הפרשה התפוצצה ב-16 ביוני 2019, אז הודיעו המשטרה והפרקליטות הצבאית כי הגישו כתב אישום חמור נגד מחמוד קטוסה בגין חטיפה ואונס של ילדה בת שבע במודיעין עלית. בעקבות הודעת הרשויות התעוררה סערה ציבורית שזכתה להתייחסות בכירי המדינה ובהם ראש הממשלה בנימין נתניהו והשר לביטחון פנים גלעד ארדן שדרש להעביר את החקירה לשב"כ, כדי לבדוק אם קטוסה ביצע זאת ממניע לאומני. בשעות הערב חשף אלי בחשבון הטוויטר שלו שורת מחדלים בחקירה מהם עלה כי ייתכן והמשטרה "תפרה" תיק לקטוסה. בעקבות הפרסום החקירה נפתחה מחדש וכעבור שבוע הודיע הפרקליט הצבאי הראשי כי כתב האישום נגד קטוסה מבוטל. בעקבות חשיפותיו אלי קיבל איומים על חייו. בריאיון ל"הארץ" סיפר: "התקשרו מחסוי ואמרו לי - נגיע אליך. אתה שמאלני עוכר ישראל, אתה אוהד אנסים ופדופילים".
התקיפה בל"ג בעומר.
ב-11 במאי 2020 הותקף אלי בשידור חי בשעה שהגיע לבית שמש כדי לסקר את המדורות הנערכות בעיר, חרף האיסור להקים מדורות בעקבות נגיף הקורונה. אלי הגיע לשכונת רמה ב' בעיר – מעוז הקיצוניים – עם הצלם נאזי חורי, הוא עלה לשידור בערוץ 13 ומיד החלו לתקוף אותו באבנים ואחד מהתושבים אף ניסה לחטוף לו את המיקרופון, כמו כן הצלם הותקף פיזית ונפגע בכתפו. ראש העיר עליזה בלוך הזמינה אותו ביום שלמחרת לקפה בלשכתה והתנצלה בפניו.
פרשת הירי בצעיר האוטיסט איאד אלחלאק.
איאד אלחלאק (בערבית: إياد الحلاق), צעיר ערבי הסובל מאוטיזם, נורה למוות בידי שוטרי מג"ב, כשהיה בדרכו למרכז "אלווין" לאנשים עם צרכים מיוחדים בעיר העתיקה בירושלים. לעבר אלחלאק נורו שבעה כדורים, ושניים מהם פגעו בגופו וגרמו למותו. יום למחרת האירוע, חשף אלי את עדותה של ודרה אבו חדיד, שנכחה באירוע. אבו חדיד סיפרה ששמעה את היריות ולכן נכנסה לחדר האשפה לפני איאד, אבו חדיד סיפרה שלאחר כניסתו של איאד לחדר קראה לעבר השוטרים "הוא נכה", ואיאד קרא בערבית "אני איתה", אבל הם ירו בו שוב הפעם בפלג הגוף המרכזי והשוטר גרם למותו. בעקבות החשיפה הזאת, זעם רב התעורר ברחוב הפלסטיני במזרח ירושלים, בדרישה להעמיד לדין את השוטר היורה.
סנדלי חבלה
סנדלי חבלה פותחו על מנת לאפשר חציית שטח ממוקש. הסנדלים מגדילים את השטח עליו דורך הפלס. בכך הם מקטינים את המשקל היחסי שהוא מפעיל על פני הקרקע, ומונעים הפעלה של מוקשים שאולי נמצאים מתחתיו. (להפעלת מוקש נגד אדם דרוש לחץ של 2 ק"ג. להפעלת מנגנון של מוקש נגד רכב דרושים 120 ק"ג). עקרון הפעולה של סנדלי החבלי דומה לזה של נעלי שלג.
השימוש בסנדלי חבלה נהוג בצה"ל עד היום, והם מהווים אמל"ח תקני בכל יחידות חיל ההנדסה.
בבריטניה נעשה שימוש בשנות ה-50 בסנדלי חבלה מתנפחים ומגומי.
סנדלי חבלה יוצרו בישראל על ידי אורדן תעשיות בשנות ה-80.
מחיה
חגית כפיר
חגית כפיר (נולדה בכסלו התשכ"ו, דצמבר 1965) היא זמרת יוצרת, חזנית ונגנית קלרינט.
ביוגרפיה.
חגית כפיר נולדה בבאר שבע לד"ר לידיה קוזניצקי וד"ר ישראל קוזניצקי, זוג רופאים שעלו לישראל, והיו ממקימי בית חולים סורוקה בבאר שבע. בהמשך עברה המשפחה להתגורר בפתח תקווה.
את לימודי המוזיקה החלה בגיל שלוש בנגינת כינור, בהמשך למדה פסנתר וקלרינט בקונסרבטוריון העירוני בפתח תקווה. השתתפה בנערותה במקהלת הנערות העירונית המקצועית "נווה שיר" בניצוחו של נתן מרגלית. השתתפה בפסטיבל שירי הילדים מספר 7 בשיר אבגדה עם הזמרת ציפי שביט. בנוסף ללימודי מוזיקה למדה 15 שנים בלט קלאסי בסטודיו של המורה מרים קופמן ועברה את מבחני האקדמיה המלכותית לבלט בלונדון.
למדה בבית ספר "עין גנים" ובאולפנית "ישורון" שבפתח תקווה.
לאחר השרות הלאומי למדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב במסלול התמחות בקלרינט. בוגרת מדרשה למורים למוזיקה במכללת "תלפיות"; בוגרת תואר BA ו-MA במוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן; לימודי התמחות בניצוח מקהלות במכללת לוינסקי בת"א; בוגרת התוכנית האקדמית להכשרת מנהלים לבתי"ס, אוניברסיטת בר-אילן.
למדה חזנות אצל החזן יצחק אשל - זקן החזנים בדורנו.
קריירה.
כזמרת יוצרת, מופיעה בהרכבים שונים ובשיתוף פעולה עם יוצרים ואמנים ובתוך כך:
טוקסין הבוטולינום
אבדה (כפר)
אבדה (בהונגרית: Abda) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
באבדה חיו מעט יהודים.
מתקפת בלגורוד-חרקוב
מתקפת בלגורוד-חרקוב הידועה גם בשם מבצע רומיאנצב (על שם המצביא הרוסי פיוטר רומיאנצב), או קרב חרקוב הרביעי, הייתה מתקפה סובייטית גדולה, שנערכה באוגוסט 1943 באזור העיר חרקוב, במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. המבצע נערך במסגרת המערכה סביב בליטת קורסק, והיווה חלק מהתוכנית האסטרטגית, שהכין הפיקוד העליון של הצבא הסובייטי לקראתה. המתקפה הסובייטית נפתחה ב-3 באוגוסט 1943, בהשתתפות כוחות משתי חזיתות סובייטיות. הכוחות הסובייטיים תקפו שתי ארמיות הגרמניות מקבוצת ארמיות דרום, שהחזיקו בשטח שמדרום למבלט קורסק, ולאחר כשלושה שבועות של לחימה עזה, במסגרתה ספגו שני הצדדים אבדות כבדות, שיחררו את הערים בלגורוד וחרקוב ואילצו את הגרמנים לסגת מערבה עד לקו נהר פסל. על אף שהכוחות הסובייטיים ספגו במהלך המתקפה אבדות כבדות פי כמה מאבדות הצד הגרמני, היא נחשבת כניצחון אסטרטגי סובייטי. האבדות הכבדות, שספגה קבוצת ארמיות דרום במהלך הלחימה ביולי ואוגוסט 1943, החלישו מאוד את כוחותיה, והצלחת מבצע רומיאנצב פתחה את הדרך להמשך ההתקדמות המהירה של כוחות הצבא האדום מערבה לקו נהר הדנייפר ולכיבוש מחדש של שטח אוקראינה המזרחית במסגרת קרב דנייפר.
רקע.
הפיקוד הסובייטי היה מודע לכך שהגרמנים מתכננים מתקפה חדשה בקיץ 1943, ותכנן מתקפה משלו, שתקדים את המתקפה הגרמנית. ריכוז הכוחות הסובייטיים במבלט קורסק לא נועד בראשיתו לצורכי מגננה, אלא לצורך התקפות מתוכננות מצפון ומדרום לבליטה, שנועדו בשלב ראשון לשחרר את הערים אוריול ובלגורוד, ולאחר מכן להתקדם מערבה לקו נהר הדנייפר.
ככל שהתקרב הקיץ, נאסף יותר ויותר מידע, שהצביע על כך, שהמתקפה הגרמנית תונחת על מבלט קורסק. הסובייטים קיבלו דיווחים על הכוונות הגרמניות מרשת הריגול של לוסי, וממקורות נוספים. ידיעות אלו אך אישרו את התחושה של המפקדים הסובייטים הבכירים, ובראשם גאורגי ז'וקוב ביחס למיקום המהלומה הגרמנית. כבר ב-8 באפריל כתב ז'וקוב מיזכר ברוח זו לסטאבקה, הפיקוד העליון של הצבא האדום, בו הניח את הבסיס לתוכנית הסובייטית להדיפת המתקפה.
כאמור, סטלין ומספר מפקדים סובייטיים בכירים, רצו להקדים את הגרמנים, ולהלום ראשונים. הם רצו לשבור את התבנית לפיה הגרמנים תוקפים תמיד בעונת הקיץ וזוכים בהישגים טריטוריאליים, וחששו שהצבא האדום לא יהיה מסוגל לבלום את המתקפה הגרמנית בשלביה הראשונים. אולם ז'וקוב והרמטכ"ל הסובייטי אלכסנדר ואסילבסקי שכנעו את סטלין, שעדיף לנהל בשלב ראשון קרב מגננה מתוכנן היטב, שיתיש את כוחו של הוורמאכט, ורק לאחר מכן לעבור למתקפה.
העיכובים החוזרים ונשנים במועד פתיחת המתקפה הגרמנית, העניקו לפיקוד הסובייטי זמן רב לצורך ביצור בליטת קורסק והכנת מערך הגנה לעומק בשטחה, וכן לתגבור שתי החזיתות שהגנו על הבליטה - החזית המרכזית, בפיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי בצפון הבליטה, וחזית וורונז' בפיקוד ניקולאי ואטוטין בחלקה הדרומי - ביחידות שריון וארטילריה מעתודות הפיקוד העליון.
לאחר בלימת המתקפה הגרמנית על מבלט קורסק (מבצע מצודה), שנפתחה ב-5 ביולי 1943, החליט הפיקוד הסובייטי, שהגיע הזמן לעבור למתקפה בהתאם לתוכנית האסטרטגית המקורית שלו. המתקפה על מבלט אוריול הגרמני, מצפון למבלט קורסק (מבצע קוטוזוב) נפתחה כבר ב-11 ביולי, אולם המתקפה המתוכננת מדרום למבלט קורסק נדחתה לראשית אוגוסט. הגורמים העיקריים לכך היו ההצלחה היחסית של המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של המבלט (שנמשכה עד 17 ביולי) והאבדות הכבדות שספגו שתי החזיתות הסובייטיות - חזית וורונז' וחזית הערבה - שנועדו להשתתף בה, במהלכה. נסיגת כוחות קבוצת ארמיות דרום לקווי ההתחלה שלהם בגזרה הדרומית של מבלט קורסק, הושלמה רק ב-23 ביולי, והפיקוד הסובייטי היה זקוק לפסק זמן קצר, לצורך ארגון מחדש של כוחותיו, והשלמת האבדות של הכוחות, שנועדו לקחת חלק במתקפה המתוכננת על מרחב בלגורוד-חרקוב.
סדר הכוחות של הצדדים היריבים בשלב הפתיחה של המבצע.
הצבא האדום.
כוחות הצבא האדום שהשתתפו בשלב הפתיחה של מבצע רומיאנצב כללו שתי חזיתות סובייטיות, ועשר ארמיות. חלק גדול מהארמיות שהשתתפו במבצע ספגו אבדות כבדות ואבדו את מרבית הציוד הכבד שלהם במהלך הדיפת המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של מבלט קורסק. אולם במהלך השבועיים, שחלפו בין סיום הלחימה במבלט קורסק לבין פתיחת מבצע רומיאנצב, הצליח הפיקוד הסובייטי להשלים חלק גדול מהחוסרים שלהן בכוח אדם ובכלי רכב משוריינים. בסך הכל השתתפו במבצע (כולל עתודות, שהופעלו בשלבים המאוחרים יותר של המתקפה) 1,100,000 חיילים סובייטיים, כ-2,700 טנקים ותותחים מתנייעים, 1,300 מטוסים וכ-13,000 קני ארטילריה.
שתי ארמיות נוספות - ארמיית המשמר הרביעית והארמייה ה-47 - הוחזקו בעתודה לטובת המבצע.
ורמאכט.