ריצ'רד פרנקסט מציין כי סטפן רייט סבור שהמילה bisi (באיסי) "עלולה לשמש ביחס לסוסו של המלך, באותו אופן שבו אתיופים הרבה יותר מאוחר השתמשו במילה "אבא". למשל, סהלה סלאסי, היה ידוע בכינוי "אבא דינה" לעיתים קרובות (דינה אמור להיות שם הסוס החביב עליו).
און עשוי להיות אותו אדם כמו המלך Hiuna, אשר מוזכר ב"ספר החימירים" כמי שהוביל משלחת צבאית מאקסום דרך הים האדום לתוך דרום ערב, מונארו-האי מציין כי "ההבדל באיות הוא הגורם לשוני של שמו בשתי השפות ", אבל מודה כי הזיהוי לא ודאי, אפילו לא בטוח ש Hiuna היה מלך.
און גם היה המלך הראשון של אקסום שהישתמש בתואר המסתורי CIN + BAC + + + BAX, אשר מונארו האי מפרש כ:"Basileus habasinon" - "מלך החבשט/חבש", כותרת המשמשת בכתובות דרום ערב לכינוי מלכי אקסום.
לקס טליוניס
טליון
גבריאל אלמונד
גבריאל אברהם אלמונד (באנגלית: Gabriel Abraham Almond; 12 בינואר 1911 - 25 בדצמבר 2002) היה חוקר מדע המדינה אמריקאי, שנודע בייחוד בשל עבודתו החלוצית בחקר הפוליטיקה ההשוואתית, הפיתוח הפוליטי, והתרבות הפוליטית.
ביוגרפיה.
אלמונד נולד ברוק איילנד, אילינוי, והיה בנם של מהגרים מרוסיה ומאוקראינה. הוא עשה את חוק לימודיו האוניברסיטאיים באוניברסיטת שיקגו ועבד בצוותא עם מדען המדינה הרולד לסוול. הוא השלים את הדוקטורט שלו ב-1938, אולם הדיסרטציה שלו "פלוטוקרטיה ופוליטיקה בעיר ניו יורק", פורסמה לראשונה רק ב-1998, מכיוון שהיא כללה אזכורים שלא היו מחמיאים לג'ון ד. רוקפלר, שהיה מיטיבה של שיקגו.
אלמונד לימד בברוקלין קולג' (כיום שייך לאוניברסיטת העיר ניו יורק) משנת 1939 עד 1942. כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, הצטרף אלמונד למשרד המידע המלחמתי של ארצות הברית (United States Office of War Information), ניתח את תעמולת האויב, ונעשה אחראי על יחידת שפירשה את מודיעין האויב. לאחר המלחמה, עבד אלמונד בגוף שסקר את מדיניות ההפצצה האמריקאית בגרמניה בתקופת המלחמה (U.S. Strategic Bombing Survey).
אלמונד שב לחיים האקדמיים ב-1947 והורה באוניברסיטת ייל (1950-1947) ו-(1963-1959), באוניברסיטת פרינסטון (1959-1950) ובאוניברסיטת סטנפורד (1993-1963). הוא עמד בראש הפקולטה למדע המדינה בסטנפורד מ-1964 עד 1969 ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות טוקיו, אוניברסיטת בלו הוריזונטה בברזיל וקייב. אלמונד פרש ב-1976 מאוניברסיטת סטנפורד כפרופסור אמריטוס, אולם המשיך לכתוב וללמד עד יום מותו.
אלמונד עמד שנים רבות בראש ועדה לפוליטיקה משווה של 'מועצת המחקר של מדע המדינה' (Social Science Research Council) וכיהן כנשיא 'איגוד מדע המדינה האמריקני' (American Political Science Association) (APSA) בין השנים 1965–1966. בשנת 1981 העניק לו 'איגוד מדע המדינה האמריקני' את פרס ג'יימס מדיסון, שניתן לחוקרי מדע המדינה אשר הייתה להם "תרומה ייחודית למחקר" במהלך הקריירה שלהם.
עבודתו.
אלמונד הרחיב את שדה המחקר של מדע המדינה בשנות החמישים בהכניסו לתוך עבודתו גישות מדיסציפלינות אחרות במדעי החברה, כמו סוציולוגיה, פסיכולוגיה, ואנתרופולוגיה. הוא המיר את תחומי עניינו ממדיניות חוץ למחקר שיטתי בפיתוח ובתרבות של הפוליטיקה המשווה. שדה מחקרו כיסה לבסוף סוגיות רבות, בכללן פוליטיקה של ארצות מתפתחות, קומוניזם ופונדמנטליזם דתי.
אלמונד היה סופר פורה, הוציא לאור 18 ספרים ומאמרים רבים בכתבי עת וכתב ביחד עם מחברים שותפים רבים אחרים. עבודתו המפורסמת ביותר היא ספרו "תרבות אזרחית" (The Civic Culture), שהתפרסם ב-1963, אותו כתב ביחד עם סידני ורבה. הספר הפך לפופולרי את הרעיון של "התרבות הפוליטית" - מושג שנושא אופי לאומי ואף מתאר כיצד אנשים בוחרים מנהיגים - כהיבט יסודי של החברה. אלמונד וורבה ערכו הבחנה בין תרבויות פוליטיות שונות בהתאם לרמת ולסוג ההשתתפות הפוליטית שלהן ולגישת האנשים כלפי הפוליטיקה. "התרבות הפוליטית" היה אחד המחקרים הראשונים שנעשו בהיקף רחב וחוצה לאומים במדע המדינה והיוו תמריץ לעריכתם של מחקרים משווים נוספים אודות הדמוקרטיה.
אלמונד תרם גם במישור התאורטי בעבודתו על הפיתוח הפוליטי. הוא כתב בנושא ספר בשם "פוליטיקות משוות: גישה התפתחותית" (Comparative Politics: A Developmental Approach), ביחד עם ג. בינגהם פאואל, אשר התפרסם ב-1966. בספרם הם הציעו דרכים תרבותיות וישימות מגוונות על מנת לאמוד את ההתפתחות של החברות. בשנות השישים והשבעים, גישתו של אלמונד הגדירה את הפוליטיקה המשווה.
תאוריית שלושת הקהלים של אלמונד.
בספרו משנת 1950 "הציבור האמריקני ומדיניות החוץ" (The American People and Foreign Policy), טען אלמונד שקיימות שלוש דעות בציבוריות האמריקנית:
לבאן צגוריה
גבריאל א' אלמונד
גיאורגי ארסנישווילי
גיאורגי ארסֶנישווילי (בגאורגית: გიორგი არსენიშვილი; 5 בינואר 1942 בצ'ירסה קאחתי - 17 בנובמבר 2010) או גיאה ארסנישווילי הוא מדען ופוליטיקאי גאורגי שכיהן בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה בין השנים 2000–2001.
תחילת חייו.
ארסנישווילי נולד בשנת 1942 בצ'ירסה שבקאחתי. בין השנים 1959–1965 הוא למד מכניקה ומתמטיקה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי וסיים בתואר דוקטור. לאחר שהמשיך ללמוד מתמטיקה שימושית הוא הפך בשנת 1971 לפרופסור חבר (Associate Professor), ובשנת 1982 הוא מונה להיות דיקן הפקולטה למתמטיקה שימושית. בין השנים 1981–1997 הוא עמד בראש הקרן לתמיכה ביישומי שיטות מתמטיות.
קריירה פוליטית.
בין השנים 1995–1999, כיהן ארסנישווילי כמושל מחוז הולדתו, קאחתי. ב-11 במאי 2000, לאחר שאדוארד שוורדנדזה נבחר שוב לתפקיד נשיא גאורגיה, מינה אותו האחרון לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. במהלך כהונתו נוצר קרע במפלגה אליה השתייך, איחוד האזרחים של גאורגיה (בראשות שוורדנדזה) שהביא להתפטרותם של צעירים רבים במפלגה ביניהם הפוליטיקאים הרפורמיסטים, כמו מיכאיל סאקשווילי וזוראב ז'ווניה. הם התאכזבו והוקיעו את אוזלת ידו במלחמה כנגד השחיתות. המשבר הגיע לשיא עם החלטתו של הנשיא להטיל וטו על החוק המחייב את חברי הממשלה לחשוף את הכנסותיהם, עזבו נטשו את המפלגה, ובאמצע שנת 2001, הפסיד איחוד האזרחים את הרוב שהיה לו בפרלמנט הגאורגי. באוקטובר של אותה שנה החלו להופיע בטביליסי הפגנות גדולות שקראו להתפטרותו של שוורדנדזה כתוצאה מפרשת ה"התחמקות ממיסים" של חברי ממשלת גאורגיה, שהופיעה בטלוויזיה הגאורגית בערוץ רוסתווי-2. ההפגנות לוו בפשיטה משטרתית על תחנת המשטרה. כתגובה למחאה הציבורית פיטר שוורדנדזה את כל שרי הממשלה, ב-1 בנובמבר של אותה שנה. האופוזיציה לנשיא גדלה ביתר שאת כאשר מונתה נינו בורג'נדזה ליושבת ראש הפרלמנט הגאורגי, שהייתה האישה הראשונה בגאורגיה שהחזיקה בתפקיד זה. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, פיטר שוורדנדזה את ארסנישווילי עצמו. הוא הועבר למשך שבוע ימים לתפקיד שר החוץ של גאורגיה, עד שמונה, ב-29 בדצמבר 2001, לתפקיד שגריר גאורגיה בצ'כיה, תפקיד אותו מילא עד ל-15 ביולי 2004.
לאחר שסיים את כהונתו כשגריר עזב ארסנישווילי את המינהל הציבורי, ובין השנים 2004–2006 הוא עמד בראש הגוף המפקח על הטלקומוניקציה בגאורגיה. לאחר מכן, בין השנים 2006–2007, הוא עמד בראש הגו המפקח על רכבת גאורגיה. בשנת 2008, הוא חזר לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הגאורגי במסגרת "התנועה הלאומית המאוחדת - לניצחון גאורגיה", במחוז הבחירה של נפת תלאווי, ומונה ליושב ראש "הוועדה להגנה על זכויות האדם ואינטגרציה אזרחית".
ריימון הרביעי, רוזן טולוז
ריימון מטריפולי
ריימון השלישי מטריפולי
ריימון מסן-ז'יל
רמון מסן ז'יל
בוחן מציאות
בוחן מציאות או ביקורת מציאות (באנגלית: Reality testing) הוא כינוי פסיכיאטרי ליכולתו של האדם להעריך נכונה את אופי הסביבה הפיזית והחברתית שלו. אדם בעל בוחן מציאות תקין הוא אדם שמחובר למציאות ותופס באופן מדויק את המצבים והסביבה שבהם הוא נמצא. פגיעה בבוחן המציאות הוא המאפיין המובהק של פסיכוזה.
המונח נמצא בשימוש נרחב בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה בהערכת מאפיינים והתנהגויות של אנשים הלוקים בהפרעות נפשיות. למשל, אחד הקריטריונים המרכזיים לאבחון סכיזופרניה הוא בוחן מציאות לקוי. הדבר עשוי להתבטא בהזיות קוליות או ויזואליות של אנשים או אירועים שלא קיימים במציאות. פגיעה בבוחן המציאות קיימת לעיתים גם בקרב הלוקים בהפרעת אישיות גבולית, והיא עשויה להתבטא בהבחנה פגומה של האדם בין "עצמי" ל"לא עצמי".
במהלך ההערכה הפסיכולוגית, חשוב להבחין בין בוחן מציאות לקוי לבין חוויה סובייקטיבית שעשויה להתקיים במצבים נורמליים שונים וכן במצבי דחק זמניים או בהפרעות אישיות שונות. מבחני אישיות דוגמת מבחן כתמי הדיו של רורשאך הם בין הכלים האבחוניים המשמשים לבדיקת בוחן המציאות.
עם זאת, ישנם לעיתים חילוקי דעות בנוגע להגדרת בוחן מציאות תקין. דעות חלוקות אלו באו לידי ביטוי, למשל, בעת אשפוז כפוי של אנשים שהביעו דעות שונות לאלו שהיו מקובלות בחברה בתקופתם (ובחלקן נתפסות מציאותיות כיום), וכך נוצר מצב של כפיית מציאות, שלעיתים נוצלה לצרכים פוליטיים. לדוגמה, בארצות הברית במאה ה-18 אושפזו עבדים אפרו-אמריקאים במוסדות פסיכיאטרים בתואנה שלקו בסוג של שיגעון, אחרי שניסו לברוח לחופשי ממעבידיהם ולזכות בחירותם. המחלוקת לגבי הגדרת בוחן מציאות תקין - ובהתאם לכך, הגדרת אדם כבריא או חולה בנפשו - היא אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקות תנועות אנטי פסיכיאטריה, שקמו בשנות ה-60 ואילך.
גוטליב שומכר
פטיו דו קולז'יו