לי עברון
לי עברון (נולדה ב-6 באוקטובר 1975) היא סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
עברון היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ובלימודים כלליים (כולל חטיבות בספרות אנגלית וצרפתית) באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן למדה לימודי תעודה בתרגום ועריכה במכללת עלמא.
בשנים 1992–1998 הייתה כתבת ומבקרת תיאטרון במקומון "ירושלים" של רשת ידיעות תקשורת, ובשנים 2005–2007 כתבה ביקורות ספרות בעיתון מעריב. בשנים 05–2012 שימשה עורכת לשונית בהוצאת כתר ספרים, וכיום מתרגמת באורח עצמאי ספרות יפה מאנגלית ומצרפתית עבור מגוון הוצאות. בשנת 2019 הקימה יחד עם בת-זוגה, הסופרת ציפור פרומקין, את "'צילי' - הוצאה קטנטנה לספרי ילדים ונוער".
עברון היא בתם של איש התרבות והטלוויזיה רם עברון ושל העיתונאית ואשת הרדיו עדנה עברון. היא גרושה ואם לילדה.
יצירתה הספרותית.
עברון פרסמה ארבעה ספרי ילדים, שלושה ספרי שירה ('עד תפארת חיזורנו', גוונים, 1999; 'יבשות נעות', פרדס, 2012; 'דבר בלתי נראה', פרדס, 2015) וקובץ סיפורים קצרים ('התעוררות', גוונים, 1999). כמו כן פרסמה שירים וסיפורים בכתבי-העת עתון 77, אב, זוטא, החוטם ואחרים. &lt;BR&gt;עברון תרגמה לעברית (מאנגלית ומצרפתית) מגוון ספרים לנוער ולמבוגרים, בהם מנספילד פארק מאת ג'יין אוסטן, הרפתקאותיו של טום סויר מאת מארק טוויין, עליו זכתה בפרס היצירה למתרגמים, בשנת 2019, סביב העולם בשמונים יום מאת ז'ול ורן, "נדנדת חבלי הכביסה" מאת אחמד דני רמדאן ומספר ספרים מאת דויד פואנקינוס. בשנת 2022, תרגמה מצרפתית את "התעלומה של חדר 622" מאת ז'ואל דיקר.
בנוסף, עברון כתבה ותרגמה תסכיתי רדיו ששודרו בקול ישראל וכתבה מילים למוזיקה עבור מספר מלחינים, בהם דוד הרשל. בשנת 2010 הועלתה ב'תיאטרון מראה' (שבסיסו בקריית שמונה) הצגת ילדים פרי עטה בשם 'התרנגול', בבימויו של עופר שמר; ההצגה מבוססת על מעשייה מאת רבי נחמן מברסלב.
באוגוסט 2020 ראה אור ספרה "העולם שמתחת לשטיח", בהוצאת טל-מאי. הספר זכה בפרס גפן מטעם האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
סטפן קרקשיאן
סטפן קרקשיאן (נולד ב-1929) הוא צייר ואמן קרמיקה ארמני יליד ירושלים. יצירתו הקרמית של קרקשיאן, והסדנה המשפחתית אותה הוא מנהל, משמרת את הדגמים הייחודיים ואת אמנות הקרמיקה הארמנית שהתפתחה בירושלים בראשית המאה ה-20 והפכה לאחד מסמני ההיכר של מזרח ירושלים.
קרקשיאן הוכשר ב"הסדנה המשותפת" שהקים אביו, מגרדיש קרקשיאן ביחד עם נישאן בליאן בדרך שכם בירושלים, לאחר שפרשו מסדנתו של דוד אוהנסיאן. לאחר מותו של מגרדיש, פורקה, בשנת 1954, הסדנה המשותפת ופוצלה לשתי סדנאות נפרדות. יורשי משפחת בליאן המשיכו להפעיל את הסדנה בדרך שכם, שנקראת "Palestine Pottery", ואילו סטפן קרקשיאן ואחיו הקדר ברג' קרקשיאן פתחו סדנה לייצור קרמיקה ברחוב ה"ויה דולורוזה" מס' 15.
