הלוי, שהיה כפוף לרבנים מירושלים, ביקש להוכיח שהוא שומר על הצביון הדתי ונלחם בתרבות החילונית-רוסית שהביאו עמם עולי העלייה הראשונה ושינו את הצביון שהיה קיים ביפו לפני כן. במיוחד תקף הרב את ראשי הציבור, אנשי בני משה, מנחם שטיין, זאב טיומקין, יהושע ברזילי, יחזקאל דנין (סוכובולסקי) וחיים חיסין, אשר ביקשו להתקבל כשותפים בוועד הקהילה המאוחד ולהשפיע מבפנים בתחום החינוך והבריאות בעיר. הרב, בתמיכתו של יחיאל מיכל פינס מירושלים, סירב בתוקף ותקף את החילונים בעיקר על הנהגת ריקודים של בחורים ובחורות וחילול שבת בפרהסיה ומאוחר יותר על הצגות תיאטרון ביפו ובמושבות. בתחילה התכתב הרב עם טיומקין ותבע ממנו לצוות על הצעירים המשכילים לחדול ממעשיהם, אך טיומקין השיב לו שאין הדבר בתחום סמכותו והוא אף אינו רואה בדברים קלקול של אמות מידה. בשיא המאבק הודיע הרב שיסרב לערוך קידושין לאיש שלא יבטיח לו כי ימנע מביתו "ריקודין נערים עם בתולות". הלוי, שחסם את האפשרות של עולי העלייה הראשונה להשתלב במרקם הקיים, הפך בעיני העולים לסמל "החלוקה" ו"היישוב הישן", מאידך נאלץ הרב להוכיח לרבני ירושלים שהוא שולט במצב הדתי ביפו ובמושבות, שהלך והפך מאוים יותר ויותר על ידי העלייה החילונית. בכך נקט, לעיתים בניגוד לרצונו, בקו קנאי ובלתי מתפשר.
במותו נישאו לכבודו הספדים בבית כנסת החורבה בירושלים לפני שנטמן בבית הקברות הר הזיתים.
היתר מכירה.
בשנת תרמ"ט היה הרב נפתלי הרץ הלוי בין המתנגדים להיתר המכירה במושבות הברון.
בשנת תרנ"ו תמך וסידר היתר מכירה לחקלאים ביפו כהוראת שעה, כשההיתר קובע שהגוי קונה את העצים לקוץ, וכך גם בשנת תרס"ג.
סימוניה
שִׁמְעוֹנוּת (בלועזית: סימוניה) היא שם גנאי למכירת משרות כנסייתיות בכסף וגביית תשלום עבור שירותי דת.
מקור השם.
השמעונות נקראת כך על שם שמעון הקוסם, אשר ביקש לקנות מפטרוס ויוחנן את היכולת להוריד את רוח הקודש על המאמינים.
סיבות.
בתקופות מוקדמות הייתה השמעונות עניין מקובל ומובן מאליו. הסיבה למכירה זו הייתה שמשרת כמורה (וכמובן, משרה בכירה יותר כגון בישופות או ארכיבישופות) הייתה מקנה למחזיק בה הכנסות, ומכאן רצונו של הממנה ליהנות מחלק מהכנסות אלו מראש.
סינוד לטראנו מ-1059 התייחס גם לשמעונות:
כך גם בוועידת לטראנו השנייה, 1123
למרות האמור לעיל, בתקופת אפיפיורות אביניון, כאשר האפיפיור נזקק לכסף לבסס את שלטונו באביניון, להחזיק בנחלות הכנסייה באיטליה, ולעמוד במאבק נגד הקיסר לודוויג הרביעי, האפיפיור יוחנן העשרים ושניים גייס כספים באמצעות מכירת משרות הכנסייה לכל המרבה במחיר. כך למשל כל בישוף היה צריך לתת לאפיפיורות לפחות את מלוא שכרו בשנת כהונתו הראשונה, הן במינוי חדש והן כאשר הועבר מבישופות אחת לבישופות נחשבת יותר. בדרך זו, כאשר התפנתה משרת בישוף, היה האפיפיור מצליח לקבל תשלום משני בישופים או יותר.
מרגלית הבלשית
מרגלית הבלשית (באנגלית: A Miss Mallard Mystery, בתרגום חופשי: "תעלומת גברת מאלארד") היא סדרת אנימציה קנדית מצליחה לילדים. הפרקים מבוססים על ספרי המסתורין שכתב רוברט קוואקנדבוש.
הסדרה הופקה בשנת 2000 על ידי הערוץ הקנדי Teletoon בשיתוף פעולה עם חברת ההפקה Cinar (היום נקראת Cookie Jar Entertainment). הסדרה שודרה לראשונה בישראל ב-2002 ושודרה בערוץ הופ!.
נכון לשנת 2020, היא משודרת בערוץ WIZ!.
עלילה.
עלילת הסדרה עוקבת אחר מרגלית מלרד ברווזית החוקרת יחד עם אחיינה יואב בר-ברווז תעלומות בארץ הברווזים.
הגרסה העברית.
בימוי דיבוב : נינה אמיר
הפקת דיבוב : קרן עוז
רשימות
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ (בדנית: Københavns Lufthavn) הוא נמל התעופה הגדול ביותר בדנמרק ובמדינות הנורדיות. הנמל ממוקם על האי אמה (Amager) שבמצר ארסונד, שמונה קילומטרים דרומית למרכז העיר קופנהגן, ו-24 ק"מ מערבית למרכז העיר מאלמה.
בשונה ממרבית שדות התעופה במדינות הנורדיות, כ-90 אחוזים מתנועת הנוסעים היא בינלאומית. בשנת 2009 עברו בנמל 19,715,451 נוסעים, ו-312.179 טון מטען.
שמו הרשמי של נמל התעופה הוא "נמל התעופה קופנהגן", אולם כדי להבדיל בינו לנמל התעופה רוסקילדה (Roskilde), מכנים את הנמל על שם העיירה הסמוכה קסטרופ.
היסטוריה.
נמל התעופה נפתח לתנועה ב-20 באפריל 1925. בעת פתיחתו היה בו מסלול אחד מדשא, והוא היה אחד משדות התעופה הציבורים הראשונים.
בשנת 1932 נחתו והמריאו בשדה כ-6,000 מטוסים. בין השנים 1936-1939 נבנה הטרמינל הראשון בתכנונו של האדריכל הדני וילהלם לוריטזן (Vilhelm Lauritzen), והיה אחד המבנים הבולטים בסגנון הפונקציונליזם.
בשנת 1941 נבנה המסלול הראשון מאספלט. בשנת 1946 החלה חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס להשתמש בשדה כבסיסה הראשי, והנמל דורג במקום השלישי בגודלו באירופה.
בשנת 1948 נחתו והמריאו בנמל כ-150 מטוסים ביום, ובשנת 1950 עברו בנמל 378,000 נוסעים.
בשנת 1954 החלה SAS להפעיל טיסות מנמל התעופה ללוס אנג'לס. בשנת 1956 עברו בנמל למעלה ממיליון נוסעים. בשנת 1960 הורחב הנמל כדי שיוכל לקלוט את מטוסי הסילון, ונבנו מגדל הפיקוח וטרמינל 2 שתוכנן אף הוא על ידי וילהלם לוריטזן.
בתחילת שנות השבעים נבנה המסלול השלישי (04R/22L) שיכל לקלוט את מטוס הבואינג 747. בשנת 1982 נחנך מסוף המטענים.
בשנת 1991 הופרט הנמל חלקית. בשנת 1998 נפתח טרמינל 3, באותה השנה עברו בנמל כ-17,000,000 נוסעים.
בשנת 1999 נבנתה תחנת רכבת מקומית בשדה, שהורחבה עם פתיחתו של גשר ארסונד בשנת 2000 גם לשוודיה.
ב-2007 נחנכה תחנת הרכבת התחתית, המקשרת את נמל התעופה למטרו קופנהגן. בשנת 2010 רכשה החברה האוסטרלית "MAp Airports" 30.8% ממניות הנמל.
בתי נתיבות.
בשדה התעופה ארבעה בתי נתיבות:
חברות תעופה ויעדים.
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות "סקנדינביאן איירליינס", "נורוויג'ן אייר שאטל", "סטאר אייר", "ג'טיים", "TUIfly נורדיק" ו"תומאס קוק איירליינס" (סקנדינביה).
בנמל התעופה פועלות יותר מ-70 חברות תעופה המפעילות טיסות לכ-180 יעדים בסקנדינביה, אסיה, אפריקה וצפון אמריקה. כמו כן פועלות בנמל גם 7 חברות מטענים.
"נורוויג'ן אייר שאטל" מפעילה טיסות שבועיות, ישירות וסדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה קופנהגן קסטרופ.
עד מרץ 2016, גם חברת סקנדינביאן איירליינס הפעילה טיסות שבועיות, ישירות וסדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה קופנהגן קסטרופ .
