שמו העברי אחרי לידתו בשנת 1921 היה יוסף בן דוד מבוג והוא נולד ביאשי שברומניה. אביו היה אברהם דוד בוגיץ', שניגן בכינור וניהל להקת כליזמרים ידועה בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה לקח חלק בפעילות הקומוניסטית במחתרת ושינה את שמו לשם הרומני דומיטרו. ביוני 1941 התרחש פוגרום בעירו יאשי, בו נרצחו רבים מיקיריו; בוגיץ' הסתתר עם חלק מבני משפחתו במרתף תת-קרקעי שבנה אביו מאחורי ארון בגדים בביתו, וכך ניצל. סבו מצד אמו ובני משפחה אחרים נספו בפוגרום.
בוגיץ' למד לפני המלחמה באקדמיה למוזיקה ביאשי (1935-1938) (בין השאר למד הרמוניה אצל אלכסנדרו זירה, וניצוח אצל אנטוניו צ'ולאן). לאחר המלחמה למד גם באקדמיה למוזיקה בלנינגרד (1950-1955). ב-1955 החל ללמד מוזיקה באוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט. הלחין מוזיקה קאמרית, מוזיקה לפסנתר, לבלט, ומוזיקה עבור סרטים. כתב ארבעה ספרים על קומפוזיציה וספרות המוזיקה, בהם "סוויטות וסונטות" (1965), שזכה בפרס האקדמיה הרומנית. כיהן כיו"ר ארגון המלחינים ברומניה, וזכה בפרס "מלחין השנה" הרומני בשנים 1970, 1974, 1976, 1979 ו-1981.
עלה לישראל בשנת 1985, ועבד כמלחין ומרצה למוזיקה. בין היצירות החשובות שהלחין היו יצירות עבור התזמורת הסימפונית ירושלים, בין השנים 1987 ל-1990.
היה נשוי לרודיקה פרץ. נפטר ב-2008 בישראל.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
National geographic
סדרת הגביעים
בקלפי טארוט, סדרת הגביעים היא אחת מארבע סדרות הקלפים הבונות את הארקנה הקטנה. המוטיב החוזר בסדרה זו הוא גביעים ומאפיינה הוא הרגש. יסוד הגביעים המופיע בסדרה מקביל ליסוד המים, ובאסטרולוגיה, כל אחד מקלפי החצר בסדרה זו מייצג מזל ממזלות המים: מזל סרטן, מזל עקרב ומזל דגים. זהו יסוד נקבי מופנם, ועל כן הוא מגלם את הרגש - פעילות סבילה הפונה כלפי פנים.
הסדרה שהתפתחה מסדרת הגביעים בקלפי המשחק היא סדרת הלב.
אדריאן רוצ'ט
אדריאן רוצ'ט (נולד ב-26 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעיקר בעמדת הקשר בקבוצת עירוני קריית שמונה. רוצ׳ט הוא שיאן ההופעות של עירוני קריית שמונה בכל המסגרות, וכיום משמש כעוזר-המאמן של עירוני קריית שמונה.
קריירת מועדונים.
אדריאן רוצ'ט נולד בקיבוץ סער, להוריו אלברטו ומוניקה רוצ'ט, וגדל בקיבוץ נאות מרדכי, והוא ממוצא ארגנטינאי. רוצ'ט החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה ועלה לבוגרים בעונת , בה שיחק כמה משחקים בליגה הלאומית. בעונת הושאל להפועל נצרת עילית לעונה אחת על מנת לצבור ניסיון, ובעונת חזר לקריית שמונה והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ואף עלה איתה לליגת העל. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
בעונת מונה רוצ'ט לקפטן עירוני קריית שמונה על ידי המאמן רן בן שמעון, וזכה עמה באליפות הראשונה בתולדותיה, וכן בגביע הטוטו בפעם השנייה ברציפות. בעונת השתתף במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ובסוף העונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
לקראת עונת החליט מאמן הקבוצה, ברק בכר, על מינויו של שיר צדק לקפטן במקומו של רוצ'ט. בתום העונה הניפו השניים במשותף את גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על מכבי נתניה. רוצ'ט פתח במשחק, אך הוחלף במחצית. לקראת עונת , לאחר עזיבתו של צדק, מונה רוצ'ט מחדש לקפטן הקבוצה.
