במהלך הקריירה שלו ב-NBA הציג קוזי תערובת מרשימה ביותר של שליטה בכדור ויכולות מסירה נדירות, כשבתוך כך הוא זוכה שמונה פעמים ברציפות בתואר מלך האסיסטים של הליגה.
לאחר פרישתו אימן את סינסינטי רויאלס מספר עונות ואף שיחק בשורותיהם (בגיל 41). לאחר מכן הוא שידר את משחקי הסלטיקס ובשנת 1971 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הסלטיקס העניקו לו את הכבוד של תליית גופייתו, מספר 14, על תקרת הבוסטון גארדן.
קוזי הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד אשר נבחרו לרשימת 50 השחקנים הגדולים של ליגת ה-NBA לרגל חגיגות 25 שנה לליגה, לכבוד חגיגות ה-35 שנה, ולחגיגות היובל של הליגה. בשנת 2014 בחר בו הארץ לשחקן הכדורסל הלבן הרביעי הטוב ביותר אי פעם. ב-2019 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא דונלד טראמפ.
ילדות וקריירה מוקדמת.
קוזי נולד בניו יורק, למשפחה ממוצא צרפתי. בשנותיו הראשונות דיבר רק צרפתית, ואנגלית החל לדבר רק בבית הספר היסודי. אחותו מתה מדלקת ריאות בגיל צעיר. בגילאים צעירים הוא הרבה לשחק סטיקבול (משחק הדומה דמיון רב לבייסבול) ואל הכדורסל נחשף רק בגיל 13 לערך, והתמכרותו למשחק הייתה מיידית. הצלחתו ככדורסלן, לעומת זאת, לא הייתה מיידית - הוא נופה מספר פעמים מנבחרות בית הספר. באותה תקופה שבר את ידו הימנית, ובתקופה שחלפה עד שהחלימה ידו, הוא הפך לבעל שליטה שווה בשתי הידיים. בשנתו האחרונה בתיכון, הוא הפך לקלע המצטיין בניו יורק. בתקופה זו החל לחשוב על לימודים ומשחק בקולג', לאחר שקודם לכן פסל את העניין מחמת יכולות למידה נמוכה שאפיינו אותו.
הוא הצטרף לבוסטון קולג' ולבסוף החליט ללמוד באוניברסיטת הצלב הקדוש שבמסצ'וסטס. בשנתו הראשונה באוניברסיטה הוא מיעט לשחק. באותה תקופה התעמת קוזי עם מאמנו באוניברסיטה, על רקע סגנון המשחק שהפגין קוזי, סגנון אטרקטיבי ויצירתי, השונה מאוד מהסגנון שנהוג היה לשחק באותה התקופה. קבוצתו, עם ג'ו מולאני כאחד משחקניה, סיימה את העונה במאזן של 24 ניצחונות ושלושה הפסדים. הקבוצה העפילה לטורניר ה-NCAA וזכתה באליפות כשקוזי מציג משחק גמר חלש ביותר, עם 2 מ-13 מהשדה וארבע נקודות בלבד. בשובם למסצ'וסטס זכו שחקני הקבוצה לקבלת פנים של כ-10,000 אוהדים.
בעונה שלאחר מכן שוב שיחק קוזי מעט, וביקש העברה לקבוצה אחרת. לבסוף נמלך בדעתו, לאחר שהוברר לו כי החלפת קבוצה עלולה לעלות לו בהפסד של שנת משחק. בסיומה של אותה עונה השתנה גורלו של קוזי. קבוצתו שיחקה בבוסטון גארדן מול קבוצה משיקגו, כשמספר דקות לסיום החל הקהל לשיר: "We want Cousy! We want Cousy". מאמנו נענה לדרישה וקוזי הפגיז 11 נקודות בפרק זמן קצר, כשהוא אף קולע סל של השנייה האחרונה לאחר כדרור מרהיב מאחורי גבו. מכאן דרך גורלו של קוזי והוא הוביל את קבוצתו ל-26 ניצחונות רצופים כשהוא וקבוצתו הופכים בפעם השלישית ברציפות לאול אמריקן.
קריירה מקצוענית.
ב-1950 העמיד עצמו קוזי לבחירה בדראפט, בסיומה של עונה בה הבוסטון סלטיקס השיגו מאזן עלוב של 22 ניצחונות לעומת 46 הפסדים, נתון שהשפיע רבות על כך שהוענקה לקבוצה הזכות לבחירה הראשונה בדראפט. קוזי המקומי היה צפוי להיבחר בבחירה הראשונה, אך המאמן האגדי רד אאורבך העדיף על פניו את הסנטר צ'ארלי שייר, מהלך שגרר ביקורת מצד העיתונות המקומית. כתוצאה מכך, נבחר קוזי על ידי טרייסיטיז בלאקהוקס, בבחירה השלישית. קוזי לא התלהב לשחק עבור ההוקס, ודרש שכר של 10,000 דולר. הבעלים של ההוקס הציע לו 6,000 דולר בלבד. בסופו של דבר מצא עצמו קוזי חותם חוזה לשחק עבור הסלטיקס בעבור שכר של 9,000 דולר.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה השיג קוזי מאזן אישי מרשים של 15.6 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-4.9 אסיסטים למשחק, כשהוא מסייע לסלטיקס לשפר את מאזנם עד כדי 39 ניצחונות ו-30 הפסדים. בעונה הבאה הצטרף לקבוצה ביל שרמן ולצידו של אד מקאולי הוביל קוזי את הקבוצה עם 21.7 נקודות, 6.7 אסיסטים ו-6.4 ריבאונדים למשחק. עם זאת, גם בעונה זו הודחו הסלטיקס מהפלייאוף על ידי ניו יורק ניקס. בעונה הבאה, כשקוזי משפר את הסטטיסטיקה האישית שלו לכדי 7.7 אסיסטים למשחק, הוא זכה בתואר הראשון שלו (מתוך שמונה רצופים) כמלך האסיסטים של הליגה. זאת, בתקופה ששעון 24 השניות טרם נכנס לתוקפו. הסלטיקס הדיחו בעונה זו את הסירקיוס נשיונלס (גלגול מוקדם של פילדלפיה 76'). המשחק השני בסדרה זו הסתיים בתוצאה 105–111 לטובת הסלטיקס לאחר ארבע הארכות, כשקוזי קולע 50 נקודות כולל 30 מ-32 מקו העונשין, מספר שיא של נקודות מהקו עבור שחקן סלטיקס במשחק יחיד, שיא שעודנו שריר וקיים גם כיום. עם זאת, בסיבוב הבא הודחו הסלטיקס שוב על ידי הניקס.
בשלוש השנים הבאות מיצב עצמו קוזי כרכז המוביל של הליגה, כשהוא מציג סגנון משחק וירטואוזי ומלהיב ואף משיג למעלה מ-20 נקודות ושבעה ריבאונדים בממוצע למשחק, מלבד הזכייה השגרתית בתואר מלך האסיסטים של הליגה. סגנון המשחק האטרקטיבי שהפגין משך המונים אל הבוסטון גארדן. גם המאמן רד אאורבך החל לראות בו את עמוד התווך של הקבוצה. הסלטיקס חיזקו עצמם בשני פורוורדים מוכשרים, פרנק רמזי וג'ים לוסקטוף והפכו לקבוצה מוכשרת בהרבה. בשנים אלו עדיין לא הרחיקו הסלטיקס לכת בפלייאוף, כשהודחו על יגי הנשיונלס בראשות דולף שייס. בשלב זה, החלו הסלטיקס לחשוש שיתעייפו מלהשיג את מטרותיהם, אולם אז הגיע לקבוצה שחקן ששינה את פני הדברים.
שושלת האליפויות.
בדראפט של 1956 השיגה הסלטיקס את קיי. סי. ג'ונס, את טום היינסון ומעל לכולם, את הסנטר המעולה ביל ראסל, שסייע יותר מכל להפוך את הסלטיקס לקבוצה אימתנית.
בסיוע המצטרפים החדשים רצו הסלטיקס למאזן של 44 ניצחונות מול 28 הפסדים בעונה הרגילה, כשקוזי קולע 20.6 נקודות, קוטף 4.8 ריבאונדים ומוסר 7.5 אסיסטים בממוצע למשחק, כשבתוך כך הוא משיג את תואר ה-MVP הראשון שלו. כן זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, בפעם השנייה. הסלטיקס העפילו לסדרת גמר ה-NBA של שנת 1957, שם פגשו את ההוקס עם בוב פטיט וניצחו אותם 3–4 בסיוע ההגנה הקשוחה של ביל ראסל וההתקפה המבריקה של קוזי. בעונת 57–58 נתן קוזי עונה פרודוקטיבית נוספת, כשהוא קולע 20 נקודות, מוסר 8.6 אסיסטים וקוטף 5.5 ריבאונדים למשחק. בסיומה של אותה עונה שוב הגיעו הסלטיקס לסדרת הגמר נגד ההוקס, אולם במשחק מספר שלוש נכנע ראסל לפציעה בכף רגלו במשחק מס' 3 והסלטיקס הפסידו בסדרה לאחר שישה משחקים. זו הייתה סדרת הפלייאוף האחרונה שקוזי אי פעם יפסיד.
בעונה הבאה, 58-59, שיחזר קוזי במדויק את ממוצעיו מהעונה הקודמת, עם 20 נקודות, 8.6 אסיסטים ו-5.5 ריבאונדים למשחק. כמו כן הוא קבע שיא אישי של אסיסטים למשחק יחיד, כשמסר 28 אסיסטים נגד מיניאפוליס לייקרס (גלגול מוקדם של לוס אנג'לס לייקרס). בעוד ששיאו זה של קוזי נשבר 19 שנים לאחר מכן, השיא של 19 אסיסטים במחצית אחת עודנו שריר וקיים. הסלטיקס הסתייעו במסירותיו של קוזי והשיגו את הסוויפ הראשון בתולדות סדרת הגמר של ה-NBA כשהם רומסים את הלייקרס עם 0–4 חלק. גם העונה שלאחר מכן הייתה מצוינת עבור קוזי, כשהוא קולע 19.4 נקודות, מוסר 9.5 אסיסטים וקוטף 4.7 ריבאונדים למשחק. היה זה תואר "מלך האסיסטים של הליגה", השמיני ברציפות בו זכה קוזי בעונה זו. שוב רמסו הסלטיקס את הליגה וזכו באליפות כשהם מנצחים בגמר 3–4 את ההוקס.
בשנה שלאחר מכן קוזי בן ה-32 קלע 18.1 נקודות, מסר 7.7 אסיסטים וקטף 4.4 ריבאונדים למשחק - אולם הפעם לא זכה בתואר מלך האסיסטים של הליגה. אף על פי כן הסלטיקס שוב זכו באליפות כשהם מנצחים את ההוקס בצורה משכנעת, 4-1 בסדרת הגמר.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ניו יורק: אישים]]
[[קטגוריה:פרשני כדורסל אמריקאים]]
[[קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA]]
[[קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA]]
[[קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים]]
[[קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים]]
[[קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס]]
[[קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים]]
[[קטגוריה:כדורסלני סינסינטי רויאלס]]
[[קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA]]
[[קטגוריה:כדורסלנים ב-NBA שגופייתם הופרשה]]
[[קטגוריה:כדורסלנים ממדינת ניו יורק]]
[[קטגוריה:בחירות דראפט של טריי-סיטיז בלקהוקס]]
[[קטגוריה:מאמני סינסינטי רויאלס]]
[[קטגוריה:מאמני קנזס סיטי קינגס]]
[[קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית]]
[[קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל המכללות]]
[[קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928]]
זדאר
זדר
זאק ומירי עושים פורנו
זאק ומירי עושים פורנו (באנגלית: Zack and Miri Make a Porno) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2008. הסרט, קומדיה רומנטית, הוא סרטו השמיני של הבמאי קווין סמית', שגם כתב את התסריט לסרט. זהו הסרט הראשון של סמית' שלא מצולם ולא ממוקם בניו ג'רזי. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-31 באוקטובר 2008 ובישראל ב-27 בנובמבר 2008.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בפנסילבניה. זאק בראון ומירי לינקי הם חברים אפלטוניים במשך שנים, מאז כיתה א', וכיום הם חולקים דירה משותפת. מירי עובדת בקניון המקומי וזאק עובד בבית קפה, והשניים נקלעים למצוקה כלכלית ולחובות כבדים. המים בדירתם מנותקים ממש לפני שהם יוצאים לפגישת מחזור של בית הספר התיכון שלהם. בפגישת המחזור מירי וזאק פוגשים את חברם לכיתה לשעבר, בובי לונג, ואת בן זוגו ברנדון סט. רנדי, שמספר להם שהוא כוכב סרטים פורנוגרפיים הומוסקסואליים.
כשהם שבים מפגישת המחזור, הם מגלים שגם החשמל בדירתם נותק. תחת ההשפעה של פגישת המחזור, זאק משכנע את מירי להצטלם לסרט פורנוגרפי ביחד, כדי להרוויח כסף.