הרמב"ן, שספרו "מלחמות ה'" חובר כתגובה לספר "המאור הגדול" שחולק על הרי"ף, כותב שלכאורה יש לחלוק על בעל המאור, ולפי הסברא שכאשר יש שני אמוראים, שאחד הסתפק בשאלה מסוימת (בנידונינו - רבא) והשני לא הסתפק בה (רבה), עלינו לפסוק הלכה למעשה כמו זה שלא הסתפק בה, אם מדובר בתלמיד במקום הרב, וכל שכן בנידוננו שרבה היה רבו של רבא. הרמב"ן מביא גם ראיה מדעתו של הרי"ף, שבמקום אחר שאמורא אחר הסתפק בשאלה מסוימת והשני לא, הוא פסק כמו מי שלא הסתפק בשאלה, למרות שהוא (רב פפא) היה תלמיד של הראשון (רבא). למרות זאת, מכיוון שהרי"ף פוסק ש"בתר תבר מנא אזלינן", ולא כמו רבה חוזר בו הרמב"ן והוא קובע שבמקום ששני אמוראים, שחיו בשני דורות שונים, דנו בשאלה מסוימת, הראשון מביניהם פסק בה והשני הסתפק בה, אין ביכולתינו לפסוק כמו הראשון שלא הסתפק בה, שהרי השני גם ידע את מאמריו של הראשון, ולמרות זאת הכריע שהדבר ספק. אפשרות אחרת מציע הרמב"ן בסוגיא, והיא שרבא גם הוא סובר ש"בתר תבר מנא אזלינן", ולכן פסק הרי"ף כך.
בתר מעיקרא אזלינן או בתר מסוף אזלינן
קארל לאגרפלד
חבש (עיטור קרב)
ישראל אליהו וינטרוב
הרב ישראל אליהו וינטרוב (כ"ב באדר ב' ה'תרצ"ב, 30 במרץ 1932 - י"א בניסן ה'תש"ע, 25 במרץ 2010) היה מקובל, מחבר ספרים והוגה דעות חרדי-ליטאי.
קורות חייו.
נולד בארצות הברית לאלכסנדר זיסקינד ולחייה עלקא (לבית שנירמן). למד בישיבת מיר וישיבת רבנו חיים ברלין בברוקלין. היה מתלמידי הרב יצחק הוטנר, הרב אבא ברמן והרב שמואל בירנבוים.
בשנת 1956, פרסם את ספרו "פתחי שערים" העוסק בדיני ספקות. רווחי מכירת הספר הועברו לארגונים יד לאחים וקרן הילד.
נודע כאידאולוג תקיף שהתנגד לכל מה שראה כסטייה מהדרך המסורתית. עסק רבות במחשבה ובקבלה, בייחוד בכתבי הגר"א, שעל פיהם הסביר את מאורעות ימינו. נאספו סביבו תלמידים ששמעו ממנו שיעורים בנושאים אלה. השאיר אחריו מאות מחברות של חידושי תורה.
בשנת 1989 חיבר, לבקשת הרב שך, מאמר כנגד דברי הרבי מלובביץ' שאמר ש"רבי" הוא "עצמותו ומהותו יתברך כפי שהשכין את עצמו בגוף". המאמר פורסם ב"יתד נאמן", בעילום שם, תחת הכותרת "בין אמונה טהורה לדעות כוזבות" ונאמר בו שדעה כזו היא פגיעה בעיקרי האמונה. הרב יצחק גינזבורג השיב על הדברים בקונטרס "וצדיק יסוד עולם".
בשנת 1995 פרסם ביומון "יתד נאמן" סדרת מאמרים פולמוסיים נגד חוקר הקבלה יוסף אביב"י, שבהם טען כי בספריו של אביב"י מתגלה נימה מזלזלת בחכמים שקדמו לו ובפרט ברבי חיים ויטל תלמיד האר"י. בתגובה קצרה שפרסם ביתד נאמן הכחיש אביב"י את ההאשמות.
בסוף שנת 2008 פרסם ביומונים המודיע ויתד נאמן מכתב שבו האשים את השבועון החרדי בקהילה בהשגת ראיון עמו בהתחזות. הרב וינטרוב הצטרף לרבנים שיצאו נגד השבועונים החרדיים, וכתב כי לא ידע שמדובר בריאיון לשבועון זה: . המו"ל של בקהילה, דודי זילברשלג, הכחיש את הדברים ואמר שהרב וינטרוב ידע שמדובר בריאיון לשבועון.
