רציף התמזה (באנגלית: Thames Embankment) הוא שמם הכולל של סדרת רציפים במרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת. הרציפים תוכננו על ידי המהנדס סר ג'וזף בזלגייט כחלק מבניית מערכת הביוב של לונדון. הרציפים נבנו לצד נהר התמזה במטרה לאסוף את מימי מערכת הביוב (שעד אז נשפכו אל נהר התמזה) ולהעבירם במורד הנהר אל מחוץ לעיר. כמו כן הרציפים שימשו לפיתוח מערכת התחבורה של העיר - מעל הרציפים נבנו דרכים, ומתחתיהם נבנו קווים עבור הרכבת התחתית של לונדון.
הרציפים מתחילים בגשר בטרסי במערב לונדון, ועוברים לאורך הנהר דרך השכונות צ'לסי (שם הרציף מכונה בשם רציף צ'לסי), מילבנק, בסמוך לארמון וסטמינסטר (כאשר על הרציף נמצאים גני מגדל ויקטוריה, ובסמוך לארמון ומזרחית לו נקראים הרציפים בשם רציף ויקטוריה). בין ארמון וסטמינסטר ועד גשר בלקפריירס עוברת מתחת לרציף קו דיסטריקט וקו סירקל של הרכבת התחתית של לונדון, ועל הרציף נמצאים גני הרציף (גני אמבנקמנט).
הרציף שופץ מספר פעמים במהלך המאה ה-20 בעקבות התמוטטות שנגרמה לרציף והביאה להצפת התמזה בשנת 1928, ומאוחר יותר בעקבות נזקים שנגרמו לרציפים במהלך הפצצות הבליץ במלחמת העולם השנייה.
בצידו הדרומי של הנהר נקרא הרציף בשם רציף אלברט.
אלי מלכה
אליהו (אלי) מלכה (נולד בצפת בשנת 1957) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה האזורית גולן.
ביוגרפיה.
בין השנים 1991–1996 הוביל מלכה את המאבק על ריבונות ישראל ברמת הגולן בתפקידו כיו"ר ועד יישובי הגולן. בשנת 1996 הקים עם אביגדור קהלני את מפלגת הדרך השלישית ושימש כמנכ"ל המפלגה, שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה וזכתה בארבעה מושבים.
בשנת 2001 נבחר לראשות המועצה האזורית גולן וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2018.
בתום הקדנציה הראשונה זכה מלכה בפרס "כנס ירושלים הלאומי להתיישבות". הפרס הוענק למלכה לאור ההצלחה בפיתוח הגולן במגוון תחומים ובהם פרויקט אכלוס הגולן, הפיכת רמת הגולן לפארק תיירות ונופש מרכזי בישראל ותנופת עשייה ופיתוח יזמות.
בתקופת כהונתו כראש מועצה אזורית גולן, נקלטו בגולן אלפי משפחות.
משנת 2013 כהן מלכה כיו"ר פורום ראשי רשויות גליל מזרחי ויו"ר אשכול רשויות גליל מזרחי. במסגרת תפקיד זה הוביל מלכה תוכנית לפיתוח הכלכלה והחברה בגליל המזרחי, שבמרכזה תוכנית לפיתוח הפודטק ומזון מרפא. מלכה שמש כיו"ר ועד מנהל מכללת "אוהלו" בקצרין והיה חבר מעל עשור בוועדה מחוזית לתכנון ובניה.
מלכה הוא בעלים ומנכ"ל של חברת אמות גולן - יזום וניהול בע"מ.
חיים אישיים.
אלי מלכה הוא חקלאי במושב שעל משנת 1980. מלכה נשוי ואב לארבעה ילדים.
אינטגרל מסויים
פאולה טולר
פאולה טולר (פורטוגזית: Paula Toller; נולדה ב-23 באוגוסט 1962) היא זמרת, פזמונאית ומלחינה ברזילאית. טולר ידועה בעיקר כסולנית הרכב הפופ הברזילאי קיד אבליה (Kid Abelha), שהתפרסם בראשית שנות השמונים, ואף כיום נמנה בין ההרכבים הפופולריים בברזיל. ב-1998, הוציאה טולר אלבום סולו ראשון. ב-2007, יצא אלבום הסולו השני של טולר, "SóNós".
שנותיה הראשונות.
