לוחמי הקומנדו הימי מבצעים פעולה בעומק האויב. בפעולה זו נפצע קשה יוחאי ("יוחי") ואחד הלוחמים, יואב (דורון נשר), גורר אותו לסירה אך הוא מת בידיו.
כל לוחמי היחידה ביחד עם האלמנה הצעירה מירה (לירון נירגד) והוריו של יוחי (מוסקו אלקלעי וזהרירה חריפאי) נוכחים בהלוויה שמנוהלת על ידי הרב של היחידה (ז'יל בן דוד).
מפקד היחידה הוא סגן-אלוף יוסי (יאיר רובין) והלוחמים הם יואב, עמוס (דני מוג'ה), גידי (עמי טראוב), ועמי (זאב שמשוני).
הלוחמים מגיעים לנחם את האלמנה אבל אינם יודעים איך להתייחס אליה. יואב היה הקרוב ביותר ליוחי והוא מביא לה רשמקול ובו דבריו ושירתו של יוחי. יוחי מבקש ב"צוואתו" כי תמשיך בחייה ורצוי עם אחד מלוחמי היחידה.
יואב מביא את מירה למפגש עם הורי יוחי שלא עולה יפה לאחר שהאם מתפרצת ומאשימה אותה כי לא רצתה לגור עם יוחי במושב לידם וכי היא לקחה להם את הבן.
עם הזמן מתהדקים היחסים בין מירה ליואב הרואה בכך את מילוי צוואתו של יוחי. מירה המסויגת נפתחת לאט. כאשר נודע לה כי היחידה עומדת לצאת לפעולה מסוכנת לפיצוץ סטי"ל בעורף האויב המצרי, היא מתקשרת למפקד יוסי ומבקשת ממנו להוריד את יואב מהתפקיד הקרבי. יוסי מודיע ליואב כי בפעולה הוא יהיה נהג הסירה ולא יישלח עם הלוחמים להצמיד פצצה לסטי"ל. יואב נפגע מכך ומתעמת עם יוסי ומירה אך לבסוף מסכים יוסי לשבץ את יואב כלוחם תמורת חתימה לקורס חובלים.
הלוחמים מצליחים להצמיד את הפצצות לסטי"ל אך לבסוף מתגלים והמצרים פותחים באש. עמוס נפצע ויואב מצליח לגרור אותו לסירה, הפעולה הצליחה והסטי"ל מתפוצץ.
לבסוף מתחתנים יואב ומירה אך לאחר אימון כשיואב חוזר לדירה הוא שומע את קולו של יוחי מהרשמקול ויודע שמירה עדיין לא השתחררה מיוחי. הוא לא נכנס לדירה ובאותו לילה הוא מבלה בזרועותיה של פקידת היחידה, תמי (דליה שימקו).
השליח האנגלי
השליח האנגלי (באנגלית: The Courier) הוא סרט קולנוע בריטי בבימויו של דומיניק קוק. הסרט, בכיכובו של בנדיקט קמברבאץ', מבוסס על סיפורו האמיתי של איש העסקים הבריטי גרוויל וין, שגויס על ידי ה-MI6 והעביר למערב מידע רב ערך על תוכנית הגרעין הסובייטית בתקופת המלחמה הקרה. המידע, שהגיע מהסוכן הסובייטי אולג פנקובסקי, סייע לפתרון משבר הטילים בקובה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2020, ויצא להפצה מסחרית בארצות הברית ובבריטניה ב-19 במרץ 2021.
הפקה.
פיתוח.
ב-1 במאי 2018, חברת FilmNation Entertainment הודיעה על תחילת הפקת סרט על המרגל הבריטי גרוויל וויין מאת התסריטאי טום או'קונור. דומיניק קוק לוהק לביים את הסרט ולהפיק לצד או'קונור, בן פאף, רורי אייטקן, אדם אקלנד, ג'וש וארני ולאה קלארק.
ליהוק.
לצד ההכרזה על ההפקה הראשונית, אושר כי בנדיקט קאמברבאץ' יגלם את גרביל וויין. באוקטובר 2018, נודע כי רייצ 'ל ברוסנהאן, ג'סי באקלי, מראב נינידזה, אנגוס רייט וקיריל פירוגוב הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט.
צילומים.
שלב הצילומים לסרט החל ב-15 באוקטובר 2018 והוא נמשך עד 7 בדצמבר 2018. קמברבאץ' גידל שפם עבור הצילומים.
מוזיקה.
