פטירת בהאא אללאה - 29 במאי - ביטול מלאכה – שנת 1892, פטירת הבהאא אללאה בשנתו, ההנצחה קורית בשעה שלוש בלילה.
הריגת הבאב ב-1850 - 9 ביולי - ביטול מלאכה – הוצאתו של הבאב להורג על ידי כיתת יורים בשנת 1850, ההנצחה קורית בצהריים.
יום הולדת הבאב ב-1819 - 20 באוקטובר - ביטול מלאכה.
יום הולדת בהאא אללאה ב-1817 - 12 בנובמבר - ביטול מלאכה.
יום הברית - 26 בנובמבר – אין ביטול מלאכה – עבד אלבהאא לא הסכים שיחגגו את יום הולדתו ב-23 במאי, שכן זהו יום ההצהרה של הבאב. עם זאת, לאחר בקשות רבות, הוא ייעד יום זה לחגיגות חייו.
יום פטירת עבד אלבהאא ב-1921 - 28 בנובמבר – אין ביטול מלאכה – לכתו מן העולם של עבד אלבהאא, ההנצחה קורית בשעה אחת בלילה.
מאפייניו של לוח השנה הבהאי.
לוח השנה הבהאי תוכנן על ידי הבאב בספר השמות ולאחר מכן הוא מקבל אשרור. בהאא אללה איננו משנה אותו ומשאיר אותו על כנו כאשר הוא כותב את אל-כתאב אל-אקדס. אם כן, לוח השנה הבהאי הוא לוח השנה של הבאב תוך כדי הכנסת אירועים של הבאב עצמו לאחר מכן. הפעם הראשונה בה חגגו הבאבים את ראש השנה הייתה שנת 1855, שנה אחת לאחר מות הבאב, ראש השנה,נו–רוז, מוסד בשנה זו על ידי בהאא אללה. הבהאים מתחילים את יומם בשקיעה, כלומר חילוף התאריך נעשה בשקיעה, בדומה לחילוף הימים בדת היהודית. אין הסבר לעניין זה והדעה הרווחת היא שהבהאים עקבו אחרי המסורת הנהוגה במזרח התיכון.
בכל ראש חודש בהאי מתקיים פסטיבל תשעה עשר הימים, בו חגים את חידושו של החודש החדש. הפסטיבל מתחלק לשלושה חלקים. חלקו הראשון של הפסטיבל הוא החלק הדתי, בו מתפללים וקוראים את כתביהם של הבאב ובהאא אללה. החלק השני דן בענייני היום יום ומסביר אודות המשך דרכה של הקהילה, בדומה לדרשות שניתנות בבתי הכנסת והמסגדים. את החלק השני מנהל ראש עדת המאמינים המקומית. החלק השלישי והאחרון הוא החלק החברתי, בו מתראים חברי הקהילה ונהנים מכיבוד ומענקים.
שאלה מעניינת עולה עם בחינת התאריכים של לוח השנה הבהאי המגלה את תשומת הלב הרבה הניתנת למספר תשעה עשר. הבהאים מאמצים את המספר תשע עשרה בעת בחירתם במעגלי הזמן שלהם מפני שבפסוק הראשון של הקוראן, "בשם אללה המיטיב והרחמן", יש 19 אותיות ערביות. הבהאים מאמינים שזוהי נקודת ההתחלה ועל כן תמיד יש להתחיל ממנה ולסיים בה, כלומר תשע עשרה האותיות האלה הן בעצם המחזור של הזמן הבהאי. כמו כן, שמות החודשים הבהאים אומצו על ידי הבאב מתוך תפילת הבוקר השיעית של צום הרמדאן, הידועה בשמה הנוסף תפילת התהילה (ערבית: دعاء السحر; דועאא' אל-סחר; دعاء البهاء; דועאא' אל-בהאא'). תפילה אשר חוברה על ידי האימאם החמישי השיעי מוחמד אל-באקר, בראיית התריסריים. שמות החודשים הללו, לדידם של הבהאים הם ייחוסים ותארים המוענקים לאל. בנוסף לכך, ישנה תפילה שיעית מקבילה לתפילה זו, הכוללת את אותם שמות, אך ארוכה יותר, הידועה בשם תפילת הקללה ההדדית (ערבית: دُعاء ٱلْمُبَاهَلَة; דועאא' אלמובהלה). תפילה שנייה זו מציינת את אירוע הקללה ההדדית, המאוזכר במסגרת חדית' הקללה, הקשורה קשר הדוק לנביא מוחמד, פאטמה בת מוחמד, עלי בן אבי טאלב, חסן וחוסיין, הידועים בכינויים אנשי הגלימה. שתי התפילות הללו מאוזכרות באופן תכוף ביותר על ידי הבאב, במיוחד במסגרת ספר השמות וספר חמש הדרגות.
