יום הרוח העולמי הוא אירוע עולמי המתרחש מדי שנה ב-15 ביוני. הוא מאורגן על ידי EWEA (אגודת אנרגיית הרוח האירופית) ו-GWEC (מועצת אנרגיית הרוח העולמית). זהו יום שבו אנרגיית הרוח נחגגת, מידע מועבר למעוניינים ומבוגרים וילדים לומדים על אנרגיית הרוח, על כוחה ועל האפשרויות שהיא נושאת כדי לשנות את העולם. בשיתוף עם EWEA ו- GWEC, אגודות אנרגיית רוח לאומיות וחברות המעורבות בהפקת אנרגיה מרוח מארגנות אירועים במדינות רבות ברחבי העולם. בשנת 2011 אירעו אירועים ב-30 מדינות, ב-4 יבשות. אירועים אלה כללו ביקורים בחוות רוח ביבשה וחוף, מסעות הפצת מידע, טורבינות רוח להדגמה שהוקמו בערים, סדנאות רוח ומצעד רוח. אירועים רבים קרו ביום הרוח העולמי (15 ביוני) עצמו, אבל היו גם אירועים בימים ובשבועות לפני ואחרי. בשנת 2012 היו 250 אירועים ברחבי העולם וגם תחרות צילום פופולרית מאוד.
שנת הייסוד של יום הרוח (היא לא הפכה ליום רוח עד לשנת 2009) אורגנה על ידי EWEA. הרעיון המרכזי היה לתאם אירועים המאורגנים על ידי אגודות אנרגיית רוח לאומית וחברות פעילות בתחום אנרגיית הרוח. ביום הרוח בשנת 2007 השתתפו 18 מדינות באירופה, בהשתתפות של כ-35,000 אנשים.
ביום הרוח 2008 השתתפו 20 מדינות אירופיות ו-100 אלף איש.
זו הייתה השנה הראשונה ש-EWEA התאחדה עם GWEC והרחיבה את קבוצת המשתתפים מאיגודי אנרגיית רוח אירופית וחברות לתאום אירועי יום הרוח ברחבי העולם (ושינוי השם ל"יום הרוח העולמי"). בשנת 2009 היו 300 אירועים ב -35 מדינות, והגיעו ל-1 מיליון איש.
בשנת 2009 בפורטוגל יום הרוח נחגג עם אירוע שנקרא Wind Parade. היא אורגנה בעיר קסקאייז, מול הים. פרויקט זה נועד לקדם שיטות טובות לאנרגיה מתחדשת ובמיוחד אנרגיית רוח. אירוע זה נתמך על ידי מועצת העיר ויזם על התקנה של 7 טורבינות רוח במקום מאוד גלוי על ידי הים. אחת המטרות הייתה לערב ילדים באירוע והם הוזמנו לתחרות לקשט ולצבוע טורבינות רוח דמה קטנות. מעל 50 בקשות הוגשו על ידי 30 בתי ספר. הזוכה קישט טורבינת רוח דמה עם אלמנטים של דון קישוט הנלחם בטחנות רוח, אולם במקרה זה טחנות הרוח הופכות להיות בעלות ברית של דון קישוט במאמץ לשפר את הסביבה.
בשנה זו נערכו 220 אירועים נערכו ב -30 מדינות, כולל תצוגה של טורבינת רוח בגודל 29.5 מטר בבריסל, בלגיה, ליד הבניין הראשי של הנציבות האירופית והמועצה האירופית. יותר ממיליון אנשים השתתפו באותו יום.
בבריסל, בלגיה, ביתם של EWEA ו-GWEC, התקיים מצעד רוח בפלאס דה לוקסמבורג לחינוך אנשים העובדים באיחוד האירופי על היתרונות והחשיבות של אנרגיית הרוח.
אירועי יום הרוח העולמי התרחשו ב-30 מדינות ברחבי העולם ב-2011. כמה דוגמאות כוללות: בצרפת היו 15 אירועים, החל חנוכה רוח הרוח לשאלה בתעשייה- in-the-wind-industry ואת התשובה הפגישה. באוסטריה זינקו עיתונאים ממרומי טורבינה ונדחקו ארצה. ביפן היו 10 אירועים, בהם טיולי שטח לחוות רוח, מתקני אנרגיית רוח ניסיוניים ועשיית טורבינות רוח מערכה. באוסטרליה, יום פתוח בחוות רוח היה זמין, עם ערב הקהילה לסיים את היום. במקסיקו, יריד רחוב ציבורי בהשתתפות תחרות ציור לילדים ותצוגה של היסטוריית אנרגיית הרוח.
