באותה השנה (2002) הלחינה וביימה גרמן את שירי הצגת הילדים: "הקול קורה פה", על פי שירי משחק לילדי הגן. שרות ומשחקות: רביעיית נענה.
בשנת 2005 הוציאה גרמן את האלבום: "ילדה לאן תעופי". האלבום הכיל 15 שירים חדשים שהלחינה. בין משתתפי הפרויקט: עופר כלף, מומי לוי, לימור עובד, ורד גובר ואיריס פורטוגלי. בין כותבי המילים לאלבום: אברהם חלפי, שלומית כהן אסיף, חמוטל בן זאב ורחל שפירא.
בשנת 2006 הלחינה והפיקה גרמן אלבום לילדים בשם: "מילמילים" - אלבום זה נכתב על פי מילים ראשונות עבור פעוטות ובו קטעים קצרים המשלבים בין מוזיקה רגועה המתאימה להאזנה לזאטוטים ובין המילים הראשונות הנאמרות על ידם. את שירי האלבום מבצעת רביעיית נענה.
בשנת 2011 הוציאה יעל גרמן את האלבום: "גן תשוקותי" ובו 17 שירים שהלחינה. בין כותבי המילים לשירים: יהודה עמיחי, לאה גולדברג, דוד אבידן ועוד. מבצעי השירים באלבום: ששי קשת, נורית גלרון, סתיו גרמן, מומי לוי, רעות יהודאי, לירון פלד, רוני גינוסר, רע לבנת ויעל גרמן בעצמה.
בשנת 2015 הוציאה יעל גרמן את האלבום: "נוגעת" ובו 16 שירים חדשים שהלחינה. הזמרים שלקחו חלק בפרויקט: סתיו גרמן, רע לבנת, רעות יהודאי, רוני גינוסר, שלומית תמיר בן ארי ויעל גרמן בעצמה. בין כותבי המילים: יורם טהרלב, לאה גולדברג, חמוטל בן זאב ויהודה עמיחי.
בשנת 2016 יצא האלבום: "מתחת לכובע" ובו 15 שירי ילדים שהלחינה יעל גרמן. הזמרים באלבום היו: סתיו גרמן, זוהר בדש, שלומית תמיר בן ארי ויעל גרמן. כותבי המילים לאלבום: שלומית כהן אסיף, לאה גולדברג, עודד גיורי, עודד בורלא, מיכל סנונית, אילת שדה ועוד. בשנת 2017 ביימה גרמן מופע לילדים משירי האלבום, בו השתתפו סתיו גרמן ועודד סנדטש.
בשנת 2020 ביצעה והלחינה גרמן ארבעה שירים וסיפורים שכתבה רינת הופר: "אילת מטיילת", "חנן הגנן", "מפלצת סגולה" ו"שבלול בצנצנת".
בשנת 2021 הקליטה הזמרת רויטל רביב ארבעה שירים שהלחינה גרמן למילים של המשוררת : "אל תיפול רוחך", "זיכרון", "מילים", "שמיים". את הטקסטים בעברית כתב איתן בולוקון. בהמשך שנת 2021 הוקם ערוץ היוטיוב הרשמי של יעל גרמן ובו מעל 260 ביצועים לשירים שהלחינה.
גרמן מנהלת את "רביעיית נענה", רביעיית זמרות, בהן היא עצמה לוקחת חלק, המבצעת שירים שהלחינה או שירים ישראליים בעיבודה.
בית הספר אביחיל
מיכאל ורשבסקי
מיכאל ורשבסקי (מיקאדו) (נולד ב-25 ביולי 1949) הוא עיתונאי, מייסד המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ויושב ראש משותף שלו.
ביוגרפיה.
מיכאל ורשבסקי נולד כמישל ורשבסקי וגדל בשטרסבורג שבצרפת למשפחה אורתודוקסית, אביו מקס ורשבסקי היה רבה של שטרסבורג. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה אביו פרטיזן, ואמו הייתה סטודנטית יהודייה בפריז הכבושה. הוא גדל לפי הסיפורים בבית על גירוש היהודים למחנות.
בגיל 16 הגיע לישראל ללמוד בישיבת חברון שבירושלים ובישיבת מרכז הרב. ישיבת מרכז הרב הייתה מקום צמיחתו של חלק ממיסדי גוש אמונים, כמו חנן פורת ומנחם פליקס, שהיו חבריו לספסל הלימודים.
ורשבסקי היה בזמן מלחמת ששת הימים תושב בקיבוץ הדתי שעלבים שליד לטרון, שהוקם על ידי פועלי אגודת ישראל. הוא היה דתי וחסר כל נטיות או דעות פוליטיות. לדבריו, שני דברים גרמו לשינוי בהשקפת עולמו: האחד, בהיותו בקיבוץ שעלבים ראה שיירה של פליטים מגורשים מהכפרים ליד לטרון. השנייה, בזמן שלמד מדע המדינה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, נכח בקבוצה אחת שהכתה קבוצה אחרת, אשר טענה שהיהודים גירשו את הערבים. ורשבסקי שנכח במקום כעד ראייה מן הצד, שאל לסיבת המכות, ונענה כי אלה טוענים שגירשנו את הערבים, וורשבסקי אמר שהוא ראה במו עיניו את הגירוש ואף הוא ספג מכות. אלה היו חברי מצפן, והוא נהפך בעקבות זאת לפעיל בארגון. לדבריו, כל ילדותו התנהלה בידיעה שהיהודים הם המעונים ואילו עתה, לטענתו, ישראל בצד הכובש.
ב-1981 היה בין מייסדי הוועד לסולידריות עם אוניברסיטת ביר זית. הוא אף היה בין המייסדים של תנועת יש גבול, ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה ובעקבותיה, ישב שלוש פעמים בכלא על סירוב לשרת בלבנון. אחר כך היה בין המייסדים של תנועת די לכיבוש, שארגנה בתקופת האינתיפאדה הראשונה סולידריות ומאבק נגד מה שהיא תפשה ככיבוש.
מיכאל ורשבסקי הקים ב-1984 את המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית, שהוא ארגון משותף ישראלי-פלסטיני העורך פגישות משותפות ואוסף ומפרסם מידע בנושאים שונים על המתרחש בעם השני. בשנת 2012 המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית קיבל פרס זכויות האדם מראש ממשלת צרפת, ז'אן-מארק ארו.
ב-17 באפריל 1987 פשטו כוחות שב"כ ומשטרה על משרדי המרכז לאינפורמציה ברחוב כורש בירושלים, החרימו את ציוד המשרד ולקחו את צוותו לחקירה. המרכז נסגר, בהתאם לצו ממפכ"ל המשטרה, בשל היותו חלק מהתארגנות אסורה. כל אנשי המרכז שוחררו, פרט למיכאל ורשבסקי שנעצר לחקירה על ידי שב"כ. ורשבסקי הועמד לדין, והגנו עליו עורכי הדין לאה צמל (רעייתו של ורשבסקי) ואביגדור פלדמן. בכתב האישום צוינו שני נאשמים: המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ומיכאל ורשבסקי. ההאשמות היו תמיכה בארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין, מתן שירות להתארגנויות אסורות והחזקת חומר שלהן. תחילה נשלח ורשבסקי נשלח למעצר עד תום ההליכים. אביגדור פלדמן ערער על המעצר לפני בית המשפט העליון וורשבסקי שוחרר, אך נאסר עליו להיות בקשר עם המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית.
המשפט התנהל מפברואר 1987 עד יולי 1990 בבית המשפט המחוזי בירושלים. אחרי שהוגש ערעור בפני בית המשפט העליון, הורה בית המשפט העליון לפתוח את המשרד, אך לא להחזיר את הציוד המוחרם, והמרכז נפתח באוגוסט 1987. ורשבסקי פעל מהאוריינט האוס מכיוון שנאסר עליו קשר עם המרכז לאינפורמציה. ורשבסקי הורשע במתן שירות להתאגדויות אסורות ובית המשפט גזר עליו קנס ומאסר של 30 חודשים, מתוכם 20 בפועל. המרכז ערער על פסק הדין ובית המשפט העליון הוריד את העונש ל-20 חודשי מאסר, מתוכם 8 בפועל. ורשבסקי ישב בכלא מעשיהו ובינואר 1991 שב למשרדי המרכז לאינפורמציה ברחוב כורש.
ורשבסקי הוא ממייסדי התנועה העולמית נגד הגלובליזציה, World Social Forum. זהו ארגון הגג הגדול ביותר בתחום, המארגן עשרות אלפי גופים הפעילים נגד הגלובליזציה והנאו ליברליזם, ומתכנס כפורום אחת לשנה, בהשתתפות אלפי אנשים.
ורשבסקי התמודד בבחירות לכנסת מטעם בל"ד מספר פעמים, כולם במקומות סמליים. הוא התמודד במקום ה-88 בבחירות לכנסת ה-16 (2003), במקום ה-99 לכנסת ה-17, במקום ה-107 לכנסת ה-19 ובמקום ה-98 לכנסת ה-20, הפעם במסגרת הרשימה המשותפת.
בשנת 2002 קיבל ורשבסקי את הפרס השנתי של כתב העת הצרפתי "לה מונד דיפלומטיק" על הביוגרפיה הפוליטית שפרסם "על הגבול".
ורשבסקי הוא עיתונאי במשך שנים רבות. כותב קבוע ב-Le Monde Diplomatique וב-Journal of Palestine Studies, והרבה לכתוב ב-Polits, Rouge Wotidiew, El Manifesto. ספריו פורסמו בערבית, באנגלית, בספרדית, בצרפתית ובשפות נוספות.
חיים אישיים.
מנישואיו הראשונים יש לוורשבסקי בת. נשוי בשנית לעורכת הדין לאה צמל ולהם שני ילדים משותפים, ביניהם האדריכל ניסן ורשבסקי. מתגורר בנחלאות.
מספריו.
בעברית
באנגלית
קרואטי
דו קרב
פלביוס
פלאביוס
ופל (חטיף)
וָפֶל או וַפְלָה או בַּפְלָה (כולן מילות סלנג. בעברית: אפיפית) הוא מאפה, ביסקוויט או חטיף, העשוי עלי בצק דקיקים אפויים שביניהם מלית.
החטיף פריך, מתוק, יבש וצורתו לרוב כשל תיבה מאורכת, אם כי קיים גם בצורות נוספות, למשל קוביות. לוופל מרקם ייחודי של שתי וערב בדומה למאפה ופל.
בישראל.
בישראל מיוצרים הוופלים במגוון מילויים, הוותיקים שבהם הם מילויי קרם שוקולד, וניל או לימון וכן בציפוי שוקולד. מילויים וציפויים חדשים יותר הם קרם אגוזים, פירורי שוקולד, חלווה, עוגת גבינה, טראפל ועוד. ופלים משווקים באריזה אישית ובאריזה משפחתית. וופלים מיוצרים על ידי מספר רב של חברות מזון ואף מיוצאים לשווקים בינלאומיים.
יביע אומר
יביע אומר היא סדרת ספרי שאלות ותשובות של הרב עובדיה יוסף, הנחשבת ליצירתו העיקרית והחשובה ביותר. הסדרה מכילה 11 כרכים ועוד כרך מפתחות. שם סדרת הספרים לקוח מ: "יום ליום יביע אומר ולילה ללילה יחוה דעת". (יחוה דעת הוא שם סדרת ספרים אחרת של הרב יוסף), כאשר "יביע" הם ראשי התיבות של שמו, עובדיה יוסף בן יעקב, במהופך. הספר זיכה את המחבר בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשי"ד, בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תשל"ח, ובפרס ישראל לספרות תורנית לשנת תש"ל.
בתחילה יצא קונטרס שנקרא 'יביע אומר-הוריות' שהופיע כשרק היה בגיל 17 בשנת תרצ"ח (1938) הקונטרס עוסק במסכת הוריות. (נדפס מחדש בחלק האחרון של ספרו יחווה דעת) לאחר מכן יצאו לאור הספרים העוסקים בשאלות ותשובות. על שם הספר קרוי בית ההוראה יביע אומר בראשות הרב אהרון בוטבול.
ההסכמות לספר.
הסכמות רבות ניתנו לספרו של הרב, בחלק הראשון מובא הסכמותיהם של הרבנים: הרב הראשי לישראל הרב יצחק הלוי הרצוג, הרב חזקיה שבתי, הרב יעקב משה טולידאנו, הרב הראשי לירושלים הרב צבי פסח פרנק, הרב פנחס אפשטיין, והרב עזרא עטייה. בחלק השני מובאות הסכמות רבות ומהם, הרב יצחק נסים, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שלמה זלמן אוירבך ועוד.
הכרכים.
כבר בכרך הראשון הראה את גישתו המקלה, בפסיקתו כי מחללי שבת אינם בחזקת מומרים לכל התורה, דהיינו אינם בחזקת גוי, ולכן אם נגעו ביין אינם פוסלים אותו (יביע אומר, א יו"ד א).
הכרך הראשון, שנכתב רובו בזמן שהותו במצרים, זכה להערכה עצומה בקרב חכמי התורה.