באולם אין עמודים, כשהקומה העליונה מורכבת מגלריות של עזרת נשים, תלויות במוטות סולידיים. הבימה נמצאת על פלטפורמה מיד ממול הארון. פנים הבניין, שנשמר היטב, מקושט בקישוטים עשירים יחסית. הקירות והתקרה מכוסים ציורים. צבעי התקרה נותנים רושם של שמים עם כוכבים.
הריהוט עשוי מעץ מסיבי.
מיאגי (מחוז)
מחוז מיאגי (ביפנית: 福島市; תעתיק לטיני: Miyagi-ken) הוא מחוז ביפן הנמצא באי הונשו שבחבל טוהוקו. עיר הבירה של מחוז מיאגי היא סנדאי. אוכלוסייתו של המחוז מעל ל-2 מיליון ורבע בני אדם.
היסטוריה.
רעידת האדמה (2011).
ב-11 במרץ 2011 התרחשה רעידת אדמה בסנדאי בשעה 14:46 (שעון יפן) מול חופי צפון-מזרח האי הונשו. רעידת האדמה הכתה בעוצמה 9.0 בסולם ריכטר, ונחשבת לרעידה החזקה ביותר שפקדה את יפן ב-140 השנים האחרונות והשביעית בעוצמתה בעולם מאז החלו המדידות.
גאוגרפיה.
מחוז מיאגי נמצא במרכז חבל טוהוקו לחוף האוקיינוס השקט. הרים גבוהים נישאים במערב המחוז ובחוף הצפון-מזרחי. אולם המישור המרכזי סביב סנדאי, העיר הגדולה בחבל, הוא נרחב.
מצושימה ידוע כאחד משלושת אתרי הנוף היפים ביותר ביפן. הוא מפרץ עם 260 איים קטנים, מכוסים בעצי אורן.
חצי האי אושיקה נמצא בחוף הצפוני של המחוז.
10 הנפות הן.
נפת איגו, נפת קאמי, נפת קטה, נפת קורוקאוואה, נפת מיאגי, נפת מוטויושי, נפת אושיקה, נפת שיבטה, נפת טודה ונפת ווטארי.
כלכלה.
דייג וחקלאות הם מקורות פרנסה חזקים במחוז מיאגי, בין השאר גידול אורז וגידול בעלי חיים בכמות גדולה. בנוסף, סביב סנדאי מתקיימת תעשייה, במיוחד של מוצרי אלקטרוניקה, מכשירי חשמל, ועיבוד מזון.
יששכר יואל
יששכר ברנהרד יואל (Joel; ב' באייר תר"ס, 30 באפריל 1900 המבורג, גרמניה – כ"ו בניסן תשל"ז 14 באפריל 1977, ירושלים) היה ספרן בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי במשך 42 שנים.
קורות חיים.
יששכר יואל נולד בעיר המבורג שבגרמניה. את חינוכו קיבל בעיר הולדתו – בתחילה בתלמוד תורה ואחרי כן בגימנסיה הריאלית ע"ש היינריך הרץ. לימודיו הגבוהים היו באוניברסיטאות פרנקפורט, מינכן והמבורג. הוא למד שפות שמיות, כשערבית הייתה המקצוע הראשי שבו התרכז. ב-1923 קיבל תואר דוקטור. נושא הדיסרטציה שכתב היה: מבוא לביקורת היסטורית פילולוגית של תרגום התורה הערבי לרב סעדיה גאון. לאחר מכן למד בכמה ישיבות באזור סלובקיה ובהמבורג. אחרי הסמכתו לרבנות ב-1924 עלה לארץ ישראל. אחרי עלייתו עסק בהוראה בבית הספר תחכמוני ובשנת 1926 קיבל משרה במכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1927 הוזמן על ידי הוגו ברגמן, מנהל בית הספרים הלאומי, לעבוד בבית הספרים כממלא מקום של דוד צבי בנעט ובאותה שנה התמנה למנהל מחלקת היהדות במקומו של גרשם שלום שהתמנה למרצה באוניברסיטה.
ברוב שנות עבודתו בספרייה היה סגן המנהל. ב-1947 וב-1968 היה מנהל זמני אחרי שגוטהולד וייל פרש, ומאוחר יותר כשקורט דוד וורמן פרש. בכל פעם עד שנמצא מנהל אחר. הוא התנה את מינוייו, בשתי הפעמים, בכך שיהיו זמניים, משום שהעדיף להתרכז בנושאים הספרניים ולא הניהוליים.
