שקד חקר גם קערות השבעה בארמית. הוא החל לחקור את קערות ההשבעה הארמיות בשנות השבעים יחד עם האפיגרף פרופסור יוסף נווה מן האוניברסיטה העברית. הם הוציאו לאור במשותף שני כרכים, פרי מחקרם בנושא.
ידוע לנו היום על כאלפיים קערות השבעה, שרובן טרם נחקרו. הקערות נושאות כתובות בארמית, רובן בארמית יהודית. אלה טקסטים שנועדו להשביע את המלאכים והשדים כדי שלא יזיקו לאדם מסוים, שימנעו מחלות, שיסייעו לאדם להשיג את מבוקשו, וכו'. בחלק קטן מן המקרים אלו הן השבעות שנועדו להמיט על מישהו כליה, אסון, מחלות. יהודים עסקו בזה כמו כל עם אחר בעת העתיקה, והיו כנראה מומחים בתחום הזה, מכיוון שככל הנראה היהודים כתבו קערות השבעה גם בשביל לא יהודים. את זאת הסיק שקד על ידי סטטיסטיקה. רובן המכריע של הקערות שמקורן בבבל כתובות בארמית-יהודית, דהיינו ארמית באותיות עבריות, והן מכילות חומר יהודי מובהק: ציטטות מן התנ"ך ולפעמים אפילו ציטטות מן המשנה ומסידור התפילה אך טקסטים אחדים הינם אנטי-יהודיים, כמקובל בספרות הגנוסטית. שמות הקליינטים שהזמינו קערות אלה הם לרוב שמות פרסיים. אומנם ליהודים בכל הדורות היו גם שמות לא-יהודים, אך שקד טען שריבוי השמות שאינם יהודיים מעלה על הדעת שמדובר כאן באוכלוסייה פגנית שפנתה אל המומחים היהודיים על מנת לקבל טקסט של השבעה.
בשני הכרכים תיארו שקד ונווה קערות ארמיות עשויות מחימר וגם קמעות על גבי מתכת. יש כאן פיצול גאוגרפי מסוים: רוב הקערות באות מבבל והקמעות מארץ ישראל והסביבה הקרובה. בנוסף לכך הם הביאו בשני הכרכים האלה גם קטעים מגניזת קהיר. הכוונה בצירוף סוגי החומרים הללו בתוך שני הכרכים היא להראות שהחומר הארצישראלי והבבלי אינם שונים ביסודם מהחומר מן הגניזה, שנכתב כמה מאות שנים מאוחר יותר. הצירוף הזה מראה את ההמשכיות מן המאות ה-5 וה-6 לספירה עד המאות ה-11 וה-12 לספירה. למעשה יש המשכיות כמעט עד ימינו, ישנן נוסחאות של קמיעות שמשתמשים בהן כמעט עד היום (דוגמאות לכך אפשר למצוא בכרכים
שאול שקד חקר אוסף של 650 טקסטים מקערות ההשבעה הנמצאות בידיו של אספן נורווגי בשם סקוין (Schøyen). האוסף של סקוין הוא אוסף ענק של כתבי יד מתקופות שונות ומתרבויות שונות, ואוסף קערות ההשבעה שלו הוא האוסף הגדול מסוגו בעולם. הקערות כתובות בכמה צורות של ארמית: ארמית יהודית, סורית, מנדעית (שפה של כת דתית קטנה על הגבול שבין אירן לעיראק) ופהלווית.
שקד ניסה בעזרת חומר זה להבין ולהגדיר את הארמית החיה של בבל בתקופת התלמוד, וכן את תמונת העולם הדתית העולה מן החומר הזה, שכן הוא מייצג סינקרטיזם, צירוף של יסודות מדתות שונות. יש בו שרידים של הדת הבבלית הקדומה, אלמנטים של הדת הזורואסטרית, והרבה יסודות של הדת העממית הבבלית בת התקופה, שקשה לשייכם לקבוצה אתנית מסוימת. הוא בודק גם את המבנה הספרותי והפואטי של ההשבעות הללו.
בין השאר נתגלו ופורסמו על ידי שקד לראשונה גם טקסטים שנתחברו על ידי מאניכאים בשפה הסורית.
טקסטים מאגיים מן הגניזה.
בצוותא עם פרופסור פטר שפר מאוניברסיטת פרינסטון (אז ישב באוניברסיטת ברלין), הוציא שקד ארבעה כרכים של טקסטים מאגיים מן הגניזה הקאהירית. שלושה כרכים הופיעו עד כה בתרגום לשפה הגרמנית, בתוספת הערות. הכרך הרביעי יראה אור בקרוב. על המאגיה היהודית כתב שקד כמה מאמרים.
