סאראמאגו טען להגנתו שהערותיו כוונו כלפי מדיניות ישראל בנושא הפלסטינים. הוא טען שישראל לא יכולה לטעון שהיא מייצגת את יהודי התפוצות ולא יכולה לכנות "אנטישמיות" כל ביקורת נגד פעולותיה. כמו כן אמר: "שימו לב, לא אמרתי שרמאללה זהה לאושוויץ, זו אמירה מטופשת. מה שאמרתי הוא שהרוח של אושוויץ שורה על רמאללה. היינו שמונה סופרים, כולם הצהירו הצהרות, אבל הישראלים לא טרחו להגיב עליהן. רק העובדה ששמתי את האצבע שלי על הפצע ששמו "אושוויץ" גרמה להם לקפוץ."
בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, סאראמאגו פרסם הצהרה המגנה את מדיניות ישראל, יחד עם טארק עלי, נועם חומסקי ואחרים. בהצהרה נכתב: "ישראל יזמה מהלך לטווח ארוך, צבאי, כלכלי וגאוגרפי, שמטרתו הפוליטית היא לא פחות מחיסולה של האומה הפלסטינית."
קישורים חיצוניים.
על ספריו:
סאראמאגו
ריין
ריין (בגרמנית: Rhein, בצרפתית: Rhin, בהולנדית: Rijn, ברומאנש: Rain) הוא נהר שאורכו 1,233 קילומטר (הנהר הארוך במערב אירופה) אשר מקורותיו בהרי האלפים בדרום שווייץ והוא זורם צפונה דרך אגם קונסטנץ, גרמניה והולנד עד שנשפך לים הצפוני. יובליו העיקריים של הריין הם הנהרות ארה, נקאר, מיין ומוזל; והוא מחולק באופן מסורתי לריין הגבוה (Hochrhein) עד בזל, הריין העילי (Oberrhein) עד בינגן, הריין המרכזי (Mittelrhein) עד בון, ולריין התחתי (Niederrhein).
משמעות השם ריין היא "זה אשר זורם" ומקורו בשורש הקלטי "reie" שמשמעותו להזיז, לזרום, לשטוף ולרוץ.
אף שהריין עובר דרך מספר מדינות, ובהן שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, צרפת והולנד, חלק הארי של הנהר זורם בגרמניה ומשמש אותה לצורכי תעשייה ומסחר וכנתיב מים. חגיגות ופסטיבלים רבים נערכים לכבודו, אך גם עימותים צבאיים רבים נערכו באזור הנהר במהלך ההיסטוריה.
הריין כגבול מדיני.
בעת העתיקה התיישבו שבטים גרמאניים בשתי גדות הריין התחתי ושבטים קלטים התיישבו לאורך גדות הריין העילי. ב-55 וב-53 לפני הספירה בנה יוליוס קיסר גשרים על נהר הריין וחצה אותו במהלך מלחמת גאליה. השבטים הגרמאניים נערכו מצפון לנהר הריין והרומאים נערכו מדרומו ומערבו, עד שקרב יער טויטובורג ביסס סופית את נהר הריין כגבולה הצפוני של האימפריה הרומית. מאז הפך נהר הריין לנתיב מים ומסחר מרכזי. כאשר התפרקה האימפריה הרומית המערבית במאה החמישית לספירה, חצו שבטים גרמאניים בהמוניהם את נהר הריין לכל אורכו לכיוון מערב. נהר הריין הפך לעמוד השדרה של האימפריה הפרנקית ושל האימפריה הרומית הקדושה אחריה.
מלחמת שלושים השנים (1618–1648) הסתיימה עם הפרדה פוליטית בין גוף הנהר לשפך הנהר לים הצפוני כאשר החלה להתגבש הולנד כיחידה פוליטית עצמאית, ובנוסף לואי ה-14 מלך צרפת ניכס לעצמו את שטחי אלזס בשנת 1660 תוך קביעת הגבול המזרחי של צרפת על נהר הריין. בזמן המהפכה הצרפתית סיפחה צרפת את הגדה המערבית של נהר הריין תוך שהיא מספחת חלקים מגרמניה, הולנד ובלגיה.
ב-1840 התפתח משבר הריין עקב דבריו של ראש ממשלת צרפת על נהר הריין כגבולה המזרחי הטבעי של רפובליקת צרפת. באותה התקופה נכתב "משמר הריין" (die Wacht am Rhein), שיר שהפך לפופולרי והגיע למעמד של כמעט המנון בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה, ותוכנו נסוב סביב סטטוס הריין כגבול. והוא שימר על מעמדו במשך תקופת הרייך השני (1870–1918) וגם בתקופת מלחמת העולם הראשונה שבמהלכה הופיע על גלויות מלחמה רבות.
במהלך המלחמה הפרנקו-גרמנית (1870–1871) סיפחו הצבאות הפרוסיים לגרמניה בחזרה את אלזס-לורן, והזיזו את הגבול מנהר הריין מערבה, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה החזירה לעצמה צרפת את אלזס-לורן והגבול שב לעבור על נהר הריין.
במסגרת חוזה ורסאי נותרה הגדה המערבית של הריין בגרמניה מפורזת, מה שגרם להתמרמרות רבה בגרמניה, וכאשר היטלר הכניס את כוחות הצבא הגרמני לאזור זה זכה לעלייה גדולה בפופולריות. בין שתי מלחמות העולם נבנו ביצורים רבים משני צדי המתרס וגם על הנהר, קו מאז'ינו בצד הצרפתי וקו זיגפריד בצד הגרמני.
לאחר כניעת צרפת במלחמת העולם השנייה סופח שוב אלזס-לורן לרייך הגרמני, אך הוחזר לה בתום המלחמה.
בשלהי המלחמה נגרם הרס לערים הרבות שעל נהר הריין כתוצאה מפלישת בעלות הברית לגרמניה, מה שהעצים את הזיהום בנהר.
לאחר מלחמת העולם השנייה הודחקו המאבקים הפוליטיים על הריין מפאת הנטייה לאיחוד כלכלי ופוליטי, מה גם שהזיהום ההולך וגובר גרם להגברת שיתוף הפעולה בין המדינות לתיקון המצב.
לגדות הריין שוכנות ערים חשובות רבות, ובהן: כור, שפהאוזן, בזל (שווייץ), ואדוץ (ליכטנשטיין), שטרסבורג (צרפת), קונסטנץ, קרלסרוהה, שפאייר, מאנהיים, לודוויגסהאפן, וורמס, מיינץ, ויסבאדן, קובלנץ, בון, קלן, לברקוזן, דיסלדורף, קרפלד, דואיסבורג (כולן בגרמניה), ארנהם ורוטרדם (הולנד).
בשנת 2002 הוכרז כאתר מורשת עולמית קטע מעמק הריין באורך של 65 קילומטר, מבינגן בדרום עד קובלנץ ומפגש הריין עם הנהר מוזל בצפון.
חסם
מוריס גרין
מוריס גרין (באנגלית: Maurice Greene; נולד ב-23 ביולי 1974 בקנזס) הוא אצן אמריקאי. אלוף אולימפי (סידני 2000) בעל 4 מדליות מהן 2 זהב, אלוף עולם בעל 5 מדליות זהב ושיאן עולם. הוא זכה 3 פעמים ברציפות באליפות העולם (אתונה 1997, סביליה 1999 ואדמונטון 2001), כמו בן ארצו קרל לואיס וקבע שיא עולם בריצת 100 מטר.
גרין החזיק בשיא העולם לשעבר בריצת 60 מטר באולם (6.39 שניות).
ביוגרפיה.
בצעירותו היה גרין שחקן פוטבול לא מוצלח. ב-1995, באליפות העולם בגטבורג, השתתף גרין בתחרות האתלטיקה הראשונה שלו. בתחרות זו הגיע לרבע הגמר בריצת ה-100 מטר. שנה לאחר מכן באולימפיאדת אטלנטה היה חלק מהנבחרת האמריקאית.
אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה באתונה יוון בשנת 1997 זכה גרין במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.86 שניות, לפני דונובן ביילי מקנדה (9.91 שניות) ובן ארצו טים מונטגומרי (9.94 שניות).
בתחרות שנערכה במדריד, ספרד ב -3 בפברואר 1998 קבע גרין בריצת 60 מטר שיא עולם חדש של 6.39 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במאבאשי, יפן במרץ 1999 זכה גרין במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אליפות חדש של 6.42 שניות.
שיאן עולם.
ב-16 ביוני אותה שנה, בתחרות שנערכה באתונה שבר גרין את שיא העולם בריצת 100 מטר והעמיד אותו על 9.79 שניות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי בן ארצו טים מונטגומרי (9.78 שניות), אך שיא זה נפסל לאחר שהתברר שמונטגומרי השתמש בסמים. כעבור 3 שנים נוספות בשנת 2005 נשבר שיאו העולמי על ידי אסאפה פאוול מג'מייקה (9.77 שניות).
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט אותה שנה היה גרין לאתלט המצטיין באליפות, לאחר שזכה ב-3 מדליות זהב. בריצת 100 מטר בפעם השנייה ברציפות ובשיא אליפות חדש של 9.80 שניות, לפני ברונו סורין מקנדה (9.84 שניות) ודוויין צ'יימברס מבריטניה (9.97 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.90 שניות, לפני קלאודיני דה סילבה מברזיל (20.00 שניות) ופרנסיס אוביקוולו מניגריה (20.11 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.59 שניות, לפני בריטניה (37.73 שניות) וברזיל (38.05 שניות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה גרין בשתי מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.87 שניות, לפני אטו בולדון מטרינידד וטובגו (9.99 שניות) ואובדלה תומפסון מברבדוס (10.04 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.61 שניות, לפני ברזיל (37.90 שניות) וקובה (38.04 שניות).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם שנערכה באטלנטה ב-3 במרץ 2001 השווה גרין את שיאו העולמי בריצת 60 מטר (6.39 שניות).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה זכה גרין במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.82 שניות, לפני בן ארצו ברנרד ויליאמס (9.94 שניות) ואטו בולדון (9.98 שניות). נוסף לכך, הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר עם נבחרת ארצות הברית בתוצאה של 37.96 שניות, אך טים מונטגומרי שהורשע בנטילת חומרים אסורים, נטל חלק ברביעייה האמריקנית ולכן המדליה נשללה מארצות הברית.
ב-2002 גרין נפצע.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה גרין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.08 שניות, במאית השנייה אחרי בריטניה (38.07 שניות) ולפני ניגריה (38.23 שניות) ומדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.87 שניות, אחרי בן ארצו ג'סטין גטלין (9.85 שניות) ופרנסיס אוביקוולו שייצג את פורטוגל (9.86 שניות).
ב-4 בפברואר 2008 הודיע גרין על פרישה כתוצאה מפציעות חוזרות.
בשנת 2008 התמודד בעונה השביעית של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח השמיני.
מדינת הלאום
טים מונטגומרי
טים מונטגומרי (באנגלית: Timothy Montgomery נולד ב-25 בינואר 1975) הוא אתלט ואצן אמריקאי.
קריירה.
מונטגומרי החזיק בשיא העולם בריצת מאה מטר בזמן של 9.78 שניות, אותו קבע בפריז בשנת 2002. התעורר חשד כי נטל חלק בפרשת סמים חמורה שהתעוררה באתלטיקה האמריקאית, ולכן לא השתתף באולימפיאדת אתונה. ב־14 ביוני 2005 שבר אסאפה פאוול את שיאו ושיפר אותו במאית שנייה. בשנת 2005 התחתן עם האצנית מריון ג'ונס.
ב־13 בדצמבר 2005 הטיל עליו בית הדין לבירור עתירות בספורט עונש של הרחקה לשנתיים מהשתתפות בתחרויות אתלטיקה עקב שימוש בסמים (לאחר שהסוכנות האמריקאית נגד סמים בספורט דרשה הרחקה של ארבע שנים), כמו גם שלילת הישגיו מאז ה־31 במרץ 2001.
משה בן-שאול
משה בן-שאול (18 באוקטובר 1930 – 6 בדצמבר 2007) היה משורר עברי, צייר, עיתונאי, סופר, עורך ומתרגם ישראלי, עורך מאזנים.
ביוגרפיה.