ג'וניוס מביא פועל גרמני זקן בשם ג'ייקוב סטוץ כדי שיעזור לו בחווה, אך ג'ייקוב - בדומה לבעל החווה - שוקע בעצלות ותוך שבועיים מפסיק לעבוד. במקום זאת הוא וג'וניוס מעבירים את הזמן בשיחות על עניינים שמטרידים אותם - כמו איך בא הצבע לפרחים והיכן נמצאת אטלנטיס. השניים מחליטים לקרוא לילד רובי, כפשרה בין השם רוברט (החביב על ג'וניוס) לשם בוב (אותו מעדיף ג'ייקוב, בשל קוצרו). רובי גדל עם השניים, הולך בעקבותיהם ומאזין לשיחותיהם. אנשי העמק מרחמים על רובי, שמסתובב תמיד בבגדים מרופטים ונראה להם מוזנח למדי. כשהוא מגיע לגיל המתאים מקבל ג'וניוס מכתב מהוועדה המפקחת שמורה לו לשלוח את רובי לבית הספר. אף־על־פי שהילדים האחרים בבית הספר מתכננים ללעוג לו, רובי נהפך - בלי כוונה תחילה - למושא לחיקוי והערצה. הילדים האחרים אף מתחילים ללכת בבגדים מרופטים כמותו, ומבקרים בחוותו של ג'וניוס, שממציא עבורם משחקים משעשעים.
מורתו של רובי, גברת מורגן, מגלה בו עניין רב. הוא מפגין יכולת מושלמת בקריאה, ואוצר המלים שלו הוא כשל אדם בוגר. מצד שני, הוא אינו יודע לכתוב או לבצע פעולות חשבון בסיסיות. גברת מורגן מחליטה ללכת לבקר בחווה של ג'וניוס, ומבלה שם עם רובי ושאר הילדים מהכתה. היא מתרשמת מאוד מג'וניוס, "הג'נטלמן המוזר".
כמה זמן לאחר מכן נערך ביקור של הוועדה המפקחת בבית הספר. פקיד החינוך ג'ון ווייטסייד שואל את גברת מורגן בנוגע לרובי, ומציין את בגדיו המרופטים ואת עוניו של אביו. גברת מורגן מגינה על ג'וניוס, ופקיד החינוך מספר לה אנשי העמק אספו כמה בגדים עבורו, ומבקש כי תקרא לו. גברת מורגן טוענת כי הדבר עשוי להביך אותו, אך ווייטסייד מבטל את דבריה. כאשר רובי מופיע לפני הוועדה ומקבל מאחת החברות בה את חבילת הבגדים, הוא נבוך מאוד ונמלט מהחדר. חברי הוועדה לא מבינים את התנהגותו, אך גברת מורגן מסבירה להם כי עד עתה רובי לא ידע כלל שהוא עני. חברי הוועדה שוקלים מה לעשות למענו, ומחליטים לפנות בעניין לג'וניוס.
כמה ימים לאחר מכן חלה חופשת חג המולד, וגברת מורגן מתכוונת לבלות אותה בלוס אנג'לס. כשהיא ממתינה לאוטובוס בצומת היא נתקלת בג'וניוס וברובי, אלא שהפעם השניים לבושים בבגדים חדשים, וג'וניוס מגולח ומסודר. הוא מספר לגברת מורגן שהוא מתכוון לחזור לסן פרנסיסקו, שם יחפש עבודה כמנהל חשבונות. כשגברת מורגן שואלת מדוע, משיב לה ג'וניוס: "את מבינה... לא ידעתי שאני גורם נזק לילד. לא חשבתי על זה. כנראה היה עלי לחשוב על זה. הוא לא צריך לגדול בעוני, את מבינה את זה, לא כן? לא ידעתי מה האנשים אומרים עלינו".
עיבוד לקולנוע.
ב-1949 הופק הסרט "הפוני האדום" בכיכובם של מירנה לוי ורוברט מיצ'ם. ב-1973 הופק סרט טלוויזיה לפי הספר בכיכובם של מורין או'הרה והנרי פונדה.
