בשנת 1816, הוא לקח צמחים אירופיים שונים לבואנוס איירס, שם הוא התמנה לפרופסור להיסטוריה של הטבע. עד מהרה הוא עזב את תפקידו כדי לחזור ולחקור את פנים יבשת דרום אמריקה. בשנת 1821, הוא הקים מושבה בסנטה אנה ליד פרנה עבור פרויקט גידול תה מאטה ומכירתו. המושבה הייתה ממוקמת בשטח שהיו עליו חילוקי דעות של ריבונות בין ארגנטינה ופרגוואי. יתר על כן, ממשלת פרגוואי של הדיקטטור חוסה גאספאר רודריגז דה פרנצ'יה הייתה בעלת מונופול במסחר תה המאטה, ולכן שלטונות פאראגוואי הרסו את המושבה ובונפלאן נעצר כמרגל ועוכב בסנטה מריה, פרגוואי עד 1829.
בשבי הוא התחתן והוליד כמה ילדים. הוא קיבל חופש תנועה ופעל כרופא לעניים ולאנשי הצבא. באותה תקופה, גם חוקר הטבע השווייצרי יוהאן רודולף רנגר עוכב בפארגוואי, לא הורשה לעבור את הגבול, אך היה חופשי להגיש בקשות מיוחדות לכל נסיעה.
בונפלאן שוחרר ב-1829 וב-1831 חזר לארגנטינה, שם התיישב בסן בורג'ה בקוריינטס. בגיל 58, הוא התחתן עם אישה מקומית והתפרנס מגידול מסחרי של תה המאטה. בשנת 1853 הוא חזר לסנטה אנה, שם טיפח עצי תפוז. הוא קיבל שטח אדמה כהוקרת ממשלת קורינטס על עבודתו במחוז.
העיירה הקטנה שעומדת באזור זה ידועה בשם "בונפלאן" לכבודו. עיר קטנה אחרת בפרובינציית מיסיונס, מדרום לסנטה אנה נקראת גם בונפלה על שמו.
הוא מת בגיל 84, ב-4 או ב-11 במאי 1858, לפני חזרתו המתוכננת לפריז.
מורשת.
הביוגרפיה של בונפלאן נכתבה על ידי אדולף ברונל. סיפור בדיוני על מסעותיו עם הומבולדט מסופר ב"די וורמסונג דר וולט "של דניאל קאהלמן, שתורגם על ידי קרול בראון ג'נוויי ברומן "מודדים את העולם".
רחוב בונפלאן נמצא בשכונה בבואנוס איירס בין רחובות על שמו של צ'ארלס דרווין, רוברט פיצרוי ואלכסנדר פון הומבולדט. קיים גם רחוב בונפלאן בעיר באיה בלנקה שבארגנטינה, בקראקס שבוונצואלה ובמונטווידאו שבאורוגוואי.
בעלי חיים וצמחים רבים נקראים לכבודו, כולל דיונון וסחלב. גם אחד ממכתשי הירח נקרא על שמו.
בסטן X40
בסטן X40 (באנגלית: Besturn X40) הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Besturn חברת בת של החברה הממשלתית FAW Group (בסינית: 第一汽车集团, שם רשמי: FAW Group Corporation) אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום בסין.
המוצרים העיקריים של FAW Group הם כלי רכב, אוטובוסים, ומשאיות קלות, בינוניות וכבדות.
ג'ון בטלר ייטס
ג'ון בטלר ייטס (באנגלית: John Butler Yeats; 16 במרץ 1839 - 3 בפברואר 1922) היה צייר ועורך דין אירי, אביהם של ויליאם בטלר ייטס, לילי ייטס, אליזבת' קורבט "לולי" ייטס וג'ק בטלר ייטס. הגלריה הלאומית של אירלנד מחזיקה בבעלותה כמה מציורי הדיוקן שלו בשמן ובנייר, כולל ציור דיוקן אחד של בנו, ויליאם, משנת 1900. ציור הדיוקן של ג'ון א'ולירי (1904), נחשב ליצירת המופת שלו (Raymond Keaveney, 2002).
קריירה, ראשית חייו וחינוך.
