בולבול זה מכין קן בצורת כוס קטנה, העשוי מעשבים, שורשים וענפים דקים. הקן נבנה בדרך כלל על עץ או על ענף של עץ נמוך. הנקבה מטילה בדרך כלל שלוש ביצים, המודגרות במשך 12 יום. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר 9–11 ימים. ההטלות מוערכות כשניים או שלושה במהלך הקיץ. במהלך הרבייה ציפור זו לוחמנית מאוד כלפי שאר הציפורים.
תזונה.
בולבול זה ניזון מחרקים וחסרי חוליות קטנים אחרים, גרגרי יער, פירות, ירקות, זרעים, צוף וביצה חיה של ציפורים אחרות.
פיצול הנצרות מתוך היהדות
שמעון לוי
ריפוי
בוילר
לימודי מידע
בניין עיריית פילדלפיה
בניין עיריית פילדלפיה הוא גורד שחקים הממוקם במרכז כיכר פן בעיר פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
מגדל השעון שבצדו הצפוני ופסלו של מייסד מושבת פנסילבניה, ויליאם פן, המוצב בראשו, מקנים לו גובה של 167.03 מטרים. בזכות כך, החזיק בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" בין השנים 1894–1908. לאחר מכן, נשאר הבניין הגבוה ביותר במדינת פנסילבניה עד שנת 1932, בה הושלמה בנייתו של Gulf Tower בפיטסבורג. כמו כן, היה לבניין הגבוה ביותר בעיר פילדלפיה עד שנת 1987, עם השלמת בנייתו של הליברטי פלייס, ששם קץ להסכם ג'נטלמני שהיה נהוג עד אז והגביל את גובהם של המבנים בעיר לגובהו של בניין העירייה.
בניין עיריית פילדלפיה הוא בניין הלבנים הגבוה בעולם החל משנת 1953, בה התמוטט בסיס החרוט של בניין מולה אנטונליאנה שבטורינו.
היסטוריה.
הבניין תוכנן בידי האדריכל הסקוטי ג'ון מקארתור ג'וניור ועוצב בסגנון אדריכלות האימפריה השנייה. הוא נבנה בין השנים 1871–1901 בעלות כוללת של 24 מיליון דולר אמריקאי. למרות שתוכנן להיות ה"מבנה" הגבוה בעולם, בזמן בנייתו הושלמו אנדרטת וושינגטון ומגדל אייפל, שעברו את גובהו, עובדה שהפכה אותו ל"בניין" הגבוה ביותר בעולם. בנוסף, הוא גם הבניין המודרני הסקולרי הראשון בעולם שנשא את התואר "הגבוה ביותר בעולם": כל המבנים שנשאו את התואר לפניו היו מבנים דתיים, כולל הקתדרלות האירופאיות ומבנים עתיקים כדוגמת הפירמידה הגדולה של גיזה.
הבניין כולל כ-700 חדרים והוא הבניין המוניציפלי הגדול ביותר בארצות הברית ומבין הגדולים בעולם כולו. בבניין שוכנות שלוש רשויות של הממשל, הרשות המבצעת (משרד ראש העיר), הרשות המחוקקת (מועצת העיר) והרשות השופטת.
הפסל, העשוי ברונזה ושוקל כ-26 טון, שעומד בראש הבניין, בדמותו של ויליאם פן, מייסד מושבת פנסילבניה, הוא אחד מ-250 הפסלים שיצר האמן אלכסנדר מילן קלדר המעטרים את הבניין מבחוץ ומבפנים. בנוסף, פסלו של ויליאם פן הוא "הפסל הגבוה ביותר בעולם שעומד בראש בניין".
קלדר ביקש שהפסל יוצב עם פניו לכיוון דרום כך שיואר באור טבעי במשך רוב היום ויהיה ניתן להבחין בפרטי עבודתו. בפועל, הוצב הפסל עם פניו לכיוון צפון-מזרח, למקום בו נחתמה הברית בין ויליאם פן לבין שבטי הילידים שהתגוררו בסמוך לעיירה וכיום נמצא בו "פארק ברית פן". מאחורי הפארק נמצאת אחוזתו של פן.
בחלקו העליון של המגדל ישנם ארבעה שעונים, אחד בכל צד, בקוטר 8 מטרים (קוטרם גדול יותר מקוטרי השעונים של הביג בן).
קומת התצפית היחידה בעיר ממוקמת בקומה האחרונה בבניין, בגובה 152 מטרים מעל מפלס הרחוב. בעבר, קומת התצפית הייתה מוקפת גדר רשת וכיום היא מוקפת בזכוכית. הגישה לקומת התצפית נעשית באמצעות מעלית וניתן לראות מפנים המבנה את קונסטרוקציית העץ התומכת במגדל.
דן ורד
דן ורד (נולד ב-28 במרץ 1944) הוא יהודי ישראלי שהורשע בריגול למען סוריה.
ביוגרפיה.
דן ורד נולד בתל אביב-יפו ב-1944 בשם דן רוזנפלד לבתיה ואברהם רוזנפלד. ב-1961 סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה גאולה, וב-1970 סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת מיאמי. במהלך שהותו בארצות הברית, החל להזדהות עם המוחים כנגד מלחמת וייטנאם ועם המאבק של האפרו-אמריקאים והפורטוריקנים לשוויון זכויות, והצטרף לארגון הסטודנטים הסוציאליסטי "סטודנטים למען חברה דמוקרטית". עם חזרתו לארץ, התיישב ברמת גן ועסק בהוראת מתמטיקה. במקביל לעיסוקו בהוראה, הצטרף ורד לארגון השמאל "מצפן". בספטמבר 1970 פרש מהארגון יחד עם חבריו, בהם אודי אדיב ורמי ליבנה, ויחד עם אחרים הם הקימו את "הברית הקומוניסטית המהפכנית", ופרסמו את ביטאונה בשם "מאבק". בין ורד וחברי ההתארגנות התגלעו חילוקי דעות אידאולוגיים ובאוקטובר 1971 פרש ממנה, ויחד עם חברים, ביניהם אדיב, הקימו את "החזית האדומה", שפרסמה ביטאון משלה בשם זה. בסך הכול יצאו שלושה גליונות, האחרון בהם באפריל 1972.
ביוזמת שותפים מה"חזית האדומה", יהודים וערבים, יצר אודי אדיב קשר עם סוכן פלסטיני-סורי בשם חביב קהוואג'י, שהיה חבר באש"ף. אדיב וחבריו ובהם דן ורד נסעו לדמשק, שם עברו אימונים בתורת החבלה. לאחר מכן שבו לישראל. על פי התוכנית, הסורים היו אמורים לשדר דרך הרדיו מסרים מוצפנים, ובאמצעותם להפעיל את חברי החוליה שגייסו בביצוע פעולות חבלה.
תוכניותיהם של חברי הקבוצה לא יצאו לפועל, שכן השב"כ, שהיה במעקב צמוד אחרי המגויסים ומודע לכל תוכניותיהם, מיהר לעצור אותם. ב-8 בדצמבר 1972 נעצרו חברי הקבוצה, שכללה 20 ערבים (ביניהם ראש הרשת דאוד תורכי) וארבעה יהודים - אודי אדיב, דן ורד, יחזקאל כהן ודוד קופר. מעצרם של חברי הקבוצה עורר סערה ציבורית עזה. מעשה הבגידה של יהודים במדינתם נתפס אז בעיני הציבור בתדהמה, במיוחד על רקע האווירה הפטריוטית הגורפת ששררה בישראל בתקופה שבין מלחמת ששת הימים לבין מלחמת יום הכיפורים.
ב-25 במרץ 1973 נגזר דינם של חברי החוליה: ראש הרשת תורכי, ואדיב, שלא הביע חרטה על מעשיו, נידונו ל-17 שנות מאסר, ודן ורד אשר הביע חרטה על מעשיו, נידון ל-10 שנות מאסר. חברים אחרים בפרשה נידונו אף הם לתקופות מאסר שונות, קצרות יותר. בית המשפט ציין בין הסיבות להקלה בעונשו של ורד כי לידיעות שמסר לא היה ערך ביטחוני, וכי בשל העובדה שנסע ראשון לדמשק, לפני אודי אדיב, לא ידע ורד עם מי הוא עומד להיפגש ומה צפוי לו בדמשק.
ורד שוחרר מהכלא באוגוסט 1979, לאחר ריצוי שני שלישים מתקופת מאסרו. עם שחרורו הוא התגרש מאשתו הראשונה לה נישא בשנת 1972 טרם מעצרו. בשנת 1983 נישא בשנית, ובשנת 1984 נולד בנו - בן. הוא שב לעסוק בהוראת מתמטיקה, שבה עסק לפני מאסרו, ולימד במספר בתי ספר בתל אביב, האחרון שבהם תיכון עירוני ד'. במאי 1980 ביקש הרמטכ"ל, רפאל איתן, למנוע את העסקתו כמורה, אולם הדבר לא עלה בידו, כי ורד עבד בבית הספר הפרטי אנקורי.
הערות שוליים.
פסנוע
פסנוע היה אמצעי התקשורת האלקטרוני הדיגיטלי המוקדם ביותר, באמצעותו הועברו מחירי ניירות ערך על גבי קווי טלגרף.
פסנוע כלל סרט נייר שהורץ דרך מכונה, אשר הדפיסה עליו ראשי תיבות של שמות חברות בסמלים אלפביתיים, שלאחריהם מספרים המייצגים מידע לגבי מחירי עסקאות בניירות ערך ושערי המסחר. מערכות פסנוע היו היישום הראשון של מערכות להעברת טקסט על גבי תיילים אל התקן הדפסה.
הפסנוע הומצא ב-1867 על ידי אדוארד א. קלאהן, עובד של חברת הטלגרף האמריקאית. מכונות הפסנוע היו בשימוש בין 1870 ל-1970. הן הפכו למיושנות החל משנות ה-60, כאשר גבר השימוש בטלוויזיה ובמחשבים להעברת מידע כלכלי. לעומת זאת, הפסנוע כמושג ממשיך להתקיים ומתאר כיום רצועות אלקטרוניות נגללות המוצגות על קירות מוסדות ברוקרים ובתוכניות טלוויזיה, שם פסנועים משמשים הן להצגת מידע כלכלי והן להצגת מבזקים.
באנגלית נקרא הפסנוע ticker tape - רצועה מתקתקת, על שם הרעש שהשמיעה המכונה בעת ההדפסה.
היסטוריה.
למכונות הפסנוע קדמה המצאת הטלגרף המדפיס, על ידי דייוויד א. יוז ב-1856. אדוארד א. קלאהן המציא את מערכת הפסנוע הראשונה למסחר בניירות ערך ב-1863 והציג אותה ב-1867 בניו יורק. מערכת זו הייתה האמצעי המכני הראשון למסירת ציטוטים פיננסיים למרחק רב על גבי תיילי טלגרף. בתחילת דרכו עשה הפסנוע שימוש בסימני קוד מורס להעברת המסרים. קודם לכן הועברו המסרים ידנית על ידי שליחים, בכתב או בעל פה. כיוון שציטוט פיננסי רלוונטי לזמן קצר, לרוב הם לא נשלחו למרחק רב, ובמקומם נשלחו סיכומים יומיים בלבד. הגברת המהירות הודות לפסנוע איפשרה מכירות מהירות ומדויקות יותר. כיוון שהפסנוע פעל ללא הפסקה, ניתן היה לעדכן באופן מיידי יותר כל שינוי במחירי הניירות ולפיכך עלתה רגישותו של המסחר לזמן. כך לראשונה החל מסחר קרוב לזמן אמת.
עד שנות ה-80 של המאה ה-19 הותקנו קרוב לאלף מכונות פסנוע במשרדי בנקים וברוקרים בניו יורק. אחת ממכונות הפסנוע האפקטיביות הראשונות, פותחה על ידי תומאס אדיסון ב-1869. בין 1869–1873 אדיסון פיתח מספר שכלולים למכונת הפסנוע, שהפכה להיות המכונה הסטנדרטית בתעשייה זו.
טכנולוגיה.
מכונות הפסנוע בבניינים בהן הותקנו, היו מחוברות אל קווי טלגרף. בצידו הנגדי של קו הטלגרף הייתה מכונת כתיבה מיוחדת, שתוכננה להפעלה באמצעות כבלי טלגרף. הטקסט שהוקלד עליה העביר פולסים חשמליים בקו הטלגרף, אשר הועברו אל הפסנוע, שם הסתובב גלגל אותיות אל התו הנכון והדפיסו על סרט נייר. גלגל אותיות טיפוסי בן 32 תווים נאלץ לנוע בממוצע 15 צעדים עד שנעצר באות הנכונה, כך שמהירות ההדפסה הייתה איטית מאוד - כתו לשנייה. ב-1883 מקלדת הצד השולח דמתה למקלדת פסנתר, מקשים שחורים יצגו אותיות ומקשים לבנים - מספרים ושברים, זאת במקביל לשני גלגלי תווים במדפסת הפסנוע.
שימושים נוספים.
במנהטן תחתית נהגו לחתוך את סרטי הנייר של הפסנוע ולהשתמש בהם כקונפטי במצעדים, שכונו בשל כך ticker-tape parade (מצעדי קונפטי). שם זה נותר בשימוש גם כיום, כאשר פירורי הקונפטי אינם עשויים נייר פסנוע.
ארצות מולדת שחורות
ארצות המולדת השחורות
ארץ מולדת שחורה