המקורות הנוצריים הן שקישרו בין הומוסקסואליות לבין מה שהתרחש בסדום, כמו בהערה של אוגוסטינוס בספרו "וידויים". מקורות אלו הם גם שטבעו את הביטוי "מעשה סדום" בסביבות המאה ה-11 כמסמל יחסי מין "שלא כדרך הטבע" ובכללם יחסים הומוסקסואליים. משמעות זו של המונח "מעשה סדום" נטמעה גם במערכות משפט חילוניות. בחקיקה הפלילית במשפט המקובל האנגלי למשל, ובעקבותיה גם במשפט הישראלי, הפך הביטוי "מעשה סדום" שם קוד לכל חדירה שהיא לא וגינלית, כלומר למין אנאלי או אוראלי, גם בין גבר לאישה. לפי פרופסור קוסמן:
החברוּת בין דוד ויהונתן בספר שמואל פורשה על ידי רוב הפרשנים המסורתיים הנוצרים כמערכת יחסים חברית של חיבה בלבד, אך היו מי שראו בה כבעלת אופי מיני. הפסוקים הרלוונטיים לעניין הם: וכן גם הסיפור של נעמי ורות פעמים שפורש באופן דומה.
הומוסקסואליות בברית החדשה.
האיגרת אל הרומאים.
האזכור המובהק ביותר בברית החדשה לקוח מהאיגרת אל הרומאים: פסוק זה היה במוקד ויכוח של פרשנים בני המאה ה-20 וה-21 הן ביחס לרלוונטיות שלהם כיום והם ביחס לאיסור המעשי שלהם. בעוד נוצרים ממספר זרמים הבינו מפסוק זה ששיש איסור כולל על כל צורות של ההומוסקסואליות, חלק מהכותבים בני המאה ה-20 וה-21 טענו שהאיסור אוסר על הטרוסקסואלים להתנסות בפעילות הומוסקסואלית, או כי הגינוי של פאולוס היה יחסי לתרבות שלו, שבה הומוסקסואליות לא הובנה כנטייה מינית וחדירה נתפסה כמבישה. פרשנויות אלו הם דעות מיעוט בנצרות.
אגרות אחרות.
באיגרת אחרת שלו ביחס למעשים בלתי מוסרים, כתב פאולוס באיגרת הראשונה אל הקורינתים:
המילה היוונית ארסנוקויטאי (ἀρσενοκοῖται) שבפסוק 9 ("נותני שכבתם בזכר") אתגרה מלומדים במשך מאות שנים, ופורשה כ"מנצלים את עצמם" (תרגום המלך ג'יימס), "אנשי סדום" (תרגומו המילולי של יאנג מ-1862 (Young's Literal Translation )) או "אנשים ששוכבים עם גברים אחרים" (התרגום החדש הבינלאומי (New International Version)). המילה היוונית ἄῤῥην / ἄρσην (ארהן/ארסן) פירושה "זכר", ו"κοίτην" (קויטן) פירושה "מיטה", במשמעות מינית. השימוש של פאולוס במילה באיגרת היא הדוגמה המוקדמת ביותר למונח זה.
השימוש הנוסף היחיד הידוע נמצא ברשימה של חוטאים שנמסרת (ייתכן על ידי אותו הכותב) באיגרת הראשונה אל טימותיוס:
באיגרת הראשונה אל הקורינתים, ברשימה של מי שלא יירש את מלכות האלוהים, משתמש פאולוס בשתי מילים יווניות: מלקוי (malakoi) וארסנוקויטאי (arsenokoitai). מלקוי היה מילה יוונית נפוצה שפירושה "רך" או "עדין", ומעולם לא נעשה בה שימוש לתאר אדם. הבישוף ג'ין רובוניסון (Gene Robinson) גורס כי הכנסייה הקדומה הבינה ככל הנראה את המילה כמתייחסת לאדם בעל מוסר חלש או "רך". מאוחר יותר המילה התפתחה למי שעוסק באוננות ("אלו שמנצלים את עצמם"), כאשר כל מה שידוע שפירוש המילה הוא "רך".
