בסדרת הגמר, בפורמט של הטוב מ-3 משחקים, פגשה קנדה את נבחרת שוודיה, הנבחרת השנייה שניצחה אותה בשלב הליגה. קנדה ניצחה במשחק הראשון 2:5 ובשני 5:6, וזכתה בטורניר. גרצקי סיים כמבקיע המצטיין בטורניר עם 12 נקודות.
אמצע שנות ה-80.
לאליפויות העולם בין 1985 ל-1987 המשיכה קנדה לשלוח נבחרת של כוכבי NHL מקבוצות שלא עלו לפלייאוף, או שהודחו ממנו מוקדם. הנבחרת הבולטת הייתה זו של 1985, בה כיכבו שני כוכבים צעירים בליגה - סטיב אייזרמן מדטרויט רד וינגס, שהיה חבר גם בסגל של גביע קנדה ב-1984, ומריו למיה מפיטסבורג פינגווינס בהופעתו הראשונה בנבחרת בטורניר רשמי. קנדה זכתה במדליית הכסף באותה אליפות.
גביע קנדה 1987.
למהדורה הרביעית של גביע קנדה שלחה קנדה נבחרת חזקה מאוד, שכללה בפעם הראשונה - והיחידה, כפי שהתברר - שיתוף פעולה בין שני השחקנים הבולטים של סוף שנות ה-80 ב-NHL, ויין גרצקי ומריו למיה. גרצקי ולמיה שולבו ביחד בקו ההתקפה הראשון של הנבחרת. גרצקי סיים את הטורניר כ-MVP וכמבקיע המצטיין, עם 21 נקודות.
קנדה עברה את שלב הליגה של הטורניר ללא הפסד, אם כי התקשתה בחלק מהמשחקים ומול ברית המועצות וצ'כוסלובקיה נאלצה להסתפק בתיקו. בחצי הגמר ניצחה את צ'כוסלובקיה, ובסדרת הגמר פגשה את ברית המועצות.
במשחק הראשון חזרה קנדה מפיגור גדול ליתרון לקראת הסיום, אך ברית המועצות הצליחה להפוך שוב את התוצאה לנצח 5:6 בהארכה. המשחק השני היה צמוד אף הוא, ונגרר לשתי הארכות כאשר בהארכה השנייה כבש מריו למיה שער ניצחון שקבע את התוצאה על 5:6 והשווה את הסדרה. גם המשחק השלישי הסתיים באותה תוצאה, שוב משער ניצחון של למיה שהובקע דקה ו-26 שניות לסיום.
אולימפיאדת קלגרי - האולימפיאדה המקצוענית הראשונה.
לאחר המחלוקת בדבר הגדרת שחקנים מקצוענים שהעיבה על אולימפיאדת סראייבו ארבע שנים קודם לכן, קיבל הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1986 החלטה מהפכנית - לפתוח את האולימפיאדה לכל הספורטאים, בכפוף להחלטת הגוף העליון בכל ענף. פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית אימצה את ההחלטה ופתחה את טורניר ההוקי קרח האולימפי לשחקנים מקצוענים. בכך הפך טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת קלגרי (1988) לטורניר האולימפי המקצועני הראשון באופן רשמי.
עם זאת- ה-NHL סירבה להפסיק את העונה שלה לתקופת האולימפיאדה, ובכך נמנע מקנדה ומנבחרות אחרות למלא את סגליהן בשחקני NHL. למרות זאת, בין השחקנים האלמונים יחסית שנאלצה קנדה לשלוח לטורניר בלטו שני שמות, דווקא בעמדת השוער - אנדי מוג, השוער הוותיק של אדמונטון אוילרס שהיה נתון בסכסוך חוזי עם קבוצתו, ושון ברק הצעיר מניו ג'רזי דווילס שטרם הועלה באופן סופי לסגל הקבוצה. ברק הופיע עם השנים, מאז 1985 ועד 2003, ב-156 משחקים רשמיים ובלתי-רשמיים במדי הנבחרת.
קנדה התקשתה למדי מול הנבחרות האירופיות, ולמרות יתרון הביתיות סיימה את האולימפיאדה במקום הרביעי בלבד, ללא מדליה.
סוף שנות ה-80.
סטיב אייזרמן, שכבר הפך לכוכב מהשורה הראשונה במדי דטרויט רד וינגס, חזר לנבחרת לשתי אליפויות העולם ב-1989 ו-1990, שבשתיהן שימש כקפטן במשותף עם שחקנים וותיקים ממנו. קנדה זכתה במדליית כסף ב-1989, כשבמדיה כיכב באותה אליפות מרק מסיה מאדמונטון אוילרס. מסיה, מהחלוצים הבולטים בליגה בשנות ה-80, כיכב בנבחרת פעמיים בגביע קנדה, אך זו הייתה לו הופעה ראשונה באליפות העולם של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
שנה לאחר מכן הצליחה קנדה בצורה יוצאת דופן בשלב הראשון, וסיימה אותו עם 6 ניצחונות ותיקו אחד מול ברית המועצות. בבית הגמר חלה נפילה ביכולת של קנדה, שנוצחה בכל שלושת משחקיה וסיימה רק במקום הרביעי.
תחילת שנות ה-90 וגביע קנדה 1991.
