עם פרישתו של ווקר מן הצי ב-1975 נתמנה וייטוורת' לקצין במערך הקשר הלווייני של הצי ומסר לווקר מידע בעל ערך מודיעיני רב שווקר העביר לסובייטים. בשנת 1981 הוצב וייטוורת' לתפקיד אחר שלא היה לו בו מגע עם סודות צבאיים ומעיין המידע התחיל להתייבש. עקב כך גייס ווקר לרשת שלו את בנו מייקל ווקר, שהיה ימאי פשוט שהתגייס לצי בשנת 1982 בהיותו בן עשרים, והדיח את הבן לגנבת מסמכים סודיים.
גם וייטוורת' התקשר שוב לווקר וניסה לחדש עמו את הקשרים, אולם נדחה על ידי ווקר בטענה שהמידע שהשיג חסר ערך. וייטוורת' שנפגע שאף לנקום בווקר ושלח מכתבים אנונימיים למשרד ה-FBI בסן פרנסיסקו ובהם הודיע כי מרגל אמריקאי (שלא נקב בשמו) גונב את סודות הצי במשך שנים.
בה בעת טלפנה הבת לורה ווקר לאביה, לבקשת ה-FBI שהאזין לשיחות. פרטי השיחות הפלילו את ווקר והביאו למעצרו במאי 1985, ביחד עם אחיו ארתור ווקר, בנו מייקל ווקר ווג'רי וייטוורת'.
ווקר הורשע בדין ונדון למאסר עולם, אחיו ארתור נדון ל-3 מאסרי עולם ווייטוורת' נדון ל 365 שנות מאסר. שלושתם לא הביעו כל חרטה על מעשיהם. הבן מייקל ווקר נדון ל-25 שנות מאסר ושוחרר בשנת 2000, לאחר 15 שנות מאסר בגין חלקו הקטן יחסית במעשים ולאחר שהביע חרטה.
אבאי קוננבאיולי
אַבַּאי אִיבְּרָהִים קוּנַנְבָּאיוּלִי (בקזחית: Абай (Ибраһим) Құнанбайұлы; 10 באוגוסט 1845 - 5 ביולי 1904), הידוע גם כאַבַּאי קוּנַנְבָּאיֶב (ברוסית: Абай Кунанбаев), היה משורר, מלחין ופילוסוף קזחי, דמות חשובה בפיתוח הקזחית כשפה ספרותית.
אבאי נולד בצ'ינגיס-טאו (קראול המודרנית), בנם של קוננבאי, אציל אמיד, ואשתו השנייה, אולז'אן. מעמדו של אביו אפשר לו ללמוד בבית ספר רוסי, אך רק לאחר שבילה זמן מה תחת השגחתו של מולא במדרסה אסלאמית. בבית הספר נפגש אבאי לראשונה עם כתביהם של מיכאיל לרמונטוב ואלכסנדר פושקין.
תרומתו העיקרית של אבאי לתרבות הקזחית מרוכזת בשיריו, שנבעו מתוך התרבות העממית המקומית והביעו חוש לאומי מפותח. עד אז הייתה השירה הקזחית מדוברת בעיקר ומהדהדת בקולות הנוודים בערבות קזחסטן. ברם, בימיו אירעו תמורות חברתיות-פוליטיות וחברתיות-כלכליות חשובות. עם העמקת ההשפעה הרוסית במדינה, רבו האפשרויות החינוכיות, כמו גם החשיפה להשקפות עולם שונות מרוסיה, אסיה והמערב. קוננבאיולי התעמק בהיסטוריה התרבותית והפוליטית של אזורים אלו, ובכך השפיעה שירתו על השקפת עולמם של קזחים משכילים רבים.
קוננבאיולי גם תרגם את ספריהם של מחברים רוסיים ואירופאיים לקזחית, רבים מהם בפעם הראשונה.
איורים מודרניים של קוננבאיולי בדרך כלל מראים אותו מחזיק בדומברה, כלי הנגינה הלאומי של המדינה. הוא נחשב היום לאחד מגיבורי העם החשובים בתודעה הלאומית המחודשת.
ישנו ספר מאת מוכתר אואזוב, הנחשב לביוגרפיה הרשמית של קוננבאיולי, ברם רבים טוענים שהמחבר, שפעל בתקופה הסובייטית, סילף עובדות על מנת לתאר את קוננבאיולי כמי שתיעב את התרבות הקזחית המקורית ורצה להופכה לרוסית יותר.
לאומיות
לאומיות היא תופעה חברתית אידאולוגית שלפיה לכל עם זכות לקיים ממשל עצמי. גישה זו קשורה קשר הדוק למדינת הלאום ושאיפתה העליונה היא, בדרך-כלל קיומה של מדינה כהגשמתו של עיקרון זה שהיא זכות להגדרה עצמית. הלאומיות בעיקרה מובילה להתגבשות של קהילה סביב צביון וערכים חברתיים משותפים, צורה קיצונית של לאומיות נקראת לאומנות, אשר עלולה להוביל לשנאה ולגזענות כלפי מי שאינו חלק מן הקהילה. דוגמאות לכך בהיסטוריה ניתן לראות אצל המפלגה הנאצית שדגלה בלאומניות-אתנית גרמנית, או אצל השלטון הפאשיסטי באיטליה, שדגל בלאומנות איטלקית.
מגמות שונות בלאומיות.
מגמות אידאולוגיות.
הלאומיות היא רעיון מגוון, המקושר במקומות שונים ובתקופות שונות לאידאולוגיות שונות. רעיון הלאומיות האזרחית מדגיש את עקרון זכויות האדם והאזרח ברוח רעיונות המהפכה האמריקנית והמהפכה הצרפתית. לעומתו, רעיון הלאומיות האתנית מדגיש את זכותם של אנשים החולקים מאפיינים משותפים, כדוגמת תרבות, דת, שפה, טריטוריה, מוצא, היסטוריה ומרקם חיים משותף, להגדרה עצמית ולניהול עצמאי של כל תחומי החיים. בין הפירושים השונים שניתנו לרעיון הלאומי ניתן למנות את הלאומיות הליברלית, הסוציאליסטית והרומנטית. זרמים שונים בציונות, התנועה הלאומית היהודית בעת החדשה, הושפעו מתפיסות לאומיות שונות שרווחו באירופה בתקופת התגבשותה.
לאומיות אזרחית לעומת לאומיות אתנית.
יש הטוענים כי בפועל התפתחו שני דגמים שונים של לאומיות. לשני דגמים אלו השפעה על המדיניות של המדינות האוחזות בהן בנוגע לתפיסתן את המשטר הדמוקרטי, אופן פרשנותן של עקרונות החירות והשוויון ומדיניות ההגירה אליהן.
לאומיות אזרחית - לאומיות זו, שהתפתחה בעקבות התפיסה האוניברסליסטית-ליברלית, מניחה שכל אזרח המתגורר כחוק במדינה הוא חלק מהאומה. השותפות הלאומית מבוססת על קיומה של מסגרת פוליטית מאחדת (על כן נקראת גם לאומיות פוליטית). גישה זו מאפיינת מדינות כמו ארצות-הברית, קנדה וצרפת. לאומיות זו מבוססת בעיקר על הסכמה לנורמות ולכללים משותפים של חיים יחדיו, כלומר דברים שתלויים ברצונו של האדם. היא בעלת אופי פתוח, התנדבותי ופלורליסטי, ובה הפרט יכול לבחור את המדינה שאליה הוא רוצה להצטרף בהתאם לחוק. מהגרים לארצות-הברית, למשל, המגיעים מספרד, בריטניה, או סין יכולים להצטרף ללאומיות האזרחית של ארצות-הברית ולהיות חלק מהאומה האמריקנית.
יש ללאומיות האזרחית גם גרסאות שיש בהן גם יסודות חזקים של לאומיות אתנית או אתנית-דתית המנסות בשם העקרון הזה לכפות על קבוצות אתניות התבוללות לשונית ותרבותית - כמו שקרה למשל, בעבר, בממלכת הונגריה במהלך המאה ה-19 והתחלת המאה ה-20 וגם בטורקיה ויוון במאה ה-20.
דוגמה של גרסה ליברלית מיוחדת ללאומיות האזרחית היא במקרה של פינלנד
המגדירה רשמית את הלאומיות הפינית כדו-לשונית, תוך מתן זכויות לשוניות ותרבותית מרביות למיעוט הדובר שוודית במדינה.
לאומיות אתנית - לאומיות זו מניחה כי ללאום יש בסיס אתני שמקורו במוצא משותף, דת, היסטוריה, מנהגים ותרבות משותפת. לרוב נולדים לתוכה והיא אינה ניתנת לבחירה. האזרחים שאינם חלק מהרוב הדומיננטי במדינה מוגדרים כמיעוט. גישה זו מאפיינת במידה חלקית את הלאומיות הגרמנית, הפולנית, הסינית, היפנית, הגאורגית, הארמנית ולאומים רבים נוספים באירופה ובאסיה, וכן את הלאומיות היהודית-ישראלית.
לאומיות ורב-תרבותיות.
מרבית החברות בעולם של ימינו הופכות לרב-תרבותיות בפועל. סוגי הלאומיות השונים מתמודדים עם עובדה זו בדרכים שונות. האתגר שמציבה הגלובליזציה בפני הלאומיות אינו פוסח על אף אחד מסוגיה. הלאומיות האתנית הרומנטית נאלצת להתמודד עם ערעור על הקשר בין הלאומיות לבין טריטוריה, המאפשר קיום מדינת לאום שבה לאום אחד הוא רוב מכריע. תופעת הגירת העבודה יוצרת ריכוזים של מהגרים בתוך מדינת הלאום, שבחלוף הזמן הופכים לתושבי קבע, ומדינת הלאום האתנית מתקשה למנוע מהדורות הבאים אזרחות. כך, המוני המהגרים הטורקים בגרמניה חייבו את זו למצוא דרך להתמודד עם אזרחותם של טורקים ילידי גרמניה שגרמנית היא שפת האם שלהם.
מדינת הלאום האזרחית הטריטוריאלית אינה נתקלת בבעיה זו - תושבים שנולדו בשטחה ולתוך תרבותה הם בני הלאום מעצם הגדרתו. מדינת הלאום האזרחית היא גם פתוחה למהגרים מכל העולם שיכולים להצטרף אליה כאזרחים חדשים השותפים ללאומיות הכללית. אך התרחבות ההגירה מציבה אתגרים גם בפני לאומיות זו. גידולן של קהילות מהגרים והתבססותן מחזקת אותן והן צוברות מספיק כוח ולכן עלולות לקרוא תיגר על התרבות ההגמונית. מיעוטים אלו תומכים ברב תרבותיות, אך לעיתים יש יחידים בתוך קבוצות המיעוט שנאמנותם לאומה ממנה יצאו שווה ולעיתים אף גוברת על הנאמנות למדינה ולחברה שבה הם אזרחים. הדבר יכול להביא להתנגשות בין ערכים ומנהגים זרים לבין הערכים של הלאום המקומי. לפיכך, במדינות רב-תרבותיות מוקדשים מאמצים רבים בתחום החינוך ליצירת מסגרת מאחדת של קבלת כללי משחק משותפים הקשורים לרעיונות ליברלים-דמוקרטיים. במדינות שכאלה מדגישים את תרומת הרב-תרבותיות לחוזק עושרה התרבותי המגוון של המדינה ולהגברת עוצמתה הכלכלית בשוק הגלובלי של ימינו.
היחס בין הלאומיות האזרחית לבין רב-תרבותיות הוא מורכב. בצרפת, הרב תרבותיות מאתגרת את התפיסה לפיה על כל אזרח להתמזג בתרבות הלאומית הקיימת. האירוע הבולט ביותר של אתגור שכזה הוא פרשת הרעלה בצרפת, כאשר תלמידות מוסלמיות דרשו לאפשר להן להגיע לבית-הספר כאשר הן לובשות רעלה, דבר שהוביל לתגובת נגד שהביאה לחקיקת חוק שאסר על הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת.
מאידך, במדינה כמו קנדה נעשה ניסיון לשלב בין תפיסה לאומית אזרחית-טריטוריאלית לבין רב-תרבותיות, לפיה כל הקנדים שותפים למסגרת המדינית האחת ורשאים בו בזמן לשמור גם על תרבותם. בצורה כזו מתקיימות זהויות צרפתית-קנדית, אנגלית-קנדית, סינית-קנדית, או יהודית-קנדית זו לצד זו. עם זאת בפרובינציית קוויבק מתקיימת תנועה בדלנית המבקשת לנתק את הפרובינציה המאוכלסת ברובה בצרפתים-קנדים מן המדינה. אחוזי התמיכה בתנועה זו משתנים מתקופה לתקופה.
לאומיות מול לאומנות.
לאומיות הייתה במקורה אידאולוגיה הומניסטית - ההשתייכות הלאומית לא ביטאה בבסיסה ניכור או תוקפנות כלפי עמים אחרים, כי אם גורם מאחד בין חברי קבוצה המחויבים איש לטובתו של זה. לפיכך, צורת התארגנות זו נתפסת על ידי רבים כמשרתת בצורה הטובה ביותר את טובת האדם.