דפיברוטייד (defibrotide) המשווק בשם המסחרי דפיטליו (defitelio), הוא תערובת של אוליגונוקליאוטידים חד-גדיליים שהופקו מרירית המעי בחזירים.
דפיברוטייד משמש לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד באנשים שעברו השתלת מח עצם, עם הגבלות שונות על השימוש בארצות הברית ובאירופה. התרופה פועלת על ידי הגנה על התאים המצפים את כלי הדם, ומונעת פקקת; מנגנון הפעולה של התרופה אינו מובן היטב.
קיים סיכון משמעותי לדימום במוח, בעיניים, בריאות, במערכת העיכול, במערכת השתן ובאף. קיימים אנשים בעלי תגובות רגישות-יתר.
התרופה אושרה לשיווק באירופה ב-2013 ובארצות הברית ב-2016, תאריך הכללה בסל הבריאות בישראל הוא 15 בינואר 2015
שימושים רפואיים.
דפיברוטייד משמש לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד, באנשים שעברו השתלת מח עצם, עם הגבלות שונות בארצות הברית ובאירופה. עם זאת, החל מ-2016 לא בוצעו ניסויים אקראיים מבוקרי-אינבו , תוך שימוש בתרופה.
התרופה ניתנת באמצעות עירוי תוך ורידי, אצל הרופא או במרפאה.
התרופה אינה מיועדת לנשים בהיריון ואין להיכנס להיריון בעת קבלת התרופה; התרופה לא נבחנה אצל נשים בהיריון, אך במינונים נורמליים, התרופה גרמה להפלה המוליטית בחולדות. בכל מקרה יש להיוועץ עם הרופא המטפל.
התוויות נגד.
השימוש בדפיברוטייד עבור אנשים שכבר נוטלים נוגדי-קרישה מסוכן ושימוש בתרופות אחרות המשפיעות על צימות טסיות דם, כמו תרופות אנטי-דלקתיות שאינן סטרואידים (NSAIDs), צריך להיעשות בזהירות. אין להשתמש בדפיברוטייד באנשים המתקשים לשמור על לחץ דם יציב.
תופעות לוואי.
קיים סיכון גבוה לדימומים וחלק מהאנשים סבלו מתגובות רגישות-יתר לדפיברוטייד. תופעות לוואי שכיחות, שהתרחשו ב-1% – 10% מהאנשים, כללו קרישת דם פגומה, הקאות, לחץ דם נמוך, דימום במוח, דימום בעיניים, דימום בריאות, דימום בקיבה או דימום במעיים, דימום בשתן ודימום באתרי צנתור.
תופעות לוואי אחרות כללו שלשול, דימום באף, אלח דם, מחלת השתל כנגד המאכסן ודלקת ריאות.
פרמקולוגיה.
מנגנון הפעולה של דפיברוטייד אינו מובן. מחקרים במבחנה הראו, כי הוא מגן על האנדותל המצפה את כלי הדם מפני פגיעה על ידי התרופה הכימותרפית פלודרבין (fludarabine) וממספר פגיעות אחרות. נראה כי דפיברוטייד מגביר את תפקוד ה-t-PA ומפחית פעילות של plasminogen activator inhibitor-1.
כימיה.
דפיברוטייד הוא תערובת של אוליגונוקליאוטידים חד-גדיליים. השם הכימי הוא מלח נתרן של polydeoxyribonucleotide. דפיברוטייד מופק מרירית המעי של חזירים.
מעמד רגולטורי.
דפיברוטייד אושר לשיווק באירופה ב-2013, לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד, באנשים שעברו השתלת מח עצם. חברת ג'נטיום (Gentium) פיתחה את התרופה.
בסוף אותה שנה, רכשה חברת ג'אז פרמסוטיקלס את חברת ג'נטיום. בחודש מרץ 2016, אישר מינהל המזון והתרופות (FDA) האמריקאי את התרופה להתוויה דומה.
התרופה בישראל.
התרופה דפיטליו מאושרת לשיווק בישראל, בצורת תמיסה מרוכזת להכנת תמיסה לעירוי, ומיועדת לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד (VOD) הידועה גם כתסמונת חסימתית סינוסואידלית (SOS), במסגרת טיפול השתלת תאי גזע המטופויאטיים (HSCT). התרופה מותווית למבוגרים, למתבגרים, לילדים ולתינוקות מעל גיל של חודש אחד. התרופה כלולה בסל הבריאות.
לאוניד ברנשטיין
לאוניד יפימוביץ' ברנשטיין (ברוסית: Леонид Ефимович Беренштейн; 15 ביולי 1921 – 31 במרץ 2019) היה מפקד יחידת פרטיזנים בתקופת מלחמת העולם השנייה שפעלה בשטחי אוקראינה, פולין וצ'כוסלובקיה.
ביוגרפיה.
לאוניד ברנשטיין נולד בעיירה שפיקיב שבמחוז ויניצה באוקראינה, ברית המועצות, בן לחיים ורבקה. כשהיה בן חמש, נפטר אביו. אמו עברה עם הילדים לקייב, שם התחתנה בשנית. לאוניד למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן עבר ללמוד בפנימיה צבאית. היה ספורטאי מצטיין - אלוף אוקראינה באיגרוף לנערים במשקל קל. בשנת 1939 גויס לצבא האדום, ולמד בבית הספר לקציני חיל רגלים. במאי 1941 הוסמך לקצונה, ונשלח לשרת בגדוד מקלעים שהוצב באזור פשמישל.
כבר ביומה הראשון של הפלישה הנאצית לברית המועצות לקח חלק בקרבות. בהמשך נסוג עם יחידתו מזרחה. במהלך הקרבות באזור מחוז צ'רקסי נפל בשבי. נמלט מן השבי, נתפס ושוב נמלט. הוסתר על ידי האוכלוסייה המקומית. בעזרת אחד התושבים הצליח להשיג תעודה של תושב מקומי לא יהודי. עבד כפועל בתחנת הרכבת, שם יצר קשר עם מחתרת מקומית. לקח חלק בפעולות חבלה שביצעה המחתרת במסילת הברזל באזור. בתחילת 1942, ביחד עם חברו למחתרת, עזב את תחנת הרכבת ויצא למסע חיפוש פרטיזנים ביערות הסביבה. בסופו של דבר הצליח למצוא אותם והצטרף לשורותיהם. בהתחלה היה חלק מצוות החבלה של היחידה - עסק בהטמנת מוקשים בקווי רכבת ופיצוץ רכבות. בהמשך הפך למפקד כוח הסיור של יחידתו.
בתחילת 1943 עבר ליחידת פרטיזנים גדולה שכללה כ-1,500 לוחמים. ביחידה זו מונה לראש המטה וסגן מפקד היחידה. תכנן וביצע עשרות פעולות נגד הנאצים ומשתפי הפעולה המקומיים שלהם. השתתף בפעולות חבלה כנגד רכבות גרמניות - יחידתו פגעה והשמידה כ-50 רכבות. בסוף 1943 הצליחה יחידתו של ברנשטיין לתפוס שטח ברוחב של כמה קילומטרים על שתי גדותיו של נהר דנייפר, צפונית לעיר צ'רקסי. הפרטיזנים הצליחו להחזיק בשטח עד להגעת הכוחות של הצבא האדום. לאחר שהשטח, בו פעלה יחידתו, שוחרר על ידי הצבא האדום - פורקה יחידת הפרטיזנים.
ברנשטיין קיבל תפקיד חדש - הוטל עליו להקים יחידת פרטיזנים חדשה, אשר תפעל בשטחה של פולין. בפברואר 1944 הוצנח בראש לוחמיו בדרום מזרח פולין. יחידת הפרטיזנים בפיקודו של ברנשטיין פעלה בפולין עד אוגוסט 1944. עסקה בפעולות חבלה בקווי ההספקה של צבא גרמניה הנאצית ובתקיפת חילות מצב גרמנים. במהלך יוני 1944 גילו הפרטיזנים של ברנשטיין אתר ניסויים של טילי V-2 בקרבת העיר דמביצה. ברנשטיין שידר את מיקום האתר למפקדת הפרטיזנים במוסקבה. אתר הניסויים הושמד על ידי מטוסי חיל האוויר הסובייטי (המטוסים הוכוונו אל היעד על ידי פרטיזנים מיחידתו של ברנשטיין).
באוגוסט 1944 עבר יחידתו של ברנשטיין לשטחה של סלובקיה, שם המשיכה לפעול עד לתחילת 1945 (עד שהאזור, בו פעלה, שוחרר על ידי הצבא האדום).
על פועלו במהלך המלחמה עוטר ברנשטיין בעיטור הכוכב האדום, ארבעה עיטורי המלחמה הפטריוטית ומדליית הפרטיזן. כמו כן הוענקו לו עיטורים ומדליות על ידי הפולנים והצ'כוסלובקים.
