ב-1985 היה ברונו ממגבשי תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. בשנים 1977–1979 היה נשיא האגודה הישראלית לכלכלה. בשנים 1986–1991 כיהן כנגיד בנק ישראל. ב-1986 נבחר לחבר באגודה האמריקאית לכלכלה. בשנים 1986–1987 היה נשיא האגודה האקונומטרית (שבה היה חבר מ-1967). ב-1992 התמנה לנשיא האגודה הבינלאומית לכלכלה. ב-1993 התמנה לסגן נשיא הבנק העולמי ולכלכלן הראשי שלו.
ברונו היה פעיל פוליטי לאורך השנים, לאחר מלחמת ששת הימים התבטא נגד מה שכונה "מדיניות הסיפוח הזוחל" השטחים וקרא להקמת תשתית למדינה פלסטינית, היה מראשוני הפעילים בשלום עכשיו, הוביל ונאם בהפגנות התנועה והשתתף בהפגנה נגד ראש הממשלה מנחם בגין ב-1980 בקריאה להקמת ועדת חקירה לבירור התערבותו בחקירת השב"כ את פרשת המחתרת היהודית. כמו כן ניהל מאבק למען שטחים ירוקים בירושלים, שהגיע עד לפתחו של בג"ץ.
נפטר בירושלים בשנת 1996. הותיר אחריו אלמנה, נטע (גרושתו של פרופ‘ יורם בן פורת), ו-3 ילדים (מאשתו הראשונה, עופרה שהייתה נשואה לפני כן לפרופ‘ גיורא חנוך): יעל, עידו ואסא. עידו מונה בשנת 2017 למנכ"ל מוזיאון ישראל.
יד הנדיב מעניקה מדי שנה פרס על שם מיכאל ברונו לחוקרים מצטיינים צעירים בעלי עתיד מבטיח.
דוד קליין
דוד קליין (15 ביולי 1935 - 25 במאי 2021) היה כלכלן ישראלי, נגיד בנק ישראל השביעי בין השנים 2000–2005.
ביוגרפיה.
קליין נולד בתל אביב. ב-1959 סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1971 קיבל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון.
עוד לפני תום לימודי התואר הראשון, הצטרף קליין למשרד האוצר ועבד באגף התקציבים כאחראי לתקציב משרד הדואר (כיום - משרד התקשורת). עבודתו באוצר נמשכה עד 1966, ובמהלך שנים אלו הוא הקים את צוות התכנון הרב-שנתי של תקציב המדינה, והיה אחראי לתקציב ושותף לצוות ההקמה של העיר ערד. בתקופה זו הוא צורף ככלכלן של צוות בינתחומי, בראשות אריה (לובה) אליאב, אשר נשלח לאיראן על ידי שר החקלאות, משה דיין, כדי לסייע בתכנון ובשיקום אזור קאזווין, אשר נחרב ברעידת אדמה.
בשנים 1966–1972 עבד קליין במחלקה למדיניות פיסקלית של קרן המטבע הבינלאומית. פעילותו התמקדה במחקר ובייעוץ בתכנון מדיניותן התקציבית של מדינות מתפתחות, והוא השתתף במשלחות התקופתיות של הקרן למדינות אלה. במהלך תקופה זו סייע לבנק העולמי כשהשתתף במשלחת סיוע טכני לאיראן, שמטרתה הייתה לייעץ בהקמת המחלקה לחשבונאות לאומית בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינה זו.
בשובו לישראל הצטרף קליין כחבר הנהלת מכון "תבל" למחקרי מדיניות, אשר הוקם על ידי יוליוס סטולמן, תורם יהודי ואיש עסקים מארצות הברית, ביוזמת שר האוצר פנחס ספיר. במסגרת מחקריו במכון שיתף פעולה עם אגף התקציבים במשרד האוצר, ובנה עבורם מודל אקונומטרי של המשק הישראלי, שנועד לאפשר לקובעי המדיניות להעריך את ההשלכות על המשק של הרכבים שונים של תקציב המדינה.
בשנת 1976 הצטרף לבנק לאומי ועבד בו עד 1987 בתפקידים בכירים שונים: מנהל המחלקה הכלכלית וכלכלן ראשי של הבנק, יו"ר ועדת העמלות, חבר בוועדת ההשקעות של קרנות הנאמנות וקופות הגמל, משנה למנהל החטיבה העסקית, ומנהל החטיבה לתכנון אסטרטגי.
עבודתו בבנק ישראל.
ב-1987, בעקבות הזמנתו של הנגיד החמישי של בנק ישראל, פרופ' מיכאל ברונו, עבר קליין לבנק ישראל ושימש כמנהל בכיר המופקד על המחלקה המוניטרית ומחלקת האשראי והפיקוח על מטבע חוץ. בתקופה זו תפקד, על פי חוק ניירות ערך, גם כנציג בנק ישראל בדירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנים 2000–2005 כיהן כנגיד השביעי של בנק ישראל.
בתקופה בה שירת בבנק ישראל, ספטמבר 1987 עד ינואר 2005, תחילה כמנהל בכיר ואחר כך כנגיד, הוביל קליין ארבעה מהלכים אשר היקנו לבנק ישראל עצמאות תפעולית מלאה שלא הייתה לו קודם לכן:
לאחר פרישתו מבנק ישראל.
כיהן כיו"ר הדירקטוריון המייעץ של בית ההשקעות מיטב-דש וכדח"צ בחברת הביטוח AIG.
בשנת 2009 התפרסם ספרו "נגד הזרם; ביזור מרכזי הכח הפיננסי במשק הישראלי" (הוצאת "ידיעות ספרים"). בספר כינס מבחר מהרצאותיו אותן נשא במהלך 17 שנות שירותו בבנק ישראל. לכל אחת מהרצאות אלה צירף מבוא, דברי הסבר והערות שוליים השופכים אור נוסף על השינויים המבניים שבוצעו בניהולו בתקופה זו, במגמה לשפר את המבנה התחרותי של השווקים הפיננסיים ולאפשר ניהול תכליתי של המדיניות המקרו-כלכלית להשגת יעדי המשק.
בשנת 2014 פורסם ספרו "פרופ' סטנלי פישר, הנגיד השמיני של בנק ישראל: מה ירש ומה הוריש" (הוצאת אופיר ביכורים). הספר מנתח שישה תחומי מדיניות מרכזיים המסכמים את תקופת כהונתו של הנגיד השמיני על רקע פועלם של שני הנגידים שקדמו לו.
בשנת 2019 פורסם ספרו השלישי "סיכום אישי" (הוצאת טפר). הספר פותח ברקע אישי - ילדות, משפחה, השכלה, שרות צבאי - וממשיך ברקע מקצועי - באגף התקציבים במשרד האוצר, בקרן המטבע הבינ"ל ובהנהלת בנק לאומי. עיקר הספר מוקדש לבנק ישראל ומציג את תקופתו כנגיד השביעי של הבנק על רקע ההיסטוריה של הבנק כבנק מרכזי, החל מהקמתו ב-1954 כאשר תיפקד כשלוחו של שר האוצר בתקופת ארבעת הנגידים הראשונים, המשך בתקופתם של הנגיד החמישי עד השביעי, בה הושגה ונשמרה יציבות מחירים ועוצבה הריבית כמכשיר המרכזי של המדיניות המונטרית ונקבעה עצמאותו של הבנק, וכלה בתקופה השלישית בה כיהנו הנגידים השמיני והתשיעי בה שונה חוק בנק ישראל אשר נותן לשר האוצר מעמד דומיננטי בניהול המדיניות המונטרית ומגביל את עצמאות בנק ישראל.
קליין נפטר ב-25 במאי 2021.
שחפית
שַׁחֲפִית (שם מדעי: "Sterna") הוא סוג של עופות ממשפחת השחפיתיים. המינים הנכללים בסוג זה הם השחפים הגדולים השוכנים באזורי החופים. הסוג כלל בעבר את כל מיני השחפים ה"לבנים", אך לאחר השוואת רצפי דנ"א מיטוכונדריאלי נקבע כי קבוצת השחפים הללו היא פרפילטית.
חלק מהמינים שהיו בסוג עברו לסוגים סטרנולה או שחפית חומת-גב.
המרק הקדמוני
אתוס (הר)
יהודה לוי (שחקן)
יהודה לוי (נולד ב-29 ביוני 1979) הוא שחקן ודוגמן ישראלי. זוכה שני פרסי האקדמיה לטלוויזיה ופרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הטלוויזיה סירייס מאניה 2022.
