ב-19 ביולי 1916 במהלך הקרב על הסום, עקב ריבוי הכוחות בגזרה, שהייתה בפיקוד הארמייה השנייה, הוחלט לפצל את הכוחות ולתת את הפיקוד בגזרה הצפונית לארמייה הראשונה שהוקמה מחדש בפיקוד פריץ פון בלוב, שהיה מפקד הארמייה השנייה, ואילו הארמייה השנייה הועמדה תחת פיקוד גנרל מקס פון גלוויץ, שהיה בנוסף לכך מפקד קבוצת הארמיות גלוויץ - שהוטל עליה לתאם בין הארמיות הראשונה והשנייה.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. ב-9 ביוני 1918 עבר גנרל פון בלוב לפקד על הארמייה התשיעית, ובמקומו מונה גנרל ברונו פון מודרה. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-12 באוקטובר 1918 עבר גנרל פון מודרה לפקד על הארמייה ה-17, ובמקומו מונה גנרל אוטו פון בלוב. ב-8 בנובמבר 1918 עבר גנרל פון בלוב לפקד על כוחות ההגנה במערב, ובמקומו מונה גנרל מגנוס פון אברהרדט שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה הראשונה ב-24 בינואר 1919.
סדר הכוחות.
23 באוגוסט 1914.
בקרב מונס ב-23 באוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
30 באוקטובר 1918.
בסוף המלחמה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
רקוויאם מס' 2 (כרוביני)
רקוויאם מס' 2 ברה מינור הוא יצירה פרי עטו של המלחין האיטלקי שפעל בצרפת לואיג'י כרוביני, לטקסט הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם נחשב לאחד מיצירותיו החשובות של כרוביני, אך לפחות טוב מן הרקוויאם הראשון של המלחין, וכמו רבות מיצירותיו של כרובני, ליצירה נשכחת.
חיבור היצירה.
כרוביני התבקש לכתוב רקוויאם על ידי הארכיבישוף של פריז בשנת 1834. זאת לאחר שהלה אסר באותה השנה על השמעת הרקוויאם הראשון של כרוביני בלוויות, בשל העובדה שהרקוויאם כלל מקהלה עם קולות נשיים. כרוביני, שהיה כבר מבוגר מאוד, נענה לבקשה אך לקחו לו שנתיים להלחין את הרקוויאם השני שלו, לקולות גבריים בלבד. בשנת 1836 הסתיימה הלחנת הרקוויאם, אולם הבכורה התבצעה רק לאחר שנתיים נוספות, ב-25 במרץ 1838, בפריז. הרקוויאם זכה להצלחה ולהערכה והושמע רבות בלוויות בצרפת, לרבות בלוויית המלחין עצמו, במרץ 1842.
כמו רבות מיצירותיו של כרוביני גם הפופולריות של רקוויאם זה ירדה לאחר מותו של המלחין והיום ממעטים להשמיע אותו ומבכרים את הרקוויאם הראשון של כרוביני על פניו.
מוזיקה וביצוע.
כמו הרקוויאם הראשון שלו, גם ברקוויאם זה כרוביני לא עשה שימוש בסולנים, אלא רק במקהלה, שכללה קולות גבריים בלבד. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-55 דקות.
הרכב.
היצירה נכתבה למקהלת גברים של שלוש קולות, ללא סולנים, ולתזמורת הכוללת: 2 חלילים, פיקולו, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, 2 טימפני וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושני, ויולות, צ'לי וקונטרבסים).
הוג'ה
יוכבד בן-נון
יוכי בן נון
בקתה הררית
בקתה הררית היא מבנה הממוקם בהרים, לרוב נגיש רק להולכי רגל, המיועד לספק מחסה ומזון למטיילים ולמטפסי הרים. בקתות הרריות לרוב מופעלות על ידי מועדוני מטפסים או ארגונים אחרים המיועדים לסייע למטיילים.
בקתות הרריות יכולות לספק מגוון רחב של שירותים, תלוי אם מוצב בהן צוות עובדים קבוע או שאינן מאוישות. מרבית הבקתות כוללות מחסה ודרגשי שינה פשוטים, ואחרות מספקות גם ארוחות, הרצאות, מכירת בגדים וחפצים קטנים, ועוד. בבקתות שממוקמות במסלולי טיול או טרקים שקיים עבורם ביקוש גבוה יחסית, נדרשת הזמנה מראש של מקום לינה, ואילו באחרות לא נדרשת הזמנה.
הבקתות הראשונות שנבנו על ידי ארגון הוקמו החל מ-1863 על ידי מועדון המטפסים השווייצרי. בארצות הברית נבנתה הבקתה הראשונה במדיסון ספרינג בניו המפשייר, על ידי מועדון הרי האפלצ'ים, ב-1888-1889.
פרה ולנטי מורה
פרה ולנטי מורה אי מרינה (בקטלאנית: Pere Valentí Mora i Mariné, בספרדית נקרא "פדרו ולנטין" - Pedro Valentín, נולד ב-18 בדצמבר 1947 בווילפלנה שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן ומאמן עבר קטלאני-ספרדי. מורה, ששיחק כשוער, הצטרף בנעוריו לברצלונה, ממנה הושאל לקבוצות כגון ריאל אוביידו ואלצ'ה, לפני ששיחק במדי הקבוצה הבוגרת. לאחר שעזב את ברצלונה שיחק מספר שנים בראיו ואיקאנו ובריאל מורסיה, שם פרש ממשחק. לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד כמאמן. בין היתר אימן את ריאל מורסיה, ז'ימנסטיק טרגונה וסבדל.
קריירה כשחקן.
קריירת מועדונים.
תחילת הדרך.
מורה, שגדל בכפר הקטן וילפלנה שבקרבת טרגונה, שיחק בילדותו במחלקת הנוער של הקבוצה הקטנה ראוס. ב-1965 הצטרף מורה למחלקת הנוער של ברצלונה, וב-1967, כשהיה בן 20, צורף לקונדל, קבוצה קטנה מהעיר ברצלונה ששימשה בעבר קבוצת משנה לברצלונה ושיחקה בליגה השלישית. ב-1968 הושאל למשך עונה למסטאייה שבוולנסיה למשך עונה, שם גם עשה את שירותו הצבאי. במסטאייה, ששיחקה אז בליגה השנייה, שיחק ב-12 משחקי ליגה במשך עונת 1968/69, רובם במחזורים האחרונים של העונה. מיד לאחר חזרתו מההשאלה הושאל מורה פעם נוספת, הפעם לריאל אוביידו שגם היא שיחקה בליגה השנייה בעונת 1969/70. באוביידו פתח ב-32 מתוך 38 משחקי הליגה של הקבוצה, במהלכם ספג 27 שערים בלבד ועזר לאוביידו להיות הקבוצה שסופגת את מספר השערים הנמוך ביותר בליגה, תוך שהיא מסיימת במקום ה-7. מורה שב לברצלונה והיה בסגל הקבוצה בעונת 1970/71, אך הוא לא שותף באף משחק, שכן קדמו לו סלבדור סדורני ומיגל ריינה. משום כך הוחלט להשאילו בפעם השלישית. מורה הושאל למשך שנתיים לאלצ'ה מהליגה השנייה. בעונתו הראשונה באלצ'ה, עונת 1971/72, פתח בכל 38 משחקי הקבוצה וספג 21 שערים בלבד - בעונה זו רק ריאל אוביידו ספגה פחות שערים מאלצ'ה, שסיימה במקום ה-4. בעונתו השנייה פתח ב-33 משחקים בהם ספג 23 פעמים, והוא עזר לאלצ'ה להעפיל לליגה הראשונה מהמקום השני.
ברצלונה.
מורה שב לברצלונה באופן קבוע בעונת 1973/74, אז אימן את הקבוצה רינוס מיכלס ההולנדי. בעונה זו היה סלבדור סדורני שוערה הראשון של הקבוצה, אך כשסדורני נפצע באמצע העונה, מורה החליפו. משחקו הראשון היה ב-17 בפברואר 1974, בקלאסיקו נגד ריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו. ברצלונה הביסה את יריבתה 5-0, משחק שנחשב לאחד מהגדולים בהיסטוריית המפגשים בין הקבוצות. מורה פתח בשלושת המחזורים הבאים, בשניים מתוכם ניצחה ברצלונה ובאחרון סיימה בתיקו עם גרנדה, לפני שסדורני החלים מפציעתו ושב להרכב הקבוצה. בתום העונה זכתה ברצלונה באליפות ראשונה מאז 1960. את עונת 1974/75 החל כשוערה הפותח של הקבוצה, ומורה פתח ב-9 מחזורי ליגה וכן ב-4 משחקים בגביע אירופה. לאחר מכן חזר סדורני לפתוח בעקביות, ולמעט משחק אחד באמצע העונה, מורה לא פתח באף משחק עד סוף העונה. ברצלונה סיימה בליגה במקום ה-3.
