תחילת דרכו בקבוצה הייתה מוצלחת. בעונת 1940/41 עזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי עם 12 שערים שהבקיע, והוא היה מלך שערי הקבוצה באותה עונה. אולם, העונה שלאחריה הייתה אחת הקשות ביותר בהיסטוריה של ברצלונה, והיא ניצלה מירידה לליגה השנייה רק במשחק האחרון. מרטין היה בין השחקנים המצטיינים של הקבוצה, ו-17 השערים שהבקיע ב-23 הופעות עזרו לקבוצה להישאר בליגה הראשונה. למרות היכולת הדלה של ברצלונה בליגה, היא הצליחה לזכות בגביע הגנרל בסוף אותה עונה. מרטין הבקיע צמד במשחק הגמר נגד אתלטיק בילבאו. השער השני היה שער הניצחון, בהארכה, מבישול של ז'אומה סוספדרה. בעונה הבאה, עונת 1942/43, זכה מרטין בתואר מלך שערי הליגה - הפיצ'יצ'י, כשהבקיע 32 שערים ב-26 משחקים. הוא היה הזוכה הראשון בשורות ברצלונה שזכה בתואר הפיצ'יצ'י. באותה עונה החל רצף של 18 שערים ב-10 משחקים רצופים - שיא קבוצתי, שליונל מסי שבר כשישים שנה לאחר מכן. בעונת 1943/44 היה פעם נוספת מלך שערי ברצלונה, עם 24 שערי ליגה, אך הקבוצה סיימה רק במקום השישי בליגה. באותן שנים, פעמים רבות שיתף מרטין פעולה עם הקיצוני ז'וזפ ואיה.
במהלך משחק ידידות של נבחרת קטלוניה נגד נבחרת ולנסיה בפברואר 1944, נפצע מרטין בברכו. פציעה זו הגבילה את יכולתו של מרטין להשתתף במשחקי הקבוצה עד סוף הקריירה שלו. מרטין לקח חלק קטן בזכיית ברצלונה באליפות הליגה בעונת 1944/45, האליפות השנייה של הקבוצה בהיסטוריה, עם 4 שערים בלבד ב-11 הופעות. המועדון זכה באליפות נוספת ב-1947/48, שבה למרטין לא היה חלק כלל בשל הפציעה שעבר. בשל העובדה שמרטין לא הצליח לשחזר את יכולתו מלפני הפציעה, לצד עלייתו של החלוץ ססאר, הוא נאלץ לעזוב את ברצלונה ב-1948.
מרטין הצטרף לז'ימנסטיק טרגונה, שם שיחק במשך שנתיים ושיתף פעולה עם חברו מימיו בברצלונה חוסה בראבו. ב-1950 הצטרף לסנט אנדראו, שם פרש ממשחק כעבור שנה.
ב-1943, בעודו שחקן, הקים ביחד עם בניטו גארסיה חנות ספורט בעיר ברצלונה שנודעה לימים בשם "בניטו ספורטס".
שוואה הצפונית (אמהרה)
כאוס (פירושונים)
סזאר רודריגז אלבארז
מחוז ילאבאבור
באסיסט
האיש ללא שם
הטרילוגיה האיש ללא שם (באיטלקית: Trilogia del dollaro; ידועה גם בשם: Trilogia dell'Uomo senza nome) היא טרילוגיה של סרטים בבימויו של סרג'ו לאונה ובכיכובו של קלינט איסטווד. הטרילוגיה מתחילה בסרט "בעבור חופן דולרים" (1964), ממשיכה עם "הצלפים" (1965), ונחתמת באחרון והמפורסם מהסדרה: "הטוב, הרע והמכוער" (1966).
הדמות היחידה שמופיעה בכל שלושת הסרטים, ושנתנה לטרילוגיה את שמה, היא של "האיש ללא שם" (איסטווד) – אדם מסתורי שאף אחד לא יודע את שמו האמיתי או כל פרט ביוגרפי עליו, ובשלושת הסרטים הוא מכונה בשמות "ג'ו", "מנקו", ו"בלונדי". מלבד איסטווד היו עוד מספר שחקנים ששיחקו בשלושת הסרטים, אך בתור דמויות משתנות.
הטרילוגיה היא מסוג מערבוני הספגטי של שנות השישים, שצולמו בתקציב נמוך יחסית (אף על פי ש"הטוב הרע והמכוער" חרג מן התקציב הנמוך וצולם בתקציב של מיליון דולר) ולעגו למערבונים האמריקאים של אותה התקופה, בהם תמיד היו הגדרות ה"טוב" ו"הרע" מאוד חד-משמעיות, והגיבורים תמיד התלבשו כאילו יצאו זה עתה מסלון יופי. בסרטיו של ליאונה, לעומת זאת, הגיבורים מלוכלכים ומיוזעים, והמוסר שלהם אינו חד-משמעי. למשל, ב"הטוב הרע והמכוער" ה"טוב" גם הוא פושע, ה"רע" נאמן מאוד למי ששילם לו, ו"המכוער" לא הרבה יותר מכוער מן השאר.
