הרעשים המלווים את הנפיחה נוצרים על ידי רטיטה של פי הטבעת, ולא על ידי תנועות של חלקי העכוז כמקובל לחשוב. הצליל משתנה בהתאם לעובי השריר הסוגר ומהירות הגז היוצא.
בנפיחה כשלעצמה אין נזק, אך הימנעות משחרור הנפיחה או כליאת הגזים בבטן עלולות לגרום לכאבים.
גורמי הנפיחה.
הנפיחה מורכבת מ-90% גזים חיצוניים ו-10% גזים פנימיים. גזים חיצוניים הם בעיקר אוויר שנשאף לתוך המעיים בתהליך העיכול, ואילו הגזים הפנימיים נוצרים במהלך העיכול או על ידי חיידקים. סוגי מזון מסוימים ידועים כיוצרי נפיחות: שעועית, בצל, בטטה, עדשים, ערמונים, כרוב, ברוקולי, שמרים מתוך לחם ועוד. מתוכם בולטת במיוחד
השעועית, בגלל האוליגוסכרידים שבה, פחמימות שעמידות בתהליך העיכול: הן עוברות דרך המעי הדק ללא שינוי הישר אל תוך המעי הגס. שם פועלים עליהן מגוון חיידקים, היוצרים שפע גזים. חסרי יכולת עיכול לקטוז האוכלים מזונות חלביים עשויים לסבול אף הם מגזים.
גורם נוסף לייצור מיותר של גז הוא לחץ פסיכולוגי. במצב כזה, לבישת בגדים צמודים כדי למנוע שחרור הנפיחה, לא רק מכאיבה, אלא גם תורמת ליצירת גז נוסף.
אדם ממוצע פולט 0.5 עד 1.5 ליטר גז ביום, ב-12 עד 25 נפיחות (ד"ר לוויט, מומחה עולמי בתחום קובע כי מספר הנפיחות הממוצע ביום הוא 10, וגם כמות של 20 ביום נחשבת טבעית ותקינה).
העניין בגורמי הנפיחה התגבר בעקבות התחלת טיסות בגובה רב ותוכניות חלל. הלחץ הנמוך, הסביבה המבודדת ולחצים פסיכולוגיים הפועלים על המשתתפים ביוזמות אלו היוו מקור לדאגה.
שיטות מניעה.
תבלינים מסוימים ידועים כמונעי נפיחה במיוחד: כמון, כוסברה וקומבו (אצה יפנית שמשמשת כתבלין).
אנשים רבים מגלים שכאשר הם מפסיקים צריכה של פחמימות מזוקקות כמו פסטה, לחם, ותפוחי אדמה, כמות הגז הנפלט בנפיחה קטנה באופן משמעותי. אורז הוא הדגן היחיד שאינו גורם לנפיחות.
אנזימים עוזרי עיכול יכולים להפחית את כמות הגז הנפלט במקרים בהם הגורם לנפיחה הוא חיידקים שניזונים מפחמימות שלא התפרקו במעי הדק והגס.
האנזימים כוללים: אלפא-גאלאקטוזידאז (אנזים לפירוק פחמימות השעועית), עמילאז, לקטאז, ליפאז, צלולאז, גלוקומילאז, פיקטינאז ואחרים, שזמינים במגוון תוספי מזון.
חומרים פרוביוטיים (יוגורט, לבן, אסידופילוס, ביפידוס וכו') או פרה-ביוטיים עשויים להפחית כמות הנפיחות על ידי שחזור אוכלוסייה מאוזנת של חיידקים במערכת העיכול, אך בצריכה מוגזמת הם עלולים להפר את האיזון ולגרום עלייה בכמות הנפיחות.
חומרים שמקטינים מתח פנים יכולים לעזור להפחית את התחושות הלא-נעימות שמלוות את הנפיחה על ידי כך שעל אף שהם לא מפחיתים את כמות הגזים, הם עוזרים להם להתמוסס במוצקים והנוזלים במערכת העיכול.
השפעות בריאותיות.
מחקר אירופאי על השפעות הנפיחה על הבריאות לא מצא הבדלים סטטיסטיים משמעותיים בבריאות של בני אדם שנופחים מעט לבין אלו שנופחים הרבה. למרות זאת, המחקר מצא שאנשים שנופחים יותר חיו חיים שמחים יותר. חרף ריבוי הדעות על הנושא, לא נמצא שום גורם ישיר לתופעה.
מומלץ לאימהות מניקות להימנע מאכילה של מזונות גורמי נפיחות מכיוון שהתינוק עלול להקיא אם יש יותר מדי גז בקיבתו.
מרכיבים.
