בדומה לניטרידים אחרים של הטור השלישי בטבלה המחזורית, לגליום ניטריד רגישות נמוכה לקרינה מייננת. עובדה זו הופכת אותו למתאים ליישומים של תאים סולריים עבור לוויינים ויישומים נוספים בחלל. בגלל שגליום ניטריד מסוגל לעבוד בטמפרטורות ובמתחים גבוהים יותר מאשר גליום ארסניד, הוא שימושי מאוד עבור מגברי הספק בתדרי מיקרוגל.
גליום ניטריד מהווה את אחד האבות של המוליך למחצה הטרנרי אלומיניום גליום ניטריד (AlGaN), המשמש לעיתים ביחד עם גליום ניטריד בהתקנים.
אנסטסיו סומוסה דביילה
אנסטסיו סומוסה דביילה (בספרדית: Anastasio Somoza Debayle; 5 בדצמבר 1925 – 17 בספטמבר 1980) היה רודן ניקרגואה בשנים 1967–1979. הוא כיהן כנשיא המדינה בשנים 1967–1972 ו-1974–1979 לאחר בחירות מפוקפקות. הוא היה הנשיא השלישי והאחרון של ניקרגואה משושלת סומוסה, שהחזיקה בשלטון משנת 1936. לאחר שהודח במהפכה יצא את ניקרגואה ובהמשך נרצח בהתנקשות בחייו בפרגוואי.
חייו המוקדמים.
אנסטסיו סומוסה היה ילדם השלישי של אנסטסיו סומוסה גרסייה וסלבדורה דביילה, וכמקובל בארצות דוברות ספרדית רבות נשא את שמות המשפחה של שניהם. מגיל עשר חונך בארצות הברית. הוא ואחיו הבכור לואיס סומוסה דביילה למדו בבית הספר התיכון הקתולי "האקדמיה הצבאית לה סאל" בלונג איילנד שליד ניו יורק. ב-1943 התקבל לאקדמיה הצבאית וסט פוינט וסיים את לימודיו בה ב-1946.
לאחר שובו לניקרגואה מונה על ידי אביו הנשיא לראש מטה המשמר הלאומי, צבאה של המדינה. כמפקד הצבא היה סומוסה האדם השני בעוצמתו במדינה.
ב-1950 נישא להופ פורטוקררו, אזרחית ארצות הברית. נולדו להם חמישה ילדים. סומוסה היה גם אב לבת שנולדה לפני נישואיו. לסומוסה הייתה פילגש ובני הזוג התגרשו בשלהי שנות השבעים.
לאחר מותו של אביו בהתנקשות ב-1956 היה אחיו הבכור לואיס לנשיא המדינה, ולסומוסה היה מעמד חשוב במשטרו.
רודן ניקרגואה.
ב-1 במאי 1967, עקב בריאותו המידרדרת של אחיו לואיס ומעט לפני מותו, היה סומוסה לראשונה לנשיא. הוא לא סבל אופוזיציה משום סוג, ושלטונו היה נוקשה יותר משל אחיו ודומה לזה של אביו, ומושחת וחסר רחמים יותר משל שניהם.
נשיאותו הייתה אמורה להסתיים ב-1972, בשל חוק המדינה שאסר עליו להיבחר מחדש. סומוסה רקח תוכנית: הוא יפרוש מהנשיאות ויעמוד שוב לבחירה שנתיים לאחר מכן, כאשר בתקופת הביניים ימשול בארץ טריומווירט שבחר. סומוסה והחונטה שיצר ניסחו חוקה חדשה שאושרה על ידה ועל ידי הקבינט ב-3 באפריל 1971 וב-1 במאי 1972 פרש מכהונתו כמתוכנן. הוא הוסיף לעמוד בראש המשמר הלאומי וככזה שלט במדינה דה פקטו.
ב-23 בדצמבר 1972 פקדה את הבירה מנגואה רעידת אדמה הרסנית: העיר חרבה, כ-5,000 איש נספו ואלפים רבים היו לחסרי בית. האירוע שימש לסומוסה עילה להכריז על משטר צבאי, והוא העמיד את עצמו בראשו. ככל הנראה סומוסה בזז חלק ניכר מהכספים שהזרימו מדינות אחרות לניקרגואה לשם שיקומה מהאסון. נטען כי הוא גם מכר בשוק השחור מנות פלזמה שנשלחו למדינה עבור פצועי האסון, שלא נמצא עבורם ציוד רפואי מספיק, ושילשל את התמורה לכיסו. מעשים אלו הגבירו מאוד את הפעילות האופוזיציונית נגדו.
