לאחר המלחמה שב ורנר אל הבורגתיאטר, ושיחק גם בהפקות של תיאטראות נוספים, לרוב בתפקידי אופי. בשנת 1948 ערך את הופעת הבכורה כשחקן ראשי בסרט קולנוע, בסרט "Der Engel mit der Posaune" (המלאך עם השופר) של הבמאי קרל הרטל. ב-1949 הופיע בתפקיד נוסף, בו משך תשומת לב, קרל, אחיינו של בטהובן בסרט "ארואיקה". הסרט זכה בהצלחה בינלאומית, והשתתף בתחרות הרשמית במסגרת פסטיבל קאן.
בשנת 1950 נסע ורנר לבריטניה על מנת לשחק בהפקה דוברת אנגלית של "המלאך עם השופר", שביים אנתוני בושל. בשנה זו גם התגרש. לאחר מכן הופיע במספר סרטים דוברי גרמנית, בטרם ניסה את מזלו בהוליווד בתפקיד ראשי בהפקה של אולפני פוקס המאה ה-20, "הכרעה לפני השחר" (Decision Before Dawn). הסרט היה סרט מלחמה שסיפר את סיפורם של שבויי מלחמה אנטי-נאצים המוצנחים בגרמניה, מולדתם, על מנת ללחום בנאצים. הסרט זכה להצלחה מסוימת, ואף היה מועמד לפרס אוסקר כסרט הטוב ביותר, אך ציפיותיו של ורנר להפוך לכוכב קולנוע בהוליווד לא התממשו. האולפן סירב להעניק לו תפקידים שהתאימו לו, והוא החליט לשוב לאירופה ולהקדיש עצמו לתיאטרון.
הוא התיישב בבית שבנה בעיירה טריאזן בליכטנשטיין. הוא היה לכוכב תיאטרון, ושיחק תפקידים ראשיים בהצגות כהמלט, מות דנטון, ו"בקט". ב-1954 נישא לאן פאואר, בתה של השחקנית הצרפתייה אנאבלה, ובתו המאומצת של הכוכב ההוליוודי טיירון פאואר.
בשנת 1955 הופיע בארבעה סרטים - ביוגרפיה של מוצרט בה שיחק את התפקיד הראשי, הסרט לולה מונטז בבימויו של מקס אופולס, סרט ריגול בשם "ספיונז'" בו שיחק את תפקידו של הקולונל אלפרד רדל ודרמה היסטורית בשם "Der letzte Akt" (הפעולה האחרונה, נקרא בעברית "היטלר: הימים האחרונים") בו שיחק קצין נאצי המנסה להתנגד לפקודתו של היטלר להציף את מנהרות הרכבת התחתית בברלין, בימי הקרב על ברלין. בשנת 1958 ניסה את ידו בבימוי סרט טלוויזיה בשם "Ein gewisser Judas" שעסק בחיי יהודה איש קריות ובו שיחק את יהודה איש קריות. את הסרט ביים תחת שם הבמה "ארסמוס נותנגל".
קריירת משחק מאוחרת.
בשנת 1962 שיחק את תפקידו של ז'יל, הצלע הגברית האוסטרית במשולש האהבים בסרט ז'יל וג'ים שביים פרנסואה טריפו, כשלצידו ז'אן מורו כקתרין, ואנרי סר כג'ים. זהו אחד מתפקידיו החשובים והידועים ביותר. הסרט נחשב לאחד הסרטים החשובים והמשפיעים על הגל החדש בקולנוע הצרפתי. תפקיד זה, בו זכה לביקורות משבחות על משחקו, השיב אותו לאור הזרקורים הבינלאומי ולמעמד של כוכב קולנוע.
בשנת 1965 שיחק את תפקיד ד"ר שומאן, הרופא המהורהר בסרט "ספינת השוטים". על המשחק בתפקיד זה זכה בפרס המבקרים בניו יורק כשחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה שיחק את רב המרגלים היהודי המזרח גרמני פידלר בסרט המרגל שחזר מן הכפור, ועל כך זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. ב-1966 שב לשחק בבימויו של טריפו בסרט פרנהייט 451, על פי ספרו של ריי ברדבורי. בסרט שיחק את התפקיד הראשי, הכבאי גאי מונטג. גם תפקיד זה נחשב לאחד מתפקידיו הטובים והזכורים ביותר, והסרט הפך לקלאסיקה ולסרט פולחן. בשנת 1968 התגרש מפאואר.
