פרויקטים נוספים שלו שזכו להיבנות בישראל הן בית הדואר בקריית אתא, גשר הרכבת הישן מגדים על כביש החוף סמוך לעתלית וכמה וילות פרטיות בנהריה, חיפה, רמת גן וזכרון יעקב. בנוסף היה שותף לתכנון בית משאבות המים המרכזי, המשרדים ובתי המלאכה לקבוצת תהל בירושלים, תכנון התוכנית העירונית החדשה בדרום נצרת, תוכנית עירונית ליישוב עולים חדשים בכרמיאל, ופרויקטי מבני מגורים שונים בעכו, קריית שמונה, עפולה וירושלים.
פרסים.
גרשטל זכה בפרס ראשון בשנת 1983 וב-1985 על תכנון בית העירייה באינסברוק; פרס ראשון על תכנון שיכון זיגורט שיועד לשכונת קריית אליעזר בחיפה; פרס ראשון על תכנון שכונת מנשיה ביפו.
נורסולטן
לופיאודון
לופיאודון (שם מדעי: Lophiodon; מילולית: "שן-מסרק") הוא סוג נכחד של יונק בן הסדרה מפריטי פרסה שהיה קרוב לטפיריים. הוא חי בתחילת האאוקן לפני 51-42 מיליון שנה באירופה. המאובנים שלו התגלו בבור מסל בהסן, גרמניה וגם בצרפת ותוארו ב-1822 בידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה.
הלופיאודון היה בעל חיים בינוני באורך 2.5 מטר ובגובה של 1 מטר בכתפיים כשכמה מהמינים הגיעו לגודל של קרנף. הוא נראה כמו טפיר קדום והיה בעל חדק קטן לאיסוף מזון. היה לו גוף עגלגל דמוי-חבית וזרועות שהזכירו את אלה של המשפחה הקדומה כליקותריים. הוא היה ניזון מצמחייה רכה עם שיניו הגדולות אך בעלות החריצים. ככל הנראה לא היה יכול לעכל עשבים וניזון במקום רק משיחים ועלים נמוכים או פרחים. הוא חי בביצות ויערות גשם באירופה הקדומה הלחה.
יצור קדום זה נכחד עם התייבשות תנאי מחייתו הלחים.
אנופלותריום
אנופלותריום (שם מדעי: Anoplotherium; מילולית: "בהמה לא-חמושה", זאת מאחר שהוא היה חסר ניבים או חטים גדולים) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה מתת-סדרת בעלי כרית שהיה קרובם של הגמליים. הוא חי בסוף האאוקן ואולי עד תחילת האוליגוקן לפני 37-33 מיליון שנה באירופה. המאובנים שלו התגלו בקרבת פריז ותוארו בידי החוקר ז'ורז' קיוויה ב-1804. בהמשך התגלו עוד מאובנים במערב אירופה כמו בפורטוגל ובריטניה. בעבר השתייכו לסוג זה מינים רבים אך חלקם בוטלו עקב ממצאים דומים למינים אחרים.
האנופלותריום היה מאבות הגמלים והלאמות החיות והוא הגיע למשקל 80 ק"ג. עם זאת מראהו לא הזכיר כלל גמל והוא היה בעל זנב ארוך מאוד, גפיים חזקות בעלות 2 אצבעות דומות לפרסות סוס וחוטם רחב בעל שיניים מחודדות אך חלשות יחסית. ככל הנראה יצור זה יכל להגיע לעלים בגובה 2-3 מטרים ולאכול מהם בדומה לג'ירף או צבי ג'ירפי מודרני. הוא הזדקף בעזרת ירכיו העבות וזנבו השרירי כדי להגיע לעלים אלה, תוך קיפול של ברכיו. ייתכן שהתאמה זו נדרשה כדי למנוע תחרות רבה על צמחייה.
יצור זה השתייך לראשונים שבבני הסדרה מכפילי פרסה אשר הפכו לאיטם לבעלי חיים גבוהים ומהירים ששלטו בערבות ויכלו לעכל עשבים באמצעות קיבותיהם מרובות המדורים.
טויטו
טויטו (לעיתים נכתב: טוויטו, טואיטו או טאיטו) הוא שם משפחה יהודי צפון אפריקאי, הנגזר ממילה בניב הערבי של תוניס שפירושה סוג של "ציפור שחורה".
מיסים ביהדות
מערכת המיסים ביהדות עברה שינויים במשך הדורות, מ"מיסים" הניתנים מבחירה חופשית (וולונטריים) ועד למיסי חובה. הערך מתאר את המיסים השונים הנזכרים במקורות היהדות - בתורה, בנביאים, במשנה ובתלמוד, וכן את הדיונים העקרוניים על הסמכות לגבות מיסים.
מיסים בתורה.
המס הראשון שנזכר בתורה הוא המעשר - 10% מההכנסה שניתן לכהן או למקדש.(פרק ב)
המעשר מיוחס לאבות האומה:
בנוסף למיסים אלה, היו גם מיסים לצורכי המקדש אשר נגבו באופן ריכוזי:
בנוסף למיסים שנועדו למקדש ולעובדים במקדש, ישנם מיסים שנועדו לעזרה לנזקקים:(פרק ב)
מס נוסף נזכר בדיני המלחמה:
מיסים בתקופת המלכים.
בימי שמואל הנביא, ביקשו בני ישראל משמואל שימנה להם מלך. שמואל הציג בפניהם את "משפט המלך", הכולל מיסים רבים חדשים ():
למרות התנגדותו ואזהרותיו של שמואל, העם החזיק בדרישתו למלך. מהסכמת העם ניתן להסיק, שהם קיבלו על עצמם לשלם את המיסים הנזכרים. המלך הראשון - שאול - אכן הטיל מס על כל בית-אב בישראל, כמו שנרמז בכתוב: .(פרק ג)
בימי שלמה המלך כבר היה שר מיוחד הממונה על גביית המיסים (), ולידו היו שנים-עשר נציבים שהיו אחראים על גביית מיסים מהמחוזות השונים בממלכה. המיסים הללו - הם שימשו להחזקת ארמון המלך, הנשים, הסעודות, המשרתים וכו'. שלמה הטיל גם מס-עובד - עבודות שירות. מס-עובד שהוטל על בני-ישראל שימש לבניית בית המקדש ובית המלך (). מס-עובד שהוטל על כנענים שימש לבניית ערים בצורות ().(פרק ג)
מיסים נזכרו גם בממלכות אחרות, כגון במצרים: ובפרס: , וכן נזכרו מיסים הנקראים "מִנְדָּה בְלוֹ וַהֲלָךְ" (, ).
התורה מגבילה את זכותו של המלך לקחת מיסים לצרכיו הפרטיים, .(עמ' 152)
מיסים במשנה ובתלמוד.
במשנה נזכרים מיסים קהילתיים ועירוניים לצורכי ביטחון ():
וכן נזכרים מיסים קהילתיים ועירוניים לצורך עזרה לנזקקים ():
מיסים עירוניים מסוגים מגוונים יותר נזכרים בתוספתא ():
לגבי מיסים בקנה-מידה רחב יותר - מדינה או ממלכה - מצאנו דעות שונות:
חכמי התלמוד יישבו בין הדעות על ידי הבחנה בין "מוכס שיש לו קצבה" - מוכס הגובה מס בשיעור קבוע וקצוב, הנחשב חוקי, לבין "מוכס שאין לו קצבה" - מוכס הגובה מכל אחד כמה שהוא רוצה באופן שרירותי, הנחשב לגזלן. וכן "מוכס העומד מאליו" ולא מונה על ידי המלך נחשב לגזלן.(עמ' 153-155)
באותו אופן, נחלקו חכמי המשנה אם מותר או אסור להבריח את המכס, והסבירו בתלמוד (שם) שהמחלוקת קשורה לשאלה אם המוכס פועל לפי חוק או פועל בשרירות ליבו.
מיסים בקהילות הגולה.
הקהילות היהודיות בגלות גבו מחבריהן מיסים משני סוגים: מס חיצוני - לתשלום לשלטון הנכרי על-פי דרישתו, ומס פנימי - למימון הוצאות הקהילה, כגון בית-כנסת, רב, חזן, קופת-צדקה ועוד. ישנם דיונים רבים בספרות האחרונים ובפנקסי הקהילות בפרטי גביית המיסים, סוגי המיסים, החייבים במס וכדומה.(פרק ד)
המיסים החיצוניים היו, במקרים רבים, לא הוגנים - הם הוטלו באופן מפלה רק על הקהילות היהודיות. למרות זאת, פוסקים רבים טענו שיש לשלם אותם ואסור להתחמק מהם, שכן יהודי המתחמק מתשלום המס מטיל באופן עקיף מס גבוה יותר על חברי קהילתו, ועלול גם לגרום לפגיעה פיזית בקהילה היהודית.(עמ' 153-154)
המיסים הפנימיים אפשרו לקהילה היהודית להתקיים כישות אוטונומית, מעין מדינת-ננס. הזכות להטלת מיסים פנימיים, יחד עם הזכות לקיים בתי-דין יהודיים עצמאיים, הייתה דרישה עיקרית של הקהילות במשא-ומתן מול השלטונות המארחים.(עמ' 150)
הסמכות לגביית מיסים בכפייה.