ב-1974 הכריז סומוסה על עצמו כנשיא בפעם השנייה. באותה עת פנתה נגדו גם הכנסייה הקתולית בניקרגואה ותנועת החזית הסנדיניסטית צברה תמיכה בציבור והחלה במלחמת גרילה. ב-1977 סבל סומוסה התקף לב ויצא לארצות הברית לטיפול.
בשנים הבאות החריפו העימותים האלימים בין הסנדיניסטים לבין שלטונו של סומוסה, שנקט במעשי דיכוי קשים, והיו למלחמה ממש. ממשל הנשיא קרטר בארצות הברית, שקודמיו תמכו בממשל סומוסה וסייעו לו לשרוד, הגיב בהשעיית הסיוע הביטחוני לניקרגואה. ביוני 1979 החלו קרבות רחוב במנגואה, שבמהלכם ניזוקה העיר קשות בהפצצות אוויריות והפגזות ארטילריות חסרות אבחנה שעליהן הורה סומוסה.
ב-16 ביולי 1979 התפטר סומוסה ולמחרת עזב את המדינה, שהשלטון בה עבר לידי החזית הסנדיניסטית. בני משפחתו יצאו אף הם לגלות. כ-50 אלף מתושבי ניקרגואה נהרגו במהפכה, 80% מהם אזרחים שנפגעו מאש כוחותיו של סומוסה.
שלהי חייו.
סומוסה ופמלייתו טסו מניקרגואה למיאמי שבארצות הברית בשלושה מטוסים עמוסי רכוש וממון. הנשיא קרטר אסר על כניסתו אליה. סומוסה מצא מקלט בפרגוואי שתחת שלטונו של הרודן אלפרדו סטרסנר. הוא קנה לעצמו חווה ובית מוקף גדר בבירה אסונסיון. הוא פרסם שם את ספר זכרונותיו תחת השם ניקרגואה נבגדת, שבהם האשים את ממשל קרטר בנפילתו מהשלטון. ב-1979 העריך עיתון ברזילאי את הונו של סומוסה במיליארד דולר ואת הונה של משפחתו כולה ב-2 עד 4 מיליארד דולר.
ב-17 בספטמבר 1980 נרצח סומוסה ליד ביתו שבאסונסיון. הוא הותקף על ידי חוליית חיסול בת שבעה אנשים של החזית הסנדיניסטית. פצצת RPG-7 שירה אחד מאנשיה פוצצה את מכוניתו, וסומוסה נהרג במקום יחד עם יועצו ונהגו. הוא נקבר במיאמי.
פרשן הביטחון האמריקאי בריאן לאטל (Brian Latell) טען בספר שכתב כי ממשלו של פידל קסטרו בקובה, שהיה עוין לסומוסה, היה מעורב בתכנון ההתנקשות בו, כמו גם בהפלת משטרו, לאחר שקובה שלחה יועצים אל אנשי החזית הסנדיניסטית שלחמו נגדו והעבירה להם כמויות גדולות של נשק.
יוהאן ברנהרד באזדוב
יוהאן ברנהרד באזדוב (בגרמנית: Johann Bernhard Basedow; 11 בספטמבר 1724 - 25 ביולי 1790) היה מחדש בתחום החינוך, מראשי תנועת הפילנתרופיניסטים שדגלה בחינוך ילדים תוך גירוי החושים, לימוד מעשי ודוגמאות מוחשיות. ייסד ועמד בראשו של בית הספר "פילנתרופינאום" בדסאו (Philanthropinum Dessau) וחיבר מקראה חלוצית בשם "ספר היסוד עם תמונות" (Elementarwerk mit Kupfern, 1774), שזכתה לשבחיו של עמנואל קאנט כחומר הלימוד לחינוך הרצוי.
תולדות חייו.
נולד למשפחה בורגנית בהמבורג. אביו היה עושה-פאות. התחנך בהמבורג ולמד תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת לייפציג. בין 1749 ל-1753 שימש כמורה פרטי לבן אצילים מהולשטיין. בתפקידו זה יצר שיטות לימוד המבוססות על אפיו האישי של הנער ודרך תפיסתו ועל משחק והתנסות מעשית בחומר הנלמד. הוא הציג את שיטתו החדשה להוראת בני אצילים כעבודה לשם קבלת תואר דוקטור מאוניברסיטת קיל.
