מקראקן נולד ב-18 באוגוסט 1859 במחוז קנט שבאימפריה הבריטית. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, וב-1879 התגייס לצבא בריטניה והוצב כלוטננט משנה ברגימנט הרגלים ה-49. בהמשך הועבר לרגימנט ברקשייר, ובשנה שלאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט. ב-1882 לחם במלחמה האנגלו-מצרית, וב-1884 הועלה לדרגת קפטן. ב-1885 לחם במהלך המלחמה המהדית כנגד כוחותיו של מוחמד אחמד בסודאן, ועל חלקו בקרב טורפיק אוזכר בשדרים הרשמיים, והוענקה לו דרגת כבוד של מייג'ור. לקראת סוף השנה לחם גם בקרב גיניס. באפריל 1892 הוצב בברבדוס, וב-1897 הפכה דרגת המייג'ור שלו לקבועה. עם פרוץ מלחמת הבורים ב-1899, הוא לחם עם הגדוד הראשון של רגימנט ברקשייר, וב-1901 מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט. ב-1902 מונה למפקד חיל מצב אשר כלל כמה גדודים. על חלקו במהלך המלחמה, הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל וקיבל את אות השירות המצוין. ב-1905 הוא קיבל דרגת כבוד של קולונל, ופיקד על הגדוד ה-2 ברגימנט ברקשייר עד 1907. הוא הוצב למשך מפר שנים בהודו, וב-1911 הועבר לאירלנד. ב-1912 הוענקה לו דרגת כבוד של בריגדיר, והוא קיבל פיקוד על הבריגדה ה-7.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה מקראקן מפקד בריגדת החי"ר ה-7. הבריגדה שלו נכללה במסגרת הדיוויזיה ה-3 אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-2 של חיל המשלוח הבריטי. הבריגדה נשלחה לחזית המערבית, והשתתפה בקרב לה קאטו אשר הסתיים בניצחון גרמני. הבריגדה כיסתה את נסיגת הקורפוס ה-2 במהלך הנסיגה הגדולה למארן. אדמונד אלנבי - מפקד חיל הפרשים של חיל המשלוח, התרשם מאוד מתפקודו של מקראקן, ובהמלצתו הוא הועלה באוקטובר לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקח חיל הרגלים בחיל המשלוח. ב-1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית). בניגוד לפיקודו המעולה על הבריגדה ה-7, פיקודו על הדיוויזיה ה-15 היה לקוי. אחד המשקיפים תיאר אותו כ"חלש ועצלן". הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב לוס, הקרב על הסום וקרב אראס. ביוני 1917 מונה למפקד הקורפוס ה-13, הוא פיקד על הקורפוס עד מרץ 1918 עת מונה למפקד הפיקוד הסקוטי.
אחריתו.
ב-1922 פרש מהצבא בדרגת לוטננט גנרל. הוא נפטר ב-8 באוגוסט 1949, עשרה ימים לפני יום הולדתו ה-90.
ב-1887 נישא לאן יוסטון גלובר, אשר ילדה לו בן ושתי בנות. אן נפטרה ב-1923.
פושאן
פוֹשָׁאן (בסינית: 佛山; בפין-יין: Fóshān; מילולית: "הר בודהה") היא נציבות עירונית במחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין. פושאן שוכנת במרכז המחוז בדלתא של נהר הפנינה, והיא חלק מ"האזור הכלכלי הדלתא של נהר הפנינה", הכוללת גם את הערים גואנגג'ואו ושנג'ן. הנציבות משתרעת על פני 3,848 קמ"ר והיא גובלת בבירת המחוז גואנגג'ואו ממזרח, ב ו מדרום, בג'אוצ'ינג ו ממערב וב מצפון. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 מספר התושבים הכולל בנציבות היה כ-9.4 מיליון תושבים.
העיר נחשבת כמרכז תרבות קנטונזי; אופרת קנטון, נאן קוואן (סוג של קונג פו), מרוץ דרגון בוט וריקוד האריה הדרומי, מקורם בפושאן.
