ספירס נסע לשוודיה לעבוד עם המפיקים מקס מרטין, דניז פופ, ורמי יעקוב, בין היתר. מרטין הציג בפני ספירס ומנהליה, שיר הנקרא "Hit Me Baby (One More Time)", השיר עצמו נדחתה על ידי ההרכב בנות TLC. בהמשך טענה ספירס כי היא חשה נרגשת כששמעה זאת וידעה שזה הולך להיות אחד הלהיטים שלה. אלבום הבכורה שלה הושלם ביוני 1998, והשיר יצא ונקרא לבסוף "", כסינגל הבכורה של ספירס באוקטובר. הסינגל הפך להצלחה עולמית, והגיע למקום הראשון בכל מדינה בו נחת, השיר הפך לשיר הנמכר ביותר בשנת 1999 בבריטניה, ומאז הפך לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, ומכר למעלה מ-10 מיליון עותקים.
עם יציאתו קיבל האלבום ביקורות מעורבות של מבקרי מוזיקה, כאשר רבים מתייגים אותו מטופש וטרם עת , זכה להצלחה מסחרית גדולה, כאשר הופיע לראשונה במצעד בילבורד 200 ומצעד האלבומים הקנדי והגיע לחמישייה המובילה במספר מדינות. היא זכה בנתוני מכירות עולמיים, הכוללים 14× פלטינות מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), ומכירות של למעלה מ-14 מיליון עותקים בארצות הברית, מתוכם Nielsen SoundScan מזהה 10.6 מיליון עותקים שנמכרו. , הוא האלבום המצליח ביותר של ספירס עם מכירות של למעלה מ-25 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
ארבעה סינגלים נוספים יצאו מן מהאלבום, ספירס קידמה אותו בכבדות באמצעות ראיונות והופעות בטלוויזיה הארצית. יתרה מזאת, ספירס יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה עם הכותרת הראשית, שכותרתה "...Baby One More Time Tour", בשנת 1999, בהמשך המשיכה לסבב הופעות השנייה שלה "(You Drive Me) Crazy Tour". האלבום עצמו זכה במועמדויות בטקס טקס פרסי גראמי ה-42 במועמדויות כמו תגלית השנה ופרס גראמי לביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה.
הקלטות והפקה.
ספירס הקליטה 13 שירים עם אריק פוסטר ווייט, כגון "Autumn Goodbye", "E-Mail My Heart", "From the Bottom of My Broken Heart", "I'm So Curious", "I Will Still Love You", "Luv The Hurt Away", "Let Me Take You There", "Soda Pop", "Thinkin' About You", "Nothing Less Than Real", "Wishing on a Falling Star" ו-"You Got It All". בנוסף הקליטה גם גרסת כיסוי לשיר "The Beat Goes On", של הצמד סוני ושר. ווייט היה אחראי על הקלטת הקול והפקת השירים, ואילו הפקה נוספת נעשתה על ידי ההרכב המוזיקלי האלקטרוני All Seeing I .
לאחר ששמע את החומרים, נשיא קלייב קלדר של חברת ההקלטות, האזין לאלבום במלאו. ספירס טסה לאולפני צ'ירון בסטוקהולם, שוודיה, שם החלה להקליט מחצית מן מהאלבום ממאי 1998. עם המפיקים מקס מרטין, דניז פופ ורמי יעקוב, בין היתר. מרטין הציג בפני ספירס ומנהליה, שיר הנקרא "Hit Me Baby (One More Time)", השיר עצמו נדחתה על ידי ההרכב בנות TLC. בהמשך טענה ספירס כי היא חשה נרגשת כששמעה זאת וידעה שזה הולך להיות אחד הלהיטים שלה. עם זאת, מנהלים אחרים חששו כי השם "Hit Me Baby", יכול להכיל אלימות במשפחות, ובהמשך החליטו לתקן את שם השיר ל-"" ספירס חשפה כי "לא הצליחה בכלל ביום הראשון באולפן [הקלטת השיר], הייתי פשוט עצבנית מדי. באותו הערב החלטתי לצאת ולהירגע קצת ולבלות. למחרת הייתי רגועה לחלוטין והייתי והצלחתי לבצע זאת ברוגע ולשיר '...Baby One More Time'." בסוף חודש יוני 1998, סיימה ספירס להקליט את האלבום, במקביל יצאה ספירס למיני סיבוב הופעות בחסות חברת הקוסמטיקה לוריאל.
