הסקינהדס מראשיתם היו קבוצות של בני נוער ומבוגרים צעירים ממעמד הפועלים באנגליה שאימצו מראה ייחודי החל מאמצע שנות השישים שכלל ראש מגולח או מסופר קצר ביותר, חולצות מכופתרות משובצות ונעלי עבודה כמו נעלי ד"ר מרטינס. הם הושפעו מתת תרבויות ותנועות אחרות שפנו לקהל דומה, לדוגמה פאנק ותרבות ה"Rude Boy" שיובאה לאנגליה מג'מייקה שזוהתה גם היא עם עוני, מרד נעורים ואידאולוגיות קיצוניות בדומה לסצנת הפאנק. במקור, תרבות הסקינהדס התהוותה סביב גאווה של המעמד העובד, מקומות בילוי של מעמד העובדים וחיבה ללהקות מסוימות שפנו לקהל זה.
סוגיות של פוליטיקה וגזע כמעט ולא הורגשו בתרבות עד שנות השמונים. יחסם לפוליטקה התאפיין בסלידה וניכור בשנים אלו לכל גוני הקשת הפוליטית, ממשטר הצנע והשמרנות הבריטית ותנועת ילדי הפרחים האמריקאית כאחד. בשנות השמונים חל שינוי בתת-התרבות כשפאנקיסטים רבים עזבו את סצנת הפאנק שהפכה למיינסטרימית ותעשייתית וחיפשו בית חדש. המפורסם שבהם היה הוקסטון טום מק'ורט מלהקת 4-skins שנחשב דמות מרכזית בחידוש סצנת גלוחי הראש. עם הגל השני של התופעה, תת-התרבות נקרעה בין שני קצוות פוליטיים מנוגדים ששניהם פנו לתחושות הקיפוח של מעמד הפועלים בבריטניה של תאצ'ר- הקיצון הימני פנה לנאו-פשיזם ונאו-נאציזם והקיצון השמאלי פנה לסינדיקליזם ולאנרכיזם ומזוהה היום עם תנועת האנטיפה. מהגל השני צמחה גם סוגת הפאנק רוק "אוי!" המזוהה גם היא עם גורמים נאו-נאציים.
גזענות בסצנת גלוחי הראש.
תת-קבוצה אחת בתוך גלוחי הראש היא "הכוח הלבן של גלוחי הראש" (White power skinhead). הכינוי מהווה התייחסות לביטוי הגזעני "כוח לבן". קבוצה זו מאופיינת באידאולוגיה קסנופובית, גזענית, אנטישמית ונאו-נאצית. כבר בשנות ה-60 היו חלק מחברי קבוצה זו מעורבים במעשי אלימות נגד היפים, להט"ב ואסייתים. כיום מעורבים חלק מגלוחי הראש בקבוצה זו בארצות הברית בפעילות נגד מהגרים ממוצא מקסיקני וערבי וכלפי מוסלמים. חברי הקבוצה משתמשים בסממנים נאו-נאציים וגזעניים בלבושם ובקעקועיהם. רבים הפכו תת-קבוצה זו למזוהה עם כלל גלוחי הראש, ולפיכך דבקה בגלוחי הראש תדמית שלילית ואלימה; זאת אף על פי שאנשים אלו מהווים רק תת-קבוצה אחת בתוך גלוחי הראש. רבים מגלוחי הראש מתנגדים לסטריאוטיפ זה, ובשנות ה-80 אף הוקמו מספר ארגונים של גלוחי ראש אנטי-גזעניים.
התנגדות גלוחי הראש לגזענות החדשה.
בעקבות הקמתן של קבוצות גלוחי הראש בעלי אידאולוגיה גזענית ואנטישמית, החלה התנגדות והצהרה כללית בקרב חברי הסקינהדס המקוריים לתופעת האנטישמיות והגזענות החדשה בקרבם. בגלל אותן קבוצות קטנות גזעניות, נתפסים רוב חברי הסקינהדס כגזענים, דבר אשר רחוק מאוד מהמציאות. עם הזמן יצרו רוב חברי הסקינהדס לוגו המסמל את התנגדותם לגזענות מכל סוג, S.H.A.R.P, Skinheads Against Racial Prejudice, אשר פירושו בעברית "סקינהדס נגד דעות קדומות גזעניות".
סגנון לבוש ומראה.
