ב-19 במרץ 1944 פלשו הנאצים להונגריה. אדולף אייכמן, ראש המחלקה היהודית של הגסטפו, הגיע ימים אחדים לאחר מכן לבודפשט והקים שם מועצה יהודית מרכזית מקומית, כפי שהיה מקובל בכל ארצות הכיבוש הגרמני. כמזכירו שימש המשורר, הסופר והעיתונאי היהודי הוגו צ'רגה ששימש קודם סגן נשיא אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך שנסגר במרץ 1944. המועצה הייתה אחראית על העברתן ואכיפתן של דרישות הנאצים כלפי היהודים המקומיים. כדי להשיג זאת, בדרך כלל הוצבו מנהיגים ותיקים של הקהילות המקומיות בראש המועצות. שטרן יכול היה לברוח על ידי כספיו ובקשריו או פשוט לסרב להצעה, אך הוא הרגיש שאם לא יקבל על עצמו את התפקיד, הוא פשוט יבגוד בקהילתו ולכן כשהוצע לו תפקיד נשיא המועצה היהודית הוא הסכים.
הוא קיווה שהתבוסה הצבאית של הגרמנים (ושל מפלגת צלב החץ) תתרחש מוקדם יותר מגירוש יהודי הונגריה, ולכן הוא תמיד משך זמן וניסה להרגיע את הסירוב וההתנגדות היהודית. בכך תרמה המועצה, ללא כוונתה, לגירוש "החלק" של יהודי הונגריה למחנות ההשמדה. הוא והמועצה תרגמו את דו"ח אושוויץ (דו"ח ורבה-וצלר) להונגרית וניסו לשלוח אותו להורטי ולמנהיגים הונגרים אחרים, ואז הצליחו להעבירו גם לחו"ל. פעולה זו לא הועילה. בעת יציאתו לאור של הדו"ח החל הגירוש ההמוני של יהודי הונגריה מערי השדה ומהכפרים, מהיהודים הוסתר מקום ומטרת הגירוש ומה מחכה להם ב"מחנה המעבר" שהיה למעשה מחנה המוות, אושוויץ. לאחר השתלטות מפלגת צלב החץ על השלטון בהונגריה באוקטובר 1944, שטרן נאלץ להסתתר וציד אחריו החל. לכן הניהול האופרטיבי של המועצה עבר ללאיוש סטוקלר.
לאחר המלחמה רבים קראו להעמיד לדין את שטרן באומרם כי היה משתף פעולה עם הנאצים ובתמורה לחייו שלו עצמו, של משפחתו ושל חבריו, בגד בכל יהדות הונגריה, אך בסופו של דבר לא הועמד לדין לאחר חקירת משטרה שלא העלתה דבר ממשי נגדו. על תפקידו ופעילותו במועצה היהודית ועל המועצה היהודית בכלל הוא כתב ספר בשנת 1946 זיכרונותיי - מרוץ נגד הזמן! זמן קצר לאחר מכן באותה שנה הלך לעולמו.
טד קצ'ינסקי
אליעד כהן
אליעד כהן (נולד ב-11 במאי 1988) הוא מפיק, שחקן, דוגמן ויזם ישראלי. הוא הפך לאישיות ידועה בקרב הקהילה הלהט"בית לאחר ששימש כדוגמן שער של גיליון 2011–2012 של "ספרטקוס", מדריך טיולים להט"בי בינלאומי.
לאחר סיום שירותו הצבאי, החל כהן בקריירת דוגמנות ובהמשך החל גם בהפקת אירועים, בהם ליין מסיבות הגייז "אריסה" ו-"PAPA", קידום אירועי מצעד הגאווה בתל אביב ופעילויות שונות לעידוד תיירות גאה לישראל. כמו כן, היה שותף להקמת אתר האינטרנט "Gay-ville".
קריירה.
כהן ידוע בשל תפקידו כפרזנטור של ליין מסיבות הגייז "אריסה", שהוא ליין המסיבות הבינלאומי הראשון לגייז המוקדש למוזיקה מזרחית. הצוות הקריאטיבי של אריסה פנה אל כהן, וביקש ממנו לככב באחד מסרטוני המוזיקה שלהם. סרטי הווידאו של אריסה צברו פופולריות רבה וזכו למעריצים בינלאומיים מקווננים רבים. עם זאת, הם גם עוררו ביקורת על הייצוגים של נושאים ודמויות שונות המופיעים בהם. בנובמבר 2011 נסע ליין המסיבות אריסה לסאו פאולו, ברזיל, שם הופיעו כהן ושאר צוות אריסה בפני קהל של כמעט אלף איש.
כהן היה בין מייסדי "Gay-ville" (או בקיצור "Gay-ville"), רשת השכרת דירות נופש ודירות גיי פרנדלי בינלאומית, שפועלת מתל אביב. כהן הוא גם מייסד ליין המסיבות "PAPA" שהושק בתל אביב בשיתוף עם מצעד הגאווה בתל אביב. מאז 2012 הוא השיק את ליין מסיבות זה גם מחוץ לישראל, עם מספר אירועים שונים ברחבי ארצות הברית, קנדה, אירופה ואמריקה הלטינית.
כהן הופיע על שער מדריך הטיולים הגאה "ספרטקוס" לשנת 2011-2012. בפברואר 2013, קוראי מגזיני "אאוט" בחרו בו במקום השני ברשימת "עשרת רווקים המבוקשים" (למקומות הראשון והשלישי הגיעו כריס קולפר וג'ו מקלדרי, בהתאמה). הופעתו על שער המגזין הספרדי הגאה "OhMyGod" עוררה מחלוקת ציבורית, בעקבות כך שהצלם הספרדי חואן פבלו סנטמריה פרסם את תמונתו של כהן תחת הכותרת הפרובוקטיבית "Eliad Cohen: El nuevo mesías gay de Israel" ("אליעד כהן: המשיח הגאה החדש של ישראל"). ואכן, הודעתו של כהן "אני אבוא לספרד כדי לנרמל את יחסם כלפי הומואים" ספגה ביקורת על תוכנה שנתפס כאפליה. למעשה, הוא הוגדר כתוצר של "gayglobalization" ("גייגלובליזציה"), בה הומואים מצמצמים את המאבק על זהות וחופש המידע לדיון שטחי על מראה חיצוני פיזי ואסתטי בלבד. בדצמבר 2011 הוא הופיע על שער המגזין הברזילאי "Junior" ובאפריל 2016 על שער המגזין הלהט"בי "The Fight". כהן גם דיגמן עבור מותג האופנה BCNÜ.
חיים אישיים.
כהן נולד ב-11 במאי 1988 בעכו. לאחר שסיים את בית הספר התיכון הוא שירת בצבא ההגנה לישראל ביחידה לוחמת מובחרת במשך שלוש שנים. לאחר סיום שירותו הצבאי עבר כהן לתל אביב שם עבד כברמן בברים ומועדונים שונים. הוא החל לדגמן והשתתף במספר פרסומות. הוא עונד שרשרת "", כסימן לגאוותו בישראל. כהן הוא הומוסקסואל גלוי לאחר שיצא בפני אימו כשהיה בן עשרים.
עוגת באנט
עוגת באנט (באנגלית: Bundt Cake) היא עוגה שנאפתה בתבנית באנט, ומעוצבת כטבעת ייחודית. הצורה נוצרה בהשראת עוגה אירופאית מסורתית המכונה קוגלהוף (Gugelhupf), אבל בדרך כלל עוגות באנט לא קשורות למתכון ספציפי. סגנון התבנית הפך פופולרי בצפון אמריקה בשנות ה-50 וה-60, לאחר שיצרנית כלי הבישול Nordic Ware הפכה את השם "Bundt" לסימן רשום והחלה לייצר תבניות באנט מאלומיניום יצוק. יצרנית הקמח פילסברי פרסמה מתכונים לעוגות המתאימות לתבנית זו, דבר שזיכה אותן בפופולריות רחבה.
מקור השם.
עוגת הבאנט נובעת בחלקה מעוגה אירופאית דמוית בריוש בשם קוגלהוף.
בצפון גרמניה, נהוג לקרוא לעוגת קוגלהוף Bundkuchen, חיבור של שתי מילים Bund ו Kuchen (עוגה).
הדעות חלוקות ביחס למשמעות המילה . אפשרות אחת היא שמשמעותה "צרור" או "אגד", ומתייחסת לאופן שבו הבצק מקובץ סביב מרכז התבנית. בהולנדית, העוגה נקראת 'טולבנד', שהוא טורבן בהולנדית. ההגייה של החלק השני של מילה זו דומה מאוד לזו של 'צרור'. מקור אחר טוען כי הוא מתאר את המראה המגולף הניתן לעוגה על ידי הצדדים המחורצים של התבנית, בדומה לצרור קשור של חיטה. הצעת תרגום נוספת טוענת ש- מתייחס לקבוצת אנשים, וה- נקראת כך בגלל התאמתה לאירוח, מסיבות וכנסים.
