מכיוון שפסקיו שווים בדינם לפסקי הסנהדרין, הוא מצטרף עימם למניין, אם הורו יחד, כך שלפי ההלכה האומרת שקרבן חטאת הקהל מובא רק אם רוב הציבור היהודי חטא, ניתן לצרף במניין גם את הכהן הגדול. חכמי הגמרא הסתפקו מאוד מה הגדר של הוראה משותפת. אחת מהסברות אותן הציע אביי, הייתה שרק אם הורו במקום אחד נחשבת הוראתם למשותפת, אבל אם הורו בשני מקומות נפרדים, נחשבת הוראת הכהן המשיח והוראת בית הדין לשתי הוראות נפרדות, אך רבא דחה את הסברא, וקבע בפשטות שכדי ששתי ההוראות יחשבו כשתי הוראות נפרדות לעניין חיוב הבאת הקרבנות, עליהן להיות בשני נושאים שונים.
כן הסתפקו חכמי הגמרא, אם הוראה בנושאים שונים שעונשם שווה, כמו למשל איסור אכילת חלב שבשני מקומות שונים בגוף, שמקור האיסור בפסוק של שתי חתיכות החלב שמשני המקומות - שונה, האם דינם כמו איסור אכילת חלב ואיסור עבודה זרה, שגם איסורם נלמד משני פסוקים שונים, או שמא דווקא כאשר שתי ההוראות הן בחלב ועבודה זרה, שהקרבנות שיש להביא על חטאים אלו, שונים זה מזה, שהרי על איסור עבודה זרה יש להביא עז לקרבן בניגוד לחלב, שכמו כל איסור לא תעשה שיש להביא כבשה או עיזה.
חטאת נשיא
בהלכה היהודית, קרבן נשיא שחטא הוא סוג של קרבן חטאת המיוחד למלך. בניגוד לאדם רגיל שחטא שמביא כבשה או שעירה, הרי שנשיא שחטא מביא תיש להקרבה.
גדרו של נשיא.
נשיא הוא אדם בכלל ישראל ש, אדם שאין אדם אחר השולט עליו, שזהו מלך ממלכי ישראל, או הריש גלותא שבבבל. לעומת זאת, מסופר, כי רבי יהודה הנשיא, ששימש כנשיא וראש העדה היהודית בארץ ישראל, שאל את תלמידו המובהק רבי חייא, האם הוא נחשב למלך, וזה השיב לו, כי מכיוון שלריש גלותא שבבבל ישנה עדיין שליטה מסוימת על הנשיאים שבארץ ישראל, אין הנשיא נחשב למלך. החתם סופר מסביר, כי גם בזמן הזה, שבית המקדש השלישי עדיין לא נבנה, צריך כל אדם לדעת איזה קרבן עליו להביא, שכן על כל אדם לומר את פרשת הקרבן אותו הוא חייב להביא, ואחר כך לומר, כנהוג בכל תפוצות ישראל לומר בחלק הראשון של תפילת שחרית.
רבן יוחנן בן זכאי, ששימש בעצמו כנשיא, דרש את הפסוק הפותח את פרשת קרבן נשיא, "אשר נשיא יחטא", הנפתח בצורה שונה מפרשות קרבן כהן משיח וקרבן חטאת הקהל הנפתחים בתיבה "אם", ומסביר כי המילה "אשר" משמעותה על פי הדרש היא מלשון אושר, כלומר אשרי הוא הדור שנשיאו שם לב להביא קרבן אפילו על חטאים שעשה בשוגג, וכל שכן שמשים לבו לשוב בתשובה על חטאים שעשה במזיד, ולמרות מעמדו המיוחד והנישא אין רם לבו.
הלכות מיוחדות.
הדיעה המקובלת היא, שדינו של הנשיא נקבע בעיקר לפי הזמן שחטא האדם, ולא לפי הזמן שנודע לו. אבל רבי שמעון סבור שגם שעת ידיעת החטא, הזמן בו נודע לכהן שחטא - הזמן בו חל חיוב הקרבן למעשה, קובע גם הוא, ולכן אם נודע לנשיא בזמן מעמדו כנשיא שחטא עוד לפני שהתמנה לכס הנשיאות, אין לו להביא לא קרבן הדיוט - מכיוון שנודע לו בתור נשיא ולא קרבן הדיוט, כן זמן החטא היה בתור הדיוט.
הגמרא מסופקת בסיבת טעמו של רבי שמעון, שהדיוט שנודע לו בתור נשיא אינו מביא קרבן הדיוט. האם הסיבה לכך היא בכך שהשתנה דין קרבנו, שמביא עז זכר בניגוד לאדם רגיל המביא עיזה או כבשה נקבה, או שהסיבה לכך היא בכך שהנשיא השתנה והפך לאדם אחר, בדומה לדיני שינוי במשפט העברי, ואם כן באשם תלוי שלא השתנה דינו, ועליו להביא קרבן כהדיוט, עליו להביא קרבן.
הדיעה המסתברת היא, שאדם שחטא באופן שמחצית מהחטא התבצעה בעודו הדיוט, ומחציתו לאחר ההתמנות, מכיוון שהחטא הושלם בעודו נשיא, עליו להביא קרבן כנשיא, כמו למשל אדם שאכל חצי כזית חלב כשהוא הדיוט וחצי כזית חלב כשהוא נשיא. אלא שעל כך ישנו פסוק מיוחד המפריד ומפקיע את כל חיובי הקרבן מעל נשיא שהתמנה לנשיאות, הפסוק הקובע את חיוב קרבן חטאת על חטא, , ודרשו החכמים, שהמילים מעם הארץ באים להוציא מן הכלל "נשיא", שאינו חייב בקרבן זה.
חקירות תלמודיות.
רבא הסתפק בנידון, שאדם חטא במחצית חטא כאשר הוא הדיוט, התמנה לנשיאות ושוב הודח והשלים את החטא, האם ניתן לצרף את שני חלקי הקרבן, האם ניתן להשוותו למומר שמופקע כליל מדיני קרבנות ולכן אי אפשר לצרף שני חצאי זיתים שאכל - לפני המירו את דתו שקרבנו אינו מתקבל כלל ואחרי שובו בתשובה, או שמא מכיוון שבעודו נשיא לא הופקע כליל מדיני הקרבנות, ניתן לצרף את שני חצאי החטא. שאלה זו הובאה על ידו לרבו המובהק רב נחמן, שלא ידע את התשובה.
ישראל שמעון רבינוביץ' תאומים
ישראל שמעון רבינוביץ'-תאומים (ה'תרמ"ג, 1883 – כ"ב באלול ה'תשכ"ח, ספטמבר 1968) היה ממייסדי בת ים וראש המועצה שלה בשנותיה הראשונות.
ביוגרפיה.
נולד בלטביה לרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, האדר"ת. נקרא על שם רבי ישראל מסלנט והרב שמעון סופר שנפטרו זמן קצר לפני הולדתו.
בשנת תרס"א (1901) עלה לארץ ישראל. בט"ו תמוז תרס"ז (1907) נשא לאשה את אחייניתו פרידה חנה – בת אחותו אלטה בת שבע וגיסו הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
היה ממייסדי בת ים, ועמד בראשות המועצה שלה בשנים 1939–1943. ברשותו היו כתבי אביו האדר"ת, והוא טיפל בהדפסתם. בספר "גנזי ראי"ה" מופיעה חליפת מכתבים בינו לבין חותנו וגיסו, הרב קוק.
סייע להקמת הישיבה התיכונית אדר"ת בבת ים (על שם אביו).
לא הותיר אחריו צאצאים.
צבי יהודה רבינוביץ' תאומים
הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (ו' בסיוון ה'תר"ג, 1843 – כ"ד בכסלו ה'תרמ"ח, 1887) היה רב בליגום וברוגולי שבליטא. אחיו התאום של האדר"ת וחותנו של הרב קוק מנישואיו השניים של הרב קוק.
קורותיו.
נולד בחג השבועות בשנת תר"ג עם אחיו התאום האדר"ת, לרב בנימין רבינוביץ' שהיה רב בכמה ערים בליטא, ולטויבא בת הרב שלמה כ"ץ, שנפטרה ממחלה כשהיה כבן חמש. אביו נישא בשנית, אולם האחים ואביהם לא שבעו נחת מן האם החורגת. מגיל צעיר התבלט בכשרונותיו עם אחיו התאום. השניים למדו יחדיו לאורך שנים בבתי מדרש שונים, והיו קרובים מאוד זה לזה במשך כל חייהם. בהיותם כבני עשר הוציאו יחדיו ספר שלם בשם "שבת אחים" על כללי התלמוד, שנכתב בכתב יד אך במתכונת של ספר, עם שער והקדמה. נסמך לרבנות בידי הרב יוסף רייזין, רבן של טלז וסלונים.
בשנת תר"כ (1860) נישא לצפורה-רחל, בת הרב אלעזר ראוויד מטלז. בשנת תרל"ד (1874) החל לכהן כרבה של ליגום, ולאחר מכן מילא את מקום אביו בעיר רוגולי.
הרב רבינוביץ' נפטר ביום הראשון של חג החנוכה בשנת תרמ"ח. הניח אחריו כעשרים חיבורים תורניים, אשר היו שמורים בכתב יד בידי בנו הרב יעקב, ואבדו בטלטולי מלחמת העולם הראשונה. אשתו עלתה לארץ ישראל, נפטרה ביפו בשנת תרס"ט ונטמנה בבית העלמין טרומפלדור.
צאצאיו.
לרב רבינוביץ' היו שני בנים ובת. לאחר פטירתו גדלו בתו ובנו הקטנים בבית אחיו האדר"ת.
בנימין רבינוביץ'
הרב בנימין רבינוביץ' (תקע"ד, 1814 – ט"ז בחשוון תר"ל, 1869) היה רב ליטאי, רבן של פיקלין, שילעל, רוגולי ווילקומיר.
ביוגרפיה.
נולד בשקוד לרב יחיאל רבינוביץ', תלמיד הרב צבי הירש ברוידא מסלנט, ולרבקה, שהייתה צאצאית של הרב מרדכי יפה, בעל הלבוש. בשנת תקצ"ב, בהיותו בן שמונה עשרה, התמנה לרב בפיקלין וכיהן בה במשך עשרים שנה. בשנת תרי"ב התמנה לרב בעיר שילעל, וכעבור שבע שנים, בשנת תרי"ט, התמנה לרבנות בעיר רוגולי. את מקומו ברבנות שילעל מילא חתנו הרב דובער רבינוביץ'. בשנת תרכ"א עזב את רוגולי והתמנה לרב בווילקומיר, שם כיהן ברבנות עד פטירתו.
משפחתו.
בגיל צעיר נישא לטויבה, בתו של ר' שלמה ש"ץ (קנטור), בהיותה בת אחת עשרה. בתו הגדולה, רבקה, נישאה לרב דובער רבינוביץ', רבה של שילעל ופיאטניצה (בנם הוא הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' מפולטבה). בחג השבועות תר"ג (1843) נולדו שני בניו התאומים אליהו דוד (האדר"ת) וצבי יהודה.
בשנת תר"ח נפטרה אשתו והוא נישא בשנית לאלמנה קרובת משפחתו. מנישואיו השניים נולדה בתו שרה-חנה, שנישאה לראובן זילבר, מאמידי וילקומיר.
ג'אמפ קאט
ג'אמפ קאט (באנגלית: Jump cut, מילולי: "קפיצה בחיתוך") היא טכניקה בעריכת סרטים, בה עוברים בין שני קטעי סרט של אותו הנושא, הלקוחים ממיקומי מצלמה שונים במעט, דבר הגורם למעבר בין הקטעים לקפוץ.
טכניקה זו גורמת למעבר בין הקטעים לעבור בצורה לא המשכית ולא נקייה, דבר הנראה בעין כקפיצה (לכן "קפיצה בחיתוך"). מסיבה זו סוג זה של עריכה נחשב הפרה של עריכת המשכיות הקלאסית, אשר נועדה לתת מראה של רצף במרחב ובזמן ולעבור בין שני הקטעים בצורה שאינה מורגשת. לעומת זאת, הג'אמפ קאט מושך את תשומת הלב. אם רוצים להימנע מג'אמפ קאט משתמשים בכלל 30 המעלות.
ז'ורז' מלייס נחשב כאבי הג'אמפ קאט לאחר שגילה אותו במקרה ולאחר מכן השתמש בו כדי לדמות אשליות. כיום נהוג להשתמש בסגנון עריכה זה בקליפים קצביים או לסמל מעברי זמן חדים בסרטים, כגון טיימר של פצצה הסופר אחורנית ובמקום להתקרב ממרחק באמצעות זום עד הפצצה, חותכים ויוצרים קפיצות מצילום רחוק לבינוני ואז לקרוב, דבר הגורם לאי-נוחות ולמתח.
דובער רבינוביץ'
הרב דובער רבינוביץ' (תקפ"ט, 1829 - ז' בסיוון תרמ"ח, 1888) היה רב בליטא.
קורות חייו.
נולד בווקשנה, פלך קובנה, לרב יחיאל-מיכל ופייגה יָפֶה. בגיל צעיר מתו הוריו והוא גדל עם שני אחיו היתומים אצל קרובי משפחה. בשנת תר"ו נישא לרבקה, בתו של הרב בנימין רבינוביץ' (אביו של האדר"ת), שהיה אז רבה של פיקלין. לאחר נישואיו התגורר בווילנה במשך חמש שנים ולמד בחברותא עם הרב שמואל שטראשון, הרש"ש.
בשנת תרי"ט, לאחר שחותנו עבר מן העיר שילעל כדי לכהן ברבנות העיירה רוגולי, התמנה הרב דובער רבינוביץ' כממלא מקומו ברבנות שילעל. בשנת תרכ"ה, לאחר שש שנות רבנות, עזב את שילעל והתמנה לרבה של פיונטניצה שליד לומז'ה.
ספרו.