בפפירוס ווסטכר מתואר רעוסר בעלה של היולדת המצפה בהתרגשות ובקוצר רוח לבשורת הלידה והוא זה שישלם למיילדות בתום הלידה.
השכר שקבלו המיילדות עבור עבודתן היה שק של שעורה אותו השאירו בחדר סגור עד סיום עבודתן.
הפפירוסים הרפואיים, הלחשים המאגיים, הטקסטים הספרותיים והתיאורים האומנותיים מלמדים על הכמיהה הגדולה לפרי בטן בחברה המצרית. הם אף משקפים יחס של כבוד והערכה למיילדות. ולתיגמולן באמצעות שכר הולם. המצרים הטילו יהבם על מיומנותן המקצועית של המיילדות, כישוריהן וניסיונן והפקידו בידיהן את האחריות על שלום היולדת והרך הנולד.
ניתן ללמוד על מעמדן וחשיבותן של המיילדות במצריים העתיקה אף מסיפור שפרה ופועה המיילדות העבריות (שמות א', ט"ו-ט"ז), אשר בו בא לידי ביטוי יחסו המיוחד של פרעה למיילדות העבריות. המיילדות נהנו ממעמד חברתי מכובד בזכות מקצועיותן והמלך פנה אליהן באופן ישיר כדי לומר להן את דבריו.
לקריאה נוספת.
W.Beneson Harer,"Obstetrics in Ancient Egypt",KMT 24(2017),P.46-72.
בין כרכור לסינגפור
בין כרכור לסינגפור היא סדרה תיעודית, שנוצרה על ידי חיים הכט ואור-לי להט ושודרה בשידורי קשת של ערוץ 2 בשנת 2004.
רקע.
הסדרה מתמקדת בהבדלים בחיים בין סינגפור למדינת ישראל (כרכור נבחרה עקב החריזה של שמה עם סינגפור, אך היא מסמלת את כלל מדינת ישראל).
שתי המדינות יוצאות לכאורה מנקודות פתיחה דומות: שתיהן מדינות קטנות, מעוטות משאבים (אוצרות טבע מועטים), גודל אוכלוסייה דומה (8.712 מיליון בישראל ב-2017, 5.612 מיליון בסינגפור ב-2017 גם כן), בעלות מקורות מים מועטים, צפופות יחסית למדינות המערב, בעלות רוב שולט עם מיעוטים גדולים (יהודים מול ערבים בישראל, סינים מול הודים ומלזים בסינגפור), ומוקפות בשכנות מוסלמיות המפגרות מהן במדדים רבים. כמו כן, סינגפור שנוסדה בתצורתה הנוכחית בשנות ה-60 ראתה בישראל מודל לחיקוי, כמדינה קטנה מוקפת אויבים שהחינוך בה הוא ערך עליון. על אף יתרונות רבים שיש לישראל, סינגפור עקפה אותה במספר מדדים בינלאומיים, והכט מעוניין לגלות כיצד הם עשו זאת, ומה אפשר ללמוד ממנה.
הסדרה.
פרק 1.
פרק זה מתמקד במערכת החינוך הסינגפורית, שתלמידיה ממוקמים גבוה בדירוגים הבינלאומיים. הפרק מתעסק גם בזכאות לדמי אבטלה, כאשר בסינגפור המדינה לא ממהרת להעניקם למובטלים, (לרבות מבוגרים), שעוד יכולים לעבוד, ומכווינה אותם להתפרנס, גם אם לא במשלוח ידם.
פרק 2.
פרק זה מראה כיצד "עושים שלום" בסינגפור על ידי העסקה הוגנת של עשרות אלפי פועלים מלזים הבאים מדי יום לעבוד למחייתם בסינגפור.
פרק 3.
פרק זה עוסק בהתמודדות עם פשיעה, צמצום הקטל בכבישים ומה עושה המדינה כדי לעודד זוגות צעירים להינשא.
פרק 4.
פרק זה מתמקד במנהיגות של סינגפור, ומובא בו ריאיון נדיר שערך הכט עם מייסדה של סינגפור לי קואן יו, שלא הרבה להתראיין לתקשורת המערבית, שכן זאת נהגה לגנות אותו על יד הברזל ששלטונו מפעיל במדינתו, וכן על כך שלמעשה הוא לא מנהיג דמוקרטי. לי טען ש"הם לא מבינים שמה שמעניין אותי זה לא להיות פוליטיקלי קורקט, אלא להיות קורקט, לעשות אך ורק מה שטוב לארצי."