פסקול הסרט הולחן על ידי אבל קוז'ניובסקי.
הפצה.
הסרט הוקרן ב-24 בינואר 2020 במהלך פסטיבל סנדאנס תחת השם "Ironbark". זמן קצר לאחר מכן רכשו החברות Roadside Attractions ו-Lionsgate את זכויות ההפצה בארצות הברית, והוא תוכנן לצאת לאקרנים ב-28 באוגוסט 2020 תחת השם "The Courier". הדבר נדחה תחילה ל-16 באוקטובר אותה שנה ואז ל-19 במרץ 2021, בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית, שלא אפשרה פתיחת בתי קולנוע. בישראל הופץ הסרט תחת השם העברי "השליח האנגלי".
חאבייר אירורטה
חאבייר אירורטאגויינה אמיאנו (; ידוע כחאבייר אירורטה, נולד ב-1 באפריל 1948) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
אירורטה רשם קרוב ל-350 הופעות בליגה הספרדית הבכירה, במדיהן של אתלטיקו מדריד ואתלטיק בילבאו. לזכותו שתי אליפויות וגביע עם אתלטיקו, וכן העפלה לגמר גביע אירופה לאלופות 1974. במדיה של בילבאו העפיל לגמר גביע אופ"א 1977. הוא זכה לייצג את נבחרת ספרד, ורשם במדיה שש הופעות.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, שנמשכה קרוב ל-25 שנים, והתנהלה כולה בספרד. בין היתר הוביל את דפורטיבו לה קורוניה לזכייה באליפות ספרד לעונת 1999/2000 ולזכייה בגביע. הוא זכה שלוש פעמים בפרס דון בלון למאמן העונה, והיה היחיד שאימן את שני המועדונים הבכירים גם בגליסיה (לה קורוניה וסלטה ויגו) וגם בחבל הבסקים (בילבאו וריאל סוסיאדד).
קריירת משחק.
אירורטה החל את דרכו בקבוצת הנוער של ריאל אוניון, וכבר בגיל 17 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגה השלישית. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ובשנייה שבהן סייע לקבוצתו להגיע למקום השני בבית בתום העונה הסדירה, ועד לשלב האחרון בפלייאוף ההעפלה, שם נעצרה הקבוצה. בסך הכול צבר אירורטה 14 שערי ליגה ב-48 הופעות.
לקראת עונת 1967/1968 עבר אירורטה בן ה-19 לאתלטיקו מדריד של המאמן הברזילאי אוטו גלוריה. את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ערך ב-17 בדצמבר 1967, בהפסד הביתי 2-1 ללאס פאלמס. את עונת הבכורה סיים אירורטה עם 13 הופעות ליגה, ואת שער הבכורה שלו כבש במחזור הראשון של העונה הבאה מול אותה היריבה. בעונה זו הפך לשחקן הרכב אצל המאמן מיגל גונסאלס, וכבש שבעה שערי ליגה ב-27 הופעות.
בעונת 1969/1970 זכה אירורטה עם קבוצתו באליפות ספרד, כאשר קבוצתו מקדימה בנקודה את אתלטיק בילבאו הסגנית, על אף הפיחות במעמדו של אירורטה. עונה לאחר מכן רשם את עונת השיא שלו בקריירה מבחינת כיבושים, כאשר הבקיע 12 שערי ליגה ב-27 הופעות, ובכך תפס בחזרה את המקום בהרכב. עונה לאחר מכן הוסיף זכייה בגביע הספרדי, לאחר שפתח בהרכב בניצחון קבוצתו 2-1 במשחק הגמר על ולנסיה.
