קיים דיון עקרוני האם מודולי הליבה הנטענים נחשבים כיצירות נגזרות בהתאם לחוקי זכויות יוצרים, ולפיכך הם בעצמם נמצאים תחת רישיון ה-GPL. טורבאלדס בעצמו טוען כי ישנם מודולי ליבה אשר משתמשים בממשקי הליבה, אבל הם בעצמם אינן נגזרת של הליבה, מה שמאפשר לדעתו את השימוש במודולים שכאלה אשר אינם נמצאים תחת רישיון ה-GPL (מרבית המודולים הללו הם מודולים סגורים אשר ניתנים רק בגרסה הבינארית של הקובץ). יש רבים החולקים על דעה זו, ואפילו טורבאלדס מסכים כי רבים ממודולי הליבה הנטענים הם יצירות נגזרות, ואף מציין כי ברירת המחדל היא שמודולים אלה הם יצירה נגזרת. עם זאת, טורבאלדס מציין כי קיים תחום אפור בהקשר להתקני תוכנה אשר נכתבו במקור עבור מערכות הפעלה אחרות (ולכן בהכרח אינם יצירה נגזרת). אחד הגורמים העיקריים לדיון זה הם מנהלי התקנים של כרטיסים גרפיים. בסופו של דבר, נראה כי הפתרון לסוגיה יקבע על ידי בית משפט.
נושא נוסף אשר מצוי בליבת הדיון בכללי הרישיון בלינוקס הוא הנושא של שימוש ברכיבי קוד סגור הקשורים לרכיב קושחה מסוים מתוך מטרה לתמוך בו. קבצים אלה נמצאים תחת מספר רב של רישיונות תוכנה, וחלקם הגדול מופצים תחת רישיון קוד נוקשים, וקוד המקור שלהם לרוב סגור. ריצ'רד סטולמן טוען כי שימוש ברכיבי קוד שכאלה הופכים את לינוקס למערכת קוד סגור; וייתכן שאפילו גורמים ללינוקס להיות בסתירה עם רישיון ה-GPL (הדורש גישה מלאה לקוד המקור). כתגובה לכך, החל ארגון ה-FSFLA (קבוצת ה-FSF של אמריקה הלטינית) את פרויקט ה-Linux-libre, כדי להפוך את ליבת לינוקס לליבה ללא רכיבי תוכנה סגורים, כדי שתוכל להיות בשימוש של הפצות לינוקס חופשיות לחלוטין.
הדבר הביא לכך שפרויקט דביאן הודיע שגרסה 6.0 של ההפצה מבוססת על ליבה "חופשית מכל רכיב שאיננו חופשי".
סימן מסחרי.
לינוקס היא סימן מסחרי רשום של לינוס טורבאלדס בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות. הדבר נובע מתקרית עם ויליאם דלה קורס ג'וניור, אשר אף על פי שלא היה מעורב בפיתוח לינוקס, רשם סימן מסחרי על לינוקס ולאחר מכן דרש זכויות שימוש בלינוקס
. לאחר מכן, מספר תומכי לינוקס פנו לרשויות המשפטיות הרלוונטיות ותבעו את דלה קרוס. העניין יושב באוגוסט 1997, כאשר הסימן הרשום הועבר לרשות לינוס
סאגת SCO.
במרץ 2003 חברת SCO הגישה תביעה כנגד חברת IBM בטענה כי IBM הפרה את זכויות היוצרים של SCO בנוגע לקוד המקור של מערכת Unix על ידי תרומה של חלק מקטעי הקוד של מערכת Unix המקורית לליבה של לינוקס. בנוסף, שלחה SCO מכתבים למספר חברות המזהירים אותן משימוש בלינוקס ללא בקשת רישיון מ-SCO עקב הפרת זכויות היוצרים, ובמקביל אף הודיעה לעיתונות על כוונתה לתבוע משתמשי לינוקס. IBM התחייבה להגן על לקוחות מערכות הלינוקס שלה על חשבונה. הפרשה הביאה למספר תביעות של חברת SCO כנגד חברות כגון נובל, דיימר-קרייזלר (אשר בוטלה בחלקה ביולי 2004) ו-Autozone, וכן לתביעות נגדיות של חברות כגון Red Hat כנגד SCO.
