בשלב רבע הגמר פגשה ברמן ביריבה איטלקית שלישית באותה העונה, אודינזה. המשחק הראשון בבית הסתיים בניצחון משכנע של ברמן, שכבשה ראשונה עם דייגו במחצית הראשונה, נעזרה בצמד שערים מהירים של דייגו שהשלים צמד ושל אלמיידה כדי לקבוע 3-0, אך ספגה מרגליו של פאביו קוואליארלה בדקות הסיום, 3-1 לברמן במשחק הראשון. הגומלין באודינה היה למשחק רב-שערים, כאשר גקהאן אינלר העלה את אודינזה ליתרון לאחר רבע שעה. דייגו איזן כעבור 13 דקות, אך שתי דקות בלבד לאחר מכן החזיר קוואליארלה את היתרון לאודינזה, וקבע 3-1 כעבור שמונה דקות. בתוצאה זו היה המשחק הולך להארכה, אך דייגו דאג להחזיר את ברמן למשחק בדקה השישים, ופחות מרבע שעה אחר כך קבע פיסארו את תוצאת הסיום, 3-3, שהעלה את ברמן עם 6-4 בסיכום שני המפגשים.
בדומה ליריבתה בגמר, שחטאר דונצק, גם ברמן פגשה בבת ארצה בשלב חצי הגמר. ברמן פגשה את המבורג על הזכות לייצג את גרמניה במשחק הגמר, אך הפסידה את המשחק הראשון בבית, 1-0 משער של פיוטר טרוחובסקי לאחר כחצי שעה. במשחק הגומלין ספגה ברמן פעם נוספת, מרגליו של איוויצה אוליץ' לאחר 13 דקות בלבד, והתקרבה להדחה מהמפעל. בדקה ה-29 איזן דייגו את התוצאה, ובדקה ה-66 השלים פיסארו את המהפך, 2-1 לברמן. בדקה ה-83 קבע פרנק באומן 3-1 לברמן, וגם שער מצמק של אוליץ' בדקה ה-87 לא הועיל. 3-2 לברמן בסיום, שנהנתה בפעם השנייה בטורניר מחוק שערי החוץ, ועלתה לגמר גביע אופ"א.
סיכום המשחק.
מחצית ראשונה.
שחטאר דונצק של המאמן הרומני מירצ'ה לוצ'סקו לא הגיעה כקבוצה הדומיננטית למשחק הגמר. עם זאת, היא רשמה קמפיין אירופי מוצלח והוכיחה יכולת גבוהה בהגנה וכן ביכולת כיבוש השערים. לוצ'סקו נהנה מסגל מלא כמעט לחלוטין למשחק הגמר, כאשר תומאס הובשמן המורחק נותר מחוץ לסגל. כמו כן, החלק הקדמי (שלושת הקשרים ההתקפיים והחלוץ) הורכב כולו מברזילאים, כאשר יחד עם פרננדיניו בקישור עלתה שחטאר עם חמישה ברזילאים בהרכב בסך הכול. לואיס אדריאנו נבחר לפתוח בחוד ההתקפה, כאשר מאחוריו פתחו ז'אדסון כקשר התקפי מרכזי, ומצדיו ויליאן ואילסיניו. מנגד, ברמן של תומאס שאף נחשבה לבעלת הסגל העמוק והאיכותי יותר, אם כי הגיעה במהלכה של עונה בינונית בבונדסליגה (הייתה ממוקמת עשירית ערב משחק הגמר), ולאחר שהפגינה חוסר יציבות גם במהלך העונה האירופית. בנוסף, נאלצה הקבוצה להסתדר ללא מספר שחקני מפתח. דייגו, הקשר ההתקפי שיהיה מהבולטים בשורות הקבוצה, החמיץ את המשחק עקב הרחקה ובמקומו פתח פטר ניימאייר. גם הוגו אלמיידה (כרטיסים צהובים) ופר מרטסאקר (פציעה) נותרו מחוץ לסגל. קלאודיו פיסארו ומרקוס רוזנברג החמיצו את משחק הליגה האחרון של ברמן לפני הגמר עקב פציעות, אך היו כשירים לגמר ועלו בהרכב.
שחטאר פתחה את המשחק היטב עם הזדמנות מצוינת לכיבוש כבר בדקה השישית. ז'אדסון שלח כדור עומק ללואיס אדריאנו, שהכניע את טים ויזה בכדור שטוח אך לא מצא את הרשת.
בדקה ה-25 נפל השער הראשון במשחק. רזבן ראץ שלח כדור מצד שמאל של מחצית המגרש. הכדור קפץ על פני מספר שחקנים ונעצר רק אצל לואיס אדריאנו, שהתחמק משני שחקני הגנה והקפיץ היטב מעל ויזה, 1-0 מרשים לשחטאר. שלוש דקות מאוחר יותר שלח ויליאן את לואיס אדריאנו היטב באגף שמאל. על אף שהיה יכול למסור, במיוחד לכיוונו של אילסיניו הפנוי, ניסה החלוץ לבעוט מתוך הרחבה ושלח את הכדור מעל למשקוף. שלוש דקות נוספות עברו, ושוב אילסיניו נותר פנוי ומאוכזב, הפעם כשוויליאן שלח את הכדור מעל למשקוף.
בדקה ה-35 שילמה שחטאר את מחיר ההחמצות. רוזנברג הוכשל כ-28 מטרים מהשער. הבלם נאלדו סובב את הכדור בעוצמה אך למרכז השער, אנדריי פיאטוב היה צריך לקלוט או להדוף את הכדור, אך בפועל אגרף את הכדור לשערו הוא, שוויון 1-1 מטעות קריטית של שוערה של שחטאר. חוסר הביטחון של פיאטוב לאחר הטעות בשער, כמעט עלתה לשחטאר במהפך מהיר. בדקה הארבעים פרץ קלמנס פריץ היטב באגף ימין והיתל בהגנה האוקראינית, לפני שהגביה לרחבה. הכדור עבר את פיאטוב שפספס אותו, ופיסארו נגח מתוך תיבת החמש החוצה תחת השמירה הצמודה של דאריו סרנה. דקה לאחר מכן, ירה מאריוש לבנדובסקי מחוץ לרחבה כדור עוצמתי ונמוך לפינה, לאחר הסתה של ז'אדסון. ויזה, בזינוק מרשים, הציל את ברמן, והמחצית הראשונה הסתיימה בשוויון 1-1, לאחר משחק קצבי עם מצבי הבקעה ודקות בשליטה לשתי הקבוצות.
מחצית שנייה והארכה.
המחצית השנייה הציגה קצב משחק נמוך יחסית לזו הראשונה. שחטאר הייתה דומיננטית יותר במירב הדקות, אך לא הצליחה להציג איום משמעותי על השער של ויזה במשך דקות ארוכות. מן העבר השני, ברמן הייתה קרובה לשער ניצחון בדקה ה-78. מסוט אוזיל, לא מהבולטים בשורות הקבוצה במשחק, שלח כדור חופשי מחצי מגרש לתוך הרחבה. פיסארו נגח היטב לאחור וסחט זינוק מרשים מפיאטוב. ארון הונט לא הצליח להגיע ראשון לכדור החוזר, והתוצאה נותרה על כנה עד לסיום.
שבע דקות מפתיחת ההארכה, השיגה שחטאר את שער הניצחון. דאריו סרנה פרץ היטב מימין, ושלח כדור שטוח למרכז הרחבה, שם חיכה ז'אדסון כשהוא פנוי לחלוטין. הבעיטה השטוחה של ז'אדסון בנגיעה הלכה למרכז השער והטעיתה את ויזה, שהצליח רק להדוף את הכדור שנבעט לעברו אל תוך הרשת. דווקא במשחק טוב של השוער, כשל בהצלת כדור שהיה נוח יחסית, ושחטאר שבה להוביל. עם דקת הסיום של החצי הראשון של ההארכה, היה יכול ויליאן להגדיל את התוצאה, כשהשתלט על מסירה ארוכה של לבנדובסקי והקפיץ מעל ויזה, אך הכדור עלה מעל למשקוף.
בדקה ה-111 הייתה ברמן קרובה לשוויון, כשאלכסנדרוס ציוליס בעט בנגיעה מחוץ לרחבה והכניע את פיאטוב, אך הכדור חמק החוצה. בדקה האחרונה חשבה ברמן כי השיגה שוויון דרמטי, כאשר פיסארו התגבר על לחץ כבד מצד דמיטרו צ'יגרינסקי והכניע את פיאטוב, אך השופט פסל את השער בטענה לעבירה של החלוץ. שחטאר שמרה על היתרון ובסיום, 2-1 לשחטאר שהניפה לראשונה בתולדותיה את גביע אופ"א.
אני פאצ'ן
אני פאצ'ן (1933–2 בפברואר 2002) הייתה מנהיגה, לוחמת חופש ופעילה טיבטית. היא הייתה נזירה טיבטית אשר נודעה בשל מנהיגותה בהתנגדות לכיבוש הסיני בטיבט בשנות ה-1950, ובשל מאסרה ארוך השנים בגין פעולותיה.
תחילת דרכה.
