לאחר "הנאום הסודי" שנשא ניקיטה חרושצ'וב בוועידה העשרים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1956, שחשף את העובדה שהנהגת המפלגה הקומוניסטית הייתה מודעת מזה זמן רב לפשעי סטלין, תומפסון (ביחד עם ג'ון סאביל ואחרים) החל להוציא לאור את The Reasoner, המציג תפישה השונה מזו המקובלת בתוך המפלגה הקומוניסטית. שישה חודשים לאחר מכן, עזבו הוא ורוב עמיתיו את המפלגה בשאט נפש בשל פלישת ברית המועצות להונגריה.
ברם, הוא נותר כפי שהוא כינה עצמו "סוציאליסט הומניסט", ובצוותא עם סאביל ואחרים הם ייסדו את New Reasoner, כתב עת שתר אחר מציאתה של אלטרנטיבה סוציאל-דמוקרטית למה שעורכיו ראו כגישה המרקסיסטית הרשמית הנוקשה של הפלגים הקומוניסטים והטרוקסיסטים וההתנהלות הסוציאל-דמוקרטי של המלחמה הקרה של מפלגת הלייבור ובעלי בריתה הבינלאומיים. ה-New Reasoner היה הגוף החשוב ביותר של מה שנודע כ"שמאל חדש" (New Left), תנועה בלתי רשמית של מתנגדים שמאלניים שהיו קשורים באופן הדוק לתנועה המתהווה של פירוק הנשק הגרעיני בשלהי שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60.
ה-New Reasoner חבר לכתב העת Universities and Left Review והם יצרו ביחד את New Left Review בשנת 1960, כשתומפסון ומקורביו פרשו מהקבוצה כאשר פרי אנדרסון השתלט על כתב העת ב-1962. מאז ואילך נהוג היה לכנות את ה-New Left (השמאל החדש) של תומפסון וחבריו כ"שמאל החדש הראשון" בעוד שקבוצתו של אנדרסון, שב-1968 חבר אליה טריק עלי וטרוצקיסטים אחרים, כ"שמאל החדש השני".
אחרי כן הצטרף תומפסון לשנתון Socialist Register, והיה (ביחד עם ריימונד ויליאמס וסטיוארט הול) אחד מהעורכים של 1967 May Day Manifesto, אחד מכתבי העת השמאליים הבולטים בתקופה של 1964 - 1970 שמתחו ביקורת על ממשלת הלייבור של הרולד וילסון.
התהוות מעמד הפועלים האנגלי.
עבודתו רבת ההשפעה ביותר של תומפסון היא The Making of the English Working Class (התהוות מעמד הפועלים האנגלי), שראה אור ב-1963 בעת שעבד באוניברסיטת לידס. הוא מגולל את ההיסטוריה הנשכחת של השמאל הפוליטי הראשון שיצא מחלציו של מעמד העובדים בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19. במבוא לספרו, תומפסון מתווה את גישתו לכתיבת היסטוריה מלמטה.
עבודתו של תומפסון הייתה גם ייחודית בשל הדרך בה הוא הגדיר "מעמד". עבור תומפסון מעמד אינו מבנה כי אם מערכת.
תועמלן לא מפלגתי.
תומפסון עזב את אוניברסיטת וורביק במחאה על ההתמסחרות של האקדמיה, אותה תיעד בספרו Warwick University Limited (1971). הוא המשיך להורות ולהרצות כפרופסור אורח, במיוחד בארצות הברית, אולם יותר ויותר עבד ככותב פרילנס. הוא כתב מסות רבות ל-New Society, Socialist Register וכתבי עת היסטוריים. ב-1978 יצא לאור ספרו The Poverty of Theory, (שם הוא מתאר בצורה יפה את ה"אנטי-עובדתיות" כזבל היסטורי) ותוקף את האסכולה המרקסיסטית-סטרוקטורליסטית של לואי אלתוסר וממשיכיו בבריטניה ב-New Left Review, ועורר תגובה ארוכה כספר של פרי אנדרסון (Perry Anderson) בשם Arguments Within English Marxism.
במהלך שנות ה-70 הוא הגיע לתודעה ציבורית רבה כבמבקרה של ממשלת הלייבור שהקדישה תשומת לב מעטה מדי לחירויות האזרח; כתביו מהעת ההיא אסופים בספר Writing By Candlelight (1980).
קולה של תנועת השלום.
החל משנת 1980 היה תומפסון האינטלקטואל הבולט ביותר שהחיה את התנועה שקראה לפירוק הנשק הגרעיני ושבה תמכו אקטיביסטים ברחבי תבל. בבריטניה, הקונטרס שלו 'Protest and Survive' (מחאה והישרדות) היווה פרודיה על עלון הממשלה 'Protect and Survive' (הגנה והישרדות), שיחק תפקיד משמעותי במסע התעמולה לפירוק הנשק. תפקיד חשוב נוסף בנושא נטל תומפסון כשכתב, בצוותא עם קן קוט'ס, ומרי קלדור, את הספר 'Appeal for European Nuclear Disarmament', שראה אור 1980. הספר קרא לאירופה חופשית מנשק גרעיני מפולין עד פורטוגל, והיה המסמך המכונן לתנועת פירוק הנשק האירופאית.
ויליאם בלייק.
הספר האחרון שתומפסון סיים היה "Witness Against the Beast: William Blake and the Moral Law" (1993). הוא היה תוצר של שנות מחקר רבות ופורסם זמן קצר לאחר מותו, הוא מראה בצורה כיצד בלייק קיבל השראה מרעיונות המתנגדים לדת שהיו נעוצים בבסיס החשיבה הרדיקלית ביותר של המתנגדים למונרכיה בזמן מלחמת האזרחים האנגלית.
חייו האישיים.
תומפסון נשא לאישה ב-1948 את דורותי טאוארס, שהייתה היסטוריונית שמאלנית. היא עסקה במחקר אודות הנשים ותנועת הצ'רטריסטים, ועל המלכה ויקטוריה (הספר "Gender and Power"), ועבדה כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ברמינגהאם. היו להם שלושה ילדים; קיית' תומפסון, סופרת הילדים הידועה היא בתם הצעירה.
מוניטין.
קיית' תומאס, שהיה נשיאה של האקדמיה הבריטית, כתב על ספרו של תומפסון Customs in Common: "ספר זה מצביע על שיבה לכתיבה היסטורית של אחד מהקולות הרהוטים, חזקים, ועצמאיים בני זמננו. במיטבו הוא מסוגל לכתוב בצורה חדורת התלהבות ומושחזת שאין שני להם". (האובזרבר)
א.פ. תומפסון
א&quot;פ תומפסון
פרוייקט מוהול
פרוייקט מוזאיק
פרוייקט ווסט פורד
יעקב אשל
יעקב אשל (ב' באלול תרצ"ה, 30 באוגוסט 1935 – י"ד בתשרי תשס"ט 12 באוקטובר 2008) היה ממייסדי מכללת אריאל (לימים אוניברסיטת אריאל), ומנהל המרכז למחקר ופיתוח אזורי - השומרון ובקעת הירדן. כמו כן יזם את 18 כנסי מחקרי יהודה ושומרון שב-16 מהם ערך את ספר הכנס. בעריכתו יצאה לאור סדרת הספרים של מחקרי יהודה ושומרון, הכוללת מעל ל-1,000 מחקרים בתחומי מקרא, היסטוריה, ארכאולוגיה, מדעי החברה ומדעי כדור הארץ.
תרם לקליטת עולים חוקרים מחבר המדינות. הוא שילב את חלקם במחקר ובהוראה במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון. קליטתם במוסדות אקדמיים אחרים לא הייתה קלה מפאת חוסר תקנים ומכסות. רבים מהם מרצים וחוקרים באריאל והם נתנו למרכז את ייחודו המדעי.
תולדות חייו.
יעקב אשל נולד בירושלים והיה דור שישי בעיר, בן למשפחות בוימגרטן וצוובנר שהגיעו לארץ במסגרת עליית תלמידי החתם סופר מהונגריה. סבו, אברהם חיים שאג (צוובנר), היה חבר הכנסת הראשונה. שירת בנח"ל, ולאחר מכן למד בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. הדוקטורט שלו עסק במזיקים בחמצה (חומוס). בשנת 1981 למד בתוכנית למנהלים בכירים – International Markting Programme Emmanuel College, Cambridge, U.K
לימד במוסדות האקדמיים הבאים:
החל משנת 1976 עבד בתחום כימיקלים לחקלאות בחברת כצט, ומשנת 1988 היה מנהל האגף האגרוטכני של החברה. עבד בתחום חומרי ההדברה והיה למנהל המחלקה החקלאית בחברה.
בשומרון היה חבר במועצות המנהלים הבאות: החברה לבינוי קדומים, החברה המרכזית לפיתוח השומרון ויו"ר הוועד המנהל של מכון זהב"ה לחקר ותיעוד השואה בקדומים.
בתחום הפרסומים הוא עסק משנת 1970 כאשר היה יו"ר ועדת הפרסומים של האגודה הישראלית למדע העשבים הרעים. בעשור לאחר מכן היה חבר מערכת הרבעון PHYTOPARASITICA.
אשל נפטר בקדומים בגיל 73. היה אב לשלושה בנים ובת, בהם פרופ' חנן אשל, היסטוריון וארכאולוג והרב בעז אשל ר"מ בישיבה הגבוהה בבית אל.
בשומרון.
במהלך השנים, עבר אשל עם משפחתו מרחובות לשומרון ונמנה עם מקימי מעלה שומרון, ובהמשך עבר ליישוב קדומים. בראשית שנות ה-90 הקים את מכון המחקר במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון. במסגרת מכון המחקר קלט עשרות מדענים עולים מחבר המדינות. באמצעות תקציבי מחקר הוא הצליח לקדם נושאי מחקר, אשר זכו ליישום.
בשנת 1998 הקים את המרכז למחקר ופיתוח אזורי באריאל. המרכז עסק במחקר ופיתוח באזור השומרון ובקעת הירדן. המרכז הוא אחד מתוך 10 מרכזים דומים הפועלים ברחבי הארץ.
מחקרי יהודה ושומרון.
מחקרי יהודה ושומרון נחשבים למרכז חשוב במחקר אזור בארץ ישראל. בשנת 2008 התקיים הכנס ה-18. הכנסים עוסקים במגוון נושאים:
הבמה משמשת גם להצגת מחקרים על ארץ ישראל מחוץ ליהודה ושומרון.
אשל ערך את ספר הכנס.
בשנותיו האחרונות אשל קבל על עצמו את העריכה של מחקרי ספר המדבר בארץ ישראל – סדרת כנסי מחקר אזורי שהחל בשנת תשס"ו-2006, ביוזמת מרכז סיור ולימוד סוסיא.
פרסומים מדעיים.
פרסם כעשרים פרסומים, ביניהם אלו:
Magazine Concrete Res., 53: 283–288.2001
Utilization of Bottom Ash in Concrete Technology.
Proc. Int. Ash Utilization Symposium, pp. 7–15.2003
Combined Utilization of Bottem Ash and Fly Ash for Lightweight Concrete Prodution.
roc. World Coal Ash Conf., pp. 1–12. 2005
משאבים
מרכז משאבים (CSPC - Community Stress Prevention Center), מיסודו של "המרכז לשעת חירום" נוסד ב-1981 בקריית שמונה על ידי פרופ' מולי להד במטרה לתת מענה לתושבי "קו העימות" והמערכות שבו. מרכז משאבים פועל לא למטרות רווח.
השנים הראשונות.
מטרת ההקמה המקורית של המרכז לשעת חרום הייתה תמיכה באוכלוסיית גבול הצפון: ילדים, מבוגרים, שירותי מערכת החינוך והמערכות הפסיכו-סוציאלית, הבריאותית והעירונית.