בנובמבר 1941 היה הפוגרום הראשון בעיר חמלניצקי באוקראינה, שם סוניה ואמה היו שבויות. אחרי שהצליחו השתיים לשרוד את הפוגרום, הגיעה אלכסנדרה מלניק אל שער הגטו. סוניה סיפרה בעדותה ליד ושם: "אלכסנדרה הייתה אמה של חברת בית הספר שלי עוד מלפני המלחמה. היא נכנסה לתוך הגטו, איתרה אותנו ולקחה אותנו אליה הביתה מתוך רצונה החופשי". הניצולות, סוניה ואמה הסתתרו אצלה במשך שנה ואף על פי שהמשפחה חיה בעוני, חלקו איתם כל דבר (אוכל בגדים וכו'). עוד מספרת סוניה: "הילדים במשפחה גילו בגרות יוצאת דופן ושמרו על שתיקה, גם כאשר שכנים סקרניים ניסו לסחוט מהם מידע כלשהו, לאחר שחשדו באמם."
לאחר שנה של מסתור אצל משפחת מלניק, הכריזו הגרמנים על הפתרון הסופי. משפחת מלניק לא גירשה את סוניה ואמה והמשיכה להסתיר אותם. בימים מסוכנים במיוחד הובילו אותם הילדים של משפחת מלניק ליערות ומקומות מסתור והיו מביאים להם אוכל כל מספר ימים. לאחר מכן, היו באים לקחת אותם חזרה לביתם.
בהמשך המלחמה, אלכסנדרה העבירה אותם לטרנסניסטריה באמצעות שכן שלה ועוד אדם אחד אשר היו מוכנים לסייע תמורת תשלום. הם הגיעו לעיר מוהיליב-פודילסקי וכך הצליחו לשרוד את המלחמה. לאחר שהצליחו לעבור, חזרה סוניה לאזור כיבוש גרמני על מנת ליידע יהודים שנשארו על כך שבאזורי כיבוש רומני הרציחות ורדיפות יהודים נרגעו במקצת. לאור זאת המשיכה אלכסנדרה להעביר בסיוע ילדיה עוד יהודים שהסתתרו בטרנסניסטריה. סך הכל הצילה אלכסנדרה 22 יהודים
לאחר המלחמה, שמרו המשפחות על קשר הדוק. בשנת 1989 סוניה ומשפחתה עלו ארצה והתיישבו בבאר-שבע. בנות המשפחות טאיסיה וסוניה קיימו קשר חם במכתבים.
תהליך ההכרה.
אלכסנדרה זכתה בהכרה רק לאחר מותה. לאחר שסוניה ומשפחתה עלו ארצה, הגישה סוניה ב-1990 בקשה ליד ושם, להכיר באלכסנדרה ובמשפחתה כחסידי אומות עולם. הבקשה התעכבה כ-4 שנים בגלל חוסר בעדים שיבואו להעיד. ב-1994 ניתן לאלכסנדרה לוויקטור ולטאיסיה התואר "חסידי אומות העולם" מיד ושם.
לאחר עיכובים ביורוקרטיים מצד גורמים ביד ושם פנתה סוניה בשנת 1995 אישית לנשיא המדינה, עזר וויצמן, להרשות לטאיסיה ובעלה לעלות ארצה לאחר שבקשתם נדחתה כל פעם מחדש בגלל פירוש שגוי של הסעיפים הרלוונטיים ב חוק השבות. ב-1996 בגיל 68 עלו טאיסיה ובעלה ארצה לבאר שבע לגור ליד סוניה, והן היו שכנות במשך שנים. לאחר 10 שנים, בגיל 78, קיבלה טאיסיה אזרחות ישראלית. סוניה נפטרה בשנת 2014 והשאירה במותה שני ילדים, שלושה נכדים ושישה נינים. טאיסיה נפטרה בשנת 2019 ונטמנה ליד בעלה בבית העלמין האזרחי בבאר שבע.
הנריק וויקטוריה איוונסקי
הנריק איוונסקי (בפולנית: Iwański Henryk, 1902–1978) וויקטוריה איוונסקה (Iwańska Wiktoria) הם זוג חסידי אומות העולם מפולין, שהצילו יהודים רבים מגטו ורשה במהלך השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
זמן קצר לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, היה הנריק פעיל בהקמת "הארגון הצבאי היהודי". והקדיש את עצמו לתמיכה ביהודים, במסגרת ההתנגדות הפולנית (ארמייה קריובה). ויקטוריה סיפקה ליהודי הגטו ציוד בסיסי, נשק, תחמושת וחומרי הדרכה, שהוברחו דרך תעלות הביוב או בעגלות שהביאו גושי סיד ומלט לגטו. הנריק טיפל ביהודים שברחו מתוך הגטו אל הצד הארי של העיר, וסיפק להם מקומות מסתור בבתי חולים, בדירות מסתור, ובכנסיות. הוא צייד אותם במסמכים מזויפים. בין הניצולים בעזרתם היה יוסף צלמייסטר.
במהלך מרד גטו ורשה באפריל 1943 הגבירו הנריק וויקטוריה את מאמצי ההצלה. הם טיפלו ביהודים שברחו וסיפקו להם מקומות מסתור. הנריק וויקטוריה החביאו בדירתם קבוצת יהודים והצילו אותם ממוות. הנריק עצמו לחם במהלך המרד לצד היהודים בקרב על כיכר מוראנובסקי.
לאחר המלחמה.
ויקטוריה נדבקה בשחפת מיהודייה שהסתירה בדירתה, ונפטרה מהמחלה. בבעלותו של הנריק הייתה טבעת קשר מחתרתית יחידה מסוגה. לפני מותו מסר איוונסקי לחיים לזר את הטבעת, שהעביר אותה ליד ושם בשנת 2004.
הכרה והנצחה.
בשנת 1963 זכה הנריק בצלב הכסף של , אחד מעיטורי הצבא הגבוהים ביותר בפולין. ב-15 במרץ 1966, בירושלים, הוכרו הנריק וויקטוריה על יד ושם כחסידי אומות העולם. ניטע על שמם עץ בשדרת חסידי אומות העולם ב-20 בדצמבר 1989.
אלברטוס זפאט
אלברטוס זפאט (בהולנדית: Albertus Zafet; 8 באוקטובר 1901 – 27 ביולי 1944) היה לוחם המחתרת ההולנדית וחקלאי, שהציל במלחמת העולם השנייה והשואה 20 יהודים ממוות בידי הנאצים והוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
אלברטוס זפאט נולד ב-8 באוקטובר 1901, ביישוב חקלאי במחוז דרנתה שבהולנד. הוא נישא לאלטיה, שבהמשך עזרה לו בהסתרת היהודים. נולדו להם שתי בנות. שתיהן חלו בפוליו בצעירותן.
אלברטוס ואשתו הבריחו והחביאו 20 יהודים, בעזרת המחתרת ההולנדית. היהודים הוחבאו בגינה בתוך לול תרנגולים נטוש, שנראה כמו חורבה, אך צויד בחשמל ובגז, כדי לספק תנאי מחיה נוחים. כשעלה החשד בדבר החבאת יהודים ביישוב, החלה חקירה של הקצין הנאצי הלמוט' יוהאן למציאתם והוצאתם להורג. כשסירב אלברטוס להסגיר את היהודים, נורה למוות בביתו מול אשתו וילדיו על ידי יוהאן.
הכרה והנצחה.
ב-8 במרץ 1972 הוכר אלברטוס זפאט הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בעקבות העדויות של אישה שהציל, מיבום סיטה. לכבודו נשתל ביד ושם עץ חסיד אומות העולם.
לכבודו הוקם עמוד אינטרנט, וכן הוקמה אנדרטה קטנה דמוית מערה, כמו האחת שבה הסתיר יהודים.
אסקר (עיר)
אסקר היא עיר במחוז אקשהוס שבנורווגיה, הממוקמת 30 ק"מ דרום-מערבית לאוסלו. העיר הוקמה ב-1 בינואר 1838.
באסקר מתגוררים, נכון ל-2019, 61,523 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-11 הכי גדולה בנורווגיה לפי אוכלוסייה. שטחה של העיר הוא 101 קילומטרים רבועים.
היסטוריה.
