אנתוני דומיניק בנדטו (; נולד ב-3 באוגוסט 1926), הידוע בשם הבמה טוני בנט, הוא זמר וצייר אמריקאי, השר בסגנון פופ מסורתי, ביג בנד וג'אז. ציוריו, שצוירו תחת שם הולדתו, מוצגים במספר מוסדות אקדמיים למוזיקה ולאמנות. הוא מייסד בית הספר לאמנויות על שם פרנק סינטרה, הממוקם בשכונת הולדתו, אסטוריה שבניו יורק.
בנט החל לשיר בגיל צעיר מאוד. בראשית שנות העשרים לחייו שירת בצבא ארצות הברית בעת מלחמת העולם השנייה כחייל חי"ר בזירה באירופה. לאחר מכן התמקד בשירתו בסוגת הג'אז וחתם חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס. הסינגל הראשון שלו, "Because of You", יצא לאור ב-1951. הוא נכלל ברצועה השישית באלבום הבכורה שלו "Because of You". לאחר צאת האלבום החליט בנט כי סוגת הג'אז תלווה את הקריירה שלו לאורך כל שנותיה; הוא סיים את שנות ה-50 של המאה ה-20 עם מגוון אלבומי הז'אנר דוגמת "The Beat of My Heart" ו-"Strike Up the Band". ב-1962 הוציא לאור את השיר "I Left My Heart in San Francisco", שזכה בפרס גראמי להקלטת השנה ולהופעת הפופ הווקאלי הטובה ביותר – לגבר. במרוצת שנות ה-60 וה-70 בנט לא קיבל את הפופולריות לה ציפו בחברת התקליטים שחתם, אך בתחילת שנות ה-80 הוא התחיל להתפרסם מחדש, בעיקר בקהל הנוער החדש שהושפע מלהיטי הביטלס וקווין, תוך שמירה על סגנונו המוזיקלי. הוא הוציא אלבומים שקיבלו מעמד זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
עם תחילת המאה ה-21 הוציא בנט לאור אלבומי מוזיקה משותפים עם זמרים נוספים דוגמת דיאנה קרול וביל צ'ארלפ. ב-2014 פרסם עם ליידי גאגא את האלבום הראשון שלהם, "Cheek to Cheek". השניים יצאו לסיבוב הופעות "Cheek to Cheek Tour" כדי לקדמו בשווקים הבין־לאומיים. ב-2021 יצא האלבום המשותף השני של הצמד, "Love for Sale".
במרוצת הקריירה המוזיקלית שלו זכה ב-20 פרסי גראמי, כולל פרס מפעל חיים שהוענק לו ב-2001, בשני פרסי אמי לבידור בפריים טיים ובפרס מרכז קנדי. הוא מכר כ-50 מיליון עותקים של שיריו ואלבומיו ברחבי העולם. בפברואר 2021 נחשף כי בנט סובל מאלצהיימר, שהתגלה אצלו עוד ב-2016. באוגוסט 2021 הודיע על פרישתו מהקריירה המוזיקלית שלו, שכן מצבו הבריאותי הדרדר משמעותית.
שנותיו הראשונות.
בנט נולד ב-3 באוגוסט 1926, בבית החולים סנט ג'ון בלונג איילנד סיטי שבקווינס, ניו יורק. אביו, ג'ון בנטו, עבד כזבן במכולת השכונתית, ואילו אמו אנה הייתה תופרת. בשנת 1906 היגר ג'ון מפודרגוני, שכונה כפרית מזרחית בעיר רג'ו די קלבריה שבדרום איטליה, לארצות הברית. לעומתו, אנה נולדה בניו יורק, כמה חודשים אחרי שהוריה היגרו לשם מקלבריה. משפחתם המורחבת הצטרפה אליהם כחלק מההגירה ההמונית של האיטלקים בשנים 1800–1914. בנט גדל יחד עם אחותו הבכורה, מרי, ואחיו הגדול, ג'ון ג'וניור. אביו היה חולה מאוד והוא גדל למשפחה ענייה. בגיל 10 אביו נפטר. עם זאת, הוא הספיק להחדיר בבנט את האהבה לאמנות, מוזיקה וספרות. כיוון שלא תמך במדיניות הכלכלית של הרברט הובר הרפובליקני בתקופת , הזדהה בנט עם עקרונות המפלגה הדמוקרטית ותמך בה.
