באפריל 1953 קיבל בראג משרת פרופסור תושב במכון המלכותי בלונדון. במסגרת תפקיד זה היה אחראי על הצד המדעי של הארגון, וקיבל דירת מגורים במכון. בכך סגר בראג מעגל, שכן אביו מילא תפקיד זה בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשהותו במכון הוא העלה הצעה שהמכון המלכותי יבצע שירות לציבור בעזרת סדרה של הרצאות תוך כדי הדגמת ניסויים לתלמידי בתי הספר היסודיים. רעיון זה זכה להיענות נלהבת, ובהגיע שנת 1965 נכחו 20,000 תלמידים בהרצאות אלו מדי שנה. חלק מהרצאות אלו הועברו בטלוויזיה על ידי ה-BBC, ובראג הפך לדמות מוכרת ואהודה על קהל הצופים. בראג עבד במכון המלכותי עד פרישתו בספטמבר 1966 בגיל 76.
בדצמבר 1965, במלואת חמישים שנה לזכייתו בפרס נובל, הוזמן בראג על ידי קרן נובל לסטוקהולם. העובדה שזכה בפרס בגיל כה צעיר אפשרה לראשונה לחגוג יובל זהב לזכייה במעמד הזוכה. סר לורנס בראג התכבד בהיותו האדם הראשון שנשא הרצאת אורח בטקס פרס נובל. בהרצאתו סקר את ההתפתחויות שחלו בתחומי העניין שלו במהלך חמישים השנים הקודמות.
ויליאם לורנס בראג נפטר בבית החולים הסמוך לביתו בוולדרינגדפילד (Waldringfield) שבמחוז סאפוק שבמזרח אנגליה ב-1 ביולי 1971. הוא היה בן 81 במותו.
חייו הפרטיים.
העובדה שלאביו ולו היו שמות פרטיים זהים יצרה לא מעט בלבול. כשהיה צעיר הוא היה מכונה "בילי", אבל כשהתבגר והיה צורך להבדיל בין האישים נהגו, בניגוד למקובל, לקרוא לו על פי שמו האמצעי, לורנס. דרך נוספת, מקובלת במאמרים הדנים בתגליתם המשותפת, היא שימוש בראשי התיבות של שמם (WHB לאב ו-WLB לבן).
התחביבים של בראג כללו ציור, ספרות וגינון, תחום שבו עסק כל חייו. כשעבר להתגורר בלונדון חסר לו הטיפול בגינה ולכן עבד כגנן במשרה חלקית. מעסיקו כלל לא ידע את מי הוא מעסיק, עד שאורח אקראי שהכיר את בראג הזדמן לבית מעסיקו והביע הפתעה לראותו.
מחוות ואותות הוקרה.
ויליאם לורנס בראג זכה לאותות הוקרה רבים:
מיציווה
אורי לוי (שחקן)
אורי לוי (נולד ב-30 באוקטובר 1931) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, מדבב ומנהל תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
לוי נולד בתל אביב וגדל בפתח תקווה. בנעוריו למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בגיל 16, הצטרף לארגון ההגנה. היה חבר בהכשרה בקיבוץ כנרת, היאחזות בתל גזר וחבר קיבוץ יזרעאל.
קריירה בתיאטרון.
בשנת 1952 הצטרף לתיאטרון האהל, ובמשך שלוש שנים הופיע בתפקידים מרכזיים בהצגות: "אלדורדו", "תה וסימפתיה", "הם ידעו מה רצונם", "העיר הזאת", "סוף העולם", "הדגן הוא ירוק" ועוד.
ב-1955 הוזמן על ידי יוסף מילוא להצטרף כשחקן קבוע בתיאטרון הקאמרי. בין תפקידיו הבולטים: "מריוס", "כנרת כנרת", "אדם לכל עת", "קוריולנוס", "נפוליון - חי או מת!", "בשפל", "ירמה", "מלאך האבן", "מנהל הבית" ועוד. ב-1995 פרש מתיאטרון זה, על מנת לנהל את תיאטרון גשר.
ב-1960 הופיע בלונדון בתיאטרון "וורק שופ" בניהולה של ג'ון ליטלווד במחזהו של ויליאם סארויאן "סם הקופץ גבוה מכולם". הופיע בתיאטרון העממי (א. דשא-פשנל) במחזמר "הרוטשילדים" וכן בהצגות בתיאטרון הפרטי: "למה לא הלילה", "האדיוטית", "משפט מרי דוגן" ועוד.
בשנת 1985, הופיע לצד חנה מרון בהצגה "אח, הימים הטובים" מאת סמואל בקט בתיאטרון הקאמרי.
ב-1995 נבחר לתפקיד מנכ"ל תיאטרון גשר. בתקופת ניהולו הפך "פרויקט התיאטרון לעולים" לתיאטרון גשר, הגיע להישגים נכבדים ותפס מקום נכבד בשורה הראשונה של התיאטראות בארץ ומחוץ לה. לוי זכה בשם התיאטרון בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן והמרכז האקדמי רופין. בנוסף קיבל התיאטרון את אות ארגון ליונס על התרומה לפיתוח התיאטרון בישראל, ועל מפעל חיים בתחום קליטת אמנים ושחקנים עולים חדשים. הוא פרש מניהול תיאטרון זה באוקטובר 2007.
באוקטובר 2008 התמנה לחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות ונבחר לשמש כיו"ר המדור לתיאטרון. בתפקידים אלה שימש עד אוקטובר 2014.
במרץ 2012 יצא לאור ספרו "תיאטרון בגוף ראשון", עדות אישית לסיפורו של התיאטרון העברי.
קריירה בקולנוע.
תוך כדי עבודתו בתיאטרון, הופיע לוי גם בסרטים ישראליים רבים, ובהם: "אלדורדו", "הבו בנות לאילת", "דליה והמלחים", "הצד השני", "המניע לרצח", "כל ממזר מלך", "מוישה ונטילטור", "הוא הלך בשדות", "שלושה ואחת", "מבצע יונתן", "רומן בהמשכים", "התרנגול" ובתפקיד מפקד בית הסוהר בסרט "מאחורי הסורגים 2". כמו כן השתתף בעשרות סרטים בינלאומיים, בהם: "השליח לפקין", "לפני בוא החורף", "אישה ושמה גולדה", "מזימות בירושלים", "המתופפת הקטנה", "ירח 02", "אשנטי", "הבית ברחוב גריבלדי" ו"השגריר".
בשנת 1955 שיחק לוי בסרט הקולנוע "גבעה 24 אינה עונה", בתפקיד לקוח בבית הקפה בתקופת המנדט הבריטי.
ב-1972 שיחק לוי את תפקידו הראשי בסרטו של ברוך דינר - "הצד השני". ב-1974 שיחק בסרטו של מיכאל קאליק "שלושה ואחת".
בשנות ה-80, דיבב את פייטרו רוסי (אבא של מרקו) בסדרה "הלב" ואת דוקטור ג'יימס שיגל ולורד ג'ראלדאן ב"מקרון 1".
פרסים והוקרה.
ב-2008 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
חיים אישיים.
לוי נשוי לעיתונאית והתסריטאית טלילה לוי בן-זכאי. אב לבת אחת, רוני ארנון וסב לשני נכדים.
מילה שאולה
ארז ברזוליק
ארז ברזוליק (נולד ב-6 ביולי 1968) הוא פזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
ברזוליק נולד בחיפה. את דרכו האמנותית החל בשנת 1993 בשיר "שבים מקווים" שכתב ליזהר כהן מתוך האלבום "לגעת במים לגעת ברוח". בשנות התשעים עבד עם המוזיקאי אלי סורני על אלבום הבכורה של הרכב הרוק "אנשי החצר", שיצא לאור בשנת 1997.
בסוף שנות התשעים הופיע ברזוליק בליווי נגנים במועדונים שונים בתל אביב עם המופע "קילומטר לזריחה". המופע הכיל קטעי סטנד-אפ ומוזיקה.
בשנת 2000 השתתף בכתיבת האלבום "עד הקצה" של דנה ברגר, ובשנת 2003 באלבום "הזמן האבוד" של ירמי קפלן. ב-2004 השתתף ביצירת האלבום "עולם" של הזמרת דקלה. בשנת 2005 עבד עם רמי קלינשטיין על האלבום "הרבה פנים" ועם עופר מאירי על אלבום הבכורה של להקת מטרופולין. כמו כן, תרגם מצרפתית את שירו של ז'אק ברל La chanson des vieux amants ("שיר האוהבים הישנים"), ואת שירה של הזמרת דלידה Histoire d'un amour.
בשנת 2005 כתב לזמרת מירי מסיקה את השיר "שני כוכבים" (שעסק בהתאבדות בעקבות אהבה) עבור אלבום הבכורה שלה. שיתוף הפעולה בין השניים נמשך שנתיים אחר כך, בכתיבת שירים לפסקול הסרט "שלוש אמהות".
בשנת 2007 כתב לאמיר פיי גוטמן את השיר "שפעת" שעסק בתרבות המועדונים של שנות התשעים.
בשנת 2008 כתב לאלבומה של קורין אלאל את השירים "עד סוף אפריל" ואת "שיר ליונתן" שהוקדש להולדת בנה.
לרמי קלינשטיין כתב את השיר "אלה החיים שלי" שנקשר לגירושיו ולדרכו החדשה מתוך האלבום שיר חשוף.
בשנת 2009 כתב ליאיר זיו את השיר "ואחרי שהכל ייגמר".
בשנת 2011 ראה אור הסינגל הראשון מתוך הפרויקט "ברזוליק- מילים ומנגינות" שנקרא "יום אחד אולי תצטער".
אירועים.
גליקריוס שהיה ראש הארמון בחצר הקיסרית בראוונה הועלה לכס הארגמן על ידי המגיסטר מיליטום (אדון החיילים) החדש של האימפריה המערבית, גונדובאד הבורגונדי בערך ב-3 במרץ 473.
פעולתו העיקרית הייתה משלוח כוחות צבא רומיים לגאליה בסוף שנת 473 כדי לבלום את הכוחות האוסטרוגותים המתקדמים.
אירועים.
ללא תאריך מדויק:
נפטרו.
ללא תאריך מדויק:
טטררכיה (ארץ ישראל)
אירועים.
יוסטיניאנוס, בגיל 36 עולה לשלטון קיסרות רומא ומתחיל במפעל יצירת הקורפוס המשפטי.
אירועים.
אירועים ללא תאריך מדויק:
אירועים.
אין אירועים.
אירועים.
18 בינואר - "רעש השביעית" בארץ-ישראל שהחריב את בית-שאן, טבריה וחלקים מירושלים.
נולדו.
הארון א-רשיד (נפטר בשנת 809)
הרר
הרר (באמהרית: ሐረር, באנגלית: Harar) היא עיר במזרחה של אתיופיה ובירת מדינת הררי. במשך מאות שנים הייתה הרר מרכז מסחרי עיקרי, שחיבר את דרכי המסחר של אתיופיה עם יתר ערי קרן אפריקה וחצי האי הערבי. הרר ג'וגול (העיר העתיקה) הוכרזה בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. הרר נחשבת "העיר הרביעית בקדושתה לאסלאם" ובה 82 מסגדים ו-102 בתי תפילה אחרים, הכוללים גם קברים. הרר משמשת כבירת מדינת הררי - אחת מתשע המדינות האתניות של אתיופיה שהוקמו ב-1995. היא משתרעת על פני שטח של 311 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-196,000 נפש.
תושבי העיר.
תושבי הרר שייכים למספר קבוצות אתניות, בהן הדתות השולטות הן הנצרות והאסלאם. הקבוצות האתניות כוללות אמהרים, אורומו, סומלים, גורגים, תגרים ועוד, כשבין חומות העיר האוכלוסייה ברובה משתייכת להררים. ההררים הקוראים לעצמם בשם "אנשי העיר", הם צאצאיהם של חיילי ממלכת אקסום שהקימו באזור מוצב צבאי. ההררים דוברים שפה שמית הנקראת הררית. בעבר נכתבה ההררית באלפבית ערבי וכיום בכתב אתיופי.
היסטוריה.