בדצמבר 1990 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם חברת הד ארצי, לאחר חודשים רבים של משא ומתן. כמפיק מוזיקלי של האלבום נבחר שלומי ברכה. הקלטת האלבום החלה בינואר 1991.
האלבום יצאה לחנויות ב-21 ביוני 1991. את יציאת האלבום הקדימו ארבעה תקליטי שדרים: "הבא בתור הוא סוס", "לייב אין בית שמש" (שהופיע גם בקלטת הראשונה של הלהקה) והוקלט בגרסה חדשה, "איש, קופה ומשאית" ו״אני טקסט פוליטי?" (גם הוא בגרסה חדשה). את יציאת "מי רצח את אגנטה פלסקוג", לוו בהמשך עוד ארבעה תקליטי שדרים ("זיפים", "בום וטראח", "מתנה לחג" ו״פיקציה"), וגם סיבוב הופעות ארצי, כשהופעה ראשונה הייתה בפסטיבל ערד, ב-24 ביולי 1990.
האלבום זכה לביקורות נלהבות. לפי עיתונאי המוזיקה עמית שהם:
השירים.
רוב שירי האלבום נכתבו על ידי אהד פישוף, "בום וטראח" ו"פיקציה" נכתבו על ידי אדם הורוביץ ו"אני טקסט פוליטי?" נכתב על ידי אהד פישוף במשותף עם רותי אשורי. ההלחנה נעשתה על ידי כל הלהקה. האלבום הופק על ידי שלומי ברכה.
שותפים באלבום.
עיצוב עטיפה.
על עטיפת התקליט, בה נראים חברי הלהקה מביטים מעלה תוך כדי שהם יוצאים מצורה גרפית המזכירה כוכב, היו אחראים: פלי סלע, גרפיקה, ויורם בוזגלו, צילום.
נושאי המגבעת (אלבום)
נושאי המגבעת הוא אלבום אוסף של להקת נושאי המגבעת, שיצא בשנת 1996, כארבע שנים לאחר שהלהקה התפרקה.
את האלבום הוציא מוטי שהרבני, שהיה מנהל הלהקה בזמן פעילותה. באלבום נכללו שירים מתקופות שונות של הלהקה, ובעיקר שירים שיצאו קודם לכן רק בקלטות. שלושה מהשירים באלבום הופיעו גם באלבום מי רצח את אגנתה פאלסקוג, אך בגרסה שונה, ושבעה שירים נלקחו מהקלטת הראשונה שהוציאה הלהקה בשנת 1988. שני השירים הפותחים את האלבום, כמו גם השיר "חומר חדש", הוקלטו בצוותא במהלך בסיבוב ההופעות האחרון של הלהקה בשנת 1992. השיר "רדיו" הוקלט בהופעה חיה ברוקסן באוגוסט 1991.
יורד נמוך
יורד נמוך הוא אלבומו השלישי של הזמר-יוצר הישראלי דן תורן, אשר יצא בתחילת ינואר 1996 ונחשב לאלבומו המצליח ביותר.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי ברי סחרוף והוא כולל את להיטו הגדול ביותר של תורן כאמן סולו, "שוב השקר הזה". כמו כן גם התפרסמו השירים "אימפריות נופלות לאט", "יחסי ציבור של המוות" ו"טיפות של שיש" (שכתב מאיר גולדברג והלחין דן תורן).
בהקלטות השתתפה רשימה ארוכה ונכבדת של מוזיקאים ובהם ברי סחרוף וירמי קפלן.
בשנת 2002 זכה השיר "אימפריות נופלות לאט" לביצוע מחודש של חמי רודנר ושליחי הבלוז. הגרסה נכללה באלבום "עוד סיבוב - הופעה חיה בבארבי" של דן תורן.
משתתפים באלבום.
נגנים נוספים:
רדיו בלה בלה
רדיו בלה בלה הוא אלבומה השלישי של להקת החברים של נטאשה, שיצא ב־1994. האלבום בנוי כאלבום קונספט.
תיאור כללי.
האלבום "רדיו בלה בלה" בנוי כאלבום קונספט מהשאפתנים שאי פעם נוצרו בישראל סביב תחנת רדיו פיראטית המנוהלת ומשודרת על ידי חולה נפש בשם "א. וקסמן" (לאחר צאת האלבום נחשף שמו המלא של הדמות: אבינועם) הסובל מפיצול אישיות ומחולק לארבעה אנשים שונים, כל אחד משדר במשך 6 שעות ביום, והאלבום מחולק ל-4 חלקים, חלק לכל אחת מהדמויות. הקונספט והשם הושפעו מאלבומי רוק קלאסיים אמריקאיים ובריטיים משנות ה-60 וה-70 של פינק פלויד, המי והביטלס. גם הסגנון המוזיקלי משתנה בין החלקים בהתאם לאישיותו של "א.וקסמן".
