במהלך מלחמת העצמאות שימשה התחנה כמתקן מעצר וחקירה לשבויים. לאחר המלחמה הפך צה"ל את התחנה למחנה צבאי והוסיף מספר מבנים. ב-1960 ננטש המקום ועמד בשממונו שנים רבות. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עקב מחאת תושבים נגד הכוונה להרוס את המבנה ההיסטורי וביוזמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל שוקמה התחנה, והוקם בה מרכז מבקרים למורשת השוטר והנוטר העברי בארץ-ישראל. בנו של יצחק שבילי, רמי שבילי, תרם חפצים אישיים של אביו למוזיאון והאדריכל פרדי כהנא ביצע את תכנון עבודת חידוש המתחם. החלקים האחרים של המבנה הם בשימוש משטרת התנועה הארצית.
באריוגנזה
בַּרְיוֹגֵנֵזָה (באנגלית: Baryogenesis) או היווצרות הבאריונים היא תאוריה באסטרופיזיקה ובפיזיקת החלקיקים אשר מסבירה את תהליך ההיווצרות של הפרוטונים, הנייטרונים ובאריונים נוספים ברגעים הראשונים שלאחר המפץ הגדול. מקור השם הוא הלחם בסיסים של המונח באריון (משפחה של חלקיקים המרכיבים את רוב החומר הנראה ביקום), וגנזה - התרגום לסיומת הלועזית genesis לבראשית או "יצירה" באופן כללי. היווצרות הבאריונים התחילה מיד לאחר המפץ הגדול והסתיימה לאחר כשנייה אחת. אופן היווצרות הבאריונים היא אחת השאלות הפתוחות החשובות ביותר בפיזיקת חלקיקים.
מבוא.
תורת הקוונטים אשר מתארת את ההתנהגות של החלקיקים הקטנים ביותר הידועים לנו מנבאת כי לכל סוג חלקיק בטבע קיים אנטי-חלקיק. כאשר חלקיק ואנטי-חלקיק נפגשים, הם עוברים תהליך של איון, שבסופו הם מושמדים והופכים לאנרגיה. עבור תהליך זה קיים תהליך הפוך בו אנרגיה יכולה להפוך לזוג של חלקיק ואנטי-חלקיק. בניסויים מבוקרים כגון אלו הנערכים במאיצי חלקיקים נמצאו אנטי-חלקיקים עבור כל החלקיקים המוכרים למדע, לדוגמה עבור האלקטרון נמצא אנטי-חלקיק הנקרא פוזיטרון. מתוך עובדה זו, ניתן לצפות שכאשר חלק מהאנרגיה שהשתחררה בעת המפץ הגדול הפכה לחומר, מספר החלקיקים שנוצרו היה שווה למספר האנטי-חלקיקים שנוצרו. בניגוד לציפייה זו, תצפיות מראות שהיקום שלנו מורכב כולו מחומר וכמעט ואינו מכיל אנטי-חומר. במילים אחרות היינו מצפים כי ביקום שלנו תהיה סימטריה בין מספר החלקיקים למספר האנטי-חלקיקים, אך תצפיות מראות שסימטריה זו אינה קיימת. אסימטריה זאת נקראת 'אסימטריה באריונית' וראשיתה ברגעים הראשונים של היקום המוקדם. על מנת להבין את הפער בין כמות החומר וכמות האנטי-חומר, תאוריית המפץ הגדול, אשר מתארת את רגעיו הראשונים של היקום, צריכה להכיל בתוכה הסבר להיווצרותה של אסימטריה זו.
ישנן שלוש אפשרויות עקריות:
על סמך ניסויים, מדידות וחישובים שנעשו בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, האפשרות השלישית (באריוגנזה) נחשבת לסבירה ביותר בקרב הקהילה המדעית. על מנת לאפשר תהליך של באריוגנזה ביקום, ישנם שלושה תנאים הכרחיים החייבים להתקיים הידועים כשלושת תנאי סחרוב.
שלושת תנאי סחרוב לבאריוגנזה.
בשנת 1967 פרסם הפיזיקאי אנדרי סחרוב מאמר בו תיאר שלושה תנאים הכרחיים על מנת שתהליך של באריוגנזה יוכל להתקיים ביקום:
תצפיות ומדידות של אסימטריה באריונית.
