המאפיה התפשטה גם לארצות הברית בזמן ההגירה של תחילת המאה ה-20 מאיטליה, וכיום המאפיה האמריקאית, שעדיין קשורה במובנים מסוימים למאפיה הסיציליאנית, נחשבת אחד מארגוני הפשע הגדולים והחזקים בעולם.
המאפיה התחילה לצבור תאוצה בארצות הברית, עד סדרה של חקירות FBI בשנות ה-70 וה-80 שהורידו את השפעתה של המאפיה. המאפיה גם הפכה לחלק מהתרבות ונכנסה לסרטים, תוכניות טלוויזיה ואפילו פרסומות.
החלשה והתעוררות.
במרוצת השלטון הפשיסטי של מוסוליני באיטליה הוצאה לפועל מלחמת חורמה במאפיה. התובע הכללי של סיציליה צ'זארה מורי (Cesare Mori) קיבל סמכויות מיוחדות להנמכת רמת פעילותה. הוא גרם לרבים מהם להגר לארצות חוץ, בייחוד לארצות הברית. ביניהם ג'וזף בוננו (Joseph Bonanno), המכונה ג'ואי בַּנַנַס (Joe Bananas), שמונה לראש המאפיה בארצות הברית. השאר הועמדו לדין וחלקם הוגלו לאיים הליפאריים. כאשר מורי החליט לפעול נגד אנשי המאפיה אשר חדרו להיררכיה הפשיסטית, הוא הודח מתפקידו והשלטון הפשיסטי הכריז כי הרשת הובסה. זאת, אף על פי שלמוסוליני היה מעריץ בולט במאפיה של ניו יורק בשם ויטו ג'נובסה (Vito Genovese). עם זאת, נדמה היה כי הרשת העתיקה נחלשה, לפחות על פני השטח.
לאחר התקופה הפשיסטית, המאפיה חזרה לאיתנה אחרי כניעת איטליה לבעלות הברית במלחמת העולם השנייה בשנת 1945. ארצות הברית נעזרה בקשרים שהיו לאנשי המאפיה עם מולדתם, בעת ההכנות לפלישה לסיציליה בשנת 1943. צ'ארלי "לאקי" לוצ'יאנו (Charles "Lucky" Luciano) ואחרים מראשי המאפיה בארצות הברית שהיו בכלא האמריקאי מסרו מידע רב תועלת לקראת הפלישה לאי. המודיעין של הצבא האמריקאי (U.S. military intelligence) נעזר בהם על מנת להצליח בפלישה ולאחר מכן בהשלמת הכיבוש של האי. בעקבות החיילים האמריקאיים, הגיע ממשל אזרחי על מנת לשלוט על האי. הייתה עדיפות באיוש מישרות הממשל ליודעי איטלקית בכלל ולשולטים בניב הסיציליאני בפרט, אשר קשה להבנה גם בקרב יודעי השפה האיטלקית. לאקי לוצ'יאנו הפעיל את השפעתו ופיקח כי לא יבצעו חבלות בנמלי סיציליה, אשר שימשו עורק תחבורה חיוני לאספקת מזון ונשק לחיל הפלישה האמריקאי לסיציליה. החבלות תוכננו על ידי מדינות הציר, איטליה וגרמניה הנאצית, אשר היו במצב מלחמה עם בעלות הברית.
המשרד לשירותים אסטרטגיים ובהמשך יורשו הסי.אי.אי. (CIA), הרשו למאפיה לבסס מחדש את מעמדה החברתי כלכלי באי, למצב המוגדר כאנטי רשות ממשלתית. וכך, בשנות ה-60 חזרה המאפיה למעמדה הקודם והוקמה מחדש רשת המאפיה. יש לכך ביטוי בקטעים אחדים של סדרת סרטי הסנדק.
ארצות שבהן חשודה פעילות מאפיה.
הרשימה הבאה היא של מדינות שבהן חשודה, או ברורה, פעילות של ארגון מאפיה. בדרך כלל, כל קבוצה מכל ארץ קושרת קשרים עם קבוצות מארצות אחרות. לקבוצות רבות קשרים עם המאפיה בארצות הברית.
משפחות פשע.
לפעמים משפחות שלמות מתעסקות בפשע מאורגן כחלק ממאפיה או כמאפיה עצמאית. משפחות אלה מכונות "משפחות הפשע".
מלחמות בין מאפיות.
