ביוגרפיה.
נולד בחלב לרב מנחם שוויכה, בן למשפחת רבנים מפורסמת בחלב. נקרא על שם סבו רבי אהרן שוויכה שהיה החכם באשי בחאלב. מקור שם המשפחה הוא בשם העיר שוֹכֹה התנכית, בנחלת שבט יהודה. כבן עשר עברה משפחתו למצרים. שם למד אצל ראש ישיבת פורת יוסף הרב עזרא עטייה מירושלים אשר ירד למצרים במלחמת העולם הראשונה.
בתום לימודיו הרב שויקה הקים את ישיבת אהבה ואחווה בקהיר בבית הכנסת גדול בעיר. הרב שויקה עסק במסחר והגיע בשנת 1947 לירושלים. הוא פנה לרבו, ראש ישיבת פורת יוסף, הרב עזרא עטייה, ובקש ממנו כי ימצא עבור הקהילה בקהיר מנהיגים רוחניים. היה זה לאחר שנפטרו שני הדיינים הבכירים בבית הדין של הקהילה היהודית בקהיר. הרב עטייה המליץ כי הרב עובדיה יוסף ודיין נוסף, הרב קצין, ירדו למצרים ואכן כך היה. הרב עובדיה יוסף החל לכהן כר"מ בישיבה, כדיין בבית הדין והיה לסגן הרב הראשי במצרים כ-4 שנים.
הרב אהרן שויקה היה דרשן מבוקש. היה משזר מקורות מהמקרא עם מקורות מהראשונים ומהרמב"ם. מחבר את דבריו עם ענייני היום ומוסיף גם "מילתא דבדיחותא".
כשנה לפני מבצע סיני עמדו לעצרו ונמלט ממצרים בדרכון מזויף. הוא עלה לירושלים והתגורר בקריית יובל שם שימש ברבנות הקהילה. בבואו לארץ מונה גם כחבר לשכת הרבנות בתל אביב וכרב שכונת מעוז אביב.
בשבתו בקרית יובל פתח את בית הכנסת "דוד משען אמרי נועם" - כדוגמת בית הכנסת בקהיר ושימש כרבו. נפטר בד' בשבט תשל"ח והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים. על המצבה נכתב: "עמוד הימני ליהדות התורה במצרים... נטע נטיעה במצרים ובארותיה לאלפים ולרבבות בכל קצווי הארץ"
חלק מדברי תורתו נאספו בספר "מנחת אהרן" שיצא לאור לאחר מותו. הרב עובדיה יוסף שהיה בידידות עם הרב שויקה, הביא כמה מפסקי הרב שויקה בספריו, והוא מכנה אותו במכתבו "מיחידי סגולה".
בניו הם פרופ' יעקב שויקה ופרופ' יצחק שווה. נכדיו הם הרב חיים סבתו, הרב שבתי סבתו וחוקר התלמוד רוני שויקה.
נכדו, הרב חיים סבתו, שהעיד כי הושפע רבות מסבו, שילב בספריו סיפורים מחיי סבו ובעיקר בספריו "אמת מארץ תצמח" ו"בואי הרוח".
דיר
דיר הוא מכלאה חקלאית לגידול חיות משק כגון כבשים, עזים וחזירים, למטרת בשר, חלב, צמר וכדומה.
דיר הוא באופן בסיסי מתקן פשוט, הקיים מימי קדם ובתרבויות שונות. בדיר מודרני, מאידך, ישנם מתקני האבסה, השקיה, קירור וחימום מבוקרים, שנועדו לתת תנאים אופטימליים לגידול תעשייתי.
המילה דיר משמשת כשמן של מכלאות שאינן רפת (המיועדת לבקר), אורווה (המיועדת לסוסים) או לול (המיועד לעופות).
שימושים מושאלים.
המונח "דיר חזירים" משמש בהשאלה לתיאור מקום מטונף שלא ראוי למגורי אדם.
בצה"ל המילה "דיר" משמשת גם לתיאור מבנים שלא נועדו לבעלי חיים כגון דיר תת-קרקעי, דיר פצצות.
מקור המילה "דיר" הוא כנראה במילה "דֵּיר" (בצירה), שמשמעה נווה, מתחם מגודר לגידול צאן. בערבית המילה "דיר" משמעה מנזר, והיא משמעות מאוחרת יותר.
טפיר אסייתי
טפיר אסייתי (לעיתים טפיר מלאי; שם מדעי: "Tapirus indicus") הוא מין בסוג טפיר אף שלפעמים נחשב למין יחיד בסוג Acrocodia. זהו הטפיר היחיד שאינו חי באמריקה הדרומית אלא ביערות הגשם של מלזיה, בתאילנד, מיאנמר והאי סומטרה שבאינדונזיה.
מאפיינים.
גודלו של הטפיר האסייתי נע בין 1.8 ל-2.4 מטרים ולגובה של מטר. משקלו - בין 250 ל-320 קילוגרמים, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. זנבם, בדומה לטפירים האחרים, קצר ועבה, וחרטומם דמוי-החדק ארוך וגמיש. בכפות רגליהם הקדמיות - ארבע אצבעות, ובאלו האחוריות - שלוש. ראייתו של הטפיר האסייתי אינה מפותחת, אך חושי השמיעה והריח שלו מעולים.
משך היריונן של הטפירות האסייתיות הוא כ-400 ימים, בסופן הן ממליטות גור אחד במשקל של שבעה קילוגרמים לערך. בלידתם, גורי הטפיר האסייתי גדולים ממקביליהם במיני הטפיר האחרים, וקצב הגדילה שלהם הוא הגבוה ביותר. פרוותם של הגורים חומה-אדמדמה, והיא זרועה פסים ונקודות לבנים. כתמי הצבע עוזרים להסתיר אותו בין הצללים והאור של היער. צבעיה וכתמיה של הפרווה דוהים במשך הזמן, ונעלמים כליל אחרי ארבעה עד שבעה חודשים. הגורים נגמלים מיניקת חלב אמם בגיל שישה עד שמונה חודשים, וגודלם באותה עת כבר קרוב לגודלם המלא. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש שנים. תהליך הרבייה מתרחש בחודשים אפריל-יוני. הנקבות ממליטות גור אחד אחת לשנתיים. תוחלת חייהם של הטפירים האסייתיים היא כ-30 שנה, בבר ובשבייה.
מרבית הטפירים האסייתיים חיים בגפם (בעל חיים סוליטרי), והם מסמנים חלקות אדמה גדולות כטריטוריה שלהם, אף שפעמים רבות טריטוריות של כמה פרטים חופפות זו את זו. סימון הטריטוריה נעשה לרוב באמצעות הטלת שתן על צמחים. הטפיר האסייתי ניזון ממזון צמחי באופן בלעדי, באוכלו ענפים קטנים ורכים ועלים של למעלה מ-100 מיני צמחים. את רוב זמנו מבלה בהליכה איטית במעבה היער, תוך שהוא עוצר בדרכו פעמים רבות כדי לאכול או כדי לחקור את הניחוחות המגיעים לאפו. למרות התנהלותו האיטית, במקרה שירגיש מאוים יחל לרוץ במהירות, הגם שמשקלו רב. בנוסף, הטפיר מסוגל להגן על עצמו באמצעות לסתותיו החזקות ושיניו החדות. הטפירים מעדיפים לחיות בסמוך למקור מים, והם נוהגים להתרחץ במים או לשחות בהם. עיקר פעילותם נערך בלילה. הם נוהגים לאכול לאחר השקיעה ולפני הזריחה, תוך שהם לוקחים הפסקה לתנומה קצרה באמצע הלילה.
בעבר היו נפוצים הטפירים האסייתיים ביערות הגשם הטרופיים בשפלה של דרום-מזרח אסיה, ובכלל זה בקמבודיה, באינדונזיה, בלאוס, במלזיה, במיאנמר, בתאילנד ובווייטנאם. עם זאת, ובדומה ליתר מיני הטפיר, אוכלוסייתו של הטפיר האסייתי הצטמצמה משמעותית, וכיום הוא נמצא בסכנת הכחדה. רק טורפים מעטים ניזונים מהטפיר בשל גודלו הרב. הסכנה הגדולה ביותר לטפיר מגיעה מצד האדם. פעילותו המזיקה מתבטאת בציד בלתי חוקי, ובפעולות שגורמות להידלדלות בתי הגידול שלו, כמו בירוא יערות לצורכי חקלאות והצפה של אזורי מחיה בשל הקמת סכרים.
הנרי לואיס
הנרי לואיס (באנגלית: Henry Jay Lewis; 16 באוקטובר 1932 - 26 בינואר 1996) היה קונטרבסיסט ומנצח אפריקאי-אמריקאי.
חייו.
לואיס, שמוצאו בלוס אנג'לס, קליפורניה, למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ובגיל שש-עשרה הצטרף לתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, הנגן השחור הראשון בתזמורת סימפונית חשובה. אחרי שירותו הצבאי, שאותו עשה כמנצח התזמורת הסימפונית של הגייס השביעי, מינה זובין מהטה את לואיס לעוזרו בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, משרה שבה החזיק משנת 1961 עד 1965. בשנת 1968 התמנה למנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי ופיתח את הקבוצה מהרכב קהילתי קטן לתזמורת בעלת הכרה לאומית. הוא היה האפריקאי-אמריקאי הראשון שעמד בראש תזמורת סימפונית חשובה. משנת 1960 עד 1974 היה לואיס נשוי לזמרת האופרה הנודעת מרילין הורן, המייחסת לו לעיתים קרבות את ראשית התפתחותה כזמרת. לואיס ניצח לראשונה על המטרופוליטן אופרה בשנת 1972 ואחרי פרישתו מתזמורת ניו ג'רזי בשנת 1976 סייר כמנצח אורח בכל בתי האופרה החשובים. לואיס מת מהתקף לב בשנת 1996, בגיל 63.
ג'וזף הנרי בלקברן
ג'וזף הנרי בלקברן (באנגלית: Joseph Henry Blackburne; 10 בדצמבר 1841 - 1 בספטמבר 1924) היה שחמטאי בריטי.
בלקברן, שכונה "המוות השחור", שלט בעולם השחמט הבריטי בסוף המאה ה-19. הוא למד את המשחק בגיל מאוחר יחסית - 18 - אך הפך במהירות לשחקן חזק ופיתח קריירה מקצוענית שנמשכה למעלה מחמישים שנה. בשיא יכולתו הוא ניצח בסדרה של תחרויות אך הוא נהנה במיוחד לחבב את השחמט על ההמונים על ידי משחקים סימולטניים והדגמות של משחק עיוור בכל רחבי המדינה.
חייו.
בלקברן נולד בעיר מנצ'סטר בדצמבר 1841. כילד למד לשחק דמקה אך רק אחרי ששמע על תוצאותיו המרשימות של פול מורפי באירופה החליט לעבור למשחק השחמט. הוא הצטרף למועדון השחמט של ממצ'סטר בשנת 1860 ולמד את תיאורית הסיומים מברנרד הורביץ שהתמנה כשחמטאי המקצועי בשנת 1857.
בתחילה עבד בלקברן בסחר גרביים ובגדים תחתונים אך לאחר שהשתפר במהירות במשחק במהלך שנות ה-60 החליט להפוך למקצוען שחמט. בעונת 69–1868 הוא זכה באליפות אנגליה השנייה לאחר שניצח את האלוף הראשון, ססיל ולנטין דה ור ונחשב בצדק לשחקן הטוב ביותר באנגליה.
במהלך עשרים השנים הבאות נדד בלקברן ברחבי העולם ושיחק עם כל גדולי השחמט. הוא נמנה באופן קבוע בין חמשת הטובים ביותר בדירוג העולמי והצליח היטב בתחרויות בינלאומיות רבות. הוא יצא במקום ראשון משותף עם וילהלם שטייניץ בווינה 1873 אף על פי שהפסיד בדו-קרב ביניהם, ראשון בלונדון 1876, במקום ראשון משותף עם ברטולד אינגליש ואדולף שוורץ בויסבאדן 1880, ראשון בברלין 1881 שם גמר 3 נקודות לפני יריבו הגדול יוהנס צוקרטורט, מקום ראשון משותף עם ג'יימס מייסון בבלפסט 1892 ומקום ראשון בלונדון 1893.
התוצאות שלו היו מעורבות כאשר הוא הפנה את כישרונו לדו-קרבות שם גילה עד כמה קשה להתמודד מול הטובים ביותר בעולם. הוא הובס בשני דו-קרבות לשטייניץ: בשנת 1872 (+7 −0 =1) ובשנת 1876 (+7 −0 =0), הפסיד דו-קרב לעמנואל לסקר בשנת 1892 (+0, -6, =4). הוא הצליח טוב יותר מול צוקרטורט: לאחר שהפסיד דו-קרב ראשון בשנת 1881 (+2, -7, =5) הוא הצליח לנצחו בשנת 1887 (+5, -1, =7) ובאופן דומה הצליח מול איזידור גונסברג באותן שנים: ניצח בשנת 1881 (+7, -4, =3) אך הפסיד בדו-קרב גומלין בשנת 1887 (+2, -5, =6)