ב-1900 הוזמן פאלם לבקר בארצות הברית על ידי המועדון הסקנדינבי של מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה בפרובידנס, רוד איילנד, בשיתוף עם מועדונים דומים בניו יורק וברוקלין, במטרה למשוך חברים נוספים למועדונים אלו. מסעו התחיל ב-1 בספטמבר 1900, והוא מתועד בספר "תמונות מטיול לארצות הברית" (Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika) שפורסם ב-1901.
בסיס דפנה
בסיס דפנה היה בסיס קדמי של חיל הים, שפעל בתקופת מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים והשנים שלאחריה בהר קסיוס, לחופה הצפוני של ימת ברדוויל שבצפון חצי האי סיני, תחת אחריות בסיס אשדוד. כתוצאה מכיבוש חצי האי סיני ורצועת עזה, במלחמת ששת הימים התארך מאוד חוף הים התיכון של מדינת ישראל. פיקוד חיל הים הגיע למסקנה שקיים צורך בבקרה רצופה על הגבול המערבי של סיני, קו הפסקת האש ומבואות פורט סעיד וזאת מכיוון שלא ניתן היה להסתפק במידע שהתקבל לסירוגין מסיורי כלי שיט. הבסיס הוקם ביוני 1970 מייד לאחר האירוע של טיבוע ספינת הדיג אורית ופורק במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979.
רקע.
גאוגרפיה.
ימת ברדוויל היא לגונה של הים התיכון הנמצאת לאורך החוף הצפוני של חצי האי סיני. קצהָ המזרחי נמצא במרחק כ-30 קילומטרים ממערב לאל עריש. אורכה כ-90 קילומטרים ורחבה, בנקודה הרחבה ביותר, כ-22 ק"מ. עומקה של הלגונה אינו עולה על שלושה מטרים. הימה מופרדת מהים התיכון על ידי שרטון המקיף אותה משלושה צדדים (למעט הצד הדרומי), שרוחבו בין עשרות מטרים לקילומטר וחצי, וגובהו מגיע עד לשישים מטרים מעל פני הים. הימה מתחברת אל הים התיכון בשני פתחים הנקראים . במפות צה"ל קיבלו את הכינוי "בועז 1" למערבי ו"בועז 2" למזרחי.
במהלך מלחמת ששת הימים כבש צה"ל את הימה. לאחר הכיבוש הוזמן קבלן אזרחי בשם יונה לרר לבצע עבודת חפירה ימית בפתח המזרחי כדי לאפשר מעבר דגי סְפָּרוּס זהוֹב הידוע בשם דניס ושיט סירות בין הימה לים התיכון. בחודש יולי 1967 ארגן אגף העתיקות שלוש משלחות מחקר שהיו בראשותו של משה דותן, בניהול האגודה למחקר תת-ימי בישראל ובסיוע חיל הים. בין היתר נערכו סקרים תת-ימיים בימה ואותר מטוס דו מנועי ממלחמת העולם השנייה ובו שרידי אדם. על שרטון החול המפריד בין הימה לים הפתוח התגלתה באר מים בנויה ובה מי שתייה, ששימשה כפר קטן של בדואים שהתגוררו על השרטון והתפרנסו מציד ציפורים ברשתות, מדייג ומדגים שנפלטו על ידי גלי הים. ליד הבאר התגלו חרסים ושברי שיש נושאי כתובות מתקופות שונות. בנוסף, התגלתה על השרטון תלולית ובה שרידי יישוב רומי המכונה הר קסיוס.
הפעילות המצרית בגזרה.
במהלך מלחמת ההתשה התברר כי מתקיימת פעילות מצרית רבה בחופי סיני, פעילות שלא פסקה גם לאחר קרב רומני (קרב ימי) שהתרחש ביולי 1967. כוחות משייטת 13 שסרקו את אזור הימה לאחר כיבושה ובדקו את הבדואים והדייגים במקום, גילו כי הם עומדים בקשר עם המצרים בפורט סעיד. בחודש נובמבר 1969 בוצעו פעולות התקפיות של הצי המצרי כנגד מוצבי צה"ל בבלוזה וברומני.
ב 13 במאי 1970 טיבעה ספינת טילים מצרית מדגם אוסה את ספינת הדיג אורית, שעסקה בדיג מול חופי סיני. באותו זמן ביצעה אח"י סער סיור בט"ש מצפון לאל עריש ונמצאה באותו כיוון כמו האורית, גילתה את פעילות סטי"ל האוסה וירי טיל שחשבה שנורה עליה. פעילות האורית באזור לא הייתה ידועה לאח"י סער.
משימות בסיס דפנה.
המשימות שהוגדרו לבסיס היו:
הקמת המוצב ומיקומו.
התוקפנות המצרית כנגד כלי שיט אזרחי ופגיעתם במטרה קטנה בטיבוע ספינת הדיג אורית ב 13 במאי 1970 זעזע את פיקוד חיל הים.
מש"ט 3 הדר קמחי יצא עם ספינת טילים לאזור וירד לחוף עם מהנדסי בינוי ואלקטרוניקה ממפקדת חיל הים. מסקנת הסיור הייתה שמראש הר קסיוס ניתן יהיה לקבל קו ראייה אלקטרוני למבואות פורט סעיד עם אנטנה בגובה של כ-30 מטר. התכנון הוצג למפקד חיל הים אברהם בוצר שהורה על הקמת מוצב מכ"ם באתר . מפקד בסיס אשדוד סא"ל מיכאל ברקאי, נתן עדיפות לפרויקט וסיפק ליחידה תמיכה מבסיס אשדוד.
בזמן קצר הוכנו גדרות עם מוקשי תאורה, מחפורות ונשלחה ניידת מכ"ם במטרה לכסות את הפעילות הימית באופן רציף על ידי מכ"ם וכדי לזהות את כלי השיט הצבאיים. כדי להאריך את טווחי הגילוי הותקן גם מכשיר לגילוי וזיהוי שידורי מכ"ם "אורנה". על התורן הגבוה הורכבו אנטנות לקשר. במקום הופעלה תחנת מכ"ם שסיפקה תמונה מקומית על כלי השיט באזור החוף. במהלך מלחמת יום הכיפורים סייע המוצב ושימש ממסר קשר בין כלי שיט בים למפקדת חיל הים. התחנה אוישה במוכ"מים (שעברו קורס מוכ"מי ספינת טילים).אלחוטנים וקשרים למשמרות ומכונאים וטכנאים לתחזוקה מחיל הים.
טווחי הפלגה ומרחקים של בסיס דפנה:
דפנה לקו הפסקת האש 28 מיל ימי
מוצב מוגן.
הגישה אל המוצב שהיה על ראש הגבעה בגובה 70 מטר, מהים ומהימה הייתה פתוחה. הגבעה הוקפה במערכת כפולה של גדרות תיל. בין הגדרות הוטמנו מוקשי תאורה ותיל ממעיד. נחפרו גם עמדות הגנה. תחנת המכ"ם שוכנה במחפורת מוגנת וכך גם מקלט למגורים. לימים נבנה בונקר ממוגן ששיכן בתוכו את המכ"ם, המגל"מ ומרכז ידיעות הקרב של בסיס דפנה. את המחפורות החליפו בונקר ועמדות מבוטנות בהיקף הבסיס שהפך למעוז מאורגן היטב, גם בהשוואה למעוזים על קו התעלה.
להגנת המוצב נמצאו במקום שלושים חיילי חיל רגלים בדרך כלל אנשי מילואים בפיקוד שני קצינים שקיימו ביניהם תורנות. מרפאה עם רופא וחובש מחיל הים.
הסיירת הימית.
אחריות הבסיס הייתה לתחזק ולהפעיל את כלי השיט המבצעיים בימה. בעיקר היו אלה 4 ספינות יתוש שהוגדרו כ"סיירת ימית" בפיקוד שני קצינים שהיו כפופים מבצעית ישירות לבסיס אשדוד ולוגיסטית לבסיס דפנה. מפקד הבסיס היה אחראי לתפעולם של היתושים אך לא הייתה לו הסמכות המבצעית להפעילם. השיקול העיקרי לבחירת היתוש היה רדידות המים בימה. היתוש (כלי שיט) נבחר היות שהוא מונע בטורבינות מים ללא מדחפים, כך שניתן היה להפעיל אותם במקומות רדודים שהשוקע נמוך.
בתחילה נקשרו היתושים אל ספינת מצרית שהוחרמה בעת הברחה לטובת הבסיס. לצורך עגינת קבע לספינות היתוש הוכנה בבסיס אשדוד דוברת שירות שהושטה והועגנה בתוך ימת ברדוויל בקרבת הבסיס. עם הזמן הותקן על גבי הדוברה מנוף להרמת יתושים לתחזוקתם. על הדוברה הוחזקו גם מכלי דלק שמן למנועים ומיכלי מים לאנשים. כמו כן, נבנה מבנה המגורים ששימש את צוות הסיירת.
הרחפות.
על אף השוקע הנמוך של היתושים אירעו מקרים רבים של עלייה ו"התיישבות" על שרטון. תנועתם של היתושים בימה הלא ממופה הייתה רצופה תקלות. לשיפור התנועה ויכולת הסיור גילה תא"ל הדר קמחי שהיה אז נספח צה"ל וראש משלחת הקניות של משרד הביטחון בבריטניה חברה בצפון אנגליה שבנתה רחפות נוסעים קטנות. צוות ימאים מהסיירת עם מפקד היחידה, עוזי טישל, נשלחה לאנגליה ולמדה לתפעל את הרחפת. שתי רחפות נרכשו והופעלו בתקופה 1975 -1979. הרחפות צוידו במכ"ם, קשר ומוצבי נשק ופתחו את יכולת הסיור בביטחון מלא תוך עליה על החוף במקומות שעד הופעתן לא הייתה גישה.
כלי שיט נוספים.
מדי יום הייתה מגיעה מבסיס אשדוד ספינת "דבור" במשימת בט"ש לאזור הבסיס מצד הים. מדי שבוע הייתה מגיעה לבסיס מצד הים נחתת לצורכי תספוקת לוגיסטית.
במהלך תקופת פעילות הבסיס התבצעו על ידי קבלן ימי אזרחי (יונה לרר) עבודות חפירה ימית בכלי שיט אזרחיים שמטרתם פתיחת המעברים המקשרים את הימה לים התיכון. המעבר המזרחי נקרא "בועז 2" והמעבר המערבי - "בועז 1", סמוך לחוף רומני.
התעבורה בין נחל ים לבסיס דפנה.
ימת ברדוויל רדודה מאוד ברב שטחה. בקיבוץ נחל ים הוקמה חוליה קדמית שהפעילה סירות שטוחות שקיימו את התעבורה עם הבסיס. המרחק בין הבסיס לנחל ים היה כ־20 ק"מ. הסירות נקראו "הצהובות" עקב צבען והללו היו מונעות ב-4 מנועי חיצון. בהמשך הייתה גם סירת "דל קיי" בצבע ירוק שנקראה- "הירוקה" וסירה להובלות כבדות שכונתה "הלבנה".
לתפעול הקשר בין בסיס דפנה לבסיס האם באשדוד הייתה גם חוליה קדמית של דפנה בבסיס אשדוד.
השפעות מזג האוויר.
הבסיס היה ממוקם על אי מבודד בקרבת מדבר. בבסיס שררו תנאי מדבר; רוחות וסופות חול. השחיקה בציוד ובאנשים הייתה רבה. כל הפעילות המבצעית והתחזוקתית נעשתה תוך מאבק בסופות החול המלח והזבובים. השירות במקום היה קשה.
לבוש צוות הבסיס היה בגד ים וסנדלים. עם קבלת הפיקוד על הבסיס הביא רס"ן עמי שר-אל את נוהלי חיל הים שרכש בפלגות הטרפדות ושייטת ספינות הטילים הוכנסו נוהלי לבוש משמעת והתנהגות צבאית מלאה כולל מסדרי בוקר והנפת דגל הלאום בדומה לנהוג ביחידות של כלי שיט בחיל הים. בכלל זה בגדי עבודה צבאיים ונעליים גבוהות. נכתבו נוהלים רבים בכתב שכיסו את כל תחומי פעילות הבסיס.
כפיפות וארגון מבצעי.
המעוזים בסיני היו בשליטה של פיקוד דרום. בסיס -מוצב דפנה שיועד לשרת את משימות חיל הים הוגדר כבסיס קדמי תחת פיקוד בסיס אשדוד. חיל הים ראה את פעילותו העיקרית של הבסיס לכיסוי מבצעי אלקטרוני לכוון הים התיכון ולא הסכים להעמידו בכפיפות (ת"פ) לפיקוד דרום. המוצב חייב אבטחה יבשתית שהייתה תחת פיקוד ממשל אל עריש. מפקד הבסיס המשיך לקבל מכתבים והוראות גם ממשל אל עריש. עקב המצאות 2 כוחות שונים בבסיס התעוררה מחלוקת – מי ינהל אותו. פיקוד דרום גרס שזו אחריותו, חיל הים התנגד (מדובר בתקופה טרום מלחמת יום כיפור).