במחקרים שערכו מוזאפר שריף ועמיתיו נמצא שלאדם יש טווח עמדות שהוא מוכן לקבל, טווח קבלה, ולעומתו טווח עמדות שהוא מתנגד להן - טווח דחייה. התאוריה של שריף והובלנד גורסת שניתן לשנות עמדות רק בטווח הקבלה: ככל שהדעות שמציג הסוכן קיצוניות יותר בתוך טווח הקבלה צפוי שינוי גדול יותר בעמדת האדם. לעומת זאת, עמדות הנמצאות בטווח הדחייה עלולות להביא אותו לאמץ עמדה קיצונית אף יותר מעמדתו המקורית, בכיוון ההפוך לכוונת הסוכן.
במחקר שערכו הובלנד ועמיתיו התבקשו הנחקרים לסווג תשעה משפטים בנושא הצורך להטיל הגבלות חמורות על שיווק משקאות חריפים ומכירתם. לאחר מכן הוצגו לשלוש קבוצות של נחקרים משפטים משלוש קטגוריות: משפטים שהיו מוכנים לקבל, משפטים שהם מתנגדים להם, ומשפטי ביניים. הם גם התבקשו לומר איזה מבין המשפטים מייצג את עמדתם. לאחר הצגת המסר התבקשו הנחקרים להעריך שוב את אותם המשפטים ולציין באיזו מידה היה המסר הוגן ואובייקטיבי לדעתם. למחקר זה היו מספר תוצאות בעלות עניין:
המסקנה הייתה שכאשר הנושא חשוב ומהותי לאדם, דעות קיצוניות הרחוקות מעמדתו אינן משפיעות עליו, כי הן נמצאות בטווח הדחייה שלו. לעומת זאת, כאשר עמדתו בנושא אינה נחרצת, טווח הקבלה שלו רחב יחסית והוא מוכן לקבל את דעתו של סוכן אמין ולהיות מושפע ממנו ככל שעמדת הסוכן יותר קיצונית.
גישת התגובה הקוגניטיבית.
תאוריה זו עוסקת בשאלה: "מדוע אנשים משנים את עמדותיהם". הגישה מוסיפה על קודמותיה את חקר התגובות הקוגניטיביות שהמסר מעורר ומשמעותן לתהליך השכנוע. היא מתמקדת במשתנים המעכבים או מעוררים תגובות בעד ונגד ובמשמעותן לתהליכי שינוי עמדה ושכנוע.
לפי גישה זו, המסר משכנע מכוח המחשבות שהוא מעורר במי שמקבל אותו. תגובות קוגניטיביות אלו הן תוצאה של עיבוד מידע באמצעות חשיבה, זכירה שיפוט תפיסתי ועוד. למעשה, מדובר בתהליך של שכנוע עצמי המתחולל במוחו של מקבל המסר בעת חשיפתו לאמצעי התקשורת. כאשר התגובות הקוגניטיביות תומכות במסר, הן מובילות לשינוי עמדה בכיוון שהמסר מוביל אליו. לעומת זאת, כאשר התגובות מנוגדות למסר, הן עלולות לגרור הקצנה בכיוון ההפוך.
הכנה קוגניטיבית.
על פי גישה זו, קשה יותר לשכנע אדם שניתנו לו המשאבים להתכונן לקבלת המסר שיוצג בפניו. כשאומרים לאדם מראש שהוא עומד לשמוע מסר המנוגד לעמדותיו, יש לו זמן לשלוף מהזיכרון עובדות ונתונים הסותרים את העמדה המובעת במסר ולהעלות יותר טיעוני נגד משהיה מעלה אלמלא ניתנה לו התראה מוקדמת. לכן אדם כזה עמיד יותר בפני ניסיון השכנוע ממי שלא הוזהר מראש. עמידות זו קיימת בעיקר כאשר הנושא הנדון חשוב בעיניו.
סיבה נוספת המסבירה את הקושי לשכנע אדם שנודע לו מראש על ניסיון שכנוע המנוגד לעמדתו, טמונה במניע להגן על החירות האישית (היכולת לחשוב ולהתנהג מתוך בחירה חופשית). כאשר אדם חש שמישהו מנסה להגביל את חירותו באמצעות לחץ לחשוב ולפעול לפי תכתיב ולא לפי ראות עיניו, הוא מגיב בתגובה רגשית שלילית.
המודל הדו-מסלולי.
