פיוט ד' בתקופה הקלאסית הוא קצר וחופשי יחסית. הוא מחורז, אך כמעט תמיד אינו מתחלק למחרוזות, ובנוי כקטע רציף, ואצל מרבית הפייטנים אין בו אקרוסטיכון. חלק מהפייטנים כותבים אותו בחרוז אחיד לאורך כל הקטע, ואצל חלקם החרוז מתחלף באופן לא סדיר, שאינו מחלק את הפיוט למחרוזות. עזרא פליישר אף הגדיר את סגנונו כ"פרוזה מחורזת", אך מאידך, בדרך כלל יש בו הקפדה על משקל כלשהו. כאמור, הפיוט מסיים תמיד במילה "קדוש". מבחינת תוכנו, מתמקד פיוט ד' בנושא אחד, לעיתים על פי מדרש ולעיתים לא, מרחיב נושא זה ומפתח אותו. שלא כבחלויה הראשונה, פיוט ד' אינו מסתיר את תוכנו ברמזים והוא גלוי בקריאה פשוטה בדרך כלל.
לפיוט ה' אין מבנה קבוע, אך בדרך כלל כל פייטן בחר לו שיטה קבועה לבניית פיוט ה', כך שכל פיוטי ה' של אותו הפייטן הם באותו מבנה. אצל יניי, דרך משל, פיוט ה' כתוב תמיד במבנה המכונה בכתבי היד "עשירייה". העשירייה בנויה מעשרה טורים באקרוסטיכון א–י. בדרך כלל מתחלק כל טור לשתי צלעות החורזות זו בזו (כך שנוצרת מחרוזת דו-טורית), אך אין בכך עקביות, וניתן למצוא גם באותה עשירייה טורים המתחלקים לשתי צלעות לצד טורים המתחלקים לארבע צלעות או לצלע ארוכה ושתי קצרות. פייטנים אחרים כתבו את פיוט ה' במחרוזות בנות שלושה או ארבעה טורים. רבי אלעזר בירבי קליר חריג בכך שאין לו שיטה קבועה, ובקדושתאותיו יש שני סוגי פיוטי ה': האחד דומה במבנהו לעשיריה של יניי (אך יש בו 14 טורים), והשני הוא בדגם המכונה "קיקלר". ה"קיקלר" בנוי ממחרוזות בנות שלושה טורים, ולאחר כל שלש מחרוזות מופיעה "מחרוזת קדוש" המתפקדת כרפרן. מחרוזת הקדוש אף היא בת שלושה טורים, אך היא מסתיימת תמיד במילה "קדוש". על פי השערת עזרא פליישר, ה"קיקלר" נועד לשימוש בבתי כנסת שהיו בהם מקהלות, ומחרוזת הקדוש נועדה להאמר מפי המקהלה כמענה לפיוט הנאמר בידי שליח הציבור.
מבחינת תוכנו, פיוט ה' דומה לפיוטי החוליה הראשונה בהסתמכותו על המדרש, ואף עולה עליהם – כמעט תמיד פיוט ה' מבוסס על מדרשים. אולם, קיים הבדל בולט בין המגן והמחיה לפיוט ה'. בעוד במגן והמחיה לרוב המדרשים מופיעים בקיצור, ולעיתים אף ברמזים, בפיוט ה' הם מפורטים בהרחבה. פעמים רבות, אותו מדרש עצמו שהובא ברמז במגן או במחיה, מסופר בפרוטרוט בפיוט ה'. גם הלשון חידתית פחות בפיוט ה' מאשר בפיוטים הראשונים, ואצל פייטנים אחדים ניתן למצוא בפיוט ה' אפילו ציטוטי מדרש כלשונו. להשערת שולמית אליצור, הדבר נועד להנגיש את הקדושתא לקהל יעד רחב, כך שמי שלא הבין את הרמזים בתחילה, יוכל להבין את המדרש בתיאור המפורט בפיוט ה'.
החוליה השלישית.
החוליה השלישית כוללת את יחידות המעבר לקדושה ואת הקדושה עצמה. חלק זה הוא החופשי ביותר מבחינת התבניות של פיוטיו, ובחלקם אין שום כלל או מסורת שמחייבים מבנה מסוים. הוא גם החלק הראשון שהפיוטים בו חופשיים מקטעי קבע המלויים אותם, ולמעשה מהווים הרחבות עצמאיות שכבר אינם קשורות למבנה התפילה המקורי. חלק זה כולל את ה"סילוק", פיוט ארוך בדרך כלל, פעמים רבות בעל מבנה פרוזאי, המעביר אל הקדושה.
ישנן קדושתאות שבהן הסילוק הוא החלק האחרון, והקדושתא כולה מסתיימת בהגעה אל הקדושה. אולם, זה לא היה היקפה המקורי של הקדושתא, ונראה שבתקופה הקלאסית מרבית הפייטנים כתבו בקביעות לאחר הסילוק גם חלק תשיעי, הכולל את פיוטי הקדושה עצמה. עיקר תפילת הקדושה הוא הכרזת פסוקים העוסקים בקדושת ה'. בנוסח ארץ ישראל (שהקדושתא נוצרה לפי מנהגיו) הופיעו בקדושה הפסוקים: , , ו. בנוסח הקבע, בא לפני כל פסוק נוסח קצר הנאמר מפי הש"ץ ומהווה הקדמה לאמירת הפסוק מפי הציבור. פיוטי הקדושה נועדו להחליף נוסחי קבע אלה, כשם שהסילוק החליף את הנוסח הקבוע לתחילת הקדושה, המקדים את הפסוק הראשון. לכן, פיוטי הקדושה כוללים בדרך כלל שלושה חלקים: אחד המופיע לאחר הפסוק הראשון ומוביל לאמירת "ברוך", אחד לאחר "ברוך" המוביל ל"שמע", ואחד לאחר "שמע", המוביל ל"אני ה'".
תולדות הסוג.
אמירת קדושתאות כיום.
סגנון הקדושתאות התגבש בארץ ישראל הקלאסית, אבל חלק מהקדושתאות של רבי אלעזר הקליר ופייטנים ארצישראליים אחרים הגיעו לקהילות אירופה. כמה מפייטני איטליה ואשכנז אף כתבו קדושתאות בעצמם. באשכנז שרדו הרבה קדושתאות (במחזורי אשכנז המודפסים, יש קדושתאות לשבתות ארבע פרשיות, שבת הגדול, ורוב ימי החגים), והן נאמרות בקהילות מסוימות עד היום. בנוסח איטליה, הגיעו לדפוס רק קדושתאות לתפילות יום כיפור, ובנוסח רומניא של תפילות ראש השנה ויום כיפור. בנוסח הספרדים נאמרים ביום הכיפורים חלקים בודדים מן הקדושתות המקוריות, הכוללות בדרך כלל רהיט אחד וסילוק.
בקהילות האשכנזים, התחילו בשלב מסוים לדלג על הפסוקים שבתוך הקדושתאות, ופסוקים אלו נאמרים בפועל היום רק בנוסח איטליה בתפילות יום כיפור.
סיגמא בעקרב
σ בעקרב, נקרא גם אל ניאט (מערבית النياط "אנ-ניאט" - העורק, אך אותו השם ניתן גם לכוכב הסמוך τ בעקרב), הוא מערכת מרובת כוכבים שנמצאת במרחק של כ-567 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים עקרב עם בהירות מדרגה 2.89. הכוכב נמצא סמוך לאנטארס המייצג את ליבו של העקרב ומכאן שמו. במרחק זוויתי של כמעלה מדרום-מזרח לכוכב נמצא הצביר הכדורי M4 וכ-2.8 מעלות מצפון-צפון-מערב לו נמצא הצביר הכדורי M80. בשל קרבתו של הכוכב למישור המלקה הוא מוסתר מדי פעם על ידי הירח ולעיתים רחוקות על ידי נוגה.
תכונות.
σ בעקרב הוא מערכת בת ארבעה כוכבים שבה זוג כוכבים צמודים זה לזה ומהווים כוכב כפול ספקטרוסקופי ואותם מקיפים שני כוכבים נוספים: אחד במרחק זוויתי של כ-0.4 שניית קשת והשני במרחק זוויתי של כ-20 שניות קשת, ושניתן להפרדה באמצעות טלסקופ חובבים. גילה של המערכת מוערך בכ-12 מיליון שנים. סביב המערכת יש אבק בין-כוכבי שמפזר את אור הכוכבים ויוצר ערפילית החזרה.
σ בעקרב Aa ו-σ בעקרב Ab.
σ בעקרב A הוא כוכב כפול ספקטרוסקופי שמורכב מענק כחול מסוג ספקטרלי B1 III וכוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B1 V (לפעמים מסווג כ-O9.5 V). מסותיהם של בני הזוג הן 13.5 מסות שמש ו-8.7 מסות שמש ורדיוסיהם כ-9 רדיוסי שמש ו-4 רדיוסי שמש בהתאמה. טמפרטורות פני הכוכבים הן כ-26,150 קלווין וכ-25,400 קלווין אך למרות הטמפרטורות הקרובות, הפרש הרדיוסים גורם להבדל גדול מאוד בעוצמת ההארה שלהם. הענק מאיר בעוצמה של פי 1,240 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 24,000 ממנה בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול. בן הזוג מאיר בעוצמה של בערך פי 200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 5,400 בצירוף הקרינה העל-סגולה. זוג הכוכבים מקיפים זה את זה בזמן הקפה של 33 ימים ו-23 דקות במסלול אליפטי כך שהמרחק ביניהם משתנה מ-0.4 יחידה אסטרונומית (מעט יותר מרדיוס המסלול של כוכב חמה) ו-0.8 יחידה אסטרונומית (מעט יותר מרדיוס המסלול של נוגה). הענק הוא גם משתנה β בקפאוס ובהירותו משתנה בפחות מעשירית של דרגת בהירות במחזוריות המורכבת ממספר גדול של תדירויות, כשהראשית מביניהן היא של 5 שעות, 55 דקות ו-27 שניות. בשל מסתו הגדולה, צפוי הענק להפוך לעל-ענק אדום ואז רדיוסו יגיע עד לפני בן הזוג, מה שיגרום למעבר של חומר ביניהם. סביר ששני הכוכבים יסיימו את חייהם בסופרנובה.
σ בעקרב B.
σ בעקרב B נמצא במרחק זוויתי של כ-0.4 שניית קשת מ-σ בעקרב A ששקול למרחק של לפחות 70 יחידות אסטרונומיות ומחזור הקפה של בין 100 ל-350 שנים. בשל קרבתו קשה מאוד להבחין בו וקיומו התגלה בזמן אירוע הסתרה על ידי הירח כבר בשנת 1860. σ בעקרב B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B7 V עם בהירות נראית מדרגה 5.2. מסתו כ-3.5 מסות שמש ורדיוסו כ-3.3 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ- 13,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה של בערך פי 200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה וכ-50% יותר מכך בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול.
σ בעקרב C.
σ בעקרב C נמצא במרחק זוויתי של כ-20 שניות קשת מ-σ בעקרב A ששקול למרחק של לפחות 3,500 יחידות אסטרונומיות ומחזור הקפה של עשרות אלפי שנים. זהו גם כן כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9.5 V עם בהירות נראית מדרגה 8.6. מסתו כ-2.7 מסות שמש ורדיוסו כ-2 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ- 10,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה של בערך פי 10 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה וקצת יותר מכך בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול.
מיכאל אשכול
מיכאל אשכול (נולד ב-13 בספטמבר 1924) הוא פעיל ציוני ששימש כאיש חינוך, פעיל עלייה ומדריך קליטה. פועלו בין המחצית השנייה של שנות השישים לבין שלהי שנות השמונים של המאה ה-20 בתמיכה רחבה של מנהיגים, זקנים וכהנים מקרב ביתא ישראל, בהפצת הציונות, היהדות, העברית וארגון קהילתו תרמו רבות לשמירת זהותה, חיזוק קשריה עם יהדות התפוצות ומדינת ישראל, ולבסוף לעלייתה וקליטתה.
קורות חיים.
ילדותו, נערותו ולימודיו.
נולד בשם אדמס בכפר הוג גבריאל, בנפת סקלט שבמחוז בגמדר שבאתיופיה. אביו צ'קולה אלמו, מצאצאי אזג' דינזו אברהם, כיהן לפני מלחמת אתיופיה-איטליה השנייה כמושל מקומי בנפה, ולאחריה היה לאיכר, ואמו סאואגניו שארו הייתה עקרת בית. כילד היה רועה צאן עד אשר נפתח בית ספר ממשלתי, בעל השקפה נוצרית-דתית, והיה לתלמיד בו ולמד געז, הברית הישנה והברית החדשה ואת ספר תהילים בעל פה. לאחר לימודיו אלו עבר אשכול לחיות אצל קרוב משפחתו מצד אביו בכפר ג'נדה והמשיך ללמוד במנזרים גלילה ומנדבה, שבהם נקלע, לא פעם, לעימותים על סירובו להתנצר.
מרפא, מורה ושומר.