הוא היה גם ביולוג נודע, וכמדען קרויים על שמו שלושה מינים ("Cytherois stephanidesi", "Thermocyclops stephanidesi", "Schizopera stephanidesi", אורגניזמים מימיים מיקרוסקופיים שסטפנידאס גילה בשנת 1938). הוא אף כתב חיבור ביולוגי מקיף על חיי המים המתוקים בקורפו, שעודו מצוטט בשנות האלפיים. החיבור האוטוביוגרפי שלו על הקרב על כרתים, "Climax in Crete", וחיבורו העובדתי על קורפו ועל האיים היוניים, "Island Trails", היו אף הם ידועים בעבר.
ביוגרפיה.
סטפנידאס נולד בהודו להורים יוונים, שמוצאם בתסליה (Thessaly). הוא גדל בבומביי, ובגיל 11, לאחר פרישתו של אביו, המשפחה עברה לגור בקורפו, אז למד סטפנידאס יוונית.
הוא שימש כתותחן בצבא היווני במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית היוונית המקדונית. הוא שירת בצבא שוב במלחמת יוון-טורקיה, 1919–1922, נגד טורקיה. לאחר מכן הוא פרסם שני תרגומי שירה בשנים 1925 ו-1926, אבל בחר בנתיב קריירה אחר, וב-1929 נסע לפריס ללמוד שם רפואה.
סטפנידאס חזר לקורפו בשנת 1930 ושם ייסד את יחידת הרנטגן הראשונה בקורפו. זמן קצר לאחר זאת, הוא נישא למארי אלכסנדר (Mary Alexander), נכדתו של קונסול בריטי לשעבר, במוצאה אנגליה ויווניה.
הוא החל את עבודת השדה שלו בקורפו בשנת 1933, בהתבסס על צווי רשויות הבריאות באי, לצורך הכנת דו"ח על האזורים העיקריים שבהם יידרשו אמצעים של אנטי-מלריה. באותו זמן בערך (1936), הוא התוודע למשפחת דארל, ובתוכם ג'רלד ולורנס, שיישארו חבריו לאורך חייו. סטפנידאס ישלח לאחר מכן תרופות ללורנס דארל לשגרירות הבריטית בקפריסין (כפי שהוזכר בהתכתבות בספרו של לורנס דארל, (1969) "Spirit of Place: Letters and Essays on Travel"). הוא אף ישמש כמַגִּיהַּ קפדן לספריהם של ג'רלד דארל, "משפחתי וחיות אחרות", ולורנס דארל, "The Greek Islands".
במהלך השנים 1938 - 1939, עבד סטפנידאס בסלוניקי ביחידה של אנטי-מלריה שיוסדה על ידי "קרן רוקפלר", ולפרקים שב לקורפו. ביוני 1940, הוא עזב את קפריסין והצטרף לחיל הרפואה הבריטי.
ספנידאס שירת שם כרופא ביוון, כרתים, סיציליה ובסהרה בתקופה שבין 1939 ל-1945. חיבורו על הקרב על כרתים, "Climax in Crete", הוא ביקורתי. הוריו וחברים רבים מתו בקורפו כתוצאה מההפגזות של הגרמנים. אשתו של סטפנידאס, מארי, ובתם אלקסיה, שהתגוררו בלונדון, עברו לגור עם משפחת דארל בבורנמות' במהלך הבליץ בלונדון ב-1940 - 1941.
סטפנידאס שב למשפחתו בלונדון לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. הוא עבד כעוזר לרדיולוג בבית החולים St. Thomas בלמבת' (Lambeth) במהלך 1945 - 1961. ספרו הידוע, "Climax in Crete", פורסם בשנת 1946. במהלך התקופה הזו הוא פרסם גם שתי עבודות מדעיות נודעות: "המיקרוסקופ והעקרונות המעשיים של תצפית" (The Microscope and the Practical Principles of Observation; 1947) – מדריך לתפעול ושימוש במיקרוסקופ, ולאחריו את "סקירת הביולוגיה של המים המתוקים של קורפו ואזורים מסוימים נוספים ביוון" (A Survey of the Freshwater Biology of Corfu and of Certain Other Regions of Greece; 1948).