שותפי יום הרוח העולמי ארגנו 250 אירועים ברחבי העולם ב-2012, החל מימים פתוחים של חוות רוח ועד סדנאות, מתערוכת צילומים ועד עפיפונים ועמותות צדקה. לראשונה נערכו אירועים במקסיקו, צ'ילה, ישראל, דרום קוריאה ודרום אפריקה.
עבור 2018, WindEurope ו-GWEC השיקה תחרות צילום גלובלית כדי לתעד את עוצמתה של הרוח.
יום דרווין
יום דרווין הוא אירוע להנצחת יום הולדתו של צ'ארלס דרווין ב-12 בפברואר 1809. כיום הוא משמש להדגשת תרומתו של דרווין למדע ולקידום המדע באופן כללי. יום דרווין נחגג ברחבי העולם.
היסטוריה.
האירוע לזכר עבודתו של דרווין והמחוות למפעל חייו התארגנו באופן ספורדי מאז מותו ב־19 באפריל 1882, בגיל 73. המאורעות התקיימו בפאתי העיר הדרומיים של לונדון, שם חיו דרווין ובני משפחתו מ־1842 עד מותה של אשתו, אמה דרווין, ב־1896.
בשנת 1909, יותר מ-400 מדענים ומכובדים מ-167 מדינות נפגשו בקיימברידג ' כדי לכבד את תרומותיו של דרווין. זה היה אירוע שדווח בהרחבה בשל העניין הציבורי. גם ב -1909, ב -12 בפברואר, חגגו את יום ההולדת ה -100 של דרווין ואת יום השנה ה -50 לפרסום "מוצא המינים" על ידי האקדמיה למדעים בניו יורק במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. נחשף פסל ברונזה של דרווין. ב -2 ביוני 1909 ערכה החברה המלכותית של ניו זילנד "חגיגת דרווין". שהייתה בו נוכחות גדולה מאוד.
ב-24–28 בנובמבר 1959, אוניברסיטת שיקגו קיימה חגיגה גדולה, מפורסמת, של דרווין ואת פרסום "על מקור המינים", זה היה האירוע הגדול ביותר של חגיגת המאה לדרווין .
מדענים ואנשי אקדמיה חגגו לפעמים ב-12 בפברואר עם אירועי " Phylum Feast" - ארוחה עם מזונות שונים.
בארצות הברית, סאלם סטייט קולג ' במסצ'וסטס התקיים "פסטיבל דרווין" מדי שנה מאז 1980, וב -2005 רשמה את "פסטיבל דרווין" כסימן שירות עם משרד הפטנטים וסימני המסחר בארצות הברית.
הקהילה ההומאניסטית של פאלו אלטו, קליפורניה, הונעה על ידי ד"ר רוברט סטיפנס בסוף 1993 כדי להתחיל בתכנון חגיגה "יום דרווין" השנתי. האירוע הראשון לציבור של דרווין דיי היה הרצאה של ד"ר דונלד יוהנסון (מגלה ה"לוסי" ההומינידי המוקדם), בחסות קבוצת הסטודנטים בהומאניסטים בסטנפורד ובקהילה ההומניסטית ב -22 באפריל 1995. הקהילה ההומניסטית ממשיכה את החגיגה השנתית של דרווין, המדע והאנושות, ב -12 בפברואר.
באופן עצמאי, בשנת 1997, פרופסור Massimo Pigliucci יזם אירוע "יום דרווין" שנתי עם סטודנטים ועמיתים באוניברסיטת טנסי . האירוע כלל כמה הרצאות ופעילויות ציבוריות וכן סדנת מורים המיועדת לסייע למורים בבתי הספר היסודיים והתיכוניים להבין טוב יותר את האבולוציה וכיצד להעביר אותה לתלמידיהם, וכן כיצד להתמודד עם הלחצים המוטלים עליהם לעיתים קרובות על ידי תנועת הבריאתנות .
יום דארווין
עמאר יונס
עמאר יונס (נולד ב-1969) הוא אמן, צלם, איש עסקים ומדריך צלילה ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה.
עמאר יונס הוא בוגר בית הספר לצילום גליץ ובעל תואר בספרות אנגלית וייעוץ חינוכי מאוניברסיטת חיפה. ממקימי בית הספר לצילום ״עדשות״ במגזר הערבי, מלמד צילום בגליץ ומוביל את פרויקט צילום הזקנים בגלריה לאמנות אום אל פחם.
