למרות הרקורד התוקפני שלו בתפקידיו הקודמים הפך עתה מיד למצביא זהיר יותר והסתייג מהתועלת שבתקיפת עמדות מוגנות היטב. על רקע זה נוצרו חיכוכים בינו לבין גרנט, אשר כפה עליו לערוך מלחמת התשה נגד ארמיית צפון וירג'יניה של לי במסגרת מערכת אוברלנד (Overland Campaign) במאי ויוני 1864. גרנט ציווה על כך שכן היה נכון לסבול אבדות שנחשבו קודם לכן בלתי נסבלות, משום שידע שלצבא האיחוד יש עתודות כוח אדם ואילו לצבא הקונפדרציה לא היו. גרנט גם התערב בחלק מהפקודות שנתן מיד למפקדי המשנה שלו.
מיד נחשב כמי שתיפקד בעיקרו של דבר ביעילות במערכת אוברלנד ובמערכת ריצ'מונד-פיטרסבורג (מיוני 1864 ועד מרץ 1865), אם כי המוניטין שלו הוכתם בשל מספר החלטות פיקודיות שהביאו לתוצאות קשות. למשל, במסגרת המצור על פיטרסבורג, הוא פסל את תוכניתו של אחד מפקדי הגיסות שלו, גנרל אמברוז ברנסייד, לתקוף את קו ההגנה באמצעות דיוויזיה של חיילים אפרו-אמריקאים שעברה אימון מיוחד לקרב זה ממש. בשל החשש להשלכות פוליטיות הוא החליף אותה בדיוויזיה בלתי מאומנת של חיילים לבנים. קרב זה (קרב המכתש) נסתיים בכישלון חרוץ לצבא האיחוד. גם גרנט היה שותף לכשלונות אלו, שכן אישר את תוכניותיו של מיד.
בשנה האחרונה למלחמה נוצרה יריבות מסוימת בין מיד לבין הגנרלים ויליאם שרמן ופיליפ שרידן, שזכו אז להערכה ולקידום מהיר. מיד השתתף במערכה האחרונה של המלחמה, מערכת אפומטוקס, שהביאה לכניעת צבא הקונפדרציה, אך האשראי על הצלחתה נזקף בעיקר לזכות גרנט ושרידן.
תפקודו של מיד כמצביא זכה להערכה רבה יותר על ידי ההיסטוריונים של המאה ה-20 מאשר על ידי אלו שחקרו בשלהי המאה ה-19 את תפקודו. בין השאר נטען שהעדפתו שלא לתקוף עמדות הגנה מבוצרות בהתקפה חזיתית לא זכתה למחקר והערכה מספיקים בזמנו, ושאילו הוערכה כהלכה הייתה יכולה להיות לה השפעה של ממש על ניהול הקרבות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
חייו לאחר המלחמה.
משנת 1866 ועד מותו שימש מיד כמנהל מערכת הפארקים הציבוריים של העיר פילדלפיה. כמו כן שימש כמפקדם של מספר פיקודים צבאיים אזוריים, וב-1868 מונה למושל המחוז הצבאי השלישי בדרום ארצות הברית (אחד מחמישה שהוקמו כדי למשול על מדינות הדרום המובסות בתקופת השיקום שלאחר המלחמה). אוניברסיטת הרווארד העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד למשפטים, והישגיו המדעיים שלפני המלחמה הוכרו על ידי מספר מוסדות, ובהם החברה הפילוסופית האמריקאית.
מיד נפטר בפילדלפיה ב-6 בנובמבר 1872. הגורם למותו היה סיבוכים שהתפתחו עקב פצעי הקרב הישנים שלו בשילוב עם דלקת ריאות. הוא נקבר בפילדלפיה.
הנצחה.
מפעלי הנצחה רבים הוקמו לכבודו של מיד. על שמו נקרא בסיס הצבא פורט מיד במדינת מרילנד (הוקם ב-1917), כמו גם שני מחוזות מדינתיים, במדינת קנזס ובמדינת דרום דקוטה. בפילדלפיה הוצבו מספר פסלי זיכרון על שמו, ובכלל זה פארק פיירמונט, הפארק הגדול ביותר בעיר. אנדרטאות לזכרו הוצבו גם בפארק הצבאי הלאומי גטיסברג ובוושינגטון הבירה.
איגרות חוב של ממשלת ארצות הברית מסדרות 1890 ו-1891 נשאו על גביהן פורטרט של מיד. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מספינות ליברטי.
"אגודת הגנרל מיד בפילדלפיה" (General Meade Society of Philadelphia), שהוקמה על שמו, מתכנסת מדי שנה ביום הולדתו, ה-31 בדצמבר. היא מארגנת פעילויות שונות לזכרו, ובהן טקס אזכרה שנתי במקום קבורתו, סיורים באתרים הקשורים בפעילותו, סמינרים על חייו ותחזוקה של האנדרטה לזכרו באתר שדה הקרב של גטיסברג.
דמותו של מיד הופיעה במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה אודות מלחמת האזרחים ותקופתה, ובהם הסרט גטיסברג (1993) ומיני-הסדרה הכחול והאפור (1982). דמותו נכללה גם בעלילת ספר ההיסטוריה האלטרנטיבית גטיסברג (2003) מאת ניוט גינגריץ' וויליאם פורסטצ'ן.
1795 בארצות הברית
1795 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 19 שנה מיום היווסדה.
פרכוס חלקי מורכב
פרכוס חלקי מורכב הוא התקף אפילפטי המוגבל למחצית מוח אחת וגורם לליקוי במודעות או בתגובתיות.
תיאור ההתקפים.
לעיתים קרובות יש לפני פרכוס חלקי מורכב אאורה שהיא פרכוס חלקי פשוט. האאורה יכולה להתבטא בתחושת דז'ה וו, ז'מה וו, פחד, אופוריה או דפרסונליזציה. התקף אאורה יכול להתבטא כהפרעה בראייה כמו ראיית מנהרה או שינוי בגודלם של חפצים מקרופסיה או מיקרופסיה. בזמן שההכרה נפגעת האדם יכול להראות אוטומטיזם כמו תנועות בליעה, מציצה או ליקוק עלול להיות גם איבוד זיכרון (אמנזיה) סמוך לאירוע ההתקף. האדם יכול להיות מסוגל, עדיין, לבצע משימות שגרתיות כמו הליכה. יכול להיות שעדי ראייה לא יבחינו שמשהו אינו כשורה.
פרכוס חלקי מורכב יכול לנבוע מכל אונה של המוח. פרכוסים חלקיים מורכבים מקורם, בדרך כלל מהאונה הרקתית התיכונה, במיוחד מאזורי האמיגדלה, ההיפוקמפוס והנאוקורטקס.
פרכוס חלקי מורכב מתרחש כאשר פעילות מוחית מופרזת וסינכרונית גורמת למודעות ותגובתיות פגומה הפעילות החשמלית החריגה עלולה להתפשט לשאר המוח וליצור התקף טוני-קלוני כללי משני.
1794 בארצות הברית
1794 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 18 שנה מיום היווסדה.
ראלף מאצ'יו
ראלף ג'ורג' מאצ'יו הבן (באנגלית: Ralph George Macchio; נולד ב-4 בנובמבר 1961) הוא שחקן אמריקאי שהתפרסם בזכות תפקידיו בדרמות הנעורים "קראטה קיד", "נערי הכרך", ו"קוברה קאי".
ביוגרפיה.
מאצ'יו נולד למשפחה אמריקאית-איטלקית בעיירה האנינגטון, שבמדינת ניו יורק. הוא בנם של רוזלי וראלף מאצ'יו האב, שבבעלותם הייתה חווה.
מאצ'יו החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1980, בסדרה "שמונה זה מספיק" בה גילם את הנער ג'רמי אנדרטי.
ב-1983 שיחק בדרמת הנעורים של פרנסיס פורד קופולה "נערי הכרך", לצד קבוצת שחקנים צעירים שהפכו לאורך השנים לכוכבי קולנוע מצליחים, בהם טום קרוז, מאט דילון ורוב לאו. בסרט זה מאצ'יו גילם את ג'וני קייד, חבר כנופיית הגריזרס שהורג בטעות חבר בכנופיה היריבה. אחר כך שיחק בקומדיה "מטורפים מטורפים המורים" (1984) לצד ניק נולטי.
מאצ'יו הפך לאחד מאלילי הנוער המפורסמים ביותר של שנות ה-80 בזכות הופעתו בדרמת ההתבגרות של ג'ון ג. אבילדסן "קראטה קיד". בסרט גילם את הנער דניאל לארוסו, שמתאמן אצל שרת הבניין בו הוא מתגורר, המאסטר לקראטה מר מיאגי (נוריוקי מוריטה), במטרה להיאבק בחבורת בריונים מבית הספר בו הוא לומד שנוהגת להתקוטט עמו. בזכות ההצלחה המסחרית לה זכה הסרט, המשיך מאצ'יו גם לשני סרטי המשך.
ב-1986 גילם בדרמה המוזיקלית "קרוסרודס" את הגיטריסט יוג'ין מרטון.
ב-1992 הופיע בקומדיה "בן דודי ויני" בתור ביל המסתבך עם החוק באלבמה בעוון רצח שלא ביצע. על מנת להגן על חפותו הוא מגייס את בן דודו, עורך הדין וינסנט גמביני (ג'ו פשי).
ב-2006 שיחק בקומדיה "ליגת הבירה" ובשנים 2008–2009 בעונה השלישית של הסדרה "בטי" בתור הפוליטיקאי ארצ'י רודריגז.
במהלך הרבעון השני של 2011 הופיע בגרסה האמריקנית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", והודח לבסוף במהלך חצי הגמר.
ב-2013 הופיע מאצ'יו בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא" (How I met your mother) בתור עצמו.
בשנת 2018, כ-34 שנה לאחר צאת "קראטה קיד" הראשון, החל מאצ'יו להופיע בסדרת ההמשך לסרט, "קוברה קאי". לסדרה, שזכתה להצלחה רבה, צולמו חמש עונות.
למאצ'יו בן ובת מאשתו פייליס פיירו.
חיכמת שיהאבי
חיכמת שיהאבי (בערבית: حكمت الشهابي, תעתיק מדויק: חכמת אלשהאבי; 8 בינואר 1931 - 5 במרץ 2013) שימש כקצין בכיר בצבא סוריה וכיהן בתפקיד ראש המטה הכללי הסורי בשנים 1998-1974. שיהאבי הוא אחד משני הקצינים היחידים בהיסטוריה של סוריה (השני הוא מוסטפא טלאס), שזכה לדרגת עימאד אוול (عماد أول).
שירות צבאי.
שיהאבי, אשר נולד בעיירה אל-באב שבמחוז חלב, החל את הקריירה הצבאית שלו בתחום התעופה, ועבר הכשרות בברית המועצות ובארצות הברית. בשנת 1970 קיבל תואר בשירותי ביון, מטעם ברית המועצות, ובאפריל 1971 התמנה לעמוד בראש שירותי המודיעין בצבא סוריה. בשנת 1972 קודם לדרגת "עימאד" (عماد, מקבילה לדרגת גנרל), ומונה לעמוד בראש מחלקת הביטחון הצבאי. באפריל 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, עמד שיהאבי בראש המשלחת הסורית לארצות הברית, לשיחות על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.
ב-12 באוגוסט 1974, התמנה שיהאבי לרמטכ"ל צבא סוריה, קודם לדרגת "עימאד אוול", והחליף את יוסוף שאקור, שקודם לתפקיד סגן שר ההגנה. בדצמבר 1983, כאשר חלה הידרדרות במצבו הבריאותי של הנשיא חאפז אל-אסד, והיה חשש להמשך יציבות שלטונו, לקח שיהאבי חלק בוועדה שהוקמה לטובת הנהגת המדינה, יחד עם מוסטפא טלאס (שר ההגנה דאז), ועלי דובא. בשנים 1994 וב-1995, היה חלק ממשלחת סורית לארצות הברית, אשר דנה עם צוות ישראלי ואמריקאי בהכנה של שיחות שלום עתידיות עם ישראל.
ביולי 1998, לאחר 24 שנים כרמטכ"ל, אולץ שיהאבי לפרוש מתפקידו, כחלק מטיהור שורות, לפני מותו של הנשיא חאפז אל-אסד. אחת הסיבות לכך שאולץ לפרוש, הייתה קשריו הטובים עם עבד אל-חלים ח'דאם, אז סגן הנשיא, אשר נתפס כאיום על ידי היורש המיועד, בשאר אל-אסד. בשנת 2000, לאחר מותו של חאפז אל-אסד, נפוצו בעיתונות הסורית שמועות לפיהן שיהאבי צפוי לעמוד לדין באשמת שחיתות, והוא נמלט מסוריה, דרך לבנון, לקליפורניה, ייתכן שבסיועו של רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון באותה עת, עמו עמד בקשרי ידידות. לאחר כחודש שב שיהאבי לסוריה, ושמו טוהר על ידי הנשיא החדש, בשאר אל-אסד.
חכמת שהאבי
פילוסופיה מכאניסטית
יום הזיכרון (הממלכה המאוחדת)