ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומה של אוכלוסייה אנושית באזור כבר לפני כ-8,000 שנה. ב-1922 הוקם הפארק במטרה לשמור על שארית האוכלוסייה של ביזון היערות ("Bison bison athabascae") בצפון קנדה. בין השנים 1925 ל-1928 הובאו לפארק ביזונים אשר הרחיבו את תחום מחייתם גם דרומה מהנהר פיס, ובעקבות זאת הורחבו גבולותיו של הפארק ב-1926.
בפארק הלאומי ווד באפאלו חיים מגוון מינים של בעלי חיים בהם אייל קורא, דוב שחור אמריקני, זאב מצוי, שונר, דוב חום, ארנבת השלג, עגור קנדי, ביזון היערות, שכווי הצווארון ונחש בירית.
ב-1982 הכיר איגוד השימור העולמי באתר הקינון הקיצי של העגור האמריקאי ובדלתה פיס-אתבסקה כאתרים בעלי חשיבות בינלאומית במסגרת אמנת רמסאר. ב-1983 הכיר אונסק"ו בפארק כאתר מורשת עולמית. בין הסיבות שהובילו להחלטה זו: המגוון הביולוגי העשיר בדלתה של נהרות אתבסקה ופיס, שהיא הדלתה הפנים יבשתית הגדולה בעולם, האוכלוסייה הגדולה של ביזון היערות החיה במקום ואתר הקינון האחרון של העגור האמריקאי המצוי בסכנת הכחדה.
רולטת רשת
ננוחלקיק
היהאצ'ירו טוגו
הֵיְהַאצִ'ירוֹ טוֹגוֹ (ביפנית: 東郷平八郎) (27 בינואר 1848 - 30 במאי 1934) היה אדמירל צי יפני ששירת כמפקד הכוחות הכללי של הצי היפני המשולב והצי הראשון של יפן במהלך מלחמת רוסיה–יפן.
חייו.
היהאצ'ירו טוגו נולד בחבל סצומה בעיר קגושימה והשתתף בהגנה על קגושימה נגד תותחני הצי הבריטי בשנת 1864. הוא התגייס לחיל הים האזורי ושימש כקצין תותחנות. לאחר עליית הקיסר מייג'י הצטרף לצי הקיסרי היפני כקצין צעיר. ב-1871 נשלח לבריטניה כסטודנט ימי ולמד במכללה לאימונים ימיים בלונדון. הוא הפליג מסביב לעולם כמלח רגיל על סיפון אנייה בריטית. למד מתמטיקה בקיימברידג', ולאחר מכן פיקח על בניית אניית מלחמה. כשחזר ליפן ב-1878 הוא קודם לדרגת לוטננט, לדרגת לוטננט קומנדר בשנת 1879, לדרגת קומנדר ב-1885, וב-1886 לקפטן. במשך תקופה זו פיקד טוגו על מספר רב של אניות מלחמה, אולם עקב בריאות לקויה הוא כמעט ונאלץ לפרוש. כשהחלה מלחמת סין–יפן הראשונה מונה למפקד הסיירת נאניווה. ספינתו של טוגו האיצה את המלחמה בכך שהטביעה אוניית משא בריטית שהובילה יותר מ-1,000 חיילים סינים לקוריאה. כמו כן הוא השתתף בקרב נהר יאלו שבמהלכו קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד הצי הסדיר.
לאחר מכן הוא מילא מספר תפקידים חשובים ביבשה וב-1898 הוא קודם לתפקיד סגן אדמירל. ב-28 בדצמבר 1903, כשישה חודשים לפני פרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשעה שכיהן כמפקד הבסיס הימי מאזורו הוא מונה למפקד בפועל של הצי המשולב. לפני המלחמה הוא נחשב למפקד שגרתי, אולם הוא נבחר למעשה לתפקיד בשל כישרונותיו הטקטיים ונטייתו לעקביות במהלך קרב, תכונות שהפגין במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה. בתפקידו החדש פיקד טוגו על ההתקפה הראשונה על נמל פורט ארתור והמצור על המפרץ. ביוני 1904 הוא קודם לדרגת אדמירל ובאוגוסט הוא הביס את הכוח הימי של תת-אדמירל וילגלם ויטגפט בקרב הים הצהוב. תשעה חודשים מאוחר יותר הוא הוביל את הצי המאוחד בקרב צושימה כשהוא מנצח ניצחון מוחלט שלמעשה הביא לסיום המלחמה. ניצחון זה הדביק לו את הכינוי "נלסון של המזרח" ומיקם אותו בין האדמירלים הדגולים בהיסטוריה הימית.
לאחר המלחמה בדצמבר 1905, טוגו מונה למפקד כללי של כוח אדם בחיל הים היפני, חבר המועצה הימית ב-1909 וקיבל את דרגת אדמירל הצי בשנת 1913. הוא זכה לתואר קזוקו בשנת 1907 וזכה באות הצטיינות מטעם בריטניה. הוא גם היה חבר במועצת המלחמה העליונה. בשנת 1912 טוגו החליף את גנרל נוגי מארסוקה שהתאבד וקיבל עליו את האחריות להשכלתו של הנסיך הירוהיטו. במהלך שנים אלו הוא נשאר בעל השפעה חזקה וקיבל לפני מותו תואר אצולה גבוה. כגיבור לאומי והיותו בעל תהילה בינלאומית הוא נחשב לאחד המנהיגים הצבאיים היפנים הדגולים בהיסטוריה המודרנית וכנראה הגדול ביותר בתחום הימי.
לאחר מותו הוקם מקדש טוגו בטוקיו להנצחת זכרו.
פליטת זרע
אוניית תענוגות
אוניית תענוגות (באנגלית: Cruise ship) היא אוניית נוסעים שנועדה לשמש לטיול ולהנאה של נוסעיה, כאשר עצם ההפלגה באונייה היא חלק בלתי נפרד ממטרת השהייה בה.
אוניות תענוגות מפליגות בדרך כלל בנתיבים מעגליים המחזירים את הנוסעים לנמל היציאה. זאת בניגוד לאוניות נוסעים המפליגות ב"קו" ומשמשות אמצעי תחבורה לנוסע לצורך הגעה מנקודה אחת לאחרת. בדומה לאוניות תענוגות המפליגות בים קיימות ספינות תענוגות לנהרות, אשר נתיבן בדרך כלל קצר יותר.
אוניות תענוגות הפכו לחלק משמעותי בתעשיית התיירות באזורים רבים בעולם ובכל שנה מפליגים בהן מיליוני נוסעים. ענף תיירות זה עובר בתחילת המאה ה-21 תהליך מהיר של צמיחה, במיוחד בצפון אמריקה, ומאז 2001 נבנות בכל שנה לפחות תשע אוניות תענוגות חדשות לספק את צורכי הנוסעים, בעוד אוניות ישנות מוצאות משירות. מגפת הקורונה עצרה צמיחה זו בדומה למה שקרה בשאר תעשיית התיירות.
נכון ל-2018, אוניות תענוגות הגדולות בעולם הן אוניות התענוגות מסדרת אואזיס.
בישראל.
בישראל פועלות מספר ספינות של שיט תענוגות מנמל חיפה, הספינה הגדולה ביותר נקראת "קראון איריס"  שנבנתה בשנת 1992 במקור וכיום שייכת לחברת מנו ספנות, לשעבר הייתה הספינה בבעלות חברת (בשמה הקודם "רויאל מג'יסטי"), ולאחר מכן הייתה בבעלות חברות ספנות בינלאומית שונות: Norwegian Cruise Line, Star Cruises, Celestyal Cruises . הספינה נרכשה על ידי מנו ספנות בשנת 2018. הספינה מכילה 750 חדרים ו-11 סיפונים המסוגלים לשהות בהם כ-2,000 נוסעים.
ישנן מספר חברות שיט בינלאומיות המפעילות קווי שייט תענוגות מישראל.
השרות הבולאי
אמייל השן
אולגר
אולגייר פרסאס
אולימפיאדת השחמט 1927
אולימפיאדת השחמט הראשונה אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בלונדון שבאנגליה בין 18 ביולי ל-30 ביולי 1927.
מייקל צ'ימינו
מייקל צ'ימינו (באנגלית: Michael Cimino; 3 בפברואר 1939 - 2 ביולי 2016) היה במאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על סרטו "צייד הצבאים" בשנת 1978.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
צ'ימינו נולד בניו יורק, דור שלישי להורים אמריקאים ממוצא איטלקי, גדל בלונג איילנד. הוא נחשב כילד פלא ונשלח לבתי ספר פרטיים על ידי הוריו, אך מרד כנער התחבר לעבריינים, נקלע למריבות וחזר הביתה תכופות שיכור. צ'ימינו סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1956 והחל ללמוד באוניברסיטת מישיגן עיצוב גרפי, שם היה חבר במועדון הרמת משקולות. הוא סיים את לימודיו ב-1959 בהצטיינות.
