בתקופה זו החלו הרוסים במצור על בודפשט, ועמדו בפני כיבושה, וכיבוש הארץ כולה. קצב הרציחות הואט באמצעות פעולות הרואיות של דיפלומטים ממדינות נייטרליות, ובמיוחד ראול ולנברג הנציג השוודי, וקרל לוץ הנציג השווייצרי בפעולת הצלה שנעשתה בתיאום עם מנהל המשרד הארצישראלי משה קראוס ובנדיבותו של אלפרד וייס שנידב את בית הזכוכית לצורך מבצע ההצלה. במקביל, במשך תקופה של שלושה חודשים הנפיק ולנברג אלפי דרכונים, התחקה אחר שיירות של אסירים והתעמת עם השומרים הגרמנים וההונגרים (ביניהם גם אדולף אייכמן). בטענה כי היהודים הללו היו תחת הפיקוח של שוודיה, הבטיח את שחרורם. הוא אף דאג להחביא כחמישה-עשר אלף יהודים בשלושים ואחד בתי מחסה. ההערכות השונות מדברות על 20,000 עד 100,000 יהודים שניצלו בזכותו. כפי הנראה שילם ולנברג על פעילותו זו בחייו, כאשר נעצר על ידי הרוסים לאחר כיבוש העיר, וגורלו אינו ידוע. שרה שלקהאזי, נזירה הונגרייה, הסתירה יהודים במוסדות של המסדר שאליו השתייכה. ב־27 בדצמבר 1944 נתפסה על ידי אנשי צלב החץ, כנראה בעקבות הלשנה, והיא והאנשים שהסתירה נורו על גדות הדנובה.
594 הונגרים קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם
אבני כליה
משה גדרון
משה (מוּסיק) גדרון (25 במאי 1925 – 14 בנובמבר 2009) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף, הוא שימש כראש אגף כוח אדם בצה"ל ומבקר מערכת הביטחון, קודם לכן שימש כקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי, מפקד בית הספר הארצי לקשר, וקצין קשר בגזרות שונות.
ביוגרפיה.
גדרון נולד בתל אביב. בגיל 17 הצטרף לפלמ"ח. שימש "גדעוני" באוניית המעפילים "חיים ארלוזורוב". בראשית שנת 1948 סיים קורס קציני קשר ובמלחמת העצמאות שימש כקצין קשר בחטיבת יפתח. לאחר המלחמה שימש כקצין קשר חטיבתי, כקצין קשר של פיקוד המרכז וכקצין קשר של פיקוד הדרום.
בשנים 1952–1953 שימש מפקד בית הספר הארצי לקשר. הוא מילא תפקידי מטה במפקדת חיל הקשר ובשנת 1966 מונה לקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי, תפקיד בו כיהן גם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה, הועלה לדרגת אל"ם. בתקופה זו הצטייד החיל בדור חדש של מכשירי קשר. בסוף 1970 הועלה לדרגת תת-אלוף, יחד עם שאר קציני חיל ראשיים. באוגוסט 1972 השתחרר מצה"ל ומונה למנכ"ל חברת "טלרד". בספטמבר 1973 עם הקמת חטיבת חשמל ואלקטרוניקה בקונצרן "כור", הועמד בראשו.
ב-21 באפריל 1974 שב משה גדרון לצה"ל כדי לשמש ראש אגף כוח אדם. עם מינויו לראש אכ"א, הועלה לדרגת אלוף. בתפקידו זה ניצח על ההגדלה של צה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים. בסוף 1975 הוחלט על מינויו למנכ"ל משרד התקשורת ולצורך כך השתחרר בחודש פברואר 1976 מצה"ל. גדרון הנהיג גביית דמי מקדמה על התקנת טלפון כדי לממן התקנת טלפונים נוספים וצמצום התור לטלפונים, אולם לא הושגה התקדמות במערכת הטלפונים בתקופת כהונתו, והיו אף שראו בחוסר המנהיגות שלו את הסיבה לכך. בראשית 1979, עם מינוי יצחק מודעי לשר התקשורת, ביקש להתפטר מכהונתו.
