אל-אופ נוסדה ב-1937 תחת השם "מכשירי גולדברג" על ידי פרופסור עמנואל גולדברג, שהיה מומחה לאופטיקה בדרזדן, גרמניה. החברה עסקה בייצור מכשור אופטי לשימושים אזרחיים וצבאיים והייתה ממוקמת ברחוב דיזנגוף בתל אביב. בשנת 1960 השקיעה מדינת ישראל 200,000 ל"י במפעל וב-1962 רכשה את השליטה בחברה, מאחר שרוב מכירות המפעל היו למערכת הביטחון אך הוא סבל מהפסדים והיה בסכנת סגירה. בשנת 1964 ייצרה אל-אופ מיקרוסקופ אלקטרונים שפיתח פרופסור דוד דנון ממכון ויצמן למדע. בשנת 1965 נחתם הסכם שותפות בין מדינת ישראל ומפעל למערכות אלקטרו אופטיות מהולנד. במסגרת ההסכם סיפקו ההולנדים ידע טכני והחזיקו 60% מהבעלות. המפעל חדש הוקם ברחובות תחת השם "התעשייה האלקטרו-אופטית לישראל". המפעל נחנך בשנת 1967. ב-1969 התמנה אל"ם אריה הלל, ששימש קודם כראש מינהל ההרכשה והייצור במשרד הביטחון, למנכ"ל. באותה עת הועסקו במפעל 200 עובדים.
בסוף שנות ה-70 מוזגה חברת "מכשירי רחובות" עם אל-אופ. חברת "מכשירי רחובות" נוסדה בשנת 1964 בידי פרופסור יוסף צבי יפה בתוך חנות ששכר ובה פיתח וייצר מכשירים מדעיים ובהמשך גם ציוד אלקטרו-אופטי למערכת הביטחון. בשנת 1972 עברה "מכשירי רחובות" לפארק המדע קריית ויצמן וב-1976 רכשה חברת "תדיראן" את החברה. לאחר המיזוג הבעלות באל-אופ הוחזקה באופן שווה בין קונצרן כור תעשיות (בעליה של חברת "תדיראן") ומשפחת פדרמן (מייסדי רשת מלונות דן), שרכשה את הבעלות באל-אופ לפני המיזוג. ב-1981 הגיעו הכנסות החברה ל-30 מיליון דולר והיא העסיקה 750 עובדים. ובשנת 1985 הגיעו ההכנסות ל-110 מיליון דולר והיא העסיקה 1,300 עובדים. בשנת 1997 חיים רוסו מונה למנכ"ל. בתקופתו מספר עובדים הגיע לכ-1500.
בשנת 1997 הקימה אל-אופ, בשיתוף עם התעשייה האווירית ומשקיעים פרטיים, את חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל", במטרה למסחר את הטכנולוגיה שפותחה לפרויקט הלוויין הצבאי "אופק". למיזם גויסו כ-90 מיליון דולר והוא החל בבניית הלוויין ארוס A. הלוויין פותח ויוצר על ידי מפעל מבת של התעשייה האווירית, ושוקל פחות מ-250 קילוגרם, בלוויין הותקנה מצלמה דיגיטלית, שפותחה ומיוצרת על ידי "אל-אופ". הלוויין שוגר ב-5 בדצמבר 2000 מאתר הטילים סבובודני שבסיביר.
כמנכ"ל החברה משמש אורן סבג.
תחומי פעילות.
החברה מפתחת מוצרים ומערכות בתחומים הבאים:
פרסי ביטחון ישראל.
חברת אל-אופ זכתה פעמים אחדות בפרס ביטחון ישראל. אופיים המדויק של הפיתוחים שזיכו את החברה בפרסים לא פורסם. זכיות שפורסמו:
לאו לאו
לאו לאו (בלאית: ເຫລົ້າລາວ) הוא המשקה הרשמי של מדינת לאוס. זהו ויסקי המופק מאורז. הלאו לאו מיוצר בייצור עצמי על ידי תושבי המקום.
תהליך הייצור.
תהליך ההכנה מורכב מהשלבים הבאים:
תהליך זה מספק כעשרה ליטרים של משקה "לאו לאו" המכיל כ-47% אלכוהול. בלאוס נהוג להאכיל חזירים בשאריות האורז הנותרות לאחר הבישול.
טעמו של הלאו לאו מתקתק ומזכיר במקצת יין אדום מתוק. צבעו של המשקה נע בין לבן ושקוף, ולרוב מאוחסן בבקבוקי פלסטיק ישנים שבעבר שימשו למים מינרליים אך כעת ממוחזרים על ידי המקומיים.
