האיגוד פועל להפצת הידע בנושאי פעולתו ודואג למפגשים מקצועיים של העוסקים בתחום, ובין היתר:
הסמכה.
האיגוד מעניק לזכאים תוארי הסמכה יוקרתיים בינלאומיים, כדלהלן:
האיגוד תומך בהכשרה מקצועית ומכין את המעוניינים לקבלת התארים הנ"ל. הסניף הישראלי מקיים פעילות הדרכה והכשרה נרחבים וכן מפרסם ומפיץ חומר מקצועי בהתאמה.
נכון לסוף שנת 2020, האיגוד עובד על הסמכה חדשה לביקורת ענן, בשיתוף עם בשם ™CCAK.
פרסומים.
האיגוד משתתף יחד עם מכון ITGI (מכון לחקר ממשל טכנולוגיית המידע) בהכנת פרסומים מקצועיים בנושאים שונים, כגון:
מוסדות האיגוד.
האיגוד הוא מוסד ללא כוונת רווח והוא פועל על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש האיגוד עומדת מועצה והנהלה שנבחרים אחת לשנתיים ומהווים סמכות עליונה. הנהלת האיגוד כוללת, בין השאר, נשיא (מתחילת 2009 - דורון רונן), משנה לנשיא (שלומי קוט), סגן נשיא (אסף ויסברג), גזבר (גלי גנה), מזכיר (דורון רוזנבלום), נשיא שקדם (דניאל מאיר), חברי הנהלה (גיא מונרוב, שי זנדני).
תפקידי ההנהלה כוללים: התוויית מדיניות, ניהול שוטף, קיום אספה כללית שנתית, ייזום וארגון כנסים וימי עיון, הוצאה לאור של כתבי עת מקצועיים (ביטאון במענ"א) ועדכונים לחברים (איגרת לחבר), פעילות לניסוח תקנים הקשורים בתחום הפעילות ומינוי ועדות אד הוק לטיפול בנושאים שונים.
זיגוג אפולינר
שפי גולדווסר
שפרירה (שפי) גולדווסר (נולדה ב-1958) היא חוקרת ישראלית-אמריקאית בתחום מדעי המחשב והקריפטוגרפיה. גולדווסר היא פרופסור להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ופרופסור למתמטיקה במכון ויצמן למדע ברחובות. זכתה פעמיים בפרס גדל במדעי המחשב. כלת פרס טיורינג לשנת 2012 (יחד עם סילביו מיקאלי). בשנת 2017 נבחרה לעמית ACM.
קורות חיים.
גולדווסר נולדה בניו יורק. אביה היה שליח קופת חולים כללית לארצות הברית, והמשפחה חזרה לישראל כשהייתה בת 6. היא גדלה בתל אביב ולמדה בתיכון עירוני ד'. בשנת 1979 השלימה תואר ראשון באוניברסיטת קרנגי מלון במתמטיקה שימושית, ובשנים 1981 ו-1983 הוענקו לה תואר שני ותואר שלישי באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הדוקטורט שלה במדעי המחשב, שכותרתו "Probabilistic Encryption: Theory and Applications" נעשה בהנחייתו של מנואל בלום. בשנת 1983 הצטרפה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ובשנת 1997 הייתה הראשונה שאיישה בו את הקתדרה על שם חברת RSA, שבה היא מחזיקה עד היום. גולדווסר היא חברת המעבדה למדעי המחשב ולבינה מלאכותית במכון. בשנת 1993 הצטרפה לסגל של מכון ויצמן למדע, במקביל לעבודתה ב-MIT.
עם תחומי המחקר של גולדווסר נמנים תורת הסיבוכיות, קריפטוגרפיה ותורת המספרים החישובית. גולדווסר הייתה שותפה להמצאתן של הוכחות באפס ידיעה, מרכיב חשוב בבנייתם של פרוטוקולים קריפטוגרפיים, באמצעותם יכול צד אחד להדגים לצד השני בוודאות גדולה כרצונו שהוא יודע סוד מסוים, מבלי לחשוף כל מידע על הסוד עצמו. בתחום תורת הסיבוכיות עסקה עבודתה בין השאר במיון של מחלקות סיבוכיות. גולדווסר הדגימה כי בעיות NP-שלמות מסוימות נותרות כאלה גם כאשר מחפשים רק פתרון מקורב להן.
בשנת 2017 הקימה את חברת דואליטי העוסקת באנונימיזציה של מידע. בחברה הושקעו 19 מיליון דולר. בעקבות מגפת הקורונה, המוצר של החברה הותאם לשימוש במעקב אחר חולים בלי לפגוע בפרטיותם.
פרסים והוקרה.
על שמה קרויות תגליותיה הצפנת בלום-גולדווסר והצפנת גולדווסר-מיקאלי.
משפחתה.
גולדווסר נשואה לניר שביט, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. לזוג שני ילדים.
שפרירה גולדווסר
סוציאליזם ליברטריאני
סוֹצְיָאלִיזְם לִיבֶּרְטַריָאנִי או סוציאליזם חירותני (Libertarian socialism) היא קבוצת פילוסופית פוליטית בתוך התנועה הסוציליסיטת. עקרונות התנועה הם אנטי-סמכותנות, אנטי-מדיניים וליברטריאניזם. התנועה מתנדת לרעיון המרכזי בסוציאליזם והוא הגדרת המדינה. התנועה מתנגדת לרעיון המדינה לפי התנועה הסוציאליסטית לפיו המדינה משמרת . בדומה לתפיסות האנרכיסטיות והליברטיריאניות, הסוציאליזם הליברטריאני מבקר יחסי במקומות עבודה. התנועה מדגישה את חשיבות הניהול העצמי של העובדים וביזוריות הכוח המדיני של הדרג הפוליטי. הסוציאליזם הליברטריאני כולל בתוכו אנרכיסטים, מרקסיסטים וזרמים אחרים של .
הליברטריאניזם הסוציאליסטי מתנגד בצורה נרחבת למושג המדינה ודוגל ביצירת חברה מבוססת על חופש וצדק היכולה להיווצר רק על ידי פירוק מוסדות אוטוריטרים אשר שולטים על אמצעי יצור במדינה. התנועה כאמור מתנגדת לכל משטר גם אם מבוסס דמוקרטיה ישירה, פדרציה או קונפדרציה. התנגדות זו נובעת מתוך קריאה לחופש ולהתאגדות חופשית של אזרחי המדינה.
הסוציאליזם הליברטריאני נבדל משאר סוגי הסוציאליזם בכך שבעוד שסוגים רבים של גישות סוציאליסטיות נוטות להדגיש את תפקידה של המדינה או המפלגה בקידום ההלאמה של המדינה את השליטה בתשתיות הכלכליות ובהנדסה החברתית, תומכי הסוציאליזם הליברטריאני מדגישים דווקא את תפקידיהם של האיגודים המקצועיים, מועצות העובדים, הרשות המקומיות, אסיפות האזרחים ודרכי פעולה לא בירוקרטיות נוספות בהן מתקיים פיצול סמכויות. הסוציאליזם הליברטיאני מאמין כי אמצעי הייצור במדינה אמורים להיות מפוקחים על ידי ארגוניים אזרחיים התאגדים בעצמם ולא על ידי גוף מרכזי אחד כמין מדינה.
פילוסופיות פוליטית נפוצות אשר מתוארות כסוציאליזם ליברטריאני כוללות סוגים שונים של פילוסופיות אנרכיסטיות (בעיקר אנרכו-קומוניזם, אנרכיזם קולקטיביסטי, אנרכו-סינדיקליזם, צורות שונות של הדדיות, צורות שונות של אנרכיזם אינדיבידואליסטי ואקולוגיה חברתית). כותבים אחדים משתמשים בתיאור הסוציאליזם הליברטריאני כמונח נרדף לאנרכיזם.
המונח "סוציאליזם ליברטריאני" הוטבע לראשונה על ידי המהפכן הצרפתי ג'וזף דה-ז'אק (Joseph Dejacque) באמצע המאה ה-19 משום שהבין את הקונוטציות השליליות של המונח אנרכיזם בתודעה הרווחת ועל כן רצה להדגיש את האספקטים החיוביים הטבועים באידאולוגיות האנרכיסטיות.
סקירה.
הגדרה.
סוציאליזם ליברטריאני הוא תנועה בזרם הסוציאליסטי בעל פרשנויות רבות ושונות, למרות שאפשר לראות את קווי היסוד בכל תת-הקבוצות שבו. התנועה דוגלת במערכת חברתית-כלכלית המבוססת על רצון הפועלים, רצון זה לעיתים שונה בצורה קיצונית מרעיונות הכלכלה הנאו-קלאסית מאחר שהוא תומך בשליטה עממית וקורפורטיבית על אמצעי הייצור. רעיון זה נובע מעיקרון של הדגרת חירות הפרט יחד עם ביזור סמכויות השלטון הריכוזי על האזרחים.
תומכי הגישה מציעים להגיע אל חזון הסוציאליזם הליברטריאני בעזרת ביזור כוחות פוליטיים ופוליטיים במדינה, וזה על ידי הלאמת כל הרכוש הפרטי והפוליטי במדינה (תוך שמירה על כבוד רכוש פרטי). הסוציאליזם הליברטריאני שולל ליגטימציה להחזקת רכוש אישי משמעותי ורואה ביחסים של הון אישי בתור יחסי שליטה הנוגדים את חירות הפרט.
העיתון האנרכיסטי הראשון שהשתמש במושג "ליברטריאניזם" היה עיתון "Le Libertaire" בניו־יורק בשנת 1858, השימוש נעשה על ידי העיתונאי הצרפתי ג'וזף דה-ז'אק (Joseph Dejacque). שימושים נוספים נעשו בשנים הבאות על ידי עיתונים כמו "libertarian communism" ו-"Libertarian or Anarchist Communism" האירופאיים. המונח עצמו התפתח מהמילה הצרפתית "libertaire" שהתפתחה למושג אנרכיזם בתחילת המאה ה-20 כדי להבדיל את הרעיונות האלו מהאנרכיזם וכך לאפשר פרסום בעיתונים למרות .
הקשר והחיבור הרעיוני בין סוציאליזם לבין ליברטריאניזם קדם את הקשר הקפיטליסטי אליו. כמה חלקים מהסוציאליזם רואים בקשר הקפיטליסטי בתור קשר מעוות. כדברי נועם חומסקי, ההוגה העיקרי של הסוציאליזם הליברטריאני, ליברטריאן עקבי "חייב להתנגד לבעלות פרטית על אמצעי הייצור ולעבדות בשכר", דברים הסותרים את רעיונות הקפיטליזם.
אנטי-קפיטליזם.
הסוציאליזם הליברטריאני הוא אנטי-קפיטליסטי בצורה מובהקת. אפשר לזהות את ההבדלים בינו לבין קפיטליזם ליברטריאני ותנועות ליברטריאניות ימניות אחרות בעזרת העקרונת שלו, לפיהם אסור לכוח כלכלי להיות מרוכז בידיו של האדם בעל ההון הגדול ביותר, עקרון המנוגד לרעיון הקפיטליזם הליברטריאני. הסוציאליזם הליברטריאני רואה לנכון לפזר את הסמכויות הכלכליות לכל האוכלוסייה. הבדל נוסף בין התנועות הוא בכך שהסוציאליזם הליברטריאני רואה את מעמד האדם בחברה כמושפע מרמתו הכלכלית, על לכן כדי להגיע לחופש צריך שכולם יהיו בעלי אותו ההון. בעוד התנועות הימניות רואות את החופש של האדם בתור הזכות לבצע פעולות בעזרת ההון האישי שלו ובתוך מסגרת חופשית-קפיטליסטית.
סוציאליסטים ליברטריאנים רבים מאמינים כי תנועות התנדבותיות גדולות אמורות לנהל את אמצעי הייצור התעשייתיים בזמן שפועלים פשוטים אמורים לשמר את זכותם על תוצרי עבודתם. הם מבחינים בין רעיון של רכוש פרטי לבין רעיון של רכוש אישי. בעוד רכוש פרטי מקנה לאדם זכות לשלטון מוחלט על האם הרכוש בשימוש או לא, ובלי קשר ליכולת הייצור שלו, רכוש אישי לא מקנה לאדם זכות על רכוש שאינו בשימוש.
הסוציאליזם הליברטריאני מטיל ספק בהפרדה הימנית בין ומציע כי חופש אישי יכול להגיע רק בעקבות שוויון כלכלי.
אנטי-סמכותנות.
הרעיון הליברטריאני רואה את רעיון ריכוז הסמכויות על ידי המדינה בתור אילוץ המצריך הצדקות בצורות שונות. רוב הסוציאליסטים הליברטריאנים מאמינים כי ברגע שיש סמכות פוליטית, כלכלית או חברתית של אחד על האחר, חובת ההוכחה להצדקת הסמכות אמורה לבוא מבעל הסמכות מאחר שהוא מי שהגביל ומנע את חופש מהאנשים. הסוציאליסטים הליברטריאנים לרוב מתנגדים לכל צורה של מוסדות סמכותניים בין אם הם פוליטיים, כלכלים או חברתיים.