רשימת עשירי ישראל היא רשימה שמתפרסמת מדי שנה בכתבי עת כלכליים בישראל, ובה מדורגים האנשים העשירים ביותר בישראל על פי הונם המשוער, תוך ציון המקור העיקרי להונם. עם העיתונים המפרסמים רשימות כאלה נמנים פורבס ישראל, שנוהג לפרסם את רשימת 100 עשירי ישראל, ובמקביל מפרסם מגזין פורבס העולמי את רשימת עשירי תבל שכוללת ישראלים), TheMarker ובעבר עשה זאת גם מוסף "עסקים" של העיתון מעריב בגיליון ראש השנה שלו. רשימות אלה נוצרו בעקבות רשימות דומות של עשירים בכתבי עת כלכליים זרים, כגון דירוג עשירי תבל של פורבס האמריקאי, ודירוג שנתי של עשירי הממלכה המאוחדת בעיתון הבריטי הטיימס.
מקור המידע.
הרשימות מוגבלות במידת הדיוק שלהן, משום שחלק מהערכת ההון מתבססות על מידע גלוי, כגון שיעורי החזקה בחברות ציבוריות, אך חלק מההערכה מורכב ממידע סמוי, כגון השקעה בחברות פרטיות וחובות לבנקים ולרשויות המס.
לעיתים נכללים ברשימה בני זוג כאדם אחד, משום שהונם נצבר במהלך נישואיהם ולכן שייך לשניהם, ולעיתים נכללים בני משפחה אחדים (כגון אב וילדיו הבוגרים או שני אחים) כאדם אחד, ומדורגים לפי הונם הכולל, אף שלמעשה כל אחד מהם הוא יחידה כלכלית נפרדת. ברשימות נכללים גם אזרחי ישראל שאינם תושביה.
דוגמאות.
לפי הרשימה של "מעריב" לשנת 2010, ההון המצרפי של 100 עשירי ישראל בשנת 2010 הסתכם ב-278.6 מיליארד שקל חדש, עלייה של 7.2% לעומת הונם המצרפי בשנת 2009. השיא של כל הזמנים הושג בשנת 2007, כשהגיע ל-318.5 מיליארד שקל (אך שוויים ירד מאז בעקבות המשבר הכלכלי העולמי). רף הכניסה לרשימה בשנת 2010 הגיע ל-750 מיליון ש"ח, יותר מפי 2 לעומת רף הכניסה לרשימה ב-2003, שהגיע ל-328 מיליון ש"ח.
בראש הרשימה בשנת 2010 הייתה משפחת עופר, עם הון מוערך של כ-26 מיליארד ש"ח, ואחריה סטף ואיתן ורטהיימר ושרי אריסון, שהונו של כל אחד מהם מוערך ביותר מ-10 מיליארד ש"ח.
פילוח התחומים שבעזרתן הצליחו 100 עשירי ישראל לצבור את הונם הראשוני כמיליונרים, לפי רשימת "מעריב" לשנת 2010:
בראש הרשימה של פורבס ישראל לשנת 2017 נמצאים פטריק דרהי עם הון מוערך של 49 מיליארד ש"ח, ולאחריו אייל עופר עם 33.6 מיליארד ש"ח.
גם ברשימה שפרסם TheMarker ניצב פטריק דרהי במקום הראשון, אבל במקום שני ניצבת משפחת סטף ורטהיימר ואילו אייל עופר דורג רק במקום השמיני.
יגדל אלוהים חי
יגדל אלוקים חי הוא פיוט המיוסד על שלושה עשר עקרי האמונה שקבע הרמב"ם (בפירושו לפרק חלק). בפיוט 13 שורות, אחת לכל אחד מהעיקרים, בנוסח הספרדים יש בסוף הפיוט עוד שני חרוזים.
מחבר הפיוט.
מקובל, שמחבר הפיוט "יגדל" הוא דניאל בן יהודה דיין, שחי באיטליה, כנראה במאה ה-13. הפיוט נדפס לראשונה במחזור "קמחא דאבשונא" שנדפס בבולוניה בשנים ש'-ש"א (1541).
אולם, יש שייחסו את הפיוט למחברים אחרים. הרב יעקב עמדין ייחסו בוודאות לרמב"ם, והרב יחיא צאלח והיש"ר מקנדיאה ייחסוהו לרבי שלמה אבן גבירול.אחרי עיון בכתבי עמנואל הרומי נראה,כי יהיה המחבר מי- שיהיה, אבל שאב כל התוכן מפיוט ארוך שכתב במחברת.
מקור אמירת הפיוט.
בספר "סדר היום" שחיבר המקובל משה בן מכיר בסוף המאה ה-16 נאמר:
מנגד, כתבו בשם האר"י ז"ל שהוא לא אמר שום פיוטים (חוץ מאלה של רבי אלעזר הקליר) ובפרט פיוט 'יגדל'.
זמן אמירת הפיוט.
למעשה, הפיוט התקבל בכל תפוצות ישראל, אך מקום אמירתו שונה מקהילה לקהילה. בחלק ממקהילות אשכנז המזרחיים נוהגים לאומרו לפני תפילת שחרית; בקהילות ספרד ובקצת קהלות נוסח אשכנז הוא מושר בליל שבת וחג לאחר סיום תפילת ערבית; יוצאי מרוקו אומרים אותו בתפילת שחרית של שבת לפני ברוך שאמר, וגם כשמלווים את החתן בשבת חתן; חלק קטן מהתימנים השאמיים אומרים אותו בתוך סדר קבלת שבת; והבלדים (ושאר מתפללי הנוסח השאמי) אומרים אותו אחרי תפילת ערבית של שבת, או לפני עלינו לשבח. יש שאומרים אותו גם בעת קבורת המת, שכן מוזכר בו תחיית המתים. הקראים אומרים אותו בשמחת תורה אחרי קריאת התורה. בקרב יהודי גאורגיה נוהגים לאומרו אחרי ערבית של שבת בניגון מיוחד לשבתות, ובימים נוראים בניגון אחר.
הפיוט לא מופיע בסידור נוסח חב"ד שנערך על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי ולא בחלק מסידורי הספרדים, על פי דברי האר"י הנ"ל.
ז'אק שיבואה
ז'אק שיבואה (בצרפתית: Jacques Chibois; נולד ב-1954) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה.
ז'אק שיבואה גדל בפריגור שבדרום-מערב צרפת. רכש את יסודות המקצוע מז'אן דלאווין, במסעדת "הקאמליות" בפרוור בוז'יבאל. התלמד אצל מישל גראר במסעדת "קדרת הברזל" (Le Pot de Fer), בפרוור אנייס שליד פריז. עבד שנה במסעדה "מולן דה מוז'ן" של רוז'ה ורז'ה, עבד במסעדת "ל'אואזיס" של לואי אוטייה ואחר-כך היה השף של אשת החברה רז'ין בפריז. אשתו ילידת הריביירה הצרפתית והוא למד את יסודות הבישול הפרובנסיאלי מחמותו.
בשנת 1981, בהיותו בן 27, שב שיבואה לריביירה הצרפתית וכיהן כשף המלון "גרה ד'אלביון" בקאן, שבתחומיו חמש מסעדות ובמסגרת זאת היה ממונה על מסעדת הדגל של המלון "לה רויאל גרה", המסעדה הגיעה בניהולו לציון של שני כוכבים במדריך מישלן האדום ו-18 נקודות בגו מיו, זו המסעדה הראשונה בהיסטוריה של קאן שהגיעה לכך. ב-1995 עזב את המלון.
ב-1996 הקים שיבואה את המסעדה "לה באסטיד סנט-אנטואן", (La Bastide Saint-Antoine) בבניין אחוזה מהמאה ה-17 אותו רכש. היא נמצאת למרגלות העיר גראס, בפרוורי הכפר סנט-אנטואן, סמוך לריביירה הצרפתית. ב-1998 העניק לו מדריך גו מיו את הציון 18 ואת התואר "שף השנה".
ב-1998 פתח במקום מלון ובשנת 2000 הצטרף המלון לרשת רלה א שאטו.
המסעדה מחזיקה כיום (2010) בשני כוכבים במישלן וב-18 נקודות בגו מיו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-2001 ראה אור לראשונה ספרו "שמן זית", שתורגם לאנגלית.
מטבחו של שיבואה משלב בין מטבחה של פריגור מכורתו, המתאפיין ברטבים כבדים ובכבד אווז, לבין מטבחה הקליל של פרובאנס המתאפיין בירקות. הוא מרבה להשתמש בזיתים ומגיש אותם כחלק ממנות הקינוח.
עמנואל שילה
עמנואל שילה (נולד בי"ח בתשרי תשכ"ו, 1965) הוא עיתונאי ישראלי דתי לאומי, פובליציסט, ועורך העיתון "בשבע" מאז הקמתו.
