באותה השנה, 1973, הייתה קינג גם הכוח המניע מאחורי הקמת האיגוד המקצועי של שחקניות הטניס, ה-WTA, והתמנתה לנשיאתו הראשונה. אולם משחק אחד ויחיד ששיחקה באותה השנה, האפיל על כל אלה בפרופיל התקשורתי העצום לו זכה, ובהשפעתו ארוכת הטווח. היה זה המשחק שכונה "קרב המינים" (Battle of the Sexes).
ראשיתו של "קרב המינים" בקריאת תיגר של שחקן העבר בובי ריגס, מי שהיה טניסאי עלית בשנות השלושים והארבעים ובינתיים פנה להתפרנס ממשחקי ראווה למיניהם. ריגס הכריז על עצמו כ"חזיר שוביניסטי גברי", ייתכן כדי לייצר המולה תקשורתית רווחית. הוא התרברב כי למרות כל הרעש שליווה את הרנסאנס של הטניס הנשי באותה העת, עדיין יכול גבר בן 55, הרבה מעבר לשיאו, לנצח את הטובות שבטניסאיות הסבב העולמי. בתחילה סירבה קינג (בת ה-29 אז) להרים את הכפפה שהטיל, אולם לאחר שניצח את מרגרט קורט 6–2 6–1, במשחק שנערך ביום האם 1973, הבינה כי אם לא תנצח אותו "יחזיר הדבר את הטניס הנשי חמישים שנה לאחור", "יהרוס את סבב הנשים" וישפיע לרעה על ההערכה העצמית של נשים באשר הן. כדי לתמוך בסבב המקצועני הנשי שהיא בעצמה הקימה, וגם לזכות בפרס כספי ניכר, נתנה לבסוף את הסכמתה למשחק.
ב-20 בספטמבר 1973 התמודדו ריגס וקינג ביוסטון, לפני למעלה מ-30,000 צופים שהגיעו ל"אסטרודום" הטקסני, ועוד 50 מיליון שצפו בהם בשידור חי ל-37 ממדינות העולם. תוצאת המשחק הייתה ניצחון חלק של קינג: 6–4, 6–3, 6–3.
תחקיר של רשת ESPN קבע כי המשחק היה מכור, לאחר שריגס נקלע לחובות כבדים למאפיה וראשיה הכריחו אותו להפסיד על המגרש כדי להרוויח כסף בהימורים
בשנת 2001 יצא סרט הטלוויזיה הקומי "כשבילי ניצחה את בובי" , בו גילמה השחקנית הולי האנטר את דמותה של קינג. בשנת 2014, יצא סרט הדוקומנטרי על האירוע. בשנת 2017 יצא סרט הקולנוע "קרב המינים", בו מגלמת את דמותה השחקנית אמה סטון.
קריירה מאוחרת.
קינג הוסיפה לשחק טניס מקצועני עוד שנים רבות לאחר שהייתה לסמל פמיניסטי. ב-1975, השנה שבה בחר בה סקר קוראות המגזין "Seventeen" ל"אישה הנערצת ביותר בעולם" (גולדה מאיר הסתפקה במקום השני), היא זכתה בגרנד סלאם ה-12 והאחרון שלה ליחידות - זכייתה השישית בווימבלדון. היא שיחקה טניס ליחידות עוד שמונה שנים לאחר מכן ופרשה ב-1983. הופעתה האחרונה בטורניר היחידות של אליפות וימבלדון, בגיל 39, הסתיימה בשלב חצי הגמר. לאחר מכן הוסיפה להשתתף בטורנירי זוגות, עד 1990. בת זוגה למשחקה התחרותי האחרון בפלורידה ב-1990, הייתה ג'ניפר קפריאטי בת ה-13. קינג הייתה אז בשנתה ה-47.
לאחר שפרשה הקימה קרן מלגות לספורטאיות טניס במימון משקיעים שגייסה, וארגנה מלגות לטניסאיות בקולג'ים.
גם אחרי שחדלה לשחק, נותרה קינג גורם משמעותי בעולם הטניס. כקפטן הובילה את נבחרת ארצות הברית לזכייה בגביע הפדרציה ב-1996, עשרים שנה לאחר שזכתה בו כשחקנית. באותה שנה אימנה גם את שחקניות ארצות הברית בטורניר הטניס של אולימפיאדת אטלנטה (1996), שזכו בזהב ליחידות ולזוגות. היא המשיכה להוביל את הנבחרת האמריקאית עד 2003. מעורבותה המתמשכת ומעמדה בטניס הנשי באו לידי ביטוי גם בדירבונה של הטניסאית הישראלית ציפי אובזילר, לחזור לפעילות בסבב הנשי, לאחר מפגש בין נבחרות גביע הפדרציה של ארצות הברית וישראל.
מורשת.
בעשור שבין השנים 1966–1975, הייתה בילי ג'ין קינג הטניסאית הדומיננטית ביותר בעולם. חמש פעמים דורגה ראשונה בעולם בסוף השנה, לפי הדירוג הנוהג באותה העת: 1966–1968, 1972 ו-1974. מתוך 25 תחרויות גרנד סלאם (יחידות) בהן השתתפה באותו עשור, הגיעה ל-16 גמרים וניצחה ב-12. במחצית הראשונה של שנות השבעים של המאה ה-20 לא הצליחה אף טניסאית לגבור עליה בגמר גרנד סלאם: היא השתתפה בעשרה טורנירים, העפילה לשבעה משחקי גמר וניצחה בכולם. בשישה מהם לא הפסידה גם מערכה. עדות נוספת לחוסנה המנטלי של קינג במעמד הגרנד סלאם ליחידות, היא העובדה שנצחה 11 מ-13 משחקיה שהגיעו ל-5-5 במערכה השלישית, כלומר הגיעו לשלב שבו שני הצדדים כאחד היו רחוקים שני משחקונים בלבד מהפסד - או ניצחון. במחצית השנייה של שנות השבעים איבדה את מעמדה כטניסאית הטובה בעולם לבת ארצה כריס אוורט.
הפרסים והכיבודים שקיבלה מעידים על חשיבותה מעבר לתחום המצומצם של טניס לנשים: כשנבחרה כ"ספורטאי השנה" של עיתון הספורט האמריקאי ספורטס אילוסטרייטד ב-1972 היא הייתה לא רק האישה הראשונה לעשות כן, אלא גם הטניסאי הראשון שזכה לכך. ב-1975 נבחרה כאיש השנה של השבועון טיים, יחד עם נשים נוספות שייצגו את כלל נשות ארצות הברית, ובהן הגברת הראשונה בטי פורד. חמש עשרה שנים לאחר מכן, בחר בה LIFE כאחת מ"מאה האישים האמריקאים החשובים של המאה ה-20" - אישים בכלל, ולא מבין הספורטאים בלבד.
בשנת 2006 נקרא על שמה מרכז הטניס הלאומי בניו יורק.
באוגוסט 2009 קיבלה קינג את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
חייה האישיים.
בשנת 1968 הבינה קינג שהיא נמשכת ומתעניינת בנשים. בשנת 1971 היא עברה הפלה ובאותה העת היא ניהלה מערכת יחסים אינטימית עם מזכירתה מרילין ברנט. במאי 1981 ברנט הגישה נגדה תביעת ממון מתוקשרת (עברה אאוטינג) ובכך הפכה קינג לספורטאית המקצוענית הראשונה הבולטת שהיא לסבית מחוץ לארון. היא רצתה לפרוש מטניס מקצועני אך לא יכלה להרשות לעצמה בגלל התביעה: "תוך 24 שעות מפרסום התביעה הפסדתי את כל עולמי. איבדתי הכל. הפסדתי לפחות 2 מיליון דולר רק מחוזים ארוכי טווח שהייתי חתומה עליהם. הייתי צריכה לשחק רק על מנת לממן את שכר עורכי הדין. בשלושה חודשים התבזבזו להם כ-500,000 דולר, הייתי בהלם. כל חיי לא הרווחתי סכום של שני מיליון דולר".
קינג התגרשה מבעלה בשנת 1987. באוטוביוגרפיה שלה בשנת 1982 היא כתבה שהחליטה על ההפלה בגלל שהנישואין לא היו מספיק חזקים על מנת להביא ילד למשפחה שלה.
היא סיפרה בשנת 1998 שמרטינה נברטילובה לא תמכה בה כשהוצאה מהארון, דבר שהוביל לנתק של חמש שנים ביניהן. בשנת 2007 אמרה קינג "זה היה לי קשה מאוד, כשהוצאתי מהארון. כל אחד צריך לעשות את זה בזמן שלו. 50% מהגייז יודעים על עצמם כבר בגיל 13 ואילו אני הייתי בחמישים האחוזים האחרים. לא הייתי מתחתנת עם לארי לו הייתי יודעת. לא הייתי עושה לו את זה. הייתי לגמרי מאוהבת בלארי בגיל 21 כשהתחתנו".
היא חברה של אלטון ג'ון והייתה ידידתו של צ'ארלס מ. שולץ.
קינג שיחקה שופטת בסדרת הטלוויזיה האהובה עליה "חוק וסדר" באפריל 2007.
בשנת 2014 נבחרה קינג על ידי ברק אובמה נשיא ארצות הברית לעמוד בראש המשלחת האמריקאית לאולימפיאדת סוצ'י (2014) בגלל הפגיעה בזכויות קהילת הלהט"ב ברוסיה, המדינה המארחת. היא פרשה מהמשלחת בגלל מחלתה של אמא שלה שנפטרה ביום פתיחת המשחקים.
היא מתגוררת בניו יורק ובשיקגו עם בת זוגה אילנה קלוס, טניסאית שדורגה בעברה במקום ראשון בעולם בזוגות נשים.
י.פ. סטון
ג'יימס קוברן
Sabotage (שיר של ביסטי בויז)
Sabotage הוא סינגל שיצא לאור בשנת 1994 על ידי להקת ההיפ הופ האמריקנית "ביסטי בויז". השיר מופיע באלבומם "Ill Communication". השיר משלב מגוון סגנונות שהבולטים ביניהם הם ראפ ומטאל, המשולבים עם רוק, סקרצ'ינג וקטעי גיטרה חוזרים.
בשנת 2004 דירג מגזין הרולינג סטון את השיר במקום ה-480 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. ב-2005 מיקם המגזין Q את השיר במקום ה-46 מבין 100 השירים הטובים ביותר המשלבים קטעי גיטרה בולטים.
וידאו קליפ.
השיר מזוהה בעיקר עם הווידאו קליפ שלו שבויים על ידי ספייק ג'ונז והוקרן רבות בערוץ ה-MTV. הקליפ היווה מחווה לסדרות המשטרה שרווחו בשנות ה-70 כגון "הוואי חמש-אפס" ו"סטארסקי והאץ'", וחברי להקת הביסטי בויז הופיעו בו כשחקנים בסדרת טלוויזיה בדיונית בשם "Sabotage" שהקליפ מהווה את הפתיח שלה.
סבוטז'
סבוטז' (בצרפתית: Sabotage) היא פעולה אשר מכוונת להחלשה ופגיעה מכוונת בגוף או ישות כלשהי. במקומות עבודה, מתייחס המושג לפגיעה מוסכמת בין העובדים ביעילות התפוקה, בדרך כלל כדי לשפר את תנאי העבודה או למחות כנגד עוולה שנעשתה לדעת העובדים, בידי ההנהלה. על פי רוב מקרה של סבוטז' במקום עבודה יתרחש במכונות או רכוש אחר, כדרך להביע מחאה והתנגדות למדיניות אשר נקבעה בידי ההנהלה. מבצעי הסבוטז' ישמרו על אלמוניותם, בשל ההשלכות הפליליות של מעשיהם.
אטימולוגיה.
ישנם שלושה הסברים אפשריים למושג, כולם מתייחסים למקורו במילה הצרפתית וההולנדית לנעלי עץ, "סאבוט":
בארצות הברית של תחילת המאה ה-20 ארגוני פועלים רבים, ובראשם ה-IWW, התייחסו לפעולת הסבוטז' כפעולה של הגנה עצמית מפני פעולות לא מוסריות שהונחתו על הפועלים מידי מעסיקיהם. אחד ממנהיגיו המפורסמים של ה-IWW, "ביג" ביל הייווד, אשר תרם רבות לעיצוב הארגון והפילוסופיה שלו, נחשף למושג בעת סיור באירופה שערך ב-1910 כשהגיעו לצרפת:
אנדראס מאלם בספרו How to Blow Up a Pipeline: Learning to Fight in a World on Fire מצדיק פעולות סבוטז' כחלק של המאבק נגד התחממות עולמית.
קורדורוי
קוֹרְדורוֹי (אנגלית: Corduroy, על פי האקדמיה ללשון העברית - קְטִיפַת תְּלָמִים) הוא בד ממשפחת הקטיפה. הבד ארוג מסיבי כותנה בפסים ונחתך לאחר האריגה לרוחב פס רצוי.
קורדורוי נחשב לבד חזק ועמיד מאוד ושימש בעבר לבגדי עבודה. כיום משמש למעילים, לחליפות מחויטות, למכנסיים, לחצאיות ולבדי ריפוד.
קורדורוי מיוצר בפסים ברוחב שונה, בהתאם למקור הבד ובהתאם למקור גם השם:
מרכז רפואי כרמל
המרכז הרפואי כרמל, על שם ליידי דייויס, הוא בית חולים הממוקם בשכונת אחוזה בחיפה ומשתייך לשירותי בריאות כללית.
המבנה הישן.