פינטילי נולד ביאשי והחל לשחק כדורגל בקבוצת אוסר לוגוג'. בשנת חתם בג'יול פטרושאני ששיחקה אז בליגת העל הרומנית, אך בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה השנייה. בשנת חתם באינטרנציונל קורטאה דה ארגש, ובעונה לאחר מכן חתם בפאנדורי טרגו ז'יו, שם שיחק שנתיים והיה בורג מרכזי במרכז הקישור של המועדון.
בקיץ 2012 חתם פינטילי בסטיאווה בוקרשט, ששילמה עבורו 850 אלף אירו. ב-2 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד גז מדאן מדיאש. פינטילי זכה בשתי אליפויות עם הקבוצה, במדיה שימש כקפטן וכבש חמישה שערי ליגה ב-53 הופעות. ב-7 ביוני 2014 חתם לארבע שנים באל-הילאל מליגת העל הסעודית, עמה הגיע לגמר ליגת האלופות האסיאתית. בינואר הושאל לפאנדורי טרגו ז'יו עד לסיום העונה.
ב-19 ביוני 2015 הגיע פינטילי לישראל וחתם לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב. לקראת תחילת העונה מונה פינטילי לקפטן הקבוצה, וב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק מול בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-24 באוגוסט 2015, במשחק מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, במסגרת המחזור הראשון של עונת 2015/2016. בסך הכל ערך פינטילי 16 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב.
בחלון ההעברות של ינואר 2016 חזר פינטילי לרומניה וחתם לקדנציה נוספת בסטיאווה בוקרשט. ב-1 בפברואר הודיע על פרישה ממשחק פעיל, וצורף לצוות המקצועי של המועדון.
נבחרת רומניה.
ב-10 באוגוסט 2011 ערך פינטילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 1–0 במשחק ידידות נגד . ב-6 בספטמבר 2013 הבקיע את שערו היחיד במדי הנבחרת, בניצחון 3–0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. בטורניר הגמר של יורו 2016 שותף פינטילי בשני משחקים בשלב הבתים, ובסך הכל ערך 43 הופעות במדי נבחרת רומניה.
סטורוז'ינץ
סטורוז'ינץ (באוקראינית: Сторожинець, ברומנית: Storojineţ, בפולנית: Storożyniec, ביידיש: סטראָזשניץ) היא עיר במחוז צ'רנוביץ, אוקראינה.
היסטוריה.
היישוב הוזכר לראשונה במסמך שנכתב על ידי רומן השני שמתוארך ל-18 בפברואר 1448, ייעודו של היישוב היה הגנה על הגבול ליד הנהר סירט.
ב-1774 בוקובינה ואיתה סטורוז'ינץ עברה לידה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בראשית המאה ה-19 בעיר החלו להתיישב אוסטרים וגרמנים, החלו להיפתח בתי ספר ששפת ההוראה בהם הייתה גרמנית, רומנית ואוקראינית.
החל מהחצי השני של המאה ה-19 התחיל גידול דמוגרפי של העיר, ב-1854 סטורוז'ינץ קיבלה מעמד של עיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לידיה של ממלכת רומניה. ב-1940 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום, אך זמן קצר לאחר מכן נכנסו לעיר כוחות גרמניים ורומניים. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
יהודי סטורוז'ינץ.
על פי מפקד האוכלוסין של האימפריה האוסטרו-הונגרית מ-1880 התגוררו בעיר 1,601 יהודים שהיוו 32.8 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לקראת 1910 מספר היהודים הגיע ל-4,832 שהיוו 48.3 אחוזים מכלל אוכלוסייה.
בין מלחמות העולם התגוררו בעיר כ-2,500 יהודים, שהיוו כרבע מכלל אוכלוסיית המקום.
ב-1940 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום, שנה מאוחר יותר שבו אליה הרומנים יחד עם הגרמנים. מיד לאחר חזרתם החלו מעשי טבח והשפלה ביהודי העיר וסביבתה, בהם נרצחו אלפי יהודים. שבועיים לאחר מכן רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו שהוקם בה, ממנו גורשו עד אוקטובר 1941 למחנות ולגטאות בשטח טרנסניסטריה, בהם נספו כ-90% מהם.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית סטורוז'ינץ לפי שנים:
הורישני פלבני
הורישני פלבני (באוקראינית: Горішні Плавні; עד 2016 נודעה בשם קומסומולסק, באוקראינית: Комсомольськ) היא עיר במחוז פולטבה, אוקראינה.
היסטוריה.
במקום שבו התגלו מצבורים גדולים של עפרת ברזל הוחלט להקים מפעל להפקתו. במקום שבו הוקם המפעל הוקמה גם קומסומולסק.
ב-1972 קומסומולסק קיבלה מעמד של עיר.
ב-2016, כחלק ממהלך כולל לשינוי שמות מקומות הקשורים לשלטון הקומוניסטי באוקראינה, שמה של העיר שונה להורישני פלבני.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית הורישני פלבני לפי שנים:
ואנצ'ה שיקוב
ואנצ'ה שיקוב (במקדונית: Ванче Шиков; נולד 19 ביולי 1985 בקבדרצי, יוגוסלביה) הוא כדורגלן מקדוני המשחק באקדמיה פאנדב בעמדת הבלם.
ביוגרפיה.
שיקוב החל את קריירת הכדורגל שלו בטיקבש בליגה השלישית של מקדוניה.
בשנת 2002, עבר לשחק בשקודה קסנתי היוונית, שיחק 55 משחקים והבקיע שני שערים. בשנת 2006 נקנה על ידי אולימפיאקוס אבל הושאל למשך 5 חודשים לקרקירה מקורפו, בה שיחק 13 משחקים והבקיע שני שערים.
בתום ההשאלה, חתם באופן רשמי כשחקנה של אולימפיאקוס באתונה.
אחרי ששיחק שלוש שנים בקבוצת אתניקוס אחנס בקפריסין, חתם שיקוב ב-2011 בקבוצת ווהלין לוצק. ב-2014 עבר לקבוצת אוסטריה וינה.
ואלדיביה
ואלדיביה (בספרדית: Valdivia) היא בירת מחוז לוס ריוס ופרובינציית ואלדיביה בצ'ילה. ואלדיביה נמצאת בדרום-מרכז צ'ילה, במפגש הנהרות ריו קרוסס, קאייה-קאייה, קאו-קאו וואלדיביה, במרחק של 15 קילומטרים מזרחית למפרץ קורל, המקום בו נשפך נהר ואלדיביה לאוקיינוס השקט. בעיר מתגוררים 166,080 תושבים (נכון ל-2017).
העיר נפגעה קשות ברעידת האדמה ב-1960 שפקדה את האזור, ואף על פי שהיא שוקמה ברובה עדיין ניתן לראות באזורה עיי חורבות.
היסטוריה.
האזור היה מיושב במשך אלפי שנים לפני בואם של הספרדים אליו במאה ה-16. המתיישבים העיקריים בתקופה בה הם הגיעו לאזור הקונקיסטאדורים הספרדים היו אנשי הוויליצ'ה, חלק מקבוצת מפוצ'ה. במקום בו נמצאת העיר שכן כפר ילידי בשם אייניל (Ainil) שהיה מרכז מסחרי אזורי של הילידים.
התקופה הקולוניאלית.
האירופאי הראשון שביקר באזור היה ג'ובאני באוטיסטה פסטנה מג'נובה ששירת את הכתר הספרדי. ב-1544 הוא הכריז על שלטון ספרד באזור בשם קרלוס הראשון, מלך ספרד, וקרא לנהר ששכן שם ואלדיביה, על שמו של פדרו דה ואלדיביה, שהיה מושל צ'ילה. ב-1552 דה ואלדיביה עצמו הגיע לאזור וייסד את העיר תחת השם "סנטה מריה לה בלנקה דה ואלדיביה". בעת הקמתה העיר הייתה ההתיישבות הדרומית ביותר של ספרד בדרום אמריקה והיא הפכה לאחת הערים החשובות בקפיטניה חנרל של צ'ילה.
בהמשך הוקמו בעיר מבצרים כדי להגן עליה מבני המפוצ'ה במהלך מלחמת האראוקו. ב-16 בדצמבר 1575 התרחשה רעידת אדמה גדולה שהחריבה חלקים רבים מהעיר.
בסוף המאה ה-16 פתחו בני הוויליצ'ה, שהיו עד אז ידידותיים יחסית לספרדים, במרד גדול. לאחר הניצחון בקרב קורלבה ב-1598, התקיפו הילידים והחריבו התיישבויות ספרדיות בדרום צ'ילה במה שנודע כהחרבת שבע הערים (Destrucción de las siete ciudades). ב-24 בנובמבר 1599 התקיפו בני הוויליצ'ה את ואלדיביה, העיר השנייה מבין השבע. הם טבחו בתושבים למעט כמה שהצליחו להימלט בספינות דרך הנמל של העיר. בעקבות תקיפות הילידים הגבול של הספרדים הצפין לנהר ביוביו.
כעבור זמן מה הגיעו כוחות הולנדים וכבשו את חורבות העיר, אך הם נטשו אותן כעבור כמה חודשים. ב-13 במרץ 1602 הגיע כוח ספרדי בהנהגת פרנסיסקו ארנאנדס אורטיס לחורבות ובנה שם מבצר, במטרה להפוך את המקום למובלעת ספרדית. ההתקפה הילידית על המבצר כשלה, אך הם שמו מצור על המבצר והספרדים נאלצו לנטוש אותו ב-3 בפברואר 1604.
הנדריק בראואר, המושל של השטחים ההולנדים באיי הודו המזרחית, התוודע למצב באזור והגה תוכנית להקים בו בסיס הולנדי שישמש להתקפות על מלכות המשנה של פרו. התוכנית התקבלה בהולנד על רקע המלחמה באותו זמן עם ספרד וההצלחה בכיבוש חלקים בצפון ברזיל מידי האיחוד האיברי. בראואר עזב את תפקידו והנהיג את המשלחת להקמת הבסיס ההולנדי. הצי ההולנדי החריב מבצרים של הספרדים באזור וכן את העיר קסטרו באי צ'ילואה בדרכו למפרץ קורל. בראואר מת במהלך המסע, אך הוא הושלם ב-1643. ההולנדים קראו למקום בראוארסהאבן (Brouwershaven). ההולנדים לא מצאו מכרות זהב באזור כפי שקיוו והם גם נתקלו בעוינות של הילידים מה שאילץ אותם לעזוב ב-28 באוקטובר באותה שנה.
המשנה למלך של מלכות המשנה של פרו באותו זמן, פדרו אלברס דה טולדו אי לייבה, הבין את החשיבות האסטרטגית של ואלדיביה והחליט להקים אותה מחדש ולבצר אותה. הוא שלח משלחת של 17 ספינות שהקימו את העיר מחדש ב-1645 והיא הפכה למובלעת ספרדית באזור. בהמשך נבנו במפרץ קורל 17 מבצרים.
מהמאה ה-18 ואלדיביה הפכה לבסיס לקולוניזציה של דרום צ'ילה. התהליך נבע גם מהשמועות על עיר הקיסרים (Ciudad de los Césares), עיר זהב אגדית שממוקמת כביכול בפטגוניה. בסוף המאה ה-18 הצליחו הספרדים להכניע סופית את בני הוויליצ'ה מדרום לעיר, מה שאפשר בנייה של דרך מוואלדיביה אל תעלת צ'קאו, המפרידה בין האי צ'ילואה ושאר צ'ילה. העיר חוברה סופית לחלקים הצפוניים של צ'ילה מבחינה יבשתית רק בשנות ה-80 של המאה ה-19, עם סיום כיבוש אראוקניה.
עצמאות צ'ילה ואילך.
ב-1810 החלו הניסיונות להפיכת צ'ילה לעצמאית. הממשל המקומי הכריז על נאמנותו לכתר הספרדי, אך ב-1 בנובמבר 1811 ביצעה קבוצת תומכי עצמאות בעיר בהנהגת הכומר קמיליו אנריקס הפיכה והם הצטרפו לתומכי העצמאות בשאר צ'ילה. עם זאת כעבור ארבעה חודשים, ב-16 במרץ 1812, בוצעה הפיכה נגדית של הנאמנים לכתר הספרדי.
למרות מספר תבוסות של כוחות ספרד בשנים שלאחר מכן בקרבות מול תומכי העצמאות, אנשי ואלדיביה וצ'ילואה נותרו נאמנים לספרדים. ב-1820 הצליח הצי הצ'יליאני בפיקודו של תומאס קוקרן לכבוש את מבצרי מפרץ קורל והתקדם לעבר ואלדיביה. נאמני הספרדים שמעו על התקדמותם, בזזו את ואלדיביה ונסוגו דרומה כדי להגן על צ'ילואה. בהמשך הצ'יליאנים כבשו את העיר.