המערכת מורכבת מאובייקטים שהם ישויות הקצה במערכת ומתחלקים לשלושה סוגים: משאבים, שירותים ומשתמשים. כל אובייקט מייצג ישות ואת המידע הנלווה אליה. האובייקט הגבוה ביותר בהיררכיה הוא Organizational unit - OU. נהוג לסדר OUs לפי חלוקה גאוגרפית או היררכית של הארגון כך שלכל סניף או מחלקה יהיה OU. לרוב, ניהול הרשת נעשה על ידי מנהלים ברמת ה-OU. אובייקטים מסוימים יכולים להכיל אובייקטים אחרים (לדוגמה, אובייקט מסוג קבוצת משתמשים יכול להכיל משתמשים. אובייקט מסוג OU יכול להכיל אובייקטים מסוג OU נוספים, משתמשים, מחשבים וכולי). לכל אובייקט קיים מזהה ייחודי (GUID) באמצעותו הוא מזדהה מול הספרייה.
שרידות וביזור.
ניתן לפרוש את Active Directory בארכיטקטורה מבוזרת, כך שכל Domain Controller ימוקם באתר פיזי נפרד. מנגנון הרפליקציה מבטיח שכלל המידע ב־Domain Controllers יהיה מסונכרן ומעודכן, כך שאם אתר מסוים קורס, האתרים האחרים יוכלו להמשיך לקבל שירותי ספרייה מה־Domain Controller שלהם שעדיין זמין (אם כי לא כל השירותים ימשיכו להינתן, אם Domain Controller שהחזיק בתפקידים מסוימים קרס).
רמות פונקציונליות.
שירות Active Directory נכנס לראשונה לשימוש במערכת ההפעלה Windows 2000 בגרסת Server. באותה תקופה היו דומיינים רבים שהתבססו על מערכת ההפעלה הקודמת, Windows NT 4. כדי לאפשר מעבר חלק ככל האפשר ל־Active Directory, ניתן היה להתקין Domain Controllers חדשים עם Windows 2000 ו־Active Directory במצב מיוחד שנקרא "Mixed Mode". במצב זה לא ניתן ליהנות משירותים הייחודיים ל־Active Directory, כגון קבוצות אוניברסליות, מכיוון ששרתי ה־Domain Controller הישנים, שהריצו את מערכת ההפעלה NT 4, לא הכירו את השירותים החדשים האלה. לאחר שכלל ה־Domain Controllers שודרגו ל־Active Directory, ולא היו DCים ישנים של NT, ניתן היה להעלות את הרמה הפונקציונלית של הדומיין ל־"Native Mode".
ניהול מרכזי.
AD מאפשר ניהול ושליטה מרכזיים של משאבי המחשוב בארגון. הוא מאפשר החלת מדיניות ארגונית באמצעות כלי GPO, הגדרת הרשאות עבור משתמשים באמצעות הרשאות NTFS והתקנת תוכנות מרחוק. שימוש נכון בכלים חוסך עלויות ומאפשר לייעל את ניהול המחשוב בארגון.
חבורת יהודה
חבורת יהודה היא חבורה גאולוגית בארץ ישראל. הסלעים המרכיבים את חבורת יהודה הם: דולומיט, גיר וקירטון. מהתקופות : קנומן - טורון מתוֹר הקרטיקון.
חבורת יהודה חשובה ביותר מבחינה הידרולוגית מכיוון שהיא היא שלד אקוויפר ההר, וממנה שואבים את מי התהום. כמו כן היא מקור חשוב לאבני הבניה המוכרים בשמות: "מלכה" - לבן בהיר ו"מיזי אחמר" - אדמדם בהיר.
הגליל.
בהרי הגליל סלעי החבורה יוצרים נוף טרשי-מצוקי אופייני. עוביה כ-700 מטר. היא נחלקת לחמש תצורות, מהקדומה שבהן לחדשה שבהן:
השומרון.
בהרי השומרון החבורה מיוצגת על ידי סלעי גיר קשים הכוללים שכבות דקות של חוואר. עוביה נאמד ב-1,000 מטר. בשטח היא ניכרת בנוף הטרשי, בגובה של חצי מטר עד מטר וחצי. על סלעים אלה מתפתח קרום נארי שהוא קרום בליה המתפתח בתנאי אקלים לח על סלעים גיריים.
התצורות העליונות שלה תצורת ורדים ותצורת בענה מופיעות בשומרון:
יהודה.
בהרי יהודה נחשף מחבורה זו חתך של 900 מטר המורכב מהתצורות הבאות:
נגב.
חבורת יהודה בנגב חולקה למספר תצורות. החתך הסטרטיגרפי מהבסיס לגג החבורה:
הלובן של "פרט ראש הנקרה".
הלובן של "פרט ראש הנקרה" מתצורת דיר חנא:
קיבוץ נירים
אילנה שפיר
אילנה שפיר (21 במרץ 1924 - 12 באפריל 2014) הייתה אמנית פסיפס ישראלית בעלת הכרה בינלאומית.
ביוגרפיה.
שפיר נולדה בסרייבו שביוגוסלביה (כיום בבוסניה והרצגובינה). בשנות מלחמת העולם השנייה ברחה משפחתה לכפר יוגוסלבי קטן, שם זכתה להגנת התושבים המקומיים. אילנה ציירה את אנשי הכפר, ציורים המהווים לתושבים עד היום מזכרת לתקופה ולקרוביהם שנפטרו. מאוחר יותר ניצלה אילנה את כישוריה כדי לצייר מפות לפרטיזנים, שאל שורותיהם הצטרפה. את תקופת המלחמה הנציחה בחלון פסיפס בבית כנסת באשקלון, בו נרשמו שמות בני המשפחה שנספו בשואה.
לאחר המלחמה למדה באקדמיה לאמנות בזגרב שביוגוסלביה המשוחררת. היא עלתה לישראל בשנת 1949. תחילה ציירה במעברות עולים והתנסתה בטכניקות נוספות, ולבסוף התמקדה באמנות הפסיפס. בתחום זה פיתחה סגנון ייחודי שזכה בקהילת האמנים העולמית לכינוי 'המוזאיקה הספונטנית' - כלומר, בניגוד לעבודת המוזאיקה המסורתית עובדת אילנה ללא ציור מוקדם, והיצירה מתהווה תוך כדי עבודה.
שפיר הייתה אמנית מוערכת מאוד בתחום אמנות הפסיפס. היא הרצתה והנחתה סדנאות בכנסי אמנות שונים בעולם ובכלל זה בברזיל, בארצות הברית ובסקוטלנד. תערוכות שלה הוצגו במקומות שונים בעולם.
שפיר זכתה בתואר "יקירת העיר אשקלון" בשנת 1986. יצירתה "עולמות", פרי עבודת חודשים רבים, עומדת במבואת היכל התרבות באשקלון, שאותו תכנן ובנה האדריכל גיורא שפיר.
נפטרה ב-12 באפריל 2014. מאז מותה מטפח בנה גיורא את ביתה ומכבד את בקשתה לא למכור אותו. בבית ובגינה נמצאים עבודותיה של אילנה בציור, קרמיקה ופסיפס ומוקרן סרט על חייה ועבודותיה. המקום מקבל קבוצות קטנות בהזמנה מראש אך עדיין לא קבל הכרה כמוזיאון.
חבורת עבדת
חבורת עבדת היא חבורה גאולוגית בארץ ישראל שהוגדרה באזור עבדת על ידי עזרא זילברמן בשנת 1989. החבורה מכונה בעבודות קודמות על ידי זלצמן, (1964) וגולני, (1961) "הקבוצה הגירית" או"הקבוצה האאוקנית".
הסלעים המרכיבים את חבורת עבדת הם: גיר וקירטון. הסלעים משתנים, הן בחתך אנכי והן במרחב, מגיר קשה עד גיר קירטוני ועד לקירטון. גיל החבורה הוא אאוקן.
חבורת עבדת מונחת על חבורת הר הצופים. סלעי החבורה שקעו בסביבה ימית ולכן מכילים מאובנים ימיים. מעליהם מופיע רצף של חולות וחלוקים ששקעו באגמים ובנחלים, כלומר בסביבה יבשתית.
חבורת עבדת בונה את קער שכם וסלעיה שולטים במחצית המזרחית של גיליון המפה טופוגרפית של שכם.
הגדרת החבורה.
בתקופת האאוקן היו שני אירועי הצפה בנגב, האחד באאוקן התחתון ורוב האאוקן התיכון והשני באאוקן העליון. במהלך שתי הצפות אלו הורבדו סלעי הנגב. בעקבות תהליכי סחיפה שבמהלכם נסחפו סלעי האאוקן העליון שכיסו את רמת ברנע נחשפו מבני חבורת עבדת המהווים היום גג רמה זו. באזור הר חמרן ורמת ברנע נחשף חתך מלא של יחידות הסלע ששקעו בתקופת האאוקן. בהר חמרן ניתן לראות את בסיס חבורת עבדת מן האאוקן התחתון ובהר חורשה ניתן לראות את תצורת הר עקרב מן האאוקן המאוחר.
כמאגר מים.
שכבת סלעי הקירטון של חבורת עבדת מגיל האאוקן משתרעים על שטח נרחב בשפלה הדרומית ובצפון מערב הנגב. מקצתם נחשפים על פני השטח (במזרח) ומקצתם מכוסים בשכבות סלע צעירות יותר (במערב). בתוך סלעי הקירטון משולבות שכבות של גיר ומעט שכבות צור דקיקות. העובי המקסימלי של סלעי חבורת עבדת מגיע ל-30 מטר.
אקוות האאוקן מכילה מים מועטים, והמילוי החוזר ממוצע מוערך ב-10–15 מטר מעוקב לשנייה. האקווה מכילה כמות מים זעומה למרות השתרעותה הגאוגרפית הרחבה, וזאת משלוש סיבות:
בשומרון.
חבורת עבדת מתבטאת בהרי השומרון בסלעי גיר וקירטון עם מעט צור וקוורצוליט מגיל האאוקן בעובי כולל של כ-350 מטר, וכמו כן בהרי הגלבוע בעובי גדול יותר של כ-600 מטר. הסלעים מכילים מאובנים, בעיקר מיקרוסקופיים, המעידים על הרבדה בים רדוד.
מחשופי החבורה מרוכזים בשני גושים גדולים משני צידי קמר הפריעה: האחד, מזרחי בקער הסרטבה והשני, מערבי, בקער שכם ובקער גלבוע.
בהרי הנגב הצפוני.
חבורת עבדת כוללת ביסודה ארבע תצורות עיקריות:
שלוש התצורות האחרונות הן מתקופת האאוקן התיכון.
באזור הר הנגב מתחתרים ערוצים בגיר ובקירטון, היוצרים נוף טופוגרפי עמוק, וכן אזורים נרחבים שבהם מדרונות תלולים, עם כיסוי קרקעי של אבנים.
ג'ואן מירו
אלכסנדר לוקאשנקו
פורקיה קאטוניס
פורקיה קאטוניס (לטינית: Porcia Catonis; 79 לפנה"ס - יוני 43 לפנה"ס), אצילה רומאית שהייתה בתו של מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס ואשתו של מרקוס יוניוס ברוטוס.
ביוגרפיה.
פורקיה נולדה בשנת 79 לפנה"ס, אביה היה קאטו הצעיר ואמה הייתה אטיליה. כשהייתה ילדה קטנה, גירש אביה את אמה כתוצאה מניאופיה עם יוליוס קיסר. פורקיה קיבלה חינוך מקיף והייתה סטואית כמו אביה.
פורקיה נישאה למרקוס קלפורניוס ביבולוס בשנת 58 לפנה"ס, הנישואים היו נישואים פוליטיים שנועדו לחזק את קשרי הברית בין ביבולוס לקאטו, לזוג היו שני ילדים שזהותם לא ברורה אולם ייתכן שאחד מהם היה לוקיוס קלפורניוס ביבולוס.
כמה שנים לאחר נישואיה של פורקיה, ביקש קווינטוס הורטנסיוס הורטלוס לשאתה לאישה, למרות שקאטו נטה לכך ממניעים פוליטיים, ביבולוס סירב ובסופו של דבר קאטו השיא את הורטנסיוס לאשתו.
כשמלחמת האזרחים בין פומפיוס לקיסר פרצה בשנת 49 לפנה"ס, אביה ובעלה של פורקיה צידדו בפומפיוס ולכן היא הלכה אחריהם בגלותם ליוון. בעלה ביבולוס שקיבל מידי פומפיוס פיקוד על צי בן 130 ספינות נפטר בשנת 48 לפנה"ס ואביה קאטו התאבד בשנת 46 לפנה"ס אחרי תבוסתו בקרב תאפסוס.
בסוף שנת 45 לפנה"ס פורקיה נישאה בשנית לדודנה ברוטוס, הנישואים כנראה התקבלו באופן שלילי מכיוון שהגירושים של ברוטוס מאשתו הראשונה קלאודיה לא התקבלו ברוח טובה ויש רמיזות בכתביו של קיקרו על כך שפורקיה ואמו של ברוטוס סרוויליה קפיאוניס לא הסתדרו. ככל הנראה, מכיוון שמשפחתה של פורקיה הייתה אנטי-קיסרית ובאותו הזמן ברוטוס היה עדיין מקורב לקיסר, הנישואים לא נבעו ממניעים פוליטיים אלא ממניעי אהבה.