הוא ניהל את מסע הבחירות הכלליות המוצלח של מפלגת הלייבור בשנת 1987. בשנת 1990 הוא עזב את משרתו במפלגת הלייבור והתמודד למושב בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה הרטלפול. הוא נבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות בשנת 1992. בפרלמנט הוא נשא מספר נאומים בולטים בתמיכה באיחוד האירופי והיה מקורב לשניים מחברי ממשלת הצללים באותה תקופה: טוני בלייר וגורדון בראון. לאחר מותו הפתאומי של מנהיג מפלגת הלייבור, ג'ון סמית', בשנת 1994, החליט מנדלסון לתמוך בטוני בלייר כמנהיג המפלגה ומילא תפקיד מרכזי מאחורי הקלעים בקידום בחירתו. צעדיו אלה יצרו איבה ארוכת שנים בינו ובין גורדון בראון. בזכות קרבתו לבלייר הוא התמנה למנהל מערכת הבחירות של מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות בשנת 1997, בה זכתה הלייבור בניצחון בולט.
לאחר הבחירות הוא מונה לשר בלי תיק בממשלת בלייר, אשר תפקידו לתאם בין משרדי הממשלה. לאחר מספר חודשים מינה אותו בלייר אף כאחראי לפרויקט כיפת המילניום (Millennium Dome) וזכה לכינוי "שר הכיפה". בחודש יולי 1998 מונה מנדלסון כחבר ממשלה בתפקיד מזכיר המדינה למסחר ותעשייה והוביל את הכנותיה של בריטניה לבאג 2000. בדצמבר 1998 הופיע מנדלסון בארוחה חגיגית של לשכת המסחר ישראל-בריטניה והכריז במפתיע על הקמת קרן מחקר משותפת ישראלית-בריטית, בסך 3.1 מיליון ליש"ט, לתמיכה בחברות ישראליות ובריטיות המעוניינות לשתף פעולה במחקר ובפיתוח בתחום הטכנולוגיה העילית.
בחודש דצמבר 1998 נחשף כי מנדלסון קנה בית בשכונת נוטינג היל בלונדון באמצעות הלוואה ללא ריבית בסך 373,000 ליש"ט אותה קיבל מן המיליונר הבריטי, חבר פרלמנט מטעם הלייבור, ג'פרי רובינסון. רובינסון שימש אף כשר בממשלה ומשרדו קיים מגעים תכופים עם משרדו של מנדלסון. אף שמנדלסון הקפיד שלא לקחת חלק במגעים אלה, לאור העובדה כי לא הודיע על ההלוואה שנטל, הוא נאלץ להתפטר ב-23 בדצמבר 1998. מנדלסון אף לא דיווח על ההלוואה שקיבל מרובינסון לחברת המשכנתאות ממנה קיבל משכנתא לרכישת הבית, למרות זאת לא נקטה זו בצעדים נגדו.
לאחר 10 חודשים שב מנדלסון לקבינט הממשלה ומונה למזכיר המדינה לצפון אירלנד. בחודש ינואר 2001 נטען כי מנדלסון טילפן לתת השר לענייני הגירה במשרד הפנים הבריטי, מייק או'בריאן, בשמו של איש עסקים הודי אשר ביקש אזרחות בריטית ואשר חברתו הייתה צריכה לתרום לפעילות "כיפת המילניום". ב-24 בינואר 2001 התפטר מנדלסון מן הממשלה אף על פי שהתעקש כי לא נפל פגם בהתנהגותו. ועדת חקירה עצמאית שהוקמה לחקור את הפרשה לא מצאה פגם בהתנהגותו, או בהתנהגות איש אחר. בבחירות הכלליות של שנת 2001 שב מנדלסון ונבחר מטעם אזור הבחירה שלו לפרלמנט.
בקיץ 2004 התפטר מנדלסון מכהונתו כחבר פרלמנט, למרות חששות מפלגתו כי לא תצליח בבחירות חוזרות למנות חבר מפלגה אחר במקומו, חשש שהופרך בסופו של יום. ב-22 בנובמבר 2004 התמנה מנדלסון לנציגה של בריטניה בנציבות האירופית הממונה על המסחר. אף בתפקידו זה זכה מנדלסון לכותרות כאשר עיתון הטיימס פרסם כי בילה את ערב ראש שנת 2004 על היאכטה של פול אלן ממייסדי מיקרוסופט, אשר באותה עת היה במוקד חקירה של האיחוד האירופי.
