ב-29 במרץ 2008 נערכו בחירות לנשיאות ולבית הנבחרים של זימבבואה. לצד מוגאבה וצ'נגיראי התמודד גם מועמד עצמאי, סימבה מקוני, שפרש מ-ZANU. הבחירות נערכו על רקע מצב כלכלי מחמיר והולך ואינפלציה דוהרת, וסקרים ניבאו תבוסה למוגאבה. בבחירות לבית הנבחרים זכו מפלגות האופוזיציה לרוב קטן, ואולם תוצאות הבחירות לנשיאות לא היו חד-משמעיות. ועדת הבחירות המרכזית עיכבה את פרסום התוצאות לנשיאות למעלה מחודש, על-אף תרעומת בינלאומית רבה ומהומות במדינה, שעליהן הגיבה הממשלה בצעדי דיכוי. לבסוף הכריזה ועדת הבחירות כי צ'נגיראי זכה ב-47.9% מן הקולות מול 43% למוגאבה, וכיוון שנדרשים לפחות 50 אחוזי תמיכה כדי לנצח בסיבוב בחירות יחיד יהיה צורך בסיבוב שני. צ'נגיראי הודיע כי ועדת הבחירות זייפה את התוצאות. לאחר התלבטות, החליט שלא להחרים את הסיבוב השני אלא להתמודד בו מול מוגאבה.
במהלך התקופה שקדמה לסיבוב השני בבחירות הופעלה אלימות מסלימה והולכת מצד תומכי מוגבה נגד מנהיגי האופוזיציה ותומכיה. צ'נגיראי עצמו שהה חלק ניכר מן התקופה בדרום אפריקה, מחשש להתנכלות השלטונות, ונעצר שלוש פעמים (לפרקי זמן קצרים) לאחר ששב לזימבבווה. ימים אחדים לפני מועד הבחירות הודיע צ'נגיראי כי הוא פורש מן המירוץ, משום שאין טעם בהתמודדות שאין סיכוי שתהיה הוגנת ומשום שאינו רוצה לסכן את חיי תומכיו, שעשרות מהם נהרגו על ידי תומכי ZANU ורבבות נאלצו לעזוב את בתיהם. צ'נגיראי ביקש התערבות בינלאומית למניעת מה שכינה "רצח עם". תומכי הממשלה טענו שסיבת פרישתו היא חשש ממפלה בקלפיות.
לאחר הסיבוב השני של הבחירות, שבו היה מוגאבה המועמד היחיד, נפתח משא ומתן ממושך על עתידה הפוליטי של המדינה, באמצעות מתווכים דרום-אפריקאים. בספטמבר נחתם הסכם לחלוקת סמכויות השלטון בין ZANU לבין התנועה לשינוי דמוקרטי. הוסכם על מינויו של צ'נגראי לראש ממשלה, תוך שמוגאבה ממשיך לכהן כנשיא; ועל חלוקת משרדי הממשלה והשליטה בזרועות הביטחון בין המפלגות. מוגאבה ואנשי ZANU לא מיהרו ליישם את ההסכמה העקרונית שהתקבלה, והמשבר הפוליטי נמשך, תוך שזימבבואה מתמודדת עם משבר כלכלי, בידוד בינלאומי גובר ומגפת כולרה. צ'נגיראי הושבע לבסוף כראש ממשלה רק ב-11 בפברואר 2009.
גם בבחירות לנשיאות שנערכו ביולי 2013, הוא הפסיד לנשיא המכהן, והמפלגה מטעמו טענה לזיופים נרחבים בהליך הבחירות.
עמדות.
צ'נגיראי החזיק בעמדות סוציאל-דמוקרטיות, והתנגד למדיניות שמעודדת קרן המטבע הבינלאומית בארצות מתפתחות, ובפרט למדיניות השינוי המבני שהובילה הקרן בזימבבואה בשנות התשעים.
משפחתו ומותו.
צ'נגיראי נישא לסוזן ב-1978, ולזוג נולדו שישה ילדים. סוזן צ'נגיראי לא מילאה תפקיד פוליטי רשמי אך הייתה אהודה בתנועה לשינוי דמוקרטי.
בתאונת דרכים שאירעה ב-6 במרץ 2009, זמן קצר לאחר מינויו של צ'נגיראי לראשות הממשלה, נהרגה סוזן צ'נגיראי. מורגן צ'נגיראי נפצע בתאונה באורח קל. הועלו האשמות שמדובר בניסיון התנקשות, לאור העובדה שמספר מנהיגים פוליטיים זימבבווים נהרגו בתאונות דרכים בשנים האחרונות.
מורגן צ'נגיראי מת בפברואר 2018 בדרום אפריקה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
יחסים עם ישראל.
אף שיריבו המושבע, מוגאבה, מאז שנות ה-80 היה בין התומכים העקביים ביותר של אש"ף ושל יאסר ערפאת, האשימה בעבר האופוזיציה בזימבאבווה (אם כי לא צ'נגיראי אישית) את המוסד במזימות נגדה. בפעם הראשונה היה זה ב-2002, כששכרו עוזריו של מוגאבה את שירותיו של עובד משרד הביטחון הישראלי לשעבר, המציג את עצמו ברחבי העולם כסוכן המוסד, כדי לזייף קלטת המוכיחה לכאורה את כוונתו של צ'נגיראי להתנקש בחייו של מוגאבה. לפני הבחירות הכלליות של 2008 שוב עלה נושא שיתוף הפעולה של מוגאבה עם המוסד, כשהציג עיתון אופוזיציוני את החברה הישראלית לתוכנה (שבמוצר שלה השתמשה ועדת הבחירות בזימבאבווה) כשלוחתו של המוסד שבכוונתה לעזור לשלטון לעוות את תוצאות הבחירות לטובתו של מוגאבה.
מורגאן צוונגיראי
מורגן טסוונגיראי
מורגאן טסוונגיראי
טריר
טריר (גרמנית: ; צרפתית: Trèves; לוקסמבורגית: Tréier; לטינית: Augusta Treverorum) היא עיר במערב גרמניה במדינת ריינלנד-פפאלץ, השוכנת סמוך לגבול עם לוקסמבורג. העיר ממוקמת בעמק נהר המוזל, בין גבעות נמוכות מכוסות כרמים, ואזור העיר נחשב לאזור חשוב לייצור יין.
טריר היא העיר העתיקה ביותר בגרמניה שלה היסטוריה כעיר ולא כיישוב או כמחנה צבאי. היא נוסדה במאה ה-1 לפנה"ס. היא גם המושב העתיק ביותר של בישוף נוצרי מצפון להרי האלפים. בימי הביניים הארכיבישוף של טריר נחשב גם כנסיך אשר שלט על השטח שבין הגבול הצרפתי ועד לריין, והיה אחד מ-11 הנסיכים בוחרים של האימפריה הרומית הקדושה.
בטריר מתגוררים כ-100 אלף תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינת ריינלנד-פפאלץ. בעיר שוכנת הנהלת מחוז טריר-זארבריקן, ואוניברסיטת טריר שנוסדה בשנת 1473.
גאוגרפיה.
טריר נמצאת במרכזו של עמק המוזל, ורוב שטחה נמצא על גדתו הימנית (המזרחית) של נהר המוזל. גבעות מכוסות עצים וגפנים משתרעות מדרום לעיר ועד הונסריק, ומצפונה עד להרי אייפל. גבול גרמניה עם לוקסמבורג נמצא כ-15 קילומטרים מהעיר. השטח העירוני של טריר מחולק לכ-19 מחוזות.
היסטוריה.
הרומאים הכניעו את שבט הטרוורים הגאלי, במאה ה-1 לפנה"ס, והקימו באזור את אוגוסטה טרוורורום ("עירו של אוגוסטוס על אדמת הטרוורי") בשנת 30 לפנה"ס. מאוחר יותר הפכה העיר לבירת הפרובינקיה הרומית גאליה בלגיקה. במאה הרביעית לספירה שימשה לזמן קצר כעיר הבירה של הקיסר הרומי קונסטנטיוס כלורוס, אביו של הקיסר קונסטנטינוס, שהחל בפעילות בנייה אינטנסיבית שכללה את החומה מסביב לעיר, ארבעת שערי הכניסה (ביניהם פורטה ניגרה) אולם הכס (שהפך לכנסייה) והמרחצאות. בעיר הוקמו מגורים לקיסר הרומי המערבי, ובה נולד ההגמון אמברוזיוס.
הפרנקים כבשו את טריר מהרומאים בשנת 459, וב-870 היא הפכה לחלק מפרנקיה המזרחית, שבבוא הימים הפכה לאימפריה הרומית הקדושה. כוחם של הבישופים בעיר גדל באופן משמעותי, והארכיבישוף של טריר הוכר כאלקטור של האימפריה, אחד התפקידים החשובים בגרמניה באותה התקופה. אוניברסיטת טריר הוקמה בעיר בשנת 1473.
במאה ה-17 הארכיבישוף והנסיך הבוחר של טריר העבירו את מעונותיהם למבצר ארנברייטשטיין שבפיליפסבורג, ליד העיר קובלנץ.
במאות ה-17 וה-18 ניסתה צרפת לכבוש את טריר במהלך מלחמת שלושים השנים, מלחמת תשע השנים, מלחמת הירושה הספרדית ומלחמת הירושה הפולנית. לבסוף, הצליחה צרפת להשתלט על טריר בשנת 1794 במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית. במהלך הכיבוש הצרפתי בוטלה נסיכות הבוחר מטריר, ולאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815, עברה טריר לידי ממלכת פרוסיה. קרל מרקס נולד בעיר בשנת 1818.
כחלק מפרובינציית הריין פקדה את טריר תקופת שגשוג כלכלי. תושבי העיר מרדו במהלך אביב העמים ב-1848 אך הוכנעו. ב-1871 הפכה העיר לחלק מהאימפריה הגרמנית.
טריר נפגעה קשות מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר הפכה לחלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ החדשה לאחר המלחמה. האוניברסיטה, שנסגרה בשנת 1797, נפתחה מחדש בשנות השבעים של המאה העשרים, וקתדרלת טריר נפתחה גם היא מחדש בשנת 1974. טריר חגגה 2,000 שנה בשנת 1984.
אתרים חשובים.
טריר ידועה בזכות המבנים הרומים המשומרים היטב הנמצאים בה, שבהם נכללים:
יהדות טריר.
בטריר (בכתובים: טרייר, טרויאש) התקיימה קהילה יהודית מימי הביניים ועד השואה, מן הקהילות העתיקות ביותר ביהדות גרמניה, שנייה רק לזו שבוורמס. לפי המסורת החלה ההתיישבות היהודית בעיר כבר במאות הראשונות לספירה, ואולם האזכור הכתוב הראשון הוא משנת 1066.
בראשית 1066 הורה הבישוף אברהרד על גירוש יהודי טריר. הגירוש לא יצא לפועל לאחר שהבישוף נרצח בידי כומר, ועל פי השמועה, היהודים קשרו עם אותו כומר כדי להסיר מעליהם את אימת הבישוף. בשנת 1096, בעת גזרות תתנ"ו נרצחו רבים מיהודי טריר, הבישוף אגילברט גונן על אלו מהם שהסכימו להמיר את דתם. הם הורשו לחזור ליהדותם בידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1104, למרות התנגדות הכנסייה הקתולית.
ב-1262 גורשו יהודי טריר שוב בידי הארכיבישוף היינריך פון וינסטינגן . הם שבו בשנים שלאחר מכן ותפסו עמדות ותפקידים בכירים בממשל העירוני במחצית הראשונה של המאה ה-14. יהודי טריר נמלטו מן העיר במהלך פרעות ארמלדר (הוא ארנולד פון אוישיגהיים ) וב-1339 הורשו לשוב ולהתיישב בעיר, לא לפני שהתחייבו לשלם מס גבוה קבוע. בתקופת המגפה השחורה סבלו יהודי העיר מרדיפות.
בדצמבר 1356 הרשה הקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בצורה רשמית לנסיך הבוחר מטריר להזמין את היהודים להתיישב בשטחים שתחת שלטונו, וב-1362 הורשו 50 משפחות יהודיות שהתחייבו להעלות מס קבוע, להתיישב בעיר.
ב-1418 גירש הארכיבישוף והנסיך הבוחר מטריר אוטו פון ציגנהיים את יהודי טריר מן העיר. הם שבו אט-אט להתגורר בה רק כעבור שבעים שנה. ב-1555 העניק הבישוף יוהאן פון אייזנברג זכויות ליהודי העיר, ובמקביל העלה את סכום המס שהושת עליהם. גם בשנים שלאחר מכן נמשכו גירושים לסירוגין ואף הוטלה על יהודי העיר החובה לשאת אות קלון. בשנים 1675–1676 הייתה תקופת רדיפות קשה, ובקהילה היהודית התקינו צום מיוחד בט"ו באלול שנשמר שנים רבות לאחר מכן.
הקהילה היהודית זכתה לשוויון ולהפסקת הרדיפות רק בשנת 1794 עם הכיבוש הצרפתי.