יוסף קוסטיקה סיפק מודיעין לקראת הפלגתם של כ"ג יורדי הסירה, ב-18 במאי 1941. אחרי שנותק הקשר עם הסירה ערך קוסטיקה חיפושים וברורים, ודיווח על מציאת שבע גופות.
הקמה ופעולות ראשונות.
המחלקה הסורית הוקמה על ידי עזרא דנין ויהושע פלמון באביב 1941, במסגרת שיתוף הפעולה בין המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לבין מנהלת המבצעים המיוחדים (SOE) של שלטון המנדט הבריטי. שליחיה הראשונים, ישראל בן-יהודה (עבדו) וחיים לבקוב, יצאו לדמשק באמצע מאי 1941, לקראת הפלישה לסוריה וללבנון. בסוף יוני, אחרי כיבוש דמשק, הוטל עליהם לעבור את קווי האויב ולבצע פעולות חבלה בחלב. הם הטמינו מטעני נפץ, שהוסתרו בתוך ירקות, בשדה התעופה, בתחנת הרכבת ובמשאית תחמושת, והפעילו אותם באמצעות מנגנוני השהיה.
הרחבת הפעילות.
מסתערבים נוספים נשתלו בסוריה ולבנון אחרי הכיבוש הבריטי, במסגרת "התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש" (The Palestine Post Occupational Scheme). ברקע עמד החשש מכיבוש האזור על ידי הצבא הגרמני, מדרום או מצפון.
משימות המסתערבים היו מודיעין ותעמולה כנגד יסודות פרו נאציים שנשארו בסוריה; איסוף ידיעות בעלות ערך מדיני וצבאי; בדיקת הלכי הרוח; לוחמה פסיכולוגית בקרב האוכלוסייה המקומית; הקמת תאי פעולה בערים, שישמשו, במקרה של כיבוש, כמוקדים לקשר ופעולות חבלה בעורף הגרמני; והכנת תוכניות חבלה ביעדי תשתית. הוקמה רשת אלחוט ובה ארבע תחנות, ונוצר קשר חשאי עם הקהילות היהודיות.
בספטמבר 1941 הוחדרה ללבנון קבוצה של שנים עשר מסתערבים. מפקד המחלקה בתקופה זו היה אהרון לשם (לישבסקי). בתחילת 1942, עם גיוסו לצבא הבריטי, החליף אותו יגאל אלון, אשר פעל לקידום המחלקה בשלושה מישורים: הגדלתה, שיפור מיומנות המסתערבים, וחתירה לעצמאות פיקודית של הפלמ"ח. המחלקה שולבה בפלוגה א' של הפלמ"ח, ומטה ההגנה מנע מעתה מגע ישיר בין המפקדה הבריטית למסתערבים. שמעון סומך, המכונה סמעאן, גויס כמדריך מקצועי, וירוחם כהן הוחזר מלבנון כדי לאתר ולמיין מועמדים להסתערבות.
אנשי המחלקה עברו הכשרה צבאית ייחודית - סיור, חבלה, שימוש בנשק, קשר ולוחמה זעירה. לימודי ההסתערבות כללו שפה, לבוש, פולקלור ודת. החדירה לארצות היעד נעשתה בכמה דרכים: כערבים פלסטינים, כחיילים ביחידת הבאפס ברכב צבאי, או בגנבת הגבול דרך קיבוצי הצפון. מסתערבים אחדים הועסקו תחילה כפועלים ערבים בחברות בנייה מארץ ישראל, כמו סולל בונה, שפעלו בסוריה ובלבנון. היו מסתערבים שפתחו בתי מלאכה, ואחרים התחזו לסוחרים או לפלאחים. בשלב ראשון צוידו המסתערבים בתעודות זהות מזויפות, והושקע מאמץ רב בהשגת תעודות מקוריות, בכלל זה שוחד לפקידים ולמוכתארים.
רוב המסתערבים היו רווקים צעירים, ושכנים ערבים הציעו לאחדים מהם להינשא לבנותיהם. כפתרון לבעיה, יזם מטה הפלמ"ח קורס למסתערבות, כדי לאפשר שתילת זוגות שיתחזו לנשואים. בינואר 1943 התקיים קורס לבנות בפרדס במושבה רמתיים, בפיקודו של ירוחם כהן. הרעיון לא הגיע לכלל ביצוע.
הכנות מסתוריות במצרים.
בפברואר 1943 יצאו ארבעה מאנשי המחלקה - ירוחם כהן, שמעון סומך (סמעאן), מאיר לוי ועובדיה טוביה - לאימונים אמפיביים מיוחדים בצוללת "אוזיריס" בפורט סעיד. בהמשך הועברו לבסיס הצי בעתקה שמדרום לעיר סואץ (לרגלי ג'בל עתקה), לאימונים ייעודיים בהטבעת אוניה באמצעות סירה ערבית נושאת מוקש ענק. מטרת הפעולה הוסתרה מהם, הצעותיהם לשיפור סיכויי המילוט נדחו, ונמנע מהם קשר עם מפקדיהם בפלמ"ח. הלוחמים שיערו כי יוטל עליהם להטביע אונייה של בעלות הברית באחד מנמלי טורקיה הנייטרלית, והפעולה תיוחס למעצמות הציר, כדי לגרום לטורקיה להצטרף אל בעלות הברית. בנוסף, הם חשדו כי לא נועדו לצאת בחיים מן הפעולה, וכל הנראה ראו בהם הבריטים "בשר תותחים". בדרכם אל בסיס היציאה בביירות ירדו האנשים מן הרכבת ויצרו קשר עם מטה ההגנה. כאשר התברר שהבריטים מסרבים לשתף את ההגנה בפרטי התוכנית, הוחלט להסתלק מן המבצע.
פירוק המחלקה.
לאחר ניצחון בעלות הברית במערכה בצפון אפריקה, התרחקה המלחמה מארץ ישראל והסתיימה תקופת השיתוף עם הצבא הבריטי. המחלקה הסורית פורקה בסוף אוגוסט 1943, והמסתערבים הוחזרו ארצה. חלקם השתתפו בהמשך בהקמת "המחלקה הערבית", שפעלה כיחידת מסתערבים במסגרת הפלמ"ח ללא שיתוף עם הבריטים.
ברנרד הרמן
ברנרד הרמן (באנגלית: Bernard Herrmann; 29 ביוני 1911 - 24 בדצמבר 1975) היה מלחין אמריקאי, הידוע במיוחד בשל המוזיקה שכתב ל-47 סרטים ולתסכיתי רדיו (בראשם "מלחמת העולמות" של אורסון ולס מ-1938). בנוסף למוזיקה עבור הסרט על פי "השטן ודניאל ובסטר" מ-1941 עליה זכה בפרס אוסקר, כתב הרמן מוזיקה לסרטיו של אלפרד היצ'קוק, "ורטיגו", "פסיכו", "מזימות בינלאומיות" ו"האיש שידע יותר מדי" ועוד. כמו כן כתב את המוזיקה לסרטים "האזרח קיין" (אורסון ולס), "פסגת הפחד" ("Cape Fear"), "נהג מונית" (מרטין סקורסזה), ל"ענוג הוא הלילה", ל"הערומים והמתים", לסדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" ולסרטים, סדרות ומיזמים רבים אחרים.
תולדות חייו.
שנים ראשונות.
הרמן נולד בשם מקס הרמן בניו יורק למשפחה יהודית שמקורה ברוסיה. הוא למד הלחנה באוניברסיטת ניו יורק ובבית הספר ג'וליארד, שם ארגן תזמורת בשם "The New Chamber Orchestra of New York".
ב-1934 הצטרף ל-CBS והגיש מספר תוכניות מוזיקה, בהן קידם מלחינים מודרניים כמו למשל צ'ארלס אייבס וכן רוברט ראסל בנט (שהשפיע עליו רבות) וראלף ווהן ויליאמס. ב-1943 היה למנהלה המוזיקלי ומנצחה של התזמורת הסימפונית של CBS. בנוסף, חיבר בעצמו יצירות שנוגנו על ידי תזמורות בניצוחם של לאופולד סטוקובסקי, ג'ון ברבירולי, תומאס ביצ'ם ואחרים, בהן סימפוניה, אופרה על פי אנקת גבהים, קנטטה על פי מובי דיק, אותה הקדיש לצ'ארלס אייבס ואודה לזכר נופלי מלחמת העולם השנייה.
