בשנות החמישים נדרשו חברי הקיבוץ להחליט על אופן קבלת השילומים מגרמניה. בגבעת חיים איחוד החליטו שהחברים כולם מוסרים את הכספים לקופה הכללית, והם ישמשו בעיקר למטרות תרבות ורווחה.
נושאי החברה והתרבות קיבלו דגש רב בחיי הקיבוץ, וכבר בתחילת דרכו הוקם אולם 'בית וינה' מכספי השילומים ומכספי תרומות של קהילת יהודי וינה שרצו להנציח את גורל הקהילה היהודית שנספתה בשואה, בקיבוץ שרבים מחבריו היו יוצאי הקהילה.
בקיבוץ הוקם בשנת 1975 "בית טרזין" - מוסד מחקר ומוזיאון לזכרם של אלה שנספו בשואה בגטו טרזינשטט שבצ'כיה. חלק מהגרעין המייסד של בית טרזין הם חברי גבעת חיים איחוד ששמו להם למטרה לתת יד ושם לחברים ולבני המשפחה שלא שרדו.
ענפי ספורט שונים שגשגו בקיבוץ ובחלקם, כמו בשחייה ובכדורמים, הגיעו להישגים מרשימים. גרשון שפע השחיין אף הגיע למשחקים האולימפיים. קבוצת כדור המים של הקיבוץ, הפועל גבעת חיים, הייתה אלופת המדינה במשך למעלה מ-20 שנה. סניף הפועל היה משותף לשני הקיבוצים.
בקיבוץ פעל במשך שנים חוג ציירים מקומי שערך תערוכות במועדון החבר. הצייר ידיד רובין היה בן גבעת חיים איחוד. ציוריו נותנים ביטוי לנוף הקיבוץ ולשדותיו.
הקיבוץ היום.
בקיבוץ חברים ותושבים המוצאים את פרנסתם בעבודה בתחומי הקיבוץ ומחוצה לו.
בשנים האחרונות השתנה המבנה החברתי-כלכלי של הקיבוץ לדגם של "קיבוץ מתחדש" בו ישנה הפרדה לפעילות עסקית וקהילה חברתית. הקיבוץ מתנהל על ידי הנהלת קהילה אחת המשותפת לשני התחומים, שבראשה עומדים יושב ראש הקיבוץ ומנהל קהילה.
במקביל להנהלת הקהילה קיימת מועצה חברתית-כלכלית בת 35 חברים הנבחרת מכלל חברי הקיבוץ. יושב ראש המועצה הוא אחד מבעלי התפקידים העיקריים שנבחרים על ידי כלל החברים יחד עם מנהל הקהילה ויו"ר הקהילה.
הקיבוץ מקיים מערכת חינוך מינקות (פעוטונים וגנים) ועד סיום גיל בית הספר (חינוך בלתי פורמלי), המיועדת לכל ילדי היישוב, וקולטת גם ילדים מהסביבה. ילדי הקיבוץ לומדים בבתי ספר אזורים: יסודי- "משג"ב" בקיבוץ עצמו, חטיבת בינים ותיכון "מעיין-שחר" בעין החורש.
כמו כן פועל בקיבוץ בית ספר למבוגרים "חברותא" בשיתוף המועצה האזורית עמק חפר.
מערכת הבריאות המקומית מלווה את תושבי הקיבוץ מרגע לידתם ועד יומם האחרון על ידי צוות בריאות וסיעוד הנעזר במרפאה אזורית "לב הפרדס" הנמצאת בקיבוץ, וישנו גם בית סיעודי-נווה נועם, ומרכז תעסוקה לקשישים המכונה סביום.
בשנים האחרונות עבר הקיבוץ שינויים גדולים והפרטה מוחלטת של כל המערכות.
מוסדות הציבור המסורתיים כגון חדר אוכל, ומחסן הבגדים, ממשיכים לפעול במסגרת מצומצמת יותר וכל חבר יכול לבחור אם להשתמש בהם אם לאו. החבר חייב לדאוג לפרנסתו בהכנסות ובהוצאות.
מערכת מיסוי פנימית ממנת את פעילות המוסדות המינהליים ומתן עזרה לאותם חברים שנמצאים זכאים לכך על פי החלטות הקיבוץ. בנוסף לכך קיימת קופה לעזרה הדדית הממומנת על ידי מס מיוחד המוטל על כל חבר וחבר.
בנים רבים מבקשים לחזור לקיבוץ, ולהקים בו את ביתם במסגרת קהילתית קיבוצית חדשה. בקיבוץ נבנות שכונות חדשות לקבלת בנים ונכדים של מייסדי הקיבוץ.
מבנים בקיבוץ.
בקיבוץ מספר מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והיסטורית. בתחילת הדרך הוקמו במרכז הקיבוץ מבני משק, חברה ותרבות ששימשו בצורה פעילה מאוד את החברים. חלק מהמבנים פועלים עד היום, אם כי לא באותה מתכונת ששימשו בעבר.
מגדל מים.
המגדל נבנה בין השנים 1952–1954 והוא ממוקם בנקודה הגבוהה ביותר בקיבוץ. מהר מאוד הפך מגדל המים לסמל הקיבוץ. קומת הקרקע והקומה העליונה שימשו כמאגר מים, והקומה האמצעית עברה גלגולים רבים, ושימשה בין השאר כמשכן לספריית החברים. כיום הבריכה התחתונה משמשת עדיין כמאגר מים, ובקומה האמצעית פועל סטודיו לצילום. הבריכה העליונה ריקה.
מועדון חברים.
המועדון שנחנך בשנת 1956 שוכן על גבעה נישאת במרכז הקיבוץ (בשיפולי הגבעה שעליה מתנוסס מגדל המים). המבנה תוכנן על ידי האדריכל אלכס קסטן, ובראשית דרכו הוא היה חדר התרבות של הקיבוץ. בו התקיימו הרצאות, קונצרטים קאמריים, ובעיקר חוגים וישיבות. ב-1959 הוסב שמו מ'בית התרבות' ל'מועדון חברים' ושימש גם למפגשי רעים על כוס קפה. ב-1999 עבר מתיחת פנים מודרנית.
בית וינה.
מול המועדון עומד 'בית וינה' וביניהם רחבה מרוצפת המשמשת גם להתכנסויות בערבי קיץ. את המבנה הפתוח מכל צדדיו תכננו האדריכלים יצחק ישר ודן איתן (שתכננו גם את מוזיאון תל אביב לאמנות). החנוכה הרשמית של המבנה הגדול נערכה בשנת 1966. האולם שימש במשך השנים לקונצרטים, מופעים, אירועים, הקרנת סרטים ומסיבות.
בית טרזין.
באותו קומפלקס ממוקם בית טרזין שהמבנה המרכזי שלו, בעל 12 הצלעות הוא שיחזור של עיר המבצר טרזין. ריצפת המבנה מעוטרת בפסיפס המתאר את תוכנית העיר שהפכה לגטו.
חדר אוכל.
חדר האוכל עבר מספר גילגולים. המבנה הראשון היה צריף שוודי ענקי. בשנת 1978 נחנך חדר האוכל החדש שעומד באותו מקום. עם המבנה החדש גם שונתה שיטת הגשת האוכל מהגשה לשולחן להגשה עצמית. במשך שנים רבות הוגש בחדר האוכל מזון מן המטבח המקומי לארוחות בוקר, צהריים וערב. עם השנים ועם ההפרטה בוטלו ארוחות הבוקר והערב וכעת ארוחות הצהריים מוגשות בתשלום. חדר האוכל היווה מרכז חברתי לאורך שנים רבות ובתקופה אחרונה התעוררו סימני שאלה לגבי מקומו בקיבוץ והמשך דרכו.
מזכירות.
במקור היה גם הוא מבנה צריף, ובשנת 1982 נבנה מבנה הקבע שבו שוכנים עד היום משרדי המזכירות וההנהלה וגם ארכיון הקיבוץ.
הנצחה.
בקיבוץ שני אתרי הנצחה:
הארי פוטר ואוצרות המוות
הארי פוטר ואוצרות המוות (באנגלית: Harry Potter and the Deathly Hallows) הוא הספר השביעי והאחרון בסדרת הספרים הארי פוטר, מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. הספר יצא לאור ב-21 ביולי 2007, והשלים את סדרת הספרים שתחילתה ב"הארי פוטר ואבן החכמים", שפורסם ב-1997. עלילת הסיפור ממשיכה באופן כמעט מיידי את אירועי הספר השישי, "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם", ובה מגיע לשיא המאבק בין הארי פוטר ללורד וולדמורט. הספר יצא לאור בתרגום לעברית ב-5 בדצמבר 2007 (על ידי גילי בר הלל).
סדרת הספרים.
הספר הראשון בסדרת ספרי "הארי פוטר", הארי פוטר ואבן החכמים, יצא לאור ב-1997 בהוצאת בלומסברי. ספר זה, כמו אלו שבאו אחריו, עסקו בחייו והרפתקאותיו של נער בשם הארי פוטר בבית ספר לקוסמים בשם הוגוורטס, על רקע עולם דמיוני של קוסמים באנגליה של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 (1981–2016). בלב הסיפור עמד מאבקו של הארי, בסיועם של ידידיו הטובים רון והרמיוני ומנהל הוגוורטס, אלבוס דמבלדור, בקוסם אפל ועוצמתי בשם לורד וולדמורט, שרצח את הוריו של הארי וניסה, ללא הצלחה, לרצוח גם את הארי.
עלילת כל ספר משתרעת על שנה מחייו של הארי, בין חופשת הקיץ שלפני תחילת שנת הלימודים ועד חופשת הקיץ הבאה, מגיל 11 ועד גיל 17. העלילה המרכזית נסובה סביב תעלומה או חידה בלשית שהארי מתאמץ לפתור, כאשר פתרונה טמון ביכולתו והצלחתו של הארי ללמוד סודות מעולם הקסמים ופרטים נוספים אודות משפחתו, עברו ועברן של דמויות מרכזיות נוספות.
לטענתה של רולינג הייתה עלילת כל הספרים בסדרה מתוכננת מראש עוד לפני פרסום הספר הראשון. כך, לדוגמה, פרטי עלילה מסוימים, שאוזכרו בשולי הדברים בספרים קודמים של הסדרה, מצאו את דרכם כאלמנטים מרכזיים בעלילתם של ספרים מאוחרים יותר. מאפיין ייחודי נוסף של הסדרה הוא השתנות העלילה והנימה הכללית של הספרים במקביל להתבגרותו של הארי. הספרים הראשונים בסדרה כוונו לילדים בני גילו של הארי פוטר, היו קצרים יותר וכללו חזרות והסברים רחבים של הפרטים. ספרים מאוחרים יותר, בעיקר החל מסוף הספר הרביעי, היו ארוכים יותר, פנו למתבגרים ומבוגרים ונימתם הייתה אפלה ומורכבת יותר.
הוצאה לאור ומכירות.
רבים ציפו בקוצר רוח לצאתו של הכרך האחרון בעלילותיו של הארי פוטר, וההזמנות המוקדמות בחנויות המקוונות של אמזון וברנס אנד נובל הגיעו ליותר משלושה מיליון עותקים, כך לפי דיווחי החברות. סך כל העותקים שנמכרו מראש לחנויות ולמפיצים הגיע ללמעלה מ-11 מיליון עותקים – נתון המציב את הספר כרב המכר המהיר ביותר אי־פעם, הרבה מעבר לספרים קודמים בסדרה ובכך הצטרף לספרים הקודמים בסדרה שהוכרו בספר השיאים של גינס.
כמו בזמן שלפני הוצאת כרכים קודמים, גם הפעם נעשה מאמץ מיוחד מצד רולינג והוצאות הספרים למנוע את דליפת תוכנו בטרם יצא לאור באופן רשמי. לשם כך, גם עמדה רולינג על כך שהספר יושק בכל רחבי העולם בו זמנית, בשעת חצות לפי שעון גריניץ' ב-21 ביולי 2007. בישראל, לדוגמה, החלה מכירת הספרים בשעה שתיים אחר חצות. למרות המאמצים למנוע דליפת פרטים אודות הספר, הופץ באינטרנט ב-16 ביולי 2007 קובץ בן 759 תמונות, אשר בהן מצולם הספר האמריקאי ממרחק קצר, דף אחרי דף. בבדיקה שערכה ההוצאה התברר כי אחת החנויות שלחה עותקים מהספר לאנשים אשר הזמינו אותו בהזמנה מוקדמת, לפני תאריך ההפצה הרשמי. בתוך זמן קצר הופץ הטקסט של הסיפור, ולאחריו הופיעו באתרים ביקורות מוקדמות של הסיפור. תרגומים פיראטיים לשפות שונות הופיעו באינטרנט זמן קצר לאחר פרסום הספר, לפני הוצאתו הרשמית בשפות אלה.
במקור, הכותרות על גרסה זו של הכריכה אדומות, אך ההוצאה לאור בישראל החליטה לשנות את הצבע לכחול על-מנת לשמר את הייחודיות של כל ספר (כיוון שהכותרות נצבעו כבר באדום בכריכת הספר הרביעי בסדרה, "הארי פוטר וגביע האש").
עלילת הספר.