פטידין בעל מבנה דומה לאטרופין ואלקלואידים טרופאניים אחרים, ועלול להציג השפעות ותופעות לוואי דומות להם. בנוסף לפעילותו האנטיכולינגרית והאופיאטית, יש לו אפקט של הרדמה מקומית בזכות האינטראקציות שלו עם תעלות הנתרן.
בשימוש חוץ גופי, לפטידין יש השפעה אנטי עוויתית, בגלל תכונת ההרדמה המקומית שלו. בתוך הגוף, השפעה זו אינה קיימת.
בנוסף, לפטידין יש אפקט ממריץ בשל עיכוב הטרנספורטר לדופאמין (DAT) ולנוראפנפרין (NET). לכן משתמשים בו כתחליף לקוקאין בעת אימון בעלי חיים להבחנה בסם.
הפטידין יותר מסיס בליפידים מאשר מורפין, מה שגורם להפעלה מהירה יותר שלו. האפקט הקליני של פטידין נמשך כ-120–150 דקות, למרות שהוא ניתן במרווחים של 4–6 שעות. פטידין נראה כפחות מועיל ממורפין וסוגיו בשיכוך כאבים חזקים מאוד או הקשורים לתזוזה או שיעול.
כמו אופיאטים אחרים, לפטידין יש פוטנציאל לגרום לתלות פיזית ולהתמכרות. הוא יותר נוטה לשימוש לרעה בגלל מכניזם הפעולה המהיר שלו לעומת תרופות מרשם אחרות. בהשוואה לאוקסיקודון, הידרומורפון ופלצבו, פטידין באופן עקבי שויך עם יותר אופוריה, קושי בריכוז, בלבול, החלשות בפעילות הפסיכומוטורית וביכולות הקוגניטיביות (אצל נבדקים בריאים).
תופעות הלוואי החמורות הייחודיות לפטידין כוללות תסמונת סרוטונין, פרכוסים, דליריום, מועקה, רעידות וצמרמורות. רובן משויכות לפעילות המטבוליט הרעיל נורפטידין.
פרמקוקינטיקה.
פטידין עובר הידרוליזה בכבד בצורה מהירה לחומצה פטידינית ובנוסף עובר דה-מתילציה לנורפטידין, לו יש חצי מההשפעה האנלגטית של הפטידין אך זמן מחצית חיים ארוך יותר לפינוי (8–12 שעות). ההצטברות של הנורפטידין בעלת השפעה טוקסית וגורמת להזיות ופרכוסים. ההשפעה הטוקסית שלו לא יכולה להסתר לחלוטין על ידי מתן אנטגוניסט לאופיאטים כמו נלוקסון. ככל הנראה זה קורה בגלל הדמיון של המבנה שלו לאטרופין, אך הסיבה לא ברורה לחלוטין.
המטבוליטים של פטידין מתאחדים עם חומצה גלוקורונית ומופרשים על ידי הכליות בשתן.
מטבוליזם של פטידין:
מעמד חוקי.
בישראל הפטידין כלול בפקודת הסמים המסוכנים. בארצות הברית דווח על ירידה בשימוש לרעה בפטידין בין השנים 1997 ל-2002, לעומת עלייה בשימוש לרעה חומרים אופיאטיים אחרים כגון פנטניל, אוקסיקודון ומורפין.
BuzzFeed
BuzzFeed היא חברת תקשורת אינטרנטית אמריקנית פופולרית שנוסדה על ידי ג'ונה פרטי בשנת 2006 בעיר ניו-יורק. היא התמקדה עם הקמתה בתוכן ויראלי על נושאים חברתיים ופופולרים. מאז גדלה והפכה לחברת תקשורת וטכנולוגיה גלובלית המכסה מגוון רחב של נושאים הכוללים פוליטיקה, עשה זאת בעצמך ועסקים.
במקור באזפיד ייצרה תוכן ויראלי בצורת סרטונים, כתבות או מבחני אישיות. בתחילת דרכה כדי למשוך קוראים לכתבות, החברה השתמשה בקליקבייט, ניסוח כותרות מעניינות שעודדו משתמשים להקליק עליהן למרות שביניהן לבין הכתבה לפעמים לא היה כל קשר. לאחר שזכתה בקהל קבוע, הקשר בין הכותרות לבין תוכן הכתבות התחזק.
ההכנסות של באזפיד מגיעות מתוכן שיווקי, מפרסומות ומתשלומים שהיא מקבלת ישירות מפייסבוק. בסוף 2017 פרסם מייסד החברה פרטי מאמר בו הבטיח שהחברה תגוון את מקורות ההכנסה שלה, בין השאר באמצעות פיתוח מותגי תוכן חדשים בתחומי עניין ספציפיים דוגמת מזון או אופנה ופיתוח תוכן עבור חברות מדיה אחרות במטרה להקטין את התלות של החברה ברשתות חברתיות.
תוכן.
חדשות.
ב-2011 נכנסה באזפיד לתחום החדשות ופתחה אתר ייעודי בשם BuzzFeed News. היא החלה להעסיק אנשים שהיו בתפקידים בכירים בחברות עיתונות אחרות, בהן העיתונאי בן סמית' שהיה עורך בפוליטיקו. מניתוח משווה של הסיקור בבאזפיד ובניו יורק טיימס ב-2015 עלה שבאזפיד משתמשת בסטנדרטים מקצועיים דומים לאלו של העיתונות הממוסדת דוגמת הניו יורק טיימס, אך היא מתמקדת מהטיימס בנושאים יותר חברתיים כמו זהות מגדרית ובידור. היא מתבססת פחות מהטיימס על פוליטיקאים ועובדי מדינה כמקורות ויותר על אנשים מן השורה ואנשי עסקים.
האתר BuzzFeed News זכה במספר פרסי עיתונות, וכן היה מועמד לפרס פוליצר.
טייסטי באזפיד.
טייסטי הוא מיזם בבעלות באזפיד, שמפיץ סרטונים פשוטים להכנת מתכונים שונים. נכון ליוני 2020, לעמוד זה יש כמעט 100 מיליון עוקבים בפייסבוק. המתכונים מאורגנים בכמה ערוצים ומבוססים בחלקם על תוכן משתמשים.
התוכן של הסרטונים שטייסטי וחברות הבת שלה מייצרות הוא בעל פורמט די קבוע – הסרטונים מצולמים ממבט על ומראים תהליך בישול של מתכון בצורה מזורזת וברורה. הדגש הוא על המתכון ולא על השף. הליך ההסברה בסרטונים הוא ויזואלי גרידא, ואינו מלווה במלל ואף על פי כן המסרים עדיין ברורים מאוד. הסרטונים מלווים בקישור למתכון הכתוב באתר. מחקרים מראים שהצפייה בסרטונים אלו נעשית לצורכי בידור בעיקר - כלומר הם משמשים כהשראה לצופים, ואינם מחליפים מתכונים בפורמטים רשמיים יותר כמו ספרי בישול.
מחקר שבדק שימושים וסיפוקים של תלמידי תואר ראשון אמריקאיים בסרטוני טייסטימצא שהתלמידים אינם מרגישים מספיק מוטיבציה להכין מתכונים של טייסטי, מפאת חוסר זמן וחוסר במשאבים כלכליים מתאימים. יוצאי הדופן שאכן בישלו מתכונים מתוך סרטונים של טייסטי העידו כי הליך בחירתם בסרטון הושפע אך ורק מהרכיבים אשר היו זמינים לתלמידים בסביבת מחייתם, וכי זהו הגורם המרכזי שקובע באיזה סרטון הם יבחרו. באפליקציה קיימת אפשרות לחפש מתכונים לפי רכיבים, המאפשרת למשתמשים להיעזר בטייסטי לבשל על בסיס רכיבים זמינים.
הנגב הצפוני
הנגב הצפוני הוא חלקו הצפוני של הנגב, הוא מעבר בין אזור גשום לאזור יבש. הנגב הצפוני הוא קו התפר בין המדבר והנגב לחלק המרכזי של ארץ ישראל. הנגב הצפוני הוא בעצם אזור הר הנגב הצפוני והוא ברום של 500–700 מ'. הר הנגב הצפוני גובל במישורי חולות חלוצה ובקעת באר שבע-ערד שבצפון ונחל צין ונחל צפרים בדרום.
היסטוריה.
במשך שנים רבות היה שטחו של הנגב שומם ואוכלוסייתו מעטה, עיקר האוכלוסייה כלל את הבדואים הנודדים. במהלך תקופת האבות התפרסמו מספר יישובים בנגב, בעיקר באזור הנגב הצפוני כגון, באר שבע, גרר ורחובות.
אזור זה מוכר כאזור בו עברו נתיבי מסחר ואף מכיל שרידי התיישבות מימי קדם.
בעשור הראשון לאחר קום המדינה החלו להקים בנגב יישובים וכפרים. אך המקום היה שומם לחלוטין לכן החליטו לפתח אותו יותר. נבנו בתים גדולים יותר, נסללו כבישים וההתפתחות גדלה עד שההתיישבות כבר לא הייתה שוממת כמו פעם.
מבנה.
בהר הנגב הצפוני אפשר לזהות בקלות את מערכת הקימוטים היוצרת שישה קמרים מקבילים שכיוונם דרום מערב אל צפון מזרח. ששת הקמרים הם: הקמר של הר קרן, קמר כתף שבטה והר שחר, קמר צבוע, קמר חלוקים, קמר חתירה וקמר חצרה. בין הקמרים קערים רחבים וארוכים באותו הכיוון של הקמרים. הקמר הגבוה ביותר הוא קמר חתירה ששיאו מגיע ל-704 מ' ובכך הופך ליוצא דופן מכיוון שרומם הממוצע של שאר הקמרים הוא 500–550 מ'. הקערים הארוכים של הנגב הצפוני קובעים את מסלולי הנחלים. קיימת בנגב הצפוני גם תופעה של נחלים החוצים רכסים. בהר הנגב הצפוני קיימים שני מכתשים: המכתש הגדול והמכתש הקטן.
מערכת התחבורה.
הכבישים המרכזיים באזור הם כביש 25 וכביש 40. מרבית צירי התנועה בנגב הצפוני מנצלים את הקערים שבין קמרי הנגב הצפוני שמשמשים כמעברי תנועה, כגון כביש 211 (טללים-ניצנה), כביש 204 (דימונה-שדה בוקר), כביש 206 (ממשית-אורון), וכביש 258 (צפע-ערד). שני כבישים חוצים את הקערים והקמרים: כביש 25 שבין באר שבע לצומת הערבה, וקטע מכביש 40 שבין טללים ושדה בוקר.
American Express
חווארת
ואדי חווארת
גאולת קרקע (ציונות)
גאוּלַת קַרְקַע הוא מושג שנמצא בשימוש התנועה הציונית לתיאור רכישת אדמות בארץ ישראל על ידי יחידים ומוסדות יהודים. מונח מודרני זה הוא גלגולו של המונח המקראי "גאולת קרקע".
רכישת אדמות בארץ ישראל לצורכי ההתיישבות היהודית ולקראת ריבונות יהודית בארץ ישראל הייתה לאחד מיעדיו הבולטים של המפעל הציוני ומוטו ציוני שמצא ביטוי בהקמת הקרן הקיימת לישראל וחברת הכשרת היישוב. זאת, בהמשך לרכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות. דווקא החברה החשובה מכולן, מראשית המאה ה-20 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בפעילותה לגאולת קרקע, יק"א, לא הייתה ציונית.
רקע.
במחצית המאה ה-19 היו רוב אדמות המישור, אדמות העמקים וחלקים נוספים מקרקעות ארץ ישראל אדמות מדינה של האימפריה העות'מאנית, מוכות ביצה, שורצות יתושים מחוללי קדחת ומרחיקות התיישבות אנושית, או אדמות חול חסרות תועלת ובגלל החוק העות'מאני, שנאכף באופן חלקי, שקבע שאדמת 'מירי' שלא מעובדת מספר שנים נחשבת לקרקע נטושה, אדמת 'מחלול', ולכן עוברת לבעלות השלטונות. חלק ניכר מאדמות אלו סווגו כמוואת.
כבשאר המדינות תחת השלטון העות'מאני, השלטונות לא טרחו לפתח את משאבי הקרקע שעמדו לרשותם והעדיפו למכור שטחי קרקע גדולים לשכבה מצומצמת של בעלי יכולת שנהנו מתנאי רכישה נוחים והחכירו את האדמות לאריסים.
סדרת הסכמים בילטרליים בין השער הנשגב לבין מעצמות אירופאיות שנחתמו במהלך המאה ה-19, העניקו לנתיני אותן מעצמות, ויהודים בכללם, שורה של זכויות שנקראו קפיטולציות ובהן רכש קרקעות באימפריה העות'מאנית, הגנה מפני שרירות לב המערכת המשפטית העות'מאנית-מוסלמית, מפני מיסוי יתר וביטחון אישי משופר.