ב-3 באוגוסט 2008 הודיעה קבוצת מכבי תל אביב כי החתימה את ארויו לעונה אחת עם אופציות הדדיות לשנתיים נוספות, בה השתכר כ-2.5 מיליון דולר, והפך בכך לשחקן היקר ביותר בתולדות מכבי תל אביב. את העונה הסדירה סיים ארויו עם 15.5 נקודות, 3.7 כדורים חוזרים ו-6.2 אסיסטים בכ-31.3 דקות בממוצע למשחק וזכה בתואר מלך האסיסטים של הליגה. הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות ישראל.
לאחר העונה בישראל חזר ארויו לליגת ה-NBA כשחתם במיאמי היט. הוא שיחק בה בעונת 2009/10 ובמחצית הראשונה של עונת 2010/11, במהלך עונה זו שוחרר מההיט, שהחתימו במקומו את מייק ביבי. ב-8 במרץ 2011 הוא חתם בבוסטון סלטיקס. עם תחילת עונת 2011-2012 ב-NBA, הודיעה בוסטון שהיא משחררת את השחקן. לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2011, הוא חתם בבשיקטש מילנגז איתה זכה בטורניר היורוצ'לנג' ובאליפות הליגה הטורקית. בשנת 2013 הוחתם ביריבתה, גלאטסראיי.
ב-3 במרץ 2015 עזב ארויו את גלאטסראיי לאחר אי תשלום משכורתו.
ב-24 ביולי 2015 חתם בברצלונה תמורת 1.8 מיליון דולר לעונה אחת. בתום העונה עזב את הקבוצה וחזר לשחק בארץ מולדתו, פוארטו ריקו.
ב-1 במאי 2019 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 39.
נבחרת לאומית.
ארויו הוא אחד השחקנים הבולטים של נבחרת פוארטו ריקו בשנים האחרונות: באליפות העולם בכדורסל 2002, הוביל את הנבחרת למקום השביעי, והיה מלך האסיסטים של הטורניר עם ממוצע של 6.4 מסירות למשחק.
באולימפיאדת אתונה (2004), ארויו נשא את דגל המשלחת מפוארטו ריקו והוביל את נבחרתו למקום השישי בטורניר הכדורסל עם ממוצע של 18 נקודות למשחק. בשלב הבתים של הטורניר גברה פוארטו ריקו על ארצות הברית בתוצאה 73-92, כאשר ארויו מוביל אותה עם 25 נקודות, 7 אסיסטים ו-4 חטיפות. בסיום הטורניר נבחר לחמישיית המצטיינים.
ב-10 ביולי 2016, לאחר שנכשל עם הנבחרת להעפיל לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, פרש ארויו מהנבחרת.
פליפה הראשון, מלך פורטוגל
מנזר הצלוב בטומאר
מנזר מסדר הצלוב (בפורטוגזית: Convento de Cristo) השוכן בטומאר שבפורטוגל היה בעבר מבצר טמפלרי שנבנה במאה ה-12. לאחר שמסדר הטמפלרים התפורר במאה ה-14 הענף הפורטוגלי שלו הפך לאבירי מסדר הצלוב, שתמכו בתגליות הימיות של המאה ה-15.
המנזר הוא אחד מהמונומנטים האמנותיים וההיסטוריים החשובים של פורטוגל, והוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1983.
היסטוריה.
הטירה של האבירים הטמפלרים בטומאר נבנתה ב-1160 על ידי ז'ואלדים פאיס, שהיה מפקד האזור מטעם הטמפלרים. בתקופה מאוחרת יותר באותה מאה הטירה נבחרה לשמש כמפקדת המסדר בפורטוגל. טירת טומאר הייתה חלק ממערכת הביצורים שהוקמה על ידי הטמפלרים לאבטח את גבול הממלכה הנוצרית הצעירה כנגד המורים, שבאותה תקופה חפף בקירוב למסלול הנהר טחו.
הכנסייה העגולה (rotunda) המפורסמת של טירת טומאר נבנתה גם כן במחצית השנייה של המאה ה-12, ובדומה לכנסיות טמפלריות אחרות ברחבי אירופה היא עוצבה בדומה לכיפת הסלע בירושלים, שנחשבה בטעות על ידי משתתפי מסעי הצלב לשריד של בית המקדש. ייתכן וגם כנסיית הקבר שימשה כמודל לבניית הכנסייה הזו.
