בין השנים 1884 ייסדה חברת גינאה החדשה הגרמנית (Deutsche Neuguinea-Kompagnie) תחנות סחר בארץ הקייזר וילהלם (Kaiser Wilhelmsland) שבגינאה החדשה הגרמנית. הנמל הראשי של המושבה שנקרא אדולפהאבן (Adolfhaven) שכן 135 ק"מ מדרום מזרח ללאה. ב-12 ביולי 1886 הפליג יוהאן פלירל (Johann Flierl), חלוץ הפעילות המסיונרית מטעם הסינוד הלותרני של דרום אוסטרליה ומטעם חברה מסיונרית גרמנית, לפינשהאבן (Finschhafen) שבגינאה החדשה וזמן קצר לאחר מכן הגיע ללאה.
באותה תקופה יישבו שתי קבוצות גרמניות את ארץ הקייזר וילהלם. הקבוצה הגדולה הייתה קבוצה של יזמים, בעלי מטעים, פקידים מטעם חברת גינאה החדשה הגרמנית ופקידי ממשלה. קבוצת המתיישבים השנייה היו אנשי הכנסייה הלותרנית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה מזרח גינאה החדשה לשטח מנדט אוסטרלי. פקידי הממשל האוסטרליים היו מוצבים במקומות שונים באזור וב-1921 הממשל הצבאי הוחלף במנהל אזרחי. מחפש זהב בשם ססיל ג'ון לוין (Cecil John Levien) מונה להיות פקיד המחוז. ב-1 בינואר 1923 רכש לוין זכויות כרייה באזור וזמן קצר לאחר מכן הקים סינדיקציה בשם "זהב גינאה" (Guinea Gold). מטעם הסינדיקציה הוקמה בשנת 1927 חברת תעופה לשירותם של מחפשי הזהב. לצורך זה הוקם בלאה מנחת מטוסים.
ב-1937 זכתה לאה לאזכור בחדשות העולמיות כאשר הטייסת אמיליה ארהארט המריאה משדה התעופה של לאה לטיסתה האחרונה בדרך לארצות הברית. לאחר ההמראה מלאה לא נראתה ארהארט לעולם. לאחר ההתפרצות הגעשית שארעה ב-1937 ברבאול, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה ללאה. אולם בעיצומו של תהליך ההעברה פרצה מלחמת העולם השנייה והעיר נפלה בידי היפנים ב-8 במרץ 1942. לאה, רבאול וסלמאואה (Salamaua) הפכו להיות הבסיסים הראשיים של היפנים בגינאה החדשה.
קרב ים ביסמרק במרץ 1943 התנהל סביב הניסיון היפני לתגבר את כוחותיהם בלאה עם כוחות שנשלחו בדרך הים מרבאול, ניסיון שסוכל על ידי מתקפה ממושכת של בעלות הברית על השיירות היפניות. באמצע שנת 1943, לאחר שהובסו בקרב שביל קוקודה, בקרב בונה-גונה ובקרב וואו, נסוגו היפנים מלאה ומסלמאואה. יחד עם זאת קרב לאה-סלמאואה היה כרוך בשבועות ארוכים של קרבות עזים, לפני שלאה שוחררה ב-16 בספטמבר.
ב-1971 הקים הממשל האוסטרלי גוף שלטון מקומי ראוי לשמו בלאה בפעם הראשונה וב-1972 הוכרזה לאה כעיר. התפתחותה של לאה לאחר מלחמת העולם השנייה קשורה להתפתחותם של רמות גינאה החדשה. גידולי הקפה והתה שהתפתחו באזור הרמות הצריכו נמל טוב. בשל כך נתנה עדיפות גבוהה לסלילתו של כביש וכך נולד הכביש הראשי של רמות גינאה החדשה. בשנות השמונים והתשעים חלה התפתחות נרחבת בתחום כריית המחצבים.
ב-1991 ארחו לאה ופורט מורסבי את המשחקים הפסיפיים (Pacific Games). ב-1997 הפכה לאה באופן רשמי גם מרכז האזור האורבני המקיף אותה.
כלכלה.
מיקומה האסטרטגי של לאה מאפשר לה להיות מקור אספקה לכל אזוריה של פפואה גינאה החדשה. המפעלים העיקריים הפועלים בה הם מפעל בטון, מפעל אורז, מבשלת בירה ומפעל פלדה. העיר מתגאה בשוק האוכל שלה שנחשב לטוב ביותר במדינה. מיטב התוצרת החקלאית של המחוז נמכרת בשוק בנוסף לתוצרת חקלאית שמגיעה מהרמות. בנוסף לשוק המרכזי פועלים בעיר חנויות מודרניות המספקים את צרכיה של אוכלוסיית העיר הגדלה.
