היקף ההטבעה והמרכיבים העיצוביים של המטבעות מלמדים על החשיבות שייחסו הרומאים להכנעת יהודה. הראשון בסדרה זו הוטבע בשנת 69, טרם כיבושה הסופי של ירושלים, בימי ויטליוס. בעלות אספסיאנוס לשלטון ברומא בשנת 70, לאחר כיבוש ירושלים וטרם נפילת מצדה, הרודיון ומִכְוָר, התגברה הטבעה של מטבעות "יהודה השבויה", תוך שימוש במטבעה הראשית ברומא ובמטבעות העזר הנוספות ברחבי האימפריה, כגון בלוגדונום. טביעת מטבעות יהודה השבויה המשיכה בימי טיטוס, בנו של אספסיאנוס, ודומיטיאנוס. הטביעה נפסקה בשנת 80, כעשר שנים לאחר הניצחון. גם אגריפס השני, שמלך בחסות הרומאים, טבע מטבעות משלו של יהודה השבויה.
מטבעות יהודה השבויה נטבעו בזהב, כסף וברונזה. מטבעות הזהב נטבעו במטבעה הראשית ברומא, בעוד מטבעות הכסף נטבעו במטבעות העזר בערים הראשיות ומטבעות הברונזה נטבעו בערי הפרובינציות השונות.
מראה המטבע.
המטבעות, שנועדו להכריז ולפאר את הניצחון על היהודים המורדים כללו, בדרך כלל בצד שמאל, דמות של חייל רומי מצויד וחמוש, בשלל מגנים רומחים וקסדות, וניצב המסמל את הכוח הצבאי של האימפריה המנצחת; ליד החייל, הוטבעה ברוב המטבעות, בדרך כלל בצד ימין, ישובה ורכונה לצידו, ובדרך כלל גבה אליו, דמות מוכנעת, שנראית ברוב המטבעות כאישה, המסמלת את האומה המנוצחת. אל שתי דמויות אלו הוספו ברוב שלל המטבעות דימוי הדקל, שמסמל את יהודה, בהיותו שכיח בנופה. בצד ימין של המטבע, כנהוג, הוטבע דיוקנו של הקיסר אספסיאנוס ואחר של שליטים נוספים, והכיתוב "יודיאה קאפטה" – "יהודה השבויה".
טיפוס נפוץ אחר כלל בצידו האחד את דיוקן הקיסר (לרוב אספסיאנוס) ותאריו. בצידו השני של המטבע הופיעה ויקטוריה, אלת הניצחון, כשהיא חורטת על מגן את המילים "יהודה השבויה" בלטינית. מטבע מדגם זה הוטבע בקיסריה, אז בירת פרובינקיית יהודה, בימי שלטון אספסיאנוס וטיטוס בנו.
בחלקו התחתון של המטבע במטבעות העשויים ברונזה (סגסוגת של נחושת) מופיעות האותיות בלטינית S.C שמייצגות את האימרה Senatus Consulto, "בצו הסנאט" וזאת על מנת להבטיח את ערכם, בניגוד למטבעות זהב וכסף אשר ערכם היה ידוע וקבוע בשל החומר ממנו היו עשויים ועליהם היה אחראי הקיסר.
מרכיבים ממטבע "יהודה השבויה" הוטבעו גם במטבע מזויפת נודעת בספרות המחקר בשם יהודה הימית. המטבע שנוצרה במאה ה-19 עוצבה כקדומה וכביכול כמציינת את ניצחון הצי הרומי בקרב ימי ליד העיר יפו בשנת 67 והכילה את הכיתוב IVDAEA NAVALIS (יהודה הימית) או VICTORIA NAVALIS (הניצחון הימי). על שם המטבע קרוי הרחוב "יהודה הימית" ביפו.
ייצוגיה בתרבות הישראלית.
הביטוי "יהודה השבויה" בעברית וברומית נכח בספרות העברית והיהודית לדורותיה כחלק מהזיכרון הקיבוצי האוניברסלי והלאומי. בהגות הציונית ובאמנות שהושפעה ממנה, נתפס הביטוי כבעל משמעות, ועל כן נוצרו בה דימויים אמנותיים שאיזכרו את "יהודה השבויה" והיפכו אותה ל"יהודה המשוחררת"; כך למשל באריחי קרמיקה שנוצרו במיוחד עבור בית ביאליק בתל אביב כאשר נבנה במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20 או בפסלו של אברהם מלניקוב "יהודה המתעורר" (1925).
