בארמון וסטמינסטר כאלף חדרים, 100 גרמי מדרגות ומעל 3 קילומטר של מעברים. גובהו של מגדל השעון, המכונה ביג בן, מעל 106 מטרים והוא מגדל השעון הידוע בעולם. השם הוא שמו של הפעמון, אך הכינוי דבק במגדל כולו.
לבית הנבחרים הבריטי ולבית הלורדים אכסדראות נפרדות, ואכסדרה מרכזית (לובי) מקשרת בין שתי האכסדראות.
בדרום המבנה נמצא מגדל ויקטוריה שבו נמצא הארכיון של הפרלמנט. המגדל הוא הגבוה במבני הארמון.
אולם וסטמינסטר נבנה בין השנים 1097–1099 על ידי ויליאם רופוס והוא כיום החלק העתיק ביותר בארמון וסטמינסטר. כשנבנה האולם הוא היה הגדול באירופה - אורכו 73 מטרים ורוחבו 18 מטרים. בין השנים 1394–1398 נבנה מחדש גג הבניין, העשוי עץ, על פי הוראת המלך ריצ'רד השני. גג זה שרד עד ימינו. באולם זה ישב בית הלורדים - בית המשפט העליון של אנגליה עד שנת 1882.
לאחר השרפה הגדולה של הארמון בשנת 1834 נערכה בין אדריכלים תחרות תוכניות. התחרות גרמה למחלוקת גדולה באשר לסגנון הארמון - היו שרצו לבנות אותו בסגנון קלאסי, בעוד שאחרים העדיפו את הסגנון הגותי. בסופו של יום נבנה הארמון בסגנון הגותי האנגלי.
הארמון ומנזר וסטמינסטר הסמוך הוכרזו אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1987.
אירועים בארמון.
ב-11 במאי 1812 נרצח ראש הממשלה הבריטי ספנסר פרסיבל בידי בנקאי פושט רגל באכסדרת בית הנבחרים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשרף אולם בית הנבחרים הבריטי כולו, בשל הפצצות חיל האוויר הגרמני, הלופטוופה, ב-10 במאי 1941. עבודות השיקום של האולם הסתיימו ב-26 באוקטובר 1950. בתקופת השיקום ישב בית הנבחרים הבריטי באולם בית הלורדים, בעוד שבית הלורדים ישב באולם המלתחה המלכותי הסמוך לו.
ב-30 במרץ 1979 נהרג איירי נייב, מבכירי האופוזיציה באותה עת, מפיצוץ מכונית תופת בחניית הארמון.
אחים וורנר
מינרלים תזונתיים
מנזר וסטמינסטר
הכנסייה הקולגיאלית של פטרוס הקדוש בווסטמינסטר הידועה כמנזר וסטמינסטר (באנגלית: Westminster Abbey) היא כנסייה ברובע וסטמינסטר שבלונדון, מערבית לארמון וסטמינסטר, בניין הפרלמנט. הכנסייה היא משכן ההכתרה של מלכי בריטניה, ושל מלכי אנגליה לפניהם. במקום קבורים רבים מגדולי הממלכה. האתר היה מנזר בנדיקטיני עד פירוק המנזרים במאה ה-16, ומכאן שמו.
היסטוריה.
על פי המסורת נבנתה הכנסייה הראשונה במקום בשנת 616. אז היה האזור אי באמצע התמזה שנקרא "אי הקוצים". הכנסייה נבנתה במקום שבו ראו הדייגים שדגו בנהר את דמותו של פטרוס הקדוש. את המנזר בנה המלך אדוארד המודה בין השנים 1045–1065.
המנזר נבנה לראשונה בסגנון נורמאני, ונבנה מחדש בין השנים 1245–1517 בסגנון גותי אנגלו-צרפתי שהושפע מהסגנון גותי לוהב (Rayonnant) וכלל קמרונות בגובה 31 מטר, מהגבוהים באנגליה. הבנייה מחדש החלה בתקופת הנרי השלישי והסתיימה בתקופת הנרי השביעי שבנה את קפלת הגבירה (שבנייתה הסתיימה בשנת 1503 בסגנון גותי ניצב). במנזר ניתן לראות קמרונות מניפה האופייניים לתקופה הגותית האנגלית המאוחרת. קמרונות אלה מגיעים לשיא מורכבותם בקפלת הגבירה.
