המאגרים משמשים לעיתים כמוקדי תיירות ותרבות פנאי, אף שהכניסה אליהם אסורה, והם משמשים לרחצה ולדיג חובבים. אכסניית מדרשת הגולן נבנתה על שפת מאגר בני ישראל בסמוך לחיספין. בנוסף, המים החמים מקידוח שמיר המוזרמים למאגר עורבים הפכו לאטרקציה תיירותית, בעיקר בעונה הקרה.
מאגר חיתל הוא המאגר בעל שטח אגן הניקוז הקטן ביותר ביחס לגודלו, ועל כן הוא בדרך כלל המאגר האחרון המתמלא. כתגבור למילוי מאגן הניקוז שלו, ישנה תעלה המזרימה מים ממאגר בני ישראל בכח הגרביטציה למאגר חיתל שבפתחה מחסום מלאכותי הניתן להרמה. בשל מגבלת הגרביטציה, תעלה זו מזרימה מים רק כאשר מאגר בני ישראל קרוב לשפתו העליונה.
בחורף 1991–1992 נפרצה סוללת העפר של מאגר בנטל עקב הגשמים העזים, ומי המאגר שטפו את חוות הניסויים הסמוכה, בסיס חיילי האו"ם הסמוך, ומשם אל לתוך סוריה. באירוע אחר בשנה זו עלה חשש שמאגר בני ישראל יגלוש ויציף את חספין הסמוכה ואף הוחל בהכנות לפינוי התושבים מהמקום, אך חשש זה לא התממש לבסוף. בעקבות אירועים אלו ננקטו צעדים שונים למזעור סכנות גלישה מהמאגרים בשנים הבאות.
בשנת 2017 הוחל בבנית מאגר בראון, במטרה להגדיל את כמות המים הזמינים בצפון הגולן. המאגר נבנה בצמוד למאגר בנטל כחלופה למורכבות ההנדסית והעלות הגבוהה הדרושים להגדלת מאגר בנטל. מאגר בראון אינו מאגר גיא, והוא מוקף בסוללה בכל היקפו, פרט לפתח בצידו הצפוני המחובר לתעלת מחפי הממלאת את המאגר. בשונה משאר המאגרים, תחתיתו של מאגר בראון מכוסה ביריעות פלסטיק למניעת חלחול המים. בניית המאגר הסתיימה בדצמבר 2019.
בשנת 2020 החלה בנייתו של מאגר חושן, אשר יקום ממערב למושב קשת. המאגר צפוי להכיל כ-2 מיליון מ"ק מים.
בשנת 2020 חברה "מי גולן" לחברת אנלייט כדי להקים מערכות של קולטים פוטו-וולטאים צפים על פני המאגרים. המערכת צפויה לייצר חשמל שיימכר לחברת החשמל, ובנוסף להקטין את אידוי המים מהמאגרים. בשלב ראשון יותקנו המערכות במאגר עורבים ובמאגר בני ישראל, ובהמשך יותקנו גם במאגרים נוספים.
השפעות סביבתיות.
המאגרים משנים את משטר הזרימה של הנחלים. סכירת מי השיטפונות מונעת את הזרם השטפוני במורד המאגרים והופכת את הזרימה לאיטית יותר. בנחלים הסכורים נרשמה ירידה בספיקות השיא ובקצב החזרה של אירועים שטפוניים. כך למשל אירוע שטפוני אשר היה מתרחש אחת לכמה שנים בודדות, מתרחש כעת אחת לכמה עשורים בנחלים הסכורים.
סכירת הנחלים ומילוי המאגרים במלואם גורעת כ-20 ס"מ ממפלס הכנרת, אך מנגד נחסכת שאיבת כמות זהה מהכנרת לצורכי החקלאות בגולן, שאף זוכה למי השקיה באיכות טובה יותר.
לשינוי משטר הזרימה יש השפעה על הצומח והחי במורד האפיק. עצירת השיטפונות מונעת את כיסוח וגיזום האפיק, ומאפשרת את "סתימת" האפיק בצמחים שפלשו מגדות האפיק למרכזו. הירידה בספיקת המים משנה את אופי בית הגידול ומאפשרת פלישת מיני בעלי חיים ביצתיים.
מנגד, המאגרים משמשים גם מקור מים לבעלי חיים אחרים, בעיקר עופות.
