מרבים לדבר על הצלחותיו של ז'ול ורן בחיזוי המצאות עתידניות כמו הצוללת האטומית. לארי ניבן זכה עוד בחייו לראות כיצד מתחילה להתגשם אחת מהמצאותיו הספרותיות. הכוונה היא לסחר האיברים. בספרים וסיפורים קצרים במסגרת העתיד הקרוב ביקום המוכר פיתח ניבן את נושא השתלת האיברים ועבריינות האיברים (Organlegging שתורגמה לעברית כ"אבריינות"). אצל ניבן מחילה המדינה עונש מוות על מספר הולך וגדל של עבירות על מנת להשתמש באברי הנידונים להשתלה. חטיפות למטרת סחר איברים הן ענף פשיעה המוזכר בכמה וכמה מסיפוריו של ניבן, וגם הם מתארים תופעה שכבר אינה מוגבלת לספרות.
ביבליוגרפיה.
להלן רשימת הספרים שהוציא ניבן, ושתורגמו לעברית, בצירוף השם באנגלית ושנת ההוצאה. זוהי אינה הביבליוגרפיה המלאה. ניתן לראות את הביבליוגרפיה המלאה ב.
נוף איילון
נוף איילון (נוף אַיָּלוֹן) הוא יישוב קהילתי תורני שנוסד בשנת 1994 ונמצא בתחומי מועצה אזורית גזר, בה הוא מהווה כיישוב המזרחי ביותר. הוא נמצא ליד קיבוץ שעלבים וקריית חינוך שעלבים, סמוך לעיר מודיעין. ביישוב מתגוררים כ-2,000 תושבים.
היסטוריה.
בתחילה אושר היישוב ב־"ועדה לבנייה למגורים (ול"ל) כהרחבה של קיבוץ שעלבים, במטרה לשכן בה את סגל ישיבת שעלבים הנמצאת בתחום הקיבוץ וגמלאיה. כדי להקים את השכונה הקימו ראשי הישיבה עמותת משתכנים פרטית. בפועל רבים מהמתיישבים בנוף איילון היו משפחות שהזיקה שלהן לישיבה נבעה מהעובדה שבניהן למדו בה.
בשלב א' נבנו בנוף איילון 170 יחידות דיור על מגרשים בשטח של 400 ו-500 מ"ר. כשנתיים אחר כך הושלם שלב ב' של היישוב ובו 150 יחידות. השלב השני נבנה מחוץ לאדמות המועצה האזורית גזר, בקצה התחום של הקו הירוק (בתחום שטח ההפקר). בשטח המכונה "שטח גלילי", משום שאינו שייך מוניציפלית לשום מועצה. כך, תושבי שלב ב' לא התבקשו מעולם לשלם ארנונה והיטלי ביוב. כתוצאה מכך סירבה המועצה לספק שירותים לתושבי שלב ב'. לצורך קבלת החלטה בנושא שיוך השטח המוניציפלי של היישוב, הקים משרד הפנים "ועדת גבולות", שקבעה, כי יש להפריד את השכונה מהקיבוץ ולספח אותה לעיר מודיעין. תושבי השכונה מצדם דרשו שתוכרז כיישוב נפרד בתחום מועצת גזר, לאחר שהופרדו מהקיבוץ, שלא רצה להכלילם בוועד שלו.
באוקטובר 2000 עתרו תושבי היישוב לבג"ץ נגד הסיפוח למודיעין. לבסוף הוחלט להותיר את היישוב בתחום המועצה האזורית גזר.
החל משנת 1999 הרב גדעון בנימין מכהן כרב היישוב.
חינוך ונוער.
בית ספר "שלהבת", תלמוד תורה "דביר", אולפנת שעלבים, ישיבת ההסדר, ישיבת דרך חיים, הישיבה התיכונית שעלבים נמצאות סמוך לקצה היישוב, בתחום קריית חינוך שעלבים.
ביישוב פועלת תנועת הנוער בני עקיבא תנועת הנוער המרכזית ביישוב, הסניף ביישוב הוא נפרד. התנועה אריאל פועלת כסניף הרשמי של קריית החינוך שעלבים הסמוכה ליישוב. ביישוב קיימת גם עמותה לילדים בעלי מוגבלויות איתנים בדרך אותה הקימו חיים ודבורה לוי על שם בנם איתן לוי שהוא בעל שיתוק מוחין.
