ניתן לראות מתנגדים בולטים נוספים וביניהם המדענים דויד רזניק, הרווי ביליי והביוכימאי חתן פרס נובל לכימיה קארי מוליס, המתמטיקאי סרז' לנג, הנרי באוור, העיתונאית סליה פרבר, ג'ון שנטון, שדרן הרדיו גרי נול וכריסטין מג'ורה, פעילה בולטת. קהילת המכחישים כוללת גם את קבוצת פרת' (קבוצת מכחישי איידס שכוללת אנשי מדע, קמה ב-1981 במערב אוסטרליה). ניתן לראות חלק מפרסומם של המכחישים בכתבי עת חשובים, למשל: ב-1998 פרסם ג'ון שנטון את ספרו Positive False החושף את המיתוס סביב הקשר בין HIV לאיידס. בספרו טוען שנטון שהאיידס היא קונספירציה שנוצרה על ידי חברות התרופות על מנת לייצר כסף ממכירתן. ב-2006 סליה פרבר, עיתונאית וחלק מהקהילה, פרסמה מאמר ב - Harper's Magazine תחת הכותרת "יצא משליטה: איידס והשחיתות של המדע הרפואי" שבו הציגה מספר טיעונים של מכחישי האיידס, אשר זכו לביקורת מצד מדענים. ב-2007 חברים מקבוצת פרת' האוסטרלית העידו בשימוע מתוקשר בשביל אנדרה צ'ד פרנזי, ש-HIV אינו יכול להיות מועבר דרך יחסים הטרוסקסואלים.
מכחישי איידס
הרב רא&quot;ם הכהן
הרב בנימין קלמנזון
הרב בני קלמנזון
רומן שירוקוב
רומן ניקולאייביץ' שירוקוב (ברוסית: Роман Николаевич Широков, נולד ב-6 ביולי 1981 בדדובסק, רוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ועסקן ספורט.
בפברואר 2018 מונה למנהל הספורטיבי של קבוצת הכדורגל חימקי, אך פוטר בתום עונה אחת.
ביבי ניווירת'
ביאטריס "ביבי" ניווירת' (באנגלית: Beatrice "Bebe" Neuwirth; נולדה ב-31 בדצמבר 1958) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית. ניווירת' היא זוכת שני פרסי טוני ושני פרסי אמי על תפקידה בסיטקום "חופשי על הבר".
ביוגרפיה.
ניווירת' נולדה בעיר ניוארק שבניו ג'רזי למשפחה יהודית, אמה האמנית סידני אן היא רוסייה אמריקאית ואביה המתמטיקאי לי פול ניווירת' הוא ממוצא גרמני-אמריקאי.
בילדותה החלה למדה בלט, בו גם עסקה במסגרת לימודיה ב"בית הספר ג'וליארד". במטרה להפוך לרקדנית מקצוענית רכשה ניווירת' ניסיון גם במחזות מוזיקליים קהילתיים.
קריירת משחק.
תיאטרון.
בשנת 1986 זכתה בפרס הטוני על הופעתה במחזמר "צ'ריטי המתוקה".
ב-1996 שיחקה בעיבוד החוזר למחזמר המצליח "שיקגו" בתור נערת השעשועים ולמה קלי וזכתה בפרס טוני שני.
טלוויזיה.
התפרסמה לראשונה בתפקיד הפסיכולוגית לילית סטרנינג בסיטקום "חופשי על הבר", תפקיד אותו מלאה במשך שבע עונות ושזיכה אותה בשני פרסי האמי.
חזרה על התפקיד גם בסיטקום המצליח "פרייז'ר", בו הופיעה מספר פעמים לאורך תשע שנים.
ב-2005 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה המשפטית "" בתור הפרקליטה הקשוחה טרייסי קיבר, המשמשת גם כעוזרת של התובע המחוזי ארתור בראנץ (פרד תומפסון).
ב- 2014 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מזכירת המדינה" כנאדין טוליבד,ראשת הסגל של אליזבת מקורד.
קולנוע.
ב-1989 השתתפה לראשונה בסרט קולנועי, הקומדיה הרומנטית של קמרון קרואו "אמרי לי כן".
ב-1990 שיחקה בתפקיד משמעותי בקומדיה של פיטר ויר "גרין קארד" בתור לורן אדלר, חברתה של ברונט מיטצ'ל (אנדי מקדואל).
ב-1991 הופיעה בדרמת הפשע "באגסי" בתפקיד הרוזנת די פראסו.
ב-1993 שיחקה במותחן "בכוונת זדון" בתור הבלשית דנה האריס. ב-1995 השתתפה בפנטזיה הקומית "ג'ומנג'י" בתור נורה, דודתם של היתומים פיטר וג'ודי שאפרד.
ב-1998 הופיעה בסרטו של וודי אלן "סלבריטי" ובמותחן האימה "סיוט בחדר המורים" בתור מנהלת התיכון.
ב-1999 השתתפה בסרטו של ספייק לי "הקיץ של סם" ובדרמה הקומית "ליברטי הייטס".
בשנת 2000 זכתה להערכה רבה על הופעתה בתור הכירופרקטית דיאן לודר בקומדיה "הכול בשביל איב".
שיחקה בתפקידים קטנים גם בקומדיות "איך להיפטר מבחור ב-10 ימים", "נוכלים בגדול" ובשנת 2009 בדרמה המוזיקלית "תהילה".
חיים אישיים.
הייתה נשואה במשך 17 שנים לשחקן פול דורמן.
ב-2009 נישאה בשנית, לכריס קלקינס.
דיוויד שטרן
דיויד שטרן
דיויד סטרן
דררת אלכסנדרין
צבעים במקרא
רוב האזכורים לצבעים במקרא הם בעיקר לשמות של חומרי צבע - צִבענים (פיגמנטים) טבעיים, או צבעים מלאכותיים מעשה ידי אמנים. מיעוט אזכורי הצבעים בתנ"ך, הם שמות תואר, המתארים את גוון הצבע עצמו.
חומרי צבע הופקו מעפר צבעוני, צמחים ובעלי חיים, וחלקם עובדו בעבודת יד או במכונה, עד להפיכתם לצבענים (אנגלית: dye) כנדרש. הם יועדו למגוון צרכים של האדם: לייצור תמרוקים ואבקות איפור, כגון הכחל והשרק, וכן לצביעת אריגים, כלים וקירות, ולציור אמנותי. טכניקות הצביעה השונות בחומרים ובכלים שונים, חדרו לחיי התרבות והחברה באזור הסהר הפורה, ובכלל זאת בארץ ישראל בתקופה הישראלית.
חלק מהצבעים המלאכותיים, אשר הוכנו כאבקות, הוספו לתמיסת מים, סיד ואשלג, שהוכנו מספר ימים מראש. בתמיסת הצבע המוכנה השתמשו לצביעת אריג או מטווה.
יוז H-4 הרקולס
היוז H-4 הרקולס (באנגלית: Hughes H-4 Hercules) היה מטוס תובלה ימי כבד, שתוכנן ונבנה על ידי יוז איירקראפט. המטוס ביצע את טיסתו היחידה ב-2 בנובמבר 1947 והפרויקט פסק. המטוס, שנבנה מעץ בגלל הגבלת חומרי הגלם בתקופת מלחמת העולם השנייה שהגבילה את השימוש באלומיניום, קיבל את הכינוי "Spruce Goose" (אווז האשוחית) על ידי מבקריו, אף על פי שנבנה כמעט לחלוטין משדר ולא מאשוחית. ההרקולס הוא "הספינה המעופפת" הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם והוא היה המטוס בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם עד 2019, אז הפסיד את התואר ל-Stratolaunch. המטוס מוצג במוזיאון התעופה והחלל אברגרין (Evergreen Aviation &amp; Space Museum) במק'מינוויל אורגון, ארצות הברית.
תכנון ופיתוח.
ב-1942, משרד המלחמה של ארצות הברית היה צריך להעביר ציוד צבאי ואנשים לבריטניה. כלי השיט של צבאות בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי סבלו מאבדות כבדות לטובת הצוללות הגרמניות. האפשרות הנוספת להעביר מטענים אל בריטניה הייתה על ידי בניית מטוס תובלה בעל היכולת לשאת מטען רב ולחצות את האוקיינוס. בשל צורכי המלחמה, המטוס לא יכול היה להיבנות ממתכת.
המטוס היה פרי יצירתו של הנרי ג'. קאיסר - אחד ממתכנני ספינות ליברטי. קאיסר חבר אל מתכנן המטוסים הווארד יוז כדי לבנות את המטוס, שייהפך למטוס הגדול ביותר של אותו זמן ולאחד הגדולים ביותר שנבנו מעולם. המטוס יועד לשאת 750 חיילים חמושים או שני טנקי M4 שרמן. בתכנונו המקורי, קיבל המטוס את הכינוי HK-1.
החוזה לבניית HK-1 הונפק ב-1942 כחוזה לפיתוח המטוס ושלושה מטוסים היו אמורים להיבנות בתוך שנתיים, על מנת שיוכלו לשרת את מאמצי המלחמה. שבעה עיצובים שונים לבניית המטוס נבחנו, כולל עיצוב בעל שילדה כפולה, שילדה יחידה ושילובים שונים של 4, 6 ו-8 מנועים. העיצוב שנבחר בסופו של דבר הֶאְֶפִיל בגודלו על כל מטוס אחר שאי פעם נבנה עד אז. המטוס יועד להיבנות ברובו מעץ בגלל ההגבלה על אלומיניום, ולכן קיבל את הכינוי "אווז האשוחית" (על שם עץ האשוחית).
בגלל בעיות ועיכובים בבניית המטוס, קאיסר פרש מהמיזם, בעודו מאשים חלקית את יוז בעיכובים. יוז המשיך את פיתוח המטוס בעצמו, נתן לו את הזיהוי H-4 הרקולס וחתם על חוזה חדש עם הממשלה, שכלל כעת רק בניית אב טיפוס אחד של המטוס. בניית המטוס נמשכה באיטיות, כך שפיתוח ובניית המטוס הושלמו הרבה אחרי תום המלחמה. המטוס נבנה על ידי יוז איירקראפט בשדה התעופה יוז שבקליפורניה. עם השלמת בניית המטוס הוא הועבר בשלושה משלוחים עיקריים (כנף, כנף, גוף המטוס ומשלוח רביעי נוסף שכלל את הכנף האחורית ופריטים קטנים נוספים) אל לונג ביץ' שבקליפורניה. לאחר הרכבת המטוס, נבנה סביבו האנגר גדול עם רמפה, שממנה ניתן יהיה להוריד את המטוס אל המים. בגלל גודלו האדיר של ההאנגר היה צורך במערכת לבקרת אקלים בתוכו, כך שההאנגר נהיה למבנה הראשון מסוגו בארצות הברית.
ב-1947 נקרא יוז להעיד בפני "ועדת הסנאט לחקר המלחמה" על בזבוז כספי ממשל בבניית המטוס. במהלך שימוע בסנאט ב-6 באוגוסט 1947 אמר יוז:
היסטוריה מבצעית.
במהלך הפסקה בשימועים בסנאט, חזר יוז לקליפורניה על מנת לבצע מבחני נסיעה למטוס. ב-2 בנובמבר 1947 החלו מבחני הנסיעה, כאשר ההגה בידיו של יוז עצמו. צוותו כלל את דייב גרנט כטייס משנה, שני מהנדסי טיסה, 16 אנשי מכונות ושני אנשי צוות נוספים. בנוסף להם היו במטוס 7 אנשי תקשורת ו-7 אנשי תעשייה. בסך הכול היו על המטוס 32 אנשים.
אחרי שני מבחני הנסיעה הראשונים 4 כתבים עזבו את המטוס, אבל השאר נשארו לנסיעת המבחן האחרונה של המטוס ליום זה. אחרי שהמטוס צבר מהירות, המריא ההרקולס לגובה 70 רגל (21 מטר) וטס במהירות של 217 קמ"ש למרחק של כ-1.6 ק"מ. בגובה זה עדיין הורגש על המטוס אפקט הקרקע. אחרי שהוכיח יוז למבקריו כי יצירת המופת שלו יכלה לטוס, ובכך הצדיק גם את השימוש בכספי הממשלה, המטוס לא טס יותר. יכולת הנשיאה שלו וסייג הרוֹם שלו מעולם לא נבחנו. צוות של 300 עובדים במשרה מלאה, שהושבעו בשבועת סודיות, שמרו על המטוס כשיר לטיסה בהאנגר עם בקרת האקלים. ב-1962 צומצם הצוות ל-50 עובדים, ששוחררו גם הם לאחר מותו של יוז ב-1976.
בתצוגה.