ביקום של גנדאם, ישנם בתי גידול חלליים הדומים לגלילי אוניל, הנקראים קולוניות. קולוניות אלה הן הבט חשוב של העלילה. הן מסתובבות כדי לייצר כבידה מלאכותית.
בסדרת האנימה "קאובוי ביבופ", הביבופ שולט באזור טבעתי שמייצר כבידה מלאכותית ולעיתים קרובות נראה בשימוש (כאשר שאר הספינה לא מסתובבת).
בספר והמשכיו (מאת ארתור סי. קלארק) מופיעים מבני חייזרים הדומים לבתי הגידול של אוניל, שמייצרים כבידה של 1 ג'י במחלקת הקרקע שמאפשרת חיים. העלילה משתמשת באופן ניכר בהבדלים בחוזק הכבידה המלאכותית ככל שהעצמים מתקרבים למרכז הגליל המסתובב.
בסדרת הטלוויזיה בבילון 5, ברית הארץ עושה שימוש נרחב בכבידה מלאכותית על ידי סיבוב, בתחנות החלל שלה ובמספר חלליות צבאיות גדולות, וכן בספינות טיולים אזרחיות. ספינות הטיולים יכולות לשנות את קצב הסיבוב באופן הדרגתי בעת הטיסה כדי להתאים את עצמן לכבידה בכוכב היעד, ובכך לעזור לנוסעים להתרגל לכבידה בייעד אליו הם נוסעים.
בסיפורים המבוססים על משחק המחשב "אלפא קנטאורי", האיחוד מספק כבידה מלאכותית על ידי סיבוב, למרות שהמשחק מרמז לטכנולוגיות פחות שגרתיות המפותחות בהמשך.
בטרילוגיה הגאיאנית ("טיטן", "מכשף" ו"שד") של ג'ון וארלי העולם "גאיה", שהוא טורוס בקוטר 1300 ק"מ, מסתובב בקצב של סיבוב כל 61 דקות, מפיק כבידה בעוצמה של רבע ג'י.
במשחק המחשב "Halo: Combat Evolved", הזירה העיקרית בה מתרחשת העלילה היא עולם טבעת מלאכותי שיוצר כבידה מלאכותית על ידי סיבוב שנשלט על ידי מחשב. עולם זה, הנקרא "Halo" (או "Installation 04") הוא בקוטר 10,000 ק"מ והוא בסופו של דבר נהרס בידי הכוחות ששומרים עליו בפעולה. פיצוץ גרעיני מחליש חלק של עולם הטבעת וכוחות צנטרפוגליים קורעים את הטבעת לחלקים.
מחוללי שדה.
בסיפורי מדע בדיוני רבים, קיימים מחוללי שדה כבידה, שיוצרים שדה גרביטציה המבוסס על מסה שלא קיימת. זה עוזר לסיפור ביצירת סביבה דמוית כדור הארץ בתוך חללית, ובמקרה של סרט קולנוע או סדרת טלוויזיה, זה עוזר להפקה בכך שזה מקטין את העלויות של אפקטים מיוחדים. מבקר המדע הבדיוני ג'אסטין בי ריי הציע את המונח "שטיח גרביטציה" כדי לתאר את הטכנולוגיה הזאת, אך מונח זה לא נכנס לשימוש נרחב.
ביקום של מסע בין כוכבים, כבידה מלאכותית מושגת באמצעות "ציפוי גרביטציה" המשובץ בסיפון הספינה.
בסדרת הטלוויזיה אנדרומדה, המתרחשת אלפי שנים בעתיד, מחוללי כבידה לא רק מספקים כבידה לאנשים בתוך החללית, אלא גם מפחיתים ממסת החללית עצמה לפחות מק"ג. דבר זה מגדיל מאוד את יעילות ההנעה המגנטו-פלזמית שלהם, ומאפשרת להם להריץ ממנוחה למהירויות קרובות למהירות האור בזמן קצר.
אנטוואן ע'אנם
יוחנן המטביל (פסל)
פסל יוחנן המטביל (1412-1414) הוא פסל ברונזה בגובה של כ-250 ס"מ ומציג את דמותו של יוחנן המטביל. את הפסל יצר הפסל האיטלקי לורנצו גיברטי. הפסל ממוקם בגומחה בקיר החיצוני של כנסיית אורסנמיקלה ("גן מיכאל הקדוש") בפירנצה.
הפסל הוזמן בשנת 1412 על ידי גילדת סוחרי בדי-הצמר בפירנצה, שיוחנן המטביל שימש כפטרונה. בעת השלמתו הייתה היצירה מופת ליכולתו הטכנית של גיברטי, בשל העובדה כי פסל הברונזה זה היה הפסל הגדול ביותר אשר נוצק ביחידה אחת מאז ימי העת העתיקה.
סגנון הפיסול של היצירה משלב בין מאפיינים של "הסגנון הגותי הבינלאומי" עם סממני תיאור ריאליסטיים האופייניים כבר לפיסול הרנסאנס. הגומחה בה ניצב הפסל מעוצבת בהשפעת האדריכלות הגותית עם קשתות מחודדות. בעוד שעיצוב הפנים הוא נטורליסטי ומדויק, קפלי הבד אותה לובשת הדמות מעוצבים בדקורטיביות.
ונטים אדריאטים
הוונטים האדריאטים (יוונית: Ενετοί; לטינית: Veneti; איטלקית: Paleoveneti או Venetici) היו עם איטלי שישב בצפון-מזרח איטליה, באזור החופף כיום למחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה. הוונטים דיברו ונטית, שפה הודו-אירופית מבודדת שנכחדה במאה ה-1, ושמם נשתמר בשמו של מחוז ונטו ובירתו ונציה. תושבי ונטו כיום מכונים גם הם ונטים (Venetici) ועל כן נהוג לעיתים להתייחס באיטלקית אל תושביו ההיסטוריים של המחוז כאל "ונטים קדומים" (Paleoveneti).
מיתולוגיה.
לפי ההיסטוריון הרומי בן פדובה (Patavium), טיטוס ליוויוס שנמנה עם הוונטים בעצמו,
היו הוונטים תוצר של עירוב בין האוגנים (Euganei) שבט מקומי מיתולוגי למחצה עם האנטים (Eneti) שהגיעו מאסיה הקטנה. הומרוס ופליניוס הזקן ציינו שלאחר חורבן טרויה הוביל אנטנור מייסדה המיתולוגי של פדובה את האנטים מפפלגוניה שבצפון אסיה הקטנה אל חופיו הצפון-מערביים של הים האדריאטי.
היסטוריה.
מספר תאוריות הוצעו באשר למקורם של הוונטים. לפי תאוריה אחת הייתה מולדתם בגבעות האאוגניות (Colli Euganei) הסמוכות לאגם גארדה (Lago di Garda) שבגבול ונטו ולומברדיה. משם התפשטו מזרחה ויישבו את כל מחוז ונטו וחלקים ממחוז פריולי-ונציה ג'וליה. תאוריה אחרת המתבססת על מחקרים בלשניים סוברת כי הוונטים הגיעו מגאליה, ותאוריה שלישית מציעה את פולין כארץ מוצאם, אך שתי תאוריות אלה רחוקות מהוכחה מדעית.
לפי הממצאים המוקדמים ביותר הקיימים, הוונטים אכן ישבו בין אגם גארדה לבין נהר האדיג'ה ומשם התפשטו מזרחה. הם הקימו יישובים לאורך האדיג'ה, הברנטה והפיווה (Piave) ועסקו בעיבוד חרסית וארד. עוד עסקו הוונטים בגידול סוסים וחזירים, בחקלאות, ובסחר במתכות, במיוחד זהב.
הוונטים היו עם רודף שלום ועמדו בקשרים מסחריים ותרבותיים עם האטרוסקים, הרומאים והיוונים. בשנת 163 לפנה"ס הייתה ונטו לפרובינקיה גאליה ציסאלפינה (Gallia Cisalpina) ובשנת 49 לפנה"ס קיבלו הוונטים זכויות אזרחיות רומיות. הוונטים לא הוכרעו על ידי הרומאים בכוח צבאי אלא נטמעו בקירבם בתהליך ממושך ובדרכי שלום.
