בסדרת האנימה שלושת המוסקטרים, לרושפור יש צלקת במצח ולא בלחי. לאורך הסדרה, דמותו מכונה לעיתים קרובות "שפם שחור".
לעומת זאת כשהדמות גולמה בד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים ובגרסה הרוסית משנת 2013, "שלושת המוסקטרים", רושפור מופיע ללא רטייה על עינו ובגרסה הסובייטית אף ללא צלקת על לחיו.
ארש
אלכס ארש לבאף (בפרסית: آرش لباف; נולד ב-23 באפריל 1977) הוא זמר, בדרן ומפיק איראני-שוודי.
ביוגרפיה.
ארש נולד בעיר טהראן לאם משיראז ואב מאספהאן וסבא רבא מאזרבייג'ן האיראנית. בגיל עשר משפחתו היגרה לשוודיה שם הוא מתגורר עד היום.
אלבומים.
ארש הוציא שלושה אלבומים. את אלבום הבכורה שלו הוציא ארש בשנת 2005 תחת השם ארש, האלבום הכיל את שני הלהיטים "בורו בורו" ( "Boro Boro") ו"פיתוי" ("Temptation") וזכו להצלחה גדולה בכל רחבי אירופה, בדרום-מזרח אירופה, אסיה והמזרח התיכון, כולל ישראל. שירו "בורו בורו" אף הופיע בסרט הבוליוודי בלופמאסטר. את האלבום השני שלו הוציא בשנת 2008 תחת השם דוניה (עולם), ואת האלבום השלישי "סופרמן" הוציא בשנת 2014.
השתתפות באירוויזיון 2009.
בשנת 2009 נבחר ארש לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2009 עם השיר "Always" בדואט יחד עם הזמרת איסל תימורזאדה , השיר זכה במקום השלישי.
הגביע הקזחי
הגביע הקזחי הוא התחרות בשיטת גביע העיקרית בכדורגל הקזחי, הוא מנוהל על ידי פדרציית הכדורגל של קזחסטן.
הטורניר נוסד בשנת 1936 כתחרות למועדונים מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית והחל משנת 1992, לאחר הפיכת קזחסטן למדינה עצמאית, הוא מהווה תחרות לאומית.
שיאנית הזכיות בטורניר היא קאיראט אלמטי, שזכתה בו תשעה פעמים (עדכני ל-2019).
משחקי הגמרים.
הערות:
הסופר קאפ הקזחי
הסופר קאפ הקזחי (בקזחית: Қазақстан Суперкубогы) הוא תחרות כדורגל שנתית הנערכת בכל קיץ לפני פתיחת עונת הכדורגל הקזחית. התחרות מפגישה בין אלופת קזחסטן והזוכה בגביע הקזחי וההכרעה נקבעת במשחק אחד. במקרה של זכייה בדאבל, המשתתפת השנייה תהיה סגנית אלופת הליגה.
מהדורת הפתיחה של הגביע נערכה בשנת 2008.
אתרוגי קורפו
אזאר נפיסי
אזאר נפיסי (בפרסית: آذر نفیسی; נולדה ב-1 בדצמבר 1955) היא סופרת איראנית ופרופסורית לספרות אנגלית. משנת 1997 גרה בארצות הברית. היא מוכרת בעיקר הודות לספריה: "לקרוא את לוליטה בטהרן" ו"דברים שלא סיפרתי" שנהיו לרבי מכר.
ביוגרפיה.
נפיסי נולדה בטהראן לאמה נזהת נפיסי, צאצאית למשפחת המלוכה הקאג'ארית, ואביה אחמד נפיסי, שהיה ראש עירית טהראן בין השנים 1961–1963. נפיסי התחנכה בשווייץ והוציאה את תואר הדוקטורט בארצות הברית מאוניברסיטת אוקלהומה . בתום המהפכה חזרה בשנת 1979 נפיסי לאיראן והחלה ללמד ספרות אנגלית באוניברסיטת טהראן אך לאור הגבלות הממשל על לימודי הספרות החליטה להפסיק ללמד באוניברסיטה.
חיבורים.
בשנת 1997 עברה נפיסי לארצות הברית שם הוציאה לאור בשנת 2003 את ספרה "לקרוא את לוליטה בטהרן". בה היא מתארת את חוויותיה כאישה חילונית באיראן שלאחר המהפכה, בספר היא מכריזה: "אני עזבתי את איראן, אך איראן לא תעזוב אותי". בשנת 2008 הוציאה את ספרה "דברים שלא סיפרתי". בשנת 2014 הוציאה לאור את הספר "רפובליקת הדמיון".
נובחנית
נובחנית, מרמיטה נובחנית או נובחנית כלבית (שם מדעי: "Cynomys") היא מכרסם מצוי בערבות העשב של צפון אמריקה. הנובחנית היא אחד מסנאיי הקרקע, ומצויה בארצות הברית (בעיקר ממערב לנהר המיסיסיפי), בקנדה ובמקסיקו (בעיקר בצפון המדינה).
מיון.
קיימים חמישה מיני נובחנית:
מקור השם.
שמה של הנובחנית בעברית (וכן באנגלית, Prairie dog "כלב ערבות") נובע מקריאת האזהרה שלה, אשר מזכירה נביחת כלב. השם באנגלית מוזכר ביומני משלחת לואיס וקלארק כבר בשנת 1804, לפיהם גילתה המשלחת "מושבה של החיה שהצרפתים מכנים "כלב הערבות". בשנת 1806 תיאר אותה לואיס בפירוט רב יותר, והתייחס אליה כ"סנאי נובח".שמה המדעי של הנובחנית, "Cynomys", לקוח מיוונית ומשמעותו "עכבר-כלב".
גודלן הממוצע של הנובחניות הוא בין 30 ל-40 ס"מ (אורך, כולל הזנב הקצר), ומשקלן נע בין 0.5 ל-1.5 קילוגרמים.
מאפיינים והתנהגות.
תזונה.
הנובחניות הן בעיקר אוכלות-צמחים, אם כי לעיתים הן אוכלות חרקים. הן ניזונות בעיקר מעשבים ומזרעים קטנים. בחורף, נקבות בהריון או מניקות צורכות גם שלג, כתוספת מים לתזונתן. כמו כן, הנובחניות אוכלות גם שורשים, זרעים, פירות, וניצני פרחים.
סביבת מחיה ומחילות.
הנובחניות מצויות באזורים הנתונים לתנאי מזג אוויר משתנים וקיצוניים. הטמפרטורות באזורי המחיה שלהן עשויות להגיע ל-38 מעלות צלזיוס בקיץ, ולתנאי קור של מינוס 37 מעלות צלזיוס בחורף. כמו כן קיימים באזורים אלה סיכונים כגון ברד כבד, סערות שלגים, שיטפונות, וכן בצורת ושריפות-עשב. לפיכך, למחילות של הנובחניות קיימת חשיבות רבה בהגנה עליהן ובשמירה על חום גופן. חומן של המחילות נשמר בין 5-10 מעלות צלזיוס בחורף, ובין 15-25 מעלות צלזיוס בקיץ.מערכות המחילות של הנובחניות מנתבות מי גשמים ונגר עילי אל שכבת מי התהום, מה שמונע סחף קרקעות ואובדן מים, ואף תורם לערבול חומרי הקרקע. מחקרים הראו כי עשבים אשר גדלים מעל לשטח בו פועלות נובחניות הם בעלי מאפיינים תזונתיים המועדפים על אוכלי עשב גדולים כגון ביזונים ואיילים.
המחילות הן באורך של 5-10 מטרים, ומגיעות לעומק של 2-3 מטרים. לכל מחילה קיימות מספר כניסות. לחלק מהכניסות שוליים מוגבהים והן משמשות לצורכי תצפית מפני טורפים. כשהן מתחבאות מפני טורפים הנובחניות משתמשות בחללים עמוקים פחות במחילה, בעוד שחללים המשמשים לגידול צאצאים נוטים להיות עמוקים יותר, כ-2 או 3 מטרים מתחת לפני הקרקע. הנקבות מגדלות את הצאצאים, מרפדות את חללי הגידול בקש ושומרות על האזורים העמוקים של המחילה, והזכרים עומדים על המשמר מפני טורפים.
מושבת נובחניות עשויה לכלול כ-15 עד 26 משפחות. רוב המשפחות מורכבות מזכר בוגר אחד, שתיים עד שלוש נקבות בוגרות, וממספר זכרים ונקבות צעירים. הנקבות נשארות בקבוצת האם שלהן כל ימי חייהן, ולפיכך מהוות את מוקד היציבות של המשפחה. הזכרים עוזבים בבגרותם את הקבוצה ומזדווגים בקבוצות אחרות.
קריאות אזהרה מפני טורפים.
הנובחניות מותאמות היטב להתמודדות עם טורפים. כשזקיף נובחנית מזהה טורף הוא מזהיר את שאר הנובחניות באמצעות קריאה צורמת. הנובחניות משתמשות במערכת תקשורת קולית מורכבת כדי להבחין בין סוגים מסוימים של טורפים. אף יש הטוענים כי קריאות הנובחנית עשויות להעיד על סוג הטורף, גודלו, ומהירותו, וכן כי ישנן גם קריאות שמשמשות לתיאור סכנות אחרות שאינן טורפים.
הבולטת ביותר, אולי, מבין קריאות הנובחנית היא הקריאה הטריטוריאלית של הזכר (בנובחנית שחורת-זנב), במהלכה הוא מותח את גופו ומניף את כפותיו הקדמיות באוויר תוך השמעת הקריאה. כאשר אחד עושה זאת, זה גורם לפרטים אחרים בסביבה לעשות כמותו.
חשיבות כמין-מפתח.
הנובחנית נחשבת למין מפתח על ידי אקולוגים. היא הטרף העיקרי של מגוון טורפים בערבות כגון חמוס שחור-רגל, שועל קיט, עיט זהוב, גירית אמריקאית, ועקב פרוגינוס. מינים אחרים, כגון חופמי ההרים וכוס המחילות, משתמשים במאורות הנובחנית כאתרי קינון. וכאמור, מינים שונים של אוכלי עשב הראו העדפה למרעה שצמח בשטח המחיה של הנובחניות. עם זאת, רבים עדיין רואים בנובחניות מין מזיק, בשל נטייתם לפגוע בגידולים חקלאיים בשטח המחיה שלהן.
לנובחניות ישנה נטייה לחלות במגפת הדבר, ומושבות רבות בטבע נמחו בשל מגפה זו. כמו כן, בשנת 2002 נמצאה קבוצה גדולה של נובחניות בטקסס שלקו בטולרמיה.
מוסטאי כרים
מוסטפא ספה אולי כרימוב (בבשקירית: Мостафа Сафа улы Кәримов; ברוסית: Мустафа́ Са́фич Кари́мов; 1919–2005), ידוע בעיקר בשם העט המקוצר מוסטאי כרים – סופר בשקירי סובייטי. זכה בפרסים ותוארי כבוד רבים, בהם המשורר העממי של הרפובליקה הסובייטית האוטונומית הבשקירית (1963), פרס ברית המועצות (1972), גיבור העמל הסוציאליסטי (1979), פרס לנין (1984). חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מ־1944.
ביוגרפיה.
נולד ב־20 באוקטובר 1919 בכפר קליאשבו ליד צ'ישמי במחוז אופה (לימים בשקורטוסטן) במשפחת איכרים.
ב־1941 סיים את המכון הבשקירי לחינוך (לימים האוניברסיטה הבשקירית הממלכתית) בפקולטה ללשון וספרות. לאחר סיום הלימודים גויס לצבא האדום ונשלח לבית הספר לתקשורת במורום. במאי 1942, בדרגת סגן משנה נשלח להיות קצין תקשורת בחיל התותחנים. באוגוסט 1942 נפצע קשה והחלים חצי שנה בבתי חולים. לאחר ההחלמה שב לחזית בתפקיד כתב של עיתונים צבאיים בשפה הטטרית (הקרובה לבשקירית) "למען כבוד המולדת" (Ватан намусы өчен) ו"החייל הסובייטי" (Совет сугышчысы). ב־1944, בדרגת סגן, קיבל את עיטור מלחמת המולדת.
כרים התחיל לכתוב באמצע שנות השלושים. ספרו הראשון "המחלקה יצאה לדרך" (Отряд ҡуҙғалды) יצא לאור ב־1938. הוציא במהלך חייו יותר ממאה ספרי שירה ופרוזה, ויותר מעשר יצירות דרמטיות.
חבר אגודת הסופרים של ברית המועצות מ־1940.
מ־1951 עד 1962 כרים היה יושב ראש אגודת הסופרים של הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הבשקירית, מ־1962 עד 1984 – מזכיר אגודת הסופרים של הרפובליקה הסובייטית הרוסית. היה פעיל גם בחיים הציבוריים – השתתף בוועידות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מ־1955 עד 1980 היה חבר המועצה העליונה של הרפובליקה הסובייטית הרוסית, חבר המועצה העליונה של הרפובליקה הסובייטית הרוסית. המשיך את הפעילות הציבורית גם לאחר קריסת ברית המועצות ב־1991 ושימש יועץ לנשיא בשקורטוסטן.