פאולה טולר נולדה בריו דה ז'ניירו. היא גדלה בקופקבנה, רובע מסורתי בריו דה ז'ניירו. בילדותה השתתפה בחוגים לבלט ואנגלית. היא גודלה בידי סבה פאולו וסבתה רנה, הורי אביה. פאולו היה רופא מנתח, ויועץ לשעבר של נשיא ברזיל ושל ממשלת מדינת גואנברה (כיום, בתחומי מדינת ריו דה ז'ניירו), היסטוריון ומחברם של ספרים רבים. רנה הייתה עקרת בית ואם-בית בפנסיון לנשים קשישות.
בילדותה וצעירותה, נחשפה בביתה בעיקר למוזיקה קלאסית של באך, מוצרט, בטהובן ושופן, בין יתר היוצרים הקלאסיים, וגם למוזיקה ולאופרה ספרדית. בנוסף, נחשפה גם למוזיקה בת זמננו, של כרמן מירנדה, אליס רז'ינה והביטלס (להקת הרוק היחידה המקובלת בעיני סבה). בבית הספר, השתתפה טולר בשעורי בלט ואנגלית, כדי להיות מורה לאנגלית.
בגיל 17, החלה טולר ללמוד באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו דה ז'ניירו (PUC) והשתתפה בקורסים בעיצוב תעשייתי ותקשורת חזותית והחלה ללמוד צרפתית. היא שילבה בלימודיה גם עבודת סטאז' בחברה לתכנות חזותי. באותו הזמן, גם שלחה ידה בעבודות צדדיות, על מנת להשלים את הכנסתה. עבודותיה אלו כללו תרגום ספרים, עזרה עם עבודות עבור חבריה ללימודים, מילוי מקום כמזכירה בסטודיו למחול שלה בזמן חופשות והגהות עבור ספריו של סבה. בחדרו של אחיה נחשפה למוזיקה של ג'יימס בראון וטים מאיה.
התקליטים הראשונים שרכשה היו פסי-קול לטלנובלות הברזילאיות האהובות עליה (שכללו שירים של סטיבי וונדר, מרקוס ואלה וחמישיית הג'קסונים. בהמשך החלה להאזין גם לג'ניס ג'ופלין ולריטה לי (סולנית המוטנטים). תדירות הלכה למסיבות מצומצמות המכונות "Arrastas" (מפורטוגזית - "סחיבות", "זחילות"), בהן התבצעו גרסות כיסוי לאמנים כגון לד זפלין, פינק פלויד, בילי פול, מייקל ג'קסון. עם תחילת לימודיה באוניברסיטה, התמכרה טולר להאזין לרדיו.
ב-1982, כבר שרה טולר בהרכב קיד אבליה, ושנתיים מאוחר יותר נטשה את לימודיה באוניברסיטה, על סף קבלת התואר. באותה השנה, היא החלה ללמוד פיתוח-קול אצל הזמרת הלירית וֶרָה מָרִיה דוּ קנְטוֹ אֶה מֶלוֹ, והחלה לשיר שירי לידר (שירי פולק גרמניים) בגרמנית.
בשנת 2016 היא השתתפה בסבב הופעות ברחבי ברזיל לצד פיטי לאונה וזמרים ברזילאים נוספים.
סולנית קיד אבליה.
הקריירה המוזיקלית של טולר החלה בראשית שנות השמונים כסולנית בלהקת הפופ הברזילאית "קיד אבליה והדלעות הפראיות" ("Kid Abelha e os Abóboras Selvagens". השם קוצר לאחר מכן ל"קיד אבליה"). הלהקה הופיעה בשנת 1985 במסגרת פסטיבל רוק בריו. גם כיום משמשת טולר כסולנית ההרכב, על אף קריירת הסולו אליה פנתה. הסינגל הראשון של הלהקה "Distração" יצא בשנת 1982. בתחילה, סברו המבקרים שההרכב קיד אבליה הוא עוד להקה מני רבות שיוציאו מקרבן לא יותר משלושה להיטים לרדיו ודינן להיעלם ממפת הפופ הברזילאי. עם זאת, נחלה לאורך השנים הלהקה הצלחה רבה, חיברה להיטים רבים, וגם בחלוף 25 שנה, אוזלים הכרטיסים להופעות ההרכב ונמכרים אלבומים רבים. בין להיטי ההרכב הגדולים נמנים שירים כמו "Como eu quero", "Fixação", "Alice", "No seu lugar", "Grand Hotel", "?Por que não Eu", "Na rua, na chuva, na fazenda", "Garotos", "Nada por mim", "Os outros" וכן הסינגל הנודע, שני במספר, של הלהקה - "Pintura íntima" שיצא בשנת 1983 (מפורטוגזית - "ציור אינטימי" או "רישום אינטימי").
