ביום ההוצאה להורג, מובלים טינטין והאדוק למוקד. גם קלקולוס מובא לאותו מוקד ונקשר בין שניהם. הואקו מנסה להדליק את המדורה בקרני השמש, אך טינטין קורא לשמש שתסתיר את פניה אם היא לא חפצה במותם. לתדהמת כולם, מתרחש ליקוי חמה. בני האינקה נתקפים בפאניקה, ומבקשים מטינטין להחזיר את השמש. "לבקשת טינטין" השמש אכן חוזרת, והאינדיאנים משחררים אותו מיד. טינטין מבקש מנסיך האינקה לשחרר את הפרופסורים המוזכרים ב"שבעת כדורי הבדולח" מתרדמתם ולגאול אותם מייסוריהם. נסיך האינקה מסכים ומראה לטינטין איך עובד הכישוף שגרם לחוקרים למחלה המסתורית. ברגע שהוא מבטל את הכישוף הפרופסורים הרדומים אכן מתעוררים. טינטין והאדוק נשבעים שלעולם לא יגלו את מקום המקדש, נסיך האינקה מביא להם מתנות ונפרד מהם בידידות. זורינו עצמו מחליט להישאר עם בני האינקה. טינטין, האדוק, קלקולוס ושלגי חוזרים לאירופה.
עיבוד קולנועי.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-2013. העלילה מבוססת על שני ספרי הקומיקס של "אסירי השמש" ו "שבעת כדורי הבדולח". הסיפור מתרחש באירופה ופרו בעקבות גילוי מומיה ושבעת כדורי בדולח שהיו שייכם למומיה בשם ראסקאר קאפאק, משבט האינקה. בבימוי של פיטר ג'קסון.
אותות זמן
אותות זמן ("הפִּיפְּסִים של השעה") הם צלילים המשודרים בתחנות רדיו וטלוויזיה רבות בעולם, והם מסמנים את תחילתה של שעה חדשה. האותות משודרים ברדיו של ה-BBC החל מ-5 בפברואר 1924, והם נהגו לראשונה על ידי האסטרונום המלכותי וראש ה-BBC באותה העת. האותות ב-BBC מורכבים משישה אותות בתדר של 1 קילוהרץ, אשר חמישה הם באורך עשירית השנייה והם משודרים בתחילת 5 השניות האחרונות של השעה, והאחרון ארוך יותר, באורך חצי שנייה, והוא משודר עם תחילת השעה החדשה. בערוצי הדריו של רשות השידור אות הזמן גם הוא היה מורכב משישה אותות, שמתוכם האחרון ארוך משאר האותות, אך בתדר 1.05 קילוהרץ. חמשת האותות הראשונים היו באורך רבע שנייה, והאחרון היה באורך 0.85 השנייה.
תחנות רדיו רבות ברחבי העולם משדרות אותות כאלה או דומים להם, הן לציון הזמן בלבד, או לציון תחילתה של תוכנית רדיו חדשה או מהדורת חדשות. בתחנות שונות מגיעים האותות לפני או אחרי זמרירים אחרים, או באופן בלעדי ללא כל צליל אחר, וגם כמותם יכולה להשתנות. בין התחנות ישנה מידה שונה של הקפדה על בלעדיות האותות. לדוגמה, רדיו 4 של ה-BBC מקפיד להשמיע את האותות ללא כל צליל אחר. תחנות אחרות, ובפרט תחנות המשדרות מוזיקה, מאפשרות למוזיקה להסתיים בחפיפה עם האותות או אף להתנגן בצוותא יחד איתם. גם תחנות שאינן משמיעות את האותות באופן ישיר משתמשות בצלילים דומים או קרובים לאותות או לחלקם. לדוגמה, אות החדשות של גלי צה"ל משנות התשעים ועד 2012 הסתיים בצליל הדומה לצליל האחרון של האותות. קול ישראל משדר שישה אותות כאות הפתיחה של מבזק החדשות של השעה העגולה, ובתרבות הישראלית הם מסמלים את החדשות או בשורות שהגיעו באמצעותן. לאורך השנים האותות בקול ישראל שודרו לאחר אות מוזיקלי קצר, ובתקופה אחרת שודר לאחרי האותות הזמריר "רשת ב' - החדשות" (וברק"ע אות התחנה). האות אינו משודר בקול ישראל כאשר לא משודר מבזק חדשות. צליל הצפצוף משמש בקול ישראל, הן באופן ישיר והן בווריאציות קלות, גם בזמרירים העוסקים בקול ישראל ובפעילותו. בשנת 1954 הופעל לראשונה בישראל שעון בעל דיוק גבוה, אשר בין השאר סיפק את אותות הזמן לקול ישראל. אותות זמן שודרו בין השאר גם בתחנת תלם שמיר בועז. לקראת העלייה לשידור של תאגיד השידור הישראלי, פרסם התאגיד סרטון המדמה מהדורת חדשות הכוללת אות פתיחה המשלב אותות זמן ומתייחס אליהם בתור "הפיפסים".
רפלקסים מולדים
רפלקסים מולדים (באנגלית: Primitive Reflexes) הם תגובות אוטומטיות או "טבועות מראש" המתעוררות בתגובה לגירויים ספציפיים הקיימים באדם החל מלידתו. דוגמה לרפלקס מולד הוא מצמוץ העין כאשר מקרבים אליה דבר מה בניסיון להגן עליה. תינוקות נולדים עם קשת רחבה של שבעים רפלקסים (המכונים "תגובות ראשוניות"). חלקם מופיעים ממש עם הלידה, ונעלמים ככל שהילד גדל ומשתלבים בתנועות רצוניות מורכבות יותר, בעוד אחרים מופיעים בגיל מאוחר יותר.
חוקרי ההתפתחות עוסקים בעיקר ברפלקסי הישרדות הקיימים בלידה ונעלמים כאשר התינוק רוכש מיומנויות מתקדמות יותר.
חוקרים טוענים כי רפלקסים נשלטים על ידי מרכזי המוח הנמוכים ובמהלך התפתחות וגדילת התינוק השליטה עוברת למרכזי המוח הגבוהים.
מעבר השליטה ממרכזי המוח הנמוכים לגבוהים מתאפשרת הודות להתפתחות נוירונים בקליפת המוח.
העלמות או שינוי חלק מהרפלקסים בחודשים הראשונים לחיים תומכת ברעיון שיש לכך קשר עם הבשלת המוח.
חשיבות הרפלקסים.
התינוק חווה גירוי שמפעיל אצלו רפלקס וכך הוא לומד איך להתנהל מבחינה תנועתית.
תהליך ההתפתחות.
בתהליך ההתפתחות יש להתייחס לשני נושאים מרכזיים:
התפקידים המשלימים של הגנטיקה וההתנסות.
על מנת להבין את התפקיד המשלים של הגנטיקה וההתנסות נעזר בהתפתחות המוח בדגש על התפתחות קליפת המוח. נגדיר תחילה את המושג קליפת מוח : באנגלית cerebral cortex והיא החלק האחרון שמתפתח במוח ונמצאת כשכבה חיצונית. בשכבה הזו מתרחשים תהליכים שכליים ברמה גבוהה מאוד ונחשבת למרכז בקרה עיקרי להרבה יכולות למשל : בתפיסה, פתרון בעיות והתנועה הרצונית בגוף.
בעת הלידה קיימים כמעט כל הנוירונים, אך נוירונים רבים בקליפת המוח עדיין לא מתפקדים ביעילות.
אחרי הלידה קליפת המוח מתפתחת:
תהליך ההתפתחות שתואר מעלה יכול להוות חלק מההסבר לשינויים הרבים ביכולות של התינוק.
בנוסף לכך, התפתחות מערכת העצבים מטפחת ומגבילה את יכולותיו של התינוק מחד גיסא, ומאידך גיסא היא עצמה מטופחת ומוגבלת על ידי ההתנסויות.
הקשר בין מיומנויות מולדות לבין מיומנויות המתפתחות מאוחר יותר בשנה הראשונה.
התינוק נולד עם מערכות ההתנהגות ומיומנויות למידה, שלמרות מוגבלותן הן מאפשרות לו לעבור התנסויות שונות שעוזרות בפיתוח מיומנויות מורכבות יותר. למשל, מערכת השמיעה שאינה בשלה ביילודים אך היא מכווננת במיוחד לשמיעת קולות אנושיים, דבר שעוזר בפיתוח מיומנויות השפה.
עוד דוגמה לכך היא הראייה: בשל יכולת הראייה המוגבלת אצל תינוקות, הם מתבוננים בעיקר בפרטים גדולים של אובייקטים קרובים כמו פנים אנושיות, ובכך מגבלה זו עוזרת להם להתעלם מפרטים שהם לא מבינים.
התפתחות מוטורית של תינוקות.
המיומנות המוטורית של התינוק מתפתחת בהקשר של צמיחה גופנית מהירה ומזורזת. בשנת החיים הראשונה, תינוקות ממוצעים משלשים את משקלם ומתארכים בכ-25 סנטימטרים. העצמות שבשעת הלידה היו רכות וגמישות, נעשות קשות ונוקשות יותר והשרירים הולכים ומתחזקים ככל שנפחם גדל. חלקים שונים של הגוף גדלים בזמנים שונים ובמהירויות שונות, והממדים היחסיים של הגוף משתנים. בסוף השנה הראשונה, הראש עדיין גדול לעומת שאר הגוף (אך פחות מכפי שהיה בלידה), והגוף ארוך ביחס לזרועות ולרגליים.
החוקרים חקרו את גיל התינוקות שבו הם מסוגלים "לעקוב" אחר אובייקט נע מעקב של העין. כאשר אובייקט מתחיל לנוע במפתיע, העיניים נעות בחדות כדי להדביקו ואז הן עוקבות אחר האובייקט בתנועות מעקב חלקות ומתמשכות. אם מציגים בפני היילוד אובייקט נע, עיניו נוטות לנוע בכיוונו, אך תנועתן אינה מדויקת או חלקה. כעבור חודשיים, תנועות מעקב חלקות הן תופעה שכיחה. זו לכל הנראה הסיבה לנטייתם של מבוגרים להניע את ראשם באיטיות מצד אל צד כאשר הם מדברים אל תינוקות קטנים מאוד: תינוקות אלה פשוט אינם מסוגלים לעקוב אחר תנועות מהירות מצד אל צד או מעלה ומטה. היכולת לעקוב אחר אובייקטים הנעים מהר יותר מתפתחת בתקופה שבין גיל חודשיים לארבעה חודשים.
סוגי הרפלקסים.
רפלקס מורו.
רפלקס שגורם לתינוק להתעורר בבהלה ברגע שאתם מנחים אותו במיטה.
הרפלקס קרוי על שם רופא אוסטרי, ד"ר ארסנט מורו, שהיה הראשון לתאר אותו. רפלקס זה מכונה גם רפלקס הבהלה מאחר שהוא מתבטא בכך שהתינוק פורש ידיים ורגליים ומתכווץ כולו כתגובה לבהלה, לרעשים פתאומיים, לתחושת נפילה, לכאב פתאומי ועוד. הוא מופיע בלידה ולרוב נעלם בסביבות גיל שלושה-ארבעה חודשים, אם כי שרידים של הרפלקס עשויים להמצא גם בחודשים מאוחרים יותר (מופיע לעיתים אצל מבוגרים בתגובה לתחושת נפילה שמופיעה בזמן שינה או הירדמות). תגובת הרפלקס מתרחשת בעיקר כאשר התינוק שכוב על הגב ומוכרת להורים רבים כאשר הם מנסים להניח במיטה את תינוקם לאחר שנרדם על הידיים, והוא בתגובה מתעורר מבוהל (לעיתים בבכי) ומושיט את הידיים לפנים. ככל הנראה, הרפלקס נובע מפחד הטבוע בתינוקות מזמן לידתם ומבטא שריד לתקופה של הישרדות פוטנציאלית, של היצמדות או היאחזות באם או במטפל. עם תחילת תקופת הזחילה, רפלקס מורו מתחלף ברפלקס ה"צנחן", המתבטא בפרישת הידיים קדימה בתגובה לתחושת נפילה. רפלקס זה מאפשר לתינוק להגן על פניו בזמן נפילה ולו חשובות רבה בעיקר בזמן שלקראת התיישבות, עמידה והליכה.
חשיבות רפואית: הרפלקס יכול להעיד על תפקוד מערכת העצבים המרכזית ועל תקינות השמיעה של התינוק. רפקס זה מורכב מארבעה חלקים : פרישת הזרועות, קיפול הזרועות, בהלה ובכי.
מתי צריך לשים לב: כאשר אחד מארבעת המרכיבים חסרים (פרט לבכי) או כאשר מבחינים באסימטריה בתנועות. כמו כן, המשך קיומו של הרפלקס בשלבים מאוחרים יותר בהתפתחות (לאחר גיל ארבעה חודשים לערך) יכול להעיד על בעיה קיימת, ומומלץ לפנות לקבלת ייעוץ רפואי.
רפלקס הגישוש אחר הפטמה (Rooting Reflex).
כשמלטפים את לחיו של היילוד או נוגעים בזווית הפה שלו, הוא מגיב בהפניית הראש לצד שנגעו בו כמו בניסיון לחפש משהו למצוץ.
מתי: החל מלידה ועד לגיל שלושה חודשים לערך.