לאחר האירוע סייע איסר לחקור שבוי ערבי ולאתר את המטוס ואת גופות אנשי הצוות. אנשי הצוות הובאו לקבורה בקבר אחים בקריית ענבים ואילו מנוע המטוס שימש להקמת אנדרטה על הר הטייסים.
חייו האישיים.
איסר נישא ב-1945 לרבקה לבית ורזגר (אמיתי) (ילידת 1924) ונולדו להם שני בנים ובת. בנו תא"ל יובל חלמיש שירת כקצין מודיעין ראשי. נכדו גל חלמיש הוא שחקן כדורסל. איסר נפטר ב-2008 בבנימינה ורבקה נפטרה ב-2012. שניהם נקברו בבית הקברות בבנימינה.
אוניברסיאדת איזמיר (2005)
אוניברסיאדת הקיץ ה-23 נערכה באיזמיר, טורקיה ב-2005; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון אטאטורק ששופץ לקראת האירוע. במשחקים השתתפו כ-9,500 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-14 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), היאבקות (21 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (8 תחרויות), שייט (7 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות).
סך הכול הוענקו 637 מדליות, מתוכן 65 לרוסיה.
פרס רמת גן לספרות
פרס רמת גן לספרות הוא פרס ספרותי המוענק מטעם עיריית רמת גן, בשש קטגוריות, במהלך שבוע הספר העברי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 הוענקו פרס רמת גן לספרות יפה, ופרס למדן לספרות ילדים, על שם יצחק למדן. בהמשך צורפו אליהם פרס למחשבת ישראל ופרס ליצירה בתחום הפולקלור על שם ש. אנ-סקי. הענקת הפרסים פסקה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
הפרס חודש במתכונתו הנוכחית בשנת 2010. בשנת 2014 עמד סכום הפרס בכל קטגוריה על 25,000 ש"ח. בשנת 2019 הוחלט על הקפאת הפרס, בגלל גירעון תקציבי. מאז לא חולק הפרס.
במאה ה-20.
פרס לספרות יפה.
במחצית הראשונה של שנות ה-40 של המאה ה-20 יזמה המועצה המקומית של רמת גן הענקת פרס ספרותי לסיפור ארץ-ישראלי שפורסם בכתב עת. הפרס הוענק במשך שנתיים בלבד.
במאי 1951 הודיעה עיריית רמת גן על החלטתה להעניק פרסים ספרותיים מדי שנה. הפרס הראשון הוענק אז למשורר יצחק למדן.
בין הזוכים:
פרס לספרות ילדים.
ב-1954, אחרי פטירתו של יצחק למדן, החליטה עיריית רמת גן לקבוע פרס על שמו, ש"יינתן ליצירה מעולה בספרות ילדים שנכתבה או נתפרסמה בשנתיים האחרונות". החל משנת 1958 חולקו שני הפרסים בטקס אחד.
פרס חוכמת ישראל.
החל משנת 1959 הוענק גם פרס רמת גן לחוכמת ישראל. הפרס הראשון נמסר בטקס של שנת 1960.
פרס לספרות תורנית.
ב-1961 הוענק באותה מסגרת פרס רמת גן לספרות תורנית על שם הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
פרס לפולקלור.
החל משנת 1966 הוענק באותה מסגרת פרס לפולקלור על שם אנסקי.
במאה ה-21.
בשנת 2009 החליטה עיריית רמת גן על הענקת פרס רמת גן לספרות, במטרה "לעודד ולתמוך ביצירה הספרותית העברית בתחומי הספרות השונים כדי לעודד את היצירה הכתובה העברית – מחד גיסא ובמטרה להגביר את העניין, ובפרט של הדור הצעיר, בקריאת הספרות העברית – מאידך גיסא." הפרסים מוענקים על יצירות שפורסמו במהלך שלוש השנים האחרונות. פרופ' זיוה שמיר היא יו"ר ועדת הפרס, ופרופ' ניצה בן-דב נמנית עם חבריה. העירייה הכריזה: "פרס זה הוא הרחבתו של פרס רמת–גן על שם יצחק למדן, שהיה בעיקרו פרס ליוצר בשטח ספרות ילדים ונוער שנדחק לשולי העשייה העירונית ולא חולק מאז".
קטגוריות וזוכים.
הפרס מוענק בשמונה קטגוריות:
אברהם זמורה
אברהם (אלברט) זמורה (נולד ב-20 ביולי 1968) הוא צייר, אנימטור, מאייר וקריקטוריסט ישראלי.