בתחילת שנות השבעים שב אל במת התיאטרון, ובילה את זמנו בטיולים בעולם, בין היתר בישראל, איטליה, מלטה, צרפת וארצות הברית. הוא הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה קולומבו בשנת 1975. בשנת 1976 הופיע בפעם האחרונה על מסך הקולנוע, בסרט מסע הארורים, בתפקיד פרופסור אגון קרייזלר. על הופעתו זו זכה במועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב.
ורנר היה אלכוהוליסט, והדבר השפיע על מצב בריאותו. בשנת 1983 הופיע בפעם האחרונה על במת התיאטרון. באוקטובר 1984 היה אמור להופיע בקריאה פומבית במרבורג אך ביטל את הופעתו בשל כך שחש ברע, ולאחר מכן נמצא מת בחדרו, כפי הנראה מהתקף לב. הוא מת יומיים לאחר מותו של פרנסואה טריפו. לבקשתו, נטמן במולדתו המאמצת, ליכטנשטיין.
אוסקר וורנר
יהודה כהנא הלר
הרב יהודה כהנא הלר (ט"ז בכסלו תק"ד, 1743 - כ"ז בניסן תקע"ט, 1819) היה רבה של סיגט שבמחוז מרמורש. אחיו הבכור של הרב אריה לייב הכהן, בעל "קצות החושן". נודע בחיבורו קונטרס הספקות.
ביוגרפיה.
נולד בקאלוש שבגליציה לרב יוסף הכהן, ואשתו ניסל. אביו היה אחד משלשה רבנים כהנים בעיירה.
לאחר נישואיו עבד כסוחר ואף כמוזג בבית מרזח, בסמוך לעיירת הולדתו. בהמשך עבר לעיירה בובה, ועבד בהוראה לתלמידים צעירים. במקום זה התיידד עם רבי יוסף תאומים שמאוחר יותר נודע כמחבר הספר פרי מגדים, ונותר עמו בקשר מכתבים.
מונה כדיין ומורה צדק במונקאץ'.
ספרו קונטרס הספקות.
כתב ספר עם הערות על הספר תקפו כהן של הרב שבתי כ"ץ - הש"ך שנכתב כמאה וחמישים שנה קודם, בנושא הדין בספקות ממון, בעקבות מריבה שהגיעה אל בית דינו של הש"ך. בכוונתו הייתה להוציא את הספר בצמוד לספר תקפו כהן.
בשנת ה'תקמ"ח עבר לעיר למברג, שם פיקח על הדפסת ספרו של אחיו – "קצות החושן".
הוא צירף אל הספר קצות החושן את חיבורו האמור, הדן בספר 'תקפו כהן' – וקרא לו "קונטרס הספקות".
כשבאו הוא ואחיו לבקש הסכמה לספריהם מהרב צבי הירש מלבוב (נכד הפני יהושע), ננזפו קשות על פלפולים מיותרים ונייר מבוזבז, וגורשו מביתו, אך השאירו לו עותק. במשך הלילה קרא בספר ובבוקר זימן אותם אליו והתנצל.
מאז הוצאה זו, סופח חיבורו לכל המהדורות של הספר "קצות החושן", ובעבר הודפס רק פעם אחת כחיבור בפני עצמו. כיום הספר יוצא כחיבור בפני עצמו במהדורות שונות, חלקן עם הערות ופירושים.
מינויו לאב בית דין.
בשנת ה'תקנ"ו מונה לרב העיר סליש, ואב בית הדין של המחוז.
בשנת ה'תקס"ב (1802), עם פרסום שמו בעקבות הדפסת ספרו, נבחר על ידי חלק מאנשי העיר סיגט שבמחוז מרמורש בטרנסילבניה לרבה של העיר, תוך התנגדות משפחת שטרן, משפחה רבנית מבני העיר, שהציגו את מועמדם הם. המשלחות הכתירו בערים שונות בו זמנית את שני הרבנים, כשכל אחת דורשת את הבכורה, אך שני הרבנים הכריזו על שלום ביניהם, ופעלו יחד במשך שנים רבות, כשהרב יהודה משמש אב בית הדין של העיר, ואילו הרב מנחם שטרן היה ראש בית הדין והרב האזורי.
בתקופת כהונתו בסיגט התפרסם ברחבי המדינה ונחשב מגדולי הרבנים. בשנת תקס"ה (1805) הוצעה לו משרת הרבנות בגרוסוורדיין אולם הוא העדיף להישאר עם בני קהילתו בסיגט ודחה את ההצעה. כיהן ברבנות במשך שבע עשרה שנה, עד לפטירתו בכ"ז בניסן ה'תקע"ט.
