קבוצת העשור של היורוליג (2010–2020) (באנגלית: Euroleague Basketball 2010–20 All-Decade Team) מורכבת מעשרת הכדורסלנים הבולטים בליגת היורוליג בעשור השני לקיומה, בין השנים 2010–2020. חברת יורוליג בסקטבול, המפעילה את היורוליג, יזמה את פרסום קבוצת העשור לרגל חגיגות העונה ה-20 של הליגה. הייתה זו הפעם השנייה בה נבחרת קבוצת עשור ביורוליג, לאחר קבוצת העשור 2000–2010.
בין החודשים אוקטובר-דצמבר 2019 פורסמו באתר היורוליג 50 המועמדים לקבוצת העשור, מתוכם נבחרו עשרה שחקנים ללא התייחסות לעמדה בה הם משחקים. מבין 50 המועמדים, שני שחקנים נבחרו לקבוצת העשור הקודמת – דימיטריס דיאמנטידיס וחואן קרלוס נבארו, ושלושה שחקנים נוספים היו מועמדים אליה – מייק באטיסט, ואסיליס ספאנוליס ואנדרס נוצ'יוני.
ההצבעה לנבחרי קבוצת העשור כללה קולות מטעם 18 מאמני קבוצות היורוליג, 18 הקפטנים של קבוצות היורוליג, חברי תקשורת נבחרים ואוהדים אשר הצביעו דרך האתר הרשמי של הליגה. הצבעת האוהדים נערכה בין 20 בינואר ל-17 בפברואר 2020.
קבוצת העשור.
בין החודשים מרץ-מאי 2020 פורסמו עשרת הנבחרים לקבוצת העשור. שניים מבין עשרת שחקני קבוצת העשור – דימיטריס דיאמנטידיס וחואן קרלוס נבארו – נכללו גם בקבוצת העשור הקודמת, ושחקן נוסף – ואסיליס ספאנוליס – היה מועמד אליה. להלן רשימת השחקנים הנבחרים:
נייסה (פולין)
וסטין
וסטין (בצ'כית: Vsetín) היא עיר בחבל זלין, שבמזרח הרפובליקה הצ'כית.
בהיותו עיר קטנה במהלך השנים ההא הפכה למרכז תעשייתי וספורטיבי חשוב.
התיישבות ראשונה באזור הוזכרה בשנת 1297 והעיר מוזכרת בשנת 1308. באותה תקופה היא הייתה שייכת למסדר אבירי היכל שלמה. במהלך המאה ה-15 נבנה באזור יישוב מבוצר ובמאה ה-17 נבנה מבצר ששרידיו קיימים עד היום. בשנת 1609 השליטה על האזור העוברה לאלברכט פון ולנשטיין שהתחתן עם אישה מקומית. הוא ניסה בכל כוחו להביא להחזר הכנסייה הקתולית לאזור וזה הביא למספר מרידות. בשנת 1653 השליטה על העיר הועברה למשפחה הונגרית ששלטה באזור כ-180 שנים. בהיותה משפחה קתולית המרידות נמשכו עד שבנת 1781 פורסם כתב הסובלנות.
החל מהמאה ה-19 בעיר התפתחה תעשייה. במיוחד התפתחה תעשיית החשמל. במהלך מלחמת העולם השנייה המפעלים שגשגו בעקבות הזמנות אספקת ציוד לצבא.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אוכלוסיית העיר הוכפלה, בין היתר בעקבות הכללת כפרים בסביבה (לרבות יאנובה) בשטחי העיר. לאח נפילת השלטון הקומוניסטי העיר ידעה תקופה קשה עם רמת אבטלה גבוהה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, קבוצת הוקי קרח של העיר הייתה 5 פעמים אלופת צ'כיה.
מכונה חסרת תועלת
מכונה חסרת תועלת (גם: מכונת "אל תיגע בי", "תעזוב אותי בשקט" או מכונה ביישנית, באנגלית: useless machine או leave me alone machine) היא מכשיר שיש לו פונקציה אך אין לו מטרה ישירה.
לעיתים מטרת המכונה היא להיות תרגיל פילוסופי, בכך שהיא יוצרת פרדוקס. הפרדוקס הוא שההגדרה של מכונה היא "התקן מורכב שצורך, מעביר או משנה אנרגיה על מנת לבצע משימה או עבודה מסוימת" ובמקרה זה, המשימה שאותה מכונה מבצעת, היא לא לבצע משימה או עבודה ובכך היא אינה מכונה.
לעיתים מטרת המכונה היא להיות בדיחה אינטלקטואלית.
מכשירים אשר אין להם שום פונקציה אינם מכונה חסרת תועלת, כי למכונה כזו יש פונקציה. כמו כן מכשירים שאינם תקינים אינם נחשבים "מכונות חסרות תועלת", כי ניתן לתקן אותם.
"המכונות חסרות התועלת" הידועות ביותר הן אלה בהשראת עיצובו של מרווין מינסקי, כאשר תפקידה היחיד של המכונה הוא לכבות את עצמה על ידי הפעלת מתג "כיבוי" משלה.
היסטוריה.
הממציא והמעצב האיטלקי ברונו מונארי החל לבנות "מכונות חסרות תועלת" (באיטלקית: "macchine inutili") בשנות ה-30 של המאה ה-20.
הגרסה של המכונה חסרת התועלת שהפכה פופולרית היא תיבה עם מתג פשוט שלחיצה על "הפעל", גורמת להופעה של יד או מנוף מתוך התיבה שמכבה את המכונה לפני שהיד נעלמת בתוך התיבה מחדש. גרסה זו כנראה הומצאה על ידי הפרופסור והחלוץ בתחום הבינה מלאכותית מרווין מינסקי מאוניברסיטת MIT, בתקופה שהיה סטודנט לתואר מתקדם וביקר במעבדות בל בשנת 1952.
מינסקי כינה את המצאתו "המכונה האולטימטיבית", אך שם זה של המונח לא תפס.
המנטור של מינסקי במעבדות בל, חלוץ תורת האינפורמציה קלוד שאנון (לימים גם פרופסור ב-MIT), הכין גרסאות משלו למכונה. הוא השאיר גרסה אחת על שולחנו, ומחבר המדע הבדיוני ארתור סי. קלארק ראה אותה. בהמשך כתב קלארק, "יש משהו מרושע שלא ניתן לתאר במילים במכונה שלא עושה כלום – ממש כלום – חוץ מלכבות את עצמה", והוא הוקסם מהמושג.
מוצרים מסחריים.
בשנות ה-60 יצרנית צעצועים בשם "קפטן ושות'" יצרה "מפלצת בתוך הקופסה השחורה", ובה יד מכנית שהגיחה מתוך קופסה שחורה פשוטה מפלסטיק והפכה מפסק בשביל לכבות את עצמה. גרסה זו אולי הושפעה בחלקה מדמותו של "דבר", היד המפורקת שהוצגה במשפחת אדמס. גם גרסאות אחרות של המכונה הופקו.
גרסאות עשה זאת בעצמך של המכונה חסרת התועלת (לעיתים מודרניזציה עם בקרות מעבד) הוצגו במספר סרטוני רשת והיוו השראה למכונות מורכבות יותר המסוגלות להזיז או שמשתמשות ביותר מתג אחד. ישנם מספר מכשירים מלאים או ערכות המוצעות למכירה.
אזכורים תרבותיים.
בפרק השלישי של העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה פארגו, "חוק אי הסתירה", מופיעה מכונה חסרת תועלת, ובאותו פרק, בסיפור בתוך הסיפור, קיים אנדרואיד בשם MNSKY על שמו של מרווין מינסקי.
אנגארסק
אמרו לא
אמרו לא (באנגלית: Just Say No) היה קמפיין שהובילה הגברת הראשונה של ארצות הברית, ננסי רייגן במהלך שנות ה-80 וראשית שנות ה-90 כחלק מהמלחמה בסמים בארצות הברית במטרה להניא ילדים ובני נוער מלהשתמש בסמים פסיכואקטיביים לא חוקיים על ידי הצעת דרכים שונות להגיד "לא". את הסלוגן והקמפיין הובילה ננסי רייגן.
היוזמה.
הקמפיין נוצר כחלק מהתוכנית למניעת שימוש בסמים שנתמכה על ידי המכונים הלאומיים לבריאות, שנוצרה על ידי פרופסור ריצ'רד אוונס מאוניברסיטת יוסטון . אוונס קידם תוכנית חיסון עמדות חברתית, שכללה לימוד סטודנטים כישורי עמידה בלחץ חברתי והשפעות חברתיות אחרות. הקמפיין שהובילה הגברת הראשונה כלל הגשת רעיונות לעבודות מסטודנטים. הפרסומאי ג'ורדן צימרמן , באותה עת סטודנט באוניברסיטה, זכה בקמפיין. התנועה נגד סמים הייתה בין כישורי ההתנגדות המומלצים בתגובה ללחץ חברתי, והקמפיין הוכח ככזה שהצליח להפיץ באופן מועיל את אסטרטגיית החוסן החברתי.
ננסי רייגן הפכה למעורבת בקמפיין במהלך 1980 בביקור בדטרויט וילג' שבניו יורק. בהמשך אמרה כי באותו ביקור התרשמה מהצורך לחנך בני נוער בנושא סמים והתמכרויות. בשנת 1981 הצהירה שהדבר הטוב ביותר שתוכל לעשות הוא להעלות את המודעות לסכנות השימוש בסמים:
הפעילות.
הסלוגן "Just Say No" הוצג לראשונה בשנת 1982, בביקור של ננסי רייגן בבית ספר יסודי באוקלנד, קליפורניה, לאחר שנשאלה על ידי תלמידה מה לעשות אם מציעים לה סמים, ענתה גברת רייגן: "Just say no". עד מהרה הפכו ארגוני "אמרו לא" לשכיחים בהם התחייבו צעירים שלא להתנסות בסמים.
כשנשאלה ננסי רייגן על הפעילות שלה בקמפיין ענתה: "אם אפשר להציל ילד אחד, זה שווה את זה". רייגן ביקרה במרכזי שיקום מסמים וכן בתוכניות למניעת שימוש לרעה בהם; בסיוע תשומת הלב של כלי התקשורת, התראיינה רייגן בתוכניות שונות, ערכה הצהרות, וכתבה טורים. עד סתיו 1985 הופיעה רייגן ב-23 תוכניות ראיונות שונות, השתתפה כמגישה בתוכנית הבוקר של ABC, בוקר טוב אמריקה. והופיעה בסרט אמריקאי של PBS.
הקמפיין והביטוי "אמרו לא" נטמעו בתרבות הפופולרית, כששודרו פרקים של סדרות כמו על טעם ועל ריח ופאנקי השובבה שעסקו בקמפיין. הגברת רייגן כיכבה בתפקיד עצמה בתוכניות כמו שושלת כדי ללקט תמיכה לקמפיין.
בשנת 1985 התרחב הקמפיין למדינות נוספות ברחבי העולם. רייגן הזמינה את הגברות הראשונות מ-30 מדינות לבית הלבן לכנס בנושא, ובהמשך הפכה לגברת הראשונה הראשונה שהוזמנה לנאום באומות המאוחדות.
השפעות.
הקמפיין אכן הצליח להעלות את המודעות הציבורית לשימוש בסמים, אם כי לא נמצא קשר בינו לבין הירידה בשימוש בהם. על אף שהשימוש בסמים פחת באופן משמעותי במהלך נשיאותו של רייגן, ייתכן כי זהו מתאם אקראי.
דגל חרונינגן
דגל חרונינגן (בהולנדית: Vlag van Groningen) הוא דגל מחוז חרונינגן, שבהולנד.
תיאור הדגל.
יחס הדגל הוא 2:3 רוחב:אורך (בהתאמה); זהה ליחס דגל הולנד. במרכז הדגל צלב לבן שרוחבו 1/3 מגובה הדגל; במרכז הצלב הלבן צלב ירוק (לכל אורכו ורוחבו של הצלב הלבן) שרוחבו 1/9 מגובה הדגל.
צבעו של הרביע הימני התחתון והשמאלי העליון הוא אדום. צבעו של הרביע השמאלי התחתון והימני העליון הוא כחול (הצלב מפריד בין הרביעים).
הדגל מבוסס על דגלה של העיירה חרונינגן ועל שלט האצולה של אזור אומלאנדן. הצבעים אדום, לבן וכחול נגזרים משלט האצולה של אוממלנדן, והלבן והירוק מוצגים בדגל העיר חרונינגן. צבעי העיירה נמצאים במרכז הדגל כדי לייצג את המיקום המרכזי של העיר חרונינגן, שהיא בירת המחוז.
היסטוריה.
בשנת 1913 הציע ואן דר לארס (Van der Laars) להשתמש בדגל עבור מחוז חרונינגן. הצעתו הייתה דגל שהתבסס על דגל אוממלנדן. הפס הכחול במרכז השתנה לירוק הדגל מהעיר חרונינגן. הוא יצר שתי הצעות נוספות בהן השתמש בצבעי שלט האצולה של מחוז חרונינגן.