לאחר שחרורו מונה ב-1984 למנכ"ל המועצה המקומית רמת השרון. ב-1987 מונה לסגן מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעקבות פרישתו הכפויה של אלי עשת מונה ב-1993 למנכ"ל העירייה. הוא כיהן בתפקיד עד 1999. לאחר מכן התמודד על ראשות מועצת רמת השרון אך הפסיד בהפרש זעום של 10 קולות לגבי פארן וכיהן כחבר מועצה. שימש מנכ"ל בפועל של חברת השיכון "חלמיש". בבחירות ב-2003 התמודד פעם נוספת ולאחר ההפסד מונה לסגן וממלא מקום ראש העירייה יצחק רוכברגר.
נפטר ממחלת הסרטן ב-2011. היה נשוי לנימה ואב לשלושה בנים ובת. נטמן בבית העלמין ברמת השרון. לאחר מותו נקרא על שמו בית ספר יסודי בשכונת נווה גן ברמת השרון.
גרינוויל (קרוליינה הצפונית)
גרינוויל (באנגלית: Greenville) היא בירת מחוז פיט במדינת קרוליינה הצפונית בארצות הברית. בעיר מתגוררים כ-92,000 תושבים (נכון ל-2019), והיא העיר העשירית בגודלה בקרוליינה הצפונית.
היסטוריה.
גרינוויל נוסדה ב-1771 כמרטינסבורו, על שם מושל קרוליינה הצפונית באותו זמן ג'וזאיה מרטין. ב-1774 העיירה הועברה למיקומה הנוכחי, על הגדה הדרומית של נהר טר (Tar) ובמרחק של 5 קילומטרים מהמיקום המקורי. ב-1786, לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שם העיירה שונה ל"גרינסוויל", כהוקרה לגנרל האמריקאי נתנאל גרין. בהמשך השם קוצר לשם הנוכחי, גרינוויל.
במחצית השנייה של המאה ה-19 גרינוויל הפכה למרכז ייצוא אזורי של כותנה וטבק, שהועברו בנהר טר אל האוקיינוס האטלנטי. כעבור מאה שנים העיר התחילה לעבור תהליך תיעוש והוקמו בה מפעלים רבים.
ב-1999 הוריקן פלויד גרם לכך שנהר טר עלה עד גדותיו והעיר הוצפה, אך לא היו נפגעים בנפש.
חינוך.
בעיר נמצאת אוניברסיטת מזרח קרוליינה (East Carolina University), אחת האוניברסיטאות הגדולות בקרוליינה הצפונית, ועוד מספר מכללות.
תחבורה.
את העיר משרת שדה התעופה פיט-גרינוויל המציע טיסות לעיר שארלוט במערב קרוליינה הצפונית. השדה נמצא במרחק של 3 קילומטרים צפונית למרכז גרינוויל.
גרינוויל (צפון קרוליינה)
אנדרטת ולינגטון (דבלין)
אנדרטת ולינגטון (באנגלית: Wellington Testimonial באירית: Teistiméireacht Wellington) היא אנדרטה בצורת אובליסק שנועדה להנצחת ארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון, אשר הוקמה בפיניקס פארק שבדבלין, אירלנד. גובה האובליסק הוא 62 מטרים, ולפיכך הוא נחשב לגבוה ביותר באירופה והשני בגובהו בעולם.
האנדרטה ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של פיניקס פארק, בין דרך קונינגהאם מדרום לשדרות צ'סטרפיילד (החוצה את הפארק) מצפון. במרחק כ-80 מטרים מהאנדרטה ומצידה השני של דרך קונינגהאם, עובר נהר הליפי החוצה את העיר דבלין. בנוסף, בקרבת האנדרטה ממוקמות תחנת הרכבת יוסטון, בניין בית המשפט העליון ומפקדת הצבא.
הקמה ועיצוב האנדרטה.
