בשנים 1974–1981 הופעל המגזין בידי המאואסטים לשעבר סרג' דניי וסרג' טוביאנה, אשר ניסו להחזיר אותו למרכז השיח הקולנועי התאורטי ולהשיב לו את הפופולריות שידע. הם הרחיבו את הדיונים על קולנוע מיינסטרים, קולנוע הוליוודי ובנוסף הדיון הושפע מהוגי התקופה החשובים, פוקו ודלז. הם תקפו את הקולנוע הנטורליסטי וטענו שהוא לא אסתטי ולא ביקורתי דיו. המגזין המשיך לזכות באותה תקופה בתמיכה מבחוץ על ידי גודאר ואחרים.
ב-1981 עזב דניי את תפקידו כעורך, וטוביאנה המשיך את העריכה לבדו, תוך שהוא מחדיר לשורות המגזין כותבים ומבקרים צעירים וממשיך להתבסס גם על הכותבים הוותיקים.
בשנת 1998, "הוצאת הכוכב" (Editions de l'Etoile), המו"ל של "מחברות הקולנוע", נרכשה על ידי תאגיד התקשורת "Le Monde". המגזין, שמעולם לא היה רווחי במיוחד, ניסה בחסות הבעלים החדשים לגייס קוראים חדשים לשורותיו, ושינה את פניו לעומק ב-1999. מעתה עסק המגזין בכל האמנויות החזותיות בגישה פוסט-מודרנית. מהפך זה ספג ביקורת רבה וגרם לפיצול בקרב הכותבים ועזיבה של חלקם. בין השאר, הכתיבה במסגרת המגזין על תוכניות מציאות ועל משחקי וידאו הקשתה עליו להתחבב על הקוראים והכותבים הוותיקים.
בשנת 2003 לקח תאגיד "Le Monde" שליטה מלאה על תוכני המגזין ומינה עורך ראשי חדש, העיתונאי ומבקר הקולנוע ז'אן מישל פורדון.
המגזין כיום.
בשנת 2009 נרכש המגזין בשנית, על ידי תאגיד התקשורת הבינלאומי "פיידון", המתמחה בהוצאת ספרי אמנות. ההוצאה מינתה את סטפן דלורם כעורך ראשי. "פיידון" אף הצהירה על כוונתה לרכוש בעתיד את חטיבת הספרים של המגזין.
הלל הרץ
חיים תירר
עמים ילידים בארצות הברית
עמים ילידים בארצות הברית (באנגלית: Native Americans) או האינדיאנים בארצות הברית (באנגלית: American Indians) הם מיעוט אתני אשר מנה בשנת 2010 יותר מ-2.9 מיליון נפש (כ-1% מאוכלוסיית ארצות הברית). אוכלוסיית האינדיאנים מורכבת מעשרות שבטים והיא האוכלוסייה הוותיקה ביותר ביבשת.
בימי גילוי אמריקה מנו האינדיאנים, על פי הערכות שונות, כ-10 מיליון נפש במאות עמים ושבטים שונים לאורכה ולרוחבה של היבשת. החל משנת 1620, עם תחילת ההתיישבות האירופאית באמריקה הצפונית, ועד סוף המאה ה-19, עת יושבו כל השטחים של ארצות הברית, הוכחדו ונעלמו מרבית השבטים האינדיאנים. הם הוכחדו כתוצאה מצמצום שטח מחייתם, ממחלות שהביאו איתם המתיישבים ומפעילות מלחמתית. כיום חיים חלק (אך לא רוב) מהאינדיאנים בשמורות המוקצות להם, שטחים בתוך ארצות הברית המנוהלים על ידי שבטים של אינדיאנים במסגרת הלשכה לענייני אינדיאנים במחלקת הפנים של ארצות הברית.
בשטחים אלה ניתנת אוטונומיה מסוימת לשבטים, אשר יכולים להחיל בהם את הדין השבטי בעניינים מסוימים וזוכים להגנתו של הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
האינדיאנים באמריקה הצפונית לא פיתחו כתב טרם הקולוניאליזם ועל כן מרבית המידע והתיעוד הקיים על אורחות חייהם ותרבותם נכתב על ידי חוקרים ומתיישבים אירופאים, אלה הבינו במידה מוגבלת את התרבויות השונות שפגשו.
מקור השם.
מקורו של הכינוי 'אינדיאנים' בטעותו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, אשר בהגיעו לחופי אמריקה סבר שהגיע להודו (בספרדית: India - אינדיה), ועל כן כינה את המקומיים אינדיאנים (בספרדית: הודים). טעות זו השתרשה לאורך דורות בשפות רבות. בשפות אחדות, ביניהן אנגלית וספרדית, הפכה המילה דו-משמעית, כשהיא מציינת את תושבי הודו (כמשמעותה המקורית), וגם את ילידי יבשת אמריקה. במהלך המאה ה-20 החלו לכנותם "אמריקנים- ילידים" (Native Americans), מושג שנחשב יותר תקין פוליטית, אבל מרביתם מעדיפים להיקרא בשם הכולל "אינדיאנים אמריקאים" (American Indians) או בשם השבט הספציפי אשר לו הם שייכים.
היסטוריה.
התקופה הקדם-קולוניאליסטית.
אבותיהם של האינדיאנים, המכונים פלאו-אינדיאנים, הגיעו לאמריקה מאירו-אסיה דרך גשר יבשתי שחיבר בין אלסקה לקמצ'טקה. לפני כ-12,000 שנים, בסוף עידן הקרח עלו פני הים והפרידו בין היבשות. פריטים שונים כגון: כלי אבן, עצמות, מערות ופרוות נמצאו בכל רחבי ארצות הברית והם מעידים על חייהם של בני אדם שם כבר מלפני 10,000 שנים. קדמונים אלו חיו כציידים-לקטים והשתמשו בכלי אבן ובעצמות.
העדות העתיקה ביותר של יישוב שנתגלתה בצפון לואיזיאנה, ומעידה על חיי נוודות למחצה והתפתחות של חקלאות זעירה, מתוארכת ל-3,500 לפנה"ס.
בין השנים 1000 לפנה"ס ל-1000 לספירת הנוצרים התקיימה לאורכו של החוף המזרחי, מפלורידה ועד קנדה תרבות "ארץ היערות". בני תרבות זו השתמשו במלאכה זעירה ובחקלאות שכללה ביות חיות וצמחים בעודם משתמשים בכלי אבן משוכללים.
"תרבות המיסיסיפי" התפתחה לאורכו של עמק המיסיסיפי החל מ-950 לפנה"ס והגיעה לשיאה בשנת 1250 לספירת הנוצרים. הייתה זו הגדולה בתרבויות אמריקה הצפונית ועל פי הערכות במרכזה חיו כ־20,000 - 30,000 בני אדם ביישוב עירוני שלא היה כמותו באמריקה הצפונית עד 1800. תרבות זו הורכבה ככל הנראה ממספר שבטים שחיו בערים ובכפרים מפותחים שהתבססו על גידולי תירס, וניהלו מסחר עם אינדיאנים ברחבי אמריקה הצפונית מהימות הגדולות שבצפון ועד הרי מקסיקו שבדרום.
תחילת ההתיישבות האירופית.
בשנת 1492 גילה קולומבוס את האיים הקריביים ונפגש עם הילידים של איים אלו. ההתיישבות האירופית ביבשת-העל של אמריקה החלה מתקופה זו בעיקר באזור אמריקה הדרומית ומרכז אמריקה, ואילו באמריקה הצפונית התיישבו האירופאים מאוחר יותר. ב־14 במאי 1607 הוקמה באמריקה הצפונית המושבה הראשונה וירג'יניה וב־1620 נחתמה אמנת המייפלאואר. בכך החלה ההתיישבות הבריטית בצפונה של אמריקה. המתיישבים שהגיעו היו בעיקר משפחות של פרוטסטנטים מהאי הבריטי שפעלו באופן עצמאי ולא על פי הוראות של הכתר האנגלי. לקראת סוף המאה ה-18 השתלטו המתיישבים האירופאים על כל חופה המזרחי של היבשת והקימו בה 13 מושבות. בשנת 1763 קבע השלטון הבריטי כי תחום ההתיישבות האירופית יוגבל להרי האפלאצ'ים במערב, וזאת על מנת לבסס את שלטונה של בריטניה באזור מוגבל. המלך ג'ורג' השלישי שמלך בתקופה זו התייחס לשטחים במערב כשטחי בריטניה לכל דבר ואל האינדיאנים עצמם כזכאים להגנתו של הכתר האנגלי. אולם, בשנת 1776, עת דרש הכתר האנגלי מיסוי מהמתיישבים, יצאו אלה במרד כנגד הממלכה והקימו את "ארצות הברית של אמריקה". מרבית השבטים האינדיאנים עמדו לצידה של בריטניה במלחמת העצמאות, בעיקר בשל ההגנה שהעניקה להם, ולפיכך ראו לנכון מתיישבים רבים לנקום בהם. עם סיום המלחמה, הכיר הכתר האנגלי בחוזה פריז (1783) בריבונות של המתיישבים על השטחים שעד נהר המיסיסיפי - אחת מתוצאות הלוואי של הכרה זו היא ששבטים אינדיאנים רבים עברו לתחום שליטתה של ארצות הברית.
