בסרט "חסמבה ונערי ההפקר" מתואר הירקון כמקום מחבואו של הנוכל אלימלך זורקין, שמסתתר עם כנופייתו בתוך תעלה צדדית מתחת לפני הקרקע. כאשר חבורת חסמב"ה מנסה לתפוס אותו הוא נמלט בשחייה לירקון, אך נלכד ברשת.
בסרטי "אסקימו לימון" מופיע הירקון כמקום מפגש קבוע של הדמויות הראשיות לעריכת שיט.
כמו כן, מופיע הירקון במספר סצנות בסרטים "מציצים", "בלוז לחופש הגדול" ו"אלכס חולה אהבה".
הירקון גם מופיע כלוקיישן העיקרי בסרט "חתולים על סירת פדלים" (2012). בסרט, אשר מציג את השנה 1994, כאשר הירקון עוד מזוהם וחתול אשר נופל לתוכו הופך לרדיואקטיבי. בנוסף מוצגים גם צופי הים אשר שוכנים באזור ומתחם הסירות אשר נמצא שם.
אזכורים בשירה ובזמר העברי.
נחל הירקון שימש השראה למשוררים ולפזמונאים, בעיקר תל אביביים, והוא מוזכר בשירים ופזמונים ישראלים רבים. להקת הבידור של הבריגדה היהודית, "מעין זה", שרה את שירו של יצחק יצחק "כל הדרכים מובילות לרומא" ובו השורה: "גדול הוא הריין, אך הירדן, הירקון, וגם נחל קישון, לי יקרו מכל אלה פי אלף, אמנון". השיר "רק בישראל" של להקת חיל הים (מילים: אהוד מנור), המתאר תופעות ומקומות מיוחדים בישראל, מזכיר את הירקון ("הירקון תמיד ירוק"). המאורע המסופר ב"בלדה על יואל משה סלומון (מילים: יורם טהרלב), התרחש על גדות הירקון והוא מוזכר בשיר ("לאורך הירקון הרוח שר בקני הסוף").
שלישיית גשר הירקון קרויה על שם גשר הירקון שעל הנחל. אריק איינשטיין כתב ושר את שירו "תל אביב, גדות הירקון, 1950" (לחן: שלום חנוך), המתאר את הווי הנחל התל אביבי בשנות ה-50. השיר מופיע באלבומו "חמוש במשקפיים" שיצא בשנת 1980. שלוש שנים לאחר מכן, באלבומו של איינשטיין "שביר", נכלל השיר "תל אביב, גדות הירקון, 1983", המתכתב עם שירו הקודם והנוסטלגי, אלא שהפעם הוא מבכה את מצבו הנוכחי העגום של הנחל ("ריח של מוות סובב באוויר, אני רוצה לבכות, אדוני ראש העיר"). גם מאור כהן בשירו "ימי כולרה" מוחה על מצבו של הירקון ("...ליזול ואורנים מטוגן בכל אלה הירקון מוכתם").
חבורת בימות שרה את שיריה של נעמי שמר ובהם "שש עשרה" ("בסנדלים על גשר הירקון") ו"שני צלמי רחוב" ("ובתמונה - עיר והמונה: זוג על הירקון, אשה בחלונה"). בנה של נעמי שמר, אריאל הורוביץ, כלל בשירו "כל מי שאת" את השורה "לשיר זה כמו להיות ירקון", המתכתבת עם שירה הידוע של שמר "לשיר זה כמו להיות ירדן".
שירים המוקדשים לירקון: "שבע שורות על פלא הירקון" של רוני סומק (לחן ושירה: נמרוד לב); "פה ליד הירקון" של קרן פלס.
הירקון מאוזכר בשירים ישראלים המתארים את ההווי התל אביבי: "הבה נלך לתל אביב" (מילים: עמוס אטינגר) של "בצל ירוק" ("סירות שטות על הירקון"); "מותק תל אביב" של מזי כהן ("הליקופטר עם זנב... מתנשק עם הירקון"). כמו כן מאוזכר הירקון בשירים ישראלים נוספים, אף הם מתארים תמונות תל אביביות: "מה הוא עושה לה" של הגשש החיוור ("ומדי ערב כשהם הולכים אל הירקון אנו בלי הרף כאן מציצים מן הבלקון"); "שיר לפנות ערב" (מילים: רימונה דינור) של יגאל בשן ("לראות טיפות שלכת צוללות אל הירקון"); "הייתי והיינו" של שלמה ארצי ("הייתי הסוס בשדה כשהרוח העיפה אותי עד לגדות הירקון"); "רותי'לה" של דני סנדרסון ("נצוד פילים על הירקון"); "מלנכוני" של החברים של נטאשה ("הירקון זורם ונשפך לים"); "כדורי ארגעה בדבש" של גבריאל בלחסן ("אני שוכב לי על הדשא מול נחל הירקון ומעשן סיגריה"); "כן בשבילי" של הקרטל ("אם המחשבות שלך מזוהמות כנחל הירקון"); "תמונה אימפרסיוניסטית" של כרמלה גרוס ואגנר ("על גדות הירקון זבובונים תלויים").
הסכם נהרות תאומים.
ב-17 ביוני 2008 הוכרזו נחל הירקון ונהר לוס אנג'לס (Los Angeles River) כנהרות תאומים. הכרזה זו התבצעה בעת ביקורו בישראל של ראש עיריית לוס אנג'לס אנטוניו וילריגוסה, במסגרת חגיגות ה-60 למדינת ישראל וחגיגות 100 שנה להקמתה של תל אביב. ההסכם בדבר הנהרות התאומים נחתם בטקס שנערך על גדות הירקון, ועל אמנת הנהרות חתמו הן ראש עיריית לוס אנג'לס, אנטוניו וילראיגוסה והן ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי.
האימפריה המונגולית
האימפריה המונגולית הייתה האימפריה השנייה בשטחה בתולדות האנושות (אחרי האימפריה הבריטית), והגדולה ביותר מבחינת שטח יבשתי רציף, כשהיא מתפרשת בשיאה (בשנת 1268) על פני כ-33 מיליון קמ"ר - מדרום-מזרח אסיה ועד למזרח אירופה. האימפריה נוסדה על ידי ג'ינגיס חאן בשנת 1206. תחת שלטונה חיו 22.3% מאוכלוסיית העולם בזמנו, כ-110 מיליון תושבים, והיא שלטה גם בארצות גדולות כמו סין, איראן ורוסיה. בסוף המאה ה-13 החלה האימפריה המונגולית להתפרק, וחולקה לארבעה חלקים.
עלייתה של האימפריה.
ג'ינגיס חאן, בעזרת כוח צבאי ומניפולציה פוליטית איחד את השבטים המונגולים הנוודים שהיו יריבים, תחת הנהגתו ב-1206. במהרה נקלעו המונגולים למלחמה בממלכת ג'ין וממלכת שיה המערבית בצפון סין. הם כבשו את מזרח פרס ב-1220, ועד מהרה דהרו לכיוון מזרח רוסיה והקווקז. לפני שמת, חילק ג'ינגיס חאן את האימפריה בין בניו שהמשיכו לשלוט ביד רמה והרחיבו את גבולותיה של האימפריה.
ארגון האימפריה.
מערך הצבא.
המונגולים פיתחו שיטה פשוטה אך יעילה מאוד של לוחמה. היא התבססה על המסורת הישנה של לחימה בערבה ובשטחים פתוחים, כפי שהיה נהוג בפרס מאז ימי הממלכה האחמנית. הצבא הורכב מיחידות של עשרה אנשים שנקראו ארבאן. עשרה ארבאנים יצרו פלוגה שנקראה ג'אגון; עשרה ג'אגון יצרו גדוד שנקרא מינגהאן ועשרה גדודים יצרו חטיבה שנקראה טומן (הכוללת כ-10,000 לוחמים), שהיא המקבילה לאוגדה מודרנית.
שישה מכל עשרה לוחמים מונגולים היו קשתים רכובים בעלי שריון קל, ויתר הארבעה היו פרשים כבדים יותר או פרשים נושאי רומח. לקשתים המונגולים הייתה יכולת של יריית חיצים אחורה תוך כדי רכיבה קדימה בדיוק רב. הפרשים הקלים שנקראו קאשיק, היו ניידים ביותר ביחס לסטנדרטים של אותם ימים ויכלו לבצע טקטיקות של איגוף בקלות, לעומת האבירים מאירופה שלא היו מסוגלים לכך.
הסוסים המונגולים היו קטנים יחסית, ובמרוץ בתנאים שווים הם היו מאבדים יתרון. מאחר שלשאר הצבאות היו פרשים כבדים בהרבה, המונגולים יכלו בקלות להשיג את אויביהם בקרב. בנוסף, הסוסים המונגולים היו מאוד חזקים ובעלי סיבולת גבוהה, דבר שאפשר להם לעבור מרחקים גדולים בקלות ולהפתיע את האויב, כשהוא מצפה שהם יגיעו בעוד ימים, אם לא שבועות מאוחר יותר.
שלא כמו צבאות נודדים אחרים כמו ההונים או הויקינגים, למונגולים לא הייתה בעיה בלחימת מצור. מיד לאחר מספר כישלונות לא מהותיים בהתקפת ערים בצפון סין, גייסו המונגולים מומחים צבאיים ומהנדסים סיניים מהערים שנכבשו ובעזרתם הם בנו כלי מצור כמו הטרבושה, הקטפולטה ומכונות אחרות, דבר שאפשר הטלת מצור גם על ערים מוגנות ומבצרים. כלי המצור האלה נתגלו יעילים גם במערכה האירופאית, שכן הם נבנו במקום שבו השתמשו בהם באמצעות עצים שהיו בסביבה.
המשמעת בצבא המונגולי הייתה גבוהה ביותר. הכוחות של האימפריה המונגולית היו מאומנים, מסודרים, ומצוידים לניידות ולמהירות. לחיילים המונגולים היה שריון קל ביחס לצבאות אחרים שמולם התמודדו המונגולים, זאת כדי להגביר את ניידותם בשדה הקרב. בנוסף, קווי האספקה פעלו באופן עצמאי על ידי החיילים, מה שהגביר מאוד את מהירות הצבא ושליחים מונגולים עזרו לשמור על קשר בין החיילים לבין מפקדיהם.
כל המערכות הצבאיות תוכננו היטב ובזהירות, על ידי סיור בשטחי האויב ואיסוף מידע מודיעיני על תנועת צבאות. ההצלחה של הארגון והניידות של הצבא המונגולי אפשרו להם להילחם בכמה חזיתות בבת אחת. כל הגברים מגיל 16 עד 60 שיכלו לעבור את האימונים המפרכים הורשו להתגייס לצבא, מה שנחשב לכבוד גדול בקרב השבטים הלוחמים.
חוקים וממשל.
באימפריה המונגולית הונהגה שיטת חוקים על ידי ג'ינגיס חאן, שנקראה יאסה, שמשמעותה סדר. אחד החוקים העיקריים ביאסה היה שמעמד האצילים קיבל יחס זהה לזה של האדם הפשוט. מערכת החוקים הקפדנית הפכה את האימפריה המונגולית למקום בטוח מאוד ומנוהל כהלכה. חוקרים ומבקרים מאירופה נדהמו מהארגון המופתי והסדר באימפריה.
בין השאר, מצביאים וראשי שבטים נבחרו על פי יכולותיהם, לכל הדתות היה חופש מוחלט, כל צורות העינוי היו לא חוקיות, גנבה וונדליזם היו אסורים לחלוטין. לפי האגדה, אישה שהחזיקה שק מטבעות זהב יכלה לטייל בבטחה מקצה אחד של האימפריה לשני.
גם בכתביהם של סוחרים מאירופה (והמפורסם שבהם - מרקו פולו) נרשמת התפעלות מהיעילות והסדר ששרר באימפריה.
האימפריה נוהלה על ידי פרלמנט לא דמוקרטי, שנקרא קורילטאי, שבו נאספו מנהיגי השבטים ונפגשו עם החאן כדי לדון על מדיניות הפנים והחוץ.
בכל רחבי האימפריה פותחו דרכי מסחר ומערכות דואר מתוחכמות (שנקראו "יאם"). סוחרים ושליחים לרוב מסין, מהמזרח התיכון ומאירופה השתמשו במערכת זו. ג'ינגיס חאן יצר גם שפה כתובה, כדי לאפשר לתושבים ללמוד קרוא וכתוב, ופטר מורים, עורכי דין ואמנים מתשלום מיסים, אף על פי שהמיסים נשארו כבדים על כל שאר הנתינים.
האליטה המונגולית ורובם של הנוודים היו שאמאניסטים, וכן גם משפחת המלוכה מימי ייסוד האימפריה. עם זאת, המונגולים היו מאוד סובלניים כלפי רוב הדתות, ולרוב גם סגדו למספר דתות ביחד. כדי למנוע סכסוכים בין הדתות הרבות, קבע ג'ינגיס חאן חוקה שתבטיח חופש דת מוחלט, אף שהוא עצמו היה שאמניסט כאמור. תחת הנהגתו, כל מנהיגי הדת היו פטורים מלשלם מיסים.