צבא הפסלים כולל יותר מ-7,000 דמויות עשויות מטרקוטה של חיילים בגודל טבעי ערוכים לקרב עם שריוניהם, סוסיהם וכלי נשקם, שנקברו יחד עם הקיסר הראשון בשושלת צ'ין בשנת 210 לפנה"ס.
קבורת הצבא יחד עם המצביא הייתה למעשה הבטחה שהוא יוכל להשתמש בחייליו גם בעולם הבא. צבא הטרקוטה נקבר במבנה התקפי בשלושה חללי קבורה הנמצאים כקילומטר וחצי מזרחית לקברו של הקיסר. עומקו של כל חלל קבורה שכזה נע בין 4 ל-8 מטרים. כיום החללים מקורים על ידי תקרת המוזיאון שהוקם במקום, ונפתח לציבור ב-1979.
לפני קבורת הדמויות הן נצבעו בצבעים שהקנו להן מראה של חייל אמיתי, וכך הן גם נמצאו בחפירות הארכאולוגיות. החשיפה הממושכת לאוויר מאז הגילוי גרמה לדהיית הצבעים, וכיום צבען הוא צבע הטרקוטה. נראה שבמקור הודקו הצבעים לחרס על ידי ורנית שהופקה משרף של עץ (Toxicodendron vernicifluum).
הדמויות מופיעות במספר תנוחות, בהן חיילים זקופים, קשתים הכורעים על ברך ופרשים עם סוסיהם. פניהן של הדמויות עוצבו בנפרד, ולכל אחת מהן הבעה ותסרוקת שונה. התסרוקת מעידה על דרגתו של החייל. הגובה הממוצע של החיילים הוא 1.80 מטר אך יש גם חיילים המתנשאים לגובה 2.10 מטר. החיילים מוצגים בתנוחת נכונות לקרב ופונים לכיוון מזרח, אל עבר שש המדינות שהיו האויבות של שושלת צ'ין באותה תקופה. לפי מבנה הקרב ניתן ללמוד על אסטרטגיית המלחמה אז. חלק מכלי המלחמה החלידו אך אחרים שעברו ציפוי כרום נשתמרו.
רבים מהפסלים נשאו כלי נשק אמיתיים ורובם נמשחו בארס רעיל. איכרים אשר מצאו את הקבר ראשונים ונגעו בכלי הנשק מתו כתוצאה ממגע עם הלהב המורעל. במערך כולו זוהו כ-10,000 כלי נשק. היסטוריונים שחיו בתקופה בה נקברו הדמויות דיווחו כי הקבר מצויד בקשתות ירייה הקבועות במסגרת מיוחדת, היורות במסיגי גבול באופן אוטומטי.
יש שטוענים שהפסלים הם זיוף.
מבנה המוזיאון.
במקור הפיטים היו מוקפים במסגרות עץ שככל הנראה נשרפו זמן קצר לאחר מות הקיסר.
פיט מספר 1 בעומק 5 מטר, מבנה מלבני שאורכו 230 מטר ורוחבו 62 מטר גודלו הכולל 14 דונם. בפיט 1 מבנה של מעט חיילים במבנה התקפי מלווים בכרכרות.
פיט מספר 2 ממוקם 20 מטר צפונית מזרחית לפיר 1. צורתו כמו האות ר'. עומקו 5 מטר, אורכו בצד מערב 124 מטר ו-89 מטר בצד צפון ובסה"כ שטח של 12 דונם. בפיט 2 89 כרכרות עם 356 סוסים מהם 116 לפרשים בפיט זה מעל 900 לוחמים במבנה קרב עם חיצים וקשתות, חיל רגלים.
פיט מספר 3 גם הוא בעומק 5 מטר ושטחו חצי דונם בלבד, הפיט מחולק לשלשה חלקים, במרכז כרכרה בצדדים שומרים עם כלי מלחמה ארוכים ככל הנראה חיילי משמר המפקד.
מרכבות הארד.
