הממשלה שכוננה ב-22 במרץ 1848 כונתה "ממשלת מרץ". ב-16 בנובמבר אותה שנה היא הוחלפה ב"ממשלת נובמבר" שבתורה הוחלפה ב-13 ביולי 1851 ב"ממשלת יולי", ששוב הוחלפה ב"ממשלת אוקטובר" ב-18 באוקטובר 1851, כולן בראשותו של מולטקה. ממשלה זו, שבמקור הייתה ממשלה שמרנית-ליברלית, הפכה בהדרגה להיות יותר ויותר שמרנית, הן בשל ירידת כוחם של הליברלים והן בשל לחץ מבחוץ.
ב-27 בינואר 1852 החליף כריסטיאן אלברכט בלום את מולטקה בתפקידו.
חייו האישיים.
מולטקה היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה פרדריקה לואיז קנוט שחיה בין השנים 1797 – 1819. לאחר מותה הוא נשא לאישה את מארי אליזבט קנוט (1791 – 1851), אחותה של אשתו הראשונה ולזוג נולדו שני בנים, פרדריק וכריסטיאן.
אדם וילהלם מולטקה מת ב-15 בפברואר 1864 בקופנהגן והוא נטמן בקפלה המשפחתית בכנסייה שבעיירה קרייס.
בית הורד
ים סומוב
ים סומוב (באנגלית: Somov Sea; ברוסית: Море Сомова) הוא השם המוצע לים שולי, בדרום האוקיינוס הדרומי לחופי מזרח אנטארקטיקה.
הים גובל בחוף אואטס (ארץ אואטס), ארץ ויקטוריה, ובחוף ג'ורג' החמישי, בין 150 ל -170 מעלות מזרח.
ממערב לים סומוב נמצא ים ד'אורוויל, וממזרח לים סומוב (מזרחית לכף אדייר) נמצא ים רוס.
שטחו של ים מוצע זה 1,150,000 קמ"ר, ועומקו מגיע ל-3,000 מטרים מתחת לפני הים.
איי באלני נמצאים 240 צפונית לחוף אנטארקטיקה, בשטח ים סומוב.
היסטוריה.
בשנת 2002, הציעה רוסיה לארגון ההידרוגרפי הבינלאומי את השם לאזור זה בטיוטה, אשר לא אושרה על ידי הארגון ההידרוגפי הבינלאומי (וכל עוד אישור זה לא ניתן, השם אינו רשמי). שמו של ים זו מופיע במפות ואטלסים רוסיים, אך לא במפות של נשיונל ג'יאוגרפיק (החברה הגאוגרפית הלאומית של ארצות הברית).
מקור השם.
שמו המוצע של ים סומוב, הוא על שמו של האוקיינוגרף וחוקר הקוטב הרוסי מיכאיל סומוב (Михаил Михайлович Сомов), אשר בין השנים 1955 ו- 1957 היה מפקד המשלחת הסובייטית באנטארקטיקה.
לקריאה נוספת.
• V. N. Botnikov, Ya. P. Koblents, Ye. S. Korotkevich, Identification of a new marginal sea in the Antarctic, Polar Geography, Volume 2, 1978 - Issue 1
הנס הכלכלי היפני
הנס הכלכלי היפני הוא כינוי לתקופת השיא של הצמיחה הכלכלית ביפן בתקופה שבין השנים שאחרי מלחמת העולם השנייה לתום המלחמה הקרה. במהלך הגאות הכלכלית, יפן הפכה במהירות לכלכלה השנייה בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית). בשנות התשעים החלה הדמוגרפיה ביפן לשרור בקפאון, וכוח העבודה כבר לא התרחב, כפי שהיה בעשורים הקודמים, אף על פי שפריון העבודה נותר גבוה.
נס כלכלי זה התרחש בעיקר בשל ההתערבות הכלכלית של ממשלת יפן ובחלקו הודות לסיוע של תוכנית מרשל האמריקאית. לאחר מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית הקימה נוכחות משמעותית ביפן כדי להאט את הרחבת ההשפעה הסובייטית באוקיינוס השקט. ארצות הברית הייתה מודאגת גם מצמיחתה של הכלכלה היפנית, כי היה סיכון אחרי מלחמת העולם השנייה, שאוכלוסייה יפנית אומללה וענייה תפנה לתמיכה לקומוניזם ובכך תבטיח את השליטה הסובייטית על האוקיינוס השקט.
