ב-8 באוגוסט 2013 הופיעה הלהקה ביפן והוציאה שיר חדש בשם "A Light That Never Comes" עם התקליטן סטיב איוקי ואמרה שיהיה חלק מאלבום רמיקס לכמה שירים מתוך האלבום "Living things" שייצא לקראת סוף 2013. השיר היה הפסקול של משחק שהלהקה פרסמה בעמוד הפייסבוק שלה, שנקרא "LP Recharge" ויצא לאור ב-13 בספטמבר 2013. על מנת לשמוע את השיר החדש היה צריך לסיים את כל המשחק. ב-16 בספטמבר של אותה שנה העלתה הלהקה את השיר החדש לערוץ היוטיוב שלהם. ב-29 באוקטובר הוציאה הלהקה לאור את האלבום שכלל את "A Light That Never Comes" ורמיקסים לכל השירים של האלבום "Living Things", מלבד "In My Remains" ו-"Tinfoil".
ב-3 במרץ 2014 העלתה הלהקה לערוץ היוטיוב שלה חלק משיר עליו עבדו, שטרם נחשף שמו. ב-8 במרץ 2014 הוציאה הלהקה את השיר המלא - "Guilty All The Same", שיצא בשיתוף עם הראפר ראקים. ב-5 במאי של אותה שנה הוציאה הלהקה, דרך ערוץ היוטיוב שלהם, קליפ ומילים לשיר חדש בשם "Until It's Gone". השיר זכה לביקורות נלהבות. עוד לפני כן, ב-27 באפריל, שחררו לינקין פארק את שמו של אלבומם החדש ורשימת השירים דרך אתרם, ועמוד ה-Google+ שלהם.
האלבום יצא ב-17 ביוני 2014. כל האלבום הודלף, למעט "Until it's gone" ו-"Guilty all the same".
2017–2019: One More Light ומותו של צ'סטר בנינגטון.
לינקין פארק החלה לעבוד על חומר חדש לאלבום האולפן השביעי בנובמבר 2015. צ'סטר בנינגטון העיר על כיוון האלבום באומרו: "יש לנו הרבה חומר נהדר שאני מקווה לאתגר את מעריצינו, כמו גם אנחנו מעוררים את עצמו", בחודש פברואר 2017, לינקין פארק פרסמה סרטוני קידום מכירות בחשבונות הרשת החברתית שלהם, גם בערוץ של שינודה הוזכר שהלהקה נמצאת בתהליך הפקת האלבום חדש. בראד דלסון פירט: "עשינו כל כך הרבה רשומות ואנחנו יודעים בבירור איך לעשות תקליט, ואנחנו בהחלט לא לוקחים את הדרך הקלה הפעם".
הסינגל הראשון מהאלבום החדש התגלה מיד לאחר הפרסום - "Heavy" הכולל את הלווי של זמרת הפופ קיארה. הסינגל יצא להורדה ב-16 בפברואר. כפי שעשו בעבר, שלחו לינקין פארק מסרים מקוונים באינטרנט ביחס לאלבום החדש. כיסוי האלבום התגלה באמצעות פאזלים דיגיטליים על פני מדיה חברתית; השער כולל שישה ילדים משחקים באוקיינוס. לבסוף האלבום השביעי של הלהקה, "One More Light" יצא ב-19 במאי 2017.
את השיר "One More light", על שם האלבום, הקדישה הלהקה לחברו של צ'סטר בנינגטון, כריס קורנל, שהתאבד ב-17 במאי 2017, יומיים לפני יציאת האלבום.
ב-20 ביולי 2017 שם קץ לחייו סולן הלהקה צ'סטר בנינגטון בביתו שבקליפורניה. באופן סמלי בחר לעשות זאת ביום הולדתו של חברו הטוב ביותר כריס קורנל, סולן להקת סאונדגארדן, שהתאבד גם הוא כחודשיים לפני כן. שינודה אישר את מותו של בנינגטון בחשבון הטוויטר שלו כשעתיים לאחר מכן, "אנחנו מזועזעים ולבנו שבור, אבל זה נכון, פרסומים נוספים יתקבלו בהמשך". כמה שעות לפני כן פרסמה הלהקה קליפ לשיר "Talking to myself" בערוץ היוטיוב שלהם.
