לאחר השירות הצבאי בין השנים 1974–1976 עבד כמורה דרך בסיני במסגרת חברת "נאות הכיכר" בהמשך היה פקח ההר הגבוה בסיני שלרשות הטבע והגנים. הוא התגורר בצריף של הרשות בסנטה קתרינה. כאן יחד עם צוות בית ספר שדה צוקי דוד בהובלת אבי פרובולוצקי (כיום פרופ') התוודע טימי לראשונה לתפיסה המערכתית של הנוף שהובילה אותו לפיתוח מודל מכלול הנופאדם. לקראת פינוי סיני במסגרת הסכמי השלום עם מצרים שנחתמו ב-1979 ערך בן יוסף סקר נוף של ההר הגבוה בסיני, בן יוסף הכיר את ההר הגבוה בסיני בצורה טובה.
לאחר שסיים בהצלחה את הסקר בהר הגבוהה, נתבקש לערוך סקר של הר הנגב לקראת מעבר כוחות צה"ל מסיני לנגב. טימי דחה את הבקשה מאחר שחש כי עליו להרחיב את ידיעותיו, וכך הצטרף בשנת 1979 למחזור ח' בחוג ללימודי ארץ ישראל בבית ברל שבראשו עמד אורי דביר. בתום הלימודים קיבל את ניהולו של בית ספר שדה הר מירון. כאן החל לפתח את "המכלול הנופי" שהתפתח בהמשך למודל מכלול הנופאדם בארץ ישראל" בתום תפקידו כמנהל בית ספר שדה ניסה טימי להפיץ את בשורת המכלול הנופי בבתי הספר היסודיים, באמצעות תוכנית לימודים של החברה להגנת הטבע תחת הכותרת 'לימודי ארץ ישראל'. בשנות ה-90 חבר טימי לנח שליו מי שהיה אז מנהל תחום של"ח במשרד החינוך. בתמיכתו של נח ובמאמץ לו היו שותפים חבריו של טימי בתחום, פיתח בן יוסף את התוכנית החינוכית "דרך ארץ בדרכי הארץ" שבמרכזה חינוך ערכי להכרת הארץ ואהבת המולדת. כלי העבודה העיקרי של התוכנית הוא מודל מכלול הנופאדם שפיתח.
תפיסת "מכלול הנופאדם" גורסת כי הטבע והאדם משולבים במכלול אחד בל-ינותק, מצד אחד האדם מושפע מהטבע, מהחברה ומרצף הדורות ומצד שני משפיע עליהם ומתוך כך מוטלת עליו אחריות על ההווה בו אנו חיים ועל העתיד הצפוי לדורות הבאים. התוכנית החינוכית שפיתח טימי הייתה לעמוד התווך של לימודי השל"ח ועליה מתחנכים רבבות תלמידים במערכת החינוך.
טימי רכש תואר שני בתכנון לימודים ותואר שלישי בחינוך. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה, על תולדות החינוך לידיעת הארץ, תחת הכותרת ארבעה תחומי פעילות וחמישה דורות של מדריכים בידיעת הארץ.
במסגרת עבודתו כמנהל גף תכנים באגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך הופקד בן יוסף כאמור על פיתוח התוכנית החינוכית של האגף: 'דרך ארץ בדרכי הארץ', הוביל את כתיבת תו התקן למדריכי טיולים במערכת החינוך, את התוכנית החינוכית של מסע ישראלי ואת תוכנית הליבה להכרת הארץ ואהבת המולדת: תוכנית טיולים מחייבת לכל מערכת החינוך מכיתה א' ועד י"ב.
מחלתו ומותו.
בקיץ 2009 נתגלה בראשו של בן יוסף גידול ממאיר, למרות מחלתו המשיך בכתיבה ועריכה של ספרו "ארץ ישראל כמכלול נופאדם" שיצא לאור בפברואר 2010 בהוצאת המחבר.
למרות מחלת הסרטן חש בן יוסף בצורך לתור בשביל ישראל. הוא ואחיו גמאו כ-20 ק"מ ויותר ביום והצליחו בכמה גיחות אל השביל לצעוד מדן ועד חדרה. בשלב זה חלה החמרה נוספת במצבו, ובן יוסף איבד את היכולת ללכת. חבריו הוותיקים מחברת 'נאות הכיכר' נשאו אותו על כפיהם ממש, לטיול אחרון במרחבי סיני שאהב האחרון.
בן יוסף נפטר ב-4 בספטמבר 2010 והובא למנוחות בבית העלמין בשריגים.
מכלול נופאדם.
