משרת חוזי (באנגלית: Indentured servant, בצרפתית: Engagisme, בהולנדית: Contractarbeid) היה משרת שעבד, בתקופת הקולוניאליזם, בטריטוריית-התיישבות מרוחקת בתמורה לעלות המסע לטריטוריה הרחוקה. המשרת החוזי קיבל ממעבידו מגורים, מזון ומלבוש במשך מספר שנים קצוב, אך בעבור שכר זעום או ללא שכר כלל. לעיתים קיבל סוג של הכשרה מקצועית כשוליה. בתום הזמן שנקבע בחוזה זכה המשרת בסכום כסף או בחלקת אדמה והפך לאדם חופשי, מתיישב בארץ חדשה. משרתים חוזיים היו בסוף מאה ה-17 שני-שלישים מן האוכלוסייה הלבנה של שלוש עשרה המושבות הראשונות בארצות הברית. שיטה זו איפשרה למדינות להיפטר מעניים צעירים (ואף קטינים), מצד שני היא איפשרה לעניים אלה אפשרות לניעות חברתית והחלצות ממעגל העוני. הטריטוריות הקולוניאליסטיות זכו בכוח אדם זול, בן גזעם (בניגוד לעבדים בני המקום או מאפריקה).
בארצות הברית.
התיישבות הלבנים בארצות הברית בראשיתה (במאה ה-17) סבלה מחוסר בידיים עובדות. מאידך במדינות כגון בריטניה, אירלנד, צרפת והולנד גאה העוני, כחלק מתהליכי העיור המוקדמים שהביאו אל הערים הגדולות רבבות כפריים חסרי-כל. כך נוצר מנגנון שאיפשר, כחלופת מאסר בעוון שוטטות, החתמת עניים צעירים ובריאים (גברים ונשים, רובם ככולם מתחת לגיל 21) על חוזה לפיו יוסעו על חשבון מעבידם העתידי אל העולם החדש. תמורת המסע אמורים היו המשרתים לעבוד שלוש עד שבע שנים ללא תמורה (פרט לדמי שתייה מזדמנים).
המסע לאמריקה נמשך בין 8 ל-12 שבועות בספינות דחוסות. במשרתים התקיים סחר כמו בעבדים. האדונים יכלו לעשות במשרתים ככל העולה על רוחם, כמעט ללא כל חוק או פיקוח, הרשויות התערבו רק במקרים קיצוניים כרצח משרתים או חבלות קשות. נשים רבות שימשו כשפחות מין, ילדים עבדו במשך שעות. למשרתים ושפחות לא הותר להתחתן אלה עם אלה. ניתן היה להלקות משרת כעונש.
ב-1705 קבע החוק בווירג'יניה שבתום תקופת השירות על כל משרת חוזי לקבל מאדונו 10 בושל (כ-350 ליטר) גרעיני תירס, 30 שילינג, רובה ו-50 אקר (כ-200 דונם) אדמה. משרתת שיצאה לחופשי קיבלה 15 בושל תירס ו-40 שילינג. כבעלי רכוש היו המשרתים המשוחררים לחברים שווי זכויות במושבות ובעלי זכות בחירה. חלק מהמשרתים הפכו לחקלאים, אחרים מכרו את אדמתם ועברו לערים. אדמות המשרתים המשוחררים היו טרף קל לספסרי קרקעות.
בשלוש-עשרה המושבות שנשלטו על ידי בריטניה היו המשרתים במאה ה-17 מאנגליה ובמאה ה-18 מאירלנד, סקוטלנד, פרוסיה ובוהמיה. אל לואיזיאנה הצרפתית יובאו משרתים חוזיים מצרפת ואל הולנד החדשה מהולנד.
לטענת ההיסטוריון הווארד זין נטעו האדונים, באמצעות הכנסייה בקרב המשרתים הלבנים רגשות גזעניים כנגד העבדים האפרו-אמריקאים, שהעמידו את המשרת הלבן כנעלה על העבד השחור, על מנת שלא יעשו יד אחת ויתקוממו כנגד מעסיקיהם. גם העובדה שהמשרת הלבן ראה אופק של שחרור יצרה הפרדה ברורה בין שתי האוכלוסיות המשועבדות ומנעה מרד משותף. בנוסף נחקקו חוקים מיוחדים וחמורים כנגד התרועעות של משרתים חוזיים לבנים עם עבדים שחורים.
שורשיהם של אמריקאים רבים נעוצים במשרת חוזי שהיה מאבות-אבותיהם. עבודות מחקר יצרו מסד-נתונים ובו שמות ופרטים נוספים של משרתים חוזיים, כך שניתן לאתר בהם בני משפחה.
