ב-23 במרץ 1973 הגיעה למצרים משלחת בראשות סגן נשיא עיראק סדאם חוסיין במטרה להסדיר שליחת חיל משלוח כנגד ישראל לסוריה ומצרים. רמטכ"ל מצרים סעד א-שאזלי ייחס חשיבות גדולה לביקור זה לנוכח צבאה הגדול של עיראק שהיו בו שתי דיוויזיות משוריינות וכ־250 מטוסי קרב. מאוחר יותר הודיעו העיראקים כי באמצע יוני יוצאת משלחת רכש עיראקית לצרפת וביקשו לברר איזה כלי נשק עליהם לרכוש על מנת שיישלחו למצרים וסוריה בעת מלחמה כנגד ישראל. למרות זאת, ממשלת עיראק לא שותפה בהחלטה לצאת למלחמה ולא ידעה את העיתוי בו תיפתח. לפיכך, היו כוחותיה היבשתיים מפוזרים ברחבי המדינה בפעילות שוטפת והיה עליהם לעבור מרחק רב כדי להגיע לסוריה.
שליחת חיל המשלוח העיראקי.
ב-6 באוקטובר, יום פריצתה של מלחמת יום הכיפורים, התקשר נשיא עיראק לנשיא מצרים אנואר סאדאת ולנשיא סוריה חאפז אל-אסד והביע תמיכה מלאה במלחמה נגד ישראל.
בבוקר המחרת, ה-7 באוקטובר 1973, החליטה ממשלת עיראק לשלוח לסוריה חיל משלוח שכולל טייסות קרב ואת הדיוויזיה ה-3 המשוריינת המצוידת בטנקי T-55 ו-T-54. מאוחר יותר באותו היום החליטה עיראק להעמיד לרשות הסורים את מחצית צבאה. הכוחות הוכפפו לפיקוד סורי ולא הוקמה מפקדה עיראקית.
באותו היום חידשה עיראק את יחסיה הדיפלומטיים עם שכנתה ממזרח, איראן, ובכך הבטיחה שקט בגבולותיה. הכוחות היבשתיים העיראקיים היו פרושים באתרים שונים ברחבי עיראק. הוחלט שהתנועה אל חזית רמת הגולן המרוחקת תיעשה ישירות מהאתרים שבהם היו פרושים על גבי מובילי טנקים, משאיות וכלי רכב אחרים שיעשו את דרכם הלוך ושוב עד להעברת הכוח כולו.
ב-8 באוקטובר החל בתנועתו חיל המשלוח העיראקי שהיה אחד מחילות המשלוח הערביים הגדולים והמשמעותיים מבחינת השפעתם על הזירה במלחמה. הכוח העיראקי נע במהירות במטרה להצטרף לקרבות שניטשו בין השריון הסורי והשריון הישראלי, ושנטו מאז פרוץ הקרבות לטובתה של סוריה. צפוי היה שהכוחות העיראקיים ישתתפו בכיבוש רמת הגולן מישראל.
ב-9 באוקטובר החלו הסורים לתבוע מידידיהם העיראקים כי יחישו את הסיוע שהובטח להם, שכן מצבם בחזית מדרדר. גם ברית המועצות העבירה אל שר החוץ העיראקי ששהה באותו היום במוסקבה מסר תובעני לשלוח במהירות סיוע לסוריה.
ראשוני היחידות העיראקיות הגיעו לאזור דמשק ב-10 באוקטובר ונשלחו במהירות לחזית הקרבות. ב-12 באוקטובר נכנסו הכוחות העיראקים לקרב ובצהרי אותו היום נצפו לראשונה על ידי כוחות צה"ל.
בימים הבאים הלך חיל המשלוח העיראקי וגדל. משנכנסה הפסקת האש לתוקפה בחזית הצפון, כבר היה בסוריה כוח צבאי עיראקי גדול מאוד שכלל את דיוויזיה משוריינת מספר 3, דיוויזיה משוריינת 6 ושלוש חטיבות חי"ר. בסך הכל, לפי הערכות זהירות, כ-500 טנקים, 700 נגמ"שים ו-30 אלף חיילים. לפי הערכות אחרות מנה הכוח העיראקי 700 טנקים ו-60,000 חיילים. כמו כן נשלחו לסוריה שלוש טייסות מיג 21, טייסת מיג 17 ולמצרים טייסת הוקר האנטר וכן יחידות של הכוחות המיוחדים. בכוח נכללו מיטב הקצונה העיראקית הבכירה.
תנועת הכוחות העיראקים לסוריה.
הדיוויזיה ה-3 החלה את תנועתה לסוריה ב-7 באוקטובר. ראשונה לנוע הייתה החטיבה הממוכנת 8, בהרכב של שלושה גדודי חי"ר ממוכן עם נגמ"שי M-113 וגדוד טנקים. החטיבה הייתה פרושה באזור רמאדי, ממערב לבגדד, כשאחד מגדודיה היה באזור שדה התעופה H-3. גדוד זה יצא על שרשראות לדמשק והיה הראשון להגיע לדמשק ב-9 באוקטובר. שאר החטיבה הגיעה לאזור דמשק ב-12 באוקטובר. החטיבה הוצבה כעתודה ויחידות שלה נשלחו לתגבר את גדודי השריון של הדיוויזיה (6 ו-12) בקרבות מול צה"ל.
אחריה נעה חטיבת השריון 12 שהייתה פרושה באזור בגדד. חטיבה 12 כלל שלושה גדודי טנקי T-54, גדוד חי"ר ממוכן וגדוד ארטילריה. לחטיבה לא הוקצו מובילים בכמות מספקת וגדוד הטנקים השלישי נאלץ להמתין לסבב השני של המובילים. ב-10 באוקטובר הגיעה החטיבה לאזור דמשק לאחר נסיעה של כ-1,350 קילומטרים.
לחטיבת השריון ה-6 של הדיוויזיה ה-3 לא נותרו מובילים, ועקב הפצרות הסורים לקדם את הכוחות העיראקים לחזית בזריזות, החלה החטיבה לנוע על זחלים. ב-13 באוקטובר, לאחר תנועה של 800 ק"מ על זחלים, הגיעה החטיבה לקרבת שדה התעופה H-3, שם עלו שני גדודי טנקים על מובילים, יחד עם שתי פלוגות חי"ר ממוכן. ב-15 באוקטובר הגיעה החטיבה לדמשק אחרי מסע מפרך, וכבר למחרת היום נכנסה לקרב במקום חטיבה 12 שנשחקה קשות באותו שלב. גדוד הטנקים השלישי של החטיבה המתין באזור H-3 למובילים נוספים והצטרף לחטיבה ב-17 באוקטובר.
חטיבת הכוחות המיוחדים הייתה מוצבת באזור כירכוך בצפון עיראק. ב-8 באוקטובר הוחל בהטסת שלושת גדודי החטיבה למערב עיראק, אולם השיירות הלוגסטיות התעכבו והחטיבה סיימה להיערך באזור H-3 רק ב-13 באוקטובר. משם נשלחו גדודי החטיבה בדירוג לחזית והגיעו אליה מ-14 באוקטובר. החטיבה השתתפה במספר התקפות על חניוני לילה, למשל בליל 16–17 באוקטובר, אך ללא השפעה ממשית על שדה הקרב.
ב-9 באוקטובר קיבלה חטיבת החי"ר 20 פקודה לנוע. החטיבה נסעה מאל-עמארה (כ-300 ק"מ מדרום-מזרח לבגדד) והגיעה לחזית ב-15 באוקטובר. החטיבה הוכפפה לדיוויזיה השלישית ונערכה להגנה בקווי הדיוויזיה.
חטיבת החי"ר ההררית 5 הייתה פרושה בצפון עיראק מול הכוחות הכורדים. ב-15 באוקטובר החלה בתנועה לסוריה, ממוסול, דרך חלב וחומס, והגיעה לאזור דמשק ב-20 לחודש. החטיבה, שיועדה ללחימה באזור הררי, תוכננה לתגבר הכוחות הסורים בהר החרמון, אולם עקב חוסר תיאום עם הסורים לא הוכנסה ללחימה על מוצב החרמון שהחל באותה עת, ונערכה באזור הכפר רימה, בשיפולי שיא החרמון.
הדיוויזיה השישית, שכללה שתי חטיבות שריון וחטיבה ממוכנת, הייתה ערוכה בגבול הדרום-מזרחי של עיראק. ב-9 באוקטובר הוחלט לשלוח גם את הדיוויזיה השישית לסוריה והחטיבות החלו בתנועה. כיוון שמובילי הטנקים עסקו בהעברת הדיוויזיה השלישית, נאלצו יחידות הדיוויזיה השישית לנוע על שרשראות. הדיוויזיה הגיעה לחזית החל מ-19 באוקטובר ויחידותיה (פחות חטיבת הטנקים 16 שהתעכבה והגיעה לסוריה רק ב-23 באוקטובר) תוכננו להשתתף במתקפת הנגד הגדולה שתוכננה ל-23 באוקטובר. בסופו של דבר הוחלט על הפסקת אש והמתקפה הגדולה התבטלה.
פעילות ישראלית לשיבוש תנועת חיל המשלוח לחזית.
בישראל, שניהלה קרבות בלימה כבדים בחזיתות, נתקבלו ידיעות בדבר חיל משלוח עיראקי גדול שעתיד להגיע לחזית הצפון. בשל החשש מפני החמרת המצב בחזית הוזנקו מטוסי F-4 פנטום לגיחות תצפית ליליות לאזור גבול עיראק-סוריה לאיתור שיירות צבאיות במטרה להפציץ ולבלום אותם טרם הגעתם לחזית. גיחות התצפית לא הביאו לזיהוי מרכז המאמץ של תנועת השריון העיראקי, אלא זיהו תנועה מבוזרת לאורך הצירים. בשל כך לא הותקפו הכוחות מהאוויר. ב-12 באוקטובר הונחתה סיירת צנחנים בעומק סוריה סמוך לגבול עם עיראק במטרה לפוצץ גשר שעליו נע חיל המשלוח. הכוח השמיד מספר מובילי טנקים ופוצץ את הגשר. מאמצים אלה לא בלמו באופן משמעותי את כניסת העיראקים לזירה.
פעילות חיל המשלוח בסוריה.
כניסת הדיוויזיה ה-3 לקרב.
ב-10 באוקטובר הגיעה חטיבה 12 לאזור דמשק בכוח שכלל שני גדודי טנקים וגדוד חי"ר ממוכן. לחטיבה צורף גדוד חי"ר ממוכן נוסף מחטיבה 8 שכבר הגיעה קודם לאזור. הכוח נשלח לאזור שהיה באחריות הדיוויזיה ה-5 הסורית, מול דרום רמת הגולן. ב-11 באוקטובר עברה החטיבה תחת הדיוויזיה ה-9 הסורית שהגנה בגזרה המרכזית, מול אוגדה 210 של צה"ל.
באותו היום פתח צה"ל בהבקעה לתוך שטח סוריה ועד סוף היום חדרו כוחות צה"ל לעומק של כ-10 ק"מ בשטח סוריה. בלילה שבין ה-11 ל-12 באוקטובר קיבלו הכוחות העיראקיים פקודה לצאת במהירות להתקפה כנגד צה"ל. בבוקר 12 באוקטובר המשיך צה"ל בהרחבת שטח המובלעת הסורית ואוגדה 210 המשיכה דרומה עד לאזור כפר נסג'.
לקראת השעה 15:00 ב-12 באוקטובר החלה חטיבה 12 העיראקית במתקפה על כוחות אוגדה 210, כשהיא נעה בשני טורים: הטור המזרחי (אגד קתיבה) כלל גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן ונע צפונה לאזור נסג'. הטור המערבי (אגד אל-מועתצם) כלל גם כן שני גדודים (שריון וחי"ר) ונע לאזור תל מסחרה ותל אל מל.
אגד קתיבה נתקל בטנקי חטיבה 679 שהיו פרוסים באזור כפר נסג' ונכנס עימה לקרב שנמשך עד שעות הערב. בסיומה נבלמה ההתקדמות העיראקית, אך כניסתם לקרב חייבה את מפקד האוגדה לנר להסיג שתי חטיבות שנמצאו צפונה, בתל מרעי. האגד העיראקי הנוסף, אגד אל-מועתצם, נע ממערב ונתקל בחטיבה 205 מדרום לכפר ג'בא בסביבות השעה 19:00. בקרב שהתפתח טעה אחד הגדודים של חטיבה 205 והתערבב בין הטנקים העיראקים, עד שהצליח לבסוף לסגת. חטיבה 205 נסוגה חזרה לג'בא. מפקד אגד אל-מועתצם החליט להמשיך את תנופת ההתקפה, ולמרות חוסר בקציני קישור סורים המשיך להתקדם צפונה בחשכה.
בשעות הלילה שינה לנר את היערכות כוחותיו, וריכז את ארבע חטיבות האוגדה במארב באזור צומת מעץ-תל שער כהכנה למתקפה המתקרבת, כמו גם לצורך אספקה ותדלוק. ארבע החטיבות נערכו במעין ח' אוגדתית והמתינו לכוח העיראקי. עם עלות השחר נכנס אגד אל-מועצתם למארב האוגדתי והחל להיפגע. בשעה 7:00 הורה מפקד האגד על נסיגה והקרב הסתיים. כוחות אוגדה 210 התקדמו בעקבות הכוחות העיראקים הנסוגים ובמהלך 13 באוקטובר כבשו מחדש את כפר נסג' ותל מסחרה. חטיבה 12 ספגה אבדות כבדות ואגד אל מועתצם נשלח אחורנית להתארגנות.
קרבות נוספים.
ב-15 באוקטובר תקפה אוגדת לנר מכמה כיוונים את אזור תל ענתר-כפר שמס עליו הגנה חטיבה 12. אחר הצהריים נסוגו כוחות חטיבה 12 מתל ענתר ונערכו בכפר שמס. החטיבה איבדה לפחות 50 אחוזים מכוחה ומשלב זה והלאה לא השתתפה באופן פעיל בלחימה.