בשנת 1976 הקים בשותפות עם מועצות הייצור את חברת ק.א.ל., אותה ניהל. הוד קיבל עם אשתו 49% ממניות החברה. באוגוסט 1977, בעקבות פרישת אל שווימר, עלה שמו של הוד לתפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית, אולם שוב לא יצא המינוי אל הפועל. בנובמבר 1977 מונה הוד למנכ"ל חברת אל על, תוך שהוא מקבל על עצמו שלא לעסוק ביחסים בין אל על וק.א.ל..
בשנים 1977–1979 היה מנכ"ל חברת התעופה אל על. באפריל 1978 הושבתה אל על על רקע יחסי העבודה העכורים עם העובדים, דבר שגרם נזק כבד לחברה. באוקטובר 1978 התקיימה שביתה נוספת, ושמחה ארליך האשים בשביתה את הוד. ביולי 1979 התפטר מתפקיד מנכ"ל החברה בכותבו ש"הושלם שלב חשוב בקידום היעדים אליהם חתרתי - מוטב להסתפק בהישגים שהושגו ולהשאיר את השלמת המלאכה למישהו אחר".
לאחר מכן היה נציגה של חברת נורת'רופ בישראל. בבחירות לכנסת ה-11 בשנת 1984 היה גזבר מטה הבחירות של מפלגת יחד. בשנת 1986 פעל עזר ויצמן למנות את הוד ליו"ר התעשייה האווירית. הפעם, למרות התנגדות של שרים מהליכוד שלא רצו את הוד, המתנגד לפרויקט הלביא בתפקיד, יצא המינוי אל הפועל, ובשנים 1987–1993 כיהן הוד כיו"ר התעשייה האווירית. בשנת 1995 השלים לימודי דוקטורט במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת פסיפיק וסטרן בלוס אנג'לס.
נפטר ב-29 ביוני 2003 לאחר מאבק בסרטן.
באביב 2007 נחנך אתר הנצחה לאלוף הוד הנקרא "מצפור הוד" בצומת אלומות והוא נקודת תצפית על ימת הכנרת ועל הרי הגולן.
בשנת 2013 נקרא על שמו רחוב בשכונת צהלה בתל אביב, בה התגורר רוב ימיו.
ג'רמי בנתם
נוקלאופרוטאין
נוקלאופרוטאין (באנגלית: Nucleoprotein, "חלבון גרעיני") הוא אחד מכמה מערכות המצויות בתאיהם של יצורים חיים והמורכבות מחלבונים וחומצות גרעין.
במערכות אלה קיימים קשרים אלקטרוסטטי וקשרי מימן בין החלבונים וחומצות הגרעין.
הכרומוזומים הם נוקלאופרוטאינים. הם מורכבים מ-DNA הארוז בצפיפות ומלופף סביב חלבונים הקרויים היסטונים; הללו מאפשרים את האריזה הצפופה, מגנים עליו מפני אנזימים מעכלים ומסייעים בתהליך השעתוק. גם הריבוזומים הם נוקלאופרוטאינים. המורכבים מ-rRNA ומחלבונים מסייעים.
ניתן להתייחס גם לרוב הנגיפים כאל נוקלאופרוטאינים; בכמה מקרים משמש החלבון כעטיפה מגינה סביב חומצת גרעין (לעיתים DNA ולעיתים - ברטרו-וירוסים, למשל - RNA).
ג'יימס וואט
חומצות נוקלאיות
קתרינה הגדולה
קתרינה ה-2
רבי חנינא בן דוסא
רבי חֲנִינָא בֶּן דוֹסָא היה תנא בן הדור הראשון, בסוף ימי בית שני. תלמידו של רבן יוחנן בן זכאי. מתורתו נשתמרו במשנה ובגמרא אמרות המייחסות חשיבות רבה ליחסים שבין אדם לחברו ומדגישות את חשיבות המעשה על פני הלימוד.
חייו.
התגורר בעיר ערב (כיום העיר עראבה) שבגליל (שם מצוי היום קבר שמיוחס אליו) ולמד אצל רבן יוחנן בן זכאי, שגר אף הוא באותה עיר.
רבי אשתורי הפרחי טען בספרו כפתור ופרח שרבי חנינא היה בנו של רבי דוסא בן הרכינס.