אפרים סידון
אפרים סידון (נולד ב־26 בפברואר 1946) הוא סופר, עיתונאי, בעל טור, תסריטאי ומחזאי ישראלי, העוסק בעיקר בסאטירה.
ביוגרפיה.
אפרים סידון נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. לאחר שירותו הצבאי התגורר מספר שנים בקיבוץ ניר יצחק ולאחר מכן למד היסטוריה ותיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, שם המשיך להתגורר שנים רבות. בהיותו בקיבוץ שיחק במחזה "מחכים לגודו" והמשיך לשחק גם בהיותו סטודנט. הוא החל את כתיבתו בעיתון הסטודנטים "פי האתון", בו השתתפו בכתיבה סאטירית גם ב. מיכאל, קובי ניב וחנוך מרמרי. חבורה זו המשיכה ל"zoo הארץ", מדור הסאטירה של השבועון "העולם הזה" שהופיע בין 1973 ל-1976 (ש ממנו בשם "ZOO ארץ ZOO?" יצא בשנת 1975). בשנים 1974–1976 יצרה החבורה את "ניקוי ראש" סדרת הסאטירה הנודעת של הטלוויזיה הישראלית, כתבה את הקברטים הסאטיריים "איך אנחנו נראים" (1972) ו"המלחמה האחרונה" (1974) שהוצגו בתיאטרון "בימות" ובנוסף כתב גם לתוכנית "זהו זה!" בראשיתה.
בשנות השמונים כתב סידון יחד עם ב. מיכאל את הסדרה הקומית המצליחה "קרובים קרובים" שהציבה מראה עקומה על המשפחה הישראלית ה"ממוצעת" ועסקה גם בסאטירה. בשנות התשעים כתב סדרת טלוויזיה קומית נוספת בשם "חצי המנשה". שתי הסדרות שודרו בטלוויזיה החינוכית.
לאורך כל שנות השמונים, כתב סידון מערכונים רבים ששודרו בתוכנית הבידור "סיבה למסיבה" של הערוץ הראשון (ערוץ הטלוויזיה היחידי באותה עת), בהם חיקה הבדרן טוביה צפיר דמויות של פוליטיקאים ישראלים. במיוחד זכור השיר הפארודי "עם אחד עם שר אחד" (פרפרזה על שיר ההתרמה "עם אחד עם שיר אחד"), בו גילם צפיר כמה משרי ממשלת האחדות של שמיר ופרס. הוא גם כתב מספר תוכניות בידור סאטיריות שהועלו על הבמה בכיכובו של צפיר, כשאחת המצליחות שבהן הייתה "חגיגות סיום הרוטאציה" בשנת 1986. סידון כתב גם לתוכנית הסאטירה הטלוויזיונית "האגף הסגור" ששודרה בין השנים 1990–1991.
סידון היה הכותב הראשי של התוכנית הסאטירית "החרצופים", ששודרה בשנות התשעים בערוץ 2. תוכנית זו צחקה על הפוליטיקה הישראלית (בתקופת ממשלות נתניהו וברק), כשהיא משתמשת בבובות בדמות הפוליטיקאים.
בין השנים 1987 עד 2002 היה בעל טור שבועי מחורז בעיתון "מעריב", בו הביע בצורה הומוריסטית עמדות פוליטיות וחברתיות מן הצד השמאלי של המפה הפוליטית. לפני כן כתב גם בעיתון דבר. כתב, יחד עם אבנר אברהמי, מדור קומיקס שהתבסס על התנ"ך בעיתון "כותרת ראשית" שהופיע אחר כך בשני ספרים.
בשנת 2003 כתב את הקברט הסאטירי "השמיים הם הגבול", בו כיכבו טוביה צפיר, שלמה וישינסקי ושרון אלימלך, ושהוצג בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2010 כתב עם ב. מיכאל את המחזה "נפגעי חרדה" שהוצג בתיאטרון הבימה, וביים מוטי קירשנבאום. ב-2015 שוב שיתף פעולה עם ב. מיכאל וקירשנבאום בכתיבת הקברט הסאטירי "רואים ת'סוף".
