תאורטיקנים נוספים הסבירו את החזרה הכפייתית בכך שהחזרה על החוויה המכאיבה מאפשרת לאדם להרגיש מה עליו לעשות כדי להירפא מהטראומה. כמו כן, החזרה הכפייתית מאפשרת לנפגע לשחזר עם אדם אחר את הטראומה שחווה, זאת מתוך האמונה, גם אם אינה מודעת, שהתוצאה תהיה אחרת. ניסיון זה, להחזיר שליטה על האירוע ולשנות את תוצאתו, מוביל לקשרים או מצבים פוגעניים. בפועל, לא רק שהקורבן אינו משיג שליטה, אלא שההתנהגות החזרתית הופכת פוגענית, וגורמת לסבל נוסף לקורבנות עצמם ולקרובים להם. בנוסף, גם כאשר החזרתיות נבחרת באופן מודע, היא מלווה בתחושה שהחזרה אינה נעשית מרצון.
כמו כן, ייתכן גם שהחזרה הכפייתית על הטראומה מבוססת על הנטייה לחזור למצב מוכר במצבים של עוררות או איום. במצבי עוררות גבוהה, האדם מוכוון להישרדות, ולכן ישנה נטייה לחזור למצבים מוכרים, ולהפחית התנהגויות של חיפוש, סקרנות ואתגר. עבור אנשים שחוו טראומה, בייחוד אם היא נחוותה בילדות המוקדמת, הקורבנות היא אמנם חוויה מאיימת, אך גם מוכרת. לעומת זאת, מצבים שאינן מאיימים עשויים לעורר חרדה, שעמום וריקנות. לכן, אנשים ונשים שעברו טראומה, עשויים להמשיך ולשחזר מצבים מאיימים באופנים שונים, וכך גדל הסיכון לפגיעה פיזית או נפשית נוספת.
דיסוציאציה כהגנה קוגניטיבית.
דיסוציאציה היא תגובה הסתגלותית אשר מתארת קשת מצבים בין ריחוק עד לניתוק המודע מרגשות, תחושות, זיכרונות ומסגרות מחשבתיות (כמו חלום בהקיץ, אמנזיה, תגובה היפנוטית, דה-ראליזציה ודה-פרסונליזציה). הדיסוציאציה היא מנגנון הגנה המופיע בדרך כלל בתגובה לחוויה בלתי נסבלת או מכאיבה באופן קיצוני שהנפש מתקשה לשאת, ולכן באופן בלתי מודע, מבודדת אותה מהרצף החוויתי המודע. הניתוק מהמודע נועד להפחית חרדה, להגן על הנפש ולמנוע את האינטגרציה של החוויה הטראומטית (או היבטים מסוימים שלה) אל תוך המודעות. חוקרים מאמינים שהדיסוציאציה המאפיינת הקורבן עשויה לגרום ליכולת נמוכה לזהות מצבי סיכון ולהגיב אליהם, וכך גם מהווה סיכון לרה- ויקטימיזציה. כלומר, הדיסוציאציה עשויה לגרום לקושי לזהות ולהגיב לסימני אזהרה אשר אמורים לעורר דחף לברוח או להימנע ממצבים מאיימים, ובכך היא מגבירה את הסיכון לקורבנות חוזרת.
התקשרות לא בטוחה בילדות.
תאוריית יחסי האובייקט מדגישות את חשיבותן של מערכות יחסים מוקדמות כבסיס לסגנונות ההתקשרות והתפתחות האישיות. מערכות היחסים עם הדמויות המטפלות בילדות הן בעלות השפעה על הייצוג המנטלי של העצמי ושל אחרים. כך, למשל, במקרים של התעללות בילדות, הדמות המטפלת נחווית כמתעללת ולא יציבה, והדבר משפיע על הייצוגים הפנימיים של הילד על העצמי, של העולם, ושל האחר והיחסים עימו. הדבר מהווה תשתית להימנעות, תלותיות, תבוסתנות והפרעות אישיות גבולית, אשר מקושרות עם סיכון גבוהה יותר לרה-ויקטימיזציה. למשל, במקרה של נשים ששרדו גילוי עריות בילדות, עשוי להיווצר סגנון אישיות נמנעת, אשר בתורו, עשוי להגביר את הסיכון לפגיעה מינית חוזרת. זאת מכיוון שהאישה הנמנעת עשויה לפתח דפוס כפייתי של מערכות יחסים מיניות קצרות טווח, כדי להימנע מהחרדה המקושרת עם מערכות יחסים רגשיות, מחייבות וארוכות טווח. נוסף על כך, על פי תאוריית יחסי אובייקט, הילד או הילדה מפנימים את התפיסה השלילית של ההורים לגביהם, על מנת לשמר את התדמית הטובה והחיובית של האובייקט בו הם תלויים. חלוקת התפקידים הזאת, עשויה להשתחזר מאוחר יותר גם במערכות היחסים בבגרות, ולהוות בסיס ליחסי ניצול וחוויות קורבנות נוספות.
