השאלה הזהה בחידון העולמי נקראת "שאלת ראש הממשלה", אף על פי שראשי הממשלה עצמם, באופן כללי, אינם משתתפים בכתיבת השאלה. בשנת 2010, כאשר אבנר נתניהו, בנו של ראש הממשלה בנימין נתניהו השתתף בחידון, הובהר לקהל שראש הממשלה לא שותף בתוכן השאלה עד מועד החידון. בעשור הראשון של המאה ה-21 הוכנס מרכיב טלוויזיוני לחידון, כאשר שני המתמודדים עם מספר הנקודות הגבוה ביותר משתתפים בהתמודדות "ראש בראש" על תואר חתן או כלת התנ"ך העולמי.
עד שנת תשע"ה, הוענק לחתן התנ"ך העולמי פסלון שעוצב בידי הפסל יצחק שמואלי, והוקדש לזכרו של פרופ׳ חיים גבריהו, הוגה ויוזם חידוני התנ"ך לנוער.
השופטים והמנחה.
החידון העולמי אורגן והופק מאז ייסודו ועד שנת 2015 על ידי חיל החינוך והנוער של צה"ל, בשיתוף משרד החינוך, הסוכנות היהודית, קק"ל, ההסתדרות הציונית העולמית וארגונים נוספים. השופטים וחברי הנשיאות מתמנים כנציגים של גופים אלו. החל מ־2016 עברו ניהול החידון והפקתו למינהל חברה ונוער במשרד החינוך.
מחבר השאלות הראשון של החידונים היה יוסף שער. בשנים 1987 - 2019 מחבר השאלות היה נריה פנחס, שהיה חתן התנ"ך העולמי לנוער בשנת תש"מ, וחתן התנ"ך של צה"ל בשנות ה-80. מאז שנת 2020, מחבר את השאלות יואב שלוסברג, שהיה חתן התנ"ך העולמי לנוער בשנת תשמ"ו, וחתן התנ"ך של צה"ל בשנת תשמ"ח.
בחידון העולמי הראשון לנוער שימש כיו"ר חבר השופטים, שר החינוך אבא אבן. בחידון השני, כיהן שוב אבן כיו"ר השופטים, למרות העובדה שכבר לא היה שר החינוך, אלא סגן ראש הממשלה. בשנת 1967, לאחר שכבר היה אבן שר החוץ, עבר תפקיד יו"ר חבר השופטים לד"ר יוסף בורג, שר הסעד. בורג המשיך לכהן בתפקיד זה מעל 30 שנה, גם לאחר שכבר לא היה שר, בשנת 1998. לאחר פרישתו של יוסף בורג מהתפקיד, עבר התפקיד לבנו, אברהם בורג, שהיה יו"ר הכנסת. בעקבות זאת, עבר התפקיד ליו"ר הכנסת שבאו אחריו, ראובן ריבלין (2003, 2012) ויולי אדלשטיין (מאז 2013). בשנת 2006 כיהן בתפקיד שמעון פרס, שהיה יו"ר הכנסת בפועל, שכן דליה איציק נבחרה ליו"ר הכנסת רק למחרת יום העצמאות. בין לבין כיהנו כיו"ר חבר השופטים שרי חינוך לשעבר: אהרן ידלין (2002, 2008) ויצחק נבון (2009-2011).
בחידונים הראשונים כיהן כמנחה החידון עמיקם גורביץ. באמצע שנות ה-80 החזיקו בתפקיד דן כנר ודניאל פאר ומ-1988 ועד 2015 כיהן אבשלום קור כמנחה החידון העולמי. ב-2016 זכתה סיון רהב-מאיר במכרז להנחיית החידון, אך ויתרה עליו, משפורסם בתקשורת כי קור קיבל את ההודעה על הפסדו במכרז במסרון. גיא זו-ארץ הנחה את החידון באותה שנה. בשנים 2017 - 2021 חזר קור להנחות את החידון, עד פרישתו מהנחיית החידון, אז החליף אותו העיתונאי עופר חדד.
זוכי החידון.
זוכי חידון התנ"ך הארצי לנוער.
