מנוסחת אוילר אפשר להסיק את המיון של הפאונים האפלטוניים, שהם פאונים שבהם כל הפאות חופפות לאותו מצולע משוכלל (נאמר, בן n צלעות), ובכל קודקוד נפגש אותו מספר פאות (נאמר, m). אם f הוא מספר הפאות, אז מספר הצלעות שווה ל-formula_14, ומספר הקודקודים הוא formula_15. על פי נוסחת אוילר formula_16, כלומר formula_17, וזה צריך להיות כמובן מספר טבעי. כאשר מוסיפים את הדרישה formula_18, מתקבלים למשוואה הדיופנטית הזו רק חמישה פתרונות.
רומא החדשה
זואוגיאוגרפיה
מנוע אטמוספרי
צ'רלס מרטין הול
צ'רלס אייבס
וילי כהן
ד"ר וילי כהן (בגרמנית: Willy Cohn; 12 בדצמבר 1888, ברסלאו - 25 בנובמבר 1941, קובנה) היה היסטוריון ופדגוג יהודי-גרמני.
קורות חיים.
כהן, בן למשפחת אנשי עסקים נודעת ומכובדת, עוטר במלחמת העולם הראשונה בצלב הברזל.
הוא פרסם מאות מאמרים בנושאים היסטוריים והחל מ-1919 לימד בגימנסיה בעירו עד שפוטר משם עקב יהדותו בעקבות תקנות אנטישמיות. עד היום מהווים כתביו של כהן מקור אמין ונדיר להתנהלות הקהילה היהודית בברסלאו בתקופתו.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, גברו ההגבלות והלחץ מצד השלטון על הקהילה היהודית. למרות זאת, נשאר כהן עם אשתו השנייה גרטרוד ושתי בנותיו בגרמניה, כיוון שהרגיש קשור למדינה (שני ילדיו מנישואיו הראשונים ובתו מנישואיו השניים היגרו מגרמניה לפני נובמבר 1940).
במהלך חייו כתב יומן אישי שמשמש עדות ייחודית להתנהלות הקהילה היהודית בברסלאו בתקופתו. יומן זה ראה אור בגרמניה, נלמד שם ואף תורגם לעברית לצד ספר זיכרונות פרי עטו.
ב-21 בנובמבר 1941 הוצאו מבתיהם כאלף יהודי ברסלאו, ובהם כהן ומשפחתו, נכלאו בתחנת ריכוז בעיר, וב-25 בנובמבר הועלו על רכבת לליטא. ב-29 בנובמבר, בהגיעם לקובנה, נורו למוות וילי כהן, אשתו גרטרוד ושתי בנותיו סוזנה ותמרה וכל נוסעי הרכבת יחד עם כאלף יהודים שהובלו לשם מווינה.
כיום נמצאים יומניו המקוריים בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים. הם ראו אור לראשונה בשפה הגרמנית בדצמבר 2006.
כתביו.
זיכרונותיו בתרגום לעברית:
בית הסוהר עופר
בית הסוהר עופר (בעבר כלא עופר; בפי הפלסטינים: כלא ביתוניא) הוא מתקן כליאה המשתייך למחוז מרכז של השב"ס.
הכלא מיועד לכ-1,200 אסירים ביטחוניים פלסטינים ברמת סיווג ביטחוני גבוהה. בית הסוהר ממוקם מדרום לביתוניא, מצפון לכביש 443, ליד צומת גבעת זאב.
בית הסוהר עופר הוא הכלא היחיד שמנהלת מדינת ישראל בתחומי יהודה ושומרון ובו מוחזק חלק קטן מהפלסטינים הכלואים בידי ישראל.
ארגוני זכויות אדם בעולם ובפרט ארגון מחסום Watch טוענים כי ישראל אוסרת בכלא קטינים, גם משלחת של חברי פרלמנט בריטיים דיווחה לאחר הביקור על הפרת זכויות אדם במקום.
היסטוריה.
בית הסוהר עומד על מקומו של בסיס ירדני לשעבר, שלאחר מלחמת ששת הימים הפך לבסיס של צה"ל ונקרא "מחנה עופר", על-שם סא"ל צבי עופר בעל עיטור הגבורה בפשיטה על נוקייב.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוקם בצמוד למחנה הצבאי בית מעצר שכונה על ידי הפלסטינים כלא ביתוניא.
