סייפדיניפור מלמדת קורסים בנושא המודוס החזותי של השפה, השימוש בווידאו במחקר שטח על שפות בסכנת הכחדה, פסיכולוגיית שפה, ושימוש בשפה. תחומי המחקר שלה מתמקדים בתיעוד (וידאו ושמע) של שימוש בשפה, פסיכובלשנות, והפקת שפה.
אליפות ישראל בשחמט 1957
אליפות ישראל בשחמט 1957 הייתה האליפות הרביעית של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות החלה ב-6 באוקטובר 1957 והסתיימה ב-26 באוקטובר באותה שנה.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
האמן הבינלאומי, יוסף פורת, שצבר 12 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות בפעם השלישית ברציפות.
תוצאות.
1. יוסף פורת - 12
2. יצחק אלוני - 11.5
3. משה צ'רניאק - 10.5
5-4. רודי בלומנפלד - 10
5-4. ישראל דינר - 10
6. גיורא פלאי - 8.5
8-7. יאיר קריידמן - 8
8-7. שלמה סמילטינר - 8
9. עמיאל שאקי - 7.5
10. צבי כהנא - 7
11. אריה רוזנברג - 6.5
12 משה שחר - 6
14-13. ישעיהו בינור 4.5
14-13. משה עתידי 4.5
15. אלכסנדר אטינגר - 3.5
16. אלכסנדר בוכנר - 2
פול באטרפילד
פול וון בטרפילד (באנגלית: Paul Butterfield, 17 בדצמבר 1942 - 4 במאי 1987) היה זמר בלוז אמריקאי ונגן מפוחית.
ביוגרפיה.
את דרכו החל כחלילן קלאסי, ואחר פיתח עניין במפוחית בלוז. הוא חקר את סצנת הבלוז בעיר הולדתו שיקגו, שם הוא פגש את מאדי ווטרס ועוד אמני בלוז גדולים, שעודדו אותו וסיפקו לו הזדמנות להצטרף למפגשים בתחום. עד מהרה החל להופיע עם צוות חובבי הבלוז ניק גרוונייטס ואלווין בישופ.
בשנת 1963 הקים את להקת פול בטרפילד בלוז (Paul Butterfield Blues Band), שהקליטה מספר אלבומים מוצלחים, והייתה פופולרית עד שנות השישים בקונצרטים ובפסטיבלים. הופעות התקיימו בפילמור וסט בסן-פרנסיסקו; פילמור איסט בניו-יורק, במונטריי פופ פסטיבל ובוודסטוק. הלהקה התאפיינה בשילוב שיקגו בלוז חשמלי עם רוק, וכן בהיותה חלוצת הג'אז פיוז'ן בהופעות ובהקלטות. לאחר התפרקותה של הלהקה ב-1971, בטרפילד המשיך להופיע ולהקליט עם הלהקה "Paul Butterfield's Better Days", עם המורה הרוחני שלו מאדי ווטרס, ועם חברי הלהקה בסגנון ה-roots-rock. בתקופה שבה הקליט והופיע נפטר באטרפילד ב-1987 בגיל 44 לאחר שלקח מנת יתר של הרואין.
חפרפרת מצויצת
קפטן (כדורגל)
יוסף דובקין
יוסף דובקין (13 באוגוסט 1909 - 9 באפריל 1977) היה שחמטאי ופיזיולוג ישראלי.
ביוגרפיה.
דובקין נולד באימפריה הרוסית ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. הוא למד כימיה באוניברסיטה העברית, סיים את הדוקטורט ועבד כפיזיולוג.
בשנת 1935 במשחקי המכביה השנייה הוא חלק את המקום ה-3–5.
דובקין השתתף באליפות ישראל הראשונה בשנת 1951 וחלק את המקום ה-5–7. באליפות ישראל בשנת 1953 הוא חלק את המקום ה-2–3. באליפות ישראל בשנת 1955 סיים במקום ה-7.
דובקין זכה במקום הראשון באליפות תל אביב בשנת 1941 ובמקום הראשון באליפות ירושלים בשנת 1953 ובשנת 1960.
הופעות באולימפיאדות השחמט.
דובקין השתתף ב-2 אולימפיאדות שחמט.
יחסי אלג'יריה–קנדה
יחסי אלג'יריה–קנדה (בערבית: العلاقات الجزائرية الكندية, באנגלית: Algeria–Canada relations) הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית לבין קנדה.
היסטוריה.
קנדה הכירה בעצמאות אלג'יריה בשנת 1962. ולאחר שנתיים, הממשלות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. בשנת 2006, מישל ז'אן, מושלת קנדה לשעבר, ביקרה באלג'יריה כחלק מסיור ביבשת אפריקה. בשנת 2010, נשיא אלג'יריה ביקר בקנדה. נכון ל-2016, הקהילה האלג'ירית בקנדה מונה כ-70 אלף איש, כאשר רובם מתגוררים במונטריאול. כ-1,200 סטודנטים אלג'ירים לומדים בקנדה.
פעילת זכויות אדם
רפי בן-משה
רפי בן משה (31 באוקטובר 1928 – 7 בינואר 2020) היה מלחין בזמר העברי, מעבד מוזיקלי, מפיק ומנהל מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
רפי בן משה נולד ב-1928 בירושלים לשלמה וציפורה וגדל בשכונת תלפיות. אביו היה מוזיקלי מאוד (ניגן על בללייקה) וגנן במקצועו. רפי החל לנגן בגיל 12, כאשר קנו לו אקורדיון.
למד בגימנסיה רחביה. בגיל 16 בשנת 1944 עבר ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי אותו סיים בשנת 1946 (בוגר מחזור י'). כמו רבים מחבריו בבית הספר כדורי, הצטרף לארגון "ההגנה". ב-1948 נמנה עם מייסדי קיבוץ יפתח בגליל העליון. לאחר כשנתיים ב-1951 עזב את הקיבוץ והחל ללמוד באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב. מאוחר יותר השלים תואר שני במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (נושא התזה שלו היה: 'חווית הניגון בחסידות חב"ד').
קריירה מוזיקלית.
בשנות ה-50 ניהל מוזיקלית הצגות בתיאטרון האוהל וביניהן "דרך הטבק" (1953), "החייל טנקה" (1959) ו"הידועה בציבור" (1960). בשנת 1961 הצטרף ללהקת גייסות השריון כמנהל מוזיקלי ומעבד וכתב לה מספר שירים, חלקם הפכו ללהיטים בזמר העברי, במקביל שימש מנהל מוזיקלי של להקת פיקוד דרום. בין השנים 1963–1978 שימש בתפקיד יועץ מוזיקלי של קצין חינוך ראשי. לאורך השנים הפיק וניהל מוזיקלית הצגות תיאטרון ומופעי מוזיקה רבים.
ב-1967 הלחין את השיר "בלדה לעליזה מזרחי" שיר הנושא של הסרט "עליזה מזרחי".
בשנים 1987–1989 שימש רפי בן-משה כמנהל המרכז לקליטת אמנים עולים מיסודם של משרד החינוך והתרבות, משרד הקליטה הסוכנות היהודית. מרכז זה הקים, תמך וליווה גופי תרבות שקלטו אמנים עולים חדשים וביניהם תזמורת סימפונט רעננה, תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד, תיאטרון גשר ועוד.
רפי היה נשוי לשחקנית עדנה פלידל, שנפטרה ב-1993, ולהם שני ילדים: אפרת בן משה, ובועז בן משה.
נפטר ב-7 בינואר 2020.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
סיסאק
סִיסָאק (בקרואטית: Sisak) היא עיר ורשות מקומית במרכז קרואטיה, השוכנת במחוז סיסאק-מוסלאבינה, במפגש הנהרות סאווה וקופה, 57 קילומטרים דרומית-מזרחית לבירה זאגרב. בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי יוגוסלביה שכן בפאתי העיר מחנה הריכוז סיסאק לילדים שהיה חלק ממחנה הריכוז יאסנובאץ. במחנה סיסאק היו כ-7,000 ילדים יהודים וסרבים, ומהם נספו מרעב ומטיפוס הבטן כ-2,000 ילדים.