מתאן הוא הגז הפנימי העיקרי המשתחרר. ישנם ארבעה גזים עיקריים נוספים: חנקן, מימן, פחמן דו-חמצני וחמצן. כיוון שמימן ומתאן הם גזים דליקים, חלק מהנפיחות הן דליקות. הגזים הגורמים לריח של הנפיחה מקורם בחומצה בוטירית (ריח חמאה רקובה) ותרכובות גופרית כמו מימן גופרתי ומתאנתיול (ריח כרוב רקוב) שהיא תוצאה של פירוק חלבונים.
תגובות תרבותיות.
בהרבה תרבויות, נפיחה מוגזמת נחשבת מבישה ולא מנומסת, לפעמים עד לנקודה של טאבו על הנושא ולכן זהו נושא טבעי להומור שירותים. נפיחה היא נושא הומוריסטי לאנשים מסוימים, אם בגלל הצלילים המופקים או בגלל הריחות. חלק מוצאים הומור בהדלקה של נפיחות, שעובדת היטב בגלל כמות המתאן הגדולה בנפיחה.
הרומאים סברו כי הימנעות מכוונת מנפיחה פוגעת בבריאות, ונהגו לומר כי מי שמעדיף את נימוסיו על בריאותו הוא שוטה.
התלמוד רואה בזה סימן רע או מידה רעה: "המתעטש בתפלתו סימן רע לו ויש אומרים ניכר שהוא מכוער"
נפיחה ביהדות.
כמו לרוב הנושאים מחיי היום-יום, גם לנושא הנפיחות ישנה התייחסות מפורטת ביהדות - בהלכה וגם מעט באגדה. הכינוי לכך בספרות התלמודית היא "עיטוש" או הפחה.
נפיחה בהלכה.
ההלכה היהודית אוסרת על אדם להתפלל בקרבת אדם שהפיח, ובלימוד תורה הדבר אסור אם הלומד הוא המפיח. כדברי הרמב"ם לגבי קריאת שמע ולימוד תורה:
בנוסף אף תוקנה אמירה מיוחדת לאדם המפיח באמצע תפילתו. כך כותב הרמב"ם:
אמנם, בדורות מאוחרים יותר נהגו שלא לומר נוסח זה, בפרט בציבור, מפאת הבושה שגרמה ההליכה אחורה והמגלה ברבים את עובדת הנפיחה.
כן נזכרת הנפיחה (המכונה גם "עיטוש") בדין הנהגתו של תלמיד חכם הנפנה בשדה:
איסור נוסף הוא נפיחה בשעת הנחת תפילין. חז"ל פסקו ש"תפילין צריכים גוף נקי" (ראו גם ), ומכך נגזרו איסורים נוספים: האיסור לישון בתפילין, אפילו שנה ארעית, מחשש שיפיח; וכן קביעת הגיל המינימלי שבו מניחים ילדים מתחת לגיל בר מצווה תפילין – שכן הקטן צריך לדעת "לשמור תפילין". איסור זה גם שימש הסבר למנהג להניח תפילין רק בשעת תפילת שחרית ולא כל היום, כפי שהיה מקובל בימי קדם; המנהג נומק גם בכך שקשה לשמור על "גוף נקי".
נפיחה באגדה.
גם באגדה היהודית מצינו התייחסות לנפיחות. כך מסופר על רבי אלעזר בן דורדיא, החוטא המפורסם, שחזר בתשובה בעקבות אמירה של זונה שהייתה עמו:
השפעה סביבתית.
נפיחות של צאן, כמו גם גיהוקים, הם מקור לגז חממה מסוג מתאן המעצים את אפקט החממה. הצאן בניו זילנד, למשל, אחראי למחצית מפליטת גזי החממה של מדינה זו.
ברבדוס
ברבדוס (באנגלית: Barbados) היא מדינת אי הממוקמת באוקיינוס האטלנטי, מעט מזרחה לים הקריבי. היא שוכנת על אי מקבוצת האיים האנטילים הקטנים, ממזרח לשרשרת האיים המרכזית. 434 קילומטר צפונית לוונצואלה. שטח האי הוא 431 קילומטר רבוע, ברובו מישורי נמוך, ואזורים גבוהים יותר בפנים האי. בריטניה שלטה על האי משנת 1627 עד קבלת העצמאות ב-1966.בשנים 1966–2021 הייתה ברבדוס מונרכיה חוקתית בראשות אליזבת השנייה, וב-30 בנובמבר 2021 הפכה ברבדוס לרפובליקה. בראש המדינה עומדת הנשיאה הראשונה, סנדרה מייסון.
