דמם שלאחר לידה
דמם שלאחר לידה (באנגלית: postpartum hemorrhage ובקיצור: PPH) הוא מצב רפואי בו קיים דימום של מעל 500 סמ"ק לאחר לידה ווגינלית או מעל 1 ליטר לאחר ניתוח קיסרי. דמם שלאחר לידה הוא הסיבה השכיחה ביותר לתמותת יולדות ומהווה אחד מהסיבוכים העיקריים בתקופה שלאחר הלידה.
שכיחות דמם לאחר לידה היא 4% בלידה ווגינלית רגילה, וכ-6% לאחר ניתוח קיסרי. דמם מוקדם שלאחר לידה מוגדר כדמם שהתפתח תוך 24 שעות מהלידה, דמם מאוחר שלאחר לידה מוגדר כדמם שהתפתח מיממה לאחר הלידה ועד שבוע שלאחר הלידה.
גורמים.
סיבות אחרות לדימום הן:
גורמי סיכון לדמם שלאחר הלידה.
מצבים בהם הרחם יתכווץ פחות טוב ויהיה א-טוני אלו מצבים המהווים גורמי סיכון לדמם שלאחר הלידה. מצבים אלו יכולים לכלול לידות ממושכות, שימוש באוקסיטוצין, התרחבות מוגברת של הרחם שמקשה על התכווצותו עקב עובר גדול, היריון מרובה עוברים וכן זיהום של הרחם.
גורמי סיכון אחרים יכולים להיות קשורים לסיכון לקרע בתעלת הלידה - עוברים גדולים, אפיזיוטומיה שנעשתה באיחור, לידה מכשירנית (ואקום או מלקחיים) או לידה מהירה (תוך שעה ממועד הצירים).
כליאת כתפיים (shoulder dystocia) מהווה אף היא גורם סיכון לדמם שלאחר לידה.
טיפול.
יש חשיבות רבה לזיהוי כי אכן מדובר בדמם שלאחר לידה, על הרופאים להעריך את כמות הדם שאיבדה היולדת ולייצבה מבחינת מתן דם ונוזלים. מהרגע בו קיימת אבחנה של דמם שלאחר לידה, יש לקרוא לרופא נוסף לצורך ניהול האירוע.
נתי ליניאל
מיג-3
מיג-3 (ברוסית: МиГ-3) היה מטוס קרב סובייטי מתוצרת חברת מיקויאן-גורביץ'. המטוס פותח בתקופת מלחמת העולם השנייה על מנת להחליף את מטוס המיג-1. ב-1941 המטוס יוצר במספרים גדולים ומפעל ה-OKB-1 עבר אז לייצר גם את מטוס ה-איליושין Il-2.
המטוס נבנה על מנת לתפקד כמטוס יירוט בגובה רב, אך מרבית הקרבות מול הצבא הגרמני התרחשו בגובה נמוך יותר, בו היה יתרון ברור למטוסי המסרשמיט Bf 109 הגרמניים. כתוצאה מכך ייצור המטוס הופסק בשנת 1942.
המטוס שימש את הצבא האדום עד סוף מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945.
יוסי מטיאס
יוסי מטיאס הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, יזם ואיש היי-טק. פרופסור באוניברסיטת תל אביב וזוכה פרס גדל ופרס קאנלקיס. סגן נשיא בגוגל העולמית ומנכ״ל מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בישראל.
ביוגרפיה.
יוסי מטיאס שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב (1985), תואר שני בהצטיינות ממכון ויצמן למדע (1987) בהנחיית עדי שמיר ותואר שלישי בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב (1992) בהנחיית עוזי וישקין. בין השנים 1992 ל-1997 היה חוקר במעבדות בל. משנת 1997 הוא חבר סגל בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2004 ל-2006 היה מרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2006 מונה להקים ולהוביל את מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בתל אביב, ומשנת 2009 הוא משמש כמנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בישראל (תל אביב וחיפה). באוקטובר 2014 מונה לסגן נשיא בגוגל העולמית.
בהנהגתו צמח מרכז גוגל הישראלי למקור חדשנות טכנולוגית בתחומים אסטרטגיים, עם מוצרים וטכנולוגיות בתחומי החיפוש (כ- Google Autocomplete, Live Results, Google Search Console ועוד), ניתוח וכריית מידע (כ-Google Trends ,Google Insights for Search,Google Visualizations ועוד), יישומים (כשיפורים ב-Gmail), תשתיות (כשיפור תעבורה ברשתות), YouTube (כ-Interactive Video ו-Contest platform), ועוד. מטיאס הכריז על שיתופי פעולה עם רשות העתיקות ועם מוזיאון ישראל להעלאת צילומי המגילות הגנוזות לאינטרנט, ועם יד ושם להעלאת תכנים לאינטרנט והניח יסוד להקמת Google Cultural Institute. מטיאס הוליך טכנולוגיות פורצות דרך בתחום בינה מלאכותית כגוגל דופלקס - Google Duplex ויופוניה (Euphonia) ,וישומים פורצי דרך לטלפון כסינון שיחות (Call Screen) וכיתוביות חיות (Live Caption)ֿ
ב-2012 מטיאס ייסד את קמפוס תל אביב (Campus Tel Aviv) - מרכז יזמות טכנולוגי של Google - ואת תוכנית Google Launchpad שהפכה לתוכנית גלובלית Google for Startup Accelerator
מטיאס חיבר למעלה ממאה מאמרים מדעיים ורשם למעלה מ-60 פטנטים. הוא זוכה פרס גדל (ביחד עם נגה אלון ומריו סגדי) לשנת 2005 במדעי המחשב, עבור עבודה בנושא אלגוריתמים יעילים לניתוח רצפי מידע. בשנת 2009 נבחר כעמית ACM על תרומותיו לשיטות ניתוח Big Data. בשנת 2015 קיבל אות הוקרה מ-IEEE כאחד ממייסדי ההיי-טק הישראלי. בשנת 2019 זכה בפרס קאנֶלַקיס (Paris Kanellakis) (ביחד עם נגה אלון, פיליפ גיבונס ומריו סגדי).
באס (קול)
בס חשמלי
מדלית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי
מדלית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי (באנגלית: IMU Abacus Medal; בעבר פרס נבנלינה Rolf Nevanlinna Prize) הוא פרס המוענק מדי ארבע שנים על ידי הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בעבור תרומה יוצאת דופן לאספקטים המתמטיים של תחומים כמו מדעי המחשב, סיבוכיות חישובית, אנליזה נומרית, אלגוריתמיקה, אינטליגנציה מלאכותית וקריפטוגרפיה.
זוכה הפרס מקבל מענק כספי ומדליית זהב. הפרס מוענק למתמטיקאים צעירים אשר לא עברו את גיל 40. זהו הפרס המקביל במדעי המחשב למדליית פילדס.
היסטורית הפרס ושמו.
הפרס נוסד בשנת 1981 (והוענק לראשונה שנה לאחר מכן) על ידי הוועד המנהל של הקונגרס לכבוד המתמטיקאי הפיני רולף נבנלינה, שנפטר שנה קודם לכן.
החל מ-2022 הוסר שמו של נבנלינה מהפרס והוא נקרא "מדלית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי" (IMU Abacus Medal). ההחלטה התקבלה לאחר מאמציו של אלכסנדר סויפר להסיר את שמו של נבנלינה ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית.
ז'אן, דוכס ברי
ז'אן, דוכס ברי (בצרפתית: Jean de Berry, ז'אן מברי; 30 בנובמבר 1340 - 15 במרץ 1415) היה בנם של ז'אן השני, מלך צרפת ושל בון מלוקסמבורג, ואחיהם של שארל החמישי, מלך צרפת, של לואי, דוכס אנז'ו ושל פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. הוא נודע בעיקר בשל כתבי יד מאוירים ובשל יצירות אמנות אחרות שהוזמנו על ידו, ובהם ספר "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי".
ביוגרפיה.
ז'אן נולד ב-30 בנובמבר 1340 בטירת ונסן, לז'אן השני, מלך צרפת ולבון מלוקסמבורג, בתם של יוהאן, מלך בוהמיה ואליזבת מבוהמיה.
אחרי שהצרפתים נחלו מפלה ניצחת בקרב פואטייה (19 בספטמבר 1356), נלקח ז'אן השני, מלך צרפת, בשבי לאנגליה. ב-8 במאי 1360 נחתם הסכם ברטיני שלפיו שני בניו של המלך: ז'אן, דוכס ברי, ולואי, דוכס אנז'ו נלקחו לאנגליה כאסירים, ושימשו כבני ערובה לאביהם ששב לצרפת כדי לגייס כופר נפש של שלושה מיליון מטבעות זהב כדי להשתחרר מן השבי האנגלי. אך לואי, דוכס אנז'ו נמלט מן השבי והמלך ז'אן השני, שזעם על הפרת תנאי ההסכם על ידי בנו, חזר לשבי באנגליה בתחילת 1364 ומת שם באפריל של אותה שנה. בנו ז'אן, דוכס ברי נשאר בשבי האנגלי עד 1367.
בשנת 1369 הכריז שארל החמישי, מלך צרפת מלחמה על אנגליה וכבש את אזור פואטו מידי האנגלים. ז'אן, דוכס ברי, שהשתתף במערכה זו, קיבל את דוכסות פואטו מאחיו שארל החמישי.
בשנת 1382 מת שארל החמישי, ובנו יורש העצר (שארל השישי, מלך צרפת לעתיד) היה עדיין קטין. לכן, ז'אן, דוכס ברי ושני אחיו, בשיתוף עם לואי, דוכס בורבון, שהיה דודם מצד אמם, שימשו כעוצרים בשמו. ב-1384, אחרי מות אחיהם לואי, דוכס אנז'ו, ז'אן, דוכס ברי ואחיו פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ניהלו למעשה את ממלכת צרפת.
בשנת 1388 ירש שארל יורש העצר שהגיע לפרקו, את הכתר כשארל השישי, מלך צרפת, והטיל את ניהול הממלכה על השרים שכיהנו בממשלתו של אביו. שרים אלה היו אויביהם המושבעים של ז'אן, דוכס ברי ושל פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, שציפו להזדמנות כדי להחזיר את השלטון לידיהם.
בשנת 1392 לקה המלך שארל השישי בהתקף שיגעון (מה שחזר ונשנה במשך כל ימי מלכותו), ולכן ז'אן, דוכס ברי ופיליפ השני, דוכס בורגונדיה לקחו את השלטון לידיהם עד 1402, כאשר ברגע של זחיחות דעת שארל השישי מסר את השלטון לאחיו, לואי הראשון, דוכס אורליאן.
בשנת 1404 מת פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, וז'אן, דוכס ברי ניסה לשחק תפקיד של מתווך בין אחייניו לואי הראשון, דוכס אורליאן וז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה שניהלו ביניהם מאבק על השלטון. אחרי רצח לאי הראשון, דוכס אורליאן בידי אנשיו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, פרצה מלחמת אזרחים בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה. למרות שז'אן, דוכס ברי צידד בבית אורליאן, הוא ניסה לפשר בין הצדדים הלוחמים ולקדם את השלום.
ז'אן, דוכס ברי שזכר את גורלו של אביו שנפל בשבי בקרב פואטייה ומת בשבי האנגלי, השפיע על שארל השישי ועל בניו של מלך זה שלא להיות נוכחים בקרב אז'נקור (25 באוקטובר 1415) מתוך חשש שגורלם יהיה דומה לזה של אביו.
ז'אן, דוכס ברי מת מספר חודשים אחרי קרב אז'נקור, שבו נחלו הצרפתים שוב מפלה ניצחת במלחמה נגד אנגליה.
ז'אן, דוכס ברי כפטרון אמנות.
ז'אן, דוכס ברי היה פטרון אמנות נודע. הוא הזמין יצירות אמנות רבות שהמפורסמת שבהן היא הספר המאויר "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי" שנעשה בידי שלושת האחים לימבורג שהיו ציירים פלמים. ספר זה נחשב לאחד הספרים המאוירים החשובים ביותר שמכתבו במרוצת המאה החמש עשרה, אם לא החשוב שבהם. יצירה זו, כמו יצירות אחרות שנעשו ביוזמתו של ז'אן, דוכס ברי, משקפת את אמנות הציור של תקופתו, שיש בה משום מזיגה של הריאליזם הפלמי עם הסגנון הפריזאי המעודן ועם הטכניקה של הציור האיטלקי. הוא הוציא כספים רבים כדי להזמין ולרכוש את אוסף יצירות האמנות שלו, ולשם כך לקח הלוואות גדולות.