יצירתו של קרקשיאן ממשיכה ומשמרת את הדגמים שנוצרו בסדנה המשותפת, אולם במהלך השנים פיתח קרקשיאן סגנון אישי המאופיין בקו מתאר דקדקני ובהדגשה של דימויים בודדים מן הדגמים והפיכתם למרכזה של יצירה חדשה. בין הדימויים המרכזים בעבודתו: דגמים של ערבסקות, ציפורים (חלקן בהשפעת "פסיפס הציפורים"), פרחים, איילה או עופר המרים ראשו ועוד.
יצירות הסדנה הוצגו בתערוכה "הקרמיקה הארמנית של ירושלים" שהוצגה במוזיאון ארץ ישראל בשנת 1986.
מאיר פרינסטיין
מאיר פרינסטיין (באנגלית: Myer (or Meyer) Prinstein נולד כ-Mejer Prinsztejn ; 22 בדצמבר 1878 - 10 במרץ 1925) היה אתלט אמריקאי יהודי ממוצא פולני, אלוף אולימפי בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת ושיאן עולם בקפיצה לרוחק. זכה במדליות זהב בשלוש אולימפיאדות שונות.
ביוגרפיה.
פרינסטיין נולד בשצ'וצ'ין, פולין להורים ממוצא רוסי-פולני. ב-1883 משפחתו היגרה לניו יורק ולאחר זמן קצר עברה לגור בסירקיוז, שם גדל. הוא בן שלישי מתוך תשעה אחים (חמש בנות וארבעה בנים). אביו היה אופה ובעל מכולת. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סירקיוז, שבה שימש כקפטן נבחרת האתלטיקה.
שיא עולם.
ב-11 ביוני 1898 בתחרות שנערכה בניו יורק קבע פרינסטיין בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 7.235 מטר. שבוע לאחר מכן שיאו נישבר על ידי ויליאם ניובורן מאירלנד. השיא נישבר לאחר שנה על ידי אלווין קריינזלין מארצות הברית. ב-28 באפריל 1900 בתחרות שנערכה בפילדלפיה הוא קבע שיא עולם חדש נוסף של 7.50 מטר. שיא זה נישבר לאחר 4 חודשים על ידי פיטר אוקונור מאירלנד.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת פריז (1900) זכה פרינסטיין במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אולימפי חדש של 14.47 מטר, לפני בני ארצו ג'יימס קונולי (13.97 מטר) ולואיס שלדון (13.64 מטר) ובמדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.175 מטר (אותה קבע במוקדמות ולא השתתף בגמר בגלל שהיא נערכה ביום ראשון), אחרי קריינזלין (7.185 מטר) ולפני פטריק ליהי מבריטניה (6.95 מטר). בינו לבין קריינזלין היה הסכם לא כתוב שלא להתחרות ביום ראשון אך קריינזלין בכל זאת התחרה ושיפר את תוצאתו מהמוקדמות ולכן ניצח בתחרות. התנהגותו זו עוררה את כעסו של פרינסטיין שכנראה תקף והכה את קריינזלין.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה פרינסטיין בשתי מדליות זהב, בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.35 מטר והגן על תוארו, לפני בני ארצו פרדריק אנגלהרט (13.90 מטר) ורוברט סטנגלנד (13.36 מטר) ובקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 7.34 מטר, לפני בני ארצו דניאל פרנק (6.89 מטר) וסטנגלנד (6.88 מטר). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי בריצת 60 מטר, חמישי בריצת 400 מטר ובמקום 11 בריצת 100 מטר.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה פרינסטיין במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.20 מטר, לפני שיאן העולם אוקונור (7.025 מטר) ובן ארצו הוגו פרנד (6.96 מטר) והגן על תוארו. בנוסף, הוא סיים במקום 11 בלבד בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.270 מטר ובמקום 29 בריצת 100 מטר. אוקונור מחה על כך שהשופט היחידי בתחרות, מת'יו הלפין, היה המנהל של הנבחרת האמריקאית, אך מחאתו נדחתה.
פרינסטיין פרש מתחרויות בשנת 1906. הוא התמחה בעריכת דין. ואחר כך היה לאיש עסקים. הוא נפטר ב-10 במרץ 1925 בבית חולים הר סיני שבניו יורק.
כוחות ההגנה הקרואטים
מרי בליאן
מרי בליאן (1927 – 13 בספטמבר 2017) הייתה ציירת ואמנית קרמיקה ארמנית שפעלה בירושלים. יצירותיה מהוות חידוש סגנוני בתוך מסגרת אמנות הקרמיקה הארמנית בירושלים.
ביוגרפיה.
מרי בליאן החלה לצייר בילדותה. מאוחר יותר נשלחה ללימודים באקדמיה לאמנויות היפות. בשנת 1953 היא פגשה את בעלה לעתיד, סטארק בליאן, בן דוד רחוק שלה, שלמד באותה עת הנדסת קרמיקה באנגליה. השניים נישאו לאחר שנה בבית לחם. בשנת 1955 התגורר הזוג ברבת עמון, שם כיהן סטארק בתפקיד מנהל בית חרושת למוצרים קרמיים.
בשנת 1965, עם פטירתו של נישאן בליאן, סב המשפחה, שבו בני הזוג לירושלים. כמו כן פורקה ה"הסדנה המשותפת" לייצור קרמיקה שהקימו מגרדיש קרקשיאן ביחד עם נישאן בליאן בדרך שכם בירושלים. סטארק ומרי בליאן המשיכו להפעיל את הסדנה בדרך שכם מס' 14, שנקראה מעתה "Palestine Pottery", ואילו סטפן קרקשיאן ואחיו הכדר ברג' קרקשיאן פתחו סדנה לייצור קרמיקה ברחוב ה"ויה דולורוזה" שנקראה "Jerusalem Old City". בשנותיה הראשונות בסדנה השתמשה מרי בדגמים המסורתיים של הסדנה. העבודות מאותה עת מאופיינות בקו עדין, על כלים קטנים או בינוניים בגודלם. בין חידושיה העיקריים בתקופה זו היה השימוש בדגם של עץ איילות ואריה שנלקח מפסיפס בח'רבת אל-מפג'ר. בנוסף, בליאן השתמשה במוטיבים של דגם זה לשם פיתוח סצנות חדשות ובעלות קומפוזיציה חופשית יותר.
החל ממחצית שנות השבעים ובמהלך שנות השמונים של המאה ה-20 עברה יצירתה של בליאן שינוי בקנה המידה של העבודות. המעבר מציור על כלים קטנים לכלים גדולים יחסית, ולציור המורכב מכמה אריחי קרמיקה, איפשר לבליאן ליצור קומפוזיציות מורכבות יותר, המדגישות את התנועה שבדגמים. בין העבודות הציבוריות שיצרה בתקופה זו ניתן למנות לוח אריחים במלון אמריקן קולוני, שלושה לוחות בנושא של איילות ועצים במשכן הנשיא ועוד.
החל מראשית שנות התשעים הפכה יצירתה של בליאן למונומנטלית יותר. בשנת 1992 הציגה בליאן במוזיאון הסמית'סוניאן סדרה של 22 ציורי אריחים גדולי ממדים ובהם נושאים ומוטיבים מסורתיים עם קומפוזיציות חדשניות ומלאות תנועה. בשנת 2004 הותקן ציור אריחים גדול ממדים של בליאן על גבי בנין במרכז ירושלים שנושאו "רזי גן העדן".
בנין אב
PsycINFO
PsycINFO הוא מאגר מידע ביבליוגרפי העוסק בתחום הפסיכולוגיה. הוא כולל תקצירים ורישומים ביבליוגרפיים של למעלה מ-2.5 מיליון פרסומים מדעיים. הפרסומים מתועדים בו באופן שיטתי החל משנת 1800, אך חלק מהמאמרים הוא מהמאה ה-18 ומהמאה ה-17. הפקת המאגר ועדכונו מדי שבוע מבוצעים על ידי האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA), והוא מופץ כחלק מהמאגר "APA PsycNET".
78% מהמאגר כוללים מאמרים מכתבי עת מדעיים, מתוכם 98% הם מאמרים מכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים. 4% מהמאגר הם ספרים, 7% הם פרקים מתוך ספרים, ו-11% הם תזות (מתוך מאגר הדיסרטציות "Dissertation Abstracts International"). המאגר כולל פרסומים מדעיים מ-49 מדינות, וכתבי עת ב-29 שפות. מפתח המאמרים כולל מונחים מתוך אגרון (תזאורוס, נרדפון) של מונחים ומילות מפתח פסיכולוגיים.