בשנת 2010 קראה אשטון לשחרורו המיידי של החייל הישראלי החטוף גלעד שליט ודרשה מהחמאס לאפשר לצלב האדום לבקר אותו. אשטון גם נפגשה עם הוריו של החייל החטוף. קריאתה זו של אשטון באה בהמשך לקריאתו של הפרלמנט האירופי לשחרורו המיידי של שליט, ולפגישתו של נשיא הפרלמנט האירופי, יז'י בוז'ק, עם אביו של החייל, נועם שליט, בה הציע את עזרתו בשחרור.
בשנת 2012, לאחר פיגוע בקהילה היהודית בטולוז, התייחסה אשטון למות ילדים באירוע לפני פלסטינים בבריסל ואמרה: ".. אנו זוכרים צעירים שנהרגו בכל מיני נסיבות איומות – הילדים הבלגים שאיבדו את חייהם בטרגדיה איומה וכשאנו חושבים על מה שקרה היום בטולוז, כשאנו זוכרים מה קרה בנורווגיה לפני שנה, כאשר אנו יודעים מה קורה בסוריה, כאשר אנו רואים מה קורה בעזה ובחלקים אחרים של העולם – אנו זוכרים צעירים וילדים שמאבדים את חייהם". הדברים עוררו סערה בישראל ובקהילה היהודית בצרפת. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אמר בתגובה לדברים: "לא ניתן להשוות בין פעולת טבח ממוקדת על ילדים, כולל וידוא הריגה בילדה בת 8, לבין פעולות המגן הכירורגיות של צה"ל, שנועדו לפגוע במחבלים המשתמשים בילדים כבמגן חי". בעקבות כך הבהירה אשטון כי היא מגנה את הרצח בטולוז וטענה כי דבריה, שכוונו לטרגדיות שבמותם של ילדים בכל העולם, הוצאו מהקשרם.
תהילים ס&quot;ז
לַמְנַצֵּחַ בִּנְגִינֹת הוא מזמור מספר תהילים (פרק ס"ו בתרגום השבעים ובוולגטה). ייחודו הוא בשילוב שבו בין אוניברסליות לבין פרטיקולריות ישראלית. פיבל מלצר הגדירו כ"ספק תפילה ספק תהילה, ספק לשעבר ספק לעתיד, והוא גם תפילה וגם תהילה, גם עבר וגם עתיד".
החוקרים התקשו לגבי המושב בחיים של המזמור, שכן ברובו אין לו תוכן קונקרטי מלבד תפילה ותהילה. עם זאת, על פי שלוש המילים "אֶרֶץ נָתְנָה יְבוּלָהּ" שיערו חלק מהחוקרים, כדוגמת יחזקאל קויפמן שהמזמור הוא שיר היבול וקשור כנראה לסוכות, הוא חג האסיף.
על פי עמוס חכם ב"דעת מקרא", תפילת הודיה שנאמרה בעת הקרבת קורבנות כתודה על פדות מצרה.
המזמור בתפילה ובקבלה.
המזמור נאמר בנוסח עדות המזרח לפני תפילת ברוך שאמר בימי חול, וכן לאחר תפילת מנחה ולפני קדיש יתום בימי חול. מכיוון שמספר המילים במזמור הוא 49, וכן הוא גם מספר אותיות הפסוק האמצעי, התפשט המנהג בקצת קהלות לומר מזמור זה לאחר ספירת העומר, הנאמרת 49 יום בשנה, ובכל יום לכוון למילה אחרת מן המזמור ולאות אחרת מן הפסוק האמצעי.
בקהילות רבות אומרים מזמור זה לפני תפילת ערבית של מוצאי שבת, כסימן ברכה לקראת השבוע החדש, על פי תוכן המזמור. עוד נכלל המזמור בתיקון לאה שבתיקון חצות על פי האר"י.
המזמור נאמר בהרבה קהלות גם כחלק מקידוש לבנה.
למזמור יוחסה ברבות הימים חשיבות דתית רבה בקבלה; על שום היותו סימטרי, בן שבעה פסוקים, ועל שום הארמזים שבו לברכת כהנים, ערכו אותו המקובלים בצורת מנורת שבעת הקנים שהודלקה בבית המקדש. המקובלים שיבחו את האומר מזמור זה ומשווה לנגד עיניו את צורת המנורה. כאשר המזמור ערוך בצורה כזו הוא מכונה גם למנצח בצורת המנורה (על שם התיבה הפותחת את כותרתו, "למנצח"). בעקבות החשיבות הרבה שיוחסה לצורה זו בקבלה, מופיע מזמור זה בצורה המנורה בלוחות "שיוויתי" רבים, ובחלק מהסידורים בנוסח עדות המזרח, לעזר למתפללים.
