באוקטובר 1934 עלה הזוג ארצה. ב-1935 נולד בחיפה בנם השני, דן. מאז מאורעות 1936 ועד קום המדינה היה צבי רותם חבר בארגון ההגנה. באחת מסדרות האימונים היה בכיתה אחת עם עמיתו ב"דבר" וידידו זלמן שזר. הארגון ניצל את ידיעת השפות שלו, וגרמנית בפרט, ונעזר בו כשהיה צריך לחקור או לתחקר דוברי גרמנית שלא ידעו עברית. עד לפלישת הגרמנים ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה שימש סופרם של "ז'ידוב" והיומון הבלגראדי "פוליטיקה". ב-1936 החל לעבוד ככתב חיפה והצפון של היומון "דבר". ברבות השנים שימש בו ככתב כלכלי במערכת היומון בתל אביב, ולאחר מכן עורך כלכלי, מזכיר המערכת, חבר מזכירות, ובמשך שנה גם מנכ"ל העיתון. הוא פרסם מאות כתבות ורשימות בתחומים רבים ומגוונים. בעבודתו כעיתונאי וכעורך עיתון נסע למדינות רבות, ובכללן יפן, הודו, תאילנד, איטליה ועוד. את רשמיו פרסם בכתבות רבות על מדינות אלה מהיבטים שונים. בהיותו אורח הצי הבריטי במצרים בזמן מלחמת העולם השנייה ראה כיצד ימאי בריטי קופץ להציל חתול שנפל למים. הימאי עלה עם החתול בזרועותיו ללא חבל, כשהוא נעזר רק בגפיו ומטפס ברווח שבין שני כלי שיט קרובים זה לזה. רותם התרשם כל כך ממעשה זה, שכתב על כך אחת מרשימותיו. עד לפרישתו לגמלאות היה גם עורך העיתון המנוקד לעולים "אֹמר".
רותם השתתף בייסוד אגודת העיתונאים בתל אביב, היה חבר הוועד ושימש כמה שנים כגזבר האגודה.
רותם יזם ונטל חלק בייסוד התאחדות עולי יוגוסלביה ב-1934 ובמשך השנים שימש מספר פעמים כיו"ר שלה. הוא נבחר גם לתפקיד נשיא ההתאחדות, ועל כל פעולותיו אלה רשמה אותו ההתאחדות בספר הזהב של קק"ל והקדישה ביער בן-שמן חורשות לו ולרעייתו. בשנות ה-50 יצא עם רעייתו למספר שנים כדי לרכז את פעילות הקרן הקיימת בארצות סקנדינביה.
הוא תרגם מסרבו-קרואטית לעברית את יצירותיהם של הינקו גוטליב, ז'אק קונפינו ואחרים, ובכללם הספר "יוליה", על גיסתו יוליה פישר לבית סנדל, שנפלה במאבק האנטי-פשיסטי ביוגוסלביה. הוא ערך את הכרך הראשון של הספר "תולדות יהודי יוגוסלביה" מאת יקיר אבנטוב.
רותם חיבר מחקר מעמיק על הטרגדיה של דוד שוורץ, ממציא ספינת האוויר, שפרדיננד פון צפלין קנה מאלמנתו את התוכניות לבנייתה. המחקר ראה אור בארצות הברית בשפה הגרמנית בידי אחיו - זמר הבריטון, המוזיקולוג והמלחין פרופ' מרקו-אהרן רוטמילר (1908–1993).
צילה וצבי רותם הובאו למנוחות באשקלון.
הליגה הספרדית בכדורגל
הביא שתי שערות
קים יונג'ין
קים יונג'ין (בקוריאנית: 김윤진/金允珍 ; נולדה ב-7 בנובמבר 1973) היא שחקנית אמריקאית-קוריאנית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור סאן קוואן.
ביוגרפיה.
קים נולדה בסיאול, קוריאה הדרומית ובגיל 6 היגרה עם משפחתה לסטטן איילנד, ניו יורק. בחטיבת הביניים, הצטרפה קים למועדון הדרמה והופיעה במחזה "גבירתי הנאווה". לאחר מכן, היא למדה בתיכון לאומנויות הבמה במנהטן. קים סיימה את לימודיה לתואר ראשון בדרמה מאוניברסיטת בוסטון. בנוסף, למדה קים ריקוד ואמנויות לחימה.
קריירה.
קים השתתפה בסדרות ודרמות טלוויזיה, וכן בתוכניות רבות ב-MTV.
ב-1999, הופיעה קים לראשונה בקולנוע בסרט "שירי". על תפקידה בסרט זכתה במספר פרסים, בין היתר בפרס גרנד בל בקטגוריית השחקנית החדשה הטובה ביותר.
בשנת 2002 שיחקה בדרמה הרומנטית "Milea" וקיבלה מועמדות שנייה לפרס גרנד בל לשחקנית הטובה ביותר, אך הפעם לא זכתה.
התפקיד המשמעותי ביותר שגילמה עד כה הוא דמותה של סאן בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים" בשנים , תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס סאטורן.
בשנת 2007 שיחקה בסרט הקוריאני "שבעה ימים", עליו זכתה בפעם השנייה בפרס גרנד בל, הפעם בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הדרמה "הרמוניה", וקיבלה את המועמדות הרביעית שלה לפרס גרנד בל.
בשנת 2015 קיבלה את המועמדות החמישית שלה לפרס גרנד בל על הסרט "Ode to My Father" שיצא בשנת 2014.
בשנת 2021 לוהקה לסדרת הטלוויזיה הקוריאנית "בית הנייר" בסטרימינג של נטפליקס, המבוססת על הסדרה הספרדית בעלת אותו שם. היא מגלמת את המפקחת סון וו-ג'ין, המקבילה לתפקידה של המפקחת רקאל; הסדרה עלתה לסטרימינג בחודש יוני 2022.
המגזין "מקסים" כינה אותה כ"ג'וליה רוברטס הקוריאנית".
חיים אישיים.
במרץ 2010 נישאה קים למנהלה לשעבר ג'יונג היוק פארק באואהו לאחר שצילמו את הסצנה האחרונה לסדרה "אבודים".
אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד
אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד (באנגלית: Alexander III, בגאלית סקוטית: אלאקסאנדייר מק אלאקסאנדייר - Alaxandair mac Alaxandair, בגאלית מודרנית: אלאסדייר מק אלאסדייר - Alasdair mac Alasdair; 4 בספטמבר 1241 - 19 במרץ 1286) היה מלך סקוטלנד.
ביוגרפיה.
אלכסנדר השלישי נולד ברוקסבורג והיה בנו היחיד של אלכסנדר השני ושל אשתו השנייה מארי דה קוסי. אביו של אלכסנדר השלישי נפטר ב-6 ביולי 1249 והוא הומלך בגיל שמונה, ב-13 ביולי 1249 על אבן הגורל שבמנזר סקון.
בראשית תקופת שלטונו לחמו בפועל על השליטה בסקוטלנד שתי קבוצות של אצילים. האחת בהנהגת וולטר קומין, רוזן מנטית', והשנייה בהנהגת אלן דורוורד.
בשנת 1262 הגיע אלכסנדר השלישי לגיל 21, והחל לשלוט בעצמו. אחד מצעדיו הראשונים היה לטעון לשליטה באיים המערביים של סקוטלנד (אשר נורווגיה טענה לשליטה בהם). הוקון הרביעי, מלך נורווגיה דחה את טענות אלכסנדר לשליטה באיים, ויצא בראש צבא לתקוף את סקוטלנד. בהגיעו לסקוטלנד החל בשיחות עם אלכסנדר, אולם אלכסנדר השתהה בשיחות עד אמצע הסתיו. האאקון, מחשש לסופות החורף שיתפסו את ספינותיו, תקף את אלכסנדר, אך סופה עזה שפרצה פגעה במרבית מספינותיו, ובקרב לארגס שהתרחש באוקטובר 1263 אף צד לא נחל הצלחה רבה. האאקון נאלץ לסגת בשל מספר אבדותיו הרב, אולם נפטר בדרכו חזרה, באורקני, ב-15 בדצמבר 1263 והאיים המערביים הפכו לחלק מסקוטלנד.
בשנת 1266 נחתם הסכם פרת' במסגרתו הכיר יורשו של האאקון בשליטת סקוטלנד באיים המערביים וכן באי מאן. האיים היחידים שנותרו בשליטת נורווגיה היו איי אורקני ואיי שטלנד. בשנת 1284 העניק אלכסנדר השלישי את התואר לורד האיים לראש משפחת מקדונלד, אנגוס מקדונלד, אולם אנגוס ראה עצמו כמלך עצמאי של האיים וסירב לשלם מיסים לאלכסנדר השלישי.
ב-26 בדצמבר 1251 נשא אלכסנדר לאישה את מרגרט מאנגליה, בתו של המלך הנרי השלישי ונולדו להם שלושה ילדים:
בעקבות נישואיו של אלכסנדר השלישי למרגרט מאנגליה בשנת 1251, דרש אביה של מרגרט, הנרי השלישי מלך אנגליה שסקוטלנד תשלם מס לממלכת אנגליה, אולם אלכסנדר סירב. מרגרט נפטרה בשנת 1274.
בעקבות מות בניו של אלכסנדר השלישי, ולאחר מות רעייתו התעוררה שאלת הירושה לכס המלוכה הסקוטי. בשנת 1284 התכנס הפרלמנט הסקוטי ביוזמת המלך, והכריז על מרגרט, נכדתו (בת מרגרט בתו), כיורשת, אולם ב-1 בנובמבר 1285 נשא לאישה את יולנד דה דרה בתקווה שיוולד לו בן יורש.
אלכסנדר נהרג בנפילה מסוסו ב-19 במרץ 1286, עת שרכב לקינגהורן שבפיף במטרה לבקר את רעייתו השנייה. גופתו נמצאה למחרת. ככל הנראה איבד המלך את דרכו וסוסו הידרדר ממדרון.
אלכסנדר השלישי נקבר במנזר דנפרמליין.
בעת מותו של אלכסנדר הייתה יולנד בהיריון, אולם ההיריון הסתיים בהפלה בנובמבר 1286 ומרגרט, נכדתו של אלכסנדר הפכה ליורשת. מרגרט נפטרה בטרם הוכתרה, בדרכה לסקוטלנד בשנת 1290, והחלה תקופה בלא בית מלוכה שנמשכה כשש שנים, עד הכתרת ג'ון דה באליול כמלך ב-30 בנובמבר 1292.
היינריך פרידריך קרל, ברון פון אונד צום שטיין
יקב גבעות
יקב גבעות הוא יקב בוטיק הנמצא במאחז גבעת הראל שבגוש שילה. מאז שנת 2008 פועל במקום מרכז מבקרים בחסות המועצה האזורית מטה בנימין.
היסטוריה ופעילות.
את היקב הקימו בשנת 2005 אלישיב דרורי, בנו של הרב צפניה דרורי רבה של קריית שמונה, המסיים לימודי תואר שלישי במחלקה למטעים בפקולטה לחקלאות ברחובות וחותנו אמנון וייס, איש עסקים מקדומים.
הגפנים לענבי היקב וכן הזיתים (המעובדים בבית הבד ליד היקב) נטועים בגובה רב (700-800 מטר מעל פני הים) בשטחים שבין גבעת הראל לבין כביש 60, מבית אל לשכם. מפאת המחסור בקרקע, ניטעו הגפנים בצפיפות רבה וכתוצאה יבול הענבים נמוך, יחסית, עבור כל גפן, אולם הכמות הכוללת סבירה.
בשנת 2006 תפוקת היקב הייתה 7,500 בקבוקי יין ונכון ל-2015 היא עומדת על כ-30,000 בקבוקים מדי בציר.
בציר הענבים ביקב גבעות הוא ידני בלבד, לשימור איכות האשכול ולמניעת פגימה מכנית. הבציר נעשה לפנות בוקר לניצול מרבי של צינת הבוקר המאפשרת את הגעת הענבים אל היקב, הסמוך לכרמים, כשהם במיטבם.
היין כשר למהדרין בהשגחת הרב אלחנן בן נון, רב היישוב שילה. גרסאות ממותגות של יינות היקב הופקו בעבור מסעדות מול ים וקיוטו, המפורסמות במזון הלא כשר שהן מגישות לסועדים בהן.
מדליות ופרסים.
בשנת 2019 היקב זכה בתחרות הבינלאומית "דיקנטר" שנערכת בלונדון, לאחר שיין קברנה סוביניון מסדרת גופנה בציר 2016 זכה בציון גבוה ולא שכיח שעמד על 95 נקודות.
סדרות היין.
סדרות היין העיקריות של יקב גבעות:
הטרואר של יקב גבעות.
יקב הגבעות הוא אחד היקבים המצויים בדרך האבות העוברת בשדרת ההר המרכזי: מיקב יתיר ליד ערד, דרך יקב נח (קריית ארבע), יקבי גוש עציון, מטה בנימין, גוש שילה ולב ההר ליד שכם.
האקולוגיה של היין, המכונה בצרפתית טרואר, ייחודית לכרמים המצויים בהרי יהודה והשומרון. מרכיבי הטרואר המקומי, בהרי השומרון, המשפיעים על ייצור הענבים הם:
מכלול תנאי האקולוגיה של היין בהרי השומרון מביא את התפתחות פרי הענבים על פי ציר הזמן הבא:
ברון פון שטיין
היינריך פום שטיין
איבן זאמורנו