קרב ג'ו-ג'יטסו מסתיים או בהכנעה, או בסוף זמן והחלטת שופט. הכנעה היא כשאחד מהמתמודדים דופק פעמיים על המתמודד השני בכף ידו, ובכך מכיר בתבוסתו. ניתן להגיע להכנעה בג'ו-ג'יטסו על ידי בריח או על ידי חניקה.
דרגות.
העלייה בדרגה.
הרמות השונות בג'ו ג'יטסו ברזילאי, כמו ברוב אמנויות הלחימה היפניות, מיוצגות על ידי חגורות בצבעים שונים. ההתקדמות בחגורות תלויה בשני גורמים מרכזיים:
"כמות הידע הטכני" פירושה מספר הטכניקות והמצבים שאותם יכול הלוחם לבצע, ורמת ביצועם. בעזרת גורם זה, יכולים מתחרים צעירים או מבוגרים שאינם הלוחמים הטובים ביותר, להתקדם בדרגותיהם בזכת הידע הטכני שצברו.
תחרויות הן מרכיב עיקרי בהתקדמות בדרגות. עליה בדרגה, בעיקר בדרגות הנמוכות, מושגת לאחר ניצחון או תצוגה טובה בקרבות כנגד אנשים באותה הדרגה כמו המתמודד. בתי הספר השונים לג'ו ג'יטסו ברזילאי מנסים לעשות כמה שיותר תחרויות וקרבות וכך להעלות את המתחרים בדרגות, זאת כדי למנוע ירידה בסטנדרטים של הדרגות (אם מורה יחליט בעצמו על עליית דרגה בלי שהמתמודד הפגין יכולת קרבית מספקת) או עליה לא מוצדקת בדרגה (למשל על ידי קניית דרגות).
בעליה בדרגות מובע הבדל נוסף בין ג'ו ג'יטסו ברזילאי לבין האומניות מהן הוא התפתח. בג'ו ג'יטסו ברזילאי עליה בדרגות מבוססת על כמות הידע המעשי והתוצאות בתחרויות ובקרבות. בג'ודו ובג'ו ג'וסטו יפני, לעומת זאת, ידע מעשי אינו מספיק לעלייה בדרגה, ונדרש גם ידע תאורטי וביצוע לא קרבי (הידוע גם בשם קאטה) כדי להתקדם בדירוג.
סוגי החגורות.
הדרגות השונות מתחלקות לשני חלקים: דרגות לילדים ונוער (עד גיל 16) ודרגות לנוער ולמבוגרים (גיל 16 ומעלה).
מעבר לרמת הטכניקה הגבוהה והיכולת המעשית, בתי ספר רבים מוסיפים גם דרישת גיל מינימלית לעליה בדרגות. בבתי ספר רבים לא ניתן להגיע לחגורה שחורה בטרם למד הלוחם לפחות 10 שנים.
ספורט תחרותי.
כיום ישנן הרבה תחרויות בעולם בתחום ה-BJJ, בעיקר בברזיל וארצות הברית. בנוסף, ישנן גם תחרויות גראפלינג אחרות, בהן מתאמני ג'ו ג'יטסו ברזילאי נחלו הצלחה רבה. אלה נקראות Submission Wrestling. התחרות היוקרתית ביותר היא תחרות ה"אבו דאבי קומבט קלאב" שממומנת על ידי עשירי האמירויות. לוחמי ג'ו ג'יטסו ברזילאי בולטים בעולם: רוג'ר גרייסי, מרסלו גרסיה, רונלדו גאקארה ופאבלו פופוביץ'.
2005 במדע
שנת המדע העולמית.
שנת 2005 הוכרזה כ- לציון 100 שנה לפרסום מאמריו פורצי-הדרך של איינשטיין (שנת הפלאות). ההכרזה על ידי האו"ם וגם על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
מאותה סיבה, שנת 2005 הוגדרה על ידי האיחוד הבינלאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP) כ-שנת הפיזיקה העולמית.
רחוב אחד העם
רחוב אחד העם הוא אחד הרחובות הוותיקים במרכזה ההיסטורי של תל אביב הקרוי על שמו של הסופר הציוני אחד העם (שם העט של אשר צבי גינצברג) שגם התגורר ברחוב עד מותו. הרחוב מתחיל בקצה שכונת שבזי במערב ומסתיים במתחם הבימה בצפון מזרח, בפינת שדרות בן ציון, והוא אחד הרחובות החשובים של רובע לב תל אביב.
הרחוב מקביל לשדרות רוטשילד לכל אורכו ויחד מהווים את רחובות הליבה של מרכז העסקים הראשי של תל אביב. בחלקו הדרומי נמצאים עסקים רבים הקשורים בענף הפיננסים הישראלי וכן שכן בו בניין הבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2014. פעמים רבות, היה מוזכר רחוב אחד העם כשם נרדף לבורסה של תל אביב, בדומה לבורסה הניו-יורקית בוול סטריט (רחוב וול).
היסטוריה.
הרחוב הוקם ב-1909 עם ייסודה של אחוזת בית והיה הרחוב הצפוני ביותר מבין ארבעת הרחובות שחצו את רחוב הרצל, הרחוב הראשי הראשון בעיר. כנקודת הסיום של רחוב הרצל נבנה ברחוב אחד העם הבניין החדש של הגימנסיה העברית "הרצליה" שפעלה כבר ב-1905 ביפו. בניין הגימנסיה היה בזמנו נקודת הציון העירונית החשובה ביותר של העיר ומופת לסגנון האדריכלות האקלקטית של התקופה, וגם נתן לרחוב את שמו - רחוב הגימנסיה. הגימנסיה פעלה במקום כחמישה עשורים עד שעברה לרחוב ז'בוטינסקי, והבניין נהרס ב-1965 ובשטחו נבנה מגדל שלום. מול הגימנסיה נבנה ביתו של עקיבא אריה ויס, ממיסדי שכונת אחוזת בית, בסגנון דומה. לאורך צידו הדרומי של הרחוב נבנו בתיהן של משפחות מייסדים נוספות: הררי, כהן-שצקי, שרה ויוסף עזריהו, מזרחי, פולאק, ליטוינסקי, גילוץ ואדלר.
ב-1922 עלה לארץ ישראל אחד העם, שם העט של אשר צבי גינצברג, והתגורר בתל אביב בבית הסמוך לגימנסיה הרצליה (מס' 11). לכבודו שונה שם הרחוב, ונקרא על שמו בעודו בחיים. בבית זה שקד על כתביו, ומסופר כי בשעות הצהריים דאגה המשטרה לשקט סביב ביתו על מנת שלא יפריעו לו בכתיבתו. ב-1926, לכבוד יום הולדתו ה-70, אף קיבל אות אזרחות כבוד מעיריית תל אביב. בית מגוריו ההיסטורי ברחוב נהרס בשנות ה-60 יחד עם הריסת מבנה גימנסיה הרצליה.
בשנות ה-30 נבנה חלקו הצפוני של הרחוב במקביל לשדרות רוטשילד ובדומה לשדרה, מרבית המבנים בקטע זה של הרחוב הם בנייני מגורים בסגנון הבינלאומי, בניגוד לבנייה בסגנון האקלקטי שמאפיינת את חלקו הדרומי של הרחוב.
רחוב אחוזת בית.
בשנת 1938 נסלל רחוב אחוזת בית, המקביל לרחוב הרצל, ומחבר את רחוב אחד העם ורחוב מונטיפיורי. הרחוב קיבל את השם "אחוזת בית" מכיוון שהוא נסלל על גבול חלקת הקרקע שרכשה אגודת אחוזת בית. הבניינים ברחוב אחוזת בית נבנו באבן ירושלמית הבניין הראשון שנבנה ברחוב (אחד העם 11 פינת רחוב אחוזת בית) שימש כמטה בנק קופת עם אותו תכנן יצחק רפופורט. בשנת 2014, עבר משכן הבורסה לניירות ערך בתל אביב מרחוב אחד העם 54 לרחוב אחוזת בית.
אתרים ברחוב.
הרחוב חוצה בין השאר את הרחובות (מדרום לצפון):
עין יעקב (ספר)
עין יעקב הוא חיבור הכולל אסופה ופרשנות למרבית האגדות המצויות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי.
הספר חובר על ידי רבי יעקב בן חביב, שהספיק לכתוב רק שני חלקים של הספר, סדר זרעים וסדר מועד ונפטר באמצע עבודתו. הספר הושלם בידי בנו, רבי לוי בן חביב, הרלב"ח.
