בין השנים 2012-2003 שימש בתפקיד מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל (תחת השרים אפרים איתם, ציפי לבני, יצחק הרצוג, זאב בוים, מאיר שיטרית ואריאל אטיאס). בתקופה זו שימש גם יו"ר הוועדה הבין-משרדית למאגרי מידע גאוגרפיים, יו"ר ועדת המומחים המשותפת ישראל-ירדן וחבר ועדת הגבולות וועדות צופר ונהריים, חבר במועצה הציבורית לסטטיסטיקה, חבר בוועדה הלאומית לתצפיות כדור הארץ במסגרת סוכנות החלל הישראלית, יו"ר מערכת אטלס ישראל החדש, חבר הוועדה המייעצת ליחידה להנדסת תחבורה וגאואינפורמציה בטכניון, מקים ויו"ר הוועדה לגבולות בינלאומיים בפדרציה העולמית של המודדים (FIG) ועוד. בתפקידו שם דגש על שיפור השירות לציבור מתוך מגמה להעביר לשירות מקוון באינטרנט את כל השירותים למשרדי הממשלה, למודדים ולציבור הרחב; על שיפור התמיכה ברישום מקרקעין וקידום הגדרת גבולות לרישום מקרקעין רב ממדי מבוסס קואורדינטות; על קידום התשתיות בנגב ובמרחב הימי ועל הכשרת כוח אדם הנדסי לטווח בינוני וארוך כדי להתגבר על פערים מצטברים בהכשרת מהנדסים במדינה, מתוך הרחבה ומיצוי מגזרים פריפריאליים וחיזוק השתתפותם בכוח העבודה במדינה. עיקר הישגי המרכז למיפוי ישראל תחת ניהולו: מיסוד שרות מקוון מדויק מרשת תחנות הקבע למדידות מלוויינים, פרסום רשת בקרה חדשה מדויקת - רשת ישראל 2005 - מבוססת מדידות מלוויינים, גיבוש תקנות חדשות, פעילויות להאצת ביקורת תוכניות לצורכי רישום מקרקעין, לרבות פיתוח מערכת שליטה ומעקב ומינוי מודדים מבקרים חיצוניים. כן הותנעו ונערכו פעולות למעבר לקדסטר מבוסס קואורדינטות והשלמת למעלה ממחצית שטח המדינה (בדרום), השלמת פרויקט מחקר ופיתוח קדסטר תלת-ממדי במקומות שידרשו, קביעה ופרסום קווי החוף בים התיכון ובים סוף לצורך חוק שמירת הסביבה החופית, שדרוג המאגרים הלאומיים למידע גאוגרפי, תדירות עדכונם וזמינות הנתונים לצרכנים, פיתוח הפורטל הגאומרחבי הלאומי של משרדי הממשלה ופתיחתו לציבור הרחב (www.govmap.gov.il), הגברת זמינות המידע מכל מאגרי המידע של מפ"י לציבור באמצעות האינטרנט. בנושא פעילות לבניית תשתית כח אדם מקצועי לטווח ארוך יזם את פרויקט "עתידים לתעשייה" עבור משרדי הממשלה והתנעתו בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון, הרחיב קליטת משכילים בני מיעוטים ויזם פתיחת מסלול הכשרה גאודזיה לחרדים בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון בשיתוף עם מכללת מבח"ר החרדית בבני ברק. יזם פעילות ליצירת תהליך אוטומטי לייצור פרויקט מפות מהממ"ג הלאומי. בתחום הימי הושלמה הכנת סדרת מפות ימיות של ישראל בים התיכון ומפרץ אילת לבטיחות השיט, נקבעו קווי החוף הסטטוטוריים לצורך חוק שמירת הסביבה החופית והוכנו אטלסים לקו החוף בים התיכון, בים סוף ובכנרת. הוא יזם פעילות לקביעת קווי הבסיס הימיים של מדינת ישראל ועמד בראש ועדה בין-משרדית לקביעתם. כן הותנעה פעילות להרחבת הממ"ג הלאומי למרחב הימי. הושלמה הכנת אטלס ישראל החדש - האטלס הלאומי שד"ר סרברו שימש יו"ר המערכת שלו לאחר פרופ' אריה שחר, והוא יצא לאור בעברית ובאנגלית. כיו"ר הוועדה הבין-משרדית למאגרי מידע גאוגרפיים הרחיב והעמיק את פעילותה, לרבות ייזום הכנת תקנים לאומיים ושיתוף פעולה בעזרת איסוף חומר מתואם והפצתו באמצעות הפורטל הלאומי הגאוגרפי. הורחב שיתוף הפעולה בין המרכז למיפוי ישראל לבין האקדמיה (הסכם שיתוף פעולה עם הטכניון) ועם גורמי מיפוי זרים, לרבות הסכם שיתוף פעולה עם בוואריה, הסכם עם האדמירליות הבריטית, הסכמי שיתוף פעולה עם גופי המיפוי הלאומיים בסין, בקוריאה ובקפריסין והורחב הקשר השוטף עם גופי מיפוי לאומיים נוספים. כן נערך כינוס בינלאומי של מודדים באילת ב-2009, שד"ר סרברו היה מנהלו בהשתתפות כשש מאות נציגים מששים וחמש מדינות. הכינוס הגדול מסוגו שנערך בארץ. ד"ר סרברו יזם הוצאת ספרים ופרסומים מדעיים בתחומי הפעילות המקצועית של המרכז למיפוי ישראל, לרבות נושא הגבולות, הן לצורך התיעוד הן כדי להפוך את המידע לזמין לציבור המקצועי ולציבור הרחב. לצורך כך אף אצר שתי תערוכות לרגל כינוסים בינלאומיים שהתקיימו בארץ: תערוכת מפות ותצלומי אוויר ממלחמת העולם הראשונה, שהתקיימה במוזיאון הפתוח לצילום בתל חי בשנת 2007 ותערוכת חיפה בראי הימים על התפתחות העיר במאה שנות מיפוי, שהתקיימה באוניברסיטת חיפה בשנת 2010.
בתוקף מומחיותו הייחודית בנושאי מיפוי וגבולות נשלח במהלך ביצוע תפקידיו הממלכתיים על ידי משרד החוץ ועל ידי גורמים מדיניים בכירים למשימות בינלאומיות שקשורות בתחומי מומחיותו.
פרסומים.
כתיבת ספרים
עריכת ספרים:
כתיבת פרקים בספרים:
פרסומים נוספים (שהופקדו באו"ם או שפורסמו בילקוט הפרסומים הממשלתי - רשומות):
איציק רנרט
איציק (יצחק) רנרט (נולד ב-1959) הוא מאייר וקומיקסאי ישראלי חבר באקטוס טרגיקוס לשעבר.
ביוגרפיה.
רנרט נולד בחיפה. הוא בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל, שם למד בין השנים 1981–1985, הוא השתלם באיור ב-Instituto Europeo di Design ברומא. שימש במשך שנים כמעצב בעיתונים מעריב וידיעות אחרונות, עבד כארט דירקטור במשרדי הפרסום ופרסם ספרי קומיקס ואיור.
בעבר עמד רנרט בראש מסלול האיור בבצלאל ובראש המחלקה לאיור במכללת אסכולה. בשנת 2007 החליף את דוד גרוסמן בתור ראש המחלקה לעיצוב בשנקר, והחזיק בתפקיד זה עד אוקטובר 2012.
פרובינציית יהודה
רדיקלי
אנטוניו סולר
אנטוניו פרנסיסקו חווייר חוסה סולר ראמוס (בספרדית: Antonio Francisco Javier José Soler Ramos, הנודע על פי רוב בשם פאדרה (האב) אנטוניו סולר, בקטלאנית: Antoni Soler i Ramos או Pare Soler, הוטבל ב-3 בדצמבר 1729 - 20 בדצמבר 1783) היה מלחין ספרדי, נזיר הירונימי, שיצירותיו הקיפו את שלהי תקופת הבארוק וראשית התקופה הקלאסית. הוא ידוע בעיקר בסונאטות שלו לכלי מקלדת, המהוות תרומה חשובה לרפרטואר הצ'מבלו, הפורטה-פיאנו והעוגב.
חייו.
ילדות ונעורים.
סולר נולד ב-1729 באולוט בפרובינציה הקאטאלנית ז'ירונה. את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבל מאביו, מרטין סולר, שניגן בתזמורת הצבאית של הגדוד "נומנסיה". בשנת 1736 החל את לימודיו בל'אסקולניה, בית ספר למקהלת נערים, של מנזר מונסראט, שם למד בין השאר נגינה בעוגב. מוריו במונסראט היו האב בניטו אסטווה ונגן העוגב בניטו ואלס שלימדו אותו סולפג'יו ואחר כך נגינה בעוגב והלחנה.
עיקר הרפרטואר לעוגב בבית הספר כלל יצירות של חואן קבנייאס, של האח מיגל לופס ושל חוסה אליאס.
ב-1744 התמנה לנגן עוגב בקתדרלה של לה סאו ד'אורז'ל ובמקביל לדיאקון זוטר. בשנים הבאות שירת כמנצח מקהלה בקאפלה בליידה ובאל אסקוריאל.
חיי נזירות ויצירה.
סולר התקבל למעמד הכמורה בגיל 23 ושגרת חייו ב-31 השנים הבאות, במסדר הירונימוס הסמוך לאל אסקוריאל, נשאה אופי פשוט ונזירי. ימיו בני 20 השעות היו מלאים בתפילה, הגות ועבודת אדמה - חיי פשטות נטולי קישוטים. אבל סביבתו המחמירה ונסיבות חייו נטולות הגיוון לא מנעו אותו מלכתוב יותר מ-500 יצירות מוזיקליות, בהן כ-150 סונאטות לכלי מקלדת, שרבות מהן, על פי הסברה, נכתבו כתווים לנגינה לתלמידו הנסיך דון גבריאל, בנו של המלך קרלוס השלישי. חיבורים אחרים הם שירים כפריים לחג המולדומוזיקה לכנסייה הקתולית, כולל מיסות. סולר מת במנזר סן לורנסו דה אל אסקוריאל במדריד. לא ידוע על קיום דיוקנאות שלו.
יצירותיו.
יצירותיו המהוללות ביותר של האב סולר הן הסונאטות שלו לכלי מקלדת, שמשתוות לאלה של דומניקו סקרלטי (שסולר היה אולי תלמידו). עם זאת, יצירותיו של סולר מגוונות יותר מבחינה צורנית מאלה של סקרלטי, וכמה מהן כתובות בשלושה או ארבעה פרקים, לעומת יצירותיו של סקרלטי, הכתובות בפרק או שניים. הסונאטות של סולר קוטלגו בראשית המאה ה-20 בידי סמואל רוביו, כך שכולן נושאות מספרי "R".
סולר חיבר גם קונצ'רטי, חמישיות לעוגב וכלי מיתר, מוטטים, מיסות ויצירות לעוגב סולו. כמו כן כתב מסה בשם "Llave de la modulación" ("המפתח למודולציה") בשנת 1762.
"שישה קונצ'רטי לשני עוגבים" של סולר עדיין מקובלים מאוד ברפרטואר וזכו להקלטות רבות. מחול פנדנגו ברה מינור לצ'מבלו סולו, יצירה וירטואוזית המתבססת, כמקובל, על בס בן שני תווים, זכה ליותר ביצועים מכל יצירה אחרת שלו. עם זאת, כמה מוזיקולוגים הטילו ספק בכך שסולר הוא אכן מחבר היצירה.
אל עראקיב
תורני לאומי
בצה
אל באסה
גשר (אתר ארכאולוגי)
גשר הוא אתר ארכאולוגי בעמק הירדן, על הגדה הדרומית של נחל תבור, ליד קיבוץ גשר. באתר נמצאו סימני התיישבות משתי תקופות: מתחילת התקופה הנאוליתית ומתקופת הברונזה התיכונה. האתר נחפר לראשונה בין השנים 1987-1986 על ידי הארכאולוג יוסף גרפינקל מהאוניברסיטה העברית, ובין השנים 2002-2004 על ידי סוזן כהן מאוניברסיטת מונטנה.
בתקופה הנאוליתית הקדם קרמית א (האלף התשיעי לפנה"ס) האתר היה יישוב קטן, מורכב ממספר מבנים מעוגלים. באתר נמצאו כלי צור כולל כלים עם חוד אל-חיאם. אחד הממצאים החשובים באתר היה בית מלאכה לייצור כלים מבזלת. זו הפעם הראשונה שנמצא ממצא כזה במזרח הקרוב בתקופה הנאוליתית. בית המלאכה ייצר גרזנים מבזלת וכלים נוספים שנשלחו מבית המלאכה למרכזים נאוליתיים אחרים, כגון יריחו והאתר ליד נתיב הגדוד. תיארוך רדיומטרי שבוצע באתר תיארך אותו כאחד הקדומים ביותר בתקופה הנאוליתית. זו התקופה של יסוד היישובים הראשונים ותקופת המעבר לחקלאות. דוח סופי על תקופה זו פורסם בשנת 2006.