בתום העונה, בקיץ 1944, עבר גונסלבו לברצלונה, אותה אימן ז'וזפ סמיטייר ובמדיה כבר שיחק אחיו הצעיר, מריה. עונתו הראשונה, עונת 1944/45, הייתה מוצלחת הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית, שכן גונסלבו שיחק בכל 26 משחקי הקבוצה בליגה באותה עונה, וברצלונה זכתה באליפות. בעונה הבאה זכה עם הקבוצה בסופר קאפ הספרדי, שנודע אז בשם "קופה דה אורו ארחנטינה". גונסלבו לקח חלק ב-23 מחזורים בליגה, אך הפעם סיימה ברצלונה במקום השני, במרחק נקודה מסביליה. בעונת 1946/47 פעם נוספת שיחק גונסלבו בכל משחקי הליגה, והוא אף הבקיע שער בכורה ב-9 בפברואר 1947, בניצחון 3-2 על ריאל אוביידו. ברצלונה סיימה במקום הרביעי ובכך הסתיימה דרכו של סמיטייר בברצלונה.
את סמיטייר החליף אנריקה פרננדס, עמו זכתה ברצלונה באליפות כבר בעונתו הראשונה בתפקיד, עונת 1947/48. גונסלבו המשיך להיות שחקן הרכב, והוא נטל חלק ב-23 מ-26 משחקים בליגה. את עונת 1948/49 פתחה ברצלונה עם זכייה בסופר קאפ הודות לניצחון 1-0 על סביליה. כמו כן, ברצלונה הצליחה לזכות פעם שנייה ברציפות באליפות ספרד, כשמקומו של גונסלבו בהרכב נותר קבוע, והוא אף התכבד בהבקעת שער בניצחון 4-1 על קבוצתו לשעבר, סבדל, ב-6 בפברואר 1949. כמו כן, הקבוצה זכתה במהדורה הראשונה של הגביע הלטיני. ב-18 בספטמבר 1949, בקלאסיקו מול ריאל מדריד, הבקיע גונסלבו את שערו היחיד בהפסד ברצלונה 6-1. במהלך העונה פוטר פרננדס בשל יכולת דלה של הקבוצה, כשהיא הייתה במקום ה-8 כעבור 17 מחזורים. את מקומו מילא ראמון ליורנס, ועמו הקבוצה הצליחה להגיע למקום ה-5 בתום העונה.
בתום העונה, ב-1950, עבר גונסלבו לסרגוסה שהייתה אז בליגה השנייה. גונסלבו עזר לסראגוסה לעלות לליגה הראשונה כבר בעונתו הראשונה שם. בשל מחלה נאלץ גונסלבו להחמיץ את כל העונה הבאה. בעונת 1952/53 שב לשחק והופיע ברוב משחקיה של סראגוסה בליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה חזרה לליגת המשנה. בעונת 1953/54 שיחק גונסלבו ב-8 משחקים בליגה השנייה, לפני שפרש סופית ממשחק לקראת סוף 1953.
גונסלבו ערך את הופעת בכורתו במדי נבחרת ספרד ב-5 במאי 1948, במשחק ידידות בו ניצחה ספרד את 2-1. בהמשך, עזר גונסלבו לספרד להעפיל למונדיאל 1950, לאחר שגברה על בפלייאוף ההעפלה באפריל 1950. בטורניר הגמר, בו שיחק גונסלבו לצד אחיו מריה, שיחק גונסלבו בשלושת משחקי שלב הבתים הראשון, שאת כולם ניצחה ספרד, ובשני משחקים בשלב הבתים השני, כולל בהפסד 6-1 ל, וספרד סיימה את דרכה במונדיאל. בסך הכול הופיע גונסלבו ב-8 משחקים.
לצד דרכו בנבחרת ספרד, שיחק גונסלבו גם בנבחרת קטלוניה. גונסלבו שיחק לראשונה במדיה ב-5 ביולי 1942, בהפסד הנבחרת 6-2 לברצלונה בלס קורטס. גונסלבו השתתף בעוד 4 משחקים של קטלוניה עד 1950.
כמאמן.
בינואר 1963 פוטר לאסלו קובאלה מתפקיד המאמן בברצלונה, ובמקומו מונה גונסלבו. ברצלונה הייתה אז במקום ה-7 בליגה, ותחת הדרכתו של גונסלבו לא ניכר משמעותי בליגה, שכן היא סיימה את העונה במקום ה-6. אף על פי כן, הצליחה הקבוצה לזכות בגביע הגנרל, אחרי שברצלונה גברה ב-23 ביוני 1963 על ריאל סרגוסה בתוצאה 3-1 בקאמפ נואו. גונסלבו עזב את ברצלונה לאחר מכן והוחלף על ידי ססאר רודריגס אלברס.
