בשנת 1973 שקל קרייזמן לעבור לרמת גן ולהתמודד בה על ראשות העיר, לאחר מותו של אברהם קריניצי, אך חזר בו ובתחילת 1974 נבחר קרייזמן לקדנציה שלישית בראשות העיר גבעתיים, לאחר שהמערך זכה ב-9 מתוך 15 מושבים במועצת העיר. קרייזמן המשיך לחפש אתגרים גדולים יותר ובאמצע 1974 התמודד על תפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה, אך פרש מהמירוץ לפני הבחירות.
בשנת 1975 טען חבר מפלגתו, דן ויינמן, שניתנו הטבות מפליגות לחברת בנייה בעיר. אף על פי שוויינמן הצהיר שקרייזמן לא קיבל טובות הנאה, פנה קרייזמן למבקר המדינה בבקשה דחופה לבירור העניין. הנושא הגיע לחקירת משטרה שהעבירה את חומרי החקירה לפרקליטות ללא המלצות. בספטמבר 1976 סגר היועץ המשפטי לממשלה את התיק, תוך שהוא קובע ש"ממצאי החקירה מצביעים על פגיעות חמורות בסדרי המינהל בענייני רישוי הבניה, ניהול ונכסים ואף חשש לפגיעה בטוהר המידות על ידי עובדי ציבור שפעלו בעירית גבעתיים או מטעמה."
קרייזמן ראה בדברים ניקוי שמו והביע תקווה שהחששות לגבי עובדי הציבור יתבררו כטכניים בלבד. לעומת זאת, יריביו במפלגת העבודה, בהם מיכה חריש, עדי אמוראי ויצחק ירון דרשו את התפטרותו בגלל הממצאים, תוך שהם מדגישים שאין להם כל כוונה לרשת את תפקידו כראש עירית גבעתיים. בינואר 1977 נערכו בחירות למועצת סניף מפלגת העבודה בגבעתיים כאשר המתמודדים התחלקו בין תומכי קרייזמן למתנגדיו ומתנגדי קרייזמן זכו לרוב.
בדצמבר 1977 בחר סניף מפלגת העבודה את יצחק ירון למועמדו לראשות העיר. בעקבות זאת, פרש קרייזמן מהמערך והצטרף עם שני חברי מועצה נוספים לחטיבת לע"ם בליכוד. כחבר הליכוד, ניסה להקים קואליציה חלופית שכללה את הליכוד, ל"ע והמפד"ל, אך הליכוד סירב לשתף פעולה ביוזמתו זו. בבחירות בנובמבר 1978 התמודד קרייזמן בראש רשימה עצמאית, אך זכה רק בכ-34% מהקולות אל מול כ-48% בהם זכה יצחק ירון.
רשימתו למועצת העיר זכתה ב-4 מנדטים וקרייזמן נותר באופוזיציה. קרייזמן התמודד שוב בבחירות בשנת 1983, אך קיבל רק 14% מהקולות לעומת ירון שזכה במעל 70% מהקולות ורשימתו למועצה זכתה במושב אחד בלבד.
בשנת 2008 הוצב במקום האחרון, הסמלי, ברשימת הירוקים למועצת גבעתיים. בספטמבר 2014 קיבל את תואר יקיר גבעתיים לשנת 2014 (תשע"ד).
בשנת 1952 נשא לאשה את רעות לבית שחורי. לשניים נולדו שני בנים ובת. קרייזמן נפטר ב-27 ביוני 2018, בגיל 91.
שלמה א' נכון
אבא דמן יפו
אַבָּא דְּמִן יָפוֹ, הידוע גם בתור אַדָּא דְּמִן יָפוֹ, היה אמורא ארצישראלי בדור השלישי, אשר חי ביפו.
נודע בעיקר בשל ההוראה שלו לקרוא את כל שמות בני המן בנשימה אחת בזמן קריאת מגילת אסתר בפורים. בתלמוד הירושלמי מוזכר בנו רבי חייא, ובמדרש נאמר שהיה נכדו.
