מַרְק רוֹזַ'אווֹלְדִי (במקור מרדכי "מוטקה" רוזנטל, בהונגרית: Rózsavölgyi Márk; (בַּלַשַדִיאַרְמַט, 14 באוגוסט 1787 – פשט, 23 בינואר 1848) היה מלחין וכנר יהודי-הונגרי. הוא כונה כבר בחייו "אבי הצ'ארדש". בנו, דיולה (יוליוס) רוז'אוולדי, ייסד בשנת 1850 יחד עם נורברט גרינצוייל, חברה להוצאה לאור של מוזיקה ולארגון קונצרטים, החברה והחנות המפורסמת קיימות עד היום במרכז בודפשט. בן אחר של מרק, ליאופולד, הפך לרופא. שם משפחתו ההונגרי הוא תרגום מדויק של שמו הגרמני המקורי, רוזנטל, דהיינו "עמק ורדים".
ביוגרפיה.
מוצאו ממשפחת סוחרים יהודית. הוא התחיל את לימודיו בגיל צעיר וסיים אותם בפראג, שם התפרנס מ"כתיבה תמה". הוא הגיע לפשט בשנת 1808 והתחיל לעבוד בתפקיד כנר ראשון ב"חברת התיאטרון ההונגרי" בשנת 1813 הוא עבר לעיר באיה שם היה מקום מושבו עד לשריפה הגדולה בשנת 1819. שוב עבר לפשט, ושוב המשיך בנדודים, כי קיבל משרת כנר בתזמורת התיאטרון בעיר טימישוארה. במשך הזמן הוא עבר כמעט בכל הונגריה ככנר וירטואוז. הוא ניגן ניגונים הונגריים ישנים, ניגן את יצירותיו ואת עבודות הצ'רדש שלו בכל מקום, לעיתים קרובות מאוד אפילו ללא ליווי מוזיקלי נוסף.
יצירותיו הפכו ידועות ופורסמו במספר אוספים. בשנת 1833 חזר שוב לפשט, אך המשיך גם את מסעות הקונצרטים שלו ברחבי המדינה. בשנת 1837 כתב יצירה בשם "קולות שמחה לאומית" (22 באוגוסט 1837) לפתיחת "התיאטרון ההונגרי של פשט" שהפך מאוחר יותר ל"תיאטרון הלאומי". הוא מונה לכנר הראשון של תזמורת התיאטרון וגם למנהלה המוזיקלי. נשמתו הנודדת לא מצאה את מקומה בתוך ההגנה של תיאטרון קבוע בנוי אבן ועד מהרה יצא שוב לדרך.
בשנת 1845 הוא עדיין הופיע בערים אוראדיה, אגר, קאריי והחל סיור קונצרטים כפריים חדש, אך בשל מחלתו נאלץ לשוב לפשט, שם חי בעוני ומת במחלתו. עד מותו הייתה לו ידידות קרובה עם שנדור פטופי שהפך לימים למשורר הלאומי של הונגריה. פטופי כתב מאמר בשנת 1844 עליו ועל יצירתו בגיליון המגזין "האופנה ההונגרית". את זכרו הנציח פטופי בשירו "מוזיקאי זקן, מה חטאתי לך".
היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ
היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ (בגרמנית: Heinrich XI Fürst Reuß zu Greiz; 18 במרץ 1722 - 28 ביוני 1800) היה הנסיך הראשון של נסיכות רויס-גרייץ בין השנים 1778–1800.
ביוגרפיה.
היינריך נולד ב-18 במרץ 1722 בגרייץ, והיה בנם הצעיר של היינריך השני, רוזן רויס-אוברגרייץ, והרוזנת סופיה פון בותמר, בתם של יוהאן קספאר, רוזן בותמר וגיזלה ארדמוט פון הוים.
בשנת 1723 מת אחיו, היינריך התשיעי, רוזן רויס-אוברגרייץ, והיינריך ירש את רוזנות רויס-אוברגרייץ. בשנת 1768 מת היינריך השלישי, רוזן רויס-אונטרגרייץ, והיינריך איחד את שתי הרוזנויות לרוזנות רויס-גרייץ.
