בשנת 1919 אירעה תקופה קצרה של שלטון קומוניסטי בהונגריה, בראשו עמד עיתונאי ממוצא יהודי בשם בלה קון. שלטון זה ארך אך 133 ימים בטרם הובס על ידי הרומנים אשר פלשו לבודפשט על מנת להכריתו, ועל ידי "הצבא הלבן" שהוקם על ידי לאומנים הונגרים בדרומה של המדינה. כיבושה של בודפשט על ידי הרומנים, ומצעדו של הצבא הלבן צפונה אל בודפשט, לוו ב"טרור לבן" שכוון אל הקומוניסטים, אך בראש ובראשונה אל היהודים. כשלושת אלפים יהודים נהרגו בפרעות אלו.
לאחר גירושם של הקומוניסטים עלה לשלטון בהונגריה האדמירל מיקלוש הורטי שהיה בעל נטיות אנטישמיות, החל מצר את צעדי היהודים, ואף חוקק חוק המגביל את מספר היהודים במוסדות להשכלה גבוהה (נומרוס קלאוזוס) עוד בשנת 1920. בשלב זה עוד נהנו יהודי הונגריה משוויון הזכויות שהיה להם במהלך קיום האימפריה האוסטרו הונגרית, אך המגמה האנטי-יהודית של השלטונות הביאה לאווירה שהרעה מאוד את מצבם של היהודים, וגרמה להפחתה במעמדם, שהלכה והחריפה, עד לנטילת זכויות מלאה.
שואת יהודי הונגריה.
בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה חלה התקרבות בין הממשל ההונגרי, בראשותו של מיקלוש הורטי ובין גרמניה הנאצית, הן מבחינת השאיפות המדיניות, והן מבחינה אידאולוגית. בהונגריה נוסדו מפלגות פשיסטיות ואנטישמיות, שהתאחדו בשנת 1938 לתנועה בשם צלב החץ בראשות קצין הצבא בדימוס פרנץ סלשי. התקרבות זו הביאה להונגרים רווחים טריטוריאליים: בשנים 1938 ו-1940 שטחים נרחבים מצ'כוסלובקיה המקוצצת והמבותרת שלאחר הסכם מינכן ומרומניה.
במאי 1938 בהשפעת ההתקרבות לגרמנים, נחקק "החוק היהודי הראשון" שקבע מכסות המגבילות את מספר היהודים ל-20% במקצועות שונים, ואסר על השחיטה הכשרה. בשנת 1939 נחקק "החוק היהודי השני" שהגדיר יהודי כאדם שאחד מהוריו, או שניים מהורי הוריו הם יהודים. הייתה זו הפעם הראשונה שההתייחסות אל היהודים בהונגריה לא הייתה לפי ההצהרה על דתו של האדם, כי אם לפי מוצאו. גישה זו התאימה יותר לרוח שנשבה מגרמניה, והיא צעד מכריע בדרך לאסונם של יהודי הונגריה הממשמש ובא. לאחר שהצטרפותה של הונגריה למלחמה לצדה של גרמניה הייתה לעובדה מוגמרת, וחיילים הונגרים לחמו לצד הגרמנים בברית המועצות באוגוסט 1941 נחקק "החוק היהודי השלישי", שנועד למנוע נישואי תערובת בין יהודים ונוצרים. שוויון הזכויות שקיבלה הקהילה היהודית בשנת 1895 בוטל, ותהליך סימונם של היהודים כגזע נחות שדמו מותר הושלם. כן הופקעו אחוזות חקלאיות של היהודים, בנימוק כי היהודים הם גזע זר, שאינו קשור לאדמה ההונגרית.
בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה, היה מצבם של יהודי הונגריה טוב ממצבם של היהודים בשטחי הכיבוש הגרמני. אמנם זכויותיהם נשללו, אך חייהם לא היו בסכנה, והם יכלו לחיות באשליה של יציבות. הגזרה הגרועה ביותר שהושתה עליהם הייתה "שירות עבודה". לאחר שנשללו זכויותיהם בחוק, נאסר עליהם לשרת בצבא, והיהודים שבגיל הגיוס גויסו ל"פלוגות העבודה" שלמעשה היו יחידות לעבודות כפייה בתנאים קשים ביותר, בחזיתות השונות בהן נלחם הצבא ההונגרי. כארבעים ושניים אלף יהודים מצאו את מותם ביחידות אלו עד לסוף מלחמת העולם.
עם התקדמות הצבא האדום במלחמתו כנגד הנאצים, ולאחר התבוסות הגרמניות בקרב סטלינגרד ובקרב קורסק, אשר הביאו אף למותם של מאות אלפי הונגרים שלחמו בחזיתות אלו, הגיע העוצר ההונגרי, האדמירל הורטי, למסקנה כי האינטרס ההונגרי מחייב את עזיבת בריתו עם היטלר, והחל במגעים ליציאתה של הונגריה מן המלחמה. צעדים אלו הביאו לכיבושה של הונגריה על ידי הגרמנים ב-19 במרץ 1944, ולתחילתה של התקופה הנוראה ביותר בתולדות יהדות הונגריה. דיווחים על השואה הגיעו להונגריה על ידי פליטים רבים שברחו להונגריה, מוועדות ההצלחה מחוץ למדינה, מיהודים ששירותי בגדודי העבודה בצבא ההונגרי, ומידיעות תקשורתיות מהעולם החופשי.
מיד לאחר הכיבוש הגרמני סומנו היהודים בטלאי צהוב, רכושם הוחרם, וננקטו צעדים להפרדתם מן האוכלוסייה הכללית לשם השמדתם. היהודים נצטוו לעבור לגטאות שהוקמו בכל עריה של הונגריה. עד לאמצע חודש מאי 1944 רוכזו כחצי מיליון יהודים מערי השדה בהונגריה בגטאות. ריכוזם של יהודי בודפשט נדחה לשלב האחרון. פעולות אלו נוהלו על ידי אדולף אייכמן. לפי יהודה באואר במאי 1944 עם התחלת הגירוש לאושוויץ, תנועות הנוער הציוניות בהונגריה ארגנו הברחת יהודים אל מעבר הגבול הרומני. להערכתו כ 4000 יהודים הוברחו לרומניה, כולל הברחה מאורגנת זו ושל אלה ששילמו ישירות למבריחים. השלטונות הרומנים הסכימו להרשות כניסת יהודים אלה, למרות לחץ כבד של הגרמנים.
ב-15 במאי החל שילוחם של יהודי הונגריה לאושוויץ. התקדמותו של הצבא האדום אל עבר גבולות הונגריה הביאה את הגרמנים להאיץ את השמדת היהודים בכל השטחים שעוד נותרו בידם. בתוך שבועות ספורים בלבד גורשו לאושוויץ כ־450,000 יהודים. עם סיום המשלוחים, ביולי 1944, לא היו עוד יהודים בהונגריה מחוץ לבודפשט.
ג'ורג' מאנטלו () יהודי ודיפלומט של סאן סלבדור בשווייץ, יזם נסיעה של בלדר לבודפשט לבירור המצב. משה קראוס מסר לו דו"חות כולל תמצית של דו"ח ורבה-וצלר וב 21.6.1944 הדוח"ת הגיעו לג'ורג' מנטלו, שמיד הפיץ עותקים ליעדים רבים, בשווייץ ובעולם, וההשמדה באושוויץ עלתה לכותרות העיתונים השווייצרים ואחר כך העולמיים. בעקבות הרעש התקשורתי פנו מדינות וגופים רבים לשליט ההונגרי מיקלוש הורטי בבקשה להפסיק את ההשמדה.
נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט שלח מכתב מאיים (על ידי שר החוץ קורדל הול) ב-26 ביוני 1944 לשליט הונגריה מיקלוש הורטי ובו נכתב: "אני סומך לא רק על שיקולים הומניטריים אלא גם על כוח הנשק ... גורל הונגריה לא יהיה כמו אף אחת מהארצות התרבותיות . ... אלא אם המשלוחים יופסקו מידית". מספר ימים אחר כך, ב-2 ביולי 1944, בודפשט הופצצה קשות על ידי 600 מפציצים אמריקאים. המכתב (עם מכתבים נוספים של מלך שוודיה, האפיפיור ועוד) יחד עם ההפצצה שכנעו את הורטי להפסיק את המשלוחים לאושוויץ.
