דו"ח שפרסם המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה לגבי "אינתיפאדת היחידים" שהחלה שנת 2015, הציג את המדיה החברתית כגורם שאפשר למעשה את גל הטרור. על פי הדו"ח, הרשתות החברתיות סייעו בהפצת שמועות ושקרים, רטוריקה שמטרתה לעורר זעם המוני, הדרכות מעשיות לביצוע מעשי טרור יעילים, מודלים לחיקוי ותמריצים חברתיים לבצע פעולות טרור. גם החמאס וגם הפת"ח אמנם קידמו באופן רשמי מחאות המוניות, אולם הפת"ח - על אף שבמקרים מעטים קידמו חשבונותיו מסרים המעודדים שימוש באלימות, דוגמת יידוי אבנים - היה מתון משמעותית לעומת החמאס וגורמים אחרים שריכזו את השיח הקיצוני והאלים ביותר. סרטוני תעמולה רבים הופצו ברשתות החברתיות בספטמבר 2015, כאשר חלקם שמו דגש על קריאות לצופים לנקוט בפעולה דוגמת "קבלו את ההחלטה בעצמכם, אל לחכות למנהיגים" או פניית "מתי תביע את זעמך?". במקרים רבים הופיעה הסכין ככלי ששימוש בו עשוי להביא לשינוי, ובמקרים מסוימים הוצגה מפורשות דקירת יהודים או חיילים כמעשה המתבקש. בהמשך התגברה מגמה זו בסרטונים שהפיץ החמאס ברשתות החברתיות. סרטונים רבים בשבועות אלו היו מצוירים וכוונו לקהל צעיר, ואחרים יועדו במיוחד עבור נשים. הרשתות החברתיות בלטו כמדיה המאפשרת הגעתם של תכנים אלו, המותאמים במיוחד עבור קהלים מסוימים, אל הקהל אותו הם מנסים לשלהב.
בתקופת המהומות בישראל ב-2021 נכנס הקשר בין הטרור לרשתות החברתיות למרכז השיח התקשורתי, והתופעה קיבלה את הכינוי העיתונאי "אינתיפאדת הטיקטוק" או "טרור הטיקטוק" - זאת על אף שטיקטוק לא הייתה הפלטפורמה העיקרית ששימשה לקידום מעשי טרור, אלא ככל הנראה טלגרם. משטרת ישראל והשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה, ייחסו לרשתות החברתיות גורם מעודד הסתה. במהלך המהומות ניתח ארגון "Fake Reporter" את פעילות הרשת מצד יהודים שקראו לאירועי אלימות כלפיי אזרחים ערבים או רכושם, ועל פי ניתוחו מרבית פעילות זו בוצעה בעשרות קבוצות סגורות, בעיקר בטלגרם, ובהם נוטרו אלפי תכנים אלימים לרבות סרטונים המציגים אלימות מפורשת, חדשות כזב ויזמות לביצוע פעולות אלימות. בעקבות הניתוח בזמן אמת, סגרו גורמים מהרשות המבצעת חלק מקבוצות אלו כבר במהלך גל המהומות, ועל פי עדויות ברשתות החברתיות גם ביצעו מעצרים. בכלי התקשורת הוצגו סרטונים בעלי אופי אלים שהפכו ויראלים ברשת הטיקטוק ובפלטפורמות רשת אחרות, בהם מספר ערבים ישראלים הצטלמו כשהם נוקטים באלימות והשפלה כלפי יהודים בישראל, בעיקר בעלי חזות חרדית.
בסוף אפריל 2022, עם סיום חודש הרמאדן, פרסמה מחלקת הסייבר בפרקליטות המדינה כי נבחנו למעלה מ-14,000 פרסומים ברשתות החברתיות אשר אותרו על ידי צה"ל ושב"כ. לאחר הבחינה הוחלט לפנות לרשתות החברתיות בנוגע ליותר מ-10,000 פרסומים הכוללים תוכן המסית לפעולות אלימות ופעילות טרור, לרבות פרסומים מפורשים שקראו לדקור, לדרוס, לירות ולהרוג; פרסומים אשר לעגו לנרצחים וקראו להעלות את מספר ההרוגים בפעולות. חלק מהפרסומים התמקד בשיבוח המפגעים ובמעשיהם; כינויים כגיבורים ומביאי ברכה; פרסומים של דברי שבח המלווים בסרטונים של חלוקת ממתקים וחגיגות אשר התרחשו בעקבות כל פיגוע ופרסומים של סרטונים ותמונות מזירות הפיגועים המלוות בקריאות שמחה. בנוגע לרשת החברתית פייסבוק התקבלו 7,700 תלונות, הוגשו 5,438 בקשות למחיקת תכנים ו-4,186 מתוכם הוסרו. ברשת טיקטוק טופלו 2,339 תלונות והוסרו 1,600 תכנים מסיתים. בטוויטר מתוך 1,534 תכנים מסיתים הוסרו 434.
עלילות על מדינת ישראל.
גורמים ברשות הפלסטינית פרסמו במקרים שונים עלילות שיקריות על מדינת ישראל ועל היהודים, הדומות באופיין לעלילות דם אנטישמיות, מתוך מטרה ללבות שנאה כלפי מדינת ישראל. מספר פעמים נטען על ידי גורמים שונים ברש"פ שמסגד אל-אקצא בסכנה כי היהודים רוצים להחריבו. ב-2009 הוחלט בוועידת הפת"ח שישראל רצחה את יאסר ערפאת. ב-2015 טען הנציג הפלסטיני באו"ם שישראל גונבת איברים של פלסטינים. מספר פעמים הופצו על ידי הרשות הפלסטינית תכנים מתוך הפרוטוקולים של זקני ציון ביוני 2016 טען אבו מאזן על בימת הפרלמנט האירופי שרבנים קיצוניים מעודדים מתנחלים להרעיל בארות של פלסטינים. במהלך חג הפורים בשנת 2018 פורסם באתר סוכנות הידיעות הפלסטינית "מען" המזוהה עם תנועת פת"ח שהיהודים משתמשים בדם מוסלמי לאפיית אוזני המן. במהלך מגפת הקורונה ישראל הואשמה בהפצת הקורונה בכוונה ברשות הפלסטינית.
חומרי לימוד בעלי אופי מסית.
בדו"ח שפרסם ב-2015 ארגון מבט לתקשורת פלסטינית (PMW), נחשפה רשימה של יותר מ-20 בתי ספר של הרשות הפלסטינית שנקראו על שם מחבלים. במעקב שבצע הארגון בזמן שעבר, התברר שעוד עשרות בתי ספר שימשו להאדרת מחבלים, אם בשמות בתי הספר ואם בשילוב תמונות המחבלים בסמלים, יצירות והנצחה בפעילויות שונות. בעקבות דיווח שהועבר על מימון בית ספר על שם דלאל מוגרבי, המחבלת מפיגוע כביש החוף, בכספים שנתרמו מנורווגיה, משרד החוץ הנורווגי פנה לרשות הפלסטינית בדרישה להחזרת כספי התרומות.
באוגוסט 2019 בכינוס של ועדת האו"ם למיגור אפליה גזעית (CERD) שהתקיים בז'נבה הציג מנכ"ל IMPACT-se, מרכוס שף, דוגמאות להסתה לאלימות, אנטישמיות ושנאה בתוכנית הלימודים הפלסטינית. בנאום בפני חברי הוועדה דרש שף שכל הדוגמאות המסיתות יוסרו מהספרים. עקבות זאת פרסמה הוועדה בסוף החודש דו"ח הקורא לרשות הפלסטינית להוציא מספרי הלימוד שלה את כל התמונות והטקסטים המכילים הסתה לשנאה, אלימות ואנטישמיות.
באפריל 2021 הפרלמנט האירופי העביר ברוב קולות ובאופן תקדימי החלטה המגנה בחריפות את אונר"א על כתיבה, לימוד ושימוש בחומרי חינוך המסיתים לשנאה ואלימות, כלפי ישראל וכלפי יהודים, בבתי הספר של סוכנות הסיוע לפליטים פלסטינים של האו"ם.
במרץ 2022 עיכב האיחוד האירופי את העברת סיוע כלכלי לרשות בהיקף של מעל 200 מיליון יורו, ממנו משלמת הרשות את משכורות פקידיה האזרחיים. החלטת האיחוד האירופי באה בהיענות לבקשת ממשלת הונגריה שלא לתמוך ברשות הפלסטינית בגין הסתה המופיעה בספרי הלימוד של משרד החינוך הפלסטיני. בעקבות עיכוב הכספים מכון IMPACT-se פרסם מחקר שניתח את ספרי הלימוד החדשים של משרד החינוך הפלסטיני. המחקר העלה כי הם מכילים תוכן קיצוני יותר מספרי הלימוד הקודמים, וכי חומרי הלימוד כוללים תכנים המסיתים למעשי טרור נגד יהודים, כולל קריאה לרצח יהודים על בסיס דתי. בעקבות המחקר הפרלמנט האירופי העביר החלטה המגנה בחריפות את השימוש לרעה בכספי האיחוד האירופי.
