משערים כי מוצאו של הלברדור מהאי ניופאונדלנד (מכונה "ניופאונדלנד קטן"), אך ייתכן שהובא לשם על ידי דייגים שיישבו את האזור כדי לעזור להם בציד. הדייגים היו לוקחים את כלבי הלברדור בסירותיהם, והם היו מביאים את הדגים שהיו נופלים מהרשתות. בזכות אופיו הטוב ויכולות הציד והשחייה שלו, האנגלים הביאו אותו עמם לאנגליה בסוף המאה ה-18, אך תחילה לא הייתה הקפדה על טוהר הגזע. הלברדור-רטריבר הוכר לראשונה כגזע על ידי ההתאחדות האנגלית לכלבנות ב-1903. הגזע נרשם בהתאחדות האמריקאית ב-1917.
כיום, משמשים לברדורים ככלבי נחייה לעיוורים וגם ככלבי חיפוש והצלה וכמגלי חומרי נפץ וסמים, וזאת בזכות אפם הרגיש, חכמתם, ויצר ההבאה שלהם יחד עם רצון לרצות ולשמח את בעליהם.
מאפיינים.
הלברדורים הם כלבים גדולים יחסית. הזכרים מגיעים בדרך כלל למשקל של 29 - 41 ק"ג, ונקבות ל-25 - 32 ק"ג. קיימים שני סוגים של לברדורים, אנגלי ואמריקאי. שני הסוגים קיימים בשתי המדינות, אך לא קיימת הפרדה רשמית ביניהם. הלברדור האנגלי נמוך במקצת מהאמריקאי, בעל פנים מלאות ומזג רגוע יותר בדרך כלל.
שיער הלברדור קצר וישר. הלברדור משיר את שערו פעמיים בשנה, או באופן קבוע, תלוי באקלים. בזכות הקרום בכפות רגליו, וזנבו הרחב והחזק, הלברדור הוא שחיין מצוין. הקרום עוזר ללברדור גם באקלים מושלג, כך שהשלג לא יכנס בין אצבעותיו.
הגזע כולל מספר צבעים: שחור, חום (כהה כמו שוקולד) ולבן-צהוב (המזכיר מעט אפור). מבחינה גנטית יש ללברדורים שלושה מופעים, כולל שוקולד, שחור ולבן-צהוב. בארצות הברית קיימים 30 גוני צבע רשמיים ללברדור רטריבר, בהם לבן (כמו שלג), צהוב (בלונד), דבש, אפור ווריאציות שונות של קשת צבעים זו. בדרך כלל הלברדור יהיה בעל צבע אחד עם אוזניים כהות יותר ודוגמה דמוית אוכף על גבו כהה מעט יותר. לברדור שחור מתאפיין גם בכפות רגליים לבנות ומעט פרווה לבנה באזור החזה.
הלברדורים הם כלבים מאריכי ימים, תוחלת החיים של הלברדור היא 12 - 16 שנים, אולם ישנם לברדורים שמאריכים ימים עד 18 שנים.
מאפייני התנהגותיים - תלות בבעלים.
הלברדור הוא כלב בית ממשפחת כלבי הציד. כדבר אופייני לכלבים ממשפחה זו, גם כלבי הלברדור הם צמודי בעלים - כלומר זקוקים להובלתו והנהגתו של הבעלים שלהם על מנת לבצע את תפקידם. עקב כך, כלבים אלה קשורים מאוד לבעליהם ובגידול וניהול לא נכון יכולים לפתח תלות מוגברת בבעלים או במקרים חמורים כלבים בוגרים יכולים להגיע גם לחרדת נטישה.
על מנת למנוע בעיה זו יש לדאוג לפתח לכלב ביטחון עצמי, ולמידה של הישארות לבד בשגרת יום כבר מגיל צעיר מאוד.
קבליר קינג צ'ארלס ספנייל
הקבליר קינג צ'ארלס ספאנייל (באנגלית: Cavalier King Charles Spaniel) הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע.
הקבליר קינג צ'ארלס הוא זן מחודש וקרובו של הקינג צ'ארלס ספניאל שגדל בחצרות המלוכה באנגליה במאה ה-15 והיה חלק מהנוף עד כדי כך שהוא הופיע באופן קבוע בציורים של בית המלוכה לצד אדוניו. בציורים מאז מופיע כלב קטן עם שיער ארוך ממשפחת הספניאלים.
