אולם סברה זו, כאמור, אינה נכונה. אף שהטורקית העות'מאנית שונה באופן מהותי מטורקית מודרנית ובמידה רבה איננה מובנת לדוברי השפה העכשווית, התהליכים שחלו בשלב המעבר בין שני רובדי השפה זהים לתהליכים שחלו בשפות אחרות אשר עברו מרובד מוקדם למאוחר, ואין לייחס חשיבות מכרעת בבחינת הקשר בין שני הרבדים הלשוניים לקצב בו התרחשו שינויים אלה, או לשאלה אם התפתחו במהלכם הטבעי של העניינים או הוכתבו על ידי רשות שלטונית.
גישה זו אף מוקצנת בטענה כי טורקית מודרנית היא גלגולה העכשווי של "טורקית עות'מאנית חדשה" (Yeni Osmanlı Türkçesi), הלשון שדיברו באימפריה העות'מאנית מאז אמצע המאה ה-19. משמעותה של טענה זו היא כי הטורקית המדוברת כיום איננה שייכת לרובד לשוני שונה מזה של הטורקית העות'מאנית, אלא היא תת-רובד עכשווי של העות'מאנית המאוחרת. להבחנה זו, הלכה למעשה, אין משמעות של ממש, שכן מדע הבלשנות בודק ומשווה את ההבדלים בין שפות, ניבים ורבדים לשוניים שונים, וההגדרה המדויקת האם אכן מדובר בשפות, ניבים או רבדים שונים חשובה פחות, ולעיתים אף מושפעת משיקולים חברתיים, פוליטיים ואחרים.
המוסד לשפה הטורקית, שטען במשך חמישים שנה כי טורקית וטורקית עות'מאנית הן שפות שונות, הכיר לבסוף באופן רשמי בשנת 1983 בקשר ובקרבה שבין שני רובדי השפה, ולשם כך הכשיר את השימוש במילים ובביטויים עות'מאניים כחלק מהשפה הטורקית העכשווית.
היסטוריה.
מוצא.
לאחר שהסלג'וקים קיבלו עליהם את האסלאם במאה ה-10, שאלה שפתם מספר גדול של מילים מערבית ומפרסית, וחשוב מכך, היא אימצה מבנים לשוניים מורפולוגיים שהיו אופייניים לשפות אלה. מאחר שפרסית היא שפה הודו-אירופית וערבית היא שפה שמית, מבנים אלה, ובפרט אופן הקישור בין שם עצם לשם תואר ודרך החיבור של שני שמות עצם ביחסת שייכות או תיאור, היו (ונותרו) זרים לשפה הטורקית, השייכת למשפחת השפות הטורקיות (ראו להלן).
מבחינה היסטורית עומדת עובדה זו בסתירה לטעות רווחת נוספת, לפיה רכשה הטורקית העות'מאנית את אופייה בתקופת התרחבותה של האימפריה העות'מאנית החל במאה ה-15, וזאת כתוצאה משליטתה על חצי האי ערב וצפון אפריקה. ברי שהשפעה הדדית בין ערבית וטורקית עות'מאנית המשיכה והתקיימה במשך שנות שלטונם של העות'מאנים על הערבים, אך את מירב ההשפעות הערביות והפרסיות רכשה שפתם של אבות העות'מאנים לפני שפלשו לאסיה הקטנה במאה ה-11 ומאות שנים לפי שהתפשטו צאצאיהם סביב הים התיכון והקימו את האימפריה העות'מאנית.
רובדי הטורקית העות'מאנית.
הטורקית העות'מאנית הייתה מדוברת במשך כ-850 שנים, והתפתחותה התרחשה בשלושה רבדים:
ההבדלים העיקריים בין טורקית עות'מאנית לטורקית.
ההבדלים בין עות'מאנית לטורקית מודרנית הם כה רבים עד שקצרה היריעה מלסקור את כולם. להלן יפורטו ההבדלים העיקריים בלבד, ככל הניתן מבלי להתעמק יתר על המידה בעקרונות הדקדוק הטורקי, המורכב למדי ושונה מאוד מזה של עברית או אנגלית:
כתב.
ההבדל הידוע ביותר בין טורקית עות'מאנית לטורקית מודרנית הוא החלפת האלפבית הערבי באלפבית הלטיני ב-1928. שינוי זה, שזכה לכינוי "מהפכת האותיות" (Harf Devrimi), נתפס על ידי מוסטפא כמאל כהכרחי לקידמה ולמלחמה באנאלפביתיות, שכן האלפבית הערבי אינו מסוגל להביע את העושר הפונולוגי של השפה הטורקית, שבה שמונה תנועות. העובדה שטורקית היא שפה צירופית, העושה שימוש מסיבי במוספיות, בצירוף העובדה שהיא כפופה לכללים דקדקניים של הרמוניה קולית, מביאה לכך שהתנועות ממלאות תפקיד חשוב במיוחד ביצירת מילים ובהבחנה ביניהן. תוצר הלוואי השלילי של שינוי שיטת הכתב, תוצר שממנו לא היו מחדשי השפה מוטרדים במיוחד, הפך את אוצרות הספרות, השירה והאמנות העות'מאניים לבלתי נגישים לדוברי טורקית מודרנית בלא תיווך של תיעתוק. להלן כללי התעתיק מהאלפבית הערבי ללטיני:
מורפולוגיה.
נוסף על המהפך של הנהגת הכתב החדש, הרי שהמהפכה שהונהגה בשפה המדוברת והמכונה "מהפכת השפה" (Dil Devrimi), הייתה מכריעה ממנו. שינוי הכתב כשלעצמו לא השפיע על השפה המדוברת, ואילולא פעל המוסד לשפה הטורקית גם בכיוונים נוספים, ייתכן כי השפה הטורקית המודרנית הייתה נותרת זהה לטורקית עות'מאנית, או לפחות דומה לה במידה המאפשרת את הבנתה על ידי כל דובר טורקית מודרנית. מצב הדברים הנוכחי והתמוה במידה מסוימת, שבו טקסטים שנכתבו באלפבית הלטיני לפני פחות מ-80 שנה אינם נהירים במידה רבה, או אינם נהירים לחלוטין, לקוראים מודרניים, נגרם כתוצאה מהשינוי המשמעותי במורפולוגיה של השפה ובאוצר המילים שלה.
כפי שהוזכר לעיל, השינוי הרוחבי הגורף ביותר היה בדרך חיבורם של שמות עצם זה לזה ולשמות תואר. בטורקית, שהיא שפת מושא-פועל ("אני גדול אוטו-ב נוסע" - OV language), בניגוד לעברית מודרנית, שהיא שפת פועל-מושא ("אני נוסע באוטו גדול" - VO Language), סדר המילים הוא שהתואר קודם לשם העצם ("יפה ספר"), ובין שני שמות עצם, קודם שם העצם המכשיר לשם העצם האחר אותו הוא מתאר ("של דני הספר/ספרו"). לעומת זאת, בערבית ובפרסית סדר המילים הפוך ודומה לסדר המילים בעברית. הטורקית העות'מאנית אימצה את סדר המילים של הערבית והפרסית בצירוף הכלי הפרסי ליצירת קשר זה - המוספית i שצורפה באמצעות מקף אל המילה הראשונה (שם התואר או שם העצם בעל האיכות המתארת). המוספית i כפופה לכללי ההרמוניה הקולית הטורקיים, דהיינו, שבהשפעת התנועה שקודמת לה היא עשויה להופיע גם כ-ü, u או ı. בתרגום מילולי לעברית ניתן להחליף את המוספית i במילה "של", ב-"ה' הסמיכות" או באוגד, על פי ההקשר.
לדוגמה, ב-"Lisan-ı Osmani" שנזכר בתחילת הערך, מתאר שם התואר "עות'מאני" (Osmani) את שם העצם "שפה" (Lisan), ולכן התרגום המילולי המדויק הוא "(ה)שפה-ה עות'מאנית". בדוגמה זו לא רק שהמילים מסודרות לפי הכללים העות'מאניים, אלא הן עצמן עות'מאניות, וכיום יצאו משימוש כמעט לחלוטין. Lisan ("לשון") ה"ערבית" הוחלפה ב-"Dil" ה"טורקית", ו"אוסמאני", שבו הופכת המוספית הערבית i- את השם "עות'מאן" לשם התואר "עות'מאני", הפכה ל"אוסמאנלי" "Osmanlı" באמצעות המוספית הטורקית lı-.
המבנה העות'מאני ה"לא-טורקי" היה אחד מיעדיו הראשונים של המכון לשפה הטורקית, והוא החליפו בסדר המילים הטורקי ה"טהור" תוך שימוש בכלי הטורקי המיועד לשם כך - מוספית השייכות לגוף שלישי יחיד, המולחמת אל השם המשעבד (i, -u, -ü- או ı-, המופיעה בלוויית האות "s" לאחר תנועות). לכן "Lisan-ı Osmani" הפך ל-"Osmanlı Türkçesi", דהיינו "עות'מאנית טורקית-שלה" ("שלה" במקרה זה מובע באמצעות המוספית si- המוצמדת לשם השפה -Türkçe).
