הוועידה הדמוקרטית התכנסה בבולטימור מה-25 ביוני עד ל-2 ביולי. בהתחלה, נראה כאילו המועמד המוביל הוא צ'אמפ קלארק ממיזורי, יושב ראש בית הנבחרים, ואכן בתחילת האספה הוא קיבל את רוב הצירים. אך בגלל שהמפלגה הדמוקרטית השתמשה בחוק שני השלישים, קלארק לא הצליח לקבל את שני השלישים הדרושים כדי לזכות. סיכוייו של קלארק לזכות נפגעו כשהטמאני הול, המערך הפוליטי החזק והמושחת של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק סיטי, תמך בו. אך במקום לעזור לו, מהלך זה הוביל את ויליאם ג'נינגס ברייאן, שהיה מועמד לנשיאות שלוש פעמים ועדיין המנהיג של הדמוקרטים הליברליים, להתנגד לקלארק ולקרוא לו "מועמד של וול סטריט". ברייאן החליט לתמוך במושל ניו ג'רזי, וודרו וילסון, שהגיע למקום השני בסוף כל סיבוב, ונחשב לרפורמיסט מתון. באופן אירוני, וילסון כמעט איבד תקווה וחשב לפרוש, וכמעט נתן לנציגיו לבחור במועמד אחר. המעבר של ברייאן מקלארק לוילסון גרם לצירים אחרים לעשות את אותו הצעד, ווילסון התחזק בכל סיבוב בזמן שקלארק ירד בכוחו. וילסון הצליח לנצח בסיבוב ה-46. תומאס מרשל, מושל אינדיאנה, שמשלחתו תמכה בוילסון בסיבובים המאוחרים, נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא.
המפלגה הסוציאליסטית.
המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה הייתה קואליציה אזורית של מפלגות מקומיות והייתה רוויה במיעוטים אתניים, במיוחד גרמנים ופינים. היא גם קיבלה תמיכה מהאזורים הפופוליסטים בדרום ובמכרות במערב. ב-1912, המפלגה הצליחה להשיג ניצחונות, במיוחד במערב התיכון. יוג'ין דבס, שרץ לנשיאות ב-1900, 1904 וב-1908 ועשה זאת שוב ב-1912.
המפלגה הייתה מפוצלת בין שמרנים שרצו לסיים את השחיתות, ובין רדיקלים שדרשו סיום לקפיטליזם ורצו לשתף פעולה עם איגוד פועלי התעשייה העולמי. השמרנים התנגדו להגירה ואמרו שהיא פגעה בפועלים, ואילו הרדיקלים ראו במהגרים שותפים למלחמה.
בחירות כלליות.
מסע הבחירות.
מסע הבחירות הנשיאותי לבחירות 1912 היה תחרותי מאוד. סגן הנשיא ג'יימס שרמן מת ב-30 באוקטובר, פחות משבוע לפני הבחירות, כך שטאפט נשאר בלי מועמד לתפקיד סגן הנשיא. כשהרפובליקנים היו מחולקים ביניהם, הדמוקרטים ניצחו בקלות ב-5 בנובמבר. אך רוזוולט עזר לוילסון: אם רוזוולט לא היה מתחרה, טאפט יכול היה לנצח במירוץ. רבים מתומכי רוזוולט היו מעדיפים את טאפט על פני וילסון.
בזמן שרוזוולט נאם ב-14 באוקטובר במילווקי, הוא נורה בחזהו. הכדור עבר דרך קופסת משקפיו ועותק של נאומו בן חמישים העמודים שקופל לשניים, לפני שפגע בנשיא לשעבר, שהמשיך בנאומו על אף פציעתו.
בחירות 1912 נחשבות לגאות התנועה הפרוגרסיבית. אם טאפט לא היה מתמודד, יכול להיות שוילסון היה מנצח בכל זאת, כיוון ששמרנים רבים היו מעדיפים אותו, אך וילסון עדיין היה פופולרי בקרב התנועה הפרוגרסיבית ורוב הדמוקרטים.
לסוציאליסטים לא היה הרבה כסף. האירוע הכי גדול של דבס במסע הבחירות היה נאום לפני 15,000 אנשים בניו יורק סיטי. הקהל שר את המנון צרפת ואת האינטרנציונל. הם גינו את טאפט ואת רוזוולט.
רוזוולט ערך מסע בחירות נרחב והרבה להגיד שהמועמדות הרפובליקנית נגנבה ממנו. הוא קרא להתערבות ממשלתית בכלכלה, ולחיסול המונופולים. וילסון תמך במדיניות אינדיבידואליסטית במקום. טאפט, שידע שהוא עומד להפסיד, ערך מסע בחירות שקט וקרא לחיזוק השופטים. כמה שמרנים במפלגה הרפובליקנית אפילו אמרו שטאפט פרוגרסיבי מדי. הרפובליקנים ניסו להציג את רוזוולט כקיצוני ומסוכן, אבל זה לא השפיע. בחירות 1912 היו ההפסד הגדול ביותר של הרפובליקנים.
המועמדות של רוזוולט הייתה הפעם היחידה במאה העשרים שמועמד של מפלגה שלישית הצליח לנצח מועמד ממפלגה מרכזית. למרות שלא ניצח, רוזוולט הצליח לנקום בטאפט, שקיבל 23% מהקולות בלבד לעומת 27% לרוזוולט. כשהוא זוכה רק בשמונה אלקטורים, טאפט סבל תבוסה גדולה יותר מכל נשיא יוצא לשעבר שנכשל בניסיונו להיבחר שוב. ניקולס באטלר נבחר להיות מחליפו של שרמן. וילסון ניצח בבחירות בקלות למרות שקיבל פחות קולות ואחוזים ממה שויליאם ג'נינגס ברייאן קיבל. וילסון קיבל 6.3 מיליון קולות ו-42% מהקולות לעומת 6.4 מיליון ו-43% מהקולות לברייאן ב-1908. דבס קיבל 6% מהקולות, שיא של המפלגה הסוציאליסטית, והפעם היחידה (והאחרונה) מאז 1860 בה ארבעה מועמדים קיבלו יותר מ-5% מהקולות.
תוצאות.
אלו היו הבחירות הראשונות שהשתתפו בהן 48 מדינות, כשאריזונה וניו מקסיקו הצטרפו לארצות הברית בתחילת השנה.
ההשפעה של רוזוולט הומחשה כשטאפט ניצח רק בשתי מדינות (יוטה וורמונט), רוזוולט בשש, ואילו וילסון בארבעים. היו מעט מדינות בהן מישהו זכה לרוב. טאפט לא השיג רוב באף מדינה, רוזוולט רק באחת (דרום דקוטה, בה הרפובליקנים לא התמודדו), ואילו וילסון זכה לרוב באחת עשרה מדינות הקונפדרציה לשעבר. רוב האלקטורים של וילסון הגיעו ממדינות בהן לא היה לו רוב.
וילסון השיג 6,296,919 קולות, כ-100,000 פחות מאשר ברייאן ב-1908, שזכה רק ב-162 אלקטורים. וילסון היה מועמד חלש יותר מברייאן. הסיבה לניצחונו הייתה הפילוג הרפובליקני, שאפשר לדמוקרטים לזכות באלקטורים.
הפילוג הרפובליקני אפשר לוילסון לזכות במדינות שהיו רפובליקניות. בפעם הראשונה מאז 1852, רוב מדינות ניו אינגלנד (פרט לוורמונט) הלכו לדמוקרטים. וילסון היה הדמוקרט הראשון שניצח במסצ'וסטס (כשרוד איילנד, ניו המפשייר ומיין היו רפובליקניות מאז 1856). גם אוהיו ואיווה היו מדינות שתמכו ברפובליקנים מאז שהמפלגה קמה. במערב, אורגון הלכה לדמוקרטים בפעם הראשונה מאז 1868.
הפילוג הרפובליקני הוביל לתבוסה הרפובליקנית הגדולה ביותר בהיסטוריה. טאפט הפסיד תבוסה יותר גדולה מכל נשיא אחר שנוצח בניסיונו להיבחר מחדש (סגן הנשיא שרמן הוחלף בניקולס באטלר שקיבל במקומו את האלקטורים).
כשליש מהקולות, 5,250,000, הלכו למפלגות אחרות. רובם (4,125,000) הלכו לרוזוולט, אולם המפלגה הסוציאליסטית גם השיגה הישגים נאים (כמיליון קולות), והכפילה את התוצאה שלה מ-1908.
זאת הייתה הפעם הראשונה והאחרונה מאז 1860 בה ארבעה מועמדים זכו ליותר מחמישה אחוזים מהקולות. זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה בה מועמד ממפלגה שלישית השיג יותר קולות ממועמד ממפלגה מרכזית.
רוזוולט לא ניצח במדינתו, ניו יורק, וטאפט לא ניצח במדינתו, אוהיו.