ריצ'רד א. פטי וג'ון קסיופו הבחינו בין שני מסלולי שכנוע בתהליך שינוי העמדה הנבדלים באופן עיבוד המידע ובתהליכי ההשפעה הקשורים בהם:
מחוז גאמה-גופה
The Dark Knight Returns
טכנולוגיית חלל
טכנולוגיית חלל היא כל טכנולוגיה הקשורה לכניסה ואחזור כלים, מכשירים, קרינה או צורות חיים מן החלל. כוללת בתוכה עיסוק ברדיו טלסקופ, משגר, חלליות, לוויינים, מעבורות חלל, תחנת חלל וחליפות חלל.
טכנולוגיית חלל פותחה בסוף שנת ה 50 של המאה 20 בארצות הברית.
טכנולוגיות כגון חיזוי מזג האוויר, שליטה מרחוק, GPS, טלוויזיה בלוויין, וכמה מערכות תקשורת מוכרחות להסתמך על תשתית החלל ועל מדעי האסטרונומיה ומדעי כדור הארץ (באמצעות חישה מרחוק) כדי לקבל רווח מהטכנולוגיה בחלל.
מחשבים וטלמטריה היו בעבר טכנולוגיות מובילות שאולי נחשבו "טכנולוגיית החלל" משום שהן מוכרחות להסתמך על החללית בה הם נמצאים. הם היו קיימים לפני המירוץ לחלל של המלחמה הקרה (בין ברית המועצות וארצות הברית) אבל הפיתוח שלהם הואץ במידה רבה כדי לענות על הצרכים של תוכניות החלל של שתי מעצמות העל.
אמנם הם עדיין בשימוש היום בחלליות וטילים, יישומים פרוזאיים יותר, כגון ניטור מרחוק (באמצעות טלמטריה) של חולים, מפעלי מים, תנאי הכביש וכדומה, אך השימוש הנרחב במחשבים עולה בהרבה על יישומי חלל מבחינת הכמות והן מבחינת המגוון של היישומים.
החלל היא סביבה זרה מאוד. בשביל לנסות לעבוד איתה נדרשות טכניקות חדשות וידע. טכנולוגיות חדשות מואצות על ידי המאמצים הקשורים לחלל והם לעיתים קרובות נוצלו לאחר מכן בפעילויות כלכליות אחרות. פעולה זו הייתה מועילה כלפי חסידי החלל וחובביו לטובת השקעה של כספי ציבור בפעילויות שטח ותוכניות. יריביהם הפוליטיים כנגד באו בטענה כי יהיה הרבה יותר זול לפתח טכנולוגיות ספציפיות ישירות אם הם מועילים.
אנדרטת הלוחמות בווייטנאם
ביה&quot;ס הטכני של חיל האוויר
ביה&quot;ס לפיקוד ומטה
הארווי דנט
הנס פון אוהיין
הנס פון אוהיין (גרמנית: Hans Joachim Pabst von Ohain, דצמבר 1911 – 13 במרץ 1998) היה מהנדס ממוצא גרמני, אחד הממציאים של מנוע סילון ואחראי ולפיתוחו.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
הנס פון אוהיין נולד בעיר דסאו בגרמניה ב-1911. ב-1930 בהיותו בן 19, הוא התקבל לאוניברסיטת גטינגן ללימודי פיזיקה ואווירודינמיקה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1935 וקיבל את תואר הד"ר, הוא התמנה לעוזרו האישי של דיקן הפקולטה.
כבר במהלך לימודיו באוניברסיטה, פון אוהיין התחיל לחשוב ולתכנן דרכי הנעה חדשות למטוסים שלא יכללו מדחפים. ב-1936, פון אוהיין רשם את הפטנט הראשון שלו על מנוע סילון. זמן קצר לאחר מכן פון אוהיין ביקש מידידו מקס הן, מהנדס מכונות, לבנות לו דגם ראשוני של המנוע שאותו תכנן. מקס הן אכן בנה לו את הדגם ופון אוהיין לקח אותו לאוניברסיטה על מנת להמשיך את מחקריו. הניסויים הראשונים של המנוע הסתבכו עד מאוד, הבעיה העיקרית של המנוע הייתה הזרימה של האוויר והערבוב של אוויר דחוס עם דלק. הדלק והאוויר עברו ישר לטורבינה ושם עברו תהליך הצתה שגרם להתחממות אדירה והמתכות פשוט נמסו.
עבודה עם היינקל.
