אידה אפלברוג (באנגלית: Ida Applebroog; נולדה ב-11 בנובמבר 1929) היא אמנית אמריקאית, שפעלה לאורך חמישה עשורים בעיקר בעשיית אמנות ויזואלית דו ממדית. היא ידועה כיוצרת של אמנות פרובוקטיבית החוקרת נושאים של אלימות מול כוח, פוליטיקת מגדר ומיניות נשית. היא זכתה בפרסים רבים עבור הסגנון הייחודי של יצירותיה, כגון מענק עמיתי מקארתור (1998), ודוקטורט של כבוד בבית ספר פרסונס לעיצוב שבניו יורק (1997).
ראשית חייה.
אידה אפלברוג נולדה וגדלה ברובע הברונקס שבניו יורק בארצות הברית, למשפחה יהודית אורתודוקסית. בניגוד לרצון אביה, היא שאפה לרכוש השכלה ולמדה עיצוב גרפי במכון ניו יורק לאמנויות ומדעים ישומיים בין השנים 1948 – 1950. כך היא השיגה עבודה בסוכנות פרסום, שם הייתה האישה היחידה, וסבלה לעיתים תכופות מהטרדה מינית.
חמש עשרה שנים לאחר מכן, היא עברה לשיקגו כאם לארבעה, למען הצרכים האקדמיים של בן זוגה, גידאון הורוביץ. שם, היא למדה למשך שלוש שנים בבית ספר מכון האמנות של שיקגו במסגרת מלגה שקיבלה. לאחר שעזבה את המסגרת האקדמית, אפלברוג עסקה בהכנת תכשיטים במרתף ביתה, אך רק מאוחר יותר, כשהתגוררה בסן דייגו, הציגה לראשונה את יצירותיה.
פעילות מקצועית.
ב-1969 עברה אפלברוג, שוב למען אילוצי הקריירה האקדמית של בן זוגה, אל סן דייגו. בתקופה זו הייתה ידועה בשם נישואיה, אידה הורוביץ. בעודה מתקרבת לגיל 40, במאבק בדיכאון ובתחושת תסכול ממצב משפחתי ומקצועי שלא הייתה מרוצה ממנו, היא יצרה את מה שמאוחר יותר ייקרא מיצג ה"מונה ליזה", ויהיה מעבודותיה המוערכות ביותר: אוסף של מעל 150 דיוקנים עצמיים שהיא ציירה מול המראה בחדר השירותים בביתה בסן דייגו, עם דגש על אזור המפשעה.
באותו הזמן אפלברוג לא התכוונה לפרסם את הציורים, וזמן קצר לאחר מכן, בשלהי 1969, היא עברה התמוטטות נפשית בזמן ביקור בגן החיות עם שני בניה. לאחר שהביאה אותם אל ביתה, אשפזה את עצמה בבית חולים המקומי מרסי. בעת שהותה בבית החולים במשך 6 שבועות, היא יצרה מעל ל-100 ציורים שנחשפו מחדש רק ב-2009, ופורסמו בספר רק בשנת 2017. עבודות אלו, המדגימות את מה שהרגישה כשהייתה חולה בדיכאון, הן אינטימיות מאוד בדומה לרבות מיצירותיה של אפלברוג.
אפלברוג קיבלה תשומת לב ציבורית רק לאחר שחזרה לניו יורק ב-1974, עם פרסומם של מספר ספרים קטנים של עבודותיה, אשר שלחה לאמנים אחרים וסופרים. היא פיתחה סגנון ייחודי שמזוהה איתה עד היום – דמויות אדם מופשטות עם קווי חוץ דגושים.
עבודותיה כוללות לעיתים קרובות מוטיבים של מיניות ומסרים פמיניסטיים, והיו אלה הערכים הללו שהניעו אותה להפסיק לשאת את שם המשפחה של בן זוגה באמצע שנות השבעים. נוסף על כך, היא עוסקת רבות בנושאים של הזדקנות, גזענות ואלימות במשפחה, מתוך האמונה שבשנות השבעים לא דנו מספיק בבעיות חברתיות אלו בסצנה האמנותית.
ג'יין הארפר
ג'יין הארפר (באנגלית: Jane Harper, נולדה ב-1980) היא סופרת אוסטרלית ממוצא בריטי, הנחשבת לחלוצת סגנון ה "Outback Noir" - סוגת ספרי מתח בהם מעשי פשע המתרחשים בפינות הנידחות של אוסטרליה. היא ידועה בתפניות המפתיעות בספריה, שיצאו לאור ביותר מ-35 מדינות וזכו בפרסים רבים.
ביוגרפיה.
הארפר נולדה במנצ'סטר, אנגליה. כשהייתה בת 8 עברה עם משפחתה לאוסטרליה, שם חייה שש שנים בבורוניה, ויקטוריה, אז גם קיבלה אזרחות אוסטרלית. בנעוריה חזרה עם משפחתה לאנגליה וגרה בהמפשייר לפני שעברה ללמוד אנגלית והיסטוריה באוניברסיטת קנט שבקנטרברי. בתום לימודיה בשנת 2004 התחילה לעבוד כעיתונאית. תחילה בעיתון Darlington&amp;Stockton ולאחר מכן בעיתון Hull Daily Mail. בשנת 2008 חזרה לאוסטרליה, שם היא חיה עד היום עם בן זוגה ובתם.
עבודתה.
בשנת 2014 פרסמה סיפור קצר, שהיה אחד משנים עשר סיפורים קצרים שנבחרו ל"מהדורה הבדיונית" של העיתון "Big Issue". הצלחה זו הייתה גורם משמעותי בהחלטתה לפנות זמן לכתיבה מחוץ למסגרת עבודתה כעיתונאית
את ספרה הראשון, "הבצורת", כתבה ל"תחרות כתב היד הלא־מפורסם הוויקטוריאנית" לשנת 2015. בריאיון לעיתון "Washington Post" סיפרה כי לא ציפתה כלל להצלחה ובסך הכל ניסתה לקבל משוב על כתיבתה. לדבריה, עבודתה כעיתונאית במשך 13 שנים גזלה ממנה זמן רב והקשתה עליה למצוא זמן ומוטיבציה לכתיבת הספר אך משהחליטה לכתוב אותו, ניסיונה הקודם בכתיבה עזר לה מאד. באותו ראיון סיפרה גם כי היא הוקסמה מהקהילות המרוחקות המנותקות משירותים אותם אנחנו נוהגים לקבל כמובנים מאליהם, כדוגמת שיטור. הדמות הראשית בשני ספריה הראשונים - אֶרוֹן פָאלְק, מבוססת על דמות של שוטר לשעבר שפגשה בקווינסלנד, שתפקידו היה לשמור לבדו על שטח בהיקף של 900 קילומטרים. מסיפוריו של אותו שוטר היא למדה רבות, והידע הזה השפיע על כתיבתה בתחומים רבים.
בעקבות הצלחתו הבין-לאומית המסחררת של ספרה הראשון החליטה להמשיך לכתוב. בשנת 2017 ראה אור ספרה השני "Force of Nature", ובשנת 2019 השלישי "The Lost Man".
בתחילת 2021 יצא לאקרנים הסרט בכיכובו של שחקן הקולנוע אריק באנה, המבוסס על ספרה הראשון "הבצורת". בסרט יגלם באנה את השוטר פאלק.
הרמוני המונד
הרמוני המונד (באנגלית: Harmony Hammond; נולדה ב-8 בפברואר 1944 במדינת אילינוי, שבארצות הברית) היא אמנית, סופרת ופעילה חברתית פמיניסטית זוכת מלגת גוגנהיים לאומנות ופרס למדא לספרות.
ביוגרפיה.
המונד נולדה ב-8 בפברואר שנת 1944 במדינת אילינוי, שבארצות הברית. היא למדה ציור בקולג' והתחתנה עם אומן בשם סטיבן קלובר. הזוג עבר ממינסוטה לניו יורק בשנת 1969, כמה חודשים אחרי שהתרחשו בעיר מהומות סטונוול. זמן קצר לאחר המעבר המונד נפרדה מבן זוגה וגילתה שהיא בהריון עם בת. בשנת 1972, המונד יסדה עם 19 נשים אחרות את גלריית A.I.R שמנוהלת על ידי נשים ועדיין פועלת. ב-1976 היא עזרה לייסד הוצאה לאור בשם "Heresies: A Feminist Publication on Art &amp; Politics".
בשנת 1973 המונד יצאה מהארון כלסבית, שבע שנים לפני שיחסי מין חד מיניים הוכרזו כחוקיים במדינת ניו יורק, ובשנת 1978 היא אצרה תערוכה בשם "A Lesbian Show", שהייתה מוקדשת ליצירות של אומניות לסביות. מאז 1984, המונד חיה ועובדת בצפון מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית והיא הייתה מורה באוניברסיטת אריזונה בין 1989 ל-2006.
בנוסף על האומנות שלה, המונד כתבה ספרים: ב-1984 יצא לאור ספרה הראשון: "Wrappings: Essays on Feminism, Art and the Martial Arts", שהכיל בתוכו מאמרים שהיא כתבה בין 1973 ל-1983. בשנת 2000 המונד הוציאה לאור ספר בשם “Lesbian Art in America: A Contemporary History” שסקר היסטוריה של אומנות לסבית באמריקה. ספר זה הוא הראשון מסוגו ועד היום הספר המקיף היחיד בנושא. עבודתה של המונד מיוצגת על ידי Alexander Gray Associates בניו יורק ושם היו לה שלוש תערוכות סולו – ב-2013, 2016 ו-2018. עבודותיה הוצגו בתערוכות בגלריות ומוזיאונים נחשבים בכל רחבי העולם. כיום עבודותיה מוצגות בתערוכה בשם "Harmony Hammond: Material Witness, Fifty Years of Art" במוזיאון אולדריץ' לאומנות עכשווית בריג'פילד , קונטיקט.
המונד התאמנה באמנויות הלחימה אייקידו וטאי–צ'י, ואף לימדה אייקידו. יש לה בת אחת בשם טניה (Tanya).
יצירות.
באומנותה המונד שואפת לתת במה לנשים בכלל ולנשים לסביות בפרט בעולם האומנות ומוכיחה שגם אומנות אבסטרקטית יכולה להיות טעונה במסרים פוליטיים. ברבות מיצירותיה אלמנטים גם של פיסול וגם של ציור.
פרסים.
המונד זכתה בעשרות פרסים וחברויות אקדמיות על עבודתה האומנותית ועל פעילותה החברתית, ביניהם:
ג'ון קוויק-טו-סי סמית'
ג'ון קוויק-טו-סי סמית' (באנגלית: Jaune Quick-to-See Smith; נולדה ב-15 בינואר 1940) היא אמנית ויזואלית ואוצרת אינדיאנית אשר חיה בקוראלס, ניו מקסיקו, ארצות הברית עבודותיה משלבות מסורות ממוצאה הילידי והשראה מאמנות מודרנית, וכוללות בתוכן אלמנטים של קולאז', דפוס ושלל דימויים תרבותיים ידועים. עבודותיה לרוב נושאות מסר פוליטי הקשור ליחסים בין הילידים האמריקאים להווי האמריקאי כיום. היא מרצה באוניברסיטאות ברחבי העולם, ואף קבלה דוקטורט כבוד מצד ארבע אוניברסיטאות.
ביוגרפיה.
ג'ון קוויק-טו-סי סמית' נולדה ב-15 בינואר במיסיון סנט איגנטיוס, עיר הנמצאת בתוך שמורת הילידים "Flathead" (בעברית: "ראש שטוח") שבמונטנה. היא נולדה לתוך הקונפדרציה של שבטי הסליש והקוטנאי . משמעות שמה הראשון, "Jaune", הוא המילה "צהוב" בצרפתית לשם ציון מוצאה הקרי-צרפתי, ושמה האמצעי הוא שם שושוני המציין את היכולת שלה לקלוט דברים במהירות.
בילדותה היא נדדה ביחד עם אביה במספר שכונות שונות ברחבי ארצות הברית. אביה הורה יחיד ועסק במכירת סוסים ורכיבת רודאו. לסמית' היה עניין רב באמנות כבר מגיל צעיר, ואף התחפשה לאמנים שאהבה.
אף על פי שאביה היה אנלפביתי, סמית' התעקשה ללכת ללמוד. היא התחילה את לימודיה האקדמיים ב-1958 בקולג' האולימפי בברמרטון, וושינגטון. לאור קשיים כספיים, סמית' נאלצה להפסיק את לימודיה מספר פעמים על מנת לעבוד, ולכן קיבלה את התואר הראשון שלה רק ב-1976 מאוניברסיטת פרמינגהם, מסצ'וסטס. בסוף לימודיה קיבלה סמית' תואר בחינוך אמנות במקום אמנות סטודיו, לאחר שמדריכה חשבו שאישה אינה יכולה להצליח באמנות. היא קיבלה את התואר השני שלה ב-1980 מאוניברסיטת ניו מקסיקו, אלבקרקי.
מאז סוף לימודיה, סמית' הציגה כשמונים תערוכות של יצירותיה ועוד כ-30 תערוכות המציגות יצירות של אמנים ילידים שונים מרחבי ארצות הברית, כאשר כולם נוגעים בנרטיבים התרבותיים של לאומה וסיפורה האישי.