האי ברבדוס שוכן במזרח הים הקריבי, צפונית לוונצואלה ומזרחית לסנט וינסנט. אורכו כ-34 ק"מ, ורוחבו המרבי כ-23 ק"מ. הבירה, ברידג'טאון, שוכנת בחופו הדרום-מערבי.
האי מישורי, וההר היחיד בו, הר הילאביי, מתנשא לגובה של 336 מ' בלבד. באי זורמים נחלים מעטים, אך מתחת לפני הקרקע ערוצים תת-קרקעיים רבים.
בעבר כוסה האי ביערות, אך אלה בוראו ברובם כדי לפנות שטחים למטעים של קני סוכר. למעשה, היערות נותרו רק באזורים תלולים, שאינם נוחים לחקלאות, והם כוללים, בין היתר, עצי פיקוס, דקל ומהגוני.
כלכלה.
ברבדוס ממוקמת במקום ה-115 ברשימת המדינות העשירות בעולם מבחינת תמ"ג לנפש. היא המדינה העשירה והמפותחת ביותר במזרח הקריביים. יש לה כלכלה מפותחת מעורבת ורמת חיים באורח בינוני עד גבוה. על פי הבנק העולמי ברבדוס סווגה בין 66 הכלכלות בעלות ההכנסה הגבוהה בעולם. מחקר עצמי שנערך ב-2012 בשיתוף עם הבנק לפיתוח הקריביים גילה ש-20% מאוכלוסיית המדינה חיים בעוני, וכמעט 10% מהאוכלוסייה לא יכולים לענות על צורכי המזון היומיים הבסיסיים שלהם.
מבחינה היסטורית, כלכלת ברבדוס הייתה תלויה בגידול קני סוכר ובפעילויות נלוות, אבל בשנות ה-70 המאוחרות ובשנות ה-80 המוקדמות החלה התפתחות בתעשייה ובתיירות במדינה. מאז שנות ה-90 ממשלת ברבדוס נתפסה כעסק ידידותי ויציב מבחינה כלכלית. האי ראה תנופת בנייה בהקמת ובשיפוץ בתי מלון, מתחמי משרדים ובתי מגורים. תיירות מהווה את אחת מענפי הכלכלה המרכזיים במדינה. תיירים נמשכים לחופים של האי ורבים מגיעים אליה מצפון-אמריקה ומאירופה.
הממשלים בברבדוס השקיעו מאמצים כדי לצמצם את האבטלה במדינה, לעודד השקעות זרות ישירות ולהפריט ארגונים שנותרו בשליטת הממשלה. האבטלה צומצמה ל-10.7% בשנת 2003, ובשנת 2011 עמדה על 11.2%.
הכלכלה התכווצה ב-2001 וב-2002 בשל האטה בתיירות והשפעת פיגועי 11 בספטמבר, אך היא התאוששה ב-2003 וראתה צמיחה מאז שנת 2004. שותפות סחר מסורתיות של ברבדוס הן קנדה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית והקהילייה הקריבית (במיוחד טרינידד וטובאגו).
קשרים עסקיים וזרימת השקעות הפכו למשמעותיים: החל משנת 2003 האי ראה מקנדה 25 מיליארד דולרים קנדיים בהשקעת אחזקות, מה שממקם את ברבדוס כאחד מחמשת היעדים העליונים של קנדה להשקעות זרות ישירות. איש העסקים יוג'ין מלניק (Eugene Melnyk) מטורונטו, הוא תושב הקבע העשיר ביותר במדינה. שנת 2006 נחשבת לאחת השנים העמוסות ביותר בבניה בברבדוס, בבוא השלבים הסופיים בבניית פרויקטים מסחריים של מיליוני דולרים באי. ברבדוס מקיימת את הבורסה השלישית בגודלה באזור האיים הקריביים.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית ברבדוס נאמדה ב-2013 ב-288,725 נפש. כ-85 אחוזים מן התושבים הם ממוצא אפריקני, צאצאים לעבדים שהובאו לאי ממערב אפריקה בתקופת העבדות (קבוצה זו מכונה אפרו-בג'ן - Afro-Bajan). כ-5 אחוזים מן התושבים הם ממוצא אירופי, בעיקר אנגלי ואירי. שאר התושבים הם ממוצא מעורב או ממוצא אסייתי - צאצאים למהגרים מסין, תת-היבשת ההודית והמזרח התיכון (בעיקר ערבים נוצרים שמוצאם בסוריה ובלבנון, קבוצה קטנה אך רבת-השפעה). כ-140,000 בני ברבדוס וצאצאיהם חיים מחוץ לברבדוס, בעיקר בבריטניה, קנדה וארצות הברית.