ונטים
הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה
הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה (בהולנדית: Verenigd Koninkrijk der Nederlanden, בצרפתית: Royaume-Uni des Pays-Bas) היה שמה המוכּר של מדינה אירופית שהתקיימה בשנים 1815–1830. היא הוקמה בעקבות קונגרס וינה ב-1815 בשטח שקודם לכן היה חלק מהקיסרות הראשונה, שכבשה אותו כחלק מאירועי המהפכה הצרפתית והתקופה הנפוליונית. שטחה של הממלכה החדשה, שבראשה עמד מלך מבית אוראנז', כלל את "שבעת המחוזות" (הרפובליקה ההולנדית לשעבר) בצפון, את ארצות השפלה האוסטריות בדרום ואת בישופות לייז'; שטחים אלה חופפים כמעט במדויק את שטחיהן של הולנד ובלגיה של ימינו. הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, כלומר, לוקסמבורג של ימינו ומחוז לוקסמבורג הבלגי של ימינו, הייתה עצמאית לכאורה, אך למעשה הייתה נתונה גם היא לשלטון מלך הולנד.
הנסיך וילם חוזר להולנד.
לאחר שארצות השפלה שוחררו ב-1813 מכיבוש צרפת על ידי הצבא הרוסי והפרוסי, עגן וילם פרדריק, בנו של הסטאדהאודר האחרון, וילם החמישי לבית אוראנז', בעיירת הנמל סכוונינגן, והמשיך משם להאג, שם הוא קיבל ב-2 בדצמבר את התואר "נסיך סוברני של ארצות השפלה" (Soeverein Vorst der Nederlanden).
החוקה הראשונה של ארצות השפלה המאוחדות נכתבה ב-1814 בהנהגתו של ראש הממשלה חייסברט קארל ון הוחנדורפ, ואומצה על ידי קבוצה חופשית של נכבדים. וילם קיבל את הפיקוד העליון על הצבא והצי, את הרשות למנות ולפטר קצינים, ואת הסמכות העליונה על הכלכלה ועל המושבות שמעבר לים, כמו גם על יחסי חוץ ומינוי שגרירים. חברי הסטאטן-חנראל (מועצת המחוזות, הגוף שהפך בסופו של דבר לפרלמנט ההולנדי) היו אמורים להיבחר על ידי הממשלות המקומיות בכל מחוז, אבל החקיקה במחוזות הייתה חייבת לקבל את אישורו של הנסיך החדש. החוקה הבטיחה חופש דת אוניברסלי.
הקמת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
בעת קונגרס וינה ב-1815 היה ברור פחות או יותר שצרפת תצטרך לוותר על ארצות השפלה הדרומיות, שאותן כבשה בזמן המהפכה. חלוקה זו לא עברה ללא זעזועים, כיוון שווילם ניסה לסחוט לעצמו עוד ועוד הישגים. מאז שהנדריק ון דר נוט הציע ב-1789 לאחד בין ארצות השפלה הדרומיות לבין הולנד (ראו המדינות הבלגיות המאוחדות), הרעיון לא יצא מראשו של הנסיך הצעיר. תבוסתו של נפוליון סיפקה לו הזדמנות פז לנסות ולהגשים את שאיפתו.
על הפרק עמדו שלושה תרחישים שונים:
שני התרחישים הראשונים הופיעו ב"מזכר בעניין הולנד" שיצא לאחר קרב לייפציג (16 - 18 באוקטובר 1813), והשלישי הוצע ב-9 בנובמבר על ידי וילם עצמו. בסופו של דבר, זהו התרחיש שנבחר ומומש באופן חלקי, אף כי התרחיש השני עתיד לשוב ולעלות בדמות "תוכנית טליראן לחלוקת בלגיה" ב-1830, בעקבות המהפכה הבלגית. התרחיש הראשון ירד מעל הפרק בעיקר משום שאוסטריה פשוט לא רצתה עוד בארצות השפלה הדרומיות, אף על פי שזה היה רצונם של נציגי ארצות השפלה בקונגרס. הצעת הפשרה לפיה תקום מדינה בלגית עצמאית בשלטון נסיך אוסטרי התקבלה בקרירות על ידי המעצמות, שחששו שמדינה כזו תהיה חלשה מכדי להוות משקל נגד לצרפת.
בסופו של דבר, לאחר התחבטויות רבות, בחרו ארבע המעצמות את האפשרות השלישית, אך בגרסה מקוצצת מעט. בעוד שהעברת השטח שבין הגדה המזרחית של המז לבין הריין לשלטונו של וילם נשארה שנויה במחלוקת, הוסכם (ב-11 בפברואר 1814) כי הוא יקבל לרשותו את הגדה השמאלית.
השטח שהוסכם עליו לבסוף כלל את האזורים הבאים: