נולדה בשם אנה סיבילה סטרנפלד (Anna Sibilla Sternfeld), בקוך (Goch) שבגרמניה ליד הגבול עם הולנד, למשפחה יהודית אמידה. אביה, אלפונס סטרנפלד (Alfons Sternfeld), היה הבעלים של מפעל לעיבוד עורות, אותו ירש מאביו וולפגנג סטרנפלד (Wolfgang Sternfeld), שיסד אותו ב-1855. אימה הייתה יולי קך (Julie Geck; 1868 - 1927).
בשנת 1920, בגיל 22, נישאה אנה להרברט יוסף בירמן (Herbert Joseph Biermann), בנו של מקס בירמן (Max Biermann), בעל בתי מסחר אמיד מהעיר קוך, חובב אמנות וממקימי הקהילה היהודית בעיר. כשנישאה שינתה את שמה ל-Aenne וקיבלה עליה את שם משפחת בעלה, בירמן. באותה שנה עברו בני הזוג לגור בעיר גרה (Gera) שהוותה באותם הימים מרכז לאמנות מתקדמת. לזוג נולדו שני ילדים: ב-1921 בת בשם הלגה (Helga) ובשנת 1923 בן בשם גרשון (Gerd).
בירמן נפטרה ממחלת כבד בשנת 1933, בגיל 34, בעיר הגרמנית גרה (Gera).
בעלה וילדיה הצליחו לברוח לישראל זמן קצר לפני עליית הנאצים לשלטון.
קריירה.
בירמן למדה בכוחות עצמה את יסודות הצילום, והחלה לצלם בעיקר מ-1925. בתחילה צילמה בעיקר את שני ילדיה. עם הזמן פיתחה טכניקה שונה מהמקובל באותם ימים, לצילום פורטרטים.
בהמשך החלה לצלם עצמים שכללו מינרלים, גבישים, פרחים וצמחים בתקריב. צילומיה מבטאים התבוננות מעמיקה במבנה הצמחים והצורות הארכיטקטוניות אותם הם יוצרים.
בשנת 1927 הנחה אותה בעבודתה הגאולוג רודולף הונד (Rudolf Hundt), והוא ביקש ממנה צילומים לעבודה מקצועית אותה פרסם.
ב-1929 צילמה בירמן בעיקר כלי בית, בניסיון למצות מכלים יומיומיים משהו ייחודי בעזרת צילום וטכניקת פיתוח ייחודית אותה פיתחה. היא השקיעה זמן רב בהכרה מקרוב של העצמים היומיומיים שצילמה.
בירמן עבדה בבידוד יחסי, עם נטייה לצילום חדשני, בעיקר עבור כתבי עת מקצועיים לצילום ואומנות. עם זאת, עבודותיה הוצגו לצד עבודות של כל הצלמים החשובים באותה התקופה (Lucia Moholys, Florence Henris, Germaine Krulls).
עם הזמן הפכה לחסידה נלהבת של זרם "האובייקטיביות החדשה", זרם חשוב באמנות ברפובליקת ויימר.
עבודתה זכתה לפרסום עולמי בסוף שנות העשרים, כשהשתתפה בכל תערוכת צילום חשובה של צלמים גרמנים: בשנת 1929 הציגה תערוכת יחיד ב-Kunstkabinett במינכן, באסן בתערוכת צילום עכשווי, ובשטוטגרט בתערוכת צילום וסרטים (Fifo). ב-1930 הציגה שוב במינכן, ב- 1931 בבזל שבשווייץ בתערוכת "צילום חדש", וב-1932 בבריסל שבבלגיה בתערוכת צילום בינלאומית.
בשנת 1929 כתבה על התפתחות צילומיה:
מתוך כ-3000 תשלילים שבירמן יצרה, נותרו היום כ-400 תמונות. הן נשמרו על ידי בנה, גרשון בירמן, בביתו בישראל. לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989 ואיחוד מזרח גרמניה עם מערבה, נוצר קשר בין גורמים בעיר גרה שבמזרח גרמניה, לבין משפחת בירמן, והמוזאון העירוני בגרה ביקש להציג את יצירותיה של אנה בירמן. כך הוצאו יצירותיה בתחילת שנות ה-90 וזכו לפרסום מחודש. משנת 1992 מוצגות עבודותיה במוזאון העירוני בגרה. מדי שנה נערכת תחרות צילום ובה מוענק "הפרס על שם אנה בירמן לצילום גרמני עכשווי", אירוע חשוב בתחום הצילום בגרמניה.
בשנת 2002 הוצגו תמונות של אנה בירמן במוזיאון לאומנות במינכן. ב-2009 הוצגו עבודות שלה במוזאון ספרנגל בהנובר וב-2021 הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות התערוכה "אנה בירמן: תקריב".
עמוס גוטליב
גוטליב
גוֹטְלִיבּ (Gottlieb) הוא שם פרטי ושם משפחה גרמני, שמשמעותו אהבת האל.
האות Ű (תצורה קטנה ű, דהיינו U עם סימן הטעמה עילי כפול) מציינת תנועה בהונגרית (), הנהגת באופן שונה מהאות U. ה-Ű נשמע בהונגרית כ-U אומלאוט (Ü) ארוכה (נשמע כחיריק בשפתיים מעוגלות, אחורִי, ארוך ומודגש יותר) .
בחלק מהשפות, האות אינה נחשבת לאות בפני עצמה, כלומר הסימן הוא תוספת שצריך להוסיף לאות על מנת להדגיש שהיא נהגית כמו ה-i במילה האנגלית "bird". אופן הגייה זה דומה לאופן ההגייה הגרמני של האות Ö (שנהגית כמו ה-i במילה bird).
צבי הירש מייזליש
הרב צבי הירש מייזליש (תרס"ב, 1901 − כ"ה בטבת תשל"ד, ינואר 1974) היה רב בגליציה ובהונגריה, ניצול השואה, רב במחנות העקורים ולאחר מכן רב בשיקגו. מחבר שו"ת מקדשי השם אודות השואה וספרים נוספים. התפרסם על שם רבנותו בווייצן (ואץ).
קורות חייו.
נולד לרוזא בלומא ולרב דוד דוב מייזליש, רבה של אויהל ומחבר הספר "בנין דוד". נסמך להוראה בין השאר על ידי הרבנים מאיר אריק ומרדכי יהודה ליב וינקלר. בשנת תרפ"א נישא להענא זיסל בת דודו, רבי חיים יעקב טייטלבוים אב"ד לימנוב (הרב צבי מייזליש ורעייתו היו שניהם מצאצאיו של רבי משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה"). משנת תרפ"ה כיהן כרבה של הקהילה היהודית בניימארק שבגליציה ועמד שם בראש ישיבה לבחורים צעירים. בשנת תר"ץ עבר להונגריה והתמנה לרב הקהילה החסידית של ואץ (בפי היהודים וייצן). בשנת תרצ"ט הוציא לאור את חלקו הראשון של ספר השו"ת שלו "בנין צבי".
ערב חורבנה של קהילת ואץ התגוררו בה כאלפיים יהודים. בי"ג בתמוז תש"ד (1944) הובלו יהודי העיירה ובתוכם הרב מייזליש ומשפחתו לנקודת ריכוז בסמוך לבודפשט ומשם נשלחו כעבור שמונה ימים למחנה ההשמדה אושוויץ, שם איבד הרב מייזליש את אשתו ושישה מילדיו. בן נוסף נהרג במהלך שירותו בפלוגות העבודה שגויסו החל משנת 1941 מקרב יהודי הונגריה.
גם בזמן שהותו באושוויץ המשיך לעסוק בפעילות דתית ולענות לשאלות הלכתיות שהופנו אליו. אחת השאלות המפורסמות היא אודות אדם שבנו נתפס למשלוח להשמדה, ורצה לדעת האם על פי ההלכה הוא יכול לשחד את ההשוטר שישחרר את בנו, כאשר יש בעקבות כך יביאו במקומו נער אחר. הרב מייזליש לא רצה להכריע בשאלה, אך משהאב התעקש, ציטט את הגמרא האוסרת לאדם לרצוח את חברו כדי להציל את חייו. החליט האב להימנע מפעולת ההצלה.
לאחר חמישה חודשים הועבר לבראונשווייג שבגרמניה ושם שהה עד סיום המלחמה. לאחר המלחמה הגיע למחנה העקורים ברגן-בלזן והחל בטיפול בניצולים. הוא מונה לרב מחנות העקורים שבשטח הכיבוש הבריטי ועסק רבות בשיקום הפיזי והרוחני של הניצולים. אחת הסוגיות המרכזיות שבהן טיפל הייתה שאלת העגונים והעגונות שהייתה שכיחה מאוד לאחר המלחמה. הרב מייזליש עמד בראש בית דין מיוחד שלפניו נידונו מאות מקרי עגינות ונגבו אלפי עדויות. הוא עמד בקשרי מכתבים עם רבנים מהעולם והסתייע בין היתר בניסיונו וחוויותיו האישיות כדי לקבוע את הגדרים ההלכתיים של מחנות הריכוז וההשמדה בנוגע להלכות אלו. אחד הפתרונות שהציע היה לתקן "היתר מאה רבנים" כללי לכל הניצולים, אולם בסופו של דבר היוזמה לא יצאה לפועל. חלק מפסיקותיו בנושא זה הובאו בקונטרס "תקנות עגונות" שהודפס בברגן-בלזן בשנת תש"ו. בנוסף הוא הקים במחנה, יחד עם הרב יוסף וילנסקי (חתנו של הרב אליהו לופיאן) מוסדות חינוך לבנים ולבנות.
בשנת תש"ז הגיע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, שם כיהן כרבה של קהילת "שארית ישראל". נישא בשנית לבריינדל, בתו של רבי יוסף פנט, האדמו"ר מדעש. חיבר חיבורים שונים שחלקם יצאו לאור לאחר פטירתו. ספרו "שו"ת מקדשי השם" שכתיבתו והדפסתו החלו עוד במהלך מלחמת העולם השנייה יצא לאור בשני כרכים בין השנים תשט"ו-תשכ"ז ובמהדורה חדשה על ידי בנו בשנת תשנ"ג. החיבור כולל פרקי זכרונות אישיים, דברי תורה והגות שנאמרו על ידו בתקופת השואה ושאלות הלכתיות שונות שהופנו אליו באותן שנים.
הרב צבי הירש מייזליש נפטר בכ"ה בטבת תשל"ד. אשתו נישאה בשנית לרב נחום צבי פיש, האדמו"ר מביקסאד.
ילדיו.
שבעה מילדיו נרצחו בשואה ובן נוסף נפטר לפני המלחמה. שלושה מילדיו שרדו את השואה. מנישואיו השניים נולדו לו עוד תשעה ילדים:
קישורים חיצוניים.
ספריו:
משה פלינקר
אגם לאדוגה
ימת לאדוגה
רוזי האנטינגטון
EBITDA
גן-שמואל
פיליפ פרוסט
פיליפ (פנחס) פרוסט (באנגלית: Phillip Frost; נולד ב-1936) הוא רופא ואיש עסקים יהודי-אמריקאי. כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת טבע תעשיות פרמצבטיות החל ממרץ 2010 עד דצמבר 2014.
ב-2015 דורג על ידי מגזין פורבס במקום ה-341 ברשימת עשירי עולם, עם הון מוערך של כ-5.3 מיליארד דולר.
ראשית דרכו וקריירה רפואית.
פרוסט גדל בפילדלפיה, בן למשפחה יהודית מסורתית ולו שני אחים גדולים שלחמו במלחמת העולם השנייה. אביו היה בעל חנות נעליים מקומית. למד לתואר ראשון בספרות צרפתית באוניברסיטת פנסילבניה ובמהלך הלימודים, אותם סיים ב-1957, שהה שנה אחת באוניברסיטת פריז.
הוא בעל תואר דוקטור לרפואה מקולג' אלברט איינשטיין לרפואה של ישיבה יוניברסיטי (1961). את הסטאז' עשה במרכז הרפואי מונטיפיורי בניו יורק ואת ההתמחות בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה. בשנים 1963–1965 שירת כקצין בחיל הרפואה האמריקאי והוצב במכון הלאומי לסרטן במרילנד. את התמחותו השלים בבית החולים ג'קסון ממוריאל במיאמי.
ב-1966 הצטרף לסגל בית הספר לרפואה של אוניברסיטת מיאמי. בשנים 1972 עד 1990 כיהן כמנהל מחלקת הדרמטולוגיה במרכז הרפואי "מאונט סיני" שבמיאמי ביץ'. ב-1991 מונה לפרופסור קליני בתחום הדרמטולוגיה באוניברסיטת מיאמי.
פעילות עסקית.
ב-1972 רכש עם שותף את חברת התרופות "קי" (Key Pharmaceuticals) והיה היו"ר שלה עד למכירתה ב-1986 תמורת 600 מיליון דולר, עסקה שהכניסה לו כ-100 מיליון דולר.
ב-1987 הקים פרוסט עם שותפיו את חברת "איווקס", יצרנית תרופות גנריות ומוצרים וטרינריים. הוא שימש יו"ר ומנכ"ל החברה, הנפיק אותה בבורסה וב-2006 השלים את מכירתה ל"טבע" לפי שווי של כ-7.4 מיליארד דולר. לאחר הרכישה שימש כמשנה ליו"ר הדירקטוריון של "טבע" ובמרץ 2010 מונה ליו"ר החברה. ביוני 2014 הודיע על התפטרותו שנכנסה לתוקף בסוף שנת 2014.