סקוט למד עיתונות באוניברסיטת מיזורי ולאחר מכן עבר ללמוד דרמה, לאחר שנת לימוד אחת עזב את האוניברסיטה והלך ללמוד משחק.
תחילת דרכו בתיאטרון.
בשנת 1958 זכה בפרס החשוב בבימות אוף ברודוויי, פרס אובי על הופעתו ב"ילדי האפילה" ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה, כמו גם על הופעותיו במחזות השייקספיריים "כטוב בעיניכם" ו"ריצ'רד השלישי" עליו קיבל גם שבחים ממבקרי תיאטרון.
בשנה שלאחר מכן הופיע בברודוויי והיה מועמד לפרס הטוני על הופעתו במחזה "יום יבוא". מועמדויות נוספות לפרס קיבל סקוט על הופעותיו במחזות: "הדוד וניה" של אנטון צ'כוב, "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, "ירש את הרוח" ו"משפט אנדרסונוויל" שאת גרסתו הטלוויזיונית ביים סקוט.
בתחום הקולנוע.
ב-1959 שיחק במערבון "עץ התליה" ובדרמה המשפטית של אוטו פרמינגר "אנטומיה של רצח", תפקידו בסרט בתור התובע קלוד דנסר העניק לסקוט מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנות ה-60 הופיע בסדרות הטלוויזיוניות "בין קייסי", "צד מזרח/צד מערב" ו"הכור" בזכותן היה מועמד שלוש פעמים לפרס אמי. בשנת 1961 סקוט עורר סערה בהוליווד כשסירב להיות מועמד לפרס האוסקר בשל הופעתו בדרמת ההימורים של רוברט רוסן "אדי פלסון".
סקוט שהוזמן לטקס שלח הודעה ובה נאמר "לא תודה". סקוט סירב להיות מועמד בטענה שהתהליך בו שחקני הקולנוע הופכים לכוכבים הוא פסול, סקוט אף כינה את טקס האוסקר כ"שוק בשר".
ב-1963 השתתף בתפקיד ראשי בסרט רשימתו של אדריאן מסנג'ר בבימויו של ג'ון יוסטון.
תפקיד בו התפרסם סקוט היה בקומדיה השחורה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" שם גילם את הגנרל הפטריוט יתר על המידה באק טורגידסון.
לאחר מכן הופיע בסרטו של ריצ'רד לסטר "פטוליה" ובדרמה התנ"כית של ג'ון יוסטון "התנ"ך" בה הופיע בדמותו של אברהם אבינו.
לדעת מבקרי קולנוע רבים סקוט סיפק את אחת ההופעות הטובות ביותר בסרט המלחמה הביוגרפי "פטון" בו גילם סקוט את דמותו המורכבת של גנרל ג'ורג' פטון מהמפקדים הססגוניים והתוקפניים ביותר של הצבא האמריקאי לדורותיו. הסרט מגולל את אשר עשה במהלך שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה כמפקד טנקים בגזרות הלחימה באפריקה ובאירופה. לשם התפקיד ערך סקוט מחקרים לגבי דמותו של פטון ונפגש עם אנשים שהיו מקורבים אליו במהלך השנים.
15 שנה לאחר מכן הופיע סקוט בדמותו של פטון בגרסה טלוויזיונית בשם "ימיו האחרונים של פטון". סקוט זכה בזכות הופעתו המרשימה בסרט בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, סקוט עורר סערה נוספת כשלא הגיע בכלל לטקס האוסקר כדי להיות נוכח והעדיף להישאר בביתו ולצפות במקום במשחק הוקי קרח.
סקוט סירב לקבל את פרס האוסקר בטענה לחוסר חיבתו להצבעתם של חברי האקדמיה ובחירת המועמדים לפרס, ואפילו את רעיון התחרות עצמה. במכתב ששלח לחברי האקדמיה כתב שהוא לא רואה עצמו בתחרות עם שאר השחקנים.
בהצהרה רשמית אמר "כל העסק נראה כמו תצוגת בשר ארורה, אני לא רוצה שום חלק בזה".
סקוט הפך לשחקן הקולנוע הראשון שמסרב לקבל את פרס האוסקר, השני היה מרלון ברנדו ששנתיים לאחר סירובו של סקוט סירב לקבל את הפרס עבור הופעתו בסרט "הסנדק".
את הפרס עלה לקבל בשמו של סקוט מפיק הסרט פרנק מקארת'י, יום לאחר הטקס החזיר מקארת'י את הפרס לאקדמיה לשמירה לפי בקשתו של סקוט.
לאחר מספר שנים ביקש סקוט מחברי האקדמיה לתרום את פרס האוסקר שזכה ל"מוזיאון פטון" שבפורט נוקס, קנטקי, אולם בקשתו לא נענתה ופרס האוסקר הועבר ל"מוסד הצבאי וירג'יניה" שבלקסינגטון, וירג'יניה שם הוא שוכן עד היום.
מלבד פרס האוסקר וגלובוס הזהב שלקח באותה שנה זכה סקוט גם בפרס אמי בזכות הופעתו בסדרה "תיאטרון מוצ"ש", שנת 1971 הסתכמה כמוצלחת והפורייה ביותר בקריירה של סקוט עם זכייה בשלושת הפרסים הגדולים בתעשייה ההוליוודית.
בשנה שלאחר הצלחתו בסרט "פטון" היה סקוט מועמד בפעם הרביעית לפרס האוסקר ולגלובוס הזהב על הופעתו בסאטירה החברתית "בית חולים". בסרט גילם את ד"ר הרברט בוק, מנהל מחלקה בבית חולים שנחשב לאחד הטובים בתחום אך עם בעיות אישיות לא פשוטות אשר מערערות את שלוותו.
סקוט התפרסם גם בזכות הופעות ראשיות בסרטים כמו "יומו של דולפין" של מייק ניקולס בו גילם מאמן דולפינים שחושף קונספירציה תת-מימית לרצוח נשיא ארצות הברית, "הינדנבורג" של רוברט וייז המבוסס על אסון ספינת האוויר הינדנבורג בו מגלם סקוט את הקולונל הגרמני פרנץ ריטר שמונה על ביטחון הנוסעים, "איים בזרם" ו"סרט סרט" בו זכה על הופעתו הקומית הכפולה למועמדות רביעית בקריירה לפרס גלובוס הזהב.
במהלך שנות ה-80 זכה להצלחה יחסית עם זכייה בפרס ג'יני על הופעתו בסרט האימה "השינוי" והופעות במותחן הפשע של ג'ון ג. אבילדסן "הנוסחא" ובדרמה הצבאית "כיבוי אורות" שם הוצג כמפקד פנימייה צבאית.
שיחק כדמות הראשית בסרט השלישי בסדרת סרטי האימה "מגרש השדים", הופעתו בדרמה על שיטת המשפט האמריקאית "12 המושבעים" העניקה לו את פרס אמי ואת פרס גלובוס הזהב בפעם השנייה.
סרטו האחרון של סקוט לפני פטירתו היה "ירש את הרוח", גרסת הטלוויזיה למחזה בו היה שותף.
חיים אישיים.
סקוט היה נשוי חמש פעמים:
לסקוט נולדה בת נוספת ממערכת יחסים שקיים עם קארן טרוסדל.
סקוט שסבל במהלך שנותיו מהתקפי לב מזדמנים נפטר לקראת סוף שנת 1999 בגיל 71 ממפרצת בעורקי הבטן.
סקוט נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון ווסדטווד" שבלוס אנג'לס. מספר חודשים לאחר מכן נקבר לצידו הקומיקאי וולטר מתאו.
ניו-מד אנרג'י
ניו מד אנרג'י (לשעבר דלק קידוחים) היא שותפות אנרגיה ציבורית ישראלית לחיפוש, פיתוח והפקה של נכסי נפט וגז טבעי בשליטת קבוצת דלק, והיא נסחרת במדד תל אביב 35.
היסטוריה.
ניו מד אנרג'י נוסדה כדלק קידוחים על מנת לשמש כזרוע חיפושי הגז הטבעי והנפט של קבוצת דלק שנשלטה אז בידי קבוצת IDB. השותפות נוסדה על פי הסכם שנחתם ב-1 ביולי 1993 בין דלק ניהול קידוחים (1993) בע"מ כשותף כללי מצד אחד, לבין הנאמן, חברת דלק נאמנויות קידוחים בע"מ כשותף מוגבל. בשנת 1998 החל שיתוף הפעולה בין דלק קידוחים ושותפות אבנר, שנוסדה בשנת 1991 על ידי ד"ר דוד כהן, הגאולוג ד"ר אלי רוזנברג וגדעון תדמור, והן הפכו לשותפויות אחיות אשר תחומי פעילותן ומבנה הבעלות שלהן זהים.
בדצמבר 2016 אישרו האסיפות הכלליות של ניו מד אנרג'י ושל שותפות אבנר חיפושי נפט וגז, אשר נשלטה אף היא בידי קבוצת דלק, את מיזוגן. בחודש מאי 2017 הושלם הליך המיזוג, כאשר אבנר נקלטה לתוך ניו מד אנרג'י. בכך עוגן מעמדה של ניו מד אנרג'י כגוף חיפושי האנרגיה הגדול והמוביל בישראל. יחידות ההשתתפות של השותפות נסחרות במדד תל אביב 35 בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והיא שותפות החיפושים הישראלית הגדולה ביותר במונחי שווי שוק.
בפברואר 2022, במסגרת תהליך מיתוג מחדש, שונה שם החברה ל"ניו-מד אנרג'י" (NewMed Energy). באותו המועד דיווחה ניו מד אנרג'י על עדכון אסטרטגיית הפעילות של השותפות, הכוללת לצד פעילות חיפוש והפקה של גז טבעי בים התיכון, גם הקמת זרוע פעילות בעולם האנרגיות האלטרנטיביות, העמקת הקשרים האזורים, כניסה לאזורי פעילות נוספים ועוד.
תגליות.
ניו מד אנרג'י הייתה הראשונה, יחד עם שותפתה נובל אנרג'י, לספק גז טבעי בכמויות מסחריות למשק הישראלי, עם תחילת הזרמת הגז משדה מרי B שלחופי אשקלון בשנת 2004. השדה, שהתגלה בשנת 2000, איפשר לראשונה בתולדות המדינה הקמת תשתיות לייצור חשמל באמצעות גז טבעי בישראל. בשנת 2010, שותפויות החיפושים אבנר וניו מד אנרג'י פרסמו שהיקף הרזרבות המוכחות לפני תחילת ההפקה הסתכמו ב-27.52 BCM (מיליארד מ"ק), גידול של 1.9 BCM או 7.5% ביחס להערכות הקודמות, אשר צפוי להגדיל את ההכנסות מהפרויקט בכ-340 מיליון דולר.
בשנת 2009 הייתה ניו מד אנרג'י גורם מוביל בתגלית מאגר הגז "תמר", יחד עם שותפיה נובל אנרג'י, ישראמקו ודור. המאגר, שנמצא כ-90 קילומטר מערבית לחיפה והתגלה בעומק של כ-4.5 קילומטרים במקום בו עומק הים עומד על 1,700 מטרים, היה לתגלית הגז הגדולה ביותר שהתגלתה בעולם במים עמוקים באותה השנה. על פי הערכות הכיל המאגר 8.5 טריליון רגל של גז טבעי. תחילת הפקת הגז מהמאגר החלה ב-31 במרץ 2013, והוא צפוי לספק את צורכי הגז הטבעי של מדינת ישראל עד סביבות השנה 2035.
בשנת 2010 התגלה מאגר "לווייתן", שגודלו פי שניים מגודלו של "תמר", בידי ניו מד אנרג'י, רציו ונובל אנרג'י. לווייתן הוא שדה הגז הטבעי הגדול ביותר שהתגלה בים התיכון. בעת שהתגלה נחשב המאגר לתגלית הגז הגדולה ביותר בעולם באותו עשור לאור היקף משאבי הגז הטבעי הנמצאים בו, אשר מוערכים בכ- 650 מיליארד מטר מעוקב. ניו מד אנרג'י מחזיקה ב-45.3% מהזכויות במאגר. בשנת 2019, החלה הזרמת הגז מהמאגר למערכת ההולכה בישראל.
בשנת 2011 התגלה מאגר "אפרודיטה", המצוי במים הכלכליים של קפריסין, על ידי ניו מד אנרג'י ונובל אנרג'י. בשנת 2014, ניו מד אנרג'י דיווחה על גידול של 12% בהערכת כמות הגז המצויה במאגר, המוערכת בכ- 124 BCM. בשנת 2015, דווח על מחלוקת בין ישראל לקפריסין בנימוק שחלק מהמאגר גולש לשטח רישיון מאגר ישי, הנמצא באזור הכלכלי הבלעדי של ישראל. בשנת 2022 החליטה שרת האנרגיה להחזיר את המחלוקת למישור הבין מדינתי, לצורך המשך המשא ומתן בין המדינות
בשנת 2012, ניו מד אנרג'י דיווחה כי בקידוח "תנין 1" שנערך ברישיון "אלון", כ-120 קילומטר צפון מערבית לחיפה, נמצא, בהתאם להערכות המוקדמות, מאגר גז בהיקף של כ-31 BCM. ב-2013, ניו מד אנרג'י דיווחה כי תכולת מאגר כריש שהיה בבעלותה ומצוי בסמוך למאגר תנין, מוערך בכ-34 BCM.