קורס הטיס סיים בקרנוול, והסבה למטוסי ספיטפייר ואימון בבסיס הדרכה 61 ברנדל. בינואר 1943, הוצב קלוסטרמן כטייס–סמל, לטייסת 341 של צרפת החופשית (טייסת אלזס) אשר הייתה אז בתהליכי הקמה. חודש לאחר הקמתה הוצבה הטייסת ל"כנף ביגין היל", דרומית ללונדון, מקום שהיה פתוח רק בפני טייסות הר.א.פ. הנבחרות ביותר. לשם כך הצטיידו במטוסי ספיטפייר IX אשר היוו את המילה הבריטית האחרונה והוקצו, באותה תקופה, רק למעט טייסות מובחרות.
במסגרת הטייסת ביצע טיסות סיור וליווי מפציצים מעל צרפת הכבושה, והשתתף בקרבות אוויר.
ביולי 1943 זכה בשני ניצחונות (הפלות) ראשונים כנגד פוקה-וולף Fw 190 מעל צרפת.
טיסת בוקר מוקדמת לכיול המכמים הבריטיים, הפכה לקרב אוויר כנגד מסרשמיט 109G, מתוארת בצורה ריאלית ומרגשת.
באוקטובר 1943 סופח לר.א.פ. והוצב בטייסת 602, שהייתה בתהליך הסבה לסיוע לכוחות הפלישה לאירופה. לצורך זה השקיעו מאמצים באימונים של: התקפות בגובה פני הקרקע, צליפה על טנקים, סיור טקטי, הפצצות צלילה וכדומה. פייר שהה ביחידה למשך כעשרה חודשים. במסגרת יחידה זו הוא טס במשימות שונות כגון:
באמצע חודש מאי הצטרף ל"מפקדה העליונה לכוחות המשלוח האוויריים של בעלות הברית", והיה עד להכנות הסופיות לפלישה: בתכנון של מבצעי האוויר, והקמת שדות התעופה באירופה. מכיוון שהיה חשוף למידע חיוני נאסר עליו להמשיך לטוס עד שעת ה-"ש+10". לאחר המועד הנ"ל המשיך לטוס עם הטייסת במשימותיה לסיוע לכוחות הנחיתה.
ב-11 ביוני 1944, היה אחד מראשוני טייסי צרפת החופשית שנחתו על אדמה צרפתית, בשדה תעופה מאולתר. שם המשיכו במשימות יירוט וסיוע לכוחות הקרקע, וסבלו אבדות כבדות.
זמן קצר לאחר מכן זכה במדליית הצלב לתעופה (DFC) והוצב למטה חיל האוויר הצרפתי. קשה היה לטייס הקרב לשהות על הקרקע והוא קיצר אותה לשלושה חודשים.
בדצמבר 1944, בהתעלמו מהתנגדות חיל האוויר הצרפתי, חזר ל- ר.א.פ. על מנת להצטרף לכנף 122 אשר נועדה לחזור ליבשת אירופה. באסטון-דאון, עבר קורס הסבה למטוסי "טייפון" ומיד לאחר מכן למטוסי ה"טמפסט". לפעילות בקו החזית הצטרף לטייסת 274 שהטיסה את ההוקר טמפסט סימן 5. במטוסו (שכונה (Le Grand Charles, טס בצורה אינטנסיבית ובהצלחה בצפון גרמניה במשך יותר מחודשיים. במסגרת הטיסות השתתף בטיסות סיור, תקיפת שדות תעופה גרמניים, מבצעים יירוט מטוסי הסילון הגרמניים מסרשמיט Me-262, וצמתי רכבות.
במרץ 1945 שירת קצרה בטייסת 56 ולאחר מכן הועבר לטייסת 3. בסוף חודש זה נפצע ברגלו מפגז נ"מ, ושהה כשבוע בבית החולים לאחר שמטוסו ניזוק קשה כתוצאה מנחיתת גחון.
באפריל התמנה למפקד טייסת 3. הוענקה לו תוספת ל-DFC, והועלה לתפקיד של מפקד כנף 122.
במאי 1945 צנח ממטוסו לאחר התנגשות עם טמפסט עמית במפגן חגיגי במסגרת חגיגות הניצחון. התאונה זירזה את החלטתו להגיש בקשה לפרישה מהשירות, ובקשתו אושרה במהירות.
במהלך 432 גיחות, נזקפו זכותו רשמית 33 הפלות (מהן 19 עצמיות והשאר בשיתוף עם טייסים אחרים) רובן כנגד מטוסי קרב, חמישה אפשריים ושמונה מטוסים שניזוקו. בנוסף טען להשמדת כ- 225 כלי רכב, 72 קטרים, 5 טנקים ושתי ספינות טורפדו.
על-גלגול
על-גלגול (באנגלית: Hypermetamorphosis) הוא צורה מסוימת של גלגול חרקים. סוג גלגול זה מאופיין בכמה צורות של דרגת הזחל. למשל למשפחת הרפואניתיים צורת על-גלגול בעלת כמה צורות זחל ייחודיות שצורתו הראשונה נקרא תלת-ציפורן.
צורת התפתחות זו נהוגה לרוב בחרקים טפיליים, כאשר צורת הזחל הראשונה נועדה להקל על הזחל למצוא את הפונדקאי. על-גלגול קיים במשפחות כגון רפואניתיים ואיקריטידיים, ובסדרות כגון המניפאים.
שוק רחוב ברוויק
סיחוטה-אלין
סיחוטה-אלין (רוסית: Сихотэ-Алинь) הוא רכס הרים במחוז פרימוריה וחברובסק, רוסיה, המשתרע לאורך 900 ק"מ בכיוון צפון-מזרח לנמל הימי של ולדיווסטוק. פסגות ההרים הגבוהות ביותר ברכס הן אלו של הר טורדוקי (2,077 מטרים) והר אניק (1,933 מטרים).
בשנת 2001 העניק אונסק"ו לשטח של 15,539 קמ"ר בסיחוטה-אלין מעמד של אתר מורשת עולמית, בין השאר, בשל חשיבותו של האזור ל:
ב-2018 הורחבה ההכרזה של האתר והוא כולל מאז גם את עמק נהר ביקין.
היסטוריה.
הפעילות האנושית במקום החלה עוד בתקופה הפרהיסטורית. במאה ה-7 הוקמה במקום התיישבות שאנשיה דיברו בשפות טונגוסיות. ההתיישבות נקראה מוקרי והושפעה מהמונגולים והטורקים. באמצע המאה ה-19 הפך הנהר אוסורי לחלק מהמזרח הרחוק הרוסי, ולאחר מכן המקום הושפע גם ממגמות מערביות.
1900 מהגרים סינים שהגיעו למקום הביאו איתם את דת הטאואיזם שהתערבבה עם דת האדגה הפגאנית. התרבות המקומית עברה שינוי נוסף כאשר למקום הגיעו המאמינים הרוסים הישנים למקום מתוך מטרה למצוא מקלט בגלל רדיפות דתיות.
בעשור הראשון והשני של המאה ה-20 נערך מחקר מקיף בסיחוטה-אלין על ידי ולדימיר ארסנייב (1872–1930). ארסנייב תיאר את ממצאיו במספר ספרים, שב-1975 הפכו לסרט קולנוע זוכה פרס אוסקר של הבמאי אקירה קורוסאווה. ב-1935 הוקמו שמורות הטבע סיחוטה-אלין ולאזו על מנת לשמר את המאפיינים הייחודיים של המקומות הללו.
תהליך הקולקטיביזציה ברוסיה הגיע גם לאזור זה. בשלהי שנות ה-30 אוכלוסיית המקום רוכזה בשתי התיישבויות, שמביניהן קרסני יאר קיימת עד היום.
ב-12 בפברואר 1947 התרחשה פגיעת מטאוריט סיחוטה-אלין שגרמה לפיצוץ עז. המטאוריט פגע בקרקע במרחק 440 קילומטרים צפון-מזרחית לוולדיווסטוק.
ב-1993 הוקמה הטריטוריה האתנית סיחוטה-אלין עבור האנשים הקשורים לסביבת הטייגה (יערות אורן), המייצגת את עקרון שימור הטבע שמאפיין את התושבים המקומיים. אולם, בגלל גודלה הקטן של האוכלוסייה (כ-2,000 תושבים) והשפעות זרות, דרך החיים המסורתית במקום נתונה בסכנה.
תיאור.
סיחוטה-אלין נמצא בחוף המזרחי של יבשת אסיה בין החלק הצפון-מזרחי של סין לבין ים יפן. השטח הכולל של אתר המורשת העולמית הוא 1,549.179 קמ"ר, והוא מחולק לחמישה אזורים נפרדים. במקום חיים רק כ-2,000 איש, ומספר זה נמוך מאוד בהשוואה לצפיפות האוכלוסין הסיבירית הממוצעת. ייחודיותו של האזור נובעת משליטתם בנוף של יערות האורן הקוריאני הנמצאים משני צדדיו של עמק ביקים בצפון-מערב ושמורת הטבע סיחוטה אלין בדרום, ויערות מחטניים ואלון יפני על החוף. הסביבה הטבעית של סיחוטה אלין יציבה ולא סובלת מזיהום.
