ב-1910 הגיעו לאזור מספר משלחות אירופאיות בעקבות השמועות על גילוי המערות. בין המשלחות ניתן למנות את הקבוצה הבריטית-הודית של הארכאולוג וחוקר הארצות אורל שטיין (Aurel Stein; 1943-1862), בריטי יליד הונגריה ממוצא יהודי, שלקח מאות עותקים של סוטרת היהלום כיוון שלא ידע לקרוא סינית, ומשלחת צרפתית בראשותו של פול פליו. פליו התעניין בכתבי היד יוצאי הדופן של ואנג, כגון אלו שעסקו בניהול ומימון המנזרים. אחת הסיבות העיקריות שכתבי היד הללו שרדו הייתה שהם היו סוג של פלימפססט שבו הכתבים הבודהיסטיים נכתבו על הצד הנגדי של הנייר. שאר כתבי היד הסיניים נשלחו לספרייה הלאומית של סין בבייג'ינג בהוראתה של הממשלה הסינית, וכתבי היד הטיבטיים נותרו במקום. ואנג החל במסע שיקום וחידוש של המקדשים, שזכה למימון חלקי מהערים השכנות, ולמימון חלקי מטעם שטיין ופליו.
רשידה דאטי
רשידה דאטי (בצרפתית: Rachida Dati; נולדה ב-27 בנובמבר 1965) היא מדינאית צרפתייה. דאטי מחזיקה באזרחות כפולה, צרפתית ומרוקאית (היא צרפתייה מלידה ומרוקאית על פי זכות הוריה) אף שהיא מכנה עצמה כ"אישה צרפתייה בעלת שורשים צרפתים". במערכת הבחירות לנשיאות צרפת, בשנת 2007, היא שימשה כדוברת המועמד ניקולה סרקוזי. ב-18 במאי 2007, לאחר היבחרו, מינה אותה סרקוזי לשרת המשפטים בממשלתו.
דאטי היא האישה הראשונה ממוצא צפון אפריקני, הממלאת תפקיד מפתח בממשלת צרפת. ב-29 במרץ 2008 היא נבחרה לכהן כראש העיר של הרובע השביעי של פריז. החל מ-14 ביולי 2009 מכהנת כחברה בפרלמנט האירופי.
תולדות חייה.
דאטי נולדה בעיירה סן רמי, בחבל בורגון בצרפת. אביה, בנאי במקצועו, היגר לצרפת ממרוקו ואמה היגרה לצרפת מאלג'יריה. רשידה דאטי היא הבת השנייה מתוך 12 ילדים. לאחר שלמדה בבית ספר קתולי, החלה לעבוד בגיל 16 כעוזרת רפואית במרפאה פרטית. לאחר מות אמה, בטרם עת, היא נאלצה לטפל באחיה הצעירים, במקביל עבדה בהנהלת חשבונות בחברת הדלק הצרפתית אלף (Elf) ולמדה משפטים וכלכלה בלימודי ערב.
בשנת 1990 היא החלה לעבוד בקבוצת ביקורת פנים של חברת מטרה נורטל, חברת תעשייה גדולה העוסקת ביצור מוצרים לכלי רכב, מטוסים וכלי נשק. היא עבדה שנה אחת בלונדון בבנק האירופי לשיקום ולפיתוח במחלקת ניהול מסמכים וארכיון. בשנת 1994 עבדה בתפקיד מפקחת ביקורת ומזכירה כללית של לשכת מחקרי הפיתוח העירוני בתאגיד הצרפתי הבינלאומי סואץ, שעיקר עיסוקו בתשתיות. בין השנים 1995–1997 היא שימשה יועצת טכנית בחטיבת הניהול המשפטי של משרד החינוך הצרפתי.
בשנת 1997 התקבלה דאטי ללימודים בבית הספר הלאומי לשפיטה (בצרפתית: École Nationale de la Magistrature), מוסד ממשלתי יוקרתי להשכלה גבוהה שהוא חלק ממערכת הגראן אקול ואשר עוסק בהכשרת שופטים. בשנת 1999, לאחר שסיימה לימודיה, הייתה למבקרת משפטית בבית המשפט העליון בבוביניי (Bobigny). לאחר מכן התמנתה לשופטת בבית המשפט בעיר פרון ולבסוף כעוזרת לתובע הכללי של בית המשפט בעיר אברי.
בשנת 2002 היא התמנתה יועצת של שר הפנים ניקולא סרקוזי ועבדה תחת ניהולו בפרויקט למניעת פשיעת נוער. בשנת 2006 היא הצטרפה למפלגת האיחוד למען תנועה עממית (בצרפתית: Union pour un Mouvement Populaire, ר"ת UMP). ב-14 בינואר 2007, היום שבו סרקוזי נבחר למועמד המפלגה לנשיאות, היא התמנתה לתפקיד הדוברת של המועמד. ב-6 במאי 2007 נבחר סרקוזי לנשיא צרפת וזמן קצר אחר כך הוא מינה אותה לשרת המשפטים. בתחילה היא זכתה לקבלת פנים צוננת מצד הקהילה המשפטית ושינויים שניסתה להכניס בעבודת המשרד עוררו הפגנות ציבוריות. דאטי אף ספגה ביקורת בשבועון הסאטירי "לה קנאר אנשנה" על שיטות עבודתה אשר תוארו כפזיזות וחסרות מעוף, על גישתה אשר תוארה כסמכותית יתר על המידה, וכן על נטייתה להתהדר בבגדים יקרים, רובם מבית האופנה כריסטיאן דיור.
ניצן הורביץ
אנדרטת השואה במשמר העמק
קאהולואי
קאהולואי (באנגלית: Kahului) היא העיר הגדולה באי מאווי, נמצאת בצפון-מרכז האי מאווי, ולידה שוכן נמל תעופה בינלאומי קאולואי הנקרא על שמה של העיר.
במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמצא כי בעיר כ-20,146 איש. שטח העיר כ-42.3 קמ"ר וצפיפות האוכלוסין בה היא כ-513 איש לקמ"ר. כ-53% מתושבי המקום הם ממוצא אסיאתי.
טבח ג'יימסטאון
טבח ג'יימסטאון (ידוע גם כ"הטבח האינדיאני של 1622") התרחש במושבת וירג'יניה ביום שישי הטוב, ה-16 במרץ 1622. כ-347 אנשים נרצחו בסדרה של התקפות פתע מתואמות של שבט הפּאוֹהָאטן (Powhatan) בהנהגתו של הצ'יף אופצ'נקנוגה (Opechancanough).
ג'יימסטאון הייתה ההתיישבות האנגלית המוצלחת הראשונה בצפון אמריקה ב-1607, והייתה בירת המושבה וירג'יניה. למרות שג'יימסטאון עצמה ניצלה הודות להתרעה שהגיעה ברגע האחרון, נפגעו התיישבויות קטנות יותר לאורך הנהר ג'יימס במעלהו ובמורדו יחסית לג'יימסטאון וכן משני צדי הנהר. התוקפים הרגו גברים, נשים וילדים, ושרפו בתים ויבולים. הקהילות הקטנות והמתקדמות ביותר, כדוגמת הנריקוס, ספגו את עיקר הפגיעה של ההתקפות המתואמות ורובן ננטשו עקב ההתקפה. מספר גבוה של הרוגים היה בוולסטנהולם טאון (Wolstenholme Towne), קהילה ששכנה כ-10 קילומטרים במורד הנהר מג'יימסטאון, כיום חלק ממטע פרדס קרטר (Carter's Grove Plantation) ואתר ארכאולוגי שנחפר בסוף המאה ה-20.
רקע.
עם סיום המלחמה הראשונה בין אנגליה לקונפדרציית שבטי הפּאוֹהָאטן (1613-1609) ונישואי פוקהונטס, בתו הצעירה של ואהונסונאקוק (Wahunsonacock המוכר גם כצ'יף פּאוֹהָאטן), לאנגלי ג'ון רולף (John Rolfe) ב-1614, החלה תקופה של יחסי שלום בין המתיישבים האנגלים והאינדיאנים משבט הפּאוֹהָאטן. ב-1618 לאחר מותו של ואהונסונאקוק, הפך אחיו למחצה, אופצ'נקנוגה, למנהיג הפּאוֹהָאטן.
אופצ'נקנוגה חש כי לא ניתן להתמיד ביחסי שלום עם המתיישבים האנגלים. לאחר שהתאושש מהמפלה שספג כמנהיגם של לוחמי הפמונקי (Pamunkey) בסוף המלחמה הראשונה בין אנגליה לקונפדרציית שבטי הפּאוֹהָאטן, הוא תכנן את השמדתם של המתיישבים האנגלים. באביב 1622, לאחר רצח יועצו, נמאטניו (Nemattanew), בידי אנגלי, יזם אופצ'נקנוגה סדרה של התקפות פתע על כ-31 יישובים ומטעים אנגלים, רובם לאורך הנהר ג'יימס.
ג'יימסטאון.
ג'יימסטאון, הבירה וההתיישבות העיקרית במושבה, ניצלה לאחר שנער אינדיאני בשם צ'נקו (Chanco) שקיבל הוראה לרצוח את מעסיקו, ריצ'רד פייס (Richard Pace), העיר את פייס במהלך הלילה והזהיר אותו בדבר ההתקפה הקרבה. פייס שהתגורר על גדות הג'יימס מול ג'יימסטאון, הבטיח את שלום משפחתו, ואז חתר לג'יימסטאון במטרה להזהיר את המושבה. כתוצאה, נעשו הכנות בג'יימסטאון לקראת ההתקפה, אך ההתיישבויות הקטנות שמסביב לא הוזהרו.
הרס של ההתיישבויות האחרות.
במהלך התקפת הפתע שארכה יום הותקפו רבות מהקהילות הקטנות שהיו במהותן, שלוחות של ג'יימסטאון, כולל הנריקוס (Henricus) ובית הספר החדש לילדי האינדיאנים ולילדי המתיישבים. במטע המכונה "מרטינ'ס הנדרד" (Martin's Hundred – המאה של מרטין), נרצחה כמעט מחצית מהאוכלוסייה ביישוב הראשי, וולסטנהולם טאון (Wolstenholme Towne), שבו הושארו על תילם רק שני בניינים וחלק מהכנסייה. בסך הכול, נרצחו כ-400 מתיישבים (כשליש מהאוכלוסייה האירופאית) וכ-20 נשים נשבו, ונלקחו לשרת כשפחות עבור האינדיאנים עד מותן או עד ששולם כופר נפש בעבורן שנים אחר כך.
תוצאות ההתקפה.
הבדלי התרבות היו כה גדולים שבני הפּאוֹהָאטן הפסיקו את ההתקפות וחיכו ימים וחודשים אחרי יום הטבח, ככל הנראה מתוך אמונה שהמתיישבים יבינו שאבדותיהם הם סימן שהפּאוֹהָאטן חזקים מהם, שיש לכבדם וכי יש להימנע מעימותים איתם או מהפרת הסכמים שנחתמו איתם. הנחה זו הוכיחה חוסר הבנה רציני על צורת המחשבה של המתיישבים האנגלים ותומכיהם מעבר לים.
ההתקפות של ה-22 במרץ השמידו רבים מיבולי האביב של המתיישבים וגרמו לנטישה מוחלטת של חלק מההתיישבויות. במושבה וגם באנגליה, גרמו ההתקפות לחיזוק התדמית של האינדיאנים כפראי אדם, והרסו כל שמץ להערכה לאינדיאנים ולתרבותם, שהחלה להתבסס בשנים שקדמו להתקפה על ידי הפעולות של פוקהונטס ואחרים. בהנריקוס, אחד ממוצבי החוץ המרוחקים ביותר מג'יימסטאון, שם הוקם זמן קצר לפני ההתקפה בית ספר מתוכנן לבנים אינדיאנים ובני המתיישבים, נהרסה העיירה החדשה. ניסיון נוסף להקים בית ספר דומה נעשה רק 70 שנה אחר כך, כאשר התוכניות להקמת קולג' ויליאם ומארי שהוגשו על ידי הכומר של קהילת הנריקו (Henrico), ג'יימס בלייר (James Blair), אושרו על ידי המונרכיה באנגליה וניתן כתב זכויות מלכותי. על מנת להימנע מהסיכון שבית הספר יעמוד בהתקפה הרסנית נוספת, הוקם בית הספר החדש ב"מידל פלנטשיין" (Middle Plantation - המטע התיכון), אתר מבוצר היטב, כמה קילומטרים מג'יימסטאון. כמה שנים אחר כך הועברה גם בירת המושבה לשם, ושם המקום שונה לוויליאמסבורג.
הרעלת האינדיאנים.
בתגובה פשטו המתיישבים ששרדו את ההתקפות של יום שישי הטוב במהלך קיץ וסתיו 1622 על יישוביהם של השבטים ועל שדות התירס שלהם. הצלחת פשיטות אלה וההרס שגרמו אלצה את אופצ'נקנוגה לבקש לשאת ולתת עם האנגלים. המשא ומתן לכריתת ברית שלום בין שתי הקבוצות התנהל דרך מתווכים אינדיאנים ידידותיים. בטקס הרמת הכוסית לכבוד כריתת השלום הרעילה קבוצת מנהיגים מג'יימסטאון בראשות הקפיטן ויליאם טאקר (William Tucker) וד"ר ג'ון פוט (John Pott) את המשקה של האינדיאנים. הרעל גרם למותם של כ-200 אינדיאנים וחמישים נוספים נטבחו, אבל הצ'יף אופצ'נקנוגה נמלט.
הידרדרות האינדיאנים ותבוסתם.