יואב שלוש הוא נצר למשפחת שלוש מצד אביו: סבו של סבו, אהרן שלוש, היה ממייסדי נווה צדק; סבא רבא שלו, יוסף אליהו שלוש, היה ממייסדי תל אביב שבנה את בנין הגימנסיה הרצליה; סבו, צדוק שלוש, היה יצואן הדרים וממקימי ענף ההדרים בישראל. יואב שלוש הוא בן לרחל ואביעזר, פלמ"חניק, מפקד מחנה פליטים יהודים באירופה שאחרי מלחמת העולם השנייה, דיפלומט, שגריר ישראל ביוגוסלביה וניגריה
ואחר-כך מנכ"ל "נשיונל בנק אוף שיקגו" , הבנק האמריקאי היחידי שפעל בישראל ונמכר לימים לבנק הפועלים.
יואב שלוש נולד בפריז שבצרפת, וגדל במקומות שונים ברחבי תבל, בוגר הגימנסיה העברית רחביה,
שירת בצה"ל ביחידה 8200, שנתיים בשירות קבע.
ב-1974 קיבל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מאוניברסיטת תל אביב. ב-1979 קיבל תואר שני במנהל עסקים מINSEAD, פונטנבלו, צרפת;
סיים ראשון במחזור
וזכה בפרס הנרי פורד. ב-2010 הוכתר על ידי INSEAD כ"אחד מ-50 הבוגרים ששינו את העולם".
בתום לימודי התואר הראשון עבד ככלכלן ואחראי על היצוא בחברת שמטן.
שלוש החל לעבוד בסאיטקס בשנת 1979.
תפקידו הראשון היה מנהל הכספים של אירופה,
לאחר-מכן סמנכ"ל השיווק העולמי ואחראי לפיתוח עסקי באסיה.
הוביל את הכניסה של סאיטקס לשוק היפני על ידי הקמת מיזם משותף עם ענקית דיו והכימיקלים Toyo ink. היה זה שיתוף הפעולה העסקי הראשון בין ישראל ליפן (בשנים 83–85) והמיזם הרווחי ביותר של סאיטקס דאז.
לימים הגיע למחזור מכירות של למעלה מ-100 מיליון דולר לשנה ביפן.
ב-1992 מונה כסמנכ"ל בכיר, מנהל האסטרטגיה והרכישות. בתפקיד זה הוביל סדרה של רכישת חברות ומוצרים בתחום הדפוס הדיגיטלי, המבוססים על הזרקת דיו. בכך היה למי שהביא את סאיטקס לעמדת מובילות בתחום חדש וצומח. פעולות הדפוס הדיגיטלי עתידות היו להניב יותר ממחצית רווחי החברה.
בשנים 1995–2001 כיהן כמנכ"ל ונשיא סאיטקס, שהכנסותיה היו 700 מיליון דולר ועבדו בה 4,200 איש. בתקופתו כמנכ"ל סאיטקס הוא החזיר את פעילות הקדם-דפוס של החברה בסך 450 מיליון דולר לרווחית והוביל את עסקי הדפוס הדיגיטלי של החברה מאפס ל-250 מיליון דולר הכנסות, באותה עת סאיטקס הייתה החברה המובילה בעולם בתחום זה.
ב-2001 הצטרף כשותף מנהל לקרן ההון סיכון "אביב ונצ'רס", לצד מייסד החברה ד"ר אמיר גוטמן, בעבר חבר בהנהלת דסק"ש לשעבר וגדעון בן-צבי. יו"ר הקרן היה דב תדמור, מנכ"ל דסק"ש לשעבר.
השקעותיה המוצלחות: "בריפקאם", שנרכשה בידי קנון בכ-90 מיליון דולר
ואורקם טכנולוגיות שהוקמה בידי פרופ' אמנון שעשוע וזיו אבירם ומוערכת בלמעלה ממיליארד דולר.
שלוש מכהן כיום (2022) במועצות מנהלים של טאואר-ג'אז
וצ'ק פוינט.
משמש כדירקטור בבורסה לניירות ערך
שופרסל ומלם תים.
בשנים 2012–2015 כיהן כיו"ר משותף של האיגוד הישראלי לתעשיות מתקדמות (IATI).
כיהן כיו"ר "תעשיידע" - ארגון הפועל במסגרת התאחדות התעשיינים ומטרתו לחשוף ילדים ובני נוער לעולם התעשייה ולפתח אצלם כישורי מנהיגות, עבודת צוות וטכנולוגיה.
חיים אישיים.
יואב שלוש נשוי לבשמת, שהייתה במשך שנים רבות היועצת המשפטית של תדיראן ובזק
וכיום של הסוכנות היהודית; להם שלושה ילדים והם מתגוררים ברמת השרון.
