לעיתים נעשה שימוש מודע בכתיב לא-תקני כדי להעביר מסר או כדי למשוך את העין. לדוגמה, בפרסומות כתובות משתמשים לפעמים בשגיאות כתיב כדי לחקות טקסט שנכתב ברישול או בזריזות (כמו הודעת טקסט, הודעת דואר אלקטרוני או טוקבק). שימוש נוסף של כתיב לא תקני הוא כדי "לחקות" בכתב מבטא זר או לא תקני (לדוגמה, של דמות ביצירה ספרותית).
הכתיב בשפות שונות.
עברית.
נראה שבתחילת ימי הכתיבה בעברית, נעשה שימוש באותיות לייצוג עיצורים בלבד, ללא אימות קריאה (אותיות אהו"י). שיטה כתיבה זו התברר כקשה ביותר לקריאה, ועם השנים נעשה שימוש מעורב בשני פתרונות כדי להקל על הקריאה: אימות קריאה, וניקוד. לאורך ההיסטוריה השימוש באימות קריאה הלך והתרחב. כיום מקובלים שני תקנים לשימוש באימות קריאה: כתיב חסר וכתיב מלא; בפועל רבים משתמשים בעירוב של שני התקנים.
הכתיב העברי הוא אטימולוגי בכך שהוא משמר הבחנות שאינן קיימות, או כמעט אינן קיימות, בעברית מודרנית. נראה שהבחנות מסוימות, כמו ההבחנה בין ס' ל-שׂ', לא הייתה קיימת כבר בימי חז"ל.
כללי הכתיב של העברית כיום נקבעים על ידי האקדמיה ללשון העברית, שההחלטותיה מחייבות את מוסדות המדינה.
ספרדית.
בשנת 1727, זמן קצר לאחר הווסדה, פרסמה האקדמיה המלכותית הספרדית נורמות איות לשפה הספרדית. עד אז לא היו נורמות אחידות לשפה הספרדית, כאשר חלק מהכותבים העדיפו כתיב פונטי ואחרים כתיב אטימולוגי.
כיום נורמות הכתיב נקבעות במשותף על ידי האקדמיות לשפה הספרדית בכל המדינות דוברות הספרדית, 22 במספר. המהדורה האחרונה של "כתיב השפה הספרדית" (Ortografía de la lengua española) פורסמה בשנת 1999.
כתיב וקרי
עודד בן עמי
מיר
Firefox
מיר (עיירה)
מיר (בלארוסית: Мір; פולנית: Mir; רוסית: Мир) היא עיירה בראיון קרליץ במחוז גרודנו בבלארוס, כ-85 קילומטר דרומית למינסק. במקור הייתה בשטח ששייך לפולין, אך הועברה לשטח רפובליקת בלארוס בברית המועצות לפני מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה נכבשה יחד איתה. לאחר המלחמה חזרה להשתייך לבלארוס.
ישיבת מיר פעלה במיר מהקמתה בשנת 1815 עד 1939.
היסטוריה.
הכפר מיר נוסד לפני שנת 1345. ב-1395 צלבנים מן המסדר הטבטוני בראשותו של קונרד פון יונגינגן הרסו אותה. מאז שניתנה על ידי סיגיזמונד בן קייסטוט ב-1434 לסנקה בן גדיגולד היה לחלקה פרטית. בהמשך השתייכה מאז 1486 למשפחת אילייניץ'. הם גם התחילו בשנות ה-20 של המאה ה-16 בבניית מבצר שלימים נקרא טירת מיר, אשר משך אליו התקפות רבות במשך מאות השנים.
ב-1569 העיירה עברה לשליטת משפחת רדזיוויל וכעבור 10 שנים קיבלה זכויות מגדבורג, אך לא מלאות. במסגרת חלוקת אדמות לשלושת בניו של ניקוליי רדזיוויל השחור (הרביעי היה איש כמורה לו לא ניתנה נחלה) היא נכנסה ב-1589 לאורדינציית ניאסוויז' השייכת לניקוליי כריסטופור רדזיוויל סירוטקה וככזאת נכנסה לשליטתה של האימפריה הרוסית בחלוקת פולין השלישית.
בשנת 1828 עברה לשליטת לב ויטגנשטיין ובהמשך בעקבות היותה נדוניה לבתו שנישאה לכלודוויג הוהנלוהה שעבר לשירותה של האימפריה הגרמנית ובעקבות חוק רוסי שאסר על נתינים זרים להחזיק בה אדמות מכר את מיר בין שאר הנדל"ן למשפחת סוויאטופולק-מירסקי.
