עיקר תרומתה של עכו להבנת תולדות תעשיית הארגמן מעכו טמונה בכך שמדובר בממצא הצבע הקדום ביותר שנתגלה עד כה בישראל. מלבד עובדה זו, חשיבותו של ממצא זה גם בקשר האפשרי בין ממצאי תעשיית הארגמן וקרמיקה מיקנית IIIc. הכמויות גדולות של כלים מטיפוס זה שנתגלו בעכו, בפרט באזורים בהם נתגלו עדויות לקיום תעשיית הארגמן, עשויות לרמז על קשר בין תעשייה זו לבין השרדנו- אחד מ"גויי הים" שפלשו לחופי כנען החל במאה ה-13 לפני הספירה. קרמיקה משלב IIIc מופיעה לראשונה ביוון המיקנית בשכבות מאוחרות לשכבת הרס הארמונו הגדולים שם. כלים מטיפוס זה מופיעים גם במספר אתרים בקפריסין, לרוב מיד לאחר שכבות הרס וכן נתגלו (כאמור בהקשר של תעשיית הארגמן) גם בסרפטה ותל כיסאן. שכבות אלו, והקרמיקה המיקנית שנתגלתה באתרים רבים על שפת הים התיכון היא עדות להגירות ופלישות אלימות ברחבי המאה ה-13 לפנה"ס, המזוהות לעיתים קרובות עם פלישות "גויי הים". זאת ועוד, בהתחשב בסמיכות ממצאים של תעשיית הארגמן והקרמיקה המיקנית IIIc, ייתכן כי מפיציה באגן המזרחי של הים התיכון בתקופה האמורה היו גויי הים. השערה זו מקבלת משנה תוקף הודות להנחה מתגבשת במחקר הארכאולוגי, לפיה מקור תעשיית הארגמן מצוי בעולם האגאי (לדוגמה, כרתים) ולא בחוף הפיניקי.
תל כיסאן.
תל כיסאן ממוקם מדרום מזרח לעכו ומדרום לנחל חילזון. בניגוד למרבית האתרים הקשורים בתעשיית הארגמן אתר זה אינו אתר חופי וממוקם במרחק של מספר קילומטרים מן הים. אף על פי כן, בתל כיסאן נתגלתה העדות הקדומה ביותר לקיומה של תעשיית הארגמן בארץ. עיקר הממצאים מאתר זה נתגלו בשכבה 9c, המתוארכת לתקופת הברזל I (המאה ה-11 לפנה"ס), סביב שולי לוקוס 6067.
אחד הממצאים הבולטים משכבה זו הוא גוף של כלי גדול ועבה, בעל הרכב המצביע על כך ששימש לחימום (אגרגט של קלציט). ממצא זה מעניין במיוחד מאחר שעל הדופן הפנימית והחיצונית של הכלי נתגלו שני פסים מקבילים, האחד פס רחב של צבע ארגמן והשני- שרידי פיח. לטענת קרמון, שרידי הפיח ופס הצבע מצביעים באופן שאינו משתמע לשתי פנים כי מדובר בכלי ששימש לחימום צבע הארגמן. לדבריה, מיקומו של פס הצבע בשליש התחתון של הכלי מעיד כי בכלי נעשה שימוש בשלב ריכוז הצבע, שלב ממושך הנועד להגיע לריכוז מרבי של צבע הארגמן על ידי ניקוז נוזלים. בדומה לשבר הקנקנן שנתגלה בתל שקמונה (ר' לעיל), פס הצבע על דופן הכלי מתל כיסאן מצביע בבירור כי צביעת הבדים נעשתה כאשר הצבע במצב מחוזר- בניגוד לפס הצבוע (המעיד על חמצון פני התמיסה וצביעת הכלי על ידי שיירי חלבון), הנוזל שהיה בקרקעית הכלי נותר במצב מחוזר ולא השאיר משקעים. זאת ועוד, שלמות השבר איפשרה השוואה צורנית שלו לכלים בחפירות אחרות, ונמצא כי הוא דומה דמיון רב לפיתס שנתגלה בשימוש משני בצור (שכבה 15) ותוארך על ידי ביקאי למאות 14-13 לפנה"ס.
