המחנה עצמו הוקם לקראת ראשית 1947 ופעל עד הקמת מדינת ישראל באופן דומה למחנה המעצר בעתלית בשיתוף פעולה עם שלטונות המנדט כמחנה מעצר לעולים שהמתינו להגעת תורם להשתחרר על פי מכסת הסרטיפיקטים שהקציבו שלטונות המנדט הבריטי. על פי ההסדר עם שלטונות המנדט, המחנות תופעלו בפנים על ידי הסוכנות היהודית וארגון הדסה שסיפק שירותי רפואה, אך נשמרו מבחוץ על ידי שוטרים בריטיים שאסרו את יציאת העולים עד הגיע תורם להשתחרר. מחנה העולים בקריית שמואל היה בעל תנאים טובים בהרבה מאלו של המחנה בעתלית שהוקם כמחנה מעצר, וקיבולתו הייתה קטנה יותר והגיעה לכ-700 נפש. בנוסף, על מחנה העולים בקריית שמואל שמרו שוטרים יהודים ממשטרת המנדט שנתנו לעולים תחושה שהם בבית בארצם. לרוב, למחנה העולים בקריית שמואל הובאו עולים ממחנה המעצר בעתלית במסגרת הליך מדורג של שחרור, אולם לעיתים הובאו אליו עולים ישירות ממחנות המעצר בקפריסין. בנוסף, מדי פעם הובאו אליו עולים שנתפסו בארץ ישראל עצמה. למשל, בינואר 1948 הובלו למחנה העולים בקריית שמואל עולים בלתי לגליים שהצליחו לעלות לחוף בנהריה.
לאחר קום המדינה נחשב מחנה העולים בקריית שמואל, בה היו שיכונים שנבנו עבור משפחות, לבעל תנאים טובים יחסית למחנות אחרים בהם שוכנו העולים באוהלים וצריפים של הצבא הבריטי. לקראת סוף 1949 היה מחנה העולים בקריית שמואל לאחד ממחנות העולים הראשונים שהוסב למחנה עבודה בו נדרשו העולים לצאת לעבודה. בספטמבר 1949 היו במחנה 268 משפחות ובדצמבר אותה שנה היו בה 950 נפש. המחנה המשיך להתקיים כמעברה (שכונה גם מחנה עולים) עוד שנים רבות ועדיין התקיים בשנת 1959.
יחזקאל ראטה
הרב יחזקאל ראטה (מאוית רוטה; כ"ג באדר א' תרצ"ה פברואר 1935 – כ"ג באדר ה'תשפ"א, 7 במרץ 2021) היה פוסק חסיד סאטמר, רב בית המדרש "קהל יראי ה' קרלסבורג" בשכונת בורו פארק שבניו יורק ונשיא בית תלמוד להוראה.
ביוגרפיה.
נולד ליצחק אייזיק בן הרב משה ראטה אב"ד האמאראד, חתן הרב יצחק אייזיק רוזנפלד, חתן הרב יצחק משה פנט בן רבי יחזקאל פנט בעל ה'מראה יחזקאל' מקארלסבורג.
למד בישיבת אראד. נמלט מרומניה ועלה לישראל ב-1953. למד בישיבת יטב לב סאטמר בירושלים בראשות הרב משה אריה פריינד.
אחרי נישואיו שימש בתור מורה הוראה מטעם העדה החרדית בירושלים ורב בית הכנסת סאטמר בקטמון. על פי בקשת אדמו"ר מסאטמאר רבי יואל טייטלבוים עבר לניו יורק בשנת תשל"ב לשמש בתור מורה הוראה לחסידי סטמר בבורו פרק. אחר פטירת הרב טייטלבוים ייסד קהילה עצמאית בשם קהל יראי השם קארלסבורג.
בשנת ה'תש"ן (1990) נפתח במונרו בית ספר ציבורי לילדים עם בעיות התפתחות. לפי החוק האמריקני לא הותקנו מזוזות במקום . הרב ראטה אסר את הלימוד בו, בניגוד לדעת האדמו"ר מסאטמר רבי משה טייטלבוים, שהתיר בנימוק שהבניין בבעלות נוכרית. התיר את העירוב בוויליאמסבורג, למרות התנגדות חסידי סאטמר.
משנת תשמ"ג נהג לשהות רבות בקבר הרשב"י במירון, בעיקר בימי שובבי"ם, ל"ג בעומר ובחודש אלול. קנה שם בית גדול ופתח בו בית מדרש. בשבתות שבהן שהה במקום נהג לארח, בעיקר בחורי ישיבות.
בתשנ"ד הוציא לאור שלושה כרכים משו"ת "עמק התשובה". כיום מונה הסדרה תשעה כרכים בשו"ת. עוד פרסם את הספרים 'חזון יחזקאל' על התורה ומועדים, 'משפט הארץ' על מצוות התלויות בארץ, 'קרן התורה' על הלכות ריבית, 'חזקת טהרה' על הלכות נדה, 'עמק שמעתתא' על סוגיות במסכת סוכה וכריתות.
באדר תשע"ו מינה את בנו הגדול הרב משה כרב הצעיר של קהל יראי השם קארלסבורג. בנו הרב עמרם הוא רב האמאראד, הרב ברוך דוד רב מראה יחזקאל, הרב עזריאל יודא רב בג'רזי סיטי, הרב אברהם מרדכי רב טשערנא, הרב שלום רב אוסטריק, הרב יצחק אייזיק רב קהל חסידים. חתנו הרב משה פרידמן הוא דיין בקהילת סאטמאר (הרב אהרן) בבורו פארק. חתנו הרב אשר זעליג מיללער רב דקהל ערבי נחל ב'סטעטן איילענד. אחד מנכדיו הוא הרב יואל ראטה ראש ישיבת ברסלב בוויליאמסבורג.
נפטר בביתו בכ"ג באדר תשפ"א (7 במרץ 2021), לאחר שהתמוטט באופן פתאומי. מסע הלווייתו יצא מבית מדרשו בבורו פארק והמשיך במטוס פרטי לישראל נקבר במירון בחלקה שקנה בחייו וקרא לה חלקת קהל יראי השם קארלסבורג, ליד קבר אשתו הקבורה שם לפניו.
לגיון העבודה
לגיון העבודה היה ארגון שהוקם על ידי ישראל שוחט בשנת 1909, ואשר התבסס על חברי השומר. הארגון שם לעצמו מטרה לארגן קבוצות עבודה עבריות שיהיו מלוכדות במשמעת חזקה. על יוזמיו נמנה גם יוסף זלצמן.
הארגון שאב השראה מהצלחת הקולקטיב בסג'רה, מרעיונותיה של מניה שוחט בדבר הקמת כוח גדול של פועלים שבעזרתם ניתן יהיה לעלות לאדמות החורן, ומהצעתו של מנחם אוסישקין לגייס נוער למען בניין ארץ ישראל למשך שלוש שנים. הצעת היסוד של הלגיון הובאה בפני האספה הכללית השנייה של השומר בשנת 1909. שוחט חיבר תקנון לפיו התחייב כל חבר בלגיון להקדיש שנתיים לעבודה ולשמירה, לקבל על עצמו כל תפקיד ולהישלח לכל מקום כאיש צבא. בנוסף נקבעו לחברים דרגות ומדים.
שתי קבוצות של לגיון העבודה הוקמו ב-1909 - האחת נשלחה לחוות סג'רה והשנייה לחדרה. בסג'רה עסקה הקבוצה בעיבוד שדות הפלחה. חברי הקבוצה סבלו מסכסוכים עם הפועלים האחרים ועם מנהל החווה - האגרונום אליהו קראוזה אשר טען שחלק מהפועלים מתרשל בעבודתם. הפועלים הכריזו על שביתה ובעקבותיה נפסקה עבודתם. בראש קבוצת הלגיון שנשלחה לחדרה עמד מנדל פורטוגלי (שהיה אחד משלושת חברי ועד השומר). הם הקימו במושבה מטבח פועלים, בית חולים מאולתר, והביאו בפעילותם לשיפור חיי החברה והתרבות במושבה כמו גם לעלייה במספר הפועלים העברים. חברי הלגיון עבדו בפרדסי המושבה במטעי בעטה הסמוכה לחדרה, ובשבתות התאמנו בנשק וברכיבה. הם גם השתתפו בפעולת כיבוש חלק מאדמות חדרה (פעולה של עלייה וחרישה של קרקע השייכת למושבה אך בעלותה לא מוכרת על ידי השכנים הבדואים). הצלחתה של הקבוצה בחדרה הביאה להתקשרות בין המושבה לבין ארגון 'השומר'.
בשיא פעילות הארגון הוא מנה לא יותר מ-40 חברים. ההתחייבות לשנתיים הרחיקה ממנו את הדור הצעיר במושבות, מפלגת 'הפועל הצעיר' אסרה על חבריה להצטרף לשורות הארגון והוא לא זכה ליחס חיובי מצד מפלגת הפועלים השנייה, מפלגת 'פועלי ציון'.
הארגון השתמש במשמעת לליכוד וארגון העבודה. חבריו לבשו לבוש מיוחד: על ראשם כובע קולפאק צ'רקסי. על מותניהם אבנט רחב בצבע אדום כשעליו חגור אשפת כדורים. תלבושת זאת אומצה לאחר מכן על ידי חיל הספר העבר-ירדני.
בעקבות התגברות הצורך בשמירה בשנת 1911 ובעקבות הצלחת ארגון השומר, פוזרו חברי לגיון העבודה בין המושבות והארגון חדל להתקיים. אולם הרעיונות שעמדו בבסיסו של לגיון העבודה באו לידי ביטוי בהקמת גדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור בשנת 1920.
משה אריה פריינד
הרב משה אריה פריינד (ו' בתשרי תרס"ד, 27 בספטמבר 1903 – כ' באלול תשנ"ו, 4 בספטמבר 1996) היה גאב"ד העדה החרדית.
ביוגרפיה.
נולד בהונגריה לרב ישראל פריינד, רב הכפר הוניאדי הסמוך לברגסס, בנו של רבי אברהם יהושע פריינד. התחתן עם בילא בת הרב ברוך רב העיר פיר, לפני השואה שימש כרב בעיירה נאסויד וראגנא, וכדומ"ץ בעיר סאטמאר. בתקופת השואה, הרב עבד באושוויץ כ'מחלק מים' בין האסירים, וחילק רק ליהודים שהסכימו לברך על המים לפני השתייה. אלו שהתנגדו לברך, גער בהם ואמר: "וכי סבורים אתם, שהקב"ה השתנה? הרי אותו בורא-עולם, שהיה קודם, נמצא גם עכשיו, ואסור ליהנות מעולמו בלא ברכה!".
איבד בשואה את רעייתו ושמונת בניו. לאחר מכן שימש זמן קצר כרב העיר סטמר. עלה לארץ ישראל ומונה כראש ישיבת "ייטב לב" של חסידות סטמר בירושלים. לאחר פטירת רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר, בתשל"ט התמנה לשמש ראב"ד העדה החרדית כנציג סאטמר.
בשנת ה'תשט"ו (1955) מונה כחבר וועד בבית היתומות בית לפליטות בירושלים.
בסיוון ה'תשמ"ט התמנה לגאב"ד העדה החרדית בעקבות פטירתו של ה"מנחת יצחק", הרב יצחק יעקב וייס.
לאחר השואה נישא לפרידא דאכנר. היא נפטרה בשנת ה'תשמ"ב. לאחר מכן התחתן עם טשארנא. שתיהן לא ילדו לו ילדים.
בשנת ה'תשנ"ו (1996) הקים את תלמוד תורה "חיי עולם המקורית", לאחר שפרש ממוסדות חיי עולם. בהמשך נפתחו בנשיאותו ישיבה קטנה וישיבה גדולה וכשבוע לפני פטירתו התקיים מעמד חנוכת הבית לבניין המוסדות בשכונת גוש 80 בירושלים. לאחר פטירתו נקראו המוסדות על שמו "מוסדות רמ"א". בהמשך הוקמה על שמו "ישיבת תולדות רמ"א" בבית שמש.
חידושיו ודרשותיו נדפסו בסדרת ספרי "עטרת יהושע". בספר "מרא דשמעתתא" הובאו פסקיו, בעריכת תלמידו הרב שלמה יהודה הירש.
שלושים שניות למאדים
יצחק נדב
יצחק נדב (11 באפריל 1890 – 27 בנובמבר 1963) היה מראשי ארגון 'בר גיורא' וארגון 'השומר', וספק חומרי הנפץ העיקרי למשימות המחתרתיות של ההגנה.
קורות חייו.
נולד בכ"א בניסן תר"ן 1890 בירושלים. אביו, שלום נדב, עלה לארץ ישראל מתימן ב-1881 במסגרת עליית אעלה בתמר, ואמו, מלכה, עלתה לארץ מאלג'יר. קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה. לאחר מכן החל ללמוד תכנון בניין בבצלאל. בשנת 1906, כאשר אלכסנדר זייד הקים את 'קומונת הסתתים' בירושלים – שבמסגרתה צעירים בני העלייה השנייה למדו סיתות מהאומנים התימנים שגרו בשכונת משכנות ישראל בירושלים, בחסות בוריס שץ (מקימו של בית הספר לאמנות "בצלאל"), חבר נדב לקומונה והצטרף למפלגת פועלי ציון. בעקבות הצטרפותו ל'קומונה' גזרו חבריו את פאותיו התימניות, הלבישו אותו בבגדי פועלים. עם התפזרות 'קומונת הסתתים', עבר להתגורר ביפו, ושם התחבר ליצחק בן-צבי (והיה אף שכנו לחדר) שעמד בראש מפלגת פועלי ציון בארץ ישראל, אז חבר יצחק נדב לייסוד ארגון בר גיורא.