ארמיית המשמר העשירית, הוקמה ב-1 במאי 1943 תוך ניצול חלק מהיחידות של הארמייה ה-30. באוגוסט 1943 הארמייה הוצבה במחוז סמולנסק והחלה את השתתפותה בקרבות סביב העיר ילניה. בדצמבר 1943 היא הועברה צפונה ונכללה בכוחות של החזית הבלטית השנייה. בינואר 1944 היא החלה בהתקדמותה מערבה ובקיץ 1944 נכנסה לשטח של לטביה הסובייטית. היא המשיכה בהתקדמות מערבה ובמהלך אוקטובר 1944 השתתפה בשחרורה של ריגה משליטה גרמנית. בהמשך היא לחמה מערבית לריגה.
הארמייה פורקה בשנת 1948.
שנות ה-90 של המאה ה-13
שנות ה-90 של המאה ה-13 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-13, החלו ב־1 בינואר 1290 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1299.
1290–1299
שנות ה-80 של המאה ה-13
שנות ה-80 של המאה ה-13 היו העשור התשיעי של המאה ה-13, החלו ב־1 בינואר 1280 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1289.
1280–1289
שנות ה-70 של המאה ה-13
שנות ה-70 של המאה ה-13 היו העשור השמיני של המאה ה-13, החלו ב-1 בינואר 1270 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1279.
1270–1279
אלן ויליס
אלן ויליס (14 בדצמבר 1941 - 9 בנובמבר 2006) הייתה עיתונאית, פובליציסטית, מבקרת מוזיקה ופעילה פמיניסטית.
ביוגרפיה.
ויליס נולדה במנהטן למשפחה ממוצא יהודי. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 עבדה כמבקרת המוזיקה של כתבי העת הניו יורקר ורולינג סטון.
בשנת 1969 הייתה בין מיסדי רדסטוקינגס, קבוצה פמיניסטית רדיקלית מניו יורק. אחת הפעולות המוקדמות של הקבוצה הייתה ב-13 בפברואר 1969, כאשר חברותיה פרצו לאולם בעת שימוע חקיקה בוועדה לבריאות הציבור של מדינת ניו יורק, אשר שקלה רפורמה בחוק ההפלות. הן התנגדו לעצם קיום הדיון, ושאלו: "למה 14 גברים ורק אישה אחת ברשימת הדוברים—וזו נזירה?" יו"ר הוועדה השיב כי אלה הם מומחים לנושא, מה שעוד יותר הרגיז את נשות רדסטוקינגס, אשר עמדתן הייתה שאין מומחים טובים יותר בנושא הפלות מאשר נשים, ושצריך לבטל את חוקי ההפלות, לא לעשות בהם רפורמה. בתחילת שנות ה-1970, רדסטוקינגס היו ידועות בשל אירועי "speakouts", וכן בשל אירועי "בזק" (zap), שהיו אירועי פעולה ישירה, וכן תיאטרון רחוב בנושא של הזכות להפלה.
בשנת 1977 גרה בירושלים ולמדה בישיבת אש התורה, לשם הגיעה בעקבות אחיה מייק ויליס. מייק ביקר בירושלים ב-1975, פגש את אנשי אש התורה בעת סיור בכותל והם שכנעו אותו לחזור בתשובה. ויליס רצתה לברר מה שכנע בחור ליברלי שהחזיק בדעות דומות לשלה לשנות את אורך חייו בצורה כה קיצונית, "אם יש אמת אחת אולי הוא מצא אותה". לאחר שלא השתכנעה לחזור בתשובה חזרה ויליס לניו יורק, וכתבה מאמר ברולינג סטון וספר (שתורגם לעברית בשם "עימות בירושלים: דו"ח אישי") על החוויה שעברה. מסקנתה הייתה שאנשי אש התורה הם "מיסיונרים יהודים" המנהלים כת המפעילה טכניקות שונות של מניפולציה רגשית, כדי לגייס אנשים לשורותיה.
בשנות ה-80, הקימה קבוצה בשם No More Nice Girls שפעלה למען הזכות להפלות.
השקפות ודעות.
ויליס הייתה אחת הראשונות שהקימו זעקה נגד הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה בשל מה שהיא ראתה כפוריטניזם, סמכותנות מינית, ואיום על חופש הביטוי. המסה שכתבה ב-1981 בשם Lust Horizons: Is the Women's Movement Pro-Sex? (אופק התשוקה: האם תנועת הנשים היא פרו-סקס?) הוא המקור של המונח "פמיניזם פרו-סקס". הפמיניסטיות שהתנגדו לזרם האנטי-פורנוגרפיה קידמו את הרעיון שסקס הוא מקור הנאה לנשים, והחשיבו את המאמצים של תנועת האנטי-הפורנוגרפיה כעומדים בקנה אחד עם המלחמה של הימין הפוליטי השמרני בסקס ומיניות.
חיים אישיים.
הייתה נשואה לפרופסור סטנלי אהרונוביץ, מרצה לסוציולגיה באוניברסיטת ניו יורק. להם בת אחת נונה ויליס-אהרונוביץ.
הר אנגנה
הר אנגנה (באנגלית: Angna Mountain) הוא הר הממוקם על האי באפין בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר נמצא ברכס הרי באפין, המהווים חלק מהקורדילרה הארקטית.
גובהו של ההר 1,710 מטרים מעל פני הים, והוא ההר התשיעי בגובהו בהרי באפין.
הוא מתנשא לגובה של 1,510 מטרים מעל סביבתו (ההר ה-16 בהתנשאותו בנונאווט).
ג'יימס ת'רבר
ג'יימס גרובר ת'רבר (באנגלית: James Grover Thurber, , 8 בדצמבר 1894 קולומבוס, אוהיו - 2 בנובמבר 1961 ניו יורק) היה סופר הומוריסטן, מחזאי, עיתונאי, מאייר וקריקטוריסט אמריקאי. נודע בעיקר הודות לקריקטורות ולסיפורים הקצרים שפרסם במגזין "ניו יורקר" (כמו "The Catbird Seat") ובעיתונים אחרים, שנקבצו בספרים רבים. היה אחד ההומוריסטנים המפורסמים של תקופתו ששיקף בסיפוריו את התסכולים והחריגויות המצחיקים של האנשים הרגילים. יחד עם עמיתו וידידו אליוט ניוג'נט הוא כתב את קומדיית הברודוויי "The Male Animal". קומדיה זו עובדה לסרט שבו כיכבו הנרי פונדה ואוליביה דה הבילנד. גם סיפורו הקצר "חייו הסודיים של וולטר מיטי" עובד פעמיים לסרט: ב-חייו הסודיים של וולטר מיטי ב-1947 וב-2013.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
ת'רבר נולד בקולומבוס שבאוהיו בשנת 1894. אביו, צ'ארלס ליאנדר ת'רבר, היה פקיד שעבד לעיתים מזומנות וגם כפעיל פוליטי שהיו לו יומרות להיות עורך דין או שחקן תיאטרון. האם, מרי אגנס "מיימי", לבית פישר, הייתה אישה אקסצנטרית וחומדת לצון. לדברי הסופר היא הייתה "שחקנית קומדיה מלידה" ו"אחד הכישרונות הקומיים הטובים שהכיר אי פעם". היא אהבה מתיחות ונתנה השראה לסיפורי בנה. פעם העמידה פנים שהיא נכה מרותקת לכיסא גלגלים, פנתה למרפא אמוני ואחרי הטיפול קפצה על רגליה ו"הבריאה". ת'רבר בילה את ילדותו ואת נעוריו בבית הוריו בקולומבוס. היו לו שני אחים, ויליאם ורוברט. בשלב מסוים, כשעבד האב כמזכיר של חבר קונגרס, עברה המשפחה לגור בווירג'יניה. שם, בגיל 7 בזמן ששיחק עם אחיו את סיפורו של וילהלם טל איבד ת'רבר את עינו השמאלית עקב פגיעה של חץ. גם בעינו הימנית חלתה. מאוחר יותר החמיר מצב ראייתו עד לעיוורון כמעט מוחלט.
ליקוי הראייה החמור מנע ממנו להשתלב בפעילויות ספורט ואחרות בילדות. עם זאת הוא גילה כישורים יצירתיים שמצאו ביטוי בכתיבתו.
מנקודת מבט רפואית שיער הנוירולוג וילאיאנור ס. רמצ'נדרן שסבל ת'רבר מסוג כלשהו של תסמונת שארל בונה שבה ליקוי הראייה גורם לנטייה להזיות חזותיות מורכבות וכי אלו יכלו להסביר משהו מדמיונו הפראי של הסופר כפי שבא לידי ביטוי בסיפורו "The Admiral on the Wheel" ("האדמירל על הגלגל")
אחרי שמעבידו של אביו הפסיד בבחירות, חזרה משפחת ת'רבר לביתה בקולומבוס. אחרי שלמד בבתי ספר ציבוריים וסיים ב-1913 בהצטיינות את התיכון, בשנים 1913–1917 למד ת'רבר באוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא עזב את הלימודים בשנת 1918 ללא תעודה מכיוון שעל רקע ליקוי הראייה שלו התקשה להשתתף בתוכנית קורס הקצינים במילואים שהייתה חובה. עם זאת הוא רכש בשנות לימודיו ידע ספרותי רחב. אחרי מותו, בשנת 1995 העניקה לו אוניברסיטת אוהיו כפיצוי מאוחר את התואר דוקטור לשם כבוד.
בתום לימודיו, בשנים 1920-1918 הוא עבד כמפענח מסרים טלגרפיים קודם במשרד החוץ בוושינגטון, ואחר כך בשנת 1918 נשלח לעבוד בשגרירות ארצות הברית בפריז ובהמשך היה כתב של אחד העיתונים משיקגו בבירת צרפת. בשובו לקולומבוס בשנים 1921–1924 היה כתב של העיתון "קולומבוס דיספץ'". בתוקף תפקיד זה הוא חיבר מאמרי רוויו על ספרים, סרטים ומחזות במדור שבועי שנקרא "Credos and Curios". שם שניתן לימים לאוסף מיצירותיו. ת'רבר חזר גם לפריז כדי לכתוב כתבות ל"שיקגו טריביון" ולעיתונים אחרים.
הוא שכר בתקופת לימודיו את הבית בשדרות ג'פרסון 77 בקולומבוס, שהפך ל"ת'רבר האוס" בשנת 1984.
המעבר לניו יורק.
בשנת 1925 עבר ת'רבר לגור בגריניץ' וילג' בניו יורק, כשהועסק ככתב של "ניו יורק איבנינג פוסט". ב-1927, בעזרת ידידו אלוין ברוקס וייט הוא הצטרף בין השנים 1927–1933 כעורך לצוות המגזין "ניו יורקר" ותרם להצלחתו. אחרי שבשנת 1930 גילה וייט כמה מציוריו של ת'רבר בתוך פח אשפה ופרסם אותם, התחיל ת'רבר לתרום למגזין גם כסופר וגם כקריקטוריסט. וייט מילא כמה מרישומיו של ת'רבר בדיו כדי להתאים אותם לדפוס אך מאוחר יותר הצטער על כך. ת'רבר כתב וצייר ב"ניו יורקר" עד שנות ה-1950, אולם אחרי 1933 כ"פרי לנסר" ונסע יותר לחו"ל. סיפוריו הקצרים, מאמריו, המשלים וההומורסקות וגם איוריו והקריקטורות שצייר הטביעו את חותמם על תדמיתו של המגזין.
בהמשך פנה לכתיבה ספרותית, אישית מאוד, שסגנונה קשה להגדרה, ומתקרב לזה של הסופרים הצרפתים אלכסנדר ויאלאט ובוריס ויאן.
בשנת 1932 הופיע ספרו "The Seal in the Bedroom" ובעקבותיו ב-1933 My Life and Hard Times. ב-1935 הוצא לאורThe Middle-aged Man on the Flying Trapeze וב-1937 Let Your Mind Alone! שקטף הצלחה רבה. בתחילת שנות ה-1940 בגלל החמרה מצב ראייתו נאלץ להכתיב את מאמריו ב"ניו יורקר" דבר שהכעיס אותו מאוד והפך אותו למריר נפש ובספריו באו לפעמים יותר לידי ביטוי רגשות מיזנתרופיים ועוינות לנשים.
ב-1939 פרסם את Last Flower ושיתף פעולה עם וייט בכתיבת מחזה - The Male Animal שהפך ללהיט ב-1940. באותה שנה נאלץ לעבור סדרת ניתוחים בעין בגין ירוד וטרכומה. ב-1951 התעוור לחלוטין וצייר את ציורו האחרון.
גם אחרי שהתעוור כליל נשאר פעיל כסופר ונכח תכופות בהצגות תיאטרון.
נישואיו ומשפחתו.
בשנת 1922 התחתן ת'רבר עם אלתיאה אדמס אך כפי שכתב מאוחר יותר לידיד, נישואים אלה הפכו ל"קשר מקסים, מצוין ופוגע". בני הזוג חיו במחוז פרפילד, קונטיקט, יחד עם בתם רוזמרי שנולדה בשנת 1931, והתגרשו במאי 1935. ביוני 1935 נשא ת'רבר לאישה את הלן ויזמר (1986-1902)
שנותיו האחרונות.