לפני סיום לימודי הדוקטורט הוא קיבל משרה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון
שם הוא לימד עד 1968. לאחר שנת הוראה באוניברסיטת מישיגן הוא שב למחלקה להיסטוריה שבאוניברסיטת קורנל ב-1969, ושירת במשך זמן מה כראש המחלקה, שם הוא נותר עד לפרישתו בשנת 2002.
באוקטובר 2005 הוא מכר את ספרייתו המכילה 15,000 כרכים לאוסף מזרח אסיה של אוניברסיטת אוהיו.
וייט אובחן ב-1995 כחולה בטרשת נפוצה והמשיך לעבוד במרץ עד למותו. הוא נפטר מכשל בתפקוד ריאותיו ומכשל בתפקוד הלב במעון מרפא באיתקא שבניו יורק. הוא הותיר אחריו את אשתו אלין וילסון וייט ושלושה בנים.
ביבליוגרפיה.
הוא אף תרגם מספר ספרים מתאית לאנגלית.
ניהול מלאי
עוזיה גליל
עוזיה גליל (27 באפריל 1925 – 9 ביוני 2021) היה מהנדס, ממציא ואיש עסקים ישראלי, מייסד חברת "אלרון" ויו"ר דירקטוריון "אלביט". ממקימי וחלוצי תעשיית ההיי-טק בישראל. חתן פרס ישראל לשנת 1997.
ביוגרפיה.
נולד בבוקרשט שברומניה בשם אוֹזיאס רוֹלינג וקיבל בילדותו השכלה רחבה, כולל רכישת ידע בשפות אנגלית, צרפתית וגרמנית. עם הנהגת חוקי הגזע נגד היהודים בשנת 1940, נאלץ להפסיק את לימודיו בתיכון "ספירו הארט" שבבוקרשט. באווירה הקשה שנוצרה, בין היתר בעקבות הפוגרום בבוקרשט בינואר 1941, בעודו בן 16, בחר עוזיה, בהסכמת הוריו, לעלות לארץ ישראל. הוא עשה זאת על סיפון האונייה "דאצ'יה" בשנת 1941.
בשנת 1947 סיים את לימודיו בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, ועם קום מדינת ישראל גויס לחיל הים הישראלי, מטעמו נשלח בשנת 1952 ללימודי הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת פרדו בארצות הברית. לאחר מכן נותר שנה נוספת בארצות הברית, בשיקגו, ועבד ביחידת המחקר ופיתוח של TRW מוטורולה. בשנת 1954 שב לישראל, ומונה למנהל מחקר ופיתוח מערכות אלקטרוניות בחיל הים, תפקיד בו הוא שירת עד 1957.
בשנים 1957–1962 עמד בראש המחלקה לאלקטרוניקה בפקולטה לפיזיקה של הטכניון. במקביל החל לפתח מעבדת פיתוח למוצרי אלקטרוניקה, אותה ייסד כחברה פרטית בשם "אלרון", שפעלה תחילה מתוך דירתו. בשנת 1961 הקים את חברת אלרון תעשייה אלקטרונית, שנמנתה עם חברות ההיי-טק הראשונות בישראל. כעבור חודשים מעטים הצטרפו לבעלות בחברה דיסקונט השקעות וקבוצת רוקפלר מניו יורק. בשנת 1964 ייצרה החברה, בין השאר, מכשיר לבדיקת כדוריות דם אדומות, ספקטרומטר מוסבאואר, מכשיר למדידת קרינה רדיואקטיבית ומכשירים למחקר גרעיני במשך 37 שנים כיהן גליל כמנכ"ל החברה וכיו"ר מועצת המנהלים. אלרון הייתה לקונצרן של חברות פרטיות וציבוריות בתחום המחשבים והאלקטרוניקה, ובין השאר נמנתה עם מקימי החברות אלביט, מונסאל, אלסינט, פיברוניקס, צורן ואופטרוטק, ומחזור מכירותיה הגיע בשנותיו האחרונות בתפקיד ליותר ממיליארד דולר לשנה.
נוסף על תפקידיו באלרון, היה גליל יו"ר דירקטוריון אלביט (משנת 1981), יו"ר דירקטוריון "צורן" וחבר דירקטוריון במספר חברות, בהן אלסינט ואורבוטק. פנה גם לפעילות ציבורית, וכיהן כיו"ר הקורטוריון הבינלאומי של הטכניון (1980–1990) וכסגן יו"ר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
בשנת 1999 פרש מתפקידיו באלרון ובאלביט, והקים את חברת "עוזיה יזום וניהול בע"מ", לטיפוח עסקים חדשים בתחום התקשורת הסלולרית, מסחר אלקטרוני ותקשורת מידע רפואי. הוא כיהן כנשיא וכמנכ"ל החברה, לצד המשך תפקידיו כחבר דירקטוריון במספר חברות, בהן פרטנר תקשורת.
גליל זכה על פועלו לקידום התעשייה בישראל בפרסים ובעיטורי הוקרה שונים, בהם: פרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל (1976), פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1986), תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון (1977), מכון ויצמן למדע (1991), המכון הפוליטכני של אוניברסיטת ניו יורק (1995) ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, פרס סלומון בובליק מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, עיטור כבוד מיוחד מטעם המכון הבינלאומי להנדסת חשמל ואלקטרוניקה (1984) ופרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (1997).
גליל נישא פעמיים. ציפורה, אשתו הראשונה, שימשה מורה לאנגלית בבית הספר הריאלי בחיפה והיא אם בנותיו - רות אלון, מייסדת חברת נטוויז'ן, ודניאלה. לאחר גירושיו נישא גליל לאלה לביא, שעבדה לצדו באלרון במשך כ-30 שנים.
במהלך חודש מרץ 2021 החליטה עיריית חיפה להקים באזור הכניסה הצפונית למנהרות הכרמל מתחם תעשיות הייטק שיקרא על שמו של עוזיה גליל.
גליל נפטר ב-9 ביוני 2021.
לווייתן (קבוצת כוכבים)
קבוצת הכוכבים לוויתן היא קבוצה גדולה על קו המשווה השמימי באזור של קבוצות "מים" נוספות כמו הנהר, דגים ודלי.
כוכבים חשובים.
τ בלווייתן הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב במרחק של 11.7 שנות אור הנראה לעין בבהירות מדרגה 3.5, אחד הכוכבים הקרובים ביותר והדומים ביותר לשמש.
מירה (ο בלווייתן) הוא הכוכב המשתנה הראשון שהתגלה. הכוכב משנה את בהירותו במחזוריות של 331 ימים ונע בין דרגה 3, אז ניתן לראותו בעין, לדרגה 9, אז ניתן לראותו בטלסקופ בלבד. השתנותו של הכוכב התגלתה בשנת 1596 על ידי האסטרונום ההולנדי דוד פבריציוס וחיזקה את המהפכה הקופרניקית שסתרה את הטענה שהשמים אינם משתנים.
דנב קאיטוס, מכונה גם דיפדה (β בלווייתן) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.
מנקר (α בלוויתן) הוא ענק אדום משתנה לא-סדיר איטי עם בהירות מדרגה 2.5.
גליזה 65 הוא כוכב כפול המורכב מזוג ננסים אדומים עם בהירות כוללת מדרגה 12 במרחק של כ-8.7 שנות אור. זו אחת ממערכות הכוכבים הקרובות ביותר למערכת השמש.
GJ 1005 (נקרא גם LHS 1047) הוא כוכב כפול אשר כולל שני ננסים אדומים, המערכת ממוקמת במרחק של 19.58 שנות אור (6 פארסק) מכדור הארץ.
גרמי שמים נוספים.
בקבוצה נמצאות מספר גלקסיות:
מיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית הקבוצה מסמלת את מפלצת הים שאליה הקריבו את אנדרומדה לפני שניצלה בידי פרסאוס.
במיתולוגיה המסופוטמית הקבוצה סימלה את תיאמת - אלת הים הקדמון.
רישאר דמבו
רישאר דמבו (בצרפתית: Richard Dembo; 24 במאי 1948, פריז – 11 בנובמבר 2004, שם) היה תסריטאי, במאי קולנוע ותיאטרון וסופר יהודי-צרפתי. התפרסם במיוחד בסרטיו "מהלכים מסוכנים" ("La Diagonale du fou") ו"אינסטינקט המלאך" ("L’Instinct de l’ange").
קורות חיים.
דמבו נולד בפריז למשפחה יהודית ממוצא מזרח אירופי.
בשנת 1964 סיים את בחינות הבגרות במגמה פילוסופית והחל את לימודיו ב"מכון הגבוה לקולנוע" (IDHEC).
