העיר נוסדה בשנת 1150 ועיקר פרנסתה על גידול תמרים במטעים שמדרום לעיר. לפי המסורת שוכנת תישית על תל בו התקיימו שבע ערים שונות זו אחר זו. במאה ה-11 הייתה תישית עיר ברברית חשובה ובמאה ה-12 נשלטה בידי שושלת מוראבט הברברית. העיר שכנה בשולי האימפריה של ניז'ר על נתיב הסחר בין ולאתה לוואדאן, ובמאה ה-13 עלתה חשיבותה בשל הסחר במלח שעבר דרכה. תישית בוצרה במאה ה-16 אך בשל מלחמות שבטים במאות ה-18 וה-19 עלה חלק ממנה באש. למרות מאבקים אלה, שמרה העיר על חשיבותה והייתה אחת הערים הגדולות בסהרה המערבית בסוף המאה ה-19, עת התגוררו בה כ-6,000 איש. אולם עם הירידה בהפקת המלח באזור היא שקעה במאה ה-20.
מבנה העיר.
במרכזה של העיר ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד. בתי העיר בנויים בהתאם לרובעיה באבן אדומה או ירוקה, ואבן לבנה שמורה למבנים הגדולים.
ארגוין
מערת נטיפים
מערת נטיפים היא מערה קרסטית – חלל הנוצר מהמסה של סלעי גיר ודולומיט עקב חדירת מי גשמים, תהליך שהותיר בחלל המערה נטיפים וזקיפים.
היווצרות המערה.
מערות נטיפים נוצרות במשך שנים בתהליך ממושך ואיטי. כדי להבין כיצד נוצרת מערה שברבות הזמן הופכת למערת נטיפים, חשוב להבין את תהליכי הבנייה של הסלעים המכילים אותה ואת הרכבם הכימי.
התהוות הסלע.
על קרקעית ים נוצרים משקעי הרבדה של שרידי בעלי חיים ימיים. משקעים אלה עוברים תהליכי דיאגנזה (diagenesis) המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה הגורמים להתקשותו. בדרך זו נוצרים סלעי גיר ודולומיט. סידן הוא חלק חשוב בהבנת התהוות מערות נטיפים, והוא מצוי בכמות רבה בשלדי בעלי החיים הימיים המרכיבים את שני סוגי הסלעים – גיר – CaCO3, דולומיט – CaMg(CO3)2.
הסלעים נוצרו בתהליך איטי – שכבה של בערך סנטימטר אחד במשך 100 שנים. במשך מיליוני שנים הצטברו שכבות הסלע והגיעו לעובי של מאות ואלפי מטרים. שכבות אלה היו נתונות במשך זמן רב להשפעתם של כוחות קימוט והרמה עד אשר הפכו להרים ונחשפו לתנאי אקלים שונים.
התהוות המערה.
תהליכי קימוט והרמה יצרו בסלעים סדקים המאפשרים חדירת מי גשמים שהמסו וספחו פחמן דו-חמצני בעברם דרך קרקע עשירה ברקבובית. המסת פחמן דו-חמצני הופכת את המים לחומצה פחמתית (H2CO3) הממיסה את הסלעים. תהליך זה של בליה כימית יוצר בסלע חללים בגדלים שונים המתחברים זה לזה ויוצרים מערה.
נטיפים וזקיפים.
כאשר המים מגיעים אל חלל המערה, מתרחש תהליך הפוך:
הפרשי לחצים בין ריכוז פחמן דו-חמצני במים ובחלל המערה גורם לפליטתו מטיפות המים התלויות מתקרת המערה ולשקיעת סידן פחמתי (מינרל המופיע לרוב כקלציט). שקיעה איטית זו בונה לאיטה משקעים הנתלים מתקרת המערה וצומחים כלפי מטה (נטיפים), הנטיפים האלה מתחילים "לטפטף" מטה עד שיוצרים משקעים שצומחים מקרקעית המערה כלפי מעלה (זקיפים).
צבעם הראשוני של משקעים אלה הוא לבן ואפילו שקוף, אך הם נצבעים בגווני אדום וצהוב בשל נוכחות מינרלים ומלחים שונים הנספחים גם הם אל המים בתהליך ההמסה.
נטיפים נוצרים תחילה כצינור דקיק דרכו זורמות טיפות המים. צינורות אלה גדלים בקצב איטי מאוד ומתארכים בשיעור ממוצע של 0.2 מ"מ בשנה. כאשר צינור כזה נסתם, המים יזרמו על פני הנטיף והוא ייראה אז כחרוט עבה בבסיסו הצמוד לתקרת המערה וצר בקודקודו. חרוטים אלה בנויים בשכבות קונצנטריות, בדומה לטבעות הצמיחה של עצים. התרחבות של הסדקים בגג המערה יוצרת נטיפים בשלל צורות: עמודים, "אוזני פיל" ו"וילונות".
טיפות המים הזולגות מתקרת המערה ומן הנטיפים יוצרות את הזקיפים באותו תהליך של השקעה. הטיפות נושרות, מתנפצות אל הקרקעית, משחררות פחמת סידן ומותירות משקע של סידן פחמתי. השקעה בלתי אחידה זו יוצרת זקיפים בשלל צורות. במערת אבשלום ניתן לראות זקיפים בצורת "כובעים מקסיקניים", "פאגודות" ואחרות.
נטיפים וזקיפים עשויים להתחבר זה אל זה וליצור עמוד. גם עמודים אלה עשויים להתחבר וליצור מסכים המחלקים את המערה לחללים קטנים יותר.
שיטה נפוצה לתיארוך גילם של הנטיפים והזקיפים נקראת "אורניום-תוריום".
מערות נטיפים ככלי עזר מחקרי.
מאחר שהתהוות מערות נטיפים נמשכת על פני תקופה ארוכה מאוד, הן מהוות כלי עזר חשוב בענפי מחקר שונים. ניתן לחקור באמצעותן תנאי אקלים ששררו בתקופות שונות במהלך התהוותן ולזהות רעידות אדמה שהתרחשו בעברן.
מערות נטיפים בתנאים משתנים.
מערות נטיפים הן אתרים נהדרים המושכים קהל רב, אולם הן רגישות ופגיעות. כאשר נחשפת מערת נטיפים, משתנים התנאים שיצרו אותה במשך מיליוני שנים – לעיתים באופן קיצוני, עד כדי הפסקת היווצרות נטיפים וזקיפים.
גורמים משפיעים:
מערות נטיפים בעולם.
ברחבי העולם מוכרות מערות נטיפים מרשימות, לדוגמה: מערת מאמות' בקנטקי, שהיא מערכת המערות הארוכה ביותר הידועה כיום, מערת קארלסבד, מערת לצ'וגייה בניו מקסיקו, מערת הקריסטלים במקסיקו, מערת פוסטוינה בסלובניה, מערת האן-סור-לס בבלגיה. מערות אלו מושכות תיירים רבים, ומהוות אתרי תיירות מצליחים.
בישראל.
מערות נטיפים נמצאו בישראל באזור הגליל, הכרמל, בהרי יהודה, בשומרון (מערות עאבוד) ואפילו בתוך תחום שיפוט עיריית ירושלים - מערת עטרות, שהייתה פתוחה לקהל לזמן מה, ובתחום שיפוט עיריית חיפה, בשכונת דניה. אולם, מערת הנטיפים היחידה הפתוחה לציבור היא מערת אבשלום.
העיר הלבנה (פירושונים)
שוק כלכלי
איירון מן (סרט)
איירון מן (באנגלית: Iron Man) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2008 המבוסס על חוברות הקומיקס "איירון מן", ובהפקה מבית אולפני מארוול. את הסרט ביים ג'ון פאברו ומככבים בו רוברט דאוני ג'וניור, גווינת' פאלטרו, טרנס הווארד וג'ף ברידג'ס בתפקידים הראשיים. עלילת הסרט מביאה את סיפורו של טוני סטארק, תעשיין כלי נשק ומהנדס גאון, שבונה שלד חיצוני בעל טכנולוגיה מתקדמת והופך לגיבור-העל שנודע בשם "איירון מן".
הסרט היה בשלבי פיתוח מאז שנת 1990 על ידי אולפני יוניברסל, פוקס המאה ה-20 וניו ליין סינמה, לפני שאולפני מארוול קנו את הזכויות ב-2006. מאז, הפקת הסרט החלה לצבור תאוצה, בשיתוף עם חברת ההפצה סרטי פרמאונט. פאברו נשכר כבמאי ומטרתו הייתה לספק לסרט תחושה מציאותית. הוא בחר לצלם את הסרט בקליפורניה, בניגוד לרקע החוף המזרחי שבקומיקס כדי להבדיל את הסרט מרבים מסרטי גיבורי-העל שהתרחשו בעיר ניו יורק. במהלך הצילומים, השחקנים קיבלו יד חופשית בבחירת הדיאלוגים, וזאת מכיוון שתהליך הפרה פרודקשן התמקד בפיתוח עלילתי ובסצינות פעולה. גרסאות גומי ומתכת של חליפות השריון של איירון מן נוצרו תוך שילוב גרפיקת תלת ממד בידי חברת סטן וינסטון - יוצר אפקטים מיוחדים זוכה פרס אוסקר שהיה אחראי למגוון האפקטים בסרטים כדוגמת שליחות קטלנית, הנוסע השמיני ופארק היורה.
ביקורות הסרט היו חיוביות, ושיבחו את הופעתו של דאוני ג'וניור. מכון הסרטים האמריקני בחר בסרט כאחד מעשרת הסרטים הטובים של השנה. הסרט היה מועמד לפרסים רבים, בהם שני פרסי אוסקר, תשעה פרסי סאטורן (מתוכם זכה בשלושה), פרס באפט"א, פרס גראמי ופרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר. נוסף על כך, הסרט נבחר בידי מגזין אמפייר לאחד מתוך 500 הסרטים הטובים ביותר של כל הזמנים. הסרט הוא הראשון בסדרת הסרטים המקדימים לפרויקט "הנוקמים" ולמעשה הוא הסרט הראשון שפותח את היקום הקולנועי של מארוול. הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 באפריל 2008.
עלילת הסרט.
טוני סטארק הוא איש עסקים ונדבן גאון שירש מאביו את "תעשיות סטארק" להנדסת כלי נשק. הוא נמצא באפגניסטן שסועת הקרבות יחד עם חברו הטוב לוטננט קולונל רודי רודס לצורך מיצג הדגמה לנשק "יריחו" החדש. השיירה נקלעת למארב וסטארק נפצע באורח אנוש בידי אחד מנשקיו. הוא נחטף ונכלא במערה על ידי ארגון טרור שקורא לעצמו "עשר הטבעות". אסיר נוסף בשם ינסן מציל את חייו באמצעות התקנתו של אלקטרומגנט המחובר למצבר, ששומר על הרסיסים שבחזה של סטארק מלהגיע לליבו ולהרוג אותו. מנהיג הארגון, ראזה, מציע לסטארק חופש אם יבנה עבורם את טיל "יריחו". אולם, סטארק וינסן מגיעים להבנה שראזה לא יעמוד במילתו.
בתחילה, סטארק וינסן בונים בחשאי גנרטור אלקטרוני רב עצמה שיעזור לתפעל את האלקטרומגנט של סטארק, לו סטארק קורא "כור הקשת". בנוסף, השניים בונים אבטיפוס לחליפת שריון המונעת בידי כור הקשת כדי להימלט. ארגון הטרור מגלה את כוונותיהם ותוקף אותם. ינסן מקריב את חייו ומרוויח לסטארק מספיק זמן כדי להטעין את החליפה ולהימלט מהמקום, תוך שהוא משמיד את כלי הנשק של הארגון. הוא ניצל בידי רודס, ועם חזרתו הביתה הוא מכריז על כך שחברתו לא תייצר עוד כלי נשק. אובדיה סטיין, שותפו הוותיק של אביו ומנהל החברה, מייעץ לסטארק כי דרך זו תהרוס את "תעשיות סטארק" ואת מורשתו של אביו. בסדנת העבודה בביתו, סטארק בונה גרסה משודרגת לחליפת האבטיפוס וגם מתקן משוכלל יותר לכור הקשת שבחזה שלו. העוזרת האישית שלו, פפר פוטס, שומרת על כור הקשת המקורי בקופסת תצוגה מזכוכית עם הכיתוב "זו ההוכחה שלטוני סטארק יש לב". סטיין מבקש לדעת פרטים על עבודתו, אך סטארק שומר על פרטיותו.