במאה ה-15 נבנה גשר מעל נהר הויליניה שחיבר את האזור עם העיר וילנה וכתוצאה מכך החל להתפתח במקום פרבר שוקק. כבר במאה ה-16 היה ידוע הרובע כאזור שתושביו יהודים. במהלך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 היה רובע אוז'יפיס מאוכלס בעיקר באוכלוסייה יהודית. היהודים שהתגוררו ברובע השתייכו בחלקם לתנועת ההשכלה הליברלית ובחלקם לזרמים ביהדות אשר דגלו באורח חיים תורני. במחצית השנייה של המאה ה-19 עברו להתגורר ברובע בורגנים ואנשי צבא מהאוכלוסייה הכללית. בנוסף לבתי הכנסת ולכנסיות ברובע שכן גם מכון מדעי למחקר אונקולוגי בניהולו של הפרופסור קזימיר פלצ'ר. בתקופת השואה שימש חלק מהשכונה כחלק מגטו וילנה. לאחר המלחמה השלטון הסובייטי הקים אזור תעשייה מסיבי בסמוך לרובע, הרס את בית הקברות היהודי שהיה במקום, גילח את כנסיית הגואל שניצבה שם מאז המאה ה-19 והזניח את בתי הרובע. כתוצאה מכך בעשורים שלאחר המלחמה ועד עצמאות ליטא הרובע שקע והפך לסלאמס מאוכלס בעיקר באנשים משולי החברה כגון מכורים לסמים ואלכוהוליסטים. לאחר עצמאות ליטא ב-1990 החלו אומנים צעירים בשנות העשרים המוקדמות לחייהם לזלוג לתוך הרובע בין השאר בשל מקומו האטרקטיבי בקרבת מרכז עיר הבירה של הרפובליקה הליטאית העצמאית ובעיקר בגלל שניתן היה למצוא בו בתים נטושים למחצה שניתן היה לעבור לתוכם בלי לשלם שכירות לאיש. במהלך שנות ה-90 הרובע החל להשתקם, בתים רבים בו עברו שיפוץ והתבצע מיתוג של האזור כרובע אומנים. בהמשך הציבו האומנים שלט ברוכים הבאים בכניסה לרובע שאחת מהשפות בו היא יידיש כתזכורת ומחווה לעבר של הרובע. במהלך שנות ה-2000 הציבו האומנים פסל של המלאך גבריאל בנקודה שבה ניצבה בעבר כנסיית הגואל.
הרפובליקה העצמאית של אוז'ופיס.
ב־1997 הכריזו אנשי השכונה על עצמם כעל רפובליקה אוטונומית, שלא בהסכמה רשמית של השלטונות ליטא. הם הכריזו על כינון חוקה, ובה 41 עקרונות, שאפשר לראותם כהיתוליים, כמו:
המסמך המפרט את עקרונות החוקה מוצג לראווה במקום מרכזי במגוון שפות, ובהן יידיש ועברית.
ה"רפובליקה" הנהיגה חגים לאומיים ואף יום עצמאות משלה (באחד באפריל), ופעם בשנה מתקיימת ביקורת דרכונים, כאקט שלטוני.
אוזופיס
הרפובליקה העצמאית של אוזופיס
רפובליקת אוזופיס
אנדרס חוארדאדו
שמירת הסביבה
זארצ'ה
זאז'צ'ה
אוז'ופיס
ברוך בר-לב
ברוך (בורקה) בר-לב (ברלוביץ') (14 באוקטובר 1924 – 22 ביוני 2007) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, פיקד על חטיבה 14, ראש מטה פיקוד המרכז במלחמת ששת הימים ונספח צה"ל ומשרד הביטחון באוגנדה.
חייו.
בר-לב נולד בליטא, עלה בגיל 10 לארץ ישראל וגדל בבאר טוביה. הצטרף לארגון ההגנה ולמשטרת היישובים העבריים ופיקד על המשמר הנע בבית אשל. במלחמת העצמאות השתתף בפעולת פיצוץ מתחם בית החרושת לקרח ביאזור והיה מפקד קורס מ"כים ולחם בקרב עמק הירדן. לטענתו היה הוא זה שעצר את הטנק בכניסה לקיבוץ דגניה א' באמצעות בקבוק מולוטוב. לאחר הקמת חטיבה 8 מונה למפקד פלוגת החרמ"ש של גדוד 82 שכללה 11 זחל"מים וחמש שריוניות וייט. הוא לחם עם הפלוגה במבצע דני לכיבוש רמלה ולוד, קרב עיראק אל-מנשייה, וקרב משטרת עיראק סווידאן, במהלכו נפצע מקליע ברגלו. לאחר שהחלים, הוא חזר ליחידתו והשתתף במבצע חורב בכיבוש עוג'ה אל-חפיר.
לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 82 ופיקד על בית הספר לשריון. ב-1955 מונה לסגן מפקד חטיבת השריון במילואים הראשונה בצה"ל, חטיבה 27, לחם עם החטיבה במלחמת סיני ונפצע.
ב-1959 מונה למפקד חטיבה 14, שבתקופתו עברה הסבה מחטיבת חיל רגלים לחטיבה ממוכנת. במלחמת ששת הימים שירת כראש מטה פיקוד המרכז. ב-1968 נשלח לאוגנדה כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון, הוא ליווה את הארגון מחדש של צבא אוגנדה בראשות אידי אמין עד שזה תפס את השלטון בהפיכה צבאית ב-1971. לאחר חטיפת טיסה 139 של חברת אייר פראנס לאנטבה, נקרא בר-לב לשוחח עם אמין וללחוץ עליו להביא לשחרור החטופים.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 עזב את ישראל ועבר להתגורר בלוס אנג'לס.
ברוך בר לב
בורקה בר-לב
בורקה בר לב
מצר קרוזנשטרן
מצר קרוזנשטרן (ברוסית: Пролив Крузенштерна) הוא מצר ים ברוסיה המפריד בין האיים הקוריליים הצפוניים ראיקוקה (Райкоке) וסלעי לובושקי (Скалы Ловушки) ומחבר בין ים אוחוצק לאוקיינוס השקט.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 50 ק"מ. עומקו המרבי – 1,764 מ' ואורכו כ-15 ק"מ.
קרוי על שם מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני בלטי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן.
על-מוליכות
מדבר סונורה
מדבר סונורה (באנגלית: Sonoran Desert; בספרדית: Desierto de Sonora) הוא מדבר באמריקה הצפונית שמכסה חלקים גדולים מאריזונה ומקליפורניה שבדרום-מערב ארצות הברית, ומסונורה, מבאחה קליפורניה ומבאחה קליפורניה הדרומית שבצפון-מערב מקסיקו.
מדבר סונורה הוא המדבר החם ביותר ביבשת אמריקה הצפונית, והוא מתפרס על פני שטח של 280,000 קמ"ר.
במדבר סונורה ישנם פארקים לאומיים ואנדרטאות רבים; שמורות טבע פדרליות ומדינתיות; פארקים מדינתיים, מחוזיים ועירוניים; וכן מוזיאונים לתולדות הטבע, מכוני מחקר למדע, גנים בוטניים וגני נוי עם נוף מדברי המנוהלים על ידי הממשלה או על ידי ארגונים התנדבותיים.
החלק המערבי של גבול ארצות הברית–מקסיקו עובר במדבר סונורה, והדלילות של נקודות שמירה המאוישות על ידי משמר הגבול האמריקני, הופכת את המדבר לאידיאלי עבור הברחות והסתננויות של מהגרי עבודה ממקסיקו לארצות הברית. הסתננות מסוג זה משמעה צעדה ממושכת שאורכת בין שלושה לחמישה ימים, כשההליכה מתבצעת בעיקר בלילות מחשש חשיפה לחום ולשמש המדברית. עקב תנאי המדבר הקשים, ניסיונות ההסתננות בגבול מסתיימים לעיתים במוות.
ההרים הלבנים (אריזונה)
ההרים הלבנים (באנגלית: White Mountains) הם רכס הרים ואזור הררי בארצות הברית, בחלק המזרחי של מדינת אריזונה בגבולה עם ניו מקסיקו. ההרים הלבנים הם המשך של אזור המעבר של אריזונה-שולי מגיון.
ההרים הלבנים הם חלק מרמת קולורדו שבצפון אריזונה ומאומת נאוואחו. ההרים הלבנים גם כוללים את חלק משולי הרמה של יוטה, של צפון-מערב ניו מקסיקו ושל דרום-מערב קולורדו. ההרים הלבנים גובלים בשולי מגיון במערב; בהרי סן פרנסיסקו בדרום-מזרח; במדבר הצבוע, באומת נאוואחו ובפארק הלאומי פטריפייד פורסט בצפון; ובשמורת האינדיאנים של פורט אפאצ'י בדרום-מערב.
הפסגה הגבוהה ביותר של ההרים הלבנים היא הר בולדי (Mount Baldy) המתנשא לגובה של 3,475 מטרים מעל פני הים. הגשמים בהרים הלבנים מתנקזים לדרום באמצעות מספר יובלים של נהר סולט, ולצפון באמצעות נהר קולורדו הקטן. בהרים הלבנים ישנם גם מספר אגמים קטנים.
מוהאבי (מחוז)
מחוז מוהאבי הוא מחוז בפינה הצפון-מערבית של אריזונה, ארצות הברית. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נמנו במחוז מוהאבי קצת יותר מ-200 אלף נפש. קינגמן היא בירת המחוז, ולייק האווסו סיטי העיר הגדולה ביותר בו.
ברנאו שליד ברלין
בֶּרנַאוּ שליד ברלין (בגרמנית: Bernau bei Berlin, ברנאו בַּיי ברלין, או בקיצור: ברנאו, Bernau) היא עיר במחוז ברנים שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה, כ-10 ק"מ מצפון-מזרח לברלין.
היסטוריה.
בחפירות ארכאולוגיות נחשפו ממצאים מהתקופה המזוליתית שמעידים שהאזור היה מיושב מאז שנת 8800 לפני הספירה לערך. העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1232, אך נסיבות הקמתה לא ידועות. על פי אגדה התיר אלברט הראשון, המרגרייב של ברנדנבורג, להקים את העיר ב-1140 בזכות הבירה הטובה שהוגשה לו במקום. אכן ידוע על ייצור הבירה מהמים של נהר פנקה (Panke). לפיכך, נאסר בחוק לזהם את מי הנהר ולהזרים אליהם שפכים בימים לפני שיוצרה הבירה.
ברנאו חוותה תקופת צמיחה מהירה בשנים שלפני מלחמת שלושים השנים. את החלקים של חומת המגן עם השערים והחפיר שהגנו על העיר ניתן לראות עד ימינו. ביצורים אלה סייעו לברנאו להגן על עצמה בהצלחה מפני תקיפת ההוסיטים ב-1432. בעקבות הדבר והמלחמה הפכה ברנאו לעיר ענייה ועגומה. פרידריך הראשון, מלך פרוסיה יישב בעיר ב-1699 25 משפחות של הוגנוטים בעלי מלאכה, חקלאים, סוחרים ומדענים.
ב-1842 חוברה העיר לרשת הרכבות. אחד מקווי הרכבת החשמלית הפרברית הראשונות בעולם הופעל כאן ב-1924. הרכבת המהירה של ברלין (S-Bahn Berlin), קישרה את ברנאו עם תחנת (Berlin Nordbahnhof). בשנת 1930 פתחה קונפדרציית ארגוני הסחר הגרמניים במקום את בית הספר שלה. מחוץ לעיר היה אזור מגורים שבו גרו מנהיגי גרמניה המזרחית בבידוד מהאוכלוסייה.
אתרים חשובים.
מוזיאונים.
המוזיאון להיסטוריה מקומית מפעיל שני אתרים. אחד מהם בשער העיר ובו בית הכלא לשעבר. זהו אחד משלושת השערים ההיסטוריים של העיר שהיו חלק מהחומה. כיום מוצגים שם שריונים ואביזרי עינויים מימי הביניים.
מבנים.
כנסיית מריאן הקדושה מהתקופה הגותית המאוחרת, בולטת מעל קו הרקיע של העיר. הספינה של הכנסייה נבנתה במאה ה-15.
חלקים גדולים של חומת המגן ושל החפיר הממולא במים מימי הביניים השתמרו. לחומות נוספו נקודות תצפית.
עד לשנות השישים של המאה ה-20, כלל מרכז העיר המוקף בחומות בתים קטנים וישנים הבנויים מקורות עץ. רובם היו במצב שימור גרוע עקב חוסר היכולת התקציבית של ממשלת גרמניה המזרחית לתחזק אותם. הוחלט להפוך את ברנאו לעיר לדוגמה שהבנייה בה היא בסגנון אדריכלות סוציאליסטית. כמעט כל הבתים הישנים נהרסו בשנות השישים והשבעים ובמקומם נבנו מבני בטון גדולים. הבתים החדשים נבנו בלא יותר מארבע קומות כדי שלא יבלטו מעל האדריכלות ההיסטורית של העיר.