הגדודים הפולניים הגיעו לאזור לראשונה בשנת 1915, כחלק מתנועה רחבה של מעצמות המרכז לאזור, וכבשו את קוסטיוכנובקה ב-27 בספטמבר 1915. במהלך אותו הסתיו, נערכו קרבות כבדים באזור, ושני הצדדים נאבקו עזות על השליטה באזור. קרב פחות מוכר באותו מקום נערך בין ה-3 בנובמבר וה-10 בנובמבר. הרוסים התקדמו והצליחו לכבוש את הגבעה הפולנית בתחילה, עד שלבסוף איבדו אותה לגדודים הפולניים ב-10 בנובמבר. בעקבות הצלחתו של הכוח הפולני, נקודות ציון רבות באזור זכו לכינויים כגון: הגבעה הפולנית, היער הפולני, הגשר הפולני, והתעלה הפולנית - תעלה מבוצרת ששיחקה תפקיד חשוב בלחימה, בפיהם של הפולנים וכן בפיהם של חיילים דוברי גרמנית. מספר מחנות של הגדודים הפולנים הוקמו באזור, כולל המפקדה שלהם. בהמשך הסתיו, ועד לקיץ 1916, לא היו תנועות משמעותיות של שני הצדדים באזור, מה שהשתנה בעקבות מתקפת ברוסילוב שתחילתה בחודש יוני של אותה השנה. המתקפה הכוללת הסתיימה בניצחון רוסי משמעותי, ובתבוסה קשה מאוד לאימפריה האוסטרו הונגרית.
הצדדים הלוחמים.
לנוכח ההתקפה הרוסית הגדולה, הוצבה הבריגדה השנייה של הלגיונות הפולניים מתוך קוסטיוכנובקה, בגרוזיטין ובהולוזולה. הבריגדה הראשונה החזיקה בקו תוך כדי התקדמות במורד הגבעה הפולנית, לכפר קוסטיוכנובקה. הבריגדה השלישית, הממוקמת משמאלה, החזיקה בקו ליד הכפר אוטובה. הביצורים של פילסודסקי היו העמדה הפולנית המתקדמת ביותר, במרחק של כ-50 מטר מול הביצורים הרוסיים המתקדמים ביותר, שנקראו "קן הנשר". בהמשך הגבעה הפולנית ניצבה חטיבה 128, חטיבת הונגודז' ההונגרית שאיגפה את הכוח הפולני מימין, דיוויזיית הפרשים ה-11 ההונגרית שאיגפה את הכוח משמאל. שני קווי הגנה פולניים נמשכו אל מעבר לקו ההגנה הראשון: האחד נמשך דרך היער הפולני ויער המהנדסים, והשני דרך הכפרים נובה קוקלה, נובי יסטקוב, מחנה לגיונובו ונובה רארנאצ'ה. הלגיונות הפולניים בקוסטוצ'נובה נעו בין 5,500 ל -7,300 (6,500 רגלים ו- 800 פרשים), עם 49 מכונות ירייה, 15 מרגמות ו -26 יחידות תותחנים. הכוחות הרוסיים, שהורכבו מרובו של גיס 46 (בעיקר חטיבת חי"ר 110 ו -77), מנתה לפחות 23 אלף חיילים, ו3,000 חיל פרשים שגובו על ידי כוח ארטילרי גדול שהורכב מ -120 יחידות.
מהלך הקרב.
החל מ -6 ביוני, הופעל לחץ רוסי גדול לעבר קו של 40 ק"מ בין קולקי וקוסטיוכנובקה, במטרה לתפוס את המיקום ולאחר מכן להתקדם לעבר קובל. כשהלגיונרים הפולנים נשארו במקום והשמשיכו להחזיק בעמדות, עוד תגבורת רוסית הועברה לחזית, מה שהפך את הקרב של קוסטיוכנובקה לאחד המאבקים הגדולים באזור בזמן מלחמת העולם הראשונה. תוך כדי כך, כוחות פולנים פתחו בהתקפת-נגד, ודחפו את הרוסים, שלא ציפו למהלכים כה נועזים, חזרה מעמדתם בליל 8 ו- 9 ביוני.
התנועה הגדולה של רוסיה באה ב-4 ביולי, לאחר תקיפה ארטילרית גדולה. חיילי הצבא הרוסי המתקדמים, שמנו כ-10,000 איש, עמדו מול כ-1,000 חיילים פולנים בקו החזית (השאר הוחזקו במילואים), אך הרוסים נעצרו בעזרת ירי מקלעים כבד ונאלצו לסגת. עם זאת, הכוחות ההונגרים בגבעה הפולנית נדחקו לאחור, והרוסים התקדמו על האגף הימני של הפולנים, ואיימו לתפוס את השטח הגבוה באזור. התקפת הנגד של הפולנים לא הצליחה. ככל שהיחידות ההונגריות נסוגו, הכוחות הפולנים ספגו אבדות כבדות מאוד ונאלצו לחזור אל החלק הנותר של קו ההגנה הראשון ובאזור הגבעה הפולנית אף אל הקו השני. התקפת-נגד פולנית נוספת, שיצאה לפועל בלילה שבין ה4 וה5 לחודש, נבלמה גם היא. במהלך היום, ההתקפה הרוסית הצליחה לדחוף את הכוחות הפולנים לאחור. אף על פי שהפולנים הצליחו לכבוש מחדש את הגבעה הפולנית באופן זמני, חוסר התמיכה של הכוחות ההונגריים הקל את הקרב על הרוסים, ואפילו תגבורות גרמניות, שהועברו לאחר שפלסודסקי שלח דיווח למפקדת הצבא על האפשרות לפריצת דרך רוסית, לא הצליחו להפוך את מהלך הקרב. בסופו של דבר, ב-6 ביולי, כפתה המתקפה הרוסית על צבאות המעצמות המרכזיות לסגת לאורך כל קו החזית; הכוחות הפולנים היו בין האחרונים שנסוגו, לאחר שספגו כ-2,000 נפגעים במהלך הקרב.
תוצאות המתקפה.
מתקפת ברוסילוב נעצרה רק באוגוסט 1916, עם תגבורות מהחזית המערבית. על אף נסיגתם, הרשימו הכוחות הפולנים את המפקדים האוסטרו-הונגרים והגרמנים, ותרמו להחלטתם להקים מחדש צורה כלשהי של מדינה פולנית בשם ממלכת פולין כדי להגביר את גיוסם של חיילים הפולנים. הוויתורים המוגבלים שלהם לא סיפקו את פילסודסקי, ובעקבות "משבר השבועה" הוא נעצר והלגיונות התפרקו.
נוכחותו של פילסודסקי, שהפך מאוחר יותר לדיקטטור של פולין, במהלך הקרב, הפכה לנושא של כמה ציורים פולניים פטריוטיים. וינצנטי וודז'ינובסקי יצר סדרה של רישומים ורישומים על המתים והפצועים מן הקרב. ברפובליקה הפולנית השנייה
הועלו בקרבת מקום הקרב כמה אנדרטאות להנצחת הקרב. שם נבנה גם בית קברות צבאי. רבים מהן נהרסו במהלך שלטון ברית המועצות (אשר לעיתים קרובות ניסתה בכוונה למחוק עקבות של ההיסטוריה הפולנית).
הקרב נחשב לאחד הגדולים והאכזריים ביותר של אלה בהם היו מעורבים הלגיונות הפולנים במלחמת העולם הראשונה. פילסודסקי, בפקודתו מיום ה-11 ביולי 1916, כתב על הקרב: "הקרב הכבד ביותר, מהקרבות האחרונים שלנו, התרחש בימים האחרונים".
אשר גולדשטיין
אשר גולדשטיין (גולדנשטיין) (1900 - 25 ביוני 1972) היה רופא, עורך וסופר ספרי רפואה, מהרופאים הראשונים בארץ ישראל שעסקו בחיבור ספרי רפואה עממיים ולימודיים.
ביוגרפיה.
גולדשטיין נולד בקישינב, בירת בסראביה ברוסיה, בשנת 1900, לשלמה (סוחר, חבר ועד לשכת המסחר וחבר מועצת העירייה בקישינוב) וללאה.
גולדשטיין קיבל חינוך מסורתי בחדר וגם מפי מורים פרטיים. בהתבגרותו יצא גולדשטיין לביירות שם סיים את הקול'ג התיכוני האמריקאי. בביירות גולדשטיין היה חבר באגודת הסטודנטים היהודים "קדימה" ביחד עם אברהם חיים גרין, בהמשך למד גולדשטיין רפואה באוניברסיטת ניו יורק והוסמך לדוקטור לרפואה בשנת 1923. במקביל ללימודיו, גולדשטיין השתתף בפעולות ציוניות כחבר ועד אגודת בני ארץ-ישראל ב- ניו יורק.
גולדשטיין עורך ספרי רפואה בניו יורק.
בשנת 1926 היה גולדשטיין אחד המייסדים והעורכים של ספרי "רפואה" בניו יורק, ביחד עם ד"ר גולדין וד"ר הרברט.
בשנת 1927 ערך את "הרופא העברי" שבסופו מילון רפואי עברי-אנגלי. ספר הזה, שימש כספר-לימוד עברי ראשון לרופאים ולתלמידי רפואה. יחד עם עמיתיו הרופאים, א.א. גולדין ומ.ל. הרברט, חידש גולדשטיין מילים רבות בעברית, בהן מילים במשקל פעיל, כמו חדיר, מסיס, שביר, כתרגום לסיומת able באנגלית.
הוועידה הציונית בפיטסבורג (1926) והוועידה התשיעית של ההסתדרות העברית באמריקה (פילדלפיה, 1927) הבטיחו סיוען המוסרי ל"רפואה".
בקישינוב.
בחוזרו לקישינוב היה גולדשטיין חבר ועדת אגודת "נס ציונה" שנוסדה בשנת 1910 על ידי ליב בלצן, חיים שורר וי. ויינשטיין. בנוסף כיהן גולדשטיין כחבר ועד "תרבות", חבר הוועד המרכזי של "צעירי ציון" בבסראביה.
גולדשטיין היה אחד המייסדים ויושב ראש הוועד למען הספרייה הלאומית בקישינוב. גולדשטיין אסף ושלח אוסף ספרים גדול ומיוחד בערכו לספריה הלאומית ב-ירושלים. ביחד עם מ. דודזון ויוליוס גרינברג ובעזרתו של הרב יהודה לייב צירלסון ארגנו תערוכת ספרים והעבירו כ-2,000 ספרים מעזבונו של האגרונום קרסילשציק.
גולדשטיין היה אחד העורכים של המאסף "פרודות" בקישינוב.
בנוסף גולדשטיין היה מורה להיגיינה בגימנסיה העברית "מגן דוד" מיסודה של "אגודת ישראל" בראשותו של הרב י. ל. צירלסון.
גולדשטיין השתתף בתנועה הציונית והיה רופאו הרשמי של "המשרד הא"י בקישינוב" (בין השנים 1930–1934)
בארץ ישראל.
בשנת 1934 עלה גולדשטיין לארץ ישראל ונתקבל כרופא בשרות הרפואי של הסוכנות היהודית. משנת 1935 היה גולדשטיין רופא קבוע ב"מגן דוד אדום" בתל אביב.
בשנת 1934 נשא גולדשטיין לאשה את מרים בת יעקב דינר מקישינוב (חניכת גמנסיה לבנות היהודית-הרוסית של סקומורובסקי והסמינר העברי לבנות של יצחק אלטרמן). מרים הייתה מורה בגמנסיה "תרבות" בקישינוב, ולאחר עלייתה לארץ-ישראל מורה בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.
גולדשטיין ערך במשך 4 שנים את מדור "בריאותנו" בעיתון הארץ, היה חבר ועדת המשנה לבלשנות רפואית של "ההסתדרות הרפואית בתל אביב", היה נציג "הרופא העברי" בארץ-ישראל.
גולדשטיין השתתף בעריכת אנציקלופדיות בנושא בריאות ורפואה.
גולדשטיין נפטר ב-25 ביוני 1972.
פרסים.
בשנת 1959 הוענק לגולדשטיין פרס מטעם "החברה לתולדות הרפואה ומדע הטבע בישראל" על מחקריו הרפואיים היסטוריים, שפרסם בכתבי-עת עבריים ולועזיים שונים, ובייחוד במאסף "קורות" (רבעון לתולדות הרפואה ומדע הטבע של האקדמיה לרפואה בירושלים).
בשנת 1966 הוענק לגולדשטיין פרס איינהורן פרס לחקר לשון והספרות הרפואית העברית, שהוענק על ידי עיריית תל אביב, לאות הוקרה על תרומתו בשדה החייאת הלשון הרפואית העברית וקידום המינוח הרפואי העברי (פרס של כבוד).
הערות שוליים.
מניין המצוות של הרמב&quot;ם
יחסי ונצואלה–יוון
יחסי ונצואלה–יוון הם היחסים הפוליטיים, המדיניים ושיתופי הפעולה בין הרפובליקה ההלנית של יוון והרפובליקה הפדרלית של ונצואלה. שתי המדינות הללו הן חברות רשמיות של האו"ם.
הקהילה היוונית של ונצואלה.
לפי הנתונים של המשרד הקונסולרי, מוערך כי הקהילה היוונית בוונצואלה מונה כ-3,000 אנשים, כאשר רובם עוסקים בסחר, ופעילויות פיננסיות ועסקיות. ישנן קהילות יווניות מאורגנות בעיקר בקראקס וכן בעיר ולנסיה, היכן שנלמדת השפה היוונית וכנסיות יווניות-אורתודוקסיות פועלות.
צבי הנינג'ה (סרט, 2007)