בשנת 1980 התגלו במרחק של 20 מטרים מערבית לצבא, שתי מרכבות צבועות עשויות ארד. כל מרכבה בנויה מ-3,000 חלקים נפרדים, מונהגת על ידי רכב ומונעת על ידי ארבעה סוסים. המרכבות והסוסים קושטו בכסף וזהב והם מוצגים כיום במוזיאון. המרכבות הן חיקוי מושלם למרכבות האמיתיות בקנה מידה של 1:2. כל חלק במרכבה יכול לתפקד תפקוד מלא. מספור המרכבות נעשה לפי סדר הגילוי. מרכבה מספר 1, המרכבה המובילה, נקראת גם הכרכרה הגבוהה. כרכרה פתוחה, נהוגה על ידי גנרל חמוש בחרב מנחושת, מעליה מטריית נחושת, בצד שמאל מקדימה יש קשת וחצים. כרכרה מספר 2 כונתה כרכרת הביטחון. זוהי כרכרה סגורה במבנה מרובע ומעליה גג עגול, היא שוקלת 1.8 טון ומורכבת ממעל ל-300 חלקים. המטריה וכיסוי הגג עשויים נחושת בעובי 4 מ"מ. בכל צד של כרכרה 2 יש חלון הנפתח בזויות שונות, מה שמסייע בקירור תא הנוסעים. בכל גלגל 30 מוטות. הכרכרה מקושטת בפאר וכוללת למעלה מ-1000 חתיכות כסף וזהב. יצור הכרכרות מעיד על כך שבסין הייתה טכנולוגיית ריתוך ברמה גבוהה ביותר.
בשנת 1987 הוסיפה אונסק"ו את צבא הטרקוטה ואת קבר הקיסר לרשימת אתרי המורשת העולמית.
בני ברית
המסדר העצמאי של בני ברית הוא אגודת סתרים חברתית יהודית, שנוסדה בניו יורק על ידי הנרי ג'ונס ו-11 מחבריו ב-13 באוקטובר 1843 (י"ט בתשרי ה'תר"ד). נכון לשנת 2005, לארגון כחצי מיליון חברים ב-60 מדינות והוא אחד הארגונים היהודיים הגדולים בעולם.
הקמת הארגון, מבנהו ומטרותיו.
המייסדים של הארגון, שקם לראשונה בארצות הברית, היו שנים עשר מהגרים יהודים מגרמניה. הארגון שם לו למטרה לאחד את עם ישראל, לפתח את ההשכלה, לשפר את מוסר העם ולעזור לנזקקים. בין השאר ביקש הארגון ליצור גשר אל החברה הלא-יהודית. המסדר דומה במבנהו למסדר "הבונים החופשיים" אך איננו קשור אליו. אגדה אורבנית טענה כי לשכות רבות של הבונים החופשיים התנו הצטרפות אליהן בהשתייכות לדת הנוצרית, לכן נדרשו היהודים לפתרון נפרד.
היחידה הארגונית הקטנה ביותר במסדר היא הלשכה. הלשכות כפופות לגליל. הגלילות כפופות ללשכה הגדולה.
חברי המסדר מכונים 'אחים' ו'אחיות', והסכם ההצטרפות אליו מכונה 'מעשה קידושין'.
סמל הארגון - מנורת שבעת הקנים מסמל את יסודות האור, צדק, שלום, צדקה, אהבת אחים, אחדות ואמת.
זיגמונד פרויד היה חבר בלשכת בני ברית בווינה משנת 1895.
משנת 1897 התקבלו גם נשים כחברות בארגון. החברות בבני ברית משתתפות גם בארגון בנות ברית ונוטלות חלק בפעילות מועצת ארגוני הנשים בישראל.
ב-1888, הכריז מנהיג בני ברית סיימון וולף כי שאיפת חברי הארגון היא לשגשג בארצות הברית, והם רואים את ארצות הברית כמולדתם.
הרב לאו בק נבחר בשנת 1924 כנשיא הלשכה גדולה של בני ברית בגרמניה ומילא תפקיד זה עד שנת 1937, שבה פירקו הנאצים את הארגון על כל לשכותיו.
הארגון פעיל במגוון רחב של פעילויות חברתיות ופעילויות רווחה, כולל פעולה למען זכויות האדם, סיוע לבתי-חולים ולנפגעי אסונות טבע, מלגות לסטודנטים יהודים, והתנגדות למסיונריות, וכן התנגדות לגזענות ואנטישמיות.
המוסד העליון של הארגון נקרא הלשכה העליונה השוכנת בוושינגטון, שם שוכן גם המוזיאון של הארגון להיסטוריה יהודית (B’nai B’rith Klutznick National Jewish Museum). אחת לשלוש שנים מקיים הארגון כנס עולמי. בני ברית גם מוציאה ירחון לחבריה בשם B’nai B’rith International Jewish Monthly.
הארגון הראשי נקרא B'nai B'rith International, אך לארגון עוד כמה ארגוני משנה שהם, מבחינה ארגונית, מדורים של הלשכה העליונה.
עד מלחמת העולם הראשונה היה הארגון אנטי-ציוני. אחרי המלחמה הקו שונה בהדרגה ללא-ציוני, ואף לתמיכה במפעל הציוני, בייחוד כשעמד בראשו אלפרד מ' כהן, בשנים 1925-1940. באוקטובר 1936 החליט הארגון לתרום 100,000 דולר לקרן הקיימת כדי להקים יישוב בשם בני ברית (מולדת).
