לאחר החלמתו הוא מלוקמיה, ביקש קאררס הן לשלם את חובו למדע הרפואה והן לשפר את איכות החיים והטיפול של חולי לוקמיה אחרים. ב-14 ביולי 1988 ייסד את קרן חוסה קאררס הבינלאומית למלחמה בלוקמיה (Fundació Internacional Josep Carreras per a la Lluita contra la Leucèmia) בברצלונה. הקרן, המוציאה רבעון על פעולותיה, Amigos de la Fundación, מרכזת את מאמציה בארבעה תחומים עיקריים:
לקרן חוסה קאררס יש סניפים גם בארצות הברית, שווייץ וגרמניה. הסניף הגרמני הוא הפעיל ביותר בין השלושה. מאז 1995, קאררס מעלה מדי שנה בלייפציג מופע גאלה בשידור חי בטלוויזיה במטרה לגייס כספים לפעילות הקרן בגרמניה. מאז ראשיתו, גייס קונצרט הגאלה לבדו יותר מ-71 מיליון ארו. קאררס מופיע גם ב-20 קונצרטי צדקה לפחות מדי שנה לטובת הקרן שלו ומוסדות צדקה אחרים הקשורים ברפואה. הוא חבר כבוד באגודה האירופאית לרפואה ובעמותה ההמטולוגית, פטרון כבוד של החברה האירופאית לאונקולוגיה רפואית ושגריר רצון טוב לאונסק"ו.
פרסים ואותות כבוד.
קאררס קיבל מספר רב של פרסים ואותות כבוד על פעילותו האמנותית וההומניטרית כאחת. ואלה הם:
ב-23 בפברואר 2004 הנפיק משרד הדואר האוסטרי בול בערך של ארו אחד להנציח את יום השנה להופעתו הראשונה באופרה של וינה.
חוסה קאררס קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בספרד, אנגליה, רוסיה, איטליה, ארצות הברית, פורטוגל, רומניה, גרמניה והונגריה.
הכיכר המרכזית בסאנט חואן ד'אלאקאנט נקראת על שמו וכך גם שני תיאטראות - אודיטוריום ז'וז'פ קאררס בווילה-סקה (סמוך לטאראגונה) ותיאטרון ז'וז'פ קאררס בפואנלאבראדה.
משפחה.
בשנות ילדותו של קאררס בברצלונה, עבד אביו כשוטר תנועה. במקור היה מורה לצרפתית, אך כמי שלחם בצד הרפובליקאי במלחמת האזרחים בספרד, עליית פרנקו לשלטון שמה קץ לכך. אמו ניהלה סלון תסרוקות קטן, שם היה חוסה הילד שר לעיתים לפני הלקוחות בתמורה לדמי כיס. אמו של קאררס האמינה תמיד בגדולתו העתידה כזמר, ומותה במחלת הסרטן, כשחוסה היה בן 18, השפיע עליו מאוד. בספר "חוזה קאררס: סיפור חיים" אמר, כי "אפילו עכשיו, בכל פעם שאני יוצא לבמה, תמיד, תמיד אני מקדיש לה מחשבה מהירה." בשנת 1971 נשא לאישה את מרסדס פרז, ולשניים נולדו שני ילדים, אלברט בשנת 1972 וחוליה בשנת 1978. השניים התגרשו ב-1992. בשנת 2006 התחתן קאררס עם יוטה יגר. אחיינו של קאררס, דוויד חימנס קאררס, הוא מנצח ומנהל מוזיקלי של אורקסטרה סימפוניקה דל ואלה. הוא ניצח על רבים מן הקונצרטים של קאררס בסוף שנות ה-90 ועל הופעותיו באופרה "סליי" בתיאטרון ליצאו ביוני 2000.
קולו.
בשיאו, נחשב קולו של קאררס לאחד מקולות הטנור היפים ביותר בתקופתו. מבקר המוזיקה הספרדי, פרננדו פראגה, תיאר אותו כטנור לירי עם הנדיבות של ספינטו, בהיותו מחונן ב"גון קול אציל, עשיר בצבעו ומהדהד להפליא". תיאור זה נכון בעיקר לגבי המשלב האמצעי של קולו. פראגה מציין עוד, כמו קאררס עצמו, שהצלילים הגבוהים של מנעד הטנור היו בעייתיים אצלו אפילו בנעוריו והבעיה החמירה בד בבד עם התקדמות הקריירה שלו. בדומה לאלילו, ג'וזפה די סטפנו, נודע קאררס גם ביופי ובעושר ההבעה של סגנון שירתו ובהגשתו עתירת הרגש. תכונות אלה באות אולי לביטוי בדרך הטובה ביותר בהקלטת "טוסקה" שלו משנת 1976 עם מונסראט קאבאייה בתפקיד הראשי ובניצוחו של סר קולין דייוויס.
