קולימה (ברוסית: Колыма) הוא נהר בצפון מזרח סיביר שברוסיה, שאורכו 2,129 ק"מ. במשך כ-250 ימים הנהר קפוא ומפשיר רק מתחילת חודש יוני עד אוקטובר. אגן הנהר משתרע על פני מחוז מגדן, רפובליקת סאחה-יקוטיה והמחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
על הנהר נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 900 מגוו"ט שמספקת את רוב צורכי החשמל באזור.
אסירים רבים נשלחו לאזור קולימה בתקופת הגולאג על ידי סטלין. האסיר הסופר וארלאם שאלאמוב תיאר חוויותיו בספר "סיפורי קולימה". האסירה אלינור ליפר תיארה את חיי הגולאג בספרה "11 שנה בבתי סוהר ובמחנות סובייטיים".
Procyon lotor
Felis nigripes
Odontoceti
Cetacea
Ziphiidae
Felis bieti
Crocidura
Mesocricetus auratus
Leopardus
Puma concolor
Capra aegagrus
Uncia uncia
Oryx leucoryx
Smilodon fatalis
Herpestidae
Herpestes ichneumon
Dama dama
Hyaenidae
Sus scrofa
ואיאדוליד
ואיאדוליד (בספרדית: Valladolid) היא עיר תעשייתית במרכז ספרד המשמשת כבירת מחוז ואיאדוליד וכבירת הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2008 התגוררו בה 318,461 תושבים, ולפי הערכות, מתגוררים בסביבותיה עוד כ-80,000 תושבים.
מאז כיבושה מהמוּרים במאה העשירית ובמשך יותר מ-500 שנה שימשה ואיאדוליד כבירתו של בית המלוכה הקסטיליאני. מעמדה המרכזי נשלל ממנה כאשר פליפה השני מלך ספרד העביר את בירתו למדריד. היא חזרה לשמש בירה לזמן קצר בין השנים 1600 ל-1606.
קבוצת הכדורגל של ואיאדוליד היא ריאל ואיאדוליד המשחקת בליגה הספרדית.
היסטוריה.
שרידים של הקלטי-איברים (התמזגות של קלטים ואיברים (חצי האי האיברי)) וגם של מחנה רומי נחפרו סמוך לעיר. הגרעין שממנו התפתחה העיר ממוקם באזור שבו נמצאת כיום כיכר מיגל הקדוש.
במהלך שלטונם של המוּרים בספרד המלכים הנוצרים של העיר הזיזו את התושבים צפונה לאזורים מוגנים יותר. במאה ה-10 האזור נכבש מידי המורים, וואיאדוליד הייתה כפר קטן, עד שאלפונסו השישי, מלך לאון וקסטיליה, העניק אותה בשנת 1072 לרוזן פדרו אנסורס ואשתו הרוזנת כשהמשימה המוטלת על הזוג הייתה לאכלס ולהרחיב את גרעין היישוב החקלאי הזעיר שהיה קיים עד אז. במאות ה-12 ו-ה-13 ואיאדוליד גדלה במהירות הודות לזכויות היתר שניתנו בידי אלפונסו השמיני ואלפונסו העשירי, שניהם מלכי קסטיליה, ולאכלוס האזור מחדש לאחר הרקונקיסטה.
במאה ה-15 הייתה העיר מקום מושבו של בית המלוכה הקסטיליאני, והייתה לבירת ממלכת ספרד עד 1561, השנה בה העיר נהרסה בשריפה, ופליפה השני, מלך ספרד, יליד העיר, העביר את בירתו למדריד, והעיר ראתה תקופה של שפל. ב-1506 נפטר בעיר כריסטופר קולומבוס, והבית שבו נפטר כיום משמש כמוזיאון. המלך פליפה השלישי החזיר את בירתו לעיר ב-1601, אך ב-1606 העיר ניזוקה משיטפון והבירה הוחזרה למדריד, שם נותרה עד היום.
למרות הנזק שנגרם לעיר העתיקה ב-שנות ה-60 בעקבות הבום הכלכלי, העיר עדיין מתגאה בביטוייה האדריכליים. מונומנטים בעיר כוללים את הקתדרלה הבלתי גמורה של ואיאדוליד, את הכיכר המרכזית שתוכננה לפי הכיכר המרכזית במדריד, את מוזיאון הפיסול ואת כנסיית סנט פול ואת הבית היחידי ששרד של מיגל דה סרוואנטס.
מבני עניין.
מבנים נוספים.