כל המילים באלבום נכתבו על ידי מיכה שטרית למעט השיר "אני לא רוקד כשעצוב" שנכתב בשיתוף עם אלון אולארצ'יק והולחנו על ידי ארקדי דוכין ולמעט "שם" שהולחן בשיתוף על ידי דוכין ושטרית.
האלבום מתואר כביקורת חברתית או סאטירה על המציאות באותה זמן: "הוא ניסיון להמחיש מציאות מוכרת, בה חי א. וקסמן (גיבור הסיפור). וקסמן נחשף לשטף החדשות בתקשורת, המעבירות בו תחושה של פחד, אלימות ו-"אין עם מי לדבר". כל זה על רקע של תהייה אודות מושג האהבה, שהולך ונחלש עם הזמן, ומאבד מערכו."
האלבום כולל 42 רצועות הנמשכות שעה ו־41 דקות ומחולקות לשני תקליטורים.
באוקטובר 1994 האלבום הגיע למעמד זהב, לציון מכירת 20,000 עותקים.
באוקטובר ובנובמבר 2019, במלאת 25 שנה להוצאת האלבום, אוחדה הלהקה לסיבוב קצר של 3 הופעות בו ביצעו את כל האלבום כאופרת רוק עדכנית. הצלחת ההופעות הביאה את המארגנים להוסיף שני מופעים נוספים.
חלק ראשון: פרדי.
"פרדי - דיכאוני, ספקן. משדר מהבוקר עד הצהריים".
צד ראשון. עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה. האלבום מתחיל עם הקטע הפותח, "שבע דקות לשש", או 5:53, שבה ניתן לשמוע מעבר מהיר בין תחנות רדיו על הסקאלה ורעש סטטי רב. לאחר כ-30 שניות מודיע הקריין, אלי ישראלי, על בואו של פרדי ותחילת היום והשידורים ב-"רדיו בלה בלה" ממש עוד מעט. ארבעת השירים הבאים מציגים את הלך הרוח של פרדי: דיכאון, ספקנות, תהייה בלתי פוסקת על החיים, משמעותם ועל המציאות, בשירים "עכשיו", "קנה מה שאין", "פרדי על הבוקר" עם הסולו המוערך של מיקי הררי והפזמון המוכר "מה יהיה?" והשיר "ספורט?". מתוך 14 הקטעים בחלק זה, כמעט חצי מהם הם קטעים קצרים הנכללים בין לבין:
"בקצה הסקאלה" - קטע בן 4 שניות שבו אומר דוכין "בקצה הסקאלה, רדיו בלה בלה".
"אופרת סבון" - שיחה בין המאזין לפרדי (מיכה שטרית) שבו מתאר שטרית סצנה ביזארית שמשמשת בפרודיה על פרסומות לשמפו. ברקע ניתן לשמוע את סולו הגיטרה של "פרדי על הבוקר".
"פרדי" הוקלט באולפני "זזה" ו-"טריטון" בנובמבר 1992, בהפקת כל חברי הלהקה.
חלק שני: הפי.
"הפי - ציני, בעל לשון חדה (כתוצאה משימוש בסמים), משדר בצהריים עד הערב".
צד 2. הפקה מוזיקלית: יזהר אשדות. חלק זה של האלבום מכיל את רוב הלהיטים שיצאו מהאלבום ביניהם "חדשות?", "נרקומנים", "מעליות" ו-"אני לא רוקד כשעצוב". האלבום הופק על ידי יזהר אשדות באולפנו הראשון ברחוב טרומפלדור בתל אביב במאי 1993, והסאונד ברובו פאנקי, דאנסי, אלקטרוני ומבוסס על סינתיסייזרים, סימפולים ומכונות תופים ופחות על כלים אקוסטיים. החלק נפתח בקטע הקצר "צפוי שינוי" שבו שר ומנגן בגיטרה מאיר בנאי על לכתו של פרדי ועל בואו של הפי ומציג אותו באור חיובי ואופטימי. השיר "עכשיו אני" שלו הופק קליפ מציג את הדמות של "הפי", שמספר על האהבה שלו בשידורים ועל תחושת הסיפוק העצמי שהוא מקבל מזה.
השיר "קוק בצהריים" מספר על הצורך הבלתי פוסק בסמים על מנת לשדר ולגרום לדיבור לזרום. השיר "חדשות?" הפך לאחד מהשירים הידועים מהאלבום בין היתר בשל הגימיק של הבאת 8 שדרני רדיו פופולריים, ביניהם: רפי רשף, אורלי יניב, רבקה מיכאלי, יואב קוטנר, דידי הררי, אברי גלעד ואהוד מנור שהקריאו טקסטים האמורים לייצג מבזק חדשות רגיל ושגרתי המבשר על אסונות ופרסומות אינטימיות. השיר עוסק בצורה צינית ומרירה באדישות לנוכח הדברים הנוראיים המדווחים בשורות כמו "ירו היום במישהו עם סיבה או בלי. זה עושה לכם משהו?" וכמו כן על חוסר האמונה שהדברים ישתנו: "עוד יום. עוד יום".
השיר "נרקומנים" היווה להיט נוסף, הפעם בסגנון רוק כבד ומהיר, וכולל "רשימת מכולת" של יותר מ-50 מוצרי צריכה יום יומיים ואת ההתמכרויות לאביזרים המודרניים כמו טלוויזיות, מגזינים, הרצון להיות מושלם, יוקרתי וחדשני. בין הפריטים המופיעים: אקדח, מכונית, אשה יפה, בקבוק קוקה קולה, שניים חלב, לחם, קונדום, פלאפון ועוד.
חלק שלישי: שץ.
"שץ - אנרכיסט, לא מאמין באהבה, משדר מהערב עד חצות".
החלק השלישי, "שץ" (עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה) כולל שירים כבדים מהרגיל, דיסטורשן בשפע והשפעות של מטאל וגראנג'. הוא הוקלט כמעט ללא זמרים או נגנים אורחים באולפני "המון" בפברואר 1994. הוא מתאר תחושות חזקות מאי פעם של דיכאון, כעס, ציניות "ווטרסית" ואלימות תקיפה כלפי הסביבה והעולם: החמדנות, האהבה, הכעס, הציניות, המסחריות והמודרניות.
שוב חוזר המוטיב של האדישות לנוכח המציאות הכואבת ותחושת הבדידות וחוסר האונים. השיר הראשון למרבה המפתיע הוא בלדת פסנתר נוגה המושרת על ידי שטרית ודוכין שהפכה ללהיט גם היא: "שם". השיר מתאר געגוע למשהו, משהו שהיה פה פעם ואינו עוד. ניתן לחשוב שמדובר באהבה, שנעלמה והאלימות תפסה את מקומה. עוד שורה מפורסמת היא "היטלר מת, סטלין מת ועוד כמה ששכחתי את שמם/ובכל זאת עדיין נשפך כאן דם" המדברת על מעגל האלימות הבלתי פוסק, מוטיב חוזר באלבום.
חלק אחרון: ליזה.
עיבודים והפקה מוזיקלית: ארקדי דוכין ושם-טוב לוי. תיזמור וניצוח: שם טוב לוי.
החלק הרביעי הוא יחסית אופטימי, חיובי, פחות מלנכולי ומושר באופרה, מוזיקה קלאסית או רוק קל ושקט. חלק זה הופק בעזרת נגנים וזמרים רבים, ביניהם דוד ד'אור, רינת גבאי ועוד. בנוסף הובאה תזמורת מרשימה בניצוחו של שם טוב לוי ובהשתתפות קרני פוסטל בצ'לו וכלים אחרים כגון ויולות, קרנות יער, כינורות וכלי הקשה, שסיכם את הקלטות האלבום במאי 1994. בחלק זה נכלל שיר הסיום של האלבום "שיגרה" המסכם את האלבום ואת כל נושאיו לשיר אחד.
דמיון לאלבומים אחרים.
רדיו בלה בלה מותאם למציאות הישראלית אבל כולל לכאורה מספר מחוות ליצירות דומות ברוק לועזי:
האיש שראה הכל
האיש שראה הכל הוא אלבומה השני של להקת רוקפור. האלבום מתאפיין בסאונד פסיכדלי, בדומה למוזיקה של שנות ה-60. אף על פי ששירי האלבום היו ארוכים ומורכבים, חלקם אינסטרומנטליים, הוא הפך לאלבום פולחן, והניב להיטים רבים, כגון: "האיש שראה הכל", "מכונת הזמן", "חור בלבנה" ו"כל כיוון".
על עטיפת האלבום מופיע תצלום ישן של אביו של איסר טננבאום, עליה סיפר בריאיון למקומון "זמן חיפה": .