הענף הכלכלי הראשי של טקווארצ'לי היה מאז ומעולם כריית פחם, אף על פי שכיום מכרות הפחם הסובייטיות סגורים ופחם נחצב ממחצבה רק על ידי חברת טאמסאש, בבעלות טורקית-אבחזית, המשמשים בשיטת "חפירה פתוחה". תשלומי המס של חברת טאמסאש מהווים 75% מהכנסות מחוז טקווארצ'לי כולו. יחד עם זאת, נמתחה ביקורת על החברה בגין הזנחת ענייני איכות הסביבה.
בנוסף לכך מתוכננת בנייתו של מבנה מלט חדש, לקראת אולימפיאדת סוצ'י שתערך בחורף 2014. גאורגיה אינה מכירה בהשקעות אלה באבחזיה ורואה אותן כבלתי חוקיות והפרה של ההגבלות שהוטלו על ידי חבר המדינות בשנת 1996, ואף עצרה, במים הטריטוריאליים של גאורגיה, מספר ספינות שהחזיקו מטען של פחם שהוטען בטקווארצ'לי, פעולה שהביאה את חברת טאמסאש לסף פשיטת רגל.
דמוגרפיה.
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1989 התגוררו בטקווארצ'לי 21,744 מתוכם 9,202 (42.3%) אבחזים, 5,086 (23.4%) גאורגים, 5,321 (24.5%) רוסים, 337 (1.5%) ארמנים ו-1,798 אחרים (יוונים, אסטונים ואוקראינים). כתוצאה מהמלחמה באבחזיה (1992-1993) נהרסה תעשיית העיירה וכמות האוכלוסייה ירדה בצורה קיצוני ועומד, על פי הערכות מסוימות על כ-7,000-8,000 ועל פי הערכות אחרות על 4,800 איש.
נסמך
צירוף סמיכות
סמיכות כבולה
צירוף כבול
ניואל בנקס
ניואל ויליאם בנקס (באנגלית: Newell William Banks ; 10 באוקטובר 1887–1977), שחקן דמקה ושחמטאי אמריקאי.
ביוגרפיה.
בנקס שיחק את משחק הדמקה העיוור הראשון שלו בגיל חמש שנים ושישה חודשים, במועדון השחמט של דטרויט. בשנת 1947, בגיל 60, שיחק במשך 45 ימים רצופים, ארבע שעות בכל יום, 1,387 משחקי דמקה עיוורים, ניצח 1,331, סיים בתיקו 54 והפסיד רק בשני משחקים, זאת כאשר כל העת שיחק שישה משחקים במקביל.
בנקס קבע גם שיא מהירות במשחק דמקה עיוור, כאשר שיחק 62 משחקים בתוך ארבע שעות, ניצח 61 וסיים אחד בתיקו.
בנקס היה אלוף העולם בדמקה בשנים 1922-1917 (הפסיד לרוברט סטיוארט) ופעם נוספת בשנים 1933-1932.
בנקס שיחק גם שחמט, והיה אחד מהשחקנים הבודדים שהיה אמן בשני המשחקים. בתחרות הזמנה שהתקיימה בשיקגו בשנת 1926, ניצח בנקס את יצחק קשדן ואת אלוף ארצות הברית פרנק מרשל וסיים בתיקו עם אלוף קודם של ארצות הברית ג'קסון שוואלטר, שמואל פקטור ואוסקר חאייס.
תת-מאובן
תת-מאובן הוא שאריות של תהליך התאבנות שלא הושלם, עקב חוסר זמן או עקב כך שהתנאים שבו נקברו השאריות לא אפשרו תהליך התאבנות מושלם.
תתי-מאובנים אשר מתוארכים למזוזואיקון נדירים למדי, וגם אלו שנשמרו נמצאים במצב של נמק. מרבית תתי-המאובנים מתוארכים בתפוצה רחבה לרביעון.
ההבדל העיקרי בין מאובן לתת מאובן הוא שתת-מאובן מאפשר הוצאת שאריות מן החיה המקורית דבר אשר מאפשר שימוש בתיארוך פחמן 14 או הוצאת DNA. בנוסף אפשר להשתמש באיזוטופים כדי לגלות מידע אודות התנאים האקולוגיים שבהם חי בעל החיים.
