בשנת 1837 התגייס פרידריך וילהלם לצבא נסיכות הבוחר מהסן, ובשנת 1839 החל את לימודיו באוניברסיטת בון, שם למד במשך שנתיים. בשנת 1842 חצה פרידריך וילהלם את הים התיכון לעבר קונסטנטינופול על גבי פריגטה דנית, בשנת 1843 הועלה לדרגת גנרל מיור ובשנת 1851 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
בשנת 1843 ביקר פרידריך וילהלם ברוסיה והתאהב שם באלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, על אף שמלכתחילה הציעו לו את אחותה אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, וב-28 בינואר 1844 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג. זמן קצר לאחר הנישואים חלתה אלכסנדרה בשחפת, וכתוצאה מכך הסתבך ההריון שלה, והיא ילדה את בנה 3 חודשים לפני הזמן, וזמן קצר לאחר מכן מתו שניהם.
בשנת 1849 הוצב פרידריך וילהלם כצוער על אה"מ קלאופטרה (1835), ולאחר מכן הוצב בסינגפור על אה"מ מיינדר (1840), ובהמשך הוצב על אה"מ ריינרד (1848).
ב-26 במאי 1853 התחתן פרידריך וילהלם עם אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של קרל, נסיך פרוסיה ומריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנה נולדו לו 6 ילדים. פרידריך וילהלם לא נקשר אף פעם רגשית לאשתו השנייה, עקב צערו על מות אשתו הראשונה, שמכך לא התאושש עד מותו.
בשנת 1875 מת פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן, ומכיוון שילדיו היו מנישואים מורגנטיים ירש פרידריך וילהלם את תאריו. ב-14 באוקטובר 1884 מת פרידריך וילהלם בפרנקפורט, ובנו פרידריך וילהלם, נסיך הסן ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-28 בינואר 1844 התחתן פרידריך וילהלם עם אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, ממנה נולד לו רק ילד אחד שמת תוך זמן קצר:
ב-26 במאי 1853 התחתן פרידריך וילהלם עם אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של קרל, נסיך פרוסיה ומריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
פינגווין שחור רגל
יעדים לפיתוח בר-קיימא
קוזמה פודלאס
קוזמה פיוטרוביץ' פודלאס (; 29 באוקטובר 1893 - 25 במאי 1942) היה גנרל לייטננט בצבא האדום אשר פיקד על ארמיות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פודלאס נולד למשפחה ממוצא אוקראיני ב-29 באוקטובר 1893 במחוז סורסקי שבאימפריה הרוסית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בחזית המזרחית כמש"ק וכמפקד מחלקה. ב-1917 עזב את הצבא הקיסרי, וב-1918 התגייס לצבא האדום. הוא לחם עמו במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד גדוד. ב-1921 מונה למפקד בריגדה, והשתתף עמה בדיכוי מרד טמבוב. הוא למד באקדמיה הצבאית פרונזה, וב-1 בדצמבר 1929 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-27, וב-15 באוגוסט 1936 הועבר לפקד על הקורפוס ה-23. ביולי 1938 הוא התמנה למפקד ארמיית החוף, ולחם עמה בקרב אגם חסן. תפקדו במהלך הקרב זכה לביקורות שליליות ביותר מצד גריגורי שטרן, והוא נשפט ונידון למאסר של חמש שנים במחנה עבודה עם שלילת הזכויות הפוליטיות במשך שלוש שנים. עם זאת, באפריל 1940 הוא זכה לחנינה, ובאוגוסט של אותה שנה חזר לשירות פעיל ומונה למפקד דיוויזיה. בנובמבר של אותה שנה מונה למפקח הכוחות הרגלים במחוז הצבאי קייב.
מלחמת העולם השנייה.
עם פתיחת המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941 מונה פודלאס לסגן מפקד החזית הדרום-מערבית. ב-5 באוגוסט של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-40, וב-12 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל מאיור. יחד עם הארמייה שלו, הוא ניסה ללא הצלחה לבלום את התקדמות קבוצת הפאנצר גודריאן לכיוון מוסקבה. ב-22 באוקטובר הוענק לו עיטור לנין, וב-9 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל לייטננט. ב-12 בפברואר 1942 הוא הועבר לפקד על הארמייה ה-57 ולחם עמה בקרב חרקוב השני. לאחר שכוחותיו כותרו, הוא התאבד כדי לא ליפול בשבי. על פי גרסאות אחרות הוא נהרג במהלך פעולה ב-25 במאי 1942. הוא היה בן 48 במותו.
בנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב, מוזכר פודלאס בתור אחד מהגנרלים שסטלין דן על לא עוול בכפם במסגרת הטיהורים הגדולים.
פינגווין ישר ציצה
רוברט טאפט
רוברט אלפונסו טאפט (באנגלית: Robert Alfonso Taft; 8 בספטמבר 1889 - 31 ביולי 1953) היה ממנהיגיה הבולטים של התנועה השמרנית בארצות הברית, מנהיג הרוב בסנאט ומתמודד על הנשיאות, ששירת כסנאטור מטעם מדינת אוהיו מ-1939 עד למותו ב-1953. כמנהיגה של משפחת טאפט הרפובליקנית, הוא היה בנו הבכור של ויליאם הווארד טאפט, נשיאה ה-27 של ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון העשירי במספר.
טאפט היה מתנגד נחוש למדיניות הניו דיל של פרנקלין דלאנו רוזוולט, והוביל קואליציה שמרנית שהצליחה לחסום חלק מהמדיניות.
טאפט הוביל את הקואליציה השמרנית שלו בחסימת כוחם של האיגודים המקצועיים. הוא תמך במדיניות חוץ בדלנית. הוא לא הצליח לזכות במועמדות הרפובליקנית ב-1940, 1948 ו-1952. במהלך אותה התקופה הוא לחם מול מושל ניו יורק, תומאס דיואי (מנהיג האגף המזרחי והמתון של המפלגה) על השליטה במפלגה. טאפט היה כנה, אמיץ וחכם, אולם היה חסר יכולת לנהל את יחסי הציבור שלו. ב-1957, נבחר על ידי ועדה דו-מפלגתית של סנאטורים בראשות ג'ון פיצג'רלד קנדי, יחד עם דניאל ובסטר, הנרי קליי, ג'ון קלהון ורוברט לה פולט, כאחד מחמישה סנאטורים גדולים שדיוקנותיהם ייתלו באולם קבלות הפנים של הסנאט.
משפחתו ולימודיו.
טאפט נולד בסינסינטי, אוהיו, לאחת מהמשפחות הבולטות ביותר בפוליטיקה האמריקנית. הוא היה נכדו של התובע הכללי של ארצות הברית ומזכיר המלחמה, אלפונסו טאפט, ובנם של הנשיא ונשיא בית המשפט העליון, ויליאם הווארד טאפט והלן לואיז "נלי" הרון. אחיו הקטן, צ'ארלס, היה ראש עיריית סינסינטי וניסה להתמודד על תפקיד מושל אוהיו ב-1952. בתור ילד שהה ארבע שנים בפיליפינים, שם שירת אביו כמושל צבאי. הוא היה התלמיד המצטיין בבית הספר שניהל דודו באוניברסיטת ייל (1910) ובבית הספר למשפטים בהרווארד (1913). הוא היה חבר, כמו אביו, באחוות הגולגולת והעצמות וערך את העיתון הבית ספרי. ב-1913, היה התלמיד המצטיין בבחינות לעריכת דין של המדינה. הוא עבד בעריכת דין במשך ארבע שנים בפירמה פרטית בסינסינטי. לאחר שנתיים בוושינגטון בהן עבד במנהל המזון והתרופות האמריקאי, הוא חזר לסינסינטי ופתח משרד לעריכת דין. ב-1924, הוא ואחיו צ'ארלס הקימו משרד לעריכת דין שהמשיך לעסוק בו עד מותו.