סמי חבורה
יגאל סרנה
יגאל סַרְנָה (נולד ב-15 במאי 1952 בתל אביב) הוא סופר, עיתונאי ופובליציסט ישראלי. זוכה פרס סוקולוב לשנת 2011. זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2015.
ביוגרפיה.
סרנה נולד בתל אביב לזוג הורים יוצאי פולין. אביו היה מורה ואמו פקידה במלון. בוגר תיכון עירוני ה' בתל אביב. בשנים 1970–1973 שירת בגדוד 46 של חיל השריון. השתחרר כחודשיים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, במהלכה גויס למילואים ושירת כמפקד טנק בגזרת רמת הגולן. לאחר שחרורו למד מדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1978 נמנה עם מייסדי שלום עכשיו.
קריירה.
בשנת 1980 החל לכתוב במקומון "כל העיר", משם עבר בשנת 1983 לעיתון "חדשות" שהוקם באותם ימים.
בשנת 1984 הוא חשף את פרשת הנוסע הסמוי.
בשנת 1986 החל לעבוד ככתב ב"ידיעות אחרונות". עד יולי 2017 כתב יגאל סרנה בעיקר למוסף "שבעה ימים". עבודתו בעיתון הופסקה בעקבות הפסדו בתביעת הדיבה שהגישו בני הזוג נתניהו (ראו להלן).
כתיבתו של סרנה היא דוקומנטרית. הוא מסקר את היום-יום הישראלי מנקודת המבט של הפריפריה ושל אנשים הנמצאים בשוליים.
בשנת 2011 זכה בפרס סוקולוב לעיתונות כתובה. בנימוקי חבר השופטים נאמר:
בשנות ה-90 החל לכתוב ספרים. בשנת 2015 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול.
חיוב בתביעות דיבה.
במרץ 2016 פרסם סרנה סטטוס בפייסבוק שבו טען כי שיירת ראש הממשלה נעצרה בכביש 1, וראש הממשלה בנימין נתניהו יצא ממכוניתו בהוראת אשתו שרה.
בתגובה הגישו בני הזוג נתניהו תביעת דיבה על סך 279 אלף ש"ח. ב-11 ביוני 2017 קבע בית המשפט שאמיתות הסיפור שהפיץ סרנה לא הוכחה ולכן מדובר בלשון הרע שפורסם במטרה לפגוע, וחייב את סרנה לשלם לבני הזוג נתניהו מאה אלף ש"ח כפיצויים, ועוד 15 אלף ש"ח הוצאות משפט. סרנה גייס בתוך 36 שעות את מלוא הסכום באמצעות קמפיין מימון המונים באינטרנט. בעקבות תוצאות המשפט פוטר סרנה מידיעות אחרונות. ב-11 באוגוסט 2017 פרסם סרנה את טורו האחרון ב"ידיעות אחרונות". בספטמבר 2017 הגיש סרנה ערעור על פסק הדין לבית המשפט המחוזי בתל אביב. בית המשפט דחה את ערעורו וחייב אותו בהוצאות משפט ושכר טרחת עורך דין בסך 20 אלף ש"ח. בקשת רשות ערעור שהגיש סרנה לבית המשפט העליון נדחתה.
ביולי 2018 חייב בית משפט השלום בירושלים את סרנה לפצות את קמב"ץ היישוב היהודי בחברון, אשי הורוביץ, ב-20 אלף ש"ח והוצאות משפט בסך 5,000 ש"ח, על כך שפרסם צילום של הורוביץ בסמוך לגופת מחבל שנורה בחברון, וכתב: "מישהו יודע מי החלאה החייכנית מימין, מין קוזאק פוגרומצ'יק יהודי שמתעד בחיוך גופת אדם שזה עתה נורה?" כשבהמשך השתמש במילים: "בין חלאה לנאצי". בפסק הדין נקבע גם שהיה על סרנה לציין שמדובר בגופה של מי שניסה זה עתה לרצוח יהודים. סרנה ערער על הפסיקה לבית משפט המחוזי, כשמנגד הורוביץ תבע להגדיל את סכום הפיצוי. בפברואר 2019 דחה בית המשפט המחוזי את שני הערעורים והותיר את הפיצוי המקורי. בפסק הדין ביקרו השופטים את סרנה על שהשתמש במילה "נאצי".
חיים אישיים.
סרנה גרוש ואב לבן ובת. מתגורר בפורטוגל.
Loops and Reels