ביוגרפיה.
לוי נולד בפתח תקווה לירחמיאל לוי, יליד בולגריה ולחיה (לבית ליכטנשטיין), שעלתה מפולין. בן דודו מדרגה שנייה הוא השחקן רועי ניק, דודו הוא יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל לשעבר, גברי לוי, ובן דודו הוא כדורגלן העבר והמאמן גיא לוי.
ב-1983 בגיל ארבע עבר עם משפחתו לדרום אפריקה לצורך עסקיו של אביו. שם החל להתאמן בקראטה ואף זכה כשהיה בן עשר באליפות דרום אפריקה לילדים. בשנת 1993, כשהיה בן 14, שבה משפחתו לישראל והתיישבה בתל אביב.
ב-1993 הצטרף ללהקת הנוער השכנים של צ'יץ', במהלכה הופיע במספר מופעים והצגות, שהמפורסמת בהן היא "דוד". ב"שכנים של צ'יץ'" הכיר לוי את יעל בר זוהר, איתה ניהל מערכת יחסים למספר חודשים.
ב-1996, כשהיה בן 17, התארח לוי במספר פרקים באופרת הסבון "רמת אביב גימל".
את לימודי התיכון עשה לוי בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין".
את שירותו הצבאי עשה לוי בלהקת חיל החינוך, שם שימש כמפקד הלהקה. שם גם הכיר את אפרת בוימולד, שבהמשך תהפוך לבת זוגו.
לאחר שירותו הצבאי, לוי השתתף במספר סרטי קולנוע בתפקידים משניים, כשהבולט שבהם הוא הסרט "זולגות הדמעות מעצמן". בנוסף, השתתף במספר סדרות טלוויזיה בתפקידים קטנים, בהן "דקות של תהילה" ו"ד.נ גליל מערבי", וכן בהצגה "אדיפוס משפט האלים" ובמספר סרטוני פרסומת (בהן לחטיף במבה).
בשנת 2001 החל לשחק בטלנובלה "לחיי האהבה".
בשנת 2002 לוי שיחק תפקיד ראשי בסרטו זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה ופסטיבל הקולנוע ירושלים של איתן פוקס, "יוסי וג'אגר". הסרט זכה לשבחים בישראל ומחוצה לה ולוי זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על תפקידו בסרט.
בשנת 2003 החל לגלם את דמותו של ליאור דביר בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה", במשך שלוש עונות. בשנת 2004 שיחק בסרט זוכה פרס אופיר של יוסף סידר - "מדורת השבט", לצד יהורם גאון ואסי דיין, ובשנת 2005 שיחק ב"שושלת שוורץ" לצד אניה בוקשטיין וטל פרידמן.
בשנת 2006 הופיע במיני-סדרה של הוט 3 "בסימן ונוס". באותה שנה הופיע בתפקיד משני בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן", וכן החל לשחק תפקיד ראשי לצד עפר שכטר בטלנובלת הכדורגל של HOT - "האלופה" בתור ״סער פדידה״ הדמות הראשית .
בשנת 2006 הקליט לוי את השיר "רציתי" לטלנובלה "האלופה".
לוי השתתף בפסטיגל בשנים 2002, 2003, 2011 ו-2015 בתפקיד ראשי, ואף זכה במקום הראשון עם שירו. כמו כן, השתתף בהצגה "טרזן", ובשנת 2005 במופע "שיר נולד" לצד נינט טייב. הוא שימש כדוגמן הבית של מותג האופנה "פוקס", אך בשנת 2006 הודיע על עזיבתו את החברה.
ב-2007 ועד ל-2014 שיחק בסדרת הפשע "הבורר", שכתב רשף לוי ושודרה במשך 4 עונות ו-45 פרקים, ובה לוי גילם את נדב פלדמן - עובד סוציאלי המחליט לפתוח את תיק האימוץ שלו ומגלה שהוא בן לראש משפחת פשע (אותו מגלם משה איבגי).
בקיץ 2008 השתתף לוי במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" בהפקת תיאטרון "הבימה", בתפקיד הראשי לצד מירי מסיקה.