על המלט בישראל מוטלת רגולציה חריפה, אשר גורמת לכך שהוא נשלט כולו על ידי חברת נשר, המהווה מונופול בתחום בישראל. החקיקה בישראל מונעת הקמת תחרות לנשר, הן בייצור מקומי אלטרנטיבי, והן בייבוא מלט מחו"ל, על בסיס פקודת המלט משנת 1944.
נשר מפעלי מלט ישראליים.
חברת נשר הוקמה בישראל בשנת 1922, תחת המנדט הבריטי, בשם "חברת המלט צמנט פורטלנד, נשר בע"מ", על גבי שטח באזור חיפה אשר נקנה ממשפחת ח'ורי על ידי יהושע חנקין. בשנות ה-50, לאחר קום המדינה, הקימה נשר מפעל מלט נוסף, מפעל נשר רמלה, באזור השפלה.
היום מהווה חברת נשר יצרנית המלט היחידה בישראל, וככזו מונופול, המגובה בחקיקה ממשלתית המונעת הקמת תחרות פנימית או חיצונית לנשר, בלי אישור ממשלתי. החברה נשלטת על ידי לן בלווטניק, באמצעות אחזקה של 75%, דרך כלל תעשיות.
רגולציה.
בין השנים 1925–1928 הועלה המכס על מלט מ-7% ל-40%.
פקודת המלט (1944).
פקודת המלט, אשר נכתבה תחת המנדט הבריטי, מגבילה את השימוש במלט בישראל בכמה אמצעים. ראשית, מונעת הפקודה ייצור מלט שלא באישור המשרד. שנית, מגדירה הפקודה קנייה והחזקה של מלט שיוצר ללא אישור כאמור, כעבירה גם מצידו של הקונה. (ואף נקבעת זכות להחרים הן את המלט, והן את האמצעים ששימשו להובלתו על ידי המדינה) שלישית, קובעת המדינה כי גם על ייבוא מלט נדרש רישיון מיוחד, ומוטלים עליו מכס ומס בלו.
דו"ח סוארי.
החל מפברואר 1996 נקבע פיקוח על מחירי מוצרים המיוצרים על ידי מונופול, וביניהם נמצא גם המלט. מדי שנה, בוחנת המדינה את אחוזי הרווח של חברת נשר, וגוזרת מכך את המחיר המרבי שהיא יכולה לגבות על המלט. נכון לשנת 2013, גובה נשר את המחיר המרבי המותר לה.
משקל השקים.
באוגוסט 2013, יזם חיים כץ תיקון לפקודת המלט, אשר תדרוש מכל משווק מלט בישראל, לשווקו בשקים במשקל של 25 ק"ג, ולא במשקל 50 ק"ג בלבד, כמקובל בעולם. טענתו של חיים כץ הייתה ששקים במשקל 50 ק"ג כבדים מדי, ומזיקים לבריאות הסבלים הסוחבים אותם. הצעה זו עלתה זמן קצר לאחר שבחברת נשר התחילה העבודה על הקמת פס ייצור לשקים במשקל זה. החוק עבר בקריאה שלישית בדצמבר אותה שנה. תוצאת לוואי של חוק זה, היא הגדלת עלויות ייבוא המלט מחו"ל, כיוון שיצרני המלט בעולם מייצרים מלט בשקים במשקל 50 ק"ג בלבד. (ויבואן אשר ירצה למכור מלט מיובא בעתיד, יצטרך לארוז מחדש את המלט המיובא לפני שיווקו)
הוועדה הבין משרדית לקידום התחרות בענף המלט (2011).
הקמה.
ביולי 2011 החלה מחאה חברתית על יוקר המחיה בישראל, ובפרט על יוקר הדיור. גורמים שונים, ובכללם שר הכלכלה נפתלי בנט, האשימו את המונופול הקיים בתחום המלט במחירי הדיור הגבוהים, וכתוצאה מכך, הקים בדצמבר 2011, ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, ועדה לחקר הריכוזיות בשוק המלט. דו"ח ביניים של הוועדה שוחרר בדצמבר 2012.
הקשר בין מחירי המלט למחירי הדיור.
קיימות טענות רבות על כך שעל אף שבאמת מדובר במונופול, השפעתו על מחירי הדיור זניחה, כיוון שעלות המלט כולה לדירה ממוצעת היא כ-16 אלף שקלים, (כלומר, בין 1%-3% ממחיר הדירה בלבד) ומדובר בעיקר בניסיון להשגת רווח פוליטי בלי הורדה משמעותית של מחירי הדירות בארץ. משקל המלט בייצור תשתיות עירוניות, כדוגמת גשרים, משמעותי יותר, כך שייתכן שתחרותיות בתחום זה תוריד עלויות פיתוח תשתיות עבור המדינה.
כמו כן, נטען שלו היו מחירי המלט המקור למחירי הדיור הגבוהים במרכז הארץ, היו מחירי הדיור אחידים ברחבי הארץ, בעוד שבפועל, ניתן למצוא בפריפריה ובמרכז פרויקטי בנייה דומים זה לזה, כאשר מחירי הדירות במרכז גבוהים פי 2 ו-3 ממחירי הדירות המקבילות בפריפריה. מאחר שהשימוש בחומרי בנייה והעבודה הנדרשת להקמת פרויקטים במרכז הארץ ובפריפריה דומה, ניתן להסיק שהמקור למחירי הדיור אינו בחומרי הבנייה, אלא במחיר השטח עצמו. ואכן, ניתן לראות שמחירי הקרקעות במרכז הארץ, אותם נוקב מינהל מקרקעי ישראל עלו בקצב גבוה במהלך השנים האחרונות.
מסקנות הוועדה.
על אף סימני השאלה ביחס להשפעת המונופול על מחירי הדיור, כללו המלצות ועדת המלט הקמת מפעל מלט נוסף, כיוון שהמפעלים הקיימים לא יספקו את צורכי ישראל עד שנת 2023, והומלץ שלא יהיה בבעלות נשר. מאחר שמדובר בתהליך הקמה ארוך, הומלץ להתחיל במהלך זה כבר בשנת 2013, ונטען שמהלך זה נמצא כבר היום בפיגור.
גלעד אלפסי
גלעד אלפסי (נולד בה'תשל"ד, 1974) הוא שחקן, מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי המתמקד ביצירה בסוגת התיאטרון היהודי. חתן פרס שר החינוך ליוצרי תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך, בקטגוריית התיאטרון היהודי.
ביוגרפיה.
גלעד אלפסי נולד בירושלים, בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבת ההסדר הר עציון. למד במגמת המשחק בבית הספר לקולנוע "מעלה" (1998-2000), בין השאר בהנחיית השחקן שולי רנד. במהלך השנים כתב, ביים ושיחק בהפקות רבות, חלקן בעלות אופי ניסיוני.
בשנת 2000 הקים את "תיאטרון תאיר" והיה לסירוגין מנהלו האמנותי עד לשנת 2011.
לאחר שעזב את תיאטרון תאיר הקים בשנת 2013 יחד עם הבמאי אייל סלע (גולדברג) את "תיאטרון במה", מיזם המאגד יוצרים שונים מתחום התיאטרון ל"שיח תאטרוני אחר", אולם מיזם זה נסגר בשנת 2015.
בשנת 2016 הקים את תיאטרון גלעד אלפסי, בו הוא משמש כמנהל אמנותי ובמאי. התיאטרון מתמקד בסוגיות חברתיות ותרבותיות והוא מעלה באופן שוטף מספר הצגות בהן אבאל'ה (2016), תבכה ילד תבכה (2016) התקלות ועבד לעם קדוש.
לצד העבודה במסגרת התיאטרון, משמש גלעד אלפסי כיוצר עצמאי וכמנהל אמנותי של מספר פרויקטים, בהם פסטיבל "יוצרים תהילים בעיר דוד", פסטיבל "נאמן למקום" ועוד.
בשנת ה'תשע"ח (2017) זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית, בקטגוריית התיאטרון.
IsraelWines פורטל היין הישראלי
פורטל היין הישראלי היה אתר שעסק ביין ישראלי. בעל הפורטל הוא טל גל כהן.
התכנים.
פורטל היין הישראלי מקיף את נושא היין בכלל והיין הישראלי בפרט ומכסה חדשות ואירועים, תחרויות ופרסים ליינות ישראליים, מידע על יקבי ישראל, תהליכי ייצור היין, ביקורות ודירוגים של יינות ישראליים, בישול ואפייה ביין, יין ובריאות, תיירות, היסטוריה, תרבות והווי, אירוח והגשה, קורסים וסדנאות, עצות שימושיות, ועוד.
הפורטל מכיל כתבות תוכן, פרופילים של יקבים ישראלים, גם יקבים פרטיים וגם ליקבים ממוסדים. בין התחומים הכלולים בפורטל: יינות, היסטוריה ותרבות, אנשי תעשיית היין, שלבי עשיית היין, הגשה – כלים ואביזרים, בישול ואפייה ביין, ביקורת מסעדות, בריאות, יין בחגים ובמועדים, שמן זית וחומץ, תחרויות ותערוכות, חנויות וסדנאות, סיורי יקבים, דירוגים והמלצות על יינות, ספרי יין, תיירות יין, בתי ספר, קורסים, וסדנאות ליין.
קהל היעד.
הפורטל מופנה אל קשת רחבה של קהל הקשור לעולם היין: חובבי יין ישראלי, ייננים ובעלי יקבים, מדריכים הקשורים לתחום, בעלי מסעדות וחברות הקשורות ליין.
בפורטל ניתן למצוא בין השאר: מילון מונחים מסודר למתחילים שרוצים להיכנס לעולם היין, כתבות סקר על חנויות יין, המלצות למתנות לחובבי יין ועוד. ישנו סקירות מקיפות על הכרם, הגפן, ומידע מעודכן על המתרחש בתחום, כולל קורסים וסדנאות למקצועיים, כתבות עומק ומידע על תחומים המשיקים עם עולם היין.
ההיסטוריה.
פורטל היין הישראלי נוסד בידי ישראל פרקר ב-1999 - מהנדס אלקטרוניקה במקצועו, שעבר אירועי לב וקיבל המלצה מהרופא לשתות יין. הוא חיפש באינטרנט מידע בעברית על יין ומשמצא מעט מאוד, החליט להקים את אתר בנושא. בתחילה היה זה אתר html בסיסי שהביא חדשות יין. אחר כך כשפרקר שמע על יקב חדש שנפתח, הוא יצא לראיין את בעל היקב ויצר עמוד ליקב. עם הזמן נוספו לאתר תכנים נוספים כגון יין ביהדות, כיצד שותים יין וכו'. פרקר פגש את טל גל כהן באירועים שונים, גל-כהן היה באותה עת מנהל בית ספר ליין וכעבור שנה הצטרף לאתר. בשנת 2009 רכש גל-כהן את חלקו של פרקר, שעזב את האתר, ומאז הוא הבעלים הבלעדי של האתר.
טל גל-כהן
IsraelWines
לולה בר אבנר
לולה בֶּר אֶבּנֶר (6 באוגוסט 1910 – 4 במרץ 1997) הייתה תופרת עילית ומעצבת אופנה ישראלית, שפעלה בעיקר בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20. כונתה "המלבישה הלאומית", ונחשבת עד היום לאחת מהדמויות החשובות והמשפיעות בתעשיית האופנה המקומית.
קורות חייה.
נולדה בשם קרולה צווילינגר (צבילינגר; Carola Zwillinger) בשנת 1910 בפרוסטיוב (פרוסניץ) שבמוראביה, חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, שנכללה ב-1918 בצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה). התחנכה בתנועה הציונית 'תכלת לבן', וסיימה בהצטיינות את האקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג .
ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה, עלתה בר לארץ ישראל מתוך ציונות יחד עם שני אחיה: אוטו צבילינגר, שעסק בטקסטיל, וד"ר לאופולד צבילינגר, שלמד יחסים בינלאומיים בגרמניה. שאר בני משפחתה נספו בשואה. בעלותה הביאה עימה מכולה מלאה ברהיטים. בראיון שהעניקה לשבתאי טבת מעיתון "הארץ" בשנת 1957 אמרה: "כדי לפתח חוש לשיק יש לגדול בין דברים יפים ובסביבה שוחרת יופי", והדבר ניכר גם בדרך שבה עיצבה את סביבת חייה ואת ביתה.
את דרכה המקצועית בארץ התחילה בר בדירתה הראשונה, ברחוב גרוזנברג בתל אביב, שם פתחה סטודיו שבו העסיקה שלוש תופרות. מהר מאוד בלטה ככוכב עולה בשמי עולם האופנה הישראלי של התקופה. בין לקוחותיה הראשונים היו נשות הבריטים ונשים ערביות עשירות מיפו, קהיר וביירות. את הבדים הצרפתיים נהגה לרכוש בביירות, והתמחתה בתפירה לפי מידה. ב-1942 העתיקה את מקום מגוריה ואת הסטודיו שהתרחב לבית באוהאוס מפואר ברחוב הירקון.
בשנת 1945 נישאה לאדולף (דולפי) אבנר.