ההכרזות הולכות בכיוון השעון. גם בגרסה זו המספר אחד משמש כג'וקר ונספר כמו המספר שנקבע בהכרזה.
שחקן המפסיד את ההימור מאבד קובייה והיא יוצאת מהמשחק. השחקן האחרון שנותר עם קוביות בידיו הוא המנצח.
מלבד העלאת הכמות או המספר, הכרזה נוספת שיכול שחקן לבצע היא כמות מופעים של המספר אחד. הכרזה זו צריכה להיות לפחות מחצית מהכמות של ההכרזה הרגילה הקודמת (לדוגמה, אם שחקן א הכריז ""שש פעמים 3" אז שחקן ב יכול להכריז "שלוש פעמים 1"); במקרה שהשחקן הבא רוצה להמשיך להמר, הוא צריך להכפיל את ההכרזה הקודמת בתוספת אחד (בהמשך לדוגמה מקודם, יכול שחקן ג להכריז "שבע פעמים 2"") .
אום אל קנטיר
אום אל-קנאטיר
חוסיין פארס
חסין פארס
מוזיאון עתיקות הגולן
מוזיאון עתיקות הגולן בקצרין הוקם במטרה לרכז במבנהו את העתיקות שנמצאו בגולן, את אלו שהתגלו בחפירות הארכאולוגיות וללוות את הממצאים בהסברים ובמופעים אור-קוליים.
קול (סלנג)
המילה "קוּל" (באנגלית: Cool - "קריר") היא ביטוי סלנג המשמש לתיאור דבר טוב, או לתיאור אדם הנמצא במצב רוח רגוע וקליל, וכן כאות הערכה לאדם מסוג זה.
בתרבות הפופולרית אימצו את המונח "קוּל" אמנים ואינטלקטואלים הנחשבים כמודל לחיקוי. אנשים "קוּליים" נערצים על ידי נערים ונערות בגיל ההתבגרות, ונחשבים כמקור השראה וכאינדיבידואליסטים היוצאים כנגד הממסד. לעיתים קרובות דמויות "קוּליות" משמשות למסעי פרסום.
מקור המונח כנראה באפריקה. במקום כה חם, נדיר שאדם שומר על מצב רוח "קריר". במשך מאות שנים השתמשו בביטויים דומים בתרבויות שונות. למשל, באיטליה בתקופת הרנסאנס רווח הביטוי "Sprezzatura" שמשמעותו "קליל" אך השימוש בו היה דומה ל"קוּל" של ימינו. ויליאם שייקספיר השתמש במילה "קוּל" בחלק ממחזותיו כדי לתאר קור-רוח ורוגע. בארצות הברית זכה הביטוי לפופולריות בשנת 1957 במחזמר סיפור הפרברים:
"תשתחרר, ילד! תתקרר, תצטנן, קח את זה בקלות. תפסיק להוציא את המיץ! אל תתנהג כמו ילד בבית-ספר, שחק אותה קוּל, ילד. קוּל אמיתי! פשוט קוּל." (מתוך המחזמר.)
בשנות השבעים המילה הוזכרה לעיתים קרובות על ידי הדמות של פונזי בסדרת הטלוויזיה "Happy Days".
המילה חדרה לשפות רבות ובהן העברית, ונמצאת בשימוש נפוץ הן אצל בני נוער והן אצל מבוגרים.
עופר גלזר
עופר גלזר (נולד ב-16 בפברואר 1960), איש עסקים, מוכר בציבור הישראלי כבעלה לשעבר של המיליארדרית שרי אריסון.
ביוגרפיה.
עופר גלזר נולד בקריית ים. אביו היה סקיפר, ולאמו הייתה חנות צמר לסריגה. למד בבית ספר היסודי "אורים", והמשיך ללימודי התיכון בפנימייה של בית הספר החקלאי בכפר גלים, אך לא סיים את לימודיו. בצה"ל, שירת כקצין בגדנ"ע, ולאחר שחרורו, עבד כמאבטח בסניף בנק לאומי בלונדון. בשובו לישראל, התחתן עם בתו של סוכן ביטוח אצלו עבד בתל אביב, ובשלהי שנות ה-80 הפעיל בריכה שחכר במושב שדה משה ליד קריית גת. במהלך עבודתו במושב, התגרש מאשתו והתחתן עם בת המושב. בתחילת שנות ה-90, עבר עמה לאילת. גלזר חכר והפעיל עם אשתו את המזנון על אנייה עם קרקעית זכוכית, בשם "ז'ול ורן".
ב-1992 החל לעבוד כסוכן מכירות של יחידות נופש בחברת "ישרוטל" אך פוטר כעבור חצי שנה. לאחר פיטוריו, הפעיל באילת, בזכיינות, חנויות לבגדי תינוקות של החברות הוניגמן ושילב, עסק במכירת דירות, ורכש יאכטה בשם "נירוונה", אותה שיפץ והפעיל כספינת טיולים במפרץ אילת. במקביל, קנה גלזר וילה באילת, חילק אותה ליחידות נופש, והשכיר כל יחידה.
ב-2001 התגרש שוב, ועבר להתגורר בתל אביב, עבד כסוכן של חברה פיננסית, ובילה את סופי השבוע באילת, שם הכיר את המיליארדרית שרי אריסון. ב-2003 התחתן עם אריסון בחתונה מתוקשרת, ונחשף לראשונה לציבור בישראל.
לאחר נישואיו, המשיך גלזר לפעול בעסקיו, ואף להרחיבם. בתחילה, שילבה אותו אריסון בחברות שונות הקשורות לקבוצת העסקים שלה, אך ספגה ביקורת ציבורית על כך כאשר התברר כי בנק הפועלים מייעץ ללקוחותיו להשקיע בחברה בה שותף גלזר. מאז, עופר גלזר פועל בנפרד מעסקי אשתו, ועל פי פרסומים בעיתונות, הוערכו עסקיו בינואר 2008, בסך כולל של כ-50 מיליון דולר
במאי 2009 התגרש משרי אריסון.
לעופר גלזר שלוש בנות – אחת מאשתו הראשונה ושתיים מאשתו השנייה.
הפרשה הפלילית.
ב-2003, חודשים ספורים לאחר נישואיו לאריסון, נחקר עופר גלזר בחשד למעשים מגונים שביצע בשתי נשים. נגד גלזר הוגש כתב אישום בבית משפט השלום בתל אביב, ולמרות הכחשותיו, הורשע במעשים מגונים ובהטרדה מינית ונידון לחצי שנת מאסר וכן פיצוי כספי למתלוננות. לאחר שגזר הדין אושר גם בבית המשפט המחוזי ריצה גלזר את עונש המאסר ב-2007 בכלא מעשיהו, ולאחר ניכוי שליש בגין התנהגות טובה שוחרר ושב לעסקיו. עניינו נסקר בהרחבה באמצעי התקשורת, והודגשה במיוחד התייצבותה של אשתו הטרייה, שרי אריסון, ושל ידידם רני רהב לימינו. אריסון סוקרה כשהיא מלווה אותו לדיוני בית המשפט, והצהירה כי היא אוהבת את בעלה, ומאמינה בחפותו.
בית הכנסת הגדול של טביליסי
בית הכנסת הגדול בטביליסי גאורגיה שנקרא גם בית הכנסת של האחלציחלים, הוא אחד מחמישה עשר בתי כנסת שהיו בעיר והוא הגדול, המרכזי והמפואר שבהם. בית הכנסת נמצא ברחוב לסלידזה 43 בטביליסי עד היום.
היסטוריה.
בית הכנסת נוסד בין השנים 1895 ל-1903 מלבנים בסגנון אדריכלי אקלקטי על ידי קהילת יהודי אחלציחה בעיר, שהגיעו לעיר בסוף המאה ה-19 בעקבות ביטול האריסות ושיחרור האיכרים, בשנת 1864. ממדי בית הכנסת הם: 24.5 מטר אורך, 15 מטר רוחב ו-14 מטר גובה. חזית בית הכנסת מעוטרת במגן דוד גדול.
בתקופת השלטון הסובייטי, בשנת 1953 נסגר בית הכנסת בהוראת השלטונות אולם נפתח מחדש והמשיך לפעול עד לשנת 1957 לפחות.
בשנת 1997 פרצה מחלוקת בין הקהילה היהודית בטביליסי לעיריית טביליסי בנושא הבעלות על בית הכנסת. הבניין שהוחרם על ידי הסובייטים הוחזר לידי הקהילה היהודית בשנת 1994, אולם בדרי שושיטאשווילי, ראש עיריית טביליסי באותם ימים החליט לבטל את ההחלטה להחזיר את המבנה. העניין קיבל הד בתקשורת הגאורגית ובסופו של דבר פסק בית המשפט הגאורגי לטובת הקהילה היהודית. נוסח התפילה בבית הכנסת הוא ע"פ מנהג יהודי העיר אחלציחה שבדרום מערב גאורגיה.
