העלים נגדיים, ירוקים בהירים, עגולים, גדולים, מפורצים למספר בלתי-זוגי של אונות (5 עד 13) משוננות.
הגביע דו-שפתני גדול, דמוי משפך רחב, גילדני וצבעו ירוק או סגול כהה. השפה העליונה מסתיימת בקוץ ארוך. השפה התחתונה מסתיימת ב-7 קוצים קצרים יותר ושונים באורכם זה מזה. הגביע משתייר עם הפרי. אבל בהתייבש הצמח, הדפנות שלו מתפוררות ונתרים רק העורקים היבשים בצורת רשת.
הפרחים דו-שפתניים צבעם לבן-ורוד, עטופים בגביע.
צמח זה מצוי בבתי גידול מופרעים, בשולי דרכים, ושדות ושדות בר וכן בבתי גידול אבניים בחבל הים-תיכוני של הארץ. הוא נפוץ בכרמל; מצוי בגליל העליון, בגליל התחתון, בחוף הגליל, בשומרון, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר מאוד בגולן, בבקעת בית שאן, בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף.
הפריחה מסוף מרץ עד תחילת ספטמבר.
שמות.
הסוג נקרא בר-גביע בשל הגביע הגדול. בעוד שעל-פי רוב, גביע הפרח קטן מהפרח עצמו, בסוג זה הגביע גדול מהפרח, וכותרת הפרח אינה בולטת מתוכו.
במושב ברק בעמק יזרעאל בר-גביע היה נפוץ מאוד ומשום צורתו וקולו המרשרש בקיץ הילדים כינו אותו שופרות המשיח.
שם נוסף לצמח זה הוא צופרית על המראה המזכיר מתקן של צופרי אזעקה.
במילון "ילקוט צמחים" תר"ץ משנת 1930 ניתן השם "שופר המשיח" לסוג בַּר-גָּבִיעַ (חָלָק ) (.Moluccella laevis L) בהשראת הבוטנאי וחוקר צמחיית ארץ ישראל - אפרים הראובני.
בספרות ובאומנות.
בר-גביע נרמז בשירה של נעמי שמר "ולס להגנת הצומח": "רַק עָלַי אֵין הַחֹק מַשְׁגִּיחַ/ רַק עָלַי אִישׁ אֵינוֹ שׁוֹמֵר/ לוֹ הָיוּ לִי עָלֵי-גָּבִיעַ/ אָז, הָיָה מַצָּבִי אַחֵר!"
בספר השירים "עמק יזרעאל ירושלים", של המשורר יוסף עוזר, שגדל והתחנך במושב ברק בעמק יזרעאל, ישנן חמש התייחסויות ל"בר-גביע". כדוגמה בשיר "שִׁיר לַיְלָה לְנוֹדֵד עַל הוֹנְדָּה סִיוִיק": "...קַיִץ מְרַשְׁרֵשׁ/ בְּפַּעֲמוֹנֵי בַּר-גָּבִיעַ/ הִנֵּה הוּא מַרְגִּיעַ".
תאופיל גוטייה
תאופיל גוטייה (בצרפתית: Théophile Gautier; 30 באוגוסט 1811 – 23 באוקטובר 1872) היה משורר, סופר, לבריתן ומבקר אמנות צרפתי.
ביוגרפיה.
נולד בעיר טארב (כיום בחבל מידי-פירנה שבדרום מערב צרפת) לפייר גוטייה שהיה עובד מדינה ולאשתו אנטואנט-אדלד קונקאר. המשפחה עברה להתגורר בפריז כשהיה בן שלוש שנים בלבד. הוא קיבל את חינוכו בקולז' לואי לה גראנד ובקולז' שארלמאן בפריז, אבל למד יותר בעזרת אביו, ושלט בשפה הלטינית כבר בגיל שמונה עשרה שנה.
במשך תקופת לימודיו פגש במשורר לעתיד ז'ראר דה נרוואל והתפתחה ביניהם ידידות עמוקה שנמשכה כל חייהם. דה נרוואל הפגיש אותו עם ויקטור הוגו ותחת השפעתו החל לעסוק בספרות. כבר ב-1826 החל לכתוב שירה וב-1830 פרסם את חרוזיו הראשונים ("שירים") במימונו של אביו. לאחר מהפכת יולי 1830 בחר להתגורר עם חבריו במרכז פריז ולחיות חיי בוהמה.
ב-1833 פרסם את קובץ השירים "אנשי צרפת הצעירה" שבו תיאר את אורח חייהם של האמנים והסופרים שהשתייכו לחוגים הספרותיים בפריז. ב-1835 פרסם את הנובלה "מדמוזל דה מופאן" שהייתה מבוססת על חייה של ז'ולי ד'אוביני וגרמה לשערורייה.
הוא הקדיש את מרבית זמנו לפרסום מאמרים בכתבי עת שונים - מה שאפשר לו לפגוש רבים מאנשי החברה הגבוהה ולהיכנס לעולם הספרות של פריז. בתקופת מהפכת 1848 כתב כמעט 100 מאמרים במשך תשעה חודשים. הוא זכה להתפרסם בחוגים הספרותיים של פריז אחרי שהסופרים הנודעים, ובהם פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, אלפרד דה ויניי, אלפונס דה למרטין ואלפרד דה מיסה, חדלו מלהיות פעילים בחוגים אלה.
תאופיל גוטייה שימש כמנהל "כתב העת של פריז" (1851–1856), כתב ביקורת על האמנות, התיאטרון והספרות, הרבה לנסוע באירופה וביקר גם ברוסיה, במצרים ובאלג'יריה. ב-1852 פרסם את קובץ השירה "זגוגיות וקמיעות" ששימש כמודל לאידיאל של "אמנות לשם אמנות" שבו דגל.
ב-1862 נבחר ליושב ראש "החברה הלאומית לאמנויות יפות" שבה היו חברים בין היתר הציירים אז'ן דלקרואה ואדואר מאנה. ב-1863 שארל-אוגוסטן סנט-בב, שהיה מבקר הספרות הנודע של התקופה, הקדיש לפחות שלושה מאמרים ליצירתו של גוטייה.
תאופיל גוטייה נפטר ב-1872 כתוצאה מהתקף לב ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
מיצירותיו.
תאופיל גוטייה - סונטה על הסונטות, מצרפתית: דורי מנור. גיליון 1 של כתב העת "הו!", תל אביב 2005
פרננדו אנריקה קרדוזו
פרננדו אנריקה קרדוזו (בפורטוגזית: Fernando Henrique Cardoso; נולד ב-18 ביוני 1931) הוא סוציולוג ופוליטיקאי ברזילאי ומי שהיה נשיא ברזיל בין השנים 1995–2003. הוא אחד ממייסדיה (משנת 1988) ויושב ראש לשם כבוד של מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית PSDB. היה בעבר גם סנטור (1983-1992), שר חוץ (1992) ושר האוצר (1993-1994) בעת ממשל הנשיא איתמר פרנקו. קרדוזו הוא פרופסור אמריטוס למדעי המדינה וסוצולוגיה באוניברסיטת סאו פאולו.
רקע משפחתי, לימודיו ושנות צעירותו.
פרננדו אנריקה קרדוזו הוא צאצא למשפחה אמידה של מהגרים מפורטוגל. כמה מאבותיו היו פוליטיקאים בימי האימפריה הברזילאית.
בשנים 1920 - 1930 אחדים מבני משפחתו היו פעילים בחוגים ה"טננטיסטים" בקרב צבא ברזיל.
מצד אמו יש לקרדוזו גם שורשים אפריקאים: הייתה לו סבתא רבתא שחורה וסבתה מולטית.
קרדוזו נולד בבוטפוגו, פרבר עירוני, חלק מהעיר ריו דה ז'ניירו כבן למשפחה של אנשי צבא. אולם את רוב שנות חייו חי בסאו פאולו.
למד סוציולוגיה באוניברסיטת סן פאולו שם סיים דוקטורט במדעים PhD ומאוחר יותר, משטר הדיקטטורה הצבאית בארצו אילץ אותו לצאת זמנית לגלות בצ'ילה, אחר כך בפריז. לימד בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי חברה École des Hautes Études en Sciences Sociales ובקולז' דה פראנס בפריז, כמו כן באוניברסיטת פאריז-נאנטר.
בשנת 1968 מונה לפרופסור ראש הקתדרה למדעי מדינה וסוציולוגיה. במהלך חייו לימד גם באוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי שבארצות הברית וכמו כן בגרמניה, באוניברסיטת מינסטר.
פעילותו הפוליטית.
קרדוזו היה אחד מדמויות הפעילות במערכה לשיבת הדמוקרטיה בברזיל ובעד כיבוד זכויות האדם במדינה.
נבחר לסנאט מטעם מדינת סאו פאולו ב-1982, ונבחר שוב ב-1986, לאחר ניסיון שלא עלה יפה להיבחר כראש עיריית סאו פאולו. בשנות החזרה לדמוקרטיה, בימי הממשל איתמר פרנקו, כיהן כשר החוץ בשנים 1992 - 1993. אחר כך כשר האוצר בין 1993 - 1995 הנהיג את תוכנית הריאל (Real Plan), אשר הביאה לחיסול ההיפראינפלציה בברזיל. הצלחתה של תוכנית הריאל אפשרה לו להיבחר לנשיאות ברזיל ב-1994, ולאחר תיקון החוקה ב-1998, להיבחר לקדנציה שנייה באותה השנה.
