לכאורה הניבה הקפיצה הגדולה קדימה עלייה ראשונית בתפוקה התעשייתית, אך כבר בשנת 1959 צנחה זו לשיעורים נמוכים מאלה שלפני תחילת הפעלת התוכנית. חמור מכך, הפעולה הבלתי–מתואמת והבלתי–מאורגנת הובילה לבזבוז עצום של כוח אדם — מיליונים עסקו בייצור פלדה ובהפקת פחם שלא היה בהם כל צורך, בעוד שהצורך הבסיסי ביותר — מזון — נזנח. יתרה מזו, כדי לעמוד בתשלומים עבור המכונות, כלי הנשק והמפעלים שהקימו הסובייטים, נאלצה סין לייצא מזון רב, ואף עשתה זאת על מנת לרכוש השפעה במדינות אחרות. יצוא המזון החמיר מאוד את בעיית הרעב בסין.
למרות ששנת 1958 הייתה שנת ברכה מבחינה חקלאית, השתרר בשנה שאחריה רעב המוני שהלך ופשט ברחבי סין וגרם למותם של בין 20 ל-30 מיליון סינים עד 1961. מספרית, עלה מספר המתים ברעב בשנתיים אלה על זה שחוללו סטלין או פול פוט בקמבודיה בכל שנות שלטונם.
לאחר שהחלו להתברר ממדי האסון, נאלץ מאו לסגת אל מאחורי הקלעים ולהעביר את ניהול ענייני היומיום של המדינה לליו שאוצ'י ודנג שיאופינג. אלו מיתנו במידה ניכרת את מסעות הטיהורים, הרצח והמאסר המתמידים של מאו וחוללו רפורמה מתונה בכלכלת סין, כשהם מאפשרים בעלות פרטית על אדמות, קיום שווקים זעירים חופשיים ומתן שכר בהתאם לעבודה. השיפור במצבה הכלכלי של סין בתקופה זו, המכונה "תקופת השיקום", נמשכו עד 1966, שנה בה פתח מאו במסע טיהורים חדש — "מהפכת התרבות".
תרבות הלניסטית
פורטו אלגרה
פורטו אלגרה (בפורטוגזית: Porto Alegre, נהגה פורטו אלגרי) היא עיר נמל בדרומה של ברזיל, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול. פירוש שם העיר הוא "נמל שמח".
אוכלוסיית העיר מונה כ־1,484,000 תושבים (נכון לשנת 2017). העיר נמצאת במפגש חמישה נהרות, בהם נהר הגואיבה (למעשה אגם). העיר מהווה עיר מפתח במרקוסור, גוש מדינות מסחרי בדרום אמריקה. כמו כן, העיר היא מרכז לתרבות ומורשת הגאוצ'ו, וידועה עבור בשריה והתה האופייני לה. בעיר ממוקמות מספר אוניברסיטאות חשובות.
היסטוריה.
ההתיישבות באזור התחילה עם בואם של מהגרים פורטוגזים ב-1752. הכפר הוקם רשמית על ידי מנואל ספולוודה תחת השם פרגזיה דה סאו פרנסיסקו דו פורטו דוס קזאיאס ב-26 במרץ 1772. כעבור שנה שונה השם לנוסה סניורה דה מדרה דה דווס דה פורטו אלגרה. ב-1824 התחיל גל הגירה לעיר של אנשים מרחבי העולם.
כלכלה.
העיר ממוקמת בהצטלבות של חמישה נהרות, מה שהפך אותה לעיר נמל חשובה, וכמו כן מרכז תעשייתי ומסחרי ראשי בברזיל. בנוסף לנמל, הכלכלה מסתמכת על חקלאות, הכוללת ייצור בשר, עורות וצמר וגידול אורז, שעועית, קשיו, אבוקדו, חיטה, ענבים וטבק, ותעשיות שונות, בהן תעשיות הקשורות לעיבוד המוצרים החקלאיים, טקסטיל, ציוד תקשורת ואלקטרוניקה, פלסטיק, תרופות, בשמים, בירה, כימיקלים ותעשיות פטרוכימיות.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו סול, האוניברסיטה המדינתית של ריו גראנדה דו סול והאוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו גראנדה דו סול.
תחבורה.
את פורטו אלגרה משרת נמל התעופה הבינלאומי סאווגדו פיליו, שנמצא במרחק של שישה קילומטרים צפון-מזרחית למרכז העיר. הנמל מציע טיסות ליעדים בברזיל ומחוצה לה.
