האוניברסיטה נוסדה בשנת 1992 תחת השם אלמה מאטר, שנה לאחר שאושר החוק הקמתן של מוסדות חינוך פרטיות בגאורגיה. בשנת 1994 החלו מרצים מארצות הברית וגרמניה להעביר הרצאות באוניברסיטה. בשנת 1995 נוסד בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטה. באותה שנה שונה שמה לשמה הנוכחי של האוניברסיטה, על שמו של הסופר והפובליציסט הגאורגי, גריגול רובכידזה, שחי בין השנים 1931-1962 בגלות בגרמניה הנאצית.
במרץ 2001, הכריז, פרויקט טמפוס TACIS (Tempus TACIS Project), על ייסודו של מרכז לאבטחת איכות אקדמית באוניברסיטת גריגול רובכידזה ובאוניברסיטה הממלכתית של בתומי, והחל ביישום התוכנית באוניברסיטת גריגול רובכידזה. התוכנית הושלמה ביוני 2003. בתקופת התוכנית שימשו אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט (Nottingham Trent University) מאנגליה, אוניברסיטת לונד משוודיה והאוניברסיטה הממלכתית של בתומי, כשותפים ומלווים לתוכנית ואף מנהלי התוכנית היו מאותן אוניברסיטאות אירופאיות.
יישום התוכנית השפיע בצורה משמעותית לא רק על אוניברסיטת רובכידזה אלא על כל מערכת ההשכלה הגבוה בגאורגיה. המערכת הגאורגית שהייתה מבוססת על מערכת החינוך הסובייטית עברה לחשוב במונחים מערביים עם סטנדרטים אירופאיים. הושם דגש מיוחד על השימוש באינטרנט והלימוד מרחוק באמצעותו. הוגברו חילופי הסטודנטים עם מערב אירופה ועוד.
ב-19 במאי 2008 הכריזה האוניברסיטה על הצטרפותה לתוכנית האמריקאית ללימודים מרחוק.
תואר אקדמי.
האוניברסיטה מציעה התואר האקדמי בוגר אוניברסיטה (.B.A) במסלולים עתונאות טלוויזיה ורדיו, יחסי ציבור, מדעי השפה האנגלית, מדעי השפה הגרמנית, מדעי המשפט, מדעי החוק האירופאי, פיננסים, עסקים בינלאומיים, ניהול תיירות ומינהל ציבורי.
כמו כן מציעה האוניברסיטה את התואר מוסמך אוניברסיטה (.M.A) במסלולים עיתונאות טלוויזיה ורדיו, מדעי השפה האנגלית, מינהל ציבורי, פילוסופיה פוליטית, מנהל עסקים ורופא שיניים מוסמך.
בית הספר מנהטן למוזיקה
בית הספר מנהטן למוזיקה (באנגלית: Manhattan School of Music) הוא קונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק, המוסמך להעניק תוארי בוגר, מוסמך ודוקטור בביצוע ובהלחנה בתחומי המוזיקה הקלאסית והג'אז. בית הספר מונה 275 עובדים בסגל המורים ו-800 תלמידים מ-40 ארצות. ה-U.S. News &amp; World Report מדרג אותו בין המחזיקים בשיעורי הקבלה הנמוכים ביותר בתוכניות המוזיקה לתואר ראשון בארצות הברית. נוסף לכך, מקיים בית הספר מחלקת קדם-קולג', המכשירה 500 תלמידים צעירים מחוננים במשך שנת הלימודים ובחופשת הקיץ.
בית הספר מנהטן למוזיקה נוסד בשנת 1917 ושוכן בשדרת קלרמונט בשכונת מורנינגסייד הייטס בניו יורק, סמוך לקמפוס אוניברסיטת קולומביה, שם הוא יושב מאז 1969. רבים מן הסטודנטים מתגוררים בבניין המעונות של בית הספר, אנדרסן הול. נכון להיום, 75 אחוז מן הסטודנטים באים מחוץ למדינת ניו יורק ו-47 אחוז מהם באים מחוץ לארצות הברית.
היסטוריה.