לבה של העיר העתיקה היא כיכר העיר מהמאה ה-16. בצלע אחת של הכיכר נמצא בית העירייה, הבנוי בסגנון אקלקטי המתוארך לתחילת המאה ה-20, ומעוטר במגדל שעון קטן. סמוך לארמון נמצא ארמון לוס פימנטל, מושבה של המועצה המחוזית. הארמון המלכותי (היכן שפליפה הרביעי, מלך ספרד ואן מאוסטריה, אימו של לואי ה-14 נולדו) הוא ארמון מהמאה ה-16 של המרקיזים של ולוורדה ושל הבנקאי פאביו נלי - בניין עם חותמת קלאסיציזם שנבנה בשנת 1576. המוזיאון של ואיאדוליד מאכלס רהיטים, פסלים, ציורים וחפצי קרמיקה מהתקופה הפרהיסטורית ועד ימינו. המוזיאון הלאומי לפיסול בוואיאדוליד שוכן באוניברסיטת גרגוריו הקדוש. זהו ביתם של גילופים צבעוניים שנעשו על ידי אמנים כמו אלונסו בראגוואט וגרגוריו פרננדז. האוניברסיטה, שחזיתה הבארוקית מעוטרת בסמלים אקדמיים שונים, ואוניברסיטת סנטה קרוז מהוות חלק מן הדוגמאות הראשונות לרנסאנס הספרדי.
בעיר נמצאים גם בתים שחיו בהם אנשים חשובים, והם כוללים את:
דיזלדורף
חקר ביצועים
"חקר ביצועים" היא גישה מדעית (שיטתית, אמפירית ושניתן לשחזר אותה) שעוסקת בחקר הביצועים של מערכות שפועלות בסביבה כלשהי.
הגישה מתבססת, בין היתר, על חוקי המתמטיקה, הפיזיקה ומדעי ההתנהגות. על מנת לבנות מודל הקרוב ביותר למציאות, שמסקנותיו הכמותיות יסייעו למקבלי החלטות (צבאיים או עסקיים) להבין טוב יותר את ההשלכות, טרם ביצוע שינויים.
ברוב המקרים, המודל ימצא את הדרך האופטימלית לניצול המשאבים תחת אילוצים. אך, בשאר המקרים, כאשר ישנן מספר מטרות ופתרונות, המודל יציג על בסיס כמותי את ההשלכות הצפויות בבחירה של כל מטרה או פתרון. ויסייע למתכנן לבחור את ההחלטה הטובה ביותר.
"מודל מוצלח" הוא מודל שהצליח לעזור למתכנן או למקבל ההחלטות להבחין בהשפעה של אותה ההחלטה.
ההיסטוריה של חקר ביצועים.
במלחמת העולם השנייה הוטל על קבוצת אנשי מדע בבריטניה לבחון את הבעיות האסטרטגיות והטקטיות שכרוכות בהגנת המדינה, ולהגיע להחלטה על הדרך היעילה ביותר לנצל את המשאבים המוגבלים להגנה למשל: המכ"ם שפותח והשימוש במפציצים. מקובל לייחס לאירוע זה את תחילת הדרך של דיסציפלינת חקר ביצועים. השם לדיסציפלינה היא כתובת דואר כשהחדר בו עבד צוות המחקר היה ממוקם באגף מבצעים והדואר שנשלח אליהם היה חתום במבצעים/מחקר (Operation/Research) - בהמשך הלוכסן התבטל.
בעקבות התוצאות המעודדות של הקבוצה, אימצו גם האמריקאים את השיטה לניתוח בעיות לוגיסטיות וטקטיות כגון: פיזור מיטבי של מוקשים ימיים ובחירת פרופילי טיסה.
עם תום המלחמה, החלו בשימוש בחקר ביצועים בארגונים עסקיים. בשנת 1947 פרסם המתמטיקאי ג'ורג' דנציג מארצות הברית את שיטת הסימפלקס בתכנון ליניארי ומאז התפתחו מודלים ושיטות נוספות. התאוצה הגדולה ביישומי חקר ביצועים החלה במקביל להתפתחות עוצמת המחשבים.
חקר ביצועים בישראל.
המושג תורגם לעברית על ידי עוזי עילם.
האיגוד הישראלי לחקר ביצועים (איל"ב) נקרא בלעז ORSIS, ובראשו עומד, נכון ל-2018, פרופסור אמיר בק מבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
מודלים נפוצים.
