בספרות התורנית מתועדת ביקורת חריפה על הדרשנים שהמציאו מדרשי פליאה. כך כתב המהרש"א: "חדשים מקרוב באו בעוונותינו הרבים, הדרשנים המטעים את העולם בשקריהם, הן שאומרים מדרשים שקרים והן שאומרים בו דברי שקר, מה שאין המדרש והדעת סובל, וכל מי היותר יכול להגדיל השקרים - הוא משובח בעיני ההמון... וראוי להרחיק אנשים כאלו לשמוע תורת פלסתר שלהם". דברים ברוח זו, באריכות רבה, כתב בעקבותיו גם רבי דוד אופנהיים.
החיד"א בספרו שם הגדולים (מערכת ספרים, דרשות הר"ן) סקר בקצרה את תולדות הדרשנות בישראל, והתווה את הדרך הרצויה לדעתו, כאשר דרשות הר"ן משמשות לו כמודל לחיקוי. אגב כך מתח ביקורת נוקבת על מדרשי הפליאה: "יש בודה מאמר מלבו ואומר שהוא פליאה, ועולים ויורדים בו בכמה תלוליות וקשרים שאינם של קיימא ובית עכביש מבטחם".
גם הבעל שם טוב, ובעקבותיו תלמידיו ובראשם רבי יעקב יוסף מפולנאה, יצאו בתוקף נגד תופעה זו. מסופר כי "פעם אחת בערב יום הכיפורים ראה הבעש"ט שיש בשמים קטרוג גדול על ישראל, ועוד מעט תילקח מהם תורה שבעל פה חס ושלום. התעצב אל לבו כל אותו היום, ולא יכול היה כדרכו לברך את הבאים אליו. כשהגיע לבית הכנסת נפל לפני ארון הקודש ובכה במרירות, ואמר: כיצד נוכל לחיות בין הגויים בלי תורתנו הקדושה? והמשיך וצעק: כי הרבנים אשמים על שבודים שקרים מלבם!".
כביטוי.
בעברית זמננו משמעות המונח התרחבה והוא משמש לעיתים כביטוי לדבר מה תמוה.
רנה לסר
הצהרת נאמנות
הצהרת נאמנות היא הצהרה שנדרשת ממהגרים המעוניינים להתאזרח באופן רשמי במדינה בה הם מתגוררים. הצהרת נאמנות היא בדרך כלל אחד מהשלבים האחרונים בתהליך ההתאזרחות, ונעשית במעמד רשמי. הצהרת הנאמנות באה להכריז על נאמנות ותחושת פטריוטיות של המתאזרח כלפי המדינה החדשה שלו.
הדרישה להצהרה זו קיימת בין היתר באוסטרליה, בארצות הברית, בקנדה וב-22 מ-33 מדינות אירופיות, כאשר בגרמניה ובאיטליה הדרישה אינה חלה על כלל המתאזרחים: בגרמניה פטורים ממנה מתאזרחים בני הלאום הגרמני ("Volksdeutche") החיים מחוץ לגרמניה, ובאיטליה פטורים מהצהרה זו מי שמוכיחים קשר דם לאומה האיטלקית, כגון איטלקיים החיים בארצות הברית. מדינות מסוימות המנהיגות משטר מונרכי, דורשות מהמגרים גם הצהרת נאמנות למונרך. כמו כן קיימות מדינות בהן הצהרת הנאמנות כוללת התייחסות לאלוהים, אולם לרוב זהו סעיף אופציונלי שמושמט עם בקשת המתאזרח.
נוסחי ההצהרה.
ארצות הברית.
ע"פ החוק, לבקשת המתאזרח ניתן להשתמש בביטוי "ומאשר בכובד-ראש" במקום המילים "תחת שבועה", וכן להשמיט את המילים "שכה יעזור לי אלוהים".
הממלכה המאוחדת.
החל משנת 2004, נדרשים המתאזרחים גם להצהרה הבאה:
אוסטרליה.
התוספת "בפני אלוהים" היא אופציונלית.
ישראל.
ע"פ חוק האזרחות, התשי"ב-1952, על כל המבקש לקבל אזרחות ישראלית להצהיר ע"פ הנוסח:
הצהרה זו נדרשת מכל המקבלים אזרחות ישראלית.