שבר קולס
שבר קולס הוא סוג של שבר באמה הדיסטלית (בחלק הרחוק מהמרפק) שבו הקצה השבור של עצם הרדיוס (עצם החישור) מכופף לאחור. התסמינים עשויים לכלול כאב, נפיחות, עיוות וחבורות. סיבוכים בעקבות השבר עשויים לכלול נזק לעצב המדיאני (עצב התווך).
שבר קולס נוצר בדרך כלל כתוצאה מנפילה על יד מושטת לפנים. גורמי הסיכון כוללים בין היתר דלדול עצם (באנגלית: Osteoporosis). ניתן לאבחן את השבר באמצעות צילום רנטגן. בשבר מסוג זה ניתן גם לשבור את קצה עצם האולנה (עצם הגומד).
הטיפול בשבר קולס יכול להתבצע על ידי גיבוס או ניתוח. התערבות כירורגית וגיבוס אפשריים ברוב המקרים בקרב אנשים מעל גיל 50. ריפוי מלא של השבר יכול להימשך כשנה או שנתיים.
כ-15% מהאוכלוסייה סובלים משבר קולס בשלב מסוים בחייהם. שברי קולס שכיחים בקרב בוגרים צעירים ומבוגרים, יותר מאשר בילדים ובמבוגרים בגיל העמידה. נשים מצויות בקבוצת סיכון יותר מאשר מגברים. השבר נקרא על שם אברהם קולס שתיאר אותו ברשמיו בשנת 1814.
סיווג.
המונח "שבר קולס" משמש לתיאור שבר בקצה הרחוק של עצם הרדיוס באזור החיבור בין קליפת העצם לבין רקמת העצם הספוגית. עם זאת, ישנה כעת נטייה לשימוש שגור במונח כדי לתאר כל שבר בקצה הרחוק של עצם הרדיוס, עם או בלי מעורבות של עצם האולנה, ושכולל תזוזה לאחור של חלקי העצם. קולס עצמו תיאר את השבר כשבר ש"ממוקם כ-38 מ"מ מעל הקצה הקארפאלי (שקרוב לעצמות כף היד) של עצם הרדיוס וכאשר נראה כי עצמות שורש כף היד ובסיס עצמות המסרק הוזזו לאחור". השבר מכונה לעיתים כ"עיוות מזלג" או כעיוות "כידון", בשל צורת האמה כתוצאה מהפציעה.
גורמים.
השבר נוצר בדרך כלל בעקבות נפילה על משטח קשה ועצירת הנפילה עם היד מושטת לפנים. נפילה עם פרק כף היד מכופף לאחור תוביל לשבר מסוג סמית' . במקור, מקרים בהם תואר השבר היו בקרב נשים מבוגרות או נשים לאחר גיל המעבר. השבר בדרך כלל ממוקם כ-20–35 מ"מ סנטימטרים לפני מפרק כף היד, יחד עם תזוזה צידית ואחורית של חלקי העצם השבורה. שבר קולס הוא שבר נפוץ בקרב אנשים הסובלים מדלדול עצם, כאשר הוא השני בשכיחותו לאחר שברים בחוליות.
אבחנה.
אבחנה של שבר קולס יכולה להתבצע באמצעות בחינת האזורים האחוריים, הקדמיים והצידיים של השבר בלבד.
לשבר קולס הטיפוסי המאפיינים הבאים:
טיפול.
הטיפול תלוי בחומרת השבר. בשבר שבו לא נוצרה פריקה של העצם מהמפרק ניתן לטפל באמצעות גיבוס בלבד. שבר עם הטיה זוויתית ופריקה קלה עשוי לדרוש ניתוח אורתופדי . ישנן ראיות כי קיבוע של השבר, תוך כיפוף כף היד לאחור יניב תוצאות תפקודיות טובות יותר. טיפול בשבר שבו נוצרו הטיה זוויתית ופריקה משמעותיות עלול לדרוש ניתוח אורתופדי עם קיבוע פנימי או עם קיבוע חיצוני . שיטות הטיפול נבדלות בקשישים. מומלץ לחזור על צילום רנטגן לאחר שבוע, שבועיים וששה שבועות, על מנת לוודא את יעילות הטיפול ומידת הריפוי.
פרוגנוזה.
זמן ההחלמה תלוי בחומרת השבר, במספר שברי העצם, וכן אם שבירת העצם היא תוך מפרקית (כולל מפרק כף היד). משתנים נוספים הם גיל, מין וההיסטוריה הרפואית של המטופל. זמן ההחלמה נע בין חודשיים לשנה ואף יותר.
אפידמיולוגיה.
שברים מסוג קולס יכולים להיווצר בקרב כל קבוצות הגיל, אם כי דפוסים מסוימים עוקבים אחר התפלגות הגיל. אצל קשישים, מאחר שהעצם וקליפתה חלשות יותר, השבר נוטה להיות חוץ מפרקי. בקרב אנשים צעירים נדרש כוח בעל אנרגיה גבוהה יותר על מנת לשבור את העצם, ולכן השבר נוטה להיות תוך מפרקי. בעצמות של ילדים, קיים סחוס בשם לוחית הגדילה (לקישור - סחוס הגדילה), ולכן שבר מקביל לשבר קולס ייווצר במקרה זה, שהוא למעשה שבר בין ראש העצם לגוף העצם, כפי שניתן לראות במפרקים אחרים, כגון במפרק הירך. שבר מסוג זה נקרא "שבר סלטר I או II" .
נוסף לכך, שבר קולס שכיח יותר בקרב נשים בעקבות דלדול עצם שלאחר גיל המעבר.
היסטוריה.
שבר קולס נקרא על שם אברהם קולס (1773–1843), מנתח ממוצא אירי, שתיאר אותו לראשונה בשנת 1814 תוך הסתכלות ובחינה של השבר, לפני המצאת צילומי הרנטגן. ארנסט אמורי קודמן היה הראשון לחקור שבר מסוג קולס באמצעות צילומי רנטגן. מאמרו, שפורסם בעיתון הרפואי והכירורגי של בוסטון, הידוע כיום בשם "עיתון הרפואה של ניו אינגלנד", פיתח גם הוא את תהליך סיווג השבר.
רומן הונטיוק
רומן הונטיוק (באוקראינית: Роман Гонтюк; נולד ב-2 בפברואר 1984) הוא ג'ודוקא אוקראיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
הונטיוק התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים. באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד לאיליאס איליאדיס היווני. בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הארד, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאולה בישוף הגרמני, וניצח בקרב על הארד את דמדינסורנגין ניאמקו המונגולי. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב הראשון, לאחר הפסד ל‏טיאגו קמילו הברזילאי.
הונטיוק מחזיק במדליית הארד מאליפות העולם 2005 שנערכה בקהיר, מצרים. ברבע הגמר הוא ניצח את טיאגו קמילו הברזילאי. בחצי הגמר הפסיד לגיום אלמונט ההולנדי, ונשר לקרב על הארד, בו גבר על קים מין-קיו הדרום קוריאני.
במהלך הקריירה זכה הונטיוק במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן מדליית זהב בגביע העולם בבאקו ומדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי.
יחסי בחריין–הודו
יחסי בחריין–הודו (בערבית: علاقات بحرينية هندية, בהינדי: बहरीन–भारत सम्बन्ध, באנגלית: Bahrain–India relations) הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה של הודו.
רקע.
בחריין והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 באוקטובר 1971.
הודו היא בעלת ברית קרובה של בחריין. לדברי פקידים הודיים, פקידי בחריין הם בין התומכים הבולטים ביותר של הודו באשר למועמדותה במושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם. פקידים בבחריין קראו להודו למלא תפקיד גדול יותר בעניינים בינלאומיים, כגון מעורבותה בתוכנית הגרעין האיראנית, כאשר נסיך בחריין ביקש מהודו שתמלא תפקיד בפתרון המשבר.
יחסים בין שתי המדינות מתוארכים כמה דורות אחורה. דמויות בולטות מבחריין נודעו בשל קשריהן עם הודו, כמו המשורר איברהים אל-עריצ' אשר נולד וגדל בבומביי ושני התאולוגים מהמאה ה-17 – שיח' צלאח אל-קרזקאני ושיח' ג'אפר בן כמאל א-דין שהיו דמויות משפיעות במיוחד בממלכת גולקונדה ובהתפתחות החשיבה השיעית בתת-היבשת ההודית.
מרסל חפץ