מיקי מנסה להטיס מטוס כדי לחקות את צ'ארלס לינדברג. לאחר בניית המטוס שלו בעזרת חיות החווה, הוא עושה נסיעת מבחן כדי להבטיח כי המטוס בטוח, אבל הטיסה נכשלת והמטוס נהרס. באמצעות רודסטר, מדחף המטוס השבור וזנב הנוצות של תרנגול הודו, מיקי בונה מטוס נוסף. מיקי מציע למיני מאוס, שמופיעה ומגישה לו פרסה כקמע למזל טוב, אם היא מעוניינת להצטרף אליו לטיסה הראשונה שלו והאחרונה עונה בחיוב. הם מחלים בטיסה שיוצאת מכלל שליטה תוך כדי מצבים מוגזמים ובלתי אפשריים. בתוך חוסר השליטה הם נתקלים בקלרבל הפרה המופיעה בקצרה ונתלית על המטוס. לאחר שמיקי הצליח להשתלט על המטוס, הוא מנסה פעם אחר פעם לנשק את מיני אשר מסרבת בתוקף. כתגובה מיקי מטיס את המטוס באופן שמפחיד ומלחיץ את מיני ואפילו היא נופלת מהמטוס והוא שב לתפוס אותה. מנצל את ההלם שלה, מיקי מנשק אותה בכוח ומיני מגיבה לו בסטירת לחי וצונחת באמצעות הבלומרס שלה. בעוד דעתו מוסחת ממיני, מיקי מתרסק לתוך עץ ומיני נוחתת בצורה רכה על הקרקע. מיקי אז לועג לה על התחתונים המרושלים שלה, והיא דוחה ומתעלמת ממנו והולכת לה. מיקי המתוסכל משליך את הפרסה שחוזרת כמו בומרנג ומכה אותו, מסתובבת סביב גרונו ומעלפת אותו.
הפקה.
הסרט הקצר בוים על ידי וולט דיסני ואב אייוורקס. אייוורקס היה גם האנימטור היחיד לסרט זה, ובילה רק שבועיים בעבודה עליו בחדר אחורי, בקצב של למעלה מ-700 ציורים ביום. יש גם השערות שיו הרמן ורודולף איינג עבדו גם על סרט זה, אולם מבחינה היסטורית הם פוטרו עוד בתקופתו של אוסוולד הארנב. גרסת הסרט עם הקול הכילה פסקול מאת קרל סטאלינג, שהקליט אותו ב-26 באוקטובר 1928 כאשר התקבל לעבודה, וחודש לפני שספינת הקיטור וילי יצא לאקרנים.
זה היה סרט ההנפשה הראשון שהשתמש בתנועת מצלמה. נקודת המבט שצולמה מהמטוס גרמה לזה להיראות כאילו המצלמה עוקבת אחר הקרקע. למעשה, כאשר הם צילמו את הסצנה הזו, הם ערמו ספרים מתחת לרקע המסתובב כדי לקרב את הגרפיקה למצלמה.
ביקורת.
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ומגזין וראייטי שיבחו את הסרט בייחוד על האפקטים הקוליים, הרוח השטותית שבו ועל ההנפשה.
זכויות יוצרים.
הגרסה השקטה הוגנה בזכויות יוצרים ב-16 במאי 1928, יום לאחר הקרנת המבחן. זכויות היוצרים על הגרסה השקטה חודשו ב-14 במרץ 1956. עד היום, הגרסה השקטה שעלתה לראשונה בהקרנת המבחן לא נמצאה על ידי דיסני. עם זאת, גרסת הסרט עם הקול זמינה והייתה מוגנת בזכויות יוצרים ב-9 באוגוסט 1930 וחודשה ב-16 בדצמבר 1957.
הסרט יעבור לנחלת הכלל בשנת 2025 בהתאם לחוק זכויות היוצרים הנוכחי בארצות הברית.
הפצה בישראל.
הסרט נכלל בקלטת האוסף "דיסני וידאו: סדרת הזהב - מיני מאוס", שאותה הפיצה בישראל חברת פורום פילם כקלטת וידאו, שכוללת דיבובים בעברית לכמה מקטעיה הקלאסיים של מיני מאוס.
קנקארטה
קנקארטה (בגרמנית: Kennkarte) הוא מסמך הזהות הבסיסי, שבו נעשה שימוש בשטחים רבים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת הרייך השלישי. מסמכים אלה נוצרו לראשונה ביולי 1938. הם הוענקו בדרך כלל מגורם משטרתי, ונשאו חותמות של משרדי הממשלה המנפיקים. כל אזרח גרמני בן 18 ומעלה ואזרחים מעטים יהודייים (זכר ונקבה) קיבלו תעודה זו, והצטוו להציגה כשעמד בפני גורמים רשמיים.
המדינות הכבושות.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלה גרמניה הנאצית בהוצאת "קנקארטן" של מדינות שכבשה, למשל פולין (הממשל הכללי). תעודות אלה הונפקו לתושבים בני 15 ומעלה בשנים 1941–1943, אך לעיתים קרובות זויפו על ידי תנועת ההתנגדות הפולנית .
בשבועות הראשונים לכיבוש הגרמני של פולין, היו בשימוש תעודות מלפני המלחמה שהונפקו על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה. ב-26 באוקטובר 1939, בעקבות צו של הנס פרנק, הוכרזה חובת הנשיאה של קנקארטן. בשל סיבוכים משפטיים, לא הונפקו המסמכים הראשונים עד יוני 1941. השלטונות הגרמניים המשיכו להנפיקם עד 1943. קנקארטה הייתה מסמך קרטון דק, כ-30 על 14 ס"מ. מקופל וטקסט משני צדדיו. בסך הכל נוצר מסמך בן שישה עמודים, כל דף בו בגודל 10 על 14 ס"מ. צבעה של הקנקארטה התבסס על מוצא אתני: לפולנים חולקה קנקארטה אפורה. יהודים וצוענים: צהוב; רוסים, אוקראינים, בלארוסים וגרוזינים: כחול. במסמכים סומן מוצאם האתני של הנושאים על פי האות הראשונה של המילה הגרמנית עבור האתניות (Juden - יהודי; Weissrussen - בלארוסי; Zigeuner - צועני וכו')  – J עבור יהודים, U עבור האוקראינים, R עבור הרוסים, W עבור בלארוסית, K עבור גרוזינים, Z עבור הצוענים וכו'.
כדי לקבל קנקארטה נדרש המבקש למלא בקשה, ולספק מסמכים כגון תעודת לידה, תעודת זהות פולנית מלפני המלחמה ותעודת נישואין (במקרים מסוימים). אזרחים פולנים ממוצא אתני מתאים (למשל גרמנים אתניים עם אזרחות פולנית מלפני המלחמה) נאלצו להצהיר שהם שייכים לגזע הארי. עם קבלת הכרטיס, היה על המועמד לתת טביעות אצבע. לעיתים היו עובדי מדינה דוברי-פולנית מעורבים בתהליך הנפקת התעודות, וכך התאפשר זיוף התעודות לעיתים קרובות. כך התאפשר לחברי "ארמייה קריובה" וליהודי פולין לקבל זהות מזויפת. עוד פעלו בפולין הכבושה בתי דפוס בלתי חוקיים שהפיקו קנקארטן. הכרטיסים היו זמינים בשוק השחור. על פי הגסטפו, בשנת 1943 היו בוורשה עד 150,000 כרטיסים מזויפים. הצבא העריך כי בסוף 1942, כ-10% מתושבי הגנרלגוברנמן נעזרו בקנקארטן מזויפים.
סקסיזם פנימי
פרן וגריגורי טשיאן
פרן טשיאן (Pran Tashchiyan; בארמנית: Պրան Թաշճյան; ארמניה, 1890 - לא ידוע) ובעלה השני גריגורי היו בני זוג ארמנים חסידי אומות העולם, שהצילו יהודים באוקראינה.
פרן טשיאן שרדה את רצח העם הארמני במלחמת העולם הראשונה. בעלה הראשון, שני ילדיה ורוב קרוביה נרצחו. לאחר המלחמה היא היגרה יחד עם גריגורי טשיאן לסימפרופול, בירת הרפובליקה האוטונומית של חצי האי קרים, שם התחתנו. בין האוכלוסייה המעורבת שהתגוררה באזור זה הייתה משפחה רוסית בשם קוצ'רנקו. אחת הבנות, יבגניה, הייתה נשואה ליהודי דוד גולדברג, ולהם היו שני ילדים.
