באלבום יש גם מספר שירים מלודיים: פומפיי הוא שיר קינה על חורבן העיר הרומית שהייתה מקום של חיים ותשוקה. Shingle song הוא שיר איטי, שקט ומלא עצב על נטישת אישה אהובה. כמו כן ישנם באלבום שירים פרועים וחדורי שימחת חיים - מעין רוק-של-מסיבות: Open your eyes ו-Birthday special. מהאלבום נעדר העיסוק האובססיבי של האמיל בבעיות קיומיות.
באלבום זה מציג האמיל אישיות אלטרנטיבית לשלו - ריקי נאדיר, פרחח רוק בשנות העשרה לחייו, שכביכול הוא שכתב את האלבום.
צ'ילגה
צ'ילגה (באמהרית: ጭልጋ) היא נפה בצפון-מערב אתיופיה ונכללת בתוך מדינת אמהרה. הנפה גובלת בנפת טקוסה בדרומה, בנפת מתמה במערבה, בנפת ארמצ'הו תחתית בצפונה, בנפת ארמצ'הו עלית בצפון-מזרחה ובנפת דמביה במזרחה. הנפה נקראת על שם העיירה הראשית צ'ילגה (המוכרת גם בשם אייקל), נקודת עצירה חשובה בדרך המסחר ההיסטורית בין גונדר לסודאן.היא מוזכרת בכרוניקת הקיסר סוסניוס בתחילת המאה ה-17.
הגובה בנפת צ'ילגה נע בין אלף לאלף וחמש מאות מטרים מעל פני הים. נהר העטברה נמנה עם הנהרות הזורמים בנפה. כחמישית מפני השטח של צ'ילגה מיוערים וחמישית נוספת ראויה לעיבוד חקלאי.
סטטיסטיקה.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 221,462 נפשות שרק 9.37% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 3,071.65 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 72.10 נפש לקמ"ר.
בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 166,086 נפש כאשר הרוב המכריע (68.65%) הוא אמהרי ולצידו מיעוט כמנתי (30.77%).
בוישוס נויס
שנז'ו 7
Over הוא אלבום משנת 1977 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
הפקה.
Over הוא אחד מאלבומיו הפופולריים ביותר של האמיל. האלבום עוסק כמעט כולו בלב שבור בשל נטישת אהובה אחרי קשר ארוך טווח שנרקב לאיטו. גם צליל האלבום - בלדות מלודיות לרוב, להבדיל מהניסיונות המוזיקליים של האמיל באלבומים אחרים - מסייע להיותו אלבום קליט.
בשיר Time Heals (הזמן מרפא), הראשון באלבום שעוסק בסיפור, מוצגת המסגרת: כבר בפעם הראשונה שפגש אותה, חשב שהיא האחת והיחידה - אך אמר זאת לעצמו בלבד. בהמשך מסופר שאהובתו נטשה אותו לטובת חברו הטוב.
Alice (leting go) הוא מונולוג מאת הגבר הנטוש למי שהייתה בת זוגו לשבע שנים, בו הוא מכריז שאינו יכול להסתגל לכך שהיא נעדרת מחייו.
This Side of the Looking-Glass הוא שיר בסגנון אופראי קמעה, בו הגבר הנטוש מתאר כיצד הוא שבור, נטול תקווה ובית.
Betrayed הוא שיר מלא מרירות ושנאה. בסיום השיר האמיל צורח בייסורים שלא נותר דבר פרט לשנאה ותשוקה בעולם.
רק בשיר הבא Yoga (On Tuesdays she used to do) מוזכר, לראשונה, שיש צד נוסף למטבע, ומתואר כיצד היחסים התדרדרו לשעמום ושגרה, שבה כמעט והתעלם מבת זוגו וראה אותה כמובן מאליו.
בשיר הסיום Lost and found מעיד השר שמצא שלווה מסוימת, ומצא את עצמו שוב. למרות זאת, השיר - והאלבום כולו - מסתיים בשאלה הכל... יהיה בסדר?.
רק שני שירים מהאלבום אינם עוסקים בסיפור זה של אהבה, בגידה ונטישה. Crying Wolf הוא שיר של לעג, עצמי ככל הנראה, למי שמנפנף במכאוביו ומתגאה בהם. הוא מסתיים באזהרה שהזאב הבודד ימצא עצמו בסופו של דבר נטוש באמת, ואז יגלה שהוא בעצם כבשה. Autumn הוא קינה של זוג זקנים על ילדיהם שנטשו את הבית ואינם מתייחסים להוריהם. הוא מסתיים בשאלה תמהני מתי יוּשר שיר זה ממש/ על ידי בנינו ובנותינו?