נאן מדול
ממלכת סרביה (1718–1739)
ממלכת סרביה ההבסבורגית (בסרבית: Краљевина Србија / Kraljevina Srbija, בגרמנית: Königreich Serbien, בלטינית: Regnum Serviae) הייתה אחת מהנחלות של המונרכיה ההבסבורגית בין השנים 1718–1739. הממלכה נוצרה מהשטחים מדרום לנהרות סאווה ודנובה, שכללו את שטחי סנג'ק סמדרבו, אשר נכבשו על ידי בית הבסבורג מהאימפריה העות'מאנית בשנת 1717.
היסטוריה.
בשנים 1688–1689, במהלך המלחמה הטורקית הגדולה, כבש הצבא ההבסבורגי באופן זמני את רוב השטח של סרביה המודרנית, אך לאחר מכן נאלץ לסגת ממנו. בהסכם קרלוביץ בשנת 1699 הוכרה הסמכות העות'מאנית באזור סרביה, ואילו האזור של באצ'קה והחלק המערבי של סירמיה הוקצו לבית הבסבורג.
מלחמה נוספת התרחשה בשנים 1716–1718, שבה הסרבים הצטרפו בהמוניהם לצד בית הבסבורג. לאחר ניצחונם של ההבסבורגים בשנת 1718 (בעקבות שלום פוז'ארוואץ), ביקשו בית הבסבורג לשלב את סרביה בתוך האימפריה שלהם. הנחלה נקראה באופן רשמי בשם "ממלכת סרביה", משום שהיא לא הייתה חלק של האימפריה הרומית הקדושה או של ממלכת הונגריה. בפועל הממשל של המחוז היה בידיים של המושל הממונה. לא כל השטח המיושב הסרבי שנכבש על ידי בית הבסבורג בשנת 1718 היה כלול בתוך ממלכת סרביה. חלק גדול של הפרובינציה המזרחית היה תחת שליטה מנהלית נפרדת, כמו הבנאט של טמשוואר.
במהלך השלטון ההבסבורגי, הפיק הרוב הסרבי תועלת ממנו בדמות ממשל עצמי, כולל מיליציה אוטונומית, אינטגרציה כלכלית עם המונרכיה ההבסבורגית — רפורמות אלו תרמו לצמיחה של מעמד הביניים הסרבי, והמשיך על ידי העות'מאנים במה שכונה "האינטרס של חוק וסדר". האוכלוסייה של סרביה גדלה במהירות מ-270,000 ל-400,000, אולם הירידה בכוחו של בית הבסבורג באזור, עוררו את ההגירה הגדולה השנייה של הסרבים (1737–1739).
אחרי חידוש המלחמה האוסטרו-העות'מאנית (1737–1739), איבדה המונרכיה ההבסבורגית את כל השטחים שמדרום לנהרות סבא והדנובה, כולל את כל שטחה של ממלכת סרביה, עם זאת, הצליח בית הבסבורג לשמור בידיו את הבנאט של טמשוואר. הקץ של שלטון בית הבסבורג הביא להגירה הסרבית הגדולה השנייה (1737–1739).
הממשלה.
סרביה נשלטה במשותף על ידי מועצת המלחמה האוליקית ובית המלוכה, והייתה כפופה לממשל צבאי מקומי.
המיליציה הסרבית.
בעקבות שלום פוז'ארוואץ (1718), בית הבסבורג הקים את ממלכת סרביה ומינה את קאדר הפיקוד הראשון של המיליציה הלאומית הסרבית, אשר הורכב משני אובור-קפיטנים, עשרה קפיטנים, שני סגנים, ומיור אחד. האובור-קפיטנים היו ווק איסקוביץ' "Crnobarac" וסטנישה מרקוביץ' "Mlatišuma". במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739), המיליציה הסרבית הייתה מחולק ל-18 פלוגות בארבע קבוצות.
דמוגרפיה.