ב-1938 הפיק את המופע "מספיריטואלז לסווינג" בקרנגי הול, מופע חלוצי של מוזיקה שחורה באולם קונצרטים "לבן". במופע השתתפו בין היתר תזמורתו של קאונט בייסי, סידני בשה, ג'יימס פ. ג'ונסון, ביג ביל ברונזי ואחרים.
במקביל כתב האמונד באותה תקופה טורים במגזין דאון ביט. הוא לא הסתיר את דעותיו הפוליטיות והחברתיות בכתיבתו. למשל, הוא ביקר את דיוק אלינגטון לא על המוזיקה שלו אלא על אדישותו למדיניות ההפרדה בין לבנים ואפרו-אמריקאים, מדיניות לפיה הוא ותזמורתו, האפרו-אמריקאים, הופיעו באולמות שהכניסה אליהם הותרה ללבנים בלבד. בהשפעתו הפך דאון ביט לנושא דגל רעיון ביטול מדיניות ההפרדה, עודד תזמורות מעורבות והדגיש את המקוריות והתרומה של יוצרים אפרו-אמריקאים לג'אז (דבר שלא היה ברור מאליו באותה תקופה).
ממלחמת העולם השנייה ועד מותו.
במלחמת העולם השנייה שירת האמונד בצבא ארצות הברית. כשחזר, לא אהב את הכיוון אליו נטה הג'אז לאחר מהפכת הבי בופ והחליט לטפח סגנונות מוזיקה נוספים.
ב-1950 חבר שנית לקולומביה רקורדס וגילה את סצנת מוזיקת הפולק של ניו יורק. הוא הקליט את פיט סיגר ואמנים נוספים, שהבולט בהם היה בוב דילן הצעיר (ב-1961) עבורו הפיק את תקליטו הראשון והשני הכולל את השירים "Blowin' in the Wind" ו-"A Hard Rain's a-Gonna Fall". עוד גילה באותה תקופה זמרת גוספל בת 18 בשם ארית'ה פרנקלין, שהייתה לאחת מזמרות מוזיקת הנשמה הגדולות והחשובות ביותר.
פרויקט נוסף של האמונד ב-1961 היה הוצאתן מחדש של כל הקלטותיו של חלוץ הדלתא בלוז הנשכח רוברט ג'ונסון, באלבום King of the Delta Blues Singers, דבר שהחזיר את ג'ונסון לידיעת הציבור. ב-1971 הוציא האמונד מחדש את הקלטותיה של בסי סמית, על פרויקט זה זכה לפרס גראמי.
ב-1975 פרש האמונד מ"קולומביה", לאחר שהחתים את לאונרד כהן וברוס ספרינגסטין. ב-1983 החתים לחברה, לאחר פרישתו, את סטיבי ריי ווהן. ב-1987 נפטר משבץ.
חייו הפרטיים.
ב-1941 נשא לאשה את ג'מיסון מקברייד (Jemison McBride), לזוג נולדו שני בנים, זמר הבלוז ג'ון פ. האמונד וג'ייסון המונד. בן נוסף, דאגלס, נפטר בסמוך ללידתו. ב-1948 התגרשו.
בשנת 1949 נשא האמונד לאשה את אסמה סארנוף, אשתו לשעבר של יו"ר NBC, רוברט סארנוף. יחד גידלו את בתה רוזיטה. אסמה נפטרה ב-1988 מסיבוך של מחלת איידס בה לקתה עקב עירוי דם מזוהם.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי מוסקבה
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מוסקבה
הפסטיבל הבינלאומי לסרטים במוסקבה
הפסטיבל הבינלאומי לסרטים של מוסקבה
שאנדור ולאדר
שאנדור ולאדר (בהונגרית: Wladár Sándor; נולד ב-19 ביולי 1963), הוא שחיין ושחקן כדורמים עבר הונגרי. אלוף אולימפי, סגן אלוף עולם ואלוף אירופה במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה.
