פון אוהיין לא הכיר את פרנק ויטל ולא את עבודתו, ולכן שניהם נחשבים לאבות מנועי הסילון. לאחר המלחמה נפגשו השנים והפכו לחברים טובים. פרנק ויטל רשם פטנט ראשון בשנת 1930 לעומתו פון אוהיין רשם פטנט בשנת 1936, אך המנוע הראשון שנוסה והצליח היה זה של פון אוהיין.
פון אוהיין זכה בהרבה מאוד עיטורים על עבודתו ותרומתו. הוא פרש מחיל האוויר ב-1979 ומונה למרצה באוניברסיטת דייטון. הוא נפטר ב-1998 והשאיר אחריו 4 ילדים.
שיריונית
מבטח סימון
מבטח סימון סוכנויות לביטוח בע"מ היא חברה לניהול הסדרים פנסיוניים ופיננסיים.
נתונים עיקריים.
סוכנות מבטח סימון מספקת שירותים ופתרונות בתחומי ביטוח, ניהול פנסיוני, פיננסים והשקעות לכ-220,000 לקוחות ולכ-6,000 ארגונים, מפעלים וחברות.
קבוצת מבטח סימון נמצאת בבעלות מלאה של מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
נכון לשנת 2011 מטפלת מבטח סימון במחזור גבייה שנתי של כ-4 מיליארד ש"ח. סך הצבירות המנוהל על ידי החברה הוא למעלה מ-30 מיליארד ש"ח.
היסטוריה.
קבוצת מבטח סימון היא תוצאה של מיזוג שתי סוכנויות ביטוח: סימון את ויזל ומבטח שמיר. המיזוג בוצע בשנת 2000.
סוכנות הביטוח סימון את ויזל הוקמה בשנת 1965 על ידי הרולד סימון, סוכן ביטוח שעלה לישראל מדרום אפריקה ומשה ויזל, שהיה סוכן ביטוח צעיר.
סוכנות מבטח שמיר נוסדה בשנת 1983 על ידי מאיר שמיר. במסגרת שירותו הצבאי הכיר שמיר את אהרון אחיעז, ממשפחה של אנשי חברת הביטוח "סהר". ההיכרות הובילה את מאיר שמיר לתפקיד מנהל סוכנות הביטוח "מבטח", שהייתה חברה בת של "סהר". בשנת 1983 רכש שמיר את הסוכנות.
בסוף שנת 2000 רכשה חברת "מגדל" את שתי הסוכנויות ואיחדה אותן לחברה אחת - מבטח סימון סוכנויות לביטוח בע"מ.
סיעת העצמאות
מחוז באל
קרב פלסי
קרב פלסי (באנגלית: Battle of Plassey; בבנגלית: পলাশীর যুদ্ধ) היה קרב אשר התנהל ב-23 ביוני 1757, בין הנציגויות המסחריות של בריטניה וצרפת בנוסף למחוז בנגל של האימפריה המוגולית שלצידו נלחמו הצרפתים. הקרב הסתיים בניצחון חברת הודו המזרחית הבריטית כנגד סובהת בנגל בראשה הנואב (מושל) של בנגל; סיראג' אוד-דואלה והכוח הצרפתי שלחם לצידו. ניצחון זה הוביל לסיפוח בנגל לטובת הבריטים והיה לנקודת מפנה חשובה במעורבות הבריטית בהודו משום שציין את השלב בו חברת הודו הבריטית התחילה לשלוט ישירות על טריטריות בהודו.
הקרב התנהל בעיירה פלסי, כ-150 ק"מ צפונית לקולקטה, ליד העיר מורשידבאד שהייתה עיר הבירה של המחוז שהיה חלק מהאימפריה המוגולית. הקרב היה חלק מסדרת עימותים שהתרחשו בהודו על רקע היריבות האנגלו-צרפתית שהתקיימה כחלק ממלחמת שבע השנים.
מתחים שהחלו לעלות בין כוחות חברת הודו המזרחית באזור בנגל ובמרכזו העיר קולקטה, לבין מושל מחוז בנגל מטעם האימפריה המוגולית, בעיקר על רקע המתיחות האנגלו-צרפתית ושיפור הביצורים בקולקטה מצד הבריטים למורת רוחם של המוגולים, התממשו לבסוף לכדי מערכה צבאית מוגולית (בתמיכה צרפתית) כנגד כוחות החברה הבריטית במחוז. הכוח המוגולי כבש את קולקטה ואת המצודה המגינה עליה; פורט וויליאם, מידי הבריטים ב-19 ביוני 1756. כתגובה, יצא רוברט קלייב עם כוח אנגלו-הודי מאזור מדראס לכיוון בנגל במטרה להילחם בכוחותיו של אוד-דואלה ולשחרר את קולקטה. קלייב הגיע לבנגל כשנה מאוחר יותר, שחרר את קולקטה והמשיך צפונה לכיוון בירת המחוז המוגולי של בנגל; העיר מורשידבאד. אל מול קלייב ניצב כוח מוגולי עדיף בהרבה, לכן ניסה קלייב להביא מספר ממפקדי הצבא המוגולים לידי חוסר תמיכה באוד-דואלה במהלך הקרב עצמו ובכך להטות את הכף לטובת הבריטים. לבסוף במהלך הקרב עצמו, שלושה ממפקדי הצבא ניצבו עם כוחותיהם בשדה הקרב אך לא הצטרפו ללחימה, התוצאה הייתה ירידה במספר הכוחות המוגולים כמו גם דעיכה במורל הלוחמים, מה שעזר לניצחונו של קלייב בקרב.
תוצאות הקרב היו להפגנת כוח משמעותית של הבריטים וגם שלב חשוב בדעיכת האימפריה המוגולית בהודו. במשך השנים שלאחר הקרב, מחוז בנגל נשלט על ידי שליטים הודים כאשר החוקים והמערכת האדמיניסטרטיבית נשתמרו, אך בפועל הבריטים שלטו כמעט באופן ישיר במחוז, שהפך בינתיים לדריכת הרגל הבריטית בהודו אשר בירתה נבחרה להיות בקולקטה. עם השנים השליטה על המחוז והמחוזות הבאים שנפלו תחת השליטה הבריטית, הפכו להיות יותר ויותר ישירים, הוצגו מערכות משפט ושילטון חדשות ונאכף מונופול כלכלי בריטי, עד שתת-היבשת ההודית כולה הייתה בשליטה בריטית. הודו הבריטית שהתחילה בשנת 1757 עם קרב פלסי, הגיעה לקיצה 190 שנים מאוחר יותר כאשר הודו קיבלה עצמאות בשנת 1947.
מחלוקת בית שמאי ובית הלל בהקרבת קרבנות בחג
אוטומו סורין
אוטומו סורין (ביפנית: 大友 宗麟; ) היה שליט פיאודלי יפני (דאימיו) ממשפחת האצולה של בית אוטומו, אחד הבודדים שהתנצרו. תרומתו החשובה ביותר להיסטוריה של יפן היא ככל הנראה פנייתו לטויוטומי הידיושי להתערב בקיושו כנגד בית שימאזו, ובכך סיפק את התירוץ להידיושי ליזום את מערכת קיושו ב-1587.
חייו.
אוטומו סורין נולד כ"אוטומו יושישיגה" (大友 義鎮 Ōtomo Yoshishige מוכר גם בשם "פוג'יווארה נו יושישיגה" - 藤原 義鎮 Fujiwara no Yoshishige). בהיותו הבן הבכור של אוטומו יושיאקי, הדאימיו ה-20 של בית אוטומו, הוא ירש מאביו את נחלת המשפחה – ההאן של פונאי ששלט במחוז ההיסטורי בונגו בצפון מזרח קיושו, האי הדרומי ביותר באיי הבית של יפן.
אוטומו היה מעוניין לחזק את קשריו עם הפורטוגזים ולשכנעם למקם את מרכז המסחר שלהם ביפן בעיר הנמל פונאי, הבירה של בונגו (כיום העיר אויטה). הוא שמע כי האדם הנערץ על הפורטוגזים, המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, שוהה בימאגוצ'י ושלח לו הזמנה לבקר בפונאי. בספטמבר 1551 התקבל חאווייר על ידי הפורטוגזים בנמל של פונאי בתהלוכה ובמטחי תותחים שהרשימו את השליט בן ה-22. בין השוהים על הספינות של הפורטוגזים היה גם ההרפתקן ומגלה הארצות פרנאו מנדש פינטו, והוא השאיר תיאור מפורט של המפגש בין הדאימיו לחאווייר ושל הוויכוחים התאולוגים בין חאווייר לנזירים הבודהיסטים בפונאי בספרו "מסעות". מפונאי הפליג חאווייר בחזרה למלאקה ומשם לגואה שבהודו מרכז השלטון הפורטוגזי במזרח אסיה.
בתחילת 1554 שלח אוטומו מכתב לגואה ובו ביקש שחאווייר יחזור ליפן תוך רמז שבתמורה הוא יסכים להתנצר. אלא שחאווייר כבר לא היה אז בין החיים. הוא מת בדצמבר 1552 בניסיון להיכנס לסין. על פי הצעתו של פרנאו מנדש פינטו הוכנה במהירות משלחת שבראשה הועמד בלשיור נונש בארטו (Belchior Nunes Barreto), יורשו של חאווייר. פינטו מונה כשגריר מטעם המשנה למלך, מושל הודו, במטרה לקשור ברית מסחרית עם בונגו. המשלחת הגיעה לבונגו ביוני 1556. השליחות הייתה הצלחה דיפלומטית (פינטו הקים שגרירות בבונגו), אבל כישלון דתי, כיוון שאוטומו לא התנצר בסופו של דבר. בשל מלחמת האזרחים המתמשכת ביפן לא היה אוטומו יכול להרשות לעצמו להרגיז את תומכיו בכך שימיר את דתו לדת זרה בזמן העימות. ב-1578, שנים רבות אחר-כך, המיר אוטומו את דתו לנצרות וקיבל עליו שם חדש - פרנסיסקו. סביר להניח כי הדבר לא נעשה מאמונה דתית אלא כצעד פוליטי אסטרטגי. אוטומו ארגן את משלחת טנשו לאפיפיור ברומא ב-1582.
בנוסף לטיפוח היחסים עם הנוצרים, השתתף אוטומו יושישיגה במספר קרבות במהלך שנות ה-50 של המאה ה-16, כשהוא זוכה בטריטוריות ומספח אותם לשטחו. הוא הביס את קיקוצ'י יושימונה ב-1551, ואת הנזירים הלוחמים של אוסה חמש שנים אחר-כך. ב-1557 הוא הביס את אקיזוקי קיוטאנה ולכד את מחוז צ'יקוזן. ב-1561 הטילו כוחותיו של אוטומו סורין מצור על טירת מוג'י (門司) שהייתה אז בידי בית מורי, תוך סיוע של ספינות פורטוגזיות שהפגיזו את הטירה, אבל הפורטגזים נסוגו לאחר שאזלה תחמושתם ואוטומו לא הצליח לכבוש את הטירה.
ב-1562 הפך אוטומו יושישיגה לנזיר בודהיסטי ואימץ עקב כך את השם "סאנביסאי סורין". משום כך הוא זכור בתולדות יפן בשם אוטומו סורין.
בשנים שאחר-כך פנה אוטומו כנגד בית מורי ובית שימאזו, ששלטו על מרבית קיושו. מורי טאקאמטו, מנהיג בית מורי באותה תקופה, נעזר בשוגון אשיקאגה יושיטרו, דבר שהוביל לחתימת הסכם שלום בין הבתים. על מנת, להוכיח שיכון שלום, הציע סורין את בתו ככלה לבנו של טאקאמטו. מהמידע שיש בידינו לא ברור האם ההצעה יצאה לפועל.
שנתיים מאוחר יותר נאלץ סורין לדכא מרד של בית אקיזוקי ממחוז צ'יקוזן, ואחר כך פנה נגד בית ריוזוג'י ממחוז היזן, מה שאילץ את בית מורי להתערב. ב-1569 הובס הטסוגי אקיטסורה, ואסל חשוב של בית אוטומו, בקרב טטראהאמה ואיבד את טירת טצ'יבאנה. בתגובה איים סורין על דריסת הרגל שהייתה לבית מורי במחוז בוזן, ואילץ את הצבא של בית מורי לסגת, מה שאפשר לו להשתלט מחדש על הטירה. בשלב זה שלט אוטומו על בונגו, מרבית בוזן, צ'יקוזן, צ'יקוגו והמחוזות היגו והיזן היה תחת השפעתו. בית אוטומו נודע אז כ"אוטומו המארח של שבעה-מחוזות".
לקראת אחרית ימיו התעמת סורין עם הדאימיו של בית שימאזו, המשפחה היחידה שעדיין שלטה על שטחים משמעותיים בקיושו. סורין והדאימיו של בית ריוזוג'י פנו לטויוטמי הידיושי בבקשה שיעזור להם לעצור את התפשטות שימאזו לשטחם. בתחילה, לאחר שסורין קיבל תשובה שלילית, הכריז בית שימאזו מלחמה על אוטומו, הביס את סורין ובני בריתו בקרב מימיגאווה, וכבש את פונאי. ב-1587 החל הידיושי את מערכת קיושו שבה כבש את האי כולו, בעזרת אוטומו ומשפחות נוספות שהצטרפו לשורותיו.