יהויכין המלך
אייטוס
אָייטוֹס (בבולגרית: Айтос) היא עיר במזרח בולגריה, הממוקמת 30 קילומטרים מחוף הים השחור, בשטח מחוז בורגס. אייטוס ממוקמת 321 קילומטרים מזרחית לבירת בולגריה סופיה ו-28 קילומטרים מבירת המחוז בורגס.
היסטוריה.
היישוב נוסד במקום על ידי שבטים תראקים בתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית הוקמה עיר שנקרא אָאֶטוֹס (ביוונית Αετος שמשמעה נשר). בתקופתו של טרבל, חאן האימפריה הבולגרית הראשונה נכבשה העיר וסופחה לאימפריה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה נבנתה במקום מצודה ושרידיהם של 3 צריחים ממצודה זו מצויים בפאתי העיר המודרנית. ב-1378 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. באמצע המאה ה-16 היגרו או הועברו למקום תושבים ממוצא ארמני וכן מאזור נחיצ'יבאן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) ביצר מפקד הכוחות הרוסים הגנרל איוואן דיביץ' את העיר והפך אותה לעמדת מפתח. לאחר חתימת הסכם אדריאנופול נטשו רבים מתושבי אייטוס את בתיהם והגרו לאזור בסרביה. במחצית המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית מילאה העיר תפקיד בהתקוממות נגד השלטון העות'מאני, כאשר וסיל לבסקי הקים במקום ועדה מהפכנית שחבריה הצטרפו בהמשך למיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללה אייטוס מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחודו של המחוז עם הנסיכות הבולגרית והעיר עברה לחזקת הבולגרים.
דמוגרפיה וכלכלה.
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשיעור של אחוז אחד לשנה בממוצע וזאת בשל שיעור תמותה גבוה מילודה והגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. 50.2 אחוזים מהאוכלוסייה הם גברים ו-49.8 אחוזים הן נשים. העיר ממוקמת על קו הרכבת בין סופיה לבורגס ובסמוך אליה מספר כבישים מהירים לוארנה, פרובאדיה וסופיה. כלכלת העיר סבלה מהמשבר הכלכלי שפקד את שוקי אירופה בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21. כ-25 אחוזים מהעסקים הפרטיים נסגרו והשאר צמצמו במידה ניכרת את פעילותם. החקלאות ותעשיות המזון המתבססות עליה הצליחו לשרוד את המשבר, בעיקר בשל הסתמכותן על שוק הצריכה המקומי. בשטח הרשות המקומית מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר. באזור מגדלים טבק, ענבים לתעשיית היין, תפוחי עץ, חמניות ודובדבנים.
אקלים.
באייטוס אקלים ממוזג עם השפעות ממתנות מכיוון הים השחור. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.2oc וערכי הקיצון הממוצעים, נעים מ-1oc בינואר ועד 23oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 538 מילימטרים.
הקהילה היהודית.
באייטוס התקיימה קהילה יהודית קטנה. ב-1900 נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית. השכונה היהודית מוקמה בחלקה הצפוני של העיר ובמקום נבנה בית כנסת וכן היה בית עלמין יהודי שמוקם בפאתיה הדרום מזרחיים של העיר. במקום מצויות עדיין שרידי מצבות של נפטרים יהודים. במרכז השכונה היהודית הייתה באר מים ועליה כיתוב "באר היהודים". בראשית מרץ 1943 ערך הקומיסריון לענייני יהודים בראשות אלכסנדר בלב רשימות של כל יהודי בולגריה לקראת גירושם למחנות ההשמדה. ברשימת מכסת הגירוש הראשון שיועד ל-10 במרץ וכללה 6,365 יהודים מ"בולגריה הישנה", לא נכללו יהודים מהעיר אייטוס. ידוע שהתגוררו יהודים בעיר גם בתקופת מלחמת העולם השנייה, הייתה פעילות ציונית וכפי שאירע בכל הקהילות היהודיות בבולגריה, נשלחו הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. מרבית יהודי העיר עלו לישראל בגל העלייה בין השנים 1947 ל-1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובאייטוס נמנו 7 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
אבן-יד
הומו רודולפנזיס
אגם רודולף
אגם טורקנה
ימת רודולף
ימת טורקנה
ימת טורקאנה
מדרג הפסולת
מִדרג הפסולת מתאר סדר עדיפויות רצוי בדרכים השונות לניהול פסולת בהתאם לתרומתן לסביבה. ששת השלבים המקובלים לניהול פסולת הם: מניעה, צמצום, שימוש מחדש, מיחזור, הפקת אנרגיה וסילוק/הטמנה. מאז עליית המודעות לאיכות הסביבה ולפיתוח בר קיימא פותחו גרסאות שונות למדרג הפסולת, אולם הרעיון המרכזי נותר זהה ברוב האסטרטגיות לצימצום הפסולת. מטרת מדרג הפעולות בטיפול בפסולת היא למצות את מקסימום התועלת ממוצרים וליצור את הכמות המינימלית האפשרית של פסולת.