ב-10 באוקטובר 2010 אישרה הממשלה להגיש לאישור הכנסת תיקון לחוק האזרחות, לפיו אדם המבקש אזרחות שלא מכוח חוק השבות יחויב להוסיף בסוף ההצהרה המקורית את המילים "כמדינה יהודית ודמוקרטית". התיקון לא אושר בכנסת.
י&quot;ש שפיגל
אני רובוט (סרט)
דממה מדברת
דממה מדברת (באנגלית: Stillness Speaks) הוא ספר רוחני ופילוסופי מאת אקהרט טולה.
תוכן.
הספר הוא אסופת קטעים קצרים המיועדים להגות, לקשב ולמדיטאציה. ספר זה משתמש במילים, שבמהלך הקריאה הופכות למחשבות. אך אלה אינן מחשבות רגילות - המחשבות שחוזרות על עצמן, האנוכיות, "הרועשות, הזועקות לתשומת לב". לכן טוען טולה שזה לא ספר כמו כל הספרים, כי מילים הופכות למחשבות, שהרי ספר מסוג זה מחויב למילים המבטאות מחשבות, רגשות, רצונות. אך לא מדובר בסתם מחשבות רגילות. מדובר בהתמקדות זו, בעבודה זו של "עוצמת המחשבה" אשר בזכותה מגדיל האדם את יכולותיו להגיע אל השקט הפנימי, הודות לכישוריו ולתרגוליו על-מנת להרגיע את המחשבות, הרגשות והפעולות.
טולה מנחה את הקורא למודעות, כדי לעמוד בצורה מודעת על מחשבותיו, שחוזרות על עצמן, במיוחד האנוכיות, הרועשות, הזועקות לתשומת לב. המחשבות שמפריעות לגוף ולנפש להתארגן כראוי בחיים הארציים.
טולה מתמקד בבחירת מילים מדויקות, ולאחר כל קטע, מבקש מהקורא להגות בקטע, לספוג אותו פנימה, באמצעות הסימן הזה ~. לאחר כל סימן כזה ~ יש להפסיק את הקריאה ולממש את עצותיו. טולה נחשב למורה רוחני של אנשים רבים, במיוחד בזכות ספרו: "כוחו של הרגע הזה", שם התרגול הפילוסופי עולה על הכול. שם היכולת האנושית מתמקדת בריכוז ברגע הזה, עכשיו, לא העבר ולא העתיד. בספר "דממה מדברת" טולה שואב דימויים מהתנ"ך, מתאור אליהו הנביא: "קול דממה דקה", והכוונה לנוכחותה של שתיקה מוחלטת. טולה נותן לקורא כמה אמצעים ותרגילים מעניינים. אחד מהם עולה בשאלתו: "האם הסבל באמת חשוב?" ותשובתו היא:
המסר העיקרי בספר מדבר על כך שאם אדם יתחבר אל הדממה שבתוכו, יוכל להרגיע ולהשקיט את מחשבותיו ורגשותיו, יגלה שלווה, סיפוק ואפילו בהירות רבה יותר בזכות המודעות. הקורא ילמד גם כיצד להרחיב את הדממה והשקט הפנימיים למרחבים ולמעמקים של הנשמה.
"המחשבות שבספר הזה אינן אומרות הביטו בי", אלא במפורש הרבה פחות אנוכיות, הן אומרות "הביטו מעבר לי", המחשבות נובעות מן הדממה ואל הדממה תשובנה. "דממה זו היא גם השקט הפנימי, היא מהות הקיום האמיתית ביותר של האדם ולכן כל אחד יוכל למצוא אותה כאן, בדממה הפנימית: "הדממה הפנימית היא זו שתושיע את העולם ותשנה אותו".
אימפריית סונגהאי
אימפריית סונגהאי הייתה מדינה במערב אפריקה אשר מתחילת המאה ה-15 ועד לסוף המאה ה-16 הייתה אחת מהאימפריות האפריקאיות הגדולות ביותר אי פעם. האימפריה נשאה את שמה של הקבוצה האתנית השולטת סונגהאי ובירתה הייתה גאו, שחלשה על מדינה קטנה מהמאה ה-11. לב האימפריה שכן במקום עיקולו של נהר הניז'ר, במדינות ניז'ר ובורקינה פאסו. הסונגאי יישבו את גאו בשנת 800 לערך. ב-1340 ניצלה המדינה את חולשתה של אימפריית מאלי, וביססה את עצמאותה. לאחר שסכסוכי ירושה העמיקו את המשבר במאלי הצליחה אימפריית סונגהאי להרחיב את שטחה מערבה לאורך הסאהל. ב-1591 הובסה האימפריה על ידי מרוקו בהנהגת אחמד אל-מנסור והיא התמוטטה.
אדריינוס
סונגהיי
יוחנן שטסמן
יוחנן שטסמן (נולד ב-1943) הוא ראש המכון לחקר הזקנה ולשעבר מייסד וראש המערך לשיקום וגריאטריה בבית החולים הדסה הר הצופים, ויו"ר החוג לגריאטריה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה. הוא פרופסור מן המנין ברפואה פנימית וגריאטרית. בין השנים 1998 ל-2004 שימש מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
התמחותו של שטסמן היא בתחום הרפואה הפנימית והרפואה הגריאטרית. יזם מחקרים רבים בתחום זה והיה אחראי להקמתן של מחלקות גריאטריות בבתי חולים שונים ושירותים קהילתיים ברפואה גריאטרית, בישראל. כתב ופרסם למעלה מ-150 מאמרים מדעיים במיטב הספרות הרפואית הגריאטרית והגרונטולוגית. היה אחד מחמשת המומחים הראשונים בישראל ברפואה גריאטרית (1985).
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לד"ר ברוך והלנה שטסמן. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר. בשנים 1964-1962 שירת בצה"ל כלוחם ביחידות נח"ל מוצנח וחי"ר, בשילוב לימודים בישיבת ההסדר "כרם ביבנה", ובשנת 1965 הוסמך לרבנות.
בשנים 1967–1973 למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים. עם סיום לימודיו עבר קורס קציני רפואה, והשתלב כרופא במערך המילואים של צה"ל, במסגרתו הגיע לדרגת רב-סרן.
בשנים 1977–1984 עבד כרופא במחלקה הפנימית בבית החולים הדסה הר הצופים. בשנים 1984-1980 עבד במקביל כרופא ראשי במחלקות לשיקום וגריאטריה בבית החולים הרצוג בירושלים. בשנים 1988-1984 היה מנהל המחלקות לשיקום וגריאטריה בבית החולים הרצוג, ובשנים 1988–1991 היה מנכ"ל בית החולים. בשנים 1967-1970 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1991 הוזמן להקים את המכון לרפואה גריאטרית של שירותי בריאות כללית בירושלים.
בשנים 1993–1998 ובשנים 2004–2011 היה גם ראש המערך לשיקום וגריאטריה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה הר-הצופים.
ב-1998 מונה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי. הוא הרחיב את הפעילות המקצועית של המוסד ובמיוחד טיפח את גמלאות הסיעוד. במהלך כהונתו נאבק במגמה של קיצוץ קצבאות המוסד, ובין השאר כתב בעניין ביטוח אבטלה:
ב-2004 התפטר מתפקידו במחאה על הקיצוצים בקצבאות וחזר לתפקידיו המקצועיים והרפואיים.
לשטסמן, ששימש כרופאו האישי של הרב עובדיה יוסף, היו קשרים קרובים עם תנועת ש"ס.
שטסמן נמנה עם ראשוני היישוב בית אל, וכיום הוא מתגורר בירושלים, נשוי לפנינה ואב ל-5 ילדים. ב-2007 התמנה בנו, הרב שלמה שטסמן, לדיין.
יסוד וניהול שירותים רפואיים וגריאטריים בירושלים.
פרופסור יוחנן שטסמן יזם, תכנן, הקים וניהל שירותים גריאטריים רבים בירושלים.
בשנים 1984–1991 הוא הפך את בית החולים הפסיכיאטרי הרצוג (עזרת נשים), שהייתה בו מחלקה שיקומית אחת, למרכז לשיקום וגריאטריה ובו שבע מחלקות גריאטריים בנוסף לשתי מחלקות פסיכיאטריות. בשנים 1989-1991 שימש כמנכ"ל בית החולים הרצוג. במסגרת זאת, הוא יזם את הקמת המחלקה הראשונה בישראל ל"גריאטריה תת-חריפה", שמטרתה לאשפז חולים לטיפול המשכי במחלות פנימיות בזיקנה.