נולדה בארץ ישראל לרב דב כ"ץ, מחבר סדרת ספרי "תנועת המוסר", ולאסתר, בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות. נישאה לרב שלמה קוק, רבה של רחובות, ונולדו להם שישה ילדים. היא למדה בסמינר למורות ובאוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן שימשה כמורה בבתי ספר ובסמינרים למורות. כמו כן פעלה להצלת בנות שנפלו לרשת המיסיון. בצד עיסוקה בחינוך ובהוראה חקרה את עולם המחשבה היהודית והחסידות, והתמקדה בתורת ברסלב וסיפורי רבי נחמן מברסלב. לאחד מבניה קראה נחמן נתן, על שם רבי נחמן מברסלב ותלמידו רבי נתן שטרנהרץ. את רוב זמנה בשנותיה האחרונות הקדישה לחיבור פירוש לסיפורי רבי נחמן מברסלב, וביומה האחרון עוד הספיקה לראות את הספר מסודר כולו לדפוס.
בחנוכה תשל"ב שבה עם בעלה ושלושה מילדיה במכוניתם מירושלים לרחובות, נהרגו בהתנגשות עם רכבת ההורים ושני הילדים הבוגרים. בתם הקטנה יוכבד, שהייתה אז בת עשר, ניצלה. לאחר מותה יצאה לאור אסופת מאמרים שלה בנושאי הגות ומחשבה.
צאצאיה.
בניה הם: הרב בן ציון קוק שעוסק בפסיקה הלכתית, מחבר ספרים והיה נחשב למקורבו של הרב יוסף שלום אלישיב.
הרב אוריאל קוק איש חינוך שהקים רשת תלמודי-תורה ברחבי הארץ ועומד בראש 'בית ועד למחנכים' - ארגון להכשרת מחנכים ומורים במגזר החרדי.
חתניה הם: הרב אליאב מאיר, רב המועצה האזורית חבל מודיעין ולשעבר רבו של היישוב גמזו.
הרב דוד וילמן, המכהן כר"מ בישיבה בירושלים.
נכדיה הם העיתונאים ידידיה מאיר ושלמה קוק והזמר יצחק מאיר. גיסיה הם האחים הרב שמחה קוק, הרב הראשי של רחובות, והרב אברהם יצחק, ראש ישיבת מאור התלמוד.
וולאס
שלמה קוק
הרב שלמה זלמן הכהן קוק (כ"ז באייר תרפ"ט, 6 ביוני 1929 - כ"ח בכסלו תשל"ב, 15-6 בדצמבר 1971) היה רבה של רחובות. נהרג בתאונת דרכים עם אשתו יהודית ושני ילדיהם.
ביוגרפיה.
נולד בבית מנדלבאום שבירושלים לרחל, בתו של הרב שמחה מנדלבוים, ולרב רפאל קוק (בן אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק), שכיהן לימים כרבה של טבריה. למד בבית הספר הירושלמי "גאולה" ובישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ולאחר מכן בשנים תש"ו-תשט"ו בישיבת חברון בירושלים. בגיל שש עשרה הצטרף להגנה, ובעודו תלמיד בן שמונה עשרה היה בין ראשוני המגינים במלחמת העצמאות, והתנדב למבצעים נועזים, שזיכוהו באותות הצטיינות.
בשנת תשי"ד שימש זמנית כר"מ בישיבת עץ חיים במונטרה בשווייץ. בתום לימודיו בישיבת חברון נסמך לרבנות בידי הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, צבי פסח פרנק, יעקב חי זריהן, שלמה יוסף זוין ויחזקאל סרנא.
בשנת תשט"ו נישא ליהודית, בתו של הרב דב כ"ץ, מחבר סדרת "תנועת המוסר". לאחר נישואיו שהה במשך שלוש שנים בעיר רמסגייט שבאנגליה, וכיהן בה כראש ישיבה בבית המדרש לרבנים ומורים. בשנים תשי"ח-תשי"ט למד בכולל האברכים של ישיבת חברון. במקביל נתמנה לרב צבאי של מחוז ירושלים ושימש בתפקיד במשך שבע שנים. במלחמת ששת הימים היה בקבוצת הרבנים הצבאיים שהתלוותה אל חטיבת הצנחנים בכיבוש הכותל המערבי.
למד דיינות, ובשנת תשכ"ה (1965) נתמנה לדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. באותו זמן התגורר בקריית ישמח משה, וייסד שיעורים בסביון הסמוכה. בשנת תשכ"ח (נובמבר 1967) התמנה כרב הראשי ואב"ד רחובות, שם חיזק את מוסדות התורה והעביר שיעורים לכל שכבות הציבור.
בחנוכה תשל"ב (1971) שב עם אשתו, שלושה מילדיהם ונוסע נוסף במכוניתם מירושלים לרחובות. במעבר המסילה בכביש 411, סמוך לקיבוץ חולדה, התנגשה מכוניתם ברכבת. ההורים, שני הילדים הבוגרים ונוסע נוסף נהרגו והניצולה היחידה הייתה בתם הקטנה יוכבד, שהייתה אז בת עשר. לפני ההלוויה נערכו דיונים היכן לקבור את ההרוגים - במקום מגוריהם רחובות או בסמוך לקבר אביו בטבריה. לבסוף הוחלט, על פי בקשת חותנו הרב דב כ"ץ, לקוברם בירושלים, עיר מגוריו. הזוג ובניהם מנחם-דן ונחמן-נתן נקברו בקבר משותף בחלקת הנביאים שבהר הזיתים, בסמיכות לרבים מבני משפחתם. לימים התגלתה צוואתו ובה נכתב שהוא מבקש לקוברו בהר הזיתים: "כן יזכנו ה' בתוך כל ישראל לקום לתחייה ולקפץ להר המוריה לעבודת בית המקדש אשר בה נשמח כולנו כהנים בעבודתם". לאחר מותם יצא לזכרם ספר הזיכרון "ראיתי בני עלייה".
בעצת הרב שך, עברה אמו, הרבנית רחל קוק, להתגורר בבית המשפחה ברחובות ולגדל את ארבעת היתומים. כעבור זמן התמנה אחיו הצעיר, הרב שמחה הכהן קוק, לרבה של רחובות. ביתו שברחובות שימש משכנה הראשון של ישיבת מאור התלמוד, וכיום שוכנת בו הישיבה לצעירים חכמת שלמה, הקרויה על שמו, בראשות הרב יעקב אליעזר ליזרוביץ', חתן הרב שמחה הכהן קוק.
בניו ממשיכים את מורשתו בשדה הרבנות והחינוך: בנו הרב בן ציון קוק מכהן כראש בית הוראה הכללי - ירושלים, מחבר ספרי הלכה והיה נחשב למקורבו של הרב יוסף שלום אלישיב. בנו הרב אוריאל קוק הוא איש חינוך שהקים רשת תלמודי-תורה ברחבי ישראל ועומד בראש 'בית ועד למחנכים' - ארגון להכשרת מחנכים ומורים במגזר החרדי.
חתניו הם הרב אליאב מאיר, רבו לשעבר של היישוב גמזו, והרב דוד וילמן, המכהן כר"מ בישיבה בירושלים. נכדיו הם העיתונאים ידידיה מאיר ושלמה קוק, והזמר יצחק מאיר.
חלק מכתביו על פרשת השבוע ונושאים נוספים קובצו על ידי בנו הרב בן ציון בספר מחשבת שלמה
פרשת ויקהל פקודי
בעל החלומות
בעל החלומות הוא סרט הנפשה ישראלי באורך מלא, אשר יצא לאקרנים בשנת 1962. מוכר כסרט האנימציה באורך מלא הראשון שנעשה במזרח התיכון. הסרט הוקרן בשנת 1963 בפסטיבל קאן ובפסטיבל בווינה (1963).
הוא נעשה על ידי זוג הבמאים יורם ואלינה גרוס ועובד לתסריט על ידי אחיו של יורם, נתן גרוס.
הצגת הבכורה החגיגית נערכה בירושלים בפברואר 1962 בנוכחות נשיא המדינה, יצחק בן-צבי.
תקציר העלילה.
הסרט עוקב אחר יוסף, ומספר את סיפור יוסף וכותונת הפסים המקראי. יוסף ניחן בכישרון לראות בחלומותיו את העתיד, מה שגורם לו ליחסי איבה וקנאה מצד 11 אחיו. הוא נבגד ונמכר לשיירת ישמעאלים. ומגיע לעמדת מפתח בממלכה המצרית.
הפקה.
הסרט נעשה בטכניקת סטופ מושן. הצילומים נמשכו כשנתיים ונערכו במחסן בשוק של בת ים ,שהציבה העירייה לרשות בני הזוג גרוס. הוא דובב על ידי כוכבי הבימה: עמיקם גורביץ, שלמה בר שביט, שמואל עצמון, שושנה רביד, אברהם רונאי, אילי גורליצקי, שרגא פרידמן ועודד תאומי. את הבובות והתפאורה עיצב ג'ון בייל. המוזיקה היא פרי עטו של אדי הלפרן. ערכה את הסרט הלגה קראנסטון.