מניעה וצמצום של פסולת אפשרית על ידי שינוי טכנולוגיות הייצור, שינוי בחומרי הגלם ובנוסחאות הייצור. לעיתים מניעת זיהום היא ביטוי למניעה, או צמצום פסולת. שיטה נוספת לצמצום מקור הפסולת הוא בהגברת התמריצים למיחזור. כך לדוגמה, חוק הפיקדון על מכלי משקה, התשנ"ט-1999, אשר חוקק בישראל מהווה תמריץ לצרכני מכלי משקאות להחזיר בקבוקים אלה לצורך מיחזורם. במדינות אחרות גובים מחירים זולים יותר לפינוי פסולת ממוינת לצורכי מיחזור, מאשר פסולת שאינה ממוינת.
כבר בשנות ה-70, עם עליית המודעות לאיכות הסביבה, החלו להיות מנוסחים רעיונות ראשונים ליצירת מדרג דרכי טיפול בפסולת. בתקופה זו החלה להתגבש ההכרה כי פסולת הנוצרת במהלך הפעילות האנושית איננה בבחינת חומר "זבל" הומוגני שיש לטמון אותו במטמנות, וכי יש לטפל באופן שונה בחומרים השונים המרכיבים את הפסולת: יש לנסות ולמנוע יצור חלק מחומרי הפסולת, חומרים אחרים ראויים למיחזור, את חלקם ניתן לשרוף להפקת אנרגיה, וחלקם אינם ראויים לשריפה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 השמת דגש על מניעת יצירת פסולת תעשייתית, במטרה לחסוך במשאבים שהופנו עד אותה עת להתמודדות עם סילוק אותה הפסולת. על רקע מגמה זו הושקעו מאמצים בפיתוח שיטות ייצור נקיות יותר. כך לדוגמה, מעבר של תחנות כוח לשימוש בדלק מזהם פחות.
קרב איי הודו המזרחיים
קרב איי הודו המזרחיים הוא קרב שהתרחש מ-8 בדצמבר 1941 עד 9 במרץ 1942, באיי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום אינדונזיה), במהלך מלחמת העולם השנייה. האיים, שבשל מצבורי הנפט שבהם נודעה להם חשיבות רבה, נכבשו בסופו של הקרב בידי כוחות האימפריה היפנית. הכיבוש היפני נמשך שלוש שנים וחצי, וסימן את סוף שלטון האימפריה ההולנדית באינדונזיה.
רקע.
גישה לשדות נפט הייתה אחת ממטרותיה העיקריות של יפן ביציאתה למלחמה באסיה, שכן הארכיפלג היפני דל במשאבי אנרגיה. ניצול פצלי השמן במנצ'וריה, לא סיפק את צורכי הנפט הגדולים של הצבא והצי הקיסרי היפני, ויפן אף איבדה 93 אחוז מאספקת הנפט שלה, לאחר שהנשיא האמריקאי פרנקלין דלאנו רוזוולט הקפיא את כל הנכסים היפנים בארצות הברית ב-26 ביולי 1941, בתגובה לפעולות יפן במלחמת סין יפן השנייה. באוגוסט, הצטרפה גם הממשלה ההולנדית הגולה, בלחץ בעלות הברית ווילהלמינה, מלכת הולנד, לאמברגו שהוטל על יפן.