אטימולוגיה.
ה"לאו" הראשון נהגה בטון גבוה יותר מהשני. משמעות ה"לאו" הראשון הא אלכוהול ואילו ה"לאו" השני מתייחס לעם הלאו המקומי.
קאקדו
יורי בוגוליובסקי
יורי בוגוליובסקי (ברוסית: Юрий Боголюбский), הידוע בגאורגיה כגיאורגי רוסי (בגאורגית: გიორგი რუსი), היה נסיך רוסי מנובגורוד (1175-1172), שנישא למלכה השולטת תמר, והיה המלך המלווה של הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1185 ועד לגירושו מהממלכה בשנת 1188.
אביו של יורי בוגוליובסקי, אנדרי בוגולובסקי, הנסיך הגדול, היה שליט נסיכות ולדימיר בשנים 1172–1175. האב אנדרי, הודח מכיסאו וגורש לאחר שרצח את אביו בשנת 1175. הוא הובס בסדרה של מלחמות פנימיות, ומצא, בסופו של דבר, מחסה בצפון הקווקז בשנות השבעים המאוחרות של המאה השתים עשרה. בשנה 1185/1184 הוא התבסס בקרב הקיפצ'קים, בתקווה להחזיר לעצמו את זכויותיו על הנסיכות של אביו.
בשנת 1185, ארגנו נישואין בין יורי ותמר, מלכת גאורגיה. בתפקידו כמלך המלווה, בשנים 1187-1186, הוא עמד בראש הצבא הגאורגי שערך פשיטות על עמדות הסלג'וקים של סולטנות רום במערב והממלכה האילדניזית באראן (آران) במזרח.
למרות זאת, זמן קצר לאחר נישואיה, התאכזבה תמר מבעלה, והתגרשה ממנו בשנת 1187. האכזבה נבעה, כנראה, מחיי הוללות, שתייה מרובה ושאפתנות יתר. הוא גורש מהממלכה בשנת 1188. בעקבות גירושו חבר יורי לקבוצת אצילים רבת השפעה בהנהגת ורדן דדיאני, גוזן מקלארג'תי ובוסו ג'קלי. הוא חזר לגאורגיה, בשנת 1191, כדי לעמוד בראש מרידה כנגד תמר. המורדים הכריזו על יורי כמלך גאורגיה במצודת גגוטי, וכבשו מספר בדרום-מערב גאורגיה. אולם, ההצלחה הייתה קצרה, והוא נוצח, בסופו של דבר, בידי המצביא הגאורגי הנאמן של תמר, גמרקל טורלי בקרב טמוגבי וקרב ארושתי. המורדים נכנעו ויורי קיבל חנינה מהמלכה.
אף על פי כן, מרד יורי שוב, ופלש, מספר שנים לאחר מכן, לקאחתי. הוא נוצח בקרב ליד קמבצ'אני, וגורש סופית מגאורגיה. מאותו הזמן ירד הנסיך מדפי ההיסטוריה.
גיאורגי רוסי
גבי ניצן
גבי ניצן (נולד ב-3 בינואר 1964) הוא סופר, עיתונאי, ומנחה סדנאות כתיבה ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בקריית גת וגדל בערד ובדרום אמריקה, להורים שעלו מארגנטינה. הוא אחיה של שלומית ניצן ושל המשוררת והסופרת טל ניצן . כעיתונאי כתב ניצן בעיתונים חדשות, כותרת ראשית, ידיעות אחרונות, מעריב והארץ.
ב"כותרת ראשית" פרסם טור פמיניסטי.
ב-1987 היה ממקימי עמותת "אור אדום" נגד אלימות משטרתית.
ב-1990 זכה בפרס מטעם שדולת הנשים בישראל על 'תרומתו לקידום השוויון בין המינים'.
בשנת 2014 הופיע במופע הסטנד-אפ "בעמידה", בתיאטרון הידית בפרדס חנה. מלבד זאת הוא הגיש תוכנית בערוץ המקומי, "החיים הטובים", ומנחה סדנאות כתיבה .
משנת 2020 ניצן הוא אחד מפעילי המחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל.
במרץ 2022 משתתף בהקמת כתב העת בראשית, עיתון בפורמט מודפס ומקוון, המתמקד בחופש הביטוי, זכויות הפרט, ועיצוב החברה האנושית הומנית יותר, ותומכת בשונות של כל בן אנוש. חברה שרואה את האדם המרכז.
"האיש הקטן - הוא הסיפור הגדול" - כך מתאר גבי ניצן את רוח העיתון.
חיים אישיים.
היה נשוי לעיתונאית הישראלית אימי גינזבורג, שחיה כיום עם בנם בהודו. כיום נשוי ואב לשניים. מתגורר במושב במועצה האזורית אלונה.
מרב בטיטו-פריד
באדולינה
באדולינה הוא ספר פנטזיה מאת הסופר הישראלי גבי ניצן. הספר, שיצא בהוצאת "ידיעות אחרונות - ספרי חמד" בשנת 1999 ואויר על ידי איילת זורר, טיפס בהדרגה לצמרת רשימת רבי המכר וזכה להצלחה מסחרית גדולה לאורך זמן ממושך. הספר מקדם רעיונות של אינדיבידואליזם, אהבת החיים, שחרור מכבלים וחתירה למימוש עצמי.
עלילת הספר.
באדולינה היא ממלכה קטנה באירופה, בת 16,204 תושבים. מיקומה סודי, היא מובלעת בתוך מדינה אירופאית אחרת, תושבי באדולינה אינם משתתפים בבחירות ואינם יכולים להתגייס לצבא במדינה בה היא מובלעת, אך הם בעלי דרכון של אותה מדינה, בנוסף שפתם הבאדולינית אינה מורכבת מהרבה מילים.
התוצר המקומי המיוצא ביותר הוא ריבת חצילים.
בבאדולינה ישנם מלך ומלכה המתגוררים בארמון המכוסה כולו בשיחי בוגנוויליה. אך למעשה, תפקיד המלך והמלכה הוא סמלי בלבד, לשמש דוגמה לאזרחים ולהזכיר להם את חובתם להיות מאושרים. בפועל, באדולינה היא אנארכיה ואיש אינו מושל בה. המוטו הלאומי של באדולינה הוא "טוב להיות בריא ושמח מחולה ואומלל" בבאדולינה אין חתונות רק חגיגות אהבה, שאותן אפשר לקיים כמה פעמים שבוחרים, ואין סכו"ם, אוכלים עם הידיים.
בספר "באדולינה" זוכה גבי ניצן להכיר את מלך ומלכת באדולינה (במהלך שהותו בהודו) ויחד הם חוזרים לארץ הקודש במטרה להעלות את רמת האושר העצמי של כל אדם, ורמת האופטימיות הכללית בארץ. מלך ומלכת באדולינה מנסים על ידי קסמם האישי להוציא ולבטא את המלך האישי שבכל אדם.
הפולמוס סביב הספר.
המסרים הטמונים בספר עוררו פולמוס, שראשיתו במאמר של גדי טאוב בעיתון הארץ. טאוב טען כי הפופולריות שלה זכה הספר מעידה על התחזקות העמדה הקפיטליסטית הקיצונית בישראל, וכי המסר של הספר עולה בקנה אחד עם מדיניות בנימין נתניהו שכיהן אז כשר האוצר. המאמר גרס כי בספר מסתתרת תפישה, הרסנית בעיני טאוב, שלפיה כל אדם עומד לעצמו ואין מקום לסולידריות חברתית (ולכן גם למדינת הרווחה). אימוץ הערכים שבספר לא יוביל לחברה חופשית של פרטים מאושרים, אלא לעולם של ניכור ובדידות. ניצן דחה במאמר תגובה את הביקורת, וטען כי טאוב לא הבין נכונה את ספרו, וכי ההתבוננות העצמית שהוא מטיף לה לא תוביל לניכור אלא להפך. עוד הסביר ניצן כי הספר מבוסס על חוויות אמיתיות שעבר, שטאוב ראה בהן בטעות משמעות סמלית. למשל, תיאור של עוזב קיבוץ שפתח עסק פרטי מצליח אינו קשור לביקורת על ערכי התנועה הקיבוצית, כפי שסבר טאוב, אלא מבוסס על קורות חייו של אדם שפגש ניצן במציאות. הפולמוס נמשך במאמר תגובה של שלי יחימוביץ' שצידדה בעמדת טאוב, ובתגובה נוספת של ניצן, שבה שלל את האפשרות לקריאה פוליטית של באדולינה ואת החיבור בינו לבין אידאולוגיה כלשהי: "'באדולינה' עוסק במשהו הרבה יותר ראשוני, שקודם בהרבה לאידאולוגיה. הוא עוסק בערכו העצמי של היחיד".
באר טוביה