יוסף הגה ופרסם תפילות מיוחדות לרגל חגיגות מאה השנים לבית הכנסת "שערי רחמים" בשנת 1896. בנוסף הגה תפילות מיוחדות לקהילת יהודי רוסיה שעקב פוגרומים מצאו דרכם להודו, ואף הגה תפילות להשגחה משמיים ורחמנות כאשר פרצה מגפה קשה בבומביי בשנת 1900.
יוסף היה דמות מוערכת מאוד בקרב קהילת בני ישראל, קהילת יהודי בגדאד אשר היו בהודו ואפילו בקרב מלומדים בריטיים רבים.
הוא פרסם מעל ל-20 ספרים ותרגומים לספרים מהשפה האנגלית והעברית לשפה המראטהית.
לאחרונה היו מספר ניסיונות להוציא את ספריו במהדורות חדשות אך זכויות היוצרים אינם בידי צאצאיו ולכן נתקלו בקשיים משפטיים.
יוסף נפטר בשנת 1905 ונקבר בבית העלמין היהודי, מזגאו שבמומבאי.
דמי מחלה
דמי מחלה הם תשלום שניתן לעובד עבור תקופה שבה נעדר מעבודתו ולא קיבל שכר רגיל, מפאת מחלה.
בחלק ממקומות העבודה ברחבי העולם משולמים דמי המחלה לעובדים כחלק מהזכויות הניתנות להם בחוזה העבודה במסגרת המדיניות של המעביד, ובחלק משולמים דמי המחלה בהתאם לחקיקה של המדינה בנושא, כחלק מזכויות העובדים המעוגנות בחוק. בכ-145 מדינות בעולם נהוג תשלום דמי מחלה לעובדים עבור תקופת מחלה כלשהי, כאשר ב-127 מדינות נהוג תשלום דמי מחלה עבור תקופה של שבוע או יותר, סך הכל, במשך שנת עבודה.
בישראל.
בישראל מוסדרת הזכות לקבלת דמי מחלה בחוק דמי מחלה. חוק זה שונה מהותית מיתר חוקי המגן בתחום דיני העבודה. חוקי המגן חלים על כל העובדים, וקובעים זכויות מינימליות, שלא ניתן לפגוע בהן או להתנות עליהן בחוזה אישי שבין המעביד לעובד. חוק דמי מחלה אינו חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו במסגרת הסכם קיבוצי (אך הוא חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו בחוזה אישי), וזאת מפני שהסכם קיבוצי תמיד רק מרחיב את זכויות העובד שמכוח החוק, ואינו מצמצם אותן. בהתאם לזאת, הזכות לקבלת דמי מחלה מוסדרת לגבי עובדים רבים במשק בהתאם להסכמים קיבוציים החלים עליהם, שלחלקם הוצאו צווי הרחבה שהרחיבו את תחולתם על כל העובדים בתחום מסוים במשק או אף בתחומים נוספים.
בהתאם לחוק, העובד זכאי ל-18 ימי מחלה בתשלום בשנה, בכפוף להמצאת אישור רפואי על מחלתו, כמפורט להלן. זכות זו ניתנת לצבירה עד 90 ימי מחלה. התשלום בעד ימי המחלה יתבצע כדלקמן:
סעיף 4א לחוק דמי מחלה קובע שאין לפטר עובד בתקופת מחלתו, עד מיצוי מלוא מכסת ימי המחלה שצבר (בגבולות 90 ימי מחלה). זהו הסעיף היחיד בחוק שחל על כל העובדים במשק.
דמי מחלה משולמים, על חשבון סך ימי המחלה של העובד, גם עבור תקופת היעדרותו מעבודה בגין מחלת ילד, מחלת בן זוג ומחלת הורה, בהתאם לתנאים שנקבעו בחוקים העוסקים בכך. בגין מחלת ילדים עד גיל 16 זכאי ההורה להיעדר עד שמונה ימים בשנה (בתנאי שההורה השני אינו מקבל דמי מחלה באותו זמן); הורה יחיד זכאי להיעדר עד 16 ימים בשנה, וכן קיימים הסדרים מיטיבים נוספים עבור מצבים של מחלה ממארת או עבור הורה לילד הסובל ממוגבלות.
בגין מחלת בן זוג או הורה (מעל גיל 65), החולה במידה שבה הוא תלוי לחלוטין בעזרת הזולת לתפקודו היומיומי, זכאי העובד להיעדר עד שישה ימים בשנה. בגין בדיקות וטיפולים הקשורים להריון, רשאי בן הזוג להיעדר עד שבעה ימים על חשבון תקופת ימי המחלה העומדים לזכותו, וכן ניתן להיעדר במסגרת זו ביום הלידה.
