המונח "שלושת המייצגים" נאמר לראשונה בשנת 2000 על ידי ג'יאנג דזה-מין במהלך סיור במחוז גואנגדונג. מאז ואז הכנסת המונח לחוקת המפלגה בקונגרס הלאומי ה-16, שלושת המייצגים נהפכו לתמה עיקרית עבור ג'יאנג דזה-מין. בנאומו בחגיגת יום השנה לייסוד הרפובליקה העממית של סין, ג'יאנג אמר כי "אנו [המפלגה הקומוניסטית של סין] חייבים תמיד לייצג את מגמת התפתחות אמצעי הייצור המתקדמים של סין, האוריינטציה של התרבות המתקדמת של סין והאינטרסים הפונדמנטליים של הרוב המוחלט של האנשים בסין". כבר בזמן הזה, ג'יאנג והמפלגה הקומוניסטית של סין הגיעו למסקנה כי השגת מצב הייצור הקומוניסטי, כפי שהוא נוסח על ידי קומוניסטים מוקדמים יותר, היה יותר מורכב ממה שנחשב, והניסיון להכריח שינוי במצב הייצור הוא חסר טעם מכיוון שהוא חייב להתפתח טבעית, במעקב אחרי החוקים הכלכליים של ההיסטוריה. בעוד מגזרים מסוימים בתוך המפלגה ביקרו את שלושת המייצגים בטענה כי הם בלתי-מרקסיסטיים ומהווים בגידה בערכים מרקסיסטיים בסיסיים, תומכי שלושת המייצגים ראו את העיקרון כהתפתחות מרחיקה לכת של תאוריית הסוציאליזם עם הסממנים הסיניים. התאוריה ידועה בכך שהיא נותנת לקפיטליסטים אשר נקראים רשמית כ"רובד החברתי החדש" את היכולת להצטרף למפלגה על רקע התעסקות עם "עבודה ומפעל כנה" ודרך מפעלם לתרום "לבניית הסוציאליזם עם הסממנים הסיניים". ג'יאנג טען כי קפיטליסטים יכולים להצטרף למפלגה הקומוניסטים של סין על הרקע הבא;
המבט המדעי על הפיתוח.
במליאה ה-3 של הוועדה המרכזית ה-16 הובעה ונוסחה אידאולוגיית המבט המדעי על הפיתוח. העקרון נחשב כתרומת חו ג'ינטאו לדיון האידאולוגי הרשמי. העקרון נחשב כהמשך ופיתוח יצירתי של הרעיונות אשר קודמו על ידי מנהיגי מפלגה אחרים. על מנת ליישם את המבט המדעי על הפיתוח בסין, המפלגה הקומוניסטית של סין חייבת לשאוף לבנות חברה סוציאליסטית הרמונית. לפי חו ג'ינטאו, העקרון הוא תת-אידאולוגיה של רעיון הסוציאליזם עם הסממנים הסיניים. המבט המדעי על הפיתוח הוא אימוץ של המרקסיזם ויישמו בתנאים הספציפיים של סין, כעיקרון הפתוח לשינויים.
השקפה על קפיטליזם.
המפלגה הקומוניסטית של סין לא מאמינה כי היא עזבה את המרקסיזם. המפלגה רואה את העולם כמחולק לשני מחנות נוגדים; סוציאליסטי וקפיטליסטי. המפלגה מתעקשת כי הסוציאליזם, על בסיס המטריאליזם ההיסטורי, יביס לבסוף את הקפיטליזם. בשנים אחרונות, כאשר המפלגה נשאלה להסביר את הגלובליזציה הקפיטליסטית אשר מתרחשת כיום, המפלגה חזרה אל כתביו של קרל מרקס. מרקס כתב כי הקפיטליסטים, בחיפוש אחר רווח, יסעו לכל העולם בניסיון להקים שווקים בינלאומיים חדשים - לכן, ישנה טענה רווחת כי מרקס חזה את הגלובליזציה. כתביו על הנושא משומשים על מנת להצדיק את רפורמות השוק של המפלגה, מאחר שללאומים, על פי מרקס, אין חופש בחירה בנוגע להצטרפות לגלובליזציה או לא. ניסיון לא לקחת חלק בגלובליזציה הקפיטליסטית משמעותה הפסד בשדות הפיתוח הכלכלי, הפיתוח הטכנולוגי, השקעות החוץ והסחר העולמי. השקפה זו מחוזקת לאור הכשלונות הכלכליים של ברית המועצות ושל סין תחת מאו.
