בקרווהול, כפרם של אראגון ורוראן, הראז'אק מחפשים את רוראן כדי לסחוט ממנו מידע על אראגון ולהשתמש בו כפיתיון נגדו. ורוראן מחליט למרוד נגד הקיסרות. רוראן ובני הכפר נלחמים נגד חיילי הקיסרות ששלח גאלבטוריקס, אך הראז'אק חוטפים את אהובתו של רוראן, קטרינה, באמצעות אביה של קטרינה שזועם על כך שקטרינה החליטה להתחתן עם רוראן. רוראן מחליט ללכת לווארדן, ומשכנע את בני הכפר לעזור לו ולבוא איתו. הוא בורח עם כפרו לנארדה ומשם מפליג לטירם. כשרוראן מגיע לטירם עם תושבי הכפר הוא חובר לג'ואוד, חבר ותיק של ברום, וגונב ספינה בשם כנף הדרקון ומנסה להגיע איתה לסורדה (מדינה קטנה שמסייעת לווארדן). בים מתנהל מרדף של הקיסרות אחרי בני הכפר אך הם מצליחים להגיע לסורדה, וכשהם שומעים על הקרב הם יוצאים כדי להילחם בו.
בקרב הווארדן כמעט מנצחים, אך בשיאו של הקרב מצטרף רוכב דרקונים נוסף שנלחם נגד אראגון. לאחר שהם נלחמים זמן מה מתגלה שהרוכב האלמוני הוא מרטאג שנחשב כמת. מרטאג מספר לאראגון שנחטף ואולץ לגעת בביצי הדרקונים ואז בקע מאחת מהן דרקונו: עוקץ.
גאלבטוריקס אילץ את מרטאג ואת דרקונו להישבע לו אמונים, מרטאג שלא שכח את ידידותו עם אראגון ולא שובה אותו בניגוד להוראותיו של גאלבטוריקס, ואפילו נותן לרוראן להרוג את התאומים שחטפו את מרטאג.
אך מרטאג מגלה לאראגון כי למעשה הם אחים וגם אראגון הוא בנו של מורזן, ראשון ואחרון מפרי השבועה. מרטאג לוקח מאראגון את חרבו, זאר'רוק, בטענה שהיא שלו בזכות מהירושה (מרטאג הוא הבן הבכור) ונראה שעל פי אירוע זה נקבע שמה של הסדרה, הירושה.
הספר מסתיים כאשר אראגון חוזר למחנה הווארדן ושם מסעם של רוראן ואראגון מצטלבים. עכשיו, אראגון ורוראן משתפים זה את זה בחוויות שעברו. לאחר השיחה רוראן מבקש מאראגון שיעזור לו לתפוס את הראז'אק ולהציל את אהובתו קטרינה. אראגון ורוראן צופים בקטרינה בחיזיון ורואים שהיא עדיין בחיים, ועכשיו, אראגון מסכים לעזור לבן דודו להציל אותה.
מרדכי זלקין
מרדכי (מוטי) זַלקין (נולד ב-17 בנובמבר 1952 (כ"ט בחשוון ה'תשי"ג) בירושלים) הוא היסטוריון ישראלי שמחקריו עוסקים בהיסטוריה החברתית של יהודי מזרח אירופה ובתולדות החינוך היהודי, פרופסור מן המנין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
זלקין היה חבר קיבוץ במשך שנים רבות ושימש כמורה להיסטוריה בבתי-ספר תיכוניים. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לחינוך ולהיסטוריה של עם ישראל. עבודת הדוקטורט שלו, ב-1996, הייתה בנושא "ההשכלה היהודית באימפריה הרוסית - 1860-1800 - היבטים חברתיים", ונכתבה בהדרכתו של פרופ' עמנואל אטקס.
שימש כמרצה במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים, כיועץ מיוחד לבית התפוצות בתל אביב, וכעמית מחקר במכון ללימודים יהודיים מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה, במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת הרווארד ובמרכז תקווה למשפט ולתרבות יהודית באוניברסיטת ניו יורק. משנת 1999 היה חבר סגל במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היה ראש התוכנית הבין-תחומית לתואר שני למורים במדעי היהדות בפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטה זו, בשנים 2009-2011 ו-2015-2019 שימש בתפקיד ראש המחלקה. היה חבר הנהלת החברה ההיסטורית הישראלית וחבר מערכת הפרסומים של מרכז זלמן שזר. בשנים 2015-2019 שימש כראש התוכנית הבין-אוניברסיטאית ללימודי רוסיה ומזרח אירופה.
מחקריו עוסקים בהיסטוריה חברתית, כלכלית ותרבותית של יהודי מזרח אירופה, ובעיקר בעולמם של יהודי ליטא ("הליטוואקס").
בשנת 2022 זכה לעיטור כבוד של נשיא ליטא בשל מחקריו ופעילותו לקידום מורשת יהדות ליטא.
תלמידי דוקטורט: דוד טל, עדה גבל, אלכס ולדמן, נעמי מנוחין, יוסי בן גל, אלי ביר, מיכל רוזוליו-דוידוביץ'.
הישרדותיזם
בני אל
בני אל הוא שם הבמה של בנימין אלבז, (נולד ב-23 במרץ 1969), זמר ישראלי.
ביוגרפיה.
בני אל גדל במושב פתחיה, בן למשפחת מוזיקאים, ביניהם בן-דודו בני אלבז ובנו (של בני) גד אלבז. בבגרותו התגלה אל על ידי האמרגן אלי בנאי, שהחתים אותו על חוזה הקלטות והופעות.
אלבומו המפורסם ביותר של אל היה "מאמא מיה" שיצא בשנת 1990, כאשר שיר הנושא הפך ללהיט בקרב חובבי הז'אנר המוזיקה הים-תיכונית. המפיק ניסים בן-חיים ייעץ אומנותית, ויעקב למאי עיבד. נוסף על למאי השתתפו בהקלטות גם אריס נחום בבוזוקי, מוסטפא הפאוקור בבגלמה, אלברט אליאס בחליל ערבי, יאיר מיכאל בגיטרה ספרדית, יהודה קיסר בגיטרה חשמלית 'מזרחית' ואופירה יוספי בקולות רקע. שירים נוספים בולטים באלבום היו "השושנה", "סוף סוף" ומלכת חלומותיי". בשנים הבאות הוציא אלבומים נוספים, כאשר הבולט מתוכם היי "להיטים לוהטים", אלבום גרסאות כיסוי, שהניב את הלהיט "שאקדם". האלבום שבא אחריו "להיטים לוהטים II", הצליח כמו קודמו גם בתחום המכירות, והתאפיין במגוון סגנונות מוזיקליים פרט למוזיקה הים תיכונית.
ב-1999 יצא אלבומו "שירים לאוהבים" שכלל שירים של היוצרים אהוד מנור, נתן יונתן, נחום היימן, דודו ברק, רחל שפירא, איזי מן, ועידית חכמוביץ'.
בשנת 2000 הוציא את אלבומו "מתי תביני" בו חידש את "נגמרות לי המלים", שביצע במקור מאיר בנאי, ואת "יש לך אותי", שביצעה במקור להקת "תיסלם". איתן אלבז עיבד, ובין היוצרים באלבום נמנו אהוד מנור, דני שושן, ואיזי מן.
לאורך כל הקריירה המוזיקלית שלו, הרבה להופיע באירועים רבים ובמופעי יום העצמאות השנתיים.
בשנת 2000 קיבל הצעה לשחק מחזמר "אדם וחוה", בפני הקהילה היהודית-צרפתית, בצרפת. המחזמר זכה להצלחה, והופעותיו נמשכו מספר שנים.
בתחילת שנת 2007 שב ארצה, והחל לעבוד על אלבומו הבא בעברית, שכולל אך ורק שירים מקוריים שנכתבו במיוחד עבורו.
ב-26 בנובמבר 2007 יצא השיר הראשון מתוכו, "את היפה שלי" (נכתב והולחן על ידי איתן אלבז). לשיר צולם קליפ עבור ערוץ 24.
אל נשוי לאילנית ואב לחמישה ילדים.
זרם המזרחי
בית נבון ביי
בית מחניים "הראשון" או בית נבון ביי (שמות נוספים: בית שפיטלר, בית פרוטיגר) הוא בית מגורים דו קומתי ברחוב הנביאים 59 מאחור בירושלים. זהו בית דו קומתי סימטרי שחזיתו פונה לכיוון רחוב יפו.
היסטוריה.