החל משנת תש"ע (2010), חידון התנ"ך הארצי לנוער נערך במתכונת חדשה, לפיה מתמודדים בחידון תלמידים מזרם החינוך הממלכתי ומזרם החינוך הממלכתי - דתי בנפרד. זאת כדי לעודד תלמידי בתי ספר ממלכתיים להשתתף בחידון. מאותה שנה, ארבעת נציגי מדינת ישראל לחידון העולמי היו שניים מהחינוך הממלכתי ושניים מהחינוך הממלכתי דתי.
סאם צ'אן (נהר שנג'ן)
נהר שנג'ן
יחזקאל שושני
יחזקאל שושני (באנגלית: Jeheskel Shoshani; 1943 - 20 במאי 2008) היה חוקר פילים ישראלי, מהבולטים בעולם, שנהרג בפיגוע באתיופיה, בה לימד וחקר בשנותיו האחרונות.
ביוגרפיה.
שושני גדל בשכונת התקווה בתל אביב, והתעניין בפילים כבר בצעירותו. שירת בצה"ל בנח"ל המוצנח. למד זואולוגיה במישיגן שבארצות הברית ונסע לחקור פילים במקומות שונים בעולם, כמו סרי לנקה וקניה. שושני לימד כ-25 שנה באוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט שבמישיגן. הוא גם הקים עמותה של חובבי פילים בארצות הברית.
מ-1999 חי באריתריאה שבמזרח אפריקה, לימד באוניברסיטת אסמרה, וחקר פילים באזור הגבול עם אתיופיה. בעקבות הלחימה באזור, עבר בשנת 2007 לחקור פילים באתיופיה עצמה. בנוסף לימד באוניברסיטת אדיס אבבה.
שושני עסק באנטומיה ובהתפתחות האבולוציונית של פילים, השפעת השינויים האקולוגיים על אורח חייהם, גנטיקה של פילים, סיבת הנדידה שלהם, וכן הקשר בין הפיל לחיות קרובות אליו כמו שפן הסלע והתחש. הוא פעל לשימור אוכלוסייתם בפארק קפטא שירארו בגבול אתיופיה-אריתריאה, והתנגד לציד פילים, שעלול לטענתו להכחיד אותם בהדרגה ולגרום לקריסה של המערכת האקולוגית.
ב-20 במאי 2008 נהרג שושני בעת פיצוץ מיניבוס בו נסע באדיס אבבה.
רמבי
אן, הנסיכה המלכותית
אן, הנסיכה המלכותית (Anne, Princess Royal, נולדה ב-15 באוגוסט 1950) היא בתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, והנסיכה השביעית שנושאת בתואר "נסיכה מלכותית". הנסיכה הייתה הראשונה מבית המלוכה הבריטי שהשתתפה בתחרויות האולימפיאדה.
קורות חיים.
הנסיכה אן אליזבת אליס לואיז (Anne Elizabeth Alice Louise) נולדה בבית קלרנס שבלונדון. היא בתם של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ ונכדתם של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת ואליזבת, המלכה האם, מצד אמה, ושל אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, ואליס, נסיכת באטנברג, מצד אביה. בעת לידתה היא הייתה השלישית בסדר הירושה לכתר הבריטי (לאחר אמה, שהייתה אז יורשת העצר, ואחיה הבכור, צ'ארלס, נסיך ויילס). נכון ל-2021 היא ה-17 בסדר הירושה.
אן התחנכה בארמון בקינגהאם ולאחר מכן נשלחה לבית ספר ציבורי בקנט, שם התחברה עם הנסיכה בסמה מירדן. בנעוריה היא החלה לקחת חלק במחויבות הממלכתיות שהוטלו על אמה. בשנת 1981, לאחר פרישת סבתה אליזבת מהתפקיד, נבחרה אן לרקטור אוניברסיטת לונדון. בשנת 1987 הוענק לאן תואר נסיכה מלכותית, תואר המוענק באופן מסורתי לבתו הבכורה של מלך אנגליה. בשנת 1996 מונתה על ידי אמה לשמש כבאת כוחה בראש אספת הכנסייה של סקוטלנד. בתפקיד זה הייתה אן חברת משפחת המלוכה הבריטית בעלת החשיבות הגבוהה ביותר בסקוטלנד (לאחר הוריה, ראשי המדינה). בשנת 1974 הצליחה הנסיכה לחמוק מניסיון חטיפה בעת שנסעה ברחובות לונדון (שומר ראשה ואחרים נפצעו בתקרית).
