במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו שכירים טורקים כחלק מצבא סין נגד הכוחות היפנים. במהלך מלחמת סין-יפן. לאחר תקרית גשר מרקו פולו נשלחה חטיבת פרשים למקום, אשר רובה הורכב משכירי חרב טורקים.
במרץ 1945, כשהיה ברור שמדינות הציר יפסידו, טורקיה הכריזה מלחמה עליהן, אם כי לא הייתה השתתפות מעשית של חיילים טורקים בשדה הקרב.
יחסים פוליטיים.
טורקיה ויפן חברות ב-OECD, וכן בארגון הסחר העולמי. כמו כן טורקיה חברה במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ארגונים בהם יפן היא מדינה משקיפה.
נכון ל-2015, ישנם 4,723 תושבים טורקים שחיים ביפן, בהשוואה ל-2,208 תושבים יפנים שחיים בטורקיה.
על פי סקר שנערך בטורקיה על ידי משרד החוץ היפני בשנת 2012, 83.2% מהנשאלים החזיקו בדעות לפיהן היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים" או "כמעט ידידותיים".
הכורדים.
ממשלת יפן לא העניקה מעמד פליט לאף אחד מהכורדים שנמלטו מטורקיה בשל רדיפות ושהגיעו למצב של חסרי כל, ללא השכלה וללא מעמד חוקי, וכן לא העניקה להם הגנה.
מודל העדפה קישורי
מודל העדפה קישורי הוא שם כולל לתהליכים בהם כמויות מסוימות, למשל הון או קרדיט, מחולקות בין מספר ישויות או אובייקטים על פי הכמות אשר נמצאת כבר ברשותם, כך שלמחזיקים בכמות גדולה יותר יגבר סיכוי גבוה יותר להגדיל את עושרם. "מודל העדפה קישורי" הוא המושג העדכני ביותר מבין השמות שניתנו להתליכים מסוג זה. מודל זה נודע גם תחת השמות תהליך יול, יתרון הצטברותי, העשיר נהיה עשיר יותר, ובשם מדויק פחות אפקט מתי. שמות אלו מיוחסים גם לחוק גיברט. הסיבה העיקרית שמודל זה עורר עניין מדעי כה רב היא שבעזרתו ניתן תחת הנסיבות המתאימות, ליצור התפלגות חזקתית.
הגדרה.
מודל העדפה קישורי הוא תהליך סטוכסטי, בו יחידות בדידות של "עושר" הקרויות לרוב "כדורים", מתווספות באופן אקראי, מלא או חלקי, לקבוצת אובייקטים או מכלול, בדרך כלל קרויים "כדים". בתהליך זה מתווספים כדורים בצורה שוטפת למערכת המתחלקים בין הכדים כפונקציה של מספר הכדורים שכבר נמצאים בכל כד. ברוב המחקרים הנפוצים, כמות הכדים גם כן גדלה ללא הרף, למרות, שזהו לא תנאי הכרחי לקיום תהליך ההתקשרות ודוגמאות הוכיחו זאת בעזרת שימור או אף הורדה במספר הכדים. במילים אחרות אם נקביל את ההגדרה לעולם האמיתי נגלה שאנשים נוטים לתת קרדיט לאנשים מפורסמים יותר מאשר לאדם הקטן, זה שפחות ידוע בציבור. אפקט מתי אשר התברר כתגלית מדעית נעשה באופן סימולטני על ידי שני אנשים אחד ידוע בציבור והשני פחות. מהממצאים עלה כי תחת הנסיבות הללו אנשים נטו לתת את הקרדיט על התגלית לאדם המפורסם מבין השניים.
היסטוריה.
השימוש, ככל הנראה הראשוני במודל העדפה קישורי נעשה ב-1925 על ידי אדני יול, שהשתמש בתהליך זה כדי להסביר את ההפצה, שמתנהגת לפי חוק ה'הזנב הארוך', של מין (טקסונומיה) לסוג (טקסונומיה) אצל בעלי פרחים. תהליך זה נקרא לעיתים גם "תהליך יול" לזכרו. פרטי ההוכחה בסטנדרטים של היום קשים ולא ברורים משום שהכלים המודרניים לניתוח תהליך סטוכסטי לא היו קיימים בזמנו של יול והוא נאלץ להשתמש בדרכים מסורבלות כדי להוכיח את טענתו.
ההתייחסות המודרנית למודל העדפה הקישורי תוך שימוש במשוואת מסטר נעשתה במחקרו של הרברט סיימון בשנת 1955, בה חקר את התפלגות הגדלים של ערים ותופעות אחרות.
היישום הראשוני של מודל העדפה קישורי נעשה על ידי דקר פרייס ב-1976 (הוא התייחס לתהליך כאל יתרון מצטבר).  פרייס גם כן היה הראשון ליישום חוק זה על תהליך גדילה של רשת, כאשר יצר את מה שנקרא היום: רשת נטולת סקאלה. בהקשר של גדילת רשתות זהו התהליך הנלמד ביותר כיום. פרייס גם כן הציע מודל זה כהסבר אפשרי תאוריית הזנב הארוך בתופעות אחרות, לדוגמה בחוק לוטקה לפרודקטיביות מדעית.
היישום ברשת האינטרנט העולמית הוצע ב-1999 על ידי אלברט-לסלו ברבאשי ו-Réka Albert, שתבעו לתהליך את שמו הנוכחי והציעו כי התהליך יכול לתאר רשתות אחרות גם כן. עבור גדילת רשתות, ניתן לעשות שימוש בנראות מקסימלית על מנת להעריך את תבנית הגדילה.
תהליך גדילת רשת בעזרת מודל העדפה קישורי.
מודל הBA על שם אלברט-לסלו ברבאשי וRéka Albert הוא אלגוריתם הנועד לחולל רשתות נטולות סקאלה בעזרת שימוש במנגנון מודל ההעדפה הקישורי. האלגוריתם כאן פשוט מאוד. מתחילים את התהליך עם רשת מזערית, בדוגמה המתוארת למטה זוהי רשת עם שני צמתים בלבד. בכל שלב של האלגוריתם צומת חדש נוצר עם לינק אחד או שניים. כל לינק מקשר את הצומת החדש לצומת אחד או יותר הקיימים כבר ברשת. סיכויי ההיקשרות לצומת קיים הוא פרופורציונלי לדרגת הנוד הקיים. לכן, לצמתים בעלי דרגה גבוהה יותר יהיה סיכוי גדול יותר "למשוך" אליהם צמתים חדשים נוספים אשר יגדיל את דרגתם אפילו יותר. בצורה אינטואטיבית, ניתן להסתכל על מודל ההעדפה הקישורי אם חושבים במונחים של מנועי חיפוש המחברים דפי אינטרנט רבים. דף אינטרנט פופולרי עם הרבה קישורים אליו ימשוך אף יותר דפים המקשרים אליו כל הזמן.
יוליוס שרק
יוליוס שרק (13 ביולי 1898 - 16 במאי 1936) היה מראשוני המפלגה הנאצית ומקורב לאדולף היטלר.
הוא נולד במינכן, שירת במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הצטרף לתנועות ימניות לוחמניות בגרמניה. הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1920 ויצר קשר חזק עם היטלר. שרק היה ממייסדי השְׁטוּרְמְאַבְּטַיְילוּנְג (האס אה) וכן סייע להרחבת התנועה. בשנת 1925 נהיה למפקדה הראשון של תנועת האס אס (שׁוּצְשְׁטָאפֶל) ולאחר מכן היה לתקופה זמנית נהגו האישי של היטלר. הוא לקה בדלקת קרום המוח בשנת 1936 ומת ממנה במאי של אותה השנה. היטלר ערך לו הלוויה ממלכתית בה נכחו בכירים במפלגה הנאצית והיטלר עצמו אמר עליו ניחומים.
ביוגרפיה.
יוליוס שרק נולד ב-13 ביולי 1898 במינכן בוואריה. הוא שירת בצבא הקיסרות הגרמנית בעת מלחמת העולם הראשונה. לאחר שהמלחמה הסתיימה בנובמבר 1918 הוא הצטרף לפרייקור, ארגון ימני צבאי שנועד להילחם בקומוניזם בגרמניה. שרק היה מן החברים הראשונה במפלגה הנאצית, מספרו האישי במפלגה היה 53. עוד מימיה הראשונים של המפלגה הוא נקשר היטב לאדולף היטלר.
כמפקד האס אה.
