בכרך השני מצוי פרק מאת הסאטיריקן טוביה גוטמן פדר, סאטירה נגד לשון יידיש. לאחר מכן מופיעה הסאטירה של ברסלאו "חרב נוקמת נקם ברית", נגד היהדות החרדית. זוהי סאטירה נוקבת נגד הרבנים וחומרותיהם, שזייפו את ההלכה, לדעתם, בטענם שאסור להתפלל בגרמנית (המדובר בפולמוס ההיכל שהתחולל ב-1819, עם הקמת הטמפל בגרמניה. הרבנים טענו בתוקף, כי חל איסור להתפלל בגרמנית ואילו הרפורמים והמשכילים טענו שמותר להתפלל בגרמנית, כל זמן שאדם יודע ומכיר את הטכסט של התפילה שאותה הוא מתפלל). מאמר אחר בדבר הזקוקות לחילוץ, זוהי סאטירה נוקבת נגד הרבנים המערימים קשיים על הנשים בחליצה. זהו מאמר שכתב מחבר אנונימי שהיה בקיא היטב בהלכות ייבום וחליצה.
הכרך השלישי, עוסק בטקסט "נזד הדמע" מאת ר' ישראל מזמושץ' שיצא לאור בשנת תקל״ג - בסוף המאה ה-18. הספר הוא סאטירה נוקבת נגד החסידות. בנוסף עוסק כרך זה, ב"מגילת יוחסין" – כתב יד של סאטירה חברתית על אחד מפרנסי הקהילה, המיוחס למנדל לנדסברג מקרמניץ, שכתב סאטירה בלשון ובמבנה של מסכת בתלמוד עם ראשונים ואחרונים.
בכרך הרביעי מופיעים הטקסטים "קנאת האמת" מאת יהודה ליב מיזס ו"משנת אלישע בן אבויה" מאת משה ליב ליליינבלום.
הכרך החמישי, "בין הלכה להשכלה" חותם את הסדרה. בכרך זה, בו פרקים נוספים, שבהם מראה יהודה פרידלנדר את שילובן של שתי תשתיות - החשיבה ההלכתית והחשיבה האסתטית. יתרה מכך, נכללים בספר פרקים על ש"י עגנון וחיים הזז, המהווים חטיבה ייחודית בסאטירה העברית. לטענת פרידלנדר, ספרות ההשכלה היא ערש הספרות העברית החדשה, ולא ניתן להבין את הספרות העברית החדשה ללא הבנת ספרות ההשכלה. בספר, פרק על שירי החת"ם סופר, שנודע כפוסק ושירתו לא נחקרה עד כה ביסודיות. החת"ם סופר מושפע מהפיוט האשכנזי של ימי הביניים, אף על פי שהיה בן דור ההשכלה, לא היה בשירתו כל זכר להשכלה. החת״ם סופר כתב 21 פיוטים אשר משקפים את העולם של יהדות ההלכה בתקופת ההשכלה במאה הי״ט, במערב אירופה.
ויילון
ויילון (בפולנית: Wieluń) היא עיר השוכנת בדרום פולין, 100 קילומטר דרומית ללודז'. בעיר מתגוררים 22,973 תושבים (נכון לשנת 2016).
היסטוריה.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בוויילון כ-4,200 יהודים. ב-1 בספטמבר 1939 הופצצה העיר על ידי מטוסים גרמניים. הייתה זו אחת הפעולות הראשונות שהתרחשו במלחמת העולם השנייה. בעקבות ההפצצות נהרס רוב מרכז העיר, כולל בית החולים וקתדרלה גותית היסטורית, וכ-1,200 תושבים נהרגו. בסך הכול נחרבו במלחמה 75% מהמבנים בוויילון.
ב-1940 רוכזו מרביתם של כ-4,000 יהודי העיר בגטו, בו בוצעו מעת לעת הוצאות פומביות להורג. גירוש יהודי ויילון החל באפריל 1942, עם העברתם של כ-2,000 מתושבי הגטו ליעד לא ידוע. אקציית החיסול נעשתה באוגוסט 1942. לאחר שכלאו את יהודי העיר בכנסייה מקומית משך ארבעה ימים, אנשי מנהל גטו לודז' בפיקודו של הנס ביבוב (Hans Biebow) ערכו ביהודי העיר סלקציה, ובחרו מהם עובדים לעבודות כפייה. באותו מהחלך נרצחו גם יהודי אוסיאקוב שהובאו לעיר. שאר תושבי הגטו נרצחו בחלמנו.