האוניברסיטה הטכנולוגית.
האוניברסיטה הטכנולוגית של פפואה גינאה החדשה (Papua New Guinea University of Technology) שוכנת 8 ק"מ מחוץ ללאה והיא המוסד האקדמי השני בגודלו במדינה לאחר אוניברסיטת פפואה גינאה החדשה בפורט מורסבי. בעוד שזו האחרונה מתמקדת יותר בלימודי אומנויות, מדע טהור, משפטים ורפואה, האוניברסיטה הטכנולוגית מתמקדת במחקר טכנולוגי ובמדעים שימושיים. זהו המוסד הטכנולוגי האקדמי היחידי בדרום האוקיינוס השקט מחוץ לאוסטרליה ולניו זילנד. האוניברסיטה מפעילה פקולטות להנדסה, מחשבים ואדריכלות. מאז ייסודה ב-1965, כאשר מספר הסטודנטים בה עמד על 37, גדלה האוניברסיטה ליותר מ-2000 סטודנטים הלומדים בה כל שנה בשנים האחרונות. נכון לשנת 2003 העניקה האוניברסיטה מעל 10,000 תארים ותעודות מיום הקמתה לבוגרים מרחבי פפואה גינאה החדשה וממדינות שכנות.
אתרים חשובים.
בית המלון - בלאה פועל מלון גדול המשמש גם כמרכז כנסים. במשך השנים הוא ארח דמויות פוליטיות חשובות. המלון מפעיל 100 חדרים ו-4 סוויטות והם מרוהטים ברהיטי עץ. במלון פועלות שתי מסעדות וקפטריה.
בית הקברות הצבאי- בית הקברות הצבאי של לאה הוקם ב-1944. הוא שוכן בסמוך לגנים הבוטניים במרכז העיר. בבית הקברות טמונים יותר מ-2800 חיילים, רובם מנופלי קרב לאה-סלמאואה, אך גם כאלה שמתו במחנות השבויים היפנים באי. שניים מהנופלים הם מעוטרי צלב ויקטוריה.
הגנים הבוטניים - הגנים הבוטניים של לאה מתוחזקים בצורה מרהיבה, אך הם לא תמיד פתוחים לציבור. מטוס קרב אוסטרלי מתקופת מלחמת העולם השנייה מוצב במרכז הגנים.
אקלים.
האקלים בלאה הוא טרופי. הטמפרטורה הממוצעת ביום עומדת על כ-30 מעלות צלזיוס בכל השנה, ובלילה כ-23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה בכמויות גדולות.
ויק ויילד
ויקטור "ויק" איבנוביץ' ויילד (באנגלית: Vic Ivan Wild; ברוסית: Виктор Иванович Уайлд; נולד ב-23 באוגוסט 1986) הוא ספורטאי עבר יליד ארצות הברית שהתחרה עבור רוסיה בסנואובורד, האלוף האולימפי, בעל 2 מדליות זהב מאולימפיאדת סוצ'י (2014).
משנת 2011 החל ויילד להתחרות עבור רוסיה, לאחר נישואיו לאלנה זברזינה מרוסיה, גולשת סנואובורד בעצמה. רעייתו, זכתה באולימפיאדת סוצ'י, באותו יום ובאותה תחרות לנשים, סללום ענק מקביל, במדליית הארד.
לאחר שזכה במדליית הזהב הראשונה שלו אמר ויילד: "רוסיה היא המדינה שאפשרה לי לנצח. אם הייתי נשאר בארצות הברית, כנראה שהייתי עדיין יושב בבית, עושה עבודה רגילה, עושה משהו בנאלי, לא מעניין. תמיד רציתי משהו שונה. זה פשוט מדהים אני זכיתי במדליית הזהב הזו עבור רוסיה. עשויים לחשוב, שהבחור הזה עדיין נשאר אמריקאי. אבל זה לא נכון! אני לא בחור אמריקאי החלטנו שזה יהיה קל יותר להגיע לאולימפיאדה במדינה שבה סנואובורד לא מפותח וזה טוב. בחרתי נתיב קשה, הלכתי עם זה עד הסוף".
ב-2021 התגרש מאשתו. ב-2022 הכריז על פרישה.
