ביוגרפיה.
שיין נולד לרבקה שיין (צדוק), שהייתה מורה ולמרדכי, ניצול שואה ששימש קצין במשטרת ישראל.
שיין למד בבית הספר לחינוך סביבתי מדרשת שדה בוקר, בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי" וכן ספרות, שירה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה, תקשורת והיסטוריה באוניברסיטת חיפה.
בראשית שנות ה-90 ולאחר קריירה קצרה בתחום התיאטרון, הצטרף שיין לרדיו חיפה כמנהל תוכניות ומגיש תוכנית הבוקר אותה הוא משדר עד היום. כמו כן, כתב בענייני תרבות ומגזין בידיעות אחרונות, גלובס, מעריב ואתרי רשת שונים. שיין היה עורך משנה ומגיש ב"חדשות HOT" ושימש כמרצה לתחום התקשורת, התוכן והעיתונות במכללת עמק יזרעאל וביחידה ללימודי חוץ באוניברסיטת חיפה.
כיום נמרוד שיין מורה לספרות ומנחה סדנאות כתיבה.
חבר מדור ספרות במשרד התרבות והספורט, מטעם המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
ביקורת ספרותית על שיריו.
בשנת 2017 פרסם שיין את ספר הביכורים שלו "עור התוך". הספר צוין באותה השנה על ידי ynet כאחד מספרי השירה הבולטים והמצליחים במכירות שבוע הספר.
בשנת 2019 נבחר שיין להיות בין המשוררים, הסופרים והפזמונאים שייצגו את תרבות המילה הכתובה בחוגי בית מטעם משרד התרבות במסגרת חודש הקריאה, 2019. משרד התרבות הכיר בהצלחתו של שיין כמשורר וכתב עליו: .
בשנת 2022 פרסם שיין את ספרו השלישי ״נכון לכתיבת שורו אלו״ בהוצאת הקיבוץ המאוחד. המשוררת טל ניצן כתבה עליו: .
לוני דונגן
אנתוני ג'יימס (לוני) דונגן (באנגלית: Anthony James (Lonnie) Donegan; 29 באפריל 1931 – 3 בנובמבר 2002) היה מוזיקאי בריטי, זמר ופזמונאי. פעל בעיקר בסגנון ה"סקיפל" בשנות ה-50 וה-60 והיה מזוהה עם הסגנון והפצתו בממלכה המאוחדת. בהשפעת להיטיו קמו הרכבי סקיפל רבים ברחבי הממלכה, רובם ככולם של נערים בני מעמד הפועלים, בהם להקת הקווארימן, ממנה צמחה להקת הביטלס ומוזיקאים רבים אחרים, בהם ג'ו קוקר, רורי גלאגר, ואן מוריסון, אלכסיס קורנר, מיק ג'אגר, ג'ימי פייג', ריצ'י בלקמור, דייוויד גילמור, גרהם נאש, קליף ריצ'רד ועוד. דוגנן הצעיד 31 שירים ב-40 המקומות הראשונים במצעד הפזמונים הבריטי, דבר שהפך אותו לאמן הבריטי המצליח ביותר טרם הביטלס. בשנת 1995 זכה בפרס אייבור נובלו ובשנת 2000 היה לחבר מסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה.
נולד בגלאזגו, סקוטלנד, בן לאם אירית ואב סקוטי. אביו היה כנר מקצועי שניגן בתזמורת הסקוטית הלאומית. ב-1933 עברה המשפחה לאיסט האם שבמזרח לונדון.
כנער האזין רבות לסווינג ולמד לנגן בגיטרה בגיל 14. כמו כן האזין לשירי קאנטרי ווסטרן ובלוז ששודרו בתחנות רדיו אמריקאיות עבור חיילי צבא ארצות הברית שהוצבו באירופה עם תום מלחמת העולם השנייה. בסוף שנות הארבעים הופיע עם גיטרה במועדוני ג'אז ברחבי לונדון. כריס בארבר שכר אותו כנגן בנג'ו לתזמורת הביג בנד דיקסילנד שלו לפני שגויס לצבא ב-1949. גם בבסיסו בסאות'המפטון וגם בעת שהוצב בווינה המשיך לנגן ולהכיר בעיקר מוזיקה אמריקאית.
