הסרט נפתח בתיאור של פנימייה ציבורית בריטית מסורתית בסוף שנות השישים, כאשר התלמידים חוזרים לסמסטר חדש. מייק טראוויס, וולאס וג'וני הם שלושה נערים נונ-קונפורמיסטיים. הם נתונים תחת השגחתם של "המצליפים", תלמידים להם ניתנה פרפקטורה לפקח על שאר הנערים. הנערים הזוטרים מתפקדים כמשרתים אישיים עבור "המצליפים", שדנים בהם כאובייקטים מיניים.
סצינות מוקדמות מראות את מנהגי הפנימייה. המנהל מרוחק במידת מה מהנערים ומשאר מנהלי הפנימייה. מר קמפ, מתמרן בקלות על ידי "המצליפים" ונותן להם יד חופשית באכיפת משמעת. כמה מחברי הצוות מוצגים בהתנהגות מוזרה.
יום אחד, מיק וג'וני מתגנבים מהקמפוס וגונבים אופנוע מאולם תצוגה. הם רוכבים לבית קפה המאויש על ידי נערה חסרת שם, ומייק מפנטז שהוא נאבק בה עירום. בינתיים, וולאס נתפס מעשן ומפלרטט עם צעיר הומוסקסואל בשם בובי פיליפס.
מאוחר יותר, שלושת הבנים שותים וודקה בחדר העבודה שלהם ושוקלים כיצד "אדם אחד יכול לשנות את העולם עם כדור במקום הנכון." העימותים עם רשויות בתי הספר נעשים יותר ויותר קיצוניים. בסופו של דבר, לאחר שהם נענשים באכזריות על ידי "המצליפים", החבורה מחליטה לצאת לפעולה.
במהלך תרגיל צבאי בבית הספר, מייק רוכש תחמושת חיה, מייק, וולאס וג'וני משתמשים בה ויורים באש חיה על קבוצה של סטודנטים ואנשי סגל, בהם כומר בית הספר. כאשר האחרון מצווה על הבנים להשליך את נשקם, אך נכנע בפחד ומותקף על ידי מייק שלכאורה רוצח אותו.
כעונש על מעשיהם, המנהל מטיל על השלישייה לנקות מחסן גדול מתחת לאולם הראשי. ברצף סוריאליסטי, הם מגלים מטמון של כלי נשק, כולל נשק אוטומטי ומרגמות. יחד עם הנערה מבית הקפה ועם פיליפס, הם מחליטים להתקומם נגד הממסד.
ביום המייסדים, כשההורים מבקרים בבית הספר, במהלך נאומו של גנרל, הקבוצה מציתה אש מתחת לאולם. כולם בורחים החוצה ושם הקבוצה מתחילה לירות בהם מהגג. בהנהגתו של הגנרל אנשי צוות, סטודנטים והורים מנסים להשיב אש. המנהל מנסה לעצור את הקרב, מפציר בקבוצה לנהוג בתבונה, אך הוא נורה למוות על ידי הנערה. הקרב נמשך, והמצלמה ננעלת על פניו הנחושים של מייק כשהוא ממשיך לירות. יש קאט פתאומי, רקע שחור ועליו מתנוססת הכתובת "...If" באותיות אדומות.
מקורות והשפעה.
לפי הפרשנות של מבקר הקולנוע דייוויד אהרנשטיין שם הסרט מתכתב עם הפואמה המפורסמת "אם" מאת רודיארד קיפלינג, שהוקדשה לבנו, ובה הוא מציג ערכי מתינות ברוח סטואיקניזם וויקטוריאני. הסרט, מהווה אנטיתזה לערכים המוצגים בשיר, בייחוד לשורה "אם אתה יכול לחלום – ולא לעשות את חלומותיך לאדוניך".
הסיקוונסים הסוריאליסטיים בסרט הושוו לסרט הקלאסי הצרפתי של ז'אן ויגו, "אפס בהתנהגות" משנת 1933. אנדרסון הכיר בהשפעת הסרט עליו (ועל התסריטאי) ואמר כי "לראות את הסרט של ויגו נתן לנו את הרעיון וגם את הביטחון להמשיך עם סוג מבנה סצנה שרקמנו, במיוחד עבור החלק הראשון של הסרט".
הביצועים של מקדואל בסרט תפסו את תשומת לבו של סטנלי קובריק, ובעקבות זאת הוא ליהק אותו לסרטו המפורסם תפוז מכני.
