קליבלנד הרוויח 24 אלקטורים ממדינות שבהן ניצח בהפרש של פחות מאחוז (קונטיקט, וירג'יניה ומערב וירג'יניה). הריסון השיג 15 אלקטורים מאינדיאנה, שהייתה המדינה הצמודה ביותר מבחינתו. למרות ההפרשים הזעומים, רק שתי מדינות (ניו יורק ואינדיאנה) עברו צד.
כשפרנסס קליבלנד והנשיא היוצא עזבו את הבית הלבן, היא הבטיחה לעיתונאים שהם יחזרו בתוך ארבע שנים, הבטחה שקליבלנד קיים.
רון-שולמית
אריזה וסימון אריזות
פלאסה דה אספניה (ברצלונה)
פורד מודל T
פורד מודל T (באנגלית: Ford Model T; באנגלית ידוע בכינויים Tin Lizzie, Flivver, או T) היא מכונית מבית פורד בסגנון מכונית עידן פליז שיוצרה בין השנים 1908–1927. תחילת יצור מודל T בשנת 1908 מהווה אבן דרך היסטורית בתעשיית הרכב העולמית. זהו דגם הרכב הראשון ששווק באופן המוני.
תחילה, הדגם נמכר במחיר של 900 דולר, אך הוא ירד עם השנים, עד שהגיע לכ-300 דולר בשנות הייצור האחרונות. עם הורדת המחיר, נפתח שוק הרכב אף לבני המעמד הבינוני בארצות הברית. המחיר הנמוך הושג הודות לכושר ההמצאה של הנרי פורד. פורד פיתח פס ייצור לרכב, והרכבת הרכב מחלקים זהים לכל המכוניות בדגם. המכונית הראשונה בייצור המוני ממודל T יוצרה ב-12 באוגוסט 1908 ועזבה את שטח המפעל בדטרויט ב-27 בספטמבר 1908.
מודל T הוא הדגם ה-19 של חברת פורד, אף שחלק מדגמים אלה היו בגדר אבטיפוס בלבד ולא שווקו לציבור. על דגם זה אמר הנרי פורד: "אני אבנה מכונית להמונים. היא תהיה גדולה דיה למשפחה, וקטנה דיה להפעילה ולטפל בה. היא תיבנה מן החומרים הטובים ביותר, על ידי האנשים הטובים ביותר שניתן להעסיק, ובהתאם לעיצובים הפשוטים ביותר שההנדסה המודרנית יכולה לתכנן. אבל מחירה יהיה כה נמוך עד שכל אדם המרוויח משכורת הוגנת יהיה מסוגל לרוכשה - ולהנות יחד עם משפחתו מברכת שעות של הנאה במרחבים הגדולים של אלוהים."
הדגם הוצע למכירה בצבע שחור בלבד. הלצה ידועה של פורד בהתייחסו לנושא היא:
דגם הטנק "פורד 3 טון M1918" שיוצר על ידי פורד בשנת 1918 צויד ב-2 מנועים של "פורד מודל T".
דגם "פורד מודל T" יוצא לאוסטרליה, והתחרה עם המכונית האוסטרלית שישה אוסטרלים, שיוצרה משנת 1919. בסופו של דבר גרם דגם "פורד מודל T" להפסקת ייצורה בשנת 1925.
ב-18 בדצמבר 1999 נבחרה פורד מודל T למכונית המאה.
ג'ריקן
ג'ריקן (באנגלית: Jerrycan) הוא מכל מלבני קשיח, בעל ידית נשיאה ופייה דמוית משפך ובעלת כיסוי אטום, המיועד להובלת מים, דלק ונוזלים אחרים במשקל הניתן לנשיאה על ידי אדם אחד או שניים. ג'ריקנים עשויים ממתכת או מחומר פלסטי ונפחם נע בדרך כלל בין חמישה לעשרים ליטר.
הג'ריקן פותח ערב מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נעשה בו שימוש נרחב על ידי צבאות גרמניה ובעלות הברית. מאז ועד היום יש לו שימושים צבאיים נרחבים למעשה בכל צבא בעולם. יש לו גם שימושים אזרחיים, במיוחד במחנאות.
כבר מראשית השימוש בג'ריקן נהוג היה לסמן את תכולתו באותיות (מים, בנזין וכו'), בין השאר על מנת להימנע ממילוי מים בג'ריקן שהכיל לפני כן דלק, מחשש להרעלה. כיום מקובל בחלק ממדינות העולם להבדיל בין ג'ריקנים לסוגי נוזלים שונים על ידי ייצורם בצבעים שונים.