סגנון לבושם של הסקינהדס שונה ומגוון עוד משנות השישים. מכנסי הג'ינס הפופולריים מלווים לעיתים קרובות בחולצות משובצות ובנעלי עור גבוהות מאוד המזכירות נעלי צבא במראן. פריט אופנה נוסף המזוהה עם הסקינהדס היא חולצת פולו של פרד פרי. תספורות גלוחי הראש שונות בסגנונן לפי טעמם של חברי הסקינהדס, החל מראש מגולח לחלוטין ועד לתספורת קצוצה מאוד. רוב נשות ונערות הסקינהדס אינן מגלחות את ראשן עד הסוף, לעיתים נראה ראשן מסופר תספורת קצוצה מאוד, תוך כדי שהן משאירות מלפנים פוני ארוך ולעיתים קווצת שיער ארוכה מאחור בקצה העורף. לבושן של גלוחות הראש מאופיין בחצאיות מיני קצרות עם חולצות טריקו הכוללות סמלים שונים, ובנעלי עור גבוהות. על פי רוב, ניתן לראות נעליים כהות המודגשות עם גרביים בהירים.
סקינהדס
שער לטינה
שער לטינה (בלטינית: Porta Latina - "פורטה לטינה" - השער הלטיני") היה שער ובו קשת אחת, בחומת אורליאנוס ברומא העתיקה.
מן השער יצאה הדרך ויה לטינה, ועל שמה קרוי השער. בסמוך ניצבת כיום הכנסייה הקרויה על שם השער סן ג'ובני אה פורטה לטינה.
היסטוריה.
המבנה הנמצא באתר כיום מקורו בתקופת הקיסר הונוריוס. מבנה זה כולל את השער, ושני מגדלי שמירה משני צדדיו, שצורתם מחצית העיגול. מגדלים אלה עשויים בטון ומצופים לבנים אדומות. ככל הנראה המגדלים נבנו מחדש במהלך המאה השישית.
השער בנוי אבני טרוורטין, ומעליו חמישה חלונות.
פורטה לטינה
השער הלטיני
דיאמגנטיות על
הוגו לפאייט בלאק
יקבי תשבי
יקבי תשבי הוא יקב בזכרון יעקב, השייך למשפחת תשבי ומנוהל על ידה.
היסטוריה.
בשנת 1882, מיכאל חמילצקי הגיע לזכרון יעקב בשליחות הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במטרה לגדל כרמים. הוא התיישב יחד עם משפחתו במושבה שפיה הסמוכה. בשנת 1925 על פי הצעתו של חיים נחמן ביאליק, הם עברתו את שמם לתשבי, ראשי תיבות של "תושב שפיה בארץ ישראל".
הגפנים של משפחת תשבי סיפקו ענבים לקואופרטיב היקב כרמל מזרחי עד לשנת 1985. בשנה זו תעשיית היין בישראל נקלעה למשבר ומחיר הענבים צנח. ב-1985 החליט יונתן תשבי, דור רביעי במשפחה הכורמים, לפרוש מכרמל מזרחי ולהקים יקב עצמאי. בתחילה הוא קרא ליקב על שם רוטשילד "יקבי הבארון" אך מאוחר יותר השם התחלף ל"יקבי תשבי", על שם המשפחה.
כיום, עובדים ביקב רבים מבני משפחת תשבי. מייסד היקב, יונתן תשבי, משמש כמנכ"ל ואשתו, נילי, מנהלת את מרכז המבקרים. גולן, בן הדור החמישי למשפחה, משמש בתור יינן ראשי וסמנכ"ל היקב.
היקב מוכר (2010) כמיליון בקבוקי יין בשנה, חלקם במסגרת תוכנית ייחודית בה לקוחות יכולים למלא בקבוקים ריקים מחדש, בנקודות "תדלוק" הפזורות ברחבי הארץ.
סדרות היין הגבוהות של היקב הן: "ספיישל רזרב" - יינות זניים ו"Estate" - יינות זניים. סדרות היין הפשוטות יותר של היקב הן "תשבי" ו"כרמים". לעיתים מייצר היקב גם יין קינוח, ברנדי ויין מבעבע.
קשת דרוסוס
קשת דרוסוס (בלטינית: Arcus Drusi - "ארקוס דרוסי"; באיטלקית: Arco di Druso - "ארקו די דרוסי") היא קשת שיש עליה עוברת אמת המים אקווה אנטוניניאנה - מעל ויה אפיה. הקשת נקראת בשם זה בשל זיהוי שגוי של הקשת עם קשת שהוקמה לזכר נירון קלאודיוס דרוסוס (אביו של הקיסר קלאודיוס בשנת 9 לפנה"ס). ככל הנראה מדובר בקשת שנבתה על יד טראיאנוס או קרקלה.
הקשת שולבה בביצורי שער סן סבסטיאנו על ידי הקיסר הונוריוס.
תיאור הקשת.
