״אם נרצה נוכל להרוס את שורשי השושלת שלך ולתפוס בעצמנו את הממלכה כולה... אתה יודע היטב שלא תציג שום קושי לצבא שלנו. לרגע קיוויתם למצוא עזרה מאימפריה גדולה על הגבולות שלכם, שהופיעה בהזדמנויות אחדות כמחווה אליכם... אתה לגמרי נתון לחסדינו. יש לנו הכוח לתפוס ולהשמיד את עיר הבירה שלך ולהרעיב את כולם למוות. הדבר תלוי בך - לבחור בין מלחמה לשלום. אנחנו לא רוצים לכבוש אותך, אבל אתה חייב לקבל את חסותנו. עבור העם שלך, זוהי ערובה של שלום ושגשוג. עבור הממשלה שלך והחצר המלכותית שלך, זהו הסיכוי היחיד להישרדות. אנו נותנים לך ארבעים ושמונה שעות לקבל או לדחות את הדברים במלואם... אנו מאמינים כי אין בהם שום דבר שיבייש אותך, ואם הם יתבצעו בכנות על ידי שני הצדדים, הם יביאו אושר לעם של אנעם. אבל אם אתה דוחה אותם, אתה יכול לצפות לחוש את הסבל הנורא של שקוליך המוטעים. האסון הגרוע ביותר שאתה מסוגל לדמיין יהיה קצר בהרבה ממה שיקרה לך. האימפריה של אנאם, שושלת המלוכה שלה, נסיכיה והחצר המלכותית שלה יכחדו.. שמה של וייטנאם יימחק מההיסטוריה.״
הקיסר הווייטנאמי נכנע מיד וב־25 באוגוסט 1883 חתמו הצדדים הווייטנאמים והצרפתים על חוזה שתנאיו הוכתבו על ידי הארמנד.
מאפייני האמנה.
חוזה הווא נתן לצרפת את כל מה שרצתה בווייטנאם. הווייטנאמים הכירו בלגיטימיות של הכיבוש הצרפתי של אזור קוצ'ינצ'ינה, קיבלו חסות צרפתית לאזורי אנאם וטונקין והבטיחו להחזיר את כוחותיהם מטונקין. וייטנאם, בית המלוכה שלה והחצר המלכותית שלה שרדו, אבל תחת חסות צרפתית. צרפת קיבלה את הזכות להציב מפקד צבאי שיתגורר בהווא, ויהיה תחת אחריות הנציב הצרפתי האזרחי בטונקין ויוכל לדרוש פגישות אישיות עם המלך הווייטנאמי. תנאי זה היה ויתור שהווייטנאמים מעולם לא היו מוכנים לעשות. כדי להבטיח שלא יהיו שום נסיגה מצד הווייטנאמים, השתלט חיל מצב צרפתי קבוע על "מבצר ת'ון" ועל שרשרת ההרים של דאו נגאנג בגבול שבין אנאם לטונקין (סעיף 3). שטחים גדולים וייטנאמים הועברו מאנאם לקוצ'נצינה ולטונקין. הצרפתים ביטלו את חובות המדינה (סעיף 26), אך דרשו בתמורה את המחוז הדרומי של בינה ת'ון, שסופח למושבה הצרפתית של קוצ'ינצ'ינה (סעיף 2). באותו זמן הועברו המחוזות הצפוניים של נגיי אן, ת'אן הואה וחא טאנה וצורפו לטונקין, שם הם היו נתונים תחת פיקוח צרפתי ישיר. בתמורה התחייבו הצרפתים לסלק ארגון שודדי הים - ״הדגלים השחורים״ מטונקין ולהבטיח את חופש המסחר על הנהר האדום (סעיף 23). אלה לא היו ״ויתורים״ צרפתיים, כי הם התכוונו לעשות את שניהם בכל מקרה.
תיקון האמנה.
ההסכם שכתב הארמנד מעולם לא אושר בצרפת. אחד ההיבטים הבעייתיים ביותר שלו, בעיני פריז, היה שהוא כפה ויתורים טריטוריאליים משמעותיים על וייטנאם. הוראות אלה שיקפו את השקפתו האישית של הרמנד כי צרפת צריכה לשאוף לכבוש של כל וייטנאם. זאת לא הייתה עמדתו של משרד החוץ הצרפתי, שהאמין כי צרפת תהיה בטוחה יותר עם תנהג בשלטון עקיף בווייטנאם, באמצעות פרוטקטוראט. משרד החוץ הצרפתי ניסח גרסה מתונה יותר של האמנה, שתיקנה חלק מהסעיפים הקשים יותר של אמנת הארמנד.
