פלדת אל-חלד היא אחד החומרים הנפוצים ביותר ביצור כלי בישול. הפלדה חזקה, עמידה בשריטות ושחיקה גם בטווח הארוך וזולה. לרוב עשויה מברזל, ניקל וכרום שעלולים להוות סכנה בריאותית. ברזל בכמויות קטנות בריא ועוזר ליצור כדוריות דם אדומות, בכמויות גדולות הוא רעיל. מחקרים מראים שכמות הברזל שעוברת לאוכל מכלי הבישול היא כ-20% מהצריכה היומית של אדם בוגר ולכן איננה מסוכנת.
ניקל אינו מסוכן בכמויות קטנות אך עלול ליצור תגובה אלרגית באנשים הרגישים אליו. האדם הממוצע צורך כ-150–250 מיקרוגרם של ניקל ליום לכן כמות הניקל שעוברת מפלדת אל-חלד למזון היא זניחה יחסית גם כאשר מבשלים מזון חומצי שנוטים לספוג ניקל כגון ריבס, עגבניות ומשמשים. לאנשים שרגישים לניקל מומלץ לא לאחסן סוגי מזון אלו בכלי פלדת אל-חלד לטווח ממושך.
כמות קטנה של כרום בדומה לברזל טובה לבריאות אך מסוכנת בכמויות גדולות יותר. טווח הבטיחות הוא כ-50 עד 200 מיקרוגרם ליום. ארוחה אחת שהוכנה בכלי העשוי מפלדת אל-חלד לרוב מספקת 45 מיקרוגרם של כרום, כמות שאיננה מסוכנת לאדם.
קרמיקה, אמייל, זכוכית ובדולח.
כלים קרמיים, בעלי ציפוי אמייל או זכוכית קלים לניקוי ועמידים לחום גבוה מאוד. את כלי הקרמיקה והאמייל מזגגים לרוב, בדומה לזיגוג של כלי מתכת, בציפוי זכוכית שעמיד לשחיקה וחלודה. הסכנות הבריאותיות היחידות עלולות להיגרם הם מהחומרים שבזיגוג. לעיתים בתהליך הזיגוג מוסיפים לתערובת פיגמטים, עופרת או קדמיום, בעיקר לצורכי עיצוב וצבע. חומרים אלו רעילים ביותר גם בכמויות קטנות יחסית.
התקן לגבי החומרים שמהם עשוי הזיגוג אינו אחיד בין המדינות ופעמים רבות אינו קיים כלל. מכונים מסוימים נוהגים למדוד רק את הנדידה של החומרים המסוכנים מהזיגוג ולא את מרכיביו ואילו אחרים מגבילים את החומרים המסוכנים בתוך הזיגוג ללא התייחסות לזליגה. לפי תחקיר שנערך על ידי כלבוטק בישראל לא קיים תקן למדידת זליגת חומרים מסוכנים מכלי מתכת בעלי ציפוי קרמי שנועדו לבישול בחום גבוה ורבים מהם מכילים חומרים רעילים. התקינה שכן קיימת בישראל ת"י 1003 – "שחרור מתכות מכלים קרמיים וסימון הכלים", מתייחסת למשטחי קרמיקה קרים. כלי זכוכית או חרס שאינם מזוגגים אינם מגיבים עם המזון ואינם מסוכנים.
בדולח הוא זכוכית המכילה מתכת כבדה, לרוב עופרת, הגורמת לעליית מקדם השבירה והנפיצה (נגזרת מקדם השבירה לאורך הגל של האור).
עופרת היא מתכת רעילה ולכן קיימת בעייתיות בשימוש בה בכלי בית ובפרט לאחסון משקאות שעלולים למצות עופרת מכלי הקיבול. E. Guadagnino[2] בדק דליפת עופרת למשקאות הנמזגים לכוס בדולח. נמצא כי משקאות קולה מיצו לתוכם יותר עופרת ממשקאות אלכוהוליים (כנראה בשל החומציות הגבוהה) ושויסקי מזדהם יותר מיין לבן באותם תנאי חשיפה. נמצא גם ששטיפת הכוס במדיח כלים מחמירה את דליפת העופרת לקולה. ככל שכלי הבדולח מתיישן דליפת העופרת ממנו יורדת, במחקר שבדק דליפת עופרת מכלי בדולח לשרי נמצא ריכוז העופרת במשקה לאחר אחסון של חודשיים בכלי חדש 1,400 מיקרוגרם לליטר, בכלי בן 10 שנים ריכוז העופרת לאחר אותו זמן חשיפה היה 163 מיקרוגרם לליטר ובכלי בן 20 שנים רק 50 מיקרוגרם לליטר. מחקר אחר גילה עליה ברמת העופרת בדמם של עובדים בליטוש כלי בדולח (אם כי החשיפה חמורה פחות מאשר אצל עובדים בייצור מצברי עופרת).
כדי להימנע מבעיות בריאותיות וסביבתיות אלו מייצרים בדולח גם על ידי הוספת טיטניום, זירקוניום או מתכות אחרות (מתכות שיגרמו עליה במקדמי השבירה ובנפיצה אך לא יצבעו את הזכוכית). כך, למשל, מצהיר פטנט אמריקני 7,091,145 על מקדם שבירה של כ-1.9 ומספר אבה של כ-30 בזכוכית "בדולח" (heavy flint glass) נטולת עופרת כשאת מקומה כמתכת כבדה מחליפה תחמוצת לנתן.
סיליקון.
כלי בישול מסיליקון עשויים מגומי סינתטי מעורבב עם כמויות גדלות של סיליקון וחמצן. היסוד סיליקון נפוץ מאוד באופן טבעי וקיים בכמויות גדולות בחול וסלעים. השימוש בסיליקון בכלי בישול פופולרי מאחר שהוא ניתן לצביעה, לא דביק, עמיד, מתקרר במהרה ועמיד בטמפרטורות גבוהות. כיום לא ידוע על בעיות הנובעות משימוש בסיליקון והוא אינו משחרר רעלים לאוכל בזמן חימום, אך עדיף להימנע משימוש בחומר זה בטמפרטורות של מעל 220 מעלות שכן כלים מסוימים עלולים להנמס.
פלסטיק.
הפלסטיק עשוי מחומרים רבים ושונים בהתאם לתכונות הרצויות; הוא קל, קשה או גמיש ומסוגל לקבל תכונות שקשה להשיג בחומרים אחרים כגון עמידות גם כאשר הוא דק מאוד. תכונות אילו הופכות אותו לאידיאלי לצורכי בישול ואחסון מזון כאשר כלי מתכת אינם אפשריים כגון בישול במיקרוגל. הסכנה העיקרית בפלסטיק קיימת כאשר משתמשים בו שלא למטרות אליהם נוצר, למשל חימום מזון במיקרוגל עם כלי פלסטיק שלא נועד לכך או אחסון מזון בכלי פלסטיק שנועדו לצרכים אחרים. מזון שמאוחסן בתוך עטיפות פלסטיק כמו ניילון נצמד עלול לספוג ממנו חומרים רעילים שנועדו לשמור על גמישותו. תהליך נדידת החומר הרעיל למזון חמורה יותר כאשר המזון שומני כגון גבינה או בשר ובזמן חימום בטמפרטורה גבוה, למשל במיקרוגל, לכן יש להקפיד על הוראות היצרן ולהשתדל לא לעטוף אוכל חם בפלסטיק לפני שהתקרר או לעשות שימוש חוזר במוצרי פלסטיק שחוקים או פגומים.
לינה מורגנשטרן
לינה מורגנשטרן (Lina Morgenstern; 25 בנובמבר 1830, ברסלאו - 16 בדצמבר 1909, ברלין) הייתה סופרת גרמניה-יהודיה, מחנכת ופעילה בנושאי רווחה.
קורות חיים.
מורגנשטרן נולדה בברסלאו למשפחה יהודית המחויבת למטרות חברתיות, אחת מחמש בנותיהם של אלברט ופאני באואר. אביה היה מנהל סניף ברסלאו של מפעל הרויאל פורצלן, ועסק בפעולות צדקה, בהם בניית בית דירות עבור עובדיו. אמה, בתו של הסנטור יעקב אדלר מקרקוב, ניסתה לסייע, יחד עם מורגנשטרן ואחיותיה, בחינוך מספר נשים צעירות שנחשבו בעלות ערכי מוסר נמוכים.
מורגנשטרן נישאה לתיאודור מורגנשטרן ב -1850 ויחד הם עברו לברלין, שם פתח בעלה מחסן, אך מהר מאוד חווה בעיות כלכליות, ומורגנשטרן החלה לכתוב מאמרים וספרים, בעיקר בנושאי חינוך וטיפול בילדים, במטרה לפרנס את המשפחה.
בשנת 1859 נולדה בתה אולגה, באותה השנה היא הקימה יחד עם אדולף לטה (Adolf Lette) מערך תחבורה עבור גני ילדים.
מורגנשטרן הושפעה רבות מכתביו של פרידריך פרבל שטבע את המונח גן ילדים, ועמד על חשיבותה של הקניית מסגרת חינוך נפרדת לילדים בגיל הרך. בשנת 1860 הצטרפה לאגודת הנשים למען הפעלת גני ילדים ושמשה כנשיאת האגודה מ-1862–1866, זאת לאחר שהמשטר הפרוסי החליט לסגור אותם.
בשנת 1866 עם פרוץ מלחמת שבעת השבועות הקימה מורגנשטרן את ארגון מטבחם של אנשים בברלין (Volksküchen in Berlin). לשם כך היא גייסה נשים מבנות מעמד הביניים שתעזורנה בתחזוקת המטבחים, וסיפקה להן אפשרויות תעסוקה מחוץ לבתיהן. היא גם מצאה תורמים וסיקור עיתונאי לפרויקט. עד סוף 1868 הוקמו עשרה מטבחים כאלה. חלקם סייעו ל-2,500 איש ביום. בשלב זה מורגנשטרן הייתה בת 36, ואם לחמישה ילדים.
רכישת מזון בסיטונאות ועובדים בהתנדבות אפשרו מכירת ארוחות במחיר עלות, וסייעו למשפחות עניות. בשנת 1868 הוציאה מורגנשטרן לאור ספר על הקמת, ניהול ותחזוקת המטבחים, כולל מתכונים, שמאוחר יותר הפך לבסיס לספר הבישול המאויר האוניברסלי (Illustrierte Universal-Kochbuch) שלה.
בשנת 1896 ארגנה מורגנשטרן את הקונגרס הבינלאומי עבור עבודת נשים ופעילות נשים (Kongress für Frauenwerke und Frauenbestrebungen) בברלין, והקימה בית ספר נוסף לחינוך עבור נשים צעירות, ובשנה שאחרי את האגודה להגנת הילד בה ביקשו להילחם בשיעור התמותה הגבוה בקרב תינוקות שנולדו מחוץ לנישואים.
בשנת 1870, עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה, ארגנה מורגנשטרן סיוע לחיילים שעברו דרך ברלין. במהלך שנים עשר יום דאגו היא ועמיתיה לכ-59,000 גברים באספקת מזון, תרופות, ושירותי דואר כדי שיוכלו לכתוב למשפחותיהם. עבודתה הרבה זכתה לתשומת לבם של הקיסר וילהלם הראשון ואשתו הנסיכה אוגוסטה שביקרו במטה הפעילות שלה והפכו לתומכים מושבעים. בין היתר, תרמו סכומים גדולים של כסף ותרומות ממקורות שונים, ושמשו כתומכי האגודה למטבחם של אנשים בברלין.
עבור מאמציה זכתה מורגנשטרן במדליית זהב של ויקטוריה, ב"צלב השירות" וב"מדליית המלחמה". היא הקימה אכסניה למשרתות, ועסקה בהכשרתם של אלה שנשרו מהלימודים או בחינוכם של קטינים ששוחררו מהכלא.
מוזיאון היסטוריית המחשב
מוזיאון היסטורית המחשב (באנגלית: The Computer History Museum, בראשי תיבות: CHM) הוא מוזיאון המוקדש לשימור והצגת היסטוריית המחשוב והמחשב, והשפעתו על החיים. המוזיאון במאונטיין ויו שבקליפורניה, ארצות הברית.
בשנת 1968 החל גורדון בל לחפש ולאסוף נושאים הקשורים למחשב, פעולות אלו קרמו עור וגידים לתערוכה הראשונה שהייתה בשנת 1975. התערוכה שהתפתחה לאיטה למוזיאון, נדדה במספר מקומות, עד שבשנת 2003 נפתח משכן המוזיאון הרשמי בבנין חדש במאונטיין ויו.
המוזיאון הוא אחד הגדולים בעולם בתחומו ומצויים בו כ-90,000 חפצים הקשורים להיסטוריית המחשב, ובהם חפצים נדירים מתקופת ראשית פיתוח המחשב. שטח המוזיאון 2,300 מטרים מרובעים.
המוזיאון של היסטורית המחשב
מוזיאון ההיסטוריה של המחשב
רדניצקי קרגוייבץ
רדניצקי בלגרד
המופארם ורשאץ'
And Your Bird Can Sing
And Your Bird Can Sing (בעברית: והציפור שלך יכולה לשיר), הוא שיר מאת הביטלס באלבומם Revolver ב-1966.
השיר נכתב על ידי ג'ון לנון (הקרדיט ניתן גם לפול מקרטני).
לנון סיים לכתוב את השיר, בסיועם של ג'ורג' האריסון ומקרטני, מפני שהיה עסוק ביצירות אחרות והתייחס אל השיר כ"שיר שנכתב כלאחר יד.. קופסה ריקה עם אריזה מהודרת".