לפעמים נלחמות קבוצות מאפיה זו בזו, כתוצאה ממאבקי שליטה או מסעות נקמה וטיהור. המאבקים מכונים לרוב "מלחמת כנופיות". מאבקים אלה מלויים באכזריות, ברציחות וחיסולים ממוקדים תוך כדי סיכון אזרחים תמימים שנקלעו לזירת המלחמה. לא פעם נרצחים אזרחים על ידי המאפיה כתוצאה מטעות בזיהוי של המאפיה שהתכוונה לרצוח יריב ממאפיה נגדית. אנשים הקשורים לרשויות הממונות למיגור המאפיה מהווים גם הם מטרות לחיסול של המאפיה.
המאפיה בעולם הבידור.
סדרות וסרטים רבים הוקדשו לנושא המאפיה, ביניהם אלו המפורטים להלן.
קולנוע.
סרט מאפיה הוא סרט פשע שמשלב פעמים רבות אלמנטים של פעולה, מתח ודרמה.
דגל נונאווט
דגל טריטוריית נונאווט הוכרז ב-1 באפריל 1999, יחד עם ההכרזה על הקמת טריטוריה זו - הטריטוריה החדשה ביותר של קנדה.
בדגל מצויר אינוקשוק אדום, אשר בשפת האינוקטיטוט פירושו "כמו בן אדם", הוא סמן אבנים מאוזנות ואנדרטה, שימש במשך מאות שנים כדי לנווט את האינואיטים ברחבי טונדרה ארקטית העקרה או לסמן מקומות קדושים ומיוחדים.
הצבעים האדום (של הפסל) והלבן (הרקע מימין לפסל בדגל) מייצגים את צבעיו הרשמיים של דגל קנדה. הצבע הלבן מייצג גם את הנוף הארקטי הנפוץ בצפון המדינה. צבע הזהב מסמל את העושר של האדמה העשירה במחצבים ובאוצרות טבע.
הכוכב הוא Niqirtsuituq, או כוכב הצפון באינוקטיטוט (בכחול), שימש במשך מאות שנים כנקודת ניווט. הוא גם מייצג את מנהיגותם של הצעירים.
תפוח סדום
המאפיה
רצח העם ברואנדה
רצח העם ברואנדה היה רצח עם מכוון ושיטתי שהתבצע על ידי ממשל רואנדה (הוטו) כנגד בני הטוטסי בשנת 1994. את רצח העם ביצעו בעיקר שתי מיליציות של בני הוטו - אינטראהאמווה (Interahamwe) ואימפוזאמוגאבי (Impuzamugambi). רצח העם נמשך כמאה ימים, החל מ-6 באפריל ועד אמצע יולי 1994. לפחות 500 אלף בני טוטסי ומאות מתונים מבני ההוטו נרצחו. על פי הערכות אחרות, מספר הנרצחים היה בין 800 אלף למיליון.
רקע.
לדעת חוקרים רבים, האלימות הרצחנית נבעה מהיריבות האתנית שיצר השלטון הקולוניאליסטי הבלגי, שהותיר אחריו קבוצה מבוססת וקיצונית של בני טוטסי וכנגדה קבוצה לאומנית של בני הוטו שצברה כוח לקראת סוף המאה ה-20. עם זאת, יש הטוענים כי פרשנות זו נובעת מהטייה מחקרית רווחת במערב לייחס את כל כישלונותיה של אפריקה לתקופה הקולוניאלית, תוך התעלמות מאופיין האכזרי של המלחמות השבטיות באפריקה עוד לפני הקולוניאליזם.
בשטח רואנדה חיו שתי קבוצות אתניות עיקריות: ההוּטוּ, שעסקו בעיקר בחקלאות ואשר היו 85% מכלל האוכלוסייה, והטוּטְסִי, שעסקו בעיקר במרעה בקר והיו כ-14% מהאוכלוסייה. שתי הקבוצות חיו בכפיפה אחת באותם כפרים ואף ידוע על נישואי תערובת ביניהן.
השלטון הגרמני קיבל חסות על רואנדה במסגרת ועידת ברלין של 1884, וב-1890 החליטו המעצמות האירופיות לכלול את רואנדה ובורונדי בשטח ההשפעה של האימפריה הגרמנית. הגרמנים, שכוח האדם שהשקיעו בשליטה באזור היה קטן מאוד, חדרו לאזור בהדרגה. הם שלטו באופן עקיף תוך הסתמכות על האצולה המקומית ועל המלך, שהסכים לקבל את חסותם כהגנה מפני מדינות שכנות ובהן אוגנדה. הגרמנים ראו ברואנדה חלק מ"מזרח אפריקה הגרמנית".
על ידי תמיכת הגרמנים הקולוניאליסטים במונרכיה וההיררכיה הקיימת, תוך העדפת הטוטסי על-פני ההוטו ומינוים לתפקידים משמעותיים במוסדות השלטון והאדמיניסטרציה, החלה להתבסס ההפרדה בין הטוטסי להוטו ברואנדה. הבדלה והפרדה זו נעשתה תוך הבניית תודעה מעמדית בין השתיים, כזו המקבילה לתודעה המעמדית באירופה.
השלטונות הגרמנים יצרו הפרדה בין ההוטו לטוטסי על פי תווי פנים, גובה וצבע עור. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבשו כוחות בלגים מקונגו הבלגית את האזור, ולאחריה נמסרה המושבה לאימפריה הבלגית, כחלק מהקולוניה רואנדה-אורונדי שכללה גם את בורונדי של ימינו. הבלגים המשיכו בהפרדה בין הטוטסי להוטו והעדיפו את הטוטסי על פני ההוטו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה בלגיה את החסות על רואנדה. הבלגים הגדירו קריטריונים גופניים להבחנה בין בני טוטסי לבני הוטו תוך שימוש באנתרופולוגיה פיזית - נמדדו גולגולתיהם של האנשים והוחלט מי משתייך לאיזו קבוצה. הבלגים ראו בבני הטוטסי קבוצה חכמה יותר ו"עליונה" על פני ההוטו, ולכן ראו בהם שותפים לשלטון אף על פי שהיו המיעוט באוכלוסייה.
ב-1962 העניקה בלגיה לרואנדה שלטון-עצמי ונערכו בה בחירות. מכיוון שהיו הרוב באוכלוסייה, זכתה מפלגה של בני ההוטו בשלטון. התחזקותם של ההוטו לוותה בהתפרצות של אלימות שבה נהרגו כ-20 אלף בני טוטסי ועוד כ-200 אלף נמלטו למדינות שכנות.
ב-1987 הקימו בני טוטסי שהתגוררו באוגנדה השכנה את "החזית הפטריוטית הרואנדית" (Front Patriotique Rwandais - RPF), בתביעה להשיב את הפליטים הרואנדים למולדתם. ב-1990 פלשו לרואנדה כוחות RPF מבסיסם באוגנדה. הפלישה החריפה את המתח בין ההוטו לטוטסי ברואנדה. נשיא רואנדה, בן ההוטו, האשים את הטוטסי בניסיון לתפוס את השלטון בכוח ולשעבד את בני ההוטו.
לחץ בינלאומי אילץ את ממשלת רואנדה ואת ה-RPF לחתום באוגוסט 1993 על הסכמי ארושה, שנועדו לשים קץ למלחמת האזרחים. ההסכמים העניקו ל-RPF ייצוג בממשלת אחדות רחבה עד לקיומן של בחירות. קבוצה של קיצונים בני הוטו התנגדה נחרצות לשיתוף ה-RPF בשלטון וסירבה לחתום על ההסכמים. כשנעתרה לבסוף והסכימה לחתום, היו אלה אנשי ה-RPF שהתנגדו.
בדצמבר 1990 פורסם מסמך המכונה "עשרת הדיברות של ההוטו" אשר היווה בסיס תעמולתי כנגד הטוטסי. שליח האו"ם, הגנרל דאלאיירה, אשר הגיע לרואנדה ב-1993, לא חש בסכנה מיוחדת והציע לשלוח רק כוחות מועטים "לשמור על השלום באזור".
ההכנות לרצח העם.
בחודשים הבאים הלכה והחריפה הרטוריקה הקיצונית של בני ההוטו. אמצעי התקשורת שבבעלות נאמני הממשלה ואנשי עסקים דוגמת פליסיאן קבוגה, פתחו ביולי 1993 במסע תעמולה שזרע שנאה ופחד בקרב בני ההוטו כלפי הטוטסי ה"תת-אנושיים". קבוצות של בני הוטו קיצוניים, שאורגנו ומומנו בידי חברים בממשלה, החלו לאגור נשק ולהתארגן כמיליציות שכונו אינטראהאמווה (שמשמעותו "אלו הקמים להילחם/לעבוד יחדיו") ואימפוזאמוגאמבי (שמשמעותו "אלו שלהם אותה מטרה/מטרה יחידה").