כנער, האזין בנט בעיקר לשירי ג'אז של מוזיקאים רבים, דוגמת אל ג'ולסון, אדי קנטור, ג'ודי גרלנד, בינג קרוסבי, לואי ארמסטרונג וג'ק טיגרדן. דודו דיק, שהיה רקדן סטפס מוכר במופעי וודוויל, הנחה את בנט בראשית דרכו בקריירה המוזיקלית שלו. כבר בגיל 10 הוא הופיע בטקס פתיחת גשר רוברט פ. קנדי לצד ראש עיריית ניו יורק ה-99 פיורלו לה גוארדיה. בגיל 13 החל לעבוד כמלצר מזמר במספר מסעדות איטלקיות במקום מגוריו.
הוא למד ציור ומוזיקה בבית הספר לאמנות תעשייתית. אולם בגיל 16 נאלץ לנשור מבית הספר כדי לסייע לכלכל את ביתו. הוא עבד בעיקר בבית הייצור של סוכנות הידיעות Associated Press במנהטן, אם-כי מדי פעם נסע לפרוורי העיר לעבודות מזדמנות אחרות. כיוון שרצה לנהל קריירה ענפה כזמר, חזר לעבודתו כמלצר מזמר. הוא שר במגוון אירועים ביניהם חתונות, הלוויות וימי הולדת.
מלחמת העולם השנייה ואחריה.
בנובמבר 1944, בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, גויס בנט לשירות בצבא ארצות הברית. את הכשרתו הבסיסית לשירות בחיל רגלים כרובאי עשה בפורט דיקס ובפורט רובינסון. אחד הסמלים שפיקד על יחידתו של בנט לא חיבב אותו, כיוון שהיגר מאיטליה. הוא הכריח אותו לבצע עבודות ניקיון של המטבח הצבאי או של רובי בראונינג אוטומטיים. בינואר 1945 הוצב בנט כחייל חי"ר ברגימנט ה-255 של דיוויזיית הרגלים ה-63. יחד הם ניצחו ב, שנערך בין דצמבר 1944 עד ינואר 1945. במרץ אותה השנה הוצב בקו הקדמי באחת מהקרבות שלחמו נגד מדינות הציר.
כשהנאצים החלו להידחק חזרה לגבולות גרמניה, בנט וחייליו לחמו בקרבות קשים מנשוא בתנאי החורף האירופאי הקשה. לעיתים קרובות הסתתרו ימים שלמים בעמדות ירי אמריקניות, במטרה להתחמק מאש תותחי נ"מ 88. בסוף מרץ הם חצו את נהר הריין ונכנסו לגבולות גרמניה. הם עברו עיר אחר עיר כדי לכלוא את החיילים הנאצים שנותרו; במהלך השבוע הראשון של חודש אפריל הם הספיקו לחצות את נהר קוצ'ר ולקראת חודש מאי כבר הגיעו לדנובה. במהלך הקרבות נמלט בנט ממוות כמה פעמים. המראות והחוויות הקשים שעבר בשדה המלחמה, קירבו אותו לאידאולוגיה הפציפיסטית. בשלהי המלחמה היה מעורב בשחרור מחנה ריכוז של הנאצים ליד מחוז לנדזברג, שבו היו כמה שבויי מלחמה אמריקאים.
בזמן שהותו בגרמניה הנאצית הצטרף ללהקה צבאית מאולתרת והופיע מול הכוחות האמריקניים שישבו לצידו. במרוצת שירותו כמבצע בלהקה צבאית, נפגש עם נגנים רבים והחל לבסס את מעמדו כזמר מקצוע. בעקבות סעודה שערך עם חברו מילדותו, שהיה ממוצא אפריקאי, דרגתו הצבאית של בנט הונמכה והוא שובץ לתפקידי משרד ורישום.
