יצירתה של ניל לא זכתה להכרה משמעותית עד לשנות ה־70. ב־1 ביוני 1971 הוענק לה תואר דוקטורט לשם כבוד ממכללת מור לאומנות ועיצוב שבה למדה בעברה, וב־1974 הוצגה הרטרוספקטיבה הראשונה של יצירתה במוזיאון ויטני לאומנות אמריקאית. ניל נבחרה כחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וכחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות ב־1976, וכעבור שלוש שנים העניק לה הנשיא ג'ימי קרטר את פרס שדולת הנשים לאומנות עבור "הישגים יוצאי דופן באמנות החזותית".
מותה.
בסוף ימיה חלתה ניל בסרטן המעי הגס, שממנו לא התאוששה. בשנות ה־80 לחייה המשיכה ניל ליצור למרות מצבה הרפואי ואף על פי שהייתה מותשת וחלשה מטיפולי הכימותרפיה שעברה. יצירותיה הוצגו לקהל הרחב ורבות מהן מוצגות בגלריות ובמוזיאונים לאומנות בעלי שם בכל רחבי ארצות הברית. ניל הקפידה לבלות עם בנה ועם משפחתו ובשנת 1984 נסעה המשפחה לחופשה בוורמונט. בתחילת הסתיו של אותה שנה חזרה ניל לדירתה שבניו יורק, שם היא נפטרה ממחלתה ב־13 באוקטובר, כאשר משפחתה לצידה והמוניטין שלה בשיאו.
פעילותה המקצועית.
סגנון הציור ובגנונה האומנותי של ניל נע בין אלמנטים שונים במהלך חייה. בין השנים 1925–1930, כאשר גרה עם בעלה הראשון בקובה, הייתה זו התקופה בה הזוג החלו ליצור ולקדם את עבודותיהם, וניל פיתחה את סגנון הציור שלה. ציוריה תיארו לרוב דמויות ודיוקנאות של מאהבים, ילדים, שכנים וחברים. כמו כן היא ביססה את תפיסתה הפוליטית תוך מחויבות לשוויון ותמכה בקומוניזם. בתקופה אשפוזה, עד שנת 1931, שימשו ציוריה נקודת מוצא רגשית לאופי הטראומטי של חייה וקיבלו נופך מלנכולי יותר, בעקבות הדיכאון שחוותה תוך שהיא מתמקדת בתיאור אימהות, ילדים וחולים פסיכיאטריים אחרים. לאחר שחרורה מבית החולים החלה ניל להתמקד תיאור עירום נשי, והיא ציירה בעירום גם את בתה.
אחד הסממנים המזוהים שוב ושוב עם ציוריה של ניל הוא מודל העירום הנשי, והיא מצאה בו עניין רב לאורך שנות יצירתה. בעוד שבתרבות המערב עירום נשי סימל פגיעות, בעיניי ניל הוא סימל כוח והיא הרבתה לעסוק בנושא זה בציוריה. גם לאחר מותה נודעה לציוריה השפעה אומנותית והם הוצגו במהלך השנים במוזיאונים רבים ברחבי העולם. בשנת 2017 הוצגה תערוכה של יצירותיה בגלריה ויקטוריה מירו בלונדון. התערוכה "אליס ניל – גלריה של החיים המודרניים" הוצגה בהמבורג, גרמניה, עד שנת 2018.
בשנות ה־50 וה־60 הייתה ניל מעורבת בתנועת זכויות האישה והשתתפה במחאות רבות כנגד אי שוויון חברתי, לא רק כלפי נשים אלא גם כלפי אפרו־אמריקאים וקבוצות מדוכאות נוספות. פעילותה הפוליטית עוררה עניין והיא הפכה לסמל פמיניסטי.
אייל שולמן
אייל שולמן (נולד ב-17 בספטמבר 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אליצור שומרון בליגה הלאומית. שולמן החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים ובעונת 2004/5 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בליגה הארצית והעפיל עמה לליגה הלאומית. לאחר ששיחק במספר קבוצות בליגה הלאומית הצטרף שולמן ב-2010 לראשונה לקבוצה בליגת העל כאשר שיחק במדי מכבי ראשון לציון עמה העפיל לגמר גביע המדינה בכדורסל ולפיינל פור של ליגת העל. מאז שיחק שולמן בעוד מספר קבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית.
