הניב הנפוץ בדרום גאורגיה, סמוך לגבול עם טורקיה, על בסיס הלהגים: "מֶסחוּרי" (מסחתי), ו"גַ'וואחוּרי" (ג'וואחתי), וכן בהשפעת הטורקית והארמנית, ומידה מסוימת של ספרדית יהודית ניב זה היה נהוג בערים: אחלציחה, אצקורי, אבסתומני.
באזור גוריה שבה שולט הלהג הגוּרוּלי לא חיו יהודים בתקופה האחרונה, ולכן השפעת הלהג על שפתם של יהודי גאורגיה אינה מורגשת.
לאזית
לאזית (ლაზური, לאזוּרי או לאזוּרי נֶנה, ლაზური ნენა; גאורגית: ლაზური, לאזורי או צ'אנוּרי, ჭანური; טורקית: Lazca) היא שפה המדוברת בצפון-מזרח טורקיה ובדרום-מערב גאורגיה, על ידי הלאזים. הלאזית משתייכת למשפחת השפות הכרתווליות. היא מדוברת על ידי כ-22,000 לאזים מתוכם כ- 20,000 בטורקיה (נכון לשנת 2007), כאשר סך אוכלוסיית הלאזים מונה 92,000 איש (נכון לשנת 1980).
הגיית השפה וכתיבתה.
האלפבית המשמש את השפה הוא הגאורגי (מחדרולי) או הלטיני.
הממלכה החתית הקדומה
הממלכה החתית הקדומה (Old Hittite Kingdom) הוא מונח אשר מתייחס לשלב בהיסטוריה של החתים. לפי הכרונולוגיה המקובלת, שלב זה נמשך מימי המלך חתושיליש הראשון לימי המלך תלפינוש (1680 - 1500 לפנה"ס). גבולותיה היציבים והליבתיים של הממלכה היו באנטוליה, אף על פי שלעיתים נמתחו הגבולות עד בבל. בשלביה המאוחרים של הממלכה אבדה היציבות הפוליטית והידיעות הכתובות התמעטו. אחר שיקום מהיר וקצר עברה הממלכה לשלב העמום של הממלכה התיכונה, ולאחריה לשלב האימפריה החתית.
הקשר ההיסטורי הראשוני שנמתח לעברם המעורפל של החתים נמצא בגנזכי חתושש, בירתם השנייה של החתים. לוחות מהמאה ה־14 לפנה"ס מספרים על מעללי מלכים אגדיים מהמאה ה־18 לפנה"ס. שני המלכים העולים בכתוב הם פיתחנש ואניתש, אב ובן, אדוני כּוּשַרַש. סיפורם מתעד את מסעות פיתחנש שכבש את נשש, ובנו שלקח את חתושש.
מימי השלטון המשוערים של אניתש לימי המלך העוקב הידוע, הוא לברנש הראשון, משתרעות מאה שנות היסטוריה בלתי מתועדת. אין לדעת אם היה קשר משפחתי ברור בין המלכים, ואחדים אף סברו כי שני המלכים האגדיים היו חַתים במוצאם, ולא חִתים.
לברנש הראשון, בהתאם לרשומות, הרחיב את שלטון החתים לעבר הים התיכון ושם את בניו כמושלי ערים בממלכתו. הועלו טענות לפיהן לברנש למעשה היה תואר של מספר מלכים אשר שלטו בין ימי אניתש לימי חתושיליש הראשון. בין אם היה זה מלך יחיד או מספר מלכים, עבודתם הניחה את היסודות להקמת הממלכה החתית הקדומה.
חתושיליש הראשון (נקרא גם לברנש השני) "האחד מחתושש", בן לברנש הראשון, היה המלך הראשון לשלוט מחתושש, אותה הוא שיקם וביצר. בשלטונו יצא המלך למסכת כיבושים. בין כיבושיו היו אלאכ וארזואה. כן נלחם בצפון סוריה, וכבש את אלמה, זארונה, האסוא והאהום. את ניצחונותיו תלה המלך באלת השמש ארינה והקדיש לה עבדים וכסף רב. בימיו התרחשה פלישה מאיימת של שבטי החורים לממלכתו, אך המלך עשה חייל בהדיפתם.
נכד חתושיליש הראשון, הוא מורשיליש הראשון, ירש את סבו, כנראה משום שמזימת חצר בה היה מעורב בנו של חתושיליש הראשון נחשפה על ידי המלך והירושה עברה הלאה כעונש. מעט ידוע על שלטונו, אולם נהוג לזקוף לזכותו את כיבוש חלב, ופשיטה על בבל אשר שמה קץ לשושלת חמורבי. צפון סוריה הוכנעה ברובה ומסיה זרמו לקופה החתית. מורשיליש הראשון נפל קורבן לרצח ביד גיסו חנתיליש הראשון שעלה לכס, אך החל תקופה בת כ־100 שנות אנרכיה ואי־יציבות שלטונית.
אחר חנתיליש הראשון שלט זידנתש הראשון, אחריו אמונש ואחריו חוזיאש הראשון. בימי המלכים הללו אבדה הממלכה החתית שטחים וכוח. כיבוש קיליקיה בידי החורים היה הרסני במיוחד הואיל והוא הגביל את גישת החתים לסוריה. את חוזיאש הראשון ירש תלפינוש, איש חצרו, אשר חתם על הסכם עם החורים כדי לדאוג לשלום הפרובינציות הסוריות. ברואו את ההרס ששרעו מלחמות הכתר, קבע המלך החדש חוקי ירושה ברורים, קבע הגבלות על ניסיונות לקיחת החוק לידיים בידי האצולה, טיפח את כוח הפנקוס וטיפל בנדון עונשי מוות.
בהקשר לטווח הקרוב, ניתן לומר כי הרפורמות אותן הנהיג תלפינוש נכשלו. יורשיו של תלפינוש היו סדרת מלכים חלשים שמעט מאוד ידוע לגביהם ובימיהם הממלכה החתית הצטמצמה במידה משמעותית. אף על פי כן, שושלת חדשה קמה בתום שלטונם ההרסני והביאה ליסוד האימפריה החתית. שמות מלכי הממלכה החתית התיכונה, הם יורשי תליפינוש, הם כדלהלן:
באצבית
בּאצבּ (בגאורגית: ბაცბური ენა, באצבּוּלי אֶנה) או צובה-תושית (წოვათუშური ენა) היא אחת מהשפות הקווקזיות ובמסגרת זו היא משתייכת לשפות הקווקזיות הצפון-מרכזיות. היא מדוברת על ידי כ־2,500 בני אדם. עם זאת, גאורגית היא השפה המדוברת בגאורגיה על ידי הבאצים החיים בכפר אלווני עילית שבמחוז המזרחי של גאורגיה, קאחתי.
שפת הבאצב אינה מפותחת כצ'צ'נית והאינגושית בנות משפחתה ורוב דוברי השפה כותבים בגאורגית ומשתמשים בשפה זו רק כשפה מדוברת.
ראשיתה של החברה הבאצבית היא במאה ה־19. הבאצים הראשונים חיו בתושתי, חבל ארץ הררי בצפון-מזרח גאורגיה של היום. הקהילה הבטסית הייתה מורכבת מארבע קבוצות:
מאוחר יותר קבוצות אלו התיישבו בקאחתי בכפר אלוואני עילית (זֶמוּ אלוואני), במקום בו הם חיים עד היום.
איש האמונה
1990 בקולנוע
פוסידוניוס
פוסידוניוס מרודוס או מאפמאה (ביוונית: Ποσειδώνιος ο Ροδος או Ποσειδώνιος ὁ Ἀπαμεύς; 135 לפנה"ס לערך – 51 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי, פוליטיקאי, אסטרונום, גאוגרף, היסטוריון ומורה יווני, שנחשב לאיש האשכולות הגדול של דורו.
חייו.
פוסידוניוס נולד למשפחה יוונית באפמאה (Apamea), עיר רומית על נהר אורונטס שבצפון סוריה. הוא מת ברומא או רודוס. פוסידוניוס השלים את חינוכו באתונה, שם למד אצל פנאיטיאוס , ראש האסכולה הסטואית שם. הוא התיישב בשנת 95 לפנה"ס באי רודוס, ושם קנה לו שם בזכות מחקריו והפך לאזרח המדינה.
פוסידוניוס נטל חלק פעיל בחיים הפוליטיים ברודוס ואף זכה להחזיק במשרת הפריטנייס (נשיא לשישה חודשים) של רודוס. הוא שרת כשגריר ברומא בשנים 87–86 לפנה"ס (תקופת מריוס וסולה). כאינטלקטואלים יווניים אחרים, ראה פוסידוניוס ברומא כוח מייצב בעולם של סערות, וקשריו הטובים עם המעמד השליט במדינה נתפש אצלו לא רק כנכון והגיוני מבחינה פוליטית, אלא גם כחשוב לצורך מחקריו המדעיים. התחככותו במעגלי הממשל אפשרה לפוסידוניוס לנסוע ברחבי המערב, מעבר לגבולות השליטה הרומית, מסע שלא היה אפשרי עבור נוסע יווני בלי תמיכה רומית.
