סילבה החל את האימונים שלו בגיל 12, באיגרוף תאילנדי. לסילבה חגורה שחורה בג'ו ג'וטסו, בטאקוונדו ובג'ודו, בנוסף לחגורה צהובה בקפואירה. כמו כן סילבה מתאגרף מקצועי.
אנדרסון סילבה ידוע כלוחם מלוטש וטכני שכוחו העיקרי הוא במכות המדויקות שהוא שולח לעבר יריבו, ובכך מצליח לנצח את רוב הקרבות בנוקאאוט מרשים. הוא מסתמך על רפלקסים מהירים, בהם הוא משתמש להחמקויות והתקפות-נגד. בנוסף, סילבה מיומן גם בהיאבקות רומית, וניצח מספר קרבות בעזרת הכנעות וחניקות.
יש המחשיבים את סילבה ראוותן. זאת מכיוון שבקרבות שלו ניתן לראות אותו מתגרה ביריב, ועושה "הצגה" לקהל, אך לרוב זה לא מונע ממנו להביס את היריב.
בטלוויזיה.
בשנים 2017–2018 שימש כפרשן בעונות הראשונה והשלישית של תוכנית הריאליטי ספורט האמריקאית "הביסטמאסטר האולטימטיבי".
שלושת המוסקטרים (פירושונים)
אדוארד זקנדורף
בית ראשונים (הרצליה)
בית ראשונים - מוזיאון לתולדות הרצליה הוא מוזיאון בהרצליה המנציח את שנותיה הראשונות של העיר, שהוקמה בשנת 1924. המוזיאון הוקם ב-1988.
המוזיאון.
במוזיאון חדרי תצוגה וכן סרט ושקופיות המציגים את ימי העיר הראשונים. מוטיב חוזר בתצוגות המוזיאון הוא דמותו של בנימין זאב הרצל, על שמו קרויה הרצליה, ובין היתר מוצג במרפסת המוזיאון פסלו של הרצל, השואב השראה מתצלומו המפורסם שבו הוא משקיף ממרפסת מלון שלושת המלכים, אל העיר בזל. המוזיאון כולל ארכיון ממוחשב לתיעוד קורות העיר, המתוחזק על ידי מתנדבים תושבי הרצליה. דני גדלין, אספן כלים עתיקים, שתרם למוזיאון פריטים מאוספיו האישיים בשנת 2005, משמש כמדריך בהתנדבות בבית ראשונים.
המוזיאון הוקם בביתם של אנשי העלייה השנייה, האחים שרה וברוך צ'יזיק, שנתרם לעיריית הרצליה. במתחם נטוע גן בוטני הסובב את מבנה המוזיאון, ובו עצים שהביא ארצה אבי משפחת צ'יזיק, שהיה אגרונום. המקום כולל גם מבנה אודיטוריום, בו ניתנות הרצאות. בגינת המתחם מתקיימות פעילויות ספורט ותרבות וכן אירועים אחרים.
המוזיאון מקיים סיורים סדירים לתלמידי העיר במסגרת תוכנית הלימודים "היישוב שלי".
אגדת חורף
אגדת חורף (באנגלית: The Winter's Tale) הוא מחזה מאת שייקספיר, המספר את סיפור קנאותו הדמיונית של לאונטס מלך סיציליה לאשתו וסיפור אהבה פסטורלית. המחזה מתחיל כטרגדיה, ממשיך כפסטורליה העוסקת בחיי הכפר בניגוד לחיים בחצרות המלכות, ומסתיים כקומדיה. במבנהו המחזה קרוב יותר לרומנסה או לאפוס מאשר לדרמה, ושייך לקבוצת מחזותיו האחרונים של שייקספיר המכונים "רומנסות". במערכה הרביעית אחד מהקטעים המפורסמים ביותר ביצירה השקספירית: "הטבע אינו משתפר בשום אמצעים / אלא באמצעים שהטבע יוצר, כך שמעבר לאמנות / שלדבריך מוסיפה לטבע, יש אמנות / שהטבע יוצר."
עלילת המחזה.
המחזה הוא סיפורו של פוליקסנס, מלך בוהמיה, שמבקר אצל חבר ילדותו לאונטס, מלך סיציליה. לקראת סיום הביקור לוחץ לאונטס על פוליקסנס שימשיך ביקורו. בשלב מסוים מצטרפת גם הרמיון, אשתו של לאונטס לדרישות, מכיוון שהיא מאוד נהנית מסיפוריו על ילדותו עם לאונטס ומחברתו באופן כללי. לאחר ניסיונות שכנוע רבים, פוליקסנס לבסוף נכנע. הביקור נמשך, והרמיון מגלה יותר ויותר חיבה לפוליקסנס. לאונטס שם לב לכך, ומתחיל לחשוב שמא בנו, ממיליוס, הוא פרי אהבתם. חשדו נעשה כפייתי כל כך, שהוא מורה למשרתו קמיליו להגיש לפוליקסנס משקה מורעל. קמיליו ממרה את פי מלכו בשם הצדק, ומזהיר את פוליקסנס כי לאונטס רוצה במותו. פוליקסנס וקמיליו בורחים בחשכת לילה, דבר אשר רק מחזק את טענתו של לאונטס כי הוא אכן אשם בניאוף. בכעסו, הוא משליך את הרמיון לכלא, למרות ניסיונות השכנוע של הרמיון בחפותה. הוא אף שולח אנשים לאורקל מדלפי, כדי לשמוע את פסק דינה בעניין וכך להוכיח את צדקתו.
בינתיים, בכלא, הרמיון יולדת בת. לאונטס מתכחש לבתו שאך נולדה ומצווה לנטוש אותה בחוף מבודד בבוהמיה. השליחים מהאורקל חוזרים, משפטה של הרמיון נערך, וגזר הדין נגלה: הרמיון זוכתה; פוליקסנס חף מפשע; ואילו לאונטס הוא עריץ אכול קנאה, ואם בתו לא תימצא, ייוותר ללא יורש. לאונטס מבטל במחי יד את דברי האורקל ומגדירם כשקר, אך אז הוא מקבל ידיעה מרה: בנו נפטר מצער, מכיוון שלא הורשה לראות את אמו. לפתע מבין לאונטס את גודל הטעות שעשה, ומצטער צער רב על טעויות שיפוטו. לאונטס לא מספיק לפגוש את אשתו המסכנה, והנה הוא מקבל ידיעה מרה נוספת: הרמיון מתה גם היא מצער. לאונטס שולח משלחת לחפש את בתו יחידתו, אך המשלחת כולה נהרגת במהלך המסע, ואין איש יודע מה עלה בגורלה של בתו. בינתיים, הרחק בבוהמיה, מגלה נער רועים את התינוקת ואביו מאמץ אותה לבת.
שש-עשרה שנים עוברות, והמלך פוליקסנס מודאג בקשר לבנו פלוריזל, הנפגש תכופות עם פרדיטה, בתו בת ה-16 של רועה. פוליקסנס לא מרוצה מהעובדה שבנו מתרועע עם פשוטת עם. כאשר הוא מגלה על תוכניתם להינשא, הוא נמלא זעם רב ומאיים כי יפגע בכל מי שיעז לעזור לזוג לממש את תוכניתם. קמיליו, משרתו של פוליקסנס משכבר הימים, נמלט עם פלוריזל ופרדיטה מזעם פוליקסנס. יחד הם מגיעים לארמונו של לאונטס בסיציליה. לאונטס מברכם ומארח אותם, ובו-בזמן פוליקסנס רודף אחריהם. לבסוף, זועם כולו, הוא מגיע ולאונטס פונה לדבר עם שניהם, פוליקסנס ופלוריזל. לאונטס מגלה כי בתו של הרועה היא למעשה בתו האבודה פאולינה. המשרתת של לאונטס לוקחת אותו אל הארמון כדי שיראה פסל של הרמיון. כשהוא מגיע לביתו הוא מגלה כי למעשה אין זה פסל אלא הרמיון אשתו האמיתית; היא התחבאה כל השנים, והתפללה לשובה של בתה. שמחתם על האיחוד גדלה לאחר שהם חוגגים את חתונתם של פרדיטה ופלוריזל.
עיבודים.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרט קולנוע בריטי המבוסס על המחזה, בבימויו של ווריס האוסיין ובכיכובו של דוגרי סקוט.
סטפן הסל
סטפן פרדריק הֵסֵל (Stéphane Frédéric Hessel; 20 באוקטובר 1917 – 27 בפברואר 2013) היה דיפלומט, הוגה דעות ופעיל זכויות-אדם יהודי-צרפתי-גרמני, שהיה חבר ברזיסטאנס הצרפתי נגד הנאצים וממנסחי ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
ביוגרפיה.
נולד בברלין לסופר והמתרגם פרנץ הסל, שהיה בן למשפחה יהודית שהתנצרה לדת הלותרנית ולאם גרמנייה, הלן גְרוּנְד. הוריו של הסל היוו את ההשראה לסיפור המפורסם "ז'יל וג'ים" מאת אנרי-פייר רושה. בשנת 1924 עברה המשפחה לפריז. הסל סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 15, ובשנת 1937 החל ללמד באקול נורמל סופרייר. בשנת 1939 קיבל אזרחות צרפתית, ובאותה שנה, שבה פרצה מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הצרפתי.
הסל סירב לשתף פעולה עם משטר הבובות של וישי, ברח ללונדון והצטרף לכוחות הגולים של שארל דה גול בשנת 1941. הוא נשלח לצרפת כדי לארגן את תאי ההתנגדות לקראת הפלישה לנורמנדי. במהלך פעילותו החשאית נתפס הסל על ידי הגסטאפו ונשלח לבוכנוואלד ואחר כך לדורה-מיטלבאו, שם עונה. הוא הצליח להימלט ביחד עם לוחמי מחתרת נוספים מבוכנוואלד לאחר שהחליפו זהויות עם אסירים שמתו מטיפוס.
לאחר המלחמה שימש במגוון תפקידים דיפלומטיים מטעם צרפת. בשנת 1948 היה מעורב בניסוח ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם יחד עם אלינור רוזוולט. בשנים 1946–1950 שימש כעוזר הראשון של מזכ"ל האו"ם לעניינים חברתיים. בשנים 1970–1972 שימש כמנהל בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות. בשנים 1976–1981 היה הנציג הצרפתי בז'נבה. בשנת 1982 הוא מונה לראש הרשות לשידורי רדיו וטלוויזיה בצרפת.
בשנת 2010 יצאה מסה פרי עטו, "Indignez-vous!", אשר זכתה להצלחה רבה בצרפת, מכרה מיליוני עותקים ותורגמה לשפות רבות. במנשר קרא למחאה לא-אלימה כנגד תופעות בצרפת המודרנית כמו הפער בין העשירים מאוד לעניים מאוד, הטיפול של צרפת במהגרי עבודה לא-חוקיים, הזנחת איכות הסביבה, קריסת מערכת הרווחה וכן מצוקת הפלסטינים.
ב-2012 חתם על עצומה התומכת ב-BDS וקוראת להטיל אמברגו על ישראל בעקבות פעולותיה במבצע עמוד ענן.
בשנת 1939 נישא לוויטה מירקין. לשניים נולדו שני בנים ובת. לאחר שוויטה נפטרה בשנת 1986, נישא שנה מאוחר יותר לכריסטינה שברי.
ג'יין ראסל
ארנסטין ג'יין ג'רלדין ראסל (באנגלית: Ernestine Jane Geraldine Russell; 21 ביוני 1921 - 28 בפברואר 2011) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית ומסמלי המין ההוליוודיים הבולטים של שנות ה-40 וה-50.
ביוגרפיה.
ראסל נולדה בעיר במידג'י שבמינסוטה לג'רלדין ג'ייקובי ולרוי ויליאם ראסל. היו לה ארבעה אחים. אביה שירת כקצין בצבא ארצות הברית, ואמה הייתה שחקנית שהופיעה עם צוות בידור נודד. אחרי שאביה השתחרר מן השרות הצבאי עברה המשפחה לקנדה, ובהמשך לקליפורניה.
ראסל התעניינה מגיל צעיר בדרמה ובמוזיקה, אך לאחר שסיימה את לימודייה שאפה להיות מעצבת. בעקבות מות אביה נאלצה לעבוד כדי לעזור למשפחתה. היא עסקה גם בדוגמנות וחסכה מספיק כסף ללימודי משחק, בעידודה של אמה.
קריירה.
משחק.
ראסל חתמה על חוזה משחק מקצועי לשבע שנים עם הווארד יוז בתחילת שנות ה-40, לאחר שהשניים נפגשו במרפאת שיניים בעת טיפול שעבר יוז. ראסל התפרסמה בזכות הופעה פרובוקטיבית לאותה תקופה במערבון "האקדוחנים" (The Outlaw), שסיבך את יוז עם הצנזורה השמרנית של הוליווד והפך את ראסל, בתפקיד הבכורה שלה, לסמל מין בינלאומי ולשם החם בתעשיית הסרטים.
היא שיחקה לאחר מכן במערבון הקומי "גיבורי הצ'יזבט" (The Paleface, בתרגום מילולי "חיוור הפנים") ובהמשכו "בנו של גיבור הצ'יזבט" (Son of Paleface) עם בוב הופ, ובעוד שתי הפקות חושניות לצידו של רוברט מיצ'ם, "בחורה כלבבו" ו"מאקו". ב-1951 שיחקה ראסל לצידו של פרנק סינטרה בקומדיה "זה רק כסף".