בעונת 1972/1973 זכה אירורטה עם אתלטיקו בתואר אליפות שני במספר. עונה לאחר מכן, תחת המאמן חואן קרלוס לורנסו הארגנטינאי, העפילה הקבוצה עד לגמר גביע אירופה, שם פגשה את באיירן מינכן. אירורטה פתח בהרכב למשחק הגמר, שהגיע להארכה. שש דקות לתום ההארכה עלתה אתלטיקו ליתרון והייתה קרובה לזכייה בתואר, אך שוויון בדקת הסיום של ההארכה גרר משחק חוזר. במשחק החוזר לא שותף אירורטה, וראה מהצד את קבוצתו מובסת 4-0 ומסיימת כסגנית אלופת אירופה בלבד. על אף שהפסידה בגמר, סירובה של באיירן להשתתף במשחק הגביע הביניבשתי הביא לכך שאתלטיקו הייתה הנציגה האירופית למשחק. לואיס אראגונס, מי שעד לאותה העונה היה חברו לקבוצה של אירורטה, תפס את עמדת המאמן, והרכיב את אירורטה בהרכב הפותח בצמד המשחקים מול אינדפנדיינטה. במשחק הראשון בחוץ נוצחה אתלטיקו 1-0, אך בגומלין הביתי כבש אירורטה את השער שהעניק יתרון 1-0 לקבוצתו. חמש דקות לסיום כבשה אתלטיקו את השני, ניצחה 2-0 וזכתה בתואר. בהמשך אותה העונה העפילה אתלטיקו לגמר הגביע הספרדי שם פגשה את היריבה העירונית, ריאל מדריד. לאחר 120 דקות ללא שערים החמיץ אירורטה, שפתח בהרכב, את הפנדל הראשון של קבוצתו בדו-קרב הפנדלים. בסיום נוצחה אתלטיקו 4-3 והחמיצה את ההזדמנות להניף את הגביע.
בתום העונה סיים אירורטה את דרכו בקבוצה לאחר שמונה עונות. לזכותו 208 הופעות ליגה במדי אתלטיקו, בהן כבש 48 שערים.
לקראת עונת 1975/1976, ובמסגרת מאמציה של קבוצת אתלטיק בילבאו להשיב לשורותיה שחקנים בכירים מחבל הבסקים, הוחתם אירורטה בקבוצה. הוא תפס עד מהרה מקום קבוע בהרכב של בילבאו. עונתו השנייה בקבוצה, עונת 1976/1977, הייתה המוצלחת ביותר מבחינה קבוצתית. בילבאו סיימה שלישית בטבלת הליגה הספרדית, והעפילה לגמר גביע אופ"א, שם פגשה את יובנטוס האיטלקית. אירורטה פתח בהרכב למשחק הראשון בטורינו, בו נכנעה בילבאו 1-0, ושמר על מקומו בהרכב גם בגומלין הביתי. בדקה ה-11 כבש אירורטה את שער השוויון של קבוצתו לאחר יתרון איטלקי מהיר. בילבאו השלימה מהפך וניצחה 2-1, אך התואר הלך ליובנטוס עקב חוק שערי חוץ. גם בספרד הגיעה הקבוצה לגמר הגביע, ופגשה את ריאל בטיס. לאחר שוויון 1-1 בתום המשחק ושוויון 2-2 בתום ההארכה, עברה ההכרעה לדו-קרב פנדלים. אירורטה כבש בדו-קרב את הפנדל הרביעי של קבוצתו, אך בתום דו-קרב ארוך ומותח, נכנעה בילבאו 8-7 והחמיצה הזדמנות לסיים את העונה עם תואר.
אירורטה פרש ממשחק פעיל ב-1980, כשהיה בן 32.
נבחרת ספרד.
בתקופת השיא של אירורטה במדי אתלטיקו, זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד וערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 במאי 1972, במשחק ידידות ביתי מול . המאמן לאסלו קובאלה העניק לאירורטה את המקום בהרכב וספרד ניצחה בסיום 2-0.
את הופעת הבכורה הרשמית ערך ב-21 באוקטובר 1973, במשחק החוץ מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974, כאשר עלה כמחליף בדקה השלושים. המשחק הסתיים בשוויון 0-0. אירורטה לא שיחק במשחק ההכרעה על ההעפלה, בו נוצחה ספרד 1-0 על ידי יוגוסלביה וכשלה להעפיל לטורניר הגמר.
את הופעתו השישית והאחרונה במדי הנבחרת ערך ב-17 באפריל 1975, כשלוש שנים לאחר הופעת הבכורה שלו, במשחק הביתי מול במסגרת מוקדמות יורו 1976. אירורטה עלה כמחליף במחצית המשחק, שהסתיים בשוויון 1-1.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו פנה אירורטה לקריירת אימון שהחלה, כמו קריירת המשחק שלו, בליגה השלישית. אירורטה התמנה לתפקיד מאמן ססטאו לקראת עונת , וכבר בעונת הבכורה שלו הוביל אותה למקום הראשון בטבלה ולהעפלה לליגת המשנה. הוא הוביל את הקבוצה למקום העשירי, הרחק ממאבקי הירידה, ועונה אחר כך אף התקרב להעפלה לליגה הבכירה. בסך הכול אימן את הקבוצה במשך ארבע עונות מוצלחות יחסית, בהן תקעה יתד בליגת המשנה.