ב-2006 רכשה החברה את חברת הביוטכנולוגיה האמריקאית סירנה תרפיוטיקס תמורת 1.1 מיליארד דולר.
בנובמבר 2009 הודיעה מרק כי תתאחד עם חברת שרינג-פלאו (Schering-Plough) בעסקה ששוויה 41 מיליארד דולר. החברה הממוזגת המשיכה לפעול בשם מרק בארצות הברית ובקנדה וכן בשם MSD ברחבי העולם. בשנת 2011 הכריזה החברה על תוכנית לקיצוץ בהוצאותיה עד לשיעור של 4.6 מיליארד דולר בכל שנה ובמסגרת זו על קיצוץ משרות בחברה בשיעור 14% (כ-12,000–13,000 עובדים) עד לשנת 2015.
בשנת 2020 עם התפרצות מגפת הקורונה, הצטרפה החברה יחד עם ארגון IVAI, למירוץ למציאת חיסון לנגיף. והחברה מפתחת שני חיסונים פוטנציאליים, שאחד מהם יתבסס על הטכנולוגיה שהובילה למציאת החיסון לנגיף האבולה שאושר בשנת 2019, נכון למאי 2020 החברה נמצאת בשלב פרה קליני, כאשר השלב הקליני צפוי להתחיל בהמשך השנה. כמו כן, החברה מפתחת עם חברת Ridgeback Biotherapeutics תרופה לנגיף קורונה. במקביל, פיתחה תרופה לקורונה שקיבלה היתר חירום ב-1 בדצמבר 2021.
פרשת ויוקס.
בשנת 1999 אישר מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) את התרופה ויוקס (Vioxx) (הידועה אף בשם הגנרי רופקוקסיב) לשימוש לצורך טיפול בדלקת מפרקים (ארתריטיס). ויוקס הייתה אז תרופה חזקה יותר מתרופות אחרות לטיפול בדלקת פרקים והשפעתה על הקיבה הייתה פחותה מאשר תרופות אנטי דלקתיות נפוצות אחרות, כמו נפרוקסן לדוגמה. ויוקס הפכה לאחת התרופות שנרשמו בהיקף הגדול ביותר בהיסטוריה. על פי הודעות דואר אלקטרוני אשר פורסמו במהלך תביעה נגד חברת מרק, למרק הייתה רשימה של רופאים שמתחו ביקורת על התרופה שאותם היה צורך "לנטרל" או לפגוע בתדמיתם. היו אף טענות כי מרק ניסתה להלך אימים על חוקרים ופגעה בחופש האקדמי.
מאז שהחל השימוש הסדיר בתרופה, נמצא במחקרים שנערכו על ידי מרק ואחרים כי קיימת שכיחות גבוהה יותר של התקפי לב בקרב המשתמשים בתרופה בהשוואה למשתמשי תרופת הנפרוקסן. הקשר שבין ויוקס להתקפי לב לא זוהה בשלב הניסויים לקראת אישור התרופה, כאשר השפעתה הושוותה להשפעת אפקט פלצבו, ולכן ניתן היה לשער שהממצאים מצביעים על כך שתרופת נפרוקסן מפחיתה את הסיכון להתקפי לב ולא שוויוקס מגבירה את הסיכון. בעקבות הממצאים שינתה מרק בשנת 2002 את האזהרות לצרכני התרופה.
ב-23 בספטמבר 2004 קיבלה מרק מידע על תוצאות ניסוי בבני אדם שאותו ניהלה ולפיו בקרב משתמשי ויוקס לתקופה העולה על 18 חודשים קיים סיכון גבוה יותר ללקות בהתקף לב. ב-28 בספטמבר 2004 הודיעה מרק ל-FDA כי היא מושכת מרצונה את התרופה מן השוק והכריזה על צעד זה ב-30 בספטמבר 2004. מאז המליץ ה-FDA להשיב את ויוקס לשוק התרופות, אולם בתוספת של אזהרות בולטות בעלון הנילווה לתרופה, על הסיכון שבנטילת התרופה לפיתוח מחלת לב.
ב-5 בדצמבר 2004 פרסם כתב העת הרפואי הבולט לנסט תוצאות של ניתוח מחקרים על תרופת הוויוקס. מסקנת המאמר הייתה כי "הסיכון לתחלואת לב, הבלתי מתקבל על הדעת, משימוש בוויוקס היה ברור עוד בתחילת שנת 2000...". עורכי כתב העת מתחו ביקורת על חברת מרק כי המשיכה להפיץ את התרופה בשוק לאורך תקופה כה ארוכה ואף מתחו ביקורת על ה-FDA שכשל לזהות את הסיכון שבנטילת התרופה ולפקח כראוי על הפצתה.
כ-50,000 אנשים הגישו תביעות נגד חברת מרק בטענה שהם או בני משפחתם סבלו מנזקי התרופה כגון התקפי לב או שבץ מוחי לאחר נטילת ויוקס. בשנת 2005 נמצאה חברת מרק אחראית בתביעה הראשונה שבירורה הסתיים בבית המשפט ולתובע הוענקו 253.4 מיליון דולר בפיצויים, אולם מאוחר יותר הופחת שיעור הפיצויים ל-20 מיליון דולר ובשנת 2008 ביטלה ערכאת הערעור את פסק הדין. בחודש נובמבר 2007 הציעה חברת מרק לשלם 4.85 מיליארד דולר לסיום בפשרה של כל התביעות בעניין התרופה ויוקס. על פי ההסדר שהוצע, על התובעים היה להוכיח כי סבלו מהתקף לב או שבץ מוחי וכי נטלו לפחות 30 גלולות של ויוקס. לדעתם של מומחי שוק התרופות, הצעה זו הייתה בגדר ניצחון לחברת מרק, לעומת הערכות ראשוניות כי מרק תאלץ לשלם כ-50 מיליארד דולר. נכון לאמצע שנת 2008 רק שלוש מתוך כעשרים תביעות בבתי משפט אמריקאים הגיעו להכרעת המושבעים, וכולן הסתיימו בפיצויים זעומים באופן יחסי.
ב-20 במאי 2008 נמצאה חברת מרק אחראית לשיטות שיווק מטעות כדי לקדם את התרופה ויוקס, והסכימה בהסדר פשרה לשלם ל-30 מדינות בארצות הברית פיצוי משותף בסך 58 מיליון דולר. היה זה הסכום הגדול ביותר שנפסק לחבר מדינות בתביעה נגד חברת תרופות. כחלק מן ההסדר התחייבה חברת מרק להגיש לאישור ה-FDA כל פרסומת טלוויזיה לתרופה שתרצה לפרסם עד לשנת 2018.
בית הכנסת האר&quot;י האשכנזי
בית כנסת האר"י האשכנזי בצפת הוא מבתי הכנסת הקדומים הקיימים ברובע היהודי העתיק בצפת.
תולדות בית הכנסת.
על פי המסורת מקומו של בית הכנסת הוא "חקל תפוחין קדישין" (שדה התפוחים הקדושים) – מקום השדה הפתוח שבו האר"י ותלמידיו היו יוצאים לקבל את השבת.
זמן בנייתו של בית הכנסת אינו מבורר כל צרכו. מעל הכניסה לבית הכנסת מונח שלט אבן ובו כתוב "חקל תפוחין קדישין, מה נורא המקום הזה, בית המדרש הגדול מרבינו האר"י הקדוש זיע"א, הוקם ש' שלח, תוקן ש' תרצ"ז". לפי שלט זה הוקם בית הכנסת בשנת של"ח (1578) שש שנים אחרי פטירת האר"י. אבל הכתובת הושמה במקום לאחר השיפוץ של שנת תרצ"ז (1937), ואין בה שום הוכחה אמיתית על זמן ייסוד בית הכנסת.
יש המשערים שיסוד בית הכנסת נבנה על יסוד בית הכנסת "גריגוס" של עולי יוון. העדות הראשונה על קיום המקום היא ממכתב שכתב רבי ישראל מפלוצק, ממנהיגי שיירת העולים החסידית לצפת: "ועוד בונים לנו בית הכנסת חדש, והתפילה היא במקום שיסד הארי ז"ל". זוהי העדות הראשונה לבניית בית כנסת לחסידים שנבנה על גבי או בסמוך למקום ש"יסד" האר"י. במאה ה-19 נמשכה עליית החסידים ובהם אדמו"רים ידועי שם כרבי דוד שלמה אייבשיץ ורבי חיים טירר. על פי המסורת שני אישים אלו התפללו בבית הכנסת. עד שנות השלושים במאה ה-19 היה בית הכנסת הזה מרכז התפילה של הקהילה החסידית בעיר.