ואכן הורטי עצר את המשלוחים ב-9 ביולי למעט יוצאים מהכלל. בתקופה זו שבין יולי לספטמבר 1944, חדלה ההשמדה לשבועות מספר. גירוש יהודי בודפשט לאושוויץ תוכנן ל 25 אוגוסט 1944 אולם ברגע האחרון בוטל על ידי הימלר. באואר סובר כי הביטול נבע מההבטחות חסרות הכיסוי שסאלי מאייר נתן להימלר.
כאשר עמד הורטי על סף הודעה כי הונגריה פורשת מן המלחמה לצד גרמניה, ותומכת בצידן של בעלות הברית, הוא הודח על ידי הנאצים ב-15 באוקטובר 1944, ובמקומו מונה לראש הממשלה, הפשיסט האנטישמי פרנץ סלשי, ראש מפלגת צלב החץ, ולמעשה לשליט הבלעדי של המדינה.
עם עלייתו של סלשי לשלטון תמה הגנת השלטונות על יהודי בודפשט. כנופיות "צלב החץ" השתוללו ברחובות בודפשט. אלפי יהודים נרצחו ברחוב והושלכו אל נהר הדנובה אשר האדים מדם. אדולף אייכמן לא הצליח להשיג רכבות למשלוח לאושוויץ ושלח עשרות אלפים למסעות מוות ולעבודת כפייה. כמאה אלף מן היהודים שנותרו, רוכזו בגטו בחודש דצמבר 1944 בתנאים קשים. אף שאת עיקרה של שואת יהודי הונגריה ביצעו הגרמנים ועושי דברם בהונגריה בתקופה שקדמה לשלטונו, אחראי סלשי לרציחתם של אלפי יהודים במקום המצאם, באכזריות שאינה פחותה מאכזריות הנאצים.
קצב הרציחות הואט באמצעות פעולות הרואיות של דיפלומטים ממדינות נייטרליות, ובמיוחד של ראול ולנברג הנציג השוודי, ושל קרל לוץ הנציג השווייצרי. במשך תקופה של שלושה חודשים הנפיק ולנברג אלפי דרכונים, התחקה אחר שיירות של אסירים והתעמת עם השומרים הגרמנים וההונגרים (בהם גם אדולף אייכמן). בטענה כי היהודים הללו היו תחת הפיקוח של שוודיה, הבטיח את שחרורם. הוא אף דאג להחביא כחמישה-עשר אלף יהודים בשלושים ואחד בתי מחסה. מציל הרואי פחות מפורסם, היה האיטלקי חסיד אומות העולם, ג'ורג'יו פרלסקה שהתחזה למיופה הכוח של ספרד בהונגריה בחורף 1944 והציל את חייהם של אלפי יהודים הונגרים. העניק להם דרכונים ואישורי מעבר חתומים בחותמת שגרירות ספרד ופעל לשם החבאתם, הגנתם, והאכלתם של אלפי יהודים בבודפשט. בתום המלחמה, פרלסקה חזר אלמוני לאיטליה ונצר את סודו בליבו. הוא חי בצניעות, לאחר שהשקיע כמעט את כל רכושו בתשלומי שוחד לבכירים גרמניים והונגריים בבודפשט. בפגישה אקראית עם שתיים מנצולותיו ניתן פרסום לגבורתו והוענק לו אות חסיד אומות העולם. פעלו ההרואי הונצח בספר ובסרט איטלקי, "פרלסקה, גיבור איטלקי".
בשואה נרצחו 564,500 מיהודי הונגריה.
לאחר השואה.
לאחר השואה נותרו בהונגריה כ-145,000 יהודים. רבים ניסו לעזוב את המדינה. התנועה הציונית גברה מאוד, ורבים החלו עולים למדינת ישראל. בין העולים אישים שהיו לאחר מכן למרכזיים בחיי הרוח, התרבות והפוליטיקה ישראליים כאפרים קישון, יוסף לפיד, משה זנבר, המלחינים אנדרה היידו ויוחנן זראי, המשורר איתמר יעוז קסט, החזן משה שטרן והקריקטוריסטים זאב ודוש. במאי 1949 חסמו השלטונות ההונגרים את הגבול אך יהודים המשיכו לנסות לברוח מהמדינה.