חיים אישיים.
לגונסלבו היו שני אחים כדורגלנים: הבכור ז'ולי והצעיר מריה. לגונסלבו נולדו שני בנים שהיו כדורגלנים ומאמנים גם הם - ז'וזפ מריה, שאימן את ברצלונה אתלטיק, וג'ורדי. גונסלבו נפטר ב-31 במאי 1978 בברצלונה בעקבות סיבוכים בניתוח שעבר.
יחזקאל מקוזמיר
רב יחזקאל טאוב מקוזמיר (ה'תקל"ב, 1771/1772 – י"ז בשבט ה'תרט"ז, 24 בינואר 1856) היה אדמו"ר פולני בדור החמישי-שישי לתנועת החסידות. סבו של מייסד חסידות מודז'יץ רבי ישראל טאוב.
תולדות חייו.
נולד בפלונסק שבפולין לרבי צבי הירש טאוב. כבר בילדותו התברך בכישרונות מיוחדים. בצעירותו נסע לחצרותיהם של רבי יעקב יצחק הורוביץ החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ורבי יעקב יצחק ה"יהודי הקדוש" מפשיסחא. החוזה מלובלין אמר עליו ש"יש לו צורת אברהם אבינו".
לאחר הסתלקותם היה לחסידו המובהק של רבי שמואל מקארוב. כשנפטר רבי שמואל, היה לחסידו של רבי יצחק מוונגרוב תלמידו של רבי שמואל מקארוב, שנפטר כשנה לאחר פטירת רבו. רבי שמואל ורבי יצחק הועידו את רבי יחזקאל להיות ממשיכם. לאחר פטירת רבי יצחק מוונגרוב, נסע רבי יחזקאל מספר פעמים לרבי שמחה בונים מפשיסחה.
הוא התגורר בפלונסק ולמחייתו התפרנס מחנות לצורכי סנדלרות. ראשי הקהל ראו את עיסוקו בחסידות באופן שלילי, והוא נאלץ לעבור לשנה שבמחוז ראדום.
התחיל לכהן כאדמו"ר בשנת תקפ"ז ועבר לקוזמיר. חסידיו של רבי יחזקאל נאמדו באלפים. הנהגתו הייתה עממית, ולא בסגנון חצרות בית פשיסחה. הוא החל את מורשת הנגינה בחסידות קוזמיר, שהתפתחה בדורות המאוחרים בין צאצאיו.
בין חסידיו היו גם גדולים בתורה ובחסידות ובהם: רבי יוסף ברוך ה"יהודי הטוב" מניישטאט, רבי שלמה מראדומסק, רבי עמנואל מפשדבורז', רבי נתן דוד משידלובצא, רבי חיים אלעזר וואקס, רבי ישראל יצחק מרדושיץ, רבי יעקב מויאדמה, רבי ישראל מאיר הכהן מרבני ורשה ורבי נתן שפיגלגלס מוורשה, מחבר ספר מאורות נתן.
רבי יחזקאל נפטר בי"ז בשבט ה'תרט"ז בגיל 84.
קברו נכרה בבית הקברות הישן בקוזמיר בתוך חדר הטהרה, מחוסר מקום קבורה בבית קברות זה ומתוך רצונו להיקבר דווקא בבית הקברות הישן. במהלך השואה חייבו הנאצים את היהודים לעקור את כל המצבות, ומאז מקום קבורת האדמו"ר לא נודע. בשנת תשע"ג (2013) ביקר הרב חיים שאול טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ ודור שישי לרבי יחזקאל, בעיירת קוזמיר. במהלך הביקור התברר מקום קברו המדויק, הנמצא בלב מגרש משחקים בחצר בית הספר מקומי. האדמו"ר מינה את בנו, שלמה צבי הירש טאוב, לקחת אחריות על החזרת חלקת הקבר לידי המשפחה וכעת מתנהל מאבק משפטי בין החסידות ובין הרשויות הפולניות, בייצוג הארגון J-nerations.
משפחתו.
נישא לבתו של ר' משה מדוואהרט
ספריו.
