נולד בסביבות שנת ה'ת"ג (1643) לר' מאיר אב"ד פילא, בן למשפחת רבנים מיוחסת שהיגרה מגרמניה לפולין. אחיו הגדול רבי שמואל כיהן כרב בלובזנץ. למד מפי חכמי וינה, ובעיקר מפי רבי גרשון אשכנזי בעל "עבודת הגרשוני". נשא את בת דודו רבי לייב קרקובר, ועבר לפוזנא להיסמך על שולחנו, שם למד מפי הרב המקומי, רבי יצחק "הגדול" מפוזנא, שלימדו אף קבלה. לאחר כמה שנים התמנה לכהן כרב וראש ישיבה בסמטור הסמוכה. בסביבות שנת ה'תל"ה התמנה לרבה של שוורזנץ. לאחר כמה שנים היגר להנובר, שם התיידד עם הרב דוד אופנהיים שישב בה באותה העת. בשנת ה'תמ"ג החל לכהן כרב וראש ישיבה בהילדסהיים (הילדסום), בה קנה את עיקר פרסומו, ואף חתם בשנת ה'תמ"ט על תקנה של ועד ארבע ארצות. בשנת ה'ת"ס יצא במסע לכיוון ארץ ישראל, אולם בעברו בדרך בפוזנא לקבל את ברכת משפחתו, נאות ללחצם של אנשי פוזנא להישאר בעירם ולכהן בה כדיין ודרשן. סביבו התקבצו תלמידים רבים, בנגלה ובנסתר, אך הוא לא התמנה לרב מפני שבאותה העת כיהן בה הרב נפתלי כ"ץ. הוא יצא בשליחות הקהילה לגייס כספים לעניים בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, אך בשל זקנתו שב לעירו לאחר שהגיע לפראג. החל משנת ה'תס"ד התמנה לאחד מחמשת החכמים העומדים בראש משמרות הלימוד בבית המדרש המקומי.
נפטר בשנת ה'תס"ה.
Q&amp;A
דיאסטריאומר
דִיאַסְטֵרֵיאוֹמֵרים (Diastereomers, לפעמים נקראים גם דִיאַסְטֵרֵיאוֹאיזוֹמֵרים) הם סוג של סטריאואיזומרים (איזומרים מרחביים).
דיאסטריאומרים מוגדרים כסטריאואיזומרים שאינם תמונת ראי זה של זה. כלומר, שאינם אננטיומרים. לכן, דיאסטריאומרים קיימים רק כאשר קיימים לפחות שני מרכזים כיראליים למולקולה. נשים לב שזוג סטריאומרים המכילים יותר ממרכז כיראלי אחד יהיו אננטיומרים אם ורק אם הם שונים בקונפיגורציה בכל אחד מהמרכזים הכיראליים הקיימים במולקולה, אם הם שונים בקונפיגורציה סביב מרכז כיראלי אחד אך דומים בקונפיגורציה סביב מרכז כיראלי אחר במולקולה, הם דיאסטריאומרים ולא אננטיומרים.
דיאסטריאומרים השונים זה מזה בקונפיגורציה של רק מרכז כיראלי אחד ייקראו אפימרים.
דיאסטריאומרים יכולים להתקיים גם כאשר יש קשר כפול במולקולה. לדוגמה, איזומרים ציס וטרנס הם דיאסטריאומרים כיוון שהם סטריאומרים שאינם תמונת ראי זה של זה.
דיאסטריאוסלקטיביות היא התופעה של היווצרות דיאסטריאומר אחד יותר מדיאסטריאומר אחר במהלך תגובה כימית.
תכונות פיזיקליות וכימיות.
לזוג אננטיומרים יש תכונות פיזיקליות דומות (מלבד האופן שבו הן מסיטות אור מקוטב) כמו למשל נקודת היתוך ורתיחה, מסיסות ועוד, ותכונות כימיות דומות כמו למשל תגובה עם ריאגנט אכירלי (ריאגנט שאינו כירלי כלומר אינו מכיל מרכז אסימטרי) כלשהו בקצב דומה,
בשונה מאננטיומרים, לזוג דיאסטריאומרים יש תכונות פיזיקליות וכימיות שונות האחד מהשני.
ציפורים לאומיות בארצות הברית
עופות לאומיים מצוינים בסמלי מדינות ארצות הברית וכן בחמש טריטוריות המיושבות של ארצות הברית, למעט בסמואה האמריקנית. בנוסף לאלה העיטם לבן-הראש הוא העוף הלאומי של ארצות הברית עצמה.