התאחדות התימנים בארץ ישראל
מרכז התאחדות התימנים בארץ ישראל
פרק (פירושונים)
מרכז התאחדות התימנים
מרכז התאחדות התימנים בישראל
שמירת הנפש
שמירת הנפש הוא שם כולל לכמה פסוקים במקרא המזהירים בנוגע לשמירת הנפש. קיימים פירושים שונים באשר לפשרה של "שמירת נפש" זו, הנפוץ בהם מפרש כי הכוונה היא להישמרות מסיכונים פיזיים. אף ציווי מסוג זה אינו נמנה במניין המצוות כחלק מתרי"ג מצוות, בספרי מוני המצוות.הפסוק הנפוץ ביותר הוא , המשמש במקומות שונים, ביהדות ובתרבות הכללית, כאזהרה להישמרות מסיכונים.
מקורות מקראיים ופרשנויות.
בספר דברים נכתב: ; במקום נוסף נכתב: .
שני פסוקים אלו אינם עוסקים בהקשרם המקורי בשמירת הנפש במובנה הפיזי, והם נסובים אודות דברים אחרים, אך מובא בתלמוד בבלי שהגמון אחד למד משם על החובה להיזהר בשמירת הנפש. מכאן הסיק רבי מרדכי יפה בספר ה"לבוש":
ואכן הרמב"ם פוסק להלכה כי כל מעשה שיש בו סכנת נפשות, מהווה עבירה על מצוות שמירת הנפש. אך המהרש"א כותב כי להלכה אין כל איסור על נטילת סיכונים פיזיים שנובע מפסוקים אלה, מהסיבה שהם אינם עוסקים בנושא זה.
פירושים נוספים עוסקים בשמירה רוחנית על הנפש במובנה הערטילאי, על פני החברה והתרבות היהודיות:
פירוש אחר שייך לאיש תנועת החסידות רבי צדוק הכהן מלובלין. לדבריו פירושו הפשוט של הפסוק "ונשמרתם מאד לנפשותיכם כי לא ראיתם כל תמונה..." עוסק באיסור על אמונה בגשמיות האלוהות; כלומר, האיסור להאמין שלאלוהים יש גוף או כל ביטוי גשמי.
יישומים הלכה - למעשה.
החפץ חיים פוסק להלכה, בהסתמך על חוות דעת של רופאים, כי האיסור בעישון סיגריות נובע מהציוויים על שמירת הנפש. אך לעומתו הרב משה פיינשטיין והרב עובדיה יוסף פוסקים כי הדבר אינו מהווה ביטול ציווי מהתורה, וזאת על פי הפסוק המבטא אמונה כי אלוהים שומר מפני סיכונים הנובעים מדבר ש"דשו בו רבים" (שנהגו רוב העולם לעשותו). אך גם הם מודים כי על פי רוח ההלכה רצוי שלא לעשן.
לעומתם כתב הרב אליעזר יהודה ולדנברג בספר "ציץ אליעזר":
חניה לאופניים
חניה לאופניים הוא מתקן המשמש להעמדת האופניים ונעילתם בזמן שאינם בשימוש. מתקני חניה לאופניים עשויים להיות מונחים על הקרקע באופן חופשי, או להיות מעוגנים אל הקרקע, למדרכה או לבניין.
עם התרחבות השימוש באופניים, גדל מגוון מתקני החניה והם נבדלים זה מזה בצורתם, בעיצובם, ברמת הבטיחות שלהם ובהתאמתם לסביבות שונות.
מתקני החניה מאפשרים לרוכבים לחנות בביטחה ובנוחות. כיום מוצבים מתקני חניה לאופניים באופן וולנטרי על ידי גופים מסחריים וציבוריים, כגון רשויות מקומיות, מוסדות חינוך, מקומות בילוי, בתים פרטיים וחניונים של מתחמי משרדים.
דגמים שונים של מתקני החניה.
בדגמים הראשונים של מתקני האופניים התאפשרה נעילה של גלגל אחד בלבד. נעילה זו לא הייתה יעילה מכיוון שניתוק גלגל זה איפשר לגנוב את האופניים. בנוסף, מתקנים מסוג זה לא העניקו תמיכה לאופניים, דבר שהוביל לעיתים לנפילת "דומינו" של זוגות האופניים זה על זה. בדגמים החדישים יותר של מתקני אופניים ניתן לקשור את שלדת האופניים למתקן, ובכך להעניק הגנה טובה יותר נגד גנבה וכן תמיכה יציבה יותר לאופניים. מתקן אופניים טוב הוא מאפשר עגינה חזקה של האופניים, ללא שימוש ברגלית האופניים. על המתקן לאפשר נעילה של הגלגלים ואף נעילה של מסגרת האופניים.
הודות לגמישות בשימוש בחומר ובצבע, מתקני החניה יכולים להפוך לאובייקט המעוצב במיוחד לפי דרישותיהן של חברות מסחריות או רשויות מקומיות – בצבעוניות או בצורה.
דגמים המתוכננים לסביבות קיצוניות כמו חופי ים או אזורים שבהם תנאי מזג אוויר קיצוניים, מיוצרים מחומרים עמידים במיוחד – פלדה מגלוונת, פלדת אל-חלד ודומיה.
דגמים נוספים של מתקני חניה משמשים בבתים משותפים, בהם הם מותקנים בחצר הבניין או במקלט.
בדגמים המיועדים למקומות סגורים ניתן דגש על חיסכון במקום, לעומת מתקני חניה חיצוניים בהם עיקר תשומת הלב ניתנת למניעת גנבות.
מתקני חניה בעולם.
באמסטרדם, אחת הערים ששיעור הרוכבים בה גבוה במיוחד, עושה העירייה שימוש במתקני חניה דו-קומתיים: האופניים חונים לסירוגין, כך שהגלגל הקדמי של כל זוג שני מוגבהים, כדי לחסוך בשטח חניה.
בנמל התעופה ציריך קלוטן, שווייץ ישנו חניון מיוחד לאופניים.
מתקן חנייה לאופניים
שלמה חרון
שלמה חרון (1930 - 6 בפברואר 2018) היה ניצב במשטרת ישראל, כיהן כמפקד המחוז הצפוני וראש אגף כוח האדם.
ביוגרפיה.
שלמה חרון נולד בשנת 1930 בסלוניקי שביוון לאידה פילוסוף ולנסים גירון, שהיו נתינים טורקים שהיגרו ליוון לצורכי פרנסה.
כשגרמניה כבשה את יוון בשנת 1942, והגסטאפו התחיל להתארגן לקראת גירוש היהודים למחנות ההשמדה, הצליח אביו להשיג היתר יציאה לטורקיה, וכך המשפחה נמלטה ברגע האחרון והגיעה לאיסטנבול ב-1943.
בשנת 1944 עלה בגפו ארצה במסגרת עליית הנוער, ונקלט בקיבוץ שדה נחום. ב-1946 התגייס לפלמ"ח ועבר לקיבוץ גבעת ברנר לצורך אימוניו. עם החלטת כ"ט בנובמבר 1947, עבר עם מחלקתו לקיבוץ צאלים שם שירת בחזית הדרומית נגד המצרים.
שירותו במשטרה.
ביוני 1949 התגייס שלמה חרון כשוטר טירון למשטרת ישראל. הוא הוצב כחניך בבית הספר הארצי של המשטרה בשפרעם והשתתף בקורס השוטרים הראשון של המשטרה.
משנת 1950 עד 1960 מילא תפקידי הדרכה בבית הספר הארצי לשוטרים. באותה תקופה הוא השתתף בצעדות ובתחרויות הליכה, נודע כהלך מצטיין וזכה בשנת 1956 בתחרות הליכה ל-3000 מטר, ביום ספורט של משטרת ישראל. בשנת 1960 סיים קורס קצינים, והוצב כמפקד יחידת סיור בנפה הצפונית במחוז תל אביב. בשנת 1962 מונה לדובר מחוז תל אביב. משנת 1961 שירת במוקד המרכזי בתל אביב (כיום היחידה המרכזית) כבלש בתפקידי פיקוד בדרגת פקד. משנת 1964 היה ראש מדור חקירות בענייני רכוש, סמים ומוסר וראש מפלג 1. בספטמבר 1967 הועלה לדרגת רב פקד. משנת 1970 עד 1973 כיהן כסגן ראש ענף תנועה במחוז תל אביב.
בשנת 1973 מונה לתפקיד ראש ענף ניהול לוגיסטיקה וכוח אדם והועלה לדרגת סגן ניצב. בשנת 1976 הועלה לדרגת ניצב משנה ועד 1978 כיהן כמפקד מרחב דן, ופיקד על מרחב ירקון משנת 1978 עד 1980. בשנת 1980 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב וקודם לדרגת תת ניצב. בשנת 1984 מונה לפקד על מכללת המשטרה. משנת 1986 עד 1988 פיקד על בית הספר לפיקוד ומטה לקצינים בכירים בנעורים.
בשנת 1988 קיבל דרגת ניצב והוצב כמפקד המחוז הצפוני. בסוף 1989 מונה לראש אגף כוח אדם, ובאוקטובר 1992 פרש לגמלאות.
הלך לעולמו ביום 6 בפברואר 2018 ונטמן בחלקת המשטרה בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
היה נשוי לדינה ולשניים נולדו בן ובת.
ספיד גראפר