בשנת 2006 פרסמה בקדל את "Fun Home: A familiy tragicomic", רומן גרפי אוטוביוגרפי טרגי-קומי, המתעד את ילדותה ואת השנים שקדמו להתאבדותו של אביה ואחריה. הרומן הגרפי עוקב אחר יחסיה עם הוריה בעבר ובהווה, בפרט עם אביה. בנוסף לכך, ספר זכרונות זה מתאר את הקשיים שעומדים בפני אנשים כאשר הם יוצאים מהארון. הספר זכה לתשומת לב רבה בקרב המיינסטרים יותר מאשר עבודותיה המוקדמות של בקדל. ביקורות הופיעו ב"אנטרטיינמנט ויקלי", ב"פיפל" וב"ניו יורק טיימס". הספר הוביל שבועיים ברשימת רבי המכר בקרב ספרי עיון של "ניו יורק טיימס".
הספר הוכתר כאחד הספרים הטובים ביותר של 2006 על ידי מקורות רבים, כולל "ניו יורק טיימס", אמזון, "הטיימס" הבריטי, "פבלישרס ויקלי" , "סלון" , "ניו יורק", ו"אנטרטיינמנט ויקלי".
הספר היה מועמד סופי לפרס מעגל מבקרי הספרות הלאומי לשנת 2006 לספרי זיכרונות / אוטוביוגרפיה. הוא גם זכה בפרס אייזנר עבור יצירה מבוססת על סיפור אמיתי ב-2007 והיה מועמד לפרס האלבום הגרפי הטוב ביותר, ובקדל הייתה מועמדת לסופר/אמן הטוב ביותר של פרס אייזנר.
""Fun home" קיבל עיבוד כמחזמר אוף ברודוויי והוצג לראשונה בתיאטרון הציבורי ב-30 בספטמבר 2013 ונפתח לקהל הרחב ב-22 באוקטובר 2013. המלחינה ג'נין טסורי והמחזאית ליסה קרון עשו היסטוריה כאשר לראשונה צוות שכולו נשי זכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. במקור תוכנן המחזמר לרוץ עד נובמבר 2013, לאחר שתי הארכות רץ עד ינואר 2014. המחזמר הוצג בתיאטראות ברודוויי עד ספטמבר 2016. המחזמר של ברודוויי זכה בחמישה פרסי טוני, בהם המחזמר הטוב ביותר וההופעה הטובה ביותר על ידי שחקן בתפקיד ראשי במחזמר, המוזיקה/שירים המקוריים ביותר שנכתבו עבור התיאטרון, המחזה הטוב ביותר, והבימוי הטוב ביותר.
בשנת 2014 שקל בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, הרפובליקני ברובו, לקצץ את התקציב המיועד למכללת צ'ארלסון ב-52,000 $ כגובה עלות תוכנית הקריאה בקיץ כעונש על בחירת "Fun Home"" לתוכנית. הנציגים הרפובליקנים טענו שהוא "פורנוגרפי" ו"מעודד לסביות".
האם את אמא שלי?
בקדל השעתה את עבודה על "דייקס שכדאי להישמר מהן" ב-2008 כדי שתוכל לעבוד על ספר הזכרונות הגרפי השני שלה, "האם את אמא שלי?", אשר יצא לאור במאי 2012. בספר זה היא התמקדה ביחסיה עם אמה.
העלילה הדרמטית של הסיפור היא רב-שכבתית ומתחלקת לכמה חוטים נרטיביים:
בושרה אל-מותווכל
מטור ואור הרפאים
מטור ואור הרפאים (באנגלית: Mater and the Ghostlight) הוא סרט קצר אמריקאי קומי בהנפשה ממוחשבת, אשר מבוסס על הסרט "מכוניות" של Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios שגם הפיקו את סרט זה. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'ון לאסיטר, יחד עם כתיבתם של ג'ו רנפט ודן סקנלון, והופק על ידי מארק נילסן, כאשר הוא נכלל ברשימת הסרטים הקצרים של פיקסאר.
לאחר שהסרט הוקרן באוקטובר 2006 ב-Bristol Motor Speedway, בהוליווד ובלוס אנג'לס, הסרט הופץ כבונוס למהדורת ה-DVD של הסרט עליו הוא מבוסס, כאשר הוא הופץ לראשונה על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment ב-7 בנובמבר 2006 בארצות הברית ובאותה שנה בדיבוב עברי בישראל. בהמשך הסרט הופץ גם כבונוס למהדורת הבלו-ריי של הסרט, אשר יצא ב-6 בנובמבר 2007, כמו כן הוא לקח חלק בחלק הראשון של אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר ובהמשך הוא נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
הסרט עובד לספר שנכתב על ידי אנדראה פוזנר, כמו כן משחק שמבוסס עליו נמצא במשחק הווידאו "Cars Mater-National Championship".
עלילה.
הסרט מתחיל כשמטור מתעלל בתושבי עמק רדיאטור בדרכים שונות - הוא הזיז לרד את הפרחים, פרץ מתוך ערמת צמיגים שמסודרים כמו בקולוסיאום כדי להביל את גואידו ולואיג'י, התחפש לערפד כדי להפחיד את סאלי, הפחיד את ליזי בזמן שהיא ישנה (דבר שלא הצליח לו), החזיר את פחי הדלק של פילמור החוצה בזמן שהוא לוקח אותם פנימה, והפחיד את ספידי מקווין, דבר שהוא ציפה שהוא יעשה. התעלולים האלו הגיעו לשיאם שמטור התגרה בספידי מקווין כאילו ראה את "אור הרפאים", אגדה אורבנית של כביש 66.
שריף מזהיר את מטור על כך שהוא לועג לאגדה האורבנית, וכשספידי מקווין שואל על "אור הרפאים" הוא מסביר לו שזה "אור כחול חצי שקוף שנע בעיגול זוהר וצד את המכוניות בליל". לאחר הסבר זה מטור מזכיר לספידי מקווין שזה לא אמיתי, אך עם זאת שריף מציין שזה אמיתי, דבר שמזעזע אותם. לאחר מכן השריף גם מספר לכולם סיפור על "אור הרפאים", בו זוג צעיר של מכוניות נעלם לאחר שהתגלה בפניהם האור והדבר היחיד שנותר ממנו הוא זוג של "לוחיות רישוי חוץ ארציות", עוד הוא הוסיף שהדבר היחיד שמפחיד את האור זה צליל של מתכת מרשרשת. בשלב זה, מטור כל כך מפחד שהוא מתחיל להשמיע את הרעש שהאור הכי לא אוהב ומנסה לעצור את עצמו. שריף מסיים את הסיפור באזהרה שהאור יכול להיות בכל מקום. שאר התושבים אומרים לילה טוב ומכבים את כל אורות החנות ומשאירים את מטור לחוץ ומפוחד לבדו בחושך. כשהוא נוסע לבדו למגרש הגרוטאות שלו, מטור רואה צל של מפלצת ומאיר עליו את אורו, דבר שגורם לו לגלות שזו רק ערמת זבל. לאחר שהוא שובר בטעות את הפנס שלו מפחד, הוא נכנס למוסך חסר הקיר שלו וסוגר את הדלת, ואז היא נופלת למטה. אור פתאום מופיע מולו והוא נבהל, מאמין שזהו "אור הרפאים" עד שהוא מבין שזה רק תקלת תאורה. לפתע, אור כחול מופיע מאחוריו. לאחר שהשתמש במראה שלו כדי להתבונן בו, הוא רץ אליו וחושב שזהו "אור הרפאים".
בהמשך הסרט, מטור נרדף על ידי "אור הרפאים", שבסופו של דבר מתגלה כפנס שהודבק לכבל הגרירה שלו על ידי ספידי מקווין וגואידו. דבר זה גורם לו לרוץ, לצרוח ולהעיר את כל עמק רדיאטור, בעוד שהתושבים צופים בו וצוחקים עליו. מאוחר יותר מטור מתעייף ומגלה את האמת, כאשר המכוניות סיפרו לו שהכל היה מתיחה כדי להחזיר לו על כל התעלולים שעשה להן. שריף אומר בעדינות למטור שהדבר היחיד שהוא צריך לפחד ממנו זה "הדמיון שלו".
הסרט מלווה עם השיר "Behind the Clouds" בביצוע בראד פייזלי, אשר הופיע בסרט "מכוניות" ולוקח חלק בפסקול שלו, "Cars".
מדבבים.
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי שרון כהן.
חבורת באומסלג-סוליטר
חבורות באומסלג-סוליטר formula_1 הן דוגמה חשובה למשפחה של חבורות בעלות יחס יחיד. זוהי הרחבת HNN של החבורה הציקלית האינסופית בעצמה.
החבורה קובעת את הפרמטרים p,q עד כדי סדר וסימן. ידוע שהחבורה מקיימת את תנאי הופף אם ורק אם p=1 או של-p,q יש אותם גורמים ראשוניים. ידוע ש-formula_2 היא residually finite אם ורק אם p=1 (זה המקרה שבו החבורה פתירה) או formula_3.
חבורת האוטומורפיזמים החיצונית מדגימה הבדל דרמטי בין המקרה שבו p,q זרים לבין המקרה שבו אחד מהם מחלק את השני: formula_4 היא ציקלית מסדר 2, בעוד ש-formula_5 אינה נוצרת סופית.
פיאה נכרית
יונה ראם
הרב רפאל יונה ראם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"א/ ה'תרל"ב, 1871 - כ"ד באלול ה'תרפ"ב, 17 בספטמבר 1922) היה רב ירושלמי, חבר בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, חבר מועצת הרבנות הראשית הראשונה, דיין בבית הדין לערעורים ורב שכונות בעיר.
ביוגרפיה.
נולד בבירז' שבליטא לרב שלמה רום וחווה רבקה לבית מגיד, נינת הרב אליהו, בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. אחיו הצעיר היה הרב אליהו ראם. בשנת ה'תרמ"ג או ה'תרמ"ד, כשהיה כבן 13, עלה עם משפחתו לירושלים. למד בישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד אצל הרב שמואל סלנט, ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה. בין השאר, למד בחברותא עם הרב יעקב משה חרל"פ והרב צבי פסח פרנק, ובין השניים נותרו קשרי חברות אמיצים עד לפטירת הרב ראם. כמו כן, הצטרף ל"ישיבת אור חדש", בית מוסר מיסודם של תלמידי רבי שמחה זיסל זיו מקלם. בשנת ה'תרנ"ב התחתן עם גולדה בתו של הסוחר והלמדן ר' אברהם קרצ'מר שעלה מביאליסטוק ליפו, והיה ממקימי הקהילה האשכנזית ביפו ומייסדי השכונות נווה שלום ונווה צדק. גיסיו היו הרבנים נפתלי הירץ קרצ'מר (בעל "נעם המצוות") ויוסף גרשון הורביץ (לימים רב שכונת מאה שערים, ראש ישיבת מאה שערים וחבר בית הדין של הפרושים בירושלים). לתקופה מסוימת שימש כר"מ בישיבת אור חדש. לצד לימודו בתורת הנגלה, התקרב למקובלי ירושלים, ובפרט לרבני ישיבת המקובלים בית אל ולרב שמעון צבי הורוביץ, עד שהחל להתפלל בסידור עם כוונות הרש"ש. עם זאת, נהג להסתיר את עיסוקו בקבלה.
בי' בתמוז ה'תרס"ו התמנה (בברכת ר' שמואל סלנט) לרב השכונות כרם, בתי הורודנא, בית יעקב ומחנה יהודה. הוא עבר להתגורר בשכונת שערי צדק, מול בית החולים שערי צדק. בשנת ה'תרע"ז, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, נפטר הדיין הרב אריה לייב הרשלר, והרב ראם נבחר על ידי הרב פרנק למלא את מקומו כחבר בית הדין הפרושי, על אף התנגדותם של חלק מעסקני העדה. כשהוקמה הרבנות הראשית לישראל בשנת ה'תרפ"א, התמנה לחבר המועצה הראשונה מטעם העדה האשכנזית. באותה התקופה, חברי מועצת הרבנות הראשית היו גם דייני בית הדין לערעורים. מסופר, שכאשר באו לבית הדין בעלי דין שאינם אשכנזים והוא לא הבין את לשונם, היה לומד בזמן שאמרו את טענותיהם למתורגמן, וכך הספיק לגמור ספרי שו"ת רבים. בשנת ה'תרפ"ב חלה במחלת כליות, ולאחר מספר חודשים, בכ"ד באלול, נפטר, בגיל 52. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בתו חיה גיטל נישאה לרב ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי. בנם הוא הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי.
גיילניוב