ב-1980 עזב את קרן המטבע ובילה שנה בארגון הבנקאים הגרמניים לפני שנשכר לעבודה ככלכלן במשרד האוצר הגרמני, שם עבד בחטיבה לענייני אירופה עד 1985. באותה שנה חזר לקרן המטבע הבינלאומית ועבד הן בוושינגטון די.סי., הן בג'קרטה, אינדונזיה. ב-1991 עזב שוב את קרן המטבע וחזר למשרד האוצר הגרמני שם נקרא לשמש ראש החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים. ב-1993 מונה למשנה למנכ"ל החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים וליחסים פיננסיים וב-1995 התמנה למשרת מנהל היחסים הפיננסיים האירופאיים והבינלאומיים. הוא נותר בלשכתו עד 1998. בשנים אלו שימש גם מחליף לנגיד בבנק הבין-אמריקני לפיתוח (Inter-American Development Bank). ב-1999 עבר למגזר הפרטי שם שימש מנכ"ל Moore Capital Strategy Group בלונדון. רגלינג מונה למנהל הדירקטוריון לעניינים כלכליים ופיננסיים של הנציבות האירופית ב-2001 ונשאר שם עד יוני 2008 בחלק מתקופה זו שימש גם כמחליף לנגיד בבנק האירופי לשיקום ופיתוח. מ-2008 עד מרץ 2009 היה חלק מוועדה שהקימה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל על מנת לייעץ לממשלה בנושא רפורמת הרגולציה הפיננסית. ב-1 ביולי 2010 התמנה לעמוד בראש קרן החילוץ האירופית.
עמותת עמיח&quot;י
עידן לנדו
עידן לנדו (נולד ב-19 ביולי 1967) הוא פרופסור לבלשנות באוניברסיטת בן-גוריון ובלוגר ישראלי.
ביוגרפיה.
לנדו נולד בארצות הברית ועלה לישראל בשנת 1969. שירת כקצין בצה"ל ארבע שנים (בין 1985–1989). בשנת 1994 השלים את לימודיו בהצטיינות במסלול הישיר לתואר שני בבלשנות במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 השלים דוקטורט ב-MIT. עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בשנת הלימודים 2001–2000 ולאחר מכן נקלט כאיש סגל תקני בחוג לספרויות זרות ובלשנות (בשנים הראשונות עם מלגת אלון). פרסם חמישה ספרים ועשרות מאמרים בתחומי התמחותו. תחום מחקרו העיקרי הוא תחביר גנרטיבי.
בשנת 2001, נדון לראשונה, כקצין מילואים, ל-14 ימי מאסר בשל סירוב לשרת בשטחים. במשך השנים היה במאסר על סירוב שלוש פעמים. בסוף 2011 עמד במוקד של סערה תקשורתית כאשר אוניברסיטת בן-גוריון ניכתה משכרו בגין תקופה בה היה מצוי במאסר של שבוע בשל סירוב.
לנדו נשוי לשירה סתיו ואב לבת ובן. מתגורר בתל אביב.
פרסומים.
ספרים שכתב.
בעברית
באנגלית
2 אנלימיטד
ערבות מואב
עַרְבוֹת מוֹאָב (או ערבת מואב) הוא אזור של ערבה בחלקו הדרומי-מזרחי של עמק הירדן בואכה ים המלח, הגובל בארץ מואב מדרום-מזרח, ובנהר הירדן וערבות יריחו ממערב.
באזור זה התקיימו לאורך ההיסטוריה מספר יישובים מרכזיים, ובהם בֵּית הַיְשִׁמוֹת (כיום הכפר סווימה), בֵּית הָרָם (כיום הכפר א-ראמה) ובֵּית נִמְרָה (כיום הכפר נמרין).
בנדודי ישראל במדבר.
ערבות מואב נמנית כתחנה האחרונה בנדודי בני ישראל במדבר, אליה הגיעו לאחר שהקיפו ממזרח את ארץ אדום ואת ארץ מואב, ולאחר שכבשו את ארץ סיחון ועברו דרכה. אמנם תחנה זו הייתה בפתח שערי ארץ כנען שהרי ניתן היה להיכנס משם לארץ דרך מעברות הירדן ולפגוש את ביצורי יריחו, אולם תחילה המשיכו בני ישראל צפונה וכבשו את ממלכת עוג אשר בבשן, ורק אז חזרו אליה.
לתחנה זו נודעה חשיבות מיוחדת נוספת, מפני שלאחר שסיימו את כיבוש עבר הירדן המזרחי מנחל ארנון ועד החרמון, חזרו וישבו בני ישראל בערבות מואב, ושם חזר משה ולימדם את כל התורה, בשנה האחרונה לחייו, בטרם כניסתם לארץ: .
מחנה ישראל התפרס אז בערבות מואב מבית הישימות מדרום ועד אבל השיטים מצפון. מערבות מואב יצא משה אל מקום קבורתו בהר נבו.
חטא בעל פעור.
בעוד ישבו ישראל בערבות מואב, לקראת הכניסה לארץ ישראל, שכר בלק מלך מואב את בלעם לקלל את ישראל כדי לנצחם במלחמה. משלא עלה הדבר בידו, יעץ בלעם לבלק להכשיל את בני ישראל בסגידה לבעל פעור באמצעות פיתויים לכך על ידי זנות עם בנות מואב, וכך אלוהיהם יכעס עליהם והם יפסידו במלחמה.
כאשר פיתו בנות מואב ומדיין את ישראל לזנות עימן ולהשתחוות לבעל פעור, פרצה מגפה בעם ישראל שהמיתה 24,000 איש, ובמקביל הורה משה לשפוט ולהמית את כל הסוגדים לפסל. המגפה נעצרה בזכות מעשהו של פינחס בן אלעזר הכהן הגדול, שדקר למוות את זמרי בן סלוא וכזבי בת צור (בת אחד ממלכי מדיין), בשעה שזמרי הביאה לאוהלו כדי לשכב עימה. מעשהו הרתיע את שאר הזונים עם בנות מואב ומדיין וחרון-האף של ה' סר מעל ישראל.
היישוב היהודי בערבות מואב.
משה חילק את ערי ערבות מואב בין שבט גד ובין שבט ראובן.
בתקופת השופטים ניסו המואבים לכבוש את המקום מחדש, ולעיתים הצליחו בכך לפרק זמן. מצבת מישע מעידה על מאמצים אלו גם בתקופת המלוכה.
היישוב היהודי בערבות מואב המשיך להתקיים לאורך תקופת הבית השני וכן בתקופת המשנה והתלמוד.
הקמת אבנים.
לפי דרישת המסורת של הרב מאיר מרוטנבורג, בערבות מואב הקים משה רבינו מצבת אבנים, למרות שלא כתוב על כך במפורש במקרא.
ברנקו גרונבאום
ברנקו גרונבאום (Branko Grünbaum; 12 באוקטובר 1929 - 14 בספטמבר 2018) היה מתמטיקאי יהודי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
חייו.
גרונבאום נולד באוסייק בימינו בקרואטיה. קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית ב-1957. נושא הדיסרטציה שלו היה "על מספר תכונות של מרחבי מינקובסקי" בהנחיית אריה דבורצקי. שימש תקופה מה כחבר סגל באוניברסיטה העברית ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת וושינגטון שם עבד עד לפרישתו.
גרונבאום פרסם למעלה מ-200 מאמרים, רובם בגאומטריה בדידה ובקמירות. ידוע בזכות תיאורמות סיווג ובפריצת דרך בתאוריה של פאונים מופשטים. עבודתו סיפקה השראה לריצוף פנרוז.
גרונבאום הנחה כעשרים תלמידי מחקר ובהם מיכה פרלס ויורם לינדנשטראוס, אשר העמידו אף הם תלמידים רבים.
ב-2005 זכה בפרס "לרוי סטיל" לפיתוח מתמטי מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקה.
נפטר ב-14 בספטמבר 2018.
מהנדס חומרים
מהנדס חומרים הוא מהנדס העוסק בהנדסת חומרים. כשמנתחים כיום בעיות טכנולוגיות, במקרים רבים פתרונן קשור להנדסת חומרים ולפיתוחם של חומרים חדשים. החומרים איתם עובד מהנדס החומרים הם רבים ומגוונים, וכוללים: מתכות, חומרים קרמיים, פולימרים, מוליכים למחצה, חומרים מרוכבים, על מוליכים, ננו-חומרים, ועוד.
תוכנית הלימוד לתואר מהנדס חומרים כוללת את מקצועות הפיזיקה של מצב מוצק, כימיה, מתמטיקה, מטלורגיה, תרמודינמיקה, תכונות מכניות, חוזק חומרים, מוליכים למחצה, תורת הגבישים (קריסטלוגרפיה), קורוזיה (שיתוך), מכניקת השבר ועוד.
מהנדס החומרים עוסק במגוון תחומים, כולל בחירת חומרים לשימושים הנדסיים שונים, פיתוח חומרים חדשים ושיפור תכונותיהם של חומרים קיימים, פיתוח תהליכי ייצור ועיבוד חומרים, ובחינת חקר כשל של חומרים. בנוסף עוסק מהנדס החומרים באפיון ובדיקת חומרים בכלים כגון מיקרוסקופ אופטי, מיקרוסקופ אלקטרונים, עקיפה של קרני רנטגן, מכשור המשמש לבדיקת התכונות המכניות של חומרים (מתיחה, נגיפה, קשיות), ובחינת הקשר תהליכי היצור שהחומר עבר לבין המיקרומבנה שלו ותכונותיו.
בישראל.
לימודי הנדסת חומרים מתקיימים בישראל במוסדות הבאים:
אגודה מקצועית של מהנדסי החומרים בישראל, הקרויה האגודה הישראלית לחומרים ותהליכים, הוקמה בשנת 1973 ותפקידה לאגד את מהנדסי החומרים בישראל.
לזלי פיינברג
לזלי פיינברג (באנגלית: Leslie Feinberg; 1 בספטמבר 1949, קנזס סיטי, מיזורי – 15 בנובמבר 2014, סירקיוז, ניו יורק) חי/ה כאמריקאית ממוצא יהודי, סופר/ת, פעיל/ת שמאל פוליטי, ופעל/ה למען זכויות להט"ב תוך עיסוק בעיתונאות פוליטית ועריכה בעיתון "Workers world". ההזדהות של פיינברג היא כטרנסג'נדר ג'נדרקוויר. פעילותו/ה בנושאי זהויות מגדריות הייתה חלוצית. הפניה המועדפת על פיינברג הייתה נטולת המגדר "Zie" (במקום He/She).
ביוגרפיה.
פיינברג נולד/ה ב-1949 למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. על אף שבלידה הוגדר/ה כנקבה והוריה גידלו אותה כבת, פיינברג לא מזדהה כך. בכתיבה ובדיבור יש להתייחס לפיינברג בפנייה נייטרליות מבחינה מגדרית. הרומן סטון בוץ' בלוז, שפורסם על ידי פיינברג, נחשב לרומן פורץ דרך בתחום ספרות להט"ב ומגדר. הוא זכה בפרס למדא לספרות בשנת 1993 ותורגם לשפות רבות (בהן עברית).
הרומן, שאינו אוטוביוגרפי, מספר את סיפורה של ג'ס גולדברג, שהיא סטון בוץ', בת למשפחה יהודית חילונית הגדלה בעיירה שמרנית בבאפלו שבניו יורק. בספר מתואר הקושי להיות שונה מבחינה מגדרית בארצות הברית משנות ה-60 ועד שנות ה-80, וכן מתוארות זהויות, תת-זהויות, מונחים והתנהגויות מגדריות שלא זכו קודם לחשיפה בספרות, כמו: Heshe, Femme, Binding ו-‘To pass’ . הספר מוקדש לזכרה של סילביה ריברה.
החל מסוף שנות ה-90 נלמד הספר "סטון בוץ' בלוז" במספר אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית. מלבד הכתיבה הספרותית, פיינברג ידוע/ה בכתיבה עיתונאית ובכתיבת ספרי עיון בנושאים חברתיים, פוליטיים ומגדריים.
פעילות.
בשנות ה-60 החלה המעורבות של פיינברג בזרם הפוליטי השמאלי בתנועה לזכויות להט"ב בארצות הברית. התמיכה של פיינברג בזכות הפלסטינים להגדרה עצמית הייתה מהראשונות שנשמעו. ב-1974 השתתפ/ה בהנהגת המצעד נגד הגזענות שנערך בבוסטון. ב-1975 הצטרפ/ה למאבק למען פעיל התנועה לזכויות הילידים האמריקאים לאונרד פלטייר . החל ב-1981 החל/ה לפעול יחד עם פעילי זכויות אדם נוספים למען העיתונאי מומיה אבו ג'אמאל. בשנת 1984, בשיאה של מגפת האיידס, ערכ/ה פיינברג מסע הרצאות על משבר האיידס ברחבי ארצות הברית. מאבקים נוספים בהם לקח/ה חלק: שותפות במאבק למען זכויות נשים ונגד גזענות והתנגדות אקטיביסטית לקו קלוקס קלאן.