בשני העשורים האחרונים התרבו הדיווחים על הופעת מחלה בשוניות אלמוגים הקרויה הלבנת אלמוגים. הלבנת אלמוגים נובעת מפגיעה במערכת הסימביוטית אלמוג-אצה. האצות הן צבעוניות, ופגיעה בהן גורמת לאלמוג להיראות לבן, ומכאן שם המחלה. ללא האצות האלמוג יכול עדיין לצוד באמצעות זרועות הציד שלו, אבל הוא למעשה מורעב, ונמצא בסכנת מוות.
הלבנת האלמוגים מתרחשת באופן מחזורי על פני השנה. שוניות שנראות בריאות בחורף יכולות להיות לבנות לגמרי עם בוא הקיץ, ונראה שחלק מנגנוני המחלה קשורים לטמפרטורת המים. חלק מהאלמוגים מצליח לשרוד בתקופת החום ועם התקררות המים הם מחדשים את הסימביוזה עם האצות, ונראים בריאים עד לגל הבא של המחלה. חלק מהאלמוגים מת בעקבות ההרעבה הקשורה במחלה. הלבנת האלמוגים מקושרת להתחממות מי הים בכלל ולהתחממות העולמית בפרט. בתקופות בהן התחממות המים ארוכה יותר המחלה ארוכה וקשה יותר.
במשך השנים התרחבה מאוד התופעה של הלבנת אלמוגים, ופגעה במערכת האקולוגית בים. היום המחלה נפוצה בכל שלושת האוקיינוסים הגדולים, והיא פוגעת בשוניות האלמוגים בכחמישים מדינות ברחבי העולם. בארצות רבות שוניות האלמוגים הן אבן שואבת לתיירות, ולכן לשמירה על המערכת הזאת ישנה חשיבות כלכלית, נוסף על החשיבות האקולוגית.
גם בשונית האלמוגים של אילת בים האדום ובאלמוגים בים התיכון נצפתה תופעת הלבנת האלמוגים. קבוצת חוקרים ישראלית חוקרת בשנים האחרונות את התופעה הזאת בים האדום ובים התיכון בשונית האלמוגים של אילת.
אקספלויטד
דיוניסיוס (אפיפיור)
דיוניסיוס (בלטינית: Dionysius) היה אפיפיור בין השנים 259–268. דיוניסיוס כנראה נולד ביוון הגדולה, אך אין הוכחה לכך. הוא היה פרסביטר בכנסייה הרומית ונטל חלק במחלוקת סביב תקפות טבילת הכופרים. הוויכוח גרם לבישוף דיוניסיוס מאלכסנדריה לכתוב אליו מכתב בנושא זה. אחרי מותו של האפיפיור סיקסטוס השני נותר הכס האפיפיורי ריק משך כמעט שנה, משום שרדיפתם של הנוצרים לא אפשרה לבחור ראש חדש לכנסייה. רק כאשר שככו הרדיפות ניתן היה לבחור את דיוניסיוס למשרה ב-22 ביולי 259.
כמה חודשים אחרי עלות דיוניסיוס לכס האפיפיור, הקיסר ולריאנוס שהוביל את הרדיפות נגד הנוצרים נתפס על ידי מלך פרס שאפור הראשון והוצא להורג. יורשו, הקיסר גליאנוס, הוציא צו סובלנות שהביא את הרדיפות לקיצן. גליאנוס התיר בצו לנוצרים, כפי שמספר אאוסביוס, לצאת ממקומות מחבואם (או, קריאה אחרת, לשוב ולקבל את רכושם) והכיר לראשונה ברכוש הכנסייתי ובהיררכיה הכנסייתית. תקופה זו נמשכה כארבעים שנה, ומוכרת כ"השלום הקטן של הכנסייה".
בערך כשנה אחרי עלייתו לכס, בשנת 260 התעוררה סערה מתמשכת סביב מכתב של הבישוף דיוניסיוס מאלכסנדריה לאמוניוס ואאופרנוריוס בו השווה את האל לכורם ואת הלוגוס, הבן, לגפן, ותיאר את תכונותיו האנושיות של הבן (היינו, ישו). תיאור זה הביא לגינוי שלו ונטען כי דיוניסיוס ערך ויעוד ברומא בשנה זו ליישב את העניין ופרסם מכתב דוקטרינרי שבו הוקיע את תורתו השגויה של סבליוס, שהרחיק לכת וטען כי האל האב, ישו הבן (המילה, הלוגוס) ורוח הקודש היו ישויות נפרדות, ולא ביטויים של אותה ישות. אתנסיוס, שתיאר את הפרשה בפירוט, ביאר את עמדתו של דיוניסיוס מאלכסנדריה, הבהרותיו והתנצלויותיו, ויישב את טיעונו עם הדוקטרינה האורתודוקסית. סינוד אנטיוכיה שהדיח את הבישוף פאולוס מסמוסטה, שאף הוא אחז בדעות לא-אורתודוקסיות בנוגע לשילוש הקדוש שלח מכתב לדיוניסיוס בנוגע להליכי ההדחה שננקטו.
דיוניסיוס מת ב-26 בדצמבר 268 והיה האפיפיור הראשון שלגביו לא נטען במסורה הנוצרית כי מת כמרטיר. צוו של גליאנוס לביטול רדיפות הנוצרים היה עתיד להיוותר בתוקף עד שנת 303.
אוליגרכים רוסים
אוליגרכים רוסים הוא שם מקובל לקבוצה של אנשי עסקים, יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר, שצברו עושר רב אחרי התמוטטות ברית המועצות ב-1991, בתקופת שלטונו ונשיאותו של בוריס ילצין ברוסיה. על אף שמם, האוליגרכים הם בני עמים שונים ולא רוסים בלבד.
היסטוריה.
עלייתם של האוליגרכים.
האוליגרכים הראשונים הופיעו כאשר החל מיכאיל גורבצ'וב לבצע הליכים של ליברליזציה בשוק הסובייטי בשנות השמונים. רבים מהם היו אנשים שעסקו בהברחתם של מוצרים מבוקשים שהיו אסורים או מוגבלים ביבוא תחת השלטון הסובייטי, כמו מחשבים ומכנסי ג'ינס.
פריחתם הגדולה של האוליגרכים הגיעה בתקופת שלטונו של בוריס ילצין, שבה בוצעה הפרטה אותה הובילו אנטולי צ'ובאיס ויגור גאידר, שניים מה"רפורמטורים הצעירים". במסגרת ההפרטה נמכרו נכסי מדינה רבים, ובמיוחד משאבי טבע וחברות האמונות על הפקתם, במהירות רבה ובמחיר נמוך יחסית. בהתאם לטענת דייוויד סאטר, מחבר הספר "חשיכה עם שחר", עמדה מאחרי ההפרטה המהירה שאיפה ליצור מערכת כלכלית המבוססת על בעלות פרטית. אולם, בהיעדר שלטון חוק ברוסיה, "נפתחה הדרך לרדיפה פושעת אחר כסף וכוח". עליזה דולגובה טוענת כי ההפרטה המהירה נועדה "ליצור בכל מחיר מעמד שיתמוך ברפורמה... כל סוג של הון כובס והוכנס למחזור. לא ננקטו צעדים למנוע לגליזציה של הכנסה פלילית... סכומים עצומים הושקעו ברכוש בלי רישום בעלים. לא הייתה מדיניות דומה לזו באף מדינה תרבותית אחרת."
בעיני מגני ההפרטה המהירה, המזוהים לעיתים קרובות עם מפלגתו של צ'ובאיס, ברית כוחות הימין, הייתה המכירה המהירה והלא בררנית בבחינת הכרח. החברות שנמכרו נוהלו על–בסיס עקרונות סובייטיים, ללא בקרות על המניות, עם מספר עצום של מועסקים, ללא דוחות כספיים או התייחסות כלשהי לרווחיות. הקונים הימרו כאן כאשר קנו חברות מפסידות, בתקווה שיצליחו להפוך אותן לרווחיות במהירות גדולה יחסית.
הרעיון שפעולת מכירה של נכסים ממשלתיים, שעיקרם חברות נפט ומחצבים, כדי ליצור כהרף עין מעמד בינוני שיתמוך ברפורמות התבססה על תפישה שגויה של האופן בו מתנהלת כלכלת שוק. בניגוד למדיניות האיטית והמודרגת יחסית שנקטו מספר מדינות קומוניסטיות לשעבר במזרח אירופה, שכוונתה הייתה להניח לשוק לצמוח בהדרגה, מלמטה, סברו הרפורמיסטים ברוסיה כי ניתן ליצור "קפיטליזם סובייטי" — שוק חופשי המופעל באופן מיידי והחלטי בהתאם להוראה מגבוה.
האוליגרכים צברו להם השפעה רבה על המערכת הפוליטית ברוסיה, במיוחד לקראת מערכת הבחירות לבחירתו מחדש של ילצין בשנת 1996, שבה שיחקו המימון והתמיכה של "האוליגרכים" תפקיד חשוב. בתקופה זו המונח נכנס לשפה הרוסית. למימון של מערכת הבחירות של ילצין התגבשה קבוצה של 7 בעלי הון:
רבים מן היזמים האוליגרכים נמנו עם קבוצות באוכלוסייה שלא הצליחו לתפוש את מקומן בתוך הממסד הסובייטי, כמו בתוך הק.ג.ב. ממנו בא פוטין.
ירידת כוחם של האוליגרכים.
כוחם שקע במידת מה בעת המשבר הפיננסי באסיה ב-1997, שהכה קשות בחלק מהאוליגרכים כמו גם משבר הרובל ב-1998.
כאשר עלה ולדימיר פוטין לשלטון בסוף שנת 1999, הוא החל פועל בהדרגה לכינון משטר אוטוקרטי, כשהוא מחסל בהדרגה את אמצעי התקשורת העצמאיים (כמו רשתות TV-6, TVS ו-NTV), ומעביר חברות בבעלות האוליגרכים לבעלות המדינה או לבעלות מקורביו. ולדימיר גוסינסקי בעל "מדיהמוסט", שלא תמכה בפוטין בבחירות ב-1999 הוגלה למעשה. בוריס ברזובסקי שהואשם בכוונה להדיח את פוטין, קיבל מקלט מדיני בבריטניה שסירבה שוב באמצע 2006 להסגירו לרוסיה. מיכאיל חודורקובסקי בעל חברת הנפט יוקוס נאסר באוקטובר 2003 ונידון לשמונה שנות מאסר בעוון אי–תשלום מסים, רומן אברמוביץ' עזב למעשה את רוסיה, והועלו תביעות להסגיר לרוסיה אוליגרכים אחרים שנמלטו.
בינואר 2018 פרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית רשימה עם שמות אנשי מפתח ברוסיה, הכוללת שמות 96 אוליגרכים רוסיים.
בין האוליגרכים יש מקורבים אישיים של פוטין: סרגיי רולדוגין הוא חבר ילדות של הנשיא והסנדק של בתו הבכורה מריה, קיריל שמאלוב היה נשוי לבתו של פוטין, וארקדי רוטנברג הכיר אותו בגיל 13 בחוג ג'ודו. אוליגרכים נוספים הם אלישר אוסמנוב, פיוטר אוון ואלכסנדר פונומרנקו.
במרץ 2022, בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, הודיעו ארצות הברית, האיחוד האירופי ובריטניה על שורה של סנקציות אישיות נגד אוליגרכים רוסים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בניסיון לפגוע בכלכלה הרוסית ולשבש את מאמצי המלחמה של פוטין. הסנקציות כוללות בין השאר הקפאת נכסים ומגבלות תנועה.
אוליגרכים רוסים.
להלן רשימת האנשים העשירים ברוסיה. הון במיליארדי דולרים (נכון לנובמבר 2021):
טטיאנה בקלצ׳וק היא האישה העשירה ברוסיה עם 13.1 מיליארד $.
אוליגרכים אוקראינים.
בשנת 2008, שווי האנשים העשירים ביותר באוקראינה היה שווה ל-85% מהתמ"ג של אוקראינה. בנובמבר 2013, מספר זה עמד על 45% (מהתמ"ג). עד שנת 2015, עקב הסכסוך האוקראיני-רוסי, ירד השווי הכולל של חמשת האוקראינים העשירים והמשפיעים ביותר באותה תקופה (רינט אחמטוב, ויקטור פינצ'וק, איגור קולומויסקי, גנאדי בוגוליובוב ויורי קויסוק) מ-21.6 מיליארד דולר ב-2014 ל-11.85 מיליארד דולר ביוני 2015.
מתוך "פורבס" נובמבר 2021. הון במיליארדי דולרים:
אוליגרכים ישראלים.
אוליגרכים נודעים בעלי אזרחות ישראלית שברובם המכריע נולדו בברית המועצות. לרוב בנוסף לאזרחות נוספת, ועם רקע יהודי מסוים.
אוליגרכים אמריקאים ובריטים.
אוליגרכים נודעים בעלי אזרחות אמריקאית או בריטית, שברובם המכריע נולדו בברית המועצות.