ב-12 במאי 1778 העניק לו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר נסיך, ובשנת 1800 הוא מת ובנו היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו.
ב-4 באפריל 1743 התחתן היינריך עם קונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-קסטריץ והברונית מריה אלאונורה אמה פון פרומניץ-דיטרסבאך, ממנה נולדו לו אחד עשר ילדים:
ב-25 באוקטובר 1770 התחתן היינריך בשנית בפרנקפורט עם אלכסנדרינה, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג-היידסהיים, בתם של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, וקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים, אולם לא היו להם ילדים.
קובאצ'וואגאש
קובאצ'וואגאש (בהונגרית: Kovácsvágás) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובבית קברות של הכפר ישנם מספר מצבות יהודיות ישנות.
הסטרד
הסטרד (באנגלית: The Strad) הוא ירחון בריטי בנושאי מוזיקה קלאסית, בדגש על כלי קשת. שמו של המגזין נגזר ממשפחת בוני כלי הקשת הידועה, סטרדיוואריוס. הגיליון הראשון יצא בחודש יוני, 1890.
המגזין מיועד לנגנים מקצועיים וחובבים כאחד, וכולל כתבות תוכן על נגנים והרכבים בעלי שם, מידע וביקורות על קונצרטים ותקליטים, הרצאות (masterclass) אשר נוגעות בנושאים של טכניקות נגינה או בבנייה ותיקון של כלי קשת (Luthier), וסקירה של אירועים היסטוריים חשובים.
בנוסף, המגזין כולל גם מידע בנושאי חנויות מוזיקה ותווים, לימודים בבתי-ספר למוזיקה ברחבי העולם, וקורסי קיץ הקשורים בנגינה או בנייה של כלי קשת.
משה אגוזי (קצין)
משה אגוזי (25 במרץ 1928 - 19 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל שפיקד על גדוד מילואים של חרמ"ש במערכה בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים. בשלהי המלחמה נפל בקרב. על פעולתו בימי המלחמה עוטר אגוזי בצל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה.
משה אגוזי נולד בחדרה. בילדותו חלה בדלקת קרום המוח והיה בחוסר הכרה, אך החלים. למד בבית הספר התיכון בקיבוץ מזרע, שהיה לביתו משנת 1942 ולכל יתר ימי חייו. לאחר שירותו הצבאי למד בטכניון. בקיבוצו היה לדמות בולטת. הוא ריכז את עבודות החשמל ואחר כך מונה למרכז הבנייה במשק. בשנים 1960-1963 שימש כמזכיר הקיבוץ. בהמשך שובץ לעבודה במפעל ההידראוליקה של הקיבוץ, תעמ"ל, והתקדם בו עד לתפקיד מנהל המפעל.
אגוזי היה פעיל מנעוריו בתנועת השומר הצעיר, וב-1966 הוטל עליו לעמוד בראש המטה להכנת כינוס השומריה הרביעית, תפקיד לו הקדיש כשנה. כמו כן היה חבר הוועד הפועל של השומר הצעיר מ-1965 ועד מותו.
ב-1951 נישא אגוזי לירדנה, שאותה הכיר במהלך מלחמת העצמאות. נולדו להם חמישה ילדים.
בצה"ל.
אגוזי שירת בהגנה מ-1947 וגויס לצה"ל בעיצומה של מלחמת העצמאות. הוא סיים את שירותו בדרגת רב-סמל.
בשירות המילואים סיים אגוזי קורס קצינים וקורס מפקדי פלוגות בחיל הרגלים, ולאחר הסבה לחרמ"ש סיים קורס מפקדי פלוגות של חיל השריון. הוא שירת תקופות ארוכות במילואים והתקדם עד לדרגת סגן אלוף. השתתף במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים.
