ככל הנראה, ממשקי הגיט הכי מוכרים הם מבוססי אתרים: אתרים כמו GitHub, המקור הפתוח GitLab, Savannah, BitBucket ו-SourceForge כולם מציעים אירוח קוד מקוון כדי למקסם את ההיבט הציבורי והחברתי של קוד פתוח, ברמות שונות, יחד עם GUI מבוסס-דפדפן כדי למזער את עקומת הלמידה של השימוש בגיט. השילוב השקוף ביותר מגיע בצורה של תמיכה במנהל קבצים. מנהל הקבצים KDE, Dolphin, יכול להראות את מצב הגיט של תיקייה ואף ליצור התחייבויות, דחיפות ומשיכות. משתמשת בגיט כבסיס לממשק שיתוף קבצים בסגנון Dropbox.
סיעוף ומיזוג.
לגיט יש מודל סיעוף שמייחד אותה מתוכנות אחרות לניהול קוד. גיט מאפשרת ליצור מספר ענפים (branch) לוקאליים על מחשב, שיכולים להיות בלתי תלויים זה בזה לחלוטין ומאפשרים להוסיף לקוד חלקים חדשים במקביל ובצורה נוחה. מיזוג הקוד שנכתב בענפים השונים לכדי גרסה יציבה אינו מסובך בזכות הממשק הוויזואלי של גיט.
בקרב המפתחים קיימות קונבנציות לשמות של ענפים בהתאם לתפקידם, ונהוג שלכל פרויקט יש ענף ראשי שכל הענפים מסתעפים ממנו, ומתמזגים אליו בסיום הפיתוח הנקודתי. במשך שנים רבות היה נהוג לכנות את הענף הראשי בשם "master", אך ב-2021 שונה השם ל-"main" בעקבות מחאות על הקונוטציה השלילית של השם master שמתקשרת לעבדות. ענף נוסף שנהוג להשתמש בו הוא "develop" - ענף שמשמש לייצוג גרסת הפיתוח היציבה שעדיין לא שוחררה לשימוש. לעיתים נעשה שימוש גם ב-"stable" שמשמש ליצוג הגרסה האחרונה של מערכת שהיא יציבה בוודאות.
מודל הסיעוף מאפשר התנסות בפיתוח ללא חשש לפגוע במהימנות של המוצר הראשי ולכן הופך את חוויית הפיתוח של המשתמשים לקלה יותר ולנוחה יותר. המודל גם מאפשר מעבר מהיר בין גרסאות במקרה של תקלות ובאגים.
גרסאות.
רשימה של גרסאות:
ארגון.
טורבאלדס פיתח את גיט בחודשים הראשונים. לאחר מכן הפך ג'וניו המאנו למפתח הראשי. גיט לא דורשת השמת זכויות יוצרים, ונכון לסוף 2010 יותר מ-600 אנשים תרמו קוד למיזם. החל מה־16 בדצמבר 2010 המיזם מנוהל בחסות מוסד חופש התוכנה (Software Freedom Conservatory). גוף זה מספק ישות משפטית (לדוגמה: עבור תרומות) וייעוץ משפטי.
שארלוט, נסיכת בלגיה
הנסיכה שארלוט מבלגיה (7 ביוני 1840 – 19 בינואר 1927) הייתה נסיכת בלגיה, קיסרית מקסיקו ואשתו של מקסימיליאן הראשון ממקסיקו. שארלוט ידועה גם בשם קרלוטה ממקסיקו.
ביוגרפיה.
שארלוט נולדה ב-7 ביוני 1840, ללאופולד הראשון, מלך הבלגים ואשתו השנייה לואיז-מארי, נסיכת אורליאן. שארלוט נקראה על שמה של אשתו הראשונה של אביה, שארלוט הנסיכה מווילס אשר מתה במהלך הלידה של בנה הבכור בשנת 1817. שארלוט הייתה בת-דודתה של מלכת בריטניה, ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט. אחיה היה לאופולד השני, מלך הבלגים.
בצעירותה, שרלוט דמתה לאמה, ונודעה כיפה, בעלת תכונות עדינות. בשילוב עם מעמדה כבתו היחידה של המלך לאופולד, היא הייתה כלה נחשקת.
במהלך 1857 נישאה הנסיכה שארלוט לארכידוכס מקסימיליאן מאוסטריה, אחיו של קיסר אוסטריה פרנץ יוזף הראשון. בני הזוג בחרו לבנות את ביתם בקרבת העיר טרייסטה, בטירת מירמרה שנבנתה במיוחד עבורם.
