בקיץ 1961 עברה הסוסיתא, שהוצעה גם בגרסת טנדר מזה כשנה, תכנון מחדש. המכונית החדשה, שפותחה ברילאיינט במסגרת פרויקט FW2, עם סיוע מסוים מצד מהנדסי אוטוקרס, התהדרה במרכב פיברגלס אחוד ואיכותי בהרבה. חצי שנה מאוחר יותר הושלם התהליך עם רצפת פיברגלס והחלפת הדלתות האחוריות. במקביל לפתיחתו של השוק הישראלי לרכישה חופשית של כלי-רכב, וביטול מכסות היצוא, עלה מאוד גם קצב היצור. הסוסיתא הזו, דגם 1962, יוצרה ב-1,216 עותקים.
המכונית החדשה, שעיצובה החיצוני דמה לזה של מכוניות בריטיות מן העשור הקודם, זכתה עד מהרה לכינוי העממי "קובייה". יצורה של הקוביה הסתיים בקיץ 1966, עם ירידתו של הטנדר האחרון מקוי ההרכבה בטירת כרמל. בסך הכל יוצרו 8,670 "קוביות", שהפכו אותה לדגם הסוסיתא הנמכר ביותר.
ב-1962 הרחיבה אוטוקרס את קשת דגמיה, והציגה (תחילה כאב-טיפוס מתוצרת בריטית) את ה"כרמל", סדאן קטנה בת שתי דלתות. בשבע השנים הבאות התעצמה אוטוקרס, והציגה קשת רחבה של מכוניות זולות, בעיקר לעבודה, וכן מכונית משפחתית טריומף 1300 מתוצרת Triumph הבריטית. הסוסיתא עצמה עברה עדכון מקיף ב-1965, ואחר כך ב-1968, כטנדר.
ב-1970 הושק דגם הסוסיתא 13/60, במרכב סטיישן, טנדר, וסדאן (כרמל דוכס). בהמשך להסכם שחתם שובינסקי עם סטנדרט-טריומף הבריטית, הסוסיתא 13/60 נבנתה על שלדת טיומף הראלד, והשתמשה במנוע ובגיר של ההראלד 13/60 (מנוע 1,296 סמ"ק, הספק 61 כ"ס). הקיטים (שלדה, מנוע, גיר, וחלקים נוספים) שסיפקה טריומף, שימשו גם בכל דגמי ההמשך, כולל דגמי הרום כרמל, עד להפסקת הייצור ב 1978.
לאחר שאוטוקרס פשטה את הרגל, בנובמבר 1971, פסק פיתוח המכוניות לזמן ממושך. החברה שהוקמה ב-1974, "רום כרמל", המשיכה בייצור מערך הדגמים של אוטוקרס. בשנים 1976 עד 1978 יצרה רום כרמל את טנדר הסוסיתא בגרסתו מ-1968, עם מנוע "פורד" 1300 סמ"ק. באוגוסט 1978 יוצרה הסוסיתא האחרונה.
כיום נחשבת הסוסיתא לרכב אספנות.
בפולקלור הישראלי הייתה הסוסיתא מושאה של אגדה אורבנית לפיה גמלים היו נוהגים ללעוס את חלקי הפיברגלס של המכונית.
עליה לרגל
הארארה
הארארה (באנגלית: Harare ובעבר סולסברי (Salisbury)) היא בירת זימבבואה, מרכזה הכלכלי והאדמיניסטרטיבי והעיר הגדולה בה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו בעיר כ-1.49 מיליון תושבים ובמטרופולין שלה כ-2.42 מיליון תושבים.
כלכלה.
העיר משמשת כמרכז למסחר בטבק, דגנים, כותנה, הדרים. תעשיית העיר מתבססת על טקסטיל ומוצריו, פלדה וכימיקלים. בקרבת העיר יש מכרות זהב.
היסטוריה.
העיר נוסדה כמוצב צבאי בשנת 1890 על ידי כוח של שכירי חרב בפיקודו של ססיל רודס. במקורה נקראה העיר סולסברי על שם רוברט גסקוין ססיל - המרקיז השלישי של סולסברי, ובאותה עת ראש ממשלת בריטניה. המוצב הפך לעיר בשנת 1935. העיר הייתה בירת הפדרציה של רודזיה וניאזלנד ביו השנים 1953 ו־1963.
שם העיר שונה ב־18 באפריל 1982 - יום העצמאות השני של זימבבואה, והיא נקראת על שמו של ראש שבט השונה נהאראווה. שמותיהם של פרוורי העיר לא שונו, והם נושאים את שמותיהם האנגליים: בורודייל, מאונט פלזנט, טינוולד, רוטן רו וריטפונטיין.
ארגונים בינלאומיים, כגון נציבות זכויות האדם של האו"ם, טוענים כי מאז שנת 2002 מבוצע גירוש המוני של האוכלוסייה שהתקבצה לפרברי הארארה, מאז עצמאות זימבבואה ב-1980. רבבות בני אדם שגרו בפחונים מסביב לבירה נאלצו, על ידי שלטונו של רוברט מוגבה שליט המדינה, לעזוב את הבירה בכפייה. בעקבות צעד זה גונתה זימבבואה על ידי הקהילייה הבינלאומית והוטלו סנקציות שונות על המדינה.
מאז שנת 2000, נכרת הזנחה הולכת וגוברת בהארארה. מלונות הפאר והמסעדות בעיר נסגרו, האוכלוסייה הלבנה התמעטה, תנועת כלי הרכב כמעט הופסקה כליל עקב המחסור בדלק והפשיעה ברחובות עלתה.
גם הקהילה היהודית, שבימי תפארתה כללה שני בתי כנסת, בית ספר יהודי ותנועות נוער ציוניות, הדלדלה מאוד בשנים האחרונות. רבים מיהודי העיר היגרו לדרום אפריקה, בריטניה, אוסטרליה וישראל, שני בתי הכנסת בעיר מתקשים להשיג מניין ובבית הספר היהודי בעיר שרון כמעט ואין תלמידים יהודים.
השכלה.
אוניברסיטת זימבבואה ממוקמת בהארארה.
אקלים.
בהארארה שורר מזג אוויר ממוצע של 18 מעלות צלזיוס, פחות מהממוצע של מזג אוויר טרופי, בעקבות הגובה בו נמצאת העיר והרוח הדרומית הנושבת בה.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 828 מ"מ.
צ'סטר נימיץ
צ'סטר ויליאם נימיץ (אנגלית: Chester William Nimitz; 24 בפברואר 1885 - 20 בפברואר 1966), היה אדמירל צי של צי ארצות הברית. הוא מילא תפקיד מרכזי במערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, בהיותו מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית (Commander in Chief, United States Pacific Fleet, בקיצור CinCPac) של הצי, ומפקד זירת האוקיינוס השקט של כוחות הצבא, הצי והיבשה של בעלות הברית בזירה זו (Commander in Chief, Pacific Ocean Areas, בקיצור CinCPOA).
ביוגרפיה.
ילדותו.
נימיץ נולד לצ'סטר ברנרד ואנה נימיץ בפרדריקסבורג, טקסס. אביו של נימיץ נפטר שישה חודשים לפני הולדתו ונימיץ הצעיר חונך בעיקר בידי סבו מצד אביו, צ'ארלס הנרי נימיץ. צ'ארלס הנרי נימיץ היגר לארצות הברית מהקונפדרציה הגרמנית בשנות ה-40 של המאה ה-19 ושירת כמפקד בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. נוסף על כך היה צ'ארלס בבעלות על בית מלון מקומי בפרדריקסברג. צ'ארלס נימיץ עסק בספנות בימיו בגרמניה והעניק לנכדו את ידיעתו המוקדמת אודות הצי. צ'סטר נימיץ הצעיר עם זאת לא תכנן בצעירותו קריירה ימית ובמקום זאת ניסה להירשם להאקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט-פוינט). מכיוון שלא היה עוד מקום בווסט-פוינט עבור מחוזו באותה השנה, נימיץ הצעיר נשלח לאקדמיית הצי מטעם מחוזו בשנת 1901 וסיים את האקדמיה בהצטיינות בינואר 1905 (סיים מקום שביעי בכיתתו).
