הדרקון הסיני (סינית מסורתית: 龍; סינית מפושטת: 龙; ;פין-יין: Lóng) הוא יצור אגדי המופיע במסורת הסינית, ומשמש בה כסמל מבשר טובות. הוא מהווה את התגלמות היאנג, ומקושר עם מזג האוויר והמים בתור מביא הגשם.
במערב נתפס הדרקון הסיני כסמל המייצג את סין, אך שימוש זה גם ברפובליקה העממית של סין וגם ברפובליקה הסינית בטאיוואן הוא נדיר ביותר, מכיוון שלדרקון יש הקשרים מונארכיים אשר סותרים אידאולוגיות סיניות מאוחרות, וגם משום שלדרקון יש הקשרים מלחמתיים, אשר ממשלות סיניות אינן אוהבות. בגלל הסיבה האחרונה, לעיתים קרובות הרבה יותר נעשה שימוש בתוך סין בפנדה ענקית כסמל סיני.
אגדת הקיסר הצהוב.
לפי האגדה, הקיסר הצהוב השתמש בנחש בשלט המשפחתי שלו, ובכל פעם שכבש שבט נוסף, הוא הוסיף את הסמל של אותו שבט לשלט. הקיסר הצהוב חי חיי נצח בתור דרקון הנראה כמו סמלו. זה מסביר מדוע לדרקון הסיני יש גוף של נחש, קשקשים וזנב של דג, קרני צבי, פני קילין (יצור מיתולוגי דמוי צבי שאש מכסה את גופו) שני זוגות טופרים של עיט ועיניים של שד. הדרקונים עפים בשמיים בין העננים. כמעט כל התמונות של דרקונים סיניים מציגות אותם כמשחקים בפנינה מוקפת להבות. זו אמורה להיות הפנינה שמעניקה להם את כוחם ונותנת להם להרקיע לשחקים. לעיתים מתוארים דרקונים סיניים עם כנפי עטלף הצומחות מגפיהם הקדמיות, אך לרובם אין כנפיים.
כמו כן, מכיוון שהסיניים מחשיבים את הקיסר הצהוב לאביהם, הם מכנים עצמם לעיתים "צאצאי הדרקון".
אגדת הקרפיונים.
אגדה אחרת מספרת כי קרפיונים המסוגלים לקפוץ מעבר לשער הדרקון יהפכו לדרקונים. יש כמה מפלי מים בסין שמאמינים כי הם שער הדרקון. אגדה זו היא אלגוריה למוטיבציה והמאמץ הדרושים כדי להתגבר על מכשולים.
בהונות דרקון צהוב.
לדרקונים קיסריים, סיניים או קוריאניים, יש חמש בהונות בכל רגל. לדרקונים אינדונזיים יש ארבע, וליפניים שלוש. כדי להסביר את התופעה, אגדה סינית טוענת כי אף על פי שמקורו של הדרקון בסין, הרי שככל שהתרחק מסין התמעטו בהונותיו, ודרקונים קיימים אך ורק בסין, קוריאה, אינדונזיה ויפן מכיוון שלו התרחקו הדרקונים יותר מכך, הרי שלא היו נותרות להם בהונות כדי להמשיך בדרכם. באגדה היפנית יש סיפור הפוך, כלומר שמקור הדרקון ביפן, וככל שהדרקונים מתרחקים מיפן צומחות להם עוד בהונות, עד כי הם אינם מסוגלים ללכת כהלכה. תאוריות אלה נדחות בקוריאה ובאינדונזיה.
פירוש אחר: לפי מספר מקורות, כולל מסמכים היסטוריים רשמיים, לדרקונים סיניים רגילים היו ארבע בהונות - אך לדרקון הקיסרי היו חמש. הייתה זו עבירה חמורה אם מישהו פרט לקיסר השתמש במוטיב של דרקון בעל חמש בהונות. נראה כי מקורות קוריאניים אינם מסכימים עם תאוריה זו, מכיוון שלדרקון הקיסרי בארמון גיאונגבוק שבע בהונות, המרמזות על עליונותו על הדרקון הסיני.
המספר תשע.
המספר תשע נחשב בר-מזל בסין, והדרקונים הסיניים מקושרים איתו לעיתים קרובות. למשל, לדרקון סיני יש לעיתים קרובות תשע תכונות, ובדרך כלל יש לו 117 קשקשים: 81 (9X9) זכריים ו-36 (9X4) נקביים. כמו כן, נאמר כי לדרקון 9 צאצאים, כולם יצורים מיתולוגיים.
מזלות סיניים.
הדרקון הוא אחד מ-12 המזלות הסיניים המציינים שנה בלוח השנה הסיני. יש המאמינים כי כל חיה קשורה בקווי אופי ייחודיים.
תינוקות שנולדים בשנה של הדרקון נחשבים לברי מזל.
סמלו של הקיסר.
הדרקון היה סמלו של הקיסר בשושלות סיניות רבות. הכס הקיסרי נקרא כס הדרקון. בתקופת שושלת צ'ינג המאוחרת, הדרקון אף אומץ כדגל הלאומי. הייתה זו עבירה חמורה לפשוטי העם ללבוש בגד שעליו דמות דרקון.
בכמה אגדות סיניות, קיסר חייב להיוולד עם כתם לידה בדמות דרקון. לדוגמה, אגדה סינית עשויה לספר את סיפורו של בן איכרים שנולד על כתם לידה בדמות דרקון אשר בסופו של דבר מדיח את השושלת השלטת ומייסד שושלת חדשה. אגדה אחרת תספר על נסיך המסתתר מאויביו, אך מזוהה לפי כתם הלידה בדמות הדרקון.
הקיסרית זוהתה לעיתים קרובות עם עוף החול.
שליטי הימים.
מאמינים כי הדרקונים הם שליטי הימים. הם יכולים להתגלות בדמות טוויסטר או טורנדו מעל המים. יש ארבעה דרקונים, אחד מייצג כל ים. המלך הדרקון של המזרח, של המערב, וכן הלאה.
האגדות מספרות על ארבע מלכי דרקונים עיקריים שחיו בסין ומסמלים את ארבע רוחות השמים: אָוּ-צִ'ין בדרום, אָו-שׁוּן בצפון, אָו-ז'וּן במערב, והשליט אָו-גואנג במזרח.
דרקון אירופאי (יצור אגדי)
דרקון אירופאי
גלאי נייטרינו
גלאי נייטרינו הוא גלאי חלקיקים שנועד לזהות חלקיקי נייטרינו ולמדוד את תכונותיהם.
ישנם כמה סוגים של גלאי נייטרינו. כל סוג בנוי מכמות גדולה של חומר (לרוב נוזלי) במערה בעומק רב שנועד לחסום קרינה קוסמית. הגלאי חייב להבנות מחומרים טהורים ככל האפשר על מנת למנוע מהכמויות הזעירות של חומר רדיואקטיבי הקיימות בכל חומר לעוות את התוצאה.
ב-22 בספטמבר 2017, גלאי הנייטרינו גילה IceCube את IceCube-170922A, חלקיק נייטרינו באנרגיה של 290 טריליון אלקטרון וולט. לאחר תצפיות נמצא שמקורו בבלאזר, חור שחור מסוג קוואזר, הרחוק מאיתנו 3.7 מיליארד שנות אור, שמפנה את הסילון שלו לכיווננו. כך למעשה נפתחה דרך חדשה לחקר היקום, בגילוי ומציאת מקורות אנרגיה גבוהה.
מסכת עוקצים
מסכת עוקצים או מסכת עוקצין (עֳקָצִים וגם עֻקְצִין) היא המסכת האחרונה בסדר טהרות ובששה סדרי משנה. מסכת זו עוסקת בהגדרת המזון הראוי ושאינו ראוי להיטמא, כגון עוקצי הפירות, ומכאן שמה 'עוקצים'. בין הנושאים השנויים במסכת: דיני חלקים הטפלים למזון כמו כאלה המשמשים כקליפה השומרת עליו או כידית אחיזה; דברים שמקובל לאוכלם רק בעיר ולא בכפר ועוד.
בגמרא מסופר שרבי מאיר ורבי נתן רצו להקניט את הנשיא רשב"ג ואמרו לבקש ממנו שילמדם ב"עוקצים" שכן מסכת זו לא הייתה ידועה לו. סוגיות מהמסכת נידונות בתלמוד הבבלי בפרק תשיעי ("העור והרוטב") ממסכת חולין.
במסכת עוקצין יש שלושה פרקים.
על מסכת עוקצין, כמו על כל מסכתות סדר טהרות מלבד מסכת נדה, לא קיים לא תלמוד בבלי ולא תלמוד ירושלמי. בזמננו נתחבר עליה ספר המחקה את סגנון התלמוד ואת צורת הדף של הבבלי הנדפס - "תלמוד בתרא", מאת הרב ישראל נתנאל רובין.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מסכת זו האחרונה בסדר טהרות מכיוון שכולה הוקשה על ידי סברות חכמים ואין לה מקור בכתוב.
פרקי המסכת.
בסך הכל במסכת 28 משניות.
מסכת טהרות
מסכת טְהָרות היא המסכת החמישית בסדר טהרות. אורך המסכת עשרה פרקים ויש עליה משנה ותוספתא אבל לא תלמוד בבלי או ירושלמי. המסכת עוסקת בעיקר בדיני טומאה וטהרה. שמה של המסכת ניתן לה בלשון נקייה שהרי העיסוק בה הוא בענייני טומאות.
מסכתנו עוסקת בעיקר בשלושה עניינים:
מיקומה של המסכת בסדר טהרות.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, שהסתיים העיסוק בטומאות החמורות וטהרתן, החל הדיון בטומאות הקלות שאין בהם אלא הערב שמש.
לפי הרב ראובן מרגליות, סודרו המסכתות לפי אורכן, ולכן מוקמה מסכת טהרות הכוללת עשרה פרקים ובהם 92 משניות לאחר מסכת פרה הכוללת 12 פרקים ולפני מסכת מקוואות הכוללת 10 פרקים ובהם 71 משניות.
פרקי המסכת.
בסך הכל יש במסכת 92 משניות.
מסכת מקואות
מסכת מִקֶוָאוֹת היא המסכת השישית בסדר טהרות. המסכת עוסקת בדיני כשרות מקווה ודיני פסילתו ומים כשרים למקווה באופן כללי.
יש הנוהגים לומר את הפרק השביעי של המסכת, פרק "יש נוחלין", ביארצייט משום שראשי התיבות של ארבעת המשניות האחרונות של הפרק הוא נשמ"ה.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כמו שלאחר שהסתיים העיסוק בטומאות החמורות (שמקורן בטומאת מת) הופיעה דרך ההיטהרות מהן - פרה אדומה (מסכת פרה), כך לאחר שהסתיים העיסוק בטומאות הקלות, מופיעה דרך ההיטהרות מהן.
פרקי המסכת.
בסך הכל יש במסכת 71 משניות.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סדר טהרות|מקואות]]
[[קטגוריה:מקווה]]
[[קטגוריה:מסכתות|מקואות]]
מסכת מכשירין
מסכת מכשירין היא המסכת השמינית בסדר טהרות, שהוא הסדר הששי במשנה, ויש בה שישה פרקים. המסכת עוסקת בעיקר בדינים הנוגעים להכשרת מאכלים לקבל טומאה, כלומר תנאים שבהם מאכלים שבדרך כלל אינם יכולים להיטמא, יוכלו להיטמא באמצעות נוזלים הנשפכים עליהם. המילה "הכשרה" בהקשר זה אינה מתייחסת לכשרות המאכל, אלא ליצירת אפשרות חדשה באמצעות שינוי מצב המאכל.
על המסכת אין תלמוד בבלי או ירושלמי.
רקע.
בספר ויקרא מובאים דיני טומאת שרץ. השרצים המטמאים מוגדרים, ומוסבר אופי פעולתם על כלים, מזון ומשקה. כך לדוגמה, שרץ שנופל לתוך כלי חרס מטמא אותו ומחייב את שבירתו. בהמשך הפרשייה התורה מבחינה בין פעולת השרץ על אוכלים יבשים ורטובים:
כלומר מאכל מסוגל להיטמא על ידי נבלת השרץ רק כאשר הוא מורטב במים, אך מאכל שלא הורטב מעולם לאחר שנקטף מן השדה - לא נטמא ממגעו בשרץ, או מכל טומאה אחרת. תכונה זו מכונה "קבלת טומאה" - ולפי התורה כאשר נותנים מים על המאכל מכשירים אותו לקבל טומאה מכאן ולהבא, אפילו לאחר שיבשו המים.
חכמי המשנה הפשיטו את הכלל הזה והגדירו את שבעת המשקים - יין, דבש, שמן, חלב, טל, דם ומים, שמסוגלים למלא את תפקיד המים בהכשרת המאכל לקבל טומאה. בנוסף, על ידי דיוק בלשון הפסוק "כי יֻתן" הם דרשו שנתינת המים על המאכל צריכה להיות ברצון. כלומר, כדי שמאכל יוכשר לקבלת טומאה, יש צורך בגילוי דעת - ישיר או עקיף - של בעלי המאכל, שהוא מעוניין שהמאכל יירטב. הסכמה זו נקראת "רצון הבעלים".