פאצ'ן דולמה נולדה ב-1933 בגונג'ו, חאם, שבמזרח טיבט. היא הייתה הילדה היחידה של פומדה גונור, ראש השבט למדהא, משושלת פהומדה צאנג.
בגיל 8, פאצ'ן החלה להתחנך לנזירות על פי פרקטיקת פורבה, ממסורת נאינגמה. בגיל 17, היא גילתה שאביה מתכנן להשיא אותה, והיא ניסתה להימלט, וברחה למנזר בטרומחוג. אך כעבור מספר ימים הסכימה לחזור תמורת הבטחתו של אביה שיבטל את הנישואים. היא עדיין הייתה בהכשרתה הדתית כשסין פלשה לטיבט ב-1950.
פאצ'ן הייתה בסביבות גיל 18 כאשר חתם טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה ה-14, על ההסכם עם הרפובליקה העממית של סין, המכונה "הסכם 17 הסעיפים" אשר העניק לסין ריבונות בפועל על טיבט. המתח הגובר בין הטיבטים לסינים הוביל את אביה ללמד אותה שימוש בנשק, ולהתחיל לארגן התנגדות מיליטנטית.
במהלך השנים הבאות, פאצ'ן השתתפה בישיבות של אביה עם ראשי השבטים האחרים. בשנת 1954, פאצ'ן ואמה שהו כשישה חודשים במנזר גיאלסיי רינפוצ'ה, שבמהלכם היא השלימה את הנגונדרו, השלב הראשון של הכשרתה הדתית. אך היא חזרה הביתה לבקשתו של אביה, שרצה ללמד אותה באופן רשמי את חובותיה בתור היורשת של הצ'יף.
המרד.
עד סוף שנת 1956, עשרות אלפי חמושים עלו להרים כדי לקיים התנגדות מזוינת. כאשר אביה נפטר ב-1958, היא נטלה לידיה את תפקידה כראשת השבט. ב-1959, היא רכבה בראש 600 לוחמי הלמדהא להרים כדי להצטרף לכוחות הגרילה שחנו שם.
כשהגיעה הידיעה שהסינים עומדים לתקוף, פאצ'ן חזרה ללמדהא כדי להזהיר את משפחתה, ולסייע להם לאסוף את חפצי הערך שלהם ולהימלט. הקבוצה שלהם גדלה לכדי אלפי משפחות מהעיירות דרג', לינגחה שיפה, ומרחאם. כוונתם הייתה להצטרף לכוחות הגרילה צ'ושי גנגדרוק, שהתרכזה בעיר להסה. לאחר שפאצ'ן ופליטי שבטה התאחדו עם הלוחמים שהצטרפו עוד קודם למאבק, פאצ'ן לקחה חלק בחלוקת הפליטים לקבוצות קטנות יותר, גלויות פחות, וארגנה סיורים להגנתם. היא ואנשיה נטלו חלק פעיל בלוחמה נגד הכוחות הסינים. במהלך המסע של הפליטים לאזור המקלט, הקבוצה שלה הסתייעה בידי ה-CIA.
המלחמה ארכה חודשים רבים, בהם הלוחמים והפליטים סבלו מחוסר במזון וקשיים אחרים, כשהם נלחמים בצבא מאורגן שעולה על מספרם בעשרות מונים. לקראת סוף 1959, הביסו הכוחות הסינים את צ'ושי גנגדרוק, ואז השתלטו על אזור רחב. פאצ'ן, אמה וסבתה הסתתרו ביער סמוך, ואז צעדו לעבר הודו כדי למצוא שם מקלט. הן התקדמו בהצלחה במשך 25 ימים, אך לבסוף נלכדו על ידי הצבא הסיני, יחד עם עוד 300 פליטים.
כליאה.
לאחר שנלקחו בשבי, פאצ'ן ומשפחתה הוחזקו בבתים נטושים בקרבת מקום, אשר שימשו כבתי מעצר זמניים. במהלך שבוע, פאצ'ן נחקרה ועונתה. זמן קצר לאחר מכן, רבים מהפליטים שוחררו, בעיקר ילדים, נשים וקשישים (כולל אמא שלה, דודתה, סבתא). פאצ'ן הועברה ל'מרכז איסוף", שם הוחזקה במשך חודש. היא הייתה האישה היחידה שנכלאה שם.
אחרי זה, פאצ'ן הועברה למנזר בצ'מדו ששימש ככלא סיני. במשך 10 חודשים, היא נחקרה והוחזקה בתנאים קשים בתא תת-קרקעי, ואז הועברה חלק אחר של המנזר הידוע כדיונג נאנג, שם המשיכו לחקור ולהכות אותה, והחזיקו אותה באזיקי רגליים למשך יותר משנה. היא הוחזקה שם מ-1961 עד 1963.