הדב הרוסי אף עמד במרכז הדיונים לביצוע רפורמה ומודרניזציה ברוסיה כדי להפוך את הדימוי של רוסיה למושך יותר ותוקפני פחות. כיום משמש הדוב כסמלן של מספר מחוזות ברוסיה וכן כסמל מפלגת שלטון, סמל ליגת העל הרוסית בכדורגל, סמל פדרציית הרוגבי הרוסית ועוד.
מרדכי מטשרנוביל
נינטקס
נינטקס (מאנגלית: Nintex) היא תוכנה המשמשת לניהול מערכות טפסים ותהליכים המרחיבה את מערכת SharePoint בגרסה המקומית (On premise) ובענן אופיס 365 (SharePoint Online).
המערכת משתלבת בסביבת הפעילות השוטפת של הארגון ומשתלבת עם מגוון מערכות נוספות על ידי חיבורים מובנים או web services וחיבורים נוספים מותאמים.
נינטקס כמערכת מידע היא תוכנה המאפשרת ליישם ולנהל תוכן ומידע בצורה ממוחשבת. נינטקס מהווה פתרון לארגונים קטנים וגדולים כאחד המעוניינים למכן ולייעל את תהליכי הארגון והשיטות הפנים ארגוניות שלהם בזכות פשטות ההטמעתה של המערכת ללא תלות בקוד. המערכת מאפשרת שליטה ובקרה על תהליכי עבודה מורכבים, כגון איסוף מידע באופן ממוכן ממספר רב של משתמשי קצה, סיכומי דיונים ושימוש יעיל בטפסים ארגוניים מסוגים שונים. המערכת מספקת לארגון התרעה על התפוקה הכוללת ואילוצים פנימיים המגבילים את תפוקת הארגון. תוכנת נינטקס לדוגמה: מאפשרת שקיפות ומתן משוב לעובדים ומנהלים, כגון דוחות על היקפי השתלמויות ועלותם הכוללת, עמידה בלוחות זמנים של פרויקטים והצגת דוחות רווח מול הפסד.
בעזרת המערכת ניתן לנהל את זרימת המידע בארגון (workflow) ליצור ולהפעיל תהליכים מורכבים על ידי מיישמים (לא מפתחים) ובכך מאפשרת יכולת שליטה מקסימלית של הלקוח, אשר אינה מצריכה תמיכה של אנשי פיתוח יקרים.
בעזרת הטמעת המערכת לקוח הקצה יכול ליצור תהליכי עבודה באופן עצמאי ללא תלות במפתחים, ההפעלה נעשית באמצעות דפדפן (כך שלא נדרשת התקנה נוספת על תחנת הקצה).
בין משתמשי המוצר בישראל, ניתן למנות את צה"ל, שירותי בריאות כללית, צים, מפעל הפיס, מכבי שירותי בריאות, משרד ראש הממשלה, אל-על ועוד. התוכנה משווקת בלעדית על ידי חברת בינת מערכות תוכנה.
מירמאקס
הכליות
הכבד
סיירת בזק
סיירת כסיף
סיירת כריש
ויקטור פוקס
ויקטור פוּקס (Victor Fuchs; נולד ב-1924) הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, הנחשב לאחד מגדולי כלכלני הבריאות בעולם.
נולד בניו יורק למשפחה יהודית אמריקאית. אביו אלפרד היה סוחר פרוות ואמו עקרת בית.
הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ניו יורק, ותואר שני ושלישי מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1995 שימש כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה.
ספרו הידוע והמשפיע ביותר, "מי יחיה: בריאות, כלכלה ובחירה חברתית" ("Who shall live?: health, economics, and social choice"; 1974), והוא עוסק בהיבטים השונים של כלכלת הבריאות. (הספר יצא בשנת 2011 בהוצאה שלישית ומעודכנת.)
יחידת סנפיר
צאנה צאנה
צֵאנָה צֵאנָה (ידוע גם באנגלית: Tzena, Tzena) הוא שיר עברי מסוף שנת 1941 אשר נכתב על ידי יחיאל חגיז והולחן על ידי יששכר מירון. זהו אחד מהשירים העבריים המוכרים ביותר בעולם, והוא הוקלט בכ-600 ביצועים שונים, רובם באנגלית.
השיר, ולו 4 בתים, מתאר חיילים היוצאים לחופשה במושבה (בבית הראשון) ובעיר (בבית השלישי) תוך שהם קוראים לבנות המקום לצאת לקראתם.
חיבור השיר והתקבלותו.
באביב של שנת 1941, בימי מלחמת העולם השנייה, קיבל יששכר מירון (מיכרובסקי), אשר שירת בבאפס של הצבא הבריטי, מילים שכתב עבור מסיבה של הבאפס יחיאל חגיז – גם הוא מהמתנדבים לצבא הבריטי, שניהל להקת בידור צבאית וחיבר פזמונים רבים. מירון סיים את המנגינה כעבור שש שעות, ובאותו ערב ביצע אותו לראשונה. השיר נפוץ במהרה ומנגינתו הקליטה בכל רחבי הבריגדה והיישוב העברי בסוף אותה שנה שודר ברדיו קול ישראל.
בשנת 1947 בוצע השיר במחזה מוזיקלי של תיאטרון החיילים המשוחררים "גחלילית" בתל אביב, והוא הוקלט לראשונה באולפן לתקליט על ידי הזמרת שרה יערי בליוויו של מירון בפסנתר.
סכסוך לגבי הזכויות על הלחן.
השיר הגיע לארצות הברית בתקליט של שירי ההגנה. כאשר שמע אותו ג'וליוס גרוסמן, מלחין יהודי אמריקני צעיר, עיבד אותו במקצב חדש, והוסיף לו סיומת חדשה אשר הפכה לחלק בלתי נפרד מהגרסה המוכרת של השיר.
השיר בעיבוד החדש זכה להצלחה אדירה והיה לאחד מהשירים העבריים המוכרים ביותר בעולם. עם מבצעיו המפורסמים של השיר נכללים פיט סיגר והאורגים, ג'ודי גארלנד, קוני פרנסיס ובינג קרוסבי, פרי קומו, ארלו גאת'רי, ארת'ה קיט ונט קינג קול. השיר זכה לביצועים באנגלית, בצרפתית, בספרדית, באיטלקית, בשוודית, בגרמנית, ביוונית ובשפות נוספות.
ואולם העובדה שהשיר התפרסם בעיבוד החדש של גרוסמן הוביל לשאלה לגבי זכויות היוצרים של המלחין המקורי מירון. הסכסוך הגיע לבית המשפט בארצות הברית, זכה להד תקשורתי רב ובסופו (1954) פסק בית המשפט כי מירון יקבל שני שלישים מהתמלוגים וגרוסמן כשליש.
בעת שנערך המשפט בניו יורק טען המלחין ומנצח המקהלות הישראלי משה ביק כי הוא אחראי ללחן המוכר של הבית הראשון של השיר. ביק היה הראשון שעיבד את הלחן של מירון לקול ולפסנתר, וגם ניצח על השיר בביצוע הבכורה שלו בבריגדה. לטענתו, כאשר מירון הציג לו את השיר, כתב לו ליווי כקונטראפונקט שהושמע יחד עם הקול הראשון, אולם לאחר זמן הקונטראפונקט הפך ללחן של פתיחת השיר. מירון הכחיש את הטענות של ביק וטען שהוא בסך הכול כתב גרסת קאנון לשיר. בשנת 1955 הגיש ביק תביעה לבית המשפט המחוזי בחיפה, אשר לאחר שמיעת עדויות פסק נגדו.
קרמיקה מתכתית
הקרמיקה המתכתית היא משפחה קרמית אופיינית למרחב הארץ-ישראלי בתקופת הברונזה הקדומה ב', (3000 - 2750 לפנה"ס). המשפחה נקראת בשמה על סמך איכויות החרס הלא אלסטי והצליל ה"מתכתי" שהוא משמיע בעת נקישה עליו.
מאפייני הכלים.
הכלים במשפחה זו כוללים קערות, טסים, פכים, פכיות, אגנים וקנקנים, אך ללא סירי בישול. יחד עם כלי היום-יום, ניתן למצוא במשפחה זו גם פיטסים ואף צלמיות ודגמי מיטה אשר נעשו בטכנולוגיה זהה. אלה עשויים מחומר אדום-ורוד בעבודת יד, ונצרפו בצורה איכותית בטמפרטורות גבוהות - מעל 900 מעלות. הכלים הקטנים היו לרוב מחופים באדום וממורקים, בעוד שהכלים הגדולים - קנקנים ופיטסים ואף טסים - היו מסורקים ב"סירוק פרוע" או "סירוק דגמים", ייתכן כמצע לכיור.
תפוצה.
הקרמיקה המתכתית התחילה להופיע בצפון הארץ בתקופת הברונזה הקדומה 1 א' (EB Ia) והמשיכה עד הברונזה הקדומה 3 (EB III). שיא התפוצה היה בברונזה הקדומה 2 (EB II) ותחילת הברונזה הקדומה 3, אלה מהווים בין 50 ל-80 אחוז מסך המכלולים הקרמים בצפון הארץ. הימצאותם בצפון הארץ (הגליל, הגולן ודרום לבנון), וכמו כן הרכבם המינרלוגי, חומר בלית של בזלת וגיר, מצביעים על מרכזי ייצור במורדות הדרומיים של החרמון - אך אלה טרם נתגלו בשטח.
משמעויות תרבותיות.
יצירת הכלים במספר אתרים מצומצם מרמזת על מרכזי ייצור ריכוזיים, אשר בהם פעלו קדרים מתמחים. הטכניקה בה יוצרו דרשה התמחות גדולה, במיוחד בתהליך הצריפה, וזו קשורה למגמות העיור הנרחבות במרחב בתקופת הברונזה הקדומה 2. הסטנדטיזציה בחומר ובצורה של הכלים בכל האתרים בהם נתגלו, בצפון ובמרכז הארץ, מלמדת על אחידות חברתית בארץ.
הכלים, ובמיוחד הקנקנים והפיטסים, נטבעו לא פעם בחותם טביעה או גליל, דבר שמפורש או כציון לתכולתם או מידתם.
הפסקת הייצור.
כחלק ממגמות הקריסה שעבר המרחב בשלהי תקופת הברונזה הקדומה 3, והתחרותיות והרבגוניות במשפחות הקרמיות, התמעט ייצור הקרמיקה המתכתית, וזו הפכה להיות רק אחת מבין מספר משפחות קרמיות. רק הפיטסים המתכתיים המשיכו להיות מופצים, כנראה בשל ערכם המסחרי.
אווה אמורי
אווה מריה אוליביה אמורי (באנגלית: Eva Maria Olivia Amurri; נולדה ב-15 במרץ 1985) היא שחקנית ובלוגרית אמריקאית.
ביוגרפיה.
אמורי נולדה ב-15 במרץ 1985 בעיר ניו יורק, לבמאי האיטלקי פרנקו אמורי ולשחקנית האמריקאית סוזן סרנדון (שמוצאה של אמה היה איטלקי). סבה היה תסריטאי הטלוויזיה אנטוניו אמורי, ודודתה היא התסריטאית ולנטינה אמורי. אמורי גדלה עם אמה ובן זוגה השחקן טים רובינס, לו נישאה אמה כאשר הייתה אמורי בת 4. יש לה שני אחים למחצה מצד האם, הבמאי ג'ק הנרי והשחקן מייל רובינס, וכן שני אחים למחצה מצד אביה מנישואיו השניים של אביה להייד לונד, ליאון ואוגוסטה, ושתי אחיות חורגות, טלולה ורובי, מנישואיה הראשונים של לונד.
בשנת 2007 היא סיימה לימודי תואר ראשון באיטלקית באוניברסיטת בראון.
קריירה.
ב-2002 השתתפה אמורי בסרט "לא דופקות חשבון" לצד אמה, ושיחקה לצדה פעם נוספת באחד מפרקי העונה השביעית של הסיטקום "חברים", שבו סרנדון סטרה לה. הופעה נוספת של אמורי לצד סרנדון הייתה בסרט הקולנוע "זה הבן שלי" של אדם סנדלר מ-2012, בו שתיהן גילמו את אותה דמות בגילאים שונים.
בשנת 2004 הופיעה אמורי בסרט "גאולה!" לצד מנדי מור ומקולי קאלקין.
היא הנחתה את "Attack of the Show!" לצד קווין פרירה.
ב-2008 שיחקה אמורי בתפקיד הראשי בסרט "אמצע שומקום". ב-2009 שיחקה את ג'קי בעונה השלישית של הסדרה "קליפורניקיישן". ב-2010 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "האוס" בתפקיד ניקול.
חיים אישיים.
ב-10 בדצמבר 2010 התארסה אמורי לכדורגלן לשעבר ופרשן הספורט בהווה קייל מרטינו, וב-29 באוקטובר 2011 השניים נישאו בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. יש להם שלושה ילדים. הבת הבכורה, מארלו מיי נולדה ב-9 באוגוסט 2014, בנם השני מייג'ור ג'יימס נולד ב-19 באוקטובר 2016 והבן השלישי מתאו אנטוני נולד ב-13 במרץ 2020. באוגוסט 2015, אמורי חשפה שעברה הפלה בהיריון בן תשעה שבועות.