חמש עשרה שנה לאחר אירועים אלה, בנו של ג'ו, פורד (אהרון ג'ונסון), הוא קצין העוסק בנטרול פצצות בצבא ארצות הברית. פורד גר עם אשתו, אל (אליזבת אולסן), ובנו, סאם (קרסון באלד), בסן פרנסיסקו. כאשר נודע לפורד כי אביו נאסר על פלישה למתחם שבו אירעה הדליפה, הוא טס ליפן כדי להוציאו ממאסר. ביפן, ג'ו משכנע את פורד להצטרף אליו ולגלות את האמת אודות הדליפה במתחם. כשהם מגיעים לשם, הם מגלים כי אין שם שום קרינה רדיואקטיבית, בניגוד לסיבה הרשמית שבגינה נאסרה הכניסה לשטח. הסיבה האמיתית היא איום מסתורי ומוזר יותר: מתברר כי במתקן מוחזק גוף של בעל חיים ענקי להפחיד.
היצור המכונף, זכר המכונה מוטו (M.U.T.O. – Massive Unidentified Terrestrial Organism, אורגניזם ארצי מאסיבי בלתי מזוהה), מתעורר ובורח מן המתקן. בנוסף לחוזק גופו, הוא פולט קרינה שמשביתה כל מעגל חשמלי, וכך מתחיל מסע של אימה וזריעת הרס, אחר כך במתקן שכתוצאה מהתפרעותו של היצור המכונף, קורס, מצליח היצור להרוג את אביו של פורד ולמחרת, סריזאווה וגראהם מציגים בפני פורד את כל האמת על המוטו, ואפילו אודות "גודז'ירה" (גודזילה ביפנית), זוחל פרהיסטורי עתיק יומין שכעת חוצה את האוקיינוס השקט.
בהמשך בורח מוטו נוסף ממכלאתו באתר לפסולת גרעינית. הפעם זו נקבה, והיא גדולה באופן משמעותי מן הזכר (אם כי לא מכונפת), זוג המוטו מתאחד וקרב ענקים מתפתח בינם לבין גודזילה, אשר גורם לחורבן נורא בערי יפן, הוואי ומערב ארצות הברית בעוד גודזילה מתחיל מאבק אלים עם המוטו המכונף בשדה התעופה של הוואי. בני האדם מנסים לשווא להילחם ולירות פצצות רבות בשלוש המפלצות, ואף שוקלים להשתמש בנשק גרעיני. אך סריזאווה מזהיר כי גודזילה והמוטו ניזונים מהקרינה הגרעינית, ומציע קודם להניח לגודזילה לחסל את שני המוטו, שכן הוא מאמין שגודזילה שם כדי ליישב את הסדר על כנו.
לאחר שהמוטו הביסו את גודזילה, הנקבה חופרה קן גדול באמצע העיר ומטילה שם את ביציה. לצדם היא מניחה טיל גרעיני שבן זוגה גזל מרכבת צבאית, על מנת שיתמלא הקן בקרינה שתעזור לעוברים להתפתח. פורד מצטרף ללוחמים הרגליים החודרים לזירת הקרב המפלצתית. לאחר שאלו מחלצים את הטיל, פורד שורף את הקן, ורואה את הנקבה שואגת בצער, אך שכאשר היצור העצום ניסה להרוג את פורד, גודזילה קם וירק על המוטו הנקבה את הקרן האטומית שלו, ומצליח להרוג את המוטו הזכר בחבטת זנב אחת, אבל זה גרם לגורד שחקים ליפול עליו ולעלפו.
בינתיים, הצבא נלחם במוטו הנקבה, מה שמשיג לפורד מספיק זמן לעצור את הפצצה הגרעינית שנמצאה בספינה קרובה, אך שאזלו כוחותיו, המוטו הנקבה הגיעה וניסתה להורגו. אך לפתע, גודזילה שב והצליח להרוג את המוטו הנקבה בכך שירק את הקרן שלו לתוך גרונה מה שפירק את ראשה החוצה, אבל זה גמר את כוחו והוא שב ליבשה ונחשב למת.
לבסוף, פורד מתאחד עם אשתו ובנו, וגודזילה התעורר משנתו וחזר לים, אבל לא לפני ששאג שאגת ניצחון ובזה מסתיים הסרט.
פסקול.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין אלכסנדר דספלה.
המשך.
אדוארדס אמר שהוא רצה שגודזילה יהיה סרט עם סוף מסכם וללא כול רמיזה לסרט המשך, למרות שהוא לא התנגד לאפשרות של סרטי המשך עתידיים. "אני רוצה סיפור שמתחיל ונגמר, ומשאיר אותך בהיי. זה כול מה שאכפת לנו כשאנחנו עושים את זה. אם הסרט יוצא טוב, האחרים יוכלו לבוא, אבל בואו נתרכז בסרט העכשווי ולא ניתן לדעתנו להיות מוסחת מדברים אחרים".
ב-18 במאי 2014, עם הצלחתו של הסרט החדש, אולפני "Legendary Pictures" אישרו את צאתו של סרט ההמשך. בראיון קודם עם אדוארדס שנשאל לגבי המשך, הוא הצהיר כי הוא היה רוצה לעשות המשך בסגנון "השמדת כל המפלצות" שמשתמש בקונספט של "מונסטר איילנד".
ב-26 ביולי, אושר שהמפלצות רודן, מות'רה (שנרמז עליו כבר בסרט הנוכחי) וקינג גידורה, הקאייג'ו המפורסמים מסרטי "גודזילה" האחרים יופיעו בסרט ההמשך. וב-14 באוגוסט התאריך 8 ביוני 2018 נקבע לסרט והוא יקרא ע"פ שמועות "גודזילה 2", אך זהו איננו שמו הרשמי של ההמשך.
ב-14 באוקטובר 2015 אושר שסרט קרוס-אובר של גודזילה וקינג קונג בשם "גודזילה נגד קונג" שיהווה המשך ל"גודזילה 2" ייצא בשלהי 2020. עם זאת, ב-10 במאי 2016 אושר ש"גודזילה 2" נדחה ל-22 במרץ 2019 והקרוסאובר עם קונג נדחה גם הוא לתאריך 29 במאי 2020. ורק שלושה ימים מאוחר יותר, הודיע אדוארדס כי הוא לא יביים או ייקח חלק בהפקתו וכתיבתו של "גודזילה 2".
ב-20 באוקטובר 2016, מייקל דוהרטי וזאק שילדס כעת הצטרפו למלאכת הכתיבה של הסרטים הבאים, ושבכוונת חברת Legendary להסדיר "חדר כתיבה" כדי להרחיב את היקום הקולנועי המוביל לגודזילה נגד קונג. ופחות מחודש לאחר מכן, שונה שמו של גודזילה 2 לגודזילה: מלך המפלצות. בינואר 2017, דווח כי דוהרטי גם יביים את הסרט ושהשחקנית מילי בובי בראון תככב בתפקיד ראשי. בנוסף, לסדרת הסרטים ניתן השם "יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי".
במאי 2019 יצא סרט ההמשך בשם .
ארגון הפועלות של הפועל המזרחי
ארגון הפועלות של הפועל המזרחי הוקם בשנת 1935 כדי להוות מסגרת לנשים בתוך תנועת הפועל המזרחי. בשנת 1959, לאחר האיחוד בין המזרחי והפועל המזרחי להקמת המפד"ל, התאחד ארגון הפועלות עם ארגון אומן של נשי המזרחי, להקמת תנועת האשה הדתית לאומית, שלימים נקראה אמונה.
הקמת הארגון.
עד הקמת ארגון הפועלות, השתלבו נשים בתנועת הפועל המזרחי, אולם בגלל מיעוט המשאבים של הפועל המזרחי, שהופנה ראשית כל לגברים, מצב הפועלות היה יותר קשה והן נאלצו לעבוד בעיקר בעבודות משק בית. בשנת 1934 שלח משה שפירא את רחל ברקמן להקים מועצת פועלות לסניף תל אביב של הפועל המזרחי. בין החברות שהצטרפו למועצה היו טובה סנהדראי ומרים אליאש. הן הפעילו מזכירה שהתחילה לטפל בחלוצות דתיות רווקות שהגיעו לתל אביב. כן החלו לארגן כינוס ארצי של חברות הפועל המזרחי. ב-5 בינואר 1935 קיימו כינוס יסוד של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי, בו נבחרה הנהלה הארצית שכללה את מרים אליאש, רחל ברקמן וטובה סנהדראי.
לאחר הקמת המדינה.
בשנת 1949 קיים הארגון את ועידתו הראשונה. בוועידה השתתפו 149 צירות, 105 שנבחרו לקראת הוועידה, 10 חברות המזכירות ו-34 חברות המועצה הארצית. כבר בוועידה הראשונה עלה הרעיון של איחוד עם נשות המזרחי, אולם אז הרעיון נשלל על ידי הרוב. הוועידה קיבלה את הצעת המזכירות השוללת גיוס נשים לצה"ל אך תומכת בשירות לאומי חובה ושוללת הבדלה בין הבת הדתית לבת החילונית.
