ההיסטוריונית הלן מקארתי טוענת שג׳ודית האבאק הייתה אחת ממספר חוקרות בשנות החמישים (כויולה קליין, פרל ג׳פקוט, חנה גברון ועוד), שעזרו לבסס תובנות חדשות על תעסוקת נשים נשואות כחלק הכרחי בחברות תעשייתיות מתקדמות, וכזאת שפתרה את הדילמות של האישה המודרנית במעמדות החברתיים השונים. האבאק דיווחה על תסכולים של נשים בעלות יכולות, ובעלות הכשרה, שחוו לחץ להפסיק לעבוד ברגע שנישאו, או לאחר שהפכו לאמהות. במחקרה האבאק הגיעה למסקנה שכדי להפוך לאמהות ורעיות במשרה מלאה, נשים ויתרו על האפשרות למימוש עצמי. הן הקריבו יותר מדי ונתנו לשגרה היומיומית לשחוק אותן עד שהגיעו למצב נפשי בו לאט לאט הן איבדו את הייחוד האינדיוידואלי שלהן. האבאק טענה שרק תמיכה מלאה של בני הזוג תאפשר לנשים לאזן בין אמהות, נישואים ועבודה. הספר ״רעיות "שלמדו באוניברסיטה״": עורר דיון ציבורי רב, האבאק זכתה לביקורות רבות בעיתונים ו"הטיימס" ו"האקונומיסט" פרסמו מאמרים ראשיים על תוצאות המחקר.
פסיכואנליזה ובהמשך החיים.
למרות עבודתה, שכללה עיתונאות ועבודה ברדיו, האבאק המשיכה לחוש מתוסכלת מחייה: היא הייתה לא מרוצה ולעיתים מדוכאת, כיון שידעה שיש לה פוטנציאל לא ממומש. בחיפושיה הגיעה לפסיכואנליטיקאי יונגיאני בשם רוברט הובסון, והחליטה לשנות כוון וללמוד. בשנת 1964 היא קיבלה הסמכה מהאגודה לפסיכולוגיה אנליטית, בה הפכה לחברה מאוד מעורבת. היא כיהנה כמזכירת הכבוד של האגודה והייתה עורכת משותפת של כתב העת שלה (1976-85) היא גם הייתה נציגת האגודה הבריטית באגודה הבינלאומית לפסיכולוגיה אנליטית (1992–1986) .
בשנת 1988 האבאק פרסמה את המאמרים המקצועיים שלה בספר ״"דברים" ש"אנשים עושים אחד לשני״". היא גם הייתה משוררת ורבים משיריה מופיעים בספרה ״"איים ואנשים״ שפרסמה בשנת" 1964. היא כתבה רומן, "הקולות הרבים של הים" 1990, שזכה בפרס בשנת 1991. בשנת 2003, היא השלימה את האוטוביוגרפיה שלה, ״"משחר עד דמדומים״".
האבאק נפטרה ב־6 בפברואר 2006. בשנת 1997 היא תרמה את מסמכיה לארכיון ספרית הנשים השוכנת כיום באוניברסיטת בית הספר לכלכלה של לונדון (הם מקוטלגים כ-GB 106 7JUH).
חנוך אלבלק
חנוך אלבלק (17 בפברואר 1935 – 24 ביולי 2019) היה סולן להקת הגבעטרון, זוכי פרס ישראל. התפרסם בציבור כזמר "ונתנה תוקף".
ביוגרפיה.
אלבלק נולד בשנת 1935 בירושלים. אביו שלמה בן קהילת מונסטיר שבבלקן, עלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1899 כאשר היה בן 40 ימים. בילדותו שימש חנוך כסולן של מקהלת הילדים בבית הכנסת "זכור לאברהם" בירושלים בהדרכתו של רחמים עמר. לאחר ילדות בירושלים, בתקופת המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, במהלכה אף איבד את אחיו רחמים בקרבות שיח' ג'ראח, הגיע אלבלק לקיבוץ בית השיטה, בהיותו נער בן 15, והצטרף לקבוצת "אלון", המחזור הראשון של בית הספר המקומי.
בשנת 1953 התגייס חנוך לצנחנים, ושירת כמדריך צניחה וצנחן חופשי בבסיס תל נוף שנים רבות. בין היתר הצניח צנחנים מעל מעבר המיתלה בסיני במסגרת שירות המילואים שלו. לאחר שחרורו מהצבא נישא לשולה ונולדו חמשת ילדיו.
קולו היה נוכח כבר למעלה מ-60 שנה בכל מסיבה ואירוע בבית השיטה, ואף מעבר לים, תחילה במסגרת להקת האש-קולית, ומאוחר יותר בחבורת הזמר הגבעטרון.
