במאה ה־19 הגיעו המיסיונרים הנוצרים להוואי, והמירו את דתם של האוכלוסייה המקומית. כתוצאה מכך, בשנת 1850 נחקק החוק הראשון בהוואי שאסר מעשי סדום, כולל פעילות מינית בין בני אותו המין, וקבע עונש של 20 שנה במחנות עבודה.
החל משנות ה־60 של המאה ה־20 ואילך, סוגיית זכויות הלהט"ב היוותה חלק בדעת הקהל הציבורית. הדבר הוביל לשיפור מעמדם של להט"בים בחברה ובחוק.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק.
הוואי ביטלה את החוקים שאסרו מעשי סדום באפריל 1972, והביטול נכנס לתוקף ב־1 בינואר 1973. בעקבות זאת, הוואי הפכה לאחת המדינות הראשונות בארצות הברית שביטלו את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין.
הכרה בזוגיות חד־מינית.
תביעה משפטית ותיקון לחוקה.
ב־17 בדצמבר 1990 שלושה זוגות חד־מיניים ביקשו להירשם כנשואים במחלקת הבריאות של הוואי. שלושת הזוגות עמדו בכל הקריטריונים שחוק הנישואין של המדינה דרש, פרט לעובדה שהם היו מאותו המין. מנהל מחלקת הבריאות ביקש את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה בסוגיה, וב־27 בדצמבר הודיע היועץ המשפטי שהזכות להינשא היא זכות יסוד בהתאם לחוקת ארצות הברית, אך רק עבור זוגות ממינים שונים (כלומר גבר ואישה). כתוצאה מכך, מחלקת הבריאות דחתה את בקשת הנישואים של שלושת הזוגות החד־מיניים ב־12 באפריל 1991, וציטטה את עמדתו של היועץ המשפטי לממשלה. ב־1 במאי הגישו הזוגות תביעה משפטית נגד מדינת הוואי, בטענה שהאיסור על נישואים חד־מיניים מפר את חוקת המדינה. הזוגות התובעים יוצגו על ידי דן פולי, עורך דין מקומי לזכויות אזרח.
ב־1 באוקטובר 1991 נדחתה תביעתם של הזוגות, והם הגישו ערעור לבית המשפט העליון של הוואי. בית המשפט העליון קבע שהזכות לפרטיות, הנכללת בחוקת הוואי, אינה כוללת את זכותם של זוגות חד־מיניים להינשא. אף על פי כן, בית המשפט קבע שבהתאם לזכות לשוויון, שנכללת גם היא בחוקת המדינה, שלילת זכות הנישואין מזוגות חד־מיניים מהווה אפליה. בית המשפט קבע שהמדינה חייבת להוכיח שלאפליה זו יש סיבה מוצדקת. ב־5 במאי 1993 הסוגיה הוחזרה לדיון בבית משפט תחתון, שבו המדינה התבקשה להוכיח ששלילת רישיונות נישואים מזוגות חד־מיניים מונעת פגיעה בזכויות חוקתיות אחרות.
ב־3 בדצמבר 1996 קבע שופט בבית משפט תחתון שמדינת הוואי לא סיפקה סיבות מוצדקות לשלילת זכות הנישואין מזוגות חד־מיניים, ולא נימקה כיצד שלילת זכות הנישואין מזוגות כאלה מונעת פגיעה בזכויות חוקתיות אחרות. השופט הורה למדינה להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. עם זאת, ביום למחרת הוא עיכב את הביצוע של פסק הדין כדי לאפשר למדינה לערער עליו לבית המשפט העליון, תוך פגיעה מינימלית בזוגות חד־מיניים במקרה שבית המשפט העליון יקבל את הערעור.
כתוצאה מפסיקת בית המשפט, שעמדה בניגוד לדעת הקהל השלילית על נישואים חד־מיניים בה בעת, ב־3 בנובמבר 1998 אישרו אזרחי הוואי במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, שלפיו הרשות המחוקקת מוסמכת לקבוע חוקים שיאסרו נישואים חד־מיניים ויאפשרו נישואים בין גבר ואישה בלבד. משאל העם עבר ברוב של 69.2% מהמצביעים, והוא העניק תוקף חוקי לאיסור על נישואים חד־מיניים בהוואי. ב־9 בדצמבר 1999 דחה בית המשפט העליון את תביעתם של שלושת הזוגות החד־מיניים, וקבע שהשינוי בחוקה שעבר במשאל העם מאפשר למדינה לסרב להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
יחסי טובה הדדיים.