מכלול נופאדם הוא תפיסה הוליסטית של בן יוסף המחברת את הקשר של האדם לנוף ולטבע לצורכי התפתחותו האינדיבידואלית והקהילתית. את תחילת הרעיונות של מכלול נופאדם פיתח טימי יחד עם הצוות של בית ספר שדה צוקי דוד ובראשם פרופסור אבי פרבולוצקי כאשר היה הפקח של ההר הגבוה בסיני. בתקופה שהיה מנהל בית ספר שדה הר מירון פיתח מודל שזכה לשם "המכלול הנופי", ולמדריכי בית הספר נתן כינוי מקצועי "נופן".
בתום תפקידו כמנהל בית ספר שדה ניסה טימי להפיץ את בשורת המכלול הנופי באמצעות תוכנית לימודים
של החברה להגנת הטבע תחת הכותרת לימודי ארץ ישראל. בתחילת שנות ה-90 התחבר טימי למנהל תחום של"ח במשרד החינוך נח שלו. נח רצה לחדש את פני המקצוע והרעיונות של טימי קסמו לו והתאימו
לצורכי התחום. כך החל הניסוי הגדול שבסופו באה לעולם התוכנית החינוכית "דרך ארץ בדרכי הארץ"
שבמרכזה חינוך ערכי להכרת הארץ ואהבת מולדת וכלי העבודה העיקרי שלה הוא מודל מכלול הנופאדם
שטימי פיתח.
חיים אישיים.
בינואר 1987 נישא טימי לנועם ברעם ילידת חיפה ולהם שני ילדים עלמה ורועי.
אנה דוברוביצקי
אנה דוברוביצקי (נולדה ב-4 ביולי 1981) היא שחקנית רוסית-ישראלית.
ביוגרפיה.
דוברוביצקי נולדה בלנינגרד שבברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג, רוסיה). היא למדה באקדמיה לתיאטרון אצל סבטלנה קרוצ'קובה. בגיל 18 עלתה לארץ. בישראל למדה אנה בבית צבי, והיא שחקנית הבימה. היא בתו של הבמאי הרוסי ודים דוברוביצקי.
בתיאטרון שיחקה בהצגות "הם יורים גם בסוסים" בתיאטרון הקאמרי. "תה" של תיאטרון בית ליסין, בתיאטרון הספרייה ב"בית הבובות", "משחקי חופשה", "ועידת פסגה", בתמונע ב"מבוך המראות" וב"כוכב יאיר" ו"מוריס שימל" בתיאטרון הבימה.
ב-2006 שיחקה בסרט הקולנוע "סיפור חצי רוסי".
בשנת 2007 גילמה את רוית בדרמת הפשע של HOT "הבורר".
בשנת 2008 שיחקה בהצגה "הדרך לג'אנה" בצוותא.
בשנת 2010, בעונה השנייה של "הכל דבש" היא גילמה מנהלת בית בושת. במהלך הסדרה, דמותה ביצעה אקט מיני לרקע תמונת הבאבא סאלי. הסצנה עוררה שערורייה בקרב מאמיניו הרבים. באותה שנה שיחקה דוברוביצקי בסדרת הדרמה היומית בשפה הרוסית "בין השורות" אשר שודרה ב-Yes.
ב-2013 גילמה את אליסה בסדרת הדרמה "בית המשאלות" בערוץ הראשון בבימויו של חיים בוזגלו.
מ-2014 היא מגלמת את דמותה של סטלה בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה.
בשנת 2015 שיחקה בקומדיה של Yes, "השוטר הטוב", שם גילמה את שירה, בחורה לסבית אשר מנהלת רומן סודי עם דלית (ורד פלדמן), בת זוגו של דני קונפינו (יובל סמו).
ב-2015 שיחקה בסרט "סוף עידן התמימות".
ב-2017 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי ארז תדמור, זוכה פרס אופיר, "נמל בית", בו מככבת בתפקיד מרכזי לצד לירון בן-שלוש, שמיל בן ארי, יורם חטב, דליה בגר ואחרים.
ב-2018 החלה לשחק בהצגה "לילה אחד, מרקוביץ'" מאת יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין ובבימויו, על פי ספרה של איילת גונדר-גושן, בתיאטרון בית ליסין, בתפקיד סוניה.
במרץ 2019 החלה לשחק בסדרה בת אל הבתולה בתפקיד קסניה. בפברואר 2020 החלה לשחק בסדרה לעבור את הלילה בתפקיד מרינה. במרץ 2020 החלה לשחק בסדרה "הדבר הגדול המיוחד" בהפקת כאן 11 בתפקיד רותי.
ב-2020 שיחקה בסדרת הדרמה המשטרתית של כאן 11 "מנאייכ" את טניה לוין - אמו של נער עבריין שהוכה באכזריות על ידי שוטר. באותה שנה שיחקה גם בסרט הקולנוע אחד בלב.
ב-2021 גילמה את נטליה קארפין, חברת כנסת דוברת רוסית, בסדרה "מותק בול באמצע" של כאן 11. באותה שנה שיחקה בהצגה "אמוק" בתיאטרון מלנקי, בסרט "יותר ממה שמגיע לי", ובסדרת הטלוויזיה "מעילה" בתפקיד אלונה.
ב-2022 החלה לשחק בהצגה "פנקס הקטן" בתיאטרון תמונע.
חיים אישיים.
דוברוביצקי נשואה לשחקן רודיה קוזלובסקי ולהם תאומים.
חוט של חסד
אגם סאימה
האלפים של פרובנס עילית
אלפים של פרובאנס עילית
מ.ה. הרצליה
ליגת ההוקי הישראלית
ליגת ההוקי רולר הישראלית
ליגת ההוקי רולר הישראלית היא אליפות ישראל בהוקי רולר שמתקיימת מדי שנה. הליגה מחולקת לליגת על ולליגה לאומית ומנוהלת על ידי ההתאחדות הישראלית להוקי קרח בשיתוף איגוד הגלגליות בישראל. בעונת 2013/14 הליגה כללה 20 קבוצות.
פוצ'יוולי
פוּצִ'יווֹלֶי, (בפורטוגזית: Futevôlei; באנגלית: Footvolley - סימן רשום) הוא משחק דמוי כדורעף וכדורשת חופים שמשחקים עם כל חלקי הגוף חוץ מהידיים. שני שחקנים בכל קבוצה צריכים לגרום לכדור לפגוע בקרקע של הקבוצה השנייה.
שורשיו של משחק ה-Footvolley (Futevôlei בפורטוגזית) בחוף קופקבנה שבריו דה ז'ניירו, ברזיל, בשנות השישים של המאה הקודמת. שם הוא התפתח כמשחק אימון לשחקני כדורגל. על מנת לא להפר את החוק אשר אסר בזמנו לשחק כדורגל על חוף הים, העבירו השחקנים את כדור הרגל ביניהם מעל רשת כדורעף החופים כדי לשפר את טכניקת המשחק ובה בשעה להימנע מהחרמת הכדור על ידי פקחי החוף.
היסטוריה.
מקורות.
Futevôlei הומצא בברזיל על ידי אוקטביו דה מוראס, בחוף קופקבנה שבריו דה ז'ניירו בשנת 1965. על מנת לא להפר את החוק אשר אסר בזמנו לשחק כדורגל על חוף הים, העבירו השחקנים את הכדור ביניהם מעל רשת כדורעף החופים כדי להימנע מהחרמת הכדור על ידי פקחי החוף. תחילה היו משחקים בקבוצות של חמישה שחקנים, אך בגלל הרמה הגבוהה של השחקנים (רובם היו שחקני כדורגל מקצועיים) הכדור כמעט ולא היה נופל, ולכן הורידו את מספר השחקנים בקבוצה עד שהגיע לשניים נגד שניים, שזה המצב שקיים עד היום.
בשנות השבעים של המאה הקודמת התפתח המשחק בברזיל וכבש למעשה את כל ערי החוף ובניהן סנטוס, רסיפה, סלבדור ועוד. בשנות השמונים של המאה הקודמת, כשקבוצות כדורגל בעולם החלו רוכשות שחקנים זרים, הביאו איתם שחקני הרכש הברזילאים את ה Footvolley לארצות בהן שיחקו. FootVolley נפוץ לכל העולם: ארצות הברית, אסיה, אירופה ועוד.
צמיחה בינלאומית.
מאז המצאת הענף בברזיל, המשחק התפתח וצבר פופולריות בעולם, כולל באירופה, ארצות הברית ובאסיה. הטורניר הבינלאומי הראשון שהתקיים מחוץ לברזיל התקיים בארצות הברית במרץ 2003. אירוע זה הוא שהחל את הצמיחה הבינלאומית של הענף.
אירועים חשובים התקיימו בערי חוף בכל העולם ובשנים האחרונות מתקיים באופן קבוע סבב אליפות אירופה המאורגן על ידי ליגת הפוצ'יוולי האירופאית.
חוקי המשחק.