במלחמת יום הכיפורים, בגיל 45, שירת אגוזי כמפקד גדוד החרמ"ש 91 וכוח פליקס שהיה בפיקודו של פליקס חנין בחטיבת המילואים 9, אשר השתתפה בקרבות בחזית הצפון. אף על פי שגדודו היה רכוב על גבי זחל"מים מיושנים התעקש אגוזי על כך שהוא ישולב בפעילות המבצעית. לאחר פריצת צה"ל למובלעת הסורית השתתף גדודו בטיהור הכפר חאן ארנבה. ב-19 באוקטובר נקרא כוח גדודי בפיקודו להחליף גדוד צנחנים שכבש בלילה מידי הצבא הסורי את הכפר אום בוטנה שבגזרה הדרומית של המובלעת. מיד לאחר ההחלפה הותקף כוחו של אגוזי בהתקפת נגד של הסורים. במהלך ההתקפה נפגע הזחל"ם של אגוזי בפגיעה ישירה של פגז. הוא נפצע קשה והועף ממנו. התקפת הנגד הסורית נהדפה בדי עמל בסיוע טנקים. אגוזי פונה לבית החולים רמב"ם בחיפה, שם מת מפצעיו.
לאחר המלחמה הובא משה אגוזי לקבורה בקיבוצו. צעיר ילדיו היה בן חמש בנפלו. כל נכדיו נולדו אחרי מותו.
בשנת 1974 עוטר אגוזי לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל, כאות הערכה לאומץ הלב שגילה והדוגמה האישית שנתן לחייליו במהלך המלחמה.
הנצחה.
שמו של משה אגוזי הונצח על גבי אנדרטת יד לשריון ועל גבי אנדרטה בקיבוצו, אנדרטה בחדרה והאנדרטה לזכר נופלי התנועה הקיבוצית ביערות מנשה, וכן בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל.
משפחתו של אגוזי הוציאה חוברת לזכרו. דברים לזכרו נכללו בחוברת שיצאה לאור לזכר שבעת חללי קיבוץ מזרע שנפלו במלחמת יום הכיפורים. בניין המשרדים החדש של חברת תעמ"ל נקרא על שמו.
All I Ask
All I Ask (בעברית: כל מה שאני שואלת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבומה השלישי, "25". השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, בסמוך לצאת האלבום, על ידי חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע אל המקום ה-41 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אדל, ברונו מארס, פיליפ לורנס וכריסטופר ברודי בראון והופק על ידי הסמיזינגטונס. אדל הופיעה עם השיר במסגרת ההופעה "Adele Live in New York City", ובתוכנית הטלוויזיה "המופע של אלן דג'נרס".
בבריטניה, זכה השיר למעמד הכסף על סך מכירות של כ-200,000 עותקים.
תהילים קכ&quot;ו
תהילים קכ"ו הוא מזמור בספר תהילים הפותח במילים: . משורר התהילים מתפעל משיבת הגולים לארץ ישראל ואף רומז כי על אף הקשיים שחווים הגולים בהווה, מובטח להם עתיד יותר טוב במולדתם. משורר התהילים מבקש מה', שיחזיר את מצבה של ציון קודם הגלות. שיבת ציון תקופה בתולדות עם ישראל, זכתה לכינויה בזכות הכתוב בכותרת המזמור. היו שכינו כך אף את שיבת העם היהודי לארצו בעת החדשה. עדות אשכנז נוהגים לומר את המזמור לפני ברכת המזון בימים שאין אומרים תחנון. המזמור הוא חלק ממחרוזת של 15 שירי מעלות המשובצים בספר תהלים ואשר על פי מסורת חז"ל נכתבו כולם על ידי דוד. מזמור זה הוצע כהמנון למדינת ישראל.
תוכן המזמור.
הרעיון המתואר במזמור מפי משורר התהילים, בא לידי ביטוי בעוצמת החוויה והנוכחות התמידית של הגאולה, שיבת ציון, קודם שהתממשה ולאחריה.