הספוריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1 וחבורת סימטריות מרחבית "formula_2". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=10.49, b=6.7Å, c=14.16Å, וגודל זווית β הוא 101.19°.
מבנה הספוריט הוא של ארבעונים מבודדים של SiO4 ושל משולשים שווי צלעות של CO3 המחוברים ביניהם באמצעות אטומי ה-Ca.
פאראספוריט, הפולימורף של ספוריט, אף הוא מונוקליני והפרמטרים של תא היחידה שלו הם: a ו-b זהים לספוריט, אבל c=27.78Å, וגודל זווית β הוא 90.58°.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים זעירים אַנהדרליים (גבישים שמישוריהם אינם מפותחים, מעוותים). כמו כן המינרל מופיע כגוש חסר צורה (מסיבי) או גרגרי. יש לו פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {100}, והוא נשבר באופן בלתי שווה עד שבבי. הקשיות של המינרל בינונית, 5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 3.02. קיימים גבישים תאומים פוליסינתטיים ל־{001} ו־{101}. הספוריט תוסס בחומצת מלח מדוללת תוך יצירת משקע סיליקטי צמיג.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הספוריט הם: nα=1.640-1.641, ו-nβ=1.674-1.676, ו-nγ=1.679-1.681. גבישי הספוריט שקופים עד שקופים למחצה, צבעם אפור, אפור לבנבן עד אפור לילך. בשקף מנוסר הספוריט הוא חסר צבע. הברק של הספוריט זגוגי עד דמוי שרף, והנפיצה שלו חלשה. בהשפעת תותח אלקטרונים (קתודולומינסנציה) מפיק הספוריט גוון ירוק.
גילוי ומקור שם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1908 במכרה טרנרס (Terneras) ליד ולרדניה (Velardeña) במועצה האזורית קואנקמה (Cuencamé), במדינת דורנגו שבמקסיקו. את שם המינרל קבע פרד יוג'ין רייט (Johann Fred Eugene Wright) לכבודו של הגאולוג האמריקני ג'וסיה אדוארד ספור (Josiah Edward Spurr ; 1950-1870).
מקור ותפוצה.
הספוריט הוא בדרך כלל תוצר של התמרת מגע בחום גבוה בין סלעים קרבונטיים (דוגמת סלעי גיר או קירטון) למאגמה מאפית. בכמה מקומות קרובים במזרח התיכון נוצר הספוריט מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי.
הריאקציה הקלאסית היוצרת ספוריט בחום גבוה תוך פליטה של פחמן דו-חמצני היא בין וולאסטוניט וקלציט. על פי הנוסחה הבאה:
ריאקציות נוספות הן:
ספוריט נוצר בתנאים מסוימים גם בצורה מלאכותית בתנור שבו מייצרים צמנט פורטלנד כטבעות סביב דפנות התנור שמאלצות את היצרנים לעצור את הייצור על מנת לנקות אותם.
הספוריט נדיר למדי. מקומות בהם מוצאים ספוריט כוללים את מכרה טרנרס (Terneras) ליד ולרדניה (Velardeña) במועצה האזורית קואנקמה (Cuencamé), במדינת דורנגו (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובמחוז אנקנטדה (Encantada) במדינת קואווילה שבמקסיקו; על גבעת סקווט (Scawt Hill) בסמוך ללרן ובקרניל (Carneal), מחוז אנטרים בצפון אירלנד; באי מק (Muck) ובקמפהאוז (Camphouse), ארגיילשייר (Argyllshire), בסקוטלנד; בנפת טרס הרמנס (Tres Hermanas), מחוז לונה (Luna) בניו מקסיקו, ובקרסטמור (Crestmore) שבמחוז ריברסייד שבקליפורניה שבארצות הברית; בגולדן גולי (Golden Gully - "נקיק מוזהב") כ-150 ק"מ צפונית לאוקלנד בניו זילנד; בפוקה (Fuka) סמוך לביצ'ו (Bicchu) במחוז אוקיאמה ביפן; ובשפך הנהר טונגוסקה במרכז סיביר שברוסיה.
בישראל ניתן למצוא ספוריט בכמות רבה בתצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד וגם בדרך מעלה אדומים. הספוריט הוא המרכיב העיקרי באבן השחורה-חומה שעוברים בה גידים ועורקים בהירים שנחצבה בבקעת חתרורים ושווקה תחת השם "שיש ערד" כאבן בניין ששימשה לציפוי מבנים, מטבחים וכאבן מרצפת.
1989 בישראל
1989 בישראל (ה'תשמ"ט-ה'תש"ן) הייתה השנה בה חגגה 41 שנה מיום היווסדה.
אירועים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 1989:
מיקלה בסו
מיקלה אנג'לו בסו (Michele Angelo Besso; 25 במאי 1873 – 15 במרץ 1955) היה מהנדס יהודי שווייצרי-איטלקי. נודע בעיקר בשל קרבתו לאלברט איינשטיין.
קורות חייו.
שווייץ-איטליה.
מיקלה בסו נולד ברייסבך (Riesbach), אחד מרובעיה של ציריך, לזוג יהודים איטלקים: ג'וזפה בסו וארמיניה (לבית קנטוני). המשפחה גרה בציריך בגלל עבודתו של האב כמנהל הסניף שם, של חברת הביטוח האיטלקית הגדולה אסיקורציוני ג'נרלי. הם שבו ב-1879 לטריאסטה, איטליה, מקום הולדתו של האב ומרכזה של חברת הביטוח ג'נרלי, בעקבות עלייתו של האב בדרגה ושם בסו גדל. הוא סולק מבית הספר התיכון בו למד בטריאסטה, כשהיה בן 17, למד זמן קצר באוניברסיטת רומא ובאוקטובר 1891 התקבל ללימודי הנדסה ב. סיים כמהנדס במרץ 1895.
כחצי שנה לאחר מכן, באוקטובר התעתד אלברט איינשטיין לגשת לבחינות הכניסה לאותו מכון והיות ומשפחת אמו של בסו ומשפחת איינשטיין היו בקשרי ידידות התבקש כנראה בסו הבוגר לעזור לאיינשטיין הצעיר בלימודיו לקראת הבחינות הללו. כך הם הכירו (אף כי יש גם גרסאות נוספות לאותה היכרות ראשונית) ומאז לא נפרדו דרכיהם לזמן רב, עד פטירת שניהם בהפרש של חודש בלבד אחד מהשני, כעבור ששים שנה. מעריכים שהשניים החליפו ביניהם כ-300 מכתבים ויותר, במהלך חייהם. רק כשני שלישים מהמכתבים שרדו והם מלמדים רבות, הן על חייו האישיים של איינשטיין והן ובעיקר על רעיונותיו המדעיים החל מראשית דרכו.
ב-1896 התקבל בסו לעבודה כמהנדס בחברה שווייצרית גדולה לייצור מכונות טקסטיל, "ריטר", שמרכזה היה בעיר וינטרת'ור (Winterthur) שליד ציריך. שנה לאחר מכן מי שהכיר לבסו את אשתו אנה וינטלר (1872–1944) היה אלברט איינשטיין. אהובתו הראשונה של איינשטיין הייתה מארי וינטלר, אחותה הצעירה של אנה. שתיהן לא היו יהודיות.
ב-1898 נולד לבסו, בנו (בהמשך נולדה לו גם בת) ובאותה שנה הוא גם החליף מקום עבודה וחזר לאיטליה. הוא לא חזר עם זאת לטריאסטה, בה גדל, אלא למילאנו, שם גרו בני משפחתה של אמו וגם בני משפחתו של אלברט איינשטיין. במשך שלוש השנים 1898–1901 בילה אלברט איינשטיין את כל חופשותיו מהלימודים במילאנו עם משפחתו ומשפחת חברו, כשלושה חודשים מדי שנה.
באוקטובר 1901 נפטר אביו של בסו והוא עזב את מילאנו וחזר לטריאסטה. הידידות שלו עם איינשטיין, שהחלה בציריך ונמשכה במילאנו לא פסקה גם בטריאסטה, כשאיינשטיין החל במקביל לעבוד במשרד הפטנטים הרשמי השווייצרי בברן.
ברן, שווייץ.
בינואר 1904, כשנתיים לאחר שאיינשטיין התקבל למשרד הפטנטים הצטרף לשם גם בסו. לא רק שהתקבל, היה זה אפילו כבוחן טכני בדרגה אחת מעל לאיינשטיין. עם זאת, עינו של איינשטיין לא הייתה צרה בכך, משום שזה היה בדיוק מה שאפשר לשניים להמשיך בחילופי רעיונות מדעיים באופן ישיר ומיידי.