השער המקורי היה ככל הנראה מורכב משלוש קשתות, כיום נותרה רק האמצעית.
הקשת בנויה אבן טרוורטין, וצופתה שיש. משני צדדי הקשת הוצבו עמודי שיש לבן נוביים. גובה הקשת 7.21 מטרים, רוחבה 5.34 מטרים ועומקה 5.61 מטרים. הקשת נבנתה כחלק מאמת המים אקווה אנטוניניאה על ידי קרקלה בין השנים 211–216.
חלקה העליון של האמה, העשוי בטון ומצופה לבנים אדומות, הוא מתקופה מאוחרת יותר.
מדאם דה סטאל
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה (באיטלקית: Compendio Garibaldino di Caprera) הוא מתחם באי קאפררה המוקדש לג'וזפה גריבלדי, שהתגורר באי החל משנת 1856 ועד מותו ב-1882. המתחם, שכולל מוזיאון היסטורי, נועד להציג את סביבת מגוריו של הגיבור הלאומי האיטלקי במשך שלושים שנות חייו האחרונות. ניתן למצוא בו מכלול של מבנים ששימשו למגורים ולחקלאות, ושנבנו בין השנים 1856 – 1860 במטרה להוות חווה חקלאית עבור גריבלדי. במבנים ששוחזרו מוצגים אוספים של חפצים אישיים אשר שירתו את גריבלדי בחייו. בנוסף לכך כולל הקומפנדיו קפלה, בית קברות משפחתי וצמחייה מגוונת - בחלקה טבעית ובחלקה אקזוטית.
תולדות המקום.
הקומפנדיו כולל את המבנים ואת החפצים שהיו שייכים לגריבלדי ולבני ביתו. החפצים נאספו והוצבו במקומם הנוכחי כשנפתח המוזיאון בשנת 1978. במקור, הבית הראשון שנבנה היה בעל שלושה חדרים. הוא מצוי עד היום בדרום החווה. הבית נבנה בעזרת בנו של ג'וזפה גריבלדי, מנוטי (Menotti), וחבר עוזריו. כאשר גדלו צורכי הבית, הביא גריבלדי מעיר הולדתו בית עשוי מעץ. מסביב לחווה הוא בנה גדר אבנים, להגנה מפני חיות הבר. לבסוף בנה את "הבית הלבן", הנראה מעבר לעץ שניטע לכבוד בתו, היום במרכז המתחם. הבית עצמו נבנה בפשטות ללא קישוטים.
תיאור המקום.
בחדרים של ה"בית הלבן" נמצאים פרטי הריהוט והקישוט כפי שהיו בעבר. על הקירות תלויות תמונות של שלושה מבני משפחתו, אשר התגוררו עם גריבלדי בחווה:
באזור החקלאי מוצגים כלים ששימשו לעבודה חקלאית: אורווה עם אוכפים, כלי פרזול לסוגיהם ומחרשות.
באזור השירותים מוצג מטבח עם מים זורמים ישירות מבאר מים המצויה בחדר, ותנורי אפיה. לידו שורה של מתקנים להפקת שמן זית.
חדר אחר שימש כספרייה, ובו מוצגים מפה-ימית, חרבות ורובים. בחדר אחר מוצגות גלימות ייצוג ובגדים אחרים אשר גריבלדי נהג ללבוש. הרהיטים עטופים אף הם בבדים מאותה תקופה.
החדר האחרון מכונה בשם חדר המוות, בו שהה גריבלדי בימי חייו האחרונים. נמצאת בו עגלת נכים, אשר שימשה אותו בערוב ימיו. באמצע החדר מוצגת מיטת אפריון מוגבהת, עליה הונחה גופתו של גריבלדי, באופן שהיא תשקיף לכיוון חצי האי האפניני. על הקיר קבוע לוח ובו רשום תאריך מותו: יום שישי, 2 ביוני, וכן שעון עם ציון שעת הפטירה: 18.20.
מרסבא
חוקת לוקסמבורג
חוקת לוקסמבורג היא קובץ החוקים העליון של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג. החוקה הנוכחית נכנסה לתוקף ב-17 באוקטובר 1868.
חוקת 1868 סימנה את השינוי הרדיקלי במבנה החוקתי של לוקסמבורג, אך למעשה היא הייתה תיקון לחוקה המקורית. ההכרזה על החוקה הקודמת נעשתה ב-12 באוקטובר 1841, כניסתה לתוקף ב-1 בינואר 1842, והיא תוקנה פעם אחת ב-20 במרץ 1848 ופעם נוספת ב-27 בנובמבר 1856.
אור מאופיר