ב-2018 מטרותיו של סיימון ייטס לאותה העונה היו הג'ירו ד'איטליה והוואלטה אספנייה, בקטע ה-6 בג'ירו ניצח בן קבוצתו של ייטס, אסטבן צ'אבס, כשהוא חוצה לצד ייטס. בעקבות כך עבר ייטס להוביל את המרוץ ובהמשכו גם ניצח את הקטע ה-11 וה-15, אך בקטע ה-19 איבד לגמרי את ההובלה לאחר שהפסיד יותר מ-38 דקות לכריס פרום שניצח את הקטע ובסופו של דבר את המרוץ כולו, בקטע ה-20 למחרת ניצח מיקל נייבה. בקריטריום דו דופינה הקבוצה ניצחה שני קטעים, עם אדם ייטס ודריל אימפי. בטור בריטניה, קמרון מאייר ניצח את הקטע ה-2 וקיילב יואן ניצח את הקטע ה-8. כריסטופר יול ינסן ניצח את הקטע ה-4 בטור דה סוויס בוואלטה אספניה ניצח סיימון ייטס את הקטע ה-14 ועבר להוביל את המרוץ, הוא שמר על ההובלה עד הסוף והשיג לקבוצה ניצחון ראשון בהיסטוריה שלה בגרנד טור.
ב-2019 נפרדה הקבוצה מקיילב יואן, שעבר ללוטו–סודאל. הקבוצה בלטה בטור דה פראנס, לאחר שניצחה ארבעה קטעים (2 עם סיימון ייטס, אחד עם דריל אימפי, ואחד עם מטאו טרנטין). בנוסף לכך ניצחה שני קטעים עם לוקה מזגץ ב. קטע בפריז - ניס של סיימון ייטס וניצחה את קטע נגד השעון הקבוצתי בטירנו - אדריאטיקו.
קבוצת הנשים.
למיצ'לטון גם קבוצת נשים שהוקמה יחד עם קבוצת הגברים. שנחשבת לאחת הקבוצות החזקות והדומיננטיות בסבב.
פרשיות סמים.
בעונת 2016, סיימון ייטס הושעה לארבעה חודשים לאחר שבדמו נמצאו שרידי טרבוטלין. תרופה שמשמשת לטיפול באסתמה. ייטס טען להגנתו שמדובר בטעות בירוקרטית בכך ששכח לבקש פטור רפואי לשימוש בתרופה.
מלאבס (מקומון)
מלאבס – פתח תקווה הוא מקומון שיוצא לאור בפתח תקווה.
היסטוריה.
המקומון נוסד בשנת 1986, ובסוף שנות ה-90 נרכש על ידי רשת המקומונים שוקן. עם הכתבים בעיתון במהלך השנים נמנו: גולן בר יוסף, מאירה ברנע-גולדברג, מתי טוכפלד ותמרה טראובמן.
בשנת 2007, במסגרת תוכנית ההתייעלות ומיתוג מחדש של רשת שוקן, שונו שמו ל"העיר - פתח תקווה". לאחר זמן קצר המיתוג מחדש בוטל והעיתון חזר לשם "מלאבס".
במהלך שנת 2008 נסגרו משרדי מערכת העיתון במסגרת תוכנית ההתייעלות של רשת שוקן והיא מוזגה עם מטה רשת המקומונים שוקן בתל אביב.
בשנת 2017 השיק לראשונה אתר אינטרנט, לאחר שבמשך שנים רבות נמנע רשת שוקן להקים אתרי אינטרנט מקומיים, כדי לא לפגוע במהדורה המודפסת. המהדורה האלקטרונית שלו הפכה זמינה בחינם באתר.
רייניסדראנגר
רייניסדראנגר (באיסלנדית: Reynisdrangar) הם צוקי בזלת המתנשאים לגובה 66 מטרים מעל פני הים וממוקמים סמוך לעיירה ויק, העיר הדרומית ביותר והגשומה ביותר באיסלנד.
בשנת 1991 דורג החוף הסמוך לצוקים כאחד מעשרת החופים הלא-טרופיים היפים ביותר בעולם. ייחודו של החוף הוא שצבע החול שבו הוא שחור.
האגדה מספרת כי שני טרולים ניסו למשות מהים את הספינה שלהם, אך כשעלה אור היום - שניהם התאבנו והפכו לצוקים.
בקיץ ישנן במקום מושבות קינון גדולות של תוכי ים אטלנטי.
דירהוליי
דירהוליי (באיסלנדית: Dyrhólaey; בתרגום חופשי: "אי הגבעה עם החור בדלת", מוכר על ידי הימאים גם כקייפ פורטלנד) הוא לשון יבשה המתנשאת לגובה 120 מטרים, הממוקמת סמוך לחוף העיירה ויק, העיר הדרומית ביותר והגשומה ביותר באיסלנד.