המקף, שאינו חלק מהתחביר הטורקי, נעלם לחלוטין, וזהו אחד המאפיינים המזדקרים מיד לעין בעיון בטקסטים הכוללים ביטויים עות'מאניים. מאפיינים נוספים הם השימוש בגרש (') שסימן את האות ע' או סותם סדקי, וההקפדה על סימן הגג (circumflex: ^) הנובע ממספר סיבות פונולוגיות.. להלן דוגמה לטקסט עות'מאני (באלפבית לטיני) למעלה, לעומת טקסט בטורקית מודרנית מתחתיו, הממחישה היטב את ההבדלים ביניהן:
"Amed-i medid ve ahd-i ba'iddir ki daniş-gâh-ı istifadede nihade-i zanu-yı taleb etmekle arzu-yı kesb-i edeb kılıp gerçi irre-i ahen-i berd-i gûşiş-i bî-müzd zerre-i fulad-ı fu'ad-ı infihamı hıred edemeyip şecere bî-semere-i isti'daddan yek-bar-ı imkân intişar-ı nüşare-i asar-ı hayr-ül me'ad as'ab-ı min-hart-ül katad..."
"Osmanlı yönetici sınıfının ve eğitimli seçkinlerin kullandığı bir yazışma ve edebiyat dili olan Osmanlıca, günlük hayatta konuşulan bir dil olmamıştır. En belirgin özelliği, Türkçe cümle altyapısı üzerinde, İslam dünyasının klasik kültür dilleri olan Arapça ve Farsçayı serbestçe kullanma imkânı tanımasıdır..."
הצלחתו של המוסד לשפה הטורקית במדיניות זו הייתה מוחלטת, והתחביר העות'מאני המסורתי משתמר אך ורק במושגים היסטוריים שנטבעו בתקופה בה עדיין עמד בתוקף. בכל יתר המקרים נוהגת השיטה ה"טורקית". משמעותו של שינוי זה היא עצומה, שכן המבנים עליהם השפיע הם מבנים לשוניים בסיסיים המופיעים כמעט בכל משפט, ולו הבסיסי ביותר, ובמשפטים מורכבים הם חוזרים ומופיעים פעמים רבות. די לדמיין מצב היפותטי בעברית, שבו השפה תאמץ מבנים תחביריים אנגליים באופן גורף, ותאמר "דני'ס ספר" (בהשפעת Danny's book) במקום "הספר של דני", או "שחור כלב" (בהשפעת Black dog) במקום "כלב שחור".
בין התופעות המבניות הנוספות בהן נלחם המוסד לשפה הטורקית בהצלחה, היה השימוש במוספית i- הנ"ל וגרורותיה ההרמוניות כסיומת לשמות תואר. במקומן המציא המוסד "יש מאין" וללא שום קשר לטורקית טהורה את הסיומת sel- והחלופה האחורית שלה sal-, על תוצרי הלוואי שלהן el, -al- ו-l-. שינוי זה לא השתלט עדיין על כל שמות התואר - "tarihi" ("היסטורי") ממשיך להתקיים לצדו של "tarihsel" המודרני (שניהם מ-tarih - "היסטוריה"), ו"פוליטי" הוא גם siyasi וגם siyasal (שניהם מ-siyaset - "מדיניות"). אולם רוב שמות התואר שנגזרו בעבר משמות עצם תוך שימוש בסיומת i- מולחמים כיום עם sel- ונגזרותיה.
אוצר מילים.
אוצר המילים של הטורקית המודרנית המדוברת, להבדיל מהמילונית, שונה במידה רבה מאוצר המילים ששימש בשפת היומיום בתקופה העות'מאנית. כתב ישן היא תורה שניתן לרכוש בזריזות יחסית, ואפילו על מבנים מורפולוגיים עתיקים, שונים ככל שיהיו, ניתן להשתלט ברמה טובה, בהתחשב בכך שמדובר בתבניות שחוזרות על עצמן לפי כללים ברורים ומוגדרים. לא כך הדבר כאשר מדובר באלפי ועשרות אלפי מילים שיצאו מהשימוש והפכו לאות מתה.