הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה לפני צירוף אלסקה והוואי לארצות הברית. המדינות הללו הצביעו לראשונה בבחירות של 1960. זאת גם הייתה מערכת הבחירות האחרונה בה אחד מהמועמדים הראשיים נולד במאה ה-19, והאחרונה בה שני המועמדים התמודדו גם במערכת הבחירות הקודמת. הייתה זאת גם הפעם האחרונה בה זכה מועמד דמוקרטי אך ורק במדינות סמוכות.
מועמדים.
המפלגה הרפובליקנית.
כש-1956 החלה, היו שמועות שאייזנהאואר לא ירוץ לעוד תקופת כהונה בגלל בעיות בריאותיות. ב-1955 חווה אייזנהאואר התקף לב רציני, ובתחילת 1956, עבר ניתוח נגד דלקת המעי העקום. אך הוא החלים במהירות משני המקרים הללו ולאחר שרופאיו אישרו זאת, רץ לכהונה שנייה. בגלל הפופולריות שלו, אייזנהאואר נבחר ללא התנגדות בוועידה הרפובליקנית הלאומית בסן פרנסיסקו.
השאלה היחידה בוועידה הייתה האם ריצ'רד ניקסון ירוץ גם הוא לכהונה נוספת. היו ראיות שאייזנהאואר העדיף מועמד פחות מפלגתי ופחות שנוי במחלוקת, כמו מושל מסצ'וסטס כריסטיאן הרטר, אולם הרטר נולד בצרפת ולא יכול היה לכהן בתפקיד. לפי היסטוריונים, הציע אייזנהאואר לניקסון להיות מזכיר ההגנה של ארצות הברית במקום סגן הנשיא. אך הרולד סטאסן היה הרפובליקני היחיד שהתנגד באופן ציבורי למועמדותו של ניקסון, וניקסון עדיין היה פופולרי בקרב מצביעים רפובליקניים. ניקסון גם עזר לכמה מועמדים רפובליקניים להיבחר לבית הנבחרים והם יצאו להגנתו. באביב 1956, הכריז אייזנהאואר שניקסון יהיה המועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, וסטאסן נאלץ לתמוך בו בוועידה. לא היו מחלוקות בנוגע למצע הבחירות, בניגוד ל-1952 ולאתגר מהפלג השמרני, והאירוע הבולט היחיד היה שציר אחד הצביע למועמד פיקטיבי בשם "ג'ו סמית'" כדי למחות על כך ששני המועמדים נבחרו פה אחד.
המפלגה הדמוקרטית.
בחירות מקדימות.
עדלי סטיבנסון, המועמד של המפלגה ב-1952, נלחם בקרב צמוד מול הסנאטור הפופוליסטי מטנסי, אסטס קאפובר, על המועמדות. קאפובר זכה בפריימריז בניו המפשייר ללא תחרות (אם כי 15% כתבו את שמו של סטיבנסון). אחרי שקאפובר ניצח את סטיבנסון ניצחון מפתיע במינסוטה, הבין סטיבנסון שהוא בצרות, והסכים לערוך עימות מול קאפובר בפלורידה. העימות שודר בפעם הראשונה בטלוויזיה, והתקיים ב-21 במאי. סטיבנסון זכה ב-52% מהקולות בפלורידה. לקראת הבחירות בקליפורניה, למטה קאפובר נגמר הכסף והוא לא היה יכול להתמודד מול סטיבנסון, שקיבל מימון גבוה. סטיבנסון זכה ב-63% מהקולות בקליפורניה וקאפובר פרש במהירות.
התפלגות הקולות.
כ-5,000 איש הצביעו לאלביס פרסלי.
הוועידה הדמוקרטית הלאומית.
כשהוועידה נערכה בשיקגו, מושל ניו יורק אברל הארימן, שנתמך בידי הנשיא לשעבר הארי טרומן, איתגר את סטיבנסון על המועמדות. אך כמות הצירים של סטיבנסון הייתה גדולה מספיק כדי שייבחר בסיבוב הראשון.
מועמדים לסגנות הנשיאות.