סידון נחשב גם לסופר ילדים מוכשר, הוא כותב בחרוזים ובצורה הומוריסטית, בעיקר אגדות ילדים ועל סיפורי התנ"ך, כשחלק מספריו אוירו על ידי יוסי אבולעפיה וחלקם על ידי דני קרמן. ספר הילדים המוכר ביותר שלו הוא "מעלה קרחות", סיפור אלגורי על עיר של קרחים המשמש כמשל על תופעת ה"עדר" או הקונפורמיזם המוחלט. כמו כן חיבר הצגות ומחזות זמר לילדים כמו "טרזן וג'יין", "ספר הג'ונגל" (על-פי ספרו של רודיארד קיפלינג) ו"פצפונת ואנטון" (על פי ספרו של אריך קסטנר). הוא כתב גם מחזות תיאטרון דרמטיים, כמו המחזה "מזריץ'" המתרחש בתקופת השואה.
חיים אישיים.
סידון מתגורר בשכונת כוכב הצפון בתל אביב, נשוי ואב לשני ילדים, אחד מהם הוא יהונתן סידון, עיתונאי בעיתון הירושלמי כל העיר.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
יודה
יודה (באנגלית: Yoda) הוא דמות בדיונית בעולם "מלחמת הכוכבים". יודה הוא אמן ג'דיי בדרגת מאסטר, וחבר במועצת הג'דיי. יודה הוא הזקן שבחברי המועצה והמכובד שבהם, ואף אימן רבים מהם לאבירי ג'דיי. את דמותו החייזרית נמוכת הקומה (66 סנטימטר גובהה) דיבב והפעיל השחקן פרנק אוז (שהתפרסם גם בהשתתפותו ב"חבובות"), באמצעות בובה בסרטים המוקדמים של הסדרה, ובסרטים המאוחרים יותר נוצרה הדמות באנימציה ממוחשבת, אך אוז המשיך לדבב אותה. יוצר הסדרה ג'ורג' לוקאס לא חשף את פרטי חייו של יודה לפני מאורעות ", ופרטים מסוימים כמו כוכב הבית ושם הגזע שלו נותרו לא ידועים.
ביוגרפיה.
ראש הג'דיי.
בתקופת אירועי הסרט הראשון (") כיהן יודה כמאסטר-ג'דיי וחבר בכיר במועצת הג'דיי. הוא נחשב לגדול אבירי הג'דיי בתקופתו, למרות גילו המופלג (כ-864 שנים).
כמורה ג'דיי, יודה לימד, הכשיר ואימן אבירי ג'דיי נודעים, ובכללם הרוזן דוקו (לפני פנייתו לצד האפל), אובי ואן קנובי (חלקית, לפני שקווי-גון ג'ין לקח על עצמו את אימונו) ולוק סקייווקר.
בסרט , יודה ממלא תפקיד חשוב בשכנוע מועצת הג'דיי שלא לאשר את בקשתו של קווי-גון ג'ין לאמן את אנאקין סקייווקר הצעיר עם סיום הכשרתו של אובי ואן קנובי, שהיה אז חניכו. יודה חש שחייו של אנאקין כעבד, וזכר אמו משפיעים עליו במידה המסכנת את עתידו כג'דיי. עתידו של הנער לוט בערפל, טוען יודה.
אף על פי כן, לאחר מותו של קווי-גון ג'ין בידי דארת' מול, מועצת הג'דיי הופכת את החלטתה, מסיבות לא ברורות, ומאשרת את הכשרתו של אנאקין לג'דיי על ידי אובי-וואן קנובי. ייתכן שזיקתו החזקה של אנאקין ל"כוח" היא זו שהשפיעה על המועצה, והם אישרו את הבקשה מתוך מחשבה שיהיה זה בזבוז (ואולי אפילו מסוכן) שלא לאמן את הנער. אפשרות אחרת היא שהמועצה מנסה לכבד את זכרו של קווי-גון ג'ין על ידי מילוי משאלתו האחרונה.
ב, יודה הוא גנרל הרפובליקה בקרב על ג'נוסיס, שבו צבא המשובטים של הרפובליקה משתתף לראשונה. בעיצומו של הקרב, מתעמת יודה עם הרוזן דוקו, ומציל מידיו את אובי ואן קנובי וחניכו אנאקין סקייווקר.
נפילת הג'די.