מושר בסעודת ליל שבת. הפיוט מתאר את ההנהגה האלוהית והתקשרות אלוהים לעם ישראל בליל שבת, ואת הכוונות הקבליות שבהדלקת נרות שבת, עונג שבת, עריכת השולחן ומיקום החלות והנרות בו, הרחת הבשמים, אמירת הקידוש והשמחה שבסעודת ליל שבת.
הפיוט כולל עשרים בתים היוצרים את האקרוסטיכון "אני יצחק לוריא בן שלמה א'". כאשר האות ש' נכפלת בו פעמיים. הסבר לכפילות מובא על ידי תלמידו של האר"י, רבי ישראל סרוג; כי בתחילה כתב האר"י את הבית המתחיל במילה "שביתין" ולאחר מכן כתב את הבית המתחיל במילה "שכינתא" ומחק את הראשון. מה שמסביר את המנהג של קהילות שונות להשמיט את הבית המתחיל במילה "שביתין" ואת המנהג הכללי הרווח, לדחות את הפיסקה הזו ולאומרה בש' השנייה. יש הסוברים כי "שביתין" נכתב ע"י שבתי צבי או מזכיר אותו ולכן לא אומרים אותו.
המשך הפיוט שראשי הבתים שלו הם ל, מ, ה, א - עוסק בעיקר בבציעת הפת. יש המשמיטים אותו לחלוטין, ויש שנוהגים לאומרו בין הקידוש לנטילת ידיים או לאחר ברכת המוציא.
לחנים וביצועים.
ל'אזמר בשבחין' יש לחנים רבים ביניהם; ניגון חב"די לחנו של רבי הלל מפאריטש, הלחן התקבל במגזרים רבים. לחן נוסף שקט, המושר בחסידות חב"ד, ללחן יש ביצוע של שי צברי באלבום צמאה 4 וביצוע של שמחה פרידמן. לחן נוסף המקובל בחסידות ברסלב.
אסדר לסעודתא.
מושר בסעודת יום שבת. כל בית מבתי הפיוט מספר בדרך אחרת על משמעות סעודת בוקר יום השבת - "סעודתא בצפרא דשבתא". הוא עוסק בסודות הקבליים של "קידוש היום המכונה "קידושא רבא", שנים עשר ככרות לחם הפנים שהיה בבית המקדש. שני הבתים האחרונים הפותחים במילים "ידי אסחי" ו"אזמן בתלתא", אינם מושרים על פי רוב ויש הנוהגים לאומרם לפני ברכת המזון מאחר שהם עוסקים בנושא "מים אחרונים" ו"זימון".
הפיוט כולל שנים עשר בתים בני ארבע צלעות. האקרוסטיכון של השיר הוא "אני יצחק לוריא".
נהוג לזמרו בעיקר בקרב קהילות החסידים ועדות המזרח.
בני היכלא.
מושר בסעודה שלישית. מתאר את הזמן של בין השמשות של שבת שהוא זמן "רעוא דרעוין" - "רצון הרצונות", בו מבצעת השבת בכוחה הרוחני סילוק של כל ה"קליפות" וניתן להתקרב אל הבורא ברמה הקרובה ביותר עקב ביטול ה"חיצונים" והמפריעים.
הפיוט מורכב מעשרה בתים, האקרוסטיכון של השיר החל מהבית השני הוא "יצחק לוריא".
לחנים וביצועים.
לבני היכלא יש לחנים רבים, ביניהם; ניגון חבד"י של בני היכלא, לפי חלק מהדעות מחבר הלחן הוא רבי שניאור זלמן מלאדי, יש סוברים שמחבר הלחן הוא הלל מפאריץ' לניגון ביצוע של יאיר כלב, וביצוע של בני פרידמן. ולחן נוסף המקובל בחסידות ברסלב שמילי אונגר בלחן של הרשי ויינברגר, באלבום מדריגות.
בתרבות.
בשירו של אהוד בנאי, "רחוב האגס 1" (קרוב, 1989), מושמע המזמור בלחן שהיה נהוג במשפחת בנאי.
גם המוזיקאי גבריאל חסון מבצע את השיר באלבום "מעשה אצבעותיו", באותו הלחן, אך בעיבוד חדשני.
ביאטריקס פוטר
ביאטריקס פוטר (באנגלית: Beatrix Potter; 28 ביולי 1866 - 27 בדצמבר 1943) הייתה סופרת ומאיירת אנגלייה הידועה בשל ספרי הילדים שלה על חיות ובראשם פיטר הארנב.
ביוגרפיה.
