נחש זה מגיע לאורך ממוצע של 1.25 מטרים אך יכול להגיע גם לאורך 2.55 מטרים. המשקל המקסימלי שנמדד למין זה הוא 10 ק"ג. הקשקשים שחורים והגחון והבטן צבועים בצהוב-ורוד ובקצוות אדומים עם רצועות מובלטות. הנחש יכול בדומה לקוברה לנפח את הצוואר אך לרוחב קצר בהרבה.
תפוצת הנחש היא ביערות, סוואנות, ובערים בדרום אוסטרליה. הוא שוכן גם בקרבת מקווי מים כמו הבילבונג ומתחת בולי עצים גדולים. נחש זה מסוגל לשחות ביעילות. הוא מתרחק מאזורים מדבריים.
הנחש ניזון בעיקר מצפרדעים אך מגוון ביונקים קטנים וזוחלים קטנים ממנו לרבות נחשים אחרים ולפעמים אף דגים בביצות. הוא גם יאכל ביצים חסרות הגנה. כמה מהנחשים מחכים ליצורים קטנים שיידרסו מתחת לכבישים ואז אוכלים אותם. הנחש נפגע מהפצת קרפדת הקנים הפולשת שבעלת רעל בעורה. פתנים רבים נהרגו לאחר שבלעו קרפדות.
הארס של הנחש בעל נוירוטוקסין הפוגע בקרישת הדם ופעילות הלב ויכול להרוג מהר. עם זאת הנחש לא מזריק כמות גבוהה של ארס בכל מנה, רק 37 מ"ל ארס בכל מנה כשהשיא הוא 94 מ"ל. בין 2005 ל-2015 נחש זה היה אחראי ל-16% מקורבנות הנחשים באוסטרליה. הוא הרבה פחות קטלני ממיני הטאיפן והפתן החום ביבשת.
יחסי סלובקיה–סרביה
בין סלובקיה לבין סרביה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים מאז פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1993. לסרביה שגרירות בברטיסלבה. לסלובקיה יש שגרירות בבלגרד. סלובקיה היא אחת החברות היחידות באיחוד האירופי ובנאט"ו אשר אינה מכירה בעצמאותה של קוסובו מסרביה. בשנת 2015, סלובקיה הצביעה נגד קבלת קוסובו לארגון אונסק"ו.
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Coastal Command) היה פיקוד שריכז את יחידות חיל האוויר המלכותי שעסקו בלוחמה נגד צוללות, סיור ותצפית ימית, חילוץ והצלה ימית ותעופה ימית.
הפיקוד הוקם ב-14 ביולי 1936 במהלך של ארגון מחדש של חיל האוויר המלכותי (לצד הקמה של מספר פיקודים נוספים) ושירת לאורך מלחמת העולם השנייה בעיקר בזירה האטלנטית, הזירה הפסיפית והים התיכון. לאחר המלחמה המשיך לפעול בשנים הראשונות של המלחמה הקרה עד אשר מוזג עם פיקודי לוחמה אווירית נוספים לכדי פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי ב-27 בנובמבר 1969.
לאורך מלחמת העולם השנייה עיקר העיסוק של יחידות הפיקוד היה חילוץ והצלה ימית לצד הגנה על שיירות אספקה ימיות וספינות הצי המלכותי הבריטי והצי הסוחר בעיקר מפני תקיפות של צוללות אויב ומטוסי הלופטוואפה. מטוסי הפיקוד ביצעו 240,000 גיחות והשלימו כמיליון שעות טיסה סך הכל, הם השמידו 212 צוללות ו-366 ספינות תובלה שהסתכם בכחצי מיליון טונות של אספקה שהושמדה וכמות דומה בספינות שנפגעו אך לא הושמדו. יחידות הפיקוד הצליחו לאורך חודשי המלחמה להציל 10,663 ניצולים בלב הים מהם 5,721 אנשי צוות אוויר של בעלות הברית. 2,060 ממטוסי הפיקוד נפגעו ו-5,866 חיילים בשירות הפיקוד נהרגו לאורך המלחמה.
היסטוריה.
פיקוד החופים הוקם ב-14 ביולי 1936 מתוך גזרת החופים של חיל האוויר המלכותי (שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה) במטרה לרכז ולנהל את יכולות התעופה הימית של חיל האוויר המלכותי. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה תחומי האחריות של הפיקוד היו מצומצים יחסית וכללו חילוץ ימי, תובלה ותצפית בהגנה על כלי שיט, הלחימה האווירית הימית נותרה ברובה המכריע בתחום האחריות של זרוע האוויר של הצי המלכותי. מסיבה זו, ערב מלחמת העולם הראשונה כלל הפיקוד סך הכל 183 מטוסים בלבד, מהם 135 היו מטוסי אוורו אנסון, מטוס שהיה מוגבל מאוד בחימושו ובטווח הטיסה שלו.
בסוף 1940 קו החזית התקרב לאי הבריטי ופיקוד החופים התעצם בחשיבותו ובתחומי האחריות שלו נוכח הכיבוש הגרמני של צרפת וארצות השפלה והישגי הלופטוואפה והקריגסמרינה בתקיפת מטרות סחר ותובלה ימיות. כדי להגדיל את יכולת הפיקוד לסייע להגן על מטרות ימיות אסטרטגיות ולתקוף מטרות של האויב, הוא התרחב באופן משמעותי לכדי 554 מטוסים, בהם מטוסים מתקדמים בהרבה מאלו ששירתו בו מספר חודשים לפני כן כגון מטוסי ויקרס ולינגטון (עודפי פיקוד המפציצים), בריסטול בופייטר ואף מטוסי סופרמרין ספיטפייר שהותאמו לסיור וצילום. שנה מאוחר יותר מספר מטוסי הפיקוד גדל ל-633 ולקראת סוף 1941 קיבל הפיקוד טייסת ראשונה של מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור בעלי טווח מבצעי ארוך במיוחד ויכולת להגיע לרוב אזורי צפון האוקיינוס האטלנטי, בנוסף למטוסי PBY קטלינה הימיים.
לאורך המלחמה קיבלו אנשי צוות ומשרתים ביחידות הפיקוד יותר מ-2,000 עיטורים, כולל ארבעה עיטורי צלב ויקטוריה, 17 מדליית ג'ורג' ו-82 אות השירות המצוין. אף על פי שלאורך המלחמה ולאחריה פיקוד מטוסי הקרב ופיקוד המפציצים זכו להכרה רבה יותר, הפעילות המבצעית של יחידות פיקוד החופים הוכיחה את עצמה ובתנאים קשים במיוחד.
בסוף מלחמת העולם השנייה הצטמצמו באופן דרסטי מספר המטוסים והיחידות המשרתות תחת הפיקוד לכדי 116 מטוסים בלבד ב-1953 ב-16 טייסות. בתקופה זו המטוס העיקרי ששירת בפיקוד היה האוורו שקלטון עם 64 מטוסים ששירתו במחצית מטייסות הפיקוד באמצע 1953, שני המטוסים הנוספים ששירתו בשאר טייסות הפיקוד היו הלוקהיד P-2 נפטון והשורט סנדרלנד. בשנים הראשונות שלאחר המלחמה רוב טייסות הפיקוד נסגרו ומטוסים רבים הועברו לפיקוד התובלה ואף לקחו חלק ב. עם התעצמות האיום של ברית המועצות בשנים הראשונות של המלחמה הקרה, המשימה העיקרית של פיקוד החופים היה תצפית והגנה מפני כלי שיט ובעיקר צוללות של ברית ורשה סביב חופי אירופה והאוקיינוס האטלנטי. בשנת 1953 קיבל הפיקוד לראשונה מסוקים ימיים בצורת מסוק הבריסטול סיקמור.
במהלך שנות ה-50 וה-60 הפיקוד המשיך להצטמצם באופן משמעותי לאור צימצום בתקציב הביטחון, יחידות הפיקוד השתתפו במספר מבצעים נקודתיים ככוחות סיוע בהם מלחמת סיני (מבצע מוסקטר) וכוננות מוגברת במהלך משבר הטילים בקובה. כחלק מהתייעלות חיל האוויר המלכותי ולאור תקציבי הביטחון המצומצמים, ב-27 בנובמבר 1969 פורק הפיקוד וכוחותיו התמזגו לתוך פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי שאיגד לתוכו מספר פיקודי אוויר בהם פיקוד מטוסי הקרב, פיקוד המפציצים, פיקוד הקשר, פיקוד הסיוע האווירי ובהמשך גם פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה.
בשנת 2004 נחנכה אנדרטה לאומית רשמית ראשונה לפיקוד במנזר וסטמינסטר לציון 60 שנה לשיא הלחימה ב.
מבנה.
מבנה הפיקוד השתנה לאורך המלחמה וכלל להקים של חיל האוויר המלכותי וטייסות בעיקר של חיל האוויר המלכותי. בדומה למסגרות אחרות ברחבי הכוחות הבריטים במלחמת העולם השנייה, גם בפיקוד החופים שירתו טייסות של חילות האוויר אחרים מאיחוד העמים הבריטי בהם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וחיל האוויר הדרום-אפריקאי, טייסות מבעלות ברית שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית בהם צ'כוסלובקיה ופולין וגם טייסות מזרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי.
בתחילת המלחמה ב-3 בספטמבר 1939 כלל הפיקוד ארבעה להקים: להק 15, 16, 17 ו-18. להק 17 היה להק אימון ובשאר הלהקים שירתו סך הכל 19 טייסות.
ב-6 ביוני 1944 ערב הפלישה לנורמנדי פיקד הפיקוד על שישה להקים ושתי מפקדות אזוריות, אלו היו:
חצי מרתון ולנסיה
חצי מרתון ולנסיה (בספרדית: Medio Maratón de Valencia) היא תחרות ריצה שנתית למרחק של חצי מרתון (21.1 ק"מ) המתקיימת בולנסיה, ספרד. התחרות מאורגנת על ידי מועדון הספורט S.D. Correcaminos האחראי גם לארגון מרתון ולנסיה. במהלך השנים נקבעו בריצה מספר שיאי עולם.
היסטוריה.
האירוע התקיים לראשונה בשנת 1991 כריצת 20 ק"מ והמשייך להתקיים בממסגרת זאת עד לשנת 2005. החל משנת 2006 הוגדל המרחק לחצי מרתון. השינוי הוביל לעלייה גדולה במספר המתחרים ובאיכות התוצאות. בשנת 2013 סיימו את הריצה מספר שיא של 9328 מתוך כ-10,300 שהחלו אותה.
בשנת 2017 קבעה הרצה הקנייתית ג'וסלין ג'פקוסגיי שיא עולם לנשים כשקבעה זמן של 1:04:51 שעות. בשנת 2018 קבע הרץ הקנייתי אברהם קיפטום בריצה שיא עולם חדש, 58:18 דקות. שנה לאחר מכן נשבר השיא בחצי מרתון קופנהגן על ידי ג'פרי קומווארור, שהוריד 17 שניות מהשיא הקודם.
סלובן ברטיסלאבה (הוקי קרח)
מועדון ההוקי סלובן ברטיסלאבה (בסלובקית: Hokejový klub Slovan Bratislava) הוא מועדון הוקי קרח מקצועי שבסיסו בברטיסלבה, סלובקיה. בשנת 2012 היא עזבה את האקסטראליגה הסלובקית והצטרפה לליגת ההוקי הקונטיננטלית (KHL). בשנת 2019 היא חזרה לליגה הסלובקית, בשל בעיות כלכליותשמנעו ממנה להמשיך להשתתף בליגה הקונטיננטלית. המועדון זכה בשמונה אליפויות סלובקיות (הפעם האחרונה ב -2012) ובאליפות צ'כוסלובקיה אחת (1979), מה שהפך אותו למועדון ההוקי השני המצליח ביותר בתולדות סלובקיה לאחר יריבתם הגדולה ביותר קושיצה. הקבוצה מארח את משחקיה הביתיים ב-Ondrej Nepela Arena, הידוע גם בשם "Slovnaft Arena". הקבוצה מכונה "Belasí", שפירושה "בלוז השמיים".
היסטוריה.
מועדון הספורט "סלובן ברטיסלבה" הוקם בשנת 1919 כמועדון כדורגל, שכונה אז 1. CsSK ברטיסלבה. בשנת 1921 נוסדה מחלקת ההוקי כ"CsSK הוקי". הוא שיחק את משחק הבכורה שלו בדצמבר 1924 נגד וינר EV מווינה והפסיד 1–6. בשנת 1939 שונה שם המועדון "לסלובן" ברטיסלבה שנשמר עד היום.
במשך שנים רבות לאחר מלחמת העולם השנייה, סלובן הייתה הנציגה הסלובקית היחידה בליגה הצ'כוסלובקית הבכירה. התואר היחיד בליגת הוקי קרח הראשונה בצ'כוסלובקיה הושג תחת המאמן לדיסלב הורסקי בעונת 1978/1979. בנוסף, קבוצות הנוער זכו במספר אליפויות.
לאחר פירוק סלובקיה וצ'כיה בשנת 1993 שיחקה סלובאן באקסטראליגה הסלובקית וזכתה בשמונה תוארי באליפות במשך 19 שנים.