במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 התנהלה בסין מלחמת האזרחים הסינית בין הקומוניסטים בראשות מאו דזה-דונג לבין הלאומנים בראשות צ'יאנג קאי שק. תוצאות המלחמה לא היו ברורות במשך זמן רב, וזאת בזמן שמנצ'וריה נכבשה כבר ב-1937 על ידי היפנים. בחלוף הזמן התברר שהקומוניסטים מכוונים את עצמם כלפי ברית המועצות והלאומנים כלפי ארצות הברית. חשיבות רבה הייתה לכך שסטלין לא תמך בקומוניסטים בסין באופן מהותי, אלא ראה בלאומנים שותפים אמינים ומהימנים יותר ותמך בקוומינטנג באספקת אמצעי לחימה. המפלגה הקומוניסטית הסינית שמרה ציוד וחיילים למלחמת האזרחים לאחר שהסתיים הכיבוש היפני בסין. היה זה משתי סיבות עיקריות: ראשית, מנצ'וריה נכבשה מאז 1945 על ידי ברית המועצות, שהצליחה לגרש את היפנים מהאזור תוך תשעה ימים בלבד. מוסקבה השיגה זכויות מיוחדות על מסילות ברזל באזור ובמיוחד חשובה הייתה גישתה לנמלים נטולי קרח. עם זאת, זכויות אלו יכלו להיות מוכרות רשמית רק על ידי הלאומנים - סטלין דבק בתחזית שלו לניצחון לאומני במשך זמן רב. שנית, הוא ניסה להדוף את שני היריבים הסיניים זה מול זה כדי לבסס את ברית המועצות ככוח הדומיננטי.
בשנת 1946 נסוגו הכוחות הסובייטים ממנצ'וריה. רק ב-1948 הצליחו הקומוניסטים לכבוש במלואו את מה שהיה אז המרכז התעשייתי של סין. זה היה צעד חשוב לקראת הניצחון הסופי של הקומוניסטים והכרזה של מאו על הרפובליקה העממית של סין ב-1949. הלאומנים ברחו לטאיוואן כמפסידים של מלחמת האזרחים והקימו בה את הרפובליקה של סין.
1950–1956 – ברית.
ב-1950 חתמו סין וברית המועצות על הסכם ידידות. היא הבטיח ברית במקרה של תוקפנות יפנית (או מדינות בעלות ברית ליפן; כלומר ארצות הברית); סטלין נאלץ לוותר על זכויות מיוחדות במנצ'וריה. פרויקטים כלכליים משותפים יצאו לדרך והחל סיוע כלכלי לסין. להסכם היה אופי חריג בכך שהצביע על עצמאות סינית. גם לאחר מותו של סטלין ב-1953 דבר לא השתנה בברית - תחת חרושצ'וב היה הסכם דומה, שהורחב ב-1954. המניע העיקרי להסכם משני הצדדים היה יצירת משקל נגד לדומיננטיות של ארצות הברית. סין הייתה זקוקה גם למומחיות הטכנולוגית של אנשי מקצוע סובייטים.
סדקים ראשונים בקואליציה.
הסדקים הראשונים בברית הופיעו ב ב-1956 במוסקבה. ראשית, ניקיטה חרושצ'וב הציג את העיקרון של דו-קיום בשלום. בשעה שמאו בחר בכיוון אגרסיבי יותר ויכול היה לקבל רק באופן שטחי את הרעיון החדש. שנית, חרושצ'וב החל בביקורת הקשה על סטלין (דה-סטליניזציה) ובהקשר זה גם את הביקורת על פולחן האישיות של יוסיף סטלין, שהשפיעה בעקיפין גם על מאו, שכן מאו עסק גם בפולחן אישיות סביב עצמו.
יתרה מזאת, הסינים חרגו יותר ויותר מהמהלך הכלכלי-פוליטי של המודל, שתמך בפיתוח המוגבר של התעשייה הכבדה, שמאחוריה ענפים כלכליים אחרים קיבלו חשיבות פחותה. בניגוד לכך, מאו וחסידיו סברו שלפיתוח החקלאות והתעשייה הקלה הנלווית יש עדיפות עליונה. באופן כללי, ניתן לתאר את הסיבות לניתוק בין שתי המדינות כעימותים אידאולוגיים שנבעו מהסתירות בין מדיניותו של חרושצ'וב לבין המאואיזם.
יתר על כן, סין ביקשה תמיכה מברית המועצות בשלוש נקודות ולא קיבלה אותה. המשא ומתן על אספקת טכנולוגיה גרעינית לסין נמשך לאורך שנות ה-50, אך מוסקבה לא סיפקה דבר מהותי. בנוסף, לסין היו סכסוכי גבול עם הודו, אך ברית המועצות, לא תמכה בסין כי בין היתר היא עצמה ייצאה נשק להודו. ולבסוף, מוסקבה התנערה משאלת טייוואן כדי לא להחריף את המתיחות בינה ובין ארצות הברית ולכן לא תמכה בסין בהפצצת קומוי (Quemoy) שבמצרי טיוואן ב-1958.
קרע גלוי.
בשנת 1960 החזיר חרושצ'וב את כל המומחים הסובייטים מסין. הייתה זו היציאה הסופית מן הברית. כתוצאה מכך, צנח נפח הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות. ממשלות המדינות החלו לבקר בגלוי אחת את השנייה, אם כי בצורה עקיפה, כשסין מותחת ביקורת על מדיניות בולגריה הפרו-סובייטית בעוד שברית המועצות מותחת ביקורת על מדיניות אלבניה הפרו-סינית.
התעוררות חדשה של מתח הדדי התרחשה ב-1962. סכסוך גבול סיני-הודי חדש הניע את ברית המועצות למתוח ביקורת קשה על הסגנון התוקפני של סין. ברית המועצות חששה שמדינות בלתי-מזדהות (הודו במקרה זה) עלולות לנוע כתוצאה מהסכסוך אל מחנה המדינות המערביות. הסכסוך החריף על ידי ברית המועצות שסיפקה נשק להודו. הרפובליקה העממית של סין מצדה מתחה ביקורת על מדיניותו של חרושצ'וב במשבר הטילים בקובה כסימן לחולשה ולכניעה. המתחים התאפיינו גם בקונפליקטים אידיאלוגיים: המשך המאבק ב"מחנה האימפריאליסטי", פולחן האישיות, והשאלה איזו מפלגה צריכה לתבוע את ההנהגה האידאולוגית בקומוניזם העולמי.
העימות הגיע לשיאו בסכסוך הגבולות הסיני-סובייטי של 1969, על נהר האוסורי. הסכסוך הוכל על ידי שני הצדדים ולא התפתח לכדי עימות נרחב, אך לראשונה נלחמו צבאות ממדינות עם משטר קומוניסטי זה בזה, כמו גם אלה של שתי מעצמות גרעיניות (סין הצליחה לפוצץ את פצצת האטום הראשונה שלה ללא עזרה רוסית ב-1964).
עם זאת, מצב הסכסוך השתנה לאט כשסין חיפשה קשר עם ארצות הברית. קשר זה התקדם כשב-1971 הרפובליקה העממית של סין קיבלה מושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם וב-1972 הגיע ביקורו הממלכתי הרשמי של נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג. המגע הישיר והאישי הראשון בין שתי הממשלות היה ביקור חשאי של מזכיר המדינה של ארצות הברית דאז, הנרי קיסינג'ר, אותו השלים בזמן שנבחרת טניס השולחן האמריקאית שהתה בביקור ספורטיבי בסין שפרץ את הדרך לחידוש היחסים בין שתי המדינות.
מוסקבה הגיבה לקשר החדש הזה באסטרטגיה כפולה: מצד אחד נעשו ניסיונות למנוע כל התקרבות נוספת בין ארצות הברית לסין, ומצד שני היא סימנה על נכונות לרגיעה מול בייג'ינג. עם זאת, לפני תחילת השיחות בין שתי המדינות, דרשה סין להפחית את נוכחות הכוחות בגבול המשותף, דבר שברית המועצות לא הסכימה לו.
יחסי המדינות השתפרו באפן ניכר לאחר מותו של מנהיגה של סין מאו דזה-דונג בשנת 1976. היחסים עברו מפלה נוספת במהלך המלחמה הקרה, אך לאחר התפרקות ברית המועצות, שבו היחסים לקדמותם.
בשנת 2001 נחתם הסכם אשר הסדיר את הגבול בין המדינות. באותה שנה, נוסד בשנת 2001, על ידי מנהיגי סין, רוסיה, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן, ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה. הארגון שנועד לבנות אמון ולהגביר את שיתוף הפעולה הפוליטי, הכלכלי והביטחוני. תרגילים צבאיים בקנה מידה גדול, נערכים בין רוסיה וסין, אחת לכמה זמן בחסות ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
המאה ה-21.