אישושים תצפיתיים ומדידות לאסימטריה באריונית מתקבלים מניסויים וחישובים שונים. על מנת למדוד אסימטריה באריונית עלינו להגדיר את פרמטר האסימטריה:
formula_1
כאשר formula_2 הוא מספר הבאריונים, formula_3 הוא מספר האנטי-באריונים ו - formula_4 הוא מספר הפוטונים. ביקום סימטרי לחלוטין formula_5. ביקום אסימטרי הוא יהיה מספר כלשהו שונה מאפס.
ישנן שתי דרכים עיקריות למדידת formula_6 אשר אינן תלויות זו בזו:
על אף ששיטת המדידה הראשונה תלויה בהרכבו הכימי של היקום ושיטת המדידה השנייה תלויה בתכונות הקרינה של היקום, שתי המדידות נותנות את אותה התוצאה עבור פרמטר האסימטריה:formula_9
באריוגנזה במודל הסטנדרטי.
המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, הוא מודל המתאר את כל החלקיקים היסודיים המוכרים למדע כיום ואת הכוחות הפועלים ביניהם. על אף שהמודל הסטנדרטי מקיים את שלושת תנאי סחרוב, המודל אינו מצליח לנבא אסימטריה כל כך גדולה כמו זו הנמדדת בטבע. אי התאמה זו, בין הניבוי של המודל הסטנדרטי לבין הערך הנמדד של formula_6, נוצרת מכיוון שהמודל הסטנדרטי מקיים את תנאי סחרוב באופן חלקי בלבד:
אי התאמה זו בין הניבוי של המודל הסטנדרטי לבין הערך הנמדד של formula_6, הנובעת מכך ששלושת תנאי סחרוב מתקיימים רק באופן חלקי, היא אחת מנקודות התורפה הבודדות של המודל הסטנדרטי המעידות כי הוא אינו מהווה תיאור מדויק של הטבע.
פיזיקה חדשה.
העובדה שהמודל הסטנדרטי אינו מצליח להסביר את היווצרות הבאריונים ביקום היא אחת האינדיקציות לכך שישנו מודל מורכב יותר, המכיל חלקיקים ואינטראקציות חדשות שאינן מוכרות לנו כיום.
שתי תאוריות מרכזיות המצליחות להסביר באריוגנזה הן סימטריית על והתאוריה המאוחדת הגדולה (GUT). על פי התאוריה המאוחדת הגדולה, לפטונים ובאריונים נמצאים באותה הצגה ולכן באנרגיות גבוהות מספר באריוני אינו מספר שמור.
יעקב הכהן
יעקב הכהן (9 בנובמבר 1872 - 8 במאי 1914) היה עיתונאי, סופר, משורר, מתרגם, מחנך ומוזיקאי יהודי-תוניסאי. מחלוצי העיתונות והספרות המודרנית בערבית יהודית בתוניסיה.
קורות חיים.
יעקב הכהן נולד בתוניס בשנת 1872. בילדותו למד בתלמוד תורה מסורתי, והחל מגיל 13 למד בבית ספר צרפתי בתוניס. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה צרפתית בתוניס החל להשתלם בהוראה. משנת 1891 גם החל לקחת חלק בעיתונות היהודית-תוניסאית הענפה בערבית יהודית.
את ראשית עבודתו העיתונאית החל עם ייסוד שבועון בשם "אלנצרה" ("הניצחון") שיצא לאור בעריכתו במשך שנתיים. כשנדרש לשלם פיקדון גדול לממשל הצרפתי לשם המשך פרסום העיתון, החליט לסגור את העיתון ולחבור לעמיתו, העיתונאי צמח הלוי, והשניים ייסדו יחדיו עיתון בשם "נאצר אלמחיירין". בהמשך נחקק חוק צרפתי שהציב מגבלות חמורות על פרסום עיתונים בתוניסיה וגרם להפסקת הוצאתו לאור גם של עיתון זה.
במקביל לעבודתו העיתונאית היה למחנך לצרפתית בבית הספר של כל ישראל חברים בתוניס (1892-1897). בשנת 1896 נשא לאישה את תיריז אלחורי, בתו של סוחר אמיד בשם שאול אלחורי. בשנתיים לאחר מכן הוא עבד בעסקי המסחר של חותנו, וכן השלים תעודה גבוהה בהנהלת חשבונות ובלימודי ערבית. בשנת 1898 שב לעבודתו כמורה בבית הספר של כי"ח, ולמשך שלוש שנים עבד גם כמתרגם עבור זרועות הממשל הצרפתים.