המצאת הג'ריקן.
הג'ריקן הומצא בגרמניה בשלהי שנות השלושים. שמו הרשמי שם היה Wehrmachtskanister (בתרגום חופשי מגרמנית: "מכל לשימוש צבאי"). הג'ריקן הגרמני המקורי היה עשוי מתכת ובראשו הותקנו שלוש ידיות נשיאה אופקיות מקבילות. אלו איפשרו לשאת אותו בנוחות על ידי אדם אחד (בידית האמצעית) או שניים (בשתי הידיות החיצוניות). שקעים דמויי צורת האות X בשתי הדפנות הגדולות איפשרו לנפח המכל מידה של הרחבה.
שמו של הג'ריקן ניתן לו על ידי חיילים בריטים במהלך מלחמת העולם השנייה (Jerry – כינוי לחייל גרמני בפי החיילים הבריטים (על בסיס German) ; Can – פחית או מכל).
המצאת הג'ריקן היוותה שיפור ניכר בהשוואה למכלי הנוזלים הצבאיים שהיו בשימוש בעת המצאתו. אלו היו עשויים לרוב פח, לא היו נוחים לנשיאה ונטו לנזילות. המכלים הצבאיים הבריטים היו ידועים לשמצה במיוחד בזירת המלחמה בצפון אפריקה. שם גרמו הנזילות מהם לאובדן עשרות אחוזים מקיבולתם, עד כדי כך שמבצעים צבאיים בריטיים בזירה זו נפגעו בשל מחסור בדלק.
יתרונות הג'ריקן על פני המכלים האחרים בני זמנו היו רבים:
השימוש בג'ריקן בצבאות בעלות הברית.
כבר ב-1939 הגיע ככל הנראה ג'ריקן גרמני לידי צבא ארצות הברית, אשר החליט שלא להעתיקו ולהעדיף על פניו מכל צבאי אחר שפותח שם באותה עת.
הבריטים, שהתוודעו לעיצובו של הג'ריקן הגרמני לראשונה במהלך קרבות עם הגרמנים בנורווגיה ב-1940 הבינו מיד את עדיפותו והחלו להשתמש בו. עד 1942 הם הסתמכו על ג'ריקנים גרמניים שנלקחו שלל. לאחר מכן החל ייצור בריטי המוני של הג'ריקן. 2 מיליון מכלים הגיעו לזירת צפון אפריקה בראשית 1943. בהמשך החלו גם האמריקנים ליצרו.
עיצוב הפייה הגרמני של הג'ריקן אומץ גם על ידי הבריטים. מכסה הפייה הגרמנית היה שטוח, נע על גבי ציר והודק למקומו באמצעות אביזר דמוי מנוף. ניתן היה לפותחו בקלות ללא צורך במכשירי עזר. העיצוב האמריקני החליף פיה זו במכסה עגול בעל ארבע "אזניים", שהיה מתברג לתוך הדופן העליונה של המכל. מכסה זה נפתח פחות בקלות והיה מועד לנזילות יותר מעיצוב הפייה המקורי.
עד לסיום המלחמה באירופה במאי 1945 הצטיידו צבאות בעלות הברית בזירה זו ב-21 מיליון ג'ריקנים. נשיא ארצות הברית רוזוולט העריך את תרומתו של הג'ריקן למאמץ המלחמה של בעלות הברית כאשר ציין בנובמבר 1944, כי "ללא מכלים אלו לא היו צבאותינו מסוגלים לפלס את דרכם לרוחב צרפת בקצב בזק, אשר עלה על זה של הבליץ הגרמני ב-1940".
חבלה.
בראשית ימי הפעילות של הפת"ח שימש הג'ריקן כמנשא נוח לחומרי חבלה ומטעני נפץ.
הטבע לא עושה קפיצות
הטבע לא עושה קפיצות (בלטינית: Natura non facit saltus) הוא עקרון בפילוסופיה של הטבע מימיו של אריסטו ואולי אף קודם לכן ששימש כאבן-בניין להגות הפילוסופית של חוקרים ומדענים רבים לאורך ההיסטוריה. הרעיון מופיע כאקסיומה בכתביהם של גוטפריד לייבניץ וניוטון, מפתחי החשבון האינפיניטסימלי, וכמו כן שימש את צ'ארלס דרווין כעקרון מנחה בניתוח הברירה הטבעית בספרו "מוצא המינים". ניסוח העקרון כפי-שהוא לקוח מספרו של קארולוס ליניאוס "Philosophia Botanica".
על-פי העקרון, אובייקטים בטבע ותכונותיהם משתנים בצורה הדרגתית ורציפה ולא באופן פתאומי ובדיד. בהקשרו המתמטי מאפשר עקרון זה להניח כי הפונקציות והמשוואות המתארות מערכת טבעית כלשהי הן רציפות וגזירות. ההנחה כי חוקי הטבע מצייתים לעקרון זה שלטה למעשה בפילוסופיה של המדע מהעת העתיקה ועד לפיתוח תורת הקוונטים במאה ה-20.
בהקשר הביולוגי שימש העקרון על ידי דרווין ואחרים ככתב הגנה על רעיון האבולוציה, לפיו המגוון הביולוגי בעולם התפתח בהדרגתיות ותוך שינויים מינוריים מאב ביולוגי יחיד, משותף תחת מנגנון הברירה הטבעית. בדומה לפיזיקה, גם הביולוגיה ויתרה על דבקות רעיונית בעקרון, וזאת עם פיתוחן של תורות אבולוציה ביולוגית מודרניות ומושג המוטציה. מאחר שמבנה ה-DNA הוא בדיד בבסיסו, נתפסים כיום השינויים הביולוגיים היסודיים כבדידים אף הם, על-אף שמדובר על סדרי גודל מזעריים בלבד.
"Natura non facit saltum" הוא הציטוט המופיע בראש ספרו של אלפרד מרשל 'עקרונות הכלכלה'. מרשל, שהעריץ את הרברט ספנסר ומשנתו, עשה שימוש בציטוט הן כדי להצהיר על תמיכתו בחשיבה האבולוציונית והן כדי להדגיש את חשיבות החשבון האינפיניטסימלי ככלי אנליטי לניתוח בעיות כלכליות.
ניסוחים נוספים.
לעיתים מופיע הביטוי בנטייה saltum במקום saltus וזאת, בשל הופעה שונה ופשוטה יותר מבחינה תחבירית של צורת הנייטרלי של שם-העצם הלטיני saltus (קפיצה) בלטינית של ימי הביניים.
צ'ארלס דניאלס
צ'ארלס מלדרום "צ'רלי" דניאלס (באנגלית: Charles Meldrum "Charlie" Daniels; 24 במרץ 1885 - 9 באוגוסט 1973) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 8 מדליות מהן 5 זהב ושיאן עולם. הוא זכה ב-5 מדליות, מהן 3 זהב באולימפיאדה אחת. היה האמריקאי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית בשחייה.
דניאלס חידש את סגנון החתירה, מ"חתירה אוסטרלית" ל"חתירה אמריקאית", סגנון הנהוג כיום.
ביוגרפיה.
דניאלס נולד בדייטון אוהיו. בשנת 1903 הוא עבר להתאמן במועדון האתלטיקה של ניו יורק. בנוסף, היה אלוף בסקווש ובברידג'.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה דניאלס ב-5 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב במשחה ל-220 יארד חופשי בתוצאה של 2:44.2 דקות, לפני פרנסיס גיילי חברו לנבחרת (2:46.0 דקות) ואמיל ראוש מגרמניה (2:56.0 דקות), במשחה ל-440 יארד חופשי בשיא אולימפי חדש של 6:16.2 דקות, לפני גיילי (6:22.0 דקות) ואוטו ואלה מהונגריה (6:39.0 דקות) ובמשחה שליחים 4x50 יארד חופשי בתוצאה של 2:04.6 דקות ביחד עם חבריו לנבחרת השחייה של ניו יורק (תחרות משחה השליחים הייתה בין 4 קבוצות אמריקאיות בלבד). מדליית כסף במשחה ל-100 יארד חופשי, אחרי זולטאן הלמיי מהונגריה (1:02.8 דקות) ולפני סקוט לירי חברו לנבחרת ומדליית ארד במשחה ל-50 יארד חופשי, אחרי הלמיי ולירי שקבעו תוצאה זהה של 28.2 שניות, אחר כך שחו אחד כנגד השני לקביעת המנצח (swim off), הלמיי (28.0 שניות) ולירי (28.6 שניות).
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה דניאלס במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:13.0 דקות לפני הלמיי וססיל הילי מאוסטרליה. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי.