בנוסף, הובילה צור מאבקים ציבוריים נוספים, כדוגמת הצלת עמק הצבאים בירושלים, הפיכת מזבלה בשכונת נווה יעקב בעיר לשמורת פרחי בר, והקמת פארק המסילה. תהליך תכנון הפארק נעשה בשיתוף עם השכונות הסובבות אותו. (עמק הצבאים עובר כעת את השלב הראשון של עצם פיתוח הפארק עם גידור להגנת הצבאים והכנת תעלת ניקוז ליצירת סדרת אגמים מצפון לדרום הפארק). שטח עמק הצבאים הוא כ-250 דונם והוא מהווה פארק טבע עירוני ראשון מסוגו בישראל שבזכותו משתדרגות כל השכונות מסביב לפארק כמו: גוננים, גבעת מרדכי, מורדות בית וגן ורמת בית הכרם.
בשנת 2007 נעמי צור מונתה למנהלת הקהילות העירוניות של החברה להגנת הטבע. ב-2009 הגתה צור את הרעיון להקמת רשת עולמית שמאגדת ערי עלייה לרגל וקהילות דתיות שקשורות איתן בניסיון להפוך הן את המסע של עולי הרגל והן התנהלות הערים המארחות לחוויה ירוקה ומקיימת. הרשת העולמית לעלייה לרגל ירוקה הושקה בעיר אסיסי באיטליה בסוף 2011 ובמעמד הזה צור מונתה להיות שגרירת הרשת. כמו כן, צור עומדת כיום בראש צוות עלייה לרגל ירוקה של ירושלים. כפי שציינה צור במסגרת הכנס הבינלאומי הראשון לעלייה לרגל ירוקה, אשר נערך בירושלים באפריל 2013, "הרעיון הוא בו זמנית גדול ופשוט, שכן בעוד שאין דבר חדש בעלייה לרגל, הרעיון של שותפות עולמית ירוקה בנושא עלייה לרגל הוא מושג לגמרי חדשני, אשר מגדיר יעדים לקיימות אורבנית וצמיחה כלכלית מחד, ומאפשר שיח בין דתי מאידך".
לפני כהונתה כסגנית ראש העירייה, בתפקיד מנהלת החברה להגנת הטבע בירושלים ומרכזת הקואליציה של "ירושלים בת-קיימא", צור הובילה מאבקים ציבוריים רבים בנושא סביבה וחברה. ביניהם מאבק נגד התפשטות עירונית להרי ירושלים הכרוכה בתוספת כ-20,000 יחידות דיור בכביש טבעת מערבי בתוך הרי ירושלים הירוקים. מאז כניסתה לעירייה, היא הובילה את מהפכת המיחזור בירושלים ופעלה להטמעת הטבע העירוני במערכת התכנון העירוני לצד טיפוח שטחים פתוחים משמעותיים כדוגמת עמק הצבאים ופארק המסילה.
פעילות ציבורית.
נעמי צור מרצה לעיתים קרובות בכנסים בינלאומיים המתמקדים בנושאי איכות הסביבה והחברה האזרחית בישראל. היא ייצגה את "ירושלים בת-קיימא" בכנס העולמי לפיתוח בר קיימא ביוהנסבורג, דרום אפריקה ב-2002, בכנס "ערים בריאות" בבלפסט ב-2003 ובכנס ICLEI בקייפטאון באביב 2006. ביולי 2008 הצטרפה צור לרשימתו של ראש עיריית ירושלים ניר ברקת ("ירושלים תצליח"), שובצה במקום השלישי, וקיבלה את תיקי התכנון והסביבה בירושלים במועצה הנבחרת.
מאז שנכנסה לתפקידה כסגנית ראש העירייה דרשה שקיפות והכלת הציבור בקביעת מדיניות התכנון של ירושלים. כסגנית ראש העירייה הצליחה להביא לשיקום רחוב הנביאים. בנוסף יזמה פיתוח פארק המסילה והובילה תכנון נתיבי אופניים בירושלים. צור גם הובילה להגברת אחוזי המיחזור שעלו בתקופת כהונתה מ-2% ל-14%, וקיימה דיאלוג ועבודה משותפת עם הפלסטינים בנושא ביוב. היא יזמה תקנות לדיור בר השגה ודחפה להוצאת כלי רכב מזהמים מהעיר העתיקה. תחת הנהגתה נשתלו 10,000 עצים בתוך העיר בחגי ט"ו בשבט.
צור עמדה בראשות סיעת אומץ לב המתמודדת למועצת העיר בבחירות המקומיות בירושלים באוקטובר 2013, עם זאת, הסיעה קיבלה 2,111 קולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה.
מגי קקון
מרי-איבון קקון (ידועה כ-מגי או מגוי; בערבית: ماغي كاكون, נולדה ב-1953 בקזבלנקה), היא סופרת, פוליטיקאית ויועצת נדל"ן והאישה היהודייה המרוקאית הראשונה שהתחרתה בפרלמנט המרוקאי ולמשרה ציבורית במרוקו בכלל (גברים יהודים כיהנו בפרלמנט המרוקאי ובפוליטיקה קודם לכן), בראש "המפלגה החברתית המרכזית", עבור "רשימת הנשים הלאומית", שלא צלחה בבחירות לפרלמנט המרוקאי של 2007.
קקון נולדה בקזבלנקה להורים יהודים מרוקאים. היא נשואה ואם לארבעה ילדים. אמה ואחותה חיות בעיר חולון בישראל.
במהלך הקמפיין לפרלמנט המרוקאי ב-2007, משנשאלה לגבי יהדותה והקושי שזה עלול להוות עבורה השיבה כי "אני מודה שזה לא קל עבורי לרוץ בבחירות. לא מפני שאני יהודייה, אלא מפני שאני אישה". היא ציינה כי אינה מעוניינת במפלגות הגדולות וכי הקמפיין שלה יתרכז בצעירים של מרוקו "שהם העושר והכוח שלנו". ב-2011 היא מנסה את מזלה שוב בבחירות לפרלמנט.
קישורים חיצוניים.
ָ* La Cuisine juive du Maroc de mère en fille
כנסיית יוחנן בהרים
כנסיית יוחנן בהרים היא כנסייה נוצרית קתולית השוכנת במעלה הגבעה בצפונה של שכונת עין כרם שבירושלים. הכנסייה מכונה "יוחנן בהרים" על מנת להבדילה מ"מנזר יוחנן במדבר" ונקראת על שמו של יוחנן המטביל, אשר על פי המסורת הנוצרית נולד במבנה שהיה ממוקם במקום בו נבנתה הכנסייה.
אתר הולדתו של יוחנן המטביל.
על פי המסורת הנוצרית (מסורת מאוחרת, ככל הנראה, ומתועדת החל מהמאה ה-10) האתר הוא מקום הולדתו של יוחנן המטביל. על פי המסופר בברית החדשה, בבשורה על-פי לוקאס, לא האמין זכריה, שהיה כהן בבית המקדש, לדברי המלאך כי אשתו העקרה אלישבע תלד לו בן ויקרא שמו "יוחנן". הוא נענש על ידי המלאך באילמות עד אשר יראה במו עיניו את הבן. על פי המסופר בברית החדשה, בטקס ברית המילה של הבן שנערך בביתם ב"עיר ביהודה" (שמה של עין כרם אינו מוזכר), בקשו בני המשפחה לקרוא לילד "זכריה" על שם האב, אולם האם התנגדה וכאשר פנו אל זכריה הוא כתב על לוח את שם הבן "יוחנן". באותו הרגע שב אליו כח הדיבור והוא נשא את תפילת בנדיקטוס:
על קירות חצר הכנסייה 21 לוחות חרסינה שעל כל אחד מהם כתובה תפילה זו בשפה אחרת.
שרידים ארכאולוגיים.
ראיות ארכאולוגיות ליישוב יהודי באתר בתקופת הבית השני.
בשנת 2004 זיהתה תמר הירדני, חוקרת מטעם יד בן צבי, מקווה טהרה מימי בית המקדש השני בין יסודות הכנסייה. המקווה התגלה במהלך החפירות הארכאולוגיות שנערכו בשנות ה-40 של המאה ה-20, אולם מאחר שהחוקרים לא היו בקיאים במנהגי היהדות, לא זיהו אותו נכונה ושיערו כי מדובר בבור מים מתקופת המלך הורדוס (כך מופיע עדיין על כיתוב המתכת בחצר הכנסייה - Herodian cistern). גילוי המקווה מלמד על נוכחות יהודית בעין כרם, במקום בו שכנה הכנסייה בימי בית שני, וייתכן כי יש למצוא בכך חיזוק לטענה כי מוצאו של יוחנן בעין כרם. בנוסף, באתר הכנסייה נמצאו מתקנים חקלאיים מתקופת בית שני כגון בתי בד, גתות ובורות מים, ובין המתקנים הללו נתגלה גם מקווה טהרה המלמד כי בימי בית שני התגוררו במקום יהודים.
שרידים רומיים.
באתר נמצאו גם פסל קטן של ונוס ושברי פסל נוסף, אולי של אדוניס. ייתכן כי הדבר מצביע על מקדש רומי שהיה במקום או לפחות על קיום פולחן פגאני.
שרידים ביזנטיים.
בתקופה הביזנטית נבנתה באתר כנסייה, אולם היא כנראה לא נבנתה בעקבות זיהוי האתר עם לידתו של יוחנן. בפעם הראשונה נקשר הכפר עין כרם עם אלישבע בקובץ דרשות ירושלים, כנראה מהמאה ה-8, ומאוחר יותר בלוח שנה גיאורגי, סיניתיקוס 34, מהמאה ה-10. כמו כן, באתר מראים מספר קברים ביזנטיים, אחד מהם בתוך הכנסייה עצמה. שרידי הכנסייה הביזנטית כוללים את הקפלה הדרומית (נקראת כך כיוון שהיא נמצאת דרומית לקפלת המרטירים) שנתגלתה בחפירות של סאלר (Saller) בין השנים 1941-1942. הקפלה פונה מזרחה ובנויה חלקית על גת ושרידים עתיקים יותר. לא ברור האם היה מעבר מהקפלה הדרומית אל קפלת המרטירים. בקפלה נמצאו שרידי פסיפס רצפתי, קירותיה מטויחים והטיח בקיר בצפוני צבוע באדום. הקפלה נהרסה כאשר הצלבנים בנו את הכנסייה במאה ה-12, וקיר מהכנסייה הצלבנית עובר באפסיס של הקפלה הביזנטית.
קפלת המרטירים.
קפלת המרטירים, הנמצאת מערבית לכנסייה, התגלתה ב-1885, בעת ההכנות להרחבת הכניסה לכנסייה. הקפלה מיוחסת למאה החמישית, ושמה נובע מכתובת ביוונית המופיעה בפסיפס הרצפה "שלום לכם עדי (מרטירים) האל". לא ברור לאלו מרטירים הכוונה - האם לנפגעי השומרונים במאה השישית, או מרטירים באופן כללי. הכתובת מופיעה במרכז הפסיפס הססגוני הכולל עיטורים צמחיים, חוגלות, טווסים וצלבים. דבר זה מסייע בתיארוך הקפלה, שכן בקודקס של תיאודוסיוס משנת 427 נאסר לצייר את סימן הצלב על הרצפות. אורכה של הקפלה הוא 17 מטרים ורוחבה 12.5 מטרים, והיא הייתה בעלת שלושה אגפים.
היסטוריה של המבנה.
על חורבותיה של הכנסייה הביזנטית נבנתה בתקופה הצלבנית הכנסייה הנוכחית.
בלדווין השני, מלך ירושלים, ציווה למסור את עין-כרם למסדר ההוספיטלרים (מסדר יוחנן הקדוש) ולאחר מכן לטמפלרים. הצלבנים הקימו על גבי שרידי הכנסייה הביזנטית כנסייה חדשה והכנסייה הנוכחית, למרות השיפוצים שעברה, היא ביסודה כנסייה צלבנית. לאחר גירוש הצלבנים, ננטשה עין-כרם לחלוטין עד למאה ה-14. אז החלו נזירים פרנציסקנים להגיע לעין-כרם אחת לשבוע ממנזרם בהר ציון כדי לקיים בה את טקסיהם הדתיים. במאה ה-15 ניקו הנזירים את הכנסייה הצלבנית העתיקה על-שם יוחנן מגללי חמורים וסוסים של מוסלמים שהשתמשו בה כאורווה.
ב-1480 קיבלו הפרנציסקנים לראשונה אישור מטעם הסולטאן הממלוכי לשפץ את הכנסיות. הם השקיען עמל רב וכסף בשיפוץ שנערך ב-1485, אך הסולטאן לא אישר להם להתגורר שם. ב-16 באפריל 1621 האח תומאסו אוביצ'יני דה נובארה (Tomasso Obicini da Novara), הקוסטוס של ארץ הקודש, הצליח לרכוש את כנסיית יוחנן בהרים. הפרנציסקנים שפצו מחדש את הקירות והדלתות וניקו את המקום כדי להכשירו לפולחן, אולם הם הצליחו להחזיק בכנסייה רק חודש אחד, ולאחריו גורשו מהמקום, והכנסייה שבה לשמש כאורווה מ-1624.