לקראת מערכת הבחירות לסנאט ב-2010 הודיע המועמד השמרני טומי, שהוא מתכוון לרוץ שוב והסקרים הראו שבתוך המפלגה הרפובליקנית יהיה לו הפעם רוב. ספקטר הודיע לפיכך באמצע 2009 שהוא פורש מהמפלגה הרפובליקנית ומתעתד לרוץ לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית. המימסד הדמוקרטי התייצב ברובו לצידו, אבל בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית הוא הפסיד למועמד אלמוני יחסית, אשר מצידו הפסיד בבחירות הכלליות של 2010, למועמד הרפובליקני טומי. בינואר 2011 תמה הקריירה בת 30 השנים של ספקטר בסנאט האמריקאי, כאשר במקומו נכנס לסנאט המועמד הרפובליקני השמרן פט טומי.
במהלך שנות כהונתו בסנאט היה ספקטר במשך זמן קצר מועמד למינוי הנשיאותי מטעם המפלגה הרפובליקנית ב-1996, אבל נשר מוקדם מהמרוץ ותמך בזוכה במינוי בוב דול, שהפסיד בהמשך לביל קלינטון. הוא כיהן בסנאט כיו"ר הוועדה לענייני מודיעין (1995–1997), יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים (1997 - 2001, 2003–2005), ויו"ר הוועדה לענייני הרשות השופטת (המאשרת בין השאר את מינויי השופטים לבית המשפט העליון) (2005 ועד 2007).
עמדות פוליטיות.
ספקטר היה ממובילי הליברלים או המתונים במפלגתו. הוא תמך בזכות האישה להפלה והיה חבר ב"רפובליקנים בעד זכות הבחירה" (לנשים בנושא הפלה), ותמך במידה מסוימת אף בזכויות קהילת הלהט"ב. בנושאי הגירה, הוא הגיש ב-2006 הצעת חוק ליברלית אשר אף צלחה את הסנאט, לפני שנחסמה ונפלה בבית הנבחרים. הוא תמך באפליה מתקנת והצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1990. הוא היה בין ארבעת הרפובליקנים היחידים שהצביעו כנגד חוק רפורמת האבטחה הפרטית השמרני וב-1995 היה הרפובליקני היחיד שהצביע בעד הגבלת הפחתות המס כך שיחולו על אנשים עם הכנסות של עד מיליון דולר לשנה לכל היותר. הוא גם תמך בהעלאת שכר המינימום הפדרלי ואף בכך היה בין הבודדים במפלגתו. עוד ספקטר תמך, במחקר בתאי גזע ובהגנה על איכות הסביבה, כמו גם בחקיקה לשימור אנרגיה במסגרת "רפובליקנים למען הגנת איכות הסביבה".
ספקטר היה לעומת זאת תומך נלהב בהסמכת בתי המשפט להטיל גם גזרי דין מוות והתנגד לפיקוח על נשק אזרחי. בנוסף, ב-9 במרץ 2006 אושרה הצעת חוק שהוא יזם, לאישורו מחדש של חוק הפטריוט המשופר, לשנת 2005. זה היה תיקון, הנחשב ניצי, ואשר אשרר תהליך מינוי שהיה עד כה זמני, לתובעים מטעם המדינה. התיקון אפשר לממשל בוש למנות זמנית תובעים ללא הגבלת כהונה, ובלי שימוע בסנאט. ממשל בוש השתמש בחוק להזיז לפחות שמונה תובעים זמניים ממשרתם ב-2006. ספקטר טוען עם זאת, ששינויים אלו הוספו לחוק לא על ידו אלא על ידי חבר אחר בוועדת הסנאט הרלוונטית, ברט טולמן.
בכל הנוגע למינוי שופטים לבית המשפט העליון של ארצות הברית ניכרה מאוד עמדת האמצע שלו - הוא התנגד למינוי השופט רוברט בורק השמרן וככל הנראה היה מרכיב חשוב בכישלון העברת המינוי בשעתו, דבר שרפובליקנים שמרנים רבים זכרו לו לרעה ומאידך, הוא העלה גם את חמתם של דמוקרטים רבים שתמכו בו במשך שנים, כשתמך באגרסיביות רבה במינויו של שופט שמרן אחר, קלרנס תומאס ובמקרה אחר, כהערות אחדות שהשמיע בנוגע להרכב בית המשפט העליון האמריקאי באופן כללי, פורשו על ידי תומכי ההפלות כתמיכה במינוי שופטים שמרנים יותר.
