בשנת 1866 כשראה הרדב"ש כי מספרם של בני הקהילה הולך ועולה הבין כי לא יוכל לשאת את עול ההנהגה לבדו, ולכן החליט למנות ועדה של שבעה אנשים שסייעו לו בעניינים השונים של העדה. הרב אף היה בקשר עם משה מונטיפיורי שסייע אף הוא, לבקשתו של הרב, לקהילת המערביים.
הרב הטביע את חותמו בכל נושא של תורה, יהדות ומוסדות צדקה וחסד, וכן פעל בלהט ובמסירות ליישוב ארץ ישראל והיה ממייסדי החברה הכללית "כל ישראל חברים ליישוב א"י" שהקים הרב יהודה אלקלעי. הדבר בא לידי ביטוי לא רק ברצון ומחשבה, אלא גם ובמיוחד בעולם המעשה.
על אף היותו צנוע וסלידתו מפרסום, הרב היה ידוע באישיותו החזקה והתקיפה. הוא היה תלמיד חכם ומכובד אשר היה מקובל על עדות הספרדים והאשכנזים כאחד. הוא לא הזניח, למרות עיסוקיו הרבים, את שקידתו בלימוד תורה, והמשיך לטפל בבעיות הלכתיות כגון אישות, ירושה, נחלות ועוד גם במסגרת בית הדין שהוא עמד בראשו. בנוסף, הוא ערך וכתב פסקי דין רבים.
מותו והנצחתו.
הרדב"ש נפטר בשנת 1879 והוא בן חמישים וארבע שנים בלבד, ונטמן בהר הזיתים שבירושלים. מחליפו כרב העדה המערבית היה הרב רפאל אלעזר בן טובו.
לזכרו הקימה וועד העדה המערבית את הישיבה הגדולה שנקראה על שמו "מגן דוד". בית הכנסת צוף דבש בעיר העתיקה נקרא על שמו.
צאצאיו.
בניו: הרב רפאל אהרן בן שמעון, הרב מסעוד חי בן שמעון והרב יקותיאל חיים בן שמעון. בנותיו: רבקה - אשת הרב מסעוד אשר די-אבילא, ודליסיה - אשתו השנייה של יוסף קרויז, מזכיר כולל הונגריה בירושלים.
ייסוד שכונת מחנה ישראל.
תרומתו של הרב בן שמעון למערביים הייתה גדולה. הוא דאג לתעסוקה, רכישת מקצועות ושיפור מצבה הכלכלי של העדה. פועלו הגדול ביותר התבטא בתושייתו להוצאת היהודים המערביים מבין חומות העיר העתיקה. תחילה, רכש הרדב"ש שטח גדול בצפון הרובע היהודי, ובשנת 1860, בעזרת גיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות במרוקו, רכש הרדב"ש מגרש מחוץ לחומות העיר העתיקה, במקום שבו הוקמה לאחר מכן שכונת מחנה ישראל. שכונה זו, כונתה בתחילה ע"ש תושביה בשם: 'שכונת המערבים'. הרדב"ש בנה בשכונה שני בתי כנסת, בתי מגורים ובתי מדרש לחכמי העדה, מקוואות וכן בתי מחסה לנזקקים.
יצירתו הרוחנית של הרב דוד בן-שמעון.
בכרך "שער החצר", הראשון מארבעת כרכי ספרו "שערי צדק", קיבץ הרדב"ש את כל מאמרי חז"ל מהמקרא, מהמשנה, מהתלמוד המדברים בשבחה של ארץ ישראל, והוסיף בעצמו ביאורים וחידושים בנושא. ספר זה עורר הדים רבים בארץ ובעולם בשל איכותו, ואף הופץ בארצות רחוקות. בן דורו, רבי חיים פלאג'י מציין ספר זה בשלהי ספרו ארצות החיים "ולא הניח פינה וזווית, מפי סופרים וספרים בפלפולא אריכתא, ברוך שחלק מחכמתו ליראיו". לצורך הדפסת הספר השקיע הרדב"ש את כל הונו, מתוך אהבה והערכה לארץ ישראל.
בספר זה, כמו בספרים אחרים שכתב, לא הזכיר הרב את שמו אלא נהג לחתום את שמו "מעט דב"ש" מתוך כוונה להמעיט עצמו ואת ערכו בפני זולתו. גם כשענה הרב על תשובות בענייני הלכה היה כותב בתחילה את הדברים הבאים: "מכיר אני מיעוט ערכי פחות שבערכין ואין בלשוני מילה להשיב דבר או חצי דבר". אולם שמו של הרב צוף דב"ש נודע לרבים, ורבים החלו נוהרים לביתו על מנת ללמוד ולשמוע דברי תורה מפיו. אישיותו הייתה כה נערצת בעיני העם, שכל שכבות האוכלוסייה היו מגיעים לפתח ביתו לקבל עצה, ללמוד תורה וכיוצא בזה. הרב זכה להערכה רבה בקרב תלמידיו ושמו הלך לפניו. במקביל ליצירתו הרוחנית הענפה, שימש הרב צוף דב"ש גם כמנהיגם וסנגורם של בני קהילות המערב בארץ ישראל.
ספרו היחידי שנדפס בשלמותו עוד בחייו היה הספר "שער החצר". לאחר מותו פורסמו גם אחרים:
"שער המטרה" – על הלכות הקשורות לא"י.
"שער תקדים" – מצוות הקשורות לארץ.
"שער המפקד" – מנהגים ותקנות על א"י.
"שירי תהילה" – בקשות ושירי נחמות לזמנים ומועדים
ועוד.
בשנת התשע"ב הוציא מכון התורה והארץ בסיוע בני המשפחה, את הספר בשני כרכים, במהדורה חדשה ומפוארת.
יוחנן לינדנר
יוחנן (הַנס) רודולף לינדנֶר (21 באפריל 1922 – 1982; Hans Rudolf Lindner) היה חוקר אנדוקרינולוגיה ורבייה ישראלי, פרופסור לפיזיולוגיה במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל למדעי החיים (תשל"ט).
ביוגרפיה.
הנס רודולף לינדנר נולד ב-1922 בשטֶטין שבגרמניה (כיום שצ'צ'ין, פולין). בשנת 1936, כשהיה בן 14, עזב עם הוריו את גרמניה הנאצית ועלה לארץ ישראל עם אחיו במסגרת עליית הנוער. הוא למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ובעקבות זאת עסק ברפתנות והתגורר במושב בית יצחק. במלחמת העצמאות נפל אחיו הגדול אריה ב-1950, לאחר המלחמה, נסע לינדנר לסידני שבאוסטרליה ללמוד רפואה וטרינרית. הוא סיים בהצטיינות וקיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה, שם למד מדעי הרפואה (ביוכימיה ופיזיולוגיה) והתמקד בלימודי אנדוקרינולוגיה הביולוגיה של הרבייה. לאחר שקיבל תואר דוקטור בקיימברידג', שב לאוסטרליה בשל התחייבות מוקדמת למספר שנים ושם שימש כחוקר בכיר באגף לפיזיולוגיה ב-Commonwealth Scientific and Industrial Research Organisation בסידני, בו התרכז בחקר פיטואסטרוגנים.
בשנת 1964 שב לינדנר לישראל והתקבל כחוקר במחלקה לביודינמיקה במכון ויצמן למדע. כעבור שנה קודם לדרג פרופסור חבר, ולאחר שהות כפרופסור אורח באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית, התמנה בשנת 1968 לראש המחלקה (ושינה את שמה למחלקה לחקר ההורמונים). במרוצת השנים כיהן בתפקידים מנהלתיים נוספים: דקאן הפקולטה לביולוגיה, יושב ראש הוועדה לקידום מדענים וחבר הוועדה המייעצת לנשיא המכון. נוסף על אלו היה לינדנר חבר בחבר הנאמנים של בית חולים הדסה וכיהן כנשיא האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה (1973–1978).
לינדנר פרסם מאות מאמרים מדעיים. עבודתו זכתה להוקרה מקצועית ולהכרה ציבורית: הוא זכה בפרס צונדק לאנדוקרינולוגיה (1972), בפרס ישראל למדעי החיים (תשל"ט–1979) ובפרס רוטשילד בביולוגיה (1982), והתקבל כחבר האקדמיה הישראלית למדעים (תשל"ט–1979).
האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה מעניקה על שמו את הפרס היוקרתי ביותר הניתן על ידה, המחולק מדי שנה עבור הישגים מדעיים של חוקרים צעירים בתחום האנדוקרינולוגיה.
הנס לינדנר
גאלע
גאלער
שחור ופתור
שחור ופתור (באנגלית: Nonogram או Griddler, ביפנית: 絵かきロジック, כלומר "ציור הגיון"; נהגה: ekaki-rojiku) היא חידת היגיון גרפית שבה יש לגלות ציור חבוי בטבלת משבצות לבנה על ידי השחרה של חלק מהן.