כאשר תקפה גרמניה הנאצית את ברית המועצות במבצע ברברוסה, התגייס דוד גולדברג ל. הוריו נרצחו לאחר כיבוש סימפרופול בידי הנאצים. יבגניה חששה לביטחונם של ילדיה הסתירה אותם אצל שכנתה, פרן טשיאן. מפברואר 1942 ועד השחרור באפריל 1944 הוחבאו הילדים על ידי פרן וגריגורי טשיאן. על כך זכו השניים לתואר חסידי אומות העולם מטעם יד ושם.
בית הכנסת הגדול באוני
בית הכנסת הגדול באוני (בגאורגית: ონის სინაგოგა) הוא בית כנסת ברחוב וחטנג השישי בעיר אוני שבחבל רצ'ה בגאורגיה. בית הכנסת נבנה בשנת 1895, והוא בית הכנסת הפעיל העתיק ביותר בגאורגיה.
היסטוריה.
בנייה ומבנה בית הכנסת.
בית הכנסת נבנה בשנת 1895 בסגנון אקלקטי. בית הכנסת אוני הוא בית הכנסת השלישי בגודלו בכל גאורגיה אחרי בית הכנסת הגדול של טביליסי ובית הכנסת כותאיסי.
בית הכנסת עוצב בהשראת בית הכנסת של קהילת לוצק שבפולין. חבר הקהילה באוני, אליהו אמשיקשוילי אשר נסע לפולין התרשם מבית הכנסת שבלוצק ורצה להעתיק את צורתו לאוני.
בבית הכנסת שלושה ציורי קיר המראים את מעמד הר סיני, ארבעת המינים ומנורת שבעת הקנים.
עמודי בית הכנסת מעוטרים בתבליטי עלים וכיפת בית הכנסת מעוטרת בתבליטי מגן דוד.
רעידת האדמה ברצ'ה (1991).
במהלך רעידת האדמה החמורה שהתרחשה ברצ'ה בשנת 1991, נפגע בית הכנסת בצורה חמורה וסדקים רבים נפערו בקירותיו. ארבע שנים לאחר הרעידה, שופץ בית הכנסת וחודש בעזרת כסף שהגיע מהממשלה הגאורגית ומארגון הצדקה היהודי אמריקאי הג'וינט. בטקס הפתיחה המחודשת השתתף גם נשיא גאורגיה בזמנו, אדוארד שוורדנדזה. את מלאכת השיפוץ ושחזור בית הכנסת הוביל האדריכל פרופסור שׁוֹתָּה בּוֹסתַנִשווִילִי.
חגיגות ה-120 לבית הכנסת.
ב-2 בספטמבר 2015 נערך בבית הכנסת טקס לציון מאה עשרים שנה לבית הכנסת. הטקס נערך בהשתתפות ראש ממשלת גאורגיה, אִירָאקְלִי רָ'רִיבַּאשְוִוילִי .
יהדות אוני.
יהדות גאורגיה מנתה בשיאה כרבע מיליון יהודים שהשתייכו לקהילה עתיקה בעלת מנהגים מיוחדים. אך, בשנות השבעים והתשעים רבים מבני הקהילו עלו לישראל ובגאורגיה נשארו מספר מועט של יהודים.
יהדות אוני, שבשנת 1972 מנתה כ-3150 יהודים, מונה, נכון לשנת 2015 רק כ-16 יהודים.
גטו סמולנסק
גטו סמולנסק היה גטו, שהקים משטר הכיבוש הנאצי בעיר סמולנסק שבפדרציה הרוסית, בברית המועצות. הגטו הוקם ביולי 1941 וחוסל באוגוסט 1942.
קורות הגטו.
הפלישה הגרמנית.
עם כיבוש סמולנסק על ידי הווורמכט ב־16 ביולי 1941 במהלך מבצע ברברוסה, כבר פונו או ברחו כ־12,000 מבין יהודי העיר, ובעיר נותרו כ־3,000 יהודים שהיוו כ־3% מבין תושבי העיר.
הקמת הגטו.
מיד עם הכיבוש נרצחו עשרות יהודים בעיר, בעיקר משכילים. באוגוסט הוטלה על היהודים חובת סימון בגדיהם בסימן זיהוי והם נאלצו לשלם כופר נפש. בין סוף יולי ותחילת אוגוסט רוכזו כ־2,000 יהודים בגטו שהוקם בעיר. בין האסירים בגטו היו גם פליטים מבלארוס. הגטו הוקם ליד בית הקברות היהודי, מעבר לנהר דנייפר. הצפיפות בגטו הייתה כה קשה עד כי חלק מהיהודים בבתי הגטו נאלצו לישון בישיבה.