צפון קפריסין משתתפת באופן קבוע בתחרות הרובוקאפ הבינלאומית והגיעה למקום ה-14 מתוך 20 בשנת 2013. במדינה יש מחשבי-על שאיתם היא משתתפת בניסויים של CERN שהובילו לגילוי בוסון היגס. צפון קפריסין היא בין המדינות המשתתפות ב-Solar Challenge של כלי רכב המונעים סולאריים בדרום אפריקה משנת 2014.
תיירות.
על אף אי ההכרה ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין כמדינה, ניתן לראות כי זו מנהלת מסחר עם מדינות שונות ואף נהנית מתיירות נכנסת. בפברואר 2017 הודיעו השלטונות הקפריסאים היוונים כי כל אדם אשר ייכנס דרך חלקה הטורקי של קפריסין, בין אם משדה תעופה או מנמל ימי, לשטחה של קפריסין היוונית, יקבל באופן מיידי "חותמת שחורה" ולא תתאפשר לו כניסה לקפריסין היוונית לתקופה של 10 שנים, תוך הסתכנות בעונשים הקבועים בחוק ובכלל זה מאסר של עד 12 חודשים או קנס.
התיירות נחשבת לאחת ההכנסות העיקריות של כלכלת צפון קפריסין. המדינה קיבלה למעלה מ-1.1 מיליון תיירים בשנת 2012, כאשר מלונות ומסעדות הניבו הכנסה של 328 מיליון דולר והיוו 8.5% מהתמ"ג. מקומות לינה וקייטרינג יצרו באותה שנה יותר מ-10,000 משרות. ענף התיירות חווה התפתחות רבה בשנות האלפיים וה-2010, כאשר מספר התיירים יותר מהכפיל את עצמו, הרחיבה צפון קפריסין את ההשקעות בבניית המלונות; האומדנים הרשמיים של ההכנסות הנגזרות מתיירות הסתכמו בשנת 2013 בכ-700 מיליון דולר אמריקאי וכושר ההיקף הכולל של מספר המיטות הוערך בכ-20,000. תיירות קזינו היא אחד המגזרים העיקריים בכלכלת צפון קפריסין. קירניה נחשבת לבירת התיירות בצפון קפריסין עם שלל המלונות, מתקני בילוי, חיי לילה תוססים ואזורי קניות.
בשנת 2012 62.7% מהמבקרים בצפון קפריסין שהו במחוז גירן במהלך ביקורם. מתוך 145 המלונות בצפון קפריסין, 99 היו במחוז גירן בשנת 2013. באופן טבעי, צפון קפריסין היוותה אטרקציה לחופשות חוף, בין השאר בזכות המוניטין שלה כאזור לא ממוסחר, האקלים המתון, ההיסטוריה העשירה והטבע שלה הנחשבים כמקורות משיכה. מגזר משמעותי של תיירות אקולוגית פותח בצפון קפריסין, כאשר התיירים מבקרים בו לצפייה בציפורים, אופניים, הליכה וצפייה בפרחים בטבע.
צפון קפריסין זוכה לשבחים בשל בטיחותה היחסית, במיוחד על חצי האי קרפאז. חצי האי מארח את התיירות בבפרה, בו נבנו ארבעה מלונות מפוארים וגדולים עד 2014, מספר מתקנים ופסטיבלים קבועים המדגישים את איכויותיו ומציגים מסורות מקומיות, פארק טבעי מרוחק, טירת קנטרה המושכת אליה מבקרים ומרינה שנבנתה לארח יאכטות וסירות בינלאומיות יחד עם מתקנים גדולים. תיירות הקזינו גם הפכה להיות תרומה משמעותית לכלכלה בצפון קפריסין כאשר נפתחו לראשונה בשנות התשעים ומאז הפכו פופולריים מאוד בקרב מבקרים מטורקיה וקפריסין היוונית. דבר זה הוביל להשקעות ענק בענף בתי הקזינו. עם זאת, נמתחה ביקורת על המגזר בגלל טענות על היעדר היתרונות שלו לבעלי העסקים הקטנים והבינוניים.
תחבורה ותשתיות.
נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן משמש כנמל הכניסה הראשי לצפון קפריסין.
חלקה של ענף התחבורה והתקשורת בתמ"ג של צפון קפריסין משתנה ללא הרף; הוא צנח מ-12.1% בשנת 2008 ל-8.5% בשנת 2011, אך עלה שוב ל-9.3% בשנת 2012.
