לאחר הבחירות לכנסת ה-22 נכנסו לכנסת אותם 15 חברי כנסת, זאת אף על פי שהרשימה קיבלה פחות מנדטים. בבחירות לכנסת ה-23 גם כן נכנסו אותם חברי כנסת, אך בהמשך, בעקבות התפטרות חלק מהשרים במסגרת החוק הנורווגי, נכנסו חברי כנסת נוספים, לרבות חלק ממפלגות אחרות שהיו שותפות לרשימת כחול לבן, אך בחרו להצטרף כחלק מחוסן לישראל. בעקבות ההתפטרויות במסגרת החוק הנורווגי, ייצוג המפלגה ירד ל-14 מנדטים, לאחר שמנדט אחד עבר למפלגת יש עתיד.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע המפלגה רצה שוב ברשימת כחול לבן, רק שהפעם ללא אף מפלגה אחרת.
עמדות פוליטיות.
על פי בקשת רישום המפלגה ברשם המפלגות מ-27 בדצמבר 2018 מטרות המפלגה הן:
ב-29 בינואר 2019, בנאום שנשא גנץ יחד עם יעלון, פרשו את עיקרי משנתם:
תקנון המפלגה.
תקנון המפלגה קובע כי יו"ר המפלגה הראשון יתמנה לתפקיד למשך 5 שנים, וכי לאחר סיום הקדנציה הראשונה יוכל להמשיך לכהן בתפקיד במשך 3 קדנציות רצופות או במשך 8 שנים - המאוחר מבין השניים.
עוד קובע התקנון כי יו"ר המפלגה לבדו יקבע את רשימת מועמדי המפלגה לכנסת ואת סדר שיבוצם ברשימה, תוך התייעצות עם הנהלת המפלגה. יו"ר המפלגה גם זכאי לבלעדיות בכל הנוגע להחלטה על הצטרפות לקואליציה וקביעת הרכב הקואליציה אם יתבקש להרכיב את הממשלה.
לפי התקנון, סמכויות היו"ר כוללות גם סמכות מלאה לקבוע במקרה של הרכבת ממשלה מי יהיו השרים וסגני השרים מטעם המפלגה, אם כראש ממשלה ואם כחבר סיעה המצטרף לקואליציה.
מפלצות שפגשנו
מפלצות שפגשנו (באנגלית: Monsters We Met) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC שמאוחר יותר שודרה בערוץ אנימל פלנט (תחת הכותרת ארץ המפלצות האבודות) וגם כוללת כמה צילומים מהסדרות "ללכת עם חיות", "ללכת עם אנשי מערות" ו"העולם החדש הפראי", שגם הן הופקו על ידי ה-BBC. הקריין בגרסה הבריטית הוא איאן הולם. הסדרה משתמשת באנימציה ממוחשבת כדי ליצור מחדש את חייהן של החיות הענקיות שחיו בעידן הקרח האחרון, ומסבירה כיצד נתקלו בהן בני אדם קדומים. היא גם מציגה את בני האדם כסיבה העיקרית להכחדתן העיקרית של החיות הענקיות.
פדריקה מונטסני
פדריקה מונטסני מאניה (בספרדית: Federica Montseny Mañé, בקטלאנית: Federica Montseny i Mañé; 12 בפברואר 1905 - 14 בינואר 1994) הייתה פעילה אנרכיסטית ספרדייה, פמיניסטית, סופרת, משוררת, לוחמת נגד הפשיזם במסגרת מיליציה במלחמת האזרחים בספרד. הייתה מנובמבר 1936 עד מאי 1937 שרת הבריאות בממשלת החזית העממית בראשות פרנסיסקו לרגו קבלרו (האשה הראשונה שכיהנה בתפקיד שר בספרד).
תולדות חייה.
נולדה במדריד לשני פעילים אנרכיסטים, חואן מונטסני ותרזה מאניה מירווט , שערכו את המגזין האנרכיסטי "La Revista Blanca" ("המגזין הלבן"). ב-1912 שבו הוריה לקטלוניה, שם חיו בקהילה חקלאית ליד ברצלונה והפעילו הוצאה לאור של כתבים ליברטריאנים. כשבגרה, הצטרפה מונטסני לקונפדרציית העובדים האנרכו-סינדיקליסטית CNT וכתבה בביטאונים "Solidaridad Obrera" ("סולידריות עובדים"), "Tierra y Libertad" ("אדמה וחירות") ו-"Nueva Senda" ("נתיב חדש"). בכתיבתה הביעה תמיכה ברעיונות שחרור האשה וקראה לנשים לשחרור עצמי וביטוי עצמי. כאשר הוציא הרודן מיגל פרימו דה ריברה את CNT מחוץ לחוק ב-1927 והיא הפכה לתנועת מחתרת, הצטרפה מונטסני לפדרציית האנרכיסטים האיברית - FAI. בנוסף, חיברה כ-40 נובלות עד פרוץ מלחמת האזרחים.
בראשית מלחמת האזרחים ערכה מונטסני הפרדה בין שטחים המוחזקים בידי הפשיסטים, בהם הצדיקה פעולות התנגדות אלימות ואף ייסדה מיליציה בשם "Tierra y Libertad" ("אדמה וחירות"), לבין שטחים באחריות הרפובליקה, בהם יש להימנע מאלימות. בספטמבר 1936 מינה אותה פרנסיסקו לרגו קבלרו לשרת בריאות בממשלתו. בכך הייתה לאשה הראשונה שכיהנה בתפקיד שר בספרד והשלישית בכל מערב אירופה. במסגרת פעילותה כשרת בריאות החילה שינויים מהפכניים בהם החלת חינוך מיני בדגש על שימוש באמצעי מניעה גם לזוגות נשואים וביטול המגבלות החוקיות על הפלה מלאכותית.
ב-4 במאי 1937, הגיעה מונטסני לברצלונה יחד עם חואן גרסיה אוליבר על מנת לסייע לפתרון מלחמות הרחוב שפרצו בעיר בין נציגי מפלגות PSUC, UGT והמפלגה הקומוניסטית לבין נציגי CNT/FAI ו-POUM, מאבק שהיה שיאה של יריבות שפוררה את החזית העממית למלחמה בפשיזם. השניים נכשלו ושר האוצר, חואן נגרין שכנע את ראש הממשלה קבלרו להפעיל נגד POUM והאנרכיסטים את משמרות ההסתערות. בתגובה התפטרו מונטסני ויתר השרים האנרכיסטים מממשלת קבלרו.
עם תום המלחמה, ועלייתו של פרנקו לשלטון, נמלטה מונטסני לצרפת, שם שמשה כראש CNT בגלות עד 1942 והמשיכה לפרסם מאמרים וספרים. היא נכלאה על ידי משטרת צרפת של וישי בפריגו ובלימוז'. לאחר שחרורה המשיכה לפרסם ולהיות פעילה בקידום הפמיניזם וחיברה גם דיווחים היסטוריים, עדויות וניתוחים על שנות מלחמת האזרחים והתנועה האנרכיסטית בספרד.
בשנת 1977 שבה לספרד, אך המשיכה לחלק את זמנה בין ספרד לצרפת. נפטרה בטולוז בגיל 89.
הנצחה.
על שמה בית חולים במדריד.
סנטינלים
הסנטינלים הם תושבים ילידים בני האי צפון סנטינל שבמפרץ בנגל, הודו. הם נחשבים לאחד העמים המבודדים ביותר בעולם. בניגוד לשבטים אחרים באי, הסנטינלים מסרבים באופן עקבי לכל אינטראקציה עם העולם החיצון. הם עוינים כלפי אנשים מבחוץ והרגו אנשים אשר נחתו באי. ישנו חוסר ודאות לגבי גודל השבט. והערכות נעות בין 15 ל-500 תושבים, כאשר לפי רוב ההערכות המספר הוא בין 50 ל-200 איש.
ממשלת הודו מגדירה קבוצה זו כקבוצה שבטית פגיעה במיוחד. זאת לאור היותה השריד האחרון על כדור הארץ מהתקופה הפרה-נאוליתית.
מבחינה מעמדית הם שייכים למעמד האנדמנים.
סקירה.
מראה.
לסנטינלים יש עור כהה והם ככל הנראה נמוכים מבני אדם ממוצעים. לפי דיווחו של היינריך הארר גובה של גבר סנטינלי הוא כ-1.6 מטר, אולי בגלל גמדות איים, תזונה, או פשוט תורשה גנטית. לפי מחקר משנת 2014 גובהם הממוצע לא עולה על 1.65 מטרים, עורם שחור ובוהק ושיניהם מיושרות היטב. הם לא הראו סימנים של השמנת יתר, ושריריהם בולטים ביותר.
האוכלוסייה.
האוכלוסייה הוערכה בין 15 ל-500 אנשים, אך רוב ההערכות נעות בין 50 ל-200. במפקד האוכלוסין של הודו בשנת 2001, תועדו באופן רשמי 21 גברים ו-18 נשים. סקר זה נערך מרחוק ולא יכול להיות מדויק. עשר שנים מאוחר יותר, מפקד האוכלוסין של הודו לשנת 2011 תיעד 12 גברים ו-3 נשים. תיעוד משנת 2014 איתר שש נשים ושבעה גברים (שנראו מתחת לגיל 40) ושלושה ילדים מתחת לגיל 4.
לא ברור אם הם יודעים כיצד להבעיר אש, אם כי מחקרים הראו שהם משתמשים באש.
עיסוק.
הסנטינלים הם ציידים-לקטים. הם משתמשים בחצים וקשתות כדי לצוד את החיות באי המיוער, ואוספים ענפים כדי לבנות בתים. תושבי האי אוכלים דגים וצבים, וחוגרים למותניהם חגורות עשויות מקליפות עצים. אנשי השבט מסתובבים כמעט עירומים. הנשים לובשות מחרוזות מסביב למותניים, לצוואר ולראש. הגברים לובשים שרשראות וסרטים על הראש. חלק מאנשי השבט צובעים את פניהם.
שפה.
משום שהם חיים בבידוד מוחלט, כמעט דבר אינו ידוע על שפתם של הסנטינלים, ולכן היא מוגדרת כ"שפה בלתי מסווגת". הסנטינלים אינם דוברים את שפתו של שבט ג'וארה השכן. קיים חוסר ודאות לגבי מידת הדמיון בין שפתם לשפת השבט בשכן אונג', אם בכלל יש כזה.
בידוד.
בני השבט שוכנים על האי מעל ל-60 אלף שנה. במשך שנים רבות, שבט הסנטינל לא רצה קשר עם הציוויליזציה. הם פועלים ברשות עצמם כקהילה עצמאית ברשות אוטונומית שבאיי אנדמן. לעומתם, חמשת השבטים באיים השכנים נמצאים בקשרים שונים עם האדם המודרני ונהנים מעזרתו. איש אינו מדבר את שפתם, אינו מכיר את אמונותיהם ואינו מקיים עמם קשרי מסחר.
בשל הבידוד שלהם, הם ככל הנראה רגישים למחלות נפוצות כמו שפעת וחצבת. בשל כך, קשר עם העולם החיצון יעמיד אותם בסכנת הידבקות ומוות.
ב-2006 הרגו אנשי השבט שני דייגים הודים שסירתם נסחפה אל האי. הם המתינו שבוע ואז קשרו אותם למקלות במבוק עם הפנים לחוף, כדחלילים. מסוק של משמר החופים של הודו שנשלח להשיב את הגופות, שב על עקבותיו בעקבות מטח של חצים, וגופותיהם מעולם לא נמצאו.
מותו של ג'ון אלן צ'או.
בנובמבר 2018 יצא ג'ון אלן צ'או, מסיונר אמריקאי בן 27, אל האי כדי לחקור את השבט ולהמיר את דתו לנצרות. צ'או הגיע לאי בעזרת דייגים מקומיים, למרות האיסור החוקי על כך. בני השבט הקיפו את צ'או ותקפו אותו. הם ירו בו מטר של חצים, כרכו חבל סביב צווארו וגררוהו עד שמת. שבעת הדייגים שארגנו את הסיור נבהלו לנוכח המחזה וברחו מהמקום. לאחר מכן הם נעצרו על ידי המשטרה ההודית.
על פי המשטרה המקומית, החל מ-15 בנובמבר צ'או הגיע לאי פעמיים או שלוש בסירת קאנו. מטרתו הייתה "לייסד את ממלכת ישו באי". הוא הביא להם מתנות דוגמת מספריים, סיכות ביטחון וכדור. משטרת הודו וצוות מומחים ניסו לגבש תוכנית להחזרת גופתו של צ'או אך ללא הועיל.
מפלגת חוסן ישראל
The Heretics
The Heretics (הכופרות) הוא סרט תיעודי אשר נכתב ובוים על ידי ג'ואן בריידרמן, ומופץ על ידי נשים עושות סרטים. הסרט הוא על קבוצה של אמניות פמיניסטיות בניו יורק בשם "קולקטיב הכפירות", ועל כתב העת המשפיע שלהן, "Heresies: A Feminist Publication on Art and Politics", אשר פורסם משנת 1977 ועד 1992.
תקציר.