עלייה לרגל (בהאים)
העלייה לרגל בדת הבהאית מתבססת בהווה על ביקור המאמינים במקומות הבהאים הקדושים הכלולים במרכז הבהאי העולמי, והשוכנים בחיפה ובעכו. שני האתרים החשובים הם מקדש הבאב בחיפה ואל-באהג'ה בעכו.
מצוות העלייה לרגל –"מסע למקדש או מקום מקודש או מקום מיוחד ולא רגיל". בלוח שנכתב על ידי עבד אל-בהאא הוא כתב "מקומות קדושים הם ללא ספק מרכז ההשתפכות של מקומות אלוהיים, מפני שעם הכניסה למקומות המוארים המקושרים לקדושים מעונים ולנשמות הטהורות ועל ידי הקפדה על יראת כבוד, פיזית ורוחנית, הלב פועם באהבה רבה"
הציווי הדתי.
מקור המצווה – לדת הבהאית השפעות שונות מדת האסלאם, הדת השלטת באזור שבו התפתחה הדת הבהאית. אחת מהמצוות שעברו לדת הבהאית מהאסלאם היא מצוות העלייה לרגל.
בהאא אללה, מייסד הדת הכריז בכתבי הקודש כי "חובה לעלות לרגל לאחד משני הבתים המקודשים, אך לאיזה בית, זאת החלטה של המאמין"שני הבתים המקודשים הם ביתו בבגדאד ובית הבאב בשיראז כמקומות עלייה לרגל, מצוות העלייה לרגל היא חובה לכל בהאי אשר יכול להרשות לעצמו את העלייה לרגל, אין צורך ללכת לשני המקומות אלא לבחור אחד מהם כאשר הבחירה נובעת בעיקר ממניעים כלכליים.
מאוחר יותר הכריז עבד אל-בהאא' על מקדש הבאב בחיפה ועל אל-באהג'ה בעכו כאתרי עלייה לרגל, אך להכרזה זו לא נלוו הוראות טקסיות. בהווה, ובשל התנאים הפוליטיים והצבאיים בעיראק ובאיראן, שאינם מאפשרים עלייה אליהן לרגל, מתייחס המושג בעיקר לביקור באתרים הקדושים בישראל. הביקור באתרים הקדושים בישראל לא נועד להחליף את הביקור בבתי בהאא אללה והבאב, מתוך תקווה שהאפשרות לבקר בשני האחרונים תתחדש בעתיד.
כיום העלייה לרגל היא רק לישראל, תהליך העלייה לרגל הוא תהליך מסודר, הבהאים נרשמים ומחכים לתורם, העליות לרגל נערכות בין החודשים אוקטובר ליולי, כל עלייה לרגל מסתכמת בתשעה ימים בהם מגיעים למקדשים של בהאא אללה ושל הבאב וסיור במקומות הקדושים לדת הבהאית ובנוסף לכך מפגש עם בית הצדק העולמי ומרכז הלימוד הבינלאומי.
הסיבה לכך שהעלייה לרגל כיום מתבצעת רק בישראל למרות שהמצווה היא לעלות לעיראק ואיראן היא בעקבות המצב הביטחוני אשר לא מאפשר עלייה לרגל בטוחה לארצות אלה כיום. בנוסף לכך שני האתרים אשר אליהם מצווים לעלות בארצות אלו נהרסו במהלך השנים.
העלייה לרגל לאתרים בארץ ישראל והביקור בה.
בארץ ישראל מצוות העלייה לרגל כוללת שני מקומות:
·        חיפה: מקדש הבאב - מקום מנוחתו האחרון של הבאב.
·        עכו: אל- בהאג'ה, תא הכלא שבו שהה בהאא אללה.
מעבר לתא הכלא שבו שהה בהאא אללה ניתן לבקר גם בבתים שונים בהם גרו בהאא אללה ועבד אל–בהאא. לאחר הביקור במקומות הקדושים רשאים ואף רצוי כי עולי הרגל יערכו ביקורים באזורים אשר קדושים לקהילה הבהאית כדוגמת בתיהם של עבד אל-בהאא, בהאא אללה ושוגי אפנדי, הארכיון הבינלאומי שם ניתן לראות תמונה של בהאא אללה ודיוקן מוקטן של הבאב.
אתרי עלייה לרגל בהאים מחוץ לארץ ישראל.
עיראק - ביתו של בהאא אללה בבגדאד הידוע גם כ"בית הרם" (Bayt-i-A'zam) או "בית האלוהים" - המקום בו התגורר משך שמונה שנים, בין השנים 1853 ל-1863. הבית שוכן סמוך לגדה המערבית של החידקל. בשנות ה-20 הוחרם המבנה על ידי השלטונות השיעים, ולמרות קביעת חבר הלאומים שיש להשיבו לידי הקהילה הבהאית, הדבר טרם התרחש.
איראן - בית הבאב בשיראז - ב-23 במאי 1844 הכריז עלי מוחמד (הבאב) כי הוא "המובטח". הבית נפגע בשריפה בשנות ה-40 שנגרמה כתוצאה מהתקפה עליו, וב-1955 הוא נהרס, אך נבנה מחדש. ב-1979 נהרס הבית בשנית במהלך המהפכה האיראנית וב-1981 נסלל כביש במקום בו ניצב. כיום שוכן מסגד בסמוך לאתר.
תהליך העלייה לרגל.
העלייה לרגל היא מסע מאורגן של תשעה ימים אשר במהלכו המאמינים עוסקים בתפילות ומדיטציה. קבוצות העלייה לרגל מוגבלות במספר האנשים וימי הביקור, נכון להיום הקבוצות מונות 150 איש לתקופת זמן של תשעה ימים. לפני המסע מגישים בקשה לעלייה לרגל בטופס אינטרנטי (https://bahai.bwc.org/pilgrimage/main/apply.asp) והמסע כולו מתואם על ידי מרכז המבקרים הבהאי בחיפה. אסור לבוא לאזור העלייה לרגל יותר מיום לפני העלייה לרגל ואסור להישאר אחרי. המאמינים שולחים טופס בקשה להרשמה לעליית לרגל ונכנסים לרשימת המתנה, כעבור כמה חודשים המאמינים מגיעים לראש רשימת ההמתנה ואז נשלח טווח של 12 תאריכים ב-12-15 חודשים הבאים אשר על המאמינים לתעדף ולהחזיר ביחד עם טפסים נוספים. כאשר כל הטפסים התקבלו ועובדו עולה הרגל יקבל את אחד התאריכים שבחר.
טקסים בזמן העלייה לרגל – בזמן העלייה לרגל המאמינים לוקחים חלק בתפילות ומדיטציות קבוצתיות. במהלך הביקור בכל אתר על העולים לשמור על השקט ולהגיע בלבוש מכובד וכאשר נמצאים במקדשים בהאאים יש לחלוץ את הנעליים. המצווה הראשונית והחשובה ביותר של המבקרים היא להתפלל במקדשים של בהאא אללה, הבאב ועבד אל-בהאא'.
שהות בארץ לפני או אחרי העלייה לרגל  - ניתן לשהות בארץ למטרות אחרות מלבד עלייה לרגל אך במקרה כזה יש להגיש טופס בקשה לבית הצדק העולמי אשר יקבע את כמות הזמן אשר מותר למאמין לשהות בארץ בהתאם לסיבה לשמה הגיע.  לפני העלייה לרגל יש לקצר את זמן השהות,  במידה ומאמין מגיע לישראל לפני תחילתה המסודרת של העלייה לרגל הוא צריך להישאר באזור תל אביב או על ציר נהריה תל אביב על מנת להיות מוכן לעלייה לרגל אך לא להגיע לאזור חיפה או עכו לפני 20:30 ביום שלפני תחילת העלייה לרגל ולא להישאר באזור אחרי שקיעת השמש ביום שלאחר העלייה לרגל.
טסילו השלישי, דוכס בוואריה
טסילו השלישי, דוכס בוואריה (741–796), דוכס בוואריה מהשושלת האגילולפינגית.
תולדות חייו.
טסילו נולד בשנת 741 והיה בנו אודילו, דוכס בוואריה, בהיותו בן שבע ירש את הדוכסות מאביו שמת אולם הוא הודח על ידי גריפו, דוכס מיין שהיה בנו הבלתי חוקי של קרל מרטל. ההדחה גרמה תרעומת בקרב האצולה הבווארית והם הדיחו והסגירו אותו לפפין הגוץ המאיורדומוס של אוסטרזיה. פיפין החזיר את טסילו לשלטון כבן חסותו ואמו כילטרודיס הפכה לעוצרת.