שמה של הטרילוגיה הולך לפניה בעיקר בזכות סרטה האחרון, "הטוב הרע והמכוער", שהתפרסם מאוד ומשפטים ממנו מצוטטים רבות. בסרט מוצגים שלושה אקדוחנים נחושים ובלתי מתפשרים שעוסקים במרדף אחרי אוצר: "הטוב", המגולם על ידי איסטווד, "הרע", המגולם על ידי לי ואן-קליף, ו"המכוער", המגולם על ידי אלי וולך. שלושת הגיבורים הם פושעים, גם הטוב, אבל מה שמבדיל ביניהם הוא התנהגותם. "הטוב" הוא בעל כבוד ומוצג בסרט כבעל חמלה מסוימת, כמו כל גיבור טיפוסי במערבון הוא לעולם לא שולף ראשון, לעולם לא יורה מהמארב, ולרוב, ידו על העליונה. "הרע" הוא אכזר שאינו בוחל באמצעים, ולעיתים במהלך הסרט אף נדמה שהוא נהנה מגרימת כאב וסבל לאנשים. "המכוער" הוא נקמן ופושע מלוכלך, שלא בוחל בשום אמצעי על מנת להרוויח כסף.
שלושת הסרטים נחשבים כסרטים ותיקים ויסודיים בקולנוע העולמי.
אלגזאלי
קירואן (מחוז)
מחוז קירואן (ערבית ولاية القيروان; צרפתית Gouvernorat de Kairouan) הוא אחד מ-24 מחוזות תוניסיה. המחוז שוכן בצפון מרכזה של תוניסיה ובירתו בעיר קירואן. הוא הוקם ב-21 ביוני 1956, והוא משתרע על פני שטח של 6,712 קמ"ר, שהם כ-4.1% משטח המדינה.
בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית המחוז כ-551,900 תושבים, וכחמישית מהם התגוררו בעיר הבירה. עיקר כלכלת המחוז היא על החקלאות.
עוקבה בן נאפע
עוקבה בן נאפע (בערבית: عقبة بن نافع;) או בשמו המלא עוקבה בן נאפע בן עבד אלקיס אלקרשי אלפהרי (عقبة بن نافع بن عبد القيس القرشي االفهري; 622–683) היה מושל איפריקיה מטעם בית אומיה בין השנים 662-664 וכן בין השנים 681-683. הוא שימש בתחילה כמפקד הכוחות הערבים בטריפוליטניה, כיום בצפון-מערב לוב, ועד מהרה התקדם מערבה לעבר השטחים שהיו נתונים בשליטת האימפריה הביזנטית. משנת 662 ועד 664 הוא שימש כמושל הראשון של איפריקיה, ולאחר מכן, בשנת 670, הוא הקים את העיר קירואן במקום בו שכן קודם לכן מאחז צבאי מוסלמי. לפי האגדה פקד:
הקמת העיר התפרשה כשינוי טקטיקה מצידם של הערבים והחלפת המדיניות ההגנתית בצעדים להתיישבות קבע במקום. קירואן הייתה לבירת איפריקיה, ובן נאפע ייסד בה את המסגד, שהיה לימים למסגד הגדול הקרוי על שמו. בשנת 681 מינה הח'ליף יזיד הראשון את סו נאפע כמושל איפריקיה בשנית, והוא החל במסע כיבושים מערבה לתוך המגרב ועשה להפצת האסלאם בקרב הברברים. בשנת 683 הוא הובס בקרב עם הברברים ונהרג. אירוע זה סימן את תחילת שלטונם של הח'וארג' בתוניסיה ואת הדיפת הערבים מזרחה ללוב.
אוה אילוז
תופת
תופת היא שרפה או מדורה. המילה מופיעה בספר מלכים: "וְטִמֵּא אֶת הַתֹּפֶת אֲשֶׁר בְּגֵי בֶן הִנֹּם לְבִלְתִּי לְהַעֲבִיר אִישׁ אֶת בְּנוֹ וְאֶת בִּתּוֹ בָּאֵשׁ לַמֹּלֶךְ". מפסוק זה נולדו למילה משמעויות של מולך, גיהנום, ובהשאלה – מאורע קשה.
