כשהבין שצ'נסוביץ' שספינת הדגל יצאה מכלל בקרה נטל על עצמו את היוזמה והפנה את ספינתו לעבר היפנים. התמרון הנועז יכול היה להטות את הכף לטובת הרוסים, אך ברגע גורלי זה מבחינת הרוסים, שוב שיחק המזל לידי היפנים - רסיס פגע בו והוא נאלץ לפרוש לעמדת טיפול נמרץ. הספינה שנותרה ללא מפקדה ויתרה על התמרון. אף שהתמרון הנועז של רטוויזן נגדע באיבו, נתן התמרון פסק זמן קצר לספינות הרוסיות ששוב התכנסו לשדרה.
בינתיים הקצין הבכיר ביותר של צסרביץ' שלא נפגע במטח האחרון הצליח להזעיק את הצוות הטכני שתיקן את ההגה. הוא העביר לשאר הספינות את הידיעה על מותו של ויטגפט והעביר את הפיקוד לקצין הבא בבכורתו - תת-אדמירל אוחטומסקי. אוחטומסקי שהאמין בהצלחת הפריצה עוד פחות מוויטגפט לא יזם אף מהלך התקפי, על אף שרק צסרביץ' נפגעה בצורה קשה ושאר הספינות הרוסיות היו כשירות לקרב. אפילו צסרביץ' הפגועה הייתה יכולה להמשיך בלחימה. אוחטומסקי חסר המעוף פקד לסובב את חרטומי האוניות לעבר פורט ארתור והרוסים התחילו לחזור על עקבותיהם.
החזרה לפורט ארתור.
עם התקרבות החשיכה וגם בגלל התמעטות התחמושת לתותחיו, החליט טוגו שלא להסתכן בקרב לילי עם הצי הרוסי, שמרבית ספינותיו הכבדות נותרו כשירות ללחימה. מיקאסה כבר נפגעה יותר מ-20 פעמים ושלוש ספינות הקרב האחרות שלו גם נפגעו גם כן. במקום זאת, הוא צווה על המשחתות וסירות הטורפדו לצאת בתקיפה לילית על הצי הרוסי בניסיון להטביע את הספינות הרוסיות בהתקפת טורפדו. הרוסים הדפו מתקפה זו עם מעט נפגעים.
שעתיים מאוחר יותר חזר חלק הארי של הצי הרוסי לחוף המבטחים של פורט ארתור. צסרביץ' הפגועה ושלוש המשחתות המלוות הפליגו לצינגטאו (כיום צ'ינגדאו) שהייתה תחת שליטה גרמנית בזמנו. האוניות עוכבו על ידי הגרמנים ונאלצו להישאר בנמל עד סוף המלחמה. הסיירת אסקולד ומשחתת נוספת הפליגו לשאנגחאי ונעצרו על ידי הרשויות הסיניות, בצורה דומה. הסיירת דיאנה ברחה לסייגון, שם נעצרה על ידי הצרפתים. רק הסיירת הקטנה נוביק הפליגה מזרחה סביב איי הבית היפניים בניסיון להגיע לוולדיווסטוק. אולם, ב-20 באוגוסט 1904, סיירות יפניות הדביקוה ואילצוה לעלות ליבשה בסחלין, שם נהרסה על ידי אנשי צוותה.
תוצאות הקרב.
חזרתה של השייטת לנמל גזרה את דינה. אחת אחרי השנייה טבעו האוניות הרוסיות מפגיעות תותחי המצור היפניים. עד שהגיעה התגבורת מהים הבלטי באביב 1905 לא נותרו ספינות שמישות שניתן היה לתגבר בהן את הכוח הרוסי החדש שהגיע לזירה. במועצת המלחמה שהתכנסה לאחר הקרב מיהרו הרוסים לקבוע שאין סיכוי לפרוץ את המצור ומוטב להם להישאר בנמל. אוחטומסקי חסר המעוף העביר חלק ניכר מתותחי אוניותיו ליבשה כפי שהרוסים ביקשו לעשות עוד לפני ניסיון הפריצה הכושל.
בקרב עצמו המלחים הרוסים נלחמו בעוז, אך הנהגתם הכושלת חרצה את גורל הקרב. הספינות היפניות ספגו פגיעות רבות, אך אף פגיעה לא הייתה חמורה דיה כדי להוציא את הספינות מכלל פעולה לזמן רב.
סך הפגיעות הרוסיות המדווחות בקרב היו 343 הרוגים ופצועים על הספינות שחזרו לפורט ארתור. יפן דווחה על 226 הרוגים ופצועים.
המרקיז מרדינג
לורד רדינג
לזגינקה
לזגינקה (ברוסית: Лезгинка) הוא ריקוד קווקזי עממי-מסורתי הפופולרי בקרב תושבי הקווקז. ראשיתו של הריקוד הוא בתושבי האזור הלזגינים, ומכאן שמו. ריקוד זה משותף לכל תושבי הקווקז, וכל עם (אזרים, צ'רקסים, יהודי ההרים (ג'והורו), ארמנים, אווארים קווקזים, גאורגים, אבחזים, אוסטים ועוד) מתאפיין בסגנון שונה.
מהות הריקוד.
הריקוד משלב בעיקר עבודת רגליים מאומצת, עם קואורדינציה. לעיתים זה ריקוד סולו של גבר (לרוב עם חרב) ולעיתים ריקוד זוגי של גבר ואישה. תנועותיו של הגבר הן כחיקוי העיט, עוף מרשים אשר בעוצמתו ובגודלו מסמל את דמות הגבר. בין היתר כולל הריקוד עבודת ברכיים, צעדים חדים, חזקים ותמציתיים. כאשר הריקוד מבוצע בזוג, אין מגע בין הרקדנים. האישה רוקדת בעדינות ובאיטיות בובתית ביחס לריקוד של הגבר.
לכל אחד מעמי הקווקז קיימות תנועות ספציפיות המבדילות במקצת את ריקוד הלזגינקה באזור מגוריהם. ככל הנראה הריקוד מהווה שריד של אמונות ומסורות פגאניות ומשערים שבתקופה קדומה הרקדן הופיע בבגד מיוחד עם נוצות של עיט. עד עתה נחשב העיט לציפור קדושה באזור.
בעבר ריקוד גם היה תרוץ לפיתוח הכרות בין הצעירים. לפי המסורת, לבחורה צעירה אסור היה לצאת לרחוב לבד. במהלך אירועים שונים בכפרים היו מותרים ריקודים משותפים של לזגינקה אך גם אז ללא מגע ישיר בין צעיר לצעירה.
קיימת גם תאוריה על הקשר בין הריקוד ומיתוס יווני על פרומתאוס. ההשערה מבוססת על כך שפרומתאוס נקשר לצוק בהרי הקווקז, ובכל יום הגיע אל הצוק עיט, לנקר את כבדו של פרומתאוס. הכבד היה מגליד במשך הלילה, ולמחרת שוב חזר העיט, וחוזר חלילה. בשפה הלזגינית, גם לעיט וגם לכבד משמשת אותה המילה "לק" (лекь). גם אצל עמי קווקז אחרים קיים קשר בין המילים עיט/כבד/נפש/חלום.
בישראל פועלות כיום מספר להקות מחול קווקזי מסורתי בעיקר בערים שיש בהן ריכוז גדול של אוכלוסיית יהודי ההרים (ג'והורו): שדרות, חדרה, באר שבע, אשקלון, עכו וקריות.
ליזגינקה
אוניית הקרב הקיסר אלכסנדר ה-III
אמיר שגיא
אמיר שגיא (נולד ב-22 במאי 1956) הוא פרופסור מן המניין בדרגת פרופסור מחקר בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר המחלקה למדעי החיים והמכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב. בעבר כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הטבע. זוכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2014, בגין פעילות מדעית מצטיינת ותרומה לקידום המדע, בנושא חקלאות. נחשב למומחה בעל שם עולמי בנושא פיזיולוגיה ואנדוקרינולוגיה של חסרי חוליות .
ביוגרפיה.
שגיא נולד במושב בית זית לשרה ויעקב הוכמן. למד לתואר ראשון במחלקה למדעי בעלי חיים בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות ותואר שני באוקיינוגרפיה במסלול ביולוגיה ימית באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בהצטיינות. את התואר השלישי ביצע במסגרת התוכנית לחילופי סטודנטים בין האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת קליפורניה. את תואר הדוקטור קיבל בשנת 1989 מהמחלקה לביוכימיה במכון למדעי החיים של האוניברסיטה העברית בירושלים. את הפוסט דוקטורט עשה כעמית פולברייט וקרן BARD באוניברסיטת קונטיקט ובמעבדה לביולוגיה ימית בוודס-הול. שגיא הוא חוקר בתחום אנדוקרינולוגיה השוואתית. בשנת 1992 התחיל ללמד באוניברסיטת בן-גוריון, ב-1996 מונה כמרצה בכיר במחלקה למדעי החיים, ב-2001 כפרופסור חבר, בשנת 2005 כפרופסור מן המניין וב-2018 מונה לפרופסור מחקר באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 2004–2008 הקים את התוכנית לביולוגיה וביוטכנולוגיה ימית במדעי החיים בקמפוס אילת וכיהן בראשה.
בין השנים 1997–2001 כיהן כמופקד על הקתדרה ע"ש שוסטרמן לפיזיולוגיה ומשנת 2010 מופקד על הקתדרה בביוכימיה יישומית על-שם לילי וסידני אולבאום באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2001 נבחר לסגן נשיא האגודה הבינלאומית לרבייה והתפתחות בחסרי חוליות. בין השנים 2011–2013 שימש כנשיא האגודה.
מחקריו.
קבוצת המחקר שבראשה עומד שגיא גילתה הורמון אנדרוגני דמוי-אינסולין המאפשר גידול אוכלוסיות סרטני Macrobrachium rosenbergii זכריות או נקביות בלבד. המחקר מצא שכאשר משתיקים את הגן המקדד של ההורמון בקרב סרטנים זכרים הם הופכים לנקבות. בעקבות גילוי זה מצא שגיא, שכאשר מכליאים בין סרטן זכרי לבין סרטן זכרי שהפכו אותו לנקבה הצאצאים זכריים בלבד. פיתוח זה הוא השימוש המסחרי הראשון של RNAi בתחום חקלאות המים ויש לו השפעות כלכליות מרחיקות לכת מכיוון שסרטנים הם מוצרים חקלאיים מבוקשים בסין, תאילנד, וייטנאם ועוד. תעשיית הסחר נאמדת בכ-2.5 מיליארד דולר. המניפולציות שאינן בגדר הנדסה גנטית עומדות לשימוש מסחרי אצל מגדלי הסרטנים ברחבי העולם, לאור העובדה שמיון ידני לפי מין מהווה מגבלה מרכזית על היקף הייצור.
בשנת 2006 הצליח שגיא, יחד עם דוקטור אמיר ברמן, לשחזר במעבדה את תהליך הפקת סידן אמורפי שאינו בצורת גביש אצל סרטנים כחולים. בעקבות התגלית השתתף בהקמת חברת אמורפיקל, החל משנת 2013 החברה משווקת תוסף סידן המבוסס על התגלית. בשנת 2007 עמד בראש מחקר על חסילון ימי מהמין "Litopenaeus vannamei", במהלכו התגלה כי במין זה יש מחזור רבייתי בזכרים.
בשנת 2013 הקים שגיא בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון וד"ר אסף שכטר את חברת ההזנק אנזוטיק המתמחה בייצור אוכלוסיות סרטנים כל נקביות לשוק הגידול האינטנסיבי של סרטנים.
הנושאים שבהם חוקר שגיא הם בקרה של התמיינות זוויגית, רבייה, גדילה והתפתחות השלד החיצוני הסידני בחסרי חוליות.
שגיא פרסם פרקים בספרים מקצועיים וכתבי עת בתחומי הפיזיולוגיה והאנדוקרינולוגיה המשווה ובסך הכול פרסם מאז 1985 מעל ל-150 מאמרים מדעיים.
חוט המשולש
חוט המשולש הוא ספר שאלות ותשובות המכיל תשובות של שלושה מראשי ישיבת וולוז'ין שבליטא, יצא לאור לראשונה בווילנא בשנת תרמ"ב (1882).