בעונת 1975/76 חל שיפור משמעותי במעמדו של מורה, שהועדף על ידי המאמנים הנס וייסוויילר ולאוראנו רואיס על פני פדרו ארטולה וסדורני ברוב משחקי העונה. הוא פתח ב-18 משחקים בליגה ו-9 נוספים בגביע אופ"א. מורה עזר לברצלונה להגיע למקום ה-2 בליגה ולחצי גמר גביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה על ידי ליברפול בתוצאה מצטברת 2-1. בגביע אופ"א לא ספג במשך 406 דקות רצופות, שיא של המועדון במסגרת אירופאית, שהחזיק מעמד עד שוויקטור ואלדס שבר אותו 30 שנים לאחר מכן. בעונת 1976/77, עם מיכלס כמאמן פעם נוספת, המשיך מורה להיות השוער הראשון בקבוצה. מורה פתח ב-33 משחקים בליגה ובגביע אופ"א, אך לאחר רצף של 6 משחקים ללא ניצחון, תפס ארטולה את מקומו של מורה בהרכב והוא פתח במקומו עד סוף העונה. ברצלונה הגיעה למקום ה-2 בליגה והודחה על ידי אתלטיק בילבאו ברבע גמר גביע אופ"א. מורה שותף במשחק הראשון, בו הפסידה ברצלונה 2-1, אך לא בגומלין, שהסתיים בתיקו 2-2 והביא להדחתה של ברצלונה.
בעונת 1977/78 המשיכה המגמה מסוף העונה שקדמה לה, וארטולה פתח ברוב משחקי הקבוצה, כשמורה משמש שוער שני. מורה פתח במספר מצומצם של משחקים בסוף העונה: 5 בליגה ואחד בגביע אופ"א - גומלין חצי הגמר נגד פ.ס.וו. איינדהובן, בו ניצחה ברצלונה 3-1, אך לא הצליחה לעלות לגמר בשל הפסד 3-0 במשחק הראשון. ב-19 באפריל 1978 זכתה ברצלונה בגביע המלך הודות לניצחון 3-1 על לאס פאלמס בגמר, בו פתח מורה בהרכב. עונת 1978/79 הייתה דומה לקודמתה. מורה החליף את ארטולה עת נפצע באמצע העונה למשך 8 משחקים, אך מעבר לכך לא שותף. ברצלונה הגיעה למקום ה-5 בלבד בליגה וזכתה בגביע מחזיקות הגביע, אך מורה לא שיחק אף דקה בטורניר זה.
ראיו ואיקאנו.
בקיץ 1979 החליט מורה לעזוב את ברצלונה והוא הצטרף לראיו ואיקאנו, ששיחקה גם היא בליגה הראשונה בספרד. בראיו ואיקאנו היה השוער הראשון והוא פתח ב-32 מ-34 משחקי הליגה בעונת 1979/80, אך הוא ספג מספר רב של שערים, 55, וקבוצתו ירדה לליגה השנייה בתום העונה מהמקום ה-16. מורה נשאר בקבוצה בליגה השנייה, והוא שותף בכל 38 משחקי הליגה בעונת 1980/81, במהלכה ספג 23 שערים בלבד, הכמות הנמוכה ביותר לכל הקבוצות בליגה באותה עונה. ראיו ואיקאנו סיימה במקום ה-5, עם מספר נקודות זהה עם כל 4 הקבוצות מעליה אך עם יחס פנימי נחות במשחקים ביניהן. בעונת 1981/82 הידרדר מצבה ההגנתי של הקבוצה. מורה השתתף ב-34 משחקים, בהם ספג 37 שערים, וראיו ואיקאנו סיימה במקום ה-7. בעונת 1982/83, הרביעית של מורה בראיו, החריפה המגמה - הוא ספג 50 שערים ב-37 המשחקים בהם שיחק, וקבוצתו הגיעה למקום ה-9 בלבד בליגה.
ריאל מורסיה.