ב-1952 הקים תזמורת ג'אז, Tony Donegan Jazzband. מיד לאחר הופעה עם הזמר לוני ג'ונסון ברויאל פסטיבל הול החליט דונגן לאמץ לעצמו את שמו של הזמר כשם במה.
ב-1954 יזם דונגן "הפסקת סקיפל" במסגרת תוכנית ההופעה של הלהקה. במסגרת ה"הפסקה" נטלו הנגנים כלי נגינה כג'אג, קרש כביסה וגיטרה ספרדית וניגנו קטעי פולק אמריקאי מאת וודי גאת'רי ולדבלי. הלהקה הקליטה קטע של לדבלי, "Rock Island Line", בנגינת סקיפל כבי-סייד של סינגל שלה שראה אור בחברת דקה והוא הפך ללהיט ב-1956. בהמשך הקליטה הלהקה בשם "Lonnie Donegan Skiffle Group" תקליט שלם בסגנון, "An Englishman Sings American Folk Songs", שהפך לתקליט זהב בבריטניה.
להקות רבות החלו לחקות את הסגנון. השימוש בכלי נגינה זולים ומאולתרים קסם לצעירים בני מעמד הפועלים ולהקות סקיפל קמו בכל רחבי בריטניה.
ב-1955 ביקר דונגן בארצות הברית והופיע בתוכניותיהם של פרי קומו ופול וינצ'ל.
בקיץ 1956 הוציא את אלבומו הראשון כנגן סולו, "Lonnie Donegan Showcase", שזכה למעמד תקליט זהב. דונגן המשיך להיות אחד מייצרני להיטים הבולטים בבריטניה עד 1962.
במהלך שנות ה-60 פחת להופיע ולהקליט ועבר לקיירה של מפיק מוזיקלי.
ב-1976 סבל מאוטם שריר הלב ועבר ניתוח מעקפים. ב-1978 ראה אור התקליט "Lonnie Donegan: Puttin' On The Style", בו ביצעו את שיריו המוקדמים אמנים כרינגו סטאר, בריאן מיי, אלטון ג'ון, רורי גלאגר ועוד. במהלך שנות השמונים שב להופיע, כולל עם כריס בארבר. ב-1992 סבל מהתקף לב שני ועבר ניתוח מעקפים שני. ב-1994 שב להופיע במסגרת סיבוב הופעות משותף עם כריס בארבר.
בשנת 1998 הופיע עם ואן מוריסון בבלפסט בהקלטות שראו אור בשנת 2000 בתקליט "The Skiffle Sessions – Live in Belfast 1998" והופיע גם בפסטיבל גלסטונברי והספיק להקליט את תקליטו "This Yere de Story" שראה אור רק ב-2004, שנתיים לאחר מותו.
דונגן נפטר מהתקף לב בגיל 71, במהלך סיבוב הופעות בלינקולנשייר.
חיים אישיים.
דונגן היה נשוי שלוש פעמים.
Psittacosauridae
Leptoceratopsidae
מחלקת מדעי ההתנהגות (צה&quot;ל)
Neoceratopsia
Coronosauria
Ceratopsoidea
מחלת קרינה
איגואנודונטיה
איגואנודונטיה (שם מדעי: Iguanodontia) היא קבוצה של דינוזאורים צמחוניים מקבוצת האורניתופודה.
איגואנודונטים חיו החל מאמצע היורה מלפני 163 מיליון שנה, התפתחו לאורך הקרטיקון ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה. הם התפתחו ממינים קדומים יותר כמו ההיפסילופודוניים.
רבים מבני קבוצה זו היו גדולים מאוד, כשהגדולים ביותר היו ההדרוזאוריים, בעלי מקור הברווז שהגיעו עד לאורך 16 מטרים ולמשקל 16 טון. הם היו בעלי סוללת שיניים בלסתם, איתה טחנו חלקי צמחייה. רבים מהם נעו על שתי רגליים והשתמשו בזנב ליציבה זריזה. ככל הנראה הם גם נעו בעדרים גדולים כדי להתגונן מטריפה.
סיימון קמרון
סיימון קמרון (באנגלית: Simon Cameron; 8 במרץ 1799 – 26 ביוני 1889) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג את פנסילבניה בסנאט של ארצות הברית וכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן בשנה הראשונה של מלחמת האזרחים האמריקנית.
