בשנות התשעים סמית' ניהל מערכת יחסים עם השחקנית ג'ואי לורן אדמס, אותה גם ליהק לתפקיד ראשי בסרטו "לרדוף אחרי איימי". השניים נפרדו ב-1997. זמן קצר לאחר מכן פגש את ג'ניפר שוולבאך, עת קיימה עמו ראיון בתור כתבת העיתון" USA Today". השניים החלו במערכת יחסים ונישאו באפריל 1999, כאשר שוולבאך הייתה בהריון מתקדם. ביוני באותה שנה נולדה בתם, הארלי קווין סמית'.
סמית' חונך כנוצרי קתולי, אך החל לפקפק בדתו בשנות ה-20 לחייו ולחקור אמונות ודתות שונות, מה שהוביל ליצירת סרטו "דוגמה". ב-2014 בריאיון ל-BBC סיפר שהוא מאמין באלוהים כי ההוכחה לכך שהוא קיים היא בזכות כך שיש לו קריירה, אך ב-2015, הצהיר סמית' שעקב מותו של כלבו הוא נטש את האמונה.
סמית' העלה והוריד במשקלו מספר פעמים במשך השנים. בפברואר 2018, לאחר הופעת סטנד-אפ בקליפורניה, סמית' לקה בהתקף לב ועבר ניתוח חירום, ממנו החלים. בעקבות כך עבר לטבעונות בהמלצת ייעוץ תזונאי שקיבל ובהשפעת ביתו, הארלי קווין סמית', שגם היא טבעונית. בעקבות השינוי בתזונה, הצליח להוריד ממשקלו 26 ק"ג תוך שמונה חודשים. סמית' אף הפך לדובר בתשלום של "שומרי משקל" באמריקה, והשתתף בתשדיר לקידום טבעונות של עמותת Mercy For Animals, בו הצהיר שביתו "הצילה את החיים שלו".
מירי רגב
מירי (מרים) רגב (נולדה ב-26 במאי 1965) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת "הליכוד" החל משנת 2009. שימשה כשרת התחבורה והבטיחות בדרכים בממשלה ה-35, חברת הקבינט המדיני-ביטחוני ושרת התרבות והספורט, צנזורית צבאית ראשית ודוברת צה"ל בדרגת תת-אלוף בתקופת ההתנתקות ובתקופת מלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם מרים סיבוני בקריית גת. אביה פליקס עלה ממרוקו, ואמה מרסל (מרסדס) עלתה מספרד בשנות ה-50. גדלה בבית דובר ספרדית. למדה בתיכון רוגוזין שבקריית גת. בגיל 17 זכתה לתואר "צברית השנה" של השבועון "מעריב לנוער". בצעירותה התנדבה במשך מספר שנים במד"א ואף מונתה שם לתפקיד מזכירת מחוז השפלה. הייתה פעילה במועצת הנוער של קריית גת וארגנה מבצעי התנדבות למען עולים חדשים.
בעלת תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי מ"בית ברל", ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון ושוק ההון מ"הקריה האקדמית אונו". בוגרת המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
קריירה צבאית.
רגב התגייסה לצה"ל בשנת 1983 ושירתה כמדריכת נוער. יצאה לקורס קצינות ולאחר מכן שימשה כמפקדת מחלקה בבסיס גדנ"ע. בשנת 1986 עברה לחטיבת דובר צה"ל, תחילה בתפקיד דוברת פיקוד הדרום תחת אלוף הפיקוד יצחק מרדכי. בשנת 1988 מונתה לראש לשכת דובר צה"ל אפרים לפיד. בשנת 1989 הקימה את מדור יחסי ציבור במפקדת חילות השדה (מפח"ש) ושימשה כראש המדור, ולאחר מכן שימשה ראש מדור תקשורת מקומית, ראש ענף תכנון וייזום וראש ענף תקשורת.
בשנת 2002 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה לסגנית דוברת צה"ל. לאחר שלושה חודשים מונתה למרכזת מערך ההסברה בלשכת ראש הממשלה במסגרת ההיערכות לקראת מלחמת עיראק, לאחר מכן יצאה לחופשה ארוכה, שבסיומה, בשנת 2004, מונתה לצנזורית הראשית לעיתונות ולתקשורת. עם מינויו של רב-אלוף דן חלוץ לרמטכ"ל, מונתה לדוברת צה"ל (ב-2 ביוני 2005). רגב הייתה האישה השנייה שמילאה את התפקיד ברציפות (החליפה את תת-אלוף רות ירון), והראשונה מדוברי צה"ל שצמחה מתוך חטיבת דובר צה"ל עצמה.
