לופינג וקלאף צילמו מספר סצנות בביאטריס, וכאשר היה בידיהם קו מתאר לעלילה, עוד לפני שלב הליהוק, הם ערכו טריילר ניסיוני מדומה בעלות של 250 דולר והעלו אותו לאינטרנט בשם "Superstition" (בעברית: "אמונה טפלה") במטרה לבדוק תגובות ולעניין משקיעים. עם הכסף שהשיגו, השניים עברו לפרזנו, קליפורניה, עיר מגוריו של קלאף, שם יכלו למצוא אתרי צילום זולים, וכעבור ששה חודשים השלימו גרסה ראשונית של הסרט שכללה את הסצנות מביאטריס, כאשר הצילומים התקיימו מ-2011 עד 13 בינואר 2012. מגרסה זו העלו השניים טריילר חדש לאינטרנט, בשם "Stage Fright" (בעברית: "פחד במה"). את הטריילר ראה המפיק דין שניידר מחברת "Management 360" שהזמין אותם למשרדו בלוס אנג'לס, החתימם על חוזה ייצוג ומימון באמצעות חטיבת ההפקות של חברתו ("Entertainment 360") והפנה אותם אל ג'ייסון בלאם, בעלי חברת "בלאמהאוס הפקות" שהתמחה בהפקת סרטי אימה דלי תקציב.
על מנת שהסרט יהיה ראוי להפצה לבתי הקולנוע, בעצת בלאם, לופינג וקלאף השקיעו עבודה נוספת, ולמעשה, בשנתיים שלאחר מכן, רובו המכריע של הסרט (כ-80%) צולם מחדש. לצורך זה, קיימו השניים מבחני בד בעזרתה של סוכנת ליהוק מפרזנו, קרולין ד'וור, ונבחרו שלושה שחקנים: שוס, בראון ומישלר. גיפורד צורפה ברגע האחרון, אחרי שהתברר ששחקנית שהשתתפה בגרסה המקורית ירדה במשקל באופן ניכר. גיפורד הומלצה בשל הוריה המפורסמים, אך קלאף הדגיש שהיא זכתה בתפקיד בזכות עצמה, והוא עצמו לא חשב מלכתחילה שהיא תסכים להשתתף בסרט.
צילומים.
הגרסה הסופית של "הגרדום" צולמה כולה בפרזנו, והושמטו הקטעים שצולמו בביאטריס. סצנות המתרחשות על הבמה ובאולם צולמו באודיטוריום של מוזיאון ההנצחה לוותיקי צבא, וסצנות באזור חדרי ההלבשה והמלתחות צולמו בתוך תיאטרון "ורנור'ס" ההיסטורי בעיר. ההתרחשויות במרחב בית הספר צולמו בכמה בתי ספר: "סאני-סייד" ו"מָדֵרָה" בפרזנו, ובית הספר "קלוביס נורת'" בעיירה קלוביס הסמוכה. כך, על אף שבביאטריס יש בית ספר הנושא את שם העיירה, בית הספר שמוצג בסרט הוא בדיוני.
בסרט לא נעשה שימוש באפקטים ממוחשבים ואף לא בכפילים, אלא השחקנים ביצעו את הפעלולים הפיזיים בעצמם. השחקנים לא קיבלו תסריט ללמוד, אלא בכל יום צילומים ניתנו להם נקודות עיקריות בכל סצנה, והם אלתרו בהתאם להן, מבלי שלופינג וקלאף אמרו להם כיצד תסתיים כל סצנה, אלא הפתיעו את השחקנים, כך שחלק מהתגובות היו אותנטיות. היו גם תקלות שהבמאים החליטו לא לחתוך אותן. למשל, קלאף, לופינג וגיפורד סיפרו שהסצנה שבה קסידי מועדת על המדרגות בכניסה לבית הספר, פולטת את המילה "Fuck" וצוחקת במבוכה, הייתה אמיתית לגמרי, אך הבמאים סברו שזה התאים לנסיבות ולכן לא חתכו את הקטע. בנוסף לכך, השימוש בשמות הפרטיים האמיתיים של השחקנים היה מכוון, במטרה להפיק מהם תגובות אותנטיות. סצנת הפתיחה שבה נהרג צ'ארלי גרימל בתאונה, תוכננה במשך שנה שלמה וצולמה עם קהל ניצבים, מבלי שנאמר לקהל מראש מה צפוי להתרחש על הבמה, כך שתגובות הבהלה היו אף הן אותנטיות.
