ראו גם.
מידות שימושיות:
מושגים באנליזה ממשית:
ידע נדרש:
בן-מנייה
בן מנייה
בהקטי
בהקטי (מסנסקריט: "לדבוק", "לסגוד") הוא השם של הדרך הידועה גם כגאודיה ואישנוויזם או וישנויזם.
פילוסופיה ומקורות היסטוריים.
עד לעת האחרונה, נהוג היה לקשור את מקורותיה של תנועה זו בעיקר בהסתעפות פרואנית מהתרבות הברהמינית שבו נעשתה הפרדה בין המוחלט (ה"אטמן") לבין האל. אולם, גישה זו לא סיפקה הסברים מלאים לגבי הימצאותם של מוטיבים לא ברהמיניים בדת. כיום נוטים להאמין שמוצאו הראשוני של זרם זה בתרבויות הדרווידיות של דרום הודו (הממלכות "פאנדאיה", "צ'ולה", ו"צ'רה"). המאות השלישית עד החמישית לספירה התאפיינו בתהפוכות פוליטיות ודתיות בדרום הודו, אשר הביאו עימן סדרים פוליטיים חדשים כמו גם חדירה מסיבית של תרבות ברהמינית מצפון תת-היבשת. במאה ה-6 לספירה החלה התופעה בה קדושים נוודים (כדוגמת Sundarar) שעזבו את החברה העירונית ותרו את הארץ. הללו נחלקו לקדושים שאיבים (שיבא) – Nayannars - ולקדושים ואישניים (וישנו) – Alwars ונתפרסמו בשל השירים מלאי הרגש ששרו להתגלמויותיהם המקומיות של האלים. מקובל כיום כי באותה תקופה נהגו הבהאקטה לנדוד בין המקדשים בתוך מסגרת. בסביבות המאה העשירית לספירה, נעשה מיסוד של הנוודים ההיסטוריים לכדי קדושים והדת התמסדה במסגרת של רשת פולחנית מסועפת בעלת לוח שנה דתי עמוס בטקסי פולחן, אשר נפרשה ברחבי דרום הודו ויצרה לעצמה מרכזים דתיים-פוליטיים מרובים.
התפישה הנפוצה כיום אם כך, גורסת כי הבהקטי הוא זרם דתי אשר נוצר כתוצאה מסינתזה ברהמינית של דתות דראווידיות דרומיות אשר לוותה כמו כן גם בתופעות אנטיטטיות של ויתור על ערכי דת מסוימים. הדרישה המוקדמת ברוב הדתות ההודיות הקודמות - ייחוס חברתי או דתי מוקדם - נשמטה מתנועה דתית זו, ובכך למעשה התבטאה חתרנותה – יציאתה נגד ההיררכיה החברתית.
בתקופת ימי הביניים (בעיקר במאות ה-15 וה-16) זכתה תנועת הבהקטי לתנופה מחודשת ופרצה לצפון הודו. הפופולריות לה זכתה עשויה להיות מוסברת באותה חתרנות שאיפשרה תחת שיטת הקאסטות, בפשטות שבה יכלה לבוא לידי ביטוי.
כמה ממחדשיה העיקריים של תנועת הבהקטי הווישנויסטית (של וישנו) הם רמנוג'אצ'ריה (), מאדהואצ'ריה () ושרי צ'יתניה מהאפרבהו.
בהקטי יוגה.
לפי משנתו של קרישנה, משמעות המילה בהקטי היא אהבה. בעזרת יוגה ומדיטציה ניתן לגלות את העצמי הרוחני, ולחבור לנשגב.
תרגול בהקטי יוגה:
היוגה של הבהקטי שואפת לחיבור עם אלוהים דרך דבקות אמוציונלית בדמותו הפרסונאלית של האל. המתרגל אינו רואה את אלוהים כדבר מופשט אלא לומד ליראות אל פרסונלי. מישהו עמו הוא מפתח מערכת יחסים. על פי הבהקטי-רסמריטה סינדהו מאת רופה גוסוואמי, תרגול הבהקטי כרוך בתשעה סוגי תרגול:
לרוב, יש המתייחסים לשלושת הראשונים מבין התרגולים הללו, קרי: שמיעה, דיבור וזכירה, כחשובים ביותר. לרוב אף נוהגים לשים דגש על דיבור, בהתייחס לזימרה ומדיטציה על מנטרות הכוללות את שמות האל, עד כדי כך שמתארים תרגול זה ככולל את כל התרגולים האחרים בתוכו.
