הסולם בו בחר היידן, פה מינור, לא היה נפוץ באותה בתקופה. הוא מקנה לסימפוניה נימה מלנכולית ועמומה. היידן חוזר לסולם זה באחת מיצירותיו הידועות והקודרות יותר, הווריאציות לפסנתר בפה מינור, אשר נכתבו בנסיבות טרגיות. מאפיין נוסף של הסימפוניה הוא שהסולם פה מינור הוא סולם הטוניקה בכל הפרקים, למעט בטריו, שם מתחלף הסולם לפה מז'ור. מה שעוד תורם לאווירה הקודרת השורה על הימפוניה הוא המודולציה בה בוחר היידן; הפיתוח נוטה להתמקד בסולם הדומיננטה המינורי (דו מינור) במקום בזה המז'ורי. באופן כללי, היידן מדגיש את צליל הדומיננטה באופן בולט; כל אחד מן הפרקים פותח בו, ובמעין מוטיב של הצלילים השכנים לו: דו-רהb-סיb-דו.
הרכב הפרקים של הסימפוניה אינו שכיח; היא פותחת בפרק איטי ארוך, שלאחריו מגיע הפרק המהיר. זוהי הסימפוניה האחרונה מתוך שש סימפוניות של היידן הכתובות באופן זה. מאפיין זה, כמו גם העובדה שהסימפוניה כולה כתובה בסולם אחד, והמרקם הפוליפוני שלה, מעניקים לה לדעת חלק משומעיה אופי בארוקי.
הפרקים, כמובן למעט המינואט, כתובים בצורת סונטה.
ספורט הדמים
ספורט הדמים (באנגלית: Bloodsport) הוא סרט אמנויות לחימה בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם, שיצא לאקרנים בשנת 1988. על אף שהסרט לא הצליח בקופות בשעתו, הוא מוכר בקרב חובבי אמנויות לחימה גם בראשית המאה ה-21.
עלילת הסרט.
עלילת הסרט מבוססת על האוטוביוגרפיה השנויה במחלוקת ולא אמינה של פרנק דוקס שטען שהתחרה בתחרות עלית לאמנויות לחימה שנשמרה בסוד המכונה קומיטה. לפי הסרט, תחרות זו התרחשה בהונג קונג פעם בחמש שנים ולה שמונה שלבים.
לפי הסרט, דוקס אומן עוד מנעוריו באומנת הלחימה עתיקה על ידי מומחה לאמנויות לחימה יפני בשם סנסו טנקה אשר בחר להנחיל את הידע הרב שלו באמנויות הלחימה לדוקס לאחר שבנו היחיד נהרג.
בתחילת הסרט דוקס משרת כחייל בצבא האמריקני. לאחר שדוקס פוגש בסנסיי שלו אשר גוסס למוות, הוא נשבע בפניו שיביא לו כבוד רב בכך שיתחרה וינצח בטורניר הקומיטה בהונג קונג. בעקבות כך דוקס מחליט להשתמט מהצבא על מנת לנסוע להונג קונג ולהשתתף בטורניר.
לאחר שהוא מגיע להונג קונג דוקס מתיידד עם מתחרה אמריקאי נוסף בתחרות בשם ריי ג'קסון. דוקס גם פוגש בעיתונאית אמריקאנית בשם ג'ניס קנט אשר מנסה לדלות מידע על הטורניר החשאי. כמו כן דוקס נאלץ להערים על שני סוכני ממשל אמריקאים אשר נשלחו במיוחד להונג קונג במטרה להחזיר את דוקס לארצות הברית. ככל שהטורניר מתקדם דוקס מצליח לגבור על כל יריביו, כולל לוחם סורי בשם חוסיין שהטריד את ג'ניס, שמומחה באיגרוף תאילנדי. ברבע הגמר הוא מנצח מתאבק סומו על ידי אגרופים במפשעה. ריי נפצע קשה ברבע הגמר על ידי צ'ונג לי המתחרה הדרום-קוריאני (מגולם על ידי בולו יאנג), לוחם אכזרי אשר נוטה להטיל מומים ואף להרוג את יריביו בקרב.
