לוסי ר. ליפארד
לוסי ראולנד ליפארד (אנגלית: Lucy Rowland Lippard; נולדה ב-14 באפריל 1937) היא סופרת, אוצרת, מבקרת אמנות והיסטוריונית של אומנות קונספטואלית. ליפארד הייתה מהראשונות שהבחינו בתהליך הדה-מטריאליזציה של האומנות.
חייה האישיים.
לוסי ליפארד נולדה בעיר ניו יורק להוריה ורנון ליפארד ומרגרט קרוס. היא גדלה בניו אורלינס ובשארלוטסוויל, וירג'יניה. ב-1952 החלה ללמוד ב"אבוט אקדמי" במסצ'וסטס. היא למדה במכללת סמית' שם קיבלה את התואר הראשון שלה, ולמדה לתואר השני במכון לאומנות יפה באוניברסיטת ניו יורק. כשסיימה ללמוד באוניברסיטה היא החלה לכתוב ביקורת אומנות בעיתון "Art International" בשנת 1962 וב- "Artforum" בשנת 1964. בשנת 1965 היא החלה לעבוד במוזיאון לאומנות מודרנית (MoMA) במנהטן. בשנת 1961 היא נישאה לאמן רוברט ריימן, ממנו התגרשה מאוחר יותר.
עבודתה המקצועית.
בשנת 1966 העלתה ליפארד את התערוכה "Eccentric Abstraction" בגלריית פישבאק בניו יורק. תערוכה זו היוותה בסיס לאומנות פוסט-מינימליסטית, או "אומנות אנטי-חומרית" כפי שהייתה ידועה. התערוכה הציגה עבודות של אמנים כגון אווה הסה וברוס נוימן. התערוכה חזרה לאומנות בעלת השראה סוריאליסטית, שנחלשה במחצית הראשונה של שנות השישים תחת ההשתלטות של האומנות הפורמלית. בין השנים 1969 ו- 1973 ליפארד אצרה את "תערוכות המספרים" (The Numbers Shows), סדרת תערוכות ברחבי העולם שהציגו לציבור אומנות פוסט-מינימליסטית. שמה של כל תערוכה בסדרה הזאת היה מספר התושבים בעיר שבו הוצגה, הראשונה בהן היא "557,087" במוזיאון סיאטל. בשנת 1973 יצא לאור הספר "Six years" שסיכם את סדרת התערוכות. בשנים 1973-1974 היא ארגנה תערוכה ניידת "c.7,500" בה הוצגו יצירות של אמניות פמיניסיטות לרבות יצירות של מיירל לדרמן יוקלס.
בשנת 1969 ליפארד עזרה להקים את "קואליציית העוסקים בתחום האומנות" (the Art Workers Coalition), קבוצה שפעלה למען שינויים גדולים בעולם האומנות, בין השאר בנייה מחדש של המדיניות של המוזיאון לאומנות מודרנית כלפי המקום של אמנים בתערוכות המציגות את עבודותיהם, ושיפורים כלליים בתנאי המחיה של האמנים.
ליפארד הייתה מהמקימות של העיתון הפמיניסטי "" שעסק באומנות, פוליטיקה, סרטים ועוד.
נאהוקו ויהאשי
נאהוקו ויהאשי (上橋 菜穂子 "Nahoko uehashi" ) (נולדה ב-15 ביולי 1962 בטוקיו, יפן) היא סופרת יפנית עטורת פרסים, הכותבת בעיקר ספרי פנטזיה אשר נמכרו בלמעלה מאחד עשר מיליון עותקים ביפן ואף עובדו לקומיקס, סדרת אנימה, תוכנית רדיו ותוכנית טלוויזיה מצולמת. נוסף על כך, היא בוגרת אוניברסיטת ריקיו ופרופסור לאנתרופולוגיה תרבותית בדגש על עמים ילידי אוסטרליה. בשנת 2014 קיבלה ויהאשי את פרס אנדרסן לספרות ילדים ונוער. כיום היא מתגוררת ליד טוקיו.
קורות חיים.
ילדות ונעורים.
נאהוקו ויהאשי נולדה בקיץ של שנת 1962 בטוקיו, יפן. היא הבת הבכורה במשפחתה ויש לה עוד אח אחד. אביה היה אמן ואמה נהגה לספר לה סיפורי אגדות לפני השינה, דבר שלדעתה השפיע על יצירותיה בשנים שלאחר מכן. זמן קצר לאחר שאחיה הקטן נולד, עברה המשפחה להתגורר בפרבר על יד טוקיו.