בהתעלמות מהסתייגויות משרד החוץ, ניסו השלטונות הצרפתיים בטונקין לאכוף את אמנת הארמנד בסתיו 1883, אך ללא הצלחה. הווייטנאמים שילמו רק מס שפתיים לסעיפי האמנה. הנסיך הוואנג קאם ויאם המשיך להחזיק את בסון טאי עם צבא וייטנאמי גדול, בניגוד לסעיף 4 של האמנה, והרשויות האזרחיות שיתפו פעולה עם הצרפתים רק שלא הייתה להם ברירה. בית המלוכה בהווא רק שינה את עמדתו הסרבנית לאחר שאדמירל קורבה גרם לתבוסה קשה למפקד שודדי הים ליו יונג-פו בסון טאי בדצמבר 1883. בהאמינו כי התנגדות נוספת היא חסרת תועלת, הורה הקיסר בהווא לרשויות האזרחיות בטונקין לשתף פעולה עם הצרפתים.
בינואר 1884 ביקר הדיפלומט הצרפתי ארתור טריקו בהווא כדי לקבל את אישור החוזה ממשלת וייטנאם. בהיותו מודע לכך שהניצחון בסון טאי הציב את הצרפתים בעמדה חזקה, רמז טריקו שכמה מהסעיפים הבעייתיים יותר של אמנת הרמנד עשויים להשתנות אם הווייטנאמים יפגינו את כנותם. ב־1 בינואר 1884 הכריזה ממשלת וייטנאם על דבקותה המלאה באמנת הארמנד.
אמנת הרמנד הוחלפה בסופו של דבר על ידי חוזה חדש של הווא, שנחתם ב -6 ביוני 1884. הסכם 1884 נחתם בעקבות חתימת הסכם טינטסין בין צרפת לסין ב -11 במאי 1884, שבו סין ויתרה במפורש על זיקתה ההיסטורית לווייטנאם. ההסכם נחתם עם צרפת על ידי ז'ול פאנוטר, השר הצרפתי החדש לסין.
דבורה אילון סרני
דבורה אילון-סרני (21 בדצמבר 1906 - 18 בנובמבר 1991) הייתה סופרת ומחנכת עברית, דוקטור לביולוגיה. אילון-סרני עבדה כמורה למדעי הטבע בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. כתבה ותרגמה ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בענייני ביולוגיה, בוטניקה וזואולוגיה.
ביוגרפיה.
דבורה אילון-סרני לבית רבינוביץ, נכדתו של הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, נולדה בירושלים בשנת 1906. כשסיימה את לימודיה בגימנסיה "הרצליה" נסעה לאיטליה ושם קיבלה תואר דוקטור לביולוגיה באוניברסיטת רומא. באיטליה נישאה לאנריקו סרני (אחיו הבכור של אנצו סרני) ובשנת 1930 נולדה בתם עדה איסקיה פרייה אלפונסה רחל (לימים, עדה פיינברג-סירני). עשרה חודשים לאחר הולדת בתם מת אנריקו במפתיע. אילון-סרני החליטה להיערך לקראת חזרה לארץ ישראל ועברה עם בתה לאוניברסיטה בפדובה, שם השתלמה בנושא של מחלות צמחים, תחום שהעריכה שיהיה בו צורך בישראל. בשנת 1934, משהשלימה את לימודיה, חזרה עם בתה לארץ. בשנת 1938 נישאה למורה ולמנהל בית הספר "אחד העם" בתל אביב, מנחם אילון.
הוראה בגימנסיה העברית "הרצליה".
לאחר חזרתה ארצה, עבדה אילון-סרני בתחנת הניסיונות החקלאית ברחובות אך חשה צורך בעבודה שיש בה מגע אנושי. בשנת 1936, כאשר ביקרה בגימנסיה "הרצליה", הציע לה מנהל בית הספר, בן-ציון מוסינזון, לעבוד בבית הספר כמורה. אילון-סרני קיבלה את הצעתו ועבדה כמורה לטבע בגימנסיה במשך עשרים ושלוש שנים. אילון-סרני נחשבה למורה מרתקת ואהובה שהתלמידים הקפידו לא להחמיץ את שיעוריה. ניסיון לבטל את שיעוריה לאחת המגמות בבית הספר נתקל בהתנגדות התלמידים.
כתיבה.
כיוון שלא היו בנמצא ספרי לימוד במדעי הטבע, אילון-סרני כתבה ספרי לימוד בעצמה וכן תרגמה ספרים מדעיים לנוער, ביניהם "הלוחמים במוות", "ילדותם של בעלי החיים" ועוד. כתיבתה לילדים היא תוצאה של שיחה עם לאה גולדברג בשנת 1938. גולדברג הייתה אז מעורכי "דבר לילדים" והיא ביקשה מאילון-סרני רשימה לעיתון. הרשימה זכתה להצלחה ובעקבותיה באו רשימות נוספות וספרים. ספריה זכו לביקורות משבחות ונדפסו במספר מהדורות.
פעילות ציבורית.
בשנת 1955 מונתה אילון-סרני לנספחת בשגרירות ישראל בוושינגטון. תפקידה היה טיפוח הקשר עם ארגוני הנשים בארצות הברית והעברת הרצאות על ישראל באוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים. אילון-סרני שימשה בתפקיד זה שנה אחת. בנוסף לשליחות זו, אילון-סרני הצטרפה לנסיעות השליחות של בעלה, מנחם אילון, לברזיל ולמקסיקו, שם הרבו בעשייה חינוכית בקרב הקהילות היהודיות. בשנת 1961, במהלך שליחותם למקסיקו, נקראה לצאת בשליחות משרד החוץ הישראלי לקניה, כדי להקים שם, בשיתוף עם ממשלת קניה, מוסד להכשרת נערות לעבודה.
נסיעות אלה, כמו גם נסיעות נוספות של אילון-סרני, הולידו ספרי מסע על המדינות בהן ביקרה. הן גם הובילו להפסקות זמניות של ההוראה בגימנסיה, אך היא שבה לעבודתה עם חזרתה לארץ.
גזרות יהושע
תקן PCI DSS
מתודת ITIL
דייוויד קרקובר
לוקיוס השלישי
לוקיוס השלישי (בלטינית: Lucius III; 1100 – 25 בנובמבר 1185) היה האפיפיור מ-1 בספטמבר 1181 עד מותו.
ביוגרפיה.
נולד סביבות שנת 1100 כאוּבאלדוֹ אלוצ'ינגולי (Ubaldo Allucingoli), בנו של אורלנדו אלוּצ'ינגוֹלי בלוקה. אף על פי שהיו לו קשרים הדוקים עם המסדר הציסטרציאני, הוא לא הצטרף אליהם כחבר המסדר. בדצמבר 1138 הוא מונה לקרדינל על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השני, ובדצמבר 1158 האפיפיור אדריאנוס הרביעי קידם אותו לקרדינל בישופ של אוסטיה וולטרי. הוא היה דיקן מועצת הקרדינלים, ואחד הקרדינלים המשפיעים ביותר תחת קודמו, האפיפיור אלכסנדר השלישי, שאף הקדישו לבישוף בשנת 1159.
ב-1 בספטמבר 1181 הוא נבחר לאפיפיור, ונטל לעצמו את השם לוקיוס השלישי. בתחילה הוא התגורר ברומא, אך מחלוקות בעיר אילצו אותו להעביר את שארית כהונתו בגלות, בעיקר בערים ולטרי, אנגני וורונה. לוקיוס הסתכסך עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשאלת ירושת נחלותיה של מטילדה, מרקיזת טוסקנה, וכמה הצעות לפשרה ביניהם נדחו על ידו. למרות המחלוקות ביניהם הם הסכימו על פעולה מוקדמת נגד כפירה, ואף הגיעו להסכמה על הצורך במסע צלב. לעומת זאת, האפיפיור סירב להכתרת היינריך פון הוהנשטאופן כיורש הכתר הקיסרי. ב-1184 הגדיר האפיפיור לוקוס השלישי את הוולדנסים כמינים.
ב-25 בנובמבר 1185 מת לוקיוס בוורונה, וסלסטינוס השלישי נבחר לאפיפיור במקומו.
קרייזלר אקינו
קרייזלר אקינו (באנגלית: Chrysler Akino) היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית קומפקטית שהוצגה בשנת 2005 על ידי יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר.
מועדון כדוריד באר שבע
מועדון כדוריד באר שבע (או מ.כ. באר שבע) הוא מועדון כדוריד ישראלי מהעיר באר שבע, המתמודד בליגת העל בכדוריד.
היסטוריה.