ב-9 בנובמבר 1972 התרחשה מחאה של ילדים אמריקאים אשר זכתה בשם "ההשתלטות על הלשכה לענייני אידיאנים". יום לאחר מכן המועצה של השבט האינדיאני "אוגללה סיו" קיבלה כמה החלטות בתגובה למחאה. אחת ההחלטות ביקרה את התנועה האינדיאנית האמריקאית (AIM) על השמדת מסמכים במהלך ההשתלטות על הבניין. החלטה נוספת הייתה לתת סמכות ליו"ר השבט, דיק וילסון, "לנקוט בכל אמצעי פעולה שלדעתו יידרש כדי להגן על חייהם ועל רכושם ועל מנת להבטיח את שלומם וכבודם של השמורה האינדיאנית פיין רידג'".
וילסון השתמש בסמכות זו כדי ליצור כוח משטרה פרטי חדש. הכח זכה לכינוי "חברות הגון" (GOONׂׂׂ) על ידי מבקרים אך חברי הקבוצה אימצו את התווית שהודבקה להם כראשי תיבות. ה"גונים" מומנו באמצעות הממשלה השבטית ואף נטען כי חלק מהמימון הגיע מתוכנית פדרלית לבטיחות הכביש המהיר.
גון הואשמו במהרה בכך שהשתמשו בהפחדה ואלימות נגד המתנגדים הפוליטיים של וילסון.
אירועי הברך פצועה.
ב-27 בפברואר 1973, החלו "אירועי הברך הפצועה" (Wounded Knee incident). כ-200 מפגינים מקומיים משמורת פיין רידג' ופעילי AIM השתלטו על הכפר Wounded Knee שבדרום דקוטה.
המחאה קמה בעקבות כישלון המאמץ של ארגון זכויות האזרח של אוגללה להדיח את ריצ'רד וילסון מהשלטון בעקבות שחיתות ופגיעה במתנגדיו. סיבה נוספת היא כישלון ממשלת ארצות הברית במילוי הסכמים עם העם האינדיאני לפי דעת המוחים אשר דרשו לפתוח מחדש את המשא ומתן על האמנה.
המוחים השתלטו על העיר ושלטו בה במשך 71 יום, בעוד שירות המרשלים של ארצות הברית, סוכני ה-FBI וסוכנויות אכיפת חוק אחרות כיתרו את האזור.
המחאה משכה סיקור תקשורתי נרחב. המאורעות השפיעו עמוקות על האינדיאנים, שקיבלו השראה ממראה עמם, עומד בהתרסה מול הממשלה הכובשת את אדמתם. תומכים אינדיאנים רבים נסעו אל הברך הפצועה כדי להצטרף למחאה.
מרשל אמריקני נורה ושותק, שניים מהמוחים האינדיאנים נהרגו וריי רובינסון, פעיל זכויות אזרח שהצטרף למפגינים, נעלם במהלך האירועים ונראה כי נרצח.
אחרי ברך פצועה.
הסכסוך בין הגונים למוחים של AIM המשיך גם לאחר המקרה. בשלוש השנים הבאות נטען על ידי AIM כי למעלה משישים אנשים מתו באלימות בשמורה. הגונים הואשמו בתקיפות, רצח והצתה. פעילותם במהלך הבחירות השבטיות ב -1974 הובילה את ועדת זכויות האזרח של ארצות הברית לדווח על "אקלים של פחד ומתיחות".
בשנת 1976 אל טרימבל ניצח את וילסון ונבחר כנשיא שבטי. כפעולה ראשונה להחזרת הסדר הוא פירק את הגונים והמיליציה דעכה לאחר מכן.
התייחסויות בתרבות הפופולרית.
הגונים מוצגים בסרט "הרעם" שיצא בשנת 1992 ומבוסס בחלקו על אירועים אמיתיים.
קואלה ענקית
קואלה ענקית (שם מדעי: Phascolarctos stirtoni) היא מין כיסאית נכחדת ממשפחת הקואליים הקרובה לקואלה המודרנית; היא הייתה הגדולה ביותר בסוגה ובמשפחתה. היא חיה ביבשת אוסטרליה במהלך הפליסטוקן, תקופה בה שוטטו באוסטרליה מיני מגה-פאונה הדומים לוומבט ומיני קנגורו גדולים. בסוף הפליסטוקן היא נכחדה.
