ממשלת קונגו הבלגית, שמדיניותה כ"שלטון ישיר" לא עשתה דבר כדי להכין את המדינה לעצמאות בשנת 1960 ותוך כמה שנים הפכו קונגו וקטנגה למילות מפתח לסכסוכים ותוהו ובוהו, עד כי משטר מובוטו, במאמץ עקר לשפר את תדמיתו, שינה את השמות לזאיר ולשאבא רספקטיבית.
ססיל רודס.
ססיל רודס התגבר על האכזבות מאובדן המאבק על קטנגה בכך שהוא עשה את מה שהוא ידע לעשות טוב - הוא השקיע בחיפושים ובכרייה של מינרלים בקטנגה. כאשר הבריטים בשטחי רודזיה הבינו בשנות העשרים את היקף העושר המינרלי של קטנגה, שהיה יותר גדול מרצועת הנחושת של רודזיה עצמה הם העצימו את הדימוי של קפטן סטארס כשכיר חרב בלגי, והיו שראו בו בוגד באימפריה הבריטית.
גבול קונגו זמביה.
משלחת סטארס אישרה כי הגבול בין מושבות בלגיה ובריטניה ישתרע לאורך קו פרשת המים של הזמבזי והקונגו על הנהר לופולה, אגם מווארו ובהמשך קו שרירותי שנמשך בין מווארו לאגם טנגניקה. החלוקה הפרידה אנשים קבוצות ועמים בעלי תרבות דומה כמו קזמבה-לונדה ויצר את הפרוזדור של קונגו, בדרום מזרחה, בתוך שטח זמביה, המשמש דוגמה לשרירותיות של גבולות קולוניאליים.
It's Five O'Clock
"It's Five O'clock" (בעברית: "השעה חמש") הוא שיר של הלהקה היוונית, בנה של אפרודיטה, מאלבום האולפן, הנושא את אותו שם, שיצא ב-1969. השיר יצא לאור גם כסינגל במרקורי רקורדס.
את השיר כתבו ואנגליס וריצ'רד פרנסיס.
השיר הגיע למקום השישי בשווייץ ולמקום ה-11 בהולנד. בישראל הגיע השיר למקום ה-20 במצעד הלועזי השנתי לשנת 1970 של רשת ב'.
רשימת רצועות.
7" single Mercury 6033 001 (1969, יוון)
7" single Mercury 132 508 MCF (1970, גרמניה, הולנד, צרפת, בלגיה)
7" single Polydor 56791 (1970, הממלכה המאוחדת)
7" single Mercury 132 508 MCY (1970, איטליה)
7" single Mercury 51 32 508 (1970, ספרד)
7" single RTB S 53592 MER (1972, יוגוסלביה)
7" EP Mercury 26 017 MCE (1970, פורטוגל)
7" single Philips 6060 320 (1982, בלגיה)
הגרסה של מילבה.
הזמרת האיטלקייה מילבה הקליטה את השיר ב-1981 בגרמנית בשם "Kennst du das auch?" ובצרפתית בשם "Le drapeau de l'humanité".
הגרסה של דמיס רוסוס (1987).
דמיס רוסוס, שהיה סולן להקת בנה של אפרודיטה, הקליט בשנת 1987 גרסה חדשה של השיר באלבומו "The Story of Demis Roussos".
ההקלטה יצאה לאור גם כסינגל מתוך אותו אלבום בשנת 1987 בחברת התקליטים BR Music.
בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני
בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני (בהונגרית: Salgótarjáni Utcai Zsidó Temető) נמצא בבודפשט ברובע השמיני. הוא מוקף בחומת אבן גבוהה וצורתו טרפזי לא רגולרי. הוא גובל מצפון וממערב בבית הקברות דרך פיומאי, מדרום ברחוב שלגוטאריאני וממזרח באזורי תעשייה. שער הכניסה נבנה בשנת 1908 תוכנן על ידי האדריכל היהודי בלה לְַיְיטָה (לייסטרדורפר). מצפון לכניסה נמצא בית הלוויות הטקסי, שתוכנן גם הוא על ידי לייטה. לאורך הקיר המערבי של בית הקברות ממוקמים מבני קבורה מפוארים (מאוזוליאום) משפחתיים וקברים גדולים.
היסטוריה.
בית הקברות הוקם בשנת 1874 על ידי הפרדה וגידור של קטע בגודל 65 דונם מבית העלמין קרפשי. בית קברות זה ברחוב שלגוטאריאני נועד לשחרר את בית הקברות היהודי בדרך ואצי (Váci út) ורחוב להל (Lehel utca). עם זאת, הקברים הרבים שצמחו בשטח במהירות, אילצו את הקהילה היהודית בבודפשט משנות העשרים של המאה ה-20 לקבור את מתיה בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה שהיה הרבה יותר גדול. אחרי מלחמת העולם השנייה התקיימו רק לוויות בודדות בבית העלמין ברחוב שלגוטאריאני, אך הדמויות הבולטות ביותר של הקהילה היהודית בפשט נקברו בזמנו כאן: מור וורמן (1832-1892), פיליפ וודיאנר (1820-1899), דוד קאופמן (1820-1899) 1852–1899), התעשיין מנפרד וייס (1857–1922), הצייר אדולף פניאש (1867–1945) ואחרים. בסוף שנות החמישים נסגר בית הקברות לגמרי. במהלך העשורים שלאחר מכן הרסו ושדדו ונדלים את בית הקברות. כיפת בית ההלוויות קרסה במהלך שנות השבעים, ומבנים רבים הפכו למסוכנים. בית הקברות נסגר באופן זמני לשיפוץ על ידי המכון למורשת הלאומית ואיגוד הקהילות היהודיות בהונגריה ב־26 במאי 2016 ונפתח מחדש בסוף אוקטובר אותה שנה, לאחר שנוקו השבילים העיקריים.
אטול גוואנדה
אטול גוואנדה (באנגלית: Atul Gawande; נולד ב-5 בנובמבר 1965) הוא מנתח אמריקאי, סופר וחוקר בריאות הציבור. הוא עוסק בכירורגיה כללית ואנדוקרינית בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל בבוסטון. הוא פרופסור במחלקה למדיניות וניהול בריאות בבית הספר לבריאות הציבור בהרווארד על שם צ'אן ופרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הרווארד. בתחום בריאות הציבור, הוא מנכ"ל מעבדות אריאדנה, מרכז משותף לחדשנות במערכות בריאות, ויו"ר חברת Lifebox, עמותה שפועלת לצמצום מקרי מוות בניתוחים ברחבי העולם. ב-20 ביוני 2018 מונה גוואנדה לתפקיד מנכ"ל מיזם הבריאות "הייבן", בבעלות אמזון, ברקשייר האת'וויי וג'יי פי מורגן צ'ייס.
גוואנדה כתב על רפואה ובריאות הציבור ל"ניו יורקר" ול"סלייט". הוא מחבר הספרים: "סיבוכים: הערות של מנתח על מדע לא מושלם"; "טוב יותר: רשימותיו של מנתח על ביצוע"; "מניפסט הרשימה" ו"להיות בן תמותה: הרפואה ומה שחשוב בסוף החיים" (עברית: עם עובד, 2014).
ביוגרפיה.
גוואנדה נולד בברוקלין, ניו יורק, לזוג רופאים שהיגרו מהודו. משפחתו עברה לאתונה, אוהיו, והוא סיים את לימודיו בתיכון אתונה בשנת 1983. הוא השלים תואר ראשון בביולוגיה ומדעי המדינה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1987. הוא זכה במלגת רודס וסיים תואר שני בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה (PPE) בבייליול קולג' באוקספורד בשנת 1989. הוא דוקטור לרפואה מטעם בית הספר לרפואה של הרווארד, שם סיים לימודיו בשנת 1995, ובשנת 1999 קיבל תואר שני בבריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור בהרווארד. בשנת 2003 סיים את הכשרתו הכללית בלימודי כירורגיה באוניברסיטת הרווארד.
קריירה פוליטית.
