קולינס נולדה בעיירה גוילדפורד שבמחוז סארי, דרום-מזרח אנגליה. היא בתם של המוזיקאי הבריטי פיל קולינס ואשתו השנייה ג'יל טייוולמן ילידת בוורלי הילס, קליפורניה. יש לה שני אחים למחצה מנישואיו הראשונים של אביה; המוזיקאי סיימון קולינס והשחקנית ג'ולי קולינס. סבה מצד אמה הוא יהודי קנדי שהיגר לארצות הברית. הסב היה בעליה של רשת לבגדי גברים. הוריה התגרשו ב-1996, והיא עברה עם אמה ללוס אנג'לס.
למדה תואר ראשון בעיתונות באוניברסיטת דרום קליפורניה. כנערה, כתבה טור במגזין הנוער הבריטי "Elle girl". כתבה גם במגזינים "Seventeen", "Teen Vogue", ו"לוס אנג'לס טיימס". כתבה ספר בשם "Unfiltered: No Shame, No Regrets, Just Me" בו שיתפה על ההפרעות אכילה בנעוריה.
קריירה.
קולינס החלה לשחק בגיל שנתיים בגרסה הבריטית לקומדיית המצבים "להתבגר ולהתגבר" ועברה להתגורר בארצות הברית בגיל חמש, שם שיחקה על בימות תיאטרון.
ב-2008 הנחתה קולינס תוכנית ילדים לסיקור הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 בערוץ ניקלודאון.
ב-2009 הופיעה כשחקנית לראשונה כאורחת בשני פרקים בסדרה "90210". שיחקה בסרט "הזדמנות שנייה" את בתה התיכוניסטית של אם המשפחה אותה גילמה סנדרה בולוק.
בשנת 2011 שיחקה בסרט מותחן הערפדים "המאמין" בתפקיד לוסי אשר נחטפת על ידי חבורת ערפדים רצחנית, ובסרט "חטיפה".
בשנת 2012 שיחקה בסרט "" בתפקיד שלגיה, ושיחקה בסרט "כותבים סיפור אהבה".
בשנת 2013 גילמה את דמותה של קליירי פריי בסרט ", המבוסס על הספר הראשון בסדרת "בני הנפילים". שיחקה בסרט "המורה לאנגלית", והופיעה בווידאו קליפ לשיר "City Of Angels" של להקת 30 Seconds to Mars.
ב-2014 שיחקה את רוזי דאן בסרט "באהבה, רוזי" המבוסס על רב המכר "בקצה הקשת בענן", מאת סלייה ארון.
בשנת 2016 כיכבה קולינס בסרט "ללא חוקים" שביים וורן בייטי, לצידו של אלדן ארנרייך. על תפקידה בסרט קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 2017 כיכבה בסרט "עד העצם" לצידו של קיאנו ריבס, בו היא שיחקה אישה צעירה שנלחמת באנורקסיה. בשנת 2019 שיחקה בסרט "משפטו של טד בנדי" לצידו של זאק אפרון המגלם את הרוצח הסדרתי טד בנדי.
בשנת 2020 כיכבה בסרט הדרמה הביוגרפי של דייוויד פינצ'ר "מאנק" המבוסס על חייו של התסריטאי הרמן ג'יי. מנקייביץ' ועל מלחמתו מול הבמאי אורסון וולס על קרדיט על כתיבת התסריט של הקלאסיקה "האזרח קיין". בהמשך השנה כיכבה בסדרה מבית נטפליקס "אמילי בפריז", עליו הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה - קומדיה או מוזיקלי.
חיים אישיים.
מאז 2019 היא בזוגיות עם הבמאי והתסריטאי האמריקאי צ'ארלי מקדואל (בנו של השחקן האנגלי מלקולם מקדואל). בספטמבר 2020 הכריזו על כך שהתארסו, ולאחר מכן גם התחתנו ב-4 בספטמבר 2021.
קולינס פעילה בתחום האנטי בריונות, והחל מ-2018 היא משמשת כשגרירה של קמפיין "GO" לסיוע לילדים יתומים.
אלימות בכדורגל הישראלי
אלימות בכדורגל הישראלי מתייחסת לביטויי אלימות פיזיים ולא-פיזיים אשר מתרחשים במהלך אירועי כדורגל בישראל, בין אוהדים של קבוצות יריבות, בין אוהדים לספורטאים ואנשי סגל, בין כוחות הביטחון והאוהדים ולעיתים אף בין הספורטאים עצמם.
אלימות מילולית ופיזית על ידי אוהדים.
אלימות מילולית ופיזית על ידי אוהדים היא תופעה נפוצה המתרחשת לרוב במקרים של יריבות עזה בין קבוצות, למשל מכבי תל אביב והפועל תל אביב, בית"ר ירושלים והפועל תל אביב, ובני סכנין ובית"ר ירושלים. העונש המקובל כיום על התפרעויות אוהדים הוא משחק או מספר משחקים ללא קהל, או העמדה לדין של המתפרעים במקרים נקודתיים.
אלימות מילולית נפוצה בכדורגל הישראלי וכוללת בעיקר שירים בגנות הקבוצה היריבה ושחקניה. לעיתים כוללת האלימות המילולית שימוש במונחים מתחום השואה. אוהדי הפועל תל אביב משתמשים לעיתים בביטויים כמו "שואה למכבי" ו"מכבי נאצים". מקרי אלימות מילולית נוספים הם כאלו שמופנים כנגד אדם ספציפי, כמו מקרה בו חלק מאוהדי בית"ר שרקו בוז במהלך דקת דומייה לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין במהלך טקס מיוחד שקרא להפסקת האלימות, ומקרה בו מספר אוהדי הפועל תל אביב קראו כנגד תת ניצב אהובה תומר. אוהדי הפועל תל אביב ידועים באלימות מילולית ובשירי השטנה הפוגעניים שהם מחברים נגד קבוצות יריבות, בעיקר מכבי תל אביב, ואישים בהם ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, בלם הפועל בית שאן איתן טייב, שוער מכבי אלכסנדר אוברוב (השירים ביזו את בנו שנפגע בתאונה), רגב פנאן (כולל שירי שטנה על אביו בעת שישב שבעה) ומוני פנאן.
מקרים רבים של אלימות מסוג זה הם שירים גזעניים, בעיקר כנגד ערבים. במשך 3 עונות ברציפות, החל מעונת 2006/2007 חלה ירידה בגזענות, אך בעונת 2009/2010 חלה בה עליה מסיבית של 47%. בתודעה הציבורית נתפסים אוהדי קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים כאוהדים גזעניים עקב מספר לא מועט של מקרי אלימות מילולית ופיזית כנגד ערבים ומספר רב של שירים נגד ערבים כמו "אני שונא את סלים טועמה" (בו המשפט "אני שונא את כל הערבים") ו"מוחמד מת". מכיוון שההתפרעויות הללו הכתימו את שמם של כלל אוהדי הקבוצה, נטבע המונח "הקומץ הבית"רי", לתיאור המתפרעים. קבוצה נוספת בה נשמעות לעיתים קריאות גזעניות היא מכבי תל אביב, כמו קריאות בגנות סלים טועמה. אלימות מילולית גזענית לא רק מופנית כלפי ערבים אלא גם כנגד כהי עור כמו במקרה בו אוהדי בני סכנין קראו קריאות גזעניות לעבר שחקן בית"ר ירושלים, סמואל יבואה.
ישנם מקרים בהם הייתה אלימות פיזית בין אוהדים לבין עצמם. באחד המקרים נפצע באורח קשה אוהד הפועל תל אביב לאחר שנזרק עליו פצצת תאורה בדרבי התל אביבי מיציע אוהדי הקבוצה. במקרה אחר נדקר אוהד בית"ר ירושלים על ידי אוהד הפועל באר שבע, וקטטה המונית בין אוהדי מכבי חיפה ובית"ר ירושלים. לעיתים קרובות אלימות מצד האוהדים מתבטאת ביידוי חפצים למגרשים כשלרוב העונש על כך הוא משחק ללא קהל. במקרה אחד נזרק שלט מיציע אוהדי מ.ס. אשדוד לכיוון כר הדשא ופגע בקוון המשחק, דבר אשר גרר את הפסק המשחק והפסד טכני לטובת הקבוצה היריבה הפועל באר שבע.