כל המדינות החליטו לאמץ עוף או ציפור לאומית החל מ-1927, בו 7 מדינות בחרו בציפור לאומית. המדינה האחרונה שבחרה בעוף היא אריזונה בשנת 1973, אם כי מיסיסיפי הוסיפה את ברווז העצים כ"עוף המים הלאומי" ב-1974. עופות אלה במקרים רבים מוגנים מציד באותה מדינה אך ישנם מדינות כמו אלסקה, קליפורניה ודקוטה הדרומית המתירות לצוד אותם ובכמה מדינות נוספה קטגוריית "עוף הציד של המדינה" כתחליף לעוף הלאומי, המותר לציד. בפנסילבניה קטגוריה זו החליפה את העוף הלאומי. במיסיסיפי נוצרה גם קטגוריה של עוף המים הלאומי.
הקרדינל הצפוני הוא העוף הלאומי של הכי הרבה מדינות - שבע סך הכל. אחריו המין סטורנלה נגלקטה - המופיע כסמל של ששה מדינות.
יעלה תחנוננו
יַעֲלֶה תַחֲנוּנֵנוּ מֵעֶרֶב – הוא פיוט ליום הכיפורים הנאמר בקרב קהילות אשכנז במסגרת התפילות הנאמרות לאחר תפילת העמידה של ערבית. פיוט זה נאמר מיד לאחר תפילת העמידה של ערבית, והוא בעצם הקדמה ומבוא לסדר הפיוטים והסליחות של חלק זה בתפילה.
הפיוט נכתב בימי הביניים באשכנז (גרמניה) ומחברו אינו ידוע. הוא נזכר כבר בספר הראבי"ה במאה השתים עשרה. קיימים הבדלים קלים בין הנוסח של מנהג אשכנז
המערבי ובין מנהג פולין, ושינויים קלים בכתבי היד השונים.
מבנה הפיוט.
בכל בית יש שלושה חלקים:
במילים המשתנות קיימות מילים שבדרך כלל מביעות תחינה או תפילה עם כינוי קניין של מדברים (אנחנו). והכוונה שהתפילה-תחנון-זעקה של כל ציבור המתפללים תעלה לפני האל מערב יום הכיפורים דרך יומו ועד נעילת החג לקראת הערב למחרת.
השיא הוא בשורה האחרונה: "וְיֵרָאֶה אֵלֵינוּ עַד עָרֶב". לא המענה הוא שְ"יֵרָאֶה", אלא הקב"ה עצמו.
המבנה הבסיסי בנוי על נוסח התפילה יעלה ויבוא שבתחילתה מופיע רצף הבקשות "יַעֲלֶה וְיָבֹא ויַגִּיעַ ויֵרָאֶה וְיֵרָצֶה".
סדר המילים הוא אקרוסטיכון של א"ב הפוך (תשר"ק). על מנת להשלים את הפיוט במלואו הבית האחרון מורכב משלוש מילים המתחילות באות א'. כך יש בפיוט 24 שורות ב-8 בתים.
השפעתו בתרבות.
על בסיס מילות הפיוט כתב אהוד מנור את אחד הבתים בשיר ללכת שבי אחרייך המוכר בזכות ביצועו על ידי אילנית
מנגינה.
יחד עם הפיוט כי הנה כחומר מהווה פיוט זה את החלק "המוזיקלי" של תפילת ערב יום הכיפורים בקהילות אשכנז. לפיוט חוברו ניגונים רבים, החל מעולם החזנות האשכנזי הקלאסי דרך חצרות האדמורי"ם החסידיים, בהם מנגינה בנוסח חב"ד, ועד למנגינות מודרניות.
נישואים חד-מיניים בארצות הברית
לואיס נ' האריס
פסק דין לואיס נ' האריס (באנגלית: Lewis v. Harris; מראה מקום: ) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ניו ג'רזי שקבע כי חוקי הנישואין של המדינה פוגעים בזכויותיהם של זוגות מאותו המין להגנה שווה על ידי החוק מכוח חוקת המדינה.
ארבעה משבעת השופטים קבעו כי על בית המחוקקים של מדינת ניו ג'רזי לתקן בתוך חצי שנה את חוקי הנישואין או לאפשר איחודים אזרחיים. בתגובה, בית המחוקקים יצר את מעמד האיחודים האזרחיים לזוגות מאותו המין.
התביעה.
