עם נפילת ברית המועצות והיבחרו של בוריס ילצין לנשיא רוסיה הוא בחר להשתכן תחילה בבית הממשלה ורק מאוחר יותר בחדר עבודה בקומה השלישית. בתקופתו בוצעו שיפוצים נרחבים במבנה וחפצים רבים שנקשרו לשלטון הסובייטי הועברו למוזיאונים והובאו חפצים אחרים, הוצבו פסלים שונים ואף במהלך שיפוצים בחדר העבודה הישן של סטלין נתגלתה מנהרה חשאית, המובילה אל מתחת לקרמלין וילצין הורה לסתום אותה.
עם מינוי ולדימיר פוטין לנשיא הוא לא ערך שינויים מיוחדים, למעט אחד - הוא הורה להתקין מחשב ולחברו לאינטרנט ולהתקין תקשורת מאובטחת רציפה בין חדר העבודה הנשיאותי לחדר המצב של הקרמלין, ששוכן בסמוך לחדר העבודה. את מרבית זמנו בילה פוטין במעונו נובו אוגריובו.
דמיטרי מדבדב התקין בחדר מסכי טלוויזיה ומסכי מחשב רבים והמשיך להשתמש בחדר כחדר העבודה הנשיאותי, אך גם הוא לא הרבה לשהות בחדר העבודה הנשיאותי בקרמלין, אלא במעון בארוויחה במחוז מוסקבה.
אולם השגרירים.
האולם הסמלי (אולם השגרירים בשמו המוכר יותר) (Гербовый (Посольский) зал) נפתח על ידי העוזרים הנשיאותיים ובו חפצים שעליהם מוטבע סמל רוסיה ומכאן השם "האולם הסמלי". השם המוכר יותר - אולם השגרירים - מתייחס לייעודו של החדר, המשמש את הנשיא בעודו מקביל את פניהם של שגרירי מדינות זרות.
החדר החגיגי.
החדר הנציגותי (או "החדר החגיגי") (Представительский (парадный) кабинет), נקרא גם החדר הסגלגל הקטן (בלי קשר לחדר הסגלגל האמריקני) וכך כינה אותו הארכיטקט קזאקוב - חדר זה משמש את הנשיא בעת דיונים ושיחות עם מנהיגי מדינות זרות המגיעים לקרמלין. בגומחות השונות שבחדר ניצבים פסלי הקיסרים הרוסיים - פיוטר הגדול, יקטרינה הגדולה, ניקולאי הראשון ואלכסנדר השני.
אולם יקטרינה.
האולם העיקרי הוא אולם יקטרינה (Екатерининский зал) - המשמש לעריכת טקסים חגיגיים וממלכתיים בהשתתפות הנשיא, כמו גם טקסי הענקת פרסים ועיטורים ממלכתיים.
ב-1812, ארמון הסנאט נהרס על ידי הצבא הצרפתי בהנהגת נפוליאון ושיקומו הושלם ב-1856. עד 1917 באולם הכיפה המרכזי של המבנה ניצב דוגמת כתר מוזהב שהוסר עם עליית הבולשביקים לשלטון והציבו במקומו את דגל ברית המועצות.
ב-25 בדצמבר 1991 הוסר הדגל הסובייטי והוחלף בדגל רוסיה שכעבור זמן הוצב לצדו הנס הנשיאותי הרוסי.
פרס החינוך הארצי
פרס החינוך הארצי הוא פרס הצטיינות המוענק מדי שנה על ידי משרד החינוך למוסדות חינוך בישראל לאות הערכה על פועלם החינוכי.
מתן הפרס.
בשנים האחרונות ניתנת מדי שנה המלצה לזכייה בפרס לכ-70 מוסדות חינוך – גני ילדים ובתי ספר בגילאים השונים. לשלב הגמר מגיעים כ-20 מהם, ומהם זוכים בפרס כעשרה מוסדות.
המוסדות הזוכים נבחרים על ידי ועדת שיפוט של משרד החינוך. הוועדה ממיינת את המועמדים ומעניקה להם ניקוד על סמך חומר בכתב על פעילותם ועל סמך ביקור במוסדות עצמם.
