הנחש אומנם ארסי אך יימנע מתקיפה. הוא מעדיף לקפוא ולהסתמך על הסוואתו ואם זה לא עוזר, יכשכש בזנבו במהירות גדולה ואף יפלוט ריח חריף של מלפפון. אם זה לא יעזור, יכיש את האדם. הארס של נחש זה פחות קטלני מזה של צפעונים אחרים ומשמש בעיקר להריגת טרפו. עם זאת אנשים רגישים עלולים למות ממנו.
חובבי נחשים מגדלים את המוקסין כחיית מחמד.
Caenophidia
Xenophidia
רוצחים סדרתיים
חקיקה דתית
חנה הספרי
ביואיק טרזה
ביואיק טרזה (באנגלית: Buick Terraza) הוא מיניוואן מהודר מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית ביואיק, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצר בין השנים 2004–2007 (משנת המודל 2005).
דגמי "ביואיק טרזה" שווקו באמריקה הצפונית.
הטרזה הוא למעשה אח תאום של שברולט אפלנדר.
Ultima Thule
פארק הצנירים
פארק הצנירים הוא פארק המשתרע על פני 35 דונם, שהוקם על מסלעה של צנירים ייחודיים בפאתי היישוב קדומים שבשומרון. בפארק קיימות מספר חציבות של בריכות עתיקות לצד ברֵיכות שכשוך מלאכותיות.
הפארק ממוקם במערב השומרון, בצמוד לשכונת 'קדומים צפון' שביישוב קדומים, ובקרבת מקום לאזור התעשייה פארק בראון. בשל כך, הגישה אליו היא מתוך היישוב קדומים או מכביש 60.
היסטוריה.
את האתר חשף תושב היישוב קדומים, בועז וינרב, בשנת 1981, התשמ"א, במסגרת סיור שטח שערך כחלק מתפקידו כגנן ביישוב. ביולי 2004 קבוצת נוער בית"ר מקליבלנד, ארצות הברית בראשות עו"ד דניס סימן הגיעה למקום, והחלה בחשיפת סלעים ומחצבות ובניקוי השטח.
בשנת 2006 קבוצת מתנדבים מאורלנדו, נוצרים אוונגליסטים המגדירים עצמם 'נוצרים אוהבי ישראל' ובראשם הכומר קו גריסון, יצרו קשר עם דניאלה וייס תושבת קדומים ויו"ר היישוב לשעבר, עבור הקמת הפארק. ב-2007 הוקם במתחם פארק קטן עם בריכות נוי, בריכות שכשוך לילדים וסככות צל. קהילת פלו-שיפ באורלנדו תורמת כספים רבים לאתר, ושולחת מדי שנה קבוצת צעירים ומבוגרים לתחזוק ושדרוג המקום.
ממצאים.
מלבד מסלעת הצנירים, במתחם הפארק התגלה גם מקבץ מחצבות עתיקות ובריכות חצובות, המתוארכות לתקופה הביזנטית בקירוב. בריכות מסוג זה נחצבו באתרים נוספים במערב השומרון בשל מיעוט המעיינות באזור והצורך באספקת מי שתייה גם בתקופת הקיץ.
Vantive
חברת ונטיב (באנגלית: Vantive) הייתה חברה שעסקה בפיתוח תוכנה לניהול קשרי לקוחות ושימור לקוחות.
ונטיב נוסדה בשנת 1990 על ידי רוג'ר סיפל (Roger Sippl), סטיבן גולדוורת'י (Steven Goldsworthy), וויליאם דוידוב (William Davidow) תחת השם פרואקטיב (ProActive).
המוצר העיקרי של החברה היה מערכת ונטיב (Vantive System) שמטרתה הייתה לספק פתרון לניהול קשרי לקוחות, שימור לקוחות, בניית יומנים משותפים, ניהול ובחינה של הזדמנויות עסקיות, ניהול מכירות, בחינת איכות השירות ועוד.
בתאריך 31 בדצמבר 1999 מוזגה ונטיב עם חברת פיפלסופט (PeopleSoft) בעסקה המוערכת ב-433 מיליון דולר.
בשנת 2005 הודיעה חברת אורקל (Oracle) על רכישת חברת פיפלסופט (PeopleSoft) וכמו כן גם את הזכויות על מערכת ונטיב.
לאחר רכישת הזכויות על ידי אורקל, הוחלט להפסיק את פיתוח ונטיב ולעבור לפתרונות אחרים.
ארנסט פרדיננד זאורברוך
ארנסט פרדיננד זאורברוך (בגרמנית: Ernst Ferdinand Sauerbruch; 3 ביולי 1875 - 2 ביולי 1951) היה כירורג גרמני, פרופסור לכירורגיה במספר אוניברסיטאות באירופה, נחשב לאחד המנתחים החשובים והמשפיעים במאה ה-20.
לימודים, התמחות, פרופסורה.
זאורברוך נולד ב-"Barmen" בגרמניה. אביו שנפטר בגיל צעיר עסק באריגי בד, זאורברוך גדל אצל סבו. זאורברוך החל ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת מרברוג ("University of Marburg" ) ובמקביל היה חבר באגודה הפרמצבטית והמדעית "Pharmacia". בהמשך עבר לפקולטה לרפואה באוניברסיטת גרייפסוואלד ("University of Greifswald" ), אוניברסיטת פרידריך שילר בינה וב-1902 סיים את לימודיו ב-אוניברסיטת לייפציג.
לאחר תקופה קצרה שעבד כרופא כפרי, זאורבוך התמחה בכירורגיה בבתי חולים בקאסל ובארפורט. בשנת 1902 נתמנה לעוזר ראשון.
ב-1905 התחיל לעבוד ככירורג בכיר בבית החולים האוניברסיטאי של גרייפסוואלד.
ב-1908 מונה זאורברוך לפרופסור חבר באוניברסיטת מרברוג. בשנת 1910 מונה לפרופ' לכירורגיה באוניברסיטת ציריך.
עד שנת 1928 כיהן זאורברוך כפרופסור מן המנין באוניברסיטת מינכן.
מפיתוחיו.
ב-1903 זאורברוך עבר לברסלאו שם פיתח חדר לחץ ("Sauerbruch chamber" ) לתפקוד בית החזה הפתוח. כשפרסם בשנת 1904 המצאה זו, הייתה זאת פריצת דרך ברפואת בית החזה שאיפשרה פעילות לב וריאה בסיכון מופחת.
כמנתח בשדה הקרב במהלך מלחמת העולם הראשונה בחיל הארמייה ה-15, זאורברוך פיתח כמה סוגים חדשים של תותבות, אשר לראשונה אפשר לבצע תנועות פשוטות עם השריר הנותר של המטופל. זאורברוך פיתח זרוע תותבת עליונה (זרוע זאורברוך), שבה הוצבה תעלה דרך שרירי הזרוע.
בין השנים 1918–1927 פיתח זאורברוך טכניקות כירורגיות דיאטות לטיפול בשחפת באוניברסיטת מינכן.
כדי לרפא את הריאות של חולי שחפת, זאוורבך שיתק את הסרעפת שלהם. אם הריאות היו מגודלות, זאורברוך הסיר חלקים של הצלעות לייצר חזה אוויר (pneumothorax) טיפולי.
זאורברוך עשה שיפורים משמעותיים בניתוחי לב, קיבה ווושט. בשנת 1934 ניהל את ניתוח מפרצת הלב הראשון.
זאורברוך היה אחד הרופאים הראשונים לתאר מתח חריף כגורם למחלת גרייבס, צורה אוטואימונית של בלוטת התריס. במהלך עבודתו כרופא צבאי במלחמת העולם הראשונה, זאורברוך הבחין בתופעה שכיחה במיוחד של מחלה זו בקרב חיילים לאחר לחץ נפשי קיצוני.
מנהל מחלקה כירורגית בבית החולים שאריטה.
בין השנים 1928–1949 כיהן זאורברוך כראש המחלקה הכירורגית של בית החולים שאריטה בברלין, שזכה לתהילה בינלאומית על פעולותיו החדשניות.
בשל ניסיונו ומיומנויותיו הבלתי רגילות זאורברוך הגיע במהירות למוניטין בינלאומי וטיפל במטופלים מפורסמים רבים. בה בעת היה ידוע במסירותו הבלתי מתפשרת והלהוטה לכל החולים, ללא קשר לרקע החברתי, הפוליטי או האתני שלהם.
במחלקתו של זאורברוך השתלמו כירורגים מכל רחבי אירופה.
רבים מתלמידיו של זאורברוך הגיעו לעמדות מפתח בתחום הכירורגיה, בגרמניה.