הקואלה הענקית הייתה קצת יותר גדולה מהקואלה המודרנית והגיעה למשקל 13 ק"ג בממוצע, גדולה בשליש מהקואלה המודרנית. היא הייתה מעט יותר חזקה מהקואלה והתאימה כמותה לטיפוס על עצים. החוקרים מעריכים שהיא הייתה אוכלת עלים שהתמחתה כמו קרובתה החיה באכילת עלי אקליפטוס. מעריכים ששני המינים חיו בעבר יחדיו באותם אזורים, ליד אגם אייר ו"בסיס טארקרולו" (Tarkarooloo basins) שבאוסטרליה הדרומית. המאובנים התגלו ב-1968 ולידם נמצאו מאובני קואלה רגילה.
הכחדת הקואלה.
קואלה זו נכחדה לפני בערך 50,000 שנה מהיום. לא ידוע מה הסיבה המדויקת להכחדתה אך כנראה ששינויי אקלים, רעב ואובדן מקורות מזון או אולי נכחדה כתוצאה מציד יתר בידי האדם שהגיע לאוסטרליה בערך באותו הזמן. כמו כן לא ברור למה קרובתה שחיה באותם אזורים הצליחה לשרוד את ההכחדה של קרובתה הגדולה.
אליזבת' המילטון
אליזבת' סקיילר המילטון (באנגלית: , 9 באוגוסט 1757 - 9 בנובמבר 1854), ידועה גם בשם אלייזה או בטסי, הייתה המייסדת והמנהלת בפועל של בית היתומים הפרטי הראשון בעיר ניו-יורק. בנוסף, היא הייתה אשתו של אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית ושר האוצר הראשון של אמריקה, אלכסנדר המילטון.
ילדות.
המילטון נולדה באלבני, ניו יורק, והייתה בתם השנייה של גיבור המלחמה פיליפ סקיילר וקאת'רין ואן רנסלר סקיילר. היו לה 10 אחים ו-4 אחיות. משפחתה הייתה בין המשפחות העשירות בניו יורק. וכמו רוב המשפחות העשירות באותו הזמן, למשפחתה היו עבדים והמילטון גדלה בסביבתם. כשהייתה ילדה, המילטון התלוותה לאביה בפגישה של שש האומות (Six nations), שם פגשה את בנג'מין פרנקלין. היא נחשבה לטום בוי, ובמהלך חייה שמרה על אסרטיביות ואימפולסיביות, שהפכו אותה לאישה חזקה.
משפחה וילדים.
בתחילת 1780, נסעה אליזבת' לביקור אצל דודתה, גרטרוד סקיילר קוצ'ראן, שגרה במוריסטאון, ניו-ג'רזי. בביקור זה פגשה בפעם השנייה את אלכסנדר המילטון, גנרל בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון, שהוצב שם יחד עם וושינגטון וחייליו לקראת החורף. פגישתם הראשונה הייתה שנתיים קודם לכן, כאשר המילטון התארח בבית משפחתה לארוחת ערב בדרכו חזרה ממשא ומתן מטעם וושינגטון. בביקורה במוריסטאון, התיידדה אליזבת' עם אשתו של וושינגטון, מרת'ה וושינגטון (חברות שנשמרה לכל אורך הקריירות הפוליטיות של בעליהן). מערכת היחסים בין אליזבת' להמילטון התפתחה במהירות, הם התארסו בתחילת אפריל, בברכת אביה של אליזבת', פיליפ סקיילר, וב-14 בדצמבר 1780, התחתנו באחוזת סקיילר.
אחרי ירח הדבש הקצר שלהם, בבית ילדותה של אליזבת', חזר אלכסנדר לשירותו הצבאי בינואר 1781. המילטון הצטרפה אליו במהרה לניו ווינדזור, שם שהה צבא וושינגטון, בעת שהותה שם חידשה את חברותה עם מרתה וושינגטון. המילטון ווושינגטון התרחקו והזוג הצעיר חזר לבית אביה של אליזבת', משם עברו לבית חדש קרוב למפקדה של ניו ווינדזור, שם העסיקה עצמה אליזבת' בבניית בית חדש ובמתן עזרה לבעלה בכתיבתו הפוליטית. לאחר מכן חזרה לבית הוריה, ושם נולד ילדה הראשון ב-22 בינואר 1782 ונקרא פיליפ, על שם אביה. בהיותה רחוקה מהמילטון, הוא כתב לה מכתבים כדי שלא תדאג לו. קרב יורקטאון התרחש בסתיו של אותה שנה. באותו הזמן, המלחמה התקרבה לביתה כתוצאה מפשיטת הבריטים על השדות. ב-25 בספטמבר 1784, ילדה אליזבת' את בתה השנייה, לה קראה על שם אנג'ליקה סקיילר, אחותה הבכורה. במאי 1786, ילדה אליזבת' את בנה השלישי, אלכסנדר המילטון ג'וניור, ובאפריל 1787 ילדה את בנה הרביעי ג'יימס אלכסנדר המילטון.
בנוסף לילדיהם הביולוגיים, לקחו אליזבת' והמילטון תחת חסותם את פרנסס אנטיל, בתו של קולונל אדוארד אנטיל, חברו של המילטון, שאשתו נפטרה זמן קצר לפני כן. כעבור שנתיים נפטר גם אדוארד, ופרנסס נשארה לגור איתם במשך עשר שנים, עד שאחותה התחתנה ולקחה אותה תחת חסותה. כאשר תומאס ג'פרסון חזר מפריז בשנת 1790, אליזבת' והמילטון אירחו אותו לארוחת ערב. אליזבת' עזרה להמילטון בהמשך קריירתו הפוליטית. היא שימשה כמתווכת בינו לבין המוציא לפועל, וישבה איתו ועזרה לו לשכתב את נאום הפרישה של וושינגטון. באוגוסט 1792 נולד בנה החמישי, ג'ון צ'רץ' המילטון. בשנת 1794, עברה אליזבת' הפלה, בשל דאגתה לאחד מילדיה שהיה חולה מאוד, ולבעלה שנעדר מהבית בעקבות דיכוי "מרד הוויסקי". מיד לאחר מכן התפטר המילטון ממשרתו הציבורית, כדי להיות קרוב למשפחתו לצד אליזבת'.
הרומן של המילטון.
ב-1797, פורסמו שמועות על כך שב-1791 התרחש רומן בין המילטון למריה ריינולדס, צעירה שפנתה להמילטון כדי לקבל סיוע כספי. אך אליזבת' לא האמינה להאשמות, וייחסה את הסיפור למתנגדיו ואויביו של המילטון. כאשר המילטון חזר ב-22 ביולי הוא כתב ופרסם עלון (עלון ריינולדס), בו הודה שהיה בינו לבין מריה רומן, כדי להפסיק את האישומים, ואת חילופי הדברים הלא נאותים בינו לבין בעלה של מריה, ג׳יימס ריינולדס.
באותו זמן אליזבת׳ הייתה בהריון עם בנם השישי. למרות ההריון המתקדם שלה והעובדה שכבר עברה הפלה כמה שנים קודם לכן, תגובתה הראשונית לרומן הייתה לעזוב את ניו יורק ואת המילטון, וללכת להוריה באלבני, שם גם נולד בנה השישי, ויליאם סטפן, ב-4 באוגוסט 1797. היא חזרה לניו יורק רק בספטמבר, כאשר הרופא באולבני לא הצליח לרפא את בנה הבכור, שהיה חולה מאוד, ככל הנראה בטיפוס.
במהלך השנים התפייסו אליזבת׳ והמילטון ונשארו נשואים. ב-20 בנובמבר 1799 נולדה בתם השביעית על שם אלייזה - אליזבת׳. שנתיים לאחר מכן, ב-24 בנובמבר 1801, נהרג פיליפ, בנה הבכור בדו-קרב. לבנם השמיני והאחרון, שנולד ביוני 1802, הם נתנו את השם פיליפ, על שם בנם הבכור.
שנתיים מאוחר יותר, ב-12 ביולי 1804, מת המילטון בעלה (כתוצאה מדו-קרב עם ארון בר), כשלצידו אליזבת׳ ושבעת ילדיהם.
חייה המאוחרים.
אליזבת' קת'רין, אמהּ של אליזבת', מתה בפתאומיות כשנה לפני שבעלה של אליזבת', המילטון, מת בדו-קרב. פיליפ, אביה של אליזבת', מת חודשים אחדים אחרי הדו-קרב, וגם שניים מאחיה (מרגריטה "פגי" וג'ון) מתו. לאחר מותו של בעלה, המילטון הייתה צריכה לשלם את חובותיו של בעלה. ב-1798 הצטרפה אליזבת' לחברה לעזרה לאלמנות עניות עם ילדים קטנים, שהוקמה שנה קודם לכן. ב-1806, הקימה אליזבת' עם עוד כמה נשים את החברה למקלט ליתומים. ב-1821, היא התמנתה למנהלת הראשונה של בית היתומים, וניהלה אותו במשך 27 שנים, עד שעזבה את ניו יורק. האגודה עודה קיימת ועוזרת לאלמנות צעירות.