ב-1963 חלתה בתו ג'ריל לין בחזרת, ומתרביות שלקח ממנה פיתח חיסון למחלה.
ב-1981 פיתח את החיסון נגד הפטיטיס B. בשנת 2003 השתמשו 150 מדינות בחיסון, ותדירות המחלה בקרב צעירים בארצות הברית ירדה ב-95%. הילמן ראה בחיסון זה את הישגו הגדול ביותר.
אף לא אחד מחיסוניו או תגליותיו נקרא על שמו.
הכרה.
ב-1983 קיבל הילמן את פרס לסקר. ב-1988 נשיא ארצות הברית רונלד רייגן העניק לו את המדליה הלאומית למדעים, העיטור המדעי הגבוה ביותר בארצות הברית.
, אחד ממגלי נגיף ה-HIV, אמר פעם כי "אם הייתי צריך לנקוב בשמו של אדם שעשה יותר למען בריאות האדם, עם פחות הכרה מכל אחד אחר, היה זה שמו של מוריס הילמן. מוריס צריך להיות מוכר כמפתח החיסונים המצליח בהיסטוריה."
ב-2007 פרסם ביוגרפיה של הילמן, שנקראת "Vaccinated: One Man's Quest to Defeat the World's Deadliest Diseases".
בית הגפן
בית הגפן הוא מרכז ערבי-יהודי לתרבות, חברה, נוער וספורט השוכן בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה ומאוגד כעמותה עירונית רשומה.
היסטוריה של המבנה.
המבנה הראשי של המרכז נבנה בסוף המאה ה-19, בפינת רחוב הגפן של היום ודרך ההר (שדרות הציונות של היום), שחיברה בין שכונות העיר התחתית לכרמל. בשנת 1910 נפתח במבנה מלון "הרצליה", שהוקם על ידי משפחת הלוי-אפשטיין אשר עברה מיפו לחיפה. הקומה השנייה של המבנה שימשה למגורי אורחי המלון, חדר הסבה וחדר אוכל. בקומה הראשונה התגוררו בני המשפחה וכן שימשה לשירותי המלון. בחצר המבנה היו עצי פרי, גן ירק ובור מים לאגירת מי גשמים. מלון זה היה המלון הראשון בבעלות יהודית שהיה ברמה אירופאית שהוקם בחיפה. המזון שהוגש בו היה כשר.
בשנת 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, המלון הוחרם על ידי השלטון העות'מאני כדי לשכן בו את קציני המטה העות'מאני-גרמני. משפחת לוי-אפשטיין נדרשה לפנות את המלון תוך 48 שעות תוך השארת כל רכושה במלון. עם התחלת המנדט הבריטי, עבר מלון הרצליה למבנה ברחוב אלנבי 7.
בתקופת המנדט הבריטי, ובשנים הראשונות של מדינת ישראל שכן במבנה בית ספר עממי לילדי הסביבה.
המבנה הוא בית אבן דו-קומתי, בעל צורת צלב וחלונות מקושתים שמעליהם חלונות עגולים קטנים. המבנה מחופה בגג רעפים שלו מספר גמלונים.
בשנת 1963, בתקופתו של ראש העיר אבא חושי ובעידודו, הפך המבנה למרכז יהודי-ערבי שמטרתו לקדם סובלנות ודו-קיום של בני הדתות השונות בחיפה. המרכז הוקם על ידי פרופ' יעקב מלכין.
מבנים נוספים.
במהלך השנים צורפו שני מבנים נוספים למרכז היהודי-ערבי בנוסף למבנה ברחוב הגפן 2. מעברו השני של הכביש נמצאת הספרייה לילדים ע"ש קלור שנבנתה בתחילת המאה ה-20 כבית מגורים. במבנה שכנו בית חולים ממשלתי ובתי ספר עד שצורף לבית הגפן. כמו כן, הבניין שבו ממוקם האולם משמש את משרדי תיאטרון אל כארמה והוא עיקר השימוש בו.
פעילויות המרכז.
בבית הגפן מתקיימים סדנאות ומפגשים, תערוכות, ימי עיון וכנסים. המקום משמש גם מרכז קהילתי לנוער ולמבוגרים. המרכז פועל כעמותה הממומנת על ידי עיריית חיפה באמצעות הקרן לחיפה, משרד החינוך התרבות והספורט ותורמים.
המרכז שותף לפסטיבל החג של החגים, שבמסגרתו מתקיימות בו תערוכות. מסלול האמנות המתקיים בפסטיבל יוצא מגלריית בית הגפן אל רחובות שכונת ואדי ניסנאס.
"תיאטרון אל-כארמה" נוסד בשנת 1968 ומפיק הצגות בשפה הערבית כולל מחזאות מקורית. התיאטרון הופיע ברחבי העולם. בין במאי התיאטרון נמנה גם השחקן והבמאי סלים דאו שניהל את התיאטרון בשנים 1986-1998. לפניו ניהל את התיאטרון מחמוד סובאח (משפרעם). אחריו מאז 1998 כיהן קאסם שעבאן משעב שסיים תפקידו באוקטובר 2011. החל משנת 2012 המנהל החדש הוא ראיד נסרללה.
חלק מעובדי המרכז משמשים מנחים במפגשים שהוא מקיים. כמו כן, המנחים אחראים למפגשי ילדים יהודים מוסלמים ונוצרים בבתי הספר בחיפה. יש בו גם מנחים העובדים עם המרכז הרוחני של הדת הבהאית ומסייעים בהנחיית המטיילים בגנים הבהאים.
איירוספסיאל גאזל
איירוספסיאל גאזל (צרפתית: Aérospatiale Gazelle, צבי; סימול החברה: SA 340, SA 341 ו-SA 342) הוא מסוק קל רב תכליתי מתוצרת צרפת בעל חמישה מושבים, המשמש למשימות תובלה קלה, סיור ותקיפה. למסוק מנוע טורבינת גז אחד מדגם טורבומקה אסטאזו, ומנור הזנב שלו היה הראשון שנבנה בתצורת פנסטרון (שבה רוטור הזנב מוטמע בתוך מייצב הכיוון) במקום התכנון המקובל.
המסוק תוכנן על ידי חברת סוד אוויאסיון, ומאוחר יותר על ידי חברת איירוספסיאל (שאליה מוזגה חברת סוד אוויאסיון). בהמשך יוצר המסוק ברישיון גם בבריטניה, בשיתוף פעולה בין חברות סוד אוויאסיון וווסטלנד, וכן יוצר ברישיון ביוגוסלביה על ידי חברת SOKO ובמצרים, על ידי חברת אראב בריטיש הליקופטר קומפני (Arab British Helicopter Company, ABHCO).
המסוק נכנס לשירות ב-1973, ומאז נרכש והופעל על ידי מספר לקוחות זרים. המסוק הופעל בשורה של עימותים מזוינים ברחבי העולם, ובהם על ידי חיל האוויר הסורי במלחמת לבנון הראשונה ב-1982. כמו כן הופעל המסוק ברואנדה במהלך מלחמת האזרחים ברואנדה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובמהלך מלחמת המפרץ ב-1990, בה הופעל על ידי מספר מדינות. בצרפת יועדו למסוק משימות תקיפה, שמאז הועברו למסוקי יורוקופטר טייגר הגדולים יותר, אך עם זאת מסוקי הגאזל מופעלים עדיין במשימות סיור.
פיתוח.
הגאזל פותח על פי דרישה של צבא צרפת למסוק תצפית קל, שנועד להחליף את מסוקי האיירוספסיאל אלואט III. בשלב מוקדם של תכנון המסוק נתקבלה החלטה להגדיל את המסוק כדי לאפשר ביצוע מגוון גדול יותר של משימות וכדי שהמסוק יהיה אטרקטיבי יותר ללקוחות זרים פוטנציאליים. אב הטיפוס הראשון של גרסה SA 340 המריא לראשונה ב-7 באפריל 1967. תחילה הורכב במסוק מנור זנב קונוונציונלי של אלואט II, אך באב הטיפוס השני, שהמריא לראשונה בתחילת 1968, שונתה התצורה לזנב פנסטרום הייחודי. נבנו ארבעה אבות טיפוס, בהם אחד שנבנה עבור חברת ווסטלנד הבריטית. הדגם הסדרתי הראשון טס לראשונה ב-6 באוגוסט 1971. ב-13 במאי 1967 הוכיח אב טיפוס של הגאזל את יכולותיו, כאשר שבר שני שיאי מהירות עולמיים בטיסה במסלול מוגדר.
