עצמוני נולד ב-2 בנובמבר 1926 בשם לייב מרקוביץ' באוז'הורוד (אז בצ'כוסלובקיה וכיום בתחומי אוקראינה). בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 13, עזב את בית הוריו והתגורר לבדו בבודפשט. מאוחר יותר, נלקח למחנה עבודה ביוגוסלביה ועבד בכריית נחושת עד שחרורו בפעולה של פרטיזנים מקומיים, אליהם הצטרף בלחימה בגרמנים עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1944. הוא הוחזק במחנה עתלית עד להצטרפותו לבריגדה היהודית ושירת במצרים ובאיטליה. בתקופת שהותו באיטליה השתתף בפעילות יחידת הנוקמים.
בסיום השירות באירופה, הצטרף למשטרת היישובים העבריים ועסק בנוטרות בנהריים. בעקבות התקפה של הלגיון הערבי על אותה נקודה, נסוג עם הנוטרים והגיע לבסיסם הסמוך של גדוד 12 של חטיבת גולני. עצמוני הצטרף לשורות החטיבה ולאחר קורס סמלים הוצב כרב-סמל פלוגתי ושירת בתפקיד זה במלחמת העצמאות. בספטמבר 1948 פינה ארגז תחמושת ממוקד אש במהלך קרב וזכה לציון לשבח ממפקד החטיבה. על פעילותו בינואר 1949 בקרב ברפיח הוענק לו אות גיבור ישראל:
בתום שירות החובה, עבד עצמוני בחברה לייבוא חלקי מכוניות וכנהג מונית. בשנות השישים הקים חברה להשכרת רכב וניהל את סניף החברה הבינלאומית "הרץ" בחיפה. בתקופת מלחמת ההתשה, התגייס לשירות קבע, ללא תשלום, ושימש רס"ר מחנה הטירונים של חיל תותחנים. במסגרת שירות המילואים שירת במלחמת ששת הימים ברמת הגולן וברמאללה ושירת במלחמת יום הכיפורים בסיני.
עצמוני נפטר בשנת 2005 ונקבר בחיפה בטקס צבאי. היה נשוי ואב לבן ובת.
Humans.txt
קובץ humans.txt הוא קובץ המאפשר למנהל אתר אינטרנט לתת לגולשים מידע על המפתחים של האתר, באופן קריא וברור (לאדם ולא למחשב). בקובץ אפשר לפרט מי המפתחים של האתר, למי המפתחים רוצים להודות וכו'. הדבר שמייחד את הקובץ הזה הוא שהוא נועד לקריאה על ידי אנשים ולא מכונות.
ניתן לציין את מיקומו קובץ זה נקבע באמצעות תג מטא הבא בראש כל דף:
&lt;link rel="author" href="humans.txt" /&gt;
דרק וולקוט
דרק אלטון וולקוט הנכבד (באנגלית: The Hon. Derek Alton Walcott; 23 בינואר 1930 - 17 במרץ 2017) חבר מסדר האימפריה הבריטית וחבר מסדר הקהיליה הקריבית (Order of the Caribbean Community), היה משורר, מחזאי, סופר ואמן חזותי מסנט לוסיה, שזכה בפרס נובל לספרות ב-1992 ובפרס ת"ס אליוט (T. S. Eliot Prize) ב-2011 על ספרו White Egrets. עבודתו כוללת את האפוס ההומרי Omeros.
חיים וקריירה.
וולקוט נולד בקסטריז, סנט לוסיה, בקריביים ולמד באוניברסיטת איי הודו המערבית. כצעיר עסק בציור וכתיבה והושפע מהמשוררים המודרניים ת"ס אליוט ועזרא פאונד.
וולקוט פרסם את השיר הראשון שלו בגיל 14 ובגיל 19 הוציא לאור בהוצאה עצמית את שתי האסופות שלו, Poems 25 (1948) ו-Epitaph for the Young: XII Cantos (1949), אותם הפיץ בעצמו. הוא למד בעזרת מלגה ב-University of the West Indies בקינגסטון, ג'מייקה משם עבר לטרינידד ב-1953, נעשה מבקר, מורה ועיתונאי.
וולקוט ייסד את סדנת התיאטרון של טרינידד (Trinidad Theatre Workshop) ב-1959 ונותר פעיל בחבר המנהלים שלה. הוא חקר את הקריביים וההיסטוריה שלהם בהקשר קולוניאליסטי ופוסט-קולוניאליסטי, האסופה שלו In a Green Night: Poems 1948-1960 (1962) העניקה לו הכרה בינלאומית. הוא ייסד את תיאטרון המחזאות של בוסטון (Boston Playwrights' Theatre) באוניברסיטת בוסטון ב-1981. וולקוט לימד ספרות וכתיבה באוניברסיטת בוסטון, ויצא לגמלאות ב-2007. האסופות האחרונות שלו כוללות את Tiepolo’s Hound (2000), The Prodigal (2004) ו-White Egrets (2010), שבגינה זכה בפרס ת"ס אליוט.
וולקוט זכה בפרס נובל לספרות ב-1992, והיה לסופר הקריבי הראשון שזכה בפרס זה. ועדת הפרס תיארה את עבודתו כ"יצירה פואטית מלאת אור, ונתמכת בידי חזון היסטורי, תוצאה של המחויבות הרב-תרבותית. ב-2009, הוא זכה במלגת מחיה בת שלוש שנים באוניברסיטת אלברטה. ב-2010, התמנה לפרופסור לשירה באוניברסיטת אסקס.
הטרדה מינית ונושאים שנויים במחלוקת.
ב-1981 הואשם וולקוט בהטרדה מינית של סטודנטית בשנה הראשונה ללימודיה באוניברסיטת הרווארד. והוא הגיע להסדר פשרה בקשר להאשמה בהטרדה מינית באוניברסיטת בוסטון.
ב-2009, נעשה וולקוט מועמד מוביל למשרת פרופסור לשירה של אוקספורד, אולם נסוג ממועמדותו אחרי חרושת שמועות בדבר האשמות בהטרדה מינית מהעבר. לא הובאו עדויות חדשות על המקרה מ-1996. במשרה זכתה רות פדל, אולם היא התפטרה אחרי תשעה ימים בלבד כשנחשפה מעורבותה במסע ההכפשה נגד וולקוט. התנהגותה של פדל בפרשה ספגה ביקורת קשה ממספר משוררים בעלי שם במכתב תמיכה שכתבו לוולקוט שפורסם ב-The Times Literary Supplement.
רק החזק שורד
רק החזק שורד (באנגלית: Only The Strong) הוא סרט פעולה משנת 1993 בבימויו של שלדון לטיש. הוא נחשב לסרט ההוליוודי היחידי שמציג לראווה את הקפואירה, אמנות הלחימה האפרו-ברזילאית, מתחילתו ועד סופו.
עלילה.
לואיס סטיבנס (מארק דקסקוס) הוא חייל הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית (הכומתות הירוקות) שסיים את שירותו הצבאי בברזיל ושב לעיר הולדתו במיאמי, שם הוא נוכח לדעת שבית הספר התיכון בו למד נהפך למעוז לכנופיות וסוחרי סמים. אחרי שסטיבנס משתמש בכישורי הקפואירה שלו ומניס מספר סוחרי סמים מחוץ לגבולות בית הספר, קריגן (ג'פרי לואיס), אחד ממוריו של סטיבנס בעבר, מבחין בהשפעה שיש לסטיבנס על התלמידים. קריגן מטיל עליו משימה ללמד קפואירה לקומץ מהתלמידים המופרעים ביותר של בית הספר.
בזמן שהוא מלמד, סטיבנס מעורר את חמתו של ברון סמים מקומי, סילבריו (פקו כריסטיאן פרייטו), שאחיינו הצעיר, אורלנדו (ריצ'רד קוקה), הוא אחד מתלמידיו של סטיבנס. סילבריו הוא גם רב-אמן בקפואירה, והוא נקלע לקרב עם סטיבנס, ומביס אותו באכזריות. אורלנדו המבוהל מחליט ללמוד כל מה שהוא יכול מסטיבנס.
כיתתו של סטיבנס לומדת במהירות, והם נעשים מיומנים בקפואירה. המנהל שבע הרצון, מציע להנהלת בית-הספר ליישם תוכנית לימודים של קפואירה בכל המחוז. אחרי שסטיבנס שב מטיול בטבע עם תלמידיו, הוא מתעמת עם סילבריו שוב, וסילבריו מכריז מלחמה על סטיבנס.
כנופייתו של סילבריו מציתה אש בבית הספר התיכון לינקולן, והורגת את אחד מתלמידיו הטובים ביותר של סטיבנס. סטיבנס מפוטר, נאסרת עליו הכניסה לאזור בית הספר ותוכנית הקפואירה מבוטלת. בתגובה להתקפה, סטיבנס משמיד את מוסך המכוניות הגנובות של סילבריו על ידי השלכת פחית בנזין לתוך מכונית בוערת. זועם, סילבריו מורה על אנשיו להביא אליו את סטיבנס חי. אורלנדו בורח כדי להזעיק עזרה.
