השולחן ערוך פוסק שמום ייחשב למקח טעות כאשר הוא מונע שימוש סביר בממכר. כפי שראינו לעיל המקור לכך הוא בדברי התלמוד. השולחן ערוך מדגים את העקרון הנזכר, בהתייחס למקח טעות של עבד. לדבריו, טעות תוביל לבטלות העסקה אם המומים שבעבד מפריעים לתפקודו, ונחשבים "למום המבטלו ממלאכתו". כך למשל, כאשר העבד חולה או כאשר המלך מבקש לגייס אותו למלאכתו. מנגד, ישנם מומים שאינם מונעים מן העבד מלעבוד כמו למשל ריח רע הנודף מפיו של העבד. במומים מסוג זההעבד יכול לבצע את מלאכתו ולכן לגביהם לא יוכל הקונה לטעון למקח טעות.
מבחן נוסף לטעות המביאה לכדי בטלות המכר הוא הנוהג המקובל במקום בו נערך המכר. אם באותו מקום מקובל לבטל עסקה בשל טעות כזו – יש לבטלה:
"אין סומכים על חזרת החפץ במום שנמצא בו, אלא אם הוי מום אצל בני השוק
שבאותו מקום. דכל דבר שהוא מום אצלם, ומנהגם להחזיר בו את החפץ מחמת
אותו מום, ההוא מום הוא דמתקרי מומא (= הנקרא מום), ויחזיר בו את החפץ.
אבל אם כל דבר שאינו מום אצלם אין חוזרין אותו מחמת מום, ואף על פי שהוא פחיתות, הרי אנו
דנין על מנהג של אותו מקום, ולא יחזור מחמת אותו המום".
פגם מובחן.
לפי אחת הדעות טעות תוביל לבטלות המכר רק כאשר הפגם בממכר לא הובחן, ולא יכול היה להיות מובחן בבדיקה סבירה: "ויש מי שכתב, שאם היה הדבר שהלוקח יכול להבחינו לאלתר, כגון שיכולין לנסותו ולטעמו, ולא הקפיד לעשות כן, והמוכר מכר לו בסתם – אינו חוזר".
ההנחה היא שאם הפגם בממכר מובחן הקונה נחשב כמי שידע על קיומו של הפגם ומחל עליו, ולכן הוא לא יוכל לטעון למקח טעות. כך יהיה גם כאשר המוכר ידע על המום. ידיעתו של המוכר אינה משמעותית, אם הקונה יכול להבחין בפגם בעצמו.
לפי דעה אחרת, עצם היותו של הפגם מובחן אינה מונעת טענת מקח טעות. הטענה תימנע רק אם הקונה גילה את הפגם, ולמרות זאת המשיך להשתמש בממכר. בנסיבות אלו ניתן לומר שהוא מחל על הפגם, ולכן הוא לא יוכל לבטל את העסקה בגינו.
תיקון הפגם.
הרא"ש דן במכר דירה שהושחתה על ידי גויים, לאחר שהסכם המכר נחתם ובטרם הושלמה הרכישה. הקונה מבקש ליסוג מן העסקה בטענת מקח טעות, ואילו המוכר טוען כי הפגמים שבדירה ניתנים לתיקון, ולכן יש לקיים את העסקה תוך ניכוי סכום מסוים ממחיר הדירה המוסכם. הרא"ש פוסק כדברי המוכר, וקובע שאין כאן מקח טעות. המוכר נדרש להשיב את הבית לקדמותו, והקונה זכאי להפחתה במחיר העסקה. דין זה נפסק גם על ידי השולחן ערוך.
מחילה מראש על פגמים בממכר.
כאשר הותנה מראש, שהקונה לא יוכל לטעון למקח טעות בשל פגם כלשהו ("תנאי סתם"), התנאי בטל. לתנאי כזה יהיה תוקף רק כאשר הוא מתייחס לפגם מסוים או כאשר מחיר העסקה הופחת בגינו של הפגם. לפי דעה אחרת, גם תנאי סתמי וכללי – תקף, והקונה נחשב כמי שמחל על כל פגם שיימצא בממכר.
מקח טעות במסחר בטכנולוגי.