עוד בתחילת הפיתוח גילתה בריטניה עניין במסוק, שהבשיל לשותפות בפיתוח ובייצור המסוק בין איירוספסיאל וווסטלנד. העסקה, שנחתמה בפברואר 1967, איפשרה ייצור בבריטניה של 292 מסוקי גאזל ו-48 מסוקי איירוספסיאל פומה שהוזמנו על ידי הכוחות המזוינים של בריטניה. בתמורה קיבלה איירוספסיאל שותפות בייצור מסוקי ווסטלנד לינקס עבור הצי הצרפתי. בנוסף קיבלה חברת ווסטלנד 65% מהייצור ושותפות עם איירוספסיאל בשיפורים ושדרוגים עתידיים של הגאזל. בסך הכל ייצרה ווסטלנד 262 מסוקי גאזל מגרסאות שונות, עבור הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של בריטניה ועבור לקוחות פרטיים.
תכנון ומבנה.
תכנון הגאזל משלב אלמנטים מתכנון מסוקי האלואט, גם הם מתוצרת איירוספסיאל, אותם נועד להחליף: הגאזל נועד לבצע מגוון דומה של משימות, והתכנון הכללי מבוסס על מבנה מסוקי האלואט. במקביל שולבו בגאזל כמה מרכיבים חדשניים. זה היה המסוק הראשון שבו רוטור הזנב הוא בתצורת פנסטרון, שבה ממוקם הרוטור בתוך מייצב הכיוון. מספר להבי הרוטור בתצורה זו רב יותר ומחופה כולו בתוך מבנה הזנב. מסוק בעל רוטור בתצורת פנסטרון דורש מעט יותר כח בעת טיסה במהירויות נמוכות, אך יתרונו בכך שרוטור הזנב פגיע הרבה פחות ודורש הרבה פחות כוח בעת טיסה במהירות שיוט ותואר כמתאים הרבה יותר לטיסה במהירות גבוהה. תכנון המסוק בתצורה זו איפשרה לגאזל להיות המסוק המהיר ביותר בעולם בקטגוריה שלו.
הרוטור תוכנן תחילה כרוטור קשיח, על בסיס הטכנולוגיה שפותחה על ידי חברת מסרשמידט-בולקוב-בלום (Messerschmitt-Bölkow-Blohm, MBB) עבור המסוק מדגם MBB 105 מתוצרתה. אולם בשל בעיות שליטה במהירות גבוהה שנחוו בעת הפעלת מסוק זה, הוחלף הרוטור הקשיח ברוטור קשיח למחצה במסוקי הגאזל הסדרתיים. בעיות השליטה הללו הביאו להתארכות משמעותית בזמן הפיתוח של הגאזל. להבי הרוטור עשויים מחומרים מרוכבים, בעיקר מפיברגלס, ותוכננו כך שיהיה להם אורך חיים גדול במיוחד; להבים מחומר מרוכב הפך למאפיין נפוץ במסוקים רבים שתוכננו לאחר הגאזל. לרוטור הראשי מהירות קבועה במהלך טיסה רגילה, וביצועי הרוטור תוארו כ"בעלי סובלנות גבוהה לאוטורוטציה".
הגאזל יכול לשאת עד חמישה נוסעים וכ-600 ק"ג מטען במתלה מטען חיצוני, או עד כ-500 ק"ג מטען בתא ייעודי בירכתי המסוק, שגודלו כ-2.25 מטרים מעוקבים. גרסאות חמושות של המסוק נושאות עד ארבעה טילים נגד טנקים מדגם הוט או תותח 20 מ"מ המותקן בצידי המסוק, ומוזן מתחמושת הנמצאת בתא הנוסעים. ניתן להתקין במסוק מערכות נוספות, ובהן מערכת להפחתת הרעש מן המנוע, מכלי דלק נתיקים בנפח 177 ליטרים, מנוף חילוץ בעל כושר הרמה של עד 177 ק"ג, מצופי חירום, מסנן חלקיקים, חימום לתא הנוסעים, אורות נחיתה מתכווננים, ומערכות למניעת התקרחות. תכנון המסוק נעשה מתוך מחשבה על שיווקו לשוק הצבאי, אך עם כניסתו לשירות ניתנה תשומת לב גם להתאמתו לשוק האזרחי. תשומת לב זו השתלמה במשך השנים והשיווק בשוק זה גדל והלך. מסוקים ששווקו לחברות אזרחיות כללו דלת שאיפשרה גישה חיצונית לתא המטען, מתחת לתא הנוסעים.