המבנה הוקם בשנת 1869 על ידי כריסטיאן פרידריך שפיטלר מבזל שבשווייץ, כבית מגורים עבור המוסד המיסיונרי "בית אחים". בניין זה נחשב באותה תקופה כבית המגורים המפואר ביותר בעיר. בנוי בסגנון מזרחי עם שילוב אלמנטים מערביים, עם קירות עבים, רצפות שיש אדום, חלונות זוגיים קמורים, ומרפסות עם מעקה ברזל מסוגנן.
בשנת 1873 עבר הבית לידי שווייצרי אחר - הבנקאי ואיש העסקים יוהנס פרוטיגר (Johannes Frutiger) (1836–1899), שהתגורר בו עד 1885. פרוטיגר העניק לבניין את השם בית מחניים על פי שמו הפרטי - יעקב, לפי ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג': "ויאמר יעקב כאשר ראם מחנה אלהים זה ויקרא שם-המקום ההוא מחנים". מעל פתח הכניסה הראשית קבועה אבן ועליה שם הבניין MAHANAIM.
בשנת 1885 עבר פרוטיגר לבניין מפואר יותר - רחוב הנביאים 13, וקרא לו גם כן בית מחניים. בית מחניים הראשון נמכר ליוסף נבון ביי (1858–1934) - בנקאי ואיש עסקים יהודי אמיד, יוזם ובונה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים, שהיה שותפו של פרוטיגר לעסקים. בחצר הבניין עמד בתקופתו בית כנסת משפחתי מפואר, ומולו ניצבה מזרקת מים עשויה שיש, שבה שטו דגי זהב. נבון התגורר בבניין עד שירד מנכסיו ועבר להתגורר בצרפת כאשר אשתו גישה נשארה לגור בחלק קטן מהבניין שעוקל על ידי הבנק בשל חובותיו של יוסף ביי. המקום עבר מיד ליד, ומשנות ה-70 שכנו במקום מסעדות. בשנים האחרונות פעל מועדון בקומה התחתונה, וכעת משמש המקום להשכרת אירועים.
בשנת 2007 החלו העבודות להקמת קניון ענק במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת רחוב ראול ולנברג), במגרשי החנייה שבאזור, ובשטח שבו נמצא בית הפחה הטורקי (הנביאים 61) - שייהרס. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.
עמק ויניאלס
עמק ויניאלס (בספרדית: Valle de Viñales) הוא עמק קרסטי המשתרע על שטח של 132 קמ"ר במחוז פינאר דל ריו במערב קובה. העמק הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1999.
ייחודו של העמק בתופעה גאומורפולוגית המכונה מוֹגוֹטֶה - גבעות עשויות אבן גיר, שגובהן עד 25 מ' וקוטרן אינו עולה על 200 מ', המבצבצות בעמק השטוח. הגבעות נוצרו כתוצאה מסחיפה, בתהליך שהחל לפני 170 מיליון שנים. בדומה לאזורים קרסטיים אחרים, גם בעמק ויניאלס מערות נטיפים, ובהן מערת האינדיאני (Cueva del Indio), שבה זורם נהר תת-קרקעי.
בעמק התגלו גם מאובנים של אמוניטים, דגים ודינוזאורים. בשנת 1961 צייר האמן לאוויחילדו גונסאלס מוריו ציור קיר ענק לאורך 180 מ' ובגובה של 120 מ' בדופן של מוגוטה שתי האחיות (Mogote dos Hermanas), המתאר את ההתפתחות האבולוציונית במקום. הציור מכונה "מוּרָאל דה לה פרהיסטוריה" ("ציור הקיר של הפרהיסטוריה").
בעמק גדלים גם 17 מיני צמחים אנדמיים. עם הצמחים נמנה ה-Microcycas calocoma, מין מסדרת הציקסינים, שכמעט לא השתנה מאז תקופת הקרבון.
על אף תופעות הטבע, אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית ב-1999 דווקא בשל פעילות האדם בו - החקלאות המסורתית (במיוחד גידולי הטבק) והאדריכלות המקומית. במערות שבמורדות הגבעות ישבו בני אדם כבר לפני הכיבוש הספרדי של קובה. בראשית ההתיישבות הספרדית בעמק, במאה ה-17, הקימו בו הספרדים חוות גדולות לגידול בקר, שנסמכו בעיקר על כוח עבודה של עבדים מאפריקה. עבדים נמלטים שכונו "סימרונס" (Cimarrones), מצאו לעיתים מקלט במערות בעמק.
עד מהרה החליפו גידולי הטבק את הבקר, ומסילת הרכבת המערבית (Ferrocarril del