השיא של הוועידה הדמוקרטית אירע כשסטיבנסון, בניסיון להכניס התלהבות למסע הבחירות, הכריז כי הצירים יבחרו במועמד לתפקיד סגן הנשיא. כך התחיל מאבק בין כמה אנשים על התפקיד. רוב ההתלהבות נבעה מכך שלמועמדים היה רק יום אחד לערוך מסע בחירות. שני המובילים היו הסנאטור קאפובר, ששמר על הצירים שזכה בבחירות המקדימות, והסנאטור הצעיר ג'ון פיצג'רלד קנדי ממסצ'וסטס שהיה אנונימי באותו פרק זמן. אף על פי שסטיבנסון העדיף את קנדי, הוא לא התערב בבחירת המועמד. קנדי הפתיע את המומחים כשהוביל בסיבוב השני, כשחסרים לו רק חמישה עשר צירים כדי לנצח. אך מספר מדינות החליטו לעזוב את המועמדים המקומיים שלהן ולתמוך בקאפובר, וכך הוא ניצח. התבוסה רק חיזקה את קנדי, כשהוא נהיה מפורסם ברמה הלאומית, ובכך שלא זכה במועמדות הוא היה חף מאשמת ההפסד בבחירות.
בחירות כלליות.
מסע בחירות.
סטיבנסון עבד קשה כדי לנצח, כשבפעם הראשונה התעמולה בטלוויזיה הייתה במה מרכזית. רוב הפרסומות התרכזו בעקרות בית, מפני שניצחונו של אייזנהאואר ב-1952 התבסס, במידה רבה, על הקול הנשי. כמה פרשנים טענו שהטלוויזיה הייתה גורם מרכזי בהחלטתו של אייזנהאואר בן ה-66 לרוץ לכהונה נוספת לאחר התקף הלב שחווה. הטלוויזיה אפשרה לו להגיע לכל האזרחים ללא נסיעה ברחבי המדינה.
סטיבנסון הציע להעלות את התקציב הממשלתי למען תוכניות רווחה והסכמים עם ברית המועצות, הפחתת תקציב הביטחון וסיום דו-צדדי של ניסויים גרעיניים. הוא גם הציע להפסיק את גיוס החיילים ולעבור לצבא של מתנדבים. אייזנהאואר התנגד לרעיונות האלה, אף על פי שעבד גם הוא על חוק להפסקת ניסויים גרעיניים. אייזנהאואר שמר על האהדה שהשיג במלחמת העולם השנייה, והוביל בכל הסקרים.
אייזנהאואר גם קיבל תמיכה בגלל שני משברי חוץ שקרו כמה שבועות לפני הבחירות. אזרחי הרפובליקה העממית של הונגריה החליטו למרוד בשלטון הסובייטי, מה שהוביל לפלישה סובייטית למדינה ב-26 באוקטובר. כעבור שלושה ימים, ובמצרים, כוחות צבא ישראלים, צרפתים ובריטים פלשו לסיני כדי למוטט את משטרו של גמאל עבד אל נאצר ולכבוש את תעלת סואץ שהולאמה זמן קצר קודם לכן. רוב הלחץ במלחמת סיני הגיע מהאו"ם (ניקסון טען שהמדינה לא יכלה לגנות את הפלישה הסובייטית להונגריה אולם לתמוך בפלישה הישראלית באותה נקודת זמן), והמרד ההונגרי רוסק בתוך כמה ימים. אייזנהאואר גינה את שתי הפעולות אך רק הצליח ללחוץ על כוחות המערב לסגת מסיני.
פעולות אלה חיזקו את התמיכה באייזנהאואר, אולם ממשלות זרות לא ראו זאת ככה. ממשל אייזנהאואר גם תמך בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך ב-1954, שסיים את ההפרדה הגזעית החוקית בבתי ספר ציבוריים. כתוצאה, אייזנהאואר קיבל את תמיכתם של 40% מהמצביעים השחורים. הוא היה הרפובליקני האחרון שקיבל כמות כזאת של תמיכה ממצביעים שחורים. סטיבנסון, לעומת זאת, התנגד למעורבות המשפטית בנושא, בטענה שאין צורך לבצע ניסויים חברתיים. זאת בניגוד לתמיכה הדמוקרטית המסורתית בזכויות האזרח.
אייזנהאואר הוביל בכל הסקרים בהפרשים גדולים. בבחירות זכה אייזנהאואר ב-57% מקולות המצביעים, וב-41 מתוך 48 מדינות. סטיבנסון זכה רק ב-6 מדינות דרומיות ובמדינת הגבול מיזורי, ונהיה המועמד המפסיד הראשון מאז ויליאם ג'נינגס ברייאן ב-1900 שזכה במיזורי. אייזנהאואר ניצח בלואיזיאנה, והיה למועמד הרפובליקני הראשון שזכה בה מאז סיום תקופת השיקום.
מערכת הבחירות הייתה האחרונה בה היו רק 531 אלקטורים, לאחר צירוף אלסקה והוואי לארצות הברית ב-1959.