ארפה עשרת
לוינגר
ארצות הברית במשחקי החורף
ארצות הברית השתתפה בכל משחקי החורף שנערכו מאז היווסדם באולימפיאדת שאמוני (1924).
לאורך השנים צברו הספורטאים האמריקאים 305 מדליות, מהן 105 מדליות זהב והיא במקום השני בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי נורווגיה. הענף הבולט ביותר הוא החלקה מהירה (68 מדליות, מהן 29 מדליות זהב), בו מדורגת ארצות הברית במקום השני אחרי הולנד. הענף הבולט השני הוא סקי אלפיני (47 מדליות, מהן 17 מדליות זהב), ובו מדורגת ארצות הברית במקום השלישי, אחרי אוסטריה ושווייץ. בארבעה ענפים מוליכה ארצות הברית את טבלת המדליות: החלקה אומנותית (51 מדליות, מהן 15 מדליות זהב), גלישת שלג (31 ו-14), סקי חופשי (25 ו-9) וסקלטון (8 ו-3). בשני ענפים מדורגת ארצות הברית במקום השלישי - מזחלות (אחרי גרמניה ושווייץ) והוקי קרח (אחרי קנדה וברית המועצות), ובענף נוסף, החלקה מהירה במסלול קצר, היא מדורגת במקום הרביעי. ענף החורף היחיד בו מתקיימות תחרויות כיום, ושאף ספורטאי אמריקאי לא זכה בו במדליה אולימפית הוא ביאתלון.
ארצות הברית אירחה ארבע מאולימפיאדות החורף: אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932), אולימפיאדת סקוו ואלי (1960), אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) ואולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002).
היסטוריה.
אולימפיאדת שאמוני (1924).
24 ספורטאים אמריקאים השתתפו באולימפיאדת שאמוני. הם זכו בארבע מדליות, בהן מדליית זהב אחת, הישג שהיה די בו כדי להקנות לארצות הברית את המקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי נורווגיה, פינלנד, אוסטריה ושווייץ.
צ'ארלס ג'וטרו, שניצח בהחלקה מהירה ל-500 מטר, שהיה האמריקאי היחיד שזכה במדליית זהב באותם משחקים, היה גם לאלוף האולימפי הראשון בתולדות משחקי החורף. ביאטריקס לאפרן זכתה במדליית כסף בהחלקה אומנותית, כמו גם נבחרת ההוקי קרח, שדורגה שנייה בבית הגמר, אחרי נבחרת קנדה. קופץ הסקי אנדרס האוגן סיים במקום הרביעי, ואולם בדיקה שערך היסטוריון נורווגי 50 שנה מאוחר יותר, ב-1974, העלתה כי חלה טעות בחישוב הנקודות של הקופץ הנורווגי תורלייף האוג, וכי האוגן הוא זה שהיה צריך לזכות במדליית הארד. האוגן בן ה-86 נסע לנורווגיה, ובתו של האוג, שנפטר עוד ב-1934, העניקה לו את המדליה של אביה.
אולימפיאדת סנט מוריץ (1928).
גם באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) השתתפו 24 ספורטאים אמריקאים. הם זכו ב-6 מדליות, שתיים מכל סוג, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי נורווגיה.
שתי חמישיות אמריקאיות זכו במקומות הראשונים במירוץ המזחלות. גם בסקלטון זכו שני אמריקאים במקומות הראשונים - ג'ניסון היטון זכה בזהב, ואחיו הצעיר ג'ון זכה במדליית הכסף. ג'ניסון היה חבר גם בנבחרת המזחלות שזכתה במדליית כסף. ביאטריקס לאפרן זכתה במדליה אולימפית שנייה בהחלקה אומנותית, מדליית ארד, ובמדליית הארד השנייה זכה ג'ון פארל, בהחלקה מהירה ל-500 מטר.
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932).
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה שנערכה על אדמת ארצות הברית. מטבע הדברים, גדלה המשלחת האמריקאית, והיא מנתה 64 ספורטאים. הם זכו ב-12 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ובפעם הראשונה בהיסטוריה (והיחידה עד כה) דורגה ארצות הברית בראש טבלת המדליות.
