היסטוריה.
פייר דה קוברטן, מייסד המשחקים האולימפיים המודרניים, ניסה ליזום קיומם של משחקים פאן-אפריקאיים בראשית שנות העשרים של המאה ה-20. המעצמות הקולוניאליסטיות ששלטו באותו הזמן ביבשת התנגדו לכך מתוך חשש שהמשחקים יעודדו את המדינות לדרוש עצמאות. ניסיונות לקיים את האירוע באלג'יר בשנת 1925 ובאלכסנדריה בשנת 1928 לא צלחו.
בתחילת שנות השישים המדינות דוברות הצרפתית באפריקה ארגנו את משחקי הידידות. המשחקים התקיימו במדגסקר (1960) ובחוף השנהב (1961). האירוע השלישי תוכנן להתקיים בשנת 1963 בסנגל. בשנת 1962 התכנסו שרי ספורט ונוער ממספר מדינות באפריקה בפריז, ביניהם שרים ממדינות דוברות אנגלית שהחליטו להצטרף למשחקים, ששמם שונה למשחקים הפאן-אפריקאיים. המתכונת החדשה זכתה להכרה מצד הוועד האולימפי הבינלאומי כאליפות היבשת בדומה למשחקי אסיה ולמשחקים הפאן-אמריקאיים.
בשנת 1965 נערכו המשחקים לראשונה בברזוויל, קונגו ונקראו בשם "המשחקים הכל-אפריקאיים". כ-2,500 ספורטאים משלושים מדינות לקחו חלק באירועים. מצרים סיימה את המשחקים כמנצחת לאחר שספורטיאה זכו בשלושים מדליות, מתוכן שבע עשרה מדליות זהב.
האירוע השני תוכנן להתקיים בשנת 1969 במאלי, אך הפיכה צבאית במדינה הובילה לביטולם. לאגוס, ניגריה נבחרה להחליף את מאלי והמשחקים נקבעו לשנת 1971, אך בסופו של דבר נדחו בשנתיים נוספות עקב מלחמת ביאפרה. הסבב השלישי של המשחקים נקבע לשנת 1977 באלג'יר, אך מסיבות טכניות נדחו המשחקים לשנת 1978. הדפוס של דחיות המשחקים נמשך גם בסבב הרביעי שתוכנן להתקיים בשנת 1983 בקניה, נדחה לשנת 1985 ולאחר מכן נדחה שוב בשנתיים נוספות.
מאז שנת 1987 מתקיימים המשחקים אחת לארבע שנים. בשנת 2015 התקיימו המשחקים בשנת בברזוויל לציון 50 שנה לפתיחת המשחקים.
רשימת תחרויות הספורט.
במשחקי אפריקה מתקיימות תחרויות ב-30 ענפים. המספרים בסוגריים מציינים את השנה הראשונה בה נערכו התחרויות בענף.
בעבר התקיימו גם תחרויות בהוקי שדה (1987–2003), בייסבול (1999–2003) וחתירה (2007)
דאצ'יה סופרנובה
דאצ'יה סופרנובה (ברומנית: Dacia SupeRNova) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה אשר יוצרה בין השנים 2000–2003.
משה רוזנסון
משה רוֹזֶנסון (בכתיב שנהג בזמנו: ראָזענסאָהן או ראָזענסאָן; ברוסית : М. І. Розенсонъ; 1820, וילנה – 26 בנובמבר 1896, שם) היה יהודי וילנאי עשיר, שהגה רעיון לייסד דת סינתטית "אוניברסלית" שתשלב את הטוב שבעקרונות היהדות, הנצרות והאסלאם, או לפחות לתקן את היהדות. נחשב בקרב יהודי וילנה למיסיונר ומטורף, אך חוקרים מאוחרים העריכו את תרומתו לספרות העברית בהתפתחותה.
פעילותו.
משה רוזנסון נולד בשנת 1820 בעיר וילנה, ממרכזי התרבות היהודית החשובים בצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא). אביו, יוסף (בן משה) רוזנסון, הוכשר תחילה כרב, אך לאחר מכן פנה ללמוד רפואה באוניברסיטת וילנה, בסיוע מימון מהאצולה הפולנית המקומית, והיה מראשוני הסטודנטים היהודים באוניברסיטה זו; ב-1815 סיים לימודיו והיה לאחד מראשוני המשכילים היהודים בעיר ומהבולטים שבהם, ופעל כצנזור לספרים עבריים. לדברי ההיסטוריון ישראל קלוזנר, משה רוזנסון היה "בן-אדם דתי שנטה להשכלה [...] הוא התעשר מעסקי הלוואות לבעלי-אחוזות והיו לו בעיר עשרות בתים. הוא רכש לו ספריה גדולה בשפות רבות והיה מתומכי חברת מפיצי השכלה בפטרבורג. לניהול ספרייתו החזיר [החזיק] ספרן מיוחד יודע תורה". רוזנסון היה מגבאי בית הכנסת טהרת הקודש המודרני בווילנה, ונדבן ידוע בליטא ומחוצה לה. ביתו היה מוקד לפעילות מעורבת של משכילים יהודים ונוצרים.
בשלב מסוים בחייו החל לפרסם את סדרת ספריו "מרבי שלום" בת שמונה-עשר כרכים. הספרים עסקו חליפות בהגנה על היהדות ובקריאה לאימוץ חלק מעקרונות הנצרות והאסלאם ונטישת חלקים מהיהדות המסורתית. רוזנסון שכר כותבים מוכשרים וידענים לליקוט החומר לספריו (סייע על ידו בגיוס העובדים קלמן שולמן). בין העובדים בשירותו: המומר ניקולאי (נחמן) אוסיפאוויטש פרוז'אנסקי ו'הרב מאנטוקול', ר' ליב לוריא, העורך הלשוני של הספרים היה הסופר והמתרגם הציוני נחום ליב נובופלנט. רוזנסון ניסה לפרסם את ספריו בשיטות שיווק שונות: חילק את ספריו בחינם ואף הכריז על פרס כספי למי שיקרא את אחד מספריו על-פה, בתקווה שעל כל אדם שיקרא על-פה יהיו אלפי אחרים שישננו את ספריו.
התגובות ברחוב היהודי לרעיונותיו החדשים של רוזנסון היו חריפות: משה לייב ליליינבלום (מל"ל) פרסם ניתוח ספרותי של הגותו במאמר "מגלה סוד" במאסף "קהלת" של אלכסנדר הלוי צדרבוים (פטרבורג 1861) ובו רמז לכך שרוזנסון כותב כמיסיונר נוצרי, מל"ל מסיים שלאור זקנותו ועשירותו של רוזנסון, האפשרות שהפך למיסיונר אינה סבירה, ויש להניח שהוא פשוט "טועה ומטעה". אפרים דיינרד בזכרונותיו אף הוא התנגד לתיוגו של רוזנסון כמיסיונר וכתב: . אך בציבור הווילנאי הוא נתפס כ"זקן אשמאי ומיסיונר", חיים דב פרידברג בביבליוגרפיה "בית עקד ספרים" מתייחס אליו כאל מומר ובאופן חריג מתייחס בזלזול לחלק מכתביו. מרדכי ליפסון קורא לו "המסית הידוע" וציטט אגדת-עם בדבר סירובו של ש"י פין למכור לו חלקת קבר ראויה בבית הקברות היהודי בווילנה. רוזנסון הכין לעצמו מצבה מפוארת, אך נקבר כמומר מחוץ לגדר.
את נכסיו הוריש לבתו היחידה, ואחריה לקהילה היהודית בווילנה.
ספרי "מרבי שלום".
רוב סדרת ספרי מרבי שלום ראתה אור בווילנה, אך את חלקם נאלץ רוזנסון להדפיס בערים אחרות:
חלוקה באפס
רודנה
רודנה (ברומנית Rodna, בהונגרית: Óradna וביידיש ראדנע) הוא כפר גדול במחוז ביסטריצה-נסאוד שבצפון רומניה.
יהודי רודנה.
היהודים הראשונים שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19 הגיעו מגליציה, בוקובינה ויישובי הסביבה. עיסוקיהם העיקריים היו ממכר מזון, בישול משקאות חריפים ומסחר זעיר. ולאחר שהתיישבו בעיר החלו לעסוק גם בעסקי המכרות וענף תעשיות העץ שהיה מפותח באזור.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 נוסדו מוסדות הקהילה היהודית הראשונים, ביניהם מקווה, בית עלמין ותלמוד תורה. עד שנת 1879 הייתה הקהילה כפופה לאנטראדאם ( חלק מנסאוד המודרנית) ולרבה הרב אברהם יהושע פריינד ואז החלה להיות עצמאית. לאחר פטירת הרב אברהם יהושע בשנת 1924 נתמנה לרב הקהילות באזור בנו הרב ישראל פריינד ואותו החליף חתנו הרב אשר רובין שטיינמץ.
הרב אשר רובין שטיינמץ הקים בכפר ישיבה בה למדו 50–60 בחורים. במסגרת הישיבה אף הדפיסו מחדש את הספר "כך דרכה של תורה" מאת הרב צבי אלימלך שפירא. הרב האחרון של הקהילה היה בנו של הרב ישראל פריינד, הרב מרדכי יהודה פריינד שנתמנה בשנת 1930 ונשאר בקהילה עד השמדתה והירצחו בשואה.
הרב שמעון יהודה נעגער מחבר ספר שמע יהודה על התורה תלמיד בעל ה"ייטב לב" מסיגט נפטר לפני מלחמת העולם הראשונה קבור בבית הקברות שם קצת על ההר ויש שם עוד קברים שרובם שקעו וכוסו.
עוד לפני מלחמת העולם השנייה האנטישמיות בכפר ובאזור כולו גרמו לעזיבת יהודים את הכפר, ובמפקד קהילות הונגריה נכתב כי ישנם בכפר 299 יהודים. בתחילת מאי 1944 גורשו כל יהודי הכפר למחנה ההשמדה אושוויץ שם נרצחו.
דאצ'יה סנדרו
דאצ'יה סנדרו (ברומנית: Dacia Sandero) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה אשר מיוצרת משנת 2007 ועד היום.
בישראל.
"דאצ'יה סנדרו" הוא הרכב החדש הזול ביותר בישראל, מסוגו. מחיר היחידה בינואר 2019 החל מ-63,990 ש"ח. הדגם מבוסס על הדור הקודם של רנו קליאו ומוצע ב-2 גרסאות: האצ'בק 5 דלתות, ואותו האצ'בק 5 דלתות מוגבה (STEPWAY), דמוי קרוסאובר. הסנדרו הבסיסית מונעת במנוע 1.2 ל' (75 כ"ס), בעוד שהיצע מנועי ה-STEPWAY חזק יותר - 0.9 ל' טורבו-בנזין (90 כ"ס) או 1.5 טורבו-דיזל (90 כ"ס).
אורדנה
פשפשוק
פִּשְׁפֵּשׁוּק היא רשת קבוצות פייסבוק הגדולה ביותר בישראל. בקבוצה נמכרים מוצרי יד שנייה וגולשים יכולים לסחור ביניהם, ולמכור מוצרים שונים. הקבוצה המקורית מונה כ-520 אלף חברים, וכל הקבוצות יחד מונות למעלה משניים וחצי מיליון חברים.
הקבוצה נפתחה בשנת 2012 על ידי אהוד פורת, לאחר שניסה למכור חפצים עקב מעבר דירה, והתאכזב מהממשק של אתר יד2.
על הקבוצה נמתחה ביקורת בגין מקרים שונים של מכירת בעלי חיים ופגיונות עם צלבי קרס.
גביע המדינה בכדורסל 1977/1978
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1977/1978 היא התחרות ה-18 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-15 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב.
הגמר.
מכבי תל אביב זכתה בתואר ה-15 בתולדותיה, לאחר שניצחה בהארכה (83:83) את הפועל תל אביב.
אנדרטת הצי - צי הסוחר
אתר ההנצחה לימאי צי הסוחר
ציפי שמיר
ציפורה "ציפי" שמיר (שלזינגר) (נולדה בשנת 1956), היא שחיינית עבר ישראלית, חברה בנבחרת ישראל בשחייה. זוכת מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973).
ביוגרפיה.
שמיר גדלה בבת ים. היא התאמנה ביחד עם אחותה הצעירה ממנה תמי, אף שחיינית מצטיינת, בקבוצת הפועל בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ. אביה, יצחק, הקים וניהל את האגודה במשך כ-7 שנים.
בתחרות שמונה האומות שנערכה ברמת גן בשנת 1971 סיימה שמיר במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.6 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.7 דקות, אחרי שלומית ניר מהפועל איילת השחר (1:23.9 דקות) ולפני נאוה כגן מהפועל שמיר (1:27.0 דקות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1972 סיימה שמיר במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:21.4 דקות.