גליל צלפים (באנגלית: Galil Sniper SA; ראשי תיבות: גל"ץ או Gala'tz) הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי תוצרת התעשייה הצבאית/תעשיות נשק לישראל המבוסס על רובה הסער "גליל". עם מכירת מפעל הנשק הקל של התעשייה הצבאית לחברת IWI נמשך פיתוח הרובה והתאמתו למאה ה-21. בין השינויים שנעשו: החלפת קת, ידית אחיזה ארגונומית, החלפת מתפסים מעץ לחומר פולימרי, הוספת סתרשף ועוד. נכון ל-2021, משווק הרובה על ידי תעשיות נשק לישראל (IWI).
הנדסה.
גליל צלפים הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו. הרובה מבוסס על ה"גליל AR" אך שופר כדי שיהיה מדויק יותר. הרובה ניזון ממחסנית נתיקה בת 25 כדורים. הקנה של הרובה הוא קנה כבד, הכבד יותר מהקנה של ה"גליל" הרגיל. בקצה הקנה יש התקן לוע רב-שימושי המתפקד הן כסתרשף והן כבלם לוע. ניתן להסירו ולהחליפו במשתיק קול שדורש שימוש בתחמושת תת-קולית ליעילות מרבית. ההדק הוא דו-שלבי עם כוח משיכה משתנה של 1.7-2.5 ק"ג. בגרסה המקורית הייתה קת מעץ המתקפלת ימינה, אך IWI החליפה אותה בקת טלסקופית הדומה לזו שברובי ה-M4 קרבין ("מקוצר"), אך בעלת יכולת כוונון ומשען לחי. מתחת לקנה ישנו דורגל כבד שניתן לקפלו מתחת למתפסים. הרובה מצויד בכוונת ברזל לגיבוי, הכוללת טריטיום זרחני למקרה של שימוש בלילה. ניתן להתקין על הרובה גם כוונת טלסקופית, כאשר IWI מציעה את ה"נמרוד" x6. ניתן להתקין גם כוונת טלסקופית לשימוש בלילה. בניגוד ל"גליל AR" הרגיל, IWI פתרה את בעיית איפוס הכוונות אחרי פירוק והרכבה של הכוונת הטלסקופית, ולפי IWI הרובה שומר על איפוס מצוין.
הרובה מגיע עם ערכת צלפים הכוללת תיק נשיאה, כוונת אופטית, פילטרים, רצועות, ערכת ניקוי ועוד.
שירות.
הרובה היה אחד מרובי הצלפים של צה"ל בשנות ה-80 של המאה ה-20 ושירת במבצע שלום הגליל ושנות ה-90 המוקדמות, ביחד עם רובי צלפים אחרים:
שני הרובים האחרונים היו בעלי ביצועים עדיפים על הגל"צ המקורי אך היו פחות נפוצים.
בשנת 1997 ביצע צה"ל מהפך בתחום הצליפה והחליף את רוב רובי הצלפים שברשותו ברמינגטון M-24 הבריחי, שלו דיוק של חצי דקה של מעלה (דקת קשת) (0.5 MOA).
בעוד הגליל צלפים המקורי נחשב לרובה צלפים גרוע, הדגם החדש והמשופר שמשווק כיום על ידי IWI נחשב לטוב בהרבה. הדגם החדש נמכר בהצלחה בחוץ לארץ (בין השאר בזכות אמינותו הרבה של הנשק ומחירו הסביר), אך לא נרכש על ידי צה"ל. הוא מיוצר ברישיון באוקראינה על ידי נשקיית פורט, וכולל מספר שיפורי ארגונומיה כגון הוספת מסילות טקטיות. דגם זה נקרא "פורט 301".
גליל-צלפים
בית דין לממונות
בית דין לממונות הוא בית דין פרטי שדן כבורר בסכסוכים ממוניים על פי עקרונות המשפט העברי.
בתי דין לממונות קיימים בדרך כלל בריכוזי המגזר החרדי והדתי בעולם. הבסיס המשפטי לפעולתם משתנה ממדינה למדינה. בעבר נהגו בתי דין לממונות בישראל לדון ולפסוק בנושאים מגוונים, בהם דיני נזיקין וקניין, תוך הסתמכות על חוק הבוררות. בשנת 2006 פסק בית המשפט העליון כי בית הדין הרבני, להבדיל מבית הדין לממונות, אינו מוסמך בחוק לשמש כבורר, ולהחלטותיו אין תוקף חוקי. לפיכך, צדדים המעוניינים להכריע בסכסוך כלכלי שביניהם על פי דין תורה יכולים לפנות לבתי דין פרטיים, וביניהם בית הדין לממונות, עליהם עדיין חל חוק הבוררות.
חוק בתי הדין בישראל.
בישראל מוקנית על פי חוק סמכות השיפוט לבית משפט, באמצעותו יכול תובע לכוף על נתבע בעל כורחו את ההתדיינות ביניהם, הנעשית על פי שיטת המשפט הישראלית. לצד מערכת בתי המשפט קיימים מוסדות בוררות שונים, שקיומם מתאפשר מכח חוק הבוררות, המאפשר לצדדים לסכסוך ממוני להתדיין בפני בורר המוסכם על שני הצדדים. על פי החוק, הבורר מחויב לעשות את תפקידו בנאמנות, אך אינו מחויב דווקא לשיטת המשפט הישראלית או לחוק הישראלי. לצד מספר עקרונות אותם קובע החוק לבוררות תקינה, ניתן גם תוקף ויכולת אכיפה לפסקי דין שהוצאו במסגרת הליך בוררות תקין.
היות ששיטת המשפט הישראלית אינה חופפת לשיטת המשפט העברי, מאפשרים בתי הדין לממונות התדיינות בעלת תוקף בסכסוכים ממוניים לתובע ונתבע הפועלים לפי שיטת המשפט העברי. קהל היעד של בתי הדין לממונות הוא בעיקר הציבור הדתי והחרדי, הפונה לבתי הדין בעיקר בשל תפיסות דתיות הקיימות בקרב חלק מאוכלוסיות אלה, הגורסות איסור הלכתי לדון בבית משפט ממלכתי. חלק מתפיסות אלה נובעות, במקרה הטוב, משאיפה לקיום הליך משפטי על פי דין תורה, ולפי דעות אחרות, מעמדן הוא כשל "ערכאות של גויים". היבט נוסף הוא קיומם של יתרונות שונים בהליך משפטי זה, בהשוואה לערכאות מקבילות.
גם בתי הדין עצמם מעדיפים את מוסד הבוררות על פני דין בכפייה מנימוקים הלכתיים, כדוגמת אי־היכולת לכפייה כאשר הדיינים אינם סמוכים, ועקב חוסר במסורת שיפוטית הנוגע לשיפוט בכפייה ועל פי עקרונות דין תורה.
בבתי הדין לממונות נידונים בדרך כלל סכסוכים ממוניים בסכום של עד עשרות אלפי שקלים.
בתי דין בישראל.
בית הדין הראשון שיוחד לדיני ממונות הוקם בירושלים בשנות התש"ל והרכבו כלל את הרבנים הרב ברוך יצחק לוין והרב בן ציון אבא שאול והרב ישראל גרוסמן.
בשנת תשל"ח הרב הראשי והראב"ד לירושלים הרב יעקב בצלאל ז'ולטי לאחר היבחרו כרב ראשי צירף את בית הדין הזה למועצה הדתית בירושלים, והוא קיים עד היום ומונה חמישה הרכבים שונים. בהמשך, הרב ישראל גרוסמן פרש והקים בית דין לממונות עצמאי תחת מסגרת אגודת ישראל, גם בד"ץ אגודת ישראל קיים עד היום בהרכב דיינים אחד.
הרב אברהם דב לוין שכיהן בראשות שני הרכבים במועצה הדתית כממלא מקום אביו הרב ברוך יצחק, פרש אף הוא בשנת תש"ס והקים בית דין עצמאי לממונות בירושלים בשם "בית דין ירושלים", והוא מונה כיום חמישה הרכבים שונים.
בתי דין לממונות בציבור החרדי.
אחד מבתי הדין הבולטים בציבור החרדי הוא בית דינו של הרב ניסים קרליץ בבני ברק.
בירושלים ישנם מספר בתי דין בולטים לחלקם יש סניפים ברחבי הארץ, ביניהם בית דין צדק של העדה החרדית, בית הדין הישר והטוב, ובית הדין נתיבות חיים שבשכונת מטרסדורף בירושלים.
בראשית שנות התש"מ הקים האדמו"ר מבעלז את רשת בתי הדין לממונות של החסידות הפועלים במספר ערים בארץ, כירושלים בני ברק אשדוד ועוד, תחת השם בד"ץ מחזיקי הדת.
בתי דין לממונות בציבור הדתי.