נפטר בי"א בניסן תש"ע ונקבר בבני ברק.
ספריו.
הרב וינטרוב השאיר אחריו חידושי תורה שתלמידיו מוציאים לאור. דבריו מופצים גם בעלון השבועי נפשו גחלים תלהט.
נום (מצרים העתיקה)
נום (מיוונית Νομός "נוֹמוֹס", "מחוז") היה יחידה גאוגרפית אדמיניסטרטיבית של מצרים העתיקה. השימוש הרווח היום במונח היווני ולא במונח המצרי ספּאת (spȝt) נולד עוד בתקופתו של שלטון בית תלמי במצרים. היוונים, שהוקסמו ממצרים העתיקה, יצרו רשומות היסטוריות רבות על אודות ארץ זו, ורשומות אלו היו נגישות להיסטוריונים המערביים והשפיעו על השימוש במונחים היווניים.
מצרים העתיקה.
ניתן לעקוב אחר חלוקת מצרים העתיקה לנומים עד לפני תקופת השושלות (לפני המאה ה-32 לפני הספירה). במקורם, נומים אלו היו ערי-מדינה אוטונומיות, אך מאוחר יותר התאחדו. לפי מסורת קדומה, הפרעה מנס השלים את האיחוד הסופי.
לא רק שחלוקת מצרים לנומים החזיקה מעמד מעל לשלושת אלפים שנה, שטחי הנומים האינדיבידואליים והסדר שלהם נשארו יציבים במידה ניכרת. חלק מהנומים, כגון Xois שבמרכז הדלתא או Khent במצרים העליונה, הוזכרו עוד באבן פלרמו, שנחרתה בתקופת השושלת החמישית (המאות ה-24 וה-25 לפני הספירה). שמות נומים אחרים, כגון Bubastis, לא מוזכרים לפני הממלכה החדשה (המאות ה-16 עד ה-11 לפנה"ס). תחת המערכת ששרדה את רוב ההיסטוריה של מצרים הפרעונית, הארץ הייתה מחולקת ל-42 נומים.
מצרים התחתונה, מבירת הממלכה הישנה ממפיס ועד לים התיכון, נחלקה ל-20 נומים. הראשון, סקארה, השתרע סביב ממפיס וגיזה באזור קהיר של היום. הנומים מוספרו מדרום לצפון לאורך דלתת הנילוס, תחילה ממערב ואז למספרים הגבוהים יותר במזרח. כך אלכסנדריה הייתה הנום השלישי; Bubastis הייתה השמונה-עשר.
מצרים העליונה חולקה ל-22 נומים. הראשון היה סביב יב קרוב לגבול מצרים עם נוביה באשד הנהר הראשון - באזור של אסוואן של היום. מנום זה המספרים הלכו ועלו עם הנהר, ברצועה צרה של אדמה פורייה שהיוותה את עמק הנילוס. Waset (תבאי העתיקה או לוקסור של ימינו) הייתה בנום הרביעי, אל-עמארנה הייתה ב-14, וMeidum הייתה ב-21.
בית תלמי ומצרים הרומית.
בתקופה השלטון היוונית-רומית על מצרים, חלק מהנומים שונו ואחרים נוספו. למשל תלמי שינה את הנום של קרוקודילופוליס לארסינו (Arsinoe). אדריאנוס יצר נום חדש, Antinoopolites כאשר Antinoopolis הייתה בירתו של הנום.
הנומארך.
בראשות כל נום עמד נומארך. תפקיד זה עבר בתקופות מסוימות בירושה, בעוד שבתקופות אחרות התפקיד מונה על ידי הפרעה. לרוב, כאשר הממשך המרכזי היה חזק, הנומארכים היו ממונים על ידי המלך. אולם, כאשר השלטון המרכזי היה חלש - כמו בתקופות פלישה חיצונית, או מלחמת אזרחים - היו נומים שהקימו לעצמם שושלות של מושלים. סכסוכים בין נומארכים כאלו היו נפוצים בזמנים שהשלטון המקומי קרס, כגון בזמן תקופת הביניים הראשונה, בין השושלות השישית והאחת עשרה, עד שאחד השליטים המקומיים הצליח לתפוס את השלטון על כל המדינה ולהכריז על עצמו כפרעה.
המשכיות הנומים.
הנומים שרדו את תקופת בית תלמי ועד לתקופה הרומית. תחת שלטון הרומאים, נומים עצמאיים הטביעו לעצמם מטבעות, שנקראו "מטבעות נומיים", ששיקפו תרבות ומסורת מקומית. הנומים במצרים שמרו על חשיבותם כיחידות אדמיניסטרטיביות עד ארגונם מחדש על ידי הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס.
מהשנים 307/8 לספירה, הנומים הוחלפו ביחידות קטנות יותר הנקראות "פאגי" ("pagi"). מושלי היחידות הללו נקראו "פאגארך" ("pagarch"). תפקידם הראשי היה לנהל את איסוף המיסים. מאוחר יותר הפאגארך קיבלו גם סמכויות צבאיות מסוימות. הפאגארכים היו לעיתים קרובות בעלי אדמות עשירים ששלטו על הפאגי ממנו צמחו.
רשימת הנומים.
הנומים מסודרים בטבלאות נפרדות למצרים העליונה ולמצרים התחתונה.
בתרבות.
בסדרה משפחת קיין והאלים המצריים, העולם עצמו מחולק לנומים. הנום הראשון הוא מצריים, העשרים ואחת הוא ברוקלין, הארבע עשרה הוא פריז וכו׳.
מסעות לגילוי מקור הנילוס (ספר)
מסעות לגילוי הנילוס (באנגלית: "Travels to Discover the Source of the Nile") הוא חיבורו רב-הכרכים של מגלה הארצות הסקוטי ג'יימס ברוס (James Bruce), שעשה בקרן אפריקה משך כמעט 12 שנים.
החיבור מתאר את שראה ברוס באתיופיה ובסולטנות סנאר ובמחוז העות'מאני של חבש (Habeş), וכולל תיאור מקיף של ההיסטוריה והתרבות המקומית. ברוס פרסם את חיבורו בשנת 1790, לאחר ששב לסקוטלנד, אולם זה התקבל בזלזול ובביטול, כמו גם הדברים שסיפר מיד לאחר שחזר ללונדון ב-1774. בין היתר נטען כי תיאוריו מוגזמים, והנרי סולט, נוסע אחר שביקר באתיופיה בראשית המאה ה-19, מתח על ברוס ביקורת נוקבת והאשימו בחוסר דיוק ובהסתרת עובדות. עם זאת, חלק ניכר מהאמור בחיבור אושר לימים על ידי נוסעים שביקרו באתיופיה מאוחר יותר. ב-1813 הוציא לאור הבלשן אלכסנדר מארי (Alexander Murray) מהדורה חדשה וערוכה של החיבור, והוסיף לה הערות, נספחים וחלק מהאוטוביוגרפיה של ברוס.
המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
המשחקים הפאראלימפיים (אולימפיאדת הנכים) ה-9 נערכו בברצלונה, ספרד בשנת 1992.
באולימפיאדה התקיימו תחרויות ב-15 ענפים: אופניים, אתלטיקה, בוצ'יה (דומה לפטאנק), ג'ודו, הרמת כוח והרמת משקולות (ענף אחד), חץ וקשת, טניס, טניס שולחן, כדורגל (7 שחקנים בקבוצה), כדורסל, כדורעף, כדור שער, סייף, קליעה, ושחייה.
אילנות
אנאנד
משפחת רקובר
משפחת רקובר היא משפחה ירושלמית ותיקה. רבים מצאצאי המשפחה משמשים במשרות ציבוריות, תורניות ורבניות חשובות בישראל.
שי גולדן
שי גוֹלדֶן (נולד ב-7 באפריל 1971) הוא סופר, עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
גולדן נולד בחיפה, וננטש על ידי אמו במרכז רפואי בני ציון ביחד עם אחיו רן בן השנה. את שמו "שי" נתנו לו הרופאים. אימו הביולוגית הסתבכה בהונאה ונכלאה כאשר היה בן חמש. גולדן גדל עד 4 בבית שבתי לוי, מאז ועד גיל 6 בבית יתומים בכפר יחזקאל, אז אומץ יחד עם אחיו רן, על ידי אוולין ואריה גולדן. לטענתו, אביו הביולוגי של רן הוא חנן גולדבלט.
את שירות הצבאי עשה כלוחם בחיל התותחנים. גולדן הוא בעל תואר ראשון בספרות משווה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועבד תקופה כדייל קרקע.