הדת העיקרית היא הנצרות, בעיקר נצרות פרוטסטנטית לסוגיה. הקהילה היהודית בברבדוס מונה כ-100 תושבים.
נתונים על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA:
שיעור ילודה: 12.23 לידות ל-1000 איש (הערכה משנת 2012)
שיעור תמותה: 8.39 מיתות ל-1000 איש (הערכה משנת 2012)
שיעור גידול אוכלוסייה: 0.354% (הערכה משנת 2012)
תוחלת חיים: 74.52 (גברים- 72.25; נשים- 76.82)
שיעור אוריינות: 99.7%
יהדות ברבדוס.
יהודים ראשונים הגיעו אל האי בשנת 1661, והיוו את הנוכחות היהודית הראשונה באיים הקאריביים. בין ראשוני המתיישבים היו יהודים שגורשו מספרד וברחו לברזיל, ומברזיל אל האי, בו נהנו מחופש דת ורישיונות סחר. בתקופה זו הקימו היהודים את בית הכנסת "נידחי ישראל" בעיר הבירה ברידג'טאון. המבנה ניצב על תילו עד לקריסתו תחת הוריקן בשנת 1831, ונבנה מחדש בשנת 1833. עד היום נקרא רחוב בית הכנסת "סינגוגה סטריט". בשנת 1752 כיהן בברבדוס הרב רפאל חיים מארץ ישראל, שחיבר את קהילת האי ליהדות העולם. ברם, החל מקריסת בית הכנסת יהודים החלו להגר מן המקום ולהיטמע באוכלוסייה, עד שבשנת 1900 כבר לא נותר בברבדוס יהודי אחד, ומבנה בית הכנסת נמכר לנוצרי, ועבר מספר שימושים. החל משנות השלושים החלה הגירה של יהודים ממזרח אירופה אל האי, שהחלו לקיים במקום חיי קהילה בשנית. בשנת 1983 ממשלת ברבדוס הלאימה את מבנה בית הכנסת ותכננה לבנות במקום בית משפט, אך לאחר מחאה מצד הקהילה היהודית באי, שמנתה באותה עת כשישים איש, ממשלת ברבדוס שיפצה את המקום, והמבנה נחנך מחדש כבית כנסת בשנת 1986.
בריאות.
בדומה למדינות אחרות בחבר העמים הבריטי כל אזרחי ברבדוס מכוסים על ידי שירותי בריאות לאומיים. בברבדוס יש מעל ל-20 מרפאות ברחבי הארץ, בנוסף לבית החולים המלכה אליזבת' שנמצא בברידג'טאון. בשנת 2011 חתמה ממשלת ברבדוס על תזכיר הבנה לחכירת בית החולים סנט ג'וזף בדנוור, קולורדו. על פי העסקה קולורדו תשמש כיעד מרכזי לתיירות מרפא. הממשלה גם הצהירה על תחילת בניית בית חולים חדש שיחליף את בית החולים המלכה אליזבת'.
על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA, הוצאות הבריאות של ברבדוס לשנת 2010 היוו כ-8% מהתמ"ג.
צבא.
צבא ברבדוס, או כוחות ההגנה של ברבדוס (BDF) הוא השם שניתן לכוחות המזוינים המשולבים של ברבדוס.
הצבא הוקם ב-15 באוגוסט 1979 כצבא התנדבותי החל מגיל 18, והוא אחראי על ההגנה הטריטוריאלית של ברבדוס ועל ביטחון הפנים של המדינה.
המטה של הצבא ממוקם באזור דרום עיר הבירה ברידג'טאון.
כוחות ההגנה של ברבדוס מתחלקים למספר רכיבים עיקריים:
כוח אדם זמין אצל גברים בגילאי 16–49 לשירות צבאי הוא 73,820, כאשר כושר ההתאמה הוא 58,125.
כוח אדם זמין אצל נשים בגילאי 16–49 לשירות צבאי היא 73,835, כאשר כושר ההתאמה הוא 58,016.
בפועל משרתים בצבא 1,842 גברים ו-1,849 נשים.
תרבות.
השפעת האנגלים על ברבדוס בולטת בהשוואה להשפעתם על איים אחרים באיים הקריביים. דוגמה טובה לכך היא הספורט הלאומי- קריקט. אחד האירועים התרבותיים הגדולים ביותר בברבדוס הוא פסטיבל היבול- הקרופ אובר (Crop over). כמו במדינות רבות אחרות באיים הקריביים ובאמריקה הלטינית, הפסטיבל הוא אירוע חשוב עבור תושבי האי, ואלפי תיירים נוהרים לאי כדי להשתתף באירוע השנתי. הפסטיבל כולל תחרויות מוזיקה ופעילויות מסורתיות אחרות, וכולל את רוב מוזיקת הקליפסו המיוצרת באי במשך השנה שעברה. הגבר והאישה שקטפו את כמות קני הסוכר הגדולה ביותר מוכתרים כמלך והמלכה של פסטיבל היבול. פסטיבל הקרופ אובר יוצא לדרך מתחילת יולי, נגמר במצעד תחפושות ביום שני הראשון של חודש אוגוסט.
מאז תחילת המאה ה-21 ריהאנה היא האמן הידוע ביותר מברבדוס בתחום המוזיקה. יוצרים ואומנים נוספים מתחום המוזיקה שמקורם בברבדוס הם שונטל, רופי, והלהקה קובר דרייב.
תיירות.
האקלים האביבי והקיצי גורם לשגשוג התיירות. שדה תעופה בינלאומי ומודרני מקדם את הבאים בדרך האוויר. כ-3,000 תיירים מגיעים מדי יום, חלקם מגיעים להשתתף בפסטיבלים השונים שמתקיימים לאורך כל השנה, חלקם מגיעים ליהנות מאתרי הטבע, חופי הים ואתרי הצלילה.
אופק 1
אופק 5
ארוס A
אופק 2
אופק 3
אופק 4
שכם
שְׁכֶם ( - נַאבְּלוּס או נבלוס) היא העיר השנייה בגודלה ביהודה ושומרון, המשמשת כמרכז המסחר והשירותים החשוב בשומרון. אוכלוסיית העיר מונה כ־170,000 תושבים (כולל מחנות הפליטים הסמוכים לה) ובה רוב פלסטיני-מוסלמי, ומעט נוצרים ושומרונים. בתחומי שכם מספר מחנות פליטים פלסטינים (בלאטה, עסכר ישן, עסכר חדש ומחנה עין בית אל מא - "מחנה שכם") שסופחו בשנת 1965 למרכז השיפוט של העיר. לאחר הסכמי אוסלו נמסרה העיר לרש"פ והיא מוגדרת כשטח A -שליטה מלאה של הרשות הפלסטינית.
שם העיר.
השם "שכם" הוא קדום ונזכר בצורה זו בכתבי המארות המצריים מהמאה ה-19 לפנה"ס, וכן בתנ"ך. שמה הערבי של העיר הוא "נאבלוס" והוא שערוב של המונח היווני "ניאפוליס" ("עיר חדשה"). שכם לעיתים מכונה "בירת השומרון".
גאוגרפיה.
שכם שוכנת במרכז ארץ ישראל והשומרון על קו פרשת המים הארצי, על צומת דרכים המחבר בין מישור החוף לבקעת הירדן ועבר הירדן (כביש 57 וכביש 55), ועל דרך ההר המחברת את ארץ ישראל מהגליל ליהודה (כביש 60), כ-51 ק"מ מצפון לירושלים.
גרעין העיר ההיסטורי שוכן בעמק צר רווי מעיינות בין הר גריזים והר עיבל, בגובה של כ־550 מטרים, כשמעל העיר מתנשאים בתלילות רכסי ההרים של גריזים ועיבל המתנשאים לגובה של 750–940 מטרים. בסמוך לעיר עמקים נרחבים ובהם קרקע פורייה - בקעת עסכר מצפון, עמק המכמתת מדרום, בקעת בית דג'ן / בית פוריכ ממזרח, עמק נחל שכם ממערב - ששימשו בעבר וגם כיום לחקלאות נרחבת, ומאפשרים גישה נוחה לעיר מכיוונים רבים. המרחבים החקלאיים סביב שכם מאפשרים גם מרעה בהיקף ניכר. מצפון מזרח לעיר שוכנים מעיינות עין בידאן הגדולים, המזינים את נחל תרצה ושטחי חקלאות נרחבים בו. עם זאת, העיר רחוקה מערי מישור החוף על נמליהן. את אזור העיר המערבי מנקז נחל שכם, ואת המזרחי נחל תרצה.
היסטוריה.
שכם הקדומה.