נינה פקרמן נולדה בקישינב, שבמולדובה, כפגה חולה. אביה, מיכאל, בא ממשפחה דתית מאוד והיה מנהל חברת הסעות ועסק באמנויות לחימה. אמה, ראיסה, הייתה אתלטית ושרטטת במקצועה, אך עבדה בעבודות מזדמנות כדי לגדל את נינה ואת אחותה ויקטוריה הגדולה ממנה בשלוש שנים, ששתיהן היו חולות. על מנת להתחזק התאמנה נינה מילדות בספורט, מגיל 10 עד גיל 13–14 למדה בכיתה של שחיינים, אחרי כן עברה לפנימיית ספורט, בשנת 1993 למדה כחצי שנה בבית ספר יהודי.
ב-10 בפברואר 1994 עלתה פקרמן לישראל בגפה במסגרת תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) של הסוכנות היהודית, למדה במשך שנתיים בבית ספר חקלאי בכפר סילבר ואז התגייסה. בצבא שירתה בתחילה כפקידה ואחר כך הלכה לקורס מדריכי כושר קרבי, תפקיד בו שירתה ברוב שירותה הצבאי.
משנת 1998 החלה פקרמן ללמוד במכון ווינגייט פעילות גופנית עם אוכלוסיות מיוחדות. אחרי חמש שנים בהן הייתה לבדה בישראל עלו הוריה. ב-2002 התחרתה לראשונה בטריאתלון, אחר-כך התמקדה באופני כביש וב-2003 השתתפה באליפות העולם דרג ב' וסיימה במקום 25. ב-2004 אביה נהרג והיא חזרה לגור עם אמה, באותה שנה היא קיבלה חוזה עם קבוצה איטלקית מקצוענית, וטסה לאיטליה, אחרי שבועיים נודע לה שאמה חולה בסרטן והיא שבה לישראל.
אלופת המכביה ואלופת ישראל.
במכביה השבע עשרה שנערכה בשנת 2005 זכתה פקרמן במדליית זהב בטריאתלון. בשנים 2004–2007 זכתה באליפות ישראל בטריאתלון, ב-2008 לא השתתפה וב-2009 שוב זכתה באליפות ישראל בטריאתלון.
מ-2009 החלה פקרמן לעסוק בתחרות איש הברזל, הכוללת 3.8 ק"מ שחייה, 180 ק"מ אופניים ו 42.2 ק"מ ריצה. בינואר 2009 היא השתתפה בתחרות חצי ישראמן וזכתה במדליית זהב בתוצאה של 5:24:27 שעות.
בשנת 2010 זכתה פקרמן במדליית זהב בתחרות ישראמן בתוצאה של 10:35:56 שעות וסיימה במקום חמישי כללי (גברים ונשים). בסוף מאי אותה שנה היא השתתפה בתחרות חצי איש הברזל בעמק הירדן וקבעה שיא ישראלי חדש לנשים, בתוצאה של 4:46 שעות. באליפות אירופה באיש הברזל שנערכה בפרנקפורט ב-4 ביולי אותה שנה היא סיימה במקום העשירי-כללי בין הנשים וראשון בגילאי 30–34, בתוצאה של 9:47:25 שעות. באליפות העולם בתחרות איש הברזל שנערכה בהוואי באוקטובר אותה שנה היא סיימה במקום 26 מבין כלל הנשים, במקום ה-3 לחובבות ובמקום הראשון בגילאי 30–34, בתוצאה של 9:55:19 שעות.
בינואר 2011 זכתה פקרמן במדליית זהב בפעם השנייה בתחרות חצי איש ברזל שנערך באילת בתוצאה של 5:18:43 שעות. באליפות אירופה באיש הברזל לגילאים שנערכה בפרנקפורט, גרמניה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 10:03:50 שעות ובאוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם לגילאים שנערכה בהוואי. באליפות העולם באיש הברזל בהוואי שנערכה ב-8 באוקטובר 2011 סיימה פקרמן במקום ה-20 הכללי, בתוצאה של 9:45:35 שעות (שיפור של 10 דקות לשיאה הקודם).
בשנת 2012 זכתה פקרמן במדליית זהב בפעם השלישית בתחרות חצי איש ברזל שנערך באילת בתוצאה של 5:28:22 שעות. אותה שנה היא עברה להתחרות בתחרות המקצוענית. היא סיימה במקום 9 באליפות דרום אפריקה לאיש ברזל שנערכה ב-22 באפריל 2012 ובמקום 10 באליפות אירופה לאיש ברזל במסלול המקצועני שנערכה בפרנקפורט ב-8 ביולי 2012 בתוצאה של 9:55:38 שעות.
בינואר 2013 זכתה פקרמן במדליית זהב בפעם הרביעית בתחרות חצי איש ברזל שנערך באילת בתוצאה של 5:43:44 שעות, לפני אוריין הרץ (6:38:33 שעות) ולילך בר נתן (6:40:25 שעות) באפריל אותה שנה היא סיימה במקום השמיני באליפות דרום אפריקה איש הברזל.
בינואר 2014 זכתה פקרמן בפעם השנייה במדליית זהב בתחרות ישראמן שנערכה באילת בתוצאה של 11:17:43 שעות, לפני אירנה מאזין (11:33:32) וסוזאנה הרסני מהונגריה (12:16:29 שעות). באוקטובר אותה שנה, הגיעה למקום ה-12 בתחרות "איש הברזל" בברצלונה, בתוצאה 09:29:09.
בינואר 2015 לקחה פקרמן את המקום השני בתחרות ישראמן באילת בתוצאה 05:18:58. מאוחר יותר בחודש מרץ, הגיעה למקום ה-16 בתחרות איש הברזל בדרום אפריקה. באותה שנה גם השתתפה בתחרות איש הברזל בניס ולקחה מקום 6.
בנובמבר 2015 הודיעה כי היא פורשת מספורט תחרותי.
ב-2016 השתתפה באליפות ישראל בקרוספיט ונכנסה לענף גמר הטופ 10.
ב-2017 הגיעה פקרמן למקום הראשון באליפות ישראל בקרוספיט בקטגוריית גילאי 35–39.
בשנת 2018 התמודדה בתוכנית נינג'ה ישראל, אך נשרה בשלב המוקדמות לאחר שנפלה ונפסלה לאחר פגיעה בגב.
חיים אישיים.
בהיותה ילדה קרסה פקרמן עקב אימון יתר והייתה מחוסרת הכרה במשך שלושה ימים. עקב פגיעה, שנגרמה בעמוד השדרה שלה, היא נאלצה להשתמש זמן מה בכיסא גלגלים, אך הצליחה להחלים ולחזור להתחרות.
פקרמן מתגוררת בכפר סבא. היא מאמנת שחייה לטריאתלון, ומפעילת חוג הידרותרפיה לתינוקות. מלבד זה, היא מרצה ומעבירה סדנאות ושותפה בחברת "גשר לחלום - חשיבה לגישה מקדמת ואפקטיבית".
הוציאה לאור ספר הנקרא "אימונינה" המכיל בתוכו 76 אימוני שחייה מגוונים המיועדים לשחיין המשתפר. פקרמן מתאמנת לתחרויות המקצועניות באופן עצמאי.
מפציץ קרב
קמפוס אוניברסיטת בן גוריון באילת
באטמן - דמויות
למשך כל הסיפורים שפורסמו בחוברות הקומיקס באטמן בהוצאת DC קומיקס, וכן באדפטציות השונות שנעשו לדמות במדיות כסדרות טלוויזיה, סרטי קולנוע ואנימציה, חברו לדמות במרוצת השנים דמויות משנה רבות, חלקן הפכו לאנשי סודו ולמכריו, וחלקן לנבלי-העל הכה מפורסמים שלו. דמות המשנה הראשונה שהופיעה לצד באטמן הייתה זו של מפכ"ל המשטרה ג'יימס גורדון, בחוברת הראשונה "Detective Comics #27" ממאי 1939, בן בריתו במשטרת גות'אם סיטי. שותפו רובין הופיע לראשונה שנה לאחר מכן ואילו משרתו האישי אלפרד פניוורת' הופיע בשנת 1943. באטמן חבר במרוצת הזמן גם לגיבורי-על נוספים בליגת הצדק, כמו סופרמן, החץ הירוק, זטאנה, ויילדקט והקנרית השחורה.
משפחת העטלף.