במהלך שנות ה-60 שימש כמורה לספורט בבית הספר הקיבוץ בית השיטה, והיה חבר בחבורת הזמר "אשקולית" של הקיבוץ יחד עם אשתו שולה. בשנת 1990 ביצע לראשונה את לחנו של יאיר רוזנבלום לפיוט "ונתנה תוקף". הלחן, שנכתב לזכר 11 בני הקיבוץ שנפלו במלחמת יום הכיפורים, אומץ על ידי בתי כנסת רבים והוא מושמע עד היום, בעיקר בראש השנה ויום הכיפורים.
היה במשך שנים סולן מוביל בלהקת הגבעתרון ביחד עם חמישה חברים נוספים מבית השיטה, בהם רעייתו הזמרת שולה אלבלק. לשולה וחנוך חמישה ילדים: אורלי, מירב, צליל, שאול ומיכל.
הלך לעולמו ב-24 ביולי 2019 בגיל 84.
בשעה שהקדימו-תער&quot;ב
בשעה שהקדימו תרע"ב (בעגה החב"דית נקרא המשך ע"ב) הוא 'המשך' של מאה ארבעים וארבע מאמרי חסידות שנאמרו או נכתבו על ידי אדמו"ר הרש"ב במהלך שנות תרע"ב – תרע"ו. המשך זה הוא מהיסודיים והעיוניים בכתבי חב"ד.
מבנה הספר והיסטוריה.
הספר מורכב ממאה ארבעים וארבע מאמרים שנאמרו על סדר השנה, מחג השבועות תרע"ב ועד פרשת וירא תרע"ו, בכתיבתם האריך הרבי הרש"ב יותר מהנאמר.
המאמרים הם רצף עניינים הכרוכים זה בזה, ועוסקים באותו עניין, ולכן נקראים בשם 'המשך'.
מלבד מאמרי ההמשך שאמר האדמו"ר הרש"ב ברבים, ישנם דרושים שלא נחלקו למאמרים ואף לא נאמרו ברבים אלא נכתבו על ידו. המאמרים והכתבים היו אצל בנו האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון, אך למרות שחלק מהמאמרים פורסמו, ההמשך לא נדפס במשך שנים רבות, למרות בקשות החסידים במשך השנים מהאדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון.
בכ' בכסלו תשל"ז בהתוועדות לכבוד חג הגאולה, סיפר הרבי בהפתעה על המשך המאמרים שנמצאים אצלו בשלמותם, עם חלוקת הפרקים והקיצורים, כולל החלק שלא נאמר. בדבריו סיפר שפעם חותנו היה צריך לנסוע מביתו, וחיפש מישהו שיוכל לסמוך עליו ולהשאיר בידו את הכתבים על מנת להחזירם בשלמות, והוא מסרם בידו. ר' מנחם מנדל ניצל את ההזדמנות וצילם את ההמשך. בשלב זה הסכים הרבי שידפיסו את ההמשך, ובתנאי שכל החסידים ישתתפו בעלות ההדפסה בסכום סמלי של דולר אחד. כן ביקש שבספרים לא יוזכרו שמות המדפיסים והמשתתפים בלבד שמו של אדמו״ר הרש"ב ובנו רבי יוסף יצחק.
מהדורות וביאורים.
לאחר שיחתו של הרבי, נדפס הספר לראשונה בשלושה חלקים בשנת תשל"ז בהוצאת קה"ת. הספר חזר ונדפס בשנת תשנ"ב עם הוספות, כולל סקירת המאמרים ותיאור כתבי היד. בסוף הכרך השלישי מובאת תמצית כללית של ההמשך ('תוכן קצר'). לכבוד מאה שנה למסירת המאמר, החלו בשנת תשע"ב לעבוד על הוצאת מהדורה חדשה של הספר עם תיקונים והוספות שתכלול שבעה כרכים, ונכון לשנת תשפ"א יצאו ארבעה כרכים.
נפתלי הלברשטאם
מאטרהורן
ערוץ ספיד
1928 במוזיקה
ולדימיר קולוקולצב
ולדימיר אלכסנדרוביץ' קולוקולצב (ברוסית: Влади́мир Алекса́ндрович Колоко́льцев; נולד ב-11 במאי 1961, ניז'ני לומוב, מחוז פנזה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. מכהן בתפקיד שר הפנים של רוסיה משנת 2012 והוא למעשה המפקד הכללי של משטרת הפדרציה הרוסית.
קודם לכן, בשנים 2009–2012 פיקד על משטרת מוסקבה.
קריירה.
