דגל ססקצ'ואן מורכב משני פסים אופקיים. הפס העליון, שצבעו ירוק, מסמל את החלק הצפוני של הפרובינציה שהוא מיוער ברובו. בצד שמאל של חלק זה מופיע גם סמל האבירים של ססקצ'ואן.
הפס התחתון בצבע זהוב מסמל את החלק הדרומי של הפרובינציה, בו גדלים דגנים שונים. בצד ימין של הדגל, על שני הפסים, מופיעה חבצלת מערבית, הפרח המסמל את הפרובינציה.
דגל ססקצ'ואן אומץ בשנת 1969.
פלר דה ליס
פְלֵר דֶה לִיס (מצרפתית: Fleur de lis או Fleur de lys, ברבים: Fleurs-de-lis) הוא דגם של צדודית פרח סימטרי בעל שלושה עלי כותרת. לסמל יוחסו משמעויות רבות שונות בארצות רבות לאורך אלפי השנים האחרונות.
הדגם מדמה את פרח האיריס מקבוצת איריסי ההיכל.
מקור הסמל.
דגם האיריס הסימטרי והנאה, בעל שלושת עלי הכותרת המשתפלים ושלושת עלי הכותרת הזקופים, ינק השראה ממספר מקורות אמנותיים מקבילים – אשוריים, פיניקיים, מצריים, הלניסטיים ורומיים, חלקם קדומים וחלקם בני תקופת הבית השני. מקורם של הדגמים הקדומים בדימוי של פרחים או דימוי של עלים, שרק חלקם ניתנים להגדרה. הדגם של הפרח קל לעיטור, מתאים היטב למילוי שטחים, איננו בר חלוף ותוקפו לא פג עד ימינו אנו. במחקר הארכאולוגי המוטיב קיבל לעיתים כינויים נפוצים, בשמותיהם של פרחים השונים מן השושן מבחינה מורפולוגית, כגון חבצלת או לוטוס.
דימוי שושן צחור הוטבע במטבעות יהוד מדינתא על ידי יהודים בארץ ישראל בתקופת שיבת ציון במאה ה-4 לפנה"ס. השושן עוטר על מטבעות יהד מדגם 'חיקוי המטבע האתונאי'. במיקום זה, השושן שעל מטבעות יהד החליף את ענף הזית מן המטבעות האתונאים, בהמשך התבסס דגם השושן בעוצמה ובריש גלי על מטבעות יהד שהחליפו את קודמיהם, כשעל פניהם עוצב דגם שושן שמילא את כל שטח המטבע. דגמים דומים המשיכו לעטר גם מטבעות חשמונאיים.
ניכר דמיון רב בין דגמי השושן הללו לבין שני האלמנטים ההרלדיים היוצרים את , נשקו העוצמתי של זאוס, המעטר מטבעות הלניסטיים מן המאות החמישית ועד השנייה לפנה"ס.
הסמל אומץ על ידי האצולה של האימפריה הרומית, ולאחר נפילתה ועלייתה של השושלת המרובינגית, המלכים המרובינגים אימצו את הסמל, בהקשר למסורת ששימשה להכתרת המלך כלוביס הראשון. על פי האגדה ירדה צפחת שמן מן השמיים על מנת למשוח את כלוביס בשמן ולהכתיר אותו למלך. על פי מסורת אחרת הופיע הפרח מן השמיים בעת טקס ההכתרה כמתנה ממרים הבתולה (ככל הנראה מדובר בבלבול מקורות, שכן סימלה של מרים הבתולה הוא פרח שושן צחור).
הסמל אומץ על ידי מלך צרפת פיליפ הראשון במאה ה-11. נכדו, המלך לואי השביעי אימץ את מגן האבירים הכחול שעליו פרח מוזהב כסימלו - מגן זה נקרא Azure semé-de-lis. הסמל המוכר היום - המורכב מפרח משלושה פרחים מוזהבים על רקע כחול מתוארך לתקופתו של מלך צרפת שארל החמישי - שנת 1376.
במאה ה-14 זוהה הסמל בכל אירופה כסמלה של המלוכה הצרפתית, ומלך אנגליה, אדוארד השלישי הוסיף לשלט האצילים שלו את הסמל כדי להראות את תביעתו לכתר הצרפתי.
הפלר דה ליס אומץ על ידי האצולה בצרפת ואף באיטליה בשל היכולת הוויזואלית שלו להציג את דרכם של האצילים, זו אשר פוסעת דרך האמצע על ידי זה שהיא דוחה את הפיתויים הן מהשמאל והן מהימין. לא פעם נצבעו עלי הפרח בצבעים אדום, כחול ולבן כאשר הלבן הוא העלה המרכזי אשר מייצג את שביל הביניים ואת דרך האמצע.
