עמית דולברג סיים תואר ראשון בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אצל פרופסור יונתן זק ופרופסור עמנואל קרסובסקי. הוא אף בוגר החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני סיים בהצטיינות בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון אצל פרופסור רונן אוהורה. בהמשך השתלם אצל פרופסור גאורג סבה בברלין. כן השתתף בכיתות אמן בהנחיית פנינה זלצמן, מאריי פרחיה, פסקל רוז'ה, ג'ון אוקונר ואריה ורדי.
דולברג מתמקד בנגינת מוזיקה ישראלית בת זמננו, בהופעות בישראל ובעולם. בישראל השתתף בחג המוזיקה בירושלים, בביאנלה למוזיקה בת זמננו במוזיאון תל אביב, בפסטיבל כפר בלום, בפסטיבל לילות קיץ בתיאטרון החאן בירושלים. כן ביצע יצירות ישראליות חדשות בביצועי בכורה ברסיטלים. באירופה הופיע באנגליה, פינלנד, גרמניה, ספרד ופולין ובשנת 2008 הוזמן לרסיטל של מוזיקה ישראלית ברדיו הבולגרי בסופיה. דולברג הופיע גם בארצות הברית, בניו יורק ובלוס אנג'לס.
עמית דולברג מלמד באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובאוניברסיטת תל אביב. הוא חבר האנסמבל המאה ה-21 ומנהל אנסמבל מיתר, שאותו הקים בשנת 2004.
בשנת 2020 נבחר להיות מלחין הבית של התזמורת הסימפונית ירושלים.
חיים אישיים.
עמית נשוי לאסנת ואב לדניאל ואביתר.
כי תבוא
כי תשא
אנדרטת הצי וצי הסוחר
אנדרטת הצי - צי הסוחר (באנגלית: Navy - Merchant Marine Memorial) היא אנדרטה הממוקמת בפארק ליידי ברד ג'ונסון על האי קולומביה שבוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה מנציחה את זכרם של מלחי צי ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
מבנה.
האנדרטה תוכננה בשנת 1922 על ידי הרוי קורברט והפסל הוא מעשה ידי הפסל ארנסטון בני דל פיאטה. האנדרטה נחנכה ב-18 באוקטובר 1934.
בשל צורתה מכונה האנדרטה "הגלים והשחפים", והיא מציגה שחפים העפים מעל גל. האנדרטה עצמה עשויה אלומיניום יצוק, והבסיס עשוי גרניט ירוקה. בעת חנוכת האנדרטה היה הבסיס עשוי בטון אולם הבסיס הוחלף בשנת 1940. גובהה של האנדרטה 10.6 מטרים ורוחבה 9.1 מטרים.
על האנדרטה מופיעה הכתובת:
חיל האוויר הארגנטינאי
חיל האוויר הארגנטינאי (בספרדית: Fuerza Aérea Argentina; בקיצור FAA) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ארגנטינה. החיל הוא אחד החזקים בדרום אמריקה למרות הירידה במעמדו בשנים האחרונות בשל המצב הכלכלי הקשה שפקד את ארגנטינה.
היסטוריה.
ראשית הקמת החיל מתחיל ב־10 באוגוסט 1912 עם ייסוד בית הספר לתעופה. ב־1927 נוסד הדירקטוריון הכללי לאירונאוטיקה שתפקידו היה תיאום וכיוון התעופה הצבאית במדינה. במהלך אותה שנה נוסדה גם התעשייה האווירית הארגנטינאית - ה FMA (Fuerza Aérea Argentina) בעיר קורדובה.
בשנות ה-40 פעלו מספר יחידות אוויריות בצבא הארגנטינאי ובחיל הים הארגנטינאי. ב־11 בפברואר 1944 נוסד הפיקוד האירונאוטיקלי ושנה מאוחר יותר, ב 4 בינואר 1945 הפך החיל לזרוע עצמאית.
במהלך שנות ה-70 עבר החיל תהליך חימוש נמרץ במסגרתו קלט מטוסי קרב צרפתיים (מטוסי מיראז' 3 ומיראז' 5), ישראליים (כפיר ונשר) ואמריקאיים (A-4 סקייהוק) וכן מטוסי קרב מתוצרת עצמית (הפוקרה).
מלחמת פוקלנד.
חיל האוויר הארגנטינאי מילא תפקיד עיקרי בלחימה הארגנטינאית במהלך המלחמה. למרות הנחיתות האיכותית וכן חוסר היכולת להשתמש במפציצים מדגם מיראז' 5 בשל היעדר יכולת תדלוק אווירי, הפגינו הטייסים הארגנטינאים אומץ ונועזות. החיל ספג אבדות קשות ואיבד כ־60 מטוסים אך הצליח להטביע מספר ספינות בריטיות.
שנות ה-90.
עם הסרת האמברגו הבריטי, עבר חיל האוויר הארגנטינאי תהליך שיקום. החיל קלט 36 מטוסי סקייהוק משודרגים ובמקביל הפך להיות פעיל במשימות האומות המאוחדות.
החיל כיום.
בשנת 2005 התפוצצה פרשה גדולה אחרי שמספר קציני אוויר עסקו בסחר בסמים.
כיום מתעסק החיל במספר בעיות - תיאום הבקרה והשליטה האווירית, החלפת מערכות הנשק המיושנות וקליטת מערכות נשק חדישות. החיל בוחן את האפשרות לרכישת מטוסים חדשים בהתאם לתקציבים המוגבלים בשל מצבה הכלכלי של המדינה. על פי ההערכות, אמורה ארגנטינה להחליט בשנת 2008 על רכישת מטוסי קרב, ככל הנראה 12 מטוסי מיראז' 2000 משומשים מחיל האוויר הצרפתי כפי שעשה חיל האוויר הברזילאי. ארגנטינה גם בחנה את האפשרות לרכוש מטוסי F-16 פייטינג פלקון וכן קיבלה הצעה לרכוש את הדאסו ראפאל הצרפתי אך תקציב הרכש אינו מסוגל להתמודד מול עלויות שני המטוסים.
לתיתה
פארק ליידי בירד ג'ונסון
פארק ליידי בירד ג'ונסון (באנגלית: Lady Bird Johnson Park) ממוקם על האי קולומביה שבנהר הפוטומק בשטח העיר וושינגטון בירת ארצות הברית. בשנת 1968 נקרא הפארק על שמה של ליידי בירד ג'ונסון, הגברת הראשונה, בשל פעילותה לייפוי העיר וושינגטון בכלל והאי עצמו בפרט בשנת 1965 במסגרתה ארגנה נטיעות בכל האי.
האי מקושר למרכז וושינגטון באמצעות גשר הזיכרון ארלינגטון.
באי ממוקמת חורשת הזיכרון ללינדון ביינס ג'ונסון שעל הפוטומק, אנדרטת הצי - צי הסוחר ומרינה. שבילי הליכה מקיפים את האי ומאפשרים צפייה באי רוזוולט הסמוך ובפנטגון.
שושן
שניאנג J-11
J-11 הוא מטוס קרב סיני מתוצרת חברת שניאנג (Shenyang) המצוי בשירות חיל האוויר הסיני. המטוס מבוסס על הסוחוי-27 ונבנה בסין תחת רישיון רוסי.
פיתוח.
בשנת 1995 הושגה הסכמה בין ממשלות סין ורוסיה לגבי ייצור מטוס הסוחוי-27 במפעלי שניאנג. תחילה יוצרו המטוסים לפי הדגם הרוסי של הסוחוי-27SK אך במהלך השנים החלו הסינים לשלב בתוך המטוס מערכות נשק סיניות. בשנת 2004 הופסקו ייצור המטוסים על פי הדגם הרוסי אחרי שכבר לא עמדו בדרישות חיל האוויר הסיני וכיום מיוצרים רק המטוסים בהם משולבים המערכות הסיניות. בין השאר סין בוחנת את האפשרות להחליף את מנועי סטורן ליולקה AL-31 הרוסיים במנועי WS-10A מתוצרת סין.
האלמו (סרט, 1960)
האלמו הוא סרט מלחמה אמריקני משנת 1960, המתאר את קרב אלמו שהתרחש בשנת 1836. את הסרט ביים ג'ון ויין, שגם כיכב בתפקיד הראשי כדייווי קרוקט. עוד משתתפים בסרט ריצ'רד וידמרק כג'יימס בואי, לורנס הארווי כויליאם ב. טרוויס, ראובן פדילה כגנרל סנטה אנה, צ'יל וילס כביקיפר, לינדה קריסטל כפלקה וריצ'רד בון כסם יוסטון.
אהרן-רפאל נחמיאס
אהרן-רפאל נחמיאס (10 ביוני 1932 - 8 בנובמבר 1998) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש עיריית צפת וחבר הכנסת.
ביוגרפיה.
נחמיאס נולד באספי שבמרוקו, ובשנת 1951 עלה לישראל.
