ולנטינו החל בשנת 1989 בהליכים משפטיים במטרה למנוע פתיחת סניף של רשת מקדונלד'ס בסמוך לרחוב על מנת לשמור על המראה האליטיסטי של הרחוב, אולם נכשל במאבק זה.
ברחוב התגוררו אישים רבים ובהם גוליילמו מרקוני, ממציא הרדיו, שהתגורר בבית מספר 11 עד מותו בשנת 1937.
ויה ויטוריו ונטו
חיים בר
חיים בר (נולד ב-14 במאי 1954) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הבלם בקבוצת מכבי נתניה ובנבחרת ישראל. חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קריירה.
בר, אשר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי נתניה בסוף עונת 1972, הופיע במדיה 417 משחקים (שיאן ההופעות במדי הקבוצה), וכבש לזכותה 10 שערים. בר, שיחק בסך הכל במשך 16 עונות במדי הקבוצה ובשנת 1989 פרש ממשחק פעיל לאחר שזכה עם הקבוצה בארבע אליפויות, כולל דאבל בשנת 1978.
בר זומן לנבחרת ישראל לראשונה בעונת 1974/1975, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול נבחרת רומניה באצטדיון בלומפילד. בסך הכל ערך בר 51 הופעות במדי הנבחרת, ואת שערו היחיד כבש במשחק מול נבחרת יפן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978. (ישראל ניצחה 0-2 כשאת השער הראשון במשחק כבש חברו של בר לקבוצת מכבי נתניה, עודד מכנס).
בר שיתף פעולה בנתניה עם אחיו, שרגא בר, גם הוא שחקן נבחרת ישראל. בר נשוי ואב לשלוש בנות, ובעבר היה נשוי לאור-לי הופמן בר, מאמנת הכושר מ"לרדת בגדול".
ילדה רצה על המרפסת
"ילדה רצה על המרפסת" (באיטלקית: Bambina che corre sul balcone) הוא ציור שמן מאת הצייר הפוטוריסטי ג'אקומו באלה (Giacomo Balla), משנת 1912.
הציור מתאר ילדה הרצה מצדו השמאלי של הבד אל צדו הימני. הילדה אינה מתוארת בצורה ריאליסטית, כי אם בעזרת טכניקת הפוינטיליזם. טכניקה זאת שימשה את באלה להדגיש את התנועה של הדמות בצורה "סימולטאנית". בהשפעת הכרונומטוגרפיה, באלה תיעד את המשכיות התנועה ומיזג אותה אל רגע אחד. באלה אף יצר רישומים מקדימים לעבודה זו, בהם הוא שם דגש על שינוי התנוחות של פלג הגוף התחתון בעת תנועת הריצה.
אנרי, דוכס לוקסמבורג
פורטולאנוס
חנוך לווין
ריי סטיבנסון
ג'ורג' ריימונד סטיבנסון (באנגלית: George Raymond Stevenson; נולד ב-25 במאי 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
קורות חייו.
סטיבנסון נולד בליסבורן שבצפון אירלנד, אך עקר עם משפחתו לניוקאסל שבאנגליה בהיותו בן שמונה. בתחילה למד עיצוב פנים, ועסק בתחום בחברת אדריכלות בלונדון. בגיל 27 החליט לנסות להגשים חלום ילדות, והחל ללמוד משחק בבית הספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול.
קריירה.
לאחר סיום לימודי המשחק, ב-1993, הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות וכן במספר סרטי טלוויזיה. תפקידו החשוב הראשון היה בסרט הקולנוע "The Theory of Flight" ב-1998, בו גילם ג'יגולו. בשנת 2004 הופיע לראשונה בסרט הוליוודי, כשגילם את דמותו של האביר דגונט בסרט המבוסס על עלילות המלך ארתור, לצדם של קלייב אוון וקירה נייטלי.
ב-2005 קיבל תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "רומא" בהפקה משולבת של רשתות HBO ו-BBC. סטיבנסון גילם בסדרה את דמותו של טיטוס פולו, חייל בלגיונו של יוליוס קיסר, שניחן במזג חם, אומץ לב, כוח פיזי רב ונאמנות למפקדיו ולחברו הטוב לוקיוס וורנוס.
ב-2008 גילם את התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "", המבוסס על הקומיקס "המעניש". בהמשך השתתף גם בסרטים "הנבחר", "החבר'ה האחרים" (2010), "Kill the Irishman" ו"ת'ור (2011). סרט נוסף בכיכובו שיצא ב-2011 הוא גרסה בטכנולוגיית תלת-ממד לשלושת המוסקטרים, בה גילם את פורטוס.
סטיבנסון הופיע גם במספר מחזות בתיאטרון מאז שנת 2000, ובהם "The Duchess of Malfi" בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 2011 השתתף סטיבנסון בסרט הלייב אקשן מבית מארוול קומיקס "תור" בתפקיד וולסטאג, אחד מהלוחמים שלושה - תפקיד אותו חזר לגלם בסרטי ההמשך " (2013) ו" (2017). בשנת 2012 הופיע סטיבנסון בתפקיד משנה בעונה השביעית של הסדרה "דקסטר" (בגילום אייזיק סירקו - ראש המאפייה האוקראינית "קושקה". פרקים 1-9) .
בשנת 2014 גילם סטיבנסון את התפקיד מרכוס איטון בסרט המדע-בדיוני "מפוצלים"; אשר המבוסס על עלילת הספר "מפוצלים" שנכתב על ידי ורוניקה רות'. בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה "קדושים וזרים" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בשנת 2018 שיחק בסרט הפעולה "בני ערובה" . בשנת 2019 שיחק בעונה השלישית של הדרמה ההסיטורית "מדיצ'י".
בשנת 2020 שיחק את יורד הים אות'ר בסדרה "ויקינגים". בשנת 2022 השתתף במותחן הפשע "נקמה ללא מעצורים" שביים מרטין קמפבל ובכיכובו של ליאם ניסן.
משולש סירפינסקי
שלום מושקוביץ'
שלום מושקוביץ' (1896–1980), שנודע גם בכינויפ "שלום מצפת" ו-"זייגרמאכר" (ביידיש: "[ה]שען"), היה צייר ישראלי בסגנון נאיבי.
ביוגרפיה.
מושקוביץ' היה בן למשפחה חסידית שעלתה ארצה בשלהי המאה ה-18. הוא חי בצפת, והתפרנס מתיקון שעונים ומציור שלטים וזכה לכינוי "זייגרמאכר". היה פוקד את ביתו של יוסף צבי גייגר ועוקב אחר ציוריו הנאיביים והושפע מעבודתו. היה נוהג לצייר להנאתו ציורים בסגנון נאיבי על רקע סיפורי התנ"ך. במלחמת העצמאות נהרס בית-המלאכה שלו, והאמן יוסל ברגנר, שהתגורר בצפת טרם עבר לתל אביב, הכיר בכישוריו כצייר ועודדו להתמקד באמנות במקום בשעונים.
מושקוביץ' שילב בציוריו את הנושאים המוכרים לו היטב: סיפורי המקרא והווי החיים של היישוב הישן בצפת. נודע בסגנונו ה"ליניארי" – שורות של פריטים בציור, המצוירות בפרופורציה מוגדלת ובשורות נפרדות כדי להבליטם.
בשנות ה-50 הביא ברגנר את ציוריו של מושקוביץ' לתודעת אנשי אמנות מחוגי הבוהמה התל אביבית. ובגיל מבוגר, הפך מאלמוני המצייר לעצמו לאחת מן הדמויות הבולטות באמנות הישראלית. בשנת 1958 הציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב. הוא נודע בכינוי נוסף: "שלום מצפת" או "שולֶם מצפת". ציוריו, בסגנון האמנות הנאיבית, הפכו למבוקשים ונמכרו במחירים גבוהים. באפריל 1961 נערכה תערוכה מציוריו בגלריה בניו יורק, מושקוביץ' הוזמן להשתתף בפתיחת התערוכה, אך מצב בריאותו לא אפשר לו לטוס. ביולי 1961 הוצגו ציוריו גם ב.
בפברואר 1966 השתתף בתערוכה במוזיאון ישראל, חודשים ספורים לאחר פתיחת המוזיאון. במאי 1967 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של מושקוביץ' במוזיאון ישראל, שאחר כך הוצגה גם במוזיאונים בסטוקהולם ואמסטרדם.
שלום מושקוביץ' נפטר בשנת 1980, והוא בן 84 שנים במותו.
לאחר מותו.
בסך הכל הספיק מושקוביץ' לצייר כאלפיים ציורים, שכמעט כולן נמכרו עוד בחייו. בידי משפחתו נותרו כ-100 ציורים. המשפחה מינתה את הכלכלן דניאל דורון, שיצג את מושקוביץ' עוד בחייו, למנהל העזבון. דורון קיבל שכר טרחה ממכירת ציוריו, שמכירם עלה בחדות. המשפחה גם מכרה ליטוגרפיות של יצירותיו במחיר של כ-1,000 דולר ליחידה, וכן נתנה זיכיון לבית מלאכה בהרצליה לייצר אריחי קיר בהם מודפסים ציוריו. המשפחה גם הוציאו לאור אלבום על תולדותיו ועבודותיו. הלקוחות העיקריים של יצירותו היו בעיקר אספנים יהודים מאזור ניו יורק, שאוהבו את ציורי התנ״ך שלו.
בינואר 1987 נעצרו מספר אנשים שהואשמו בזיוף ציוריו של מושקוביץ',שהפכו למבוקשים ביותר. החקירה על זיוף היצירות נפתחה לאחר תלונה של דניאל דורון. הזיופים נעשו באמצעות יצירת הדפסים באיכות גבוהה.
מוטי משעני
תאופיק חטיב
אוניברסיטת סאו פאולו
אוניברסיטת סאו פאולו (בפורטוגזית: Universidade de São Paulo; בראשי תיבות: USP) היא אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה החשובים בברזיל ובאמריקה הלטינית. האוניברסיטה פעילה במחקר ובהוראה בכל תחומי מדעי הרוח, מדעי החברה, מדעי הטבע, המדעים המדויקים, רפואה והנדסה. מוצעות בה גם תוכניות לימודי-חוץ לקהל הרחב.
רשומים בה כ-75,000 סטודנטים לתארים בוגר, מוסמך ודוקטור. לאוניברסיטה 11 קמפוסים, 4 מהם ממוקמים בעיר סאו פאולו (הקמפוס הראשי מכונה "קמפוס אָרְמָנְדוֹ דֶה סָלֶס אולִיבֶירָה" ושטחו 7,443,770 מ"ר). שאר הקמפוסים מפוזרים בערים אחרות במדינת סאו פאולו (באורו, לורנה, פירסיקאבה, פירסונונגה, ריביירו פרטו, סאו קרלוס, סנטוס וסאו פאולו). המבנה האקדמי של USP מאורגן ב-42 בתי ספר, 6 מכונים מתמחים וארבעה מוזיאונים חשובים. היא השיגה במהירות תפקיד מוביל בתחומים רבים ושונים כמרכז מחקר והיא אחראית לכ- 20% מכלל התפוקות האקדמיות בברזיל.
היא נחשבת למוסד האקדמי המחקרי הטוב בברזיל. בעבר היא דורגה במקום ה-94 בפריון מחקרי בין האוניברסיטאות בעולם. לפי אותו דירוג, מדורגת USP ראשונה בין האוניברסיטאות באמריקה הלטינית. מאידך, על פי הדירוג של טיימס לשנת 2007 מדורגת USP במקום ה-176 בין האוניברסיטאות הטובות בעולם. על פי דירוג השוואתי אחר עבור פריון מחקרי, מוקמה USP במקום ה-45 בעולם.
מעמדה כאוניברסיטה הוכר ב-25 בינואר 1934, כאשר חברו יחד מספר פקולטות שפעלו מזה מספר שנים כמוסדות עצמאיים, ביניהן הפקולטה למשפטים שהוקמה עוד ב-11 באוגוסט 1827, הפקולטה לרפואה ובית הספר הפוליטכני. לאלה הצטרפו פקולטות חדשות לפילוסופיה, מדעי הרוח ומדעים, אשר קלטו פרופסורים מצרפת, איטליה, גרמניה ומדינות אחרות באירופה. בית הספר הפוליטכני כלל מחלקות להנדסה אזרחית, הנדסת חשמל, הנדסת מחצבים, הנדסה מטלורגית, הנדסה ימית והנדסה כימית. מאז נוספו עוד פקולטות ומחלקות לאוניברסיטה.
USP היא אוניברסיטה ציבורית והלימודים בה מוצעים בחינם. על פי החוק הברזילאי, אסור על אוניברסיטה ציבורית בברזיל לגבות תשלום עבור קורסים אקדמיים. כל אדם שסיים לימודים תיכוניים זכאי להשתתף בבחינות הכניסה של האוניברסיטה. קיימת תחרות רבה על כל מקום ובכל שנה מתמודדים 150,000 מועמדים על כ-10,000 מקומות.