לאחר שהמיירט הגיע לטווח שבו הוא יכול "לראות" את המטרה באמצעות החיישנים העצמיים שלו, הוא רוכש את המטרה ומבצע לעברה יירוט. מטרת שלב זה היא להביא את המיירט לפגיעה פיזית במטרה (פגיעת "ראש בראש", Hit to Kill, HTK) או להביא את הטיל לחליפה ליד המטרה ב"מרחק החטאה" מספיק קטן, כזה שיאפשר למרעום הקרבה ליזום את הראש הקרבי של המיירט באופן שיביא להשמדת המטרה.
הפעלת מרעום הקרבה וייזום הראש הקרבי.
בגלל מהירויות הסגירה הגבוהות (אלפי מטר בשנייה), מרעום הקרבה צריך להיות מסוגל לחוש את המטרה וליזום את הראש הקרבי בקבועי זמן מאוד קצרים. הראש הקרבי צריך להכיל מנגנונים שיבטיחו את השמדת מטען הנפץ של המטרה, ולצורך זה פותחו מגוון ראשי קרב שרובם מבוססים על רסס מבוקר.
הערכת תוצאות היירוט.
במערכות ובירוטים נגד טילים ארוכי טווח, יכול להיות מצב בו יורים מיירט אחד, יש זמן לנסות ולהבין אם היירוט הצליח ולעשות ניסיון יירוט נוסף. הערכת תוצאות היירוט יכולה להתבצע באמצעות המכ"ם ובדרכים נוספות והיא מהווה אתגר טכנולוגי משמעותי.
פגיעה "ראש בראש", Hit to Kill.
חלק ממערכות היירוט פותחו ללא מטען נפץ אלא בהתבסס על הביטחון שניתן להשיג פגיעה פיזית של המיירט במטרה ולסמוך על כך שעקב מהירויות הסגירה הגדולות, המטרה תושמד. גישה זו נתונה במחלוקת מכיוון שהיא מחייבת בקרה מאוד מדויקת של מסלול המיירט, יש קושי רב להוכיח את ישימותה בניסויים קרקעיים ומדענים רבים חושבים שלא נכון לקחת סיכון כל כך גדול במערכות שייבחנו רק לעיתים רחוקות, אם בכלל.
ניסויים בטילים בליסטיים.
יירוט של טילים על ידי טילים מתבצע במהירויות סגירה עצומות (אלפי מטר לשנייה). היכולת לדמות בניסוי מהירויות סגירה כאלו מוגבלת. הוכחת הביצועים של המערכת השלמה מחייבת מערך ייעודי של מטרות ושדה ניסוי גדול מספיק, כך שהניסוי לא יסכן אנשים. מסיבות אלו עלויות ניסויי ההוכחה של מערכות ליירוט טילים בליסטיים הן מסדר גודל של עשרות מיליוני דולר לניסוי, כאשר מדובר ביירוט טיל בליסטי זירתי.
היסטוריה.
נהוג לייחס את תחילת העידן של "האיום הבליסטי" המשמעותי למלחמת העולם השנייה. במסגרת המלחמה, גרמניה הפעילה טילי קרקע-קרקע בליסטיים, מונעים בדלק נוזלי לעבר העיר לונדון שבבריטניה. במהלך המאמץ נגד העיר שוגרו למעלה מ-860 טילים כאלה.
במשך שנים ארוכות, הפעלת טילים בליסטיים זירתיים נחשבה סוג של "טאבו", ככל הנראה על רקע הנורמות שנקבעו על ידי המעצמות במסגרת הסכם ה-INF הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני.
במהלך מלחמת יום כיפור שוגרו מספר קטן של רקטות "פרוג" לעבר ישראל, על ידי הסורים וכמה טילי "סקאד" בודדים על ידי המצרים.
חוקרים רבים חושבים שניתן לייחס את "שבירת הטאבו" על שימוש בטילים בליסטיים זירתיים למלחמת עיראק-איראן שנמשכה שמונה שנים ויש החוקרים הגורסים שמה שהביא להפסקת הלחימה היה הירי המסיבי של טילים בליסטיים עיראקיים לעבר טהראן. מול מדינות המערב, נהוג לייחס את שבירת ה"טאבו" למלחמת המפרץ הראשונה, בשנת 1991, כאשר עיראק שגרה מספר עשרות טילי אל-חוסיין וסקאד משודרגים לעבר ישראל וסעודיה.