שיטות התנהלות בסינגפור.
הכט מביא דוגמאות לבעיות עימם מתמודדים בסינגפור וכיצד הם פותרים אותן.
דוגמאות לכך הן הרחבת שטחה של סינגפור על ידי ייבוש ים בעזרת הזבל שנאסף במדינה (בניגוד לחירייה בישראל לדוגמה), התמודדות עם תאונות דרכים באמצעות הגבלת המהירות שרכבים מסחריים רשאים לנסוע בהן בעזרת מנורה (המחוברת לספידומטר) המהבהת אם הרכב נסע מעל המהירות המותרת, מה שגורר הטלת קנס של 500 דולר. בסדרה ישנה התייחסות לענישה הקשה המונהגת בסינגפור. מסופר כי הטיול השנתי הראשון של ילדי כיתה א' הוא לבית הסוהר היחידי במדינה, בה צופים בתנאי המחיה הקשים, וכן בהצלפה (עונש הקיים בסינגפור) על בובה. הכט אומר כי "לאחר החוויה המעצבת הזאת, צריך מעט מאוד משטרה ברחובות", בהתייחסו לכך שלא נראה כי יש נוכחות משטרתית רבה ברחבי העיר, בניגוד למה שהיה מצופה ממדינה כזאת. הוא גם מזכיר כי בכלא "רוצחים, אנסים וסוחרי סמים הם תולים עד צאת נשמתם", וכי יש שם בסביבות 80 הוצאות להורג בשנה, לא מדברים כל כך בתקשורת, אבל כולם יודעים. עוד סוגיה היא שמירה על הניקיון. החקיקה נוקשה, ומי שמשליך אשפה ברחוב ייקנס, וכן שמו יפורסם ברחבי המדינה כאחד שלכלך כדי לביישו ברבים, והוא יחויב לנקות בעצמו מרחבים ציבוריים עם אפוד כתום שיסמן כי הוא עושה זאת כעונש.
"דמוקטטורה" מול "הפקרוקרטיה".
הכט מתייחס למודל הסינגפורי ה"דמוקטטורי" (קרי דמוקרטיה רק למראית עין כשבפועל היא אינה מיושמת בסטנדרטים המערביים, אך מתוך כך מייצרת מערכת מתפקדת המיטיבה עם אזרחיה באם אלו עומדים בכללים שקבעה המדינה), לבין ה"הפקרוקטיה" הישראלית (משמע שלטון שאף שהוא דמוקרטי, הוא מתנהל בצורה מופקרת אליבא דהכט). לאורך הסדרה מוצגים סקרים שנערכו בישראל לגבי סוגיות הנוגעות לטיפול בבעיות לפי המודל הישראלי כנגד זה הסינגפורי (כגון סוגיית תשלום קצבאות למשפחות ברוכות ילדים הקיימת בישראל אך לא בסינגפור). בחלקם הצביעו הרוב בעד הפתרון הסינגפורי, ובחלקם הועדפה השיטה הישראלית.
המטבע - דמוקרטיה.
הכט מתייחס לכך שהשלטון בסינגפור אינו דמוקרטי באמת (אף שיש בחירות, הן סמליות ומפלגת השלטון קובעת מראש מה יהיו התוצאות),והחקיקה נוקשה. הוא אומר שהמחיר שהסינגפורים נאלצים לשלם עבור השלטון המיטיב עמם בפרמטרים רבים של חייהם בחירותם ובדמוקרטיה. בסוף הוא מגיע למסקנה כי הציבור במדינה נכון לשלם מחיר זה עקב כך שהשלטונות הגונים איתם.
סיכום.
הכט טוען כי הוא עשה זאת מתוך אהבה לישראל כי הוא רוצה להפוך אותה למקום טוב יותר. הוא עצמו טען כי לא היה יכול לחיות בסינגפור אפילו לשבע דקות, וכי יש דברים שהוא מבין שלא מתאימים לישראלים (דוגמת עונש המוות הנהוג בסינגפור על עבירות רצח, אונס וסחר בסמים), אך ניתן לשנותם גם אם לא בדיוק לפי בכללים בסינגפור (כמו החמרת הענישה).
שמורת הטבע בניאס
שמורת הטבע נחל חרמון
יער הכרמל
חינוך לגיל הרך
חינוך לגיל הרך (באנגלית: Early childhood education) הוא החינוך הקוגניטיבי והחברתי שניתן לאדם לפני מסגרות חינוך חובה, כלומר עד גיל 5 או 6 ברוב המדינות. מוסדות המציעים חינוך לגיל הרך הם גני ילדים ופעוטונים.