הובלה אווירית היא נתיב כניסה מרכזי לצפון קפריסין. במדינה שוכנים שני שדות תעופה, שדה התעופה הבינלאומי ארקאן ושדה התעופה גסיטקאל. הפעיל מביניהם הוא ארקאן. שדה התעופה של ארקאן עבר שיפוץ חשוב בשנות ה-2010 שהגדיל מאוד את תנועת הנוסעים שלו, השדה שימש 1.76 מיליון נוסעים בשבעת החודשים הראשונים של 2014 בלבד. טיסות ללא הפסקה זמינות רק ממספר נקודות בטורקיה דרך מספר מובילים טורקיים, טיסות שכר ישירות וטיסות ישירות ממדינות אחרות, אך עם עצירות חובה בטורקיה. 600 טיסות שכר נקבעו לשנת 2013. היעדים המתוזמנים כוללים ערים כמו לונדון ומנצ'סטר ואילו יעדי טיסות שכר כוללות ערים כמו ברלין ולובליאנה.
טיסות ישירות לצפון קפריסין ותעבורת הסחר דרך נמלי צפון קפריסין מוגבלות כחלק מהאמברגו בנמליה. שדות התעופה Geçitkale ו Ercan מוכרים רק כנמלי כניסה חוקיים על ידי טורקיה ואזרבייג'ן. טיסות שכר ישירות בין פולין לצפון קפריסין החלו ב־20 ביוני 2011. נמלי הים בפמגוסטה וקירניה הוכרזו סגורים לכל ספנות על ידי הרפובליקה של קפריסין מאז 1974. בהסכמה בין צפון קפריסין לסוריה, היה סיור ספינות בין פמגוסטה ללטקיה, סוריה לפני פרוץ מלחמת האזרחים הסורית. מאז פתיחת הקו הירוק מורשים תושבי קפריסין הטורקית לסחור דרך נמלים המוכרים על ידי הרפובליקה של קפריסין.
עם היעדר רכבות, הכבישים המהירים של המדינה משמשים לתחבורה בין ערים מרכזיות. במאה ה-21 שודרגו הכבישים המהירים לכבישים כפולים, כאשר חלק מהכבישים באזור קרפאז שודרגו בשנת 2015. בצפון קפריסין יש כ-7,000 ק"מ של כבישים, כששני שלישים מהכבישים הללו הן דרכים סלולות. פיתוחים אחרונים כללו הקמת כביש חוף הצפון כתמריץ עיקרי להתפתחות כלכלית.
אקלים.
החורף בצפון קפריסין קריר וגשום, במיוחד בין דצמבר לפברואר עם 60% מכמות הגשם השנתית. גשמים אלה מייצרים נחלי חורף הממלאים את מרבית הנהרות, אשר בדרך כלל מתייבשים ככל שמתקדמת השנה. שלג ידוע כי נופל על רכס הרי קירניה אך לעיתים רחוקות במקומות אחרים למרות טמפרטורות לילה נמוכות. האי מאופיין במזג אוויר לא יציב, סופות עזות מדי פעם רוח מערבית. הקיץ חם ויבש מספיק כדי להפוך אדמות ירוקות על האי לחומות. חלקים מהאי חווים את "פויראז", שהיא רוח צפונית-מערבית, או הסירוקו, רוח מאפריקה, שהיא יבשה ומאובקת.
אחרי הקיץ מגיע סתיו קצר וסוער.
תנאי האקלים באי משתנים לפי גורמים גאוגרפיים. מישור מסוריה, מנותק מרוחות הקיץ ומרוב לחות הים, עשוי להגיע לשיאי טמפרטורה של 40 עד 45 מעלות צלזיוס. הלחות עולה בחצי האי קרפז. לחות וטמפרטורת המים, 16 עד 28 מעלות צלזיוס, משתלבים כדי לייצב את מזג האוויר החופי.
דניאל גולמן
ד"ר דניאל ג'יי גולמן (באנגלית: Daniel Jay Goleman; נולד ב-7 במרץ 1946) הוא פסיכולוג ועיתונאי יהודי-אמריקאי, עוסק בתחום של אינטליגנציה רגשית, אינטליגנציה חברתית, מנהיגות וחינוך.
קורות חיים.
גולמן נולד בסטוקטון, קליפורניה. הוא בנם של שני מרצים יהודים בקולג'ים. גולמן קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד. ביצע פוסט-דוקטורט בהודו, ועל מסעו כתב את ספרו הראשון "The Varieties of the Meditative Experience" ב-1977 (פורסם מחדש בשם "The Meditative Mind" ב-1988).
היה עורך בכיר בכתב העת "Psychology Today" מ-1984 היה עיתונאי למדעי ההתנהגות והמוח בניו יורק טיימס.
גולמן הוציא לאור את ספרו "אינטליגנציה רגשית" ב-1996, שהפך לרב-מכר ותורגם ל-40 שפות. בספר העלה גולמן על סדר היום את המודעות לפסיכולוגיה ולרגשות של האדם כגורם עיקרי להצלחה בחיים. עד אז היה מקובל לראות באינטליגנציה קוגניטיבית ובמבחן ה-IQ כפרמטר עיקרי למדד האישיות ולהצלחה בחיים. גולמן קרא תיגר על תפיסה זו ובמידה רבה הצליח לשנותה. הוא טען שלא רק חוכמתו ותבונתו השכלית של האדם חשובות להצלחתו, אלא גם התובנות הרגשיות שלו ויחסו הרגשי כלפי עצמו וכלפי העולם. לדוגמה, בני אדם שלוקים בכעס, חרדה, דכדוך עמוק או משתתפים במערכות יחסים בעייתיות, מתקשים בחיים לא פחות ממי שניחנו במנת משכל נמוכה מהממוצע.
רעיונות דומים ביטא גולמן גם בספרו "אינטליגנציה חברתית", שיצא ב-2006.
גולמן זכה בפרסים רבים על כתיבתו, בהם פרס על הישגיו העיתונאיים מטעם אגודת הפסיכולוגים האמריקאית. היה מועמד פעמיים לפרס פוליצר.
האנובר
הנובר
הנובר או האנובר (בגרמנית: Hannover, , ההטעמה על ההברה האמצעית; נהגה "הנופר") היא עיר גרמנית המהווה את בירתה של מדינת סקסוניה התחתונה.
אוכלוסייתה מונה, נכון לשנת 2015, כ-532,000 נפשות. הנובר היא העיר ה-11 בגודלה בגרמניה, היא המרכז התעשייתי והמסחרי העיקרי של צפון גרמניה, ומשמשת גם כמרכז קונגרסים וכנסים בינלאומיים. זוהי עיר תעשייתית ומסחרית משגשגת ועשירה, שאינה נחשבת כעיר תיירותית, ואין בה ריבוי אתרי תיירות.
מדי שנה בחודש אפריל מתקיימת בעיר תערוכת הנובר המציגה טכנולוגיות חדשניות של מיכון תעשייתי, בהשתתפות כ-60 מדינות. תערוכה חשובה יותר כיום היא תערוכת סביט לטכנולוגיה שהתפצלה מתערוכת הנובר ומשתמשת באותם המתקנים ומתקיימת מדי חודש מרץ.
בעבר הייתה הנובר בירת ממלכת הנובר הגרמנית, והיא המקור לבית הנובר שבמשפחת המלוכה הבריטית.
הנובר נהרסה כליל בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ושוחזרה על ידי הממשל הגרמני לפרטי פרטים.
היסטוריה.
העיר הנובר נוסדה בימי הביניים על גדת הנהר ליינֶה (משמעות השם המקורי, Honovere הייתה ככל הנראה "גדה גבוהה", אף כי הנושא נתון לוויכוח). הנובר הייתה כפר קטן של מפעילי מעבורת ודייגים, והפכה לעיר גדולה יחסית במאה ה-13. במאה ה-14 נבנו הכנסיות העיקריות של העיר, וכן הוקמה חומת העיר ולה שלושה שערים לאבטחת העיר.
בעקבות הרפורמציה, ב-1535 הדיחו הפרוטסטנטים בעיר את הממשל והאליטה הקתוליים, על האוכלוסייה הלא-פרוטסטנטית נאסר להתגורר בתוך תחומי חומת העיר, והכנסיות בעיר הוסבו לפרוטסטנטיות. קתולים ויהודים רבים עזבו, בין היתר לעיר הסמוכה הילדסהיים, שהייתה סובלנית יותר.