הפריצה של סגר הגיעה בעונת 1946/47. סגר החל עם הבקעת 7 שערים ב-5 משחקים רצופים בהם שותף. בסך הכול בעונה זו כבש 10 שערים ב-11 הופעות בליגה, כולל שלושה צמדים: בניצחון 5-1 על סביליה, 5-0 על דפורטיבו לה קורוניה ו-3-2 על אתלטיקו מדריד. ברצלונה הגיעה למקום ה-4 בלבד בליגה. בסוף העונה הוחלף המאמן ז'וזפ סמיטייר באנריקה פרננדס האורוגוואי. פרננדס הציב את סגר באופן קבוע בהרכב. בליגה, בה נערכו 26 מחזורים, ערך סגר 20 הופעות, בהן כבש 8 פעמים, כשבין היתר הבקיע צמד לרשתה של ריאל סוסיאדד ב-15 בפברואר 1948. סגר עזר לברצלונה לזכות באליפות. בעונה הבאה, בעונת 1948/49, המשיכה ההצלחה של ברצלונה בכלל ושל סגר בפרט. הקבוצה זכתה באליפות שנייה ברציפות ובגביע אווה דוארטה, כשסגר מבקיע 6 שערי ליגה ב-24 משחקים בהם שיחק. בקיץ 1949 סייע סגר לקבוצתו לזכות בגביע הלטיני, בכך שכבש בניצחונות נגד סטאד ריימס וספורטינג ליסבון. ככובש השער הראשון בניצחון על סטאד ריימס, סגר הוא מבקיע השער הראשון במסגרת אירופית בהיסטוריה של ברצלונה. לצדו של סגר בהגנה, שיחק לרוב המגן פרנססק קלבט.
בעונת 1949/50 המשיך סגר להיות משמעותי בהרכב ברצלונה. הוא כבש רביעייה במשחק בו הביסה ברצלונה את סביליה 7-0 ב-25 בספטמבר 1949, ובמשחק הקופה אווה דוארטה בו הפסידה ברצלונה לוולנסיה בתוצאה 7-4, הבקיע שלושער. ברצלונה דעכה בליגה, פרננדס פוטר באמצע העונה, והקבוצה הגיעה למקום ה-5 בלבד. בסיכום העונה הבקיע סגר 8 שערים ב-18 משחקי ליגה. פרדיננד דאוצ'יק הסרבי החל לאמן את ברצלונה בקיץ 1950, והוא הוביל את ברצלונה לאחת מתקופותיה המוצלחות. הוא הסיט את סגר מעמדת הקשר לעמדת המגן, והוא מילא את תפקידו החדש נאמנה. בעונת 1950/51 זכה סגר עם הקבוצה בגביע הגנרל, כשהוא פתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה את ריאל סוסיאדד 3-0. בליגה, בה שיחק סגר 21 פעמים והבקיע פעמיים בעיטות עונשין, הגיעה ברצלונה למקום ה-4.
ההצלחה הגדולה עם דאוצ'יק הגיעה בהמשך הדרך. בעונת 1951/52 זכתה ברצלונה בדאבל - זכייה הן באליפות הליגה והן בגביע, תוך שסגר משחק בעקביות בהרכב הקבוצה. סגר פתח גם בגמר הגביע של אותה שנה, אז ניצחה ברצלונה את ולנסיה בהארכה בתוצאה 4-2. בליגה השתתף סגר ב-24 משחקים והבקיע שער בודד. בקיץ זכתה ברצלונה בגבי הלטיני ובגביע רוסי, וסגר פתח בשני משחקיה של ברצלונה, נגד יובנטוס וניס. ברצלונה זכתה באופן אוטומטי גם בקופה אווה דוארטה. בארסה השלימה זכייתה בחמישה תארים בשנה קלנדרית אחת, 1952, ולכן נולד הכינוי המפורסם "בארסה של חמשת הגביעים". בעונה הבאה זכתה ברצלונה בדאבל שני ברציפות. סגר פתח ב-26 מתוך 30 משחקי הליגה וכן במשחק גמר הגביע בו ניצחה ברצלונה את אתלטיק בילבאו 2-1. סגר לא כבש אף שער ליגה לזכות קבוצתו, אך כן כבש שער עצמי בתיקו 1-1 עם דפורטיבו לה קורוניה ב-18 בינואר 1953.
בעונת 1953/54 סבל סגר הן מדעיכה במעמדו והן ממספר פציעות שהגבילו את השתתפותו במשחקי הקבוצה. סגר פתח ב-13 משחקי בלבד, ובמחזור האחרון, בהפסדה של ברצלונה לאתלטיקו מדריד, הורחק בכרטיס אדום. ברצלונה סיימה במקום ה-2 בליגה ובגמר הגביע הפסידה ברצלונה לוולנסיה 3-0, עם סגר בהרכב הקבוצה. דאוצ'יק הוחלף בתום העונה בסנדרו פופו, וסגר שיחק בעונה הבאה יותר מקודמתה. הוא פתח ב-19 משחקי ליגה, בהם הבקיע פעם אחת, בבעיטת עונשין במחזור הראשון של הליגה, אז ניצחה ברצלונה את סביליה 4-2. ברצלונה הגיעה פעם שנייה ברציפות למקום ה-2 בליגה, ובגביע הודחה על ידי אתלטיק בילבאו בחצי הגמר, בתוצאה מצטברת 4-2. בעונת 1955/56, עם פרנץ פלאטקו כמאמן הקבוצה, חזר סגר להיות שחקן קבוע בהרכב הקבוצה. סגר שותף ב-27 משחקי ליגה, בהם לא הבקיע פעם אחת, וברצלונה הגיעה פעם נוספת למקום ה-2 בליגה. בגביע הודחה הקבוצה כבר ברבע הגמר על ידי אספניול. העונה שלאחריה, אז מאמן הקבוצה היה דומנק בלמניה, עמדה בניגוד מוחלט לקודמתה עבור סגר. הוא פתח בשלושה משחקי ליגה בלבד, וברצלונה זכתה בגביע הודות לניצחון 1-0 על אספניול בגמר, אך סגר לא שותף בו.
שלהי הקריירה.
בקיץ 1957 החליט סגר לעזוב את ברצלונהוהצטרף לריאל בטיס שמהליגה השנייה. סגר פתח ב-18 משחקים בעונת 1957/58 וסייע לקבוצתו לסיים במקום הראשון בליגה, ממנו עלתה בטיס לליגה הראשונה. סגר לא מצא את מקומו בקבוצה לאחר עלייתה לליגה הראשונה, ולכן הפך למאמן בעודו רשום כשחקן בסגל הקבוצה. הוא לא ערך אף הופעה בעונת 1958/59. ב-1959 עזב את בטיס והחל לשמש שחקן-מאמן במנרסה, קבוצה קטנה מקטלוניה. הוא מילא את תפקיד זה במשך שנתיים, לפני שפרש ממשחק, בגיל 38.
נבחרת לאומית.
סגר שיחק ב-4 משחקי ידידות במדי נבחרת ספרד במהלך שנת 1952. הראשון שבהם היה ניצחונה של ספרד על ב-1 ביוני 1952, השניים הבאים נגד נבחרות ו והרביעי בתיקו 2-2 עם ב-28 בדצמבר. בנוסף, השתתף סגר במשחק ידידות אחד של נבחרת קטלוניה ב-1950.
קריירה כמאמן.
לאחר שפרש ממשחק באופן מוחלט, התפנה סגר לעבוד כמאמן באופן בלעדי. פרק האימון הראשון שלו היה עם קבוצת החובבנים של ברצלונה, שם אימן במשך 3 שנים עד 1964. לאחר מכן החל סגר לאמן את ליידה, שהייתה אז בליגה השלישית. סגר הוביל את הקבוצה למקום הראשון בביתה, ממנו העפילה לליגה השנייה. בעונת 1965/66 הגיעה ליידה תחתיו למקום ה-11 בליגה השנייה. עונת 1966/67 החלה עם קשיים עבור הקבוצה, וסגר עזב את תפקידו בדצמבר 1966, כשהקבוצה במקום ה-14 מתוך 16.
ב-1967 הצטרף סגר לטראסה שמהליגה השלישית, אך במשך שנתיים שם לא הצליח לעזור לה לעלות לליגה השנייה, על אף שהגיעה לפלייאוף ההעפלה פעמיים: בראשונה מהמקום הראשון ובשנייה מהמקום השני. בעונת 1969/70 התמנה סגר לתפקיד עוזרו של המאמן סלבדור ארטיגס בברצלונה. ארטיגס פוטר כעבור חמישה מחזורים, וסגר תפס את מקומו כמאמן הראשי. תחתיו שיחקה הקבוצה 13 משחקים, האחרון שבהם ניצחון 1-0 בקלאסיקו על ריאל מדריד ב-28 בדצמבר 1969. לאחריו נכנס לתפקידו הנשיא החדש אגוסטי מונטל, שמינה את ויק בקינגהאם האנגלי כמאמן הקבוע של הקבוצה.
