ההוצאה עוסקת בעיקר בהוצאה לאור של ספרי עיון, ספרי לימוד, מילונים דו-לשוניים, אמנות ויצירה, ספרות ילדים, מדע פופולרי, פסיכולוגיה ומדריכי טיולים.
בתחום ספרות הילדים תרגומי ספריו של אריך קסטנר מזוהים עם ההוצאה. בהם: אמיל והבלשים, פצפונת ואנטון, אורה הכפולה, החתול במגפיים, הכיתה המעופפת ועוד.
בתחומי ההיסטוריה וחקר הספרות בולטים ספריו של יוסף קלוזנר: "היסטוריה של הבית השני" (5 כרכים) ו"היסטוריה של הספרות העברית החדשה" (6 כרכים).
לאחר מלחמת העצמאות הוציאו ספרים הקשורים לנושא, שהמפורסמים שבהם: "המרד" של מנחם בגין, "ארוכה הדרך לחרות" של יעקב מרידור, "גנבים בלילה" של ארתור קסטלר ואחרים.
אחיאסף חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
שארל בונה
שארל בונה (בצרפתית: Charles Bonnet; 13 במרץ 1720, ז'נבה, שווייץ — 20 במאי 1793, ז'נטו) היה חוקר טבע, משפטן ופילוסוף שווייצרי.
מחקריו תרמו בין השאר להתפתחות חקר החרקים.
על שמו נקראת תסמונת שארל בונה, תסמונת נוירולוגית בה אנשים בעלי לקות ראייה עשויים לחוות הזיות. בונה תיאר תסמינים אלו ב-1760, כאשר תיעד הזיות אצל סבו, שהיה בריא בנפשו וכמעט עיוור; הוא דיווח על הזיות מלאות חיים כמו אנשים, בניינים, בעלי חיים ואובייקטים שהופיעו ונעלמו ללא התראה, התרחבו והתכווצו.
ג'ורג'ו בלדונה
הוצאת אחיאסף
אברהם טרמבלה
אברהם טרמבלה (בצרפתית: Abraham Trembley 3 בספטמבר 1710, ז'נבה, שווייץ - 12 במאי 1784) היה ביולוג שווייצרי, מחלוצי הזואולוגיה החדשה.
ב-1743 העניקה החברה המלכותית הבריטית לו את מדליית קופלי בזכות מחקריו על ההידרתים - מחלקה הקרובה למדוזות, שושנות ים ואלמוגים.
השרירים הבין גרמיים (כף יד)
מצ'טה
מָצֶ'טָה (בספרדית: Machete) היא סכין גדולה ורחבה, המורכבת מידית אחיזה קצרה ולהב שטוח, מעט מעוקל בקצהו ומחודד, שאורכו נע בין 30 ל-60 סנטימטרים. המצ'טה משמשת בעיקר ככלי עבודה לחיתוך וקיצוץ, אך יכולה לשמש גם ככלי נשק קר דמוי חרב.
מקור המצ'טה בחרבות קצרות שהיו נפוצות בעת העתיקה ובימי הביניים, ונהוג לייחס את התפתחות צורתה המודרנית לעובדים בשדות קנה הסוכר בפוארטו ריקו במאה ה-17. הפועלים בשדות חיפשו כלי מתאים לקציר הקנים במקום הגרזנים הכבדים שהיו בשימוש עד אז, ופיתחו כלי רב שימושי וקל להנפה.
במדינות שונות ברחבי העולם המצ'טה משמשת ככלי לביצוע פעולות חקלאיות ומשימות ביתיות כמו חיתוך מזון, קיצוץ עצים להסקה, פיצוח אגוזי קוקוס, פילוס שבילים דרך צמחייה, גדיעת עצים ועבודות גינון שונות.
בנוסף לשימושיה היום יומיים המגוונים, למצ'טה בגרסאותיה השונות גם חלק נכבד בעימותים צבאיים לאורך ההיסטוריה, במיוחד באזורים כמו האיים הקריביים, אמריקה הלטינית, אפריקה ודרום-מזרח אסיה. בשל תפוצתה הרבה באזורים אלה, המצ'טה הייתה לעיתים קרובות נשק חשוב בידי קבוצות גרילה ומורדים ומהפכנים שונים.
בשנת 2010 יצר הבמאי רוברט רודריגז את סרט הפעולה "מצ'טה", בו הגיבור מטיל אימה על אויביו בעזרת מבחר סכינים.
מעמד חוקי.
בישראל החזקת מצ'טה אסורה על פי חוק העונשין (החזקת סכין למטרה שאינה כשירה) והעונש עליה הינו עד חמש שנות מאסר בפועל.
רנה אנטואן פרשו דה ראומיר
רנה אנטואן פרשו דה ראומיר (בצרפתית: René Antoine Ferchault de Réaumur 28 בפברואר 1683, לה רושל צרפת - 17 באוקטובר 1757, סן-ז'וליין-די-טרו) מדען צרפתי, חוקר טבע בתחום חיי החרקים, מונה על ידי לואי הארבעה עשר לבצע סקר של המשאבים הכלכליים בצרפת.
בשנת 1722, הראה כי ברזל הופך לפלדה באמצעות קליטת חומרים מסוימים, הידועים כיום כפחמנים.
ייגור גאידר
גדי ענבר
גדי ענבר (נולד ב-12 בנובמבר 1949) הוא מחזאי, במאי ורעיונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
ענבר נולד לשרה ויוסף (שכיהן במשך שנים כיו"ר הוועד האולימפי הישראלי, וכמזכיר מרכז הפועל). גדל והתחנך בקיבוץ גבעת חיים איחוד. סיים את שירותו הצבאי כקצין מודיעין בחטיבה בחיל השריון. ב-1979 סיים לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וב-1983 לימודי בימוי באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק.
בזמן שהותו בניו יורק, בשנים 1980–1984, כיהן כשליח ארגון הסטודנטים הישראלי, בתפקיד מנהל משרד הנסיעות של איסתא. במקביל, הקים בניו יורק את "תיאטרון יאיר" (על שם אחיו שנהרג במלחמת יום הכיפורים), שהעלה הפקות בנושאים ישראליים ויהודיים.
במסגרת עבודתו בענף הפרסום, כיהן כקופירייטר בכיר, ובהמשך גם כמנהל קריאטיבי במשרדי פרסום גדולים, ובהם: "טמיר כהן", "דחף", "צרפתי שטרנשוס", "ורשבסקי פרייליך דובר". כמו כן היה מנהל קריאטיבי במספר מערכות בחירות לכנסת.
ביים להקות צבאיות, כתב וביים לתוכניות טלוויזיה (כ"זהו זה!"), ושימש במאי ומורה לדרמה בבתי הספר למשחק. המחזה "Mike - Laisse Nous T'aimer" פרי עטו הועלה בספטמבר 2010 בתיאטרון ה"Comédia" שבפריז, למשך כחצי שנה, והיה מועמד לפרס מולייר הצרפתי לשנת זו, בקטגוריית המחזמר הטוב ביותר.
בשנים האחרונות מחלק את זמנו בין תל אביב ללוס אנג'לס, שם הוא משמש, לצד עבודתו כמחזאי, גם מורה לדרמה ומרכז סדנאות משחק. הוא חי עם בן זוגו עמיר פלג.
פרויקט בן יהודה
בית הכנסת שומרי שבת
בית הכנסת שומרי שבת הוא בית כנסת פעיל וידוע בבורו פארק שבברוקלין השוכן במרכז השכונה, בשדרה ה-13 וברחוב ה-53. בבית הכנסת מתפללים מאות אנשים מדי יום, ומתקיימים בו מנייני תפילה עשרים וארבע שעות ביממה.
רקע.
בשכונת בורו פארק שבניו יורק התגוררו לפני שנות השואה יהודים רבים, אך מצב שמירת השבת בארצות הברית היה חלש מאוד, בעלי העסקים היו לרוב גויים ויהודים עבדו בעיקר בעסקים של לא-יהודים שעסקיהם היו פתוחים שבעה ימים בשבוע, ויהודים רבים לא התגברו על הניסיון והם עבדו גם בשבת, למרות שלפעמים היה הדבר כרוך בחילול שבת, במלאכות מהתורה או מדברי חכמים. אלו התפללו בבית הכנסת הגדול היחיד המרכזי בשכונה "בית הכנסת אנשי ספרד" בשדרה ה-14 של השכונה. קבוצה אחרת, שהקפידו על שמירת שבת למרות הקשיים המרובים שהדבר היה כרוך, לא הסכימו להתפלל ביחד ובמקום אחד עם יהודים המחללים שבת בפרהסיה, ובשנת תרע"ט הם הקימו בית כנסת עצמאי אותו כינו "בית הכנסת שומרי שבת", לאות כי בבית כנסת זה מקומם של שומרי השבת בעיר, ולא מקומם של מחללי השבת.
בית הכנסת.
בית הכנסת שוכן בשדרה המרכזית של העיר שבה המרכז המסחרי של השכונה - השדרה ה-13, אך מיקומו של בתי הכנסת בשדרה ה-53 הפך את המקום למרכז השדרה. סמוך לבית הכנסת נפתחו סופרמרקטים גדולים הפתוחים במשך עשרים וארבע שעות, בהשתמש בעובדה שבית הכנסת שוקק חיים עשרים וארבע שעות ביממה. בית הכנסת מורכב מארבע קומות כאשר בשלוש הקומות הראשונות מתקיימים מניינים ברציפות ובקומה הרביעית בית מדרש פעיל. בבית הכנסת נמסרים גם שיעורי תורה הנמסרים על ידי רבני בית הכנסת. רב בית הכנסת הרב יהודה לייב טירנואר נפטר בשנת תשע"א, ובמקומו הוכתר בנו הרב יצחק אייזיק לממשיך דרכו ברבנות בית הכנסת.
בקומה העליונה שוכן אוצר הספרים של בית הכנסת, ושם גם מתקיימים רוב שיעורי התורה הנמסרים בבית הכנסת. הקומה האמצעית היא המרכזית והיא גם קומת הכניסה, בקומה זו יש שני מניינים. כמו כן באחד מהחדרים יש שולחן ובו ארגזי לחם שמועבר למקום על ידי החנויות בסביבה, לצורך כל המתפלל בבית הכנסת ואנשים מעוטי יכולת.
בקומה התחתונה, הוקדש אגף מיוחד לאוכל ושתייה לכל באי בית הכנסת. במקום זה יש אוכל מגוון לכל חפץ, סלטים למיניהם, קוגלים, עוגות למיניהם, ושתייה. לא נגבה כל תשלום עבור האוכל והשתייה במקום, והוא נודב על ידי קרן מיוחדת המממנת את המקום המיועד לכל דכפין.
מכיוון שבבית הכנסת אין מקום ליותר מארבעה מניינים, ולעיתים מתקיימים מניינים רבים יותר בעת ובעונה אחת במקום, מתקיים לעיתים מניין בקומת הכניסה של הבנק הסמוך שבהנהלה יהודית. הנהלת בית הכנסת סיכמה עם הנהלת הבנק כי יורשה לה להכניס לקומת הכניסה של הבנק יהודים שיקיימו במקום מנייני תפילה, ולפעמים הנהלת בית הכנסת משתמשת במקום.
רבי יואל טייטלבוים ערך בבית כנסת זה את הטישים הראשונים שלו בארצות הברית.
ארי ויורם ירזין
ארי ויורם ירזין הם מסעדנים ישראלים.
קריירה.
יורם ירזין נסע בהיותו בן 30, ב-1980, לארצות הברית, שם למד ניהול בתי מלון ומסעדנות במשך ארבע שנים בלאס וגאס. בתום הלימודים עבד ברשת "הייאט" המקומית, וחזר לישראל ב-1988. הוא רצה לפתוח מסעדה בסגנון אמריקאי, שתגיש בשר ותפוחי אדמה ותחזיק מעמד 30 שנה. הוא ואחיו ארי גייסו הון התחלתי מקרובי משפחה וכן משותף נוסף, ופתחו באותה שנה את מסעדת "עד העצם" בהרצליה פיתוח, הקיימת עד היום (2017). סניף שני נפתח ב־2006 באיירפורט סיטי, אך נסגר ושינה את שמו.
כעבור שנה הם רכשו את חלקו של השותף והחזירו את ההשקעה, ולאחר שנתיים פתחו בדרום תל אביב את מסעדת "פסטלינה". השפית של "פסטלינה", יעל הורנשטיין, הפכה לשותפה של האחים ירזין. מאז, בכל מסעדה חדשה שפתחו, הם הפכו את השף או את מנהל המשמרת לשותף, תמורת השקעת הון. כעבור עשור, בשנת 2002, נסגרה מסעדת "פלסטלינה".