לאחר המלחמה התגורר בקייב. בשנת 1946 התחתן עם אלכסנדרה (ששירתה במהלך המלחמה כקשרית ביחידה עליה פיקד ברנשטיין). נולדו להם בן ובת. ברנשטיין סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קייב.
בשנות ה-70 כתב שלושה ספרים על פעילותם של הפרטיזנים באוקראינה במהלך המלחמה.
בשנת 1993 עלה לישראל. התגורר בקריית אתא. היה פעיל באגודת יוצאי אוקראינה בישראל. בשנות חייו האחרונות התגורר בדלות, בדירה ללא מעלית, כשהוא נעזר בכסא גלגלים.
נפטר ב-31 במרץ 2019 ונטמן בבית העלמין ארץ החיים בקריית אתא. זמן קצר טרם מותו הושלמה הפקת סרט דוקו-דרמה על חייו בשם "ברנשטיין - הפרטיזן האחרון" בהפקת כאן 11.
אהבה! אומץ! חמלה!
אהבה! אומץ! חמלה! (באנגלית: ) הוא מחזה מאת המחזאי טרנס מקנאלי. המחזה הוצג לראשונה באוף ברודוויי ב-1994 ועבר לברודוויי ב-1995. המחזה זכה בפרס טוני עבור המחזה הטוב ביותר, ובפרס Drama Desk עבור המחזה הטוב ביותר.
בשנת 1997 הופק עיבוד קולנועי למחזה, על פי תסריט שנכתב גם כן על ידי מקנאלי, שכלל את רוב השחקנים של ההפקה התיאטרונית המקורית.
הפקות.
ארצות הברית.
אהבה! אומץ! חמלה! הועלתה לראשונה באוף ברודוויי ב-Manhattan Theatre Club ב-11 באוקטובר 1994, שם הוצגה 72 פעמים. ההפקה הועברה לברודוויי, ל-Walter Kerr Theatre, ב-14 בפברואר 1995, והוצגה שם עד ל-17 בספטמבר 1995, לאחר 248 הופעות ו-28 הצגות מוקדמות. בהצגה זו, אותה ביים ג'ו מנטלו, כיכבו נייתן ליין (באז האוזר), ג'ון גלובר (ג'ון וג'יימס ג'קיל), סטיבן בוגארדוס (גרגורי מיטשל), ג'ון בנימין היקי (ארתור פפה), אנתוני הולד (פרי סלארס) (שהחליף את סטיבן ספינלה), ג'סטין קירק (בובי) ורנדי בקר (רמון פורנוס).
הממלכה המאוחדת.
המחזה הופק ב-Edinburgh Fringe וזכה בפרסי הבמה עבור השחקן הטוב ביותר (כריס פיקלס) ועבור האנסמבל הטוב ביותר. הפקה זו רץ בלונדון, ב-Tristan Bates Theatre באוקטובר 1998.
תקציר העלילה.
עלילת המחזה מתרחשת בבית נופש שבמחוז דאצ'ס, שעתיים צפונית לניו יורק, שם שמונה ידידים הומואים מבלים יחדיו את חופשות יום הזיכרון, יום העצמאות ויום העבודה שלהם. הבית שייך לגרגורי, כוריאוגרף מצליח מברודוויי שמתקרב לגיל העמידה, שחושש שהוא מאבד את היצירתיות שלו, ולבן-זוגו בובי, עוזר משפטי עיוור בשנות ה-20 לחייו. רוב האורחים בבית קשורים לעבודתו של גרגורי בדרך זו או אחרת - ארתור ובן-זוגו הוותיק פרי הם יועצים עסקיים; ג'ון ג'קיל הוא נגן אנגלי חמוץ-פנים; באז האוזר הוא מעצב תלבושות וחובב מחזות זמר. עוד מתארחים בבית: ג'יימס - אחיו התאום של ג'ון, ורמון - בן-זוגו של ג'יימס.
תגובות וביקורות.
וינסנט קנבי, בסקירתו עבור הניו יורק טיימס, "... זה עכשווי לחלוטין, הבדיחות הן היסטריות לפעמים, והן מוגשות עם סגנון, לרוב על ידי נייתן ליין שאין דומה לו ... יש [להצגה] פאתוס אמיתי עם רק מעט סנטימנטליות, וצורת הגשה ייחודית, והיא מציעה יותר עירום גברי מכפי שנראה אי פעם בתיאטרון לגיטימי בברודוויי".
עיבוד קולנועי.