועדון נוסד ב-29 בנובמבר 1899 על ידי קבוצת כדורגלנים שווייצרים, בריטים וקטלאנים, בראשות ז'ואן גאמפר. המועדון הפך למוסד קטלאני תרבותי בולט, ולפיכך המוטו שלו הוא "יותר ממועדון" (Més que un club). קבוצת הבוגרים של המועדון עורכת את משחקי הבית שלה באצטדיון קאמפ נואו, האצטדיון הגדול באירופה, המונה 99,354 מקומות ישיבה.