אמות המידה לזכיית מוסד בפרס הן:
הפרס מוענק למוסדות הזוכים בטקס הנערך מדי שנה בירושלים בסוף חודש יוני, עם סיום שנת הלימודים, במעמד נשיא המדינה ושר החינוך.
משרד החינוך מעניק מדי שנה גם את פרס החינוך היישובי לכחמש רשויות מקומיות, שהצטיינו בקידום הפעילות החינוכית בתחומן.
משולש חד זווית
רות ברנדשטטר
רות קלנר
כרסום
כירסום
בי.סי. קייב
מועדון הכדורסל קייב (באוקראינית: Баскетбольний клуб Київ) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר קייב, המתמודדת בסופרליגה האוקראינית.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1999 על בסיס קבוצת קייב באסקט שהפסיקה להתקיים בשנת 1998. היא זכתה פעמיים באליפות אוקראינה (2000, 2005). ופעם אחת בגביע האוקראיני (2007).
בנוסף לכך, הקבוצה זכתה במקום שני באליפות אוקראינה 6 פעמים (2001, 2002, 2004, 2006, 2007, 2008).
בשנת 2005 הגיעה עד לגמר היורופליג והפסידה לקבוצת דינמו סנקט פטרבורג בתוצאה 74-85. ושנה לאחר מכן, סיימה במקום השלישי באותו מפעל.
בעבר שיחקו בקבוצה כדורסלנים ישראלים כמו אפיק ניסים, אבי סוכר ושחר גורדון, וכן המנהל המקצועי רני כהנא.
מיראמקס
אגדות האחים גרים (סדרה)
מירמקס
מירמקס (Miramax, LLC, נודעת גם בשם Miramax Films) היא חברה אמריקאית בבעלות-קטארית ותאגיד ויאקום להפקה והפצה של סרטי קולנוע. החברה הייתה בבעלות פרטית של מייסדיה עד לשנת 1993, אז נרכשה על ידי חברת וולט דיסני ונמכרה ב-2010. אחרי פירוק ויאקום, הבעלות על מירמקס, עברה ל-סרטי פרמאונט.
היסטוריה.
מירמקס נוסדה בשנת 1979 על ידי האחים הארווי ויינסטין ובוב ויינסטין. שם החברה הוא שילוב של שמות שני הוריהם, מרים ומקס. מירמקס נוסדה במקור למטרת הפצת סרטים שנוצרו מחוץ להוליווד: סרטים בשפות זרות, ובמיוחד סרטים שכונו "עצמאיים", שנחשבו ללא כדאיים מבחינה מסחרית, ושלא מצאו את מקומם במערכת הנוקשית של האולפנים הממוסדים בשנות ה-80.
הסרט התיעודי "הקו הכחול הדק" ("The Thin Blue Line", במאי: ארול מוריס), שהפיצה מירמקס בשנת 1988, סרט אשר ערך בחינה מחודשת על הרשעתו ברצח של רנדל דייל אדמס שבעקבותיה בוטל פסק דינו למוות, הביא למירמקס מוניטין בינלאומי. שנה מאוחר יותר זכה הסרט "סקס, שקרים ווידאוטייפ" בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרטים השערורייתים "הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" (1989), קשור אותי! אהוב אותי! (1990) וכלבי אשמורת (1992) הרחיבו בהתמדה את המודעות למירמקס, וסללו את הדרך המסחרית גם לאולפנים קטנים אחרים בהוליווד.
החברה נרכשה בשנת 1993 במחיר של 60 מיליון דולר לחברת-בת של דיסני, שהקציבה למירמקס סכום של 700 מיליון דולר. חלק גדול מסכום זה שימש לטיפוח כוכבים כגון בן אפלק, ג'וד לאו, גווינת' פאלטרו, קוונטין טרנטינו, ורנה זלווגר, שהשתתפו בעיקר רק בסרטים שמירמקס הפיקה. בנוסף ייסד בוב ויינשטיין את חברת הבת Dimension Films, שהפיקה סדרות כמו צעקה (1996-2000) ומת לצעוק (2000-2006) שגרפו מיליונים בקופות.
כמו כן, בין השנים 1996 ל-2011, הפיצה החברה את סרטי סטודיו ג׳יבלי, שהיו בבעלות חברת וולט דיסני באותה תקופה, מה שיצר חילוקי דעות רבים בין החברה לבין הייאו מיאזאקי שהתגלו בעקבות ראיון שנערך עימו בשנת 2005 וזאת בעקבות עריכות וצנזורים רבים שהחברה ביצעה לסרט הנסיכה מונונוקי כאשר הסרט הופץ בארצות הברית וסיפר שבתור בדיחה אחד המפיקים בסטודיו שלח לויינשטיין במתנה חרב שעל הלהב שלה היה כתוב ״"נא לא לחתוך"״. בסופו של דבר הסרט הופץ ללא העריכות והצנזורה שויינשטיין רצה. בתגובה לכך ויינשטיין מסר שהוא עשה את העריכות ולו רק בשביל שקהל רחב יוכל להנות מהסרט ואף להצלחה כלכלית שלו והשיב ש״"הוא לא חותך בשביל הכיף, אלא בשביל לעבוד. כל חיי שירתתי מאסטר אחד - הסרט. אני אוהב סרטים".״
אף על פי שמירמקס צמחה והייתה בין עשרת האולפנים המצליחים ביותר (בשנת 2003 בלבד, הניבו סרטיה יותר מ-2 מיליארד דולר והיו מועמדות ל-40 אוסקרים), את ההחלטות החשובות קיבלה חברת דיסני, מה שגרם לחילוקי דעות פומביים: הפרויקט של שר הטבעות כמעט ננטש בשנת 1996 (אף על פי שבסופו של דבר, הפקתו הועברה לחברת הבת של האחים וורנר, ניו ליין סינמה), והסרטים דוגמה ו"סנטה בשקל" הופיעו על מסך הקולנוע תחת מחאת מחזיקי המניות השמרניים של דיסני. לבסוף הגיע הנתק הסופי בין האחים וינשטיין לבין דיסני, לאחר שזו אסרה להשכיר עותקים להקרנה מסחרית של הסרט התיעודי "פרנהייט 9/11" (2004). האחים וינשטיין רכשו את זכויות הפרויקט מהונם הפרטי, ייסדו את הקבוצה Fellowship Adventure Group, וזכו להצלחה מסחרית ייחודית עם סרטו של מייקל מור.
בספטמבר 2005 עזבו האחים את החברה, לאחר שלא יכלו לעמוד בתשלום מחיר הרכישה חזרה של מירמקס (2 מיליארד דולר). דיסני שמרה על 550 סרטי מירמקס, והותירה בידי האחים את סרטי Dimension Films ושילמה להם סכום של 140,000,000 דולר, איתם ייסדו את החברה "האחים ויינסטין". בין אוקטובר 2005 לינואר 2010 עמד בראשות מירמקס דניאל באטסק (Battsek), אך החברה תחת הנהגתו לא הצליחה לשחזר את ההצלחות האחרונות.
במהלך ינואר 2010 הודיעה החברה האם דיסני על צמצום מירמקס ב-70%, ומרבית עובדיה פוטרו. החברה צומצמה להפצת סרט בשנה, למעט שש הפקות לא גמורות. כמו כן, דיסני סגרה את המשרדים של החברה בניו יורק (כולל המטה ששכן שם) ולוס אנג׳לס והעבירה את כל עסקי החברה לברבנק, מה שגרם להתפטרותו של נשיא החברה באותם ימים, דניאל בטסק כשבמקומו מונה ריץ׳ רוס. ב־9 בפברואר 2010, הודיעה חברת וולט דיסני כי בכוונתה למכור את החברה כי לטענת בוב איגר, נשיא החברה לאותם ימים, כי ״"מירמקס אינה מספקת את מה שנחוץ אסטרטגית לחברה שלנו"״ ב-30 ביולי 2010 נמכרה מירמקס לקבוצת המשקיעים פילמיארד אחזקות בראשות רון טוטור (Ron Tutor) עבור 663 מיליון דולר. העסקה הושלמה ב-3 בדצמבר 2010 כשבעקבותיה מונה מייק לאנג, ראש המחלקה לפיתוח עסקי בניוז קורפ לשעבר שהודיע כי ״"לא רק ישמור על הסרטים הקיימים שהחברה הפיצה, אלא גם ימשיך לייצר תוכן חדש ומקורי."״