עד למועצת הוותיקן השנייה, לפי ה- Motu proprio ("על דעתו הוא") של פיוס העשירי (22 בנובמבר 1903), נהגה הכנסייה לפי העקרונות המנחים הכלליים הבאים: "מוזיקת קודש צריכה להצטיין, ברמה הגבוהה ביותר, בתכונות המתאימות לליטורגיה, או, ליתר דיוק, קדושה וטוהר הצורה, שיהיו המקור הטבעי לאופייה ולאוניברסליות שלה מכל יתר הבחינות. שומה עליה להיות קדושה, ומשום כך אסור שתכיל איזה שהם דברי תועבה או חילול קודש, לא רק בה עצמה אלא גם באופן הגשתה על ידי המבצעים אותה. הכרחי שתהיה זו אמנות אמיתית, שאם לא כן לא תוכל להשפיע על רוח השומעים באופן שלו שואפת הכנסייה, כשהיא מקדמת בברכה את אמנות המוזיקה אל הליטורגיה שלה. אבל הכרחי גם שתהיה אוניברסלית במובן זה, שאף כי כל אומה רשאית להכניס אל חיבוריה הכנסייתיים אותן צורות מיוחדות, המהוות אולי את המוזיקה הטבעית והמקומית שלה, הרי צורות אלה חייבות להכפיף עצמן למאפייניה הכלליים של מוזיקת הקודש, באופן שימנע כל חשש שמי מן המאזינים בכל אומה שהיא יתרשם ממנה אלא ואך ורק לטובה." האפיפיור פיוס השנים-עשר הוסיף והרחיב בנושא בדבריו ב-Motu proprio שלו בנושא "מוזיקה סאקרה".
מירוץ לאתמול
מירוץ חימוש
המירוץ לחלל
סימטרון
סימטרון בע"מ (באנגלית: Cimatron) היא חברת תוכנה ישראלית המתמחה בפיתוח ושיווק תוכנות לתכנון וייצור באמצעות מחשב (תיב"מ). סימטרון הייתה, עד שנת 2014, חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה.
הקמת החברה.
סימטרון היא אחת מחברות התוכנה הוותיקות בישראל, היא נוסדה בשנת 1982 בשם "מיקרוקד" על ידי אריה פלדמן וקונצרן כלל. פלדמן, מהנדס אווירונאוטיקה ומדעי המחשב, היה בתחילת שנות השבעים ראש צוות לפיתוח תוכנה בתעשייה האווירית. לאחר שפרש, השתלם ועבד בארצות הברית מספר שנים. עם שובו לישראל הגה את הרעיון לפתח מערכות תיב"מ לתחום המכניקה, הבניה והאדריכלות, מבוססת מיקרו-מחשבים, שהחלו להיות נפוצים באות עת. מערכת שביצועיה יהיו קרובים לאלו של מערכות מבוססות מחשב מרכזי, אשר מחירה יהיה זול יחסית, הפעלתה תהיה פשוטה, ולא תרתיע משתמשים חסרי רקע במחשבים. קונצרן כלל סיפק את המימון הראשוני והחזיק ברוב מניות החברה. הגרסה הראשונה של התוכנה פותחה למחשבי "קרוממקו" ונמכרה במחיר של כ-40,000 דולר לעומת מחיר של ממוצע כ-150,000 דולר של המתחרים בשוק באותה עת (באותן שנים המחיר גם כלל את החומרה). החברה מכרה מספר מערכות בישראל ובשנת 1984 החלה לייצא מערכות לאירופה וארצות הברית.
בשנת 1987, שינתה החברה את שמה ל"סימטרון" מכיוון שבארצות הברית הייתה כבר קיימת חברה בעלת שם זהה. באותה שנה עברה גם לשווק את התוכנה על מחשבי VAX של חברת דיגיטל במקום "קרוממקו". בשנת 1988 הייתה בין החברות הראשונות בישראל שיצאו תוכנה ליפן.
בשנת 1994, החלה לשווק גרסאות של התוכנה שלה למערכת ההפעלה Windows NT. הכנסות החברה גדלו מ-9.1 מיליון דולר ב-1994 לכ-18 מיליון דולר ב-1997.
הנפקה בנאסד"ק ושינוי אסטרטגי.
בשנת 1996 הונפקו מניות החברה בבורסת הנאסד"ק, לפי שווי חברה של 57 מיליון דולר, והיא גייסה כ-10 מיליון דולר. לאחר חודשים ספורים זינק מחיר המנייה ובשיאה נסחרה סימטרון בשווי של כמעט 100 מיליון דולר. אך שנה אחר כך, מכירות החברה החלו לדשדש עקב התחרות שגברה בתחום, ובעקבות המשבר הפיננסי באסיה.
בסוף שנת 1997 החליטה החברה לבצע שינוי אסטרטגי ולפתח מוצר חדש לחלוטין, תוכנה לתכנון ממוחשב של כלי ייצור. זאת לאחר שבשוק תוכנות התיב"מ החלו לפעול מתחרים רבים, שהציעו את המוצרים שלהם במחירם שהלכו ופחתו. המוצר החדש שילב בין ההנדסה המכנית לייצור הממוחשב (ייצור בעזרת מחשב - CAM), וכלל לראשונה חיבוריות מובנית לאינטרנט. המוצר החדש הושק בשנת 1999, לאחר שהושקעו כ-8 מיליון דולר בפיתוחו. מאז התמקדה רק בתחום זה והפכה לספקית מובילה של תוכנות תיב"מ מכני, והמספקים פתרונות לענף העיבוד השבבי, לענף התבניות ולענף המבלטים.
שינויי בעלות.
בינואר 1998, רכש איש העסקים גד זאבי מידי קונצרן כלל את קבוצת "כלל סחר" וחברת הבת "כלל מחשבים", שהחזיקה בבעלות בסימטרון. בינואר 2002 מכר גד זאבי את מניות השליטה בסימטרון (64%) לקבוצה משקיעים שכללה את חברת "פועלים השקעות" וחברת ההשקעות DBSI שבבעלות אנשי העסקים יוסי בן שלום ובועז דותן. המכירה בוצעה תמורת 9.9 מיליון דולר, מחיר ששיקף שווי של 15 מיליון דולר לחברה. באותה עת נסחרה סימטרון בשוק בשווי של 10 מיליון דולר בלבד, לאחר שמכירות המוצר החדש שלה אכזבו, היא יצרה הכנסות של כ-25-20 מיליון דולר, אך היא רשמה הפסדים עקב הוצאות הפיתוח הגבוהות של המוצר החדש.
בינואר 2008 רכשה סימטרון את חברת גיבס מערכות האמריקאית בעסקת מיזוג. במסגרת העסקה, התמזגה גיבס לתוך חברת בת חדשה של סימטרון בארצות הברית. בתמורה שילמה סימטרון לוויליאם גיבס, מייסד, ומנכ"ל גיבס מערכות ובעל המניות הבלעדי, כ-5 מיליון דולר במזומן, וכן הנפיקה לו 1.5 מיליון מניות של סימטרון. לאחר השלמת העסקה גיבס החזיק בנתח של כ-15% ממניות החברה. לאחר המיזוג גדלו הכנסות החברה במשך מספר שנים, וב-2011 הגיעו לראשונה למעלה מ-40 מיליון דולר והרווח הנקי השנתי הגיע ל-4.5 מיליון.
החל מ-2 במרץ 2011, מניותיה של סימטרון נרשמו למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב, באמצעות כללי הרישום הכפול.
בתחילת 2013 הודיעה סימטרון כי היא בוחנת כניסה לתחום של ייצור בהדפסה התלת-ממדית, באמצעות פיתוח תוכנות לתחום זה.
ב-24 בנובמבר 2014 רכשה חברת 3D Systems (חברה המייצרת מדפסות תלת-ממד) את מלוא הבעלות בסימטרון, תמורת 97 מיליון דולר במזומן.
בנובמבר 2020 הודיעה חברת 3D Systems כי היא מוכרת את סימטרון תמורת 65 מיליון דולר. סימטרון נרכשה על ידי חברת ההשקעות Battery Ventures. המכירה נעשתה כחלק מארגון מחדש של 3D Systems במטרה למקד את החברה בכיוון ייצור מדפסות תלת הממד ליישומים רפואיים ותעשייתיים. המכירה הושלמה בפברואר 2021.
יהודה ליב ניסן וילנסקי
יהודה ליב וילנסקי
יהודה ליב ניסן וילֶנסקי (ברוסית: Лев Вольфович (Иегуда Лейб Нисан) Виленский; יולי 1870, תמוז תר"ל – 17 בספטמבר 1935, י"ט באלול תרצ"ה, חיפה) היה פעיל בתנועה הציונית, מראשי הוועד למען עבודה עברית וממייסדי ההתאחדות העולמית של הציונים הכלליים. רבה של העיר ניקולאייב בשנים 1903–1905.
קורות חיים.
וילנסקי נולד בקיץ 1870 בעיירה צֶ'צֶ'רְסְק (ברוסית: Чечерск) שליד העיר הומל, בפלך מוהילוב שבאימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים חסידי חב"ד. סבו, רבי דוב בער וילנסקי, היה "רב מטעם" בבוברויסק במשך 28 שנה, עד מותו. אביו, ברוך זאב (וולף) וילנסקי, אף הוא חסיד חב"ד, היה מראשוני חובבי ציון בעירו קרמנצ'וג, וממשתתפי ועידת היסוד של הוועד האודיסאי ב-1890.
למד ב"חדר" ובהוראה פרטית עד כניסתו לגימנסיה ממשלתית בפולטבה, שם סיים את לימודיו ולאחר מכן יצא לגרמניה ולמד פילוסופיה וכימיה בבית הספר הטכנולוגי הגבוה בברלין (כיום Technische Universität, TU). ב-1889 היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים בברלין "אגודה מדעית יהודית-רוסית", עם ליאו מוצקין, שמריהו לוין, נחמן סירקין וחיים ויצמן.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בזל ב-1894 בתואר דוקטור בכימיה (כותרת הדיסרטציה: "Beitrage zur Kenntnis des 1, 2, 4-Triamidonaphtalins und seiner Abkömmlinge").
בשובו לרוסיה בשנת 1895 הצטרף לאגודת "בני משה" והיה מראשוני התנועה הציונית, בה פעל עד מותו כעבור 38 שנים. ב-1897 נשלח כציר לקונגרס הציוני הראשון מטעם העיר קרמנצ'וג, והשתתף בקונגרסים ברציפות עד הקונגרס ה-19. במהלך השנים היה מראשי הוועד למען עבודה עברית וממייסדי ההתאחדות העולמית של הציונים הכלליים.
בשנת 1896 התגורר במינסק והיה בעל בית חרושת. בשנים 1897–1903 התגורר בקרמנצ'וג, ושם נולדו לו ולאשתו הדסה לבית ליפשיץ ילדיהם שמואל ומרים (ב-1903 נולד ילדם השלישי, עמנואל). בסוף שנת 1902 נבחר לרב הקהילה בעיר ניקולאייב, חרף התנגדות על רקע היותו חסר סמיכה לרבנות. הוא עבר לניקולאייב עם משפחתו וכיהן כרב העיר עד סוף 1905.
בפעילותו הציונית נמנה עם חברי הסיעה הדמוקרטית של צעירי הציונות, ובשנת 1902 השתתף בוועידת מינסק. בתקופה זו יצא את גבולות רוסיה, ועד 1910 התגורר בברלין כחמש שנים, עד שעם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו נתין רוסי, נאלץ לשוב לרוסיה. הוא התגורר במינסק, בפטרבורג ובחארקוב. במחצית הראשונה של המלחמה נפטרה אשתו. לאחר מהפכת 1917 נבחר בחארקוב למנהיג הסניף המקומי של התנועה הציונית ולראש הקהילה היהודית, עמד בראשן עד 1919, והשתתף במועצה היהודית הלאומית של אוקראינה ובקונגרס הציוני הכול-רוסי (1917). בשנת 1920, לאחר שנידון למוות על ידי שלטונות רוסיה בגין פעילותו הציונית, עלה לארץ ישראל, שם ישב בנו הצעיר עמנואל. באותה שנה עלתה בתו, ואחריה גם בנו שמואל.
פעילותו הציונית נמשכה ברחבי העולם מטעם קרן היסוד, וכבר בשנת 1921 יצא וילנסקי בשליחות הקרן למסע תעמולה בדרום אמריקה. לאחר ביקורו בצ'ילה מונה לקונסול כבוד שלה בירושלים. בשנים שלאחר מכן פעל גם באירופה – במדינות הבלטיות (לטביה, ליטא ואסטוניה), ברומניה, בפינלנד ובגרמניה. בשנת 1932 פרש מפעילות עקב היותו חולה סרטן, התגורר בחיפה וכתב את זיכרונותיו בסדרת מאמרים שהתפרסמה בעיתון "הארץ" בשנים 1935–1937.
בקיץ 1935 נסע ללוצרן כדי לעבור ניתוח לטיפול בסרטן, אך החליט לשוב לארץ ונותח בבית חולים פרטי בחיפה. הניתוח הצליח, אך לבו נחלש וכעבור ימים ספורים נפטר בביתו שבחיפה. בן 65 במותו.
על שמו רחוב בחיפה.