הנסיכה אן היא בת משפחת המלוכה המבצעת נכון ל-2011 את מרב עבודות הצדקה שבחסות בית המלוכה. אן מחזיקה בתפקידים רשמיים ביותר מ-200 ארגוני צדקה ורווחה. משנת 1970 היא עומדת בראש ארגון ארצי למען ילדים, ובשנת 1991 נוסדה על ידה קרן למטרות סיוע. פעילות מטעמה מבוצעת גם מחוץ לממלכה, בין היתר בטיפול במדינות העולם השלישי. בשנת 1994 היא הוכתרה על ידי אמה כחברת מסדר הבירית.
אן מעורבת באופן ניכר בתחום הספורט. היא התחרתה ברכיבה על סוסים באליפות אירופה בשנים 1971 ו-1975, ובאולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976. היא שימשה ומשמשת נציגת בריטניה בוועד האולימפי הבינלאומי ונשיאת ארגוני ספורט שונים.
אן נישאה פעמיים. מנישואיה הראשונים למארק פיליפס נולדו שני ילדיה: פיטר פיליפס וזארה טינדל. נישואיהם התקיימו בין השנים 1973–1992. לאחריהם נישאה בשנית לטימותי לורנס. פיליפס ולורנס שירתו כקצינים בצבא הבריטי בזמן הכרותם עם הנסיכה.
ב-30 בדצמבר 2010 נולדה נכדתה הראשונה של הנסיכה אן, סוואנה פיליפס (בת בכורה לפיטר פיליפס), שהיא גם הנינה הראשונה של המלכה אליזבת השנייה.
הנסיכה אן, הנסיכה המלכותית
הנסיכה אן
אלכסנדר דאגלס-הום
אלק דאגלס-יום
אלכסנדר פרדריק דאגלס-יום, ברון יום מהירסל (באנגלית: Alexander Frederick Douglas-Home, Baron Home of the Hirsel ; 2 ביולי 1903 – 9 באוקטובר 1995) היה מדינאי בריטי מהמפלגה השמרנית, שכיהן בתפקיד ראש ממשלת בריטניה מאוקטובר 1963 ועד אוקטובר 1964. הוא היה ראש הממשלה האחרון שכיהן בתפקידו בעודו יושב בבית הלורדים, לפני שוויתר על מעמד האצולה שלו וישב בבית הנבחרים לשארית תקופת כהונתו. בכל אופן, המוניטין שלו התבסס יותר על שני פרקי הזמן שבהם הוא כיהן כשר החוץ מאשר על כהונתו הקצרה יחסית כראש הממשלה.
תוך שש שנים מאז כניסתו לבית הנבחרים ב-1931 היה דאגלס-יום לעוזר הפרלמנטרי של נוויל צ'מברלין והוא חווה ממקור ראשון את מאמציו של צ'מברלין כראש הממשלה לשמור על השלום באמצעות יישום מדיניות הפיוס בשנתיים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. ב-1940 אובחנה אצלו שחפת בעמוד השדרה והוא סבל משיתוק למשך שנתיים. עד השלבים האחרונים של המלחמה הוא החלים באופן מספיק כדי לחדש את הקריירה הפוליטית שלו, אך איבד את מושבו בבית הנבחרים בבחירות הכלליות בבריטניה ב-1945. ב-1950 הוא זכה במושבו מחדש, אך שנה לאחר מכן הוא עזב את בית הנבחרים, כאשר בעקבות מותו של אביו, הוא ירש את תואר האצולה שלו ולפיכך עבר להיות חבר בבית הלורדים בתור רוזן יום ה-14. בממשלותיהם של וינסטון צ'רצ'יל, אנתוני אידן והרולד מקמילן הוא מונה לשורה של תפקידים שבהדרגה היו בכירים יותר ויותר, כולל מנהיג סיעת הממשלה בבית הלורדים ושר החוץ. בזה האחרון, בו הוא כיהן בין השנים 1960 – 1963, הוא תמך בארצות הברית בפתרון משבר הטילים בקובה והיה זה שחתם בשמה של בריטניה על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים באוגוסט 1963.