ולאדר נולד בבודפשט. הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן תמאש סצ'י.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 סיים ולאדר במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.32 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ולאדר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.93 דקות, לפני חברו לנבחרת זולטאן וראסטו (2:02.40 דקות) ומארק קרי מאוסטרליה (2:03.14 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.84 שניות, המנצח במשחה זה היה בנט בארון משוודיה (56.53 דקות) ובמקום שישי במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.29 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 57.30 שניות (תוצאה שהייתה מקנה לו מדליית ארד).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981, זכה ולאדר בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.72 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.80 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה ולאדר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.31 דקות, אחרי ריק קארי מארצות הברית שקבע שיא תחרות חדש של 2:00.82 דקות ולפני פרנק באלטרש ממזרח גרמניה (2:01.51 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.85 שניות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983, זכה ולאדר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.61 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.16 שניות, במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.38 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.06 דקות.
בשנים 1985–1987 שיחק ולאדר כדורמים. לאחר פרישתו הוא פתח עם אחיו זולטן מרפאה וטרינרית.
כריסטיאן האריה
כריסטיאן האריה היה גור אריות שנרכש על ידי שני צעירים אוסטרלים, ג'ון רנדל ואנטוני בורק, בשנת 1969 בחנות הכלבו הלונדונית הרודס. תיעוד מפגשו עם בעליו, שנים לאחר ששוחרר לטבע, זכה לפרסום רב במדיה.
רקע.
בהרודס היו נחושים למכור את כריסטיאן, לאחר שלילה אחד ברח מהכלוב וגרם נזק רב לסחורה במחלקת השטיחים. רנדל ובורק, בסיוע שתי ידידות, גידלו את כריסטיאן בביתם בלונדון, אך די מהר החליטו להעביר אותו לחנות הרהיטים בה עבדו. לאחר כ-9 חודשים הבינו שלא יוכלו עוד להחזיק את כריסטיאן בלונדון מפאת גודלו הרב ועלות הגידול הגבוהה. הם יצרו קשר עם ג'ורג' אדמסון, פעיל לשימור חיות בר, שיחד עם אשתו גידל את הלביאה אלזה בקניה וסיפורם התפרסם בסרט 'לחופש נולדה' בשנת 1966. בגיל שנה כריסטיאן הועבר לשמורת טבע בקניה שם ניסה אדמסון לסייע לו להשתלב בטבע ולהצטרף ללהקה.
המפגשים.
לאחר כשנה, כשנודע לרנדל וברוק על מות ראש הלהקה אליה הצטרף כריסטיאן, האריה בוי, הם נסעו לקניה לפגוש את כריסטיאן. נאמר להם, על ידי אדמסון כי ייתכן והאריה לא יזכור אותם. במפגש המתועד נראה כריסטיאן מתקרב אליהם בזהירות, ואז קופץ עליהם בהתרגשות, נעמד על שתי רגליו מחבק אותם ומתחכך עימם. שתי לביאות וגור שהיו חברים בלהקה קיבלו אותם גם כן.
המפגש האחרון של רנדל ובורק עם כריסטיאן התרחש ב-1972. כריסטיאן כבר ביסס את להקתו, היה אב לגורים וגודלו היה כפול מבפעם הקודמת בה תועד בוידאו. אדמסון טען כי הסיכויים לראות את כריסטיאן קלושים, מאחר שלא ראה את להקתו של כבר תשעה חודשים. אך כאשר הגיע אדמסון למחנה בשמורת הטבע הגיעו לשם כריסטיאן ולהקתו, יום לפני הגעתם של רנדל ובורק. זאת הייתה הפעם האחרונה בה ראו רנדל ובורק את כריסטיאן (אדמסון ראה אותו בפעם האחרונה ב-1973).
פופולריות.
סרטון ערוך מתוך המפגש המתועד ב-1971 פורסם לראשונה באינטרנט בשנת 2002. לאחר מכן הסרטון פורסם במייספייס וביוטיוב, אז גם הפך לוויראלי, יותר מ-35 שנה לאחר צילומו. לסרטון יש גרסאות שונות ברשת, עם עשרות מיליוני צפיות במצטבר. העניין המחודש הוליד כתבות וראיונות עם רנדל ובויד.
ב-2008 רכשה סוני את הזיכיון עבור הסיפור מרנדל וברוק. ב-2010 שכרה סוני כותבים עבור הסרט, והחלה למעשה את תהליך הפקתו.
ב-2010 פורסם ספר הילדים 'כריסטיאן, האריה המחבק' (Christian, the Hugging Lion).
יצחק מאיר אלטר
אנו, ילדי הפלא
אנו, ילדי הפלא (בגרמנית: Wir Wunderkinder) הוא סרט קולנוע מערב-גרמני בבימויו של קורט הופמן שיצא לאקרנים ב-28 באוקטובר 1958. התסריט, מאת היינץ פַּאוּק וגינטר נוימן, מבוסס על רומן סאטירי בשם זה מאת הוגו הארטוּנג שראה אור ב-1957.
הסרט מעביר ביקורת על החברה הגרמנית מעליית הנאצים ועד אחרי מלחמת העולם השנייה.
עד לשנת 1967, ועל אף שעבר את אישורה של המועצה לביקורת סרטים, נאסר הסרט להקרנה בישראל, זאת בשל האיסור על הקרנת סרטים מערב-גרמניים שאינם קופרודוקציה.
עלילה.
הסרט מציג את דמויותיהם המנוגדות של שני חברים לספסל הלימודים: האנס בֶּקֶל, עיתונאי גרמני אנטי-נאצי, וכנגדו ברונו טִיכֶס, נאצי אופורטוניסט, שאינו משנה את דעותיו גם לאחר מלחמת העולם השנייה. הסרט עוקב אחר חייו של האנס בֶּקֶל לאורך 40 שנה, החל מהמפגש המדומה של בן כיתתו ברונו טִיכֶס עם הקיסר וילהלם השני ועד לנס הכלכלי של גרמניה לאחר המלחמה (ומכאן גם הרמיזה לאותו פלא בשם הסרט).
בעוד טיכס מנצל את עליית השלטון הנאצי לקידום טובתו האישית, מבקש בקל לשמור על ערכיו, תוך כדי שהוא מאמין כי מדובר בתופעה זמנית בלבד. במהלך שנות השלטון הנאצי מאבד בקל העיתונאי את משרתו; חברתו הראשונה, ורה, מהגרת מגרמניה עם אביה, וכך עושה גם חברו היהודי לספסל הלימודים, זיגמונד. קירסטן הדנית, שלה הוא נישא, ומשפחתה עוזרים לו במהלך התקופה הקשה.
עם תום המלחמה מצליח בקל למצוא עבודה כעורך ספרותי בעיתון מכובד. במקביל צולח גם טיכס את השינוי במדינה והופך במהרה לתעשיין עשיר. בקל, שלא רואה בעין יפה את הצלחתו של טיכס הנאצי בגרמניה הדמוקרטית, מפרסם כנגדו מאמרים בעיתונו. טיכס, הנמנה עם המפרסמים באותו עיתון, פונה לממונים על בקל ומצליח להביא לצינזורו; אך בבואו לצאת ממערכת העיתון, נופל טיכס לתוך פיר המעלית ומוצא את מותו. בעת נפילתו לפיר נשמע הקריין אומר כי "אין די מעליות מקולקלות כדי להיפטר מכל הברוּנוֹאים".
בסצנת הסיום של הסרט נראית הלווייתו המרשימה של טיכס, וברקע מקוריינות המילים "יש רבים כמותו בקרבנו, אנו מזהירים את החיים".
על הסרט.
"אנו, ילדי הפלא" הוא – יחד עם "הגנרל של השטן" ("Des Teufels General", הלמוט קוֹיְנְטֶר, 1955) ו-"ורדים לפרקליט המדינה" ("Rosen für den Staatsanwalt", וולפגנג שְטַאוּדְטֶה, 1959) – מהסרטים הגרמניים הבודדים משנות ה-50 שמתמודדים עם תקופת הרייך השלישי. הסרט מציג את חוסר-האונים של אנשים הגונים, שחסרים כוח להתנגד לעליית הנאצים, המוצגים כטיפשים ולא-מוסריים.