קמרון נולד במייטאון שבפנסילבניה ועשה את הונו מעסקי רכבות, תעלות ובנקאות. כחבר המפלגה הדמוקרטית הוא נבחר בבחירות לסנאט ב-1845 וכיהן בו עד 1849. כמתנגד עקשן לעבדות, הוא הצטרף לזמן קצר למפלגת שאינם יודעים דבר לפני שהעביר את נאמנותו למפלגה הרפובליקנית ב-1856. שנה לאחר מכן הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט ושאף להיבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות של 1860. לאחר סיבוב ההצבעה הראשון של ועידת המפלגה, משך קמרון את מועמדותו לטובתו של לינקולן שנבחר כמועמד המפלגה.
לאחר בחירתו של לינקולן לנשיאות, הוא מינה את קמרון כמזכיר המלחמה הראשון בממשלו. תקופת כהונתו של קמרון בתפקיד זה עמדה בסימן של חשדות לשחיתות והתנהלות לקויה ובינואר 1862 הוא נאלץ להתפטר. לזמן קצר בהמשך אותה שנה הוא שימש כשגריר ארצות הברית ברוסיה. לאחר מלחמת האזרחים ביצע קמרון קאמבק פוליטי ובבחירות לסנאט של 1867 הוא נבחר פעם נוספת. קמרון בנה מנגנון עבור המפלגה הרפובליקנית מנגנון רב עוצמה בפנסילבניה ששלט בפוליטיקה המדינתית במשך שבעים השנים הבאות. הוא כיהן בסנאט עד 1877, עת ירש את מושבו בנו, ג'. דונלד קמרון.
ראשית חייו.
סיימון קמרון נולד במייטאון, פנסילבניה ב-1799, לצ'ארלס קמרון, בנם של סיימון קמרון ומרתה פאוץ (בתו של קונרד פאוץ), שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
קמרון היה השלישי מבין חמישה בנים ושלוש בנות צעירות יותר. ב-17 באוקטובר 1822 נשא קמרון לאישה את קתרין רפלי, בתו של ג'ון ג'ייקוב רפלי.
קריירה עסקית.
ב-1821 היה קמרון לעורך העיתון Bucks County Messenger. שנה לאחר מכן הוא עבר לוושינגטון די. סי. ולמד על תנועות פוליטיות בעודו עובד לחברת ההוצאה לאור Gales and Seaton. ב-1824 הוא רכש את העיתון Republican מהאריסברג.
בין השנים 1825 – 1827 היה קמרון המדפיס הממשלתי של פנסילבניה וב-1826 הוא התמנה כמנהלן הראשי של המדינה. הוא דאג לסלילתן של כמה מסילות ברזל ומיזג אותן עם חברת קו הרכבת הצפוני המרכזי (Northern Central Railway), שלימים בנו היה סגן הנשיא שלה. קמרון ייסד את בנק מידלטאון ב-1832 והיה מעורב במיזמים עסקיים נוספים. ב-1838 הוא מונה כנציב ליישוב טענותיהם של שבטי הווינבגו. תפקיד זה רדף אותו בהמשך מבחינה פוליטית, כאשר הוא זכה בכינוי הלגלגני "ראש שבט הווינבגו" לאחר שהוא לכאורה רימה את השבט בהסכמי האספקה שלהם.
ראשית הקריירה הפוליטית.
קמרון החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר המפלגה הדמוקרטית ותמך במערכות הבחירות של אנדרו ג'קסון ומרטין ואן ביורן. ב-1845 הוא נבחר לסנאט ארצות הברית במקומו של ג'יימס ביוקנן וכיהן שם עד 1849. כמתנגד נחרץ לעבדות, עבר קמרון אל מפלגת שאינם יודעים דבר ולאחר מכן הצטרף ב-1856 אל המפלגה הרפובליקנית. ב-1857 נבחר קמרון מחדש לסנאט.
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1860 ניהל קמרון את הצבעתה של המשלחת מפנסילבניה. הוא דאג שקולות אלו יוענקו לאברהם לינקולן כמועמד לנשיאות. בתמורה הובטחה לקמרון משרה בקבינט.
מלחמת האזרחים.