בתאולוגיה האסלאמית (כלאם) התקיים ויכוח עוד בראשית ימי האסלאם בשאלה אם מוסלמי שאינו מקפיד על מצוות הדת הוא כופר או לא.
המילה "תכפיר" היא צורת המקור של הפועל "כַפַרַ" (كفّر), אשר משמעותו הכרזה על אדם כ "כאפיר", דהיינו, אדם שאינו מאמין-כופר. משחר ימי האסלאם ועד ימינו השימוש במילה זו נעשה על ידי קנאים מאסכולות שונות, כנגד מתנגדיהם הדתיים או הפוליטיים, אם יחידים או קבוצות. ההכרזה מתבצעת כשהמוסלמי לכאורה, מכריז על עצמו כ"כאפיר", או לחלופין שמעשיו או הצהרותיו נתפשים כזניחת האסלאם, כשלפי הפרשנות המקובלת לשריעה, גזר הדין לאדם שיצא לתכפיר הוא מוות.
בקוראן (115 :004) נכתב: "מי שיסתור את דבריו או יתנגד לשליח, לאחר שדרך הישר הוצגה בפניו באופן ברור, נשאיר אותו בנתיב השגוי בו בחר והוא יישרף באש הגיהנום". פסוק זה פורש כמצביע על כך שלפני שמכריזים על תכפיר, יש להציג לנאשם את הדרך הנכונה, להדריך אותו ורק אם ימשיך בדרכו הכופרת, להכריז עליו ככופר ולגזור את דינו למיתה. מוחמד מוזכר בחדית' כאומר, "כשמאמין בעת קרב, תוקף כופר בחנית והיא מתקרבת לגרונו וברגע זה מכריז הכופר, אין אלוהים מבלעדי אללה, על המאמין להפסיק מיד את ההתקפה". משפט זה בא להדגיש שהתכפיר הוא דחייתו של האסלאם עצמו וחזרה לדרך האמונה היא מספקת כדי לגרום לסיום מצב זה. בשל חומרת גזר הדין, נדרשות הוכחות חד משמעיות ומובהקות להטלת אשמה זו והכרזת אדם ככופר, מתבצעת על ידי בין דין, או מנהיג דתי (עלים), המוציא פסק הלכה (פתווה), המכריז על יחיד או קבוצה ככופרים.
מהות אותן הוכחות לתכפיר נתונה במחלוקת בין הפלגים האסלאמיים השונים, כאשר באסלאם הסוני האורתודוקסי, ביצוע עוון או חטא אינו הופך את האדם לכופר, אלא רק הכחשה של אבני היסוד בדת. כך למשל, רוצח שמכיר בכך שביצע עברה יחשב מוסלמי ואם יתכחש לכך שרצח הוא עוון, יחשב לכופר.
הקבוצה הבולטת שטענה כי מוסלמי שאינו מקיים את עקרונות הדת כלשונם הוא כופר הייתה הפלג הקיצוני הח'וארג'. אסכולות תאולוגיות אחרות לא הסכימו עם גישה זו. האסכולה הריאליסטית של המועתזילה טענה כי מי שחטא אינו כופר (كافر, כאפִר) אלא "סטה מדרך הישר" (فاسق, פאסִק). עם זאת, הם האמינו כי אם החוטא לא יחזור לדרך הישר לפני מותו, הוא לא יגיע לגן עדן. בגישה מקלה עוד יותר תמכו המורג'יאה, שטענו כי רק אלוהים יכול לקבוע אם מוסלמי הוא כופר או לא, ולכן אל לבני האדם לדון מוסלמים אחרים לכף חובה. תומכי גישת המורג'יאה האמינו גם כי כל סוני יגיע לגן עדן, אפילו אם חטא. גישת האסכולה השמרנית האשעריה קבעה כי מוסלמי שחטא נותר מאמין, לאור מעשים טובים שביצע בעבר והצהרת השהאדה (גם התאולוגים השיעים אימצו גישה זו). הם האמינו, בניגוד למֻעתזילים, כי גם מוסלמי שביצע חטאים חמורים עשוי לזכות בסליחת האל ביום הדין בשל התערבות (شفاعة, שפאעה) נביאי האסלאם למענו.
הענף היזידי, ששמו נגזר מהחליף יאזיד הראשון מבית אומייה ואת מאמיניו אנו מוצאים היום בקרב הכורדים, מפרשים בדרך ביניים, הגורסת שמוסלמי המבצע חטאים חמורים, לא יוכרז ככופר, אך גם לא יוגדר כמוסלמי.
החל משלהי המאה ה-20 עולה השם ח'וארג' בעיקר ככינוי גנאי לקבוצות התכפיריות, לאור העובדה שהח'וארג' נחשבים לכת קיצונית ואפילו כופרת. הח'וארג', בדומה לקבוצות התכפיריות של היום, ניהלו ג'יהאד נגד מוסלמים שלדעתם לא היו אדוקים באופן מספק.
שטוטגרט (קבוצת כדורגל)
תומס פיין
תלמי החמישי
תלמי החמישי אפיפנס (ביוונית: Πτολεμαῖος Ἐπιφανής; 210 לפנה"ס – 181 לפנה"ס), מלך מצרים התלמיית, מבני שושלת תלמי.
תולדות חייו.
תלמי היה בנו של מלך מצרים תלמי הרביעי ואשתו (שהייתה אחותו) ארסינואי השלישית. עם מות אביו ב-205/204 לפנה"ס הוא עלה לשלטון כמלך מצרים אולם מכיוון שהוא היה ילד רך בשנים בפועל שלט יועצו של אביו אגתוקלס שמונה לעוצר אולם מעבר השלטון לא התנהל בצורה חלקה ושכנודע על מות המלך פרצו מהומות באלכסנדריה שבמהלכם נהרג אגתוקלס. אחרי מותו של אגתוקלס החזקה על תלמי הצעיר עברה לסוסיביוס אולם בלחץ האוכלוסייה הוא נאלץ לוותר על השלטון והעבירו לטלפומוס שנהנה מתמיכה רחבה בקרב העם.
אולם טלפומוס לא התגלה כמוכשר בניהול הממלכה וכתוצאה מזה אנטיוכוס השלישי מלך הממלכה הסלאוקית כרת ברית סודית עם פיליפוס החמישי מתוך כוונה לנצל את החולשה של הנהגת מצרים כדי לכבושה ולחלקה בין שתי הממלכות.
בהתאם להסכם אנטיוכוס פלש לקוילה-סוריה ופיליפוס פלש לאיים הקיקלאדיים ולמספר ערים בתראקיה שהיו כפופות לשלטון התלמיים. שריו של תלמי הבינו את הסכנה הנשקפת לממלכה ושהם לא יוכלו להודפה בכוחות עצמם, לכן הם ביקשו את עזרתה של הרפובליקה הרומית שנענתה לבקשת העזרה וששלחה משלחת בראשות מרקוס אמיליוס לפידוס למצרים.
אנטיוכוס הצליח להביס את הכוחות התלמיים בקרב בניאס ליד מקורות נהר הירדן ולהשתלט על לבנון וארץ ישראל, בנוסף הוא כבש מספר ערים בקיליקיה וליקיה שהיו כפופות למצרים. אולם הצלחתו התקרבה לסופה, לפידוס דרש הפסקה על המלחמה וכתוצאה מפחדו מהתערבות רומאית אנטיוכוס הגיע להסכם שלום עם תלמי בשנת 199 לפנה"ס. לפי הסכם השלום תלמי יתחתן עם קלאופטרה בת אנטיוכוס וכחלק מהסדר הנישואים יקבל את ארץ ישראל ולבנון כנדוניה מצד אבי הכלה. הנישואים נערכו בשנת 193 לפנה"ס. מנישואים אלה נולדו תלמי השישי, קלאופטרה השנייה ותלמי השמיני.
בינתיים ממלכת מצרים התחילה להתאושש תחת הנהגתו של אריסטומנס שמונה לעוצר. למרות ההתאוששות אריסטומנס נאלץ לדכא מרד שפרץ במצרים התחתונה ולהוציא להורג את המצביא סקופאס שתכנן הפיכה באלכסנדריה. נראה שחוסר היציבות שכנע את שריו של תלמי ולהכריז עליו כבגיר ואכן בשנת 196 לפנה"ס הוא לקח את מוסרות השלטון לידיו למרות שאריסטומנס עדיין נהנה מהשפעה גדולה בחצר המצרית.
עם פרוץ המלחמה בין רומא לאימפריה הסלאוקית תלמי תמך ברומא כנגד חותנו ואף הציע לה סיוע במלחמתה. אולם למרות תמיכתו של תלמי ברומא הוא לא הרוויח משלום אפאמיאה ואנטיוכוס אף הפר את הבטחתו למסור את ארץ ישראל ולבנון למצרים.
תלמי תכנן מסע מלחמה כנגד סלאוקוס הרביעי יורשו של אנטיוכוס כדי לכבוש מחדש את ארץ ישראל ולבנון אולם הוא הורעל לפני תחילת המסע.
תקופת שלטונו של תלמי סימנה את תחילת שקיעתה של ממלכת תלמי, הממלכה איבדה רבות משטחיה מחוץ למצרים וכמו כן ההשפעה הרומאית התחילה לגדול בה בצורה שסיכנה את עצמאותה.
אליוט אנגל
אליוט לאנס אנגל (באנגלית: Eliot Lance Engel; נולד ב-18 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק משנת 1989 עד 2021. תחילה ייצג את מחוז הקונגרס ה-19 בשנים 1989–1993, אחר כך את מחוז הקונגרס ה-17 בין השנים 1993–2013, ולבסוף את מחוז הקונגרס ה-16 מאז ועד 2021. כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
ראשית חייו.
אנגל נולד ברובע הברונקס שבניו יורק, גדל בשיכון עירוני ולמד בבתי ספר ציבוריים. הוא סיים את הקולג' האנטר-להמן ב-1969 עם תואר ראשון בהיסטוריה ואת התואר השני שלו הוא רכש ב-1973 בקולג' הרברט ה. להמן (CUNY) בהדרכה וייעוץ. ב-1987, הוא קיבל תואר נוסף במשפטים מבית ספר למשפטים של ניו יורק. הוא היה למורה ויועץ הדרכה במערכת החינוך של ניו יורק. הוא נשוי לפטרישיה אניס אנגל. יש להם שלושה ילדים, ג'וליה, ג'ונתן ופיליפ.
בין השנים 1977–1988, שנים עשר השנים שקדמו להיבחרו למשרה במישור הארצי בקונגרס, כיהן אנגל בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק כדמוקרט. שם שימש בתפקיד של יושב ראש הוועדה לנושא אלכוהול וחומרים נצרכים, כמו גם בוועדת המשנה לתוכנית מיטשל-לאמה למגורים מסובסדים בניו יורק
קריירה ציבורית.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו בקונגרס, ניסח חוקים בנושאי שיכון וחינוך, הוביל מאבקים להעלות את המימון במלחמה נגד הסמים וידוע כחסיד של שיפור בשירותי בריאות הנפש. הוא הציע הצעות חוק העוסקות במדיניות ארצות הברית בנושא סחר, רפורמה בחינוך וביטוח בריאות לטווח ארוך. הוא אחד מיוזמיה המקוריים של החוק המכיר בירושלים כבירתה הבלתי מחולקת של מדינת ישראל וחיבר את החוק המייעד את חודש אוקטובר כחודש מורשת האיטלקים האמריקאים.
חוק בולט שלו היה במושב הקונגרס ה-110, "הפחתת התלות [בנפט] דרך חדשנות ברכבים ואנרגיה" - או "חוק ההנעה של שנת 2007", כדי "לקדם את הביטחון הלאומי והיציבות דרך כלכלת ארצות הברית על ידי הפחתת התלות של ארצות הברית בנפט זר דרך שימוש של דלק אלטרנטיבי ורכבים טכנולוגיים".
ב-25 ביוני 2020 הפסיד אנגל את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-16 של ניו יורק לג'מאל באומן, לשעבר מנהל חטיבת ביניים שנתמך בידי מנהיגי המחנה הפרוגרסיביזם במפלגה הדמוקרטית ברני סנדרס ואלכסנדריה אוקסיו-קורטז. אי לכך, כהונתו נחתמה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2021.
מאז הבחירות שלו לקונגרס ב-1988, הוא עמד בפני סדרה של אתגרים של פריימריס פולמוסיים בתוך המפלגה הדמוקרטית. בשנת 2000, הביס אנגל את לארי סיברוק, מתחרה בעל מוניטין רב שהיה אז מהברונקס, הסנאטור המדינתי של מדינת ניו יורק, אשר נתמך על ידי יו"ר הוועד הדמוקרטי של מחוז ברונקס, רוברטו רמירז.
בפריימריס הדמוקרטיים למושבו ב-2006, התמודדה מולו ג'סיקה פלאג, אשר ביססה את הקמפיין שלה על ההתנגדות למלחמת עיראק והביקורת על הסירוב של אנגל לתמוך בנסיגה מיידית של הכוחות האמריקנים מעיראק. בהתמודדות קודמת בין השניים ב-2004, קיבלה פלאג 11% מהקולות הדמוקרטים בפריימריס. במרוץ שלה ב-2006, היא קיבלה 18%.
ועדות בקונגרס.
אנגל חבר בוועדות בית הנבחרים הבאות: