שיחות שלום החלו בשנים 1321 ו-1324 אך השיגו התקדמות מועטה בלבד, היות שהאנגלים סירבו להכיר ברוברט כמלך הסקוטים, אם כי הוסכם על הפסקת אש ב-1323, לתקופה של 13 שנים. אדוארד השני טען שהוא דבק בהסכם, אך התיר לפריבטירים אנגלים לתקוף כלי שיט פלמיים שעסקו בסחר עם סקוטלנד. לדוגמה, כאשר נלכדה הספינה הפלמית "פלארים" על ידי פריבטירים, נרצחו כל הנוסעים הסקוטים שעל סיפונה. רוברט דרש צדק אך ללא הועיל, ולכן חידש את הברית הישנה (Auld Alliance) עם ממלכת צרפת, אשר נחתמה ב-26 באפריל 1326. ב-1327 פלשו הסקוטים לתחומי צפון אנגליה והביסו את הצבא האנגלי בקרב סטנהופ פארק שבמחוז דרהאם בלילה שבין ה-3 ל-4 באוגוסט. לפני הפלישה לאנגליה, פלש רוברט גם לאלסטר שבאירלנד.
משא ומתן.
לאחר הכישלון בקרב סטנהופ פארק החלו המלכה האלמנה איזבלה מצרפת ומאהבה רוג'ר מורטימר, אשר שלטו באנגליה כעוצרים בשם המלך הקטין אדוארד השלישי, לשקול הגעה להסכם שלום כאפשרות היחידה שנותרה. באוקטובר 1327 יצאה משלחת לסקוטלנד על מנת לפתוח במשא ומתן, וב-1 במרץ 1328 הוציא אדוארד השלישי מכתב הרשאה אשר היווה את ליבת ההסכם. ב-17 במרץ הסתיימו השיחות וההסכם נחתם רשמית בלשכת המלך שבהולירוד אבי, אדינבורו. ב-3 במאי אושרר ההסכם על ידי הפרלמנט של אנגליה בנורת'האמפטון.
תנאי ההסכם.
איזבלה ומורטימר הסכימו, בשמו של אדוארד השלישי, על ויתור על כל תביעותיה של אנגליה לריבונות על סקוטלנד. ג'ואן, אחותו בת השש של אדוארד השלישי שודכה לבנו של רוברט, דייוויד, וטקס הנישואין נערך ב-16 ביולי 1328. בוויתור הרשמי ב-1 במרץ, אשר קדם לחתימה על ההסכם, אישר אדוארד השלישי כי הגבול בין אנגליה לסקוטלנד יהיה זהה לגבול שהיה בין שתי הממלכות בימיו של אלכסנדר השני, ושסקוטלנד, כפי שהוגדר, "תהיה שייכת לידידינו ובעל בריתנו היקר, הנסיך המפואר, לורד רוברט, בחסד האל מלך סקוטלנד המהולל, וליורשיו וממשיכי דרכו, מופרדים בכל דבר מממלכת אנגליה, שלמה, חופשיה ובלתי מוטרדת לנצח, ללא שום צורה של שעבוד, שירות, חזקה או דרישה". בתמורה שילמה סקוטלנד 20 אלף לירות שטרלינג לאנגליה, סכום אשר גויס באמצעות "מס שלום" מיוחד.
כחלק מהמשא ומתן, הסכים אדוארד להשיב לסקוטלנד את אבן סקון. פעולה זו לא נכללה בסעיפי הסכם השלום, אלא הייתה חלק מהסכם שנערך בו זמנית. אדוארד הוציא צו מלכותי ארבעה חודשים מאוחר יותר, ב-1 ביולי, שנשלח למנזר וסטמינסטר ובו אישור של ההסכם והוראה להעביר את האבן לידי אימו. עם זאת, נותרה האבן באנגליה. בסופו של דבר, לאחר 668 שנים, הוחזרה האבן לסקוטלנד והגיעה לטירת אדינבורו ב-30 בנובמבר 1996. כאשר תתרחש שוב הכתרה של מונרך הממלכה המאוחדת תועבר האבן לאנגליה לצורך הטקס.
השפעת ההסכם.
ההסכם התקיים רק במשך חמש שנים, והיה לא אהוד בקרב אצילים אנגליים רבים, אשר ראו בו השפלה. ב-1333 ביטל אדוארד השלישי את ההסכם, לאחר שצבר עוצמה, הדיח את אימו ואת מאהבה מעמדות הכוח שלהם והחל לשלוט בממלכה לבדו. גורם בעל משמעות לחידוש המלחמה היו אצילים אנגליים בעלי השפעה שאיבדו את הבעלות על אדמותיהם בסקוטלנד כתוצאה מהמלחמה ולא זכו לפיצוי כלשהו במסגרת החוזה, או שאדמות שהובטחו להם לא הושבו על אף הסכמים מאוחרים יותר (כונו "המנושלים", Disinherited). אצילים אלה תמכו בטענתו לכתר סקוטלנד של אדוארד באליול, בנו של ג'ון, אשר הבטיח להשיב את אדמותיהם. ב-6 באוגוסט 1332, בתמיכתו של אדוארד השלישי, פלשו האצילים המנושלים בהנהגתו של אדוארד באליול לסקוטלנד, והחלה מלחמת העצמאות הסקוטית השנייה, אשר נמשכה עד לחתימה על הסכם בריק ב-1357.
ההסכם המקורי.
העותק המקורי של ההסכם נכתב בצרפתית עם שני העתקים, עליון ותחתון על גבי גיליון אחד. לאחר שווידאו השגרירים האנגלי והסקוטי ששני ההעתקים תואמים, נחתך הגיליון באמצעו בצורה מעוקלת, כך שניתן יהיה להתאים בין שני החלקים אם יתעורר ספק באשר לאמינותם. המלכים לא חתמו אישית על ההסכם, אלא הביעו את הסכמתם באמצעות הדבקת חותמותיהם לרצועות בחלקו התחתון של המסמך (חותמות שעווה אלה לא שרדו ואינם נמצאים על הרצועות בימינו). חלקם התחתון של שני ההעתקים שמור בארכיון הלאומי של סקוטלנד, באדינבורו.
ישראל אפשטיין
ישראל אפשטיין (ב' באב ה'תרע"ד – ה' בטבת ה'תש"ז; 25 ביולי 1914 – 28 בדצמבר 1946) היה חבר בית"ר, מפקד הגליל בבית"ר, מזכיר ראשי של הנציבות בפולין, וקצין בכיר באצ"ל, בעל דרגת גונדר (כונה "גונדר אביאל"). נהרג מפציעה במהלך ניסיון בריחה מהכלא ברומא לאחר פיצוץ השגרירות הבריטית במסגרת פעולות האצ"ל. על שמו נקרא המושב אביאל.
תולדות חייו.
ילדותו ונעוריו.
נולד בעיר וילנה, בן לגיטל ולזאב אפשטיין, בתאריך ב' באב תרע"ד (25.7.1914). מצעירותו היה חבר הסתדרות "השחר" שהייתה אחר כך לבית"ר. תקופה ארוכה שימש כראש הסתדרות הצופים בגימנסיה שבה למד ובאותו זמן מילא תפקידים שונים בקן בית"ר בווילנה. כעבור זמן נתמנה למפקד הקן ואחר כך למפקד הגליל של אזור וילנה. בשנת 1935 נתמנה ל"קצין נציבות", חבר ההנהגה הארצית של בית"ר בפולין, וניהל בה את מחלקת התרבות והחינוך. תוך כדי פעילותו בנציבות שב לווילנה לתקופת-מה כדי לסיים את לימודיו בסמינריון למורים "תרבות". בראשית שנת 1929 נתמנה גם למזכיר ראשי של הנציבות והמשיך, בין שאר תפקידיו, להוציא חוברות חינוך והדרכה לתנועתו. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה יצא לווילנה, שסופחה אז לליטא, שם פעל בארגון העלייה הבית"רית לארץ ישראל ועם זאת המשיך לעסוק בעבודתו התרבותית-חינוכית.
עלייה לארץ ישראל.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת רוסיה-גרמניה יצא עם קבוצת בית"רים דרך רוסיה לטורקיה ומשם לארץ ישראל. עם הגיעו ארצה שימש כמורה בפתח-תקווה ותקופת-מה בחברת עליית הנוער הבית"רית בראש פינה. לאחר מכן צורף לנציבות בית"ר בארץ ישראל ובה פעל בעיקר בתחום החינוך וההדרכה. הוא יסד את "ספריית המפקדים" וערך את ירחון מפקדי בית"ר "המדריך".
פעילותו באצ"ל.
בסוף 1943 קיבל מנחם בגין את הפיקוד על הארגון הצבאי הלאומי וישראל אפשטיין נמנה עם חבר עוזריו המקורבים. באצ"ל גמר קורס למפקדים ונקרא בכינוי המחתרתי "גונדר אביאל". מילא בארגון תפקידים חשובים, במשך תקופה מסוימת היה מזכיר ראשי של המטה, ערך את עיתונה הבלתי-ליגאלי "חרות", ובתקופת הסתתרותו של המפקד הראשי מנחם בגין מפני השלטונות הבריטיים אי-שם בפרדסי פתח-תקוה, והוא ישראל אפשטיין, אז להסוואתו מורה בבית ספר בפתח-תקוה, היה הוא אחד מהמעטים שידעו את מקום מחבואו של בגין ומהמקשרים בינו ובין הארגון בהנהגת פעולותיו.
