לאחר התפרקותה של חבורת הרועים עבר משה זמירי לתל אביב ועבד בתור צַבָּע. הוא גם ארגן את אגודת הצבעים בתוך הסתדרות העובדים הכללית. במאורעות תרצ"ו התנדב לפלוגת משוחררי הגדוד העברי במסגרת הצבא הבריטי למלחמה בכנופיות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ובשנת 1943 התגייס לבריגדה העברית. במלחמת העצמאות התגייס לצה"ל, ולאחר סיומה התמסר לשיקום כפרים ערבים כדי להכשירם לקליטת העולים.
משה זמירי שילב עבודת כפיים עם עבודה רוחנית כמבקר אמנות. הוא היה בעל ידע רחב ומגוון בתרבות העברית ובתרבות העולם. מעייניו היו נתונים לצמיחתה של האמנות הארץ ישראלית המתחדשת לסוגיה: ציור, שירה, מוזיקה ותיאטרון. הוא היה אמן התורה שבעל פה. אלכסנדר פן, אמר עליו כי היה כוח מפרה "אימפורביזטור של האידיאות המפרות" שכוחו לא היה בכתב אלא בעצם הווייתו, דיבורו והתלהבותו המדבקות. הוא מיעט לכתוב והתרחק מאור הזרקורים. עם זאת פרסם בירחון "גזית" סקירות אמנות וביקורות בעיקר על ציור.
שיחותיו המרתקות של זמירי שמשו מוקד השראה למשוררי הדור. דבריו הנלהבים בשבח עץ הזית שהוא "עץ חכם, לכאורה לא תואר ולא הדר לו – ומה עמקו צפונותיו!" השפיעו על חבריו המשוררים. שירו של אלתרמן "עץ הזית" (1938) נכתב בהשראת השיחות הללו, וככל הנראה גם השיר "עץ הזית" (1944) מאת אלכסנדר פן.
בשנים האחרונות לחייו התגורר בקיבוץ גבעת השלושה. משה זמירי נפטר ביום י"ח בחשוון תשי"ד, 27 באוקטובר 1953 ונקבר ב בנו הוא הצייר יהויה זמירי (1927 – 2014).
תרומתו לזמר העברי.
משה זמירי היה ממעצבי פניה של האמנות הארץ ישראלית בכלל והזמר העברי בפרט. הוא ביקש ליצור אמנות עברית אותנטית שתבטא את החיים החדשים בארץ ישראל. את שאיפתו זו ניסה לממש הלכה למעשה וקיווה שיצירות הרועים תצמחנה מחיי השדה, מההיצמדות לאדמה. משה זמירי שקד על כתיבת שירים מהווי הרועים והם לוו במחולות ובנגינה בחליל ובמצלתיים ובתופים. דוד זמיר, שהדריך את קבוצת הרועים בשיח' אבריק, כינה אותו "הראשון במשוררי העדר".
אנשי חבורת הרועים אהבו מאוד את השירה ולפי עדותם עלה קול זמרת החברים מן הבוקר ועד הערב, בשעת המלאכה ובשעת מנוחה, בשדה ובאוהל, והם אף חיברו פזמונים בעצמם. קשה לדעת במדויק אילו שירים חוברו בקבוצת הרועים, הן בשל התיעוד המועט שהשתמר מאותה תקופה והן משום שאנשי חבורת הרועים עצמם, לא ייחסו משמעות לאזכור מחבר השיר. כמה מאנשי חבורת הרועים סיפרו כי משה זמירי חיבר אחדים משירי הרועים המפורסמים: "שאנו למדבר","במצלתיים בתופים", "על שקתות המים", "מעמק לגבעה" ו"במעיין". משה זמירי עצמו לא אמר בשום מקום במפורש כי הוא שחיבר את השירים. ברשימתו "כיצד נוצרו השירים בשיך אבריק? תיאר את הרועה ששר שירי רועים ולא הזכיר את שמו במפורש. המלחין יהודה שרת הקדיש חוברת מיוחדת לשירי שיח' אבריק. החוברת כוללת: "לקט שירים, שהיו מושרים בפי חברי קבוצת הרועים, בשיך-אבריק תרפ"ז – תרפ"ט ושרת ציין כי השירים שאסף נמסרו לו מפיו של משה זמירי, אך לא נטען כי הם שלו. בשנות השישים של המאה העשרים המשורר אלכסנדר פן, שהיה מקורב לחבורת הרועים ונמנה עם ידידיו הקרובים של זמירי, הצהיר במכתביו לאקו"ם, כי הוא מחברם של חמשת שירי הרועים שיוחסו לזמירי. את דבריו של פן חיזקה גם עדותו של יעקב מחט שכתב בזיכרונותיו: "גם המשורר אלכסנדר פן היה בין מבקרינו הקבועים ובהשראת המקום והחבורה כתב שירי רועים". אולם גם פן, מסיבותיו שלו, נמנע במשך שנים רבות לציין כי הוא כתב את שירי הרועים. מצב זה גרם לכך שרוב השירים הופיעו במשך שנים רבות בשירונים ללא שם המחבר, לעיתים עם הכותרת: "עממי", "לא ידוע" או "פלשתינאי".
מחקר בכתבי היד של שירי הרועים שנמצאו בארכיונו של זמירי (הן כתבי יד של זמירי והן כתבי יד של פן) וכתבי יד של שירי הרועים בכתב ידו של פן שהיו שמורים אצל השחקנית חנה רובינא, גילה כי זמירי אכן כתב שירי רועים אחדים.
ההימנעות מרישום שמו כמחברם של השירים נבעה ככל הנראה מצניעותו ובעיקר מרצונו להפוך אותם לשירי עם. בכוונת מכוון טשטש את שם הכותב והבליט את "טבעיותם" של השירים, אשר נוצרו כביכול מאליהם, מתוך געיית הכבשים והדר הטבע. השיר התנגן מעצמו, החליל שר את שירו והרועה הוא רק "הצינור" להוצאת השיר ולהפצתו ברבים.
שירי הרועים שכתב זמירי מורכבים משתיים שלוש שורות החוזרות על עצמן, החריזה מועטת ובלתי סדירה. אליהן הוסיף את קריאות הרועה וקולות העדר: אוֹ, אָח, מֶה וכדומה. קריאות אלה היו חלק בלתי נפרד מהשיר. זמירי יצר בכוונה שירים שהיו פתוחים לשינויים שהוא וחבריו בחבורת הרועים הכניסו בהם, לפי הלך רוחם. עיקר כוחם של השירים היה בשילוב של אלמנטים אחדים: מילים, מנגינה, כלי נגינה כמו תוף וחליל וביצוע של חילופין בין שירת יחיד לבין שירת הציבור.
זמירי נתן אפוא לשירים את הנוסח הראשון, הגולמי. הוא שיתף פעולה עם אלכסנדר פן בכתיבת שירי הרועים, והם הפכו בידי פן כחומר גלם ליצירה חדשה: פן נטל את השירים והעניק להם לבוש אמנותי.
יולנטה סניידר-קבאו
יולנטה סניידר-קבאו (בהולנדית: Yolanthe Sneijder-Cabau; נולדה ב-19 במרץ 1985) היא שחקנית, דוגמנית ומנחת טלוויזיה ספרדייה-הולנדית.
ביוגרפיה.
קבאו נולדה באיביזה לאם הולנדית ואב ספרדי, אביה היה יזם שבבעלותו מספר מסעדות וברים, לאחר שאביה חווה משבר כלכלי היא חוותה אלימות במשפחה וכתוצאה מכך אמה חזרה עם ילדיה להולנד מולדתה.
לאחר שסיימה את בית הספר היא החליטה להתחיל בקריירת משחק והופיעה במספר הפקות.
היא אחת המייסדות של הארגון "Stop Kindermisbruik" הפועל לצמצום התופעה של התעללות מינית בילדים במדינות המתפתחות.
היא הייתה נשואה לכדורגלן וסלי סניידר ויש לה בן, בעקבות כך היא גם השתתפה בגרסה ההולנדית של נשות הכדורגלנים.
ב-2019 הם נפרדו.
קריירה.
בין 2005–2008 הופיעה בתפקיד משני באופרת הסבון "Onderweg naar morgen".
ב-2006 שיחקה בסרט הקצר "Turkse chick" שהיה מועמד לפרס "Gouden Kalf" (עגל הזהב), המקביל ההולנדי לפרס האוסקר, הסרט הכיל מספר סצינות מיניות שלאחר מכן הצהירה שהיא מתחרטת עליהן.
ב-2006, 2007 ו-2009 נבחרה ל"הולנדית הסקסית ביותר" על ידי מגזין הגברים "FHM".
ב-2009 ו-2010 הציגה את הניקוד של הולנד באירוויזיון.
ב-2010 ו-2011 הנחתה את פסטיבל השירים של הולנד, בו הזוכה מייצג את הולנד באירוויזיון.
ב-2013 שיחקה בסרט רווח וכאב.
ב-2015 הופיעה בסרט "Kidnapping Freddy Heineken" עם אנתוני הופקינס.
צבי הירש לוינזון
מישורי אליסיום
סטטירה
סטטירה או סתאתירה הוא שם של מספר מלכות אחמניות שהיו באזור פרס העתיקה
ג'וני פלין
ג'וני ויליאם פלין (באנגלית: Jonny William Flynn; נולד ב-6 בפברואר 1989) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2009–2014.
קריירת תיכונים ומכללות.
פלין נולד וגדל בעיר ניאגרה פולס שבמדינת ניו יורק. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון ניאגרה פולס" קלע 26.7 נקודות בממוצע למשחק, וזכה בפרס שחקן התיכונים המצטיין של ניו יורק (New York State Mr. Basketball). כמו כן באותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט.
בין השנים 2007–2009 למד באוניברסיטת סירקיוז, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ג'ים בייהיים. ב-12 במרץ 2009 הוביל את קבוצתו לניצחון מול אוניברסיטת קונטיקט בתוצאה 127–117, במשחק שכלל 6 הארכות. פלין שיחק ב-67 מתוך 70 הדקות במשחק, וקלע 34 נקודות לזכות סירקיוז. במשחק שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) קלע פלין 22 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת אוקלהומה, אותה הוביל בלייק גריפין. לאורך עונתו השנייה בליגת המכללות רשם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-6.7 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז ה-Big East.
קריירה מקצועית.
בדראפט ה-NBA 2009 נלקח פלין על ידי מינסוטה טימברוולבס בבחירה השישית, מיד אחרי ריקי רוביו שנבחר אף הוא על ידי הטימברוולבס. בדיעבד, הבחירה בפלין גררה ביקורות רבות, בין היתר בשל ההשוואה לסטפן קרי אשר נלקח מיד אחריו בבחירה השביעית. במשחק הבכורה שלו ב-NBA קלע 18 נקודות, כולל 13 ברבע האחרון, במשחק בו חזרה מינסוטה מפיגור של 19 נקודות מול ניו ג'רזי נטס לניצחון בתוצאה 95–93. ב-18 בינואר 2010 קלע שיא קריירה של 29 נקודות במשחק מול פילדלפיה 76'. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 13.5 נקודות ומסר 4.4 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בקיץ 2010 עבר ניתוח בירך רגלו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את 24 המשחקים הראשונים של עונת . ב-53 המשחקים בהם שותף עד לסיום העונה שימש כמחליפו מהספסל של לוק רידנאוור, והציג יכולת מאכזבת עם ממוצע של 5.3 נקודות למשחק בלבד.
לקראת עונת , בה רוביו הצטרף למינסוטה, הועבר פלין בטרייד ליוסטון רוקטס. במרץ 2012, לאחר 11 משחקים ביוסטון, נשלח בטרייד נוסף לפורטלנד טרייל בלייזרס. ב-29 משחקיו באותה עונה, אשר הייתה השלישית והאחרונה שלו ב-NBA, קלע 4.5 נקודות ומסר 3.3 אסיסטים למשחק.
בנובמבר 2012 עבר פלין לשחק עבור מלבורן טייגרס מליגת העל האוסטרלית. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 17.7 נקודות בממוצע למשחק, וקבוצתו סיימה את העונה במקום החמישי (מתוך 8).
באוגוסט 2014, לאחר שנה בה לא שיחק, חתם על חוזה בקבוצת קאפו ד'אורלנדו מליגת העל האיטלקית בכדורסל. בנובמבר 2014 שוחרר מהקבוצה לאחר שני משחקים בלבד, ולמעשה פרש ממשחק.
בנג'מין הורינגולד
בנג'מין הורניגולד (באנגלית, Benjamin Hornigold; 1680-1719) היה פיראט אנגלי, שפעל בסוף תור הזהב של הפיראטיות.