שמרלינג נולד בווינה ב-23 באוגוסט 1805, לאב שהחזיק במשרה משפטית בכירה בשירות האזרחי.
לאחר לימודי משפטים בווינה ב-1829 התקבל שמרלינג למשרה בשירות הציבורי ובמשך 18 השנים הבאות שירת בתפקידים שונים בעיקר באוסטריה תחתית. ב-1847 כחבר באצולה הזוטרה התקבל לקורפורציה של אוסטריה תחתית ולקח חלק פעיל בתנועה הליברלית שנאבקה למען רפורמות מינהליות וחוקתיות. בזמן פרוץ מהפכת אביב העמים בווינה במרץ 1848 כאשר ההמונים התפרצו לתוך הפרלמנט היה שמרלינג אחד הנציגים שהביאו אל הארמון את דרישות העם, ובימים שלאחר מכן עסק רובו ככולו בארגונו של המשמר הלאומי שהוקם זה מכבר. בסוף אותו החודש נשלח על ידי הממשלה לפרנקפורט כאחד האנשים שזכו לאמון הציבור.
זמן קצר לאחר מכן החליף שמרלינג את הרוזן קולורדו כנשיא הפרלמנט הפדרלי הגרמני וב-12 ביולי 1848 העביר ליוהאן, ארכידוכס אוסטריה שנבחר לעוצר גרמניה את סמכויות הפרלמנט. בשל כך הותקף באלימות באספה הלאומית על ידי רדיקלים קיצוניים.
שמרלינג היה החבר הראשון ובעל ההשפעה הרבה ביותר בממשלה שהקים הארכידוכס. מ-15 ביולי החזיק במשרדי הפנים והחוץ והיה הגורם המרכזי לפחות למשך זמן מה שממשלה זו החזיקה במראית עין של כוח והשפעה.
עם התפטרותו של קרל פרידריך וילהלם, נסיך ליינינגן ב-5 בספטמבר 1848, ביקש העוצר משמרלינג להקים ממשלה חדשה. תבוסה בפרלמנט בו הגן שמרלינג על שביתת הנשק של מאלמו הובילה להתפטרותו, אך מיד לאחר מכן נקרא לשוב לתפקידו כשהוא מקבל למעשה סמכויות דיקטטוריות על מנת לדכא את המרד שפרץ בפרנקפורט ב-18 בספטמבר. אומץ ליבו ונחישותו מנעו מה שכמעט הפך לאסון נורא. שמרלינג קיווה להכפיף את גרמניה לאוסטריה ליברלית שעברה רפורמות חוקתיות. שאיפה זו הביאה אותו להתנגשות עם המפלגה שדגלה בעליונות פרוסית וכאשר הם זכו לרוב התפטר מתפקידו והוחלף על ידי היינריך פון גגרן. הוא נשאר בפרנקפורט כנציג אוסטריה, והיה מנהיגה של מפלגת "גרמניה הגדולה" עד התפרקותו של פרלמנט קרמסייר שסימלה את ניצחון כוחות הריאקציה בווינה שהביאו לקץ שאיפותיו לגבי כינונה של אוסטריה ליברלית.
לאחר בחירתו של המלך פרידריך וילהלם הרביעי מפרוסיה לקיסר גרמניה נצטווה שמרלינג על ידי הממשלה האוסטרית לחזור לאוסטריה ב-5 באפריל 1849. בחזרתו לווינה התמנה לשר המשפטים והרפורמות החוקיות שחולל תרמו למוניטין שלו. הפופולריות שלו בעיני כלל הליברלים גדלה עקב התפטרותו ב-1851 כמחאה על כישלונה של הממשלה לכונן את החוקה הליברלית שהבטיחה. בשנים הבאות שימש כשופט בבית הדין הגבוה לערעורים. כאשר תחזיתו התממשה והמערכת של האבסולוטיזם התפרקה חזר לשמש בתפקיד שר בממשלה בינואר 1862.
פעולתו הראשונה בממשלה הייתה פרסומה של החוקה שלפיה כל האימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה אמורה להפוך למדינה אחת עם ממשלה פרלמנטרית. ניסיונו זה נכשל בעיקר בשל התנגדותם מסיבות לאומניות של הקרואטים וההונגרים. שמרלינג התקשה לשמור על אחדותה של המפלגה הליברלית וסבל מהתנגדות חזקה לרפורמות שלו מצד גורמים רבי השפעה בחצר הקיסרית ומנהיגי הקלריקלים. הקיסר פרנץ יוזף העניק לו תמיכה פושרת בלבד וב-1865 נכשל ניסיונו להגשים את רעיונותיו של יוזף השני לגרמן את האימפריה ולהפוך אותה למדינה ליברלית ולשכנע הונגרים, פולנים, צ'כים וקרואטים לקבל שיטת משטר בה הממשלה כולה תתבסס על מערכת שלטונית ופרלמנט דובר גרמנית. החוקה של 1862 על אף שהושעתה לאחר פרישתו של שמרלינג עדיין נחשבה כבעלת תוקף חוקי בשטחי ציסלייטניה (חלק מאוסטריה) והבסיס לחוקה של אוסטריה המודרנית.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים חזר לעיסוקיו המשפטיים. ב-1867 התמנה לחבר למשך כל החיים של הבית העליון ברייכסראט והפך לסגן נשיא וב-1871 לנשיאו. משרה זו נטש ב-1879 והפך למנהיגה של האופוזיציה הליברלית לממשלתו של אדוארד טאפה. ב-1891 נטש את החיים הציבוריים. שמרלינג מת בווינה ב-23 במאי 1893.
פיראנו
דילתיי
בן וילסון
בנג'מין "בן" וילסון הבן (באנגלית: Benjamin "Ben" Wilson Jr., שכונה גם "בנג'י" (18 במרץ 1967 – 21 בנובמבר 1984) היה שחקן כדורסל תיכונים אמריקאי בבית הספר התיכון על שם ניל סימאון בשיקגו שבאילינוי. עם וילסון, התיכון שבו שיחק זכה באליפות עירו ובאליפות מדינת אילינוי בפעם הראשונה בתולדותיו. כשהחל את שנתו האחרונה בתור תלמיד תיכון, וילסון נחשב לשחקן התיכונים הטוב ביותר בכל רחבי ארצות הברית, על ידי סקאוטים ומאמנים. וילסון זכה לכינוי "מג'יק ג'ונסון עם ג'אמפ שוט" על ידי מאמנו בתיכון.
ב-20 בנובמבר 1984 נורה וילסון במהלך עימות עם תלמידים מן התיכון הסמוך. הוא מת בבוקר למחרת עקב הפציעות שספג מהירי.
ראשית חייו.
וילסון נולד בשנת 1967, והיה אחד מתוך שלושת ילדיהם של בן וילסון האב ושל מרי וילסון (לבית גונטר). הוא גדל בצ'טהאם, שכונה בדרום שיקגו. לאמו מרי וילסון היו שני בנים מנישואים קודמים. וילסון החל לשחק כדורסל בגיל מוקדם, בבית הספר היסודי. הוא התחיל בבית הספר סנט דורותי (St. Dorothy) ומאוחר יותר עבר לבית הספר ראגלס (Ruggles), שם סיים את לימודיו בשנת 1981. וילסון התאמן ב"קול פארק" בצ'טהאם והשתתף במשחקי ליגת הקיץ בשיקגו. ככל שיכולותיו התפתחו, החלו חברים ובני משפחה בסביבתו של וילסון להבחין כי הכישרון שלו יכול להפוך אותו לאחד מטובי הכדורסלנים. הם עשו הכל על מנת להגן על וילסון מכל צרה; כשעלה לבית הספר התיכון, מגפת קראק ארצית הייתה בעיצומה, וכמה מהאנשים הקרובים לווילסון, כולל אחיו הבכור קרטיס גלן, הפכו למכורים לסם זה. שיעור הפשיעה והאלימות בשיקגו היה גבוה מאוד באותה תקופה, במיוחד בחלקה הדרומי של העיר, שם התגורר וילסון.
קריירת תיכונים.
בסתיו 1981, הוא החל את השנה הראשונה שלו בתיכון סימאון (Neal F. Simeon Vocational High School). במהלך עונת 1982/1983, היה וילסון הסופומור היחיד בנבחרת הכדורסל של התיכון. בעונת 1983/1984, עלה בית הספר לגמר אליפות המדינה (Illinois AA State Championship), אשר נערך באולמה של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בהובלת וילסון, הביס תיכון סימאון את תיכון וסט אורורה (West Aurora) בתשע נקודות בחצי הגמר ולאחר מכן את תיכון אוונסטון טאונשיפ (Evanston Township) בגמר, בדרך לניצחון בגביע המדינה הראשון בתולדותיהם. ESPN HS, מחלקת כיסוי התיכונים של ESPN, החשיבה את וילסון לג'וניור הטוב בארצות הברית בעונת 1983/1984. הוא שיחק כדורסל עם המוזיקאי ושחקן הכדורסל אר. קלי ועם הכדורסלן ניק אנדרסון.
בחודש יולי 1984, השתתף וילסון במחנה "ספורטאים למען חינוך טוב יותר" (Athletes For Better Education) בפרינסטון שבניו ג'רזי. המחנה כלל סקאוטים ומאמנים, שבאו לצפות בתלמידי התיכון הטובים ביותר במדינה משחקים כדורסל. לאחר המחנה, דורג וילסון בתור שחקן התיכונים הטוב באמריקה. ככל שעונת הסניור שלו, השמועות אמרו כי הוא שוקל מלגות מאוניברסיטת אילינוי, מאוניברסיטת דה-פול ומאוניברסיטת אינדיאנה.
מותו.
רקע.
ב-20 בנובמבר 1984 החליט וילסון שלא להיפגש עם חבריו לקבוצה משום שרצה לדבר עם החברה שלו, ג'טון ראש, על הבעיות במערכת היחסים שלהם. בני הזוג נכנסו להיריון לא רצוי ב-1984, וראש לא הייתה מוכנה לדבר עם וילסון ולא נתנה לו לראות את בנו.
באותו זמן, תלמיד תיכון קאלומט בילי מור המתין מחוץ למבנה תיכון סימאון עם אקדח, מחפש לנקום את נקמת בן דודו, שלטענתו תלמיד סימאון שדד ממנו 10 דולרים. לאחר שהבין כי הסכסוך נפתר, מור וחברו עומאר דיקסון החליטו להישאר בקרבת מקום, ועקבו אחרי חברתו של מור, אריקה מרפי, למסעדה סמוכה, במעלה הרחוב שבו נמצא תיכון סימאון.
תקרית הירי.
בילי מור תיאר בסרט תיעודי של ESPN על בן וילסון את מה שקרה לאחר מכן. הוא ודיקסון היו מחוץ למסעדה כאשר וילסון וראש הגיעו לרחוב מאחוריהם. ראש ניסתה להיפרד מווילסון, שבניסיונו הנואש לדבר איתה לא שם לב לאן הוא הולך ונתקל במור. מור קרא לווילסון, ושאל לאן הוא הולך. השאלה הכעיסה את וילסון, שכעס כבר ממילא, והוא הסתובב חזרה ופנה אל מור. השניים החליפו מילים וקללות ומור חשף את האקדח שנשא, אקדח תופי עם קליבר 0.22.
כשווילסון ראה את אקדחו של מור, הוא התגרה בו ואיתגר אותו לירות. מור אמר מאוחר יותר כי הוא הרגיש שווילסון מתנהג כלפיו בבריונות, ושלף את נשקו. וילסון התנפל על מור, שהגיב ביריית שתי יריות לעברו. הוא תקף את וילסון במפשעה, ואילו וילסון פגע בבטנו וגרם לו לדימום פנימי. לאחר התקרית מור ודיקסון נמלטו מהמקום. בתוך דקות הגיע שמע הירי לבית הספר סימאון, ואנשים החלו להתקהל סביב וילסון. שירותי חירום הוזעקו בשעה 12:37, בעת שמאמן הכדורסל של סימאון, בוב האמבריק (Bob Hambric) התקשר לעיתונאי וורנר סונדרס והודיע לו על מה שאירע.
לפרמדיקים לקח זמן רב להגיע לזירת האירוע, ובערך בשעה 1:20 החליט האמבריק להביא את וילסון בעצמו לבית החולים. בדיוק כשנכנס למכוניתו, אמבולנס הגיע למקום. על פי נוהל החירום, וילסון נלקח לבית החולים הקרוב ביותר, סנט ברנרד בשכונת אנגלווד. סן ברנרד הייתה בית חולים קהילתי קטן שלא היה מסוגל להתמודד עם מצבי חירום כמו ירי, ולכן הוזמן למקום מנתח מוסמך שיוכל לטפל במצב.
לאחר הירי.
בבית הספר, בידדו המורים את חברי קבוצת הכדורסל משטר התלמידים למשך שארית היום. חברו לקבוצה של וילסון טרי סמפסון נזכר כי במהלך הלילה, שמו שמועות ודיווחים שונים במגוון רחב של חומרות, החל מכך שווילסון יחלים בזמן לפלייאוף המדינה, דרך השמועה שיחמיץ שנת משחק שלמה  או לעולם לא ישוב לשחק כדורסל, עד לשמועות שהוא נלחם על חייו.