בית הספר נוסד בשנים 1917-18 על ידי ד. שנק, פסנתרנית ונדבנית, כ"בית הספר השכונתי למוזיקה". המוסד שכן בבית מגורים באפר איסט סייד של ניו יורק. פבלו קזאלס והרולד באואר היו מן הראשונים בשורה ארוכה של אמנים ידועי-שם, שהציעו הדרכה לבית הספר. במשך הזמן יצאו לו מוניטין של מצוינות בתחומו באזור ניו יורק רבתי, ושמו שונה ל"בית הספר מנהטן למוזיקה".
ב-1943 הביא הגידול האמנותי והאקדמי של בית הספר לחקיקה, שאפשרה הוצאת כתב זכויות למתן תואר בוגר במוזיקה. שתי חקיקות עוקבות הסמיכו את המוסד ב-1947 להעניק תואר מוסמך וב-1974, תואר דוקטור לאמנויות המוזיקה. ב-1956 פרשה ד"ר שנק וג'ון בראונלי, זמר בריטון נודע מן המטרופוליטן אופרה, התמנה למנהל, תואר ששונה בהמשך לנשיא. הנשיא בראונלי יזם את הרעיון להעביר את בית הספר אל שכונת מורנינגסייד הייטס; הוא מת חודשים ספורים לפני שמאמציו נשאו פרי. בשנת 1969 החליף ג'ורג' שיק, מנצח, מלווה ומדריך אופרה בעל שם במטרופוליטן אופרה, כנשיא והנהיג את העברת בית הספר אל מיקומו הנוכחי. הוא יצר תוכנית אופרה מעולה, ואילו את כל שאר תפקודיו הראשיים של בית הספר ניהל המנהל הבכיר סטנלי בדנאר.
ג'ון א. קרוסבי, מייסד ומנהל כללי של האופרה של סנטה פה, התמנה לנשיא בשנת 1976. את מקומו תפס גדעון ו. ואלדרופ, שהתמנה ב-1986 ואחריו, ב-1989, פיטר ק. סימון. ב-1 ביולי 1992 התמנתה מרטה קזאלס איסטומין לנשיאה, משרה שבה החזיקה עד לפרישתה באוקטובר 2005.
באוקטובר 2005, ד"ר רוברט סירוטה נהפך לנשיא בית הספר, לשעבר מנהל מכון פיבודי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. החל ממאי 2013, נשיא בית הספר הוא ג'יימס גנדר, לשעבר נשיא אוניברסיטת רוזוולט.
אדלר חומסקי
נסיכות ולדימיר
נסיכות ולדימיר (ברוסית: княжество Владимирское) הנסיכות הרוסית שלאחר התפרקות רוס של קייב הייתה הנסיכות החזקה ממחצית המאה ה-12 ועד למחצית השנייה של המאה ה-14.
הנסיכות הייתה ממוקמת בצפון-מזרח רוסיה באזורי נהרות וולגה וקליאזמה. העיר הראשונה שהוקמה באזור הייתה רוסטוב. כבר בשנת 911 היא מוזכרת כעיר משמעותית שבשליטת אולג. בשולי המאה ה-9 השטח היה בשליטת נסיכות רוסטוב. לאחר הקמת העיר ולדימיר על ידי ולדימיר השני חשיבותה של עיר זו גדלה בהדרגה. לאחר התפרקות רוס של קייב, הנסיכות הפכה להיות נסיכות עצמאית. בשנת 1125 הנסיך יורי דולגורוקי העביר את בירת הנסיכות לסוזדל. בשנת 1155 בחר בנו אנדרי בוגולובסקי את ולדימיר כבירת הנסיכות. בשנת 1169 הוא כבש את קייב, אך לא עבר לעיר והשאיר את ולדימיר כבירתו. היסטוריונים של המאה ה-17–19 פירשו מהלך זה כהעברת השליטה המרכזית מקייב לוולדימיר. באופן מעשי היה הליך זה ממושך והסתיים סופית רק במחצית המאה ה-13. אנדרי בוגולובסקי אכן השקיע רבות בהרחבת העיר ובבניית כנסיות חדשות ומפוארות. בתקופתו החלה הנסיכות להיות המרכז של העם הרוסי וגרעין של המדינה העתידית.
עם פטירתו היה מאבק ירושה שבסופו קיבל אחיו וסבולוד הקן הגדול את השליטה על הנסיכות ושלט בה תקופה ממושכת מאוד מ-1176 עד ל-1212. תקופה זו הייתה תקופת הזהר של הנסיכות. רוב נסיכי רוסיה הכירו בעליונותו. החל משנת 1231 עברה גם נובגורוד לשליטת נסיכי ולדימיר והם שלטו בה במשך כמאה שנים.