מקרים נוספים.
פרידריך לוונברג, גיבור אלטנוילנד, ספרו של בנימין זאב הרצל הוא משרת חוזי של האציל קינגסקורט.
ההולנדים העבירו עובדים בין מושבותיהם, כך למשל עבדו משרתים חוזיים מאינדונזיה ואזורים בסין שהיו תחת שלטונה של הולנד בסורינם שבדרום אמריקה, שהייתה אף היא תחת שלטון הולנדי.
כאשר אסר החוק הבריטי על עבדות באיים הקריביים (ב-1833) הובאו אל האיים משרתים חוזיים מרחבי האימפריה הבריטית, בהם מאירלנד ומהודו. מלבד המצב, שבו היה לפועלים אלה טווח זמן מוגדר מבחינה חוקית כנותני שרות (על פי החוזה איתם) והובטח להם שכר, הם קיבלו את אותו היחס שקיבלו העבדים האפריקאים שאותם החליפו חלקית בשדות ובבתי החרושת. בין השנים 1838 ל-1917, כמעט חצי מיליון הודים באו לעבוד במטעי הסוכר של "איי הודו המערביים הבריטיים". טרינידד ייבאה 145,000; ג'מייקה 21,500; גרנדה 2,570; סנט וינסנט 1,820; וסנט לוסיה 1,550. בין השנים 1853 ל-1879 ייבאה גיאנה הבריטית יותר מ-14,000 עובדים סינים, שמקצתם נשלחו למושבות האחרות. בין השנים 1841 ל-1867, כ-32,000 עובדים אפריקאים בחוזה התקשרות הגיעו לאיי הודו המערביים הבריטיים, ורובם נשלחו לג'מייקה ולגיאנה הבריטית.
כיום, איחוד האמירויות הערביות מפעיל סוג של שירות דומה בהציעו עבודה תמורת עלויות מסע ומגורים לעובדים מפקיסטן.
שולייה
ריז ח'אן
ריז ח'אן (בערבית: ريز خان, נולד באפריל 1969) הוא עיתונאי, מראיין ומגיש חדשות, כיום מגיש תוכנית ראיונות ברשת אל-ג'זירה באנגלית ובעבר עבד ב-BBC וב-CNN.
אודות.
ח'אן נולד בעדן שבדרום תימן, בתקופת השלטון הבריטי, לאב ממוצא פנג'אבי ולאם תימנית. כשהיה בן 4 היגר ח'אן ללונדון עם משפחתו. הוא למד באוניברסיטת קארדיף בבריטניה וסיים בה תואר ראשון בהצטיינות בפיזיולוגיה רפואית. אחר כך למד עיתונאות ורדיו באוניברסיטת פורטסמות.
בשנת 1987 נבחר להשתתף בתוכנית המתמחים לשידור חדשות ב-BBC, התקדם לתפקיד מנחה, מפקיד ועבד ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 1991 שידר ח'אן תוכנית חדשות בשירות העולמי של BBC. בשנת 1993 הצטרף ל-CNN. הוא שימש במשך מספר שנים כקריין חדשות וכיסה אירועים כמו הבחירות בהודו בשנת 1996 ובשנת 1999, ואת הבחירות באנגליה בשנת 1997.
בשנת 2005 פרסם ח'אן את ספרו "Al-Waleed: Businessman Billionaire Prince", אודות הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל, בהוצאת הארפרס קולינס.
בין האורחים שראיין בתוכניתו היו הדלאי לאמה, קופי ענאן, חאבייר סולאנה, הילרי קלינטון, נלסון מנדלה, שמעון פרס, מיכאל גורבצ'וב, ג'ימי קרטר וביל קלינטון.
מיסך
קורע
כלותאר ה-1
קושר
צידה
מלאכת שחיטה
מלאכת ברירה
מלאכת לישה
מלאכת בישול
כותב (פירושונים)
הוצאה מרשות לרשות
אינגונד
אינגונד (Ingonde, Ingund או Ingunda; סביבות 499 - סביבות 546), הייתה מלכת הפרנקים, אשתו של המלך כלותאר ה-1 ואם 6 מילדיו.
חייה.
נולדה בתורינגיה, הייתה בתו של המלך באדריך ונישאה לכלותאר הראשון. בעקבות נישואיה הפכה למלכת הפרנקים. אחותה ארגונד נישאה לכלותאר אחריה וילדה לו את כילפריך הראשון.
אינגונד הייתה נכדתם של באזין ובאזינה, אותה באזינה שעזבה את בעלה והפכה להיות אשתו של כילדריך הראשון, מכאן שאינגונד הייתה בת דודה למחצה של בעלה.