יחסי סודאן–צ'אד
יחסי סודאן-צ'אד הם היחסים בין הרפובליקה של סודאן לבין רפובליקת צ'אד.
הרבה לפני עצמאותן של המדינות, היו קשרי מסחר, דת ותרבות בין תושבי מזרח צ'אד ותושבי מערב סודאן. קשרים אלו נותרו חזקים, למרות ההאשמות ההדדיות בין הממשלות הטוענות להתערבות בסכסוכים פנימיים, כגון מלחמת האזרחים בצ'אד והסכסוך בדארפור.
היסטוריה.
במשך מאות שנים, היו חוצים רועי-צאן בקביעות את הגבול בין שתי המדינות, שנמשך לאורך כ-950 קילומטרים. מוסלמים ממזרח צ'אד חצו את הגבול כדי להגיע למכה, וצעירים מוסלמים למדו בבתי ספר איסלאמיים בסודאן. בשנת 1978 כחצי מיליון פועלים מצ'אד עבדו במטעי קפה בסודאן.
בתחילת שנות השישים של המאה ה-20 החלו היחסים להיעכר. מוסלמים מדרום סודאן חשו כי ממשלת צ'אד פוגעת בחופש הדת שלהם, וממשלת סודאן איפשרה לארגון המורדים "חזית השחרור הלאומית של צ'אד (בצרפתית: Front de Libération Nationale du Tchad)" להקים בסיסים ולאמן פעילים בחבל דארפור שבמערב סודאן. פליטים רבים נמלטו מפני הלחימה וחצו את הגבול לשני הכיוונים.
לאחר ההפיכה השלטונית בצ'אד בשנת 1975, בה הודח הנשיא פרנסואה טומבלבאי, שגשגו היחסים בין נשיא סודאן ג'עפר נומיירי ונשיא צ'אד החדש פליקס מעלום, כשהסיבה המרכזית לכך היא חששם של השניים משליטה של לוב השכנה, מועמר קדאפי. נומיירי דחף לסיום הסכסוך המתמשך בין ממשלת צ'אד למורדים, ואף גרם למעלום לשלב חלק מן המורדים בממשלתו.
במקביל למהומות הנמשכות שהיו בצ'אד בין 1979 ל-1982, שהסתיימו בהדחתו של מעלום ובעלותו של היסנה (חוסיין) הברה לשלטון, נאלץ השליט הסודאני נומיירי להתמודד עם מאבקים מבית, שהסתיימו בהדחתו בשנת 1985, בעת שהותו בארצות הברית, על ידי עבד א-רחמן סוואר א-דהב.
היחסים בין א-דהב להברה הביאו את הקשר בין המדינות לשפל חדש, כשהברה אישר לחיילים לוביים לתקוף בשטחה של סודאן מתוך גבולותיה של צ'אד.
ביוני 1989, כשעומר אל-בשיר השתלט על סודאן, הפך כל אזור מערב דארפור לשדה קרב בין נאמני הממשלה הצ'אדית שבראשות היסנה הברה ובין המורדים שבהנהגת אידריס דבי שנתמכו בידי ממשלת לוב. דבי משתייך לשבט הזגאווי, החי לאורך שני צידי הגבול, והם סייעו לו ולחייליו במעברי הגבול ובלחימה. מאות מבני השבט נמלטו מצ'אד לסודאן כדי להתרחק מאזורי הקרבות. מאידך, ממשלת סודאן התעלמה מחיילי צבא צ'אד שפלשו לעיתים קרובות לחבל דארפור במרדף אחרי ארגוני המורדים.
במאי 1990 פלשו חיילים צ'אדיים לעיירה אל-פשיר שבסודאן וחילצו את חבריהם השבויים שהוחזקו בבית-חולים בעיירה. במהלך אותו קיץ שרפו חיילי צבא צ'אד לפחות 18 כפרים באותו אזור, וחטפו למעלה מ-100 אזרחים מקומיים. כתגובה לכך סיפקו חייליו של דבי נשק לשבט הזגאווי ולמיליציות מקומיות נוספות, כדי שיגנו על האזרחים מפני החיילים הצ'אדיים. הנשק שימש את המיליציות גם ללוחמה בינן לבין עצמן, ומאות אזרחים נהרגו עד שבדצמבר 1990 אידריס דבי ניצח את היסנה הברה, השתלט על הנהגת צ'אד והפסיק את פעילות המיליציות. דבי דחף ליחסים קרובים עם סודאן, והנשיא הסודאני אל-בשיר ביקר בבירת צ'אד מספר פעמים לשיחות דיפלומטיות.
ב-24 בדצמבר 2005, צ'אד הכריזה על מצב מלחמה עם סודאן בשל העובדה כי הסכסוך באזור הגבול עם דארפור הפך לסוער, כשמורדים סודאנים נמלטו למחנות פליטים בצ'אד, וכוחות צבא סודאנים מצוידים במטוסי קרב חצו את הגבול כדי לתקוף שם. צ'אד גם האשימה את הממשלה הסודאני בתמיכה במורדים השלטונות של אידריס, תמיכה שהגיעה בשל המקלט שהעניקה ממשלת צ'אד למורדים הנמלטים מסודאן.
ב-8 בפברואר 2006 חתמו סודאן וצ'אד על "הסכם טריפולי". למרות ההסכם המשיכו הכוחות להילחם זה בזה, אך ב-11 באוגוסט נרגעה הלחימה והשלום חזר, בעידודו של נשיא לוב מועמר קדאפי.
ב-3 במאי 2007 חתמו שתי הממשלות על "הסכם ריאד", וב-13 במרץ 2008 חתמו על הסכם נוסף, "הסכם דקר", כדי להשקיט את הסכסוך החוזר ונשנה.
ב-11 במאי 2008 הודיעה ממשלת סודאן כי היא מנתקת רשמית את היחסים בין המדינות משום שממשלת צ'אד, לטענתה, מסייעת למורדים מחבל דארפור לתקוף את בירת סודאן, חרטום. עם זאת, בנובמבר 2008 חודשו היחסים.
מצב נוכחי.
ב-3 במאי 2009 חתמו הממשלות על "הסכם דוחה".
ב-15 בינואר חתמו המדינות על "הסכם נג'מנה", ומאז החלו היחסים להשתפר בהדרגה.
היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשיאם כשנשיא צ'אד, אידריס דבי, הגיע לבקר בחרטום בירת סודאן ב-9 בפברואר 2010. כתוצאה מביקור זה ביטלה צ'אד את תמיכתה בארגוני המורדים בסודאן, דבר שהשפיע משמעותית על הדינמיקה באזור. שתי הממשלות התחייבו לסיורי גבולות משותפים של חייליהם, כשצבא סודאן יהיה אחראי שישה חודשים, ובשישה חודשים שלאחריהם יהיה אחראי צבא צ'אד.
באהבה נינה
באהבה נינה (באנגלית: Love, Nina) היא מיני-סדרה דרמה קומית בריטית משנת 2016 בכיכובן של פיי מרסיי והלנה בונהם קרטר. הסדרה היא עיבוד של ניק הורנבי לספר "Love, Nina: Despatches from Family Life" מאת נינה סטיבי. שידור הבכורה בערוץ BBC One היה ב-20 במאי 2016, והיא כוללת חמישה פרקים. הסדרה מתרחשת ב-1982 והיא מגוללת את סיפורה של נינה (מרסיי), צעירה בת 20 מלסטר שעוברת לגבעת פרימרוז בלונדון כדי לעבוד כאומנת אצל ג'ורג' (בונהם-קרטר) שהוא אם חד הורית לשני בנים.
הסדרה מבוססת על חוויותיה של נינה סטיבי כשעבדה אצל מרי-קיי וילמרס, עורכת בכתב העת London Review of Books. הדמויות של שני הילדים בסדרה מבוססים על בניה עם הבמאי סטיבן פרירס. בנו של פרירס, סם פרירס משחק בסדרה בתפקיד אחד השכנים. החל מ-15 במאי 2017 הסדרה זמינה בנטפליקס בטכנולוגיית הזרמת מדיה.
שידור.
הסדרה שודרה באוסטרליה בערוץ BBC First החל מ-1 בנובמבר 2016. בישראל שודרה הסדרה בערוץ כאן 11 בדצמבר 2018.
באהבה, נינה
שמעון ריקלין (סופר)
שמעון ריקלין (גם שמעון ריקלין - בנעט) (נולד ב-8 ביולי 1953) הוא סופר, מתרגם ועורך ספרים ישראלי.
ביוגרפיה.
שמעון ריקלין נולד בשנת 1953 בירושלים וגדל במושבה הגרמנית. למד בתיכון ליד האוניברסיטה במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל במהלך מלחמת יום הכיפורים. למד פסיכולוגיה, ערבית ובימוי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. מצעירותו כתב תסכיתים. השתתף בכתיבת תסריט לסרט "חיוך הגדי" על-פי ספרו של דויד גרוסמן, ותסריטים לסרטים דוקומנטריים, הצגות ילדים, בעיקר לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ותסריטים לטלוויזיה.