פגר המטמא טומאת נבלה נחשב לאב הטומאה, וכזית ממנו מטמא אדם, כלים ומאכלים הנוגעים בו או כלי חרס שכזית מהנבלה נמצאת באווירו, להיות ראשון לטומאה. אדם הנושא כזית מהנבלה מטמא גם את בגדיו אותם הוא לובש בעת נשיאת הנבלה, או כלים בהם הוא נוגע בשעת הנשיאה (למעט כלי חרס שאינם נטמאים במגע ישיר). אדם הנוגע בנבלה (ואינו נושאה) אינו מטמא את בגדיו בהם הוא לבוש בשעת הנגיעה, או את הכלים בהם הוא נוגע תוך כדי המגע בנבלה.
הלכות הטומאה.
נבלת חיה ובהמה (שמתה ללא שחיטה כהלכתה) מטמאת את מי שנוגע בה או נושא אותה (לאו דווקא את כולה, ודי בכזית מבשרה), אבל לא את מי שנמצא איתה באותו אהל. טומאה זו נמשכת יום אחד בלבד עד הערב (על כן היא נקראת "טומאת ערב").
חיה ובהמה מן המינים הכשרים לאכילה (כגון צבי, בקר וצאן) שנשחטו כהלכה - הרי הם טהורים. אם הבשר שלהם יגע בגורם מטמא - הוא ייטמא בתור מזון טמא ("טומאת אוכלין"), שטומאתו קלה יותר.
שומר לטומאה.
שומר הוא כל חלק מהבשר השומר ומגן עליו. בניגוד לטומאת אוכלין, שהעור השומר על הבשר מצטרף כדי להשלימו לשיעור כזית, הרי שבטומאת נבלה אין לצרף את השומר לשיעור כזית, וכוחו הוא רק כשל יד לטומאה, המביא ומוציא טומאה על ידי נגיעה בו, אך אינו מצטרף לשיעור האוכל
דרכי היטהרות מטומאה
הלכות טומאה וטהרה מגדירות תהליכי טהרה כדי להיטהר מן הטומאות השונות. תהליך הטהרה הבסיסי נעשה על ידי טבילה במקווה או במעיין לאחר היפרדות מהגורם המטמא, והמתנה עד הערב. בטומאות החמורות תהליכי הטהרה הם מורכבים יותר, וכוללים המתנה של כמה ימים, הזאה, או הקרבת קורבנות. קיימים סטטוסים הלכתיים שונים, כמו "טבול יום" או "מחוסר כיפורים", למי שהתחיל בתהליך הטהרה אך עדיין לא השלים אותו.
תהליכי הטהרה קיימים רק עבור אדם שנטמא וכן עבור רוב סוגי החפצים שנטמאו. לעומת זאת מזון או משקה שנטמאו, וכן כלים העשויים מחרס שנטמאו - אינם יכולים להיטהר על ידי תהליכי טהרה, והם נשארים טמאים עד שהם שיעברו תהליך שישנה אותם באופן מהותי כגון זריעה באדמה או שבירת הכלי.
שלבי הטהרה הבסיסיים.
היפרדות מגורם הטומאה.
לעולם לא ניתן להיטהר מטומאה אלא כאשר הגורם המטמא הראשוני כבר לא קיים. בטומאות הנובעות ממקור טומאה חיצוני, מספיק לצורך כך להפסיק את המגע באותו גורם, על מנת שלא יהיה "טובל ושרץ בידו". בטומאות היוצאות מגוף האדם (נידה, זב, זבה, מצורע), יש צורך שהמצב הגופני המטמא ייפסק כדי להתחיל בתהליך הטהרה.
טבילה.
השלב העיקרי בכל תהליך הטהרה הוא הטבילה של האדם או הכלי במקווה או במעיין (מקור מים זורמים טבעי, ובלשון התורה: "מים חיים"). יוצא מכלל זה הזב, שחייב לטבול במעיין דווקא.
בתלמוד קיים דיון האם "טבילה בזמנה מצווה", כלומר, האם יש מצווה להיטהר ביום המוקדם ביותר האפשרי. על פי הפסיקה המקובלת ההלכה היא ש"טבילה בזמנה אינה מצווה", אבל נראה שבזמן שבית המקדש היה קיים הקפידו על זירוז הטבילה במידת האפשר.
הערב שמש.
נאמר בתורה על כלי שנטמא ממגע שרץ: "בַּמַּיִם יוּבָא וְטָמֵא עַד הָעֶרֶב וְטָהֵר". מכאן שגם לאחר הטבילה במקווה קיימת טומאה מסוימת עד הערב, ומצב זה נקרא "טבול יום". גם מי שטובל בלילה - נחשב "טבול יום" עד למחרת בערב. דרגת הטומאה שלו היא כ"שני לטומאה", שאסור לו לאכול תרומה והוא אף מטמא אותה במגעו, אבל מותר לו לאכול מעשר שני. אך בשונה מכל שני לטומאה, שהחמירו עליו חכמים לטמא משקים במגעו, טבול יום שנגע במשקה אינו מטמא אותו. מסכת טבול יום במשנה מוקדשת להלכותיה של טומאה קלה זו.
שלבי טהרה נוספים בטומאות חמורות.
המתנת זמן.
בטומאות הקלות, כגון אדם הנוגע בשרץ או בנבלה, ניתן לטבול במקווה ולהיטהר מיד עם ההיפרדות מן הגורם המטמא. טומאות אלה נקראות "טומאת ערב", כי ניתן להיטהר מהן בערבו של אותו יום בו האדם נטמא. לעומת זאת, הטומאות החמורות יותר תמיד נמשכות לפחות שבוע, ולכן יש צריך להמתין עד לתחילת תהליך הטהרה.
משך ההמתנה משתנה בין הטומאות השונות:
הטמאים שטומאתם נמשכת מספר ימים יכולים לטבול ביום האחרון לטומאתם החל מן הבוקר, פרט לנידה ויולדת, שטובלות רק בצאת היום.
הזאה.
בשתי הטומאות החמורות ביותר – טומאת מת וטומאת מצורע – יש צורך בהזאה מיוחדים על מנת להיטהר.
השלמת הטהרה בהקרבת קורבנות.
לארבעה סוגי טומאות קבעה התורה שעליהם להביא קורבן להשלמת טהרתם, והם: זב, זבה, יולדת ומצורע. עד הבאת הקרבן אסור להם להיכנס לבית המקדש ולאכול מן הקרבנות, ומצב זה נקרא מחוסר כיפורים:
היטהרות מטומאה
טומאת אוכלין
בשר וחלב
קורי דוקטורוב
קורי דוקטורוב (אנגלית: Cory Doctorow; נולד ב־17 ביולי 1971) הוא בלוגר יהודי קנדי-בריטי, עיתונאי, וסופר מדע בדיוני המכהן כעורך משותף של הבלוג Boing Boing. הוא פעיל למען ליברליזציה של זכויות יוצרים ותומך בארגון Creative Commons, ואף פרסם כמה מספריו תחת רישיונות CC.
חייו.
דוקטורוב נולד ב-בטורונטו, אונטריו, קנדה, וגדל בבית יהודי. אביו נולד במחנה פליטי מלחמת העולם השנייה באזרבייג'ן.
בנעוריו היה מעורב בתנועה לפירוק נשק גרעיני ובגרינפיס.
הוא קיבל את תעודת הבגרות שלו מבית ספר ציבורי בטורונטו, ולאחר מכן נשר מארבע אוניברסיטאות שונות, בלי לזכות בתואר כלשהו. בשנת 1992 הוא נסע להתנדב בקוסטה ריקה במסגרת ארגון "אתגרי נוער בינ"ל". דוקטורוב עבר ללונדון ועבד כמנהל הסניף האירופאי של ארגון EFF, במשך כ-4 שנים.
הוא נשוי לאליס דוקטורוב ואב לבת.
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה (באנגלית: Golden Globe Award for Best Motion Picture – Drama). זהו פרס הניתן מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד (HFPA) על הפקה יוצאת מן הכלל לסרט קולנוע מסוגת הדרמה. הפרס נחשב לאחד המנבאים המדויקים ביותר לזכייה בפרס אוסקר.
כשנוסד פרס גלובוס הזהב, בשנים הראשונות להענקתו, הייתה קטגוריה אחת לסרט הטוב ביותר. החל מהשנה התשיעית להענקת הפרס, ב-1952 הקטגוריה פוצלה לשתיים: "הסרט הטוב ביותר - דרמה" ו"הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי". ב-1953 שתי הקטגוריות אוחדו שוב באופן חד-פעמי, והחל מ-1954 ועד היום שני הפרסים מוענקים בנפרד וברציפות מדי שנה.
