"Vol. 4" מסמן את התפנית שחלה בסגנון של "בלאק סבאת'", כשהלהקה התנסתה בסגנונות שונים ולא אופייניים לגישת ההבי מטאל הייחודית שיצרה באלבומיה הקודמים. הדוגמה הבולטת באלבום לכך, היא הרצועה "Changes" - בלדה שקטה המלווה בפסנתר ובמלוטרון בלבד. בפסנתר מנגן איומי בעצמו. התנסויות מוזיקליות נוספות ניתן למצוא ברצועות האינסטרומנטליות "FX" ו"Laguna Sunrise" הפסיכדליות. השיר "Wheels of Confusion" מושפע במידה ניכרת מרוק מתקדם.
חברי הלהקה היו גלויי לב בנוגע לשימוש השכיח שלהם בקוקאין, בפרט בעת יצירת האלבום. השיר "Snowblind" הוא שיר המהלל את הסם. למעשה, שם השיר אמור היה להיות גם שם האלבום, אך המפיקים ב-"Vertigo Records" לא ששו להוציא אלבום עם התייחסות כל כך מפורשת לסם.
הצלחה מסחרית.
עם יציאת האלבום לאור, הוא נמכר בארצות הברית בלבד בכמיליון עותקים, והגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד, ובמקום ה-8 במצעד הבריטי.
ביקורות.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות רבות. סטיב יואי מאתר Allmusic העניק לאלבום 5 כוכבים מתוך 5, ושיבח במיוחד את השיר "Wheels of Confusion", וציין כי "השיר הוא אחת מהיצירות המורכבות והמרשימות ביותר של איומי". לדבריו של יואי, האלבום הוא אחד מהאלבומים האהובים ביותר על מעריצי הלהקה. חריג היה מייק סטנגו (Mike Stagno) מאתר Sputnikmusic שביקר בחריפות את האלבום ובין היתר כתב: "'Vol. 4' הוא אלבום גרוע... הוא נשמע מיושן, וכשל בהכרזתו על עצמו כאלבום בר סמכא, וכאשר משווים אותו לאלבום הקודם והמצליח של הלהקה - זה פשוט רע באופן מאכזב". סטנגו ציין כי הלהקה התאוששה מכשלונה באלבום זה כאשר הוציאה שנה מאוחר יותר את אלבומה המשובח Sabbath Bloody Sabbath. בשורה התחתונה סיכם סטנגו: "זה מה שקורה שאתה מוציא לאור ארבעה אלבומים בשלוש שנים" רוב מבקרי המוזיקה לא הסכימו עם סטנגו, ואף באתרו של סטגנו עצמו זכה האלבום לציון משוקלל של 4 כוכבים מתוך 5, והאלבום נחשב בקרב המעריצים כאחד מהטובים ביותר של בלאק סבאת'.
בשנת 2000 דירג מגזין "Q" את האלבום במקום ה-60 ברשימת "100 אלבומי ההבי מטאל הגדולים של כל הזמנים".
השיר "Supernaut" נודע כאחד מהשירים האהובים ביותר על ג'ון בונהם, המתופף המפורסם של להקת לד זפלין.
גרסאות כיסוי.
האלבום נודע בגרסאות הכיסוי הרבות שנעשו לשיריו. בין האמנים שביצעו קאבר לשירים, ניתן למנות את: מיניסטרי, אמינם, אוברקיל, ספולטורה, סיסטם אוף אה דאון, טוריסס, אנטומבד, סקרימינג טריז, ועוד רבים.
רשימת השירים.
כל לחני השירים נכתבו על ידי חברי להקת בלאק סבאת'. מילות השירים נכתבו על ידי גיזר באטלר.
שור קרב ספרדי
שור קרב ספרדי (בספרדית: Toro Bravo, toro de lidia, toro lidiado, ganado bravo, Touro de Lide) הוא זן של בקר הגדל בעיקר בחצי האי האיברי.
היסטוריה.
מקורו של שור הקרב היה ברבייה חופשית בדרום ספרד, פורטוגל ואמריקה הלטינית. באזורים אלה נפוצה תרבות מלחמות השוורים, ולצורך הקרבות נבחרו פרים זכרים שגילו תכונות של כוח ותוקפנות.
למרות המחלוקת הקיימת בין החוקרים באשר למקורותיו הזואולוגים של שור הקרב, הרי שמחקרים בזני בקר מוצאים בשור הקרב עקבות גנטיים של שור הבר מחצי האי האיברי אשר שימשו לקרבות ראווה גם בתקופת האימפריה הרומית. המחקר הגנטי המודרני מצא כי המאגר הגנטי של הזן הוא עתיק יומין ומשותף בחלקו גם עם זני בקר שמוצאם באפריקה וייתכן כי הגיעו לחצי האי האיברי מאזור המגרב בתקופת הכיבוש המורי.
התכונות התוקפניות של הזן טופחו לאורך הדורות על ידי המגדלים בתהליך של ברירה מלאכותית, לצורך שימוש במלחמות השוורים שהיו מקובלות בתרבות האזור. עם הכיבושים הספרדיים באמריקה הלטינית הועברו גם לשם שוורים מהזן אשר אפשר למתיישבים האירופאים לקיים ולתחזק את תרבות מולדתם.
תכונות.
התכונה העיקרית המאפיינת כאמור את שור הקרב היא התנהגות תוקפנית. התנהגות זו מתחזקת בתנאים של הסגר ובידוד.
צבע הפרווה האופייני הוא שחור או חום כהה.
שור הקרב הספרדי מגיע לבגרות בקצב איטי יותר מן המקובל בזני בקר לבשר וזאת מכיוון שאילו אינם מגודלים לצורך העלאת המשקל אלא ליצירת מראה שרירי ואתלטי. מבנה הגוף של השור מדגיש את חלקו השרירי הקידמי ובמיוחד באזור הצוואר והכתפיים אשר מקנים לו עוצמה וכוח רב בתנועת הנגיחה של הקרניים.
הקרניים ארוכות לעומת זנים אחרים של בקר ומאפיינות הן זכרים והן נקבות. הן יוצאות משני צידי המצח, וצורתן האופיינית היא צמיחה קדימה במקביל לקו הגו והכתפיים, ולאחר כמחצין אורכן הן מתעקלות בכיוון מעלה.
משקל שור בוגר נע בין 500 ל-700 ק"ג.
השוורים הם בעלי ראייה דיכרומטית ואינם מבחינים בצבעים, כלומר האמונה הרווחת שעל פיה הבד האדום המתנפנף מול עיני השור בזירה גורמת לו לעצבנות היא חסרת בסיס וקשורה בעיקר לפן הטיקסי של הקרב.
גידול.
שור הקרב מגודל בחוות מתמחות בתנאים טבעיים. העגל גדל בחברת אימו עד גיל שנה בערך. לאחר מכן מופרדים הזכרים והנקבות ומועברים לגידול ממותג. בגיל שנתיים מועברים העגלים לתהליך בחינה.
הזכרים נבחנים לבדיקת ההתאמה לצורכי הרבעה או קרבות, ואלו שנפסלו מועברים לשחיטה לבשר.
בחינת ההתאמה לשימוש כשור קרב הוא תגובה תוקפנית כלפי סוס בזירה. בשלב זה של חייהם הם אינם נפגשים עם בני אדם בזירה או ביחידות. לאחר מכן הם מתאמנים לשימוש בקרניים לצורך חיזוק השרירים ולהפגנת דומיננטיות כלפי שוורים אחרים.
הנקבות נבחנות להתאמתן לרבייה. אלו שנמצאו מתאימות, עוברות גם הן תהליך אימון הכולל קרבות, על בסיס האמונה כי תכונת האומץ של השור מועברת אליו מאימו. הנקבות משמשות לצורכי הרבעה כל עוד הדבר אפשרי ולאחר מכן מועברות לשחיטה.
בזירה.
השוורים הצעירים לאחר גיל שלוש כבר מתאימים להשתתף בקרבות. הטובים שבהם מגיעים לקרבות זירה מול מטאדורים בגיל ארבע. המשקל המינימלי לשור קרב בזירה מקצוענית הוא 410 ק"ג, ועל מנת להשתתף בקרב בדרגה הגבוהה ביותר נדרש משקל מינימלי של 460 ק"ג.
לעיתים רחוקות יחוסו על חייו של שור קרב עקב התנהגות מופתית שלו בזירה. הדבר דורש את תמיכת הקהל והמטדור, ונחשב להבעת כבוד גדול כלפיו. במקרה כזה יחזור השור בר המזל לחיות את חייו בחווה ויעשה שימוש אינטנסיבי בזרעו לצורכי הרבעה. בתנאים כאלה אורך חייו יכול להגיע לכ-20 עד 25 שנים.
ליג 1
סן חואן (ניקרגואה)
הנהר סן חואן (בספרדית: Río San Juan) בניקרגואה, הוא נהר באורך 192 קילומטרים הזורם מאגם ניקרגואה אל הים הקריבי. הנהר משמש בחלקו כגבול טבעי בין ניקרגואה וקוסטה ריקה. מסלולה של תעלת ניקרגואה מתוכנן לעבור בנתיב הנהר.
על-פי הסכם שנחתם בין קוסטה-ריקה וניקרגואה בשנת 1858, ניקרגואה בלבד רשאית להשתמש במי הנהר, ולקוסטה-ריקה רשות להשתמש בקטעים מסוימים בו כנתיב מסחר ושיט.
קודם לכריית תעלת פנמה שימש הנהר כנתיב שיט חשוב בקו מהאוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס השקט. עם פרוץ הבהלה לזהב, כשאלפי אנשים מכל רחבי העולם נהרו לקליפורניה, הפעיל קורנליוס ואנדרבילט קו אוניות קיטור במעלה הנהר, לתוך האגם ומשם קו דיליז'נס שהסיע נוסעים אל חוף האוקיינוס השקט.
בנהר חיה אוכלוסיית כריש שורי, שמקורה בים הקריבי. הכרישים אף נכנסים לתוככי האגם, כשהם שטים במעלה הזרם, כדגי הסלמון. "השמורה הביוספרית ריו סן חואן" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 2003.
תהרוואדה
לוסי דאף גורדון
ליידי לוסי דאף גורדון (באנגלית Lady Lucie Duff-Gordon; 24 ביולי 1821 - 14 ביולי 1869) הייתה מתרגמת ונוסעת בריטית, ידועה בעיקר בזכות מכתביה ממצרים ומכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, לשם נסעה בניסיון להקל על מחלת השחפת בה לקתה. במצרים, אליה הגיע בשנת 1861, התגוררה בלוקסור שבמצרים עילית ומשם כתבה ליקיריה, בעיקר לבעלה סר אלכסנדר דאף גורדון, ולאימה שרה אוסטין
מכתביה מבטאים מצד אחד התפעלות מאורח החיים הפשוט של העם במצרים, ממנהגים דתיים, מיחסים בין הדתות השונות ומצד שני כעס רב על השלטון העות'מאני העושק את פשוטי העם. במכתבים מתוארת הדרך האכזרית בה אולצו בני מצרים עילית ותושבי סודאן לעבוד בכפייה בשרות הפאשה למען בניית תעלת סואץ. כן מתוארות בהן צורות העבדות המקובלות במצרים - בעיקר עבדות במשק הבית ועבדות מינית. בין היתר ניתנת לדאף גורדון שפחה סודנית בת שמונה במתנה מאת הקונסול האמריקני. דאף גורדון זכתה באמונם של פשוטי העם במצרים בזכות פתיחותה לתרבות המזרח ובזכות הטיפול הרפואי שנתנה להם.
בקנה מידה של המאה העשרים מכתביה של דאף גורדון מבטאים גישה אוריינטליסטית, שילוב של התפעלות, ביקורת ורתיעה מן המזרח האקזוטי. גרסאות לא שלמות של המכתבים הוצאו לאור על ידי אימה בשנת 1965 ועל ידי בתה בשנת 1875, וגרסה מלאה יותר בשנת 1902.
דאף גורדון עסקה בתרגום מגרמנית וצרפתית לאנגלית (בילדותה היא התגוררה בגרמניה). בין השאר תרגמה את "מכשפת הענבר" מאת וילהלם מינהולד מגרמנית ואת "סטלה וונסה" מאת לאון דה ויל מצרפתית.
מראד פרג'
נישואים בשטחים הפלסטיניים
יוסי בכר (ראש עיר)
יוסי (יוסף) בכר (נולד ב-3 באוקטובר 1967) הוא ראש עיריית בת ים לשעבר.
ביוגרפיה.
בכר נולד בשנת 1967 בבת ים, בה גדל כבן למשפחה בת שבע נפשות. שירת בצה"ל כטכנאי מערכות חימוש.
בתחילת שנות ה-90 סיים את לימודיו בתחום עמילות מכס עם קבלת רישיון מקומי ובינלאומי. עבד בחברות שילוח ועמילות מכס שונות ושימש כמנכ"ל ובעלים של אחת מהן. עם בחירתו לראשות העירייה פרש מהעיסוק בתחום.