חלק מהאנשים עלולים לחשוב כי שיטת הקצב (Rhythm method) ומודעות לפוריות הם מונחים נרדפים. למעשה, מודעות לפוריות משמשת בדרך כלל כמונח רחב וכללי, הכולל מעקב אחר טמפרטורת גוף בסיסית, והפרשות מהנרתיק, וכן מעקב אחר אורך המחזור. ארגון הבריאות העולמי סבור ששיטת הקצב היא סוג ספציפי של השיטה המבוססת על לוח השנה, וששיטות המבוססות על לוח השנה הן רק צורה אחת של מודעות לפוריות.
שיטות למודעות לפוריות, שעוקבות אחר טמפרטורת גוף בסיסית ו/או הפרשות מהנרתיק אפקטיביות יותר משיטות המבוססות על לוח השנה, והן ידועות בשם שיטות מבוססות סימפטומים.
בעבר, המונח "שיטת הקצב" היה מונח נרדף ל-NFP (תכנון משפחה טבעי). NFP הוא מונח גג שכולל שיטות מודעות פריון המבוססות על סימפטומים, וכן את שיטת ההנקה כאמצעי למניעת היריון (lactational amenorrhea) וכן שיטות מבוססות לוח שנה, כמו שיטת הקצב.
לפעמים משתמשים, בטעות, במונח "שיטת הקצב" כדי לתאר את ההתנהגות של אנשים שמקיימים יחסי מין וגינאליים ללא הגנה, ועם זאת רוצים להימנע מהיריון.
היום הראשון של הדימום נחשב ליום הראשון של מחזור הווסת.
היסטוריה.
בשנת 388, אוגוסטין מהיפו כתב על התנזרות תקופתית.
יותר ממאה שנים קודם לכן, הרופא היווני סורנוס כתב ש"הזמן שמיד לפני ואחרי הווסת" הוא החלק הפורה ביותר במחזור של האישה. מספר היסטוריונים חושבים שגם אגוסטין זיהה בטעות את הימים שמיד אחרי הווסת כתקופה הפורייה ביותר.
התייחסויות בכתב ל"תקופה בטוחה" אינן מופיעות יותר במשך למעלה מאלף שנים.
במחצית הראשונה של המאה העשרים, רוב המשתמשים בשיטת הקצב היו קתוליים. הם פעלו על פי מה שלימדה הכנסייה שלהם, שכל שאר השיטות של מניעת היריון הן חטא.
כיום.
תשומת לב חדשה הופנתה אל שיטות מבוססות לוח שנה בשנת 2002, כאשר המכון לבריאות הרבייה באוניברסיטת ג'ורג'טאון הציג את שיטת הימים הבטוחים. השיטה נועדה להיות פשוטה יותר ללימוד ולשימוש בהשוואה לשיטת הקצב הישנה יותר, משולבת בתוכניות של תכנון משפחה בעולם כולו.
סוגים ויעילות.
לרוב מחזורי הווסת יש בתחילתם כמה ימים שהם לא פוריים, תקופת פוריות, ואחר כך כמה ימים ממש לפני הווסת הבאה, שהם לא פוריים (לאחר הביוץ). היום הראשון של הדימום נחשב ליום הראשון של מחזור הווסת. כדי להשתמש בשיטות אלה, האישה נדרשת לדעת מהו אורך מחזורי הווסת שלה.
שימוש לא יעיל בשיטות מבוססות לוח שנה כולל מעקב לא נכון אחר אורך מחזור הווסת, כך שהאישה תשתמש במספרים שגויים בתוך הנוסחה, או קיום יחסי מין לא מוגנים ביום שמוגדר כפורה.
הדרישה לעקוב בצורה מדויקת אחרי מחזורי הווסת והצורך להימנע מקיום מיחסי מין לא מוגנים הופכים מביאים לאחוז כישלונות של 25% בשנה בשיטות מבוססות לוח שנה.
שיטות מסורתיות.
מבוססות על יום קבוע בלוח השנה:
טוענים כי כאשר משתמשים בה כדי למנוע היריון, שיטת הימים הבטוחים היא בעלת יעילות של 95% בשימוש אידיאלי, ויעילות של כ-88% בשימוש סביר. עם זאת, חוקרים הראו שנתונים אלה הם כנראה אופטימיים מדי, ושהיעילות ככל הנראה נמוכה בהרבה.
בשתי השיטות מדווחת רמת שביעות רצון גבוהה. כיום קיימות מספר תוכניות אינטרנטיות של שיטת המחזור, וישנן גם אפליקציות סלולר, כמו Natural Cycles, שמאפשרות שימוש בשיטות המסורתיות באופן דיגיטלי ובכך מפחיתות את הסיכוי לטעות בחישוב.
שיטות חדישות.
מבוססות על ניטור חילוף החומרים של הורמון הרבייה בשתן של נשים.
טכנולוגיית הניטור - מכשיר הפרסונה (Persona Contraception Monitor) לדוגמה, הוא מכשיר כף יד אלקטרוני של חברת ClearBlueבעל רצועות בדיקה חד פעמיות. המוניטור מגלה תוצרי פירוק בשתן של הורמוני לוטאין (LH) ואסטרוגן, אסטרון-3-גלוקורוניד (E3G) בדגימות שתן בשעות הבוקר המוקדמות. ברצועות הבדיקה יש נוגדנים ספציפיים ל-E3G וללוטאין, אשר נספגים לתוך מבנה לטקס. ככל שיש יותר תוצרי E3G בשתן, שורת הנוגדנים המתאימה על הרצועה משנה את צבעה לכחול בהיר. ככל שיש יותר תוצרי LH בשתן, שורת הנוגדנים המתאימה על הרצועה משנה את צבעה לכחול כהה. אור אינפרא אדום המובנה במכשיר מגלה את רמות שינוי הצבע על ידי מנגנון שבירת אור.
שיטות למודעות לפוריות, שעוקבות אחר טמפרטורת גוף בסיסית (חום השחר) ו/או הפרשות מהנרתיק אפקטיביות יותר משיטות המבוססות על לוח השנה, והן ידועות בשם שיטות מבוססות סימפטומים.
יתרונות השיטה.
שיטת הימים הבטוחים (Standard Days Method) מוצגת יותר ויותר כחלק מתוכניות לתכנון המשפחה בארצות מתפתחות. השיטה משביעת רצון בעיני נשים ובכלל בקרב זוגות רבים. גם העלות הנמוכה של השיטה מאפשרת לה כנראה למלא תפקיד מועיל בארצות שאין להן מימון לספק שיטות אחרות של מניעת היריון. כל השיטות המסורתיות ככלל, לא כרוכות בעלויות כספיות או בהבנה טכנית לצורך שימוש בהן.
פוטנציאל נזק.
אחוזי כישלון.
אחת הדאגות לגבי שימוש בשיטות מבוססות לוח שנה היא אחוז הכישלון הגבוה יחסית שלהן, בהשוואה לשיטות אחרות של מניעת היריון. אפילו כאשר משתמשים בהן באופן מושלם, שיטות מבוססות לוח שנה, במיוחד שיטת הקצב, מובילות לשיעור גבוה של הריונות בקרב זוגות שהתכוונו למנוע היריון. רמת האמינות הנמוכה של שיטות מבוססות לוח שנה נובעת מכך שהנוסחאות שלהן מניחות מספר הנחות שהן לא תמיד נכונות.
השלב שלאחר הביוץ הוא באופן רגיל בין 12 ל-16 ימים, והנוסחה של שיטת הקצב קובעת שאצל כל הנשים אורך השלב הזה הוא בתוך הטווח הזה, אך בקרב נשים רבות שלב זה הוא קצר יותר, ולאחרות הוא ארוך יותר. אצל הנשים האלה, הנוסחה של שיטת הקצב מזהה לא נכון כמה ימים פוריים כאילו הם נמצאים בתוך התקופה הלא פורייה.
אם אצל אישה שבעבר היו לה מחזורים סדירים יש כעת עיכוב בביוץ בגלל סיבות כאלו ואחרות כמו גורמי לחץ, לקיחת תרופות, מחלה, מנפאוזה, הנקה, היא עדיין תהיה פורייה כאשר השיטה תגיד לה שהיא נמצאת בשלב הלא פורה שלאחר ביוץ. אם הביוץ שלה מקדים באופן חריג, שיטות מבוססות לוח שנה יגידו לה שהיא נמצאת עדיין בשלב הלא פורה שלפני הביוץ כשלמעשה היא כבר פורייה.
שיטות מבוססות לוח שנה מניחות שכל דימום הוא ווסת אמיתית, אך למעשה דימום באמצע מחזור או דימום ללא ביוץ עלול להיגרם עקב מספר גורמים. זיהוי לא נכון של דימום כווסת יגרום לכך שהחישובים של השיטה יהיו שגויים.
בריאות העובר.
מחקרים טענו שהריונות כתוצאה מכישלונות של שיטות של התנזרות תקופתית הם הריונות בסיכון גבוה יותר להפלה, בגלל הזדקנות הגמטות (תאי זוויג) בזמן ההתעברות. מחקרים אחרים טוענים שלתזמון ההתעברות אין כל השפעה על אחוזי ההפלות, משקל לידה נמוך, או לידה מוקדמת.
הרס ביציות.
לוק בובנס () טען שיחסי מין לא מוגנים בתקופות לא פוריות של מחזור הווסת עשויים עדיין להוביל להתעברות, אבל ליצור זיגוטות שאינן מסוגלות להשתרש. בובנס טען שאם מגדירים הרס ביציות מופרות כהפלה, אז השימוש בשיטת הקצב מוביל ככל הנראה למספר גדול של הפלות.
מרדכי בוכסבוים
אבצס תת-אראולרי
אבצס תת-אראולי (באנגלית: Subareolar abscess), הנקרא גם מחלת זוסקה, או אבצס בשד, הוא מורסה תת-עורית ברקמת השד, מתחת העטרה של הפטמה. אבצס תת-אראולרי מתפתח בדרך כלל במהלך ההנקה. הנקה לא תקינה, או הפסקת הנקה, עלולים לצור חלב שנתקע בשד (סטזיס) וסביבו מתפתחת דלקת, העלולה להפוך לאבצס (כיס של מוגלה). האבצס לעיתים מתרחב למעלה ולמטה באמצעות כיסים זעירים של מוגלה הנקראים פיסטולות. לרוב מדובר בדלקת באזור המטפלזיה הקשקשית של צינור החלב. הפתולוגיה כוללת אבצס באזורים המרכזיים של השד, ולא כאלה שמתפתחים באזורים הפריפריילים.
שכיחות התופעה.
אבצס בשד עלול להופיע אצל נשים בגילאי 18 עד 50 אולם נדיר שנשים שאינן מניקות או מייצרות חלב יסבלו מהתופעה. בזמן ההנקה עלולה להתפתח דלקת בשד בעקבות חדירת חיידקים לרקמת השד או בעקבות חסימה של צינורית החלב. דלקת בשד שאינה מטופלת עלולה לגרום להיווצרות מורסה בשד. 1-3% מהנשים המניקות עלולות לסבול מדלקת בשד. מחקר שנערך בנושא העלה כי 3% מהנשים שסבלו מדלקת בשד וטופלו באמצעות אנטיביוטיקה פיתחו מורסה בשד. עם היווצרות של המורסה הטיפול האנטיביוטי נהיה פחות יעיל בגלל שהמורסה חוסמת את הגישה לרקמות המודלקות.
פתו-פיזיולוגיה.
90% מהלוקות באבצס הן מעשנות, אולם רק חלק קטן מאוד של המעשנות פיתחו נגע כזה. יש משערים כי ההשפעה הרעילה של העישון והשינויים ההורמונליים שהוא גורם, יכולים לגרום בסופו של דבר לאבצס. אין מידע מבוסס דיו שאכן הפסקת העישון גורם לנגע לסגת. אבצס המתפתח בקדמת השד קשור לעיתים קרובות עם יתר פרולקטין בדם או עם בעיות בבלוטת התריס. כמו כן, סוכרת עלולה להיות גורם תורם להתפתחות האבצס בשד.
טיפול.
טיפול אנטיביוטי ניתן במקרים של דלקת חריפה. עם זאת, טיפול זה אינו יעיל ברוב המקרים כטיפול יחיד. הטיפול העדיף הוא שילוב, ניתוחי- חותכים ומנקזים את האבצס, ולאחר מכן נותנים טיפול אנטיביוטי. עם זאת, בניגוד לאבצס באזורים הפריפריילים של השד, שלעיתים קרובות מתרפאים אחרי תהליך זה, לאבצס תת-אראולי יש נטייה לחזור על עצמו. במקרים רבים, בעיקר בחולים עם אבצס תת-אראולי חוזר, מומלץ לכרות את צינוריות החלב הפגועות, יחד עם הוצאה של האבצס והפיסטולה הקשורה. ניתוח מעין זה מומלץ בעיקר כאשר יש כיסי מוגלה זעירים (פיסטולות) אשר מונעים את ריפוי הדלקת. כיוון שכיסי המוגלה קטנים, אי אפשר לנקז אותם באמצעות שאיבה עם מחט, ולכן אין מנוס מפעולה ניתוחית.