במשדר זה התמודדו שלושת המבצעים שלא קיבלו את הכרטיס השלישי לגמר ואחד מהמבצעים שקיבל את הניקוד הגבוה ביותר בשלב גלגל הצלה.
בסיבוב הראשון התמודדו ארבעה מבצעים בשני דו-קרבים, מכל דו-קרב המבצע עם הציון הגבוה ביותר עבר לסיבוב השני.
בתום הסיבוב הראשון, שני המבצעים שקיבלו את הציון הנמוך ביותר מכל דו-קרב הועמדו להדחה והשופטים בחרו להציל מהדחה אחד מתוך שני המבצעים, שיתמודד על שני הכרטיסים האחרונים לגמר.
בסיבוב השני שלושת המבצעים שרו ללא המסך ובתום הביצועים השופטים מסרו את הצבעתם על ידי מתן 8, 10 ו-12 נקודות לכל מתמודד והצבעת הקהל לשלושת המתמודדים התחלקה מ-60 נקודות. שני המבצעים שקיבלו את מספר הנקודות הגבוה ביותר זכו בשני הכרטיסים האחרונים לגמר.
הגמר.
הגמר שודר ב-12 בפברואר 2019. ב-11 בפברואר 2019 נחשפה רשימת השירים לגמר.
סיבוב ראשון.
בסיבוב הראשון ארבעת המתמודדים הנותרים הוצמדו לשני זוגות דו-קרב. מכל דו-קרב, המתמודד עם הציון הגבוה ביותר עבר לשלב הבא של התחרות. בשלב זה לכל שופט הייתה אפשרות להעניק 3% מההצבעה.
בתום הסיבוב הראשון הצופים הצילו מהדחה את אחד מתוך שני המתמודדים על ידי הצבעה ביישומון Mako.
בנוסף הופיע יהונתן מרגי עם השיר "הזוג הזה".
סיבוב שני.
בסיבוב השני התמודדו שלושת המבצעים הנותרים מול השופטים והקהל. במהלך כל הופעה הקולות הועברו רק על ידי הצופים באמצעות אפליקציית mako ולראשונה גם באפליקציית "כאן", ללא ציונים המופיעים על המסך. לאחר ההופעה האחרונה, כל שופט מסר את הצבעתו על ידי מתן 8, 10 ו-12 נקודות לשלושת המתמודדים הנותרים; 8 נקודות לאהוב עליהם פחות ו-12 נקודות לאהוב עליהם יותר. בנוסף, שלוש קבוצות שופטים התבקשו להצביע באותה שיטה. ההצבעה התחלקה בצורה שווה בין הקהל והצופים 50% לכל אחד, סך כל הנקודות שניתנו לשופטים לחלק בין שלושת המבצעים הוא 270 וכך גם לקהל הצופים.
חברי שלוש קבוצות השופטים היו:
בנוסף הופיעו עדן בן זקן, סטפן לגר, סטטיק ובן-אל תבורי עם השיר "יאסו", וכן נטע ברזילי, זוכת אירוויזיון 2018, עם השיר "באסה סבבה".
בחירת השיר.
במסגרת קול קורא לבחירת נציג ישראל לאירוויזיון על שידורי קשת, הזוכה במכרז, לפתח פורמט עבור תאגיד השידור הישראלי שישודר בכאן 11 ובמסגרתו ייחשף השיר הזוכה והקליפ שיופק לו.
ב-28 בינואר 2019 תאגיד השידור הישראלי פרסם קול קורא, המזמין חברי אקו"ם להגיש הצעות לשיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2019 עד ל-17 בפברואר.
ב-18 בפברואר 2019 החל התהליך לבחירת השיר לאירוויזיון על ידי ועדה של שישה אנשים, שהורכבה מנציגי "כאן" ומנציגי טדי הפקות. חברי הוועדה מטעם "כאן" הם: אביעד רוזנבויים יושב ראש הוועדה, יובל גנור מנהל רשת ג', נעמה הדסי ומיכל אסולין העורכות המוזיקליות ומטעם טדי הפקות: יואב צפיר וטמירה ירדני ומשקיף מטעם "כאן": רועי דלמדיגו, העורך המוזיקלי. הוועדה התכנסה להקשיב לכ-200 שירים שהוגשו. בין כותבי השירים המוכרים נמצאים: קרן פלס, שירי מימון, אוהד חיטמן, דנה לפידות, אורי אבני יחד עם נוי אלוש ואיזדורה קאופמן. לאחר שהוועדה הקשיבה לכל השירים, נבחרו שלושה שירים, שלהם קובי מרימי יקליט דמואים ומתוכם יבחר השיר לאירוויזיון.
