רוטר (1966) האמין כי 'פנימיים' מגלים שני מאפיינים מהותיים: מוטיבציה גבוהה להישגים, ומוכוונות-חיצונית נמוכה. זה היה הבסיס ל"סולם מקור שליטה" שהוצע על ידי רוטר ב-1966, אם כי הוא התבסס על אמונתו של רוטר כי מקור שליטה הוא קונסטרוקט חד-ממדי. מאז 1970 היו שאתגרו את הנחתו של רוטר בדבר חד-ממדיות; אחת מאלה שביקשו לבחון את אמיתותה הייתה ליוונסון (Levenson), אשר טענה כי יש להפריד בין ממדים שונים של מקור השליטה (ובהם לדוגמה, אמונתו של אדם כי האירועים בחייו הם פרי גורל, נקבעים בידי אנשים חזקים אחרים וכי אין בידו לשנותם).
סולמות מדידה.
שאלון מיקום שליטה של רוטר, 1966 (I-E Scale).
29 פריטים (מתוכם 6 פריטי הסוואה) בעלי תבנית בחירה כפויה (Force choice) של שני פריטים בלבד שבחירת אחד מהם מסווג כמיקום חיצוני והשני כמיקום פנימי. ככל שהציון גבוה יותר כך מיקום השליטה חיצוני יותר. מהימנות המבחן הייתה סבירה אך לא גבוהה במיוחד, כאשר מהימנות המבחן החוזר הייתה (0.72), ומהימנות פנימית של מבחן-חצוי הייתה (0.73).
העקביות הפנימית על ידי מקדם מהימנות אלפא של קרונבאך הייתה בין 0.69 ל-0.73 (מה שמעיד על פריטים הטרוגניים מדי, כלומר שהמבחן מודד יותר מ"תכונה" אחת). אך המבחן לפחות הציג מתאמים נמוכים של השאלון עם שאלון רצייה חברתית, מה שמעיד על חוסר השפעה של רצייה חברתית על התוצאות. הממוצע היה 8.5 אצל תלמידי תיכון.
לווינסון (Levenson, 1974) ניסתה לשפר את השאלון של רוטר ולפצל אותו לשלושה סולמות:
סולם I (פנימי) – שבמידה מה חופף לסולם הפנימי של רוטר
אך היא פיצלה את סולם השליטה החיצוני של רוטר לשניים: סולם P (שליטה של אחרים חזקים) וסולם C (מזל).
שני הסולמות האחרונים הם פיצול של הסולם החיצוני של רוטר. התווספו ניבויים חדשים שניתן לנבא בעזרתו.
ניתוח הגורמים הראה שלושה גורמים שכל אחד מהם מורכב מפריטים של סולם אחר. מה שמראה התאמה בין התאוריה לבין הממצאים האמפיריים
מחקרים אמפיריים.
ההנחה הרווחת בקרב חוקרים הייתה שמיקום שליטה פנימי אצל ילדים קשור עם התנהגות רגועה של ההורה, תשומת לב רבה לילד, עם חום וחיבה ועם התנהגות תומכת ללא-ביקורתיות. הנחות אלה התבססו על מחקרי דיווח עצמי בדיעבד של ילדים ושל מבוגרים על הוריהם (רטרוספקטיבה, במבט לאחור). ממצאים של מחקרי אורך ארוכי טווח סתרו את הממצאים הקודמים וההנחות הקודמות, וגילו שדווקא ילדים שקיבלו בילדותם יחס קר, ביקורתי, לא תומך ומעניש קיבלו ציוני מיקום שליטה פנימיים גבוהים בבגרותם. ממצא זה הוסבר על ידי שינוי של הפיכת המושג מיקום השליטה למודולארי בין הילדות לבגרות. ילד עם מיקום שליטה פנימי עשוי לפתח מיקום שליטה חיצוני בילדותו. הסבר נוסף היה שהדיווחים העצמיים בדיעבד היו מוטים ומוגזמים, ונשענו על זיכרונות ופרשנויות מאוחרות ומוטות ועל הנחות מוטעות של החוקים.
מחקר נוסף הראה שפעילים בתנועה חברתית אפרו-אמריקאית לזכויות האזרח היו בעלי מיקום שליטה פנימי יותר לעומת אפרו-אמריקאים ממעמד חברתי זהה ובעל רמת השכלה דומה שאינם פעילים.
מחקר של סטרייטס וסכרסט מצא שלא מעשנים היו באופן מובהק יותר בעלי מיקום שליטה פנימי מאשר מעשנים.
