דב רביב היה מנהל מפעל מלמ בעת התחרות בין התעשייה האווירית לרפאל על פיתוח טיל להגנה מפני טילים בליסטיים, במסגרת שיתוף הפעולה בין ישראל לארצות הברית בנושא. הצעתו של רביב גברה על זו של רפאל, והתעשייה האווירית זכתה בחוזה לפיתוח הטיל חץ. רביב היה הכוח המניע של המיזם, במסגרת מפעל מלמ, והוא ריכז צוות מהנדסים ייחודי למימוש חזונו יוצא הדופן, שכיוון לאטימות גבוהה מפני טילים בליסטיים.
לגבי ההיבטים של פיתוח החץ, כתב רביב:
משה אור-טס, מי שהיה ראש חטיבה (במסגרתה היה גם מפעל מלמ) בעת פיתוח החץ, כתב:
אריה הרצוג, מי שכיהן כראש מינהלת חומה, כתב כי "אין ספק שההובלה של תוכנית החץ על ידי דב רביב והיכולות האישיות שלו היו דומיננטיות בשלב הראשון..."
מיזמים טכנולוגיים לאחר שנותיו בתעשייה האווירית.
פיתוח משגר לוויינים כבד
לאחר שנותיו בתעשייה האווירית ניסה דב רביב לפתח משגר לוויינים כבד, בשיתוף ידע אוקראיני. מטרת המיזם - שלא צלח, בעיקר מסיבות כלכליות - הייתה להעמיד משגר לוויינים שיפעל על בסיס מסחרי, וישגר לוויינים כבדים למסלולים גיאוסטציונריים, מאתר שיגור בברזיל. החברה שהוקמה על ידו, חברת אמ.אס.טי רביב מודולר ספייס טרנספורטיישן 2002, הייתה פעילה במיזמים טכנולוגיים אחרים עליהם שקד רביב, עד שפורקה בשנת 2014.
המשגר, המכונה "460 STAR", נועד להחזיק בפלח שוק של עשרות אחוזים משוק השיגורים לחלל של לוויינים כבדים. החברה חתמה על הסכמים עם החברות ברוסיה שיספקו את מנועי המשגר. על פי התוכנית, אמור היה המשגר להיות מיוצר בתעשייה האווירית ובתעש. כושר השיגור המתוכנן למשגר STAR 460 עמד על 24 טון למסלול נמוך סביב כדור הארץ, וכ-10.5 טון למסלול גבוה (גיאוסטציונרי). בעת הכנת התוכניות למיזם המשגר, ביצועים אלה עלו על כל משגר קיים בעולם - ומכאן הפוטנציאל העסקי הניכר שלו.
המשגר התבסס על הנעה רקטית של הודף נוזלי - חמצן נוזלי בשילוב עם נפט. המנועים היו אמורים להיות מסופקים לחברה על ידי הרוסים. שאר רכיבי המשגר (גוף, מיכלים, תת-מערכות וכיוצא בזה) היו אמורים להיות מיוצרים בישראל.
אנרגיה סולארית
החברה של רביב עסקה בפיתוח, תכנון הנדסי, וייצור של תחנות כוח סולאריות והיא החלה בפעילותה העסקית בחודש מאי 2007. בשנת 2009 השלימה החברה בהצלחה את שלב הפיתוח והקימה בערד מתקן פוטו-וולטאי בטכנולוגיית CPV, שנחשבה לטכנולוגיה המובילה בעולם בתחום של אנרגיית שמש. החברה התעתדה לפתח טכנולוגיה זו, מתוך כוונה להתקינה בנגב בהיקפים גדולים במטרה לפתור את בעיית האנרגיה של ישראל. בשנת 2008 דווח בתקשורת הישראלית על חיבור ראשון של מערכת החברה לרשת החשמל של חברת החשמל. חיבור טכנולוגיה סולארית זו לרשת החשמל היה ראשון מסוגו בארץ ובין הראשונים בעולם.
המערכת בעלת הספק של 50 קילוואט (כלומר בדומה לצריכת החשמל של מפעל בסדר גודל בינוני) ומבוססת על עיקרון של ריכוז קרני השמש בשיעור של פי 500 מעל תא סולארי מיוחד בעל נצילות גבוהה מאוד של כ-37%. תאים אלו משמשים בדרך כלל כמקור הפקת אנרגיה ללוויינים בחלל, וכיום הם מותאמים לשימוש קרקעי במערכות אנרגיה סולארית. המערכת מורכבת על עוקב (TRACKER) העוקב בדיוק רב בשני צירים אחר מסלולה של השמש מזריחה עד שקיעה. העוקב הסולארי המדויק פותח גם הוא על ידי MST. נצילות המערכת הכוללת, שנמדדה במשך כמעט שנה בתנאי שדה, היא- 24.5% נצילות כפולה מנצילות המערכות הקיימות היום בשוק אשר מבוססות על פנלים רגילים מסיליקון. השטח הנדרש לפריסת שדה סולארי בטכנולוגיה של MST הוא חצי עד שליש מהשטח הנדרש על ידי טכנולוגיות אחרות.
החברה ניסתה ללא הצלחה למכור את הטכנולוגיה הייחודית שלה. והיא נקלעה לקשיים מחוסר משאבים מעבר לתקציבי הפיתוח, העדר תיק מוצר מפותח ומסודר, מדיניות הממשלה בנושא האנרגיה הסולארית וקשיים שהערים משרד האוצר בקשר לעסקה פוטנציאלית עם חברה סינית שהתעניינה ברכישת הטכנולוגיה.
חוצץ - מערכת יירוט נגד טילים ורקטות
בשנת 2006 פרסם רביב מאמר בעיתון מעריב, בו פירט תכנון עקרוני שביצע למערכת הגנה מפני רקטות וטילים. מאפייניה העיקריים של המערכת המוצעת היו:
משפט ומאסר.
על רקע מחלת רעייתו, קשיים משפחתיים נוספים, התגלתה בשנת 1990 בגופו של דב בעיה בריאותית לא פשוטה. בגינה יצא לטיפולים בחו"ל למספר חודשים תוך שהוא נערך לניתוח. מנקודה זו חלה הסתבכות שבסופה רביב הורשע בעבירות של שוחד, מירמה והפרת אמונים, ונגזר עליו מאסר של שנה וחצי. פסק הדין, מאפריל 1993 קבע, כי רביב קיבל שוחד בסך 175 אלף דולר מבעלי חברת ארמדה הקנדית, ביל היפס. ארמדה נבחרה על ידי רביב כספק יחיד של כלי הרכב לפרויקט כאשר כיהן רביב כמנהל מפעל מל"מ. רביב טען, כי אמנם קיבל את הכסף מידי היפס, אך היה זה תשלום תמורת עבודת ייעוץ פרטית שסיפק לארמדה. הוא הודה, כי לא קיבל אישור מתע"א, לביצוע עבודות פרטיות בעת העסקתו בחברה.
בפסק הדין של השופט אמנון סטרשנוב נקבע, כי "המדובר במתן ברור ומובהק של שלמונים. נושא הייעוץ הוא כסות בלבד, שבה חפץ הנאשם לכסות את עובדת קבלת הכספים על ידו, שלא כדין וללא היתר. גרסתו של רביב מפוקפקת ומעורערת בעינה לחלוטין, ואין היא ראויה לכל אמון". לדעת סטרשנוב, היפס שילם לרביב על מנת לשמור על הקשרים העסקיים עם מל"מ, בבחינת "שלח לחמך על פני המים". עוד נקבע, כי גם אם היה רביב מעניק שירותי ייעוץ לארמדה, עדיין היה התשלום שקיבל ממנו בבחינת שוחד.
ביהמ"ש המחוזי זיכה את רביב מחמת הספק מאשמת ניסיון לקבל דבר במירמה. על פי כתב האישום, הוא ניסה לקבל מתע"א במירמה 500 אלף דולר, בטענה שהכסף מיועד לתשלום שוחד לאישיות בכירה במדינה דרום אמריקנית, כדי לקדם מכירה של תע"א באותה מדינה. סטרשנוב דן את רביב ל-4 שנות מאסר, מהן שנתיים בפועל. ביהמ"ש העליון דחה את עירעורו, הן על הרשעתו והן על חומרת העונש. רביב הגיש בקשת חנינה לנשיא המדינה, וזה קיצר את עונש המאסר שלו.
ביתניים
ביתניים (שם מדעי: Bythitidae) היא משפחת דגי גרם מהסדרה צלופחי-קושק. הם חיים בימים ואוקיינוסים טרופיים וסובטרופיים, אף שחלקם חיים גם באזורים ממוזגים וצוללים אל מתחת 2,500 מטרים בנביעות תת-ימיות. כמה מהמינים חיים במערות מוצפות מים מתוקים כמו "Typhliasina pearsei", "Ogilbia galapagosensis" ו-"Diancistrus typhlops".