רגב הייתה דוברת צה"ל בזמן יישום תוכנית ההתנתקות, שבמהלכה ניתן חופש פעולה רב לעיתונאים, שהיו רשאים להצטרף לצוותי הפינוי ולראיין מפקדים בכירים וחיילים ללא צורך בקבלת אישור. באותה העת כינתה את התנהגות הנוער בכפר דרום "התנהגות ברברית ועבריינית", התבטאות שעליה התנצלה 13 שנים לאחר מכן. בתפקידה המשיכה גם במהלך מלחמת לבנון השנייה, עד אוגוסט 2007. באוקטובר 2007 מינה אותה הרמטכ"ל גבי אשכנזי לרכזת אירועי צה"ל לציון חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, תפקיד שמילאה עד לסיום שירותה בשנת 2008.
חברת הכנסת.
בנובמבר 2008 הודיעה על הצטרפותה למפלגת "הליכוד" לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה. לאחר הבחירות המקדימות דורגה בתחילה במקום ה-34 ברשימה, ולאחר קבלת ערעור, שהוגש בנוגע להצבעה, הוצבה במקום ה-27 ברשימת "הליכוד" לכנסת. רגב נבחרה לכנסת ה-18 ומאז מכהנת כחברת הכנסת מטעם "הליכוד". בכנסת ה-18 הייתה יושבת ראש ועדת המשנה לפריפריה וכחברה בוועדת הכספים, בוועדת החוץ והביטחון בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדה משותפת לתקציב הביטחון. בכנסת ה-19 הייתה יושבת ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה וכחברה בוועדות הכספים והחוץ והביטחון.
בהפגנה שנערכה בתל אביב נגד מסתננים מאפריקה, אמרה כי "הסודנים הם סרטן בגוף שלנו - נעשה הכול להחזיר אותם בחזרה למקום מוצאם. לא נאפשר לאנשים לבוא לחפש עבודה בארץ ישראל". עם זאת, היא הדגישה בריאיון לאחר מכן כי היא אינה מעודדת אלימות. רגב כינסה דיון מיוחד של ועדת הפנים בנושא מקורות המימון של ארגוני הסיוע לפליטים שלדבריה מעוניינים לשנות את האופי היהודי של מדינת ישראל. על משפט זה נעשו פרודיות רבות, בין היתר צוטט במערכון של היהודים באים.
בזמן המחאה החברתית רגב באה לשדרות רוטשילד בתל אביב כדי להביע הזדהות. אף על פי כן, המוחים גירשו אותה מהמתחם ואחד מהמוחים אף שפך עליה כוס מים.
שרת התרבות והספורט.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20, זכתה בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד למקום ה-5 ברשימת המפלגה לכנסת ונבחרה לכנסת ה-20. עם הקמת ממשלת ישראל ה-34 בראשות בנימין נתניהו מונתה לשרת התרבות והספורט ונכנסה לתפקידה במאי 2015.
מינויה גרם לחיכוכים עם אמנים, כשחלקם טענו שרגב תמנע מימון ליצירות שלא יהיו לרוחה. במפגש עם אמנים, טענה רגב שהליכוד "קיבל שלושים מנדטים ואתם עשרים" ולכן ההחלטה מי ייהנה מתקציבי תרבות נמצאת בידיה. רגב התעמתה עם השחקן נורמן עיסא שסירב להופיע בבקעת הירדן. בעקבות זאת התפרסמה עצומה נגד רגב, ואורגן כנס ביפו, בו נשא עודד קוטלר נאום שבו רמז כי מצביעי הליכוד הם "עדר של בהמות". הדברים גררו גינויים מימין ומשמאל. ברקע העימות עמדה החלטת שר החינוך נפתלי בנט להוציא מסל התרבות הארצי את ההצגה "הזמן המקביל" המבוססת על כתבי המחבל וליד דקה שהיה חבר בחוליה שרצחה את החייל , ושהוצגה ב"תיאטרון אל-מידאן" בחיפה. ב-16 ביוני קיבלה רגב את המלצתה של ועדה בראשות ד"ר חיים פרלוק והורתה על הקפאת העברת התקציבים לתיאטרון "אל-מידאן", עקב אי-סדרים כספיים שנתגלו בו והחשיפה שהמחזאי של ההצגה "הזמן המקביל" מזדהה עם המחבל, ושדקה עצמו מעורב בשיווק ההצגה מהכלא. באותו יום פעלה לביטול הקרנתו בפסטיבל הקולנוע ירושלים של הסרט "אל סף הפחד" העוסק ביגאל עמיר, רוצחו של ראש הממשלה יצחק רבין. מארגני הפסטיבל הודיעו שהסרט יוקרן לפני טקס הפתיחה וישתתף בתחרות. בראיון שנתנה רגב לכתב העת "את", אמרה בתגובה ש"עולם האמנות הוא כפוי טובה, ולא בא לי לעבוד בשביל כפויי טובה".