יואל היה נשוי לרות לבית אופנהיימר (1905-1979), ואב לשתי בנות ושני בנים.
תרומתו.
יואל בנה את שיטת העמדת הספרים על המדף באולם קריאה יהדות, שיטה הקיימת עד היום. בעבודתו במחלקת היהדות גם הרחיב והתאים לצרכים המשתנים את שיטת מיון ספרי היהדות שפיתח גרשם שלום – שיטת שלום. כמו כן התאים את שיטת דיואי לצורכי הספריות הציבוריות בארץ.
הוא ערך את הביבליוגרפיה הלאומית "קריית ספר" במשך 41 שנים, עסק בהכנת הביבליוגרפיה בנושאי יהדות בכתב העת ועוד. בנוסף לרישום הפריטים הביבליוגרפיים שהגיעו לספרייה כלל כתב העת גם מאמרים מחקריים של מיטב חוקרי היהדות בארץ. יואל גם היה עורך המאמרים. כמו כן היה אחראי על פיתוח אוסף כתבי היד בספרייה. ב-1969 ייסד את כתב העת רמב"י, שאותו ערך עד מותו. היה זה אחד משיאי פעילותו כספרן.
מאז 1956, כשנפתח בית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית, ועד אמצע שנות השבעים לימד יואל בבית הספר. המקצועות שלימד היו: מיון יהודי, מבוא לתולדות הספרות היהודית וקריאה בכתבי יד.
עופר ארז (רב)
הרב עופר ארז (נולד בט' בטבת ה'תשט"ז, 24 בדצמבר 1955) הוא מתלמידי אליעזר ברלנד. ידוע בעיקר בשל הרצאותיו בנושאים שונים ביהדות המופצות באמצעי מדיה שונים.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה חילונית בדרום רמת גן. למד בתיכון בליך והתגייס לסיירת צנחנים. סיים קורס קצינים. בשנת 1976 נפצע במהלך אימונים ובכך תם שירותו המבצעי. לאחר שהשתחרר מצה"ל סיים בהצטיינות תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. בסוף לימודיו החל להתעניין ביהדות ולמד בישיבת סלבודקה הליטאית בבני ברק.
לאחר כשנתיים של לימודים במקום התחיל להתקרב לחסידות ובפרט לחסידות ברסלב. במשך שנים מספר למד חסידות אצל הרב שמחה בר לב בבני ברק. התקרב לראש ישיבת שובו בנים, אליעזר ברלנד, ולרב יצחק מאיר מורגנשטרן. מונה לראש כולל שובו בנים במודיעין עילית ובשנת 2005 הקים כולל לחוזרים בתשובה בחולון. בעקבות פעילותו שם חזרו בתשובה בעיר והצטרפו לחסידות ברסלב.
מאז 2005 מופצים בישראל ובעולם תקליטורים עם הרצאותיו, המכונים "רדיו רבנו". במסגרת מפעל זה מופצים מעל מאה אלף תקליטורים בשנה. ההרצאות עוסקות בחגי ישראל, פרשיות השבוע וסוגיות באמונה על פי חסידות ברסלב.
בשנת 2009 הוקם ארגון "כאייל תערוג" המפיץ את ספריו ושיחותיו של הרב ארז.
דרכו הרוחנית.
מאז שנת 2003 מעביר הרב ארז הרצאות בישראל, המיועדות בעיקר לחילוניים הנמצאים בתהליך של חזרה בתשובה ומשתתפים בהן מאות אנשים כל שבוע. בהרצאותיו הוא משתמש בתכנים הלקוחים מספרות ברסלב ומספרי קבלה כמו פרדס רימונים, פרי עץ חיים ותיקוני הזוהר. הוא מדגיש בהרצאותיו את הדמונולוגיה היהודית ואת הכוח המיסטי העומד מולה: "צדיק יסוד עולם". הרעיון המרכזי במרכז הגותו הוא שהעולם נמצא בתהליך אינטנסיבי של גאולה המכוונת על ידי הצדיק, המקבל את כל ההשפעות הרוחניות ומחלק אותן לכל אדם על פי צרכיו האמיתיים, מה שמכונה "תיקון שורש הנשמה".
לפי תורתו, עבודתו הרוחנית של האדם מתמקדת ברצון ובמחאה. משום שרצונות האדם וכוונותיו משמעותיים הרבה יותר ממעשיו בפועל. בהתאם לכך, על האדם לרצות להתקרב אל ה' ולהגיע למדרגה רוחנית גבוהה, ובד בבד למחות נגד העבירות שהוא מבצע ולהפוך את תאוותיו הגשמיות לרוחניות.
הרב ארז תמך בהסתייגות באליעזר ברלנד כשהתפרסמה פרשיית מעשי האינוס בנשות הקהילה .
ריי פרלור
מלחמת לוב–מצרים
מלחמת לוב–מצרים הוא כינויה של תקרית גבול שאירעה בין לוב למצרים בין ה-20 ל-24 ביולי 1977. עקב התקרבותה של מצרים בראשות אנואר סאדאת למערב ועקב שמועות על הסכם שלום קרב בין מצרים לישראל, החלו אלפי אזרחים ואנשי מיליציה עממית לובים לצעוד אל גבול מצרים. התנועה גובתה בירי ארטילרי ותנועת מטוסי קרב מעל שטח מצרים. צבא מצרים הגיב בתקיפות ובעוצמה, הפציץ בסיסי חיל אוויר לובים ונכנס בכוח של שלוש דיוויזיות לתוך שטח לוב, תוך איום כיבוש ערים בשטחה. מעשי האיבה הסתיימו ב-24 ביולי תוך הסכם להסגת הכוחות המצריים אל שטחם.
רקע.
לאחר עלייתו של אנואר סאדאת לשלטון במצרים ובמיוחד לאחר מלחמת יום כיפור, חל שינוי במדיניות המצרית שכלל התקרבות אל ארצות הברית ואל המערב. זאת בניגוד ללוב, שהמשיכה לדבוק בתמיכה בברית המועצות. שמועות על תחילת מגעים בין מצרים לישראל לקראת הסכם שלום אפשרי עוררו את זעמו של השליט הלובי, מועמר קדאפי, שראה בכך הפרה מצרית של הצהרת ועידת חרטום ("שלושת הלאווים": לא לשלום עם ישראל, לא להכרה בישראל, לא לעריכת משא ומתן עם ישראל).
בתגובה לקרע בין המדינות עלה המתח ביחסים. שגרירויות המדינות הותקפו על ידי מפגינים וב-1 ביוני הורה קדאפי ל-225,000 העובדים המצרים בלוב לשוב לביתם. התסיסה האזרחית לובתה על ידי ממשלת לוב, עד ההצהרה על קיום "צעדה ספונטנית" לקהיר ששיאה היה בגבול מצרים ב-20 ביולי.
לפי דיווח משנת 1978 עולה כי המוסד הישראלי הזהיר ערב המאורעות את ממשלת מצרים מפני כוונות עוינות של לוב וניסיונות של קדאפי לחמם את הגזרה בתקווה למעשי איבה שיגלשו למצרים גופה ויאיימו על יציבות השלטון המצרי.
השתלשלות המאורעות.
ב-20 ביולי הגיעו אלפי צועדים, אזרחים ואנשי מיליציה אל גבול מצרים מול העיר המצרית סאלום. במקביל לעצירתם בגבול החל צבא לוב בירי ארטילרי ומטוסי מיראז' 5 לובים הוזנקו וטסו בשמי מצרים.
ב-21 ביולי נמשכה המתקפה על סאלום, כאשר גדוד הטנקים ה-9 של צבא לוב חצה את הגבול והתקדם תחת המטרייה האווירית וסיוע ארטילרי.
ב-22 ביולי החלה מתקפת הנגד החריפה. 3 דיוויזיות (אוגדות) של צבא מצרים הדפו את ההתקפה ושעטו אל תוך השטח הלובי. במקביל הפציץ חיל האוויר המצרי יישובים ובסיסי חיל אוויר לובים. ערי הגבול של לוב הושמו תחת מצור מצרי.
ב-24 ביולי נחתם הסכם הפסקת אש בתיווך נציגי הליגה הערבית, נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין ויו"ר אש"ף, יאסר ערפאת. הכוח המצרי נסוג מן השטח הלובי, אך נוצר רושם הרתעתי מצרי.
למצרים נרשמו כ-100 נפגעים (פצועים והרוגים), כמו כן הופלו 6 מטוסים מצריים. ללובים נרשמו כ-400 נפגעים וכן אובדן ציוד רב שכלל 60 טנקים, 40 נגמ"שים, 40 מטוסי מיראז' 5 ומטוס מיג-23 שהושמדו על הקרקע.
באוגוסט נחתם הסכם חילופי שבויים בין המדינות, אירוע שסיים את מצב הלוחמה סופית.
במאמר מערכת של הניו יורק טיימס סוכמה עילת המלחמה בין לוב למצרים: אם אין לערבים את ישראל להילחם בה, הם נלחמים זה בזה.
רנגו