האומנים המעוניינים להיות חלק מהקבוצה שפועלת במקום נבחנים על ידי גרנייה ושותפיו, דמיאן פאריס, מייק פרנקל ובריאן קורבר. המוזיקאים הנבחרים מצטרפים לקבוצה, ובמהלך יום שלם עוברים הכשרה מקצועית במסגרתה מקליטים שירים ומצלמים וידאו קליפ. Wreckroom הוציאה מספר אלבומי EP וכן אוסף של קליפים לגרסות כיסוי הנקרא ""Under the Covers". כמו כן צמחו מן המקום שתי להקות, הטריו "Radkey" המנגנים מוזיקת פאנק ורוקנ'רול, ולהקת המטאל "The Skins", המורכבת מחמישה חברים. שתי הלהקות הוציאו אלבום ב-2013.
פעילות פילנתרופית.
גרנייה פועל שנים רבות בקידום נושאים סביבתיים וחברתיים - החל משיתוף הפעולה שלו עם "דל" בקמפיינים הנועדו לעורר מודעות לסכנות העולם הדיגיטלי והסלולרי ולחיים בריאים, וכלה ביצירת "ארגון הלווייתן הבודד" שהקים בשנת 2015. הארגון נועד לעורר אמפתיה ולפעול לשמירה על סביבת האוקיינוסים ועל בעלי החיים הימיים.
גרנייה מביע תמיכה ב-"overwhelming", ארגון בינלאומי ללא מטרת רווח הפועל לעזור בבתי ספר ציבוריים מוחלשים באמצעות לימודי מוזיקה. גרנייה חבר ב-"React to Film", ארגון ללא מטרת רווח הממנף את הקולנוע הדוקומנטרי כדי לקדם אחריות חברתית ולעורר מעורבות אזרחית. כמו כן תומך של "Charity Water", ארגון צדקה שבמסגרתו הנחה את נשף הצדקה הראשון שלו ב-2006 לצד ג'סיקה סטאם.
בשנת 2009 השיק אפליקציה העוסקת באקולוגיה לאייפון ולאנדרואיד. האפליקציה, "Ecohero", משתמשת בטכנולוגיית סריקת ברקוד כדי לסייע לצרכנים להבין את ההשפעה הסביבתית והבריאותית של המוצרים שהם מעוניינים לרכוש. האפקליקציה כוללת אפשרויות נוספות, כמו מחשבון פחמן ואנציקלופדיה אקולוגית.
בשנת 2012 חבר גרנייה למעצב חברת "נייק" לשעבר ג'סטין הוקינס, להקמת מבשלת הבוטיק "Churchkey Can" בסיאטל.
גרנייה הוא המשקיע והיועץ של האפליקציה "MONTAJ", ששווקה בינואר 2013. אפליקציה זו מאפשרת לכל אדם ליצור סרטי וידאו ולהפיצם.
גרנייה הוא חבר במפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית.
ביואינפורם (כתב עת)
פריקבוי וצ'אם צ'אם
פריקבוי וצ'אם צ'אם (באנגלית: Fanboy and Chum Chum, "פאנבוי וצ'אם צ'אם") היא סדרת אנימציה ממוחשבת, מבית היוצר של ניקלודאון, העוסקת בשני ילדים שובבים שחיים בבקתת עץ. הסדרה משודרת גם בישראל בדיבוב לעברית. בישראל, הסדרה משדרת 52 פרקים מתוך 100 פרקים שיצאו בגרסה האמריקאית.
מפרצית
פצוע
חנוך יעקבי
חנוך (היינריך) יעקבי (Jacoby; 2 במרץ 1909 – 13 בדצמבר 1990) היה מלחין וויולן ישראלי.
קורות חיים.
יעקובי נולד ב-1909 בקניגסברג שבגרמניה, שם למד נגינה בוויולה. בשנים 1927-30 למד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. מורו להלחנה שם היה פאול הינדמית. ניגן בתזמורת הקאמרית של מיכאל טאובה בברלין ומשנת 1930 בתזמורת הרדיו של פרנקפורט. ב-1933 פוטר בעקבות חוקי נירנברג. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל כוויולן ברביעייה הירושלמית שהקים אמיל האוזר. היה ממקימי הקונסרבטוריון בירושלים ובהמשך לימד כינור, ויולה, תאוריה וקומפוזיציה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים, אותה גם ניהל בשנים 1958-1954.
באותן שנים היה ויולן ראשי בתזמורת רשות השידור ואף ניצח עליה לעיתים קרובות. משנת 1958 ניגן בוויולה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, שאף ביצעה מיצירותיו, עד לצאתו לגמלאות בשנת 1974. בשנה זו היה אמן אורח של הטכניון בחיפה.
