החרגולים ניכרים ברגליהם האחוריות הארוכות והדקות המשמשות לניתור ובמחושיהם הדקים, הארוכים יותר ממחצית אורך גופם. מחושים אלו הם הסימן החיצוני הבולט ביותר המבדיל בין החרגולים לחגבים. לבני משפחת החרגולים מגוון צורות וצבעים המותאם לסביבתם ומאפשר להם להתחפש ולהסוות עצמם כך שיתמזגו בסביבתם.
תעופה.
לחרגולים שני זוגות כנפיים. כנפיהם העליונות הנוקשות והישרות נקראות כנפי חפיה משום שהן חופות על שתי הכנפיים התחתונות הקרומיות הגמישות שהן כנפי תעופה. הכנפיים מנוונות אצל רוב החרגולים שוכני הקרקע.
תזונה.
מרבית החרגולים ניזונים מתזונה מעורבת אך יש ביניהם צמחוניים גמורים ויש הטורפים חרקים קטנים.
השמעת קולות.
זכרי החרגולים משמיעים קולות למשיכת הנקבות אליהם. בדומה לצרצר הם עושים זאת על ידי חיכוך כנפי החפיה זו בזו. היכולת להפיק קולות נשמרת גם אצל רוב המינים בעלי כנפיים מנוונות. איברי השמע של החרגולים, כמו של הצרצרים, נמצאים בשוקי רגליהם הקדמיות.
רבייה.
החרגוליים, כשאר החגבאים, מתפתחים בדרך של גלגול חסר - שלב הגולם אינו קיים אצלם ומן הביצים שמטילה הנקבה בקרקע בוקעים חרקים הדומים בצורתם לבוגרים פרט להיותם חסרי כנפיים. דרגות צעירות אלה קרויות נימפות. לנקבה צינור הטלה ארוך ופחוס בצורת חרב כפופה. בעזרת צינור ההטלה היא מחדירה את הביצים לרקמות צמחים או לאדמה.
דיוויד גאריק
רבנו בחיי
ראש צורים
רֹאשׁ צוּרִים הוא התנחלות וקיבוץ בגוש עציון המשתייך לתנועת הקיבוץ הדתי.
היסטוריה.
ראש צורים נוסד בשנת 1969 במקום בו שכנה עין צורים אשר נחרבה במלחמת העצמאות, והייתה היישוב השני בגוש עציון המתחדש שלאחר מלחמת ששת הימים. לצורך הקמת המקום הופקעו הקרקעות בסביבה. מקרקעות ההפקעה הוחרגה חרבת זכריה לבקשת אנשי דת מוסלמים שטענו שמדובר באתר קדוש.
השם ראש צורים, המזכיר את שמה של עין צורים שנחרבה בגוש עציון ועברה לחבל לכיש, ניתן לה על פי הפסוק מדברי בלעם: "כִּי-מֵרֹאש צֻרִים אֶרְאֶנּוּ וּמִגְבָעוֹת אֲשוּרֶנוּ הֶן-עָם לְבָדָד יִשְכֹּן וּבַגוֹיִם לֹא יִתְחַשָּב.
טקס העלייה לקרקע התקיים בט"ו באב תשכ"ט, 31 ביולי 1969. מייסדי הקיבוץ היו גרעין של הצופים הדתיים שתוגבר בידי בני הקיבוץ הדתי שגויסו לנח"ל. מפאת מחסור באדמות הקיבוץ תוכנן להתבסס על שילוב של חקלאות ותעשייה, כאשר רבות מהאדמות שיועדו לעיבוד היו בשפלה בתחומי הקו הירוק. עבודות הקמת הבתים נמשכו גם לאחר הטקס ועל כן מציינים את ג' בתשרי תש"ל כתאריך אזרוח היישוב.
בשנות התשעים הוקמה בקיבוץ שכונת הרחבה. נכון ל-2015 מתגוררות בקיבוץ כ-200 משפחות, כרבע מתוכן חברות בקיבוץ.
כיום.
בבעלות הקיבוץ מספר ענפי משק: רפת חלב, לול הודים וגידול מטעים שונים וכרמים ליין. בנוסף בעבר היו בבעלות הקיבוץ מפעל לייצור מכשירים לטיהור מים בשם "מי צורים" ומפעל לייצור פנסים לרכב בשם "אור צורים".
במקום מספר מוסדות חינוך, בהם אולפנת 'בני עקיבא' לבנות בראשות הרב יהודה פלס.
רב הקיבוץ הוא הרב מרדכי ורדי המכהן גם כרב בית הספר לקולנוע מעלה.