ייטס נולד בלורנסטאון, עיירה הסמוכה לדרך טאליליש ולעיירה בנברידג', אשר במחוז דאון. הוריו היו הכומר ויליאם בטלר ייטס (1806–1862) ואשתו ג'יין גרייס קורבט; ג'ון בטלר היה הבכור במשפחה של תשעה ילדים. כבוגר טריניטי קולג' (דבלין) וכחבר ה-University Philosophical Society, ייטס החל את הקריירה שלו כעורך דין, תוך כדי שהוא עובד לתקופה קצרה עם אייזאק באט, משפטן ופוליטיקאי אירי. ב-1867, הוא גמר אומר להפסיק את עבודתו כעורך דין והחל ללמוד אמנות בבית הספר הית'רלי לאמנויות היפות. ישנו תיעוד דל של מכירותיו, כך שאין בנמצא קטלוג מסודר של יצירותיו באוספים פרטיים. ישנה אפשרות שכמה מיצירותיו המוקדמות נהרסו ועלו באש בזמן מלחמת העולם השנייה. אולם, מה שידוע בבירור הוא, שלייטס לא הייתה בעיה לקבל הזמנות לעבודות, מפני שציורי הסקיצות וציורי השמן שלו נמצאים בבתים פרטיים באירלנד, אנגליה וארצות הברית. ציורי הדיוקן המאוחרים שלו מצביעים על רגישות רבה ליושב מולו. לעומת זאת, התנהלותו העסקית הייתה כושלת והוא אף פעם לא היה בטוח מבחינה פיננסית. הוא החליף כתובות מגורים באופן תדיר, תוך שהוא מעביר את מקום מגוריו כמה פעמים, בין אנגליה לאירלנד.
ב-1907, בגיל 68, ביחד עם בתו, לילי ייטס, הוא הפליג לניו יורק, על סיפון האוניה קמפאניה ומאז הוא לא שב יותר לאירלנד. באוקטובר 1909, הוא עבר לגור בצימר, אשר נוהל בידי האחיות למשפחת פטיפה, אשר מספרו היה 317, ברחוב מספר עשרים ושמונה מערב. בית זה ישמש כמקום מגוריו האחרון, עד למותו באותו מקום, ב-3 בפברואר 1922. בניו יורק, הוא קיים יחסי חברות עם חברי אגודת הציירים שהשתייכו לאסכולת אש קאן. אדמונד קווין, הכין לאחר מותו של ג'ון, מסיכת פנים שלו, אשר מהווה כיום חלק מהאוסף השייך ל-Yeats Society, סלייגו. ייטס טמון בבית הקברות הכפרי של צ'סטרטאון, עיירה השוכנת ברכס הרי אדירונדק שבמדינת ניו יורק, סמוך לקבר ידידתו, ג'ין רוברט פוסטר.
משפחה.
ייטס נישא לסוזאן פולקספן (13 ביולי 1841 - 3 בינואר 1900), ב-10 בספטמבר 1863, בכנסיית סנט ג'ון, סלייגו. ידוע שסוזאן ייטס, נכנסה למצב של דכדוך ודיכאון, לאחר שבעלה החליט לזנוח את הקריירה שלו כעורך דין ולפנות לקריירה של צייר. סוזאן תוארה על ידי בעלה ועל ידי הסובבים אותה כ"דמות צללים", אשר הלכה ונהייתה "לשקטה מאוד, מעוררת רחמים ומטורפת". לג'ון וסוזאן היו שישה ילדים משותפים, מהם שניים נפטרו בינקותם. שמותיהם של ששת הילדים הללו היו: ויליאם בטלר ייטס, סוזאן מרי, אליזבת' קורבט "לולי" ייטס, רוברט קורבט ייטס (נפטר בילדותו), ג'ק בטלר ייטס וג'יין גרייס ייטס (נפטרה אף היא במהלך ילדותה).
סורת א-נסאא
סורת א-נִסאא (בערבית: سورة النساء, "הנשים") הוא הפרק (סורה) הרביעי בקוראן, והוא מכיל 176 פסוקים. שם הפרק נגזר מהנושא בו עוסק הפרק, וספציפית מאזכור המילה "הנשים" במספר רב של פסוקים, כדוגמת פסוק 34.
הרקע לסורה ותוכנה.
