בכנסת ה-17 כיהנה אביטל כסגנית יושבת ראש הכנסת, מ"מ יו"ר וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חברה בוועדת הכנסת, חברה בוועדה למאבק בנגע הסמים, חברה בוועדת חוקה חוק ומשפט ומ"מ בוועדת החוץ והביטחון.
אביטל הייתה המועמדת הרשמית של מפלגת העבודה למשרת נשיא המדינה בבחירות לנשיאות שנערכו בכנסת ב-13 ביוני 2007. מולה התמודדו אז שמעון פרס וראובן ריבלין. לאחר שקיבלה 21 קולות בסיבוב הבחירה הראשון, לא עברה לסיבוב השני.
במהלך כהונתה, יזמה אביטל תיקון לחוק חינוך ממלכתי, לפיו בין מטרות החינוך הממלכתי בישראל יהיו גם הרחבת אופקיהם התרבותיים של התלמידים וחשיפתם לאמנות. בנוסף, יזמה תיקון לחוק עבודת נשים המאריך את התקופה בה נאסר על מעסיק לפטר עובדת שנעדרה מעבודתה עקב שהייתה במקלט לנשים מוכות מ-60 ימים ל-90 ימים לאחר תום ההיעדרות. כן הייתה שותפה לתיקון חוק הבחירות (דרכי תעמולה), שאסר על פרסום סקרי בחירות בארבעת הימים שלפני הבחירות.
בפריימריז של מפלגת העבודה, אשר נערכו בדצמבר 2008, מוקמה אביטל במקום ה-19 ברשימת המפלגה לבחירות לכנסת השמונה עשרה. בעקבות ירידת כוחה של מפלגת העבודה ל-13 מנדטים, לא זכתה לכהן בכנסת ה-18.
לאחר חברותה בכנסת.
מאז עזיבתה את הכנסת, שימשה אביטל כיושבת ראש המרכז הרעיוני-חינוכי של קרן ברל כצנלסון ויושבת ראש לשכת המסחר ישראל-רומניה. ביוני 2012 החלה לשמש יושבת ראש "מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל", לאחר שנבחרה לתפקיד על ידי נציגי 56 העמותות הפועלות למען ניצולי השואה. מלבד זה, היא מכהנת כיושבת ראש "אגודת הנבל והזמיר", המארגנת את תחרות הנבל הבינלאומית ואת הזמריה, ומשמשת חברת הוועד המנהל של תיאטרון גשר.
ביוני 2009 מונתה ל"יועצת בכירה" בארגון "J Street".
בשנת 2013 מונתה לסגן נשיא של האינטרנציונל הסוציאליסטי, ארגון בינלאומי של מפלגות סוציאל-דמוקרטיות.
בנובמבר 2014, טענה שאפרים שטנצלר, יו"ר הקרן הקיימת, הטריד אותה והציעה לה הצעה מגונה.
בבחירות לכנסת העשרים ב-2015 שובצה במקום ה-109 הסמלי ברשימת מרצ, ונבחרה כחברת ועידת מרצ.
במאי 2017 הוטל עליה קנס של 5,000 ש"ח על ידי הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע, משום שמסרה רשימות של ניצולי השואה למפלגת "יש עתיד", בניגוד לחוק הגנת הפרטיות.
בינואר 2020 מונתה כדירקטור חיצוני בחברת "נקסט ג'ן".
ב-2021 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "הילדה עם העניבה האדומה" (בהוצאת ספרי חמד).אביטל רווקה. היא דוברת שבע שפות.
באוקטובר 2021 טענה בריאיון לעיתון הארץ כי שמעון פרס, בהיותו ראש ממשלת ישראל, הטריד אותה מינית בשתי הזדמנויות.
פרסים והוקרה.
ב-2001 עוטרה באות לגיון הכבוד שהוענק לה על ידי שגריר צרפת בישראל וב-2010 עוטרה שוב באות הלגיון - בפעם זו בדרגת קצין.
היא בעלת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רוצ'סטר ומאוניברסיטת וולסלי בארצות הברית.
The Dark Side of the Moon
The Dark Side of the Moon (בתרגום חופשי: הצד האפל של הירח) הוא אלבום קונספט של להקת הרוק הפרוגרסיבי הבריטית פינק פלויד. התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בלונדון בין מאי 1972 לינואר 1973 ויצא לאור ב-1 במרץ 1973.
האלבום נחשב לאבן דרך בתולדות הרוק, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינה מסחרית, בהיותו לאורך שנים רבות בין האלבומים הנמכרים ביותר בעולם. מבקרי מוזיקה ומעריצים רבים מחשיבים את האלבום כטוב ביותר של הלהקה. מבקרי מוזיקה משתמשים באלבום כנקודת מפנה בין בלוז רוק "קלאסי" ולז'אנר החדש (אז) של מוזיקה אלקטרונית. המוזיקה הושפעה גם מג'אז אוונגרדי - ריצ'רד רייט תיאר את ההשפעה המכרעת שהייתה לאלתוריו של ג'ון קולטריין בתקליט "Kind of Blue" על המוזיקה של The Dark Side of the Moon.
ב-2006 הוא נבחר ל"האלבום האהוב עליי" על ידי צופים של רשות השידור האוסטרלית.
ביצוע וכתיבת האלבום.
קרדיטים נוספים.
גם באלבום זה, פינק פלויד החלו את העבודה עליו במהלך סיבוב הופעות ארוך, שלימים יוודע כ-Dark Side of the Moon Tour. סיבוב ההופעות התחיל בינואר 1972, והסתיים בנובמבר 1973. בתחילת סיבוב ההופעות, חלק משירי האלבום קיבלו שמות שונים מהשמות הסופיים שקיבלו באלבום. למעט הבדל זה, רוב החומרים נותרו כמעט ללא שינוי מההופעה הראשונה בינואר 72' ועד להקלטת האלבום בפועל כשנה וחצי לאחר מכן במרץ 73'. כל המילים בתקליט נכתבו על ידי רוג'ר ווטרס, אך האלבום נחשב למגובש ביותר של פינק פלויד, ותרומתם של כל ארבעת חברי הלהקה מורגשת בו. באלבום ניתן לשמוע בעיקר את דייוויד גילמור ואת רוג'ר ווטרס, גם בשירה וגם בנגינה. אך בשונה מאלבומים מאוחרים יותר, כאן מורגשת גם תרומת הקלידים שעליהם מנגן ריצ'רד רייט, ואף השיר Us and Them רשום על שם ווטרס ורייט. עוד דבר שמייחד את האלבום הוא הקרדיט שניתן למתופף, ניק מייסון על הקטע הפותח את האלבום Speak to Me), דבר שגרר כמה שנים לאחר מכן ויכוח בין מייסון לבין ווטרס, אשר טען שהוא נתן את הקרדיט למייסון כמתנה.
קונספט.
האלבום מרשים בשימושו במילים פילוסופיות, דבר שבהמשך יהפוך לסימן היכר במוזיקה של פינק פלויד. האלבום עוסק במכלול הנושאים הקשורים למחזור חייו של אדם - זמן שחולף ללא הפסקה, לחץ, תאוות בצע, נורמות חברתיות משעבדות, מלחמה, דת ושיגעון. גם באלבום זה ניתן לראות קשר לסיד בארט (מקים הלהקה) שלקה בנפשו, בשירים כמו Brain Damage (נזק מוחי) העוסק בשיגעון.
האלבום מחולק ל-9 או 10 רצועות (תלוי במהדורה), אך למעשה נשמע כרצועה אחת מתמשכת. בחלק מהמקרים מאזין שלא מכיר היטב את האלבום יתקשה לזהות מתי נגמרת רצועה אחת ומתחילה רצועה אחרת.
ניתוח מוזיקלי.
לרוב הדעות, הגורם המכריע בהצלחת The Dark Side of the Moon היה האיזון הטוב ביותר מכל תקליטי הלהקה ביחס שבין הקונספטואליות והנסיוניות הפסיכדלית לבין נגישות ופופולריות של תקליט רוק מהזרם המרכזי. התקליט כלל מילים פילוסופיות אך מנוסחות בשפה פשוטה ומובנת לכל ללא יומרה אמנותית מוגזמת, שאפיינה לעיתים להקות רוק מתקדם. מרבית השירים היו שירי רוק קלאסי במבנה רגיל למדי של בית, פזמון וסולו גיטרה, אך היה גם מינון מדוד וזהיר של שירים נסיוניים, בפרט קטע הפתיחה Speak to Me וקטע אינסטרומנטלי אלקטרוני On the Run (במנוסה) שכיום נחשב ליצירה ש"ניבאה" את סגנון ההאוס, כעשרים שנה לפני שהפך לאחד הסגנונות הנפוצים ביותר במוזיקה פופולרית.
