התנ"ך מספר על מקרים בהם נביאים הוכיחו את אמיתות שליחותם באמצעות אות או מופת פלאי. לדוגמה: משה קיבל מהאל שלושה אותות פלאיים כדי לגרום לבני ישראל להאמין בו; אליהו הוריד אש מהשמיים על חיילי המלך אחזיה; וישעיהו הסיג את צל השמש לאחור. הרמב"ם כתב כי אין לבקש מנביא "אות כאחד מאותות משה רבינו או כאותות אליהו ואלישע שיש בהם שינוי מנהגו של עולם" אלא לבחון אותו פעמים רבות בחיזוי מדויק של העתיד.
נביא ביוון הקדומה.
בדת יוון האורקל ענה בשם האלים על שאלות של המאמינים, למשל כהנת אפולו שישבה בדלפי, ונקראה הפיתיה. בנוסף היו חוזים שפירשו מסרים שהועברו מהאלים בעקיפין במעוף ציפורים, בקרבי חיות וכדומה.
האורקלים יכלו להיות כהנים או אנשים רגילים שהאלים בחרו לתת להם את הנבואה, למשל קסנדרה שקיבלה את הנבואה לאחר שהאל אפולו חשק בה.
בדומה ליהדות גם בתרבות יוון נשים יכלו להתבלט בתחום הנבואה.
חוסר היכולת של האדם להימלט מגורלו, כפי שהשתקף בנבואה, מהווה תמה מרכזית במיתולוגיה ובספרות היוונית. מוטיב זה משמש במגוון רב של טרגדיות ומחזות, כגון אדיפוס המלך, אנטיגונה ואחרים.
הכינוי "נביא" בימי הראשונים.
בתקופת הראשונים מספר חכמים נקראו בשם "נביא", ביניהם רש"י, רבנו תם, ור' שמואל החסיד. יש חוקרים שטענו שכל מי שנקרא כן הוא מחמת עסקם בנסתרות. וכראיה לדבר מציינים את רבי עזרא ממונקטור שנקרא בכמה מקומות "נביא", ובכמה כתבי יד נמצאו תיאורים שהוא עשה עליית נשמה. שרגא אברמסון דחה דבריהם, שהרי חכמים רבים נקראו כן גם מבלי שהיו מפורסמים על עיסוק בקבלה.
כמו כן, בשירת ספרד והמושפעים ממנה התואר נביא היה שגור למשורר. בטעם הדבר, ר' משה אבן עזרא הסביר שזה לקוח מן המקרא. ור' ידעיה הפניני הסביר: "בהיות המשורר חכם קראוהו נביא".
טוקטה ופוגה ברה מינור
טוקטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565, היא מיצירותיו הנודעות ביותר של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך, וקרוב לוודאי היצירה המוכרת ביותר שנכתבה אי פעם לעוגב. היצירה נכתבה כנראה בין השנים 1703–1707, כשבאך שהה בארנשטאט, והיא מיצירותיו המוקדמות ביותר.
טוקטה (באיטלקית: "מנוגנת") היא יצירה וירטואוזית לכלי מקלדת שמטרתה להדגים את יכולותיו הטכניות של נגן.
הפוגה (מלטינית: "לברוח" או "לרדוף") היא יצירה בה נע לכל אורך המנגינה מוטיב מוזיקלי המכונה "נושא" המתפתח ומשתנה לעיתים גם במספר סולמות נפרדים. בפוגה של באך "הנושא" הוא בעצם פיתוח מוזיקלי ברוח הטוקטה. כך שהפוגה היא בעצם הרחבה של הטוקטה.
על אף שיצירה זו היא מיצירותיו הנודעות ביותר של באך, האותנטיות שלה מוטלת בספק מאחר שאין עותק מקור חתום. העותק הישן ביותר שלה הועתק בידי יוהאנס רינגק. היצירה מכילה פרמטות וסימני דינמיקה, דבר שלא היה נפוץ במוזיקה לעוגב בימי באך, ומכילה גם קווינטות מקבילות (על פני מספר תיבות, בשני חלקי היצירה), מהלך שבאך נהג להימנע ממנו.
היסטוריה.
העותק הקדום ביותר ליצירה הוא עותק ללא תאריך מאת יוהאנס רינגק. רינגק כתב את העותק בין השנים 1730–1740.
היצירה פורסמה לראשונה ב-1833 במעורבות של פליקס מנדלסון,
שגם ניגן אותה בקונצרט בשנת 1840. חברת באך פרסמה אותה ב-1867 בקובץ מספר 15, במסגרת פרסומן של כלל יצירות באך. בחצי השני של המאה ה-19 גדל פרסומה של היצירה לאחר שקארל טאוסיג עיבד אותה לפסנתר, והפופולריות שלה גברה במאה ה-20.
היצירה עובדה לתזמורת על ידי לאופולד סטוקובסקי ושימשה קטע הפתיחה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה". היצירה מנוגנת גם בסרט "20,000 מיל מתחת למים" על ידי קפטן נמו, ובסרטים נוספים, בהם "שדרות סאנסט" ו"לה דולצ'ה ויטה". קטעים מהיצירה שימשו כנעימת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "היה היה - האדם".
הילה הררי
הילה הררי (במקור הילה חיון; נולדה ב-1 באוקטובר 1975) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
הררי החלה את דרכה בפסטיגל 1985 כאשר ביצעה את השיר "בלבולים", לצד קורין אלאל. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקה הצבאית, תחת ניהולו של אלון אולארצ'יק.
בשנת 1999 הייתה הררי חברה בלהקת פרה קדושה. קודם לפרסומה כזמרת לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה.
ב-2004 הוציאה את הסינגל "אנשים אומרים". השיר בילה זמן רב בצמרת המצעד של ערוץ 24. בקליפ משתתף צק ברקמן (עמי ב"אהבה מעבר לפינה"). הסינגל השני של הררי, "זה היה ביתי", היה חידוש לשיר של מני בגר, בשיתוף כלא 6 ומני בגר עצמו. השיר כבש את מצעדי הרדיו והפך למזוהה עם המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות. הסינגל השלישי של הררי היה הראשון פרי עטה: "מכוסה". אחריו הוציאה, בפברואר 2005, את אלבום הבכורה שלה, "זה היה ביתי".
בתחילת 2007 הוציאה את הסינגלים "מכה בפנים" ו"לילות לבנים".
בספטמבר 2008 יצא אלבומה השני, "אולי נאהב".
הוציאה את קלטת הילדים "המופע של הילה" ובכך ביססה את מעמדה ככוכבת ילדים. בהמשך הפכה את שמה כדמות כוכבת הילדים "היללי" שמבצעת קאברים לשירים עבור ילדים מהמוזיקה הישראלית.
בשנת 2022 עלה ליוטיוב פרק פיילוט לתוכנית חדשה לילדים בשם "I speak English", בה משתתפת הררי לצד סוזי מילר. בעקבות הצלחת פרק הפיילוט הוחלט על הפקת סדרת תוכניות שתשודר בערוצים השונים ובאינטרנט. בסדרה משולבים שירים מקוריים אותם כתבה והלחינה הררי ויחד הן מלמדות את ילדי ישראל את שפת האנגלית.
פרעות קישינוב
M47 (מ-Messier 47, או NGC 2422) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה הנמצא במרחק של כ-1,600 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-50 כוכבים. זהו מ"העצמים האבודים" של קטלוג מסיה, כלומר במיקום המקורי שציין שארל מסיה בקטלוג לא נמצא דבר, עקב טעות ברישום.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה בשנת 1654 ונכלל בקטלוג הערפיליות שלו. ב-19 בפברואר 1771 צפה שארל מסיה בצביר ותיאר אותו כ"צביר כוכבים, מעט רחוק יתר מהקודם (הצביר M46 שנצפה על ידו לראשונה באותו לילה) שכוכביו בהירים יותר (מאלו של צביר M46) ... הצביר הוא ללא ערפילית". מסיה רשם את מיקומו של הצביר ביחס לכוכב הסמוך 2 בירכתי הספינה, אך טעה ברישום ההפרש של העלייה הישרה בין הכוכב והצביר, כך שבמקום לרשום שההפרש הוא 8.9- דקות נרשם שההפרש הוא 8.9 דקות. הטעות הועתקה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם ג'ון הרשל (נרשם שם כ-GC 1594) ולקטלוג הכללי החדש של ג'ון דרייר (נרשם שם כ-NGC 2478). לא ברור האם הרשל ודרייר הסתמכו על קטלוג מסיה ללא בדיקה, או שבדומה למסיה, צפו קודם לכן בצביר הסמוך M46 וממנו עברו ל-M47 והניחו שרישום הקואורדינטות בקטלוג מסיה נכון. בשנת 1785 צפה ויליאם הרשל בצביר ומכיוון שלא היה ידוע על צביר במיקום הזה, הניח שמדובר בתגלית חדשה ורשם אותו, הפעם במיקום הנכון בקטלוג הערפיליות שלו, כאשר הוא מתאר אותו כ"צביר דחוס ויפה של כוכבים בהירים ועמומים". ג'ון הרשל ודרייר כללו את הצביר במיקומו הנכון בקטלוגים שלהם כ-GC1551 וכ-NGC2422. בשנת 1864, בהוצאה של הקטלוג הכללי שלו, ציין ג'ון הרשל בהערות על GC 1594, שהצביר שנקרא גם M47 לא נצפה מאז גילויו וככל הנראה מדובר בצביר דליל עם מעט כוכבים. רק בשנת 1959 זיהה אסטרונום חובב מקנדה את הטעות ברישום של מסיה ואת הזהות בין M47 ובין NGC 2422.
לצביר דרגת בהירות נראית 5.2 כך שניתן להבחין בו ללא ציוד עזר בתנאי צפייה מיטביים. באמצעות משקפת ניתן להבחין בכ-10-15 כוכבים שהבהיר שבהם הוא בעל דרגת בהירות 5.7. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בעשרות מכוכבי הצביר שבהירותם היא עד דרגה 11. מיקומו של הצביר הוא כ-5 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-12.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לסיריוס. הצביר M46 נמצא כ-1.3 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לו ולמעשה ניתן לצפות בשניהם ביחד באמצעות משקפת. כ-9.5 מעלות מדרום-דרום-מזרח ל-M47 נמצא הצביר הפתוח M93.
מאפייני הצביר.
מרחקו של M47 ממערכת השמש מוערך בכ-1,600 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-30 דקות קשת – כקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו האמיתי הוא מעט פחות מ-15 שנות אור. הצביר מכיל כ-50 כוכבים, רובם כוכבים צעירים מסוגים ספקטרליים A ו-B וחלקם תת-ענקים וענקים, לבנים וכתומים. גילו של הצביר מוערך בפחות מ-100 מיליון שנים והוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-9 קילומטרים בשנייה.
פייר לאוואל
פייר לאוואל (בצרפתית: Pierre Laval; 28 ביוני 1883 – 15 באוקטובר 1945) היה פוליטיקאי צרפתי, ששימש שלוש פעמים כראש ממשלת צרפת, בפעם השלישית בצרפת של וישי. לאחר שחרור צרפת מידי הנאצים במלחמת העולם השנייה, הועמד לאוואל לדין על שיתוף פעולה עם הנאצים, נדון למוות והוצא להורג.
קריירה מוקדמת.