המפתחי המשחק שפוטרו מ-3D Realms הקימו חברה עצמאית קטנה בשם "Team DNF" שאחר מכן שינה ל-"Triptych Games" שהמשיכה בפיתוח של המשחק מ-2009. ב-2010 הזכויות של "דיוק ניוקם לנצח" עברה לחברת Gearbox Software לאחר ש-3D Realms הפסידו בתביעה ולא יכלו לשמור על המותג. מאז הכרזה Triptych Games התאחדו עם Gearbox Software על מנת לסיים את הפיתוח. באוקטובר 2010 חברת Gearbox הודיעו שהמשחק כמעט הושלם עם הפצה של "2K Games" ויצא רשמית סביבות שנת 2011 אחרי כמעט 15 שנים של פיתוח.
הדמות המרכזית במשחק הקרב תהיה דיוק ניוקם המככב גם בשלושת משחקי הסדרה העיקריים הנוספים. המשחק מבוים על ידי ג'ורג' בראוסארד, אחד מיוצרי המשחק הראשון בסדרה.
טריילרים.
חלקים מעלילתו של DNF נחשפו בשני טריילרים שפורסמו בתערוכת E3 בשנים 1998 ו-2001, כאשר באחרון הוצג דיוק כשהוא נלחם בחייזרים הפולשים לרחובות לוס אנג'לס. כמו כן הוצגו באתר החברה מספר צילומי מסך המציגים זירות התרחשות שונות.
טריילר נוסף שהוגדר על ידי אנשי החברה כ"טיזר" הוא סרטון קצר שהוכן על ידי מפתחי המשחק בשעות הפנאי על מנת לשעשע את צוות העובדים במסיבת חג המולד, אך בסופו של דבר הוחלט לפרסמו. בסרטון לא נראית כל התפתחות עלילתית אבל חשיבותו בכך שהוא מספק הצצה ראשונה לגרפיקה כפי שתיראה במשחק הרשמי ובמראה הנוכחי של דיוק ושל מגוון מפלצות מוטנטיות שסביר שיופיעו במשחק הסופי.
אנשי החברה ניצלו את העניין שנוצר סביב הטיזר כדי להודיע על טריילר רשמי שלישי שבחברה שקדו על הכנתו.
ביקורת.
לאחר פיתוח של 14 שנים המשחק קבל תוצאות מאכזבות מרוב המבקרים. זכה לציון נמוך מאוד אצל "Gamespot" (3.5/10) ואצל "Edge" (3/10), תלונות שהמשחק נראה מיושן, לא מביא שינוי רב לדמות או לסדרה וסובל מבעיות שליטה במקשים. גרסת ה-"XBOX 360" קבל את הציון הנמוך ביותר בניגוד ל-PS3 ולמחשב. למרות זאת מספר מבקרים קבלו את המשחק בברכה, בזכות הנוסטלגיה וחוש הומור של הסדרה.
בית הכנסת אחדות ישראל
בית הכנסת אחדות ישראל על שם עולי הגרדום הוקם במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי התנועה הדתית-רויזיוניסטית "אחדות ישראל" ובו התפללו לוחמי האצ"ל והלח"י. הוא נמצא במרכז ירושלים, בחצר בית היתומים הספרדי הישן שמאחורי מרכז כלל.
עד היום מתפללים בו ותיקי המחתרות לצד צעירים מהאזור, שבאים ומחיים את התפילה.
היסטוריה.
ראשיתו של בית הכנסת במחצית שנות ה-30. הוא הוקם על ידי תנועת אחדות ישראל שהייתה משויכת לאגף הדתי של התנועה הרוויזיוניסטית, ומכאן שמו. מיד לאחר פתיחתו של המקום הוקמה בו תנועת נוער דתית בשם ברית החשמונאים.
מיקומו של בית הכנסת היה במקור בבנין "בית הספר לבנים" ברחוב הרב קוק, אחר כך הוא עבר לבית הספר "דורש ציון", ומשנת 1946 ועד היום הוא ממוקם בבנין בית היתומים הספרדי, בקומה השנייה.
לרב אריה לוין, שהיה מקורב ללוחמי המחתרות היה מקום של כבוד בבית הכנסת. מקומו היה בכותל המזרח, ועמוד התפילה שלו, עם חריטת שמו עדיין בבית הכנסת.
לאחר קום המדינה, בשנת 1955, הוחלט כי בית הכנסת יקרא על שם עולי הגרדום, ואף הוצב שלט הנצחה ענק המנציח את פטירתם של בנימין זאב הרצל, זאב ז'בוטינסקי, דוד רזיאל - מפקד האצ"ל, אברהם שטרן (יאיר) מפקד הלח"י, יוסף טרומפלדור, 12 עולי הגרדום, ומתחתם 497 חללי האצ"ל והלח"י.
במשך עשרות שנים שימש יוסף ויטלזון, מלוחמי האצ"ל ומגולי קניה, כגבאי ונשיא בית הכנסת.
ביום ט' בניסן תשע"ד, במלאת 45 שנה לפטירתו של ר' אריה לוין, הוכתר נכדו, הרב בנימין בנג'י לוין, כרב בית הכנסת.
היסטוריה של צ'אד
הרפובליקה הבטאווית
הרפובליקה הבטאווית (בהולנדית: Bataafse Republiek, או בכתיב הישן Bataafsche Republiek, נקראה בשנים 1805–1806 גם Bataafse Gemenebest, כלומר "הקהילייה הבטאווית") היא השם שניתן לרפובליקה שהתקיימה בשטח שכיום נמצאת בו הולנד בשנים 1795 עד 1806.
הקמה.
הרפובליקה הבטאווית, שהוקמה על פי הדגם של הרפובליקה הצרפתית המהפכנית, הוכרזה ב-19 בינואר 1795, יום לאחר שהסטאדהאודר וילם החמישי, נסיך אורנז' נמלט לאנגליה; היא הייתה תוצאה ישירה של המהפכה הבטאווית. הצבא הצרפתי המהפכני מצא לו מספר רב של בעלי ברית בהולנד: שמונה שנים קודם לכן הייתה ידה של הסיעה האוראנז'יסטית (תומכי השליטים מבית אוראנז') על העליונה במלחמת אזרחים קטנה אך רבת משמעות, רק הודות להתערבותו של מלך פרוסיה, גיסו של הסטאדהאודר. מהפכנים רבים נמלטו לצרפת, וחזרו כעת כדי להגשים את האידיאל שלהם.
בניגוד למאורעות בצרפת, השינויים שחוללה המהפכה בהולנד קרו פחות או יותר בדרכי שלום - לא נעשה שימוש בגיליוטינה, לא היה "משטר הטרור", ולא הייתה דיקטטורה. המדינה כבר הייתה רפובליקה במשך כמאתיים שנה, ושלא כבצרפת, כוחה של האצולה כבר היה מוגבל למדי. הרפובליקה הישנה הייתה מבוססת על מוסדות פאודליים, וקבלת ההחלטות הייתה תהליך איטי שבו למחוזות הייתה יכולת לחסום חקיקה פדרלית. הרפובליקה הבטאווית הייתה מדינה ריכוזית יותר, לא פדרציה של מחוזות עצמאיים (לפחות באופן רשמי). רבים מהחידושים שהונהגו בה נמשכו גם בתקופות מאוחרות יותר, למשל שיטת האיוּת המסודרת הראשונה של השפה ההולנדית (1804). יהודים, קתולים ולותרנים זכו לשוויון זכויות. נוסחה לראשונה הצהרת זכויות. ממשלת הרפובליקה החדשה הייתה פופולרית יותר בקרב העם מאשר נסיך אוראנז' ונציגיו, מה שבא לידי ביטוי בעת ניסיון הפלישה הכושל האנגלי-רוסי להולנד (1799), שנסיך אורנז' היה מעורב בו.
הרפובליקה החדשה נקראה על שם הבטאווים, שבט גרמאני שחי באזור הולנד בתקופה הרומית, ושנחשבו, על פי תפיסת עולם לאומנית-רומנטית, כאבותיהם של ההולנדים.
אף על פי ששררה ברפובליקה אי-יציבות פוליטית, שבאה לידי ביטוי בשלוש הפיכות, הרי שלא נלוותה להפיכות אלה שפיכות הדמים שאפיינה מהפכים פוליטיים דומים בצרפת המהפכנית. ההפיכה הראשונה הייתה ב-1798, אחרי שסיעת הדמוקרטים האוניטאריים התרגזה על התקדמותן האיטית של הרפורמות הדמוקרטיות. כעבור כמה חודשים התחוללה הפיכה שנייה שסיימה את הדיקטטורה של האוניטאריים. האספה הלאומית, שהתכנסה לראשונה ב-1796, הייתה מפולגת בשל מאבקים בין הסיעות השונות. ההפיכה השלישית התרחשה ב-1801, כשמפקד צרפתי שמרני תפס את השלטון (בתמיכתו של נפוליון) והפך על פיהן את התמורות שחוללה ההפיכה הקודמת ב-1798.
