אהבתו של אליהו סבירסקי לחקלאות ולפתרון בעיות "בוערות"  החזירה אותו בשנת 1955 לתחנה לחקר החקלאות ואז החלה עבודתו האינטנסיבית בחקר מזיקי עצי פרי נשירים, הדרים, תמרים, זיתים ואבוקדו. מחקריו הרבים ומגעיו היום-יומיים עם החקלאים הובילו לפתרונות לבעיות רבות ולהצלת יבולים. מחקריו על חרקים מזיקים וטורפיהם התמקדו בביולוגיה, באקולוגיה, ברבייה, בטקסונומיה ובהדברה ותרמו ידע רב על קבוצות חרקים. כמו כן תיאר מיני חרקים חדשים. במשך השנים פיתח יחסים קרובים עם מדענים ברחבי העולם ולעיתים קרובות הם שלחו אליו לבדיקה ולהגדרה, כבר-סמכא עולמי, מינים רבים של אקריות טורפות וכנימות עלים. עשרה מינים שזוהו על ידי טקסונומים ברחבי העולם נושאים את שמו ככבוד והערכה אליו, ובהם סוג חדש בשם "Swirskiaphis".
בשנת 1959 מונה למנהל המחלקה לאנטומולוגיה בתחנה לחקר החקלאות (שלימים נודעה כ"מרכז וולקני"), ולמרות הקשיים הנלווים לתפקיד המשיך בו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1986. תחת הנהגתו הושם דגש על הדברת מזיקים על ידי אויבים טבעיים, חלקם הובאו מחו"ל. הוא הבין כבר אז שהחלפת השימוש בחומרי הדברה כימיים בשיטות טבעיות תורמת לאיכות הסביבה. כמאמין גדול בהדברה ביולוגית של חרקים מזיקים, התמסר למחקרים אלה וכך נחשב לאחד המייסדים בארץ ישראל של (IPM Integrated Pest Management). עבודותיו תרמו רבות לפיתוח שיטות IPM להדרים, תמרים ואבוקדו. בשנת 1959 קיבל את פרס ההסתדרות עבור מחקריו על הביולוגיה של אקרית החלודה בהדרים. בשנים 1964–1967 כיהן כראש אגף הגנת הצומח במנהל המחקר החקלאי, ולמרות העבודה המנהלית הרבה הכרוכה בתפקיד המשיך ביתר שאת בעבודתו המדעית.
סבירסקי נודע גם כמרצה נלהב. בשנת 1978 הוזמן להרצות בפקולטה לחקלאות ברחובות, שם לימד עד שנת 1988 ופעמים אחדות זכה בתואר מרצה מצטיין. כמדען וכמרצה דגול הדריך סטודנטים רבים בעבודות לתואר שני ולדוקטורט, וחלק מהם המשיכו לעבוד איתו במחלקתו. בשנת 1986 הוענק לו ולעמיתיו פרס קפלן עבור פיתוח הדברה משולבת למטעי האבוקדו בישראל, מחקר שתרם במידה ניכרת להפחתת השימוש בהדברה כימית.
פרופ' סבירסקי פרש רשמית לגמלאות בשנת 1986 אולם המשיך לפעול והשתתף ברוב המחקרים בהם עסק לפני כן, שמר על קשריו ההדוקים עם עמיתיו המדענים ברחבי העולם ועם המוסדות והחקלאים בישראל. הוא המשיך לבקר במטעים ברחבי ישראל, לערוך ניסיונות שדה ולייעץ בדבר טיפולים תוך שמירה על עקרונות ההדברה הביולוגית והמשולבת. בשנת 1994 קיבל את פרס ישראל בחקר החקלאות. פרופ' סבירסקי היה פעיל מאוד עד לימיו האחרונים ופרסם במהלך השנים מאות מאמרים ופרקים בספרים ובאנציקלופדיות. ספרו "מזיקי עצי הפרי הסובטרופיים בישראל" (2002), שנכתב בשיתוף דר' מנס ויסוקי ויהונתן יזהר, יצא לאור זמן קצר אחר פטירתו בשנת 2002.
ספריו.
