ב-1919 נשא לאישה את צילה, בתו של ישראל פיינברג ואחותו של אבשלום פיינברג, שאותה פגש לראשונה בסנקט פטרבורג, והשתתף בוועידה הציונית הראשונה (שנערכה בלונדון בין 24 בפברואר ל-12 במרץ 1919) כחבר הוועדה המדינית שלה, אשר אחד מתפקידיה היה ניסוח תנאי המנדט הבריטי על ארץ ישראל. ב-1920 נולדה בתם הבכורה תמר, אחריה נולד דוד (1923–2005), כלכלן שכיהן כמנכ"ל בנק כללי לישראל ויו"ר מועצת המנהלים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. שוהם השתתף בקונגרסים ה-12 וה-13. ניהל את מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית בלונדון עד 1924, ואז עלה לארץ ישראל ולאחר שהות קצרה בתל אביב עבר עם משפחתו לשכונת הדר הכרמל בחיפה, פתח בה משרד עורכי דין והצטרף לוועד השכונה. בין השאר פעל להקמת בית הכנסת הגדול בשכונה. ב-1937 השתתף בקונגרס הציוני ה-20.
שוהם שימש כחבר ההנהלה המרכזית הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל (מיסודה של הסתדרות עורכי הדין), חבר בית הדין המשמעתי העליון של הלשכה וחבר הוועדה לבחירת שופטים.
שוהם שימש כיו"ר הציונים הכלליים בחיפה, חבר המרכז הארצי והוועדה המדינית של המפלגה הליברלית הישראלית.
נקבר בבית העלמין חוף הכרמל.
הנצחה.
בשנת 1970 קיבל אזרחות כבוד של חיפה, ועל שמו רחוב בעיר. זכר נכדם של הזוג שוהם, , הונצח במערת אבשלום.
אוגדה 143
מגזרת נייר
מגזרת נייר היא אמנות עיצוב וחיתוך נייר שהתפתחה באופן ייחודי ברחבי העולם ואימצה סגנונות תרבותיים שונים.
היסטוריה.
מוצאה של אמנות מגזרת הנייר ככל הנראה במזרח הרחוק. מגזרת הנייר העתיקה ביותר ששרדה היא מעגל סימטרי מהמאה ה-6 שנמצא בשינג'יאנג בסין. מהמאה ה-8 וה-9 מגזרות נייר החלו לצוץ במערב אסיה ומהמאה ה-16 גם בטורקיה. בתוך מאה שנה הן יוצרו במרבית מדינות מרכז אירופה.
סין.
אמנות מגזרת הנייר הסינית או הג'יאן ז'י (בסינית: 剪紙) קיימת כבר מהמאה ה-6 לספירה ויש לה מספר שימושים שונים בתרבות הסינית, כמעט כולן למטרות בריאות, שגשוג או דקורציה. אדום הוא הצבע הנפוץ ביותר ממנו מכינים את המגזרות. לעיתים קרובות יש בהן דגש על תווים מהכתב הסיני המסמלים את החיות בגלגל המזלות הסיני.
למרות שמגזרות נייר פופולריות ברחבי העולם, רק מגזרות הנייר הסיניות נרשמו בשנת 2009 באונסק"ו כחלק מהמורשת התרבותית העולמית. מגזרות הנייר הסיניות זכו להכרה מכיוון שיש להן היסטוריה של למעלה מ-1500 שנה, והן מייצגות ערכים תרבותיים של העם הסיני הן מן הצפון והן מהדרום.
הפיליפינים.
בפיליפינים קיימים שימושים שונים למגזרות נייר. משתמשים בהן ליצירת "פרול" (parol) - פנס בצורת כוכב מסורתי הנקשר גם לחג המולד הפיליפיני, את הפרול מכינים מנייר צבעוני שנגזר לצורות דקורטיביות שונות תוך השארת "זנבות" חתוכים מנייר מכל צדדיו. בנוסף, משתמשים במגזרות נייר צבעוני ליצירת עטיפות ססגוניות לממתקים.
מגזרת נייר ביהדות.
מגזרות נייר יהודיות הן פריטי אמנות עממית שהיו נפוצים בקהילות יהודיות שונות עד מלחמת העולם השנייה, ובולטים בהם מגוון מאפיינים סגנוניים שהושאלו מאמנות גבוהה ומאמנות עממית מקומית. המגזרת היהודית המוקדמת ביותר הידועה היא מספרד מ-1345. לשיאה הגיעה אמנות זו בקהילות היהודיות של מזרח אירופה במאות ה-19 וה-20. סגנונן של המגזרות בתקופה זו מכונה, בשל עושרן הרב, "הבארוק היהודי".
