טלטול ארבע אמות ברשות הרבים הוא העברה של חפץ ברשות הרבים למרחק של ארבע אמות לפחות. על פי ההלכה, טלטול ארבע אמות ברשות הרבים זו תולדה של מלאכת הוצאה מרשות לרשות האסורה מהתורה בשבת. מלאכה זו אסורה הן בשבת והן ביום הכיפורים, אולם מותרת ביום טוב שלא חל בשבת.
מלאכת הוצאה היא המלאכה היחידה מבין ל"ט המלאכות שאין בה פעולה יוצרת ממשית, אלא שינוע החפץ ממקום למקום. דיני המלאכה מפורטים במסכת עירובין ובמסכת שבת.
מקור האיסור.
מקור איסור הוצאה מרשות לרשות נלמד מהפסוק "ויצו משה ויעבירו קול במחנה לאמר, איש ואשה אל יעשו עוד מלאכה לתרומת הקודש, ויכלא העם מהביא" - משה רבינו עמד במחנה לויה (שהוא רשות הרבים) והעם הוציאו אליו (מאהליהם שהם רשות היחיד) תרומות למשכן, ובתלמוד למדו שפס' זה בו מצווה משה לא להביא היה ביום השבת. בתלמוד נידון מקור איסור העברת ארבע אמות ברשות הרבים, ומסקנתו היא ש - כלומר, איסור זה הוא הלכה למשה מסיני.
גדר האיסור.
האיסור מהתורה מתקיים בעקירת החפץ ברשות הרבים, טלטולו והולכתו ארבע אמות, והנחתו בחזרה ברשות הרבים.
הראשונים דנו מה הוא גדר האיסור. לדעת הרמב"ם, האיסור הוא עצם טלטול החפץ ארבע אמות ברשות הרבים. אולם לדעת הר"ן והמאור איסור זה הוא תולדה של איסור הוצאה מרשות לרשות, הואיל וארבע האמות הסמוכות למקום עמידת האדם מיוחסות אליו, ובאפשרותו לזכות ולקנות חפצים המונחים שם, והוצאת חפץ מארבע האמות הסמוכות לו אל מחוצה להן דומה להוצאה מרשותו לרשות הרבים.
איסורי דרבנן.
גזרו חכמים מספר גזרות הנוגעות לאיסור התורה להעביר ארבע אמות ברשות הרבים:
שיעור ארבע אמות.
החישוב של הארבע אמות הוא: שלוש אמות לעיקר הגוף, ועוד אמה למקום הידיים כאשר הן מורמות מעל הראש. אמות אלו הן אמות אישיות, הנמדדות עבור כל אדם על פי גודל האמה שלו. מי שיש לו אמה קצרה נמדד לפי הממוצע הרגיל של בני אדם.
שיעור ארבע אמות אלו גדול יותר מהשיעור הרגיל, משום שמחשבים את השטח על ידי ריבוע ולא כעיגול, ופינות הריבוע מכילות שטח גדול יותר מארבע אמות (חמש אמות ושלשה חומשים). אם יש שני בני אדם שכל אחד הוא בד' אמות של חברו, יכולים מהתורה להעביר אחד לשני בפחות מארבע אמות, וכך ניתן לטלטל למרחקים עצומים. אם יש שלשה אנשים השניים יכולים להעביר למי שבאמצע ולא אחד לשני והאמצעי יכול להעביר לכולם.
הזורק מרשות הרבים לרשות הרבים ורשות היחיד באמצע.
בגמרא מובא דין נוסף: אם העביר מרשות הרבים לרשות הרבים אחרת, ובאמצע ישנה רשות היחיד - חייב. בראשונים מובאים שני פירושים לגמרא זו:
רש"י על הגמרא, והרמב"ם כתבו שהרשויות מצטרפות אחת לשנייה, כלומר אם העביר שתי אמות ברשות הרבים אחת ועוד שתי אמות ברשות הרבים שנייה וביניהן הייתה רשות היחיד - האמות שבצדדים מצטרפות לארבע אמות. אך הרלב"ג פירש שמצרפים את רשות היחיד לארבע אמות כך שאם טלטל אמה ברשות הרבים, שתי אמות ברשות היחיד ועוד אמה ברשות הרבים שבצד השני - יעבור על המלאכה.
סרגיוס השני
האפיפיור סרגיוס השני (בלטינית: Sergius II; 790 – 27 בינואר 847) היה האפיפיור מינואר 844 עד מותו בשנת 847.
ביוגרפיה.
סרג'יו נולד בשנת 790 ברומא למשפחה אצילית, והתחנך בקנטורה סקולה. הוא הוסמך לקרדינל הכומר של כנסיית סנט מרטין וסילבסטר על ידי האפיפיור פסקליס הראשון. תחת גרגוריוס הרביעי, הוא הפך לכומר ראשי.
בפגישה שנערכה לייעוד יורשו של גרגוריוס הרביעי, שמו של סרגיוס הועמד על ידי האריסטוקרטיה, בעוד אנשי רומא הכריזו על הדיאקון יוחנן. האופוזיציה נדחקה, כאשר סרגיוס התערב כדי להציל את חייו של יוחנן. אבל יוחנן נסגר במנזר, וסרגיוס הוכתר כראוי, בלי לבקש אישור של בית המלוכה הפרנקי.
אבל הקיסר הגרמני לותר הראשון לא הסכים לנטישה זו של הרומאנה הקונסטרוקטיבית מ-824, שכללה חוק שאסור לקדש את האפיפיור עד לבחירתו באישור הקיסר הפרנקי. הוא שלח צבא תחת בנו לואי, המשנה למלך באיטליה, כדי להקים מחדש את סמכותו. הכנסייה והקיסר הגיעו להסכמות, וסרגיוס המליך את לואי למלך לומברדיה, אף על פי שהאפיפיור לא נענה כל הדרישות שהוטלו עליו.
סרגיוס תרם לשיפוץ עירוני ברומא, לשיפור הכנסיות, האקוודוקטים והבזיליקה הלטראנית. הוא ואחיו, בנדיקט, מימנו את תוכניות הבנייה שלהם על ידי מכירת משרות לכנסיות שונות למציע הגבוה ביותר.
במהלך כהונתו שלו פאתי העיר רומא היו הרוסות, והכנסיות של סנט פטרוס וסנט פאולוס נהרסו על ידי הערבים, שגם התקרבו לפורטוס ואוסטיה באוגוסט 846. במהלך הפשיטה, הוא (יחד עם אנשי רומא) הביט בחוסר אונים כשהסתתר מאחורי הקירות האאורליאניים. אף על פי שהיה מודע לכוונותיהם של הפושטים, סרגיוס נראה כמי שלא פעל מספיק מספיק כדי להתכונן למה שאירע.
סרגיוס מת ב-27 בינואר 847, תוך כדי משא ומתן עם שני פטריארכים, ובמקומו נבחר האפיפיור לאו הרביעי.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-5
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-5 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1952, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1951.
ג'ים לוסקוטוף
ג'יימס "ג'ים" לוסקוטוף הבן (באנגלית: .James "Jim" Loscutoff Jr; 4 בפברואר 1930 – 1 בדצמבר 2015) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA בין השנים 1955–1964. ב-7 מתוך 9 עונותיו זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 6.2 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
בשנת 1964 ביקשו הסלטיקס להפריש את גופייתו עם המספר "18", כהוקרה על תרומתו למועדון, אך משסירב הופרשה לבסוף גופייה עם כינויו "LOSCY".
קריירת מכללות.
לוסקוטוף נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובין השנים 1948–1950 למד ב"מכללה הטכנולוגית גרנט" שעל יד סקרמנטו. בשנת 1950 עבר ללמוד באוניברסיטת אורגון, אך לאחר שנה אחת התגייס לצבא ארצות הברית, במדיה שירת במשך כשלוש שנים. בשנת 1954 חזר לאוניברסיטת אורגון, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה קלע 19.6 והוריד 17.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1955 נלקח לוסקוטוף בבחירה השלישית, על ידי בוסטון סלטיקס. בעונתו השנייה עם הסלטיקס הוצב בחמישייה הפותחת לצד ביל ראסל, טום היינסון, ביל שרמן ובוב קוזי, ורשם שיאי קריירה של 10.6 נקודות ו-10.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. לקראת סיום ההארכה השנייה של המשחק השביעי והמכריע בסדרת גמר פלייאוף 1957, מול סנט לואיס הוקס, קלע לוסקוטוף שתי זריקות עונשין אשר קבעו את תוצאת המשחק: 125–123 לזכות בוסטון, אשר זכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
לאורך עונת , בסיומה הפסידה בוסטון בסדרת הגמר, שותף לוסקוטוף בחמישה משחקים בלבד בשל פציעה. בין העונות – זכה עם הסלטיקס בשש אליפויות NBA רצופות, כשחקן ספסל בכיר. בקיץ 1964, לאחר 9 עונות עם הסלטיקס, פרש ממשחק.
ב-1 בדצמבר 2015 נפטר לוסקוטוף כתוצאה מסיבוך במחלת פרקינסון ודלקת ריאות, בגיל 85.
אגפטוס השני
האפיפיור אגפטוס השני (בלטינית: Agapetus II; מת ב-8 בנובמבר 955) היה האפיפיור מ-10 במאי 946 עד מותו.
ביוגרפיה.
אגפיטו נולד ברומא למשפחת אצולה רומאית, אביו היה רומאי (צאצא של הקונסול אניקיוס בסיליוס) ואמו הייתה יוונית. אגפטוס נבחר לאפיפיור ב-10 במאי 946, לאחר מותו של האפיפיור מרינוס השני. באותה העת קיומה של רפובליקה עצמאית של רומא, הנשלטת על ידי אלבריק השני מספולטו, בנה של מרוזיה ו"הנסיך והסנטור של הרומאים", מנעה מאגפטוס מלהפעיל כוח זמני או חילוני ברומא ובמדינת האפיפיור, והוא היה מוגבל במידה רבה לניהול ענייני הכנסייה הפנימית. אפילו הזמנתו של אגפטוס לאוטו הראשון להתערב בעניינים האיטלקיים ב-951 נעשתה בהנחייתו של אלבריק, שחשש יותר ויותר נוכח כוחו הגובר של ברנגריוס. עם זאת, כאשר שליחי אוטו, הבישופים של מיינץ וכור, נשלחו על ידי האפיפיור לדון בקבלה של אוטו ברומא ושאלות אחרות יותר חשובות, הם נדחו על ידי אלבריק.
במהלך המחלוקת על משרת הארכיבישוף של ריימס בין איג מוורמנדואה לבין ארטולד מריימס בשנת 948, תמך אגפטוס ברטולד שנתמך גם על ידי לואי הרביעי, מלך צרפת. בשנת 949 כינס אגפטוס סינוד, שבמהלכו גינה את איג ואת אביו ארבר השני, רוזן ורמנדואה. בסביבות 948, אגפטוס, העניק לארכיבישוף של המבורג את הזכות לקידוש הבישופים בדנמרק ובמדינות אחרות בצפון אירופה במקום האפיפיור. האפיפיור התבקש כנראה גם על ידי המלך פרוד השישי מיוטלנד לשלוח מיסיונרים לממלכתו. אגפטוס התבקש להתערב גם בסכסוך בין הרולד, הארכיבישוף של זלצבורג וגרהרד, הבישוף של לוריאקום, ששתיהן טענו בתואר המטרופוליטני של כל פאנוניה, והוא הצליח לבסוף לפשר ביניהם.
ב-8 בנובמבר 955 מת אגפטוס ברומא, ולאחר מותו מונה אוקטביאנוס, בנו של אלבריק השני, לאפיפיור בשם יוחנן השנים עשר.
חשמלן פלורידה
חשמלן פלורידה (שם מדעי: Torpedo andersoni) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים המצוי בטבע במצר פלורידה, באיי סאן אנדרס, גראנד קיימן ובמערב הים הקריבי לחופי אמריקה המרכזית. הוא נפוץ באזורים טרופיים סביב שוניות אלמוגים וצולל עד לעומק 220 מטר, לאורך שולי היבשת. עם זאת הוא כמעט ולא נראה בטבע ונראה רק בשלושה אזורים שונים, בהם נתפס ברשתות.
זהו חשמלן קטן יחסית באורך של 32 ס"מ והוא בעל גוף שטוח בצבע שזוף ועליו כתמים חומים רבים. צבע זה מתאים להסוואה מתחת לחול התת-ימי. החשמלן בעל זנב קצר, סנפירי חזה מעוגלים, ראש מעוגל בעל חוטם גדול מופנה מטה ועיניים קטנות. הוא מסתתר רוב זמנו בין החוליות בקרבת אלמוגים.
החשמלן ידוע במכות החשמל שהוא ייצר כדי להרוג טרך קטן כמו דגים ודיונונים אך גם כדי להתגונן. השוק החשמלי חלש מכדי להרוג אנשים אך מכאיב.