דוכס קרינתיה קאראסט (Karast) פקד על האמיצים שבחייליו לחקור את התעלומה, למצוא את המפלצת המתחבאת בין הצללים ולהרוג אותה. הם לא הצליחו, מפני שהפחד שקינן גם בלבם של האמיצים שבהם מנע מהם להמשך הלאה במסעם. הדוכס הכריז כי מי שיביס את המפלצת, בין אם בכוח, בין אם בערמומיות, כל הארץ תהיה רכושו, והוא ישוחרר לחופשי אם יהיה מדובר בעבד. מספר עבדים אמיצים החליטו לנסות את מזלם. בקצה הביצה נבנה מגדל מבוצר, שממנו ניתן היה לצפות באויב. שור שמן שעליו דוקרני ברזל נקשר לרצועה, וקולו המפוחד נשמע למרחקים. לאחר זמן לא רב יצאה מתוך הביצה תולעת מכונפת מכוסה כקשקשים. היא החלה לאכול את השור השמן, אך הברזל נתקע בגרונה והכאיב לה. אז יצאו מתוך המגדל המבוצר העבדים, והכניעו את הלינדוורם האיום, והאזור נפתר מאסונות. במקום שבו עמד המגדל הוקמה טירה, שבמשך השנים הפכה לעיר קלגנפורט.
היסטוריה.
המזרקה נבנתה בשנת 1583. במשך זמן רב יוחסה עבודת הבנייה לאולריך ואנדראס פוגלזאנג (Ulrich und Andreas Vogelsang), אך בונה הפסל הוא ככל הנראה אמן שאת שמו איננו יודעים. החומר ממנו נבנתה המזרקה הוא צפחת כלוריט שהובאה מההר הקרוב קרויצברגל (Kreuzbergl), שממנה נבנה גם ה"לאנדהאוס" (Landhaus) של העיר. הלינדוורם גולף מתוך בלוק אחד של החומר. הפסל המונומנטלי מתאר את החיה עם פיה פתוח לרווחה, ממנו זורמים מים, וכן את כנפיה הפרושות לרווחה. הפסל מנסה לתאר באמצעיו התמציתיים את האיום שמציגה החיה. הסגנון יכול להתפרש בתור מנייריזם, כמו גם אמנות רומנסקית.
ראשה של החיה מבוסס על גולגולת של קרנף צמרירי שנמצאה באזור ב-1335, ונתפסה בטעות כראשו של דרקון או לינדוורם. כיום נשמרת הגולגולת במוזיאון של קרינתיה.
בשנת 1593 הועבר הפסל השלם, במשקל 6 טונות, למקומו הנוכחי, על ידי 300 צעירים לבושי לבן. במקור, פנה ראשו של הלינדוורם לכיוון צפון. בתחילה לא הייתה זו מזרקה, אף על פי שבנייתה תוכננה כבר בשלב ההתחלתי. המזרקה נוספה לראשונה בשנת 1624, וככל הנראה באותו זמן הוצב בכיוון ממזרח למערב. ב-1634 נוסף למזרקה סריג ברזל עם פרחים וסמל העיר בסגנון הרנסאנס המאוחר על ידי גאורג טיליץ (Tillitz). בבסיס האנדרטה מוצבים סמלו של "אדון העיר" (Burggraf) וסמל קרינתיה לצד סמלים נוספים. בעבר היה הסריג צבוע.
פסל הרקולס נוסף למזרקה בשנת 1636 על ידי אמן החצר של גורק, מיכאל הנל (Michael Hönel). הרקולס אוחז האלה, אף שהוא מפחית את ההשפעה ההרלדית של המזרקה, מעלה את זיכרון האגדה על הקמת קלגנפורט, שבעקבותיה היה הלינדוורם לסמלה של העיר.
בשנת 1972 הועבר הפסל מערבה, אל מיקומו הנוכחי, בשל הקמת חניון תת-קרקעי מתחת לכיכר. ב-1997 עברה המזרקה שיפוץ כללי בווינה במשך שלוש שנים. ב-2013 היה צורך בשיקום חלקי לאחר שהתגלו סדקים בזנב הלינדוורם. החל באפריל 2017, נעשה שיפוץ נוסף: סדקים קטנים בשתי הדמויות טויחו, ונוסף לפסל כלוריט נוספת, שהובאה מקרויצברגל, ממנו הובא החומר בעת הקמת הפסל.
דודג' סדרה B
Dodge B series (באנגלית: Dodge B series) היו טנדרים ו-מסחריות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית דודג', חברת בת של קונצרן הרכב קרייזלר שיוצרו בין השנים 1948–1953 (טנדרים ומסחריות).
בין השנים 1970–2003 יוצרו מסחריות (וואנים), מ"דודג' סדרה B" הקרויות גם "Dodge Ram van" .
דגים בחלב
דגים בבשר
בשר בדגים
פולה קול
פולה קול (באנגלית: Paula Cole; נולדה ב-5 באפריל 1968) היא זמרת-יוצרת אמריקאית. הסינגל שלה, "Where Have All the Cowboys Gone?", הגיעו לעשרת הגדולים של מצעד בילבורד הוט 100 ב-1997, ובשנה הבאה היא זכתה בפרס גראמי לאמן החדש הטוב ביותר. השיר שלה "I Don't Want to Wait" שימש כשיר הנושא של תוכנית הטלוויזיה "דוסון קריק".
תחילת דרכה.
קול גדלתי ברוקפורט, מסצ'וסטס; אמא שלה, סטפני קול, הייתה מורה לאמנות בבית ספר יסודי, ואבא שלה, ג'ים קול, היה פרופסור לביולוגיה ואקולוגיה בסיילם סטייט קולג' וניגן בס בלהקת הפולקה "Johnny Prytko and The Connecticut Hi-Tones".
היא למדה בתיכון רוקפורט, שם נבחרה כנשיאת המחזור בכיתה י"ב, והופיעה בהפקות תיאטרון של בית הספר כגון "South Pacific". קול המשיכה ללימודים גבוהים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, שם למדה שירת ג'אז ואלתור. הוצע לה חוזה הקלטות על ידי לייבל ג'אז, אך היא דחתה את ההצעה.
קריירה.
קול השיגה את ההזדמנות המקצועית הגדולה הראשונה שלה כשהוזמנה להופיע בסבב ההופעות העולמי של פיטר גבריאל ב-94–1993. זמן קצר אחרי זה, היא חתמה עם הלייבל הראשון שלה, Imago Records, והוציאה את האלבום הראשון שלה, "Harbinger", בשנת 1994. בתוך שנה מצאת האלבום, Imago פשטה את הרגל. ב-1995, היא חתמה עם האחים וורנר. הלייבל הוציא מחדש את "Harbinger" בסתיו 1995.
סיבוב ההופעות Secret World Tour של פיטר גבריאל.
קול הצטרפה לשני החלקים האחרונים של סבב ההופעות של פיטר גבריאל, כדי להחליף את שינייד אוקונור אשר עזבה. סרט וידאו של סיבוב ההופעות יצא בכותרת "Secret World Live", ובו קול שרה את כל קטעי השירה הראשיים לקול אישה, ומשתתפת בדואטים עם גבריאל, במיוחד בשיר האיקוני משנת 1986, "Don't Give Up", שבו היא שרה את החלק של קייט בוש. הסרט זכה בפרס גראמי לשנת 1996 עבור הקליפ המוזיקלי הארוך הטוב ביותר. קול הופיעה בתפקיד ראשי זה גם באלבום של סיבוב ההופעות.
סיבוב ההופעות העניק לקול חשיפה בינלאומית, כמו גם ניסיון בהופעות מול קהל גדול.
"Harbinger".
קול הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Harbinger", ב-1994. היא הופיעה באותה שנה עם מליסה אתרידג' בדואט בערוץ המוזיקלי VH1 על אף שלא הייתה עדיין ידועה מאוד.
"Harbinger "כלל שירים על עצבותה של קול, ומחשבותיה על אפליה ואומללות. השירים היו עשירים מבחינה מוזיקלית, אך בעלי אופי קודר. הלייבל שלה, Imago, קידם את האלבום רק באופן מוגבל, דבר שכפי הנראה השפיע על מחירו. יצא מהאלבום סינגל אחד, "I Am So Ordinary".
"This Fire".
לקראת סוף 1996, קול הוציאה את האלבום השני שנה עם הלייבל החדש, האחים וורנר. קול הפיקה את כל האלבום, "This Fire", בעצמה. הסינגל הראשון מהאלבום, "Where Have All the Cowboys Gone?", הגיע למס' 8 במצעד הפופ של מגזין "בילבורד". הסינגל הבא, "I Don't Want to Wait", הגיע למס' 11, והפופולריות שלו גברה כשנבחר לשמש כשיר הנושא של סדרת דרמת הנעורים הפופולרית, "דוסון קריק" אשר שודר לראשונה שנה אחרי צאת האלבום. הסינגל "Me" (מס' 35 במצעד ההשמעה ברדיו) יצא כסינגל לרדיו בלבד. השיר "Hush, Hush, Hush", דואט עם פיטר גבריאל, מדבר על איידס, ועל צעיר שגוסס בזרועותיו של אביו המנחם. "Feelin' Love" היה סינגל שנכלל בפסקול של הסרט " City of Angels".
קול תיירה עם Lilith Fair (פסטיבל מוזיקת נשים) של שרה מקלכלן. קול הייתה מועמדת למספר פרסי גראמי ב-1997. ביניהם "מפיק השנה" (קול היא האישה השלישית אי פעם להיות מועמדת בקטגוריה זו, אחרי ג'נט ג' קסון בשנת 1990, ומריה קארי ב-1992); היא לא זכתה בפרס זה, אך כן לקחה את פרס "האמן החדש הטוב ביותר".
"Amen".
קול לקחה הפסקה כדי לגדל את הבת שלה, סקיי. בשנת 1999 קול הוציאה את האלבום "Amen" עם הלהקה שהקימה, "להקת פולה קול". סינגל הבכורה של האלבום "I Believe In Love" לא היה בתחילה להצלחה, אבל כשיצא רמיקס על ידי המפיק ג'ונתן פיטרס הוא זכה להצלחה כשיר ריקודים. האלבום, אשר היו בו הופעות אורח של די ג'יי פרמייר, והאוהד הוותיק של קול טיון וטקינס, כלל קצת השפעות R&amp;B והיפ-הופ, אך לא הגיע להצלחה של "This Fire". היא הקליטה אלבום רביעי עם יו פדמן, אבל חברת התקליטים סירבה להוציא אותו; ב-2005 קול העלתה לאתר האינטרנט שלה את אחת מהרצועות של האלבום, "Singing Out My Life", רק כדי לוודא שיישמע. היא גם הקליטה שיר בשם "It's My Life" במהלך הקלטות אלה, אשר שימש מאוחר יותר בפרסומות של מכוניות מרקורי. קול גם הקליטה בביתה שיר מחאה נגד הנשיא בוש והמלחמה בעיראק שכותרתו: "My Hero, Mr. President!", אשר גם הוא פורסם לציבור באתר האינטרנט שלה.
"Courage".
קול חזרה ביוני 2007 עם אלבום האולפן הרביעי שלה "Courage", אשר יצא בלייבל Decca והופק על ידי בובי קולומבי באולפני קפיטול בהוליווד.
"Ithaca".
האלבום החמישי של קול, "Ithaca", יצא ב-21 בספטמבר 2010. היא כתבה והפיקה בשיתוף את כל השירים באלבום. קול אמרה שהאלבום "מייצג את הכוח הפנימי שלי ואת המסע שלי."
"Raven".
"Raven" הוא אלבום האולפן השישי של קול. הוא מומן על ידי קמפיין Kickstarter שנמשך מ-22 בספטמבר 2012 עד 29 באוקטובר 2012 וגייס $75,258. האלבום יצא ב-23 באפריל 2013 בלייבל של קול, 675. קול כתבה את 11 שירי האלבום, כולל שניים משלב מוקדם יותר בקריירה שלה, "Imaginary Man" ו-"Manitoba". אמא שלה שמרה את השירים האלה בקלטות. רוב האלבום הוקלט בשבוע אחד באסם במסצ'וסטס. הנגנים כללו המפיק-שותף/מתופף בן ויטמן, הגיטריסט קווין בארי והבסיסט טוני לוין. היא עבדה עם ויטמן ובארי מאז שהיא בת 19.
"7" הוא אלבום האולפן השביעי של קול, והוא יצא ב-23 במרץ 2015 באמצעות אתר המכירות הרשמי של קול, ובערוצי מכירות מקוונים נוספים ב-10 באפריל 2015. קול מתארת את האלבום כ"אוסף של שירים אשר הגיעו בפתאומיות ובדחיפות. השירים דרשו להיכתב ולצאת, כאילו התת-מודע שלי היה צריך להגיע אלי, לספר לי מה הוא חושב על כל מה שאני עוברת. הקלטתי את האלבום הזה חי, כרביעייה אקוסטית. זה נשמע כמו אלבום רך ומלא רגש שנעשה בשנות ה-1960, והשירים מדברים בעד עצמם."
"This Bright Red Feeling ".