בפזמון השיר, ישנן אחת עשרה שורות בסך הכול. שש מתוכן "נהגת ברכב המילוט; טסנו, אבל לעולם לא היינו מגיעים רחוק; נסעת ברכב המילוט; היו צפירות בפעימות הלב שלך; ברכב המילוט, אוי-אוי-אוי; לא, הם אף פעם לא מגיעים רחוק, אוי-אוי-אהה", מדברות על כך שרכב מילוט משמש בדרך כלל את הפושעים כדי להימלט מהמקום לאחר שנעשה פשע. אותן הצפירות בפעימות הלב של בן זוגה החדש, הן התזכורת המתמדת של סוויפט לכך שהיא עשתה מעשה אסור כביכול. במקרה הזה, היא השתמשה בבן הזוג החדש שלה כ"רכב מילוט", במטרה להתרחק ממערכת היחסים הקודמת שלה. כל זה, בעת שהיא מודעת לכך שזה לא יימשך זמן רב. סוויפט השתמשה בדימויים ומטפורות של מכוניות בשירים רבים שיצאו במהלך הקריירה שלה, כדוגמת "Tim McGraw" ו-"Our Song" (מ-"Taylor Swift") משנת 2006, ו-"Wildest Dreams" ו-"Style" (מ-"1989") משנת 2014.
בארבע השורות "אל תעמיד פנים שזו כזו תעלומה; תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה; היית צריך לדעת שאני אהיה הראשונה לעזוב; תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה", היא חוזרת פעמיים על "תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה", בכוונה. ערב המט גאלה של שנת 2016 היה רגע מכריע בחייה של סוויפט. היא פגשה שם את הידלסטון (בן זוגה לשעבר) ואת ג'ו אלווין, שעדיין נמצא עמה בזוגיות. שניהם היוו השראה ליצירתו של "Reputation". באותו הערב היא החליטה כמה דברים גורליים, שלבסוף הובילו לכך שהיא נפרדה מהידלסטון, אך נשארה עם אלווין.
בסוף הפזמון, היא שרה "לא, שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". כלומר, היא מזהירה את הידלסטון שהוא הולך לחוות פגיעה, והדבר הוא חזרה על האינטרו.
בית שני.
הבית השני מתחיל בארבע השורות: "זו הייתה הבריחה הגדולה, הפסקת הכלא; אור החופש על הפנים שלי; אבל לא חשבת; ואני פשוט שתיתי". סוויפט מתארת מצב של בריחה ממקום מסוים, שהוא מערכת היחסים הקודמת שלה, תוך שהיא מכנה את המצב כ"הפסקה מהכלא". כלומר, במערכת היחסים הקודמת שלה היא חשה כה כלואה, עד שהיא הייתה צריכה לחפש "רכב מילוט" שישמש אותה לבריחה. באומרה "אור החופש על הפנים שלי", היא מסבירה כי לאחר שנמלטה באמצעות רכב המילוט (חברה להידלסטון), היא חשה תחושה של חופש.
היא ממשיכה ושרה "בזמן שהוא רץ אחרינו, צרחתי, 'לך, לך, לך!'; אבל אצל שלושה מאיתנו, מותק, זה מופע צדדי; וקרקס הוא לא סיפור אהבה; ועכשיו שנינו מצטערים (שנינו מצטערים)". שורות אלה מתייחסות למשולש האהבה שנוצר בין סוויפט, קלווין האריס וטום הידלסטון. לאחר הפרידה של סוויפט מהאריס, פורסמו תמונות שלה עם הידלסטון. האריס בתגובה, כתב בטוויטר: . מאוחר יותר, התנצל על דבריו ואמר ל-"British GQ": . הדבר הוא מעין אזכור של להיטה "Love Story" משנת 2008, העוסק בסיפור אהבה.
פזמון שני.
הפזמון השני מחולק לשני חלקים: קדם-הפזמון השני והפזמון השני עצמו. קדם-הפזמון השני מכיל בתוכו את ארבע השורות המוזכרות בראשון, עם שינוי של סוף השורה השנייה "כל אחד לעצמו". (בראשון היה כתוב "שיקרתי לעצמי") הפזמון השני, מכיל בתוכו בדיוק את אותן השורות המופיעות בזה הראשון, תוך שהוא מדבר על אותם הדברים שצוינו קודם לכן.
גשר מוזיקלי.
