באפריל 2008, צוינו בכמה ערים בתוניסיה בהצלחה רבה ימי התרבות של טטרסטן (המשלחת הרשמית בהנהגת סגנית ראש ממשלת טטרסטן ושרת התרבות זיליה ואלייבה ). במאי 2008 חתמו בין המדינות על התוכנית המנהלת לשיתוף פעולה תרבותי לשנים 2008–2010. בדצמבר, במהלך ביקורו של שר התרבות של הפדרציה הרוסית אלכסנדר אבדייב , חתם על תוכנית לשיתוף פעולה תרבותי לשנים 2011–2013 בין משרד התרבות של הפדרציה הרוסית לבין משרד התרבות והמורשת התרבותית של תוניסיה. נציגי צוותי היצירה הרוסיים במשך השנים היו מעורבים בפסטיבלים בינלאומיים בתוניסיה בז'אנרים שונים של אמנות (אופרה, תיאטרון, פולקלור). על ידי עבודה צמודה עם משרד התרבות והמורשת התרבותית של תוניסיה בעיר הבירה וסביב הארץ קיימו תערוכות, הופעות, הקרנות קולנוע רוסיות. במרץ 2010, בתוניס ובסוסה, הוקרן סרט רוסי בו השתתף המנכ"ל של אולפני מוספילם קארן שחנאזרוב. פיתוח שיתופי פעולה מדעיים בהדרגה. קשרי עבודה בין המכון ללימודי המזרח ואוניברסיטת קאזאן, מחד גיסא, לבין הארגון החינוכי, התרבותי והמדעי של הליגה הערבית (ALECSO) מאידך גיסא. 2,000 תוניסאים - בוגרי אוניברסיטאות סובייטיות ורוסיות - מאוחדים באגודה.
במהלך מאה השנים האחרונות של אזרחים תוניסאים מתקבלים מדי שנה ללמוד באוניברסיטאות במוסקבה, סנקט פטרבורג, ריאזאן, ניז'ני נובגורוד וערים רוסיות אחרות. עיקרם מוכשרים על בסיס מסחרי. במקביל ממשלת תוניסיה מסייעת דרך מלגות להכניס מדי שנה עד ארבעה סטודנטים רוסים לאוניברסיטת אז-זיתונה. היה תהליך של קידום פעיל בשפה הרוסית. בימים אלה השפה נלמדת בארבעה בתי ספר תיכוניים ו-26 בתי ספר תיכוניים ב-16 ערים. בין הקרן "עולם רוסי" , לבין המכון הגבוה לשפות בתוניסיה, בו ישנם כיום 200 סטודנטים הלומדים רוסית כמומחיות, הסכימו להקים מרכז לחקר רוסית. עבודה על שימור במורשת התרבותית וההיסטורית של תוניסיה של רוסיה, כולל מורשת צי הים השחור. הוקם פרופיל בשיתוף הרשויות המקומיות בתוניס, ביזרטה ומנזל בורגיבה. הצד התוניסאי סיפק סיוע מגוון הקשור בשיפור ותחזוקת קברי הקצינים והמלחים הרוסים. במיוחד לסיוע כזה נפתחו במחוז ביזרטה בתוניסיה במהלך יולי 2010 אירועי זיכרון לציון המסע במלאת 90 שנה לתוצאת הצבא הרוסי ופליטים אזרחיים מחצי האי קרים. סוגיית פתיחת מוזיאון ז. שייטת הים השחור של ביזרטה שבסיסה בבית, בית המגורים אמאנשטיין-שירה.
סרט הודי נהדר (שיר)
סרט הודי נהדר הוא שיר פארודי על הסרטים ההודיים שהיו אז פופולריים בארץ, וכן על הביטלס שנסעו להודו והושפעו מתרבותה.
השיר חובר על ידי דן אלמגור והולחן בידי סשה ארגוב.
תוכן השיר.
השיר מספר על נערה הודית שרוצה להתחתן עם אהובה, אביה איננו מסכים, אך בעקבות הופעתה של להקת הביטלס בכפר ("חיפושיות הקצב" כפי שנקראו אז) הוא נעתר לביתו.
עם זאת, עיקרו של השיר הוא החיקויים ההיתוליים ולא העלילה עצמה.
ביצועים.
ביצועו המקורי הוא בפי להקת פיקוד דיזנגוף מ-1969, בעיבודו של יאיר רוזנבלום ונכלל בתקליטה הראשון.
הוא הוקלט שוב בידי שלישיית שוקולד מנטה מסטיק בשנת 1975, בעיבודו של מתי כספי, ונכלל בתקליט הבכורה שלה.
