רדיו דרום היא תחנת רדיו אזורית, אשר הוקמה ב-1997 ומשדרת לאזור באר שבע, הדרום ועד אזור המרכז.
התחנה מנוהלת על ידי חברת "גלי הדרום" המפעילה בנוסף את תחנות הרדיו "רדיו 101.5FM", ו"רדיו גלי ישראל". ואף בשותפות עם תחנות "רדיו תל אביב", "רדיו חיפה" ורדיו חם אש". מנהלת התחנה היא לילך נגיד.
לוח השידורים של "רדיו דרום" מאופיין בתוכניות אירוח בנושאי אקטואליה מקומית, חדשות, וספורט, דיווחי תנועה, שעשועוני רדיו ומוזיקה.
על פי סקרים חיצוניים ופנימיים רדיו דרום היא התחנה המואזנת ביותר באזור הדרום. ביממה מאזינים לרדיו דרום כ-435,000 מאזינים.
התחנה משודרת בתדר FM, באתר האינטרנט של התחנה, ביישומון התחנה ובטלוויזיה הרב-ערוציות HOT וYES.
לוח השידורים ברדיו דרום: (ימים א'-ה').
תוכנית האקטואליה של התחנה זכתה בכנס העיתונות הארצית בשנת 2010 בתואר "תוכנית האקטואליה של השנה".
שדרנים בתחנה.
שדרני ועובדי הרדיו דרום בעבר: רוני סופר, דני קושמרו, מירן שפילברג, אלמוג בוקר, תומר טל, דביר אסולין, שרון ניסים, דליה נח, שלומי דניאלי, דני קיפר, שמעון אלקבץ, מתן צורי, לי נעים, ליאור אברבוך, חיים זלקאי, פז שורץ, עדי נגר, רז חסון, רונן טל, אמיר בוחבוט, מיטל יסעור, גל גבאי, איתן גור, נעה כץ, מיטל שוייגר, אבי סופר, עידו חכם, יעלה חברוני, רמי טל, שלום בר-אבי, עידו מרידור, הדר מרקס.
מחלקת הספורט בעבר: מירן שפילברג, משה ניר, שלומי דניאלי, שי מלול, ליאן וילדאו ירון קדוש ושרון ניסים.
שדרנים בהווה: אמנון סופר ודוד יוסוב - מגישים ראשיים של התוכנית "בוקר טוב דרום", יורם סוויסה מגיש את התוכנית "בחצי היורם" בכל יום, כפיר ולדמן מגיש את התכנית "באים בטוב", חיה גולן מגישה בכל יום שישי את תוכנית הד"שים וההפתעות "חיה בסבבה" ומנכ"ל התחנה בעבר, איציק כלפי ודוד יוסוב מגישים את תוכנית הספורט היומית דוד יוסוב מגיש תוכנית שבועית בכל שישי בבוקר.
עוד משדרני רדיו דרום 95.8/97FM: יניב כהן, נועם פתחי ויותם זמרי ("פתחי וזמרי בעם"), אמירה בוזגלו ("באה בטוב"),עורך ראשי אסף ועקנין. מינו בר, פאני עייני, נוגה זייבל, אסי רובין, ראם כהן, חיים טרבלסי, שגיא בשן, אורי בינדר, ירמי רייך, אורן כהן, אביעד חודאדי, אפרת אלחדד.
רדיו 101.5 FM.
באפריל 2005 קיבלה רדיו דרום מהרשות השנייה תדר נוסף, 101.5 FM, לשידור ממוקד של חדשות ותכנים מקומיים בשילוב מוזיקה ישראלית באזור אשדוד, אשקלון והסביבה. בנוסף, מתבצע שידור בסינדיקציה (שידור משותף) עם רדיו דרום מספר שעות ביום.
שדרנים בתחנת רדיו 101.5 FM לאורך השנים: אברי סבהט, מינו בר, נוגה זייבל, ראם כהן, חיים סוזנה, חיים טרבלסי, ארז בן שמעון, דניאל מקדאואל, רפי דיבונו, הרב יעקב אביטן, אורי קריספין, בן אקריש, אביעד חודאדי, אפרת אלחדד, אסי רובין, אמנון סופר, מנדי ריזל.
פוסה
פוֹסָה (שם מדעי: "Cryptoprocta ferox") היא מין של טורף ממשפחת טורפי מדגסקר ("Eupleridae"), אשר אנדמי למדגסקר. לפוסה מאפיינים חיצוניים הדומים למשפחות החתוליים, הנמייתיים והגחניים, מה שגרם למחלוקות ושינויים רבים בסיווגה המדעי. צבע פרוותה הוא חום-אדמדם עד כתמתם בהיר, גפיה שריריות וזנבה ארוך כמעט כמחצית גופה. היא ניזונה בעיקר מטרום קופים, וכן מיונקים קטנים, מזוחלים, מעופות, מחרקים, מדו-חיים ואף מצמחים. היא מצטיינת בתנועה על עצים, ופעילה הן במשך היום והן במשך הליל.
מקור השם.
שם הסוג "Cryptoprocta" מתייחס לאופן בו פי הטבעת של החיה מוסתר על ידי כיס עור באותו אזור, ומגיע מהמילים היווניות העתיקות "crypto" ("נסתר") ו-"procta" ("פי הטבעת"). שם המין "ferox" הוא שם תואר לטינית שמשמעותה "עז" או "פראי". שמו הנפוץ "פוסה" מקורו בשפה האוסטרונזית – מלגשית המילה דומה למילה ""posa" ("חתול") מהשפה אוסטרונזית אחרת, איבאנית, ושתי המילים ככל הנראה משפות פידג'ין בשנות המאה ה-16. עם זאת, השערה אטימולוגית אחרת רואה כמקור את המילה המלאית "pusa" (השם המקומי של הסמור המלאי, "Mustela nudipes").
טקסונומיה.
הפוסה היא מין טורף יחיד בסוג פוסה, וחברה במשפחה טורפי מדגסקר ובתת-הסדרה דמויי חתול.
הפוסה תוארה באופן רשמי על ידי הזואולוג האנגלי אדוארד טרנר בנט (Edward Turner Bennett) שהתבסס על ממצא ממדגסקר שנשלח על ידי הבוטניסט האירי צ'ארלס טלפייר בשנת 1833. כיוון שלפוסה מאפיינים משותפים עם הגחניים, הנמייתיים, והחתוליים, הסיווג שלה היה שנוי במחלוקת.
בתחילה, בנט הכליל את הפוסה כסוג במשפחת הגחניים, סיווג שהיה מקובל זמן רב בקרב הטקסונומים. לאחר מכן, תכונותיה החתוליות, כמו קופסית מוח קומפקטית, ארובות עיניים גדולות, טפרים נשלפים למחצה ושיניים המותאמות לציד הובילו טקסונומים אחדים לשייכה תחת משפחת החתוליים. בנוסף לכך, בשנת 1939 המדענים ויליאם קינג גרגורי ומילו הלמן קבעו כי הפוסה נכללת בתת-משפחה "Cryptoproctinae", אולם בשנת 1945 הפליאונטולוג ג'ורג' גיילורד סימפסון החזירה למשפחת הגחניים תוך שהוא שומר על שייכותה לתת המשפחה הנ"ל.
בשנת 1993, החוקרים Géraldine Veron ו-François Catzeflis פרסמו מחקר על הדנ"א של הפוסה שהציע כי היא קרובה יותר לנמייתיים מאשר לחתוליים או לגחניים. עם זאת, מחקר מורפולוגי של Veron שנערך בשנת 1995 קישר את הפוסה בחזרה אל החתוליים.
בשנת 2003, מחקר פילוגנטי שנערך על ידי Anne Yoder ואחרים הראה כי כל הטורפים המקומיים של מדגסקר חולקים אב קדמון משותף (מה שאומר כי הם יוצרים ענף, והם מונופילטיים), וכי הקרובים ביותר אליהם הם הנמיתיים האסייאתים והאפריקניים. כדי לשקף את הקשר בין חברי קבוצת הטורפים ממדגסקר, כולם הוכנסו למשפחה הנקראת טורפי מדגסקר ("Eupleridae"). במשפחה זו, הפוסה, יחד עם הפלאנוק ("Eupleres goudotii") וזבד מלגשי ("Fossa fossana"), נכללת בתת-המשפחה "Euplerinae".