את הגשר המוזיקלי, פותחת סוויפט בשורה "היינו ג'ט-סט, בוני וקלייד (הו-הו)". השניים כפי שצוין קודם לכן, היו שודדים שפעלו במרכז ארצות הברית בזמן השפל הגדול, בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם משכו תשומת לב רבה מצד התקשורת, ומעלליהם ריתקו רבים מקוראי העיתונים של אותה תקופה. הם נודעו כשודדי בנקים, על אף שקלייד העדיף דווקא לשדוד חנויות קטנות ותחנות דלק. בוני וקלייד פעלו כחלק מכנופיית עבריינים אותה הוא הנהיג. סוויפט מתייחסת אליהם כאנשים שאוהבים פשע ומשווה את הדבר לאופן בו הדברים מתנהלים במערכות היחסים שלה. רכב המילוט ימשיך לנסוע, אך בסופו של דבר הם יפגשו במותם (כפי שקרה ב-23 במאי 1934), כמו גם העובדה שהיא תפגוש בקץ מערכת היחסים החדשה שלה.
בהמשך, היא שרה שלוש שורות: "עד שעברתי לצד השני; לצד השני; זה לא מפתיע שהסגרתי אותך (הו-הו)". זוהי נקודת המפנה בשיר, שתוארה גם כ"חשיפה הגדולה". כאן סוויפט מסגירה את נהג רכב המילוט ובוגדת בו. אף על פי שזה נראה כאילו הוא הציל אותה, היא הערימה עליו. בהתחשב בשורה הקודמת "היינו ג'ט-סט, בוני וקלייד" הוא לטענתה, היה צריך להבין שהמצב טוב מדי ושהבגידה הזו צפויה. סוויפט לא רק הערימה על הנהג, אלא שינתה את כל הסיפור שהוצג בשיר. לעיתים קרובות, ביקרו מבקרי המוזיקה ואתרי האינטרנט את סוויפט בנימה שלילית, תוך שנטען עליה כי היא "משחקת באנשים", אך כאן היא מציגה עצמה כבוגדת ומביעה מעט חרטה על מעשיה. היא מסכמת זאת בשורה החמישית ואומרת "כי אנחנו הבוגדים לעולם לא מנצחים". כלומר, היא רומזת כי פושעים לא מנצחים מכיוון שלרוב, כולם משלמים את המחיר על פשעיהם. במקרה הזה, סוויפט מאבדת גם את הידלסטון וגם את האריס ו"נענשת על פשעיה". סוויפט מתייחסת לעצמה כבוגדת גם בשיר "Dear John", בו היא שרה "תוסיף את שמי לרשימה הארוכה של הבוגדים שלא מבינים". בנוסף לכך, כתוב ב-"Dear John" שהיא "בכתה כל הדרך בחזרה הביתה" (ב-"Getaway Car" היא "בוכה ברכב המילוט"), תוך שכתוב איך היא "לקחה את הגפרורים לפני שהאש הצליחה לתפוס אותי" (ב-"Getaway Car" היא "מכה את הגפרור ומפוצצת לך את הראש"). מדובר בשתי תקבולות המעצימות את המאורע.בשורה השישית היא שרה "אני ברכב המילוט", והדבר מהווה שינוי בעצמאותה של סוויפט. היא עדיין בתוך רכב המילוט, אך ללא הנהג. כלומר, היא נפרדה מבני זוגה ונותרה לבדה, אך היא בעלת שליטה מלאה על החיים שלה. במרבית שיריה, סוויפט אינה הנהגת ברכב. (כמו ב-"Back to December" ו-"All Too Well") עם זאת, הפעם היא הנהגת והיא לכאורה שולטת במצב. בשורה הבאה, היא שרה "השארתי אותך בבר המוטל". במוטלים אין בדרך כלל ברים. עם זאת, ישנו אזור בשיקגו, אילינוי בשם "המוטל בר" המגיש את משקאות האולד פאשנד, המוזכרים בשני קדמי-הפזמון.
היא סוגרת את הגשר המוזיקלי עם שתי השורות "שמתי את הכסף בשק וגנבתי את המפתחות; זו הייתה הפעם האחרונה שראית אותי (אה!)". סוויפט משתמשת בכסף כדימוי של מערכות היחסים שלה. באומרה "שמתי את הכסף בשק", היא מתכוונת לכך שאת אותן מערכות היחסים, היא השאירה בעבר והיא ציפתה שכך גם התקשורת תעשה. בנוסף לכך, היא מסבירה על כך שהיא נמלטה בזמן מהמצב לפני שנענשה, בניגוד לבוני וקלייד שנתפסו ונהרגו כעונש. כלומר, היא הצליחה להתחמק מעונש ממשי, אך בוני וקלייד לעומתה, לא הצליחו וקיבלו את עונשם.
פזמון שלישי.
הפזמון השלישי דומה ברובו לראשון ולשני, אך בשורה "טסנו, אבל לעולם לא היינו מגיעים רחוק" היא מוסיפה "אל תעמיד פנים". כלומר, היא מנסה להציג את המצב ככזה שסופו ידוע מראש, תוך שהיא מבקשת מהידלסטון "לא להעמיד" פנים שהוא לא צפה את הדבר הזה. בשורה "היו צפירות בפעימות הלב שלך" היא מוסיפה "היה צריך לדעת". כלומר, היה ברור שמערכת היחסים הזו תגיע לקצה במהירות.
אאוטרו.
האאוטרו של השיר כולל בתוכו סגירת מעגל. הוא כולל שמונה שורות, אותן סוויפט שרה במהירות: "נהגתי ברכב המילוט; בכיתי ברכב המילוט; גססתי ברכב המילוט; נפרדתי לשלום ברכב המילוט; נסעתי ברכב המילוט; בכיתי ברכב המילוט; גססתי ברכב המילוט; נפרדתי לשלום ברכב המילוט". כמו שסוויפט עזבה את האריס, כך היא עושה גם להידלסטון. היא בוכה כשהיא מתרחקת, מה שמעיד על העובדה ששניהם נפגעו מהמצב, אך היא בכל זאת עוזבת. הגבר החדש אליו היא הולכת לכאורה הוא ג'ו אלווין, שנשאר עמה זמן רב לאחר צאת השיר. היא רומזת לאורך כל השיר שהידלסטון היה צריך לדעת שזה יקרה. השורה "אל תעמיד פנים שזו כזו תעלומה, תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה", כוללת בתוכה את כל האמת בנוגע למצב שנוצר. הידלסטון פגש אותה כשהיא נמלטה מיחסיה עם האריס, והוא היה ל"רכב המילוט" שלה, תוך שגם ממנו היא נפרדה לבסוף.
ביקורת.
"Getaway Car" ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה העכשווית למבוגרים. זאק שונפלד מניוזוויק כינה את השיר כ"מצוין וקורן" וטען ש"האנרגיה שלו מאוד מסיבית, חזקה ומשפיעה". בביקורת על "Reputation", שיבח לואי ברוטון מאייריש טיימס את "Getaway Car" על "כתיבתו החכמה שעוסקת בתובנות ומכילה רוך ויופי. זאת, תוך מתן דגש על הפרטים הזעירים ביותר בסיפור". ב-"Consequence" לא התרשמו מהפקת האלבום, אך טענו כי "Getaway Car" הוא אחד מהרגעים החזקים והבולטים ביותר בו. אלינור גרהאם מ-"The Line of Best Fit", שרה מרפי מ-"", וג'ון מרפי מ-"musicOMH", שיבחו את השיר ואת המילים שלו, תוך שטענו כי מדובר באחד מהרגעים הבולטים ביותר מ-"Reputation". מתוך 206 שירים, דירג מגזין רולינג סטון את השיר כשיר ה-32 הטוב ביותר של סוויפט, תוך הבעה חיבה רבה כלפיו.
באטלנטיק תיארו את השיר כ"מושיע של "Reputation"", תוך שכתבו כי "המנגינה שלו אמיתית מאוד, והוא עצמו גורם לתחושה ערפילית כמו בסרטים". סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic שיבח את השיר וטען כי הוא מציג "פגיעות וביטחון", תוך שהוסיף כי הוא "מורכב, עמוק ומציג את סוויפט כזמרת-יוצרת בוגרת". רוב שפילד מרולינג סטון השווה את צורת הכתיבה של סוויפט לזו של פול מקרטני, תוך שטען כי "השיר מכיל בתוכו מילים איכותיות וקולנועיות". בשנת 2020, בעת שהוציאה את אלבומה השמיני "Folklore", שפילד דירג את "Getaway Car" כשיר ה-27 הטוב ביותר שהוציאה במהלך הקריירה שלה.
הצלחה מסחרית.