התנהגות ארגונית חיובית (באנגלית: Positive Organizational Behavior, POB), מתייחסת למושג החיוביות כפי שהוא בא לידי ביטוי בעולם הארגוני. היא מוגדרת כ"מחקר ויישום של משאבים אנושיים חיוביים ויכולות פסיכולוגיות אשר ניתן למדוד, לפתח ולנהל בצורה אפקטיבית שתאפשר שיפור ביצועים במקום העבודה של ימינו".
הגדרה זו מבדילה בין POB לרעיונות פופולריים רבים בימינו המתקשרים לנושא של חיוביות, על ידי ההדגשה של היבט מהותי בתחום ההתנהגות הארגונית החיובית: בניית תאוריה מבוססת מחקר במטרה להביא לשיפור ביצועי הארגון.
על מנת שמאפיין פסיכולוגי כלשהו יוכל להיחשב כחלק מהתנהגות ארגונית חיובית, הוא מוכרח להיות חיובי, בר מדידה ומבוסס על יסודות תאורטיים ומחקריים. כמו כן, מאפיין זה צריך להיות מבוסס על תכונה מצבית הניתנת להתפתחות ומאפשרת שיפור בביצועים.
התכונות המצביות החיוביות העומדות בקריטריון ה-POB נחקרות, נמדדות ומפותחות "ברמה האינדיבידואלית".
רקע.
התנהגות ארגונית חיובית היא יישום של גישת הפסיכולוגיה החיובית למקום העבודה. היא מתמקדת ביתרונות ונקודות חוזק בארגון ובעובדיו מתוך ההנחה הבסיסית שניתן לחקור את היבט החיוביות ולמצוא דרכים אפקטיביות להשגת תנאי עבודה אופטימליים אשר יובילו לשיפור בביצועי הארגון.
מקור ההתנהגות הארגונית החיובית: תנועת הפסיכולוגיה החיובית.
למרות שחקר התנהגות ארגונית חיובית הוא חדש יחסית, רעיונות הליבה שלו מבוססים על מושגים קודמים. המחקר בתחום זה צמח מתנועת הפסיכולוגיה החיובית, אשר הוקמה ב-1998 על ידי מרטין סליגמן ועמיתיו. מטרת הפסיכולוגיה החיובית היא להעביר את הפוקוס בפסיכולוגיה מהתמקדות בהיבטים שליליים לעבר התמקדות בהיבטים חיוביים המדגישים יתרונות אנושיים ומגבירים התפתחות של בריאות נפשית.
התפתחות ההתנהגות הארגונית החיובית.
פרד לות'נס (Fred Luthans) הניח את היסודות לחקר התנהגות ארגונית חיובית ב-1999, כאשר הוא מיזג בין שני תחומים בפסיכולוגיה שעד אז היו נפרדים: הפסיכולוגיה החיובית והפסיכולוגיה הארגונית. מאז, לות'נס ועמיתיו התמקדו במחקר שמטרתו מציאת דרכים לעיצוב סביבות עבודה אופטימליות אשר מאפשרות לאדם להיות במיטבו הן בעבודתו והן ביחסיו עם אנשים אחרים.
על אף התפתחות תאורטית ומחקרית, התנהגות ארגונית חיובית עדיין נמצאת בשלב הינקות. דרוש מחקר נוסף באשר למנבאים, הגורמים הסיבתיים והתהליכים בבסיס ההתנהגות הארגונית החיובית. האתגר המרכזי הניצב כיום בפני התחום הוא השגה של הבנה מעמיקה ומדויקת יותר של השלכות התכונות החיוביות על התפקוד הארגוני, כמו גם מציאת דרכים להגברת תכונות אלו במסגרת מקום העבודה.
מחקר.
במסגרת התנהגות ארגונית חיובית נחקרים משאבים פסיכולוגיים חיוביים ברמת הפרט. בין המרכזיים בהם ניתן למנות מאפייני תקווה, חוללות עצמית (self-efficacy), גמישות ויכולת התאוששות. שילוב של מאפיינים אלו יחדיו הוליד ענף מחקר בתוך התנהגות ארגונית חיובית הנקרא הון פסיכולוגי חיובי.
רמות הניתוח בפסיכולוגיה ארגונית חיובית.
