הספר "אומה" תורגם לעברית בשנת 2009 על ידי יונתן בר, ויצא לאור בהוצאת "קדמת עדן".
קרן צור
קרן צור (נולדה ב-9 בספטמבר 1974) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
קורות חייה.
סבתה, יונה ויינברגר, היא ילידת הונגריה, הייתה בשואה באושוויץ ועלתה לישראל.
אמה, רבקה צור, היא מורה וד"ר לספרות ואביה, אליעזר צור, היה מהנדס חשמל בצוללות בצבא הקבע. רוב ילדותה נדדה צור ברחבי העולם בשל שליחותו של האב, היא התגוררה באזור האגמים באנגליה שעל גבול סקוטלנד ובהמבורג שבגרמניה, שם למדה במגמת תיאטרון ואמנות בבית ספר בינלאומי (ISH) בשנים 1987–1991 והופיעה בו בקבוצת תיאטרון בינלאומית, שהציגה בשפה האנגלית.
בצבא השתלמה בממר"ם ושירתה ביחדת המחשבים של חיל הים. אחרי הצבא למדה תקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת חיפה, אחרי הלימודים עבדה במשך שש שנים בתכנות מחשבים בחברת אמדוקס ובמקביל למדה משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה בשנים 1999–2001, בו השתתפה בהצגות "לחץ פיזי מתון", "בוץ", "נשי טרויה", "נשים בצמרת", "הזוג המוזר", בעיקר בתפקידים ראשיים. בשנים 2001–2004 עבדה באמדוקס ובד בבד שיחקה בתיאטרון חיפה. בו שיחקה בהצגות "תופרות", "הילדה שאני אוהב", "הצנזור",משחקים בחצר האחורית" של עדנה מזי"א שנכתב בהשראת פרשת האונס בשמרת בראשית שנות התשעים, בו שיחקה בשני תפקידים: הנאנסת ועורכת הדין. "אילוף הסוררת" של שייקספיר, בבימויו של אלדד זיו, "משפחת ישראלי" מאת בעז גאון, בבימויו של משה נאור. היא שיחקה ב"מאדלן" (לצד ג'וליאנו מר) בבימויו של סיני פתר. המחזה עוסק באהבה בלתי אפשרית באירלנד של קרומוול בין פרוטסטנט לקתולית.
ב-2004 עזבה קרן צור את תחום ההייטק ועברה לשחק במשרה מלאה בתיאטרון בית ליסין, היא הופיעה בהצגות בתפקידים שונים: ב"סינית אני מדברת אליך" של סביון ליברכט, בבימויו של עודד קוטלר גילמה את מירי, במאית נשואה המתמודדת עם זיכרון הוריה ניצולי השואה ועם הרומן הנסתר שאחות אימה ניהלה עם אביה, כאשר היא חוזרת אל בית ילדותה על מנת למכור אותו. קלאודיה ב"אונור" מאת ג´ואנה מוריי-סמית בבימויה של ציפי פינס, "קפה ערבה", צ´לסי ב"האגם המוזהב" מאת ארנסט תומפסון בבימויו של רוני פינקוביץ'. דפנה ב"סרט צרפתי" מאת רשף ורגב לוי בבימויו של עודד קוטלר, "אנדה" ו"רוחלה מתחתנת".
צור שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "רוחלה מתחתנת", פרי עטה של סביון ליברכט בבימויה של ציפי פינס. ההצגה עוסקת ברוחל'ה (צור), שבשלהי שנות השלושים לחייה מוצאת לבסוף את גבר חלומותיה (מיכה סלקטר), ומביאה אותו להכיר את משפחתה, אבל במקום שמחה מעוררת את התנגדותם של אביה (ששון גבאי) ואחותה (מיה דגן). ההצגה "רוחלה מתחתנת" זכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת המחזה המקורי הטוב ביותר בשנת 2010.
קרן צור שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "אנדה" פרי עטו של הלל מיטלפונקט ובבימויו. צור גילמה את דמותה של אנדה, ניצולת שואה הונגריה פליטת אושוויץ, שעובדת כאחות בבית-חולים. בשנת 1961 היא רוצה להעיד במשפט אייכמן ומעוניינת לספר לעולם על הפשעים שנגרמו לה, אבל הממסד הבן-גוריוני פוסל אותה מלתת עדות. ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת השנה והלל מיטלפונקט זכה על המחזה במחזה השנה. צור זכתה על תפקידה "אנדה" בשחקנית השנה.
ב-2010 ביימה לראשונה את המחזה הקצר "עתיד מתוק" מאת שלי ניידיץ' במסגרת פסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין. ב-2011 ביימה את המחזה "פעימה חסרה" מאת ליאורה כרמלי, אף הוא במסגרת פסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין.
על כך זכתה צור בפרס הבימוי. שחקניה בהצגה, הדס קלדרון וניסו כאביה זכו בפרס השחקנים וההצגה זכתה בפרס ההצגה כמו גם חביב הקהל.
בקיץ 2014 ביימה קופרודוקציה ישראלית-אמריקאית את המחזה ״Simple as life and death״ מאת מירב קופרברג ואלקסנדרה זלמן-דורין ב The theater of the new city בניו יורק. ההפקה עלתה במסגרת פסטיבל פרינג'.
על תפקידה כאסתר בהצגה ״אז בפראג״ הייתה אחת משלוש המועמדות הסופיות לפרס שחקנית השנה 2013.
לימדה בשנת הלימודים 2013–2014 בחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה וביימה בחוג את ההפקה ״בוץ״, מאת קאריל צ'רציל.
בשנת 2015 "השחקנית קרן צור זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל תיאטרונטו להצגות יחיד, על משחקה בהצגה "מקורקעת". צור מגלמת בהצגה טייסת קרב הנקרעת בין תפקידה הצבאי להיותה אם" בימוי: סיני פתר. באותה שנה היא מביימת את ההצגה "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו" מאת פדריקו גארסיה לורקה, בתיאטרון הסטודיו, חיפה.
בשנת 2015 גילמה את ד"ר גרוסמן, הרופאה של מנו, בסדרת הנוער של ניקלודיאון, "החממה" בעונה השלישית.
בשנת 2020 גילמה את אליוט סילבר בסדרה PPS
קרן צור נשואה לגיל ישראלי, מנהל בהייטק, הם מתגוררים בחיפה ולהם שלושה ילדים.
תפקידים.
תיאטרון.
תיאטרון בית ליסין
תיאטרון חיפה
הדבר (סרט)
הדבר (פירושונים)
אל סלוודור במשחקים הפאראלימפיים
אל סלוודור השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אל סלוודור חלק מעולם.
אל סלבדור שלחה מאז שנת 2000 משלחות לכל משחקי הקיץ של המשחקים הפאראלימפיים. כל המשלחות כללו בין ספורטאי אחד לשני ספורטאים אשר לא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
פדופוביה
פדופוביה (לעיתים פדיופוביה; באנגלית:pedophobia או pediaphobia) היא פחד, חרדה או סלידה לא רציונליים או אובססיביים מילדים, מתינוקות, מינקות או מיַלְדוּת. המונח מגיע מהֶלחֵם המילים ביוונית פאדי (παιδί) - ילד, ופוביה (φοβία) - פחד.
לפעמים הפדופוביה מתבטאת בחשש לחייהם של הילדים. ומובילה להורים המפקחים בצורה הדוקה ואובססיבית על ילדיהם תוך חשש כי יאונה להם רע על ידי פדופילים או ילדים ומבוגרים אחרים.
תסמינים של פדופוביה.
פדופוביה היא אינה רק חוסר נוחות כללית סביב ילדים, או הנטייה להתרחק מהם. היא אבחנה פסיכיאטרית היכולה להיות קשורה לתסמיני חרדה שונים:
הסיבות לפדופוביה.
כמו בהפרעות פסיכיאטריות רבות, הגורם לפדופיביה אינו ידוע. מומחים מאמינים כי במקרים מסוימים פדופוביה מתעוררת אצל מבוגרים שעברו חוויות טראומטיות עם ילדים אחרים כשהם עצמם היו ילדים. מה שגרם להם לפתח חרדה ותגובה שלילית כלפי ילדים. יש אנשים שמרגישים מבוכה מהכנות הבוטה של ילדים. וסיבות אחרות הם הנחה כי ילדים נוטים לאגוצנטריות ולמעשי קונדס והם בעלי שיעור פשיעה גבוה יותר. אף על פי שהסיבות רבות, ברובן הן מתבססות על ניסיון אישי שלילי המשפיע על נפשו של האדם.
סופרים וחוקרים כדוגמת הנרי ג'ירוקס הראו כי הפחד המודרני הפופולרי מילדים נובע, בין היתר, מתקשורת המונים ושיתוף הפעולה שלה עם מגוון של אינטרסים פוליטיים וכלכליים.
מה נסגר?
מה נסגר? היא תוכנית בידור ישראלית בהנחיית רועי בר נתן, ששודרה בערוץ עשר בין השנים 2011–2018. החל מהעונה השמינית, שעלתה ב-17 באוקטובר 2018, התוכנית משודרת בכאן 11.
היסטוריה.
בתחילה שודרה "מה נסגר?" כחלק ממגזין החדשות השבועי של חדשות 10 "השבוע" ואורך כל תוכנית היה כ-15 דקות, אך עם הזמן צברה הפינה פופולריות ובמאי 2011 הפכה לתוכנית המשודרת באופן עצמאי.
על אף שהמנחה בר-נתן הודיע על הצטרפותו לתוכנית "ארץ נהדרת" בערוץ 2, חודשה "מה נסגר?" לעונות נוספות בזמן פגרות השידור של "ארץ נהדרת". העונה השישית והשביעית של התוכנית אף שודרה במקביל להפקת העונה ה-14 וה-15 של "ארץ נהדרת", וגם עונתה השמינית משודרת במקביל לשידורי העונה ה-16 של ארץ נהדרת.
ב-16 בספטמבר 2018 פורסם שהתוכנית תעבור לכאן 11 מערוץ עשר אחרי 7 עונות בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר. ערוץ עשר ויתר ללא תמורה על זכויות השידור של התוכנית החל מהעונה השמינית שעברו לידי "כאן" בשל חוב למפיק התוכנית. כמעט כל פרקי העונה השמינית זמינים לצפייה בעמוד היוטיוב של כאן.
ב-17 באוקטובר 2018 עלתה לשידור העונה השמינית של התוכנית, בכאן 11, עם מספר פינות קבועות מהעונות הקודמות (בעיקרן: "הסצנה האמינה", "מה X ראה השבוע בטלוויזיה", "מה נסגר עם ערוץ 24") ומספר פינות חדשות (בהן "מה שווה הארכיון אם אנחנו לא שולטים בו?" ו"מה נחקר?").
ב-25 בספטמבר 2019 שודרה תוכנית אקסטרה עם קטעים שלא נכנסו לעונה.
ב-18 בדצמבר 2019 נודע כי העונה השמינית של התוכנית הייתה עונתה האחרונה, ו"כאן 11" החליטה שלא להפיק עונה נוספת.
מבנה התוכנית.
התוכנית מבוססת על פורמט התוכנית האמריקאית "מרק הוליוודי" של , ומציגה קטעים ששודרו בטלוויזיה הישראלית בשבוע החולף תוך התייחסות הומוריסטית ופרודית למתרחש בהם, לרוב באמצעות טקסטים קצרים בין קטע לקטע.
מקורם של רבים מהקטעים בתוכנית הוא ערוצי שוליים כדוגמת ערוץ ההידברות והערוץ המקומי, אך היא מרבה לכלול גם קטעים מתוכניות בוקר בערוצים המסחריים ומערוץ 24. רבים מהקטעים לועגים לתקלות בשידור ולתוכניות אזוטריות, כמו גם למנחים ולמגישים שמתנהגים באופן שאינו הולם את הסיטואציה. עם זאת הפכו אחדים ממנחים אלו במידה מסוימת לכוכבי התוכנית ואף הוזמנו להתארח בה.