ביתו של טרכטמן ורעייתו שרה, היה מקום מפגש לסופרים ואנשי רוח. בשנות השישים של המאה ה-19 הוא החל לפרסם את יצירותיו, שכללו: סיפורים, פיליטונים, רשימות ומחקרים, ברוב הבמות העבריות שהיו קיימות בתקופה: הצפירה, המגיד, המליץ, השילוח, חבצלת ועוד.
בנוסף לשמו הוא חתם על פרסומיו גם בשמות עט שונים: "יעקב איש תם", "יעקב לא מת", "איש מבית לוי", "סת"ם", "סופר סת"ם" ועוד.
החל מראשית המאה ה-20 פרסם ב"חבצלת" הירושלמי, אך עם סגירתו פסקו להופיע גם פרסומיו.
הקהילה המקומית חגגה לו ברוב עם והדר את יום הולדתו השמונים ושתיים, ואת שישים שנות עבודתו הציבורית והספרותית, כדברי הכתב בעיתון "הצפירה": "בימים האלו חגגה עדתנו את חג יובלו של זקן הסופרים העבריים, שריד מחלוצי ההשכלה והלוחמים בעדה, הרב החכם, ר' יעקב שמואל הלוי טרכטמן, ביום מלאת לו שמונים ושתיים שנה, ושנת השישים לעבודתו הציבורית והספרותית"
יעקב שמואל טרכטמן נפטר בגיל 96 באקרמן, בסרביה.
עבודתו הספרותית והציבורית.
מעט מכתביו של טרכטמן קובצו בספרים וקונטרסים: "אגודה אחת" (קובץ מאמרים מהעיתונות, וכן תרגומים מספר "מסילת העושר" של בנג'מין פרנקלין ), "מאמר אור תורה", "סוכת דוד הנופלת", וכן ספרים לנוער, כמו "הדודאים", "ברוך מבנים" ועוד.
טרכטמן הרבה לפרסם מאמרים עיוניים ופיליטונים כאחד, בעיתונות הרוסית המקומית ובעיתונות העברית של התקופה. הנושאים שעסק בהם היו, בין השאר, בתחומי המדע והטבע, השפה העברית, היישוב היהודי בארגנטינה וענייני ציבור שונים.
משנות השישים נפתח פרק חדש ב"מחשבה המדעית" של יהודים, כותבים יעקב שביט ויהודה ריינהרץ, ומביאים כדוגמה את יעקב שמואל טרכטמן, מורה ומשכיל.
וכך כתב טרכטמן על המדע:
בעקבותיו של מנדלי מוכר ספרים, שהרבה לעסוק במדעי הטבע, כתב גם הוא מאמר בעיתון "הצפירה" (1862) בשם: תועלת הצפור דרור
עם זאת, לא משך ידו מכתיבת פיליטונים, כמו "המטפחת היהודית" שפרסם בכתב העת הירושלמי, חבצלת, בשנת תרס"ט. שם המדור היה "פיליטון - הדודאים".
לקראת כינוסו של הקונגרס הציוני הראשון פרסם טרכטמן בעיתון "המגיד" מכתב גלוי לעורך, ובו הוא מזהיר מהסכנה שנשקפת ליישוב היהודי מיוזמתו של הרצל. העורך ענה לו שאין מקום לדאגה כי אין תכלית לציונות המדינית של הרצל, שהיא בבחינת "נשיאים ורוח וגשם אין".
בן עירו, שילדקראוט מסכם את דמותו וכתיבתו של טרכטמן: "הוא היה יהודי פיקח בעל עין חדה, בוחנת וחוש של הומור, והיה מלומד בעל ידיעות רחבות"
חיים באר על טרכטמן.
בספרו האוטוביוגרפי, "חבלים" מספר חיים באר את שאמר לו רבו באזהרה כנגד שיר שבאר עמד להוציא לאור: בעיירה אוברוץ' היה בית כנסת ישן שעמד במקום מזה 300 שנים. "בבית הכנסת הזה [...] ישב בלילות מתמיד צעיר לימים, אחד מפרחי המשכילים, ובין דפי הגמרא כתב את דברי הכפירה שלו, עד שפעם אחת אחזה אש הנר שלו בפרוכת ארון הקודש והבית כולו עלה באש".