שימושים של המילה "באנט" מחוץ לאירופה כדי לתאר עוגות ניתן למצוא בספרי בישול יהודים-אמריקאים מתחילת המאה ה-20. האיות האלטרנטיבי "בונטה" מופיע גם במתכון משנת 1901.
עיצוב.
עוגות באנט אינן תואמות אף מתכון בודד; במקום זאת, המאפיין שלהן הוא צורתן. בדרך כלל יש לתבנית באנט צדדים מחורצים, אך אלמנט העיצוב המכונן ביותר שלה הוא הצינור המרכזי או "הארובה" שמשאירים חור גלילי במרכז העוגה. העיצוב מאפשר לחלק גדול יותר מהתערובת לגעת במשטח התבנית מאשר בתבנית עגולה ופשוטה, ועוזרת לספק חלוקת חום מהירה ואחידה יותר במהלך האפייה. הצורה דומה לזו של עוגת קוגלהוף אבל שונה ממנה בכך שאינה משתמשת במתכון ייחודי לקוגלהוף ולעיתים קרובות אינה עמוקה ודקורטיבית כמוה. לעיתים היא דומה בצורתה ל"בבקה" המזרח אירופית, המתוארכת מראשית המאה ה-18 של פולין.
כיום, אין מתכון ייחודי ל"עוגת באנט". ניתן לאפות כל דבר בתבנית בסגנון באנט. עיצוב התבנית בסגנון העגול, התרחב מעבר לטבעת המחורצת המקורית לעיצובים בצורות שונות וכולם עם החור הנדרש במרכז התבנית. היות שקשה למרוח קרם חמאה על עוגה טבעתית, עוגות באנט בדרך כלל מצופות אבקת סוכר או טפטוף מזוגג. במתכונים שתוכננו במיוחד לתבניות באנט יש לרוב מילוי אפוי כגון תפוחים או כל פרי אחר.
הדרך להצלחה.
האנשים שהפכו את עוגת הבאנט לפופולרית, הם איש העסקים האמריקני ח. דייוויד דלקוויסט ואחיו מארק ס. דלקוויסט, שהקימו יחד את חברת כלי הבישול Nordic Ware שבסיסה בסנט לואיס פארק, מינסוטה. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, רוז ג'ושוע ופני שאנפילד, חברות אגודת הדסה היהודית-אמריקאית ממיניאפוליס שבמדינת מינסוטה, פנו לדאלקוויסט ושאלו אם הוא יכול לייצר גרסה מודרנית לתבנית קוגלהוף, במקום התבנית המקורית שיוצרה מברזל יצוק. דלקוויסט ומהנדס החברה דון ניגרן עיצבו גרסת אלומיניום יצוק שאותה ייצרה Nordic Ware בכמות קטנה בשנת 1950. כדי שיוכלו לקבל זכויות יוצרים לשם התבנית, הוספה האות "t" למילה "Bund". מספר קטן מהתבניות המקוריות שוכנות כעת באוסף סמית'סוניאן.
בתחילת דרכה, לא זכתה תבנית הבאנט להצלחה רבה, עד כי Nordic Ware שקלה להפסיק את ייצורה. התבנית החלה להימכר במספרים גדולים יותר, כאשר בשנת 1963 הוזכרה בספר "הבישול New Good Housekeeping CookBook", אך לא זכתה לפופולריות אמיתית עד 1966, או אז עוגת באנט בשם "מנהרת הפאדג'", שנאפתה על ידי אלה הלפריך, זכתה במקום השני בתחרות האפייה השנתית של פילסברי ובפרס של כ-5,000 דולר. הפרסום שהתקבל הביא ליותר מ-200,000 הזמנות עבור תבניות באנט, והובילו עד מהרה לכך שתבנית באנט עלתה על תבנית Jell-O שהייתה עשויה מפח, כתבנית הנמכרת ביותר בארצות הברית. בשנות השבעים פילסברי קיבלה רישיון לשם Bundt מ- Nordic Ware ובמשך זמן מה מכרה מגוון של תערובות עוגות באנט.
עד כה נמכרו בצפון אמריקה למעלה מ־60 מיליון תבניות באנט על ידי חברת Nordic Ware.
אנדרטה לזכר נופלי בני ברק
האנדרטה לזכר נופלי בני ברק היא אנדרטת זיכרון לחללי מערכות ישראל הניצבת בעיר בני ברק.
המבנה.