עבור גיבון המושג "רומא" הוא מושג רחב הכולל את מורשת רומא. המשפט הרומי, ארגון השלטון המדיני, ארגון הצבא, הלשון הלטינית והדת הנוצרית המעידים על המשכיות זו אל תוך ימי הביניים.
סגנון הכתיבה.
גיבון הוא מראשוני ההיסטוריונים המדעיים המודרניים (ראו: היסטוריוגרפיה). כתיבתו משתדלת להיות מדויקת, הוא מקפיד להשתמש במקורות ראשוניים — פריטים או תיאורים בני התקופה — ככל שהשיגה ידו ותיעד בפירוט ובדיוק רב את מקורותיו, וכאשר ציטט מקור שניוני הוא תמיד נזהר לציין מהיכן לקח אותו ועל מי הוא מסתמך. הוא מרבה בפרטים וכאשר הוא בא לתאר מגמות הוא מגבה את תיאוריו בדוגמאות.
עם זאת, כתיבתו שנונה וקולחת ואינה חפה מהומור וקריצות לפוליטיקה של זמנו.
תגובות לספר.
גיבון היה שייך לחוג הליברלי החילוני, חוג זה קיבל את ספרו בהתפעלות ומתוך שמחה על כך שהוא מוציא את ההיסטוריה של ימי הביניים מידי הכנסייה. ב-10 בדצמבר 1788 כתב הכלכלן הליברלי אדם סמית לגיבון:
גיבון זכה גם ליחס פחות אוהד. כשהגיש את הכרך השני לדוכס מגלוסטר קרא הדוכס:
גיבון טען שההיסטוריה שכתב היא "ניצחון הברבריות והדת". כתיבתו, הנמנעת מנקיטת עמדה ושופטת בכלים רציונליים הן את הנוצרים והן את ה"ברברים", ובמיוחד תיאורו האוהד את יוליאנוס הכופר, עוררה עליו את חמתם של מי שהוא קרא להם "האדוקים, היראים והזהירים". הפרק החמישה עשר, המתעד את הסיבות והגורמים לקליטה המהירה של הנצרות ברחבי האימפריה הרומית, והפרק השישה-עשר, הדן במרטירים הנוצרים ודן אותם כמיתוס, הם שהפריעו במיוחד להוגי דעות ומנהיגים דתיים, וגרמו לאיסורו של הספר עד לזמן האחרון (באירלנד, לדוגמה, הותר למוכרו רק בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים).
סולם מוזיקלי
מצודת בני חמאד
מצודת בני חמאד (בערבית: قلعة بني حماد - "קלעת בני חמאד"; צרפתית Kalâa des Béni Hammad) היא מצודה ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו מאז שנת 1980 באלג'יריה. המצודה שוכנת בגובה של כ-1,000 מטר בהרי ג'בל מאדיד ליד העיירה בצ'ארה (בישארה) במחוז מסילה, כ-225 ק"מ דרומית-מזרחית לאלג'יר.
האתר שימש כבירתה הראשונה של האימפריה החאמדית הברברית והוקף בחומה באורך של 7 ק"מ. המצודה הוקמה בשנת 1007 על ידי חאמד איבן בולוגין, בנו של מייסד העיר אלג'יר. היישוב שגשג במהלך המאה ה-11 אך ננטש בשנת 1090 כאשר נשקפה לו סכנה מצד ההילאלים. המצודה נהרסה באופן חלקי בשנת 1152 בידי שושלת אל-מוואחידון.
באתר שוכנים שרידיו של המסגד הגדול ובו 13 מעברים והמינרט הנישא לגובה של 25 מטר. המסגד הוא אחד הגדולים באלג'יריה, והוא מזכיר את המסגד הגדול בקירואן. עוד נמצאים במקום מספר ארמונות שהגדול שבהם הוא "דאר אל-באחר", גנים ומערכת לאגירת מים. האתר זכה להכרת ארגון אונסק"ו שכן:
ההיסטוריה היהודית.
בתקופה בה התקיימה עיר זו, חיו ויצרו בה חכמים רבים, כגון ר' יצחק אלפסי (הרי"ף), רבנו אפרים ור' שלמה אבן פרחון שהיו ילידי המקום.
טירת מיר
טירת מיר (בבלארוסית: Мі́рскі за́мак, ברוסית: Мирский замок), היא טירה בבלארוס, ליד העיירה מיר בראיון קרליץ במחוז הורדנה. הטירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה.
בנייתה של הטירה החלה בסוף המאה ה-15. הטירה נבנתה בסגנון גותי והקמתה הושלמה על ידי הדוכס איליניץ' בתחילתה של המאה ה-16. בסביבות שנת 1568 עברה טירת מיר לידיו של הדוכס הליטאי ממשפחת רדזיוויל, שסיים לבנות את הטירה בסגנון הרנסאנס. שלוש קומות נוספות נבנו בחומות הצפוניות והמזרחיות של הטירה, וחלקה הקדמי קושט ושופץ.
לאחר שננטשה משך קרוב למאה שנים וניזוקה קשות במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שוקמה הטירה בסוף המאה ה-18. בשנת 1895 נקנתה על ידי ניקולאי סוויאטופולק-מירסקי, ובנו החל לבנות את הטירה מחדש לפי תוכניתו של האדריכל תאודור בורס. משפחת סוויאטופולק-מירסקי הייתה בעלת הטירה עד לשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה האזור היה תחת ריבונות גרמנית נאצית, והטירה שימשה כגטו לאוכלוסייה היהודית המקומית.
הטירה.
אורכו של המבנה הוא 78 מטר, רוחבו 72 מטר והוא משתרע על שטח של 18,750 מ"ר. יחד עם הגנים שסביבו והמבנים הנוספים הכלולים בהכרזה הוא מגיע לשטח כולל של 270 דונם.
חומות הטירה יוצרות מרובע לא משוכלל ובארבע פינותיו ניצבים מגדלי שמירה הנישאים לגובה של חמש קומות ולהם גגות רעפים משופעים. גובה המגדלים נע בין 22 ל-26 מטר. במרכז החזית המערבית, מעל לשער, ניצב מגדל חמישי הנישא לגובה של שש קומות. קומותיהם הנמוכות של כל המגדלים רבועות בעוד שהקומות הגבוהות יותר וגגות הרעפים בנויים בצורת מתומנים. במרכזה של הטירה חצר מרכזית רבועה שאורך כל אחת מצלעותיה הוא 42 מטר. חזיתות המבנה בנויות מלבנים ומסגרות החלונות והדלתות וכן המרפסות מאבן חול. כל גגות הטירה עשויים מרעפים ומגיעים לגובה של 17 מטר.
מזרחית לטירה שוכנת קפלה ובה קבריהם של בני משפחת סוויאטופולק-מירסקי. לקפלה ספינה בודדת, קריפטת קבורה ומגדל פעמונים, והיא עשויה לבנים אדומות ועליה מתנוסס פסיפס גדול של ישו. ארמון מרובע נוסף בן שתי קומות נבנה בסוף המאה ה-19, והוא שוכן בקצהו המזרחי של המתחם. עוד כולל המתחם מספר מבנים נוספים וביניהם קפלה נוספת ובית השומר.
בצידו הצפוני של המתחם ניצבת אנדרטה בצורת אסטלה לזכר יהודי מיר שנרצחו במקום בשואה. גיא ההריגה עצמו מסומן במשטח ריצוף על הקרקע.
פאפוס
פאפוס (ביוונית: Πάφος; בטורקית: Baf ובעבר: بافا) היא עיר חוף בחלק הדרום-מערבי של קפריסין ובירת מחוז פאפוס. פאפוס נחשבת למקום הולדתה המיתולוגי של האלה אפרודיטה. בתקופה היוונית-רומא העתיקה הייתה פאפוס עיר גדולה ומרכזית, ושימשה כבירת האי כולו. כיום נותרו בה שרידים ארכאולוגיים רבים, והיא מפורסמת בשל ארמון המושל הרומאי המצוי בה, בו קיימים פסיפסים רבים המהווים מוקד משיכה תיירותי. בשנת 1980 העניק אונסק"ו לעיר מעמד של אתר מורשת עולמית והעיר אף נבחרה לבירת התרבות של אירופה לשנת 2017.
מיתוס ההקמה.
שמה של העיר, לפי מיתוס הקמתה, קשור לאפרודיטה כיוון שפאפוס הייתה בתם (בגרסה אחרת של הסיפור: בנם) של פיגמליון וגלתיאה שהוקמה לתחייה על ידי האלה. מחבר הביבליותקה, שהיא האנציקלופדיה ההלניסטית המיוחסת בין השאר לאפולודורוס מאתונה, מתאר את הגנאלוגיה. פיגמליון היה מסור מאוד לאפרודיטה עד כדי כך שהוא העביר את הפסל שהוא יצר לארמונו והושיב אותו על הספה. בנוסף לפאפוס, גלתיאה ילדה לפיגמליון בת בשם מתארמה. קינייראס, ככל הנראה בנו של פאפוס או מי שהיה המחזר של מתארמה, הקים את העיר בחסותה של אפרודיטה ובנה בה מקדש גדול לכבודה. לפי אגדה נוספת שהשתמרה על ידי סטראבון, העיר הוקמה על ידי האמזונות. כאשר מנסים להתאים את קו הזמן של המיתוס לקו הזמן הכרונולוגי הרגיל, נובע שהעיר הוקמה באמצע האלף ה-2 לפנה"ס.
היסטוריה.
בתחום חקר העתיקות יש שני מקומות הנקראים פאפוס: פאפוס הישנה (או פאפוס העתיקה) ופאפוס החדשה. העיר המודרנית שוכנת באתר הקרוי פאפוס החדשה.
לפי ממצאי הארכאולוגים, האתר שבו שוכנת פאפוס היה מאוכלס מאז תקופת האבן החדשה. האתר היה מרכז של כת שסגדה לאפרודיטה ולאלוהויות קדם-הלניות אחרות. מקום הלידה המיתולוגי של אפרודיטה היה על האי, שבו הקימו המיקנים מקדש לכבודה במהלך המאה ה-12 לפנה"ס. שרידי הווילות, ארמונות, תיאטראות, מבצרים וקברים מהתקופות הקלאסית, הרומית וההלניסטית מקנות לאתר חשיבות היסטורית ואדריכלית גבוהה. הפסיפסים של נאה פאפוס (Nea Paphos) נחשבים לחלק מהפסיפסים היפים ביותר בעולם.
מבצר פאפוס נבנה על ידי ניקוקלס, המלך האחרון של פאפוס, בתקופת אלכסנדר הגדול. המבצר הפך את פאפוס לעיר הבירה של קפריסין בתקופה ההלניסטית במקום סלמיס, כיוון שאחד מיורשיו של אלכסנדר, תלמי הראשון, העדיף שבירת האי תהיה קרובה ככל האפשר לאלכסנדריה, בירת ממלכתו. התיאטרון המתוארך למאה ה-4 לפנה"ס נחקר על ידי אוניברסיטת סידני מאז 1995: חוקרי האוניברסיטה חשפו חלקים מהתיאטרון כגון שורות המושבים.
פאפוס העתיקה.
פאפוס העתיקה, שכיום שוכן בה הכפר קוקליה (טורקית: קוקלה - Kukla, או קונוקליה - Konuklia), שכנה על גבעה, במרחק של כ-10 סטדיות מהים. העיר הייתה קרובה לצוק זפיריום ומוצא הנהר הקטן בוקארוס.
אפרודיטה בפאפוס.
לפי המסורת היוונית אפרודיטה הגיעה לחוף פאפוס לאחר שהגיחה מהים. לפי פאוסניאס, מקור פולחן אפרודיטה בסוריה ומשם הגיע לפאפוס, ככל הנראה באמצעות הפיניקים. בתקופת הנוכחות הפיניקית בעיר, נעבדה מקבילתה הפיניקית של אפרודיטה עשתרת במקום, ומקדש אפרודיטה בעיר יוחס לאציל צורי בשם כנירַס. פולחן אפרודיטה נוסד לפני תקופתו של הומרוס (סביבות 700 לפנה"ס), כיוון שהחורשה והמזבח של אפרודיטה מוזכרים באודיסיאה. לפי הארכאולוגים, הקפריסאים סגדו לאלת פוריות לפני הגעת היוונים, במסגרת פולחן ששילב מאפיינים אגאיים ומזרח תיכוניים. צלמיות של נשים וקמעות שנמצאו באתר מתוארכים עד לתחילת האלף ה-3 לפנה"ס. הטמנוס (המתחם המקודש בו רוכזו כמה מקדשים ומזבחות) הוקם זמן מה לפני שהוקמו המבנים הראשונים בתקופת הברונזה המאוחרת: "הייתה המשכיות של פולחן אפרודיטה מימי קדם ועד שנת 391 כאשר הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון אסר לקיים את כל הפולחנים הפגניים והמקדש התדרדר למצב שבו הוא נמצא כיום.