קיימות 3 רמות ניתוח מרכזיות במסגרת גישת ה-POB. הרמה הראשונה מתמקדת בהיבט הסובייקטיבי של ההתנסות החיובית כגון שביעות רצון מהעבר, שמחה וסיפוק מההווה, ותקווה ואופטימיות לגבי העתיד. הרמה השנייה מתמקדת ברמת הפרט (נקראת גם micro level) ומדגישה בעיקר תכונות חיוביות כמו יכולת אהבה, סלחנות, חוכמה וכישרון. הרמה השלישית מתמקדת בארגון (נקראת גם macro level) וכוללת ערכים ארגוניים חיוביים כמו סובלנות ואתיות וארגונים המעודדים התנהגויות חיוביות כגון עזרה הדדית והתנהגות אזרחית ארגונית.
פורטסמות
רוויה (צבע)
רוויה היא מושג בקולורימטריה המתאר אינטנסיביות של צבע מסוים. במובן טכני יותר, רוויה היא הגירוי הצבעוני היחסי של בהירות הצבע.
גירוי צבעוני גבוה הוא חד ועשיר, בעוד שגירוי צבעוני נמוך יותר נראה בצורה מעומעמת, הקרובה לאפור. ללא צבעוניות כלל הצבע הוא באופן "טבעי" אפור.
שקלול ערכי הרוויה יחד עם ערכי הגוון נותנות את הגדרת הצבעוניות.
שקלול הצבעוניות עם הבהיקות נותנות את הגדרת הצבע. מכאן שעם שלוש התכונות: רוויה, בהירות וגוון, ניתן להתאים כל צבע.
בצילום, רוויית הצבע נקראת Saturation. הרבה מצלמות דיגיטליות מאפשרות לצלם לקבוע באיזה רוויית צבע לצלם את התמונה (נמוכה, רגילה או גבוהה) ולעיתים אף ברוויית צבע אפסית - גוני שחור ולבן. תוכנות גרפיקה וצילום כמו פוטושופ מאפשרות לשלוט ברוויית הצבע של כל או חלקים מהתמונה. באמצעות משחק ברוויית צבע אפשר להשיג אפקטים אמנותיים כגון הפרדת נושא מהרקע.
מנזר נורת'נגר
השמים הפתוחים
גרניץ' ווילג'
גריניץ' וילאג'
ענק (כוכב)
ענק הוא כוכב בעל רדיוס ובהירות גדולים משמעותית מכוכב בעל טמפרטורת פני שטח דומה השוכן על הסדרה הראשית. באופן טיפוסי, לענקים רדיוס בתחום של פי 10-100 מרדיוס השמש, ובהירות של פי 10-1000 ממנה. כוכב חם ובהיר במידה יוצאת דופן על הסדרה הראשית יכול גם להיות מסווג כענק.
בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, ענקים שוכנים בענפים III ו-II (ענקים בהירים), מעל ענף הסדרה הראשית.
כוכבים יותר בהירים מענקים מסווגים כעל-ענקים או אף היפר-ענקים.
היווצרות.
כוכב הופך להיות ענק לאחר שכל המימן הזמין להיתוך גרעיני בליבה אוזל וכתוצאה מכך הוא עוזב את הסדרה הראשית. כוכב שמסתו ההתחלתית היא פחות מ-0.4 מסות שמש לא יהפוך לענק. זאת מכיוון שהחומר בכוכבים קטנים אלה עובר ערבול יסודי בתהליך הסעת חום והם יכולים להמשיך להתיך מימן עד שהוא אוזל לחלוטין, ואז הכוכב מורכב ברובו מהליום. עם זאת, התהליך של היתוך מלא של מימן, אפילו בכוכב קטן, צפוי לקחת זמן ארוך משמעותית מגיל היקום, כפי שהוא מוערך נכון להיום.
אם הכוכב יותר מסיבי מהגבול התחתון הנ"ל, אז עם סיום היתוך המימן בליבתו, תתחיל זו להתכווץ. מימן ימשיך לעבור היתוך בקליפה מסביב לליבה העשירה בהליום וחלקו של הכוכב מחוץ לקליפה יתחיל להתפשט ולהתקרר. במהלך שלב זה במחזור חייו של הכוכב, המסווג כענף התת-ענקים בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, בהירות הכוכב נשארת כמעט קבועה וטמפרטורת פני השטח שלו יורדת. בסופו של דבר הכוכב מתחיל לעלות בענף הענקים בדיאגרמה. בשלב זה, בו הכוכב כבר מסווג כענק אדום טיפוסי, טמפרטורת פני השטח שלו תישאר קבועה והבהירות והרדיוס שלו יעלו דרסטית. הליבה תמשיך להתכווץ, והטמפרטורה בה תעלה.
