בנוסף, הסביבה הכימית בביצה רוויה מאוד בחומצה ונמצא בה ריכוז גדול של חומצות אורגניות ואלדהידים. שכבות של כבול עוזרות לשמר את הגופות על ידי עטיפת הרקמה במטריצה משתקת קרה שמונעת את זרימת המים וחמצון. תכונה נוספת של שימור אנאירובי על ידי חומצות ביצה היא שהיא משמרת שיער, בגדים וכן חפצי עור. ניסויים מודרניים הצליחו לחקות את תנאי הביצה במעבדה ולהדגים את תהליכי השימור בפרקי זמן קצרים. ברוב גופות הביצה נראה מעט ריקבון או אזורים שלא לגמרי השתמרו. כשחלק מהדגימות נחשפו לאטמוספירה רגילה, הן החלו להתפרק במהירות. כתוצאה מכך, נהרסו הרבה מהדגימות. מאז שנת 1979 השתמרו 53 גופות כבול.
ההקשר ההיסטורי.
מהתקופה המזוליתית ועד תקופת הברונזה.
גופת הכבול העתיקה ביותר שזוהתה היא של אשת קולביירג מדנמרק שתוארכה ל-10,000 שנה לפני זמננו, בתקופה המזוליתית.
לפני כ-5,900 שנה הגיעה החקלאות לדנמרק, אם באמצעות חילופי תרבות או על ידי הגעת חקלאים לאזור, מה שמציין את תחילת המהפכה הנאוליתית באזור זה. גופות רבות שנקברו בביצות כבול מתוארכות לחלקה הראשון של התקופה הנאוליתית, ונראה כי אנשים אלו לא הגיעו לשם מרצונם. מספר חסר פרופורציה של גופות מאותה תקופה נמצאו בביצות בדנמרק, ומוערך שגילם הוא בין 16 ל-20 שנה בזמן המוות. עובדה זו מעלה השערה כי מדובר בקרבנות אדם או פושעים שהוצאו להורג מסיבות כאלה או אחרות. דוגמה לגופת כבול מאותה תקופה היא גופה של איש הקאשל שמתוארכת כ-4,000 שנה לפני זמננו.
תקופת הברזל.
רובן המכריע של גופות הכבול שהתגלו מתוארכות לתקופת הברזל, תקופה בה ביצות הכבול בצפון אירופה השתרעו של שטח גדול הרבה יותר מהיום. רבות מגופות אלו נושאות מספר קווי דמיון, מה שיכול להעיד על מסורת תרבותית שקשורה לאופן ההריגה וההפקרה של אנשים אלו. אנשים בתקופת הברזל הקדם רומאית חיו בקהילות מיושבות, בנו כפרים וחיו בחברה היררכית. הם היו חקלאים ובייתו בעלי חיים ויבולים. בחלקים מסוימים של צפון אירופה היה נהוג הדיג. אף שהם לא היו חלק מאימפריה הרומית ששלטה בדרום אירופה באותה תקופה, התושבים סחרו עם הרומאים.
עבור אנשים אלו הייתה לביצה משמעות קדושה, ולפיכך הם הביאו לביצות מנחות למיניהן - טבעות צוואר, צמידים וטבעות קרסול עשויים ברונזה ולעיתים רחוקות גם זהב. הארכאולוג פיטר גלוב האמין כי כל אלו היו "מנחות לאלים של פריון ומזל טוב". לפיכך מעריכים רבים כי גופות הכבול הושלכו על תוך הביצות מסיבות דומות, ושהם היו קורבנות אדם לאלים.
בגופות רבות נמצאו סימנים של דקירות, הכאה למוות, תלייה או חנק, או שילוב של כמה מאלו. במקרים בודדים הראש נערף. במקרה של האיש מאוֹסטֶרבִּי, שנמצא ליד אוסטרבי (Osterby) שבצפון גרמניה בשנת 1984, נמצא רק הראש, ללא שאר הגוף.
בדרך כלל נמצאו הגופות עירומות, ולפעמים כמה פריטי לבוש איתם, במיוחד כיסויי ראש. מאמינים כי הבגדים התפרקו במשך הזמן הרב ששהתה הגופה בביצה. במספר מקרים נמצאו זרדים, מקלות או אבנים על הגוף, לעיתים בצורה מצולבת, ופעמים אחרות נמצאו מקלות שמנעו מהגופה להיסחף במורד הביצה. בגופות מסוימות נמצאו סימנים של עינויים, כמו גופתו של האיש הזקן מקורגהן, בה נמצאו חתכים עמוקים מתחת לפטמות.
חלק מהגופות, כמו האיש מטולון מדנמרק, נמצאו עם החבל שחנק אותם עדיין על צווארם. חלקים, כמו הנערה מאידה מהולנד וגופות כבול מאירלנד, נמצאו עם שיער רק בצד אחד של ראשם, ובצד השני לא. ייתכן שפשוט הצד חסר השיער נחשף לחמצן זמן רב יותר מאשר הצד האחר. בחלק מגופות הכבול נמצאו מאפיינים שארכאולוגים מייחסים אותם כרמזים לכך שאותם אנשים היו שייכים לבני המעמד העליון: בעלי ציפורניים מטופחות וכן בדיקות חלבון השיער מראות על תזונה טובה. ברישומיו של סטראבון נכתב כי אוגורים היו מתאמנים בהגדת עתידות על קורבן אנושיים. ייתכן שזו הסיבה שבחלק מגופות הכבול, כמו אנשי ווירדינג שנמצאו בצפון הולנד, הקרביים נמשכו החוצה בחלקם דרך חתכים.
טכניקות מודרניות של ניתוח שלאחר המוות מצביעות על כך שחלק מהפציעות, כגון עצמות שבורות או גולגולות מרוסקות אינן תוצאה של עינויים אלא של משקל הביצה. לדוגמה, בעבר חשבו כי הגולגולת השבורה של האיש מגרובל היא כתוצאה ממכה על הראש. אלא שבדיקת טומוגרפיה ממוחשבת של הגופה על ידי מדענים דניים קבעה כי השבר בגולגולת נבע מהלחץ בביצה זמן רב לאחר מותו.
מימי הביניים ועד העידן המודרני.
אחת הגופות מתקופה זו היא של האישה ממיניבראדן שנמצאה באירלנד ומתוארכת למאה ה-16. ראיות שונות מצביעות על כך שייתכן שהיא התאבדה ולכן לא נקברה בחצר הכנסייה, או שלא היה לה כסף להרשות לעצמה קבורה נאותה.
גופות כבול רבות מהעידן המודרני הן של חיילים רוסים וגרמנים שנהרגו במהלך הלחימה בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, באגמים המזוריים בצפון-מזרח פולין.
צפון אמריקה.
בפלורידה נמצאו מספר שלדים שנקברו בביצות כבול לפני בין 5,000 ל-8,000 שנה, בתקופה הארכאית הקדומה באמריקה התיכונה. הכבול בפלורידה לח יותר והדוק פחות מאשר בביצות האירופאיות. כתוצאה מכך, השלדים נשמרו היטב אבל האיברים הפנימיים והעור לא נשמרו. יוצא מן הכלל הוא המוח שהשתמר בכמעט 100 גולגולות באתר הארכאולוגי וינדובר, וכן בכמה קברים בליטל סאלט ספרינג.
גילוי ומחקר ארכאולוגי.
עוד מאז תקופת הברזל השתמשו בני אדם בכבול כחומר הסקה. במהלך הזדמנויות שונות לאורך ההיסטוריה נתקלו חופרי כבול בגופות בביצות. רישומים של ממצאים כאלה קיימים מהמאה ה-17 - בשנת 1640 נמצאה גופת ביצה בהולשטיין שבגרמניה. ייתכן שזה הגילוי המתועד הראשון אי-פעם. רישום מוקדם נוסף באופן מלא יותר הוא של גילוי גופת כבול בביצת כבול בהר דרומקראג במחוז דאון, באירלנד. גילוי זה פורסם על ידי אליזבת ראודון, הרוזנת ממוירה, אשתו של בעל קרקע מקומי. רישומים כאלה ממשיכים אל תוך המאה ה-18: לדוגמה, דיווח על גופה שנמצאה באי הדני פין בשנת 1773, וגופה אחרת נמצאה בהולנד בשנת 1971. במהלך המאה השמונה עשרה והתשע עשרה, גופות שהתגלו נלקחו מהביצות ונקברו בקבורה נוצרית על קרקע הכנסייה, ולעיתים קרובות הניחו שמדובר בגופות של אנשים שמתו לאחרונה.