אסקר הוקמה בשנת 1838 על ידי נוצרים לותרנים קונסרבטיביים. ב-1879 נבנתה באסקר כנסיית אסקר הנאו-גותית, והיא מהווה מקור תיירות מרכזי באקשהוס.
הסניף הראשון של איקאה מחוץ לגבולות שוודיה הוקם באסקר בשנת 1963.
תמר סוקניק
תמר סוקניק (נולדה ב-1981) היא עיתונאית ועורכת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
סוקניק נולדה בירושלים לעיתונאי גדי סוקניק ולד"ר נילי סוקניק, יועצת ארגונית. בילדותה עברה לתל אביב עם משפחתה.
בגיל 17 החלה לכתוב במוסף הנוער "פיוז" מבית "ידיעות אחרונות". בשנת 2000 התגייסה לצה"ל ככתבת בעיתון "במחנה". עם סיום שירותה הצבאי, עברה להתגורר בניו יורק ועבדה ככתבת בעיתון "ידיעות אמריקה". כשחזרה לישראל, החלה לעבוד כעורכת חדשות באתר nrg. ב-2005 עברה ל"רשת", שם שימשה כאחראית על כתיבת מסמכי המכרז של הזכיינית לשידור בערוץ 2.
החל מ-2006 שימשה ככתבת המוזיקה במוסף גלריה של העיתון "הארץ", ומשם עברה לשידורי "קשת", לתפקיד עורכת המשנה של התוכנית "מה קורה". לאורך השנים שימשה כעורכת וכתסריטאית במגוון תוכניות טלוויזיה, ובהן "היפה והחנון", ששודרה בערוץ עשר.
בשנת 2013 החלה לעבוד בוואלה! כעורכת תוכניות האולפן של האתר. ב-2016 קודמה לתפקיד סגנית העורך הראשי של וואלה!. בשנת 2019 עזבה סוקניק את תפקידה בוואלה.
חיים אישיים.
בין השנים 2004–2007 הייתה סוקניק בת זוגו של המוזיקאי דודו טסה, שהקדיש לה את האלבום "לולה". בשנת 2013 נישאה לאמן והבעלים של "גלריה גורדון", אמון יריב, ולהם בן ובת.
מתגוררת בתל אביב.
בולי מדינת ישראל - שנת 1954
בשנת 1954 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 17 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 2735 פרוטות.
רקע.
שיטת הדפוס.
בשנת 1954 המשיכה המגמה של הדפסת בולים איכותיים בשיטת "שקע" במכונת הדפוס החדישה שהוכנסה לשימוש שנה קודם לכן במדפיס הממשלתי. שתיים מסדרות הבולים הודפסו בשיטה זו (בול רוטשילד ובולי מועדים לשמחה), בעוד יתר בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1954, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים.
מרבית הבולים של שנת 1954 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. המעצב ר. אראל (שמו המסחרי של ריכרד לוי) הצטרף לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים.
בולים מן המניין.
בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949, תוך שהוא מוסיף לה ארבעה ערכים נקובים חדשים.
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בולי דואר אוויר.
בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת נוף הארץ שהונפקו לראשונה בשנת 1953, תוך שהוא מוסיף לה, בשני מועדים שונים במהלך השנה, שישה ערכים נקובים חדשים.
הבולים עוצבו בידי ג'ורג' המורי.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בולי דמי דואר.
בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי דמי דואר מן הסדרה השנייה שהונפקו בשנת 1952.
בולי זיכרון קבועים.
יום העצמאות.
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מועדים לשמחה.
הבול עוצב בידי ג'ורג' המורי.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בולי יובלות.
הרצל.
הבול עוצב בידי ר. אראל.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
רוטשילד.
הבול עוצב בידי ג'ורג' המורי.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בולי אירוע.
תבים.
הבול עוצב בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
יחסי יוון–קניה
יחסי יוון–קניה הם יחסים דו-צדדיים בין יוון לקניה . ליוון יש שגרירות בניירובי וקונסוליה מכובדת במומבסה . קניה מיוצגת ביוון דרך שגרירותה ברומא, איטליה .
אמנות.
ביוון ובקניה יש את האמנות הבילטרליות הבאות: מסגרת האמנות הנוכחית מורכבת מהסכמים הבאים: