בגיל 11 התייתם מאביו מוריץ. הוא למד משפטים והתמחה במשפט פלילי. קיבל את תואר הדוקטור שלו מאוניברסיטת טובינגן Tubingen ב-1902. הוא עסק במשפט פלילי, במיוחד במקרים של כבוד יהודי. הוא ידוע במיוחד בכך שזכה במשפט דיבה בשנת 1921 נגד הרוזן ראבנטלוב (Ernst Graf zu Reventlow) על שתמך בהשמצות של הפרוטוקולים של זקני ציון ובהפצת הספרים. במשרד שלו בברלין היו לו לעיתים שותפים. ב־1907 נכנס למשרד דר' שמואל סמי גרונמן.
כבר בגיל העשרה הוא נמשך לנושאים ציוניים והתיידד עם תיאודור הרצל ומקס נורדאו שהיו בין חבריו הקרובים. קליי היה העוזר הצעיר ביותר של הרצל. בנעוריו בברלין הוא היה חלוץ של התנועה הציונית. הוא התפרסם ביכולות הנאום שלו והפך לדובר בולט של התנועה בימיה הראשונים. הוא החזיק במספר רב של תפקידים בתנועות יהודיות וציוניות. בשנת 1906, הוא השתתף ב'מועצת ההסתדרות היהודיות לעזרה' בבריסל שכונסה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית ביוזמתו של דוד וולפסון. בשנת 1919 היה שותף לייסוד Judische Volks Partei
וסגן הנשיא בקהילת יהודי ברלין. הוא גם נבחר להיות הנציג של קהילת יהודי ברלין למועצת יק"א אשר שמה לה למטרה למצוא מקלט ליהודים ולשפר את תנאי המחיה של אלה שכבר גרו במקומות מקלט.
בספר Between Jew and Arab: The lost Voice of Simon Ravidowicz מציין ההיסטוריון דייוויד מאיירס ש"כציוני גרמני מהדור הראשון, אלפרד קליי לא תפס את מחויבותו הציונית כמנוגדת לתמיכתו בעבודה חברתית ותרבותית בגולה. למעשה, היו עוד ציונים לא מעטים שכמו קליי התנגדו לעקרון של "שלילת הגולה" וראו את החיים היהודיים מחוץ לפלשתינה פחות כמצב קבוע של גלות ויותר כזירה גדושה באפשרויות יצירתיות."
המעבר מגרמניה הנאצית להולנד.
בנובמבר 1935 חגגה קהילת יהודי אמסטרדם, 300 שנה לבית הכנסת הראשי שלהם וקליי משתתף בחגיגות אלו כיו"ר הקהילה בברלין. ב-7 או ב-8 בנובמבר 1938, עזב את ברלין עם מזוודה קטנה כדי להגן על רופא יהודי בוסטאפליה. בזמן שהותו שם ב-10 בנובמבר יום לאחר ליל הבדולח הוא דיבר עם בנו הנס קליי (Hans Klee), שנולד ב-1906 בברלין, שמסר לו הודעה מוצפנת שעל פיה "לנכדתו היה יום הולדת וכי היא תשמח מאוד אם הוא יבוא לראותה". אלפרד קליי הבין מכך שאל לו לשוב לברלין. למעשה הגסטפו בא לחפש אותו במשרדו והוא המשיך ישר לחפש מקלט בהולנד. שם הצטרפה אליו אשתו תרז טויבשיין (Therese Toibschen), ילידת 1877. הנס קליי גם עזב את ברלין ונסע לבזל שם קבל תואר דוקטור במדעי המשפט ולמד במכון למתמחים בלימודים בינלאומיים בז'נבה. רות בתו הצעירה של קליי, כבר גרה אז בהולנד יחד עם בעלה הנס גוסלר (Hans Goslar), יליד 1889, בעצמו עיתונאי וסופר שהיה מנהיג בתנועה הציונית הדתית מזרחי, וכמו חמיו היה נציג של מפלגת ה-Judische Volkspartei במועצת הקהילה היהודית של ברלין. בתם חנה גוסלר, ילידת 1928, הייתה בת כתתה וחברה של אנה פרנק ומוזכרת ביומנה של אנה.