עקב המקרה, יום לאחר מותו של בנינגטון ביטלה הלהקה את סבב ההופעות שהיה בעיצומו בצפון אמריקה. בבוקר של ה-24 ביולי, פרסמה הלהקה הצהרה רשמית באתר האינטרנט שלהם כמחווה לבנינגטון ועמוד זיכרון. ב-28 ביולי הכריז שינודה כי תרומות למוסד הצדקה של "מוזיקה למען הקלה" יופנו לקרן "One More Light", שהוקמה לזיכרון בנינגטון.
ב-22 באוגוסט, הודיעה הלהקה על כוונתה להקים אירוע ציבורי בלוס אנג'לס כדי לכבד את בנינגטון. הלהקה הודתה למעריצים על תמיכתם, וציינה כי "חמשתנו כה אסירי תודה על כל התמיכה של הסובבים והמעריצים, עכשיו השלב שלנו להתחזק ולבנות את העתיד של לינקין פארק".
2020–הווה: Hybrid Theory (Super Deluxe).
ב-28 באפריל 2020, הבסיסט דייב פארל חשף שהלהקה עובדת על מוזיקה חדשה. ב-13 באוגוסט, הוציאה הלהקה את הסינגל "She Couldn't", וחשפה שהם ישחררו מהדורת העשרים לעשור של "Hybrid Theory", ב-9 באוקטובר, אשר יכיל 12 רצועות שלא הוצאו בעבר.
חברי הלהקה.
חברים נוכחיים
חברים לשעבר
פרסים ומועמדויות.
לאור הצלחתה זכתה הלהקה בפרסים רבים. להלן רשימת פרסים נבחרים של הלהקה.
פרסי גראמי
פרסי המוזיקה של אמריקה
פרסי המוזיקה של MTV אירופה
פרסי הווידאו של MTV
Linkin park
יעקב כ&quot;ץ
פורסט גאמפ
פורסט גאמפ (באנגלית: Forrest Gump) הוא סרט קולנוע דרמטי קומי, שיצא לאקרנים בשנת 1994 בכיכובו של השחקן טום הנקס, המבוסס על ספר מאת וינסטון גרום, אך שונה ממנו משמעותית. הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר, וזכה בשישה - כולל הפרסים לסרט הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (הנקס), ולבמאי הטוב ביותר (רוברט זמקיס). את המוזיקה לסרט כתב אלן סילבסטרי.
עלילת הסרט.
רוב הסרט מבוסס על קריינות של פורסט גאמפ שמספר את סיפור חייו לאנשים מזדמנים כאשר הוא ממתין לאוטובוס. בחלוף ההמתנה הסיפור נמשך, אף על פי שעוברי-האורח מתחלפים. במהלך הסרט משולבות סצנות שמתארות כיצד פורסט גאמפ היה שותף לרגעים היסטוריים בתולדות ארצות הברית.
פורסט גאמפ נולד באלבמה עם עמוד שדרה עקום, מה שאילץ אותו ללכת עם מתקן ייצוב לרגליים בילדותו. שמו ניתן לו על שם נייתן בדפורד פורסט, אחד מאבות אבותיו שהיה גנרל בצבא הדרומי בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית ומייסד הקו קלוקס קלאן. חרף מגבלת המשכל שלו (מוגבלות שכלית התפתחותית) שעל פיה היה אמור ללכת לבית ספר לחינוך מיוחד, אימו מצליחה לשלב אותו בבית ספר רגיל לאחר שהיא שוכבת עם מנהל בית-הספר.
אימו של פורסט מנהלת בביתם בית הארחה. באחד הימים מתארח בביתם אורח עם גיטרה. אימו של פורסט שמחה לראות את פורסט רוקד לקול נגינת הגיטרה של האורח, בצעדים מאוד משונים בגלל הברזלים שעל רגליו. מאוחר יותר מתברר כי האורח הוא לא אחר מאשר אלביס פרסלי אשר מעתיק את הצעדים המשונים של פורסט גאמפ והופך אותם לריקוד המפורסם שלו של רעידת הרגליים.
ביומו הראשון בבית-הספר הוא פוגש באוטובוס ילדה בשם ג'ני (השחקנית האנה ר. הול ), שכפי שמתגלה מאוחר יותר עוברת התעללות מינית על ידי אביה. ג'ני היא חברתו הטובה ביותר של פורסט, וחברותם נמשכת לאורך שנים רבות. פורסט סובל מהתעללויות מצד ילדי בית-הספר עקב מוגבלותו, עד שיום אחד בעת שהוא בורח מבריונים, תוך כדי ריצה נשבר מתקן הייצוב לרגליו, והוא מגלה שהוא לא זקוק לו עוד (באותה סצנה, צועקת ג'ני את אחד המשפטים הידועים ביותר בסרט: "רוץ פורסט! רוץ!", באנגלית "!Run Forrest! Run"). פורסט הופך לאצן, ונוהג לרוץ לכל מקום אליו לוקחות אותו רגליו.
לקראת סיום לימודיו בתיכון, כאשר הוא בורח שוב מבריונים שהפעם רודפים אחריו עם מכונית, עובר פורסט דרך מגרש פוטבול, שם מבחין מאמן מקומי בכישרון הריצה הנדיר שלו. הוא מתקבל למכללה עם מלגה ומסיים אותה תוך חמש שנים. הוא גם מגיע לנבחרת הפוטבול האמריקאית ונפגש עם הנשיא ג'ון קנדי. בטקס הסיום של המכללה מגיע אליו נציג של צבא ארצות הברית שמציע לו להתגייס. פורסט מסכים. בצבא הוא פוגש את בנג'מין ביופורד בלו, המכונה "באבה" ומוגבל גם הוא מעט בשכלו (בגילומו של השחקן מיקלטי ויליאמסון), והשניים נעשים לחברים. משפחתו של באבה מומחית לדיג חסילונים, ובאבה מציע לפורסט להיכנס לשותפות בעסק הדיג. לפני שנשלחת הפלוגה לווייטנאם, מגלה פורסט כי ג'ני (אשר אותה מגלמת מסוף התיכון השחקנית רובין רייט) נזרקה מהמכללה בגין תצלום לפלייבוי, והפכה לחשפנית. פורסט מספר לה כי שולחים אותו לווייטנאם, והיא מבקשת ממנו שלא יעשה מעשי גבורה, ויברח בכל פעם שיחוש סכנה.
בווייטנאם נקלעת היחידה של פורסט למארב. פורסט מקבל פקודה לברוח, אך חוזר לשדה הקרב על מנת להציל את באבה. בדרך הוא מגלה עוד ועוד פצועים מהמחלקה שלו, וסוחב אותם בזה אחר זה הרחק מהאש, ובכך מציל אותם ממוות, תוך שהוא מסכן את עצמו ולבסוף אכן נפצע מפגיעת כדור. הוא מצליח להציל לוחמים רבים מהיחידה, אך לבאבה הוא מגיע באיחור. פורסט מגלה אותו גוסס, ובאבה מת בזרועותיו. מפקד המחלקה, סגן דן טיילור (השחקן גארי סיניז), שגם הוא חולץ בידי פורסט, מאבד את שתי רגליו בקרב, וכועס על פורסט על שהציל אותו. לדבריו, הוא היה מעדיף למות בקרב, כמו רבים מבני משפחתו בדורות העבר. על פעולתו זו מוענקת לפורסט מדליית הכבוד. לאחר טקס הענקת המדליה, פורסט מזדמן להפגנת ענק נגד מלחמת וייטנאם. הוא אף נואם מול קהל רב, אך בעקבות חבלה מכוונת במערכת ההגברה אף אחד לא שומע את דבריו. בהיותו על דוכן הנואמים ג'יני, שנמצאת אף היא בקהל, מזהה את פורסט והם מבלים את הערב והלילה בדיבורים ונפרדים שוב בבוקר.
בעודו מחלים מהפציעה שספג בקרב, הופך פורסט לספורטאי מצטיין בטניס שולחן (פינג פונג), ונוסע לשחק עם נבחרת ארצות הברית בסין כחלק ממאמץ דיפלומטית הפינג-פונג של הנשיא. הוא נהיה גיבור לאומי ומקבל 25,000 דולר עבור פרסומת למחבט פינג פונג. כמו כן הוא מופיע בתוכנית אירוח יחד עם ג'ון לנון, ודברים שהוא אומר נותנים ללנון את ההשראה לכתיבת השיר "Imagine". בטקס הענקת המדליה זוכה פורסט לפגוש את הנשיא ריצ'רד ניקסון, אשר מציע לו להשתכן במלון ווטרגייט. כאשר פורסט מבחין באנשים הפורצים לחדר במלון, הוא קורא למשטרה - מה שגורם לחשיפת פרשת ווטרגייט.