לשותפויות יש בדרך כלל יתרונות מיסוי לעומת חברות בע"מ אך חסרונות בתחום הניהול, ולכן הן מתאימות רק לסוגים מסוימים של פעילויות. קרנות הון סיכון מאוגדות, לעיתים, בצורה של שותפות, עם הפרדה בין שותפים שמנהלים את הקרן (השותף המנהל) ושותפים שאינם מנהלים, אך זכאים לקבל רווחים (שותף מוגבל). גם חלק מההתאגדויות לחיפושי נפט וגז בישראל מאוגדות במתכונת של שותפות. שותפויות מוגבלות כמו גבעות עולם, ישראמקו, דלק קידוחים ורציו גייסו את ההון לפעילותן באמצעות הנפקה בבורסה, ויחידות ההשתתפות שלהן נסחרות בה.
יתרונות מיסוי.
בשותפות רגילה, שאינה שותפות מוגבלת, הרווחים והפסדים שייכים לשותפים ולכן להבדיל מחברה בע"מ אין לשותפות תיק במס הכנסה וכל שותף מקבל את החלק היחסי שלו ברווחי השותפות ואחראי לחובותיה. בשותפות מוגבלת, השותף המוגבל דומה לבעל מניות בחברה ואינו ערב לחובותיה. היזמים שמקימים את השותפות הם השותף הכללי שאינו מוגבל ואחראי לחובות החברה. לעומתם משקיעים שהיזמים מגייסים הם שותפים מוגבלים ולכן אינם אחראים לחובות השותפות המוגבלת, אם ישנם הפסדים הם יאבדו את הסכום שהשקיעו ולא יותר מכך. כאשר ההשקעה היא חלק מהפעילות העסקית של המשקיע, הוא יכול לנכות מהכנסתו החייבת במס את הפסדיו בשותפות המוגבלת.
יחידות השתתפות.
כדי לגיס הון מהציבור הרחב באמצעות הנפקה בבורסה, שותפות מוגבלת יכולה להנפיק יחידות השתתפות בשותף המוגבל.
הבורסה לניירות ערך בתל אביב מאפשרת להנפיק יחידות השתתפות של שותפויות מוגבלות משני סוגים:
לקריאה נוספת.
דוד א' פרנקל וצבי פרנקל, דיני השותפות בישראל, מהדורה שלישית, הוצאת פרלשטיין-גינוסר, 2020
מדד הרעב העולמי
מדד הרעב העולמי (באנגלית: Global Hunger Index או בראשי תיבות GHI) הוא כלי סטטיסטי רב ממדי שנועד לתאר את מצב הרעב במדינות שונות. המדד מעודכן פעם בשנה, והוא משקף את ההתקדמות והכישלונות במאבק העולמי כנגד רעב.
המדד הוכן ופותח על ידי המכון הבינלאומי לחקר מדיניות המזון (International Food Policy Research Institute, בראשי תיבות IFPR), ופורסם לראשונה ב-2006 יחד עם המלכ"ר הגרמני " Welthungerhilfe" (סיוע לרעבים בעולם). מאז 2007 הצטרף הארגון ההומניטרי האירי "Concern Worldwide" ("דאגה לעולם כולו") לקבוצה כמוציא לאור נוסף.
מדד GHI לשנת 2009 חושב עבור 121 מדינות מתפתחות ומדינות בשלבי מעבר, מתוכן דורגו 84. הדו"ח השנתי מתרכז בכל פעם בנושא עיקרי: בשנת 2009 נבדק היחס בין רעב לשוויון מגדרי. נושא נוסף שנבחן הוא ההשלכות של המשבר הפיננסי על מצב הרעב בעולם. בנוסף לדו"ח GHI השנתי פורסמו דוחות נוספים. ב-2008 פורסם דו"ח על מדד הרעב במדינות השונות של הודו (India State Hunger Index או בראשי תיבות ISHI), וב-2009 פורסם מדד הרעב המפורט על פי האזורים המנהליים של אתיופיה.
חישוב המדד.
המדד מדרג מדינות בסולם של 100 נקודות, כש-0 מייצג את התוצאה הטובה ביותר ("אין רעב"), ו-100 מייצג את המצב הגרוע ביותר, אף שבפועל אף מדינה לא משיגה אחת משתי נקודות קיצון אלו. ככל שהמספר גבוה יותר, כך מצב התזונה באותה מדינה גרוע יותר. ערכים נמוכים מ-4.9 מייצגים "רעב בדרגה נמוכה", ערכים בין 5 ל-9.9 מייצגים "רעב בינוני", ערכים בין 10 ל-19.9 מציינים "רעב רציני", ערכים בין 20 ל-29.9 מייצגים "רעב מדאיג" וערכים מעל 30 מייצגים בעיית "רעב מדאיג ביותר".
מדד הרעב מחבר שלושה מדדים בעלי משקל שווה:
המידע ששימש להכנת המדד לשנת 2009 הוא מהתקופה שבין 2002 ל-2007 - המידע העולמי העדכני ביותר לשלושת המרכיבים של GHI. המידע על אחוז האנשים הסובלים מתת-תזונה מגיע מארגון המזון והחקלאות (FAO) והוא נכון לשנים 2003-2005. המידע על ילדים מתחת לגיל חמש הסובלים מתת-תזונה מבוסס על מידע שאוסף ארגון הבריאות העולמי (WHO), קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (או יוניצ"ף) (שלושה ארגונים אלו מסונפים לאו"ם) ומיזם הסקרים MEASURE DHS הממומן על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי עבור השנה האחרונה בתקופה 2007-2002 שעבורה יש מידע זמין. המידע על תמותת ילדים הוא משנת 2007 והמקור הוא יוניצ"ף. מדד GHI לשנת 2009 ומדד הבסיס של GHI לשנת 1990 שחושב מחדש אינם ניתנים להשוואה ישירה מול מדדים של GHI שחושבו עבור שנים קודמות.
מגמות עולמיות ואזוריות.
דו"ח המדד לשנת 2009 מראה כיצד השתנה מצב הרעב משנת 1990 ברמת כל מדינה, ברמת האזורית וברמה העולמית. ברמה העולמית ירד המדד העולמי בקרוב לרבע מ-20 ל-15.2 נקודות. בהתעלם ממגמה חיובית זו, המאבק העולמי כנגד רעב קופא על שמריו ואינו משיג את יעדיו בקצב סביר. הממוצעים העולמיים אינם מראים את ההבדלים הדרמטיים בין אזורים ומדינות. מצב הרעב ב-29 מדינות הוא "מדאיג" (29.9-20) או "מדאיג ביותר" (מעל ל-30). בהשוואה למדד GHI משנת 1990 ירד מדד GHI לשנת 2009 ב-13% באפריקה שמדרום לסהרה, ב-25% בדרום אסיה, וב-32% במזרח הקרוב ובצפון אפריקה. ההתקדמות הרבה ביותר הושגה בדרום-מזרח אסיה ובאמריקה הלטינית בהן ירד מדד ה-GHI במעל ל-40%.
אפריקה שמדרום לסהרה, ודרום אסיה שותפות לתוצאות הגבוהות ביותר למדד GHI אזורי (22.1 ו-23.0 בהתאמה), אבל המחסור במזון בשני האזורים נובע מסיבות שונות. הבעיה העיקרית בדרום אסיה היא השכיחות הגבוהה של ילדים מתחת לגיל חמש הסובלים מתת-תזונה, שסיבתה תזונה חסרה ורמת החינוך שמקבלות נשים. לעומת זאת, מדד GHI הגבוה באפריקה שמדרום לסהרה נובע מתמותת ילדים גבוהה ומאחוז גבוה של אנשים שכמות הקלוריות שהם צורכים נמוכה מהנדרש.
רעב ועימותים מזוינים.
הדו"ח מראה כיצד חוסר היציבות הפוליטית וההתמוטטות הכלכלית הגבירו את הרעב במספר ארצות באפריקה שמדרום לסהרה ובקוריאה הצפונית.
רעב ואי-שוויון מגדרי.
השוואה בין תוצאות מדד GHI לשנת 2009 ובין הדירוג המקביל של מדד פער המגדר העולמי (Global Gender Gap Index) של הפורום הכלכלי העולמי לשנת 2008 מראה כי קיים מתאם בין רעב לבין אי-שוויון מגדרי - בייחוד חוסר שוויון בחינוך ובבריאות.
2005 בטלוויזיה בישראל
תוכניות וסדרות.
בשנת 2005 נוצרו כמה תוכניות וסדרות ישראליות. להלן חלק מהתוכניות:
גאורג אוגוסט גריזינגר
גאורג אוגוסט גריזינגר (בגרמנית: Georg August Griesinger; 8 בינואר 1769 - 9 באפריל 1845) היה דיפלומט וסופר גרמני, הזכור כיום בעיקר כביוגרף של יוזף היידן.
חייו.
גריזינגר נולד בשטוטגרט. רוב חייו עברו עליו בווינה, כדיפלומט סקסוני בחצר הווינאית. זמן קצר אחרי הגיעו לווינה פנתה אליו הוצאת המוזיקה ברייטקופף והרטל מלייפציג בבקשה לתווך בעסקת הוצאה לאור עם יוזף היידן. התיווך עלה יפה ובין גריזינגר להיידן נקשרה ידידות, שעמדה בעינה עד מות היידן.
שיחותיו של גריזינגר עם היידן הניבו לאחר זמן ביוגרפיה פופולרית של המלחין (Biographische Notizen über Joseph Haydn), שהתפרסמה תחילה בהמשכים בשנת 1809 וכעבור שנה, לאחר עריכה ותיקונים, יצאה בספר. על אף נימתה האנקדוטלית, נחשבת הביוגרפיה הזו גם היום למקור חשוב על חיי המלחין.
גריזינגר מת בווינה.
שרפתו של יהודה
שרפתו של יהודה הוא מנהג נוצרי קדום הקשור לחג הפסחא.
המנהג היווה חלק ממנהג מדורת חג הפסחא: ביום שבת שלפני חג הפסחא היו מכבים בכנסיות קתוליות את כל האורות כדי להדליק אש חדשה. את הבעירה החדשה הציתו באבן צור ופלדה או באמצעות עדשה. מבעירה זו הדליקו את אבוקת הפסחא הגדולה, שבתורה שמשה להדלקת כל אורות הכנסייה. בגרמניה נהגו להדליק גם מדורות בשטחים פתוחים בקרבת הכנסייה. את האש היו מקדשים, ואנשים נהגו להביא שבבי עץ גדולים כדי שאלו יתפחמו ויוכלו לאחר מכן לשמש להצתת בעירה חדשה בקמין הביתי תוך תפילה לאל שיציל את הבית מאסונות כגון ברק, ברד ושרפה. כמה משבבי העץ המפוחמים היו נשמרים להמשך השנה כדי להסיק עמם את התנור בימי סופות גדולות.
במדורות נהגו לשרוף לעיתים גם דמות עץ שסמלה את יהודה איש קריות, לכן כונתה בשם "השרפה של יהודה".
מנהג שרפתו של יהודה היה נפוץ מאוד בחצי האי האיברי וממנו עבר גם לאמריקה הלטינית, שם נערך לראשונה בוונצואלה בשנת 1499. בטקס נהוג ליצור את דמותו של יהודה לפי דמותו של יהודי מקומי מוכר או סתם מנהיג לא אהוד, להוביל אותו ברחובות העיר ולבסוף לערוך לו משפט, להקריא את גזר הדין ולשרוף את הדמות. המנהג מתקיים גם ביוון, שם שורפים את דמותו של יהודה בו זמנית עם הקריאה המסורתית: "ישו שב לחיים". בכל קהילה נוצרית ביוון מקובל להכין בובה בדמות אדם בימים שלפני החג. בשבת שלפני הפסחא מושיבים את הבובה על כיסא לפני הכנסייה, בידה כוס אוזו ומולה שולחן ועליו צלחת זיתים. ביום החג עצמו גוררים את הבובה בחוצות העיר, תוך הכאתה, דקירתה ולבסוף שרפתה או הטלתה לתוך הים. שרפת הבובה נעשית על מוקד בגובה 6 עד 7 מטרים כך שהמדורה נראית למרחקים. במקסיקו ביום הפסחא המונים הולכים ברחובות עם ציורים של יהודה איש קריות. הם קורעים את דמותו לגזרים ושורפים את הגזרים במדורות.
סחיטה, אלימות ופרעות.
לעיתים כלל המנהג גילויי אנטישמיות כלפי יהודי הקהילות המקומיות. בקהילות היווניות השתמשו לצורך הלבשת בובות האדם בבגדים שנלקחו או נגנבו מיהודים ונשאו סימני היכר אופייניים למלבושי יהודים. כן היו מוסיפים סימני היכר יהודיים דוגמת זקן, אף כפוף ופאות. את הבובה נהגו להציג לפני ביתו של יהודי מקומי עשיר, שהיה צריך לשלם כדי שישנו את מיקומה.