עמנואל יעקבזון נישא לאוולין ונולדו להם שלושה ילדים, יעל, אילן, ושלי.
לאה צוקר נישאה לאדולף (אדי) צוקר ב-1944 ונולדו להם שלשה ילדים - רוני, דוד, וגיל.
אחיו הוא אליעזר יעקבזון, שהיה חותנו של אריה ליבונטין, בן דודה של אשתו שושנה.
עמק המלכות
עמק המלכות (בערבית: وادي الملكات - ואדי אל מליכּאת) הוא האתר בו נקברו בימי קדם נשותיהם של פרעוני מצרים. הוא ידוע גם כטא-סט-נפארו (המקום של בני פרעה), כיוון שביחד עם המלכות של שושלות מצרים (1070-1550 לפנה"ס) נקברו נסיכים ונסיכות רבים, וחברי אצולה שונים. הקברים של אנשים אלו תוחזקו על ידי כהני המתים שהיו ממונים על הבאת המנחות ועל התפילות מדי יום.
העמק ממוקם בסמוך לעמק המלכים המפורסם ממנו, בנקרופוליס של תבאי על הגדה המערבית של הנילוס מול תבאי (לוקסור המודרנית). אזור עקר זה על הגבעות המערביות נבחר בשל בידודו היחסי וקרבתו לבירה. מלכי השושלת ה-18 החליטו להיקבר בקברים החצובים בסלע, בניגוד לפירמידות המסורתיות או חדרי הקבורה. ייתכן שהדבר נעשה כדי למנוע פגיעה בקבר ובזיזתו בידי שודדי קברים.
הנקרופוליס מכיל למעלה משבעים קברים. רבים מהם מסוגננים ומעוטרים בפאר רב. דוגמה לכך היא מקום מנוחתה החצוב בסלע של המלכה נפרטרי (1290-1224 לפנה"ס) מהשושלת ה-19. בקברה תבליטים צבעוניים שנותרו שלמים, והוא נחשב לאחד הקברים היפים במצרים.
הקברים בעמק נבנו בתקופת הממלכה החדשה (1070-1570 לפנה"ס) עבור השושלות ה-20-18 של מצרים בתקופה של 500 שנה. הקברים החפורים בעמק שימשו לקבורה גם בתקופה בית תלמי והתקופה היוונית-רומית במצרים העתיקה.
היסטוריה.
אף על פי שמייסדת העמק היא המלכה סיטרא, אשתו של מייסד השושלת ה-19, ישנם עדויות כי לפני כן נחפרו קברים ומספר בורות קבורה השייכים לשושלות ה-17 וה-18. עם זאת סיטרא היא זו שהפכה את האזור למקום קבורה של נשות ובנים מועדפים של אנשי מלוכה מכהנים.
הקבר המלכותי הראשון, שנתגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה בלזוני בשנת 1816, היה קברה של טייטי אשתו של רעמסס הראשון. בשנת 1828 ג'ון גארדנר וילקינסון איתר 24 קברים. ארנסטו סקיאפארלי החל בחפירה שיטתית בעמק בשנת 1903 וגילה את קברה של נפרטרי, אשת רעמסס השני על ציוריו המפורטים.
הקברים המוקדמים מסוף השושלת ה-17 היו בעיקר בורות פשוטים עם תא בתוכם. במהלך השושלת ה-18 נקברו באזור בעיקר בכירים וקצינים. ייתכן כי הקבר הראשון של מלכה היה קברה של מאתנדג'מת (Mutnedjmet), אשתו של חרמחב. הקברים הראשונים לא היו מעוטרים בתכשיטים, אלה התווספו מאוחר יותר עם קבורתה של טאיה, אשתו של סתי הראשון. ובדור שלאחר מכן, תחת רעמסס השני שחמש מתוך שבע נשותיו נקברו בעמק המלכות.
כיום בעמק המלכות ישנם עד כ-98 קברים, בארות ואזורי חפירה שננטשו זמן קצר לאחר הקמתם ומעולם לא שמשו כקבר. רובם המכריע של הקברים נמצא במצב רע, אבל ישנם כמה המעוררים הערצה לנוכח יופיים. בחלק מהקברים המעוצבים אין עדות כלל לבעליהם. החשיבות של הקברים, היא במלאכת התיעוד המספקת מידע על מלכות ונסיכים שלא היה קיים לפני כן. ומאפשרת לנחש את הסיבה לאלו הנעדרים באופן בולט מבית הקברות המיועד למלוכה המצרית (כדוגמת, איזיס-נפרט שקברה טרם נמצא).
אדריכלות.
ישנם 3 סוגי קברים בעמק המלכות:
מלכות ונסיכים בולטים.
רשימת המלכות וצאצאי המלוכה הבולטים הקבורים בעמק המלכות:
שרגא פייבל יעקבזון
שרגא פייבל יעקבזון (תק"צ, 1830 - א' בטבת תרס"ו, 1905) היה מאנשי העלייה הראשונה, מראשוני רוכשי הקרקעות ברחובות, תלמיד חכם ופילנתרופ, שתמך בתלמידי חכמים ובמשפחות עניות ביישוב הישן בירושלים. בונה "בתי יעקבזון" בשכונת כנסת ישראל בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בזאגר (Żagory) שבליטא, ליהודה לייב יעקבזון, בן יוסף יעקבזון מזאגר, שעלה לארץ ישראל בשנת תרט"ז (1856) והתגורר בירושלים, ולגיטה. בצעירותו קיבל חינוך תורני והיה מתלמידי רבי ישראל מסלנט בישיבת סלבודקה. עבר להתגורר במוסקבה והתעשר מעיסוקו בסחר באריגים. הצטרף לתנועת חיבת ציון ותמך בה מכספו. בין ידידיו היו הרב יעקב מזא"ה, אברהם אידלסון וקלונימוס זאב ויסוצקי.
הצטרף לחברת "מנוחה ונחלה". בשנת תר"נ (1890) היה בקבוצה של חובבי ציון בראשותו של הרב שמואל מוהליבר שביקרה בארץ ישראל. רכש קרקעות במושבה רחובות, שהייתה אז בראשיתה. לעצמו רכש קרקע בירושלים ובנה עליה את ביתו. שב לרוסיה לחסל את עסקיו, ושלח לארץ ישראל את בנו יחידו מרדכי ואת חתנו אברהם זאב גורדון, והם התיישבו ברחובות.
בשנת תרנ"ג (1893) עלה שרגא פייבל יעקבזון עם אשתו ליבה לארץ ישראל והם התיישבו בבית שבנה בירושלים. הקדיש את זמנו ללימוד תורה ולמעשי צדקה. היה מהדמויות הידועות ביישוב הישן בירושלים וממקורביו של רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. תמך ביד רחבה בתלמידי חכמים ובמשפחות עניות בירושלים. כמו כן גייס את ידידיו העשירים ברוסיה לטובת מוסדות צדקה וחסד בירושלים. בנה בשכונת כנסת בירושלים בתים לתלמידי חכמים עניים, והם קרויים על שמו "בתי יעקבזון". היה שותף ליוזמת יעקב ברוידא בהקמת בתי ברוידא, יוזמה שהונצחה בשלט על שער בתי ברוידא, עליו נכתב:
אשתו ליבה (נפטרה בכ"ג באייר תרס"ד) הייתה שותפה למעשי החסד והיא כונתה בירושלים "הצדקנית העשירה".
נפטר בחנוכה תרס"ו, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
נכדו זלמן יעקבזון נישא לבתו של זלמן דוד ליבונטין, רוזה (שושנה). נכדו אליעזר יעקבזון היה חותנו של אריה ליבונטין, בן אחיו של זלמן דוד ליבונטין.
גסטון סלמון
גסטון סלמון (Gaston Salmon; 1878–1917) היה סייף בלגי ממוצא יהודי. אלוף אולימפי בדקר קבוצתי.
ביוגרפיה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה סלמון במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי לפני בריטניה והולנד. לזכייה במדליית זהב הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: בני הדודים פאול והנרי אנספך וז'אק אוקס (אמן מפורסם). נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות רומח אישי ובתחרות דקר אישי בשתיהן לא עבר את הסיבוב הראשון.
בשנת 1917 נפטר סלמון.
גריגורה ברנקוש
גריגורה ברנקוש (ברומנית Grigore Brâncuş, נולד ב-20 במרץ 1929) הוא בלשן רומני שנודע במחקריו בפונטיקה היסטורית, בלשנות, בקשרים בין הרומנית והשפה האלבנית ובדיאלקטולוגיה. הוא פרופסור יועץ באוניברסיטת בוקרשט, חבר האקדמיה הרומנית.
רקע משפחתי ולימודיו.
יליד פשטישאן, במחוז גורז' שבצפון אולטניה כמו הפסל קונסטנטין ברנקושי, שאינו בן משפחתו, למד בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט, שבה סיים תואר בשנת 1953. בשנת 1968 סיים עבודת הדוקטורט בנושא "קשרים לשוניים רומניים-אלבניים. מילון" תחת הדרכתו של אלכסנדרו רוסטי. נמנה עם תלמידיהם המועדפים של הבלשנים רוסטי, אלכסנדרו גראור, יורגו יורדאן, ויון קוטיאנו.
פעילותו הדידקטית ומחקריו.
במשך 18 שנה היה ראש החוג לשפה הרומנית באוניברסיטת בוקרשט. חלק ממחקריו עשה במסגרת קשריו ההדוקים עם המכון לבלשנות של האקדמיה הרומנית.
גריגורה ברנקוש נודע כמומחה בתחום המסובך של התשתית הטארקית-דאקית של השפה הרומנית ובחקר השפה האלבנית.
ספריו הידועים בתחום זה הם "אוצר המלים האוטוכטוני של השפה הרומנית" (1983), המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, "מחקרים על התשתית הטראקו-דאקית של השפה הרומנית" (1993), "קונקורדנציות לשוניות רומניות-אלבניות" (2000). לצורך עבודות מחקר ברנקוש ביקר באלבניה בשנים 1958,1959, 1965 ו-1972. השתלם בלימודי אלבנולוגיה אצל אלכסמדר ג'וּבני (1880-1961) ואקרם צ'אביי(1908-1980).
בעקבות אלכסנדרו רוסטי חקר ברנקוש את ההיסטוריה של השפה הרומנית, כולל הקשריה התרבותיים, אתנוגרפיים, ההיסטוריים- חברתיים, האמנותיים, פולקלוריים ודתיים. פרי מחקריו אלה היה ה"מבוא לתולדות השפה הרומנית" בשני כרכים (הראשון הופיע בשנת 2003, השני עומד להתפרסם). בהמשך חיבר על סמך תוצאות מחקריו בנושא זה, את הספר "תולדות המלים".
גריגורה ברנקוש ידוע גם בתרומותיו לחקר השפה הרומנית העכשווית. בשנת 1959 כתב ספר על דקדוק השפה, בשנת 1976 ספר "ניתוח מבני של המורפולוגיה של הפועל", ובשנת 1998 הספר "המורפולוגיה השלמה ,התאורית והנורמטיבית".
ברנקוש חיבר גם ספר לימוד של השפה הרומנית המיועד לזרים שהופיע ב־5 מהדורות בין השנים 1998-2005 והמשמש עד היום את כל החוגים לשפה הרומנית ברחבי העולם.
בתחום הדיאלקטולוגיה, חקר ברנקוש את הפולקלור ואת העגות והניבים האזוריים ברומניה, במיוחד את העגות ממונטניה ואולטניה וכמו כן את הניב בארומני מאלבניה.
בשנת 2001, יחד עם מריוס סאלה, יאנקו פישר, קריסטיאן גשפאר, מריה-פרנצ'סקה בלטצ'אנו ואחרים, נמנה ברנקוש עם מייסדי "החברה הרומנית ללימודים הודו-אירופיים".
בשנת 2006 הוא הוציא לאור מחדש את המילון של יון אאורל קנדריה.
פעילותו הפוליטית.
ב13-15 יוני 1990 ברנקוש נמנה עם הפרופסורים שהזדהו עם הפגנת המחאה של הסטודנטים בככר האוניברסיטה של בוקרשט והוכה יחד עם פרופ פטרו קרציה ומנהיגי הסטודנטים על ידי השוטרים והכורים שגויסו על ידי הממשלה כדי לדכא את ההפגנה.
ספרים.
(ב.פ. חאשדאו)
(דקדוק השפה הרומנית. מורפולוגיה) - בשיתוף פעולה
(תולדות המלים. אחדות של שפה ותרבות רומנית)
ספרים בעריכה קיבוצית.
גריגורה ברנקוש השתתף בחיבור המהדורה הראשונה של Gramatica Academiei ספר "הדקדוק של האקדמיה הרומנית", כמו כן ב Dicţionarul limbii române moderne - המילון של השפה הרומנית המודרנית.
במשך 40 שנה חיבר את סעיפי האטימולוגיה של למעלה מ20 הכרכים של Dicţionarul academic al limbii române "המילון האקדמי של השפה הרומנית" DLR.
עריכות.
( הספר הקלאסי של השדאו - ה"אטימולוגיקום מגנום רומניה" ב 3 כרכים.