צלליות.
הצלליות הן אמנות חיתוך קווי מתאר או דיוקנאות מתוך נייר בצבע שחור. מרבית אמני חיתוכי הצלליות המודרניים משתמשים בשיטות מסורתיות, בעוד שחלקם הרחיבו את סגנונם והוסיפו שימוש במוטיבים ועיצובים מודרניים. אמנות החיתוך העכשווית קשורה לפעמים ליצירת שבלונות, שהן נגזרת של טכניקה המשמשת בגרפיטי וזכתה להכרה בשנים האחרונות הודות לאמנים כמו בנקסי.
אברהם בנבנשתי
דון אברהם בנבנשתי (Benveniste) היה איש ציבור ורב ראשי של קסטיליה במאה ה-15. מתקן תקנות ואיאדוליד (Valladolid).
היה איש ציבור ורב החצר של חואן השני, מלך קסטיליה (1406–1454). אחראי על המימון הציבורי וביחד עם אלווארו די לונה היה אחראי גם על המינהל בממלכה. היה בן למשפחה עשירה ובעל ידע יהודי וכללי רב. הגן על יהודי עיר ליד אסיחה (Ecija), ביחד עם יוסף נשיא ואברהם אבן שושן, כנגד האשמות של רצח פולחני בפסח. לפי בקשת הקהילות היהודיות של קסטיליה התמנה על ידי המלך בשנת 1432 לשופט ראשי של היהודים ורב החצר.
מיד אחרי מינויו לשופט קרא בנבנשתי לכנס מיוחד (סינוד) של רבנים, משכילים ומנהיגים מכל קהילות קסטיליה בעיר ואיאדוליד (Valladolid) בבית הכנסת ברובע היהודי של העיר. הכנס נועד לבחון את החוקים שנחקקו נגד היהודים, להגביר את לימוד התלמוד ולעצור את ירידת הערכים בקהילות. בנבנשתי היה יושב ראש הכנס שהסתיים בהכנה ואישור מסמך שנקרא "תקנה" (קרוי בפי החוקרים תקנות ואיאדוליד). המסמך מורכב מחמישה חלקים: הראשון הוראות בקשר ללימוד התורה, השני בחירת דיינים ובעלי תפקיד אחרים בקהילה, השלישי דיני מלשינות ומסירות לשלטונות, הרביעי דיני מיסוי ותשלומים לשלטונות והחמישי דיני לבוש מפואר.
נכדיו גורשו בגירוש ספרד והתפזרו בפורטוגל, אירופה, המזרח הקרוב וצפון אפריקה. נכדיו ביססו את לימוד התורה בסלוניקי על יד הקמת ספריות גדולות. חלק מנכדיו נדדו בגירוש לפורטוגל והתנצרו. הם היו סוחרים גדולים ובנקאים בפורטוגל ואנטוורפן. לאחר מכן הם נדדו לאיטליה יחד עם דונה גרציה וחזרו איתה ליהדות ולשם בנבנשתי.
נורד נוראטלס
Gretsch
Gretsch היא יצרנית כלי נגינה אמריקאית שמתמחה בייצור גיטרות, ותופים. היא נוסדה ב-1883 על ידי פרידריך גרטץ'.
היסטוריה.
גרטץ' נוסדה בארצות-הברית בשנת 1883 על ידי פרידריך גרטץ', שהיגר לארצות הברית מגרמניה. החברה החלה בייצור בנג'ו, טמבורין ותופים. לאחר מותו, בשנת 1895, עברה החברה לידי בנו, פרד. בשנת 1916 הועתקה החברה לבניין בן עשר קומות בברוקלין, ניו יורק, והפכה לאחת מיצרניות כלי הנגינה האמריקאיות הבולטות ביותר בתחום. היא זכתה להצלחה רבה בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים, בניהולו של בנו של פרד, פרד ג'וניור גרטץ'. לאחר מכן, עקב תחרות קשה מול חברות כגון גיבסון ופנדר, החברה פשטה את הרגל.
פרד גרטץ' השלישי, צאצא של מייסד החברה, הקים אותה מחדש ב-1989, והעביר את רוב ייצור הגיטרות למדינות המזרח הרחוק, כשחלק קטן מהן עדיין מיוצר בארצות-הברית.
שנות החמישים ושנות השישים.
