בין השנים 2003 ל-2008 לא הצליחה רמת השרון לזכות באליפות, ולראשונה נמתחה ביקורת על כישוריה של אוסטפלד כמאמנת. לאחר אובדן האליפות המפתיע ב-2005, חרף העובדה שסיימה את משחקי הליגה ללא הפסד, האשימה אוסטפלד את שחקנית הקבוצה דיאנה נולאן כי במשחק חצי גמר הפליי-אוף בו הפסידה להפועל תל אביב, "לא ביצעה עבירה שש שניות לסיום, מה שאפשר להפועל לקלוע את שלשת הניצחון". נולאן ושחקנית נוספת, שריל פורד, התבטאו לאחר מכן בתקשורת כי "כולם יודעים שאוסטפלד לא יודעת לאמן". פרשן הכדורסל רענן וייס הגדיר את הישגיה של אוסטפלד כמאמנת מאז 2003 כ"כישלון", בעוד אביב לביא טען כי מדובר בנסיבות שונות בכל שנה, שלא בהכרח קשורות בתפקודה של המאמנת. לאחר שזכתה בסופו של דבר באליפות ב-2009, דחתה אוסטפלד את הביקורת שהוטחה בה לאורך השנים, וטענה כי היא שטחית.
ביוני 2020 הודיע כי בכוונתה לסיים את תפקידה במועדון רמת השרון
פועלה הציבורי.
מלבד תפקידה כמאמנת, אוסטפלד רואה את הקבוצה כחלק מהמאבק הפמיניסטי. בין היתר, הובילה את המאבק להשוואת מימון הקבוצה למימון לו זוכות קבוצות ספורט הגברים ברמת השרון. בעקבות עתירות שהוגשו נגד רשות השידור, גיבשה רשות השידור קריטריונים לשידור משחקי קבוצות כדורסל הנשים במסגרות האירופיות. במקרה אחר, הייתה שותפה לתביעה שהגישה הנהלת הקבוצה נגד רשת שוקן, בעלת המקומון "העיר", העורך אורי שאלתיאל והכתבת עדי עוז-שפירא על הוצאת לשון הרע בכתבה שפרסמה בעיתון על הקבוצה. העיתון חויב לשלם פיצוי בסך 300,000 ש"ח על תיאורי זימה חסרי שחר בכותרות שיש בהם לבזות את שחקניות הקבוצה. בשנת 2005 העניק לה הוועד האולימפי הבינלאומי את תואר האישה המשפיעה ביותר בספורט הנשים האירופי.
אוסטפלד נקלעה לא אחת לעימותים עם אוהדי אליצור רמלה, ועם ראש עיריית רמלה, יואל לביא. אוהדי רמלה נוהגים לשיר שירי נאצה נגד אוסטפלד, המתייחסים בין היתר להיותה לסבית, ובמקרה אחד, לאחר שלביא ציין כי הוא "נהנה מהשירה שלהם", התלוננה נגדו הנהלת רמת השרון במשטרה.
אוסטפלד עמדה בראש רשימת מרצ בבחירות שנערכו בשנת 2003 למועצת עיריית רמת השרון, וכיהנה בה 5 שנים, במהלכה שימשה כיו"ר ועדת המתנדבים וועדת הגמלאים במועצת העירייה. ב-2008 החליטה שלא להתמודד לקדנציה נוספת.
חיים אישיים.
שני בנים בוגרים מנישואיה הקודמים. בנה יונתן הוא מאמן כדורסל. היא חיה עם בת זוג שנים רבות.
חניית דומיין
נעל&quot;ה
נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) היא תוכנית של משרד החינוך להשגת תעודת בגרות ישראלית לבני נוער יהודים מרחבי העולם.
נעל"ה היא תוכנית המאפשרת לצעירים וצעירות יהודיים מרחבי העולם ללמוד במשך שלוש עד ארבע שנים בתיכונים בישראל ולקבל תעודת בגרות ישראלית. התוכנית בנויה כך שאין כל צורך בעברית כתנאי מקדמי ללימודים בתוכנית. התוכנית במימון מלא של משרד החינוך הישראלי ולכן היא בחינם למשתתפיה. המימון למשתתף כולל כרטיס טיסה לתוכנית (מכל יעד בעולם), מימון מלא של הלימודים, ספרים, מחברות כלי כתיבה, ביטוח רפואי, לינה בתנאי פנימייה, דמי נסיעה בישראל, דמי כיס, תקציב ביגוד, כרטיס חיוג ועוד.
