דרך הפצה זו אופיינית לצמחים החיים בצל החורש, כדוגמת פרסיון גדול. ראשית, תכונת הטיפוס שלו מאפשרת לו להגיע לאור שמש זמין גם במעבה החורש והיער. הפרסיון מטפס בעזרת שליחת גבעולים ארוכים אל עבר עצמים כדוגמת עצים אחרים, ובבית גידול שטוף שמש, הצמח לרוב ייראה שרוע יותר.
כמו כן, צבע הפרחים בהיר וכך הם בולטים על-רקע החורש שהצבעים השולטים בו הם שחור וירוק. כך המאביקים נמשכים אל פרחי הפרסיון.
פרי הפרסיון שהוא, כאמור, עסיסי, מופץ באמצעות ציפורים שאוכלות אותו. צבעו השחור נחשב לצבע שמושך אליו ציפורים. בכך הפרסיון "נעזר" בבעל-חיים נפוץ בבית גידולו, ומפיץ את זרעיו למרחוק. צורת הפצה זו מותאמת במיוחד לצמחים מטפסים.
תפוצת המין בארץ-ישראל ובעולם.
תפוצת הפרסיון בעולם היא באזור הים-תיכוני. הוא מופיע בארצות מזרח הים התיכון, מדינות החופים הצפוניים של הים התיכון, וכן באיים ששוכנים בו.
בארץ, הפרסיון הוא צמח מצוי, והוא נפוץ בכל חבלי הארץ הים תיכוניים, ומופיע באופן נדיר גם בחבלים המדבריים של ארצנו. הוא מופיע בתצורות צומח שונות כדוגמת בתה וגריגה. הפרסיון עמיד בפני חומציות ועל כך תעיד הימצאותו בחורשות אורנים נטועות.
הפרסיון מופיע גם במשוכות של כפרים נטושים יחד עם צמחי משוכות אופייניים אחרים דוגמת צבר מצוי, ובטראסות.
עניין מיוחד מעוררת הימצאותו של הפרסיון גם בבתי גידול יובשניים במקומות סלעיים בהר הנגב. ע"פ פרופ' אבינעם דנין, הפרטים מופיעים שם כשריד לתקופה לחה יותר ששררה שם בעבר, והם השתמרו כתוצאה מתוספת מי נגר .
אלישבע ברק אוסוסקין
גיזרון
גזרון
צ'ארלס וורן פיירבנקס
צ'ארלס וורן פיירבנקס (באנגלית: Charles Warren Fairbanks) (11 במאי 1852 - 4 ביוני 1918) היה סגן נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא תאודור רוזוולט. קודם לתפקיד זה הוא כיהן כסנאטור מטעם אינדיאנה.
ביוגרפיה.
פיירבנקס נולד באוהיו, צאצאו של אוליבר קרומוול ובן למשפחה שהיגרה לאמריקה בשנת 1632. אביו בנה עגלות כרכרה ובשנות ילדותו נהגו להסתתר בביתם עבדים במנוסה. הוא למד בבתי ספר מקומיים ועבד בחקלאות עד לראשית לימודיו האקדמאים, שאותם סיים בשנת 1872 ובמהלכם שימש כחבר מערכת העיתון של האוניברסיטה.
בתום לימודיו עבד פיירבנקס עבור סוכנות הידיעות "Associated Press" והיה שליח הסוכנות לפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא סיקר את מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1872, ולאחריה עבר לקליבלנד שבאוהיו ולמד משפטים. לאחר הסמכתו לעריכת דין, בשנת 1874, עבר פיירבנקס להתגורר באינדיאנפוליס שבאינדיאנה. תחילה הוא עבד כמנהל חברת הרכבות "Indianapolis, Bloomington and Western Railroad" ולאחר מכן, בסיוע היזם ג'יי גולד, היה ליזם ופעל לפיתוח מסילות הרכבת באזור.
בשנת 1888 ביקש ולטר גרשם את סיועו של פיירבנקס בקבלת מינוי המפלגה הרפובליקנית לשמש כמועמדה לנשיאות ארצות הברית. פעילות זו הייתה ראשית פעילותו הפוליטית של פיירבנקס, שהתמודד בשנת 1893 לסנאט של ארצות הברית. התמודדות זו לא צלחה, אך בשנת 1896 הוא נבחר וכיהן כסנאטור במשך שמונה שנים. פיירבנקס היה מקורב לנשיא ויליאם מקינלי וייעץ לו במהלך המלחמה הספרדית-אמריקאית. כמו כן, הוא שימש יו"ר הוועדה לענייני הגירה ויו"ר הוועדה לענייני רכוש ציבורי. בשנת 1898 מונה לוועדה המשותפת לארצות הברית ולבריטניה לדיון בנושאים הקשורים בקנדה.
בשנים 1905–1909 כיהן פיירבנקס כסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא תאודור רוזוולט. בתום כהונתו של רוזוולט, בחר הנשיא שלא לתמוך במועמדותו של פיירבנקס לרשת את מקומו. הוא חזר לעסוק בעריכת דין ונותר מעורב בענייני המפלגה הרפובליקנית, כאשר בשנת 1916 הוא ביקש לשמש מועמדה לנשיאות. מועמדותו כשלה, אך פיירבנקס נבחר למועמד לסגן הנשיא והתמודד לצדו של צ'ארלס אוונס יוז. לאחר כישלונם הוא שב לאינדיאנפוליס ועסק במשפטים.
ולס (אל)
במיתולוגיה הסלאבית, וֶלֶס (בסלאבית כנסייתית עתיקה: Велесъ; בקירילית: Велес; בפולנית: Weles) או ווֹלוֹס (ברוסית: Волосъ) הוא אל האדמה, הים, הנהר וגופי המים השונים, ועולם המתים. בנוסף נקשר שמו בדרקונים, בבקר, בכישוף, במוזיקאים, בעושר ובהונאה. ולס הוא יריבו של אל הרעם פֶּרוּן, וסיפור הקרב ביניהם הוא אחד מן המיתוסים החשובים במיתולוגיה הסלאבית. לא שרדו דיווחים ישירים על אודותיו, אולם בעקבות ניסיונות לשחזור את דמותו, משערים כי הוא עשוי להיות המשך ישיר של אלוהות פרוטו-הודו-אירופית, וכי דימו אותו כדמות נחשית בעלת קרניים (של פר, של אייל או של אוכל עשב מבוית אחר), ובעל זקן ארוך.
מקורות.
ולס הוא אחד האלים הסלאביים הבודדים שנמצאה עבורם עדות לפולחן בקרב כל העמים הסלאביים. הכרוניקה הרוסית הראשונה – תיעוד היסטורי המגולל את קורותיה של רוס של קייב למן המאה ה-9 ועד ה-12 – היא העדות המוקדמת והחשובה ביותר לקיומו. בכרוניקה זו נזכר מספר פעמים אל בשם ווֹלוֹס; בפעם הראשונה בהסכם שלום שנחתם במאה ה-10 בין שליטי הסלאבים המזרחיים ובין קיסרי ביזנטיון, שבו נשבעים הסלאבים לשמור על השלום בשם אלוהיהם, ווֹלוֹס ופרון. שם נזכר ווֹלוֹס כאל הבקר והאיכרים, אשר יעניש את מפירי השבועה במחלות – ולעומתו פרון מתואר כאל השולט במלחמה ומעניש באמצעות מוות בקרב. במחצית השנייה של המאה ה-10, וֶלֶס או ווֹלוֹס היה אחד משבעת האלים שפסליהם הוצבו בידי שליט קייב ולדימיר הראשון בעירו. ככל הנראה פסלו של ולס לא עמד ליד פסליהם של האחרים, בגבעה שעליה ניצבה טירתו של הנסיך, אלא נמוך יותר, בכיכר השוק בעיר עצמה. מעובדה זו ניתן ללמוד לא רק שוולס היה קשור למסחר, אלא גם שהייתה הפרדה בין פולחן האל פרון ובין זה של ולס; את מקדשיו של פרון היה הולם למקם גבוה בראש הגבעה, ומקומו של ולס היה למטה, בשפלה.
ניתן להבחין בדפוס דומה בקרב הסלאבים הדרומיים, שאצלם מופיע שמו של ולס רק בשמות מקומות (טופונימים), שהידוע שבהם הוא העיר ולס () שבמקדוניה, שעליה משקיפה הגבעה של אליאס הקדוש (), המושל ברעמים. דוגמה נוספת היא העיירה ווֹלוֹסְקוֹ (Volosko) שבקרואטיה, השוכנת על שפת הים מתחת לפסגת הר אוּצְ'קַה (), המכונה "פֶּרוּן". בקרב הסלאבים המערביים נמצא השם "ולס" בעיקר ברשומות צ'כיות מן המאה ה-15 וה-16, שבהן פירוש השם הוא דרקון או שטן.
אטימולוגיה.
הבעיה המרכזית בהתחקות אחר האטימולוגיה של שמה של אלוהות סלאבית זו, היא שמן המקורות ההיסטוריים ומשמות המקומות עולות שתי צורות של שם – ווֹלוֹס ו-וֶלֶס – וקשה לבסס את היחס ביניהן. המילים הפרוטו-סלאביות Velsъ (וֶלְס) או Volsъ (ווֹלְס) היו מתגלגלות שתיהן ל-Volosъ (ווֹלוֹס), אך לא ל-Velesъ (וֶלֶס). הצורה הסלאבית-המזרחית העתיקה, Велесъ (וֶלֶס), ידועה רק מסיפור משא מלחמת איגור (מסביבות 1200). הזהות בין השמות הללו ובין שמות המקומות כדוגמת Veles (וֶלֶס) המקדונית, Veles (וֶלֶס) האלבנית או Βελεσσα (וֶלֶסַה) היוונית עודה מוטלת בספק. פאסמר טוען כנגד הזיהוי של Veles ו-Volos, ושוקל קשר בין הראשון ובין המילה הבולגרית העתיקה velьjь ("גדול", "אדיר"). מהקודקס הלורנטי נראה כי ווֹלוֹס (Volosъ) עצמו הוא קדוש נוצרי (המופיע ברשימה לצד קדושים נוספים), אשר נקשר בדמותו של בלזיוס הקדוש (Βλασιος) – קשר המתחזק לאור טבעו של וֶלֶס כאל הבקר, ולאור תפקידו של בלזיוס כמגן המִקנה.
האטימולוגיה ההודו-אירופית של השם אינה ידועה (אין יודעים אפילו מיהי הצורה המקורית, ווֹלוֹס או וֶלֶס), אך הוצע קשר לאלה וַלָה () – יריבתו של אל הרעם הוודי אינדרה, וכן לוֶולְס (Vels) או וֶלִינַס (Velinas), שטן במיתולוגיה הבלטית, אויבו של אל הרעם הבלטי פֶּרְקוּנַס (). אפשרות אחת היא שהשם נגזר מהשורש ההודו-אירופי "wel", שפירושו "צמר" – מה שנראה הגיוני, שהרי ולס היה אל הבקר. אפשרות אחרת באשר למקור השם היא, כי הוא קשור למילים הסלאביות המתארות שור – вол או vol.
דמותו של ולס.
אויבו של פרון ומיתוס הסערה.
הפילולוגים הרוסים ויאצ'לב איבנוב () וולדימיר טופורוב () הצליחו לשחזר את הקרב המיתי בין פרון וולס, באמצעות מחקר השוואתי של מיתולוגיות הודו-אירופיות שונות ושל מספר רב של שירי עם וסיפורי עם סלאביים. מאפיין משותף לכל המיתולוגיות ההודו-אירופיות הוא סיפור על קרב בין אל הרעם ובין נחש ענק או דרקון. בגרסה הסלאבית למיתוס אל הרעם הוא פרון, בעוד ולס הוא הדרקון המתנגד לו (מה שתומך בקשר לאלה וַלָה); כן זהה ולס למפלצת השאול האטרוסקית וֶתָה (Vetha), וכן לדרקון אִילוּיַנְקַס (Illuyankas), אויבו של אל הסערה החיתי.
הסיבה לטינה שבין שני האלים היא שוולס גנב את בנו של פרון, את אשתו, או לעיתים קרובות, את הבקר שלו. בנוסף, זהו מעשה של קריאת תִּגָּר: ולס, בצורת נחש ענקי, זוחל ממערות השאול ונכרך במעלה עץ העולם הסלאבי, לעבר ממלכת השמיים של פרון. פרון משיב לוולס כגמולו, ותוקף אותו בחזיזי הברקים שלו. ולס נמלט, משנה את צורתו לעצים, לחיות או לאנשים, ולבסוף נקטל בידי פרון. במותו הטקסי, כל שגנב ולס משוחרר מגופו החבוט בצורת גשם הנופל מן השמיים. מיתוס סערה זה, כפי שהוא מכונה בידי חוקרים בימינו, הסביר לסלאבים הקדומים את חילופי העונות שלאורך השנה: העונה היבשה פורשה כתוצאותיה הכאוטיות של גנבתו של ולס; סופות וברקים נדמו כקרב שמיימי, והגשם שלאחריהם – ניצחונו של פרון על ולס, והשבתו של הסדר העולמי על כנו.