האנדרטה הוקמה מתוך כוונה להנציח את תרומתו של ארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון, כשנתיים לאחר שעמד בראש הקואליציה שהביסה את נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו, והפך כך לאחד מהגיבורים הצבאיים החשובים של בריטניה בתקופה. בתקופה זו הוקמו מספר אתרים לציון הניצחון, ורבים מהם התרכזו בדמותו של ולינגטון. חשיבות ההקמה של אנדרטה לכבודו בדבלין נובעת מכך שזו עיר הולדתו. העבודה על האנדרטה התחילה בשנת 1817 בעיצובו של האדריכל האנגלי סר רוברט סמירק, אך בשנת 1820 נגמרו התקציבים לבנייתה והיא נותרה בלתי גמורה למשך מספר עשורים. רק ב-18 ביוני 1861 האנדרטה הושלמה ונפתחה לציבור.
כשהעבודה על האנדרטה החלה, היא יועדה להיות אנדרטה לכבוד ולינגטון (Testimonial), אך היא הושלמה לבסוף רק כעשור אחרי שנפטר, ולכן נחשבה אנדרטה לזכרו (Monument). בנוסף, בתוכנית המקורית לצד האובליסק היה מיועד להיות פסל ברונזה של ולינגטון רכוב על סוס, אך בעיות תקציב הביאו לביטול תוכנית זו.
לאורך ארבע הדפנות של בסיס האובליסק ישנם ארבעה לוחות ברונזה, הראשון מכיל כתובת לזכרו בעוד ששלושת האחרים מכילים תבליטים המתארים חלקים חשובים בחייו; 'חופש דתי ואזרחי' (של הפסל ג'ון הוגאן), 'ווטרלו' (של הפסל תומאס פארל) ו-'מלחמות הודו' (של הפסל ג'וסף רובינסון קירק). לוחות הברונזה נוצרו מתותחים שנלקחו שלל במהלך קרב ווטרלו (נוהג נפוץ בתקופה).
על שם האנדרטה נקראת גם 'דרך ולינגטון' אשר עוברת בסמוך לה בתוך הפארק.
מלחמות דיאדוכים
גראף רייס
פיתון
פורט ויין
פורט ויין (באנגלית: Fort Wayne) היא בירת מחוז אלן במדינת אינדיאנה בארצות הברית. העיר נמצאת בצפון-מזרח אינדיאנה, בקרבת המקום בו נשפכים הנהרות סנט מריס וסנט ג'וזף לנהר מאמי. בעיר מתגוררים כ-250,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודל אוכלוסייתה באינדיאנה, אחרי הבירה אינדיאנפוליס. במטרופולין של העיר מתגוררים כ-415,000 איש (נכון ל-2010).
היסטוריה.
הראשונים שהתיישבו במקום היו בני שבט המיאמי הילידי. באמצע המאה ה-17 הם הקימו במקום בו נמצאת כיום פורט ויין את קקיונגה, שהייתה בירתם.
בשנות ה-80 של המאה ה-17 הגיעו למקום סוחרים צרפתים שהקימו תחנת מסחר ליד קקיונגה, בגלל המיקום האסטרטגי שלה בין הימות הגדולות ונהר מיסיסיפי. ב-1697 הם בנו במקום את מבצר מיאמי, כחלק משורת ביצורים בין קוויבק וסנט לואיס.
לאחר הפסדה של צרפת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים בחצי השני של המאה ה-18 האזור הועבר לשליטת בריטניה. ב-1763, לאחר המלחמה, מספר קבוצות ילידים באזור מרדו בשלטון הבריטי והשתלטו מחדש על מבצר מיאמי. האזור נשאר בשליטתם גם לאחר היווצרותה של ארצות הברית.
ב-1790 נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון הורה לצבא ארצות הברית להשתלט ולאבטח את אינדיאנה. האמריקאים נלחמו נגד בני המיאמי בהנהגתו של הצ'יף צב קטן, אך הפסידו בשני קרבות. בקרב השלישי הצבא בהנהגתו של הגנרל אנתוני ויין הצליח לנצח את הילידים והחריב את קקיונגה. לאחר מכן האמריקאים ניסו להתחיל במסע ומתן עם בני המיאמי, אך לאחר שהאחרונים לא הסכימו הם הביסו אותם בקרב נוסף ב-20 באוגוסט 1794. ב-22 באוקטובר 1794 האמריקאים הקימו במקום את מבצר פורט ויין, כהוקרה לגנרל.
ב-1819, שלוש שנים לאחר שאינדיאנה הפכה למדינה, המבצר נסגר ולידו נוצרה התיישבות שקיבלה את שמו. ב-3 בינואר 1829 ההתיישבות קיבלה מעמד של עיירה וב-22 בפברואר 1840 העיירה קיבלה מעמד של עיר. העיר החדשה המשיכה לגדול ב-1854 עם סיום בנייתה של מסילת רכבת שקישרה בין פיטסבורג בפנסילבניה ושיקגו באילינוי ועברה בפורט ויין.
ב-1913 שלושת הנהרות בסביבת העיר עלו על גדותיהם והותירו 15,000 תושבים חסרי בית. באותה שנה נפתח גם כביש לינקולן שעבר בעיר והיה הכביש הראשון שקישר בין החוף המזרחי והחוף המערבי בארצות הברית.
העיר והמפעלים בה נפגעו קשות מהשפל הגדול שהחל ב-1929, אם כי הוא לא מנע את בניית גורד השחקים הראשון באינדיאנה, מגדל בנק לינקולן, שהוקם בפורט ויין ב-1930. הכלכלה בעיר התאוששה לחלוטין כמו ביתר ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
כלכלה.
מימיה הראשונים כלכלת העיר מבוססת על תעשייה ולמספר תאגידים גדולים בארצות הברית יש מפעלים בעיר. בין היתר מייצרים בעיר חלקים לכלי רכב וכן מוצרי חשמל ואלקטרוניקה. כמו כן יש בעיר תעשיית ביטחון גדולה.
גאוגרפיה.
אקלים.
פורט ויין נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי לח, עם חורפים קרים יחסית וגשומים וחורפים עם כמות שלגים מתונה. ממוצע המשקעים השנתי עומד על 973.8 מילימטרים.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אינדיאנה-אוניברסיטת פרדו פורט ויין ואוניברסיטת סנט פרנסיס.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי פורט ויין, הנמצא במרחק של כ-13 קילומטרים דרום-מערבית לעיר. הנמל מציע טיסות למספר ערים מרכזיות באזור, כמו שיקגו. בנוסף מצפון לעיר נמצא שדה התעופה סמית', המשמש בעיקר לתעופה כללית.
בעיר עובר כביש בין-מדינתי 69, המקשר בין המדינות מישיגן וטקסס.
משה לוי (קצין תותחנים)
משה לוי (24 בנובמבר 1933 - 21 במרץ 1977) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על אגד ארטילרי 282 במלחמת יום הכיפורים.
לוי, בנם של רחל ואלברט, נולד בעיר רוסה שבבולגריה. עלה עם משפחתו ב-1948 ולמד בתיכון מונטיפיורי בתל אביב. לאחר מכן למד בטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן. ביולי 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. במלחמת סיני שימש מפקד סוללה. בתחילת שנות השישים שימש סגן מפקד גדוד 402. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 338, גדוד מרגמות 120 מ"מ ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 5. לאחר מכן פיקד על קורס קציני תותחנים ובמלחמת ההתשה פיקד על גדוד 404. ב-1971 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי בסיני. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 282 של אוגדה 210. האגד הוקם במסגרת שלדית זמן קצר לפני המלחמה. תחת פיקודו סייע האגד בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן. שימש סגן מפקד אוגדה ובתפקידו האחרון בשירות שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום. במהלך שירותו היה גם בשליחות ביטחונית באירופה.
ב-1977 נהרג בתאונת דרכים. הותיר אחריו אישה ובת, נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
פורט וויין
ירון מאיר
ירון מאיר (נולד ב-9 בספטמבר 1959) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס.
מאיר נולד וגדל בעין השופט. יש לו תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-90. בין תפקידיו כיהן כקונסול ישראל בהודו, וכציר בשגרירות ישראל בהונגריה. כשגריר ישראל במיאנמר בשנים 2008–2012 וכשגריר ישראל בנפאל בשנים 2014–2017.
בדצמבר 2021 נבחר לתפקיד שגריר ישראל בווייטנאם, והוא החל לכהן בתפקיד והגיש את כתב האמנתו לנשיא וייטנאם נווין סואן פוק באוגוסט 2022.
ארבאדה