תל חי הנדסאים (בעבר "המכללה הטכנולוגית תל-חי") היא מכללה למדעים, תקשורת ועיצוב, מראשונות המכללות בישראל, ממוקמת באצבע הגליל, מצפון לקריית שמונה. המכללה נמצאת בקמפוס תל חי שבו נמצאת גם המכללה האקדמית תל-חי.
בוגרי המכללה זכאים לתואר הנדסאי. המכללה הטכנולוגית תל-חי כוללת כ-5 מגמות לימוד לתואר הנדסאי יישומי המאוגדות תחת שלוש חטיבות מדעים, תקשורת ועיצוב.
היסטוריה.
בשנת 1957 הקימה המועצה אזורית הגליל העליון גוף בשם המכללה האזורית תל-חי להעשרת ידע למבוגרים, שכלל מכון לאומנויות, לימודי חוץ והשתלמויות. מתוך המכללה האזורית התפתחה בשנת 1976, בחסות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), המכללה הטכנולוגית תל חי למדעים, תקשורת ועיצוב. בשנת 1993 החלה לפעול בקמפוס גם המכללה האקדמית תל-חי. המכללה מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ומעניקה מלגות של 90% לחיילים משוחררים.
החטיבה לתקשורת.
החטיבה לתקשורת עובדת בשיתוף פעולה עם ערוץ 10, סוכנות רויטרס, והמוזיאון הפתוח לצילום באזור התעשייה תל-חי.
המכינה הטכנולוגית.
המכינה הטכנולוגית מכשירה את הסטודנטים לקראת לימודים לתואר הנדסאי במכללת תל-חי, ברוב מסלולי הלימוד דרישות הקבלה הן אישור ציון עובר בבחינות הבגרות במקצועות מתמטיקה ואנגלית ברמה של 3 יחידות לימוד ובנוסף הבעה ולשון או ספרות ברמה של 2 יחידות לימוד.
קנדארם2
מערכת שירות נייד (Mobile Servicing System – MSS), הידועה יותר בשם של המרכיב העיקרי שלה קנדארם2 (Canadarm2), היא מערכת רובוטית וציוד נלווה על גבי תחנת החלל הבינלאומית. עם שיגורה לתחנה בשנת 2001 במהלך משימת STS-100, היא ממלאת תפקיד מרכזי בהרכבת התחנה ותחזוקתה, מעבירה ציוד ואספקה בתחנה ותומכת באסטרונאוטים אשר נמצאים בפעילות חוץ-רכבית, בנוסף היא מספקת שירותי מטען אחרים. האסטרונאוטים מקבלים הכשרה מיוחדת על מנת לאפשר להם לבצע פעולות אלה עם מערכות שונות של MSS.
ה-MSS עוצבה ויוצרה על ידי MDA Space Missions ועבור סוכנות החלל הקנדית.
מוסא חללה
מוסא (משה) כהן חללה (בערבית: موسى حلالا كوهين; 1921–1995) היה זמר יוצר, קומיקאי ושחקן יהודי מצרי וישראלי.
קורות חיים.
מוסא חללה נולד בשנת 1921 בעיר קהיר שבמצרים למשפחה יהודית. חללה עבד בנפחות בעיקר בבקרים, ובערבים היה נוהג לשיר ולהופיע בתיאטראות ואירועים שונים במצרים (לרוב באזור קהיר).
משנות החמישים.
חללה עלה לישראל בשנת 1950 והתגורר בתל אביב, שם המשיך לעבוד כנפח (בעיקר בבקרים) וכמו במצרים היה נוהג לשיר ולהופיע (בעיקר בערבים).
בין היתר, חללה היה נוהג להופיע ב"קפה נח", בשכונת כפר שלם בדרום העיר תל אביב ("קפה נח" חדל מלהתקיים ב-1990). &lt;br&gt; הופיע מספר פעמים בקול ישראל בעברית ולעיתים גם עם תזמורת קול ישראל בערבית. בנוסף, הופיע מספר פעמים בערוץ 1 הישראלי.
חללה מת בשנת 1995.
אמונה ירון
אמונה ירון (16 ביולי 1921 – 6 ביוני 2015) הייתה בתו הבכורה של ש"י עגנון, שעסקה בהוצאה לאור של היצירות הרבות שהותיר בעזבונו.