ביום השלישי של התחרות בה נערכים חצי הגמר והגמר של טורניר, דוקס מנצח בחצי הגמר את פאקו, הנציג הספרדי. בחצי הגמר השני צ'ונג-לי הורג לוחם סיני במו ידיו לזעזועם של השופטים. הם מפנים לו את הגב כאות מחאה. בגמר דוקס וצ'ונג נפגשים ולאחר קרב צמוד למדי, צ'ונג-לי מבין לבסוף כי דוקס הוא לוחם חזק יותר ומשום כך הוא מעיף סיד בפניו של דוקס על מנת לעוור אותו כדי שיוכל לנצחו. אף על פי כן, דוקס מצליח להתגבר על מכשול זה באמצעות טכניקה אותה למד באימוניו והוא זוכה לבסוף בתחרות הקומיטה- כשהוא מכריח את צ'ונג להכריז על כניעה- יותר משפיל מאיבוד הכרה.
רימייק.
ב-2011 נמסר כי מתוכננת הפקת גרסה חדשה של הסרט, בבימויו של פיליפ נויס, ללא ואן דאם.
אולי האנס
ענן המחשוב
Flash Drive
פלש דרייב
המוח הכחול
המוח הכחול הוא פרויקט שהחל במאי 2005, במהלכו מנסים מדענים לייצר סימולציה ממוחשבת של מוחות יונקים, בהם המוח האנושי. מטרת הפרויקט היא להבין את מבנה המוח ואת דרכי פעולתו. את הפרויקט יסד הנרי מרקרם, ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן, שווייץ.
הפרויקט משתמש במחשב-על מסוג Blue Gene, מתוצרת חברת IBM.
בפרויקט לוקח חלק צוות ישראלי מהאוניברסיטה העברית המתמחה בחישוביות עצבית, ובראשם פרופסור עידן שגב.
בעקבות הפרויקט נולד פרויקט המוח האנושי.
וולטר מונדייל
וולטר פרדריק "פריץ" מונדייל (באנגלית: Walter Frederick "Fritz" Mondale; 5 בינואר 1928 – 19 באפריל 2021) היה פוליטיקאי, דיפלומט ועורך דין אמריקאי וחבר המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, שכיהן כסגן נשיא ארצות הברית בשנים 1977–1981 תחת הנשיא ג'ימי קרטר. בנוסף כיהן כסנאטור מטעם מדינת מינסוטה (1964–1976). הוא היה מועמדה של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1984, אולם הפסיד לנשיא רונלד רייגן שניצח ניצחון סוחף: רייגן ניצח ב-49 מדינות ומונדייל ניצח רק במדינתו, מינסוטה, ובמחוז קולומביה.
ביוגרפיה.
מונדייל נולד בציילון שבמינסוטה, וסיים את לימודיו באוניברסיטת מינסוטה ב-1951 אחרי שסיים ללמוד ב-"Macalester College". לאחר מכן הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה לפני שקיבל תואר במשפטים ב-1956. הוא נישא לג'ואן מונדייל ב-1955. לאחר מכן עבד כעורך דין במיניאפוליס, וב-1960 מינה אותו המושל אורוויל פרימן לתפקיד התובע הכללי של מינסוטה. ב-1962 נבחר לכהונה מלאה עם 60% מהקולות. לאחר היבחרו של הסנאטור יוברט האמפרי לתפקיד סגן הנשיא ב-1964 והתפטרותו מהסנאט, מונה מונדייל לסנאט. הוא נבחר לסנאט ב-1966 וב-1972, אולם התפטר ב-1976 לקראת מינויו לסגן הנשיא ב-1977. במהלך כהונתו, תמך בהגנת צרכנים, דיור הוגן, רפורמה במס וביטול ההפרדה הגזעית. הוא כיהן בוועדת צ'ארץ', ועדה שנועדה לבחון את מעורבות סוכנויות המודיעין בממשלה.
ב-1976, ג'ימי קרטר, המועמד הדמוקרטי לנשיאות, בחר במונדייל לסגנו. קרטר ומונדייל ניצחו את הנשיא ג'רלד פורד ואת עמיתו למירוץ, בוב דול. קרטר ומונדייל כיהנו כשהמצב הכלכלי היה גרוע, ועל אף ששניהם נבחרו מחדש בידי המפלגה הדמוקרטית, הם הפסידו בבחירות של 1980 לרונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש הרפובליקני. ב-1984, נבחר מונדייל למועמד מפלגתו לנשיאות וניהל מסע בחירות שתמך בפירוק נשק גרעיני, התיקון לשוויון זכויות, העלאת מיסים והקטנת החוב הלאומי.
לאחר תבוסתו, הצטרף מונדייל לפירמה לעריכת דין ולמכון לחקר יחסים בינלאומיים. הנשיא ביל קלינטון מינה אותו לשגריר ביפן ב-1993. הוא פרש ב-1996. בבחירות לסנאט ב-2002, התמודד מונדייל שוב על המושב שלו בסנאט, כשהסכים להחליף את הסנאטור פול וולסטון שנהרג בתאונת מטוס שבועיים לפני הבחירות. הוא הפסיד בהפרש זעום. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין ונותר פעיל במפלגה. מונדייל היה מרצה במשרה חלקית באוניברסיטה של מינסוטה, בבית הספר לעניינים ציבוריים על שם יוברט האמפרי.
ראשית חייו.
וולטר פרדריק מונדייל נולד בציילון שבמינסוטה, לקלאריבל הופ (לבית קוואן), מורה למוזיקה במשרה חלקית, ולתיאודור מונדייל, כומר מתודיסט. אחיו למחצה, לסטר, היה לכומר אוניטרי. סביו מצד אביו היו ממוצא נורווגי, ואילו מצד אמו, בתם של מהגרים מאונטריו, היה ממוצא אנגלי וסקוטי. שמו מתאר את האזור בנורווגיה ממנו באו סביו.
מונדייל למד בבתי ספר ציבוריים וב-"Macalester College" שבסיינט פול ולאחר מכן קיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 1951. למונדייל לא היה מספיק כסף כדי להירשם לבית ספר למשפטים, ולכן שירת בצבא ארצות הברית בעת מלחמת קוריאה במשך שנתיים בבסיס בקנטקי, בדרגת קורפורל. הוא התחתן עם ג'ואן אדמס ב-1955. בעזרת הצבא, קיבל תואר במשפטים ב-1956, גם כן מאוניברסיטת מינסוטה. בזמן לימודי המשפטים שלו שירת כפקיד בבית המשפט העליון של מינסוטה, ולאחר מכן החל להתמחות במינאפוליס למשך ארבע שנים נוספות טרם כניסתו לחיים הפוליטיים.
כניסה לפוליטיקה.
מונדייל החל להיות מעורב בפוליטיקה עוד בשנות הארבעים. בגיל עשרים, הוא סייע לארגון מסע הבחירות של יוברט האמפרי לסנאט ב-1948. האמפרי ביקש ממונדייל לארגן את המחוז השני של מינסוטה, שהיה רפובליקני. מונדייל גדל באזור והצליח להשיג להאמפרי רוב.
לאחר שעבד עם האמפרי, ניהל מונדייל מסעות בחירות עבור אורוויל פרימן. הוא סייע לפרימן במהלך ריצתו הכושלת לתפקיד המושל ב-1952, ובמהלך היבחרו לתפקיד המושל ב-1954, והיבחרו מחדש ב-1958.
בשנת 1960 מונה למשרת התובע הכללי של מיניאפוליס על ידי מושל מינסוטה פרימן, זאת לאחר התפטרות התובע הכללי הקודם. מונדייל היה בן שלושים ושתיים ועורך דין רק ארבע שנים. כעבור שנתיים נבחר לתפקיד לכהונה מלאה כשגרף 60% ממניין הקולות.
במהלך כהונתו, דן בית המשפט העליון בתיק שביסס את זכותם של הנאשמים בבתי המשפט של המדינה לעורך דין. כמה תובעים כלליים ממדינות רבות ניסו לארגן הפגנה נגד הפסיקה, אולם מונדייל ארגן הפגנת נגד, בטענה שיש להעניק לנאשמים עורכי דין. מונדייל גם המשיך בחקירת ראש עיריית מיניאפוליס לשעבר.
בוועידה הדמוקרטית הלאומית 1964, הציע מונדייל פשרה שתאפשר למפלגת החופש הדמוקרטית במיסיסיפי לקבל ייצוג בוועידה, פשרה שלא צלחה.
מונדייל היה נציג במועצת הייעוץ לצרכנים של הנשיא בין 1960 ל-1964.
סנאטור.
ב-30 בדצמבר 1964, מונה מונדייל לראשונה לסנאט של ארצות הברית, על מנת להחליף את הסנאטור יוברט האמפרי שנבחר לסגן נשיא ארצות הברית. מונדייל נבחר לכהונה מלאה ב-1966 ברוב של 54%.
ב-1972, הציע המועמד הדמוקרטי ג'ורג' מקגוורן למונדייל להיות סגנו, אולם הוא סירב. באותה השנה, נבחר מונדייל שוב לסנאט עם מעל 57% מהקולות, אף על פי שהנשיא ניקסון ניצח במינסוטה. הוא כיהן בשבעה מושבים של הקונגרס.
מדיניות.