על רקע הסכם ה-ABM Treaty ומגבלות טכנולוגיות רבות, עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים, לא הותנעו תוכניות פיתוח בהיקף גדול - לפיתוח מערכות ליירוט טילים בליסטיים - למעט מערכות שבהם המיירטים היו מצוידים ברש"ק גרעיני. מערכות אלו נקראו בשמות שונים לאורך השנים ובכלל זה: Sentinel, SafeGuard, Spartan and Sprint interceptors
בהמשך לתוכנית יוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן, ארצות הברית ובנות בריתה נכנסו לתוכניות פיתוח עתירות משאבים במטרה למצוא מענה להגנה מטילים בליסטיים. תוכניות אלו כיוונו, בתחילת הדרך, להגנה מטילים בליסטיים בין-יבשתיים מכיוון שמערכי הטילים הזירתיים, הלא קונוונציונליים - הושמדו מתוך הסכמה במסגרת הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני שנחתם ב-1987 בין ארצות הברית לברית המועצות.
מאוחר יותר, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, בתהליך שנמשך כמה עשורים, התבהר שהאיום הוא ממשי ותפוצת הטילים הבליסטיים התרחבה, כולל טילים זירתיים מתוצרת הרפובליקה העממית של סין, רוסיה וקוריאה הצפונית וטילים ורקטות טקטיים ממקורות רבים. במקביל, על רקע התפרקותה של ברית המועצות הסכם ה-INF היה פחות רלוונטי לסכסוכים זירתיים. מגמה נוספת הייתה ה"אינרציה" העצומה שנוצרה בגלל השקעות העתק במסגרת יוזמת ההגנה האסטרטגית בדמות ידע, פיתוח טכנולוגיות ומומחים ממספר מדינות נכנסו לפיתוח מערכות של "טיל נגד טילים".
ארבע מגמות מרכזיות כללו ניסיונות לפיתוח מערכות לייזר עתירות אנרגיה להפלת הטילים בשלב ההאצה שלהם, מערכות המבוססות על פגיעה "ראש בראש" - ללא ראש קרבי במיירט (טכנולוגיה שנהוג כנותה באנגלית Hit to Kill, HTK) ומערכות המתבססות על ביות של המיירט בצורה שתבטיח מרחק החטאה נמוך ושילוב של מרעום קרבה וראש קרבי כאלו, שיבטיחו את השמדת הטיל המיורט. נכון ל-2014, פיתוח מערכות לייזר מול טילים בליסטיים זירתיים, בשלב ההאצה שלהם, ככל הידוע הופסק. רוב הפיתוחים בארצות הברית התפתחו לכוון של פגיעה "ראש בראש", מבלי שיהיה ראש קרבי במיירט ולעומת זאת, מערכות אחרות המשיכו לדבוק בתכנון השמרני יותר שנשען על מרחקי החטאה קטנים, מרעום קרבה וראש קרבי שיבטיחו השמדה כמכלול.
מההיבט הארגוני, בארצות הברית, הארגון שהוקם לטפל ביוזמת ההגנה האסטרטגית נקרא SDIO (הארגון ליוזמת ההגנה האסטרטגית - ארגון שתכליתו לפתח, לרכוש ולהציב מערכות הגנה מטילים בליסטיים - שאינן גרעיניות). ארגון זה הוקם ב-1983.
ב-1993, לאחר מלחמת המפרץ והתפרקות ברית המועצות, הארגון שינה את שמו ל-BMDO (הארגון להגנה מטילים בליסטיים) והייעוד שלו כלל טילים זירתיים שעד אז לא נחשבו איום מהותי על ארצות הברית.
ב-2002, לאחר פרישתה של ארצות הברית מההסכם המגביל את פיתוח מערכות להגנה מטילים בליסטיים, ה-ABM Treaty, הארגון שוב החליף את שמו והפך ל-MDA - הסוכנות להגנה מפני טילים.
אמצעים נגד טילים הנמצאים בפיתוח ותוכניות שהופסקו.
בעבר, בשיתוף פעולה בין ישראל לארצות הברית התנהלה תוכנית פיתוח מערכת הנאוטילוס האמורה ליירט סוגים שונים של טילים, רקטות ופצצות מרגמה באמצעות קרני לייזר. תוכנית זו הופסקה.
תוכנית אמריקאית להצבת לייזר מוטס שנועד להשמיד טילים בליסטיים בשלב ההאצה שלהם הופסקה על רקע קשיים טכנולוגיים וחריגות תקציביות.
כמו כן מתנהלות מספר תוכניות לפיתוח מטוסים ומל"טים המיועדים להשמיד טילים כבר בעת יציאתם ממשגר הטילים, על אדמת האויב.
לקריאה נוספת.
חוברת באנגלית, עוסקת בסוגי טילים בליסטיים, שהם המטרה עבור מערכות "טיל נגד טילים" משנת 2000, כולל ניתוח מעבר הטכנולוגיות בין רוסיה, קוריאה הצפונית, ארצות הברית והמדינות השונות שמתפעלות את ה"סקאד", מעודכן לשנת 2000, כולל תמונות ואיורים.
מאשה וייזל
מאשה וייזל (1955, חיפה – 11 באפריל 2015, חיפה) הייתה סופרת, פסלת וציירת ישראלית.
פעילות אמנותית.
תערוכות בולטות: בשנת 1985 עלתה תערוכת היחיד שלה "טלאים ותכריכים" במוזיאון בית לוחמי הגטאות. כן הציגה בתערוכת "שקוף" בגלריית עקד (1992), ובתערוכת היחיד "כביש החוף" בגלריית תירוש (1993). בשנת 1990 נכללה בספר "אמני דור כור-ההיתוך בישראל: ציירים ופסלים ישראליים – היום: לכסיקון ביוגרפי" (הוצאת עקד). בשנים 1999–2007 יצרה וייזל ופיתחה את תוכנת המחשב "לדעת לראות", אנציקלופדיה וירטואלית לתולדות האמנות.
וייזל ייצגה את ישראל בפרויקט אמנותי בינלאומי בקטלוניה בשנת 2011. הציגה מיצב ענק שכלל צילום, פיסול ווידאו-ארט בתערוכה בלורנס דל פנדאס ובגלריית "פספרטו" בברצלונה.
אפקט משולב
אפקט משולב הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו דבר אחד נחשב כסיבה לאחר, כאשר למעשה שניהם נובעים מסיבה שלישית שברקע. כשל זה נחשב לעיתים קרובות לסוג מיוחד של כשל פוסט הוק.
דוגמאות:
ישיבת מעלה גלבוע
ישיבת מעלה גלבוע – הקיבוץ הדתי ממוקמת בקיבוץ מעלה גלבוע. הישיבה מונה כמאה תלמידים בבית המדרש. הכולל של הישיבה לבוגרי צבא מונה כעשרים תלמידים, שכמחציתם לומדים הסמכה לרבנות. הישיבה מונהגת על ידי שלושה ראשי ישיבה: הרב דוד ביגמן, הרב יהודה גלעד והרב שמואל ריינר.
הישיבה מדגישה את המחויבות כלפי החברה הישראלית והעם היהודי ואת החובה לפתיחות מחשבתית ולמוסריות אנושית. הישיבה מיוחדת בדרכי לימוד הגמרא הנהוגות בה, המשלבות שיטות מסורתיות בשיטות חדשניות. מאז סגירת ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, ישיבה זו היא היחידה המשלבת שירות צבאי מלא (30 חודשים) עם לימודים בישיבה (למשך שנתיים).
היסטוריה.
הישיבה הוקמה בשנת 1993, כ"ישיבת הקיבוץ הדתי" הצפונית, לאחר שקודמתה בעין צורים הוקמה בשנת 1986. שלושת ראשי הישיבה שימשו כרבני קיבוצים. הרב גלעד שימש אז כרב קיבוץ לביא (ולימים חבר כנסת מטעם מפלגת מימד), והרב ריינר בקיבוץ טירת צבי. שנה לאחר מכן הצטרף גם הרב ביגמן, שעמד קודם לכן בראש הישיבה בעין צורים, וכיהן כרב הקיבוץ מעלה גלבוע.
בשנת 2006 פתחה הישיבה תוכנית לבוגרי צבא המשלבת עשייה חברתית-חינוכית בצד הלימודים התורניים.
בשנים הראשונות שכנה הישיבה בתוך בית הכנסת של הקיבוץ והתלמידים גרו בדירות של הקיבוץ. בחורף תשס"ה (2004) נחנכו בית מדרש ובנייני פנימיות חדשים.
דרכי הלימוד וסדר היום.
עקרונות בלימוד.
הישיבה דוגלת בפתיחות מחשבתית ובביקורתיות בלימוד, לצד מחויבות מלאה לשמירת ההלכה. הישיבה שואפת להכניס לתוך הדיון בבית המדרש את קשת הדעות בכל תחום, בבחינת "קבל האמת ממי שאמרה".
סדר היום.