ב-2 בספטמבר 2015 חתם רוצ'ט בהפועל חיפה, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-15 באוגוסט 2016 חתם רוצ'ט בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש 7 שערים ב-35 הופעות בליגה, ואף סייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בקיץ 2017 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-24 בינואר 2018 חתם רוצ'ט בהפועל אשקלון, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-23 ביוני 2018 חתם בהפועל עפולה, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה 11 שערים ב-37 הופעות בליגה הלאומית.
ב-13 בספטמבר 2019 חתם רוצ'ט לשנתיים בהפועל כפר סבא, העולה החדשה לליגת העל.
ב-14 ביולי 2020 חזר רוצ'ט לקבוצת נעוריו עירוני קריית שמונה וחתם לעונה אחת. ב-10 ביוני 2022 הודיע רוצ׳ט על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו עירוני קריית שמונה.
נבחרת ישראל.
ב-22 בפברואר 2012 זומן רוצ'ט לראשונה לסגל נבחרת ישראל לקראת משחק הידידות נגד אוקראינה, אך בסופו של דבר לא-זכה לשחק במדים הלאומיים.
חיים אישיים.
מתגורר בקיבוץ נאות מרדכי עם אשתו גלית רוצ'ט לה נישא ב-2011, ושלושת ילדיהם, לאחר שירות צבאי מלא של שלוש שנים בבסיס "גיבור" בקריית שמונה.
מסדר העיט השחור
מסדר העיט השחור (בגרמנית: Hoher Orden vom Schwarzen Adler) היה מסדר האבירות הגבוה ביותר בחשיבותו בפרוסיה. אות האבירות במסדר חולק לראשונה ב-17 בינואר 1701 על ידי פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ובפעם האחרונה חולק ב-1918 על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה בעת גלותו בהולנד בתום מלחמת העולם הראשונה (לאשתו השנייה). בכל שנות המסדר התמנו בו לאבירים 407 אישים, בהם שליטי פרוסיה וגרמניה לדורותיהם, שליטים זרים וקציני צבא מצטיינים או מדינאים בולטים.
תיאור העיטור.
העיטור הורכב מסמל שנענד על מדי שרד ובאירועים מיוחדים ומכוכב, שנענד גם על מדים רגילים, מעל ללב.
סמל המסדר היה צלב מלטה מוזהב על רקע כחול שבמרכזו עיט שחור עם כתר זהב וסמלו של פרידריך הראשון, האותיות FR (לאמור "המלך פרידריך" בלטינית: "Fredericus Rex").
הסמל נענד באמצעות אבנט על גבי סרט חזה או שרשרת. הסרט היה בצבע כתום ונענד מהכתף השמאלית אל המותן הימנית, כאשר סמל המסדר מונח על המותן. השרשרת, בת 24 חוליות העשויות בתבנית האותיות FR היוצרות צלבים, נענדה על הצוואר. הסמל הוצג באמצע מדליון בו טבוע מוטו המסדר: "Suum Cuique" (לטינית: "לכל אחד לפי זכויותיו") שנתלה ממרכז השרשרת.
כוכב המסדר הוא כוכב מתומן (בעל שמונה קודקודים) העשוי בתבנית קרניים. במרכז הכוכב עיט שחור על רקע מוזהב וסביבו טבעת לבנה ובה רשום מוטו המסדר. ברגלו הימנית אוחז העיט שרביט וברגלו השמאלית - זר עלי דפנה.
את סממני המסדר משלימה גלימה ארגמנית בעלת בטנה כחולה. באירועי המסדר נענד כוכב המסדר על גבי הגלימה.
חוקת המסדר.
חוקת המסדר התפרסמה במעמד ההכתרה של פרידריך הראשון ב-18 בינואר 1701 ועודכנה ב-1847. החברות במסדר הוענקה למספר קטן של אבירים, בשתי קטגוריות: שליטים (מבית הוהנצולרן ו"זרים") ואבירים לפי תואר. לפני 1847 הוגבלה האבירות למשפחות אצולה בלבד, אך לאחר מכן ניתן היה להעניק תואר אבירות במסדר גם לקצינים ומדינאים שלא הגיעו ממשפחות אצולה, אך קיבלו תואר במקביל לחברותם בו.
בהענקת כוכב המסדר היו קיימות שתי דרגות "עם שרשרת" (mit der Kette) ו"ללא שרשרת" (ohne Kette). מקבלי אבירות העיט השחור קיבלו באופן אוטומטי גם דרגה ראשונה של אבירות ("צלב גדול") במסדר העיט האדום, המשני בחשיבותו.
מקבלי העיטור.
מבין 407 חברי המסדר 57 מונו בתקופת פרידריך הראשון (1701 - 1713). כאשר חוסל המסדר ב-1918 היו חברים בו 118 אבירים, 15 מבית הוהנצולרן (מתוכם אחד מבית הוהנצולרן-זיגמרינגן), 49 בני בתי מלוכה זרים, מתוכם 9 שהיו במצב מלחמה עם גרמניה ו-54 אבירים לא-אצילים. כל הבנים הזכרים לבית המלוכה קיבלו עיטור ללא שרשרת ביום הולדתם העשירי ובגיל 18 קיבלו את השרשרת. מלכת פרוסיה (וקיסרית גרמניה, לאחר מכן) קיבלה מעמד של אבירה במסדר, למרות שבנות משפחה אחרות קיבלו את תואר "אבירת מסדר לואיז", במקום. מלך פרוסיה (וקיסר גרמניה, לאחר מכן) היה ריבון המסדר.
הקואליציה השנייה
הסכם קמפו-פורמיו
הדוב הרוסי
הדוב הרוסי (ברוסית: Русский медведь) הוא האנשה (האנשת מדינות) של רוסיה (ובעבר ברית המועצות והאימפריה הרוסית). השימוש הראשון בדוב הרוסי כהאנשה למדינה הרוסית נעשה עוד ב-1539, כסמל לא-רשמי לנסיכות מוסקבה.
היסטוריה.
הדוב הרוסי נולד מן המיתוס שהיה נפוץ באירופה בשלהי המאה ה-16 ולפיו דובים מסתובבים חופשי ברחובות מוסקבה – מיתוס שנולד מרישומיו של זיגיסמונד פון הרברשטיין (Sigismund von Herberstein) בספרו "רישומי מוסקבה" (לטינית: "Rerum Moscoviticarum Commentarii") מ-1549. הרברשטיין, דיפלומט אוסטרי ששירת שנים רבות בנסיכות מוסקבה, כתב על המבנה האתנוגרפי של רוסיה ושם תיאר את החורף הקשה של שנת 1526, שהביא לכך כי דובים רבים פלשו לכפרים. המאורעות החריגים הללו פורשו על ידי המערב כמאורעות נפוצים ברחובות ערי רוסיה.
ההשוואה בין המדינה הרוסית לדוב הייתה נפוצה מאוד במדינות המערב ובעיקר על ידי בריטניה, כשההשוואה נועדה לתאר את רוסיה כ"מדינה ענקית, מסורבלת וחזקה". הרוסים עצמם עשו שימוש בדב הרוסי כדימוי למדינה מתחילת המאה ה-20, והדוב מופיע רבות באגדות עם ובשירי פולקלור. כך למשל סמל אולימפיאדת מוסקבה (1980) היה מישקה הדב.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הונחה הצעה בפני הבית העליון בפרלמנט, הסובייט העליון של רוסיה, להפוך את הדוב לסמל רוסיה, כיוון שרוסיה מעלה בקרב מדינות העולם אסוציאציות לדוב החום, אך ההצעה לא זכתה לתמיכה רבה ולבסוף התקבל העיט הדו-ראשי ה"צארי" כסמל המדינה.
מאוחר יותר הפך הדוב לסמלה של המפלגה הגדולה ביותר ברוסיה - רוסיה המאוחדת.
כמה רפובליקות של רוסיה ומחוזות אף אימצו את הדוב כסמלן הרשמי. אוהדי נבחרת רוסיה בכדורגל מניפים לא פעם בעת משחקים גדולים את דגל רוסיה ובמרכזו ראש דוב חום, שהפך לסמל הנבחרת.