לפי המסורת, נוסדה העיר בשנת 1152 על ידי יורי דולגורוקי במסגרת התרחבות לשטחים לאורך נהר הוולגה. בהתאם לכרוניקות, בשנת 1213 העיר כבר מוזכרת כיישוב משמעותי. בשנות ה-30 של המאה ה-13 העיר נכבשה על ידי כוחות של באטו חאן. בשנת 1239 העיר כבר שוקמה מחדש ובשנת 1246 היא נהפכה להיות בירת הנסיכות. בשנת 1272 הנסיך ואסילי מקבל את התפקיד של הנסיך ולדימיר (הנסיך הראשי של כל הנסיכים הרוסים) אך לא מעביר את מקום מושבו לולדימיר ונשאר בקוסטרומה. במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 סביב העיר נבנו מנזרים להגנתה. בתקופת הצרות העיר נכבשה פעמים על ידי הפולנים. המנזר איפטייב ליד העיר היה מקום מסתור של משפחת רומנוב. עם בחירת מיכאל רומנוב לכהונה הוא עזב את המנזר. לאור האמור לעיל העיר נחשבה למולדת של שושלת רומנוב והם התייחסו לעיר בכבוד רב. בשנת 1773 העיר נהרסה כליל על ידי שרפה גדולה. היא נבנתה מחדש בהתאם לתוכנית שאושרה על ידי יקטרינה הגדולה ומהווה דוגמה של תכנון ערים של המאה ה-18.
העיר מהווה נמל חשוב על הוולגה. היא גם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה מוקד תיירותי לאור המנזרים סביבה וכנסיות במרכז העיר.
בעיר ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, שדה תעופה והיא צומת חשוב של מסילות הברזל. בעבר היו קיימות בעיר שתי קבוצות כדורגל, דינמו קוסטרומה וספרטק קוסטרומה, אך הן התאחדו לקבוצה אחת הנושאת את השם ספרטק.
אל-ערביה
אֶלְ־עַרַבִּיַּה (בערבית: العربية) היא רשת טלוויזיה בשפה הערבית שעלתה לשידור ב-3 במרץ 2003. התחנה, הממוקמת בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, שייכת לרשת MBC (רשת בבעלות סעודית). התחנה הושקה בהשקעה של 300 מיליון דולרים בפברואר 2003 על ידי קבוצת חרירי הלבנונית, ומשקיעים מכווית, סעודיה ומדינות המפרץ במטרה להתחרות ברשת הקטרית אל ג'זירה, ולחקות בסגנון שידוריה המהיר את רשת CNN.
בספטמבר 2004, כתב הרשת מאזן אל-טומייזי נהרג בשוגג על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעת שצילם כתבה בעיראק. ב-22 בפברואר 2006 נהרגה כתבת הרשת אטוור באהג'ט על ידי קיצונים מוסלמים לאחר עינויים קשים. ב-22 בינואר 2007, לאחר שהרשת פרסמה כתבה המבקרת את הארגון חמאס, פוצצו פעילי חמאס בעזה את משרדי התחנה (שהיו סגורים באותה עת). לא היו נפגעים בפיצוץ.
דוד פתל
דוד פתל (16 בספטמבר 1921 – 6 באוקטובר 2019) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י (1959–1969).
קורות חייו.
פתל נולד בבצרה שבעיראק, בוגר גימנסיה, עלה לארץ ישראל בגיל 19 (1941). השתלם בטכניון. בשנים 1944-1946 שירת כנוטר, במלחמת העצמאות שירת כקצין שלישות, לאחר שחרורו מצה"ל נישא למלכה.
פעילותו הציבורית החלה בארגון יוצאי עיראק בישראל, בראשו עמד עשרות שנים. במקביל הצטרף פתל למפא"י וכיהן מטעמה כחבר מועצת והנהלת עיריית בני ברק וחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, נבחר כציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון שהתכנס בירושלים (אוגוסט 1951). במהלך שנות פעילותו הציבורית והפרלמנטרית תרם לחיסול המעברות.
בשנים 1959–1969 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בכל שנות כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה וועדת השירותים הציבוריים. כמו כן היה חבר ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.
לאחר סיום פעילותו הפרלמנטרית שימש דוד פתל כיו"ר ועדת המבקר של ההסתדרות וכחבר מזכירות ויו"ר המוסד לביקורת של מפלגת העבודה.
