על פי עזיז ביי, במהלך המלחמה הועלו חשדות כלפי לוין על כך שהוא סוכן כפול אך לא ניתן היה לפעול כנגדו בזכות ידידותו עם ג'מאל פאשה, ומעצרו של לוין התאפשר רק עם עזיבתו של ג'מאל פאשה את ירושלים. לכידתו של לוין, על פי יומניו של עזיז ביי, אירעה לאחר פעולת "עוקץ" שבה נערכה פשיטה על בית בושת שבו נפגשו קצינים טורקיים בכירים עם מאהבות יהודיות, ודרכו זלגו ידיעות אל הבריטים. "היהודייה היפהפייה" (כהגדרת עזיז ביי) ששימשה כמרגלת, לידיה מרדכי סימונביץ, הודתה בחקירתה שהיא סוכנת של אלתר לוין.
על קשריו עם הטורקים והאנגלים.
מחקר בארכיונים הבריטיים מצביע על כך שאלתר לוין לא היה קשור מעולם למודיעין הבריטי או לכל גוף בריטי רשמי אחר, לא לפני המלחמה ולא במהלכה. ההיסטוריה הרשמית של שירות המודיעין החשאי הבריטי (SiS), כמו גם מסמכי שירות המודיעין המסכל והמודיעין הצבאי הבריטיים במזרח התיכון בתקופת המלחמה (הפתוחים לעיון הציבור), מעידים בבירור כי עד שנת 1918 לא היה לבריטים בארץ אף סוכן יהודי נוסף על אנשי ניל"י, קל וחומר סוכן – יהודי, ערבי או אחר – ברמתו כביכול של לוין. להמחשת העניין: שעה שלוין ביקש בתום המלחמה לסדר אישור תנועה עבור מכרו, הוא פנה במכתב תחינה לאלכסנדר אהרונסון, איש ניל"י, ששירת אז כקצין בריטי, כדי שזה יפעיל את קשריו ויתווך בין אותו מכר לבין הממשל הצבאי הבריטי.
לדברי עזיז ביי, בביתו של לוין נמצא משדר לתקשורת חשאית עם הבריטים. במציאות הבריטים לא הפעילו תקשורת רדיו עם סוכניהם במזרח התיכון בכל תקופת המלחמה. הניסיון לקשור את אלתר לוין כמי שהביא ידיעות שגרמו לעיכוב בהגעת כוחות מקבוצת הארמיות הטורקית "ילדרים" לחזית ארץ ישראל בפעילות מבצעית בריטית, לא זה מה שהתרחש בפועל: אי הגעת הכוחות נבעה ממאבקי כוחות ומחילוקי דעות פנימיים בקרב הצמרת הצבאית הטורקו-גרמנית באשר לאסטרטגיה הנחוצה להמשך המלחמה. לבריטים לא היה כל קשר לכך. אומנם למודיעין הבריטי הגיע מידע על אודות "ילדרים" ותנועת כוחותיה לחזית ארץ ישראל, אולם מקורו היה במודיעין תקשורת (קומינט) ובחקירת שבויים ועריקים (יומינט).
המעצר וההגליה לדמשק.
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמה, עזב הקונסול האמריקאי, ד"ר אוטיס אלן גלייזברוק את ארץ ישראל והוּצא צו גירוש כנגד כל בעלי האזרחות האמריקאית. לוין, בעל האזרחות האמריקאית, ירד למחתרת והסתתר מפני השלטונות. בהזדמנות אחת נעצר, אך התחמק ממאסר באמצעות מתן שוחד. לבסוף מצא מקלט אצל ידידו הערבי ח'ליל א-סכאכיני. היכרותם של סכאכיני ולוין החלה ככל הנראה משיעורים פרטיים בערבית, אותם נתן סכאכיני ללוין. ביומנו של סכאכיני 'כזה אני רבותי' ישנו תיאור מפורט של המשך הפרשה. על פי סכאכיני הוא ובני משפחתו השביעו את לוין לבל ייצא החוצה מביתם כדי שלא ייתפס. לוין, שהיה יהודי שומר מצוות ולא אכל את מזונם של בני משפחת סכאכיני, ביקש מיהודי שעבר ברחוב למסור את כתובת מחבואו למכריו שישלחו לו מזון. הטורקים עינו את הזקנה שהביאה ללוין מזון וכך גילו את מקום מחבואו. א-סכאכיני ולוין נאסרו והטורקים נערכו להעמידם למשפט ולהוציאם להורג, אך זה לא קרה משום שכעבור ימים נסוג הצבא הטורקי מפני צבא הכיבוש הבריטי. במהלך הנסיגה הוצאו לוין וסכאכיני מהכלא והובלו, אזוקים זה לזה, ברגל עד לרבת עמון ומשם ברכבת לכלא בדמשק. סכאכיני היה הראשון ששוחרר מהכלא, ולאחר שחרורו פעל לעזור ללוין. נגד לוין התנהלו הליכים משפטיים והוא נידון למוות. בקשתו האחרונה לפני הוצאתו להורג הייתה "סיגריה", שאותה אכן קיבל, אך מספר ימים לפני הוצאתו להורג הומתק גזר דינו, בזכות שוחד גדול שניתן לשופט, והוא נשלח לגלות באנטליה. בהגיעו לחלב, תמורת תשלום שוחד נוסף, הצליח לוין להישאר בעיר. עם כיבוש סוריה בידי הצרפתים שוחרר לוין וכשנה לאחר מאסרו חזר לירושלים.