עם חידוש העצמאות הפולנית הייתה שייכת לרפובליקה עד 1939. באותה השנה עברה לשליטת ברית המועצות במסגרת חלוקת פולין בין גרמניה הנאצית וברית המועצות בתחילת מלחמת העולם השנייה, הפכה לעיר הנפה אותה השנה ונכבשה על ידי הגרמנים ב-1941. הגרמנים החזיקו בה עד 1944 ולאחר מכן היא שבה להיות עיר הנפה עד 1956 אז פורקה הנפה והיא הורדה מדרגת עיר. ב-1991 עברה לשליטת בלארוס.
יהודי מיר.
שמה של העיר נודע בעולם היהודי בזכות הישיבה אשר פעלה בה מהקמתה בשנת 1815 עד נפילת פולין במלחמה בשנת 1939.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. עם הכיבוש הגרמני של העיירה בתחילת מבצע ברברוסה נרצחו בה 25 מנכבדי הקהילה, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ענידת טלאי צהוב.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן, וב-9 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים ושוטרים מקומיים כ-1,300 מיושביו, ובהם רב הקהילה, אברהם צבי קמאי. קבוצת מחתרת יהודית שפעלה בגטו סייעה להבריח ממנו כ-300 יהודים ליערות הסביבה. ב-13 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את מאות היהודים שנותרו בגטו בבורות ירי, וערכו מצוד קפדני אחר היהודים שנמלטו ממנו. לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות" מיהודים, ונורו 719 איש.
המצב נכון לשנות ה-2000.
במאה ה-21 גרים במיר כ-2500 איש ויש בה מעט תעשייה. לא נותרה בה קהילה יהודית. בעיר נמצאות אנדרטאות לזכר נרצחי המלחמה והשואה שהקימו שלטונות ברית-המועצות וארגונים יהודיים.
כנען (דמות מקראית)
כְנַעַן הוא דמות מקראית הנזכרת בפרשת נח שבספר בראשית כאחד מבניו של חם, בן נח, שהיה אבי העמים הכנענים.
בני כנען.
בפרשת לך לך נזכרים בניו צידון, הבכור, שנחשב כמייסד העיר צידון, חת (כנראה, אבי החיתים), היבוסי (אבי העם היבוסי), האמורי (אבי העם האמורי), הגרגשי, החוי, הערקי, הסיני, הארודי, הצמרי והחמתי - חלק גדול מבניו נזכרים מאוחר יותר כעמים היושבים בארץ כנען לפני כיבושי יהושע:
דמותו של כנען וקללתו.
שלא כמו הדמויות האחרות המוזכרות בלוח העמים, כנען מוזכר עוד קודם לכן, ב, מיד לאחר שמתוארת יציאת נח ובניו מן התיבה. יש המפרשים זאת כסימן לכך שכנען, בניגוד לשאר נכדיו של נח, נולד עוד לפני שירדו בניו מן התיבה. אמנם בכתוב נאמר שהיוצאים מן התיבה היו נח ובניו בלבד.
בפרשת שכרות נח, כנען קולל על ידי נח, כעונש על מעשיו של חם אביו, שראה את ערוות נח, ונאמר עליו שיהיה "עבד עבדים" לאחיו. מהכתוב לא ברור למה קולל דווקא כנען ולא חם עצמו. יש אומרים שכיוון שחם עצמו התברך מפי האלוהים כשברך את נח ובניו בצאתם מהתיבה, לא רצה נח לקללו, וקילל את בנו. על פי המדרש, עיקר ביזויו של נח נעשה על ידי כנען, ולכן התקלל.
ב נאמר שכנען הוא בעצם סיחון (וכן נקרא בעוד שם "ערד") שנזכר במקרא בתור מי שנלחם עם בני ישראל בלי שום סיבה.
הגירת בני כנען לאפריקה.
על פי הספר הכרוניקה של אקסום, הגירה מסיבית מכנען לאתיופיה התרחשה, בזמן שחופף, בערך, לכניסת בני ישראל לארץ כנען. הכנענים שהיגרו לאתיופיה הפכו לאבותיהם של שבטי האמהרה, האגאו, הגאפט והגאלה. לשבט היורובה החי בניגריה, כמו גם לשבט ההאוסה ולשבט האפיק יש מסורת שאבותיהם היגרו מכנען לאפריקה בתקופות קדומות.
