בשנת 1983 שיחקה בסרט "החורף האחרון".
בשנים 1983–1987 גילמה את קיפי בן קיפוד בתוכנית הילדים "רחוב סומסום" בטלוויזיה החינוכית.
ב-1984 השתתפה בתוכנית הערוץ הראשון, "הדרן לרודנסקי", שהוקדשה לשחקן שמואל רודנסקי ושנה לאחר מכן השתתפה בתוכנית "הדרן לתל אביב" בערוץ הראשון.
ב-1985 יצא לאקרנים סרטו של עודד קוטלר "רומן בהמשכים" בו הופיעה בתפקיד ליביה, לצד חיים טופול.
ב-1985–1987 הנחתה את התוכנית "להיט בראש" לצד משה מורד בערוץ הראשון.
בשנים 1986–1988 גילמה מספר דמויות בתוכנית הטלוויזיה המצליחה לילדים "הופה היי", לצד ספי ריבלין, יגאל בשן, יונתן מילר ועוזי חיטמן.
ב-1988, במסגרת חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, השתתפה בתוכנית המרכזית "היה היו זמנים" בשירה ומשחק.
בין השנים 1989–1990 השתתפה, גם כן בתפקיד קיפי בן קיפוד בסדרה "שלום סומסום" הדוברת אנגלית ועברית, לה נלוו 11 קלטות וידאו לילדים, שצולמו בניו יורק ובישראל.
בסדרה זו הופיעה גם בתפקיד מנחה לצד יצחק פרלמן.
ב-1991 השתתפה בקלטת הווידאו השישית של "שירים קטנים" לצד ג'וליאן שגרן ועירית ענבי.
ב-1993 שיחקה בתפקיד קטנטן בסרט ההוליוודי "מבוך הגיהנום" (Hellbound) לצד צ'אק נוריס.
בשנים 1994–1995 הנחתה צוריאל את תוכנית הלייף-סטייל השבועית "קוקטייל" בערוץ הראשון.
ב-1995, שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה "איצ'ה", בכיכובו של ספי ריבלין.
ב-1998, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, הופיעה בתוכנית "יובל לאופנה הישראלית", משדר טלוויזיה שהפיקו אולפני מימד ומוטי רייף, עובר שידורי טלעד בערוץ 2, שזכה לרייטינג של 33.2%.
בשנת 2000 שיחקה בתפקיד מאדאם מנו בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 בשם "מבחן החלב"
לאורך השנים השתתפה בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים, בהם "בארץ הקטקטים" (נאפו) ובסרט "מלך האריות" (שנזי, אחת משלושת הצבועים של סקאר).
ב-2016, במלאת 50 שנה להקמת הטלוויזיה החינוכית, הופיעה בתוכנית החגיגית בבית הנשיא.
כן הופיעה בספישל לכבוד מחלקת תוכניות הילדים של הערוץ הראשון.
קריירה מוזיקלית.
ב-1978 הופיעה כזמרת ליווי במופע בידור של מוטי גלעדי "שלכם בפאניקה".
ב-1979 הופיעה כזמרת ליווי יחידה בסיור ההופעות של צביקה פיק שנקרא "המראה".
ב-1984 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "הכל על הקול" שכתבה ענת שרים והלחין אלדד שרים שהגיע למקום הרביעי.
ב-1985 השתתפה בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "חברי הטייפ" שכתב דן אלמגור הלחין רוני וייס ועיבד ירון בכר שהגיע למקום השלישי.
ב-1986 הנחתה את הפסטיגל יחד עם גידי גוב, שולה חן ואברי גלעד והתמודדה עם השיר "מתוק" שזכה במקום השלישי. בנוסף זכתה, יחד עם מוטי גלעדי עם השיר "יבוא יום" במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון. השניים ייצגו את ישראל באירוויזיון 1986, אשר נערכה בברגן, נורווגיה, שם הגיע השיר למקום ה-19 בתחרות. באותה שנה הוציאה לרדיו סינגל בשם "שד" אותו כתב עלי מוהר והלחין ועיבד גרי אקשטיין.
בסוף 1986 ותחילת 1987 הנחתה את "פסטיבל שירי הילדים" מספר 17 לצד רבקה מיכאלי ומני פאר, והתמודדה עם השיר "אוהבת את בן" שכתב בן בר-שביט, והלחין ועיבד קובי אשרת.