בשנת 1904 בוטל החוק הצרפתי שמגביל פרסום עיתונים, ובעקבות כך ייסד שבועון גדול בערבית יהודית בשם "אלשמס", ממנו הופיעו 41 גיליונות. אחר כך סגר את השבועון כדי להקים במקומו עיתון יומי בשם אלצבאח, שיצא לאור בעריכתו ב-10 השנים הבאות, עד פטירתו של הכהן בשנת 1914. אלצבאח נודע כאחד העיתונים היהודים-תוניסאים החשובים ביותר בערבית יהודית, היה העיתון הפופולרי ביותר בזמנו, והמשיך לצאת לאור כ-15 שנה נוספים לאחר פטירתו של הכהן. כמו העורך עצמו, העיתון גילה אהדה לציונות ופרסם מאמרים רבים כדי לגייס תרומות עבור היישוב היהודי בארץ ישראל. העיתון מנה בין 4 ל-16 עמודים, ופורסמו בו כתבות על יהדות העולם, ענייני השעה של יהודי תוניסיה, כתבי ספרות ושירה, אקטואליה מצרפת ומהעולם ועוד.
בנוסף לאלצבאח, הכהן הוציא לאור בשנת 1910 כתב עת סאטירי קצר-ימים בשם "כ'ללט-מללט" וכן שימש כעורך של כתב עת קטן בצרפתית על יהדות תוניסיה בשם "Le Judaïsme Tunisien". מעל דפי עיתוניו הוא פרסם מאמרים על ענייני השעה שהעסיקו את יהדות תוניסיה, כמו גם סיפורים בהמשכים. סיפור אחד שלו, "אלנסר אלאחמר" ("הנשר האדום"), שיצא לאור כספר בשלושה כרכים, זכה לפופולריות גדולה בקרב יהודי תוניס. בין חיבוריו ותרגומיו האחרים נמנים "נאזלת דרייפוס" (העוסק בפרשת דרייפוס), "צומת פסח ואלסוכה" (ריב/ויכוח פסח וסוכות), "מלזומת לילת אלג'לטה" (שיר ליל הטעות), "קצצת יוסף" (מעשיית יוסף), "קצצת שמשון" (מעשיית שמשון), "הצעירה הצנועה", "הרי החושך", "להבות התאווה" ועוד. הוא תרגם מצרפתית גם את היצירה הידועה שלושת המוסקטרים. בנוסף חיבר פואמות, בהן "אהבת שמשון ודלילה" ו"מכירת יוסף". רוב חיבוריו פורסמו תחילה בהמשכים כפיליטונים בעיתוניו, ולאחר מכן הוצאו לאור כספרים. הכהן אהד את הציונות, ובין היתר תרגם מצרפתית לערבית יהודית את הספרון "אלציוניסם" מאת ד"ר אלפרד ואלנסי, אחד ממנהיגיה של הציונות בתוניסיה.
במהלך חייו עבד על הרכבת מילון צרפתי-עברי, אך לא הספיק לפרסמו והוא נותר בכתב יד. בנוסף נותרו בכתבי יד שני ספרי לימוד שהחל לחבר, האחד ספר לימוד של עברית והשני ספר לימוד של דקדוק ערבית.
נוסף לשאר פעילויותיו, היה חובב של מוזיקה ושירה. הוא ניגן על כינור, פרט על פסנתר, והיה ידידם של מוזיקאים ידועים בתוניס כגון "פללו הגדול" (זמר החצר של הביי של תוניסיה), ניסים ג'אוי, אשר מזרחי (משורר, מלחין, חזן, פייטן וזמר יהודי מירושלים) ומרידך סלאמה. יחד נהגו להתאסף וליצור מוזיקה. הכהן חיבר מספר יצירות מוזיקליות, בהן "צומת אלמאלוף ואלמצרי", "ערדוני ז'וג' צבאיה" (פגשוני שתי נערות), "מא אחלה לממת אלאבנאת" (מה נעימה היא אספת עלמות), "זהרת אלפלך ובנת אלמלך", "אלמוגאהדה פי סביל אלחב" ועוד.
בשנת 1913 לקה במחלה קשה, שמנעה ממנו לעסוק בעריכת עיתונו אלצבאח במשך חמישה חודשים. ב-25 בדצמבר 1913 חזר להוציא לאור את העיתון, ופרסם בו מאמר תודה לקוראים הרבים ששלחו מכתבים ושאלו לבריאותו: