על פי ממצאים ארכאולוגיים, תרבות צ'ו הייתה בהתחלה דומה למדי לזו של מדינות ג'ואו האחרות באגן הנהר הצהוב. אולם בהמשך ספגה צ'ו אלמנטים ילידיים מאדמות בָּאיְיְוֵּ'ה שהמדינה כבשה מדרום וממזרח, ופיתחה תרבות ייחודית ונבדלת מזו של מדינות המישורים הצפוניים.
במהלך תקופת ג'ואו המערבית ההבדל בין התרבויות של צ'ו ושל מדינות המישור המרכזי היו זניחים. רק בסוף תקופת האביב והסתיו מתחילה תרבות צ'ו להתרחק, כשהיא משמרת כמה צדדים מן התרבות המקורית ומפתחת תופעות חדשות. צ'ו גם ספגה כמה אלמנטים מאזורים שסופחו. לתרבות של צ'ו היה גיוון פנימי בין מיקומים שונים. כמו צִ'ין ויֵן, גם צ'ו תוארה על ידי אנשי המישור המרכזי כפחות תרבותית. ואולם תדמית זו מקורה בהתפתחויות המאוחרות יותר בצ'ו ביחס למישור המרכזי, והיא טופחה בדיעבד על ידי המלומדים הקונפוציאניים בשושלת צ'ין כאמצעי ביקורת עקיף על הממשל, ועל ידי שושלת האן כאמצעי לריסון יריביהם הרעיוניים שהיו מקושרים לפרקטיקות התרבותיות הללו. מאחר שמקים שושלת האן הגיע מצ'ו, תרבות צ'ו תהפוך מאוחר יותר בסיס לתרבות של שושלת האן המאוחרת, בשילוב עם התרבות של שושלת צִ'ין.
מנחות קבורה בראשיתה של צ'ו התבססו בעיקר על כלי ברונזה בסגנון ג'ואו. קברים מאוחרים יותר בצ'ו, בעיקר בתקופת המדינות הלוחמות, הכילו חפצי קבורה ייחודיים כגון כלים צבעוניים מכוסים לכה, ברזל ומשי, וזאת תוך ירידה במנחות כלי הברונזה.
מוטיב נפוץ בצ'ו היה תמונות מלאות חיים של חיות בר, חיות מיתולוגיות, ודמויות של יצורים כגון נחשים, דרקונים, פניקסים, נמרים, עננים משייטים ויצורים דמויי נחשי. יש ארכאולוגים הסבורים כי לצ'ו היו קשרי תרבות עם שושלת שאנג שנעלמה, מאחר שרבים מן המוטיבים המשמשים בצ'ו, כגון אלים בעלי זנב נחש, הופיעו מוקדם יותר באתרי שאנג.
התרבות המאוחרת בצ'ו התפרסמה בזיקה שלה לשאמאנים. התרבות והממשל בצ'ו תמכו בהחלטיות בדאואיזם ובשאמאניזם ילידי בתוספת כמה פירושים קונפוציאניים לטקסים של ג'ואו. אנשי צ'ו שייכו את עצמם לאל האש ג'וז'ונג במיתולוגיה הסינית, ובשל כך סגידה לאש וצביעה באדום היו נפוצים בקרב אנשי צ'ו.
בתרבות צ'ו ישנה השפעה ניכרת של דאואיזם ושל פולקלור מקומי, ואלו ניכרים באמנות הנאטורליסטית, בשירים של צ'ו, ברישומים ההיסטוריים, בממצאים מארכאולוגיים של מסמכי במבוק בגְווֹדְייֵן, ובממצאים נוספים. הנטייה לסגנון חיים רוחני ולרוב נהנתני כמו גם הביטחון בגודלה של ממלכת צ'ו, הובילו לחוסר יעילות ובסופו של דבר גם חורבנה של מדינת צ'ו בידי הלגאליסטים חסרי הרחמים של צִ'ין. אף על פי שלמדינת צִ'ין חסרו המשאבים הטבעיים הנרחבים שהיו בצ'ו ודרכי המים שלה, ממשלת צ'ין הגיעה ליעילות שיא תחת השר האפקטיבי שָׁאנְג יָאנְג שייצב מריטוקרטיה ממוקדת אך ורק בעוצמה חקלאית וצבאית.
צ'ו הייתה ידועה במוזיקה הייחודית שלה. ממצאים ארכאולוגיים מראים שהמוזיקה של צ'ו נכתבה בכתיבה שונה מזו של ג'ואו. המוזיקה של צ'ו הפגינה נטייה לשימוש בהרכבים שונים, ושימוש בכלי נגינה ייחודיים. בצ'ו הסֶה נחשב מועדף על הסיטאר, בעוד שבמדינות הצפוניות של ג'ואו לא הייתה העדפה מיוחדת למי מהם.
צ'ו הייתה במגע מתמיד עם אמים אחרים בדרום, ובעיקר הבָּה היְוֵּ'ה והבָּאיְיְוֵּ'ה. קברים וחפצי קבורה רבים בסגנון בָּה ויְוֵּ'ה נתגלו בשטחה של צ'ו, במקביל לקבורה ולחפצי הקבורה בסגנון צ'ו.
השליטים הראשונים של שושלת האן הביאו לרומנטיזציה של תרבות צ'ו, ויצרו עניין מחודש באלמנטים תרבותיים של צ'ו, כגון "השירים של צ'ו". גם במָאוָאנְגְדְווֵי אפשר לראות השפעה תרבותית משמעותית של צ'ו. אחרי שושלת האן היו כמה מלומדים קונפוציאניים שהחשיבו את תרבות צ'ו סרת טעם, ומתחו ביקורת על המוזיקה ה"תאוותנית", ועל הטקסים השאמאניים המקושרים עם תרבות צ'ו.
האומנות של צ'ו מפגינה מומחיות בצורה וצבע, במיוחד ביצירות עץ מצופות לכה. הצבעים הנפוצים ביותר היו אדום ושחור. גם אריגת משי הגיעה לרמת מומחיות גבוהה, שאיפשרה יצירת גלימות קלות עם עיצובים זורמים. דוגמאות של תוצרים כאלו השתמרו במָאוָאנְגְדְווֵי, בקברים מוצפים במים, בהם הלכה לא התקלפה במהלך השנים, ובקבברים שהיו חתומים בפחם או בחימר לבן.
צ'ו השתמשה בסגנון קליגרפי מורכב שידוע בתור סגנון "ציפורים ותולעים" שהושאל גם למדינות ווּ ויְוֵּ'ה. הסגנון מאופיין בעיצוב מסובך שמקשט את הסימנים במוטיבים של חיות, נחשים, ציפורים וחרקים. זוהי עדות נוספת להערכה שרחשו בצ'ו לעולם הטבע ולכוח החיים שבו. צ'ו ייצרה חרבות ברונזה רחבות, שהיו זהות לחרבות של ווּיְוֵּ'ה, אך פשוטות מהן.
צ'ו הייתה ממוקמת באזור של נהרות רבים, ולכן נוצרה בה מערכת תחבורה ימית יעילה, בתגבור עגלות. את אלו ניתן לראות בפירוט על גבי אישורי המעבר העשויים ברונזה משובצת זהב, שם תועד מסחר לאורך מסלולי הנהרות עם תושבי יינג בירת צ'ו.
בשנת 2000, במהלך בניה של אוטוסטרדת שְׂיָאנְג-גִ'ינְג, נתגלה בכפר דְזְווֹג'ונְג במזרח ווּלִיפּוּ מצבור של חפצי קבורה מתקופת צ'ו של המדינות הלוחמות, שתוארך לשנים 340-300 לפנה"ס.
השפעות לשוניות.
טקסטים שנחפרו בצ'ו, כמו גם מילים מקומיות שתועדו בספר "הניבים" (方言, Fangyan), מראות על השפעות לשוניות שמיוחסות לשפות תאי-קדאי, המונג-מיין, ושפות אוסטרו-אסיאתיות.
בירוקרטיה.
הבירוקרטיה של צ'ו הייתה נבדלת מהבירוקרטיה של מדינות אחרות בתקופת שושלת ג'ואו. על פי "בחינת שמות הפקידים בדְזְווֹ גְ'ווָאן" (左傳官名考) של לִי טְיָאויְוֵּ'אן, השכבה העליונה בקרב הפקידים של צ'ו כללה את תפקידי המוֹאָו (莫敖) והלִינְגְיִין, ומפקד הצבא של צ'ו נקרא סְה-מָה, "שר הסוסים". המוֹאָו, הלִינְגְיִין והסְה-מָה ביחד נקראו "שלושת האדונים" (三公) של צ'ו. בתקופת האביב והסתיו נוספו "מושל השמאל" (左尹) ו"מושל הימין" (右尹) כמשנים ללִינְגְיִין. בהתאם, קיבל גם הסְה-מָה שרי סוסים של השמאל והימין. עם הזמן התדרדר מעמדו של המוֹאָו, עד שהלִינְגְיִין והסְה-מָה נעשו עמדות בעלות כוח רב יותר בחצר המלוכה של צ'ו.
שרים שתפקידם משתנה לפי תארם נקראו "יִין" (尹). כך בשמו של הלִינְגְיִין שהיה מקביל לראש ממשלה, הגונְגְיִין האחראי על העבודות הציבוריות, ואחרים. השר הממונה על טקסי הדת, וסוג של כהן בכיר בצ'ו נקרא Shenyin (沈尹), וניתן למצוא בכמה מקומות בדזוו ג'וואן התייחסות אליו כמגיד עתידות. במחוזות ובמפקדות שימש פקיד בשם שְׂייֵן-יִין ("מושל מחוז") או גונְג (公 "אדון") כאחראי.
במקרים רבים משרות בבירוקרטיה של צ'ו עברו בירושה בקרב חברים של ענף משני של בית מִי, בית המלוכה של צ'ו. כדוגמה, המוֹאָו, אחד משלושת השרים של צ'ו, היה נבחר בלעדית מתוך שבט צ'ו' (屈). בתחילת תקופת האביב והסתיו וטרם מרד זְ'ווֹאָו, החזיקו בני שבט זְ'ווֹאָו, משמע משפחות דְווֹ (成) וצֶ'נְג (鬭) במשרת הלִינְגְיִין.
גאוגרפיה.
המרחב של צ'ו היה אחד הגדולים מבין המדינות העתיקות של סין. על פי המסורת, מוצאם של האבות הקדמונים של צ'ו, כגון הרוזן שְׂיונְ'ג יִי היה מהרי גִ'ינְג, שרשרת הרים הממוקמת במחוז חוביי של היום. השליטים של צ'ו שינעו בצורה עקבית אוכלוסיות של מדינות מסופחות אל הרי ג'ינג כדי לשלוט בהם בצורה יעילה יותר. ממזרח להרי ג'ינג נמצאים הרי טוּ (塗). בצפון מזרח צ'ו נמצאים הרי דָאבְּיֵה. אגני הניקוז מתחלקים בין נהר חְווָאי לנהר היאנגצה. הבירה הראשונה של צ'ו, דָאן-יָאנְג (丹陽), הייתה ממוקמת בגְ'ה-גְ'יָאנְג במחוז חוביי של היום. יִינְג (郢), אחת הבירות המאוחרות של צ'ו, ידועה כיום בשם גִ'ינְגְג'וֹאוּ. בגבולה הצפוני של צ'ו נמצא הר פָאנְגְצֶ'נְג. מבחינה אסטרטגית, הר פָאנְגְצֶ'נְג הוא מחסום אידיאלי נגד מדינות המישור המרכזי. בשל חשיבותו האסטרטגית, נבנו מספר טירות על הר פָאנְגְצֶ'נְג.
במישור גְ'יָאנְגְהָאן התקיים בעבר אגם יוּ'נְמֶנְג, שהיה אגם מים מתוקים אשר השתייך היסטורית לממלכת צ'ו, ונהר יֵנְדְזְה חצה אותו. שמו של האגם מורכב משמות שני חלקיו: יוּ'ן (雲 ענן) הדרומי, ומֶנְג (夢 חלום) הצפוני. האגם כיסה חלקים מג'ג'יאנג, גְ'ייֵנְלִי, שְׁשׁוֹאוּ, מָאצֶ'נְג, חְוָאנְגְגָאנְג ו אָנְלוּ.
מעבר שָׁאושִׂי היה מאחז חשוב בגבול המערבי ההררי של צ'ו. הוא היה ממוקם היכן שכיום נמצאת העיירה ווּגְווָאן בנפת דָאנְפֶנְג במחוז שאאנשי. כל כוח צבאי שהגיע אל צ'ו ממערב, ובעיקר מצ'ין, היה חייב לעבור בשָׁאושִׂי.
שליטים.
שליטים מוקדמים
רוזנים
מלכים
טוענים לכתר
צ'ו באסטרונומיה.
באסטרונומיה הסינית המסורתית, צ'ו מיוצגת על ידי כוכב באסטריזם "תריסר האחוזות", המהווה חלק מאחוזת הירח "בת" בסימן "צב שחור". אין הסכמה בשאלה אם הכוכב הוא Phi Capricorni או 24 Capricorni. צ'ו גם מיוצגת על ידי הכוכב epsilon ophiuchi באסטריזם "הקיר הימני" במתחם "השוק השמיימי".
צ'ו בביולוגיה.
טקסוני הווירוסים ' ו-' נקראים על שם צ'ו.
מאנדה
Janet (בעברית: ג'נט) הוא אלבומה החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נט ג'קסון, אשר יצא לאור ב-18 במאי 1993, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. לפני יציאת האלבום, החוזה שלה עם A&amp;M נגמר ובעקבות כך, חברות תקליטים רבות הציעו לג'קסון להצטרף אליהן.
בסופו של דבר ג'קסון נענתה להצעה של וירג'ין רקורדס שהציעו לה 40 מיליון דולר תמורת חתימה על החוזה עמם; החוזה היקר ביותר שהיה אי פעם.
רקע.
באותה התקופה קיבלה ג'קסון תגובות רבות מאנשים על כך שהיא מצליחה בזכות משפחתה והמפיקים שלה, ולא בזכות עצמה מה שהיווה לה השראה לכתוב את השירים באלבום זה וגרם לה להיות מעורבת יותר באלבום. ג'קסון הייתה מעורבת בכתיבה ובהפקה של כל השירים באלבום ואף בעיבודים שלהם.