מולא פטין
לוקומוטיב מוסקבה
נטלי (בן אקסס) שוחט
ואגיו
ואגיו (ביפנית: 和牛 Wagyū, "פרה יפנית") הוא שם כולל לארבעה גזעי פרות מבויתות ביפן, ולפעמים שם קולינרי לנתחי בשר בקר מהם.
באזורים מסוימים ביפן, כל נתח ואגיו מכונה לפי שטח הגידול של הפרה כגון בקר מטסוסאקה, בקר קובה (המוכר ביותר), בקר מישימה, בקר אומי ובקר סאנדה. בשנים האחרונות בשר הוואגיו הלך ונהיה שמן יותר, שכן הפרות כבר לא מגודלות במרעה פתוח ועוברות תהליך של פיטום לכן בשרן נהיה עבה ושמנוני יותר.
היסטוריה.
יפן.
ישנם ארבעה גזעים של פרות שמקורם ביפן: "יפנית שחורה" (黒毛和種 Kuroge Washu), "מוקאקו וואשו" (和種 Mukaku Washu), "פרה יפנית חומה" (赤毛和種 Akage Washu), ו"פרה יפנית קצרת קרניים" (日本短角和種 Nihon Tankaku Washu).
הפרה היפנית השחורה מהווה 90% מן הבשר הבקר המפוטם במדינה. לגזע זה של פרות יש תת-מינים: טוטורי, טאג'ימה, שימאנה ואוקויאמה. הפרה היפנית החומה (לעיתים מכונה גם כפרה אדומה) מהווה אף היא נתח נכבד משוק הבקר ביפן. הפרה היפנית קצרת הקרניים מהווה רק אחוז אחד מכל נתח שוק בשר הבקר ביפן.
אוסטרליה.
אגודת הוואגיו האוסטרלית היא אגודת גידול פרות הוואגיו הגדולה ביותר מחוץ ליפן. פרות ואגיו יפניות גזעיות, וכן הכלאות למיניהן, מגודלות באוסטרליה לצריכה בתוך המדינה ולייצוא למספר שווקים מעבר לים כגון טאיוואן, סין, הונג קונג, סינגפור, מלזיה, אינדונזיה, בריטניה, צרפת, גרמניה, דנמרק וארצות הברית. פרות הוואגיו האוסטרלית מפוטמות בזרעים במשך 300 עד 500 הימים האחרונים עד שחיטתן. לפרות המגודלות בחלקה המערבי של אוסטרליה ניתן יין אדום והן מקבלות עיסויים בתפריט באופן קבוע.
ארצות הברית.
בארצות הברית, גזעי הוואגיו היפני מוכלא עם גזע האנגוס האמריקאי. לפרות המוכלאות קוראים "בקר קובה בנוסח אמריקאי". ישנן פרות ואגיו גזעיות לחלוטין בארצות הברית והן רשומות וגידולן מפוקח על ידי איגוד הוואגיו האמריקאי.
קנדה.
גידול פרות ואגיו החל בקנדה בשנת 1991 עת הוקם איגוד הוואגיו הקנדי. פרות מגזע זה נמצאות ברפתות באלברטה, אונטריו ובאי הנסיך אדוארד. בשר הפרות מיוצא לארצות הברית, אוסטרליה, ניו זילנד, הוואי ואירופה.
בריטניה.
בשנת 2008, פרות ואגיו גזעיות הובאו לצפון יורקשייר ושחיטתן החלה בשנת 2011. מאז שנת 2011 גזע הפרה מגודל גם בסקוטלנד.
איגוד מגדלי גזע הוואגיו האנגלי הוקם ביולי 2014.
ג'משדפור
בניין האומות המאוחדות
מנקין זהוב-צוואר
מנקין זהוב-צוואר (שם מדעי: Manacus vitellinus) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים אשר חיה ביערות הגשם הטרופיים והסובטרופיים של צפון אמריקה הדרומית בין קולומביה לפנמה. תפוצתו ביערות נמוכים שופעי שיחים למורדות הרי האנדים. מין זה נחקר לראשונה בידי החוקר ג'ון גולד ב-1843.
