מן הניתוח של סיים עולה כי פוליו היה איש מרכזי וקרוב ביותר לאוגוסטוס בתקופת עלייתו לשלטון, זאת בצד התייחסות מבזה לה זכה מידי בני האצולה הוותיקה שלא ראתה בעין יפה מתעשרים וודאי לא מבין שורות העבדים המשוחררים זה-מקרוב. אופיו של פוליו היה חסר מעצורים, רצחני וגאוותני. הוא סיפק לקיסר לעתיד שירותים מפוקפקים וזכה בתשלום ניכר, אולם, עם עלייתו של אוגוסטוס לכס השלטון הוא החל לראות בפוליו איום מבחינות אחדות. ודיוס פוליו ייצג תקופה ומעשים שאוגוסטוס ביקש לשכוח ולהניחם מאחוריו. פוליו יצר קשר בלתי רצוי בין הקיסר לבין מעמד וסוג אנשים מהם ביקש להתנער כדי לשוות לשלטונו לגיטימציה רחבה. בנוסף לכך, אנשים חסרי מעצורים מסוגו של פוליו יכלו בקלות להחליף נאמנות בתמורה לכבוד או בצע כסף ולמרוד בקיסר. פוליו אף יכול להשתמש באחוזתו הגדולה והמבוצרת כבסיס וראוי מבחינת אוגוסטוס לסלקו.
ייתכן ששעת הכושר של אוגוסטוס הייתה השפלתו של ודיוס פוליו בלבה של סעודה רבת משתתפים, בה הצליח אוגוסטוס לנצל את האירוע המקרי של האיום על העבד לשם זכייה בהתפעלות ציבורית מיחסו הטוב וההוגן ובה-בעת להתנער סופית מפוליו הרצחני. אין ספק שאוגוסטוס מחה את זכרו של פוליו על ידי ההריסה המוחלטת של אחוזתו והקמת המרכז המסחרי "פורטיקוס ליוויה" על מקומו.
בתרבות ובספרות.
חובב שחקר את הנושא מציין כי חיפוש שמו של פוליו העלה ש"מאות כתבות, מאמרים, מחקרים ואזכורים נכתבו עליו במשך אלפיים השנים האחרונות. מסתבר שבדיוס זה הוא גיבור תרבות, נכתבו עליו ספרי ילדים, ספרי שירים, ספרי זימה, פורנוגרפיה, חיבורים עיוניים, אזכורים הקשורים לחירות, לעבדות, לזעם, לקנאה, לכעס, לשנאה, לגידול דגים, לאדריכלות, לארכאולוגיה, לנצרות, לשירה עתיקה, בקיצור, כמעט להכל". בפרט מציין אותו כותב "יש את מצדיקי העבדות באמריקה (שמראים עד כמה הם הומאניים יחסית לרומאים...), מתנגדי עבדות, ראשוני הכנסייה הנוצרית, מטיפים דתיים ועוד".
בפרט ניתן לציין את ספרה של מאריסה מוס, המספרת את סיפור המשפחה שבניה היו עבדים בביתו של ודיוס ושאחד מבניה היה כביכול הנער שנידון למוות בפרשת גביע הבדולח.
בספר פומפיי של רוברט האריס נמצאת סצנה שבה הגיבור נוכח בהוצאה מחרידה להורג העוקבת אחר סיפור העבד של ודיוס פוליו.
צבי יעבץ מציין כי לא מן הנמנע שדמותו של פוליו וחבריו שימשו השראה לדמותו של העבד המשוחרר העשיר והגרוטסקי, טרימאלכיו, ב"סטיריקון" לפטרוניוס.
כיכר המוזיאון
כיכר המוזיאונים
וטרלופליין
וטרלופליין (בהולנדית: Waterlooplein - "כיכר ווטרלו") היא כיכר הממוקמת במרכז אמסטרדם שבהולנד, בסמוך לנהר האמסטל.
הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ונערך בה מדי יום שוק פשפשים. בכיכר ממוקמים בניין הסטופרה המשמש כבניין עיריית אמסטרדם וכבית האופרה של העיר. כמו כן ממוקמת בסמוך כנסיית מוזס אן אארונקרק (כנסיית משה ואהרון).
היסטוריה.
כיכר וטרלו הוקמה בשנת 1882 בעקבות מילויין של התעלות לפרוזנחראכט (Leprozengracht) והוטחראכט (Houtgracht). בעת הקמת הכיכר הוחלט לקרוא לה על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.
הכיכר הפכה לכיכר שוק כאשר עיריית אמסטרדם הורתה לסוחרים היהודיים שפעלו קודם לכן ביודנבריסטראאט (Jodenbreestraat) וסינט אנטוניבריסטראאט להעביר את דוכניהם לכיכר. בעקבות הוראה זו הוקם בכיכר שוק, שהחל לפעול מדי יום (למעט ימי שבת) החל משנת 1893.
במהלך מלחמת העולם השנייה וגירוש הסוחרים היהודים שפעלו למחנות ריכוז, ובהמשך למחנות השמדה פסק השוק מלפעול.
לאחר מלחמת העולם השנייה נותר הרובע היהודי של העיר ריק מיהודים, ובכיכר החל לפעול שוק פשפשים מדי יום א'.
בשנת 2005 הציג המוזיאון להיסטוריה יהודית תערוכה של תצלומים וציורים של הכיכר והשוק שפעל בה, ובין היתר הוצגו ציורים של וולפגאנג סוצ'יטצקי, מקס ליברמן ואוסקר קוקושקה.
בכיכר ממוקמת תחנה של הרכבת התחתית של אמסטרדם, ובסמוך לכיכר ממוקמים מוזיאון בית רמברנדט, בית הכנסת הפורטוגזי, המוזיאון להיסטוריה יהודית וההרמיטז' אמסטרדם.
נורדרמארקט
נורדרמארקט (בהולנדית: Noordermarkt - "השוק הצפוני") הוא שמה של כיכר ברובע יורדאן של אמסטרדם שבהולנד.
היסטוריה.
הנורדרמארקט החל לפעול בשנת 1616. באותה עת נקרא השום בשם "פרינסנמארקט" (שוק הנסיך - "Prinsenmarkt") על שם הפרינסנחראכט - "תעלת הנסיך" הסמוכה (Prinsengracht). בשנת 1623 הוקמה בכיכר הנורדרקרק (הכנסייה הצפונית), שונה שם הכיכר והשוק והוא החל להיקרא בשם "נורדרמארקט" על שם הכנסייה. עד שנת 1655 שימש מרבית השטח המשמש כיום את הכיכר כשטח בית הקברות של הכנסייה.
בשנת 1941, בעת שהייתה הולנד כבושה על ידי גרמניה הנאצית, נערכה בכיכר הפגנה שהחלה את שביתת פברואר - מחאה על גירושם של יהודי הולנד (למחנות ריכוז, ובהמשך נרצחו בשואה). לוח זיכרון בחלקה הדרומי של הכיכר מזכיר הפגנת מחאה זו.
מוזיאון ואן גוך
מוזיאון ואן גוך (בהולנדית: Van Gogh Museum) הוא מוזיאון, הנמצא באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון מוקדש ליצירותיו של האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך ובני תקופתו, ומציג את האוסף הגדול ביותר של יצירותיו של ואן גוך.
היסטוריה.
התצוגה המרכזית של המוזיאון מציגה את יצירותיו באופן כרונולוגי, תוך הצגת התקופות השונות בחייו של ואן גוך ואירועים שהשפיעו על יצירותיו. בין היצירות העיקריות של המוזיאון מוצגות "אוכלי תפוחי האדמה" (1885), "חדר שינה בארל" (1888), ואחד משלושת ציורי "החמניות" (1889).
המוזיאון הוקם בשנת 1973 במבנה שתוכנן עבורו על ידי האדריכל חריט ריטפלד. בשנת 1999 נוסף אגף תערוכות חדש בתכנונו של האדריכל קישו קורוקווה.
ב-7 בדצמבר 2002 נגנבו מהמוזיאון שתי יצירות: "מבט על הים בסכוונינגן" ("Zeegezicht bij Scheveningen") ו"הקהילה עוזבת את בית הקהילה בנונן" ("Het uitgaan van de hervormde kerk te Nuenen"). ב-12 בדצמבר 2003 נעצר אוקטאב דורהאם (Octave Durham) בפוארטו באנוס שבספרד, בגין גנבת היצירות. במקביל נעצר שותפו, האנק ביסליין (Henk Bieslijn) באמסטרדם. ב-8 באפריל 2005 הורשעו שניהם, דורהאם נידון ל-4.5 שנות מאסר וביסליין ל-4 שנות מאסר. כמו כן הוטל על שניהם קנס של 350,000 אירו, אולם השניים סירבו להשיב את היצירות למוזיאון ולגלות את מקום מחבוא היצירות. הציורים נמצאו ב-2016.
