בפברואר 2006 נבחן הנושא על ידי צוות מיוחד מטעם אוניברסיטת קליפורניה, שכלל בין היתר את לורנס קורב (Korb), יועץ לשר ההגנה בתקופת כהונתו של רונלד רייגן; ויליאם פרי, יועץ למזכיר ההגנה של ארצות הברית, חבר בממשל ביל קלינטון; ופרופסורים מהאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בווסט פוינט. הצוות מצא כי הנתונים קרובים יותר ל-363 מיליון דולר, ולא כפי שפורסם; סכום זה כולל 14.3 מיליון דולר על תהליכי ההדחה השונים, 17.8 מיליון דולר לאימון מחדש של קצינים שהחליפו מודחים, 252.4 מיליון דולר לאימון מחדש של חיילים, ו-79.3 מיליון דולר עלויות הגיוס.
מחאה ואקטיביזם.
יוצאי צבא.
פרנק קמני היה ההומוסקסואל הראשון שהגיש תביעה בעקבות פיטורים מהצבא על רקע זהות מינית. קמני שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ולאחר מכן עבד כאסטרונום בצבא. בשנת 1957 פוטר ממשרתו במסגרת "בהלת הלבנדר", כינוי שניתן לתקופת הרדיפה של הומסקסואלים בממשל הפדרלי של ארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20 במקביל למקארתיזם האנטי-קומוניסטי. קמני הגיש תביעה כנגד פיטוריו, שנדונה בשנת 1961 בבית המשפט העליון של ארצות הברית. על אף שבית המשפט דחה את העתירה, היא נודעה כמקרה הראשון של דרישה לזכויות אזרח על רקע זהות מינית ומיצבה את קמני כחלוץ בתחום זה בארצות הברית.
דן צ'וי הוא בוגר האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית, יוצא חיל הרגלים של צבא ארצות הברית ששירת כקצין לוחם במלחמת עיראק. הוא התפרסם לאחר שקרא תיגר על מדיניות "אל תשאל, אל תספר" כאשר יצא מהארון במרץ 2009 בריאיון לתוכנית טלוויזיה אמריקאית.
לאחר שהוביל יחד עם הקומיקאית קאת'י גריפין הפגנת מחאה מול הבית הלבן הודח צ'וי מהצבא, ומאז עסק בפעילות ציבורית אינטנסיבית למען ביטול המדיניות.
הצעדה לשוויון לאומי.
הצעדה לשוויון לאומי (National Equality March) הייתה הפגנה שנערכה ב-11 באוקטובר 2009 מול הבית הלבן בוושינגטון. ההפגנה קראה לעגן בחוק הפדרלי שוויון אזרחי והגנה מאפליה עבור להט"ב בכל רחבי ארצות הברית, והייתה בסימן פעילות לביטול מדיניות "אל תשאל, אל תספר". הצעדה יצאה מהבית הלבן אל הקפיטול, שם התקיים כנס שבו נאמו יותר מ-30 פעילים חברתיים, פוליטיקאים וידוענים שקראו לביטול המדיניות.
הצעדה לשוויון לאומי הייתה ההפגנה הראשונה בנושא זכויות להט"ב בארצות הברית שנערכה בוושינגטון די. סי. מאז שנת 2000. השתתפו בה מאות אלפי בני אדם, והיא סוקרה בהרחבה בכלי התקשורת בארצות הברית, ועוררה את הדיון הציבורי במדיניות.
ארגונים.
יוצאי צבא להט"בים הקימו ארגונים רבים במטרה לקדם סוגיות פוליטיות וחברתיות. ראשון הארגונים הללו היה "Veterans Benevolent Association" (בראשי תיבות: VBA) שהוקם בשנת 1954 על ידי ארבעה אנשי צבא שהודחו. בארגון היו כ-100 חברים, והוא פורק בשנת 1954. אחדים מיוצאי הארגון הקימו את הארגון "One, Inc." בניו יורק שהשתייך לתנועת ההומופיל.
ארגונים נוספים:
החוק לביטול המדיניות.
רקע לאישור החוק.