כח 17
גרלד
האי גרלד (רוסית Геральд; מאנגלית Herald) הוא אי קטן בים צ'וקצ'י, כ-60 ק"מ מזרחית לאי וראנגל. שטחו של האי הוא 11.3 קמ"ר, והוא חלק מהמחוז האוטונומי צ'וקוטקה שבצפון-מזרח רוסיה. האי אינו מיושב ומאז שנת 2004 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית כחלק מההכרזה על האי וראנגל.
האי עשוי מגרניט וצוקיו מתרוממים בתלילות ממימי הים, דבר המקשה על הגישה אליו. רק בפינתו הצפון-מערבית של גרלד משתרעת רצועת חוף קצרה שנוצרה לאחר שהצוקים במקום התבלו. גובהו המקסימלי של האי הוא 372 מטר ואין בו קרחונים.
האקלים באי קיצוני וקר. הוא נתון לרוחות עזות העשויות להגיע בחורף למהירות של 40 מטר/שנייה. הלחות הממוצעת השנתית גבוהה ומגיעה ל-88% בממוצע, דבר הגורם לערפל השורר באי לעיתים תכופות. כמות המשקעים נמוכה ומגיעה לכ-120 מ"מ בשנה.
האי התגלה בשנת 1849 כאשר הבריטי הנרי קלט נחת בחופיו והעניק לו את שמה של ספינתו ("HMS Herald").
מאיר דה-שליט
מאיר דה שליט (9 בדצמבר 1921 – 4 בפברואר 2007) היה איש קהילת המודיעין הישראלית, דיפלומט, ואיש ציבור.
ביוגרפיה.
מאיר (ממי) דה שליט נולד בקובנא שבליטא, בן בכור לעדה ומשה דה שליט. בהיותו בן 3 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בירושלים. כנער נשלח ללמוד בתיכון החקלאי בפרדס חנה ולאחר מכן התגייס לשורות ההגנה, שם מילא תפקידים של מדריך ושומר.
ב-1941 התגייס לצבא הבריטי ובמלחמת העולם השנייה נלחם כקצין בבריגדה היהודית, ופעל לחילוץ אסירי מחנות ההשמדה והעלאתם ארצה.
במלחמת העצמאות התגייס לצה"ל. עם סיומה, הקים דה שליט את יחידת הקישור לאו"ם, לקראת שיחות רודוס שנוהלו לקביעת הסכמי הפסקת אש בין ישראל לערבים, והיה קצין הקישור הראשון של ישראל לאו"ם. במחלקת המודיעין הקים את ש"מ 9, יחידת הקישור לנספחים צבאיים.
ב-1949 הצטרף למחלקה המדינית של משרד החוץ, שהייתה הבסיס למוסד, ושימש כנציג ישראל בארצות הברית עד 1954. בתקופה זו הוטל עליו ליצור את הקשר הממוסד הראשון שנרקם בין קהילת המודיעין הישראלית לבין ה-CIA האמריקאי.
ב-1954 התמנה לסמנכ"ל משרד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא במשך 10 שנים.
ב-1964 הוקם משרד התיירות ודה שליט נקרא לשמש כמנכ"ל הראשון של המשרד. פעילותו הניחה את היסודות לפעילות המשרד, ושימשה תשתית להתפתחות התיירות כגורם מרכזי בכלכלה הישראלית.
דה שליט עסק בהתנדבות בארגונים ועמותות רבים. בין היתר היה חבר בוועד הפועל של מכון ויצמן למדע, הנהלת עמותת עלם, בהנהלת מכון וולקני, בבית התפוצות ועוד.
אחיו היה הפרופסור עמוס דה-שליט ואחותו אדריכלית הפנים והמעצבת תמר דה-שליט גולדרייך.
נקבר בעין כרמל. הותיר אחריו רעיה ושני ילדים.
פעילות נוער בהגנה
פעילות נוער בהגנה היה שם כולל למגוון פעילויות והכשרה טרום צבאית שערך ארגון ההגנה בקרב בני נוער בגילאי 15–18 בתקופת המנדט הבריטי. פעילות זו נועדה להכשיר את בני הנוער בנושאי שדאות, לחימה, פעילויות חינוכיות והכשרה לפיקוד בארגון. בני הנוער עזרו בשמירות ובסיורים, בכיתות כוננות, בהורדת מעפילים לחופי הארץ ובעבודות שונות של הארגון.