משפחת העטלף זהו השם הלא רשמי לקבוצת דמויות אשר משויכות לבאטמן בדרך זו או אחרת, לרוב אלה אשר נוטלים את החוק לידיהם הלבושים בתחפושת ואומנו על ידו או שפועלים תחת חסותו. הקבוצה פועלת כיחידה אחת בעלת מניע משותף הפועלת בתוך ומחוץ לגות'אם סיטי, כשבאטמן הוא מנהיגה. רובם מחשיבים אותו כחבר קרוב ואיש סוד, כיוון שהיו עמו בקשר ארוך וממושך והם ממעטים לערער על סמכותו. במיני סדרה " משנת 2002, החבורה פועלת יחדיו על מנת להוכיח את חפותו של באטמן שהופלל ברצח אשר לא ביצע. נרמז גם לאורך ההיסטוריה של הדמות, שמשפחה אומנת זו שומרת על איש העטלף מליפול עמוק לתוך הזהות הסודית אשר יצר לעצמו, ואשר שומרת על ערכי מצפונו והווייתו. משפחת העטלף חוותה טלטלה רצינית במיני סדרה " כאשר ברוס ויין נהרג לכאורה בידי הנבל דארקסייד, אך בהמשך מתגלה כי ויין שרד וחזר בזמן כדי לסכל את מזימתו של דארקסייד. באתחול שנערך ב-2011 ברוס ויין הוא הבאטמן היחיד, דיק גרייסון הרובין הראשון נלחם בפשע כנייטווינג, דמיאן ויין הוא הרובין הנוכחי וטים דרייק הוא רובין האדום. ברברה גורדון, קסנדרה קיין וסטפני בראון נוטלות את זהות באטגירל לסירוגין.
יחסי אהבה.
ברוס ויין ניהל מספר מערכות יחסים רומנטיות במשך השנים. רובן לא זכו להצלחה בעיקר בגלל אורח חייו כבאטמן. להלן כמה מאהבותיו המפורסמות:
צרטופס
באנדלי וודלי
באנדליי וודליי
טיני טמפה
חברות
סטן סטור הזקן
סמולנד
סמולנד (Småland) הוא חבל ארץ בדרום שוודיה.
זהו חבל כפרי, עתיר-אגמים, ובו מרכז תעשיית הזכוכית השוודית. בשטחו הוא הגדול בחבלי יטאלנד ואחד הגדולים בשוודיה, וצפיפות האוכלוסייה בו היא פחות מרבע מזו של החבל השכן מדרום, סקונה. מלבד סקונה, החבלים שגובלים בסמולנד הם מדרום בלקיניה, ממערב הלנד ווסטרייטלנד ומצפון אסטרייטלנד. במזרח נמתח חוף הים הבלטי.
עקבות ההיסטוריה של סמולנד מגיעות עד לעידן האבן, שמחלקו המאוחר נמצאו שרידי תרבות במיוחד לאורך החוף. בתקופה הוויקינגית הופק ברזל באדמת החבל הלחה, ובראשית ימי הביניים נשלטה ממלכת שוודיה מטירה באגם וטרן. במהלך ימי הביניים הייתה קאלמאר הגדולה בערי שוודיה. המסחר הבלטי בברזל רוכז בה, ומסביבותיה יצא במאה ה-16 מרד-האיכרים מול מדיניות המיסוי והכנסייה של המלך גוסטב ואסה, שהתפתח למלחמת אזרחים נגד המלך. מאמצע המאה ה-19 נכנסה תעשיית העץ, ואז הזכוכית, במקומו של הברזל. מאז, ועד לאמצע המאה ה-20, כילו שרפות חלקים נרחבים מיישובי סמולנד.
היום הערים הגדולות בחבל הן:
Meilleur Ouvrier de France
"Un des Meilleurs Ouvriers de France" (מילולית: אחד מבעלי האֻמָּנוּת הטובים בצרפת), ידוע בראשי תיבות MOF, היא תחרות של אומנים הנערכת אחת לארבע שנים בצרפת, אשר לזוכים בה מוענק התואר MOF, התואר היוקרתי ביותר לאומנים בצרפת. את התחרות מארגן משרד העבודה הצרפתי והזוכים מוכרים על ידי המשרד כבעלי תואר שלישי. לנשיא צרפת מוענק באופן מסורתי תואר MOF לשם כבוד. הענקת המדליות לזוכים בתחרויות השונות נערכת בסורבון ולאחריה נערך טקס בארמון האליזה בנוכחות נשיא צרפת.