שירת הבהקטי של ימי הביניים.
כתנועה דתית ימי ביניימית, ומקרה פרטי של פנומנת הבהקטי בכללותה, היה בה דגש רגשי שהתבטא בשירה בעלת חשיבות מרכזית בדת, ששמה דגש על נגישותו של האל במקומות הפולחן (בסנסקריט - arca), כמו גם על רגשותיו האוהבים בין המאמין לאלוהות. רגשות אלו עשויים להימצא בקשת רחבה של הקשרים ובהם אהבה, צער ואף כעס ומדגישים את געגועיו של המאמין למפגש עם האלוהי. מוטיב חוזר בשירה זו הוא תיאור תחושות של צער עקב הפירוד מהאל (סנסקריט - Viraha) במהלך הנדודים, צער אשר נמהל כחלק מטיב החוויה הדתית ומתקיים כמרכיב בלתי נפרד ממנה, אף כי אינו סותר, ואף מדגיש, את הסגידה האינסופית לאל.
עם השנים הפכה שירת הבהקטי למאפיין בפולקלור, בתרבות הדתית ההינדואית הרווחת ובהוויה ההודית ואף נתפשת כיום כאחת מהחוליות המבנות את ההמשכיות התרבותית ההיסטורית של הודו. כמו כן, ניתן למצוא כיום בתרבות השירה העממית של הודו מוטיבים משירה זו.
פלשת
חסינות דיפלומטית
חסינות דיפלומטית היא ההגנה הניתנת לדיפלומט מפני פגיעה בו על ידי המדינה המארחת אותו. חסינות זו מגנה עליו גם מפני העמדה לדין על עבירה פלילית שביצע. הרעיון הגורס כי הדיפלומט מהווה אישיות שאין לפגוע בה קיים שנים רבות. תפיסה זו התגבשה במהלך השנים, וקיבלה ביטויה במונח חסינות דיפלומטית. הגם שהיו מקרים בהם נרצחו דיפלומטים, התפתח איסור נורמטיבי חמור לפגוע בדיפלומטים, שכן הדבר מהווה מעשה חסר כבוד וחסר תועלת - אין טעם בהריגת השליח הנושא את דבר הריבון.
היסטוריה.
כבר ג'ינגיס חאן והמונגולים נודעו בחשיבות שייחסו לזכויות הדיפלומטים, ובאכזריות שהפגינו כלפי מדינות שהפרו זכויות אלה.
באירופה התגבשו הזכויות הדיפלומטיות כבר במאה ה-17, ונפוצו בכל רחבי העולם. הן מוסדו באופן רשמי בקונגרס וינה משנת 1815, באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים משנת 1961, באמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים משנת 1963 ובהחלטת האומות המאוחדות מה-18 באפריל 1951, המגינות על דיפלומטים הממלאים את תפקידם מפני רדיפה משפטית או אחרת מטעם המדינה המארחת.
היקף.
החסינות הדיפלומטית תקפה גם לגבי "השק הדיפלומטי", או התקשורת הפיזית שמקיימת השגרירות הזרה עם מדינת האם. בנוסף, אין לערוך חיפוש במסמכיהם של דיפלומטים המגיעים למדינה האם, וכן נאסר לפשוט על שגרירויות זרות במטרה להחרים רכוש. עם זאת, מקובל לעקוב אחר תקשורת אלקטרונית שמקיימת השגרירות.
אם דיפלומט מבצע פשע חמור במהלך שירותו, רשאית המדינה המארחת לגרשו. נהוג לשפוט דיפלומטים מעין אלה עם שובם לארצם.
במצבי מלחמה או מתיחות מדינית, נהוג להחזיר את הדיפלומטים מחשש לביטחונם האישי. לעיתים ייתכן כי הדיפלומטים יוחזרו גם אם המדינה המארחת ידידותית, וזאת בשל החשש שמא גורמים עוינים שונים בתוך המדינה ינסו לפגוע בחברי המשלחת. בשני המקרים, נותרת נציגות דיפלומטית זוטרה במדינה, על מנת לנהל את המגעים השוטפים.