בהמשך הוא קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטת ייל ב-1961, ותואר השני ב-1963. בשנת 1962, בעודו בייל, הוא התגייס לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית, הוא התאמן במשך חמישה חודשים בפורט דיקס, ניו ג'רזי ועבר חודש של הכשרה רפואית בפורט סם יוסטון, טקסס.
תחילת הקריירה.
צ'ימינו כתב תחילה תסריטים לסרט המדע הבדיוני "Silent Running", ולסרט "שובו של הארי המזוהם" (הסרט השני בסדרה "הארי המזוהם"). ב-1974 כתב את התסריט לסרט "חזיז ורעם", שנקנה על ידי חברת ההפקות של קלינט איסטווד, "מאלפאסו". איסטווד התכוון לביים את הסרט בעצמו, אך שוכנע על ידי צ'ימינו לאפשר לו לביים את הסרט. הסרט בבימוי של צ'ימינו הפך להצלחה מסחרית.
לאחר הצלחת "חזיז ורעם", נהנה צ'ימינו מיד חופשית יחסית בליהוק שחקנים ובבימוי סרטו השני, "צייד הצבאים" בשנת 1978. הסרט נחל הצלחה רבה בקופות, והביקורות היו אוהדות. הסרט זכה במספר פרסי אוסקר, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וצ'ימינו עצמו זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
כישלון הסרט "שערי החופש".
סרטו הבא של צ'ימינו, "שערי החופש", יצא ב-1980. צ'ימינו, רכוב על ההצלחה הגדולה של צייד הצבאים, היה על גג העולם. ניתן לו חופש חסר תקדים על ידי האולפנים, והוא היה יכול להחליט כל דבר בנוגע לסרט, מבלי להתייעץ עם המפיקים. בשל כך, עלות הסרט תפחה מיום ליום ועלתה בהרבה על התקציב הראשוני, מצב שכמעט והביא את האולפן, "יונייטד ארטיסטס", לסף פשיטת רגל. לצ'ימינו היה סכסוך נוסף עם המפיקים לגבי בחירתו בשחקנית הצרפתייה איזבל הופר לגלם את התפקיד הראשי. המפיקים התנגדו לבחירה זו מכיוון שאופר לא הייתה מוכרת לציבור האמריקאי, ואף יותר מכך, משום שהם סברו שהיא לא מוכשרת.
תאגיד "טרנסאמריקה" (Transamerica Corporation), הבעלים של "יונייטד ארטיסטס", איבד את אמונו בחברת הסרטים ובמנהליה, ומכר את החברה. כישלון הסרט בקופות ועלותו הגבוהה שיצאה מכלל שליטה, סימנו את סיומה של תקופה שכונתה "הוליווד החדשה". למעשה, ניתן לומר ש"צייד הצבאים" שנתיים לפני כן, אמנם גרם להצלחתו המטאורית של הבמאי הצעיר, אבל בדיעבד הוא זה שגרם לנפילתו. רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של ה"שיקגו טיימס", אמר שצייד הצבאים היה מתנה לצ'ימינו מאת השטן, ושערי החופש, היה התשלום שהשטן גבה ממנו. במילים פשוטות, ההצלחה הייתה כל כך גדולה עד שניתן בו אמון רב כל כך, שגרם לו לעשות עוד ועוד שגיאות מבלי שאף אחד מההפקה ישים לו גבול, וכך הוא הביא את האולפנים לפשיטת רגל.
הסיפור שמאחורי הסרט ונפילתה של "יונייטד ארטיסטס", תועדו בסרטו של סטיבן באך, "Final Cut". גם ספרו של פיטר ביסקין, "Easy Riders, Raging Bulls", עוסק באירועים במהלך ולאחר ההפקה, וזאת כרקע לשינויים שהתרחשו בהוליווד בעקבות מקרה זה. צ'ימינו עצמו התראיין לעיתונות מעט יחסית, ובראיונותיו הוא לרוב לא דן ב"שערי החופש". בספרו של ג'ורג' היקנלופר, "Reel Interviews", מתועדות מספר שיחות גלויות לב עם צ'ימינו על הסרט והאירועים שהתרחשו סביבו.