ג'יימס באטלר היקוק (באנגלית: James Butler Hickok; 27 במאי 1837 – 2 באוגוסט 1876), הידוע בכינויו "ביל היקוק הפראי" (Wild Bill" Hickok"), היה אחת מן הדמויות המפורסמות במערב הפרוע. יכולותיו כאקדוחן, גשש וחייל סיור, בצירוף המוניטין שרכש כאיש חוק, מספקות את הבסיס לתהילתו רבת השנים, גם אם בפועל, חלק מהמעללים המיוחסים לו מומצאים ובדיוניים. כינויו: "ביל הפראי" היווה השראה לכינויים של אנשים אחרים מתחומים שונים שהצטיינו והתפרסמו בתעוזתם הרבה באותו תחום.
היקוק הגיע למערב כנהג כרכרת סוסים, ולימים נהיה איש חוק שחלש על הטריטוריות המרוחקות בגבול מדינות קנזס ונברסקה. בתקופת מלחמת האזרחים, שירת היקוק בצבא הצפון כגשש וחייל סיור, וקנה את פרסומו לאחריה, בשל היותו מהמר מקצועי, צלף ואיש חוק קשוח.
ביוגרפיה.
היקוק נולד בעירה הומר (שמה שונה לאחר מכן ל"טרוי גרוב") שבמדינת אילינוי ב-27 במאי 1837. מקום הולדתו משמש במאה ה-21 אתר היסטורי, המוכר רשמית על ידי הגורמים הסטטוטוריים האחראים לכך במדינת אלינוי.
בתקופת ילדותו, החווה של אביו שימשה אחת מהתחנות של "רכבת המחתרת". לפיכך, נדרש עוד בהיותו ילד לפתח את כישורי הירי שלו על מנת שיוכל להגן על החווה ביחד עם אביו מפניהם של "ציידי עבדים", המקבילה ההיסטורית ל"ציידי ראשים" באותם ימים שטרם ביטול העבדות. כך, עוד בהיותו רך בשנים, נודע היקוק באזור מגוריו כבעל כישורי צליפה יוצאי דופן באקדחו.
ב-1855, בעת שהיה בן 18, היקוק עבר להתגורר בשטחה של מדינת קנזס, עקב הנחה מוטעית שהניח בשל תקרית פיזית אלימה שהיה מעורב בה, ושבעטיה חשב בטעות שהרג אדם בשם צ'ארלס הדסון, בעת שנפלו שניהם לתעלה, ולפיכך, כאמור, בחר להעתיק את מקום מגוריו, שלא לומר, בחר לברוח לשטחה של מדינת קנזס.
אגב כך, הצטרף לכוחות הצבא הלא רשמי של מדינות הצפון תחת פיקודו של ג'יימס הנרי ליין, שם, כחייל, פגש בילד בן 12 בשם ויליאם קודי, מי שלימים יתפרסם וייוודע לרבים בכינויו "באפלו ביל", ושבאותו הזמן שימש כגשש וחייל סיור בכוחות הצבא של גנרל אלברט סידני ג'ונסטון. כך, רצה הגורל, השניים נהיו חברים, וברבות השנים, כאשר ירד קרנו של "ביל הפראי" ומצב בריאותו נהיה רופף, השתתפו השניים במופע פעלולים שהעלו, המספר את סיפור המערב הפרוע.
עקב אפו הגדול והנשרי ושפתו העליונה המשתרבבת ניתן להיקוק הכינוי "ביל הברווז". ב-1861, לאחר מעורבותו בתקרית ירי עם כנופיית מקנלס, שבמהלכה נהרגו כמה מחבריה, ושהיא הקנתה להיקוק את פרסומו הראשוני, החליט האחרון לגדל שפם והחל לכנות את עצמו בשם "ביל הפראי". בעניין התקרית יורחב, ויצוין, כי אמנם היה מדובר בחבורה של פושעים שנדרשו לחקירה בשל אישומים שונים, כדוגמת: שוד רכבות, רצח, שוד בנקים, גנבת סוסים וכיוצא בזה, אך למרות זאת הועלו טענות בדבר חפותם של אותם חברי הכנופיה שנהרגו על ידי ביל, ושלמעשה כל פשעם הסתכם בכך שדרכיהם הצטלבו בדרכו של ביל תאב הפרסום.
