בשנת 1997 בכניסה למבחנים ללהקה הצבאית פגשה את דנה עדיני והן נשארו חברות לאורך השירות הצבאי ואחריו, מאוחר יותר 2004 הכירו השתיים את קרולינה, ויחד הן הקימו את הלהקה "הבנות נחמה". הלהקה החלה את דרכה בהופעה במועדון "ג'ה-פן" התל אביבי במסגרת "ערב יצירה נשית". באמצע שנת 2007 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה, "הבנות נחמה". דקלבאום כתבה והלחינה חמישה שירים באלבום, חלקם עם אמנים נוספים. עם הבנות נחמה יצאה דקלבאום למסע הופעות בחו"ל.
בשנת 2008 לקחה חלק בפרויקט עבודה עברית, בו הקליטה ביצוע מחודש לשיר "פמלה" שכתבה זמירה חן והלחין בועז שרעבי. בשנה זו גם שיחקה בתפקיד משני בסרטו של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה".
בשנת 2009 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Ground Zero", שכל שיריו באנגלית. דקלבאום כתבה והלחינה את כל עשרת השירים באלבום, ביניהם השיר "Alice", שאותו כתבה כשהייתה בת 17, לאחר שספגה השראה מהספר עליסה בארץ הפלאות. מהאלבום יצאו הסינגלים "Hundred Percent Light" ו-Alice. השירים Mystical Morning, Ground Zero ו-Alice הופיעו כבר בגרסאות מוקדמות באלבום הבכורה שהקליטה עם להקתה The Palmtrees בשנת 2004. שניים משירי האלבום - Alice ו-Hundred Percent Light שמופיעים בפסקול סדרת הטלוויזיה האמריקאית "ישנן בנות". בעונה השישית של הסדרה, נכנס גם השיר Lovers, מאלבומן של הבנות נחמה, שגם אותו כתבה והלחינה.
באפריל 2010 השתתפה דקלבאום בפסטיבל "Out in Israel" בסן פרנסיסקו בארצות הברית לצידם של אמנים ישראלים נוספים. הפסטיבל הוא הראשון של תרבות ישראלית גאה בחו"ל ובחסות משרד החוץ הישראלי.
בחודש מאי 2011 סיימה להקליט את אלבומה השני, "שמחה ועצב". במקור תוכננו שירי האלבום להיות באנגלית ובעברית ולכלול הופעות עם אמנים אורחים, אך לאחר שאביה נפטר החליטה דקלבאום ששירי האלבום יהיו בעברית בלבד. האלבום יצא לאור לחנויות ב-12 בינואר 2012. לדברי דקלבאום, האלבום אישי וישראלי יותר מהאלבום הקודם:
במקביל להופעות ההשקה של האלבום, התחילה להופיע בשיתוף פעולה עם להקת משינה בסדרת ההופעות האקוסטיות שלהם ברחבי ישראל.
ביוני 2012 הופיעה עם רונה קינן ותמר אייזנמן בפסטיבל לסבי באי לסבוס ביוון.
בשנת 2013 הלחינה את הטקסט "וינסנט" של צרויה להב עבור מירי מסיקה שראה אור באלבומה "מלך". בנוסף, במהלך שנה זו השתתפה שוב בפרויקט המוזיקלי עבודה עברית, וביצעה דואט עם קורין אלאל לשיר "הלב פועם" של אהובה עוזרי. בשיתוף פעולה נוסף בפרויקט עבודה עברית בשנת 2014 ביצעה את "שיר מגרש את החושך" של חוה אלברשטיין.
ביולי 2014 העלתה דקלבאום פרויקט מימון המונים עבור אלבומה השלישי, "אנוש", באתר הדסטארט. האלבום השלישי הופק על ידי יוסי פיין ויצא לאור במרץ 2015.
בספטמבר 2015 יזמה דקלבאום ביחד עם דפני ליף, מובילת המחאה החברתית של שנת 2011, פרויקט בשם "הדרך הביתה", פרויקט חברתי - מוזיקלי שנדד ברחבי ישראלי במשך 45 ימים.
דקלבאום כתבה את השיר "תפילת האמהות" לקראת "צעדת התקווה" של תנועת "נשים עושות שלום" באוקטובר 2016. מאז מלווה השיר את הפעולות והצעדות שמארגנת התנועה.
ישנוני
ישנוני (באנגלית: Sleeper) הוא קומדיית מדע-בדיוני אמריקאית משנת 1973 בבימויו של וודי אלן, אשר מככב בסרט לצד דיאן קיטון. את התסריט כתבו אלן ביחד עם מרשל בריקמן.
תקציר העלילה.
העלילה מתארת את הרפתקאותיו של מיילס מונרו (וודי אלן), בעל חנות למזון בריאות, בגריניץ' וילג', ניו יורק, אשר עבר הקפאה קריוגנית בשנת 1973 והופשר מאתיים שנה מאוחר יותר, במדינה בעלת משטר טוטליטרי כושל, על ידי אנשי מחתרת שמעוניינים להביא לנפילתו של המנהיג.
הסרט מלא בהומור סלפסטיק.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 28 ביקורות.
אריה ברנשטיין
בן-ציון ענבר
בנץ ענבר
ג'משיד
עידית טפרסון
עידית טפרסון (נולדה ב-7 בפברואר 1959) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
טפרסון נולדה בישראל לשושנה ודוד טפרסון. היא קרויה על שם סבתה, אדית.
למדה בבית ספר משותף לכפר שמריהו ורשפון. בתיכון למדה ב"אליאנס" ברמת אביב. בנעוריה למדה בלט קלאסי, הייתה בנבחרת ישראל באתלטיקה וזכתה באליפות ישראל בקפיצה לגובה עד גיל 14. בצה"ל שירתה כקצינת תותחנים במחנה שבטה במשך שלוש שנים. עם שחרורה החלה ללמוד בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", והייתה בת טיפוחיו של מנהל בית הספר גרי בילו. באותו מקום למדו איתה משחק גם אודיה קורן, ג'וליאנו מר, ענת וקסמן ויעקב כהן. בין השאר, שיחקה בתקופת לימודיה באמא קוראז'.
בתום הלימודים הצטרפה לתיאטרון החאן ושיחקה את לאה בהצגת "הדיבוק". ב-1985 החלה לשחק גם בתיאטרון הבימה, בהצגות: "נמר חברבורות","המשפט" וכן "הבית ברח' שינקין". לאחר שנה, לוהקה על ידי ציפי פינס לתיאטרון באר שבע, שם שיחקה בתפקידים רבים, ביניהם אלמה רוזה ב"תזמורת על תנאי", קתרינה ב"אילוף הסוררת", אדריאנה ב"קומדיה של טעויות", וליז ב"טובת המולדת". בהמשך השתתפה גם ב"חיי נישואים" של דוד פוגל בתפקיד תיאה, בתיאטרון חיפה. משם עברה לתיאטרון הקאמרי, שם שיחקה בהצגות "אלוהים יודע" ו"אבודים ביונקרס", וכן בתיאטרון בית ליסין בהצגה "פשעי הלב". בשנת 2005 זכתה טפרסון בפרס מסקין על תפקידה בהצגה "אכזר ורחום", הניתן על ידי תיאטרון הבימה לשחקנים מצטיינים בתפקידים מובילים.
טפרסון הייתה בגרעין המייסד של תיאטרון אנסמבל הרצליה. בהצגה הראשונה שהציג האנסמבל - "הגברת קליין", שיחקו שלוש תושבות הרצליה: עידית טפרסון, חנה מרון ולאורה ריבלין.
בתיאטרון השעה הישראלי השתתפה בתפקיד הראשי בהצגה "העולם על-פי אלון". טפרסון, שהיא אם לילד אוטיסט, מגלמת בהצגה את דמותה של ליאורה, אם חד הורית, המגדלת ילד אוטיסט. על תפקידה בהצגה זו זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים 2010. בדברי ועדת הפרס נכתב:
טפרסון זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער לשחקנית המשנה לשנת 2013, על תפקידה בהצגה "האסופית".
בקולנוע.
תפקידה הראשון של טפרסון בקולנוע היה בסרטו של חיים בוזגלו "נישואים פיקטיביים" (1988). היא זכתה בפרס האקדמיה לקולנוע לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט זה. היא שיחקה גם בסרטו של בוזגלו "עונת הדובדבנים" (1991), בו גילמה את דמותה של עיתונאית אמריקאית, לצד גיל פרנק. בשנת 1994 גילמה את דמותה של גולדה מאיר בדרמה התקופתית "ייפוי כוח" בכיכובו של יורם חטב, שביים אורי ברבש וכתב בני ברבש. הדרמה שודרה בערוץ הראשון.
היא שיחקה גם בסרטים "מדורת השבט" (2004) ו"הערת שוליים" (2011) של יוסף סידר. כמו כן, היא שיחקה בסרטים "סיפורי תל אביב" של איילת מנחמי (1992), "בדרך אל החתולים" של חורחה גורביץ' (2009), "התגנבות יחידים" של דובר קוסאשווילי (2010) ו"שרוכים" של ינקול גולדווסר (2018). בנוסף לכך שיחקה בסרטי סטודנטים.
חיים אישיים.
טפרסון נישאה פעמיים, בפעם הראשונה - לתקופה קצרה של שנה, בזמן לימודיה; מנישואיה השניים יש לה שני ילדים.
כיום היא גרושה, מתגוררת בהרצליה ולה בן אוטיסט בתפקוד גבוה ובת.
טפרסון הוצבה במקום ה-104 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת התשע-עשרה, ב-2013.
תפקידים בתיאטרון.
תיאטרון הספרייה
תיאטרון השעה הישראלי
תיאטרון הבימה
הצגות יחיד
תיאטרון בית ליסין
תיאטרון הקאמרי
תיאטרון הספרייה
אנסמבל הרצליה
תיאטרון חיפה
תיאטרון באר שבע
תיאטרון החאן
פסטיבל עכו ואחר-כך תיאטרון הספרייה
איבר אידמפוטנטי
מרכז ג'ו אלון
מרכז ג'ו אלון הוא מרכז חינוכי ותיירותי לידיעת הארץ ולהכרת הנגב, השוכן בפאתי יער להב שבנגב הצפוני, סמוך ממערב לקיבוץ להב. עיקר פרסומו של המרכז במוזיאון לתרבות הבדואים השוכן בו. המרכז קרוי על-שם הטייס ג'ו אלון.
תולדות המוזיאון.
תחילתו של אוסף המוזיאון לתרבות הבדואים במוצגים שנאספו בידי הארכאולוגים אבנר ואורנה גורן, בעת שהתגוררו ליד הר סיני. לאחר נסיגת צה"ל מסיני, בסיוע המועצה האזורית בני שמעון, הקרן הקיימת לישראל והאגודה להנצחת זכרו של ג'ו אלון, שוכן האוסף במבנה המרכז שתוכנן בידי האדריכל צבי לישר, ונחנך בשנת 1985. לתצוגה נוספו פריטים שנאספו בקיבוץ להב ופריטים שנתרמו על ידי בדואים החיים ברחבי האזור. עוזי חלמיש, ראש המועצה האזורית בני שמעון בין השנים 1966–1970, שימש כמנהלו הכללי של המוזיאון, ואורנה גורן שמשה כאוצרת הראשונה שלו.
המוזיאון לתרבות הבדואים.
המוזיאון לתרבות הבדואים נוסד במטרה להנציח את אורח החיים המסורתי של הבדואים, מתוך הבנה כי החברה הבדואית נמצאת בתהליך מואץ של מעבר מחיי נוודות מסורתיים להתיישבות ביישובי קבע. התצוגה משתרעת על-פני שתי קומות, ובה פריטים היסטוריים ועכשוויים המתארים את חיי הבדואים בנגב ובחצי-האי סיני החל בראשית המאה ה-20 צילומים רבים המוצגים במוזיאון נתרמו וצולמו על ידי גואל דרורי מבאר שבע שעשה תיעוד מסיבי של חיי הבדואים בשנות השישים והשבעים. בקיץ 2005 הוקם בחצר המרכז אוהל בדואי ענק באורך של 257 מטרים אשר נרכש בסוריה. האוהל מחולק כמקובל לשני אגפים: חדר אירוח ("דיוואן" או "שיג") ואגף המשפחה ("מחרם"), והוא מכוסה במחצלות ובמזרנים. בדיוואן היכול להכיל עד 150 איש הוקמה כירה להכנת קפה ותה, ובמחרם כירה לאפיית פיתות. המוזיאון הוא הגדול מסוגו בארץ.
תצוגות נוספות.
במוזיאון מספר תצוגות נוספות:
אבל מחולה
אָבֵל מְחוֹלָה הייתה עיר בעמק הירדן בתקופת המקרא. השתייכה לנחלת שבט יששכר.
אזכורים בתנ"ך.