אצילים ואנשי מלוכה רבים גידלו גזע זה, בהם הנרי השלישי, לואי ה-14, המלכה שארלוט, ג'יימס השני וגם המלך צ'ארלס הראשון. צ'ארלס גידל כלב ספניאל בצבעים שחור ולבן עד אשר הוצא להורג וכלבו נגנב על ידי האויב. בנו, צ'ארלס השני, היה רק בן 9 כאשר ירש את כס המלכות ויצא לגלות.
שנים מאוחר יותר, הנרייטה, אחותו של מלך אנגליה צ'ארלס השני, הביאה כלב לאחיה וכך החל לגדל את כלבי הספניאל הקטנים שייעודם היה ככלבי לוויה. סמיואל פיפס כתב על התרשמותו מביקורו אצל המלך צ'ארלס השני, "בפגישתי עם המלך נהניתי לצפות בו משתעשע ומשחק עם כלביו תוך התעלמות מוחלטת מטרדותיו היום יומיות".
גם סופר הממלכה, ג'ון אבילין, הרבה לכתוב על יחסיו המוזרים והלא שגרתיים של המלך עם כלביו, ועל אהבתו הקנאית להם.
התדרדרות בפופולריות של הספניאל החלה כאשר ויליאם ומארי מהולנד, הגיעו לאנגליה והביאו איתם כלבי פאג שהיו מזוהים יותר עם הפרוטסטנטים וכך ירדה אט אט הפופולריות של כלבי הספניאל שנחשבו ככלבים "קתולים". הירידה בפופולריות של כלבי הספניאל כמעט שהובילה להכחדתו של הגזע באנגליה.
כלבי ספניאל אלו מהמאות ה–16 וה–17 היו דומים לקינג צ'ארלס ספניאל המוכר לנו כיום.
הקבליר קינג צ'ארלס ספניאל בעצם פותח מהקינג צ'ארלס ספנייל בשנות העשרים של מאה זו.
בשנת 1926 חיפש רוזוול אלדרידג', מומחה כלבים אמריקני, את אותו כלב אשר מתועד רבות בציורים, מהמאה ה-15 ועד המאה ה – 17 בהם מופיעים כלבי ספנייל קטנים עם אף ארוך יותר וארוכי שיער. לאחר שלא מצא אף כלב התואם את מראו של אותו כלב מצויר, החליט אלדרידג' להעניק פרסים כספיים לאותם מגדלים אשר יציגו כלבים כאלו בתערוכת כלבים. מגדלים רבים נענו לאתגר זה והחלו להשביח ולבודד את אותם כלבי ספנייל מבוקשים שדמם זרם עדיין בכלבי הקינג צ'ארלס ספניאל.
היו אלו מגדלים אנגלים ש"הוסיפו" לקינג צ'ארלס ספניאל, גם את הפקינז והפאג ושלושת הגזעים האלו יצרו יחד את אב הטיפוס הראשון של הקאבליר. המילה קבליר, אגב, הוספה כדי להבדיל אותו מהקינג צ'ארלס ספניאל המקורי. היצור החדש שהתקבל היה מוצק ובעל לסת ארוכה יותר והוא הוכר באופן רשמי לראשונה באנגליה בשנת 1945.
הגזע קיבל פרסום רב יותר בשנות השישים כאשר הנסיכה מרגרט מבית המלוכה הבריטי גידלה בביתה קבליר קינג צ'ארלס, ומאז הפופולריות של הגזע רק עולה. נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן, ומרדכי סיגל, מחבר בולט לספרי אילוף כלבים, גידלו אף הם את הגזע ותרמו להפצתו בארצות הברית.
מבנה כללי.
הקבליר בהשוואה לספניאל הוא בעל ממדים מעט גדולים יותר (מגיע עד לגובה של 33 סמ' ומשקל של 8 ק"ג).
אפו פחות פחוס, גופו רחב יותר, שיערו ארוך יותר, ללא תלתלים ומנוצה. גודלו נמדד על פי משקלו שנע בין 5.5 ק"ג ל 8.2 ק"ג.
הקבליר הוא בעל מבנה ראש עגול עם גולגולת שטוחה, אוזניים ממוקמות גבוהה ומנוצות בשיער, המצח מודגש, הזרבובית ריבועית והעיניים עגולות.
פרוותו של הגזע ישרה וארוכה, מבריקה ורכה כמשי ומופיעה בכמה קומבינציות של צבעים:
טריקולור (Tricolour) - שילוב של שחור ולבן מודגשים היטב, עם כיתום חום מעל העיניים, על הלחיים, פנים האוזניים, בצד הפנימי של הרגליים ומתחת לזנב.
