ב-1981 מונה לסגנה של ליה ון ליר, מייסדת הארכיון הישראלי לסרטים- סינמטק ירושלים וכמנהל הארגוני של המוסד במשכנו החדש בגיא בן הינום, היה שותף בכיר להתפתחותם של הארכיון, הסינמטק על תוכניותיו והמערכת החינוכית שצמחה בו ופסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים. אילן היה שותף בהצלת אוסף סרטי נתן אקסלרוד, שנרכש על ידי המדינה ונמסר לשימור ואחזקה מקצועית לידי הארכיון בסינמטק. ב-1984 הצליח להפקיד ולשמר מאות סרטים ישראלים בארכיון, שהיו ברשות איז'ו (יצחק) שני, הבעלים של מעבדת הקולנוע ברקי פטה המפריס בגבעתיים, שהסכים להעביר את העותקים והתשלילים לירושלים לצורכי שימור היסטורי.
ב-1986–1987 הפיק את הסרט העלילתי בלוז לחופש הגדול, סרטם של רנן שור ודורון נשר. ב-1988 היה חבר בוועד המנהל של בית צבי ובמועצה לתרבות ואמנות ולאור משבר בתחום הקולנוע, יזם הקמה של בית ספר לקולנוע בירושלים, יוזמה שהובילה להקמתו של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה על ידי הקרן לירושלים ונשיאתה רות חשין ואבנר שליו, ראש המועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך והתרבות, יחד עם היו"ר הראשון מיכה שגריר ומנהלו הראשון רנן שור. אילן היה חבר בוועד המנהל של בית הספר במשך שנים רבות.
ב-1992 היה שופט בפסטיבל אידפא באמסטרדם. בשנה זו עבר לחברת ההפקות טלעד, הכין וכתב את הצעת התוכן למכרז לקבלת זיכיון לשידור בערוץ 2. טלעד זכתה בזיכיון לצידן של רשת וקשת ואילן שימש כסמנכ"ל התוכן עד שנת 2000. תחת ניהולו של עוזי פלד אילן הביא למסך בין השאר את החמישייה הקאמרית, עובדה-אילנה דיין, לילה גוב, פגישה לילית – קובי מידן, קפה טלעד, הדקה ה-91, פותחים שבוע עם אמנון לוי, מסע עולמי של איל פלד, פלורנטין, זינזאנה, החרצופים, סרט מלחמה בית שאן, הסדרה רוח מזרחית עם יעל אבקסיס, הקומדי סטור, אנאפאזה עם אוהד נהרין ולהקת בת שבע, סדרת המוזיקה לוגוס, תוכניות הבידור של אלי יצפאן ומאות שעות תוכן נוספות כולל מהעולם, דוגמת תיקים באפלה ורצח מאדום לשחור.
ב-1995 היה שותף מרכזי כמנהל תוכן ומפיק בשידורים המיוחדים של ערוץ 2 בעקבות רצח יצחק רבין. בשנת 2000 הקים את גשם תקשורת עם השותפים ראודור בנזימן ואילת הראל. החברה הפיקה במשך כשנתיים את התוכנית עובדה עם אילנה דיין, הסדרה "מושונוב על המפה" בהנחיית השחקן מוני מושונוב, הסדרה סיפור מסגרת-100 שנות אמנות, פרויקט לציון 100 שנות אמנות בישראל, הסדרה ככה לא מתנהגים בהנחיית גורי אלפי וסדרת בידור בהנחיית התסריטאי והסטנד-אפיסט רמי ורד.
בשנת 2004, חזר לעבוד ב"טלעד" כאחראי התוכן, במסגרת ההכנות למכרז חדש לזכייניות השידור של ערוץ 2. אך ביוני 2005 הפסידה במכרז ובאוקטובר אותה שנה הפסיקה לשדר בערוץ 2.
בשנת 2006 מונה למנכ"ל משכנות שאננים בירושלים. במסגרת תפקידו נתן תנופה לפיתוח של JPC - מועדון העיתונות הבינלאומי בירושלים, פרויקט שמשכנו במשכנות שאננים. בינואר 2008 מונה למנכ"ל הארכיון הישראלי לסרטים – סינמטק ירושלים, תפקיד אותו מילא עד דצמבר 2009. ביוני 2010 החל בתפקידו כסמנכ"ל התוכן של זכיינית ערוץ 2 רשת תחת ניהולו של אבי צבי. בתקופת ניהולו הופקו בין השאר התוכניות: The Voice, המרוץ למיליון, ומצב האומה. אחרי שנתיים בתפקיד פרש.
בשנת 2011 הצטרף לוועדה המייעצת של מרכז האמנות העכשווית "ארטפורט", פרויקט של הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון, בראשותו של ג'ייסון אריסון ומנכל"ית הקרן, אשתו שלומית דה פריס. בשנת 2013 החל לביים סרט תעודה בשם "אסירת תודה" ומשמש כלקטור בקרן הקולנוע הישראלי.
בדצמבר 2013, נבחר פה אחד על ידי ועדת איתור ברשות השידור למנהל הערוץ הראשון. עם זאת, הנהלת הרשות החרימה את ועדת האיתור ועובדי הרשות הערימו קשיים על כניסתו לתפקיד. בתחילת 2014 מנכ"ל רשות השידור, יוני בן-מנחם, סירב לקלוט אותו לעבודה, והודח. זמן קצר אחר כך הוחלט לסגור את רשות השידור ודה-פריס לא נכנס לתפקיד. באוגוסט 2014 הצטרף לצוות מחקר של המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, בנושא השידור הציבורי.
פעילות ציבורית.
דה-פריס חבר במועצה הציבורית של להקת בת שבע, בחבר הנאמנים של בצלאל, חבר בעמותה פאצ'ה קוצ'ה, בעמותה הקאמרטה, עמותה מרכז סוזן דלל, בעמותה בית הספר לקולנוע סם שפיגל, בוועד הפעולה של מתנדבי בית הספר ביאליק רוגוזין ובועדת ההיגוי של פסטיבל הצילום הבינלאומי. בעבר היה חבר בוועד המנהל של דוקאביב ושל הארכיון הישראלי לסרטים- סינמטק ירושלים.
חיים אישיים.
דה-פריס נשוי לשלומית (בתם של לאה וישעיהו לביא) ואב לשלושה. אחיו הצעיר הוא דוד דה פריס, פרופסור מן המניין להיסטוריה בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
אני לא מאמין, אני רובוט?!
אני לא מאמין, אני רובוט?! (באנגלית: !OMG, I'm a Robot) הוא סרט קומדיה-מדע בדיוני ישראלי אשר יצא לאקרנים ב-6 באוגוסט 2015. את הסרט כתבו וביימו טל גולדברג וגל זלזניאק, הפיק עמיר מנור ("חיותה וברל"), צילם תומר שני ("נבלות") וערך יפתח פאול שושן ("בובי ואני", "רנו פסקל"). בין השחקנים המשתתפים בסרט: יותם ישי, הילי ילון, צחי גראד, דרור קרן, אינה בקלמן, יוסי מרשק, דוד קיגלר, נלי תגר, צמד הקומיקאים ליאור דובדבני ואילן קובץ' ובתפקיד "רובו-יוסף", הרובוט שומר המצוות, השחקן ההוליוודי רוב שניידר.
סרט זה החל כהפקה עצמאית דלת תקציב, כחלק מגל הסרטים החדשים יחסית לקולנוע הישראלי מסוגת האימה, הפנטזיה והמדע הבדיוני, ולקראת סיומו החלה לתמוך בו קרן הקולנוע הישראלי. בשנת 2015 היה הסרט מועמד לפרס אופיר על עיצוב אמנותי. בתחילת שנת 2016 הודיע "", פסטיבל סרטי הפנטזיה המפורסם, על מועמדותו של הסרט לתחרות הרשמית של הפסטיבל והסרט אף נרכש להפצה עולמית על ידי "Devilworks". בשנת 2017 הוקרן הסרט בשלל פסטיבלי סרטי ז'אנר ידועים כגון "", וזכה לביקורות נלהבות כשהוקרן בבכורה אמריקאית כסרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים "Other Worlds" בטקסס. במהלך 2018 הסרט הופץ, שודר והוקרן באירופה (גרמניה, פולין ועוד), ארה״ב, ואסיה.
תקציר העלילה.
עולמו של דני השברירי (יותם ישי) מתערער יום אחד כשהוא מגלה שהוא בכלל רובוט בעל כוחות על. כשחברה שלו (הילי ילון) נעלמת הוא יוצא למצוא אותה בעזרת הבוס שלו, גאון טכנולוגי ומטורף (צחי גראד), ואליהם מצטרף רובוט יהודי ממזרי ושומר מצוות (בקולו של השחקן ההוליוודי רוב שניידר). אבל כוחות גדולים מהם זוממים להשתמש ביכולותיו הרובוטיות של דני לרעה. במסעו להצלת חברתו מגלה דני מהי גבריות אמיתית ומה בין אנשים לרובוטים.
הקרנות בבתי קולנוע ובטלוויזיה בישראל.
הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בסינמה סיטי, יס פלאנט, רב חן ובבתי קולנוע נוספים ברחבי ישראל. הסרט שודר בערוץ הקולנוע הישראלי של Yes, בערוץ קומדי סנטרל, ערוץ טדי ועוד. כיום ניתן לצפות בסרט בהוט VOD, יס VOD וסלקום טיוי, כמו גם בפלטפורמה האינטרנטית Distrify.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
מקס ולף
מקסימיליאן וולף
Cinematic Mod
Cinematic Mod (בתרגום חופשי: מוד קולנועי; נקרא גם בקיצור: CM) הוא מוד למשחק Half-Life 2 (ובגרסאות חדשות יותר גם ל- ו-) אשר משפר את איכות המשחק והגרפיקה ליותר ריאליסטית ויפה יותר - ביניהם, טקסטורות באיכות גבוהה, מודלים באיכות גבוהה ומפות באיכות גבוהה. כמו כן, המוד גם כולל אפשרות לשינוי של כלי הנשק הרגילים למודלים באיכות גבוהה, לסאונד של כלי הנשק באיכות גבוהה ואף קביעת ריקול (דיוק כלי הנשק) ריאליסטי יותר. המוד גם כולל אפשרות לשינוי אפקטים של אורות, מערכת קושי מותאמת אישית, וכן תוכן שהוסר במשחקים המקוריים שולב.
היסטוריה.
המוד פותח על ידי יורגן וירהליג (Juergen Vierheilig), אדם גרמני שנולד ב-1967 ומכנה את עצמו FakeFactory (בתרגום חופשי: מפעל מזויף). וירהליג יצר את המוד בתור פרויקט התאמנות על יכולות התכנות והמודלינג שלו ומעולם לא תכנן שהפרויקט יהיה ציבורי, אלא רק "משתף את העבודה שלו".
הגרסה הראשונה של המוד יצאה ב-4 באוקטובר 2005 וכלל החלפת מספר טקסטורות ומודלים לאיכות גבוהה וכן כלל סרטון פתיח קצר באנגלית ובגרמנית.
בגרסה CM 3 ו-CM 4 נוסף גם המשחק .
בגרסה CM 5 נוסף המשחק . החל מגרסה זו ומעלה, המוד דורש מערכת של 64 ביט, זאת כיוון שמגרסה זו מנוע ה-Source צורך יותר מ-2GB של זיכרון ראם, דבר הגורם במערכת של 32 ביט למנוע המשחק לקרוס (כיוון שהמנוע מעולם לא תוכנן לעבוד עם יותר מ-2GB ראם בשימוש במערכות של 32 ביט).
בגרסה CM 2013 Beta 1 נוספה טכנולוגיית ה-HBAO של NVIDIA למוד וכן נוסף אפקט של עומק השדה (Depth of field) למוד. כמו כן מנוע ה-SweetFX עודכן ושופר רבות.
וירהליג הצהיר כי בעתיד, כאשר יצא המשחק Half-Life 2: Episode Three, הוא ישלב את כולם בתוך חבילה אחת של המוד ביחד עם הגרסה האחרונה של מנוע ה-Source, הוא יצור מודל בהבחנה גבוהה אשר קרוב מאוד למציאות של אלכס וונס (וירהליג אמר כי ניסה לעשות זאת מספר רב של פעמים אך כל פעם לא היה מרוצה מהתוצאות) וכן תמיכה במערכות של 32 ביט (תלוי בחברת Valve).
המוד מגיע עם תוכנת הגדרות שמאפשרת שינוי אפקטים של האור, שינוי הריקול של כלי הנשק, שינוי מודלים וסאונדים של כלי הנשק, שינוי של מספר דברים הקשורים למשחק וכו'. כמו כן, המוד מגיע עם תוכנה לשינוי המודלים של הדמויות לאיכות גבוהה ובחזרה למודלים המקוריים של המשחק.