הוראות לעניין אישור מחלה מרופא, מצויות בתקנות. בתיקון לתקנות נקבע שתבוטל החובה לפרט, במסגרת אישור מחלה, את האבחנה הרפואית. יחד עם זאת, נקבעה שם הוראה לפיה התקנות אינן גורעות מכל דין או הסכם לעניין זה.
בהסכמים קיבוציים רבים ובצווי הרחבה נקבעו זכויות עדיפות על אלה שבחוק.
משרד הבריאות פרסם תעודת מחלה גורפת, לפיה כל מבודדי הקורונה היו זכאים ל"דמי מחלה" לפי חוק דמי מחלה. בג"ץ ביטל אותה ופסק כי מי שאין לו סימפטומים אינו "חולה" כמשמעות המונח בחוק. בעקבות זאת נקבעה בחוק מיוחד וזמני זכות ל"דמי בידוד", שגובהם נקבע לפי גובהם של דמי המחלה.
ימי מחלה
איל דה רה
איל דה רה (בצרפתית: Île de Ré) הוא אי צר ושטוח שאורכו כשלושים ק"מ ורוחבו כחמישה ק"מ. נמצא במפרץ ביסקאיה שבמערב צרפת, בקרבת החוף של האוקיינוס האטלנטי. האי שייך למחוז השראנט הימי (Charente Maritime). מתגוררים בו כ-15,000 אלף תושבים (1999). הוא מחובר לבירת המחוז, עיר הנמל לה רושל, בגשר איל דה רה שאורכו 2.9 ק"מ ושנחנך ב-1986 בתכנונו של מישל וירלוז'ה.
בעידן הרומאי היה מדובר למעשה ב-3 איים אך בשל ייצור המלח זהו כיום אי אחד המשתנה בין רוחב של כ-2.5 קילומטר בנקודה הרחבה ביותר לכמה מאות מטרים בלבד כשהוא הצר ביותר.
לה פלוט היא העיר הגדולה באי. סנט מרטין דה רה הוא השני בגודלו בעיירות האי וכנראה המעניין והמסחרי ביותר ביחס לתיירות. העיירה מוקפת 12 ק"מ של ביצורים עם שערי כניסה מרשימים, קירות אבן גבוהים בעובי של 2 מטר וחפיר המקיף את כל העיר. הנמל הוא האטרקציה העיקרית עם הביצורים המסיביים שלה ואי במרכזו, הוא מוקף במסעדות, ברים וחנויות ליד המזח ומהווה מקום שוקק ונעים. המובילים אל מחוץ לנמל נמצאים רחובות צרים רבים עם חנויות צבעוניות, שווקים קטנים שבהם ניתן לקנות תוצרת טרייה וסמטאות ציוריות ובתים. עיירות נוספות שכדאי לבקר בהן הן לה פלוט, ארס אן רה וריוודו.
יוסי מימן
יוסי מימן (7 בפברואר 1946 – 9 באוקטובר 2021) היה איש עסקים ומיליארדר ישראלי.
ביוגרפיה.
יוסי מימן נולד במחנה עקורים בגרמניה להורים ניצולי השואה מפולין. גדל בפרו, שאליה היגרה משפחתו כשהיה ילד. למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אל-פאסו שבטקסס ולתואר שני באוניברסיטת קורנל שבמדינת ניו יורק. בתום לימודיו בארצות הברית שב לפרו. עבד בחברת הנפט אקסון מוביל ובסיטי בנק, ובשנת 1971 עלה לישראל.
בניגוד לפרסומים באמצעי תקשורת, מימן מעולם לא שירת במוסד, אלא נענה לעזרה שביקשו ממנו כאשר כבר היה איש עסקים. עבד בחברת הדלק סונול. בשנת 1975 ייסד את חברת "מרחב" העוסקת בפיתוח, מימון וניהול פרויקטים בחקלאות, תקשורת, תחבורה, גז ונפט. לקבוצה פעילות עִסקית במזרח התיכון, בחבר המדינות, בסין, בדרום ומרכז אמריקה, ובאירופה. מימן שימש כקונסול כבוד של טורקמניסטן ועד 2015 כיהן גם כקונסול כבוד של פרו בישראל.
