היהודים השתלבו במסחר הסיטוני וב־1885 זכה מייצא יינות יהודי בפרס בתערוכה שהתקיימה באנגליה. התפתחה גם תעשייה זעירה בכימיה, מזון, טקסטיל ועוד. יהודים בלטו בבנקאות, הם השתתפו בהקמת קופת החסכון הראשונה בעיר והיה להם חלק בהנהלתה. הם הקימו וניהלו את בית המסחר והתעשייה.
היהודים חדרו אל המקצועות החופשיים וב־1910 היו 50 עורכי דין יהודים. רוב הרופאים בעיר היו יהודים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, למרות המשבר עקב חילופי השלטון עדיין תפסו היהודים מקום חשוב בכלכלה. הם בלטו במיוחד בטקסטילים, אביזרים טכניים, אופטיקה, סוכנויות הובלה. גם בתקופה הזאת נמצאו יהודים בין מיסדי בנקים ומנהליהם. 40% מבין רופאי העיר היו יהודים ב-1939 ואחוז האדריכלים אף גבוה יותר.
התעוררות התודעה הלאומית היהודית בין יהודי אראד הייתה קשורה בהתגברות האנטישמיות ההונגרית אחרי מלחמת העולם הראשונה. רגשותיהם הפרו הונגריים נפגעו ועל רקע זה נוסדו ב-1920 הארגונים הציוניים הראשונים, ביניהם הסניף המקומי של האיגוד הלאומי של יהודי טרנסילבניה וב־1922 התקיים באראד כינוס האיגוד. בהדרגה הוקמו סניפי תנועות נוער; אביבה באריסיה (שם ראשוני של דרור הבונים), הנוער הציוני, השומר הצעיר. ב-1921 נוסד מועדון הספורט "הכח", וב־1928 התארגן מחדש. ב-1929 הוקם סניף "ויצו" שארגן קורסים לעברית ואנגלית והקים ספריה. בעיר נערכו מגביות לקרנות הלאומיות.
בקהילה היה נטוש ויכוח בין הציונים לבין המתבוללים שראו ביהדות רק דת. אל האחרונים השתייכו הרב הראשי של הקהילה הניאולוגית ומנהיגיה והם מנעו הוראה חובה של העברית בבית הספר היהודי אלא רק על פי בקשת הורי התלמידים. בשנות השלושים, עקב האנטישמיות הגואה, גברה השפעת הציונות. התחזקה פעילות תנועות הנוער והוקמו קיבוצי הכשרה. בבחירות לפרלמנט זכתה בקולות רבים המפלגה היהודית, בעלת אופי לאומי. בתקופת זאת חדרה השפעת הציונות גם בשורות הקהילה הנאולוגית. להנהגת הקהילה נבחרו ציונים ובהשפעתם הורו עברית בבתי הספר.
ב־1940 היו באראד 7,835 יהודים וב־1941, שנת כניסת רומניה למלחמה, 9,402 יהודים.
תקופת השואה.
בתקופה הקצרה של הממשלה האנטישמית של גוגה - קוזה (סוף דצמבר 1937 עד פברואר 1938) נאסר על היהודים העיסוק במשקאות חריפים ומרבים נשללה האזרחות. החוקים האנטישמיים נמשכו גם לאחר נפילת הממשלה. בספטמבר 1940 עלה לשלטון הגנרל יון אנטונסקו שצירף לממשלתו חברי מפלגת "משמר הברזל". הוחרם רכוש יהודי (אדמות, בניינים, בתי חרושת). פקידים יהודים פוטרו. רופאים יהודים הורשו לטפל רק בחולים יהודים. יהודים נאסרו ואולצו בדרך זאת ל"מכור" את עסקיהם. נאסרה הפעילות הציונית.
יהודי הכפרים שגורשו לאראד הגדילו את מספר הנזקקים לסעד. הגברים גויסו לעבודות כפייה במקומות שונים ב טרנסילבניה ובחבלים אחרים של רומניה.
הוחרמו בנייני בית האבות, בית היתומים, אבל הקהילה מצאה דרך להגיש עזרה לדייריהם.
אף על פי שהתנועה הציונית הוצאה מחוץ לחוק נמשכה פעילותה במחתרת, התרכזה בקליטת פליטים יהודים מהארצות השכנות ודאגה לעליתם במסגרת ההעפלה'. בקיץ 1944 מצאו ארבעה צנחנים יהודים מארץ ישראל מקלט ראשון באראד.
ב־1940 נאסרה על תלמידים יהודים הכניסה לבתי הספר הכלליים וכעבור שנה בעזרת תרומה מקומית נפתח בית ספר תיכון יהודי. הבניין הוחרם ב-1942 ובית הספר הועבר לבניין אחר.
בשנים 1943 - 1944 פעל בית חולים יהודי שכלל גם חדר ניתוח.
ע"פ עדות הרב שמואל רוזנפלד בשנות הזעם נמלטו לאראד אדמו"רים ורבנים רבים מפני שהייתה עיירת גבול, ביניהם אדמו"רי בית ויזניץ רבי חיים מאיר הגר ה"אמרי חיים" ובנו רבי משה יהושע הגר ה"ישועות משה". בין היתר התארחו בבית הרב ישראל רוזנפלד מחסידי ויזניץ בעיר.
אחרי כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים הגיעו פליטים מצפון טרנסילבניה. אחרי ההפיכה המלכותית ברומניה באוגוסט 1944 והצטרפותה לכוחות הברית פלש הצבא ההונגרי לדרום טרנסילבניה וכבש את אראד. הכיבוש נמשך עשרה ימים ואף על פי שאייכמאן עצמו הגיע לאראד לא הספיק לבצע את תוכנית ההשמדה שלו.
אחרי המלחמה הוטל על הקהילה היהודית באראד להתמודד עם המשך ההתרוששות של יהודי אראד, תהליך שנמשך מ-1939 ולתמוך בפליטים שהגיעו לאראד, חלקם רק במעבר ומספרם הוערך ב-12000. בהגשת הסעד התגייסו הקהילה, ויצו, בני ברית, נדבנים מקומיים ונעזרו בג'וינט ובצלב האדום הבינלאומי. בתקופה שלאחר המלחמה כיסה הג'וינט כמחצית מהוצאות הקהילה. ויצו עזרה לחוזרים מהמחנות, לפליטים, ואראד היה למרכז פעילות ויצו בטרנסילבניה.
השפעת הציונות גברה בעיקר בשורות הקהילה האורתודוקסית.
ב־1947 נפתח בית חולים של הקהילה שפעילותו זכתה להערכה אבל כעבור שנה הולאם על ידי השלטון הקומוניסטי החדש. באותה שנה הולאם גם בניין בית הספר. בסוף 1948 נאסרה פעילות הג'וינט ברומניה. במאי 1948 התקיימה אספה חגיגית לציון הקמת מדינת ישראל וב־1949 נאסרה כל פעילות ציונית.
תושביה היהודים של אראד נטשו את העיר בגלי העלייה של יהודי רומניה; 1950 - 1952, 1954 - 1956, 1960 - 1964. על פי מפקד מ-1956 היו בעיר 5,179 יהודים וכעבור עשר שנים ירד מספרם ל־1862. ב-1993 היו בעיר 450 - 500 יהודים וכעבור שנתיים 350 בלבד.
הבולים של ארד.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר ארד נתונה למשך מספר חודשים תחת שלטון הצבא הצרפתי, בטרם עברה משלטון הונגריה לשלטון רומניה. במהלך תקופה זו הנפיקו שלטונות העיר בולי דואר לשימוש התושבים אשר נותקו משרותיי הדואר המרכזיים של הונגריה.
נפטרו.
רבי שם טוב בן יוסף אבן פלקירא
ממלכת גאמה
גאמה הייתה אחת מהממלכות באזור גיב בדרום מערב אתיופיה שהוקמה בסוף המאה ה-18. הגבול המזרחי שלה הוא נהר הדידאסה, שמפריד אותה מממלכת לימו אנאראה בצפון-מזרח, ובדרומה גבלה בממלכת גומה ובממלכת גארה, מעבר לגבול הצפוני שלה ישבו המאצ'ים תת-קבוצה של בני האורומו, וממערבה שבטים של הסידאמים. שטחה מהווה כיום את הפלכים גאצ'י ודידאסה שניהם חלק מנפת ילובור שבמחוז אורומיה המודרנית.
הממלכה הייתה ממוקמת ברמה גבוהה שמגיעה לגובה ממוצע של כ 6,500 רגל אוכלוסיית הממלכה מנתה בשנת 1800 כ-50,000 נפש, תושביה היו ידועים בתור לוחמים מנוסים. באקינאם והאנטינגפורד מחשבים את ממלכת גומה כממלכות הפחות מוצלחות מבחינה כלכלית. אף על פי כן מוחמד חסן רואה שחוץ מהגבולות המערביים והצפוניים היכן שהיא הייתה פולשת על שכניהם, הארג'וים בצפון והנונוים במערב, והכריחו את התושבים להיות כפריים, אדמתה הייתה אדמה טובה שהיו מגדלים בה יבולים רבים כגון חיטה, שעורה וכותנה.
היסטוריה.
המלכים האחרונים של גאמה מזכירים שמלך בשם אדם הוא המייסד של הממלכה, שהגיע לאזור ב-1770. ההיסטוריון מוחמד חסן, טוען שטענה זו "הומצאה כדי לייחס לאדם מוסלמי את הייסוד של השושלת".
המלך ג'אוו התאסלם בהשפעת סוחרים משאווה ובאגמדיר, והכריז על האסלאם כדת הממלכה.
ב-1882 מלך גאמה ג'וביר שכנע את המלכים של לימו אנאראה, ממלכת גומה וממלכת ג'ימה ליצור איחוד הידוע בשם "הליגה המוסלמית" כתגובה לאיום של המאצ'ים, כתגובה לאיחוד זה בני האורומו ייצרו איחוד משלהם הידוע בשם "הליגה של ארבעת האורומו". בתחילה הליגה המוסלמית הייתה בעלת הצלחה קטנה כנגד האורומו, אך הממלכות האחרות לא תמכו בג'וביר כנגד המאצ'ים, עד שהאח הבכור שלו אבבה דיגיר נלכד, ממלכת לימו אנאראה באו לעזרתו. אף על פי כן, אפילו עם העזרה הזאת ג'וביר לא הצליח להחזיר את אחיו והוכרח לנהל משא-ומתן ושביתת נשק עם המאצ'ים בתמורה לאחיו. ג'וביר יותר מאוחר פתח במלחמה כנגד ממלכת ג'ימה, וכיתר את בירתה, אף על פי שממלכת גומה ולימו אנאראה באו לעזרתה של ג'ימה.
חרף הכישלון של הליגה המוסלמית, גאמה נשאר מבצר איסלאמי, וסיפק מיקלט לגברים שגורשו מהממלכות האחרות באזור גיב. ממלכת גאמה נכבשה בסופו של דבר על ידי מנליק השני בשנת 1885 אך הממלכה נשארה כאוטונומיה "כחממה של מרידות וקנאות מוסלמית כנגד אדמיניסטרציה קולוניאלית זרה". פיריסה, בנו של המלך האחרון מצא מקלט בסודאן, וחזר ב-1899 כדי להכריז על ג'יהאד כנגד הכובשים. פיריסה לבסוף נלכד בשנת 1901 או ב-1902 והוצא להורג בעיר ג'ימה.
סגל
ניצנץ מארץ החלומות
ניצנץ מארץ החלומות (באנגלית: Twinkle, the Dream Being) היא סדרת אנימציה אמריקאית שהופקה לטלוויזיה בשנת 1993 על ידי חברת ההפקות "Calico Entertainment". הסדרה שודרה בערוץ 2 באמצע שנות התשעים.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה, שהתבסס על שיר הפתיחה של הסדרה האמריקנית המקורית, שר אילן לייבוביץ.
תקציר העלילה.
ניצנץ הוא יצור אינטרגלקטי קטן וצהוב אשר מגשים משאלות לתושבי ארץ החלומות. גברת דיווה מנסה לעצור אותו ולשעבד את אוכלוסיית ארץ החלומות.
אל ניצנץ מתלווים שני עוזריו נובה וויצ'בול. רוב הפרקים מתחילים לאחר שדיווה ועוזריה גורמים לבעיות כולשהן כאשר בעקבות כך ניצנץ מנסה ככל שהוא יכול לעזור לתקן את הבעיות תוך שהוא גורם לאנשים שהוא עוזר להתחזק ולהאמין בעצמם.
אירועים.
גירוש יהודי אנגליה
ייסוד אוניברסיטת קוימברה;
ג'ובאני פלטוצ'י
ג'ובאני פלטוצ'י (איטלקית Giovanni Palatucci; 31 במאי 1909 - 10 בפברואר 1945) היה קצין משטרה איטלקי ששירת בעיר רייקה (אז פיומה שבשליטת איטליה) לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, ואשר נטען כי פעל להצלת יהודי העיר ופליטים יהודים שמצאו בה מקלט, אף כי ישנה גם גרסה הפוכה לפיה היה דווקא פשיסט נלהב ששיתף פעולה מרצון עם חוקי הגזע הנאצים.
תולדות חייו.
פלטוצ'י נולד במונטלה שבמחוז קמפניה, וסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת טורינו ב-1932. ב-1936 התגייס למשטרה והוצב תחילה בג'נובה, עד שהועבר לשרת ברייקה ב-1937.