לפי היסטוריונים נוצרים טירת טומאר הצליחה לעמוד ב-1190 בפני המתקפות של הח'ליפה אבו יוסוף אל-מנסור, שקודם לכן כבש מעוזים פורטוגליים בדרום.
מעמדו של המסדר הטמפלרים באירופה הלך ודעך ב-1312, אך בפורטוגל הועברו חבריו ונכסיו לידי מסדר הצלוב שהוקם על ידי המלך דיניש ב-1319. מסדר הצלוב עבר לטומאר ב-1357, והפך אותה למטה הראשי שלו.
אחד מראשי המסדר הבולטים ביותר היה אנריקה הספן, שעמד בראשו בין 1417 עד למותו ב-1460. אנריקה היה אחד מאלה שהניעו את המשלחות הפורטוגליות החלוציות במהלך עידן התגליות. אנריקה היה זה שהורה להקים מספר קלויסטרים ומבנים חדשים במנזר, והוא גם מימן סדרת שיפוצים בעיירה טומאר עצמה.
אישיות חשובה נוספת הקשורה לתולדות המסדר היא מנואל הראשון שעמד בראשותו החל מ-1484 ושלט בפורטוגל החל מ-1492. בתקופת שלטונו נערכו מספר שינויים במנזר, והבולטים שבהם היו הוספת ספינה חדשה לכנסייה העגולה וקישוטה של הכנסייה בציורים ותגליפים.
יורשו של מנואל הראשון, ז'ואאו השלישי, כפה על המסדר לעבור תהליך של דה-מיליטריזציה, והפך אותו למסדר בעל דגש דתי עם שלטון המבוסס על זה של ברנאר מקלרבו. הוא הורה ב-1557 לבנות קלויסטר חדש, שהיה אחת הדוגמאות המרשימות ביותר לאדריכלות הרנסאנס בפורטוגל.
לאחר משבר הירושה של 1580 התכנסה האצולה הפורטוגלית במנזר, והכירה באופן רשמי בפליפה השני מספרד כמלך של פורטוגל. הייתה זו תחילתו של האיחוד האיברי (1581–1640), שבמהלכו ספרד ופורטוגל היו מאוחדות. אמת המים של המנזר נבנתה במהלך תקופה זו.
אמנות ואדריכלות.
הטירה והחומות.
טירת טומאר נבנתה ב-1160 במיקום אסטרטגי על ראש גבעה ובסמוך לנהר נַבָּאוּ (Nabão). לטירה יש חומה הגנתית חיצונית ומצודה עם מגדל עוז בפנים. מגדל העוז, שהוא מגדל מרכזי המיועד למטרות מגורים והגנה, הובא לפורטוגל על ידי הטמפלרים, והמגדל שבטומאר הוא אחד מהעתיקים ביותר במדינה. אלמנט הגנתי נוסף שהובא לפורטוגל על ידי הטמפלרים הוא המגדלים העגולים בחומות החיצוניות, שהיו יותר עמידים בפני התקפות בהשוואה למגדלים מרובעים. כאשר העיירה הוקמה רוב תושביה התגוררו בבתים ששכנו בתוך האזור המוגן על ידי החומות החיצוניות של הטירה.
הכנסייה העגולה.
הכנסייה העגולה הרומנסקית של הטירה נבנתה במחצית השנייה של המאה ה-12 על ידי הטמפלרים. המתאר החיצוני של הכנסייה הוא מצולע בעל 16 צלעות עם תמיכות חזקות, חלונות עגולים ומגדל פעמון. בתוך הכנסייה יש מבנה מרכזי מתומן המחובר על ידי קשתות לאמבולטוריום. צורתה הכללית של הכנסייה דומה לזו של מבנים עגולים אחרים הנמצאים בירושלים: מסגד עומר וכנסיית הקבר.
כותרות העמודים המתוארכות לשלהי המאה ה-12 הן רומנסקיות, ומתוארים בהן מוטיבים של צמחים ובעלי חיים, בנוסף לתיאור הקטע שבו דניאל עומד בגוב האריות. סגנון הכותרות הושפע מעבודתם של האמנים שהשתתפו בבניית קתדרלת קוימברה, שנבנתה בערך באותה תקופה כמו הכנסייה העגולה.
פנים הכנסייה מקושט בציורים ובתגליפים גותיים/מנואליניים, שהוספו החל מ-1499 במסגרת חידוש פני הכנסייה על ידי המלך מנואל הראשון. על עמודי המתומן המרכזי וקירות האמבולטוריום יש פסלים צבעוניים של קדושים ומלאכים שמעליהם חופות גותיות, ואילו העמודים והתקרות של האמבולטריום מכוסים בציורים ובתבניות גותיים המתארים את חייו של ישו.
הספינה המנואלינית של הכנסייה.
הספינה הגותית נבנתה בכנסיית המנזר בתקופתו של אנריקה הספן, ובכך הפכה את הכנסייה העגולה לכנסיית אפסיס. מנואל הראשון הורה ב-1510 להתחיל בבנייה מחדש של הספינה בהתאם לסגנון המקובל באותה תקופה, שהיה עירוב בין הגותיקה לרנסאנס וכונה על ידי היסטוריונים של האמנות הסגנון המנואליני. האדריכלים שניהלו את העבודות היו הפורטוגלי דיוגו דה ארודה והספרדי ז'ואאו דה קסטיליו.
הספינה המלבנית מכוסה מבחוץ במוטיבים מנואליניים רבים כולל גרגוילים, צריחים גותיים, פסלים וחבלים המזכירים את חבלי הספינות מעידן התגליות, הצלב של מסדר הצלוב וסמלו של המלך מנואל הראשון - הספירה הארמילרית. החלון המדומה של הצ'פטר האוס, הנמצא מול קלויסטר ברברה הקדושה בחזית המערבית של הספינה, מקושט במוטיבים מנואליניים טיפוסיים. ייתכן ודמות האדם המצוירת בתחתית החלון מייצגת את המעצב דיוגו דה ארודה. חלון זה נחשב לאחת מיצירת הפאר של אמנות הקישוט המנואלינית. מעל לחלון זה נמצאים חלון מעגלי קטן ומעקה. החזית מחולקת על ידי שתי קבוצות של חבלים מלופפים. התמיכות המעוקלות מקושטות בביריות ענק, המהוות סימן לכך שהנרי השביעי קיבל את מנואל הראשון למסדר הבירית.
הכניסה לכנסייה היא דרך שער צדדי גדול, המקושט גם כן במוטיבים מנואליניים, בפסלים של מריה עם ישו ובתיאורי נבואות מהברית הישנה. ז'ואאו דה קסטיליו תכנן את השער הזה בערך ב-1530.
הספינה המנואלינית שבתוך הכנסייה מחוברת לכנסייה העגולה הרומנסקית באמצעות קשת גדולה. הספינה מכוסה על ידי קמרונות מרשימים, ומעליה היה תא גדול עבור מקהלה, שנהרס על ידי חייליו של נפוליאון בתחילת המאה ה-19. מתחת לתא המקהלה היה חדר ששימש כמקום האחסון של חפצי הקודש של הכנסייה. החלון של חדר זה הוא החלון של הצ'פטר האוס שנזכר לעיל.
קלויסטרים.
במנזר יש בסך הכל שמונה קלויסטרים, שנבנו בין המאה ה-15 למאה ה-16. להלן כמה דוגמאות:
מנזר טומאר
ברוך קטינקא
ברוך קטינקא (כ"ג באדר, תרמ"ז/ 19 במרץ 1887 – ט"ז בניסן, תשכ"ה/ 18 באפריל 1965) היה מהנדס בניין ישראלי. הוא בנה מספר מבני ציבור בארץ, ובהם את בית ימק"א ירושלים ואת מלון פאלאס בעיר.
קורות חיים.
נולד בשנת 1887 בעיר ביאליסטוק לשמואל-מנשה קטינסקי ולטובה לבית לימן. משפחת קטינסקי היא מצאצאי מנשה בן ישראל. דודנו הוא ברוך קטינסקי, מראשוני תל אביב. למד בחדר ובבית ספר תיכון, וכן כשנה וחצי בישיבת וולוז'ין. לאחר מכן למד בפוליטכניון שבעיר מיטוויידה (Mittweida) שם הוסמך למהנדס מכונות וחשמל. היה חבר "פועלי ציון" בעיר הולדתו ובגרמניה ומארגן אגודת הסטודנטים דוברי העברית "התקוה".
ב-1908 עלה קטינקא לארץ ישראל עם אימו ושלוש אחיותיו והיה מהנדס בבית-החרושת לשמן ולסבון "עתיד" (שמן תעשיות) בחיפה.