בעניין הראשון, ייצוג אנשי ימין וכתות, נזקפו לחובתו של ליין העובדות כי יצג את ג'יימס ארל ריי רוצחו של מרטין לותר קינג בפני ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות. כמו כן כי היה עורך דינו של ג'ים ג'ונס, שעמד בראש כת מקדש העם בגיאנה, ערב טבח ג'ונסטאון ב-18 בנובמבר 1978, בו מצאו מותם 909 מחסידי הכת, לרבות ילדים ותינוקות, באירוע מחריד שהיה ספק התאבדות המונית ספק רצח המוני. ליין היה במקום האירוע והצליח להחלץ ממנו זמן קצר פני הטבח. וכך גם על כי יצג ביטאון של קבוצה מן הימין הקיצוני בתביעת דיבה שהוגשה נגדו על ידי א. הווארד האנט, מאנשיו של ריצ'רד ניקסון, על כי פרסם כי האנט היה בין הקושרים בפרשת רצח הנשיא קנדי (פרשה עליה כתב את ספרו "הכחשה לכאורה").
בעניין השני, סתירות ועובדות מסולפות, נמצאו בספרו של ליין פגמים רבים. לדוגמה: ליין חלק על מסקנות הוועדה שלפיהן נורו שלוש יריות מחלון הקומה השישית של מחסן הספרים בדאלאס, אך התעלם מעדותו של צלם עיתונות לפיה ראה קנה רובה מציץ מחלון הקומה השישית ונמשך לאחור לאחר היריה השלישית. ליין הטיל ספק בכך שאוסוואלד ירה למוות בשוטר טיפיט זמן לא רב לאחר ההתנקשות בנשיא, והתעלם מעדותן של שלוש עדות שראו את אוסוואלד מרוקן את מחסנית אקדחו, בזירת הרצח, מיד לאחר שהשוטר נורה, ומעדותו של עד שראה את אוסוואלד נמלט מזירת הרצח. ליין טען כי איש מן ממומחי הצליפה של ועדת וורן לא הצליח לירות שלוש יריות באותו הרצף בו נורו יריותיו של אוסוואלד לפי דו"ח הוועדה, בעוד שבדו"ח נאמר כי המומחים הצליחו פעמיים לפגוע בראשה של בובת אדם שהוסעה על גבי כלי רכב במהירות ובמרחק מן החלון, הזהים לאלו של מכונית נשיא בעת ההתנקשות. הספר עורר טענות בשל דוגמאות רבות ממין זה.
טענה שהועלתה נגד ליין, שלא נמצא לה בסיס והוכחשה על ידו, וככל הנראה אינה אמיתית, היא כי הק.ג.ב. מימן חלק ממחקרו של ליין.
מבקריו של ליין טענו כי ספריו כי הוא מבטא בספריו גישה פראנואידית וכי הם כתובים כספרי מתח וריגול מן התרבות הפופולרית.
פעילותו נגד מלחמת וייטנאם ולמען זכויות האדם.
בשנות השבעים היה ליין מבין הפעילים נגד מלחמת וייטנאם ובארגונים שאספו ראיות על ביצוע פשעי מלחמה על ידי חיילים אמריקאים בווייטנאם במהלך המלחמה. הוא השתתף לצדה של שחקנית הקולנוע ג'יין פונדה בעצרות נגד המלחמה ובאיסוף תרומות לאגודות שהתנגדו לה. הוא ראיין חיילים אמריקאים שהעידו בפניו על ביצוע פשעי מלחמה וקיבץ את עדויותיהם לספר "שיחות עם אמריקאים - עדות מפי 32 ותיקי וייטנאם" שפרסם בשנת 1970.
ב-25 באוקטובר 1967 נמצאו בעיר ארקאדיה במדינת פלורידה גופותיהם של שבעה ילדים שנרצחו באמצעות הרעל פרתיון. אביהם, פועל שחור עור בשם ג'יימס ג'וסף ריצ'רדסון, נחשד בביצוע הרצח, הועמד לדיו ונידון למוות. מארק ליין חקר את המקרה לפרטיו ופרסם את תוצאות חקירתו בספרו "ארקאדיה" שיצא לאור בשנת 1980. בספרו טען ליין כי האב היה חף מפשע וכי הועמד לדין כתוצאה מפעולות בלתי חוקיות של רשויות החוק. אף על פי שליין לא יצג את ריצ'רדסון במשפטו, הוא הגיש, בהסתמך על ממצאיו בספרו, בקשה לשלטונות פלורידה לבחון מחדש את המקרה. בקשתו נענתה, ובעוד ריצ'רדסון ממתין שנים רבות לביצוע גזר הדין, מינה מושל פלורידה תובעת מיוחדת לחקור את הפרשה. החוקרת מצאה כי נגרם לריצ'רדסון עיוות דין, ולכן בוטלו ההאשמות נגדו והוא שוחרר לחופשי בשנת 1989. לימים בהיותה בבית אבות הודתה שכנתו של ריצ'רדסון, שהייתה שמרטפית של הילדים ביום ביצוע הרציחות, כי היא זו שהרעילה את הילדים. מפאת זקנתה והספק בצלילות דעתה היא לא הועמדה לדין.
חרף גילו המשיך ליין להיות עורך דין פעיל. הוא התגורר במדינת וירג'יניה וערך הרצאות בענייני זכויות האדם. ב-10 במאי 2016 נפטר ליין מהתקף לב.
הליגה הגרמנית
רינת שחם
רינת שחם (נולדה ב-1980) היא זמרת מצו-סופרן ילידת ישראל, מופיעה באופרה, בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם.
חייה.
רינת שחם נולדה בקריית ביאליק. השלימה לימודיה בפיתוח קול במכון קרטיס למוזיקה. התפקיד הראשון שלה על במת "פילדלפיה אופרה קומפני" היה צרלינה בדון ג'ובאני מאת מוצרט. מאז רינת שחם שרה תפקידים ראשיים עם האופרה של ניו יורק, בית האופרה המלכותי בלונדון, פסטיבל אקס-אן-פרובנס, פסטיבל גליינדבורן, האופרה של ברלין, וינה, רומא, סידני, טוקיו, ועוד.
שחם הופיעה עם תזמורות סימפוניות, ביניהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של שיקגו, הפילהרמונית של ניו יורק, הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת של ולנסיה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת של סיאטל, ותזמורת מינסוטה. היא שרה תחת שרביטיהם של כמה מגדולי המנצחים בימינו, ביניהם סייג'י אוזאווה, סיימון ראטל, אנדרה פרווין, כריסטוף אשנבאך, ליאונרד סלטקין, דניאל בארנבוים, סימון יאנג, אנטוניו פאפאנו, ויליאם כריסטי, דייוויד רוברטסון, סר מארק אלדר, דן אטינגר, וכריסטיאן תילמן.
בין תפקידיה הרבים של רינת שחם תפקידה המפורסם ביותר– כרמן של ביזה, אותו שרה ברחבי העולם בעשרות הפקות שונות. כמו כן שרה שרלוט ב"וורתר" של מאסנה, דורבלה ב"כך עושות כולן" של מוצרט, מליסנד ב"פליאס ומליסנד" של דביסי, כרובינו בנישואי פיגארו וצרלינה ודונה אלוירה ב"דון ג'ובאני" של מוצרט, רוזינה ב"ספר מסביליה" של רוסיני,בלאנש ב"דיאלוגים של הכרמליטיות" מאת פולנק, סונדריון (סינדרלה) מאת מאסנה, אוטביה (הכתרתה של פופאה מאת מונטורדי), ויודית (טירתו של כחול הזקן– ברטוק).
רינת שחם, שהגיעה למקום הראשון בתחרויות ווקאליות רבות, והייתה ממקבלי מלגת קרן אמריקה ישראל, החלה את לימודיה לפיתוח הקול עם דוקי עצמון כשהייתה תלמידה בבית הספר לאומנויות ויצו חיפה. מאוחר יותר עבדה עם מרילין הורן באקדמיה למוזיקה של המערב בסנטה ברברה ועם הסופראנו רנאטה סקוטו. מוריה בשנות לימודיה בארצות הברית היו, בין השאר, אדוארד זמברה וקטרין גרין.
רינת שחם הקליטה קטעים מאופרות של ז'אן-בטיסט לולי לאראטו ודויטשה גראמופון עם כריסטי, ואת "הילד והקסמים" של ראוול עם פרווין. תקליטור הסולו של רינת שחם, שירים של ג'ורג' גרשווין והנרי פרסל, "פנטזיה בנוסח בלו עם אש ואפר", יצא בחברת ATMA קלאסיק וכמו כן באותה חברה גם תקליטור סולו עם מוזיקה מאת בנדטו מרצ׳לו עם להקת פואוקו א צ׳נרה. שחם הופיעה לראשונה בסרט עלילתי כ"זמרת הג'אז" בסרטו של אישטוואן סאבו משנת 2001, Taking Sides עם הארווי קייטל. היא מופיעה גם ככרובינו על הווידאו של בית האופרה המלכותי לונדון (נישואי פיגארו) ועל וידאו בכיכובה ככרמן, בהוצאת אופרה אוסטרליה.
שחם סיימה לימודי תואר ראשון ושני במוזיקה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה. היא נשואה לויולן ומפיק הסרטים פיטר באקנל והיא אחותו הצעירה של הכנר חגי שחם.
טרויוקי אוקאזקי
טֶרוּיוּקִי אוֹקָאזַקִי (ביפנית: 岡崎 照幸; 22 ביוני 1931 – 21 באפריל 2020) היה מאמן קראטה יפני בשיטת שוטוקאן בעל דרגה דאן 10, מייסד, יושב ראש ומאמן ראשי בפדרציית שוטוקאן קראטה הבינלאומית (ISKF).
ביוגרפיה.
אוקאזקי נולד באזור פוקואוקה שביפן. כאיש צעיר התאמן בג'ודו, קנדו ואייקידו. בגיל 16, בשנת 1948, נרשם לאוניברסיטת טאקושוקו ושם החל באימוני הקראטה שלו. אוקאזקי התאמן בעיקר תחת ג'יצין פונאקושי (מייסד השוטוקאן) כמו גם תחת מאסאטוקי נקאיאמה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1953 והתמנה מיד למאמן נבחרת האוניברסיטה. ב-1955 מונה למנהל תוכנית האימונים למאמנים. בין הראשונים לסיים את הקורס ניתן למנות את טקיוקי מיקמי, הירוקזו קנאזאווה ואיג'י טאקורה. ב-1961 נסע לארצות הברית כדי להפיץ את אמנות השוטוקאן בעולם. בתחילה התכוון להישאר שם כחצי שנה, אך מאחר שפתח דוג'ו בפילדלפיה שבפנסילבניה, החליט להישאר שם לצמיתות. אוקאזקי ייסד את ה-ISKF בשנת 1977.
יחד עם גיצ'ין פונאקושי ומאסאטוקי נקאיאמה ייסד אוקאזקי את תוכנית האימונים למאמנים של JKA. כמו כן פרסם ספר בשם "שלמות האופי" על חוויותיו.
נפטר ב-21 באפריל 2020 כתוצאה מסיבוכים של מחלת נגיף קורונה 2019.
ארבע כנפות
זיגים
הזיגים (ביוונית: Ζυγοί; ברוסית: Зихи) היו עם צ'רקסי עתיק אשר התגורר בעת העתיקה לאורך חופו הצפון-מזרחי של הים השחור. ארצם של הזיגים נקראה זיקס והשתרעה במורדות הצפוניים של הקווקז, מזרחית להר אלברוס. סטראבון תיארם בחיבורו גאוגרפיקה, כשבטים אשר חיו מצפון לקולכיס:
ויליאם סמית (William Smith) בן המאה ה-19 ציין כי הזיגים היו בחלקם רועים נוודים ובחלקם פורעי חוק ושודדי ים, ואלה האחרונים שטו בספינות אשר התאימו למטרה זו.
מבצע שמואל
מבצע שמואל היה פעולה צבאית במלחמת העצמאות שמטרתה הייתה תקיפת אוטובוס נוסעים בכביש רמאללה - לטרון, כתגובה להתקפות שנערכו על אוטובוסים יהודים. המבצע נכשל ועלה בחייהם של 16 לוחמים.
רקע היסטורי.
מושב עטרות היה ליד שדה תעופה בריטי (קלנדיה), 11 ק"מ צפונית לירושלים. הוא היה מבודד ומוקף בכפרים ערביים. הערבים התנכלו לכלי הרכב היהודים בכביש המוביל למושב בהתקפות והנחות מוקשים, במטרה לשבש את החיים בשני היישובים היחידים שהיו אז מצפון לירושלים, עטרות ונווה יעקב.
ב-21 בדצמבר 1947 יצאה יחידה צבאית של גדוד מוריה מחטיבת עציוני מעטרות ופגעה באוטובוס ערבי על כביש רמאללה - לטרון. בפעולה נהרגו ארבעה ערבים. בעקבות פעולה זו הגיעו אנשי עבד אל-קאדר אל-חוסייני ומתנדבים עיראקים והשתכנו בכפרי הסביבה.