ב-1929 התמנה לקפטן השני בתולדות המועדון, כאשר ירש את סרט הקפטן מקרלו ביגאטו. הוא המשיך לשמש כקפטן עד לפרישתו ממשחק. יחד עם רוזטה, הפכה יובנטוס לאחת הקבוצות הבכירות באיטליה בשנות ה-30, שנותיה הראשונות של הסרייה א'. בין עונת 1930/1931 לעונת 1934/1935 זכה רוזטה עם יובנטוס בחמש אליפויות רצופות, ובסך הכול עלה לשמונה זכיות באליפות איטליה בקריירה, שהיו לשיא חדש. כיום רוזטה עדיין מחזיק בשיא, בצוותא עם ג'אנלואיג'י בופון, חברו לרצף ביובנטוס ג'ובאני פרארי וג'וזפה פורינו.
לקראת עונת 1935/1936 התמנה רוזטה לתפקיד מאמן-שחקן ביובנטוס. הוא לא הצליח לשמור על רצף האליפויות של הקבוצה, והוביל אותה למקום החמישי בעונת הבכורה שלו כמאמן, בה גם הוסיף 24 הופעות ליגה. בתום העונה פרש רוזטה בן ה-34 ממשחק פעיל, אך נותר בתפקידו כמאמן הקבוצה. בסך הכול ב-13 עונות כשחקן יובנטוס כבש רוזטה 15 שערי ליגה ב-338 הופעות וזכה בשש אליפויות. עד היום נחשב רוזטה לאחד מגדולי מגני הקבוצה בכל הזמנים.
נבחרת איטליה.
רוזטה החל את דרכו בנבחרת איטליה במסגרת טורניר הכדורגל באולימפיאדת אנטוורפן (1920). את הופעת הבכורה שלו ערך ב-31 באוגוסט 1920 בטורניר על מדליות הכסף והארד, בניצחונה של איטליה 1–2 על בהארכה. הוא לא שותף בהפסד 0–2 ל שסיים את דרכה של איטליה בטורניר.
במהלך 1921 ערך ארבע הופעות במשחקי ידידות, ומאז לא לבש את מדי הנבחרת במשך כשלוש שנים. הוא חזר לנבחרת יחד עם המאמן ויטוריו פוצו במרץ 1924, ומאז היה לאחד משחקניה המובילים של איטליה. הוא שיחק בכל שלושת משחקיה של איטליה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (1924), שהסתיימו בהדחה מול ברבע הגמר.
רוזטה היה לחלק מטורניר הכדורגל באולימפיאדת אמסטרדם (1928) המוצלח של איטליה. הוא שיחק בניצחון 3–4 על בשמינית הגמר, ובשוויון 1-1 מול ספרד ברבע הגמר שגרר משחק חוזר. גם בו רוזטה שיחק כאשר איטליה מביסה 1–7 את הספרדים. משחקו הרביעי והאחרון של רוזטה בטורניר היה בהפסד 2–3 ל בחצי הגמר. הוא לא שותף במשחק על מדליית הארד, בו הביסה איטליה את בתוצאה 3–11.
רוזטה זומן על ידי פוצו לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1934 הביתי. רוזטה עלה כקפטן הנבחרת למשחק הפתיחה מול , בו ניצחה איטליה בתוצאה 1–7. בהמשך הטורניר איבד את מקומו בהרכב לארלדו מונצליו, ואיטליה המשיכה לזכייה בגביע העולם הראשון בתולדותיה.
בסך הכול רשם רוזטה 52 הופעות במדי הנבחרת, מתוכן שמונה כקפטן.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו ממשחק המשיך רוזטה בתפקיד מאמן יובנטוס. בעונת 1937/1938 הוביל רוזטה את יובנטוס למקום השני בסרייה א', מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה אינטר מילאנו (אז בשם "אמברוסיאנה-אינטר"). באותה העונה הוביל רוזטה את יובנטוס לזכייה הראשונה בתולדותיה בקופה איטליה. יובנטוס הדיחה בחצי הגמר את האלופה שבדרך עם ניצחון 0–2, והעפילה לצמד משחקי גמר מול יריבתה העירונית, טורינו. יובנטוס השיגה 1–3 בחוץ וניצחון 1–2 ביתי הבטיח לה זכייה ראשונה בגביע האיטלקי. הוא המשיך לעונה נוספת, רביעית ואחרונה כמאמן הקבוצה, בה לא הצליחה לשחזר את הישגיה וסיימה שמינית בלבד בטבלה.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן לוצ'זה מהסרייה ב'. הוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת, אך לא הצליח להוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה. לוצ'זה סיימה את העונה במקום השלישי, מרחק שתי נקודות מליבורנו הסגנית ושלוש פחות מאטאלנטה האלופה, שהעפילו לסרייה א'.