בלנהיים (Blenheim) - צבע חום עשיר מחולק היטב על צבע לבן פנינה. כיתום מחולק באופן שווה באזור הראש כך שנשאר מקום לסימן בצורת מעוין או כתם לבן בין האוזניים (סימן זה הוא מאפיין ייחודי של הגזע).
בלק אנד טאן (Black &amp; Tan) - שחור מבהיק עם כיתום חום מעל העיניים, על הלחיים, על הרגליים ומתחת לזנב. הצבע החום צריך להיות חזק וכתמים לבנים.
רובי (Ruby) - צבע חום עשיר, ללא כתמים לבנים.
הכתמים מופיעים בצורה סימטרית, על רקע לבן פנינה, ותמיד יהיה כתם לבן בצורת מעוין על המצח. פרוותו זקוקה לטיפוח על בסיס שבועי.
אופי.
הקבליר הוא כלב ליווי אידיאלי ומתאים לשהייה וגידול בתוך בית, הוא אינו מרבה לנבוח, מסתגל בקלות לחיי המשפחה, ידידותי לזרים ולכלבים אחרים (גם כאלה שגדולים ממנו).
אופי הכלב שמח וזנבו נישא בעליזות. תנועתו חופשית ואלגנטית. לקבליר אינסטינקט לרדוף אחר בעלי חיים קטנים (לטאות, ציפורים וכו').
כלב זה משיר שיער ואינו היפואלרגני כך שלאנשים בעלי אלרגיה כלב זה אינו מומלץ.
למרות מראהו החביב, הקבליר הוא כלב עם אופי קשוח, הוא אנרגטי ואתלטי שבעבר שימש לצייד בזכות האינטליגנציה וחושיו המפותחים. הכלב פעלתן ואמיץ אבל אינו משמש לשמירה מאחר שאינו טריטוריאלי ואינו חשדן כלפי זרים.
הגזע בארץ.
הגזע זוכה לפופולריות רבה בשנים האחרונות בישראל, הכלבים המובילים בארץ הגיעו מהולנד אנגליה וגרמניה. חלקם הגיעו להישגים מרשימים וזכו בתוארי יופי כמו אלוף אירופה, אלוף ישראל, ואלוף בינ"ל. עקב הפופולריות הגואה של הגזע נפוצה התופעה של זיווגים שלא באישור ומכירת הגורים תוך שיווקם כגזעיים. גור מוגדר כגזעי אם יש לו תעודת יוחסין וכך פוחת הסיכוי למחלות של הגזע, ידועים קווי הדם של הגור ומובטחים תנאי גידול טובים להוריו. לדוגמה: נקבה יכולה להמליט רק לאחר ייחומה השלישי ועד גיל שמונה שנים, בין ההמלטות צריך להפריד לפחות ייחום אחד, במידה שהגור ללא תעודות, אין לדעת אם תנאים אלו מתקיימים.
Hylobatidae
Nomascus siki
Nomascus
Bunopithecus hoolock
עיטים טרופיים
עיטים טרופיים היא קבוצה שאינה מוגדרת מבחינה סיסטמטית. כלומר, אינה מהווה שבט, משפחה או תת-משפחה במיון עולם הטבע, אך יש למינים אלו מכנה משותף אשר בגללו קושרים אותם לקבוצה. הם כלולים יחד עם שאר העיט במשפחת הנציים. ככלל אלו סוגים בהם מין בודד לבד מהסוג עיט מצויץ, בו יש את המינים עקב שחור מצויץ ("Harpyhaliaetus coronatus") ועיט הררי מצויץ ("Harpyhaliaetus solitarius").
מאפיינים.
אלה הם דורסים גדולים וחזקים, בין העיטים גודלם בינוני עד כביר (ההרפיה הדרום אמריקנית היא העיט השני בגודלו לאחר העיטם הענק). טפריהם מאונקלים, חדים וחזקים. מקורם ארוך או קצר ורב עוצמה. רבים מהם צדים טרף גדול מהם.
הם חיים, כפי ששמם מעיד, באזורים טרופים: אפריקה, גינאה החדשה ועוד.
מיון.
להלן העיטים הטרופיים:
Hylobates
Hylobates albibarbis
Hylobates moloch
Hylobates muelleri
Hylobates pileatus
Symphalangus syndactylus
Nomascus leucogenys
סמויד
הסָמוֹיֵד (Samoyed) הוא גזע של כלב הבית השייך לקבוצת כלבי השפיץ.
היסטוריה של הגזע.