הגאוגרף הערבי א-דִמשקי, שכתב בשנת 1300 את ספרו "מבחר הזמנים והנפלאות ביבשה ובים", מתאר גם הוא את המצודה הממלוכית:
מהתקופה הממלוכית התגלו שרידים רבים נוספים, המלמדים על היקף השקעתם במצודה: בתי שימוש המחוברים בתעלה מלבנית; כבש גישה למגדל השער, באורך של 24 מטר וברוחב של 7-8 מטר; קמרונות וקשתות; אבן מרובעת גדולה, שעליה חרוט אריה דוהר, כנראה חלק מסמל הסולטאן ביברס; בור מים עגול, בעומק של 10.5 מטר ובקוטר של 10 מטר; כלי חרס רבים, חלקם מתוצרת מקומית וחלקם מיובאים ממקומות רבים; מטבעות ממלוכיים וונציאניים, ועוד. נתגלו אף מתקנים המתאימים לפעילות אומנותית, המתוארכים לסוף תקופת הממלוכים או לתחילת תקופת העות'מאנים. כמו כן נתגלו כלי מיוליקה מן המאה השש עשרה.
משערים כי מבנים ממלוכיים חשובים נהרסו ברעידת האדמה שפקדה את האזור בשנת 1303. תקופה ארוכה נשארה המצודה חרבה, אך בשנת 1475 הורה הסולטאן הממלוכי קאיתבאי לשפץ אותה ולשקמה.
התקופה העות'מאנית.
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל הייתה תקופה של שקיעה בחשיבותה של מצודת צפת. העות'מאנים לא השקיעו בשיפוץ ותחזוקת המצודה, שהבלאי הטבעי ורעידות האדמה כרסמו בה בשיטתיות. רק במחצית המאה השמונה עשרה, נבנתה המצודה מחדש על ידי השליט הבדואי דאהר אל עומר. באפריל 1799 השתלטו על המצודה חייליו של נפוליאון בונפרטה, אך נסוגו לאחר זמן קצר.
מהתקופה העות'מאנית נמצאו שרידים ספורים, בהם קירות מעטים בדרומה של המצודה.
ב-1 בינואר 1837 פקדה את הגליל רעידת אדמה קשה ביותר. רעידת האדמה גרמה להרס ניכר במצודה, ומאז היא לא שוקמה עוד. שרידי המצודה הופקרו לכל החפץ בהם, ותושבי צפת נטלו ממנה אבנים ועפר כדי לבנות את בתיהם. הבזיזה השיטתית העלימה שרידים אדריכליים ממאות שנות קיומה של המצודה. רעידת האדמה בשנת 1931 מוטטה שרידים רבים נוספים שעמדו עדיין על תילם.
הקרב על המצודה במלחמת העצמאות.
במלחמת העצמאות נערכו בצפת קרבות קשים ומרים, בין ערביי העיר וצבא ההצלה בפיקודו של אדיב שישקלי, לבין הכוחות היהודים הלוחמים, שהיו נחותים מהם בנשק ובכח אדם.
ב-6 במאי 1948 ניסה הגדוד השלישי של הפלמ"ח לכבוש את המצודה מידי הערבים. המבצע נחל כישלון חרוץ, נהרגו בו 5 לוחמים, נפצעו 32 ו-1 נעדר. בליל 10 במאי התהפך הגלגל לטובת היהודים. פלוגת פלמ"ח נוספת שהצטרפה לקרב, בסיוע מרגמות דוידקה ונשק נוסף, הצליחו לכבוש את המצודה. לכיבוש זה היה חלק רב ברוח התבוסה שנפלה על ערביי הגליל בכלל ועל ערביי צפת בפרט. מיד אחרי נפילת המצודה החלה המנוסה הגדולה שרוקנה את צפת מערבייה.
החפירות במצודה.
ניסיון ראשון לחקור את המצודה נעשה בחודש יולי 1875 על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל שעסקה בסקר ארץ ישראל המערבית. החוקר קלוד קונדר וצוותו הגיעו לאתר במטרה לסקור אותו, אבל כבר ביום בואם הותקפו על ידי ערביי צפת ובראשם השייח' עלי אגא עלאן. בהתקפה נפגעו כל אנשי המשלחת, ובעקבותיה פסקה עבודת הסקר. בשנת 1877 חזרו הסוקרים למקום עם הוריישו קיצ'נר בראשם. הם ערכו סקר ארכאולוגי באזור המצודה, וחשפו ממצאים שונים. הם דיווחו על שלוש חומותיה של המצודה, שעוד היו קיימות באותה תקופה.
מן העשור השני למדינת ישראל נמשכות החפירות הארכאולוגיות במצודה, במשך עשרות שנים לסירוגין. תחילת החפירות הייתה בשנת 1961 על ידי אדם דרוקס, ארכאולוג מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים. בשנות השמונים של המאה העשרים נמשכו החפירות על ידי רשות העתיקות, ונתגלו בהן ממצאים ארכאולוגיים מרשימים. בשנים 2001-2003 נערכו חפירות נוספות, על ידי חיים ברבה ועמנואל דמתי. כל החפירות גילו סימנים להרס רב, שנוצר על ידי רעידות האדמה המרובות, שפקדו את צפת והגליל במשך השנים. החפירות כללו עבודות שימור ושחזור, והכשרת האתר לתצוגה וביקורים. הוכשר מסלול מסודר העובר בסמוך לשרידים הארכאולוגיים, שנחשפו בעונות החפירה הרבות.
גן המצודה.
במחצית שנות העשרים שתלו הבריטים עצי אורן על פסגת המצודה העתיקה, ובשנת 1949 הזמינה עיריית צפת את אדריכל הגנים שלמה אורן וינברג, לתכנן את גן המצודה בצפת. הגן מעל השרידים של המצודה העתיקה ומבלי לפגוע בשרידיה. הגן הוא דוגמה לגן רב שכבתי הלוקח בחשבון את הטופוגרפיה של השטח, השרידים העתיקים, הנוף והאדם.
אנדרו הקדוש
אורחות צדיקים
אורחות צדיקים הוא אחד מספרי המוסר החשובים ביהדות, הגם כי זהות מחברו אינה ידועה. לפי השערות שונות וכתבי יד, הספר חובר בסביבות שנת ה'ר' (1440). הספר מעמיד במרכזו את העבודה על תיקון המידות, דהיינו על תכונות האדם והנהגותיו, כבסיס לחיי תורה ומצוות. יש בספר פרקים עבור למעלה מ-20 מידות, וכן על הנהגות בסיסיות כגון לימוד תורה, יראת שמים ותשובה.
בהקדמתו מסביר המחבר במשל את נחיצותו של הספר גם לתלמידי חכמים: כמו שאם יהיה בחבית יין משובח חור קטן, כל היין יישפך דרך אותו חור, כך גם תלמיד חכם שאין בו מידות טובות, כל תורתו תאבד.
המבנה הרעיוני של הספר.
הספר, המבוסס במתכונתו על "ספר תיקון מידות הנפש" של ר' שלמה אבן-גבירול, מחלק כמוהו את המידות בצורה של ניגודים, כשלכל מידה מוקדש פרק נפרד. הגאווה לעומת הענווה, הבושה לעומת העזות, האהבה לעומת השנאה, הרחמים לעומת האכזריות וכו'. בכל פרק כזה המחבר מביא את המידה המדוברת באסוציאציות חיוביות ושליליות. אף במידת האכזריות יש צד טוב (כשאדם מסרב לתת לבנו דבר מה שיזיק לו, הרי זה סוג מסוים של אכזריות, אך חיובית) וגם באהבה יש צד רע (אוהב כסף יותר מדי, שהוא עלול לקום ולגזול). בכך, אחד המסרים הכוללניים הבולטים בספר הוא, שאין תכונה שהיא חיובית או שלילית לגמרי אלא על האדם לאזן את חלקי האישיות שלו ולתת לכל חלק את מקומו הרצוי.
הספר עצמו הוא מעט הכמות ורב האיכות, הוא משלב את דבריו במובאות רבות מ"מבחר הפנינים", מובאות רבות מהרמב"ם, ותקציר של קטעים או פרקים רבים מ"חובות הלבבות" (כך למשל "שער חשבון הנפש", המבוסס כולו על זה שבספר חובות הלבבות) ומ"שערי תשובה" (שגם הוא עצמו כנראה השתמש בשער התשובה של חובות הלבבות כבסיס לספרו).
ארחות צדיקים
Red (אלבום של קינג קרימזון)
Red (אדום) הוא אלבום רוק מתקדם של להקת קינג קרימזון. זהו אלבומה השביעי של הלהקה, ואלבום האולפן האחרון של הרכבה בשנות השבעים בטרם התפרקה זמנית בין השנים 1974–1981.
רק רוברט פריפ וביל ברופורד שבו לנגן עם הלהקה בהמשך דרכה.
שם האלבום נגזר מהאזור האדום באקולייזרים, שכן הלהקה הרבתה לעבור את גבול הווליום המותר.
הפקה.
לאחר שדייוויד קרוס הודח מהלהקה, נותרו בה שלושה חברים: רוברט פריפ, ג'ון ווטון וביל ברופורד.
בהקלטת האלבום נעזרה השלישייה בכמה מהחברים בה לשעבר: דייוויד קרוס (כינור), איאן מקדונלד, רובין מילר ומל קולינס (כלי נשיפה).
האלבום מזכיר את קודמיו Starless and Bible Black ו-Larks Tongues in Aspic, אך שונה מהם. התכנים קודרים יותר, והצליל אגרסיבי יותר. הגיטרה האקוסטית לא הייתה שכיחה כמו באלבומים הקודמים והיא נשמעת רק בחלקים בשיר השני באלבום, Fallen Angel. ברופורד השתמש בסוגים רבים יותר של תופים. ווטון פיתח את צליל הבס, שנשמע היטב בשיר הפותח את האלבום, Red. ונעשה שימוש נרחב באובר-דאבינג להקלטת הגיטרות.
האלבום יצא בנובמבר 1974, חודשיים לאחר שפריפ פירק אותה, ולא לווה בסבב הופעות.
האלבום התקבל בהתלהבות זכה לשבחים רבים ודורג ברשימת 100 האלבומים הטובים של שנות ה-70 במגזין רולינג סטון. שיר הנושא דורג ברשימת 100 שירי הגיטרות הטובים בכל הזמנים. קורט קוביין מנירוואנה אמר שהושפע ממנו רבות.
השירים.
השיר הראשון באלבום, Red, הוא קטע אינסטרומנטלי בסגנון הארד רוק שבו ניכרים הבס, הגיטרה החשמלית והכינור.
הקטע השני, Fallen Angel, הוא בלדה העוסקת בילד שאחיו גורר אותו לכנופיה ולבסוף הוא נהרג במלחמת כנופיות. השיר החל כאלתור מוזיקלי של הרכב הלהקה בשנים 1972–1974. הוא נע בין קצב של 4/4 בבתים ו-6/8 בפזמון.
הקטע השלישי One More Red Nightmare הוא השיר הראשון שמילותיו נכתבו על ידי הבסיסט ג'ון ווטון. בשיר משתתף נגן הסקסופון איאן מקדונלד, חבר הלהקה לשעבר. השיר מדבר על סיוט בהשראת הפחד מטיסה, ומספר את סיפורה של דמות הנרדמת באוטובוס. הדמות בסיפור חולמת כי היא נמצאת במטוס, כנראה בגובה של אלף רגל, כשהוא מתחיל לצלול לעבר הקרקע. הדמות מתעוררת בדיוק לפני שהמטוס נוגע באדמה. השיר מסתיים בפתאומיות, כאילו הטייפ נחתך בדומה לשירם של הביטלס, I Want You (She's So Heavy) שיצא באלבום Abbey Road. במקור רשום כי אורך השיר הוא 7:07, וייתכן שזהו אזכור לבואינג 707, המתאים למילות השיר.
השיר החותם את האלבום, Starless, הוא יצירה בת 3 חלקים, שזכתה לשבח יוצא דופן כ"פסגת היצירה של קינג קרימזון".
החלק הראשון מאופיין במלודיה עדינה של גיטרה ושירה נוגה של ווטון, בסגנון המזכיר את Epitaph מאלבומה הראשון של הלהקה, In the Court of the Crimson King.
החלק השני בונה מתח מוזיקלי שמתחיל בנגינה רפטטיבית של באס הגוברת אט אט בעוצמה, אליה מצטרפת גיטרה בהרמוניות במרווח של פרימה (כלומר תו זהה), שוב עם עליה איטית בעוצמה ובגובה הצליל. התופים מצטרפים, תחילה בהקשות עדינות, שהולכות וצוברות עוצמה ומקצב עד לשיא פראי.
במעבר מקצב ותזמור חד מתחיל החלק השלישי שהכלי המוביל בו בתחילה הוא סקסופון באלתורים פרועים ומהירים, שלאחר מכן מוחלף בבאס. חלק זה קצבי, מהיר וג'אזי. החלק מסתיים בחזרה למלודית הפתיחה, הפעם בסקסופון אך בקצב כפול, ומסתיים בקרשנדו.
להקת אסיה, בה ניגן ווטון, עשתה קאבר מקוצר לשיר, באורך של 3 דקות.
ביצוע.
משתתפים נוספים.