לאחר הקמת המדינה, הונפקו מספר מדליות שמרכיבים בהן נלקחו ממטבעות "יהודה השבויה". בשנת 1958, במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל, הנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות את מדליית עשור לחרות ישראל, שבצִדה האחד העתק של המטבע "יהודה השבויה" מוקף בשלשלאות ובכתובת העברית "גלתה יהודה" עם התאריך העברי (השגוי) "תל"א". מצדה האחר של המדליה מופיע העתק של עץ התמר שמופיע במטבע המקורי, מעברו האחד אישה נושאת אלומת שיבולים ומעברו האחר גבר הנושא על כתפו מעדר. המילים "Israel Liberata" ("ישראל המשוחררת" בלטינית) ו"ירושלים" משולבות באיור, ומסביבו מופיעה הכתובת "עשור לחרות ישראל", עשרה כוכבים בני שישה קודקודים (דומים למגני דוד) והתאריך העברי "תשי"ח". את המדליה עיצב אוטה וליש על-פי הצעה של ליאו קדמן. המדליה נוצקה בזהב בעשרת אלפים עותקים, אולם הביקוש לה עלה על מספר העותקים המוצע, ולפיכך הוחלט להנפיק גרסה נוספת שלה.
הגרסה השנייה שונה במידה ניכרת מן העיצוב הראשון. מעצבי הגרסה השנייה היו גרד רוטשילד וזאב ליפמן מ"סטודיו רולי". הם בחרו גרסה אחרת של המטבע הרומי הקדום מבין הגרסאות המוכרות, ושינו במקצת את הכתובת שמסביבו. בגרסתם מופיעה הכתובת "יהודה השבויה" עם התאריך העברי "ג'תת"ל" באותיות עבריות. בחלק מההנפקות מופיעה גם הכתובת "Judea Captive 70 C.E" באנגלית. מצדה האחר של המדליה בגרסת "סטודיו רולי" מופיע עץ תמר, מעברו האחד אישה מניפה תינוק ומעברו האחר גבר כורע ושותל עץ. האיור אינו כולל כתובות, אולם מסביב לו מופיעה הכתובת "ישראל המשוחררת" עם התאריך העברי "תש"ח" והכתובת "Israel liberated 1948" באנגלית, או בהנפקה אחרת: "Israel liberata" בלטינית ו"עשור לחרות ישראל תשי"ח".
הפסל אברהם מלניקוב יצר בהשראת "יהודה השבויה" את הפסל "יהודה המתעורר", הניצב כיום בפארק הלאומי, ברמת גן.
הומאופטיה
שמאות
בוגנור בירדמן
בוגנור בירדמן ("Bognor Birdman") היא תחרות שנתית בינלאומית הדומה לפלוגטאג. הבוגנור בירדמן החל בשנת 1971 כ"מפגן האיש-ציפור הבינלאומי" ליד העיר סלסי, במערב סאסקס, אנגליה. מטרת התחרות היא לקפוץ מהמזח המקומי ולדאות למרחק הרב ביותר מעבר לים. המנצח מקבל את פרס "בוגנור בירדמן" - פרס כספי. הפרס הראשון שחולק בתחרות היה בסך של 1,000 לירה שטרלינג ולאחר מכן הוא הוגדל ל-3,000 לירה שטרלינג.
התחרות הועברה לבוגנור רגיס בשנת 1978, שם יש מזח גבוה יותר. משנת 1983, תחרות הבוגנור בירדמן משכה קבוצות אירופאיות שונות, וגם את תשומת הלב של הערוץ הטלוויזיה הבריטי, ה-BBC.
בשנת 1984 נשבר שיא כאשר הרולד זימר הגרמני דאה למרחק של 57.8 מטרים. הוא זכה בפרס הראשון באותה תחרות - 10,000 לירה שטרלינג. בשנת 1990 מרחק השיא כבר הגיע ל-71 מטרים. מתחרות זו ואילך החלו חוקים חדשים: כדי לקבל את הפרס הכספי, המתחרים היו צריכים לעבור לפחות מאה מטר, וגובה הפרס עלה לסכום של 25,000 לירה שטרלינג.
רד בול פלוגטאג
רד בול פלוגטאג (מגרמנית: Flugtag, "יום תעופה") היא תחרות תעופה הדומה לבוגנור בירדמן.