ב-20 בפברואר 2019 נחשף שם השיר שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, "Home", שאותו יצרו אוהד שרגאי וענבר ויצמן.
ב-7 במרץ 2019 נחשף קטע מהשיר על ידי תאגיד השידור הישראלי "כאן".
ב-10 במרץ 2019 נחשף השיר והקליפ במהלך טקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2018, שהתקיים בהיכל הספורט אור יהודה ובו הוענקו הפרסים לשחקנים, לסדרות ולתוכניות המצטיינות ששודרו במהלך השנה על המסך.
באירוויזיון.
רקע.
ישראל העפילה ישירות לגמר בהיותה המדינה המארחת, יחד עם חמש המממנות הגדולות של התחרות: איטליה, צרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה, ספרד.
ב-11 במרץ 2019 נפתח כנס ראשי המשלחות והוגרל סדר הופעתה של ישראל באירוויזיון. קובי מרימי הופיע ה-14 בסדר ההופעה על הבמה בתחרות הגמר.
זמרי הליווי של קובי מרימי לשיר הם מעיין בוקריס, עופרי ישראלי, יוסי מארק, לרה אקסלרוד ולירון נתן לבו. במהלך ההופעה, מאחורי זמרי הליווי, יהיו כמה מסכים שעליהם יוקרנו פניו של מרימי, בדומה לקליפ הרשמי ועל מרימי תוקרן תאורה שתיתן אפקט של שמש, שמתכתבת עם השיר – "I feel the sun upon my skin".
בחזרה הראשונה והשנייה, ב-10 וב-12 במאי, הופיע מרימי על הבמה באקספו בחליפה שחורה כאשר מאחוריו 5 זמרי הליווי ועל המסך נראים פניו של מרימי בדומה לווידאו קליפ. לקראת סוף השיר מרימי עובר בגשר ומעל הבמה יורד מפל של זיקוקים.
חצי גמר.
ישראל לא השתתפה בחצאי הגמר בהיותה המדינה המארחת, אך הצביעה בחצי הגמר הראשון.
גמר.
קובי מרימי הופיע בסדר ה-14 על הבמה, אחרי יוון ולפני נורווגיה. השיר סיים במקום ה-23 עם 35 נקודות. זאת הפעם הראשונה בהיסטוריה שישראל לא קיבלה ולו נקודה אחת מהשופטים.
פיצול תוצאות ההצבעה.
חמשת החברים בצוות השיפוט הישראלי היו:
ידפרצוף
NGC 2363
אן וילסון
אן דסטין וילסון (באנגלית: Ann Dustin Wilson; נולדה ב-19 ביוני 1950) היא מוזיקאית אמריקאית, הידוע בעיקר בתור הסולנית וכותבת השירים של להקת הרוק הכבד הארט. וילסון נמנית ברשימת "זמרי הרוק הכבד הטובים של כל הזמנים" של המגזין " Hit Parader" משנת 2006. לווילסון טווח קולי "סופרן דרמטי".
תחילת דרכה.
וילסון נולדה בסן דייגו, קליפורניה. אביה היה רב-סרן בבמארינס. בשל הקריירה הצבאית של אביה, המשפחה עברה בתדירות גבוהה. הם חיו בסמוך למתקני צבא אמריקאים בפנמה וטאיוואן לפני שהתיישבו בסיאטל, וושינגטון, בשנות ה-1960 המוקדמות. כדי לשמור על תחושה של בית בכל מקום בעולם, המשפחה פנתה למוזיקה. "ביום ראשון היה לנו פנקייק ואופרה," סיפרה אחותה ננסי וילסון. "אבא שלי היה מנצח בסלון. היינו מגבירות את הווליום עד הסוף ועפות על המוזיקה. היה שם הכל, החל ממוזיקה קלאסית, ועד ריי צ'ארלס, ג'ודי גרלנד, פגי לי, בוסה נובה, ומוזיקה אלקטרונית ניסיונית מוקדמת".
ב-1968, וילסון סיימה את לימודי התיכון. היא הייתה נערה ביישנית בשל גמגום שסבלה ממנו, אז היא ביקשה להגשים את עצמה בתחום המוזיקה. בתחילת שנות ה-1970 היא הצטרפה להקה מקומית, White Heart, אשר שינתה את שמה להוקוס פוקוס, ואז ב-1974, להארט.
