התיישבות רוסית באזור ידוע מהמאה ה-16. במשך מאות ה-17-18 האזור היה בגבול הדרומי של רוסיה והוקמו מספר מבצרים להגנת הגבול מפני פלישות של הטטרים מאזור קרים וקובן.
במהלך מלחמת העולם השנייה באזור התרחש אחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה - קרב סטלינגרד.
כלכלה.
בשטח המחוז קיימות שדות גז טבעי ונפט.
קיימים מפעלי תעשייה כבדה, במיוחד בערים הגדולות (וולגוגרד ווולז'סקי). על נהרות וולגה ודון הוקמו מספר תחנות כוח הידרו-אלקטריות.
לצורכי שינוע מטענים וחקלאות נבנתה תעלת וולגה-דון.
ציר ה-ח'
ציר ה-ח' הוא הכינוי שניתן במערכת הביטחון בישראל למסלול תנועה של מחבלים היוצאים מרצועת עזה דרך מנהרות ההברחה שמתחת לציר פילדלפי, עוברים בחצי האי סיני (שם הם זוכים לסיוע מבדואים מקומיים), ואז נכנסים למדינת ישראל דרך קטע מגבול ישראל-מצרים שאין לאורכו גדר. מקור השם בצורת המסלול הדומה ל-ח' שוכבת. ציר זה נחסם במידה רבה באמצעות גדר הגבול ישראל-מצרים שנבנתה ב-2013.
היסטוריה.
בציר ה-ח' משתמשים בעיקר מבריחים בדואים, אך גם פעילי טרור — חלקם נתפסים על ידי יחידת משמר הגבול באזור רמון. ב-29 בינואר 2007 אירע פיגוע ההתאבדות באילת שמבצעו הגיע ליעדו בצורה זו.
במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011) שהתרחשה ב-18 באוגוסט על כביש 12 צפונית לאילת, עלה החשד שהמחבלים חדרו לישראל דרך ציר ה-ח', אם כי בדיעבד התגלה שהמפגעים עצמם היו פעילי הג'יהאד העולמי שבאו ממצרים. הפיגועים הביאו לסגירת הכביש והקמת מחסום הפרדה סביב קטע הכביש הסמוך לאילת, עם כוונה להאריכו לכל אורך הגבול עם מצרים. במקביל, תוגברו הכוחות השומרים על גבול ישראל-מצרים. מערכת הביטחון של ישראל, בראשות צה"ל, פתחה במיזם "שעון חול" לחיזוק ההגנה על הגבול ומניעת הסתננויות של פח"ע, פשע, הברחת סמים, והסתננות מהגרי עבודה מאפריקה.
בסוף פברואר 2012 סוכלו שלושה פיגועי טרור על גבול ישראל-מצרים. בשניים מהניסיונות נמלטו המחבלים המסתננים אחרי שהשאירו בשטח מטעני חבלה, שנוטרלו על ידי יחידת יהל"ם של צה"ל, ובמקרה השלישי נורה אחד המחבלים ומת מפצעיו.
תחת שלטונו של א-סיסי במצרים נהרסו רוב מנהרות ההברחה מעזה לסיני ונבנתה תעלת מים לאורך התוואי ובדצמבר 2013 הושלמה בניית גדר הגבול ישראל-מצרים, מה שהקטין את החשיבות האסטרטגית של ציר ה-ח' עבור ארגוני הטרור כציר חדירה לשטח ישראל.
ב-29 במאי 2018 תקף צה"ל מנהרת טרור של חמאס בדרום רצועת עזה ליד מעבר כרם שלום. המנהרה שנחפרה במתווה ציר ה-ח' עוברת דרך שטח מצרים כ-900 מטר לתוך שטח ישראל.
נפתלי טור-סיני
The Score
תל יזרעאל
תל יזרעאל הוא תל קדום הממוקם בלב עמק יזרעאל, מעט דרומית לעיר עפולה ובסמוך לקיבוץ יזרעאל. התל מזוהה עם העיר המקראית יִזְרְעֶאל, אך הוא סחוף והשרידים בו מועטים. מהתל תצפית אל עמק יזרעאל המזרחי, נחל חרוד הזורם במרכזו, הרי הגלבוע מדרום לו, רמת יששכר וגבעת המורה בצפונו והרי הגלעד במזרח. במרחב התל שוחזר במלואו "גן נבות היזרעאלי" בבוסתן עצי ארץ ישראל
יזרעאל במקורות.
יזרעאל אינה מוזכרת במקורות אכדיים ומצרים קדומים.
האזכור הראשון של העיר במקרא מופיע בספר יהושע בתקופת התנחלות השבטים, והיא נכללה בתחומו של שבט יששכר:
חשוב להבדיל בין העיר יזרעאל שבעמק יזרעאל לבין העיר יזרעאל המקראית שהייתה ממוקמת בנחלת יהודה היא ככל הנראה מוצאה של אחינועם היזרעאלית, אשת דוד.
עדות למעמדה החשוב של העיר היא העובדה כי שאול בחר בעין יזרעאל אשר לרגלי התל, כדי למקם את בסיסו ללחימה בפלשתים:
המקום נזכר גם במעשה המלכתו של איש בושת בן שאול על ידי אבנר בן נר:
מאוחר יותר, גדלה העיר והיא נכללה במחוזו החמישי של שלמה המלך. חשיבותה הכלכלית של העיר עלתה, ככל הנראה עקב סמיכותה לצומת דרכים מרכזי בעת העתיקה, וכתוצאה מכך נקרא העמק כולו על שמה.
בתקופת שושלת אחאב במאה ה-9 לפנה"ס, שכן בתל בית החורף של המלך אחאב, בזמן שבירת הממלכה הייתה בשומרון.
הסיפור במלכים א, כ"א על כרם נבות התקיים לפי דעות חלק מן הפרשנים והחוקרים בסביבות יזרעאל. שם שכן אחד מבתי המלוכה של אחאב (הדעות חלוקות אם מדובר בבית חורף, בית קיץ או שמא בנכס משפחתי מסוג אחר).
בהמשך, כפי שמצוין במקרא, התקיים העיר משפט נבות ובהמשך שם נענשה איזבל.
עוד נזכר כי המלך יורם בא לעיר כדי להירפא, וייתכן כי המקום שימש כאתר הבראה:
העיר חרבה בשנת 722 לפנה"ס בידי שלמנאסר החמישי מלך אשור, אך נבנתה ואוכלסה מחדש בתקופה ההלניסטית.
לאחר התקופה הישראלית.
אוסביוס מקיסריה שחי במאה ה-4 כתב כי הכפר הוא הנודע ביותר בעמק יזרעאל וכי הוא נמצא בין בית שאן ולגיו (באזור מגידו). הנוסע מבורדו עבר במקום בשנת 333 וקרא לתל "סטדלה" - כנראה שיבוש מהשם של עמק יזרעאל (Esderlon). הוא ציין כי התל הוא מקום חנייה הממוקם 10 מיל מלגיו ו-12 מיל מ"סקיתופוליס" היא בית שאן. ואכן נמצאו בדרך אבני מיל אחדות. בנימין מטודלה שביקר במקום בשנת 1170 ומצא בו ישוב קטן ובו יהודי אחד שעסק בצביעה. אשתורי הפרחי אזכר את התל בראשית המאה ה-14, ובמאה ה-17 סיפר הנוסע רוג'ה, כי בתל התגוררו 150 תושבים מקומיים ויהודים, "אשר חיים כמו הערבים על שוד". נוסע אחר שעבר במקום בשנת 1677 ספר על השודדים המכבידים על הנוצרים, ונוסע יהודי בשם רבי רחמים אופלטקה סיפר כי נשדד עת עבר במקום בשנת 1876, אך ניצל מידי השודדים. נוסעים אחרים ציינו את קיומו של בית קשתות בכפר, אשר היה בית השייח' ושימש גם אכסנית דרכים.
בעת החדשה.
ב-1830 יישב אברהים פחה משפחות פלחים מצרים בכפר זירעין שעל התל. כפר זה שלט במלחמת העצמאות על הדרכים באזור. ניסיון ראשון של חטיבת יפתח לכבוש את הכפר נכשל, והמקום היה למוקד קרבות בין כוחות הפלמ"ח לבין צבא ההצלה. רק בניסיון השני, ב-29 במאי 1948, נכבש הכפר על ידי כוחות חטיבת גולני. על התל אנדרטה המנציחה את זכרם של חללי הפלמ"ח. ממערב לתל קמה בסוף 1948 התיישבות של הכשרת הפלמ"ח אשר לחמה בזירעין, וזו הייתה לקיבוץ יזרעאל.
חפירות ארכאולוגיות.
בתל נמצאו חרסים מתקופת הברזל ועד התקופה הערבית ולא נמצאו בה חרסים מלפני תקופת הברזל המזוהה עם ההתנחלות הישראלית.
