בשנות התשעים יצאה מהדורה מחודשת ומהודרת של הספר, בההדרת צוות עורכים ובהם מנדלבוים. כדי להשלים את הסדרה ערך מנדלבוים במשך כמה שנים חיבור-המשך לחומשים במדבר-דברים, באותה מתכונת של פצנובסקי.
דף על הדף.
אברהם נח קליין מארצות הברית פנה אל הרב מנדלבוים בבקשה להוציא סדרת ספרים על מסכתות הש"ס שתהיה דומה במתכונתה ובאופייה לפרדס יוסף על התורה. הכרך הראשון של הסדרה - "דף על הדף" שמה - זכה להצלחה רבה, ומאז יצאו כרכים נוספים על חלק ניכר ממסכתות הש"ס. הספרים מכילים הערות וחידושים על עניינים שונים שעל סדר המסכת, משולבים בחידושיהם של גדולי הרבנים בזמננו.
מעריכותיו.
תלמוד ירושלמי.
תלמוד ירושלמי מסכת ברכות, מהדורה חדשה הכוללת פירושים וחידושים מרבני דורנו.
ויסנטה פאולה
ויסנטה איטלו פֶאוֹלָה (בפורטוגזית: Vicente Ítalo Feola; 1 בנובמבר 1909, סאו פאולו – 6 בנובמבר 1975, סאו פאולו) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי. פאולה שימש כמאמנה של נבחרת ברזיל בגביע העולם בכדורגל 1958, שנערך בשוודיה, בו זכתה ברזיל בפעם הראשונה בגביע.
מועדון סאו פאולו.
פאולה התחיל את הקריירה שלו כשחקן בסאו פאולו. לאחר מעבר קצר בשתי קבוצות נוספות, אאוטו ואמריקנו מסאו פאולו, שלא קיימות יותר, סיים את הקריירה כשחקן בגיל צעיר.
בשנת 1935 החל את הקריירה שלו כמאמן במועדון סיריו. לאחר מעבר קצר בפורטוגזה מסנטוס, חזר למועדון סאו פאולו, הפעם כמאמן.
פאולה אימן את סאו פאולו בשמונה תקופות בין 1937 ו-1960. למעט אימון בוקה ג'וניורס בשנת 1961, לא אימן קבוצה אחרת מאז. בהובלתו, זכתה סאו פאולו פעמיים ברציפות באליפות סאו פאולו (1948 ו-1949).
עם חזרתו מאימון בוקה ג'וניורס, הביא פאולה לסאו פאולו את רעיון הקמת בית ספר לכדורגל לילדים ונוער. באותה התקופה סבל מועדון סאו פאולו בקשיים כלכליים עקב בנייתו המתמשכת של האצטדיון שלו, מורומבי. עקב כך, הקמת בית הספר לכדורגל על ידי פאולה התרחשה בתזמון מתאים, מאחר שהיה יותר כלכלי לסאו פאולו באותה התקופה לפתח את הכדורגלנים שלה מאשר לרכוש שחקנים מקבוצות אחרות. כמחוה לפאולה, מיד לאחר מותו בשנת 1975 כינה מועדון סאו פאולו את בית הספר לכדורגל שלו על שמו של המאמן המנוח.
נבחרת ברזיל.
פאולה נבחר להוביל את נבחרת בגביע העולם 1958. לקראת אותה התחרות, צירף פאולה את פלה לנבחרת (אם כי תחילה לא בהרכב הפותח), למרות היותו אז עוד בן 17 בלבד ולמרות שנפצע זמן קצר לפני התחרות. פאולה אף ביצע צד אמיץ כאשר החליף שלושה שחקנים בהרכב הפותח לפני המשחק האחרון והגורלי בשלב הבתים מול ברית המועצות (לאחר ניצחון 3:0 על ותיקו 0:0 מול ): הוא הכניס להרכב את פלה, זיטו וגרינצ'ה במקום ז'ואל, דינו ומאזולה. החלפות אלו התבררו כמוצלחות (ברזיל ניצחה 2:0) ולדעת רבים פתחו למעשה את הדרך לזכייה בגביע.
בין כישוריו העיקריים של פאולה כמאמן הייתה היכולת ליצור קשרי עבודה מועילים עם שחקניו, אשר חיזקו את האווירה ואת המוראל של הסגל אותו אימן. תכונה זאת הייתה חשובה לזכיית גביע העולם ב-1958, לאור הביטחון העצמי הירוד ששרר בקרב העם הברזילאי לאחר כישלונות נבחרת ברזיל בשני גביעי העולם הקודמים (הפסד ביתי מפתיע ל בגמר גביע העולם 1950 והדחה ברבע הגמר בגביע העולם 1954).
