האקלים של העיר הוא מתון ולח. הטמפרטורה המקסימלית השנתית בעיר היא 30 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה היומית המקסימלית היא 22 מעלות, בעוד הטמפרטורה היומית המינימלית היא 8 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר היא מעלה אחת צלזיוס. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 15.1 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא יוני, והטמפרטורה הממוצעת בו היא מעל 18 מעלות. בחודש הקר ביותר, ינואר, הטמפרטורה הממוצעת לא יורדת מ-13 מעלות צלזיוס. בעיר גשמים רבים בין החודשים מאי ואוקטובר, סך הכל כ-1100 מ"מ גשם בשנה.
מקור השם.
העיר שינתה מספר שמות רב במהלך ההיסטוריה שלה. היא נקראה בראשונה "ויאריאל" (Villareal) לאחר מכן סיודאד ריאל דה מאסארייגוס (Ciudad Real de Mazariegos). אחרי סיפוח צ'יאפס למקסיקו, העיר נקראה סן קריסטובל דה לאס קאסאס (San Cristóbal de Las Casas) על שם הקדוש של העיר ועל שמו של האח ברטולומה דה לאס קסאס, הבישוף הראשון של העיר ומהראשונים לבקר את היחס של הספרדים לאינדיאנים.
היסטוריה.
נוסדה בשנת 1528 על ידי הכובש הספרדי דייגו דה מאסארייגוס (Diego de Mazariegos) כך שהיא אחת הערים הראשונות שנוסדו על ידי הספרדים באמריקה הצפונית. סן קריסטובל דה לאס קאסאס הייתה הבירה של צ'יאפס מתקופה הקולוניאלית ועד המאה התשע עשרה כאשר עיר הבירה עברה לטוקסטלה גוטיירס.
המרד הזפטיסטי.
סן קריסטובל דה לאס קאסאס הייתה אחת מארבע הערים שהצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי כבש בינואר 1994 במהלך המרד בצ'יאפס. כעבור מספר ימים העיר נכבשה על ידי הצבא המקסיקני, אך הנוכחות הזאפטיסטית בה ובסביבתה נותרה רבה. עם פרוץ המרד חלק מתושבי העיר, המחשיבים עצמם כמייצגים את האוכלוסייה המסורתית של העיר (Coletos), התנגדו באופן חד משמעי לתנועה הזאפטיסטית. באותה העת בעיר פועלת האוניברסיטה הזאפטיסטית ובשנת 2006 מסע הבחירות האלטרנטיבי של התנועה הזאפטיסטית החל ממנה "המערכה האחרת" (La otra campaña). מזכרות עם סמלי הזאפטיסטים נמצאים במספר גדול בשווקים התיירותיים של העיר.
דמוגרפיה.
העיר גדלה החל משנות השמונים בקצב מהיר, אשר נובע בעיקר מהגירה גדולה של אינדיאנים מהכפרים, אשר הואצה עקב סכסוכים דתיים, בין קתולים ואוונגליסטים. אוכלוסיית העיר העכשווית היא בסביבות 200,000 נפש.
דתות.
העיר היא ברובה קתולית, עם מספר הולך וגדל של כנסיות פרוטסטנטיות, מרביתן אוונגליסטיות. בעיר קהילה מוסלמית של יותר משלוש מאות איש. בעיר חיים מספר יהודים בודדים אך בעיר לא התקיימה נוכחות יהודית עד העת המודרנית. בתקופה הקולוניאלית היו בעיר מספר חקירות של האינקוויזציה הספרדית כנגד אנוסים. בבית הקברות של העיר קבר של ילדה יהודייה (עם כיתוב בעברית) משנות השלושים של המאה העשרים.
שפות.
מלבד ספרדית רבים מתושבי העיר מדברים שפות אינדיאניות שונות.
שליחי בהאא אללה
שליחי בהאא אללה (בפרסית: نخستین پیروان بهاءالله, או پیروان اولیه بهاءالله) הוא תוארם של תשעה-עשר ממאמיניו המוקדמים של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. שליחי בהאא אללה מילאו תפקיד חשוב בהתפתחותה של הדת הבהאית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ומעמדם בעיני הבהאים דומה לזה של השליחים בנצרות או צחאבה באסלאם. התואר הוענק להם על ידי שוגי אפנדי, מנהיג הדת בין השנים 1921–1957.
השליחים.
להלן תשעה-עשר השליחים (המספרים מתייחסים לדיוקנותיהם בתמונה משמאל). חלק מהם נמנים עם "ידי האמונה", כמפורט להלן:
ראו גם.
אותיות הח"י
ידי האמונה
אבירי בהאא אללה
ג'יימס הורנר
ג'יימס הורנר (באנגלית: James Horner; 14 באוגוסט 1953 – 22 ביוני 2015) היה מלחין יהודי-אמריקאי של מוזיקת סרטים. ידוע בזכות שילוב מרכיבים קוליים ואלקטרוניים בהרבה מתכלילי סרטיו ובשימושו הנפוץ במרכיבים של מוזיקה קלטית, כשבחלק מהסרטים משתתפת תזמורת שלמה בנגינת הפסקול. הורנר זכה בשני פרסי אוסקר עבור הלחנות הפסקול והשיר "My Heart Will Go On" לסרט טיטניק ב-1997. ביוני 2015 נהרג בהתרסקות מטוס.
קורות חיים.
הורנר נולד בשם ג'יימס רוי הורנר בלוס אנג'לס, קליפורניה, כבנם של ג'ואן (לבית פרנקל) ושל הארי הורנר, שהיה ארט דיירקטור בתעשיית הקולנוע ולעיתים במאי קולנוע.
החל לנגן על פסנתר בגיל חמש. הורנר שהה בשנותיו המוקדמות בלונדון, שם למד בקולג' המלכותי למוזיקה. ממוריו הבולטים היה ג'רג' ליגטי. הוא קיבל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה, ולאחר מכן קיבל תואר שני והחל לעבוד על הדוקטורט שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם למד ביחד עם פול ציהארה ואחרים. לאחר מספר עבודות הלחנה עבור מכון הסרטים האמריקאי במהלך שנות השבעים, באה לקיצה קריירת ההוראה שלו בתאוריית המוזיקה באוניברסיטת לוס אנג'לס והורנר הפך להיות מלחין סרטים.
מוזיקת סרטים וטלוויזיה.
הורנר החל להלחין מוזיקה לבמאי ומפיק הסרטים דלי התקציב רוג'ר קורמן; הקרדיט הראשון שניתן לו כמלחין היה בסרטו עתיר התקציב של קורמן Battle Beyond the Stars. עבודתו עוררה תשומת לב גדלה והולכת בהוליווד, שעודדה אותו ליטול על עצמו מיזמים גדולים יותר ויותר. הורנר ביצע פריצת דרך ב-1982, כשנקרתה בידו ההזדמנות להלחין את המנגינה לסרט וכך ביסס את מעמדו כמלחין מן השורה. הורנר המשיך להלחין מוזיקה להפקות קולנועיות גדולות במהלך שנות השמונים, בכללן 48 שעות (1982), המצור על יבשת קרול (1983), (1984), קומנדו (1985), קוקון (1985), שובו של הנוסע השמיני (1986, הסרט שזיכה אותו במועמדות הראשונה שלו לפרס האוסקר), וילו והנסיכה (1988), אבא, גלורי ושדה החלומות (ב-1989).
לחניו של הורנר זכו לחיים נוספים כשהשתמשו בהם לסרטים אחרים. קטע מהמנגינה לשובו של הנוסע השמיני דורג חמישי בקטגוריית הפסקול המושמע ביותר של מוזיקה לסרטים.
באופן מוזר, עבור מספר סרטים שאת הפסקולים שלהם הלחין מייקל קיימן הורנר הלחין את המוזיקה של הטריילרים, המוזיקה שכתב הורנר לווילו והנסיכה מחליפה את מנגינת הנושא שקיימן כתב עבור הרימייק של שלושת המוסקיטרים (1993).
במהלך שנות השמונים וראשית שנות התשעים, הפגין הורנר את כישרונו גם בכתיבת מוזיקה תזמורתית עבור סרטי ילדים (בייחוד אלה שהפיקה חברת אמבלין אנטרטיינמנט), ובהם פייבל והחלום האמריקאי (1986), המסע לעמק החלומות (1988), פייבל במערב הפרוע (1991), We're Back! A Dinosaur's Story ב-1993, וכן קספר ו-Balto (שניהם ב-1995).
ב-1994 הלחין את הפסקול לסרט "סכנה ברורה ומיידית.
בשנת 1995 הלחין הורנר שישה פסקולים, ביניהם עבודות, שזכו הן להצלחה כלכלית והן לשבחי הביקורת בסרטים לב אמיץ ואפולו 13. ההצלחה הכלכלית הגדולה ביותר של הורנר הגיעה ב-1997 בפסקול של הסרט טיטניק, שזכה לפופולריות עצומה והושפע במידה רבה מהמוזיקה של להקת הClannad
האלבום היה לפסקול שובר קופות עם מכירות של מעל 24 מיליון עותקים ברחבי תבל, במקום השלישי בין רבי המכר הגדולים מאז ומעולם; מקדימים אותו רק הפסקול של ויטני יוסטון בסרט שומר הראש (מעל 37 מיליון) והפסקול של הבי ג'יז עבור הסרט שיגעון המוזיקה (40 מיליון). ב-1997 זכה הורנר בפרס האוסקר על הפסקול הדרמטי המקורי הטוב ביותר ועל השיר המקורי הטוב ביותר עבור השיר My Heart Will Go On (אותו כתב בצוותא עם ויל ג'נינגס), נוסף לכך גרף שלושה פרסי גראמי ושני פרסי גלובוס הזהב.
מאז ה"טיטאניק" המשיך הורנר להלחין פסקולים להפקות ענק (בכללם הסערה המושלמת, נפלאות התבונה, וזורו 2). פרט למיזמים גדולים, עסק הורנר לעיתים בעבודות קטנות יותר (כגון אייריס וג'ון ו). הורנר הרבה להלחין נעימות לסרטיו של הבמאי רון הווארד, שותפות שהחלה בסרט קוקון ב-1985. ניתן לשמוע את נעימת הסיום של הורנר מהסרט גלורי בטריילר לסרטו של הווארד מלכודת אש.
הורנר הלחין מוזיקת נושא חדשה עבור חדשות הערב של רשת CBS. שיר הנושא הוצג כחלק מהופעת הבכורה של המגישה קייטי קוריק ב-5 בספטמבר 2006. מאז אימצו את השיר רוב תוכניות החדשות של רשת CBS.
ב-2008 השלים הורנר את הלחנת הפסקול של עלילות ספיידרוויק, אותו ביים מרק ווטרס ושל הסרט The Life Before Her Eyes בבימויו של ואדים פרלמן.
שיחק בהופעת אורח כאיש צוות בסרט .
ב-2015 מת הורנר בהתרסקות מטוסו.
ינוקא
ינוקא ("תינוק" בארמית) הוא כינוי שהיה מקובל בקרב חסידי מזרח אירופה לאדמו"רים אשר הוכתרו כשאינם עוד בגיל בר מצווה (בני 13) ולעיתים כונו כך מכיוון שאינם עוד בוגרים או גדולים בתורה כדי להיות אדמ"ורים.
המונח מושפע ככל הנראה מספר הזוהר שבו מוזכרים ילדי פלא בעלי יכולות רוחניות מופלאות. אחד מהם הוא הינוקא מכפר סכנין, שהיה בנו של רב המנונא סבא.
היסטוריה.
הינוקא הראשון בתנועת החסידות הוא כנראה רבי אברהם מפרוהוביטש (בנו של רבי שלום שכנא מפראהביטש ואחיו הגדול של רבי ישראל מרוז'ין) שהתמנה לאדמו"ר בשנת תקס"ג בגיל 16, לאחר פטירת אביו. אחד הידועים שבין האדמו"רים הללו הוא הרב ישראל מסטולין שכונה "הינוקא מסטולין". גם האדמו"ר הנוכחי מקרלין-סטולין הרב ברוך שוחט הוכתר לאדמורו"ת בעודו "ינוקא". שני ינוקות נוספים שמונו במאה ה-19 היו רבי שלמה בן ציון מצ'רנוביל ורבי מנחם נחום מטולנא טולטשין.
ינוקא נוסף הוא רבי יהודה זונדל בידרמן בן רבי שמעון נתן נטע מלעלוב ביתר.
הבחור מרדכי יוסף ליינר נתייתם מאביו רבי יעקב מראדזין בשנת ה'תשס"ט טרם היותו בר מצווה אך אינו משמש עדיין באדמו"רות.