בעבודתו ברדיו נפגש עם אורסון וולס ועיטר במוזיקה את תסכיתי הרדיו החדשניים שהגיש, בהם, כאמור, "מלחמת העולמות". כאשר עבר ולס לקולנוע המשיך עמו גם הרמן וכתב מוזיקה לסרטיו "האזרח קיין", ו"האמברסונים המופלאים" והסרט ג'יין אייר, על פי הרומן באותו שם, בו השתתף ולס כשחקן. ב-1941 זכה בפרס אוסקר עבור המוזיקה ל"השטן ודניאל ובסטר", אחד הפרויקטים הקולנועיים הראשונים שלו. ב-1946 היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר על הסרט אנה ומלך סיאם.
שיתוף הפעולה עם אלפרד היצ'קוק.
ב-1955 החל הרמן לשתף פעולה עם היצ'קוק בסרטו "מה קרה להארי?" (The Trouble with Harry), עד 1964 חיבר הרמן את המוזיקה כמעט לכל סרטיו של היצ'קוק, בהם "פסיכו" (שהפנינה המוזיקלית שבו, "הרצח", היא משיכות הכינור המצמררות בסצנת הרצח במקלחת, שהפכו לקלאסיקה של כתיבת מוזיקה לסצנות מתח ואימה), "ורטיגו", "הנאשם", "מזימות בינלאומיות" ו"האיש שידע יותר מדי" (אולם השיר זוכה האוסקר מתוכו "קה סרה סרה" אינו של הרמן אלא של ג'יי ליבינגסטון). עבור הסרט "הציפורים", הכין הרמן פסקול קולות ללא מוזיקה של ממש. הלחנתו מבוססת על אוסטינטו, חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי או מלודי לאורך זמן.
עבודות אחרות.
בין שנות החמישים וסוף שנות השישים נקשר שמו בכתיבה לסרטים רבים מתחום המדע הבדיוני והפנטזיה בהם מסע לבטן האדמה, פרנהייט 451 מ-1966 בבימויו של פרנסואה טריפו וסדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים". בפסקול שכתב לסרט "היום בו הארץ עמדה מלכת" (1951) שילב טרמין, כלי נגינה אלקטרוני שהפיק צליל שהפך מזוהה עם נושא החלל החיצון. ב-1952 חיבר את המוזיקה לסרט חמש אצבעות של ג'וזף ל. מנקייביץ'. ב-1957 כתב את הפסקול לסרט כובע מלא גשם. ב-1959 כתב את המוזיקה לסרט "הנוער בג'ינס". ב-1962 חיבר את הפסקול למותחן "פסגת הפחד".
ככלל נטה הרמן ליצור תזמור יוצא דופן על מנת להגיש אפקט דרמטי או רגשי מסוים. כיוון שהלחין להרכבים שנשכרו במיוחד לביצוע הקטע, יכל להשתחרר מההרכב הקלאסי של תזמורת וכך השתמש בעשרה נבלים לפסקול "Beneath the 12-Mile Reef", בארבעה חלילי בס בפסקול של "האזרח קיין" ובסרפנט בפסקול של "White Witch Doctor".
עבודותיו האחרונות בקולנוע היו עבור סרטיו של בריאן דה פלמה "אחיות" (1973) ו"אובססיה" (1976) ו"נהג מונית" של מרטין סקורסזה, שהיה עבודתו האחרונה. המוזיקה לנהג מונית הייתה מועמדת לאוסקר ולפרס גראמי וזכתה בפרס באפטא.
חייו האישיים.
ב-1934 נפגש עם הכותבת לוסיל פלטשר (Lucille Fletcher; 1912–2000), הזוג נישא ב-1939. הם התגרשו ב-1948, ובשנה לאחר מכן נשא הרמן לאשה את אחייניתה של פלטשר, לוסי אנדרסון (Lucy (Kathy Lucille) Anderson), נישואיהם החזיקו מעמד עד 1964.
בשנת 1967 נישא לנורמה שפרד (Norma Shepherd), עד מותו חילקו בני הזוג את זמנם בין לונדון ולוס אנג'לס.
פרסים, מחוות והוקרה.
בשנת 1941 זכה הרמן בפרס אוסקר על המוזיקה לסרט על פי "השטן ודניאל ובסטר".
המעבד והמפיק של הביטלס, ג'ורג' מרטין, טען שפסקול הסרט "פרנהייט 451" של הרמן השפיע עליו ובפרט ניכר הדבר בעיבוד הכינורות בשיר "אלינור ריגבי".
בשנת 1973 היה לזוכה הראשון בפרס סאטורן למפעל חיים.
בשנת 1992 נוצר הסרט התיעודי "Music for the Movies: Bernard Herrmann", הכולל קטעים בהשתתפותו. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.