ויליאם "ביל" מלקיוני (באנגלית: William "Bill" Melchionni; נולד ב-19 באוקטובר 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1966–1976. לאורך הקריירה זכה באליפות ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76' ובשתי אליפויות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, וממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 10.6 נקודות, 5.0 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
בספטמבר 1976 הפריש מועדון הנטס את גופייתו, עם המספר "25".
קריירת תיכונים ומכללות.
מלקיוני נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובנערותו למד ב"תיכון בישופ יוסטס" אשר בניו ג'רזי. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של בית הספר זכה עמה באליפות התיכונים של ניו ג'רזי.
בין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע ממוצע של 19.2 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה, 1965/1966, היה אחד השחקנים הבולטים בליגת המכללות, כשקלע 27.6 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק.
פילדלפיה 76'.
בדראפט ה-NBA 1966 נלקח מלקיוני בבחירה ה-19, על ידי פילדלפיה 76'. בעונתו הראשונה בליגה שיתף פעולה עם ארבעה חברי היכל התהילה לעתיד – וילט צ'מברלין, האל גריר, בילי קנינגהם וצ'ט ווקר – אשר הובילו את פילדלפיה לזכייה באליפות ה-NBA. בעונה העוקבת הודחה הקבוצה בסדרת גמר האזור המזרחי, בו הפסידה מול בוסטון סלטיקס. בשתי עונותיו בפילדלפיה קלע מלקיוני ממוצע צנוע של 4.4 נקודות למשחק.
טרנטון קולוניאלס.
בעונת 1968/1969 עבר לשחק בליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית (EPBL) עבור קבוצת "טרנטון קולוניאלס", בעונתה האחרונה בטרם התפרקה.
ניו יורק נטס.
לקראת עונת 1969/1970 חתם על חוזה בניו יורק נטס מליגת ה-ABA. בארבע עונותיו הראשונות בניו יורק היה אחד השחקנים המובילים של קבוצתו, ואחד הרכזים הבולטים בליגה כולה; לאורך התקופה העמיד מלקיוני ממוצעים של 16.8 נקודות ו-7.5 אסיסטים למשחק, השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר, נבחר פעם אחת לחמישיית העונה, והוביל פעמיים את שחקני הליגה בממוצע אסיסטים למשחק. בעונות 1973/1974 זכה עם הקבוצה באליפות ה-ABA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על יוטה סטארס (4–1). בעונת 1975/1976, האחרונה של ה-ABA בטרם התמזגה עם ה-NBA, זכו הנטס באליפות נוספת לאחר שגברו בגמר על דנוור נאגטס (4–2). בסיום אותה עונה פרש מלקיוני ממשחק, בגיל 31. לאורך הקריירה ב-ABA מסר מלקיוני 3,044 אסיסטים בסך הכול, אשר מציבים אותו במקום השלישי בתולדות הליגה.
ביל מלכיוני
ביל מלצ'יוני
3614 Jackson Highway
(בעברית: כביש ג'קסון 3614) הוא אלבום האולפן השישי של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-20 ביוני 1969, על ידי חברות התקליטים אטקו רקורדס וריינו אנטרטיינמנט. שם האלבום הוא הכתובת של אולפן ההקלטות בו הוקלט, Muscle Shoals Sound Studio במאסל שולס, אלבמה.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-160 במצעד הבילבורד 200.
לילי לעבאסי
לילי לעבאסי, או "מועלם לילי אל-עבאסי", בשמו האמיתי אלי מויאל (בערבית: ليلي العباسي - לילי אל-עבאסי, בצרפתית: Lili Labassi או Lili El Abassi; 1897, סידי בל עבס – 1969, ניס) היה זמר-יוצר בעל קול טנור, מלחין וכנר יהודי אלג'ראי-צרפתי שנודע כאחד היוצרים הבולטים של מוזיקת השעבי האלג'יראית.
קורות חיים.
לילי לעבאסי נולד ב־1897 בשם אלי מויאל במשפחה יהודית. לגבי מקום הולדתו קיימות מחלוקות. בדרך כלל נחשב יליד העיר סידי בל עבאס במערב אלג'יריה, שממנה נגזר שמו האמנותי - "אל עבאסי". אולם יש הטוענים כי הוא יליד מרסיי בצרפת ושהוא גדל בסידי בל עבאס. גרסה אחרת טוענת שנולד במרוקו ושבגיל 5 הגיע עם משפחתו לעיר תלמסאן באלג'יריה. ואחר כך לסידי בל עבאס.
לעבאסי חי תחילה באוראן, ואחר כך באלג'יר בה התגורר בשכונה הקוסמופוליטית באב אל ווד. הוא למד שם מוזיקה למשך מספר שנים. שר וניגן באירועים משפחתיים, בחתונות ובאתרי בידור של בירת אלג'יריה. הצטרף ללהקת מוטריביה של מוזיקה ערבית אנדלוסית, שנוהלה על ידי אדמון נתן יאפיל (Edmond Nathan Yafil) (1928-1874) היהודי ומוחיאדין באשטרזי המוסלמי. כמו כן חבר לתזמורת "אל אנדלוסיה" ושימש כמנהל אמנותי של בית ההקלטות Parlophone באלג'יריה.
בהמשך הקים להקה משל עצמו, שאיתה ערך סיורי הופעות באלג'יריה, מרוקו, צרפת ובארצות אחרות. הצטיין במוזיקת השעבי האלג'יראית, סוגת "מוזיקה קלה" שנגזרה מהמוזיקה הערבית האנדלוסית, ושמייסדה היה חאג' מוחמד אל-אנקה.(1978-1907)
אחד הלהיטים הפופולריים שלו, שיר האהבה, Lellah Yal Ghadi Lessahra Shuf ley al ghazal
החשדות של הצרפתים היו חסרי בסיס מכיוון שהשיר נכתב כבר ב-1936, שנה לפני הגלייתו של אל-פאסי.
שיר אחר שלו ברוח דומה "מזל חי מזל" (הוא עדיין חי) זכה לגורל דומה, ונאסר גם הוא במרוקו בחשד לרמזים פוליטיים מרדניים:
בשנים 1938–1940 השלטונות הקולוניאליים הצרפתית במרוקו אסרו על הפצת התקליטים עם השיר הזה, בטענתם כי הוא שיר מחאה מוסווה נגד הגלייתו של המנהיג הפטריוטי המרוקאי אלאל אל-פאסי, שנשלח לגלות גבון בסוף שנת 1937
בימי מלחמת העולם השנייה והשואה נפגעה פעילותם של המוזיקאים היהודים באלג'יריה. אחרי המלחמה יחד עם מוחמד אל אנקה ניהל לילי לעבאסי תזמורת ברדיו אלג'יר עדיין תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי. בשנת 1946 יחד עם בנו, רובר, אז בן 12, ערך לעבאסי סיורי הופעות בערים לאורך המסלול שבין אלג'יר לקזבלנקה וזכה בהצלחה רבה.
בשנת 1958 הקדיש לעבאסי שיר לפריז "פריז, פריז" - עיר המעוררת בגולה קסם וחרדה :
את אוספת אנשים מכל האופקים...
בשנים 1961–1962 שבהן השיגה אלג'יריה את עצמאותה נאלצו יהודיה לעזוב לצרפת. לעבאסי הצטרף לשאר המוזיקאים היהודים שיצאו את אלג'יריה ועמד במרגז הקבוצה שהתכנסה במסעדה Le Poussin Bleu שברחוב פובור-מונמארטר בפריז. זמן קצר אחרי הגירתו נפטרה אשתו מהתקף לב. הוא המשיך להיות מוכר על ידי קהל רחב ממוצא אלג'יראי בצרפת. למשך תקופה הופיע יחד עם בנו, רובר, שליווה אותו בגיטרה ועם מוריס אל מדיוני שליווה אותו בפסנתר. הוא נפטר בשנת 1969 בעיר ניס.
עם מבצעי שיריו נמנו בלון-בלון (בלונד-בלונד), לוק שרקי, מוריס אל-מדיוני, פרנסואז אטלן, בנו רובר קסטל, ואחרים.
שיריו.
עם להיטיו בשנים
חיים אישיים.
בנו, רובר קסטל , (יליד 1933) הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי צרפתי.
קישורים חיצוניים.
Revue algerienne d anthopologie et de sciences sociales Nr. 16 2002
Hadj Miliani - "De la nostalgie du local aux mythologies de l’exil : chanteurs et chansons dans l’émigration algérienne en France (des années 1920 au début des années 80)"
טאבאוני
טאבאוני, האי השלישי בגודלו בקבוצת איי פיג'י, ששטחו 434 קמ"ר. האי נמצא ממזרח לאיים ויטי לוו וונואה לוו, הגדולים שבאיי המדינה. האי הוא ממקור געשי. האי משתייך לקבוצת האיים ונואה לוו והוא חלק מפרובינציית קקאודרווה, אשר נמצאת בטריטוריה הצפונית של פיג'י.
אוכלוסיית האי מוערכת בכ-19 אלף תושבים, אשר 75 אחוזים מהם ילידי פיג'י המקוריים, זאת על פי מפקד אוכלוסין אשר נערך בשנת 2015. בטאבאוני יש צמחייה פראית, והאי ידוע בתור 'אי הגן של פיג'י'. האי מהווה יעד תיירות פופולרי, וזאת עקב אתרי הצלילה הייחודיים שנמצאים בסמוך לאי, המגוון הפורה של מיני ציפורים שונים, מסלולי הליכה בטבע, ומפלי מים. בחלק המרכזי של האי ישנם אחוזים גבוהים של משקעים, ביחס לשאר האי. מקורו הגעשי של האי ואיכות האדמה הגבוהה, תרמו רבות לתעשייה ההיסטורית והעיקרית של האי, חקלאות.
גאוגרפיה.
אורך האי הוא 42 ק"מ, ורוחבו הוא בין 10-14 ק"מ. בטאבאוני יש כ-150 חרוטים געשיים, כולל את הר אולוגאלאו, שמתנשא לגובה של 1,241 מטרים מעל לפני הים, הפסגה הגבוהה ביותר באי, והשנייה בגובהה בפיג'י. מאז התיישבות האדם לראשונה באי, בשנים 750-950 לפנה"ס, ועד ימינו, היו באי לפחות 58 התפרצויות געשיות, אשר השפיעו בעיקר על חלקו הדרומי של האי. ההתפרצות האחרונה, ב-1550, הציפה את דרום האי בלבה.
אגם טאגימאוסיה נחשב לאחת האטרקציות המרכזיות באי. האגם נמצא בלוע הר געש בגובה של 800 מטרים מעל פני הים, וצומח שם הפרח הנדיר טאגימאוסיה, אשר נקרא על שם המקום. מפלי בומה, בין מפלי המים המפורסמים בפיג'י, נמצאים בשמורת הטבע בומה שבמזרח האי.
רבות מהאטרקציות הידועות באי נמצאות מתחת למים. שונית הקשת , שנמצאת סמוך לצדו המערבי של האי, נחשבת לאחד המקומות הפופולארים והמבוקשים לצלילה בעולם, וזאת עקב ריבוי האלמוגים שנמצאים בה, ואף נחשבת ל'בירת האלמוגים הרכים העולמית'. שונית וונה (Vuna Reef), שממוקמת על יד הקצה הדרומי של האי, מאפשרת לצולל להגיע לים הפתוח לצפות במיני דגים נדירים. לווייתן גדול-סנפיר חולף לעיתים תכופות בשוניות בקרבת האי, בחודש יולי.
מרידיאן 180 המעלות חולף על פני האי, וחוצה אותו לשני חלקים, כך שצפון-מזרח האי נמצא בקו אורך 179-, וחלקו הדרום-מערבי של האי נמצא בקו אורך 179+. זוהי דוגמה לבלבול שיכול להיווצר במערכת מידע גאוגרפית, כך שבצד האחד של האי התאריך שונה, מאשר בצד השני, וקיים הפרש של 24 שעות בין שני החלקים. מטעמי נוחות, כל מדינת פיג'י משתמשת בתאריך הנכון לצדו הצפון-מזרחי של האי.
עיקר האוכלוסייה באי ממוקמת בצדו המערבי. באי קיימים שמונה כפרים עיקריים. רוב האוכלוסייה, אשר עומדת על כ-19,000 תושבים, הם ילידים פיג'יאנים, ואילו השאר הם הודים-פיג'יאנים.