בנובמבר 2011 הוציאה את אלבומה השני, "Love Revolution" שכלל את הלהיט "French Cancan (Monsieur Sainte Nitouche)" (שיצא כסינגל מוביל ביוני 2011), שהגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הצרפתי ואת הסינגל "La Fille du Lido".
באלבומה השלישי, שיצא ב-2015, "Motel Bamako" , שרה מודג'ה בעיקר בשפה במברה (הנפוצה במאלי) אך גם באנגלית ובצרפתית. האלבום עוסקת בנושאים אהבה, פצעי המלחמה ודימוי האישה. האלבום מסמן שינוי גישה מוזיקלי - נטישת המלודיות המתוקות וחזרה לשירה קצבית ולראפ בבמברה (כמו בקליפ "Tombouctou" שצולם בסטודיו של מאליק סידיבה בבמקו). באלבום זה, אף יותר מבאלבומים הקודמים, היא מזמינה את הנשים המאליות להישמע ו"להסיר את הצעיף מפיהן".
בדצמבר 2017 החלו הופעותיה של רביעיית בנות "Le Parisien" ("הפריזאיות") בה משתתפת מודג'ה יחד עם אריאל דומבסל , מרווה גלנטר והלנה נוגוארה . זהו חידוש של המוזיקאי לורן רוקיה לרביעייה בעלת שם דומה שיצר המוזיקאי קלוד בולינג בשנות ה-60 כחלק מזרם ה-Yé-yé . הרביעייה הוציאה אלבום באפריל 2018 והופעותיה התקיימו ממאי 2018 ועד דצמבר 2018.
קריירת משחק.
ב-2013 היא השתתפה בפינה הומוריסטית בתוכנית הטלוויזיה "Le Grand Journal" שבערוץ Canal+ .
ב-2016 שיחקה בסרט הצרפתי-סנגלי, "וולו", בבימויו של דאודה קוליבאלי, העוסק בסחר הסמים במאלי וגילמה את אחותו של גיבור הסרט. ב-2019 שיחקה בסרטו של הבמאי, לואי-דו דה לנקסאן , "La Sainte Famille"
החל בספטמבר 2016 היא מנחה את "Catwalk" תצוגת אופנה המשודרת בערוץ האופנה הצרפתי "Elle Girl" הקשור למגזין Elle.
חיים פרטיים.
בהיותה בת ארבע עברה מודג'ה (כמו ארבע אחיותיה) מילת נשים, על ידי קרוביה, ללא אישור הוריה. אירוע זה מוזכר באחד משיריה. מאוחר יותר, בגיל 22, עברה ניתוח לשיקום. מודג'ה מתבטאת בקביעות כנגד מילת נשים. היא התבטאה גם בצורה גלויה כנגד אלימות נגד נשים שאותה תיארה בסרטון הווידאו לשירה, "La Valse de Marylore".
מ-2009 היא מנהלת מערכת חיים זוגית עם האדריכל-אמן האיטלקי-קרואטי, מרקו קונטי סיקיץ'. מודג'ה היא טבעונית
הגאוגרף שתה את העולם
הגֵּאוֹגְרָף שתה את העולם (ברוסית: Гео́граф гло́бус про́пил) הוא סרט קולנוע רוסי עטור שבחים המבוסס על ספרו של אלכסיי איוואנוב באותו שם. הסרט הוקרן במספר פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע לפני שיצא להקרנות מסחריות ב-7 בנובמבר 2013. בסרט כיכבו ילנה ליאדובה וקונסטנטין חבנסקי, שזכו בפרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע על תפקידיהם בסרט.
הסרט השתתף בתחרות המרכזית של פסטיבל קינוטאבר וזכה בפרס הראשי של הפסטיבל. הסרט היה מועמד לפרס נשר הזהב בשש קטגוריות שונות, וזכה בשלוש קטגוריות: הבימוי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר. הוא זכה גם בפרס ניקה בקטגוריות הבימוי הטוב, השחקן הטוב, השחקנית הטובה, הפסקול הטוב ביותר, והסרט הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בישראל לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בספטמבר 2013.
תקציר עלילת הסרט.
השנה היא 2012. ויקטור סלוז'קין הוא ביולוג בן 37 שאך זה סולק מהמכון למחקר מדעי. בשל הצורך בהכנסה קבועה הוא מתקבל לעבודה כמורה לגאוגרפיה בבית ספר בעיר פרם שבהרי אורל, ללא הכשרה מתאימה בתחום ההוראה. אם לא די בכך, לאשתו נאדיה נמאס ממנו, והיא מסרבת לישון איתו. היא מבקשת ממנו לסיים את הסיפור ביניהם ולמצוא מאהבת באופן שהיא לא תדע על כך. חייו משתנים עם הופעתו של חבר ותיק, בודקין, ועד מהרה נאדיה עצמה מתחילה לנהל רומן עם בודקין, מה שגורם לסכסוך בין שני החברים.
בבית הספר מתקשה סלוז'קין למצוא שפה משותפת עם הכיתה, הילדים נדמים לו פרימיטיבים, נטולי אישיות משל עצמם וחסרי מטרה, ועם הקולגות לעבודה הוא מתקשה עוד יותר. רק המורה לגרמנית קירה מגלה כלפיו אמפתיה, אך גם היא נמשכת יותר לבודקין. כשמתגלה שבודקין עזב אותה לטובת נאדיה, קירה מנסה להאשים את סלוז'קין, והוא בתגובה שותה אלכוהול בדירתה ונרדם אצלה במקלחת.
לאחר שהוא מפסיד במשחק קלפים עם אחד מתלמידי הכיתה, סלוז'קין מסכים לצאת עם תלמידי הכיתה למסע בטבע אל הנהר קטמאראן. כבר ברכבת סלוז'קין שותה יותר מדי ומתעמת עם התלמיד המופרע של הכיתה, גראדוסוב, לעיני התלמידים, שמצלמים את התקרית בטלפונים הניידים. תלמידי בית הספר, שגם ככה לא מתייחסים אליו כאל מורה אלא כאל חברם, ממנים אותו למפקד המסע שלהם.
ביום האחרון למסע יוצא הגאוגרף לכפר הסמוך כדי לארגן תחבורה לתחנת הרכבת. מתלווה אליו גם מאשה, תלמידה נאה מבני כיתתו, שהוא מאוהב בה בחשאי. בדרך לכפר מאשה עצמה מתוודה שהיא מאוהבת בו, הוא משיב לה שרגשותיהם הדדיים אך הם אינם יכולים להיות יחד מסיבות מובנות – הוא מורה והיא תלמידה, שלא לדבר על הבדלי הגילים ביניהם. פורצת סערה, והם נרטבים עד לשד עצמותיהם. בהגיעם לכפר, הם מגלים שכמעט אף אחד לא חי שם, וזהו כפר נטוש. מאשה כמעט מאבדת את ההכרה מרוב קור, והוא מנסה להרים אותה, אך חש באפיסת כוחות. בלילה הם מגלים בית מלא אנשים ובו תנור דולק. מאשה נרדמת על גרם המדרגות כשהיא לבושה בבגדיה הרטובים; סלוז'קין מפשיט אותה, מחמם את גופה, מקרב אותה אל התנור הדולק, ומונע ממנה להירדם.
בבוקר המחרת הם חוזרים למחנה ורואים שהתלמידים האחרים כבר הגיעו ליעד האחרון של המסע. לאחר הטיול מגלה מנהלת בית הספר את הסרטון שהילדים צילמו ברכבת ואודות המסע המסוכן. היא מאלצת את סלוז'קין להתפטר, והוא עוזב את בית הספר, שוב ללא כסף, אפילו לא לסיגריה.
אורן לבן-קליפה
אורן לבן-קליפה (שם מדעי: Pinus albicaulis, באנגלית: Whitebark pine) הוא מין אורן נפוץ בהרים במערב ארצות הברית וקנדה. בית הגידול הטבעי של העץ הוא באזורים התת-אלפיניים בגובה שבין 1,300 ל-3,700 מטרים מעל גובה פני הים בהרי סיירה נבדה, רכס קסקייד, רכסי החוף הפסיפי והרי הרוקי מוויומינג וצפונה. כמו כל מיני האורן הוא עץ מחטני ירוק-עד.
אורן לבן-קליפה הוא עץ האורן הגדל במקומות הגבוהים ביותר בהם גדלים עצים ברכסי הרים אלו, ובדרך כלל הוא מסמן את קו העצים. לכן לעיתים קרובות הצורה האופיינית שלו היא צורת קרומהולץ, עצים הגדלים קרוב לקרקע והתגמדו בשל החשיפה לקור ולרוחות. בתנאים אופטימליים יותר יכול העץ לגדול לגובה של 29 מטרים.
כמות עצי אורן לבן-קליפה בטבע התמעטה מאוד ב-90 השנים האחרונות בשל מין פולש מאירופה של פטרייה הידוע כשלפוחית החלודה של האורן הלבן המחלישה את העץ, והופכת אותו לפגיע יותר להרס מחיפושית האורן ההררית ("Dendroctonus ponderosae") שהפכה נפוצה יותר כתוצאה מההתחממות העולמית.
שם מדעי ואטימולוגיה.
השם המדעי "Pinus albicaulis" ניתן לעץ על ידי הרופא והבוטנאי האמריקני ממוצא גרמני גאורג אנגלמן (George Engelmann; 1884-1809) שתיאר אותו לראשונה ב-1863 ב-Transactions of the Academy of Science of St. Louis. הסוג "Pinus" הוא בלטינית אורן, והסיומת "albicaulis" היא הלחם בסיסים בלטינית של "albus", שפירושו "לבן" ו-"caulis" שפירושו "גזע". השם המדעי מקביל לשם בגרמנית (Weißstämmige Kiefer, "אורן לבן-גזע"). לעץ יש שמות נוספים בארצות הברית: "white pine" (אורן לבן), "pitch pine" (אורן שרף), שהוא גם שם המקובל יותר למין "Pinus rigida", "scrub pine" (אורן שיחי), שהוא גם השם המקובל יותר ל-"Pinus virginiana" ו-"creeping pine" (אורן זוחל). גם שם אחרון זה ניתן לכמה מינים שונים של אורן.
תיאור.
האורן לבן הקליפה הוא עץ בגובה 10 מטרים, ולעיתים נדירות עד 20 מטרים, ובקוטר של עד 150 סנטימטרים בגובה חזה, נוף העץ הוא בתחילה גליל צר, ובהמשך עגלגל עד חסר צורה. קליפת הגזע של עץ צעיר היא לבנה חלקה ומאוחר יותר מתקלפת ברצועות דקות. הענפים מתפשטים לצדדים. הגוון של נצרים צעירים הוא צהוב אדמדם, כתום או חום. הניצנים הם בגוון חום אדמדם באורך 8 מילימטר עד סנטימטר, סגלגלים רחבים ומחודדים כשקשקשים ארוכים מחודדים צמודים אליהם בצורה רופפת.
העלים הם מחטים באגדים של חמש באורך 4 עד 7 סנטימטרים. הם נוקשים, שלמים בגוון ירוק כהה וקצותיהם מחודדים. בצד העליון יש שני שקעים. בצד התחתון יש שלושה עד חמישה קווי פיוניות. אורך החיים של המחטים הוא בין שש לשמונה שנים. הנדן בבסיס העלים נשיר.
אצטרובלי האבקה הם גליליים עד סגלגלים, אדומים ואורכם בין 10 ל-15 מילימטרים. האצטרובלים הנקביים הם סגלגלים עד גליליים, אורכם בין 5 ל-7 סנטימטרים ורוחבם בין 4 ל-6 סנטימטרים, והם כמעט חסרי פטוטרת. אצטרובלים צעירים הם בגוון סגול כהה והם משנים צבעם לחום כשהם מבשילים. הקשקשים עבים ומחודדים. הזרעים (צנוברים) ביצתיים בגוון חום-ערמוני ובעובי בין 8 ל-12 מילימטרים, נטולי כנפיים והם אכילים.
אורן לבן-קליפה ("Pinus albicaulis") הוא חבר בקבוצת "האורן הלבן" (תת-מין "Strobus" של המין אורן). ככל החברים בקבוצה זו העלים (המחטים) הם באגדים של חמש כשהנדן נשיר. תכונה זו מבדילה את האורן לבן-הקליפה וקרוביו מאורן מפותל, שלו יש שתי מחטים לאגד, כמו גם אורן הזפת ואורן ג'פרי ("Pinus jeffreyi"), שלשניהם יש שלוש מחטים באגד. לכל שלושת המינים הללו יש נדן קבוע בבסיס כל אגד.