ביוגרפיה.
אברהם זמורה נולד בברית המועצות. החל את דרכו כאלברט, למד כעשר שנים בבית ספר לאמנות, לאחר מכן המשיך לקולג' אומנותי ובהמשך שירת בחיל האוויר הסובייטי. לאחר השירות הצבאי סיים קורסים של במאי אנימציה ואנימטורים והתחיל לעבוד בסטודיו במוסקבה. הקשר היחיד של משפחתו ליהדות היה סבתו, שדיברה יידיש והביאה למשפחתה מצות בפסח. לדבריו, הדבר היחיד עליו הוקפד במשפחתו הוא הימנעות מהתבוללות.
בשנת 1990, בראשית שנות ה-20 לחייו, עלה לישראל עם משפחתו. עם נחיתת המשפחה פרצה מלחמת המפרץ ובנו הבכור נולד בדיוק באזעקה הראשונה. בחודשיים הראשונים התגוררה המשפחה אצל דודו של זמורה - עולה ותיק שעלה לארץ בשנות ה-70 כציוני נלהב, ועם השנים הפך לחרדי. בהמשך עבד בתעשיית הפרסום וצייר את הדמויות הידועות של קרלו, ביסלי, צ'יטוס ובמבה. והיה מעורב בהפקתן של קלטות ילדים כמו מיץ פטל, "הפיל שרצה להיות הכי" ועוד. בנוסף הפיק עם חברת אׂסם סרטון סטוריבורד משעשע בשם "הבית של במבה" שמראה כיצד מכינים במבה הסרטון צבר פופולריות רבה.
בשלב מסוים הרגיש שהוא מפסיק לקבל סיפוק מהפרסומות ועזב את תעשיית הפרסום. לאחר מכן נפגש עם סיפורי הבעל שם טוב והם השפיעו עליו והובילו אותו לחזור בתשובה. במשך תשעה חודשים עבד על ספר קומיקס על הבעל שם טוב. לאחר מכן הוציא ביחד עם הכותבת רננית פרשני את הספר "נקודה טובה" על רבי נחמן מברסלב ובנוסף הוציא שני ספרים נוספים "בן הקצב" על הרמב"ם ו"שבת מלכתא" עם הסופר אברהם אוחיון.
בשנת 2015 יצא לאור ספר מצויר על ידו, "הייתי שם", ובו עשרות ציורים מורכבים של סיפור יציאת מצרים - ברמה אומנותית גבוהה במיוחד. הספר יצא לאור ומשווק על ידי בית "מלכות וקסברגר".
ב-2016 הוציא לאור את ספר הקומיקס "ההולנדי המעופף", יחד עם הסופר מ"ם הרשקוביץ.
ב-2017 הוציא עוד שני ספרים בסדרת גדולי ישראל: "יחד מעל הלהבות" - סיפורם של הצדיקים מבאבוב במלחמת העולם השנייה, ו"מעבר לכל גבול" - סיפור מאסר והצלת הצדיק מרוז'ין. בספריו האחרונים נעשה שימוש רב בטכנולוגיות תלת מימד מתקדמות המוסיפות נופך לעלילה.
כיום הוא מאייר בתוכנית "סיפורי אי שם" בערוץ הידברות, ובחוברות הקומיקס החודשיות "מרשמלו" ו"קינדליין". התוכנית היא סדרת סיפורים בהנחיית השחקן דני שטג ועם הנגן היוצר עמוס יפרח.
בנוסף הוא מרצה לאנימציה במכללת 'פרוג' ובעל סטודיו משלו.
חיים אישיים.
אברהם זמורה נשוי לאולגה ואב לשלושה, תושב ראשון לציון.
גלן מקווין
גלן מקווין (באנגלית: Glenn McQueen; 24 בדצמבר 1960 - 29 באוקטובר 2002) היה אנימטור קנדי שעבד בחברת PDI ובסטודיו ההנפשה פיקסאר. במהלך חייו עבד מקווין כאנימטור בסרטי ההנפשה באג לייף, צעצוע של סיפור, מכוניות, מוצאים את נמו ומפלצות בע"מ.
ביוגרפיה.