יונס הציג בתערוכות יחיד בגלריה לאמנות אום אל פחם והשתתף בתערוכות קבוצתיות, בין היתר: במוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון האסלאם, גלריה גאורדיני בברלין ועוד.
הוא פעיל בפיתוח תחום הצילום במגזר הערבי ובהעלת המודעות בנושא שמירת הטבע. בשנים האחרונות הוא זכה בתחרויות צילום בינלאומיות, ביניהן בתחרות אילת הים האדום שנערכת מזה מספר שנים.
יונאס לא הגיע במקור מתחום האומנות ורגלו לא דרכה במוזיאון עד הרגע בו עבודותיו הוצגו שם בשנת 2010, הוריו ייעדו אותו להיות רופא, לאחר שמגיל צעיר בלט בכישוריו ולמד בתיכון האורתודוקסי היוקרתי בחיפה. הוא נסע ללמוד רפואה בגרמניה, ואחרי שלמד גרמנית במשך כמה חודשים, ביום הראשון ללימודי הרפואה, ארז את חפציו וחזר לישראל. בגלל רצונו לפרוש מהלימודים משפחתו ניתקה עימו קשר והוא עבר לתל אביב שם נשאר כשנה וחצי שאחריהן חזר לכפר והחל ללמוד ספרות ואחר כך מנהל עסקים.
בשנת 1988 הקים יונאס, ביחד עם אחיו, את פארק המים ״תל-אלמרח״, שפירושו גבעת השמחה. הפארק, שממוקם סמוך לכפרו כולל מגלשות מים, מתקנים, בריכה בגודל של אלף מ״ר וגם אולם אירועים גדול. כיוון שפארק המים פתוח רק כמה חודשים בשנה, יונס מצא את עצמו עם זמן פנוי והחל לצלול בים, בדרכו ההישגית הוא הפך עם הזמן לעוזר מדריך ואחרי כן למדריך צלילה. בעקבות הצלילה נחשף לראשונה לעולם הצילום. במהלך צלילה, אחת החניכות ביקשה שיצלם אותה מתחת למים וכך התחיל להתעניין בצילום והשקיע בציוד צילום מתחת למים והתמקד בעיקר בצילום מאקרו תת- ימי.
התחרות הראשונה שבה השתתף זיכתה אותו במקום הראשון. הוא שלח תמונה של סוסי ים שצילם בנמל קיסריה לתחרות צילום תת-מימי מטעם המגזין ״ים״ ובית הספר הימי״רופין״. הזכייה דרבנה אותו להמשיך להשקיע בצילום והוא החל לצלם גם מחוץ למים.
"בתחילת דרכי כצולל, הייתי חושב יותר על ציד דגים אבל עברתי מהפך. מצולל שדג דגים הפכתי לצלם של דגים ושאר בעלי חיים ימיים. מאז אני מנסה לשכנע גם צוללים אחרים שלא להמשיך בציד של דגים בים. הנושא של שמירת טבע נמצא אצלי גבוה מאוד ובכל ההדרכות עם החניכים שלי בקורס צלילה וצילום, אני מלמד על החשיבות של איסוף אשפה ולא לפגוע בסביבה הטבעית של החיות המצולמות".
עבודותיו.
יונאס הגיש תיק עבודות של צילומי פרפרים וזוחלים לגלריית האומנות באום אל-פחם והתבקש להשתתף בפרויקט אשר מתעד את היסטוריית זקני ואדי עארה לפני קום המדינה ואחריה.
יונאס מסביר שיש להבדל התרבותי גם השפעה על הצילום. "הפרספקטיבה הערבית שונה מזו היהודית. יש הבדל באינטימיות ובפתיחות, וראיתי את זה במיוחד כשצילמתי פרויקט עם קשישים במגזר, זה לא היה רק צילום דוקומנטרי, אלא דיאלוג. ביליתי שעות עם כל מצולם, הכרתי אותו לעומק ורק בסוף צילמתי. צלם מבחוץ לא יכול להגיע לכזו קרבה". סדרות צילומים אלו מתארים את זקנות וזקני ואדי עארה, בדיוקנאות תקריב חושפניים או בסביבת מגוריהם. הדמויות של נשים וגברים, קשישים, בני האזור, כמו גם בני מקומות אחרים הקשורים לוואדי — הם חלק ממעשה תיעוד ושימור התרבות והאוכלוסייה הקיימת באזור.