בתחילת 2007, SCO הגישה לבית המשפט את התביעה המדויקת בנוגע להפרת זכויות היוצרים. למרות טענותיה המקוריות של שימוש לא חוקי במעל מיליון שורות קוד, החברה הציגה לבית המשפט 326 שורות קוד, מרביתן בלתי ניתנות להגנת זכויות יוצרים. באוגוסט 2007 קבע בית המשפט בתביעה של SCO כנגד נובל כי SCO לא הייתה בעלת זכויות הקניין על UNIX אם כי בית המשפט לערעורים קבע באוגוסט 2009 כי שאלת בעלות זכויות היוצרים תקבע על ידי חבר מושבעים
. ואכן ב-30 במרץ 2010 קבע חבר המושבעים לטובת חברת נובל.
התקני תוכנה Hyper-V של מיקרוסופט.
ביולי 2009 חברת מיקרוסופט הגישה את התקני התוכנה של Hyper-V (רכיב תוכנה שמיועד לשיפור יכולת ההרצה של מערכות לינוקס וירטואליות במערכות חלונות) לפרויקט הליבה של לינוקס. מיקרוסופט נאלצה לבצע צעד זה לאחר שהסתבר ש-Hyper-V הכיל בתוכו התקן תוכנה לרשתות אשר מופץ ברישיון ה-GPL
התרחבות השימוש.
השם לינוקס מתייחס אל הליבה של מערכת ההפעלה, על אף שמקובל כיום להשתמש בשם כדי להתייחס למשפחה שלמה של מערכות הפעלה תואמות יוניקס, המוכרות גם בשם גנו/לינוקס, אשר נוצרו על ידי שילוב ליבת לינוקס עם ספריות וכלים מפרויקט גנו. המושג "לינוקס" מתייחס אפילו להפצות לינוקס שלמות, אשר מספקות בדרך כלל כמויות גדולות של תוכנה החל משרתי אינטרנט כדוגמת Apache ועד לסביבות עבודה גרפיות כמו GNOME וחבילות יישומים משרדיים כמו OpenOffice.org בנוסף לבסיס של מערכת ההפעלה עצמה.
טורבאלדס לא תכנן להתחיל מהפכה כאשר הכריז לראשונה על זמינות הליבה בגרסה 0.1. ההכרזה המאוד צנועה שלו התייחסה למעשה למגבלות של לינוקס והביעה ספק לגבי האפשרות שהיא תהפוך למשהו רציני אי פעם. טורבאלדס התייחס במיוחד לעובדה שקוד המקור לא נייד בין פלטפורמות חומרה (non portable) מאחר שהוא עושה שימוש נרחב בפקודות מכונה במעבדי 386 (המחשב האישי שהיה ברשותו ובאמצעותו פותחה לינוקס). עבור טורבאלדס, לינוקס הייתה תחביב לכל היותר. אבל ההתלהבות הייתה גדולה. מפתחים רבים ברחבי העולם התחילו לסייע לו ולאט לאט הפכה לינוקס, יחד עם תוכניות המערכת הזמינות כחלק מפרויקט גנו, למערכת הפעלה לכל דבר. במשך תקופה ארוכה נוספו למערכת ההפעלה גנו/לינוקס יישומים נוספים כמו שרת התצוגה X, מנהלי התקן להתקני חומרה שונים והיא אף הוסבה לפלטפורמות חומרה רבות מלבד אינטל.
כומר
כומר הוא איש דת המופקד על קיום טקסים דתיים, המשמש לעיתים גם מנהיגה הרוחני של קהילה. המונח מתייחס בעיקר לכמרים נוצרים, אך הוא משמש גם לכהני דת בדתות אחרות, ומשום כך ניתן לכנות גם אנשי דת סיקים או זורואסטרים בשם "כמרים".
השימוש האלטרנטיבי הנאמץ בקרב קהילות נוצריות הוא ״כהן״ (בעברית), בגלל הקונוטציה הפאגנית של המילה ״כומר״.
מקור המונח.
מקור המונח העברי ״כומר״ בתנ"ך ובספרות חז"ל לציון כהני עבודה זרה. מצודת ציון מפרש כי הם נקראים כך על שם מלבושיהם השחורים, מלבי"ם סובר כי מדובר בכהני השמש השזופים ורש"ר הירש מסביר כי מלאכתם של הכמרים היא להכמיר את לב שומעיהם.
בשפות אירופאיות רבות משמש מושג הנובע מהמילה הלטינית "Presbyter" בעצמה מיוונית πρεσβύτερος (פְּרֵסְבִּיטֵרוֹס, זקן) ששימשה לציון מנהיגים דתיים נוצרים ויהודים בתקופה ההלניסטית. בשפות אחרות היא נובעת מהמונח הלטיני Sacerdos (מ-Sacer, קדושה + סיומת עשייה).
