הגוף העליון של הארגון, הוא מועצת נשיאי המדינות. אחת לשנה נפגשים ראשי המדינות החברות בארגון, באחת מערי הבירה של מדינות הארגון. הגוף השני בחשיבותו בארגון, הוא מועצת ראשי ממשלות המדינות, גם היא נפגשת בקביעות. תפקידי מועצה זו, הם לדון בנושאים של שיתוף פעולה בין-מדינתי, ולאשר את תקציב הארגון. הגוף השלישי בחשיבותו בארגון, הוא מועצת שרי החוץ של המדינות, גם היא נפגשת בקביעות. תפקידי מועצה זו, הם לדון במצב הבינלאומי הנוכחי, ובקשרים של הארגון עם מדינות חיצוניות וארגונים בינלאומיים אחרים.
הגוף הביצועי העיקרי בארגון, הוא המזכירות הכללית. תפקידו הוא ליישם את מדיניות הארגון, לקדם פרויקטים בין חברות הארגון, ולהפיץ מידע אודותיו. מטה המזכירות ממוקם בבייג'ינג, סין. המזכ"ל העומד בראש המזכירות, כיום הוא שר החוץ לשעבר של קירגיזסטן.
תפקידו של "המטה האזורי נגד טרור" (RATS), הוא לקדם שיתוף פעולה בין חברות הארגון נגד שלושה נושאים עיקריים: טרור, בדלנות, וקיצוניות. מטה הארגון ממוקם בטשקנט, אוזבקיסטן. העומד בראש המטה נבחר לכהונה של שלוש שנים. המטה הוקם ב-16 ביוני 2004.
ב-26 באוקטובר 2005, במהלך פגישת פסגה שנערכה במוסקבה, הוחלט על יצירת "המועצה הבין בנקאית", שתפקידה הוא לממן פרויקטים משותפים בין חברות הארגון.
פעילות הארגון.
שיתוף פעולה ביטחוני.
הארגון מדגיש שאין לו מטרה להפוך לגוש צבאי, אך לא יבליג על ניסיונות טרוריסטיים לפגוע בחברות הארגון, ולשם כך במקרה הצורך, יפעיל גם את צבאותיו במשותף.
שיתוף הפעולה הביטחוני העיקרי בארגון מתבטא בעיקר במרכז אסיה, אזור שלטענת מנהיגות הארגון ובל מאי יציבות ביטחונית. ב-16 ביוני 2004. הוקם "המטה האזורי נגד טרור", שמטרתו לקדם שיתוף פעולה בין חברות הארגון בין השאר נגד טרור. המטה הוקם באזור זה (בטשקנט, אוזבקיסטן).
באוקטובר 2007, בפגישת פסגה בין מנהיגי חברות הברית בדושנבה שבטג'יקיסטן, הוחלט על הרחבת השיתוף הפעולה בנושאי ביטחון, פשע וסחר בסמים. בנוסף, הוחלט על תוכנית פעולה משותפת בנושא בין הארגון לחבר המדינות, התוכנית נחתמה בתחילת 2008 בבייג'ינג, סין.
בשנים האחרונות הורחבה במידה רבה שיתוף הפעולה בנושאי צבא ומודיעין. הארגון נוהג אחת לכמה זמן לערוך תרגילים צבאיים משותפים. בנוסף, תרגילים צבאיים בקנה מידה גדול יותר, נערכים בין רוסיה וסין, אחת לכמה זמן בחסות הארגון.
שיתוף פעולה כלכלי.
ב-26 באוקטובר 2005, במהלך פגישת פסגה שנערכה במוסקבה, הודיע מזכ"ל הארגון על קיום פרויקטים משותפים בנושאי אנרגיה; בין השאר, פרויקטים בנושא נפט וגז טבעי, חיפוש עתודות פחם ושימוש משותף במשאבי מים. באותה פגישה, הוחלט על יצירת "המועצה הבין בנקאית", שתפקידה יהיה לממן פרויקטים משותפים.
בפגישת הפסגה שנערכה ב-15 ביוני 2009 ביקטרינבורג, רוסיה; הודיע סין כי היא מתכוונת להעניק הלוואה בסך 10 מיליארד דולר למדינות החברות בברית, על-מנת לסייע להם לצאת מהמשבר הכלכלי העולמי (2008).
שיתוף פעולה תרבותי.
הארגון מקיים גם קשרי תרבות ענפים. שרי התרבות של חברות הארגון נפגשו לראשונה ב-12 באפריל 2002 בבייג'ינג, סין. בפגישה הם חתמו על הצהרה לשיתוף פעולה תרבותי. שרי התרבות של המדינות החברות אחת לשנה או שנתיים מתכנסים באחת מערי הבירה של מדינות הארגון. בשנת 2005 התקיים באסטנה, קזחסטן; פסטיבל אומנות שבו השתתפו חברות הארגון; בדומה לכך, שלוש שנים לאחר מכן (2008), התקיים במקום פסטיבל מחול.
המדינות החברות.
חברות מלאה:
מעמד משקיף:
שותפות דיאלוג:
מעמד אורח:
ג'ק וורדן
ג'ון וורדן לבזלטר (באנגלית: John Warden Lebzelter; 18 בספטמבר 1920 - 19 ביולי 2006) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי. וורדן היה מועמד לשני פרסי אוסקר על הופעותיו בסרטים "שמפו" ו"השמיים יכולים לחכות".
ביוגרפיה.
וורדן נולד בניוארק, ניו ג'רזי ללורה ולג'ון וורדן לבזלטר.
גדל בעיר לואיוויל ונזרק מבית הספר לאחר שמוריו גילו שהתאגרף באופן מקצועי עבור כסף תחת השם הבדוי ג'וני קוסטלו.
שירות צבאי.
בשנת 1938 התגייס וורדן לצי האמריקני והוצב בסין שם שירת בפטרול הימי יאגנץ.
ב-1941 הצטרף לצי הסוחר האמריקאי, אולם שינה את דעתו לאחר זמן קצר והתגייס מחדש לצבא ארצות הברית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כלוחם צנחנים בגדוד "501" לצד "הדיוויזיה המוטסת ה-101".
בליל הפלישה לנורמנדי ריסק וורדן את רגלו בעת תאונת אימונים שעבר באנגליה.
לאחר תקופת החלמה שנמשכה כחצי שנה חזר אל שדה הקרב והשתתף בקרב על הבליטה. וורדן השתחרר מהצבא בדרגת סמל.
קריירת משחק.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי נסע לניו יורק, למד משחק והצטרף לחברת תיאטרון למשך חמש שנים שבהן הופיע לראשונה בטלוויזיה ובקולנוע.
קיבל את תפקידיו הראשונים, בשנות ה-50 בדרמת המלחמה "מעתה ועד עולם" בתור הטוראי באקלי, בסרטו הראשון של מרטין ריט "קצה העיר" בתור הבריון צ'ארלס מליק ובדרמה של דלברט מאן "מסיבת הרווק" בתפקיד הרווק אדי ווטקינס.
ב-1958 פרץ לראשונה מבחינת מבקרי הקולנוע שהיללו את הופעתו בסרטו הראשון של סידני לומט "12 המושבעים", בו גילם את המושבע מספר 7 הקולני אוהד הספורט.
ב-1971 זכה וורדן בפרס אמי על הופעתו בתפקיד ג'ורג' האלס מאמן קבוצת הפוטבול " שיקגו ברס" בדרמת הספורט "השיר של בריאן".
ב-1974 שיחק בעיבוד הקולנועי לרומן הקנדי "חניכותו של דודי קרביץ" בתור מקס אביו נהג המונית של היהודי הקנדי הצעיר דודי קרוויץ (ריצ'רד דרייפוס).
ב-1975 הועמד וורדן לפרס באפט"א ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בקומדיה "שמפו" בתור לסטר קארפף שעוזר לספר ג'ורג' רונדי (וורן בייטי) ביחד עם אשתו פלישיה (לי גרנט) לפתוח סלון יופי.
ב-1976 שיחק וורדן לצידם של רוברט רדפורד ודאסטין הופמן בדרמת העיתונות "כל אנשי הנשיא" בתפקיד הארי רוזנפלד עורך עיתון ה"וושינגטון פוסט".
ב-1977 גילם וורדן את ראש המטה הכללי מרדכי גור במהלכו של מבצע אנטבה בעיבוד הטלוויזיוני של ארווין קרשנר.
ב-1978 הועמד לפרס האוסקר בתפקיד משנה בפעם השנייה על תפקיד קומי שביצע בפנטזיה הקומית של וורן בייטי "השמיים יכולים לחכות", בדמותו של מקס קורקל המאמן של הקווטרקבק ג'ו פנדלטון.
ב-1979 הופיע בדרמה הקומית המבוססת על הרומן "להיות שם" בתפקיד נשיא ארצות הברית ולצידו של אל פצ'ינו בדרמת הפשע "והצדק לכול" בתור השופט האובדני פרנסיס רייפורד.
ב-1982 שיחק וורדן בדרמה המשפטית "פסק דין" בתור מיקי מורייסי שותפו לעבודה לשעבר של עורך הדין פרנק גאלבין (פול ניומן).
באמצע שנות ה-80 שיחק בתור בלש פרטי בשתי עונות סדרת קומדיית הפשע "משוגע כמו שועל" והועמד לשני פרסי אמי.
בתחילת שנות ה-90 התפרסם בדמות בן האלי הגדול סבו העשיר של הילד ג'וניור בקומדיות "מותק, הילד השתגע" ו"מותק, הילד השתגע 2".
לקראת סוף הקריירה שלו השתתף בשני סרטיו של וודי אלן "אפרודיטה הגדולה" בתור הנביא טירסיאס ו"קליעים מעל ברודוויי" בתור המפיק ג'וליאן מרקס ובסרטו האחרון של וורן בייטי כבמאי "בולוורת'".
הסרט האחרון בו השתתף וורדן בשנת 2000, קומדיית הפוטבול "המחליפים".
חיים אישיים.
וורדן היה אב לבן אחד ונשוי עד לפטירתו לשחקנית הצרפתייה ואנדה דורפה.
למרות הנישואים וורדן ודורפה היו פרודים ווורדן חי את שנותיו האחרונות לצד חברתו מארוצ'ה הינדס.
נפטר בשנת 2006 מבעיות בלב ובכליות כשהוא בן 85.
1957 בברית המועצות
1957 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-40 למהפכת אוקטובר.
הנהגה.
מעשית, החל משנת 1953 השלטון בהדרגה התרכז בידי ניקיטה חרושצ'וב
אירועים בולטים.
בהתאם להחלטת הממשל בשנת 1954 החלה מערכה רחבה של הכנה לעיבוד חקלאי של אדמות בקזחסטן, סיביר, ודרום אורל בשטח של אלפי קילומטרים ריבועים. המערכה הסתיימה רק בשנת 1961. במהלכה כ-6 מיליון רוסים ואוקראינים עברו להתגורר בקזחסטן. במבצע זו הושקעו כ-20% מכלל ההשקעות של ברית המועצות בחקלאות באותן שנים. התוצאות תחילה היו מעודדות ותפוקת הדגנים גדלה בהיקף משמעותי, אך ההשפעה האקולוגית של הנעשה הייתה כבדה מאוד. במרוצת השנים הופסק עיבוד חקלאי של חלק גדול מהאדמות.
אביב הברון
אביב הַבְרוֹן (נולד ב-1959) הוא עיתונאי ישראלי. כתב וערך בכלי תקשורת רבים, חשף את "פרשת נערות הליווי", פרסם את הספר "הירוקים" על קבוצת הכדורגל מכבי חיפה, ומשמש כעורך "המוסף לשבת" של "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה.
הברון נולד בקיבוץ בארי להורים חברי הקיבוץ, הסופרת רינה הברון ודוקטור אברהם הברון. סבו היה צבי נשרי, שנחשב לאבי החינוך הגופני בישראל; בן דוד של אמו היה רפאל איתן (רפול), הרמטכ"ל לשעבר; בן דודו היה המאייר והצייר דודו גבע; דודו מצד אביו היה האדריכל חנן הברון.
קריירה עיתונאית.
את צעדיו הראשונים בתקשורת עשה הברון ב"תוספתן", העלון של קיבוץ בארי. ב-1982 הצטרף לשבועון "כותרת ראשית", בעריכת נחום ברנע. הוא פרסם בשבועון כתבות מגזין והיה בעל טור קבוע שנקרא "אם אשכחך הפועל ירושלים". בהמשך מילא שורת תפקידים בעיתונות הכתובה: סגן עורך המגזין "מבט ספורט"; סגן עורך המקומון התל אביבי "העיר" של רשת שוקן; כתב ועורך במוסף סוף השבוע של "חדשות"; עורך במקומון מעריב "זמן תל אביב"; וסגן עורך המקומון "תל אביב" של רשת ידיעות תקשורת. כתבה פרי עטו, שתיארה את תלאותיהם של דודו גבע ואשתו בדרך לקבלת רישוי לבניית ביתם, נבחרה בגיליון ה-1000 של "העיר" לאחת מעשר הכתבות הבולטות של המקומון בשנות קיומו.