למרות ההודאה כי הגלובליזציה מפותחת דרך השיטה הקפיטליסטית, מנהיגי ותאורטיקני המפלגה טוענים כי הגלובליזציה אינה בהכרח קפיטליסטית. הסיבה לכך היא כי אם הגלובליזציה הייתה אך ורק קפיטליסטית, היא הייתה מוציאה מתחום האפשרות צורת מודרנה חלופית-סוציאליסטית. לכן, לגלובליזציה, יחד עם לכלכלת השוק אין צביון מעמדי מסוים (סוציאליסטי או קפיטליסטי) לפי המפלגה. האפשרות כי הגלובליזציה אינה מקובעת בטבעה, באה מתוך התעקשות דנג כי סין יכולה להמשיך לשאוף למודרניזציה סוציאליסטית בעזרת שילוב אלמנטים קפיטליסטיים. לכן, ישנה כמות מסוימת של אופטימיזם בתוך המפלגה הקומוניסטית של סין אשר למרות השלטות הקפיטליסטית על הגלובליזציה, הלז יכולה להיהפך לכלי רכב לשינוע הסוציאליזם. אירוע זה יקרה דרך סתירות הקפיטליזם. סתירות אלו, על פי תאורטיקן המפלגה יואה-יי מאקדמיית מדעי החברה הן "אלו בין הבעלות הפרטית של אמצעי הייצור לבין הייצור החברתי. סתירה זו באה לידי ביטוי גלובלית כמו הסתירות הבאות; הסתירה בין כלכלות לאומיות מתוכננות ומפוקחות לבין הכלכלה העולמית הבלתי מתוכננת ובלתי מפוקחת; הסתירה בין הארגון המוטב והניהול המדעי של התאגידים הבינלאומיים לבין שוק עולמי רחב וכאוטי; הסתירה בין הגדילה הבלתי-מוגבלת של יכולת הייצור ומוגבלויות השוק העולמי; הסתירה בין מדינות ריבוניות לבין תאגידים בינלאומיים". היו אלו הסתירות הללו אשר, על פי יואה-יי, הובילו לבועת הדוט-קום של שנות ה-90, אשר גרמו להתפתחות בלתי-יציבה וקיטוב, אשר הרחיבו את הפער בין העשירים לעניים. סתירות אלו יביאו לנפילה הבלתי-נמנעת של הקפיטליזם והשליטה המתוכננת של הסוציאליזם.
כלכלה.
דנג שיאופינג, הדמות המובילה בתקופת הרפורמות, לא האמין כי ההבדל הפונדמנטלי בין מצב הייצור הקפיטליסטי לבין מצב הייצור הסוציאליסטי היה תכנון מרכזי למול השוק החופשי. הוא אמר, "כלכלה מתוכננת אינה ההגדרה של הסוציאליזם, מכיוון שיש תכנון גם בקפיטליזם; כלכלת השוק מתרחשת גם בסוציאליזם. תכנון וכוחות שוק, שניהם דרכים על מנת לשלוט בפעילות הכלכלית". ג'יאנג דזה-מין תמך בהלך המחשבה של דנג, וטען בכינוס המפלגה כי הדבר היחיד אשר משנה לא היה אם דבר מסוים הוא סוציאליסטי או קפיטליסטי, אלא אם אותו דבר עובד. היה זה בכינוס זה בו ג'יאנג דזה-מין הכניס את המונח כלכלת השוק הסוציאליסטי לשימוש, והחליפה את מונח כלכלת השוק הסוציאליסטי המתוכנן של צ'ן יון. בדיווחו לקונגרס הלאומי ה-14, ג'יאנג דזה-מין אמר לנציגים כי המדינה הסוציאליסטית "תתן לכוחות השוק לשחק תפקיד בסיסי בהקצאת המשאבים" - קו מחשבה זה המשיך עד לישיבת המליאה ה-3 של הוועדה המרכזית ה-18, כאשר בחוקה המתוקנת נטען כי "צריך לתת לכוחות השוק לשחק תפקיד החלטי בהקצאת המשאבים". למרות כל זאת, המליאה ה-3 של הוועדה המרכזית ה-18 תמכה באמונת "השארת השלטות של המגזר הציבורי וחיזוק היכולות הכלכליות של הכלכלה המולאמת".
עמדה בנוגע לדת.
המפלגה הקומוניסטית של סין, כגוף המוגדר רשמית כאתאיסטי, אוסר על חברי המפלגה להשתייך לדת. אמנם דת אסורה לחברי המפלגה, אמונות אישיות אינן אסורות. בזמן שלטונו של מאו דזה-דונג, תנועות דתיות דוכאו ונאסר על ארגונים דתיים ליצור קשר עם זרים. כל הארגונים הדתיים היו רכוש המדינה ולא עצמאיים. יחסים עם מוסדות דת זרים נעשו רעים עוד יותר כאשר בשנת 1947 ושוב בשנת 1949, הוותיקן מנע מכל קתולי לתמוך במפלגה קומוניסטית. בשאלות הדת, דנג היה פתוח יותר ממאו, אך השאלה נשארה פתוחה בזמן שלטונו. לפי יה שיאו-וון, המנהל לשעבר של מנהלת המדינה בעניינים דתיים, "בחיתוליה, התנועה הסוציאליסטית הייתה ביקורתית כלפי הדת. בעיני מרקס, התאולוגיה נעשה מבצר אשר תמך במעמד השלט הפאודלי בגרמניה. לפיכך, המהפכה הפוליטית החלה בביקורת הדת. היה זה מנקודת מבט זו אשר ממנה מרקס אמר כי "הדת היא האופיום של העם". היה זה בגלל כתבי מרקס אשר המפלגה החלה במדיניויות אנטי-דתיות תחת מאו ודנג. ההשקפה המרקסיסטית אשר טוענת כי הדת תשקע עם היווצרות החברה המודרנית הוכחה כלא נכונה עם עליית הפאלון גונג.
הפופולריות של הפאלון גונג, והאיסור של הפאלון גונג אשר בא אחריו על ידי רשויות המדינה הביא לכינוס בר שלושה ימים של וועידת עבודת המדינה בענייני דת בשנת 1999, הכינוס הגבוה ביותר בענייני דת בהיסטוריית המפלגה. ג'יאנג דזה-מין, אשר האמין בדעה המרקסיסטית הקלאסית כי הדת תשקע היה חייב לשנות את דעתו כאשר הוא מצא כי הדת בסין גדלה, ולא קטנה. בנאומו המסכם בוועידת עבודת המדינה, ג'יאנג ביקש מן הנציגים למצוא דרך "ליישם את הסוציאליזם והדת בשילוב". הוא הוסי, כי "הבקשה מדתות לאמץ את הסוציאליזם לא אומר כי אנו רוצים ממאמינים דתיים לוותר על דתותיהם". ג'יאנג פקד על יה שיאו-וון ללמוד את הכתבים המרקסיסטיים הקלאסיים לעומק על מנת למצוא תירוץ לבצע ליברליזציה של מדיניות המפלגה כלפי הדת. גולה כי פרידריך אנגלס כתב כי הדת תשרוד כל עוד בעיות ישרדו. לפי הגיון זה, אוטונומיה נוספת ניתנה לארגונים הדתיים.
יחסים עם מפלגות אחרות.
מפלגות קומוניסטיות.
המפלגה הקומוניסטית של סין ממשיכה בקיום יחסים עם מפלגות קומוניסטיות ומפלגות פועלים בלתי-שלטות ומגיעה לכנסים קומוניסטיים בינלאומיים, בייחוד הפגישה הבינלאומית של מפלגות קומוניסטיות ומפלגות פועלים. נציגים של מפלגות קומוניסטיות זרות עדיין מבקרים בסין; בשנת 2013, למשל, המזכ"ל של המפלגה הקומוניסטית של פורטוגל, ג'רונימו דה סואוסה פגש אישית את ליו צ'יבאו, חבר הפוליטביורו המרכזי. בדוגמה נוספת, פיאר לאורנט, המזכיר הלאומי של המפלגה הקומוניסטית של צרפת נפגש עם ליו יונשאן, חבר ועדת הקבע של הפוליטביורו. בעוד המפלגה הקומוניסטית של סין שומרת על קשר עם מפלגות קומוניסטיות גדולות כדוגמה אלו בפורטוגל, צרפת, רוסיה, צ'כיה, ברזיל, נפאל וספרד, המפלגה גם שומרת על קשר עם מפלגות קומוניסטיות קטנות כמו אלו באוסטרליה, בנגלדש, סרי לנקה, בלגיה, הונגריה, הרפובליקה הדומיניקנית והונדורס. בשנים אחרונות, בציון הרפורמה העצמית של התנועה הסוציאל-דמוקרטית בשנות ה-80 וה-90, המפלגה הקומוניסטית של סין "ציינה את גדילת ההדחקה של המפלגות הקומוניסטיות במערב אירופה".
מפלגות שלטות של מדינות סוציאליסטיות.