החותם הוא עגול, סמל המדינה במרכזו, מסגרתו הפנימית מורכבת ממגן דוד מלא בראשה, מענפי עץ זית (הזהים לאלו שבסמל המדינה) בחציה העליון ומן המלים "חותם המדינה" בחציה התחתון; ומסגרתו החיצונית מורכבת משוליים מעוצבים.
הטבעת החותם.
על פי סעיף 3 ב:
השמירה על החותם והשימוש בו.
על פי והתקנות הנלוות לו, שר המשפטים הוא הממונה על שמירת חותם המדינה, וכל שימוש בו מחייב רישום מפורט על המסמך הנחתם. אין לזייף את החותם, ועל המזייף יוטל עונש של עד 7 שנות מאסר; אין לייצר חותם בדמות חותם המדינה, אלא בהוראת שר המשפטים.
טלטקסט
טלטקסט הוא שירות מידע המבוסס על שידורי טלוויזיה (אנלוגיים), המאפשר לצפות במידע טקסטואלי ובגרפיקה פשוטה, מבוססת טקסט (ראו אמנות ASCII). תחנות טלוויזיה ברחבי העולם כוללות בשידוריהן גם טלטקסט.
בשנים האחרונות, הדרישה לשירותי הטלטקסט היא מצומצמת, עקב קיומם של אמצעי תקשורת אחרים, זמינים ואינטראקטיביים יותר, בראשם האינטרנט ושירותי המידע בשידורי הטלוויזיה הדיגיטלית, שברוב המוחלט של המקרים, עדיפים על הטלטקסט. באמצע שנות האלפיים שירות הטלטקסט הופסק בערוצי טלוויזיה רבים בעולם, בעיקר בעקבות המעבר לשידור דיגיטלי וירידה בדרישה לשירות.
בישראל, החלו בשידורי ניסיון בשנת 1985, והשירות סופק בערוצי הטלוויזיה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית, החל מ-1986. השירות הופסק ב-2014.
שימוש.
המידע בטלטקסט מאורגן לפי "דפים". לכל דף מספר סידורי בן שלוש ספרות והוא יכול להכיל נושא מסוים או מספר נושאים. שיקולי העריכה וחלוקת המידע לדפים נתונים בידי תחנת הטלוויזיה המשדרת את הטלטקסט. "דף הבית" של הטלטקסט הוא דף מספר 100 והוא בדרך כלל מכיל את תוכן העניינים של כל דפי הטלטקסט של אותה תחנת טלוויזיה.
הגישה לטלטקסט אפשרית רק במקלטי טלוויזיה המצוידים במפענח טלטקסט. במכשירים אלו קיימים כפתורים לשליטה ולניווט בטלטקסט. לחיצה על כפתור הכניסה לטלטקסט תשאיר את הפסקול של התחנה, אך תסתיר את התמונה המשודרת בערוץ, ובמקומה תציג את דף מספר 100 (דף הבית) של הטלטקסט של אותו ערוץ טלוויזיה. כניסה למצב טלטקסט בערוץ טלוויזיה שאינו מכיל שירות טלטקסט, תגרום להצגת מסך שחור, שבראשו רשום "p100", בשל הניסיון להיכנס לדף 100 של הטלטקסט בערוץ זה.
דוגמאות למידע שניתן למצוא בשירותי טלטקסט:
טכנולוגיה.
מידע הטלטקסט מועבר בתוך שידורי הטלוויזיה הרגילים. שיטת השידור של הטלוויזיה מכילה מרווחי זמן, שאינם משמשים לשידור התמונה. מרווחי זמן אלה מנוצלים לשידור דפי המידע של הטלטקסט (וזו הסיבה לצורך במפענח). כל הדפים משודרים שוב ושוב בזה אחר זה, בלי תלות בביקוש לכל אחד מהדפים. תכונה זו של הטלטקסט הופכת אותו, יחד עם שידורי הטלוויזיה, לאמצעי טוב להפצת מידע לציבור הרחב גם באירועים של עומס על מערכות התקשורת ובעִתות חירום.
בעולם זכה שירות הטלטקסט לתפוצה רחבה, בעיקר באירופה. תחנות טלוויזיה רבות סיפקו שירותי טלטקסט בשנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים. כמו כן, רוב מקלטי הטלוויזיה שיוצרו באירופה כללו את היכולת לצפות בטלטקסט.