בשנות החמישים והשישים, תחת ניהולו של פרד ג'וניור גרטץ', הציגה החברה מספר דגמים ייחודיים כגון Gretsch 6120 "נשוויל", Gretsch Duo Jet - גיטרת סוליד בודי חלולה, "קאנטרי קלאב", ו-Gretsch White Falcon.
בתקופה זו הצטרף לחברה גיטריסט הקאנטרי הידוע צ'ט אטקינס, כמתכנן ועוזר בחברה. החברה מכרה אלפי גיטרות עם חתימתו של אטקינס על הפיקגארד (מגן מפרטים), בעיקר גיטרת Gretsch 6120; אחת מהן נרכשה ב-1957 על ידי הגיטריסט דווין אדי, שהפופולריות שלו בעולם הביאה לחשיפה של גיטרות של החברה לקהל יעד חדש - חובבי הרוק'נרול. מספר שנים אחר-כך, רכש גם ג'ורג' האריסון את ה-Gretsch 6120. במהלך השנים חשף אטקינס דגמים חדשים של גיטרות של החברה, בהן Country Gentleman (נקראה על שם כינויו של אטקינס) וגרסה זולה יותר שלה, Tennesean.
נגני רוקבילי רבים הלכו בעקבותיו של אדי קוקרן, שניגן ב-Gretsch 6120 (והחליף לה את פיקאפ הצוואר לגיבסון P-90), והגיטריסט של ג'ין וינסנט, קליף גאלופ, שניגן ב-Gretsch Duo Jet. אלביס פרסלי רכש Gretsch Country Gentleman, וניגן בה לתקופה קצרה באולפן ובהופעות. במהרה הפכה Gretsch למתחרה ראויה לגיבסון, פנדר, וריקנבאקר. Gretsch צברה כוח נוסף במהלך שנות השישים המוקדמות כאשר ג'ורג' האריסון הופיע בתוכניתו של אד סאליבן עם Gretsch Country Gentleman. יש הטוענים שהאריסון החזיק בשתי גיטרות מדגם Country Gentleman, כשאחת מהן נפלה מתוך תא המטען ונהרסה. מאוחר יותר רכש האריסון את ה-Gretsch Tennesean, אולם גיטרת ה-Gretsch האהובה על ג'ורג' האריסון הייתה ה-Gretsch Duo Jet, אותה קנה בשנת 1961 וסיפר שהיא הגיטרה החשמלית הטובה שהייתה לו . זו הגיטרה בה ניגן האריסון בהקלטות הביטלס הראשונות עד שנת 1963 ובהופעות במועדון המערה (The Cavern). הוא חזר להשתמש בגיטרה הזאת באלבום האולפן שלו שיצא בשנת 1987, Cloud Nine. בעצם, זאת הגיטרה שמופיעה על כריכת האלבום.
השימוש האחרון שלו בפומבי עם ה-Country Gentleman היה בקליפ לשיר You're Gonna Lose That Girl, מהסרט Help!. הגיטרה שאיתה הופיע בתוכנית של אד סאליבן ניתנה לרינגו סטאר על ידי אלמנתו של האריסון, אוליביה.
הפלישה הבריטית הגבירה את הפופולריות של חברות כמו Gretsch וריקנבאקר.
אריאל אדרי
הרב אליהו אריאל אדרי (נולד ב-21 באוגוסט 1965, כ"ג באב ה'תשכ"ה) הוא ר"מ בישיבת הר המור, אב בית דין רבני בבאר שבע ורב בשכונת הר חומה בירושלים.
ביוגרפיה.
אביו וסבו נמנו עם תלמידיו ומקורביו של הרב שלום משאש. שירת כלוחם בחיל התותחנים, לאחר מכן שירת כרב צבאי. למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידם של הרב אברהם שפירא, הרב צבי טאו והרב מרדכי שטרנברג. בשנת ה'תשנ"ז התמנה על ידי הרב שפירא לר"מ בישיבת מרכז הרב. וכן לימד גם בישיבת ההסדר מדברה כעדן במצפה רמון. בשנת תשנ"ח (1997) היה בין הרבנים שעזבו בהנהגתו של הרב טאו את ישיבת מרכז הרב כדי לייסד את ישיבת הר המור.
הרב אדרי חיבר ספרי הלכה וערך חלק מכתביו ההלכתיים של הרב שלום משאש. כמו כן היה שותף לעריכת חלק מספרי חידושיו על התלמוד של הרב שאול ישראלי.
הרב אדרי מכהן כרב בשכונת הר חומה בירושלים. מייסד בית הדין לממונות ובית ההוראה "חומת שמואל" הפעילים בשכונה.