בשנת 1992, שיסאנו למד את טכניקת המדיטציה הטרנסצנדנטלית והציג אותה בפני פקידי ממשלה אחרים ומשפחותיהם. שנתיים לאחר מכן, הוא והגנרלים שלו הורו לכל השוטרים והצבא "לעשות מדיטציה פעמיים ביום במשך 20 דקות". בנוסף, 16,000 חיילים ו-30,000 אזרחים לימדו את המדיטציה הטרנסצנדנטלית ואת הטכניקה המתקדמת שלה, טיסה יוגית. על פי ספרות המדיטציה הטרנסצנדנטלית, אמר שיסאנו כי התוצאה היא "שלום פוליטי ואיזון בטבע בארצי". לדברי טוביס דאי, שר הביטחון ב-2001, "ההשפעה הייתה מדהימה" וכללה הפחתה בפשע, הקטנת הבצורת והגדלה של פי שלושה מהצמיחה הכלכלית הצפויה. ב-1993 קיבל שיסאנו תואר כבוד מאוניברסיטת Maharishi Vedic שבהולנד, וב-1994 ניהל משא ומתן על הסכם עם Maharishi Heaven on Earth Developement על פיתוח חקלאי של 20 מיליון דונם של "קרקע שאינה בשימוש", כשהתחלה ב-2.5 מיליון דונם של עץ, כותנה ופירות. החוזה ל-50 שנה הבטיח 20% עד 40% מהרווחים לממשלת מוזמביק, אך פקידי ממשלה אחרים סירבו לעסקה.
שיסאנו נבחר מחדש לנשיאות ב-1994 (עם 53.3% מהקולות) ושוב ב-1999 (עם 52.9% מהקולות), כשניצח את מנהיג המורדים לשעבר, אפונסו דהלקמה . לאחר שזכה בבחירות השניות, העדיפות של שיסאנו הפכה לחיסול העוני, אך מאמציו היו מורכבים בשל שיטפון חמור בשנת 2000. עם זאת, לשיסאנו היה תפקיד מרכזי בשכנוע ארגון המדינות המתועשות למחוק 22 מיליארד ליש"ט מחוב של מוזמביק בשנת 2005. שיסאנו בחר שלא לרוץ לכהונה שלישית בבחירות 2004, על אף שהחוקה הייתה מאפשרת לו לעשות זאת. בתקופת נשיאותו של שיסאנו, כמעט 3 מיליון בני אדם, כ-15% מאזרחי המדינה, יצאו מעוני קיצוני והארץ השיגה צמיחה כלכלית של 8%. בנוסף, שיעורי תמותת הילדים בקרב ילדים מתחת לגיל חמש ירדו ב-35% והייתה עלייה של 65% בהגעה לבתי הספר היסודיים.
לאחר הנשיאות.
מאז שעזב את הנשיאות קיבל שיסאנו את תפקידו של המדינאי הבכיר, ופעל למען השלום באמצעות עבודתו כשגריר ומנהל משא ומתן לשלום של האו"ם. הוא כיהן כיו"ר האיחוד האפריקאי מיולי 2003 ועד יולי 2004. ב-4 בדצמבר 2006 מינה מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, את שיסאנו כשגריר המיוחד של המזכ"ל לצפון אוגנדה ודרום סודאן, על מנת לפתור את הסכסוך עם צבא ההתנגדות של האל (LRA). ביום הולדתו ה-68 של שיסאנו, בשנת 2007, הוא זכה בפרס המכובד על הוקרת ההנהגה האפריקאית, שהוענק לו על ידי קרן מו איברהים והוא על סך 5 מיליון דולר.
שיסאנו נעדר מטקס הענקת הפרס בטענה כי הוא עדיין עובד על המשימה מטעם האו"ם בדרום סודאן. לדברי שופטי הפרס, "החלטתו של מר שיסאנו לא להמשיך לקדנציה נשיאותית שלישית, חיזקה את בגרותה הדמוקרטית של מוזמביק והדגימה כי המוסדות והתהליך הדמוקרטי חשובים יותר מהאדם".
בשנת 2010, כתב שיסאנו מאמר עבור הפינגטון פוסט על מחסור במים באפריקה . כיום, שיסאנו חבר ועדת הכבוד של קרן שיראק. הוא גם מנכ"ל עצמאי של "Harmony Gold Mining", חברה דרום אפריקאית לכריית זהב מעל ומתחת לפני השטח, וכן חבר בולט בקרן סרז'יו ויירה דה מלו.
בשנת 2014 שיסאנו דיבר לטובת זכויות להט"ב באפריקה.
