מעבר לפעילותו כזמר כתב ברייט מוזיקה להצגות תיאטרון רבות, בין היתר למחזותיו של יוסף אל-דרור. ב-1996 זכה בפרס התיאטרון על המוזיקה בהצגה "ויאמר וילך" עם רנה ירושלמי בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2000 זכה שוב בפרס מלחין השנה בתיאטרון על המוזיקה להצגה "הלב הלבן" של אילן חצור בתיאטרון באר שבע. ברייט הלחין מוזיקה למופעי מחול רבים בין היתר ללהקת המחול הקיבוצית, קבוצת נעה דר, נמרוד פריד וכן לעבודות של נימה יעקובי.
הפריצה הגדולה של ברייט התרחשה ב-1998, כשהקים את להקת "השמחות". ברייט היה הסולן וכן כתב והלחין את כל השירים. הלהקה הוציאה באותה שנה את אלבומה הראשון שכלל את הלהיטים: "בדרך הביתה", "יהודה יהודה", "היו לי פעם חברים", ו"אדם צריך בית". האלבום זכה להצלחה רבה. בשנת 1999 זכה ברייט בפרס אקו"ם נוצת הזהב על האלבום. האלבום השני של הלהקה "אנשים מספרים" הביא חומרים שנולדו מההופעות הרבות של הלהקה והשהיה הממושכת בדרכים. הוא יצא בשנת 2001, אך לא הצליח כקודמו ורק שיר הנושא היה הלהיט המצליח. בשנת 2003 הלחינו וביצעו השמחות את שיר השירותרום בגלי-צה"ל.
לאחר פירוקה הלא-רשמי של הלהקה (הלהקה מופיעה לעיתים רחוקות) חבש ברייט את ספסלי אוניברסיטת תל אביב ולמד מוזיקולוגיה לצד לימודי קומפוזיציה. מורהו האישי לקומפוזיציה היה יוסף ברדנשווילי. במקביל הוציא ברייט את אלבום שירי המשוררים "אוצר סמוי" שזכה לביקורות חיוביות ולצל"ש על תרומה לחברה מקרן פורד.
במסגרת לימודי הקומפוזיציה הלחין לבקשתו של נגן הטובה איל כהן את היצירה "לוויתן" שזיכתה את מבצעה במקום הראשון למבצעים בתחרות המלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל וזכתה לביצועים רבים בין היתר בשידורים שונים בקול המוזיקה.
הלחין פסקולים מקוריים לסרטים דוקומנטריים רבים וכן לסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, בין היתר "אצבע אלוהים", "ג'ירפות" ,"ניקה" ו"המנגליסטים", שם שיחק באחד התפקידים הראשיים. עבור המוזיקה שהלחין לסרטים היה מועמד מספר פעמים לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, בשנת 2008 זכה בפרס האקדמיה עבור המוזיקה לסרט "אצבע אלוהים" של הבמאי יגאל בורשטיין. בשנת 2010 זכה שוב בפרס האקדמיה, הפעם על המוזיקה הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה עבור "בדרך הביתה" הסדרה הדוקומנטרית של תומר וברק היימן.
בשנת 2011 הוציא את אלבומו השישי (לא כולל אלבומים של פסקולים מסרטים) "דרגות לכלוך ונקיון", שהבליט שיתוף פעולה רב-שנים עם האקורדיוניסט ויטלי פודולסקי.
בשנת 2007 החל בכתיבת טור אישי בשם "הכיוון דרום" בעיתון "העיר" של תל אביב, בו כתב על החיים בדרום העיר מזווית ביקורתית והומוריסטית. באותה שנה אף כתב את גיליון ראש השנה של העיתון (העיתון כולו). הגיליון נקרא "ארצות ישראל" ותיעד מסע בארץ מצפון לדרום עם הצלם אהרל'ה הצמצם הבוער. ברייט הנחה מספר תוכניות טלוויזיה בין היתר תוכנית על תולדות האוכל בארץ ישראל בערוץ הראשון. בשנים 2011–2013 הגיש את תוכנית הראיונות האישיים 'דרך המוזיקה' ברדיו "מהות החיים".
ברייט הצטרף לצוות סדרת הטלוויזיה "סרוגים" בעונתה השלישית (2011), בה גילם את דמותו של עזריה, משורר דתי מיוסר, שותפו של נתי לדירה.
ב-2014 זכה ברייט עם רן שריג והמפיק אסף אמיר בתחרות "קצר וסאטירי" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה עבור תסריט לסרט קצר בהשראת אפרים קישון. את הסרט ביים עידן לוי.
ב-2015 קיבל ברייט מענק ממשרד התרבות ומענק נוסף ממפעל הפיס לכתיבת אופרה המבוססת על המנגינות של השפה העברית המדוברת.
במסגרת יוזמה של משרד החינוך ואקו"ם החל בשנת 2015 להופיע עם נגן הדרבוקה הערבי סמי בדרה במופע 'היו לי פעם חברים', מופע המיועד לבתי הספר המציג חברות יצירתית רבת שנים. המופע עוסק ביסודות המוזיקה העממית הישראלית לצד נגיעה בנושאים כמו גזענות והפליה בחברה הישראלית.
באוגוסט 2018 קיבל התסריט שכתב ברייט לסרט 'מיומנו של מפצל דירות' את התקציב הגבוה במסלול ההפקה של הקרן לקולנוע. לאחר דחיות רבות מדי בהפקת הסרט אושר הסרט מחדש בשנת 2022 על ידי הקרן ברשות נעה רגב, עם חברת ההפקה דורי- מדיה ובבימוי דובר קוסשווילי. הסרט מבוסס על הטור האישי "הכיוון דרום" שפרסם ברייט בעיתון העיר.
בשנת 2022 הלחין ברייט את המוזיקה לסרט 'הדרך לאילת' של יונה רוזנקייאר שזכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע ירושלים. ברייט עצמו מועמד לפרס המוזיקה הטובה בפרס אופיר.
באפריל 2019 הוציא ארגון הטרור חמאס שיר תעמולה בשם "ממשלה שקרנה גנבה" המבוסס על מילות השיר ׳היו לי פעם חברים׳ של השמחות ובעל לחן זהה.
סמרו
סמרו (באינדונזית: Semeru), הוא ההר הגבוה ביותר באי ג'אווה באינדונזיה ואחד מהרי הגעש הפעילים בעולם. מורדות ההר, הנישא לגובה של 3,676 מטר במזרח האי, תלולים והוא מהווה חלק ממסיב טנגר (Tengger), הכולל גם את הר הגעש ברומו.
להר פעילות געשית ענפה. מאז שנת 1818 תועדו בהר 55 התפרצויות, כאשר כתוצאה מעשר מהן אף היו הרוגים. מאז שנת 1967 נמצא ההר במצב של התפרצות כמעט רציפה. בדצמבר 2021 התפרץ ההר מספר פעמים וגרם ל-57 הרוגים
ההר מהווה אתר טיפוס פופולרי, יחד עם זאת הטיפוס על ההר מסוכן. בשנת 1969 נהרג סו הוק ג'י, פוליטיקאי אינדונזי משאיפת גז רעיל כאשר טיפס על ההר.
מיתולוגיה.
על פי המיתולוגיה המקומית הגיע ההר לאידונזיה מהודו. אגדה שהועלתה על הכתב במאה ה-16 מציינת שההר שכן תחילה בחלקו המערבי של האי, אך בשל משקלו החל האי לנטות ולכן הועבר ההר לחלקו המזרחי. אגדה זו מסבירה את שרשרת האיים לאורך דרום האי, אשר נוצרו בעת מעבר ההר מזרחה, ואת הקלדרה שבראשו, אשר אף היא נוצרה בעת התמוטטות שאירעה במהלך המעבר.
נבחרת סורינם בכדורגל
רפאל בש
רפאל בש (8 בינואר 1913 – 10 במרץ 2000) היה מפעילי מפא"י ומפלגת העבודה וההסתדרות, חבר הכנסת מטעם מפא"י בשלהי כהונת הכנסת הראשונה (1951), מזכ"ל המפלגה (1954–1956) ומזכיר מחוז תל אביב שלה (1962–1966), חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך שלה (1966–1977).
ביוגרפיה.
רפאל בש נולד בשנת 1913 בלטביה. בשנת 1930, בהשפעתו של אלעזר גלילי, הגיע לעיירתו רז'יצה, החל בש לפעול כמדריך בתנועת הנוער הציונית "נצ"ח" (נוער צופי חלוצי).
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. עד שנת 1956 היה חבר קיבוץ כפר בלום.
ב-1944, בהיותו גזבר המשק, הביאו ברל כצנלסון לירח העיון של ההסתדרות ברחובות.