מיהאי קארואי
הרוזן מיהאי קַארוֹיִי (בהונגרית: Károlyi Mihály, בשמו המלא Nagykárolyi Károlyi Mihály Ádám György Miklós, 4 במרץ 1875 - 20 במרץ 1955) היה מנהיגה של הונגריה בתקופת הביניים שבין של האימפריה האוסטרו-הונגרית לבין השלטון הקומוניסטי של בלה קון בעקבות הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בין מרץ 1919 לבין אוגוסט 1919. קארויי היה נשיאה הראשון של הרפובליקה ההונגרית בשנת 1919.
רקע וקריירה מוקדמת.
קארויי נולד למשפחת אצולה רמת יחס ועשירה בהונגריה. בתחילה לא התעניין בפוליטיקה, אך בשנת 1901 הצטרף ל"מפלגת החירות" ואחרי הבחירות הכלליות של שנת 1905 עבר ל"מפלגת העצמאות ושל שנת 1848" והפך לאחד ממנהיגיה. בשנת 1909 נבחר ליו"ר האגודה החקלאית ההונגרית הלאומית, ארגון שאיחד את האצולה הכפרית ההונגרית. בתחילה היה קארויי מתומכיו של הסדר החברתי הקיים בממלכה ההונגרית, אך ככל שהתקדמה דרכו בשדה הפוליטיקה, החל נוטה שמאלה.
בשנת 1910 נבחר קארויי לפרלמנט כחבר "מפלגת העצמאות ושל שנת 1848", שהייתה באופוזיציה. בהמשך עמד בראש אחד הפלגים של מפלגה זו. במהלך מלחמת העולם הראשונה תמך קארויי במלחמה בתחילה, אך במהלך הלחימה שינה את דעתו והפך לאחד ממבקריה הקולניים של המלחמה בהונגריה. ב-7 בנובמבר 1914 נישא לרוזנת קטינקה אנדראשי, בת למשפחה בעלת עוצמה ומעמד בפוליטיקה ההונגרית. לזוג נולדו שלושה ילדים במהלך חיי נישואיהם. נישואים אלה הקנו לו את חסותו של חותנו רב העוצמה, הרוזן אנדראשי, ואיפשרו לו חופש פעולה פוליטי רב יחסית.
בשנת 1916 פרש קארויי ממפלגתו על רקע אהדתו למדינות ההסכמה. על בסיס איחוד כמה פלגים ממנה הוא הקים מפלגה חדשה בשם "המפלגה המאוחדת של העצמאות ושנת 1848" שנודעה בפשטות כ"מפלגת קארויי" (1848 היא השנה בה מרד העם ההונגרי בבית הבסבורג, וקיבל חוקה ליברלית ומתקדמת, אשר בוטלה כאשר דוכא המרד בחוזק יד).
מפלגת קארויי בתחילת דרכה הייתה מעין גחמה פוליטית. לא הייתה לה תמיכה המונית או ארגון כלל ארצי, והיו לה רק 20 חברים בפרלמנט, רובם בעלי מחויבות קטנה למפלגה. קארויי דרש שלום עם מדינות ההסכמה, ניתוק הקשרים עם אוסטריה, וזכות הצבעה לכל, כולל נשים ומיעוטים אתניים (בהונגריה ניתנה זכות ההצבעה רק ל-5.8% מן הגברים וזאת לפי מוצא והכנסה, בעוד שבאוסטריה ניתנה זכות הצבעה לכלל הגברים בשנת 1907). דרישתו כי לכל יוצא צבא תינתן זכות ההצבעה מיד הכעיסה את ראש הממשלה אישטוואן טיסה. במקביל ניהל קארויי מגעים חשאיים עם נציגים בריטים וצרפתים בשווייץ. בשנת 1918 הכריז קארויי ברבים על תמיכתו בתוכנית "ארבע עשרה הנקודות" שהעלה נשיא ארצות הברית וודרו וילסון בקונגרס בינואר. תוכנית זו כללה שתי נקודות המתייחסות באופן ישיר אל הונגריה: מתן אוטונומיה לשאר העמים בקיסרות, ונסיגת צבאות הונגריה מרומניה, מסרביה וממונטנגרו. בין ה-28 באוקטובר ל-31 באוקטובר הוביל קארויי את מהפכת החרציות כנגד קרל הראשון, קיסר אוסטריה, ב-1 בנובמבר מונה על ידי הקיסר לראש ממשלת הונגריה.
מנהיג הרפובליקה.