שימש כעוזר של הבמאי ז'אן שמידט בשלשה סרטים קצרים, ואחר כך שימש כמתמחה בתחנת השידור של "חברת הרדיו והטלוויזיה הצרפתית". הוא המשיך להתמחות בקולנוע כעוזר של הבמאי אנדרה טשינה בהכנות לסרט "פאולינה עוזבת" ("Paulina s'en va", 1969) ושל הבמאי פייר פרוור בסרט "בעל ומרעיו" (1970). ב- 1984 יצר את סרטו הראשון, "מהלכים מסוכנים", ב-1993 את סרטו "אינסטינקט המלאך" וב-2003 את הסרט "הקרפיון באמבט".
רישאר דמבו נפטר באופן פתאומי ב-2004 בעת הפקת הסרט "הבית של נינה", ונקבר בישראל. את הסרט "הבית של נינה" (2005) השלימה איזבל לנביק בתמיכת ג'סיקה, אלמנתו של דמבו.
סרטיו.
נושא סרטו הראשון, "מהלכים מסוכנים" (1984), הוא תחרות שחמט בינלאומית בימי המלחמה הקרה, שבה מתעמת רב-אמן סובייטי יהודי ליטאי, בלתי מנוצח מזה שתים עשרה שנה (מישל פיקולי), עם מתחרה צעיר יותר, דיסידנט יהודי גולה במערב אירופה (אלכסנדר ארבאט}.
סרט זה, שהוא בעל פן אוטוביוגרפי מודגש, זכה בפרס לואי דלוק של האקדמיה הלאומית הצרפתית לקולנוע, בסזאר לסרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. הסרט אמור היה להיות החלק המוקדש למוח האנושי מן הטרילוגיה בנושא בשם "האדם ללא אלוהים" ("L'homme sans Dieu"); אל סרט זה היו אמורים להצטרף סרטים על היופי ועל העוצמה. דמבו תכנן טרילוגיה נוספת על נושא "האדם אל מול אלוהים" ("L'homme vers Dieu").
בפועל הצליח ליצור סרט שני – "אינסטינקט המלאך" – רק כעבור עשור, בשנת 1993. סרט זה, שעלילתו נסבה על חיי חלוצי התעופה בשנות מלחמת העולם הראשונה, נחשב מעין סרט משל הדן בבדידותו של הגאון ומימושו העצמי תוך חיים סגפניים ואל מול עוינות עמיתיו. בסרט זה כיכבו הלן ונסאן, ז'אן-לואי טרנטיניאן, פרנסואה קלוזה ולאמבר וילסון.
דמבו הספיק ליצור שני סרטים נוספים – "הקרפיון באמבט" ("La Carpe dans la baignoire"), בכיכובם של ז'אן קלוד דריפוס, פטריק בראודה וצילה צ'לטון, ו"הבית של נינה" ("la Maison de Nina"), עם אנייס ז'אווי, שארל ברלינג וגספאר אוליאל, ובו תיאור של חיי ילדים יהודים ניצולי השואה שהתקבלו בבתי יתומים בצרפת אחרי השחרור. הסרט קיבל השראה מסיפור חייה של ניני כהן, שניהלה באותה תקופה בית ילדים, ומספרה של קטי חזן "יתומי השואה – בתי התקווה".
דמבו לימד תסריטאות וסינופסיס במכון הבינלאומי למולטימדיה של אריק אקסלסון.
הוא ביים גם מופעי אופרה בבית האופרה של ליל ובהם "סיפורי הופמן" מאת אופנבך ו"מאדאם באטרפליי" מאת פוצ'יני.
בשנותיו האחרונות אימץ דמבו אורח חיים יהודי אורתודוקסי.
ניווכיין
אספו
אספו (בפינית: Espoo; בשוודית: Esbo) היא העיר השנייה בגודלה בפינלנד, עם אוכלוסייה של כ-270,000 איש, והיא מהווה חלק ממטרופולין הלסינקי. שטחה הוא 528 קמ"ר, מתוכם 312 קמ"ר הם קרקע והשאר מים. מקור השם "אספו" בשמו השוודי של הנהר אספו, והוא הוזכר לראשונה ב-1431.
היסטוריה.
שרידים ארכאולוגיים מעידים שהיה שם יישוב כבר באמצע האלף ה-4 לפנה"ס.