ביוגרפיה.
אמונה עגנון נולדה לאסתר וש"י עגנון בקניגסברג שבגרמניה בשנת 1921. לאחר הולדתה עברה עם הוריה לבאד הומבורג, שם נולד אחיה שלום מרדכי (שלימים נקרא חמדת). ב-6 ביוני 1924 פרצה שרֵפה בבית המשפחה. עגנון היה מאושפז בבית חולים בעת השרפה, ואשתו וילדיו ניצלו ברגע האחרון. לאחר השרפה החליטו בני הזוג עגנון לעלות לארץ ישראל – תחילה עגנון לבדו, ולאחר שיתבסס יצטרפו אליו אשתו וילדיו, שבתקופה זו התגוררו בבית הוריה של אסתר בקניגסברג.
באוקטובר 1924, בהיותו כבן שלושים ושבע, עלה עגנון בשנית לירושלים, והפעם לצמיתות. לאחר דחיות אחדות מצדו של עגנון, שעוררו את זעמה של אשתו, הגיעו גם אשתו וילדיו לארץ ישראל, בנובמבר 1925, והצטרפו אליו לדירה במרכז ירושלים שבה התגורר. ב-11 ביולי 1927 נפגעה דירתם ברעידת אדמה, והמשפחה עברה לדירה שכורה בשכונת תלפיות שבדרום העיר. במאורעות תרפ"ט עברו אשתו וילדיו של עגנון לבית אחותה בחיפה. ירושה שקיבלה אסתר מאביה אפשרה לבני הזוג להקים את בית הקבע שלהם בתלפיות, סמוך לביתם הקודם שם.
אמונה למדה בבית המדרש למורות "המזרחי", ולאחר מכן עבדה בצפת כמורה במשך שנים אחדות. נישאה לחיים ירון, ולזוג נולדו בן ובת. לאחר הולדת הילדים פרשה מההוראה, ועסקה בגידול ילדיה.
במהלך שנות ה-60 פרסמה סיפורים אחדים, ובהם "עיירה על ראש ההר" (בכתב העת "אמות"), "סיפור" (בכתב העת "מאזנים") ו"בחנויות הגדולות" (בעיתון "הארץ"). אחדים מסיפוריה נכללים בספרה האוטוביוגרפי, "פרקים מחיי", שיצא לאור בשנת 2005.
עוד לפני פטירתו של עגנון עסקה ירון בעריכת כתביו, לאחר שכבר בנעוריה הכשירה אותה אמהּ לכך. בחודשים האחרונים לחייו של עגנון, בעת שאושפז בבית חולים וניטלה ממנו יכולת הדיבור והכתיבה, ישבה איתו ירון ונועצה בו בעניין עריכת ספרו "שירה", תוך שהוא עונה לה במנוד ראש על תיקונים שראוי לעשותם. לאחר פטירתו של עגנון עסקה ירון במשך 30 שנה בהוצאה לאור של היצירות הרבות שהותיר בעיזבונו והביאה לדפוס יותר ספרים מאלה שפרסם עגנון בחייו. היא סיפרה על כך: .
בשנת תשע"ד (2014) זכתה באות יקירת ירושלים.
אמות
ג'יימס לייטבודי
ג'יימס דייוויס "ג'ים" לייטבודי (באנגלית: James Davies "Jim" Lightbody; ) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בריצות למרחקים בינוניים (800 ו-1500 מטר), בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 מדליות זהב.
ביוגרפיה.
לייטבודי נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת שיקגו.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה לייטבודי ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:56.0 דקות, לפני הווארד ולנטיין (1:56.3 דקות) אמיל ברייטקרויץ (1:56.4 דקות) שניהם מארצות הברית, בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני פרנק ורנר (4:06.8 דקות) ולייסי הרן שניהם מארצות הברית ובריצת 2590 מטר מכשולים בתוצאה של 7:39.6 דקות, לפני ג'ון דיילי מבריטניה (7:40.6 דקות) ובן ארצו ארתור ניוטון (7:45.6 דקות). מדליית כסף בריצה הקבוצתית ל-4 מייל כחבר בנבחרת שיקגו אליהם הצטרף אלבר קורה מצרפת. בריצה עצמה הוא סיים שני אחרי ניוטון ממועדון האתלטיקה של ניו יורק שזכו במדליית הזהב.
באליפות איחוד אתלטים חובבים שנערכה בשנת 1905 זכה לייטבודי בשתי מדליות זהב בריצות ל-800 ול-1500 מטר.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה לייטבודי בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בריצה ל-1500 מטר בתוצאה של 4:12.0 דקות, לפני ג'ון מקגאו מבריטניה (4:12.6 דקות) וקריסטיאן הלסטרם משוודיה (4:13.4 דקות) ומדליית כסף בריצה ל-800 מטר כ-60 ס"מ אחרי בן ארצו פול פילגרם (2:01.5 דקות) ולפני וינדהם הלסוול מבריטניה. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.0 שניות.
באולימפיאדת לונדון (1908) לא הצליח לייטבודי לעלות לשלב הגמר בריצות בהן השתתף ולא הצליח להגן על תאריו. הוא סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.6 דקות, במקום עשירי בריצת 3200 מטר מכשולים.
בשנת 1953 נפטר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
מגדל העיר
מגדל העיר הוא מגדל משרדים הניצב במרכז העיר ירושלים, בקרן הרחובות בן-יהודה והמלך ג'ורג'. המגדל צמוד לבניין המשביר לצרכן, כשאחת מחזיתותיו פונה אל רחוב עליאש, והוא משקיף על מרכז העיר. מיקומו בקרבת אחת הנקודות הגבוהות בירושלים הפך אותו לתוואי נוף בולט בקו הרקיע שלה.
היסטוריה.
הבניין, אשר הוקם במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, תוכנן על ידי האדריכל דן איתן. הבניין הוא בן 21 קומות, בתוספת של שש קומות של חניון תחתיו. חתך קומותיו של הבניין הוא של ריבוע, שפינותיו קטומות. חזיתותיו בנויות בשילוב של קירות מסך ממתכת וזכוכית עם ציפוי של אבן נסורה. הוא ניצב בזווית של 45 מעלות ביחס לבניין המשביר, דבר המיועד לרכך את מראהו הנשקף מרחוב המלך ג'ורג' ורחוב בן יהודה. מפלס הכניסה של המגדל גבוה מזה של רחבת בניין המשביר, והוא מחובר אליה באמצעות דרגנועים.
שטחו של הבניין הוא כ-16 אלף מטרים מרובעים. הוא מאכלס עסקים פרטיים, רבים מהם הם מרפאות משרדי רואי חשבון ועורכי דין, וכן שוכנות בו יחידות ממשלתיות שונות (כגון לשכת רישום המקרקעין של ירושלים ויחידה של רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול). עד 1989 פעל בו מלון מגדל איילון.
על הבניין נמתחה ביקורת, שלפיה הוא איננו מצטיין באיכות העיצוב והגימור שלו. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נראו שינויים נרחבים בבניין עם קניית הקומה ה-20 על ידי יזמים הודים לשם הקמת מלון וקנייה של יזם קבלן את הקומה ה-21 והפיכתה לפרויקט יוקרה.
שירות הביטחון של קוויבק
ביטחון קוויבק (בצרפתית: Sûreté du Québec, באנגלית: Québec Safety), הוא כוח משטרה לאומי בקוויבק, קנדה.
הכוח מעסיק כ-5,100 שוטרים ומטהו ממוקם ברחוב פארטנאייס במונטריאול. מפקד המשטרה הוא רישאר דשן, הכפוף לשר לביטחון הציבור של קוויבק, ז'אק דיוּפּיוּאי.
המשטרה אחראית לתפקידי שיטור ואכיפת חוק בקוויבק מאז הקמתה ב-1 במאי 1870, כשהוקמה בשם "משטרת הפרובינציה של קוויבק", על ידי הנציב הכללי השופט פייר אנטואן דוקֶה. בחלוף השנים הלך הכוח והתרחב והפך למשטרה העיקרית בחבל קוויבק.
במהלך שנות ה-70 וה-80 נאבק הכוח בין השאר בארגון "החזית לשחרור קוויבק" ומאבקו להתבדלות קוויבק מקנדה.
השוטרים עבורים הכשרה מקצועית באקדמיה הלאומית לשוטרים.
סילבסטר וחיד
הארי הילמן