ב-1998 ו-1999, מתח ספקטר ביקורת על מפלגתו שלו, כשניסתה להדיח את הנשיא ביל קלינטון, ב-Impeachment המפורסם סביב הצהרותיו של קלינטון על יחסיו עם מוניקה לווינסקי. הוא האמין שלנשיא לא היה משפט הוגן. מאידך, הוא ניסה ללא הצלחה להעביר פסק דין של "לא הוכח" בעניין זה, בעוד שבסופו של דבר נידחה ניסיון ההדחה בקביעת "לא אשם".
עמדת אמצע דומה ביטא ספקטר בנוגע לסוגיית האזנות הסתר לאזרחי ארצות הברית החשודים בטירור, כפי שתכנן או אף ביצע ממשל הנשיא בוש (הבן) בעקבות אירועי ה-11 בספטמבר. מחד גיסא, הוא היה מאוד ביקורתי כלפי הנשיא, וב-15 בינואר 2006 אף העיר, כי הנשיא עבר על החוק בהקשר זה, אף על פי שהוא הפחית באותה נשימה בערכן של ההשלכות של עובדה נטענת זו. מאידך גיסא, ב-9 ביוני 2006 הוא הגיש הצעת חוק שהייתה אמורה לאפשר לנשיא לבקש צו מבית משפט מיוחד שיאפשר ציתות שכזה ויעניק "הגנה לכל מי שיסמיך ציתות ללא צו בית משפט תחת סמכות הנשיא". ספקטר הכחיש שזה ייתן כיסוי כזה, כשהוא קורא לכתבה "דיווח עיתונאי מוטעה".
באפריל 2006 נבחר ספקטר על ידי המגזין "טיים" כאחד מ"עשרת הסנאטורים הטובים ביותר של אמריקה".
יחסו לישראל.
ספקטר היה ידוע כידיד גדול של מדינת ישראל, והיה מראשוני המצטרפים לקריאה לשחרורו של ג'ונתן פולארד. במכתב ששלח ב-2011 לנשיא ארצות הברית ברק אובמה הוא כתב כי: "בהתבסס על נסיוני כתובע המחוזי של פילדלפיה, יו"ר ועדת המשפט ויו"ר וועדת המודיעין של הסנאט, אני סבור כי ג'ונתן פולארד ריצה יותר ממספיק." בוועד למען שחרור פולארד אמרו בהקשר זה כי: "ספקטר היה מהקולות המשמעותיים הראשונים שהצטרפו לגל התמיכה האמריקאי בשחרורו של יהונתן. ההערכה הרבה שזכה לה מרבים, כולל מהנשיא אובמה עצמו, גרמה לכך שדבריו עוררו הדים וסייעו לצרף סנאטורים ובכירים נוספים רבים לקריאה לשחרורו של יהונתן".
העיתון "פילדלפיה אינקווירר" דיווח ב-25 בדצמבר 2005 שספקטר נפגש עם הנשיא הסורי בשאר אל-אסד למרות מחאתה של מזכירת המדינה, קונדוליזה רייס. כיום ידוע שספקטר תיווך בשעתו במגעים בין ישראל לסוריה וכי הוא נפגש בשנים האחרונות עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד לפחות פעמיים והעביר מסרים בינו לבין ממשלות ישראל.
בעיות בריאותיות.
ב-16 בפברואר 2005 ספקטר הכריז כי הוא אובחן במצב מתקדם של מחלת לימפומת הודג'קין, סוג של סרטן. למרות המצב המתקדם, ספקטר המשיך לעבוד בזמן הכימותרפיה. סנאטור ג'ון סאנונו, רפובליקני מניו המפשייר, גילח את ראשו במטרה להפגין סולידריות עם ספקטר בזמן הטיפול הכימותרפי שהפכו לקירח זמנית. ב-15 בפברואר 2008, הודיע ספקטר רשמית כי הסרטן חזר. ב-14 באוקטובר 2012, שנתיים אחרי תום כהונתו בסנאט הוא נפטר כתוצאה מלימפומה מסוג אחר.
לאחר תום כהונתו בסנאט ובמשך כמעט שנתיים עד ליום מותו כיהן ספקטר כמרצה למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה והספיק להיחשב בתקופה זו כאחד המרצים החשובים ביותר.
גליקוליפיד
גליקוליפידים הם פחמימות המחוברות לליפידים. תפקידם הוא לספק אנרגיה. בנוסף, רצף המונומרים שלהם - חד-סוכר, משמש כסמן לזיהוי תאי.
הגליקוליפידים נוצרים, כששרשרת פחמימות נקשרת לפוספוליפידים על המשטח החיצוני של ממברנת התא. הפחמימות מצויות על המשטח החיצוני של כל ממברנות התאים האאוקריוטים.
הגליקוליפידים משתרכים משכבת הפוספוליפידים הכפולה לסביבה המימית בה נמצא התא, שם הם מתפקדים כאתר לזיהוי של מולקולות. כמו כן, הם עוזרים בשמירה על יציבות הממברנה. עוד הם משמשים כמחברים בין תאים לשם בניית רקמות.
סוגים של גליקוליפידים.
רשימה חלקית של גליקוליפידים:
אדנליט קינאז
שמואל שטראשון
רבי שמואל שְׂטְרָאשׁוּן (הרש"ש; י"ח בחשון ה'תקנ"ד, 24 באוקטובר 1793 - י"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872) היה רב ליטאי, תלמיד חכם מן הבולטים בקהילת יהודי וילנה בדורו. נודע בעיקר בזכות הגהותיו על התלמוד הבבלי והמדרש.
ביוגרפיה.
נולד בזסקוביץ' (Засковичи) לרב יוסף שמואלזון. למד אצל אביו ומפי רבי אברהם דנציג. נישא לשרה בת הגביר ר' דוד מהכפר שטראשון שבפלך וילנה, ואימץ כחמיו את שם הכפר כשם משפחתו. לאחר נישואיהם, כלכל חמיו העשיר את בני הזוג והוא המשיך את לימודיו. ב-1812, עם פלישת נפוליאון לרוסיה ובעקבות פריצת חיילים צרפתיים לבית המשפחה, עקר עם חותנו לעיר וילנה, שם יסד חותנו קלויז (בית מדרש). זמן קצר אחר כך נפטר חמיו והשאיר בצוואתו חצי מרכושו ומחצרו ברחוב פפלאווס (Paplaujos; פאפלאוועס) בעיר, לבתו וחתנו. שרה שטראשון השקיעה סכום ניכר מכספי הירושה בהקמת עסק לייצור וממכר יי"ש שהצליח מאוד, והם התבססו כלכלית. בנוסף, הוא שימש כמגיה הראשי בבית הדפוס של משפחת ראם.
הרב שטראשון היה עסקן ומעורב בענייני הציבור בווילנה ובשאלות כלליות שעלו על הפרק כמו נושא ארץ ישראל, וניהל קופת גמ"ח גדולה. הוא דחה הצעת רבנות בסובאלק, ומדי בוקר לאחר תפילת שחרית מוקדמת (08:00 שעון מקומי) בבית המדרש שהוריש לו חמיו, העביר שיעור בן שעתיים בתלמוד לקבוצת בחורים ואברכים צעירים נבחרת. הגהותיו וחידושיו לתלמוד הבבלי שנדפסו בש"ס וילנא הם פרי שיעורים אלו והדיונים בחידושיו במהלך השיעורים.
לאחר פטירת אשת נעוריו, נישא בשנית לאסתר בת הגביר מיכאל קצין, מנכבדי הקהילה בווילנה. בנו הגדול הרב אליהו, ובתו זלאטע רודנר, נפטרו בחייו. הוא נפטר בגיל 78 בי"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872.
לקראת הלווייתו הוכרז על ביטול מלאכה כללי בעיר מטעם בית הדין של הקהילה. הוא נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית הקברות היהודי בווילנה, בקבר שנשמר עבורו לצד קברו של רבי אברהם אבלי פאסוועלער, ראש בתי הדין בווילנה.
משפחתו.
לרב שמואל ולשרה שטראשון היו שלושה בנים ושלוש בנות:
חיבוריו.
ככל הנראה זהו החיבור היחידי בעולם, בשעתו, שנדפס על כל מסכתות הש"ס (כולל המשניות) ללא יוצא מן הכלל. בדורנו הצטיין בכך גם החדושים ובאורים.
הרב דוד אברהם הוציא ספר מפתח לכתביו בשם "פנקסו של שמואל" בספר גם כללים העולים מדבריו, תולדותיו, שבחיו, וביאורים על התנ"ך.
כמו כן הרבה דברים בשמו הובאו ב"קונטרס אחרון" לספרים שאגת אריה וטורי אבן (חובר על ידי הרב משה אריה בן יהושע), הרש"ש עצמו מצטט פעמים רבות בהגהותיו לש"ס דברים שנכתבו שם בשמו.
הערכה וביקורת.