החל מיורו 1980 הנבחרת או הנבחרות המארחות את טורניר הגמר מעפילות אליו אוטומטית. הנבחרת הזוכה אינה מקבלת כרטיס אוטומטי לטורניר הגמר.
שלב המוקדמות.
הנבחרות המשתתפות במוקדמות אליפות אירופה מחולקות לקבוצות דרוג בעזרת שיטת הדירוג של אופ"א. בכל בית בשלב המוקדמות מוגרלת נבחרת אחת מכל קבוצת דירוג, כך שאין שתי נבחרות בעלות אותו הדרוג בבית אחד. מכיוון שמספר הנבחרות המשתתפות בטורניר אינו מתחלק במספר הבתים, מספר בתים יכילו נבחרת אחת יותר מבבתים אחרים. כל בית עורך תחרות פנימית במבנה ליגה, כאשר הנבחרות המסיימות בשני המקומות הראשונים עולות לטורניר הגמר.
מיקום הנבחרות בכל בית נקבע לפי מספר הנקודות אשר כל נבחרת צברה במהלך שלב המוקדמות. אם שתי נבחרות או יותר בעלות ניקוד זהה, מקומם נקבע לפי השיטה הבאה:
שלב המוקדמות מתחיל בסתיו שאחרי טורניר גביע העולם, כשנתיים לפני טורניר הגמר של אליפות אירופה.
טורניר הגמר.
24 הנבחרות אשר עלו לטורניר הגמר מחולקות ל-6 בתים. בכל אחד מהבתים משחקות הנבחרות 3 משחקים, משחק אחד גד כל אחת מהנבחרות בבית. שתי הנבחרות המסיימות במקום הראשונים (מקום ראשון ומקום שני), עולות לשלב הנוקאאוט של הטורניר, וכך גם 4 הנבחרות מהמקום השלישי עם המאזן הטוב ביותר.
שלב הנוקאאוט מורכב מארבעה שלבים: שמינית גמר, רבע גמר, חצי גמר וגמר. מבנה המשחקים נקבע מראש בהגרלה לפי הנבחרות שניצחו בשלבים הקודמים. בכל אחד מהשלבים משחקות הנבחרות משחק אחד נגד נבחרת אחרת, והמנצחת עולה לשלב הבא. המפסידות בשלב חצי הגמר ישחקו משחק נוסף על המקום השלישי. שתי המנצחות בשלב חצי הגמר ישחקו זו מול זו במשחק הגמר שיכריע מי היא אלופת אירופה.
הגביע.
הנבחרת הזוכה באליפות אירופה מקבלת את "גביע הנרי דלוניי", על שמו של המזכיר הכללי הראשון של אופ"א והוגה אליפות אירופה בכדורגל, אשר כבר ב-1927 הציע לפיפ"א להקים טורניר אליפות למדינות באירופה. הגביע נוצר על ידי ארתור ברטראנד בפריז בשנת 1960. הנבחרת הזוכה מחזיקה בגביע למשך 4 שנים, עד לטורניר אליפות אירופה הבא, אשר בו יועבר הגביע לנבחרת הזוכה. ב-2008 חודש הגביע, וזוכות העבר נחרטו על גבו.
זכיות.
33 נבחרות שונות השתתפו בטורניר הגמר לפחות פעם אחת, מתוכן 13 נבחרות הופיעו במעמד הגמר ו-10 זכו בטורניר. היא שיאנית ההופעות בטורניר הגמר, גמרי הטורניר וזכיות באליפות (בקטגוריה האחרונה בתיקו עם ).
נבחרת הטורניר של כל הזמנים.
נבחרת הטורניר של כל הזמנים נבחרה על ידי אופ"א ביוני 2016, כאשר הנבחרת נבחרה על ידי הציבור הרחב באתר אופ"א וטוויטר. 50 שחקנים היו מועמדים להיות בנבחרת, והם היו צריכים לכלול לפחות שניים מארבעת הקריטריונים הבאים בשביל להיבחר.
גיימר
גיימר (מאנגלית: Gamer; בעברית מכונה: מִשְׂחֲקָן) הוא כינוי סלנג לחובב משחקי מחשב, משחקי וידאו, משחקי לוח ומשחקי תפקידים.
בפרט הכוונה היא לחובבי משחקים אשר מבלים זמן רב במשחק, בדיון עם חברים או בקריאה על משחקים.
היבטים קוגניטיביים.
