השיר יצא לאור כסינגל הרביעי מהאלבום ב-1 בדצמבר 1997. השיר נכתב על ידי ויליאמס עצמו ועל ידי גאי צ'יימברס שגם הפיק אותו.
השיר היה לשיר המצליח ביותר של ויליאמס באותה תקופה לאחר ששלושת הסינגלים הקודמים שלו, נחלו כישלון יחסי במצעדים. בנוסף, ובשנת 2005 זכה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לתואר "השיר הטוב ביותר ב-25 השנים האחרונות".
בבריטניה, הגיע השיר למעמד פלטינה כפולה.
כתיבה.
ישנן מספר טענות לגבי כתיבתו של השיר.
ויליאמס עצמו אמר שהוא מתעצבן על כך שאנשים רבים חושבים ש-Angels, ו-Let Me Entertain You הם שירים שכתב צ'יימברס, אך הם בעצם שירים שלו. צ'יימברס לעומתו, טען שוויליאמס היה אחראי על המילים והמנגינה, והוא היה אחראי על המוזיקה.
הכותב האירי ראי הפרנן סיפר שהשיר נכתב תחילה על ידו ועל ידי רובי ויליאמס. הפרנן סיפר שהיה לו שיר שנקרא "An Angel Instead". ויליאמס די אהב אותו, והם הקליטו גרסת דמו לשיר.
לאחר ההקלטה, הם לא נפגשו שוב, ואז, הוא שמע את השיר Angels.
על פי האתר הרשמי של רובי ויליאמס, השיר נכתב על ידי צ'יימברס ויליאמס ב-30 דקות.
הצלחת השיר.
השיר נחל הצלחה רבה יחסית לקודמיו במצעדים ובמכירות.
במצעד הסינגלים הבריטי, הגיע השיר למקום הרביעי, אך הגיע למעמד פלטינה כפולה.
בארצות הברית, הגיע השיר למקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לשיר היחיד שנכנס אל מאה הגדולים פרט ל-Millenium.
בסך הכל, השיר מכר כשני מיליון עותקים בכל רחבי העולם.
גרסאות כיסוי.
לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי.
הזמרת והשחקנית האמריקאית ג'סיקה סימפסון הוציאה בשנת 2004 גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבום In This Skin שלה.
הזמר האמריקאי דייוויד ארצ'ולטה הוציא גם הוא גרסת כיסוי לשיר. לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי נוספות.
Ernst &amp; Young
חומת ירושלים העות'מאנית
חומת ירושלים העות'מאנית היא החומה הנוכחית של העיר העתיקה בירושלים, והאחרונה בשורת חומות שנבנו בירושלים מיום היווסדה לפני אלפי שנים ועד ימינו. החומה נבנתה בידי סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית במאה ה-16, לאחר שהעיר עמדה פרוּזה במשך כ-300 שנה. החומה נבנתה בהתאם לטופוגרפיה הטבעית של העיר ולנקודות התורפה שלה, ולכן באופן טבעי היא עוקבת במהלכה אחר תוואי החומות שקדמו לה, ולרוב אף בנויה מעליהן. בשל כך רבים מהנדבכים התחתונים בחלקיה השונים של החומה שייכים לתקופות קדומות יותר. במחצית המאה ה-19, עם תהליך היציאה מהחומות, איבדה חומת ירושלים העות'מאנית מחשיבותה הביטחונית, ומאז ועד היום היא משמשת כאתר תיירותי וכסמל לעיר העתיקה של ירושלים.
רקע.
במשך רוב שנות קיומה של ירושלים, הייתה העיר מוקפת בחומה, שנועדה להגן עליה מפני אויבים. כמעט בכל פעם שהעיר נכבשה ונהרסה, חרבה גם חומתה, אך לרוב היא נבנתה שוב על ידי הכובש החדש, או בידי תושבי העיר. החומה הראשונה נבנתה סביב ירושלים בימי הכנענים לפני למעלה מ-4,000 שנה, והאחרונה, הקיימת עד היום, היא חומת ירושלים העות'מאנית, שנבנתה לפני כ-500 שנה.
יוזמת הקמת החומה העות'מאנית.