בשנת 1864 הוכתר מקסימיליאן לקיסר מקסיקו במקסיקו סיטי. שארלוט, בעקבות המעבר לארץ דוברת ספרדית, שינתה את שמה והפכה לקיסרית קרלוטה ממקסיקו. לבני הזוג, שנודעו כזוג אוהב ומאושר, לא היו ילדים, ולכן הם אימצו את שני נכדיו של אוגוסטין הראשון, מי שהיה קיסר מקסיקו בשנת 1820. הזוג ייעד את אוגוסטין, בנם המאומץ הבכור, ליורש העצר בשם "הוד מלכותו, נסיך איטרובידה". ימי שלטונם של מקסימיליאן ואשתו במקסיקו ארכו 3 שנים בלבד.
עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1865, הביעה ארצות הברית נכונות לתמוך ברפובליקנים המקסיקנים וסיפקה להם נשק. ארצות הברית פלשה לשטחים דרומית מארצות הברית וכבשה שטחים בדרום ארצות הברית של היום (כגון טקסס), תוך ספיגת אבדות כבדות. הדרישה הייתה שחצי הכדור המערבי חייב להיות בשליטה אמריקאית ולאירופה אין מקום בחלק זה של העולם וזאת לפי דוקטרינת מונרו. בשנת 1866 נסוג נפוליאון השלישי בראשות הצבא הצרפתי ממקסיקו, דבר אשר האיץ את נפילת שלטונו של מקסימיליאן.
הקיסרית שארלוט יצאה לאירופה בשנת 1864 על מנת לנסות לגייס תמיכה לשלטונו של בעלה, בפריז, וינה ולבסוף ברומא, אצל האפיפיור פיוס התשיעי. לאחר שכל מאמציה כשלו, סבלה שארלוט ממשבר רגשי עמוק (ויש הטוענים כי סבלה מאי שפיות) ולא שבה מעולם למקסיקו. בשנת 1867 כאשר הקיסר מקסימליאן הוצא להורג על ידי בניטו חוארס ושותפיו, החריפה פגיעותה הנפשית של שארלוט. היא החליטה לחיות חיי בדידות והסתגרות בטירת בוכאוט בעיר מייזה, בלגיה, שם נפטרה ב-19 בינואר 1927.
בטירת מירמרה מוצגים חדרי מגוריהם המפוארים של שארלוט ובעלה בטרם נסיעתם למקסיקו.
כריסטוף-אדואר מוס
כריסטוף-אדוארד מוֹס (בצרפתית: Christophe-Édouard Mauss; 18 במרץ 1829, רואן, נורמנדי שבצרפת – 1914) היה אדריכל צרפתי.
חייו.
מוס היה תלמידו של סימון-קלוד קונסטן-דופה (Constant-Dufeux), והתבלט בסלון של 1859 כאשר תכנן בית מחסה לעניים. בהמשך דרכו היה אחראי לכמה פרויקטים במזרח התיכון: באיזמיר, סלוניקי ואלכסנדריה.
בשנת 1862 נשלח על ידי ממשלת צרפת לירושלים כדי לשקם חלקים מכנסיית הקבר וכן את מנזר סנטה אנה שליד שער האריות. שיפוץ הכיפה של כנסיית הקבר נמשך כ-5 שנים בשיתוף פעולה עם נציג הממשלה הרוסית, האדריכל מרטין איוונוביץ' אפינגר, שעבד בירושלים בשנים 1860–1864 ותכנן ובנה את המבנים במגרש הרוסים.
בשנת 1864 השתתף כנציג ממשלת צרפת במשלחת של דה סוסי, שחקרה את אזור ים המלח וארץ העמונים. באותה שנה הוא תכנן ונטל חלק במשלחת של הדוכס אונורה דה לוינס (De Luynes) ארכאולוג ומומחה למטבעות עתיקות (1802–1867) לכרך הבירה של מואב ושובאק, מצודה צלבנית צפונית לפטרה, ופרסם את הממצאים בספר על מונומנטים צלבנים של ג. ריי (G. Rey).
בשנת 1873 הוא גילה את ברכת בית חסדא הנמצאת במתחם מנזר סנטה אנה ובשנת 1888 הוא פרסם מאמר גדול מלווה בתוכניות ושרטוטים הנמצאים באגף היהודי של הלובר.
ב-1892 הוא פרסם מחקר על שרידי כנסית ירמיהו הצלבנית באבו גוש שניתנה לממשלת צרפת על ידי הסולטאן הטורקי בשנת 1873 ובנייתה מחדש הסתיימה בשנת 1909.