שרק היה ממקימי השְׁטוּרְמְאַבְּטַיְילוּנְג (האס אה), סייע להרחבת התנועה ופיקח על התקדמותה. האס אה היה ארגון ימני פאשיסטי שתפקידו היה לדכא הפגנות והתקהלויות שמאל וכן להוות "שרירים" לצורכי אבטחה. בשנת 1923, היטלר הורה על הקמת יחידת אבטחה אישית עבורו שתהיה יעילה יותר מאשר מספר פעילים מן האס אה. בתחילה, היו ביחידה רק 8 חיילים-מאבטחים ומפקדיה היו יוליוס שרק ויוזף ברכטולד. חיילי היחידה קיבלו מדים מיוחדים (שם היחידה בגרמנית: Stabswache), אך הם עדיין היו כפופים לאס אה שגדל מיום ליום. שרק החיה מחדש את ה"טוטנקופף", סמל של גולגולת על המדים, סמל שהיה בו שימוש בעבר עבור יחידות עילית וכן של יחידות סער תחת פיקודו של אוסקר פון הוטיאר במלחמת העולם הראשונה.
במאי 1923 יחידת האבטחה האישית של היטלר נקראה "סטרוסטרופ היטלר" (יחידת הסער היטלר). תפקידה היחיד של היחידה היה להגן ולאבטח את היטלר. ב-9 בנובמבר 1923, אנשי יחידה, יחד עם פעילים רבים משורות האס אה השתתפו בניסיון הפוטש במרתף הבירה. התוכנית הייתה לבצע הפיכה ולהשתלט על העיר (מינכן) ואז לקרוא תיגר על הממשלה בברלין. הפוטש דוכא במהרה ותוצאתו הייתה מוות ל-16 פעילים נאצים וארבעה שוטרים גרמנים. האחראים לניסיון הפוטש ושרק יחד עימם, נכלאו בבית הכלא בלנדסברג. המפלגה הנאצית והיחידות הנוספות הנלוות לה הוצאו מחוץ לחוק.
כמפקד באס אס.
לאחר שחרורו של היטלר ממעצר ב-20 בדצמבר 1924, המפלגה הנאצית נוסדה מחדש. בשנה שלאחר מכן היטלר הורה לשרק להקים יחידת אבטחה אישית חדשה עבורו, היחידה נקראה שוצקומנדו ("פיקוד האבטחה"). היטלר רצה שמאבטחיו האישיים יהיו חיילים מנוסים לשעבר כמו שרק ושיהיו נאמנים לו. ליחידה החדשה שהוקמו נכללו חיילים לשעבר מהסטרוסטרופ כגון אמיל מוריס וארהרד היידן. את הופעת "הבכורה" שלה בליווי היטלר ערכה היחידה באפריל 1925. באותה השנה, יחידת השוצקומנדו התרחבה וכללה פעילים מרחבי גרמניה. שם של היחידה שונה לשטורמשטאפל ("פלוגת סער") ולבסוף לשׁוּצְשְׁטָאפֶל, שמו הרשמי של האס אס מ-9 בנובמבר 1925. שרק נהיה לחבר מספר 5 של האס אס. לבקשת היטלר הוא פיקד על יחידת האבטחה שלו. שרק מעולם לא הציג את עצמו כרייכספיהרר אס אס, אך דרגה זו ניתנה לו בדיעבד לאחר שנים.
בשנת 1926 שרק היה מפקד באס אס וברכטולד היה בדרגה מעליו. שרק המשיך להיות פעיל באס אס בדרגת פיהרר אס-אס והיה נהגו האישי של היטלר לאחר אמיל מוריס בשנת 1934. בשנת 1930, כאשר האס אס התרחב תחת פיקודו של היינריך הימלר, שרק קודם לדרגת שטנדרטנפיהרר (מפקד יחידה), אך בפועל היו בידיו סמכויות מועטות. שרק המשיך להתלוות להיטלר וזכה לתנאי העסקה נוחים.
מותו.
בשנת 1936 שרק לקה בדלקת קרום המוח וממנה מת ב-16 במאי באותה שנה. הוא היה אהוד בקרב אנשי המפלגה הנאצית והיטלר נעצב מאוד עקב מותו. לאות כבוד הוא הועלה לדרגת אס-אס בריגדפיהרר ("מפקד חטיבה"), דרגה המקבילה לגנרל בוורמאכט. נערכה לו הלוויה ממלכתית כאשר היטלר קרא את נאום האבל. בהלווייתו נכחו בכירים נאצים רבים ביניהם הרמן גרינג, יוזף גבלס, רודולף הס, יואכים פון ריבנטרופ, קונסטנטין פון נויראט, אמיל מוריס, הנס באואר, היינריך הופמן ובאלדור פון שיראך. הימלר כינה אותו בתור "איש האס-אס הראשון של היטלר". כמו בקברים רבים של בכירים נאצים אחרים, שמו הוסר מעל המצבה וכן המספר על המצבה, מחשש שקברו יהיה לאתר עלייה לרגל לניאו נאצים.
גביע ה-20