ברעידת האדמה הגדולה של שנת 1837, בה נספתה מחצית הקהילה, נחרבו כמעט כל בתי הכנסת בצפת, כולל בית כנסת האר"י. ישנן מסורות שארבעת העמודים המרכזיים שרדו או שהכותל הדרומי שרד. באיגרת שנשלחה על ידי מזכירו של משה מונטיפיורי, ד"ר אליעזר הלוי, שנה וחצי אחר הרעש, מתברר שבית הכנסת כבר עמד שוב על תילו באותו זמן. בשנת 1857 נבנה הבניין מחדש, כפי שמעידה כתובת אבן בחזית בית הכנסת בה נחקק: "מה נורא המקום הזה \ זה ביהכנ מרן הארי זל \ בשנת ומקדשי תיראו" ("תיראו" שווה בגימטריה לתרי"ז, היא שנת 1857. שינוי האותיות נעשה כדי להתחבר לביטוי "[את שבתתי תשמרו ומקדשי] תיראו", ויקרא יט 30). מאז לא חלו שינויים משמעותיים בבניין. מאז, שימש בית הכנסת כמקום התפילה המרכזי של העדה החסידית בצפת ,ללא שיוך לחצר חסידית מסוימת.
ארון הקודש בבית הכנסת.
הדבר הבולט בתוך בית הכנסת הוא ארון קודש, גדול ממדים המתנשא לגובה רב, ומגולף בעץ. בארון פיתוחים צבעוניים ובהם מוטיבים של סמלים יהודיים, צמחים, בעלי חיים ועוד. המסורת הצפתית אומרת שהאומן שבנה את ארון הקודש היה נגר שעלה לצפת מקולומיה שבגליציה. אכן, ארונות קודש דומים היו מצויים בבתי הכנסת בגליציה ובמזרח אירופה. בניית הארון הסתיימה כנראה סמוך לסיום בניית בית הכנסת ב-1857. רב העיר צפת – רבי שמואל הלר התנגד לשיבוץ דמויות של בעלי חיים בארון, ופרסם על כל כך קונטרס. בכל אופן, ישנן היום דמויות מוצנעות של בעלי חיים. את האריות על ארון הקודש גילף אברהם ברנזון (הידוע בשל עיסוקו כטוחן קמח בשם מילנר) שגר בכיכר הפחמים והיה מאבני היסוד של בית כנסת האר"י האשכנזי.
מנהגי בית הכנסת.
בית הכנסת משמר עד היום מנהגים ייחודיים, הנשמרים בקנאות על ידי הגבאים. מנהגים רבים הושפעו ממנהגי הספרדים בצפת, וממוצאו המעורב של האר"י עצמו:
האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית
האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית (באנגלית: The Concise Encyclopedia of Western Philosophy and Philosophers) היא אנציקלופדיה מקפת להיסטוריה של הפילוסופיה, זרמים והוגים. ערכיה נכתבו על ידי פילוסופים ועורכה הראשון הוא ג'יימס אורמסון.
אנציקלופדיות לפילוסופיה.
למרות קיומם של ספרי מבוא רבים לפילוסופיה, אנציקלופדיות מקיפות - הסוקרות את תולדות הפילוסופיה, אסכולות והוגים - הן מועטות יחסית. האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית היא אחת האחרונות אשר יצאו לאור בדפוס; כותביה הם פילוסופים והיא מתיימרת להקיף את ההגות הפילוסופית המערבית. האנציקלופדיה הפילוסופית המובילה כיום היא אנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה; היא מקוונת ומעודכנת תדיר על ידי פילוסופים אקדמיים.
בעברית הוצאו לאור, במחצית הראשונה של המאה העשרים, מספר אנציקלופדיות, חלקן מתורגם וחלקן מקורי. החל משעת תרגום הספר לעברית, לא פורסמו בעברית אנציקלופדיות מקפות לפילוסופיה.
כתיבת האנציקלופדיה.
האנציקלופדיה הופיעה לראשונה בשנת 1960 בעריכת ג'יימס א' אורמסון. האנציקלופדיה הציגה ערכים החל מפילוסופיה קדם-סוקרטית ועד המחצית הראשונה של המאה ה-20, הוגים, מושגי מפתח, זרמים ואסכולות.
בכתיבת הערכים השתתפו פילוסופים מובילים. בין הערכים הראויים לציון: א. ג. אייר על ברטרנד ראסל; מייקל דאמט על גוטלוב פרגה, ריצ'רד הייר (R. M. Hare) על אתיקה; גילברט רייל על קטגוריות; פיטר סטרוסון על מטאפיזיקה וברנרד ויליאמס על רנה דקרט.