סוגי ממרחי שוקולד נפוצים בישראל: שוקולד שטראוס, ממרח שוקולד השחר העולה, ממרחית, שוקולד נוטלה, ממרח שוקולד ללא תוספת סוכר עלית, ממרח שוקולד אגוזי לוז מגה, ממרח קרם קקאו ואגוזים שופרסל.
בית הכנסת כוראל (מוסקבה)
שפרון
חלבון לוויה
חלבון מלווה
סלב
קרב בית עפה
שוקולטייר
שׁוֹקוֹלַטְיֵיר או שוקולטייה (בצרפתית: Chocolatier; תחדיש האקדמיה ללשון העברית: שׁוֹקוֹלָדַאי) הוא אדם שמקצועו אומנות עיבוד והכנת ממתקים ומוצרים שונים משוקולד. השוקולטייה מתמחה בהכנת פרלינים בטכניקות שונות, ביניהן טכניקה בלגית של יצירת פרלינים בתבניות וטכניקה צרפתית של פרלינים בחיתוך וטבילה. מעבר למיומנות טכנית והבנה של השוקולד, נדרש השוקולטייה ליצירתיות וכישרון בפיתוח מתכונים שונים למילוי הפרלינים על מנת להגיע להרמוניה של טעמים ומרקמים.
שוקולטיירים מתמחים בין השאר בשיטות מודרניות ומסורתיות לעיבוד, הכימיה של השוקולד, טעמים ומרקמים, טימפרור, עיטור, שימוש בתבניות, נוסחאות ומתכונים ליצירת מסות שונות כמו גנאש, סירופ סוכר וקרמל.
שוקולטיירים אינם מייצרים שוקולד גולמי והם נבדלים מיצרני שוקולד, שמייצרים את השוקולד מקקאו וממרכיבים נוספים.
אברהם דשא
שוקולד למריחה
ברנר
ברנר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני, שפירושו בעל\מפעיל מזקקה.
טיבריוס קלאודיוס נירון
טיבריוס קלאודיוס נירון (85 לפנה"ס - 33 לפנה"ס) פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי הרפובליקה הרומית.
תולדות חייו.
נירון נולד סביבות שנת 85 לפנה"ס והיה בן לאחד המשפחות הבולטות ביותר ברומא העתיקה, משפחת הקלאודיים. נירון נשא לאישה את קרובת משפחתו ליוויה.
נירון שירת בצבאו של יוליוס קיסר כקוואיסטור בשנת 48 לפנה"ס במהלך מלחמתו של קיסר במצרים כנגד המלך תלמי השלושה עשר, הוא פיקד על הצי הרומאי בקרב שהתרחש ליד העיירה קנופוס ששכנה על גדות הנילוס והצליח להביס את הצי המצרי שעמד מולו. לאחר הניצחון קיסר מינה את נירון לפונטיפקס ושלח אותו לגאליה שם הוא ייסד מספר קולוניות.
למרות שהיה חלק מפמלייתו של קיסר, לאחר רציחתו של הדיקטטור באידו של מרס 44 לפנה"ס הוא החליף צדדים והצטרף לסיעה הרפובליקנית ונלחם לצדם בקרב פיליפי. לאחר התבוסה בקרב הוא נכנע ועבר לסיעתו של מרקוס אנטוניוס, עם חזרתו לרומא הוא שירת כפראיטור וכשלוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של אנטוניוס הניפו את נס המרד הוא הצטרף אליהם ונלחם יחד עם לוקיוס בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה).
לאחר תבוסתם על ידי כוחותיו של אוקטביוס נירון נמלט יחד עם אשתו ובנו הבכור טיבריוס לסיקיליה שהייתה בסיסו של סקסטוס פומפיוס, אולם הוא הצליח להסתכסך עם פומפיוס ועזב להצטרף לכוחותיו של מרקוס אנטוניוס במזרח, כשבשנת 40 לפנה"ס אנטוניוס ואוקטביוס התפייסו הוא ומשפחתו חזרו לרומא כתוצאה מחנינה כללית שהוכרזה.