גלן מקווין נולד ב-24 בדצמבר 1960 בטורונטו, אונטריו, קנדה. ב-1985 סיים מקווין את לימודיו במכללה הקנדית "מכללת שרידן", לאחר שסיים את לימודיו קיבל מהמכללה מלגה וטס למכון למעבדות גרפיקה, מחשבים וטכנולוגיה שבניו יורק, שם עבד כראש מחלקת ההנפשה הממוחשבת.
ב-1991 הצטרף מקווין לחברת "PDI" ושם עבד כאנימטור במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. ב-1994 עזב את "PDI" והצטרף לסטודיו ההנפשה "פיקסאר", במהלך עבודתו בפיקסאר פיקח על עבודת ההנפשה של סרטים רבים שהיוו את ההצלחה המוקדמת של פיקסאר כגון צעצוע של סיפור, צעצוע של סיפור 2, באג לייף ועוד.
בנוסף, מקווין שימש עד מותו כחבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע.
מוות והנצחה.
מקווין מת ממלנומה באוקטובר 2002 במהלך עבודת ההנפשה על הסרט מוצאים את נמו.
עמיתיו לפיקסאר בחרו להנציח את מקווין במספר דרכים. הסרט מוצאים את נמו שעליו עבד בימיו האחרונים הוקדש לזכרו ובמהלך הקרדיטים הופיעה מחווה למקווין. מקווין זכה לעבוד מעט על הסרט מכוניות לפני מותו וחבריו החליטו לקרוא לדמות הראשית על שמו, לייטינג מקווין. מייסד פיקסאר, ג'ון לאסיטר, אמר על מקווין לאחר מותו כי הוא "הלב והנשמה של מחלקת ההנפשה" וגם כי "גלן לא נעלם מאיתנו, הוא עדיין אצל כל אחד מאיתנו בחיים".
יוסף ידיד הלוי
הרב יוסף ידיד הלוי (ה'תרכ"ז - ח' באדר ה'תר"ץ, 1867 - 8 במרץ 1930) היה אב בית הדין של יוצאי חלב בירושלים, מגדולי רבני העיר.
ביוגרפיה.
נולד בחלב (ארם צובא) שבסוריה, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, לרב מרדכי שהיה מלמד ילדים. כנער סייע לאביו בהוראה לילדים, וגם היה לומד עמו. משפחתו הייתה דלת אמצעים, והוא נתמך כלכלית על ידי הרב שאול קצין ונדיבי העיר. נישא ללאה זיאת-שרבתי, ולמד אצל הרב אברהם חיים עדס.
בשנת ה'תר"ן (1889) עלה עם הוריו ובני משפחתו לישראל, והתיישב בצפת, שם למד בבית הכנסת של הרב יוסף קארו. בתקופה זו היה מקורב לרידב"ז, ועסק איתו בלימוד תורה. בצפת חיבר חלק מספריו, ושימש כדיין לצד הרב ישמעאל בן פנחס הכהן והרב שלמה רפאל חכים.
בשנת ה'תר"ע (1910) לערך עלה להדפיס את ספרו "תורת חכם" בירושלים. בעצת דודו, הרב יום טוב ידיד הלוי, עבר כשנה לאחר מכן להתגורר בירושלים עם משפחתו. בתקופה זו נענה לבקשת העדה הבוכרית, והחל לשמש כדיין ומורה הוראה בבית הדין של העדה, לצד הרב אברהם אמינוף והרב יוחנן שמחיוף. לרשותו הועמדה דירה בשכונת הבוכרים, וספריה גדולה שקנה הגביר פנחס אברהמוף.
בהמשך מונה לשמש כאב בית הדין של קהילת יוצאי חלב (יחד עם רבו, הרב אברהם חיים עדס, ועם תלמידו, הרב רפאל שלמה לניאדו).
בסוף ימיו עסק מעט בתורת הקבלה, ועם זאת התנגד ללומדי הקבלה שלא למדו לפני כן ש״ס ופוסקים. שיכל את ארבעת ילדיו שמתו בילדותם בתקופת מגוריו בצפת, ובשנת ה'תרס"ב נולד לו בן נוסף, שלמה, שהאריך ימים.
היה מקורב לרב שלמה אליעזר אלפנדרי.
חתם עם רבנים נוספים בעד היציאה מהוועד הלאומי, והתנגד להוראה בשפה העברית בתלמודי תורה, בטענה כי "הכשרת" השפה בקרב תלמודי התורה תביא להפצת חומרי קריאה בשפה זו כנגד הדת. כמו כן התנגד לספרו של הראי"ה קוק, "אורות".