העיר הייתה מרכז תעשיית מזון ובמיוחד רוטב סויה עוד במהלך המאה ה-17. היום בו ממוקם יצרן רוטס סויה הגדול בעולם "פושאן האיטיאן טעמים ומזון" בבעלות פאנג קאנג. כמו כן בעיר ממוקם מטה של חברת Galanz בין יצרניות מוצרי חשמל ביתיים הגדולם בסין.
חלוקה מנהלית.
נציבות פושאן מורכבת מחמש מועצות.
ערים תאומות.
לפושאן עשר ערים תאומות:
להקת עלמא
האטי
האטי (בנורדית עתיקה: Hati) הוא זאב אגדי מהמיתולוגיה הנורדית. האטי הוא בנו של פנריר, אחיו של סקול, ונכדם של לוקי ואנגרבודה. לא ידוע שם אמם של סקול והאטי. באדה הפרוזאית מסופר כי היא ענקית החיה במידגארד, ושהיא אמם של כל הזאבים הענקיים. משמעות השם "האטי" היא "שנאה". האטי נמצא במרדף מתמיד בשמים אחר מאני, האנשת הירח, וכך גורם לירח למהר. במקביל, אחיו סקול רודף אחר אחותו של מני, סול, האנשת השמש. כאשר יגיע הראגנארוק, ישתחרר פנריר מכבליו, וסקול והאטי יסיימו סוף סוף את מרדפם ויבלעו את השמש והירח.
סקול
סקול (בנורדית עתיקה: Sköll) הוא זאב אגדי מהמיתולוגיה הנורדית. סקול הוא בנו של פנריר, אחיו של האטי, ונכדם של לוקי ואנגרבודה. משמעות השם "סקול" היא "בגידה". לא ידוע שם אמם של סקול והאטי. באדה הפרוזאית מסופר כי היא ענקית החיה במידגארד, ושהיא אמם של כל הזאבים הענקיים. סקול נמצא במרדף מתמיד בשמים אחר מרכבתה של האנשת השמש סול, וכך גורם לשמש למהר. כאשר ישנו ליקוי חמה, פירוש הדבר שסקול מתקרב אל סול בצורה מסוכנת. במקביל, אחיו האטי רודף אחר אחיה של סול, מאני, האנשת הירח. כאשר יגיע הראגנארוק, ישתחרר פנריר מכבליו, וסקול והאטי יסיימו סוף סוף את מרדפם ויבלעו את השמש והירח.
בבית מהשיר "הבלדה של ואוות'רוד'ניר" מהאדה הפואטית נטען כי פנריר הוא זה שרודף אחר סול. בתרגומו של השיר, הנרדי אדמס בלוס טוען כי טענה זו היא תוצאה של בלבול בין פנריר לבין סקול.
אורי גולדבורט
אורי גולדבורט (נולד ב-2 בינואר 1939) הוא פרופסור מן המניין (פרופסור אמריטוס) לאפידמיולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. גולדבורט הוא מפורצי הדרך בגילוי חשיבות כולסטרול מסוג HDL (הידוע גם כ"כולסטרול הטוב") בהגנה על הלב - הקטנת סיכון לתמותה ממחלת לב כלילית. בנוסף, כיהן גולדבורט בשנים 1976 עד 1983 כיו"ר איגוד האתלטיקה הישראלי.
ביוגרפיה.
אורי גולדבורט נולד בתל אביב ליעקב גולדבורט ולאסתר לבית מץ. גולדבורט סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בשנת 1964, ובנוסף השתתף באותה השנה במחקר הישראלי למחלת לב איסכמית. בנוסף, סיים גולדבורט תואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1966.
בשנות ה-60 וה-70, גולדבורט השתתף במחקר אפידמיולוגי מקיף של מחלות לב, שהחל ב-1963 והקיף 10,232 עובדי ממשלה ורשויות מקומיות בישראל.
גולדבורט יזם את הקמתה של החברה הישראלית לאפידמיולוגיה ב-1983, ובהמשך ייסד את החוג לאפידמיולוגיה של מחלות לב וקרדיולוגיה מניעתית, שהיווה את קבוצת העבודה באיגוד הקרדיולוגי הישראלי, ועמד בראשו משך שתי קדנציות. בשנת 1985 קיבל גולדבורט תואר PHD באפידמיולוגיה של מחלות לב באוניברסיטת תל אביב, ב-1989 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה וב-1994 לדרגת פרופסור מן-המניין. גולדבורט עמד בראש היחידה האפידמיולוגית במכון האוניברסיטאי לחקר הלב ע"ש נויפלד במרכז הרפואי שיבא. במקביל, החל מסוף שנות ה-60, פעל גולדבורט בהתנדבות לפיתוח האתלטיקה הקלה בישראל.
בשנת 1991, פתח גולדבורט קורס אקדמי ראשון בנושא האפידמיולוגיה של מחלת לב כלילית באוניברסיטת תל אביב, ובעת כהונתו כראש החוג לאפידמיולוגיה ולרפואה מונעת, יזם יחד עם פרופסור מנפרד גרין את פתיחתם של לימודי תואר שני בתחום, ואף עמד בראשם בשבע השנים הראשונות. בהמשך השיג את אישור האוניברסיטה בתל אביב להקמת בית הספר השני בישראל לבריאות הציבור. גולדבורט פרסם או היה שותף לפרסומם של למעלה מ-300 מאמרים, אשר עסקו בנושא אפידמיולוגיה של מחלות לב ובנושאים נוספים, ואשר חלקם היוו פריצת דרך בתחומים אלו. בנוסף, ב-1994 התפרסם הספר "גורמים גנטיים למחלת לב איסכמית", אשר נערך על ידי פרופסור גולדבורט, קורה ברג ואולף דה-פייר, ואשר עוסק בהיבטים שונים של גורמים גנטיים במחלת לב כלילית.
גולדבורט כיהן כראש החוג לאפידמיולוגיה ולרפואה מונעת בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנים 1995–1999 וכיושב ראש המועצה האקדמית העליונה של המכללה האקדמית בווינגייט בשנים 2000–2013. גולדבורט כיהן כפרופסור אורח ב-NHLBI (המהווה חלק מסוכנות ה-NIH האמריקאית) באוניברסיטת לויולה שבשיקגו ובאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כשותף במטא אנליזות בין-לאומיות המרוכזות באוניברסיטאות אוקספורד, הרווארד וקיימברידג', ובמשך 8 שנים כחבר במועצת החברה הבין-לאומית לאפידמיולוגיית מחלות לב וכלי דם ומניעתן.
ב-2007 קיבל גולדבורט את פרס ריצ'רד מלצר מאיגוד הלב הישראלי, וב-2012 היה לאדם ה-14 שנבחר להיות חבר כבוד של איגוד הלב הישראלי, הראשון והיחיד שאינו רופא.
ב-2019 קיבל גולדבורט פרס מפעל חיים על פועלו בתחום בריאות הציבור בישראל (פרופ' גולדבורט ייסד בשנת 1982 עם חבריו את החברה הישראלית לאפידמיולוגיה ובשנת 1998 את החוג לאפידמיולוגיה של מחלות לב וקרדיולוגיה מניעתית באיגוד הקרדיולוגי, הוא כיהן בזמנו בראש היחידה האפידמיולוגית במכון לחקר הלב ע"ש נויפלד בשיבא ובשתי קדנציות כראש החוג לאפידמיולוגיה, בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר והעלה אז את חזון הקמת בית הספר לבריאות הציבור).
ב-2022 קיבל גולדבורט תואר 'עמית כבוד' מהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב על תרומתו למחקר וחינוך דורות צעירים של חוקרים
חייו האישיים.
בשנת 1968 נישא גולדבורט לנעמי הטסגי ולהם שלושה ילדים ושמונה נכדים. גולדבורט טיפח וממשיך לטפח סטודנטים רבים בתחומי הרפואה, המחקר האפידמיולוגי ובתחומים נוספים (בין היתר, הדריך גולדבורט 14 מסיימים לתואר PHD). בנוסף, גולדבורט משתתף בעצמו בתחרויות ריצה, ואף השתתף לראשונה בריצת מרתון לאחר שהיה בן 60.
תחומי פעילותו המחקרית והאקדמית.
עיקרי מחקרו האפידמיולוגי בתחום HDL כולסטרול.