בשנת 2004, בעקבות העלייה התלולה בסיכולים המוצלחים מצד מערכת הביטחון של ישראל, והבדיקות המחמירות במחסומים, החלו ארגוני הטרור להשתמש יותר ויותר בנשים וילדים - מתוך הנחה שהם מעוררים פחות חשד ועוברים בדיקות פחות קפדניות. ב-24 במרץ 2004 נתפס חוסאם עבדו בילאל, נער בן 14.5, שנשלח על ידי גדודי חללי אל אקצה של הפת"ח, במחסום חווארה ליד שכם, כשעל גופו חגורת נפץ. בחקירתו אמר: "באתי להתפוצץ כי נתנו לי 100 שקלים והבטיחו לי שאקיים יחסי מין עם הבתולות".
מאז נתפסו ונעצרו מספר רב של נערים שהיו בדרכם לבצע פיגוע התאבדות (האחרון שבהם נעצר ב-30 באוגוסט 2007). כמו כן, לפחות 9 פיגועי התאבדות בוצעו על ידי נערים בגיל 16 (מתוכם אחד מהם היה בראשון לציון והאחר היה בשוק הכרמל בתל אביב). מירב הנערים המתאבדים מגיעים מאזור שכם ומגויסים על ידי הפת"ח וחוליות גדודי חללי אל-אקצא שמודרכות על ידי חזבאללה. גם ארגונים אחרים - לרבות החמאס, הג'יהאד האיסלאמי והחזית העממית לשחרור פלסטין השתמשו בילדים לצורכי טרור.
התמודדות נגד פיגועי התאבדות.
יש קושי רב להיאבק בפיגועי התאבדות, עם זאת, מדינת ישראל הצליחה ללכוד יותר מ-160 מחבלים שהתכוונו לבצע פיגועי התאבדות, שחלקם כבר היו בדרכם לבצע את הפיגוע. ישראל, באמצעות פעילות מתמשכת של צה"ל, השב"כ ומשטרת ישראל, ובאמצעות בניית גדר ההפרדה, הצליחה לדכא כמעט לחלוטין את גל פיגועי ההתאבדות שיצאו מיהודה ושומרון בשנים 2000–2010 (האינתיפאדה השנייה).
כיום קיימות מספר דרכים מקובלות להיאבק בתופעת פיגועי ההתאבדות:
אנליזה מתמטית.
כחלק מההתמודדות אל מול האיום שמציבים פיגועי ההתאבדות הם נחקרו ומודלו מתמטית, במטרה להעריך ולתכנן דרכי התמודדות אפשריות באופן אופטימלי. אחד המאמרים המפורסמים בתחום נכתב בשנת 2005 בידי הפרופסורים אדוארד קפלן מאוניברסיטת ייל ומשה קרס מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שמידלו אנליטית את הפיצוץ והזירה במטרה להעריך את תוחלת מספר הנפגעים כפונקציה של מספר האנשים בזירת האירוע ושל גודל הזירה. המאמר הצביע על כך שהאפקטיביות של המחבל המתאבד אינה בהכרח גדלה עם גודל הזירה או עם מספר האנשים בה, ומעבר לסף מסוים תוחלת מספר ההרוגים אף יורדת. תופעה זו מוסברת באמצעות אפקט המיסוך שהקורבנות הקרובים למטען מעניקים לקורבנות הרחוקים יותר ובכך מצילים אותם מפגיעות רסיסים קטלניות. מסקנה נוספת היא שהאינסטינקט הראשוני של בריחה מהמחבל אינה בהכרח האסטרטגיה הטובה ביותר, שכן הוא מגדיל את מעגל החשיפה למטען ואת תוחלת מספר הנפגעים. האסטרטגיה הטובה ביותר במצב זה היא להשתטח לגובה של פחות מ-20 ס"מ.
המאמר זכה בפרס קופמן לחקר ביצועים צבאי לשנת 2005.
גינויים לפיגועי התאבדות.
רוב מנהיגי העולם מגנים את פיגועי ההתאבדות, בעיקר כאשר מדובר בפיגועים כנגד אזרחים. בישראל, הרוב המוחלט של אזרחי המדינה מגנים את פיגועי ההתאבדות, ורואים בהם מעשי טרור ופשעים כנגד האנושות.