בשנת 1942 הוקם על ידי בני ברית היישוב רמת צבי והוחלט להקים יישוב נוסף, הפעם על שם הרב הרצוג. היישוב גם אסף כספים למען ההגנה.
בשנת 1940 מנה הארגון כ-150,000 חברים. בשנות ה-30 ובשנות ה-40 תמך בני ברית, שבראשו עמד הנרי מונסקי (Monsky), בישוב הציוני. פרנק גולדמן, נשיא המסדר בשנים 1947-1953, המשיך ביתר שאת את הקו הזה.
אותות הוקרה.
בני ברית מעניקה מדי פעם אותות הוקרה שונים לאישים שפעלו למען העם היהודי ולמען מדינת ישראל.
בין מקבלי האותות נמנים דוד בן-גוריון, ג'ון פיצג'רלד קנדי, גולדה מאיר, סטיבן הרפר והלמוט קוהל.
בשנת 2005 זכה הקנצלר האוסטרי לשעבר פרנץ ורניצקי במדליית הזהב הנשיאותית וב-2006 הוענק פרס זה לראש ממשלת אוסטרליה לשעבר ג'ון הווארד.
ב-2008 זכתה קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, באות הוקרה על מאבקה באנטישמיות.
בשנת 2021 הוענק פרס "בני ברית" למצוינות בסקירת התפוצות, בעיתונאות מודפסת לדן לביא, כתב העולם היהודי ב"ישראל היום" ובתקשורת המשודרת לנורית קנטי (מגישה ועורכת בגלי צה"ל).
אות מפעל חיים הוענק לפיי גריר קשמן, כתבת של "ג'רוזלם פוסט.
אות הוקרה הוענק ליוצר דני סנדרסון על תרומתו לקשר עם התפוצות באמצעות אמנות.
"אות המציל היהודי" ניתן במשותף על ידי המרכז העולמי של בני ברית, הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה וקק"ל. הטקס מתקיים החל משנת 2001 ביער הקדושים שבפרוזדור ירושלים, בו נטועים 6 מיליון עצים לזכר קורבנות השואה, ונמצאות אנדרטאות זיכרון אשר חלקן לזכר חברי "בני ברית" מאירופה שנספו בשואה. ב-2022, זכתה בפרס גם ד"ר חנה דרוקר (בשמה ההולנדי, אנס ואן דאם), על הצלת יותר מ-35 ילדים בשואה, תוך סיכון אישי..
בני ברית בישראל.
לשכת ירושלים של הארגון הוקמה בט"ז בסיוון ה'תרמ"ח (26 במאי 1888) על ידי עשרה חברים. ביניהם: ד"ר זאב וילהלם הרצברג (ששימש נשיא הארגון), אפרים כהן (ששימש סגן הנשיא), יוסף מיוחס, ר' אברהם משה לונץ, אליעזר בן-יהודה (מזכיר הלשכה), ישעיהו פרס, דוד ילין, וישראל דב פרומקין. הלשכה הייתה לארגון הראשון שהצהיר כי בישיבותיו תהיה העברית שפתו הרשמית.
במסגרת הכרזת הלשכה, שלפיה לעברית נועד מקום נכבד במוסדותיה החינוכיים, הקימה בארץ ישראל את גן הילדים העברי הראשון, וספרייה עברית גדולה.
חבריה נלחמו בגזרות הממשלה הטורקית נגד עליית יהודים, ונגד איסור מכירת נכסים ליהודים. לאחר הקמת המדינה, עוד לפני ייסוד יד ושם, הנציחו בני הארגון את זכר השואה על ידי נטיעת יער הקדושים, הסמוך לבית שמש, שבו שישה מיליון עצים, וחניכת מערת בני ברית.
בתאריך ט"ז בשבט ה'תרפ"ט (27 בינואר 1929) התכנסה ועידת בני ברית בזכרון יעקב, לנשיא הוועידה נבחר ראש עיריית ת"א מר מאיר דיזנגוף. בוועידה נדונו עניינים שוטפים כגון הרחבת פעילות הארגון בא"י והמשך המאבק במיסיון והחינוך הזר בארץ, המשך הוצאת בולטין הארגון והחלטות מעשיות נוספות. בשעות הערב נערך נשף חגיגי, ה' דיזנגוף נבחר להיות לנשיא הנשף והחברים ד"ר דוכן וישעיהו קרניאל (מייסד הלשכה בזכרון יעקב) נבחרו ל"שרי המשקים".