במקורות חז"ל מופיע רבי חנינא בן דוסא בעיקר בהקשרים ניסיים,
בתפילתו היה האל מרפא את החולים:
ברכתו גרמה לקורות עץ קצרות מדי של אישה ענייה להספיק לבניית בית שלם ולחומץ שבו הודלקו נרות השבת של בתו לדלוק שבת שלמה, כאילו היה שמן. בתוספתא מסופר שנחש הכיש אותו כששהה בתפילת עמידה, אך הוא כלל לא שם לב, והנחש מת. ואילו בתלמוד בבלי מובאת הברייתא הבאה:
בכמה אגדות מוזכר עוניו של רבי חנינא בן דוסא. הוא ואשתו מובאים כדוגמה לבני אדם שיקבלו שכר על מעשיהם רק בעולם הבא. אגדה אחת מספרת על חכמים שנסעו בים ומצאו תיבה של אבנים יקרות המונחת במעמקי הים וכרישים שומרים עליה. לאחר שלא הצליחו לקחת את התיבה, יצאה בת קול מן השמים ואמרה להם לעזוב את התיבה של אשת רבי חנינא, תיבה שבעולם הבא אשת רבי חנינא תשים בה את התכלת של הצדיקים. באגדה אחרת, הממחישה את אפשרות השכר בעולם הזה אל מול השכר בעולם הבא, ירדה מן השמים רגל של שולחן זהב כדי לעזור לרבי חנינא ואשתו שהיו עניים מאוד, וכשרבי חנינא בן דוסא ואשתו הבינו שבתמורה לרגל לעתיד לבוא ישבו כל הצדיקים בגן עדן על שולחנות בעלי שלוש רגלים והם ישבו על שולחן של שתי רגלים, החזירו את המתנה לשמים.
עוניו של רבי חנינא בן דוסא מוזכר גם בהקשר החברתי, מלבד ההקשר התאולוגי: הוא ואשתו העמידו פנים כאילו יש להם מה לאכול כדי לא לקבל צדקה מידי אחרים.
רבי חנינא הוזכר בגמרא כמי שכל העולם מתקיים בזכותו: . במקום אחר מובא שהוא פגש בלילה באגרת בת מחלת (מזיקה) שאמרה לו: לולי מכריזים ברקיע היזהרו ברבי חנינא ובתורתו, היית בסכנה. נענה רבי חנינא: אם חשוב אני בשמים, גוזרני שלא תעברי במקום יישוב לעולם. ביקשה ממנו אגרת שיניח לה זמן מועט בו תוכל לשוטט מעט, והוא העניק לה רשות לשוטט בלילי רביעיות ובלילי שבתות, בו (לפי מנהג הימים ההם) האנשים בביתם.
המשנה מעידה על רבי חנינא בן דוסא כי (עושי מעשים טובים או עושי מעשה נסים).
דוגמה נפוצה על כך שהקדוש ברוך הוא שומר אף בהמתן של צדיקים שהם בדרגה גבוהה ביותר, היא חמורו של רבי חנינא בן דוסא, שגנבוהו שודדים, וסירב לאכול מהתבואה כיון שלא עוּשׂרה. הסיפור מלמד שהוויית חייו של רבי חנינא בן דוסא התפשטה אף על קנייניו.
לפי עדויות מאוחרות, רבי סעדיה גאון היה מצאצאיו של התנא רבי חנינא בן דוסא, ונטען כי היה כהן. אולם מתנגדיו כינו אותו מקהל גרים.
בתרבות.
בשנת 1998 יצא סרט קולנוע חרדי הראשון בהיסטוריה של האחים יהודה ואברהם גרובייס בשם 'לא תוכל להתעלם' העוסק בסיפור חייו של רבי חנינא.
קטרינה השנייה
שורש (מושב)
שורש (שֹׁרֶש) הוא מושב שיתופי בהר יהודה, הנמצא כ-5 ק"מ מזרחית לשער הגיא וכ-11 קילומטרים ממערב לירושלים. המושב משתייך לארגון יישובי העובד הציוני וכפוף למועצה אזורית מטה יהודה. נכון לסוף 2020 מתגוררים בו 1,215 תושבים.
אטימולוגיה.
בשל דמיון צלילים לשם 'סוריס' הנזכר בתרגום השבעים, ברשימת הערים בנחלת שבט יהודה בפסוק ובו כתריסר ערים נוספות שנשמטו מהמקור העברי - נוסח המסורה. נשתמר בשם הכפר הערבי סאריס - משלט ויישוב ערבי שנכבש במהלך מבצע הראל במלחמת העצמאות. סאריס הוא אחד משמותיה הערביים של אלת המסטיק שנפוצה באזור.
היסטוריה.
המושב נוסד ב-27 בספטמבר 1948, בידי עולים מארצות מזרח אירופה. בתחילה היה קיבוץ, וכעבור 4 שנים הפך למושב. שטחו כ-7,500 דונם.
היישוב הוקם על ידי קבוצת "להגשמה" שהייתה אחת מקבוצות תנועת הנוער הציוני ברומניה. קבוצת "להגשמה" נוסדה בשלהי מלחמת העולם השנייה. חברי הקבוצה שמו להם למטרה הקמת יישוב יהודי בארץ ישראל על בסיס עקרונות שיתוף ושוויון בין החברים. לצורך כך הקימו בפרברי בוקרשט חווה חקלאית (קולנטינה) בה החלו לתרגל את עבודת האדמה ואת חיי השוויון והשיתוף בארץ. הקבוצה עלתה באופן עצמאי לאחר המלחמה החל משנת 1945; משהגיעו חברי הקבוצה בספינותיהם לחוף חיפה, הם נתפסו על ידי הצבא הבריטי והועברו למחנה מעצר 62 בקפריסין. לאחר שנת שהות במחנה המעצר הועברו חברי "להגשמה" למחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורם עברו החברים לקבוץ אושה להכשרה.
בספטמבר 1948 עלתה הקבוצה לקרקע, והקימה שם את הקיבוץ ל"הגשמה", לימים הוסב שמו ל"שורש". חברי הקבוצה רשמו את קורותיהם ביומן. היומן המקורי ותרגומו לעברית שמורים בארכיון יד ושם.
בשנת 1956 הוקמה במושב בריכת שחייה ומרכז נופש, כמקור הכנסה ותעסוקה למושב, שלא היו לו קרקע מספיקה לעיבוד חקלאי. בשנת 1958 רכש המושב מאיש העסקים חיים שיף גם בעלות חלקית בבריכת ירושלים והיה אחראי לניהולה. ב-1961 ביקש המושב להקים בית הבראה סמוך לבריכה שהקים, שנחנך לבסוף בשנת 1968, והורחב בין השנים 1973-1975. בשנים אלו נהג המושב לשלם משכורת אחידה לכל החברים. בשנת 1997 החלה הקמתו של מלון דירות נופש, ספא ומרכז קונגרסים במתחם. בשנת 2004 מכר המושב 40 דונם משטח מרכז נופש ליזם יהושע שפונדר, וב-2005 אשרה לו הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמת בית אבות ובו 310 יחידות דיור בשטח. לצורך הקמת בית האבות נהרסו חלק מהמבנים הישנים של כפר הנופש.
בשרפה בשער הגיא בקיץ 1995 ניזוקו מאש כ-30 מבתי המושב.
אופי היישוב.
שורש הוא יישוב מפותח ומבוסס, שמורכב מהמושב הישן לצד הרחבה חדשה. במושב מתגוררות 170 משפחות. יש בו מלון דירות, כפר גמלאים (פרוטיאה בהר), גן שעשועים, בית העם, יקב יינות, תנועת הנוער "המחנות העולים", בריכה, מגרש כדורגל וכדורסל ומאגר מים לשימוש צורכי התושבים. יש בית קברות בקרבה למושב. בשנת 2012 מלון הדירות עבר שיפוץ נרחב ונוספו 66 דירות חדשות. בשנת 2013 נפתחה במושב מסעדה בשם "מוזה בהר". המסעדה פועלת בכל ימות השבוע.
ילדי בית הספר היסודי מופנים לבית הספר "אלון" במעלה החמישה ו"עין-הרים" בכפר הנוער "עין כרמית" וילדי החטיבה והתיכון מופנים לביתי הספר האזורי של המועצה, "הרטוב" ו"עין כרם", אך רבים מהם הולכים לבתי ספר פרטיים בירושלים, כגון בויאר וליד"ה.
קטרינה הגדולה
טליה שפירא
טליה שפירא (6 באוגוסט 1946 – 24 בינואר 1992) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאית, סטנדאפיסטית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
שפירא נולדה לפאניה, ציירת, ולשמואל, חשמלאי, למשפחה בת שני ילדים. שפירא גדלה בשכונת תל גנים ברמת גן. היא למדה בתיכון רננים והופיעה בתיאטרון לנוער "שחרית". אמה נפטרה מסרטן כשהייתה בת 16.
שירתה בלהקת גייסות השריון יחד עם דורי בן זאב, תיקי דיין ואבי טולדנו. לאחר מכן, החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון חיפה.
ב-1969 השתתפה בתוכנית "צץ וצצה", הפקה משירי נתן אלתרמן. כמו כן, שפירא נמנתה עם חברי "חבורת לול" והשתתפה במערכון המפורסם "לה מרמור".