מימון שכר טרחתו של סמואל הוסדר באמצעות תרומה של נדבן יהודי מדרום אפריקה, אך התעוררה בעיה בקשר לזכותו להופיע בפני בתי המשפט בארץ ישראל, לאור היעדרותו בת חמש השנים. הבעיה נפתרה כאשר שכר סמואל משרד והציג בדלתו שלט נחושת בשלוש השפות הרשמיות, ובכך נחשב כעורך דין ארץ ישראלי. הופעתו של סמואל בבית המשפט כסניגורם של נאשמי רצח ארלוזורוב עוררה סנסציה בארץ ישראל, וזאת בפרשה שלא חסרו בה סממנים סנסציוניים קודם לכך.
ב-26 בינואר 1934, עוד לפני פתיחת המשפט, הטיל סמואל מה שכונה "פצצה משפטית" בהודיעו כי "נמצאו רוצחי ד"ר ארלוזורוב", כאשר נתגלו לפתע שני חשודים נוספים, וערבי בשם עבדול מג'יד מסר מרצונו הודאה במשטרה שארלוזורוב נרצח על ידיו ועל ידי חברו עיסא דרוויש תוך כדי ניסיון לתקוף מינית את סימה ארלוזורוב. בהמשך נתברר כי שני הערבים, שהיו חשודים במעשה רצח ביפו, נפגשו בכלא עם נאשמי רצח ארלוזורוב וכנראה מהם למדו על הפרשה. לאחר מכן חזרו בהם מן ההודאה, ושוב חזרו והודו, ולבסוף חזרו בהם כליל מעדותם וטענו שסטבסקי ורוזנבלט הבטיחו להם אלף לירות (סכום עתק באותם הימים) תמורת הודאתם.
משפטם של סטבסקי ושל רוזנבלט החל ב-23 באפריל 1934 בבית המשפט לפשעים חמורים בירושלים. אב בית הדין היה השופט הבריטי אוון קורי, המשנה לזקן השופטים, ולצדו ישבו בדין השופט הבריטי אוליבר פלאנקט, ממלא מקום נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים; השופט היהודי ד"ר יוסף משה ולירו והשופט הערבי עלי חסנה. התובע היה קצין התביעות של משטרת המנדט עו"ד בכור-שלום שטרית.
לצדו של סמואל כראש צוות ההגנה עמדו שלושה עורכי דין נוספים: יוסף קייזרמן, יצחק בן ימיני וצבי אליהו כהן. את סימה ארלוזורוב, שהייתה עדה במשפט, ליווה עו"ד ברנרד ג'וזף.
העדות המרכזית במשפט הייתה עדותה של סימה ארלוזורוב שהעידה במשפט כי זיהתה את סטבסקי ואת רוזנבלט כרוצחי בעלה. סמואל וצוות ההגנה התרכזו במאמץ לקעקע את עדותה ולערער את מהימנותה. הדבר צלח בידם רק לגבי אחד מהנאשמים. ב-8 ביוני 1934, שבוע לפני שמלאה שנה מליל הרצח, ניתן פסק הדין. היה זה פסק דין קצר ולקוני במילים ספורות, שהוקרא על ידי השופט אוון קורי, שבו הורשע סטבסקי, ברוב דעות של קורי עצמו והשופט פלאנקט ברצח ונגזר עליו עונש מוות וצבי רוזנבלט זוכה מאשמה, כי לזיהויו על ידי סימה ארלוזורוב לא נמצא סיוע. השופט יוסף משה ואלירו, בדעת מיעוט, סבר שיש לזכות את הנאשמים, שכן הרצח אירע אגב ניסיון לתקיפה מינית.
מלבד גילוי כישוריו המקצועיים בהופעתו בבית המשפט לא נסחף סמואל לכל פעילות פוליטית או ציבורית, למורת רוחם של הרוויזיוניסטים. בעודו מתכונן לערעור חלה סמואל בדלקת התוספתן ואושפז לניתוח.
מאמציו של סמואל נשאו פרי בערעור שהגיש על הרשעתו של סטבסקי לבית המשפט העליון המנדטורי בירושלים. בדין ישבו השופטים פרנסיס בייקר וג'וליאן דה-פרייטס ואב בית הדין היה זקן השופטים מייקל מקדונל. ב-20 ביולי 1934 זוכה אף סטבסקי, על ידי כל השופטים, וזאת על בסיס דיני הראיות שנהגו בארץ ישראל המנדטורית (אך לא בבריטניה עצמה) שלפיהם אין להרשיע אדם ברצח על סמך עד ראייה אחד בלבד, ללא עדות מסייעת. על כן נפסק שעדותה של סימה ארלוזורוב אין בה כדי להרשיע את סטבסקי, מאחר שעדותה לא נתמכה בשום גורם אחר שקשר את סטבסקי לרצח. בית המשפט העליון התייחס גם לנושא מעורבותם ברצח של עבדול מג'יד ושל עיסא דרוויש וקבע שלא הייתה זו אלא "קונספירציה להכשיל את מטרות הצדק על ידי הדחתו של עבדול-מג'יד לעדות שקר לטובת האינטרסים של הסניגוריה".