מסיבות שאינן ידועות, היקוק עשה שימוש בשם ויליאם הִיקוק מ-1858, ואז, בשם ויליאם הַייקוק במהלך מלחמת האזרחים. עם זאת, לאחר שנעצר בשם הַייקוק ב-1865, הוא שב להשתמש בשמו האמיתי ג'יימס הִיקוק. ברם, מרבית העיתונים המשיכו להשתמש בשם ויליאם הַייקוק, בהתייחסותם ל"ביל הפראי" עד 1869, וזאת למרות התיעוד במסמכי הצבא שעשה שימוש בשמו האמיתי והפורמלי של ביל לאחר 1865.
תצלומיו של ביל מראים לכאורה שהיה בעל שיער כהה, אולם על-פי כל התיאורים הוא היה בעל שיער בלונדיני. ההסבר להבדל בין תיאורו לתמונותיו נעוץ בהבנה כי הליך פיתוח התמונות באותם ימים, שהיה בחיתוליו, והכימיקלים שהיו מעורבים בו, יצרו רגישות לאור כחול בעת פיתוחן של התמונות, והבאה לידי ביטוי בהצללתם של צבעים בהירים.
שוטר מקוף.
ב-1857, היקוק השיג בעלות על שטח נרחב במחוז ג'ונסון (הידוע כיום בשם "לנקסה") שבקנזס, בגודל 160 אקרים (כ-640 דונם). ב-22 במרץ 1858, הוא נבחר כאחד מארבעת שוטרי המקוף של מונטיסלו טאונשיפ, במדינת קנזס. ב-1859 הוא הצטרף לחברת ראסל, וואדל ומייג'ור, החברה המייסדת של הפוני אקספרס, שהיה שירות דואר שפעל במשך כשנה וחצי (בין אפריל 1860 ואוקטובר 1861) באזור הרי הרוקי והמישורים הגדולים בארצות הברית, בין סנט ג'וזף, מיזורי לסקרמנטו, קליפורניה; וששירותה התבסס על רוכבי סוסים מהירים ועל רשת תחנות להחלפת סוסים ורוכבים לאורך הנתיב.
בשנה שלאחר מכן, הוא נפצע קשה לאחר שהותקף בידי דוב, ומשכך, נשלח על ידי החברה לתחנה ברוק-קריק שבמדינת נברסקה, שנרכשה לאחרונה על ידי החברה מדייוויד מקנלס, לעבוד כעוזר באורוות החברה בזמן שהחלים מפציעתו.
ב-1861 הוא היה מעורב בתקרית הירי הקטלנית עם כנופיית מקנלס באותה תחנה, תקרית שכאמור לעיל עדיין שנויה במחלוקת, לאחר שדייוויד מקנלס בן ה40, בנו בן ה-12 ויליאם מונרו מקנלס, ושני עוזרים בחווה: ג'יימס וודס וג'יימס גורדון, הגיעו למשרדי התחנה על מנת לדרוש את התשלום השני שעבר מועד תשלומו ועדיין לא נתקבל אצלם. דייוויד מקנלס איים על מנהל התחנה הוראס וולמאן, ועל כן, חילופי הדברים ביניהם והתלהטות היצרים, הביאו לידי כך שמקנלס נורה על ידו או על ידי היקוק בן ה-24, אשר התחבא מאחורי וילון והיה עד לכל ההתרחשות ממקום מחבואו.
בעניין זהות היורה, מציין כותב הביוגרפיה של היקוק יוסף ג. רוזה, כי על אף וידוע בוודאות כי הירייה שהביאה למותו של דייוויד מקנלס הגיעה מתוך הבית, אי הוודאות לגבי זהות היורה, מתעממת עוד יותר לאור התסריט הדמיוני שהומצא על ידי חבריו של "ביל הפראי", במגמה "להוריד" את אנשי החוק ומשפחת מקנלס המורחבת מגבו של ביל, שגרסה בין היתר כי בבית נכחה גם אישה חמושה ברובה ציידים (אשתו של וולמן) והיא אשר ירתה את הירייה המכרעת.
ברם, אף על פי כן, כותב הביוגרפיה מציג תאוריה סבירה אפשרית שלוולמן היה אינטרס הרבה יותר גדול להרוג את מקנלס, תאוריה הנתמכת על ידי עדותו של בנו של מקנלס. עם זאת, כך או כך, בסופו של דבר, אין זהות היורה חשובה, שכן, על אף והיקוק, וולמן ואשתו, ועובד התחנה ג'.ו. ברינק הועמדו לדין באישום של רצח הם נמצאו כמי שפעלו מתוך הגנה עצמית, וכך נסתיימה הפרשייה.
תקופת מלחמת האזרחים: גשש וחייל סיור.
כאשר מלחמת האזרחים פרצה באפריל 1861, היקוק הצטרף לכוחות צבא הצפון במדינת מיזורי כמוביל פרידות וסוסים, שעזרו לשנע את כוחות הצבא ממקום למקום, ועד סוף אותה שנה התקדם להיות נהג כרכרת סוסים (המקבילה ההיסטורית לנהג נגמ"ש). בספטמבר 1862 הוא שוחרר מהצבא מסיבות שאינן ידועות עד היום ואין כל תיעוד באשר למקום הימצאותו לאחר מכן, עד לסוף שנת 1863, כאשר הועסק כבלש-חוקר על ידי המשטרה הצבאית בדרום-מערב מיזורי. במסגרת תפקידו זה, הועלתה הספקולציה כי במסגרת "השנה החסרה", ברי, השנה שבה אין כל תיעוד לגביו, היקוק למעשה פעל כמרגל בטרטוריה של כוחות הדרום.
תפקידיו של היקוק כבלש-חוקר היו בעיקר שיגרתיים וכללו מעקב אחרי חיילים במדים ששתו אלכוהול בזמן שהיו בתפקיד, בדיקת רישיונות למכירת אלכוהול של מלונות ואיתור אנשים בעלי חוב כספי לצבא הצפון. ב-1864 היקוק והבלשים-חוקרים אחרים לא קיבלו את משכורותיהם מזה תקופה, והיקוק או שהתפטר או ששובץ וגויס מחדש כגשש וחייל סיור על ידי גנרל ג'ון ב. סנבורן בתנאי משכורת יחסית יוצאי דופן באותם ימים: תשלום של חמש דולר ביום כולל סוס וציוד נדרש נלווה. ביוני 1865, החל היקוק להתמקצע בהימורים ובילה את מרבית זמנו בעיר ספרינגפילד סביב כך.
איש חוק ואקדוחן ידוע לשמצה.
בתאריך 21 ביולי 1865, בכיכר העיר של ספרינגפילד, מיזורי, היקוק הרג את דייוויס טוט (הבן), בדו-קרב של "שליפה מהירה". ודוק, כי סוג קרב זה נדמה כמאפיין כדבר שבשגרה קרבות במערב הפרוע, אך למעשה היקוק הוא הראשון המתועד בספרי ההיסטוריה של המערב הפרוע כמי שהשתתף בקרב כגון זה.
היקוק פגש לראשונה את חייל הקונפדרציה בדימוס (כוחות הדרום) דייב טוט (הבן) בראשית שנת 1865, שעה ששניהם הימרו בעיר ספרינגפילד, ובמסגרת היכרות זאת, היקוק הרבה ללוות כסף מהאחרון לעיתים קרובות. בראשית חברותם היו השניים חברים טובים, חברות אשר נפסקה כביכול באופן פורמלי עקב ריב על אישה, אך שמועות רמזו כי למעשה היקוק ניהל רומן עם אחותו של טוט, ואף זאת הרתה לו. עניין פורמלי זה, ככל הנראה החמיר "מחלוקת ישנה" שניטשה בין השניים בעניין חברתו של היקוק, שושנה מור. היקוק סירב לשחק קלפים עם טוט, שבתגובה מימן שחקנים אחרים בניסיון להביאו לכדי פשיטת רגל.