תחילת פעילות הנוער בהגנה.
היישוב היהודי בישראל כחברות רבות ברחבי העולם, הסתייג משימוש צבאי בילדים ובנערים. עם זאת, החברה הציונית ביישובים היהודיים הקטנים בקיבוצים ובמושבים, אשר נבנתה סביב האידאולוגיה החלוצית שתפה את בניה הצעירים בעול ההתיישבות והשמירה עליה, אם מפאת הרצון החינוכי ואם מפאת המחסור בכח אדם. ההגנה, אשר נוסדה בשנת 1920, קיימה גם היא פעילויות הכשרה לנוער בעיקר בתפקידי קישור, כלומר העברה של הודעות. ההגנה גייסה לתפקידי קישור בעיקר תלמידי תיכון וחברי תנועות נוער. בימי שגרה הארגון התקשה להחזיק נערים לשעת צורך, משום שהם לא ראו טעם בפעילותם, ולכן לא פעם מפקדים שלחו נערים ב"בהילות" להעביר חבילות ריקות על מנת להמשיך בהעסקתם.
ב-1924 החלו ב"הגנה" לאמן נוער באיתות ויזואלי (בדגלים, בהליוגרף או ראי ביום ובפנסים בלילה), אך באותה עת לא נמצאה אפשרות להעסיקם במקצועם החדש ולכן הנערים המשיכו לבצע תפקידי קישור. ב-20 באוקטובר 1924 אושרה חוקת הארגון הראשונה של ההגנה. בתחילה נקבע כי הגיל המינימלי שאושר לחברות בארגון הוא 17 שנה, ובהמשך עודכן ל-18 שנה לבנים ו-20 שנה לבנות. כן נקבע שלכל קבוצה יהיה מקשר אחד ובכל עיר תעמוד לרשות המפקדה קבוצת מקשרים. ב-1925 היו 350 חברי הגנה בת"א, מתוכם 35 תלמידים. ההגנה יזמה הפעלת נערים בבתי ספר לראשונה ב-1926, עת הקמתו של סניף הגנה במקוה ישראל.
קשרים נדרשו למצוא את מקבלי ההודעות באופן המהיר ביותר ולפיכך, פעילותם חייבה היכרות עמוקה עם סודות הארגון-החברים בו, שיטות הפעולה, מחסני ציוד ומגורי המפקדים. באופן טבעי, הנערים שבגרו הודרכו בנשק והגיעו לעמדות חשובות בארגון, בתפקידי פיקוד והדרכה. בשלב זה, שיתוף הנערים היה מצומצם והורחב רק לאחר גלי האלימות הבאים. במאי 1929 היו בירושלים, חיפה ותל אביב גם יחד 120 נערים חברי ארגון ההגנה.
פעילות נוער במאורעות תרפ"ט.
בפרוץ מאורעות תרפ"ט, 160 נערים חניכי "לגיון הצופים של ירושלים" ו"חוג הנוער הלומד" היו במחנה קיץ בקריית ענבים. הוריהם תבעו מהמשטרה הבריטית לחלצם ולהחזירם בשלום. 18 נערים בוגרים סירבו לנטוש את הנקודה והשתלבו בתפקידי סיור ושמירה לצד המבוגרים. בלילות הם חדרו לכפרים הערביים הסמוכים ומסרו ידיעות על המצב למפקדם.
בתל אביב הגיעו בני נוער מקשרים לכל נקודות השמירה לאורך גבולות היישוב, גם בעת חילופי אש, והעבירו הודעות. כאשר נודע להגנה כי המשטרה הבריטית מתכוננת לפשוט על אחת העמדות, נשלחו מקשרים באופניים לעכב את הבריטים באמצעות "קטטה" על הכביש המוביל לעמדה, כשבינתיים מאיישי העמדה והנשק שהיה בה פונו. גם בחיפה היו לרשות ההגנה נערים רכובים על אופניים שהמתינו בסמוך למפקדה למקרי חירום.
במושבות הגליל התחתון היה נהוג כי כל נער המגיע לגיל 14–15 היה יוצא לשמירה ומתאמן. בגוש עפולה הוקמה פלוגה נודדת שעברה במכונית בין כל נקודות האזור. כל הנערים מגיל 15 השתתפו בשמירה לצד הגברים.