לאחר שהתגלו יתושי נמר אסיאתי ואנופלס הנושאים בגופם את נגיף קדחת הנילוס המערבי, הוחלט להילחם בהם בלוחמה ביולוגית טבעית ופוזרו עשרות אלפי דגיגים הנזונים מיתושים צעירים ובוגרים בנחל ישעי וצרעה. בתחילת החורף עם ראשית הזרימה בנחל, מתרבים בו הצפרדעים, ונצפו בו גם צבי נחל, אשר הגיעו מנחל צרעה. בעקבות הצפרדעים והשלשולים, מגיעות להקות קעקים ואנפות, השוכנות בו מדי סתיו. במתחם הפנימי בין שני הכבישים העיקריים, שטח בר ומטעים. באזור זה ישנה להקת תנים גדולה, הנמצאת תחת בקרת רשות הטבע והגנים. במושב נצפו נמיות, שועלים ולעיתים נדירות יותר צבועים. ישנה אוכלוסייה קבועה של תנשמות, בזים, וכן חיוויאים.
בכרם הזיתים שבמרכז המושב ישנו קינון מסיבי של חוחיות. החסידות עוצרות על גגות הכפר, במעופן מאירופה לאפריקה ובחזרה. ליד הלולים יש ריבוי עכברושים ובעקבותיהם נצפו נחשים שונים. מיני צמחים רבים תועדו באזור ישעי, וביניהם אירוס מצוי, רקפות, פעמונית קיפחת, כמו כן תועדה צמיחת דודאי רפואי שהוזכר בספר בראשית ועד לא מזמן שיח אטד מרשים. (לצערנו הוא נכרת בשגגה במסגרת עבודות הפיתוח) שיח אטד זה שכן במזרח המושב צמוד לתל בית שמש ומוזכר במשל יותם ().
עוד נמצאו בשטחי המושב מפזורים בכמה מיקומים שיחי אגבה מהם ניתן להכין טקילה ומסקלין.
אבו איאד
קרויצפלד יקוב
היספסטיון
ויליאם הארווי
ויליאם הארווי (באנגלית: William Harvey; 1 באפריל 1578 - 3 ביוני 1657), רופא אנגלי שתרם להבנת מחזור הדם.
חייו.
הארווי נולד בפוקסטון שבאנגליה, אביו היה סוחר. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת פדובה. היה תלמידו המצטיין של פרופ' ג'ירולמו פבריציו איש אקווהפנדנטה. בעת שהותו בפדובה נחשף לתאוריות המדעיות של גלילאו, ופיתח גישה מדעית למחקר. לפי גישה זו יש לפקפק בכל הנחה עד שנמצאו הוכחות לנכונותה, ולחפש את הסיבה והתוצאה של הדברים. גישה זו לא הייתה נהוגה תמיד עד לזמנו של הארווי, בנוגע למחקר רפואי.
הישגו הגדול של הארווי הייתה תרומתו הגדולה להבנת מחזור הדם. עד לזמנו של הארווי היה נהוג לחשוב שהכבד הוא האיבר שמרכז את הדם, ובחלק ממחזור הדם זורם אוויר. כמו כן המדענים חשבו שבעורקיו של האדם זורמים ארבעה נוזלים, דם-אומץ, מרה צהובה- כעס, מרה שחורה- דיכאון ומרה לבנה- קור רוח. הם האמינו שכל חולי שהוא נגרם מסיבה אחת- אין מאזן בין כל הנוזלים וכמרפא לחולי היו מוציאים לחולה כמות מסוימת של דם. הארווי ביסס את ההבנה שבמחזור הדם זורם רק דם, שהזרימה נעשית בעורקים ובורידים, כאשר הלב הוא האיבר השרירי המניע את מחזור הדם. בנוסף הוא קבע את כיוון הזרימה של מחזור הדם. מחקריו של הארווי נערכו על בעלי חיים.
הוא פרסם את מסקנותיו בספר "Exercitatio anatomica de motu cordis et sanguinis in animalibus".
הארווי לא גילה את קיומם של הנימים, המקשרים בין העורקים והוורידים, ואי לכך התאוריה שלו הייתה מעט חסרה, עד להשלמתה בשנת 1661 על ידי מרצ'לו מלפיגי שגילה את קיומם של הנימים.
להארווי הייתה תרומה חשובה נוספת למדע הרפואה, בתחום האמבריולוגיה (התפתחות העובר). הוא העלה לראשונה באחד מספריו את הרעיון כי האדם אינו נוצר בשלמותו בתור עובר ומוסיף לגדול לאורך ההיריון, אלא כי האיברים בגוף האדם מתפתחים בהדרגה לאורך תקופת ההיריון.
קולקטיביזם
קוֹלֶקְטִיבִיזְם הוא מונח המתאר כל השקפה פילוסופית, פוליטית, דתית, כלכלית או חברתית, המדגישה את קיומה של תלות הדדית בין אנשים. הגישה המנוגדת לקולקטיביזם מכונה אינדיבידואליזם. באנתרופולוגיה ובסוציולוגיה, קולקטיביזם הוא היבט תרבותי, הקיים כניגוד לאינדיבידואליזם, ומאפיין את רמת הלכידות בין הפרטים בתוך הקבוצה. השקפות קולקטיביסטיות מדגישות את חשיבותה של הלכידות הקבוצתית, ואת מקומו של הפרט כחלק מקבוצה חברתית. לעיתים, יעדיפו את טובת החברה (הקולקטיב) על פני טובתו של הפרט (האינדיבידואל). פילוסופיות קולקטיביסטיות מנתחות את החברה כיחסי גומלין בין קבוצות ולא בין פרטים בלבד. לדוגמה, פילוסופיה קולקטיביסטית יכולה לנתח את החברה כיחסי גומלין בין מעמדות, לאומים, גזעים או מגדרים מסוימים, ולא כיחסי גומלין בין יחידים, הפועלים על פי רצונם החופשי בלבד. לאורך ההיסטוריה נעשה שימוש בקולקטיביזם כדי לתאר מגוון רחב של עמדות פוליטיות וכלכליות.
ישנם אנרכיסטים משמאל, המשלבים בין קולקטיביזם לאינדיבידואליזם (במובן מסוים), בכך שהם תומכים בריבונותו המוחלטת של הפרט, מחד, אך מאידך, הם קולקטיביסטים, בכך שהם קוראים לביטולה המוחלט של רשות היחיד (הזכות לפרטיות) ושההתארגנות הטובה ביותר ליחידים היא קומונה.
דוגמאות לפילוסופיות קולקטיביסטיות הן הסוציאליזם (ובצורתו הרדיקלית קומוניזם) והפשיזם.
דוגמאות לפילוסופיות המתנגדות לקולקטיביזם הן הליברליזם, ליברטריאניזם בהגדרתו האמריקאית (ובצורתו הרדיקלית אנרכו-קפיטליזם).
מאיה ערוסי
מאיה ערוסי (ילידת 1982) היא ספורטאית שייצגה את ישראל באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 בענף הטאקוונדו. מאיה סיימה את השתתפותה באולימפיאדה לאחר הסיבוב הראשון.
בין הישגיה הבולטים: מקום שני בטורניר קדם אולימפי בבאקו שבאזרבייג'ן (קריטריון כניסה לאולימפיאדת אתונה).
ערוסי לא הצליחה להגיע לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ויליאם הרוי
גאווה
גַּאֲוָוה היא תחושת ערך, הערכה והחשבה של אדם את הצלחותיו לעצמו: לתכונותיו שלו, למעשיו שלו, לדברים שיצר בכוחותיו שלו ולעיתים גם לכל אלו בקבוצה אליה הוא משתייך ועמה הוא מזדהה.
כאשר קולקטיב לאומי מאמין או חש כי הוא נעלה מעמים אחרים נהוג לכנות דבר זה כלאומנות. לעיתים הערכת היתר מוקרנת מהאדם אל דברים המתייחסים ושייכים אליו כגון אנשים שמשמשים כמנהיגיו, רכושו, תפיסותיו או ילדיו. הגאווה תהיה בדרך כלל בהקשר חברתי כאשר האדם מבדיל באמצעותה בינו לבין האחרים, או בין קבוצה התייחסות שהוא שייך לה לבין קבוצות אחרות.
היבטים שונים בגאווה.
כאשר תחושת הערך העצמי של אדם גבוהה במידה ניכרת מן הערך שמייחסים לו רוב האנשים סביבו, ובמיוחד כאשר תחושת הערך העצמי הופכת מנותקת מן המציאות והמחזיק בה אינו מכיר בסתירות בינה לבין המציאות = הגאווה מכונה יהירות. כאשר תחושת הערך העצמי של אדם מיוסדת לא על מעשיו והישגיו אלא על השוואה בינו לבין אנשים אחרים, וכאשר אותו אדם מדגיש את עליונותו, נוהגים לכנות את התחושה התנשאות ואין לה קשר לגזענות, עוינות או שונות במעמדי החברה. כאשר האדם מחצין ומבטא את יתרונותיו ומשתבח בהם, נהוג לכנות תחושה זו בשם שחצנות. בלשון עממית מכונה מי שמנפנף לעיני כל ביכולותיו שוויצר.
אדם בעל גאווה מונע מהצורך להתמלא, למלא את האני שלו. בעומק העניין הוא מרגיש ריקנות מרגיש חסר ערך וחסר קיום אמיתי ורוצה להתמלא בתחושת ערך מהזולת ביחס אל עצמו, אם הזולת פחות ממני אז אני נעלה ממנו, אני מובדל ממנו, בגאווה יש התנשאות, יהירות, שחצנות על חשבון הזולת, אני משובח יותר מהזולת. המניע לגאווה הוא שיהיה לי מציאות, שיהיה לי קיום, הצורך בהתמלאות. מקום אמיתי שהוא הפוך מגאווה זה אדם שכל כך מאמין בעצמו ובחייו ובתפקיד שלו, עד שאין לו בעיה לפרגן לשני, למרות שאחרים יותר ממנו זה לא נוגע לו כי הוא עסוק בתפקידו בעולם, הגאווה זה כמו מלחמה נוראית על מה שאין לך.
בתרבויות.
בתרבויות שבהן הושם דגש רב על היררכיה וציות ושבהן לא הייתה הפרדה בין אדם למוצאו או מעמדו, נחשבה גאווה אצל מי שדורג בתחתית ההיררכיה או שבא ממוצא שנחשב נחות, לרגש שלילי שיש לדכאו. תחושות דומות אצל אנשים ממעלה ההיררכיה נחשבו למעלה שיש להתגאות בה.
בתנ"ך, פרשת מגדל בבל שבוניה רצו לבנות עיר שראשה בשמים, נתפסת אף היא כסמל לגאווה ויוהרה אנושית.
בתרבויות יוון ורומי הייתה הבחנה בין גאווה ראויה של אדם במעשה ידיו, לבין גאווה מופרזת שנתפשה כהחצפת פנים כנגד האלים וכונתה היבריס.
במיתולוגיה היוונית מופיע הסיפור על דדלוס, שבנה כנפיים שאפשרו לאדם לעוף. הוא עופף באמצעותן עם בנו איקרוס, אך זה עף גבוה מדי והתקרב לשמש והדונג ששימש להדבקת הנוצות נמס ואיקרוס צלל למימי הים וטבע. ברומא, כאשר נערכו תהלוכות לכבודו של מנצח במלחמה או קרב, נהוג היה לשים לחשן במרכבתו של המנצח כדי שישוב וישנה באוזניו: "כך חולפת תהילת עולם" ("Sic transit gloria mundi") — היינו, האדם הוא בן תמותה והתהילה חולפת.
גם בימינו ישנה אבחנה בין גאווה מקורית שנותנת לאדם את הביטחון העצמי והאמביציה להצליח במעשיו ולקנות לו שם טוב ויוקרה, לבין גבהות לב שגורמת לאדם להיות יהיר, אגוצנטרי ולא חברתי.
בעת החדשה אוניית הטיטניק ופרשת טביעתה בשנת 1912 מסמלת את יוהרת האדם אל מול כוחו של הטבע, שכן בוניה האמינו ופרסמו שאוניה זו לא ניתנת לטיבוע, בשל הטכנולוגיה הייחודית שלה.
אחד הסממנים הבולטים של הנאציזם היה גאווה לאומית קולקטיבית יחד עם תאוות הכוח והערצתו. האמונה כי הגרמנים הם הגזע העליון ולכן ראוי להם להשתלט על כל העולם, לרדות בו, לנצל אותו לצרכיהם, ואף לרדוף את כל ה"גזעים הנחותים" ולהשמיד אותם.
ישנם חוקרים הסוברים כי לגאווה ישנם שורשים אבולוציונים. חוקרת בשם לורי סנטוס מאוניברסיטת ייל בדקה אצל קופי קפוצ'ין את המושג המכונה "אפקט הבעלות", שהוא הערכת יתר של דברים המתייחסים והשייכים לאדם, רק בשל הבעלות שלו עליו. אותה חוקרת גילתה שגורם זה קיים גם אצל קופי הקפוצ'ין. קופים אלו העדיפו מדגנים על פני תפוחים, רק בשל עצם הבעלות שלהם על הדבר. חוקרים אחרים הדגימו את אפקט הבעלות בקרב בני אדם בניסויים שונים ומגוונים.
היחס הכללי לגאווה בדתות.