על פי גרגוריוס מטור אינגונד ילדה לכלותאר 6 ילדים: גונתיר, כילדריק, כריברט, גונתרם, זיגיברט ובת זקונים בשם קלותזינד (Clothsind).
שלושה מבין בנים אלו היו מלכים:
שלושת הנותרים:
על פי גרגוריוס מטור אינגונד ביקשה מבעלה, כלותאר הראשון, מלך סואסון, למצוא בעל ראוי ממוצא רם ונישא בעבור אחותה ארגונד. המלך לא מצא בעבור ארגונד בעל ראוי יותר מאשר הוא עצמו, והחליט לשאת לאישה את גיסתו ארגונד, שילדה לו את כילפריך הראשון מלך נויסטריה. מצב זה, שנמשך שנים מספר, גרם למלכה אינגונד מחלת נפש, והיא מתה ב-546.
לה דוק טהו
לה דוק טו
טרויכטלינגן
טְרוֹיְכְטְלִינְגֶן (Treuchtlingen) היא עיר במדינת בוואריה שבגרמניה. אוכלוסיית העיר מונה 13,099 תושבים (נכון לשנת 2020).
העיר שוכנת על גדות הנהר אלטמיל (Altmühl), כ-55 ק"מ דרומית לנירנברג. בעיר ממוקם צומת רכבות מרכזי בבוואריה המפגיש את נתיבי המסילות וירצבורג-אינגולשטאדט-מינכן ו-אאוגסבורג-נירנברג.
טרויכטלינגן נוסדה בשנת 793, בתקופת שלטונו של קרל הגדול. קודם לייסודה הרשמי התגוררו במקום קלטים, רומים ופרנקים. בשנת 1809, לאחר התפרקות האימפריה הרומית הקדושה, הפכה העיר לחלק מממלכת בוואריה ובשנת 1871, עם איחוד מדינות גרמניה, לחלק מהקיסרות הגרמנית. ב-23 בפברואר 1945, במסגרת מבצע קלריון, הופצצה תחנת הרכבת של טרויכטלינגן וסביבתה על ידי חילות האוויר של בעלות הברית בשל מיקומה המרכזי של התחנה. בהפצצה נהרגו כ-600 איש וכ-900 נפצעו.
דן קדר
דן קֵדר (17 בספטמבר 1929 – 26 בספטמבר 2008) היה צייר, מורה, במאי ושחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
קדר נולד בתל אביב בשנת 1929, גדל כבן יחיד, למד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובתיכון חדש. היה פעיל בתנועת השומר הצעיר, אותה תיאר בראיון "תנועת הנוער השומר הצעיר עיצבה את האופי שלי, זאת הייתה האוניברסיטה שלי".
כבר כתלמיד ב"תיכון חדש" התבלט הן בציור והן במשחק, ולאחר שסיים את לימודיו, השתתף בסדנאות לציירים צעירים. בנוסף ביים מערכונים ב"שומר הצעיר". בצבא שירת בתותחנים.
קריירה בתיאטרון.
לאחר שהשתחרר מהצבא, הצטרף לקיבוץ הראל אך עזב לאחר שנתיים, ובשנת 1953 התקבל לבית הספר הדרמטי של התיאטרון הקאמרי וסיים כאחד החניכים המצטיינים. במשך שלוש שנים המשיך לשחק במחזות שונים בתיאטרון, עד שנשלח ללמוד בימוי במשך שנה בבית הספר לתיאטרון "אולד וויק" בבריסטול . בתום לימודיו ביים בהצלחה בתיאטרון בלונדון את "דון פרלימפלין ואשת הסנדלר הנפלאה" מאת פדריקו גארסיה לורקה. מנהל הקאמרי יוסף מילוא שמע על הצלחת הפקה זו, וביקש מקדר שיחזור לישראל לביים אותה בקאמרי.
שחזר בשנת 1957 היה אמור לביים מיד את "דון פרלימפלין ואשת הסנדלר הנפלאה", אך סיכוכים פנימיים עיכבו את הפקתה. היא עלתה בתחילת 1958, אך באותה עת התחולל בקאמרי "מרד" זוטא נגד ניהולו של יוסף מילוא, השחקנים לא השקיעו מאמץ בהצגה, היא קיבלה ביקורות צוננות, ירדה לאחר זמן קצר, וקדר עזב את הקאמרי. בהמשך הקריירה ביים הפקות קטנות ולהקות צבאיות, ולא ביים יותר בתיאטרון הרפרטוארי.