המסורת היהודית מציינת שכאשר דוד המלך היה יוצא למלחמותיו, הוא היה נושא עמו מגן ייחודי ביותר אשר עליו היה חרוט מזמור זה. צורת המגן כשלעצמו היה מסוגנן בצורה המוכרת לנו היום בתור מגן דוד, לעומת זאת הרמ"א כתב שהמנורה הייתה מצוירת בתוך ה"מגן דוד".
הלחנה.
במוזיקה הקלאסית הולחן המזמור על ידי צ'ארלס אייבס ותומאס טאליס.
גלריית המזמור בצורת המנורה.
ניתן לראות שאלמנטים שונים מתווספים לצד המנורה, בגרסאות שונות.
לרוב המזמור מופיע בסידורי עדות המזרח בצורת המנורה.
אוסטריה באירוויזיון
אוסטריה השתתפה בתחרות הזמר של האירוויזיון כ-53 פעמים, החל מהצטרפותה בשנת 1957, כששלחה את ליאן אוגוסטין עם השיר "Die ganze Welt braucht Liebe". באותה מהדורה, הגיעה אוסטריה למקום החמישי עם שמונה נקודות. אוסטריה זכתה פעמיים בתחרות, בשנים 1966 וב-2014. זהו הפער הארוך ביותר בין שני ניצחונות בתחרות (48 שנים). בשני הפעמים שהמדינה אירחה את התחרות, וינה שימשה כעיר המארחת. רשות השידור האוסטרית, היא הגוף הציבורי המשדר את התחרות באוסטריה. אוסטריה סיימה במקום האחרון שמונה פעמים (1957, 1961, 1962, 1979, 1984, 1988, 1991 ו-2012). בשנת 2018, הגיעה אוסטריה, ששלחה את סזאר סמפסון עם השיר "Nobody But You", למקום השלישי, ההישג השני בטיבו של אוסטריה ב.
היסטוריה.
בשנת 1957, כשהצטרפתה לתחרות, הגיעה אוסטריה למקום האחרון. לאחר שסיים במקום השישי באירוויזיון 1964 ובמקום הרביעי באירוויזיון 1965, ניצח אודו יורגנס באירוויזיון 1966. זה היה הניצחון הראשון של אוסטריה בתחרות. התוצאה הטובה ביותר במהלך 46 השנים הבאות (1967–2013) הייתה המקום החמישי ב-1972, 1976 וב-1989. ב, תוצאתה הטובה ביותר של אוסטריה הייתה ב-2003, כשהגיעה למקום החמישי.
ניצחונה השני של אוסטריה בתחרות אירע בשנת 2014, כששלחה את קונצ'יטה וורסט עם השיר "Rise Like a Phoenix". בעדן ניצחונה של אוסטריה, היא אירחה את אירוויזיון 2015 בשטחה. באותה מהדורה, לאחר שובר שוויון, אוסטריה הגיעה למקום ה-26 בגמר עם 0 נקודות, כשהיא בתיקו עם גרמניה (שהגיעה למקום ה-27). כתוצאה מכך, אוסטריה הפכה למדינה המארחת הראשונה שלא קיבלה נקודה אחת בשלב הגמר. אוסטריה העפילה לגמר בשלוש השנים הבאות, וסיימה במקום ה-13 ב-2016, במקום ה-16 ב-2017 ובמקום השלישי ב-2018. באירוויזיון 2019, כשלה המדינה בניסיונה להעפיל לגמר. באירוויזיון 2020, שלחה אוסטריה את וינסנט בואנו, עם השיר "Alive". לאחר ביטול התחרות בשל מגפת הקורונה, אוסטריה שלחה שוב את בואנו, עם שיר חדש בשם "Amen", וכשלה להעפיל לגמר.
היעדרויות.