המשכים.
"והיה אם ..." הוא הסרט הראשון ב"טרילוגיית מייק טראביס", כולם בכיכובו של מלקולם מקדואל. הסרטים האחרים הם:
הסרטים אינם מהווים המשך עלילתי ישיר, ויש להם מעט מן המשותף, מלבד הדמות הראשית של מיק טראביס, וכמה דמויות בעלות שם זהה בתפקידים דומים.
אנדרה פופס
אנדרה פופס (בשוודית: André Pops; נולד ב-7 באוקטובר 1972) הוא מגיש טלוויזיה שוודי.
ביוגרפיה.
פופס נולד בעיר אסקילסטונה, מצד אביו הוא ממוצא אסטוני, ב-1997 עבר לסטוקהולם.
הוא למד עיתונאות במחלקה ללימודי מדיה של אוניברסיטת סטוקהולם, הוא ביצע את ההתמחות שלו בשידורי הספורט של SVT ולאחר מכן החל לשמש שם כמגיש מן המניין.
ב-2007 הופיע במלודיפסטיבלן והיה דובר הניקוד של שוודיה באירוויזיון.
ב-2009 הגיש תוכנית עם מרי סרנהולט לכבוד היום הלאומי השוודי.
הוא הגיש את התוכנית "Vinterstudion" המסקרת ספורט חורף במהלך עונת החורף, באותה שנה הנחה תוכנית במסגרת חגיגות חג המולד.
הוא ביצע שידור לטלוויזיה השוודית במהלך אולימפיאדת ונקובר (2010) בקנדה.
ב-2012 שידר מיורו 2012 ומהמשחקים האולימפיים.
ב-2013 הוציא ספר ילדים בשם Vinterkampen.
הוא זכה מספר פעמים בפרס הקריסטאלן (Kristallen) וב-2013 הנחה את אירוע חלוקת הפרס.
הוא נשוי ולו ארבעה ילדים.
פטיסיראן
פטיסיראן (patisiran) הוא החומר הפעיל בתרופה אונפטרו (onpattro).
שימושים רפואיים.
פטיסיראן מיועדת לטיפול בפולינוירופתיה במבוגרים עם עמילואידוזיס תורשתית המתווכת על ידי טרנסתירטין (transthyretin amyloidosis Hereditary hATTR). hATTR היא מחלה נדירה ומסכנת חיים, הפוגעת בכ-50,000 אנשים ברחבי העולם.
המחלה.
hATTR היא מחלה תורשתית, רב-מערכתית, מתקדמת ומסכנת חיים, הנגרמת על ידי מוטציות בגן המקודד לטרנסתירטין (TTR). הכבד הוא המקור העיקרי לחלבון הטרנסתירטין. ב-hATTR הן טרנסתירטין מוטנטי והן זן-הבר של טרנסתירטין, שוקעים כעמילואיד במערכת העצבים ההיקפית ובלב, בכליות ובמערכת העיכול וגורמים לפולינוירופתיה ולקרדיומיופתיה. שינויים נוירופתיים מביאים להפרעות סנסוריות-מוטוריות משמעותיות, עם הידרדרות בפעילויות יומיומיות ובהליכה. מעורבות של עצבים אוטונומיים גורמת לתת-לחץ דם, שלשול, אין-אונות והפרעות בשלפוחית השתן. ההתבטאויות הקרדיאליות כוללות אי ספיקת לב, הפרעות קצב, תת-לחץ דם תנוחתי או מוות פתאומי עקב בעיות הולכה.
מנגנון פעולה.
פטיסיראן הוא RNA התערבותי קצר, בעל מבנה דו-גדילי, המכוון כלפי mRNA (RNA שליח) המקודד הן לטרנסתירטין מוטנטי והן לזן-הבר של טרנסתירטין. השפעה זו, המשתיקה את ביטוי הגן, מפחיתה את רמות חלבון הטרנסתירטין במחזור הדם ומפחיתה את משקעי העמילואיד הקשורים עם עמילואידוזיס המתווכת על ידי טרנסתירטין.
ניסויים קליניים.