תקופת המנדט הבריטי.
עם חזרתו של לוין לירושלים מצא את בנות משפחתו במצב בריאותי קשה מאוד בעקבות העינויים שספגו מהטורקים וכן בשל הלחץ הנפשי שבו היו נתונות בתקופת מעצרו. לוין שלח את אשתו ושלוש בנותיו להבראה במוסדות באירופה, שם נפטרה בתו הבכורה, רבקה דבורה בת ה-22. בארץ ישראל חזר לעשות חיל בעסקים, ובעיקר בעסקי הביטוח. על פי אורי קיסרי, אלתר לוין נהג להציג את עצמו בתור "מלך החיים והמוות". עם הקמת שכונת רוממה, הקים בה בית מפואר. בין היתר מסופר שלוין היה פטרון גדול של אמנות, ובבית זה היה אוסף של למעלה מ-200 יצירות אמנות. לוין היה חבר בתקופה זו בחוג בית אותו ארגן גד פרומקין, שהפגיש אישי ציבור יהודים וערביים, ובו השתתף גם סכאכיני. כמו כן המשיך לוין לפרסם שירים בעיתוני התקופה ואף עבד על פרסום קובץ שני של שירים מפרי עטו.
מותו.
סופו של לוין היה פתאומי וטראגי: בערב חג סוכות תרצ"ד (1933) הוא נמצא תלוי על עץ דקל בחצר ביתו בשכונת רוממה בירושלים, מבלי שנמצא כל מכתב והסברים. תעלומת מותו לא נפתרה מעולם. היו שטענו כי התאבד בגלל שברון לב על מותה של בתו הבכירה עשר שנים לפני כן; לפי גרסה אחרת נקלע לחובות כספיים עקב הימורים או השקעות גרועות, אך טענות אלו לא הוכחו מעולם.
אסף הלוי
וורצ'סט
קרוידון (רובע)
רובע קְרוֹידוֹן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Croydon , ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום העיר והוא מהווה חלק מלונדון החיצונית.
שטחו של הרובע כ-87 קמ"ר והוא הגדול ברבעי לונדון מבחינת אוכלוסייתו.
היסטוריה.
במרכז הרובע נמצאת העיר ההיסטורית קרוידון (על שמה קרוי הרובע), שהוקמה על ידי הסקסונים במאה השמינית והמוזכרת בספר יום הדין כעיירה בה מתגוררים 365 תושבים.
ככל הנראה, ההתיישבות באזור זה מקורה עוד בתקופה הפרה היסטורית.
מקור השם קרוידון במילה האנגלו- סקסית croeas deanas שמשמעה "עמק הכרכום" על שם צמחי הכרכום הרבים שגדלו באזור, או לפי גרסה אחרת מהמילים croie dune - "גבעת הגיר" על שם הגבעות הגיר הסמוכות לעיר.
בארמון קרוידון שבעיר התגורר הארכיבישוף לפרנק עת שכיהן כארכיבישוף מקנטרברי
עיר זו, שהייתה עיר שוק קטנה עד ראשית המאה ה-19, הפכה במהלך המהפכה התעשייתית והמאה ה-20 לאחד הערים הגדולות ביותר הסמוכות ללונדון, עד שנבלעה על ידי העיר לונדון.