חוקרים רבים תהו מה הביא את הסולטאן סולימאן לבנות חומה בירושלים, לאחר שעמדה פרוּזה שנים כה רבות. מקובל כי המוטיבציה שלו הייתה דתית בעיקרה – אמונה כי עיר הקודש ראויה לחומה משלה, כהגנה בפני פשיטות שודדים בדואים ממדבר יהודה. כמו כן נראה כי ביקש להדגיש בכך את חשיבותה של עיר הקודש, שהוזנחה שנים רבות מדי: "הדורות הבאים... ראו במעשהו של סולימאן הבעת כבוד ויקר לירושלים, וניסיון להעלאת חשיבותה." כמו כן, ייתכן שבניית החומה נועדה למשוך תושבים לירושלים ולשפר בכך את מצבה הכלכלי, לקדם אותה מבחינה דמוגרפית ולהשליט בה חוק וסדר. דעה נוספת גורסת כי החומה נבנתה כהגנה לעיר, בשל החשש מחידוש מסעי הצלב במאה ה-16 בידי קרל החמישי, מלך ספרד וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, והחשש מפני רצונו לכבוש את ירושלים. ייתכן גם שסולימאן ביקש לחזק בכך את הנוכחות המוסלמית בירושלים, להעמיק את קדושתה לאסלאם ו"לזכות באהדת האוכלוסייה המוסלמית הכבושה".
זהותם של אדריכלי החומה אינה ידועה. יש הטוענים כי הסולטאן גייס לתכנון החומה את סינאן, אדריכל החצר האגדי של האימפריה העות'מאנית, שתכנן כ-500 מבנים ברחבי האימפריה, אולם נראה כי מעורבותו של סינאן בחומת ירושלים הייתה בתכנון שער שכם בלבד. בנוסף, על-פי אגדה אורבנית, קברי המהנדסים בשער יפו הוא קברם של אדריכלי החומה.
תיאור החומה ומאפייניה.
אורכה של חומת ירושלים העות'מאנית הוא כארבעה וחצי קילומטרים, והיא מקיפה מרובע ששטחו כקילומטר רבוע אחד (העיר העתיקה של ימינו). היא בנויה ברובה על בסיס חומות קדומות, ומהלכה משמר את התוואי שלהן כמעט במדויק. החומה בנויה לגובה של כ-10 מטרים, אולם היא דקה למדי ביחס לחומות שנהגו לבנות בתקופתה, ועובייה אינו עולה על 2 וחצי מטרים.
בחומה העות'מאנית משולבים מספר אמצעי הגנה, ובהם:
בניית החומה.
בניית החומה החלה בצפון, שכן שם היה שטח מישורי מול החומה, שאיפשר נקודות פריצה נוחות לעיר. טבלאות ההקדשה מעל לכל שער בחומה כוללות גם את תאריך חנוכתו של השער על פי הלוח המוסלמי, דבר המלמד כי עם השלמת החומה הצפונית התפצלו הבונים לשתי קבוצות: האחת המשיכה בבניית החומה המערבית, והשנייה פנתה לבניית החומה המזרחית. הכתובות מלמדות, למשל, כי שער שכם שבחומה הצפונית הושלם כבר בשנת 1538, ואילו שער ציון הדרומי נחנך בשנת 1542. עולה אפוא כי החומה נבנתה במהירות, והושלמה בתוך 4 שנים וחצי בלבד.
החומה נבנתה על ידי אלפי פועלים, בהם אנשי מקצוע כמו בנאים מומחים שהובאו מקהיר, מחלב ומאיסטנבול. את משכורתם שילם הסולטאן, ותשלום נוסף ניתן להם גם מכספי מסים ששילמו תושבי ארץ ישראל וסוריה. כמו כן, אולצו תושביה הנוצרים של ירושלים לספק לפועלים חלק מהאבנים לחומה. בעבר נטען כי מנהל הפרויקט הגדול של בניית חומת ירושלים העות'מאנית היה אברהם קאשטרו (קסטרו), יהודי מגולי ספרד ששימש באותה עת כשר האוצר במצרים תחת שלטון הסולטאן, ואף כונה "הממונה על בניין חומות ירושלים". אולם, עולה כי זיהוי זה שגוי, וכי מנהל העבודה היה מוחמד צ'לבי אלנקאש, פקיד עות'מאני רם-דרג, שאף היה אחראי על גביית המיסים.
מלבד המספר העצום של הפועלים, שבנו אותה בו-זמנית, הושגה בנייתה המהירה של החומה העות'מאנית בכמה דרכים:
גם אחרי שהסתיימה בניית החומה, דאג השלטון לתחזוקתה ולשלמותה. בשנת 1556, למשל, נשפט אדם על כי חפר מחוץ לחומה ליד שער השבטים (באב אל-אסבאט; נראה שהכוונה היא לשער האריות) באופן שעלול היה לערער את יסודות ביצורי העיר. ב-1557 נשלחו ציוד וסכום כסף גדול מהסולטאן לחיזוק הביצורים ובניית חפיר סביב החומה במקומות הנחוצים.
שערי החומה.
בחומת ירושלים העות'מאנית ישנם 8 שערים: שבעה מהם נבנו בה מלכתחילה, ואחד, השער החדש, נפרץ בה במאה ה-19. אחד משבעת השערים המקוריים הוא שער הרחמים, המוביל ישירות להר הבית דרך הכותל המזרחי. שער זה קדום לחומה העות'מאנית, ומתוארך לימי הביניים. באופן אירוני, עם שילובו של הכותל המזרחי בחומת ירושלים העות'מאנית, נאטם שער הרחמים מסיבות של הגנה וביטחון, דלתות העץ שלו הוחלפו בקירות אבן, והמבנה כולו הפך למגדל שמירה, כך שמעולם לא שימש כשער בתקופה העות'מאנית. השער הגדול, המשוכלל והמפואר ביותר הוא שער שכם, ששימש בעבר כשער הראשי של ירושלים, שכן הדרך הראשית לעיר הגיעה מצפון (היום – כביש 443). שאר השערים הם שער האריות במזרח; שער האשפות ושער ציון בדרום; שער יפו שהוא השער היחיד במערב; ושער הפרחים הקרוב לשער שכם, שניהם בחומה הצפונית.
חלק משמות השערים לקוח מחומות קדומות יותר שהיו בירושלים, למשל השם 'שער האשפות', שמקורו בחומת ירושלים מתקופת נחמיה בראשית ימי בית שני בירושלים: . שם מושאל נוסף הוא 'שער ציון', המשמר את שמו של 'בָּאבּ א-צהיון', שהיה פתח בחומה מימי הביניים בהר ציון.
שערי חומת ירושלים העות'מאנית מקושטים בעיטורים ובשילובי אבן רבים, שנשדדו ברובם הגדול ממבנים קדומים שעמדו בקרבת מקום, ופורקו בידי בוני החומה. כך למשל מעוטרת חזיתו של שער ציון בכותרות עמודים צלבניות, ומשני צדיו חרכי ירי מסוגננים, שהם למעשה חלונות כנסייה; שער האריות קושט בצמד ברדלסים, שעיטרו כנראה לפני-כן מבנה של השליט הממלוכי ביברס, שסמלו היה ברדלס; דומה גם שהקשת הפנימית בשער יפו נלקחה מכנסייה צלבנית.
שערי ירושלים ננעלו מדי לילה עם שקיעת החמה, ונפתחו למחרת היום עם זריחתה. המנעולים והמפתחות הוחזקו דרך קבע בידי מפקד חיל המצב העות'מאני בעיר, שישב במצודה. רק בשלהי המאה ה-19 (ואולי בראשית המאה ה-20), כשהיציאה מהחומות הייתה בשיאה, ולא הייתה עוד משמעות הגנתית לנעילת השערים, הם הושארו פתוחים גם ביום וגם בלילה.
מדוע החומה לא הושלמה?
בחינה מדוקדקת של חומת ירושלים העות'מאנית מלמדת כי היא לא הושלמה מעולם: בחומה משולבים 35 מגדלי שמירה, אולם 18 מתוכם לא הושלמו, כך שהם בולטים כלפי חוץ, אך חסרי חלל פנימי; בשמונה מקומות שונים בחומה הותקנו טבלאות לחריתת כתובות, אך הן נותרו ריקות; שלושה תאי משיקולי במקומות שונים בחומה לא הושלמו, אף שהוחל בהכנתם. נראה כי עבודות הבנייה הופסקו באופן פתאומי, לאחר שרוב החומה כבר עמד על כנו.