לואי החסיד (או בשם שהיה שניתן לו בזמן שלטונו Hludovicus בנוסף לשם Chlodovicus) עלה לשלטון (בלי יידוע מראש והתייעצות עם האפיפיור) כשהיה בגיל 35 וזכה לתהילה רבה במשך שנות שלטונו הארוכות העומדות על 26 שנה. כל זאת התבצע כשהוא ממשיך את השימוש בתואר הקיסרי-הרומאי והמלוכני-הפרנקי שזכה בהם אביו. לואי החסיד העביר את המנהל הממשלתי מאאכן לאקיטן, תוך כיבושה וצירופה לאימפריה. אנקדוטה קטנה על מהלכיו הצבאיים מתארת את פעולותיו בהגנת האימפריה מפני המורים (קבוצת אתנית מוסלמית ברובה שהתקיימה אז בספרד). סיום תקופת שלטונו של לואי עצמה מהווה חוצץ עקב המאבקים הפנימיים שקרו בה באימפריה ולמעשה ההפרדה שהתרחשה מכאן ואילך עקב הסכם ורדן בסיום שלטונו היא זאת שמהווה את הגורם המבדיל העיקרי בין שתי השקפות הראייה השונות על תאריך ייסודה של האימפריה.
פילוג האימפריה והסכם ורדן.
אומנם לואי החסיד לא היה המושל היחיד בזמנו (אלא היה שותף לבנו, לותאר הראשון, שאומנם לא נחשב אז לקיסר הרשמי אך שיתף פעולה עם אביו בפעולות רבות). לותאר הראשון, היה יורש העצר למעשה של האימפריה באותה התקופה ויועד לשלוט על כל האימפריה במות אביו. ללותאר היו שני אחים - פפין ולודוויג (לודוויג הגרמני, אך אז נקרא לואי בלבד בלי התואר הנלווה). לבירוקרטיה של ירושתו של לואי האב בידי לותאר התלווה צו בשם "Ordinatio imperii". לותאר מלך תחילה על חלק מהמגף האיטלקי ורק אז עבר להיות קיסר שותף לאביו, כשלבסוף הוא הוכתר כקיסר הרומאים. אל כל אלו הוסיף לותאר את "החוקה הרומאית" שספחה את רומא לשטח האימפריה והוביל את האפיפיור להישבע אמונים לו, לותאר הקיסר של האימפריה הפרנקית/האימפריה הרומית הקדושה. שנת 830 הייתה השנה בה הקרע בחצר המלוכה בלט יותר מאי פעם בניסיון המרד שפרץ בתוככי הארמון המלוכני. לאחר כשנה פרץ מרד נוסף בבריתם של לודוויג הגרמני, פפין ולותאר הראשון. בדצמבר 838 נפטר פפין, וכך אחרי מותו, נשארו שני האחים הגדולים, לותאר ולודוויג הגרמני ביחד עם אחיהם הצעיר יותר קרל (שלימים יזכה לכינוי "קרל הקירח"). תוכנית חלוקה הועלתה שוב על הפרק. לואי הגרמני ישב לפי התוכנית בבוואריה וישליט את ריבונותו כשהוא במרכז, לותאר במזרח האימפריה, וקרל במערב. ב-25 ביוני 841 יצא לותאר הראשון במסע מלחמה כנגד קרל ולואי הגרמני ולא צלח במשימתו. מותשים כל האחים ואזרחיהם ממסעות המלחמה שניהלו, הסכימו להגיע לפשרה ולהשלים עם חילוק האימפריה. הפשרה באה בצורת חוזה ורדן, שהותירה ללותאר להמשיך לשאת את תואר קיסר הרומאים, אך סדרה מחדש את הטריטוריות עליהן ישלטו כל אחד מהמלכים. לבסוף נקבע כי את נחלות המזרח ייקח לודוויג הגרמני, נחלות המרכז יפלו בידי לותאר הראשון, והמערב בידי קרל הקירח.