אחרי צאתו לגמלאות המשיך יעקבי ללמד, לנגן ולהנחות הרכבים קאמריים שונים.
חנוך יעקבי נפטר בתל אביב בדצמבר 1990.
יעקבי היה נשוי לאליס יעקבי לבית קנל, שהלכה לעולמה, ואב לארבעה: חוה ניר שנפטרה, אילנה יערי, רפי יעקבי, מיכל פרמינגר (אשתו של פרופ' ענר פרמינגר). בין 9 נכדיו (2012): המוזיקאי נורי יעקבי והרקדנית והכוריאוגרפית נימה יעקבי.
יצירתו.
כל יצירותיו של יעקבי, פרט לקונצ'רטו לכלי קשת שכתב לפני בואו לארץ, בשנת 1932, חוברו בישראל. נושאיה של רביעיית מיתרים שחיבר בשנת 1938, השנייה במספר, לקוחים מן השיר "שעה רצינית", אחד משלושה שירים למצו-סופרן, ויולה ופסנתר על פי שיר של רילקה, המהווה יסוד רגשי ורוחני לרביעייה.
יעקבי הרבה לעבד שירים לברכה צפירה, הן שירים שאספה במשך השנים והן שירים שחיברה בעצמה. הליווי האינסטרומנטלי לשירים אלה היה מגוון, בחלקם השתמש בהרכב קאמרי, באחרים בהרכבים אחרים, לעיתים בחצוצרה בלבד. ב"שירים בליווי פסנתר" השתמש במודוסים גרגוריאניים כבסיס לפולקלור ישראלי. חנן אייזנשטדט הזמין אצל יעקבי קנטטה, "עוד יבוא יום" ("בן אדם: עוד יבוא יום"), למילותיו של אהרן דוד גורדון. בהמשך הוסיף יעקבי לקנטטה שני פרקים והשתמש בה כחומר לסוויטה לכלי מיתר (1946). יצירה זו עובדה גם לתזמורת מלאה ובגרסה זו היא מכונה "סוויטה זעירה". היצירה זיכתה את יעקבי בפרס אנגל לשנת תשי"ג (1952).
בין יצירותיו התזמורתיות של יעקבי שלוש סימפוניות, שהראשונה בהן חוברה ב-1944, השנייה ב-1955 והשלישית ב-1960. ביצוע הבכורה של הסימפוניה הראשונה היה בתזמורת הפילהרמונית, בניצוח יעקבי עצמו, בשנת 1946. הסימפוניה השנייה נוגנה לראשונה בווינה ואת השלישית ניגנה בביצוע בכורה תזמורת קול ישראל בניצוח היינץ פרוידנטל. סינפונייטה שנכתבה בהזמנת התזמורת הפילהרמונית (1960) כוללת את כל ארבעת פרקיה של סימפוניה מסורתית בפרק סונאטה יחיד. בדצמבר 1948 הושמעה בירושלים בביצוע בכורה פתיחה על הנושא של מעוז צור, בנגינת הרכב מתוך תזמורת קול ישראל.
לכבוד הכרזת המדינה כתב יעקבי את "כינור היה לדוד", נושא ווריאציות, שנכתב בתחילה לוויולה ופסנתר אך עובד כעבור זמן קצר לתזמורת. בשנת 1978 כתב יעקבי עוד גרסה ליצירה, הפעם לוויולה ותזמורת כלי קשת. הווריאציות שביצירה מתייחסות לאירועים שונים בתולדות עם ישראל, בניסיון של יעקבי למצוא סגנון לאומי חדש.
ביצירתו "סריו ג'וקוזו" ביקש יעקבי לבטא מחאה על הניכור שחש במוזיקה של דורו:
בשנת 1975, כשהיה אמן אורח בטכניון, חיבר יעקבי את "מוטאציו" (במובן הן של "שינוי" והן של "הדדיות"), כעימות בין שני נוסחים מסורתיים לתפילת ראש השנה, האחד כורדי בבסולם מז'ור דיאטוני והשני בגדאדי, בסולם מינורי-כרומטי. בכתיבת היצירה חתר יעקבי להגיע למקור הקדום המשותף לשני הנוסחים. ב-1977 כתב נוסח שני ליצירה זו בעיבוד לתשעה סולנים.
לידת ישו
לידת ישו מתוארת בכתבי הברית החדשה, ובעיקר בבשורות של מתי ושל לוקאס ובבשורות האפוקריפיות. על פי המסורת הנוצרית תאריך הולדתו של ישו הוא 25 בדצמבר (חג המולד). שנת הולדתו היא בין 6 ל-4 לפנה"ס.
במקורות.
על סמך הכתוב במקורות הנוצריים, התגבשה האמונה הנוצרית בעיבור ללא חטא, ובכך שהבשורה למרים היא תחילת המימוש של ישו בגוף אנושי.
בברית החדשה.
בתקופת שלטונו של הורדוס נמסרה נבואה לפיה באותה השנה ייוולד בן זכר שיביא לסיום מלכותו. לאור כך כבר באותה השנה הוציא הורדוס צו מוות לכל ילד זכר שנולד בתחומי שלטונו באותו פרק זמן. מסופר שיוסף, מרים וישו התינוק ברחו למצרים כדי להנצל מגזירת המות הזו.
הבשורה על-פי מתי בפרק א פסוקים 18–23, מספרת את סיפור התעברותה של מרים והחלטתו של יוסף הקדוש להישאר מאורס לה. בהמשך מכיר יוסף בבן הנולד כבנו.
על פי המסופר בבשורות, התגוררו הוריו של ישו בנצרת. הרומאים ערכו מפקד אוכלוסין, בו נצטווה כל תושב להירשם בעיר הולדתו, ויוסף, שהיה מבית דוד, היה צריך להתייצב למפקד עם אשתו ההרה בבית לחם, עיר דוד. כשהגיעו לבית לחם כרעה מרים ללדת, ובהיעדר מקום לינה ילדה אותו והשכיבה אותו באבוס. על פי המסורת הנוצרית, כנסיית המולד נבנתה במקום בו נולד ישו.
בפרק ב' קובעת הבשורה על-פי מתי את התקופה בה נולד ישו כתקופת שלטונו של הורדוס, ומוסיף את סיפורם של שלושת האמגושים שנקרים בדרך ומחליטים לתת להוריו מתנות לרגל הולדתו וזאת לאחר ש
הבשורה על-פי לוקאס משלבת את סיפור לידתו של ישו עם זו של יוחנן המטביל, ומספרת על הביקור שערכה מרים אצל בת-דודתה אלישבע, אמו של יוחנן, ומוסיפה את סגידת הרועים (פרק ב, 8-20). בהמשך מספר לוקאס על טקס ברית המילה של ישו , ובהמשך על עלייה לירושלים לפדיון הבן ולהקרבת קורבן כנהוג לגבי בן בכור (ספר שמות יג,יא-טו).
תוספות על פי הפרוטואוונגליון של יעקב.
הפרוטואוונגליון על-פי יעקב מוסיף את תולדות מרים, אם ישו, ואת סיפור נישואיה ליוסף. לפי מקור זה, מלאך התגלה למרים בת ה-16 ובישר לה על הריונה הצפוי ולידת ישו. מרים חזרה מביקורה אצל אלישבע כשהריונה מובחן, והכוהן הגדול העמיד אותה ואת יוסף במבחן המים המאררים ממנו היא יצאה זכאית. בעת שהיו יוסף ומרים בדרכם לבית לחם אחזו צירי לידה את מרים, ויוסף הכניס אותה למערה (שענן כיסה את פתחה מיד אחרי שנכנסו אליה) וקרא למיילדת עבריה. עם לידתו של ישו פרץ אור מהמערה ובישר על לידתו. אישה בשם שלומית סירבה להאמין בלידת בתולין ובדקה את מרים על ידי החדרת אצבע ונוכחה לדעת כי אכן מרים נותרה בתולה.
ביהדות.
יש שטענו שכצער על לידתו נקבע צום תשעה בטבת והדבר הוסתר מפחד הנוצרים.
שדה התעופה חיפה
שדה תעופה חיפה
פיליפ הרשקוביץ (זואולוג)
פיליפ הרשקוביץ (באנגלית: Philip Hershkovitz 12 באוקטובר 1909 - 15 בפברואר 1997) היה ממולוג אמריקאי. נולד בפיטסבורג ולמד באוניברסיטאות של פיטסבורג ומישיגן, תקופות ארוכות חי בדרום אמריקה שם חקר יונקים. ב-1947 מונה לאוצר של מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע (Field Museum of Natural History) בשיקגו שם עבד עד מותו. הרשקוביץ התמחה ביונקים של האזור הנאוטרופי, בעיקר פרימטים ומכרסמים ותיאר מעל 70 סוגים ותתי סוגים של יונקים. כתריסר סוגים נקראו על שמו.
חייו.
שנותיו הראשונות והשכלתו.