החל משנת 1997, מדינת הוואי מאפשרת לזוגות חד־מיניים להירשם בהסדר "יחסי טובה הדדיים", כתחליף לנישואים. הסדר זה מעניק לזוגות חד־מיניים חלק מהזכויות המוענקות לזוגות נשואים, כולל זכויות ירושה, ביטוח בריאות, פנסיה, ביקורים בבתי חולים ובבתי סוהר וכן הטבות לעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
אף על פי שהסדר יחסי הטובה ההדדיים נחקק כאלטרנטיבה לנישואים חד־מיניים, החוק מאפשר לכל הזוגות שאינם מורשים להינשא להירשם בהסדר זה, לאו דווקא זוגות חד־מיניים.
איחוד אזרחי.
בשנת 2009 הועלתה הצעת חוק בבתי המחוקקים של הוואי, שנועדה לאפשר לזוגות חד־מיניים להירשם במסגרת איחוד אזרחי. הצעת החוק אושרה בבית הנבחרים של המדינה, אך התעכבה בסנאט לאור מחלוקות על הנוסח שלה. בסופו של דבר, הסנאט לא הצביע על הצעת החוק בשנת 2009.
הצעת החוק נידונה מחדש בתחילת שנת 2010 ואושרה על ידי הסנאט. הנוסח החדש, שאושר על ידי הסנאט, קבע שגם זוגות הטרוסקסואלים יורשו להירשם במסגרת איחוד אזרחי, ולא רק זוגות חד־מיניים. בית הנבחרים של הוואי אישר את הצעת החוק ב־29 באפריל 2010. המושלת הרפובליקנית לינדה לינגל לא הודיעה האם בכוונתה לחתום על החוק או שמא להטיל עליו וטו, והיא התבקשה לקבל החלטה עד 6 ביולי.
ב־6 ביולי 2010 המושלת לינגל הטילה וטו על החוק ומנעה ממנו להיכנס לתוקף. לדבריה, ההחלטה האם לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד־מיניים צריכה להתקבל באמצעות משאל עם.
בנובמבר 2010 ניצח המועמד הדמוקרטי, ניל אברקרומבי, בבחירות למושלות הוואי. אברקרומבי הביע תמיכה בהצעת החוק שנועדה לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד־מיניים, מה שהוביל להעלאת ההצעה מחדש בתחילת שנת 2011.
ב־28 בינואר 2011 אישר הסנאט של הוואי הצעת חוק חדשה להסדרת איחוד אזרחי במדינה. ב־11 בפברואר הצעת החוק אושרה על ידי בית הנבחרים עם תיקונים, וב־16 בפברואר הסנאט אישר את הנוסח הסופי של ההצעה.
המושל הדמוקרטי, ניל אברקרומבי, חתם על החוק ב־23 בפברואר 2011, וזוגות החלו להירשם במסגרת איחוד אזרחי ב־1 בינואר 2012. האיחוד האזרחי העניק לזוגות חד־מיניים את כל זכויות הנישואים, לרבות הזכות לאמץ ילדים כזוג, אך הגדרת הנישואים במדינה לא שונתה והמשיכה לאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד.
נישואים חד־מיניים.
בינואר 2013 הועלתה הצעת חוק בבתי המחוקקים של הוואי, שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים במדינה. למרות תמיכתם של המושל ניל אברקרומבי ושל נציגי משלחת הקונגרס, הצעת החוק נזנחה ללא הצבעה בבתי המחוקקים.
ב־9 בספטמבר 2013 קרא מושל הוואי, ניל אברקרומבי, להתכנסות מיוחדת של הרשות המחוקקת כדי לדון בהצעת החוק שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים. ב־28 באוקטובר אושרה הצעת החוק על ידי ועדת הסנאט לענייני משפט ועבודה ברוב של 5–2, וב־30 באוקטובר הסנאט הצביע במלואו על הצעת החוק ואישר אותה ברוב של 20–4. ב־5 בנובמבר אושרה הצעת החוק על ידי שתי הוועדות של בית הנבחרים: ועדת המשפטים אישרה את הצעת החוק ברוב של 8–5, וועדת הכספים אישרה אותה ברוב של 10–7.
כשהצעת החוק נשלחה להצבעה בבית הנבחרים של הוואי, מתנגדיה ניסו לעכב את הדיונים באמצעות פיליבסטר. לאחר מכן, ההצעה אושרה על ידי בית הנבחרים עם תיקונים ברוב של 30–18. ב־8 בנובמבר אישר בית הנבחרים בקריאה שלישית את הנוסח הסופי של ההצעה, ברוב של 30–19. מכיוון שבית הנבחרים הוסיף תיקונים להצעת החוק, הסנאט התבקש להצביע על הנוסח הסופי שלה פעם נוספת. ב־12 בנובמבר אישר הסנאט את הנוסח הסופי של הצעת החוק ברוב של 19–4, ויום למחרת חתם על החוק מושל הוואי, ניל אברקרומבי.
ברק אובמה, שנולד בהוואי וכיהן כנשיא ארצות הברית באותה התקופה, שיבח את הצעת החוק ואמר כי חופש ושוויון מקדמים את המדינה. הנשיא הוסיף ואמר: .
החוק המתיר נישואים חד־מיניים נכנס לתוקף ב־2 בדצמבר 2013, וביום זה החלו זוגות חד־מיניים להינשא במדינה.
ב־17 בדצמבר 2013 נישאו ג'נורה דנסל וקתרין דניס. דנסל הייתה שותפה בהגשת התביעה נגד מדינת הוואי בשנת 1991, לאחר שלא הורשה לה להינשא עם בת זוגה. דן פולי, עורך הדין שייצג את דנסל בתביעתה בשנות ה־90, חיתן אותה עם דניס בדיוק 23 שנים לאחר שבקשת הנישואין שלה נדחתה על ידי מחלקת הבריאות של הוואי. טקס החתונה של דנסל ודניס נערך בבית המשפט העליון של הוואי בהונולולו, באותו האולם שבו פולי ייצג את דנסל בתביעתה בעבר.
השפעה כלכלית.
במחקר שבוצע ביוני 2010 על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס נמצא שזוגות חד־מיניים בהוואי ישלמו סכום כולל של 4.2–9.5 מיליוני דולרים על טקסי החתונות שלהם, אם יורשו להינשא בהוואי. זוגות חד־מיניים שאינם אזרחי הוואי ויבקרו בה כדי להינשא ישלמו סכום כולל של 17.8–40.3 מיליוני דולרים נוספים, דבר שיוביל לחיזוק מצבה הכלכלי של המדינה ויגרום לתוספת של 193–333 עבודות חדשות בענפי האירועים והתיירות.
במחקר שבוצע ביולי 2013 על ידי אוניברסיטת הוואי הוערך כי במהלך שלוש השנים הראשונות שבהן נישואים חד־מיניים יהיו חוקיים במדינה, מבקרים בחתונות חד־מיניות ישלמו סכום כולל של 217 מיליוני דולרים.
בסוף שנת 2015 הוערך הרווח הכלכלי השנתי של נישואים חד־מיניים בהוואי ב־26.6 מיליוני דולרים.
נתונים סטטיסטיים.
החל מ־2 בדצמבר 2013 עד 30 ביוני 2015, 4,028 זוגות חד־מיניים נישאו בהוואי. כמות זו מהווה 10.5% מכלל 38,254 הנישואים שנרשמו במדינה באותה התקופה.
להלן כמות הזוגות החד־מיניים שנישאו בהוואי בשנים 2013–2017 (על פי מחלקת הבריאות של המדינה):
אימוץ והורות.
מדינת הוואי מאפשרת לכל הזוגות, כולל זוגות חד־מיניים, לאמץ ילדים. גם יחידים יכולים לאמץ ילדים, וניתן לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
בנוסף לאימוץ, זוגות לסביות בהוואי מורשות להיעזר בטיפולי הפריה חוץ־גופית, וזוגות הומוסקסואלים רשאים להסתייע בפונדקאות.
הגנה מפני אפליה.
חוקי מדינת הוואי אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה, בדיור וכן באספקת מוצרים ושירותים.