קולוקולצב החל את שירותו במשטרה בשנת 1982 כשנשלח ליחידה מיוחדת לאבטחת דיפלומטים במוסקבה. ב-1984 מונה למפקד כיתה של גדוד הסיור במחוז גגארין במוסקבה ובמקביל למד במכללה המדינית הגבוהה של משרד הפנים הסובייטי עד 1989.
הוא שירת ביחידת הבילוש לחקירות פליליות של מחוז קונצבו במוסקבה ומונה למשנה למפקד תחנת המשטרה מספר 20 בעיר וקודם למפקד תחנת המשטרה מספר 8.
ב-1992 נקרא למחלקת החקירות הפליליות של מוסקבה ושירת כבלש בכיר ביחידה 2 של החטיבה המרכזית במוסקבה. ב-1997 זומן לבניין משרד הפנים של רוסיה ועבד כמפקד היחידה אזורית הרביעית במחלקה למלחמה בפשע המאורגן ובתוך שנתיים קודם לתפקיד הלשכה לאיתור מבצעי.
ב-2001 מונה למפקד יחידה 3 במשרד הפנים והיה למשנה לראש הלשכה לאיתור מבצעי. ב-2007 מונה למפקד משטרת מחוז אורלוב במוסקבה ובאפריל 2009 היה למשנה לראש מחלקת החקירות הפליליות של מוסקבה, המהווה לגוף הפועל בתור הבולשת המוסקבאית. ב-7 בספטמבר 2009 מונה צו נשיא רוסיה למפקד משטרת מוסקבה וב-2010 קודם בדרגה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-2011 מונה לקדנציה נוספת בראשות משטרת מוסקבה. הוא עזב את תפקיד בשנת 2012 ובמקומו מונה אנטולי יאקונין.
ב-21 במאי 2012 דמיטרי מדבדב מינה אותו לשר הפנים בקבינט שלו. הוא החליף בתפקיד את ראשיד נורגאלייב והמשיך את הרפורמה במשטרה הרוסית שהתחיל בה קודמו. במאי 2018 מונה מחדש לתפקיד שר הפנים, במסגרת ממשלת מדבדב השנייה.
משה פארדו
הרב משה פארדו (ה'תק"ע, 1810, ירושלים - ט"ז באב ה'תרמ"ח, 1888, אלכסנדריה) היה רב ודיין שכיהן כאב בית הדין הספרדי בירושלים וכרבה הראשי של יהדות אלכסנדריה.
תולדות חייו.
נולד בירושלים בשנת ה'תק"ע (1810). אביו, הרב רפאל דוד פארדו, היה מצאצאי רבי דוד פארדו ומחותנו החיד"א. אמו הייתה בת למשפחת אבולעפיה המפורסמת, שעליה נמנו מנהיגי היישוב היהודי בטבריה. למד בישיבת "חסד לאברהם - בניין שלמה" בירושלים, אצל הרב דוד אברהם קאריו (אז נרקמו קשרי ידידות בינו לבין חברו לספסל הלימודים הרב יעקב שאול אלישר). כיהן כדיין בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים, תחת אב בית הדין הרב אהרן עזריאל ואחריו הרב אברהם אשכנזי. בשנת ה'תרכ"ז לערך התמנה לאב בית הדין. בשנת ה'תר"ל (1870) יצא כשד"ר לקהילות צפון-אפריקה, ובשובו בשנת ה'תרל"א התעכב באלכסנדריה, כשנה לאחר פטירתו של רבה של הקהילה, נתן עמרם. ראשי הקהילה הפצירו בו שייקח על עצמו את התפקיד, ולבסוף נענה לבקשתם. בספרו הביע את מורת רוחו על כך שבשל סיבות כלכליות עזב את כס הדיינות בירושלים. בתפקיד זה כיהן 17 שנה, עד לפטירתו, בט"ז באב ה'תרמ"ח.
תיקן תקנות חשובות בקהילה, בין היתר התיר להכניס ארון-נפטר לבית הכנסת אליהו הנביא בעת הלוויה, בניגוד לעמדת קודמו וכן איסור נחרץ לפנות ל"אינדולקו" - נשים שעסקו ברפואה עממית.
התכתב בהלכה עם חכמי דורו, בהם רבי יצחק קובו, רבי יוסף חזן, קרוב משפחתו רבי שלום משה חי גאגין ועוד.
נקט בעמדה המקילה שיש לגייר נכריות שנשואות ליהודים כדי להציל מהתבוללות, כפי שתיעד רבי אליהו בכור חזן.
ריקי מנור
ריקי מנור (נולדה ב-3 באוגוסט 1950) היא זמרת ופזמונאית המתמחה בתחום הג'אז והבלוז.
ידועה בעיקר כחברה לשעבר בלהקות "איזולירבנד" ו"הפלטינה".
היסטוריה.