נמל התעופה הבינלאומי קופנהגן-קסטרופ
פנחס מנחם אלעזר יוסטמן
ר' פנחס מנחם (אלעזר) יוסטמן (כ' תמוז תר"ח 1848-י' בכסלו תרפ"א 1920) ייסד את החצר החסידית בפילץ ומהאדמו"רים החשובים בפולין שהתפרסם כמחבר ספר "שפתי צדיק". אמו הייתה בתו של מייסד חסידות גור, ר' יצחק מאיר אלתר (החידושי הרי"ם). לאחר פטירת השפת אמת מגור הנהיג חצר חסידית בפילץ.
תולדות חייו.
נולד לבנימין אליעזר יוסטמן, ולאמו מרת צינא פעסא אלתר - בתו של החידושי הרי"ם מגור. הוא התייתם מאמו בגיל צעיר וסבו החידושי הרי"ם לקחו תחת חסותו. הוא נסע עם סבו "נסיעות" לאדמו"ר מקאצק.
החידושי הרי"ם השיא את פנחס מנחם עם נכדתו מרת הענדיל לאה אלתר בת ר' אברהם מרדכי אלתר - גם היא יתומה מאביה ומאמה. הענדיל לאה הייתה אחותו של השפת אמת מגור.
לאחר פטירת סבו בתרכ"ו, היה מחסידיו של ר' חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר. לאחר שנפטר ר' חנוך הניך, היה לחסידו של גיסו ר' יהודה אריה לייב מגור, אצלו היה יושב ראשונה במלכות, והיה מוציא ומכניס שאלות החסידים, וענייני עסקנות שונים.
הוא התפרנס ממסחר ספרים והיה גם מוציא לאור. העמיד בחנות אדם שהוא יכול היה לסמוך עליו, והוא עצמו למד רוב היום תורה וחסידות, ולעיתים היה נכנס לחנות. הדפיס מחדש את התלמוד הירושלמי עם פירוש הרידב"ז בשנת תר"ס הוצאת פיטרקוב.
לאחר הטיש של ה"שפת אמת" בלילות שבת ומועדים, היו החסידים נכנסים אליו, והוא היה חוזר על דברי בן-דודו וגיסו עם תוספות משלו.
היה מתמיד גדול בלימודו, כולל בהליכתו ברחוב ובכל הזדמנות, וברוב היממה למד תורה בשקידה מרובה ביותר, ובשבת אף למד יותר מאשר ביום חול.
כאדמו"ר.
לאחר פטירת ה"שפת אמת" בה' בשבט תרס"ה סירב למלאות את מקומו ולקבל את הנהגת חסידי גור, בצוואתו כתב שלא היה לו סימן משמים שיקבל עליו תפקיד זה. ולכן עזב את העיירה גור כדי שלא יבואו אליו החסידים. הוא העביר את דירתו לפילץ שם התמנה לרב העיר. חלק מחסידי וממקורבי השפת אמת בכל אופן נמשכו אחריו ולא הסכימו להרפות ממנו, החסידים נסעו אליו לפילץ, ובדיעבד הוא קיבל אותם. לצד זאת, האדמו"ר ה"אמרי אמת" בנו של ה"שפת אמת" לא הסכים לקבל על עצמו את ההנהגה, כל זמן שהשפתי צדיק גר בעיירה גור, אחרי שהשפתי צדיק עבר לפילץ - כמה ימים לפני פורים חל אצל האמרי אמת שינוי, ובפורים ערך "שולחן" בביתו למקורביו.
כסבו הוא ניהל ישיבה בפילץ ובווירשוב בה למדו בחורים צעירים.
היה הרב הישיש בכל פולין, בתקופתו. עסק בענייני קופת רבי מאיר בעל הנס, ובעניין אתרוגי ארץ ישראל, חברת מחזיקי הדת בפולין, עסק ב"תקנת בנות ישראל" תר"ע, היה מראשי המנהיגים ב"ועידת פטרבורג בתרע"ג" ומינה את הרב ירושלמסקי לטפל בה, ותמך בכל כוחו באגודת ישראל.
בשנת תרע"ב חלה מאוד, והוסיף לעצמו את השם "אלעזר" כסגולה, ומאז נקרא "פנחס מנחם אלעזר".
לאחר עשר שנים שגר בפילץ עבר עם משפחתו לווירשוב, שם גר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, לאחר המלחמה עבר לצ'נסטוחובה ובה נפטר.