שינויים נוספים נכפו מבחוץ אחרי עלייתו של נפוליאון לשלטון בצרפת. ב-1805 הוא מינה את הפוליטיקאי המנוסה רוטחר יאן סחימלפנינק (Schimmelpenninck) לתפקיד "הפנסיונר הגדול" (raadspensionaris, מילולית "פנסיונר המועצה", התפקיד האדמיניסטרטיבי החשוב ביותר במדינה, מעין נשיא), כדי לחזק את הזרוע המבצעת. ב-1806 אילץ נפוליון את סחימלפנינק לפרוש, והכריז על אחיו לואי כעל מלך של מדינה חדשה בשם ממלכת הולנד.
כ"רפובליקה-אחות" (république sœur) של צרפת, הרפובליקה הבטאווית הייתה בעלת בריתה של צרפת במלחמותיה נגד בריטניה. כתוצאה מכך אבדו להולנד רוב נכסיה הקולוניאליים, והצי ההולנדי ספג מפלה בקרב קמפרדאון ב-1797. התמוטטות הסחר ההולנדי הביא עמו סדרה של משברים כלכליים. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 תחזור הולנד לרמת עושרה הקודם.
מטאל ויקינגי
ים יבשה (משחק ילדים)
נובאק ג'וקוביץ'
נובאק ג'וקוביץ' (סרבית: Novak Đoković או Новак Ђоковић, ; נולד ב-22 במאי 1987) הוא טניסאי סרבי מקצועני. נכון לאוגוסט 2022, מדורג במקום השישי בעולם. הוא דורג במקום הראשון בעולם במשך 122 שבועות ברציפות (רביעי בכל הזמנים) ובסך הכל במשך 373 שבועות (ראשון בכל הזמנים). הוא סיים 7 פעמים את השנה במקום ראשון בעולם (ראשון בכל הזמנים). במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-159 מיליון דולר (ראשון בכל הזמנים) ועד כה זכה ב-88 תארים. נחשב בעיני רבים לאחד הטניסאים הטובים ביותר בכל הזמנים.
ג'וקוביץ' זכה ב-21 תוארי גראנד סלאם, שני בכל הזמנים לאחר רפאל נדאל שזכה ב-22. הוא זכה בכל הארבעה האפשריים, השלישי שכיהן כאלוף בהם בו זמנית, והיחיד שעשה זאת על שלושה משטחים שונים. הוא זכה 9 פעמים באליפות אוסטרליה הפתוחה (2008, 2011–2013, 2015, 2016, 2019, 2020 ו-2021) יותר מכל טניסאי אחר בהיסטוריה, פעמיים באליפות צרפת הפתוחה (2016, 2021), 7 פעמים באליפות וימבלדון (2011, 2014, 2015, 2018, 2019, 2021 ו-2022), ו-3 פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה (2011, 2015 ו-2018). נוסף לכך, הוא זכה 5 פעמים בגמר ה-ATP (2008, 2012–2015) ובמדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008) ובסך הכל זכה ב-88 תארים בסבב ה-ATP (חמישי בכל הזמנים). ג'וקוביץ' היה הטניסאי הסרבי הראשון שזכה בטורניר גראנד סלאם.
ג'וקוביץ' זכה ב-38 טורנירי סבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP (ראשון בכל הזמנים), 6 טורנירים מהם בשנת 2015 (שיא), והיחיד שזכה בכל 9 הטורנירים של ATP 1000 (ולפחות פעמיים בכל תואר).
בשנת 2010 הוביל ג'וקוביץ' את נבחרת סרביה לזכייה היסטורית בגביע דייוויס ובשנת 2013 למשחק הגמר על הגביע.
ג'וקוביץ' משחק טניס ביד ימין. המשטח האהוב עליו הוא משטח קשה (86% הצלחה), אם כי ג'וקוביץ' מגדיר את עצמו כשחקן שיודע לשחק היטב על כל סוגי המשטחים השונים (85%). החבטה הנחשבת לטובה ביותר שלו היא חבטת גב יד לאורך הקו.
ביוגרפיה.