עלה לכס הנשיא כמועמד מטעם קואליציה מרכז-שמאל שכללה את מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית PSDB, מפלגת החזית הליברלית PFL וסיעה הקרויה מפלגת העבודה של ברזיל. מאוחר יותר לקואליציה זו נוספה מפלגת התנועה הדמוקרטית הברזילאית, והחל משנת 1996 גם המפלגה המתקדמת.
חוסר המשמעת המפלגתית של חברי הפרלמנט הקשה מאוד על אישור חוקים חדשים, והרפורמות הפסיקליות ובתחום הביטוח החברתי שיזם ממשל קרדוזו לא ממושו אלא חלקית בלבד.
הפוליטיקה של קרדוזו, בעלת צביון נאו-ליברלי, התאפיינה בהפרטת מפעלים רבים ובהגבלת הוצאות הממשלה.
בעת הקדנציה השנייה כנשיא פיחות גדול של המטבע שנגרם על ידי המשבר הפיננסי הבינלאומי משנת 1998 שפרץ בעיקר במקסיקו, רוסיה ומזרח אסיה גרר גם את ברזיל למשבר כלכלי חמור שהתלווה בבריחות גדולות של הון. קרדוזו השיג את שיתוף הפעולה של קרן המטבע הבינלאומית בתוכנית התערבות לשלוש שנים, שהכניסה את ברזיל לחובות ענק - בערך 41 מיליארד דולר.
בין האירועים החשובים שהתרחשו בעת ממשלו של קרדוזו ניתן לציין בניית הגזודוקט ברזיל-בוליביה
ובשנים 2000–2001 חגיגות חמש מאות השנים ל"גילוי ברזיל" על ידי הפורטוגלים.
לאחר פרישתו מהנשיאות החל קרדוזו להרצות באוניברסיטת בראון בארצות הברית, בנושאי מדיניות כלכלית, פיתוח ערים ובירוא יערות.
ב-2005 נכלל קרדוזו, יחד עם דמויות כגון עמוס עוז, נועם חומסקי, ואצלב האוול ואומברטו אקו, ברשימת 100 האינטלקטואלים החיים החשובים ביותר בעולם של המגזין "פרוספקט" הבריטי.
בשנים 1982–1986 כיהן קרדוזו כנשיא איגוד הסוציולוגיה הבינלאומי (ISA). כיום הוא מנהל בברזיל מכון מחקרים הנושא את שמו, כמו כן מכהן בחבר הנאמנים של המכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, הוא חבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות וגם במוסדות אקדמיה דומים בצרפת. כמו כן הוא חבר במועדון העולמי "גלובל אלדרס" שהוקם מיוזמתו של נלסון מנדלה.
הוא חיבר ספרים רבים. בשניים מספריו הוא כתב אודות ניסיונו כנשיא ברזיל. עם סיום כהונתו, הרבה להתראיין ולבקר את ממשל יורשו בתפקיד, מנהיג השמאל לולה.
בנוסף לפורטוגזית, הוא דובר באופן שוטף גם ספרדית, אנגלית וצרפתית.
פרופ' קרדוזו הוא כעת אלמן אחרי מות אשתו, האנתרופולוגית רות וילאסה קוראיה לייטה קרדוזו, ב-24 ביוני 2008. יש לו ארבעה ילדים (אחד מהם מקשר מחוץ לנישואים).
בדיקה על-שמעית
ספוילר (תעופה)
ספוילרים (השאלה מאנגלית: spoiler; בעברית מַחְבֵּלי זרימה, מְשַׁבְּשֵׁי זְרִימָה) הם משטחי היגוי להפחתת כוח העילוי במטוסים.
הספוילרים הם משטחים המתרוממים כלפי מעלה בחלק האחורי שעל פני הכנף לפני המדפים. הם משמשים להאטה מסיבית של המטוס על ידי הקטנת כוח העילוי של הכנף בצורה משמעותית על ידי יצירת הזדקרות בצורה מבוקרת כלומר, ניתוק זרימת האוויר בחלק ממשטח הכנף בו הם נמצאים. בשונה ממעצורי אוויר, אשר מגדילים משמעותית את כוח הגרר אך אינם משפיעים רבות על כוח העילוי, הספוילרים מקטינים משמעותית את כוח העילוי ומשפיעים בצורה מועטה על כוח הגרר.