החוקר האמריקאי ג'וזף ניי קובע:
"עם קריסת ברית המועצות, הסתיימה ברית דה-פקטו של ארצות הברית-סין, והחלה התקרבות בין סין לרוסיה. ב-1992 הצהירו שתי המדינות שהן שואפות ל"שותפות בונה"; ב-1996 הם התקדמו לעבר "שותפות אסטרטגית"; ובשנת 2001, הם חתמו על הסכם של "ידידות ושיתוף פעולה".
שתי המדינות חולקות גבול יבשתי אשר נתחם סופית ב-1991, והן חתמו על הסכם השכנות הטובה ושיתוף הפעולה הידידותי ב-2001, אשר חודש ביוני 2021 לחמש שנים נוספות. ערב ביקור ממלכתי ב-2013 במוסקבה של מנהיג סין שי ג'ינפינג, ציין הנשיא הרוסי ולדימיר פוטין כי שתי האומות רוקמות מערכת יחסים מיוחדת. שתי המדינות נהנו מיחסים קרובים מבחינה צבאית, כלכלית ופוליטית, תוך תמיכה זו בזו בנושאים גלובליים שונים. עם זאת, פרשנים רוסים העלו עוד ועוד חששות לגבי שאיפותיה והשפעתה של סין במרכז אסיה, אזור שהיסטורית היה תחת השפעתה של רוסיה. פרשנים אף התלבטו באם השותפות האסטרטגית הדו-צדדית מהווה עליה למדרגת ברית.
לאחר יישום הסנקציות הבינלאומיות כנגד רוסיה במהלך מלחמת רוסיה-אוקראינה, סיפקה סין הקלה כלכלית לרוסיה. זמן קצר לפני תחילת הלחימה באוקראינה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נסע לאולימפיאדת החורף בבייג'ינג כדי להכריז על ידידות "ללא גבולות" עם נשיא סין שי ג'ינפינג. בפועל היו גבולות ליחסי "אין גבולות" אלה. במהלך חודשי המלחמה בראשונים, סין הדגישה בפני מדינות המערב שהיא לא מכרה נשק או חלקי מטוסים לרוסיה. בייג'ינג לא רצתה ליפול קורבן לסנקציות בעצמה, ולכן היא הציבה גבולות למערכת היחסים.
יחסים כלכליים.
כיום, רוסיה היא אחת הלקוחות העיקריים של סין מבחינת הייבוא ממנה.
לסלי בנט
לסלי בנט (באנגלית: Leslie 'Les' Zachary Benet נולד ב-17 במאי 1937) הוא רוקח אמריקאי, ראש מעבדה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
ביוגרפיה.
לסלי בנט נולד בסינסינטי למשפחת רוקחים. אביו פתח חברה לייצור תרופות בשנות ה-30 של המאה ה-20
לסלי בנט סיים אוניברסיטת מישיגן בשנת 1962 עם תואר שני בכימיה פרמצפטית. בשנת 1965 הוא סיים את הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
לסלי בנט המשיך בביצוע מחקרים בתחום תוך התמחות בנפח הפיזור. עבודתו בתחום צוטטה כ-900 פעמים במאמרים מדעיים שונים. מעל ל-20 שנים הוא עומד בראש מחלקה לפרמקולוגיה. הוא הדריך כ-55 דוקטורנטים ועובד תוך שיתוף פעולה עם מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
על הישגיו בתחום הוא קיבל תואר פרופסור כבוד במספר אוניברסיטאות ופרסים מדעים בתחום התמחותו.
בפיתוח תרופות חדשות הוא שיתף פעולה בחברה OxoN Medica שנוסדה על ידי עבדאללה חאג' יחיא.
אליזבת גריי ויינינג
אליזבת גריי ויינינג (באנגלית: Elizabeth Gray Vining; 6 באוקטובר 1902 - 27 בנובמבר 1999) הייתה סופרת ילדים אמריקאית וספרנית מקצועית בעלת הסמכה אקדמאית. בין השנים 1946 – 1950 שימשה מורה לאנגלית ומחנכת של נסיך הכתר היפני, הנסיך אקיהיטו, לימים קיסר יפן. בשנת 1943 זכתה במדליית ניוברי לספרות ילדים עבור ספרה Adam of the Road.
ראשית חייה וחינוך.