בסוף העונה החל סגר לאמן את קונדל, ששימשה קבוצת משנה לברצלונה, ושיחקה אז בליגה השלישית. ב-1970 אוחדה הקבוצה עם אתלטיק קטלוניה, וכך נוצרה הקבוצה ברצלונה אתלטיק, שהייתה קבוצת המשנה של ברצלונה באופן רשמי. סגר היה מאמנה הראשון. בעונתו הראשונה בתפקיד הגיעה הקבוצה למקום ה-4 בביתה, אך בעונה השנייה סיימה במקום ה-19 וירדה לליגה הרביעית.
בעונת 1972/73 אימן את בדלונה, קבוצה קטנה מקטלוניה, וב-1973 חזר לתקופה קצרה במנרסה. בשתי העונות הבאות אימן את הקבוצות הקטנות ז'ופיטר וטורטוסה, לפני שחזר לטראסה, ששיחקה בעונת 1977/78 בליגה השנייה. סגר לא סיים את העונה בטראסה, ובמרץ 1978 הוחלף. בעונות 1978/79 ו-1979/80 אימן את ויאריאל, שהייתה באותן שנים בליגה הרביעית. בשנים הבאות אימן לפרקים קצרים קבוצות קטנות בקטלוניה - פיגרס, גאווה, לה קאווה וראוס. ב-1983 הפסיק לעבוד כמאמן.
איווניסקה
איווניסקה (בפולנית: Iwaniska; ביידיש: איוונסק) הוא כפר במחוז אפטא שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, כ-50 ק"מ מזרחית לקילצה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בכפר כנסייה נאו-גותית מראשית המאה ה-20, בית קברות מהמאה ה-15 ובית קברות צבאי לחללי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
תולדות היישוב.
תחילת היישוב במאה ה-13, ובשנת 1403 הוענקו לו זכויות עיר בידי משפחת האצולה זבירובסקי. באמצע המאה ה-16 היה היישוב לאחד ממרכזי הקלוויניזם בפולין, ומפעם לפעם התכנסו בו לוועידותיהם.
בזכות מיקומו של היישוב, על הדרך הראשית שהוליכה מקרקוב לוורשה ועברה דרך אפטא וסנדומייז', הייתה התפתחותו מהירה, והוא הפך למרכז מסחרי חשוב באזור, בו נערכו ירידים שנתיים. תקופת השגשוג באה לקצה באמצע במאה ה-17, עם פלישת השוודים לפולין, ועם פשיטות הקוזקים באזור בשליחותו של גיירג' ראקוצי השני, אשר החריבו את המקום.
בין השנים 1815 ו-1915 נכלל היישוב בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 בוטל מעמדו העירוני, לאחר השתתפות תושביו במרד ינואר.
יהודי איווניסקה.
תחילתו של היישוב היהודי באיווניסקה היא במאה ה-18, כאשר ליהודים הותר לרכוש במקום מגרשים ולבנות בתים. באמצע המאה ה-19 התארגנו יהודי היישוב לקהילה עצמאית, ובנו בית כנסת מעץ. לקהילה השתייכו אז גם יהודי הכפרים הסמוכים. בשנת 1899 הוזמן לכהן ברבנות הקהילה הרב יצחק דוד שפירא, ובין יהודי המקום היו אז חסידים מזרמים שונים. בשנים 1907 עד 1914 ישב בכפר רבי יעקב, נכדו של הרב דוד בידרמן. את מקומו מילא הרב יחיאל אלטר פרלגר.
באביב 1918 פרצה בכפר דליקה, ורוב בתיו, ובכלל זה בית הכנסת, עלו בלהבות. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם חיו יהודי הכפר בדחיקות, והתפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וממלאכה. החוג הציוני הראשון בכפר נוסד בשנת 1916, ובהמשך, פעלו במקום הנוער הציוני ובית"ר. בשנת 1927 נוסד בכפר בית ספר מרשת בית יעקב, ובשנת 1930 נפתחה בו ספרייה יהודית. בשנת 1924 עלה על כס הרבנות בכפר הרב יעקב יצחק וידמן.
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית במקום 1,663 נפש, למעלה ממחצית תושבי הכפר.
בשואה.
בראשית ספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים. בתחילת ימי שלטונם, הוחל בשילוח קבוצות של צעירים יהודים למחנות עבודה מרוחקים, והוטלו במקום גזירות שונות.