רבי יחזקאל חיבר את הספר נחמד מזהב. הספר יצא לאור על ידי חתנו הרב משה דוד עם ביאור "עפרות זהב" וכן ביאורים מרבי שמואל יעקב קופל הכהן רב"ד איוואנגרד, פיטרקוב תרס"ט.
ספר נוסף עם ליקוט מדברי תורתו בפרט מספרו של נכדו רבי ישראל ממודז'יץ, בשם תורת יחזקאל, יצא על ידי הרב יהושע קורנבליט, ירושלים תשל"ג.
ספר מאמר יחזקאל, שני כרכים ובו ליקוט של כל דברי תורתו שהיו פזורים באלפי מקומות. כרך א: על התורה, נ"ך, מועדים וזמנים, ש"ס, וכן לפי ערכים מסודרים בעניינים שונים בעבודת ה', ומפתחות מפורטים. כרך ב: תולדות וסיפורים. יצא לאור על ידי הרב אליעזר עמנואל הורוויץ, ירושלים תשס"ח.
טאצ'ירה
טאצ'ירה (בספרדית: Táchira) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת על הרי האנדים במערב ונצואלה, גובלת בסוליה בצפון, במרידה ובברינס במזרח, באפורה בדרום ובקולומביה במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 11,100 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,168,908 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן קריסטובל.
היסטוריה.
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. כלכלת האזור, גם לאחר עצמאות ונצואלה, התבססה על גידול קפה (צמח) וטאצ'ירה הייתה יצואנית הקפה החשובה ביותר בוונצואלה.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. מיקומו בהרי האנדים בודד את האזור משאר חלקי ונצואלה והוא ספג השפעה תרבותית חזקה מקולומביה.
ב-1864 הפכה ונצואלה למדינה פדרלית ובמקום נוצרה מדינת טאצ'ירה. כעבור שנים ספורות המדינה סופחה לסוליה, עד שב-1881 טאצ'ירה אוחדה עם מרידה וטרוחיו ליצירת מדינת לוס אנדס. לוס אנדס פורקה בחזרה למרכיבותיה ב-1899.
באותה שנה סיפריאנו קסטרו, איש צבא מטאצ'ירה, הוביל את מהפכת השיקום הליברלית (Revolución Liberal Restauradora), שאחת ממטרותיה הייתה השתלטות של אנשי האנדים על השלטון בוונצואלה. קסטרו הדיח את הנשיא איגנסיו אנדרדה והתחיל תקופה של כמה עשרות שנים בהן שלטו בוונצואלה נשיאים מטאצ'ירה. במהלך המאה ה-20 7 מנשיאי ונצואלה הגיעו מטאצ'ירה, יותר מכל מדינה אחרת.
בסוף המאה ה-19 התגלו בטאצ'ירה מצבורי הנפט הראשונים בוונצואלה, שהפכו עם השנים למקור הכנסתה המרכזי של המדינה.
כלכלה.
כלכלת טאצ'ירה מסתמכת על הפקת נפט, תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול בננות, קנה סוכר, קפה, שום ושעועית, גידול מקנה ותיירות.
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Energy) הוא האדם העומד בראש מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. מתוקף תפקידו הוא חבר בקבינט של ארצות הברית. מזכיר האנרגיה הוא הארבעה עשר בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית.
התפקיד קיים מאז ה-1 באוקטובר 1977, עם היווסדה של מחלקת האנרגיה, לאחר שהנשיא ג'ימי קרטר חתם על חוק המורה על יצירת המחלקה ("Department of Energy Organization Act"). תחום הפעילות של התפקיד במקור התמקד בעיקר בהפקת אנרגיה ובמחקר שלה, וכן בייצור אנרגיה ביתית וברגולציה. משם הדגש עבר לפיתוח טכנולוגיה ממקור יעיל ואיכותי וכן בחינוך אנרגיה. לאחר סיום המלחמה הקרה, מטרות המחלקה הופנו גם לסילוק פסולת רדיואקטיבית, ולשימור הסביבה ומאבק בשינוי האקלים, תוך קידום ומחקר של אנרגיה מתחדשת.
מזכיר ההגנה לשעבר ג'יימס שלזינגר היה למזכיר האנרגיה הראשון, אשר היה רפובליקני שמונה על ידי הנשיא הדמוקרטי ג'ימי קרטר. זוהי הפעם היחידה בה מזכיר האנרגיה היה חבר במפלגה שונה מזו של הנשיא הממנה אותו. שלזינגר הוא גם היחיד שהודח מן התפקיד.