במהלכה של עונת , שהתקיימה בצל מלחמת העולם השנייה שהתחוללה באותן השנים באירופה, התמנו רוזטה וחברו לשעבר ביובנטוס, לואיס מונטי, בצוותא לתפקיד מאמני ביאלזה ששיחקה במחוז פיימונטה-ליגוריה של הליגה האיטלקית הלאומית ששוחקה בזמן המלחמה. ביאלזה סיימה שלישית במחוז ולא העפילה לשלבים הבאים של העונה.
לאחר תום המלחמה, בעונת , אימן רוזטה את מסטרינה, ששיחקה בסרייה ב'. הליגה חולקה אז לשלושה בתים, ומסטרינה של רוזטה שיחקה בבית ב', שם סיימה במקום ה-18 מתוך 21 קבוצות וירדה לליגה השלישית.
רוזטה נותר בסרייה ב' ולקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן פלרמו. הוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת בבית ג' של הסרייה ב', שם סיימה פלרמו במקום הראשון, נקודה מעל פיזה, והעפילה אוטומטית לסרייה א'. הייתה זו עונתו האחרונה של רוזטה כמאמן.
מנחם שטיין (היסטוריון)
מנחם שטיין (Menahem Edmund Stein; 1895 – 1943) היה היסטוריון יהודי-פולני, רקטור ויושב ראש אגודת הסופרים העבריים בוורשה.
חקר ולימד היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה של יוון ורומא ב, פילוסופיה יהודית ומדרש.
חייו.
שטיין נולד בכפר בריניה ליד טורקה שבגליציה. הוא קיבל דוקטורט לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת קרקוב, ונסמך לרבנות בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין. שימש כמורה בבית ספר תיכון יהודי בקרקוב, ובשנת הלימודים 1928/29 נתמנה למרצה במכון למדעי היהדות בוורשה. בשנת הלימודים האחרונה לקיום המכון נבחר לרקטור שלו. באותה תקופה שימש גם יושב ראש אגודת הסופרים בוורשה.
שטיין היה מומחה לתקופה ההלניסטית. הוא עסק רבות בדמויותיהם של פילון האלכסנדרוני ויוספוס פלאוויוס. בשנותיו האחרונות הקדיש את עבודתו למחקר הרמב"ם והשפעתו של אריסטו עליו.
שטיין היה ממקימי "תקומה", ארגון לקידום השפה העברית. הוא קרא לשיבה ל"אוצרות הרוחניים והתרבותיים של העם מן הדורות השונים" יחד עם השיבה למולדת.
בתקופת כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית נכלא עם שאר בני הקהילה היהודית בגטו ורשה. נשלח למחנה הריכוז טרווניקי, ולימים הועבר למחנה ההשמדה מאידנק, שם נרצח בנובמבר 1943.
גרגוריוס איש נזיאנזוס
אירן פלד
אִירֵן פֶלְד (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Feld Irén; בודפשט, 26 במרץ 1883 – בודפשט, 19 באוקטובר 1944) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, שנספתה בשואה, בתו של במאי התיאטרון ז'יגמונד פלד, אחותם של השחקן מתיאש פלד ושל העיתונאי אַאוּרֵל פלד.
ביוגרפיה.
כבר בילדותה הופיעה בתיאטרון הילדים בבודפשט שנוהל על ידי אביה. בשנת 1898 סיימה את לימודיה באקדמיה לדרמה (שמה היום האוניברסיטה לאמנות התאטרון והקולנוע). כבר בשנת 1900 הופיעה בתיאטרון הלאומי של בודפשט, ובתיאטרון הקומדיה של בודפשט בשנת 1901, ואז שוב בתיאטרון הלאומי בשנת 1908 (איבסן: נורה בתפקיד נורה, 12 במאי; שייקספיר: אותלו, בתפקיד דסדמונה, 11 ביוני). במשך זמן קצר הייתה חברת סגל של "התיאטרון ההונגרי" (Magyar Színház).
