בימי דוד ושלמה, התרחבה השפעתה של ממלכת ישראל והיא כללה את ממלכת ארם צובא מצפון ואת ממלכות עמון, מואב ואדום ממזרח, חלקן תחת שליטתה הישירה וחלקן כבנות חסות. הגבול הצפוני של הממלכה עבר בעיר תפסח, השוכנת על הגדה המערבית של נהר הפרת בשטחה של סוריה המודרנית.
קשרי חוץ.
במקרא מוזכרים קשרי מסחר בין ממלכת דוד ושלמה לבין הממלכות הפיניקיות של צור וצידון, ארץ אופיר (שרוב החוקרים ממקמים במזרח אפריקה), תרשיש (שלא זוהתה אך ייתכן ששכנה באסיה הקטנה או בדרום ספרד) וממלכת שבא (ככל הנראה בשטחה של תימן המודרנית). כמו כן התקיימו קשרי ברית עם ממלכות שכנות כגון גשור, חמת ועוד.
בארכאולוגיה וחקר המקרא.
החל מימיו של יוליוס ולהאוזן בסוף המאה התשע עשרה התבססה התפיסה במחקר לפיה מרבית הסיפורים מתקופת הממלכה המאוחדת משקפים חיבורים עתיקים הכוללים תיעוד היסטורי אמין בעיקרו, וכי הם נכתבו בסמוך לזמנם של המאורעות המסופרים בהם, גם אם עברו מאז אי אילו עריכות. עד לשנות ה-90 של המאה ה-20 מקובל היה התיאור המקראי לראשית ההתנחלות הישראלית ולקיומה של ממלכת ישראל המאוחדת בקרב רוב החוקרים.
טכנולוגיות, כגון תיארוך פחמן-14, ואסכולות שהתפתחו בחקר המקרא החל משנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים ערערו על הקונצנזוס הישן לגבי מועד הכתיבה, ובהתאמה ערערו גם על מהימנותם ההיסטורית של הפרטים. בהדרגה התחדדה תפיסה רווחת בקרב חוקרי המקרא לפיה כתבי התנ"ך מאגדים יחד מגוון יצירות, שנכתבו בהדרגה ונערכו פעם אחר פעם בתקופות מאוחרות יותר, כמו תקופת יאשיהו, גלות בבל והתקופה הפרסית, וכפועל יוצא חלקים רבים נכתבו מאות שנים לאחר התקופה אותה שואפים לתאר. מגמה זו הצטרפה למגמה מקבילה בארכאולוגיה, שקראה תיגר על התיאור המקראי של ממלכת ישראל המאוחדת. מולן נותרו אסכולות אחרות שהמשיכו לתמוך בקיומה של ממלכה שמרכזה בירושלים, שהייתה גדולה, בעלת עוצמה והשפעה אזורית, אם כי לא במידה המתוארת בתנ"ך.
נכון לעשור השני של המאה ה-21, עצם קיומה של שושלת בית דוד מוסכם על החוקרים, והמחלוקת היא על מאפייניה ; ידוע על קיומן של ממלכות נפרדות ביהודה ובישראל החל מין המאה ה־9 לפנה"ס לכל הפחות, והמחלוקת היא על מה היה בשלבים שקדמו לכך ; במאה ה־10 לפני הספירה מקובל שממלכת ישראל החלה את צעדיה כממלכה אזורית גדולה ומשמעותית, אולם ישנה מחלוקת האם מרכזה היה בירושלים או שמא בשכם הצפונית, כלומר, האם הייתה מאוחדת עם יהודה או נפרדת.
ישנה אסכולה בארכאולוגיה, איתה מזוהה למשל הארכאולוג ישראל פינקלשטיין, טוענות שהממלכה המאוחדת לא התקיימה כפי שמסופר במקרא, זאת בעיקר עקב חוסר בממצאים ארכאולוגיים שמעידים על קיומה של ממלכה גדולה ומסודרת. לטענת החוקרים באסכולה זו, הממצאים הדלים בשטח מצביעים על כך שבאותם הימים התקיימה ממלכה שבטית קטנה ומקומית בירושלים של אותה העת, שלא התאפיינה, למשל, במערכת ביורוקרטית מתקדמת הנדרשת לקיומן של ממלכות גדולות. לפי אסכולה זאת, הממלכה הראשונה שנוסדה היא ממלכת ישראל הצפונית, ורק לאחר חורבנה של זו הפכה ממלכת יהודה למשמעותית באזור. ישנם קולות במחקר שמציעים שהייתה ממלכה מאוחדת בעלת יחס הפוך - כך שבמקום ממלכה מאוחדת שמרכזה ביהודה, שעל פי הממצאים הארכאולוגיים הייתה הקטנה והענייה מבין השתיים, הייתה תקופה בה ממלכת ישראל שלטה בפועל ביהודה, שהייתה ממלכת חסות של ממלכת ישראל. הממסד הארכאולוגי המסורתי, במיוחד זה של האוניברסיטה העברית, אינו מקבל את המסקנות הללו, והן רחוקות מלהפוך לקונצנזוס ארכאולוגי.
חוקרים כדוגמת הארכאולוג עמיחי מזר טוענים כי תיאורה המקראי של הממלכה המאוחדת אכן משקף גרעין היסטורי אמיתי של ממלכה גדולה שמרכזה בירושלים. אלו סבורים שהתפשטותה הטריטוריאלית של הממלכה הייתה מהירה במיוחד עקב הריק הגאו-פוליטי שנוצר במזרח הקדום במאות ה-13 וה-12 לפנה"ס, בעקבות הקריסה של תקופת הברונזה המאוחרת ובשל היחלשותן של המעצמות הגדולות של התקופה, מצרים ואשור. הריק שנוצר איפשר למלכי ישראל להקים ממלכה גדולה שמרכזה ביהודה, אך ימיה של זו היו קצרים והיא לא הספיקה להותיר אחריה ממצא ארכאולוגי עשיר דיו, בדומה לאימפריה המונגולית, שגם בה נשלט האזור העשיר והמפותח יותר ממוקד כוח שמרכזו באזורי הספר.
בעשורים האחרונים נחפרו באזור יהודה אתרים המתוארכים לימי הממלכה המאוחדת, והתגלו ממצאים שלדעת החופרים מהווים ראיות לקיומה של ממלכה חזקה באותה התקופה, אשר מרכזה בירושלים. בחפירות בעיר דוד שניהלה ד"ר אילת מזר נתגלו ממצאים בהם מבנה גדול שנבנה במהלך תקופת הברזל. לדעתה של אילת מזר יש לתארכו למאה ה-11 לפנה"ס, והיא זיהתה אותו כארמונו של דוד המלך. ארכאולוגים אחרים ביקרו זיהוי זה, שאינו מסתמך על ממצאים כלשהם.
בעשור האחרון התגלה במבצר האלה (חורבת קייאפה) אתר מראשית תקופת הברזל ב', המתוארך למחצית השנייה של המאה ה-11 לפנה"ס והשליש הראשון של המאה ה-10 לפנה"ס, המוקף בחומה מבוצרת, מהקדומות ביותר בתקופת הברזל. בחפירות שניהל פרופסור יוסף גרפינקל התגלתה גם עדות לקיומו של הכתב העברי הקדום במאה ה-10 לפנה"ס. השם אשבעל בן בדע נחרט על אחד הכדים באתר. ייתכן שמדובר בשמו של אדם שהגיש מנחה או מס וחרט את שמו על הכד, כחלק ממערכת גביית המיסים בממלכה. השם 'אשבעל' מופיע במקרא כשם בנו של שאול שמלך אחרי מותו. במחקר הועלתה השערה כי מדובר באחד מנכבדי משפחת דוד שהתגוררו בנטעים ובקרית יערים.
חוקר המקרא יגאל בן נון, הנמצא בין אלו השוללים את היתכנותה של ממלכה מאוחדת שמרכזה בירושלים, פרסם עדויות טקסטואליות והשוואות לתרבויות עתיקות אחרות, שלשיטתו מצביעות למעשה על תמונה הפוכה: ממלכה מאוחדת שמרכזה בישראל, כלומר, שממלכת יהודה הייתה, מעשית, חלק מממלכת ישראל הגדולה. בן נון מתייחס בין היתר לנסיבות עלייתה של עתליה, בתו של מלך ישראלי, לשלטון ביהודה. בנוסף, מצביע בן נון על מספר פרטים לגבי מנשה – כמו שמו, מוצא אשתו ומקום קבורתו – ככאלו המרמזים על היותו מלך ישראלי המולך ביהודה. מקום הקבורה נותר זהה גם אצל אמון בנו של יהודה, ועל פי הצלבות מול תרגומים אחרים של התנ"ך, גם של יהויקים שמלך לפניהם. על פי הניתוח של בן נון, שושלות ישראלית שלטו לסירוגין על יהודה בתקופות אלו, ואלו טושטשו בדיעבד על ידי הכותבים הדויטרונומיסטים כדי ליצור מראית עין של רציפות שושלת בית דוד.
קישורים חיצוניים.
גישת הכרונולוגיה הנמוכה
פרסומים על ממצאים הקשורים לממלכה המאוחדת
הנרי פונדה
הנרי פונדה (באנגלית: Henry Fonda; 16 במאי 1905 – 12 באוגוסט 1982) היה שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס האוסקר ואחד מכוכביה הבולטים של הוליווד.
ילדותו והמשחק בתיאטרון.
הנרי ג'יינס פונדה נולד ב-16 במאי 1905 במדינת נברסקה בארצות הברית, לוויליאם והרברטה פונדה. אביו עבד כמדפיס, ובהיותו תינוק עברה משפחתו לעיר אומהה בנברסקה. כילד אהב מאוד פונדה לכתוב, ואף זכה בתחרות כתיבת סיפורים קצרים כשהיה בן 10. בגיל 12 החל לעבוד בחנות של אביו אחרי שעות הלימודים ובתקופה זו גילה את התיאטרון.
בשנת 1923 סיים פונדה את לימודיו בתיכון ופנה ללמוד עיתונאות באוניברסיטת מינסוטה. אביו התעקש שיעבוד במקביל ללימודיו וכתוצאה מכך הוא עבד בשתי עבודות בו זמנית: כמדריך כושר גופני וכפקיד בחברת הטלפון האמריקאית. ב-1925, שנתיים בלבד לאחר שהחל את לימודיו באוניברסיטה, נשר פונדה מהלימודים וחזר לביתו שבאומהה כדי לחפש עבודה בעיתון. אמו הפנתה אותו לידידה שלה, דורותי ברנדו (אמו של השחקן המפורסם מרלון ברנדו), שבחנה אותו לתפקיד בתיאטרון אומהה. אף על פי שלא היה בטוח ביכולות המשחק שלו, זכה בתפקיד בהצגה "אתה ואני" ("You And I") ועד מהרה החל לאהוב את המקצוע והקדיש זמן רב גם לתפקידים אחרים בתיאטרון, כגון בניית תפאורה.
אביו של פונדה סבר שלא ניתן להתפרנס ממשחק ולכן דרש ממנו למצוא עבודה נוספת. פונדה החל לעבוד כפקיד בחברת אשראי כשקיבל תפקיד ראשי בהצגה חדשה. אביו, שהגיע לצפות בו, הבחין בכישרון של בנו והחליט להניח לו לעסוק במקצוע. לאחר הפסקה של שלושה חודשים הוא הפך לעוזר הבמאי בתיאטרון אומהה.
ב-1928 עבר פונדה לניו יורק, במטרה להפוך לשחקן מקצועי. בקיץ של שנה זו התמנה לעוזר מנהל במה בהצגה בתיאטרון במסצ'וסטס ושיחק במספר תפקידים קטנים. במהלך ארבע השנים הבאות שיחק בתפקידים משניים וראשיים בהצגות שונות, אך לא כולן הצליחו. הוא לא הרוויח מתפקידים אלה כסף רב ולכן ארגן תאורה ובנה תפאורה להצגות, בדומה למה שעשה באומהה. בתקופה זו החל פונדה להתעניין בציור, ועסק בכך כתחביב עד יום מותו.
ברודוויי ותחילת הקריירה הקולנועית.
ב-1929 הופיע פונדה בברודוויי לראשונה, בתפקיד קטן במחזה "משחק החיים והמוות" ("The Game Of Life And Death"). בשש השנים הבאות השתתף בהפקות רבות בתיאטראות בניו יורק ובוושינגטון. אחת מן ההפקות הללו הייתה "הקוסם מארץ עוץ", שבה שיחק בתפקיד האריה הפחדן. ב-1931 נישא למרגרט סליבאן, שחקנית גם היא. הנישואים לא נמשכו זמן רב והזוג התגרש לאחר כשנתיים בלבד.
ב-1934 קיבל פונדה הכרה פומבית ראשונה, כשכיכב במחזה "החוואי לוקח אישה" ("The Farmer Takes A Wife"). המחזה זכה לשבחים בוושינגטון, שם עלה לראשונה, ובעקבות כך גם הוצג בניו יורק. שנה מאוחר יותר, ב-1935, לוהק לגרסה הקולנועית של המחזה, בבימויו של ויקטור פלמינג. זו הייתה הופעתו הראשונה בהוליווד, ובעקבותיה קיבל יותר ויותר הצעות לשחק בסרטים, אך למרות זאת המשיך להופיע גם בתיאטרון. ב-1936 נשא פונדה את אשתו השנייה, פרנסס ברוקאו. לזוג נולדו שני ילדים, ג'יין ופיטר, שפנו גם הם לעסוק במשחק.
כוכב וחייל.