הסיווג של הרודיסטים כבוני שונית שנוי במחלוקת משום שהם לכדו משקעים רבים בין הקשוות החרוטיות התחתונות שלהם, משום כך הרודיסטים לא היו מורכבים אך ורק מקרבונטים ביוגניים כמו האלמוגים. עם זאת, הרודיסטים היו אחד המרכיבים החשובים ביותר של שוניות בתקופת הקרטיקון. בתקופת הקרטיקון שגשגו שוניות הרודיסטים עד כדי כך שהם דחקו את אלמוגי האבן (Scleractinia) מסביבות טרופיות רבות, כולל מדפי יבשת באזור הקריביים ואזור הים התיכון של ימינו. ייתכן שהצלחתם כבוני שוניות נבעה בחלקה מהסביבה הקיצונית של הקרטיקון. במהלך תקופה זו היו המים בימים הטרופיים חמים יותר, בין 6°C ל-14°C מעלות יותר מאשר בימינו, והיו גם יותר מלוחים. ובעוד שזו הייתה סביבה שהתאימה לרודיסטים היא לא הייתה נוחה לאלמוגים ולבוני שונית אחרים בני זמננו. שוניות רודיסטים אלו היו לעיתים בגובה של כמה מאות מטרים ולעיתים קרובות היה אורכן כמה מאות קילומטרים לאורך מדפי היבשות. למעשה בנקודת זמן מסוימת הם עטפו את חוף אמריקה הצפונית, ממפרץ מקסיקו ועד הפרובינציות הימיות של דרום-מזרח קנדה. בשל הנקבוביות הגבוהה שלהם מהווים שוניות הרודיסטים לעיתים מלכודות נפט מועדפות.
יהושע גורדון
יהושע גורדון (נובמבר 1885, תרמ"ו – 7 בנובמבר 1943, ט' בחשוון ה'תש"ד) היה איש מנהל בתקופת היישוב. מנכ"ל החברה לתערוכות וירידים, מייסד הקואופרטיב פלאו"ג - מגדלי פרי הדר ארץ ישראל. היה פעיל בתחום הלשון העברית.
קורות חיים.
נולד במוסקבה, בנו של איש חובבי ציון אברהם זאב גורדון ונכדו של הנדיב שרגא פייבל יעקבזון. בשנת 1891, בהיותו בן שש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התיישבה המשפחה במושבה רחובות, ובשנת 1893 עברה לראשון לציון. בעשור הראשון של המאה ה-20 נסע לאנגליה ללימודי כימיה וכלכלה. בתקופת שהותו שם עסק בפעילות ציונית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה במצרים וסייע בהעברת הפליטים היהודים למצרים. ייסד בפורט סעיד בית ספר עברי בשם "הרצליה" ולימד בו עברית. לאחר המלחמה שב לארץ ישראל והתמנה לקצין קישור בין היישוב העברי לממשל הצבאי הבריטי ופעל לשילוב עובדים עבריים בפקידות של הממשל המנדטורי. תרם להחדרת השפה העברית למסמכים רשמיים של הממשל. בשנת 1920 ייסד חברה לניווט יפו–לונדון וצירף אליה אישי ציבור ובהם מאיר דיזנגוף.
בשנים 1920–1922 כיהן כמפקח לצד מושל המחוז, ובהמשך כסגן מנהל משרד המסחר והתעשייה בירושלים. ערך את ירחון המשרד בשפה העברית. ארגן את התערוכה הראשונה של תוצרת הארץ בתל אביב בשנת 1924. כיהן כמנהל הכללי של החברה לתערוכות וירידים של המזרח הקרוב. הוא קבע את דגלה וסמלה: דגל בצבע תפוז, וסמל המורכב מעוגן שבמרכזו צבי, המציין את השאיפה לעם שחי על חופי הים התיכון וסוחר עם ארצות העולם. בשנים 1932 – 1936 ערך סיורים באירופה ובארצות סקנדינביה וקשר קשרי מסחר לשיווק פרי הדר. התמסר להפצת תוצרת הארץ למדינות העולם. ייסד את הקואופרטיב פלאו"ג – מגדלי פרי הדר ארץ ישראל.
בסוף ימיו הכין מילון אנגלי–עברי למונחי מסחר. בין תחדישיו: קמעונאי ומוצג.
רכס קייפ (קנדה)
רכס קייפ (באנגלית: Cape Range) הוא רכס הרים קטן, ששטחו 82 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט.
הרכס ממוקם בקצהו הדרומי של האי קאלוורט, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיאו של הרכס, בגובה 510 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
שמו של הרכס אומץ רשמית ב-3 ביוני 1947.
נוסח הרומניוטים
רכס קייפ
הוקו צהוב מקור
טנייקו
ברווז לבן כנף
כרוב כרתי
כְּרוּב כְּרֵתִי (שם מדעי: Brassica cretica) הוא בן-שיח בסוג כרוב במשפחת המצליבים. הפרח בעל 4 עלי כותרת בצבעי צהוב-חיוור חרדלי ויוצרים דוגמת צלב. עלי הכותרת הם בגודל 1.5–2 סנטימטרים. העלים גדולים, מכחילים, בעלי שפה משוננת ומסורגים (עלה אחד בכל פרק). העלים מכוסים בשעווה, ובסיס הצמח מעוצה.
תפוצה.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה ובארץ ישראל הוא פורח רק בהר הכרמל באזור נחל מערות בקרקעות סלעיות ולא מלוחות. הצמח התגלה בנחל המערות ב-1979 על ידי חוה להב, במצוק הצפוני של הנחל.
בעולם הוא פורח גם באזור יוון ואייה, בהם כרתים, שהעניק לו את שם המין.
אפרים זלמנוביץ
הרב אפרים זלמנוביץ (נולד ב-1949) הוא רבה של מזכרת בתיה, ראש מכון העם והמדינה, מחבר ספרים והוגה דעות.
ביוגרפיה.
בן לניצולי שואה. ההורים, מצאצאי בעל הטורי זהב. מיד עם עלייתם אחרי השואה, שם איבדו הורים ורוב אחיהם ואחיותיהם ובני משפחתם, אביו ישעיהו זלמנוביץ היה ממקימי מערכת החינוך הממלכתי דתי באשדוד. דודו הוא הרב ישראל אריה זלמנוביץ.
בוגר בית הספר ממ"ד תחכמוני בעיר רחובות. בוגר מדרשית נועם בפרדס חנה. בגיל 15 הלך ללמוד בישיבת חברון בירושלים. שם למד חמש שנים.
באותן שנים, הקים את סניף בני עקיבא, וכן יסד ושימש כרב בית כנסת לצעירים באשדוד. כן שירת כרב בסיס חיל הים השוכן בנמל אשדוד.
הוסמך בגיל 17 על ידי ראשי ישיבת חברון בירושלים על ידי הרבנים יחזקאל סרנא והרב משה חברוני וגדולי דור נוספים וביניהם הרב עובדיה יוסף. קיבל כושר לכהן כרב עיר מהרבנים הראשיים לישראל איסר יהודה אונטרמן ויצחק נסים.
בגיל 20 ובעודו רווק, התמנה לרבה של מזכרת בתיה, והיה לרב המועצה הצעיר ביותר במדינה.
זלמנוביץ כיהן 35 שנים גם בתפקיד יו"ר המועצה הדתית במזכרת בתיה במשך כשבע קדנציות. וכן שימש ומשמש גם יו"ר עמותת החברה קדישא מזכרת בתיה והפוסק ההלכתי שלה.
בשנת 1986–1987 כיהן כרב הראשי ואב בית הדין בפרנקפורט.
בשנת תשנ"ב יזם זלמנוביץ את העלאת עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר רבה של ביאליסטוק והטמנתם במזכרת בתיה. שם הקימו אוהל על קברו כאוהל שהיה על קברו בבית העלמין בביאליסטוק ונותץ במלחמת העולם השנייה.
ייסד בשנת 1982 את מכון העם והמדינה שמטרתו "הכשרת והכוונת בני תורה ליצירה בעריכת מחקרים תורניים מהכתובים וממציאות החיים, למען יהוו גורמים משפיעים בבנין הארץ ע"פ תורה". כמו כן פרסם באמצעות המכון ספרים בנושאי עם ומדינה.
זלמנוביץ סבור כי אין כל מניעה להעלות הומוסקסואל מתפלל לקריאת התורה או לכבד אותו בכל שאר הכיבודים שנוהגים לכבד בהם את המתפללים.
זלמנוביץ כותב טור במספר אתרי אינטרנט ובהם אתר ערוץ 7, סרוגים, רדיו קול חי ו"ערים רחובות" ומחזיק חשבון פייסבוק.
משפחתו.
זלמנוביץ נשוי לפסיה שרה לבית בארי בתו של הרב שמואל בארי (שטיין) ששימש כשליח הסוכנות לאתיופיה ולאחר מכן כרבה הראשי של הלסינקי פינלנד והאג הולנד. אב לשני בנים ובת. בנו עו"ד בנימין (בני) זלמנוביץ התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטים יעקב טירקל ואילה פרוקצ'יה, מכהן כיו"ר ועדת ערר לתכנון ובניה.
ברווז כנף ברונזה
ברווזים זקופי זנב
Nothing Really Matters (שיר של מדונה)
Nothing Really Matters (בעברית: כלום לא באמת משנה) הוא סינגל של הזמרת מדונה אשר יצא כסינגל החמישי ואחרון מתוך אלבומה השביעי Ray of Light ב-2 במרץ 1999. השיר נכתב על ידי מדונה עצמה ופטריק לאונרד, והופק על ידי לאונרד עצמו, ויליאם אורביט ומריוס דה פריס. השיר יצא לאור על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ומאבריק רקורדס.
השיר הוא שיר EDM כחלק מהניסיון של מדונה באותה תקופה להתנסות בסגנונות מוזיקה אחרים ומשלב בתוכו תדרי רעש אלקטרונית ומוזיקה מסיבית. מבחינה לירית השיר מדבר על בתה הבכורה וכן השיר עוסק גם בחיבה, אימהות ואנוכיות.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב בהשראת ביתה הראשונה של מדונה לורד ליאון אשר נולדה שנתיים קודם לכן בשנת 1996. אירוע זה היווה השראה עבור רבה עבור מדונה בהתבוננות הפנימית שלה. "זו הייתה חוויה גדולה בשבילי, זה גרם לי לחפש תשובות לשאלות שמעולם לא שאלתי את עצמי קודם" אמרה מדונה בריאיון למגזין Q ב-2002. מדונה החלה לכתוב את השיר עם פטריק לאונרד במהלך הפיתוח של האלבום. באותה תקופה שלא כמו בפעמים קודמות אורביט לא עבד הרבה עם מדונה על האלבום וכתוצאה מכך מדונה לא רצתה שהוא יפיק את השיר עבורה. אך המנהל האישי של מדונה גיא אוסירי התקשר לאורביט והציע שהוא ישלח כמה שירים למדונה. הוא שלח לה 13 שירים שכללו בין היתר גרסת דמו לשיר, מדונה ששמעה את גרסת הדמו, התלהבה ורצתה שאורביט יעבוד איתה על השיר.
ביקורת והצלחה.
השיר זכה לביקורות חיוביות הן מבחינה לירית והן על ההרכב המוזיקלי שלו וכינו את השיר כאחד ממאמציה האישיים ביותר של מדונה ובאופן כללי הוא נחשב לאחד מהשירים המוערכים שלה באותה תקופה. אם כי חלק מהמבקרים הרגישו שהיא פושרת וחסרת ברק בהשוואה לשירים אחרים מהאלבום. השיר לא זכה להצלחה בארצות הברית כאשר נכנס למקום ה-93 בלבד למצעד הבילבורד מה שהפך אותו לאחד מהשירים הכושלים ביותר של מדונה באותה תקופה במדינה.
הכישלון של השיר נבע בין היתר מחוסר שידור הקליפ בטלוויזיה והעיכוב לשחרר אותו בפורמט CD מה שגרם למעריצים של הזמרת למחות כנגד חברת ההקלטות של האחים וורנר. אך השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של המדינה מה שהפך לשיר ה-23 שלה לעשות זאת. מחוץ לארצות הברית השיר זכה להצלחה כאשר הצליח להגיע למקום ה-16 במצעד האירופאי הכללי, למקום ה-15 באוסטרליה, למקום ה-7 בניו זילנד ולמקום ה-6 בקנדה.
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר בוים על ידי יוהאן רנק ויצא ב-13 בפברואר 1999. הקליפ מבוסס על הספר "זיכרונותיה של גיישה" ומציג את מדונה כגיישה שרוקדת בחדר קטן. הקליפ והתלבושות שלו כונו על ידי אקדמאים ועיתונאים כאחד מההמצאות מחדש האייקוניות ביותר של מדונה. על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו מדונה בטקס פרסי הגראמי ה-41.
איוב ח'אן