קריירת משחק.
שולמן החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים. הוא לא זכה לשחק בנבחרות הצעירות של ישראל. בעונת 2004/5 שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון בליגה הארצית. גבעתיים עלתה ליגה בתום העונה ושולמן המשיך לשחק בקבוצה בליגה הלאומית בעונת 2005/6. בעונת 2006/7 שיחק בהפועל לב השרון. לאחר שמיעט לשחק בגבעתיים ובלב השרון עבר שולמן למכבי שוהם בעונת 2007/8 שם שיחק בממוצע כ-18 דקות במשחק. מכבי שוהם ירדה ליגה בתום העונה ושולמן עבר לשחק בבית"ר בנימינה אשר במדיה רשם את עונתו הטובה ביותר מבחינת סטטיסטיקה אישית כאשר שיחק כ-35 דקות וקלע כ-16 נקודות בממוצע למשחק, אך שוב חווה ירידת ליגה כאשר בנימינה נשרה לליגה הארצית בתום העונה. בעונת 2009/10 שיחק שולמן במדי יקנעם/מגידו ונטל חלק בהעפלתה של הקבוצה לליגת העל, אך הקבוצה ויתרה על זכותה להשתתף בליגת העל מסיבות כלכליות. בקיץ 2010 חתם שולמן באליצור יבנה אך בזמן שהשתתף בליגת הקיץ, אפי ברינבוים, מאמן מכבי ראשון לציון, התרשם ממנו לטובה והחליט לצרפו לקבוצה. שולמן שוחרר מיבנה ולראשונה הוחתם בקבוצה בליגת העל.
בעונתו הראשונה בליגת העל, עונת 2010/2011, שיחק שולמן 16 דקות וקלע 3.6 נקודות בממוצע למשחק והעפיל עם הקבוצה לפיינל-פור של הליגה. בעונת 2011/12 הגיעה ראשון לציון שוב לפיינל פור, והעפילה לגמר גביע המדינה בכדורסל, אך מספר דקות המשחק להן זכה שולמן ירדו בצורה ניכרת (כ-6 דקות בממוצע למשחק). שולמן עבר לשחק בנתניה בעונת 2012/13 שם שיחק כ-25 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק. בתום העונה נבחר שולמן לשחקן המשתפר של העונה. שולמן המשיך לשחק בנתניה בעונת 2013/14 וממוצעיו ירדו במעט לכ-22 דקות וכ-5 נקודות בממוצע למשחק. בעונה לאחר מכן שיחק שולמן בעירוני נהריה שם חווה את עונתו הטובה ביותר בליגת העל מבחינת סטטיסטיקה אישית כאשר שיחק כ-30 דקות, קלע כ-10 נקודות ומסר כ-5 אסיסיטים בממוצע למשחק (דורג במקום העשירי בליגה באסיסטים באותה עונה). בעונת 2015/16 שיחק שולמן בהפועל חולון שם עמדו ממוצעיו על כ-25 דקות וכ-8 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 2016/17 היה שולמן על סף חתימה באשדוד אך לבסוף חתם במכבי קרית-גת שם שיחק כ-28 דקות וקלע 8.5 נקודות בממוצע למשחק. קריית גת נשרה לליגה הלאומית בתום העונה. בתחילת עונת 2017/18 הצטרף שולמן בחוזה זמני להפועל תל אביב במדיה שיחק 9 משחקים בהם רשם כ-9 דקות ו-3 נקודות בממוצע למשחק. בדצמבר 2017 שוחרר שולמן מהפועל תל אביב והצטרף למכבי ראשון לציון שחיפשה לצרף גארד ישראלי שימלא את מקומו של ניצן חנוכי הפצוע. עד תום עונת 2017/18 שותף שולמן ב-17 משחקים במדי ראשון לציון בהם שיחק כ-8 דקות וקלע כ-2 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2018/19 חזר שולמן לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל רמת גן גבעתיים. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק שולמן כ-33 דקות, קלע כ-14 נקודות ומסר כ-5 אסיסטים בממוצע למשחק. באוגוסט 2019 שב שולמן לעירוני נהריה בליגת העל. שולמן העפיל עם נהריה לגמר גביע המדינה בכדורסל שם הפסידה להפועל ירושלים אך זכה לדקות משחק מועטות ולאחר סיום העונה הצטרף לעירוני רמת גן מהליגה הלאומית. שולמן קלע ברמת גן כ-9 נקודות בממוצע למשחק והעפיל עם הקבוצה לרבע גמר הפלייאוף. לקראת עונת 2021/22 הצטרף שולמן להפועל חבל מודיעין. ביולי 2022 חתם באליצור שומרון מהליגה הלאומית.
