בתוך הנוטרדאם התגוררה נערה צעירה ויתומה בשם אלואיז, שחיה תחת האפוטרופסות של דודה פולבר הדתי והקפדן. אלואיז נולדה ב-1101 למשפחת אצולה, ונודעה ביופייה, בחכמתה, בידע שלה, ובשליטתה בלטינית, ביוונית ואף בעברית. אף על פי שהוקדש לכמורה, אבלר התאהב בה והצליח לשכנע את דודה לשמש לה כמורה פרטי. בין השניים נרקמו במהרה יחסים רומנטיים, דבר שגרם לשערורייה משנודע הדבר לדוד. השניים המשיכו להיפגש בסתר, עד שאלואיז הרתה ונלקחה על ידי מאהבה לברטאן, מחוז הולדתו, שם ילדה את בנם. על מנת לפייס את הדוד הזועם, הסכים אבלר להינשא לאלואיז, בתנאי שהנישואים יישארו חשאיים, שהרי הדבר אסור על כומר קתולי. אלואיז התנגדה לכך, מחשש שהדבר יפגע בקריירה הכנסייתית של אבלר ובעצמאותו, אך בסופו של דבר נכנעה והם נישאו.
במכתבה לאבלר היא מנסה לשכנע אותו מדוע מלומד כמותו לא צריך להיכנס לעול חיי משפחה וכי נישואים יפריעו להגותו כפילוסוף
הדוד לא שמר את דבר הנישואים בסוד כפי שהבטיח, והזוג הצעיר נקלע למסכת האשמות והכחשות כה קשה, עד כי לבקשת אבלר, מסרה אלואיז את התינוק לאחותו של אבלר וברחה מדודה למנזר ארגנטוויל. הדוד הזועם סבר כי אבלר מנסה להיפטר מאחייניתו, ולכן נקם בו: לילה אחד פרצו הוא וחבריו לחדרו של אבלר וסירסו אותו. בעקבות המעשה שהפכו לבעל מום הורחק אבלר מתפקידו כמורה, ואלואיז, שטרם מלאו לה 20, נדרה על עצמה נזירות.
הסופר והקולנוען אברהם הפנר כתב רומן על אהבתם של מרצה באוניברסיטה ותלמידתו הצעירה, שמבוסס על אהבתם של אבלאר ואלואיז. הספר נקרא "כמו אבלאר כמו אלואיז".
שארית חייו.
אבלר השבור בן ה-40 פנה למנזר סן-דֵני הסמוך לפריז, אך שם לא מצא מנוח. לבקשת תלמידיו הרבים, הוא חזר להרצות, אך אופי הרצאותיו היה דתי יותר. נדמה היה כי שב למעמדו הקודם, אך עדיין היו לו אויבים רבים וחזקים. מיד לאחר פרסום הרצאותיו התאולוגיות, נטפלו יריביו לגישה הרציונליסטית שפיתח לגבי השילוש הקדוש. הוא הואשם בכפירה בסינוד (אספה) המחוזי בסואסון ב-1121, חויב לשרוף את ספרו, ונכלא במנזר סן מדרד בפריז. אבלר סיכם את מסכת אירועים זו כחוויה הנוראה בחייו, אף יותר מהסירוס. חייו של אבלר בסן מדרד היו בלתי נסבלים, והוא עשה כל מאמץ כדי להשניא את עצמו על יושביו, עד שהורחק למקום מבודד ליד נוג'נט-על-הסיין. שם הוא בנה לעצמו בקתה והתבודד, עד שמקום מושבו נודע. תלמידיו הרבים צבאו על פתחו ובנו סביבו עיר קטנה של אוהלים ובקתות. אבלר החל שוב להרצות, והקים את בית הספר של ה"פרקלט" (רוח הקודש, המרכיב השלישי בשילוש הקדוש).
אבלר חשש מרדיפות נוספות, ולכן עזב את מקום מושבו והסכים להתמנות לאב מנזר סן-גיד-דה-רוז, ששכן בפינה נידחה של בריטני. היה זה מנזר מבודד באזור שורץ שודדים, שאיימו יותר מפעם על חייו. למרות הכל, הוא החזיק בתפקידו זה במשך כעשר שנים, במהלכן הצליח לפרק את המנזר בארגנטוויל בו שכנה אהובתו אלואיז, אותה הציב בראש ה"פרקלט" שהקים. דבר זה אפשר להם להתראות מדי פעם, ואבלר החל בכתיבת האוטוביוגרפיה המפורסמת שלו, שנקראה "ההיסטוריה של האסונות" (או "ההיסטוריה של אסונותי". בלטינית: Historia Calamitatum). באותה עת כתבה לו אלואיז מכתב אהבה ראשון, שנחשב ליצירה ספרותית חשובה, בו היא מתארת בצורה יוצאת דופן את התשוקה האנושית והנאמנות הנשית. נראה כי אבלר לא הגיב כלפיה באותו מטבע, שכן בהמשך כתבה לו אלואיז עוד שני מכתבים, בהם הצהירה על החלטתה להיות נזירה לעולם, ועל כי לעולם לא יהיו עוד יחד.
זמן מה לאחר מכן, בשנת 1136, שב אבלר לזמן קצר למונט סן ג'נביב, והחל להרצות שם. אחד מאויביו המרים ביותר מזה עשרות שנים, ברנר מקלרבו, הכריז עליו מלחמת חורמה. ברנר, שהיה אדוק ובעל אמונה יוקדת, ראה בסכולסטיקה וברציונליזם של אבלר מרד וכפירה, ולכן כינס בשנת 1141 את המועצה בסנס, והזמין את אבלר להגן על עצמו בפניה. אבלר פנה במפתיע לעזרת רומא, אולם ברנר הצליח להרשיע אותו בכפירה במועצה הראשונה, וכך גם ברומא לאחר מספר שנים. אבלר התמוטט במנזר הגדול של קלוני, שם שהה במשך כמה חודשים. הוא הועבר על ידי חבריו לאולפנת סן מרסל, ונפטר שם לאחר כמה חודשים. אבלר נקבר לראשונה בסן מרסל, אך עצמותיו הועברו בחשאי לפרקלט תחת חסותה של אלואיז. עם מותה ב-1164 נקברה אלואיז לצדו, ועצמות הזוג הועברו ממקום למקום במשך השנים, והיום הם קבורים בבית הקברות פר לשז בפריז.
השפעתו.
לאבלר הייתה השפעה יוצאת דופן על בני זמנו ועל המחשבה הימי-ביניימית, אך עיקר פרסומו בעת החדשה מבוסס על קשריו עם אלואיז. רק במאה ה-19, לאחר שב-1836 פרסם קוזין את האוסף 'אוברג'ס', ניתן היה לבחון את יצירתו הפילוסופית של אבלר מכלי ראשון. עד אז פורסמה רק יצירה פילוסופית אחת שלו, אשר שמה 'דע את עצמך' (בלטינית: Scito Te Ipsum), שעסקה בנושאים אתיים. בהמשך פורסם אוסף קוזין, שכלל מובאות מתוך היצירה התאולוגית 'כן ולא' ('Sic et Non'), ובה אוסף דעות סותרות של אבות הכנסייה בעניינים תאולוגיים. ביצירה זו לא ניסה אבלר ליישב את הסתירות שבכתבי אבות הכנסייה, אלא השתמש בהם כפלטפורמה להגותו. אוסף קוזין כולל גם את 'הדיאלקטיקה', וכן הערות על יצירות בלוגיקה של אריסטו, פורפיריוס ובואתיוס, ויצירות שאינן מיוחסות עוד לאבלר. יצירה מקורית אחרת בשם 'הערות על פורפיריוס' פורסמה ב-1930.
חשיבותו ההגותית של אבלר היא בקביעתו בצורה ברורה יותר מכל קודמיו את הצורה הסכולסטית של הדיון, שנועדה לתת ביטוי רציונליסטי ברור לדוקטרינה המקובלת. אף שדעתו האישית של אבלר בנושאים אלה נדחתה, היא הובעה באותה הצורה והרוח שהורחבה מאוחר יותר, במאה ה-13, עם הסכמתם של ראשי הכנסייה. אבלר ביסס את חשיבותו של אריסטו בימי הביניים, שהפכה למקובלת רק כחמישים שנה לאחר מותו, כשיצירות נוספות של אריסטו החלו להיוודע ברבים (לפני כן היה אפלטון מקובל יותר). חוץ מדיאלקטיקה, אבלר הראה התעניינות גדולה באתיקה, והדגיש את הרצון הסובייקטיבי כקובע את המשמעות המוסרית של המעשה האנושי. כך למשל, החטא על פי אבלר אינו טמון ברצון לחטוא (שהוא אנושי ומובן), ואף לא במעשה עצמו, אלא ברגע שבו האדם נכנע לפיתוי לחטוא. הגותו בעניין זה, הדומה לחשיבה המודרנית, נושאת משמעות מיוחדת, כיוון שיורשיו הסכולסטיקנים לא פעלו כל כך בתחום המוסר והערכים, ולא דנו בנושאים אלה, אף לאחר שהחקירות המוסריות של אריסטו פורסמו.
