השותפים העיקריים למוסדות היו מפלגות הפועלים, "הפועל המזרחי" וחלק מהציונות הכללית ומ"מזרחי". בזמן מלחמת העולם השנייה עסקו הוועד הלאומי וההסתדרות הציונית בגיוס יהודים מארץ ישראל למלחמה בגרמניה הנאצית.
ב-1 במרץ 1948 החליטה מליאת הוועד הלאומי על הקמת מנהלת העם של מדינת ישראל שתכלול את חברי הנהלת הסוכנות בא"י, הנהלת הוועד הלאומי ועוד נציגי מספר גופים. המוסדות החילוניים של כנסת ישראל חדלו לפעול עם הקמת המדינה.
מסכת נידה
מסכת נידה היא המסכת השביעית בסדר טהרות שבמשנה, ויש בה עשרה פרקים.
המסכת עוסקת בעיקרה בטומאת נידה המופיעה בתורה, ובאופן ההיטהרות מטומאה זו. טומאת נידה היא טומאת אישה בזמן הווסת, או בלשון חז"ל - "שיצא דם ממקורה". משמעות טומאה זו היא הן ביחס לדיני טומאה וטהרה והן ביחס לאיסור יחסי אישות עם בעלה. כמו כן עוסקת הגמרא של מסכת זו בנושאי הלכות טהרה באופן כללי, יסודות בדינים וכללים שונים.
בניגוד לשאר המסכתות בסדר טהרות, ההלכות במסכת נידה רלוונטיות גם בעת המודרנית, על אף שבית המקדש עומד בחורבנו ואין נוהגים בדיני טומאה וטהרה.
מסכת זו נחשבת אחת המסכתות הקשות בכל הש"ס, יחד עם המסכתות עירובין ויבמות (וסימנן: ענ"י).
המסכת היא היחידה ממסכתות סדר טהרות שיש לה תלמוד על הסדר. בתלמוד הבבלי יש בה 72 דפים (על כל המסכת), לעומת 13 דפים בלבד בתלמוד הירושלמי, הואיל ויש בידינו רק ארבעה פרקים מהתלמוד הירושלמי על המסכת. עם זאת, ידוע מדברי התוספות שהיה ירושלמי לפחות עד פרק שביעי.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים העיסוק בטומאות הכלליות לכל מין האדם, הגיע העיסוק בטומאה הפרטית לנשים.
פרקי המסכת.
בסך הכול יש במסכת 79 משניות.
הסכם בלפאסט
סומו
סוּמוֹ (ביפנית: 相撲) הוא ספורט לחימה ואמנות לחימה יפנית בו מתקיים קרב בין שני מתאבקים גדולי גוף (נקראים: ריקישי) הנאבקים בתוך זירה עגולה. הספורט יפני במקורו ונקשר בתרבות היפנית לטקסים רוחניים רבים. ביפן קיים גם סגנון סומו מודרני והוא אחד מענפי הגֶנדַאי בּודוֹ, קבוצה של אמנויות לחימה מודרניות שפותחו ביפן.
לסומו מסורת רבת שנים, וגם בתחרויות הבידוריות שנערכות כיום ביפן ומחוצה לה נערכים סביבו טקסים רבים שמקורם בתקופה בה היה הסומו חלק מדת השינטו.
במקור היפני אין חלוקה לקבוצות משקל, כך שלעיתים מתמודד נאבק ביריב הכפול ממנו במשקל.
כחלק ממאמץ להנחיל את הסומו ברחבי העולם ולהפכו לספורט אולימפי, הוקמה הפדרציה הבינלאומית לסומו. על פי חוקי הפדרציה ישנן תחרויות לפי ארבע קבוצות משקל: עד 85 ק"ג, עד 115 ק"ג, מעל 115 ק"ג, ומשקל חופשי.
הסומו הולך ומתפשט בשנים האחרונות באירופה ובארצות הברית, בעיקר בחוף המערבי ובהוואי.
עקב המשקל הגבוה של לוחמי הסומו, הלחץ הנפשי ושתיית המשקאות החריפים הרבה, תוחלת החיים הממוצעת של לוחמי סומו נמוכה בכ-10 שנים מהממוצע ביפן.
חוקים לניצחון בקרב סומו.
הקריטריונים לניצחון בקרב סומו מגדירים למעשה את המפסיד ולא את המנצח:
על פי רוב, קרבות הסומו נמשכים שניות ספורות בלבד עד שאחד המשתתפים מופל לרצפה או נהדף אל מחוץ לזירה.
הדוהיו - זירת הקרב.