שבעה זוגות מאותו המין (עשר נשים לסביות וארבעה גברים הומואים) הגישו לבית המשפט העליון של מדינת ניו ג'רזי ביוני 2002 וטענו כי שלילת האפשרות שלהם להינשא מהווה הפרה של זכויותיהם לחירות ולשוויון המעוגנות בחוקה של מדינת ניו ג'רזי. כל אחד מהזוגות ביקש להוציא רישיון נישואין, אך נדחה. הזוגות יוצגו על ידי Lambda Legal, ארגון אמריקאי הפועל למען זכויות אזרח של הקהילה הגאה. הנתבעים היו גוונדולין ל' האריס, ראשת המחלקה לשירותים חברתיים במדינת ניו ג'רזי, ובעלי תפקידים בכירים נוספים בממשל. התובעים הפסידו בבית המשפט העליון, ולאחר מכן הפסידו שוב גם בהליך הערעור.
בית המשפט העליון של מדינת ניו ג'רזי שמע את טיעוני הצדדים ב-15 בפברואר 2006.
ההחלטה.
הרכב של שבעה שופטי בית המשפט קבע ב-25 באוקטובר 2006 כי זוגות מאותו המין זכאים לאותה ההגנה של חוקת מדינת ניו ג'רזי כמו זוגות הטרוסקסואליים. בית המשפט קבע פה אחד כי החוק הנוכחי הקיים במדינה אינו חוקתי ביחס להגנה שווה של זוגות מאותו מין, אך היה חלוק ביחס לסעד המתאים. ארבעה שופטים קבעו כי על המחוקק לתקן את חוקי הנישואין או לאפשר בחקיקה איחודים אזרחיים בתוך שישה חודשים. שלושת השופטים, בדעת מיעוט, טענו כי יש לחייב את המחוקק לתקן את חוק הנישואין של המדינה כך שיכלול גם זוגות מאותו המין.
השופט בארי ט. אלבין כתב את דעת הרוב. נשיאת בית המשפט דברה פוריץ כתבה את דעת המיעוט, ופרסמה אותה ביומה האחרון כחברת בית המשפט. השופט ג'יימס ר. זזאלי, אשר הושבע למחרת כנשיא בית המשפט, הצטרף להתנגדותה. הן בדעת הרוב והן בדעת המיעוט היו גם דמוקרטים וגם רפובליקנים. ארבעת השופטים שהחזיקו בדעת הרוב מונו על ידי מושלים דמוקרטיים, לעומת כל השופטים שהחזיקו בדעת המיעוט אשר מונו על ידי מושלים רפובליקנים.
דעת הרוב.
השופט אלבין שאל "" (בתרגום לעברית: "מה יש בְּשם?"; ציטוט מתוך "רומיאו ויוליה") כשהוא מתבלט איזה סעד להעניק. הוא החליט לבסוף לאפשר למחוקק לקבוע איזה שם יש לתת ליחסים חוקיים של בני זוג מאותו המין, וכתב: "אם יש למחוק את ההגדרה המיושנת לנישואין, שינוי כזה צריך לבוא מכור היתוך של ההליך הדמוקרטי". הוא ציין כי "זוגות מאותו המין יהיו חופשיים לקרוא למערכת היחסים ביניהם באיזה שם שהם בוחרים".
דעת המיעוט.
נשיאת בית המשפט דברה פוריץ כתבה חוות דעת שאליה הצטרפו השופטים וירג'יניה לונג וג'יימס ר. זזאלי. היא הסכימה עם דעת הרוב כי הזכות להליך הוגן המעוגן בחוקת המדינה מחייב לאפשר לזוגות מאותו מהמין ליהנות מאותן ההטבות להם זכאים זוגות הטרוסקסואליים. אך בניגוד לדעת הרוב, היא התנגדה לאפשרות כי המדינה תתיר על פי חוק איחודים אזרחיים, במקום נישואים. פוריץ כתבה: "אסור לנו לזלזל בכוחה של השפה".
תוך התייחסות למחלוקת שהתעוררה בין השופטים בנוגע לשם שניתן ליחסים חד-מיניים, טען אנדרו קופלמן, פרופסור למשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן ומחבר הספר "Same Sex, Different States", כי בית המשפט מצא פשרה מקובלת מבחינה פוליטית: "כמדיניות, זה הגיוני. נראה כאילו המילה 'נישואין' מעוררת אנטגוניזם בקרב אנשים רבים".
הליכי חקיקה בעקבות הפסיקה.