ביאטריקס פוטר נולדה למשפחה מהמעמד הגבוה באנגלייה וחונכה על ידי מורה פרטית ללא מגע עם ילדים אחרים. היו לה מספר חיות מחמד והיא חבבה את הטבע. בתחילת המאה ה-20 היא פרסמה סדרה של ספרי ילדים על חיות. היא התארסה בחשאי עם המו"ל שלה, נורמן וורן, אולם זה נפטר עוד לפני שהספיקו להתחתן.
הצלחת סדרת הספרים לילדים הקנתה לה ממון. לאחר פטירתו של וורן, הודות להכנסות אלה, רכשה לעצמה אחוזה באזור האגמים של קאמבריה ועברה להשתקע שם. היא גידלה כבשים, המשיכה לכתוב ספרים ומספר שנים אחר-כך, ב-1913, נישאה לעורך דין תושב האזור. עם מותה היא הורישה את האחוזה שלה לקרן לשימור האזור, כדי להגן עליו מפני פיתוח נדל"ני.
ב-1936, שנה לפני הקרנתו לראשונה של "שלגיה ושבעת הגמדים", סרט ההנפשה הראשון שלו באורך מלא, ביקש וולט דיסני לקבל את הזכויות להפקת סרט המגולל את סיפורו של פיטר הארנב. הוא לא קיבל את הסכמתה של ביאטריקס פוטר לכך.
ב-1990 יצא לאור באנגליה ספר שבו תורגמו חלק מציוריה לרקמה וסריגה בידי הרוקמת והמעצבת פט מאנציני, שגם הוסיפה דוגמאות שמאפשרות לכל אחת ליצור את הכריות, הצעיף או כיסויי המיטה על פי הציורים של ביאטריקס.
בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "מיס פוטר", ביוגרפיה בכיכובה של רנה זלווגר.
בשנת 2012 החלה הקרנתה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "הרפתקאות פיטר הארנב", בערוץ ניקלודיאון. בישראל, הסדרה משודרת בערוץ הופ החל משנת 2014.
בפברואר 2018 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "פיטר ראביט", המבוסס על ספרי פיטר הארנב, והופק על ידי אולפני קולומביה. הסרט שילב אנימציה עם שחקנים ואת קולו של פיטר הארנב דיבב ג'יימס קורדן. את האנימציה יצרה חברת "Animal Logic" האוסטרלית.
עבודה מדעית.
פוטר חונכה בביתה והתעניינה בכל תחומי המדע, מלבד אסטרונומיה. לבה היה נתון במיוחד לבוטניקה. בעשור האחרון של המאה ה-19 התרכזה במיקולוגיה (חקר הפטריות). היא החלה בציור פטריות עקב יופיין, אך אחרי פגישתה עם המיקולוג צ'ארלס מקינטוש, גברה התעניינותה בדרך התרבותן של הפטריות והיא ביצעה איורים מיקרוסקופיים רבים של נבגים. היא פיתחה תאוריה בדבר נביטת נבגים, אך זכתה בעיקר להתעלמות, עקב מינה וגילה הצעיר.
אלקטרופורזה דו מימדית בג'ל
מרקלגוניס
מרקלגוניס (Maracalagonis) היא עיר בסרדיניה, בעיר המטרופולינית של קליארי 17 ק"מ מהעיר קליארי. התושבים מכונים בשם "maresi", שמקורו אתני. העיר נמצאת באזור הנחשב לפורה ומצויים בו מטעים רבים. עם זאת, רוב אוכלוסיית העיר מועסקת ברובה מחוץ למקום.
תולדות העיר.
לדעת חוקרים מקור שמה הוא שֵׁמִי. לפי דעה זו שמה של העיר: מרקלגוניס מורכב משתי מילים בשפה שמית : מרה (Mara) שפרושה "ביצה" ו-קלגוניס (Calagonis) שפרושה "מקום פורה" - אולי "כלכלה". שמות התואר מתאימים לגאוגרפיה של האזור.
בסביבה כפרים אחדים, ביניהם: סיני (סרדיניה), Castiadas, Quartu Sant'Elena, "Quartucciu", "Villasimius
רוויזיוניסטים
פיצוציה
יוסף אביב&quot;י
יוסף אביב"י (נולד בשנת 1951) הוא ביבליוגרף, מקובל וחוקר קבלה ביד יצחק בן-צבי בירושלים.
תולדותיו ומשנתו.