הוא פרסם מחקרים אודות "משקלות צרפתיים ואנגליים", "יחידות מידה עתיקות" ונושאים ארכאולוגיים מחוץ לתחומי א"י. על חייו הפרטיים לא ידוע דבר מלבד העובדה שאת חופשותיו בילה אצל אחותו גב' גופיל (Goupil) בעיר בונסקור שבסן-מריטים.
קרלוטה ממקסיקו
פיוניר (חברת אלקטרוניקה)
פַּיוניר (Pioneer) היא חברה יפנית רב-לאומית, המתמחה בייצור מוצרי צריכה אלקטרוניים. החברה מייצרת מגוון מוצרי אלקטרוניקה כגון: טלוויזיות, נגני מוזיקה, נגני דיסקים, מערכות שמע לרכב ולבית, ציוד לתקליטנים, נגני DVD, רסיברים, צגי מחשב, Blu-ray.
משרדי ההנהלה נמצאים בעיר קווסאקי שביפן. החברה נוסדה בשנת 1938 בטוקיו על ידי נוזומו מטסומוטו, כחנות לתיקון מוצרי רדיו ורמקולים.
פיוניר לקחה תפקיד חשוב בפיתוח טלוויזיה בכבלים אינטראקטיבית ולייזרדיסק. היא הייתה הראשונה לייצר נגן דיסקים לרכב, ו-DVD מקליט. חברת שארפ מחזיקה ב-14% מבעלות פיוניר.
שלמה אהרונסון
ספר מקבים ג'
ספר מקבים ג' הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר אירועים שונים מימי תלמי הרביעי, מלך מצרים (222–205 לפנה"ס): ניסיון חילול בית המקדש, התנכלות ליהודי מצרים והצלתם על ידי אלוהים. הספר נכתב כנראה במאה ה-1 לפנה"ס וגם בו מסופר על מסירות דתית של יהודים בזמן השלטון היווני. מפני שהספר אינו עוסק בתקופת החשמונאים, סוברים ששמו ניתן לו באופן שרירותי רק מכיוון שהוא מופיע בספרות החיצונית לאחר ספר מקבים ב' ולפני ספר מקבים ד'.
תוכן הספר.
ספר מקבים ג' כולל בתוכו שני סיפורים נפרדים מימי תלמי הרביעי. הראשון (עד פרק ב, פסוק כד) מתרחש בארץ ישראל והשני במצרים.
הסיפור הראשון מתאר את קרב רפיח, הצלתו של המלך בידי יהודי מומר, בשם דוסיתיאוס בן דרימילוס, וביקור המלך תלמי הרביעי בירושלים, שבמהלכו הוא מנסה לחלל את המקדש, לאחר שהיהודים לא התירו לו להיכנס לשם; הביקור מסתיים בריב ורוגז.
הסיפור השני הוא על גזרותיו של תלמי הרביעי על יהודי מצרים. הסיפור הקודם על ניסיונו של המלך לחלל את המקדש מוצג כרקע להתנכלויותיו ליהודי מצרים; המלך מתחיל במסע רדיפות נגד היהודים, מכיוון שנמנע ממנו להיכנס אל פנים המקדש. בגזרותיו, המלך תובע מהיהודים להצטרף לפולחן דיוניסוס. חלק מהיהודים נענה לתביעה זו, וחלק מסרב בתוקף. המלך מתכנן להוציא להורג המוני יהודים בכיכר מרוצי הסוסים שבסכדיה (מחוז ליד אלכסנדריה) על ידי שימוש בחמש מאות פילי מלחמה שסוממו ביין ולבונה, עליהם נחבשו "כלים נוראיים". על פי הספר, נדחה ביצוע הטבח פעמיים, ובפעם השלישית מסוכלת באופן סופי כוונתו של המלך, כאשר שני מלאכים יורדים מהשמיים ברגע האחרון ומונעים מהפילים לרמוס את היהודים, ואז מחליט גם המלך לחונם.
תארוך הספר.
לדעת החוקרים לא ברור מתי נכתב הספר, מכיוון שהוא לא מתאר מציאות המוכרת לנו מכתבים אחרים, ולכן חלק מהחוקרים מעריכים שהספר נכתב במאה ה-1 לפני הספירה. חלק מהחוקרים טוענים שהספר אינו היסטוריוגרפי, אלא היסטורי, העושה שימוש בעובדות ומאורעות, אך לא מחויב לאמיתות כל דבריו.
הספר נכתב במקור ביוונית ומזכיר בסגנונו את ספר מקבים ב'. החלקים היחידים שמזכירים כתיבה עברית הן התפילות המובאות בפשטות אופיינית, ולא בהגזמות הלניסטיות.