קלאף ולופינג עצמם תרמו לסרט הופעת קמע: קלאף בתפקיד המורה לדרמה מר שוונדימן, ולופינג מופיע בחטף כתלמיד בכיתת הדרמה היושב מאחורי קסידי, חובש כובע ברוח המחזה וננזף על ידי שוונדימן בגין שימוש בטלפון הסלולרי.
הפצה.
אחרי שהפקת הסרט הושלמה, התקיימה מעין הקרנת מבחן לנציגי כמה אולפנים גדולים, בהם: "סרטי יוניברסל", "Lionsgate", "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" שרכשה בסופו של דבר את זכויות ההפצה. הסרט הופץ על ידי "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" (שתיהן חברות בנות של תאגיד "וורנר מדיה").
"הגרדום" יצא ביום שישי, 10 ביולי 2015, ל-2,700 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. ביום שלישי, 30 ביוני, עוד לפני צאת הסרט לקהל הרחב, ערכה ראשת העיר פרזנו, אשלי סוורינג'ן, אירוע שטיח אדום שבמסגרתו הכריזה סוורינג'ן על "יום הגרדום" בפרזנו. כמחווה לעיר הולדתו שבה מתרחשת העלילה, כריס לופינג עמד על כך שהצגת בכורה תתקיים בביאטריס, וב-24 ביולי 2015 התקיים בעיר אירוע שטיח אדום בהשתתפות אנשי ההפקה, השחקנים ובני משפחת לופינג.
"הגרדום" הופץ מסחרית שבועות ספורים אחרי שברשתות החברתיות פשטה במפתיע תופעת האינטרנט "אתגר צ'ארלי צ'ארלי" שבו בני נוער שיחקו בדף נייר ושני עפרונות כדי לזמן רוח רפאים בשם "צ'ארלי". מפיצי הסרט "רכבו על הגל" ופרסמו טיזר שבו גיבורי הסרט משחקים באתגר. בעקבות זאת נפוצו השערות ש"אתגר צ'ארלי צ'ארלי" הומצא כתעלול שיווקי שנועד לקדם את מכירת הסרט. אולם התברר שמקור האתגר היה בידיעה הומוריסטית שפרסמה תחנת טלוויזיה ברפובליקה הדומיניקנית והעלתה את הידיעה לחשבון הטוויטר שלה תחת ההאשטאג CharlieCharlieChallenge# שצויץ יותר מ-1.6 מיליון פעמים. מפיצי הסרט רק ניצלו את תפוצת המשחק, אך כלל לא יזמו את האתגר.
ב-13 באוקטובר 2015, הופץ "הגרדום" לצפייה ביתית בפורמט Blu-ray ו-DVD, כאשר גרסה זו כללה גם את הסצנות שצולמו בתחילה בביאטריס, ולא נכללו בגרסה הקולנועית. לרגל ההפצה קיימו קלאף ולופינג אירוע "בית רדוף" בבניין אודיטוריום מוזיאון ההנצחה הצבאי בפרזנו, שם צולמו סצנות הבמה, האולם והמרתף. האירוע כלל סיורים ליליים בבניין, בדגש על המקומות בבניין שבו צולמו סצנות שונות, וכן אטרקציות אימה שונות.
הכנסות וביקורות.
סך ההכנסות מהסרט בכל העולם עד 17 בספטמבר 2015 היה כ-43 מיליון דולר בקירוב, כאשר סוף שבוע הבכורה בבתי הקולנוע הכניס כמעט 10 מיליון דולר, ובכך דורג הסרט במקום החמישי בהכנסות באותו סוף שבוע.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל "הגרדום" רק 14% של דעות חיוביות על בסיס 112 ביקורות, עם דרוג ממוצע של 3.14 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שעם עלילה מאולצת וחוסר סדר ויזואלי, הסרט שולח את הצופים בנפילה לתחתית החבית של אימת הפאונד פוטג'. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 30 מתוך 100 על בסיס 22 ביקורות שהוגדרו באופן כללי כשליליות. באתר הסקרים CinemaScore, קהל הצופים נתן לסרט דירוג C בסולם +A (הגבוה ביותר) עד F (הנמוך ביותר), דירוג שניתן לרוב הסרטים שנחשבים גרועים ביותר. ב-7 במרץ 2019, כמעט שלוש וחצי שנים אחרי צאת הסרט, דרג אתר חדשות הבידור Screen Rant את "הגרדום" במקום השלישי ברשימת עשרת סרטי פאונד פוטג' הטובים בכל הזמנים, אחרי "פחד, מצלמים" (במקור: REC) ולפני "הביקור".
עם צאת "הגרדום", דן הוגאן העריך באתר Den of Gick שהסרט ישבור קופות בהתאם למסורת של "בלאמהאוס", משום שרגעי ההפחדה אפקטיביים ומשובצים במקומות הנכונים, ויחסית לתקציב הדל מאוד, מיעוט השחקנים ואורכו, הסרט מבהיל כראוי. זאת, למרות שימוש יתר במצלמה רועדת, עלילה רזה ודיאלוגים סטנדרטיים למדי. הוגאן מציין לחיוב את השימוש בצללים, תאורה אחורית ואור אינפרא אדום, וכן את האיפור. אתר Found Footage Critic הסוקר ומנתח סרטי פאונד פוטג', העניק לסרט ציון 6.8 מתוך 10, וציין שהסרט מותאם לצופים בגיל בית הספר התיכון, עם סצנת סיום מאכזבת ומיותרת. לצד ביקורת על כשלים בפרטי מפתח בעלילה, האתר מחמיא לכמה הישגים בהיבטים של צילום, תאורה, משחק אמין ו"קפיצות בהלה" (Jump Scares) טובות. במיוחד, הקפדת המפיקים על שתי איכויות צילום שונות המדגישות את מרחק הזמן בין שנת 1993 ל-2013, וכן החידוש שבצילום סצנה בחושך מוחלט, דבר שתרם לממד האמינות. עוד לגבי סצנת הסיום, ברוס ד'מארה כתב ב"סטאר" הלונדוני ש"הגרדום" קורס תחת משקלו של סיום מטופש.
פיטר סובז'ינסקי כתב ש"הגרדום" הוא סרט אידיוטי על גבול הבלתי-נסבל לצפייה, ומהווה ערבוב מגוחך של "פעילות על טבעית" עם "Glee", תוך שימוש לא אפקטיבי בסגנון ה"פאונד פוטג'" השחוק לעייפה. סובז'ינסקי מצביע על כמה פערי מידע ושאלות שנותרות ללא מענה. בעיקר, איך ייתכן שלארבעה לא היה מושג על הקשר של אחד מהם לתאונה שבה נהרג צ'ארלי. הוא מציין עוד, שריבוי המסדרונות האינסופיים והחדרים הנסתרים, מקשה על ההבנה היכן נמצא כל אחד ברגע נתון. לצד זאת, סובז'ינסקי מעיר בחיוך שבכל בית ספר יש "דלת סתרים" שלא ננעלת, דבר שיגרום לצופים בגיל בית הספר להתפקע מצחוק. באופן דומה, סטיבן פרבר כתב ב"הוליווד ריפורטר" שבעלילה יש חורים שנותרים ללא הסבר. פרבר סבור שהסרט ימשוך את תשומת לבם של צופים צעירים לאור ריבוי הרגעים המפחידים, גם אם הסרט לא ראוי לפרס על מקוריות. הוא מציין שעבודתו האפקטיבית של טכנאי הקול ברנדון ג'ונס מפצה על המונוטוניות הוויזואלית, ומוסיף שאי אפשר לשפוט את כישרונם של השחקנים לאור הדמויות החד-ממדיות שהם מגלמים, וסביר שטראוויס ולופינג יוכלו לעשות עבודה טובה יותר בהינתן תקציב יותר גדול.