בין מקרי האלימות הזכורים הנוספים ניתן למנות את השלכת בקבוק התבערה לעבר משרדי ההתאחדות לכדורגל וריסוס כתובות נאצה על ידי אוהדי בית"ר מארגון לה פמיליה. ניתן לשער כי הסיבה למקרה זה היא העובדה שבשנים האחרונות היחסים בין ההתאחדות לבית"ר לאורך השנים נחשבו לחמים בייחוד מאז כניסתו לתפקיד של יו"ר ההתאחדות אבי לוזון.
במשחקים רבים נוהגים האוהדים להשתמש באמצעים אסורים כגון חזיזים, נפצים, זיקוקי דינור אבוקות עשן ואף רימוני הלם, בדרך כלל כדי ליצור מצגי פירוטכניקה מרשימים, אך לעיתים אמצעים מסוכנים אלה פוגעים באוהדים אחרים או בשחקנים ואנשי צוות על המגרש. מקרה מפורסם של השלכת רימון הלם היה במשחק של הפועל תל אביב נגד בית"ר ירושלים במחזור ה-13 של עונת 2006/2007. בדקה ה-46 השופט הורה על בעיטת פנדל לזכות הפועל תל אביב ושלף כרטיס אדום לבלם בית"ר, דוד אמסלם. האירוע גרם להתקהלות השחקנים ברחבת בית"ר. אוהד של הפועל זרק למגרש רימון הלם שכוון לפגוע בבלם בית"ר שמעון גרשון, אך התפוצץ בסמוך לקשר הפועל יוסי אבוקסיס. אבוסקסיס נפצע וקיבל טיפול רפואי במשך כמה דקות עד ששב לעמוד על רגליו.
ב-2012 בדרבי התל אביבי בו ניצחה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב 1–0 מפנדל, גלש המשחק מהר מאוד לפסים אלימים: השופט שלף מספר רב של כרטיסים צהובים ובסיום המשחק אף הרחיק שני שחקנים של הפועל לאחר שאלה התנפלו עליו. אוהדי הפועל התמרמרו על השיפוט ועל ההפסד והחלו ליידות מוטות קרטון ופיברגלאס וחפצים אחרים למגרש. בעקבות התפרעות האוהדים, פסק בית הדין של ההתאחדות לכדורגל בישראל עונש כבד על הפועל תל אביב שכלל הפחתת 3 נקודות, קנס כספי ומספר משחקים ללא קהל.
ב-2019 לאחר שריקת הסיום במשחק בין בני סכנין למכבי פתח תקווה אוהדי סכנין החלו לזרוק כיסאות ומוטות פיברגלאס למגרש, ובמהלך קטטה ביציע נדקרו 2 אוהדי הקבוצה. בית הדין של ההתאחדות סגר את אצטדיון דוחה למשחק אחד, ובנוסף הטיל שני משחקים ללא קהל. במהלך משחק בין בית"ר תל אביב רמלה להפועל פתח תקווה התפתחה תגרה בין אוהדי 2 הקבוצות שבמהלכה אוהד תל אביב רמלה ריסס גז מדמיע ביציע. מספר דקות לאחר מכן נזרקו אבנים מחוץ לאצטדיון אל עבר יציע אוהדי פתח תקווה ומספר אוהדים נפגעו. שופט המשחק הורה על הפסקת המשחק.
תרומת שירי אוהדים לאלימות בכדורגל.
שירי אוהדים הם גבריים באופיים ובתכנם, משדרים מצ'ואיזם וולגאריות למרות הנוכחות הנשית ביציעים. יש בהם אלמנטים של נאצה, גזענות, השפלה וביזוי כלפי בני מיעוטים, כהי עור, בעלי נטיות מיניות שונות ויריבי הקבוצה בכלל. זה בא לידי ביטוי בשימוש בשפה גסה, קללות המשולבות במילות השיר, נהמות וקריאה לאלימות מפורשת המשולבת בתיאורים ציוריים ("שישרף לכם הכפר", "מוחמד מת", "שתהיה שואה למכבי") והכל בניגון נעימות מוזיקליות מוכרות וידועות.
תוכנית 'בועטים את האלימות והגזענות מהמגרשים' של הקרן החדשה לישראל מוציאה מדי שבוע דו"ח המסכם את האירועים החריגים והחיוביים במשחקי ליגת העל. הדו"ח מופק בעזרת המשקיפים של התכנית הנשלחים מדי שבוע למשחקי הקבוצות השונות ומדווחים על האירועים לרבות ציטוטים משירי אוהדים המעבירים מסרים אלימים.