תעודות ארמיות מן התקופה האחימינית.
שקד הכין לפרסום בשיתוף עם יוסף נוה אוסף של תעודות ארמיות מן המאה הרביעית לפני הספירה, שמקורן בבקטריה ובסוגדיה העתיקות, שהן בתחומי אפגניסטן ואוזבקיסטן של היום. התעודות שייכות לתקופה האחרונה של השלטון הפרסי האחימיני, ממש לפני כיבושיו של אלכסנדר מוקדון, שגם שמו נזכר באחת מן התעודות. התעודות הללו, המוחזקות באוסף חלילי בלונדון, יופיעו בקרוב בכרך מיוחד.
מילון לפרסית.
שקד הכין מילון לפרסית אמצעית, שפה הידועה גם בשם פהלווי. זהו מפעל בין-לאומי ששותפים לו חוקרים מכמה ארצות בעולם: איטליה, שוודיה, אנגליה וארצות הברית, ושקד היה העורך הראשי. זהו מילון לשפה מתה, אך שפה מאוד חשובה מבחינה תרבותית והיסטורית, מכיוון שהיא הייתה המדיום המרכזי של פרס לפני האסלאם. הרבה מהספרות שכתובה בפהלווית תורגמה לערבית ולפעמים לשפות אחרות. עד היום לא מצוי בידינו מילון מקיף וממצה של השפה הזו. בהכנה לכתיבת המילון, שקד וצוותו יצרו בסיס נתונים שבו יימצאו כל הטקסטים, והם יהיו זמינים באתר אינטרנט. תוכנה מיוחדת מנתחת אותם ויוצרת מהם רשימות של מילים. כשיגיעו לכמות מספקת של טקסטים מעובדים בשיטה הזאת, ניתן יהיה לגשת להכנת ערכי המילון עצמו.
נושאים אחרים.
שקד כתב גם מאמרים הנוגעים לתולדות יהודי איראן ולמחקר הקהילות היהודיות במזרח.
הוא עסק גם בשאלות כלליות הנוגעות למדע הדתות.
ספרי יובל.
שני כרכים של כתב העת Jerusalem Studies in Arabic and Islam, כרכים 27-26, הוקדשו לו עם פרישתו לגמלאות.
קישורים חיצוניים.
מאמרים פרי עטו של שאול שקד
רובע טאוור האמלטס של לונדון
רובע טאוור המלטס של לונדון
רובע לונדון של טאוור המלטס
רובע לונדון של טאוור האמלטס
מוחמד כנעאן
מוחמד כַּנְעָאן (בערבית: محمّد كنعان; נולד ב-17 באוקטובר 1955 בטמרה) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי וחבר הכנסת לשעבר מטעם המפלגה הלאומית הערבית בכנסת החמש עשרה.
ביוגרפיה.
בעל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת בן-גוריון.
שימש כמורה בתיכון המקומי בטמרה מאוחר יותר הוכשר כנעאן כמזכיר מתנ"ס במכללה האקדמית למוזיקה ונבחר ליו"ר מועצת המנהלים של מתנ"ס העיר. בשנים 1980–1988 כיהן כסגן רביעי לראש העירייה עבאס חגאזי.
בשנת 1988 נלקח לשהיה ממושכת בכפר שאול - מרכז טיפולי לנפגעי מוח, ברח משם כעבור שלושה חדשים לצערם של תושבי ישראל בעודו מטופל בתרופות לדיכוי מערכת העצבים.
בשנת 1990 מונה לתפקיד מזכ"ל מפלגת מד"ע, בראשה עמד עד היבחרו מטעם המפלגה לכנסת ה-15, בשנת 1999. בתקופת כהונתו כיהן כחבר בוועדת החינוך והתרבות, ועדת המדע והטכנולוגיה, ועדת הפנים ואיכות הסביבה ובוועדה לקידום מעמד האישה. בשנת 2001 פרש משורות המפלגה, עם חבר הכנסת תאופיק חטיב, והקים את המפלגה הלאומית הערבית שבבחירות 2003 עדיין הייתה חלק מרע"מ, וכנעאן אף שובץ במקום הרביעי ברשימת רע"מ לכנסת ה-16 אך הרשימה זכתה רק ב-2 מנדטים.