מיכאל וילף
מיכאל וילְף (1937 - 1 בספטמבר 1997) היה סופר, מבקר ספרות וביבליוגרף ישראלי, ספרן אקדמי במקצועו.
ביוגרפיה.
מיכאל וילף נולד ב-1937 בפולין.
ב-1957 עלה לישראל. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות עברית ומקרא, וב-1967 סיים בה לימודי ספרנות.
סיפורו הראשון נדפס בכתב העת הספרותי "גזית" בשנת תשל"ב. מאז פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בכתבי עת ובמוספים לספרות.
מיכאל וילף נישא בשנת 1968 והיה אב לשני ילדים.
נפטר בשנת 1997.
ספריו.
יצירה מקורית:
ראובן שוהם
מ&quot;י לבנזון
מ. י. לבנזון
ש. טשרניחובסקי
וייווק
וייווק (Wewak) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז ספיק מזרח. העיירה שוכנת על חופו הצפוני של האי. היא העיירה הגדולה ביותר בין מדנג שבפפואה גינאה החדשה לבין ג'ייפורה שבמערב גינאה החדשה אשר תחת שלטון אינדונזיה. וייווק היא מקום מושבה של הדיוקסיה הקתולית של וייווק. אוכלוסיית העיר מנתה 33,000 תושבים בשנת 2011.
היסטוריה.
בין השנים 1943-1945 הייתה וייווק הבסיס האווירי הגדול של חיל האוויר היפני בגינאה החדשה. הבסיס היווה מטרה שהופצצה פעמים רבות על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ועל ידי חיל האוויר האמריקני, בולטת במיוחד ההפצצה במסגרת הפשיטה על וייווק ב-17 באוגוסט 1943. ממערב לווייווק נמצא חצי אי הנקרא כף וום (Wom), שבו נכנעו הכוחות היפנים בגינאה החדשה לבעלות הברית וכיום ניתן לראות בו אנדרטה לציון האירוע. באוגוסט 1945 נשפטו שני פושעי מלחמה יפנים בבית דין שהוקם ליד וייווק באשמת הטלת מומים ובאשמת קניבליזם. אחד מהם נדון למוות אך עונשו הומתק לחמש שנות מאסר והשני זוכה מכל אשמה.
גאוגרפיה.
המרכז הישן של העיירה ממוקם על חצי אי קטן ושאר האזור הבנוי של העיירה משתרע על רצועת אדמה צרה שבין חוף הים לבין רכס הרים שבתוכי הארץ. חלקה המזרחי של העיירה גם הוא חצי אי שעליו שוכנים בית החולים של העיר ונמל התעופה. וייווק מקושרת באמצעות כביש לשלושה כפרים השוכנים על נהר ספיק, למרות שהכביש לא תמיד במצב המאפשר נסיעה. בנוסף, מחוברת העיר באמצעות כביש החוף המקשר אותה עם ערי החוף שממערב לה.
אקלים.
האקלים בווייק הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-31 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא כ-23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה.
מיכל ובר
מיכְל וֶבֶּר (בכתיב יידיש, שנהג בזמנו: וועבער; בפולנית: Michał Weber; ה' באדר א' תרי"ט, 9 בפברואר 1859, וורקא, פלך ורשה, פולין הקונגרסאית – כ"ג באייר תרס"ז, 7 במאי 1907, ורשה) היה עיתונאי וסופר ורשאי עברי ויידיש משכיל מרקע חסידי, שהתמחה בכתיבת מדע פופולרי. עוזרו הקרוב של נחום סוקולוב במערכת היומון העברי "הצפירה".
קורות חיים.
מיכל בן יצחק וועבער נולד בשנת 1859 בעיירה וורקא שליד ורשה, פולין הקונגרסאית (רוסיה). קיבל חינוך חסידי, ובהמשך גילה עניין בהשכלה כללית ולמד בעצמו מדעי הטבע ושפות זרות.
בשנת 1880 התגייס לצבא הרוסי. באותה שנה פרסם את מאמרו הראשון ב"המליץ": "לצבוא צבא".
לאחר שחרורו הגיע ב-1883 לוורשה והתקבל לעבודה כמורה בבית ספר של הקהילה היהודית. בשנת תרמ"ו-1886, עם הפיכתו של העיתון העברי "הצפירה" לעיתון יומי, התקבל כעוזר מערכת קבוע ושימש בתפקידו בכל שנות צאתה לאור. כשכיהן נחום סוקולוב כעורך העיתון, שימש כעוזרו הראשי.