מועמדים פוטנציאליים לתוכנית נדרשים להירשם, להציג מסמכים ולהיבחן כחלק מתהליך המיון והקבלה לתוכנית. המיון לתוכנית כולל תנאי סף הנבחנים כבר בעת הרישום וכן ביום מיונים שכולל ראיונות ומבחנים בתחומי ידע ואישיות. המתקבלים לתוכנית לומדים במעמד סטודנטים מחו"ל בישראל ואינם נדרשים לשנות אזרחותם או לעלות לישראל בכל מהלך התוכנית או בסיומה. ההחלטה לגבי החיים בישראל לאחר התוכנית – היא שלהם בלבד.
בוגרי התוכנית זכאים למימון שנתיים לימודים אקדמיים בכל אוניברסיטה בישראל.
עזיבת התוכנית מותרת ואפשרית ללא כל חיוב במהלך כל התוכנית.
רקע.
התוכנית נוסדה בשנת 1992 ומאז השתתפו בה מעל 17,000 בני נוער. כ־90% מהם נשארו בישראל, וכ־60% מהוריהם עולים לארץ גם כן.
כשני שלישים מהמשתתפים בתוכנית מגיעים מרוסיה ומאוקראינה. כשליש מהמשתתפים הם ממדינות העולם המערבי ובעיקר מארצות הברית (החל משנת 2002) כמו גם בני מדינות אחרות ברחבי העולם: אורוגוואי, ארגנטינה, ארצות הברית, בוליביה, ברזיל, בריטניה, גרמניה, דרום-אפריקה, הולנד, הונגריה, זימבבואה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, צ'ילה, צרפת, קולומביה ורומניה.
לפרויקט מתקבלים בני נוער שעברו מבחני מיון וראיונות קבלה. הם מגיעים לארץ בקיץ שלפני שנת הלימודים של כיתה ט'-י"א או בתחילת שנת הלימודים. יחד עם ההורים מחליטים על המקום בארץ שבו ילמד הנער: קבוצות נעל"ה לומדות בבתי-ספר שונים ברחבי הארץ ממגזרים שונים. בדרך כלל יש לנער משפחה מארחת מקומית. הקשר עמה נמשך לרוב גם לאחר סיום הלימודים בתיכון (במהלך השירות הצבאי ובהמשך).
מחזורי נעל"ה.
החל משנת 1997 ניתן שם לכל מחזור:
אסטראה
אסטראה () היא האלה הבתולה של הצדק, התמימות והטוהר במיתולוגיה היוונית. היא מתוארת לעיתים כאוחזת במאזניים.
אסטראה ידועה בתור האלה האחרונה שחייתה לצד בני האדם במהלך תור הזהב של האנושות. לפיכך, היא מהווה לעיתים דמות סמלית לאדם טהור שמביא עמו תקופה של שגשוג, או לחלופין, שעזיבתו מביאה תקופה נחשלת של נבילה.
אין לבלבל בינה לבין אסטריה, בתם של קויוס ופויבה ואחותה של לטו. לעיתים קיימת התמזגות של אסטראה עם דיקה, אלת הצדק ובתם של זאוס ותמיס, והן חולקות מיתוסים דומים.
מיתוסים.
אמה של אסטראה היא אאוס, אלת השחר; ואביה אסטראוס, המכונה "אבי הכוכבים". בין אחיה ניתן למנות את ארבעת רוחות השמיים.
לפי היצירה "פנומנה" מאת ארטוס, אסטראה חיה בשלווה לצד בני האדם בתור הזהב של האנושות. בני האדם עוד לא הכירו מלחמות, עוד לא אכלו בעלי חיים ולא שטו בים. הם נהנו מהשפע של האדמה שהזינה אותם. בעידן הכסף, ראתה אסטראה את תחילת השחתתם של בני האדם. היא התרחקה מהם במגוריה ולא התערבבה עמם עוד, היא הטיפה להם על אובדן מוסריותם והתרחקותם מאבותיהם. לבסוף הגיע עידן הנחושת, הדור הראשון בו אנשים חישלו חרבות ואכלו בעלי-חיים. אסטראה תיעבה את הדור הזה ועזבה את הארץ אל השמיים.
ביצירות אחרות בהן המיתוס מסופר אסטראה עזבה את הארץ במהלך דור הברזל. גם ביצירות אלו הגורם לעזיבתה הוא השחתתם של בני האדם, עם דגש על הופעתן של מלחמות ותאוות בצע.
לאחר עלייתה לשמיים הפכה אסטראה לקבוצת הכוכבים בתולה והמאזניים שהיו עמה הפכו לקבוצת הכוכבים מאזניים. גרסאות אחרות מייחסות את קבוצת הכוכבים מאזניים לאלת הצדק דיקה.
הכנסייה האנגלית
עזרובעל (קאלבוס)
עזרובעל, המכונה "הקירח" (Hasdrubal Calvus), היה מצביא קרתגי שנשלח בראש צבא אל סרדיניה, במהלך המלחמה הפונית השנייה, כדי לסייע ליושבי האי למרוד ברומא.
המרד שהצית ראש השבט הסרדיני המפסיקורה בשנת 215 לפנה"ס עורר תקווה בקרב מנהיגי הקרתגים כי יוכלו להשיב לעצמם את השליטה באי, שניטלה מהם בעקבות מפלתם במלחמה הפונית הראשונה. על כן, כשפנה אליהם המפסיקורה בבקשת סיוע, לא היססו, והעמידו את עזרובעל בראש צי וצבא השווים בגודלם לאלו אשר נשלחו אל מאגו הנלחם בהיספניה (ספרד). סערה עזה הסיטה את צי המשלוח מנתיבו, האוניות נטרדו אל חופי האיים הבלאריים, ושם התעכבו זמן רב לצורך תיקון הנזקים החמורים שנגרמו להן. בינתיים קיבלו האירועים בסרדיניה מפנה לרעה מבחינת עזרובעל, אך חרף כך הוא הנחית את כוחותיו באי וצירפם לאנשיו של המפסיקורה. השניים פשטו על אדמות השבטים האוהדים את הרומאים וכבר היו לוכדים את קאראליס (Caralis), בירת הפרובינקיה, אלמלא נתקלו בצבאו של מאנליוס. הקרב בין הצדדים הסתיים במפלה מוחצת של הקרתגים ובעלי בריתם. עזרובעל עצמו נפל בשבי והובל בתהלוכת ניצחון שערך מאנליוס ברומא.
קתרינה מאראגון
ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד
אן, מלכת אנגליה
משלים (תחביר)
משלים (קומפלמנט) הוא רכיב תחבירי, שמוסיף או משלים לקורא מידע אודות שם עצם או פועל.
משלימי הפועל.
משלים הפועל הוא חלק המשפט המוסיף מידע לנשוא הפועלי. נוהגים להבדיל בין משלים מוצרך שחיוני לשלמות המשפט ובין משלים שאינו מוצרך (או בשמו האחר נספח), שרק מוסיף מידע למשפט וניתן להשמיטו. על פי הבלשנות הגנרטיבית, ההבדל העיקרי בין המשלים המוצרך לנספח הוא שהמשלים מקבל תפקיד תטא מהפועל ואילו הנספח לא מקבל תפקיד תטא.
מבחינת התחביר, המשלים מנותח כאחות לפועל והנספח מנותח כאחות לרמה הבאה של הפועל.
המושא.
המושא הוא משלים מוצרך שהוא האובייקט שעליו נעשית הפעולה בנשוא.
התיאור.
התיאור הוא משלים שאינו מוצרך.
משלים מקום מחויב.
משלים מקום מחויב הוא משלים מוצרך שבדומה לתיאור מקום עונה על השאלה "איפה?". לפי "תאורית הסמנטיקה הגנרטיבית" הפועל מתייחס לפרופוזיציה, התרחשות מסוימת בעולם המציאות. בפרופוזיציה זו יכולים לקחת חלק:
בפעלים כמו "גר", "הניח", "נסע" וכו', יש למקום תפקיד הכרחי בפרופוזיציה. לכן במשפטים "דוד גר ברעננה", "מיכל הניחה את המשקפיים על השידה" ו"משה נסע לפתח תקווה" משלימי הפועל הם מוצרכים. בתאורית הסמנטיקה הגנרטיבית פעלים אלה נקראים פעלים לוקטיביים. המשלימים במשפטים לעיל לא יכולים להיחשב כמושא מכיוון שלא נעשית עליהם פעולה, אך גם לא יכולים להיחשב כתיאור מקום מכיוון שהם מוצרכים. לכן משלימים אלה מוגדרים כ"משלים מקום מחויב".
משלימי השם.
משלים השם נקרא גם לוואי, והוא לעולם יהיה בלתי־מוצרך. משלים שם מתאר את שם העצם שאליו הוא מתלווה.
אוגוסט הירט