לי קרסנר
לי קרסנר, ידועה גם כלנה קרסנר (Lee Krasner; Lena Krasner); 27 באוקטובר 1908 - 19 ביוני 1984) הייתה אמנית יהודיה אמריקאית, מהמשפיעות והמעצבות של זרם האקספרציוניזם המופשט.
קורות חיים.
הוריה של קרסנר היו יהודים ממוצא רוסי, שהיגרו לארצות הברית. קרסנר הייתה הקטנה מבין שישה אחים.
לי קרסנר פעלה כאמנית מעל 50 שנה. סיימה לימודים אקדמיים באמנות, ובשנת 1937 הלכה ללמוד קוביזם במשך כשלוש שנים אצל הנס הופמן, אמן גרמני. בראיון עמה ציינה שתי סיבות לעזיבתה את בית הספר שלו: סיבה ראשונה - מחסום שפה: הופמן דיבר גרמנית, וכשהעביר ביקורת על ציוריה לא הבינה את דבריו. סיבה שנייה: שאיפתה של קרסנר ליצור אומנות מופשטת יותר, בסגנון הדומה לזה שגילתה בציוריו של ג'קסון פולוק שלימים הפך לבעלה. לאחר שמת, הסדרות שיצרה, "Earth Green" and "Night Journey" הושפעו מהכאב שלה על אובדנו.
קרסנר הכירה את פולוק בתערוכה בשנת 1942 שערך ג'ון גרהאם, תערוכה שבמסגרתה הוזמנה להציג את יצירותיה. ב-1945 התחתנו השניים וחיו יחד במשך עשור עד למותו של פולוק. רבים טוענים כי לי קרסנר חיה בצל בעלה מבחינה אמנותית, וקרסנר סיפרה בראיון עימה כי כל זמן שחי, הסטודיו היוה מקום העבודה שלו, ואילו קרסנר הסתפקה בחדר קטן בשביל עבודתה כאמנית. דבר שמצביע על הרגשה מצידה שפולוק אמן גדול יותר וראוי ליותר. למרות זאת, היא הוכרה כאמנית בפני עצמה והייתה מוערכת על הסגנון האישי שלה, שהושפע גם מהציירים פיט מונדריאן ואנרי מאטיס, במסגרת אסכולת האקספרסיוניזם המופשט.
לי קרסנר החלה לצייר בסגנון מופשט ביותר במסגרת זרם האקספרסיוניזם המופשט. היא החלה לצייר מהתת מודע ולשם כך הסתייעה, בעקבות פולוק, בטיפול פסיכולוגי בשיטת הפסיכו-אנליזה. בעזרת הטיפול דלתה דברים מהתת מודע שלה והם היוו את ההשראה ליצירותיה. המעבר לאמנות מופשטת כזו לא היה קל לה, ובראיון עימה תיארה את שלוש השנים הראשונות בתור ניסיון שנגמר בציור גושים אפורים על קנבס.
את השינוי האומנותי שחל בה תיארה כתהליך. בתחילה למדה באקדמיה, שדגלה בציור ריאליסטי, ואז למדה לצייר בצורה קוביסטית אצל הופמן, מופשט אבל עדיין מתאר את המציאות שרואים, כך שקל להבינה, ואז ציירה בלי צורה ועם השראה פנימית.
יצירות רבות שלה מאופיינות בצבעים אדום וירוק והיה לה קשה להסתדר עם צהוב.
לאחר שנים רבות של עשייה אמנותית, מתה לי קרסנר בגיל 75.
דרכה המקצועית.
ב-1934 החלה לעבוד בפרויקט עבודות הציבור של האמנות (PWAP) בציורי קיר. לאחר מכן עבדה בפרויקט האמנות של הנשיא רוזוולט עד 1943. בהמשך הצטרפה אל ארגון האמנים המופשטים האמריקאיים, דבר שתרם לה רבות הן כגב כלכלי והן כניתנת לגיטימציה לעבודתה.