לפני הבחירות, הצטרפו למפלגה הרפובליקנית חברי מפלגה דמוקרטית שתמכו במלחמה, ויצרו את מפלגת "האיחוד הלאומי". כשעדיין לא היה ברור מי ינצח במלחמה, כמה מנהיגים פוליטיים התנגדו למועמדותו של לינקולן תחת הנימוק שאינו יכול לנצח. אבל לינקולן עדיין היה פופולרי בתוך המפלגה ונבחר להיות המועמד, במהלך הוועידה בבולטימור בין ה-7 ל-8 ביוני. מצע המפלגה תמך בכניעה ללא תנאים של הקונפדרציה, תיקון לחוקה שיבטל את העבדות, עזרה לחיילי האיחוד שנפגעו במלחמה, נייטרליות באירופה ואכיפת דוקטרינת מונרו, עידוד ההגירה, וסלילת מסילת רכבת טרנסקונטיננטלית. המצע גם שיבח את החיילים השחורים ואת ניהול המלחמה מצד לינקולן.
לינקולן, שלא היה שבע רצון מסגן הנשיא שלו, האניבל המלין, תמך במועמדותו של המושל הצבאי, אנדרו ג'ונסון מטנסי, דמוקרט שתמך במלחמה, לתפקיד סגן הנשיא. ג'ונסון התאים במיוחד לרוץ עם לינקולן בבחירות של 1864. הוא תמך באיחוד, הוא היה דרומי, והוא היה אחד מהדמוקרטים הבולטים שתמכו במלחמה. אנדרו ג'ונסון הצליח לנצח עוד 3 דמוקרטים שתמכו במלחמה - הסנאטור לשעבר מניו יורק דניאל דיקינסון, ג'וזף הולט שהיה חבר בקבינט של ג'יימס ביוקנן, והגנרל בן באטלר.
מועמדים של המפלגה הדמוקרטית.
המפלגה הדמוקרטית הייתה מפוצלת בין הדמוקרטים שתמכו במלחמה לבין הדמוקרטים שהתנגדו לה. העניין נהיה מסובך אפילו יותר בגלל הפלגים בין הדמוקרטים שהתנגדו למלחמה. היו דמוקרטי שלום מתונים שתמכו במלחמה, כמו הורשיו סימור, ותמכו במשא ומתן לשלום. אחרי קרב גטיסברג, כאשר היה ברור שהדרום כבר לא ינצח במלחמה, דמוקרטי השלום המתונים הציעו משא ומתן לשלום שיבטיח את ניצחון האיחוד. הם האמינו שזאת דרך הפעולה הטובה ביותר, כיוון שכך המלחמה תסתיים בלי נזק לדרום. דמוקרטי שלום רדיקלים כמו תומאס סימור אמרו שהמלחמה היא כישלון ושצריך לסיים אותה מיד בלי ניצחון לאיחוד.
ג'ורג' מקללן ניסה להתמודד על המועמדות. חבריו של הורשיו סימור לחצו עליו להתמודד, אך ביום לפני הוועידה בשיקגו, בין ה-29 ל-31 באוגוסט, הורשיו סימור הכריז רשמית שלא יהיה מועמד.
מכיוון שהדמוקרטים היו במחלוקת לגבי מלחמה ושלום, הם חיפשו מועמד חזק שיוכל לאחד את המפלגה. הפשרה הייתה לבחור בגנרל תומך המלחמה ג'ורג' מקללן לנשיאות ובג'ורג' פנדלטון שהתנגד למלחמה לתפקיד סגן הנשיא. מקללן ניצח את תומאס סימור בהצבעה. פנדלטון איזן אותו בהתנגדותו למלחמה. לאחר מכן, הוועידה החליטה על מצע של שלום- מצע שמקללן דחה באופן אישי. מקללן תמך בהמשך המלחמה ובניצחון האיחוד, אך מצע המפלגה לא הסכים לכך.
מועמדים ממפלגת הדמוקרטיה הרדיקלית.
ועידת הדמוקרטים הרדיקלים התכנסה באוהיו ב-29 במאי 1864. כמעט כל הצירים תמכו בפרימונט מלבד המשלחת מניו יורק, שהכילה דמוקרטים שתמכו במלחמה ותמכו ביוליסס סימפסון גרנט. הערכות שונות בנוגע למספר הצירים דווחו בעיתונות: הניו יורק טיימס דיווח על 156 צירים אבל שאר העיתונים דיווחו על כ-350 צירים. הצירים הגיעו מ-15 מדינות וממחוז קולומביה. הם אימצו את השם "מפלגת הדמוקרטיה הרדיקלית".
