במאמרו "הרהורי ביקורת" הוא יצא להגנת העם היהודי בפני התקפתו של וולטר, בערך "יהודים" ב"מילון הפילוסופי" שלו. במאמר טען דה פינטו שוולטר שגה כשהקיש מתכונות שליליות של פרטים מסוימים על כלל האומה. הוא שיבח את היהודים ממוצא ספרדי ופורטוגלי, אשר רמתם התרבותית גבוהה ותרומתם לארצות שבהן הם שוכנים (בפרט הולנד) רבה, בניגוד לדעת וולטר שהיהודים רק מזיקים לסביבתם. דה פינטו הודה שמצבם של היהודים בפולין ובגרמניה קשה יותר, וחייהם מוגבלים במידה רבה לקיום בסיסי, אך הוא תלה מצב זה באפליה וברדיפות שהם סובלים מהם, וטען שיש להעריכם על דבקותם במורשתם למרות התנאים הקשים.
במכתב תשובה ששיגר לדה פינטו הודה וולטר כי "שגיתי כשיחסתי את פשעי היחידים לעם שלם", והבטיח לתקן במהדורות הבאות, אך בו זמנית המשיך לבקר את אבות אבותיו של פינטו: "...כאדם מבני העלייה וודאי לא היית הורג עשרים וארבעה אלף איש רק מפני שנזדווגו עם נשים מדייניות".
חסמב&quot;ה
יוסי סוויד
ארק עלית
דוקסאזוסין
דוקסאזוסין היא תרופה מקבוצת חוסמי קולטני אלפא, המיועדת לטיפול ביתר לחץ דם, או בהגדלה שפירה של הערמונית. בישראל נמכרת התרופה כקדקס, ה מיוצרת על ידי חברת דקסול בע"מ מקבוצת דקסון, ומשווקת במינונים של 1 מ"ג, 2 מ"ג או 4 מ"ג.
פעילות התרופה היא הרפיית שרירים חלקים, כגון כלי דם, בלוטת הערמונית ועוד. כתוצאה מכך עשויים להיפתר חלק מהתסמינים המופיעים בעת הגדלת ערמונית, למשל הקלה על מתן שתן; עם זאת, התרופה אינה יעילה בהקטנת הערמונית.
במצב של יתר לחץ דם, התרופה נועדה להרפות את כלי הדם מהתכווצותם, ובכך להנמיך את לחץ הדם.
נדרשת זהירות בתקופה ההתחלתית של נטילת התרופה עד להסתגלות הגוף אליה, בעיקר בנוגע לתנועות מהירות וחדות, כגון מעבר משכיבה לקימה או מישיבה לעמידה, זאת כדי להימנע מתופעות לוואי של סחרחורת ועילפון. תיתכן הפרעה בפריון הגבר, משום שנוזל הזרע עלול להיכנס לשלפוחית השתן ולהיפלט החוצה עם השתן, אך התופעה היא הפיכה ונפסקת בגמר הטיפול.
יעקב רבינוביץ
יעקב רבינוביץ (י"ב בכסלו תרל"ו, 10 בדצמבר 1875 – כ"ד באדר ב' תש"ח, 4 באפריל 1948) היה משורר, סופר, מחזאי, מבקר ספרות מסאי ופובליציסט עברי ויידי, ומתרגם משפות אירופה.
קורות חייו.
יעקב רבינוביץ נולד בוולקוביסק שברוסיה הלבנה (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) למשפחה יהודית דתית, נכדו של הרב מאיר יונה, מהדיר ספר העיטור ורבה המפורסם של סוויסלוץ'. בשנים 1900 עד 1904 נדד באירופה, השתקע בשווייץ והחל לפרסם פרוזה בכתבי העת "Der jüdische Arbeiter", "הדור" ו"הצופה". באותן שנים גמלה בלבו ההחלטה להצטרף לתנועה הציונית. בשנת 1905 ערך ביקור בארץ ישראל, ואת רשמיו פרסם בכתב העת "השילוח".
בשנת 1907 התגורר באודסה, ועבד כעוזרו של מנחם אוסישקין בניהול "הוועד האודיסאי". הוא פרסם סדרת מסות ביידיש כחלק מתעמולה ציונית בעד הציונות המעשית ונגד תוכנית אוגנדה; על מסותיו היה נוהג לחתום: "פון ציוני פשוט" (יידיש: "מאת ציוני פשוט").
בשנת 1910 עלה לארץ ישראל והתגורר תחילה בפתח תקווה. הוא השתתף בקביעות בכתב העת "הפועל הצעיר" של מפלגת הפועלים הציונית בשם זה. הוא התפרסם ביישוב היהודי החדש בארץ ישראל כסופר, מסאי ופובליציסט. בשנים תרפ"ב–תר"ץ (1922–1930) ערך והוציא לאור יחד עם הסופר אשר ברש את כתב העת "הדים", שהיה במה ספרותית חשובה; שמו הבדוי בו היה "רף-רף". רבינוביץ היה בעל מדור קבוע בעיתון "דבר", "הבוקר" ו"בוסתנאי".
ברבות השנים, דבריו בעיתונות ובספרות יפה הדהדו וליוו רבים כקולו של המצפון האנושי והלאומי. רבים הושפעו וצטטו את תרגומו ליצירתה של סלמה לגרלף "ירושלים", שתיארה את חיי המושבה האמריקאית בירושלים במאה ה-19.
על שמו נקראו כמה רחובות בישראל.
סודא
סוּדָא, סוּידַאס (ביוונית ביזנטית: Σοῦδα; בלטינית: Suidae Lexicon; Suda, Suidas) הוא מעין לקסיקון כתוב יוונית ששרד מן התקופה הביזנטית (שלהי המאה העשירית לספירה). החיבור מחזיק למעלה מ-31,000 ערכים, ובכך הוא מהווה את הלקסיקון הגדול ביותר ששרד מימי הביניים.
תוכן החיבור.
זהו חיבור שהוא בין מילון ללקסיקון, שכן הוא מחזיק ערכים משני סוגים: מצד אחד יש בו ערכים לשוניים, ובהם מובאים הסברים למילים ולביטויים יווניים מוקשים (ליוונית של המאה העשירית לספירה). מצד שני מובאים בו ערכים או מאמרים על חיבורים ועל חייהם של מחברים קדומים, וכן ערכים בתחום ההיסטוריה והגאוגרפיה של העולם הקלאסי הקדום. הערכים אינם אחידים לא באורכם ולא במבנה שלהם.
יש לחיבור ערך רב (בעיקר לחלק ההיסטורי והביוגרפי והרבה פחות לחלק הלשוני). החיבור שימר שמותיהם ופרטים רבים על מחברים קדומים, וציטוט מדבריהם, שזהותם וזהות יצירותיהם אינם ידועים מכל מקור אחר. מובאים כאן סכוליות (הערות מבארות למילה או ביטוי מוקשה שנכתבו בין השיטין או בשולי הדף של יצירות קדומות), לחיבורים קלאסיים קדומים כמו של הומרוס, סופוקלס, אריסטופאנס, תוקידידס ולוקיאנוס. יש בו ציטוטים מחיבורים מאוחרים יותר כמו יוסף בן מתתיהו, פוליביוס, כרוניקון פסחלה, ועוד.
ערכם של הדברים שונה. אף שהמחבר האלמוני מצטט מקורות רבים, הרי ציטוטים רבים הם מן הזיכרון, ללא ביקורת משמעותית. החומר לחיבור לוקט ונערך בוודאי על ידי מחברים אחדים מתוך אנציקלופדיות ומילונים קודמים. המקור העיקרי היו ככל הנראה האנציקלופדיות של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, יוחנן איש אנטיוכיה וגיאורגיוס מונאכוס. אך בין המקורות יש רבים שאבדו ובהם יצירות של אודמוס איש פרגמון, הלאדיוס, פמפיליוס, אירינאיוס איש סמירנה, לונגינוס, אלכסנדרוס פוליהיסטור ואחרים.
החיבור היה בוודאי שימושי מאוד בידיהם של מלומדים, מדינאים, אנשי כנסייה בתקופה הביזנטית המאוחרת ובתקופת הרנסאנס.
שם החיבור.
עד סביב שנת 1930 התייחסו חוקרים לשם האחד של החיבור ששרד, סוידאס (Suidas), בהנחה שזהו שמו של המחבר (סודאס Σούδας או סוידאס Σουίδας), אך דא עקא שמחבר בשם זה איננו ידוע מן העת העתיקה. קרוב לוודאי שמקור הדעה הזאת בטעות שעשה אוסטתיוס איש תסלוניקי, שקבע כי זהו שמו של המחבר. כיום חוקרים בדעה שיש להעדיף את השם סוּדָא, שהוא שמו של החיבור ולא שם המחבר. הוראת המילה, ככל הנראה, היא 'ביצור' או 'מצודה', ומשמעותה הוא ביצור הידע והגנה עליו מפני השכחה.
תאריך החיבור.
אוסטתיוס איש תסלוניקי, שפעל במאה השתים-עשרה לספירה, מצטט את החיבור תכופות, משמע החיבור קודם לו. הערך 'אדם' בחיבור עצמו מביא כרונולוגיה קצרה של העולם המסתיימת עם מותו של יוחנן הראשון צימיסקס (שנת 975 לספירה). בערך 'קונסטנטינופוליס' נזכרים יורשיו של יוחנן צימיסקס הלא הם בסיליוס השני (1025-976) וקונסטנטינוס השמיני (1028-1025). מכאן שהחיבור ניתן לתיארוך בטוח לשלהי המאה העשירית לספירה, סביב שנת 1000.
סידור הערכים.
הערכים מסודרים לפי סדר אלפביתי-פונטי, כלומר לא לפי הסדר האלפביתי היווני הרגיל, אלא לפי הגייתן של האותיות כאשר דיפטונגים (דו-תנועות כמו ai, ei,) וכדומה נחשבים סימן (אות) אחד ומסודרים בהתאם. כך למשל המלים המתחילות באות אומגה (שפירושה ביוונית אוֹ גדולה, והיא האות האחרונה באלפבית היווני) באות אחרי המלים המתחילות באומיקרון (שפירושה או קטנה), ונהגים פחות או יותר באותו אופן (למעט אורכה של התנועה), ולא בסופו של החיבור לפי מקומה של אומגה באלפבית היווני.
ערכו של החיבור.
ערכו של החלק הלשוני יווני בסודא הוא מועט. רק לחלק העוסק בחייהם וביצירותיהם של מחברים קדומים יש ערך, שכן הוא שמר על מידע רב שאינו ידוע מכל מקור אחר. הפילולוג הגרמני יוסטוס ליפסיוס טבע בזיקה לחיבור הזה את המשפט הבא: (Pecus est Suidas, sed pecus aurei velleris).
פרידריך ניטשה, כאשר היה סטודנט לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בון, כתב בשנת 1866 (בגיל 22) חיבור על המקורות הספרותיים של הסודא.
מהדורה בדפוס.
המהדורה השלמה מן העת החדשה היא זו של עדה אדלר , שהודפסה מחדש.
Ada Adler, "Suidae Lexicon", Leipzig 1928-1938, 5 Vols.; Nachdruck 1994-2001.
מארי בורז'ואה
מארי בורז'ואה (בצרפתית: Marie Bourgeois) היא שפית צרפתיה שזכתה לדירוג שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום בשנים 1933 עד 1937.
חייה.
מארי בורז'ואה נולדה בוייט-סיר-אן (Villette-sur-Ain). ב-1920 היא הקימה ביחד עם בעלה מסעדה צנועה ברחוב הראשי של חופה של פריאה (Priay) שבאן (Ain), 60 קילומטרים צפונית-מזרחית לליון. ב-1923 "אמא בורז'ואה" הייתה הזוכה הראשונה בפרס של מועדון Club des Cent, על הצטיינותו של חדר האוכל שלה. ב-1927 היא זכתה בפרס הראשון בתחרות קולינארית בפריז ושש שנים מאוחר יותר, ב-1933 היא זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, בשנה הראשונה שאלה ניתנו, והחזיקה בהם ארבע שנים, עד 1937.
שכונת גבעת שאול
חצובה משוונית
קוד נואר
איזידור ספרבר
אנסיו סילאסוואו
אנסיו סילאסוואו (בפינית: Pehr Hjalmar Ensio Siilasvuo; 1 בינואר 1922 - 10 בינואר 2003) היה גנרל פיני, גיבור מלחמת החורף, בנו של הגנרל הפיני הידוע היילמאר סילאסוואו.
חייו.
אנסיו סילאסוואו לחם כקצין צעיר בשורות הצבא הפיני במלחמת ההמשך. הוא נפצע פעמים בקרבות, בשנת 1941 ובשנת 1944. לאחר תום המלחמה המשיך ושרת בצבא הפיני. בשנת 1957 נשלח כמפקד פלוגה להשתתף בכוח החירום של האומות המאוחדות אשר פיקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה ועל קו הפסקת האש. החל מאותה משימה שירת בתפקידים שונים עבור האומות המאוחדות. לאחר תום שרותו בסיני הוצב כמשקיף מטעם האו"ם בלבנון. בין השנים 1964–1965 שירת כמפקד גדוד פיני במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין (UNFICYP).