הזירה בה נערכים קרבות הסומו נקראת ביפנית דוהיו. זוהי במה עגולה מוגבהת בקוטר 4.55 מטרים, שעליה פזורה תערובת של חול וחימר. את הזירה תוחם חבל עגול הנקרא "טאווארה" והוא לרוב עשוי מסיבי אורז. החבל הוא סמל שינטו של הפרדה בין קודש לחול. בתוך המעגל ישנם שני קווים לבנים אותם אסור לעבור לפני תחילת הקרב. מחוץ לחבל מפוזר חול דק מאוד אשר מכונה "עין הנחש" ואשר עוזר לשופט לקבוע אם אחד המתמודדים נגע עם גופו מחוץ לזירה.
הבאשו - הטורניר.
הסומו המקצועני כיום מכיל מספר ליגות : מקואוצ'י - הליגה הבכירה, ג'וריו, מקושיטה, סאנדנמה וג'ונידאן.
ליגת המקואוצ'י מורכבת משישה טורנירים בשנה, כאשר בכל טורניר כל אחד מהמתאבקים נלחם בחמישה עשר קרבות, והמנצח הוא זה אשר זכה במרב הקרבות. אם יש שוויון אזי שני המנצחים מתחרים ביניהם בקרב נוסף.
הדרגות בסומו.
לכל אחד ממתאבקי הסומו דרגה הנקבעת לפי תוצאות הבאשו הקודם.
הדירוג הנמוך הוא מָאֵיגַשירה (Maegashira), וממוספר מהגבוה לנמוך, עד ל-15 או 16 - בהתאם למספר המשתתפים בטורניר.
סדרת הדרגות הבאה היא של האלופים ונקראת סנייאקו (Sanyaku). שמות הדרגות, מהנמוכה לגבוהה הם: קוֹמוּסוּבּי (Komusubi), סֶאקיוּוַאקֶה (Sekiwake) ואוֹסְזקי (Ozeki).
לכל דירוג יש שתי תת-דרגות, מזרח ומערב, כאשר דרגת מזרח היא הגבוהה יותר. לדוגמה: דירוג מאיגשירה 2 מזרח נמוכה ממאיגשירה 1 מערב, אך גבוהה מדירוג מאיגשירה 2 מערב.
הדרגה הגבוהה ביותר בסומו נקראת יוקוזונה (Yokozuna). לדרגה זו מגיע האוסזקי שניצח את הטורניר פעמיים ברציפות. מתאבק אשר הגיע לדרגת יוקוזונה אינו יכול להפסיד אותה והוא מחזיק בתואר זה עד פרישתו.
נכון לשנת 2020, מחזיקים בתואר זה - האקוהו-שו וקאקוריו שניהם ממונגוליה. היפני האחרון שהחזיק בדרגת יוקוזונה הוא קיסנוסאטו יוטאקה שהיה ליפני הראשון אשר זכה בתואר מאז שנת 1998 ופרש בינואר 2019 בעקבות פציעה.
מקורותיו של הסומו.
כמו סוגים נוספים של היאבקות, גם שורשיו של הסומו אינם ידועים בבירור. אזכורים לסומו נמצאים בטקסטים מהמאה ה-8 לפנה"ס, אך הקשר שלהם לסומו של ימינו אינו ברור. קרבות של שני אנשים לא חמושים, לפעמים עד מוות, נקראו כבר בעבר ביפן בשם הכולל "סומו", על אף שלא היו ספורטיבים ולא כללו חוקים ספציפיים.
השילוב של טקסי השינטו כחלק מהמחוות של קרב הסומו נוצר במרוצת השנים, וקשה כיום להצביע על המקור המדויק לטקסים, הן בדת השינטו והן בסומו.
השימוש בזירה כתוחמת לקרב, החל ככל הנראה בתחילת המאה ה-16. שאר החוקים וההתפתחויות בנושא קרו בתקופת אדו (החל מהמאה ה-17) שם קיבל הענף את צורתו הסופית.
הסומו בישראל.
התאחדות הסומו הישראלית לחובבים, הוקמה ב-1998 על ידי היו"ר אלדד בן-חורין, מומחה לאמנויות לחימה ולהיאבקות סומו, לאחר תשע שנות הסתגלות ובתמיכת ארגון הסומו העולמי הממוקם בטוקיו, יפן. התאחדות הסומו הישראלית הממוקמת במודיעין, חברה בהתאחדות הסומו האירופאית, והיא החברה ה-76 בפדרציית הסומו העולמית. בשנת 2006 דורגה ישראל במקום ה-7 בעולם לנוער מתוך 16 מדינות, ובמקום ה-7 לבוגרים, מתוך 33 מדינות. בשנת 2006 זכתה מדינת ישראל, לביקור היסטורי של מועדון הסומו המקצועני מבירת יפן טוקיו, סאדוגאטאקה. בכירי מקצועני הסומו היפנים הופיעו בקיסריה במשותף עם חניכי הסומו של אלדד בן-חורין. סגן יו"ר ההתאחדות הוא הזמר מוטי דיכנה, מומחה עולמי לסומו מקצועני ודובר יפנית.
במועדוני אמנויות לחימה בישראל, משמש הסומו כספורט נוסף וכמשחק מוביל לאלפי מתאמנים בישראל, בעיקר במועדוני ג'ודו וקראטה. בזכות הקלות בה ניתן לעסוק בסומו, החוקים הפשוטים, הבטיחות בקרב, מהירות הקרב ותרומת הסומו לשיפור יכולת הקרב פנים מול פנים, קנה הסומו מעריצים רבים בקרב המתאמנים, הציבור והתקשורת.
היאבקות הסומו פרצה לתודעת הציבור בישראל בשנת 2009, עם הופעתו של סרט הסומו "סיפור גדול" בכיכובם של איציק כהן, אלון דהן, שמוליק כהן, דביר בנדק ועירית קפלן, ובבימוים של שרון מימון וארז תדמור. יו"ר התאחדות הסומו, אלדד בן-חורין, שימש כיועץ מקצועי להפקה וככוריאוגרף.
פיסיקה של פלסמה
לינדזי דבנפורט
לינדזי אן דבנפורט (באנגלית: Lindsay Ann Davenport; נולדה ב-8 ביוני 1976, בפאלוס ורדס, קליפורניה) היא טניסאית עבר אמריקאית.
דבנפורט, דורגה ראשונה בעולם ביחידות ובזוגות בסבב ה-WTA ב-1998 במשך 98 שבועות, שמינית בכל הזמנים. היא זכתה ב-55 תארים בטורנירים ליחידות (חמישית בכל הזמנים), ביניהם 3 תוארי גראנד סלאם (אליפות ארצות הברית הפתוחה - 1998, אליפות וימבלדון - 1999 ואליפות אוסטרליה הפתוחה - 2000), ב-38 תארים בזוגות ביניהם 3 תוארי גראנד סלאם (אליפות צרפת הפתוחה - 1996, וימבלדון 1999 וארצות הברית 1997) ובמדליית זהב אולימפית במשחקי היחידות של טורניר הטניס האולימפי שנערך באולימפיאדת אטלנטה. היא אחת מ-4 טניסאיות (כריס אוורט, שטפי גראף ומרטינה נברטילובה) בכל הזמנים, שסיימה את השנה לפחות 4 פעמים במקום הראשון בעולם (1998, 2001, 2004 ו-2005).
דבנפורט שיחקה בנבחרת ארצות הברית בגביע הפדרציה במשך 11 שנים, יותר מכל טניסאית אמריקאית אחרת והייתה שותפה ל-3 הזכיות האחרונות שלה (1996, 1999 ו-2000) וכן בגביע הופמן בשנת 2004.
מאזן המשחקים, ניצחונות מול הפסדים, של דבנפורט במהלך הקריירה שלה ביחידות הוא, 753–194 (79.5%), מתוכם היא ניצחה 464 משחקים על מגרשים קשים, יותר מכל טניסאית אחרת בעולם. מאזמן המשחקים שלה בזוגות הוא 387–116.
דבנפורט זכתה ב-22,166,338 דולר עבור משחקיה, שישית בכל הזמנים.
קריירה.
דבנפורט החלה את הקריירה המקצוענית שלה ב-22 בפברואר 1993 בגיל 17.
על פי ההערכות הפרשנים גובהה של דבנפורט מעניק לה יתרון בחבטות הגשה ומאפשר לה משחק שדה מצוין. יש הרואים כמגרעת הגדולה ביותר שלה את מהירותה הנמוכה ואת כושרה הגופני הירוד שכנראה נובעים בעיקר בגלל גילה המתקדם יחסית לשחקני טניס.
טקטיקת המשחק של דבנפורט היא לסיים את הנקודה כמה שיותר מהר בחבטה מנצחת (ווינר) על מנת להימנע עם התמודדות בנקודות ארוכות ומתישות.
ב-14 בדצמבר 2006 הודיעה על פרישתה מעולם הטניס, עקב היותה בהריון ורצונה להתמקד בחלק השני של חייה, כדבריה. בחודש יוני 2007 ילדה את בנה הראשון, וכארבעה חודשים לאחר מכן הדהימה את עולם הטניס כשחזרה לשחק וזכתה מיד בשני טורנירים. בשנת 2008 שבה וחזרה לשחק בסבב באופן מלא, ואף הפגינה יכולת גבוהה חרף היותה אם טרייה.
יונתן נתניהו