בשנת 1988 הוציאה אלבום לילדים ב"הד ארצי" בשם "על הגובה" בהפקת דורית לנץ, הפקה מוזיקלית של אלון אולארצ'יק ועריכה של בן-בר-שביט. באותה שנה השתתפה בפסטיגל עם השיר "אמא ממתינה" שכתב מיכה שטרית, הלחין ארקדי דוכין ועיבד רון דרויאן. השיר דורג במקום השמיני.
צוריאל השתתפה בכמה וכמה תוכניות "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית, בהן צולמו שירים מתקליט הילדים שלה וכן שיר ביידיש: "דה גולדנה פווה", מתוך ערב חידוש שירים ביידיש שנערך בהבימה.
עיסוקים נוספים: בין השנים 1976–1979 השתתפה צוריאל כדוגמנית בתצוגות האופנה המרכזיות של שבוע האופנה בהילטון ת"א. בתצוגה הראשונה דיגמנה בתצוגה של "בגד עור" ואחר כך בעוד שלוש תצוגות של מכון היצוא. כמו כן ב-1979 הנחתה יחד עם זזי שביט את התצוגה של מכון היצוא באותה שנה, והייתה דוגמנית הבית של חברה קטנה בשם "רומי" בשבוע האופנה בהילטון.
חיים אישיים.
צוריאל גרושה ואם לבן מנישואיה השניים לשחקן רפי תבור. מתגוררת בתל אביב.
סימוניזם
השמעוניים (ביוונית: Σιμωνιανοί) היו כת שפעלה מהמאה ה-2 ועד המאה ה-4 לספירה. כל הידע אודותם שאוב מאבות הכנסייה ואין מקורות עצמאיים הנוגעים אליהם. לפי המסופר, היו כת גנוסטית שראתה בשמעון הקוסם את מייסדה וסגדה לו כאל.
מדיווחי אבות הכנסייה כמו אוריגנס, אוסביוס מקיסריה, אירנאוס ואחרים עולה שהשמעוניים האמינו כי בטרם נברא העולם התקיים כח עליון, בלתי-נוצר, "העומד" או "הניצב" (ἐστὸσ) שהיה בעצם "רוּחַ אֱלֹהִים" המוזכרת בספר בראשית. הצד הנקבי של כח מקורי זה היה החכמה או הנשמה בהתגלמותה העילאית (ἔννοια). מן "העומד" התגלגלו כוחות ורוחות נחותים יותר, כולל הדמיורגוס שליט העולם הגשמי, הוא אלוהי התנ"ך. קנאת ואיבת הרוחות הנחותות לחכמה אילצה אותה להתגלגל בעולם החומר בגופן של נשים בעודה ממתינה להזדמנות לגאול את נשמותיהם בנות האלמוות של בני-האדם מכלא הגשמיות. זו הגיעה כשנולד שמעון הקוסם, גילומו של הכח העליון הקדום. שמעון מצא את החכמה בנשמת אישה בשם הלנה. מתיאורי אבות הכנסייה, כת השמעוניים סגדה לשמעון כמעין מראה לזאוס ולהלנה, בהתאמה, כאתנה. הם ראו בתורה ובחוקיה אמצעי לשעבד את בני-האדם והתנגדו לה, והמפתח לגאולה בעיניהם היה הכרה בטבעם האלוהי של שמעון והלנה שהחסד שהעניקו הושיע את המאמינים בהם. הם עסקו, לכאורה, בכשפים וקיימו אורח חיים מופקר ובלתי-מוסרי.
מחוץ ממה שנכתב על ידי מתנגדיהם, לא שרד שום מידע אודות הכת ואין ערובה אף להתקיימותה במציאות; למרות שניתן לשער שמדובר היה בקבוצה גנוסטית, אפילו זה לא ידוע בוודאות. המסופר אודותם נכתב בעת מלחמתם של אבות הכנסייה בכתות הגנוסטיות-נוצריות, מרקיון והאוחזים בדעות דומות. בתקופה זו הם ייחסו לשמעון הקוסם – שגם קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת ומוקשה ביותר; לפי אחת הדעות במחקר, לא היה אלא פאולוס עצמו שהיריבות בינו לבין פטרוס טושטשה והועתקה אל דמות חיצונית שניתן היה להפוך לשעיר לעזאזל – את ייסודם של כל הפלגים הגנוסטיים בתוך הכנסייה ולפרקים, של כל המינויות בכלל. מאחר שלפי הברית החדשה שמעון נטבל אך רק העמיד פנים שהוא נוצרי ישר, ניתן היה לציירו כמקור שלשלת הסמיכה ממנה הגיחו הבישופים הגנוסטיים וכך להסביר את קיומם בתוך הכנסייה ולשלול את הלגיטימיות שלהם בעת ובעונה אחת. מחברים נוצרים אורתודוקסים, מאירנאוס ועד אפיפניוס מסלמיס, ייחסו לשמעוניים קשרים הדוקים או אבהות על מספר כתות בתוך או על סף הכנסייה (שאף הידוע על טיבן מגיע כולו מכתביהם), הגם שאין לכך כל מקור מלבדם. כך, לדוגמה, כתות הדוסיטאנים, המנאנדריאנים והסטורנליים יוחסו כולן לתלמידיו או שותפיו של שמעון.