בעת לימודיו לתואר ראשון התנדב גוואנדה בקמפיין של גארי הארט. לאחר סיום לימודיו הצטרף לקמפיין הנשיאותי של אל גור משנת 1988. הוא עשה מחקרים בתחום בריאות הציבור עבור נציג בית הנבחרים ג'ים קופר (דמוקרט מטנסי), שהיה מחבר הצעת הבריאות "תחרות מנוהלת" עבור הפורום הדמוקרטי השמרני. הוא התקבל לבית הספר לרפואה בשנת 1990. לאחר שנתיים עזב כדי לפעול בתפקיד הממונה על נושאי הבריאות במהלך קמפיין 1992 של ביל קלינטון. לאחר השבעת קלינטון התמנה לתפקיד יועץ בכיר במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. הוא הנחה את אחת משלוש הוועדות של צוות המשימה בנושא בריאות שהקים קלינטון, פיקח על 75 איש והגדיר את חבילות ההטבות לאמריקאים וסובסידיות ודרישות מהמעסיקים. בשנת 1993 חזר לבית הספר לרפואה ובשנת 1995 הוסמך כרופא.
עיתונות.
זמן קצר לאחר שהחל את התמחותו, ביקש ממנו חברו ג'ייקוב וייסברג, עורך ה"Slate", לכתוב למגזין המקוון. יצירותיו על חייו של מתמחה כירורגי צדו את עיניהם של עורכי הניו יורקר, וכתב עת זה פרסם קטעים שכתב גוואנדה. בשנת 1998 הפך גוואנדה לחבר המערכת ב"ניו יורקר".
במאמרו בניו יורקר בחודש יוני 2009 השווה גוואנדה את שירותי הבריאות של שתי עיירות בטקסס כדי להראות מדוע שירותי הבריאות היו יקרים יותר בעיירה אחת בהשוואה לאחרת. הוא הציג את מקאלן, טקסס, כדי לטעון שתרבות ארגונית, הממקסמת רווחים (שיכולה לספק כמויות משמעותיות של טיפול מיותר), היא גורם חשוב בהעלאת העלויות, שלא כמו תרבות המספקת טיפול באיכות גבוהה ובעלות נמוכה, כגון זה הניתן על ידי מרפאת מאיו ומערכות בריאות יעילות אחרות.
המאמר עורר הדים וצוטט על ידי הנשיא ברק אובמה במהלך ניסיונו להעביר חקיקה בנושא רפורמה בתחום הבריאות, חקיקה שהועברה על ידי הקונגרס. לדברי הסנטור רון ויידן, המאמר "השפיע על [חשיבתו של אובמה] באופן דרמטי". סנאטורים שאובמה הציג בפניהם את המאמר הגיבו: "זה מה שעלינו לתקן." שותפו העסקי הוותיק של וורן באפט, צ'ארלי מאנגר שלח לגוואנדה 20,000 דולר כתודה על כך תרומתו החברתית. גוואנדה החזיר את ההמחאה אך קיבל צ'ק חדש בסכום 40,000 דולר. גוואנדה תרם את הסכום למרכז לכירורגיה ולבריאות הציבור בבית החולים בריגהאם.
בנוסף לכתיבתו הפופולרית, פרסם גוואנדה מחקרים בנושאי טכניקות ניתוח צבאיות וטעויות ברפואה, בכתב "העת לרפואה". הוא מנהל מיזם האבטחה הגלובלי של ארגון הבריאות העולמי. מאמריו הופיעו באוספי המסות "המסות האמריקאיות הטובות ביותר לשנת 2003", "הכתיבה המדעית האמריקאית הטובה ביותר לשנת 2002" וכן לשנת 2009 ולשנת 2011.
בשנת 2012 נשא את שיחת TED "איך נרפא את הרפואה?" השיחה נצפתה למעלה ממיליון פעמים.
ספרים.
ספרו הראשון של גוואנדה, "סיבוכים: הערות של מנתח על מדע לא מושלם" ("," 2002) הגיע לשלב הגמר בתחרות (פרס הספר הלאומי) ופורסם ביותר ממאה מדינות.
ספרו השני, "יותר טוב: הערותיו של מנתח על ביצועים (Better: A Surgeon's Notes on Performance)", יצא באפריל 2007. הוא דן בשלוש סגולות שגוואנדה רואה בהן החשובות ביותר להצלחה ברפואה: חריצות, פעולה נכונה וכושר המצאה. גוואנדה מביא דוגמאות לאישים בהן התגלמו מעלות אלו. הספר שואף להציג צדדים מרובים של סוגיות רפואיות מעוררות מחלוקת, כמו דיני רשלנות רפואית בארצות הברית, תפקידם של הרופאים בעונש המוות וכן וריאציות טיפול בין בתי חולים.