הענף הבולט ביותר היה החלקה מהירה, עם 5 מדליות, מהן כל 4 מדליות הזהב האפשריות. ג'ק שי ניצח במרוצים ל-500 ול-1500 מטר, ואירווינג ג'אפי ניצח במרוצים ל-5000 ול-10000 מטר. סגנו של ג'אפי במירוץ ל-5000 מטר היה אמריקאי שלישי, אדי מרפי. גם במזחלות נחלו האמריקאים הצלחה רבה: במקצה הרביעיות זכו צוותים אמריקאים במדליות הזהב והכסף, ובמקצה הזוגות זכו יוברט סטיבנס וקרטיס סטיבנס במדליית הזהב, ובמדליית ארד זכו רוברט מינטון וג'ון היטון (שהתחרה במזחלות בהיעדר תחרות סקלטון). ברביעייה שזכתה במדליית הזהב היה חבר גם אדי איגן, שזכה במדליית זהב באיגרוף 12 שנים קודם לכן, באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
ביאטריקס לאפרן זכתה במדליה אולימפית שלישית, מדליית כסף, אלא שהפעם זכתה בה במקצה הזוגות, יחד עם בן זוגה שרווין בדג'ר. מחליקה אומנותית נוספת, מריבל וינסון, זכתה במדליית ארד במקצה היחידות. את תמונת המדליות השלימה נבחרת ההוקי קרח, שזכתה במדליית כסף לאחר שסיימה במקום השני, אחרי קנדה, בבית בן ארבע נבחרות.
אולימפיאדת גרמיש פרטנקירשן (1936).
באולימפיאדת גרמיש פרטנקירשן (1936) השתתפו 55 ספורטאים, אך הישגי המשלחת האמריקאית הצטמצמו לכדי 4 מדליות בלבד, מהן רק מדליית זהב אחת. המשלחת דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות.
גולשי המזחלות איוון בראון ואלן וושבונד זכו במדליית הזהב היחידה, ובמדליית הארד באותו מקצה זכה צמד אמריקני נוסף, גילברט קולגייט וריצ'רד לורנס. ליאו פרייזינגר זכה במדליית ארד בהחלקה מהירה ל-500 מטר, ונבחרת ההוקי קרח זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שדורגה במקום השלישי בבית הגמר, אחרי בריטניה וקנדה.
אולימפיאדת סנט מוריץ (1948).
מספר הספורטאים האמריקאים שהשתתפו באולימפיאדת סנט מוריץ (1948) הגיע לשיא חדש - 69. הם זכו ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי נורווגיה, שוודיה והמארחת, שווייץ.
גולשת הסקי האלפיני גרטשן פרייזר זכתה במדליית זהב במסלול הסלאלום ובמדליית כסף במסלול המשולב. מספר צוותי מזחלות אמריקאים זכו במדליות: במקצה הרביעיות זכו צוותים אמריקאים במדליות זהב וארד, ובמקצה הזוגות זכו סקיילר קרון ופרדריק פורצ'ן במדליית ארד. לפני תחילת התחרויות טענו הזוגות האמריקנים כי אלמונים חיבלו במזחלותיהם. בסופו של דבר הודה נהג משאית כי פגע בהן בשוגג. התקרית לא הפריעה לזוגות להגיע להישגיהם.
המחליק האומנותי דיק באטון בן ה-18 זכה במדליית זהב במקצה היחידים. מרוץ ההחלקה המהירה ל-500 מטר היה צמוד למדי. שני אמריקאים, קן ברתולומיאו ורוברט פיצג'ראלד חלקו את מדליית הכסף עם הנורווגי תומאס ביברג. שלושתם הגיעו עשירית השנייה אחרי הזוכה במדליית הזהב, הנורווגי פין הלגסן. ג'ון היטון זכה במדליה אולימפית שלישית, מדליית כסף בסקלטון, 20 שנה לאחר שרשם הישג זהה, גם כן בסנט מוריץ.