במחקר מ-2009 נמצא שלגיימרים יש מספר יכולות קוגניטיביות אשר מפותחות יותר בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
ההעצמה של משאבי הקשב מאפשרת לשחקנים להשיג זמני תגובה מהירים יותר ללא פגיעה ברמת הדיוק של הפעולות הנדרשות להם במהלך המשחק. אפקט זה בא לידי ביטוי בטווח רחב של גילים, מתלמידי בית ספר ועד לגילֵי הבגרות.
שיאים עולמיים.
גיימרים מסוימים מתמחים באספנות. למייקל תומאסון האמריקני שיא גינס של אוסף משחקי הווידאו הגדול בעולם. מדובר בכ-11 אלף משחקים ששווים מוערך בכ-4 מיליון שקלים. עם זאת, לא כל המשחקים באיכות הטובה ביותר.
בשנת 2012 אחד הגיימרים האוסטרלי, אוקן קיאה, עמד במשימה ושיחק במשך 135 שעות רצופות, אם כי היה תשוש. עורכי ספר השיאים של גינס אינם מעוניינים כי גיימרים יקריבו את בריאותם כדי לעמוד באתגרי הכניסה לספר השיאים וקבעו כללים ברורים כמו: חובה לצאת להפסקה בת 10 דק' כל שעה, לצאת לאכול לשתות ולישון.
עבור אחרים, חוויית המשחק של עשרות שעות רצופות הסתיימה באופן הרבה פחות סימפתי. בשנת 2011 צעיר בן 19, תלמיד קולג' מצטיין, התמוטט ונפטר אחרי ששיחק במשך 12 שעות רצופות במשחק יריות מקוון.
עבור משחקים מסוימים המשוחקים על ידי משתמשים מכל העולם, מתקיימות תחרויות רשמיות וקיימות אף קבוצות וליגות, עד לרמה שבה משחק המחשב הוא ענף ספורט כמו כל ענף אחר. למשל המשחק Leauge of Legends שאותו משחקים ברמה גבוהה בקוריאה הדרומית ובכל העולם.
קהילות מקוונות.
עם התפתחות האינטרנט התפתחו הגיימרים והקימו קהילות מקוונות באתרים ייעודיים כדי לעסוק בתחביבם, תוך שימוש ברשתות חברתיות מקוונות, מערכות פורומים וכיוצא בזה. אתרי האינטרנט הפופולריים הם Vgames הפופולרי בקרב הגיימרים בישראל, אתר YourGame, המריץ טורנירים, פורומי גיימינג ושרתי משחק רבים. במסגרת קהילות אלו השחקנים יכולים להחליף חוויות, לשחק זה כנגד זה במשחק רשת, לדון במשחקים ואף להשתתף בטורנירים. טורנירים אלו התפתחו גם הם, ולעיתים נושאים פרסים כספיים גדולים, עד שנוצר התואר "גיימר-פרו" (גיימר מקצועי), המסוגל להתפרנס מתחביבו.
עדה
MIM-23 הוק
MIM-23 Hawk (ראשי תיבות של: Homing All the Way Killer) היא מערכת הגנה אווירית של טילי קרקע-אוויר חצי אקטיביים ליירוט כלי טיס בטווחים בינוניים, בגובה נמוך עד בינוני, מתוצרת חברת "ריית'און" בארצות הברית.
טיל ה'הוק' הוא טיל מונחה עם "ביות חצי-אקטיבי", כלומר שהוא עוקב אחר המטרה ומנווט את עצמו אליה באמצעות החזר אותות של המכ"ם הקרקעי ש"מאיר" את המטרה מהקרקע. הטיל מפוצץ עצמו באמצעות מרעום-קרבה (כאשר עוצמת החזר שידור המכ"ם פוחתת - פיצוץ בעת חליפה בסמוך למטרה) או לחלופין, כשהטיל פוגע ישירות במטרה.
היסטוריה.
פיתוח ה'הוק' החל בצבא ארצות הברית בשנת 1952, הניסוי הראשון בטיל נערך ביוני 1956, פיתוח המערכת הושלם בשנת 1957 והיא הופעלה לראשונה בצבא ארצות הברית באוגוסט 1959. המערכת נפרשה בתנאי שדה על ידי חיל הנחתים האמריקאי בשנת 1960.
המערכת נרכשה על ידי רוב מדינות נאט"ו, יפן, איראן (טרם המהפכה האסלאמית) ומדינות נוספות ובהן ישראל החל משנת 1965.
במרוצת שנות פעילותו הארוכות, החל משנות השבעים עברה מערכת ה'הוק' שדרוגים ושיפורים רבים.