על כתפם של גנבים שנתפסו בצרפת של ימי הביניים קועקע סמל השושן כאות קלון, כדי שיקל לזהותם.
הפלר דה ליס הוצא מן הסמל האנגלי רק בשנת 1801, כאשר מלך אנגליה ג'ורג' השלישי ויתר על תביעתו לכתר הצרפתי.
שימושים בני ימינו.
הפלר דה ליס נותר סמל צרפת עד למהפכה הצרפתית, עת הוחלף בדגל שלושת הצבעים.
הפרח הוחזר לדגלה של צרפת בשנת 1814, עם תבוסתו של נפוליאון בונפרטה וחזרת המלוכה לצרפת, אך הוחלף שוב בשנת 1830, לאחר המהפכה נגד שארל העשירי מלך צרפת.
הפלר דה ליס מסמל את אזור איל-דה-פראנס ומופיע בסמל העיר ליל ובמוטו של העיר בורדו.
החל משנת 1948 מופיע הפלר דה ליס בדגל קוויבק.
בישראל, פלר דה ליס מופיע בסמליהן של תנועת הצופים (וכן על זה של תנועת הצופים העולמית) ותנועת "השומר הצעיר", וכן בסמליהן של יחידות סיור ומודיעין רבות ברחבי העולם (בצה"ל: אגף המודיעין, סיירת מטכ"ל, סיירת צנחנים, יחידת אגוז, גדוד 869 (שחף) ועוד). כמו כן, הפלר דה ליס מופיע על גבי מטבע של שקל חדש אחד, והוא שאול ממטבע יהודה בתקופת השלטון הפרסי (המאה ה-6–ה-4 לפנה"ס).
בהיבט דתי, פלר דה ליס מסמל לעיתים את השילוש הקדוש בנצרות.
הפלר דה ליס הוא סמלה של יצרנית הגיטרות האמריקנית שכטר.
בספורט, מופיע הדגם על גבי סמלה של קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן. הפלר דה ליס הוא הלוגו של קבוצת הפוטבול האמריקאי ניו-אורלינס סיינטס.
פלר דה ליס בתנועת הצופים.
הפלר-דה-ליס הוא אלמנט מרכזי בסמלה של תנועת הצופים בכל העולם. הסמל נכנס לראשונה לשימוש הצופים על ידי רוברט באדן פאוול כדרגה על הזרוע לחיילים אשר הוסמכו להיות צופים במשמרת הדרגון החמישית עליה פיקד בסוף המאה ה-19. מאוחר יותר הסמל היה בשימוש בגדודי הפרשים בכל הצבא הבריטי עד שנת 1921. בשנת 1907, באדן פאוול השתמש בתגי הפלר דה ליס במחנה הקיץ הניסיוני הראשון של תנועת הצופים ב-Brownsea Island.
בספרו "צופיות לבני הנעורים", באדן פאוול התייחס לסמל כ"ראש החץ שמראה את הצפון על מפה או מצפן" והמשיך "זהו סמל הצופים מכיוון שהוא מראה את הכיוון הנכון וכלפי מעלה... שלושת הקצוות מזכירות לנו את שלוש הנקודות של הבטחת הצופה", החובה לאל ולמדינה, עזרה לאחרים ושמירה על חוקת הצופה.
דגל אי הנסיך אדוארד
דגל אי הנסיך אדוארד מכיל את סמל האבירים של האי.
שלושה עצי אלון קטנים, המסמלים את שלושת המחוזות של הפרובינציה (Prince, Queens ו-Kings), מופיעים תחת הגנתו של עץ אלון גדול, שסימל במקור את בריטניה. הסמליות חוזרת במוטו של הפרובינציה: "Parva sub ingenti" (קטן תחת [הגנתו של] גדול).
הפרובינציה נקראה על שמם של שני אנשים בשם אדוארד: בראש הדגל מופיע אריה מוזהב, שמופיע במקור בסמלו של הנסיך אדוארד אוגוסטוס, והשני - המלך אדוארד השביעי.
שמרן
זיריאב
זיריאב (בערבית ופרסית: زرياب, בשמו המלא אבו אל-חסן עלי אבן נאפע; أبو الحسن علي ابن نافع בערך 789–857) היה מוזיקאי איראני, זמר, נגן עוד, מלחין ומורה, שפעל בעיראק, בצפון אפריקה ובאל-אנדלוס ונחשב לאבי המוזיקה הערבית אנדלוסית. מוצאו אינו ברור - ייתכן כורדי או פרסי, אולי אף עם שורשים בעבדים אפריקאים שהגיעו לאזור עיראק. זיריאב נחשב לאחד המוזיקאים הגדולים ביותר בחצר שושלת בית עבאס, אך התפרסם במיוחד לאחר מכן כמוזיקאי אנדלוסי בחצר של האמיר עבד-א-רחמן השני בקורדובה. לפי הערכות בני זמנו הצטיין "לא רק באיכות קולו, אלא גם שלמות ביצועיו". נודע גם כמשורר, מלמוד איש אשכולות - בעל ידע בפיזיקה, גאוגרפיה, מטאורולוגיה, וגם כאיש הטביע חותם על היבטי חברה רבים בתקופתו - הגינונים, אופנת הלבוש והמטבח.
יש קוראים לו "זיריאב אל כביר", כלומר "זיריאב הגדול".
פירוש שמו.
לשמו בפרסית - יש אולי משמעות של "זהב מותך" (מן המלים "זר" = "זהב", ו"אב" = "מים"). פירוש זה היה מקובל על עבד אל-פרג' אל אספהאני ועל אבן ערבי. יש שקשרו את שמו למיתר החמישי הנמוך ביותר שהוסיף לעוד, כשמשמעות המילה "זיר" בפרסית היא "למטה". בערבית ניסו לפרש את כינויו "זיריאב" על ידי אסוציאציה ל"אבו זאראק", שם של ציפור שיר כהת נוצות, ממשפחת הזרזירים, אולי בגלל עיסוקו בזמרה וגון עורו הכהה. בספרדית תרגמו שם זה ל"צפור שחורה".
חייו.
מורהו של זיריאב אסחק אל-מאווסילי היה נערץ מאוד בחצר המלכות העבאסית של הרון אל ראשיד והח'ליף שבא אחריו אל-מאמון. איסחק התגאה בתלמידו זיריאב שכן לימודו ואימונו היה לאחד מהישגיו.
כשזיריאב עלה על מורו ורבו הרגיש שעליו לעזוב את בגדד ובסיוע כספי של איסחק אל מאווסילי נסע לחצר האע'לבים בקירואן ומאוחר יותר לספרד.
במאה ה-15 נדחקו המוסלמים לדרום ספרד, ועד לסוף אותה מאה גורשו ונמלטו בעיקר לארצות צפון אפריקה. כך הגיעה מסורת המוזיקה האנדלוסית הערבית אל ארצות צפון אפריקה.
אסכולה זו של זיריאב הפכה לזרם המוזיקלי הערבי המשפיע ביותר בספרד המוסלמית. בסביליה, בטולדו, בולנסיה ובגרנדה, הוקמו בתי ספר למוזיקה שלימדו וביצעו את המוזיקה שיצר וחידש זיריאב. כמו כן מיוחסת לזיריאב הוספת המיתר החמישי לעוד.
זיריאב זכה לפרסום שעד היום נוהגים לחשוב שהיה לממציא הגיטרה הראשון. נאמר עליו שהוא ידע 10,000 שירים בעל פה.
זיריאב יצר 24 סוויטות מוזיקליות קרויות "נאוובה" או נובה שנועדו כל אחת לשעה אחרת מתוך 24 השעות של היממה.
זיריאב חי בקורדובה עד סוף ימיו, תוך כדי שהוא משנה את ההיסטוריה של המוזיקה בחבל אנדלוסיה ובאירופה.
האדמו&quot;ר מסאטמר
פורקיופיין טרי
פורקיופיין טרי (באנגלית: Porcupine Tree, "עץ הדָּרְבָּן") היא להקה בריטית שהוקמה על ידי סטיבן וילסון ונחשבת לאחת מהלהקות החשובות בז'אנר הרוק המתקדם בבריטניה.
פעילות.
"פורקיופיין טרי" היה בתחילה כינוי שנתן וילסון לאלבומי סולו שהוציא ב-1987 ואשר נוצרו "כדי לספק את העניין הגובר בעץ הקיפודים האגדי" כפי שכתב וילסון בהומור בספרון שצורף לאחד האלבומים. במרוצת הזמן כתוצאה מההתעניינות הגוברת ביצירות אלה צירף אליו וילסון את ריצ'רד ברביירי כקלידן, את קולין אדווין כבסיסט ואת כריס מייטלנד כמתופף. ההרכב נשאר ללא שינוי עד 2002, אשר בשנה זו הוחלף כריס מייטלנד בגווין האריסון.