בתקופת שלטונו הראשון כעוצר כארתלי הוא אסף יחד ספרי חוק ופרסם את "ספר החוקים", ספר חוקים מפורט עם התייחסויות לקבוצות אתניות שונות כמו ארמנים, יהודים ויוונים.
בשנת 1709 הוא ייסד את בית הדפוס הראשון בגאורגיה. מבין הספרים שפרסם ב"טיפוגרפיה של וחטנג" בטביליסי היה גרסה מודרנית האפוס הלאומי הגאורגי מהמאה ה-12, עוטה עור הנמר של שותא רוסתוולי, שפורסם ב-1712. הספר היה מלווה בפרשנות מלומדת של המלך עצמו. זה השרה גל חדש של התעניינות במשורר הימי ביינימי, והשפיע רבות על הדור החדש של משוררים גאורגיים במאה ה-18, שנחשב בדרך כלל לרנסאנס של ה.
בנוסף נטל על עצמו וחטנג את הדפסת הביבליה, שעל פי הסברה תורגם מיוונית לגאורגית במאה ה-5 ותוקן במאה ה-11 על ידי נזירים במנזר הגאורגי בהר אתוס, מנזר איווירון. בית הדפוס שלו הדפיס גם ספרי בשורות, ספרי מעשי השליחים, ספרי תהילים ומספר ליטורגיות וספרי תפילה, שגרמו לחוסר שביעות רצון בחצר הפרסית, שהבחינו כי וחטנג שהתאסלם לכאורה מקדם את הנצרות במקום הקוראן.
וחטנג היה מבקר ומתרגם הבולט שחיבר בעצמו פואמות ליריות פטריטיות. הוא עצמו עמד בראש ועדה מיוחדת שהתכנסה כדי לערוך ולעבד את קובץ הרשומות הגאורגיות שכיסו את התקופה מחשכת ימי הביניים לתחילת העת החדשה.
משפחה.
וחטנג נשא לאישה באימרתי בשנת 1696 את רוסודן, נסיכה צ'רקסית (מצ'רקסיה, נפטרה ב-30 בדצמבר 1740 במוסקבה). ילדיו במסגרת הנישואין היו:
בנוסף היו לווחטנג מספר ילדים מחוץ לנישואין, ביניהם:
וחטנג השישי, הוואלי של כארתלי
כרטיס מסביב לעולם
כרטיס "מסביב לעולם" (באנגלית: Round-the-world ticket או RTW ticket) הוא כרטיס טיסה המאפשר לנוסע לטוס סביב העולם תמורת מחיר נמוך יחסית.
בעבר הוצאו כרטיסי טיסה סביב העולם באמצעות הסכמים מסחריים בין חברות תעופה, אולם כיום מוצע המוצר באופן כמעט בלעדי על ידי שלוש בריתות חברות התעופה הגלובליות - סטאר אלייאנס, SkyTeam ו-Oneworld. מחירו של כרטיס הטיסה נקבע לפי מרחק הטיסה המצטבר - בדרך כלל בין 32,000 ל-64,000 ק"מ ולעיתים לפי עונת השנה או לפי מספר קטעי הטיסה המותרים (בדרך כלל בין שלושה ל-15). למרות שבדרך כלל אין הכרח לקבוע את נתיב הנסיעה המדויק מראש, כפופים כרטיסים אלה להגבלות שונות הקשורות לאחידות בנקודת המוצא והסיום ובכיוון הטיסה הכללי. חציית האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט מוגבלת בדרך כלל לפעם בודדת לכל אחד מהם, לא ניתן לשוב פעמיים לאותו יעד ולעיתים יש מגבלות על חלוקת העצירות בתחומי מדינה או אזור מסוימים. השימוש בכרטיס פתוח בדרך כלל לפרק זמן ממושך של עד שנה. חלופה לכרטיס "מסביב לעולם" הם כרטיסי טיסה אזוריים או יבשתיים.
וחטנג השישי, מלך כארתלי
פשיסחה
פְּשִיסְחָה (גם: פשיסחא או פרשיסחא; ביידיש: פשיסכע; בפולנית: Przysucha; ברוסית: Пшисуха - שני האחרונים מבוטאים "פְּשִׁיסוּחַה") היא עיירה (בעברה שטעטל) בפרובינציית מָזוֹבְיַה שבפולין. העיירה נמצאת כ-100 ק"מ מדרום-מערב לוורשה, ומשמשת כבירת מחוז פשיסחה. נכון ל-2009 גרים בעיירה 6,188 בני אדם.
