בתי ספר לנגינה בקריון מצויים בהולנד ובמכלן שבבלגיה. כמו כן ניתן ללמוד נגינה בקריון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי; באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבמדינת מישיגן (בה נמצאים שנים מתוך 27 הקריונים הקונצרטיים הקיימים ברחבי העולם); באוניברסיטת פלורידה; באוניברסיטת דנוור; ובאוניברסיטת מדינת מיזורי.
ארסמוס (פירושונים)
גשר ארסמוס
גשר ארסמוס (בהולנדית: Erasmusbrug) הוא גשר מעוגן כבלים העובר מעל נהר הניווה מאס, ומקשר בין שני חלקי העיר רוטרדם שבהולנד.
המבנה.
הגשר תוכנן על ידי בן ואן ברקל והושלם בשנת 1996 בעלות של כ-165 מיליון אירו. אורכו של הגשר הוא 802 מטרים, ויש בו עמוד אסימטרי אליו מקושרים מיתרי הגשר. בשל צורת העמוד זכה הגשר לכינוי "הברבור".
בחלקו הדרומי של הגשר מצוי גשר מתרומם שאורכו 89 מטרים ומטרתו לאפשר מעבר בנהר לספינות שאינן יכולות לעבר מתחת לגשר. גשר מתרומם זה הוא הגדול והכבד ביותר במערב אירופה.
הגשר נחנך ב-6 בספטמבר 1996 בנוכחות ביאטריקס, מלכת הולנד, ונפתח לתנועה באוקטובר באותה שנה.
הגשר קרוי על שם ארסמוס מרוטרדם – תאולוג הומניסט שחי בעיר בסוף המאה ה-15.
אריה אסיאתי
גשר אראסמוס
חמור הזהב
חמור הזהב (לטינית: Asinus aureus) או המטמורפוזות (Metamorphoses) הוא רומן קומי מאת לוקיוס אפוליוס. הוא נכתב במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה והוא הרומן היחיד בשפה הלטינית הקלאסית ששרד במלואו מאותה תקופה.
החיבור כתוב בגוף ראשון ומגולל את סיפורו של לוקיוס, בן טובים מקורינתוס, אשר בעת ביקורו בתסליה שביוון, עיר שהייתה ידועה כמרכז מאגי, מנסה את כוחו בכישוף. כתוצאה משימוש לא אחראי בשיקוי הלא נכון, הופך לוקיוס לחמור. בדמותו החדשה הוא עובר תלאות וייסורים עד שהוא מצליח, בעזרתה של האלה המצרית איזיס, להשיב לעצמו את דמותו האנושית. הרומן משלב אלמנטים רבים מן המיתולוגיה הגרקו-רומית ומהתרבות העממית בת התקופה.
ה"מטמורפוזות" של אפוליוס מבוסס על מקור יווני, שלא השתמר. עם זאת, קיים עיבוד אחר של אותו מקור, "לוקיוס או החמור", שנכתב בשפה היוונית בערך באותה תקופה, ויוחס, כפי הנראה בטעות, ללוקיאנוס מסאמוסאטה. שני החיבורים דומים בתוכנם, אך זה של אפוליוס כולל שתי תוספות:
העונות
"העונות" (בגרמנית: Die Jahreszeiten) היא אורטוריה מאת יוזף היידן, לשלושה סולנים, מקהלה ותזמורת. היא אחת מיצירותיו האחרונות של המלחין, וכן מן הגדולות והחשובות שבהן. האורטוריה הועלתה לראשונה ב-29 במאי 1801 בווינה. באורטוריה ארבעה חלקים, וביצועה אורך בין שעתיים ורבע לשעתיים וחצי.
הרקע ליצירה.
כותב הלברית של האורטוריה, איש הספרות הברון גוטפריד ואן סוויטן (Gottfried van Swieten), היה מבושם מהצלחת היצירה האחרונה שעליה עבדו הוא והיידן יחדיו, אורטוריית "הבריאה" (Die Schöpfung). האורטוריה הזו זכתה להצלחה מסחררת בווינה ובלונדון (ומאוחר יותר במרבית ארצות אירופה), ווואן סוויטן רצה לנצל את המומנטום על מנת לכתוב יצירה נוספת שתצליח גם היא. היידן, שהיה כבר מבוגר, והחל להתעייף ממלאכת ההלחנה שלה הקדיש את מרבית כוחותיו וכישרונו ב-50 השנים האחרונות, היה נלהב פחות מן הרעיון, והוא ידע שיצירה נוספת בז'אנר הזה חייבת להיות מוצלחת לא פחות מקודמתה. היצירה אכן הייתה להצלחה עצומה מבחינת היידן, אך היא לא הייתה פופולרית כמו האורטוריה "הבריאה", שנחשבה בראשית המאה ה-19 ליצירתו הגדולה ביותר של המלחין.
