כוונת ישראל הייתה להרחיב את פרוזדור ירושלים, כך שיכלול את מסילת הברזל לשפלה. הדבר היה כרוך בכיבוש רצועת שטח המשתרעת, בקירוב, מדיר אבן ועד בתיר. כך כרוך היה הדבר בדחיקת הערבים מרחק מה דרומה גם בחלקו העליון של נחל רפאים. חלקו המערבי, הרחוק יותר מירושלים, של תחום זה, הוקצה לחטיבת הראל, אשר ערכה את מבצע ההר במקביל למבצע יקב.
קו החזית באזור דרום ירושלים עבר, עם מעט יוצאים מן הכלל, בנחל רפאים (נתיב מסילת הברזל), פרט לחלקו העליון ביותר (קטמון, עמק רפאים), עליו שלטה ישראל משני צדדיו, ופרט לכפר ולג'ה (ששכן אז באזור עמינדב של ימינו), מצפון לערוץ הנחל, שהיה בידיים ערביות. כך, ישראל החזיקה בעת ההפוגה השנייה בעין כרם, במלחה ובהר אורה.
הכוחות המשתתפים.
המבצע נערך על ידי כוחות מחטיבת עציוני בפיקודו של משה דיין. חטיבה זו הפעילה במבצע את גדוד 61 (גדוד 'מוריה'), בפיקוד זלמן מרט ואת גדוד 62 (גדוד 'בית חורון'), בפיקודו של מאיר זורע. נוסף לאלה הפעילה החטיבה פלוגה מגדוד 68, מוגברת בארבע כיתות מקורס המ"כים המחוזי. כסיוע, עמדו לרשות התוקפים שתי סוללות תותחים, שתי סוללות מרגמות ומשוריינים מגדוד 64. כן עמדו לרשות מטה המבצע כוחות חי"ם לתפקידי משמר סטטיים.
מן הצד הערבי, על פי דיווחי המודיעין הישראליים, נערכו בגזרה שמדרום לירושלים, כולל בבית לחם, כ-1,000 חיילים מצרים, וכן, בכפוף אליהם, כוחות של צבא הג'יהאד הקדוש. לרשותם עמדו גם כ-15 תותחים.
תוכנית המבצע.
גדוד 'מוריה' נועד לנוע דרומה מהר אורה, לחצות את מסילת הברזל באזור גן החיות התנ"כי של ימינו, ולכבוש את רכס בית ג'אלה (פסגת הר גילה בימינו). פלוגה מגדוד 'בית חורון' נועדה להתפצל מכוח זה, לכבוש את דיר כרמיזן לאחר ריכוך ארטילרי, ולהמשיך דרומה עד הגיעה לעין חנטאש, הנמצא מערבה לאזור הגשר ב'כביש המנהרות' (החלק של כביש 60 שבין גוש עציון לירושלים) של ימינו. פלוגה אחרת של גדוד 'בית חורון' נועדה לעלות מעין יאלו (כיום עין יעל) ולכבוש בהמשך את הר התעלה (כיום פארק גילה). הפלוגה המוגברת מגדוד 68 נועדה לכבוש את הכפר ולג'ה, שהיה אז באזור עמינדב של ימינו, ואת סביבתו.
מהלך המבצע.
ולג'ה.
ראשונה יצאה לדרכה, ב-19 באוקטובר, שעה 18:35, הפלוגה המוגברת מגדוד 68, ואליו נלווה משה דיין עצמו. עד 19:20 הכוח כבש שלוש גבעות, 'הפטמות', בסמוך לכפר, האחת, עליה נמצא כיום המושב עמינדב, השנייה, 'הדבשת', עליה נמצאת כיום יד קנדי וגבעה נוספת, ביניהן. הכוח העביר את הגבעות שכבש ליחידות חי"ם, ואלה הדפו התקפת נגד ערבית על 'הדבשת'. לאחר מכן פנה לכבוש את הכפר עצמו, אלא שהדבר לא עלה בידו. הכוח פנה קמעה לאחור, והכפר הופגז בתותחים, ואחר כך במרגמות עד השעה 22:20. בשעה 22:40, לאחר שפסקה אש הסיוע הארטילרית, פתחו הערבים בהתקפת נגד והפלוגה, שאחד מחייליה נהרג, נסוגה. ב-00:30 הפלוגה פתחה בהתקפה נוספת על הכפר, אך נסוגה ל'פטמות', לאחר שספגה אבדות.
בשעה 03:00 הדפה הפלוגה התקפת נגד ערבית נוספת.
בבוקר יום המחרת, ה-20 לחודש, הצטרפו לפלוגה מגדוד 68 כוחות מגדוד 61, שהתקפתו על רכס בית ג'אלה (ר' להלן) נכשלה. לאחר ניסיון שנערך בבוקר, על ידי חבלנים מגדוד 61, ושנכשל, לפוצץ בתים בכפר, נעשה ניסיון נוסף בלילה הבא, וזה אכן הצליח.
בימים הבאים נעזב הכפר ותושביו עברו אל מדרום למסילת הברזל.
גדוד 'מוריה'.
הכוח העיקרי, גדוד 'מוריה', ואיתו פלוגה מגדוד 62, יצא לדרכו מהר אורה ב-19 באוקטובר בשעה 20:30, בשורה ארוכה ומסורבלת של כ-800 לוחמים. בשעה 22.00 הגיעו למסילת הרכבת. כאשר חצו את המסילה נפתחה עליהם אש ממקלע יחיד. מאש זו נהרג חייל אחד וכמה אחרים נפצעו. לפלוגת החוד ניתנה פקודה לחסל את המקלע, אך בשל תקלה היא לא בוצעה. עקב אורכה וסירבולה של שורת הלוחמים, לא התקיימה שליטה מלאה על חלקיה השונים: חלק מן החיילים ענו באש, וחלק נמנעו מכך. חלק התקדמו וחלק עצרו. הזמן חלף והסכנה של חשיפת הכוח בדרכו ליעדו לאור יום גברה. היות שהצלחת התוכנית הייתה תלויה בביצועה באותו לילה, נתן דיין בשעה 00:30 אישור לנסיגה, וכוח מן הגדוד סייע לתוקפים את ולג'ה (ר' למעלה). בימים הבאים פוצץ הגדוד בתים בכפרים בתיר ואל-קבו, שנעזבו. אלה הפכו לשטח הפקר.
גדוד 'בית חורון'.
באותו ערב, ה-19 באוקטובר, פלוגה מגדוד 62 עברה את עין יאלו, ובדרכה לכיבוש הר התעלה (פארק גילה) נתגלתה, נפתחה עליה אש, וכמה מן החיילים נפגעו. שתי מחלקות נצמדו לקרקע, אך מחלקה שלישית מן הפלוגה, המשיכה וכבשה את היעד. כמו כן, נשלחה בקשה לסיוע ארטילרי כלפי מקורות הירי שעצרו את שתי המחלקות האחרות, ואלה שותקו. אבדות הפלוגה היו שישה הרוגים ו-12 פצועים. בהמשך הלילה, בעקבות כישלון גדוד 'מוריה', הורה דיין לפלוגה לסגת.
עקב אותו כישלון, משימתה של הפלוגה שיועדה לכיבוש דיר כרמיזן בוטלה, ובמקום זאת הפלוגה הופנתה לעין יאלו, לסיוע בפינוי נפגעי הפלוגה שכבשה את הר התעלה.
תוצאות ואחרית דבר.
מבצע יקב היה בעיקרו כישלון צבאי צורב. לצה"ל היו במבצע תשעה הרוגים. ב-22 לחודש דיין נסע לבן-גוריון ופירט בפניו תוכנית חדשה לכיבוש בית ג'אלה, זה הפעם בעזרת חטיבת הראל, שהגיעה להישגים במבצע ההר. בן-גוריון לא קיבל את התוכנית באומרו כי גם "אם יעלה בידינו לתפוס המקום, נצטרך תחת לחץ או"ם לפנותו ולא כדאי לאבד חיי איש אחד על זה". דווקא הכוחות שצוותו למשימות המשניות השיגו את יעדיהם הצנועים יותר, וצה"ל שלט בתום המבצע על כל השטח שמצפון למסילת הברזל. הדבר אפשר בהסכמי שביתת הנשק עם עבר הירדן לדרוש, ולקבל, שליטה על כל נתיב המסילה. מבצע יקב, יחד עם מבצעי 'ההר' ו'יואב', ערערו את מעמד הכוחות המצריים באזור הר חברון, ומיני אז, הלגיון הירדני נטל את הבכורה באזור. למעשה, אי הרצון לערב את הלגיון בקרבות היה אחד הגורמים, פרט לאלה המדיניים, להוראת הממשלה להפסיק את המבצע.
באזור ירושלים לא נערכו, מאז ועד סוף המלחמה, קרבות תנועה. ב-30 בנובמבר קיבל הדבר גושפנקה רשמית-למחצה, עת חתם דיין הסכם "הפסקת אש כנה" עם עבדאללה א-תל, מפקד הלגיון הירדני באזור ירושלים, שאכן כובד בעיקרו. כיוון שכך, קו החזית בתום מבצע יקב קבע בפועל את גבולה הדרומי של ירושלים עד מלחמת ששת הימים.
אבחון רפואי
פרחי ירושלים
אנאגראמה
ביירנייה
ביירנייה (נורווגית Bjørnøya; "אי הדובים") הוא אי בצפון האוקיינוס האטלנטי בקצהו המערבי של ים ברנץ, השייך לנורווגיה.
גאוגרפיה.
האי הוא הדרומי בין איי סבאלברד ושוכן במחצית הדרך בינם לבין נורדקאפ שבצפון סקנדינביה. שטחו של האי הוא 178 קמ"ר וצורתו כשל משולש הניצב על קודקודו. המרחק המקסימלי באי מצפון לדרום מגיע ל-20 ק"מ וממזרח למערב הוא משתרע לרוחב של 15.5 ק"מ לכל היותר. חלקו הדרומי של האי הררי והוא מגיע לשיא גובהו בהר מיסרי (Miseryfjellet) שגובהו 536 מטר. בצפונו של האי משתרע מישור התופס כשני שלישים משטחו, ובו משובצים מספר אגמי מים מתוקים ששטחם הכולל הוא 19 קמ"ר. קו החוף תלול ברובו ובו צוקים גבוהים, אם כי קיימים גם מספר חופים חוליים.
האקלים מתון יחסית לקו הרוחב הצפוני בו שוכן ביירנייה, בשל זרמי המים החמים המגיעים לצידו המערבי של האי מדרום. האקלים הוא ארקטי-ימי והטמפרטורות הממוצעות נעות בין −8.1°C בחורף לבין ל-4.4 °C בחודשי הקיץ. היקף המשקעים השנתי נמוך יחסית ומגיע ל-371 מ"מ בממוצע בחלקו הצפוני של האי. מזג האוויר בקיץ עשוי להיות יציב למדי אך הערפל שכיח ומכסה את האי בחמישית מימי חודש יולי, כאשר אוויר ימי חם בא במגע עם מים קרים. מ-8 בנובמבר ועד 3 בפברואר שרוי ביירנייה באפלת הלילה הארקטי ומ-2 במאי עד 11 באוגוסט שורר בו אור יום.
האי התגלה ב-10 ביוני 1596 על ידי וילם ברנץ ושמו ניתן לו בעקבות דוב קוטב שנראה שוחה בסמוך לו. האי נחשב כ"טרה נוליוס" (לטינית terra nullius, ארץ שאינה שייכת לאיש), עד 1920 עת הושם תחת ריבונות נורווגית.
למרות ריחוקו וצחיחותו, התקיימה באי פעילות אנושית במאות הקודמות, כמו כריית פחם, דייג וציד לווייתנים. עם זאת, שום התיישבות על האי לא נמשכה יותר ממספר שנים, והאי אינו מיושב בהווה למעט סגל התחנה המטראולוגית שבו. בשנת 2002 הוכרז האי יחד עם ממי חופיו כשמורת טבע.
אי הדובים
סימפלקס
במתמטיקה, סִימְפְּלֵקְס הוא מבנה גאומטרי או קומבינטורי פשוט, המאופיין במספר הקודקודים הקטן ביותר האפשרי לגוף מאותו ממד.
כמבנה גאומטרי, הסימפלקס הוא פאון במרחב האוקלידי ה-n ממדי, שיש לו n+1 קודקודים. הסימפלקסים בממדים נמוכים הם נקודה, קטע, משולש ופירמידה משולשת (טטרהדרון). את הסימפלקס שקודקודיו הם הווקטורים formula_1 אפשר לכתוב כקבוצת הצירופים formula_2 כאשר המקדמים formula_3 אי שליליים וסכומם 1.
formula_4
כמו בפירמידה, לכל בחירה של קבוצת קודקודים, הסימפלקס שהם פורשים מהווה פאה של הסימפלקס המקורי. יריעות טופולוגיות, מכל ממד, אפשר ללמוד באמצעות טריאנגולציה שאבני היסוד שלה הם סימפלקסים.
הסימפלקס הקומבינטורי הוא הפשטה של המבנה הגאומטרי, והוא מתואר על ידי n+1 קודקודים, בתוספת ההנחה שכל תת-קבוצה של i+1 קודקודים מהווה תא i-ממדי. הסימפלקס הוא הקומפלקס הפשוט ביותר.
האלף הראשון לפני הספירה
פלנסבורג
פְלֶנְסבּוּרג (בגרמנית: Flensburg; בדנית: Flensborg) היא עיר נמל והעיר השלישית בגודלה במדינה הפדרלית שלזוויג-הולשטיין (אחרי קיל וליבק). זו העיר הצפונית ביותר של גרמניה, שנמצאת פחות מעשרה ק"מ מהגבול הדני. מספר תושביה, נכון לשנת 2020, הוא כ-89,934.
היסטוריה.