ב-1762, בהשפעת ספרו של ז'אן-ז'אק רוסו "אמיל, או על החינוך" חיבר באזדוב את הספר "Vorstellung an Menschenfreunde für Schulen, nebst dem Plan eines Elementarbuches der menschlichen Erkenntnisse" ("מבוא פילנתרופיניסטי לבית ספר ותבנית של ספר-יסוד לידע האנושי") שהיה לאבן היסוד לקבוצת אינטלקטואלים שביקשו להפוך את החינוך המסורתי המשמים שניתן עד אז במסגרת הכנסייה והתבסס על שינון לחינוך הרואה את הילד ומלמד אותו לפי תפיסתו. עיקרי תוכנית הלימודים שהציע היו מדעי הטבע, היסטוריה, גאוגרפיה, שפות וחינוך דתי ומוסרי. חומר הלימוד, קבע, צריך להימסר בדרך חווייתית, מעניינת ורלוונטית, ובאופן התואם את רמת הקליטה של הילדים.
הנסיך לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו הכיר את באזדוב באמצעות יוהאן וולפגנג פון גתה והסכים לכך שבאזדוב יפתח בזסאו בית ספר במימון ממשלתי. בשנת 1774 פתח באזדוב את ה"פילנתרופינאום" (Philanthropinum Dessau שיועד לבני המעמד הבורגני. בית ספר זה זכה להתעניינות ציבורית רבה ובין היתר ביקרו בו וציינו אותו לטובה הפילוסוף עמנואל קאנט והמחזאי גוטהולד אפרים לסינג. בית הספר התפרסם והיווה דגם לבית ספר מתקדם, אנשי חינוך פילנתרופיניסטים הגיעו לעבוד בבית הספר מכל רחבי המרחב הגרמני (כולל שווייץ ורוסיה) ולאחר שלימדו בו תחת הנחייתו של באזדוב חזרו למקומותיהם וייסדו בהם בתי ספר דומים. באותה שנה פרסם יחד עם המאייר שודווויקי (Daniel Chodowiecki) את "ספר היסוד עם תמונות" (Elementarwerk mit Kupfern). הספר היה עשיר בהמחשות (כגון מפות ודיאגרמות) ותמונות (בעלי חיים, צמחים, מכשירים וכדומה) ועודד ניסויים ותצוגות בכיתה (ממדידה באמצעות מד זווית ועד תצפית בבעלי חיים). באזדוב עזב את בית הספר לאחר חילוקי דעות ב-1778 ונפטר במגדבורג שנתיים מאוחר יותר.
כוס החרבות
עידית קידר
כוכב הענק הירוק
"כוכב הענק הירוק" (באנגלית: Planet Hulk) היא מיני סדרת קומיקס בהוצאת מארוול קומיקס, שפורסמה בין אפריל 2006 ליוני 2007 בחוברות הענק הירוק, בכתיבתו של גרג פאק ובאיורו של קרלו פגוליאן. הסיפור עסק ברצונם של גיבורי יקום מארוול לשלוח את הענק הרחק מכדור הארץ, בהתאקלמותו של הענק בכוכב הלכת שבו נחת, בכיבושו את הכוכב ובשובו חזרה לכדור הארץ כדי לנקום את נקמתו. בעקבות אירועי "כוכב הענק הירוק" יצא סיפור המשך בשם "מלחמת-עולם הענק הירוק". בדומה ל"מדריך הרשמי של יקום מארוול", פורסמה חוברת הדרכה בשם "כוכב הענק הירוק: מדריך הגלדיאטורים" בידי גרג פאק ואנתוני פלמיני.
סיפור זה הוא הראשון בקשת סיפור שנמשכה ב"מלחמת-עולם הענק הירוק" משנים 2007–2008 ו"נפילת הענקים" משנים 2009–2010, והסתיימה עם "מלחמת-עולם הענקים" משנת 2010. מספר אלמנטים מהסיפור עובדו למגוון מדיות נוספות, ביניהן סרט אנימציה בפברואר 2010 - שבו דמותו של הגולש הכסוף שמופיעה בסיפור הוחלפה בדמותו של בטא ריי ביל בעקבות בעיות משפטיות - וכן עיבוד לייב אקשן בסרט הקולנוע "".
היסטוריה פרסומית.
לדבריו של גרג פאק, "הרעיון לשלוח את הענק לכוכב חייזרי שבו לחם במפלצות כגלדיאטור הגיע מהעורך הראשי דאז, ג'ו קסאדה. אהבתי את הרעיון מהרגע ששמעתי אותו, אז נדהמתי כשהציעו לי את העבודה (לכתיבת הסיפור) ועוד יותר נדהמתי כשהם נתנו לי יד חופשית ליצור עולם שלם".