הייתה חברת מרכז נעמת וחברת ועדת הביקורת המרכזית של ההסתדרות. נבחרה מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון לכנסות ה-3 ועד ה-5. נבחרה מטעם המערך הראשון לכנסת ה-6. כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת השישית. בין היתר הייתה מיוזמות "חוק יחסי ממון" ו"חוק נכסי משפחה", כמו כן קידמה חקיקה העוסקת ברכוש משותף לגברים ונשים, את חוק שירות חובה לרופאים בספר ואת האיסור על פיטוריהן של נשים בהריון ממקומות עבודה. בנוסף, הייתה מראשוני יוזמי נישואים וגירושים אזרחיים בישראל וגיוס בחורי ישיבות - שתי הצעות שהיו מתקדמות לשעתן, ויזמה את הרחבת חוק חינוך חובה לגילאי 4 ואת החמרת הענישה על עבירות סרסור.
עם פרישתה מהכנסת היו המועמדות להחליפה רחל רבין, אחותו של יצחק רבין וחנה גורי אחותו של המשורר חיים גורי אך לבסוף נבחרה עדנה סירני.
בשנת 1973 הופיעה בפעם האחרונה ברשימת מועמדי המערך לוועידה ה-12 של ההסתדרות.
רות הקטין הייתה אשת שלום הקטין, אימו של יצחק הקטין וסבתם של עמירם הקטין שנפל במלחמת יום הכיפורים ב-8 באוקטובר 1973, ושל אהוד הקטין.
רות הקטין נפטרה בשנת 1991 ונקברה בקיבוץ חולתה, לצד נכדה עמירם הקטין.
ויקטור ברינדץ'
ויקטור ברינדץ' (ברוסית: Виктор Бриндатч; נולד ב-10 במאי 1941) הוא אמן יהודי ממוצא רוסי, המתגורר ופועל כיום בישראל. חבר באגודת האמנים והפסלים של ישראל, ולשעבר חבר אגודת האמנים הפלסטיים בברית המועצות.
רקע.
ברינדץ' נולד בעיר חרקוב שבאוקראינה למשפחה יהודית. אימו הייתה ספרנית. לאחר סיום התיכון, עבד ויקטור במשרה זמנית כשרטט בתיאטרון. הוא סיים את לימודי האומנות בהארט-קולג' באודסה בסוף שנות ה-80 ולמד אצל הצייר הלאומי גוסיבקה. החלטתו לפסל קשורה רבות בידידותו עם יוליאן רוקוביטשניקוב, פסל משנות ה-80. בשנת 1983 יצר את פסלו הקטן, בשם "אביב" אשר מציג דמות של בחורה חיילת.
ב-1991 נולדה בתו השלישית קטרין (ורה) ברינדץ' מנישואיו עם אוקסנה.
בשנת 1993 עלה ארצה. לפני נסיעתו העניק עשרות מעבודותיו לבית יתומים בווסקריסנסקי ו-12 עבודות נוספות, למוזיאון יהודי במוסקבה.
ההשפעות.
עבודותיו שואבות הרבה מחיי היום יום והמנטליות הישראלית, מהפולקלור היהודי ומהמצב המשתנה בארץ. בציוריו הרבה מן הנושאים הפוליטיים האקלטואליים, ובעבודתיו יש הרבה מדעותיו הפוליטיות האישיות.
עיקר סגנונו הוא ריאליסטי. בין יצירותיו תמונות המציגות מצבים ואירועים הקשורים ביהודים בארץ ובעולם: ציורי חגים וחוגגים, חיילים וקרבות, יהודי אירופה.
לימים הפכו אשתו ובתו להשראות הגדולות ביותר של עבודותיו, כאשר תמונות רבות מציגות את הבת, מילדותה ועד בגרותה, ובחלקן את האישה, או את שתי הבנות יחד.
תערוכות.
1985 – 1992: תערוכות שונות ברחבי ברית המועצות ומוסקבה.
1996: ״ברינדץ׳ ויקטור״, ברוקלין גלרי, ניו-יורק, סן-פרנסיקו.
1996: "גלריה של דוד המלך" במרכז התרבות בירושלים.
1999: "במעבדה" במרכז האומנות בתל אביב.
2004: "אלף בית" במרכז התרבות בירושלים.
2005: "גוונים יהודיים באמנות" - פסטיבל אמנות יהודית בירושלים.
2006: התערוכה הבינלאומית הראשונה בארגנטינה MIAD Venado Tuerto 2006.
2007: תערוכת ציוריו ב"בית התנ"ך".
2007: תערוכה במוזיאון "תלפיות".
2009-2014: ״אבני שנים-עשר שבטי ישראל״, המוזיאון היהודי באודסה ״מגדל שורשים״. אודסה, אוקראינה.
2014: ״אבני שנים-עשר שבטי ישראל״, בית רריך, אודסה, אוקראינה.
אברהם עבאס
אברהם עבאס (1912 - 17 בספטמבר 1958) היה חבר הכנסת בכנסת השלישית מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
ביוגרפיה.
עבאס נולד בדמשק שבסוריה ולמד ב"בבית הספר העברי" שהוקם על ידי גולים מארץ ישראל כמו יהודה בורלא ואברהם אלמליח בעת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותו היה מייסדי תנועת "החלוץ" בסוריה. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ כפר גלעדי. בשנים 1931–1934 הוא פעל כשליח מטעם התנועה הציונית בסוריה ובלבנון והיה פעיל בארגון העלייה מארצות אלו.
בשובו לארץ ישראל היה עבאס פועל בניין, עד לשליחתו מחדש אל סוריה ולבנון בשנת 1941 לארגון ההעפלה. בשנת 1944 הוא נבחר מטעם התנועה לאחדות העבודה לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כחבר בוועד הלאומי. בשנת 1949 הוא נבחר לוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית והיה פעיל מטעמה בקרב עדות המזרח ובמעברות. בשנת 1951 נבחר עבאס להנהלת ברית הקהילות הספרדיות. היה ממייסדי כתב העת הספרדי שבט ועם.
בשנת 1955 נבחר עבאס לכנסת השלישית וכיהן בה עד לפטירתו במפתיע בשנת 1958, בגיל 46 בלבד. הוא היה חבר ועדת הפנים וועדת הכנסת. אברהם עבאס הראשון להאשים את הממשלה הישראלית באפליה כנגד עולי עדות המזרח. ב-1958, כשנה לפני אירועי ואדי סאליב, פרסם עבאס מסמך מפורט ורחב יריעה אשר עסק באי השוויון בין המזרחים לאשכנזים במדינה הצעירה. במסמך זה התייחס עבאס בין השאר למחנות העולים, החינוך ואף אי השוויון בשירות הצבאי. הוא נפטר לפני שהספיק להציג את דבריו בכנסת. המסמך תורגם לאנגלית על ידי המועצה הספרדית בירושלים, אשר קיוותה להפיץ את משנתו בקרב יהודי התפוצות.
עבאס נפטר ב-1958 ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק.
רחוב בתל אביב קרוי על שמו, אחת מנכדותיו היא הסופרת הילה עמית.
מרכז אילן רמון
מרדכי ביבי
מרדכי ביבי (נולד ב-1 ביולי 1922) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בשנים 1959–1973.
חייו.
ביבי נולד בשנת 1922 בבגדאד שבעיראק. בסיום לימודיו התיכוניים היה ממייסדי המחתרת הציונית-חלוצית בעיראק, בראשה עמד בשנים 1942–1945. בשנה האחרונה להיותו בתפקיד, עד עלייתו שלו ארצה, עמד מטעם המוסד לעלייה ב' בראש ועדת העלייה מעיראק. בישראל המשיך בפעילותו ולאחר קום המדינה היה ממארגני העלייה מעיראק.
ביבי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין. בין השנים 1953–1959 עבד במשרד הביטחון.
בשנת 1959 נבחר לכנסת הרביעית מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון, בה היה חבר משנת 1946. ביבי היה חבר הוועדה למינוי קאדים בכנסת החמישית ובמהלך הכנסת השביעית היה חבר הועדה לבחירת שופטים ושימש סגן יושב ראש הכנסת. עם האיחוד בין מפלגתו למפא"י, היה לחבר המערך ומפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הודיע ביבי שלא יתמודד שוב על מקום בכנסת, למרות שפעילים מקרב עדות המזרח במפלגה דרשו הצבתו במקום ריאלי.
ביבי היה מארגן המחלקה לעדות המזרח במפלגתו והרבה לדבר על הקיפוח של בני עדות המזרח וטען שמפא"י משאירה את בני עדות המזרח במצב נחשל. כן פעל להעלאת זכר הפעולות של המחתרת היהודית בעיראק. ביבי גם תמך במדיניות ההתנחלות של הממשלה. בשנת 1973 ניסה ללא הצלחה לקדם את הקמת ועדת המדע והטכנולוגיה.
אחרי פרישתו מהכנסת, המשיך ביבי להיות פעיל במפלגתו ובין השאר היה חבר ועדת החוקה של המפלגה ונציג לקונגרס הציוני. כן שימש בורר במוסד לבוררות של סכסוכי עבודה.
ב-1991 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן.
חליל-סלים ג'בארה
ח'ליל-סלים ג'בארה (בערבית: خليل سليم جبارة; 1913–1999) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כשנה וחצי כחבר הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון בכנסת החמישית.
ביוגרפיה.
ג'בארה נולד בשנת 1913 בטייבה ולמד בקולג' הערבי בירושלים.
בשנים 1932–1948 עבד ג'בארה במחלקת המדידות של ממשלת המנדט הבריטי. לאחר קום המדינה החזיק בתפקידים ציבוריים שונים, בהם מנהל אגף מס הכנסה במשולש (1951–1955) ומנהל סניף קופת חולים בטייבה (1955 - 1958).
היה פעיל במחלקה הערבית של מפלגת "אחדות העבודה - פועלי ציון", מטעמה התמודד לכנסת. לאחר התפטרותו של יצחק בן אהרן, בשנת 1964, הושבע במקומו כחבר הכנסת ופעל בוועדת השירותים הציבוריים.
36 מבטים על הר פוג'י
36 מבטים על הר פוג'י (הוקוסאי)
36 מבטים על הר פוג'י (ביפנית: 富嶽三十六景 - "פוּגַאקוּ סַאנְג'וּרוֹקֶּיי") היא סדרה של 46 הדפסי עץ גדולים בסגנון אוקיו-אה שהכין האמן היפני קצושיקה הוקוסאי, המתארים את הר פוג'י בעונות שונות של השנה, בתנאי מזג אוויר שונים, וממרחקים שונים. במקור נועדה היצירה לכלול 36 הדפסים, אולם 10 הדפסים נוספים נוספו לאחר שזכתה לפופולריות עם פרסומה הראשוני. ההדפסים נוצרו בין השנים 1826–1833.
הר פוג'י הוא נושא נפוץ באמנות היפנית עקב חשיבותו התרבותית והדתית ביפן. יצירה זו של הוקוסאי היא סדרת האוקיו-אה המפורסמת ביותר המתמקדת בהר פוג'י, אך היא לא היחידה. האמן היפני הירושיגה שהושפע מעבודותיו של הוקוסאי יצר גם הוא סדרה באותו שם של הדפסי עץ המתמקדים בהר פוג'י. הוקוסאי עצמו יצר מאוחר יותר סדרה נוספת של הדפסי עץ בשם "100 מבטים על הר פוג'י".
ההדפס המפורסם ביותר בסדרה הוא "הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה", המתאר גל ענק המאיים להטביע 3 סירות דיג כאשר הר פוג'י נראה ברקע.
מחסן
מחסן הוא מבנה נפרד או חלק ממבנה אשר משמש להחזקה של סחורה, חמרי גלם וכדומה. וכן מבנה או חלק ממבנה המשמש להחזקה של חפצים שאין בהם צורך מיידי.
נהוג להבחין בין מחסן פרטי למחסן מסחרי. מחסנים משמשים גורמים מסחריים שונים, כמו יצרנים, יבואנים, יצואנים, סיטונאים, עסקי לוגיסטיקה ושליחויות, מכס, וכו'.
דוגמאות למחסנים בשימוש במפעלי ייצור:
עבור יבואנים, סיטונאים, וקמעונאים מחסן משמש בדרך כלל להחזקת סחורה שטרם נמכרה לחוליה הבאה בשרשרת האספקה, על מנת לאפשר גמישות בהספקה על פי מודלים של צריכה צפויה. כלומר, סחורה שהלקוחות צפויים להזמין לפני שבעל המחסן יספיק להזמין את הסחורה מהספק שלו.