נולד בירושלים לסופר והעיתונאי אריה אביב"י (ראשי התיבות: אריה בן יוסף ובתיה יוזוק). למד בצעירותו בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הר עציון, ולאחר נישואיו החל לעסוק בספרות הקבלה. ספרו הראשון (שפורסם במהדורה מצומצמת בשנת 1977) היה "על סגנונות הקדש בתורה", ובו הוא מציג הסבר שיטתי לשינויי הסגנונות הספרותיים במקרא על פי תורת הקבלה. עבודתו מבוססת על ההנחה של הרב מרדכי ברויאר, וגורסת כי כל "מקור" במקרא הוא ספירה מסוימת בעולם האצילות.
בשנים הבאות פרסם אביב"י מספר מאמרים קצרים בנושאי קבלה וביבליוגרפיה של כתבי קבלת האר"י. בספרו "בנין אריאל" פרש אביב"י את סדר ההשתלשלות של כתיבת חיבורי האר"י והעתקתם, ומתוך כך עמד על סדרם וטיבם. הוא חלק על הנחת היסוד המקובלת בין לומדי הקבלה בדרכה של קבלת הרש"ש התופסת את דברי האר"י באופן אחדותי. לדעת אביב"י סדר הלימוד בכתבי האר"י צריך לפתוח בפירוש ספרא דצניעותא, שאותו כתב האר"י בעצמו, ולסיים בדרוש אדם קדמון, שאותו השמיע האר"י לתלמידיו סמוך לפטירתו. כך לומדים תחילה על עולם האצילות ורק לבסוף על הצמצום.
בשנת תשס"ח (2008) יצא לאור במכון בן צבי ספרו "קבלת האר"י". בספר זה מתוארים כל החיבורים שכתבו האר"י ותלמידיו, עריכותיהם והעתקותיהם במשך מאתיים שנה. מסקנתו של אביב"י היא כי האר"י לימד את מהלך ההאצלה בשתי בחינות שונות: המשכת שפע החיוּת וגילוי אור העצמוּת. כל אחת משתי הבחינות מתארת את מהלך ההאצלה כולו מראשו לסופו. בנוסף לשתי בחינות אלו, טוען אביב"י כי יש עוד בחינה נוספת, נסתרת, אולם הוא לא מפרט אותה בספרו.
אביב"י עסק גם בכתבי רמח"ל. במאמרים ובחיבור "המסבות המתהפכות" (נדפס בסוף ספר זהר רמח"ל שהוציא) טען אביב"י שכתבים אלו מחולקים לשתי קבוצות: בראשונה פירש רמח"ל את קבלת האר"י על פי דרך הגמול, ובשנייה פירשה על פי דרך הייחוד. שתי הדרכים האמורות מבוארות באריכות בכתבי הרמח"ל. אביב"י פרסם מכתבי-יד מספר חיבורים. הבולט שבהם הוא שריד מ"זוהר תניינא" של רמח"ל שהתגלה בספריית שוקן של בית המדרש לרבנים.
בשנת תש"פ פרסם מאמר בכתב העת "מכילתא" בו ערער על ייחוסו של ספר "קול התור" לאחד מתלמידי הגר"א. לדבריו מדובר בחידושים עצמאיים של המחבר.
אביב"י איננו מעביר שיעורים. אף על פי שאיננו בעל תואר אקדמי כלשהו, זוכים ספריו להערכה גם באקדמיה. במאמרו "היסטוריה צורך גבוה", שפורסם ב"ספר היובל" לרב מרדכי ברויאר, מאמר העוסק בקבלת הראי"ה קוק, הוא חולק על מספר חוקרי קבלה.
ספריו ומאמריו של אביב"י עוררו ביקורת בחוגים חרדיים ליטאיים אשר ראו בהם ערעור על דרך הלימוד המסורתית. בשנת 1985 פרסם הרב חיים פרידלנדר, חוקר הרמח"ל והמנהל הרוחני של ישיבת פוניבז', מאמר החולק על החלוקה של אביב"י את כתבי הרמח"ל לשתי קבוצות. בשנת 1995 כתב הרב ישראל אליהו וינטרוב ביומון הליטאי "יתד נאמן" כי בספריו מתגלה נימה מזלזלת בחכמים כמו ברבי חיים ויטל. הופצו נגדו פשקווילים בריכוזים חרדיים. בתגובה קצרה שפרסם אביב"י ב"יתד נאמן" הוא ענה למבקריו.
המקובל הרב יעקב משה הלל, ראש חברת אהבת שלום, הוציא לאור בשנת 1992 את ספרו "כתבוני לדורות" המפרט את השתלשלות כתיבות חיבורי האר"י. באחד ממאמריו פרסם אביב"י הערת שוליים שבה טען כי ספר זה התבסס לאורך עשרות עמודים על דבריו בספר "בנין אריאל" מבלי לציינו.