הראשונים עסקו בשאלה מדוע בכלל מותר לשלטון לגבות מיסים בכפייה, ובמה זה שונה מגזל? הם ציינו מספר סיבות:(פרקים ה-ח)
הסיבות השונות קשורות גם לשתי התפיסות השונות שרווחו בעולם לגבי מהות המס: (עמ' 149–151, 153-155)
הפוסקים בדורנו התייחסו לסמכות של מדינת ישראל לגבות מיסים: לפי החזון אי"ש, כיוון שנציגי הציבור בכנסת אינם פועלים לפי תורת ישראל, אין להם דין של "שבעת טובי העיר" ולכן סמכותם להטיל מיסים מוגבלת (חזון אי"ש סנהדרין טו). אולם לפי הרב עובדיה יוסף, הכלל "דינא דמלכותא דינא" חל גם על מדינת ישראל, לפיכך יש לה סמכות לגבות מיסים, ויש חובה לשלם מיסים (שו"ת יחוה דעת ה סג). (עמ' 155, 164-165)
חלוקת נטל המס.
נטל המס חייב להתחלק בין האזרחים על-פי כללים קבועים והוגנים, ולא לפי שרירות-ליבו של השלטון.(פרק ט) ישנם שני גורמים עיקריים הקובעים את חלוקת הנטל במיסים שונים:
ישנם גם מיסים שבהם שני הגורמים הללו משתלבים. לדוגמה, כשאנשי-העיר גובים מס לבניית חומה סביב העיר:
גורם נוסף הנזכר בחלוקת הנטל, בהקשר של בניית חומה, הוא מידת הקרבה לחומה - הדיירים הקרובים לחומה צריכים לשלם יותר מהדיירים הרחוקים מהחומה (), כיוון שהחומה חשובה להם יותר - אם לא תהיה חומה, הם יהיו הראשונים שייפגעו. וכן, הבתים שלהם גורמים להגדלת היקף החומה (הרמ"ה).(פרק י)
בספרות השאלות והתשובות ישנם דיונים על סוגים שונים של מיסים, כגון לשמירה, לאספקת מים, לצדקה, להחזקת בתי-דין, לבניית בית-כנסת ומקווה, למשכורת הרב והחזן, ולהוצאות מערכת החינוך - האם הם צריכים להתחלק לפי ממון או לפי נפשות.(פרקים יא, יב, יד, טו)
בהלכה נזכרו הנחות והקלות בחיוב המס. ההנחות הן משני סוגים: הנחה רכוש, והנחה לאדם. נזכר פטור ממס על ממון המיועד לצדקה, וכן על רכוש המיועד למצוה כגון תלמוד תורה, ישיבה, בית-כנסת, בית-מדרש או מקוה, וכן על ספרים תורניים. נזכרו הנחות למעוטי-יכולת, מובטלים ומשפחות מרובות ילדים. ישנם דיונים רבים במקורות על פטורים והקלות לתלמידי-חכמים - מאיזה מיסים בדיוק פוטרים אותם, ומי בדיוק נחשב "תלמיד חכם" לעניין זה.(פרקים כ, כא)
סוגי רכוש החייבים במס.
במקורות נזכרו מיסים על סוגים שונים של רכוש:(פרק טז)
בספרות השו"ת נדונה רבות שאלת "מקום החיוב": אם אדם גר בעיר אחת, אבל רוב רכושו ורווחיו נמצא בעיר אחרת, לאיזו עיר הוא צריך לשלם מס? (במושגים של ימינו: אדם שבבעלותו מפעל הנמצא באזור-התעשייה של עיר גדולה, והוא עצמו גר ביישוב פרברי - למי הוא צריך לשלם מס?). הדעה הרווחת היא, שמס התלוי ברכוש יש לשלם למקום שבו נמצא הרכוש.(עמ' 156) אולם ישנן דעות שונות.(פרק טז.6)
הקשר בין תשלום המס והזכות להשתתף בהחלטות ציבוריות.