מוזיאון סטדלק
מוזיאון סטיידלק אמסטרדם (בהולנדית: Stedelijk Museum Amsterdam; "המוזיאון העירוני אמסטרדם") הוא מוזיאון לאמנות מודרנית הנמצא באמסטרדם שבהולנד. מבנה המוזיאון העיקרי ממוקם בכיכר המוזיאונים בסמוך לרייקסמוזיאום ולמוזיאון ואן גוך.
היסטוריה.
המוזיאון הוקם בשנת 1895 במטרה לשמש כמוזיאון לאמנות מודרנית ולהציג את האמנות המתקדמת ביותר לשועי העיר. בעת הקמתו הציג המוזיאון חדרים תקופתיים, ריהוט, מטבעות, תכשיטים, שעונים ואמנות שימושית. במוזיאון הוצגו חדרים תקופתיים מבתי שנהרסו בעת מילוי התעלות לצורך הקמת דרכי תחבורה.
בשנת 1895 הפסיק ה"איגוד לגיבוש אוסף ציבורי של אמנות מודרנית" (Vereeniging tot het Vormen van een Openbare Verzameling van Hedendaagsche Kunst) את העברת היצירות לרייקסמוזיאום והחל להעבירן למוזיאון סטדליק. במהרה החל להיצבר במוזיאון אוסף גדול של יצירות שונות - החל מכרזות ושלטי חנויות וכלה באמנות שימושית כגון כלים המשמשים ברפואה וברוקחות. בשנת 1910 קיבל המוזיאון מספר אוספים מאספנים פרטיים אשר הרחיבו את האוסף באופן משמעותי. בין יצירות אלה היו מספר יצירות של וינסנט ואן גוך אשר הועברו למוזיאון ואן גוך בשנת 1972.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945 החל המוזיאון, שבראשו עמד אז האוצר והמעצב וילם סנדברג להציג יצירות של תנועת קוברה (CoBrA) וכן גדלו היצירות בסגנון האקספרסיוניזם הגרמני וההולנדי. בשנת 1958 רכש המוזיאון אוסף של עבודות האמן קאזימיר מלביץ'.
רק בראשית שנות ה-70 החל המוזיאון להתמקד באמנות מודרנית פר סה (ולא באמנות שימושית).
בין השנים 1963-1985 כיהן אדי דה וילדה (Edy de Wilde) כאוצר המוזיאון. בתקופה זו שם המוזיאון דגש על הגדלת האוספים, ונרכשו יצירות שונות, בין היתר של אמני פופ ארט אמריקאים.
מאז שנות ה-80 החל המוזיאון לרכוש יצירות אמנות וידאו, ולהציג תערוכות של אמנות וידאו.
בשל שיפוצים במבנה המוזיאון עבר המוזיאון באופן זמני לבניין הדואר המרכזי בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית. ב-23 בספטמבר 2012 שב המוזיאון למשכנו שהורחב ונוסף לו אגף חדש.
יורדאן
יורדאן (בהולנדית: Jordaan) היא שכונה במרכז אמסטרדם. האזור ידוע בגלריית האמנות הרבות שלו, בשווקים שנערכים בנורדרמארקט, בוסטרסטראאט ובלינדחראכט וכן בכך שבית אנה פרנק בו הסתתרה אנה פרנק במלחמת העולם השנייה נמצא בקצהו המערבי של הרובע, בסמוך לתעלת פרינסנחראכט. הצייר רמברנדט שהתגורר בשלהי חייו בשכונה, בסמוך לתעלת רוזנחראכט, קבור בכנסיית וסטרקרק הסמוכה לשכונה.
מקור שם השכונה.
מקור שם השכונה הוא ככל הנראה במילה "Jardin" (בצרפתית: גן), שכן התעלות הרבות בשכונה נושאות שמות עצים ופרחים; הסבר אחר משייך זאת לגינות החצרות הפנימיות שמצויות ברבים מבתי הרובע. הסבר נוסף לשם השכונה מייחס אותו לשמה הקודם של תעלת פרינסנחראכט העוברת בשכונה – "ירדן" – על שם נהר הירדן.
היסטוריה.