לאחר מותו:
סינוד
סינוד (מיוונית: Σύνοδος) הוא ועידה כנסייתית בכירה, המתכנסת לשם הכרעה בענייני אמונה, פולחן ומנהל. מקור המילה במונח היווני שמשמעותו "אספה" או "מפגש", דומה במשמעותו לביטוי הלטיני "Concilium" ("קונקיליום" או "קונציליום"). במקורו היה הסינוד מפגש שבו כינס בישוף את הכמרים הכפופים לו, ואילו הקונסיליום היה כינוס בו הארכיבישוף כינס את הבישופים הכפופים לו. בכנסיות הקתולית והאורתודוקסית נעשה כיום שימוש במושג סינוד לכל כינוס דתי בו מתקבלות החלטות הקשורות לאמונה. בעת החדשה נוצל השם על ידי יהודים לתרגום המושג "סנהדרין" ללועזית, ובמובנו זה שימש בין היתר לתיאור אסיפות הרפורמים.
ועידה אקומנית היא סינוד כלל-כנסייתי (ומכאן השם "אקומני", דהיינו כלל-עולמי), אם כי למעשה מדובר בביטוי סובייקטיבי הקובע את גבולות הכנסייה הכלל-עולמית בהתאם להשקפת מכנסי הוועידה. ועידה אקומנית מכונה לעיתים גם "סינוד כללי", ובכנסייה הקתולית גם בכינוי "סינוד קדוש" (בלטינית: sancta synodus). החלטה של קונסיליום או של סינוד אקומני נקראת "קאנון" (חוק), ומכאן - החוק הקאנוני הוא סך כל ההחלטות שהתקבלו במהלך ההיסטוריה הנוצרית בקונציליומים שונים במקומות שונים ובוועידות האקומניות השונות. החוק הקאנוני מכתיב את האמת הכנסייתית (ה"דוגמה").
ברוח דומה קיימים סינודים לאומיים או אזוריים, בהתאם להיקף ההשתתפות בהם, והמושג מתייחס גם למועצות קבועות של בישופים נושאי תפקיד בכנסיות מסוימות, המכונות לעיתים "סינוד קבע". סוג ייחודי של סינוד הוא "סינוד דיוקסיה", בו מכנס הבישוף המופקד על הדיוקסיה את הכפופים לו, ולסינוד זה אופי של מתן הנחיות ולא של ועידה המתכנסת לשם הכרעה בעניין מסוים. במושב הרביעי של ועידת הוותיקן השנייה הוכרז על הקמת מועצה מצומצמת קבועה של בישופים, כחלק מן הקוריה הרומאית המכונה "הסינוד הקתולי הבינלאומי", המתכנסת אחת לשנתיים. סינוד קבוע זה נועד לקדם את שיתוף הפעולה בין הבישופים לבין האפיפיור.
סיים
הסֵיְים (בפולנית: ) הוא הבית התחתון של הפרלמנט הפולני ובידיו נמצאות סמכות החקיקה העליונה.
הסיים מונה 460 חברים שנבחרים בבחירות כלליות וחשאיות בהם יכול להתמודד כל אזרח פולין שמלאו לו 21 שנים. כהונת הסיים נמשכת ארבעה שנים מיום בחירתו. אם כי במצבים מסוימים רשאי נשיא פולין לפזרו לפני מועד זה.
עד המאה ה-20, התייחס המונח "סיים" באופן כולל לכל שלושת בתי הפרלמנט של פולין: הבית התחתון ("בית השליחים"; בפולנית: Izba Poselska), הבית העליון (הסנאט; בפולנית: Senat) והמלך. מאז כינון (1918–1939) ועד ימינו, מתייחס המונח "סיים" רק לבית התחתון של הפרלמנט, והבית העליון נקרא "סנאט".
הסיים בתקופת הרפובליקה השנייה של פולין.
צירים יהודיים בסיים.
בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה נבחרו לסיים צירים יהודיים רבים. בבחירות לסיים המחוקק ב-1919 נבחרו לסיים 11 צירים יהודיים. הם ייצגו את המפלגות היוניות, האורתודוקסים, הפולקיסטים ופועלי ציון. הצירים הקימו יחדיו את ההתאחדות החופשית של הצירים היהודים בני הלאומיות היהודית בסיים. ההתאחדות איגדה שלוש סיעות מפלגתיות: הציונים, האורתודוקסים והפולקיסטים, כשנציג 'פועלי ציון' שיתף עימם איתם פעולה. הנציגות 'בני הלאומיות היהודית' (Narodowosci Zydowskiej) באה להדגיש את שייכותם הלאומית, שהייתה בעלת משמעות בתקופה שבה הם נאבקו על הכרה בהם כנציגיו של מיעוט לאומי.
האשה הראשונה שנבחרה כצירה בסיים הייתה ד"ר , פעילה ציונית מגליציה.
בשנת 1934 פעל השלטון בפולין לצמצם את הייצוג של האופוזיציה ושל המיעוטים בפולין ושינתה את שיטת הבחירות לאזורית. בעקבות זאת, החרימו הציונים השמאליים את הבחירות שהתקיימו בסתיו 1935 ונבחרו רק ארבעה נציגים יהודים: אמיל זומרשטיין איש הציונים הכלליים שהתמודד בגליציה, הרב יצחק רובינשטיין איש המזרחי שהתמודד בוילנה, וצלב וישליצקי שהיה נציג הסוחרים ויעקב לייב מינצברג איש אגודת ישראל שהתמודד בלודז'. זמן קצר לאחר הבחירות נפטר וישליצקי והייצוג היהודי ירד לשלושה. בתחילת 1936, בעקבות ערעור על תוצאות הבחירות, נכנס ד"ר יהושע גוטליב לסיים.
בבחירות בסתיו 1938 נבחרו מחדש אמיל זומרשטיין, ומינצברג, ונוספו עליהם יצחק שוורצברט כנציג מחוז קרקוב, וזיידנמן מהסוחרים וטרוקנהיים מאגודת ישראל בוורשה.
הסיים תחת השלטון הקומוניסטי.
גם תחת השלטון הקומוניסטי, הפרלמנט היה רב מפלגתי (תחת מגבלות שונות).
בתחילת ימי פולין הקומוניסטית היה יחס של חבר פרלמנט לכל 60,000 תושבים, אך מפני חוסר מעשיותה השיטה הוחלפה לאחר 2 כהונות שמנו 425 ו-459 חברים (בהתאמה).
הסיים היה אחראי על מינוי : ראש הממשלה וממשלתו, מבקר המדינה, מועצת המדינה וחברי בית הדין לחוקה. גם אישור התקציב והתוכניות הלאומיות נזקו לאישור הסיים.
ראשי הפרלמנט בתקופה הקומוניסטית.
בתקופה הקומוניסטית בוטל תפקיד "מרשל הסיים", ויו"ר הסיים נקרא יו"ר נשיאות הסיים
הסיים בתקופת הרפובליקה השלישית.
בראשות הסיים עומד מרשל הסיים, שנבחר או מודח על ידי רוב מוחלט של חברי הסיים, מרשל הסיים מנהל גם את הישבות המשותפות של שני בתי הנבחרים של הפרלמנט הפולני. כמו כן המרשל ממלא את מקום הנשיא במקרים הנקובים בחוקה. כיום מכהנת בתפקיד אלז'בייטה ויטק ממפלגת חוק וצדק.
כהונת הסיים מסתיימת ארבע שנים לאחר תחילתה. חברי הסיים (ברוב של 3\2) יכולים לפזר את הסיים לפני מועד זה. באם לאחר המועד הנקוב בחוקה לא הורכבה ממשלה, חייב נשיא פולין לפזר את הסיים. נשיא פולין רשאי גם לפזר את הסיים אם התקציב לא אושר 4 חודש לאחר שהמממשלה הגישה אותו לסיים.
האל האב (נצרות)
האל האב בנצרות הוא אחד משלוש הישויות של השילוש הקדוש, המהוות את האלוהים האחד והשלם. האמונה באלוהים כשילוש היא דוגמה עליונה כמעט בכל הכנסיות ומבחן ראשי ל, וכל שוללי עיקר זה הוקעו ככופרים לפחות מאז ועידת ניקיאה ב-325. הנצרות מאמינה כי אף שקיים רק אלוהים אחד, הוא מופיע כשלוש ישויות שונות: האב, האל הבן שהתגשם בבשר בישו ורוח הקודש.
בדתות פוליתאיסטיות רבות, האל העליון מתואר כ"אביהם של האלים ובני האדם". ביהדות אלוהים מכונה "אבינו" משום שהוא הבורא והיוצר, קובע החוקים והמגן, בדומה לתפקידו המסורתי של אב במשפחה. בדומה לכך, בנצרות ניתן לאל האב תואר זה מסיבות אלו, אך גם משום אבהותו על ישו, מבשר הדת. קשר זה של האל האב אל בנו היחיד, הוא מערכת יחסים אינטימית ובלעדית, החורגת מזו הקיימת ביהדות.
האל האב במקורות המוקדמים.
בברית החדשה.
רעיון אבהותו של האל על ישו בנו התגבש בנצרות בשלב מוקדם. ניתן ללמוד על קשר זה ועל משמעותו הייחודית והאינטימית, ממקומות רבים בברית החדשה. כך לדוגמה בבשורה על-פי לוקאס, המביאה את מעשה הבשורה למרים:
וכך באיגרת אל העברים: