גמאלמה הוא הר געש שכבתי, אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר מבין 129 הרי הגעש הפעילים של אינדונזיה. ההר משתרע על כל האי טרנאטה (למעשה האי הוא החלק הבולט מעל לפני הים של ההר), צורתו חרוטית, וגובהו 1,715 מטרים. על מדרונות ההר נטועים מטעים של עצי ציפורן. פסגת ההר מורכבת משלושה חרוטים געשיים, כשהצפוני בהם הוא הצעיר ביותר מבחינה גאולוגית. רצועת בקעים המקבילה לאי הלמהרה (השוכן 23 קילומטרים מזרחית לטרנאטה), יוצרת שבר לאורך הר הגעש ולאורכה מצויים מספר מארים וצינורות הזנה. בין המארים: אגם לגונה (Laguna) שבדרום מערב האי, וצמד אגמים במרחק של 200 מטרים ביניהם המכונים אגם טולירה (Tolire). שני אגמי טולירה נמצאים על צלע ההר בצפון מערב האי, כ-10 קילומטרים מבירת האי, ומקורם במארים שנוצרו בהתפרצות שאירעה בלילה שבין 5 ל-6 בספטמבר 1775. האגם הגדול בהם (Tolire Jaha) קוטרו 700 מטרים, שטחו 50 דונם, עומקו עד 50 מטרים והוא מוקף בצוקים תלולים. הקטן יותר (Tolire Kecil) צמוד לקו החוף. המקומיים מספרים כי האגמים נוצרו כשאלוהים זעם על אב שעיבר את בתו, והפך את האב לאגם הגדול ואת הבת לאגם הקטן. הם גם מאמינים כי במימי האגם מסתתרים מאות תנינים לבנים גדולים, ולכן אוסרים על רחצה או דיג באגם. בצפון האי קיים אתר שהוא שריד להתפרצות ההר. האתר, הקרוי באטוּ אַנְגוּס (Batu Angus – "הסלע השרוף"), הוא שפך לבה נרחב שזרם מפסגת ההר על המדרון הצפוני עד הים במהלך ההתפרצות של מרץ 1737. שפך לבה זה אחראי לצורתו המיוחדת של הקצה הצפוני של האי.
הטיפוס על ההר הוא אחת האטרקציות המוצעות לתיירים באי, אם כי כבר קרה שתיירים קיפחו את חייהם במסלול זה.
היסטוריה של התפרצויות.
מרבית הגעשיות באינדונזיה נובעת מקשת סונדה – קשת איים שנוצרה באזור הפחתה בו חודר הלוח ההודי אל מתחת ללוח האירו-אסיאתי. קשת זו תחומה מצדה הצפון-צפון-מערבי על ידי איי אנדמן – שרשרת של איים געשיים ממקור בזלתי, וממזרח על ידי קשת בנדה – שאף היא נוצרה כתוצאה מהפחתה.
האי טרנאטה היה מרכז אזורי עיקרי להפצת תבלינים כדוגמת ציפורן ואגוז מוסקט ולכן פעלו בו סוחרים פורטוגזיים (במאה ה-16) והולנדים (החל מהמאה ה-17), עקב כך קיים תיעוד מפורט של ההתפרצויות של ההר החל מהמאה ה-16.
ההתפרצויות התחוללו בדרך כלל מהלועות שבפסגת ההר, אם כי היו גם כמה מקרים של התפרצויות שמקורן במדרונות ההר, למשל בשנים 1763, 1775 ו-1963-1962.
ההר התפרץ פעמים רבות, כשההתפרצויות הגדולות ביותר הן:
אליזבת מוס
אליזבת סינגלטון מוס (באנגלית: Elisabeth Singleton Moss; נולדה ב-24 ביולי 1982) היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב ושני פרס אמי. מוכרת בעיקר בתור זואי ברטלט מסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", בתור פגי אולסן בסדרה "מד מן", ובתור ג'ון אוסבורן בסדרה "סיפורה של שפחה".
ביוגרפיה.
מוס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, בתם של רונלד "רון" צ'ארלס מוס ולינדה אקסטרום מוס, שניהם מוזיקאים; אמה מנגנת במקצועיות מפוחית ג'אז ובלוז. למוס יש אח צעיר אחד. היא חונכה כסיינטולוגית. אביה ממוצא אנגלי ואימה ממוצא שוודי.
קריירה.
מוס נראתה לראשונה על המסך בשנת 1990, בסרט הטלוויזיה "Bar Girls", מאוחר יותר באותה השנה הופיעה במיני-סדרה של רשת NBC ""Lucky Chances"."
בין 1992 ל-1995 היא השתתפה בשבעה פרקים בסדרה "סודות העיר" ("Picket Fences"). בשנת 1994 מוס השתתפה בחידוש של הסרט "המרוץ להר המכשפות". בין 1999 - 2006 מוס גילמה את הבת הראשונה זואי ברלט בסדרה "הבית הלבן", ובשנת 1999 שיחקה בתפקיד משני בסרט "נערה בהפרעה" לצד וינונה ריידר ואנג'לינה ג'ולי. בשנת 2003 מוס שיחקה בסרט "בתולה" אשר קיבלה עליו מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט. בשנת 2005 - 2006 היא שיחקה בסדרה "פלישה", וב-2007 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "האנטומיה של גריי".
באוקטובר 2008 היא הופיעה בברודוויי בהצגה "Speed-the-Plow" מאת דייוויד מאמט. היא כיכבה לצד קירה נייטלי בהצגה "The Children's Hour" שהציגה בלונדון.
משנת 2007–2015 שיחקה את תפקידה של הרעיונאית פגי אולסן בסדרת הדרמה "מד מן". על תפקידה בסדרה הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אמי. בשנת 2009 השתתפה בסרט "על הזוג מורגן שמעתם?" שנכשל בקופות.
מאז 2017 מככבת בתור ג'ון אוסבורן (שלפרד / שלג'וזף) בסדרה "סיפורה של שפחה". על תפקידה בסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2019 כיכבה לצד מליסה מקארתי וטיפאני האדיש בסרט הפשע "קיטצ'ן" אודות נשות מאפיונרים משכונת הלס קיצ'ן של שנות השבעים בניו יורק שלוקחות את העסק לידיהן לאחר שהFBI עוצרים את בעליהן.
באוגוסט 2020 נודע כי היא עתידה לשתף פעולה פעם נוספת עם חברת בלאמהאוס הפקות ולככב במותחן הפסיכולוגי "Mrs. March".
חיים אישיים.
מוס מחזיקה באזרחות בריטית ואזרחות אמריקאית.
היא החלה לצאת עם השחקן פרד ארמיסן באוקטובר 2008, והם התארסו בינואר 2009, התחתנו ב-25 באוקטובר 2009 בלונג איילנד, ניו יורק. הם נפרדו ביוני 2010, ובספטמבר 2010 הגישה מוס בקשה לגירושין, שהושלמה סופית ב-13 במאי 2011.
מוס היא סיינטולוגית.
בקינגהאם
יון פלוייראש
יון פלוּיֶיראש (ברומנית: Ion Flueraş, ידוע גם בכתיב Ion Fluieraş או Ioan Flueraş 2 בנובמבר 1882 – 7 ביוני 1953) היה פוליטיקאי ומנהיג איגודים מקצועיים רומני, ממנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה. כיהן כמזכיר כללי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשנים 1918–1921 וכיושב ראש הקונפדרציה הכללית של העבודה בין השנים 1926–1938. היה חבר בפרלמנט הרומני בשנים 1927 - 1932 וכיהן בסנאט של רומניה בתקופת הדיקטטורה המלכותית של קרול השני. היה פועל מוסמך, מייצר גלגלים בהכשרתו.
רקע משפחתי ושנות ילדותו וצעירותו.
יון פלוייראש נולד ביישוב קרלוש (Chereluş), אחד משלשת היישובים המשתייכים לכפר שיקולה (Şicula) במחוז ארד בטרנסילבניה, בזמנו באימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוריו, האיכרים מויסה ומריה פלוייראש התקיימו מעבודת אדמתם בשטח 20 דונם. למד בבית הספר יסודי של הכנסייה היוונית קתולית ("הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא")
בכפרו אך אף על פי שאהב ללמוד, להוריו לא היו אמצעים לשולחו להמשך הלימודים. היה שוליה אצל יוצר גלגלים בכפר פנקוטה במחוז הולדתו ובשנת 1901 עבר את המבחנים המקצועיים כבעל מלאכה מוסמך. עבד אחר כך בנגריה בעיר ארד.