קריירה.
ב-1973, אחותה הצעירה ננסי הצטרף להארט, והלהקה עברה לקנדה. הם הקליטו את האלבום הראשון שלהם "Dreamboat Annie" בוונקובר ב-1975; הוא יצא בארצות הברית ב-1976, והסינגל "Crazy on You" הגיע למספר 35 על במצעד האמריקאי. ב-1977, יצא האלבום "Little Queen", וב-1978, " Dog &amp; Butterfly". ב-1992, וילסון הופיעה ב-EP של אליס בשרשראות, "Sap", בו היא שרה בשירים "Brother" ו-"Am I Inside". ב-1993, הזמר ליין סטיילי מאליס אין צ'יינס תרם בשירתו לשיר "Ring Them Bells", קאבר לשירו של בוב דילן שיצא באלבום של הארט "Desire Walks On". בנוסף, הבסיסט של אליס אין צ'יינס מייק אינז והגיטריסט סקוט אולסן הופיעו באלבום החי של הארט מ-2003 "Alive in Seattle".
האחיות וילסון פתחו בסיאטל אולפן הקלטות, Bad Animals, באמצע שנות ה-1990. הן יצרו להקה מן צד, The Lovemongers, אשר ביצעה ב-1992 את השיר "The Battle of Evermore" בפסקול של סרטו של קמרון קרואו (שהיה אז בעלה של ננסי) "Singles", ולאחר מכן הוציאה EP בן ארבעה שירים. אלבום הבכורה של The Lovemongers "Whirlygig" יצא ב-1997.
וילסון הצטרפה למפיק המוזיקלי אלן פרסונס ב-2001 בסיבוב המחווה למוזיקה של הביטלס, "A Walk Down Abbey Road".
ב-2006, וילסון התחילה להקליט את אלבום הסולו הראשון שלה, "Hope &amp; Glory", שהופק על ידי בן מינק, ויצא ב-11 בספטמבר 2007. "Hope &amp; Glory" כולל הופעות אורח של אלטון ג'ון, קיי די לאנג, אליסון קראוס, גרטשן וילסון, שון קולווין, רופוס ויינרייט, ווינונה ג'אד, ודיאנה קרטר. גם אחותה ננסי השתתפה. שלושה סינגלים יצאו מתוך הפרויקט, "Little Problems, Little Lies", "Isolation", ו-"Immigrant Song". באותה שנה, אן וננסי היו על הבמה בסדרה של הופעות בלאס וגאס.
הגרסה של השיר "Immigrant Song" של לד זפלין ב-"Hope &amp; Glory", נרשם כמס' 9 בין השירים המנוגנים ביותר בפודקאסט של שנת 2007.
ב-13 ביולי 2015, וילסון הודיעה על סיבוב הופעות סולו, The Ann Wilson Thing, אשר החל ב-21 בספטמבר. היא הוציאה את ה-EP הראשון מהסיבוב, "The Ann Wilson Thing! – #1", בפורמט דיגיטלי ב-18 בספטמבר.
בספטמבר 2016, יצא ה-EP השני מתוך סיבוב ההופעות, ווילסון ערכה מיני-סיבוב בפלורידה בתמיכה להוצאת האלבום.
ב-12 באוקטובר 2017, יצא סרטה הראשון של וילסון, 'ann wilson / in focus'. הוא כולל ראיון שנערך בביתה של וילסון על ידי כריס קיין, יחד עם עשרים שירים בהופעות חיות מאותה השנה.
ב-3 באוגוסט 2018 יצא הסינגל “You Don’t Own Me”, הסינגל השני אלבום הסולו האחרון של וילסון, "Immortal", אשר צפוי לצאת ב-14 בספטמבר 2018. האלבום כולל עשר רצועות שהן על תקן מחוות להשפעות המוזיקליות שלה ולחברים שנפטרו, ואשר המוזיקה שלהם ממשיכה לחיות.
חיים אישיים.
במהלך שנות ה-1970, וילסון הייתה במערכת יחסים עם מייקל פישר, המנהל של הארט, בעוד ננסי הייתה ביחסים עם הגיטריסט המוביל רוג'ר פישר, אחיו הצעיר. ב-1979, היחסים הסתיימו.
וילסון אימצה את בתה מארי ב-1991 ואת בנה דסטין בשנת 1998.