בהשפעת שמו של קרל הגדול נפוצו גם בקרב הסלאבים המילים "קראל", "קורול", "קראי", במובן של "מלך", גם בהונגרית - "קיראי".
התרגום לשפות לא סלאביות.
במקורות יווניים-ביזנטים הקנז הסלאבי נקרא "ארכון" (ἄρχων) ויותר נדיר - "אקסארכוס" (ἔξαρχος) .
בלטינית גינו אותו "קומס" (comes) כלומר "רוזן", או "דוכס" (dux) ולעיתים רחוקות "פרינקפס" (princeps), כלומר "נסיך".
התואר "דוכס" שימש ככינוי לשליטים שהיו "וסאלים" (בני חסות) של ממלכת הפרנקים ומאוחר יותר של האימפריה הרומית הקדושה.
אטימולוגיה.
אטימולוגיה של המילה נקשרת ישירות למילים הגרמאניות king (באנגלית), König (בגרמנית) ו-konung (בשפות סקנדינביות)
הצורה הפרוטו-סלבית הייתה "קונינגו", kъnędzь ומשם הפכה בשפות הסלביות המזרחיות ל"קניאז", בפולנית ל
ksiądz (קשונדז), בסרבית-קרואטית - ל"קנז", בצ'כית -ל"קנייז" (kněz).
כנראה הייתה השאלה מאוחרת מהשפה הפרוטו-גרמאנית בצורה הנמצאת גם בשפות הבלטיות - kunigaikštis, וגם בפינית ואסטית (הלא סלביות):קונינגס (kuningas).
התפתחות היסטורית.
ראשי כפרים ועדות.
בימי הביניים המוקדמים קניאז או קנז נקרא ראש שבט או ראש איחוד של שבטים או של עדה צבאית.
שליטים.
בולגריה.
עם המעבר לפאודליזם תואר הקניאז הפך לתואר של שליט העובר בירושה. בבולגריה החאן או "קאנאסוביגי" בוריס הראשון אימץ את התואר קניאז ואת השם הנוצרי הנוסף מיכאיל בשנת 864 (МИХАИЛЪ ВЕЛИКІИ КНЗЗЪ БОЛГАРСКІИ). מאוחר יותר, בשנת 913 ויתר סימאון הראשון עליו לטובת התואר הנעלה יותר של צאר.
רוס של קייב.
ברוס של קייב, עם התרכזות מוקד הכוח בידיים של שליט אחד, במהלך המאה ה-9, המנהיג של המדינה קרא לעצמו קניאז גדול. בלטינית היו מתרגמים את התאר במילה "rex" (מלך) או במילה "dux" (דוכס).
הקניאז הגדול, כדוגמת איגור או יארוסלב החכם, עמד בראשות הדוכסות הגדולה - וֶלִיקוֹיֶיה קניאז'סטבו (Великое Княжество), בעוד השליטים הוואסאלים, עמדו בראשות נסיכות בת חסות שנקראה "אוּדֶל" או "אוּדֵלנוֹיֶיה קניאז'סטבו" (Удельное княжество) ותוארם נקרא "אוּדֵלְני קניאז" או פשוט "קניאז". כשרוס של קייב התפרקה במאה ה-13, כל אחת מהישויות המדיניות שנוצרו נקראו קניאז'סטבו והונהגו על ידי קנזים: קייב, צ'רניהיב, נובגורוד, פריאסלאב, ולדימיר-סוזדל, מוסקבה, טוור, הליץ'-ווהלין.
ליטא.
פרט לכך קמה הדוכסות הגדולה של ליטא ובראשה קניאז גדול.
נסיכים או דוכסים - בראש סולם האצילות.
פולין.
בקרב אריסטוקרטיה הפולנית הפך התואר "קנז" לדרגת האצולה הגבוהה בשלאכטה.
האימפריה הרוסית.
אחרי שמוסקבה ("קניאז'סטבו מוסקוסקויה") השתלטה על חלק גדול מרוס של קייב של פעם, הקניאז הגדול איוואן הרביעי וסילייביץ', הידוע כאיוואן האיום הכריז עצמו כצאר והוכתר בתואר זה בשנת 1547.
החל מאמצע המאה ה-18 חודש התואר "קניאז גדול" - (וָליקי קניאז) עבור בני הצאר ונכדיו.
בנוסף, התואר קניאז, במובן של "נסיך" עבר מדור לדור בירושה אצל בני משפחות אצולה צאצאי שושלת הרוריקית - כמו בלוזרסקי, סלוסלסקי-סלוזרסקי, גורצ'אקוב, או שושלת הגדימינידים - גאליצין, טרובצקוי וכו'.