בין השנים 1903–1918 עבר פלוייראש לגור בבודפשט.
פעילותו הפוליטית תחת השלטון האוסטרו-הונגרי.
בשנת 1901 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בארד והתחיל לכתוב לעיתון "אדוורול" (ברומנית: "האמת"), ביטאון סוציאל-דמוקרטי ברומנית שהופיע בבודפשט.
בשנת 1902 התקבל לעבודה באחוזת זולקובסקי בכפר פנקוטה. לנוכח עיכוב מתמשך בתשלום משכורות העובדים, ארגן שביתה ופוטר. בסוף שנת 1902 השתקע בבודפשט ויחד עם יוסיף ז'ומאנקה וטירון אלבני נמנה החל מינואר 1906 עם מנהיגי הסיעה האתנית הרומנית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית בהונגריה. לאחר זמן, הסיעה פרשה מהמפלגה והקימה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של טרנסילבניה ובאנאט. אולם המפלגה החדשה לא זכתה במספיק קולות כדי להכניס נציג לפרלמנט בבודפשט. בין השנים 1906–1914 פלוייראש היה אחראי על מחלקת התעמולה של מפלגתו והעורך הראשי של "אדוורול", עד לסגירת העיתון על ידי השלטונות ההונגריים. בזמן מלחמת העולם הראשונה פלוייראש גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ושרת במפעל חיל האוויר ההונגרי באי צ'פל.
פעיל למען הזכויות הלאומיות של הרומנים.
בקיץ 1918, לנוכח התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, הקים מחדש עם ז'ומאנקה את העיתון "אדוורול" ששרת כשופר של המאבק הלאומי של הפועלים הרומנים. באוקטובר 1918, לאחר השגת הסכמות עם המפלגה הלאומית הרומנית, הצטרפו הסוציאל-דמוקרטים הרומנים ל"מועצה הלאומית המרכזית הרומנית" (CNRC). המועצה התכנסה ב-1 בדצמבר 1918 באלבה יוליה ואישרה את היפרדות טרנסילבניה מהרפובליקה ההונגרית החדשה ואיחודה עם רומניה. פלוייראש כיהן כסגן יושב ראש המועצה. עם הקמת הממשלה הזמנית של טרנסילבניה בראשות יוליו מאניו, השתתף בו פלוייראש, יחד עם חבריו הסוציאל-דמוקרטים הרומנים: ז'ומאנקה, אלבני ואנאה גראפיני. פלוייראש מילא בשנים 1918–1920 את התפקיד של ראש משרד הרווחה והבריאות.
באותו יום של האיחוד, ב-1 בדצמבר 1918, נבחר פלוייראש גם למזכיר הכללי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בטרנסילבניה ובאנאט. נוכח שביתת הפועלים ודיכויה עקוב בדם בבוקרשט באותו חודש, לפי בקשתו של המנהיג הסוציאליסטי קונסטנטין טיטל פטרסקו מרומניה-הממלכה, נפגש יון פלוייראש עם המלך פרדיננד הראשון של רומניה המאוחדת, ועם ראש ממשלת רומניה, יון (יונל) ברטיאנו וביקש לקיחת אמצעים לטובת הפועלים המקופחים. בשנת 1919 יון פלוייראש השתתף, במשלחת הרומנית בוועידת השלום בפריז.
פעילותו בין מלחמות העולם.
בשלהי שנת 1918 הצטרפו הסוציאל-דמוקרטים הרומנים מטרנסילבניה ובאנאט למפלגה התאומה - המפלגה הסוציאליסטית בממלכת רומניה כסיעה אוטונומית.
בשנת 1919 יחד עם גאורגה קריסטסקו, אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה ואחרים, השתתף פלוייראש במשלחת הרומנית בקונגרס השני של האינטרנציונל השלישי (הקומינטרן) במוסקבה. כנציג של הסיעה הטרנסילבנית משך על עצמו פלוייראש בקורת חריפה מצד הנהגת הקומינטרן, ניקולאי בוכארין וד"ר כריסטיאן רקובסקי שהתנגדו בהתאם למדיניות הסובייטית, לאיחוד הרומנים מטרנסילבניה ובאנאט, מבסרביה ובוקובינה עם רומניה. הם טענו נגד פלוייראש ששיתף פעולה עם "אויבי המעמד" ושלחו אותו הביתה.