בסוף שנת 1946 נשלח לאירופה לפעול בתחום ההדרכה של סניפי האצ"ל ברחבי היבשת. בזמן שהותו באיטליה נערכה התקפת אצ"ל על בנין הצירות הבריטית ברומא (31.10.1946). כמה ימים טרם הפיצוץ נפגש ישראל עם ניוסה דלוגי (לובוצקי) מתא האצ"ל שביצע את הפיצוץ. בחיפושים שנערכו לאחר פיצוץ הבניין נאסרו כמה חשודים בריכוזי בית"ר, שנחשבו בעיני השלטונות כבסיסי האצ"ל וביניהם גם ישראל. מחשש שמא יסגירוהו האיטלקים לבריטים החליט לברוח מן המאסר. חבריו מבחוץ הגניבו לו סם שינה להרדים את השומרים וחבל לרדת בו מן הקומה השנייה בתחנת המשטרה שבה היה עצור. בהיותו במחצית דרך הירידה הבחין בו שומר, ירה בו ופגע בבטנו. שעות רבות נאבק ישראל עם המוות ולמחרת היום, בה' בטבת תש"ז (28.12.1946), מת מפצעיו בבית החולים. תחילה הובא לקבורה ברומא ואחר כך הועברה גופתו למילאנו ושם הוטמנה בקבר-אחים של לוחמים יהודים שנפלו במערכות אנטי-נאציות שונות. בשנת 1953 הועלו עצמותיו לארץ-ישראל והוא נטמן בבית הקברות של נחלת יצחק ליד תל אביב.
הנצחה.
פרשת חייו ופועלו תוארה ב"זכרם נצח", ספר הזיכרון לחללי הארגון הצבאי הלאומי ובספר עולם שכולו טוהר - לדמותו של ישראל אפשטיין (גונדר אביאל). על שמו נקרא המושב אביאל שבקרבת זכרון יעקב, "משעול אפשטיין" ורחוב אביאל בפתח-תקווה, ספריה במועדון הנוער "תקוותנו" ברמלה וכיכר באשדוד.
ברחוב אביאל בפתח תקווה מאחורי היכל התרבות יש אנדרטה לזכרו.
גלעד שמואלי (מוזיקאי)
גלעד שמואלי הוא מעבד, מפיק מוזיקלי ישראלי וחבר ההרכב המוזיקלי הפרויקט של עידן רייכל.
נגן.
שמואלי התחיל את דרכו כמתופף להקת הרידינג ג' שהתפרסמה בשירה 'מנגנת באך' בשנת 1992. הוא ניגן עם להקת פאנקנשטיין באלבומם 'הלהקה' משנת 2005 ובאלבומים הבאים 'הרמה הבאה' ו-'פאנקי מישן'.
שמואלי ניגן בהרכב של עברי לידר, וכיום הוא משמש כמתופף בהרכב הפרויקט של עידן רייכל.
עיבוד מוזיקלי.
במהלך השנים החל את דרכו כמעבד מוזיקלי. בתפקידו כמעבד עבד אמנים רבים ביניהם: עידן רייכל, עברי לידר, גלעד שגב, רן דנקר ועילי בוטנר, ריטה, עידן רפאל חביב, אמיר דדון ונתן גושן. בשנת 2014 הפיק את אלבומו השישי של הזמר והיוצר אודי דוידי.
בחודש מאי 2019 הפיק מוזיקלית ועיבד עם אמיר דדון את השיר "הדלת תהיה פתוחה" של להקת שלווה.
הסבר
הסבר הוא קבוצה של טענות המורכבת בדרך כלל על מנת לתאר קבוצה של עובדות ובכך לחשוף את הסיבות, ההקשר וההשלכות שלהן. תיאור זה של העובדות יכול לבסס כללים או חוקים, או להפוך את הכללים והחוקים הקיימים ביחס לכל אובייקט או תופעה נצפית לברורים יותר. המרכיבים של הסבר עשויים להיות מרומזים, או שזורים אחד בשני.
הסברים נתמכים לעיתים קרובות על ידי הבנה, או נורמה, היכולה להיות מיוצגת באמצעות מדיות שונות כגון מוזיקה, טקסט וגרפיקה. לפיכך, הסברים כפופים לאינטרפרטציה ודיון.