סיחוטה-אלין מהווה את אחד מאזורי האקלים הממוזג המיוחדים בעולם. במקום מתקיימים מינים המאפיינים טייגה צפונית (כגון מיני אייליים ודוב חום) במקביל למינים טרופיים כגון נמר אמור, טיגריס סיבירי ודוב שחור אסייתי. העץ העתיק ביותר במקום הוא טקסוס יפני (Taxus cuspidata), שגילו מעל 1,000 שנים.
סיחוטה-אלין היא מקום המגורים של אנשי האדגה המתגוררים ברובם בכפר קרסני יאר בעמק ביקים. הפעילות העיקרית שלהם היא ציד, דיג וקטיפת שרכים, גרגרי יער, פטריות וזרעים. אחד מבתי הגידול החשובים בסיחוטה-אלין משתרע על האזורים הבינוניים והגבוהים של נהר אימן. בבית הגידול הזה חיים מינים רבים כגון ג'ינסנג וטיגריס סיבירי ביחד עם 122 אנשים מבני האדגה.
אל טחין
אל טחין (ספרדית El Tajín) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הפרה-קולומביאנית, בקרבת העיר פפנטיה, במדינת וראקרוס שבמקסיקו.
היסטוריה.
בנייתה של אל-טחין החלה במאה ה-1 והגיעה לשיאה בסוף התקופה הקלאסית, סביב 600-900 לספירה. ניתן למצוא במבני העיר מתקופה זו השפעה של טאוטיווקאן. הבנייה נמשכה עד המאה ה-13, אז נכבשה העיר ונשרפה. לאחר מכן, יושבה העיר על ידי אוכלוסייה דלה יותר עד המאה ה-16, עת נכבשה בידי הכיבוש הספרדי.
גילוי האתר.
בשנת 1785 ביקר המהנדס דייגו רואיז באתר שהיה מכוסה כולו בצמחייה, ופרסם את התיאור הראשון שלו. בתחילת המאה ה-19 ביקרו באתר גילרמו דופיי, אלכסנדר פון הומבולדט וקרלוס נבל, שפרסמו נתונים נוספים. החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר נערכה על ידי חוזה גארסיה בין השנים 1943 ל-1963. משנות ה-80 ערך המכון המקסיקני לאנתרופולוגיה והיסטוריה פעולות שימור באתר.
האתר.
לב האתר הרשמי מכסה כ-1 קמ"ר בלבד, אך ישנם מבנים משניים רבים שטרם נחפרו ואשר מתפשטים למרחק רב מלב האתר. האתר מורכב משלושה מתחמים עיקריים, כאשר כל אחד בנוי סביב מספר חללים פתוחים (פלאזות):
אל טחין הוא אתר תיירותי, ויש בקרבתו מוזיאון. רבים מהפסלים באתר מתארים את משחקי הטלאצ'טלי הטקסיים וטקסי הקזת הדם על ידי האליטה.
אלפרד מנדס
אלפרד יוברט מנדס (אנגלית: Alfred Hubert Mendes; 1897–1991) היה סופר מטרינידד וטובגו שכתב בשפה האנגלית, קראולי עם שורשים פורטוגזים. אחד מחלוצי הספרות באיים הקאריביים.
משפחתו.
סבו, פרנסיסקו מנדס, נמנה עם חסידיו של ד"ר רוברט קאלי, הרופא והמטיף הסקוטי שהקים את הכנסייה הפרסביטריאנית באי מדיירה שבפורטוגל, ונאלץ להימלט לטרינידד יחד עם מאות אחים לאמונה.
אביו, אלפרד מנדס, היה דמות חשובה בקהילה הפרסביטריאנית הפורטוגזית בטרינידד וטובגו, ושימש בין היתר כסגן הקונסול של פורטוגל בארץ זו.
קורות חייו.
בגיל 15 התייתם מנדס מאמו, ואביו שלח אותו לפנימייה באנגליה. הוא הסתגל למקום בצורה יוצאת מן הכלל, אך נאלץ לחזור לטרינידד ב-1916 עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה. כשמלאו לו 18, להוט אחרי חוויות חדשות בעולם הגדול, התגייס מרצונו כרובאי בצבא הבריטי והשתתף בקרבות החפירות הקשים בצרפת ובפלנדריה, אותם תיאר בספר שכתב כעבור ששים שנה. בשנת 1919 חזר מנדס למולדתו.
יחד עם סי.לי.אר. ג'יימס, ראלף דה בואסייר, אלברט גומס והוגו סטולמאייר, היה מנדס אחד החברים המפורסמים של החוג הספרותי Beacon ("המגדלור"), מסביב לכתב העת השמאלי שנשא את אותו השם.