בשנת 1910 ארגנה אירן פלד וביימה סדרת הצגות בשם "משחקי קאמרי", וכיכבה בהן בתפקידים הראשיים. זה היה למעשה תיאטרון ספרותי, ניסיוני, עם להקה קבועה פחות או יותר ששיחקה במקומות ובזמנים משתנים. לראשונה זה קרה ב־10 בפברואר 1910, אז הוצג המחזה "העלמה יוליה" של יוהאן אוגוסט סטרינדברג בתיאטרון אוראניה. הצגות נוספות עלו מנובמבר 1910 עד מרץ 1911 והתקיימו באולם האקדמיה למוזיקה. אירן פלד הציגה לראשונה על במות התיאטרון בהונגריה כמה מהמחזאים הסקנדינביים כגון: סטרינדברג ואיבסן, והעלתה לראשונה את הדרמה של אנטון צ'כוב השחף, אך בליהוק חלש של שחקנים.
עם זאת, ההופעות האלה לא משכו קהל גדול והסדרה הסתיימה. "אירן פלד דפקה על דלתות התיאטרון הלאומי של בודפשט ותיאטרון הקומדיה של בודפשט, אך עם הופעתה החיצונית הלא מושכת, עם שאיפות המשחק והספרות שלה וכישרונה הרב שחקנית מסוגה לא התאימה אז לעולמו של אף תיאטרון. זו הייתה הסיבה שבחרה בז'אנר הצגות בו החיצוניות של השחקנית והשחקנים בכלל לא שיחקו תפקיד חשוב, הצגות בהן תפקידי הבמה לא דרשו את קיום המוסכמות התיאטרוניות הרשמיות של אז."
לעיתים קרובות היא הופיעה מחוץ לבודפשט עם ערבי הקראת שירה. לימים ניהלה תיאטרון ילדים במשך תקופה ארוכה: משנת 1926 עד 1928 ואחר כך משנת 1930 ואילך באולם האקדמיה למוזיקה, ובשנים 1928 עד 1930 בתיאטראות פרטיים בבודפשט. אירן פלד כתבה ספר בשם "נבלי האהבה" (Szerelmi csirkefogók) (הופיע בבודפשט, 1929). בשנת 1944 נרצחה בבודפשט על ידי ההונגרים (אנשי צלב החץ או ז'נדרמים או אחרים) בשל יהדותה.
Suspense (סרט, 1913)
Suspense (בעברית: מתח; נקרא גם: The Face Downstairs, בתרגום חופשי: הַפָּנִים שלמטה, או: הַפָּנִים בקומה התחתונה) הוא סרט אילם אמריקאי קצר משנת 1913 שביימו לויס ובר ובעלה, פיליפס סמולי . ובר כתבה את התסריט ומשחקת בתפקיד הראשי כשלצידה ולנטין פול וסאם קאופמן. אף שבכתוביות לא מוזכר שם המפיק, סביר מאוד שוובר גם הפיקה. הסרט נחשב לפורץ דרך בזכות טכניקות צילום ועריכה מקוריות שנחשבו נועזות לזמנן, וכאחד הסרטים המוקדמים המשפיעים ביותר על התפתחות סוגת סרטי האימה ופלישה לבית, אף שזה לא היה סרט הפלישה לבית הראשון שהופק.
הסרט המקורי הופץ ב-6 ביולי 1913 על ידי חברת "סרטי יוניברסל", והפצה חוזרת התקיימה בשנת 1917. ב-18 באוקטובר 2005 הפיצה חברת Flicker Alley גרסה דיגיטלית של הסרט במסגרת אוסף סרטי אוונגרד מוקדמים תחת הכותרת "Unseen Cinema: Early American Avant-Garde Film" (בעברית: "קולנוע שלא נראה: סרטי אוונגרד אמריקאיים מוקדמים"). בשנת 2017 הפיצה אותה החברה את הסרט במסגרת אוסף בשם "Early Women Filmmakers: An International Anthology" (בעברית: "נשים קולנועניות מוקדמות: אנתולוגיה בינלאומית"). לגרסה הדיגיטלית צורף פסקול עם מוזיקה שהלחין וניגן על סינתיסייזר אריק ביהיים.
ב-20 בנובמבר 2018 הפיצה חברת אולפני קינו לורבר פרויקט Blu-ray שכולל ששה תקליטורים תחת הכותרת "Pioneers: First Women Filmmakers" (בעברית: "חלוצות: נשים קולנועניות ראשונות"), בשיתוף ספריית הקונגרס האמריקאי. התקליטור השני באוסף כולל סרטים של לויס ובר, ובהם "Suspense".