אחרי קרב אכזרי, בו סטיבנס מביס לוחמים רבים של סילבריו, סטיבנס נשבה לבסוף ומובא למדורה, שם מחכה לו סילבריו. אולם, כיתת הקפואירה של סטיבנס חוסמת את הדרך בניסיון להציל את המורה שלהם. לפני שמתחילה קטטה, סטיבנס התשוש קורא תיגר על סילבריו ומזמין אותו לקרב בתנאי שאם הוא ינצח בו, התלמידים שבים אליו. כל אחד מהלוחמים מקבל מצ'טה להילחם איתו.
תלמידיו של סטיבנס וכנופייתו של סילבריו יוצרים מעגל, אנשי הכנופיה שרים שירי קפואירה ובאמצע נלחמים שני הלוחמים. סילבריו שובר את חרבו של סטיבנס, אולם סטיבנס פורק את נשקו של סילבריו ומשליך את החרב רחוק. כעת הם משתמשים רק בקפואירה וסילבריו מצליח להפיל את סטיבנס לקרקע, שם הוא מתחיל לחנוק אותו. נדמה שהקרב אבוד, אך לפתע מתחילים תלמידיו של סטיבנס לשיר שיר קפואירה ברזילאי, וסטיבנס מקבל כוחות חדשים. הוא משיב מלחמה, ומכה במהלומות מוחצות את סילבריו. כשתלמידיו שרים בקול רם יותר, הוא מביס את סילבריו בבעיטה מסתובבת. סילבריו נופל לרצפה, חסר הכרה, כשיחידת המשטרה מגיעה, הכנופיה מתפזרת.
קצין משטרה מגיה למקום ההתרחשות, שואל מי האדם חסר ההכרה ששוכב שם. אורלנדו אומר לו את שמו ומספר לו על פשעיו. קצין המשטרה מזכיר לו את המוניטין של סילבריו בהפחדת עדים ולכך אורלנדו מגיב: "כל השטויות האלה נגמרו, גבר. הוא כבר לא בעל הבית של השכונה."
בסוף הסרט תלמידיו של סטיבנס מסיימים את הלימודים ומציגים מופע קפוארה בפני כל התלמידים.
קבלת הסרט.
באופן כללי, תגובות הביקורות היו פושרות למדי, כשרוב המבקרים נתנו לו ציונים שליליים. הסרט גרף בקופות $3.27 מיליון דולר, אם כי הסרט קנה לעצמו עדת מעריצים והפך לסרט פולחן, בעיקר בקרב לוחמים ומתאמנים בקפואירה, ומדריכי וחובבי אמנויות לחימה. למרות שרבים מסתייגים מהעלילה, הדיאלוג, המשחק וההצגה הלא מציאותית של ברזיל בסרט, הרי שעבור הרבה מתאמני קפואירה שאינם ברזילאים, הייתה זו היכרותם הראשונה עם אמנות לחימה זו.
ההפקה.
למרות שמרק דקסקוס הוא אמן לחימה מוכשר, הרי שלא היה לו רקע בקפואירה. לפני מבחן הבמה שלו הוא התאמן אצל אמן הקפואירה המהולל Mestre Amen Santo, שגם הופקד על רוב כוריאוגרפית הקרבות בסרט.
אמן הלחימה השנוי במחלוקת פרנק דוקס היה אחראי גם הוא על כמה מכוריאוגרפיות הקרב ולזכותו נזקפת סצנת הקרב במוסך למכוניות הגנובות.
מוחות בורחים
הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל
הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל הוא הארגון המרכזי בישראל של חקלאים ואנשי תעשייה ישראלים העוסקים בגידול וייצור מוצרי חקלאות אורגנית תוך שמירה על ערכי הסביבה. הארגון לחקלאות אורגנית מאגד בתוכו מאות יצרנים, עוסקים ופעילים במגוון עיסוקים בתחום הייצור האורגני, התעשייה, המסחר והסביבה. במסגרת הארגון פועלים מומחים, חוקרים, עובדי אדמיניסטרציה ומנהל ומספר רב של מתנדבים. שווי התעשייה האורגנית בישראל הוערך בשנת 2012 בכמילארד ש"ח.