השלכות.
כשהם לא מצליחים לבסס את עצמם כמפלגה שלישית, המפלגה הפרוגרסיבית איבדה כוח במהירות. המועמדים שלה לא הצליחו ב-1914. המפלגה התפרקה ב-1916 כשרוב חבריה חוזרים עם רוזוולט למפלגה הרפובליקנית. אך השמרנים של טאפט שלטו במפלגה, וכמה פרוגרסיבים החליטו לעבור למפלגה הדמוקרטית.
דאבל ביי
דאבל ביי (באנגלית: Double Bay, מילולית מפרץ כפול) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה.
גאוגרפיה.
דאבל ביי הוא פרוור על שפת מפרץ ג'קסון, כ-4 ק"מ מזרחית ממרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור גובל ממזרח בדרלינג פוינט וממערב בפוינט פייפר, מצפון במפרץ ומדרום בוולהרה ובאדג'קליף. הפרוור קיבל את שמו מצורת המפרצון בצפונו: המפרצון תחום בין לשונות האדמה של פוינט פייפר ודרלינג פוינט, עם לשונית קטנה במרכזו המחלקת אותו לשני חצאים. חציו המזרחי לעיתים נקרא מפרצון בלקבורן.
הפרוור כולל תחנה על קו המעבורת מסירקולר קווי, המשמש כנתיב תחבורה ראשי.
היסטוריה.
ההתיישבות הראשונה באזור דאבל ביי החלה במהרה לאחר תחילת ההתיישבות האירופאית ב-1788. מרבית היושבים באזור הפרוור היו דייגים שפרנסתם הייתה דייג במפרץ ג'קסון הסמוך. החוות המקומיות גידלו בקר וגידולי ירקות (בעיקר חסה), והאזור החקלאי התפשט דרום מזרחה, לכסות את הפרוורים הסמוכים.
תרבות.
דאבל ביי הוא פרוור מגורים המאופיין ברמה סוציו-אקונומית גבוהה, עם מחיר נדל"ן חציוני לבתים צמודי קרקע מעל ל-2 מיליון דולר אוסטרלי. בזכות אוכלוסיית הפרוור הוא רכש את הכינוי דאבל פיי (Double Pay, מילולית תשלום כפול) בפי האוכלוסייה המקומית.
האזור המסחרי העיקרי בפרוור נמתח לאורך דרך אולד הד הישנה והרחובות המצטלבים בה, קרוס, נוקס וביי. בתי העסק המקומיים כוללים מלונות בוטיק, מסעדות, בתי קפה וחנויות יוקרה.
הוראת ההיסטוריה בישראל
היסטוריה היא אחד המקצועות המרכזיים בתוכנית הלימודים של בתי הספר בישראל. המקצוע נלמד בכיתות ו'-י"א כמקצוע נפרד, אך גם בשנים מוקדמות יותר משולבים נושאים היסטוריים שונים בהוראה. תוכנית הלימודים בישראל עברה שינויים רבים עם השנים. בשנים האחרונות רבו המחלוקות הציבוריות בנוגע לתכני תוכנית הלימודים וספרי הלימוד, וכן בנוגע לדרכי הוראת המקצוע.
מטרות הוראת ההיסטוריה.
ההיסטוריה היא מקצוע הומניסטי מובהק הפותח פתח להבנת האדם ומעשיו על ציר הזמן. הוראת היסטוריה תורמת לחינוך החברתי של האדם ופיתוח זיקותיו הלאומיות והכלל-אנושיות. החשיבה ההיסטורית יכולה לפתח את יכולת התלמידים להבחין בין עיקר וטפל ולמצוא את הדומה ואת השונה בין אירועים היסטוריים שונים.
תוכנית הלימודים בישראל בהיסטוריה לחטיבה העליונה בבית הספר הממלכתי קובעת את מטרות ההוראה המרכזיות במקצוע כדלקמן:
מחלוקות בהוראת היסטוריה בישראל.
מחלוקת אחת בהוראת היסטוריה נוגעת לשאלת אופן ההוראה של המקצוע. מצד אחד עומדים אלה המבקשים להדגיש בהוראה את מקומם של העובדות ההיסטוריות כאמצעי לחזק את הזהות של התלמידים (בעיקר הלאומית) ומצד שני עומדים אלו המדגישים בהוראת ההיסטוריה את חשיבות ההבנה של תהליכים היסטוריים ושל פיתוח יכולות התלמיד לחשיבה מורכבת ורבת-פנים.