סטפנידאס זכה להערכה רבה ואף למעמד כמשורר לאחר פרסום אוספי השירה שכתב – "The Golden Face" (1965) ו-"The Cities of the Mind" (1969).
הוא אף פרסם אוסף אישי של שירים, "Worlds in a Crucible", שיצא בשנת 1973. כמו כן הוא פרסם גוף ניכר של שירה מתורגמת שהתבסס על שירתו של המשורר היווני המפורסם קוסטיס פאלאמאס, שהסתיים בפרסום של "Kostis Palamas: A Portrait and an Appreciation including Iambs and Anapaests and Ascraeus" בשנת 1985, לאחר מותו של סטפנידאס. תרגומו הנוסף שזכה לשבחים מרובים הוא תרגום לשירה היוונית "Erotocritos" (1984), שפורסם אף הוא לאחר מותו. ספר נוסף שלו, "Island Trails", חיבור עובדתי על קורפו והאיים היוניים, הוא ספר ידוע אך נדיר.
בפברואר 1983 הופיע סטפנידאס בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "This is Your Life", כמחווה לג'ראלד דארל.
סטפנידאס נפטר ב-13 באפריל 1983. עוד בחייו הקדיש לו לורנס דארל את ספרו "The Greek Islands" (1978), וג'ראלד דארל הקדיש לו את ספריו "חיות, ציפורים וקרובים" (1969) ו"חובב הטבע" (1982, יחד עם לי דארל).
אייל זלינגר
אייל זלינגר (נולד ב- 3 בדצמבר 1966) הוא תת-אלוף במיל' בצה"ל. בתפקידו האחרון היה קצין קשר ותקשוב ראשי (קשר"ר) וראש מטה אגף התקשוב.
אייל נולד בבאר שבע. התגייס לצה"ל בשנת 1985 .בוגר קורס קציני קשר בשנת 1986 .שירת כקצין קשר בגדוד שריון 195(בתעסוקה מבצעית בלבנון),בהמשך שירותו ביצע תפקידי פיקוד בכירים ובשנת 2000 עלה לדרגת סא"ל ושירת כמפקד גדוד הקשר של פיקוד המרכז, כקצין הקשר של אוגדת שריון סדירה (במבצע 'חומת מגן'). בשנת 2004 עלה לדרגת אל"ם ושירת כמקשא"פ מרכז, רמ"ח תקשוב במפקדת זרוע היבשה (בתקופת מלחמת לבנון השנייה) ורמ"ח אמל"ח באגף התקשוב (בתקופת 'עופרת יצוקה'). בשנת 2011 עלה לדרגת תא"ל ומונה לתפקיד קצין הקשר והתקשוב הראשי ורמ"ט אגף התקשוב (בתקופת 'עמוד ענן' ו'צוק איתן' ). שירת בתפקיד זה עד יולי 2015. מאז שחרורו מצה"ל עוסק במגזר העסקי .
במהלך תפקידו האחרון פיקד על חיל הקשר והתקשוב במהלך מבצע צוק איתן, שבו נעשה שימוש נרחב ביכולות המתקדמות של החיל.
כיום בתפקיד סמנכ"ל בחברת "גילת" תקשורת לווינית ובנוסף מכהן כדיקרקטור בחברת "אלטשולר שחם".
קצין קשר ותקשוב ראשי
איל זלינגר
יצחק סאמוקובליה
איסאק סמוקובליה
חלפה-אנריקס
חלפה אנריקס
חאלאפה
חלאפה
חלפה (פירושונים)
קבר יונגלינג
קבר יוּנְגְלִינְג (בסינית: 永陵, בפין-יין: "Yonglíng") הוא המאוזוליאום של ארבעה מהאבות הקדמונים של נורהאצ'י, מייסד שושלת צ'ינג, השוכן בסמוך לעיירה יונגלינג בנפת שִׂינְבִּין (Xinbin) שבנציבות עירונית פושון במחוז ליאונינג שבצפון מזרח סין.
ב-2004 הוסיף ארגון אונסק"ו את המאוזוליאום לאתר המורשת העולמית "קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג", שהוכר לראשונה בשנת 2000.
היסטוריה.
שושלת צ'ינג הוקמה בתחילת המאה ה-17 על ידי נורהאצ'י, מנהיג מקומי של שבטי היורצ'ן מאזור מנצ'וריה, עוד בתקופה שתחום שלטונו היה בצפון מזרח סין בלבד. ההשתלטות על סין כולה והעברת בירת השושלת לבייג'ינג התרחשה רק כשנכדו עלה לשלטון. קודם להקמת שושלת צ'ינג היו שבטי היורצ'ן כפופים להלכה לשלטון שושלת מינג. נורהאצ'י היה צאצא של מנהיגים של אחד משבטים אלו וב-1648 בסמוך לעליית שושלת צ'ינג לשלטון החליט נכדו, הקיסר שונג'ה, לשדרג את מעמדם של מקצת מאבותיו הקדומים ולרכז את קבריהם באתר אחד.
האתר שנבחר היה אתר קברו של פֿוּמָאן, אבי סבו של נורהאצ'י, ונקברו בו האישים הבאים:
בנוסף נקברו באתר שני בנים נוספים של ג'יוקנגה: לידון (Lidun), וביילה טצ'פיאנגו (Beile Tachapiangu).
אצל היורצ'ן היה מקובל לשרוף את הנפטרים (מנהג שהופסק על ידי הקיסר שונג'ה) ולקבור את האפר. ב-1636 העניק הקיסר חְוָאנְג טָאיְגִ'י, הקיסר השני משושלת צ'ינג, את התואר "מלכים" לארבעת הקבורים באתר, וב-1651 העניק להם בנו, הקיסר שונג'ה, את התואר קיסר לאחר המוות וכינה את ההרים שבהם נקברו הרי צִ'ייוּ'ן (Qiyun). ב-1653 הורה שונג'ה לשפץ לראשונה את המאוזוליאום. ב-1659 קיבל המאוזוליאום את שמו הנוכחי. ב-1661 נוספו אסטלות ההצטיינות למאוזוליאום. ב-1676 בשנה ה-15 לשלטון הקיסר קאנגשי הושלם מבנה הקבר והוחלפו הרעפים השחורים במבנים השונים לרעפים צהובים (הצבע הצהוב מציין קיסרים). מכאן ואילך החלה תקופה ארוכה של שיפוצים של המבנים באתר, הן בתקופתם של כל קיסרי סין משושלת צ'ינג, הן אחרי שסין הפכה לרפובליקה ואחר-כך תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית של סין. שיפוצים נרחבים נעשו לקראת קבלת תואר אתר מורשת עולמית, אותו קיבל האתר ב-2004.
תיאור.
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח בן 2.36 קמ"ר, בעמק מוקף הרים למרגלות הרי צִ'ייוּ'ן (Qiyun) מצפון והנהר סוּדְזְה (Suzi) מדרום, ומוקף באזור חיץ נרחב המשתרע על שטח של 13.4 קמ"ר. אל אתר הקבורה מובילה מדרום לצפון "הדרך הקדושה" או "נתיב הנשמות" באורך 816 מטרים המתחילה כיום בכביש המהיר. ארבע אסטלות המורות לפרשים את המקום שבו הם חייבים לרדת מסוסיהם וללכת רגלית לאות כבוד לקבורים הוצבו בשתי קצות הדרך הקדושה ובשתי קצות הדרך ממזרח למערב. האסטלות נבנו במקור מעץ וב-1783 הוחלפו באסטלות מאבן בגובה 5 מטרים.
המבנים הבולטים באתר (מדרום לצפון) הם:
האדם הרגיש מאוד
זלינגר
זלינגר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני.
ליטבינובסקי
אריאל (מלאך)
אריאל הוא ביטוי המופיע במספר הקשרים תנ"כיים ובמיתולוגיה הנוצרית הוא שם של מלאך.
מופעים קדומים.
הביטוי "אריאל" (לא במשמעות של מלאך) מופיע לראשונה בספר ישעיהו: