בישוף עכו צדק שמלך גדול כבש את פרס, אולם לא "דוד המלך", כפי שהתברר, אלא השליט המונגולי של טנגריסט, ג'ינגיס חאן. מלכותו לקחה את סיפורו של פרסטר ג'ון לכיוון חדש. אף על פי שג'ינגיס חאן נראה בהתחלה כאוהד את אויבי הנצרות, הוא הוכיח שהוא סובלני לאמונות דתיות. הוא נהיה השליט הראשון במזרח אסיה שהזמין אנשי דת משלוש דתות מרכזיות (נצרות, אסלאם, ובודהיזם) לסימפוזיון כדי שיוכל ללמוד יותר על אמונותיהם. השליט המונגולי נחשב גם כחביב הנוצרים הנסטוריאנים דרך נשותיו הרבות, שהאירופאים דמיינו כמשפיעות בפוליטיקה שנוצרה בבגדאד.
עלייתה של האימפריה המונגולית נתנה לנוצרים המערביים את ההזדמנות לבקר בארצות שמעולם לא ראו לפני כן, והם יצאו למספר של מסעות, לרוב בדרכים מאובטחות של האימפריה. האמונה שממלכה נסטוריאנית אבודה הייתה קיימת במזרח, או שישועת המדינות הצלבניות הייתה תלויה בברית עם מלוכה מזרחית, הייתה אחת הסיבות לשליחת שגרירים ומיסיונרים נוצרים רבים שנשלחו אל המונגולים. אלה כוללים חוקרים פרנסיסקנים ג'ובאני דה פיאן דל קרפין בשנת 1245 ויליאם מרוברוק בשנת 1253.
הקשר בין פרסטר ג'ון לג'ינגיס חאן הוארך כאשר התגלה הקשר עם טוגרול, מלך שבט החריידים, שקיבל את התואר ג'ין אונג חאן טוגרול. היסטוריונים וחוקרים אמיתיים כמו מרקו פולו, ההיסטוריון הצלבני ז'אן דה ג'וינוויל, והנוסע הפרנציסקני "אודוריק מפורדונה" הקטינו את דמותו פרסטר ג'ון מהדימוי העולמי שלו, והציגו אותו כמונרך ארצי יותר ומציאותי. אודוריק מיקם את ארצו של ג'ון מערבית לקתאי בדרך לאירופה, והזכיר את בירתה כקאזאן. אולי כטטר הסמוכה למוסקבה. ג'וינוויל מתאר את ג'ינגיס חאן בכרוניקה שלו כ"איש חכם" שמאחד את כל שבטי הטטארים ומוביל אותם לניצחון נגד אויבם החזק ביותר, פרסטר ג'ון. ויליאם מרוברוק אומר ש"ווט" מסוים, אדון החריידים ואחיו של המלך הנסטוריאני ג'ון, הובס על ידי המונגולים בפיקודו של ג'ינגיס חאן. ג'ינגיס חאן חיתן בנו לאשה את בתו של ווט, והאיחוד שלהם ייצר את מנגקה, החאן באותה תקופה שויליאם כתב. על פי מסעותיו של מרקו פולו, המלחמה בין פרסטר ג'ון לג'ינגיס חאן החלה כאשר ג'ינגיס חאן, השליט החדש של הטטרים המורדים, ביקש את ידו של בתו של פרסטר ג'ון לנישואים. פרסטר ג'ון ענה בשום פנים ואופן לא. במלחמה שלאחר מכן ניצח ג'ינגיס חאן, ופרסטר ג'ון נספה.
הדמות ההיסטורית שמאחורי סיפורים אלה, טוג'רול, הייתה למעשה של מלך נוצרי נסטוריאני שהובס על ידי ג'ינגיס חאן. הוא טיפח את חאן העתידי לאחר מות אביו יסאוגי והיה אחד מבני בריתו המוקדמים. לאחר שטוג'רול דחה את ההצעה להשיא את בנו ובתו לילדיו של ג'ינגיס חאן, השבר ביניהם גדל עד שפרצה מלחמה בשנת 1203. ג'ינגיס חאן שבה את סורגהטני בקי, בת אחיו של טוג'רול ג'קה גמבו, והשיא אותה לבנו טולי. נולדו להם כמה ילדים, בהם מונגקה, קובלאי, הוגלו ואריק בוקה.
המאפיין העיקרי של מעשיותיו של פרסטר ג'ון מתקופה זו הוא הצגתו של המלך לא כגיבור בלתי מנוצח, אלא סתם כיריב אחד מבין היריבים שהובסו על ידי המונגולים. אולם עם התמוטטות האימפריה המונגולית, האירופאים החלו להתרחק מהרעיון שפרסטר ג'ון היה אי פעם מלך במרכז אסיה. [34] בכל אופן לא הייתה להם תקווה למצוא אותו שם, מכיוון שהנסיעות באזור הפכו למסוכנות ללא הביטחון שהאימפריה סיפקה. ביצירות כמו מסעות סר ג'ון מנדוויל ו"היסטוריה טריום רגום" מאת ג'ון מהילדסהיים, הנושא של פרסטר ג'ון נוטה להחזיר את עצמו לצדדים הפנטסטיים. מאחר שהוא לא נמצא בערבות מרכז אסיה, לקחו את הסיפור חזרה להודו, או מקום אקזוטי אחר. וולפרם פון אשנבאך קשר את ההיסטוריה של פרסטר ג'ון לאגדת הגביע הקדוש בשירו Parzival, בו ה"פרסטר "הוא בנו של ילדת הגביע ואביר הסראסן פיירפיז.
תאוריה הועלתה על ידי המלומד הרוסי, פ. ברון, בשנת 1876, שהציע כי ייתכן כי פרסטר ג'ון יימצא בקרב מלכי גאורגיה, שבזמן מסעי הצלב חווה תחייה צבאית מאתגרת את הכוח המוסלמי. עם זאת, תאוריה זו, אף שנחשבה כבעלת משמעות מסוימת על ידי הנרי יול וכמה היסטוריונים גרוזינים מודרניים, הודחה בסיכום על ידי פרידריך זרנקה.
אתיופיה.
פרסטר ג'ון נחשב לשליט הודו מאז ראשית האגדה, אך "הודו" הייתה מושג מעורפל עבור האירופאים. סופרים דיברו לעיתים קרובות על "שלוש הודו" אך היו חסרים כל ידיעה אמיתית על האוקיינוס ההודי, הם חשבו לעיתים את אתיופיה כאחד מהשלושה. מערביים ידעו כי אתיופיה היא אומה נוצרית רבת עוצמה, אך הקשר היה ספורדי מאז עליית האסלאם. שום פרסטר ג'ון לא ניתן היה למצוא באסיה, ולכן הדמיון האירופי הניע אותו סביב הגבולות המטושטשים של "הודו" עד שמצאה עבורו ממלכה חזקה כראוי באתיופיה. עדויות הראו כי איתור ממלכתו של פרסטר ג'ון באתיופיה נכנס לתודעה הקולקטיבית בסביבות 1250.
מרקו פולו דן באתיופיה כארץ נוצרית מפוארת ולנוצרים אורתודוקסים הייתה אגדה שהאומה תקום יום אחד ותפלוש לערב אך הם לא מיקמו שם את פרסטר ג'ון. בשנת 1306 הגיעו לאירופה 30 שגרירים אתיופים מהקיסר וודם ארד, ופרסטר ג'ון הוזכר כפטריארך של הכנסייה שלהם ברשומה של ביקורם. תיאור נוסף של כהן אפריקני ג'ון נמצא במיראביליה דקריפטה של המיסיונר הדומיניקני ג'ורנוס, בסביבות 1329. בדיון ב"הודו השלישית ", ירדנוס מתעד מספר סיפורים מפוארים על הארץ ומלכה, שלדבריו האירופאים מכנים את פרסטר ג'ון.
לאחר זמן זה, המיקום האפריקני הפך לפופולרי יותר ויותר. ייתכן שהדבר נבע מגידול הקשרים בין אירופה לאפריקה, כאשר 1428 מלכי אראגון ואתיופיה ניהלו משא ומתן באופן פעיל על אפשרות לנישואין אסטרטגיים בין שתי הממלכות. ב־7 במאי 1487 נשלחו שני שליחים פורטוגזים, פרו דה קובילה ואפונסו דה פאיבה, שנסעו בחשאי על פני היבשה כדי לאסוף מידע על נתיב ימי אפשרי להודו, אך גם לברר על פרסטר ג'ון. קובילה הצליח להגיע לאתיופיה. אף על פי שהתקבל יפה, נאסר עליו לצאת. שליחים נוספים נשלחו בשנת 1507, לאחר שהאי סוקוטרה נכבש על ידי הפורטוגזים. כתוצאה ממשימה זו, וכנגד התפשטות מוסלמית, שלחה המלכה הלני מאתיופיה את מטאוס כשליח למלך מנואל הראשון מפורטוגל ולאפיפיור בחיפוש אחר קואליציה. מטאוס הגיע לפורטוגל דרך גואה, יחד עם הכומר פרנסיסקו אלווארס בשנת 1520. ספרו של פרנסיסקו אלווארס, שכלל את עדותו של קובילה, היה התיאור הישיר הראשון של אתיופיה, והגדיל מאוד את הידע האירופי באותה עת, כפי שהוצג לאפיפיור, שפורסם וצוטט על ידי ג'ובאני בטיסטה ראמוסיו.
עד שהקיסר לבנה דינגל והפורטוגלים יצרו קשר דיפלומטי זה עם זה בשנת 1520, היה פרסטר ג'ון השם שבאמצעותו הכירו האירופאים את הקיסר של אתיופיה. האתיופים, עם זאת, מעולם לא כינו את הקיסר שלהם כך. כששגרירים מהקיסר זרע יעקב השתתפו במועצת פירנצה בשנת 1441, הם היו מבולבלים כשאנשי המועצה התעקשו להתייחס למלך שלהם ככומר ג'ון. הם ניסו להסביר כי בשום מקום ברשימת השמות הממלכתיים של זרע יעקב לא מצוי כינוי כזה למלך. עם זאת, ההצהרות שלהם לא מנעו מהאירופאים לקרוא למלך אתיופיה פרסטר ג'ון. חלק מהכותבים שהשתמשו בכנוי הבינו שלא מדובר בשם ילידי אתיופי.
אתיופיה נטען במשך שנים רבות היא המקור לאגדת פרסטר ג'ון, אך מרבית המומחים המודרניים מאמינים כי האגדה פשוט הותאמה כך שתתאים לאומה האתיופית באותה צורה שהיא הותאמה על אונג חאן ומרכז אסיה במהלך המאה ה-13. חוקרים מודרניים לא מוצאים דבר על פרסטר ג'ון או ארצו בטקסטים מוקדמים שיהפוך את אתיופיה לזיהוי מתאים יותר מכל מקום אחר. יתרה מכך, מומחים בהיסטוריה של אתיופיה הוכיחו כי הסיפור לא היה מוכר שם בהרחבה עד לאחר שנוצר הקשר האירופי. הפרנציסקני צ'מדי רמדיוס פרוטקי שאל את הקיסר אייאסו השני על כך בשנת 1751, ופרוטקי קובע כי האיש "נדהם, ואמר לי שמלכי אטיופיה מעולם לא היו רגילים לקרוא לעצמם בשם הזה". בהערת שוליים לקטע זה, ריצ'רד פנקהורסט קובע כי זו ככל הנראה ההצהרה המתועדת הראשונה של המלוכה האתיופית על סיפור הכומר, וככל הנראה לא היו מודעים לתואר עד לבירורו של פרוטקי.
סוף האגדה ומורשת התרבות.
אנשי אקדמיה מהמאה השבע-עשרה כמו המזרחן הגרמני איוב לודולף הדגימו כי אין קשר ממשי בין פרסטר ג'ון למלכי אתיופיה, והחיפוש אחר המלך האגדי הופסק בהדרגה. אולם האגדה השפיעה כמה מאות שנים על ההיסטוריה האירופאית והעולמית, במישרין ובעקיפין, על ידי עידוד חוקרי אירופה, מיסיונרים, חוקרים וציידי אוצרות.
הסיכוי למצוא את פרסטר ג'ון נעלם מזמן, אך הסיפורים המשיכו לעורר השראה לאורך המאה העשרים. מחזהו של ויליאם שייקספיר משנת 1600 " מהומה רבה על לא דבר" מכיל התייחסות מודרנית מוקדמת למלך האגדי, וכך גם אל בורלדור דה סווילה של טירסו דה מולינה. בשנת 1910 השתמש הסופר והפוליטיקאי הסקוטי ג'ון בוכן באגדה בספרו השישי, פרסטר ג'ון, כדי להוסיף עלילה על התקוממות זולו בדרום אפריקה. ספר זה הוא דוגמה ארכיטיפית לרומן ההרפתקאות המוקדם של המאה העשרים, והוכיח פופולרי מאוד בימיו.
לאורך שארית המאה הופיע פרסטר ג'ון באופן ספורדי בספרות בדיונית וקומיקס. צ'ארלס ויליאמס, חבר קבוצת האינקלינגס של המאה העשרים, הפך את פרסטר ג'ון למגן משיחי על הגביע הקדוש ברומן המלחמה בגן עדן. פרסטר ג'ון וממלכתו מקבלים תפקיד בולט ברומן של אומברטו אקו משנת 2000, "באודולינו", שבו הגיבור הטייטרלי מגייס את חבריו לכתוב את המכתב של ג'ון לאביו המאמץ פרדריק ברברוסה, אך הוא נגנב לפני שהם יכולים לשלוח אותו החוצה.
פרסטר ג'ון
השגרירים
אלברטוס מגנוס