בתחרות הפלוגטאג, צריכים מתחרים להכין כלי טיס מעופף (לא מטוס אמיתי, אלא משהו דומה, ללא כל כוח חשמלי שמניע אותו), בו אורך מוטת הכנפיים לא יעלה על 10 מטרים, רוחב בסיס הגלגלים יגיע לרוחב מקסימלי של 4 מטרים, גובה הכלי לא יעבור 6 מטרים, ומשקל הכלי לא יעלה על 200 ק"ג (כולל הטייס).
צוות השופטים מורכב מאנשים המבינים בתחומי הטיס, הבידור והספורט השונים. השופטים קובעים את מנצח התחרות לפי כמה קני מידה:
תחרות הפלוגטאג הראשונה שהתקיימה בעולם הייתה באוסטריה (בווינה) בשנת 1991 על ידי חברת רד בול. הפופולריות של התחרות הייתה כה גדולה, כך שגם חברת רדבול הרוויחה מהתחרות, וגם התחרות התפשטה לערים נוספות: לונדון, אוסטין, שיקגו, לוס אנג'לס, ניו יורק, סן פרנסיסקו, מיאמי, אנטוורפן, ברלין, יוהנסבורג, סטוקהולם, ניו זילנד, תל אביב, לוזאן, דוברובניק ועוד כמה אחרים.
תחרות הפלוגטאג הראשונה שנערכה בישראל הייתה בשנת 2003 בגני יהושע, בהשתתפותם של 33 צוותים. מארגני התחרות בנו בגני יהושע באגם המלאכותי מקפצה, ממנה נדרשו המתחרים לקפוץ. הצוות המנצח היה צוות "הדרקון מהירקון" מקיבוץ נירים, אשר הצליח לקפוץ למרחק של 10.5 מטרים. במקום השני זכה תומאס הקטר, אשר הגיע למרחק של 11 מטרים (נא לא לשכוח שלא רק המרחק קובע). במקום השלישי זכה "בליסטרה בול", שהגיע למרחק של 8.5 מטרים, וקיבל את פרס היצירתיות, אבל צוות "ברזונטאש" היה שהגיע למרחק הגדול ביותר - 24 מ' (אך לא זכה באף אחד מהמקומות הראשונים).
אסונות.
בשנת 2010 בבוקרשט בירת רומניה אישה מחופשת למיס פיגי קפצה על פסנתר כנף, ועם פגיעת הפסנתר במים, נפלה על הפסנתר קיבלה מכה בראשה, איבדה את ההכרה, והיא נותרה שוכבת במקומה על גבי הפסנתר הצף. כמו כן סבלה מפגיעה בחוט השדרה, וייתכן שתישאר נכה בגפיה התחתונות. צוות החילוץ שניגש אליה מיד לא היה בעל הכשרה רפואית, ולא ידע כיצד לטפל בה.
וסט פוינט
ואדי
ואדי (מערבית: وادي) הוא נחל או גיא המנקזים מי גשמים או מי מעיינות עונתיים, אולם נותרים יבשים בהיעדר גשמים, כיוון שאינם מוזנים ממעיין או ממקור מים קבוע אחר. ואדיות נפוצים באזורים צחיחים או מדבריים. המונח משמש בערבית גם כתחילית לשמות של יישובים, אתרים או נחלים. כמו כן הוא כולל את המושגים: אפיק נחל, גיא, עמק, בקעה וכדומה. כך למשל, אזור אפיק הנילוס על שתי גדותיו מכונה בערבית "ואדי א-ניל" (وادي النيل). ככלל, המושג ואדי נפוץ מאוד ב הערביים.
המונח נפוץ גם בשפות נוספות, אם כי במשמעות רחבה יותר. באנגלית (Wadi) עשוי לשמש לתיאור עמק או ערוץ במדבר. בערבית הוא גם שם לנחל קטן. בעברית, המונח "ואדי" מקביל לרוב למונח נחל אכזב, או לנקיק.
ואדיות נמצאים במקרים רבים סמוכים להתיישבות אנושית, משום שלעיתים קרובות ניתן למצוא בהם מים תת-קרקעיים. חציית ואדיות מסוימים, בתקופה מסוימת בשנה, עשויה להיות מסוכנת עקב שיטפונות לא צפויים שעשויים להפתיע את החוצים. שיטפונות מסוג זה גורמים למקרי מוות רבים בארצות המזרח התיכון ובאזורי אקלים דומים ברחבי העולם.
אלכסנדר באלאס
אלכסנדר באלאס (יוונית עתיקה: Ἀλέξανδρoς Bάλας) היה שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 152 או 150 לפנה"ס ו-146 לפנה"ס.
חייו.