בני משפחה זו קטנים יחסית באורך 5–10 סנטימטר, אך הגדולים ביניהם יכולים להגיע ל-60 סנטימטרים. הם בעלי ראש גדול המזכיר ראשן צפרדע. הם מצויים על קרקעית הים וניזונים מחסרי חוליות העוברים לידם. דגים אלה אינם מטילים ביצים (למעט כמה מינים) אלא משריצים צאצאים חיים.
קניון סיל
קניון סיל (בספרדית: Canón do Sil) הוא ערוץ הנחל העמוק ביותר בגליסיה שבספרד לאורך נהר סיל מזרחית לעיר אורנסה. הקניון נמשך לאורך חמישים הקילומטרים האחרונים לפני שהסיל נשפך לנהר מיניו (Minho). מראה הקניון נחשב לאחד הנופים המרהיבים ביותר בגליציה.
המצוקים מתרוממים כמעט אנכית עד חמש מאות מטר מעל קו מפלס המים. הצמחייה באזור אופיינית לאזור אקלימי אטלנטי-יבשתי המאופיין בעצי אלון וערמונים, אבל מבנה השטח יוצא הדופן מאפשר צמחייה וגידולים ים תיכוניים, כגון עצי זית, אורנים ועצי פרי הדר. במקום גדלים צמחי מרפא כיארו ומיורן ופירות יער כאוכמניות, תותי בר, ורדים. המצוקים סביב הנהר עובדו כטראסות כדי לאפשר גידול כרמים של ענבים. ייצור היין התחיל באזור הזה כבר בתקופה הרומית. חבל הארץ הזה נקרא אזור היין Ribeira Sacra והוא המקום היחיד בגליסיה שמייצר יותר יין אדום מאשר יין לבן.
בין בעלי החיים הנפוצים באזור ניתן למצוא חזירי בר, שועלים, שפנים, צביים, גיריות. זה הוא ביתם של כמה מינים נדירים של ציפורים, וכן של מספר יונקים כגון לוטרות ועטלפים.
הערוץ מסווג ב-Natura 2000 (רשת שמורות טבע אירופאי) כאתר בעל חשיבות גאוגרפית וקהילתית.
גנרל חיל
"גנרל חַיִל" הוא דרגה המקבילה לגנרל שלושה כוכבים - לוטננט גנרל, או לגנרל ארבעה כוכבים - גנרל. הדרגה התקיימה בכמה מדינות, ושימשה להבדלים בין הגנרלים השונים, או כתואר נלווה לדרגת הגנרל.
אוסטריה-הונגריה.
בצבא האוסטרו-הונגרי היו שלוש דרגות של גנרל:
דרגת גנרל חיל הרגלים נוצרה בשנת 1908, וקודם לכן גם ביחידות הרגלים ניתנה דרגת פלדצוגמייסטר.
מבחינה היסטורית, דרגת גנרל חיל התותחנים (בגרמנית: Feldzeugmeister - מפקד החימוש בשדה הקרב" בהונגרית: "Táborszernagy") הייתה שוות ערך ללוטננט גנרל. בצרפתית היה קיים התואר grand maitre d'artillerie, מתקופת פיליפ השישי, מלך צרפת, לתאר את התפקיד הנ"ל.
בולגריה.
בממלכת בולגריה מהקמתה בשנת 1878 הייתה הדרגה הגבוהה ביותר דרגה צבאית של "גנרל" (בולגרית: генерал), אך בשנת 1897 דרגה זו פוצלה לשלושה; גנרל חיל הרגלים (генерал. пехотата), גנרל חיל הפרשים (генерал. кавалерията) וגנרל חיל התותחנים (генерал. артилерията). הדרגה הוחלפה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר בולגריה הפכה לגרורה של ברית המועצות, בדרגה כללית של גנרל.
פינלנד.
קצינים בעלי דרגת גנרל מלא (4 כוכבים; נאט "ו OF-9) בפינלנד סווגו כגנרלים של חיל הרגלים ("jalkaväenkenraali"), חיל הפרשים ("ratsuväenkenraali"), יגר ("jääkärikenraali") וחיל התותחנים ("tykistönkenraali"). התואר כיום הוא רק תואר כבוד, ורק גנרל אחד מחזיק בדרגה זו באופן פעיל בעת שלום.
גרמניה.
הוורמאכט.
בוורמאכט גנרל חיל (General der Waffengattung) הייתה דרגה של כוחות היבשה ושל הלופטוואפה, וסימלה את הזרוע שבה שירת הגנרל. הדרגה הייתה שוות ערך לדרגת אדמירל בקריגסמרינה, אובר-גרופנפיהרר בוואפן אס אס, ודרגת OF-8 בנאט"ו.
בונדסוור.