החידה מכונה גם תשבץ יפני, אך בישראל אינה מקובלת כתשבץ.
בראש כל טור ושורה של הטבלה, רשומות סדרות של מספרים המייצגים רצפים של משבצות צבועות באותו הטור או באותה השורה, בסדר הנתון. לדוגמה- "1 3 6" בראש שורה (ראו שורה שמינית מלמטה בדוגמה משמאל) משמעו שיש בטור שלושה רצפים נפרדים של משבצות שצריכות להיצבע, רצף אחד של שש משבצות, אחריו אך במרחק לא ידוע ממנו, רצף נוסף של שלוש משבצות ולאחריו משבצת צבועה אחת ואחרונה לשורה זו. הפתירה נעשית על ידי הצלבה של הטורים והשורות.
ישנם מספר סוגים לחידה זו, למשל תשבץ שחור לבן לעומת תשבץ צבעוני. בתשבץ שחור לבן חייב להיות רווח של לפחות משבצת אחת בין כל קבוצה מושחרת, ובתשבץ הצבעוני שתי קבוצות בצבעים שונים יכולות להיות סמוכות זו לזו. משבצותיהם של חלק מהתשבצים עשויות ממשולשים, כך שכל משבצת צריכה לענות על התנאים שקובעות שלוש סדרות של מספרים, לעומת שתי סדרות של מספרים המשפיעות על משבצות ריבועיות. חידה דומה ומעט מורכבת יותר, היא הטרידלר, המורכבת ממשולשים. חידה זו פותרים תוך הצלבה של 3 צדדים, לעומת ההצלבה בין 2 כיוונים בשחור ופתור הרגיל.
שיטות פתרון.
כדי לפתור את החידה יש לקבוע אילו תאים צבועים ואילו לבנים. קביעת התאים הלבנים חשובה כמו קביעת התאים הצבועים. פותרים משתמשים בדרך כלל בנקודה או באיקס לסימון תאים לבנים.
כמו כן, חשוב לא לנחש. תאים שצובעים או מסמלים כלבנים צריכים להיות רק תאים שאפשר להסיק את מצבם על ידי היגיון. אם מנחשים, הטעות יכולה להתפשט לכל הלוח ולהרוס את הפתרון. בדרך כלל "עולים" על הטעות בשלב שכבר קשה לתקן אותה. רק פותרים מתקדמים יכולים לתקן את הטעות ולסיים את החידה.
את החידות הפשוטות ניתן לפתור על ידי חשיבה על שורה (או עמודה) אחת בכל פעם, וקביעה איזה תאים צבועים בשורה זאת ואיזה תאים לבנים. לאחר מכן מנסים עוד שורה (או עמודה) עד לפתירת כל החידה.
חידות קשות יותר עשויות לדרוש מספר "מה אם?". שיטה הכוללת חשיבה על יותר משורה או עמודה אחת. שיטה זאת עובדת על חיפוש סתירות: אם צביעת תא מסוים גורמת לשגיאה בתא אחר ניתן להסיק שתא הנ"ל הוא לבן, ולהפך. שיטה זאת דורשת יותר זמן להתקדמות.
חפיפה.
את התשבץ מתחילים בדרך כלל מחפיפה. את החפיפה מבצעים כך: בוחרים מספר כלשהו, ובודקים עד לאן יגיע אם יהיה "מיושר" עד הסוף שמאלה, לאן יגיע אם יהיה "מיושר" עד הסוף ימינה. המשבצות החופפות בכל מקרה נצבעות. שיטת החפיפה מועילה בעיקר במקרים של מספר גדול, או של מספרים רבים.
בדוגמה הראשונה ניתן לראות שבין אם "ניישר" את ה-8 עד הסוף שמאלה, ובין אם "ניישר" את ה-8 עד הסוף ימינה, שש המשבצות המרכזיות יהיו תמיד צבועות.
בדוגמה השנייה ניתן לראות שבכל מקרה שתי משבצות של ה-4 יהיו צבועות, ומשבצת אחת של ה-3. בדרך כלל קשה לעשות זאת בצורה כזאת, אלא סופרים כל מספר לחוד.
חללים פשוטים.
בשיטה זו, מחפשים תאים שניתן לקבוע שהם לבנים בגלל שלא ניתן למלא אותם על ידי הרצפים. לדוגמה, בשורה של עשרה תאים, כאשר התאים ה-4 וה-9 צבועים והרצפים הם 3 ו-1. הרצף 3 חייב להכיל את התא ה-4 והרצף 1 חייב להיות בתא ה-9.
אילוצים.