אם מסת הכוכב, בעודו על הסדרה הראשית, הייתה מתחת לכ-0.5 מסות שמש, סבורים כי הוא לא יגיע לטמפרטורה הדרושה כדי להתחיל להתיך הליום וימשיך להתיך מימן כענק אדום, עד שיפוך לננס לבן המורכב מהליום. אחרת, כאשר טמפרטורת הליבה תגיע לכ-108 מעלות קלווין, יתחיל היתוך ההליום לפחמן וחמצן, באמצעות תהליך אלפא משולש. האנרגיה שתשתחרר בתהליך תגרום לליבה להתפשט, מה שיגרום לירידת בלחץ במעטפת היתוך המימן, וזו בתורה - לירידה בקצב יצירת אנרגיה. בהירות הכוכב תקטן, המעטפת החיצונית שלו תתכווץ והכוכב יעזוב את ענף הענקים.
המשך התפתחות.
המשך ההתפתחות של הכוכב תלוי במסה שלו.
במקרה של כוכב לא מאוד מסיבי, הוא יוכל להימצא בענף האופקי בדיאגרמה, או שמיקומו בדיאגרמה ינוע בלולאות. אם מסת הכוכב בינונית אך קטנה מ-8 מסות שמש, הוא יסיים את מלאי ההליום בליבתו ויתחיל להתיך הליום במעטפת סביב הליבה. הדבר יגרום שוב לעלייה בבהירותו, עתה ככוכב בענף הענקים האסימפטוטי. לאחר שיזרוק את מרבית המסה שלו, ליבתו תיוותר כננס לבן המורכב מפחמן וחמצן.
כוכבים מסיביים.
עבור כוכבים מספיק מסיביים להיתוך פחמן (מעל 8 מסות שמש, בקירוב) התהליך המתואר שונה משמעותית. בהירות הכוכב לא גדלה בהרבה לאחר עזיבתו את הסדרה הראשית, אך הוא הופך להיות אדום יותר. הוא יכול להפוך לעל-ענק אדום או שאובדן המסה יגרום לו להפוך לעל-ענק כחול.
בסופו של דבר הכוכב יהפוך לננס לבן המורכב מחמצן וניאון, או יעבור סופרנובה ויותיר כוכב נייטרונים או חור שחור.
בת פרעה (אשת שלמה)
בַּת פַּרְעֹה היא דמות מקראית שהייתה אחת מנשות שלמה המלך. שמה הפרטי של דמות זאת לא נודע במקרא. במדרשי חז"ל ישנה ביקורת רבה על נישואי שלמה לבת פרעה.
נישואים מדיניים.
נישואי שלמה לבת פרעה הם נישואים מדיניים לחיזוק הקשר של ממלכת ישראל המאוחדת עם האימפריה המצרית, ויוצאי דופן בכך שבת מלך מצרים נישאה לשליט זר, דבר שאין לו כמעט מקבילות בהיסטוריה
(נישואי פרעונים עם בנות שליטים זרים, לעומת זאת, היו מצויים) רמז למגמה המדינית של נישואים אלו מופיעה בפסוק במלכים א':
שלמה קיבל כנדוניה לנישואיו עם בת פרעה, את העיר גזר, אותה כבש פרעה מיד הכנענים.
נישואים אלו לא מנעו מפרעה לקחת תחת חסותו את הדד האדומי שהמקרא מתארו כ'שטן לשלמה', ואף להשיא להדד לאשה את אחות אשתו של פרעה ולגדל את ילדיו של הדד בבית פרעה. מאוחר יותר נתן שישק מלך מצרים מקלט לירבעם בן נבט שמרד בשלמה.
יש המזהים את פרעה חותן שלמה כסיאמון, שהיה השליט האחד לפני האחרון של השושלת ה-21.
נישואי שלמה לבת פרעה אינם הנישואים המדיניים הראשונים בבית דוד, שכן כבר דוד אביו נשא לאשה את מעכה בת תלמי מלך גשור.
מעמדה המיוחד של בת פרעה.
עדות למעמדה המיוחד של בת פרעה מבין נשות המלך שלמה הוא בניית ארמון מיוחד לה והדגשתה בכתובים בנפרד משאר נשות שלמה.
בעקבות בניית הארמון לבת פרעה, ביקר ירבעם בן נבט את המלך שלמה,
מרידה זו הביאה את שלמה לרצון להרוג את ירבעם בן נבט, שנמלט אל שישק מלך מצרים, שהגן עליו עד מות שלמה, חרף הקשר המשפחתי. צעד זה, שבא בעקבות נישואי בת פרעה, היה הראשון בשרשרת האירועים שהובילה לפילוג ממלכת ישראל המאוחדת ולהקמת ממלכת ישראל בנפרד מממלכת יהודה.
ביקורת בחז"ל.