בשנת 911, לאחר מות המלך הקרולינגי לודוויג הילד ללא צאצאים, בחרו מנהיגי אלמניה, בוואריה, פרנקיה וסקסוניה בקונראד הראשון, שהיה פרנקי אך מהשושלת הקרולינגית, כשליטם החדש. היינריך הראשון (שלט 919–936), סקסוני שנבחר ברייכסטאג של פריצלאר בשנת 919, נבחר כיורשו של קונראד. בשנת 921 השיג היינריך את הסכמת שליטיו הקרולינגים של החלק המערבי לכינון אימפריה נפרדת בשם פרנקיה המזרחית, וכינה עצמו rex Francorum orientalum (מלך הפרנקים המזרחיים) בעוד שחלק המערבי יוסד בתור פרנקיה המערבית. היינריך בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר אוטו הראשון (בעתיד יכונה "אוטו הגדול") והמאחרים את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת.
התקופה הבאה היא למעשה ההפסקה הכרונולוגית הגדולה בין האימפריה בראשיתה בידי קרל הגדול, לואי החסיד ולותאר הראשון לבין הקמתה מחדש בידי אוטו הראשון. מכל מקום נראה כי הפסקה זאת שלקחה כמה עשרות שנים הייתה משמעותית במיוחד להיסטוריה האירופאית והיוותה תחום בעייתי במיוחד מבחינה פוליטית וניהולית כאשר ממלכות האימפריה מתפלגות ליותר ויותר חלקים במהלך הזמן.
לאחר חוזה ורדן.
תחילה בחוזה ורדן קמו שלוש ממלכות בלבד:
לאחר חוזה מרסן.
לאחר חוזה מרסן (Meerssen, שנת 870) חל שינוי שנית במדינות נותרות מהאימפריה לכיוון איחודן של הקטנות שבהן תחת שלטון לודוויג השני:
בעת לודוויג השמן והפיצול שאחריו.
לודוויג השלישי ("השמן") איחד את האימפריה מחדש בשנת 885 לספירה אך היא שרדה רק כשנתיים עד שנת 887.
הפיצול של שנת 887 כלל בתוכו את השינויים הבאים:
מגאודיו מספולטו לברנגאר הראשון.
בשנת 891 הוכתר גאודיו השלישי מספולטו לקיסר (למרות אי-השתיכותו למשפחה הקרולינגית) ושלט בהמשך ביחד עם בנו למברט מאיטליה עד מותו בשנת 894. מאוחר יותר עלה ארנולף, בן לא חוקי למשפחה הקרולינגית שהוכתר כמלך איטליה בשנת 894 ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 896 בתחומי העיר רומא. שלטונו היה רופף יחסית והבעיות מרובות עלו באלמניה, פרנקוניה, סקסוניה ובוואריה. לודוויג הרביעי (הידוע בכינוי "הילד") ירש את ארנולף בצורה לגיטימית ומוכרת (עקב היותו בנו) ועלה לשלטון. בתקופתו שלטונו בן אחת עשרה השנים בין 900 ל-911 לספירה הוא המצב המנהלי והמדיני נהיה לרופף עוד יותר. לאחר מותו של ארנולף התרחש מעבר של התואר המלוכני-איטלקי לאדם אחר והוא ברנגאר הראשון שהפך בעתיד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה בידיו של האפיפיור יוחנן העשירי כל זאת בשנת 916.
משנת 919 לאוטו הראשון.
בשנת 911, לאחר מות המלך הקרולינגי לודוויג הילד ללא צאצאים, בחרו מנהיגי אלמניה, בוואריה, פרנקיה וסקסוניה בקונראד הראשון, שהיה פרנקי אך מהשושלת הקרולינגית, כשליטם החדש. היינריך הראשון (שלט בשנים 919-936), סקסוני שנבחר ברייכסטאג של פריצלאר בשנת 919, נבחר כיורשו של קונראד. בשנת 921 השיג היינריך את הסכמת שליטיו הקרולינגים של החלק המערבי לכינון אימפריה מזרחית נפרדת, וכינה עצמו מלך הפרנקים המזרחיים. היינריך בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר אוטו הראשון והמאחרים את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
דליה אביאל
דליה אביאל (נולדה ב-18 בדצמבר 1929) היא סופרת, מורה ומחנכת ישראלית.
ביוגרפיה.
דליה נולדה בירושלים בשנת 1929, לבוסתנאי אבולעפיה וצפורה אבולעפיה לבית ריגלר (דור רביעי למשפחת הרב שמואל יצחק שור). את לימודיה החלה בתל אביב, בבית הספר "תל נורדאו". בשל מעבר המשפחה ממקום למקום, עקב עבודת אביה, המשיכה את לימודיה במספר בתי ספר ברחבי הארץ, את לימודיה התיכונים סיימה בגימנסיה "אוהל-שם" ברמת-גן. באותה כיתה למד גם צבי אביאל ושם ניצתה האהבה ביניהם. עם סיום לימודיהם פרצה מלחמת השיחרור והם התגייסו לצה"ל. דליה שירתה במפקדת חיל האוויר. משהסתיימה המלחמה, נישאו, היא למדה הוראה ועברה לבית הספר החקלאי בנהלל שם לימדה והדריכה קבוצות נוער שעלו ממרוקו. בהמשך עבדה בבית הספר "רמז" בנהריה וליוותה, כמחנכת במשך שבע שנים, מחזור שלם. בתל אביב לימדה שתים עשרה שנים בבית הספר "הכרמל", לימים "גבריאלי", ולאחר מכן לקחה חלק כמורה בפרויקט המחוננים, שהחל את צעדיו הראשונים, בבית הספר "גרץ" ותרמה לביסוסו. משנשלחה יחד עם בעלה צבי על ידי הסוכנות היהודית ללימה בירת פרו, ייסדה בבית הספר היהודי "ליאון פינלו" מכינה פדגוגית לתלמידות י"א, שעלו ארצה בתום לימודיהן.
פועלה הספרותי.
עם פרישתה, החלה דליה לתעד את קורות משפחתה - משפחת אבולעפיה, בספרה "יחפים על חולות הזהב" שיצא לאור בשנת 2006 בהוצאת "קווים".
כשנה לאחר פטירתו של צבי בעלה, פרסמה דליה אנתולוגיה של שיריו תחת הכותרת "שערי אהבה" (הוצאת גוונים 2014). ספר זה כולל שבעה שערים - ששת הראשונים הם ספרי שירה שפורסמו בחייו והשער השביעי כולל 150 שירים שטרם ראו אור. הספר יצא גם במהדורה דיגיטלית בשנת 2016 (EPublish).
ב-2016 יצא לאור ספרה של דליה - "ידעתי שאמצא אותך" (הוצאת סטימצקי) המתאר את השנתיים הראשונות של ההיכרות בינה לבין צבי ומשובץ בחלקים מחליפת המכתבים בין השניים. סיפור האהבה הרומנטי שוזר פיסות אירועים ותהליכים רבי עוצמה משלבי התהוותה של מדינת ישראל, תוך מפגש אינטימי עם המרקמים התרבותיים והחברתיים של אותם ימים.
ב-2018 יצא לאור ספרה השני של דליה (תחת קרדיט משותף עם צבי) - "נפלאו ממני" (הוצאת סטימצקי). כמו בספרה הקודם "ידעתי שאמצא אותך", מעלה דליה "בנפלאו ממני" אירועים, מפגשים וחוויות מחייה עם צבי אהובה, ומשלבת בספרה שירים שצבי כתב וסיפורים שסיפר בתוכניות "ציפורי לילה" בגלי צה"ל.
ג'יימס לנקפורד
ג'יימס פול לנקפורד (באנגלית: James Paul Lankford; נולד ב-4 במרץ 1968) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור מטעם אוקלהומה החל משנת 2015. לפני שהיה סנאטור היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז החמישי של אוקלהומה. הוא חבר ועדות הביטחון והמודיעין של הסנאט.
ביוגרפיה.
לנקפורד נולד בדאלאס שבטקסס, בנם של לינדה ג'ויס וג'יימס ווסלי לנקפורד. אמו הייתה ספרנית בבית ספר יסודי, וסבו וסבתו מצד אמו היו בעלי עסק קטן לניקוי יבש. הוריו התגרשו כשהיה בן ארבע. הוא התגורר עם אמו ואחיו הגדול זמן מה בדירת המוסך של סבו וסבתו. הוא נעשה נוצרי בגיל שמונה. אמו נישאה בשנית כשהיה בן שתים עשרה, ולנקפורד עבר לעיר גרלנד עם אביו החורג ואמו. הוא סיים תואר ראשון במדעים באוניברסיטת טקסס באוסטין ב-1990, ותואר שני בתאולוגיה בשנת 1994.
לאחר שסיים את לימודיו הוא עבר לאדמונד, פרבר של אוקלהומה סיטי, שם הוא מתגורר עד היום.