לפני שהצהירה על היותה לסבית בגיל 37, היא הייתה נשואה לפיל קאופרת'ווייט (Phil Cowperthwaite) שלהם שלושה ילדים משותפים. כעת היא מתגוררת עם בת זוגה, ג'יין רונת'ווייט (Jane Rounthwaite). וויין מכנה אותה "בת זוגה" (ולא האישה שלה). הם נישאו ביולי 2005 בכנסייה המאוחדת בטורונטו. וויין אף חברה בכנסייה המאוחדת של קנדה.
ראשית הקריירה.
וויין התמודדה לראשונה לתפקיד נאמן בית ספרי ב-1944, אך הובסה על ידי ואן ואנסטון. בשנת 2000 היא ניסתה שוב, ונבחרה לתפקיד זה ברובע התשיעי של טורונטו. במהלך הקמפיין היא כונתה "לסבית קיצונית" בעלונים, שהופצו על ידי "אזרחים מודאגים של צפון יורק וצפון טורונטו". כמו כן, וויין התנגדה בתוקף לקיצוץ בחינוך הציבורי, שהונהג על ידי הממשלה השמרנית. בשנת 2001, סייעה לעודד בתי ספר ציבוריים לרכוש חומרי הוראה המשקפים את נוכחותם של הומואים ולסביות בחברה המודרנית. בדצמבר 2001, היא התמודדה על תפקיד יו"ר מועצת המנהלים של בית הספר אבל הפסידה לדונה קנזפילד.
פוליטיקה.
וויין ייסדה יחד עם ג'ון סוול את "אזרחים למען דמוקרטיה מקומית", התארגנות חברתית, שהתנגדה למיזוג של העיר העתיקה של טורונטו עם שאר מטרופולין טורונטו ב-1999. בעקבות כך היא ניסתה להיכנס לפוליטיקה המחוזית, והתמודדה ברשימת המפלגה הליברלית בסנט פולס בבחירות במחוז, אך הפסידה למייקל בראיינט. שנה לאחר מכן, נבחרה למועצת המנהלים של בית הספר, ובשנת 2003 הייתה למועמדת הליברלית בדון ואלי ווסט. בבחירות המחוזיות של אותה שנה, היא ניצחה את דוד טרנבול ביותר מ-5,000 קולות והפכה לחברה בפרלמנט המחוזי. הליברלים זכו בבחירות, ובאוקטובר 2003 וויין מונתה לתפקיד עוזרת פרלמנטרית השרה האחראית על מכללות ואוניברסיטאות, מרי אן צ'יימברס. באוקטובר 2004 היא החלה לשמש כעוזרת פרלמנטרית של שר החינוך ג'רארד קנדי. מיוני ועד נובמבר 2005, כיהנה כחברה בוועדה שעסקה ברפורמה בבחירות, שהמליצה על קיום משאל עם, לפיו צריך רוב של 50% + 1, ותמיכת 50% + 1 לפחות בשני שלישים (כלומר, 71) ממחוזות הבחירות, או כל נוסחה אחרת המבטיחה את התוצאה שתהיה תמיכה באזורים הצפוניים, הכפריים והעירוניים של המחוז, אם כי הממשלה החליטה לאחר מכן על 100.
ב-18 בספטמבר 2006, היא קודמה לתפקיד שרת החינוך בשל התפטרותו של ג'ו קורדיאנו. ובכך הייתה לשרה הלסבית הראשונה של המחוז, והשרה השנייה הלהט"בית, אחרי סגן ראש הממשלה ג'ורג' סמית'רמן. ב-18 בינואר 2010 כיהנה כשרת התחבורה ובשנת 2011 מונתה לשרה לעניינים עירוניים, לשיכון ולענייני אבוריג'ינים. בבחירות המחוזיות של שנת 2007 התמודדה וויין מול ג'ון טורי. למרות שזה היה אמור להיות מרוץ צמוד, וויין נבחרה שוב עם 50.4 אחוזים מהקולות, וגברה על טורי שהגיע למקום השני עם 39.7 אחוזים.
המרוץ לראשות המחוז ב-2013.
בעקבות התפטרות מקגוינטי ב-15 באוקטובר 2012 מתפקידיו כראש המחוז ומנהיג המפלגה הליברלית של אונטריו, ב-2 בנובמבר 2012, וויין התפטרה מהקבינט, ושלושה ימים לאחר מכן השיקה את הצעתה להנהגת המפלגה. וויין נתפסה כבעלת הארגון החזק ביותר מבין שבעת המועמדים, והייתה אחת המובילות במירוץ. נוסף על כך, הייתה לה תמיכה מרוב הצירים במפלגה עם 1,533 תומכים, והייתה המועמדת היחידה שיש לה תומכים בכל 107 המחוזות של רידינג. כמה ימים לפני שהחברים התחילו לבחור את הצירים, גלן מוריי הודיע שהוא יוצא ממירוץ ההנהגה ואישר את מועמדותה של וויין. למרות שזכתה לתמיכה מנציגים במפלגה, וויין מוקמה במקום השני, אחרי סנדרה פופטאלו. פופטאלו האמינה כי יש לה תמיכה רבה יותר בקרב נציגים לשעבר וחברי פרלמנט, וצפתה שתגדיל את יתרונה על וויין בהצבעה הראשונה בכנס. בוועידה ב-26 בינואר 2013, היא השתמשה בנאומה כדי לדון בתיקון היחסים עם המורים, בעבודה עם מפלגות אופוזיציה, וכיוונה ליריבתה העיקרית, פופאטלו, שלא החזיקה בכיסא נציג, ואמרה שהיא זו שמוכנה למשול. וויין התייחסה גם למיניות שלה ואמרה: "כשרצתי ב-2003 אמרו לי שהאנשים של צפון טורונטו וטורנקליף פארק לא היו מוכנים לבחור אישה הומוסקסואלית, כנראה שהם כן היו מוכנים". היא המשיכה ואמרה כי "אני לא מאמינה שאנשי אונטריו שפטו את מנהיגיהם על בסיס גזע, צבע או נטייה מינית - אני לא מאמינה שהם מחזיקים בדעה קדומה בלבם". כאשר תוצאות ההצבעה הראשונה הגיעו, הוכרז שוויין קיבלה 597 קולות, מזדנבת בשני קולות בלבד מאחורי פופאטלו. אריק הוסקינס קיבל את הקולות המצומצמים ביותר מבין ששת המועמדים ולכן הוצא מהמירוץ. הוסקינס תמך בוויין, בעוד שהמועמד במקום הרביעי, הרינדר טכר, הודיע שהוא תומך בפופאטלו. בהצבעה השנייה הפער לטובת פופטאלו גדל ל-67 קולות על וויין. ג'רארד קנדי וצ'ארלס סוסה, שסיימו שלישי ורביעי בהתאמה, פרשו מהמירוץ ושניהם תמכו בוויין. בזכות תמיכתם ניצחונה היה כמעט מובטח בהצבעה השלישית. ואכן, תוצאות ההצבעה השלישית הראו זאת: וויין קיבלה 57 אחוזים מהקולות לעומת 43 אחוזים עבור פופטאלו. וויין הושבעה כראשת הממשלה של אונטריו ב-11 בפברואר 2013, והפכה לראשת המחוז הראשונה בקנדה כלסבית מוצהרת. וויין המשיכה בתפקידה עד 17 בפברואר 2013.
תקציב 2013.
ב-21 במרץ 2013, הציגה וויין את התקציב הראשון של הממשלה שלה עם צעדים שכללו השקעה של 295 מיליון דולר באסטרטגיה של משרות-נוער כדי לסייע בהתמודדות עם שיעור האבטלה הגבוה של בני הנוער, הפחתת תעריפי ביטוח הרכב ב-15% כדי לחסוך 225 דולר בשנה לבעלי אופנוע, 260 מיליון דולר השקעה כדי לשפר את שירותי הבריאות עבור 46,000 קשישים, 45 מיליון דולר השקעה לקרן אונטריו למוזיקה כדי לסייע למוזיקאים מקומיים, 200$ לחודש פטור רווחים עבור עובדים הנמצאים בתוכנית התמיכה של אונטריו בבעלי מוגבלויות, 5 מיליון דולר לחינוך "ראשוני האומה", חיסול פטור ממס המעסיקים לחברות גדולות, קיצוץ בהוצאות המס עבור עסקים גדולים, הרחיבה את דמי ההוצאות על מכונות וציוד, הגדילה את קצבת הילדים של אונטריו מ-1,100 ל-1,310 דולר לשנה כדי לתמוך במשפחות בעלות הכנסה נמוכה ובצעדים כלכליים אחרים.
המבקרים של וויין קראו לתקציב הוצאה מפוארת כדי לזכות בתמיכת המפלגה הדמוקרטית החדשה (NDP).
מנהיג המפלגה השמרנית של קנדה (PC) טים הודאק אמר כי הוא לא יתמוך בתקציב ללא קשר לתכנים שבו. הוא אמר, "ככל שיתחולל שינוי בממשלה, מוטב לתת תקווה לאנשים שבמחוז, שאיבדו תקווה." ב־11 ביוני 2013 התקבל התקציב בהצבעה של 36–64 תמיכה ב-NDP וכל 36 חברי ה-PC הצביעו נגדה.
חינוך.
מעורבותה של קתלין וויין עם הנהלות בתי הספר היסודיים והחינוך העל-תיכוני התבטאה במידה רבה בשיבושים ושביתות מורים. וויין פתחה במשא ומתן קיבוצי חדש עם איגוד המורים היסודיים של אונטריו (ETFO) לאחר שנה של מצוקת עבודה שהגיעה לשיאה בהצעת החוק הראשונה לסטודנטים, 2012, אשר השעתה זכויות קיבוציות, הטילה חוזים על מורים והשעתה את הזכות לשבות.
ב-8 באפריל 2014, ממשלת וויין הגיעה להסכם מיקוח חדש עם איגודי המורים ועברה את חוק המשא ומתן הקיבוצי לשנת 2014, אשר החזיר את זכויות המיקוח שלהם, את זכות השביתה, שמר על הקפאת השכר על המורים, ביטלה את גמלת הפרישה למורים, והקצתה לה את השליטה הממשלתית על מימון בתי הספר והתוכניות. החקיקה גם נתנה לשר החינוך את הסמכות לבקר את הנהלת בתי הספר, אם לא ניתן גילוי של הוצאותיהם. וויין הקימה את המועצה הראשונה לנוער שנועדה לייעץ לראש הממשלה בסוגיות העומדות בפני בני הנוער.
בפברואר 2015, ממשלתה ביצעה שינויים בתוכנית הלימודים לחינוך מיני, שלא עודכנה מאז 1998, בבתי הספר הציבוריים. עם זאת, שינויים אלה נתקלו במחלוקת ובביקורת לא רק מצד מפלגות האופוזיציה, אלא בקרב הורים ושמרנים; במקרה אחד, כמה בתי ספר היו ריקים לאחר שהורים הוציאו את הילדים שלהם במחאה על שינויים אלה.
כלכלה.
ב-30 בינואר 2014, הודיעה וויין שהממשלה שלה הגדילה את שכר המינימום מ-10.25$ ל-11$ לאחר ארבע שנים בהן שרר לא הייתה עלייה בשכר, והנהיגה חקיקה כדי להבטיח העלאות עתידיות לשכר המינימום כדי לשמור על קשר עם מדד המחירים לצרכן. וויין גם הודיעה על שותפות עם 'סיסקו קנדה' אשר תיצור 1,700 מקומות עבודה חדשים. לפני הכרזות אלה, וויין הודיעה על הקלות מס עבור עסקים קטנים שיתבצעו על ידי הגדלת פטור ממס מעסיקים מ-400,000$ ל-450,000$.
בין סוף אוקטובר לתחילת נובמבר 2014, וויין הייתה בשליחות לסין יחד עם ראשי המחוז השני, בנושאי מסחרי. משלחת הסחר משכה בערך מיליארד דולר בשווי השקעה ו-1,800 מקומות עבודה חדשים לאונטריו.
אחרי שחברת הונדה הודיעה שהיא מתכננת להשקיע 857,000,000$ ב-3 מפעלים חדשים באונטריו, וויין הודיעה כי הממשלה שלה תשקיע 10 אחוזים מכלל ההשקעות שיבוצעו על ידי הונדה.
עד סוף שנת 2015, שיעור האבטלה באונטריו היה נמוך מהממוצע הארצי. מועצת הכלכלה של קנדה גילתה גם כי לכלכלת אונטריו היה שיעור הצמיחה השני החזק ביותר בכל המחוזות ב -2015 מאחורי מחוז קולומביה-הבריטית, והייתה צפויה להיות בין 3 המחוזות העליונים ל-2016 יחדיו עם מניטובה.
תקציב 2015.
ב-26 במאי 2015, הודיעה וויין כי ממשלת המחוז תממן 100% מהעלויות לבנות פרויקט מסילת רכבת קלה (LRT) בהמילטון. וויין הודיעה כי מיליארד דולר אחד יוקצה עבור הפרויקט, אשר צפוי לצאת לדרך בשנת 2019. וויין הודיעה על הרחבת קו הרכבת לייקשייר (Lakeshore GO) ממרכז העיר המילטון לתחנה חדשה בסנטניאל פארק.
תקציב 2016.