בקיץ 2008 היה מנדלסון מעורב בוויכוח עם ניקולה סרקוזי, נשיא צרפת, לאחר שהאחרון מתח ביקורת על תמיכתו של מנדלסון בסחר חופשי והאשימו בכישלון אישורה של אמנת ליסבון במשאל העם האירי. מנדלסון השיב כי הערותיו של סרקוזי החלישו את עמדת מנדלסון בשעה שניהל משא ומתן בשיחות דוחה בעת פגישת ארגון הסחר העולמי. בשנת 2008, לאחר שהתפרסמה פרשת החלב הסיני, מנדלסון שתה כוס חלב מתוצרת סין לפני עדת עיתונאים. תשעה ימים אחר כך הוא אושפז לאחר שלקה באבן בכלייתו.
ב-3 באוקטובר 2008 כחלק מארגון מחדש בממשלתו של גורדון בראון, הוכרז כי מנדלסון ישוב ויטול תפקיד בממשלה כמזכיר המדינה לעסקים, יזמות ורפורמה פיקוחית, וכן יוענק לו התואר לורד לימי חייו המזכה במושב בבית הלורדים. בהכרזתו על שובו של מנדלסון לממשלה טען בראון כי הממשלה זקוקה ל"אנשים רציניים" ל"זמנים רציניים" וכי פיטר מנדלסון הוא בעל הניסיון שהמדינה זקוקה לו בעיתות משבר כלכלי. ב-12 באוקטובר פורסם כי תוארו של מנדלסון "הברון מנדלסון".
במהלך פעילותו הציבורית היה מנדלסון מעורב לא אחת בפרשיות שזכו לתהודה ציבורית ודמותו שנויה במחלוקת בציבורים רבים. בעת כהונתו הראשונה בממשלה היה מנדלסון במוקד עניינה של התקשורת לאחר שמת'יו פריז, חבר פרלמנט לשעבר והומוסקסואל מוצהר, הצהיר במהלך ראיון טלוויזיוני חי כי פטר מנדלסון הוא הומוסקסואל בוודאות. לאחר הצהרה זו פרסמו העיתונים בהרחבה את מערכת יחסיו עם מאהבו הברזילאי.
בחודש מאי 2003 אמר חבר הפרלמנט הבריטי טאם דיאל, אף הוא חבר הלייבור, כי ראש הממשלה בלייר "מושפע בצורה מופרזת מקנוניית יועצים יהודים", תוך שהוא מציין במפורש את לורד לוי, שהיה נציגו הרשמי של בלייר במזה"ת, את מזכיר המדינה ג'ק סטרו (שסבתא-רבתא שלו הייתה יהודיה) ואת פיטר מנדלסון, שאביו היה יהודי. על כך השיב מנדלסון: "להוציא את העובדה שאינני יהודי למעשה, אני נושא את הורותו של אבי בגאווה."
במאי 2013 חשף מנדלסון כי בזמן ממשלות הלייבור בהן כיהן, הללו פעלו כדי למשוך מהגרים לבריטניה.
דגל יוריקה
דגל יוריקה היה דגל הקרב אשר הונף מעל ביצורי יוריקה בזמן מרידת כורי הזהב בשנת 1854 בבלרט שבוויקטוריה. מאז הוא הפך, ביחד עם סמלים נוספים, סמל למחאה ברחבי אוסטרליה. הדגל המקורי מוצג בגלריית בלרט לאומנות.
רקע היסטורי.
דגל יוריקה הונף לראשונה מעל גבעת בייקרי בבלרט, בוויקטוריה שבאוסטרליה כסמל מרידת כורי הזהב במהלך מרד ביצורי יוריקה בשנת 1854. מתחת לדגל מנהיגה של ליגת הרפורמה של בלרט, פטר ללור נשבע שבועה זו לצלילי אישורם של רעיו למרידה
על פי העיתון "הבלרט טיימס"
על פי ספרו של פרנק קיליי "דגל הכוכבים" חמשת כוכבי הדגל יצגו את צלב הדרום והצלב הלבן אשר מקשר בין הכוכבים סימל את אחדות ההתנגדות. פרופסור ג'פרי בלאיני טען כי הצלב הוא למעשה צלב אירי ולא תיאור או ייצוג של מערכת כוכבים עיצובו של הדגל נלקח על ידי קפטן הנרי רוס, אחד כורי יוריקה ומגורש קנדי לשלוש נשים: אנסטסיה וית'רס, אן דוק ורנסטסיה הייס לתפירה על מנת להניף את הדגל בכינוס אשר נערך בגבעת בייקרי ב-29 בנובמבר 1854 בשעה 14:00. אין כל תיעוד מי למעשה עיצב את הדגל אף על פי שרוס נודע בחפירות כאביו של הדגל. הדגל דומה לדגל הפדרציה האוסטרלית ועיצובו התבסס עליו על פי כמה היסטוריונים.
במהלך הקרב על מכלאות יוריקה ב-3 בדצמבר 1854 הנרי רוס נפצע אנושות בסמוך לתורן הדגל ודגל יוריקה הופל ארצה, נרמס, שוסף בחרבות ונוקב ביריות כדור. הדגל התגלגל לחזקתו של הפרש ג'ון קינג ומשפחתו החזיקה בדגל במשך ארבעים שנה עד אשר הושאל לגלריית בלרט לאומנות בשנת 1895, שם נותר באלמוניותו "תחת עננה של ספקנות ושמרנות". הדגל "התגלה מחדש" בידי לי פוקס במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 אך על מנת ללאמת את מקוריותו של הדגל נדרשו עשורים של שנים. מתן התוקף הסופי אשר לא ניתן להפריכו לאימותו של הדגל עלה כאשר ספר איורים של האמן הקנדי צ'ארלס דודייט הוצע למכירה פומבית בשנת 1996 ובמיוחד קיומם של שני איורים אשר מראים את הדגל בעיצובו אשר דמה לשרידים המרופטים של הדגל מגלריית בלרט. שרידיו של דגל יוריקה המקורי נשמרים כיום ומוצגים לקהל הרחב בגלריית ברלט לאומנות לצד ציוריו של דודייט.
דגל יוריקה כיום.
דגל יוריקה רשום כחפץ חשוב למורשת המדינה ברשם המורשת הוויקטוריאני והוכר כצלמית על ידי האפוטרופסות הלאומית.
דגל יוריקה נמצא בשימוש מספר רב של קבוצות שונות. האוניברסיטה של בלרט, לדוגמה, מציגה גרסה מעוצבת של צלב הדרום בסמלה הרשמי. זה גם סמלה של "ליגת הנוער הפטריוטי" ארגון אוסטרלי אשר חבריו מצהירים על עצמם לאומנים רדיקליים.
הדגל הונף על מחנה השביתה בברקלדין, קווינסלנד במרוצת שביתת הגוזזים האוסטרלית, 1891 ועל כן קושרה לתנועת העבודה האוסטרלית דאז. איגודי בנאים, ובפרט התאחדות הבנאים והפועלים אשר אימצה את הדגל, וזהו אחד הדגלים אשר מונף באופן תמידי מעל היכל הסחר הוויקטוריאני במלבורן.
במהלך הדיון הציבורי על החלפתו של דגל אוסטרליה סוקרו מספר רפובליקנים אוסטרליים אשר הציעו כי דגל יוריקה יהיה אחד הדגלים אשר יוצעו כאלטרנטיבה לדגל הקיים אשר אוסטרלים רבים רואים בדגל סמל של הלאומנות האוסטרלית. הדגל היה בשימושן של אגודות היסטוריות ומהפכניות ובידי קיצוניים פוליטיים כסמל כללי למחאה על מגוון נושאים אנטי ממסדיים. הדגל שימש כדגל מרד עבור קבוצות מכל קצוות הקשת הפוליטית כגון הקבוצה הלאומנית "פעולה לאומית", קבוצות קומוניסטיות ונאו נאציות, אשר רואים אותו כמייצג את מאמצי הכורים לשחרור עצמי (כפי שהם רואים זאת), הסתמכות על כוחם הפוליטי, עמידה מול דיכוי פוליטי או כלכלי ועליונות הגזע הלבן בנקודות השיא של העימות הגזעני באוסטרליה.
הדגל אומץ גם על ידי אוהדי קבוצת הכדורגל מלבורן ויקטורי "הגדודים הלבנים והכחולים".
באירועי יובל המאה וחמישים למרד ביצורי יוריקה אשר חלו בדצמבר 2004, הונף הדגל בכל רחבי אוסטרליה על מנת לעורר מודעות ציבורים לאירועים הללו. הדגל הונף בכל מוסדות השלטון באוסטרליה כולל בתי הנבחרים של המדינות, הסנאט הפדרלי, וכמו כן מעל גשר נמל סידני.
דגל יוריקה היה גם במרכז סדרת בולי דואר גדולה אשר הונפקה באוסטרליה כמו גם על סדרת מטבעות זיכרון אשר הונפקה על ידי המטבעה המלכותית האוסטרלית.
העיצוב התקני.