כנען וארץ ישראל.
חוקרים שונים מצביעים על שינוי תפיסה הדרגתי בזיקה של היהודים לארץ ישראל, שהשפיע על התייחסותה של המסורת היהודית לכנען. ספר בראשית מתאר כיצד בתחילה ניתנה הארץ לכנען, אולם תיאור זה מתפתח בספר היובלים, בו מתוארת הארץ כ"נחלת בני שם" והתיאור הכרונלוגי משתנה כך שכנען קיבל את הארץ רק לאחר שגזל את הנחלות באופן בלתי מוצדק משם.
קפקא
נוגדי דיכאון טריציקליים
נוגדי דיכאון טריציקליים וטטרהציקליים (באנגלית: TCA - TriCyclic Antidepressant) הם תרופות נוגדות דיכאון מהדור הישן, אשר שווקו בין 1950-1960. כיום ידוע כי תרופות אלו יעילות גם במצבים של הפרעת אימה, הפרעת חרדה כוללנית - GAD, הפרעת דחק פוסט-טראומתית והפרעה טורדנית-כפייתית. כמו כן קיימת אינדיקציה (סימן) לטיפול בתרופות אלו בתסמונות כאב שונות. תחילת השיווק של נוגדי דיכאון מסוג SSRI, כגון פרוזאק ודומיו, הפחיתה בחדות את המרשמים לתרופות מסוג TCA, אולם הן עדיין משמשות במגוון של תסמינים ומחלות. תרופות אלו כוללות, בין היתר, את התרופות הבאות: קלומיפרניל (מרוניל), דסיפרמין, דוקספין, פרוטריפטילין ועוד.
פרמקולוגיה.
רמות השיא של התרופות בדם מגיעות תוך 2–8 שעות ממועד נטילתן, וזמן מחצית החיים נע בין 10 ל-70 שעות. לתרופה פרוטריפטילין (שם מסחרי - vivactil) יש זמן מחצית חיים ארוך יחסית לשאר. עובדה זו מאפשרת לתרופות אלו להינטל אחת ליום. נחוצים כחמישה עד שבעה ימים לצורך הגעה לשיווי משקל בדם.
תרופות מסוג TCA עוברות מטבוליזם בכבד על ידי ציטוכרום P450. אינטראקציות תרופתיות יכולות לנבוע כתוצאה מתחרות על האנזים CYP 2D6 בין תרופות אלו לתרופות אחרות, וכתוצאה מכך להעלות ריכוז תרופות אלו בדם בחלק מן המקרים.
תרופות מסוג TCA חוסמות את הנשאים (טרנספורטרים) לנוראדרנלין (נוראפינפרין) וסרוטונין, ובכך מעלות את הריכוז של מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) אלו במרווח הסינפטי. כל תרופה שונה באפיניות (זיקה) שלה לנשאים הללו: למשל, קלומיפרניל היא הסלקטיבית ביותר לסרוטונין, ודסיפרמין היא הסלקטיבית ביותר לנוראדרנלין. העלאת הרמות של סרוטונין ונוראדרנלין מביאה לירידה בסף הדיכאון ולהפחתת חרדה.
בנוסף, תרופות אלו פועלות באופן אנטגוניסטי (התנגדותי) על קולטנים (רצפטורים) מוסקרינים של אצטילכולין, היסטמין, וקולטנים אדרנרגיים (אדרנורצפטורים) מסוג a1 ו- a2. השפעות משניות אלו, הן ההשפעות אשר מכתיבות את פרופיל תופעות הלוואי של כל תרופה, על פי מידת ההשפעה האנטיכולינרגית או, למשל, אנטיהיסטמינרגית שלה. התרופה דוקספין היא בעלת הפעילות האנטיהיסטמינרגית הגבוהה ביותר. תופעות הלוואי המקושרות לפעולה על קולטנים אלו הן עצירות, סדציה (טשטוש) וכן יובש בפה, אשר מתרחשות בתדירות נמוכה יותר בתרופות מסוג SSRI, אולם מצד שני, תרופות מסוג SSRI מקושרות יותר לפגיעה בחשק המיני, עלייה משמעותית במשקל ובעיות בשינה, לעומת תרופות מסוג TCA.
אינדיקציות.