ב-25 במרץ 2010 הודיע מזכיר ההגנה האמריקני, רוברט גייטס, על תקנה חדשה לפיה רק קצינים בעלי הרשאות מיוחדות (flag officers) יכולים ליזום תהליכי הדחה על רקע נטייה מינית. בנוסף, התקנה הוסיפה קריטריונים מחמירים מבעבר על תוקפן של עדויות הנוגעות לחייו הפרטיים של חייל המשמשות בתהליכי ההדחה. במאי 2010 שיגר בכיר בבית הלבן מכתב לראשי הקונגרס של ארצות הברית שבו נמסר כי הבית הלבן יתמוך בשינוי המדיניות, לאחר שזו עמדה במרכז פגישות שניהלו בכירים מטעם בית הלבן, הפנטגון, הקונגרס וארגונים הפועלים למען זכויות להט"ב בארצות הברית. ב-27 במאי 2010 החל באופן פורמלי הליך חקיקה לביטול המדיניות, כאשר התקבלה בבית הנבחרים האמריקני הצעת חוק לביטולה.
ב-21 בספטמבר 2010 הצליח הסנאטור ג'ון מקיין לערוך פיליבסטר שמנע דיון מחודש והצבעה על החוק בסנאט (53 בעד אי-דיון, 43 נגד).
ב-12 באוקטובר הוציאה שופטת פדרלית צו מניעה בתוקף מיידי האוסר על יישומה של המדיניות ומבטל את כל ההליכים לשחרור חיילים משירות. בעקבות הפסיקה הנחה הפנטגון את צבא ארצות הברית לאפשר גיוס של הומואים ולסביות מוצהרים ולא לפסול אותם בעת המועמדות לשירות. משרד המשפטים האמריקני הודיע כי בכוונתו לערער על הפסיקה וביקש מבית המשפט לעכב את ביצוע הצו עד לאחר השלמת ההליך, אך השופטת הוציאה צו שחייב את הפנטגון לפעול מיידית. יום לאחר מכן הודיע בית משפט לערעורים בסן פרנסיסקו כי משרד ההגנה האמריקאי יוכל לאסור באופן זמני על ביצוע הצו, וכך ניתנו לארגונים התומכים בגיוס להט"ב עשרה ימים לערער על ההחלטה.
ב-13 בנובמבר דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית את תביעת הארגון "לוג קאבין רפובליקנס" לחייב את הצבא לבטל את המדיניות על בסיס פסיקה קודמת בנושא, ובכך העביר סופית את ההחלטה לידי הממשל הפדרלי. בדצמבר 2010 קרא משרד ההגנה האמריקאי לקונגרס באופן רשמי לבטל את המדיניות ושר ההגנה רוברט גייטס קרא לחברי הקונגרס להעביר את החקיקה בהקדם, "עד סוף השנה".
אישור החוק.
הדמוקרטים עשו כל מאמץ להביא לאישור החוק לביטול המדיניות בשבועות האחרונים של הקונגרס ה-111, אחרי שהתקיימו הבחירות לקונגרס ה-112 (בהן זכו הרפובליקנים לרוב בבית הנבחרים, והרוב הדמוקרטי בסנאט הצטמצם משמעותית), אך לפני שהחלה כהונתו. בבית הנבחרים לא הייתה בעיה להשיג את הרוב הדרוש, אך בסנאט, בו נדרש רוב של 60 חברים על מנת להימנע מפיליבסטר, הם היו זקוקים לתמיכה של לפחות שני סנאטורים רפובליקנים. הצבעה ראשונה שנערכה בסנאט בנושא בתחילת דצמבר נכשלה, משום שגם הסנאטורים הרפובליקנים שתמכו בשינוי החזיקו את החוק כ"בן ערובה" לנושאים אחרים על סדר היום של הסנאט, ורק סנאטורית רפובליקנית אחת תמכה בהעברת החוק להצבעה.
לאחר שיושבו רוב המחלוקות בין המפלגות בנושאים אחרים, הועלה מחדש החוק לביטול המדיניות (H.R. 2965, S. 4023) בבית הנבחרים ב-15 בדצמבר, ואושר ברוב של 250 מול 175. ב-18 בדצמבר אושר גם בסנאט. בתחילה עברה ההצעה לאשר את החוק להצבעה, לה יש צורך ברוב שובר פיליבסטר של 60 חברים, בקולות 63 תומכים מול 33 מתנגדים, ואחר כך החוק עצמו התקבל ברוב של 65 תומכים מול 31 מתנגדים ונשלח לחתימתו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
בטקס שנערך ב-22 בדצמבר 2010 חתם ברק אובמה על החוק המבטל באופן סופי את מדיניות "אל תשאל אל תספר", 17 שנים לאחר שנוסדה.
הצבעת הסנאטורים.
כל הסנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית הצביעו הן בעד הדיון בחוק והן בעד אישורו, למעט סנאטור אחד, ג'ו מנצ'ין, שלא השתתף בהצבעות. מלבדם תמכו בחוק גם שמונה סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית, כאשר שניים מתוכם הצביעו נגד דחיית פיליבסטר אך בעד החוק. להלן טבלה המרכזת את התפלגות ההצבעות בסנאט.
החלת החוק.
ב-28 בינואר 2011 פרסם הפנטגון תוכנית מקיפה בת שלושה חודשים ליישום שילובם של להט"בים מוצהרים בצבא. התוכנית יצאה לפועל בשנת 2011, וכללה שלושה שלבים עוקבים של היערכות הצבא: ברמה האדמיניסטרטיבית בחינה של פרטי החוק ויישומו בפועל, ברמה הפיקודית הדרכת מפקדים ותצפית על השפעת המדיניות החדשה, וברמת החיילים הדרכה שלהם בנוגע לתקנות החדשות. לאחר שתושלם תוכנית זו, על הנשיא ויועציו הצבאיים לאשר את מוכנות הצבא להכנסת החוק החדש לתוקפו. 60 יום לאחר מתן אישור זה נכנס החוק לתוקפו באופן מלא.
בפברואר 2011 מסר דובר מטעם הצבא כי עד סוף הקיץ של אותה השנה כל חיילי צבא ארצות הברית יעברו סדנאות למידה על זכויות להט"ב בצבא. בהודעה נמסר כי הן יועברו בחלקים נפרדים עבור חיילים קרביים וחיילים עורפיים וכי אף חייל אינו פטור מהסדנאות, לרבות חיילים שאינם במדינה ומוצבים באפגניסטן. הדרכות החיילים החלו באותו החודש, ונמסר כי יימשכו עד סוף אותה השנה.
באפריל 2011 המליץ בית הדין הצבאי לעניינים מנהליים בקליפורניה שלא לשחרר משירות חייל הצי האמריקני שהוצא מהארון, ואף על פי שביטול המדיניות עוד לא נכנס לתוקפו באופן רשמי הוחלט שהחייל ימשיך לשרת באותו התפקיד ולא יודח. דוברת הפנטגון הודיעה בעקבות המקרה כי "באופן רשמי, המדיניות לפיה משוחררים חיילים וחיילות אשר יצאו או הוצאו מן הארון עודנה בתוקף". לפי רשת CNN, מדובר למעשה בפעם הראשונה שבה הצבא עצמו בחר שלא לאכוף את המדיניות מאז החלה.
ב-23 ביולי 2011 הודיע נשיא ארצות הברית ברק אובמה כי המדיניות מבוטלת סופית החל מ-30 בספטמבר 2011, ובמדיניות החדשה יוכלו הומואים ולסביות לשרת בכל זרועות הצבא, מבלי שיצטרכו להסתיר את נטייתם המינית. בהצהרה שפרסם הנשיא נכתב:
סטטיסטיקה.
מאז החלה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" הודחו מצבא ארצות הברית יותר מ-13,000 חיילים וקצינים עקב זהותם המינית. מספר המודחים ירד בצורה משמעותית לאחר פיגועי 11 בספטמבר ומאז הוא נותר נמוך באופן יחסי וכן חלה מגמת ירידה במספר החיילים והחיילות שהודחו מדי שנה.
להלן סטטיסטיקת המודחים מהצבא על רקע זהות מינית בחלוקה לפי שנים. הנתונים לקוחים מדו"ח של מרכז המחקר של הקונגרס האמריקאי, והם אינם כוללים את משמר החופים האמריקני.
המצב בצבאות אחרים.
עד לביטול המדיניות, היה המצב בכוחות המזוינים של ארצות הברית יוצא דופן יחסית לצבאות אחרים בעולם שכן האיסור על שירות צבאי של להט"ב לא היה חד משמעי: טכנית לא היה קיים איסור כזה, והומואים ולסביות כן שירתו בצבא, אך בפועל הודחו ממנו אם נטייתם המינית נחשפה על ידם או על ידי אחרים.