פאולה נבחר על ידי התאחדות הכדורגל הברזילאית להוביל את הנבחרת גם בגביע העולם 1962 בצ'ילה, אך חלה לפני התחרות והוחלף על ידי איימורה מוריירה.
פאולה חזר לאמן את נבחרת ברזיל לקראת גביע העולם 1966 באנגליה. ההכנות לאותה התחרות היו מלוות בהפרעות ומאבקים פוליטיים רבים מצד קבוצות הכדורגל והפדרציות הברזילאיות. בסמוך למועד התחרות הגיע ל-46 מספר השחקנים שהתאמנו בנבחרת, כאשר רק 22 יכלו להרשם בפועל לנסוע לתחרות. בגביע העולם עצמו ברזיל לא העפילה לשמינית הגמר משלב הבתים ובכך רשמה את התוצאה החלשה ביותר בתולדותיה בתחרות. כתוצאה הודח פאולה מאימון הנבחרת.
בהובלתו של פאולה שיחקה נבחרת ברזיל 74 פעמים, מתוכן זכתה 55, סיימה בתיקו 13 והפסידה 6 פעמים.
הישגים כמאמן.
סאו פאולו
נבחרת ברזיל
טחנת הרוח ברחוב רמב&quot;ן
טחנת הרוח ברחביה
רחוב החבשים
שכונת החבשים
תלמה
טרנצ'ין (מחוז)
מחוז טרנצ'ין הוא אחד משמונה המחוזות של סלובקיה. הוא ממוקם בצפון מערב סלובקיה וגובל במערבו עם צ'כיה. שטח המחוז 4502 קמ"ר והוא מחולק לתשע נפות בהן התגוררו נכון לדצמבר 2009 599,214 תושבים. הערים הראשיות במחוז טרנצ'ין הן טרנצ'ין (56,514 תושבים), פריבידזה (50,351 תושבים), פובזסקה ביסטריצה (41,697 תושבים), דובניצה נאד ואהום (25,000 תושבים) ופרטיזנסקה (24,000 תושבים).
המחוז כולל מישור רחב ידיים בו עובר נהר הואה והרים המקיפים אותו. כ-49% משטח המחוז מכוסה ביער.
מחוז טרנצ'ין הוא המחוז השני מבחינת התפתחות כלכלית ותל"ג לאחר מחוז ברטיסלבה והוא גם שני בצפיפותו עם צפיפות של כ-133 נפש לקמ"ר. במחוז יש תעשייה מפותחת בתחומי המזון, כימיקלים, תעשייה פטרוכימית, גומי, תעשיית עץ ומכונות. בתקופה הקומוניסטית היה בטרנצ'ין תעשיית נשק מפותחת של ברית ורשה שנסגרה לאחר קריסת ברית המועצות. תיירות הוא גם מרכיב חשוב בכלכלת המחוז.
האזורים בעמק הואה במחוז טרנצ'ין ובמחוז ז'ילינה נחשבים למעוזים של לאומנות סלובקית.
הלוק אקקצ'ה
הלוק אקקצ'ה (בטורקית: Haluk Akakçe; נולד ב-1970 באנקרה, טורקיה) הוא אמן עכשווי טורקי הפועל בניו יורק, יוצר ציורי קיר ועבודות אנימציה נסיונית ווידאו ארט.
אקקצ'ה סיים תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת בילקנט שבאנקרה ואחר כך הוא למד בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. עבודותיו מוצגות במוזיאון החדש לאמנות עכשווית, במוזיאון ישראל ובמרכז ווקר לאמנות (Walker Art Center).
בנובמבר 2006 הוצגה ברחוב ראשי בלאס וגאס "השמיים הם הגבול". זהו מיצג וידאו העשוי מ-12.5 מיליון נורות LED צבעוניות ולצורך הצגתו הוחשך כל הרחוב.
צבי גולדשטיין
צבי גולדשטיין (נולד ב-21 בינואר 1947) הוא אמן פלסטי ישראלי, פרופסור בבצלאל.
אודות.
גולדשטיין נולד ב-1947 בטרנסילבניה שברומניה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1958. הוא למד באקדמיה לאמנות בצלאל בין השנים 1966 ל-1969 ובאקדמיה לאמנות יפה במילאנו, איטליה (Accademia di Belle Arti) בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שהייה של עשר שנים במילאנו חזר ב-1978 לישראל.
עבודותיו נכללות באוספי אמנות מרכזיים בארץ ובעולם ובכללם מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומרכז פומפידו שבצרפת. ב-2010 השתתף בתערוכה "שלושה אמנים, אוסף אחד" לרגל פתיחתו המחודשת של מוזיאון ישראל, שבה התבקשו אמנים לאצור תערוכה מכל אוספי המוזיאון. התערוכה שאצר, תחת הכותרת "רדוף חפצים", כללה כ-400 חפצים מלווים ב-62 קטעי שירה ופרוזה מספרו של גולדשטיין "Room 205#" אשר יוצרים ביניהם קשרים אסוציאטיביים.
ב-2004 יצא לאור הרומן שלו בשפה האנגלית "על נייר", בהוצאת הספרים הגרמנית ולטר קניג. כמו כן הוציא בהוצאה ספר שירים באנגלית, "Room 205#".
ב-2008 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית בישראל מטעם משרד המדע, התרבות והספורט. בהחלטת השופטים נאמר, "הענקת הפרס לגולדשטיין מהווה הכרה ציבורית והוקרה לא רק לפועלו הפרטי ולאמירה ערכית רבת משמעות, אלא גם לפועלו בהוראה: 30 שנותיו כמורה משפיע במחלקה לאמנות בבצלאל ביססו את מעמדו של גולדשטיין כ'נוכחות' בשדה האמנות הישראלית".
גולדשטיין נמנה עם חותמי העצומה של "יש גבול" בעת מלחמת לבנון הראשונה ונכלא עקב סירובו לשרת בה, לאחר שנשלח לשמור על עצירים בכלא אנצאר בלבנון.
ב-2013 זכה גולדשטיין בפרס א.מ.ת בתחום ציור ופיסול בקטגוריית תרבות ואמנות. ב-2016 זכה בפרס רפפורט בקטגוריית אמן ישראלי.
קלטת סקס
אלחנן אורן
אלחנן אורן (28 במרץ 1924 – 25 באוגוסט 2007) היה היסטוריון צבאי, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
אורן נולד בשם אלחנן אריך אפל בברלין בירת גרמניה בשנת 1924. בילדותו זכה לחינוך ציוני. בגיל 10 בשנת 1934 עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
אורן למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, שם הכיר את אשתו לעתיד, רבקה (לבית כהן). עם סיום בחינות הבגרות בגימנסיה, התגייס לצבא הבריטי, ולאחר שסיים קורס קצינים, הצטרף ליחידת הנהגים, ושירת במצרים. במקביל לשירות זה, ניגש לבחינות הבגרות האנגליות (London Matric), אותן סיים בהצטיינות.
קריירה.
ב-1946 השתחרר מהצבא הבריטי, ולמד בסמינר לוינסקי. לאחר מכן החל לפעול בשורות "ההגנה" בתל אביב, במסגרת הגדנ"ע של ההגנה. הוא היה שותף יחד עם יוחנן סמואל ליצירת סמל הגדנ"ע. עם קום המדינה התגייס לצה"ל; בין תפקידיו: מפקד מחנה 80, ראש הלשכה של מרדכי מקלף בהיותו סגן הרמטכ"ל, ראש ענף משטר ומשמעת (בתום כהונתו של מנחם סבידור), סגן מפקד בה"ד 1, תחת פיקודו של יוסף הרפז. בתפקיד זה הוביל את טקסי הסיום של הצוערים.
בשנים 1962–1960 עמד אורן בראש משלחת צה"ל לגאנה, במסגרת 'חטיבת הבונים'. ייעוד המשלחת היה הקמת חטיבה מקבילה לנח"ל הישראלי. אורן נסע לגאנה עם משפחתו, וזכה לביקור של שרת החוץ דאז, גולדה מאיר. כשחזר ארצה התמנה לסגנו של שמואל איל, מפקד הנח"ל.
ב-1964 המשיך אורן את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת תל אביב, במחלקה להיסטוריה כללית וישראלית, וסיים תואר מוסמך בהוראת היסטוריה בהצטיינות יתרה, אותו קיבל ב-1970.
ב-1965 התמנה אורן למפקד הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. בשנים 1966–1969 שימש כמרצה באוניברסיטת תל אביב, וערך את מחקרו על אודות חובבי ציון בבריטניה, שעליו גם זכה בפרס קוגל לחכמת ישראל.