פטר אבלרד
גבעות כורכר
בוורלי הילס
בוורלי הילס (באנגלית: Beverly Hills) היא עיר במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. מבחינה גאוגרפית בוורלי הילס מובלעת כשכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, אך מבחינה אדמיניסטרטיבית היא עיר בפני עצמה במחוז לוס אנג'לס. העיר מונה כ-34,000 תושבים, בהם כוכבי קולנוע ומפיקים והיא מהווה סמל לעושר. העיר מכונה לפעמים על שם מספר המיקוד שלה; '90210'.
בוורלי הילס נוסדה ב־1906, ותוכננה מראש כעיר גנים מטופחת וטובלת בירק. בשנת 1923 דחתה מועצת העיר הצעה להסתפח לתחום שיפוטה של העיר לוס אנג'לס המקיפה אותה מכל עבריה, והעיר נותרה עד היום אוטונומיה עצמאית בלב העיר לוס אנג'לס.
עקב עושרם המופלג של רבים מתושביה, ועקב סמיכותה הן הגאוגרפית והן האנושית להוליווד, שימשה בוורלי הילס רקע לסרטים ולסדרות טלוויזיה רבות שעסקו בחיי העשירים והמפורסמים. בין הסדרות הידועות, דרמת הנעורים "בוורלי הילס 90210".
השווי החציוני של בית בעיר נאמד ב-2.2 מיליון דולר והעיר מדורגת בדירוג סוציו-אקונומי גבוה. העיר ידועה באחוזות הפאר שלאורך רחובותיה המטופחים, ובחנויות היוקרה לאורך רודיאו דרייב, רחוב הקניות המרכזי שלה המכונה גם "משולש הזהב" - מהרחובות היוקרתיים בעולם.
בבוורלי הילס נמצאת הקהילה הגדולה ביותר בארצות הברית של יהודים פרסים שמונה כ-26 אחוז מכלל תושבי העיר.
קורין אלאל
קורין אלאל (נולדה ב-15 במרץ 1955) היא זמרת-יוצרת רוק ופופ, מלחינה, מעבדת ומפיקה מוזיקלית, גיטריסטית, פזמונאית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
אלאל נולדה בתוניס שבתוניסיה, ועלתה לישראל בגיל 8, ב-1963. תחילה משפחתה התגוררה עמה בנתניה, ואחר כך בהרצליה. אביה היה בעברו סוכן מוסד.
ראשית דרכה.
אלאל החלה לנגן בגיטרה בשנת 1967, כשהייתה בת 12. היא ניגנה עם חברה יגאל דה בוטון (לימים זמר בזכות עצמו וליצן). בתיכון ניגנה בלהקות שונות, וכתבה שירים ולחנים.
בעת שירותה בצה"ל הייתה חברה בלהקת פיקוד דרום, ממנה פרשה בשל סירובה לרקוד באחת מתוכניות הלהקה, ולאחר מכן בצוות הווי סיני, ובצוות הווי הנדסה קרבית, עם יהודית רביץ ויואל לרנר.
לאחר שירותה הצבאי החלה לשיר קולות רקע בהקלטות רבות, ובהן בשיר שברבות הימים הפך לקלאסיקה ישראלית, "עטור מצחך", שבו ליוותה את אריק איינשטיין יחד עם רביץ. בנוסף, ליוותה בשירה גם את שלום חנוך, רמי פורטיס, נורית גלרון, צביקה פיק, שמוליק קראוס, מיקי גבריאלוב, גלי עטרי ואחרים. בסוף 1976 הופיעה במחזמר "שפנים בחלל" של גדעון כפן וגידי שחם אשר נכשל מסחרית.