כשהייתה מתבגרת החלה להתעניין במנגה ובספרי פנטזיה מהמערב כגון שר הטבעות וספריה של רוזמרי סוקליף. בתקופה זאת החלה לשאוף להיות סופרת.
השכלה וחיים אישיים.
ויהאשי רכשה השכלה באוניברסיטת ריקיו ולמדה היסטוריה ואנתרופולוגיה תרבותית. לאחר מכן עשתה עבודת שטח באוקינאווה בשביל תואר שני באנתרופולוגיה תרבותית. משנת 1990 למדה במשך 20 שנה על דו-קיום רב תרבותי ואקולטורציה (תהליך בו חברה מסוימת מסגלת לעצמה תרבות של חברה או חברות אחרות). על מנת להתמיד בנושא, שהתה במערב אוסטרליה מספר חודשים בשנה, בעיקר בעיר Murchison.
כיום ויהאשי היא פרופסור לאנתרופולוגיה תרבותית ובמשך שנים הרצתה באוניברסיטת "kawamura gakuen" לנשים וכתבה את ספריה תוך כדי עבודה במשרה מלאה במקום. כיום היא מלמדת במשרה חלקית על מנת להתמקד בכתיבת הספרים.
ויהאשי כסופרת.
ספרה הראשון "seirei no ki" (העץ הקדוש) יצא בשנת 1989 בעת היותה סטודנטית. מאז שיצא הספר, ויהאשי כותבת ומוציאה לאור ספרים. בשנת 1996 פרסמה את ספר הפנטזיה "מורביטו: שומר הרוח" שנהפך לסדרה בת 12 ספרים ואף עובד לסדרת אנימה. הספר נהיה ללהיט וזכה במגוון פרסים. ספריה הרבים תורגמו בין היתר לאנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, פורטוגזית, ספרדית, שוודית, קוריאנית ומדרינית (בסין ובטיוואן). מאז שספרה הראשון יצא לאור ב-1989 ועד היום, ויהאשי לא חדלה מלכתוב ספרי ילדים ונוער. תחילה כסטודנטית, לאחר מכן כמרצה באוניברסיטה וכיום זהו עיסוקה העיקרי. בשנת 2014, זכתה בפרס אנדרסן לספרות ילדים ונוער, המכונה לעיתים כ"פרס נובל" הקטן, והוא הפרס הגבוה ביותר שסופר לילדים ונוער יכול לקבל. הפרס הוענק לה בזכות "תרומה מתמשכת לעולם ספרות הילדים". מלבד פרס זה, זכתה ויהאשי בעוד פרסים רבים.
ספריה המפורסמים ביותר של ויהאשי.
●       סדרת "מלך הצבי" (the deer king)
●       סדרת "the beast player" (תורגם לאנגלית)
●       קוטקי נו קאנטנה (koteki no kantana, beyond the werefox whistle)
●       סדרת "מוריביטו" (moribito, תורגם לאנגלית)
סדרת הספרים "מוריביטו".
סדרת הספרים "מוריביטו" של ויהאשי נחשבת בעיני רבים כיצירתה המצליחה ביותר שלה. הסדרה כוללת 12 ספרים:
הספר הראשון בסדרה "שומר הרוח" זכה בפרס "NOMA NEWCOMER PRIZE FOR JUVENILE LITERATURE 1997", בפרס "THE SANKEI AWARD FOR CHILDREN'S BOOKS AND PUBLICATIONS 1996ֻֻֻ" ובפרס ROBO-NO-ISHI 2001.
בשנת 2007 עובד הספר הראשון לסדרת אנימה באותו השם ().
כריסטינה נסטלינגר
כריסטינה נסטלינגר (בגרמנית: Christine Nöstlinger; 13 באוקטובר 1934 - 28 ביוני 2018) הייתה סופרת ילדים אוסטרית, שכתבה יותר מ-150 ספרים, שתורגמו ליותר מ-30 שפות שונות, ואף זכתה בפרסים רבים במהלך חייה, וביניהם "Hans Christian Andersen Award", בפרס "Astrid Lindgren Memorial Award" עם מוריס סנדק ועוד פרסים רבים.
ביוגרפיה.
כריסטינה נסטלינגר נולדה בווינה למשפחה של סוציאליסטים שהיו פעילים פוליטית. אביה היה שען ואימה ניהלה גן ילדים. משפחתה הפכה לחסרת בית לאחר שבעלות הברית תקפו את וינה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, למדה נסטלינגר גרפיקה בבית הספר לאומנות ועיצוב באוסטריה. יש הטוענים שבמקביל ללמודים, הייתה מעצבת גרפית של עיתונים, ואחרים – שבאותה תקופה עבדה ברדיו. נסטלינגר עזבה את בית הספר לאומנות ועיצוב לאחר נישואיה השניים, כדי לגדל את שתי בנותיה, קריסטין וברברה, שהיוו השראה לאיורים של דמויות רבות בספריה. נסטלינגר עסקה בעיקר באיור.
בהתבסס על אחד האיורים שאיירה, בשנת 1970 כתבה ספר ילדים ראשון. הספר, "Fiery Frederica", זכה לשבחים רבים, בעיקר על כתיבתו ופחות על איוריו, וזכה בפרס The German Friedrich Bodecker Prize . הספר ייצג קול חדש בספרות הילדים בשפה הגרמנית באותה תקופה. שלושים שנה לאחר מכן, יצא במהדורה חדשה. בעקבות ההצלחה, החלה נסטלינגר בכתיבת ספרי ילדים, ובמהרה הפכה לאחת מהסופרים המפורסמים ביותר הכותבים בגרמנית לילדים ולנוער.
בשנת 1973, כתבה נסטלינגר את סיפרה הידוע ביותר, "Fly Away Home", המבוסס על ילדותה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלות הברית ניסו לכבוש את וינה. נסטלינגר פרסמה יותר ממאה חמישים ספרים, שתורגמו ליותר משלושים שפות והופצו בכל רחבי העולם, וחלקם אף עובדו לסרטים. היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים, והגדול מבניהם הוא הפרס הבינלאומי לספרות ילדים על שם הנס כריסטיאן אנדרסן בשנת 1984. בצד ספרי ילדים, פרסמה נסטלינגר כתבות במגזינים פופולריים, אוספי שירים, ספרי בישול ועוד. נסטלינגר אף פרסמה מאמרים רבים, בהם עמדה על חשיבות הספרות לילדים ועל השפעתה על קהל היעד.
תקופה קצרה לפני מותה, נסטלינגר הפסיקה לכתוב לנוער ולילדים, מפני שלתחושתה אבד לה הקשר עם הנוער של היום. נסטלינגר נפטרה ב-28 ביוני 2018 עקב מחלת ריאות כרונית, שנבעה מעישון כבד לאורך 60 שנה. לאחר מותה, נשיא אוסטריה, אלכסנדר ואן דר בלן (Alexander Van der Bellen) אמר שהמדינה איבדה את אחת הסופרות הבין לאומיות החשובות ביותר.
סגנון כתיבה.
נסטלינגר נהגה לכתוב מנקודת המבט של ילדים. באופן יוצא דופן לספרות ילדים, רבים מספריה מאופיינים בדמויות ריאליסטיות: גיבוריה אינם מושלמים ומרבים לטעות, מאפיין שסייע לקוראים להזדהות עם הדמויות. דמויותיה מתאפיינות בתכונות כמו אומץ, הגינות ושנינות. סיפורים רבים שכתבה אינם מסתיימים בסוף טוב. לנסטלינגר יש סגנון כתיבה ייחודי, שנון "ושובב", מלא בפיתולים אירוניים, אך בכל זאת נגיש לקוראים. היא נהגה לשלב שפה ווינאית גבוהה עם סלנג יום-יומי של הנוער, ואיכות הכתיבה שלה נחשבת לגבוהה ביותר. נסטלינגר בחרה לחדש בתבניות סיפוריה מספר לספר, גם אם זו דרך קשה ופחות פופולרית בקרב סופרים רבים.
ספרים.
בין ספריה המפורסמים של נסטלינגר, שתורגמו לעברית:
פרסים.
בין הפרסים בהם זכתה נסטלינגר:
איסבל בישופ
איסבל בישופ (באנגלית: Isabel Bishop; 3 במרץ 1902 - 19 בפברואר 1988) הייתה ציירת וגרפיקאית אמריקאית, אשר נודעה בזכות ציוריה של נשים עובדות, נוודים ותלמידים. לעיתים היא אף גלפה וחרטה בהתבסס על הציורים שלה. סגנון האמנות בתקופתה היה ריאליזם חברתי, והיא פיתחה טכניקה ריאליסטית משלה.