יהודי פשיסחה.
העיירה נודעה כמקום מושבם של מנהיגים חסידיים בולטים, בהם רבי יעקב יצחק מפשיסחה ("היהודי הקדוש") ותלמידו רבי שמחה בונים מפשיסחה. מתלמידיהם וצאצאיהם יצאו חסידויות רבות, שרובן הלכו בדרכם המכונה שיטת פשיסחה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, מתוך כ-3,200 תושבים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה. באוגוסט 1942 רוכזו כ-5,000 יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. בסוף אוקטובר 1941 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה החולים והקשישים נרצחו במקום, וכל יתר היהודים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר הגירוש נהרס בית העלמין היהודי בעיירה, תוך שימוש במצבותיו כאבני בנייה, ובית הכנסת בעיירה הוסב למחסן תבואה.
מכ-2,500 יהודי פשיסחה ואלפי היהודים הנוספים שרוכזו בגטו שהוקם בה שרדו את השואה בין עשרה לשלושים איש.
חוסיין קולי חאן
אי פוקלנד המזרחי
אי פוקלנד המזרחי (באנגלית: East Falkland, בספרדית: Isla Soledad - אי הבדידות) הוא האי הגדול ביותר מבין איי פוקלנד הנמצאים באוקיינוס האטלנטי. שטחו הוא 6,505 קילומטר מרובע. האי מופרד מאי פוקלנד המערבי בתעלת פוקלנד. הרוב המכריע מבין כל תושבי האיים חי על האי המזרחי, ומתוכם כמעט כולם חיים בחלקו הצפוני. חלקו הדרומי המחובר אליו במצר יבשה נקרא לאפוניה.
היסטוריה.
אף על פי שיש עדויות המעלות אפשרות להתיישבות יאגאנית (ילידים שמקורם בפטגוניה) מוקדמת באזור, ההתיישבות המוכרת הראשונה הייתה במאה ה-18. בשנת 1764 הקים לואיס אנטואן דה בוגנוויל את נמל לואיס שבתעלת בייקרי. המתיישבים היו ברטונים (קבוצה אתנית מחצי האי בריטני שבצפון מערב צרפת) ועל כן נקראו האיים איי מאלו בתחילה (צרפתית: Îles Malouines) על שם העיר סיינט מאלו שבבריטני. מאוחר יותר אומץ הכינוי ההיספני לאיים "Islas Malvinas". לאורך שנים רבות היה פורט לואיס ההתיישבות היחידה באזור ולא רק באי והיווה מקור לחילוקי דעות רבים.
ב-6 בנובמבר 1820 קיבל הקולונל האמריקני דייוויד ג'ווט (שפעל בשם איש העסקים פטריק לינץ' מבואנוס איירס) היתר פריבטיר לפריגטה שלו, "הירוניה", מחוזה רונדאו, שליט הפרובינציות של ריבר פלייט, הניף את דגל הפרובינציות בהתיישבות, וטען לשליטה של הפרובינציות (מאוחר יותר הפכו לארגנטינה) בכל הארכיפלג. בשנת 1823 העניקה ממשלת ארגנטינה רישיון דיג לג'ורג' פצ'או ולואיס ורנט, ואחרי שלוש שנים הם הקימו התיישבות קבועה בפורט סולדד (ששמה שונה שוב לפוארטו לואיס). המקום הפך למושבת עונשין, מרכז לציד כלבי ים, ונמל דיג קטן. מאוחר יותר החרים ורנט את הספינה האמריקנית הארייט על שהפרה את תקנות ציד כלבי הים. הרכוש שהיה על הספינה נלקח לשלל והקפטן שלה נשלח לבואנוס איירס למשפט. גם ורנט חזר לעיר כדי להיות נוכח במשפט. הקונסול האמריקני בארגנטינה מחה נגד המשפט בטענה שארצות הברית לא מכירה בשלטונה של ארגנטינה באיים.
לכן שלח הקונסול את ספינת הקרב יו.אס.אס. לקסינגטון להחזיר את השלל שנלקח ואת הספינות המוחרמות ה"סופריור" וה"ברייקווטר". בשנת 1832, במשימה זו, החריבה הספינה את פוארטו לואיס. אחרי מעשה זה הכריז השגריר האמריקני בבואנוס איירס שאיי פוקלנד הם מעכשיו חופשיים מכל שליטה.
פעולות אלו גרמו להשתלטות מחדש של הבריטים על האזור בשנת 1833. הם דרשו מכוחות הצבא הארגנטינאים לעזוב ב-3 בינואר אך עודדו את המתיישבים להישאר. השם החדש של ההתיישבות היה מעגן אנסוס (באנגלית: Ansons Harbour) לפני שנבחר השם פורט לואיס שהקביל לשם הראשוני הצרפתי פורט סנט לואיס. המקום היה למעגן צבאי והתיישבות אזרחית.
בשנת 1859 הוקמה ההתיישבות דרווין על שם צ'ארלס דרווין שחקר את האי בשנת 1833.
מלחמת פוקלנד.
ב-2 באפריל 1982 ארגנטינה, שלא ויתרה אף פעם על טענתה לבעלות על האיים, פלשה לאיי פוקלנד. כבר ב-31 במרץ קיבל המושל סר ריק האנט, אזהרה מממשלת בריטניה על פלישה אפשרית מצד הארגנטינאים. בעקבות ההודעה זימן המושל לבית הממשלה שבסטנלי את שני הקצינים הבכירים ביותר של חיל הרגלים הימי המלכותי כדי לדון בדרכי הגנה על האיים. מייג'ור (רב-סרן) מייק נורמן קיבל את הפיקוד על הכוחות בשל הוותק והניסיון שלו, ומייג'ור גריי נוט הפך ליועצו של המושל לענייני צבא. כח גדול יחסית לאוכלוסיית האי של 68 לוחמים ו-11 מלחים, נעזר ב-25 מתנדבי צבא ההגנה של איי פוקלנד. בפיקודו של מייג'ור פיל סומרס קיבלו המתנדבים תפקידי שמירה על עמדות מפתח כמו מרכזיית הטלפונים, תחנת הרדיו ותחנת הכוח. הקפטן ג'ק ג'ולס השתמש בספינתו פורסט כספינת רדאר ניידת של סטנלי.
האי המזרחי היה מוקד המלחמה, בעיקר משום שהוא היה המיושב ביותר באזור. מלחמת פוקלנד החלה בנפילתה של העיר סטנלי. למרות ההתנגדות הצבאית של המקומיים השתלט עליה הכח הארגנטינאי, שהיה עדיף במספרו. לאחר שהשלטון הארגנטינאי לא קיבל את קריאתה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר לסגת מהאי תקפו הבריטים את הכוחות הימיים סביב האי ואת הכוחות היבשתיים על האי. הם הצליחו להשתלט מחדש על סטנלי וניצחו במלחמה שהסתיימה ב-14 ביוני.
עד היום שדות מוקשים שלא נוטרלו נמצאים בשטחים מסוימים באי. הקרבות הכבדים ביותר נערכו בגוס גרין, סן קרלוס, הר לונגדון ובעמק שתי האחיות.
השנים האחרונות.
אחרי המלחמה נשארו עד היום שטחים רבים על האי המלאים במוקשים. אחרי המלחמה הגבירה בריטניה משמעותית את הנוכחות הצבאית שלה באזור. התשתיות בסטנלי שופרו משמעותית וכבישים רבים נסללו על מנת לפתח את דרכי התחבורה. האוכלוסייה בסטנלי גדלה בזכות השיפורים שנעשו בעיר אך קטנה בכל השטחים שמחוצה לה. מרבית השיפורים נערכו באי המזרחי.
גאוגרפיה.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא הר אוּסבוֹרן המתנשא לגובה של 705 מטרים ונמצא בשרשרת ההרים גבעות ויקאם (Wickham Heights) וזהו גם ההר הגבוה ביותר בכל איי פוקלנד. מאידך, רוב האדמה היא מישורית ומורכבת מאדמות מרעה. הסלעים הנפוצים באי הם אבן חול, קוורציט, וצפחה. בחלקים מסוימים מהאי האדמה אינה פורייה ואף חומצית בשטחים מסוימים.
שני פיורדים ושתי רצועות ימיות כמעט וחוצים את האי לשניים. מצר היבשה המחבר את חלקו הדרומי, לפוניה, הוא ברוחב של פחות מקילומטר אחד. באי יש מפרצים רבים.