כף־דבש (בפינית: Mesikämmen) הוא אחד מספריו הנודעים של המשורר והסופר הפיני אינו לינו. זוהי נובלה שראתה אור בפינית בשנת 1914 ותורגמה לעברית בשנת 2005. מתרגם הספר לעברית, רמי סערי, צירף לתרגום העברי תרגום של נובלה נוספת מאת אינו לינו, "שחורי", וכן אחרית דבר. שתי הנובלות התפרסמו בספר שראה אור בהוצאת כרמל.
בנובלה "כף־דבש" מסופרות קורותיו של גור דובים החל מילדותו במאורה שבלב היער, עבור דרך חוויותיו בתחנת רכבת, בכפר, בשיירת צוענים ובקרקס, וכלה בשיבתו המאוחרת אל יערות הצפון. בנובלה יש יסודות אוטוביוגרפיים ואלגוריים רבים, ואלה באים לידי ביטוי, בין השאר, בטשטוש הגבולות בין חלום למציאות. חלומות הדוב כף־דבש הם צלילה אל נבכי הנפש, אל המצולות שהשאלות המהותיות ביותר של ההוויה נידונות בהן: הכרת החיה או האדם בערך עצמם, הכמיהה לבית, חשיבות החופש, משמעות החיים ופשר המוות. כפי שגורסת חוקרת הספרות טוּאִיָּה טָקָלָה: "בכף־דבש מתואר דובּי אשר גדֵל בבלי דעת ונהפך לפעלולן נהנתן בעולמם הנצלן והאטום של בני-האדם... תחת מעטה הסיפור מבצבץ תיאור גורל האמן כאישיות גאונית, חריגה וסובלת." לֵינוֹ סיים את הנובלה "כף־דבש" בחוויה המתקנת של חזרה אל השורשים, אל היער, ובהתמזגות מחודשת ונצחית עם הטבע.
שחורי (ספר)
שחורי (בפינית: Musti) הוא אחד מספרי המשורר והסופר הפיני אינו לינו. מדובר בנובלה שראתה אור בפינית בשנת 1916 ושתורגמה עד כה לאסטונית (1926), לאנגלית (1986), לנורווגית (2004) ולעברית (2005). מתרגם הספר לעברית, רמי סערי, צירף לתרגום העברי של הנובלה תרגום של נובלה נוספת מאת אינו לינו, כף-דבש וכן אחרית דבר. שתי הנובלות התפרסמו בספר שראה אור בהוצאת כרמל.
בנובלה "שחורי" מסופרות קורות חייו של כלב נבון ומשעשע, השומר על הדרך אל איי החלום. סיפורו של שחורי מתחיל בחלום ומסתיים בחלום: בין שני החלומות שזורות קורות חייו של הכלב, אולם סיפור המסגרת החלומי מפקפק בעצם קיומה של מציאוּת חוץ-חלומית, וסופו ששחורי, כמוהו כקוראיו, אינו יכול עוד לדעת בוודאות מתי מת או שמא עודו חי. כיצירה מודרנית הנובלה מסתיימת בהדגשת היחסיות, חוסר היציבות וחוסר הוודאות בכל מה שנוגע לתפישה חד משמעית של המתרחש. עיצוב דמותו של שחורי משמש לנובלה הן סיפור מסגרת והן ציר שהעלילה מתפתחת סביבו. סיפור המסגרת של הנובלה קושר את עלילות הכלב לקורות הדוב, שהוא הגיבור הראשי בנובלה "כף-דבש", ואפשר לקרוא את שתי הנובלות גם יחד כיצירות מלבבות שחוכמת חיים ותום ילדות משולבים בהן זה בזה או כאלגוריות מחכימות על טבעו של עולמנו.
גשר ברונקס וייטסטואון
גשר ברונקס וויטסטון
גשר ברונקס ווייטסטון
גשר וייטסטון
לשה גיאורגי
מפרץ האדסון
היסטוריה של מלזיה
ההיסטוריה של מלזיה היא חלק מההיסטוריה של האזור המאלאי-אינדונזי. בעבר לא היו כמעט הבדלים מבחינה תרבותית ולשונית בין הטריטוריות שמרכיבות את מלזיה של ימינו לבין הארכיפלג המלאי. כיום, האזור המאלאי מחולק לשש מדינות – מלזיה, אינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור, ברוניי ומזרח טימור. מקור חלוקה זו הוא בעיקר השפעות חוץ.
מבחינה גאוגרפית נמצאת מלזיה בין ציוויליזציות גדולות. ממערב למדינה ניתן למצוא את הודו, המזרח התיכון ואירופה. בכיוון צפון מזרח ניתן למצוא את סין ויפן. נתיבי השיט שחיברו את סין אל המערב עוברים דרך אזור זה והנתיב הקצר ביותר עובר דרך מצר מלאקה.
סקירה כללית.
את ההיסטוריה של מלזיה ניתן לראות כארבעה שלבים עוקבים של השפעה חיצונית, שבעקבותיהם הגיעה תקופה העצמאות של מלזיה.
הדומיננטיות הבריטית באזור נפגעה בצורה קשה בעקבות הכיבוש היפני בשנים 1942 – 1945. למרות אורכו הקצר, הכיבוש היפני גרם להתעוררותם של רגשות לאומיים. התעוררות זו גררה תגובה של סין, שחששה מדומיננטיות מאלאית ואסלאמית, ותגובה זו הייתה תמיכה במפלגה הקומוניסטית המאלאית. רק לאחר עימות צבאי קשה עם הבריטים, והסכמה של ההנהגה הפוליטית של מאלאיה וסין, הסתיימה ההתקוממות הקומוניסטית והוקמה פדרציית מאלאיה ב-1957.
ב-1963 מאלאיה הפכה למלזיה לאחר שקיבלה את הטריטוריות הבריטיות של צפון בורנאו וסינגפור. ב-1965 הסכימו סינגפור (שהיה בה רוב סיני) ומלזיה על פיצול. מלזיה שרדה את המשבר הזה כמו גם את העימות עם אינדונזיה, אולם כמעט וקרסה בעקבות המהומות הגזעיות, שפרצו ב-13 במאי 1969. משבר זה גרם להחלתו של משטר חירום ולצמצום בזכויות האזרח שמעולם לא בוטל. מאז שנות ה-70 הארגון הלאומי של מלזיה המאוחדת (UMNO) שולט במלזיה במתכונת של מדינה כמעט חד-מפלגתית, ומשתף פעולה עם ההנהגה של הודו וסין באמצעות "קואליציית החזית הלאומית".
תחת שלטון ה-UMNO מלזיה שגשגה ובשנות ה-90 תנאי המחיה בה כמעט והיו שווים לאלו של מדינות העולם הראשון. רווחה זו סייעה בהקטנת המחלוקות הפוליטיות, אולם מיסכה את שינוי מוקד הכוח שעבר לידי המלזיאנים. הממשלות שנבחרו לאחר ה-UMNO היו נחושות לנטרל את הדומיננטיות הסינית על הכלכלה ואת הדומיננטיות ההודית במקצועות העבודה, וליצור מעמד עסקי ומקצועי של המאלאים. דבר זה הושג באמצעות חקיקה שקבעה כי מערכת החינוך תתנהל בשפה המאלאית ובאמצעות העדפה מתקנת כלפי המלזיאנים. צעדים אלו נתקלו בהתנגדות, אולם הם גרמו בסופו של דבר להעמקת השילוב והרב תרבותיות בחברה.
ההשפעה ההודית על מאלאיה.
ההיסטוריה, בניגוד לפרהיסטוריה, של האזור דובר המאלאית מתחילה עם התגברות בהשפעה ההודית, המתוארכת למאה ה-3 לפנה"ס בקירוב. סוחרים הודיים הגיעו לארכיפלג בעיקר בגלל היערות הנרחבים ובגלל המוצרים הימיים, ועל מנת לסחור עם סוחרים סיניים, שגם כן גילו את האזור בתקופה מוקדמת. במאה ה-1 ההינדואיזם והבודהיזם כבר היו מבוססים היטב בחצי האי המלאי, ומשם הם התפשטו לכל הארכיפלג. ביומנים סיניים מהמאה ה-5 נכתב על נמל ימי גדול בדרום הנקרא גואנטולי, שככל הנראה היה במצר מלאקה. כמו כן, ביומנים מוזכר קיומו של נמל נוסף בשם שיליפושי במאה ה-7, והדעה הרווחת היא שמדובר על שם סיני שניתן לגואנטולי.
המיקום המדויק של סריוויג'איה מעולם לא נמצא, אולם ההשערה היא כי הוא היה במוצא של אחד הנהרות במזרח סומטרה, ככל הנראה ליד פאלמבאנג. במשך 700 שנים המאהאראג'ות של סריוויג'איה שלטו על אימפריה ימית שחלשה על חופי סומטרה, חצי האי המלאי, ובורנאו. במשך תקופות מסוימות הם שלטו בג'אווה, אולם מספר מדינות שהיו קיימות בג'אווה בתקופה זו התנגדו להגמוניה של סריוויג'איה. האימפריה התבססה על מסחר, וקידמה בברכה ציי סוחר מסין והודו, ואף ממדינות רחוקות יותר כגון יפן, פרס וארצות ערב. היריבים הגדולים ביותר של האימפריה היו התאילנדים, שבאופן קבוע ניסו לפלוש לאזור מכיוון צפון. על מנת להבטיח את קיומה של ברית צבאית חזקה כנגד אויביהם, המאהאראג'ות שילמו מס לקיסרי סין, אולם מעולם לא היו תחת שלטונם.
החל מהמאה ה-10 כוחה של סריוויג'איה החל לדעוך. כיוון שמעולם לא הייתה מדינה ריכוזית, היא נחלשה ככל הנראה בעקבות מלחמות עם אנשי ג'אווה, שהפריעו למסחר. במאה ה-11 נוצר מרכז כוח נוסף במלאיו, נמל שככל הנראה היה ממוקם במעלה החוף הסומטרי, באזור פרובינציית ג'אמבי של ימינו. השפעתו של מלאיו ניכרת בהשערה שהשם הוא המקור למילה "מאלאיה". כוחם של המאהאראג'ות ההינדיים החל לדעוך גם כן, וזאת בעקבות התפשטות האסלאם. אזורים שהמירו את דתם לאסלאם בשלב מוקדם, כגון אצ'ה, השתחררו משליטתה של סריוויג'איה. עד לשלהי המאה ה-13 המלכים התאילנדיים מסוקהוטאי הצליחו להשתלט על רוב מאלאיה. אולם, עוצמתה הכלכלית של סריוויג'איה – שהתבססה על מוצרי ים, זהב, עצים לבנייה, תבלינים, שעווה ושרף – הצליחה לשמור על קיומה של האימפריה עד המאה ה-14.
מלאקה ומאלאיה המוסלמית.
נמל מלאקה היה קיים בחוף המערבי של חצי האי המלאי ונוסד בערך בשנת 1400 על ידי פאראמסווארה, שהיה נסיך מורד משושלת השליטים של סריוויג'איה, וטען בספר סג'ארה מלאיו כי הוא צאצא של אלכסנדר מוקדון. לאחר שגורש מסומטרה בעקבות רציחתו של שליט טמאסק (כיום סינגפור), פאראמסווארה התיישב ביחד עם תומכיו במלאקה. בתוך זמן קצר הם שלטו על האזור שקודם לכן היה שייך לסריוויג'איה, יצרו קשרים עצמאיים עם סין, והרחיבו את שטחם שחלש על המצרים ששלטו על נתיב הסחר הימי בין סין להודו, שחשיבותו עלתה כאשר האימפריה המונגולית סגרה את הנתיב היבשתי בין סין למערב. מספר שנים לאחר ייסודה, אימצה מלאקה באופן רשמי את האסלאם, והראג'ה הפך לסולטאן.
כוחה הפוליטי של סולטנות מלאקה סייע להתפשטות המהירה של האסלאם ברחבי האזור המאלאי, והתפשטות זו הגיעה עד אזור הפיליפינים של ימינו, והותירה רק את באלי כמעוז האחרון של ההינדואיזם. האסלאם הגיע לארכיפלג המאלאי דרך הודו, והיה שונה במידת מה מהאסלאם המזרח תיכוני. האסלאם באזור זה הושפע רבות על ידי המסורות המיסטיות של הסופיות, והטמיע מספר יסודות של המסורות ההינדואיסטיות והמאלאיות. כיוון שהאסלאם הובא על ידי סוחרים ולא באמצעות כיבושים צבאיים, לא הייתה כפייה של שימוש בשפה הערבית ודרכי השלטון הערביות. כיוון שרוב המאלאים לא יכלו לקרוא את הקוראן, הגרסה המקומית של האסלאם הייתה פחות נוקשה בהשוואה לארצות ערב. כיוון שהשליטים המאלאיים שמרו על כוחם, אנשי הדת המוסלמיים לא צברו כוח פוליטי כפי שהיה להם בארצות מוסלמיות אחרות.