ב-17 באוקטובר 1914, נישא למרתה וויטון באוורס (1889–1958). טאפט עצמו היה אינטלקטואל קר ומרוחק, בניגוד למוחצנות של אשתו, שהזכירה יותר את אמו. במאי 1950, סבלה מרתה משבץ ונותרה מרותקת לכיסא גלגלים. הייתה זו המכה הקשה ביותר בחייו האישיים של טאפט. טאפט דאג לאשתו והתקשר אליה בכל לילה. היו להם ארבעה בנים: ויליאם השלישי (1915–1991) שהיה שגריר באירלנד, רוברט טאפט ג'וניור (1917-1993) שנבחר גם הוא לסנאט, לויד באוורס (1923–1985) שעבד כבנקאי בסינסינטי, והוראס דווייט (1925–1983) שהיה לפרופסור בפיזיקה בייל. שניים מנכדיהם הם רוברט אלפונסו "בוב" השלישי (נולד ב-1942), שהיה מושל אוהיו בין 1999 ל-2007, והשני הוא ויליאם הווארד טאפט הרביעי (נולד ב-1945), סגן מזכיר ההגנה האמריקני בין 1984 ל-1989.
ב-1917, קנו טאפט ואשתו חווה בגודל 190,000 מטר רבוע בפרוור בסינסינטי. החווה הייתה ביתו של טאפט לשארית חייו. הם הפכו את החווה הקטנה לאחוזה בת שישה עשר חדרים. טאפט גידל תותים אספרגוס ותפוחי אדמה ומכר אותם. בקיץ נפש עם אשתו וילדיו בבית הקיץ שלו בקוויבק. למרות שהיה חבר בכנסייה האפיסקופלית, הוא לא היה דתי במיוחד ואהב לשחק גולף בימי ראשון.
תחילת הקריירה הציבורית.
כשארצות הברית נכנסה אל מלחמת העולם הראשונה באפריל, 1917, ניסה טאפט להצטרף לצבא אולם נדחה בשל קוצר ראייה. במקום, הוא הצטרף אל הצוות המשפטי של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, שם פגש את הרברט הובר, שהפך לדמות נערצת עבורו. ב-1918 ו-1919, היה בפריז כיועץ משפטי למנהל הסיוע האמריקני, הסוכנות של הובר לצורך אספקת מזון לאירופה מוכת המלחמה. הוא לא סמך על הביורוקרטיה הממשלתית וטען שהייתה לא יעילה ופוגעת בזכויות היחיד, עיקרון שתמך בו כל הקריירה שלו. הוא חזר לסינסינטי בסוף 1919, ניסה להריץ את הובר לנשיאות ב-1920, ופתח פירמת עריכת דין חדשה עם אחיו צ'ארלס. ב-1920 נבחר לבית הנבחרים של אוהיו, ושירת כיושב ראש הבית ב-1926. ב-1930 נבחר לסנאט של אוהיו, אולם הובס בניסיונו להיבחר מחדש ב-1932. היה זה ההפסד היחיד בבחירות בקריירה שלו. הוא היה מתנגד תקיף אל הקו קלוקס קלאן והתנגד לחוק היובש. ב-1925 התנגד לחוק שקידמו חברי מועצת אוהיו שהיו חברי קלאן, שאסר על ריקודים בימי ראשון, והוביל מאבק נגד חוק שנועד לדרוש מבתי הספר הציבוריים של אוהיו לקרוא לפחות עשרה פסוקים מהתנ"ך בכל יום בשיעורים. בנאומו נגד החוק, טען טאפט שעל הדת להישאר בכנסייה ולא בבתי הספר, ולמרות שהתנ"ך היה ספר נפלא, הדת היה המרכיב הבולט בו. החוק עבר למרות התנגדותו של טאפט, אולם מושל אוהיו הטיל עליו וטו.
במהלך תקופתו במועצה המחוקקת של אוהיו ניסה טאפט לבצע רפורמה בחוקי המס המיושנים של המדינה.
בשנות העשרים והשלושים, היה טאפט דמות חזקה בפוליטיקה המקומית, והיה ידוע כרפובליקני נאמן. הוא לא היה דובר מבריק או כריזמטי, אולם היה פוליטיקאי נמרץ ומלומד שהרשים את תומכיו ויריביו.
נאמנותו לפוליטיקאים השמרנים ששלטו במפלגה באוהיו עזרה לו, בניגוד לאחיו, צ'ארלס, שנחשב לליברל במפלגה. למרות הבדליהם הפוליטיים, צ'ארלס תמך באחיו במהלך ניסיונותיו להיבחר לנשיאות.
סנאטור.