עם התפתחות המסחר והטכנולוגיה נוצרו סוגים מגוונים של מקח, שלא תמיד קל לקבוע האם הפגם בהם מגיע עד כדי הצדקה לביטול העסקה. דוגמה לעסקה כזו ניתן למצוא בפסק הדין של בית הדין הרבני האזורי בחיפה. מתכנת מחשבים מכר תוכנה לימודית למפיץ תוכנות. התוכנה נחסמה על מנת שלא יהיה ניתן להעתיקה, אך, לאחר מספר חודשים הצליח איש מחשבים (צד ג) לפרוץ אותה. יורשי המפיץ טענו למקח טעות וביקשו להחזיר את התוכנה למתכנת' משום שלטענתם הוא לא חסם אותה כראוי, דבר שגרם להצפת השוק בתוכנה המועתקת. עקב כך, אין הם יכולים להפיק רווח ממכירתה, ואף מנועים מלקבל את מחיר הקרן ששולם עבורה. מנגד, המתכנת טען שהחסימה הייתה טובה, אלא שאפילו החסימה הטובה ביותר ניתנת לפריצה.
הדיין, הרב צבי בן יעקב, פסק שבמקרה של תוכנה חסומה שחסימתה פוצחה, אין הקונה יכול לטעון למקח טעות, הן מחמת שכיחות המום, והן מטעם שנטל הראיה בעניין זה הוא על הקונה. רק אם הקונה יוכיח שהמום היה בשעת המכר, כלומר שהחסימה הייתה גרועה מלכתחילה, אפשר היה לבטל את המכר מדין אונאה ביותר משתות. לכן, בסופו של דבר, דחה בית הדין את התביעה כי במקרה דנן אין אפשרות לטעון 'מקח טעות', משום שבכל רכישה של תוכנת מחשב יש סיכונים שונים לאובדן ערכה, כגון: כניסה לשוק של תוכנה מתחרה חדשה וטובה יותר או פריצת החסימה המונעת גישה חופשית לתוכנה. הסיכון האחרון הוא נפוץ, ולכן כל מפיץ תוכנה מבצע בדיקה עם מומחים בטרם קנייתה מהמתכנת, תוך שהוא לוקח בחשבון סיכונים שונים הכרוכים בשיווק התוכנה. חובת הבירור בנוגע לרמת ההגנה על התוכנה מוטלת אפוא על המפיץ.
בית הדין התייחס גם להבחנה שבין מום בגוף הממכר לבין מום חיצוני לממכר. עקרונית, דין מקח טעות חל כשקיים מום בממכר גופו. במקרה דנן, ייתכן שהמום אינו נחשב בגוף המקח עצמו, אלא בדבר חיצוני לו. בתוכנה עצמה אין כל חיסרון, אלא שקיים חיסרון חיצוני בהגנה על התוכנה, וחיסרון זה הוא המונע מהמפיץ להפיק את הרווח המשוער. אם מדובר במום חיצוני, הרי שמדובר לכאורה בדין אונאה ולא במקח טעות. המפיץ יכול להמשיך להשתמש בתוכנה, אולם שוויה נמוך בהרבה מן המחיר שבו נמכרה, ולכן מדובר באונאה ביותר משתות והמקח בטל.
קישורים חיצוניים.
שיעורים בנושא ביטול מקח, באתר בינינו
ביזון היערות
ביזון היערות (שם מדעי: "Bison bison athabascae") הוא תת-מין של הביזון האמריקאי הנפוץ ביערות הצפוניים של ארצות הברית וקנדה וגדול הרבה יותר מביזון המישורים. כמו מצב השימור של המין גם הביזון היערוני במצב "קרוב לסיכון".
מאפיינים.
ביזון היער יכול להגיע למשקל של 900 ק"ג אצל הזכרים, ו 540 ק"ג אצל הנקבות. והוא המין היבשתי הגדול ביותר באמריקה הצפונית. הוא שונה מקרובו שבערבה בגודלו, בשערו הכהה ביותר ורעמת הגב החומה שלו, בשיער הדליל באזור הזקן ובקרניו הגדולות.
לביזון היערות יש קרניים מפותלות שמצביעות כלפי מעלה ושיער על הסנטר הדומה לזקן. ראשם וכתפיהם גדולים בהשוואה לאחוריהם, עם גבנון בולט לפני הרגליים הקדמיות. גיבנת ביזון העץ עולה כמעט ישר מהצוואר ואז משתפלת כלפי מטה אל הירכיים. מבנה העצם של הגיבנת הענקית הקדמית הזו התפתח בביזון היערות כדי לתמוך במבנה שרירים מסיבי המסייע להם לטאטא את ראשם בשלגים צפוניים עמוקים כדי לגשת לעשבים ושקעים בחורף. יש להם מעיל צפוף של שיער רך ועמיד שאינו חלול כמו קריבו של איילים וכבשים, אלא דומה יותר לשיער אדם. צבע השיער נע בין חום כהה לשחור לאורך הרגליים וגוף תחתון, לחום בהיר לאורך הגיבנת.