בקרב המוסלמים ישנו ויכוח על הלגיטימיות של פיגועי ההתאבדות, ובפרט אלה כנגד אזרחים. בעוד שרוב המנהיגים המוסלמים מקפידים לגנות פיגועים שמבצעים אל-קאעידה, דאעש וארגונים אסלאמיסטים אחרים במדינות העולם המערבי ואסיה (כגון הודו). השייח' יוסוף אל-קרדאווי, בכיר הפוסקים הסונים, התיר בעבר רק לפלסטינים לבצע פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים. ב-2015 קרדאווי עדכן כי היתר זה פקע, כיוון שיש בידיהם רקטות שמגיעות לעומק ישראל.
לצד שיבוח פיגועי ההתאבדות, היו בציבור הפלסטיני גם גינויים על פיגועי ההתאבדות. היו גם מי ששיבחו וגינו לסירוגין, כמו אחמד טיבי ויאסר ערפאת.
אביו של מחבל מתאבד פרסם מכתב בעיתון הסעודי "אל-חיאת". האב שלא הזדהה בשמו מחשש לחייו, יוצא נגד ההתאבדות שהרסה את חיי משפחתו וכותב
גבול (פירושונים)
ראייה ירודה
הספירה הנוצרית
צומת גיתי
צומת גיתי אבישר ממוקם בין צומת אריאל למחלף ברקן, ומחבר את כביש חוצה שומרון הישן (כביש 505) לקטע המזרחי של כביש חוצה שומרון (כביש 5).
רקע.
הצומת נקרא על שם החייל שנהרג בשנת 1993 בעת סיור באזור.
הכפר הערבי חארס שוכן על רכס מצפון לצומת. הצומת מקשר לשפלה ולגוש דן את תושבי היישובים ברקן וקריית נטפים ששוכנים על כביש 505, וכן את תושבי רבבה, יקיר, נופים ועמנואל ששוכנים על כביש 5066.
בטיחות.
בצומת גיתי עוברים אלפי כלי רכב ביממה כך שנוצר סיכון בטיחותי גדול לתושבי האזור. בנובמבר 2008 הושלמה הארכת כביש 5 מצומת גיתי ועד צומת אריאל והרחבתו לכביש דו-מסלולי, בעקבות פיגוע ירי שאירע סמוך לצומת אריאל בשנת 2007. בדצמבר 2008 נחנך בצומת רמזור, ולמעשה זהו הרמזור הראשון בשומרון ובנימין.
אדמוניתיים
אדמוניתיים (שם מדעי: Paeoniaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, ובה סוג יחיד, אדמונית (שם מדעי: "Paeonia") המונה מינים רבים.
תפוצה.
המינים בסוג זה נפוצים באמריקה הצפונית, דרום אירופה (כולל ישראל, בתפוצה הדרומית ביותר) ואסיה. קיימים כמה עשרות מינים של אדמונית, מתוכם רק מין אחד פורח בארץ ישראל - אדמונית החורש.
מאפיינים.
מרבית מיני האדמונית הם צמחים עשבוניים רב-שנתיים, בעלי עלים מפולגים לאונות ומורכבים. הם נוטים לפרוח באביב ובתחילת הקיץ, בפריחה גדולה ובולטת בצבעים בהירים - ורוד, צהוב, אדום ולבן.
גידול מסחרי בארץ.
מבין כלל מיני האדמונית, מגודל באופן מסחרי בארץ המין אדמונית עשבונית (P.lactiflora), באזורים גבוהים - רמת הגולן, הר חברון ובגליל המערבי.
המין הוצג לראשונה בארץ למטרות גידול מסחרי בשנות התשעים, ככל הנראה על ידי פרופסור אברהם הלוי. קיימים למעלה מתריסר זנים שונים, הנפרדים בצבע, אופי עלי הכותרת, עמידות ועוד.
הפרחים נקטפים בחודש אפריל או מאי ומיוצאים רובם ככולם לשוקי חוץ, בתחרות עם הולנד. בשנת 1999 נשקל לגדל מספר זנים חדשים, כגון השירלי טמפל (ורוד) והצ'ארלי ווייט (לבן), אף על פי שחיי המדף שלהם קצרים. עוד על גידול האדמונית בארץ.
תחרות מסחרית.
בעוד שבהולנד נמכרים מעל 40 מיליון פרחי אדמונית בשנה (נכון ל-2006), בישראל ייצוא הפרח לא עבר את סף מיליון היחידות לשנה.
סביר כי מצב השוק הנוכחי נוצר כתגובת שוק ליוזמה ישראלית. במטרה להביס את ההולנדים, ניסו הישראלים לגדל את הפרחים בחממות מבוקרות וכך להקדים את מועד הפריחה (בדרך כלל החל ממאי) במספר שבועות ואף חודשים. לפרק זמן קצר השיטה הניבה פרי, אך כשקרבו המגדלים הישראלים להפקת רווח משמעותי החלו ההולנדים מגדלים אדמוניות בשיטה דומה, והציפו את השוק באפריל. עם ירידת המחיר לפרח מ-85 יורוסנט ל-60 יורוסנט, ירדה מעט הרווחיות למגדל הישראלי, ועימה פחת האיום למגדל ההולנדי.
אדמונית
בית-ג'אן
ניוהאם
רובע נְיוּהָאם של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Newham, ) הוא אחד מרובעי לונדון הפנימית, במזרח העיר לונדון, צפונית לנהר התמזה. הרובע ידוע באחוזי הפשיעה הגבוהים שבו.
היסטוריה.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של המחוז הכפרי איסט האם והמחוז הכפרי וסט האם, שהיו חלק ממחוז אסקס, וכן אזור צפון וולוויץ' שהיה חלק מהמחוז המטרופוליני של וולווץ' במחוז לונדון.
גאוגרפיה.
רובע ניוהאם גובל ברובע בארקינג ודאגנהאם במזרח (בין הרבעים עובר הנהר רודינג), ברובע גריניץ' בדרום (הגבול בין הרבעים עובר במרכז התמזה), ברובע טאוור האמלטס וברובע האקני במערב (הגבול בין הרבעים הוא הנהר לי), וברובע יער וולטהאם ורדברידג' בצפון.
שלטון מקומי.
בשונה ממרבית מחוזות בריטניה, ראש עיריית הרובע נבחר בבחירות ישירות. ראש העיר הנוכחי הוא רובין ויילס.
ראש עיריית הרובע עומד בראש מועצת הרובע בה 60 חברים, מהם 54 שייכים למפלגת הלייבור, 3 למפלגת "Christian Peoples' Alliance" ו-3 למפלגת "Respect – The Unity Coalition".
אוכלוסין.
לפי מדגם שנערך בשנת 2001, ברובע ניוהאם אחוז התושבים הלבנים הנמוך ביותר מבין כל מחוזות אנגליה. כמו כן, ברובע זה אחוז התושבים המוסלמים הגבוה ביותר בבריטניה (24.3%).
השכלה.
לאוניברסיטת מזרח לונדון שני קמפוסים ברובע ניוהאם: האחד בסטרטפורד, והשני בדוקלנדס.
כמו כן פועל ברובע פרויקט בירקבק סטרטפורד בשיתוף פעולה של קולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון ואוניברסיטת מזרח לונדון במטרה לאפשר לימודים מתקדמים למבוגרים. פרויקט זה פועל מקמפוס סטרטפורד של אוניברסיטת מזרח לונדון, אולם צפוי לעבור לקמפוס משלו.
מבנים בעלי חשיבות.
ברובע פועלות 10 ספריות ציבוריות ובהן ספריית קאנינג טאון שנפתחה בשנת 1893 ופועלת עד ימינו במבנה הספרייה המקורי.
ברובע פועלים מוזיאון תחנת הרכבת הישנה צפון וולוויץ', ומוזיאון שלוש הטחנות - טחנות שהוקמו על גדת נהר לי בשנת 1776.
תקשורת.
ברובע יוצא לאור העיתון המקומי: ה"ניוהאם רקורדר" (Newham Recorder).
תחבורה.
עם השלמת הרכבת הקלה דוקלנדס והארכת קו ג'ובילי של הרכבת התחתית של לונדון בשנים האחרונות, שופר באופן משמעותי מערך התחבורה של הרובע. בשנת 2009 נפתחה תחנת הרכבת הבינלאומית סטרטפורד של קו היי ספיד 1, וכן מתוכננת הארכת קו הרכבת הקלה דוקלנדס תוך חיבור ניוהאם לווליץ'.
ברובע ממוקם נמל התעופה לונדון סיטי.
ספורט.
ברובע פועלת קבוצת הכדורגל וסטהאם יונייטד. מגרשה הביתי של הקבוצה נמצא באצטדיון לונדון.
ניקי גאליס
בית סאטון
בית סאטון (אנגלית: Sutton House) הוא בית אחוזה מתקופת שושלת טיודור הממוקם ברחוב הראשי של הומרטון שברובע האקני של העיר לונדון למבנה, המוגדר כמבנה לשימור, חשיבות היסטורית והוא משמש כמוזיאון. המוזיאון מנוהל על ידי הקרן הלאומית הבריטית.
היסטוריה.