בשנת 1933 נבחר זאורבוך חבר האקדמיה לאופולדינה ("האקדמיה הגרמנית לחוקרי הטבע לאופולדינה"). בין השנים 1932–1950 נתמנה זאורברוך ליו"ר, חבר כבוד ונשיא כבוד של החברה הכירורגית בברלין. משנת 1935 עד 1936 הוא היה יו"ר אגודת נטורליסטים ורופאים גרמנים. בשנת 1937 זאורברוך היה חבר האקדמיה למדעים הפרוסיים.
בתקופה הנאצית.
עמדתו של זאווארבך כלפי הממשלה הנאצית הייתה דו-משמעית. הוא תואר על ידי הביוגרף אודו בנצהפר כ"תומך בלב ולב במשטר" אך מעולם לא היה חבר המפלגה הנאצית. ב-1933 היה בין החותמים על הצהרת שבועת האמונים של הפרופסורים הגרמנים להיטלר. ב-1937 העניקה הממשלה הנאצית לזאורברוך את הפרס הלאומי הגרמני לאמנות ולמדע (Deutscher Nationalorden für Kunst und Wissenschaft) .
בינואר 1937 הזהיר זאורברוך, כי אדולף היטלר, שאותו הכיר מאז 1920, ותיאר כמקרה גבול בין "גאוניות ושיגעון", עלול להפוך ל"פושע המטורף ביותר בעולם". ב -1937 זאורברוך היה חבר במשרד המחקר של הרייך, שתמך בפרויקטים מחקריים של האס אס, כולל ניסויים על אסירים במחנות הריכוז.
כראש האגף לרפואה כללית של משרד המחקר, אישר זאורברוך אישית את הכספים שמימנו את הניסויים של פושע המלחמה אוגוסט הירט בגז חרדל על אסירים במחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף בין השנים 1941–1945. מאידך גיסא, מחה זאורברוך על תוכנית רצח חולי הנפש והנכים הנאציונל-סוציאליסטית.
זאווארבך הציע זמנית חדר ל"מועדון יום רביעי" המשטרתי בביתו בואנזה ב-ברלין. מאחר שחלק מחברי "מועדון יום רביעי" היו בין הקושרים של קשר העשרים ביולי 1944, נחקר זאווארבך שוב ושוב אך לבסוף לא נעצר.
ב -1942 הפך זאורברוך למנתח בשירות הורמאכט. באמצע ספטמבר 1943, זאורברוך זכה בצלב המלחמה עם חרבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
חדר הניתוח של זאורברוך הוחרם על ידי הצבא האדום בשנת 1945.
ב-12 באוקטובר 1945 זאורברוך פוטר ממשרד מועצת העיר ברלין באשמת תרומה להגדלת יוקרתה של "הדיקטטורה הנציונל-סוציאליסטית".
ב-12 באוקטובר 1945 הואשם זאורברוך על ידי בעלות הברית על כך שתרם לדיקטטורה הנאצית, אך לא הורשע בהיעדר ראיות.
ב-יולי 1947 בתחילת הוועידה הראשונה של המנתחים בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה טען זאורברוך:
בשנותיו האחרונות המשיך זאורברוך לעבוד כמנתח בשאריטה ובמרפאה פרטית בברלין-גרונוואלד. היכולות שלו פחתו בהדרגה, כתוצאה מדמנציה פרוגרסיבית שממנה סבל. בנוסף סבל מטרשת מוחית, וממחלת כלי דם קשה.
זאורברוך נפטר ב-3 ביולי 1951.
מתלמידיו היהודים: הפרופ' מכס מרכוס.
בקליניקה האוניברסטאית שאריטה עבד מכס מרכוס בהנהלתו של פרופ' זאורברוך שהבטיח לו - בהיות מרכוס סטודנט מצטיין - משרת עוזר בתנאי שישתלם שנתיים בפתולוגיה וב-מחלות פנימיות. זאורברוך לא עמד בהבטחתו עקב האנטישמיות שהייתה נפוצה באוניברסיטת מינכן.
בשיחה עם פרופ' זאורברוך על רגל שטוחה, אמר האחרון שזו נפוצה בקרב כושים ויהודים. מרכוס הגיב: "לבני העם היהודי קיימות סגולות כה רבות שהם יכולים לסבול גם את הפגם הזה...".
משפחה והנצחה.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 התגרש מרעייתו הראשונה: אדלין, בתו של "Hugo Paul Friedrich Schulz" אם ארבעת ילדיו. בהמשך התחתן עם הרופאה מרגוט גרוסמן (1903–1995).