מחקר נוסף של ג'יימס וודרף הראה שאלה שהפסיקו לעשן בעקבות אזהרות של משרד הבריאות היו בעלי מיקום שליטה פנימי יותר מאשר אלה שהאמינו באותה מידה לאזהרות אך לא הפסיקו לעשן.
מחקר שוודי הראה שחברות בארגון עובדים וידע פוליטי כללי קשורים למיקום שליטה פנימי.
מצבי לחץ.
במחקרים העוסקים במיקום שליטה כמשתנה מתווך בין השפעה של מצבי לחץ לבין הסתגלות רגשית נרמז שמיקום שליטה פנימי עוזר בדרך כלל להסתגלות טובה יותר במצבי לחץ כאשר הם תופסים שיש לאדם אפשרות להשפיע על התוצאות. אבל בעלי מיקום שליטה חיצוני יסתגלו טוב יותר למצבי לחץ שבהם אין לאדם אפשרות להשפיע על התוצאות (תאוריית התאמה בין אדם לסביבה). עם זאת, כאשר מצבי הלחץ חמורים או אירעו לאחרונה ההבדל בין בעלי מיקום שליטה שונים יורד. רוב המחקרים שנעשו בדקו רק מתאם בין משתנים, לכן קשה להקיש על סיבתיות.
מצבים של חוסר שליטה – תאוריית חוסר האונים הנרכש של מרטין סליגמן, שהוא מונח שמקביל במידה מסוימת למונח חוסר שליטה. היא בודקת את השפעתה של חוסר השליטה במצבי לחץ על הסתגלות האדם בעתיד. גם בתאוריה הזאת יש ממד של הכללה שבו האדם מכליל את תחושת חוסר השליטה שלו למצבים חדשים.
מדדי היציבות והכלליות קובעים מתי והיכן האדם יחוש שוב חוסר אונים. ממד המיקום (שמקביל בצורה מסוימת למדד מיקום השליטה של רוטר) קובע האם לתחושת חוסר האונים תתלווה גם פגיעה בתחושת הערך עצמי.
ביקורת.
לדעת מרש וריצ'רדס הבעיות שעלו משאלון מיקום השליטה של רוטר הם תוצאה של שתי הנחות יסוד בסיסיות שייתכן והן מוטעות:
1) ההנחה החד-ממדית, כלומר האם קבוצת המיקום הפנימי וקבוצת המיקום החיצוני הן הומוגניות (אחידות), או שהן כוללות בתוכה תת-קבוצות נוספות שעשויות להסביר את התוצאות הנמוכות יחסית במבחני התיקוף (0.3) ובמתאם במהימנות כלי המדידה (0.4).
מרש וריצ'רדס טוענים שהחלוקה לחיצוני ופנימי היא גסה מדי, ורוטר מתעלם מהמגוון הרחב של מצבי החיים השונים, אותם ניתן לחלק ל-5 מצבי חיים לפחות:
(אמונה במזל, שליטה פוליטית, הצלחה באמצעות יוזמה אישית, שליטה בין-אישית במצבים חברתיים ושליטה במצבים לימודיים) דבר אשר ישפר את תוקף הניבוי של כלי המדידה.
2) ההנחה הדו-קוטבית, כלומר האם מי שהמיקום הפנימי שלו גבוה אזי בהכרח המיקום החיצוני שלו נמוך? אם אכן כך אז המתאם שהיה צריך להתקבל בין שני סולמות פנימי וחיצוני בעלי ציון נפרד, היה שלילי וגבוה. בפועל התברר שהמתאם שלילי אך נמוך למדי (0.3-), לכן אין הצדקה לתבנית הבחירה הכפויה של רוטר. כלומר שהיו נבדקים שקיבלו ציונים גבוהים או נמוכים בשני הסולמות גם יחד.
כוונתו של רוטר הייתה שמיקום שליטה פנימי פירושה תחושת שליטה. ואילו מיקום שליטה חיצוני פירושו חוסר שליטה.
אך ישנם גורמי שליטה פנימיים שלאדם אין שליטה עליהם (למשל, אינטליגנציה) ופה גם נמצאת הבעיה העיקרית של המושג מיקום שליטה - העירוב בין גורמי שליטה פנימיים שיש לו שליטה עליהם לבין גורמי שליטה שאין לו שליטה עליהם. בעצם מדובר בשני מונחים - מיקום ושליטה וזו גם הסיבה העיקרית שכושר הניבוי שלה נמוך יחסית.