היידן החל לעבוד על האורטוריה החדשה בשנת 1799. ואן-סוויטן הציע לברית עממית ולא דתית העוסקת בחיי הכפר, שחילופי עונות השנה יאירו אותם באופן מיוחד. לשם כך נבחרה פואמה אפית משנת 1726 של ג'יימס תומסון (James Thomson), סופר בריטי מתקופת ההשכלה. הפואמה דברה בעיקר בשבח ההשפעה שיש לחיי הכפר על נפש האדם ועל השתקפויות הטבע בנפשו של איש הכפר. הלברית הסופית והאורטוריה עצמה (בעיקר בעידודו של ואן-סוויטן) אכן מתייחסים לדברים באופן "קלאסי" יותר. זאת בזמן שהתנועה הרומנטית שכבר הייתה "מעבר לפינה" ראתה את האלמנט המיסטי-משהו של הטבע, ושל האמן שהטבע הוא בשבילו מקום מפלט, בדידות, ומקור השראה.
שלוש הדמויות המציגות הן בני כפר. סימון (Simon), איכר מבוגר (בס), לוקאס (Lukas), בנו (טנור), שבמהלך ההתרחשות מתאהב בהנה (Hanne סופרן).
הטקסט והמוזיקה.
במהלך כתיבת היצירה ניטשו ויכוחים בין היידן לוואן סוויטן, על אופי הכתיבה ועל הטקסט. ואן סוויטן אפילו הרהיב עוז והתערב במוזיקה עצמה, והביע את רצונו שהמוזיקה תהיה ממש אילוסטרציה של הטקסט (אילוסטרציות שמוצאים בשפע רב יותר באורטוריה "הבריאה" הקודמת). היידן עמד על כך שיש לשנות את מקום העלילה מאזור כפרי-הררי, לכפר הנמצא במרחבים הפתוחים, ליד הכרמים והיקבים. ייתכן שמפני שהיה זה נוף שאיתו יכול היה להזדהות מאזור האחוזה של בית אסטרהאזי, או של כפר ילדותו, רוראו. הטקסט עצמו, הגרמני והאנגלי, כתובים בלשון מליצית, וההתרחשות בו נוטה להיות אידילית יותר מאשר נטורליסטית. לאחר סיום היצירה אמר היידן "היצירה התישה אותי. לא הייתי צריך לכתוב אותה מעולם". ייתכן מאוד שהדברים נאמרו עקב הוויכוחים הרבים עם ואן סוויטן ואולי אף עקב מצבו הבריאותי הירוד, אך אין ספק שהיצירה אכן הייתה עול כבד מדי בשביל היידן; אחריה הוא כתב רק את הרביעייה אופוס 103, (שאותה לא סיים מחמת תשישותו), את העיבודים שלו לשירי עם סקוטיים וולשיים, וכן עסק בעיבודים והוצאות של יצירותיו הקודמות.
היצירה הועלתה לביצועי טרום-בכורה בארמון שוורצנברג שבווינה ב-24 וב-27 באפריל וב-1 במאי 1801. לאחר מכן הועלתה שוב בפני החצר הקיסרית בווינה, ונפתחה ב"המנון הקיסר" של היידן ("Gott erhalte"), בשירתה של הקיסרית. ביצוע הבכורה הועלה ב-29 במאי 1801 באולם רדוטנזאל. היצירה הופצה אז בהוצאת ברייטקופף, ובסוף אותה שנה כבר הועלה ביצוע מחוץ לאוסטריה, בלייפציג. הביצועים הראשונים היו בהרכב קטן יחסית של כ-32 זמרי מקהלה ו-40 נגנים, בגלל בעיית צפיפות, ביצועים נוספים של האורטוריות של היידן בשנים שלאחר מכן בוצעו גם בהרכבים גדולים יותר.
למרות ההערה הנ"ל של היידן, ביצירה עצמה אין זכר למרירות, והיא חיונית מאוד, מבריקה ועשירה בהומור, כפי שהיידן מטיב להלחין.
תזמור.
התזמורת לה כתובה היצירה כוללת:
שני חלילים (השני מכפיל פיקולו באריה אחת), שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים וקונטרה בסון.
סקציית כלי המתכת מורחבת יחסית: 4 קרנות (ארבעתן יחד מנגנות רק בפרק אחד), שתי חצוצרות (פרק לפרק האחרון, בו מנגנות שלוש חצוצרות), ושלושה טרומבונים. בסקציית כלי ההקשה מנגנים בנוסף לטימפני, גם משולש וטמבורין (תוף מרים), דבר אשר תורם לאווירה של חגיגה כפרית בחלקים מסוימים ביצירה.
סקציית כלי הקשת היא סטנדרטית וכוללת כינור ראשון וכינור שני, ויולה, צ'לו וקונטרבס. ברצ'יטטיבים מנגן גם פורטה-פיאנו.
באורטוריה "העונות", כמו גם באורטוריה "הבריאה", היידן מאפיין פרקים באופן מאוד צבעוני וייחודי בעזרת תזמור ומרקם. פרט לתפקיד ההולך וגדל של כלי הנשיפה ביצירות אלו, הקלרינט גם הוא מקבל תפקידים סולניים רבים, גם ליריים וגם וירטואוזיים. בסימפוניות לונדון האחרונות, למשל, אומנם יש כבר תפקיד לקלרינט, אך שם הוא כמעט תמיד מכפיל ומעשיר את התזמור.
מבנה.
האורטוריה בנויה בארבעה חלקים, כאשר היידן מייחד כל חלק לעונה (היצירה פותחת בעונת האביב). ליצירה הזו יש מאפיינים רבים של אורטוריה, כמו למשל ההרכב המבצע, חלוקה, והרכבי הפרקים השונים, שהם: אריות וקטעי אנסמבל הסולנים, רצ'יטטיבים (מתוזמרים או סקו) וקטעים מקהלתיים גדולים ומרהיבים (Chorus) שבסופי כל "עונה" הם בדרך כלל פוגאליים. בניגוד לאורטוריה הקודמת, באורטוריה זו אין פוגות כפולות. לעיתים נוטים שלא להגדיר את היצירה כאורטוריה לכל דבר ועניין, משום שהיא מחולקת לארבעה חלקים (בניגוד לחלוקה המקובלת ל-2) והסיבה המרכזית – היא כתובה לפי טקסט חילוני, ואין בה אף ציטוט מכתבי הקודש הקאנוניים, גם אם לעיתים ישנם פרקים בעלי הקשר דתי.
סדר הפרקים.
עם הערות בנוגע לטקסט, למוזיקה ולקשר ביניהם.
אביב – Der Frühling.
מס' 1: פתיחה – לארגו – ויואצ'ה
"הפתיחה מתארת את המעבר מן החורף לאביב."
הפתיחה היא בסולם סול מינור, ומזכירה באופן מפתיע את התיבות הראשונות בקונצ'רטו "החורף" מתוך ארבע העונות מאת ויוואלדי.
רצ'יטטיב של הסולנים "Seht, wie der strenge Winter flieht"
המתאר את סיום החורף וראשית האביב.
מס' 2: מקהלה "!Komm, holder Lenz"
בני כפר, ובנות כפר, לסירוגין וביחד.
מס' 3: רצ'יטטיב של סימון "Vom Widder strahlt jetzt"
מס' 4: אריה של סימון "Schone eilet froh der Ackersmann"
זו האריה שבה משתתף הפיקולו. באריה הזו היידן מצטט את עצמו בתפקידיהם של הכלים הגבוהים. הציטוט המפורסם הוא בעצם הפרק השני מתוך סימפוניה מס' 94 "ההפתעה" מאת היידן. הנושא הקליט של הפרק הפך להיות מושא לשריקה ברחוב, כמו שמעיד אחד מחבריו של היידן בלונדון. היידן מתאר בעזרת הפיקולו את סימון האיכר שורק להנאתו את אותו נושא.
מס' 5: רצ'יטטבי של לוקאס "Der Landmann hat sein Werk vollbracht"
מס' 6: "תפילה" Bittgesang (שיר בקשות) - סולנים ומקהלה לסירוגין "!Sei nun gnädig, milder Himmel"
מס' 7: רצ'יטטיב של הנה "Erhört ist unser Flehn"
מס' 8: "שיר שמחה" Freudenlied. – סולנים ומקהלה לסירוגין עם מקהלה נוספת של נערים ונערות "O wie lieblich"
מס' 9: סיום חלק האביב – סולנים ומקהלה, לסירוגין וביחד "!Ewiger, mächtiger, gütiger Gott"
קיץ – Der Sommer.
"הקדמה [תזמורתית] קצרה המתארת דמדומים לפני עלות החמה".