בשנות השבעים שימש פתל כשליח מתנדב של הסוכנות היהודית באיראן ותרם תרומה מכרעת להעלאת שארית הפליטה ארצה מעיראק דרך איראן ולקליטתה בישראל.
בשנת 1982 סייע בהקמת מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה, ונמנה עם מקימיו ומנהליו הראשונים.
בשנת 1986 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן, בה התגורר עד מותו.
חרות לפיד
חרות לפיד (1934 - 29 בינואר 2005) היה מחנך, משחרר אסירים ומשקמם, חבר מועצת הרשות לשיקום האסיר.
ביוגרפיה.
חרות היה חבר קיבוץ אילת השחר, הגיע לנושא שיקום אסירים אחרי שעבד כמדריך קבוצות מעליית הנוער בקיבוצו ובהדרכת חבורות רחוב. לאט לאט נשאב כולו לנושא שיקום האסירים, עד שהפך ל"ענף כלכלי" במשק. בהתחלה עסק בשיקום אסירים בישראל ומאוחר יותר גם טיפל בישראלים שנכלאו מחוץ לישראל, ניסה לשחררם ולהביאם לשיקום בישראל ובמקרים המעטים בהם לא הצליח - פעל להמתקת עונשם ולשיפור תנאי כליאתם.
חרות לא הסתפק בשחרור האסירים כי לדעתו בשחרור אין מספיק, ודאג לתוכנית שיקומית לכל אחד מהם, לרוב במסגרות קיבוציות.
בין האסירים המפורסמים להם סייע - חוה יערי, כושי רימון, דניס גולדברג, ואן פולארד.
נפטר ב-29 בינואר 2005 מסיבוך בלב שנגרם כתוצאה ממחלת השפעת, והובא למנוחות בקיבוצו איילת השחר. הותיר אישה, ארבעה ילדים ונכדים. בנו, איתמר לפיד, מ"המדרשה" של התנועה הקיבוצית במכללת אורנים, עוסק בעיצוב "הלכה חילונית".
זאב כץ
זאב כץ (29 במרץ 1923 – 27 באפריל 1982) היה חבר הכנסת מטעם המערך בכנסת התשיעית.
חייו.
זאב נולד בלייפציג שבגרמניה, אח צעיר להנס, בן למרי ושמעון. עד גיל 12 התחנך בבית ספר גרמני רגיל, ועם התחזקות הנאצים, עבר לבקשתו לבית ספר יהודי ("ולד שולה"), ובמקביל הצטרף באותה שנה לתנועת הנוער "הבונים". בשנת 1938 עלה זאב לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, והצטרף להכשרה בקיבוץ גבעת-ברנר, שם בלט כדמות דומיננטית. בין יוזמותיו: החלטה שחברי הקבוצה ידברו עברית בלבד. לאחר שסיימה חברת הנוער את הכשרתה בגבעת-ברנר, הצטרפה הקבוצה לקיבוץ גשר בתחילת 1941. בסוף אותה שנה, על אף שלא הספיק לשהות תקופה ארוכה בקיבוץ, החליט זאב להתנדב לגיוס לצבא הבריטי, בתקווה להגיע לאירופה ולהתחקות אחר אמו מרי עמה נותק הקשר.
זאב שירת במהלך מלחמת העולם השנייה ביחידת התובלה 176 של הצבא הבריטי ושירת בו בין השנים 1941–1946. זאב שירת בחזיתות הלחימה באפריקה ואיטליה. בתום שירותו סייע באיסוף וסיוע לקהילות היהודיות באירופה, וכן בהכשרת קבוצות ילדים ונוער לקראת עלייתם לא"י. במהלך שירותו בצבא עמד זאב בקשר מכתבים עם חבריו בקיבוץ, בהם תיאר את קורותיו ואת רשמיו מאירופה לאחר המלחמה. "ואספר בקצרה על חוויה אחרת שהייתה לי במסיבת חנוכה של ילדי יהודי פלורנץ... ילדינו אשר עוד יודעים לשמוח ולשמח. החג הגדול היה שלהם, כי הם אשר מחר יעלו ארצה והם צריכים להיות נוער בריא, חי ותוסס".