חינוך לגיל הרך התפתח כתחום לימוד בעידן הנאורות, ובמיוחד במדינות אירופה בהם היו שיעורי אוריינות גבוהים. תחום החינוך לגיל הרך המשיך להתפתח במאה ה-19, כאשר נטילת חלק במערכות החינוך היסודי הפכה לנורמה בעולם המערבי.
השנים הראשונות לחייו של הילד בעלות השפעה ניכרת על ההתפתחות הפיזית, הנפשית והחברתית של הילד. משום כך, חשוב לטפח את החושים של הילד עוד בשלב מוקדם ולאפשר לילד לרכוש ניסיון, הבעה ותקשורת. על בסיסים עקרונות אלה פותח תחום החינוך לגיל הרך, אשר במסגרתו פועלים להכווין את הילד, כך שירכוש מיומנויות, ערכים, וידע חיוני. כאשר ילדים לוקחים חלק במוסדות לגיל הרך, הדבר מהווה גם תקופת הכנה למעבר הפיזי מחיי המשפחה למוסדות לימוד, תוך מתן הזדמנות לאבחן הפרעות נפשיות או פיזיות בפיתוח של הילד, שכן הילדים מטופלים בקלות רבה יותר כאשר הם מאובחנים בשלב מוקדם.
בישראל.
הגוף האחראי על החינוך לגיל הרך בישראל הוא משרד החינוך, במסגרת האגף לחינוך קדם יסודי. האגף אחראי על ייזום והטמעה של תוכניות לימודים לגנים ושל נהלים למנהלי ומנהלות גנים, מפקחות ומדריכות. כמו כן הוא אחראי על הפיתוח המקצועי לבעלי התפקידים בחינוך לגיל הרך בארץ.
החינוך לגיל הרך בישראל פועל עוד מתקופת טרום הקמת המדינה. גן הילדים העברי הראשון, אשר התנהל בשפה העברית, הוקם בשנת 1899 בעיר ראשון לציון. הגנים הראשונים בארץ התפתחו כתחליף לחדר המסורתי.
בעת הקמת המדינה קבעה מחלקת החינוך של הוועד הלאומי כי לגני הילדים תפקיד חינוכי משמעותי שהוא צורך חשוב עבור היישוב העברי. בשנת 1948 דנה הכנסת בחוק חינוך חובה והכלילה את גני הילדים בחוק זה. חוק זה הגדיר את היקף החינוך לילדים בישראל ואת סוגי המסגרות. לאורך שנות הקמת המדינה נערכו דיונים אודות חשיבות ותפקידי גני הילדים, וכן אודות הכשרת הצוותים החינוכיים באותם מוסדות.
כ-23% מהילדים בגילאי 0–3 לומדים במעונות מפוקחים שמסובסדים על ידי המדינה. בגילי גן 3-6 יש 21 תלמידים בממוצע.
פאלון קרינגטון
פאלון קרינגטון (באנגלית: Fallon Carrington; מוכרת גם כפאלון קולבי בעקבות נישואיה) היא דמות בדיונית, שנוצרה על ידי הזוג ריצ'רד ואסתר שפירו ומופיעה באופרת הסבון "שושלת". את דמותה של פאלון גילמה במקור השחקנית פמלה סו מרטין מתחילת הסדרה בשנת 1981, ועד לסוף העונה הרביעית בשנת 1984. לאחר מכן, דמותה של פאלון לוהקה מחדש והחל משנת 1985 ועד למיני הסדרה "שושלת: המפגש" ששודרה בשנת 1991, דמותה של פאלון גולמה על ידי השחקנית אמה סאמס. באתחול המחודש של "The CW", דמותה של פאלון מגולמת על ידי אליזבת גיליס.
פאלון היא בתו של אייל הנפט בלייק קרינגטון ואשתו הראשונה, אלקסיס. בתחילת הסדרה, קשת העלילה הראשי של פאלון עסקה בעיקר בחוסר חיבתה כלפי אשתו החדשה של אביה, קריסטל, ובהתנצחויותיה איתה. בהמשך, קשתות העלילה בהם פאלון הייתה מעורבת כללו גם מספר רומנים, כשהעיקריים ביניהם הם נישואיה לג'ף קולבי ולאחיו למחצה ודודנו, מיילס קולבי, לאחר שאיבדה את זיכרונה.
בסדרה המקורית.
אפיון.