בקרב יהודים דוברי עברית מקובל לכנות כוהני דת נוצרים בשם "כמרים" אך קהילת הנוצרים דוברי השפה העברית מסתייגת משם זה ומעדיפה את המילה "כהנים".
בנצרות.
בנצרות האורתודוקסית ובנצרות הקתולית מופקד הכהן לקיים את הסקרמנטים ולבצע שלל תפקידים דתיים אחרים: לשמוע וידוי, לקיים מיסה, לחתן, לקבור את המתים, להטביל ועוד. כהן, נהיה כהן אך ורק דרך ההסכמה לכהונה - בה, הבישוף, סומך את ידו על ראשו, ובעודו אומר את מילות ההסמכה, הכהן, על פי האמונה והמסורת הנוצרית, מקבל את החסד של הכהונה, בה היה ראשי לעשות את כל תפקידו. כהן לרוב יוסמך לא מוקדם מגיל 25, אף כי לכלל זה יש חריגים במקרים יוצאים מן הכלל. בנצרות האורתודוקסית יכולים גברים נשואים להיות כהנים, אך אסור להם להינשא לאחר הסמכתם. כהנים קתולים ואורתודוקסים מחויבים בפרישות, ואינם מורשים להינשא. חריגים לכלל זה, לעיתים, הם אנשים שהמירו דתם לנצרות והיו נשואים לפני כן. חובת הפרישות הפכה כלל מחייב במאה השביעית, אך במקרים רבים לא יושמה החובה בפועל, ורוב הכמרים היו נשואים או חלקו משק בית עם אם ילדיהם. עוד במאה השש־עשרה מונו למשרת האפיפיור אנשים שנישאו קודם לכן. כללי הפרישות הפכו קפדניים יותר, לפחות כלפי חוץ, אחרי הקונטרה-רפורמציה.
כמרים קתולים לבושים בדרך כלל בלבוש מסורתי, הכולל בגדים שחורים וצווארון לבן ומעומלן. הלבוש המסורתי של כמרים אורתודוקסיים מורכב מגלימות שחורות וארוכות, עם צלב גדול המעטר את חזם.
בכנסיות הפרוטסטנטיות, בהן בוטלו הסקרמנטים ונדחה הרעיון שכהן הדת מקבל תכונות אמיתיות ויוכלות חדשים בזכות הסמכתו ככומר, חל פיחות במעמדו של הכומר. והוא נושא בתואר מחייב פחות כמו: רועה, שר, כהן דת, או נכבד. תפקידו בכנסייה הפרוטסטנטית נושא אופי המדגיש הדרכה רוחנית, סיוע, הנחיה של תפילה ונשיאת דרשות בפני עדת המאמינים. הכמרים בכנסייה הפרוטסטנטית אינם מתייחדים בלבוש מיוחד השונה מזה של בני קהילתם, אך בזרמים מסוימים, כמו בכנסייה האנגליקנית והלותרנית, עדיין מקובלת לבישת צווארון הכמורה הלבן. הכמרים הפרוטסטנטים אינם מחויבים לחיי פרישות והם רשאים להינשא. בכנסייה האנגליקנית ובכנסיות הלותרניות הן גברים והן נשים יכולים להתמנות לכמורה (אם כי יש זרמים שמרניים המתנגדים בתוקף להסמכת נשים לכהונה).
בספרות ההלכתית מכונים הכמרים הנוצריים פעמים רבות בכינוי 'גלחים'.
דילמה כוזבת
אירועי אוקטובר 2000
אירועי אוקטובר 2000 (בערבית: هَبَّة أُكتوبَر או هبة الأقصى או احداث أكتوبر 2000) היו גל של מהומות והפגנות אלימות של ערביי ישראל, אשר פרצו ב-1 באוקטובר 2000, (היום השני של ראש השנה ה'תשס"א), יומיים אחרי פרוץ האינתיפאדה השנייה, ושלושה ימים אחרי עלייתו של ראש האופוזיציה, אריאל שרון, להר הבית. בניגוד לאירועי האינתיפאדה השנייה, המתארים בראש ובראשונה את העימות מול פלסטינים תושבי השטחים, שאינם אזרחי ישראל, מיועד הכינוי "אירועי אוקטובר 2000" לתאר את העימות הפנים-ישראלי, מול מפגינים ומתפרעים ערבים אזרחי ישראל. האירועים התרחשו בשני גלים: 1 עד 3 באוקטובר ו-7 עד 10 באוקטובר, ובמהלכם נהרגו מבין המפגינים 12 ערבים אזרחי ישראל ופלסטיני שאינו אזרח ישראלי, וכן נהרג יהודי ישראלי מיידוי אבנים.