בדצמבר 1942 נפוצה השמועה שהנאצים מעוניינים לשלוח את כל יהודי המחנה לארץ ישראל במסגרת חילופי שבויים עם הבריטים (במהלך המלחמה אכן נערכו חילופים מסוג זה עם טמפלרים מארץ ישראל). זמן קצר לאחר מכן התבקשו המעוניינים לעלות לארץ ישראל להרשם ביודנראט. כחצי מיושבי המחנה עשו כן. ב-13 בינואר 1943 הוקף המחנה ברחוב שווארליקובסקה באנשי אס אס שהפרידו את יושביו ל-2 קבוצות: ה"עולים" והאחרים. בסופו של דבר, החליטו הנאצים להשאיר את אלו שרצו לעלות בגטו ואילו כ-1,600 האחרים נשלחו להשמדה בטרבלינקה.
במאי 1943 נשלחה קבוצת יהודים ובה ראשי ופקידי היודנראט למחנה עבודה בקרבת העיירה וולנוב ולראשות היודנראט התמנה ראש המשטרה היהודית לאון סיטנר. לאחר מכן הפך הגטו למחנה לעובדי כפייה תחת ניהול האס אס, בפיקודו של קצין האס אס פרנץ שיפרס. כל העובדים נרשמו מחדש וקיבלו מספרי עובד שנרשמו בתעודות הזיהוי שלהם. באותה עת הגיעו למחנה כמאה יהודים ממיידנק ואלה נשלחו כבר ביולי לאושוויץ.
בתחילת נובמבר 1943 הודיעו הגרמנים על מבצע "הומניטרי" שבו עתידים היו היהודים בגטו לעבור לאתר זמני ברחוב שקולנה.
ב-8 בנובמבר נערכה האקציה בנוכחותו של סגן ראש האס אס בראדום אוברשטורמבאנפיהרר וילהלם בלום. במהלכה צעדו כל יושבי הגטו, בלא ליווי שומרים לפאתי העיר, למחנה שהוקם ברחוב שקולנה. כאשר הגיעו לאתר החדש, התיר אוברשטורמבאנפיהרר בלום לזקנים, לחולים ולנשים על ילדיהם להיכנס לצריפים ולנוח שם. תקוותם של אלה לעתיד טוב יותר, שהתבססה על יחסו הדואג של בלום לחלשים, נתבדתה עד מהרה, כאשר שלח את כל יושבי הצריפים (כמאה זקנים, נשים, וילדים) למבנה סמוך, שם נורו כולם למוות. הגברים המתינו כולם מחוץ לצריפים ותוך זמן הגיעו אנשי אס אס ברכבים ולקחו את החזקים שבהם לעבודה במתקנים לייצור גז בשני יישובים סמוכים.
בכך בא הקץ על מחנה הכפייה.
מחנה הריכוז שקולנה.
המחנה כלל 20 צריפים, הוקף בגדרות תיל ומגדלי שמירה וחולק למגורי גברים ונשים. השמירה על המחנה הוטלה על האס אס.
יהודי בשם יחיאל פרידמן מונה כנציג היהודים. מפקד המחנה מטעם האס אס נקרא הקר (Haker). בסך הכל התגוררו במחנה כ-2,450 גברים וכ-400 נשים, רובם הגיעו מגטו ראדום ומיעוטם מן הגטאות שחוסלו בקיילצה ובטומאשוב וממחנה החוץ בליז'ין (Bliżyn). האס אס השאיל את אסירי המחנה לחברות שונות בעיר עבור תשלום.
בינואר 1944 הועבר המחנה מידי האס אס המקומי לידי "המשרד הראשי למשק ולמנהל" של האס אס (WVHA) שישב בברלין. מחלקה זו הפכה את המחנה למחנה-חוץ של מיידנק. למחנה מונה מפקד חדש - אוברשטורמפיהרר פרידריך וילהלם סיגמן (Siegmann) שהביא עמו מלובלין גם צוותי מנהלה ושמירה חדשים. תנאי המחיה במחנה לא השתפרו עקב שינוי זה. במרץ אותה שנה נמנו במחנה 2,200 אסירים ואילו ב-22 ביולי 2,900.
עקב התקדמות הצבא האדום מכיוון מערב והתקרבות החזית החליט האס אס ביולי 1944 על חיסול מחנה שקולנה ומחנה החוץ שלו קוליובה 18 (Kolejowa).
בימים 26–29 ביולי נשלחו בין 2,500 ל-3,000 אסירי המחנה לצעדת מוות בת שלושה ימים לכיוון טומאשוב מאזובייצקי, מרחק של כ-100 קילומטרים. רבים מן האסירים נורו בדרך על ידי מלווי האס אס. מטומאשוב הועברו הנותרים, כ-200 יהודים, ברכבת לאושוויץ. באושוויץ נשארו הנשים והילדים, שנשלחו לעבודות שונות ואילו הגברים המשיכו ברכבת למחנה ויזנגרונד (KZ Wiesengrund), מחנה-חוץ של נאצוויילר-שטרוטהוף, סמוך לעיירה פייהינגן (Vaihingen), בקרבת שטוטגרט.
קבוצה קטנה של יהודים נותרה בראדום לצורך פירוק מפעל התחמושת. אלה שוחררו על ידי הצבא האדום, כשזה כבש את העיר בינואר 1945.
גטו רדום
גיטו ראדום
בית הכנסת אוהל יעקב (מינכן)
תנאי (הלכה)
תנאי הוא דין תלמודי המגביל מעשה קנייני והלכתי וכובל אותו לקיום התנאי, כך שאם התנאי לא התקיים, המעשה יתבטל.
מקור הדין והגדרתו.
התנאי הוא חידוש של התורה, הנלמד מפרשת תנאי בני גד ובני ראובן, בה התנה משה רבנו עם שבט ראובן ושבט גד, כי יקבלו את חלקם בעבר הירדן אותו הם ביקשו ממשה רבנו, בתנאי שיילחמו יחד עם שאר השבטים על ארץ ישראל. מכיוון שחידוש הלכתי זה נלמד מתנאי בני גד ובני ראובן, קובעת המשנה כי רק אם התנאי נעשה באותה צורה בה הוא נעשה על ידי משה רבנו יש לתנאי תוקף הלכתי, ולא - אין לתנאי כל תוקף, ולכן המעשה יחול גם אם התנאי לא קוים.
הגבלות לקיום התנאי.
במשנה ובתלמוד מובאים מספר מגבלות לעשיית התנאי הנלמדים מתנאי בני גד ובני ראובן עם משה, קודם כניסת עם ישראל לארץ:
הגבלה נוספת, שנחלקו הראשונים אם היא הגבלה כללית או שנאמרה גם באופן פרטי כהגבלה בתנאי, היא המתנה על מה שכתוב בתורה, כלומר שעל ידי תנאו מתבטל אחד מדיני התורה, תנאו בטל. יש המבארים זאת בכך שמכיוון שאי אפשר לקיים תנאי שנוגד לכללי התורה, ברור כי אינו מתכוון ברצינות לקיום התנאי, והדבר דומה לאדם המגרש את אשתו על מנת שתעלה לרקיע או תרד לתהום וכל דבר אחר שלא ניתן לבצעו, שתנאו בטל.
דוגמה להגבלה של "אי אפשר לקיים על ידי שליח" היא, שכאשר אדם מת ללא בנים, אסורה אשתו להינשא לבעל אחר שאינו אחיו של המת, ובמקרה שאחיו של המת המכונה "יבם" אינו חפץ להינשא לה, עליו לבצע מעשה חליצה, המתיר את האשה להינשא לבעל אחר. במקרה כזה, לא ניתן להגביל את מעשה החליצה על ידי תנאי, וגם אם התנה למשל שמעשה החליצה לא יתיר את האשה אם לא תתן מאתיים זוז, מותרת האשה להינשא לבעל אחר.
הראשונים חלוקים בטעם דין זה, המגביל את דיני התנאי למעשה שיכול להיעשות על ידי שליח. התוספות סבורים כי סברת דין זה היא, מכיוון שרק מעשה שיכול להיעשות על ידי שליח הוא בכוחו ובשליטתו של האדם, ולכן בכוחו להגבילו גם על ידי תנאי, אך מעשה שאינו יכול למנות שליח לעשותו, הוא לא בידו ובכוחו, ולכן גם אין בכוחו להגבילו על ידי תנאי. רבי מנחם המאירי סבור כי מעשה שהוא יכול לבצעו על ידי שליח הוא מעשה חלוש, ולכן ניתן להגבילו על ידי תנאי, ודווקא בכך שלא ניתן לבצע מעשה מסוים על ידי שליח מוכח כי המעשה הוא מעשה אלים וחזק ולא ניתן לבטלו על ידי תנאי. האחרונים מבארים כי מעשה הנעשה על ידי שליח הוא מעשה שהאדם הוא אשר מבצע את חלות המעשה על ידי גמירות דעתו, ולכן הוא יכול להגביל את החלות ולקבוע כי הוא לא יחול בתנאים מסוימים, לעומת זאת מעשה שלא ניתן לבצעו על ידי שליח הוא מעשה שיש לו תוקף משמעותי בעצם המעשה שקובע את החלות ולא בכוונת האדם.
הפני יהושע מבאר כי על פי הכלל "לא אתי דיבור ומבטל מעשה", לא ניתן לבטל מעשה גמור על ידי תנאי שהוא דיבור, ודווקא היכן שיכול לבצע את המעשה על ידי שליח, המעשה נחשב למעשה שאינו מעשה גמור ולכן אפשר להטיל בו תנאי. מסיבה זו, נדרים ושבועות שהם דיבור, ניתן לבטלם על ידי תנאי, למרות שלא ניתן לבצעם על ידי שליח.
שימוש אקטואלי.
בזמננו, רבים משתמשים בדיני התנאי כדי להגביל שימושים בחפץ הנמכר על ידם. מחברי ספרים רבים מציינים כי הספר נמכר רק בתנאי שלא ייעשו בו תנאים המפרים את זכויותיהם על ידי העתקה חלקית או כללית של הספר, כן ישנם אמנים המגבילים את השימוש באלבום שהפיקו בכך שלא ישכפלו את האלבום ללא תשלום.
מישל פרי
מישל פרי (באנגלית: Michelle Perry ; נולדה ב-1 במאי 1979) היא אתלטית אמריקאית. היא אלופת העולם פעמיים ברציפות בריצת 100 מטר משוכות (הלסינקי 2005, ואוסקה 2007).
ביוגרפיה.
פרי נולדה בגרנדה הילס, לוס אנג'לס שבקליפורניה.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה פרי בקרב שבע במקום 14 בתוצאה של 6.124 נקודות.
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה פרי במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.66 שניות, לפני דלורין אניס-לונדון מג'מייקה (12.76 שניות) ובריג'יט פוסטר-הילטון אף היא מג'מייקה (12.76 שניות).
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 הגנה פרי על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.46 שניות, לפני פרדיטה פליסיאן מקנדה (12.49 שניות) ואניס-לונדון (12.50 שניות).
בשל היותה אלופת העולם היוצאת קיבלה פרי כרטיס חופשי לאליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009. אל התחרות היא הגיעה בכושר מאוד לא טוב וסיימה רק במקום 34 בתוצאה חלשה עבורה של 13.68 שניות.
שיאיה האישיים.
אצטדיון פתוח
אולם סגור
ישראל אודסר
נמל הכרמל
רינה פושקרנה
רינה פושקרנה (נולדה ב-10 בפברואר 1959) היא יזמת, מסעדנית, ואשת עסקים ישראלית ממוצא הודי, פעילה בענף המסעדנות, המייסדת והבעלים של רשת המסעדות ההודיות "טנדורי".
ביוגרפיה.
רינה פושקרנה נולדה ב-10 בפברואר 1959 בניו דלהי שבהודו לאב קולונל ארג'ון סינג, הודי בן הדת הסיקית ששירת בצבא ההודי ולאם מת'ילדה (לבית יחזקאל סולומון), יהודיה ילידת יוצאי עיראק מהקהילה הבגדאדית של הודו (ראו ערך יהדות הודו). לרינה יש אחות תאומה, ריטה. מלבדן עוד שלושה אחים: האח אניל, האחות אניטה, והאחות המאומצת (בתו של אחי אביהן), מיטאנה. המשפחה נדדה בהודו בעקבות תפקידיו הצבאיים של האב, ופושקרנה גדלה ברווחה בבתים עם משרתים.
בגיל 16 התחתנה עם וינוד פושקרנה, הינדי בן 22 ממעמד הברהמינים, רב חובל בצי הסוחר. פושקרנה הפליגה עמו תשע שנים שבמהלכן למדה לבשל מהשפים שפגשה באוניות. באותה תקופה נולדו הילדים, הבת סרינה והבן קונאל.
פושקרנה ובעלה הפליגו יחד עם ילדיהם במקומות רבים בעולם, ביקרו בישראל מספר פעמים, עד שהחליטו, בשנת 1982 להשתקע בישראל.
פושקרנה דוברת אנגלית, עברית, הינדית, פנג'אבי, מראטהית וגוג'ראטית.
קריירה.