להנאתו האישית הסאדיסטית של היטלר, נתלו הקושרים באמצעות מיתרי פסנתר, שנקשרו אל ווי בשר המחוברים אל התקרה. התליות צולמו, והוקרנו להיטלר בהקרנות שאליהן הזמין גם את אנשי חצרו. בהשתוללות הזעם הנאצית נרצחו בדרך "משפטית" זו כחמשת אלפים אנשים, בהם אף קרובי משפחה של הקושרים, שלא היה להם חלק בקשר. מעטים שרדו את גל המעצרים, בהם ד"ר הנס ברנד גיזביוס, דיפלומט שנתן עדות מפורטת במשפטי נירנברג על טיבו של המשטר הנאצי, ועל קושרי העשרים ביולי.
בתרבות הפופולרית.
הרומן "ליל הגנרלים" (Die Nacht der Generäle), מאת ה.ה. קירסט, מספר על תעלומת רצח בתקופת המלחמה, כאשר העלילה שזורה באירועי 20 ביולי. הספר תורגם לעברית על ידי עדנה קורנפלד, הוצאת שוקן, 1966. הספר גם הוסרט, באותו שם, בשנת 1967, בכיכובו של פיטר או'טול. בשנת 2009 התפרסם בעברית על הנושא ספרו של דני אורבך, "ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר", בהוצאת ידיעות אחרונות.
ב-2008 הוצג הסרט "מבצע ואלקירי", העוסק בקשר העשרים ביולי, בכיכובו של טום קרוז.
חיים אליעזר מווינה
סוכנות הפליטים של האו&quot;ם
אמנת הפליטים הבינלאומית
3 Words
(בעברית: 3 מילים) הוא אלבום הבכורה של זמרת הפופ הבריטית שריל. האלבום יצא לאור ב-23 באוקטובר 2009, על ידי חברת התקליטים Fascination Records.
רקע.
ב-2008, היא נבחרה להשתתף בקליפ לשיר "Heartbreaker" של Will.i.am, לאור יכולות הריקוד שלה. לאחר מכן הוזמנה לתרום את קולה לגרסה הבריטית של השיר. בסופו של דבר השיר לא נכלל באלבום "Songs About Girls" של Will.i.am, אך נכלל באלבום הבכורה של קול, Words 3.
ב-27 באפריל 2009 הצהירה קול, דרך MTV בריטניה, כי היא עובדת על אלבום סולו. במקביל רתמה קול שלל מפיקים (ביניהם Will.i.am, טאיו קרוז, ווין וילקינס וSyience) לעבודה על האלבום. בנוסף ביקשה מקרוז שיכתוב לה שני שירים לאלבום. את הראשון מבין השניים, "Break Your Heart", הוא כתב במיוחד עבורה, אך המנהלים בחברת התקליטים סברו שהוא דומה מידי לדואט של קול עם וויל.אי.אם, ודרשו שהוא לא יכלל באלבום. מאוחר יותר קרוז הקליט את השיר בעצמו והוציא אותו כסינגל הבכורה מאלבומו השני Rokstarr. השיר זכה להצלחה כבירה, כאשר הגיע למקום הראשון במספר מצעדים, ביניהם גם מצעד הלהיטים הבריטי ומצעד הלהיטים האמריקאי. השיר השני שכתב קרוז לקול נקרא "Stand Up", והוא כן נכלל באלבומה.
עטיפת האלבום צולמה בידי צלם האופנה הבריטי ניק נייט'.
קידום.
במאי ויוני 2010, הצטרפה קול כאמן תומך בהופעות האירופאיות בסיבוב ההופעות של הבלאק אייד פיז, The E.N.D. World Tour. היא ביצעה את Fight for this Love, Boy Like You, Make Me Cry, Parachute, Fireflies, 3 Words, Rain on Me ואת Stand Up. לעיתים הצטרף אליה וויל.אי.אם כאשר ביצעה את הדואט שלהם, Words 3.
סינגלים.
הסינגל הראשון ששוחרר מהאלבום הוא Fight for This Love. היא בחרה לבצע אותו בתוכנית The X Factor (הגרסה הבריטית לאמריקן איידול). בעקבות החשיפה שקיבל בתוכנית, הוא התמקם במקום הראשון במצעד הלהיטים הבריטי ובמצעד הלהיטים האירי. לאחר מכן הוכרז כסינגל הכי נמכר של 2009 (הוא נעקף עד לסוף השנה, ובסופו של דבר דורג במקום הרביעי לאותה שנה). לאחר מכן התמקם במקום הראשון גם במצעד הלהיטים הנורווגי, במצעד הלהיטים ההונגרי, ובמצעד הלהיטים בדנמרק. בסוף 2009 התברר שהוא הסינגל ה-29 הכי נמכר בעשור הנוכחי, עם מכירות של למעלה מ-900,000 עותקים רק בבריטניה.
הסינגל השני ששוחרר הוא Words 3, דואט עם Will.i.am. הסינגל דורג בעשיריה הראשונה במצעדים הבאים- בריטניה, אירלנד, אוסטרליה ואיטליה.
הסינגל השלישי מהאלבום, Parachute, שוחרר רק בבריטניה ובאירלנד. במצעד באירלנד דורג שלישי, ובבריטניה במקום הרביעי.
אאוגניוס הראשון
אֵאוּגֶנְיוּס הָרִאשׁוֹן (בלטינית: Eugenius I, נפטר ב-2 ביוני 657) היה אפיפיור בין השנים 654 ועד מותו. הוא נבחר לכהונת האפיפיור עוד בתקופת חייו של קודמו בתפקיד, מרטינוס הראשון, לאחר שזה התפטר עם הגלייתו לחצי האי קרים, ומיד לאחר מותו של מרטינוס עלה לכס האפיפיור.
מעט ידוע על התקופה טרם נבחר לאפיפיור. ידוע כי אאוגניוס נולד ברומא לאדם בשם רוסטניאנוס. הוא נבחר לתפקידו מתוך הנחה, שהוא יביא לידי פתרון את הסכסוך בין הקיסר קונסטנס השני והאפיפיור מרטינוס הראשון, אשר הוביל למעצרו ולהגלייתו של זה האחרון. במיוחד עלתה על הפרק שאלת המונותליטיזם. עמדותיו של אאוגניוס לא היו שונות מהותית מאלו של קודמו בתפקיד, וריחפו מעליו זעמו של הקיסר ופגיעה דומה לזו שסבל מרטינוס, אלא שאאוגניוס מת לפני שהסכסוך בין השניים הסלים.
אאוגניוס עבר תהליך קאנוניזציה ונחשב לקדוש נוצרי. יום חגו הוא 2 ביוני.
קרב בונה-גונה
קרב בונה־גונה היה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ובמהלכו נלחמו כוחות האימפריה היפנית וכוחות בעלות הברית באי גינאה החדשה, מה־16 בנובמבר 1942 עד ה־22 בינואר 1943. במהלך הקרב תקפו כוחות אוסטרלים ואמריקאים את ראשי החוף היפנים בכפרים בונה, גונה וסננאנדה, אליהם נאלצו היפנים לסגת במהלך קרב שביל קוקודה בשל אובדן גוודלקנל שבאיי שלמה.
בשל מודיעין לקוי העריכו המפקד העליון של כוחות הברית גנרל דאגלס מקארתור ואנשי מטהו את מספר המגינים היפנים ואת איכותם בצורה שגויה. כשהחלו בעלות הברית במתקפה נתקלו החיילים במערכת ביצורים עמידה ובהגנה נחושה מצד היפנים, ולא השיגו התקדמות משמעותית על אף האבדות הרבות שספגו. רק לאחר חודשיים של לחימה, ולאחר שקיבלו כלי ארטילריה ושריון, הצליחו חיילי בעלות הברית לגבור על המגינים היפנים.
רקע.
לאחר כישלונם בכיבוש פורט מורסבי בדרך הים בקרב ים האלמוגים, נחתו כוחות האימפריה היפנית בחופים הצפוניים של גינאה החדשה ב-21 ביולי 1942, והקימו ראשי חוף בכפרים בּוּנָה, גוֹנָה וסננאנדה. מראשי חוף אלה פתחו היפנים במתקפה על שביל קוקודה במטרה לכבוש את פורט מורסבי בדרך היבשה. על שביל קוקודה הגנו חיילים אוסטרלים, שבמשך שני חודשי לחימה סבלו מנחיתות מספרית ונאלצו לסגת פעם אחר פעם בפני הכוחות היפנים העדיפים. כשעמדו היפנים במרחק של 48 קילומטרים והשקיפו על פורט מורסבי הם כבר סבלו ממחסור באספקה ומתשישות אך המתינו לתגבורת. לבסוף קיבל מפקד הכוחות היפנים, גנרל טומיטארו הוריאי, פקודה לסגת חזרה לראשי החוף וזאת בשל רצון המטה הכללי הקיסרי לרכז את כוחותיהם בגוודלקנל.
האוסטרלים פתחו בהתקפת-נגד על היפנים הנסוגים, שנסוגו דרך השביל בתנאי שטח קשים. היפנים הקימו קו הגנה באזור נחל אאורה, אך זה נפל לאחר מספר ימי לחימה והיפנים נסוגו לחופים הצפוניים. האוסטרלים המשיכו לדחוק ביפנים עד שהגיעו לקו הביצורים בבונה-גונה, ובו זמנית אילצו את היפנים לסגת בקרב מפרץ מילן, בקרב הראשון במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בו נאלצו כוחות קרקע יפניים לסגת תוך ויתור על משימתם.
תוואי השטח.
אזור בונה-גונה היה ברובו ביצתי. נהר גירוּאה זרם ממרגלות רכס אואן סטנלי אל האזור והתפצל למספר יובלים שיצרו יחיד אגן ניקוז בין סננאנדה לכפר בונה. מסביב לאגן השתרע ג'ונגל סבוך והטמפרטורה הממוצעת באזור הייתה 35 מעלות צלזיוס ולחות של 85 אחוזים.
בין עצי הג'ונגל הסבוכים צמחו צמחים מטפסים ושורשים, שהגבילו את טווח הראייה. הדרך היחידה לחצות את האזור הייתה דרך מספר שבילים בהם השתמשו הילידים, שעברו בשטח גבוה יותר, אך גם אלה היו לרוב מוצפים בעת שירד גשם. היפנים הקימו בונקרים בשטחים יבשים בנקודות מפתח לאורך שבילים אלה, ובשל תנאי השטח הקשים איגוף היה בלתי אפשרי.
הביצורים היפנים.
מכיוון שלא יכלו לחפור שוחות בשל הקרקע הבוצית, בנו היפנים במקום בונקרים מגזעי עצי קוקוס, אותם הציבו כך שגבולות הגזרה שלהם חופפים ומספקים הגנה הדדית. בין הבונקרים נחפרה מערכת תעלות שאיפשרה למגינים לנוע בחופשיות בין העמדות ולתגברן בעת הצורך. מספר בלוקהאוס כוסו בשכבה של בוץ ואדמה כאמצעי הסוואה וכהגנה מפני ירי ארטילרי, וחלקם הכילו חמש עמדות מקלעים ו-20–30 חיילים.
עמדות קטנות יותר נבנו באזורים בהם הצמחייה הייתה סבוכה מאוד וחרכי הירי היו בגובה נמוך מעל פני הקרקע כך שחיילי בעלות הברית לא יכלו לראות את העמדות כלל עד שאלה פתחו באש. עמדות אלה יצרו מערכת של מקורות אש שחיפו אחד על השני ונתמכו על ידי צלפים שהתחבאו על עצים.
סדרי הכוחות וקווי האספקה היפנים.
המאחזים היפנים התרכזו בשלוש נקודות: הראשונה הייתה בגונה, תחת פיקודו של מייג'ור טסומה יממוטו; השנייה הייתה באזור סננאנדה, תחת פיקודו של קולונל יוסוקה יוקויאמה (שהיה גם מפקד כל הכוחות באזור בונה-גונה); והשלישית, והגדולה ביותר, הייתה בבונה, תחת פיקודו של קפטן יושיטטסו יסודה. בראשית הקרב שמרו היפנים על קווי האספקה שלהם עם רבאול וכך קיבלו אספקה והיו מסוגלים לפנות פצועים, בעיקר באמצעות צוללות. רק לאחר שני חודשי לחימה ניתקו בעלות הברית את קווי האספקה, התקשורת והשיט של היפנים באמצעות תקיפות מהאוויר.
חיל המצב היפני, על אף שהיה מוכה פצועים ומחלות, הכיל כ-5,500 חיילים כשירים, רובם מהצבא היפני הקיסרי: שאריות רגימנט הרגלים ה-144, רגימנט ההנדסה ה-15, הגדוד השלישי של הרגימנט ה-41, יחידת פרשים וגדוד הנ"מ ה-47. על ראשי החוף עצמם הגנו מספר סוללות ארטילריה. בנוסף, כ-500 נחתים יפנים וכאלף פועלים השתתפו בהגנה על ראשי החוף, ואלה העלו את מספר הכוחות היפנים לכ-6,500.
ליקויי המודיעין של בעלות הברית.