בשנת 1946 השתחרר בנט משירותו הצבאי ושב לביתו בארצות הברית. הוא החל ללמוד בענף התיאטרון האמריקאי, בהתאם לחוק שעבר ב-22 ביוני 1944, המספק סיוע בשיקום חייהם של הבאים מהמלחמה. הוא למד את טכניקת השירה האיטלקית והמדוקדקת "בל קנטו", כדי לשמור על קולו במיטבו גם כשהיה איש שיבה. הוא חזר לעבודתו כמלצר מזמר, והשתדל להופיע בכל רחבי העיר ניו יורק. הוא שמע לעצתו של אחד המורים בענף התיאטרון האמריקני, והחל לחקות צלילים וקולות מפורסמים, בעיקר אלו הקשורים לתעשיית המוזיקה דוגמת הסקסופון של סטן גץ והפסנתר של ארט טייטום. זה עזר לו ללמוד לעומק את יכולת האלתור בשירתו.
בשנת 1949 ביקשה פרל ביילי מבנט להיות המופע חימום שלה בגריניץ' וילג'. במופע נכח הבדרן הבריטי בוב הופ, שהציע לו לשנות את שמו המיושן בנדטו לבנט. בשנת 1950 חתם חוזה הקלטות על חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
קריירה.
1951–1959: ראשית הקריירה המוזיקלית.
בניגוד למוזיקה המאפיינת את שנות ה-50, בנט החל את הקריירה שלו כחובב פופ מיינסטרים. הסינגל הראשון שלו, "Because of You", יצא לאור ב-30 באפריל 1951. הסינגל הוא בלדה שהפיק מילר בעיבוד תזמורתי של פרסי פיית'. השיר החל לצבור פופולריות בג'וקבוקס, וב-8 בספטמבר באותה השנה, הסינגל ניצב במקום הראשון של הבילבורד הוט 100, שם שהה עשרה שבועות רצופים. ב-19 בינואר 1952 הגיע "Because of You" למקום הראשון גם במצעד הסינגלים האוסטרלי. מילר המשיך לעבוד עם בנט על הקלטות נוספות. שירם "Blue Velvet" יצא לאור ב-21 בספטמבר 1951. בנט ביצע את השיר רבות בקונצרט הקבוע שלו בתיאטרון פרמאונט בניו יורק.
בשנת 1953 שירו השלישי של בנט שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100, "Rags to Riches", יצא לאור. בניגוד לקודמיו, "Rags to Riches" היה בעל מקצב מהיר וצלילי ביג בנד. בחלק האינסטרומנטלי שלו, נוגנו צלילים של כלי נשיפה ממתכת וטנגו. הוא ניצב בראש מצעד הבילבורד שמונה שבועות רצופים. מאוחר יותר באותה השנה פנו מפיקי "קיסמט", אחת מהפקות התיאטרון של ברודוויי, לבנט בבקשה להקליט את "זר בגן עדן", בניסיון לקדם את המחזמר בעת שביתת כלי התקשורת בניו יורק. "זר בגן עדן" הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והאוסטרלי. הוצאת השיר נחשבת לאבן דרך משמעותית בראשית הקריירה של בנט כזמר, שכן באותה התקופה, החל להתפרסם באירופה גם כן.
במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה מגמת עלייה באהדת ז'אנר הרוק אנד רול, והפרסום שקיבלו זמרי הפופ באותה התקופה דעך. באותה תקופה מספר אמנים אף פרשו מהקריירה המוזיקלית שלהם, כיוון שלא הצליחו לחזור למיינסטרים. עם זאת, בנט, בניגוד לשאר אמני הז'אנר, הצליח להגיע עם שיריו שמונה פעמים לארבעים השירים הפותחים של הבילבורד הוט 100. בשנת 1957 שירו "In the Middle of an Island" אף הגיע בשיאו למקום התשיעי.
במהלך חודשי אוגוסט-ספטמבר 1956 הנחה בנט תוכנית טלוויזיה קבועה, ששודרה במוצאי שבת, בשם "The Tony Bennett Show". התוכנית באה להחליף את תוכניתו של פרי קומו, שלא שודרה בעונת הקיץ. פטי פייג' ויוליוס לה רוזה הנחו את התוכנית גם כן כמה חודשים לפני בנט. בשנת 1959 הוא נחלץ פעם נוספת לעזרתו של קומו, שנעדר בעונת הקיץ, והנחה את התוכנית לצד תרזה ברואר וג'יי פי. מורגן.
1954–1965: צבירת פופולריות והמשך הקריירה המוזיקלית.