בתום מלחמת העצמאות הוצע לאנשי נחלים ששהו בחיפה להתיישב בבתים הנטושים של הכפר וילהלמה ליד יהוד. מאז שהגרמנים פינו את המושבה, בתיהם ומבני המשק הצמודים להם היו נטושים ונותרו בחזקת המדינה. יחד עם הפליטים מנחלים הגיעו לווילהלמה פליטים מיישובים אחרים: עטרות ונוה יעקב בצפון ירושלים ובארות יצחק בנגב הצפוני, ולא היה מספיק מקום בווילהלמה לכולם. הסוכנות החליטה להשאיר בווילהלמה את תושבי עטרות ופליטי נחלים עברו למקומם הנוכחי ליד פתח תקווה. אליהם הצטרפו חלק מפליטי נווה יעקב. קבוצה נוספת שהצטרפה לנחלים במקום החדש הייתה מורכבת מעולים חדשים, פליטי השואה, שעלו לישראל בשנים 1948–1952, שנות העלייה ההמונית.
המושב בהקמתו.
המושב נחלים הוקם מחדש בשנת 1952 עם שמונים ותשע נחלות של 20 דונם כל אחת. כנהוג באותו זמן, המושב אורגן בצורת האות חית והחלקה החקלאית של כל מתיישב הייתה מאחורי ביתו. במרכז ה"חית" היו שטחים משותפים, שכללו פרדס הדרים. באמצע הקו העליון של ה"ח", נבנו מבני הציבור, ביניהם בית כנסת ובו ארון קודש עתיק מעץ, אשר הובא מבית כנסת קאדאבאמבאגאם של קהילת קוצ'ין בהודו.
בחלקה אשר הוקצבה למתיישב היו: רפת לפרות חולבות, חצר לעגלים לבשר, לול למטילות, שדה לגידול מספוא לבהמות, שטח לגידול ירקות ומטעי פרי הדר ואפרסמון. היום, ברוב החלקות, במבנים החקלאים, מצויים מבנים למסחר, למלאכה ותעשייה קלה.
כבר בתחילת ישובו של המושב, חלק ניכר מחבריו יצאו לעבודת חוץ ביישובי הסביבה בתור פקידים, מורים ובשמירה על הגבול הקרוב עם ירדן. לימים נוספו ביישוב עוד כמאה תושבים, מלבד שמונים ותשע בעלי הנחלות חקלאיות. התושבים הנוספים אינם חברים במושב אלא נחשבים חלק מהרחבה קהילתית. בשנת 1974 במושב הוקמה המשתלה הראשונה של חברת חישתיל.
מיקום.
המושב נמצא מצפון לבארות יצחק ומדרום לשכונת הדר גנים של העיר פתח תקווה. ליד הכניסה למושב, ממערב לו, עובר כביש 40 המחבר בין פתח תקווה לבין רמלה. סמוך לכניסה למושב הוקם מחלף של כביש הרוחב מכבית המחבר בין כביש 6 לבין כביש 4.
באזור הכניסה למושב מוצב שלט זיכרון המתאר את ההתקפה על אוטובוס 2094, פיגוע ירי שהיה במקום למחרת כ"ט בנובמבר 1947, סמוך לכפר הערבי פג'ה, ששכן במקום טרם הקמת נחלים. ערבים מכנופיית אבו קישק ירו על שני אוטובוסים של אגד, ומהיריות נהרגו שבעה נוסעים. הייתה זו ההתקפה הערבית הראשונה במלחמת העצמאות.
מוסדות.
ישיבת נחל יצחק (המוכרת יותר כ"ישיבת נחלים"), שהוקמה בה'תשט"ו, היא ישיבה תיכונית גדולה השייכת לרשת מרכז ישיבות בני עקיבא ובה לומדים בני נוער בגילאי כיתות ז'-י"ב לימודי קודש ולימודי חול. במשך שנים כיהן כראש הישיבה הרב יוסף בא גד. ב-2021, מכהן הרב שמואל לורנץ כראש הישיבה, הרב אריאל ליבוביץ כמנהל התיכון והרב אסף ברגר כמנהל חטיבת הביניים.
במושב שוכנת גם ישיבת דגל ירושלים, ישיבה תורנית-לאומית שהוקמה על ידי הרב משה יונגשטיין וממוקמת בקמפוס מרכז תורני טכנולוגי נחלים.