ביקורות.
האלבום עצמו זכה לביקורות מעורבות של המבקרים. סטיפן תומאס ארלין מ-AllMusic, העניק לאלבום ארבעה מתוך חמישה כוכבים, פול ורנה של בילבורד, ראה באלבום. "a top 40-ready workout filled with hook-laden songs from the same bag as the title cut".
הצלחת האלבום.
זהו האלבום המצליח ביותר של ספירס בכל העולם, כולל ארצות הברית כאשר שהה במשך 51 שבועות בעשרת האלבומים הנמכרים ביותר במצעד הבילבורד. האלבום היה במקום השני ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר לשנת 1999, כאשר את המקום הראשון קטפו הבקסטריט בויז עם אלבומם "Millennium". האלבום מכר יותר מ-32,000,000+ מיליון עותקים ברחבי העולם. ספירס החזיקה בשיא גינס בתור "האישה היחידה שהצליחה למכור קרוב ל-2 מיליון אלבומים בשבוע הראשון (בארצות הברית בלבד). שיא זה נשבר רק ב־2015, כ־16 שנים מאוחר יותר, על ידי אדל, כאשר אלבומה "25" נמכר במעט יותר מ-3 מיליון עותקים. האלבום שבר 2 שיאי גינס בקטגוריות "האלבום הנמכר ביותר על ידי בן נוער", "האלבום הנמכר ביותר בארצות הברית על ידי אישה" עם מכירות של כ־14,200,000+ עותקים.
סיבובי הופעות.
כדי לקדם את האלבום, ספירס יצאה ב-28 ביוני 1999, לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "", בקנדה ובצפון אמריקה, אשר הסתיים ב-15 בספטמבר. לאחר פרק זמן הכריזה ספירס שתצא לסיבוב ההופעות השני שלה ב-8 במרץ 2000, שנקרא "(You Drive Me) Crazy Tour", בצפון אמריקה, אשר הסתיים ב-24 באפריל.
השפעה ומורשת.
ספירס זוכה בהובלת תחייתו של טין פופ. העיתון היומי יומיורי שימבון דיווח כי "המבקרים מגדירים אותה כאלילת המוזיקת פופ בתור המתבגרת המוכשרת מזה שנים רבות, אך ספירס הציבה את דרכה במעט גבוה יותר - היא מכוונת לרמות של הכוכבים הגדולים שהושגה על ידי מדונה וג'נט ג'קסון." מגזין הרולינג סטון כתב: "בריטני ספירס נושאת על האבטיפוס הקלאסי של מלכת גלגול הרוקנרול, בובת סַרבָּל, התינוק המלאך שפשוט צריך לעשות סצנה." רמי יעקוב שהפיק יחד את אלבום הבכורה של ספירס. אלבום עם הליריקן מקס מרטין העיר, "אני יודע מההפקות הקודמות שעבדתי עם דניז פופ ומקס, כאשר אנו עושים שירים, יש סוג של דבר מהאף. עם אן סינק, בקסטריט בויז, היינו צריכים לדחוף לקול האף האמצעי הזה. כשבריטני עשתה זאת, היא קיבלה יצרה סוג זה של קול צרוד, סקסי." צ'אק טיילור מבילבורד ציין, "ספירס הפכה למבצעת מושלמת, עם מהלכי ריקוד מצועצעים, קול צעיר ומונק באופן ברור, אם כי ... "(You Drive Me) Crazy", הסינגל השלישי שלה ... מדגים את התפתחותו של ספירס עצמו פנטמנט, מה שמוכיח כי הילדה בת ה-17 מוצאת את אישיותה הקולית שלה אחרי כל כך הרבה חודשי תרגול יציב". סטיבן תומאס ארלוויין מ-"AllMusic", התייחס למוזיקה שלה כ"תערובת של ריקוד-פופ מדביק וראפ בעלת שירי בלדות." אמנדה מוריי סופר ספוטניקמיקה ציינה את האלבום "הצעות סמן להתקדמותה של ספירס כאמנית, כסלבריטאית וכאישה." בשנת 2010, האלבום נכנס לספר "1001 אלבומים שעליך לשמוע לפני שתמות".
קסימפאשה
מועדון ספורט קסימפאשה הוא מועדון ספורט טורקי מאיסטנבול. המועדון הוקם בשנת 1921 בשם "אלטינטוג".
היסטוריה.
מועדון ספורט קסימפאשה נוסד בשנת 1921. קבוצת הכדורגל הבוגרת של המועדון שיחקה בליגת הכדורגל של איסטנבול בין השנים 1939–1945 ו-1946–1959. בשנת 1959 העפילה הקבוצה לליגה הטורקית הבכירה לראשונה בתולדותיה, שם שיחקה 5 עונות, כשאת הישג השיא שלה רשמה בעונת 1961/1962 כאשר סיימה במקומות החמישי.
ב-30 במאי 2007 העפילה הקבוצה לליגה הטורקית הבכירה בפעם השנייה בתולדותיה, כאשר גברה במשחק הפלייאוף העלייה על קבוצת אלטאי מאיזמיר בתוצאה 4–3.
בסוף עונת הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגת העל הטורקית וירדה לליגת המשנה. עונה לאחר מכן חזרה לליגה הראשונה.
רפי פרידן
רפי פרידן, קצין במשטרת ישראל, שהפך לחוקר פרטי ועמד במרכזן של כמה פרשיות פליליות שהסעירו את מדינת ישראל.
בהיותו בעל משרד חקירות, ניהל עם שותפו, החוקר יעקב צור, מעין "בנק האזנות סתר" שהיה, לדברי חוקרי משטרה, הגדול במדינת ישראל (הוא צותת והקליט, באופן פלילי, עשרות אישים וגופים).
בראשית שנות התשעים נעצרו פרידן וצור במה שכונה לאחר מכן "פרשת נמרודי א'" (או "פרשת האזנות הסתר"), כמי שצותתו, ללא רשות, למערכות העיתונים "ידיעות אחרונות", ו"מעריב", בשליחותם של משה ורדי ושל עופר נמרודי. בתום משפט סנסציוני, נשלחו נמרודי הבן ופרידן למאסר - נמרודי לשמונה חודשים ופרידן לארבע שנים. כן נדון פרידן לשנתיים מאסר על תנאי בגין עבירות מסוימות ושנה מאסר על תנאי בגין עבירות אחרות. פרידן ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש, כשנימוקו העיקרי הוא טענת הגנה מן הצדק, אך ערעורו נדחה. בקשת רשות ערעור שהגיש לבית המשפט העליון נדחתה אף היא.
מתוך מעצרו החל פרידן להעביר חומרים לפרקליטות ולמשטרה, ופתח בכך את "פרשת נמרודי ב'", שבמרכזה טענתו של פרידן (שהופרכה בבית המשפט) כי עופר נמרודי הזמין ממנו את רצח נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי "ידיעות אחרונות" ו"הארץ", בהתאמה. עופר נמרודי נעצר עד תום ההליכים ופרידן הפך, ביחד עם שותפו יגאל תם ועוד כמה קציני משטרה, לעד מדינה.
בעת מתן עדותו של פרידן, הגיע אליו הסופר אריה קרישק, ידידו של איש העסקים ובכיר לשעבר במוסד- יעקב נמרודי, אביו של עופר,(ואדם בעל רקע מודיעיני) ובאמתלה של הכנת ספר על פרידן, ניסה לשאוב ממנו מידע, בכוונה לשבש את משפט הבן. המשטרה עצרה את קרישק ואת נמרודי האב ("פרשת נמרודי ג'") וגם הם הועמדו למשפט והורשעו.