עלות ההפקה עמדה על 180,000 לירות. 60,000 מן הסכום כוסו על ידי הלוואה ממשלתית מקרן הון חוזר, את השאר כיסה גרוס מרווחים שעשה על פרסומות ומהלוואות נוספות שלקח.
הפצה.
הסרט הוקרן באופן מסחרי רק במשך שבועיים בתל אביב. לאחר מכן הוא הוקרן לבתי ספר.
את הסרט ראו בהצגות קולנוע למעלה מ-400,000 צופים ומשרד החינוך אף המליץ להציג אותו כסרט חובה בבתי הספר בישראל.
כשנה לאחר הקרנת הבכורה הוזמן הסרט במפתיע לפסטיבל סרטים תנ"כיים בווינה. בפסטיבל השתתפו רק שבעה סרטים מובחרים והוא הוקרן שם שלוש פעמים עם תרגום סימולטני.
בטליון
סבטוזר גליגוריץ'
סבטוזר גליגוריץ' (Светозар Глигорић; 2 בפברואר 1923 - 14 באוגוסט 2012) היה שחמטאי בדרגת רב-אמן, אלוף יוגוסלביה בשחמט ומהמועמדים לאליפות העולם, חבר הנבחרת האולימפית של יוגוסלביה והשחמטאי החזק ביותר ביוגוסלביה.
גליגוריץ' נולד בבלגרד למשפחה ענייה. חשיפתו הראשונה לשחמט הייתה כילד קטן הצופה בשחקנים בבר. החל לשחק בגיל 11, כאשר אחד מדיירי ביתו (אביו נפטר באותה עת, ואמו שיכנה בביתם דיירים) לימד אותו את יסודות המשחק. בהיעדר לוח וכלים, גילף לעצמו כלים מפקקים של בקבוקי יין, בדומה לפאול קרס בן דורו.
גליגוריץ' היה תלמיד טוב, הן בתחומים האקדמיים והן בתחום האתלטי. הצלחות אלו הביאו את בית ספרו לבחור בו כנציג למסיבת יום ההולדת של הנסיך פטר (לימים פטר השני, מלך יוגוסלביה). בזכרונותיו הוא מתאר את עוגמת הנפש באירוע זה עקב הבגדים המרופטים שלבש כתוצאה מהמצב הכלכלי של משפחתו. הצלחתו הראשונה בתחרות שחמט הייתה כאשר זכה באליפות מועדון השחמט של בלגרד, אך מלחמת העולם השנייה עצרה את התפתחותו השחמטאית לזמן מה. במהלך המלחמה גליגוריץ' היה חבר ביחידת פרטיזנים. מפגש אקראי עם קצין פרטיזנים ששיחק שחמט גררה את הרחקתו מהקרבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גליגוריץ' עבד מספר שנים כעיתונאי ומארגן תחרויות שחמט. הוא המשיך להתקדם ברמתו וזכה לתואר אמן בינלאומי בשנת 1950, ולתואר רב אמן בשנת 1951, ובהדרגה הפך לשחמטאי מקצועני במשרה מלאה. גליגוריץ' המשיך במשחק תחרותי עד לשנות ה-60 לחייו.
קריירה שחמטאית.
גליגוריץ' היה אחד מהשחמטאים המצליחים ביותר באמצע המאה ה-20', עם מספר רב של ניצחונות בתחרויות, אך הצליח פחות בהתמודדות על אליפות העולם. הוא זכה באליפות יוגוסלביה בשנים 1947 (מקום ראשון משותף), 1948 (מקום ראשון משותף), 1949, 1950, 1956, 1957, 1958 (מקום ראשון משותף), 1959, 1960, 1962, 1965 ו-1971.
הוא ייצג את מדינתו בהצלחה רבה ב-15 אולימפיאדות שחמט משנת 1950 ועד 1982 (13 פעמים בלוח הראשון של נבחרת יוגוסלביה), שיחק 223 משחקים (+88 =109 -26). (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). באולימפיאדה הראשונה אחרי מלחמת העולם השנייה, שהתקיימה בדוברובניק בשנת 1950, הוביל גליגוריץ' ששיחק בלוח הראשון את מדינתו להישג היסטורי - מדליית זהב קבוצתית. בתקופה זו זכתה נבחרת יוגוסלביה בדרך כלל במקום השני או השלישי.