מודלים דטרמינסטיים
מודלים הסתברותיים (סטוכסטיים)
קורסי חקר ביצועים מהוים חלק ממסלול הלימודים לתארים בהנדסת תעשייה וניהול
ומנהל עסקים.
דיסלדורף
דִיסְלְדוֹרף (בגרמנית: Düsseldorf; מילולית: "הכפר על נהר דיסל") היא עיר הבירה של מדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה והעיר השנייה בגודלה במדינה זו, וכן העיר השביעית בגודלה בגרמניה. בתחומי העיר מתגוררים כ-620,523 תושבים (דצמבר 2020) ובמטרופולין שלה מתגוררים כ-1.5 מיליון תושבים. דיסלדורף, השוכנת לגדות נהר הריין, היא חלק מאזור ריין-רוהר (Rhein-Ruhr), האזור האורבני הגדול ביותר בגרמניה עם 11.3 מיליון תושבים. אזור זה כולל בין השאר את הערים בון וקלן ואת כל ערי חבל הרוהר.
תרבות ואדריכלות.
חלקים גדולים מדיסלדורף הופצצו במלחמת העולם השנייה ונבנו לאחריה מחדש במהירות ובסגנון מודרני. בניגוד לבון, קלן ו-וופרטל הסמוכות, בהן שכונות רבות של בתים מפוארים מתחילת המאה ה-20 השתמרו בצורה נאה, הרי שבדיסלדורף קשה למצוא מבנים עתיקים מחוץ לעיר העתיקה, למעט מספר כנסיות. למרות זאת, רחובותיה של דיסלדורף רחבים יחסית ובעלי צמחייה רבה; במספר רחובות עוברות תעלות מים מלאכותיות המקנות לעיר במקומות מסוימים חזות המזכירה את זו של אמסטרדם. אחד הרחובות האלגנטיים ביותר בדיסלדורף הוא Königsallee (קניגס-אלה, "שדרת המלכים"), המפורסם אף מחוץ לגבולות העיר והידוע בכינויו המקוצר "Kö". במרכז השדרה תעלת מים רחבה, אותה חוצים גשרים קטנים. ברחוב שוכנים בתי אופנה ומרכזי קניות יוקרתיים, וכן בנקים רבים.
העיר העתיקה (Altstadt) של דיסלדורף גובלת בנהר הריין במערבה. היא גדולה, משומרת ותוססת בהרבה מהערים העתיקות של קלן, בון וערי חבל הרוהר הסמוכות. בעיר העתיקה כנסיות רבות, סמטאות מעוקלות ומרוצפות אבן, חנויות ייחודיות, מוזיאונים ומסעדות רבות. העיר העתיקה ידועה בתור "הפאב הארוך ביותר בעולם" ("längste Theke der Welt"), כי בשטחה המצומצם (כחצי קילומטר מרובע) ישנם מעל 300 פאבים ומועדונים.
לאחד מרובעי העיר, בנרט (Benrath), חשיבות לשונית רבה: ברובע זה נמצאת תחילתו של קו דמיוני (Benrather Linie ), הממשיך מזרחה עד לברלין, והמחלק את הניבים הגרמניים לקבוצה צפונית (קלש, סקסונית תחתית, פריזית, הולנדית) ולקבוצה דרומית (בווארית, שוואבית, פרנקונית, אָלֵמָנית (שפתה של שווייץ).
באוניברסיטת דיסלדורף לומדים כ-25,000 סטודנטים; ב-4 מכללות בעיר למדים כ-10,000 סטודנטים נוספים. בעיר 11 מוזיאונים.
כלכלה.
דיסלדורף נחשבת מהערים החשובות ביותר בכלכלה הגרמנית. מיקומה המרכזי על נהר הריין התחתון הפך אותה למרכז מסחרי ובסיס תעשייתי חשוב. במשך שנים רבות היא הייתה מרכז תעשיית הברזל וכיום היא מרכז חשוב של תקשורת ופרסום. בעיר ממוקמים המטות של שתיים מארבע חברות הטלפון הסלולרי הגרמניות, וודאפון (Vodafone) ו-E-Plus, ורבים ממשרדי הפרסום הגדולים בגרמניה. בנוסף, בעיר מרכז ירידים המארח כנסים בינלאומיים רבים. העיר משמשת גם כאחד ממרכזי האופנה החשובים בגרמניה ובאירופה כולה, וחברות אופנה ומעצבים רבים בחרו בה את מושבם. רמת החיים בדיסלדורף היא מהגבוהות בגרמניה, ובולטת על רקע רמת החיים הנמוכה יחסית בערי חבל הרוהר הסמוך.