הם יוצאים לבקר את אלקסי, המתגורר כעת אצל אחיו של אבא אקאן, הדוד גספר, בעיר הכורים וארס. בדרך הם מנסים לחסוך כסף כדי להביא לאמא ברברן פרה. הביקור הקצר אצל אלקסי מתארך כאשר אלקסי נפצע בעבודתו כמשנע במכרה ורמי מציע להחליף אותו לכמה ימים. כך מתוודע רמי לעבודת הכורה הקשה מתחת לאדמה. יום אחד מתרחשת סערה קשה והמכרה מוצף. הדוד גספר, רמי וכמה מעמיתיהם מוצאים מקלט במחפורת ישנה. אך גם אם הם לא טובעים כמו שאר הכורים, הם לכודים והתקווה היחידה שלהם היא שיחפרו אליהם דרך בטרם הם יגוועו מהרעב ומהאוויר הדחוס. הימים הקשים מתארכים בכלא החשוך שלהם, אך העזרה מגיעה בזמן, אולי ברגע האחרון. ארבעה עשר יום הם נותרים כלואים מתחת לאדמה ואיש כבר לא האמין שיימצאו ניצולים במכרה, אבל מתיא המשיך להאמין בו. "הייתי גאה מאוד לשמוע שמתיא רחש לי אמון שכזה. הוא לא היה מוכן אפילו לחשוב על האפשרות שאני עלול למות!"
רמי ומתיא ממשיכים בדרכם אל אמא ברברן. בדרך הם עוברים אצל מוזיקאי שאצלו מטיא מבקש לקחת שיעור במוזיקה. כאשר רואה מולו המוזיקאי את הילד המוכשר, הוא מתחנן בפניו שיישאר אצלו, הוא מבטיח ללמד אותו ולהכשיר אותו, ולפתוח לו דלתות לבתי הספר הטובים ביותר. ואף שרמי מפציר במתיא לחשוב על עצמו בלבד, מתיא מסרב לנטוש את רמי ומוותר על עתיד גדול בשביל החבר שלו.
רמי ומתיא קונים פרה מצוינת בסיועו של וטרינר טוב-לב ומגיעים אל אמא ברברן היקרה. לאחר המפגש המרגש מספרת לרמי אמא ברברן שברברן נמצא בפריז, הוא יצא לחפש את הכתובת שוויטאליס השאיר לו כדי למצוא את רמי (כתובתו של גרופולי), משום שכפי הנראה הוריו האמיתיים מחפשים את הילד שאבד להם. הם כנראה עשירים מאוד, שכן רמי ננטש בחיתולים יקרים מאוד, ורמי מתחיל לחלום שהוא יעזור לאמא ברברן, ישחרר את אבא אקאן מהכלא, ימצא את הרופאים הטובים ביותר בשביל ליז וגם יעזור למשפחתו הענייה של מטיא באיטליה. מתיא מנסה לשכנע את רמי לא לשכוח את משפחתו הישנה שאהבה אותו והצילה אותו למען הורים שאולי נטשו אותו, אבל רמי משוכנע שהוא פשוט אבד להם ומשתוקק למצוא אותם. למעשה מטיא גם חושש מאוד שהוריו העשירים של רמי יפרידו ביניהם.
רמי ומתיא מתפשרים על כך שלא יבקרו אצל אטיינט וממהרים לפריז דרך דרזי, שם גרה כעת ליז. הם מתעכבים אצלה ולרוע מזלם מאחרים את המועד: כשהם מגיעים לפריז, הם מגלים שברברן מת ולקח איתו לקבר את סוד הוריו של רמי. למזלם מתברר שברברן כתב לאמא ברברן ונתן לה כתובת של עורכי דין בלונדון. רמי ומתיא יוצאים ללונדון, מוצאים את עורכי הדין ואלה לוקחים אותם אל הוריו של רמי - משפחת דריסקול.
להפתעתו של רמי, המשפחה כלל אינה שמחה לראות אותו - להפך, הם אדישים כלפיו והוא חש בושה מכך שהוא עצמו אדיש כלפיהם גם הוא. אביו כולא אותם כל היום בחדרם שמאחור ורק משחרר אותם כדי שייצאו לנגן ולהרוויח כסף. כל ניסיונותיו של רמי ליצור קשר עם אמו, שלרוב מבלה שיכורה על השולחן, ועם אחיו ואחיותיו, שבעיקר מתעללים בו, עולים בתוהו.
בלילה רמי מבחין באנשים שמביאים למשפחת דריסקול סחורה כלשהי והם גוזרים ממנה תוויות ומסתירים אותה. רמי מבין שהוא נקלע למאורת גנבים. הוא בוש בהוריו, בוש בעצמו ומפציר במטיא לעזוב כמה שיותר מהר. אבל מתיא מסרב לנטוש אותו, וממשיך לטעון שהאנשים האלה אינם יכולים להיות משפחתו של רמי. יותר מכך, הוא מציע שהוא לא בנו של דריסקול, אלא הילד שדריסקול גנב.
יום אחד מבקר אצל הדריסקולים אדם שנראה עשיר ואציל ושואל את רמי שאלות. מתיא שומע את השיחה בין האורח לדריסקול ומבין שמדובר בדודו של חברו הוותיק של רמי, ארתור - ג'יימס מיליגן. רמי נחוש בדעתו למצוא את ארתור ומוצא תירוצים חדשים מדוע הוא לא יכול לעזוב. הוא עדיין חושש להכיר בעובדה שמשפחת דריסקול אינה משפחתו. כאשר שני הבנים של דריסקול מלמדים את קפי לגנוב, רמי יוצא באומץ נגד האב: הוא מודיע לו שאם זה לא היה משחק, הוא יטביע את קפי, למרות שהוא מאוד אוהב אותו. "אני לא רוצה שקפי יהפוך לגנב, בדיוק כפי שלעולם לא אהפוך לגנב בעצמי. אילו חשבתי שזה עלול לקרות, הייתי מטביע את עצמי יחד איתו בזה הרגע." דריסקול, המופתע מהאומץ ומהתעוזה של רמי, נכנע ומודיע שזה היה רק משחק.
בנסיעה ברחבי אנגליה, במהלך חג, דריסקול ובנו שודדים כנסייה. הם נמלטים, אך קפי, שאותו קשרו כדי שיזהיר אותם אם יבואו אנשים, נותר מאחור. קפי נתפס ומוביל את השוטרים לרמי. רמי מואשם בשוד בכנסייה, אך הוא מסרב לספר את האמת כדי לא להפליל את מי שהוא עדיין חושש שעשויים להיות אביו ואחיו. הוא מועבר למשפט בלונדון, אך מתיא וחבר שלו בוב מצליחים לארגן את בריחתו. רמי קופץ מרכבת נוסעת, בוב ומתיא אוספים אותו בעגלה ודוהרים לעיר נמל שבה חונה ספינתו של אחיו של בוב.
שוב על אדמת צרפת, מתיא נחוש בדעתו ללכת לאורך חופי נהרות כדי למצוא את גברת מיליגן "מפני שהיא הייתה כל כך טובה אליך". רמי רוצה למצוא את ארתור ומסכים לכך. למעשה מתיא כבר הבין את האמת: רמי הוא לא אחר מאשר בנה הבכור של גברת מיליגן. דריסקול חטף אותו ממנה בהזמנת הדוד, שרצה לזכות בכל הירושה של אחיו המנוח. תוכניותיו השתבשו כאשר נולד לגברת מיליגן בן נוסף, אך הילד היה כל כך חולה שג'יימס מיליגן רק חיכה שהוא ימות. אבל גברת מיליגן הצילה את בנה פעם אחר פעם ותמיד חיפשה את בנה האובד. המחשבה שהוא הנה של דברת מיליגן חולפת גם בראשו של רמי, אבל היא כה מופרכת וכה טובה מכדי להיות אמיתית, שהוא אינו מרשה לעצמו לחשוב על כך.
במסעם הם עוברים שוב בדרזי, אבל הדודה קטרין וליז כבר לא שם: בעלה של הדודה טבע, קטרין נסעה לטפל בילדים במקום אחר, וליז עברה לגור עם גברת מיליגן על ה"ברבור". רמי ומתיא מבינים שגברת מיליגן יצאה לבלות את הקיץ בשווייץ והם ממהרים לעיר ווה, שם היא אמורה לשכור בית. הם שרים בקולי קולות בכל רחבי ווה, אך ללא תוצאות במשך ימים רבים, עד שהם כבר כמעט מאבדים תקווה.
יום אחד רמי שר ברחוב את שירו הנפוליטני ולפתע הם שומעים צעקה וקול חלש ולא מוכר מתחיל לשיר יחד איתו. הם רצים לקראת הקול ומוצאים את ליז. ליז, שלא יכלה לספר לאיש על רמי וכבר חשבה שבעזיבתה איבדה אותו לנצח, שכן רמי לעולם לא יוכל לנחש היכן היא נמצאת, מצאה שוב את קולה כששמעה שהוא חזר אליה.
מתיא הולך מיד אל גברת מיליגן ומספר לה את סיפורו של רמי. גברת מיליגן מקבלת מכתב הודאה מדריסקול, היושב בכלא, ואמא ברברן מביאה לה את החיתולים של הילד שהיא גידלה. כך מתאחד רמי סוף כל סוף עם אמו ועם אחיו. "מעתה", אומרת לו גברת מיליגן - אמא - "לנצח תחיה עם אמך, עם אחיך, ועם אלה" - היא הצביעה על ליז ועל מתיא - "שאהבו אותך כשהיית אומלל."
הפרק האחרון מתרחש כעשר שנים לאחר מכן. רמי וליז חוגגים את הטבלתו של בנם הבכור מתיא ומזמינים אליהם את כל המשפחה הגדולה והחברים לחגוג עמם, ביניהם מתיא, שהפך לכנר מפורסם ונערץ. רמי ומתיא מנגנים לכבוד המשפחה וקפי הזקן אוסף את הכסף לצלוחית כמו בימים עברו. את כל הכסף תורם רמי לבית מחסה עבור ילדים המנגנים ברחובות.
הערכה.
סיפור חייו של רמי הוא גם סיפורם הנורא של חיי העניים במאה התשע-עשרה, חיים שהם מאבק תמידי ויומיומי –  האנשים שנפגעו בעבודה ואינם יכולים אפילו לחלום על פיצוי או קצבה, ועל כן נידונו לעוני מחפיר; כורי הפחם העובדים במעמקי האדמה, חשופים לסכנת מוות בכל רגע נתון רק בשביל להניח אוכל על שולחן ילדיהם בערב; וכן פסיפס עשיר של אמני רחוב, ליצנים, מוזיקאים, גנבים, פועלים ואנשי חוק אטומים... אבל יותר מכול הילדים – הילדים שנמכרים ונקנים כאילו היו סחורה, הילדים העובדים מצאת החמה עד שקיעתה, שאינם יודעים מהי נשיקה של אמא, החיים מהצלפות אכזריות, שאינם זוכים ללמוד קרוא וכתוב; הילדים שבשבילם המילים 'למות ברעב' הן סכנה ממשית וברורה, ושמייחלים למוות שיגאל אותם מהחיים: אלה הם הילדים שאין להם ילדוּת... ועם זאת הספר שזור אהבה ותקווה. חלומם הגדול של הילדים האלה הוא שיופיע בחייהם אדם שיאהב אותם ושהם יוכלו להעניק לו אהבה בתמורה; מחווה קטנה של חסד עשויה לשנות את חייהם לעד ולהעניק להם קרן אור ואהבה, שהם יידעו להעריך עד סוף ימיהם.
התייחסויות בתרבות העברית.
בתרבות העברית נזכר הספר, במיוחד בתרגום הארכאי שלו, כבעל ערך נוסטלגי רב וכח לגשר בין דורות.
בטלוויזיה, בקולנוע, וברדיו.
הסדרה עובדה לכמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, להלן חלק מהם:
בישראל הוכנה סדרת תסכיתי רדיו המבוססת על הסדרה אשר שודרה במסגרת תוכנית הרדיו חתול בשק.
אדוארד לווה
אדוארד לווה (באנגלית: Edward (Eduard) Löwe (Loewe, Lowe); ספטמבר 1794 - פברואר 1880) היה שחמטאי יהודי-אנגלי.
בשנת 1847 ניצח בדו-קרב את הווארד סטאונטון 5-2 אך יריבו נתן לו יתרון של רגלי ושני מסעים. במשחק רגיל ניצח דו-קרב מול יוז קנדי 7.5-6.5 בשנת 1849 והפסיד דו-קרב לפרדריק דיקון 2.5-7.5 בשנת 1851, לג'יימס האנה 8–13 בשנת 1856 ולפול מורפי 6-0 בשנת 1858.
בתחרות לונדון 1849 ניצח לווה את ארתור סימונס 0–2 והפסיד לג'ורג מדלי 1.5-2.5 (בתחרות ניצח הנרי תומאס באקל).
בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בלונדון בשנת 1851 הפסיד לווה למרמדיוק ויויל 0-2. (בתחרות ניצח אדולף אנדרסן).
שיקוף
חמים וטעים
חמים וטעים (באנגלית: Some Like It Hot) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 1959, בכיכובם של מרילין מונרו, טוני קרטיס וג'ק למון, בבימויו של בילי ויילדר וכותב הסיפור של הסרט אוטו ליסאואר בשם הספרותי מיכאל לוגן.