ההגנה, שראתה כיצד עתודות כוח האדם שלה עוברות לידי האצ"ל, הוסיפה לשיטות הגיוס שלה את הגיוס הקבוצתי. בשנים 36' - 38' נערכו שלושה קורסים בתל אביב, שבהם השתתפו כ-1,800 נערים. ההגנה החלה להכשיר מפקדי כיתות נוער-בפסח 1937 הוקמה לראשונה יחידת מפקדי חג"ם לעתיד, מבין תלמידי הכיתה השביעית של בית הספר הריאלי בחיפה, בהדרכת משה (מישה) פלוטקין.
במספר יישובים בגליל התחתון נערי ההגנה, בניגוד לחבריהם בשאר הארץ, כבר היו בפעילות מבצעית. ביבנאל, מפקד המושבה ושניים מחבריו נרצחו במארב בשדות, -צעירי המושבה, בניגוד לשמרנות החברים הוותיקים, החליטו לצאת לשדות ולארוב לתוקפים. המארב הצליח, המסתננים הופתעו ונמלטו פצועים. פעולה זו עודדה את המושבה לארגן קבוצות שפעלו באופן דומה והפסיקו את ההסתננות. במנחמיה, מספר צעירים זחלו לעבר רכס שממנו הערבים נהגו לבצע ירי על המושבה, וערב אחד התפתח קרב. הערבים נהדפו וחדלו לתקוף את המושבה-מקרים דומים התרחשו במקומות נוספים.
פעילות הנערים הותירה רשמים בתוכנית ארצית להתגוננות שהוגשה על ידי אלימלך אבנר למפקדת הארגון-בתוכנית הובאו בחשבון 15 אלף נערים בני 15–19 שיוכשרו לתפקידי לחימה בקורסים קדם צבאיים. ישראל גלילי, הציע חינוך צבאי כולל בארץ ישראל. הצעה זו באה זמן קצר לאחר חידוש המאורעות ב-26 בספטמבר 1937.
ב-3 במאי 1939, שבועיים לפני פרסום הספר הלבן, כאשר תוכן המסמך כבר הופץ ברבים, הגיש דוד בן-גוריון לוועד הפועל הציוני את הצעותיו למלחמה בספר הלבן. בין הצעות ההחלטה הרבות, ישנה הצעה האומרת "יש לעשות...לגיוס כללי ואימונים מתאימים של הנוער תחת מרות לאומית...". פרסום הספר הלבן גרם למפנה חשוב-אנשי מוסדות היישוב החלו לקבל את רעיונותיו של ארתור בירם. ב-23 במאי, נכתב בנוסח ההכרזה של הוועד הלאומי: "הכשרת השכבה הצעירה ביישוב לתפקידים של שעת חירום, היא ראש פעולתנו ברגע הנוכחי". בישיבת הנהלת הסוכנות ב-5 ביוני, בן-גוריון הדגיש את הצורך במסגרת להכשרה גופנית של הנוער, שתכין אותו לשירות הביטחון. תשומת הלב לנוער גברה גם לאור הצלחות האצ"ל בגיוס נוער.
הקמת החג"ם.
ב-8 ביוני, מחלקת החינוך הטילה על ד"ר בירם לעמוד בראש ועדת חג"ם, שתדאג לאפשר את הנהגת מקצועות החג"ם בבתי הספר התיכוניים בארץ ישראל, החל מפתיחת שנת הלימודים הבאה בספטמבר 1939.
בהמשך אותו חודש התקיימה פגישה של כמה מחברי ועדת הביצוע עם מורי התעמלות מנוסים, לשם קביעת יסודות המסגרת החדשה. לצד ההגדרות הטכניות, הודגש גם הצד החינוכי-מוסרי שישתלב במסגרת. ב-17 ביולי, נערכה פגישה נוספת שבסיומה פורסמו יסודות החג"ם.
שנת הלימודים נפתחה כסדרה ב-1 בספטמבר 1939, בסימן פלישת הנאצים לפולין. כחודש לאחר מכן החלו פעולות החג"ם. בדצמבר הקיפו פעולות החג"ם 23 בתי ספר תיכוניים. בראש פעולות המסגרת עמדה ועדת החג"ם, שפרסמה בפברואר 1940 את "תוכנית חג"ם".
יעקב דורי, כמפקד ההגנה בחיפה, השתתף בדיונים כאדם פרטי ולא מטעם ההגנה. הוא עשה שימוש במעמדו בהגנה להשגת הכרה רשמית של הארגון, שהושגה לבסוף אך לא הייתה ממשית.
בקיץ של 1940, ניהל זאב פלדמן את מחנה המדריכים הראשון של החג"ם, בג'וערה (גבעת נוח). במחנה זה הונח היסוד לכל עבודת המסגרת. החג"ם הפך לעובדה-המסגרת תשמש ככסות חוקית ורשמית לפעילות קדם צבאית, שתתרחב ותגדל. החג"ם היה לתנועת הנוער הממלכתית העל-מפלגתית הראשונה בארץ ישראל שמטרת פעולתה כולה היא לאומית. החג"ם תרם לשינוי יחסו של ארגון ההגנה אל הנוער. מכאן שלהקמת המסגרת הייתה השפעה מכרעת על ייסוד הגדנ"ע.
הרי הזהב של אלטאי
הרי הזהב של אלטאי הוא השם הקיבוצי שניתן לשלושה אזורים ברפובליקה של אלטאי בדרום סיביר ברוסיה, עת הוכרזו בשנת 1998 כאתר מורשת עולמית. שלושת האזורים הם:
ההכרזה מקיפה שטח כולל של 16,114.57 קמ"ר בהרי אלטאי.
מקורם של ההרים בפלאוזואיקון המאוחר, כאשר היבשות הקדומות לאוראסיה וגונדוונה נפגשו זו עם זו ויצרו את פנגיאה. עם זאת בהרים סלעים מוקדמים יותר מהפרקמבריון ומאוחרים יותר מהמזוזואיקון ומהקנוזואיקון. הגורם שהשפיע יותר מכל על נופם של ההרים הוא תהליכי היווצרותם ונסיגתם של קרחונים, ומבין כ-1,500 קרחונים בכל רחבי שרשרת ההרים, שוכנים רבים בשטח ההכרזה. באזור מצויים גם אגמים רבים שהידוע שבהם הוא אגם טלצקוייה. האקלים בהרים יבשתי קיצוני עם משרע טמפרטורות משמעותי בין עונת הקיץ הגשומה והחמימה לבין החורף המתאפיין במזג אוויר בהיר וקר.
רמת אוקוק.
רמת אוקוק ממוקמת בדרומה של הרפובליקה של אלטאי וגובלת במונגוליה מדרום-מזרח, בסין בדרום ובקזחסטן בדרום-מערבה. האזור מתאפיין בגבעות ובערבה שבה ביצות, נהרות ואגמים. החי ברמת אוקוק כולל מספר מינים בסיכון וביניהם נמר השלג המצוי, הכבש הארגאלי, עיט הערבות והחסידה השחורה.
קנטונסקי זפובדניק.
חלק זה של ההכרזה ממוקם בדרום-מערבה של הרפובליקה, לאורך הגבול עם קזחסטן. באזור ערבות, אחו אלפיני, טייגה וטונדרה בהרים שמעליו וקרחונים נרחבים. פריט הנוף הידוע ביותר באזור הוא הר בלוחה. להר שתי פסגות והמזרחית שבהן הנישאת לגובה של 4,506 מטר, היא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי אלטאי בתחומי רוסיה. הפסגה המערבית מגיעה לגובה של 4,440 מטר.
אלטייסקי זפובדניק.
אזור זה שוכן במזרחה של הרפובליקה והוא תופס את רובו של השטח המוכרז. באזור משתרעים קרחונים, שטחי טייגה, טונדרה ואחו הרריים וכן ערבות. למעלה מ-1,400 צמחים וסקולאריים נסקרו באזור וכמעט שישית מהם אנדמיים למקום. הפאונה כוללת 72 מיני יונקים ו-310 מיני עופות.
אגם טלסקוייה בצפונו של השטח המוכרז הוא האגם הגדול בהרי אלטאי ואגם המים המתוקים השני בגודלו בסיביר, לאחר ימת באיקל. שטחו של האגם הוא 233 קמ"ר, הוא שוכן בגובה של 434 מטר ועומקו המרבי הוא 325 מטר. האגם ארוך וצר וצורתו כשל האות העברית "ר". אורכו מגיע ל-78 ק"מ ורוחבו אינו עולה על 5 ק"מ לכל היותר. האגם מוקף בהרים הנישאים עד לגובה של 2,400 מטר. מוצאו היחיד של האגם הוא בקצהו הצפון-מערבי, ומימיו זורמים בסופו של דבר אל נהר אוב.
נוכחות אנושית.
