תחרות האולטימייט הראשונה בין קולג'ים נערכה בקמפוס ניו ברנסויק שבאוניברסיטת ראטגרס. התחרות נערכה ב-6 בנובמבר 1972. באותו יום נערך משחק הפוטבול בין הקולג'ים, זו השנה ה-103.
ב-1975, כבר לעשרות קולג'ים היו קבוצות אולטימייט. באפריל של אותה השנה, ארגנו שחקנים את טורניר האולטימייט הראשון, שבו השתתפו שמונה קבוצות. התחרות התקיימה באוניברסיטת ייל. המנצחת של הטורניר הראשון היא הקבוצה של אוניברסיטת ראטגרס.
ב-1976, הוקמו לראשונה קבוצות שלא בצפון-מזרח ארצות הברית. טורניר של 16 קבוצות נערך באמהרסט, מסצ'וסטס. 13 קבוצות הגיעו מהחוף המזרחי, ו-3 נוספות ממרכז ארצות הברית. ראטגרס שוב זכו, אחרי שניצחו בגמר את קולג' המפשיר. אוניברסיטת מדינת פנסילבניה ואוניברסיטת פרינסטון הגיעו לחצי הגמר. לראשונה הגיעה הבשורה גם אל החוף המערבי, והוקמו קבוצות באזור לוס אנג'לס וסנטה ברברה.
אוניברסיטת פנסילבניה אירחו את האליפות האזורית הראשונה, במאי 1979. השתתפו בתחרות חמישה אזורים, שיוצגו על ידי שלושה קולג'ים ושני מועדונים. השתתפו באליפות אוניברסיטת קורנל (צפון מזרח), אוניברסיטת רוואן (מזרח), אוניברסיטת מישיגן (מרכז), מועדון אולטימייט מאורלנדו (דרום) ומועדון אולטימייט מסנטה ברברה (מערב). רוואן ניצחו בגמר את סנטה ברברה, וזכו באליפות. הם זכו שנית שנה מאוחר יותר, ב-1980.
התרחבות המשחק למועדונים - 1976.
החלו להיפתח מועדוני אולטימייט בקליפורניה, בעיקר באזור לוס אנג'לס וסנטה ברברה. במזרח, שבו המשחק פותח בעיקר ברמת תיכונים וקולג'ים, בוגרי הקולג'ים החלו להקים מועדוני אולטימייט, בפילדלפיה, וושינגטון, ניו ג'רזי ובוסטון.
באותה השנה, הופיעו מועדוני אולטימייט אף בבריטניה באוניברסיטת ווריק, באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לייסטר.
רוח המשחק.
רוח המשחק (אנגלית: Spirit of the Game): אולטימייט מבוסס על רוח ספורטיבית אשר מטילה את האחריות למשחק הוגן על השחקן. רוח המשחק מעודדת תחרותיות, אך לעולם לא על חשבון כבוד הדדי בין המתחרים, דבקות בחוקים המוסכמים וחדוות המשחק. שמירה על מרכיבים חיוניים אלה נועדה למנוע התנהגות בלתי ספורטיבית במגרש האולטימייט. פעולות כגון התגרות בשחקנים יריבים, תוקפנות מסוכנת, התנהלות מאיימת, עבירות מכוונות או התנהגות שמטרתה "לנצח-בכל-מחיר" נוגדות את רוח המשחק ועל כל השחקנים להימנע מהן.
זריקות בסיסיות.
ישנן 3 זריקות בסיסיות לאולטימייט:
מקהלת העפרוני
מקהלת העפרוני היא מקהלה שנוסדה בשנת 1981 בקריית החינוך ע"ש בן-גוריון בעמק חפר על ידי מיה שביט, אשר שימשה כמנצחת והמנהלת האומנותית של המקהלה 33 שנה. החל משנת 2017 משמשת שלי ברלינסקי כמנהלת האומנותית וכמנצחת המקהלה הייצוגית.
מקהלת העפרוני מונה מעל ל-100 ילדים מעמק חפר והסביבה ומורכבת מחמש מקהלות פעילות: קטנטני העפרוני (גילאי 4-6), אפרוחי העפרוני (גילאי 7-9), עפרוני הצעירה (גילאי 9-12), המקהלה הייצוגית (גילאי 12-18) ואנסמבל הבוגרות. המקהלה מרבה להופיע ברחבי הארץ עם אנסמבלים ותזמורות מובילות, עם אמנים ויוצרים, וכן מוזמנת דרך קבע לפסטיבלים וסיורים בחו"ל.
חלק מבוגרות המקהלה, כמו ענת אפרתי ושרון רוסטורף-זמיר פנו לקריירה בזמרה אופראית. חלקם, כמו ישי שטקלר ולילי סולומונוב, פנו לניצוח, ואחרות, כמו יפעת פלנר, פנו למחקר מוזיקולוגי. בוגרות מקהלה רבות ממשיכות לפעול יחד עם המקהלה העכשווית, כגון שירה גפן.
בשנת 2002 זכתה המנצחת מיה שביט בפרס שרת החינוך ע"ש פרנק פלג, על עבודה אמנותית ברמה גבוהה במשך עשרות שנים.
בשנת 2011 זכתה המקהלה בפרס מפעל הפיס לאומנויות הבמה ע"ש לנדאו, בקטגוריית "מוזיקה קלאסית – מבצע בתחום הזמרה".
המקהלות.
המקהלה הייצוגית.
המקהלה מונה כ-50 נערים ונערות בכיתות ז'–יב' מעמק חפר והסביבה. חזרות המקהלה מתקיימות פעמיים בשבוע וכוללות פיתוח קול, סולפז', תאוריה, תנועה ומשחק. למקהלה רפרטואר עשיר ומגוון הכולל יצירות קלאסיות מן הרנסאנס ועד ימינו, יצירות ישראליות אמנותיות, שירי עם בשפות שונות, שירים מעדות ותרבויות ישראל ושירי זמר עבריים בעיבודים אמנותיים. מלחינים ישראלים רבים כתבו עבור המקהלה, בהם יחזקאל בראון, מרי אבן-אור, אנדרה היידו, צבי אבני, מנחם ויזנברג, משה רסיוק, עודד זהבי, חיים פרמונט, שרה שהם, ערן דינור, שם-טוב לוי, אייל באט ועוד. המקהלה מרבה להופיע בקונצרטים ברחבי הארץ והעולם: באירופה, ארצות הברית, קנדה, סקנדינביה, יפן וסין, ומרבה לשתף פעולה עם התזמורות החשובות בארץ, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, בארוקדה, סימפונט רעננה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית והאופרה הישראלית החדשה. משתפת פעולה עם מיטב האמנים והיוצרים בארץ, בהם יוני רכטר, גבי ארגוב, שלומי שבן, שלמה גרוניך, עפרה חזה, יהורם גאון, אלי דג'יברי ועוד, כמו גם עם במאים וכוריאוגרפים, בהם יובל זמיר, גבי אלדור, מיקי גורביץ', יעל טילמן, לאה אברהם ודניאלה מיכאלי.
עפרוני הצעירה.
מקהלת העפרוני הצעירה הוקמה בשנת 1996 על ידי אסתי הר-גיתי כמקהלת הכנה למקהלה הייצוגית. כיום מונה המקהלה כ-40 ילדים וילדות בכיתות ד'-ו' מעמק חפר והסביבה, ומהווה גוף אמנותי העומד בפני עצמו. מטרתה העיקרית של המקהלה היא להעניק לילדים חוויה מוזיקלית אמנותית ברמה גבוהה ולהביאם לאהבת השירה והעשייה המוזיקלית. חזרות המקהלה מתקיימות פעמיים בשבוע בבית יד לבנים במכללת רופין ומושם בהן דגש על לימוד רפרטואר מגוון, הפקה קולית נכונה, הקשבה, ריכוז, פיתוח שמיעה ומיומנויות מוזיקליות, הבעה, משחק ותנועה. למקהלה רפרטואר רחב הכולל יצירות קלאסיות, שירים ישראלים מעובדים, שירי עם בשפות שונות וכן יצירות שנכתבו במיוחד עבורה. המקהלה מוזמנת דרך קבע להופיע עם גופים מוזיקליים מן החשובים בארץ, בהם האופרה הישראלית והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, וכן עם מנצחים, אמנים ויוצרים מן השורה הראשונה, בהם יוני רכטר, שלומי שבן, ערן צור, רונה קינן, שלומי שבת, דניאל סלומון, יהונתן גפן, שירה גפן, ירדן בר-כוכבא, רוני פורת ועוד.
אפרוחי העפרוני.
מקהלת אפרוחי העפרוני הוקמה בשנת 2007 כמעין "מקהלת מכינה", שבוגריה מצטרפים לשורות המקהלה הצעירה. חזרות המקהלה מתקיימות אחת לשבוע וכוללות לימוד מונחי יסוד בשפת המוזיקה, תווים, קצב, הפקה קולית נכונה, תנועה, משחק ועבודה יצירתית. למקהלת אפרוחי העפרוני רפרטואר מגוון הכולל יצירות קלאסיות, שירי עמים בשפות שונות ושירי זמר עבריים. המקהלה מופיעה מדי שנה במספר תוכניות. כיום מונה המקהלה כ-30 ילדים וילדות בכיתות א'-ג' המגיעים מרחבי עמק חפר והסביבה.
אנסמבל הבוגרות.
אנסמבל הבוגרות החל לפעול בשנת 2021, בניצוחה של לילי סולומונוב. האנסמבל כולל כ-20 זמרות בוגרות העפרוני.
מיה שביט
מיה שביט (24 באפריל 1935 – 5 ביולי 2021) הייתה מנצחת ומעבדת מוזיקלית ישראלית. היא ייסדה את מקהלת העפרוני וניצחה עליה בשנים 1980–2013.
ביוגרפיה.
שביט הייתה בתם הבכורה של רחל ואברהם (בומי) תורן. אביה היה מחנך, משורר, צלם וסופר, ממייסדי החברה להגנת הטבע. את חינוכה המוזיקלי החלה בגיל 8 בלימודי חלילית. בגיל 13 החלה בלימודי פסנתר אצל ניני דניאל ובהמשך, אצל גילה אמיתי. בגיל 17 השתתפה לראשונה בקורס ניצוח בהדרכתם של אברהם דאוס, יהודה אנגל ומרדכי סתר. מיד לאחר מכן הקימה מקהלה במוסד החינוכי בקיבוץ מעברות והמשיכה להשתלם בקורס למנצחי מקהלות בהדרכת גארי ברתיני.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינה בתפקיד סמ"פ בבה"ד 12, וגם שם הקימה מקהלה. עוד במהלך שירותה הצבאי הצטרפה למקהלת רינת, שבה שרה תחת ידיו של גארי ברתיני במשך 14 שנה. השנים הארוכות במחיצתו של גארי היוו את הקרקע להתפתחותה כמנצחת והיו המקור להתמסרותה לתחום המקהלות. עם שחרורה מהצבא, נישאה מיה לחבר הקיבוץ והתמסרה לחינוך המוזיקלי בקיבוצה, שם הקימה מקהלות אשר לקחו חלק מרכזי בחיי התרבות בקיבוץ, איתן הופיעה בחגים, טקסים ואירועים קהילתיים. לאחר שבע שנות עבודה בקיבוץ, יצאה לשנת השתלמות באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובמקביל, החלה לנצח על מקהלת הקיבוץ הארצי. בשנת 1969 נסעה עם משפחתה ללונדון, שם למדה ניצוח מקהלה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, אצל המנצח ג'ון אלדיס (John Alldis). בלונדון לימדה ב"ראש פינה סקול" (Rosh Pinah School) שכלל גן ובית ספר יסודי, שם התוודעה לשיר "Itsy Bitsy Spider" , החליטה להביא אותו איתה לארץ ותרגמה אותו לעברית. עם חזרתה לישראל שנתיים אחר-כך, השתלבה כמדריכה קולית בלהקת ענבל, כמורה למוזיקה במוסד החינוכי בגן שמואל ובמסלול להוראה לגיל הרך בסמינר לוינסקי, וכן, כמנצחת של מקהלת עמק חפר.
בשנת 1980, בעקבות ביקורו בארץ של המנצח הפיני ארקי פוהיולה, הקימה מיה את מקהלת העפרוני בקריית החינוך ע"ש בן-גוריון בעמק חפר. מיה הייתה המנצחת והמנהלת המוזיקלית והאמנותית של המקהלה במשך 33 שנים, עד פרישתה ב-2013.