מימן כיהן כנשיא וכיו"ר מועצת המנהלים של קבוצת חברות "מרחב" (בה עבד כסגן נשיא בשנים 2011-1990 ד"ר נמרוד נוביק, יועצו לשעבר של שמעון פרס, ועבד שבתאי שביט, לשעבר ראש המוסד - שעם שניהם הגיע לסכסוך כספי). היה יו"ר מועצת המנהלים ונשיא ומנכ"ל "אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן". באמצעות החברות מרחב ואמפל שלט מימן בכ-20.5% מספקית הגז המצרית "EMG". הוא כיהן גם כיו"ר מועצת המנהלים של ערוץ 10.
ב-2003 היה מעורב בהדחתו של שר התשתיות יוסף פריצקי בממשלת שרון, לאחר שפריצקי התנגד לחתימת ההסכם בין חברת החשמל לחברת EMG לרכישת גז טבעי ממצרים, והמליץ לרכוש מחברת בריטיש גז.
ב-2014 התגלה כחולה בשחמת הכבד, הצליח לעבור השתלת כבד למרות גילו הגבולי.
ב-2017 נקשר שמו של מימן לפרשת שחיתות ושוחד בפרו, והוא הואשם בעיתונות הפרואנית ששיחד את הנשיא הפרואני אלחנדרו טולדו. בין השאר נטען כי הנשיא טולדו קיבל שוחד בהיקף של כ־20 מיליון דולר מחברת הבנייה הברזילאית אודרברכט, וזאת כדי לקדם את האינטרסים העסקיים שלה במדינה. על פי החשד, אודרברכט השתמשה ביוסי מימן כמתווך להעברת כ־11 מיליון דולר מכספי השוחד.
מנישואיו הראשונים למרים, אדריכלית, נולדו למימן שני בנים ובת, אשת הטלוויזיה ופעילת השמאל נועה מימן. ב-2006 נישא לעורכת הדין הלית בן-ישראל. התגורר בהרצליה פיתוח. נפטר ב-9 באוקטובר 2021.
יום מחלה
זוהר דביר
אהרון אקסול
מרינה נעמת
מרינה נעמת (בפרסית: مارینا نعمت, נולדה ב-22 באפריל 1965) היא סופרת איראנית.
ביוגרפיה.
נעמת נולדה בטהראן למשפחה נוצרית.
ב-1982, בהיותה בת 17, שלוש שנים אחרי המהפכה האיראנית, נעצרה נעמת בגלל מאמר שכתבה לעיתון בית הספר המבקר את הממשלה החדשה. היא ישבה שנתיים בכלא אווין, בית סוהר לאסירים פוליטיים שפעל עוד מימי השאה. בזמן מאסרה היא עונתה באכזריות ונידונה למוות אולם עלי, סוהר בכיר וחבר משמרות המהפכה, שהחליט שהיא תהיה אשתו, הציל אותה. על-מנת להשתחרר מהכלא התאסלמה נעמת והתחתנה אתו, ברבות הימים נרצח עלי באיראן. נעמת הצליחה לצאת מטהראן ב-1991, ביחד עם אהובה-מנוער הנוצרי, עמו התחתנה. השניים היגרו לקנדה (דרך הונגריה), הם מתגוררים בטורונטו ולהם שני בנים.
ב-2007 כתבה את ספרה "האסירה מטהראן", שמגולל את קורותיה באיראן. הספר היה רב-מכר ויצא לאור ב-28 מדינות.
נעמת זכתה על הספר בפרס הכבוד האנושי מטעם הפרלמנט האירופי ובפרס גרינזיין קאבור האיטלקי.
ספרה השני "אחרי טהראן" מספר על חייה החדשים במערב.
R&amp;G (Rhythm &amp; Gangsta) The Masterpiece
R&amp;G (Rhythm &amp; Gangsta)
גוגארטי
יקב ססלוב
יקב ססלוב הוא יקב בוטיק ישראלי שהוקם ב-1998 בקיבוץ אייל בידי ברי ססלוב.
בשנת 2016 נקנה היקב על ידי צביקה גרינגולד, משה לוי והיזם ישראל לנג.
היסטוריה.
ססלוב נולד ב-1946 באוטווה, קנדה. הוא עלה לישראל כמתנדב במלחמת ששת הימים, הוא מהנדס חשמל במקצועו, שעסק אחר-כך במחשבים ובשלב מאוחר יותר למד ייננות. ב-1991 התפטר מעבודתו וכתב את הספר "מבוא לעולם היין", הוא לימד ייננות באוניברסיטה הפתוחה, שנתיים אחר-כך. הנחה קורס ראשון לעשיית יין ביתי. ב-2002 הצטרפה אל ססלוב בתו, רוני ססלוב. היא קיבלה תואר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ותואר בייננות מאוניברסיטת ברוק שבקנדה.