אופי הארגון.
הארגון היה חלוצי-סוציאליסטי, דבר שעורר לעיתים חילוקי דעות עם ארגון הנשים הדתיות "נשי מזרחי באמריקה" (לימים נשי אמי"ת), שהיה ארגון נשים בורגני ופילנתרופי במהותו.
בכינוסן הראשון בשנת 1935 נקבע מנגנון הפעולה של הארגון שכלל מועצה ארצית, מזכירות וסניפים מקומיים ברחבי ארץ ישראל שנציגותיהם נפגשו באספות כלליות. בנוסף נקבעה גם מטרת הארגון: "לשפר את מצב הפועלת הדתית מבחינה חומרית ורוחנית ולאפשר את שילובה בתנועת 'הפועל המזרחי'". החברות החלו דרכן ללא משאבים חומריים וללא ניסיון בעבודה ארגונית. הן הקפידו על שותפות מלאה של הפועלות בתנועה הכללית של הפועל המזרחי, וניתובן לתפקידים נשיים מסורתיים בה, כדוגמת מעשי חסד וחינוך, לצד שותפות נשית פעילה במשימות הלאומיות. בניגוד לארגון נשי מזרחי הארצי, שפנה לכלל הציבור הדתי, ארגון הפועלות של הפועל המזרחי היה ארגון סקטוריאלי שקלט אליו חברות שתמכו בתפיסותיו הסוציאליסטיות, במעמד הפועלים ובעבודה חלוצית. בתחילה מנה הארגון כ-800 חברות, ובשנת 1948 היו חברות בו כ-6,000 נשים. מנהיגות הארגון היו מהפכניות, במובן זה שנקטו יוזמה ופעלו בתחומים שנחשבו לעד כה לתחומים שהיו שייכים לגברים. הן עסקו בפעילות ציבורית תוך שהן שומרות על אורח חיים דתי. התנהגות זו הייתה חדשנית במגזר הדתי בכלל, ובקרב נשים דתיות בפרט. טובה סנהדראי, שעמדה בראש 'ארגון הפועלות', סיפרה: "לא קיבלו אותנו כתנועת נשים בלבד, אלא כתנועה לוחמת, בעלת עקרונות. עשינו הכול כדי שהתנועה החדשה תהיה פועלת, מגשימת הרעיון הציוני ועומדת על זכויות אשה ככלל וזכויות האשה הדתית בפרט. לחמנו לא רק לשחרור האשה הדתית אלא גם נגד הדעות הקדומות על מקומה של האשה הדתית במטבח או בפעולות צדקה...".
ארגון הפועלות נתמך מבחינה כלכלית לחלוטין על ידי תנועת הפועל המזרחי, ובמובן זה היה כפוף לו, אולם הוא הוביל קו רעיוני חדש ועצמאי, וביטא בזה את עצמאותו.
לקראת הבחירות לכנסת הראשונה, החליטה קבוצה של חברות שעמדו בראש הארגון להריץ את רשימת הפועלת והאשה הדתית בנפרד מהחזית הדתית המאוחדת, בגלל שכחלק מהאיחוד הוסכם שלא תהיינה נשים ברשימה של החזית.
תחום הפעילות העיקרי של הארגון היה סיוע לחלוצות לעלות לארץ ישראל ודאגה לקליטתן בה, באמצעות הקמת בתי חלוצות, סידור עבודה, קורסים להכשרה מקצועית ופיתוח פעילות תרבותית. כמו כן, נשות הארגון פעלו בשיתוף עם נשות מזרחי בעשייה ציבורית בתחומי סעד, סיוע לנזקקים ועולים ועוד.
בתי חלוצות.
בית חלוצות ראשון, בית צעירות מזרחי בתל אביב, נחנך בשנת 1938. אולם במהלך מלחמת העולם השנייה העלייה הייתה מצומצמת, ורוב הבניין הוסב לבית ספר מקצועי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם בית חלוצות ראשון של הפועל המזרחי בפתח תקווה. באוגוסט 1947 הונח אבן פינה לבית חלוצות שני, בחיפה. ב-1 במאי 1948 הונח אבן פינה לבית חלוצות בבני ברק.
עד 1949 הארגון הקים שישה בתי חלוצות. אלו כללו בתי חלוצות ברמת גן, בחיפה, ביפו, ובירושלים.
בשנת 1951 הונח בתל אביב אבן פינה לבית החלוצות השמיני בסיוע כספי של נשי מזרחי מקנדה.
חינוך.