אלמנטים אופייניים בהקלטה.
התקליט פרץ דרך מבחינת איכות הצליל וטכנולוגיית הקלטה, עליה ניצח אלן פרסונס מאולפני אבי רוד. נוספו לשירים צלילים רבים שהקליטו חברי הלהקה בעצמם ושנועדו להעשיר את האווירה ולהוסיף קונטקסט לשירים, כגון קרקוש מטבעות, צלילי שעונים, פסיעות וכדומה. האלבום נפתח ונסגר בצליל פעימות לב, כדי להמחיש את מוטיב המשל על חיי-אדם שמצוי באלבום. ברוב השירים פוזרו הקלטות של פועלי הבמה של פינק פלויד אנשי אולפן אבי רוד, שעוסקות בנושאים כמו מוות, שגעון ופחד. השיר Time (זמן) נפתח בצלצולי שעונים מעוררים ושעוני-קיר. אך הדוגמה הבולטת והידועה ביותר לצלילי האווירה של התקליט כלולה בשיר Money (כסף): השיר נפתח בצלילים של צלצולי מטבעות וקופה רושמת שאחרי כמה שניות משתלבים בקצב השיר והופכים לחלק בלתי נפרד ממנו, לצד התופים הרגילים. גם כאן פינק פלויד היו חלוצים של טכנולוגיה שעם השנים נהייתה נפוצה מאוד במוזיקה וכונתה "דגימה" (sampling).
התקליט כלל גם אלמנטים מוזיקליים מסורתיים יותר, שפינק פלויד השתמשו בהם לראשונה בקריירה שלהם: סקסופון ג'אז, שנוגן על ידי דיק פארי וכן שירת גוספל - של הזמרת קלייר טורי בשיר The Great Gig in the Sky, (ההופעה הגדולה בשמיים), ומקהלה שלמה בשירים אחרים. סקסופון ושירת גוספל הופיעו מאז בשירים רבים של פינק פלויד, הבולט ביניהם Shine On You Crazy Diamond (המשך לזרוח, יהלום משוגע) מתוך האלבום Wish You Were Here.
רצועות.
Speak to Me.
(בעברית: דבר אלי). קטע מוזיקלי אינסטרומנטלי אוונגרדי הפותח את האלבום. את הקרדיט על השיר קיבל המתופף, ניק מייסון שבדרך כלל נכלל בקרדיטים של יצירות הלהקה רק יחד עם חברי להקה נוספים. לאחר עזיבתו של מנהיג הלהקה, רוג'ר ווטרס, טען זה שהקרדיט היה "מתנה" למייסון.
הקטע המוזיקלי הוא חסר מילים, אם כי ישנם בו חלקים בהם שומעים דיבורים של אנשים - מוטיב שחוזר על עצמו ברוב שירי האלבום. השיר הוא סדרה של אפקטים קוליים, מין סיכום של רוב האפקטים בשאר האלבום. אותם אפקטים מובילים בסופו של דבר לרצועה הבאה באלבום; "Breathe".
בין האפקטים הרבים שבאלבום, שמסתכמים כולם ברצועה זו ניתן למצוא:
Breathe.
השיר עצמו די שקט בטונים ובדינמיקה, ואורכו כ-3 דקות. Breathe הוא השיר הראשון באלבום עם מילים, ומתחיל מיד אחרי צרחות בשיר הקודם - Speak to Me, מה שבדרך כלל גורם לחיבור בין שתי הרצועות לאחת - ברדיו ובגרסת הדיסק שני השירים מחוברים. קצב השיר זהה לדקות האחרונות בשיר Time. השיר נפתח בסולו של גיטרת סלייד של גילמור, ולאחר מכן מתחילה השירה.
מילות השיר כוללות אדם מבוגר שמדבר אל ילד קטן שרק נולד, ואומר לו לנשום (Breathe), ואז ממשיך באומרו שיקדיש את חייו לעבודה. למרות זאת, השיר בפירוש לא תומך בחיים של מאמץ חסר-טעם, אלא מבקר אותם (Dig that Hole, Forget the Sun).
On the Run.
קטע אינסטרומנטלי שעוסק בפחד טיסות, ואף בפחד מהמוות, ומנוגן על ידי סינתיסייזר. בהופעות של Pulse, בסוף קטע זה, מטוס קטן טס מקצה אחד של האולם לקצה השני, ומתפוצץ.
השיר נוצר בסינתיסייזר מסוג VCS3, צלילים שמוגברים במהלך השיר.