קליי ואשתו גרו בהאג ובגלל הידרדרות המצב בהולנד הם רצו לנסוע לפלשתינה, אבל היה קשה מאוד לקבל מסמכי הגירה לצאת מהולנד וסרטיפיקט להיכנס לפלשתינה. קליי ניסה לבקש עזרה ממנחם אוסישקין, אך זה לא צלח בידם. בינתיים הנס קליי ניסה להשיג להם רישיונות מעבר דרך שווייץ, אך השווייצרים יעצו לו לא לבקש רישיונות אלו כי הם תקפים רק ליוצאים משווייץ. ההתכתבות בין הנס קליי בשווייץ, שמעון ראבידוביץ' בבריטניה ואלפרד קליי בהולנד, שבהם חלקו קטעי מידע והתבוננות פילוסופית על מצב המלחמה, כל אחד ממקום מושבו ונותנת ביטוי מעניין, אישי, מיקרו-היסטורי על השואה מנקודת מבטם של הקורבנות ולא של הרוצחים. ההתכתבות המלאה חשובה כי היא מכילה גם מידע על המצב בזמן המלחמה בבריטניה, בהולנד ובשווייץ.
באמסטרדם אחרי אוקטובר 1942 הצטרפו אלפרד קליי וחתנו הנס גוסלר כחברים למועצה המייעצת המשנית - ביינראט [Beinrat] שנוסדה כדי לטפל בפליטים היהודים מגרמניה, בנפרד מהמועצה המיעצת של אמסטרדם (יודסה ראט פור אמסטרדם).
קליי נספה מהתקף לב ב-10 בנובמבר 1943 במחנה הריכוז ווסטרבורק (Westerbork) בהולנד.
למשפחת קליי הייתה בת נוספת שנישאה לסימון שמעון ראבידוביץ', מחבר הספר שנזכר לעיל, שנולד ברוסיה ב-1896 ונפטר בארצות הברית ב-1957. ד"ר אסתר קליי, שנולדה בבון, גרמניה, ב-1900 ונפטרה בארצות הברית ב-1980, הייתה חוקרת סרטן. הם היו הורים לבנימין ראביד, פרופסור אמריטוס למדעי המזרח הקרוב ולימודי יהדות באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית, חוקר חשוב של יהודי גטו ונציה.
הנס קליי נשאר לגור בשווייץ. בזמן המלחמה נישא לד"ר אדית שפירא. מ-1946 היה חבר בוועדת הפעולה הציונית (Zionist Actions Committee) והתמנה לסגן יו"ר התאגדות הציונים השווייצרים (Swiss Zionist Federation). נפטר במאי 1959 ממחלת לב.
בתל אביב קרוי רחוב "קליי אברהם אלפרד"' על שמו.
אליאס ברוך
אליאס ברוך (ברומנית: Elias Baruch; 1921–2011) היה ספורטאי יהודי רומני, שזכה באליפות רומניה בקפיצה משולשת (13,98 מטר) בשנת 1949 ומאמן, שחלק מחניכיו זכו במדליות בתחומי האתלטיקה.
בשנים 1946 - 1948 שיחק כדורגל בקלראש. בשנת 1949 עבר לאתלטיקה, שם הגיע להישגים מטעם אוניברסיטת קלוז'.
ברוך סיים ב-1961 לימודי הוראה לחינוך גופני וספורט במכון לתרבות פיזית בבוקרשט עם התמחות באתלטיקה. הוא עבד כמאמן אתלטיקה במסגרות שונות: Tânărul Dinamovist, Dinamo Bucureşti, Viitorul Bucureşti, Steaua Bucureşti בהצלחה, כשחלק מחניכיו זוכים במדליות.
ב-1971 עלה לישראל, ובהמשך ירד לקליפורניה להדריך ב-Long Beach City College.
היינריך השישים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ
היינריך השישים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ (בגרמנית: Heinrich LXIII. Prinz Reuß zu Köstritz; 18 ביוני 1786 - 27 בספטמבר 1841) היה נסיך גרמני מבית רויס.
ביוגרפיה.
היינריך נולד ב-18 ביוני 1786 בברלין, להיינריך הארבעים וארבעה, נסיך רויס-קסטריץ ולברונית וילהלמינה פון גודר-רבנשטיינר, בתם של הברון פרידריך כריסטיאן פון גודר-רבנשטיינר ויוהנה פון ברדוב.
בשנת 1833 מת אחיו הבכור היינריך השישים, נסיך רויס-קסטריץ, והיינריך הפך לראש בית רויס-קסטריץ. אחותו אוגוסטה פרדריקה אספרנצה, נסיכת רויס-קסטריץ הייתה אשתו של היינריך, דוכס אנהלט-קתן.
ב-21 בפברואר 1819 התחתן היינריך בטירת ורניגרודה עם אלאונורה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך, רוזן שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו 6 ילדים. לאחר מותה, ב-11 במאי 1828 התחתן היינריך בשנית עם אחותה קרולינה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו עוד 6 ילדים.
משנת 1833 עד למותו, הוא היה חבר הלשכה הראשונה של הפרלמנט הסקסוני. בתור המחזיק של נחלות בסקסוניה, הוא מונה לכך על ידי המלך. בין היתר, הוא החזיק בבעלות על הנחלות בקליפהאוזן, שפרווייסה וקליקס.
משפחתו.
ב-21 בפברואר 1819 התחתן היינריך עם אלאונורה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך, רוזן שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
ב-11 במאי 1828 התחתן היינריך בשנית עם קרולינה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
דבורת הבומבוס
מחלת קנוואן
מחלת קנוואן (לעיתים נרשם 'קנאוון' או 'קנבן', Canavan disease) היא מחלה ניוונית של המוח, שפוגעת לרוב בתינוקות ופעוטות.
הסימנים לרוב מופיעים כבר בגיל חודשיים-שלושה, כאשר התינוק אינו עוקב אחרי חפצים כצפוי, ואינו מחזיק את ראשו. בנוסף פעמים רבות מופיעות התכווצות שרירים. סביב גיל ששה חודשים קיימת הפרעה ברורה בתפקוד המוטורי, וטונוס השרירים מחמיר. לרוב התינוק יפתח פזילה, ובהמשך ניוון עצב הראייה ועיוורון.
מאפיין נפוץ נוסף הוא גדילה של היקף הראש מעל הממוצע. בהמשך החיים הילד יסבול מפיגור חמור, יאבד את התפקוד המוטורי ואת הקשר עם הסביבה. לרוב החולה נפטר בגיל צעיר. עם זאת, ישנם גם דיווחים על חולים שהצליחו לשרוד את העשור הראשון לחייהם, שהלכו לעולמם בשנות העשרה ואף במהלך העשור השלישי לחייהם. בשנים האחרונות מתנהלים מספר מחקרים שמנסים למצוא תרופה למחלה הקשה.
המחלה אוטוזומאלית רצסיבית והסיכון לילד חולה קיים רק כאשר שני בני הזוג נשאים של אותו גן בלתי תקין. המוטציה מופיעה בגן הנקרא ASPA. המחלה נדירה, אך יחסית שכיחה בקרב יהודים אשכנזים. שכיחות המחלה באוכלוסייה זו היא כ - 1:15,000 לידות (כ - 1:60 אצל נשאים). בישראל, ממליץ משרד הבריאות לבצע בדיקת נשאות לגילוי הסיכון, כאשר שני בני הזוג ממוצא אשכנזי, ובאוכלוסייה זו הבדיקה נמצאת בסל הבריאות ומתבצעת ללא תשלום. המחלה מתקיימת גם בקרב חולים שאינם יהודים וכן בקרב חולים יהודים שאינם אשכנזים, אך במידה נדירה מאוד.
המחלה נקראת על שמה של הרופאה מירטל קנוואן , שתיארה אותה לראשונה בשנת 1931.
אן פדרסדוטר
אן פדרסדוטר (באנגלית: Anne Pedersdotter; נפטרה ב-7 באפריל 1590) הייתה נורווגית, שהואשמה בכישוף והוצאה להורג. המקרה שלה היה מהמתועדים ביותר מבין משפטי המכשפות הרבים בנורווגיה במאות ה-16 וה-17. יחד עם ליזבת' ניפן, פדרסדוטר הייתה אולי הקורבן המפורסם ביותר של ההאשמה זו בנורווגיה.
תולדות חייה.