בתפקידו כיועץ ראש עיריית תל אביב לענייני קהילת הלהט"ב היה אחראי על אירועי חודש הגאווה שהתקיימו ביוני 2013, במהלכם הגיעו לישראל כ-25,000 תיירים גאים מכל רחבי העולם. יזם את הקמתו של מרכז קהילתי לנוער גאה והוביל את תחום התירות הגאה בעיר.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה ויצמן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
פעילות עסקית.
ב-2005 ייסד חברת פרסום בשם Teenk, בה הוא מכהן כמנכ"ל משותף יחד עם בן זוגו.
בין השנים 2007–2009 היה חבר דירקטוריון בחברת נכס, החברה הכלכלית של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2021 הוציא ויצמן לאור את ספר הביכורים שלו "להניע נוער" (הוצאת ספרי ניב), ספר שנועד לכל מי שמוצא עצמו מתמודד עם הניסיונות להבין את בני ובנות הנוער, בני דור ה-Z ודור האלפא. הספר גם מספק הצצה לסיפור הנעורים של ויצמן וכולל את סיפור הקמת איגי - ארגון נוער גאה ומשרד הפרסום Teenk.
חיים אישיים.
בעבר היה בן זוגו של הזמר עברי לידר. סיפור הזוגיות שלהם תואר בהרחבה בראיון היציאה מהארון של לידר בעיתון "מעריב" בדצמבר 2001, כמו גם פרידתם המתוקשרת בשנת 2006.
בשנת 2008 הכיר את בן זוגו, כפיר בנישו, לו נישא בשנת 2010 בטקס זוגיות בתל אביב, ולהם שני ילדים.
אות זכויות האדם על שם אמיל גרינצוויג
האימפריה של טרפזונטה
סיינט לורנס
אברהם הורוביץ
רבי אברהם הלוי (בן ר' שבתי) סג"ל הורוביץ (1540–1615) היה דיין ומחבר ספרות תורנית. מחשובי היוצרים בפילוסופיה יהודית ומוסר בתקופתו, וצידד בעיסוק בתחומים אלו כנגד עמיתיו.
חייו.
רבי אברהם הורוביץ בנם של רבי שבתי שפטל בן ישעיה הלוי הורוביץ ממנהיגי קהילת פראג ויוכבד בת ר' עקיבא מאובן, הוא אביו של רבי ישעיה הלוי הורוביץ (השל"ה).
רבי אברהם הורוביץ למד בתחילה בפראג, בה נולד, ולאחר מכן אצל הרמ"א בישיבתו שבקרקוב ואצל המהרש"ל בלובלין. מגדולי רבני יהדות פולין בימיו. בשנת ה'שנ"ה (1595) נבחר לשמש כדיין במדינת לבוב.
כמה מבניו עסקו אף הם ברבנות, בנו יעקב פרסם את ספרו "יש נוחלין" והגיה אותו, ובנו ישעיה נחשב לאחד מגדולי הרבנים בדורו, וידוע בשל ספרו "שני לוחות הברית".
הלב שמחה
הפני מנחם
הבית ישראל
האמרי אמת
השפת אמת
רוברט אסרף
רוברט אסרף (שמו הפרטי נכתב לעיתים בעברית כ"רובר" - כפי שהוא מבוטא בצרפתית); בערבית: روبرت الصراف; 1936, רבאט - 5 במרץ 2018) היה איש עסקים, סופר והיסטוריון, חוקר של יהדות מרוקו, כיהן כנשיא "המרכז לחקר יהדות מרוקו" בפריז ובמרוקו ונשיא האיחוד העולמי של יהודי מרוקו. אסרף מילא תפקידים חשובים ובכירים באדמיניסטרציה ובכלכלה של הממלכה המרוקנית וסייע לעיצוב פניה לאחר קבלת העצמאות. כיהן כנשיא "המרכז לחקר יהדות מרוקו" בפריז ונשיא האיחוד העולמי של יהודי מרוקו. אסרף כיהן כיועץ למלך חסן השני לענייני ישראל ובתפקידים בכירים נוספים בממלכה, שעל שרותיו ארוכות השנים זכה לעיטור הגבוה של הממלכה המרוקנית.
ביוגרפיה.
אסרף נולד ב-1936 ברבאט ועלה לבדו לישראל לאחר קום המדינה, בגיל 17 אחרי מספר חודשים, בלחצה של אמו, רחל אסרף (לבית אזוגי), שנסעה בעקבותיו עד לקיבוץ עין גב, נאלץ לחזור למרוקו כדי להשלים את לימודיו בתיכון.
