בספר זה מצביע ניר על כך שיש לשים דגש בלימוד אוצר המילים והעשרתו ובמיוחד לטפל בהיבטים סמנטיים - תחום שממעטים לעסוק בו.
סמנטיקה של העברית החדשה.
ספר זה, שראה אור בשנת תשל"ח, היה בין הראשונים שתיארו את הסמנטיקה העברית - תחום שהיה חדש יחסית ועניינו חקר המשמעויות של מילים וביטויים וגלגוליהן.
בספר זה בודק ניר את הלקסיקון של העברית החדשה באמצעות תבחינים (קני מידה) המקובלים בתאוריות חדשות של הסמנטיקה.
מבוא לתורת הלשון; מבוא לבלשנות.
סדרת חמשת ספרי הקורס "מבוא לתורת הלשון" שבהוצאת האוניברסיטה הפתוחה ראתה אור לראשונה בשנת 1981. בשנת 1989 פורסמה מהדורה מעודכנת ומורחבת בשם "מבוא לבלשנות". הספרים מציגים את עיקריה של הבלשנות הכללית, תוך זיקה מיוחדת ללשון העברית ולדקדוקה. הספר על הפונטיקה נכתב בידי הפרופסור אשר לאופר.
סמנטיקה עברית – משמעות ותקשורת.
סדרה של שלושה ספרי הקורס של האוניברסיטה הפתוחה ראתה אור בשנת 1989. בספרים אלו נעשה ניסיון לשלב את תורת המשמעויות עם פרגמטיקה לשונית, תוך יישומן לעברית בת-ימינו.
מושגים בבלשנות שימושית.
הספר ראה אור בשנת תשל"ט ובו מנתח ניר מושגים שונים בבלשנות היישומית. תחום זה היה חדש יחסית, ולאחר הקמת המרכז לבלשנות שימושית באוניברסיטה העברית עלה הצורך להסביר מושגים הקשורים לתחום ולבחון את החלתם על השפה העברית.
לשון, מדיום ומסר: עיונים בסגנון וברטוריקה של התקשורת ההמונית בישראל.
ספר זה יצא לאור בשנת 1984 והוא עוסק בשיח התקשורת. הספר מנסה לבחון את הסגנון ואת הרטוריקה של העיתונות הכתובה והמשודרת וכולל גם דיון בפרסומת. בין נושאי הספר: ייחודה של לשון כלי התקשורת, הידיעה העיתונאית, הכותרות לסוגיהן, התרגום בסרטי טלוויזיה. ניר מנסה, בין השאר, ליישם הבחנות ודרכי ניתוח המקובלים בתורת הספרות ולהשתמש בהן להבנת לשון התקשורת.
דרכי היצירה המילונית בעברית בת-זמננו.
ספר זה ראה אור בשנת תשנ"ג 1993 בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה. הוא עוסק בלקסיקולוגיה ובחקר התצורה של מילים בעברית ישראלית ובחידושים באוצר המילים. בספר זה הוא דן בגזירה המסורגת המאפיינת את העברית הקלאסית וכן בגזירה הקווית לסוגיה, המקובלת בעברית בת-ימינו בהשפעת דרכי התצורה בשפות לועזיות. הוא הראה שהגזירה הקווית מאפיינת את העברית החדשה, הרבה יותר מכפי שסברו. בגזירה המסורגת הכוונה היא ליצירת מילים משורש פלוס משקל או בניין. היצירה הליניארית של מילים חדשות מתאפיינת בצירוף קווי של יסודות לשוניים בכמה צורות:
פרֶפיקסציה – צירוף תחילית לבסיס המילוני, למשל "תת-מקלע", "אלחוטי";
סוּפיקסציה – צירוף סופית לבסיס, למשל "בנקאי", "תיקייה";
מצמָד (הֶלחֵם) – צירוף של שני בסיסים (לעיתים תוך השמטה של הגאים), למשל "רכֶּבל", "מדרחוב".
פרסם כמאתיים מאמרים מדעיים.
מאמרים אחדים, בעברית ובאנגלית, כתב ניר בשיתוף עם חוקר התקשורת, הדוקטור יצחק רועה, שבהם מחקרים על דרכי מסירת הדיבור בחדשות ברדיו ובעיתונות. בדרכי הציטוט ניכרת במקרים רבים עמדת המספר או המדווח. בשיטות הניתוח הם השתמשו בכלים המקובלים בביקורת הספרותית, ויישמו אותם למחקר השיח של התקשורת העיתונאית.
מחקריו האחרונים.