בעיר יש מערכת של רכבת תחתית המכונה "טרנסורב", המכילה קו יחיד המקשר בן מרכז פורטו אלגרה לערים בצפון המטרופולין שלה.
ספורט.
בעיר יש שתי קבוצות כדורגל מרכזיות, גרמיו ומועדון ספורט אינטרנסיונל, אשר נכללות בצמרת הכדורגל בברזיל כששתיהן זכו בגביע ליברטדורס, אליפות דרום אמריקה לקבוצות, ובגביע הבין-יבשתי, או לחלופין ביורשתו אליפות העולם לקבוצות. בין הקבוצות שוררת יריבות מסורתית.
פורטו אלגרה הייתה בין הערים המארחות של מונדיאל 1950 ושל מונדיאל 2014, אשר לצורך האחרון שודרג אצטדיון באירה ריו בעיר, אשר משמש בדרך כלל את מועדון ספורט אינטרנסיונל.
פורטו אלגרה אירחה את אוניברסיאדת 1963.
יהודים.
בתחילת המאה ה-20 היו בין הסוחרים בעיר יהודים גרמנים מאלזס, רובם מתבוללים. בשנת 1911 הגיעו עוד כמה יהודים ממזרח אירופה שייסדו קהילה יהודית שהחזיקה בית קברות יהודי, אך טרם כוננה בית כנסת. הקהילה היהודית בפורטו אלגרה גדלה בעיקר בשל קרבת העיר למושבה פיליפסון של יק"א.
רשת ג'
רשת ג' הייתה תחנת רדיו ישראלית, השייכת לרשות השידור. רשת ג' נוסדה ב-20 ביוני 1976 כתחנה ישראלית המשדרת מוזיקה פופולרית, כשהיא מנהלת תחרות עם קול השלום של אייבי נתן ועם גלי צה"ל, בעיקר על לבם ואוזנם של הקהל הצעיר. התחנה שהתחילה כתחנה המשדרת מוזיקה מכל הסוגים (כולל מצעד להיטים עברי לצד מצעד להיטים לועזי) שינתה פורמט החל מ-2 בנובמבר 1997 והחלה לשדר מוזיקה ישראלית בלבד.
ב-11 במאי 2017 נסגרה לצמיתות. ב-15 במאי 2017 קמה במקומה התחנה כאן גימל במסגרת תאגיד השידור הישראלי שממשיכה באותו פורמט עברי.
היסטוריה.
בשנות השישים פעלה תחנה של קול ישראל אשר כונתה רשת ג', אשר עסקה בשידורים בשפות ושידורים לגולה.
ב-1960 החלו שידורי "הגל הקל" (שלאחר מכן נקרא רשת ב'). כל ערב החל מ-21:05 בראשית דרכה, ובשלב מסוים מ-20:05, שידרה התחנה תוכניות מוזיקה קלה, כמו פופ, מוזיקה ישראלית, מצעדי פזמונים, ותוכניות אחרות מסוג זה שעד כה המעיטה בהן רשת א' ה"כבדה" יותר. בתחילת שנות השבעים הגיעה לחופי ישראל ספינת השלום של אייבי נתן והחלה בשידוריה בשם "קול השלום" ב"קול ישראל" הבינו שהמצב ששרר עד אז - היעדר רשת מוזיקה פופולרית -לא יכול להמשך והוחלט על הקמת ערוץ רדיו חדש שישדר מוזיקה קלה ישראלית ובינלאומית. בגלל היעדר משאבי שידור הוקצה בשלב ראשון תדר בודד במרכז הארץ בגלים בינוניים. תדר זה שימש עד אז את רשת ה', ששידרה באמצעות משדר ששמש בעבר (עד מלחמת ששת הימים וקודם לכן את הרדיו המנדטורי קול פלסטין) של רדיו רמאללה. ביתר שעות היממה שימש התדר להעברת תוכניות בשפות זרות לעולים. שידורי רשת ה', החלו בחורף 1972 ונמשכו מדי ערב בין השעות 20:00 ו-22:00. אות התחנה היה הפתיח של השיר "בשמלה אדומה". תחנת קול השלום של אייבי נתן הפכה מדבר חולף כפי שקיוו אנשי קול ישראל לעובדה קיימת והפופולריות של התחנה הלכה וגברה אחרי חידוש השידורים בתום מלחמת יום הכיפורים. בקול ישראל הבינו שיש להציע מוצר מתחרה ורשת ה' הפכה לרשת גימל וקיבלה גם תדר משלה בקצה הסקלה של התדרים ב-AM