קו מסילות הברזל מברייטון ללונדון עבר דרך העיר והגביר את גדילתה ותיעושה. בראשית המאה ה-19 הפכה העיר לעיר הגדולה ביותר במחוז סארי. בראשית המאה ה-20 הפכה העיר למרכז לייצור מכוניות ותעשיית המתכת. מסיבה זו סבלה העיר מהפצצות כבדות במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
רובע קרוידון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע העירוני של קולסדון ופארלי והרובע הכפרי של קרוידון שהיו חלק ממחוז סארי.
גאוגרפיה.
הרובע נמצא בקצה לונדון רבתי. דרומית לרובע עובר כביש M25, במזרח הרובע נמצא רובע ברומלי, בצפון הרובע נמצא רובע למבת', ומערבית לרובע נמצאים הרבעים מרטון וסאטון.
אזורי המסחר העיקריים של הרובע נמצאים באזור קרוידון ואזור נורת' אנד.
שטח הרובע 86.52 קמ"ר, והוא המחוז ה-256 בגודלו מבין מחוזות אנגליה. פני השטח מכוסים גבעות נמוכות ביניהם זורמים נחלים לכיוון נורת' דאונז בסארי. יער האלונים שצמח בדרום הרובע שימש בעבר גבול טבעי לרבעים למבת', קמברוול וברומלי. מרבית היערות נכרתו עד שנת 1825 אולם מספר שרידים מהיערות נותרו. נהר הוונדל זורם דרך הרובע אל נהר התמזה. הנהר עובר דרך וודנסוורת' ופאטני לעבר ואדון.
שכונות.
רובע קרוידון כולל את השכונות הבאות (וקוד הדואר שלהן):
אוכלוסין.
על פי מפקד שנערך בשנת 2013, בקרוידון מתגוררים כ-372,000 תושבים. משערים כי נכון לשנת 2019 מתגוררים ברובע כ-386,000 תושבים, ובהתאם קרוידון היא המחוז ה-15 מבחינת האוכלוסייה ברחבי אנגליה (מתוך 314 מחוזות). במדגם משנת 2011 נספרו 186,900 גברים, ו-197,900 נשים.
על פי המדגם, הגיל הממוצע הוא 33.75.
מרבית תושבי הרובע (55%) הגדירו עצמם כלבנים, 20% כשחורים, 16% כאסייתים.
על פי המפקד משנת 2001, ברובע 215,124 תושבים המגדירים עצמם נוצרים, מרביתם פרוטסטנטים. הדת השנייה בגודלה היא אסלאם עם 17,642 מאמינים. 48,615 מתושבי הרובע הגדירו עצמם כחסרי דת.
ברובע 35 כנסיות, שהעיקרית שבהן היא כנסיית המחוז הכנסייתי של קרוידון (Croydon Parish Church) - כנסייה שנוסדה בתקופה הסקסונית, ועל פי תיעוד עמדה במקום החל משנת 960; הכנסייה מוזכרת בספר יום הדין משנת 1086, ונבנתה מחדש לאחר שניזוקה בשריפות - השריפה האחרונה שאירעה הייתה בשנת 1867, ולאחריה, בשנת 1870, נבנה מבנה הכנסייה שניצב עד ימינו.
שלטון מקומי.
הרובע מנוהל על ידי מועצת הרובע בה 70 חברים אשר נבחרים ב-24 אזורי בחירה. מאז 1994 ועד 2006 שלטה מפלגת הלייבור במועצה. בשנת 2006 זכתה המפלגה השמרנית הבריטית בשליטה במועצה. הבחירות הבאות מתוכננות לשנת 2010.
תוצאות הבחירות למועצה:
רובע קרוידון נחלק לשלושה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי:
הרכב המועצה הנוכחית:
שירותי המועצה.
מועצת הרובע מעסיקה כ-10,000 עובדים בתחום החינוך, הסיעוד והעבודות הציבוריות.
בניין עיריית קרוידון.
בבניין עיריית קרוידון שברחוב קת'רין מצויים חדרי מועצת הרובע, חדר ראש מועצת הרובע, ומוסדות התרבות והמורשת של הרובע. מבנה זה הוא השלישי מבין בתי העירייה ששימשו את קרוידון. הראשון נבנה בשנת 1566 או 1609. מבנה העירייה השני נבנה בשנת 1808 על מנת לספק את צורכי העיירה הגדלה, אולם נהרס לאחר שנבנה המבנה הנוכחי בשנת 1895, מבנה שתוכנן על ידי האדריכל המקומי צ'ארלס הנמן.
בית טברנר.