יהודי טביליסי
קאופוליקאן
קאופוליקאן (נ. 1558; בספרדית: Caupolicán; במפודונג: Kallfülikan שפירושו "אבן צור כחולה") היה טוקי (מנהיג צבאי נבחר של בני המפוצ'ה בימי מלחמה) מבני המפוצ'ה במהלך מלחמת האראוקו שירש את מקומו של לאוטארו, הטוקי שקדם לו.
כאחד מלוחמי בני המפוצ'ה נלחם קאופוליקאן בקונקיסטאדורים הספרדים כבר מגיל צעיר, והיה אחד ממפקדי המפוצ'ה בקרב טוקאפל (Tucapel; 25 בדצמבר 1553), בו ניצחו את פדרו דה ואלדיביה, שנפל בקרב, ואת אנשיו.
האגדה גורסת כי על מנת להיבחר לטוקי הפגין קאופוליקאן את עליונותו הפיזית על ידי נשיאת גזע עץ במשך שלושה ימים ושלושה לילות. נוסף על הפגנת כוחו אילתר קאופוליקאן נאום פואטי שהשרה על אנשיו תחושות של גבורה ואחדות. לאחר שנפל בשבי הספרדים בקרב קנייטה (Cañete) אלו הוציאו אותו להורג בכך שאילצו אותו להתיישב על מוט מחודד בעוד שאשתו אולצה לצפות במחזה.
סיפורו של קאופוליקאן נשמר בפואמה האפית לה ארוקאנה (La Araucana), פרי קולמוסו של אלונסו דה ארסייה (de Ercilla).
דמותו של קאופוליקאן הפכה לסמל להתנגדות בני המפוצ'ה לכובשים הספרדים ושמו מונצח בצ'ילה במקומות רבים בשמות רחובות, מוסדות, מקומות ציבוריים ואנדרטאות.
קאופוליקן
שלמה פרלשטיין
שלמה פרלשטיין (2 בספטמבר 1902 – 19 באפריל 1979), איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת.
חייו.
פרלשטיין נולד בפשמישל שבגליציה. ב-1904 עברה משפחתו להתגורר בבאדן שבאוסטריה, בה סיים את לימודיו התיכוניים. בנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית "בלאו וייס".
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד בתחום המלונאות. בשנת 1940 נבחר פרלשטיין ליו"ר ענף בתי הארחה בהתאחדות הסוחרים הכללית ולאחר שנתיים נבחר ליו"ר ההתאחדות הסוחרים תפקיד אותו המשיך למלא שנים רבות. פעילותו הציבורית הורחבה בשנים אלו והוא כיהן כחבר הנהלת "כופר היישוב" ו"מגבית ההתגייסות וההצלה" וכחבר מועצת עיריית תל אביב.
בשנת 1951 נבחר פרלשטיין לכנסת השנייה מטעם הציונים הכלליים. כהונתו נמשכה גם בכנסת השלישית והוא היה מועמד לכנסת הרביעית ושב לכהן כחבר הכנסת החמישית מטעם המפלגה הליברלית ובכנסת השישית מטעם גח"ל. לאורך שנות כהונתו בכנסת הוא כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת הפנים וועדת העבודה.
ב-1977 היה בין מקבלי התואר יקיר תל אביב.
נישא לטובה פרלשטיין (1903–1989). נפטר ב-1979 והובא לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק.
מוזאון עתיקות הגולן
בנימין ששון
בנימין ששון (1903 - 1 במאי 1989), היה חבר הכנסת, משפטן ואיש ציבור ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם צאלח סילס בשנת 1903 בבגדאד שבעיראק, לשלמה מאיר עזרא ולעזיזה. משפחתו נקראת בשם "בנימין ששון", כדי להבדילם מהענף השני של המשפחה – משפחת "דוד ששון".
בשנת 1920 נסע לבריטניה כדי להמשיך בלימודיו. בשנים 1923–1927 למד באוניברסיטת אוקספורד, והצליח לקבל את תואר ההצטיינות הגבוה ביותר בתורת המשפטים B.C.L, נוסף לתואר M.A. משנת 1929 עבד כעורך-דין בלונדון.
בשנת 1931 עלה לארץ ישראל בהשפעתו של מנשה בכור, והתגורר בתל אביב.