בראש הקיבוץ עומדת המזכירות, אולם הריבון הוא מוסד "האספה" בה רשאים כל החברים להשתתף ובה מובאות לאישור ההחלטות החשובות. האספה מתכנסת על פי הצורך, ובממוצע אחת לחודש, והחלטות מהותיות עוברות להצבעה בקלפי.
סרטים וסדרות שצולמו בקיבוץ.
בקיבוץ צולמו מספר סרטים ישראלים. בשנת 1986 צולם בקיבוץ הסרט "ילדי סטלין" בבימויו של נדב לויתן. ב-1991 צולם הסרט "מעבר לים" בהשתתפות מילי אביטל ויאיר לפיד; הסרט הופק על ידי חברת "טראנספאקס" וזכה בתשעה פרסי אופיר. ב-2005 צולם הסרט "אדמה משוגעת" שזכה בפרס אופיר. בשנת 2007 צולם בפרדסי הקיבוץ הסרט "עץ לימון" של ערן ריקליס, שזכה בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל ברלין ופסטיבל סן סבסטיאן. בשנת 2009 צולם בקיבוץ הסרט "אוסטרליה שלי" של חברת ההפקה "טראנספאקס", שיצא לאקרנים ב-2011 והומר למיני סדרה על ידי הערוץ הראשון. בשנת 2019 צולמה בקיבוץ סדרת הטלוויזיה "הקיבוצניקים", ובה הקיבוץ קרוי בשם "מעיין חיים".
מפורסמים שעברו או התגוררו בקיבוץ.
כמו קיבוצים רבים, גם בניר אליהו עברו ברבות השנים רבים וטובים: המפורסם שבהם היה אהוד בנאי שהיה חבר ב"גרעין חופית" בראשית שנות ה-70. במלחמת יום הכיפורים איבד בנאי את חברו הטוב מהגרעין בני ברק. רשמים מתקופה זו ניתן למצוא בשיריו וספרו.
הבמאי ציון רובין התחנך במסגרת חברת הנוער "עפרוני" בקיבוץ בשנות השמונים. מזכיר ברית התנועה הקיבוצית שמוליק אייל היה חבר הקיבוץ עד מותו, וכך גם תא"ל מנחם זטורסקי שהיה מפקד הנח"ל בשנות ה-80.
בן הקיבוץ פרופ׳ אריאל קושמרו (בן לציונה ויוסף קושמרו ממיסדי הקיבוץ) הוא פרופ׳ להנדסת ביוטכנולוגה באוניברסיטת בן-גוריון.
חלוץ הפועל פתח תקווה ונבחרת ישראל בשנות ה-50 שלמה (צחי) נהרי היה חבר הקיבוץ ונהג לנסוע לאימונים לאחר יום עבודה בפרדס, איתו בגרעין היה גם יצחק לוי - שפיה שייצג את ישראל בשבעה משחקי "המכביה" והיה אלוף ישראל 13 שנים בתחום הקפיצה במוט, בריצת משוכות ובקרב 10. לאחר פרישתו מתחרויות שימש במשך שנים כקצין האימון הגופני של "היחידה" והכשיר דורות של מדריכי אימון גופני במכון וינגייט. נהרי ולוי - שפיה היו נוסעים עם הסעה מהקיבוץ לאחר יום עבודה מפרך עד שבחרו בספורט ועזבו את הקיבוץ, צחי לפתח תקווה ושפיה למושב גן-חיים הסמוך. שניהם מצויים בקשר טוב עם חברי הגרעין ונכחו בחגיגות ה-80 לחברי גרעין "בתלם" בחדר האוכל של הקיבוץ.
קפטן נבחרת הראגבי של ישראל בשנות השמונים פול המר היה חבר הקיבוץ לאחר שעלה עם גרעין של הבונים דרור מזימבבואה. בתחום הריצות הארוכות - בת-המשק יערה זנגי הייתה אלופת ישראל במרתון ומיני מרתון.
היזם החברתי עירד אייכלר שזכה על פועלו בפרס באו"ם לקידום אוכלוסיות מיוחדות ובפרס החינוך בישראל לשנת 2009 על מיזם "שכולו טוב" שייסד ומנהל גם הוא חבר הקיבוץ.
התסריטאי והכותב נדב בן סימון גדל בנערותו בקיבוץ ואף ניסה את מזלו בהרכב טריו בתפקיד הבסיסט, לצד נרי לנצ'נר שהמשיך בעצמו לקריירה מוזיקלית. הלהקה "חנ"ן" התגלתה על ידי אומן המיצג חוני המעגל בחג שבועות בקיבוץ כאשר ניגנו גרסאות טראש לשירי ארץ ישראל מעל במת החג. חוני לקח את הלהקה (שכללה גם את היינן ואיש-העסקים חגי לנגשטטר בתופים) להופעותיו במסגרת הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו.
מעגלי צדק
מעלה גלבוע
מַעֲלֵה-גִּלְבּוֹעַ הוא קיבוץ דתי, השוכן בפסגת הר הגלבוע, בקצה הצפון מזרחי של רכס הרי השומרון, בסמיכות לקיבוץ הדתי מירב. עקב היותם שני הקיבוצים הדתיים היחידים באזור, הוחלט כי למרות מיקומם על הרי הגלבוע, הם לא ישויכו מבחינה מוניציפלית למועצה אזורית הגלבוע, אלא למועצה אזורית עמק המעיינות, שבה קיים גוש הקיבוצים הדתיים טירת צבי, שדה אליהו, עין הנצי"ב ושלוחות. היישוב מונה כ-150 משפחות וכ-840 תושבים.
היסטוריה.
קיבוץ מעלה גלבוע, הוקם כהיאחזות נח"ל ב-29 בנובמבר 1962, לציון יום כ"ט בנובמבר. בעת הקמתו הייתה מחלוקת על שם המקום. הנח"ל התייחס אליו כאל "מצפור הגלבוע", בעוד יוסף ויץ קרא לו "מעלה גלבוע".
בשנת 1968 התאזרח ויושב בידי אנשי הקיבוץ הדתי. בשנת 1974 הוא אוכלס מחדש בעקבות משבר חברתי. בסוף שנות ה-80 היו בקיבוץ כ-50 משפחות, אולם בעקבות קשיים כלכליים ועזיבה הוא הגיע בשנת 1997 למצב משברי, וכמעט ופורק. לאחר תהליך הבראה כלכלת הקיבוץ יציבה יותר, והוא הצליח להחזיר את כל חובותיו. בתחילת 2013 היו בו 75 חברים ומועמדים ועוד כ-55 משפחות במעמד תושבות (חלקם בהרחבה קהילתית), כך שסך הכל היו במעלה גלבוע מעל 100 משפחות.
ענפי הפרנסה העיקריים בקיבוץ הם חקלאיים: גידול ושיווק גזר, רפת חלב, ותרנגולי הודו.
כמו כן, בולטת בקיבוץ נוכחותה של ישיבת מעלה גלבוע, ישיבת שילוב של הקיבוץ הדתי, המשלבת לימוד תורה עם חיי מעשה ושירות צבאי. רב הקיבוץ הוא הרב בני הולצמן מארגון רבני צהר.
כמו מרבית הקיבוצים, גם קיבוץ מעלה גלבוע עבר תהליך של הפרטה. היבטים אחדים של השיתופיות הקיבוצית נעלמים, ושירותים אחרים שלהם זכאי חבר הקיבוץ מתורגמים לערכם הכלכלי.
ניתן להתקבל לקליטה בקיבוץ. יש לעבור תהליך קליטה שבסופו ניתן לשכור דירה מהקיבוץ. כעבור שנתיים יש להחליט האם נשארים במסלול של תושבות בקיבוץ או שמעדיפים להצטרף לחברות.
חוות הרוח במעלה גלבוע.
בשטח החקלאי של הקיבוץ הוקמה חוות רוח על ידי חברת "אפקון תעשיות" (מקבוצת "שלמה Sixt"), ובה 14 טורבינות רוח (חוות רוח דומה נמצאת ברמת סירין ובה 11 טורבינות).
באוקטובר 2016 נפתח במקום מרכז מבקרים על שם שלמה שמלצר, ובו הסברים והדרכות על "אנרגיה נקייה", במקום מוקרן סרט על נושא זה.
בצמוד לחווה נמצאת הבריכה הגבוהה של מפעל אנרגיה שאובה של תחנת הכוח מעלה גלבוע.
ניוזוויק
ניוזוויק (באנגלית: Newsweek) הוא שבועון חדשות אמריקני. השני בתפוצתו אחרי ה"טיים מגזין". הוא מזוהה עם השמאל הפוליטי, ונחשב לליברלי בדעותיו.
היסטוריה.
השבועון נוסד על ידי תומאס מרטין ב־17 בפברואר 1933, בשם News-Week. בשנת 1937 מלקולם מואר מונה לנשיאו ולעורכו הראשי, והרחיב אותו בצורה משמעותית.
בשנת 1985, שינה השבועון את העיצוב שלו עקב התחרות עם המגזין "טיים" שהיה בעל עיצוב מודרני וקליל. הניוזוויק הוסיף כתובות וצילומי צבע, שינה את הגרפיקה שלו וקיצר את אורך הכתבות.
בשנת 2000, השיק מהדורה מזרח-תיכונית בערבית.
משנת 1961 ועד 2010, המגזין היה בבעלות חברת "וושינגטון פוסט". בשנת 2003 נמכר השבועון ביותר מארבעה מיליון עותקים, מתוכם כשלושה מיליון בארצות הברית לבדה. ב-2010 צנחה התפוצה ל-1.5 מיליון גיליונות, ובאוגוסט אותה שנה, בעקבות הפסדים של למעלה מ-30 מיליוני דולרים, נמכר השבועון לאיל מערכות השמע סידני הרמן, על פי אחד הדיווחים תמורת דולר אחד, בנוסף לנטילת חובותיו. לאחר הרכישה מוזג השבועון עם אתר החדשות הדיילי ביסט והעורכת שלו טינה בראון מונתה עורכת ראשית משותפות.
באוקטובר 2012, הודיע "ניוזוויק" כי עם התחזקות המגמה של צריכת חדשות באינטרנט והירידה במקביל בכמות הפרסום בדפוס, בסוף השנה האזרחית יחדל השבועון מלהוציא מהדורות מודפסות, ויפורסם אך ורק במהדורה מקוונת כלל עולמית בשם "ניוזוויק גלובל". עם זאת, משקיפים טענו כי הסיבה להפסקת מהדורת הדפוס נבעה מהקושי של המגזין לעניין את קוראיו. המהדורה המודפסת האחרונה של השבועון יצאה לאור ב-23 בדצמבר 2012. ב-2014 ניוזוויק נרכש על ידי חברת המדיה הדיגיטלית IBT, המחזיקה בנוסף לו עוד עשרים אתרי תוכן. IBT החליטה לחזור ולהדפיס את ניוזוויק ולהפיץ אותו בדוכני העיתונים ברחבי ארצות הברית במרץ 2014.
בפברואר 2016, ביטל את חומת התשלום באתר.
בפברואר 2018, העורך הראשי, ראש מערכת החדשות וכתבת בעיתון פוטרו, לאחר שפרסמו כתבות על מצבה הפיננסי של החברה-האם והתייחסו לחקירות המתנהלות נגדה.
פעילות.
בתקופה שבה הופיע השבועון בדפוס הוא יצא לאור במגוון שפות: אנגלית (מהדורה אמריקנית), אנגלית (מהדורה בינלאומית), יפנית, קוריאנית, פולנית, רוסית, ספרדית וערבית.
מאז 1998 ניוזוויק מפרסם רשימה לאומית של בתי ספר תחת הכותרת "בתי הספר התיכוניים הטובים בארצות הברית"
סניפי המערכת:
נהריים
נהריים (בערבית: الباقورة, אל-באקורה) הוא אתר היסטורי בבקעת הירדן, בנקודה הגובלת בין ישראל לבין ממלכת ירדן, סמוך ליישוב מנחמיה. האתר עבר ב-9 בנובמבר 2019 לשליטת ממלכת ירדן, לאחר שהיה בשליטת ישראל במשך מעל 70 שנה. במקום שכן מפעל החשמל של חברת החשמל, על גדות שני נהרות (מכאן השם "נהריים") - נהר הירמוך ונהר הירדן.
האזור נקרא כיום בפי הירדנים "קריית ג'יסר אל-מג'אמה" (בערבית: قرية جسر المجامع, תרגום: "כפר הגשר הקהילתי").
תחנת הכוח.
את מפעל החשמל ההידרואלקטרי בנהריים, שנקרא "ירדן א'", הקים פנחס רוטנברג. תחנת הכוח שנבנתה הייתה הראשונה מבין ארבע תחנות שתכנן רוטנברג להקים לאורך בקעת הירדן. תוכניתו המקורית של רוטנברג הייתה הקמת 13 תחנות כוח הידרואלקטריות בארץ ישראל. רוטנברג קיבל ב-21 בספטמבר 1921 לאחר מאמצים, זיכיון לתקופה של שבעים שנה לניצול מי הירדן ומי הירמוך להספקת חשמל בארץ ישראל ובעבר הירדן.
לדברי גדעון ביגר העובדה שהבריטים עמדו על כך שהגבול בין המנדטים, הצרפתי והבריטי יעבור ממזרח לנהר הירדן נעוצה בזיכיון שקבל רוטנברג להשתמש גם במי הירדן לתוכנית החישמול הגדולה של ארץ ישראל, שגם הבריטים וגם הצרפתים תמכו בה ולכן הסכימו על מיקום קו הגבול במורדות המזרחיים של הרמה ממזרח לנהר. זאת בשוני מחלקו התחתון של הירדן, ממקום חיבור הירמוך אליו ועד לים המלח, שם עבר הגבול עם עבר הירדן במרכז נהר הירדן.