האקלים, האדמה והנוף קבעו את הבסיס הכלכלי של ברבדוס: ייצור סוכר, ותיירות. האקלים הנוח כל ימות השנה מושך כמיליון תיירים בשנה, רובם מאמריקה ומאירופה. האקלים נוח במיוחד לגידול סוכר, ועד היום מבוססת הכלכלה על גידול סוכר ועיבודו. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה מאמץ מוצלח לגוון את הכלכלה, ופותחו ענפים חדשים ובהם בנקאות ותעשיית רכיבים אלקטרוניים.
פוליטיקה וממשל.
ברבדוס היא מדינה עצמאית מאז 30 בנובמבר 1966. עד 30 בנובמבר 2021 היא תפקדה כמונרכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית: המלכה אליזבת השנייה תפקדה כראש המדינה, שיוצגה על ידי מושל הכללי, ואת סמכויותיה הביצועיות הפעיל ראש הממשלה. ב-30 בנובמבר 2021 עברה המדינה למעמד של רפובליקה, כאשר המושלת סנדרה מייסון החליפה את המלכה אליזבת' בתור ראש המדינה. מספר הנציגים בתוך בית האספה עלה בהדרגה מ-24 נציגים עם הקמת המדינה, למספר הנוכחי – 30 מושבים.
במהלך שנות ה-90, על פי הצעה של טרינידד וטובאגו, ניסתה ברבדוס איחוד פוליטי עם טרינידד וטובאגו ועם גיאנה. הפרויקט עוכב לאחר שראש ממשלת ברבדוס דאז חלה, ומפלגת העבודה הדמוקרטית שלו הפסידה בבחירות הכלליות. עם זאת, ברבדוס המשיכה לחלוק קשר הדוק עם גיאנה וטרינידד וטובאגו.
ברבדוס מתפקדת בשיטה דו-מפלגתית: שתי המפלגות הדומיננטיות הן מפלגת העבודה הדמוקרטית ומפלגת העבודה של ברבדוס. עד שנת 2003, כל מפלגה כיהנה שתי קדנציות בהנהגה לסירוגין. בבחירות הכלליות ב-2003 ניצחה מפלגת העבודה של ברבדוס בקדנציה שלישית, וכתוצאה מכך ניהלה את משרדי הממשלה 14 שנים ברציפות, מ-1994 ועד הבחירות ב-2008.
מאז הקמתה לברבדוס היו מספר מפלגות שלישיות: תנועת הלחץ העממית, שהוקמה בתחילת שנות ה-70 והתמודדה בבחירות ב-1976; המפלגה הלאומית הדמוקרטית שהתמודדה בבחירות ב-1994; הקונגרס הדמוקרטי העממי שהתמודד בבחירות ב-2008. מלבד אלו, מספר מתמודדים עצמאים עמדו לבחירה, אך אף אחד מהן לא זכה במושב בפרלמנט.
ב-15 בספטמבר 2020, במהלך נאום מדיניות הממשלה, הכריזה המושלת הכללית דיים סנדרה מייסון כי המלכה אליזבת תחדל להיות ראש המדינה, והמדינה תהפוך לרפובליקה עד יום העצמאות ה-55 שלה ב-30 בנובמבר 2021. "הגיע הזמן להשאיר מאחור את העבר הקולוניאלי שלנו. אזרחי ברבדוס רוצים ראש מדינה משלהם".
חוק.
חוקת ברבדוס היא החוק העליון של המדינה. היועץ המשפטי לממשלה עומד בראש מערכת המשפט העצמאית. מבחינה היסטורית, חוקי ברבדוס התבססו על כולם על המשפט המקובל באנגליה, עם עיבודים מקומיים קלים. בזמן העצמאות, הפרלמנט הבריטי איבד את יכולתו לחוקק חוקים עבור ברבדוס, אבל החוקים הבריטיים והאנגליים המקובלים נותרו בתוקפם, ויחד עם צעדים אחרים שכבר אומצו על ידי הפרלמנט של ברבדוס, קם הבסיס למערכת המשפטית של המדינה החדשה.
חקיקה בברבדוס יכולה להיות מושפעת על ידי ארגונים כמו האו"ם, ארגון מדינות אמריקה, או גופים בינלאומיים אחרים שלברבדוס יש התחייבות אליהם באמנה. צעדים חדשים שהתקבלו על ידי הפרלמנט של ברבדוס, דורשים הסכמה מלכותית של המושל הכללי על מנת להפוך לחוקים.
בברבדוס, בגדי הסוואה שמורים לשימוש צבאי בלבד, ואסור לאזרחים, כולל ילדים, ללבוש אותם.
מערכת משפטית.
המערכת המשפטית של ברבדוס מורכבת ממספר גופים:
גאוגרפיה.