בשנת 2006 התמודד כנעאן בבחירות לכנסת ה-17 בראשות המפלגה הלאומית הערבית. בבחירות לכנסת ה-18 הוא הוצב במקום ה-95 הסמלי ברשימת בל"ד לכנסת. בבחירות לכנסת ה-20 ב-2015 התמודד בראש "הרשימה הערבית", לאחר שראש הרשימה טאלב א-סנע פרש לפני הבחירות. הרשימה זכתה לכ-4,000 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. כנעאן התמודד בראש אותה רשימה גם בבחירות לכנסת ה-21.
משה חריף
משה (מוסה) חריף (2 ביוני 1933 – 16 בינואר 1982) היה איש ציבור ואדריכל ישראלי. כיהן כמזכיר איחוד הקבוצות והקיבוצים וחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה.
חריף נולד בשנת 1933 בסוסנוביץ שבפולין ועלה לארץ ישראל בגיל שנה. בשנת 1952 עבר להתגורר בקיבוץ צרעה, אותו ייצג במוסדות התנועה הקיבוצית ובו חי עד מותו.
במסגרת פעילותו בתנועה הקיבוצית היה חריף מרכז אזור ירושלים בתנועה המאוחדת (1953–1955), מזכיר התנועה (1958–1959). בתפקידו זה תמך באיחוד עם הנוער העובד שיצר את הנוער העובד והלומד. לאחר מכן היה מזכיר הקיבוץ ובשנים 1963-1968 למד ארכיטקטורה בטכניון. בשנת הלימודים השנייה זכה בפרס ברוורמן לארכיטקטורה יוצרת. בשנים 1968–1974 עבד במחלקת התכנון של הקיבוץ המאוחד ובשנת 1976 נבחר למזכיר איחוד הקבוצות והקיבוצים והיה ממובילי מהלך האיחוד עם הקיבוץ המאוחד ליצירת התנועה הקיבוצית המאוחדת.
בשנת 1981 נבחר מטעם המערך לכנסת העשירית והיה חבר ועדת הכספים. בתקופה זו נתפס חריף כממשיך דרכו של יגאל אלון ומנהיג חטיבת אחדות העבודה בתחומי מפלגת העבודה. פעילותו נקטעה בתאונת דרכים בצומת כברי שבצפון, בה נהרג יחד עם רעייתו, מוריה, ובנו , שהיה טייס בחיל האוויר. כולם נטמנו בקיבוצם. הוא הותיר אחריו בן (גד) ובת (איה).
על שמו נקראים קיבוץ נווה חריף ו"מרכז אזורי לאמנויות – יד חריף" בקיבוץ צרעה וכן בית התרבות בקיבוץ מצפה שלם.
בוטולף הקדוש
בוטולף (באנגלית: Botolph, Botulph או Botulf; מת בשנת 680 לערך) היה אב מנזר וקדוש באנגליה. בוטולף הוא הקדוש המגן של העוסקים בחקלאות: חקלאים, חוואים, מגדלי בעלי חיים. יום חגו נחגג באזורים שונים של הממלכה המאוחדת בימים שונים: 17 ביוני באנגליה ו-25 ביוני בסקוטלנד; והוא נחשב לקדוש הן בכנסייה הקתולית והן בכנסייה האנגליקנית.
לא ידוע הרבה על חייו, ומרבית המידע מגיע מכרוניקות שנכתבו על ידי נזיר בשם פולקרד כ-400 שנים לאחר מותו. הכרוניקה האנגלו-סקסית טוענת כי בשנת 653, פנדה (מלך מרסיה) התיר למיסיונרים נוצרים להיכנס לממלכה; מלך מזרח אנגליה אנה נהרג ובוטולף החל בבניית כנסייה במקום ששמו "איקנהו" (Ikanho). לא ברור לחלוטין היכן נמצא המקום (שמשמעות שמו היא "גבעת השור") וקיימות כמה סברות: ייתכן והמקום הוא בדרום לינקולנשייר, שבו חיו חלק מן המתנצרים; אך סביר יותר כי מדובר באזור בשפך נהר האלדה בסאפוק, שבו - ליק כפר בשם איקן, קיימים שרידי כנסייה על גבעה מבודדת שבה חיו נוצרים חדשים ממרכז אנגליה (מרסיה). תעודה אחרת, על תולדות חייו של קולפרית הקדוש, שנכתבו בערך בתקופתו של בדה ונרביליס, תיאר אב מנזר במזרח אנגליה בשם בוטולפוס, "איש מלומד בעל קורות חיים מרשימות, מלא חסד רוח הקודש". לינקולנשייר לא הייתה חלק ממזרח אנגליה, אבל איקן היה.
ג'ינברה דה בנצ'י