שמעון הקוסם
שמעון הקוסם (ביוונית: Σίμων ὁ μάγος; שמעון מגוס או סימון מגוס) הוא דמות המופיעה בספר מעשי השליחים שבברית החדשה. לפי המתואר שם, היה קוסם שומרוני שהתנצר ואחר כך ניסה לרכוש בכסף משליחי ישו את היכולת להוריד את רוח הקודש. שמו היה לגנאי ולמקור המונח "שמעונות", שפירושו קניית משרות כנסייתיות בשוחד ובשחיתות. בכתבי אבות הכנסייה, צויר שמעון כמי שסטה מן הנצרות וכאבי כל הכתות הגנוסטיות והכפירות בכלל וכת השמעוניים בפרט. אין ראיות עצמאיות לקיומו, כל הידוע עליו מגיע מכתבים ‫של אישים שהתנגדו לו ושאלת מציאותו ההיסטורית היא מושא להשערות שונות בין החוקרים.
מקורות עתיקים.
"מעשי השליחים".
בברית החדשה בפרק על מעשי השליחים, מוזכר ששמעון מגוס, עושה הקסמים, עבר טבילה והצטרף לעדה הנוצרית. פטרוס ויוחנן יצאו לקראתו ונפגשו איתו. שמעון ראה אותם מורידים את רוח הקודש על קהל המאמינים, והציע לשליחים לשלם להם עבור יכולת זו. על כך נקבע בכנסייה הנוצרית המושג סימוניה, קניית תפקיד כנסייתי בכסף.
מעשי פטרוס.
רוב הספר מעשי פטרוס, אחד מהקדומים שבספרים החיצונים, מתאר קרב בין השליח פטרוס לשמעון הקוסם. במסגרת קרב זה מבצע פטרוס ניסים בהם החייאת דגים מעושנים וגורם לכלבים לדבר.
יוסף בן מתתיהו.
החוקר הנס וייץ הציע לזהות את שמעון מגוס עם דמות בשם אתומוס המופיעה בקדמוניות היהודים של יוסף בן מתתיהו. אתומוס, ובתרגומים מסוימים שמעון, שכנע את דרוסילה בתו של אגריפס הראשון להתגרש מבעלה עזיז מלך חמת (בתרגומים: אזיזוס מלך אמסה), ולהתחתן עם אנטוניוס פליקס, נציב יהודה.
יוסטינוס מרטיר.
על פי יוסטינוס מרטיר ועל פי אירנאוס שכנראה מצטט אותו, הגיע שמעון מהכפר גיטה, כפר שומרוני הסמוך לשכם. הוא למד מגיה באלכסנדריה ושב במטרה לחיות כפילוסוף בארץ ישראל ובפניקיה. הוא זכה לפרסום גדול בעקבות הנאומים שנשא, בהם הכריז על עצמו כ"הכוח הגדול של אלוהים" ומופעי קוסמות ומגיה. שמעון הקוסם הגיע בתקופת קלאודיוס לרומא שם הוא עשה מעשי קסמים וטען שהוא זה שהופיע בפני היהודים כבן האלוהים. בשומרון כאב ובמקומות אחרים כרוח הקודש. לדבריו השומרונים האמינו שהוא אל
זו הסיבה שבעיני הנצרות שמעון נחשב ככופר ומאוחר יותר טענו נגדו שהוא אבי הכפירה הגנוסטית. במסורת הנוצרית שויך שמעון מגוס כאחד מסדרה ארוכה של אישים לאורך ההיסטוריה שהציגו עצמם כגלגול דמותו של ישו, וייחודו ברשימה זו היא קרבתו היחסית של שמעון מגנוס לתקופתו של ישו עצמו.
פסאודו קלמנס.
הספר פסאודו קלמנס מרחיב על שמעון ומעשיו. מוזכרים שמות הוריו (רחל ואנטוניוס), כפר הולדתו, השכלתו הנרחבת ושהוא רצה שיאמינו ‫שהוא כוח עליון, מעל לאל הבורא.
בספר ב' פרק 15 מתואר ששמעון ברא ילד.