החל מהמאה ה-18, התואר של קניאז, במובן "נסיך", שציין את המעמד הגבוה ביותר בקרב האצולה, התחיל להיות מוענק על ידי הצאר לאצילים שהצטיינו במעשיהם. כך התמנה לקניאז אלכסנדר מנשיקוב, חברו של הצאר פטר הגדול וגם המאהב ויד ימינה של קתרינה הגדולה, גריגורי פוטיומקין.
אחרי שנת 1801 אחרי סיפוח גאורגיה לאימפריה הרוסית, חלק מבני האצולה המקומית, חלקה בקשרי יחוס עם בית המלוכה הגאורגי, כונו ברוסית "קנזים" או "נסיכים". גם כמה אצילים ממוצא טטרי אימצו את התואר הזה, על בסיס יחוס משפחתי.
במאה ה-19 ועד 1917 גם פינלנד, שסופחה לרוסיה, נקראה "הדוכסות הגדולה של פינלנד", ברוסית "וליקוייה קניאז'סטבו פינלנדסקויה".
בבלקן בתקופה המודרנית.
עד המאה ה-19 נהגו בחלקים של סרביה ובמערב בולגריה לקרוא למוכתר הכפר או לראש של ה"זאדרוגה" בתואר הלא פורמלי "קנז". שמם הרשמי היה גראדו נצ'לניק בסרביה, ו"גראדונצ'אלניק" (градоначалник) או קְמט (кмет) בבולגריה.
בולגריה.
נוסף לשימוש על ידי שליטים בימי הביניים (באימפריה הבולגרית הראשונה הקנזים בוריס הראשון וסימאון הראשון), גם בתקופת התחייה הלאומית של העמים הסלביים בבלקן, התואר "קנז" שימש את השליטי הישויות המדיניות האוטונומיות ואחר כך עצמאיות, שקמו מחדש אצל הסלאבים של הבלקן. "קניאז" נקרא למשל הנסיך השליט של בולגריה, אלכסנדר בטנברג,
בשנת 1908 הקניאז פרדיננד לבית סאקסה קובורג הכריז על עצמו "צאר". ילדי הצאר או המלך של בולגריה נקראו מכאן הלאה "קניאז" או קניאגינה".
יורש הכתר קיבל את התואר "קניאז גדול של טרנובו" (קניאז טרנובסקי).
סרביה.
וגם שליטי סרביה, הנסיכים מילוש אוברנוביץ' ואלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' נקראו בסרבית "קנזים".
הורמון טרופי
הורמון טרופי הוא הורמון שיעדו הוא בלוטה אנדוקרינית, וגורמת ליעד להפריש הורמון אחר.
רוב ההורמונים הטרופיים מיוצרים על ידי האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח. אלו כוללים:
נוסף לכך, ההיפותלמוס מייצר הורמונים טרופיים השולטים בפעילות בלוטת יותרת המוח ובלוטת התריס משגרת את הורמון התירוקסין אל ההיפותלמוס, ועל כן נחשב גם הוא להורמון טרופי.
ההורמונים הטרופיים נתגלו על ידי ברנרד צונדק, אשר גילה בשנים 1925–1926 את ההורמונים הגונדוטרופיים המופרשים על ידי בלוטת יותרת המוח וגורמים לבגרות מינית. גילויו זה פתח את שדה המחקר של השליטה ההדדית של ההורמונים בגוף האדם.
דוד אברהמסון
דוד (הַרפּוֹ) אברהמסון (1960 – י"ד בתשרי ה'תשע"א, 22 בספטמבר 2010) היה מוזיקאי-יוצר וזמר רוקנ'רול-קאנטרי ושחקן יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
דוד נולד בסן פרנסיסקו לאם גויה ואב יהודי. נדד עם הוריו בדרכים וקלט מוזיקה דרום אמריקנית. הוא למד לנגן בגיטרה ומפוחית. הכינוי "הרפו" דבק בו מאחר שהוא ידע לנגן במומחיות במפוחית והשוו אותו לנגן מפוחית אמריקני ידוע באותה התקופה בעל אותו השם. לאחר שאביו ואמו נפרדו בהיותו ילד, נטל אותו אביו ויחדיו הם נסעו בטרמפים מקליפורניה, דרך אירופה עד לישראל. אביו השאיר אותו בקיבוץ יטבתה והמשיך במסעותיו תוך שהוא מבקר את בנו לעיתים.
בהגיעו לגיל 13 חגג בר מצווה שלאחריה נודע לו מפי אביו שהוא לא יהודי - מאחר שאמו גויה. הוא רצה להתגייר ופנה לבית הדין הרבני בירושלים אך לא השלים אז את תהליך הגיור.
הוא נסע לארצות הברית והיה שם זמר פאבים. התגייס ליחידה המיוחדת כוח דלתא בצבא ארצות הברית. בעת שירותו בצבא ארצות הברית במלחמת המפרץ הראשונה בעיראק התפעל מכך ש-39 טילי סקאד נפלו בישראל ואדם אחד נהרג - ואילו טיל אחד שנפל בסעודיה הרג כ 38 חיילים אמריקנים. הוא ראה בזה השגחה משמים על עם ישראל והיהודים, והחליט לחזור לארץ ולהשלים את תהליך הגיור. הוא התגייר בבית דינו של הרב מרדכי אליהו. לאחר מכן התקרב לחסידות חב"ד ולימד בישיבת "מעיינות" בירושלים.
דוד אברהמסון נפטר בגיל 50 מהתקף לב בערב חג הסוכות (י"ד בתשרי) ה'תשע"א בביתו שבתקוע.
כמוזיקאי.
בתחילת דרכו במוזיקה היהודית הוא היה חבר בלהקת רבע לשבע, שם גם הלחין וביצע את הלהיט "אהבת ישראל".
לאחר תקופה הוא פרש מהלהקה והקים להקה בשם "הרפו והנשמות". לאחר כשנה הלהקה התפרקה, ודוד המשיך את דרכו בהופעות ובאירועים.
כשחקן.
בשנת 2003 שיחק בסדרה הישיבה, סדרת דוקו בהפקת ערוץ 10 על ישיבה תיכונית בכפר הרואה.
כמו כן השתתף כשחקן ראשי בסרטיו של יהודה גרובייס "האוצר מסיני", והסדרה "הלהקה" שבה מסופר על להקת "הרפו והנשמות" שהתפרקה.
ג'מבורי הצופים העולמי ה-22
ג'מבורי הצופים העולמי ה-22 הוא התכנסות צופים עולמית, אשר התקיימה בין ה-27 ביולי עד ה-8 באוגוסט 2011 ברינקבי, קריסטנסטד, שוודיה.
האירוע נמשך 12 יום ונושאו היה "צופיות פשוטה"; השתתפו בו כ-40,000 צופים וצופות מ-143 מדינות שונות בעולם.
הג'מבורי.
הג'מבורי הוא התכנסות עולמית של צופים ומטרתו להפגיש בין צופים מכל העולם. הג'מבורי מתקיים מאז שנת 1920 ובכל פעם מתארח אצל מדינה אחרת, הג'מבורי הספיק להתארח אצל מדינות רבות בעולם, הג'מבורי ה-21 נערך באנגליה והג'מבורי ה-23 היה בשנת 2015 ביפן.
מבנה המחנה.
המחנה היה ביער רינקבי בשוודיה והוא חולק ל-4 "ערים" וכיכר מרכזית.
הערים קיבלו את השמות של עונות השנה; קיץ, חורף, סתיו ואביב ובכל עיר היו שישה תת-מחנות; לכל תת-מחנה היה שם, צבע וסמל משלו והיו בו 2,000 חניכים שהורכבו מגדודים מכל מיני מדינות בעולם.
אביב הייתה העיר היחידה שבה לא היו תת-מחנות מאחר שהיא הייתה העיר של המבוגרים (18+) שבה היו בעיקר חברי משלחות בוגרים ו-IST.
בנוסף, כל עיר התאפיינה בפעילויות אקראיות משלה המאפיינות את העונה.
הכיכר המרכזית נקראה "כיכר ארבע העונות" ובה היו מסעדות, חנות הג'מבורי, פעילויות אקראיות למיניהם, אוהלים של משלחות בהן הציגו את המדינה שלהם ועוד.
מרכזי פעילות.
בג'מבורי היו 5 מרכזי פעילות:
בנוסף, החניכים יצאו לאחת משתי הפעיליות הבאות:
המשלחת הישראלית.
המשלחת הישראלית מנתה 116 חניכים מכל קבוצות הצופים בישראל, המשלחת חולקה ל-4 גדודים.
בכל גדוד היו ארבע אחוות ולכל אחווה היה מדריך. חוץ מכל הפעילויות במחנה, חלקם זכו לפגוש את מלך ומלכת שוודיה ואת שגריר ישראל בשוודיה.
בנוסף, גם להקת צופי תל אביב הגיעה למספר ימים והופיעה ברחבי המחנה.
אוהל המשלחת הישראלית.
כאמור, כל משלחת הקימה אוהל ובו הציגה את מדינתה. המבקרים באוהל הישראלי למדו לרשום את שמם בעברית, לראות דרך מספר פריסקופים מקומות וערים שונים בארץ ישראל ולקבל צמיד של המקום האהוב עליהם.