הדיקן שתחתיו עבד פון אוהיין רשם מכתב המלצה לארנסט היינקל, באותם הזמנים היה מהנדס מטוסים מפורסם בגרמניה. במכתב הוא כתב והסביר על רעיונותיו המהפכניים של פון אוהיין ליצור זן חדש של מנועים להנעת מטוסים. היינקל התרגש מהרעיון ורצה לראות את עבודתו של פון אוהיין בעצמו. זמן קצר לאחר מכן, היינקל וצוות מהנדסים והנדסאים מוכשרים הגיעו לאוניברסיטת גטינגן על מנת לבחון את הדגם של פון אוהיין. המומחים אומנם קבעו כי המנוע שתכנן ובנה פון אוהיין לעולם לא יוכל להניע מטוס, אך עם זאת העיקרון שעליו בנוי המנוע הוא נכון ואפילו יכול לעבוד.
באותה השנה פון אוהיין עבר לעבוד תחת החברה של היינקל. הוא ביחד עם מהנדסים והנדסאים מהשורה הראשונה של החברה התחילו לעבוד ולבנות מנוע חדש על העיקרון שאותו פיתח עוד קודם. המנוע הראשון שסיימו לעבוד עליו ברבעון הראשון של 1937, נקרא HeS 1. המנוע היה פשוט מאוד במבנהו הפיזי והיה מורכב מפיסות מתכת דקות שמחוברות יחדיו. עקרון הפעולה היה פשוט גם הוא, המדחס והטורבינה היו צמודים אחד לשני ואוויר דחוס היה מעורבב עם גז מימן לפני ההצתה. הניסויים של המנוע הזה נכשלו אףהם, השימוש במימן הביא לטמפרטורות גבוהות במיוחד שהמיסו את המתכת הדקה. לאחר הניסויים הוחלט על מבנה חדש של מנוע.
ב-1938 הצוות של פון אוהיין התחיל לעבוד על מנוע חדש שקיבל את השם HeS 3. במנוע הזה היו את מעט שיפורים שהיו נחוצים על מנת שאפשר יהיה להניע ולהטיס מטוס. השיפור המרכזי היה במבנה המנוע, שבו נפתח מרווח בין המדחס עצמו לבין הטורבינה ותאי ההצתה הושמו ביניהם. השימוש במימן הופסק ובמקמו החלו להשתמש בדלק נוזלי רגיל ("Gasoline"). למרות השיפורים הגדולים בביצועים המנוע עדיין היה רחוק משימוש. המנוע שופר במעט וקיבל את שמו החדש HeS 3b.
טיסת הניסויים הראשונה בוצעה ב-27 באוגוסט 1937. המטוס שעליו הותקן המנוע נקרא היינקל He 178 והוא המטוס הראשון שהונע על ידי מנוע סילון. לאחר הצלחה מסחררת וטיסת ניסויים מוצלחת, היינקל שהיה חבר במפלגה הנאצית, הציג את המטוס לבכירים המפלגה. במפלגה הוחלט כי הפרויקט בעל פוטנציאל אדיר לשנות את חיל האוויר הגרמני. היינקל ופון אוהיין קיבלו תקציב עתק לייצר מנועים מסחריים לטובת חיל האוויר הנאצי.
עבודה על דגמים משופרים של המנוע החלה מיד הראשון היה HeS 6 שהיה פשוט הגרסה המוגדלת של קודמו HeS 3b. המנוע השני בסדרה היה HeS 8, המבנה הפיזי שלו שונה לגמרי והוא יועד לשמש במטוסי הפצצה. ב-HeS 8, הטורבינה והמדחס הופרדו למרחק גדול וחוברו על ידי מוט ברזל ביניהם. הפיתוח של HeS 8 התעכב ובסופו של דבר הפרויקט בוטל בכלל.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה פון אוהיין הגיע לארצות הברית כחלק ממבצע "פייפרקליפ", שמטרתו הייתה הבאת מדעני טילים נאצים לעבוד תחת ממשלת ארצות הברית ולפתח את תוכנית החלל שלהם. עם הגעתו לארצות הברית הוא מונה לעבוד כמפתח בחיל האוויר האמריקאי. שם התקדם וקידם רבות את חיל האוויר האמריקאי.
ב-1956 הוא מונה למנהל מחלקה במעבדה שעסקה במחקרים אווירונאוטיים ובשנות ה-60, התחיל לעבוד על מנועים יעילים להנעת טילים. ב-1975 מונה להיות המדען הראשי של מעבדת חקר ההנעה במעבדות רייט לאווירודינמיקה ().