בשנת 2001 השלים תואר ראשון במחשבת ישראל ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2004 השלים את התואר השני. עבודת הגמר, בהנחיית פרופ' עמנואל אטקס, עסקה בהיבטים המתודולוגיים וההיסטוריים של דרכי הלימוד בישיבות ליטא במאה ה-19. בעבודתו חקר טיקוצ'ינסקי את דרך הלימוד ה'בריסקאית' ואופן התקבלותה בישיבות. בשנת 2007 זכתה העבודה בפרס דב רפל להגות בחינוך היהודי.
בין השנים 2005–2007 היה עמית ב'סכוליון' – מרכז למחקר רב תחומי בלימודי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטור, אף היא בהנחיית פרופ' אטקס, עוסקת בישיבות תנועת המוסר הליטאית, ובעלייתן מליטא לישראל בראשית המאה ה-20.
מאז סוף שנות ה-90 עוסק טיקוצ'ינסקי במגוון תפקידי הוראה, מחקר ועריכה אקדמית, ומפרסם מאמרים בתחומי התמחותו בבמות שונות. ריכז ועמד בראש פרויקטים במכון ון ליר, שעסקו בנושאי יהדות, חינוך והיסטוריה יהודית. כמו כן עסק בהנחיית קבוצות בבתי מדרש ליהדות ובהם מכון הרטמן ובית מדרש אלול. משמש מדריך אקדמי של סיורי מורשת במזרח אירופה, ומנחה באוניברסיטה הפתוחה.
בין השנים 2011-2010 כיהן כמנהל האקדמי של הקמפוס החרדי במכון לנדר. מאוחר יותר החל להתעניין ברוחניות נוסח המזרח ואף ערך מסע בהודו, שתועד ביומן רוחני תחת השם 'ליטאי בהודו'.
בשנים 2020–2022 חילק זמנו בין ישראל לגרמניה, ושימש בתפקיד חינוכי ורבני בדרזדן ובקהילות נוספות.
באוגוסט 2022 מונה לרבה של קהילת סנט גאלן בשווייץ.
זיסקינד
ג'ב ג'נין
פרס סטרגה
פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה. הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במאי וה-30 באפריל בשנת הפרס.
היסטוריה.
ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים. הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica). ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי. השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון". הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere".
תקנון הפרס.
הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci). חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים. עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס.
מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה", מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי.
הפרס מוענק ביום החמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא.
יעל אבי-יונה
יעל אבי-יונה (1941 - 24 באוקטובר 2012) הייתה ציירת ישראלית. אבי-יונה הייתה בוגרת האקדמיה לאמנות "בצלאל" וחברה באגודת הציירים והפסלים.
קורות חיים.
אבי-יונה נולדה בירושלים, בת לפרופסור מיכאל אבי-יונה. בילדותה התגוררה כשנתיים בקבוצת שילר, בה התגוררו הורי אביה. בין השנים 1959–1963 למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל".
בשנת 1983 זכתה בציון לשבח בתחרות עיצוב אמנותי בנושא "ירושלים כסמל" לאמנות יהודית.
בשנת 1984 הקימה את "גלריה אבי-יונה" ומאז ניהלה את הגלריה.
בשנת 1994 התחתנה אבי-יונה עם האמן דב לדרברג, והחלה לשתף עמו פעולה בתערוכות.
אבי-יונה הציגה את התערוכה "דיוקנאות סופרים ישראלים בני זמננו" ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים, וכן את התערוכה "השיטתיות שבמסתורין" בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית.
אבי-יונה ציירה את היצירה "שנים עשר השבטים" עבור בית הכנסת "יד מרדכי" שבירושלים.
יעל אבי יונה
יריקה
יריקה היא פעולה גופנית של הוצאת רוק בכוח מתוך הפה. הפעולה מהווה רפלקס שמטרתו לצורכי הוצאת נוזלים או חומרי מזון המצויים בפה. כמו כן הפעולה מהווה ביטוי חברתי כתוצאה מאמונה טפלה או על מנת לבטא רגש (לרוב בוז או כעס). ברחבי העולם המערבי יריקה נחשבת כפעולה חסרת נימוס.
הגישה הרואה ביריקה פעולה חסרת נימוס מקורה במערב אירופה בראשית המאה ה-18, בעיקר בעקבות התפתחות מנהגים היגייניים של רחצה בקרב החברה הגבוהה באירופה. בעקבות התפתחות גישה זו, ועל מנת למנוע יריקות על רצפות הבתים התפתח הנוהג של התקנת מרקקות בכניסה לבתים ובחדרים שונים. השימוש במרקקות פחת בראשית המאה ה-20 לאחר מגפת השפעת הספרדית של 1918, ובעקבות ההבנה כי אלו מאפשרות הפצת מחלות. בארץ ישראל הותקנו מרקקות בכניסה למבני ממשל בתקופת המנדט הבריטי, וזאת לאור הנוהג המקומי, שהיה נפוץ עד שלהי תקופת המנדט, לירוק בכניסה למבנים אלה על מנת לנקות את הפה מאבק הרחובות. דוגמה למרקקה מעין זו מצויה בכניסה לבניין עיריית חיפה גם כיום.
היריקה בתרבות העולם.
היריקה מקושרת לאמונה הטפלה לפיה היא מונעת עין רעה. באסיה התפתח הנוהג לירוק על ילדים כנגד עין רעה, ובאירופה קיים הנוהג לירוק כאשר רואים חתול שחור.
היריקה ביהדות.
בטקס החליצה, נדרשת היבמה לירוק אל מול היבם, בתגובה לכך שלא הסכים לייבמה, חז"ל דורשים שיהא זה רוק הנראה לעיני הדיינים.
כמו כן נהוג בכמה חסידויות (וביניהם חסידות חב"ד), שבשעת אמירת עלינו לשבח, כשמגיעים למילים "שהם (=עובדי עבודה זרה) משתחווים להבל ולריק", יורקים. הרבי מנחם מנדל שניאורסון הסביר שזה על מנת שלא לבלוע ולהנות מן הרוק שנוצר בעת הדיבור על עבודה זרה.
אוונגלוס וניזלוס
אוונגלוס וניזלוס (ביוונית: Ευάγγελος Βενιζέλος; נולד ב-1 בינואר 1957) הוא פוליטיקאי יווני שכיהן כסגן ראש הממשלה ושר האוצר, מ-17 ביוני 2011 עד 21 במרץ 2012. לאחר מכן כיהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ מ-25 ביוני 2013 עד 27 בינואר 2015. הוא חבר הפרלמנט היווני מטעם התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית כמייצגו של מחוז הבחירה הראשון של סלוניקי. וניזלוס הוא פרופסור למשפט חוקתי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אריסטו שבסלוניקי (Aristotle University of Thessaloniki).
ביוגרפיה.
וניזלוס למד לתואר ראשון באוניברסיטת אריסטו שבסלוניקי בין השנים 1974–1978 ולאחר מכן המשיך ללמוד לתארים מתקדמים באוניברסיטת פנתאון-אסאס. ב-1980 קיבל דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת אריסטו שבסלוניקי.
ב-1984 הוא מונה למרצה באוניברסיטת אריסטו שבסלוניקי, ולאחר מכן מונה לפרופסור למשפט חוקתי באותה האוניברסיטה. אחת המשרות שהחזיק הייתה במועצת המנהלים של המרכז הלאומי למינהל ציבורי, בבנק יוון ובוועדה לרדיו מקומי (רשות עצמאית שמפקחת על תחנות הרדיו המקומיות של יוון).
וניזלוס הפך לדמות ציבורית ב-1989, כשהגן בהצלחה על אנדראס פפנדראו שהואשם בשחיתות. במהלך המשפט וניזלוס הפגין יכולות רטוריות מרשימות כשנשא נאומים חוצבי להבות. פפנדראו, שהתפעל מעורך דינו הצעיר, כלל אותו ברשימת המועמדים לפרלמנט של התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית ב-1993, וכשחזרה התנועה לשלטון באותה השנה, וניזלוס מונה לדובר הממשלה.
וניזלוס חיבר מספר ספרים, מונוגרפיות ומאמרים, האחרון שבהם, אסופת כתבים על מערכת ההשכלה הגבוהה של יוון הכוללת מספר מאמרים שפורסמו קודם לכן באינטרנט. כתביו האחרים עסקו בנושאים פוליטיים עכשוויים ובמדיה, מדיניות חוץ ופיתוח. עבודותיו האחרונות עסקו יותר במחשבה מדינית ובסוגיות תרבותיות. הוא מתנגד בתוקף לתאוריית התנגשות הציביליזציות.
וניזלוס נבחר לכהן בפרלמנט על ידי ציבור הבוחרים כמייצג את סלוניקי בשנים 1993, 1996, 2000, 2004, 2007 ו-2009. הוא היה חבר בוועדה פרלמנטרית שמטרתה לבצע רביזיה של החוקה שבה היה דובר מפלגת הרוב של הפרלמנט בשנים 1993, 1996, 2000, 2004 ו-2007. הוא אף היה חבר בוועדות הקבועות בתחום ביטחון לאומי ומדיניות חוץ, מינהל ציבורי, משפט וסדר ציבורי, ועניינים אירופיים.
פעילות פוליטית.
כסטודנט, שימש וניזלוס כחבר בהתאחדות הסטודנטים היוונית ב-1975 ובמועצה המרכזית בהתאחדות הסטודנטים של אוניברסיטת סלוניקי ב-1977.
הוא היה חבר במועצה המרכזית של התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית מאז 1990. קודם לכן היה חבר בלשכה המבצעת של תנועתו.
הוא החזיק, בין היתר, במשרות הממשלתיות הבאות:
לאחר הבחירות לרשות המחוקקת ב-2007 בה הובסה מפלגתו, הודיע וניזלוס על מועמדותו לראשות המפלגה. בבחירות על התפקיד שהתקיימו ב-11 בנובמבר הובס וניזלוס על ידי מנהיג המפלגה המכהן יורגוס פפנדראו. וניזלוס זכה בכ-38% מהקולות לעומת כ-56% בהם זכה פפנדראו. כשנקרא על ידי פפנדראו למלא את תפקיד שר האוצר וסגן ראש הממשלה אמר וניזלוס כי "הוא מוותר על ביטחונו האישי ומתגייס לקרב האמיתי להפחתת עומס החוב הגדול באירופה - כמעט 150% מגודל כלכלתה".
וניזלוס נשוי ללילה בקטסלו והם הורים לבת. הוא דובר יוונית, אנגלית וצרפתית.
דניאל זך
דניאל זך (נולד ב-1967) הוא שף ישראלי.
ביוגרפיה.