יצאו לאור גם מספר מהדורות מנוקדות ומבוארות. החשובה שבהן היא בתרגום חדש של הרב יוסף קאפח נדפסה בשנת תשי"ח (1958) בסדרת "רמב"ם לעם" (מוסד הרב קוק). לאחר מכן הוציא הרב קאפח תרגום חדש שנדפס יחד עם המקור הערבי - עמוד מול עמוד. (ירושלים, תשל"א).
מהדורה מוגהת של ספר המצוות יחד עם נושאי כליו (המפרשים סביבו, גם הם במהדורה מתוקנת) יצאה בהוצאת שבתי פרנקל בני ברק תשנ"ב (ערך הרב דוד צבי הילמן). המהדורה נערכה בעיקר על פי תרגומו של אבן איוב. גרסה דיגיטלית למהדורה זו נכנסה לפרויקט השו"ת של אונ' בר-אילן (ראו מאגר תורני), יחד עם השגות הרמב"ן לפי אותה מהדורה.
דפוסים.
הספר נדפס לראשונה בקושטא בשנת ה'ר”ע (1509-1510) עם השגות הרמב”ן.
בני מחצית
סוהו (ניו יורק)
סוהו (באנגלית: SoHo) הוא שמה של שכונה במנהטן תחתית בעיר ניו יורק אשר נתחמת על ידי רחוב האוסטון מצפון, רחוב באוורי ממזרח, רחוב קאנאל מדרום והשדרה השישית ממערב.
שמה של השכונה נגזר מראשי התיבות של מיקומה הגאוגרפי: "מדרום להאוסטון", (באנגלית: South of Houston) והוא ניתן לה בהתייחס לשכונת סוהו בלונדון, בריטניה.
במהלך שנות השישים והשבעים של המאה ה-20 עלה קרנה של השכונה והיא הפכה למוקד משיכה לאמנים צעירים אשר הפכו את החללים התעשייתיים והזולים של בנייני השכונה לגלריות, דירות מרווחות וסדנאות יצירה. בתהליך שהפך במרוצת השנים לרווח בעיר ניו יורק, החלה השכונה משפרת את תדמיתה העירונית תוך עליה מתמדת בחתך הסוציו-אקונומי של תושביה, תהליך אשר הוביל לבסוף להגירת האמנים הצעירים, שלא יכלו לעמוד בתשלום דמי השכירות שהאמירו יחד עם תדמיתה של השכונה, אל מחוץ לה. את מקומם של האמנים תפסו אנשי המעמד הבינוני-גבוה של ניו יורק אשר הפכו את סדנאות היצירה למסעדות, גלריות, חנויות אופנה ושאר מוסדות אורבניים.
שכונות סמוכות לשכונת סוהו:
סוהו
ישיבת פרשבורג
ישיבת פרשבורג (שמה הרשמי: ישיבה הרמה פרשבורג; הונגרית: pozsonyi rabbiképző, צ'כית/סלובקית: verejná rabínska škola v Bratislave) הייתה ישיבה בעיר ברטיסלאבה שפעלה מהמאה ה-18 עד 1940. פרשבורג נחשבת ל"אם הישיבות ההונגריות" והיא נקשרה בשמו של החת"ם סופר שעמד בראשה. בשיאה הייתה הישיבה הגדולה ביותר בעולם.
תולדות הישיבה.
כברבות מערי הקיסרות האוסטרית, התקיימה בפרשבורג ישיבה מקומית לתושבי המקום עוד באמצע המאה ה-18. החל משנת תקכ"ג (1762) שימש כרבה של העיר הרב מאיר ברבי והישיבה נודעה כאחת החשובות בממלכה. לאחר שהרב משה סופר (החת"ם סופר) נתמנה לרבה של פרשבורג בשנת 1807, משכה הישיבה תלמידים מכל רחבי אירופה, ונשענה כלכלית על קהילת פרשבורג העשירה. בתקופה זו הייתה הישיבה למוקד מאבק במשכילים ובראשוני הרפורמים: בניגוד למזיגה בין תרבות כללית ולימודי חול שהתקיימה בישיבות פראג ומוראביה במערב, התוותה פרשבורג של החת"ס את דרכן של ישיבות הונגריה בהתנגדות עזה לכל שילוב של הוראת שפות או מדעים, ואפילו ללימוד עצמאי של נושאים אלו בידי הבחורים. עוד בשנות ה-1820, צעירים במרכז אירופה שהתלבטו היכן ללמוד ידעו שעליהם לבחור "בין פראג לפרשבורג", כלומר בין פתיחות למודרניות ובין שמרנות.
לאחר מותו של הרב משה סופר בשנת 1839, התמנה בנו, הרב אברהם סופר ("הכתב סופר") לראשות הישיבה והוא כיהן בתפקיד עד פטירתו בשנת 1871. בשנת 1857 קיבלה הישיבה מהשלטונות מעמד של בית מדרש לרבנים, ותלמידיה קיבלו פטור משירות בצבא ההונגרי. מאז הפכה למוסד היחיד המורשה להסמכת רבנים אורתודוקסים, וכל יתר ישיבות הונגריה הפכו למכינות עבורה. בתקופה זו הגיעה הישיבה לשיאה ומנתה כ-500 בחורים. עם פטירתו של ה"כתב סופר" התמנה בנו, הרב שמחה בונם סופר (ה"שבט סופר") לרבנות העיר ולראשות הישיבה עד שנת ה'תר"ס, אז נחלש מבחינה בריאותית ומינה את בנו הרב עקיבא (ה"דעת סופר") תחתיו. בתקופה הרב שמחה בונם סופר, עקב דרישת השלטונות ההונגריים שהרבנים יהיו בעלי השכלה כללית, הונהג בישיבה שהתלמידים ילמדו ויבחנו גם בלימודי חול, במקביל ללימודיהם בישיבה.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כיהן כמשגיח בישיבה, במשך כ-60 שנה, הרב ליב גראס. משנת תרס"ז (1907) ועד השואה, עמד בראש הישיבה הרב עקיבא סופר, נכדו של "הכתב סופר". הרב עקיבא סופר דאג בסיוע נדבנים מאמריקה למסעדה לבחורי הישיבה העניים אשר עד אז נאלצו לאכול "ימים" אצל משפחות יהודיות.
עם עלית השלטון ההלינקאי בסלובקיה עברה הישיבה למתכונת חצי מחתרתית, בראשות בנו של הרב עקיבא, הרב אברהם שמואל בנימין. היא נסגרה לגמרי ב-1940.
דרכי הלימוד.
הלימוד בישיבה יועד לתלמידים בני 18–19 ומעלה אשר כבר למדו באחת הישיבות האחרות שהחתם סופר הכיר בהן. הלימוד בישיבה היה מרוכז בהשגת הספק נרחב בש"ס תוך עיון בראשונים והסקת ההלכה מתוך הלימוד. התלמידים למדו בקצב של כשני דפי גמרא עם מפרשים בשבוע. בימי רביעי חזרו על הנלמד וביום חמישי נבחנו התלמידים בעל פה אצל ראש הישיבה. בנוסף למדו התלמידים לימוד בקיאות שכלל רק רש"י ותוספות בקצב יותר מהיר. בערב למדו שולחן ערוך יורה דעה וכן חומש עם מפרשים. בימי שישי החת"ם סופר היה נותן שיעור בפרשת השבוע.
תלמידי הישיבה למדו בדירות שבהן התגוררו והתקבצו בבית המדרש רק כדי לשמוע את השיעור של ראש הישיבה. לישיבה לא היו ספרים והתלמידים השתמשו בספרים שלהם או ספרים ששאלו מבעלי בתים בעיר.
הישיבה בארץ ישראל.
הרב עקיבא סופר עלה לארץ ישראל בשנת 1940, והקים מחדש את הישיבה בעזרת תלמידים מקומיים וניצולי שואה. תחילה שכנה הישיבה בחדר קטן במאה שערים. בהמשך עברה לקטמון ומשם עברה בשנת 1963 לשכונת גבעת שאול.
מספר שנים שימש הרב יוחנן סופר מערלוי ר"מ בישיבה. בשנת תשי"ג פתח את ישיבת ערלוי וחלק מתלמידי ישיבת פרשבורג עזבו עמו. הרב עקיבא סופר המשיך לעמוד בראש ישיבת פרשבורג עד לפטירתו בשנת 1959. את מקומו מילא בנו בכורו הרב אברהם שמואל בנימין, עד שנפטר גם הוא שנתיים מאוחר יותר. אחריו עמד בראשה בנו הרב שמחה בונם סופר עד לפטירתו בשנת 2017. כיום עומד בראשה בנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר.
בשנים 1955–1959 הוציאה הישיבה ירחון בשם "המעין" במטרה לשמור על קשר עם בוגריה.
ב-1963 היו מעורבים תלמידי הישיבה בתאונת דרכים קשה בחזרה מנסיעתם לקבר רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר.
גבעת המורה
גבעת המורה (בערבית: جبل الدحي, ג'בל א-דחי) הוא הר בגליל התחתון, ממערב לרמת יששכר וצפונית-מזרחית לעפולה. גובהו 515 מ' מעל לפני הים. "גבעת המורה" הוא אף שמה של אחת משכונות העיר עפולה המצויה על ההר, אך על ההר מצויים יישובים נוספים.
ההר נקרא "גבעת המורה", ולא "הר המורה", כנראה משום צורתו הטופוגרפית המתונה, אך גודלו וגובהו מעל סביבתו דומים מבחינה טופוגרפית להרים אחרים בארץ ישראל - לדוגמה שכניו: הר תבור, הרי נצרת, הר הגלבוע, ואף פסגות הכרמל, שהם בעלי גובה דומה.
החלקים שאינם מיושבים בהר יוערו על ידי הקרן הקיימת לישראל. בראש ההר מגדל תצפית מאבני בזלת, ממנו ניתן לצפות בנופי עמק יזרעאל. כן מצוי בהר חניון נופש פעיל ומתקני נופש שונים.
גבעת המורה הוא הר געש כבוי.
בשיפוליו הדרומיים של ההר מתחיל לזרום נחל שונם.
היסטוריה.
המקום מוזכר לראשונה בספר שופטים בתיאור מלחמתו של גדעון במדיינים:
ייתכן שפירוש השם הוא מלשון "מורה דרך". ישנה סברה, המקבלת תוקף מצורתה המחודדת של פסגת ההר ומריבוי אבני הבזלת על מדרונותיו, כי ההר היה בתקופות קודמות הר געש פעיל. בהתאם לסברה זו יש המייחסים את השם גבעת המורה לפעולה הוולקנית של ההר ה"מורה", דהיינו "יורה" לבה.
במקורות מאוחרים יותר נקרא המקום לעיתים "החרמון" או "החרמון הקטן". הסיבה לכך נובעת כנראה מהפסוק "תבור וחרמון בשמך ירננו" (תהילים פ"ט, פסוק ג'), אשר העלה את "הצורך" בקרב מטיילים וחוקרים שביקרו בארץ ישראל במאות השנים האחרונות, לזהות את ה"חרמון" בסמיכות להר תבור, אשר זיהויו היה מקובל מתקופות קדומות יותר. מאחר שמאוחר יותר זוהה החרמון על ידי החוקרים כרכס גדול מצפון לגולן, "תוקן" שמו של ההר ל"החרמון הקטן".
בערבית נקרא ההר "ג'בל דחי" על שם "נבי א-דחי" שקברו שוכן במקום. על שמו נקרא אף כפר ערבי המצוי סמוך לפסגת ההר - כפר דחי.
קרב תבור אשר התרחש בתאריך 16 באפריל 1799 בו ניצח צבאו של נפוליאון בראשות הגנרל ז'אן-בטיסט קלבר, את צבאות האימפריה העות'מאנית במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל, התרחש למעשה הרחק מהתבור, במרחב שבין גבעת המורה והגלבוע, בסביבת מושב מרחביה.
בשנת 1925 הוקמה בסמוך להר העיר עפולה. בתקופה זו הוקם על שיפוליו המערביים של ההר כפר ילדים ששימש בתחילה לשיכון יתומים מן הפרעות באוקראינה. בימי מלחמת העולם השנייה שימש כפר הילדים כבסיס של משטרת היישובים העבריים. לאחר קום המדינה שימש הכפר במשך עשרות שנים בסיס של צה"ל. כיום הוא נטוש וקיימות לגביו תוכניות לבינוי, תוך שימור בנייניו ההיסטוריים.
יישובים.