פוסידוניוס ערך מספר מסעות ברחבי העולם הרומי ומעבר לגבולותיו ליוון, ספרד, אפריקה, איטליה, סיציליה, דלמטיה, גאליה, ליגוריה וצפון אפריקה, וכן לחופיו המזרחיים של הים האדריאטי.
בשנת 100 לפנה"ס לערך, יצא למסע לאורך חופו המערבי של הים התיכון, ככל הנראה בדרך היבשה, דרך מרסיי עד קדיס, במהלכו אסף סיפורים על ההינטרלנד, מבלי להיכנס עמוק מדי לפנים הארץ. הוא ערך תצפיות מדעיות ותרבותיות וחזר דרך הים לרומא.
בשהותו בספרד, על חוף הים האטלנטי בגלאדס (היום קדיס) חקר פוסידוניוס את הגאות והשפל.
הוא מדד את הגאות במשך לפחות חודש. הוא הבחין בכך שהגאות היומית מקושרת למיקום הירח בשמים וכי הגאות החודשית למחזור הירח, והעלה השערות באשר לקשר בין המחזור השנתי של הגאות וימי השוויון והימים הארוכים והקצרים של השנה.
בעת שהותו בגאליה, חקר את הקלטים ותיאר את שראה בלשון ערה: אנשים שקיבלו תשלום כדי שיתירו לחתוך את גרונם להנאת הציבור, ומסמור גולגולות כפרס לדלתות. אבל הוא ציין שהקלטים כבדו את הדרואידים, שבהם ראה פוסידוניוס פילוסופים, והסיק שאפילו בין הברברים "הגאווה והתשוקה הפראית מפנים מקומם לחכמה, וארס ניצב נפעם מול המוזות". פוסידוניוס כתב מסה גאוגרפית על ארצות הקלטים. המסה אבדה, אך מניחים כי הייתה אחד המקורות בהם השתמש טקיטוס ב"גרמניה" שלו.
כתביו של פוסידוניוס הפכו אותו לסמכות מובילה כחוקר והוציאו לו שם ברחבי העולם היווני-רומי, עד שצמחה סביבו אסכולה ברודוס. נכדו יאסון, בנו של מנקרטס מניסה הלך בעקבותיו והמשיך את האסכולה שלו ברודוס. למרות שלא הרבה ידוע על אופן ארגונה של האסכולה, ברור כי פוסידוניוס נהנה מזרם קבוע של תלמידים רומים ויוונים. פוסידוניוס מת בשנת 51 לפנה"ס, ככל הנראה ברומא או רודוס.
מחקריו.
אף לא אחד מבין חיבוריו הרבים של פוסידוניוס שרד. כ-300 קטעים מתוכם ועדויות עליהם שרדו מפוזרים ברחבי הספרות ההלניסטית והלטינית, בחיבורים פילוסופיים, בדוקסוגרפיות על פילוסופים, היסטוריות ואוספים של אנקדוטות, ואף בכתביהם של סופרים נוצריים מתקופות מאוחרות יותר. רשימת החיבורים פרי עטו של פוסידוניוס, שיש עליהם עדות לגבי שמותיהם, כוללת 24 חיבורים באורכים שונים. הארוך מביניהם הוא "היסטוריות", שכלל 49 או 52 ספרים. עם זאת, ניתן לומר כי רשימה זו מייצגת רק חלק קטן מיצירתו.
פוסידוניוס זכה לתהילה ברחבי העולם היווני-רומי בזכות שליטתו במגוון רחב של תחומי ידע, בדומה לאריסטו וארטוסתנס. הוא ניסה ליצור מערכת מאוחדת של מחשבה ויקום, שתספק מדריך והסבר למכלול ההתנהגות האנושית. בין השאר כתב פוסידוניוס על פיזיקה (כולל מטאורולוגיה וגאוגרפיה פיזית), אסטרונומיה, אסטרולוגיה וניבוי עתידות, סייסמולוגיה, גאולוגיה ומינרלוגיה, הידרולוגיה, בוטניקה, אתיקה, לוגיקה, מתמטיקה, היסטוריה, היסטוריה של הטבע, אנתרופולוגיה וטקטיקה. מתוך עבודותיו שרדו רק קטעים קטנים, למרות שהכותרות והנושאים שלהן עדיין ידועים.