הספר יצא ראשית באנגלית, בשם "Women in Law and Film". גרסה עברית מורחבת יצאה בשנת 2014. הספר מגדיר כ"סרטי משפט" את רשומון היפני, "תיבת פנדורה" הגרמני ואנטומיה של רצח האמריקאי, לצד סרטים פמיניסטיים מודרניים כמו "שאלה של שתיקה" ההולנדי, "העלמה והמוות" של רומן פולנסקי, והפסנתר הניו זילנדי, ואף סרט פוסט-מודרני ("עקבים גבוהים" הספרדי של פדרו אלמודובר). מתוך ניתוח של הסרטים הללו הספר מפתח תפיסה תאורטית אינטרדיסציפלינרית של התחום החדש "משפט וקולנוע". בתוך כך הוא מפתח ומציע גם תפיסה פמיניסטית ייחודית ומורכבת, השואבת את חיותה מן הניתוח הטקסטואלי המעמיק של הסרטים.
על ידי החלת הניתוח ה"משפט קולנועי" שהוא מפתח על כתריסר "סרטי המשפט" שנוצרו בתרבויות שונות ובתקופות שונות, הספר מראה כיצד סרטי עלילה המציגים עבירות הקשורות במין מעצבים ומפיצים תורות משפט פופולריות מגוונות, ובו בזמן מעודדים את צופיהם לפתח גישות שיפוטיות כלפי הנשים או הגברים המעורבים ב"עבירות המין", כלומר – הם נוקטים בעמדות בעלות השלכות מגדריות מובהקות (פטריארכליות, פמיניסטיות או אחרות). הספר טוען כי "פעילות חברתית אידאולוגית" זו של סרטי עלילה היא בעלת השלכות משמעותיות על החברה המודרנית, ולכן מחייבת התייחסות רצינית. הספר גם מקשר בין הניתוח הפמיניסטי והתורת-משפטי ובין ההבחנה בין סוגי הכבוד השונים (ובמיוחד הדרת-כבוד וכבוד סגולי) שפותחה בספר "שאלה של כבוד".
כבוד אדם וחוה: פמיניזם ישראלי, משפטי וחברתי.
ספר זה, הנשען על הספר "שאלה של כבוד", מציע פמיניזם ישראלי השייך לכאן ולעכשיו: הפמיניזם הישראלי של כבוד האדם, או: פמיניזם כבוד אדם וחוה. זהו הפמיניזם שלטענת הספר מתפתח בישראל, במשפט ובחברה, בדיאלוג קרוב עם חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ורטוריקת כבוד האדם. הפמיניזם הישראלי של כבוד האדם זוכה בספר לתיאור יסודי ומקיף ולתאורטיזציה (תוך קישור לפמיניזם האנגלו-אמריקאי והבחנה ממנו). רצח נשים (משיקולי כבוד), אונס, הטרדה מינית, הטרדה מאיימת, הזניה מתועדת (פורנוגרפיה) ובחירה בשם משפחה – כולם מנותחים בפרקיו השונים של הספר דרך פריזמת הפמיניזם הישראלי של כבוד האדם. המתודולוגיה הפמיניסטית המוצעת בספר, "ניתוח פמיניסטי רב ממדי", מודגמת על כל אחד מן הנושאים הללו.
זה מטריד אותי: לחיות עם החוק למניעת הטרדה מינית.
ספר זה, שנכתב כעשור לאחר חקיקת החוק למניעת הטרדה מינית, נועד לסייע לציבור הישראלי להוציא את החוק מן הכוח אל הפועל. הספר מציג את הוראות החוק בשפה שכל אישה וגבר יכולים להבינה, ומסביר מה מותר, מה אסור, מדוע, וכיצד ניתן לממש זכויות משפטיות. הספר מבהיר מהן חובות המעביד במקום העבודה, ומהו בדיוק תפקידה של האחראית על החוק. הספר מכיל שלושים דוגמאות של הטרדות מיניות עם ניתוח משפטי מלא. חלקו השני של הספר מכיל פרק אחד הממוען לנשים, ומציע כיצד להתגונן מפני הטרדה מינית, ופרק אחד הממוען לגברים ומציע כיצד להימנע מהתנהגויות מטרידות, וכיצד להתגונן מפני תלונות שווא. חלקו השלישי של הספר מכיל הרחבה בסוגיות שונות כמו השוואה בין החוק הישראלי וזה האמריקאי, ותיאור סוגים שונים של הטרדות מיניות. לספר מצורפים נספחים הכוללים את החוק, התקנון, התקנון המצוי, פסקי דין של בית המשפט העליון, רשימה ביבליוגרפית מקיפה, ורשימת כל הארגונים בישראל המסייעים בהתמודדות עם הטרדה מינית.
מאמריה של קמיר צוטטו בעשרות פסקי דין של בתי משפט בישראל.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על כתביה:
בית המכירות תירוש
בית המכירות הפומביות תירוש היא חברה העוסקת במכירה פומבית של יצירות אומנות ובתיווך בין מוכרים לקונים.
החברה נוסדה ב-1992 וקיימה מאז מעל 170 מכירות פומביות, בהן נמכרו עשרות אלפי פריטי אמנות. היא מקיימת ארבע מכירות גדולות בשנה, של אמנות ואומנות דקורטיבית, כגון כלי כסף, תכשיטים, יודאיקה, שעונים, שטיחים, וכלי פורצלן.
החברה מאפשרת מכירה של אמנות באמצעות המכירות פומביות חיות, מכירות ברשת, מכירות פרטיות, ומכירות בחנות אינטרנטית.
במשך כ-20 שנים, תירוש הייתה הגוף היחיד שמוכר עבור האפוטרופוס הכללי את עיזבונות המדינה ומתנות הניתנות לאנשי ציבור. בין המכירות הפומביות שהתקיימו בתירוש בשנים האחרונות ניתן למנות מכירות של עיזבונות חשובים כגון עיזבון הברונית בת שבע דה רוטשילד, עיזבון סוזי ואבא אבן, אפרים קישון, ציורים מעיזבון לאה ויצחק רבין, גולדה מאיר ואחרים. בין הגופים והמוסדות שמכרו בתירוש ניתן למנות גם את אוסף האמנות של הפניקס חברה לביטוח, ואוסף האמנות של עמי וגבי בראון, אוסף האמנות של אל-על, מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
ב-2014 החברה נבחרה על ידי בית המשפט להוציא לפועל את מכירת אוסף האמנות של חברת IDB אחזקות כחלק מהסדר החוב. במכירה נמכרו 100% מהפריטים ונשברו שיאי מחיר לאמנים ישראליים רבים, כגון לאה ניקל, רפי לביא, ניר הוד ואלי שמיר. תירוש גם מחזיקה בשיאי מחיר למרבית האמנים הישראליים, דוגמת יוסף זריצקי, משה גרשוני, משה קופפרמן ורבים נוספים.
בית המכירות מלווה מלכ"רים ועמותות מקומיות במכירות צדקה וגיוס כספים.
בית המכירות מנוהל על ידי דב חזן, ושני ילדיו – גליה ואמיתי חזן תירוש. ז'אן תירוש, אבי אשתו של דב, עלה לארץ והקים את גלריות האמנות הראשונות בישראל. בתו של ז'אן, אורנה, נישאה לדב וביחד הפעילו במשך כעשרים שנה שתי גלריות בתל אביב ויפו.
פורמולה 1 עונת 1992
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1992 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הבריטי נייג'ל מנסל ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת ויליאמס-רנו.
עונה זו נשלטה בצורה ברורה למדי על ידי מנסל שניצח בתשעה מהמרוצים. שיא זה הושווה על ידי מיכאל שומאכר ב-1995 ונשבר גם כן על ידי שומאכר בעונת 2002. בעונה זו גם זכה שומאכר במרוץ הראשון שלו בקריירה. קבוצת מקלארן השיקה מנוע חדש רק באמצה העונה כך שלא יכלה לעמוד בתחרות בתחילתה, וגם המנוע החדש סבל מחוסר אמינות. גם פרארי לא הצליחו להעמיד מכוניות תחרותית וג'אן אלזי שהיה הנהג הבכיר שלהם נאלץ לנטוש בעשרה מרוצים. אלן פרוסט לא השתתף בעונה זו, אך חזר בעונה שלאחר מכן. הוא שימש כפרשן לערוץ טלוויזיה צרפתי ששידר את המרוצים.
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
מסכי פרסום
מסכי פרסום הם פלטפורמת פרסום הכוללת שלטים אלקטרוניים או מסכים דיגיטליים הממוקמים באזורים ציבוריים ומאפשרים לשנות את התוכן המוצג בהם ללא צורך בעבודה פיזית. לרוב המטרה היא להגיע לקהל יעד ממוקד על פי מיקום או זמן.
מסכי פרסום נחשב לטכנולוגיה בעלת 'החזר עבור השקעה' גבוה, יחסית לשיטת הדפוס המסורתית, בגלל העלות האפסית של שינוי התכנים המוצגים על המסך ובעקבות זאת העלאת תכיפות העדכון והרלוונטיות של המידע המוצג.
הצגת התכנים במסכי הפרסום מנוהלת על ידי מחשב או כל נגן מדיה אחר, ומאפשרת למשתמש לערוך את התכנים המוצגים מרחוק, ללא צורך בגישה למסך המציג עצמו ולפעמים אף דרך האינטרנט.
הפריטים המוצגים נעים החל מטקסט נגלל (לרוב מוזן מ־RSS) דרך תמונות ומוזיקה ועד וידאו ואתרי אינטרנט.
מימוש בולט של מערכות מסכי פרסום, ניתן לראות בחנויות ומסעדות, אשר רוצות לשדר ללקוחות קידמה מצד אחד, ותוכן שיווקי מעודכן ומושך מצד שני. לפעמים המסכים משמשים גם להצגת ערוץ טלוויזיה עצמאי (לרוב בתחום העסקי) שמשדר תכנים מקוריים לבידור ותכנים פרסומיים.
לוח מודעות דיגיטלי.
עם התפתחות מסכי הפרסום החלו להשתמש בפלטפורמה הדיגיטלית גם במקומות סמי-ציבוריים דוגמת בתי הכנסת המפרסמים על המסך את זמני היום ומודעות לקהילה בצורה דיגיטלית. לוח זה עורר שאלות הלכתיות האם מותר להשתמש במוצר בשבת.
בבנייני מגורים החלו להחליף את עלוני הפרסום מסכים דיגיטליים המציגים מידע אינטראקטיבי המיועד ספציפית לאופי דיירי הבניין ומשולב בפרסומות המותאמות לדיירים. מסכים אלו, מאפשרים להפחית את זיהום הסביבה שנעשה על ידי חלוקת עלוני הפרסום שרובם נזרקים לפח, וכן מאפשרת לוועדי הבית להנגיש תוכן רלוונטי לדיירי הבניין
אדוארד ג'נר
אדוארד ג'נר (באנגלית: Edward Jenner; 17 במאי 1749 – 26 בינואר 1823), היה רופא כפרי בריטי, הנחשב לרופא הראשון שגילה את החיסונים. המציא בשנת 1796 את החיסון נגד אבעבועות שחורות, מחלה קשה ומסוכנת שהמערכת הרפואית לא יכלה להתמודד עמה.
קורות חיים.
כבר בגיל 14, ג'נר היה מתמחה עוזר למנתח בדרום גלוסטרשייר. התמחות זו נמשכה 7 שנים. ב-1770 ג'נר התחיל התמחות בבית החולים סנט ג'ורג', שנמשכה שלוש שנים. בבית החולים הוא קיבל עצה שהייתה מקובלת בעידן הנאורות, "אל תחשוב, נסה". הוא קיבל את תואר הרופא שלו MD בשנת 1792 מאוניברסיטת סנט אנדרוז. לאחר ההתמחות שלו, ג'נר חזר לברקלי והקים מרפאה כרופא משפחה מצליח ומנתח.
ב-1788 ג'נר נבחר לחבר החברה המלכותית. הוא פרסם מחקר מפורט על הקוקייה המצוייה הכולל התבוננות, ניסוי וניתוח.