המנקין הוא עוף קטן באורך 11 ס"מ ומשקל 17.1 גרם בנקבות ו-19.3 גרם בזכרים. הזכר בעל נוצות בצבע אפור-זית עם כתפיים וחלק עליון של הכנפיים שחורים וחזה ועורף צהובים עד הפנים. הכיפה והחלק העליון של הראש שחור והמקור קטן וכהה. המנקין מושך נקבות בידי נוצותיו המרשימות וזקירת נוצות הסנטר הגדולות שלו. כמו כן הוא קורא קריאות נעימות ומבצע ריקוד על הענפים במטרה למשוך את הנקבות הפשוטות ודהויות יותר.
בניגוד להרבה ציפורי שיר, המנקין עוזב את בת זוגו לאחר ההזדווגות ומחפש נקבה אחרת בלי לעזור לגוזלים. המנקין ניזון ביער השופע מפירות ומחרקים.
תת-מינים:
מדוראי
הבני צהוב ענק
הבני צְהֹב–עֲנָק או פרסונטה (שם מדעי: Agapornis personatus), הוא מין של תוכי שמגיע במקור מצפון מזרח טנזניה, בורונדי וקניה. למרות שפרטים נצפו גם בפוארטו ריקו, הם שם כנראה כתוצאה מתוכים מבויתים שברחו.
תיאור.
ההבני הוא תוכי קטן בגודל של כ-14.5 ס"מ (5.5 אינץ'). המצח, הפנים והלחיים חומים ושחורים. החזה וחלק גדול מהעורף צהובים. הזנב ירוק, ועל הנוצות הקיצוניות ישנו פס כתום-צהוב עם קצוות שחורים (מלמטה ומלמעלה). מסביב לעין יש טבעת רחבה בצבע לבן, המקור אדום בוהק, העיניים חומות והרגליים אפורות. הנקבה בדרך כלל גדולה יותר מהזכר וראשה קטן יותר. לצעירים צבעים עמומים יותר והמקור שחור בבסיסו. במהלך השנים התפתחו למין פרטים גם בצבעים שונים: כחול, כחול בהיר (פסטל), טורקיז, סגול, לוטינו, אלבינו, ירוק בהיר (פסטל), שחור, מנוקד, צהוב, לבן
קינון.
הביצים לבנות ויש בדרך כלל ארבע עד חמש ביצים בכל הטלה. הנקבה דוגרת על הביצים כ-23 ימים והגוזלים עוזבים את הקן כ-42 ימים לאחר הבקיעה.
תזונה.
בטבע ההבני ניזון מזרעים, גרגרים (פירות יער), פירות ונבטים. ובשבי מתערובת זרעים, ניצני דוחן, תירס, שפע מזון ירוק, ירקות ופירות.
שיאן דונגמיי
שיאן דונגמיי (בכתב סיני: 冼东妹; נולדה ב-15 בספטמבר 1975) היא ג'ודוקא עבר סינית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, האלופה האולימפית מאתונה 2004 ובייג'ינג 2008.
קריירה.
דונגמיי השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2008. באתונה 2004, דונגמיי זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. היא התחילה בשלב שמינית הגמר שם ניצחה בזכות עונשים את סלימה סואקרי האלג'יראית. ברבע הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי את רפאלה אימבריאני הגרמנייה לאחר תרגיל יוקו-שיהו-גטאמה ובחצי הגמר היא ניצחה באיפון את אנאבל אורני הצרפתייה לאחר תרגיל אורה-נגה מוצלח. בגמר דונגמיי התמודדה מול יוקי יוקוסאווה היפנית וניצחה באיפון כאשר דקה ו-6 שניות לסיום ביצעה תרגיל יוקו-שיהו-גטאמה מוצלח.
בבייג'ינג 2008, דונגמיי שמרה על התואר האולימפי וזכתה שוב בזהב. היא התחילה בשמינית הגמר וניצחה באיפון את אנה קראסקוסה הספרדייה דקה ו-19 שניות לסיום. ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את טלמה מונטיירו הפורטוגלית לאחר תרגיל מורוטה-גרי. בחצי הגמר היא ניצחה שוב באיפון את סוראיה חדד האלג'יראית לאחר תרגיל סיאו-נגי מוצלח. בגמר דונגמיי ניצחה בניקוד יוקו את אן קום-א מקוריאה הצפונית.
דונגמיי מחזיקה במדליית כסף ממשחקי אסיה (2002). באליפויות אסיה היא זכתה בשתי מדליות כסף (1995 ו-2004) ומדליית ארד (1993).
מנקין אדום-כיפה