בחודש אלול שנת תשע"ח הוקמה בקיבוץ ישיבה גבוהה לנשים שבשנת תשפ"א עברה לקיבוץ כפר עציון
הקרב על פראג
הקרב על פראג היה הקרב הגדול האחרון במלחמת העולם השנייה בחזית האירופאית. הקרב התנהל בין 5 במאי - 11 במאי 1945 והוא נמשך גם לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945.
במהלך הקרב שוחררה העיר פראג מידי הגרמנים וכל חיילי קבוצת ארמיות מרכז נהרגו או נשבו.
רקע.
התפתחויות פוליטיות וצבאיות.
עד תחילת מאי 1945, גרמניה הובסה באופן מכריע על ידי הקואליציה של בעלות הברית המערביות וברית המועצות. בירת גרמניה, ברלין, עמדה על סף כניעה נוכח מתקפה סובייטית מסיבית וחלקה הגדול של גרמניה נכבש.
עם זאת, בדרום מזרח גרמניה, בחלקים מאוסטריה וצ'כוסלובקיה, עדיין היו יחידות גדולות של חיילים גרמנים פעילים של קבוצת ארמיות מרכז ושרידי קבוצת ארמיות אוסטמארק. ב-2 במאי 1945, הורה הגנרל אלפרד יודל, ראש המטה של ה-OKW לכוחות הגרמנים להימנע מלהיתפס על ידי רוסיה ולאפשר משא ומתן נפרד עם בעלות הברית המערביות. שרידי הכוחות הגרמניים המשיכו להתנגד לחזיתות האוקראיניות הרביעית והראשונה של ברית המועצות תוך קבלת שביתת נשק בחזית המערבית בלבד.
המשטר הנאצי ראה בצ'כוסלובקיה ובאזורים השכנים את המעוז האחרון שלהם במקרה שברלין נפלה. לכן, ב-1945 הם ריכזו באזור יחידות צבאיות רבות עוצמה, כולל רכיבים של ארמיית הפאנצר אס אס השישית, ארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית, והארמיות ה-7, ה-8 וה-17. אלפרד יודל הורה למשטר הנאצי המקומי להכין מבנים מבוצרים רבים שיוכלו לשמש משרדים לממשלה הנאצית החדשה ולפיקוד העליון הגרמני.
מ-30 באפריל ל-1 במאי הודיע ברדיו בפראג קרל הרמן פרנק, גנרל הואפן אס אס וגנרל המשטרה, שאם יפרוץ מרד בעיר יהיה "מרחץ דמים". המצב בפראג היה לא יציב. פרנק ידע שמספר חזיתות של הצבא האדום מתקדמות לעבר פראג. מלבד זאת, הוא נאלץ להתמודד עם אוכלוסיית העיר שרצתה להשתחרר מעול הכיבוש.
במקביל, שתי דיוויזיות של צבא השחרור הרוסי (KONR) הגיעו לסביבת פראג. דיוויזיית KONR ה-1 חנתה מצפון לעיר בעוד שהדיוויזיה KONR ה-2 תפסה עמדות מדרום לעיר. לכאורה הן היו בעלות ברית עם הגרמנים, אך נאמנותם של כוחות KONR תתגלה כמשתנה בהתאם למצב שעמם הם התמודדו.
בצד בעלות הברית, גם וינסטון צ'רצ'יל וגם יוסיף סטלין ראו בפראג פרס משמעותי, שתפיסתו יכולה להשפיע באופן משמעותי על המבנה הפוליטי של צ'כוסלובקיה שלאחר המלחמה. ב-1 במאי 1945, לפני שברלין הוכנעה, הוציא סטלין צווים שהורו ל להקל על החזית האוקראינית הראשונה באזור ברלין, כך שהאחרונה תוכל להתאגד דרומה לאורך נהר המולדה ולעלות על פראג. החזית האוקראינית השנייה קיבלה גם פקודות ב-2 במאי לעלות על פראג מדרום מזרח. סטלין היה נחוש בדעתו שהצבא הסובייטי יהיה נוכח במערב צ'כוסלובקיה כאשר החיילים הגרמנים שם ייכנעו לבסוף.
שדה הקרב.
השטח שעליו נאלצו הסובייטים להתקדם היה מגוון, אך ברובו הררי ומיוער. נתיבי ההתקדמות של החזיתות האוקראיניות ה-1 וה-4 היו מאונכים לכיוון הרכסים בעוד שהחזית האוקראינית השנייה הצליחה לנוע בנתיב פחות מפרך באזורים נמוכים יותר שהובילו לפראג. במיוחד נאלצה החזית האוקראינית הראשונה לחצות את הרי האורה כדי להתקדם לפראג מהאזור שמצפון לדרזדן ולבאוצן. מכשול השטח הצבאי המשמעותי הנוסף היה אזורים עירוניים, שהשניים הגדולים שבהם היו דרזדן ופראג עצמה.
פריסת הכוחות.
עם כוחות סובייטים ואמריקאים שלחצו פנימה מכל עבר, הפריסה של קבוצת ארמיות מרכז דמתה לפרסה בין האזורים ההיסטוריים של בוהמיה ומוראביה. ממערב, הארמייה השביעית (לשעבר חלק מקבוצת ארמיות G) נדחקה מזרחה על ידי פעולות של קבוצת הארמיות השישית האמריקאית והוכפפה לקבוצת ארמיות מרכז. הארמייה השביעית נפרסה בערך לאורך ציר צפון-דרום במערב צ'כוסלובקיה. מלבד דיוויזיית פאנצר אחת ודיוויזיית פולקסגרנדיר אחת, לארמייה ה-7 היו רק עוד ארבע "דיוויזיות", ששתיים מהן נקראו קבוצות קרב (שולצה ובניקה) ואילו השתיים האחרות היו יחידות תחלופה שגויסו ללחימה וכללו צוותי בתי ספר צבאיים וחניכים.
מצפון מזרח לפראג ומצפון לדרזדן ולבאוצן, ארמיית הפאנצר הרביעית הגנה לאורך חזית שחלפה מעט לדרום מזרח. לארמיית הפאנצר הרביעית היו חמש דיוויזיות פאנצר או ממוכנות וכן 13 דיוויזיות או קבוצות קרב אחרות. יתר על כן, ארמיית הפאנצר הרביעית ניצחה זה עתה בקרב באוצן, וגרמה נזק לארמיות הסובייטית ה-52 והפולנית השנייה.
באגף הימני (המזרחי) של ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה הארמייה ה-17. הארמייה ה-17 מנתה 11 דיוויזיות, בהן דיוויזיית פאנצר אחת ודיוויזיה ממונעת אחת. הדיוויזיות אורגנו בשלושה קורפוסים ונפרסו בקשת שהחלה כ-40 קילומטרים מערבה מברסלאו והובילה לדרום מזרח בסביבת אוסטרבה.
מכאן התקדמה החזית לדרום מזרח לאולומואוץ, שם נפרסה ארמיית הפאנצר הראשונה, כולל מבלט שבלט מזרחה סביב אולומואוץ. ארמיית הפאנצר הראשונה הוגדלה עם שש דיוויזיות פאנצר או ממונעות בנוסף ל-19 אחרות שאורגנו בחמישה קורפוסים; חמש דיוויזיות היו בשליטה ישירה של מפקדת הארמייה.
בדרום מוראביה, הארמייה השמינית של קבוצת ארמיות אוסטמארק נפרסה בחזית המובילה לדרום-מערב לאוסטריה, שם נפגש האגף הימני שלה עם ארמיית הפאנצר אס אס השישית באזור מצפון וממערב לווינה. הארמייה השמינית כללה דיוויזיית פאנצר ודיוויזיה ממונעת, כמו גם שש דיוויזיות נוספות.
מול חלק מהארמיות הגרמניות הפאנצר ה-1 וה-8 באזור ברנו, נפרסה החזית האוקראינית השנייה שמנתה 37 דיוויזיות רובאים, שש דיוויזיות פרשים וארבעה קורפוסי טנקים או קורפוסים ממוכנים. החזית האוקראינית השנייה הייתה צפויה להתקדם לצפון-מערב באזור הפחות הררי לפראג ותוביל את התקדמותה עם ארמיית המשמר המשוריינת השישית. כוחות בעלות ברית סובייטיות עם החזית האוקראינית השנייה היו הארמיות הרומניות ה-1 וה-4, בסך הכל 12 דיוויזיות חיל רגלים ושלוש דיוויזיות פרשים.
מול ארמיית הפאנצר הראשונה, החזית האוקראינית הרביעית פיקדה על 34 דיוויזיות רובאים וקורפוס טנקים אחד. החזית האוקראינית הרביעית התמודדה עם המכשולים הכפולים של אולומואוץ, עיר קטנה כמו גם רכסי גבעות מרובים שחתכו את קו ההתקדמות המתוכנן. בניגוד לחזית האוקראינית השנייה, לחזית האוקראינית הרביעית לא היו כבישים ישירים ועיקריים מאולומואוץ לפראג, גורם שהבטיח להאט את קצב התקדמותה. כוחות בעלות ברית סובייטיות עם החזית האוקראינית הרביעית כללו את קורפוס הצבא הצ'כוסלובקי עם ארבע חטיבות חי"ר וחטיבת טנקים אחת.