בינואר 2003 ברחו מבית הסוהר שני אסירים ביטחוניים לאחר שחתכו את גדר המתחם. השניים לא נתפסו. ב-12 במאי 2003 ברחו ארבעה אסירים ביטחוניים נוספים, דרך מנהרה שחפרו מתחת לחומות הבטון המקיפות את הכלא. אחד מהם נתפס, והאחרים נמלטו לכיוון רמאללה. ארגון הג'יהאד האיסלאמי הודיע שהאסירים שנמלטו הגיעו ל"מקום מבטחים".
בית המעצר הוסב לכלא צבאי לאסירים ועצירים ביטחוניים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בראשית המאה ה-21. במהלך מבצע חומת מגן נקלטו במתקן המעצר אלפי אסירים והמתקן הורחב במהירות לצורך קליטתם.
ב-3 באוקטובר 2006 עבר מידי צה"ל לרשות שב"ס. בסוף שנת 2007 שהו בכלא כ-900 אסירים.
האסירים בכלא שוכנו עד 2009 באוהלים צבאיים. מסביב לכל קבוצת אוהלים ששיכנה מחלקה של אסירים היו שלוש גדרות תיל אשר מנעו את תנועת האסירים מחוץ למתחם המחלקה. בכל אוהל היו בממוצע כ-20 עצירים.
במהלך שנת 2009 יצא מכרז להקמת 4 אגפים של ביתני אשקוביות ואלו החליפו את האוהלים. נוספו אגפים חדשים במהלך שנת 2010 שנבנו באופן חדיש, כמו כן נבנתה חומה חדשה מסביב לבית הסוהר עם גזרות כלבים ומגדלי שמירה, מצב זה שיפר באופן משמעותי את רמת הביטחון בבית הסוהר, ומוגדר בעל רמת ביטחון מרבית.
בשנת 2021 בעקבות החלטת בג"ץ על תנאי מחיה לאסירים, הוחלט להרחיב את בית הסוהר בהוספת מספר אגפים חדשים, ושיפוץ האגפים הקיימים בכלא.
מחנה עופר.
במחנה עופר מוצב כיום גדוד איסוף קרבי - גדוד ניצן, הגדול ביותר בצה"ל, בסיס של השב"כ, מג"ב, מרחב הבינוי 562 השייך לפיקוד מרכז ופלוגת קישור וגיוס. כמו כן ממוקמת במחנה "קריית המשפט עופר", הכוללת את התביעה הצבאית באזור יהודה ושומרון היושבת תחת יחידת הפרקליטות הצבאית, בית המשפט הצבאי יהודה, בית משפט של ביקורת שיפוטית על מעצרים מנהליים, ועדות עררים ובית משפט צבאי לערעורים.
מיט רומני
וילארד מיט רומני (באנגלית: Willard Mitt Romney; נולד ב-12 במרץ 1947) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, מושל מסצ'וסטס לשעבר והמועמד של המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2012. מאז ינואר 2019 מכהן כנציג מדינת יוטה בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
רומני נולד למשפחה מורמונית אמידה בדטרויט, מישיגן. אביו, ג'ורג' רומני, היה תעשיין יליד מקסיקו (בן למשפחה מורמונית פוליגמית שברחה מהרשויות האמריקאיות), ובהמשך מושל המדינה מטעם המפלגה הרפובליקנית. בשנת 1968 התמודד אביו ללא הצלחה על מועמדות מפלגתו לנשיאות ארצות הברית, ובשנים 1969–1973 שירת בממשלו של ריצ'רד ניקסון כמזכיר השיכון.
רומני למד בתיכון פרטי במישיגן, ומשם המשיך ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת בריגהאם יאנג, אותם סיים בשנת 1971, וכן לימודי תואר שני במנהל עסקים ומשפטים באוניברסיטת הרווארד, אותם סיים ב-1975. עם תום לימודיו השתקע במסצ'וסטס שם עבד בבוסטון קונסלטינג גרופ (BCG), חברה לייעוץ עסקי. ב-1977 עבר לחברה מתחרה, ביין ושות' שהקימה קבוצת פורשי BCG וכיהן כסגן נשיאה. ב-1984 הקים קרן השקעות פרטיות מקבוצת ביין ועמד בראשה עד 1999. בתקופת עבודתו במגזר הפרטי הוא צבר הן מוניטין של איש עסקים מצליח וכן הון אישי שנאמד במאות מיליוני דולרים.
ב-1994 עשה רומני ניסיון ראשון להיבחר לתפקיד פוליטי, כאשר התמודד על נציגות מסצ'וסטס בסנאט האמריקני מול הסנאטור הדמוקרטי הוותיק טד קנדי. בשלבים מסוימים של מערכת הבחירות, הסקרים הראו על מרוץ צמוד, ומערכת הבחירות הפכה לאחת היקרות באותה שנה, אולם בסופו של דבר הצליח קנדי לנצח את רומני בהפרש של 18 אחוז מהקולות, ורומני חזר לעסקים.
ב-1999 נקרא לעמוד בראש הוועדה המארגנת של אולימפיאדת החורף של 2002 בסולט לייק סיטי, שנקלעה הן לקשיים כספיים, והן לקשיים תדמיתיים קשים עקב פרשת שחיתות בהחלטה על הענקת אירוח האולימפיאדה לעיר. רומני הצליח להתגבר על הקשיים ולהפוך את המשחקים להצלחה כלכלית. הוא הודיע שלא יקבל משכורת עד שלא יובטח כי המשחקים יסתיימו ברווח, ולבסוף תרם את משכורתו לצדקה. הוא דובר צרפתית שוטפת.
מושל מסצ'וסטס.
הצלחתו בארגון המשחקים האולימפיים החזירה אותו לפוליטיקה, והוא התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית על משרת מושל מסצ'וסטס בבחירות של 2002. המשרה הייתה נתונה בידי ממלאת מקום רפובליקאית ובלתי פופולרית. רומני ניצח, והצליח לשמר את התפקיד בידיים רפובליקניות במדינה בעלת רוב דמוקרטי וליברלי גדול.
תחת כהונתו כמושל עבר הממשל המדינתי מגירעון לעודף תקציבי, בעקבות קיצוצים בתקציב, וסדרה של העלאות של תעריפי אגרות ואף העלאה של מיסים מסוימים. כמו כן נערכה בהסכמה דו-מפלגתית רפורמה מקיפה בביטוח הבריאות במדינה, שדאגה לכך שכל תושבי המדינה יחויבו לרכוש ביטוח בריאות, ודאגה לסיוע למעוטי היכולת בכך.
נושא מרכזי שהעסיק את רומני בעת כהונתו כמושל הוא נושא הנישואים החד-מיניים. בסוף 2003 פסק בית המשפט העליון של מסצ'וסטס בעתירה כנגד הממשל שהאפליה נגד זוגות חד מיניים מנוגדת לחוקה של המדינה, ודרש מבית המחוקקים המדינתי לתקן תוך זמן קצוב את המצב. רומני התנגד הן לנישואים חד-מיניים והן ל"ברית זוגיות אזרחית", אבל נוכח ההחלטה תמך בתיקון לחוקה שיאפשר "ברית זוגיות אזרחית". אולם לנוכח כישלון החקיקה בנושא נאלץ להורות על מתן רישיונות נישואים לזוגות חד מיניים, ובכך הפכה מדינתו לראשונה בארצות הברית שמאפשרת זאת.
רומני כיהן קדנציה אחת, ולא התמודד על קדנציה נוספת.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
הערכות לגבי ריצתו לנשיאות החלו להישמע ב-2004 אחרי שרומני נבחר לשאת את אחד הנאומים המרכזיים בוועידת המפלגה הרפובליקנית, והתגברו בסוף 2005 כשהודיע שלא ירוץ לעוד כהונה כמושל. עם תום כהונתו, בתחילת 2007 פתח רשמית במרוץ.
בתחילת מסע הבחירות שני המתחרים המובילים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית היו רודי ג'וליאני וג'ון מקיין שלרבים מבין אנשי הימין הדתי השמרני בקרב הבוחרים הרפובליקאים הייתה רתיעה מלהצביע עבורם מכיוון שהם נחשבים מתירנים. לכן רומני נקט באסטרטגיה של כיבוש עמדת המועמד השמרני, מימין לג'וליאני ומקיין. אולם אסטרטגיה זו סבלה מכמה נקודות חולשה: למרות שבעת התמודדות זו רומני טען שהוא מתנגד נחרץ להפלות, בעבר עמדתו הייתה מתונה בהרבה, וכשהוא רץ כנגד טד קנדי לסנאט ב-1994 הוא תמך בשימור פסק דין רו נגד וייד. כמו כן אמונתו המורמונית היוותה בעיה, שכן רבים מהפרוטסטנטים, ובייחוד האוונגליסטים רואים בדת המורמונית כת, ולא זרם נוצרי לגיטימי.