קרובה נכחדת של הפוסה, הפוסה הענקית ("Cryptoprocta spelea"), תוארה לראשונה בשנת 1902 בהתבסס על שרידי תת-מאובן, והופרדה מהפוסה בשנת 1935. היא הייתה גדולה מהפוסה (משקלה היה כמעט וכפול), אך חוץ מכך היו מאפייניה דומים. במדגסקר, האנשים מבדילים בין שני "זנים" של הפוסה: הזן הגדול "fosa mainty" (תרגום: "פוסה שחורה") והזן הקטן יותר "fosa mena" (תרגום: "פוסה אדמונית") – דווח על קיומה של גרסה לבנה של הפוסה בדרום-מערב האי, אך אין הם מבדילים אותה לזן נפרד. אין זה ברור אם אלו סיפורי פולקלור או שונות אישית הנובעת מדו-צורתיות זוויגית, גיל, מקרי מלניזם או לאוציזם או שאכן קיים יותר ממין אחד של הפוסה.
מאפיינים גופניים.
הפוסה מזכירה גרסה קטנה של פומה, עם גוף דק-גזרה אך חסון, גפיים שריריות וזנב שארוך כמעט כמו שאר הגוף. ראשה מזכיר ראש נמייה וארוך יחסית משל החתוליים, חוטמה רחב וקצר, אוזניה גדולות ועגולות ושפמה ארוך, אפילו יותר מראשה. עיניה החומות ניחנות באישונים בצורת קווים צרים; אלו, משקפות אור, כמו אצל טורפים רבים שצדים בשעת הליל (אצל הפוסה האור מוחזר בגוון כתום). חושיה של הפוסה מחודדים: היא רואה היטב, מריחה היטב ושומעת היטב. יש לה פרווה קצרה, צפופה יחסית ובעלת מרקם בצבע אחיד וללא צורות כלשהן. צבעה של הפרווה הוא בדרך כלל חום-אדמדם בחלק העליון ובצבע שמנת כהה בחלק התחתון. בעונת הייחום, צבע הפרווה באזור הבטן עלול להשתנות לגווני כתום כתוצאה מהפרשת חומר אדמדם מבלוטות בחזה, אך תופעה זו לא נצפתה באופן עקבי על ידי כל החוקרים.
חלק מאיבריה הותאמו על ידי האבולוציה לטיפוס על עצים, לדוגמה: זנבה מסייע בשמירת שיווי המשקל, וטפריה הנשלפים למחצה (הם אינם מוחבאים בנדני עור כמו אצל החתוליים) משמשים אותה לאחיזה בענפים. בנוסף, תנועתה הותאמה למחצה להליכה על כף הרגל (plantigrade) כשהיא נמצאת על העצים, ובזמן תנועתה על הקרקע היא הולכת על האצבעות (הולכי על אצבע; digitigrade; ראו גם תנועת בעלי חיים ביבשה, פסקת "מבנה הרגל וכף הרגל"). תחתית כף רגלה מכוסה ברפידות חזקות, וקרסוליה גמישים מאוד, מה שמאפשר לה לאחוז ביעילות בענפי ובגזעי העצים בעת הליכתה עליהם, טיפוס וירידה מהם וקפיצה מעץ אחד לשני (פוסות צעירות בשבייה נצפו מתנדנדות מחבלים מסוקסים כשהן תלויות בהיפוך בעזרת רגליהן האחוריות).
לפוסה יש בלוטות ריח אחדות (אלו מפותחות פחות אצל הנקבות): בדומה לנמייתיים, יש לה בלוטת עור הנמצאת במין כיס או שק המקיף את פי הטבעת, אין לה בלוטות בכיס האשכים, ויש בלוטות אחרות ליד איברי המין (הבלוטה הזכרית מפרישה ריח חריף).
קיימת שונות בין פרטים באזורים מסוימים: בצפון ומזרח מדגסקר מצויים פרטים קטנים יותר, בעוד שבמערב ובדרום מתגוררים פרטים גדולים יותר. כמו כן, דווח על קיומם של פרטים גדולים במיוחד – כאלו השוקלים עד 20 קילוגרמים – אך האמינות של דיווחים אלו מוטלת בספק. מחלות בקרב פרטים בשבי נדירות.
איברי מין חיצוניים.