המערכת הראשונה שנכנסה לשימוש מבצעי בארץ הייתה PIP1 ונקראה בארץ "בסיסי". מערכת זו כללה בין היתר מכ"ם OMNI (רב כיווני) שהתממשק עם מכ"ם הפולסים PAR. המערכת השנייה היוותה שיפור מזערי של ה-PIP1 ונקראה בארץ "משופר", כאשר בה שופרו מחשב הסוללה (ICC) ומכ"ם ה-OMNI הותקן על אנטנת המכ"ם של ה-PAR (ולא בנפרד ממנו). מערכת ה PIP2 היוותה שיפור משמעותי, כאשר מכ"ם ה-(ROR (Range Only Radar ירד מסד"כ הסוללות לאור השיפור במכ"ם ה-PAR ובמכ"מ הנעילה והעקיבה, ה-HPIR (שעד אז לא הייתה לו מערכת אמידת מרחק עצמאית והוא הסתמך על נתוני ה-ROR). בסוף שנות ה-90 הוכנסה מערכת ה-PIP3, שכללה הכנסת מרכז בקרה אחיד, ה-BCP, שהחליף את מחשב הסוללה (ה-ICC) ואת מרכז הבקרה ה-BCC. בנוסף, מכ"ם ה-PAR נגרע לאור התממשקות הסוללה עם מערכת היהלום ומערכת ה-HPIR שופרה לכדי יכולת להעסיק מספר מטרות בעת ובעונה אחת, כאשר כל פלגה יכולה להעסיק עד שלוש מטרות במקביל (סוללה בעלת שתי פלגות יכולה להעסיק שש מטרות, במקום שתי מטרות ב-PIP2).
ה'הוק' בחיל האוויר הישראלי.
הרקע המדיני לאספקת טילי ההוק לישראל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל מרוץ חימוש בין ישראל ומצרים. ישראל הצטיידה בנשק צרפתי ומצרים ביצעה בשנת 1955 את עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. מלחמת סיני בשנת 1956 אף האיצה את תהליך המרוץ.
ב־5 ביולי 1961 שיגרה ישראל את הרקטה "שביט 2", רקטה ראשונה מסוג זה מתוצרתה. שיגור הרקטה גרם לסערה במדינות ערב, ולהאצתו של מרוץ חימוש אזורי.
כשנה לאחר מכן, ב-23 ביולי 1962 טענה מצרים כי שיגרה בהצלחה טילי קרקע-קרקע בשם אל-קאהר מתוצרתה ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות" (רק לאחר מספר שנים נודע כי הטיל פרימיטיבי ואינו יעיל).
באוגוסט 1962 הודיע נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי באיגרת לראש ממשלת ישראל על ההחלטה לספק לישראל סוללות טילים להגנה אווירית מסוג 'הוק'.
ב־2 בספטמבר 1962 הודיעה ארצות הברית רשמית ופומבית על החלטתה לספק טילי 'הוק' לישראל והדגש היה לאספקת טילים לצורך הגנה. בקריקטורה של דוש בעיתון מעריב נראה ה"דוד" קנדי מעשן סיגר בדמות טיל המכבד את הילד שרוליק (ישראל) בשלגון "הוק", ברקע נראה נאצר המעשן טיל התקפה משלו. לצורך לימוד מערכת ההוק ולקליטתם בחיל האוויר נבחרו יואש צידון ואריה גור. אספקת טילי ה'הוק' לישראל סימנה את תחילתו של עידן הצטיידות צה"ל בנשק אמריקאי.
הפעלת ה'הוק' בחיל האוויר הישראלי.
מערכת ההוק נקלטה בחיל האוויר בשנת 1965 וקיבלה את הכינוי "שנהב". לשם קליטתם הוקמה בחיל "יחידת טילי קרקע אוויר" בקיצור יטק"א. עם הקמתו של מערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי בשנת 1970 שולבו יחידות ההוק במערך זה ושמן שונה ל"יחידת טילי נ"מ" ובקיצור יטנ"מ.
הירי הקרבי הראשון של טיל הוק בעולם, והפלה ראשונה שלו, התרחשו ביום הראשון של מלחמת ששת הימים ב-5 ביוני 1967. מטוס אוראגן ישראלי פגוע טס לכוון הקריה למחקר גרעיני בדימונה. הטייס הפגוע, יורם הרפז, לא הזדהה והופל על ידי סוללת טילי הוק שהגנה על הקריה למחקר גרעיני.