בשנת 1925 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בעיר חברון. בשנת 1930 נישא ליהודית, בת הרב ישעיהו זאב וינוגרד, ראש ישיבת עץ חיים ומחבר ספר "שערי זיו". לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבה שעברה לירושלים לאחר פרעות תרפ"ט. כעבור זמן התמנה על ידי הרב יהודה לייב חסמן לשמש כראש ישיבה בישיבת תפארת צבי, שהייתה ישיבה מכינה לישיבת חברון. הוא גם שימש כ'נושא ונותן' בישיבת חברון, ובין תלמידיו היו רבי שמחה זיסל ברוידא והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
בשנת 1935 עבר לתל אביב, שם התמנה לרב שכונה ב' בבית הכנסת ישורון. באותה שנה הזמינו רבה של תל אביב, הרב משה אביגדור עמיאל, לעמוד בראשות הישיבה שייסד ואשר נקראה על שמו - "ישיבת הרב עמיאל". הישיבה פנתה לבני היישוב החדש והלימודים בה התקיימו בשפה העברית. הוא כיהן בתפקידו שש עשרה שנה.
בשל מחלת כליות קשה נאלץ לנסוע לטיפולים בארצות הברית. בשובו מארצות הברית מצא שהרב יהודה קולודצקי כבר עומד בראשות הישיבה, והרב טרופ נאלץ לפרוש מתפקידו. עזיבת הישיבה דרדרה את בריאותו, והחזון איש הורה לתלמידיו לדבר עמו בדברי תורה כדי לעודד את רוחו.
נפטר בבית החולים בילינסון ביום שבת, ו' באייר תשי"א, בגיל 50, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
לאחר פטירתו הוציאו בניו את חידושיו בסדרת ספרי "בינת ראובן" (שלושה כרכים) על מסכתות בבא מציעא, בבא קמא, בבא בתרא וסדר נשים.
צאצאיו.
בנו הרב פרופ' משה מרדכי טרופ, פרופסור אמריטוס לביוכימיה באוניברסיטת בן-גוריון. חתנו של הרב משה לוין, רבה של נתניה. כתב את הספר "חידת הקיום" על תורת האבולוציה.
בתו לאה, נישאה לרב ישראל הכהן זינגר, תלמיד חכם משקדני ירושלים. בעבר היה בעלים של טחנת הקמח בפתח תקווה.
נכדיו הם הרב אהרון טרופ, ראש ישיבת בני צבי בבית אל, הרב אביעד טרופ, ראש ישיבה בשכונת הר נוף בירושלים, מחבר סדרת ספרי "ודברת בם" והרב אברהם ישעיהו טרופ, מחבר ספרי "דעה את ה'" ו"צופן ימי עולם". אחת מנכדותיו היא חברת הכנסת מיכל וולדיגר.
אקסל (פירושונים)
יהודי האימפריה העות'מאנית
יהדות האימפריה העות'מאנית
לואיס דמביץ ברנדייס
דוונפורט
דֶווֹנְפּוֹרְט (באנגלית: Devonport) היא עיר על חופו הצפון-מערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת על שפך נהר מרסי (Mersey), כ-50 ק"מ ממזרח לעיר בורני ו-277 ק"מ מצפון לבירת המדינה הובארט. העיר היא המרכז האורבני העיקרי של צפון האי. אוכלוסיית העיר על פרבריה מנתה 24,615 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה.
במהלך שנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו שני יישובים בשם פורמבי (Formby) וטרוקווי (Torquay) על שתי גדות שפך נהר מרסי. טורקווי היה היישוב הגדול מבין השניים ופעלו בו תחנת משטרה, דואר, בית משפט, לפחות שלושה מלונות, מספנה וחנויות. בשנות השבעים של המאה ה-19 ענף הספנות התפתח ובוצעה עבודה כדי להעמיק את שפך הנהר. בשלב זה החל לפעול קו ספינות קיטור למלבורן.
ב-1889 הושלמה בנייתו של מגדלור ובסוף המאה חוברה פרומבי לרשת רכבות והיא החלה להתפתח והוקם בה נמל. ב-1890 החליטו תושבי שתי הערים בהצבעה לאחד אותם וכך הוקמה העיר דוונפורט.