חיים אישיים.
ז'ואקים שיסאנו נשוי למרסלינה רפאל שיסאנו. הוא אב לארבעה ילדים ובנו קיבל מלגה לאוניברסיטת מהרישי הבינלאומית בפיירפילד , איווה. שיסאנו ספג ביקורת על המשך ידידותו עם נשיא זימבבואה, רוברט מוגאבה, וטוענים כי בנו של שיסאנו, ניימפיין שיסאנו (אשר מת ב-2007), הבטיח תשלום על ההתנקשות בחייו של העיתונאי קרלוס קרדוזו.
אסתר פרל
אסתר פרל (בצרפתית: Esther Perel; נולדה ב-20 בדצמבר 1958) היא פסיכולוגית יהודיה בלגית אמריקאית ישראלית, החוקרת את המתח הקיים בזוגיות בין הצורך בביטחון (אהבה, שייכות וקרבה) לבין הצורך בחופש (תשוקה ארוטית, הרפתקה ומרחק).
קורות חיים.
פרל נולדה להורים יהודיים ניצולי שואה מפולין, וגדלה באנטוורפן. על ילדותה בקהילת ניצולי השואה אמרה: "ראיתי סביבי שתי קבוצות – אלה שלא מתו, ואלה שחזרו לחיות. אלה שלא מתו בדרך כלל היו קשורים למקומם, לא מסוגלים לחוות עונג ולא יכולים לתת אמון, כי כשעומדים על המשמר, מודאגים, חרדים וחסרי ביטחון, אי-אפשר להרים את הראש כדי להמריא ולעוף, להשתעשע, להתנהג בביטחון ולדמיין. אלה שחזרו לחיים היו האנשים שתפשו את הארוטיות כסם-נגד למוות. הם ידעו כיצד לשמור על חיוניותם".
פרל למדה פסיכולוגיה וספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ירושלים. לאחר מכן עברה לארצות הברית ולמדה טיפול באמנות באוניברסיטת לסלי בקיימברידג', מסצ'וסטס. ב-1984 עברה לניו-יורק ללימודי תואר שני והתמחתה כפסיכותרפיסטית פסיכודינמית אצל המטפל המשפחתי סלבדור מינושין.
פרל נשואה לד"ר ג'ק סול, פסיכולוג קליני ומרצה באוניברסיטת קולומביה. לזוג שני בנים.
קריירה מקצועית.
גישתה הטיפולית של פרל הופכת את סדר העדיפויות המקובל בקרב מטפלים זוגיים: "בתחום שלי מלמדים אותנו להתעניין תחילה במצב הזוגיות, ואחר כך לשאול כיצד הוא מתבטא בחדר השינה. לפי נקודת מבט זאת, יחסי המין הם מטאפורה לכלל היחסים. הנחת היסוד היא, שאם נוכל לשפר את היחסים, הסקס ילך בעקבותיהם. אבל מנסיוני, לעיתים קרובות אין הדבר כך". לתפיסתה של פרל, בעוד שאהבה זקוקה לקרבה, אינטימיות והיכרות כדי לפרוח, תשוקה צריכה מרחק, אי-ודאות, חידוש והפתעה. האינטימיות וגילוי הלב מבטלים את המסתורין והריחוק שנדרשים לארוטיקה ולתשוקה.
פרל קושרת בין תוחלת החיים הארוכה, רצונם של אנשים להמציא את עצמם מחדש וריבוי האפשרויות של תקופתנו, לקשיים שעוברת המונוגמיה, ומעודדת שיחה על מגוון האפשרויות הקיימות בקשר זוגי, מתוך הנחה שאמון, תמיכה, התפתחות, חידוש והומור הם הבסיס לזוגיות טובה.
פרל קידמה את הרעיון של "אינטליגנציה ארוטית" בספר באותו שם, שיצא לאור ב-2006 והפך לרב מכר שתורגם ל -24 שפות. בעקבות הצלחת הספר זכתה לפרסום בינלאומי כמומחית בנושא מערכות יחסים ומיניות, בין היתר בזכות שתי הרצאות TED שנתנה – האחת בפברואר 2013 בשם "הסוד לתשוקה במערכת יחסים ארוכת טווח" והשנייה במרץ 2015 בשם "לחשוב מחדש בגידה ... שיחה עבור כל מי שאהב אי פעם""." שנצפו תוך 4 שנים יותר מ-20 מיליון פעם.
ב-2017 יצא ספרה השני "סיפור מהצד" (במקור: The State of Affairs) הבוחן את הנושא של בגידה בזוגיות. הספר תורגם ויצא לאור בעברית ב-2019.
פרל מגישה פודקאסט בשם "מאיפה נתחיל?"(Where should we begin), שמשלב הקלטות חיות של פגישות ייעוץ טיפוליות עם זוגות אנונימיים ותובנות של פרל על מה ששמעה ועל הטכניקות שניסתה. הפודקאסט זכה בפרס גרייסי ב-2018.
דיבלר
הדיבלר (שם מדעי: "Parantechinus apicalis") הוא מין של טורף כיס אוסטרלי זעיר ממשפחת נמיות הכיס המהווה מין יחיד בסוגו ואנדמי לדרום-מערב יבשת אוסטרליה. בעבר, טווח התפוצה של הדיבלר היה רחב ביותר והשתרע על מרבית אזור החוף המערבי של היבשת. לאחר הגעת האירופאים ליבשת, אוכלוסיית הדיבלר צנחה בדרסטיות כתוצאה מאובדן בית גידול והכנסת טורפים פולשים כדוגמת חתול הבית והשועל האדום; בין 1904 ל-1967, הדיבלר היה נחשב למין נכחד, עד שהתגלתה אוכלוסייה יבשתית בקו החוף הדרומי ושתי אוכלוסיות נוספות על איים מול קו החוף המערבי. כיום, הדיבלר נחשב לטורף כיס נדיר למדי אשר מרחפים עליו מספר איומים חמורים, אך בכל זאת, אוכלוסייתו מתאוששת בהדרגה תודות למאמצי שימור נרחבים.
טקסונומיה ושמות.
הדיבלר תואר מדעית לראשונה בשנת 1842 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, אשר מיקם אותו בסוג פסקוגל - טורפי כיס קטנים דמויי עכבר - על בסיס הדמיון החיצוני ביניהם; גריי גם ציין בדו"ח שלו שהמין אנדמי כנראה ליבשת אוסטרליה בדומה לפסקוגלים האחרים, אף שלא צוין מקורה של הדגימה שקיבל. הדיבלר קיבל מעמד של סוג נפרד בשנת 1947 על ידי הזואולוג ג'ורג' הנרי המילטון טייט ושמו המדעי נקבע כ-"Parantechinus apicalis". בתחילה, סווג לצידו מין נוסף מהסוג אנטכינוס מדומה, שחי בצפון אוסטרליה, אך מאוחר יותר הוא זוהה כשייך לסוג אחר; בעקבות זאת, הדיבלר נותר מין יחיד בסוגו. בטקסונומיות מסוימות יש עד היום חילוקי דעות בנוגע לסיווג טורפי הכיס עקב בדיקות מולקולריות שמצביעות על דמיון למינים מסוגים שונים. האטימולוגיה של שמו המדעי של הדיבלר היא כדלהלן: שם הסוג, "Parantechinus", מציין שמדובר ביונק "דמוי אנטכינוס"; שם המין, "apicalis", מציין את החוטם ה"מחודד" של מין זה.
על פי החוקר האוסטרלי ג'ון גולד, שאסף מידע על אודות המין, שמו הרשמי של המין באנגלית, דיבלר, הוא במקור כינוי עבור יונק זה בשפתם של השבטים האבוריג'יניים אשר שכנו במפרץ המלך ג'ורג'. כינויים נוספים שלו בשפות מקומיות אחרות היו "ויאלונג" ו"מארנדרן". גולד עצמו כינה את המין "אנטכינוס מנומש" ואחרים כינו אותו "עכבר כיס מנומר". שמו המקורי נשמר עד היום ולא הוחלף בכינוי אירופי, עקב המדיניות האוסטרלית המעדיפה לקבוע שמות למינים אוסטרלים על בסיס הכינוי שלהם בפי הילידים. אף על פי שהשם דיבלר בסתמא מתייחס למין זה, אחד הכינויים הנפוצים לאנטכינוס מדומה אבן-חול ("Pseudantechinus bilarni") שסווג בעבר לצידו הוא "דיבלר צפוני" או "דיבלר אבן-חול"; על כן, חוקרים שמשתמשים בשמות הללו עבור האנטכינוס המדומה, מכנים את המין המקורי "דיבלר דרומי" על מנת למנוע בלבול בין השניים. הדיבלר נבדל מהאנטכינוס בכך שיש לו דמיון רב יותר לסנאי זעיר מאשר לעכבר והוא כהה באופן ניכר ובעל מאפיינים ייחודיים; למעשה, מבחינה גנטית וחיצונית הוא קרוב במיוחד לקאלוטה האדומה האנדמית לאזור הפילבארה במערב אוסטרליה.
אנטומיה ומראה.