במרוצת השנים, נעדרה אוסטריה ממספר מהדורות התחרות. ההיעדרות הראשונה התרחשה באירוויזיון 1969, במדריד, בירת ספרד. באותה תקופה, נשלטה ספרד בידי הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו, ולכן, אוסטריה בחרה להחרים את שלטונו ולא להשתתף בתחרות. היסטוריון התחרות, ג'ון קנדי אוקונור, מציין כי חרף החרמת התחרות ב-1969, אוסטריה העניקה לספרד שתי נקודות במהדורה הקודמת. לאחר השוויון המרובע על המקום הראשון ב-1969, באירוויזיון 1970, נעדרה אוסטריה שוב מהתחרות במטרה להחרימה. בנוסף לאוסטריה, גם פינלנד, פורטוגל, שוודיה ונורווגיה הצטרפו לחרם. גם בין השנים 1973–1975, נעדרה אוסטריה מהתחרות מסיבות לא ידועות. לאחר שאיגוד השידור האירופי התעניין בהצטרפותן של מדינות מזרח אירופה לתחרות, הוא החליט לערוך הצבעה מוקדמת על שירי התחרות, והמדינות שהגיעו למקומות האחרונים, נפסלו מהתחרות. כתוצאה מכך, נעדרה אוסטריה מהמדורה ב-1998 ומ-2001. לאחר תלונות מכמה איגודי השידור המקומיות, ב-2004, הונהגה שיטת חצי הגמר.
ב-2006, הביעה אוסטריה את מורת רוחה על הישגיה הנמוכים בתחרות, והחליטה לפרוש ממנה. היא שבה לתחרות בשנה העוקבת, אך לא צלחה את שלב חצי הגמר. בשל ההישג הנמוך, נעדרה אוסטריה מהתחרות בשנים 2008–2010. חרף פרישתה, שידרה אוסטריה את התחרות בארצה. אוסטריה שבה לתחרות ב-2011, לאחר ניצחונה של גרמניה ב-2010. משנת 2011, אוסטריה משתתפת באופן רציף בתחרות.
היסטוריית הצבעות.
היסטוריית ההצבעות של ישראל נכון ל-2019:
הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים (ניגריה)
הוועדה הניגרית לחקירת פשעים כלכליים ופיננסיים (EFCC, The Economic and Financial Crimes Commission; בשפת היורובה: Ìgbìmọ̀ Ìwàọ̀daràn Tòkòwó àti Oníìnáwó) הוקמה ב-2003 כגוף אכיפת חוק ניגרי הנאבק בהלבנות הון ותרגילי העוקץ הניגרי (הונאות מקדמה, המכונות גם תרגיל מספר 419). מטות הארגון נמצאים בלאגוס הבירה ובעיר אבוג'ה.
היסטוריה.
הארגון הוקם בשנת 2003, לאחר ש-FATF - כוח המשימה הפיננסי הבינלאומי למלחמה בהלבנות הון הודיע שניגריה היא אחת מ-23 המדינות שאינן משתפות פעולה במאבק בהלבנות הון.
כאשר עמד נוּהוּ ריבּאדוּ בראש הארגון הוא עסק בביעור השחיתות הציבורית וקידם חקירת בכירי ממשל ניגריים שנחשדו במעורבות בנטילת שוחד ופשעי הונאה כלכלית. ב-2005 הוועדה פעלה באופן אינטנסיבי כנגד בכירים בממשל הניגרי ועצרה בין השאר גם את דיאפרייה אלאמיסייגה, מושל מדינת באיילסה בניגריה, שהואשם בשחיתות ונעצר לאחר שכיהן בתפקיד המושל משנת 1999. בספטמבר 2006 הוועדה חקרה 31 מתוך 36 מושלי המדינות הפדרליות של ניגריה. באפריל 2008 הוועדה חקרה את בתו של נשיא ניגריה לשעבר, הסנאטורית ליאבו אובסאניו בלו, בחשד שנטלה 100 מיליון נאירות (10,000 דולרים אמריקניים) שנגנבו ממשרד הבריאות. שרת הבריאות וסגנה, הועמדו למשפט ב-2010 על גנבה מתקציב המשרד במהלך שנת 2009, גנבה שמוערכת בסכום של 30 מיליון נאירות שהם 30,000 דולרים.
ב-6 ביוני 2008 מונתה פארידה מְזאמבר ואזירי לראש הוועדה, כאשר ב-6 באוגוסט אותה שנה, נוהו ריבאדו פוטר מתפקיד עוזר מפכ"ל לסגן נציב משטרת ניגריה. פארידה ואזירי הובילה מהלך אינטנסיבי דומה לקודמה בתפקיד. ומאז 2008 מתפרסמת רשימת האנשים המבוקשים ביותר בידי הוועדה.
ויטוריו אמנואלה אורלנדו
ויטוריו אמנואלה אורלנדו (באיטלקית: Vittorio Emanuele Orlando; 19 במאי 1860 – 31 בדצמבר 1952) היה מדינאי וסופר איטלקי. כיהן כראש ממשלת איטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חייו.
אורלנדו נולד בעיר פלרמו שבאי סיציליה. כיהן כפרופסור למשפטים בטרם החל את הקריירה הפוליטית שלו.