תוצאות המרד.
דיכוי מרד התפוצות ארך שנתיים. המרד היה ליהודי התפוצות, מה שהמרד הגדול ומרד בר כוכבא היו ליהודי ארץ ישראל. קהילת אלכסנדריה, העשירה והמשגשגת ביותר בתפוצות - חרבה, ובית הכנסת המפואר שהיה בה הושמד. רבים מאוד נהרגו, והקהילה לא שבה לעולם למצבה הקודם. בפפירוס שנכתב באוקסירינכוס במצרים מעל 80 שנה לאחר המרד, צוין "שאף עתה חוגגים הם מדי שנה בשנה את יום הניצחון" (על היהודים).
גם קהילת קפריסין חרבה, ואף נקבע עונש מוות לכל יהודי שיגיע לאי; כן חרבו קהילות נוספות, מארם נהריים ועד לוב.
ייתכן שהמרד פגע בסיכויי הקיסר טראיאנוס להכות בפרתים ולכבוש את כל המזרח, שכן הוא לא השלים מלאכה זו בטרם מת ב-117, בסמוך לאחר דיכוי המרד. יורשו אדריאנוס ויתר על רבים מכיבושי קודמו, והתרכז בשמירה על השקט בתוך הקיסרות, וביצור גבולותיה.
ככל שהייתה הדת היהודית צד למאבק עולמי בין דתות, אורחות חיים ואורחות מחשבה, הרי שהמרד הפחית מאוד את עוצמתה והשפעתה (כלומר, את הקיום המוקפד של אורח חיים יהודי דתי כפי שהיה נפוץ באותה עת).
לאחר כישלון "מרד התפוצות", יהודים רבים המירו דתם ונראה שרבים הצטרפו לראשוני הנוצרים. אירועי מרד התפוצות נמצאים בנקודת רצף זמן על הרצף ההיסטורי בין ראיית הנצרות הקדומה ככת יהודית (אחת מרבות בימי הבית השני) ובין ניתוקה המלא מן היהדות, שאיפשר את פריצת הנצרות והפיכתה לדת מקובלת ברומא בימי הקיסר קונסטנטינוס ולדת המדינה בהמשך. נראה כי לאירועים אלה הייתה בהחלט השפעה על הנצרות המוקדמת בכיוון ההתנתקות והפרישה לבסוף מן היהדות.
חוק חינוך חובה
אשקודו
אשקודו (בפורטוגזית: Escudo - מגן) היה המטבע הרשמי של פורטוגל משנת 1911 ועד להחלפתו באירו בתחילת 2002 (לפי שער של 200.482 אשקודו לאירו אחד). הוא החליף את מטבע הרֵאַל (מלכותי, real), בעקבות מהפכת 1910 שביטלה את המלוכה בפורטוגל. כל אשקודו הורכב מ-100 סנטבוש. סמלו של המטבע היה "סיפראו", בדומה לסמל הדולר אך עם שני קווים אנכיים במקום אחד, וסמל זה שימש גם כמפריד עשרוני. קוד המטבע היה PTE.
מטבעות בעלי שם דומה היו ההילך החוקי גם במושבות של פורטוגל ברחבי העולם. באנגולה הוחלף האשקודו בקואנזה ב-1977, שנתיים אחרי קבלת העצמאות מפורטוגל.
אשקודו משמש גם כמטבע הרשמי של כף ורדה (Cabo Verde), מושבה פורטוגזית לשעבר, ונמצא תחת פיקוחו של הבנק המרכזי של כף ורדה. המטבע מוצמד היום לאירו.
מונדיאל 1994
מונדיאל 1994 נערך בארצות הברית בין 17 ביוני ל-17 ביולי 1994. ברזיל זכתה במונדיאל בפעם הרביעית בתולדותיה, לאחר הפסקה של 24 שנים, כשניצחה במשחק הגמר את איטליה 3-2 בדו-קרב פנדלים, לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 0-0. זהו הגמר היחיד עד כה שבו לא נכבשו שערים.
בטורניר זה נקבע שיא מבחינת כמות הצופים ביציעים. ממוצע הצופים למשחק של כ-69,000 שבר את השיא הקודם שהושג במונדיאל 1950. סך כל הקהל שהגיע לטורניר היה כ-3.6 מיליון. שיא זה לא נשבר עד כה (2016).
שיטת הטורניר נשארה כפי שהייתה במונדיאל 1990. 24 הנבחרות שהעפילו לטורניר לאחר טורניר מוקדמות חולקו לשישה בתים של 4 נבחרות בכל בית. 16 נבחרות עלו לשלב שמינית הגמר: שש נבחרות שהגיעו למקום הראשון בבית, שש שהגיעו למקום השני, וארבע עם המאזן הטוב ביותר שהגיעו למקום השלישי. השינוי היחיד בשיטת הטורניר היה שינוי בשיטת הניקוד. לראשונה הוענקו 3 נקודות על ניצחון, בניגוד לשתי נקודות בעבר. שיבוץ שונה של שלבי הנוק אאוט יצר מצב שבפעם השנייה בהיסטוריה (הקודמת ב-1982) נבחרות שנפגשו בשלב הבתים (ברזיל ו) התמודדו שוב בחצי הגמר.
במונדיאל זה הוגדל ייצוגה של יבשת אפריקה לשלוש נבחרות לעומת שתיים במונדיאל 1990. המקום הנוסף של אפריקה, שהוענק לה בעקבות הצלחתה של קמרון שהגיעה לרבע הגמר ב-1990, נגרע מהמיכסה של אירופה שירדה מ-14 ל-13 נבחרות.
ארבע נבחרות ערכו הופעת בכורה במפעל: רוסיה (הופעה ראשונה כנבחרת עצמאית לאחר פירוק ברית המועצות), ניגריה, יוון וערב הסעודית. האחרונה הצליחה לעלות לשמינית הגמר והפכה לנבחרת השנייה מאסיה (אחרי קוריאה הצפונית ב-1966) שעלתה לשלב השני.
שחקן נבחרת רוסיה, אולג סלנקו, שבר את שיא ההבקעות לשחקן במשחק אחד במונדיאל, כשהבקיע חמישה שערים במשחק אחד לרשת נבחרת קמרון (במשחק ניצחה רוסיה 6:1). במשחק זה נקבע שיא נוסף, כאשר רוז'ה מילה מקמרון הפך לשחקן המבוגר בתולדות המונדיאל בגיל 42, ואף כבש את שער הניחומים לנבחרתו.
סלנקו התחלק בתואר מלך השערים עם חריסטו סטויצ'קוב מ, עם 6 שערים לכל אחד.
בולגריה הייתה הנבחרת המפתיעה בטורניר. לאחר שלא השיגה אף ניצחון ב-15 משחקים בהופעותיה הקודמות במונדיאל, היא הצליחה להגיע עד חצי הגמר, כאשר ברבע הגמר הדיחה את , מחזיקת הגביע ב-1990. , שהייתה הפיינליסטית ב-1990 ומחזיקת הגביע 4 שנים קודם לכן, הודחה על ידי בשלב שמינית הגמר. עוד קודם לכן נתפס כוכב ארגנטינה, דייגו ארמנדו מרדונה, בבדיקת סמים והורחק מהטורניר, מה שגרם לסיום הקריירה שלו. רומניה, שהגיעה לראשונה בתולדותיה לרבע הגמר, הודחה בשלב זה בבעיטות הכרעה על ידי , שהגיעה לחצי הגמר לראשונה מאז 1958.
אירוע טרגי היה קשור במונדיאל זה. שחקן נבחרת , אנדרס אסקובר, שכבש שער עצמי במשחק נגד , נרצח מספר ימים לאחר שחזר לארצו. הרוצח צעק לפני שירה בו: "תודה על השער הנפלא שלך".
אצטדיונים.
המשחקים נערכו בתשע ערים שונות, בכל אצטדיון היו לפחות 53,000 מושבים. האצטדיון הבולט היה רוז בול שבפסדינה, שבו נערכו שמונה משחקים. אצטדיון סילברדום בפונטיאק היה האצטדיון המקורה הראשון בתולדות המונדיאל.
שלב הנוק-אאוט.
שמינית הגמר.
כל זמני המשחקים הם לפי שעון ישראל
מצטיינים.
נבחרת הטורניר:
אומברטו בוצ'וני
אומברטו בוצ'וני (איטלקית: Umberto Boccioni; 19 באוקטובר 1882 - 16 באוגוסט 1916), צייר ופסל איטלקי.
אומברטו בוצ'וני הוא האמן החשוב ביותר של התנועה הפוטוריסטית. בעבודותיו ניתן לזהות בבירור את קווי החשיבה ואת העקרונות המנחים של הזרם הפוטוריסטי.
חייו.
נולד ברג'ו די קלבריה שבדרום איטליה. בשנת 1910 פרסם בוצ'וני יחד עם אמנים נוספים את ה"המניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי". מטרת המניפסט הייתה לעודד את הכוחות המניעים את סמלי הטכנולוגיה המודרנית: כוח, אלימות, תנועה ומהירות.
בשנת 1912 התוודע בוצ'וני לראשונה אל הקוביזם, שרווח בפריז. סגנון זה העשיר את אוצר הדימויים הצורניים שלו, ובעקבות כך נוצר סגנונו האופייני, המתאר צורות מופשטות למחצה באמצעות קווים ומשטחים המגדירים בעת ובעונה אחת את הנושא ואת התנועה שלו בחלל. גם בתחום הפיסול היו לבוצ'וני חידושים רבים: החל בשילוב בין חומרים שונים ועד להצעות ליצירת פסלים ממונעים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס בוצ'וני לצבא והוצב ביחידה סמוך לוורונה; הוא נהרג כאשר נפל מסוסו בעת אימון ונקבר בבית הקברות המרכזי בוורונה (Cimitero Monumentale di Verona).
רעשי הרחוב חודרים אל הבית
רעשי הרחוב חודרים אל הבית הוא ציור שמן על בד מאת הצייר אומברטו בוצ'וני משנת 1911, המדגים את הזרם הפוטוריסטי.
בציור נראית אישה ניצבת על המרפסת ומשקיפה לרחוב. הצופה בתמונה נמצא, כביכול, יחד אתה במרפסת וצופה איתה על המתרחש ברחוב. הציור מתאר את הרחוב, או העיר, בתהליך בנייה. האישה מתבוננת על העיר העתידית: מתוארים מבנים, סביבם פיגומים ועליהם פועלים. אופי הציור מאוד רועש, ויש בו תנועה רבה וצבעוניות.
האישה בתוך הבית מסמלת את העבר, את האישה האיטלקייה המסורתית, המביטה החוצה אל עבר העתיד, הקדמה. בכך מסמל הציור את השינוי הגדול שעובר על נשים מסורתיות. הרס העבר מתואר על ידי בוצ'וני באמצעות תיאור הבניינים כקורסים, הכול נראה כאילו נופל אל תוך תהום בה שולטים הצהוב האלים והאדום הלוהט. העתיד מוצג רוגש ודינמי. הצבעים הקרים, הקדמה, שבחוץ, חודרים אל גוף האישה כחרבות ופוצעים אותה.
בוצ'וני מבטא בציור את עמדתו הכפולה כלפי העתיד: חיובית מצד אחד, אך מצד שני מאיים על הביתיות והמשפחתיות.
בוצ'וני משתמש בציור בשתי שפות אמנותיות:
הקומפוזיציה סגורה, מרכזית ועמוסה – מעגל אחד שנשאב פנימה. תפיסת החלל היא שטוחה יחסית, המישורים נראים זה מעל זה. פני השטח נשארים לא מעובדים, משיכות המכחול גסות, דבר התורם לתחושת הרעש שבציור.
רופא מנתח
משפט לגרנז'
פייר דה-פרמה
שדיים
התפתחות של בקבוק בחלל
התפתחות של בקבוק בחלל הוא פסל של אומברטו בוצ'וני משנת 1912 המדגים את הסגנון הפוטוריסטי.
הפוטוריסטים טענו כי בכל דבר יש תנועה ובעקבות זאת, בוצ'וני לוקח חפץ דומם לחלוטין ומקלף אותו לקליפות שנעות בצורה מעגלית כדי להמחיש תנועה. הברונזה היא חומר אטום וכבד אך בוצ'וני מצליח לשוות לה מראה קליל - זו המחשה של האידאולוגיה הפוטוריסטית בהתגלמותה.
סגנון הפיסול כאן שואב מסגנון הפיסול של הקוביזם, אולם העניין של הפסל הוא בתיאור המציאות הפנימית, האידאית, ולא רק בבדיקת היחס בין צורה וחלל, יחס המבוטא בקשר שבין האובייקט - הבקבוק, לבין החלל המגולם בבסיס העבודה וביצירת חללים נגטיביים בעבודה.
עותקים יצוקים של הפסל ניתן למצוא במוזיאונים שונים בעולם ביניהם במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
נאקפה
הנאקפה (בתיגרינית: ናቕፋ, בערבית: ناكفا ; נהגה: nākfā, סימון לפי תקן ISO 4217: ‏ERN) הוא ההילך החוקי של אריתריאה, מאז הכריזה על עצמאותה ב־1993. השטר שבתמונה, 1 נאקפה מ־1997, מציג בצד ימין את הגמל העומד במרכז הסמל של אריתריאה, ומשמאל קבוצת חיילים נושאים את הדגל.
מאטריה
מַאטֵריָה (באיטלקית: Materia, אמא/חומר) הוא ציור של בוצ'וני משנת 1912 המדגים את הסגנון הפוטוריסטי.