הנרי השמיני הלאים את המנזר ואת יתר המנזרים באנגליה ב-1534 אך לא הרס אותו, בשל מסורת הכתרת המלכים בו. המנזר נותר סגור עד 1540. בשנים 1546-1556 שימש המנזר כקתדרלה.
מאז 1579 מוגדר המבנה כבעל מעמד של Royal peculiar, כלומר מבנה דת המצוי בבעלות ישירה של הכתר, ולא של הבישוף המקומי.
המגדלים המערביים של המנזר נבנו בין השנים 1722 ו-1745 על פי תכנונו ותחת פיקוחו של סר כריסטופר רן.
חלון הרוזטה הצפוני הוצב ב-1722 ומתאר את 12 השליחים למעט יהודה איש-קריות. חלון הרוזטה הדרומי, לעומת זאת, נחנך רק ב-1902.
במלחמת העולם השנייה, במהלך הבליץ, נפגע אחד מאגפי הכנסייה.
ההכתרה האחרונה בכנסיית וסטמינסטר התרחשה ב-1952 ובה הוכתרה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. לצורך כך נבנו בכנסייה יציעים מעץ שהגדילו את קיבולת הכנסייה מ-2,000 איש ל-8,000 (בישיבה). יציעים אלו פורקו לאחר ההכתרה.
אונסק"ו הכריז בשנת 1987 על הכנסייה ועל ארמון וסטמינסטר הסמוך כאתר מורשת עולמית.
ב-1995 הושלמו עבודות תיקונים, שיפוצים ושחזורים בכנסייה.
ב־6 בספטמבר 1997 התקיימו במקום מסע ההשכבה וטקס האשכבה של דיאנה, הנסיכה מוויילס, שנהרגה בתאונת דרכים כמה ימים קודם לכן.
ב-29 באפריל 2011 נישאו בכנסייה הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' וקתרין, דוכסית קיימברידג'
הכתרות.
מאז חג המולד בשנת 1066 שבו הוכתר במנזר ויליאם הכובש למלך אנגליה הוכתרו כל מלכי אנגליה במנזר. היוצאים מן הכלל היו אדוארד החמישי ואדוארד השמיני שלא הומלכו כלל. נהוג שהארכיבישוף מקנטרברי מכתיר את המלך.
קברים בכנסייה.
אדוארד השלישי בנה את המנזר מחדש לכבוד המלך אדוארד המודה - קדוש נוצרי. לאחר מותו נקבר הנרי השלישי במנזר, ואחריו נקברו במקום רוב מלכי אנגליה, למעט הנרי השמיני, צ'ארלס הראשון וכל המלכים שמלכו מאז המלך ג'ורג' השני, שנקברו בטירת וינדזור. גם מרי, מלכת הסקוטים, נינתו של הנרי השביעי מלך אנגליה הועברה להקבר במנזר לאחר שנקברה בקתדרלת פטרבורג.
בני האצולה נקברו בצדי הכנסייה, ופשוטי העם נקברו במנזר עצמו. במהלך השנים נקברו במנזר מדענים, סופרים, פוליטיקאים ומשוררים.
אוליבר קרומוול נקבר בכנסייה, אך הוצא ממנה בהוראת צ'ארלס השני.
מצבות זיכרון.
בכנסייה מצבות זיכרון למספר אישים שאינם קבורים בה:
בקפלת הגבירה ישנה קפלה קטנה יותר המוקדשת לחיל האוויר המלכותי (RAF) וכוללת לוח זיכרון וחלונות ויטראז' צבעוניים. קפלה זו הוקמה ב-1947 לזכר הטייסים שנפלו בקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.
מגדל ויקטוריה
מגדל ויקטוריה (אנגלית: Victoria Tower) הוא מגדל נאו-גותי מרובע בקצהו הדרומי של ארמון וסטמינסטר. מגדל זה הוא הגבוה במבני הארמון - וגובהו . המגדל גבוה ממגדל השעון המצוי בקצהו הצפוני של הארמון - ביג בן - שגובהו "רק" 96 מטרים.
כאשר המגדל נבנה, היה המגדל המרובע הגבוה בעולם. המגדל תוכנן במקור ככניסה מלכותית ומאגר לרישומי הפרלמנט, והוא משמש כיום לארכיון הפרלמנטרי.
בחלקו המערבי של המגדל נמצאת "הכניסה המלכותית" דרכה נכנסת המלכה לארמון כאשר היא באה לטקס פתיחת הפרלמנט. המדרגות המובילות משם אל המרפסת הנורמנית ידועות בשם המדרגות המלכותיות ומהוות תחילתו של מסלול התהלוכה שעשתה המלכה. על פי המסורת, מסלול זה הוא היחיד שמותר לו לריבון להשתמש בו כשהוא או היא מגיעים לבית הלורדים. המרפסת הנורמנית נקראת כך, מכיוון שהיא במקור נועדה לשכן פסלים של מלכי שושלת נורמן.
במגדל נמצא ארכיון בית הלורדים.
כנסיית סנט פול
ל. פרנק באום
דיקטטור (רומא העתיקה)
דִיקְטָטוֹר (בלטינית: dictator - "מכתיב") הידוע לעיתים גם כמָגִיסְטֵר פּוֹפּוּלִי (magister populi - "הממונה על העם"), הוא שמה של משרה פוליטית ברומא העתיקה.
משרת הדיקטטור.
משרת הדיקטטור הייתה חידוש משפטי בעולם העתיק, הייחודי למשפט הרומי. אופי המשרה היה היותה פקידות חריגה, שתכליתה הייתה לבצע משימות יוצאות-דופן, שחרגו מהסמכויות החוקתיות של הפקידים הנבחרים הרגילים.
כדי למנות דיקטטור, היה צריך שהסנאט הרומי יוציא סנאטוס קונסולטום ("senatus consultum") הנותן לקונסולים את הסמכות למנות אדם לדיקטטור. הדיקטטור היה נמשח לתפקידו בטקס מיוחד שנערך בלילה לאחר חצות.
עד לשנת 361 לפנה"ס היה חייב הדיקטטור לכהן בעברו כקונסול.
הדיקטטורה הייתה מוסד ייחודי בחוקה הרומאית, בכך שהייתה המשרה הפוליטית היחידה שלא חלו עליה חוקי כפילות השלטון הרומאיים, שחייבו למנות שני נושאי-משרה שווי כח לכל משרה פוליטית (לדוגמה: 2 קונסולים, 2 טריבונים וכו'), וכן לא חלה על הנושא אותה אחריות משפטית-אישית, כך שלא ניתן היה להעמידו לדין פלילי לאחר סיום כהונתו על פעולות שביצע מתוקף תפקידו.
הדיקטטור נהנה מיוקרה רבה, ולמעשה היה בעל המעמד הגבוה ביותר מכל שאר הפקידים, מעמד שהודגש על ידי 12 הליקטורים, נושאי סמלי הסמכות הרומאית, שהתלוו אליו לכול מקום (לאחר הרפורמה של לוקיוס קורנליוס סולה, גדל מספרם ל-24).
אחת המגבלות שהוטלו על הדיקטטור הייתה האיסור לרכוב על סוס ללא אישור הסנאט, איסור שמחקרים מודרניים מתקשים להסביר את קיומו, וחלקם אף מפקפקים בקיומו.
לאחר סיום המלחמה הפונית השנייה נהג הסנאט שלא למנות דיקטטורים במצבי חירום ובמקום זאת העדיף לתת לקונסולים סמכויות חירום מטעם הסנאט (Senatus consultam ultimum) המאפשרים לקונסולים לגייס כוחות ונותנים להם אף חופש פעולה לתקוף אזרחים רומיים מבלי להתחשב בזכויותיהם.
סוגי דיקטטורים.
מינוי דיקטטוריים נעשה ברפובליקה הרומית רק במקרים של פעולות או אירועים יוצאי דופן, שהצריכו פעילות שלטונית מהירה והחלטית, שבלתי ניתן לערער עליה. הדיקטטורים התחלקו לסוגים שונים לפי סוג הפעילות המיוחדת שהיה צורך בביצוע.
הדיקטטורה של סולה.
בנובמבר 83 לפנה"ס, לאחר מלחמת האזרחים בין לוקיוס קורנליוס סולה ובין גאיוס מריוס, מנהיגי הסיעות האופטימאטית והפופולרית, שהסתיימו בניצחונו של סולה, ובכניסתו, מלווה בצבאו, לרומא ב־82 לפנה"ס, יצר הסנאט (סביר להניח בעידודו התקיף של סולה), באישור אספת העם את משרת ה"דיקטטורה למתן חוקים וסידור ענייני הכלל" ("Dictator Rei publicae constituendae causa").
הדיקטטורה החדשה הזו שמרה למעשה רק על הצורה החיצונית של המוסד הרפובליקאי הקדום, אולם למעשה הייתה בעלת סמכויות בלתי מוגבלות.