היסטוריה.
יישוב עירוני מתועד במקום מהמאה ה-3 עת השתייך האזור לפרובינציית פאנוניה של הקיסרות הרומית. בהמשך נשלט היישוב על ידי ממלכת קרואטיה וממלכת הונגריה ובמקום הוקם מבצר כחלק מקו החזית נגד פלישת האימפריה העות'מאנית. ב-1541 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה הארוכה (1593–1606) עלה בידי כוחות קואליציה בראשות ממלכת הבסבורג להביס את העות'מאנים ולהשתלט על העיר.
בהמשך, נכלל היישוב בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1862 נחנך קו מסילת הברזל לזאגרב וסיסאק עברה תנופת פיתוח כלכלי שכלל הגירה משמעותית אליה. התפתחו בהדרגה תעשיות מתכת וטקסטיל וכן נמל נהר, אשר שימש להעברת הסחורות ומכירתן. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה סיסאק בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שמה שונה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר האזור לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בשלהי 1944 שוחררה העיר על ידי הפרטיזנים של טיטו, ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. העיר עברה שיקום ותיעוש מחדש והוקמו בה בתי זיקוק לנפט ותעשייה כימית.
ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה והתנתקה מיוגוסלביה. כפועל יוצא מכך, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ובמהלכה הופגזה סיסאק מספר פעמים, ומספר אזרחים נהרגו. לאחר המלחמה נכללה סיסאק בשטחי קרואטיה.
הקהילה היהודית.
יהודים התגוררו בעיר מראשית המאה ה-19, ובעת הזו גם הוקם בית עלמין. ב-1862 לאחר חניכת קו מסילת הברזל לזאגרב היגרו משפחות יהודיות מווינה ומזאגרב לעיר. רוב ראשי המשפחה שהיגרו היו סוחרי דגן. לאחר מועד זה מתועדת קהילה מאורגנת עם מוסדות קהילתיים. ב-1880 הוקם בית כנסת קהילתי ובמסגרתו פעלה מקהלה אשר ליוותה את החזן בתפילות. בראשית המאה ה-20 החלה פעילות ציונית בקרב בני הקהילה והוקמה אגודת נוער "מָכָבִּיֶאָה" ובהמשך גם סניף של תנועת ויצו. ב-1921 מנתה הקהילה 329 נפשות שהיוו 3.74 אחוזים מתושבי סיסאק, וב-1931 התגוררו בסיסאק 230 יהודים.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 258 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה והעברת השלטון לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ומעטים ניצלו. בפאתי העיר פעל מחנה הריכוז לילדים סיסאק. המחנה הוקם ב-3 באוגוסט 1941 ופעל עד 8 בינואר 1943. בתקופת פעולתו נכלאו בו כ-7,000 ילדים יהודים וסרביים. כ-2,000 מהם הורעבו למוות, או הודבקו במתכוון באמצעות זריקות בחיידקי טיפוס הבטן ומתו. מפקד המחנה הקרואטי ד"ר אנטון נאיז'ר, אשר כונה "מנגלה הקרואטי", היה אחראי להדבקת הילדים.
פחות ממניין יהודים התגוררו בסיסאק עד 1952 ואז עברו לזאגרב או עלו לישראל. בית העלמין היהודי ניזוק קשות מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1960 בוצעו בבית העלמין עבודות חישוף ושיקום ואותרו 150 מצבות. בראשית המאה ה-21 לאחר תום מלחמת העצמאות של קרואטיה, לא ניתן היה לאתר את בית העלמין. ישנם שרידי מצבות הפזורות בשטח שככל הנראה היו שייכות לבית העלמין. ב-1949 נמכר מבנה בית הכנסת לרשות המקומית. לנכון לשלהי המאה ה-20 עמד הבניין על תילו ושימש כבית ספר למוזיקה. ב-1999 הותקנה על קיר המבנה לוחית זיכרון להנצחת הקהילה.
הנאורות שכנגד