עם הנסיגה המתמדת של כוחות קוריאה הצפונית אחרי קרב מתחם פוסאן והנחיתה באינצ'ון הסינים והסובייטים החלו להתכונן ללחימה מול האמריקאים. בעוד הסינים העבירו כ-180,000 חיילים מעבר לנהר יאלו והתכוננו למלחמה התקפית הסובייטים עשו את כל המאמצים כדי להישאר בצד המגן. יחידות החי"ר והשריון הסובייטיות שהגיעו לסין באותה תקופה הגיעו ללא ציוד לחימה ויועדו להדרכה בלבד, כמו כן מטוסי התקיפה וההפצצה היו תחת הוראות ברורות לא להתקרב לגבול קוריאה, רק דיוויזיות האוויר של מטוסי הקרב הורשו להילחם וגם אז ככוח מגן ליירוט מפציצים בלבד כחלק מההבטחה שלהם להגנה אווירית על סין.
ב-1 בנובמבר מטוסי F-80 תקפו בסינואיג'ו הם זיהו כ-15 מטוסי יאק על הקרקע. עוד מספר מטוסי יאק תקפו מטוס B-29 ו-T-6 ולא הצליחו להפיל אותם, כמו כן מטוסי מיג-15 נכנסו לקרב אוויר עם מטוסי F-51 שהצליחו להימלט ללא פגע. ובאותו היום מבנה מטוסי F-80 הותקפו על ידי מטוסי מיג שטענו שהפילו שניים, אם כי ברישומים האמריקאיים הפלת שני המטוסים יוחסה לאש נ"מ.
ב-8 בנובמבר התרחשה תקיפה גדולה של כ-70 מטוסי B-29 על העיר סינואיג'ו בצמוד לגשרים שעל נהר יאלו, כחלק ממאמץ לנתק את הכוחות הסינים הגדולים בקוריאה הצפונית מקווי האספקה שלהם במנצ'וריה, התקיפה התבצעה במקביל לתקיפה על מתקני נ"מ בסמוך לגשר עצמו על ידי מטוסי F-51 ו-F-80. ומאוחר יותר הגשר הותקף ישירות על ידי 9 מטוסי B-29. מטוסי מיג ניסו ליירט את מטוסי התקיפה אך נכנסו לקרב אוויר עם מטוסי הליווי של המפציצים הכבדים. ההפלה הראשונה של מטוס סילון בקרב אוויר יוחס לקרב זה על ידי האמריקאים, אך ברישומים הסובייטים וכן לפי עדות הטייס שהופל לכאורה הוא הצליח לצלול ולהסתתר בערפילי הבוקר בקוריאה הצפונית ולהימלט לבסיסו בשלום, בעוד מכלי הדלק שהוא השליך מוקדם יותר יצרו שובל של אדי דלק וכן פיזרו אבק בפגיעה בקרקע, מה שיצר את הרושם שהמטוס נפגע והתרסק. הסובייטים טענו בתורם שההפלה הראשונה של מטוסי סילון הייתה -1 בנובמבר, שלא הופיעה כלל ברישומים האמריקאיים. בהסתמך על רישומים משני הצדדים ההפלה הראשונה של מטוס סילון הייתה ככל הנראה הפלה של מטוס מיג 15 ב-9 בנובמבר על ידי מטוס F9F של הצי.
תקריות ראשונות אלו הפתיעו את כוחות האו"ם שלא ציפו לראות מטוס קרב מתקדם בשירות הכוחות הקומוניסטיים בקוריאה, במודיעין המערבי לא ידעו עדיין שטייסים רוסים מטיסים את מטוסי המיג 15. ההערכה הראשונית הייתה שאלה הם טייסים סינים, ותקשורת מטוסים ברוסית שיורטה על ידי המודיעין של המערב יוחסה ליועצים ולא לטייסים. למעשה ביצועי המטוס לא היו הפתעה גמורה, אלא רק נוכחותו בזירה. בתגובה לזה ב-8 בנובמבר מטה חיל האוויר הורה על הצבת כנף קרב ה-4 המטיסה מטוסי F-86 וכן כנף קרב-ליווי ה-27 המטיסה את ה-F-84E לזירה. אבל כנפות אלה אלה הגיעו רק בדצמבר.
באותו היום מפקדי הכוחות המשלוח הסובייטי נפגשו עם עמיתיהם הסינים לדון במעורבות של הטייסות הרוסיות בלוחמה בקוריאה. ביום זה סוכם שפרט לרגימנט אחד שישאר בתפקיד אימון שאר הכוחות ישוחררו מתפקיד זה ויתרכזו בתפקיד היירוט מעל נהר יאלו כהגנה על המתקנים, הגשרים, מבני הממשל והמרחב האווירי של אנטונג והתחנה ההידרו אלקטרית הסמוכה אליו. ב-15 בנובמבר הפכה המשימה לרשמית והכוח סומן כקורפוס מטוסי הקרב ה-64.
ב-9 בנובמבר מטוסי מיג יירטו מטוס ביון RB-29 שטס במקביל לתקיפה של מטוסי הצי שתקפו את הגשרים בסינואיג'ו, מטוס זה נפגע והתרסק בנחיתת אונס ביפן. כוח התקיפה של הצי יורט גם על ידי המיגים ואלה זיהו בטעות את מטוסי F9F ו-AD סקייריידר כמטוסי F-80 ו-F-47. הרוסים רשמו שלוש הפלות של מטוסי "F-80" ומטוס "P-47", אף על פי שברישומים האמריקאיים אין כל אזכור לזה, והסובייטים סבלו אבדה אחת של מטוס מיג על טייסו שהופל על ידי מטוס F9F. למחרת מטוס B-29 שהפציץ את העיירה אואיג'ו בסמוך לסינואיג'ו הופל על ידי מטוסי מיג-15. במשך ארבעה ימים רצופים בין 10 ל-14 בנובמבר מטוסי המיג טסו נגד מטוסי קרב, תקיפה והפצצה של חיל האוויר, הצי והנחתים ורשמו לזכותם 5 מטוסי B-29, 5 מטוסי F-80, 2 מטוסי F-51 ומטוס "F-47", אך זה לא תואם לרישומים האמריקאיים.
החל מ-15 ועד 30 בנובמבר מזג האוויר החריף ובשל עננות כבדה וערפילים מתחת לגובה העננים חיל האוויר האמריקאי לא היה יכול לפעול בגזרה ברוב הימים, בעצם בתקופה זאת מטוסי המיג עלו לאוויר רק שלוש פעמים כאשר הם נתקלו באויב רק פעם אחת ב-18 בנובמבר כאשר 15 מטוסי מיג לחמו ב-30 מטוסי הצי וספגו אבדה אחת אף על פי שהאמריקאים לא טענו להפלה באותו יום כלל. חורף 1950–1951 הוא בין החורפים הקרים שנרשמו, עננות כבדה, משקעי שלג כבדים, וערפילים הקשו והגבילו יעילותם של משימות התקיפה.
ב-1 בדצמבר מטוסי המיג של דיוויזיית האוויר ה-50 הטרייה, המצוידת במיג-15 מדגם bis החדש, הוזנקו ליירוט של מבנה מטוסי B-29. אף על פי שהטייסים דיווחו על שני מטוסי אויב שנפגעו ולא טענו להפלה, על סמך סרט הטיסה נרשמו שתי הפלות, ברישומים האמריקאיים לא היה אזכור לכך.
ב-4 בדצמבר מטוסי מיג הפילו מטוס RB-45C הסילוני. באותו היום מטוסי מיג יירטו לראשונה זוג מטוסי F-84. בקרב שהתפתח המיגים רשמו שתי הפלות, אף על פי שברישומים האמריקאים זה לא מופיע. קרב זה הדגים את עליונותו של המיג בביצועים מול ה-F-84 שאף על פי שתוכנן להיות מטוס קרב לליווי מפציצים לא היה יכול להתמודד עם המיירטים הרוסים ולכן תפקד למשך המשימה בעיקר כמטוס תקיפה.
על אף תנאי מזג האוויר שהקשו ולעיתים קרקעו את מטוסי התקיפה, מטוסי חיל האוויר החמישי סייעו בצורה מאסיבית לכוחות הקרקע בשלבי הנסיגה וביצעו בתקופה זאת כ-2,600 גיחות בסיוע לכוחות הנסוגים ולפי הערכות חיל האוויר גרמו לכ-8,000 הרוגים לאויב, כאשר בצבא העריכו שמספר ההרוגים עקב משימות התקיפה הוא כפול.
בקרבות שהתקיימו בתחילת דצמבר טייסי המיג טענו להפלת חמישה מטוסי B-29, עשרה מטוסי F-80, שישה מטוסי F-84 ומטוס RB-45C אחד, בעוד הם ספגו אבדות של שלושה מטוסים, מתוכם רק אחד נפל לאש אויב. אף על פי שרוב ההפלות הללו לא תואמות לרישומים של האמריקאים, המיגים נהנו מעליונות ברורה על המטוסים המערביים בזירה.
בואו של הסייבר - תחילת יריבות הענקים.
כנף קרב ה-4 הגיעה ליפן ב-1 בדצמבר, ב-13 בדצמבר כוח קדמי של הכנף שמנה כ-32 מטוסים פרס בשדה קימפו, למרות קשיי תשתיות והכוחות הסינים המתקדמים דרומה. ב-17 בדצמבר טיסת סיור (CAP) שמנתה מבנה אחד של 4 מטוסים. מבנה זה פגש רביעיית מטוסי מיג שיירטו מבנה של מטוסי F-80 בגובה נמוך יותר. הטייסים הרוסים הניחו כי מטוסי ה-F-86 משוכי הכנף היו מטוסי מיג בעצמם והמשיכו ביירוט מטוסי התקיפה. בקרב שהתפתח האמריקאים הפילו מיג אחד והסבו נזק למיג אחר. למרות ההפלה, הטייסים האמריקאים נוכחו לדעת שקשה להפיל את מטוסי המיג, כאשר המטוס שהשיג את הפלת הבכורה ניצל כמעט את כל מלאי התחמושת שלו, והשתמש בצרורות ארוכים במיוחד בשביל להסב נזק משמעותי למטוס האויב.
ב-22 בדצמבר התקיימו מספר קרבות אוויר, בראשון הופל מטוס F-86 על ידי מטוסי מיג. בקרב השני שהתפתח בין שמונה מטוסי מיג ל-12 מטוסי סייבר בהם הרוסים רשמו שלוש הפלות (שלא מופיעות ברישומים האמריקאים). האמריקאים בתורם טענו שהפילו שישה מיגים, כאשר לפי הרישומים הסובייטיים רק שני מטוסים לא חזרו לבסיסם ואחד חזר פגוע. יומיים לאחר מכן קפטן סטפן נאומנקו (Степан Науменко) הפיל שני מטוסי F-86 בשני קרבות אוויר שונים והפך לאלוף ההפלות הסובייטי הראשון במלחמה, אף על פי שלא אבדו מטוסי סייבר על פי האמריקאים.
בתקופה שבין 17 ל-31 בדצמבר טייסי המיג רשמו לזכותם הפלות של 6 מטוסי F-86, שני מטוסי F-84, ושני מטוסי F-80, כאשר הטייסים האמריקאים רשמו לזכותם הפלות של 7 מטוסי מיג-15.
מטוסי כנף קרב ה-4 של חיל האוויר האמריקאי נאלצו לפנות בצורה בהולה את שדה קימפו לאחר שהם הוצבו במקום רק כשלושה שבועות עקב ההתקדמות המהירה של הכוחות הסינים שהשתלטו על השדה ב-4 בינואר 1951. עקב כך מטוסי הכנף לא יכלו לסייר במרחב האווירי שהמיגים הגנו עליו. רוב הכנף חזרה ליפן כאשר חלק קטן מהמטוסים פרסו בשדה טאגו והחל מ-14 בינואר הם השתתפו במשימות תקיפה, הם טסו כ-158 גיחות כחלק ממטוסי קרב-הפצצה.
סמטת המיגים.
באותו זמן מטוסי המיג הגנו על רצועת שטח אווירי שנפרסה מחלקו המערבי של נהר יאלו דרך נהר צ'ונצ'ון כקצה דרומי ועד סביבות העיר קאנגייה כקצה המזרחי (ב-130 קילומטר דרומית לאנדונג). בגלל ריכוז זה של המיגים מאוחר יותר, עם התרבות קרבות האוויר בתוכה היא כונתה על ידי האמריקאים "סמטת המיגים" (באנגלית: "Mig Alley") בה המיגים משחרים לטרף ומרבית קרבות האוויר קרו בגבולותיה.
למרות ההימנעות מכניסה לאזור מוגן על ידי מיגים, מזג האוויר הקשה והנסיגה משדות קדמיים הרחק מהקרב, פעילות חיל האוויר החמישי בחודש ינואר הייתה מאסיבית והביאה למותם של כ-18,750 מהחיילים הסינים. הסינים לעומתם לא יכלו לתמוך בכוחותיהם דרך האוויר, הן בגלל העליונות של מטוסי האו"ם דרומה מנהר טאדונג והן בגלל מיעוט החימוש הזמין להם. כמו כן בין ה-20 עד 23 בינואר המיגים נאלצו להתמודד עם סדרה גדולה של תקיפות של מבנים המונים כ-20–30 מטוסים. במהלך הקרבות שהתפתחו הרוסים טענו שהפילו 15 מטוסי F-84 ושני מטוסי F-80, האמריקאים בתורם הודו בהפלה של מטוס CF-80, RF-80A ומטוס F-84 ב-21 בינואר בלבד וטענו שהפילו ארבעה מהמיירטים.