לדעת מבקרים אחדים, תפקידי הספינטו הכבדים יותר שלקח על עצמו, כמו "אנדראה שנייה", דון חוזה בכרמן, דון קרלו ואלווארו ב"כוחו של גורל" הכבידו על כלי הביצוע שלו, הלירי מטבעו, ואפשר שזו הסיבה לכך, שקולו התכהה ואיבד משהו מן הזוהר הקודם. אף על פי כן, קאררס נתן כמה מן הביצועים המעולים ביותר שלו בתפקידים אלה. ה"דיילי טלגרף" כתב על "אנדראה שנייה" שלו משנת 1984 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון: "המעבר נטול המאמץ מן המשורר הלירי רודולפו ב"לה בוהם", לפני שבועות ספורים, אל המשורר ההרואי שנייה, שהטנור הספרדי מחולל באמנותו הווקאלית, מהלך עלינו קסמים מראשית ועד אחרית." על שירתו בשנת 1985 בתפקיד אנדראה שנייה בלה סקאלה (השמור על DVD) כתב קרל באטאליה ב"חדשות האופרה", כי קאררס משל באופרה "בריכוז מפיל מורא ובהטעמה ווקאלית מעודנת בכישרון, המשווה לתפקיד ספינטו זה עוצמה, החסרה בטנור שלו, שהוא הלירי מעיקרו." עם זאת, הסקירה שקרל ה. הילר כתב ב"אופרה" על ההצגה בלה סקאלה מציינת עוד, כי בעוד שבפסוקי השירה השקטים של הפרטיטורה "יכול היה קאררס להציג במלואו את רכות הצליל שקול טנור זה, אולי היפה ביותר בימינו, מסוגל לה", הוא התקשה בצלילים הגבוהים הרמים, שהפקתם נשמעה מאומצת ובלתי נוחה.
האופל
האופל (באנגלית "The shadow rising"),הוא הספר הרביעי מתוך סדרת הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: עם עלות השחר, והאופל. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת אופוס. זה הספר היחיד בסדרה ללא פרולוג.
עם עלות השחר.
רנד מוכיח לכולם שהוא הדרקון שנולד שוב, עם החזיקו בקלנדור. מגיני האבן ורוב האיאלים מאמינים לו. בלב האבן ישנו מאגר של טראנגרילים וביניהם דלת שהעובר בה מקבל תשובות. מאט עובר ושואל למה יש לו פיסות של זכרונות עם חורים. הוא מקבל תשובה ללכת לרוהידין.
למרות שהאיאלים האמינו לרנד, מתברר שהמושיע המוזכר אצלם בנבואות "זה שבא עם השחר" צריך לעבור מבחן נוסף, לפני שהשבטים יאמינו בו, כניסה לרוהידין. החבורה יוצאת לשממות איאל עם אגוין ומוריין. ובמקביל נינאב ואליין הולכות למצוא את האג'ה השחורה, שלפי הראיות הלכו לטנצ'יקו.
רנד ומאט נכנסים לרוהידין. רנד מקבל על ידיו קעקועי דרקון, המוכיחים שהוא הבא עם השחר. מאט מקבל זכרונות, חנית שחורה וטראנגריל-מדליון בעל צורת ראש שועל. מאוחר יותר הוא מגלה שהמדליון מגן עליו מפני סאידר. כאשר הם יוצאים מתפתח סכסוך בינם לבין קולדין משבט השאידו.
האופל.
אלאידה ארויהאן, מהאג'ה האדומה, יחד עם רוב המועצה, מדיחה את סיואן סנצ'ה מכס האמירלין ואת ליאן שריף מסגנותה, ומשתקת אותן מסאידר. הן בורחות עם מין ולוגיין (הדרקון הכוזב שנותק מסאידין) מטאר וולון. מאוחר יותר מתברר שכל האג'ה הכחולה וחלק משאר האאס סדאי שאינן מהאג'ה האדומה הצטרפו לבריחה.
רוכלים וביניהם להטוטן בשם ג'אסין נאטל באים לשממה ומציגים את רוכלותם לחבורה ולאיאלים. רנד קורא לכינוס השבטים. מאט מספר כבדרך אגב לג'אסין שברוהידין יש אנגרילים וטראנגרילים.
פרין הולך בינתיים לשני נהרות ונלחם שם נגד טרולוקים, לכאורה עם הגלימות הלבנות, אולם הם עומדים בצד ולא עושים כלום.
אליין ונינאב מתמודדות עם האג'ה השחורה בטנצ'יקו וכמעט הורגות את מוגהדין. הן לוקחות מהן אדאם שאמור לפעול על גבר.
סיואן, כאחות מהאג'ה הכחולה לשעבר (האג'ה שידועה כבעלת רשתות הריגול הגדולות ביותר), מצליחה לגלות להיכן נמלטו האחיות הכחולות ותומכיהן: סלידר, כפר נטוש שבו נולדה האמירלין ה"כחולה" הראשונה. בדרך לשם לוגיין שורף בטעות אסם, ושלוש הנשים נשפטות בגללו לאחר שברח. השופט, לורד גארת בריין, גנרל אנדורי לשעבר, משלם במקומם את דמי האסם אבל דורש מהן לשלם לו בעבודה. בהמשך היום לוגיין מחלץ אותן, והן ממשיכות לכיוון סלידר, כשגארת הממורמר בעקבותיהם עם הגדוד שלו.
במקביל השבטים האיאלים מתכנסים ורנד מכריז על עצמו כזה שבא עם השחר בפני האיאלים, אך במפתיע קולדין מכריז על עצמו גם כזה שבא עם השחר, ובני שבטו תומכים בו. מלחמה נפתחת בין השאידו לבין שאר האיאלים. לנפיר מופיעה ומגנה על רנד. היא מספרת לו שאסמודין (שהוא בעצם הלהטוטן ג'אסין נאטל) הלך לרוהידין. מסתבר שכשמאט סיפר לו בטעות על החפצים שראו שם אסמודין החליט לחפש אותם. רנד הולך בעקבותיו. דו-קרב מתפתח ביניהם ורנד מנתק את אסמודין מכבליו אל אדון האופל. כעת גם אסמודין פגיע בפני השיגעון. הוא מתחנן בפני לנפיר שתעזור לו, אבל היא תומכת ברנד. היא חוסמת חלקית את אסמודין כדי שלא יעשה שטויות. רנד חוזר לשממה ושומע שהשאידו הלכו בלי להכיר בו. אסמודין מתחיל ללמד את רנד.
יוהאן אלרט בודה
יוהאן אלרט בודה (גרמנית: Johann Elert Bode; 19 בינואר 1747 – 23 בנובמבר 1826) היה אסטרונום גרמני שמוכר על כך שניסח מחדש ופרסם את חוק טיטיוס-בודה וכן על עבודתו לקביעת מסלולו של אורנוס, שאת שמו הוא הציע. כמו כן, נזקף לזכותו גם גילוי הגלקסיה M81, שנקראת על שמו.
ביוגרפיה.
בודה נולד בהמבורג. כנער הוא סבל ממחלת עיניים שפגעה במיוחד בעינו הימנית, וגם בשאר חייו הוא המשיך לסבול מבעיות עיניים.
בודה היה מנהלו של מצפה הכוכבים של ברלין, שם הוא פרסם ב-1801 את ה'אוראנוגרפיה' – אטלס שמיים שמטרותיו היו הן נתונים מדויקים אודות מיקומי כוכבים ועצמים שמימיים אחרים והן פרשנות אומנותית של הדמויות השונות של קבוצות הכוכבים. החיבור היווה את שיא תקופת ההצגה האומנותית של קבוצות הכוכבים, כאשר אטלסים מאוחרים יותר הציגו איורים פחות ופחות מפורטים, עד שאיורים הפסיקו להיכלל בטבלאות ומפות שמיים.
כמו כן, בודה פרסם אלמנך כוכבים שנתי, שיועד לאסטרונומים חובבים (Vorstellung der Gestirne) וכן ספר מבוא לקבוצות הכוכבים והאגדות מאחוריהן, שהיה בעל פופולריות, מכיוון שהודפס מחדש יותר מ-10 פעמים.
בודה נפטר בברלין, בגיל 79, בשנת 1826.
חוזה קררס
חוזה קאררס
פרסום סלולרי
פרסום סלולרי הוא פרסום בדחיפה או במשיכה המופנה אל משתמשי טלפון סלולרי בדרכים אחדות:
במאי 2008 אושר בכנסת תיקון לחוק התקשורת (בזק ושידורים), האוסר פרסום בדחיפה לטלפון סלולרי שבעליו לא הסכים מראש לכך.
היסטוריה.