המסע של רות יוצא מברלין, ועובר דרך קלן, בריסל, ברוז', אוסטנדה, פריז ומרסיי. ברקע המכתבים ישנם תיאורים של אירופה שלפני מלחמת העולם השנייה, ביניהם תיאורים של האנטישמיות הגואה ועליית הנאציזם בגרמניה.
אף על פי שמופיעים בספר פרקים המתייחסים למציאות החוץ-ספרותית, העולם שרות מציגה במכתביה רצוף באזכורים ליצירות אמנות וספרות. הספר רווי באזכורים ובציטוטים של סופרים, משוררים ואמנים, ברובם הגדול אירופאים. רומן זה, אם כן, הוא גם מעין פרידה בט"ז פרקים מאירופה ומאוצרות תרבותה.
בין בדיון למציאות.
הגבולות בין האוטוביוגרפי לבדיוני ובין מציאות לספרות ברומן זה מטושטשים במכוון. הרומן נפתח במכתב שכותרתו "מכתב אמיתי על נסיעה מדומה וגם הוא הקדמה", בו כותבת דמות בשם ל., רמז לשמה הפרטי של המחברת, מכתב אל נמען גברי חסר-שם, ומסבירה את הקשר בין דמותה של רות לבין המחברת עצמה:
את המכתב היא חותמת במילים: "המכתבים האלה הם פרי בדידותה של רות. פרי בדידותי הם. אני מביאה אותם שי לך – בהרבה תוגה וקצת תודה".
מעבר לסיפור מסגרת זה, יוצרת גולדברג מבנה כפול המציג מחד גיסא את סיפור האהבה עצמו – יחסיהם המתסכלים ורוויי האכזבות של רות ועמנואל, המתוארים במבואות למכתבים – ומאידך גיסא את ההתרחשות הבדיונית שלאחר הפרידה. המבואות למכתבים, הנבדלות מן המכתבים במטענן הרגשי, לעומת הריסון הרגשי והאירוניה המאפיינים את המכתבים עצמם, מאירות גם הן את המרחק בין "בדיון" ל"מציאות".
סוגת הרומן וצורתו.
במאמרה "פרי בדידותה: על שיח האהבים האפיסטולארי ו'מכתבים מנסיעה מדומה' ללאה גולדברג", כותבת תמר הס כי שיח האהבה ורומן המכתבים, הממוזגים יחדיו ב"מכתבים מסיעה מדומה", מזמינים דיון ביחסי מגדר וסוגה. לטענתה, השימוש שגולדברג עושה בספרות האפיסטולארית (האגרתנית, מלשון איגרת) איננו אנכרוניסטי. היא מעוררת את ציפיות הקורא לטקסט נשי-אינטימי, ומפגישה אותן עם ספרות לאומית מובהקת, ברוח האופיינית לסיפורת העברית בת הזמן, וזאת מבלי לוותר על עמדת הדוברת הלירית, שמתירה לה הצורה.
סוגיות מגדריות ברומן.
ב"מכתבים מנסיעה מדומה" רות מתעמתת עם "האחרות הכפולה" שלה: כיהודייה באירופה של שנת 1934 וכאישה.
רות מנסה להתכחש למרכיבים אלו בזהותה; היא מתנערת הן מהפליטים הגרמנים והן מבנות מינה. כך, לדוגמה, היא מתארת את ישיבתה בבית קפה ואת ניסיונה לכתוב שיר, שנקטע בגלל צעקות של פליטים גרמנים על המלצר. היא מתרעמת, אך מזכירה לעצמה באירוניה, שאין היא זכאית לדרוש מהם התנהגות ראויה, שכן היא עצמה זרה בצרפת, "יהודייה מלוכלכת". מתוך כך מבטה של רות נעצר על אישה היושבת מולה בבית הקפה, ונראה שאף היא מנסה לכתוב שיר. מול דמות המראה הנשית בבית הקפה, פורצים מרות מרירות ולעג:
דבריה של רות משקפים את ההתנשאות והעוינות שבהם התקבלה שירת נשים בדורה. העיסוק במקומה של האישה עולה ברומן גם מתוך התיאורים שמתארת רות את הזונות הצעירות והמבוגרות בברלין, ילדות הסוחרות בסימני נשיותן כדי לשרוד, השפלה ודה-הומניזציה של נשים סביבה.
התקבלות וביקורת.
כאשר "מכתבים מנסיעה מדומה" ראה אור לראשונה, האליטיזם שלו היה מושא לביקורת. עם זאת, ביקורת זו נמהלה במניעיהם הציוניים של אנשי הממסד הספרותי; ההרחקה אל תרבות העולם על חשבון התרבות העברית נתפסה בראייתם כסטייה מן התלם של המפעל הציוני.
פרקי הספר שראו אור במלואם בעיתון "דבר" וכן מהדורתו הראשונה לא היו לוּו בביאורים, כפי שהם מופיעים במהדורה המחודשת, ועל כן ניתן להניח כי רק מעטים מקוראי הספר בשעתה, אם בכלל, עשויים היו לזהות את כל המובאות והרמזים המשובצים בו. כמו כן, בספר מובאים ציטוטים רבים בגרמנית ובצרפתית, שניתן להניח שלא כל קוראי הספר היו בקיאים בהן. על כן, נתפש הספר כאזוטרי וכאליטיסטי. מכאן אותם משקעים שליליים שנוצרו לאורך השנים אצל חלק מקוראי הספר כלפיו. גם בקרב קהל היעד המיידי של החיבור, האליטה הספרותית שלאה גולדברג פעלה בה, הטקסט לא עורר התלהבות אותנטית או אתגר ב"פענוחו".
לאה גולדברג עצמה הסתייגה מן הספר הזה – היא ראתה בו בוסר-נעורים, ואף אמרה למקורביה לא אחת, כי אילו כוחה עמד לה, הייתה אוספת מחנויות הספרים את העותקים הנדירים שנותרו ממנו ובכך הייתה סותמת עליו את הגולל. ממרחק השנים, דווקא חריגותו של הספר בזמנו מקנה לו ייחוד רב וחדשנות שלא פגה אף כיום.
שברולט פליטליין
שברולט פליטליין (באנגלית: Chevrolet Fleetline) היא סדרת מכוניות משפחתיות גדולות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 1941-1942 ו-1946-1952.
מגדלנה מבוואריה
מגדלנה מבוואריה (בגרמנית: Magdalene von Bayern; 4 ביולי 1587 - 25 בספטמבר 1628) הייתה בתו של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ואשתו של וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג.
ביוגרפיה.
מגדלנה נולדה ב-4 ביולי 1587 במינכן, לוילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן, בתם של פרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק.
בשנת 1607 ביקש מתיאס, ארכידוכס אוסטריה את ידה של מגדלנה לנישואין. יוזם ההצעה הזו היה יועצו של מתיאס, מלכיאור קלזל, שרצה את בוואריה לצידו במאבק בין הארכידוכס לאחיו רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אף על פי שאביה של מגדלנה נטה לקבל את ההצעה, אחיה מקסימיליאן סירב לה מפני שלא רצה להיות מעורב בסכסוכי השושלת האוסטרית. בשנת 1608 ויתר מתיאס רשמית על הנישואין לבקשת אחיו. זמן קצר לאחר מכן, לאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה גילה עניין במגדלנה.
במאי 1609 ביקר לאופולד החמישי במינכן והסכים לוותר על עמדותיו הכנסייתיות כדי להינשא למגדלנה. במהלך הביקור הזה היא פיתחה רגשות למחזר שלה ואמרה כי "למתיאס לא היו לה רגשות של חיבה", והיא מעדיפה להיות נזירה ולא להינשא לו. בלחץ של אביה ואחיה, קיבלה מגדלנה לבסוף בשנת 1613 נישואין של נוחות.
ב-11 בנובמבר 1613 התחתנה מגדלנה עם וולפגנג וילהלם, נסיך הכתר של פפאלץ-נויבורג, חבר קרוב של אחיה מקסימיליאן. בעזרת הנישואין הללו, השליטים הבווארים קיוו שוולפגנג וילהלם הלותרני יחזור לאמונה הקתולית. טקס החתונה נערך על ידי הנסיך הבישוף של אייכשטדט, יוהאן כריסטוף פון וסטרשטטן, במינכן, בנוכחותם של 17 נסיכים ריבוניים. שלושה ימים לאחר מכן מגדלנה ויתרה על כל זכויות הירושה על בוואריה לעצמה וליורשיה. כנדוניה קיבלה כ-50,000 גילדן ו-30,000 פלורינים נוספים מאחיה.
מגדלנה הקימה קפלה קתולית בטירת נויבורג עם שני ישועים שליוו אותה. זמן קצר לאחר מכן, שני הישועים נשלחו להולנד על ידי חמיה של מגדלנה, פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג. באחת הפעמים, במהלך טקס דתי, נורה אורח דרך חלון פתוח שבו הייתה מגדלנה.
ב-15 במאי 1614, כמה חודשים לפני מותו של אביו, וולפגנג וילהלם (בהשפעת אשתו), בכנסיית דיסלדורף של סנט למברטוס לקח רשמית את הדת הקתולית. עבור הרפורמציה הנגדית הייתה זו הצלחה משמעותית מוצדקת למגדלנה ומחויבותה למדיניות אחיה. הנישואים בין מגדלנה לוולפגנג וילהלם, למרות כל הבעיות, היו מאושרים מאוד.   מגדלנה תוארה באופן דומה מאוד לאחיה, חכמה ושאפתנעת פוליטית. ב-4 באוקטובר 1615 ילדה את בנה היחיד, פיליפ וילהלם, שנקרא על שם שני הסבים.
מגדלן מתה באופן פתאומי ב-25 בספטמבר 1628 בנויבורג על הדנובה, ונקברה בכנסיית נויבורג הישועית שנבנתה לאחרונה.
רנה פלבר
רנה פלבר (בצרפתית: René Felber; 14 במרץ 1933 – 18 באוקטובר 2020) היה פוליטיקאי שווייצרי, אשר כיהן כחבר מועצת הברית (הממשלה) של ארצו וכנשיא שווייץ.
ביוגרפיה.
פלבר נולד בביל/ביין שבקנטון ברן. הוא למד הוראה ועבד כמורה בבתי ספר יסודיים בערים בקנטון נשאטל. באחת מהן - לה לוקל - שימש כראש העיר משנת 1964 ועד 1980. בשנים 1965–1976 היה חבר בית המחוקקים של קנטון נשאטל. בין 1967 ל-1981 היה גם חבר האספה הפדרלית, הבית התחתון של הפרלמנט השווייצרי, מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנים 1981–1987 היה חבר ממשלת קנטון נשאטל וממונה על מחלקת הכספים.
ב-9 בדצמבר 1987 בחרה האספה הפדרלית בפלבר לחבר במועצת הברית של שווייץ במקומו של פייר אובר (Pierre Aubert). ב-1991 נבחר שנית לכהונה. במהלך כהונתו במועצה היה ראש המחלקה לענייני חוץ. הוא נאבק למען הצטרפות שווייץ כחברה באזור הכלכלי האירופי, אך ההצעה נדחתה ברוב קטן במסגרת משאל עם שנערך בדצמבר 1992.
במהלך שנת 1992 כיהן פלבר כנשיא שווייץ. ב-31 במרץ 1993 פרש ממועצת הברית בשל בעיות בריאות. למחליפתו במועצה נבחרה רות דרייפוס.
נפטר ב-18 באוקטובר 2020.
פוטנוק
פוטנוק (בהונגרית: Putnok) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה, הממוקמת במרחק של 40 ק"מ ממישקולץ בין הרי ביק (Bükk) לבין נהר סלאנה.
היסטוריה.
במשך זמן רב העיירה הייתה עיירת שוק, ולאחר מכן ב 1881 העיירה נהפכה לכפר, כפר עם ייעוץ עצמאי לאחר 1950. מ-1 במרץ 1989, היא שוב עיר, על פי הנחות אחרות, פוטנוק כבר הייתה מיושב בעידן הנאוליתית. אין נתונים על התנחלויות בעידן ההגירה, אך בזמן הכיבוש לא היה שום יישוב משמעותי.
יהודי פוטנוק.
במפקד משנת 1746 מוזכרות שתי משפחות שהתגוררו בעיר לבדן עד אמצע המאה ה-19 אז הורשו יהודים להתיישב במקום. רוב היהודים עסקו במסחר ובעיקר בשיווק יינות וחיטה. בשנת 1850 התארגנה במקום קהילה יהודית ובה פעלו מוסדות צדקה רבים ובית ספר עממי שנוסד בשנת 1875. הנוצרים שמרו באופן כללי על יחסים טובים עם היהודים.
גם בתקופת ה"טרור הלבן", ועד לשואה, לא היו מקרים של אנטי-אנטישמיות.