אמו של באר ביטלה את הסיפור כבדותה של חרדים שנועדה להלך אימים על החילונים, אך לימים בדק באר את הסיפור ואישר את העובדות: "ב-1850 עלה באש בית הכנסת של הקצבים באוברוץ', ולאחר השרפה נמלט מן העיר יעקב שמואל הלוי טרכטמן, משכיל כבן תשע עשרה [...] מאמריו וסיפוריו של טרכטמן [...] נדפסו מראשית שנות השישים ועד מותו בזקנה מופלגת ב-1925 בכל האכסניות הספרותיות"
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
יחסי ניקרגואה–שווייץ
יחסי ניקרגואה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים המבוססים על ניסיונותיה של שווייץ לסייע לניקרגואה בהאצת הפיתוח שלה. שווייץ מחזיקה משרד במנגואה, בירת ניקרגואה שמטרתו לסייע בפיתוח של המדינה. למשרד יש דרג דיפלומטי.
ניקרגואה זכתה בעצמאותה מספרד בשנת 1821, הרפובליקה של ניקרגואה נוצרה לראשונה בשנת 1838. שווייץ הכירה בעצמאותה של ניקרגואה מיד לאחר שזו הוקמה. בשנת 1936, מועצת הברית של שווייץ פתחה קונסוליית כבוד בניקרגואה. היחסים הדיפלומטיים שבין ניקרגואה לשווייץ כוננו לראשונה בשנת 1957 ובין 1968 ל-1976, שווייץ הפעילה שגרירות בבירה מנגואה.
הסוכנות השווייצרית לפיתוח החלה לפעול בניקרגואה לאחר מפלתו של הדיקטטור אנסטסיו סומוסה דביילה ב-1979. מספר שווייצרים הצטרפו לבריגדות בניקרגואה על מנת לעזור לבניית המדינה מחדש.
מאז 1990 פועל המשרד בעל הדרג הדיפלומטי של הסוכנות במנגואה, בירת ניקרגואה.
שווייצרים בניקרגואה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בניקרגואה מאתיים חמישים וארבעה אזרחים שווייצרים.
יעקב שמואל הלוי טראכטמאן
אומץ תחת אש
אומץ תחת אש (באנגלית: Courage Under Fire) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 1996, בכיכובם של דנזל וושינגטון, מג ראיין, שון אסטין, לו דיאמונד פיליפס, סקוט גלן, סת' גיליאם, מאט דיימון, מייקל מוריארטי. הסרט מבוסס על ספר שכתב פטריק שיין דאנקן.
עלילה.
על קולונל נאט סרלינג (דנזל וושינגטון), קצין ריינג'רס ושריון בצבא ארצות הברית אשר פיקד על גדוד טנקים במלחמת המפרץ, הוטל לחקור את נסיבות מותה של קפטן קרן ואלדן (מג ראיין), טייסת מסוקים במלחמת המפרץ. ואלדן וצוותה נשלחו לחלץ כוח חיילים שהותקף. המסוק התרסק וואלדן וצוותה נדרשו להדוף את חיילי הצבא העיראקי עד שחולצו. במהלך החילוץ נהרגה ואלדן. מפקדה המליץ עליה למדליית הכבוד, אך כדי שהמלצה זו תאושר סרלינג חייב לגלות את האמת שמסתירים חייליה ששרדו את הקרב. אם יתברר שאכן פעלה בגבורה יוענק לה, לאחר מותה, העיטור. סרלינג עצמו רדוף בשל תקרית בשדה הקרב, במהלכה הורה לפתוח באש על כוח שריון לא מזוהה. לאחר מעשה התברר שירה על אנשיו, וחלקם נהרגו. בהמשך התעשת סרלינג ופיקד באומץ על אנשיו עד להשלמת המשימה. על מעשיו עוטר בכוכב הכסף.
גא&quot;ז 3110 וולגה
גא"ז 3110 וולגה (ברוסית: ГАЗ-3110 Волга, קרוי גם: ГАЗ-3110, באנגלית: GAZ-3110 Volga, קרוי גם: GAZ-3110) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) אשר יוצרה בין השנים 1996 – 2004 ברוסיה.
דגם סטיישן יוצר בין השנים 1997 – 2010 והיה קרוי GAZ-310221.
יחסי שווייץ–ניקרגואה
מסעות קצרים
אשרף בריק
אשרף בריק (נולד ב-29 ביוני 1973) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה ע"ש שוליך בטכניון.
קורות חיים.
בריק, בן למשפחה בת עשרה ילדים, נולד וגדל באבו סנאן שבצפון ישראל. קיבל תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תואר שני בכימיה מהטכניון ואת לימודי התואר השלישי, שבהם התמקד במחקר על סינתזה כימית של חלבונים, קיבל במסגרת משותפת של הטכניון ומהמכון למחקר סקריפס תחת ההנחיה של פרופסור אהוד קינן ופרופסור פיליפ דאוסון.
בשנת 2001, המשיך בריק לפוסט-דוקטורט במכון סקריפס תחת הנחייתו של פרופסור צי-וו וונג וקודם לחוקר בכיר בשנת 2004. הוא פיתח שם סינתזה של גליקו-חלבונים. כמו כן, בריק היה מעורב בפרויקטים הקשורים לגילוי של מעכבים של אנזימים שונים כמו פרוטאז של HIV.
בשנת 2007 הצטרף בריק למחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב. בשנת 2011 קודם לפרופסור חבר וב-2012 קודם להיות פרופסור מן המניין. בשנת 2014 בריק עבר לטכניון שם הוא מחזיק בקתדרה ע"ש ג'ורדן ואירן טרק.
בריק שותף בכתיבת למעלה מ-120 פרסומים בכתבי עת מובילים: Science, Nature Chemistry, Nature Chemical Biology, Nature Protocols, Journal of American Chemical Society, Angewandte Chemie, Chemical Society Reviews, Chemical Science ועוד. בריק יושב בוועדות הייעוץ והעריכה של מספר כתבי עת הכוללים את ChemBioChem, Cell Chemical Biology ו-Organic Biomolecular Chemistry.
מאמצי המחקר של קבוצת בריק מתוקצבים על ידי קרנות רבות בהן European Commission’s Horizon 2020 program אשר לאחרונה העניקה לו את המענק היוקרתי ERC Advanced Grant.
מחקר.
במעבדת בריק מפתחים שיטות סינתטיות להכנת חלבונים עם התמרות באתרים ייחודיים אשר משמשים לאנליזות ביוכימיות ביופיזיקליות ותפקודיות.
התמרות של חלבונים לאחר התרגום משפיעות על המבנה שלהם, תפקודם, יציבותם ומיקומם התוך תאי והופכות את התהליך לחיוני גם בזמן בריאות וגם בזמן מחלה. ההבנה כיצד התמרות אלו משפיעות ברמה המולקולרית מסובכת מכיוון שיש מחסור בקבלת חלבונים אלו בצורה הומוגנית בשיטות ביוכימיות ומולקולריות מסורתיות ולכן ההכנה של צימודים אלו בכמויות נדרשות במעבדה, חשובה.
כך למשל, במעבדתו עוסקים בפיתוח שיטות להכנת צימודים מבוססי החלבון יוביקוויטין. במסגרת צימוד, או חיבור החלבון המסונטז ליוביקוויטין, מתרחש תהליך תאי המשפיע על מספר תהליכים ביולוגיים, למשל דגרדציה של חלבונים . תהליך זה נקרא יוביקוויטינציה, ולו תפקיד מרכזי במספר מחלות, בהן הפרעות נוירולוגיות, מחלות זיהומיות וסרטן.
היוביקוויטינציה היא תהליך תאי בו חלבון היוביקוויטין או שרשרת של מספר חלבוני יוביקוויטין מחוברים לחלבון מטרה ומשפיעים על מספר של תהליכים ביולוגיים, כמו דגרדציה של חלבונים, טרנסקריפציה ותגובה לפגיעה ב-DNA. יוביקוויטינציה משמשת תפקיד מרכזי במספר מחלות, למשל הפרעות נוירולוגיות, מחלות זיהומיות וסרטן, מול האתגרים בייצור צימודי יוביקוויטין בעזרת ביולוגיה מולקולרית.
סיפונים תחתונים
שרית אבישי-אלינר