בדיוק בצד השני של הסקלה לעומת קול השלום ששדר בתדר 1540 קילוהרץ . ב-20 ביוני 1976 נחנכה רשת ג' באופן רשמי, ושידרה 19 שעות ביממה, מ-6 בבוקר עד 1 אחר חצות, בתדר 529 קילוהרץ AM. שמה של התחנה היה רדיו ג' והיא שידרה מוזיקה פופולרית מכל הסוגים ומכאן הייתה גם הצלחתה הגדולה. הוספת שידורי FM Stereo בקול השלום של אייבי נתן בסוף שנות השמונים דרבנה שוב את קול ישראל להשיק שידורים דומים גם ברשת ג' (וברשתות אחרות), אחרי ששנים בוצעו השידורים אמנם ב FM אבל רק במונו. בשנות ה-90, עקב פתיחת ערוצי מוזיקה פופולריים (MTV, לדוגמה) בכבלים והתחרות מצד הרדיו האזורי והרדיו הפיראטי, מדרוג התחנה ירד באופן ניכר עד שבשנת 1997 נועצו לסגור אותה. ב-2 בנובמבר 1997, במטרה להציל את הרשת הגוססת, שונתה לגמרי מתכונת השידורים, והיא הפכה לתחנה המשדרת מוזיקה ישראלית. תחילה בעברית בלבד ומאוחר יותר שולבו גם יוצרים ישראליים השרים באנגלית. את הלוגו שליווה את המיתוג החדש של הרשת עיצב האמן והמעצב הגרפי דורון עזורי.
רשת ג' סיימה את שידוריה במסגרת רשות השידור ב-11 במאי 2017 בשעה 01:00 בלילה. תחנת הרדיו "כאן גימל" קמה במקומה במסגרת תאגיד השידור הישראלי "כאן" והחלה לשדר ב-15 במאי 2017.
עורכים ומגישים.
עם עורכיה הידועים נמנו גלעד בן ש"ך, טוני פיין, מנחם גרנית, בני דודקביץ, דליה הלר, טובה קלינגר, רות כידן, נאוה בודק אחירון, יוסי כסיף ועופרה הלפמן; ובין מגישיה: שוש עטרי, יצחק איתן, דן כנר, בני הנדל, חיים א-דור, איתן גור, שמירה אימבר, אבי אתגר, יקיר אביב, אורנה יקיר, גבי ינון, אורלי מורג, לאה ליאור, יהודית בן-יעקב, יגאל רביד, כרמל בן-אפרים, מלאכי חזקיה, מנחם פרי, אהרון פררה, אבי משולם, עופר נחשון, דידי הררי, יוסי סיאס, רויטל עמית, ריבי גדות וורד יפתחי גרין.
תוכניות בולטות.
"חדש חדיש ומחודש" עם שוש עטרי (בעריכת טוני פיין); "מה כבר תשע?" עם אבי אתגר; "רק בימי חול" עם מנחם פרי; "לי ולך שיר וברכה" עם רויטל עמית; "חולה רדיו" עם דידי הררי; קופסאת הלהיטים; "קצת אחרת" - רוק ופופ מתקדם; "שוקו חם" - מוזיקה וחידונים; "קולבו" - מגזין המוזיקה של ג' (בעריכת מנחם גרנית); מצעדי הפזמונים - מצעד הפזמונים העברי השנתי, מצעד הפזמונים הלועזי ומצעד לפזמוני העבר, "מקום בצמרת"; "על בטוח" (שודרה בימי שבת); "אהבה יומיומית" עם יוסי סיאס; "זמר שכזה"; "מועדון גימל" - פינת המסיבות של היצירה האלקטרונית ועוד. בימי הקיץ, בעיקר בימי החופש הגדול, הרשת הרבתה לצאת במבצעי שידור מיוחדים ולערוך חידונים ושעשועונים נושאי פרסים בתוכניות כמו "שלושה בגיגית" עם טוני פיין, שוש עטרי ודודו דותן; "יום יום ים" עם מנחם פרי ו-"30 בצל" עם יקיר אביב.
פונקציה יוצרת
במתמטיקה, פונקציה יוצרת היא כלי המשמש לטיפול בסדרות של מספרים, בדרך של איחודן לאובייקט אלגברי ואנליטי אחד, שממנו אפשר לקרוא את הסדרה כולה.
הפונקציה היוצרת הסטנדרטית של הסדרה formula_1 היא הטור formula_2, כאשר formula_3 הוא משתנה. מוגדרות גם פונקציות יוצרות מסוגים אחרים, בהתאם לשימוש הרצוי.