למלחמת העולם הראשונה היה קשר רב לערעור ייצוב המטבעות ושערי החליפין של מדינות ברחבי העולם. הצורך ביציבות והחתירה אחר תקן מטבע יציב לשער חליפין היו מהגורמים המגדירים של כלכלת שנות העשרים הבינלאומית. לאחר המלחמה חזר בהדרגה הסחר חליפין בזהב אך בארצות הברית נותר שוק הזהב רק חלק אחד מתוך התוצרים הכלכליים שיכלו לשמש כשערי חליפין. ארצות הברית יצאה מהמלחמה בכלכלה חזקה יותר משנכנסה אליה. אף על פי שארצות הברית הייתה מעורבת רבות בהסדרת חובות ובנושאים אחרים במדיניות חוץ, היא לא הצליחה לכוון או לתאם באופן חד צדדי את המצב הכלכלי והפוליטי של מדינות אחרות. רוב כלכלת המסחר בזהב ירדה בארצות הברית במהלך שנות העשרים והתרכזה בעיקר בצרפת. במצב הנתון הפך הדולר האמריקני לשער החליפין הנפוץ ביותר ברחבי העולם. מצב זה הפך את הכלכלה האמריקנית לזאת שעליה נשענו כלכלות רבות, בעיקר של מעצמות אירופאיות. לכן, כאשר פרץ המשבר הכלכלי ב-1929, לקח זמן קצר מאוד עד שהשפיע בצורה חריפה עד מאוד על רוב המדינות אשר נשענו כלכלית על ארצות הברית. מצבים של הישענויות כלכליות אשר גררו פגיעה במשקיע ובמושקע במהלך משברים כלכליים קודמים היו ידועים. מה שהבדיל משברים קודמים מהשפל של 1929 היה רמת ההישענות הכלכלית הבינלאומית על ארצות הברית, שהתאפשרה הודות לגלובליזציה של השוק החופשי.
פטירה והלוויה.
קולידג' הלך לעולמו ב-5 בינואר 1933, קצת לפני השעה 13:00 בצהריים. אשתו גרייס החליטה לשמור על טקס ההלוויה קצר ופשוט ללא הספד ודחתה את כל ההצעות לקיום מצעד רשמי בוושינגטון ובבוסטון. היא קבעה שההלוויה תתרחש בנורת'המפטון בכנסיית הקהילה אדוארד עם קבורה בחלקת המשפחה בפלימות' נוץ', ורמונט, וכי ההלוויה תהיה ביום שבת, 7 בינואר, פחות משני ימים שלמים לאחר פטירתו של קולידג'. בשבת בבוקר יצאה רכבת מוושינגטון לכיוון נורת'המפטון. על סיפונה היו הנשיא היוצא הובר ורעייתו, סגן הנשיא קרטיס, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית; צ'ארלס אוונס יוז, שר המלחמה סטימסון, חברי קבינט אחרים, שופטי בית המשפט העליון ומנהיגי קונגרס למיניהם. כל מושלי מדינות ניו אינגלנד היו נוכחים בהלוויה. הנשיא הנכנס, פרנקלין דלאנו רוזוולט, שלח את בנו ג'יימס ואשתו אלינור, כנציגיו האישיים. פירוש הדבר שישבו שלוש נשים ראשונות בכנסיית אדוארדס - גרייס קולידג', לו הובר ואלינור רוזוולט.
בערך בשעה 8 בבוקר ביום שבת הארון שהכיל את גופתו של קולידג' נלקח מבית המשפחה בפלימות' נוץ' והועבר לכנסיית אדוארדס. משמר כבוד של משטרת נורת'המפטון העביר את הגופה לכנסייה שם הוצגה עם משמר כבוד של שני אנשים. למרות כל התכנון שבוצע לקרא האירוע, הפקידים המתכננים של ההלוויה טעו בהרבה בחישוב שלהם לגבי כמות האנשים שירצו לחלוק כבוד אחרון לנשיא המנוח קולידג'. בשעה 8:30 נפתחו דלתות הכנסייה לציבור כדי לעבור על יד הארון, אך הקהל ברחוב הראשי היה כה גדול והרגש כה עז, עד שהרשויות התקשו לשלוט בו. המצב כמעט יצא משליטה כאשר, על פי לוח הזמנים שתוכנן מראש, הדלתות נסגרו בשעה 9:30 ומאות נשללו מהצצה אחרונה בארונו של הנשיא המנוח קולידג'. כל הספסלים במפלס התחתון של הכנסייה הוקצו בקפידה לנכבדים ולעיתונות ובהתאם לכך נותרה רק המרפסת לצפייה של הקהל הציבורי. טקס הקבורה החל מעט אחרי השעה 10:00, ונמשך כעשרים דקות.