בדרך כלל הפרס מוענק לסרט הנבחר מתוך חמישה מועמדים סופיים, אולם היו לכך מספר חריגים: ב-1962 התמודדו על הפרס עשרה מועמדים סופיים, ב-1963 התמודדו עליו שמונה מועמדים, בשנים 1973, 1986, 1987, 2000 ו-2004 הופיעו ברשימת המועמדים הסופית שישה סרטים, וב-1987 ו-2007 התמודדו על הפרס שבעה סרטים.
מתוך 77 הסרטים שזכו בפרס עד היום (ספטמבר 2020), 39 סרטים זכו לאחר מכן גם בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר שהוענק באותה שנה. האחרון שבהם היה "אור ירח" (2016).
דוב הזהב
פסטיבל הקולנוע בברלין
דב הזהב
מרי מלון
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
שערי תורה הוא תלמוד תורה מתקופת העלייה הראשונה אשר הוקם על ידי היישוב הישן בשכונת נווה שלום יפו ב-1890, פעל עד מלחמת השחרור נסגר וננטש עקב המלחמה.
ייסודו.
תלמוד תורה שערי תורה נוסד בשנת 1890 על בסיס תלמוד התורה "דגל תורה" שהיה קיים בהיקף קטן יותר עוד קודם. ייסודו היה פרי יוזמת הרב של יפו הרב נפתלי הרץ הלוי ומספר עסקנים מקומיים כמו יצחק אייזיק בן-טובים, זרח ברנט ושמחה גולדברג. יוסף יואל ריבלין כותב בזכרונותיו: " 'תלמוד תורה' של יפו, ייסד וטיפח אותו ר' יצחק אייזיק בן טובים ז“ל בימי כהונתו כמנהל תלמוד תורה של 'שערי ציון' ביפו, בימי רבנותו של הגאון ר' נפתלי הרץ הלוי. שניהם, גם ר' יצחק אייזיק בן-טובים וגם ר' נפתלי הרץ, היו מביאליסטוק".
בעיתון החבצלת משנת תרנ"ג, מבשרים חברי הוועד שישנם 120 תלמידים בתלמוד תורה, אך מצבו הכספי רע. מצבו הכספי הרעוע של המוסד ילווה אותו כל ימיו עד סגירתו, והוא משתקף במכתבים והודעות רבות של פעיליו ותומכיו. כך מתואר מצבו של המוסד בספר "מראה ארץ ישראל והמושבות": "בית התלמוד תורה ביפו נוסד בשנת תרמ"ו. הנערים יתחילו בו את הקריאה העברית וילמדו עד הגיעם ללימודי גפ"ת, וגם קריאה וחשבון יורו להם שמה. הבית הזה יתמך מנדבות אחינו בארץ ישראל והמושבות וגם מחוץ לארץ ישלחו אליו תמיכות קטנות. אפשר כי תמיד מרובים הוצאותיו על הכנסותיו, כי מעטות הנה. המנהל הראשי הוא הרה"ח מר אייזיק בן-טובים."
בחודש נובמבר 1896, מבשר עיתון "החבצלת" על חנוכת הבניין רחב הידיים של התלמוד תורה. הבניין נבנה על מגרש בשכונת נווה שלום הסמוכה לנוה צדק ושם הוא עומד עוד היום הזה 2013).
לימוד התורה בתלמוד התורה היה כמקובל במוסדות החינוך של היישוב הישן, לימוד קריאה וכתיבה ולימוד כתבי הקודש, ומעט השכלה כללית בסיסית.
מזכיר התלמוד תורה היה שלמה רוהלד, שכיהן גם כמזכירם של הרב נפתלי הרץ הלוי והרב קוק.
תקופת הראי"ה קוק.
עם בואו של הרב קוק לכהן כרב קהילת יפו בשנת תרס"ד (1904), קיבל התלמוד תורה תנופה רצינית בהתפתחותו. הרב קוק ראה עצמו כפטרון ומשגיח למוסד זה, והוא היה מתפלל בבית הכנסת במקום, בוחן את התלמידים, ומעורב בתוכניות הלימודים. כמו כן הוא פרסם אגרות רבות הקוראות לנדיבים ברחבי העולם היהודי לבוא לעזרת המוסד. שנתיים לאחר בואו, נוסד בתלמוד תורה, ביוזמת הרב קוק, בית מלאכה, שבו יוכשרו התלמידים המעוניינים בכך, במלאכה, על מנת שיוכלו להתפרנס. באחת מאיגרותיו כותב הרב קוק על בית המלאכה: