באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכתה הוסו ב-4 מדליות, 2 זהב ,1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.00 דקות, לפני יויי הואשי מיפן (2:07.91 דקות) ומדיסין קוקס מארצות הברית (2:09.71 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 4:29.33 דקות, לפני מיריה בלמונטה (4:32.17 דקות) וסידני פיקרם מקנדה (4:32.88 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.85 דקות, אחרי אמילי סיבום (2:05.68 דקות) ולפני קתלין בייקר (2:06.48 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.02 דקות, אחרי מיריה בלמונטה (2:05.26 דקות) ופרנציסקה הנטקה (2:05.39 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.35 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.33 דקות. היא שחתה 100 מטר גב בשלב המוקדמות בתוצאה של 58.80 שניות ועלתה מהמקום השני לשלב חצי הגמר אך החליטה להימחק ממשחה זה על מנת להתרכז במשחים אחרים שלה.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכתה הוסו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.17 דקות, לפני אילריה קוזינטו מאיטליה (2:10.25 דקות) ומריה אוגולקובה משווייץ (2:10.83 דקות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.60 דקות, לפני קלסי דליה מארצות הברית (2:01.73 דקות) וסוזוקה הסגאווה מיפן (2:04.04 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.40 דקות, לפני מלני מרגליס (4:25.84 דקות) ופנטין לספר מצרפת (4:27.31 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.26 שניות, אחרי אוליביה סמוליגה מארצות הברית (56.19 שניות) ולפני ג'ורג'יה דייוויס ומינה אתרטון מאוסטרליה (56.74 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה הוסו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בפעם הרביעית ברציפות בתוצאה של 2:07.53 דקות, לפני יה שיוון (2:08.60 דקות) וסידני פיקרם (2:08.70 דקות) ומבחשה ל-400 מטר מעורב אישי בפעם הרביעית ברציפות והחמישית בכלל בתוצאה של 4:30.39 דקות, לפני יה שיוון (4:32.07 דקות) ויויי אוהשי (4:32.33 דקות).
מרטון צ'וקאש
מרטון פול צ'וֹקַאש (באנגלית: Marton Paul Csokas; נולד ב-30 ביוני 1966) הוא שחקן קולנוע ניו זילנדי, התפרסם בתפקידים ראשיים בסרטים "XXX","ממלכת גן עדן", "איאון פלקס" ו"נקודת שוויון".
ביוגרפיה.
מרטון צ'וקאש נולד בעיר אינברקרגיל שבניו זילנד. אמו היא אחות ואביו מרטון הוא מהנדס מכונות.
החל ללמוד משחק ב"אוניברסיטת סנטרבארי" שבכרייסטצ'רץ' ולאחר מכן הועבר לבית הספר למשחק הלאומי של ניו זילנד שבולינגטון.
קריירה.
צ'וקאש החל את דרכו כשחקן באופרת הסבון הניו זילנדית "רחוב שורטלנד" ובתיאטרון, התגלה בשנת 1996 בהפקתו של פיטר ג'קסון "ג'קי בראון גאון" ובדרמה הרומנטית "אנגלית שבורה".
שיחק בתחילת דרכו במותחן האוסטרלי "מסיכת הקוף" ובעשרה פרקים בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת" בתפקיד שר המלחמה בוריאס איתו משתפת הלוחמת זינה (לוסי לולס) פעולה.
בשנת 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפקה הוליוודית גדולה, "" בתור בן הלילית הלורד סלבורן, בעלה של בת המלוכה גלדריאל (קייט בלאנשט).
ב-2002 כבר פרץ צ'וקאש בתפקיד הראשי של יורגי, המיליטנט העשיר הזומם להשמיד את בירות אירופה בסרט הפעולה "XXX".
ב-2003 חזר לתפקיד סלבורן בסרט "" ושיחק בתור מר סמית' רוצח סדרתי אוסטרלי בקומדיית הפשע "קנגורו ג'ק".
ב-2004 הופיע במותחן הריגול "זהות במלכודת" בתפקיד ג'רדה, רוצח שכיר בו נאבק ג'ייסון בורן (מאט דיימון).
ב-2005 שיחק בסרט הפעולה "איאון פלקס" בתפקיד טרבור גודצ'יילד, מושל העיר ברגנה ואויבה של המורדת איאון פלקס (שרליז ת'רון), השתתף בנוסף בדרמה ההיסטורית של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן" בתור מלך ירושלים גי דה ליזיניאן.
ב-2010 גילם את דמותו של צ'ארלס קינגסלי אביה של אליס (מיה וסיקובסקה) בסרטו של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חוצה את הקווים".
בשנת 2017 שיחק בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן, "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן.
בשנת 2021 שיחק שיחק בתפקיד ראשי לצד שארלוט רמפלינג וג'ורג' פרייר בסרט הקולנוע "Juniper".
חיים אישיים.
לצ'וקאש אזרחות כפולה, ניו זילנדית והונגרית. הוא ניהל מערכת יחסים עם השחקנית הצרפתייה אווה גרין אותה הכיר על סט הסרט "מלכת גן עדן", והם נפרדו לאחר ארבע שנות זוגיות.
מוחסן מח'מלבאף
מוחסן מח'מלבאף (בפרסית: محسن مخملباف; נולד ב-29 במאי 1957) הוא במאי ומפיק סרטים איראני השייך לתנועת הגל החדש בקולנוע האיראני.
סרטיו הוצגו בפסטיבלי סרטים בינלאומיים רבים וזכו בפרסים. ב-2001 בחר המגזין "טיים" את סרטו "ליקוי חמה בקנדהאר" לאחד ממאה הסרטים הטובים בכל הזמנים. ב-2006 הוא נמנה עם חבר השופטים בפסטיבל הסרטים של ונציה וב-2007 שימש כנשיא האקדמיה לקולנוע של אסיה.
מח'מלבאף עזב את איראן ב-2005, זמן קצר לאחר בחירתו של מחמוד אחמדינז'אד לנשיא איראן, עבר להתגורר בפריז ולאחר שהתקבלו איומים על חייו עבר ב-2011 להתגורר בלונדון. החל מיוני 2009 ובעקבות אירועי הבחירות לנשיאות בשנה זו, הכריז מח'מלבאף כי מונה לדוברו הרשמי של מיר-חוסיין מוסאווי בחו"ל.
ביולי 2013 הגיע כאורח הכבוד של פסטיבל הקולנוע ירושלים (ה-30 במספר) והציג את סרטו "הגנן" , אשר צולם בישראל בגנים הבהאיים בחיפה וברחבי הארץ.
בספטמבר 2015 התארח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה (ה-31 במספר), הוא שימש כיו"ר חבר השופטים. בפסטיבל הוקרן סרטו הקצר "הדייר", ולאחריו הסרט "בית ספר של אבא" בהשתתפותו ובהשתתפות משפחתו, המספר על בית הספר לקולנוע שהוא הקים ובו לימד את בני משפחתו ליצור סרטים.
ביוגרפיה.
מוחסן מח'מלבאף נולד בטהראן ב-29 במאי 1957. הוא החל לתמוך באמו החד-הורית בגיל 8. עד הגיעו לגיל 17 הספיק לעבוד כנער מעלית, כפועל חקלאי וכן בעבודות שונות נוספות. כצעיר מן השכונות הדרומיות של טהראן, הוא הקים מיליציה אסלאמית מחתרתית, ובגיל 17 נורה ונעצר בעת שניסה לחטוף נשק משוטר. הוא שוחרר מהכלא זמן קצר לאחר מהפכת 1979. ארבע וחצי השנים בכלא חידדו את השקפתו על החיים ועל החברה האיראנית, ובסיומן התרחק מן הפוליטיקה לטובת עיסוק בספרות ובאמנות, ובמיוחד בקולנוע, מתוך אמונה כי החברה האיראנית סובלת מעוני תרבותי יותר מכל דבר אחר.
