בשנת 1892 חפר קרטר תחת הדרכתו של פלינדרס פיטרי באל-עמארנה, אתר בו נמצאה העיר שנוסדה על ידי פרעה אחנתון. בין השנים 1899-1894 עבד עם אדואר נוויל (Édouard Naville) בדיר אל-בחרי, שם תיעד את התבליטים על קברה של המלכה חתשפסות.
בשנת 1899 מונה קרטר למפקח ראשי ברשות העתיקות המצרית. במסגרת תפקידו זה פיקח על מספר חפירות ארכאולוגיות בתבאי שבמצרים העליונה. בשנת 1904 הועבר לתפקיד פיקוח במצרים התחתונה. בעקבות מריבה באתר ארכאולוגי בין שומרים מצרים ותיירים צרפתים, בה צידד קרטר בשומרים, התפטר קרטר בשנת 1905 מרשות העתיקות המצרית.
גילוי קברו של תות ענח' אמון.
בשנת 1908 מונה קרטר על ידי לורד קרנארבון לפקח על חפירותיו של קרנארבון במצרים. קרטר הכניס לחפירות שיטות תיעוד ורישום מתקדמות. בשנת 1914 החליט קרנארבון לממן את חפירותיו של קרטר בעמק המלכים. חפירות אלה נקטעו בעקבות מלחמת העולם הראשונה עד 1917. קרטר המשיך בחפירותיו ללא תוצאות. לורד קרנארבון החליט להמשיך ולממן את החפירות עד שנת 1921. בשנת 1922 החליט קרנארבון לאחר שכנועו על ידי קרטר, לממן לו עוד עונת חפירות אחת. ב-4 בנובמבר 1922, הבחין מוביל המים של קרטר במדרגות שהובילו לקברו של תות ענח' אמון (הקבר נרשם לאחר מכן כקבר KV62). קבר זה נמצא בשלמותו והוא הקבר השמור ביותר שנמצא בין כל קברי מלכי מצרים בעמק המלכים. קרטר שלח ללורד קרנארבון מברק ובו בישר לו על גילוי הקבר. קברו של תות ענח' אמון שכן מתחת לקברו של רעמסס השישי שמלך באמצע המאה ה-12 לפנה"ס, כ-200 שנה לאחר תות ענח' אמון. קברו של רעמסס השישי נחפר בעבר, ושפוכת הפסולת מהחפירות חסמו את הגישה לקברו של תות ענח' אמון.
ב-26 בנובמבר בנוכחות קרנארבון ובתו החלה הכניסה לקבר. הם נכנסו לגרם מדרגות שהוביל למסדרון שגם הוא היה חסום. קרטר פתח פרצה זעירה לקבר שאפשרה להכניס אור נר, ובעזרת האור ראה קרטר ממצאים רבים מזהב ומשנהב. בשלב זה קרטר עדיין לא ידע אם מצא את הקבר או רק מטמון של ממצאים. הוא הבחין בפתח חתום בין שני פסלי זקיפים. לשאלת קרנארבון אם הוא רואה משהו ענה קרטר .
במשך מספר חודשים עסק קרטר בקטלוג הממצאים מחדר המבוא. ב-16 בפברואר 1923 פתח קרטר את הפתח החתום וגילה שהוא מוביל לחדר קבורה שהכיל את הסרקופג של המלך תות ענח' אמון. בעזרת תמיכתו של מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, עסק קרטר במיון ופינוי הקבר שהכיל אלפי פריטים. התהליך נמשך עד שנת 1932. הממצאים כללו בנוסף לסרקופג, את מסכת המוות של המלך, כס מלכות מפואר, אצבעות תותבות מזהב ותכשיטים רבים. הממצאים לא כללו כל פפירוסים. גילוי הקבר זכה לפרסום בעיתונות ועורר התעניינות בכל העולם.
המשך פעילותו.
לאחר גילוי הקבר פרש קרטר מעבודתו כארכאולוג והפך לסוכן במשרה חלקית של אספנים ומוזיאונים. בשנת 1924 ביקר בארצות הברית וערך סדרת הרצאות בעיר ניו יורק ובערים אחרות. ההרצאות ניתנו בפני קהל גדול מאוד שנדבק בקדחת התעניינות בהיסטוריה ובתרבות של מצרים העתיקה. קרטר נפטר בשנת 1939 בגיל 64 מלימפומה בקינגסטון אנגליה. קרטר נקבר בלונדון. על מצבתו נרשמו המילים הבאות:
וילם השני, רוזן הולנד
וילם השני, רוזן הולנד (בהולנדית: Willem II van Holland; 1228 - 28 בינואר 1256) היה רוזן הולנד משנת 1235 עד לשנת 1256 ומלך גרמניה משנת 1247 עד ליום מותו - במקביל לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה.
וילם נולד בשנת 1228 לפלוריס הרביעי, רוזן הולנד ולמתילדה מבראבנט, רוזנת הולנד, בתם של היינריך הראשון, דוכס בראבנט ולמתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, ומעט מאוד ידוע על ילדותו. בהיותו בן 7 נהרג אביו בדו-קרב. לאחר מותו של אביו היה וילם תחת השגחת דודיו עד הגיעו לבגרות, אז זכה לקבל את התואר רוזן הולנד. בשנת 1247 נשאב וילם לפוליטיקה של הקיסרות הרומית הקדושה. עם נידוי הקיסר על ידי האפיפיור פנו נסיכים גרמניים מתנגדי הכתר לווילם מהולנד ובהסכמתו בחרו בו כמלך גרמניה במקביל וכנגד הקיסר ובנו קונרד הרביעי, מלך גרמניה. וילם ותומכיו הצליחו לנצל את המבוכה בגרמניה ולכבוש את העיר אאכן בשנת 1248, שם הוכתר כמלך. בשנת 1252 התחתן וילם עם אליזבת מבראונשווייג-לינבורג, בתו של אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, במטרה להתקרב לנסיכים הגרמנים ולהרחיב את מעגל תומכיו המצומצם שמעולם לא חרג מגבולות חבל הריין.
וילם מעולם לא זנח את שאיפותיו בארצו ולחם מול רוזנות פלנדריה על שליטה בזיילנד - כיום מחוז בדרום-מערב הולנד. החל משנת 1254 הוא ניהל קרבות כנגד רוזנות פריזיה ובקרב שנערך בסמוך לעיירה הוגווד ביום 28 בינואר 1256 הוא נפל עם סוסו לאגם קפוא. חיילים פריזיים שמצאו אותו הרגו אותו וקברו את גופתו מתחת לרצפת בית. גופתו הוצאה מקברה על ידי בנו ושייריו הועברו לקבורה בקתדרלת מידלבורך.
דמותו, דמות שולית בהיסטוריה ואנקדוטה במאבק בין הנסיכים הגרמניים והקיסרות.
הרוזן ויליאם השני מהולנד
אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני
אוניברסיטת נאפולי ידועה גם בשם אוניברסיטת פדריקו השני על שם מייסדה פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (איטלקית: Università degli Studi di Napoli Federico II), היא אחת האוניברסיטאות הוותיקות ביותר שעדיין פעילות. האוניברסיטה נוסדה בנאפולי בשנת 1224 על ידי הקיסר מתוך מטרה ברורה להסיט את מרכז הכובד של החינוך הגבוה באיטליה מהצפון (בעיקר בולוניה ופדובה) העוין לקיסרות לדרום. הקיסר שכר את המורים ומשכורתם שולמה מקרנות קיסריות. על-מנת להבטיח את מעמד האוניברסיטה, לא הורשו הבוגרים והסגל לצאת מתחומי נאפולי. בוגרי האוניברסיטה התחייבו להישאר נאמנים לכתר ולהישאר פעילים באוניברסיטה לא פחות מ-16 חודשים לאחר סיום לימודיהם. לאחר מות הקיסר בשנת 1250 ידעה האוניברסיטה עליות ומורדות בהתאם לאקלים הפוליטי הסוער של איטליה ושינתה את משכנה מספר פעמים.
איחוד איטליה הביא גם להסדרת הלימודים הגבוהים והאחדת תוכנית ודרישות התוארים, כפי שנקבע בחוקים משנת 1877 ו-1859.
בעת החדשה שני שלבים עיקריים בתולדות האוניברסיטה. בשנת 1884, בעקבות מגפת כולרה שעשתה שמות באוכלוסיית העיר הוסבו מבני ציבור ישנים לשימוש האוניברסיטה. הבולט בהם הוא הבניין המרכזי השוכן ושולט על הנוף של רחוב אומברטו הראשון, שבנייתו הושלמה בשנת 1912 ובו שוכנים מוסדות סנאט האוניברסיטה וחלק מבית הספר למשפטים. האירוע השני הוא הפצצת האוניברסיטה במלחמת העולם השנייה במספר הזדמנויות, והיא אף הייתה לזירת קרבות בין פרטיזנים איטלקיים לבין כוחות צבא גרמניים במהלך שנת 1943. בקרבות אלו עלו באש חלק מבנייני האוניברסיטה. לאחר כיבוש איטליה שימשו חלק ממבני האוניברסיטה כמטה כוחות הכיבוש האמריקאים והבריטים, ונזקים נוספים נגרמו למבנים ולפעילות הסדירה של המוסד.
