"The Pirate Bay" הוקם בספטמבר 2003, על ידי הארגון השוודי נגד זכויות יוצרים Piratbyrån (בתרגום לעברית 'משרד הפיראטים'); הוא מנוהל כארגון נפרד מאז אוקטובר 2004. האתר נוהל תחילה על ידי גוטפריד סווארטהולם ופרדריק נייה, המוכרים בכינויים שלהם "אנאקאטה" ו"TiAMO", בהתאמה. שניהם הואשמו ב"הפצת תוכן המוגן בזכויות יוצרים" על ידי איגוד הסרטים של אמריקה. ב-31 במאי 2006, בעקבות התלונה, המשטרה השוודית פשטה על שרתי האתר בסטוקהולם ולקחה אותם, מה שהוביל לשלושה ימים של השבתה, והאתר חזר לפעול אחר כך. האתר טען שהוא ישות ללא מטרות רווח שבסיסה באיי סיישל; עם זאת, טענה זו הייתה במחלוקת. בעקבות פשיטת המשטרה זכה האתר לחשיפה נוספת ומספר המשתמשים בו גדל. ארגון Piratbyrån הקים באותה עת את מפלגת הפיראטים של שוודיה, כדי להילחם בחוקי זכויות היוצרים. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2009 קיבלה 7.1% מקולות הבוחרים, וקיבלה בתחילה מושב אחד בפרלמנט.
במהלך 2007 מספר המשתמשים המשיך לעלות במהירות, האתר אירח תוכן פיראטי שכלל סרטי קולנוע חדשים, סדרות טלוויזיה מיד עם סיום הפקתם, משחקי מחשב ואף עותקים אלקטרונים של ספרי הארי פוטר עוד לפני שיצאו לדפוס.
באפריל 2009 ניכנס לתוקף בשוודיה חוק המחייב ספקיות שירותי אינטרנט לחשוף את זהות הגולשים החשודים בשיתוף קבצים ברשת. מיד אחר כך צנחה תעבורת האינטרנט בשוודיה ב-33% ביום אחד. באוגוסט 2009, ספקית האינטרנט הגדולה בשוודיה חסמה את הגישה לאתר, אך החסימה נאכפה והוא המשיך לפעול
במרץ 2012, הודיעו מפעילי האתר כי הם מחפשים דרכים לעקוף את גורמי אכיפת החוק. בין השאר בעזרת הפעלת תחנות שרתים ממטוסים זעירים ללא טייס. באוקטובר 2012 הודיעה האתר כי הוא עובר למחשוב ענן.
במאי 2012, מתקפת האקרים השביתה את "The Pirate Bay" למשך יממה.
במרץ 2013 הודיעו מפעילי "The Pirate Bay" כי בעקבות הרדיפות של ארגוני זכויות היוצרים וסוכנויות אכיפת החוק, הם מעבירים את שרתיהם לצפון קוריאה. אך התברר שזו הייתה רק בדיחה ופרובוקציה.
ביולי 2014 השיק אתר חדש המיועד לגולשים מהסלולרי.
בעיות משפטיות.
כמו אתרי הורדות רבים, גם האתר ומפעיליו היו חשופים לשלל איומים בתביעות משפטיות מצד תאגידים הקשורים לעולם התוכנה, תעשיית המוזיקה ותעשיית הסרטים. עד לסגירתו הראשונה ב-2015 כלל האתר עמוד שנקרא (באירוניה) "הבהרות משפטיות" (Legal) וכלל העתקים של מכתבי תביעה מצד אותם תאגידים ואת תגובת מפעילי האתר אליהם, התגובות נכתבו בצורה הומוריסטית ולא פעם ולא פעמיים גם מלווה בניבולי פה.
האתר נחסם מעת לעת על ידי רשויות של מדינות שונות:
במאי 2012, בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת הורה לספקיות אינטרנט במדינה לחסום את "The Pirate Bay". ההחלטה נתפסת כאור ירוק לבעלי זכויות יוצרים להתחיל לדרוש חסימות של אתרי שיתוף קבצים גדולים נוספים במדינה.
בדצמבר 2016, בית משפט באוסטרליה הורה לספקיות האינטרנט לחסום יותר מ-60 אתרי הורדות פיראטיות, כולל "The Pirate Bay". באוסטרליה המאבק המשפטי בשיתוף הקבצים החל כבר ב-2005, בעקבות הפופולריות של תוכנת השיתוף קאזה.
בישראל ארגון זיר"ה חייב, במרץ 2018, את פייסבוק לחסום פוסטים או הודעות עם קישורים לאתרי שיתוף קבצים.
תביעות אזרחיות.
בפברואר 2009 נפתח בסטוקהולם משפט בו תבעו מספר חברות מדיה גדולות, ביניהן אולפני פוקס, אולפני קולומביה, סוני, האחים וורנר וענקית המוזיקה EMI, את Pirate Bay בסכום של 100 מיליון קרונות שוודיות, כ-12 מיליון דולר, בגין הפרת זכויות יוצרים וכיסוי הפסדים כספיים שנגרמו להן בשל פעילות האתר.
הרשעתם בפלילים של מפעילי האתר.
באפריל 2009 הורשעו ארבעת מפעילי האתר (גוטפריד סוורטהולם, פרדריק נייה, פיטר סונדה ומנכ"ל ספקית האינטרנט של מפרץ הפיראטים, קארל לאנדסטרום) על ידי בית משפט בשוודיה בעבירה של תמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים. להגנתם טענו כי שום חומר המוגן בזכויות יוצרים לא אוחסן בשרתי האתר עצמו, ושאף החלפת קבצים לא התרחשה מעולם ישירות דרך האתר כך שהוא אינו אחראי לחומרים המוחלפים בין משתמשים. התביעה במשפט, לעומתם, טענה כי בכך שמימנו, תכנתו וניהלו את האתר, עזרו הארבעה למשתמשי האתר להפר זכויות יוצרים.
בנובמבר 2010, בעקבות ערעור שהגישו שלושה מהם, הופחתו עונשי המאסר בפועל שנגזרו עליהם, אך הוגדל סכום הפיצויים. על מפעילי האתר נגזרו עונשי מאסר בפועל של ארבעה עד עשרה חודשים, ובנוסף נגזר עליהם לשלם קנס בגובה 30 מיליון קרונות שוודיות (קנס השווה בערכו לכ-12 מיליוני ש"ח). בראשית 2012 דחה בית המשפט העליון של שוודיה את ערעורם של מפעילי האתר.
פיטר סונדה, גוטפריד סוורטהולם ופרדריק נייה, נמלטו מהמאסר שנגזר עליהם בשל הפעלת האתר. סוורטהולם נעצר באוגוסט 2012 בקמבודיה וביוני 2013 נידון גם לשנתיים מאסר בגין האקינג. סונדה נתפס ונעצר בדרום שוודיה שנתיים ביוני 2014. בנובמבר 2014, פרדריק נייה נעצר כשניסה לחצות את הגבול מלאוס לתאילנד, בידי משטרת הגבולות של תאילנד במחוז נונג קאי, כ-500 ק"מ מצפון מזרח לבנגקוק.
ב-9 בדצמבר 2014 נסגר האתר, בעקבות פשיטה של משטרת שוודיה על חוות השרתים של האתר בסטוקהולם.
מספר אתרים נפתחו כדי לשמר את ארכיון החומר של האתר לאחר סגירתו.
חזרתו של האתר לאוויר.
ב-31 בינואר 2015 שב האתר לאוויר עם הדומיין thepiratebay.se. לוגו האתר השתנה לציור של עוף החול, המסמל את תחייתו המחודשת. אף על פי שאפשר להוריד את כל הקבצים הקודמים שהיו באתר, טופס "צור קשר" איננו פעיל. אתר "טורנט פריק" דיווח כי האתר עמד בתאריך שהציב לעצמו, וקם 24 שעות לפני המועד שהציב לעצמו.
בפברואר 2016 האתר החל להציע תוסף שמאפשר הזרמת מדיה ישירות מהדפדפן בלי צורך להוריד תוכנה.
מפרץ הפירטים
ארגון מגדלי דבורים בישראל
ארגון מגדלי דבורים בישראל נוסד ב-1929 כארגון מגדלי הדבורים העבריים בארץ ישראל, כאשר היו בידי היהודים 4,000 משפחות דבורים: 2,000 במישור חוף יהודה, 1,000 ב"מושבות שומרון" - חדרה, זכרון יעקב והסביבה וכ-1,000 בעמק יזרעאל ובגליל. מחוץ לסקטור היהודי היו בארץ 25,000 משפחות דבורים בכדי חרס ומאות אחדות בכוורות מודרניות.
הארגון הוקם בשנת 1929. קדמה לו התארגנות של מושבות יהודה, שהקימו ב-1917 את "אגודת מגדלי דבורים". בשנות ה-30 החל הארגון לפתח את פעולתו, הודות למימון של מחלקת הדבש בתנובה. באותה תקופה עסק הארגון בנושא שיווק הדבש כנושא עיקרי, בנוסף לטיפול בנושאים מקצועיים אחרים.
לאחר הקמת "מועצת הדבש" בשנת 1969, התחלקו סמכויות הארגון בין שני הגופים.
בתקופת המנדט הבריטי.
בתקופת המנדט הבריטי לארץ ישראל הענף קודם והורחב. היא נקטה בצעדים הבאים:
להלן קצב ההתפתחות של משק הדבורים בשנות המנדט:
הארגון היום.
ארגון מגדלי הדבורים בישראל הוא אגודה חקלאית שיתופית המאגדת את כלל מגדלי הדבורים בישראל. מטרות הארגון הן לקדם את ענף הדבורים ולטפח את הצד המקצועי, לייצג את הדבוראים ולפעול לשיפור תנאיהם.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם מועצת הדבש, המשמשת כרשות מבצעת לענף, ועם מחלקת הדבורים בשירות ההדרכה והמקצוע (שה"מ) העוסקת בשלושה תחומים עיקריים: הדרכה חקלאית, הכשרה חקלאית וייצור ידע מקצועי.
הסמכות העליונה של הארגון נתונה בידי האספה הכללית. אחת לשנתיים בוחרת האספה במועצה (מזכירות מורחבת), וקובעת את מספר חבריה. מתוך המועצה נבחרת מזכירות מצומצמת בת 7 חברים וכן יו"ר.
מועצת הדבש.
המועצה לייצור ושיווק דבש, היא חברה פרטית שנוסדה בשנת 1969. היא מכונה בקצרה מועצת הדבש, ומהווה רשות מבצעת לארגון מגדלי הדבורים בישראל, והיא האמונה (בין השאר) על אכיפת עמידת מגדלי הדבורים בתקנות החלות עליהם, ומניעת עיסוק ללא היתר בתחומי ייצור הדבש והדבוראות. המועצה שואבת את סמכויותיה מכוח צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (יצור דבש ומכירתו) תשל"ז 1977.
נגד הארגון הועברה ביקורת קשה על עבודתו הלא מסודרת, אי עמידה בהתחייבויותיו, אי סדרים כספיים, ועוד תקלות רבות שהתגלו על ידי מבקר המדינה בשנים 1991 ו-1998, בהם אף המליץ לסגור את הארגון ולבטל את הרגולציה על תחום הדבוראות בישראל, אך הארגון ממשיך לפעול.
ב-יולי 2017 אושר בקריאה ראשונה הצעת חוק של חברת הכנסת שרן השכל לביטול "מועצת הדבש".
דבשים - החברה המרכזית לשיווק דבש.
בשנת 1991, בעקבות היווצרות עודפי דבש גדולים בענף, הוקמה חברת דבשים, אשר נועדה להתמודד עם בעיית עודפי הייצור של הכוורנים, במטרה למכור את העודפים למשווקים, או אף לשווק אותם בעצמה.
בשנת 1993 הקים שר החקלאות, יעקב צור, ועדה אשר תבחן את הקשר בין מועצת הדבש וחברת דבשים, וגילה כי החברה מנוהלת על ידי חמישה בעלי תפקידים בכירים במועצה. (מנכ"ל המועצה, וארבעה מחברי מועצת המנהלים שלה) הוועדה המליצה למנוע ניגוד אינטרסים זה על ידי חיוב בעלי תפקידים אלה להתנתק מאחד מתפקידיהם. (במועצה או בחברת דבשים) יעקב צור קיבל את המלצות הוועדה במרץ 1993, והורה על ביצוען בתוך שבועיים. בפועל, הפרדה זו התרחשה רק בדצמבר 1995. (באותה שנה עברה גם הבעלות על החברה לארגון מגדלי הדבורים, ארגון האב של מועצת הדבש)
דו"ח מבקר המדינה לשנת 1998 ציין התנהלויות כספיות חריגות, ורישומים חסרים של עסקאות בהיקפים של מאות אלפי שקלים. גם בחינת מלאי הדבש במחסני דבשים על ידי מבקר המדינה מצאה שהרישומים אינם תואמים את הנמצא בפועל במחסני החברה.