הרב כהנא-הלר הותיר אחריו שבעה בנים ובת, מהם הסתעפה משפחת כהנא במחוז מרמורש, שרבים מבניה התפרסמו כרבנים, ראשי קהילות ופרנסים.
לאחר מותו הוציאו צאצאיו מתוך כתביו את ספרו "תרומת הכרי" על שולחן ערוך חושן משפט.
צאצאיו ושושלתו.
בניו וחתנו.
שושלת רבנים ענפה יצאה ממנו - בייחוד מצאצאיו הישירים במשפחת כהנא, וכן משפחת כהנא הלר, רבני תולדות אהרן, רבני חסידות ספינקא-כהנא, ובהמשך דמויות ציבוריות רבות וביניהם הרב מאיר כהנא ואחיו הרב נחמן כהנא (ירושלים), נשיא בית המשפט העליון יצחק כהן, אחיו ממקימי פועלי אגודת ישראל הרב ד"ר קלמן כהנא ועוד.
עם השנים צאצאיו שלטו כלכלית ורוחנית בקהילות היהודיות באזור סיגט, כשהם מזהים עצמם עם ייחוסם המשפחתי, וצאצאיו הישירים כיהנו כרבני העיר ואבות בית הדין. ביום י"ח בתמוז ה'תרי"ח מונה הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים מחבר "ייטב לב", לרבה של העיר סיגט, בניגוד לדעת המשפחה, שהקימה קהילה פורשת, אך זו קטנה והלכה עם השנים.
סמואל קלארק
סמואל קלארק (באנגלית: Samuel Clarke; 11 באוקטובר 1675 - 17 במאי 1729) היה פילוסוף וחוקר דת אנגלי.
חייו.
קלארק נולד בנוריץ', ולמד בקולג' קיוס באוניברסיטת קיימברידג'.
בענייני מוסר טען, כנגד הובס ושפינוזה, שהמוסר הטבעי והנכון אינו נובע ממחוקק (כלומר: מאלוהים, או כפי שיעדיפו לומר אקזיסטנציאליסטים שונים: האדם והחברה) אלא שהוא חלק מהאמת הלוגית לגבי העולם. משמע, לכל מצב מותאם מעשה אחד שיהיה המוסרי ביותר, והוא חלק בלתי נפרד מהאמת, וסתירה לו זהה לסתירה בענייני לוגיקה או מתמטיקה. דייוויד יום ופרנסיס האצ'סון התנגדו לרעיון זה בחריפות.
בענייני מטאפיזיקה, קלארק תמך ברעיונותיו של ניוטון בדבר מרחב מוחלט. בניגוד לדקארט, הוא טען שהמרחב והזמן הם ישויות מוחלטות ואינסופיות, מה שהיווה גם ניגוד חריף לדעתו של לייבניץ, שטען כי לא ניתן להשוות בין יחידות זמן שונות (כלומר: לא ניתן לומר ששנייה אשר עוברת כעת זהה לשנייה שתעבור בעתיד, מפני שאינה קיימת שום דרך להשוות בין השתיים, והמחשבה על השוואה ביניהן חסרת משמעות מיסודה - הרי אורך הזמן הוא תחושתי בלבד, לפי לייבניץ).
גראנז'
משפחת כהנא הלר
משפחת כהנא-הלר היא משפחת רבנים יהודית ענפה ממרמורש שבטרנסילבניה. ראש המשפחה הוא הרב יהודה כהנא הלר, שעבר בסוף המאה ה-18 מגליציה לטרנסילבניה וכיהן שבע עשרה שנה כרבה של סיגט. הוא הותיר אחריו שבעה בנים ובת, ומהם הסתעפה משפחת כהנא במחוז מרמורש וברחבי טרנסילבניה. המשפחה מנתה אלפי צאצאים ורבים מהם התפרסמו כתלמידי חכמים, רבנים, ראשי קהילות ופרנסים. רוב הצאצאים השמיטו את השם הלר ונותרו בשם כהנא.
בימינו קיימת שושלת אדמו"רים ממשפחת כהנא, ענף של חסידות ספינקא. השושלת מכונה 'ספינקא-כהנא' או חסידות זידיטשוב-ספינקא, להבדילה מהשושלת המרכזית של אדמו"רי ספינקא ממשפחת וייס.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940