ערב קבלת העצמאות של מרוקו, נסע ללמוד בפריז, באוניברסיטת סורבון, מדע המדינה ומשפטים. במהלך לימודיו שם התיידד עם הבכירים לעתיד של השלטון במרוקו, בהם חסן זמורי, לימים סגן שר הפנים. אחרי סיום לימודיו ב-1959 חזר למרוקו ועשה את ההתמחות שלו (סטאז') במשרד הפנים, תחת זמורי ולאחר מכן, קיבל מזמורי משימה כבדה של הכנת הבחירות הראשונות שנערכו במרוקו לרשויות המקומיות, שהתקיימו במאי 1960.
כאשר עבר זמורי מאוחר יותר למשרד החקלאות, הצטרף אליו אסרף. במהלך העבודה שם הכיר אסרף את נסיך הכתר, מולאי חסן (לימים המלך חסן השני) ואת עוזרו האישי של מולאי חסן, אחמד רדא גדירה, האיש מס' 2 בחשיבותו (אחרי יורש העצר), בממשלתו של מוחמד ה-5. גדירה שגם הוא התרשם מיכולותיו של אסרף, הפך אותו ליד ימינו. מאז, בכל התפקידים שגדירה מילא, הן כשר הפנים, שר החקלאות, מנהל כללי של הקבינט ועוד, היה שם אסרף, לצידם של חסן השני ושל גדירה, עד 1966.
ב-1966, פיזר חסן השני את הפרלמנט וגדירה עזב את הממשלה ואילו רוברט אסרף הפך ליועץ המשפטי של יו"ר הפרלמנט. עם זאת, לאחר תקופה מסוימת - לאחר פרישת גדירה מן הממשלה, עזב אסרף את השירות הציבורי ועבר לעולם העסקי.
בכל השנים הללו במרוקו, היה רוברט אסרף קרוב מאוד למקבלי ההחלטות בחצר המלוכה ובממשלת מרוקו והיה חשוף להתארגנות של יהודי מרוקו ובגיבוש השאיפות הציוניות שלהם. זאת, הגם שנזהר מאוד,מלקחת חלק ישיר או גלוי במגעים שהתנהלו עם הגופים היהודיים המקומיים והעולמיים שפעלו ליציאת היהודים ממרוקו. תקופה מיוחדת זו, לצד התפתחות השאיפות הציוניות והפעילות למען היציאה ממרוקו, תיאר רוברט אסרף בספרו "יהודי מרוקו בארץ ובעולם - הגירה, תפוצה וזהות".
כאשר נשבו במרוקו רוחות מאיימות בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים, עקר לפריז ואף התגורר עם משפחתו תקופה מסוימת בישראל ופתח מפעל בעיירה שדרות, במטרה לסייע לפיתוח הכלכלה דווקא בפריפריה, שאוישה ביוצאי מרוקו ולספק להם מקומות עבודה.
מספר שנים אחר כך חזר לפריז, שם החל לעבוד באחת החברות של דוד עמר, ראש הקהילה היהודית במרוקו ומהיהודים העשירים והמשפיעים ביותר. משם נקרא לשוב למרוקו, לשוב ולעבוד עם בכירי השלטון - ואף זכה להיות יועץ בכיר למלך מרוקו, חסן השני.
אסרף המשיך לעבוד בתחום הכלכלי והתמנה לתפקידים כלכליים ועשה קריירה עשירה ומלאת הישגים בקונצרן המלכותי ONA - תחילה לצידו של דוד עמר, שהיה אז מנכ"ל הקונצרן ויחד איתו פעל לביסוס מקומה של יהדות מרוקו ולצירופה לקונגרס היהודי העולמי.
תקופה זו, שהייתה החשובה בחייו מבחינה כלכלית, הגיעה לשיאה כאשר התמנה לתפקיד מנכ"ל הקונצרן. אסרף פיתח והפך את הקונצרן לקונצרן בינלאומי, שכלל עשרות חברות מקומיות ובינלאומיות וניהל עסקים חובקי עולם. במסגרת זו היה אסרף משתתף קבוע בכינוס הכלכלי בדאבוס ובכינוסים כלכליים רבים אחרים.
המלך חסן השני שהיה אדם חכם ובעל שאר רוח, ראה בבניית קשרים עם ישראל כאבן דרך חשובה לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני והטיל על רוברט אסרף את התפקיד ליצירת הקשר עם מנהיגי ישראל. ואכן, אסרף עמד מאחורי ארגון הביקור של רבין במרוקו, שהוביל לחתימת הסכם השלום עם מצרים ואחר כך, בסיועו של ידידו השר רפי אדרי, עמד מאחורי הגעתו של שמעון פרס לוועידת איפראן ב-1986 וביקורי משלחות כלכליות ואישים פוליטיים רבים מישראל.
מפעל חשוב נוסף שלו היה הקמת "האיחוד העולמי של יהודי מרוקו", שהיה בברכתו של המלך חסן השני. "האיחוד העולמי", נועד ליצור גוף אחד מרכזי, של הפעילים היהודים המרכזיים במרוקו ובתפוצותיהם של יהודי מרוקו בעולם, שערך מספר כינוסים חשובים במרוקו, בישראל ובקנדה, שהובילו להתפתחות קשרים גלויים בין ישראל למרוקו.
בחסות גוף זה הגיעה משלחת של בכירי המשק והכלכלה הישראלית, יחד עם עיתונאים בכירים, לביקור ראשון מסוגו במרוקו, ב-1984. בהקשר זה יצוין, כי ביתו של רוברט אסרף במרקש היה מוקד עליה לרגל של ישראלים רבים שהגיעו לביקור במרוקו. בבית זה, לבקשת המלך חסן השני, לן שמעון פרס, בביקורו במרוקו - בקשה שרוברט אסרף ראה בה כבוד גדול ונענה לה בחפץ לב.
תרומה נוספת שלו, היה חלקו המרכזי, ב-1992, בהעלאת עצמות הנספים באניית המעפילים "אגוז" בסיועו של השר רפאל אדרי.
רוברט אסרף היה אדם בעל מודעות היסטורית עמוקה ומחויב לקשר הדורות העמוק בין יהדות מרוקו למרוקו. ככזה, היה ציוני נלהב וגם פטריוט מרוקאי. מורכבות זו, לצד הזהות היהודית-מרוקאית שלו ויחד עם אש הציונות שבערה בו, הובילה אותו כבר ב-1974 לייסד יחד אנדרה אזולאי (לימים יועצו היהודי הקרוב של המלך חסן השני ולאחריו המלך מוחמד השישי) את הארגון "זהות ודיאלוג", שביקשה לקדם את השלום בין ישראל לעולם הערבי – אך גם לקדם את ההכרה בתרומתה העצומה של יהדות מרוקו למרוקו - אך גם לתקומתה ולבניינה של מדינת ישראל - שלא זכתה להכרה ולהערכה הראויה.
אחרי פרישתו לגמלאות, בשני העשורים האחרונים של חייו, המשיך רוברט אסרף לפתח את עסקיו הפרטיים, אך יותר מכל התמקד בעיסוקים שהיו קרובים לליבו, תקשורת, ההיסטוריה של יהדות מרוקו ופילנתרופיה.
את עיקר פעילותו ריכז בחקר וקידום מורשת יהדות מרוקו ובין השאר הקים ב-1995 את "המרכז לחקר יהדות מרוקו", מרכז אקדמי בעל שלוש שלוחות מרכזיות: ברבאט בירת מרוקו, בפריז ובירושלים. המרכז מימן מחקרים רבים שנעשו באקדמיה המרוקנית והעניק מלגות לימוד ומחקר לתלמידי מחקר מוסלמים באוניברסיטאות במרוקו - ושמו נישא עדיין לתהילה בפיהם עד היום.
רוברט אסרף היה גם לוחם גדול למען השלום בין ישראל לעולם הערבי והמוסלמי והטיף לו בכל לב ובכל פורום ולשם כך רכש את רישיון ההפעלה של תחנת רדיו יהודית בפריז, אותה קרא בשם "רדיו שלום". הוא היה בין מקימי שבועון החדשות החשוב "מאריאן" ושימש בתפקיד סגן יו"ר מועצת המנהלים של השבועון. בתוכנית הפרשנות היומית שלו ב"רדיו שלום", שידר פרשנות על הפוליטיקה הישראלית, על בסיס קטעי העיתונות שטרח לקבל מדי יום והרצה את דעותיו בנושא השלום, שאותן הרבה להביע גם במאמרים רבים בעיתונות המרוקאית.