במאי 1938 אוחסנה תחמושת בסליק הראשון ולמחרת הגיעו המשפחות הראשונות והתיישבו במושב.
בשנת 1945 העבירה הקרן הקיימת לישראל חלק משטחי חוות קלמניה לטובת שדה ורבורג.
ב-1948, במלחמת העצמאות, הגיעו לוחמי ההגנה הגיעו לכפר הערבי הסמוך מיסכה ומצאוהו נטוש לאחר שכל תושביו נמלטו, בעקבות הוראת קציני ההגנה לעזוב את כפרם. גברים מהמושב התגייסו כדי לשמור על המוצבים שבין מיסכה לטירה.
ב-15 במאי 1948 הגיעו כוחות עיראקים עד לכביש המחבר את שדה ורבורג לרמת הכובש. הנשים והילדים פונו מהמושב למחנה ההכשרה "העוגן", שם שהה גרעין העוגן עד לעליה למקום הקבע, שהיה ממוקם ליד גן חיים. הגברים שעוד נותרו במושב תפסו עמדות מסביב. מסיבה לא ברורה נסוגו העיראקים כעבור מספר שעות.
ב-1951 הסתיים תהליך קליטתם של שתים עשרה משפחות עולים ניצולי השואה מהונגריה ומצ'כוסלובקיה, תהליך שהחל ב-1949. בשלב זה הוקצו למושב 2,000 דונם נוספים. חברי המושב מפעילים באר מים מקומית. בשנה זו קיבל המושב עוד מאה וחמישים דונם אדמת "פירס", שעליה תבנה בעתיד מחצית מההרחבה הראשונה של הנחלות ביישוב.
בין השנים 1951-1943 נמצאה ההרחבה של המושב בתהליך פיתוח. האוכלוסייה החדשה הייתה מורכבת מקבוצת עולים מפולין ומרוסיה שהגיעו במסגרת "עליית גומולקה", וכן ממשפחות שהגיעו במבצע "מן העיר אל הכפר". בנוסף הגיעה קבוצה של עוזבי קיבוצים. טרם בואם של המתיישבים החדשים נשתל עבורם פרדס משותף של חמש מאות דונם.
בשנת 1995 עולה על הקרקע שיכון בנים א' - רעיון שהמאבק למימושו נמשך למעלה מעשרים שנה, משום שבמינהל מקרקעי ישראל היו שלא אהבו את הרעיון להפשיר אדמה חקלאית כדי לאפשר מגורים לבני המושב. בסופו של דבר, השכונה הלכה ונבנתה ונוספו למושב עשרים ואחת משפחות.
ב-1999 שיכון בנים ב' עולה לקרקע ולמושב נוספו עוד 43 משפחות, וב-2005 הועלה לקרקע שיכון בנים ג' ולכפר התווספו 72 משפחות חדשות.
בשנת 2007 לרגל חגיגות ה-70 למושב הוחלט על ידי חברי המושב לשבור שיא גינס ״סלט החסה הגדול בעולם״. בשיתוף כל חברי המושב נשבר שיא זה בסלט שמשקלו 10 טונות.
בשנת 2008 הוקם ארכיון הכפר כחלק מחגיגות ה 70 להקמת המושב. הארכיון כולל איסוף חומרים, ראיונות, תרגום עדויות שנכתבו במקור בגרמנית, מיון ותיוק מסמכים שנמצאו בבתיהם של חברי המושב. בנוסף, ישנו תיעוד של פעילות האמנים ואלו העוסקים בפעולות הנצחה של אלו שהיו ואינם עוד. מפעילי הארכיון עובדים בהתנדבות ויו"ר האגודה, חסי אברך, מקפיד להשתתף בפגישות בשל חשיבות הארכיון ופועלו לתושבי הכפר.
עמיר
עָמִיר הוא קיבוץ באצבע הגליל בצפון עמק החולה, מזרחית לעיר קריית שמונה. הוא שייך לתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר שהיא חלק מהתנועה הקיבוצית ונמצא בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגליל העליון.
היסטוריה.
גרעין היישוב היה מורכב מעולים, חברי השומר הצעיר מפולין וליטא, קבוצת החלוצים מליטא התיישבה בסוף 1932 ב"מגרש הקיבוצים" בנתניה, ונקראה "קיבוץ השומר הצעיר הליטאי המקביל ב", השם הארוך הוחלף לטובת השם "משמר הוואדי" על שם הוואדי הסמוך, ב-1934 התאחדו חברי הקבוצה עם קבוצה שהגיעה מפולין והם עברו ל"מגרש הקיבוצים" בחדרה תוך שינוי שם הקבוצה ל"עמיר". היישוב הוקם ביום 29 באוקטובר 1939, האחרון במתכונת יישובי חומה ומגדל, על שטח הכפר הערבי ח'יאם אל-וליד (כיום קיבוץ להבות הבשן) שנקנו מהאמיר פאעור הבעלים של האדמה, זו גם הסיבה שערביי הסביבה חשבו שהשם עמיר הוא לכבודו של האמיר. למרות אזהרות של פרופ' ישראל יעקב קליגלר מפני המלריה בנקודת ההתיישבות, עלה היישוב על הקרקע שהיה על שפת ביצת החולה. כמעט כל חברי הקיבוץ חלו במלריה ובגלל מיקום טופוגרפי בעייתי, כבר בחורף הראשון עלו מי החולה והציפו את הקיבוץ, וגם בשנים שלאחר מכן סבל היישוב בכל חורף משיטפונות כתוצאה מהגשמים ומזרימת הנחלים היורדים מן הגולן. לכן הועבר הקיבוץ בשנת 1942 למיקומו הנוכחי על אדמות שנקנו מהכפר הערבי א-דווארה, על גדת נהר הירדן ורק אז התאחדו חברי הקיבוץ עם האימהות והילדים שהיו עד אז בכפר גלעדי.
בסמוך לקיבוץ הוקם שביל עמי החולש על נהר הירדן, הזורם מדרום לקיבוץ.
כלכלת הקיבוץ.
בקיבוץ הענפים הבאים:
אנרי השני, מלך צרפת
אנרי השני, מלך צרפת (Henri II 31 במרץ 1519 - 10 ביולי 1559) היה בן לשושלת ולואה, מלך על צרפת מ-31 במרץ 1547 עד מותו.
חייו.
אנרי היה בנו של המלך פרנסואה הראשון שהובס בקרב פאביה (24 בפברואר 1524) בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונלקח בשבי למדריד. ב-15 במרץ 1526, בהתאם להסכם מדריד, אנרי בן השבע ואחיו יורש העצר פרנסואה דה פראנס נלקחו למדריד כבני ערובה למילוי תנאי שחרורו של אביהם משביו. הם הוחזקו בכלא במדריד במשך ארבע שנים, דבר שהטביע בהם את חותמו במשך כל חייהם.
ב-28 באוקטובר 1533, בהשפעתו של האפיפיור קלמנס השביעי, נערך הסכם נישואים בין אנרי לבין קטרינה דה מדיצ'י, כאשר שניהם היו בני 14 שנה בלבד. היא ילדה לו עשרה ילדים, אולם היו לו גם שלוש מאהבות שילדו לו שלושה ילדים נוספים. המאהבת הבולטת ביותר שלו הייתה דיאן דה פואטייה, שהייתה מבוגרת ממנו ב-20 שנים. דה פואטייה הייתה בת סודו ויועצתו של המלך בנושאים שונים ואף חתמה על מסמכים מלכותיים, תוך שהיא דוחקת את אשתו החוקית, קטרינה דה מדיצ'י והופכת בעלת עוצמה רבה יותר בחצר. ב-1536 נפטר אחיו יורש העצר פרנסואה דה פראנס ואנרי תפס את מקומו. ב-1547 נפטר אביו המלך פרנסואה הראשון ואנרי ירש את הכתר בשם אנרי השני.
אנרי השני תבע את נסיגת האנגלים מבולון-סור-מר שלחופי תעלת למאנש, שנפלה לידיהם ב-1544. הוא התכונן להטיל עליה מצור, אך לבסוף הם פינו אותה ב-1550. ב־7 בינואר 1558 כבש צבאו של אנרי השני, תחת פיקודו של פרנסואה, דוכס גיז, את העיר קאלה מידי האנגלים.
אנרי השני חיפש לנקום בקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על כך שלקח בשבי את אביו, המלך פרנסואה הראשון, ועל כך שהוא עצמו ישב בכלא במדריד בהיותו ילד. בשנת 1552 קראו הנסיכים הלותרניים בגרמניה לאנרי השני לתקוף את חבל לורן והוא כבש את הערים: טול, ננסי, מץ וורדן. קרל החמישי הטיל מצור על העיר מץ, אך ללא הצלחה. על פי שלום קאטו-קמברזי (3 באפריל 1559) בין אנרי השני לבין מלך ספרד פליפה השני, בנו של קרל החמישי, נשאר חבל לורן בידי צרפת.
המלך אנרי השני היה קתולי אדוק. הוא רדף את ההוגנוטים, העלה רבים מהם על המוקד, וגזר מאסר עולם על רבים אחרים. אולם לא היה בכל אלה כדי לדכא את הכפירה הפרוטסטנטית של ההוגנוטים, ומלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562 נמשכו עד 1596.
אנרי השני השיא את בתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת לפליפה השני, מלך ספרד במסגרת שלום קאטו-קמברזי. כדי לחגוג מאורע זה נערכו בפריז תחרויות אבירים שבהן השתתף המלך אנרי השני. בתחרויות אלה הוא נפצע קשה בראשו ומת מהרעלת דם ב-10 ביולי 1559. אנרי השני נקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז ובנו פרנסואה ירש את הכתר בשם פרנסואה השני.
ילדיו.
ילדיו מאשתו
ילדיו ממאהבותיו
שדמות דבורה
שַׁדְמוֹת דְּבוֹרָה הוא מושב עובדים בגליל התחתון, 3 ק"מ מצפון מזרח לכפר תבור, בצד הכביש כפר תבור-יבנאל. משתייך למועצה אזורית הגליל התחתון. כמו כן משתייך לתנועת המושבים.
היסטוריה.
המושב נוסד בערב שבועות, ה' סיון ה'תרצ"ט (23 במאי 1939) על אדמות שקנתה פיק"א בשנות העשרים מהכפר הערבי שג'רה (שערה). תושבי שערה עזבו את היישוב לאחר שאדמותיהם נרכשו על ידי פיק"א. הוא נוסד כמושב בהתיישבות חומה ומגדל על ידי ארגון "עומר", שנוסד שבועיים קודם לכן על ידי חלק מחברי המושב השיתופי מולדת, עיקרם עולים מגרמניה, ששאפו לחיות במושב עובדים ולא הסכימו לבחירה של שאר אנשי "מולדת" להיות מושב שיתופי. תחילה נקרא היישוב בשם "עומר" כשם הגרעין שהקימו, אולם בהמשך שונה שם היישוב ל"שדמות דבורה" על שם דורותי (דבורה) דה רוטשילד אשת ארמנד ג'יימס דה רוטשילד שכיהן כנשיא פיק"א (לאחר שמונה לתפקיד זה ב-1924 על ידי אביו הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד), שמכספו נקנתה אדמת המושב, וגם על שם דבורה הנביאה, שבאזור זה כינסה את שבטי ישראל למלחמה בכנענים.
לאחר שנה מהעלייה על הקרקע קיבלו המתיישבים הודעה ששנת החכירה הסתיימה ועל כן לא קיבלו המתיישבים סיוע מפיק"א או מהמוסדות הלאומיים. החכירה הזמנית חודשה משנה לשנה, ובשנה החמישית אושר המושב על ידי פיק"א. באוגוסט 1941 היו במושב כ-50 נפש, כולל חמישה ילדים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוחל בבניין 40 בתים במקום על ידי פיק"א, על פי תוכנית שהכין האדריכל והאמן מאיר בן אורי. לצורך כך החומה פורקה ושמשה כחומר לבניין. הבתים נחנכו בסוף מאי 1946. המושב חולק ל-50 נחלות של 100 דונם, 40 הוקצו למתיישבים ועוד עשרה חיכו לחיילים משוחררים.
בחודש טבת ה'תשי"ד מנה המושב 250 נפש ושטח אדמתו היה 7,000 דונם אדמת מזרע, מהם 4,000 של פיק"א ו-3,000 של קק"ל.
במהלך שנות השבעים הופשרו קרקעות לבנייה במסגרת הרחבת המושב בחלקו הדרומי של המושב ונמכרו לבני התושבים הוותיקים של היישוב כמו גם לתושבים חדשים.
במהלך שנות השמונים הורע מצבו של המושב, כתוצאה מהצטברות חובות כספיים והאגודה המיישבת הושמה תחת כינוס נכסים. מסוף שנות התשעים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 תחת כינוס הנכסים הופשרו קרקעות לבנייה במסגרת הרחבת המושב בחלקו המזרחי ונמכרו לבני התושבים הוותיקים של היישוב ולתושבים חדשים על מנת לכסות את חובות המושב.