שמיניית ווקאל ביצעה גרסה לשיר באלבום "בראשית" (1995) שהוקדש לשירי סשה ארגוב.
דיולה גוזון
דְיוָּלה גוֹזוֹן (במקור גרוסמן, בהונגרית: Gózon Gyula, נובה זמקי, סלובקיה 19 באפריל 1885 – בודפשט, 8 באוקטובר 1972) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה.
הוריו של גוזון שהתגוררו באסטרגום (עיר בצפון מרכז הונגריה) והתארחו בעיירה אֵישֶקְאוּיוַואר (אז אוסטרו-הונגריה, כיום נובה זמקי בסלובקיה) אצל הורי אמו של גוזון כשהלידה החלה. כך שהוא נולד שם. הוא גדל באסטרגום וסיים את בית הספר למשחק הפרטי של סידי רקושי. החל את הקריירה שלו באוראדיה והפך מוכר רק כשאנדרה נאג' חתם אתו חוזה משחק בקברט שלו בבודפשט.
בשנת 1917 נשא לאישה את לילי ברקי, הפרימדונה של "קברט גרניום". הזוג הופיע ביחד פעמים רבות. משנת 1927 הפך גוזון לחבר בתיאטראות שונים. ליד ענף האופרטה הוא נמשך תמיד למשחק הדרמטי: לראשונה חתם אתו חוזה התיאטרון הלאומי בשנת 1935. בתקופת מלחמת העולם השנייה, כיהודי הוא לא היה יכול לשחק בשל החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, אלא במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא הסתתר במקום מחבוא בביתו ואצל שכן. חזר לתיאטרון הלאומי רק בתום המלחמה בשנת 1945 ונשאר בצוות שלו עד סוף ימיו.
גוזון כיכב בסך הכל ב-90 סרטים (כבר היה על המסך בעידן הסרט האילם). העשיית הקולנועית שלו העלתה את הפופולריות שלו ללא ספק. הוא ואשתו קנו בית בעיירה קטנה ליד בודפשט (שהיום חלק מהעיר בודפשט רבתי) ברקושליגט, שם שרדו את מלחמת העולם השנייה. גוזון התגורר בבית הזה כמעט עד מותו.
ליסה בונה
ליסה בונה (באנגלית: Lisa Bonet; נולדה ב-15 בנובמבר 1967) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה. התפרסמה לראשונה בנעורירה כשגילמה את דניס הקסטבל בסיטקום "משפחת קוסבי".
ביוגרפיה.
נולדה בשם ליסה מישל בונה (Lisa Michelle Bonet) בסן פרנסיסקו, שבקליפורניה, ארצות הברית לאלן בונה, זמר אופרה אפרו-אמריקאי ממשפחה נוצרית, ולארלן ג'ויס ליטמן (1940-1998), מורה יהודייה ממוצא אשכנזי. הוריה נפרדו סמוך לאחר לידתה ואמה עברה לעמק סן פרננדו וגידלה את בתה לבדה. לה חמש אחיות-למחצה ושני אחים-למחצה מנישואיו של אביה לדברה צ'רץ. בוגרת בית הספר התיכון בירמינגהאם שבוואן נייס, קליפורניה. מאוחר יותר, למדה משחק ב-Celluloid Actor's Studio בצפון הוליווד.
קריירה.
בגיל 17 החלה לגלם את דניס האקסטבל בסיטקום "משפחת קוסבי".
חיים אישיים.
בגיל 20 נישאה לראשונה, בשנים 1987–1993, למוזיקאי האמריקאי ממוצא יהודי לני קרביץ, ונולדה להם בת, השחקנית זואי קרביץ. מאז 2017 נשואה לשחקן ג'ייסון מומואה, הצעיר ממנה ב-12 שנה, ולהם בן ובת. בינואר 2022 הודיעו השניים כי הם נפרדים.
יחסי גרמניה–נמיביה
יחסי גרמניה–נמיביה מתייחסים לקשרים הדו-צדדיים של גרמניה ונמיביה. קשר זה הוא בעל חשיבות מיוחדת שכן נמיביה נכבשה על ידי הקיסרות הגרמנית במאה ה-19, וגרמניה היא כעת התורמת הגדולה ביותר של נמיביה לסיוע בפיתוח.
פיטר קת'ביווי, נשיא אוניברסיטה הראשון של אוניברסיטת נמיביה וחבר SWAPO ותיק (ארגון העם של דרום מערב אפריקה), היה שגריר נמיביה בברלין מאז 2006.
היסטוריה.
יחסים קדם-קולוניאליים.
קשרים ראשונים בין שתי המדינות התרחשו כאשר מיסיונרים גרמנים נשכרו על ידי האגודה המיסיונרית בלונדון, כדי להתחיל לעבוד בדרום נמיביה במהלך סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.
דרום מערב אפריקה הגרמנית.
כחלק מההמרוץ לאפריקה הגיעה האימפריה הגרמנית לאזור שכעת הוא נמיביה, כמעצמה מיישבת בשנות ה-80 של המאה ה-19, והקימה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית. השלטון הקולוניאלי הגרמני סומן על ידי מתחים והביא לרצח העם של ההררו והנאמה בין השנים 1904 עד 1907, והתוצאה הייתה מותם של 65,000 אנשי הררו (80% מכלל אוכלוסיית הררו), ו-10,000 נאמה (50% מכלל אוכלוסיית נאמה). המושבה נשלטה על ידי גרמניה עד שנת 1915 כאשר נכבשה על ידי כוחות איחוד דרום אפריקה.
מלחמת העולם הראשונה עד לעצמאות נמיביה.
בתקופת השלטון בדרום אפריקה הייתה גרמנית אחת משלוש השפות הרשמיות של נמיביה, לצד אנגלית והולנדית, והאחרונה הוחלפה באפריקאנס בשנת 1925.
העצמאות של נמיביה בשנת 1990 הייתה במקביל לאיחוד הגרמני, מה שהביא להתפתחות איטית של יחסים דיפלומטיים. עם זאת, בשנים 1989 וגם 2004, ממשלת גרמניה הכירה באחריותה לנמיביה כמדינת שותפות בעדיפות.
בשנת 2004 ביקרה בנמיביה שרת הפיתוח הגרמנית היידמארי וויצזורק-זאול, וביקש את סליחת העבר מהמדינה. בנאומה במלאת מאה שנה לרצח העם של ההררו והנאמה באוקקרארה היא הייתה האישיות הרשמית הראשונה בממשלת גרמניה שהתנצלה רשמית, וכינתה את האירוע "וולקרמורד" ("רצח עם"), מילה שנמנעה בעבר בזהירות על מנת לא להזמין טענות פיצויים.
כיום לא מעט בגלל שיתוף הפעולה והחילופים המשופרים באופן משמעותי, כמו גם בגורל הנוכחות הקבועה של "הקהילה הגרמנית בנמיביה", שתי המדינות מנהלות דיאלוג חדש, שלעיתים גם הוא קופא על שמריו.
כלכלה.
סיוע בפיתוח.
לפי חישוב על בסיס לנפש, נמיביה היא המקבלת הגדולה ביותר של סיוע בפיתוח מגרמניה באפריקה. משנת 1990 ועד 2004, נמיביה קיבלה יותר מ-500 מיליון € (619 מיליון $) כסיוע, current התרומה השנתית היא 11.5 מיליון אירו.
מלבד התרומות הרגילות עבור נמיביה (העומדות כעת על סכום של 11.5 מיליון אירו בשנה), גרמניה תומכת בקמפיינים מיוחדים, למשל "יוזמה לפיוס", שמטרתה ליצור או לשפר את קידוחי העיר, מוזיאוני מורשת, מרכזי יצירה ותרבות וכן בתי ספר, אכסניות ומרפאות. יוזמה זו גורמת לגרמניה לתת 20 מיליון אירו נוספים במשך עשר שנים משנת 2007 עד 2016.
תיירות.
בשנת 2008 העריך משרד החוץ הגרמני כי בממוצע 60,000 תיירים גרמנים ביקרו בנמיביה בשנה, והתוצאה היא מאזן תשלומים חיובי בין המדינות.
ברני ביקרסטאף
ברנרד טיירון "ברני" ביקרסטאף (באנגלית: Bernard Tyrone "Bernie" Bickerstaff; נולד ב-11 בפברואר 1944) הוא מאמן כדורסל וג'נרל מנג'ר אמריקאי. מאז שנת 1973 משמש לסירוגין כמאמן ראשי, כעוזר מאמן וכג'נרל מנג'ר בקבוצות שונות מליגת ה-NBA. מאזנן הכולל של הקבוצות אותן אימן ב-NBA הוא 419 ניצחונות לעומת 518 הפסדים בעונה הסדירה (44.7%), ו-12 ניצחונות לעומת 21 הפסדים בשלב הפלייאוף (36.4%).
אביו של מאמן הכדורסל ג'יי. בי. ביקרסטאף.
נעורים וקריירת מכללות.