המשתלה הראשונה של "חישתיל" הוקמה במושב נחלים בשנת 1974.
ויטור בורבה פריירה
נווה יעקב
נווה יעקב היא שכונת המגורים היהודית הצפונית ביותר בירושלים. השכונה הוקמה ב-1970 באזור שסופח למדינת ישראל ולירושלים אחרי מלחמת ששת הימים, כאחת משכונות הטבעת.
מספר התושבים בשכונה הוא כ-30,000.
שם השכונה מנציח את המושבה נווה יעקב, אשר הוקמה בשנת 1924 וחרבה במלחמת העצמאות, אולם השכונה איננה נמצאת במיקום בו שכנה המושבה, אלא צפון-מזרחית ממנו (מיקום המושבה המקורי היה בחלקו בבית חנינא של היום, ובחלקו היכן שכיום פסגת זאב צפון).
גאוגרפיה.
השכונה תוחמת את תחום שיפוטה הצפוני של ירושלים, צפונית לפסגת זאב ודרומית-מזרחית לשכונת דאחיית אל בריד (שכונת הדואר) שבכפר א-ראם שבשטחי הרשות הפלסטינית. בין השכונה לבין א-ראם מפרידים נחל פרת ועוטף ירושלים, אשר חובק את השכונה ממזרח. מערבית לשכונה שוכנת דרך עוזי נרקיס המהווה חלק מכביש 60 ודרך גישה עיקרית לשכונה, וכן שיכוני נוסייבה. בסמוך לשכונה שוכן מחנה "מצודת נחמיה" (קודם "מצודת כפיר") ובה מפקדת פיקוד מרכז. נווה יעקב שוכנת בגבהים 590 - 750 מטר מעל גובה פני הים.
היסטוריה.
המושבה נווה יעקב הוקמה בקיץ תרפ"ד (1924) ונקראה בראשיתה "כפר עברי" או "הכפר העברי", על ידי אנשי תנועת המזרחי הצעיר אשר התאגדו תחת אגודת "נחלת בית". בין ראשי התנועה ומייסדי השכונה נמנו הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, שאף התגורר בשכונה עד שנת ת"ש (1940), הרב יצחק יעקב וכטפויגל, ראש ישיבת מאה שערים, דב נתן ברינקר ואברהם לבל, חבר הנהלה ומזכיר האגודה, אשר רכש לטובת האגודה את קרקעות הכפר בשבת על פי היתר מיוחד. לאחר תקופה קצרה שונה שמה ל"כפר העברי - נווה יעקב", על שמו של מייסד תנועת המזרחי בציונות הדתית, הרב יצחק יעקב ריינס.
עד לפרוץ מאורעות תרפ"ט התגוררו במושבה מעל למאה תושבים, ובמקום עמדו כעשרים מבנים. תושבי המקום התפרנסו בעיקר מגידול בקר ואספקת חלב לעיר ירושלים. עם פרוץ המאורעות, ובעקבות התגברות ההתקפות מצד השכנים הערבים כנגד היישוב המבודד, התמעט מספר התושבים.
מלחמת העצמאות.
בעקבות החלטת החלוקה בעצרת האו"ם - 29 בנובמבר 1947 התחדשו ההתקפות על שני היישובים המבודדים עטרות ונווה יעקב. שני היישובים היו תחת מצור וסבלו ממחוסר. בשני היישובים נפלו 42 לוחמים ונפצעו 96. ב-24 במרץ 1948 היה ניסיון להגיע לנווה יעקב בשיירה משוריינת - הניסיון נכשל. באפריל 1948 פונו מהיישובים הילדים והנשים. ב-14 במאי 1948 עם עזיבת הנציב העליון את הארץ קיבלו מגיני עטרות פקודה מההגנה לפנות את היישוב ולסגת לנווה יעקב, שקרובה יותר לירושלים. למחרת, ב-15 במאי חצה הלגיון הערבי עם שחר את גשרי הירדן ועלה אל ירושלים. הקרב על נווה יעקב החל ב-16 במאי. הקרב ארך 14 שעות ומשאזלה התחמושת ואפסו הסיכויים להחזיק מעמד הוחלט על פינוי נוסף. פליטי עטרות ונווה יעקב ערכו מסע להר הצופים. סך הכול כלל הכוח כ-160 איש, מהם שנים-עשר פצועים על אלונקות. חיילי הלגיון ותושבי הסביבה פשטו על היישובים הנטושים, בזזו והרסו אותם. במקום הוקם מחנה צבאי.
כיום, רחוב בשם "כפר עברי" בשכונה נושא את זכר המושבה שנחרבה.
הקמה מחדש.
בשנת 1970, לאחר מלחמת ששת הימים, הוקמה נווה יעקב כשכונה של ירושלים במסגרת בניית שכונות הטבעת. בעבר נחשבה לשכונה אמידה בירושלים, אך מאז תחילת שנות ה-90 חל שינוי לרעה במצבה הסוציו-אקונומי של השכונה. בין הגורמים למצב זה הוא השינוי במבנה הדמוגרפי של השכונה: גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים וכן גל העלייה מאתיופיה, הביאו לשכונה עולים רבים, שהכנסתם נמוכה יחסית.
נווה יעקב מזרח.
נווה יעקב מזרח הוא אזור חדש בנווה יעקב שהוקם בתחילת שנות ה-90 עבור הציבור החרדי. הבנייה החדשה מוקמה ליד קריית קמניץ. בשכונה יש תלמודי תורה, בית ספר בית יעקב, ישיבות, כוללים, בתי כנסת ובתי מדרש, כבכל שכונה חרדית. בנוסף, בעבר פעל גם "קו מהדרין" שקישר את השכונה לשאר השכונות החרדיות.
השכונה בשנות ה-2000.
השכונה נחשבה לשכונה מתפתחת, שרוב אוכלוסייתה הייתה חילונית במצב סוציו-אקונומי בינוני. בשל התפתחות האזור החרדי, והביקוש הגובר בקרב הציבור החרדי לדירות בירושלים, נמצאה השכונה במגמת התחרדות וזוגות חרדים צעירים רבים עברו לגור בה, גם מעבר לגבולות נווה יעקב מזרח. רוב החרדים שגרים בשכונה שייכים למגזר הספרדי והליטאי, ומעט החסידים שגרים בה נוטשים את השכונה, עקב מחסור בחיי קהילה חסידיים ומוסדות חינוך. בשנים האחרונות עברו להתגורר בנווה יעקב גם מאות ערבים.
בשנת 2000 נחנכה בשכונה שמורת פרחי בר על שטח של כ-20 דונם. בשמורה 55 זני צמחים.
צביון השכונה הולך ונעשה חרדי, ובבחירות לעיריית ירושלים 2013 הצביעו קרוב ל-80 אחוזים מתושבי השכונה ליהדות התורה, בני תורה או ש"ס. ביוני 2018 ביטל בית המשפט המחוזי את העברת מבנה בית הספר הממלכתי-דתי בשכונה לטובת בית ספר חרדי לבנות.
החל משנת 2017 אושרו מספר תוכניות של התחדשות עירונית בשכונה. ביולי 2017 אישרה עיריית ירושלים תוכנית פינוי בינוי של המרכז המסחרי בשכונה. התוכנית כוללת הריסה של המרכז הקיים בן שתי הקומות, שנבנה בשלהי שנות ה-70, ובניית שלושה מבנים בני 12 קומות כל אחד במקומו. בסך הכול יתווספו לשכונה עם השלמת הפרויקט כ-4,375 מ"ר של שטחי מסחר ותעסוקה, 2,850 מ"ר של מבני ציבור ושטחים גדולים לחניה. בשנת 2018 הכריזה חברת "רוטשטיין התחדשות בירושלים" על קידום שלושה פרויקטים של פינוי בינוי בשכונה. ביוני 2020, הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה להפקדה את התוכנית החברה בשדרות נוה יעקב לפינוי והריסה של שלושה שיכונים, שבמקומם ייבנו שמונה מבנים חדשים בגובה של כ-12 קומות הכוללים 563 דירות חדשות, מעונות יום, גני ילדים, בית ספר, בית כנסת ושטחי מסחר.
בשנת 2018 נחנך רחוב אברהם רביץ בעיקר משפרי דיור, ממרכז השכונה ושכונות אחרות בירושלים, הרחוב מתאפיין כשכונה בפני עצמה שמכונה 'נוה יעקב החדשה' ומתגוררים בה כמה מנציגי הציבור החרדי בירושלים.
קו הרכבת הקלה בשכונה.