מתגורר בתל אביב. נשוי למעצבת האופנה דורית שדה ואב למיקה שדה ולאורי, הלומד
מוזיקה בלונדון.
דורית פן
ברכת חכם הרזים
ברכת חכם הרזים היא ברכה מברכות הראייה, הנאמרת כאשר אדם רואה שישים ריבוא (600,000) איש מישראל המכונסים במקום אחד.
מקור.
מקור הברכה במדרש רבה על הפסוק בפרשת פינחס, שבו מבקש משה מאלוהים למנות לו מחליף: "וַיְדַבֵּר מֹשֶׁה אֶל ה' לֵאמֹר: יִפְקֹד ה', אֱלֹהֵי הָרוּחֹת לְכָל בָּשָׂר, אִישׁ עַל הָעֵדָה". לפי חכמי המדרש, המילה "הרוחות" מבטאת את האופי השונה של כל אדם ואדם. על אף השוני, דעתו ואופיו של אדם גלויה לפני ה':
התלמוד הבבלי מזכיר ברכה זו בשינוי משמעותי, "אוכלוסין של בני אדם" נהפך ל"אוכלוסי ישראל", וכן הוא מוסיף כי הרואה שישים ריבוא עובדי כוכבים אומר: "בּוֹשָׁה אִמְּכֶם מְאֹד, חָפְרָה יוֹלַדְתְּכֶם, הִנֵּה אַחֲרִית גּוֹיִם מִדְבָּר צִיָּה וַעֲרָבָה". התלמוד גם מגדיר מהי אוכלוסייה - "תנא: אין אוכלוסא פחותה מששים רִבוא". הברכה מוזכרת פעם נוספת במדרש תנחומא שמונה את ברכות הראיה. התלמוד הירושלמי מקשר ברכה זו גם לקריאת התרנגול בשחר שניתן לו הכוח להבחין בין היום ובין הלילה, בדומה לברכת "הנותן לשכוי בינה": "קרא הגבר, אומר "ברוך חכם הרזים".
בהלכה.
להלכה, פוסק הרמב"ם לפי התלמוד, כי מברכים רק אם רואים 60 ריבוא מישראל, תוך שהוא קובע תנאי נוסף, כי על האוכלוסייה להימצא דווקא בארץ ישראל, ככל הנראה על פי דברי עולא בתלמוד: "נקיטנן - אין אוכלוסא בבבל". כלומר: אין דין אוכלוסייה בבבל. לשון הרמב"ם:
אולם לפי הרב יוסף קארו, מחבר ה"שולחן ערוך", יש לברך בכל מקום שבו נראים שישים ריבוא מישראל המכונסים במקום אחד. לפי פרשנות השולחן ערוך, הקביעה של עולא כי "אין אוכלסא בבבל" אינה קביעת הלכה והיא מתייחסת לכך שבימיו לא היו בפועל שישים ריבוא בבבל.
בתלמוד מסופר על האמורא רב חנינא בריה דרב איקא שבירך ברכה זו גם למראה רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע, משום שנחשבו בעיניו "כשישים ריבוא מישראל". השניים לא ראו זאת בעין טובה והגיבו בחריפות: "נעשית כל כך חכם? נתנו בו את עיניהם, ומת". פרשני תלמוד שונים, בהם החת"ם סופר ורבי ניסים אלגזי, ניסו לבאר את התמיהות שעולות מהסיפור, ממה התפעלו השניים ומדוע הומת. רוב פוסקי ההלכה השמיטו דין זה ולא קבעו את הברכה בהימצא אדם שחשוב כשישים ריבוא, אולם בספר הטור פסק כך להלכה, בהסתייגות שאין בימינו אדם שראוי לברך עליו כך. לדברי הרב הירושלמי שמואל הומינר יברכו ברכה זו על המשיח, משום שבוודאי יקבלו את פניו למעלה משישים רבוא מישראל.
את הברכה בירכו משתתפי מעמד עצרת המחאה ההמונית של החרדים בירושלים בשנת תשע"ד 2 במרץ 2014, שבה נטלו חלק מאות אלפי אנשים. את הברכה בירך הרב ברוך מרדכי אזרחי ראש ישיבת עטרת ישראל.
משמעות הברכה.
רש"י מפרש את הברכה כהתפעלות ושבח לאלוהים על חכמתו, שיודע את ה"רזים" והנסתרות בלב כל אחד מהמתקהלים השונים כל כך זה מזה.
