בימינו הורחבה משמעות הביטוי, והיא כוללת כל מצב שבו יש תחום הפתוח לפרשנויות שונות.
מקום להתגדר בו
מצא לו בקעה להתגדר בה
מצא לו מקום להתגדר בו
סימורג
סִימוּרג (בפרסית: سیمرغ) הוא שמו המודרני של יצור מכונף מן המיתולוגיה הפרסית. הסימורג הוא חלק מהאמנות בתרבות האיראנית, ומופיע גם באזורים אחרים שהיו תחת ההשפעה התרבותית הפרסית. מקור השם "סימורג" בפרסית אמצעית (פהלוי), שם הוא נקרא sēnmurw,ומופיע גם בפזנד כ-sīna-mrū. באוסטא נקרא היצור mərəγō Saēnō, כלומר "הציפור [ששמה הוא] סינא".
במרוצת השנים, וכחלק מההשפעה האיראנית על האומנות הערבית, אומצה דמותו של הסימורג באומנות הערבית, ואף באומנות האיסלאמית. לעיתים מזהים את הסימורג עם ה"ענקא" (בערבית: عنقاء).
מיתולוגיה.
סימורג מתואר באמנות האיראנית כיצור מכונף בצורת ציפור ענקית, אשר ביכולתה לשאת בעזרת כנפיה פיל או לויתן. הסימורג הוא סוג של טווס בעל ראש של כלב וציפורני אריה, לפעמים גם עם פנים אנושיות. הסימורג הוא נדיב מטבעו. הוא משתייך במידה מסוימת למשפחת היונקים, בעל שיניים. יש לו איבה כלפי נחשים, וסביבתו הטבעית מרובה מים. נוצותיו אמורות להיות בצבע נחושת. במקורות יהודיים הוא זוהה לעיתים עם ה"זיז" - הציפור המיתולוגית המקראית.
אטימולוגיה עממית מפרשת את שמו כמורכב משני חלקים: "סי" ו"מורג". "סי" בפרסית הוא 30 ו"מורג" הוא "ציפור", או "עוף". הסבר עממי זה מתאים לאגדות המספרות, למשל, כי סימורג היה גדול או שווה ערך לשלושים ציפורים רגילות או שהוא בעל 30 צבעים (siræng). אטימולוגיה עממית אחרת מסבירה את השם כמורכב מן המילים "סים" (כסף, כסוף) ו"מורג" (ציפור, עוף).
אגדות איראניות אחרות מנסות לבחון את מצבה של הציפור אשר חזתה את הרס העולם 3 פעמים. סימורג הם 30 יצורים באחד, שלמדו רבות על החיים ובמשך זמן רב. הם 30 כי עליהם לאחוז בידע העצום של כל ימי עולם. באגדה אחרת, סימורג אמור לחיות 1,700 שנים, לפני שהוא צולל בעצמו אל תוך הלהבות (בדומה לעוף החול).
בתיאטרון.
דמות זו מופיעה במחזה הרצאת הציפורים על פי חיבורו של פריד א-דין עטאר, יוצר סופי מן המאה ה-12 שחי באיראן. הספר של עטאר עובד למחזה בידי ז'אן-קלוד קרייר ופיטר ברוק עבור הצגה בבימוי ברוק שהועלתה בתיאטרון בוף דה נור החל משנת 1978. המחזה תורגם לעברית בידי אוריאל זוהר בשנת 1996.
החלטה 465 של מועצת הבטחון של האו&quot;ם
החלטה 452 של מועצת הבטחון של האו&quot;ם
בנין פיעל
בניין פיעל
בניין פועל
בנין פועל
בנין קל
בניין התפעל
בנין התפעל
בניין הפעיל
בנין הפעיל
בניין הופעל
בנין הופעל
בניין נפעל
בנין נפעל
בניין פעל
בנין פעל
בניין שפעל
בנין שפעל
שוודים
שוודים (svenskar, "סְווֵנְסְקַר") הם קבוצה אתנית שאפיוניה המרכזיים הם השפה השוודית כשפת אם, תרבות משותפת, והיסטוריה של השתייכות נוצרית-פרוטסטנטית. חלקם המכריע של בני קבוצה זו חיים בשוודיה, שם הם מהווים רוב; כשמלבדם קהילות קטנות יותר של דוברי-שוודית מתקיימות באופן מסורתי כמיעוטים בפינלנד ובאסטוניה מאז ימי הביניים ומשתייכות גם הן לשוודים, וקרויות, בהתאמה, פינו-שוודים ואסטונים-שוודים. במפנה המאה ה-20 היגרו שוודים רבים משוודיה לאמריקה, בעיקר לארצות הברית – שם הם יצרו קבוצה שהיום מונים צאצאיה כ-4.5 מיליון נפש (קרוב ל-2% מאוכלוסיית ארצות הברית), מרביתם במערב התיכון; עם זאת, מרבית האמריקנים שמוצאם שוודי דוברים היום אנגלית כשפת-אם.
היסטוריה.
מקורם של השוודים בעיקר בשבטים סקנדינביים, שבעצמם היו חלק מהשבטים הגרמאניים. המושג "שוודי" (Svensk) כמציין שמו של עם התפתח כשם תואר משמם של הסוויונים (Suiones), שנזכרים כבר בחיבורו של טקיטוס מסוף המאה הראשונה, "גרמאניה", ושהעניקו את שמם לסוויאלנד, היא הארץ ההיסטורית המרכזית של שוודיה (שתי האחרות הן יטאלנד, על שמם של הגותים; ונורלנד - "ארץ הצפון"). מלכתחילה יוחס השם סוואים לתושבי חבלי הארץ שסביב אגם מלארן בלבד. באסופת חוקים מתחילת המאה ה-13 נעשתה הבחנה בין "שוודים, וסטרוגותים וסמולנים". בספר ההיסטוריה השוודית הראשון, שנכתב במאה ה-14, מופיע הביטוי "אוּפְּלנ(ד)ים" במה שנראה כהתייחסות ליושבי אופלנד, "שוודים-עיליים", או פשוט תושבי שוודיה. המונח Svenskar במשמעות של ימינו, אם כן, הופיע לראשונה רק במאה ה-15, בהקשר של התנגדות למלכי האיחוד, פקידים בכירים וגורמים זרים באופן כללי.
החברה השוודית: שוודים ושאינם-שוודים.
נכון לשנת 2010 חיים 9,428,054 תושבים בשוודיה, בצפיפות של 21 נפש לקמ"ר - עם הבדלים ניכרים בין המחוזות השונים. קרוב ל-18% מהאוכלוסייה אינם ילידי הממלכה או שהוריהם נולדו מחוצה לה. עיקר גלי ההגירה באו לאחר מלחמת העולם השנייה והם ממשיכים עד ימינו, מכל פינות תבל, כשרבים מהמהגרים נטמעים עם הזמן בחברה. הסאמים מהווים מיעוט ילידי במדינה, ומספרם כ-17 אלף. מיעוטים ותיקים אחרים כוללים את הפינים והצוענים.
נכון ל-2007 חברים מעל 6.8 מיליון מהשוודים בכנסייה השוודית, מוסד לותרני שנהנה ממעמד מרכזי בטקסי חיים ומעבר. שליש מהשוודים אינם מאמינים באלוהים או בכוח עליון כלשהו.
שידול
שידול הוא מונח משפטי המתאר מצב בו אדם אחראי בשל כך שהביא אדם אחר לביצוע עבירה פלילית או עוולה אזרחית.
שידול במשפט.
הרציונל המשפטי לעבירת השידול הוא הרצון להעניש לא רק מי שביצע את העבירה בעצמו, אלא גם שותפים אחרים. לעיתים קרובות קו הגבול בין מבצע בצוותא, מסייע ומשדל הוא דק ביותר. כך, למשל, במקרה הנפוץ של כנופיית עבריינים, מנהיג הכנופיה המפעיל לחץ או מעודד את העבריינים לביצוע הפעולה, יקשה לעיתים להוכיח את מעורבותו הישירה בעבירה כמסייע או כשותף, ויהיה קל יותר להוכיח את מעורבותו כמשדל.
במשפט המקובל הייתה מקובלת עבירת ה-"incitement", שעיקרה שכנוע, עידוד, או הפעלת לחץ על אדם אחר לביצוע עבירה. עבירה זו הוחלפה במשפט הבריטי בשנת 2007 ב-Serious Crime Act 2007 בשלוש עבירות שונות המבחינות בין סוגים שונים של שידול וסיוע.
שידול במשפט הישראלי.
במשפט האזרחי.