קריירה מוקדמת.
נימיץ היה בן לדור הקצינים הראשון שפיקדו של צוללות אך נוסף על כך היה בעל ניסיון הנדסי גם כן. בשנת 1912 הוטלה עליו האחריות לפקח על בניית מנוע דיזל עבור אוניית מסע הדלקים USS Maumee (). האונייה הייתה הראשונה מסוגה שאפשרה תדלוק של אוניות בלי הסדרתם בנמלים. היה זה באותו הזמן שהקמיצה בידו השמאלית של נימיץ נקטעה בין גלגלי שיניים. הדבר היחיד שהציל את שאר ידו השמאלית של נימיץ הייתה טבעת שענד אשר עצרה את תנועת גלגלי השיניים מספיק זמן בשביל שיוציא את ידו מטווח הגלגלים. לאחר שטופל והחלים בבית חולים שב נימיץ להציג את תהליך הפעולה של מנוע הדיזל באונייה. בעשורים שלאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך נימיץ לעלות בדרגות בקריירה מוצלחת אם כי לא יוצאת דופן. הוא התקדם במהירות בשורות הצי, ופיקד על צי הצוללות האטלנטי.
בשנת 1938 הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד הכללי של לשכת הניווט. במסגרת התפקיד היה נימיץ מעורב בהמלצות על מינויים צבאיים עבור נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט. במסגרת התפקיד השיג נימיץ את אמונו של רוזוולט כיועץ שהמליץ לנשיא על מה שהיה צריך לדעת ולא על מה שרצה לדעת.
מלחמת העולם השנייה.
זירת האוקיינוס השקט.
עשרה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור, ב-17 בדצמבר 1941, נימיץ מונה למפקד בפועל של צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, בדרגת אדמירל. על קודמו בתפקיד, האסבנד א. קימל, הוטל חלק נרחב מהאשמה על מצבו הרעוע של הצי שלא היה מוכן כלל למתקפה אפשרית מצד הצי הקיסרי היפני. מוקדם יותר באותה השנה הציע רוזוולט את התפקיד לנימיץ אך זה סירב בטענה שהיו קצינים ותיקים ומיומנים יותר ממנו בצי. לאחר המתקפה על פרל הארבור רוזוולט מינה את נימיץ לתפקיד ולא אפשר לו להחליט בדבר. שמונה אוניות מלחמה המלחמה של צי האוקיינוס השקט האמריקאי הוטבעו או נפגמו. לעומתן נותרו שלוש נושאות מטוסים תקינות לגמרי. נימיץ החליט להפוך את נושאות המטוסים לגוף המרכזי של צי האוקיינוס השקט במקום אוניות המלחמה. לאחר המתקפה על פרל הארבור החל מסע כיבוש של יפן ברחבי מושבות בריטיות, הולנדיות ואמריקאיות (כולל כיבוש הפיליפינים מידי ארצות הברית).
קבינט המלחמה בראשות הנשיא רוזוולט קבע שמרב הפעילות הצבאית של ארצות הברית יתמקד על המערכה נגד גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית במסגרת חלוקת ההתרכזות הצבאית למערכות של מלחמת העולם השנייה. משמעות הדבר הייתה שצי האוקיינוס השקט קיבל תמיכה מוגבלת לאורך רוב המלחמה. למרות מצבם העגום של כוחותיו הוא הצליח לארגנם במהירות ולעצור את ההתקדמות של האימפריה היפנית. תחילה היה על נימיץ להשתמש באסטרטגיה הגנתית עקב מצב האספקה. אחת מפעולותיו הראשונות בפיקוד הייתה להורות על הפשיטה של דוליטל; פשיטה אווירית על טוקיו, בירת יפן, שהייתה בעיקרה בעלת משמעות סמלית. הפשיטה נועדה להחליש את הביטחון בהנהגה הצבאית והמדינית היפנית ובעיקר לחזק את המורל האמריקאי האזרחי מבית.