עם התפתחות האנטיקווריאט במאה ה-19 החלו אנשים שונים להעלות השערות שרבות מגופות הכבול אינן קרבנות רצח שננטשו שם לאחרונה, אלא גופות עתיקות. בשנת 1843, בפאלסטר שבדנמרק, נמצאה גופת ביצה שנקברה בצורה יוצאת דופן, עם קישוטים עליה (שבעה חרוזי זכוכית וסיכת ברונזה). לאחר שנמצאה נשלחה הגופה לקבורה נוצרית. על פי צו של פרידריך השביעי מלך דנמרק, שהיה אנטיקווריאטי, הוצאה הגופה ונשלחה למוזיאון הלאומי של דנמרק.
כשנמצאה בדנמרק האישה מהרלדסקר היא הוצגה כמלכה האגדית גנהילד מתקופת ימי הביניים המוקדמת. הארכאולוג ג'נס ג'קוב אסמוזן וורסיי טען כי מקור הגופה הוא מתקופת הברזל, כמו רוב גופות הכבול, ושגילה הוא לפחות 500 שנה. גופת הכבול הראשונה שצולמה הייתה של האיש מרנדסוורן שהתגלה בשנת 1871 בקיל שבגרמניה. הגופה עושנה מאוחר יותר בניסיון לשמר אותה והוצגה לראווה במוזיאון. עם התפתחות הארכאולוגיה המודרנית בתחילת המאה ה-20 החלו ארכאולוגים לחפור ולחקור גופות כבול בזהירות רבה יותר וביסודיות.
מתתיהו אייזלר
מתתיהו אייסלר
אייטור קראנקה
אייטור קראנקה דה לה הוס (בספרדית: Aitor Karanka de la Hoz; נולד ב-18 בספטמבר 1973 בויטוריה) הוא כדורגלן עבר ספרדי-בסקי, ששיחק בעמדת המגן וכיום מאמן את קבוצת גרנדה.
כשחקן העביר את כל הקריירה בספרד, בקבוצות אתלטיק בילבאו וריאל מדריד, למעט עונת פרישה בארצות הברית. עם ריאל מדריד זכה קראנקה שלוש פעמים בליגת האלופות.
קריירת משחק.
קראנקה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של דפורטיבו אלאבס, בסמוך למקום מגוריו, ועבר לעונה אחת במדי הנוער של אתלטיק בילבאו בשנת 1992 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגת המשנה הספרדית. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בליגה הבכירה ערך ב-7 בנובמבר 1993. מאמן הקבוצה יופ היינקס נתן לו את ההזדמנות וקראנקה שיחק 90 דקות מול סלטה ויגו, במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. עד לסיום העונה המשיך קראנקה לשחק לסירוגין בקבוצת המילואים ובקבוצה הבכירה, עד שקודם סופית לקבוצה הבכירה של המועדון.
לקראת עונת מונה יופ היינקס לתפקיד המאמן בריאל מדריד, והמאמן החתים בקבוצה את קראנקה. במהלך תקופתו במדריד, שימש קראנקה בעיקר כשחקן מחליף. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה ריאל בליגת האלופות לאחר ניצחון במשחק הגמר על יובנטוס, אך קראנקה לא היה בסגל למשחק. הוא החמיץ את מירב עונת עקב בעיה בלב, אך חזר כדי לזכות בשנית בליגת האלופות, כשעלה בהרכב הפותח בניצחון הקבוצה במשחק הגמר על ולנסיה בתוצאה 0–3. עונה אחר כך היה שחקן משמעותי יותר בריאל, ועזר לה לזכות באליפות ספרד ראשונה אחרי ארבע שנים. בעונה שאחריה השיגה ריאל זכייה נוספת בליגת האלופות, הפעם קראנקה ישב על הספסל ולא שותף בניצחון 1–2 במשחק הגמר על באייר לברקוזן.
לאחר חמש עונות במדריד, ולקראת עונת , חזר קראנקה לאתלטיק בילבאו. הישג השיא שלו עם הקבוצה היה המקום החמישי בעונת , שהבטיח לקבוצה העפלה לגביע אופ"א. לאחר ארבע עונות במדי בילבאו, עזב קראנקה לעונת פרישה בארצות הברית במדי קולורדו ראפידס, ולאחריה פרש ממשחק פעיל.
נבחרת ספרד.
בין השנים 1993 ל-1996, קראנקה היה חלק מנבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. הוא ערך במדיה 14 הופעות, ביניהן בשני טורנירי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, שהסתיימו במקום שלישי (1994) ושני (1996). הוא ייצג את הנבחרת האולימפית של ספרד באולימפיאדת אטלנטה (1996), שהודחה ברבע גמר הטורניר.