בפברואר 1946 חזר לגשר, ועם פרוץ מלחמת העצמאות שימש כמפקד עמדה בקרבות. עם ההחלטה לפנות את ילדי הקיבוץ (ועמם הורה אחד) התפנה זאב לחיפה. בחיפה שימש כ'מרכז הגלות' וקישר בין חברי המשק שנשארו בגשר לבין הקבוצה בחיפה. ב 1950 חזרו הילדים מחיפה והוחלט על הקמת הקיבוץ מחדש- במקומו הנוכחי.
זאב שימש בתפקידים שונים במשק: מרכז גן-ירק, מרכז משק ועוד. בתחילת שנות ה-60 השתלב בוועדת הקיבוץ-המאוחד, במסגרתה פעל לליווי חברתי-מקצועי של יישובים חדשים (צור נתן). זאב שימש כמרכז המשק בגשר בתקופת מלחמת ששת-הימים ומלחמת ההתשה, תקופה קשה במיוחד לקיבוץ אשר היה נתון להפגזות כבדות ולתקיפות נוספות (מיקוש שדות וכבישים, חדירת חוליות מחבלים) ואף ספג אבדות בנפש. לאחר סיום מלחמת ההתשה המשיך זאב לעבוד במשק בתפקידים שונים, תוך שילוב פעילות פוליטית בתנועה הקיבוצית וכהונה נוספת בוועדת הקיבוץ המאוחד.
זאב נבחר לכנסת התשיעית ב-12 בינואר 1979, בעקבות פרישתו של חבר הכנסת אהרן ידלין. הוא היה חבר ועדת העלייה והקליטה וועדת העבודה והרווחה. בנוסף, שימש כחבר בפועל בוועדת הכלכלה. בוועדות אלו ובהופעותיו בכנסת המשיך לעסוק בנושאי התיישבות, חינוך, חקלאות ומים. בטרם סיים את כהונתו הראשונה כחבר-כנסת חלה זאב במחלת הסרטן. הוא נפטר בערב יום העצמאות 1982.
משפחה.
אביו של זאב נפטר בגרמניה בשנת 1937 ואילו אמו נרצחה בשואה. אחיו הנס (אליו לעיתים היה פונה במכתביו 'אחי היחידי') עלה לארץ מספר חודשים אחריו.
בדצמבר 1946 נשא זאב לאישה את חנה (חנצ'ה) לבית מרכוס, ולשניים ארבעה ילדים (הגרים בגשר) ו-19 נכדים.
הנצחה.
להנצחת פועלו בתחום המים בגשר, נקרא מאגר המים הגדול והחדש של הקיבוץ מאגר ז"ך (זאב כץ), וכן יצא לאור ספר לזכרו במלאת שנה לפטירתו.
לקריאה נוספת.
זאב כץ (ספר שיצא לאור במלאת שנה לפטירתו), הוצאת קיבוץ גשר, 1983.
פוינטר
תמנון
וירטמברג
וירטמברג הוא אזור ומדינה היסטורית בדרומה של גרמניה המודרנית. בירתה ההיסטורית הייתה שטוטגרט אולם לזמן קצר מקום מושבה של הממשלה היה בלודוויגסבורג ובאורך.
היסטוריה של וירטמברג.
עם התפרקותה של שוואביה במאה ה-11 הפכה וירטמברג לרוזנות עצמאית כחלק מהקיסרות הרומית הקדושה ובשנת 1495 הפכה לדוכסות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. עם תפוצתה של תורת הרפורמציה של מרטין לותר אומצה הנצרות הפרוטסטנטית גם בדוכסות.
במאות ה-17 וה-18 שרר בווירטמברג שלטון של חלוקת סמכויות בין הדוכס ובין אספת המעמדות. האצולה בווירטמברג נדחקה מעמדות הכוח ופינתה מקומה לנציגי הבורגנות. בשנת 1803 שודרגה הדוכסות לנסיכות הבוחר מווירטמברג, ובשנת 1806 שודרגה למעמד של ממלכה. הממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין אך ב-1813 חברה לקואליציה האנטי צרפתית השישית וצירפה את צבאה לצבאות הקואליציה אשר פלשו לצרפת.
עם הקמתה של האימפריה הגרמנית ב-1871, צורפה וירטמברג לאימפריה וצבאה הוכפף לצבא פרוסיה. תוצאות מלחמת העולם הראשונה לא פסחו על וירטמברג ובשנת 1918 סולק וילהלם השני, מלך וירטמברג במהפכת נובמבר ובמקום הממלכות הוקמה המדינה החופשית וירטמברג.
יהודים.