לאחר מלחמות עם נסיכות קייב והדוכסות הגדולה של ליטא לקראת שנת מחצית המאה ה-13 גם נסיכות סמולנסק עברה להיות תחת השפעתם של נסיכי ולדימיר.
בתחילת 1238 החלה פלישת המונגולים לרוסיה. אזור צפון מזרח רוסיה סבל קשה מפלישת המונגולים. במהלך זה נכבשו 14 ערים. כוחות הנסיכות נחלו תבוסה בקרב קולומנה ובכיבוש העיר ולדימיר משפחתו של הנסיך נהרגה. הוא עצמו נהרג זמן קצר לאחר מכך, ב-4 במרץ 1238 במהלך הקרב על נהר סיט. הנסיך החדש נסע לבירת אורדת הזהב ושם קיבל הכרה כנסיך הראשי של הרוסים. מעשית, זה היה הכרה בכך שנסיכות מהווה הנסיכות הראשית של רוסיה אך נמצאת תחת שליטת אורדת הזהב. החל ממועד זה כל נסיך ולדימיר קיבל אשרור למינויו מחאן אורדת הזהב וזאת טרם כניסתו לתפקיד.
בשנת 1262 נהרגו גובי מיסים מטעם האורדה. הנסיך ולדימיר, אלכסנדר נבסקי הצליח למנוע פלישה חדשה, אך בדרך חזרה לנסיכות נפטר. עם פטירתו בנסיכות החל תהליך של התפרקות לכ-15 נסיכויות זוטרות (גליץ' גורודץ, דמיטרוב, קוסטרומה, מוסקבה, פריאסלאבל, רוסטוב, סטרודוב, סוזדל, טבר, אוגליץ', יורייב ויארוסלאבל). החאן של אורדת הזהב היה ממנה אחד מהנסיכים לנסיך ולדימיר, למרות שמעשית הוא לא ישב בעיר החל מתקופת הנסיך יארוסלאב השלישי. הנסיכים נלחמו אחד עם השני וגם פנו לחאן אורדת הזהב לקבלת עזרה ותמיכה.
למרות שחשיבות עיר ולדימיר לקראת סוף המאה ה-13 הייתה בירידה, בשנת 1299 ראש הכנסייה הרוסית עבר לעיר זו. אומנם זה לא היה לזמן ארוך, כבר בשנת 1326 הוא עבר למוסקבה. זה יהיה אחד הסימנים לעלייה של חשיבות מוסקבה כמרכז רוסיה והעברה הדרגתית של סממני השלטון לעיר זו.
בשנת 1363 דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה לקח על עצמו תואר נסיך ולדימיר ללא קבלת אישור מאורדת הזהב. החל ממועד זה עברה למעשה נסיכות ולדימיר לשליטת נסיכות מוסקבה.
מקס דן
מקס דֶן (בגרמנית: Max Dehn; 13 בנובמבר 1878, גרמניה - 27 ביוני 1952, ארצות הברית) היה מתמטיקאי יהודי יליד גרמניה, פתר את הבעיה השלישית של הילברט. תרם תרומה משמעותית לתורת הקשרים וניסח ב-1910 את בעיית המִלה, המגשרת בין תורת החבורות לבעיות יסודיות בחישוביות. דן היה גם אחד ממייסדי הטופולוגיה האלגברית.
קורות חיים.
דן השלים דוקטורט באוניברסיטת גטינגן ב-1900, בהנחייתו של פרופסור דויד הילברט. בשנת 1922 מונה לפרופסור מן המניין (ordinarius, בטרמינולוגיה המדעית בגרמניה דאז) באוניברסיטת פרנקפורט. בשנת 1938 ברח מאימת הנאצים לנורווגיה, ומשם, ב-1940, לארצות הברית. מפאת גילו המתקדם לא הוצעה לדן משרה באף אחת מן האוניברסיטאות המובילות. הוא לימד תחילה באוניברסיטת איידהו, ואחר כך בכמה מוסדות אחרים, עד שב-1945 היה למתמטיקאי היחיד בקולג' של בלאק מאונטנס (Black Mountains), שפעל בצפון קרוליינה מ-1933 עד 1952.
משה רז
אניה גוסטומלסקי