באבון הובילה את גוש העצמאות והפיתוח, המורכב מ-12 מוסלמים ונוצרים מתנועת פתח בקמפיין לשיפור השירות וקידום פוטנציאל התיירות של בית לחם. באבון התמודדה מול מועמדים מוכרים ומול מתמודדים עצמאיים שנתמכו על ידי האיסלאמיסטים ועל ידי השמאל הפלסטיני. הגוש ניצח בבחירות שנערכו ב־20 אוקטובר 2012 ובאבון נבחרה באופן רשמי לראש העיר. יריביה זכו בשישה מושבים במועצה.
ראש עיריית בית-לחם.
בית לחם נחשבת לעיר עם שיעורי האבטלה הגבוהים ביותר בגדה המערבית. בעיר יש גם אוכלוסייה נוצרית גדולה. באבון טענה כי גדר ההפרדה מהווה מכשול ממשי לצמיחה על ידי הגבלת תנועתם של אנשים, רעיונות וסחורות. על בית לחם היא אמרה: "אנחנו עיר במצור, בלי מקום להתרחב בגלל ההתנחלויות ובגלל החומה." היא קיוותה לעצור את ההגירה השלילית מהעיר על ידי יצירת הזדמנויות עבודה עבור אנשים צעירים. היא גם קיוותה להשיג מחדש את התמיכה הבינלאומית שאבדה בזמן שחמאס היה בשלטון. באבון סיימה את תפקידה ב-27 באפריל 2017. היא לא השתתפה בבחירות המקומיות שהתקיימו אז בבית לחם ובכל הגדה המערבית.
פרסים.
רשימה חלקית:
חיים אישיים.
באבון היא אם לחמישה ילדים.
אלכסנדר אלכסנדרוב (קוסמונאוט)
אלכסנדר פבלוביץ' אלכסנדרוב (ברוסית: Александр Павлович Александров; ) הוא קוסמונאוט סובייטי-רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7 ותחנת החלל מיר.
קורות חיים.
אלכסנדר אלכסנדרוב נולד במוסקבה. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים בבית הספר הטכני של חיל האוויר הסובייטי. עם סיומו אלכסנדרוב החל את השרות. הוא השתחרר מהצבא כעבור שנה בעקבות פטירת אביו. בשנת 1969 הוא סיים לימודי הנדסה.
בשנת 1964 הוא התחיל לעבוד במחלקת תכנון מס' 1 תחילה כטכנאי ולאחר סיום הלימודים כמהנדס.
בשנת 1978 אלכסנדר אלכסנדרוב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1983 אלכסנדר אלכסנדרוב שוגר לחלל בחללית סויוז T-9 לצד ולדימיר ליאחוב. במהלך טיסה זו הם ביצעו מספר רב של מחקרים ופעילויות תחזוקה לרבות פעילות חוץ רכבית.
בשנים 1987 אלכסנדר אלכסנדרוב שוגר לחלל בחללית סויוז TM-3 לצד אלכסנדר ויקטורנקו ומוחמד פאריס. החללית התחברה לתחנת החלל מיר ואלכסנדר אלכסנדרוב חזר לכדור הארץ כעבור 160 ימים.
בשנת 1993 אלכסנדר אלכסנדרוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים אך המשיך לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא מתגורר במוסקבה.
מעבר סימפלון
מעבר סימפלון (בצרפתית: Col du Simplon; בגרמנית: Simplonpass; באיטלקית: Passo del Sempione) הוא מעבר הרים, אחד ממעברי האלפים בין שווייץ לאיטליה, בין האלפים הפניניים לבין האלפים הלפונטיניים. הרום המרבי שלו הוא 2,005 מ' מעל פני הים. בראשית המאה ה-20 נחצבה תחת המעבר מנהרת סימפלון, שהייתה מנהרת הרכבת הארוכה בעולם לאורך רוב המאה ה-20.
היסטוריה.
למעבר הייתה חשיבות במשך מאות שנים, וחשיבותו האסטרטגית הגיעה לשיאה בעת המלחמות הנפוליאוניות בין 1801 ל-1805. נפוליאון בונפרטה הורה על סלילת דרך במעבר על מנת להעביר ציוד צבאי וארטילריה מעמק הרון לצפון איטליה. מאז שימש המעבר כציר כרכרות דואר ונוסעים (שהוחלפו בשירות אוטובוסים של חברת הדואר). הכביש שנסלל במעבר היה צר וסגור בימות החורף.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החליטה ממשלת שווייץ לסלול במקום כביש משופר, שיוכל להיות פתוח לכל אורך השנה. ב-1970 נפתח הכביש, שכלל מסתורים מפני מפולת שלגים ומנהרות גבוהות, לאורך 37 ק"מ בין בריג-גליס שבקנטון ואלה לבין הכפר גונדו שעל גבול איטליה.
צ'פרג
צ'פרג (בהונגרית: Csepreg) היא עיר במחוז ואש, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בצ'פרג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בעיר 3,935 תושבים ובשנת 2021 רק 3,315 תושבים.
יהודי צ'פרג.
האזכור העתיק ביותר של יהודים בצ'פרג הוא במסמך מ-1492 שם נזכר רחוב יהודי בעיר. היהודים גורשו משם כנראה בשנת 1526.
הקהילה היהודית נוסדה בשנת 1860, והוקם בה בין היתר בית כנסת וחברה קדישא. יהודי צ'פרג הוגדרו בתחילה כקהילת "סטטוס קוו" ובהמשך נעשתה הקהילה לנאולוגית. בשנת 1930 מנתה הקהילה 61 יהודים.
ב-19 במרץ 1944 רוכזו היהודים בגטו שהוקם בעיר ואליו הובאו גם יהודים מיישובים קטנים באזור. ומשם הועברו לשארוואר. ב-29 ביוני 1944 שולחו עם כלל יושבי הגטו בשארוור למחנה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו יהודים לעיר והקימו אנדרטת זיכרון ל-225 יהודי המקום והסביבה שנספו בשואה. רוב החוזרים עזבו את הכפר תוך זמן קצר, וב-1955 נותרה בעיר משפחה יהודית אחת.
תמרה אויניק
תמרה אויניק (בספרדית: Tamara Oynick; נולדה ב-28 במרץ 1953) היא שחיינית מקסיקנית-יהודייה לשעבר, אלופת המכביה השמינית (1969), אלופה ושיאנית מקסיקו שייצגה את מדינתה במשחקים האולימפיים (מקסיקו סיטי 1968).
ביוגרפיה.
אויניק נולדה גדלה במקסיקו סיטי.
בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו, באוגוסט 1965 זכתה אויניק במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:06.1 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 3:02.3 דקות ולפני ר. הרבר מדרום אפריקה (3:06.7 דקות).
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסן חואן שבפוארטו ריקו בשנת 1966 זכתה אויניק ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:02.3 דקות, מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.3 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (5:06.2 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 סיימה אויניק במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:58.5 דקות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה אויניק במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:52.4 דקות, במקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.7 דקות, במקום 15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:48.4 דקות ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:51.0 דקות.
אלופת המכביה.
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל, רמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969 זכתה אויניק ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.3 דקות, לפני שלומית ניר (2:54.4 דקות) ואלן אפשטיין מארצות הברית (3:02.6 דקות), מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:24.1 דקות, אחרי שלומית ניר (1:20.1 דקות) ולפני בברלי בורק מדרום אפריקה (1:24.6 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:48.3 דקות, אחרי מריאן שפירא מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 5:33.2 דקות ושלומית ניר (5:44.9 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:46.6 דקות.
מרקורי S-55
מרקורי S-55 (באנגלית: Mercury S-55) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד, אשר יוצרה בין השנים 1962–1963, ובין השנים 1966–1967.
יוצרו 17,149 יחידות.
קישורים חיצוניים.
אתר מרקורי הבינלאומי
פוקימון בוא נזוז פיקאצ'ו! ובוא נזוז איווי!
משרד המשפטים (אוקראינה)
משרד המשפטים של אוקראינה (באוקראינית: Міністерство юстиції України) הוא גוף של הרשות המבצעת של אוקראינה, שמנוהל על ידי ממשלת אוקראינה ואחראי לניהול מדיניות הממשלה בענייני חוק ומשפט.
שר המשפטים של אוקראינה, ממונה על ידי הראדה העליונה של אוקראינה בהתאם לחקיקה.
תסמונת סנפיליפו
תסמונת סנפיליפו (אנגלית: , או MPS-III), היא אחת מ-11 מהמחלות המוקופוליסכרידוזות (MPS), קבוצה של מחלות תורשתיות רצסיביות, הנבדלות זו מזו בגן הפגוע בכל אחת מהן. כולן מאופיינות באגירה ליזוזומלית של מוקופוליסכרידים שונים, הידועים גם בשם גליקוזאמינוגליקנים (GAG). תסמונת סנפיליפו מאופיינת במחסור באנזים הדרוש כדי לפרק גליקוזאמינוגליקן מסוג הפאראן גופרית, המצוי בקרום התא ובמטריצה החוץ-תאית.
היסטוריה.
התסמונת נקראת על שם סילבסטר סנפיליפו, רופא ילדים ממינסוטה, שתיאר את המחלה לראשונה, במסגרת מחקר פוסט-דוקטורט שערך בשנת 1960, על ילדים עם מחלות מוקופוליסכרידוזות.
המחקר שילב אבחון כימי והערכה קלינית יסודית של כל חולה.
עבודתו של סנפיליפו ועמיתיו תיארה שמונה ילדים עם מוגבלות נפשית הסובלים ממוקופוליסכרידזה של תרכובת אחת, הפאראן גופרתי, לעומת 13 חולים עם תסמונת האנטר-הורלר אשר הראו הפרשה בשתן של שתי תרכובות מוקופוליסכארידזות שונות, הפריטין גופריתי וכונדרואיטין סולפאט B. רוב הנחקרים בהם זוהה מחסור בהפאראן גופרתי היו בעלי מראה פנים רגיל או כמעט-נורמלי, ונראו בהם ביטויים סומטיים ורדיוגרפיים קלים עד קטנים. זאת בהשוואה לעמיתיהם בעלי תסמונת האנטר-הורלר, שהראו מעורבות חמורה יותר. תצפיות אלה הצביעו על קיומה של טעות מולדת חדשה, של חילוף החומרים של הרירית.
סנפיליפו הציג את תוצאות המחקר באספה הכללית של האגודה האמריקאית לפדיאטריה במאי 1963, ופרסם דו"ח מקיף מאוחר יותר באותה שנה.
תסמינים.
המחלה מתבטאת בילדים צעירים. התינוקות נולדים במראה נורמלי, אם כי בחלקם ניתן לזהות דיסמורפיזם של הפנים. קישיון המפרקים, שיעור-היתר והשיער הגס האופייני לשאר המחלות המוקופוליסכרידוזות, בדרך כלל מתבטאים בשלב המחלה הסופי.
לאחר תקופה ראשונית ללא תסמינים, החולים מופיעים עם פיגור בהתפתחות או בהפרעות התנהגותיות, כאשר בהמשך מופיע ירידה פרוגרסיבית באינטליגנציה, המובילה לדמנציה חמורה ולמחלה מוטורית מתקדמת. רכישת השפה היא לעיתים קרובות איטית ולא מלאה.