תומך של גרנט מונה להיות מנהל הוועידה. המצע אושר ללא הרבה ויכוחים. הוועידה הצביעה לפרימונט בתור המועמד לנשיאות. פרימונט הסכים למועמדות ב-4 ביוני באמצעות מכתב. במכתב הוא כתב שהוא יפרוש אם מפלגת האיחוד הלאומי תעמיד לבחירה מישהו שאינו לינקולן. ג'ון קוקרן נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא.
בחירות כלליות.
הבחירות ב-1864 היו הפעם הראשונה מאז 1812 שבחירות נשיאותיות התרחשו בזמן מלחמה.
במשך רוב שנת 1864, לינקולן עצמו האמין שיש לו מעט מאוד סיכוי להיבחר מחדש. כוחות הקונפדרציה ניצחו בקרבות. בנוסף לכך, המלחמה המשיכה לגבות מחיר גבוה מאוד מהעם האמריקני. המלחמה הארוכה והעקובה מדם התחילה ליצור במוחו של הציבור את רעיון ה"שלום בכל מחיר", רעיון שדמוקרטי השלום תמכו בו. לכן מקללן היה המועמד בעל הסיכויים הרבים ביותר לנצח. גם הקמפיין של פרימונט התחיל בצורה טובה, לצערו של לינקולן.
אולם כמה אירועים פוליטיים וצבאיים גרמו לסיכוייו של לינקולן לעלות. ראשית, הפיצול במפלגה הדמוקרטית גרם למפלגה לעשות פשרות בנוגע למצע שלה, ולכן מקללן לא יכל לעשות קמפיין באופן עקבי.
שנית, המצע הדמוקרטי השפיע על מועמדותו של פרימונט. פרימונט נחרד מהמצע ואמר שהמצע יגרום ל"איחוד עם עבדות". לאחר שלושה שבועות של דיונים עם קוקרן ושאר תומכיו, פרימונט הודיע על פרישתו מהמירוץ בספטמבר. פרימונט אמר שהניצחון במלחמה חשוב יותר מדי, ושלמרות שלפי דעתו לינקולן לא מספיק תקיף, יש צורך בתבוסה למקללן. גנרל קוקרן הסכים לכך. פרימונט גם נטש את מסע הבחירות שלו לאחר שהצליח להגיע לעסקה עם לינקולן שקבעה שלינקולן יפטר את שר הדואר, מונטגומרי בלייר הדרומי. לאחר פרישתו של פרימונט, סיכויו של מקללן לזכות ירדו.
לבסוף, כשויליאם שרמן הצעיד את כוחותיו לאטלנטה ויוליסס גרנט הצליח להגן על ריצ'מונד, נהיה ברור יותר ויותר שניצחון של האיחוד הוא בלתי נמנע וקרוב.
מפלגת האיחוד הלאומי השתמשה בכל כוחה, ולינקולן וג'ונסון רצו עם הסלוגן "לא מחליפים סוסים באמצע הזרם". לינקולן הדגיש את מתן הזכויות לעבדים, והדרגים המקומיים הציגו את הדמוקרטים כבוגדים.
תוצאות.
רק 25 מדינות השתתפו, כי 11 הכריזו על פרישה מארצות הברית והקימו את הקונפדרציה. שלוש מדינות חדשות השתתפו בפעם הראשונה: נבדה, וירג'יניה המערבית וקנזס. חלקים משוקמים של טנסי ולואיזיאנה בחרו אלקטורים אך הקונגרס לא ספר את הצבעותיהן. מקללן זכה רק ב-3 מדינות: קנטקי, דלאוור ומדינת מגוריו - ניו ג'רזי.
מזמורים קנ&quot;ב–קנ&quot;ה
מזמורים קנ"ב–קנ"ה הם ארבעה מזמורים, שאינם כלולים בנוסח המסורה של ספר תהילים. הם היו ידועים רק מכתבי יד של התרגום הסורי של התנ"ך (הפשיטתא), בנוסף למזמור קנ"א שהשתמר גם בתרגום השבעים. לימים נתגלו חלק מהפרקים במגילת התהילים הגדולה של מגילות מדבר יהודה.
ברוב כתבי היד של הפשיטתא המזמורים מופיעים באמצע "ספר התקנות" של הבישוף הנסטוריאני אליה מאל-אנבאר. רק בשני כתבי יד המזמורים מופיעים בספר תהילים, אבל במיקום שונה: באחד (מוסול 1113) מופיעים בסוף הספר, וסדרם: קנ"א-קנ"ה. ובכתב יד השני (19dI) מופיע בראש הספר וסדרם קנ"א, קנ"ד, קנ"ה, קנ"ב, קנ"ג.
מזמורים אלו לא נכללו בספרו של אברהם כהנא, ככל הנראה מפני שהחשיב אותם לחיבורים נוצריים שלא חוברו בעברית ולא שייכים לקאנון העברי האבוד.
רוב הטקסט של מזמור קנ"ד בעברית התגלה במגילת תהלים ממערה 11 בקומראן, (11QPsa) וקטע קטן במערה 4 בקומראן (4Q448).
מזמור קנ"ה כתוב בסדר אלפביתי. הוא נשמר עד האות נ' במגילת תהלים ממערה 11 בקומראן, (11QPsa).
טייני טמפה
טייני טמפה (באנגלית: Tinie Tempah; נולד ב-7 בנובמבר 1988) הוא ראפר בריטי.
טמפה נולד בלונדון, בן להורים בני שבט האיגבו מניגריה. שמו המקורי הוא פטריק צ'וקומקה אוקוגו ("Patrick Chukwuemeka Okogwu"). פירוש השם "צ'וקומקה" הוא "האל עשה עוד" בשפת האיגבו.
ב-4 באוקטובר 2010 ייצא אלבום הבכורה שלו "The Disc-Overy", לאחר שנתיים שעבד עליו. האלבום הופק על ידי חברת ההקלטות פרלופון / DL Records. באלבום משתתפים אמנים שונים, למשל קלי רולנד, אלי גולדינג, לאברינת' (Labrinth) ואריק טרנר.
הסינגל הראשון מאלבומו "Pass Out" הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, והסינגל השני "Frisky" הגיע למקום השני במצעד זה. הסינגל השלישי מתוך האלבום הוא "Written In The Stars", שהגיע גם הוא לראש המצעד הבריטי.
סאבוויי
Subway משמעו "תת-קרקעי".
ג'ון בארומן
ג'ון סקוט בארומן (באנגלית: John Scot Barrowman; נולד ב-11 במרץ 1967) הוא שחקן, זמר ורקדן סקוטי, המוכר בעיקר בשל גילום דמותו של קפטן ג'ק הרקנס בסדרות טורצ'ווד ודוקטור הו, וכן דמותו של מלקולם מרלין בסדרת הטלוויזיה החץ.
שנותיו הראשונות.
בארומן נולד בגלאזגו, הצעיר מבין שלושה אחים. בשנת 1976 נאלצה לעבור המשפחה בעקבות העבודה של האב לאילינוי שבארצות הברית. הרצון לעבוד בתחום המשחק והמוזיקה התפתח אצל בארומן כבר מהתיכון. בשנת 1985 סיים את התיכון ועבר לסן דייגו, קליפורניה.
קריירת משחק.
התחלת הקריירה.
בשנת 1989 השתתף בארומן כשחקן בהצגות תיאטרון "פנטום האופרה", "שיער" וב"היפה והחיה" שם ביצע מספר שירים. בשנת 1998 היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר. בתחילת 2005 השתתף במחזה "A Few Good Men". בתחילת 2007 שיחק את תפקידו של אלאדין במחזה "אלאדין". ואת התפקיד הראשי במחזה על רובין הוד. ב-14 בספטמבר 2008 הופיע בארומן בחגיגות יום ההולדת של אנדרו לויד ובר.
פרויקטים שונים.
בשנים 1994–1993 הנחה תוכנית בשם "Electric Circus". בשנים שלאחר מכן הופיע בארומן במספר תוכניות אירוח ברשת BBC. בשנת 1995 השתתף בסדרה "Central Park West" ובמספר אופרות סבון. בשנת 2000 הופיע ב"Titans". ב-25 במרץ 2008 הופיע בארומן הופעת אורח בסדרה "מלון בבילון. מגזין "Entertainment Weekly" הודיע שבארומן יגלם ב-2010 ב"עקרות בית נואשות" למשך כמה פרקים את דמותו של פטריק לוגן.
בשנת 2005 הופיע בסרט המפיקים. בפברואר 2006 השתתף בתוכנית הריאליטי "רוקדים על הקרח".
דוקטור הו וטורצ'ווד.
בממלכה המאוחדת בארומן ידוע בעיקר בעקבות תפקידו בסדרת המדע בדיוני של רשת BBC, דוקטור הו. בארומן משחק את תפקידו של קפטן ג'ק הרקנס. הדמות זכתה להצלחה שהופקה סדרת ספין אוף שבמרכזה קפטן ג'ק הרקנס מפקד של יחידה לחקירת אירועים מיוחדים, טורצ'ווד. הסדרה עלתה לאוויר ב-22 באוקטובר 2006. ב-2007 הופיע בארומן בעוד שלושה פרקים של דוקטור הו. העונה הרביעית של טורצ'ווד שודרה בקיץ 2011.