הספר ראה אור בדפוס, לאחר מות המחבר, בסלוניקי בבית הדפוס של דון יהודה גדליה בשנת רע"ו (1516). הגעתו של החיבור לקהל קוראים רחב יותר התאפשרה רק לאחר שהחיבור ראה אור במרכז הדפוס של ונציה בשנת 1546 (ש"ו). בעקבות הפולמוס סביב התלמוד שהתקיים באיטליה בשנות החמישים של המאה ה-16, הכריזה האינקויזיציה של ונציה על ה"עין יעקב" כספר אשר יש בו דברי כפירה והספר נידון לשריפה יחד עם עותקים של התלמוד הבבלי והירושלמי. כעבור עשר שנים בשנת שכ"ו (1566) הותר להוציא את הספר לאור בשנית אולם שמו שונה ל"עין ישראל", עקב איסור הדפסתו מהאפיפיור. בשם זה החיבור המשיך לראות אור במספר מהדורות. אחת ממהדורות אלו היא המהדורה שראתה אור בשני כרכים בקרקוב בדפוס יצחק בן אהרון מפרוסיץ, בין השנים 1587-1591. מהדורה זו הנגישה למעשה את יצירתו של רבי יעקב בן חביב לציבור הלמדנים שישב במרחב האשכנזי-פולני. לאורך השנים החיבור ראה אור בעשרות מהדורות, שזכו לתפוצה רחבה הן בקרב בני ישיבות והן בקרב ציבור הלמדנים הרחב, עד לימינו אנו ישנן קבוצות לימוד של החיבור הנקראות בשם "חברת עין יעקב".
מבנה החיבור.
את החיבור ערך המחבר לפי סדר מסכתות התלמוד, כשהוא מכנס אל חיבורו את כל האגדות המופיעות בתלמוד, ומשמיט את כל הנושאים ההלכתיים שנידונו בו. בחיבורו הביא המחבר את לשון הגמרא ופירושי הראשונים שהיו לפניו כדוגמת: רש"י, בעלי התוספות, רבינו ניסים, רשב"א וריטב"א. לצידם הוסיף המחבר גם פירוש משלו, שנקרא בשם פירוש "הכותב". במהדורות מאוחרות יותר נוספו ל"עין יעקב" גם פירושו של המהרש"א - "חידושי אגדות", פירושיו של הרב חנוך זונדל בן יוסף - ה"יד יוסף" המופיע בצד החיצוני של הדף למעלה, ה"עץ יוסף" וה"ענף יוסף" המופיעים בתחתית הדף, וכן מפתחות, הפניות ומראי מקומות לספרות המקראית והמדרשית.
ייחודו של החיבור והשפעתו על הפרשנות לספרות האגדה.
"עין יעקב" הוא החיבור הראשון בספרות התורנית המודפסת המאגד את אגדות התלמוד כגוף ידע עצמאי. החיבור מסודר על פי סדר המסכתות והדפים ובכך למעשה ממצב את הספר כחיבור המיועד לתלמידי חכמים המצויים בנתיבות הלימוד של התלמוד. זאת בשונה מספרות הדרשות והמוסר, המפרשות אגדות רבות אולם הן בנויות על פי נושאים או פרשיות השבוע ולא מתייחסות לאגדה כגוף ידע העומד בזכות עצמו, אלא ככלי עזר לביסוסם של רעיונות מוסרים או מחשבתיים. התפיסה הרואה את האגדה כגוף ידע הראוי לפרשנות עצמאית באה לידי ביטוי דווקא בשני חיבורים של יוצרים מהמרחב הפולני-אשכנזי שהושפעו רבות מה"עין יעקב". החיבור "דרש משה" לר' משה מפיזענץ שראה אור בקרוב בשנת שמ"ט (1589) וחיבורו של ר' שמואל אידילש (המהרש"א), "חידושי אגדות" (לובלין, 1627). אף חיבורו של הראי"ה קוק, "עין איה", נחשב כפירוש על ספר "עין יעקב".
הנוסח בחיבור.
נוסח התלמוד המובא בעין יעקב שונה לפעמים מהנוסח בדפוסי התלמודי הנפוצים, ישנם מאמרי חז"ל שמופיעים רק בנוסח התלמוד בעין יעקב. ספר דקדוקי סופרים ציין בצורה שיטתית את השינויים. כמו כן, בנוסח פירוש רש"י המופיע בספר, ישנם לעיתים שינויים מנוסח פירוש רש"י המודפס בתלמוד.
תרגומים.
החיבור "עין יעקב" תורגם ליידיש על ידי יוסף מאיר יעבץ, ונדפס בשנת ה'תרמ"ו בוורשה. אחר השואה נדפס עוד הפעם בהוצאת "בית מסחר ספרים ירושלים" בניו יורק. התרגום הראשון לאנגלית נעשה על ידי הרב שמואל צבי גליק ונדפס בשנת 1916 בארצות הברית.
מעות
פטריק קים