מח'מלבאף הפך לסופר ויוצר קולנוע באיראן של בתר-המהפכה. הוא כתב נובלות, סיפורים קצרים ותסריטים, אשר חלקם תורגמו לשפות רבות. הוא כתב וביים 18 סרטים עלילתיים ו-6 סרטים קצרים, וכן כתב תסריטים וביצע עבודות עריכה עבור יוצרי קולנוע איראנים אחרים. סרטיו הוקרנו יותר מ-100 פעמים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים ברחבי העולם, והוא זכה בפרסים רבים. בשנת 1996 הוא נטש באופן זמני את הקריירה הקולנועית שלו כדי ללמד. הוא הקים את בית הספר לקולנוע "מח'מלבאף", שבו לימד קולנוע לקבוצה נבחרת של תלמידים ובהם שלושת ילדיו.
המחקר לסרט "ליקוי חמה בקנדהאר" כלל נסיעה חשאית לאפגניסטן בימי שלטון הטליבאן. הוא הושפע מאוד מן המצב הקשה במדינה, ולאחר השלמת הסרט קיבל על עצמו את ניהולם וביצועם של פרויקטים באפגניסטן שעסקו בחינוך להיגיינה ובשיפור תנאי החיים של פליטים אפגנים באיראן.
רבות מיצירותיו עברו צנזורה באיראן וכמעט שלא הוצגו בה. כיום הוא עורך מחקר עבור סרטו הבא לאחר מספר שנים של שתיקה קולנועית.
בתו, סמירה, ביימה ב-2003 את הסרט "חמש אחר הצהריים", שצולם אף הוא באפגניסטן.
עבודתו.
מח'מלבאף הוא דמות מרכזית בקולנוע האיראני. סרטיו בוחנים את הקשר בין האדם לבין סביבתו החברתית והפוליטית. כתוצאה מכך, עבודתו משמשת פרשנות על ההתקדמות ההיסטורית של המדינה האיראנית ואנשיה. מח'מלבאף מתמקד בכמה ז'אנרים, מסרטים ריאליסטים ועד פנטזיה וסוריאליזם, ממינימליזם ועד תמונות מורכבות ורחבות של חיי היומיום, והוא בעל נטייה (משותפת לבמאים איראנים רבים) לעיסוק בילדות ובקולנוע.
בשנת 1981 הוא כתב את התסריט לסרט "Towjeeh" בבימויו של מנוצ'הר האגאניספאראסט (Manuchehr Haghaniparast). בשנת 1982 כתב את התסריט לסרט "Marg Deegari" בבימויו של מוחמד רזא הונרמנד (Mohamad Reza Honarmand). הוא ביים את סרטו הראשון "Tobeh Nosuh" ב-1983. סרטו "חרם", מ-1985, מתרחש בתקופה הטרום-מהפכנית באיראן. הסרט מספר את סיפורו של גבר צעיר בשם ואלֶה (מג'יד מג'ידי) אשר נידון למוות על רקע נטיותיו הקומוניסטיות. רבים מאמינים כי הסרט מבוסס על חוויותיו האישיות של הבמאי. בסרט "רוכב האופניים" מ-1987 יוצר מח'מלבאף דיוקן עדין ועמוק של יאוש וכוח סבל אנושיים אל מול מצב של ניצול מתמשך. הסרט מספר את סיפורו של נאסים, פליט אפגני עני באיראן, אשר זקוק נואשות לכסף עבור אשתו החולה. לבסוף נאסים מסכים לרכוב על אופניים בתוך עיגול קטן למשך שבוע תמורת הכסף שהוא צריך לתשלום החשבונות הרפואיים של אשתו. ב-1989 ביים את הסרט חתונה מבורכת . בסרט זה מתוארת דמותו של צעיר איראני, שהשתתף במלחמת איראן–עיראק, והתמודדותו עם זכרונותיו ממלחמה זו, המשפיעים על תפקודו היומיומי והאנשים הסובבים אותו. "זמן של אהבה" (1991) הוא סרטו העלילתי התשיעי של מח'מלבאף והסרט הראשון שאותו הוא מכנה "התקופה השלישית" שלו. זוהי טרילוגיה רומנטית המציעה שלוש גרסאות של אותו סיפור.