לצד הכלי המתואר לעיל, נתגלה בלוקוס 6067 מספר גדול של קנקנים, שני שברים של אגני אבן, כמות מועטה של קונכיות ארגמון שבורות ומרוסקות ושברי פכיות מעוטרות, אשר על חלקם זיהו החופרים באתר סימני צבע סגלגל. הממצא האחרון יוצא דופן, וייתכן כי זוהי עדות לכך שהארגמן נמכר גם בצורתו הגולמית ולא רק כבד צבוע. קרמון מתנגדת להשערה זו ומביאה כסימוכין תוצאות ניסויים כימיים, שהראו כי צבע הארגמן נוטה לשקוע כגושים בתמיסה בעת הכנתו ועל כן שלב החיזור צריך להיעשות במהירות. יש להדגיש כי הצבע שנמצא על דפנותיהם הפנימיות של הפכיות לא נותח כימית ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות האם מדובר בצבע ארגמן אמיתי.
כאמור, מלבד הפכיות, נתגלתה בלוקוס 6067 בתל כיסאן כמות אדירה של קנקנים, אשר נתגלו ברובם בבור בדיקה שנחפר בשטח. קרמון מעירה כי מציאתם של קנקנים במכלול הקשור בתעשיית הארגמן מובנת לאור כמויות הנוזלים הגדולות הנדרשות לשלבים השונים של הכנת הצבע וצביעת הבדים. זאת ועוד, להשערתה ייתכן כי לאור הריחוק של האתר ממקור אספקת החלזונות בחוף הים, קנקנים אלו שימשו למעשה להובלת חלזונות הארגמן החיים אל מתקני התעשייה שהתקיימו בו. במסגרת חפירות נוספות שנערכו בתל בשנת 1980, נתגלו בשכבה 13 (המתוארכת למאה ה-13 לפנה"ס) מספר שברים השייכים לכלי גדול מטיפוס דומה לזה שנתגלה בשכבה 9c.
בדומה למצב באתרים כגון צור ושקמונה, גם בתל כיסאן נעשה ניסיון למקם את תעשיית הארגמן והריחות הרעים הנודפים ממנה עם כיוון הרוחות הנושבות הרחק מן היישוב.
תל מור.
תל מור ממוקם על גדתו הצפונית של נחל לכיש, כשבעה קילומטרים מצפון- מערב לאשדוד העתיקה.
הממצאים הנוגעים לקיומה של תעשיית הארגמן באתר נתגלו בשכבה 1, המתוארכת לתקופה ההלניסטית ומצויה בשיפוליו המזרחיים של התל. בשכבה זו נתגלה מתקן חצוב בסלע הבנוי בחלקו אבני כורכר. המתקן מורכב משתי בריכות צמודות ומטויחות, האחת מלבנית וגדולה והשנייה (הקטנה ממנה) בצורת חצי מעגל. הקיר המחבר בין שתי הבריכות נמצא הרוס ברובו, אולם על סמך השיפוע של הבריכה הגדולה הועלתה השערה כי נוזלים ניגרו ממנה אל הבריכה הקטנה. בצמוד לדופן הצפונית של הבריכה הגדולה נתגלתה באר, שעומקה כ-8.5 מטרים.
בתוך הבאר (החל מעומק של כמטר וחצי) נתגלו מספר רבדים של כלים שבורים ושלמים ולצידם שכבה עבה של קונכיות ארגמן, שנתגלתה סמוך למחצית עומק הבאר. רובן המכריע של הקונכיות נמצאו שלמות וזוהו כקונכיות ארגמון חד-קוצים, אם כי לדברי החופר נתגלו גם קונכיות שבורות שלא נשמרו. כלי החרס שנתגלו בתוך הבאר מספקים מסגרת זמן הנמשכת מראשית המאה הרביעית לפנה"ס ועד המחצית השנייה של המאה השנייה לפנה"ס לערך.
לטענת קרמון, חרף היעדר מספר מרכיבים המצביעים על קיומה של תעשיית ארגמן באתר נתון, כגון תנור, כלי חרס גסים וכלים לניפוץ קונכיות, המתקן שנתגלה בתל מור קשור בבירור לתעשיית הארגמן במקום. קרמון מבססת טענה זו בעיקר על כמות הקונכיות הגבוהה שנתגלתה באתר, מיקום המתקן ביחס ליישוב בן התקופה והדמיון הניכר בין הבריכות שנתגלו שם לבין בריכות שנתגלו באתרים הקשורים לתעשיית הארגמן בדלוס. קרמון משערת כי בדומה לאגנים שנתגלו בדלוס, הבריכות שנתגלו בתל מור שימשו לניקוי הצמר לפני הצביעה או להכנת תמיסות אלקאליות הדרושות לתהליך הצביעה. היא ממשיכה וטוענת כי הבריכות לא שימשו להכנת הצבע עצמו ומבססת טענה זו על היעדר סימני צבע ארגמן על הטיח בו דופנו הבריכות וכן על כמויות הנוזלים המעוטות שנדרשו בעת תהליך מיצוי הצבע. קרמון מסכמת ומעלה שתי השערות בנוגע לממצא קונכיות הארגמון השלמות, שאינו אופייני לאתרי תעשיית הארגמן. לדבריה, ניתן להסביר תופעה זו כחומרי גלם בלתי מנוצלים שהושלכו לבאר עם סיום השימוש במתקן. לחלופין, ייתכן כי לאור הסליל הישר באופן יחסי של קונכיית הארגמון חד-הקוצים החלזונות נשלפו שלמים מן הקונכייה ועל כן יש לפרש את הממצא בתל מור כפסולת של תעשיית הארגמן.
הממצא החומרי שנתגלה בחפירות ארכאולוגיות לאורך חופי ישראל ולבנון מהווה מכשיר ראשון במעלה לשחזור שלבי ייצור הארגמן והמתקנים הקשורים בהם. כל אתר, החל במרכזי הייצור האדירים של צור וצידון וכלה במתקנים מצומצמים בהיקפם, כגון זה שנתגלה בתל מור, טומן בחובו מידע רב חשיבות בנוגע לאופן פעולתה של תעשיית הארגמן, היקפה ותולדותיה בין תקופת הברונזה המאוחרת לתקופה ההלניסטית. בהסתמך על המידע העולה מאתרים אלו, נראה כי יש לראות את תעשיית הארגמן בארץ כהמשך טבעי של התעשייה הפיניקית שהתקיימה לחופי לבנון. חרף קיומם של יוצאים מן הכלל, דומה כי הממצאים הארכאולוגיים מאששים את המידע ההיסטורי ומוסיפים עליו. מחפירות שנעשו באתרים הרבים הקיימים לאורך חופי הים התיכון עולה כי תעשיית הארגמן רוכזה לרוב בחלקים המזרחיים של היישוב או התל, זאת תוך השתחשבות במשטר הרוחות המקומי ומתוך שאיפה למנוע נשיאה של ריחות מבחילים ממתקני ייצור צבע הארגמן ליישוב הסמוך. מרבית הממצאים הקשורים בתעשיית הארגמן נתגלו בהקשר תעשייתי מובהק, לרוב בסמוך לתעשיות כגון תעשיית המתכת ורובעי קדרים ובקרבה לתנורים וכלי אגירה. מרבית הכלים הקשורים בתעשייה זו הם כלי עבים וגסים, עליהם מופיעים לא אחת סימני פיח. בין הממצאים המרהיבים והבולטים לקיומה של תעשיית הארגמן נמנים שרידי צבע הארגמן שנתגלו על שברי קנקנים במספר אתרים. חרף היותם נדירים, ממצאים אלו חשובים במיוחד לאותם חוקרים המנסים לשחזר את תהליכי ייצורו והרכבו הכימי המדויק של צבע הארגמן.
ניסיונות שחזור.
תולדות המחקר.
לאור ייחודו של צבע הארגמן כתופעה תרבותית וכלכלית בולטת בעולם העתיק והקלאסי, עורר צבע זה סקרנות מחקרית עוד במאה ה-18; העניין בשחזור הצבע עצמו וכן תהליכי ייצורו העסיק ועודו מעסיק חוקרים רבים במאות השנים שחלפו מאז. המחקר הראשון בנוגע לצבע הארגמן נערך על ידי ראמור (Reamur), אשר גילה כי הצבע נוצר בעקבות מגע בין נוזל הבלוטה התת-זימית של חלזונות מסוימים לבין האוויר.
המחקר הכימי הרציני הראשון בנושא זה נערך על ידי לטליאה, אשר גילה כי טבילת צמר בנוזל הבלוטה וחשיפתו לאוויר גרמה למספר תוצאות, הבולטת שלבהן שינוי הצבע מצהוב לירוק ואז לצבע כחלחל ולבסוף לצבע ארגמן (סגול- אדום עמוק), זאת במקביל לשחרור ריח דומה לריח השום או הגופרית, שהוא תולדה של חשיפת מרכיבים מסוימים של התרכובת לאור. תופעה דומה תועדה על ידו בנוגע לגבישים שיצר מאידוי חומר הבלוטה בתנאי חושך, והוא גילה כי כל גביש עובר שינויי צבע שונים בעת חשיפה לאור השמש.