אפקט התחלופה
השפעת התחלופה
ברחש
דני יוסטון
דניאל "דני" יוסטון (באנגלית: Daniel "Danny" Huston; נולד ב-14 במאי 1962) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "", "21 גרם", "רובין הוד" ו-"30 ימים של לילה".
ביוגרפיה.
יוסטון נולד ברומא לשחקנית ולסופרת זואי סאליס ממוצא אנגלי-הודי ולבמאי האמריקאי זוכה האוסקר ג'ון יוסטון. יוסטון הוא אחיה למחצה של השחקנית אנג'ליקה יוסטון ונכדו של שחקן הקולנוע וולטר יוסטון.
יוסטון היה נשוי במשך שלוש שנים לשחקנית וירג'יניה מדסן.
הוא נישא בשנית לקייטי ג'יין אבנס, איתה גידל את בתם היחידה.
יוסטון נפרד מאבנס לאחר חמש שנות נישואים וזו התאבדה בשנת 2008 לפני שהגירושים נכנסו לתוקף.
קריירת משחק.
יוסטון התחיל את דרכו בקולנוע כבמאי, ויצר ביחד עם אביו את הקומדיה "מר נורת'".
התגלה ובפרץ כשחקן קולנוע בעיבודיו הקולנועיים של ברנרד רוז לרומנים של לב טולסטוי "אנה קארנינה" בדמותו של הנסיך סטיבה ו"מותו של איוואן איליץ'" בתפקיד סוכן השחקנים המצליח בהוליווד איבן באקמן עליו קיבל יוסטון מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט.
התפרסם לראשונה בדרמות המופת "21 גרם" של אלחנדרו גונסלס איניאריטו בתור מייקל בעלה של כריסטינה פק (נעמי ווטס) שנדרס ביחד עם ילדותיו על ידי ג'ק ג'ורדן (בניסיו דל טורו), "הטייס" של מרטין סקורסזה בתור מקים חברת התעופה "טראנס וורלד איירליינס" ג'ק פריי
ו"לידה" בתפקיד ג'וזף לו מתארסת האלמנה המיוסרת אנה.
הופיע ב-2005 בדרמה של פרננדו מאירלס "הגנן המסור" בתפקיד הדיפלומט סנדי וודרו ובמערבון האוסטרלי "ההצעה" בתור ארתור אחיו של הפושע צ'ארלי בארנס.
ב-2006 השתתף במותחן הספרותי "הילדים של המחר", בתור נייג'ל בכיר בממשל הבריטי ודודו של גיבור העלילה תיאו (קלייב אואן) ובסרטה של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתור יוזף השני, אחיה של מארי אנטואנט (קירסטן דנסט).
ב-2007 שיחק יוסטון במותחן הערפדים "30 ימים של לילה" בדמות מנהיג הערפדים המגיעים לעיירה קטנה באלסקה והופיע במשך חמש דקות בלבד במותחן "מספר 23".
ב-2008 יוסטון הופיע בשלושה פרקים במיני סדרת המופת של הבמאי הבריטי זוכה פרס האוסקר טום הופר ושל טום הנקס "ג'ון אדמס" בתפקיד סמואל אדמס בן דודו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס (פול ג'יאמטי).
כמו כן הופיע בקומדיה "איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים" בתפקיד לורנס מדוקס הבוס של העיתונאי הבריטי סינדי יאנג (סיימון פג).
ב-2009 שיחק בסרט הרביעי בסדרת סרטי אקס מן "" וגילם את קולונל ויליאם סטרייקר הרוצה לנצל את כוחותיו של החייל שלו לשעבר ג'יימס האולט (יו ג'קמן).
ב-2010 השתתף בתפקידי משנה בשוברי הקופות הקיציים "התנגשות הטיטאנים" בתור פוסידון אל הימים ו"רובין הוד" בתור מלך אנגליה ריצ'רד הראשון.
ב-2011 הופיע בסרט הישראלי פלייאוף המבוסס על סיפור חייו של רלף קליין.
הופיע בתפקידים ראשיים במותחן הפשע "על סף תהום" בתור ג'ק בנט ראש סוכני הנורת'מור ובהפקתו הטלוויזיונית של בארי לוינסון "ד"ר מוות ומיסטר ג'ק" לצידו של אל פצ'ינו בתור הפרקליט ג'פרי פייגר. בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה של טים ברטון "עיניים גדולות" בכיכובה של איימי אדמס.