השאלון של רוטר נותן העדפה ברורה להימנעות מחיזוקים שליליים (כמו כישלונות ואסונות), בעוד הוא מתעלם מחתירה לחיזוקים חיוביים (כמו הצלחות). ולכן השאלון יותר מתקשה לנבא שליטה בחיזוקים חיוביים.
השאלון של מיקום שליטה של רוטר מבוסס על ציפיות מוכללות, אך זונח את ערך החיזוק שכפי שנאמר הוא אחד משני גורמי ההתנהגות. חקירה בתחום זה הייתה יכולה לשפר את יכולת הניבוי. לציפיות מוכללות יש בעיקר השפעה כאשר המצב חדש ולא מוכר. לכן אין לייחס להן חשיבות רבה בניבוי מצבים מוכרים שלגביהם יש השפעה של ציפיות ספציפיות.
השאלון של רוטר ובכלל כל המחקר המוקדם לגבי מיקום שליטה נתן העדפה ברורה למיקום שליטה פנימי והניח שזוהי הדרך המועדפת, ואילו מיקום שליטה חיצוני הוא פחות טוב, מה שלא בהכרח נכון. דבר זה יצר בלבול עצום בחלק גדול מהתהליך בעיקר בנושא של התפתחות.
מיקום שליטה
ג'וליאן רוטר
ג'וליאן רוטר (באנגלית: Julian B. Rotter; 22 באוקטובר 1916 – 6 בינואר 2014) היה פסיכולוג יהודי-אמריקאי שפיתח תאוריות רבות-השפעה בפסיכולוגיה, ובהן תאוריית הלמידה החברתית ומוקד שליטה.
קורות חיים.
נולד בברוקלין, ניו יורק, בן להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית. למד כימיה בברוקלין קולג', שם הושפע מסלומון אש שלימד בקולג', ופנה ללימודי פסיכולוגיה. הוא סיים תואר שני באוניברסיטת איווה, שם למד אצל קורט לוין. התמחה בבית החולים וורוצ'סטר, שם פגש את קלרה ברנס שהתמחתה גם היא, והם נישאו; נולדו להם שני ילדים. ב-1941 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה. במהלך לימודיו הושפע מהתאוריות של אלפרד אדלר, קלארק הול, פרדריק סקינר ואדוארד טולמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה יועץ ופסיכולוג עבור הצבא האמריקני. לאחר המלחמה עבד כראש התוכנית לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת המדינה של אוהיו. ב-1963 עבר לאוניברסיטת קונטיקט וכיהן כראש מערך ההכשרה הקלינית, ושם עבד עד לפרישתו. בתקופה זו פיתח את "Interpersonal Trust Scale", מדד להערכת הבדלים בינאישיים באישיות.
אבנר חזקיהו
אבנר חזקיהו (בכינויו: חזקי הגדול, 22 בנובמבר 1926 – 28 באפריל 1994) היה שחקן תיאטרון וקולנוע וזמר ישראלי, אחד משחקניו הבולטים והגדולים של תיאטרון "הקאמרי".
קורות חייו.
חזקיהו נולד למרים ולשלמה, רב הקהילה היהודית , בקאזאנלק שבבולגריה. למד בסופיה באקדמיה לדרמה, ועלה לישראל בשנת 1949.
בארץ שירת בלהקה צבאית וסיים את הסטודיו הדרמטי של תיאטרון הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד. בשנת 1953 התקבל להבימה וצורף לקולקטיב ב-1960. בשנים 57–1956 עבר השתלמות מקצועית בפריז אצל הבמאי ז'אן מארי סרו, שלאחריה חזר להבימה.
ב-1961 הופיע יחד עם יוסי בנאי ויונה עטרי במופע "יוסי-חזקי-יונה", שהציג מערכונים משולבים בשירים שהלחין סשה ארגוב.
ב-1962 שיחק בסרט "חבורה שכזאת" בבימויו של זאב חבצלת.
בשנת 1962 עזב את הבימה. שנה מאוחר יותר הקים יחד עם יוסי בנאי ונסים אלוני את "תיאטרון העונות", במסגרתו הועלו מספר מהצגותיו של אלוני. בשנת 1968, כשנתיים לאחר סגירת תיאטרון העונות, הצטרף לתיאטרון הקאמרי, בו שיחק עד יומו האחרון. בנוסף שיחק חזקיהו גם בתיאטרון האהל ובתיאטרון חיפה.
חזקיהו נפטר בגיל 67 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.