בציבור הדתי לאומי פועל בין השאר בית הדין "משפט והלכה בישראל" שהתאחד עם ארגון "גזית" אשר הוקם על ידי הרב ד"ר משה בארי. הארגון המאוחד הוא רשת בתי הדין לממונות "ארץ חמדה גזית", אשר מאגדת שמונה בתי דין: בירושלים, חיפה, פתח תקווה, רמת גן, בית שמש, שדרות, עפרה, קצרין.
יזמה חדשה בשם 'לכתחילה - מערך בתי הדין לממונות' הוקמה באלול תשפ"א, ומאגדת בתוכה כשלושים בתי דין בציונות הדתית. באתר לכתחילה, ניתן למצוא בין השאר את תקנות סדר הדין, ופרטי בתי הדין לשם הגשת תביעה.
The One That Got Away
The One That Got Away (בעברית: האחד שהסתלק) הוא סינגל של זמרת ופזמונאית הפופ האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השלישי של פרי Teenage Dream, ב-28 בספטמבר 2011. הסינגל נכתב על ידי פרי, דוקטור לוק ומקס מרטין.
הקליפ לשיר זכה להצלחה רבה ובו קייטי מחופשת בצורה טובה ביותר לאישה הזקנה, האישה הזו היא בעצם קייטי בעתיד אשר מדוכאת בגלל טעות עבר אשר קייטי עשתה לחבר שלה.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המצליח של השיר בוים על ידי פלוריה סיגיסמונדי.
וגה סיסיליה
בודגאס וגה סיסיליה (בספרדית: Bodegas Vega Sicilia) הוא יקב ספרדי השוכן באזור היין ריברה דל דוארו בצפון ספרד. יין "וגה סיסיליה" ידוע מאוד והוא אחד מהיקבים הספרדים הבולטים. היקב נוסד ב-1864 בידי דון אלוי לקאנדה אי צ'אבס, שנטע גפנים שונים של ענבי בורדו, בכללם קברנה סוביניון ומרלו, בהם עדיין משתמשים ביינות כיום.
מאז 1982, באותה השנה שאזור ריברה דל דוארו קיבל את מעמד Denominacion de Origen (DO), היקב היה בבעלות משפחת אלווארז שהיא חברת הארגון "המשפחות הראשונות של עולם היין" (Primum Familiae Vini).
בהשוותו את יינות ספרד ליינות הגידול הראשון של בורדו, מומחה היין יו ג'ונסון משווה בתחילה את יצרני יין ריוחה, מרקס דה ריסקל ומרקס דה מוריטה לשאטו לאפיט רוטשילד ושאטו מוטון רוטשילד, בהתאמה ומציין ש"וגה סיסיליה הוא לאטור, אבל לאטור של בציר בו הענבים מצומקים וצוות הבוצרים סחוט" - רמז לאקלים החם מאוד ולתנאי הגידול השונים בריברה דל דוארו.
היסטוריה.
וגה סיסיליה נוסד בידי דון אלוי לקאנדה אי צ'אבס, יינן ספרדי שהתמקצע באזור היין בורדו שבצרפת. כשהוא שב למולדתו קסטיליה, הביא עמו דון אלוי לקאנדה מספר זני ענבים מבורדו. במאה העשרים, שמו של וגה סיסיליה יצא לפניו כאחד מהיקבים הטובים ביותר בספרד.
לאורך ההיסטוריה, עבדו ביקב ייננים ידועים, בכללם מריאנו גרסיה, שהיה היינן בשנים 1966–1996, לפני שהמשיך הלאה לייצר יינות משלו; היינן הנוכחי הוא חבייר אאוסס.
השם.
השם "וגה סיסיליה" הופיע במסמכים ספרדים במשך כמה מאות שנים לפני יסוד היקב, אם כי האטיולוגיה המדויקת של השם אינה ידועה כיום. למרות הדמיון בשם, ל"וגה סיציליה" אין שום קשר לאי סיציליה או ליינות האיטלקיים של האזור ההוא. המילה "וגה" משמעה צמחייה ירוקה שגדלה על גדות נהר הדוארו, בעוד "סיסיליה" מתייחס ל"ססיליה הקדושה" (Santa Cecilia), הקדושה השומרת על המוזיקאים, שעל-שמה נקראים מספר כפרים בקסטיליה ולאון. מייסד היקב, דון אלוי לקאנדה אי צ'אבס, לא השאיר אחריו שום תיעוד בכתב, שעונה על השאלה מדוע הוא בחר לקרוא ליקב החדש שלו בשם "וגה סיציליה".
הכרמים.