סעיף 12 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש] במשפט הישראלי, מטיל "אחריות משתף ומשדל" על "המשתף עצמו, מסייע, מייעץ, מפתה למעשה או למחדל, שנעשו או שעומדים להיעשות על ידי זולתו, או מצווה, מרשה או מאשרר אותם, יהיה חב עליהם". הוראת החוק היא חריג לכלל בדיני הנזיקין לפיו אחריות מוטלת רק על מי שמקיים את כל יסודות העוולה הנזיקית, הוא המבצע הישיר. כלומר, ייחודה של הוראת חוק זו הוא בהטלת אחריות לעוולה על צד שלישי שאינו המבצע הישיר של העוולה הנזיקית, על בסיס זיקה של הסכמה או למעשה של המבצע הישיר. זיקה זו נוצרת אם האדם שהוא הצד השלישי בצע את אחת הפעולות המנויות בהוראת החוק ביחס לעוולה שבוצעה - במעשה או במחדל - על ידי המבצע הישיר.
במשפט הפלילי.
שידול במשפט הפלילי הוא עבירה נגזרת בדומה לניסיון ולסיוע. על פי סעיף 30 לחוק העונשין "המביא אחר לידי עשיית עבירה בשכנוע, בעידוד, בדרישה, בהפצרה או בכל דרך אחרת שיש בה משום הפעלת לחץ, הינו משדל לדבר עבירה". על פי סעיף 34ד לחוק, זהה עונשו של המשדל לעונשו של עובר העבירה העיקרי. יש הטוענים כי שידול יכול להתבצע גם על ידי שתיקה אך שתיקה זו תיחשב למעשה ולא למחדל.
משדל לא ישא באחריות פלילית בשלושה מקרים - אם מנע את עשיית העבירה לה שידל, או הודיע מבעוד מועד לרשויות על הכוונה של המבצע העיקרי לבצע את העבירה, או אם העבירה לה שידל הייתה מסוג "חטא" כאשר הכוונה היא לעבירות שעונשן עד שלושה חודשי מאסר. ניסיון לשידול דינו בדרך כלל חצי מעונשו של המשדל, אולם בחוק חריגים רבים בעניין זה.
על פי הפסיקה לצורך התקיימות היסוד הנפשי הנדרש לשם הרשעה בשידול יש להוכיח שתי דרישות - "ראשית, על המשדל להיות מודע לכך שיש בהתנהגותו כדי להביא את האחר (ה"משודל") לידי ביצוע העבירה נושא השידול. דרישה זו עניינה מודעות לטיב ההתנהגות המשדלת וכן מודעות לקיומו של אחר הזקוק להנעה מנטלית על-מנת לבצע את העבירה נושא השידול. שנית, על המשדל להתכוון להביא את המשודל לידי ביצוע העבירה יעד השידול. לשון אחר, השידול צריך להיות מלווה בשאיפה – מטרה – מצד המשדל כי העבירה נושא השידול אכן תבוצע, על כל יסודותיה, על ידי ה'משודל'".
עבירות רבות בחוק העונשין אוסרות על שידול להתנהגויות מסוימות שאינן בכלל עבירה כשלעצמן -
העונש בשל עבירות אלו אינו אחיד, והוא נקבע לכל עבירה באופן ספציפי, על פי חומרתה.
סעיפים מסוימים בחוק העונשין אוסרים על "הסתה" השונה משידול בדרך כלל בכך שהשידול מכוון לאדם מסוים, בעוד שהסתה מכוונת לציבור של אנשים שאינם מסוימים:
יחידה 545
איבון סטרהובסקי
איבון סטרהובסקי (באנגלית: Yvonne Strahovski; נולדה ב-30 ביולי 1982) היא שחקנית אוסטרלית. התפרסמה בזכות השתתפותה בסדרה הקומית "צ'אק", בסדרת המתח "דקסטר" ובסדרה הדיסוטופית "סיפורה של שפחה" עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה בסדרת דרמה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם איבון ז'קלין סטרזכווסקי (Yvonne Jaqueline Strzechowski) בקמפבל טאון, פרוור של העיר סידני, אוסטרליה, לזוג הורים מהגרים פולנים-נוצרים; פיטר, מהנדס אלקטרוניקה, ובוֹזֶנה, טכנאית מעבדה. לבקשתו של מפיק הסדרה "צ'אק", היא משתמשת, כשם במה, בכתיב "Strahovski", הנוח יותר להגייה. סטרהובסקי סיימה בהצטיינות תואר ראשון בלימודי תיאטרון באוניברסיטת סידני המערבית. היא דוברת אנגלית ופולנית.
קריירה.
תפקידיה הראשונים של סטרהובסקי היו בטלוויזיה ובסרטים באוסטרליה.