רשימת שירים.
שירי בונוס שנוספו בהוצאה מחודשת ב-2005:
מגדל בבל (ברויגל)
מגדל בבל הוא שמם של שני ציורי שמן מעשה ידי האמן הפלמי פיטר ברויגל האב המתארים את סיפור מגדל בבל כפי שזה מופיע בספר בראשית.
תיאור היצירות.
ברויגל תיאר את המבנה בסגנון אדריכלות רומאי - המבנה מהווה למעשה שחזור של הקולוסיאום כפי שברויגל חשב שנראה בעת שהיה המבנה בשלמותו (ברויגל ביקר ברומא בשנת 1563 וראה את שרידי המבנה). המבנה נבחר בשל העובדה ששיקף בעיני אומני התקופה סמל של היבריס.
בציורים של ברויגל, ניתן לראות את תחילת קריסת המבנה אולם לא ניתן לראות את בלבול הבונים בשל אי הבנת שפתם. מהציור עולה כי ייתכן שבשל הבנייה המהירה נבנו קומות עליונות בטרם נשלמה העבודה על הקומות התחתונות בהן מתחילה הקריסה.
ישנה סברה כי היצירות הן ביקורת פוליטית נגד אופיו של בית הבסבורג אשר שלט בפלנדריה בעת שצוירו התמונות, והציורים ניסו לנבא את נפילת השושלת ואת שאיפת פלנדריה לעצמאות.
היצירה מגדל בבל מוצגת במוזיאון להיסטוריה של האמנות שבווינה, ואילו היצירה הקטנה המכונה "מגדל בבל הקטן" מוצגת במוזיאון בוימאנס-ון בונינגן ברוטרדם.
ציור שמן
קרטייה
קרטייה (Cartier SA) היא חברה צרפתית לייצור תכשיטים ושעוני יד, שהיא חברת בת של החברה השווייצרית רישמון (בצרפתית: Compagnie Financière Richemont SA). החברה נושאת את שמה של משפחת הצורפים קרטייה אשר שליטתה בחברה הסתיימה בשנת 1964 והייתה ידועה בעיצובי תכשיטיה.
למשפחת קרטייה היסטוריה ארוכה ומכובדת של יצירת תכשיטים לבני מלוכה ולידוענים. קשרים הדוקים אלה עם בני המלוכה הביאו את הנסיך אלברט אדוארד לכנות את קרטייה: "צורף למלכים, מלך הצורפים" (בצרפתית: Joaillier des Rois, Roi des Joaillier). קרטייה קיבל הזמנה ל-27 נזרים (טיארה) לטקס הכתרת מלך בריטניה אדוארד השביעי ובשנת 1904 הפכה חברת קרטייה לספק רשמי של בית המלוכה הבריטי. במהרה הוכרזה קרטייה כספק רשמי לחצרות מלוכה נוספים, בהם אלה של מלכי ספרד, מלכי פורטוגל, שושלת רומנוב ברוסיה, מלכי תאילנד (סיאם), מלכי יוון, מלכי סרביה, מלכי בלגיה, מלכי רומניה, מלכי מצרים ומלך אלבניה, וכן מבית אורליאן ונסיכות מונקו.
היסטוריה.
קרטייה נוסד בפריז בשנת 1847 לאחר שלואי-פנסואה קרטייה החל לנהל את סדנת הצורפות בה התמחה. בשנת 1874 נטל בנו אלפרד קרטייה את ניהול החברה ואחריו החלו לנהל את החברה שלושת בניו של אלפרד: לואי, פייר וז'ק. בנים אלה אחראים לפריחת החברה ולרכישת מעמדה כצורפים בולטים בעולם.
בשנת 1904 התלונן הטייס הברזילאי אלברטו סנטוס-דומונט לידידו לואי קרטייה, על חוסר מהימנותם ויעילותם של שעוני הכיס בשעת טיסה. קרטייה ניסה להתמודד עם האתגר ופיתח שעון יד שטוח עם לוח שעות מרובע. שעון זה מצא חן בעיני סנטוס-דומונט ואף בעיני לקוחות רבים אחרים של החברה. הדגם נושא את שמו של הטייס "סנטוס" עד היום. היה זה שעון היד הראשון לגברים (פטק פיליפ יצר את שעון היד הראשון, היה זה שעון בודד שיוצר במיוחד לאישה).
לואי נותר אחראי לסניף החברה בפריז והעבירו בשנת 1899 לרחוב לה פאי (בצרפתית: Rue de la Paix), אחד הרחובות היוקרתיים בעיר עד היום. לואי היה אחראי לעיצובם של כמה מן התכשיטים הנודעים של החברה. בשנת 1907 חתמה חברת קרטייה הסכם עם אדמונד יגר, אשר הסכים לספק לחברה את מנגנוני השעונים. בשלב זה פתחה כבר החברה סניפים בלונדון, בניו יורק ובסנקט פטרבורג והפכה לאחת מחברות השעונים המצליחות בעולם. בשנת 1912 הציגה החברה את דגמי השעונים Baignoire ו-Tortue הנמצאים בייצור עד היום. בשנת 1917 הציגה את דגם Tank בהשראת כלי המלחמה החדש במלחמת העולם הראשונה: הטנק. אף דגם זה ממשיך להיות מיוצר בגרסאות שונות עד היום.
בתחילת שנות ה-20 הקימה חברת קרטייה חברה משותפת עם בונה השעונים השווייצרי אדוארד יגר (מחברת Jaeger-LeCoultre) לייצור מנגנוני שעונים באופן בלעדי עבור קרטייה: European watch &amp; clock company. למרות זאת המשיך קרטייה לרכוש מנגנונים גם מיצרני שעונים נודעים אחרים.
ז'ק קרטייה ניהל את סניף החברה בלונדון והעבירה לביתה הנוכחי ברחוב בונד, רחוב החנויות הבולט בלונדון. בשנת 1909 פתח פייר קרטייה את סניף החברה בניו יורק ובשנת 1917 העבירה לשדרה החמישית, לבניין גדול ומפואר אותו רכש במחיר 100 דולר במזומן ומחרוזת פנינים טבעיות כפולה שערכה הוערך באותה עת בסך מיליון דולר.
במחצית המאה ה-20 המשיך הדור הרביעי במשפחת קרטייה בניהול החברה. לאחר מות פייר קרטייה בשנת 1964 החליטו ז'אן-ז'ק קרטייה (בנו של ז'ק), קלוד קרטייה (בנו של לואי) ומריון קלודל (בתו של פייר), אשר עמדו בראש סניפי החברה בלונדון, ניו יורק ופריז, למכור את החברה.
בשנת 1972 נקנה סניף החברה בפריז בידי קבוצת משקיעים בראשות ג'וזף קנואי. בשנים 1974 ו-1976 נקנו סניפי החברה בלונדון ובניו יורק ואוחדו בשנת 1979 לחברה אחת "קרטייה העולמית" (Cartier Monde).
The Future Now
העתיד כעת הוא אלבום משנת 1978 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. החלק המרכזי של האלבום עוסק בשאלות מרכזיות של הפוסט מודרניזם.
הצליל באלבום זה רגוע למדי בהשוואה לעבודות קודמות של האמיל, והוא קליט יותר. האלבום פותח בשיר מלא עליצות בשם Pushing Thirty (לקראת גיל 30) בו האמיל מתגאה בכך שלמרות שתעשיית המוזיקה מלאה בצעירים כוחו עדיין במותניו והוא "עדיין יכול להיות נאדיר".
בשיר נוסף The Second Hand (מחוג הדקות) האמיל עוסק בבריחת השווא מקללת הזקנה ומסיים בהכרזה הפסימית "כולנו תחת מרותו של מחוג הדקות". למרות זאת צליל השיר רחוק מלהיות מלאנכולי כמו התוכן שלו.
ישנו גם ייצוג לשירי החרטה והאהבה שאכזבה - שני שירים מלודיים, The Mousetrap (Caught In) ו-If I Could.
שיר נוסף, Trappings, עוסק באדם שהתמכר להצלחה בעולם השואו-ביזנס, ובין הקוקאין, הסלבריטיז ותוכניות האירוח איבד את עצמו לגמרי. על פי שמועה מדובר בדייוויד בואי, אולם האמיל עצמו נמנע מלענות לשאלה זו.
ב Energy Vempires האמיל מתלונן על האנרגיה שגוזלים ממנו מעריצים מוטרפים:
שיר הנושא של האלבום עוסק בהבטחות שנכזבו לעולם חדש ואמיץ