אביה של רומנובה, ולדימיר קירילוביץ', נחשב בעיני רבים כנצר הזכרי האחרון של שושלת רומנוב. השאלה האם בתו מריה היא ראש השושלת מאז שאביה נפטר ב-1992, תלויה בתוקף נישואי הוריה. חוקי הירושה קובעים שמי שנולד מנישואים של חבר בית המלוכה עם מי שאינו חבר בבית מלוכה כלשהו (נישואים מורגנטיים) - אינו יכול לרשת את הכתר. לדעת המתנגדים, נישואי אביה של מריה עם אמה אינם עומדים בכללים, מכיוון שהיא לא הייתה נסיכה, אלא רק מצאצאי משפחת המלוכה של גאורגיה, שכבר אינה בשלטון מאז המאה ה-16.
ב-23 בדצמבר 1969 הכריז אביה של רומנובה כי בתו היא יורשתו החוקית. לכך היו התנגדויות רבות בעיקר מהצד הגברי של המשפחה, ושאלת יורש העצר נשארת פתוחה. המתמודד העיקרי מולה היה ניקולאי רומנוביץ' רומנוב, שגם כלפיו נטען שאבד את זכותו כי נישואי אביו היו נישואים מורגנטיים, אך לאחר שהוא ואחיו דמיטרי מתו ללא בנים זכרים, נותרה מריה הטוענת היחידה לכתר הצאר הרוסי. מריה טוענת לזכותה החוקית לכתר, והיא דורשת מכל בני משפחת האצולה לכבד זאת.
אחת הבעיות המרכזיות היא הפילוג במשפחת המלוכה, אחד מבני המשפחה אמר: "לומר שהמשפחה הזאת מפולגת זאת המעטה, המשפחה מטורפת!". מריה הבהירה שתשמח לאחות את הקרעים במשפחה, אך תשתף פעולה רק עם מי שמכיר בזכותה הטבעית לכתר.
בנוסף, נכון ל-2011, רומנובה היא במקום ה-117 בסדר הירושה לכתר הבריטי, מכיוון שהיא נכדתה של נכדתה של המלכה ויקטוריה.
רוברטו איוונש
רוברטו איוונש (בפורטוגזית: Roberto Ivens; 12 ביוני 1850 - 28 בינואר 1898) היה מגלה ארצות פורטוגלי.
ביוגרפיה.
איוונש נולד בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים. בגיל 11 נשלח ללמוד בבית הספר הימי בליסבון, וב-1870 הצטרף לחיל הים הפורטוגלי. ב-1871 נשלח להודו וב-1872 לאנגולה. בראשית 1875 שב לליסבון, ולאחר שקיבל דרגת סגן, הוצב בספינה שהפליגה לסאו טומה ופרינסיפה ולדרום אמריקה. כעבור שנה יצא למסע נוסף, במסגרתו הביא מוצרים פורטוגליים לתערוכה העולמית שנערכה בפילדלפיה.
ב-11 במאי 1877 יצא איוונש בראש משלחת שסיירה במחוזותיהן של המושבות הפורטוגליות באנגולה ובמוזמביק, והתמקדה באגן הניקוז של נהר הזמבזי. ב-21 ביוני 1885, בעקבות ועידת ברלין, יצא בהוראתו של לואיש הראשון למסע נוסף, שכונה "קוֹנְטְרָקוֹסְטָה" ("מחוף לחוף"), במסגרתו סייר לאורך כ-8,300 ק"מ בין אנגולה למוזמביק.
המפטי-דמפטי
כפר גילעדי
בריאן סקינר
בריאן סקינר (באנגלית: Brian Skinner; נולד ב-19 במאי 1976) הוא שחקן כדורסל עבר אמריקאי. כשחקן מוביל באוניברסיטת ביילור, נבחר סקינר על ידי לוס אנג'לס קליפרס בסיבוב הראשון (בחירה 22) בדראפט של 1998. מאז הספיק לשחקן בקליבלנד קאבלירס, בפילדלפיה 76', במילווקי באקס, בסקרמנטו קינגס ובפורטלנד טרייל בלייזרס, כשהוא קולע 5.1 נקודות בממוצע למשחק.
בפגרת המשחקים של 2001, הועבר סקינר גם לשיקגו בולס ולאחר מכן לטורונטו ראפטורס אך לא השתתף במשחק עם אף אחת מהן.
כחלק מהטרייד שהעביר את כריס ובר לפילדלפיה, עבר סקינר יחד עם קני טומאס וקורליס ויליאמסון לסקרמנטו. במשך אותה עונה העביר סקינר את אחת העונות הטובות בקריירה שלו כשרשם 7.4 נקודות ב-55.4 אחוזים מהשדה, 8.7 ריבאונדים ו-1.7 חסימות בממוצע למשחק.
באמצע עונת 2005/06, הועבר השחקן לפורטלנד טרייל בלייזרס, אשר בסוף אותה עונה שלחה אותו בחזרה למילווקי באקס, יחד עם סטיב בלייק והא סאונג-ג'ין, בתמורה לג'מאל מגלור. בעונת 2006/07 השיג סקינר 4.4 נקודות ו-5.7 ריבאונדים ב-22.7 דקות בממוצע למשחק.
סקינר והפיניקס סאנס הגיעו להסכם בנוגע לחוזה חד-שנתי בספטמבר 2007.
בראיין סקינר
בראיין מלרוני
הקסאן
הקסאן הוא פחמימן אלקאני עם 6 אטומי פחמן. רוב האיזומרים של הקסאן אינם פעילים. הם משמשים לעיתים קרובות כממסים אינרטים בתגובות של חומרים אורגניים היות שהם מאוד לא קוטביים. כמו כן הם מצויים בבנזין ובדבקים המיועדים לנעלים, מוצרי עור וגגות. בנוסף, משתמשים בהקסאן כדי למצות שמנים לבישול וכחומר לניקוי נעליים, רהיטים וטקסטיל. הקסאן מיוצר על ידי זיקוק נפט.
להקסאן חמישה איזומרים:
רעילותו האקוטית של ההקסאן נמוכה יחסית, אך הוא מהווה חומר מרדים חלש. שאיפת ריכוזים גדולים מביאה למצב של אופוריה חלשה, ולאחריה רצון עז לישון, כאבי ראש, ובחילות.
מכפלה
קסטוריה
קסטוריה (ביוונית: Καστοριά) היא עיר לחופו של אגם אורסטיאדה במחוז מערב מקדוניה שביוון. בשנת 2011 התגוררו בה כ-16,958 תושבים. העיר מהווה מרכז לתעשיית פרוות.
היסטוריה.
במאה החמישית לפני הספירה הייתה העיר בירתם של מלכי מוקדון (ונקראה קילטרון). היא נחרבה ככל הנראה בסוף המאה השנייה, ובמאה השלישית הוקמה מחדש. במהלך המאה ה-13 ניהלו האימפריה הביזנטית ונסיכות אפירוס מאבקי שליטה על העיר, וב-1331 היא הייתה לחלק מהאימפריה הסרבית. בסביבות 1385 כבשה אותה האימפריה העות'מאנית, שהחזיקה בה עד מלחמת הבלקן הראשונה (1912), אז יוון תפסה את השליטה בה. במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים היוונית ניזוקה העיר קשות.
יהודי קסטוריה.
בקסטוריה חיה קהילה יהודית, שרובה הגיעה מאיטליה במהלך המאה ה-17 וה-18. ב-1944 גירשו הנאצים את יהודי קסטוריה למחנה ההשמדה בירקנאו, ארבעה חודשים בלבד לפני שבעלות הברית שחררו את העיר. רק 38 מיהודי העיר שרדו את השואה.
מבצע יהונתן (1956)
מבצע יהונתן הוא שם הקוד לפעולת תגמול שביצע גדוד צנחנים ב-11 בספטמבר 1956, כאשר פשט על בניין המשטרה הירדנית בא-רהווה, בדרום הר חברון על כביש חברון-באר שבע ליד הקו הירוק פרסומה של הפעולה בא מאירוע הצלת חייו של מאיר הר-ציון, אז מפקד סיירת הצנחנים, על ידי הרופא הגדודי, סגן ד"ר משה אגמון (מוריס אנקלביץ') אשר ביצע בו ניתוח פיום קנה בתנאי שטח. על מעשהו זכה ד"ר אגמון לעיטור העוז.
הרקע.
המשטרה הירדנית בא-רהווה נחשבה כאחד הבסיסים שאליהם נסוגים אנשי הפדאיון לאחר פעילותם באזור באר שבע. מפקדי הפדאיון גייסו מתנדבים למבצעים שלהם מאזור הרי חברון. אזור בו הייתה השפעה רבה למופתי הירושלמי שהיה עוין את הממלכה הירדנית ההאשמית.
פעולת התגמול באה כתגובה על תקרית דווימה - התקפה מתוכננת של חיילי הלגיון על חיילי צה"ל שהיו באימונים באזור בית גוברין בה נרצחו 6 חיילי מילואים, חלקם עתודאים. תחילה הוחלט לתקוף את הכפר אידנא שמדרום-מערב לחברון. כאשר כוחות הצנחנים הגיעו לשטח הכינוס ליד אמציה, שונתה התוכנית ונקבעה פשיטה על בניין המשטרה הירדנית בא-רהווה.
הפשיטה.
בבניין המשטרה הייתה פלוגת חיילי משמר של הלגיון. אריק שרון אמר בתדרוך למפקדי הכוחות: "המשימה היא פריצה לתוך הבניין המבצר ופיצוצו על כל יושביו. לא יישאר חדר או אבן", וכן הוסיף: "אם לא מוצאים את המשטרה לא חוזרים לישראל".
הייתה התלבטות איך לפרוץ למשטרה. מאיר הר ציון, ממפקדי הפעולה, הכריע: "פשוט להיכנס דרך השער". במקביל ירה כוח חיפוי על המשטרה בררנט"ים ובבזוקות.
במסגרת הפשיטה בוצע טיהור העמדות שהיו מחוברות בתעלות קשר, טיהור פנים בניין המשטרה, הופעלו חסימות כנגד תגבורת ירדנית שהגיעה מכוון דאהרייה, נאסף שלל מסמכים והבניין פוצץ.
כעבור כמחצית השעה הושגו כל המטרות: בניין המשטרה פוצץ, תגבורת הלגיון נבלמה ונגרמו לה אבדות כבדות.
עיטור העוז.
הרמטכ"ל משה דיין החליט להעניק את צל"ש הרמטכ"ל, וזה היה נוסח הצל"ש:
הייתה זו פעם ראשונה בצה"ל בה נפרשה ערכת ניתוח שדה ובוצע ניתוח בשדה הקרב ובכך נצלו חיים. ד"ר אגמון הבחין כי הר ציון חסר הכרה וכמעט לא נושם, הוא החליט לבצע פיום קנה ללא הרדמה. בכך הציל את הר ציון מחנק. מיד לאחר מכן פונה לבית חולים בבאר שבע. הניתוח, שארך 5 דקות, הציל את חייו של הלוחם שמשה דיין כינה "הלוחם הגדול ביותר שקם לעם היהודי".
ב-1973 הומר צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לאגמון בעיטור העוז, על פי חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל שהתקבל באותה שנה.
התגובות לפעולה.
המבצע עורר סערה בירדן ותגובות חריפות בקהילה הבינלאומית. ועדת שביבת הנשק יצאה בהצהרה בה נאמר כי:.
פון דו גאר
פון דו גאר (בצרפתית: Pont du Gard, מילולית - גשר גאר) הוא קטע מאמת מים רומאית עתיקה בפרובאנס שבדרום צרפת, החוצה את נהר הגארדון במבנה גשר קשתות מורכב. גשר-אקוואדוקט זה נחשב אחת הדוגמאות המובהקות לאדריכלות רומית, מוגדר כאתר מורשת עולמית, ומהווה את אחת האטרקציות התיירותיות המבוקרות ביותר בצרפת.
הפון דו גאר נבנה כחלק ממערכת הולכת המים לעיר הרומית העתיקה נמאסוס, היא נים של היום.
מבנה.
הגשר בנוי בשלוש קומות מאבנים שנחצבו במחצבות הרומיות בסביבתו. אורכו 275 מטרים, וגובהו 49 מטרים מעל פני נהר הגארדון. זוהי אמת המים הרומית הגבוהה ביותר המוכרת כיום. אורכו המקורי היה ארוך בכ-100 מטר, אך קצהו בגדת הנהר השמאלית חסר מזה שנים רבות.
בסיסי קשתות הקומה האמצעית מונחים בדיוק מעל מקביליהם בקומה הראשונה, ולכן רוחבי המפתחים בשתי הקומות זהים לחלוטין. בקטע המרכזי של הגשר, הבנוי באפיק הנהר, רוחבם של מפתחי קשתות שתי הקומות התחתונות 24.5 מטרים, והוא הולך וצר בקשתות שבשוליים, עד 15.5 מטרים בקצוות. בקומה העליונה מפתחי הקשתות אחידים לכל האורך וקטנים משמעותית מאלה של הקומות שמתחת - 4.8 מטרים.
הקומה הראשונה נושאת, מלבד את הקומות שמעליה, גם דרך צרה המאפשר חציה בין שתי גדות הנהר. הקומה העליונה נושאת מוביל מים שגובהו 1.8 מטר ורוחבו 1.2 מטר.
היסטוריה.