הסורה הזאת קיבלה את שמה מפני שהיא בעיקר דנה בנושאים והלכות הנוגעות לנשים, נישואים, ירושה וזכויות נשים. לאחר ההגירה לאל-מדינה, המוסלמים הפכו לקהילה של ממש, ולכן נדרשו להם חוקים ותקנות לגבי חיי היום יום. הנושא הבסיסי של הסורה הוא חיי המשפחה והוראות לביסוס היחידה הבסיסית של החברה. בסורה ניתנו חוקים לנישואין ולמעמד האישה. היתומים גם מהווים נושא מרכזי של סורה, וזה בין השאר כי מלחמה הפכה באותה תקופה לבעיה גדולה, וילדים רבים התייתמו. לכן, נקבעו בסורה חוקים ותקנות לטיפול נאות ביתומים ובירושתם.
הסורה מכילה 176 פסוקים, 3,763 מילים 16,332 אותיות.
אזכור בחדית'.
על פי המסורת המוסלמית, לסורת א-נסאא סגולות רבות.
מתועד שמוחמד אמר "כל מי שקורא את סורת א-נסאא, כאילו אדם זה השקיע את כל הונו למען אללה"
הקו החום של הרכבת הקלה בירושלים
הקו החום של הרכבת הקלה בירושלים הוא קו רכבת קלה עתידי, שיחבר את אזור התעשייה עטרות שבצפון ירושלים לכפר צור באהר שבדרום העיר, דרך מזרח ירושלים.
היסטוריה.
ההחלטה על הקמת הקו התקבלה בשנת 2013, על ידי משרד האוצר, משרד התחבורה ועיריית ירושלים כחלק מתוכנית כוללת להקמת חמישה קווי רכבת קלה נוספים בירושלים. ביוני 2019, אישר משרד התחבורה מענק על סך 31 מיליון שקל להתחלת התכנון המפורט של הקו.
בינואר 2022, הוחלט לפצל את התוכנית למקטע צפוני ודרומי, כאשר המקטע הצפוני, שפשוט יותר לקדם, יתוכנן ראשון.
על הקו.
הקו יחבר את שכונות מזרח ירושלים מצפון לדרום.
המקטע הצפוני.
המקטע הצפוני בין עטרות לשער שכם מתבסס בחלקו על תוואי הקו האדום בין תחנת שבטי ישראל לבין בית חנינא, משם ימשיך צפונה לאורך על דרך רמאללה (כביש 60 הישן) עד לאזור התעשייה עטרות. מקטע זה כולל תשע תחנות חדשות וכן עצירה בשבע תחנות קיימות המשמשות כיום רק את הקו האדום. על פי התוכנית מקטע זה יתוכנן ויבוצע תחילה.
המקטע המרכזי.
המקטע המרכזי צפוי לעבור דרך מרכז העסקים הראשי של מזרח ירושלים, מצפון וממזרח לעיר העתיקה.
המקטע הדרומי.
המקטע הדרומי צפוי לעבור משכונת ראס אל-עמוד, דרך שכונת ג'בל מוכאבר ועד צור באהר.
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 - 2019
קרחון פירוגוב
קרחון פירוגוב (באנגלית: Pirogov Glacier; בבולגרית: Пирогов ледник) הוא קרחון הנמצא באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5 קילומטרים ורוחבו 1.5 קילומטרים.
הקרחון נמצא מדרום לקרחון ג'ראסי, ממערב לראשו של קרחון מקנזי, ומצפון מערב לקרחון באלאנסטרה.
קרחון פירוגוב מנקז את המדרונות הדרומיים - דרומיים מערביים של הר פארי, וזורם לכיוון מערב, ונשפך אל מפרץ דאלמאן, דרומית לנקודת מינוט.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטית בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שמו של המדען והמנתח הרוסי ניקולאי פירוגוב שפיתח את מערך הבריאות המודרני בבולגריה במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה 1877-1878.
האניה ינגיהארה
האניה ינגיהארה (באנגלית: Hanya Yanagihara; נולדה ב-20 בספטמבר 1974) היא סופרת ועורכת אמריקאית, שהתפרסמה עם הצלחתו של ספרה השני חיים קטנים, אשר יצא לאור ב-2015. ינגיהארה גדלה בהונולולו, הוואי, והחל מ-2017 היא העורכת הראשית של .
ביוגרפיה.
ינגיהארה נולדה בלוס אנג'לס. אביה, רונלד ינגיהארה, דור רביעי למשפחה הוואית, הוא אונקולוג והמטולוג, אמה הגיעה מסיאול. בילדותה, גדלה ינגיהארה בהוואי ובעקבות עבודתו של אביה כחוקר, נדדה המשפחה להוואי, למרילנד, לקליפורניה, ולטקסס.