עבודתו החשובה ביותר שפורסמה ב-1903 נקראה "חקר החלל הקוסמי באמצעים של התקני תגובה" (ברוסית: (Исследование мировых пространств реактивными приборами. הוא חישב באמצעות משוואת ציולקובסקי, שהמהירות האופקית הנדרשת להביא טיל במסלול המעגלי הכי קרוב לכדור הארץ היא 8,000 מ'/שנייה (28,800 קמ"ש) ושניתן להשיג זאת על ידי שימוש בטיל רב שלבי המתודלק על ידי חמצן או מימן נוזלי.
ב-1903 הוא פרסם את המאמר "חקר מתקנים רקטיים של החלל החיצון", בו הוכח בפעם הראשונה כי הרקטה מסוגלת לבצע טיסת חלל. בעבודה זו ומאמרי המשך (1911 ו-1914), הוא פיתח מספר רעיונות לגבי טילים והשימוש במנועי רקטות על בסיס דלק נוזלי.
התוצאה של הפרסום הראשון הייתה בניגוד מוחלט לציפיותיו של ציולקובסקי. שום מדענים זרים לא העריכו באותה תקופה את מחקריו שמשמשים כיום כדיסציפלינה מדעית מרכזית בתחום החלל, למעשה ניתן לומר כי הוא הקדים את זמנו. ב-1911 פרסם את החלק השני של מאמרו "מחקר של התקנים רקטיים של החלל החיצון". ציולקובסקי העריך את האנרגיה הנדרשת להתגבר על כוח המשיכה, קבע את המהירות הנדרשת להניע את המתקן לעבר מערכת השמש (מהירות המילוט) ובחן את חישובי זמן הטיסה. הפרסום של מאמר זה עורר גלים בעולם המדע, וזכה לתמיכה נלהבת ממדענים עמיתים.
ב-1926–1929 ציולקובסקי מצא פתרון מעשי לבעיית השימוש בדלק הנוזלי על מנת להגיע למהירות מילוט מכדור הארץ. הסתבר שהמהירות הסופית של הרקטה תלויה בקצב זרימת הגז ממנה וביחס בין משקל הדלק ההתחלתי וירידת המשקל של הטיל תוך כדי שהוא נפטר מהדלק.
ציולקובסקי פיתח מס' רעיונות בהם השתמשו בטכנולוגיית הטילים. הם כוללים:
בתחום מנועי הדחף, ציולקובסקי חקר מספר רב של חומרי דלק מחמצנים וחומרי דלק בעירה והמליץ על שילוב בין חמצן נוזלי למימן או לחלופין חמצן עם פחמימנים. ציולקובסקי ביצע עבודה פורייה ביותר בתחום התאוריה של מטוסי סילון, והמציא מנוע מבוסס טורבינת גז. ב-1927 הוא פרסם תאוריה ותכנון של רכבת הנוסעת על גבי משטח אוויר (הבסיס לרחפת). על פיתוח זה הוא עבד מאז שנת 1921, ופרסם עליו מאמר חשוב בשנת 1927 שכותרתו, "התנגדות אוויר ורכבת האקספרס" (ברוסית: Сопротивление воздуха и скорый поезд). ב-1929 ציולקובסקי כתב ספר בשם "רכבות חלל רקטיות" (ברוסית: (Космические ракетные поезда והציע לבנות רכבות המונעות בצורה דומה לטילי חלל רב שלביים.
ציולקובסקי קידם את הרעיון של מגוון החיים ביקום והיה התאורטיקן ואיש המדע הראשון שקידם בהתלהבות את חקר החלל על ידי האנושות.
שנותיו האחרונות.
רק בשלב מאוחר יותר בחייו קיבל ציולקובסקי הוקרה על עבודתו החלוצית. הוא תמך במהפכה הקומוניסטית, והממשל הסובייטי החדש בניגוד למשטר הצאריסטי פעל במרץ לקידום המדע והטכנולוגיה. ב-1918 נבחר ציולקובסקי כחבר באקדמיה הסוציאליסטית.
ציולקובסקי עבד כמורה למתמטיקה בתיכון עד פרישתו ב-1920 בגיל 63. ב-1921 זכה בפנסיה לכל החיים. עם זאת נתקל בעוינות מסוימת מצד הממסד הפוליטי בעיקר בשל תמיכתו באאוגניקה. עם זאת, החל מאמצע שנות ה-20 החל הממסד הסובייטי להכיר בחשיבותה של עבודתו בתחומים אחרים, הוא קיבל אותות כבוד ואף תמיכה כספית להמשך מחקריו. הסופרים יעקב פרלמן וניקולאי רינין היו בין אלה שתרמו במיוחד לעלייה הניכרת בפופולריות שלו בברית המועצות בשנים 1931–1932 והפיכתו לסוג של גיבור לאומי.
ציולקובסקי מעולם לא בנה רקטת חלל או טילים מסוג כלשהו אולם השפיע על הדורות הבאים של מדעני חלל ומהנדסים. בין מסמכיו של ורנר פון בראון מדען הטילים הגרמני, שהיה ממייסדיה של תוכנית החלל האמריקאית ושיגורו של האדם הראשון לירח, נמצאו כתביו של קונסטנטין ציולקובסקי. הטילים המוצעים של ציולקובסקי תודלקו בתערובת של מימן וחמצן נוזליים, אותה תערובת בה השתמשו במעבורות החלל, זאת על אף שהמימן עבר ניזול בפעם הראשונה רק ב-1898.
ציולקובסקי מת בשנת 1935. פחות מרבע מאה לאחר מותו ראה העולם את הצלחת רעיונותיו ותוכניותיו, עת שוגר לחלל ספוטניק 1, הלוויין המלאכותי הראשון של הארץ.
אנרגיה אפלה
אנרגיה אפלה היא אנרגיה היפותטית שעל פי ההערכה המקובלת מהווה כ-68% מכלל המסה-אנרגיה של היקום. לפי המחקרים הטוענים לקיומה של אנרגיה כזו, השפעתה על מבנה היקום ועל התפשטותו תואמת את ההתנהגות הצפויה מקיומו של הקבוע הקוסמולוגי של אלברט איינשטיין, על פי משוואות פרידמן. התנהגות כזו בהקשר של יקום מתפשט משמעותה "עיקום המרחב" בכיוון הפוך מהכיוון בו מסה גורמת לעיקום המרחב על פי תורת היחסות הכללית.
תבנית ההתפתחות של אירועי סופרנובה מסוג Ia היא כמעט אחידה, ועל כן ניתן להשתמש בקרינה הנפלטת במשך האירוע כנר תקני למדידת מרחק הגלקסיה שבה הוא התרחש. תצפיות בסופרנובות מסוג זה ב-1998 הובילו את החוקרים למסקנה שהיקום מאיץ את קצב התפשטותו. זו מסקנה מפתיעה, מכיוון שעל פי חוק הכבידה האוניברסלי צפוי שמהירות התפשטותו של היקום תואט בגלל כוח המשיכה הפועל בין כל המסות בו. על-מנת להסביר את חוסר הדומיננטיות של הכבידה האוניברסלית ביקום שהתפשטותו מואצת, מניחים החוקרים את קיומה של אנרגיה אפלה שצפיפותה במרחב מוערכת בהתאם לתצפיות, על פי משוואות השדה של איינשטיין.
על גילוי ההתפשטות המואצת של היקום הוענק לאדם ריס, בריאן שמידט וסול פרלמוטר פרס נובל לפיזיקה לשנת 2011.
טיבה של האנרגיה האפלה, ולחלופין של הגורם לתצפיות המפתיעות המתקבלות מסקרי סופרנובות מסוג Ia, היא אחת השאלות הפתוחות בפיזיקה, ומהווה נושא מחקר פעיל בקוסמולוגיה.
גיא ריצ'י
ציאולקובסקי
מרבב
מרבב (באנגלית: Multiplexer או בקיצור Mux) הוא התקן אלקטרוני המממש פעולה בסיסית וחשובה הנקראת ריבוב, אשר בה מתבצעת בחירה של אחד מכמה ערוצי קלט לערוץ פלט בהתאם לערך בכניסות הבקרה. התקן המבצע את הפעולה ההפוכה למרבב הוא מפלג, Demultiplexer.
פעולת מרבב ספרתי פשוט.
המרבב בוחר את אחת הכניסות ומעביר אותה למוצא. הפעולה מתבצעת על ידי רכיבים אלקטרוניים המממשים שערים לוגיים כך שעבור כל צירוף של כניסות רק ערך של אחת הכניסות מועבר.
המרבב מקבל N כניסות מידע אשר בכל אחת ייתכן ערך לוגי (0 או 1), שמייצגות ספרות של מספר בבסיס בינארי. בנוסף לכך המרבב מקבל formula_1 כניסות ברירה. המרבב בורר את אחת מכניסות המידע באמצעות ערך כניסות הברירה ומעביר את הערך של כניסת המידע שנבחרה למוצא ההתקן.
למשל, עבור מרבב 2 ל-1 המקבל את כניסות המידע a ו-b, עבור ערך 0 של כניסת הברירה המרבב יפלוט את הערך של a, ועבור ערך 1 של כניסת הברירה יפלוט המרבב את הערך של b.
התקן כזה הוא שימושי לצורך מיתוג במרכזיות - אם נתרגם את המספר שחייגנו למספר בינארי, ונזין אותו למערכת של מספר מרבבים, נוכל לקבל חיבור בין ערוץ הפלט שלנו לערוץ הקלט של מי שחייגנו אליו.
סוג אחר של מרבבים משמש בתקשורת. המרבב מקבל מספר אותות, בדרך כלל ממקורות שונים, ומעלה את כולם על אותו ערוץ תקשורת. מרבבים אלו מאפשרים להשתמש ברוחב הפס העצום של סיבים אופטיים וכן להשתמש בטלפונים סלולריים.
אוניברסיאליות המרבב.
מרבב נקרא אוניברסלי מכיוון שניתן להפיק באמצעותו כל פונקציה בוליאנית על פי כניסותיו. כל פונקציה בוליאנית בעלת N קלטים ופלט אחד יכולה להיות ממומשת באמצעות מרבב בעל N כניסות ברירה, באופן הבא: הקלטים מחוברים אל כניסות הברירה של המרבב, ועבור כל קומבינציה של N הקלטים, תוצאת הפונקציה, 0 או 1, מחוברת לכניסת המידע המתאימה של המרבב.
אריה (קבוצת כוכבים)
אריה (♌︎) היא קבוצת כוכבים על גלגל המזלות ששוכנת בין סרטן במערב ובתולה במזרח.
מאפיינים בולטים.
קבוצת כוכבים זו מכילה הרבה כוכבים בהירים, כגון: רגולוס (α באריה), זנב האריה דנבולה (β באריה) ואלג'יבה (γ באריה). הקבוצה גם כוללת כוכבים עמומים רבים, ולחלק ניתנו שמות, למשל: זוסמה (δ באריה), כורט (θ באריה), אלמינליאר אלאסאד (κ באריה), אלטרף (λ באריה) וסוברה (ο באריה).
רגולוס, η באריה, אלגיבה, אדהפרה (ζ באריה), ראס אלאסאד אשמאלי (μ באריה) וראס אלאסאד אלג'נובי (ε באריה), נקראים לעיתים המגל בשל הצורה שהם יוצרים. כוכבים אלה מייצגים למעשה את ראש האריה ואת רעמתו. קבוצת שערות ברניקי נכללה בעבר בקבוצה והיוותה את ציצית זנבו של האריה.
כוכב וולף 359 באריה הוא אחד הכוכבים הקרובים ביותר - 7.7 שנות אור מאיתנו.
גליזה 436, כוכב חיוור במרחק 33 שנות אור מוקף על ידי אחד מכוכבי הלכת הקטנים ביותר שנמצאו .
גרמי שמיים עמוקים.
קבוצת אריה מכילה גלקסיות בהירות רבות, שמביניהן הזוג M65 ו-M66 והזוג M95 ו-M96 הן המפורסמות ביותר.
מיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית מזוהה הקבוצה עם האריה מנמאה שניצוד על ידי הרקלס כאחת ממטלותיו, והושם על כיפת השמיים. המצרים סגדו לאריה משום שהשמש הייתה במזל זה בתקופת שיטפונות הנילוס.
Within Temptation
Within Temptation ("ויד'ין טמפטיישן", אנגלית: "בתוך הפיתוי") היא להקת מטאל סימפוני/רוק סימפוני הולנדית אשר הוקמה בשנת 1996 על ידי הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt) והסולנית שרון דן אדל (Sharon den Adel).
קריירה מוזיקלית.
הלהקה שהתגבשה יחד עם הנגנים הראשוניים שלה, חתמה על חוזה הקלטות עם DSFA Records והחלה להקליט את אלבומה הראשון. חברי הלהקה המקורית היו ווסטרהולט, דן אדל וירואן ואן וין (Jeroen van Veen) שמנגן על הבס, יחד עם הגיטריסט מיקיאל פאפנהוב (Michiel Papenhove), המתופף איבאר דה-גראף (Ivar de-Graaf) והקלידן מרטיין ווסטרהולט (Martijn Westerholt), אחיו של הגיטריסט רוברט ווסטרהולט.