נוכחות אנושית הופיעה באזור לפני כמיליון שנים, ועל כך מעידים ממצאים מיישובים שהוקמו במקום בתקופת האבן הקדומה. הפזיריק, עם קדום שהתגורר ברמת אוקוק בתקופת הברונזה, הותיר אחריו ממצאים רבים בדמות מומיות שהשתמרו באדמה הקפואה, וכן קברים ותילים הנושאים דמיון רב לממצאים דומים שהותירו אחריהם הסקיתים. החל באמצע המאה ה-18 היה האזור לחלק מהאימפריה הרוסית. כיום מיושבים אזורי ההכרזה בדלילות על ידי רוסים ואלטאים, והאחרונים עוסקים בצייד, מרעה ובחקלאות בהיקף מצומצם.
ארתור סאליוון
לינדה רונסטאדט
לינדה מריה רונסטאדט (אנגלית: Linda Maria Ronstadt; נולדה ב-15 ביולי 1946) היא זמרת אמריקאית פופולרית זוכת פרסי גראמי רבים ופרס אמי אחד, בעלת מספר גדול של אלבומי זהב ופלטינה בכל רחבי העולם.
רונסטאדט הקליטה יותר מ-30 אלבומי אולפן והשתתפה בכ-100 אלבומים אחרים. הפיקה תקליטים בסגנונות רבים (רוק אנד רול, פופ, מריאצ'י, ג'אז, קאנטרי, אופרה) וידועה כאחת המבצעות המגוונות, בעלות הקריירה המקצועית הארוכה, והמצליחות ביותר מבחינה מסחרית בכל הזמנים. רונסטאדט הייתה הזמרת עם שיעור המכירות הגבוה ביותר בשנות ה-70, ובעלת שלושה אלבומים בראש טבלת המכירות, עשרה בטופ-10 ועשרים ושבעה בטופ-100. כשחקנית הייתה רונסטאדט מועמדת בשנת 1984 לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בקומדיית ההרפתקאות המוזיקלית "הפיראטים מפנזנס" וזכתה בפרס אמי בשנת 1989 על הופעת האורח שלה בסדרת הטלוויזיה "Great Performances". בשנת 2014, צורפה רונסטאדט להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה.
רונסטאדט נולדה בטוסון שבאריזונה בשנת 1946 לגילברט רונסטאדט (1911–1995), סוחר מכונות מצליח שניהל את חברת F. Ronstadt, ולרותמארי קופמן רונסטאדט (1914–1982), עקרת בית. גדלה יחד עם אחיה פיטר (שכיהן כראש משטרת טוסון בין 1981–1992) ומייקל, ועם אחותה גרטשן (סוזי) בחווה משפחתית גדולה. המשפחה ככבה במגזין Family Circle בשנת 1953.
היא התחילה את הקריירה המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחלתה סגנון השירה שלה היה מושפע מאדית פיאף ולולה בלטראן.
לינדה רונסטדט
לינדה רונשטדט
שלמה לוצקר
רבי שלמה פלאם מלוצק (נודע בשם: שלמה לוצקר, מכונה גם המגיד מלוצק והמגיד מסקול; נפטר י' בשבט ה'תקע"ג (11 בינואר 1813), היה יהודי אוקראיני תלמידו של המגיד ממזריטש, מוציא לאור ובעל בית דפוס להפצת כתבי האר"י וספרי החסידות הראשונים. ערך והוציא לאור את ספרו של המגיד ממזריטש מגיד דבריו ליעקב. מייסד שושלת אדמו"רים.
קורות חיים.
שימש ברבנות בלוצק ובקוריץ, ובסוף ימיו היה בעיר סוקאל. רבי שלמה היה מתלמידיו הקרובים של המגיד ממזריטש וקרוב משפחתו. הוא מונה כסופרו הרשמי, ומאוחר יותר, בקוריץ, רשם לקט של דבריו.
בשנת ה'תקל"ז הקים יחד עם אב בית הדין של העיירה קוריץ ובהשראתו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב בית דפוס, והחל בהדפסה חשאית של ספרי קבלה וחסידות. בית דפוס זה נדד עם השנים על תבניות היציקה שלו ופועליו בערים באזור. חוקרים הראו שההדפסה הייתה במסגרת תוכנית משיחית לקראת שנת ה'תקמ"א (1781), תוכנית שכללה גם את עליית החסידים (שהחלה בשנת ה'תקל"ז 1777)) ואת הפצת הקבלה והחסידות. מור אלטשולר הסיקה שרבי שלמה היה מראשי התוכנית וממארגני העלייה החסידית. לאחר מכן פתח במפעל ליקוט דברי המגיד ממזריטש.
עוד לימד בפקודת המגיד ממזריטש את משמעות האותיות והשמות הקדושים לסופר הסת"ם רבי דוד סופר מהאניפולי, מייסד שיטת 'כתב האדמו"ר הזקן' במקביל לבעל התניא עצמו.