המאפיינים הייחודיים של הכלכלה היפנית בשנות "הנס הכלכלי" כללו: שיתוף פעולה של יצרנים, ספקים, מפיצים ובנקים בקבוצות קרובות סגורות בשם קיירטסו, האיגודים המקצועיים החזקים, יחסים טובים עם פקידים ממשלתיים, והערובה לתעסוקה לכל החיים ( "shoshshin koyō" ) בתאגידים גדולים ומפעלי צווארון כחול.
תרומות ממשלתיות.
ההתאוששות הפיננסית היפנית נמשכה גם לאחר עזיבת כוחות הכיבוש האמריקאים את יפן ב-1952, והבריחה הכלכלית שנגרמה על ידי מלחמת קוריאה שככה. הכלכלה היפנית שרדה את המיתון העמוק שנגרם כתוצאה מירידת בתשלומים מארצות הברית לרכישות צבאיות והמשיכה לצבור רווחים. בסוף שנות ה-60 עלתה יפן מאפר מלחמת העולם השנייה והשיגה התאוששות כלכלית מהירה ומדהימה. ממשלת יפן תרמה ל״נס הכלכלי״ היפני שלאחר המלחמה על ידי עידוד הצמיחה של הסקטור הפרטי, תחילה על ידי הנהגת תקנות ופרוטקציוניזם, ניהלו ביעילות משברים כלכליים ומאוחר יותר התמקדו בהרחבת הסחר.
היסטוריה.
הקדמה.
הנס הכלכלי היפני מתייחס לגידול המשמעותי בכלכלת יפן בתקופה שבין סוף מלחמת העולם השנייה לבין סוף המלחמה הקרה (1945 – 1991). ניתן לחלק את הנס הכלכלי לארבעה שלבים: ההתאוששות (1946 – 1954), העלייה הגבוהה (1955 – 1972), העלייה המתמדת (1972 – 1992) והעלייה הנמוכה (1992 – 2017).
למרות הנזק הרב מהטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ופשיטות אחרות של בעלות הברית על יפן במהלך מלחמת העולם השנייה, יפן הצליחה להתאושש מהטראומה של מלחמת העולם השנייה, והצליחה להפוך לישות הכלכלית השנייה בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית) ב־1960. עם זאת, לאחר שלושה עשורים חוותה יפן את מה שמכונה "מיתון בצמיחה", שכן ארצות הברית הטילה מדיניות הגנה כלכלית על דיכוי הייצור היפני והכריחה את יפן לייסף את הין. במניעת דיכוי נוסף, יפן שיפרה מאוד את ההתקדמות הטכנולוגית שלה והעלתה את הערך של היין, שכן לפיחות, היין היה מביא סיכון נוסף והשפעה מדכאת על המסחר. התחזקות הין הובילה למיתון כלכלי משמעותי בשנת 1980. כדי להקל על השפעת המיתון, הטילה יפן שורה של מדיניות כלכלית ופיננסית על מנת לעורר את הביקושים המקומיים. אף על פי כן, כלכלת הבועה שהתרחשה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים והמדיניות הדפלציונית שלאחר מכן הרסו את הכלכלה היפנית. לאחר המדיניות הדפלציונית, הכלכלה היפנית עברה תקופה של תקופת עלייה נמוכה שנמשכה עד היום.
שלב ההבראה (1946 – 1954).
יפן נפצעה קשות במלחמת העולם השנייה. למשל, בזמן המלחמה, "תעשיית הכותנה היפאנית הובאה על ברכיה עד סוף מלחמת העולם השנייה, שני שלישים של תעשיית צמר הגפן מלפני המלחמה, נגזלו על ידי מנהלי המלחמה, והפצצות והרס של אזורים עירוניים גרמו להמשך אובדן של 14 אחוז מקיבולת אריגה". עם זאת, היכולת של התאוששות שהדהים את העולם, להרוויח את התואר של "הנס הכלכלי היפני". באופן כללי, כל מדינה חוותה מידה מסוימת של צמיחה תעשייתית בתקופה שלאחר המלחמה, אותן מדינות שהשיגו ירידה כבדה בתפוקה התעשייתית עקב נזקי מלחמה כמו יפן, מערב גרמניה ואיטליה, השיגו התאוששות מהירה ביותר. במקרה של יפן, הייצור התעשייתי ירד ב -1946 ל -27.6% מהתקופה שלפני המלחמה, אך התאושש ב -1951 והגיע ל -350% ב -1960.
אחת הסיבות להחלמה מהירה של יפן מטראומת המלחמה הייתה הרפורמה הכלכלית המוצלחת של הממשלה. הגוף הממשלתי שעסק בעיקר במדיניות התעשייתית ביפן היה משרד המסחר והתעשייה. אחד הרפורמות הכלכליות הגדולות היה לאמץ את "מצב ייצור משופע" (傾斜 生産"方式 keisha seisan hoshiki" ). "מצב ייצור משופע" מתייחס לייצור שנוטה בעיקר להתמקד בייצור של חומרי גלם כולל פלדה, פחם וכותנה. ייצור טקסטיל הכבושים יותר מ 23.9% מכלל הייצור התעשייתי. יתר על כן, כדי לעורר את הייצור, הממשלה היפנית תמכה בגיוס חדש של העבודה, במיוחד העבודה הנשית. על ידי הגברת הגיוס של עבודת נשים, יפן הצליחה להתאושש מן ההרס. חקיקת הגיוס כללה שלושה מרכיבים: המגבלה על גיוס אזורי והעברת עובדים, איסור על גיוס ישיר של עוזבי בתי ספר חדשים, וגיוס ישיר של יוצאי בתי ספר לפי תקנות מפורטות מפורשות של משרד העבודה.
הסיבה השנייה המהווה את ההתאוששות המהירה של יפן ממלחמת העולם השנייה הייתה פרוץ מלחמת קוריאה. כאשר ארצות הברית השתתפה בסכסוך בחצי האי הקוריאני, היא פנתה לכלכלת יפן לרכישת ציוד ואספקה משום שהלוגיסטיקה של המשלוחים מארצות הברית הפכה במהרה לבעיה משמעותית עבור הצבא. התעשייה היפנית סיפקה במהרה את התחמושת הנדרשת ולוגיסטיקה לכוחות האמריקאיים הנלחמים בקוריאה. הביקוש עורר את הכלכלה היפנית, שאיפשר לה להתאושש במהירות מחורבן המלחמת באוקיינוס השקט ולספק את הבסיס להתרחבות המהירה שאמורה הייתה להתרחש.
שלב ההאצה (1954 – 1972).
לאחר שקיבלה תמיכה מארצות הברית וביצעה רפורמות כלכליות מקומיות, יפן הצליחה להמריא משנות החמישים ועד לשנות השבעים. יתר על כן, יפן השלימה גם את תהליך התיעוש שלה והפכה לאחת המדינות המפותחות הראשונות במזרח אסיה. שנתון כלכלי יפני מ 1967 עד 1971 מראה סימניה לעלייה משמעותית בפעילות הכלכלית. הסיבות להשלמת התיעוש ביפן הן גם מסובכות, והמאפיין העיקרי של תקופה זו הוא השפעת המדיניות הממשלתית של ממשל הייאטו איקדה, צריכה עצומה וייצוא עצום.
ב -1954 נכנסה לתוקף מערכת הכלכלה של משרד המסחר והתעשייה היפני(MITI) משנת 1949 ועד 1953. ראש הממשלה הייאטו איקדה, שג'ונסון מכנה "האדריכל היחיד החשוב ביותר של הנס הכלכלי היפני", המשיך במדיניות של תיעוש כבד. מדיניות זו הביאה להופעה של "עודף ההלוואות" (נוהג הממשיך כיום), שבו הבנק המרכזי של יפן מנפיק הלוואות לבנקים עירוניים, אשר בתורם נותנים הלוואות לקונגלומרטים תעשייתיים. מאחר שהיה מחסור בהון ביפן, הלווים התעשייתיים לוו מעבר ליכולתם לפרוע, לעיתים קרובות מעבר לערכם הנקי, וגרמו לבנקים העירוניים ללוות יתר מהבנק המרכזי של יפן. זה נתן לבנק הלאומי של יפן שליטה מלאה על הבנקים המקומיים התלויים.
מערכת ההשערות יתר על המידה, בשילוב עם הרפיית חוקי האנטי- מונופול של הממשלה (שריד של שליטה ב- SCAP), הובילה גם להופעתן מחדש של קבוצות קונגלומרטיות בשם "קיירטסו" ששיקפו את הקונגלומרטים בתקופת המלחמה, או "zaibatsu" . בהנהגת שיפורים כלכליים של אנשי עסקים ביעילות הקצאת משאבים והפכה לכוח תחרותי בינלאומי.