ב-6 במרץ 1882 הכריז הנסיך מילאן הרביעי על סרביה כממלכה ועל עצמו כמלך מילאן הראשון. ב-1885 הכריזה סרביה מלחמה על נסיכות בולגריה. הסרבים שציפו לניצחון מהיר הוכו במהלך מלחמת בולגריה-סרביה, עניין שהוביל לפגיעה קשה במעמדו של המלך ולתהליך אשר בסיומו ויתר על כסאו לטובת בנו אלכסנדר הראשון. ב-1903 נרצחו אלכסנדר ורעייתו במהלך הפיכה צבאית ובית אוברנוביץ' איבד את השליטה בסרביה. ב-1904 הוכתר פטר קאראג'ורג'ביץ' כמלך סרביה. פטר נקט במדיניות ליבראלית יותר מקודמיו בנושאי פנים ועיצב את סרביה כמונרכיה חוקתית. הוא פעל לכינון שיתוף פעולה אזורי, תוך נקיטת קו פרו רוסי. שיתוף פעולה זה הוביל לכינון הליגה הבלקנית ולפריצת מלחמת הבלקן הראשונה במהלכה הוכתה האימפריה העות'מאנית. הבולגרים תקפו את בעלי בריתם לליגה הבלקנית ובמהלך מלחמת הבלקן השנייה הובסו. באוגוסט 1913 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את המלחמה ובמסגרתו כמעט והוכפל שטחה של ממלכת סרביה ונוספו אליה כמיליון וחצי תושבים.
ב-1914, לאחר רצח פרנץ פרדיננד החל תהליך אשר בסיומו פלש הצבא האוסטרו-הונגרי לסרביה והחלה מלחמת העולם הראשונה. האוסטרו-הונגרים הוכו ונהדפו. ב-1915 הצטרפו הבולגרים לצד מעצמות המרכז וביחד עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים תקפו שוב את סרביה והכריעו אותה. המלך פטר הראשון, ממשלתו וחלק מצבאו נסוגו מהממלכה ופונו לאיי יוון. בהמשך הצטרפו הסרבים למעגל קרבות החזית המקדונית וסייעו להכרעתה לטובת מדינות ההסכמה. לאחר תום המלחמה, תבוסת הבולגרים וקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
יעקב צור (קצין)
יעקב צור (נולד ב-22 באפריל 1936) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת בחיל התותחנים ובצנחנים ופיקד על עוצבת כדור האש.
ביוגרפיה.
צור הוא בנם הבכור של הלל צור (שטיין) שעלה מריגה ושולמית (מבית סלוצקי מנהלל). גדל בבית ציוני רוויזיוניסטי ברמת טיומקין (כיום בנתניה). אביו היה חבר בארגון האצ"ל והיה מבוקש על ידי הבריטים. ב-1939 נשלח אביו מטעם תנועת בית"ר והאצ"ל לפולין ומשפחתו הצטרפה אליו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה חזרה לארץ ישראל. ב-1944 הוגלה אביו על ידי הבריטים למחנה מעצר באפריקה. אחרי שובו מאפריקה נעצר שוב והושם במחנה המעצר בלטרון ואחר כך במחנה המעצר בעתלית, שם שהה עד 1948. באותן שנים, למד צור בבית הספר "תחכמוני" והיה חבר בתנועת הנוער בית"ר.
צור התגייס לצה"ל באוגוסט 1954. בסוף שנת 1955 סיים קורס קציני תותחנים. לאחר הקורס שובץ בגדוד מרגמות כבדות 332 וצורף על ידי אריק שרון לפלוגה המסייעת של גדוד 890 בצנחנים כקצין תצפית קדמי. במלחמת סיני השתתף בקרב המיתלה כקצין תותחנים של הצנחנים. לאחר המלחמה מונה למפקד סוללת מרגמות 120 מ"מ בגדוד 890. הוא השתחרר משירות החובה בסוף שנת 1957. בשירות המילואים שירת כקצין תותחנים בחטיבת הצנחנים הסדירה. במלחמת ששת הימים שימש קצין ניהול אש בגדוד 332 של חטיבת הצנחנים. ב-1969 מונה למפקד גדוד 332, גדוד מכמ"ת מוצנח. הוא פיקד על הגדוד במלחמת יום הכיפורים ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבת הצנחנים. לאחר מכן פיקד על גדוד תותחים מתנייעים 8196.
בשנים 1972–1977 שהה בטהראן, לסירוגין, ושימש כיועץ לחיל הים האירני.
עם הקמת עוצבת האש מונה ב-1977 למפקד הסיוע האוגדתי ופיקד על האגד הארטילרי של האוגדה, עוצבת כדור האש. שירת בתפקיד זה עד 1982, כולל במהלך מבצע ליטני ובהכנות למבצע של"ג. צור נענה לפניית הצבא והתגייס לשירות קבע בשנת 1979 לתפקיד ראש מחלקת אמצעי לחימה יבשה. בהמשך שירותו מונה לנספח לענייני מחקר ופיתוח בנספחות צה"ל בוושינגטון, ארצות הברית. עם סיום תפקידו זה, העניק לו מזכיר הצבא של ארצות הברית את "מדליית השירות הראוי לשבח" כאות הערכה להישגיו. הוא השתחרר מהשירות בשנת 1987.
בשנת 2018 הוענקה ליעקב צור תעודת הערכה מיוחדת "על תרומתו הייחודית למערך חיל התותחנים לרגל ציון 70 שנה לעצמאות מדינת ישראל ולהקמת צה"ל".
צור הוא בוגר הטכניון בפקולטה להנדסת מכונות (1961) ובקריירה האזרחית שלו מילא תפקידים בכירים בניהול פרויקטים בתחום זה. מאז שחרורו מהצבא, משמש כיועץ בנושאי מחקר ופיתוח וטכנולוגיה צבאית. מכהן כחבר בצוות פיתוח הרק"ם העתידי של צה"ל במשרד הביטחון.
בשנת 2018 הוענק ליעקב צור תואר יקיר העיר רמת השרון "בהוקרה ובהערכה על עשייה ותרומה משמעותית לחיי העיר והמדינה".
נשוי לזיוה ולזוג נולדו שלושה ילדים, שני בנים ובת. בנו הבכור שירת כקצין תותחנים ונהרג בלבנון באפריל 1982.
צור הוא מחברם של ארבעה ספרים:
אורבן לה ורייר
הרברט אסקווית'
הרברט אסקווית' (באנגלית: Herbert Asquith; 11 במרץ 1881 – 5 באוגוסט 1947) היה משורר, סופר ועורך דין אנגלי.
ביוגרפיה.
הרברט אסקווית' היה בנו השני של הרברט הנרי אסקווית', ראש ממשלת בריטניה החל משנת 1908 ועד לשנת 1916 וקיימת נטייה לבלבל בין הבן לבין אביו. אשתו של הרברט אסקווית', סינתיה אסקווית', הייתה גם היא סופרת.
אסקווית' הושפע בכתיבתו בעיקר מתקופת שירותו ברגימנט הארטילריה המלכותי במלחמת העולם הראשונה. בין יצירותיו ניתן למנות את השירים "המתנדב" (The Volunteer) ואת "הקצין שנפל" (The Fallen Subaltern). זה האחרון הוקדש לחיילים שנפלו.
אליזבת פון גוטמן
אליזבת פון גוטמן (בגרמנית: Elsa von Gutmann, 6 בינואר 1875 - 28 בספטמבר 1947) הייתה נסיכת ליכטנשטיין כאשתו של פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין. אליזבת היא בתו של הנדבן היהודי וילהלם ריטר פון גוטמן.
נעוריה.
אליזבת (הידועה גם בכינוי אלזה) נולדה בווינה, באימפריה האוסטרו-הונגרית דאז. היא הייתה בתו של וילהלם ריטר פון גוטמן, ושל אשתו השנייה אידה וודיאנר. אביה היה איש עסקים יהודי ממוראביה, אשר מילא תפקיד מרכזי במסחר בפחם, שוק אשר נכבש על ידי בית הבסבורג. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1878 על ידי הקיסר האוסטרי, פרנץ יוזף הראשון. בין השנים 1891–1892 הוא היה נשיא של הארגון הקהילה היהודית וינה (IKG), המייצג את הקהילה היהודית-אורתודוקסית בווינה.
חיי נישואין.
בנישואיה הראשונים נישאה אליזבת בווינה לברון ההונגרי גיזה אירוש (Géza Erős; 1866-1908), לא היו להם ילדים.
בשנת 1914, היא פגשה בקרן הסיוע לחיילים את פרנץ, נסיך ליכטנשטיין. אחיו של הנסיך פרנץ, יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין, לא אישר את מערכת היחסים הזו. ב-11 בפברואר 1929 ירש פרנץ את אחיו יוהאן, לאחר שהוא נפטר רווק וללא ילדים. ב-22 ביולי 1929 התחתנו פרנץ ואליזבת בווינה. הם נותרו ללא ילדים.
בני הזוג היו הנסיך והנסיכה הראשונים של ליכטנשטיין שיצרו קשר ישיר עם הציבור על ידי ייצוג פעיל. כנסיכה הרבתה אליזבת להשתתף בטקסים רשמיים, ביקרה במוסדות ואת העניים, והפכה לפופולרית למדי. אליזבת ייסדה את הארגון ליכטנשטיין-יוגנד, ארגון לבני נוער שעדיין קיים. למרות זאת, היא זוהתה על ידי הנאצים המקומיים כחלק ממה שכונה על ידם 'הבעיה היהודית'. אף על פי שבליכטנשטיין לא הייתה מפלגה נאצית רשמית, תנועת אהדה לנאציזם התבשלה במשך שנים במפלגת האיחוד הלאומי בליכטנשטיין.
בתחילת 1938, בסמוך לסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, ויתר הנסיך פרנץ הראשון בן ה-84 על קבלת ההחלטות לטובת נכד אחיו בן ה-31, אשר בהמשך ירש אותו כפרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
ערוב ימיה.
לאחר מותו של בעלה בשנת 1938, היא גרה בזמרינג פאס (Semmering-Pass), אוסטריה, עד שהגיע סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, והיא יצאה לגלות בשווייץ, שם נפטרה בוויצנאו (Vitznau) בשנת 1947.
אליזבת פון גוטמן הייתה הנסיכה הראשונה שלא נקברה בוורנוב (Vranov), אלא בקריפטה המלכותית החדשה בסמוך לקתדרלה בוואדוץ.
בית הכנסת יוסף אבאד
בית הכנסת "סוכת שלום" בשכונת יוסף אבאד (בפרסית: کنیسه یوسف آباد) הוא אחד מבתי הכנסת הוותיקים והגדולים ביותר בטהראן, איראן.
אף על פי שהוא מוכר יותר בשם "יוסף אבאד", שמו הרשמי של בית הכנסת הוא "סוכת שלום".
מבנה בית הכנסת המקורי הושלם בשנת 1950 ויועד לקהילה הקטנה שהתקיימה עד אז באזור.
כאשר גדלה הקהילה היהודית בטהראן בכלל ובשכונת יוסף אבאד בפרט, הוחלט להרחיב את מבנה בית הכנסת המקורי על מנת להתאימו לקהל המתפללים שגדל.
בסיוע אנשי הקהילה ובראשם אברהם יוסיאן, בית הכנסת הורחב ושופץ. המבנה החדש הושלם בספטמבר 1965 (אלול ה'תשכ"ה) ונפתח לראשונה בערב ראש השנה ה'תשכ"ו.
יהונתן ורט
יהונתן (יוני) ורט (נולד ב-1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על שייטת הצוללות וכיהן כראש מספן כוח האדם בחיל הים.
ורט התגייס לקורס חובלים ב-1981 וסיים אותו במגמת מכונה ב-1983. הוא הצטרף לשייטת הצוללות ושירת במגוון תפקידי פיקוד. פיקד על ספינות הטילים אח"י משגב ואח"י מבטח, ספינות מדגם סער 2 בעלות יכולות לחימה נגד צוללות (נצ"ל). ב-1992 מונה למפקד הצוללת אח"י גל, ב-1996 עבר הכשרה לצוללות מסדרת דולפין ופיקד על הצוללת אח"י לויתן. לאחר מכן שירת בחטיבה הצבאית במשרד מבקר מערכת הביטחון. ב-2004 מונה למפקד שייטת הצוללות ופיקד עליה בתקופת מלחמת לבנון השנייה. בתפקידו הבא כיהן כראש מספן כוח האדם במטה החיל.
יוני ורט
שיר של קשת וענן
שיר של קשת וענן (ביפנית: 虹の女神 - ניג'י נו מגאמי) הוא סרט קולנוע יפני מ-2006 בבימויו של נאוטו קומאזאווה. הסרט הוא דרמה המשרטטת את סיפור אהבתם המוחמצת של שני צעירים יפנים. הסרט, שעלילתו מדלגת קדימה ואחורה במימד הזמן, זכה להצלחה בינונית בלבד ביפן ובקוריאה הדרומית. השחקנית יו אאוי זכתה על משחקה בסרט זה (ובשני סרטים יפנים נוספים שיצאו למסכים ב-2006) בשלושה פרסים יפנים כשחקנית המשנה הטובה ביותר.