לאורך השנים הוא כיהן כחבר הוועדה המרכזת של תנועת המושבים, כחבר מזכירות חברת העובדים, כחבר מרכז השלטון המקומי וכחבר מועצת המנהלים של "שיכון ופיתוח" ו"שיכון עובדים". בשנת 1962 נבחר לכהן כמזכיר מועצת פועלי צפת ושימש בתפקיד זה עד היבחרו לראש העירייה בשנת 1973.
במקביל לראשות העירייה, בה החזיק עד 1983, נבחר נחמיאס ב-1981 לכנסת העשירית מטעם המערך. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת ה-11, בה כיהן כסגן יושב ראש הכנסת שלמה הלל. בכנסת היה חבר בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בכנסת העשירית היה חבר ועדת הכנסת ובכנסת ה-11 חבר ועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין דליקת הגז בקריית אתא. יחד עם מיכאל איתן היה נחמיאס בין יוזמי הכנסתה של מערכת ההצבעה האלקטרונית במליאת הכנסת.
במשך שנים עד לפטירתו בנובמבר 1998, כיהן כיו"ר ברית יוצאי מרוקו בישראל. הותיר אחריו אשה, ארבעה ילדים ונכדים רבים.
ישיבת המתמידים
ישיבת המתמידים, ובשמה הרשמי קהל עדת ירושלים, היא קהילה חרדית שמרכזה בירושלים, המורכבת מבני היישוב הישן שאינם משתייכים לעדה החרדית.
מנהיג הקהילה היה הרב לייב מינצברג עד לפטירתו באוקטובר 2018. מאז ממלא את מקומו בנו הרב ברוך מרדכי מינצברג.
הישיבה הגדולה "תורת השם" שוכנת במרכז הקהילה ברחוב מנחת יצחק בירושלים. הישיבה הקטנה "אור התלמוד" שוכנת בביתר עילית, ורשת תלמודי התורה "צאן קדשים" בבית שמש וביתר עילית.
היסטוריה.
ראשיתה של הקהילה במסגרת ערב לימודית וחברתית, שהוקמה בשנת 1949 על ידי הרב יוסף אייכלר, עבור בני נוער חרדיים מהיישוב הישן, במטרה להתמודד עם ריפיון רוחני ואף יציאה בשאלה בקרב אותם בני נוער, שנגרמו בשל חוסר תעסוקה ובשל התגייסות לצה"ל (וקודם לכן גם גיוס לארגוני המחתרת). שמה של המסגרת היה ישיבת המתמידים.
השם "ישיבת המתמידים" או חברת מתמידים הפך ברבות השנים, משם פרטי של ארגון נוער, לשם כללי, אשר מוסדות רבים משתמשים בו להגדרת פעילות הנוער בשעות הערב.
מייסדי ישיבת המתמידים היו הרב חיים אורי רוזנברג והרב יוסף אייכלר שאף ניהל אותה בשנותיה הראשונות. המנהיג הרוחני הראשון של הקהילה היה הרב אברהם לייב קליין. יחד עמו עמדו בראש ההנהגה הרב אשר לוסטיגמן והרב לייב מינצברג. בהמשך, דחק מינצברג את מקומו של לוסטיגמן והכתיר את עצמו כמנהיג הקהילה. מינצברג שינה את הקהילה ממסגרת לבני ירושלים לדרך עצמאית פרי רוחו בה הוליך את בני הקהילה, תוך ניתוקם מהשמרנות של אנשי היישוב הישן, עליהם הם נמנו עד אז. כן הכניס לקהילה את שיטתו הלימודית המיוחדת, המבוססת על סגנון הלמדנות של ישיבות ליטא יחד עם שיטת היישוב הישן בירושלים. כמו כן עסק הרב מינצברג בלימוד טעמי מצוות ותנ"ך. הוא דוגל בחינוך באמצעות הסברה ובדרכי נועם ולא באמצעי ענישה. גישה חינוכית זו שונה מהמקובל בקרב בני היישוב הישן.
ב-1995 שינתה הקהילה את שמה ל"קהל עדת ירושלים", כפי שמופיע בלוגו הרשמי. אם כי בין הציבור עדיין נקראת בשמה הישן - "מתמידים".
בט"ז חשון תשע"ט, 25 באוקטובר 2018 נפטר הרב מינצברג בגיל 75. לממלא מקומו מונה בנו, הרב ברוך מרדכי מינצברג.
הקהילה ומוסדותיה.