קיו החלה את קריירת הדוגמנות בגיל 17, כשבעצת חברתה ניסתה את מזלה בדוגמנות בטוקיו, ובהמשך בטייפה, ללא הצלחה. לבסוף הגיעה להונג קונג, שם משכה את תשומת לבו של השחקן ג'קי צ'אן. הוא ראה בה פוטנציאל גבוה להשתתפות בסרטי פעולה, ולימד אותה את אמנויות הלחימה.
בשנת 1998 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית "בית הדרקון" שזכתה להצלחה באסיה. בשנת 2001 השתתפה בתפקיד קטן בסרט הפעולה ההוליוודי "שעת שיא 2" לצד ג'קי צ'אן ב-2002 כיכבה בסרט הפעולה נשק ערום. כן השתתפה בסרטים מסביב לעולם בשמונים יום (2004), משימה בלתי אפשרית 3 (2006) לצד טום קרוז, ומת לחיות 4 (2007) לצד ברוס ויליס.
בנוסף כיכבה במשחק הווידאו "Need for speed - Undercover", שיצא ב-2008, בתור סוכנת FBI מפתה בשם צ'ייס לין (באנגלית Chase Linh).
בשנת 2010 גילמה את מאי שִׁירָאנְוּי בסרט "מלך הלוחמים", המבוסס על סדרת משחקי הווידאו בעלת אותו השם. בנוסף החלה באותה שנה לככב בסדרת הפעולה המחודשת "ניקיטה" בתפקיד הראשי, ניקיטה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "מפוצלים", ושנה לאחר מכן בהמשכו "מורדים". בשנת 2016 השתתפה בסדרה ״השורד המיועד״ כסוכנת FBI בשם האנה וולס. שתי עונותיה הראשונות שודרו ברשת הטלוויזיה ABC, והעונה השלישית והאחרונה שודרה בספק שירותי הסטרימינג נטפליקס. באותה שנה שיחקה בסרט השלישי "נאמנים" בטרילוגיית מפוצלים.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "הבריטים באים" בכיכובם של אומה תורמן וטים רות'. באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט האימה "סיוט משפחתי".
בשנת 2020 שיחקה בסרט האימה העל-טבעי "אי האשליות" לצד לוסי הייל.
בשנת 2021 כיכבה במותחן הפעולה "הנוקמת" של הבמאי מרטין קמפבל.
חיים אישיים.
קיו יצאה בעבר עם השחקן דניאל וו מהונג קונג, ששיחק לצידה ב"נשק ערום", ועם הדוגמן הקוריאני-אמריקאי דניאל הניי.
בשנת 2014 החלה לצאת עם השחקן דילן מקדרמוט, אותו הכירה על הסט הסדרה "מטרידן". השניים התארסו ב-14 בינואר 2015; הם סיימו את מערכת היחסים שלהם בפברואר 2019.
קיו היא טבעונית ופעילה לקידום איכות הסביבה וזכויות בעלי חיים. במסגרת פועלה, השתתפה מספר פעמים בקמפיינים של PETA לקידום טבעונות. בנוסף, היא מתנגדת אקטיבית לשימוש בפרוות בסרטיה. היא חרשת באוזנה השמאלית. מתגוררת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה.
פיטר מייל
פיטר מייל (באנגלית: Peter Mayle; 14 ביוני 1939 - 18 בינואר 2018) היה סופר בריטי שנודע בזכות ספריו המתארים חיים בפרובאנס. הוא עבד חמש עשרה שנה בתעשיית הפרסום קודם שנטש את העולם העסקי ועבר לכתוב ספרי חינוך, בכללם סדרות על חינוך מיני לילדים ומתבגרים. ספרו "שנה בפרובאנס" (1989) נהפך לרב-מכר בינלאומי ומתעד שנה בחייו כבריטי השוהה במנרב, כפר בדרום המחוז ווקלוז בצרפת.
ספריו תורגמו ללמעלה מעשרים שפות. הוא כתב בכתבי עת ועיתונים. הספר "שנה בפרובאנס" עובד לסדרת טלוויזיה בכיכובו של ג'ון ת'או שהוקרנה ב-1993. הרומן "שנה מופלאה" היה הבסיס לסרט הקולנוע בעל אותו שם בכיכובם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר.
פיטר מייל נולד בברייטון והתגורר בלורמארן, ששוכנת בלוברון, פרובאנס.
פרס הספר הבריטי (British Book Awards) בחר ב"שנה בפרובאנס" כספר הטיולים הטוב ביותר של השנה (1989).
הממשלה הצרפתית בחרה בו לאביר לגיון הכבוד ב-2002 על ספרו coopération et francophonie.
מייל מת בצרפת ב-18 בינואר 2018.
התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה
התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה (בספרדית: Orquesta Sinfónica del Estado Mérida) היא התזמורת הסימפונית של מרידה, ונצואלה. התזמורת נוסדה כארגון ללא כוונות רווח בשנת 1991 על ידי הפסנתרן והמחנך הוונצואלי חוסה אנטוניו אבראו.
היסטוריה.
התזמורת החלה את פעולתה ב-21 ביוני 1991 והתפתחה מתזמורת הנוער הממלכתית של מרידה, שנוסדה בשנת 1978 כחלק ממערכת תזמורות הנוער של ונצואלה, בהנהגת אבראו.
השותף לייסודה והמנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת היה אמילקאר ריוואס. בין השנים 1994–1997 סרג'ו ברנאל היה המנהל המוזיקלי והוא הרחיב את רפרטואר התזמורת, שכלל יצירות סימפוניות אירופאיות ודרום אמריקאיות. בשנים 1998 עד 2001 עמד בראש התזמורת פליפה איסקאראי, שיזם תוכניות חינוכיות רחבות-ממדים לשיתוף הקהילה. תוכניות אלה היו לחלק בלתי נפרד מפעילויות התזמורת. מאז ינואר 2004, המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא סזאר איוואן לארה.
בעונת 2006 השתתפה התזמורת במספר רב של אירועים רשמיים של מרידה, מטעם הממשלה, אוניברסיטת האנדים של ונצואלה ורשויות מקומיות שונות ב-39 קונצרטים סימפוניים ו-108 מופעים חינוכיים וקאמריים ב-21 רשויות מקומיות במדינת מרידה. ב-1999 הוכרזה התזמורת כ"נכס תרבותי בחסות מדינת מרידה" (Patrimonio Cultural del Estado Mérida)
התזמורת פתחה את עונתה ה-20 ב-15 בינואר 2011 בנגינת הסימפוניה השנייה של צ'ייקובסקי לפסטיבל המוזיקה השנתי השני של מרידה.
יו-טיוב
טאליס
סנורה סטורלסון
שמירת שבת בנצרות
שומרי השבת הוא כינוי למספר קהילות נוצריות, חלקן היסטוריות וחלקן עדיין קיימות, אשר דבקו בקיום שמירת השבת.
רקע.
הנוצרים הראשונים, המשיכו לקיים את מצוות התורה ובעיקר את השבת היהודית, כיום מנוחה שבועי. רק בראשית המאה השנייה (בסביבות 110), העבירה הנצרות את יום המנוחה, המכונה בפי הנוצרים גם "יום האלוהים" (יום תחייתו של ישו), ליום ראשון. עם השנים, חזרו מספר קבוצות נוצריות לשמור את השבת, לעיתים קרובות בהקשר של יוניטריאניזם (זרם השולל את רעיון השילוש הקדוש).
הנימוק העיקרי של הכנסיות שומרות השבת, הוא ששמירת השבת הוא הדיבר הרביעי בעשרת הדיברות, ולכן הוא חל בהכרח גם על תלמידיו של ישו. בין הכנסיות שמציינות את יום השבת ישנן נקודות משותפות נוספות הנוגעות לשמירת התורה, נושא שהיה נתון במחלוקת עזה במאות הראשונות של הנצרות. כנסיות אלו מקיימות לעיתים גם את החגים היהודיים שבתורה, בייחוד את חג הפסח, וקשורות לרוב לזרם היוניטריאניזם, אף שחלקם מאמינים בשילוש. לפי נתוני הכנסיות והקהילות, חלק משומרי השבת מקפידים גם על קיום מצוות יהודיות שונות (בפרט בקהילות של יהדות משיחית).
בין הזרמים בנצרות שדוגלים, או דגלו, בשמירת השבת במידה זו או אחרת, ניתן למנות את היהדות-הנצרנית של יעקב הצדיק, הכנסייה האתיופית האורתודוקסית, הכנסייה היוניטארית בטרנסילבניה במאה ה-16 וקהילות מנוניטים שונות. כמו כן, ידוע על נוצרים בבריטניה אשר הקפידו על שמירת שבת עד לשנת 597, אז שלח האפיפיור גרגוריוס הראשון שליחים כדי להעבירם לזרם הקתוליוּת. אמנם, על אף שנראה היה כי עד לשנת 777 רובם אימצו לבסוף את הקתוליות, שמירת השבת על ידי נוצרים בבריטניה עדיין נמשכה, בעיקר בקרב נוצרים קלטים בסקוטלנד. גם בצרפת של ימי הביניים, השבת נשמרה לעיתים על ידי האוכלוסייה הנוצרית, לרבות החקלאים, כפי שמעידים הצעדים הרבים שנקטה שם הכנסייה נגד שמירת השבת על ידי נוצרים.
קהילות שומרי שבת.
במוראביה.
אוסוולד גליידט, תלמידו של המנהיג המטביל הנס האט, ייסד בשנת 1528 קהילה במוראביה ובשלזיה ששמרה את השבת. לשומרים הובטח משמר מכל רע והצלה ביום הדין. עד שנת 1573 התקיימו במוראביה מספר תת-קהילות דומות. בשנת 1538 כתב מרטין לותר את ה"מכתב נגד שומרי השבת", שבו הוא ייחס את הדוקטרינה של אוסוולד לתעמולה יהודית.
בטרנסילבניה.
הכפר בוזודויפאלו, שנקרא "ירושלים של שומרי השבת", שימש טרם מלחמת העולם השנייה כמרכז של שומרי השבת בטרנסילבניה. שומרי השבת תושבי האזור היו שייכים לכנסייה האוניטורית שאימצו כבר במאה ה-16 את כל חוקי ההלכה היהודית, אך נאלצו לשומרם בהחבא מכיוון שחל איסור לנוצרים לקיים מצוות יהודיות או להמיר דתם. בסוף המאה ה-19, לאחר שהאיסור בוטל והתאפשרה חופש דת, גוירו חלקם על ידי רבנים אורתודוקסים מבודפשט, אולם תהליך הגיור הופסק לאחר שלשה ימים בשל הנחיית ממשלת הונגריה לפיה ביטול האיסור אינו כולל גיור. לאחר הגיור התפצלה הקהילה שומרת ההלכה בכפר לשתי קבוצות - הראשונה יהודית, שנקראה "קהילת גרים, קהל ישורון, בוזודויפאלו", והשנייה של שומרי שבת שלא גוירו כהלכה. מניין המתגיירים ושומרי השבת באזור הכפר נאמד, ברוב המחקרים, בכמה מאות או אלפים אחדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נרצחו רבים מחברי הקהילה על ידי הנאצים בשואה. למרות שיהודי הקהילה קיבלו אישורים להיותם "אריים טהורים", וניתנה להם האפשרות לחתום כי אין להם קשר ליהדות ולרדת מהרכבת שהובילה למחנה ההשמדה אושוויץ, העדיפו רובם להמשיך במסע. רבים מהנותרים מבני הקהילה (יהודים ושומרי שבת) עלו לארץ ישראל לאחר המלחמה. הכפר בוז'ודויפאלו הוצף במים בפקודה ישירה של צ'אושסקו כחודשיים לפני ההפיכה ברומניה בשנת 1989 וכל האזור על ההיסטוריה המיוחדת שלו שקע במצולות.
הסובוטניקים ברוסיה.
בשנת 1640 הופיעו הסובוטניקים ברוסיה (מהמילה "סובוטה" - "שבת" ברוסית). הם לקחו יסודות של הומניזם ושל הקבלה היהודית, הכחישו את אלוהותו ואת תחייתו של ישו, דחו את הסגידה לסמלים, חגגו את חג הפסח ושמרו חלק ממצוות התורה, בהתחלה ללא ברית מילה. כמו היהודים, הם המתינו לבואו של המשיח, ברגע שהעם כולו ישמור את התורה. משנת 1760 הם הפכו לחלק מזרם המולוקנים, שדחו את הכנסייה האורתודוקסית ברוסיה והמשיכו לקיים את השבת. במאה ה-19 נרדפו והוגלו על ידי שלטונות רוסיה. חלקם הגדול התגייר.
בצפון אמריקה.
במאה ה-18 התבססה בצפון אמריקה קבוצת שומרי שבת תחת הנהגתו של יוהאן קונראד בייסל, וייסדה, בשנת 1732, את "מנזר אפרתה". שרידי הקבוצה הצטרפו במאה ה-19 לזרם בפטיסטים של היום השביעי (Seventh Day Baptist).
קהילות שומרי שבת בימינו.