ננסי פולברה
ננסי פולברה (באנגלית: Nancy Folbre; 19 ביולי 1952) היא כלכלנית פמיניסטית אמריקנית, המשמשת פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מסצ'וסטס, ומבכירות הפמיניסטיות באקדמיה האמריקנית. בנוסף היא עיתונאית, יועצת ופרשנית כלכלית, העוסקת בשילוב התחומים שבין כלכלה ומשפחה.
השכלה.
פרופ' ננסי פולברה החלה את המסלול האקדמי ב-1971 באוניברסיטת טקסס כבוגרת תואר B.A בפילוסופיה. משם המשיכה ללימודי תואר M.A בלימודי אמריקה הלטינית אותם סיימה בשנת 1973. בשנת 1979 זכתה לתואר הדוקטורט שלה בכלכלה מאוניברסיטת מסצ'וסטס ומשנת 1991 ועד היום מכהנת כפרופ' לכלכלה במוסד אקדמי זה.
אקדמיה והוראה.
פולברה היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מסצ'וסטס משנת 1991. בשנים 2003–2004 עמדה בראש המחלקה לכלכה באוניברסיטת מסצ'וסטס. כמו כן, בין השנים 2003–2007 שמשה פרופסור עמית בתוכנית לתאוריה חברתית ופוליטית באוניברסיטה הלאומית באוסטרליה. משנת 1980 ועד היום משמשת ככלכלנית בצוות של "המרכז לכלכלה פופולרית". תחומי העניין המחקריים של פולברה הם התחום שבין התאוריה הפמיניסטית והכלכלה הפוליטית, עם עניין מיוחד בעבודת הטיפול ובצורות אחרות של עבודות שאינן מתוגמלות בשכר מחוץ לשוק העבודה. באקדמיה היא מלמדת כמה קורסים נבחרים: כלכלה פוליטית של מגדר וגזע, מבוא לכלכלה פוליטית, היסטוריה של המחשבה הכלכלית וכלכלה פוליטית של נשים.
הישגים מקצועיים.
משנת 1995 פולברה משמשת כעורכת שותפה של כתב העת "feminist economist". בשנת 2002 נבחרה כנשיאת האיגוד הבינלאומי לכלכלה פמיניסטית.
בשנת 2004 הייתה פולברה חברה בצוות של "האקדמיה הלאומית למדע", שבדק את כלכלת שוק העבודות הלא מתוגמלות בשכר. היא שמשה חברת הנהלה של "הקרן להתפתחות הילד" מאז 2000, וכחברה בוועדה הלאומית המייעצת לטיפול בילד ולחינוך מוקדם, כמו גם ב"איגוד הלאומי לנשים" ו"בקרן להגנה משפטית ולחינוך" מ-2004 ועד לימינו. במהלך הקריירה שלה, שמשה פולברה יועצת לכמה גופים מרכזיים: הוועדה לנשים במיין (1981), פרויקט תכנון האנרגיה של זימבבואה (1983), המרכז הבינלאומי למחקר על נשים ומפקדי אוכלוסין (1989–1990), משרד העבודה הבינלאומי (1992), הבנק העולמי (1995-1994), מועצת האוכלוסייה (1994), המרכז לסטטיסטיקה היסטורית של ארצות הברית (2000), המשרד לפיתוח אנושי של האו"ם (2005, 2010) פולברה כותבת בלוג כלכלי באתר New York Times העונה לשם Care talk.
פרסים ומענקים.
המענק הראשון בו זכתה פולברה היה לכתיבת עבודת הפוסט-דוקטורט, מטעם המרכז לצמיחה כלכלית באוניברסיטת ייל בין השנים 1979–1980. ב-1989 קבלה פולברה מענק לחקר "עבודות נשים" ועבודות נשים במשקי הבית במערב מסצ'וסטס במאה ה-19. בין השנים 1995–1996 קיבלה מענק מחקר מקרן צרפת-אמריקה להוראה בפריז, וב-1998 זכתה למענק מחקר של 5 שנים מקרן מק 'ארתור. ב-1999 זכתה בפרס מצוינות ע"ש אוליסיה שפלין נורדברג בכתיבה ועריכה על מפקד האוכלוסייה.
ב-2002 קבלה פולברה פרס על הצטיינות יתרה בעבודתה כמרצה מטעם אוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-2004 קבלה את פרס "Leontief" של המוסד להתפתחות גלובלית ולסביבה ב"Tufts University" וכן זכתה להיות עמיתת שרלוט פרקינס-גילמן באקדמיה האמריקנית למדעי הפוליטיקה והחברה. בין השנים 2006–2007 זכתה בפרס הנשיא צ'נסלורס למצוינות על הישגיה יוצאי הדופן במחקר ובפעילות יצירתית מטעם אוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-2008 קבלה פולברה מענק על יוזמה כלכלית יצירתית. ובין השנים 2008–2009 קבלה את פרס Samuel F. Conti Faculty, באוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-2009 קבלה פולברה תמיכה לפרויקט המחקר שלה ולקבוצות העבודה בתחום "הארגון החברתי של הספקת עבודת הטיפול" מטעם קרן ראסל סייג'.
תחום עיסוק מרכזי.
הביקורת המרכזית של ננסי פולברה על התאוריות הכלכליות שהן מתעלמות באופן מובהק ממגוון רחב של עיסוקים בהן נשים פועלות, כמו טיפול בילדים בקשישים ובחולים. עיסוקים שבחלקם מתוגמלים בשכר נמוך וברובם ללא שכר כלל. תפקידים אלה לרב אינם זוכים להערכה חברתית. פולברה זיהתה פלח שוק שאינו נחקר ואינו מקבל מענה במודלים הכלכליים. התייחסותה לפלח שוק זה והתמקדותה בו, היא חדשנית ונחשבת לפורצת דרך. התמחותה זו מסייעת רבות להתפתחותה של הכלכלה הפמיניסטית.
כלכלת הטיפול.
פולברה עוסקת בכלכלת הטיפול (Care work) תחום המאגד בתוכו כל עבודה הקשורה בטיפול ובסיוע לאחר, בפרט לאוכלוסיות כמו ילדים קשישים וחולים, המאופיינים בתלות ובצורך במבוגר מטפל. לאורך כל ההיסטוריה נשים נשאו בתפקידים שנתפסו כמותאמות לתכונות נשיות טבעיות. עבודות "הטיפול והדאגה לאחר", בניגוד לעבודות ומקצועות אחרים, מונעים לרב ממוטיבציה פנימית למתן עזרה או ציפייה חברתית ולכן מתבצעים גם ללא תמורה כספית. פולברה טוענת שעבודת הטיפול לא זכתה להערכה משום שהיא נעשתה על ידי נשים בתגמול כספי נמוך או ללא תגמול כלל, דבר שמהווה את אחד ההסברים לפערי השכר בין נשים לבין גברים בחברה המודרנית. פולברה טוענת שההבנייה החברתית כלפי נשים קושרת אותן בטיפול וכי רק על ידי שינוי תפיסות חברתיות ניתן להבטיח שהאחראיות של הטיפול תחולק באופן שווה ולא תונח אך ורק על כתפן של נשים בצורה לא פרופורציונלית. פולברה טוענת כי הזרם המרכזי של הכלכלנים איננו מקדיש תשומת לב מספקת לכלכלת הטיפול. שוק העבודה הוא שוק תחרותי ומעודד את הפרטים להשיג ולהתקדם במעמד, סטוס ובתגמול. בגלל מבנה השוק, עבודות הטיפול אינן יכולות להתחרות ביצרנות וברווחיות של עבודות אחרות, אך כחברה יש חשיבות רבה הן ערכית והן כלכלית לקיום עבודות אלו. פולברה טוענת שהאחריות לטיפול באחר היא של כלל החברה ולא אחריותן הבלעדית של נשים. היא מוסיפה כי מבנה חברתי זה, והמדיניות הרווחת משפיעה על חלוקת הזמן שיש לאנשים ובעיקר לנשים בבחירה שבין עבודות טיפול שאין להם תגמול (טיפול בילדים, הזנה, בריאות, חינוך ועוד) לבין היכולת שלהן להשתלב בשוק העבודה בתפקידים מובילים במשק הדורשים השקעת זמן מלאה. מצב שמגביל נשים לשאת בתפקידים שיש עליהם תגמול.
עקרת הבית והחשבונאות הלאומית.