היעילות של פטיסיראן הודגמה בניסוי קליני שכלל 225 חולים, אשר 148 מהם קיבלו עירוי של פטיסיראן כל שלושה שבועות, למשך 18 חודשים ו-77 חולים אשר קיבלו אינבו. החולים אשר קיבלו פטיסיראן היו בעלי תוצאים טובים יותר לגבי מדדים של פולינוירופתיה, בכללם, חוזק שרירים, תחושה (כאב, טמפרטורה, קהות), רפלקסים ותסמינים אוטונומיים (לחץ דם, קצב לב, ועיכול) בהשוואה לאלה שקיבלו עירויי אינבו. חולים שטופלו בפטיסיראן, אף קיבלו ניקוד טוב יותר, במסגרת ההערכות של הליכה, מצב תזונתי והיכולת לבצע פעילויות יומיומיות. דווחו תופעות לוואי של תגובות קלות או מתונות הקשורות לעירוי.
היסטוריה.
פטיסיראן (אונפטרו) היא התרופה הראשונה המבוססת על RNA התערבותי קצר (siRNA) שאושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) והתרופה הראשונה שאושרה על ידי ה-FDA האמריקאי לטיפול במצב זה. פטיסיראן קיבל מעמד של תרופת יתום, הערכה במסלול מהיר, זכות קדימה בהערכה, ומעמד של תרופה פורצת דרך, עקב מנגנון הפעולה החדשני שלו והנדירות של המצב בו הוא מטפל. התרופה אושרה בארצות הברית ובאירופה באוגוסט 2018. פטיסיראן פותח ומשווק על ידי חברת אלנילאם פרמסוטיקלס.
התרופה בישראל.
התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
ההפיכה הקמבודית
ההפיכה הקמבודית של 1970 (בחמרית: រដ្ឋប្រហារកម្ពុជាឆ្នាំ១៩៧០) מתייחס להחלפת ראש המדינה הקמבודית, הנסיך נורודום סיהאנוק, לאחר ההצבעה באספה הלאומית ב־18 במרץ 1970. לאחר מכן הוכרז מצב חירום על ידי ראש הממשלה לון נול, שהפך לראש המדינה בפועל, והוביל בסופו של דבר להכרזת הקמת ״הרפובליקה הקמארית״ מאוחר יותר באותה השנה. ההפיכה נתפסת בדרך כלל כנקודת מפנה במלחמת האזרחים הקמבודית. המדינה לא הייתה עוד מונרכיה. קמבודיה נקראה באופן רשמי למחצה בשם "אטו דו קמבווד" (מדינת קמבודיה) בששת החודשים שחלפו מאז ההפיכה, עד שהוכרזה הרפובליקה.
האירוע סימן את הנקודה שבה קמבודיה הפכה למעורבת באופן משמעותי במלחמת וייטנאם, כאשר ראש הממשלה לון נול הוציא אולטימטום לכוחות צפון וייטנאם לעזוב את קמבודיה.
רקע כללי.
מאז העצמאות מצרפת ב-1954 הוביל את קמבודיה הנסיך נורודום סיהאנוק, שתנועתו הפוליטית נקראה סאנגקום שמרה על השלטון לאחר שזכתה בבחירות לפרלמנט ב־1955. ב-1963 אילץ סיהאנוק את האספה הלאומית לאשר תיקון חוקתי שהוביל אותו לראשות המדינה ללא תקופת כהונה קבועה. הוא שמר על הכוח הפנימי באמצעות שילוב של מניפולציה פוליטית, הפחדה, חסות, ואיזון זהיר בין יסודות השמאל והימין בממשלתו; תוך ריצוי הימין עם רטוריקה לאומנית, והמעיט בערכה של התנועה הקומוניסטית הקמבודית - הקמר רוז'.
בזמן מלחמת הודו סין השנייה, התמרון של סיהאנוק בין השמאל לימין נעשה קשה יותר. גם הברחת אורז מחוץ לגבולות המדינה השפיעה קשות על הכלכלה הקמבודית. בבחירות הקמבודיות ב-1966 ננטשה מדיניות מפלגת סנגקום הרגילה של תמיכה במועמד אחד בכל מחוז. הייתה תפנית גדולה ימינה, במיוחד כשצירים שמאלנים נאלצו להתחרות ישירות מול אנשי האליטה המסורתית, שהיו מסוגלים להשתמש בהשפעתם המקומית. אמנם כמה קומוניסטים בתוך סנגקום בחרו להתמודד, אבל רוב השמאלנים הובסו בצורה מכריעה. לון נול, ימני שהיה מקורב זמן רב לסיהאנוק, הפך לראש-הממשלה.