באוגוסט 2015 פרסם כתב "חדשות עשר", ספי עובדיה, הקלטת שיחת ועידה שבה נטען כי רגב ויועציה תיאמו גרסאות לגבי מסירת תקציב פרסום בסך של כ־2,500,000 ש"ח למשרד הפרסום "יהושע\TBWA" ללא מכרז, כאשר רמי יהושע הוצג כמקורבה. באוקטובר הגישה תביעת דיבה על סך מיליון ש"ח נגד הערוץ ונגד עובדיה. התביעה נדחתה ביולי 2019. באוגוסט 2020 הפך בית המשפט המחוזי את ההחלטה, וקבע שעל הנתבעים לפצות את רגב ב־100 אלף ש"ח וב־50 אלף ש"ח הוצאות משפט. בית המשפט קבע כי לא נערך תחקיר ראוי באשר למקורבות יהושע ורגב, ומשך הזמן שניתן להם לתגובה לא היה סביר והוגן.
בספטמבר 2015 פרסמה רגב את הקריטריונים של משרד התרבות והספורט לתקצוב מוסדות תרבות. בין הקריטריונים לשלילת תקציב: שלילת קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות לאלימות ולטרור, תמיכה במעשה טרור נגד ישראל, ציון יום העצמאות או יום הקמת המדינה כיום אבל, מעשה השחתה הפוגע בסמל המדינה והחרמה או קריאה להטלת חרם על ישראל.
במאי 2016 משרד התרבות והספורט פרסם תיקונים למבחנים לחלוקת כספי תמיכות של המשרד, ובהם מתן בונוס למוסדות שיופיעו ביהודה ושומרון וגריעת ניקוד מזכה ממוסדות שיימנעו מלעשות כן. במאי 2020 פסל בג"ץ את סעיף הבונוס.
רגב התנגדה להקמת תאגיד השידור. על פי פרסומים, אמרה ביולי 2016 בדיון בוועדת השרים לחקיקה: "מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו?".
במאי 2017 הודיעה למנהל פסטיבל ישראל שתמנע מימון מתקציב המדינה למופעים בפסטיבל שיש בהם עירום, בנימוק שמופע כזה פוגע ברגשותיהן של אוכלוסיות רחבות ובערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. ב-4 ביוני ביקש היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, מרגב לחדול מהתבטאויות מסוג זה, בנימוק שסוגיות התקצוב אינן בסמכותה.
החל מיוני 2017, מונתה מספר פעמים לממלאת מקום ראש הממשלה.
בשנת 2018 הובילה את היערכות הממשלה לחגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל. במהלך ההכנות לטקס הדלקת המשואות התגלעה מחלוקת בינה לבין יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, לאחר שרגב ביקשה לשלב בטקס נאום של ראש הממשלה בנימין נתניהו. אדלשטיין התנגד בנימוק שיש לשמור על המתכונת הקבועה של הטקס, שבה הנואם המרכזי היחיד הוא יו"ר הכנסת, וראש הממשלה איננו נוכח לקראת יום העצמאות הסתמנה פשרה שלפיה ראש הממשלה ידליק משואה בשם ראשי הממשלה לדורותיהם ויישא דברי ברכה קצרים, בדומה למתכונת שהתקיימה בטקס ביום העצמאות ה-50. בפועל, נתניהו התעלם מהדרישות ונשא נאום ארוך.
רגב קידמה את "חוק הנאמנות בתרבות", הצעת חוק שעוררה התנגדות של אישים מתחום התרבות. החוק עבר בקריאה ראשונה, אך נפל בשל התנגדות ח"כים מכולנו וישראל ביתנו.