בסו הוא שהכיר לאיינשטיין את עבודותיו של ארנסט מאך, מבקר הפיזיקה הקלאסית, הנחשב כמי שהשפיע על גישתו של איינשטיין לפיזיקה, ותרם בכך להתפתחות תורת היחסות. במאמרו מ-1905 על תורת היחסות בסו היה האדם היחיד שאיינשטיין הכיר בתרומתו לרעיונותיו.
ב-1908 איינשטיין קיבל את משרתו האקדמית הראשונה באוניברסיטת ברן ועזב את משרד הפטנטים. בסו ידידו נשאר באותו משרד עוד שנים רבות. אולם גם כשהתרחקו גאוגרפית עם השנים וגם לאחר שבסו המיר את דתו לנצרות המשיך איינשטיין וניהל מפגשים, שיחות רבות ותכתובת ענפה ביותר עם בסו, בהם דנו השניים על מהות המרחב והזמן, בנוסף לעניינים אישיים שונים. איינשטיין כינה את בסו "ארגז התהודה הטוב ביותר באירופה" בנוגע לרעיונות פיזיקליים ובמכתב מ-1918 אמר עליו: "אף אחד לא קרוב אליי כמוהו ואיש איננו מכיר אותי כמוהו".
באחד ממכתביו לבסו הקניט אותו איינשטיין על המרת הדת שעבר, אך במקביל התרשם מנכונותו ללמוד עברית גם לאחר שהיה לנוצרי. קשיי השפה הרתיעו את איינשטיין בעוד בסו התגבר עליהם.
ב-1926 נעשה ניסיון לפטר את בסו ממשרד הפטנטים והיה זה איינשטיין שהציל את משרתו של חברו, במכתב נלהב שכתב להנהלת המשרד. באותה עת היה איינשטיין כבר זוכה פרס נובל לפיזיקה ולכן הייתה השפעתו כה רבה.
בסו נפטר בז'נבה ב-1955. במכתב תנחומים ששלח איינשטיין למשפחתו הוא כתב להם את המשפט המפורסם: "כעת בסו עוזב את העולם המוזר הזה, קצת לפני. אין לכך משמעות. אנשים כמונו, המאמינים בפיזיקה, יודעים שההבחנה בין עבר, הווה ועתיד אינה יותר מאשליה עיקשת". איינשטיין נפטר חודש אחד ושלושה ימים אחרי בסו.
פדיון פטר חמור
רציף (ימי)
1990 בישראל
1990 בישראל (ה'תש"ן-ה'תשנ"א) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 42 שנה מיום היווסדה.
צבי הירשהורן
הרב צבי הירשהורן (תרנ"ט או תר"ס, 1900 - אייר תש"ג, מאי 1943) היה רבה של יבזורנה ונשיא "צעירי אגודת ישראל" בפולין. נספה בפינוי גטו לבוב או במחנה ינובסקה.
תולדותיו.
לפני השואה.
הירשהורן נולד במשפחה חסידית לר' שמואל ולרבקה. כילד למד אצל ר' שלום רוזנפלד מקמינקה (השני - תרי"ג-תר"צ) שבגליציה המזרחית. המשפחה עסקה במסחר והייתה אמידה, אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועקירתם ללבוב, הידרדר מצבה הכלכלי. אף על פי כן דאגו הוריו להעניק לו את החינוך התורני הטוב ביותר. הוא למד בישיבת "מחזיקי לומדי תורה" של חסידות בלז, ונודע כמתמיד ובעל כישרונות ברוכים. כיוון שחוגי חסידי בלז לא היו לפי רוחו, עבר לקלויז זידיצ'וב בלבוב, וייסד עם חבריו מהקלויז את סניף ארגון "צעירי אגודת ישראל" בלבוב. בקלויז המשיך בשקידתו בלימוד התורה ורכש גם השכלה כללית.
הרב יהודה מאיר שפירא מלובלין השפיע עליו להצטרף לפעילות ב"אגודת ישראל". התפרסם כנואם מבריק לאחר שבהיותו בגיל 24 בתרפ"ד נשא נאום שריתק את שומעיו בחגיגת סיום לימוד מסכת עירובין בזלוצ'וב במחזור הראשון של לימוד הדף היומי.