האתר התגלה באקראי בעת עבודות להקמת מוזיאון לתולדות עמק יזרעאל. בחפירות הארכאולוגיות שנערכו לאחר מכן על ידי חוקרים מאוניברסיטת תל אביב, נחשפו שרידי שני המגדלים המזרחיים ושער העיר הדרומי של מתחם מבוצר מהמאה ה-9 לפנה"ס, שלדעת החוקרים היה בשימושם של מלכי בית עמרי. כמו כן התגלו באתר מערות קבורה מהתקופה הרומית וכנסייה מהתקופה הביזנטית והצלבנית. עוד נמצא בתל ארון קבורה עם עיטורים יהודיים מהמאה ה-3 לפנה"ס, כך שייתכן ששכן במקום יישוב יהודי שלא נזכר במשנה ובתלמוד.
האדם השלישי (סרט)
האדם השלישי (באנגלית: The Third man) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1949 בסוגת הסרט האפל, הנחשב לסרט קלאסי בסוגה זו.
להצלחת הסרט תרמה החבירה החד פעמית בין שלושה יוצרים גדולים, הסופר גרהם גרין, הבמאי קרול ריד והשחקן אורסון ולס. את התסריט לסרט כתב גרין, על-פי נובלה פרי עטו, אך הנובלה פורסמה רק לאחר הפצתו של הסרט.
עלילה.
הסרט מספר על הולי מרטינס, מחבר ספרי מערבונים אמריקאי, בגילומו של ג'וזף קוטן, המגיע לווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה על מנת לפגוש את ידידו הארי ליים, המגולם על ידי אורסון ולס. הוא מוצא את וינה הרוסה בחלקה, מפוצלת לאזורים נפרדים אחת המעצמות המנצחות, ששורר בה מחסור ופורחים בה עסקי השוק השחור.
לסופר מתברר עד מהרה כי חברו, הארי ליים, כבר אינו בין החיים. הוא פוגש באהובתו של הארי ליים, פליטה צ'כית, בגילומה של אלידה ואלי, המתרפקת על זכר אהובה המת.
לסופר מתברר כי במקום מותו של הארי ליים נוכח "אדם שלישי" מסתורי שזהותו אינה ידועה, הדבר מניע את הסופר לחקור על אודות מעשיו של הארי ליים בווינה קודם למותו כביכול מפגיעת משאית. להפתעתו הוא מגלה כי חברו היה סוחר בתרופות פגומות בשוק השחור, דבר שגרם למקרי מוות, והיה מבוקש בשל כך על ידי הכיבוש הבריטי. העלילה מקבלת תפנית דרמטית, כאשר מתברר לסופר כי הארי ליים חי וכי הוא ביים את מותו כדי להתחמק מן הרשויות. הרשויות גם הן עומדות על כך, ומתנהל מרדף אחרי הארי ליים בתעלות הביוב של וינה, שבסופו מוצא ליים את מותו (הפעם סופית). העלילה מסתיימת בקטע ארוך שבו מלווה המצלמה את אלידה ואלי בצאתה מבית הקברות, לאחר קבורת אהובה, כשהיא חולפת על פני הסופר בהליכה איטית, מתעלמת ממנו (כמי שאחראי בעיניה למות אהובה) ונעלמת אט אט ברקע, לצלילי מנגינתו של אנטון קאראס.
אודות.
למרות שסוגת הסרט האפל מתייחדת לסרטים שעלילתם מתרחשת בערים הגדולות של ארצות הברית, ואילו סרט זה מתרחש בווינה, הרי אווירת וינה שלאחר המלחמה, צילומו של הסרט באתרי ההתרחשות של וינה החרבה ולא באולפן, זוויות הצילום וצילומו בשחור-לבן, הביאו לכך שהסרט נחשב לאחד מסרטי המופת של סוגת הסרט האפל.
אחד הדברים שתרמו להצלחתו הרבה של הסרט הוא מנגינת הרקע שלו, בסגנון וינאי, שהולחנה על ידי המלחין אנטון קאראס, אשר נוגנה בכלי המיתר הקורדופוני הציתר, המשמש לנגינת מנגינות עם בארצות הדוברות גרמנית. באמצעות מנגינה זאת נכנס הצופה לאווירתה של וינה. המנגינה הייתה פופולרית מאוד בעולם ובישראל בראשית שנות ה-50.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 1951 בקטגוריה של צילום בשחור-לבן.
ג'ו ורשבה
יוסף (ג'ו) ורשבה (באנגלית: Joseph Wershba; 19 באוגוסט 1920 - 14 במאי 2011) היה עיתונאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי. עבד במשך 50 שנים ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS וזכה בשני פרסי אמי.