רוב החוקרים גורסים כי מול עיניו של פאולוס עמדו שני הפסוקים מספר ויקרא כאשר הוא נקט דווקא במילה היוונית ἀρσενοκοῖται (ארסנוקויטאי), שייתכן שהוא עצמו טבע אותה. רוב הפרשנים והמתרגמים פרשו אותה כמתייחסת למין בני שני זכרים.
אולם ג'ון בוסוול (John Boswell) סובר כי "לא ייתכן כי מילה זאת מתייחסת להומוסקסואליות עבור פאולוס או קוראיו המוקדמים", וכי בספרות הנוצרית המאוחרת מילה זאת שימשה דווקא לתאר זנות ולא הומוסקסואליות, כפי שמופיע לדוגמה אצל אריסטידס מאתונה (Aristides of Athens) (מאה שנייה לספירה). אצל אוסביוס (מאה רביעית לספירה) מילה זאת נזכרה ביחס לנשים, ובכתבים של הפטריארך יוחנן הרביעי מקונסטנטינופול(Patriarch John IV of Constantinople) (מאה שישית לספירה) מילה זו משמשת לתיאור אקטיביות ופסיביות במין כאשר "גברים רבים חוטאים בארסנקויטיה (arsenokoitia) עם נשותיהם". אף על פי שהוראת מילה זו מתייחסת לקיום יחסי מין עם גברים, אין מדובר במין הומוסקסואלי ונראה שמשמעותה מתייחסת למין אנאלי ולא לכלל הפעילות ההומוסקסואלית.
את טענתו של בוסוול דוחה החוקר דייוויד גרינברג (David F. Greenberg), הטוען כי השימוש במונח "ארסנוקויטס נעשה אצל כותבים כמו אריסטידס מאתונה, אוסביוס והאורקלים של סיביל (Sibylline Oracles) אכן הוראתו עם המשמעות ההומוסקסואלית. במסמך דיון שהוציא בית הבישופים של הכנסייה האנגליקנית נטעו כי רוב החוקרים עדיין סוברים כי המילה ארסנוקטויטס"' מתייחסת להומוסקסואליות.
חלק מהחוקרים סוברים כי המונח לא נעשה לתאר נטייה מינית הומוסקסואלית, אלא הוא מתייחס רק לפעילות המינית ההומוסקסואלית. חוקרים אחרים פירשו את המונחים ארסנוקויטאי ומלקוי כמתייחסים לחולשה ולנשיות, או לפרקטיקה של פדרסטיה נצלנית.
שר המאה ומשרתו.
במתי ובלוקאס מתואר שר המאה הפונה לישו בבקשה שירפא את משרתו הגוסס:
לפי ג'יימס ניל (James Neill), למונח יווני פאיס (παῖς/pais) הנזכר בתיאור המשרת אצל לוקאס, יש תמיד משמעות מינית. כדי לחזק טענה זו, הוא מציין כי המילה פאיס, לצד המילה ארסתאי (erasthai) שפירושה לאהוב, הם השורש של המילה פדרסטיה. כמו כן הוא מוצא בתיאור המקביל בלוקאס כי המשרת של שר המאה מתואר "בעל ערך רב" על ידי שר המאה, מה שמצביע על מערכת יחסים הומוסקסואלית בין השניים. עוד הוא מוסיף כי השימוש על ידי שר המאה במילה היוונית דולוס (doulos) שפירושה עבד מצביע שייתכן והוא היה עבד מין. דניאל הלמיניאק (Daniel A. Helminiak) כותב כי לפעמים המילה "'פאיס" קיבלה משמעות מינית.
לתיאורם של מתי ולוקאס יש מקבילה גם אצל יוחנן ד:45-35:
ישנם הבדלים משמעותיים בתיאורו של יוחנן לבין תיאורם של מתי ולוקאס את הנער. אצל לוקאס הוא תואר כדולוס (עבד) והויוס (בן) אצל יוחנן, וייתכן כי זה נובע מפרשנות שונה של שניהם את המקור ההיפותטי והקדום Q עליו שניהם התבססו בבואם לכתוב את הבשורות שלהם. עם זאת תיאודור ג'נינגס (Theodore W. Jennings Jr.) וטט-סיונג ליו (Tat-Siong Benny Liew) כתבו כי הנתונים ההיסטוריים של התקופה הרומאית אודות יחסי פטרון-קליינט ואודות מערכת יחסים של בני אותו המין בין חיילים תומכים בפרשנות המופיעה אצל מתי כי מדובר בנער מין של שר המאה. עוד הם טוענים כי אותו שר מאה לא רצה שישו ייכנס לביתו מחשש שהנער יתאהב בישו במקומו". החוקרת ונדי קוטר (Wendy Cotter) גורסה כי טענה זה לא לוקחת בחשבון את ההוקעה היהודית נגד פדרסטיה. חוקרים אחרים מפרשים את השימוש במילה פאיס בהוראת של נער משרת, לא מאהב, ולא מוצאים שום משמעות מינית בביטוי "בעל ערך גבוה" בתיאור של לוקאס.
יחס אל הסריסים.
במתי י"ט:12 ישו מדבר אל הסריסים באומרו:
ההתייחסות לסרסים שנולדו כך מרחם אמם פורשה כהתייחסות לנטייה ההומוסקסואליות. כך למשל קלמנס מאלכסנדריה כתב בפירוש שלו שחלק מהגברים מלידה נולדים עם סלידה לנשים, ולכן הם לא צריכים להתחתן.
הסריס האתיופי.
הסריס האתיופי, שהיה אחד הגוים הראשונים שהצטרפו לאמונה בישו כפי שמתואר במעשי השליחים, תואר כנוצרי הומוסקסואל קודם, בהתבסס על העובדה שהשימוש במילה "סריס" בתנ"ך לא תמיד נעשה באופן מילולי, כמו במתי י"ט:12. הפרשנים ככלל הציעו כי הצירוף של המילה "סריס" יחד עם התואר "בכיר מטעם השלטון" מתארת סריס ממש- ולא הומוסקסואל- שלא בא בקהל ה' לפי האיסור של
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות.
מנהיגים נוצרים כתבו על יחסים מינים בין גברים מאז המאות הראשונות של הנצרות, בעוד התייחסות ליחסים מיניים בין נשים זכתה להתעלמות. הנצרות, שקיבלה את הכתוב בספר התנ"ך כבסיס להתקיימותה, אף החמירה את ההתייחסות השלילית להומוסקסואליות. הנצרות הקדומה שגינתה את ההומוסקסואליות תחת אצטלה של מוסר, נאבקה למעשה במאבק דתי מר בין הכנסייה המונותאיסטית לדתות הפגאניות העתיקות שנהגו קודם ברומא, בתרבותן ובמנהגיהן. הלגיטימציה כלפי משיכה בין גברים שהייתה קיימת בתקופת האימפריה הרומית התחלפה באיסור חמור. אין אזכור מפורש לאיסור על הומוסקסואליות בדברי ישו; והאיסור הנוצרי מבוסס בעיקר על דברי פאולוס שהובאו מעלה. בעוד אין חיוב בנצרות על קיום המצוות והאיסורים הרשומים בתנ"ך, הרי האיסור התנ"כי על משכב זכר תקף לגבי הנוצרים בעקבות המובאות בברית החדשה.
במהלך רוב ההיסטוריה הנוצרית רוב התאולוגים והזרמים הנוצרים ראו בהתנהגות הומוסקסואלית בלתי מוסרית או מעשה חטא. אולם במהלך המאה ה-20 תאולוגים בולטים וקבוצות דתיות נוצריות הביעו את תמיכתם במגוון רחב של אמונות ופרקטיקות של הומוסקסואלים, כולל הקמה של קהילות "פתוחות ומקבלות" וחברים להט"בים פעילים.
נצרות קדומה.
לפני עליית הנצרות, מספר פרקטיקות הומוסקסואליות היו קיימות בקרב הקבוצות, עם דרגה מסוימת של קבלה חברתית ברומא העתיקה וביוון העתיקה, כגון פדרסטיה או אזרח רומאי שניהל מערכת יחסים מינית עם עבד. חלק מהחוקרים תפסו את ההתנגדויות של פאולוס ואנשי דת נוצרים חשובים אחרים כמופנות לפרקטיקות אלו, בעוד חוקרים אחרים ראו את התנגדויות נגד ההומוסקסואליות בכללותה.
ב-"דיאלוג על האהבה" של פלוטרכוס, המכונה "ארוטיקוס" (Erotikos), יש שיקוף של ערכי התקופה הרומית, במילותיו של פלוטרכוס: וכן כי