שובו לבריטניה.
מיד לאחר פסק הדין בערעור, ב-25 ביולי 1934, יצא סמואל את הארץ ושב לבריטניה. הוא שב לשמש עורך דין בלונדון, התמחה בשוק ההון, ולא שמר על קשר עם חיי הציבור בארץ ישראל, למעט שני גילויי דעת שפרסם בשנת 1936, עם פרוץ מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, שבהם גינה את ממשלת המנדט.
על משפט רצח ארלוזורוב, שהיה פסגת הישגיו, כתב ספר שלא נמצא לו מוציא לאור וכתב היד שלו שמור במכון ז'בוטינסקי.
הוראס סמואל נפטר בלונדון בשנת 1950.
כבוד שבת
בהלכות שבת, כבוד שבת היא מצווה מדברי נביאים לכבד את השבת בדרכים שונות. החלוקה בין דברים שהם כבוד שבת לבין דברים שהם עונג שבת אינה חדה ומובהקת, אך לפי הגר"א במצוות כבוד השבת כלולות הפעולות הנעשות בערב שבת, ובמצוות עונג שבת כלולות הפעולות הנעשות בשבת עצמה.
מקור ותוצאות.
מצוות כבוד שבת נלמדת מפסוק בספר ישעיהו:
בגמרא מתוארים שני מלאכי השרת המלווים את האדם בליל שבת מבית הכנסת לביתו, ומתייחסים להכנות שנערכו לכבוד השבת:
פרטי המצווה.
מציווי כללי זה נלמדים מעשים שונים אותם יש לעשות לכבוד השבת:
Closer (שיר של ני-יו)
Closer הוא שיר של זמר ה-R&amp;B האמריקני, ני-יו. השיר יצא לאור בתור הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי של ני-יו, Year of the Gentleman. השיר הגיע למקום ה-1 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל השני שמגיע למקום הראשון במצעד זה, אחרי So Sick. השיר הגיע למקום ה-7 במצעד הבילבורד הוט 100 וזכה להצלחה במצעדים רבים במדינות שונות.
"Closer" הוא השיר ה-15 הנמכר ביותר בבריטניה לשנת 2008, והוא הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית.
אתי זך
בית הבראה
בית הַבְרָאָה הוא מוסד שנועד לשהייה הן לצורך מנוחה ונופש לאנשים בריאים והן להתחזקות והחלמה לאחר מחלה, תאונה או ניתוח, וכן ליולדות הבאות להינפש ולהתחזק לאחר הלידה. בשנים עברו, יציאה לבית הבראה הייתה במקרים רבים ההזדמנות היחידה של שכירים דלי-אמצעים להחליף אוויר וליהנות מתזונה טובה במחירים נמוכים. בתי הבראה נבנו באזורים כפריים, סמוך לים, לאגם או בהרים, כדי לאפשר לאנשי העיר להפיק תועלת מאוויר צח ומנופים פתוחים. יש להבדיל בין סנטוריום, שנועד בעיקר לחולי שחפת במאות הקודמות (לפני גילוי הפניצילין), לבין בתי הבראה, שתכליתם אינה ריפוי אלא התאוששות למי שכבר נחלצו ממחלתם.
מוסד שיש בו דמיון לבית ההבראה מבחינת התכלית, אם כי לא במעמד החברתי הפוקד אותו, הוא הספא (מרחצאות). בעבר היו אלה אתרי נופש מקובלים על אנשי החברה הגבוהה ובעלי הממון, שמטרת שהייתם בהם הייתה חברתית - להיראות במקומות הנכונים עם האנשים הנכונים - ולאו דווקא לצורכי ריפוי. אתרי מרפא כאלה מרבים להופיע בספרות המאה ה-19, אצל סופרים כמו ג'יין אוסטין, תומאס מאן ואחרים. הספא המקורי קרוי על שם עיר המרחצאות ספא שבבלגיה, שהמעיינות החמים שלה שימשו כבר במאה ה-14 למטרות ריפוי. כיום מתייחס מונח זה למכוני בריאות, שאינם קשורים בהכרח למעיינות מרפא. בישראל קיימים אתרי מרפא ומרחצאות בים המלח, בחמי טבריה, בחמת גדר ובחמי יואב.
היסטוריה של בתי הבראה בישראל.
הסתדרות העובדים הכללית ביקשה להיטיב עם החברים בה ולאפשר לעובדים יציאה להבראה במוסדותיה. מפאת מיעוט המקומות, נאלצו העובדים להמתין בתור עד לקבלת האישור, ולא תמיד זכה העובד לצאת להבראה בתקופת החופשה שאושרה לו במקום העבודה. במקרים רבים יצאו בני זוג לחופשות במקומות ובזמנים שונים, כל אחד לפי מועד חופשתו והאישור שניתן לו. תנאי האירוח היו רחוקים מאידיאליים - צפיפות, שכנים לחדר, שירותים ומקלחת משותפים לכל החדרים בקומה וריהוט בסיסי; אך הנופשים באו בעיקר לשם הנוף, האוויר הצח, הגינה - ובעיקר הארוחות, שכן בשנות ה-30 עד שנות ה-60 של המאה ה-20, ובעיקר בתקופת הצנע, יצאו אנשים לחופשת הבראה כדי לעלות במשקלם, לא כדי לרזות.
ההיבט החברתי תפס מקום חשוב ביציאה לבתי הבראה, בעיקר משום שהנופשים נדרשו להעסיק את עצמם בשעות שבין הארוחות, שלא היו בהן הפעלות, בריכות שחייה, מגרשי ספורט או יציאות לטיולים בשטח. אנשים קראו בספרים, שיחקו משחקי שולחן, שוחחו ביניהם. שבתי טבת, סופר "הארץ", שיבח בכתבה מיולי 1959 גם את אידיאל קיבוץ הגלויות שגילה בבית ההבראה ברוח מדיניות הממשלה: "הדבר היותר נפלא בבית ההבראה הוא הערב העדתי. בפעם הראשונה הייתי עם יוצאי מרוקו, תוניס, טריפולי, עיראק, תימן, פולין, רומניה, גרמניה, רוסיה וארצות אחרות. ראיתי ציבור כזה אוכל משולחן אחד, משחק יחד באותם משחקים, שר בציבור אחד אותם שירים ומבלה בצוותא בערבים".
בתקופה של קשיי תקציב למימון בתי חולים, הקימה קופת חולים של ההסתדרות בתי הבראה מפוארים (במושגי אותן שנים) במקומות שונים בארץ, בהם ארזה במוצא, (ב-1920 – ראשון בתי ההבראה בארץ) "בוסל" בצפת ובית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב. האדריכלים זאב ויעקב רכטר בנו, עם שותפם משה זרחי, ארבעה בתי הבראה, שהצלחת הראשון בהם, במעלה החמישה, הביאה לקשר הממושך שלהם עם ההסתדרות. בשנת 1961 נבנה "בית שפרינצק" בנצרת, ב-1962 "בית בוסל" בצפת וב-1966 "מבטחים" בזכרון יעקב, רבים מבתי הבראה אלה ואחרים משמשים כיום לצרכים שונים, או שנסגרו וממתינים לאישורי הריסה ובנייה מחדש. בין המוסדות שהצטיינו באדריכלות ייחודית ומרשימה, ספינת הדגל של ההבראה ההסתדרותית, "מבטחים", שהוסב בשנים האחרונות למלון יוקרתי, אלמא, המתמקד באמנות פלסטית ובמוזיקה.
עם הזמן החלו בתי ההבראה להתאים את עצמם לחופשות זוגיות, ולאחר ניסיונות כושלים למנוע את שאינו נמנע, נפרצה הגדר ובתי ההבראה של קופת חולים אפשרו למבריאים לצרף ילדים לחופשות משפחתיות. במשך הזמן נפתחו בתי הבראה במגמות ייחודיות, מעבר למנוחה ותזונה בלבד – במושבה בת שלמה דגלו בשיטות הבראה טבעוניות ואלטרנטיביות שהקדימו את זמנן וכך גם ב"מצפה הימים" שליד צפת. במושב אמירים הצמחוני מקבלים נופשים ללינה ולארוחות צמחוניות-טבעוניות בלבד, ובית ישע בגבעת ברנר נוסד ופעל שנים רבות כבית הבראה צמחוני, כדרישת השותפות להקמתו, לאה ברלין וישע סמפטר.
בתי הבראה בקיבוצים.