האוניברסיטה זכתה לפריחה מוחדשת בשנות השישים של המאה ה-20 - נוספו פקולטות חדשות ומבנים חדשים נבנו, בעיקר בפריפריה של נאפולי. הבולטים בהם הן הפקולטות לרפואה ולווטרינריה והפקולטה להנדסה. בשנת 2000 נבנה קמפוס גדול וחדש בשם מונטה סנט'אנג'לו (Complesso Universitario di Monte Sant'Angelo) ובו שוכנו הפקולטות למתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה וכלכלה. כיום פועלות באוניברסיטה 13 פקולטות המחולקות ל 82 מחלקות, ולומדים בה כ-100,000 תלמידים, מספר שנותר יציב מתחילת שנות השמונים של המאה ה-20. באוניברסיטה עובדים כ-3,000 אנשי סגל הוראה וכ-4,500 עובדים נוספים.
אנדריה
אנדריה (איטלקית: Andria) היא עיר במחוז פוליה שבאיטליה. אנדריה ממוקמת על המורדות המזרחיים של מישור מורג' (Murge), ממש דרומית לברלטה, ליד הרכבת מבארי לפוגיה. העיר היא מרכז חקלאי באזור המפיק יין, שקדים וזיתים. מספר התושבים בעיר (נכון להערכה משנת 2012) הוא 100,432.
מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה המוקדמת של העיר. ההיסטוריה המתועדת שלה החלה עם בואם של הנורמנים במאה ה-11, כאשר פייטרו הראשון, הרוזן הנורמני של טראני הסמוכה, הגדיל וביצר את היישוב הקטין של לוקום אנדרה. העיר עברה לשושלת אנגווין, לאוטו הרביעי (אוטו מברונסוויק), ולמשפחות אורסיני, אקוואוויבה וקראפה. בשנת 1046 מופיע אנדריה כעיר נורמנית. העיר הפכה לבירת דוכסות במאה ה-14. בשנת 1431 נמצאו בעיר שרידיו של הקדוש הנוצרי ריצ'רד מאנדריה ומאז הוא פטרון העיר.
העיר הייתה אחד מהמקומות האהובים על פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והוא בנה בסמוך אליה את קסטל דל מונטה ("מצודת ההר"). המבנה מצטיין בתכנון סימטרי ומדויק, והוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1996.
האווארד קארטר
הווארד קארטר
קרן ספרא
קרן ספרא (Edmond J. Safra Philanthropic Foundation) תומכת במפעלי חינוך, דת, רפואה, תרבות, וסיוע הומניטארי ברחבי העולם. הקרן הוקמה על ידי אדמונד ספרא וקרויה על שמו. לאחר פטירתו של ספרא כיהנה אשתו לילי כיו"ר הקרן עד לפטירתה.
פעילות.
הקרן תומכת בבנייה ושיפוץ של בתי כנסת במקומות שבהן מצויות קהילות יהודיות. בתי כנסת רבים ברחבי העולם נושאים את שמו של אביו של אדמונד ספרא. רבים מבתי הכנסת הללו מצויים במרכזים יהודיים גדולים ברחבי העולם, אך הקרן תומכת גם בבניית בתי כנסת לקהילות במקומות מרוחקים.
אנדריי לייפצ'ב
מנחם מנדל מקאצק
ג'ובני ארנולפיני
הזוג ארנולפיני
דיוקן ארנולפיני
ג'ובאני ארנולפיני
אוטו הרביעי, מלך גרמניה
אוליביה וויליאמס
מאלמה תעופה
מלאמה תעופה (בשוודית: Malmö Aviation) היא חברת תעופה שוודית, בסיסה במאלמה והיא מעסיקה כ-500 עובדים. החברה נוסדה בשנת 1981, ובשנת 1991 החלה להפעיל טיסות בינלאומיות.
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא מלאמה תעופה באתר Airliners.net
האיש הרע
אנג'י זפאטה