צפונית "השממה", אזור לא מיושב שוכן מפלצות, שגובל בחלקת טונדרה. קבוצת ארכיפלג נמצאת בצפון-מערב.
קהילה.
כל אדם המחזיק בחשבון משחק פעיל נחשב חבר בקהילת הגיימרים של רונסקייפ, עם זאת, נהוג להבחין בין חברי הקהילה המחזיקים בדמי חברות בתשלום מאלו המשחקים על השרתים החינמיים עקב הבדלי הגישה לתכנים.
למעלה ממחצית מקהילת השחקנים מבוססת בצפון אמריקה, ויתרת הקהילה מתחלקת בעיקר בין בריטניה וחלקים אחרים של אירופה.
מרבית החברים מתנהלים באנגלית, ואף קיימת חובת כתיבה באנגלית בפורומים הרשמיים (בגרסה האנגלית) אך ישנן קהילות המתנהלות בזמן-משחק בשפות זרות, כגון ספרדית והולנדית.
נכון לשנת 2017, קהל היעד העיקרי הוא שחקנים בגילאי 16-27, כאשר גיל המינימום לפתיחת חשבון הוא 13 שנה. אייס פוסידון הוא אושיות רשת שהתפרסמה בעקבות צילומיו מקטעי משחק בשידור חי.
סרטן העור
סרטן עור הוא סוג של סרטן המתבטא בגידולים ממאירים על פני העור (התרבות בלתי מבוקרת של תאי עור). בין הגורמים העיקריים לסרטן עור הוא חשיפה לאור השמש - קרינת UV - ללא הגנה, בעיקר אצל אנשים בעלי עור בהיר.
קיימים שלושה סוגים נפוצים של סרטן העור - הקרצינומה של תאי הבסיס, הקרצינומה של תאי הקשקש ומלנומה המוגדרת כסרטן העור החמור והקטלני ביותר.
שלושת סוגי סרטן העור נמצאים בעלייה מבחינת שכיחות הופעתם. העלייה המתמדת בשכיחות נובעת בעיקר מחשיפה מופרזת לקרינת השמש, דלדול שכבת האוזון, שימוש במתקני שיזוף מלאכותיים וחשיפת העור לגורמים מזיקים כדוגמת: זיהום אוויר ועשן סיגריות. באמצעות הגנה מפני גורמים אלו, גילוי עצמי מוקדם ובאמצעות טיפול רפואי ניתן להימנע מסרטן העור.
סוגים שונים של סרטן העור.
מלנומה.
מלנומה היא סרטן העור הקטלני ביותר. ישראל היא אחת מן המדינות בהן שיעור היארעות המלנומה הוא מהגבוהים בעולם (אחרי אוסטרליה וניו זילנד). בישראל מאובחנים מדי שנה למעלה מ-1,300 חולים, כאשר אבחון מוקדם יסתיים קרוב לוודאי בריפוי מלא. לעומת זאת, גילוי מאוחר של מלנומה עשוי להיות קטלני. מקרי המלנומה מורכבים מצבעים שונים של גוני חום עד שחור. קיימים מקרים בודדים בהם צבע המלנומה הוא ורוד או אדום. מלנומה מסוג זה נוטה להיות אגרסיבית. הסימפטומים העיקריים של מלנומה ממאירה הם: שינוי בגודל (שומות בגודל 5 מילימטר ומעלה), צורה (שומות שאינן סימטריות), צבע או גובה השומה (בליטת השומה מעל העור).
קרצינומה של תאי קשקש.
קרצינומה של תאי קשקש (באנגלית: Squamous cell carcinoma או SCC) הוא סוג של סרטן המתפתח בשכבת האפיתל של העור או ברקמות הריריות השונות של הגוף. רוב הגידולים של תאי קשקש נוצרים על העור, צוואר הרחם והגרון. לעיתים רחוקות מתפשט סרטן זה לבלוטות הלימפה או לאיברים שונים. סרטן זה מסוכן, אך במידה פחותה ממלנומה.
קרצינומה של תאי בסיס.
קרצינומה של תאי בסיס הוא סוג הסרטן השכיח יותר מבין מקרי סרטן העור ומהווה כ-95% מן המקרים. הגידול מתפתח באיטיות באזורים חשופים לשמש כדוגמת: העור וכתפיים. לעיתים ניתן לראות כלי דם בתוך הגידול. באמצעות טיפול נכון ניתן למנוע סרטן זה.
סרקומת קפושי.
סרקומת קפושי (באנגלית: Kaposi's Sarcoma) הופעת כתמים מחוספסים בצבע אדום או חום באזורי העור החשופים לשמש. במקרים מסוימים עלולים כתמים אלו הפוך לסרטן עור מסוג קרצינומה של תאי קשקש. סוג סרטן זה אופייני באוכלוסיות הסובלות מדיכוי המערכת החיסונית (כולל בעיקר חולי איידס ומושתלי איברים).
מניעה.
אין צורך להפסיק להיחשף לשמש, אך באמצעות מספר פעולות פשוטות ניתן להקטין משמעותית את הסיכוי לחלות בסרטן העור:
חבישת כובע בעל שוליים רחבים תצמצם חשיפת אזורים שונים לקרני השמש כדוגמת: מצח, אוזניים, אף וצוואר.
אבחון וגילוי מוקדם.
אבחון וטיפול מוקדמים מאפשרים סיכויי ריפוי גבוהים, ולכן מומלץ לבדוק את העור באופן עצמי פעם בחודש. את הבדיקה חשוב לבצע בחדר מואר היטב ולהיעזר במראה. קיימים אזורים שונים אותם בעייתי לראות (כדוגמת הגב והקרקפת) וכדי לבחון אותם כדאי להסתייע באדם קרוב.
כאשר בודקים את העור חשוב להבחין וללמוד צורות וצבעים של נמשים, שומות וסימנים חריגים על העור. כאשר יאובחנו בבדיקות הבאות יש לשים לב לשינויים בהם. בין הסימנים מעוררי החשד: הופעת נקודת חן חדשה (כתם שטוח או גבשושית) ההולכת וגדלה בהתמדה, שינוי בגודל בצבע ובצורה של שומה או של נקודת חן קיימת, פצע שלא נרפא. אם סימנים אלה מופיעים, יש לגשת לבדיקה של רופא עור.
טיפול.
הטיפול תלוי במספר גורמים: סוג הסרטן, מיקומו של הסרטן, גיל החולה, ואם הסרטן הוא ראשוני או חוזר. עבור קרצינומה של תאי בסיס באדם צעיר, ניתוח מוס או CCPDMA מהווה פתרון מצוין. במקרה שונה כאשר מדובר בקשיש תשוש עם בעיות רפואיות מרובות ומורכבת, הסובל מקרצינומה של תאי בסיס של האף עלול להזדקק לטיפול טיפול (שיעור ריפוי נמוך במקצת) או ללא טיפול כלל. עבור קרצינומה שטחית של התאים הבזליים ניתן לטפל באמצעות כימותרפיה מקומית.
באופן כללי, סרטן עור מסוג מלנומה מגיב בצורה פסיבית יחסית לשימוש בקרינה או כימותרפיה. כאשר מאובחן נגע כמלנומה יהיה צורך בכריתה מקומית נרחבת. המנתח מסיר חלק קטן מהרקמות שנראות תקינות באזור אשר מקיף את הגידול. באמצעות פעולה זו מבטיח המנתח כי לא נותרו תאים סרטניים. אם המלנומה דקה יותר מ-1 מ"מ יהיה צורך להסיר 1 ס"מ של עור בריא.
כאשר מדובר במקרה סרטן בעל סיכון נמוך ניתן לטפל באמצעות: הקרנות חיצונית או ברכיתרפיה, כימותרפיה מקומית, וקריותרפיה (הקפאת הסרטן). באמצעות שיטות טיפול אלו לטפל באופן יעיל בסרטן העור. קיימים שיטות נוספות (כדוגמת: טיפול פוטודינמי) אשר יעילותם נחקרת בהקשר לקרצינומה של תאי בסיס וקרצינומה של תאי קשקש.
ניתוח מוס (Mohs' micrographic surgery), טכניקה המשמשת להסרת הרקמה הסרטנית באופן היעיל ביותר. כלומר, הרקמה מוסרת ומיד נבדק האם הגידול הוסר באופן מוחלט. באמצעות ניתוח זה ניתן לספק תוצאות קוסמטיות אידיאליות. הניתוח אפקטיבי במיוחד כאשר באזור עור עודף מוגבל, כדוגמת עור הפנים. שיעורי הריפוי הם שווי ערך לכריתה רחבה. על מנת לבצע טכניקה זו יש צורך בהכשרה מיוחדת. במקרה והסרטן שלח גרורות ייתכן ותידרש פעולה כירורגית נוספת או כימותרפיה.
החלטה 194 של העצרת הכללית של האו&quot;ם
החלטה 194 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות התקבלה ב-11 בדצמבר 1948, והיא עוסקת בהשלכות של מלחמת העצמאות ובניסיון להתוות דרך לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי באמצעות הקמת ועדת הפיוס לארץ ישראל.
עיקר פרסומה של החלטה 194 בא לה בזכות סעיף 11, העוסק בבעיית הפליטים הפלסטינים שנוצרה במהלך המלחמה, סוגיה שהפכה ברבות השנים לטיעון המרכזי של הפלסטינים, הטוענים ל"זכות השיבה" במאבקם המדיני נגד ישראל. מעמדה של ההחלטה, פרשנותה והמשמעויות הנגזרות ממנה שנויים במחלוקת.
מדינות ערב הצביעו נגד ההחלטה, כיוון שמשמעותה המעשית הייתה הכרה במדינת ישראל. התנגדות תקיפה להחלטה נרשמה גם מצד ההנהגה הפלסטינית בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני שראה בהתניה של שיבת הפליטים בנכונות לחיות בשלום עם היהודים - כניעה של הפלסטינים.
תוכן ההחלטה.
בהחלטה 15 סעיפים:
סעיף 11.
בסעיף 11 של החלטה 194 ניתנו שתי חלופות לפתרון בעיית הפליטים שנוצרה במלחמת העצמאות (שעדיין לא הסתיימה במועד קבלת ההחלטה):
פרשנות סעיף זה והשלכותיו נתונות בוויכוח בין הצד הערבי לצד הישראלי. עמדת הצד הערבי לאורך השנים הייתה כי החלטה זו של האו"ם מעגנת באופן ברור את תביעתם של הפלסטינים לזכות השיבה. לעומתם, טענה ישראל כי נוסח ההחלטה השאיר את יישום ההחלטה, אופן ביצועה וקביעת מי הם הפליטים אשר שואפים "לחיות בשלום עם שכניהם" בידי ישראל. בנוסף, טענה ישראל כי בהחלטה הוצעו אפשרויות נוספות לפתרון הסוגיה הכוללות פיצויים ושיקום הפליטים במקומות מושבם.
לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 242 שקראה בין היתר למציאת "פתרון הוגן" (“..just settlement..”) לבעיית הפליטים, אך לא הזכירה את החלטה 194. הערבים טענו כי החלטה 194 היא הפרשנות למונח "פתרון הוגן".
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוזכרה החלטה 194 בכמה יוזמות שלום כבסיס לפתרון סוגיית הפליטים. יוזמות אחרות הציעו חלופות שונות לפתרון וקבעו כי מימוש חלופות אלו ייחשב ליישום ההחלטה.
ועדת הפיוס.
בהתאם להחלטת האו"ם 194 הוקמה ועדת פיוס (United Nations Conciliation Commission), בהתאם להצעת ברנדוט- Palestine Conciliation Commission.. הוועדה הורכבה מנציגי שלוש מדינות - צרפת (שנחשבה כנוטה לצד ישראל בעקבות הסיוע שהגישה לה), טורקיה (כמדינה אסלאמית נחשבה כנוטה למדינות ערב) וארצות הברית (שנחשבה כמדינה נייטרלית). ועידת הפיוס הוסמכה לנקוט צעדים כדי לסייע לממשלות ולגורמים הנוגעים בדבר לקדם את הסכמי שביתת הנשק, ולהשיג הסכם שלום כולל בין מדינת ישראל למדינות ערב.
בראש הוועדה עמד מרק אתריג' מארצות הברית שמאוחר יותר הוחלף בפול פורטר. בפגישתה הראשונה של הוועדה שנערכה בז'נבה ב-17 בינואר 1949, נקבעו סדרי העבודה של הוועדה והוחלט כי החל מ-24 בינואר יהיה מקום מושבה הקבוע של הוועדה בירושלים. במהלך החודשים הראשונים של 1949 נפגשו אנשי הוועדה בנפרד עם נציגי ישראל, מדינות ערב והפלסטינים. ניסיון ליצירת הסכמי שלום בין הצדדים נעשה בועידת לוזאן שכונסה בשני סבבים במהלך 1949. ניסיון זה לא צלח. ב-23 באוקטובר 1950 הציגה הוועדה את מסקנותיה בפני האספה הכללית של האו"ם. הוועדה המשיכה להתקיים שנים רבות והגישה דו"ח שנתי לאו"ם על מצב הסכסוך.
החלטה 181
שגריר