הטלטקסט, בהיותו שירות מידע טקסטואלי, תלוי בגופנים המציגים את המידע על גבי מסך הטלוויזיה. מאחר ששירות הטלטקסט היה נפוץ בעיקר באירופה, מכשירים רבים שווקו בישראל עם גופנים שהתאימו לאנגלית ולשפות אירופאיות נוספות, אך ללא תמיכה בעברית, דבר שמנע ממשתמשים רבים קריאה של דפי הטלטקסט הישראליים כיוון שהכיתובים בעברית הוצגו כג'יבריש.
באותה עת, שווקו מספר דגמים של מכשירי טלוויזיה עם מפענח טלטקסט בשפה העברית, אך התקן זה לא אִפשר לצפות כהלכה בדפי טלטקסט בערוצים לועזיים – רק אותיות רישיות הוצגו נכון, ובמקום האותיות הקטנות הוצגו אותיות עבריות (ב – a, ג – b, וכו'). יוצאים מן הכלל היו מספר דגמים של מקלטי טלוויזיה "אלביט" (שהורכבו במגדל העמק, בארץ), בהם שולב מפענח רב-לשוני של חברת פיליפס: לחיצה בשלט רחוק אִפשרה מיתוג בין הצגת טקסט בלועזית להצגתו בעברית.
הנרי הארדנברג
קתדרלת רוסקילה
קתדרלת רוסקילה (בדנית: Roskilde Domkirke, נהגה: "רוסקילה") היא קתדרלה בעיר רוסקילה באי שלן שבמזרח דנמרק.
היסטוריה.
קתדרלה זו, הבנויה בשילוב סגנונות של אדריכלות רומנסקית ואדריכלות גותית, הייתה הקתדרלה הגותית הראשונה שנבנתה כולו מלבנים אדומות, דבר שעודד את פריחת סגנון ה"גותיקת לבנים" בצפון אירופה ומזרחה. הקתדרלה נבנתה במאות ה-12 וה-13 והייתה הקתדרלה היחידה באי שלן עד המאה ה-20. שני צריחיה המחודדים, האופייניים למזרח אירופה, שולטים בקו הרקיע של העיר.
לפי ההיסטוריון אדם מברמן, נבנתה הכנסייה הראשונה באתר על ידי האראלד "כחול-השן" במאה ה-10 לספירה, כאשר הפך את רוסקילה לבירתו ובה נקבר. ברם לא נותר שום זכר לכנסייה זו. במאה ה-11 החליפה אסטריד, אחותו של קנוט הגדול, את הכנסייה מעץ במבנה אבן. ב-1080 נבנתה שוב כנסייה חדשה, הפעם ביוזמתו של הבישוף סוונד נורדמנד. כנסייה זו, העשויה מאבן מסוג טראברטין, הייתה בנויה כבזיליקה עם ספינה בת שלושה אגפים ומגדל גבוה במערב. בצד הצפוני שכן מבנה בו חיו הכמרים חיי נזירות.
באמצע המאה ה-12 הגיעה לדנמרק אומנות ליבון הלבנים ושריפתן. כתוצאה מכך נבנתה קתדרלת רוסקילה מחדש, הפעם מלבנים אדומות, תחת השגחתו של הבישוף אבסלון. המיזם היה שאפתני: מבנה בגובה 2 קומות, מגדל בכל צד של בית המקהלה, ובתי רוחב בני שלושה אגפים. הבנייה, שהחלה בסגנון רומנסקי ואחר כך המשיכה בסגנון גותי המשיכה עד המאה ה-13 והושלמה רק ב-1280. לבנייתה היו דרושות כשלושה מיליון לבנים.
קתדרלת רוסקילה שימשה אתר קבורה למלכי דנמרק מאז המאה ה-15. משום כך הורחבה במהלך השנים כאשר מלכים שונים הוסיפו לה קפלות קבורה. בעקבות הרפורמציה ב-1536, מגורי הבישוף הועברו לקופנהגן ומשם הוא החזיק בתואר בישוף האי שלן. לעומת זאת, ההכתרות התקיימו בדרך כלל בכנסיית גברתנו בקופנהגן או בקפלה של ארמון פרדריקסבורג.
לקתדרלה שער אחד ומעליו שלושה חלונות והיא נבנתה ללא שימוש בתמיכות דואות. מעל מקום המצלב ישנו צריח מחודד מסוג פלשה.
הקתדרלה היא אטרקציה תיירותית מרכזית, ופוקדים אותה מדי שנה 125,000 מבקרים ומאז 1995 היא מוכרת כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מאז 1987 משמשת הקתדרלה את מקהלת הנערים של רוסקילה, אחת מהמקהלות הכנסייתיות הידועות בדנמרק. המקהלה הייתה לאחת הפעילויות המרכזיות עבור נערים בקהילה, וחבריה לומדים בבתי ספר רגילים אך נפגשים 2–3 פעמים בשבוע לחזרות. בכל שנה שנייה מטיילת המקהלה ליעד אחר כדי להופיע בו. יעדיה כללו את ניו זילנד, סקנדינביה, אנגליה, גרינלנד, צרפת וקנדה.
קברי המלכים.
מלכים ומלכות ואצילים מהמשפחה המלכותית של דנמרק קבורים בקתדרלה, ביניהם:
דאגמאר, נסיכת דנמרק (שהייתה גם קיסרית רוסיה תחת השם מריה פיודורובנה), הייתה גם היא קבורה בקתדרלה עד ה-23 בספטמבר 2006 אז הוחזר ארונה לרוסיה בהסכם בין הממשלות. היא נקברה מחדש בסנקט פטרבורג.
סקוויה
קתרין הייגל
קתרין מארי הייגל (באנגלית: Katherine Marie Heigl; נולדה ב-24 בנובמבר 1978) היא שחקנית, מפיקת קולנוע ודוגמנית אמריקאית. תחילה התפרסמה בתפקידה בתור איזבל אוונס בסדרת המדע-בדיוני "רוזוול" (2002-1999), ולאחר מכן בתור ד"ר איזבל "איזי" סטיבנס בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" (2010-2005); תפקיד אשר הקנה לה פרס אמי ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב. מוכרת גם בשל תפקידה בתור סמנת'ה וילר בדרמה המשפטית "Suits" (2019-2018) ובסדרת המדע בדיוני של נטפליקס "פיירפליי ליין" (2021-הווה) בתור טולי הארט. בקולנוע היא מוכרת בזכות כיכובה בסרטי הקולנוע "הדייט שתקע אותי", "27 שמלות", "האמת המכוערת", "קילרים", "חיים כמו שמכירים", "סילבסטר בניו יורק" ו"החתונה הגדולה".
ביוגרפיה.
הייגל נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ואירי. אביה, פול הייגל, מנהל פיננסי וממשפחה קתולית. אמה, ננסי (לבית אנגלהרדט), אמרגנית וממשפחה לותרנית. הצעירה מתוך ארבעה אחים, כאשר אחותה מג מאומצת. התגוררה בווירג'יניה ובדנוור לפני שהמשפחה השתקעה בקונטיקט. שם, עברו לבית חווה גדול בסגנון ויקטוריאני עתיק באזור האמיד של העיר ניו קיינן, בו בילתה את רוב ילדותה.
ב-1986 נפגע אחיה הגדול ג'ייסון בתאונת דרכים ומת מפצעיו. לאחר שהרופא החליט שמוחו נפגע נתרמו איבריו על ידי המשפחה. כתוצאה מכך הייגל תומכת נלהבת של תרומת איברים. בעקבות מותו המירו הוריה של הייגל את הזרם של דתם לכנסייה המורמונית, ועל פי אמונה זו התחנכה.
קריירה.
קריירת דוגמנות.
כשהייתה הייגל בת תשע, דודתה ביקרה את המשפחה והחליטה לצלם כמה תמונות של הייגל. לאחר שחזרה לביתה בניו יורק, דודתה שלחה את התמונות לכמה סוכנויות דוגמנות בהסכמת הוריה. כעבור כמה שבועות נרשמה הייגל בסוכנות דוגמנות. כמעט מיד נבחרה לדגמן במגזין פרסום. הפרסומת הראשונה שהייתה לה בטלוויזיה הייתה לדגני הבוקר צ'יריוס.
קריירת משחק.
קריירת המשחק שלה התחילה כאשר הייתה בת 13, בשנת 1992 שיחקה בסרט "הלילה הזה" לצידן של ג'ולייט לואיס ואלייזה דושקו. ב-1994 שיחקה בפעם הראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אבי הוא הגיבור".
במהלך תקופה זו הייגל עוד למדה בתיכון ושילבה את הקולנוע והדוגמנות יחד עם לימודיה.
ב-1995, שיחקה הייגל בסרט "מצור 2" כאחייניתו של סטיבן סיגל.
ב-1996, התגרשו הוריה של הייגל, ואמה חלתה בסרטן. בנוסף, היא שיחקה בסרט "Wish Upon A Star" באותה שנה. ב-1997, לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, עברה הייגל עם אמה ללוס אנג'לס, ואמהּ הפכה למנהלת האישית שלה.
ב-1998, שיחקה הייגל במחזה של ויליאם שייקספיר, "הסערה".