מולוך
וולף לסלו
סאקיס רובאס
סאקיס רובאס (ביוונית: 'Σάκης Ρουβάς; נולד ב-5 בינואר 1972 ביוון) הוא אמן פופ, מהזמרים הפופולריים ביותר ביוון. האלבומים שהוציא נמכרו בכשני מיליון עותקים.
הופעותיו בסרטים.
רובאס השתתף בדיבוב ליוונית של הסרטים "הגיבן מנוטרדאם" ו"מכוניות". שניהם של וולט דיסני. בשני סרטים אלו הוא דיבב את הדמות הראשית: קווזימודו ולייטנינג מקווין. בנוסף רובאס גילם את סטפנוס - הדמות הראשית בסרט היווני "אלטר אגו" ואף השתתף בסרט האמריקאי "כורח" ובו הוא מגלם את אבנר סולבי - הנבל של הסרט.
אברהם חיים שליט
אוטו מבמברג
הקדוש אוטו הראשון מבמברג או אוטו ממיסטלבאך (בגרמנית: Otto I. von Bamberg, Otto von Mistelbach; 1060 או 1061 – 30 ביוני 1139) היה בישוף גרמני ימי-ביניימי ומיסיונר אשר ניצר, כנציג האפיפיור, רבים מתושבי פומרניה.
אוטו נולד למשפחת אצולה מהעיירה מיסטלבאך שבאימפריה הרומית הקדושה. שירת בתחילה במשק ביתו של ולדיסלב הראשון הרמן, דוכס פולין, ובשנת 1090 החל בשירותו אצל היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וב-1101 נתמנה לקנצלר האימפריה. בשנת 1102 מינה והסמיך אותו הקיסר לראש הארכידיוקסיה של במברג בפרנקוניה (כיום בשטח מדינת בוואריה), ובכך נעשה אוטו לאחד מן הנסיכים המובילים בגרמניה של ימי הביניים. במהלך כהונתו כבישוף עלתה במברג, ואוטו זכה לתהילה כמיסיונר וכן כדיפלומט וכפוליטיקאי, במיוחד במהלך הסכסוך בין הקיסר היינריך הרביעי ובין האפיפיור – שבמהלכו נותר נאמן לקיסר. כתוצאה מכך, הוא הושעה על ידי הוועידה אפיפיורית בסינוד של פריצלאר, ב-1118. בקונגרס וירצבורג (1121) ניהל אוטו בהצלחה הסכם שלום, אשר נחתם בשנת 1122 בוורמס, ואשר נודע כקונקורדט של וורמס.
כבישוף היווה אוטו מודל לחיקוי וחי חיי פשטות וחיסכון, אך בד בבד עשה רבות לשיפור מעמדו הדתי ואת שליטתו הארצית כאחד. הוא השלים את בניית קתדרלת במברג, לאחר שזו נהרסה בשריפה בשנת 1081, שיפר את בית הספר הקתדרלי, ייסד מנזרים ובנה כנסיות בשטחי ממלכתו ובפומרניה, והרחיב באופן ניכר את העיירה במברג.
עם הישגיו הגדולים נמנית עבודתו המיסיונרית השלווה והמוצלחת בקרב הפומרנים, שעלתה יפה לאחר שכשלו מספר ניסיונות כוחניים שעשו הפולנים והאיטלקים להמיר את תושבי פומרניה לנצרות. אוטו נעשה לשליח האפיפיור, המיר את דתם של פומרנים רבים – בעיקר בעיירות פיז'יצה (Pyrzyce), קמיין פומורסקי (Kamień Pomorski), שצ'צ'ין ויוּלין (Julin) – הקים 11 כנסיות, ונודע בכינוי "השליח אל פומרניה". לאחר ששב לבמברג ב-1125, החלו כמה מנהגים פגניים לשוב ולצוץ על פני השטח, ועל כן נסע אוטו לפומרניה פעם נוספת ב-1128. בדיאט של אוזדום (אי בים הבלטי, בתחומי פומרניה) עלה בידו של אוטו לנצר את כל בני האצולה, לנצר קהילות נוספות, ולשלוח כמרים מבמברג לשרת בפומרניה. כוונתו להקדיש בישוף לפומרניה סוכלה על ידי הבישופים של הארכידיוקסיה של מגדבורג ושל הארכידיוקסיה של גנייזנו, שטענו לזכויות מטרופוליניות על פומרניה. רק לאחר מותו (1139) הוקדש ידידו אדלברכט כבישוף מיולין (ווֹלין, אי בים הבלטי, בתחום פומרניה), בשנת 1140. ב-1188 עבר מושבה של דיוקסיית ווֹלין לעיירה קמין, והיא הוכפפה ישירות לכס הקדוש.