על משמעות הברכה כתב הרב קוק כי
משה אליאס לוי
שמואל ניצן
שמואל ניצן (נולד ב-21 בינואר 1948) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
שמואל ניצן נולד בירושלים בשנת 1948 בשכונת מקור ברוך. הוריו, חוה ויעקב עלו לארץ ישראל מהונגריה וצ'כוסלובקיה ב-1934. ב-1968 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים שם תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה ב-1971. ב-1972 סיים תואר שני בכלכלה. בשנת 1976 סיים את לימודי התואר השלישי בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. מאז 1990 ועד יציאתו לגמלאות ב-2016, שימש כפרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ובין השנים 1990–1991 כיהן כראשה. בין השנים 2006 -2017 היה מופקד על הקתדרה למחקר כלכלי על שם Sir Isaac Wolfson. פרופסור ניצן היה עורך של כתב העת European Journal of Political Economy בתקופה 1994–1998. בין השנים 1980–2012 שימש כיועץ של האוניברסיטה הפתוחה לפיתוח תחום הכלכלה. בין השנים 2014–2016 כיהן כנשיא האגודה הישראלית לכלכלה.
המחקר של פרופסור ניצן מתמקד בקבלת החלטות קולקטיבית בתנאי אי-ודאות, כלכלה פוליטית, בחירה חברתית, כלכלה ציבורית, תיאורית חיפוש הרנטות ותורת הבחירות. תרומתו לתחומים אלה כלולה ביותר מ-150 מאמרים מדעיים.
כאיש סגל של האוניברסיטה הפתוחה, השתתף בכתיבת יחידות הלימוד בקורס תורת המחירים, המשמשות כחומר הלימוד של שלשה קורסים סמסטריאליים בנושא זה, וכן כתב ספר לימוד על העדפה ובחירה חברתית.
תרומה מחקרית.
קבלת החלטות קולקטיבית בתנאי אי-ודאות.
א. על פי משפט המושבעים של קונדורסה (Condorcet), הכלל הטוב ביותר לקבוצה הומוגנית הבוחרת בין שתי אפשרויות שאחת מהן "נכונה" הוא כלל הרוב הפשוט. תוצאה זו תלויה בהנחה שהסיכוי שכל פרט בוחר את האפשרות הנכונה גדול מחצי ובהנחה שהצבעות הפרטים הן בלתי תלויות. התוצאה הקלאסית הזו, שהיא בת יותר מ-200 שנה, הורחבה בשנת 1982 על ידי ניצן במאמר משותף עם יעקב פרוש שבו זיהו המחברים את הכלל האופטימלי במצבים א-סימטריים (כישורי החלטה שונים, תועלות שונות מהחלטה נכונה, הסתברות א-פריורית שונה למצבי הטבע). מתוצאה זו משתמע שכאשר ידועים כישורי ההחלטה השונים של הבוחרים, ניתן להעניק משקל גבוה יותר לפרטים מוכשרים יותר וכך להגדיל את ההסתברות שהקבוצה תבחר באפשרות הנכונה. התוצאה הבסיסית של ניצן ופרוש המכלילה את משפט קונדורסה והתוצאות שבאו בעקבותיה עוררו מחקר תאורטי רב וזכו ליישומים רבים בתחום הפוליטי, הכלכלי, הארגוני והמשפטי.
ב. נקודת תורפה שפגמה באפשרות היישום של התוצאה הבסיסית משנת 1982 בשלושים השנים מאז פרסומה היא חוסר היכולת להעריך באופן מעשי את כישורי ההחלטה של הבוחרים. לאחרונה הציע ניצן שיטה להענקת משקלות אופטימליים לבוחרים גם כאשר לא קיימת כל אפשרות לבחון את כישורי ההחלטה שלהם. השיטה מבוססת על התובנה שאם קיים מידע על הצבעות קודמות של הבוחרים, ניתן למדוד את כישורי ההחלטה שלהם על ידי השוואה פשוטה של החלטותיהם המבוססת על אלגוריתם מתאים, גם כאשר לא ידועות התשובות הנכונות על השאלות שעליהן הצביעו הבוחרים. השיטה המוצעת מהווה תרומה משמעותית וחדשנית לקידום התחום שהעיסוק בו החל בסוף המאה השמונה עשרה (על ידי קונדורסה). תיאור השיטה, יישומיה והשלכותיה החשובות בתחום קבלת ההחלטות מופיע במאמרים המשותפים עם משה קופל, יעקב גולדברגר ואייל בהרד (2012).
כלכלה פוליטית (Political Economy).
א. תחרות בין מפלגות והצבעה הסתברותית: התוצאה המרכזית בשני המאמרים המשותפים עם Coughlin (1981) מבהירה ששוי המשקל במודל של תחרות דו-מפלגתית עם הצבעה הסתברותית הוא בעל תכונה מיוחדת וחשובה: תוצאת הבחירות מובילה למכסימיזציה של הרווחה החברתית הנמדדת על ידי מכפלת התועלות של הבוחרים (פונקציית הרווחה החברתית שהוצעה על ידי ג'ון נאש). תוצאה זו זכתה להתייחסות רבה בספרות העוסקת בתחרות בין מפלגות בהנחה של הצבעה הסתברותית.
ב. תחרות פוליטית (Rent Seeking or Lobbying Contests): במאמר המשותף עם Katz and Rosenberg (1990) ובמאמר של ניצן משנת (1991) הוצגו לראשונה תחרויות פוליטיות בהן המתחרים הם "קבוצות" ולא פרטים יחידים. במאמר הראשון הקבוצות מתחרות על זכייה בפרס בעל אופי של מוצר ציבורי שאיננו ניתן לחלוקה. במאמר השני הקבוצות מתחרות על זכייה בפרס בעל אופי של מוצר פרטי הניתן לחלוקה. לשני המאמרים האלה הייתה השפעה גדולה מאוד על הספרות בתחום תורת התחרויות הפוליטיות והם הובילו להכללות וליישומים רבים.
בעבודות משותפות יותר מאוחרות עם Ueda (2009),(2011),(2014) הורחב מודל התחרות הקבוצתית כך שהוא מאפשר תחזיות ביחס לכללי החלוקה שמאמצות הקבוצות המתחרות (כללי חלוקת הפרס בין חברי הקבוצה במקרה של זכייה). אחת התוצאות המעניינות שהתקבלו היא שבמסגרת בה מנגנון חלוקת הפרס בין חברי הקבוצה איננו נתון, אלא הוא נקבע על ידי הקבוצה, הפרדוקס הידוע של Mancur Olson המכונה פרדוקס גודל הקבוצה (group-size paradox) לא מתקיים. דהיינו, במסגרת שכזו גודל של קבוצת לחץ תמיד מהווה יתרון – גידול במספר החברים בקבוצה תמיד מגדיל את סיכויי הזכייה שלה בתחרות הפוליטית.
ג. קביעה אנדוגנית של מדיניות ציבורית בתחרות פוליטית: בסדרת עבודות עם Epstein, נבחנה השאלה כיצד נקבעת מדיניות ציבורית במסגרת חדשה של תחרות בין קבוצות לחץ המנסות לקדם את האינטרס שלהם על ידי מאמצים המכוונים לקובעי המדיניות. סיכום התוצאות מופיע בספר משנת 2007. התוצאות המרכזיות מבהירות באילו תנאים הפעילות של השדולות המשתתפות בתחרות הפוליטית מביאה לפשרה והן מסבירות מדוע רגולציה ממשלתית של מחירים או של מכסות הגירה תלויה במאפיני המערכת הפוליטית.
ד. אפליה בתחרות פוליטית: שתי עבודות משותפות עםEpstein and Mealem (2011), (2013) ועבודה משותפת עם Mealem 2013)) מתמקדות בהפליה מכוונת בתחרויות פוליטיות שמטרתה לקדם את האינטרס של מתכנן התחרות (פוליטיקאי/בירוקרט הקובע את כללי המשחק בתחרות). ההתייחסות להפליה היא חדשנית: ההפליה נתפשת לא כתוצר של אידאולוגיה או של תפישה חברתית מסוימת, אלא כביטוי לתמריץ של מתכנן התחרות לקדם את האינטרס הצר שלו – הנאה מהמשאבים שהמתחרים מוציאים בתחרות. בהקשר זה מובהר הקשר בין התרבות הפוליטית וההפליה, מובהר מדוע הפליה ישירה (מיסוי דיפרנציאלי של הפרס) עדיפה על הפליה מבנית (התייחסות שונה למאמצים של משתתפי התחרות) ומובהר מדוע תחרות המבוססת על הגרלה עדיפה על תחרות המבוססת על מכרז (all-pay auction) כאשר המתכנן יכול לקבוע את צורת ההגרלה.
בחירה חברתית (Social Choice).