אמנון שפירא (נולד ב-1935) הוא מחנך והוגה דעות ציוני דתי. שפירא שימש פעמיים כמזכ"ל בני עקיבא וכן שימש כיו"ר מעלה - המרכז לציונות דתית ופרופסור חבר מומחה, במחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה.
שפירא נולד בשנת 1935 וגדל בתל אביב. למד בביל"ו, בתיכון צייטלין ובישיבת הדרום, ושירת בנח"ל בגרעין "גאולים" של בני עקיבא. הוא סיים לימודי תואר ראשון ושני בתלמוד ותנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. שפירא השלים שני תוארי דוקטור: בספרות עברית מהסמינר היהודי בניו-יורק, ובמקרא מאוניברסיטת תל אביב.
שפירא היה במשך שתי קדנציות מזכ"ל תנועת בני עקיבא, ונכון ל-2010 הוא חבר בהנהלה הארצית של התנועה. שפירא הוא מרצה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל. חבר מליאת מועצת יש"ע. הוא חבר בקיבוץ הדתי טירת צבי. התאלמן בשנת 2020 מרעייתו הדסה. שפירא הוא אב לשישה.
משמש כחבר, בחבר הנאמנים של תנועת "נאמני תורה ועבודה" מיום הקמתה.
שפירא נחשב לסמן ליברלי בציונות הדתית. הוא מתנגד לתהליכי "התחרדלות" כפי שהוא מזהה, בבני עקיבא, כמו פעולות בהן מתקיימת הפרדה בין בנים ובנות ואיסור על שמיעת שירת נשים. הוא יצא כנגד כותבי הספר תורת המלך ונגד כנס הרבנים שהתקיים בעקבותיו. ביקר את החרדים על כך שאינם תורמים איברים, עובדים ומתגייסים לצבא.
דוד משל
משל (פירושונים)
מתחם לודוויפול
מתחם לוּדְוִויפּוֹל הוא שכונה בדרום תל אביב, בין שכונת שפירא לשכונת התקווה, צפונית לדרך קיבוץ גלויות.
היסטוריה.
השכונה הוקמה לאחר הקמת מדינת ישראל, בסמוך לגדות נחל איילון, והוקמו בה בתים לעולים חדשים. היא כוללת שני רחובות היוצרים מעין משולש עם דרך חיל השריון. הרחובות קרויים על שם אברהם לודוויפול, העורך הראשון של "הצופה" ועל שם יהודה לייב קנטור, מייסד העיתון "היום".
זמן קצר לאחר הקמת השכונה, ב-1958, אושרה תוכנית בניין עיר שאסרה על כל בנייה נוספת במתחם. ב-1978 הוקם בסמוך לה מחלף קיבוץ גלויות, שחיבר את דרך קיבוץ גלויות עם כביש 1. במהלך הקמת נתיבי איילון בשנות ה-80 וה-90 נהרסו חלק מבתי המתחם לשם הקמתו של גשר חיל השריון, שמהווה את המשכם של נתיבי איילון דרומה, לכיוון חולון. כתוצאה מהקמת הגשר נכלאה השכונה בין שלושה כבישים ראשיים - מצפון וממזרח כביש 1, ממערב נתיבי איילון ומדרום דרך קיבוץ גלויות.
בשנת 2005 הגישו תושבי השכונה תביעה נגד עיריית תל אביב-יפו, בטענה כי הם סובלים ממפגעי רעש, ריח וזיהום אוויר, וכי רעש המכוניות מרעיד את יסודות בתיהם. עוד טענו התושבים כי בעבר הסכימו להסיר את התנגדויותיהם להקמת הגשר, לאחר שהובטח להם כי העירייה תפתח את האזור ותפצה אותם באמצעות מתן אפשרות לשינוי ייעוד הקרקע ומתן זכויות בנייה. לטענתם, הפרה העירייה הבטחה זו.
מש&quot;ל
מש"ל או מ.ש.ל הוא ראשי תיבות של הביטוי מה שצריך להוכיח או מה שרצינו להוכיח או מה שהיה להוכיח. ביטוי זה מופיע בצורתו המקוצרת לעיתים קרובות בסוף הוכחה מתמטית או טיעון פילוסופי.
לעיתים קרובות הביטוי מוחלף בריבוע שחור מלא () או ריק () אשר נקרא הלמוש על שם המתמטיקאי האמריקאי-הונגרי פול הלמוש (Paul Halmos).