ב-1979 מונה לקונסול כללי של ישראל בדרום מערב ארצות הברית. בהמשך פנה לעסקים ובמשך מספר שנים ייצג בישראל את ליווינגסטון קוסברג, איש עסקים יהודי מטקסס, אותו פגש בעת היותו קונסול. ב-1988 מונה למבקר מערכת הביטחון, תפקיד בו כיהן עד ל-2 באוגוסט 2002, עת הוחלף בתא"ל (מיל') יוסי ביינהורן.
משה גדרון נפטר ב-2009, בגיל 84. ונקבר בבית העלמין ברמת השרון. הותיר אחריו את אשתו תמר (1926–2014), בתו של דב הוז, ואת בנו הבכור אמיר. בנו הצעיר, סגן , היה קצין שריון שנהרג במלחמת יום הכיפורים ועוטר לאחר מותו בעיטור המופת.
קישורים חיצוניים.
על אשתו, תמר גדרון:
משה גידרון
מוסיק גדרון
מוסיק גידרון
Group Theatre
אל&quot;ח
שואת יהדות הונגריה
מיקי אברהם
פרס לנין
פרס לנין (ברוסית: Ленинская премия), היה אחד הפרסים החשובים והיוקרתיים בברית המועצות. הפרס הוענק על תרומות יוצאות דופן במדע, אמנות, ספרות, ארכיטקטורה והישגים טכנולוגיים. הפרס נקרא על שם מנהיגה הראשון של ברית המועצות ולדימיר לנין והוענק ביום הולדתו של לנין, ה-22 באפריל.
הפרס הוענק רק לאזרחי ברית המועצות, וכלל מדליה לענידה על הבגד, דיפלומה ותעודה שהעניקה למציג אותה זכויות יתר שונות (כגון נסיעה בחינם בתחבורה הציבורית), וסכום כסף שהשתנה במשך השנים.
הפרס נוסד על פי החלטת נשיאות הסובייט העליון ב- 23 ביוני 1925, והוענק עד שנת 1934. בין השנים 1935-1956, לא הוענק הפרס, בשל ייסודו של פרס סטלין, על שמו של יוסיף סטלין. ב-15 באוגוסט 1956, עם ביטול הפרס על שם סטלין וכחלק ממדיניות הדה-סטליניזציה בברית המועצות, חודשה הענקת הפרס, והוא הוענק כל שנה זוגית עד שנת 1990. בשנת 1957 הוענקו פרסי לנין עבור עבודות מדעיות מצטיינות, מבנים ארכיטקטוניים וטכניים, המצאות ששולבו בכלכלה הלאומית, תהליכים טכנולוגיים וכו'. כמו כן הוענקו פרסי לנין על עבודות ספרות ואמנות מצטיינות. במרץ 1960 הוענקו פרסי לנין בתחום העיתונאות.
עם קריסת ברית המועצות וכינונה מחדש של הפדרציה הרוסית בוטל הפרס רשמית בשנות התשעים של המאה העשרים.
פרס לנין שונה מפרס לנין לשלום המוענק לאזרחים מחוץ לברית המועצות, על מאמציהם בהשכנת שלום. פרס לאומי נוסף הוא פרס ברית המועצות. מספר אישים קיבלו את שני הפרסים: פרס לנין ופרס ברית המועצות.
אל הרומיים
האיגרת אל הרומאים
איגרת אל הרומאים היא אחת מהאיגרות שנכתבו על ידי פאולוס והמהוות חלק מספרי הברית החדשה. מתייחסת אל האיגרת בקיצור בשם "רומאים".
תאריך כתיבת האיגרת.
האיגרת נכתבה ככל הנראה בזמן שפאולוס שהה בקורינתוס שביוון.
מועד כתיבת האיגרת אינו מצוין בה, אולם כתוב באיגרת כי פאולוס היה בדרך לירושלים ולכן מדובר בביקורו השני ביוון (מעשי השליחים, י"ט 21). בעקבות תיארוך זה סבורים החוקרים כי האיגרת נכתבה בין שנת 55 לשנת 58.
הרקע לכתיבת האיגרת.
במהלך עשר השנים שקדמו לכתיבת האיגרת (בין השנים 47 - 57) נסע פאולוס ברחבי הים האגאי בניסיון לשכנע אנשים להתנצר. בעקבות מסעות אלה הוקמו כנסיות רבות, ופאולוס החל לחשוב על מסעו הבא - מסע לרומא.
באותה עת עוררו מסעותיו התנגדות רבה בקרב הקהילות היהודיות באזורים אלה, וכן התעוררו מחלוקות בינו לבין פטרוס וברנבא.
תמה עיקרית.
התמה העיקרית של האיגרת, המפורטת בפרק א' פסוקים 16 - 17, היא שהמאמינים במשנתו של ישו הנוצרי יזכו לגאולה, וכי כל האנושות אשמה בחטא הקדמון, ורק בזכות מותו וקימתו לתחייה של ישו יכולה האנושות לזכות לגאולה.
תוכן.
מבוא (א 1- 15).
במבוא מתאר פאולוס את שליחותו ומציין כי האיגרת מופנית לכנסייה הנוצרית ברומא. כמו כן מתואר הקשר בין ישו לבין בית דוד. על פי האמור במבוא (פסוק 5), האיגרת מיועדת הן ליהודים ברומא והן לגויים.
ללא בושה (א 16 - 17).
פאולוס מציין כי הוא לא מתבייש באיגרת שלו. פסוקים אלה מהווים תמה עיקרית של הספר. כמו כן מציין פאולוס כי הוא פונה בראש ובראשונה אל היהודים (אשר מתחו ביקורת קשה על פעולותיו).
משפט האל (א 18 - 32).
וזעמו מתגלה נגד הדת הממלכתית של רומא ונגד כל שעבדי את הנבראים תחת הברא הכל.
כל מי שעשה רע ייענש על ידי האל (כמו כל מי שעושה פסל של האל). האיגרת אוסרת פעילות הומוסקסואלית, וכן אומרת שכל מי שעושה רע (לדוגמה, רצח) דינו מוות.
הבטחה לגאולה.
בפרקים 5 - 8 מבטיח פאולוס למאמינים כי הם ייגאלו לאחר שישתחררו מחבלי החטא, וכל מי שחטא וחוזר בתשובה יכול לזכות בגאולה.
עם ישראל.
בפרקים 9 - 11 דן פאולוס בהבטחת האל ואומר כי עם ישראל יזכה להבין את האמת ויאמין לבסוף בישו.
. (9:6-7)
פאולוס מצטט את פרשת תולדות ומלאכי ומסביר . (9:12-13)
השינוי של המאמינים.
בפרקים 12 - 15 פאולוס דן בשינוי (טרנספורמציה) של המאמינים - שיחיו לא על פי התורה אלא תחת חסד האל אם יצייתו לאל.
פסוקי הסיום.
בפסוקי הסיום של האיגרת מתאר פאולוס את תוכניתו לנסוע לירושלים.
השפעות.
האיגרת השפיעה רבות על הנצרות הפרוטסטנטית. מרטין לותר ציין כי האיגרת היא "החשובה בספרי הברית החדשה, והטהורה שבהם". דעות אלה היוו בסיס לפרסום 95 התזות שלו ולביקורת שלו על הכנסייה הקתולית.
ליב שרה'ס
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הוא פעולת טרור גדולה שביצעה קבוצה של מתנגדי מלחמת וייטנאם ב-24 באוגוסט 1970, באמצעות פיצוץ מכונית תופת בשטח אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הפיגוע כוון נגד מעבדת מחקר של מחלקת ההגנה האמריקאית ששכנה באחד מבנייני האוניברסיטה. מהפיצוץ נהרג אדם אחד ונפצעו 4 אחרים והאירוע היה זכור במשך שנים כאחד מפיגועי הטרור החמורים בתולדות ארצות הברית.
רקע.
בשנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 היו רבות מהאוניברסיטאות בארצות הברית מוקד להפגנות ומחאות כנגד המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם. אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הייתה בעין הסערה עם שורה ארוכה של התכתשויות מתועדות בין מפגינים לכוחות שיטור. בין השאר מחו הסטודנטים כנגד נוכחותם של מגייסים לעבודה מטעם חברת דאו כימיקלים, יצרנית הנאפלם בו השתמשו הכוחות המזוינים של ארצות הברית במאבקם בווייטנאם. ההפגנות פוזרו לא אחת באלימות וזכו לתיעוד בספר ובסרט דוקומנטרי של רשת PBS.