עונה אחת לאחר מכן התגברו האוילרס על שורת פציעות ועל עזיבת כמה מכוכביהם כדי לחסוך בשכר השחקנים, והצליחו לעלות לפלייאוף, שם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי דאלאס סטארס זו הפעם החמישית ברציפות.
האירוע המשמעותי של עונת 2004 היה כבר בתחילתה. ב-22 בנובמבר 2003 שיחקו האוילרס במשחק ה"הריטג' קלאסיק", המשחק הראשון ב-NHL המודרנית ששוחק באצטדיון פתוח תחת כיפת השמיים, מול מונטריאול קנדיאנס. המשחק שוחק ב"אצטדיון קומונוולת'", אצטדיון הפוטבול של אדמונטון שאירח שנתיים קודם לכן את אליפות העולם באתלטיקה, ומשך למעלה מ-55000 צופים. הקנדיאנס ניצחו במשחק 4:3.
המשך העונה היה זוהר פחות, והאוילרס החמיצו את הפלייאוף.
ריצת הפלייאוף של 2006.
לאחר עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לשחקניה, חזרה הליגה לעונת 2006 תחת הסכם עבודה חדש שכלל תקרת שכר נוקשה. תקרת השכר היטיבה עם האוילרס, כיוון שכעת יכלה להתחרות על שחקנים יקרים מול קבוצות עשירות ממנה. כך הגיעו לקבוצה אחד המגינים הטובים בליגה, כריס פרונגר, והחלוץ מייקל פקה. השוער טיי קונקלין נפצע בתחילת העונה, והאוילרס נאבקו על מקומם הפלייאוף בעזרת רכש מאוחר של השוער דוויין רולוסון מבוסטון ברואינס, של המגן ירוסלב שפאצ'ק ושל החלוץ סרגיי סמסונוב, והצליחו לתפוס את המקום השמיני והאחרון של החטיבה המערבית בפלייאוף.
הדירוג הנמוך שלהם ייעד להם מפגש בסיבוב הראשון מול הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה, דטרויט רד וינגס. בעזרת יכולת משובחת של פרונגר ורולוסון הפתיעו האוילרס את הרד וינגס בשישה משחקים והשיגו ניצחון ראשון בסדרת פלייאוף מאז 1998.
בסיבוב השני פגשו האוילרס את סן חוזה שארקס ונקלעו לפיגור בסדרה לאחר שני הפסדים במשחקים הראשונים בסן חוזה. במשחק השלישי באדמונטון נחלצו האוילרס מפיגור וניצחו משער של הקפטן שון הורקוף בהארכה. זו הייתה נקודת המפנה בסדרה, והאוילרס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים ועלו לגמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי הפגינו האוילרס יכולת מצוינת והביסו את מייטי דאקס אוף אנהיים בחמישה משחקים כדי לעלות לסדרת גמר גביע סטנלי לראשונה מאז 1990.
בסדרת הגמר פגשו האוילרס את קרוליינה הוריקנס. לאחר שהשמיטו יתרון של 3:0 במשחק הראשון ונוצחו, ואיבדו את השוער רולוסון שנפצע בברכו, נקלעו האוילרס לפיגור 3:1 בסדרה. לאחר שהאוילרס חזרו עם שני ניצחונות וכפו משחק שביעי ומכריע בראלי, הצליחו ההוריקנס לנצח בו ולזכות בגביע סטנלי.
2007 - 2016: שקיעה מחודשת ופרידה מ"רקסול פלייס".
לאחר ריצת הפלייאוף המפתיעה של 2006 איבדו האוילרס חלק נכבד מכוכביהם - פרונגר, שפאצ'ק, סמסונוב ופקה עזבו בעסקאות או שהפכו לשחקנים חופשיים וחתמו בקבוצות אחרות. האוילרס לא התאוששו בעונת 2006/07 וסיימו עם המאזן הגבוע ביותר שלהם מזה 11 עונות.
את עונות 2007/08 ו-2008/09 סיימו האוילרס במאזנים חיוביים, אולם למרות זאת החמיצו את הפלייאוף גם בשתי עונות אלו. לאחר עונת 2008 רכשה חברת התרופות "רקסול" את הקבוצה ואת אולמה הביתי.
לפני עונת 2009/10 איבדו האוילרס את שוערם הוותיק דוויין רולוסון שסיים את חוזהו, ובמקומו הגיע לקבוצה שוער וותיק אחר, הרוסי ניקולאי חביבולין. האוילרס סיימו עם מאזן של 27 ניצחונות בלבד לעומת 47 הפסדים ו-8 הפסדים בהארכה או בדו-קרב מכות עונשין, ו-62 נקודות בטבלה - המאזן הגרוע ביותר שלהם עד אז. עונת 2010/11 המשיכה את ההידרדרות, וגם היא הסתיימה עם 62 נקודות, ו-25 ניצחונות בלבד - שיא שלילי חדש של המועדון. עונת 2011/12 הסתיימה גם היא במאזן חלש, 74 נקודות בלבד, ובמקום האחרון בבית הצפון-מערבי, והכשלונות נמשכו כאשר הקבוצה החמיצה את הפלייאוף גם בעונות הבאות עד 2015/16. עונת 2014/15 בלטה בשקיעה של הקבוצה עם שיא שלילי נוסף - שוב 62 נקודות, הפעם עם 24 ניצחונות בלבד.
הקבוצה התנחמה לפחות בהחלטת של עיריית אדמונטון לבנות עבור הקבוצה אולם חדש שיחליף את "רקסול פלייס" המתיישן. האולם החדש, רוג'רס פלייס, הפך להיות אולמה הביתי של הקבוצה עם פתיחת עונת 2016/17.
2016 - ההווה: אולם חדש ועידן מקדייוויד - דרייסייטל.
לקראת עונת 2016/17, הראשונה באולמה החדש, ביצעה הנהלת הקבוצה שני מהלכים משמעותיים. האחד היה עסקה במסגרתה הועבר מהקבוצה חלוצה המצטיין, טיילור הול, לניו ג'רזי דווילס תמורת המגן אדם לרסון. השני היה מינויו של קונור מקדייוויד, הכוכב הצעיר שנבחר על ידי הקבוצה במקום הראשון בדראפט 2015, לקפטן החדש שלה. בגיל 19 בלבד הפך מקדייוויד לקפטן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
עם קבוצה צעירה ונמרצת בראשותם של מקדייוויד ושל החלוץ הגרמני לאון דרייסייטל שנבחר בדראפט עונה אחת לפניו, הציגו האוילרס הוקי איכותי שהחזיר אותם לפלייאוף לראשונה מאז העלייה לגמר גביע סטנלי ב-2006. מקדייוויד זכה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של העונה הרגילה בליגה, לאחר שצבר 100 נקודות. לאחר ניצחון בסיבוב הראשון על סן חוזה שארקס נעצרו האוילרס על ידי אלופת הבית הפסיפי, אנהיים דאקס, בסיבוב השני, לאחר סדרה סוערת של שבעה משחקים שלוותה במחלוקות שיפוט רבות.
108 נקודות שצבר מקדייוויד עונה אחת לאחר מכן הביאה לו זכייה שנייה ברציפות בגביע ארט רוס, אך הקבוצה גילתה יכולת חלשה והייתה רחוקה ממקום בפלייאוף. גם ב-2018/19, למרות יכולת הבקעה מצוינת של מקדייוויד ודרייסייטל שהתמקמו בצמרת המבקיעים בליגה, החמיצה הקבוצה את הפלייאוף.
דרייסייטל המשיך להפגין את יכולת ההבקעה שלו בעונת 2019/20, וכשהעונה הופסקה בשל מגפת הקורונה דורג ראשון בין מבקיעי הליגה וזכה בגביע ארט רוס, ולאחר מכן זכה גם בגביע הארט כ-MVP של הליגה ובפרס טד לינדזי כ-MVP מטעם איגוד השחקנים. האוילרס סיימו את העונה שנקטעה במקום החמישי בחטיבה המערבית, אך בסיבוב המוקדם המיוחד שנוסף לפלייאוף באותה עונה הופתעו על ידי שיקגו בלאקהוקס והודחו.
מקדייוויד ודרייסייטל המשיכו להצטיין בעונה שלאחר מכן, כשמקדייוויד יורש את חברו בזכייה בגביע ארט רוס ובשני פרסי ה-MVP. למרות זאת שוב איכזבה הקבוצה בפלייאוף, כשהודחה על ידי ויניפג ג'טס בסיבוב הראשון בלא שניצחה ולו משחק אחד.
יריבויות.
היריבה העיקרית של אדמונטון אוילרס היא קלגרי פליימס, נציגת העיר הגדולה של אלברטה שאדמונטון היא בירתה. הפליימס עברו לקלגרי מאטלנטה עונה אחת אחרי שהאוילרס הצטרפו ל-NHL. היריבות ביניהן מכונה בשם "הקרב על אלברטה". היריבות הייתה מודגשת במיוחד במחצית השנייה של שנות ה-80, אז הציגו שתיהן את הקבוצות הטובות בתולדותיהן, אולם ידם של האוילרס הייתה בדרך כלל על העליונה.
סגל שחקנים.
נכון ל-21 במאי 2022
אמרה סטודאמייר
אמרה סטודמאייר
ג'רארד הופנונג
ג'רארד הופנונג (באנגלית: Gerard Hoffnung; 22 במרץ 1925 - 25 בספטמבר 1959) היה צייר ומוזיקאי יהודי-בריטי, שנודע בעיקר ביצירותיו ההומוריסטיות.
חייו.
ג'רארד הופנונג נולד בברלין, בשם גרהארד, בנם היחיד של זוג יהודי אמיד, הילדגרד ולודוויג הופנונג. ב-1939 עזבו הוריו את גרמניה, תחילה לפירנצה ומשם ללונדון, שם נשאר ללמוד בבית ספר הייגייט, בעוד שאביו יצא לארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי, להיכנס לעסקי הבנקאות המשפחתיים, והקים יחד עם אביו את בנק הופנונג. מלחמת העולם השנייה הפכה פרידה זמנית זו לדבר של קבע.
הופנונג מת משטף דם מוחי, 20 שנה בלבד אחרי הגיעו לאנגליה, אך את שני העשורים האלה מילא בהישגים בלתי מבוטלים, בין השאר כקריקטוריסט, נגן טובה, אמרגן, שדרן רדיו ונואם בענייני ציבור, שהיה מבוקש מאוד באיגודי העובדים של אוקספורד וקיימברידג'.
הופנונג פרסם סדרת ספרי קריקטורות, שהיתלו בעדינות במנצחים ונגני תזמורת. אחרי מותו היסבה חברת "האלאס ובצ'לור" כמה מן הקריקטורות שלו לסרט הנפשה קצר בשם "התזמורת הסימפונית של הופנונג", שזכה בפרסים אחדים בשנים 1965–1966.
ג'רארד הופנונג יצר שלושה פסטיבלי מוזיקה שנקראו בשמו והתקיימו ברויאל פסטיבל הול בלונדון. בפסטיבלים אלה משתתפים מוזיקאים "רציניים". בין היצירות שהוזמנו במיוחד לפסטיבלים "פתיחה גדולה, גדולה" אופוס 57 של מלקולם ארנולד, שהוקדשה לנשיא ארצות הברית הרברט הובר ונכתבה לכמה שואבי אבק ושאר מכשירים ביתיים. "קונצ'רטו פופולארה" של פרנץ רייזנשטיין תואר כ"הקונצ'רטו לפסנתר שישים קץ לכל הקונצ'רטי לפסנתר". ויליאם וולטון ניצח על מובאה בת צליל אחד מן האורטוריה שלו "משתה בלשצאר": המילה "שחטו!" שצועקת המקהלה.
חייו של הופנונג התנהלו במסורת האקסצנטריות של בריטניה הגדולה, על אף מוצאו הקונטיננטלי. הוא שיווה לעצמו, ביודעין או שלא ביודעין, את אישיותו של מורה למוזיקה מזדקן, תפקיד שלוטש ושוכלל בתקופה שלימד בבית ספר סטאמפורד, שם זוכרים עדיין את התנהגותו התמהונית. קולו התאפיין בצרידות מן הסוג הנקשר עם גיל מופלג, דיבורו היה איטי ומהסס כזה של אדם בא בימים, או אולי כמחווה לקולונל בלימפ האקסצנטריות שלו הייתה לאגדה, כל כך, שסיפורים עליו פנטסטיים במידה כזאת, שהשומעים נוטים להאמין בהם, משום שאין זה סביר שמישהו יעלה בדעתו לבדות אותם מלבו. לדוגמה, נאמר עליו שהתייחס בקנאות ללימוד סימפוניות שלמות בשריקה, עד כדי כך, שהיה מתקשר אל חברים מנצחים ושורק להם כדי לבחון את זיכרונם. מתיאורו את ציורי הקריקטורות שלו נראה, שראה בכך משהו שאיננו בשליטתו המודעת:
ככל שניסה להתגבר על כך, כל חפץ דומם שצייר היה מקבל אישיות, כך שאין זה מפתיע, שהופנונג פנה לקריקטורה ולגוזמה סוריאליסטית, כמו בציור הנגן הנטרף בלוע הסרפנט תוך כדי ניסיון לנגן בו. רישום אחר מתאר זמר, שכפתורי חזייתו הם מתגי כיוון, שעליהם כתוב "חזק/חלש", "מתנודד" ו"מתייפח".