בשנותיו האחרונות עסק ניר בעיקר ביחסים שבין לשון ותרבות (כולל התרבות העממית). הוא חיבר חמישה ערכים לאנציקלופדיה "זמן יהודי חדש", בתוכם מבוא לפרק "העברית ולשונות היהודים" (ביחד עם רוביק רוזנטל;
חיבר מבוא למילונו של רוביק רוזנטל "מילון הסלנג המקיף" בשם "השירה של האדם הפשוט"
כן כתב מספר מאמרים על ההתפתחויות בלקסיקוגרפיה של העברית החדשה. לדוגמה: "השפעות סוציו-לשוניות על הלקסיקוגרפיה בדורנו",
במחקריו על הטקסט הזעיר עסק בשימושים השונים ובאימפקט של טקסטים קצרים מאוד, כגון: סיסמאות תעמולה ופרסומת, פתגמים, כותרות, גרפיטי, דבקיות רכב וכיוצא בזה. ניר ניתח את המבנה והסמנטיקה של הטקסטים הללו, ובעיקר את השימוש בהם בשיח הציבורי
שמשון בר-נוי
שמשון בר-נוי (19 בפברואר 1922 - 11 ביולי 1988) היה זמר ישראלי שנחשב לאחד מכוכבי הזמר הראשונים בישראל.
קורות חייו.
נולד בשם פטר נוימן בברלין בשנת 1922. עלה לארץ ישראל בשנת 1939 במסגרת עליית הנוער, והתיישב באשדות יעקב. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ולחם במסגרת הבריגדה היהודית בגדוד מס' 2.
הוא השתחרר מן הצבא הבריטי בספטמבר 1946 בדרגת לוטננט. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגת נועם בחטיבת עציוני. הוא עבר קורס צניחה בצ'כוסלובקיה, ובחודש ספטמבר 1948 כאשר הוקמה יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, במחנה אחוזה על הר הכרמל, פיקד בר-נוי (באותם ימים נוימן) על פלוגה ג'.
בימיה הראשונים של מדינת ישראל היה בר-נוי לכוכב זמר, והתייחד בקול הבריטון הרועם שלו. הוא נמנה עם האמנים הראשונים שזכו לחוזה הקלטות בחברת התקליטים "הד ארצי". על שיריו המצליחים נמנו "יש לי כנרת", "שלכת" ("עמוק עמוק העצב בעיניים") ו"את חכי לי ואחזור".
בר-נוי נחשב לאהוב ההתיישבות העובדת, בניגוד לבן זמנו ישראל יצחקי, שנחשב לאיש "החוגים הסלוניים". השניים שלטו בזירת הזמר הפופולרי בראשית שנות החמישים. להיטו הידוע ביותר של בר-נוי, שמילותיו הקודרות תואמות את קולו הייחודי, הוא "מי מכיר את האיש שבקיר" (1955), שכתב יהודה פרדיס, יצא כסינגל וזכה להצלחה רבה.
במשך תקופה מסוימת שימש בר-נוי כאחראי על הבידור באוניות הנוסעים של חברת "צים". ב-1956 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, דן וסעדיה.
בסוף שנות החמישים עבר בר-נוי לגור בארצות הברית, המשיך להופיע לזמן קצר, אולם לבסוף פרש מעסקי הבידור ופתח עסק למכירת מכוניות. מיעט לבקר בישראל. ב-1986 הגיע ארצה כדי להתארח בתוכנית "חיים שכאלה" עם יפה ירקוני, שם ביצע איתה את דואט העבר שלהם, "קרה זה רק הפעם". המפגש הפתאומי בין השניים נחשב מרגעי השיא בתוכנית. זמן קצר אחר-כך עבר להתגורר בקנדה, שם נפטר בגיל 66 מדום לב. הוא הותיר אחריו שתי בנות בישראל ואת אשתו פני בקנדה.
בשנת 2009 יצא לאור לראשונה אוסף משיריו, "האיש שבקיר", על גבי תקליטור.
השיר "מי מכיר את האיש שבקיר" מושמע עד היום וזכה לביצועים של אורלי זילברשץ בנאי באלבום "הקברט של מירנדה", של ברי סחרוף באלבום "הכל או כלום וכן לביצוע של מרסדס בנד במיזם צו השעה בשנת 2020".
כריס ברודריק
כריס אלן ברודריק (באנגלית: Chris Alan Broderick; נולד ב-6 במרץ 1970 בלייקווד שבקולורדו, ארצות הברית) הוא מוזיקאי, גיטריסט הפועל תחת מספר להקות, ביניהם להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. הוא נודע כנגן גיטרת 7 מיתרים.
רקע.
ברודריק החל להתאמן על הגיטרה בגיל 11, תחומי ההתעניינות שלו כללו מוזיקה קלאסית, רוק, ג'אז ובלוז. ברודריק ניגן בעיקר על גיטרות חשמליות וקלאסיות אך גם למד לנגן על פסנתר ואף על כינור.
ברודריק מחזיק תואר במוזיקה קלאסית שקיבל מאוניברסיטת דנבר.
מגאדת'.
אחרי שגיטריסט להקת מגאדת' גלן דרובר עזב את הלהקה, אחיו שון המליץ על כריס ברודריק כמחליף אפשרי. דייב מאסטיין, סולן הלהקה, צפה בהתרשמות בהקלטה של ברודריק מנגן ויצר עמו קשר, כעבור כשבועיים צורף ברודריק ללהקה כחבר רשמי.
אחרי מגאדת'.
ברודריק פרש ממגאדת' בגלל חילוקי דעות מוזיקליים, הצטרף ללהקת Act of Defiance יחד עם שון ומקומו במגאדת' התפנה עבור הגיטריסט הברזילאי קיקו לוררו
מלבין
לנוס (כדורגל)
קלוּבּ אַתלֶטיקוֹ לָנוּס (בספרדית: Club Atlético Lanús) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי. המועדון נוסד ב-3 בינואר 1915 בעיר לנוס שבפרובינציית בואנוס איירס.
היסטוריה.
ב-1978 ניצלה הקבוצה מפשיטת רגל לאחר התגייסות אוהדיה להצלתה. בזכות התערבותם של האוהדים, הצליחה הקבוצה לחזור לליגה השנייה ולמחוק את חובות המועדון. מספר חברי המועדון גדל תוך שלוש שנים מ-2,000 ל-10,000.
הקבוצה אינה נחשבת מהקבוצות הבכירות של ארגנטינה, היא זכתה בתואר הראשון שלה בשנת 1996 עם זכייתה בגביע קונמבול, שנחשב בתקופה בה נערך לגביע בינלאומי מדרג שלישי, אחרי גביע ליברטדורס והסופרקופה סודאמריקנה. הישג השיא של הקבוצה ברמה הלאומית הוא הזכייה בטורניר האפרטורה לשנת 2007. הקבוצה הפתיעה רבים בארגנטינה עם זכייתה והקדימה קבוצות בכירות ומבוססות יותר כדוגמת בוקה ג'וניורס ואסטודיאנטס לה פלאטה. חלוץ הקבוצה, חוסה סאנד, הצטיין במהלך הטורניר וכבש 15 שערים ב-15 משחקים. עוד שחקנים שבלטו בקבוצה היו השוער וקפטן הקבוצה קרלוס בוסיו והקשרים אגוסטין פלטיירי, לאוטרו אקוסטה ודייגו ואלרי.
ב-2013 זכתה הקבוצה בתואר בינלאומי נוסף - גביע סודאמריקנה.
במאי 2016 ניצחה הקבוצה את סן לורנסו בגמר טורניר המעבר (שהתקיים במחצית הראשונה של אותה שנה) בתוצאה 0–4, וזכתה בליגת העל בפעם השנייה בתולדותיה.
הקבוצה משחקת באסטאדיו סיודאד דה לנוס שבשכונת לנוס בבואנוס איירס. האצטדיון נחנך ב-24 בפברואר 1929 ומאז עבר מספר שיפוצים. האצטדיון מכיל 46,519 מקומות ונחשב לאחד הגדולים בארגנטינה. האצטדיון מכונה לה פורטאלסה וכן אסטאדיו לנוס.
היריבה המרכזית של לנוס היא באנפילד, והמפגש ביניהן מכונה "אל קלאסיקו דל סור", הקלאסיקו של הדרום (דרום בואנוס איירס רבתי).
תארים.
לאומיים
בינלאומיים
כדורסל.
למועדון גם קבוצת כדורסל המשחקת בליגת העל הארגנטינאית (LNB). הקבוצה זכתה שש פעמים באליפות בואנוס איירס (1958, 1969 (פעמיים), 1970, 1972 ו-1976), והייתה סגנית האלופה שש פעמים, בין 1970 ל-1975. בשנת 2013 הייתה סגנית אלופת ארגנטינה, לאחר שהפסידה בסדרת הגמר לרגאטאס קוריינטס, וכן סגנית אלופת ליגת האמריקות של פיב"א.
חמש עשרה דקות של תהילה