מורשתו והנצחתו.
יחסו ליהודים.
כאמור, קולידג' לחונך בחינוך פוריטני מסורתי ובצעירותו לא היה מקושר כלל וכלל ליהודים. עם זאת, בהמשך חייו היו לו קשרים אישיים עם קומץ יהודים, כולל אדולף אוקס, הבעלים והמוציא לאור של הניו יורק טיימס; לואי מרשל, עורך דין בולט ומייסד הוועד היהודי האמריקני; יוג'ין יצחק מאייר, שאותו מינה לתפקיד מנהלי במועצת ההלוואות הפדרלית, שנסחפה בשערורייה; וגם בנקאי ההשקעות ואיל הכרייה אדולף לואיסון. בשנת 1924 אירח קולידג' את הרב הראשי האשכנזי הראשון, אברהם יצחק הכהן קוק, בביקורו של האחרון בבית הלבן. קולידג' חתם בתקופת נשיאותו על "האמנה האנגלו-אמריקאית אודות פלסטינה" (The Anglo-American Convention on Palestine), אשר הכירה בסמכות המנדט הבריטי על ארץ ישראל והדגישה את תמיכתה של ארצות הברית בהקמת בית לאומי יהודי בארץ ישראל. באמצעות חתימתו של קולידג' על האמנה ב-2 במרץ 1925, ארצות הברית הכירה רשמית בקשר ההיסטורי של העם היהודי עם ארץ ישראל ובכינון מחדש של ביתם הלאומי שם. בהתאם לסעיף 6 של האמנה נאמר כי: "הנהלת פלסטינה תעודד, בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, התיישבות צפופה של היהודים על הארץ, כולל נחלות למדינה ונחלות שאינן נדרשות לצרכים ציבוריים." האמנה האנגלו-אמריקאית נותרה בתוקף עד להקמתה של מדינת ישראל ב-15 במאי 1948.
דאגה מרכזית של הממשלה בתקופת קולידג' הייתה עניין הגבלת העלייה היהודית מהרפובליקה הפולנית השנייה וברית המועצות; תומכי חוק ההגירה של 1924 טענו כי יש צורך להגן על הזהות האמריקאית ולשמור על ההומוגניות האתנית שלה על ידי מניעת כניסת מהגרים שאינם יכולים להיטמע, לא יתרמו לכלכלה האמריקאית ולעולם לא יסתגלו לתרבות האמריקאית. היה גם חשש שיהודים שהיגרו לארצות הברית מברית המועצות נשאו אידאולוגיה קומוניסטית אשר עלולה הייתה לערער את מוסדות המדינה של ארצות הברית. החקיקה ביטלה ככלל את היותה של ארצות הברית כמפלט ליהודי מזרח אירופה, והחקיקה המגבילה נשמרה והמשיכה לתפקד גם כאשר יהודים ניסו להימלט מגרמניה הנאצית בשנות השלושים. לאחר ירידתו מהנשיאות, אשתו של קולידג', גרייס קולידג', ניהלה קמפיין להכנסת ילדים יהודים פליטים לאמריקה בתקופת זמן זו, ואף התנדבה לטפל באופן אישי ב-25 מהם, אך הנשיא המכהן פרנקלין דלאנו רוזוולט - ורוב הציבור האמריקני - נותרו מבוצרים בעמדתם והתנגדו להתרת ההגירה היהודית לארצות הברית כביכול במסגרת התמיכה של האוכלוסייה הכללית בשמירת הנייטרליות האמריקאית.
רדיו, סרטים והנצחה.
למרות המוניטין שלו כאדם שקט, קולידג' השתמש ברדיו כמה פעמים במהלך כהונתו. הוא ערך 520 מסיבות עיתונאים במהלך כהונתו ונפגש עם כתבים יותר מאשר כל נשיא. נאום השבעתו השני היה נאום ההשבעה הראשון ששודר ברדיו. ב-6 בדצמבר 1923, הוא היה לנשיא הראשון שנאומו בפני הקונגרס שודר ברדיו. הוא חתם על חוק הרדיו של 1927, שהקים את ועדת הרדיו הפדרלית. ב-11 באוגוסט 1924, צולם קולידג' בבית הלבן, וכך היה לנשיא הראשון שהופיע בסרט אילם. ב-1927, כשצ'ארלס לינדברג חזר מטיסתו מעל האוקיינוס האטלנטי, קולידג' קיבל את פניו, וצולם בתצלום עם קול. קולידג' הוא הנשיא היחיד שפניו הופיעו על מטבע במהלך חייו, ב-1926. לאחר מותו הופיע גם על בולים. אפקט קולידג', תופעה מתחום הביולוגיה שבה גברים מגבירים את עוררותם המינית כלפי שותפות חדשות, גם אם סירבו לקיים יחסי מין עם שותפות קודמות, נקרא על שמו.
תדמית ואידאולוגיה.
רונלד רייגן טען שקולידג' היה הנשיא האהוב עליו, בגלל אמונתו בממשל פדרלי מצומצם. רייגן טען שטיפולו של קולידג' בשוטרים השובתים בבוסטון נתן לו השראה במהלך שביתת פקחי הטיסה בארצות הברית ב-1981. בקרב שמרנים, נחשב קולידג' נשיא אהוד. באידאולוגיה הפוליטית שלו, קולידג' היה שמרן עוד מחינוכו בילדות. הדבר נראה בעיקר לנוכח התמקדותו בשימור חירותו וחופשו של הפרט, הגנתו על זכויות הקניין, תמיכתו בדת, עידודו של סובלנות על ידי דוגמה אישית בזמנים של משבר וקשיים, וכבודו הרב שרחש לחוק, למוסדות עתיקים, ולמנהגי החברה. בכל הנוגע לחקיקה חדשה, הוא היה מודאג מכך שהיא לא רק חוקתית אלא גם עונה על צורך אמיתי באופן מעשי. אף על פי שביטל חקיקות רבות הוא לא חשש מלהשתמש בסמכויות השלטון, במידת הצורך, כדי לתת מענה לצרכים ציבוריים יוצאי דופן, כפי שהוכח במהלך שיטפון נהר המיסיסיפי הגדול בשנת 1927, כאשר סוכנויות ממשלתיות והצלב האדום שילבו מאמצים לעמוד במשבר. קולידג' מנע מעבר של 50 חקיקות במהלך כהונתו בכך שהטיל עליהן וטו או לעיתים פשוט לא השיבם אל הקונגרס ובכך סימן את התנגדותו להעברתן. הוא נודע בציטוט: קולידג' היה מותאם לאווירה הציבורית, והוא אכן תמך בצעדי חקיקה פרוגרסיבים או ליברליים בימיו בפוליטיקה של מסצ'וסטס. ואכן, בשלב מוקדם הוא נחשב אף לפוליטיקאי ליברל. הוא אהד את הקריאות לשוויון זכויות לנשים ולהסדר זכויות פועלים. לאורך כל הקריירה שלו, הוא היה תומך נחרץ בפיתוח של מערכות החינוך, העלה את שכר המורים כראש העיר של נורת'המפטון. קולידג' צוטט בנוגע לפועלו של נושא משרד הנשיא האמריקאי:
קולידג' ובעלי חיים.
מכל נשיאי ארצות הברית, קולידג' היה הנשיא עם הכמות השנייה הכי גדולה של חיות מחמד בתקופת נשיאותו, שני רק לתאודור רוזוולט. לקולידג' היו שני כלבים לבנים מגזע בירדד קולי שנקראו רוב רוי ופרודנס פרים, שני כלבים מגזע טריירים שנקראו פטר פן ופאול פרי, כלבת רועים שלטית שנקראה קלאמיטי ג'יין, בלק ברי וטים הקטן מגזע צ'או צ'או, כלבה מגזע קולי בשם רובי רוש, בולדוג אנגלי בשם בוסטון בינז, רועה גרמני בשם קינג קול, סטר אנגלי בשם פאלו אלטו וכלבת קולי נוספת בשם בסי. לזוג קולידג' היו שני דביבונים שנקראו רבקה וראובן. אבנזר היה חמור יחיד. ארבעה ציפורי שיר בשמות ניפ, טאק, פיטר פיפר וסנופלאק. בנוסף לציפורי השיר היה גולדי שהיה ציפור זהובה, דו-פאני שהיה ציפור שיר ירוקה ואווז בשם אינוץ'. שונר מצוי בשם סמוקי ושני חתולי בית שנקראו בלאקי וטיגר. בנוסף לכך היו לקולידג' שני גורי אריות שנקראו "הורדת מס" ו"לשכת התקציב". היפופוטם בשם בילי, וולבי זנב-שוט ואנטילופה קטנה חסרי שם, דוב שחור אמריקני בשם ברונו ו-13 ברווזים.
רק&quot;מ
אפריקנס
הרמב&quot;ן
רמבן
גאוני בבל