לשון היבשה היא צוק ממקור געשי, ובראשה שוכן "מגדלור דירהוליי", הקיים משנת 1927. אזור הצוק הוכרז כשמורת טבע בשנת 1978.
הנוף מהצוק הוא מגוון: מצפון ניתן לראות מספר קרחונים מפורסמים, ממזרח רואים את צוקי הבזלת "רייניסדראנגר" ואת החוף השחור הסמוך, וממערב ניתן לראות את חופי העיר סלפוס.
בקיץ ישנן במקום מושבות קינון גדולות של תוכי ים אטלנטי.
פרס אמי לאמנויות יצירתיות
מגדלור דירהוליי
מגדלור דירהוליי (באיסלנדית: Dyrhólaeyjarviti) הוא מגדלור הממוקם על צוק הדירהוליי, והוא הנקודה הדרומית ביותר באיסלנד.
היסטוריה.
המגדלור הראשון היה שלד פלדה שהובא משוודיה והוקם בשנת 1910. המגדלור הנוכחי הוקם בשנת 1927.
תיאור.
המגדלור הוא מגדל בטון מרובע, צבוע בלבן עם גימור אדום. מגורי שומרים ממוקמים בצד שמאל וימין של המגדל. על גבי המגדל ממוקם בית פנס אדום מתכת. המרחק של האור הוא 118 מטרים. הגובה הכולל של המגדל הוא 13 מטרים. המגדל לא פתוח למבקרים. האור הלבן במגדל מהבהב כל עשר שניות.
מיצ'לטון סקוט
לאוניד יוזפוביץ'
לאוניד אברמוביץ' יוזפוביץ' (ברוסית: Леони́д Абра́мович Юзефо́вич; נולד ב-18 בדצמבר 1947 במוסקבה) הוא סופר, תסריטאי והיסטוריון רוסי ממוצא יהודי. מחברם של רומנים היסטוריים ובלשים. יצירותיו המפורסמות ביותר הן טרילוגיית הספרים על דמותו של איוואן פוטילין.
ביוגרפיה.
ליאוניד יוזפוביץ נולד ב-1947 במוסקבה. עם זאת, את ילדותו ונעוריו בילה בכפר הקטן מוטוביליחה, הממוקם במחוז פרם.
בגיל 20 הוא עבד בהוצאת ספרים בשם "בני דור", שבסיסה בפרם. ב-1970 היה לבוגר המחלקה לפילולוגיה באוניברסיטת פרם. הסופר העתידי למד עם המחזאי אנטולי קורוליוב והאמנית והסופרת נינה גורלנובה.
בין 1970 ל-1972, ליאוניד יוזפוביץ' שירת בצבא הסובייטי בעבר הבאיקל. שם התעניין לראשונה במונגוליה, בבודהיזם ובביוגרפיה של הברון אונגרן פון שטרנברג. במקביל כתב יוזפוביץ' את הרומן ההיסטורי הראשון שלו, אשר, עם זאת, עדיין לא פורסם. בשנים 1975 עד 2004 עבד ליאוניד יוזפוביץ' כמורה להיסטוריה בבתי ספר שונים. הוא הגן על התזה שלו בנושא נימוסים דיפלומטיים מקומיים בימי הביניים. באמצע שנות ה-80 נסע למוסקבה ולסנקט פטרבורג, שם המשיך לעבוד כמורה להיסטוריה.
ספרו הראשון של ליאוניד יוזפוביץ' פורסם כאשר התגורר בפרם. הסיפור שכותרתו "אירוסי חירות" (Обручение с вольностью) פורסם במגזין "אוראל". יתר על כן, הקריירה היצירתית שלו התפתחה באופן מאוד לא אחיד, כאשר במחצית השנייה של שנות ה-80 הוא פרסם ספרים רבים.
בשנת 1993 יצא הרומן התיעודי שלו והמחקר ההיסטורי המקיף: "שליט המדבר". כמו ויקטור פלבין הוא הודה מאוחר יותר, שהשתמש בעבודה זו בעת כתיבת הרומן "צ'פאייב והריק", שבו אחת הדמויות היא הברון אונגרן. מחקר זה הוקדש לאחת הדמויות המבעיתות ביותר של התנועה הלבנה ברוסיה. הספר מספר על מוצאו, שירותו במלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 ובקרבות מלחמת האזרחים הרוסית.
הפופולריות של הסופר הגיעה בשנת 2001, כאשר הוא שחרר סדרה של רומנים בלשים היסטוריים, שבהם הדמות הראשית הייתה הבלש איוואן פוטילין. מבקרי הספרות מדברים רבות על עבודה זו ומשווים את יוזפוביץ' עם אקונין.
ב-2002 פרסם רומן בלשי בשם "קזרוס", שעלילתו מתרחשת בפרם של שנת 1920. הוא אפילו הגיע לגמר הפרס היוקרתי הרוסי "Russian Booker". בשנת 2009, יוזפוביץ' קיבל את פרס "הספר הגדול" על עבודתו "מנופים וגמדים". עלילת הספר מתרחשת בו זמנית בשלוש שכבות זמן שונות: באירופה של המאה ה-17, במוסקבה של 1993 ובמונגוליה של 2004. היסטוריון בשם שובן כותב סדרת מאמרים על מתחזים, למשל, טימופיי אנקודינוב, מתחזה שהעמיד פנים שהוא בנו של שויסקי. ידיד ההיסטוריון, הגאולוג ז'וכוב, שלאחר קריסת ברית המועצות, מנסה להרוויח כסף על עסקאות מסחריות. עם זאת, לאחר מכשול נוסף, הוא מסתתר מחוץ לעיר ועד מהרה נעלם באופן מסתורי. כעבור כמה שנים מגיע שובין עם משפחתו למונגוליה כדי לבקר במנזר הישן של ארדן-דזו, שם נפגש עם אדם הדומה בו-זמנית לז'וחוב ולאנקודינוב.
בשנת 2015 פורסמה עבודה חדשה. זהו רומן תיעודי בשם "כביש החורף", המתאר את אחד הפרקים הנשכחים של מלחמת האזרחים שהתרחשו במזרח הרחוק.
ליאוניד יוזפוביץ' בספר "חומת החורף" מתאר עימות אפי בין אחד הגנרלים של הצבא, קולצ'ק פפליאייב, לבין הפרטיזן האדום מטרנסילבניה, סטרוד, שהתפתח בשנים 1922–1923. זהו מסע בלתי ידוע של בני זמננו לקבוצת המתנדבים הסיבירית, שהתקדמה ליאקוטיה מוולדיווסטוק. המחבר והמבקרים הצביעו על כך שהרומן מבוסס על מקורות ארכיוניים אמיתיים, שיוזפוביץ' עצמו אסף במשך השנים. שני הגיבורים הם דמויות היסטוריות יוצאות דופן למדי אפילו בהיסטוריה הלאומית המגוונת. הגנרל הלבן פפלייב ידוע כמשורר ומחפש האמת, והמפקד האדום איוואן סטרוד הוא אנרכיסט שהפך מאוחר יותר לסופר. העימות הטראגי שלהם מתפתח באמצע יאקוטיה המושלגת, זהו סיפור אמיתי של אהבה, חיים ומוות, שבאמת התרחש באותה עת ואינו בדיוני. בשנת 2016, הרומן שלו בפעם השנייה זכה בפרס "הספר הגדול" והפך לרב מכר.
ספריו תורגמו לגרמנית, איטלקית, צרפתית, פולנית וספרדית.
בשנים 2009 ו-2016 הוא זכה בפרס בולשאיה קניגה.
עיבודים.
עבודותיו של יוזפוביץ' צולמו ועובדו לטלוויזיה שוב ושוב.
משפחתו.
הסופר נשוי. יש לו שני ילדים שהפכו לאנשים מפורסמים.
בנו, מיכאיל וינוגרדוב, הפך למוזיקאי ובתו, גלינה יוזפוביץ', מבקרת ספרות מפורסמת. היא בוגרת האוניברסיטה ההומניטארית במוסקבה. ביקורות ספרותיות החלה לכתוב בשנת 1999 בעיקר על דפי העיתונים Ogonyok, Vedomosti, Itogi, Oktyaber ו Znamia.
עין המסייעת 7020
עין המסייעת 7020 הוא מעיין שכבה בנחל כסלון שבהרי ירושלים, כחצי קילומטר מזרחית למושב בית נקופה.
במקום בריכת בטון קטנה ורבועה הממוקמת בתוך חציבה בגודל 10X9 מטרים, שהיוותה ככל הנראה את הבריכה בימי קדם. הבריכה מקבלת את מימיה דרך ניקבה באורך של כ-25 מטרים המובילה אליה את מי הנביעה מכמה כיוונים. על פי רשות העתיקות, תיארוך הנקבה והבריכה הוא מן התקופה הרומית בארץ ישראל והיא שמשה בעיקר את הלגיון העשירי שחנה במקום וצר על ירושלים בימי בית שני. מלבד טרסות הרוסות ששמשו לחקלאות, לא ידוע על כפר מסוים ששכן בקרבת המקום. במקום ישנה תעלת מים היוצאת מהבריכה לכיוון דרום, שנראה ששמשה להשקיית שדות בשיטת חקלאות שלחין.