אוכלוסיות הביזון נמצאות בעיקר ביערות טייגה באלסקה, יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, צפון קולומביה הבריטית, צפון אלברטה ובצפון מזרח ססקצ'ואן. שם הם ניזונים מעצים מחטניים שונים ומשורשים ועשבים, שורדים גם בחורפים האכזריים ומתגוננים נגד טורפים חזקים כמו זאבים.
האוכלוסיות מתמעטות עקב אובדן היערות לטובת בנייה ומרעה, ציד והתערבות עם ביזוני הערבה, מה שמחליש אותם גנטית. בעבר הם ניצודו בהמוניהם אבל היום מוגנים ביותר הן בארצות הברית והן בקנדה.
ביזון היער
בקבוק מעבדה
בקבוק מעבדה הוא כלי קיבול מעבדתי, אשר עשוי מזכוכית או פלסטיק. גודל הבקבוק נמדד על פי הנפח אותו הוא יכול להכיל. ישנם צורות רבות ונפחים שונים לבקבוקי מעבדה, אך המשותף לכולם זהו גוף רחב וצוואר צר (לעיתים יותר מאחד), שבראשו נמצא פתח הבקבוק. ניתן לאטום את הפתח באמצעות פקק ייעודי, כגון פקק שעם או זכוכית המתאים לפתח. לעיתים ישנה הברגה בצוואר הבקבוק המאפשרת הברגת פקק מתאים, לרוב עשוי מפלסטיק.
הבקבוק משמש למגוון מטרות, ובהן הכנת תמיסות, אחסון, איסוף, מדידת נפחים ועוד. הבקבוק משמש גם לתגובות כימיות ותהליכים נוספים, כגון ערבוב, חימום, קירור, המסה, שיקוע, זיקוק ואנליזה.
סוגי בקבוקים.
ניתן לסווג את הבקבוקים על פי ייעודם.
הגבלים חוקתיים.
ניתן להשתמש בבקבוקי מעבדה לצורך ייצור סמים. כדי להגביל את נגישות הבקבוקים, ישנן מדינות בארצות הברית אשר אסרו את השימוש בבקבוקי מעבדה בבתי ספר, אלא אם קיבלו היתר מיוחד לכך. מגבלה זו גם כוללת חומרים גלם אשר משמשים לייצור סמים.
מצרפלס
מֶצֶרפְּלָס היא תאגיד ישראלי העוסק בייצור צינורות ומערכות השקיה. היא מאוגדת כאגודה שיתופית. קיבוץ מצר מחזיק ב-75% מהבעלות בה, והיתר בידי חברת גאון אגרו תעשיות בע"מ. מפעלי מצרפלס ממוקמים בקיבוץ מצר.
היסטוריה.
המפעל החל את דרכו כמפעל כריות בשם "כרמץ", שהיה מחלקה של מפעל בבעלות קיבוץ שער הגולן. בהמשך, הוסב המפעל למפעל לייצור צינורות השקיה, כמחלקה של חברת "פלסים" שבבעלות קיבוץ מרחביה. ב-1970 יצא המפעל במצר לדרך עצמאית, והוקמה האגודה השיתופית מצרפלס (הלחם של "מצר" ו"פלס") המנהלת אותו.
בשנת 1979, הוקם מבנה נוסף למפעל והחברה החלה לפעול לראשונה מחוץ לישראל. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים השתתף המפעל בפרויקט חקלאי-תעשייתי במצרים, והוקמה בקהיר סוכנות בבעלות מצרית, שהייתה סוכנות בלעדית של מצרפלס. בשנת 1984, רכשה ידע לייצור צינורות ביתיים מחברה צרפתית שפשטה את הרגל. בשנת 1991, זכתה בפרויקט רחה היקף בדרום אמריקה כקבלו משנה של חברה בריטית.
בשנת 1992, הקימה החברה מיזם משותף עם חברת "דוראליין" מארצות הברית בתחום של ייצור צנרת לכבלים. בשנת 2004 רכשה את חלקה של "דוראליין" במיזם. באותן השנים החלה גם שותפות עסקית עם איש העסקים שאול אייזנברג, שהקים פרויקטים חקלאיים ברפובליקות הסובייטיות לשעבר, בעיקר בקזאחסטאן. מצרפלס סיפקה את כל הטפטפות לפרויקטים שלו. בהמשך הקימה מצרפלס חברת בת בארגנטינה, ששיווקה פרויקטים של השקיה לכרמים וליקבים באזור מנדוסה, בו מגדלות חברות מובילות באירופה את ענבי היין שלהן.