מרבית המתיישבים השתייכו לכנסיות הפרוטסטנטיות שהאמינו כי לאינדיאנים אין נשמות והם אינם בני אנוש. הם למעשה בני שטן החוסמים את הקידמה. ע"פ אמונה זו, כאשר מאמינים נוצרים מגלים חבל ארץ המיושב בכופרים בנצרות, חובתם הדתית הייתה להשתלט על שטחים אלה ולנצר את הלא מאמינים הללו. בשל תמיכת האינדיאנים באנגלים וכן בשל המדיניות שאימצו הכנסיות הפרוטסטנטיות היה מקובל למגר את האינדיאנים בכל דרך שהיא, כאשר בין השאר נשלחו לאינדיאנים, כמחווה של "רצון טוב", שמיכות שהיו נגועות באבעבועות שחורות שגרמו למעשה להשמדתם של כפרים שלמים של אינדיאנים. היו גם בין המתיישבים כאלה שראו לנכון לנצר את הילידים, אולם אלה היו בעמדת מיעוט בקרב המתיישבים.
השנים הראשונות בארצות הברית.
בשנת 1779 הורה הגנרל ג'ורג' וושינגטון, לימים נשיאה של ארצות הברית, לאחד מהגנרלים בפיקודו לתקוף את בני שבט הצ'רוקי, להרוג בהם ולהחריב עד היסוד כל נקודת התיישבות שבבעלותם. המשימה בוצעה בצורה ברוטלית ואכזרית, כאשר וושינגטון עצמו טען כי האינדיאנים אינם אלא "חיות טרף". מה שמסביר את הברוטליות בה נהגו חיילי הקונפדרציה שהכינו מגפיים מעורות שהופשטו מגופות של אינדיאנים, וושינגטון עצמו זכה במהלך מלחמת העצמאות לכינוי "Town Destroyer" כאשר הורה על השמדת 28 עיירות (מתוך 30) שהיו בידי שבט הסנקה במשך 5 שנים בלבד.
עם זאת נעשו ניסיונות "לקדם" את האינדיאנים. בשנת 1778 חתם הקונגרס על חוזה שנקרא The Treaty of Ft. Pitt שהבטיח לאינדיאנים זכויות טריטוריאליות למשך מספר דורות, ואף נציגים בקונגרס מטעם מדינה אינדיאנים עצמאית. אולם עם הזמן נסוגו חברי הקונגרס מהסכם זה ומהסכמים אחרים שחתמו עם שבטים אינדיאנים.
אולם גם עם הסכמים אלה, המתיישבים עצמם והשלטון התעלמו מזכות הקניין של האינדיאנים. לדוגמה בשנת 1782 חילקה מדינת צפון קרולינה לוותיקי המלחמה קרקעות במערב שהיו בבעלות אינדיאנית ללא דין ודברים עימם.
למרות עקרונות האמונה הנוצרית, שעל פיה פעלו לכאורה המתיישבים האמריקנים והשלטונות, המדיניות האלימה של המתיישבים נגדה גם עקרונות אלה וגם את החוקה האמריקנית ואף סיכנה את מעמדה של האומה הצעירה. לאינדיאנים בשלב זה היה עדיין כוח בעל משמעות שיכול היה להסב נזק לארצות הברית. בשל כך שאפו השלטונות להשגת סטטוס קוו בין הצדדים, ובהתאם לכך, חתמו הסכמים עם האינדיאנים על חלוקת הקרקעות וקבעו כי יש לצאת למלחמה רק במקרים של פגיעה בהסכמים.