לעיתים מפרשים את ראשי התיבות בעברית באופנים שונים, כגון "מה שנכתב למעלה", "מה שניסיתי להוכיח", "מה שרצינו להוכיח", "מה שהיה להוכיח" וכן הלאה, אך משמעות הביטוי נותרת בעינה.
מקור הביטוי.
הביטוי העברי הוא תרגום המקור היווני ὅπερ ἔδει δεῖξαι (נהגה: hoper edei deixai, ובראשי תיבות: ΟΕΔ) שפירושו המילולי הוא: "בדיוק מה שנדרשנו להוכיח" ונמצא בשימוש בהוכחות של אוקלידס, ארכימדס ועוד, ומאז משמש את הקהילה המתמטית-פילוסופית.
בתקופת הרנסאנס שבו הקהילה המדעית השתמשה בעיקר בלטינית, הביטוי היווני תורגם גם הוא ללטינית כ-quod erat demonstrandum, או בראשי התיבות .Q.E.D במשמעות מעט שונה: "מה שהיה להוכיח". אחד מהשימושים המפורסמים בביטוי הלטיני נמצא בספר תורת המידות של ברוך שפינוזה שנחשב ליצירת המופת שלו.
באנגלית ישנו פירוש הומוריסטי לראשי התיבות בלטינית: "Quite Easily Demonstrated", שתרגומו המילולי הוא: "מוכח די בקלות".
ביטויים שקולים בשפות זרות.
הביטוי היווני (ובהמשך הלטיני) זכה לתרגומים לשפות רבות, ובין היתר:
המנון מונטנגרו
הו, שחר בהיר של מאי (במונטנגרית: Oj, svijetla majska zoro או Ој, свијетла мајска зоро) הוא ההמנון הלאומי של מונטנגרו. השיר נכתב ב-1932 או ב-1933 בידי סקולה דרלייביץ', בשם "מונטנגרו הנצחית שלנו" (Vječna naša Crna Goro), והוא מבוסס על שירים עממיים. הוא התפרסם לראשונה בספר שכתב איש האוסטאשה סאביץ' מרקוביץ' שטדימלייה ב-1937.
ב-13 ביולי 2004 אימץ הפרלמנט של מונטנגרו את השיר כהמנון, בעת שמונטנגרו הייתה עדיין חלק מהפדרציה של סרביה ומונטנגרו. ב-2006 הייתה מונטנגרו למדינה עצמאית, וב-2007 עוגן מעמדו של ההמנון בחוקתה.
מילות ההמנון.
הגרסה שלהלן היא הגרסה הרשמית. כאשר מושר ההמנון, חלק מהשורות חוזרות על עצמן, כדי שיתאימו ללחן.
ולאדיסלב שלנגל
וולאדיסלב שלנגל
קילוואה
קילוואה (באנגלית: Kīlauea, מבוטא [kiːlouˈɛjəˈ] בהוואית) הוא הר געש פעיל באיי הוואי, אחד מחמשת הרי הגעש מטיפוס חרוט מגן שהצטרפו יחד על מנת ליצור את האי הוואי. פירוש המילה קילוואה בהוואית הוא "פולט" או "מתפשט מאוד" בהתייחס לפליטת הלבה התכופה של ההר. מאז 3 בינואר 1983 נפלטת לבה ברציפות מחרוט האפר של פּוּאוּ אוֹאוֹ (Puʻu ʻŌʻō). מאז 1952 נמנו בהר שלושים ושלוש התפרצויות געשיות וזאת מבלי לכלול את האירוע הנוכחי המתמשך. קילוואה הוא הר הגעש הפעיל ביותר על פני כדור הארץ (90% מההר מכוסים בלבה שגילה פחות מ-1,000 שנים), והוא מהווה מקור יקר ערך למחקר עבור וולקנולוגים. בשל ההתפרצויות התכופות, קילוואה מוגדר כהר הגעש המסוכן ביותר בארצות הברית.
קילוואה הוא האחרון מבין שרשרת של הרי געש שיצרו את הארכיפלג של איי הוואי, שנוצרו כאשר הלוח הפסיפי נע (ועדיין ממשיך לנוע בקצב של 95 מ"מ לשנה) בכיוון צפון-מערב מעל לנקודה חמה (הנקודה החמה של הוואי) (ראו הר המצולה לואיהי (Lōʻihi Seamount)).
בדת של ילידי הוואי משמש הר הגעש כביתה של אלת הר הגעש פלה. האגדה מספרת כי התפרצויות מתרחשות בכל פעם שהאלה כועסת. אמונות אלו נכללות במזמורים השבטיים של ילידי המקום.
בשנת 1987 נכלל קילוואה יחד עם מאונה לואה, הר הגעש הפעיל הנוסף בהוואי, באתר המורשת העולמית הפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי.
תיאור.
האי הוואי בנוי מחמישה הרי געש מטיפוס חרוט מגן שהתפרצויותיהם התרחשו כרונולוגית בזה אחר זה, כאשר בדרך כלל הייתה חפיפה בין התפרצויות של שני הרי געש. להלן רשימת הרי הגעש (מהעתיק ביותר לצעיר ביותר):
קילוואה שוכן על האי הוואי, חלק מהארכיפלג של איי הוואי בארצות הברית. ההר צמוד למדרון הדרום מזרחי של הר הגעש הפעיל מאונה לואה הגדול ממנו בהרבה. ממדיו העצומים וגובהו (4,169 מטרים מעל לפני הים) של מאונה לואה עומדים בניגוד חריף לקילואה שגובהו הוא 1,247 מטרים בלבד, ונראה מהקלדרה בפסגה כרמה נרחבת השוכנת בצילו הארוך של מאונה לואה, שלעיתים פסגתו, במרחק של 24 קילומטרים מפסגת קילוואה, מכוסה שלג. קילוואה הוא חרוט מגן נמוך ושטוח – שונה מאוד בצלליתו מהרי געש שכבתיים כדוגמת הר פוג'י, הר הוד והר סנט הלנס, שפסגותיהם גבוהות ומדרונותיהם תלולים.
האזורים העיקרים בהר הם הקלדרה בפסגת ההר, רצועת הבקעים המזרחית (East Rift Zone), רצועת הבקעים הדרום-מערבית (South West Rift Zone), מערכת ההעתקים קואה (Koa'e), המדרון הדרומי והמדרון הצפוני. מאגר מאגמה נמצא בעומק שבין 2 ל-7 קילומטרים מתחת לחלקה הדרומי של הקלדרה. המאגמה זורמת דרך צינורות הזנה במאונך אל הקלדרה, ובעיקר במאוזן אל רצועות הבקעים המזרחית והדרום-מערבית.
הקלדרה של קילוואה.
בפסגת קילוואה מצויה קלדרה שצורתה מעגלית וממדיה הם 3x5 ק"מ ושוליה בגובה שעד 145 מטרים. קלדרה זו היא צעירה יחסית ונוצרה ב-1790 כתוצאה מהתרוקנות מסיבית של תא המאגמה מתחתיה. קלדרה זו היא רק האחרונה בשרשרת של קלדרות שנוצרו בפסגת קילוואה. הקלדרה של פאורס (Powers caldera) שקוטרה כ-6 קילומטרים נוצרה לפני 2,100 שנים וממנה נותרו שרידים מהשוליים הצפוניים והדרום-מזרחיים. בסמוך לקלדרה מצוי מרכז המבקרים של הפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי (שחלקים מקילוואה כלולים בתחומו) כשהוא משקיף על לוע האלמאומאו (Halemaʻumaʻu), מכתש שקיעה המצוי בחלקה הדרום מערבי של הקלדרה. עומק המכתש הוא 83 מטרים מקרקעית הקלדרה, קרקעיתו מעגלית וממדיה הם 770 מטרים על 900 מטרים.
רצועת הבקעים המזרחית.
רוחבו של החלק התת-קרקעי של רצועת הבקעים המזרחית הוא בין 3 ל-6 קילומטרים ואורכו כ-55 קילומטרים. כאשר החלק התת-ימי של הרצועה נמשך לאורך של 80 קילומטרים נוספים. לאורך הרצועה יש כמה לועות, מכתשי שקיעה והעתקים רגילים. נוהגים לחלק את הרצועה לשלושה חלקים:
ברצועת הבקעים המזרחית מתרחשת פעילות געשית רבה, אם כי כאשר יש פעילות געשית בולטת בקלדרה של קילוואה פוחתת הפעילות הגעשית ברצועה. לאורך הרצועה זרועים כמה לועות התפרצות, הבולט שבהן הוא חרוט האפר של פּוּאוּ אוֹאוֹ שהתפרץ ב-1983 ומאז פולט לבה ללא הפסקה.
רצועת הבקעים הדרום-מערבית.