ביוגרפיה.
שילה הוא בנו של הרב דניאל שילה, שהיה רבה של קדומים. למד בישיבת ירושלים לצעירים, בישיבת קדומים, במרכז הרב ובכולל של הרב שמואל טל בנוה דקלים, ממנו צמחה מאוחר יותר ישיבת תורת החיים.
בהמשך עבר לקרני שומרון ושימש כר"מ בישיבת ההסדר המקומית. בקיץ 1998 הצטרף לעיתון "מקור ראשון" ובמשך כשנתיים וחצי היה עורכו של העיתון. בשנת 2001 החל בעריכת והגשת תוכנית הרדיו "יומן הבוקר" בערוץ 7.
ב-2002 היה שותף לצוות שהקים את העיתון "בשבע", ומאז הוא משמש כעורכו. במסגרת זו מפרסם שילה טור קבוע בעיתון בשם "שולחן עורך". על העיתון בשבע אמר כי תפקידו "לתת עוצמה מגזרית פנימית לציבור הדתי" לצד החשיבות שהוא מייחס להשתלבות אנשי תקשורת דתיים בתקשורת הכללית. עם זאת, במקום אחר טען שילה כי השתלבותם של אנשי תקשורת דתיים בתקשורת הכללית היא "מאוד-מאוד בעייתית".
שילה נשוי לרבנית עידית, ראש מדרשת שיל"ת באלוני שילה וראש בית המדרש במכללת שערי משפט. אב לשמונה. אחד מאחיו של שילה, הרב חברון שילה, הוא ראש ישיבת עתניאל לצעירים. מתגורר בקרני שומרון.
אדואר לובה
אדואר לובה (בצרפתית: Édouard Loubet; נולד ב-25 בספטמבר 1970) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה.
לובה נולד בסאבואה. אמו, קלוד לובה, היא אשת עסקים שהקימה בתי-מלון ברחבי תבל, בכלל זה רלה א שאטו באלפים. למד שנה וחצי אצל מארק ורה. בגיל 22 רכש מקום בכפר לורמראן בחבל לוברון והקים בו מסעדה בשם "לה מולן דה לורמארן". בגיל 24 קיבל כוכב במדריך מישלן האדום, ב-1999, בהיותו בן 28 קיבל שני כוכבים. ב-1999 זכה ב-17 נקודות בגו מיו, ב-2000 הועלה ל-17 נקודות. הוא הקים מלון ובסוף שנות התשעים צורף לרשת רלה א שאטו. כיום (2010) הוא מחזיק בשני כוכבים במישלן ו-18 נקודות בגו מיו. המסעדה כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ללובה כיום (2010) אחוזה בשם "דומן דה קאפלונג, מזו אדואר לובה" הכוללת שלושה בתי מלון: "לה בסטיד דה קאפלונג", "לה פרם דה קאפלונג", ו"גלינר דה לורמארן" ולהם מצורפים בריכה וספא. במסגרת האחוזה גם מסעדתו שאת שמה שינה ל"רסטוראן אדואר לובה", בבעלותו גם מסעדת קיץ בשם "ארבע העונות". הוא מקיים במקום סדנאות בישול ויין.
מטבחו של לובה נשען על צירופים יצירתיים בירקות ובעשבים. ברשותו גינה בת 20 דונם בה הוא מגדל ירקות ועשבי תיבול וחווה נוספת בת 20 דונם בה הוא מגדל בעלי חיים לצורכי מסעדותיו. הם אלו המספקים את רוב חומרי הגלם למסעדתו, בתוספת עשבים אותם הוא מלקט בשדות הסביבה.
יגדל
עודה סלימן טרבין
אלישע האס
אלישע האס (נולד ב-1944) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. לשעבר יו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.
ביוגרפיה.
האס נולד וגדל בקיבוץ שדה אליהו בעמק בית שאן. הוריו עלו מגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה והיו ממקימי הקיבוץ. אמו הייתה המחנכת וחוקרת התפתחות הילד מלכה האס. שירת בנח"ל ואף שימש כמפקד ההיאחזות מעלה גלבוע שהפכה מאוחר יותר לקיבוץ. במלחמת ששת הימים היה מפקד מחלקה בחטיבה 9 והשתתף בלחימה ביהודה ושומרון. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה ונלחם בקרבות ברמת הגולן.