לאחר שהמשפחה חזרה לרומא ליוויה הצליחה לתפוס את עינו של אוקטביוס ולנירון לא נותרה ברירה אלא "לגלות הבנה" לרגשותיו של אוקטביוס ולמרות שליוויה הייתה הרה עם בנו השני דרוסוס הוא התגרש ממנה כדי שתוכל להינשא לאוקטביוס. נירון היה נוכח בטקס הנישואים ואף שימש כאבי הכלה ומסר את ליוויה לאוקטביוס.
שנותיו האחרונות של נירון עברו עליו בשלווה והוא מת בשנת 33 לפנה"ס, בגיל 52.
חוקי הגזע
בית הכנסת הכוראלי הגדול (סנקט פטרבורג)
בית הכנסת הכוראלי הגדול (ברוסית: Санкт-Петербургская Большая Хоральная Синагога) הוא בית כנסת הממוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה. בית הכנסת נחשב לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה, והשני בגודלו באירופה, לאחר בית הכנסת הגדול של בודפשט.
היסטוריה.
בית הכנסת נבנה מיוזמתם ותרומתם של הנדבנים שמואל פוליאקוב והוראצי גינצבורג, ובשנת 1893 התקיימה חנוכת הבית. לפי תכנונם של שלושה אדריכלים - שבושניקוב (I. I. Shaposhnikov), באקמן (L. Bakhman) ושרטר (V. A. Shreter). אישור הבנייה הראשון ניתן ב-1869 מאת הצאר אלכסנדר השני, אך הלה אישר בית כנסת בקנה מידה צנוע יותר, לאחר עזיבתו ב-1883 אישר מחליפו אלכסנדר השלישי את התוכנית המקורית המפוארת, והבנייה החלה. בנייתו החיצונית נמשכה עד 1888.
במידתו הראשונה הכיל בית הכנסת 1,200 מושבים, אך עם הזמן התרחב בשל הצפיפות.
בראשיתו, נבנה בית הכנסת כך, שבימת הקריאה, עמוד החזן וארון הקודש צמודים זה לזה, שלא כנהוג במסורת האשכנזית, לפיה הבימה שוכנת במרכז בית הכנסת. הרש"ב מלובביץ' פעל לשינוי הדבר, וגינצבורג נענה לבקשתו ושינה את עיצוב הפנים.
ב-1930 נסגר בית הכנסת על ידי השלטון הבולשביקי, אך לאחר חדשים נפתח שוב. ב-1998 עם מינויו של הרב מנחם מנדל פבזנר לרב העיר, עבר בית הכנסת שיפוץ מקיף, בתרומתו של אדמונד ספרא. מאז רובו נקרא על שם ספרא. הבית הכנסת מנוהל בידי קהילת חב"ד המקומית.
יוסוף ח'מיס
יוסוף ח'מיס (בערבית: يوسف خميس; 10 במאי 1921 - 22 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה.
ח'מיס נולד בכפר ריינה שליד נצרת. בסיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בעקבות פטירתו של יצחק יצחקי הושבע ח'מיס כחבר הכנסת השלישית. כהונתו בכנסת נמשכה עשר שנים, עם בחירתו מחדש לכנסת הרביעית והחמישית.
ח'מיס הצטרף למפ"ם ב-1949, ושימש חבר מרכז המפלגה וחבר מזכירות סניף חיפה. בשנת 1966 החל לעבוד בוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית ובשנת 1977 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות. הוא כיהן כסגן יו"ר המחלקה הערבית בהסתדרות והחזיק בתפקידיו אלו עד לפטירתו. בנוסף היה חבר הנהלת המכללה האקדמית בית ברל וחבר מרכז הפועל.
חיים יהודה
חיים יהודה (9 בנובמבר 1917–1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצת בית דגן וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה.
יהודה נולד בשנת 1917 בקהיר שבמצרים. טרם עלייתו לישראל היה פעיל המפלגה הקומוניסטית המצרית ובמלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי.
לישראל עלה יהודה בשנת 1948 וכעבור תקופה הצטרף לשורות מפ"ם. מטעם המפלגה כיהן כראש מועצת בית דגן ונבחר לכהן בכנסת השלישית ובכנסת הרביעית, ממנה פרש כעבור שנה. במהלך תקופת כהונתו היה חבר ועדת הכלכלה, ועדת השירותים הציבוריים, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת החינוך והתרבות וועדת הפנים.
פרישתו מן הכנסת, בחודש יולי 1960, באה על רקע סכסוך עם אשתו אשר תבעה אותו בבית המשפט המחוזי בתל אביב בטענה שנטש אותה בעת שהייתה חולה. בהודעה שפרסם לעיתונות אמר:
יוסף קושניר
יוסף קושניר (15 בנובמבר 1900 – 6 בינואר 1983), היה עורך דין ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה.
קושניר נולד בבנדרי שבבסרביה, היה פעיל בארגון צעירי ציון. עלה לארץ ישראל ב-1922. הוא למד בית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים והוסמך כעורך דין. הוא נמנה עם מנהיגי החוגים המרקסיסטיים ופועלי ציון שמאל שפעלו בישראל. בשנת 1945 הוא הצטרף למפלגת השומר הצעיר, שהצטרפה מאוחר יותר לשורות מפ"ם.
במסגרת פעילותו במפ"ם היה קושניר חבר מרכז המפלגה וחבר מזכירות סניף חיפה. בשנים 1950–1955 הוא כיהן כחבר מועצת העיר חיפה ובשנים 1960–1965 כיהן כחבר הכנסת. אל הכנסת הרביעית הוא נכנס כמחליפו של חיים יהודה (1960–1961) ואל הכנסת החמישית במקומו של חנן רובין (1962–1965). בשתי כהונותיו היה קושניר חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט ובכהונתו הראשונה הוא כיהן גם בוועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.
כעורך דין נבחר קושניר ליו"ר הסתדרות עורכי הדין במחוז חיפה. על שמו רחוב בחיפה.
גאומטריה סיסטולית
גאומטריה סיסטולית היא ענף בגאומטריה המודרנית, העוסק ב"היקף הסיסטולי" של יריעות ופאונים, ובהקשרים אריתמטיים, טופולוגיים וארגודיים של מושג זה.
ראשיתה של הגאומטריה הסיסטולית בעבודות של צ'ארלס לוונר (Charles Loewner 1893-1968), ובין המתמטיקאים הבולטים שעסקו בה מאז אפשר למנות את מיכאיל גרומוב, מרסל ברגר (שטבע את המונח systole), ואחרים.
ההיקף הסיסטולי.
ההיקף הסיסטולי של מרחב מטרי קומפקטי X הוא אינווריאנט מטרי, המוגדר בתור האורך הקצר ביותר של מסילה סגורה לא כוויצה ב-X. אם X הוא גרף, ההיקף הזה נקרא (מאז מאמרו של ויליאם טאט William T. Tutte בנושא, 1947), ה"מותן" של הגרף, והוא שווה לאורך המעגל הקצר ביותר. ההיקף הסיסטולי מודד בכמה "זיכרון" יש להצטייד כדי להוכיח שהמרחב אינו פשוט קשר: כל מסלול סגור שאורכו אינו מגיע להיקף הסיסטולי, מוכרח להיות כוויץ.
אי-שוויונות איזוסיסטוליים.
שטחו הכולל של משטח בעל היקף סיסטולי נתון אינו יכול להיות קטן מדי, משום שהמשטח חייב להכיל די חומר כדי לתמוך בלולאה סגורה שלא ניתן לקצרה. ב-1949 הוכיח לוונר שבכל מטריקה על הטורוס, השטח S וההיקף הסיסטולי L מקיימים את אי-השוויון האיזוסיסטולי formula_1. יתרה מזו, שוויון מתקבל רק עבור המטריקה השטוחה, היינו זו שבה הטורוס מתקבל מקיפול המישור האוקלידי למרחב מנה בצורה formula_2, כאשר formula_3. ההוכחה מסתמכת על משפט ההצגה הקונפורמית.
לאחר מכן, בשנת ב-1952, הוכיח סטודנט של לוונר בשם P.M. Pu אי-שוויון דומה עבור המישור הפרויקטיבי: כאן formula_4; ושוויון מתקבל עבור המטריקה הרגילה של המרחב (זו שיש לה עקמומיות גאוס קבועה), ורק עבורה.
בדומה לאי-השוויון האיזופרימטרי, כל משפט המשווה שני אינווריאנטים מטריים שונים, מספק מידע חשוב על המבנים האפשריים של המרחב. העובדה שאי-השוויונות האיזוסיסטוליים הידועים הם חדים (כלומר, הקבוע הנתון בהם אופטימלי), מגדילה את חשיבותם אף יותר.