בשנות ה-40 החל בפעילות במוסדות מפא"י, ובשנת 1950 נבחר למזכיר מחלקת הנוער של המפלגה.
בבחירות לכנסת הראשונה שובץ ברשימת מפא"י לכנסת, ובשלהי כהונתה, במאי 1951 הושבע כחבר הכנסת במקומו של יוסף מיכאל לם שמונה למשרת שופט. תקופת כהונתו הייתה קצרה בשל פיזורה המוקדם של הכנסת, ובש, שהספיק לכהן פחות מארבעה חודשים, לא מונה לחבר בוועדות הכנסת.
בראש מחלקת הנוער עמד עד שנת 1953. בשנים 1954–1956 כיהן כמזכ"ל המפלגה ובשנים 1962–1966 היה מזכיר מחוז תל אביב במפא"י.
בש היה חבר מזכירות מועצת הפועלים של תל אביב, וכן חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (שלוש קדנציות) ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות עד דצמבר 1977.
פרסם מאמרים פובליציסטיים ב"דבר" וב"הפועל הצעיר". בשנת 1975 ראה אור ספרו "הוָויוֹת חברה".
בש נפטר בשנת 2000, בגיל 87.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מהר&quot;ם א&quot;ש
בכינוי מהר"ם א"ש נודעו שני רבנים שפעלו בהפרש של כמאה שנים, אם כי השימוש בכינוי נעשה בעיקר כלפי המאוחר מביניהם.
החשב הכללי (ישראל)
בישראל, אגף החשב הכללי (חשכ"ל) במשרד האוצר, שהעומד בראשו קרוי אף הוא החשב הכללי, אחראי על ביצועו הלכה למעשה של תקציב המדינה. שליטתו בניהולם השוטף של נכסי המדינה, של הוצאותיה ושל חובה, מקנה לו ולעומד בראשו השפעה מרכזית ורחבה על פעילות הממשלה.
החשב הכללי המכהן הוא יהלי רוטנברג.
תחומי אחריות.
החשב הכללי אחראי על ביצוע תקציב המדינה, ולפיכך כל הוצאה כספית של משרד ממשלתי מחייבת את אישור חשב המשרד, שהוא נציגו של החשב הכללי (ישנו חשב לכל משרד, כך למשל קיימים "חשב משרד הבריאות", "חשב משרד החוץ" וכן הלאה). כל חוזה שבו מתקשרת המדינה טעון גם הוא את חתימת החשכ"ל וכן רכש המתבצע עבור הממשלה עצמה.
עוד אחראי האגף על ניהול נכסי המדינה ובפרט על הפרטתם, על מימון החוב הלאומי (באמצעות היחידה לניהול החוב הממשלתי) על ניהול צי הרכב הממשלתי, על ניהול הנכסים והבינוי הממשלתי, על כל מיזמי התקשוב של הממשלה ומערכות המידע שלה ועוד.
חוק הביקורת הפנימית התשנ"ב-1992, מסמיך את החשב הכללי (באמצעות המבקר הפנימי של אגף החשב הכללי, הנתון למרותו) להיות "אחראי לביקורת הפנימית על ביצוע תקציב המדינה ביחידות החשבות והכספים של משרדי הממשלה".
המידה הראויה של התערבות פעילה שעל החשכ"ל לנקוט בתוקף סמכותו זו, אשר מצד אחד משרתת את חשיפת השחיתויות ושיפור טוהר המידות בממשלה, ומצד שני עלולה להקשות על הממשלה הריבונית בביצוע מדיניותה, עמדה במרכז המחלוקת סביב כהונתו של ירון זליכה בתפקיד זה, מחלוקת שאף הייתה במידה רבה לאישית.
כחלק מאגף החשב הכללי נמצאת היחידה לחשבונאות ודיווח אשר אמונה על הטמעת מערך התקינה החשבונאי הבינלאומי למגזר הציבורי IPSAS, עריכת הדוחות הכספיים המאוחדים של ממשלת ישראל הכוללים: משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות, תאגידים סטטוטוריים, השקעות בשותפויות עם המגזר הפרטי PPP וקרנות VC, הקמת מערך ניהול הסיכונים התפעוליים, בראש היחידה עומד החשבונאי הראשי.
דניאל איילה פרס
דניאל איילה פרס (בספרדית: Daniel Ayala Pérez; 21 ביולי 1906 - 20 ביוני 1975) היה כנר, מנצח ומלחין מקסיקני.
ביוגרפיה.