לאליפות העולם 1991 שלחה קנדה נבחרת צעירה, עם שחקנים שמאוחר יותר הפכו לכוכבי NHL כגון ג'ו סאקיק, טרוור לינדן ותיאורן פלרי. באותה נבחרת שיחק גם קליף רונינג, ששיחק מספר שנים בנבחרת קנדה שהמשיכה להתקיים לאורך השנה ושיחקה עם שחקנים חובבים בטורנירים בלתי רשמיים. לרונינג זו הייתה ההופעה הראשונה בטורניר רשמי, והוא כיום המבקיע המצטיין בתולדות נבחרת קנדה.
הנבחרת המבוססת על צעירים עמדה בפני זכייה מפתיעה באליפות, אך ניצחון דחוק של שוודיה על ברית המועצות במשחק האחרון של בית הגמר דחק אותה למדליית הכסף.
בקיץ של אותה שנה נערכה המהדורה החמישית והאחרונה של גביע קנדה. ויין גרצקי היה שוב הקפטן, ולצידו כוכבי NHL מהשורה הראשונה. בנבחרת הזו כיכב גם השחקן הצעיר המדובר ביותר בקנדה באותה תקופה, אריק לינדרוס שהיה אז בן 18. קנדה זכתה בטורניר עם ניצחון בסדרת הגמר על ארצות הברית, למרות פציעה של גרצקי במשחק הראשון בסדרה.
אולימפיאדת אלברוויל עד אמצע שנות ה-90.
נבחרת קנדה לאולימפיאדת אלברוויל (1992) הייתה שוב נבחרת נטולת שחקני NHL רשמיים, אך היא כללה מספר שחקנים שהיו שחקני NHL בפוטנציה. שון ברק שב והופיע בשער הנבחרת באולימפיאדה השנייה הרצופה שלו. שני הכוכבים הצעירים הגדולים של קנדה, אריק לינדרוס וז'ואה ז'ונו, שנבחרו בדראפט ה-NHL בקיץ הקודם, סירבו לשחק בקבוצות שבחרו אותם (קוויבק נורדיקס ובוסטון ברואינס בהתאמה) והעדיפו להישאר במעמד של חובבנים ולשחק בנבחרת קנדה. ז'ונו היה המבקיע המצטיין של הטורניר האולימפי עם 15 נקודות, ויחד עם לינדרוס הוביל את נבחרת קנדה למדליית הכסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת חבר המדינות.
שתי אליפויות העולם הבאות (1992 ו-1993) היו מוצלחות פחות לנבחרת. ב-1992 הופיעה קנדה ללא כוכבים גדולים וסיימה שמינית בלבד, וב-1993 - בהנהגתם של לינדרוס והכוכב הצעיר מליגת המכללות בארצות הברית, פול קאריה - נוצחה בחצי הגמר ולאחר מכן במשחק על מדליית הארד וסיימה רביעית.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) כבר נחשב פול קאריה לכוכב הראשי של הנבחרת. במשחק הגמר מול שוודיה הייתה קנדה קרובה לניצחון וזכייה במדליית הזהב לראשונה מאז 1952, אך שער שוודי פחות מ-2 דקות לסיום קבע שוויון 2:2 וכפה הארכה. לאחר שההארכה הסתיימה ללא שערים, התייצבו שתי הנבחרות לדו-קרב מכות עונשין. במכה השביעית כבש הכוכב השוודי פטר פורשברג, ואילו קאריה החמיץ את מכת העונשין שלו. קנדה נאלצה להסתפק במדליית הכסף.
הנבחרת שנשלחה מאוחר יותר באותה שנה לאליפות העולם הציגה את כוכב ההתקפה של לוס אנג'לס קינגס, לוק רוביטאי, כקפטן שלה. גם הפעם הגיעה הנבחרת לגמר, מול פינלנד, וגם הפעם הגיע המשחק לדו-קרב מכות עונשין לאחר שוויון בתום ההארכה. בפעם הזו הצליחה קנדה יותר, וזכתה באליפות בפעם הראשונה מאז 1961.
בגלל השבתת ה-NHL בתחילת עונת 1995 והתמשכות העונה עקב כך, שלחה קנדה נבחרת נטולת שחקני NHL לאליפות העולם ב-1995. הנבחרת, שהורכבה משחקני ליגות משניות ומשחקני הנבחרת החובבנית ששיחקה בטורנירים בלתי רשמיים, הספיקה כדי להגיע לחצי הגמר ולזכות במדליית הארד.
הנבחרת לאליפות העולם של 1996 הייתה מרשימה יותר. פול קאריה חזר לנבחרת, ובשער בלט אחד השוערים הטובים ב-NHL, מרטן ברודר מניו ג'רזי דווילס קנדה הגיעה עד משחק הגמר בו נוצחה על ידי צ'כיה.
1996 - 2013: התבססות העידן המקצועני.
על אף שהאולימפיאדה נפתחה לשחקנים מקצוענים כבר באולימפיאדת קלגרי (1988), לא יכלו שחקני ה-NHL להשתתף באולימפיאדה בשל ההתנגדות של פרנסי הליגה להפסיק את עונת ה-NHL באמצעה למען האולימפיאדה.
ב-1996 חל מהפך בעמדת ה-NHL. הקומישנר של הליגה, גארי בטמן, שהתמנה לתפקידו ב-1993, היה יוצא הנהלת ה-NBA, והיה חבר בה כאשר טורניר הכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992) נפתח להשתתפות שחקני NBA. הצלחת הטורניר, בפרט ההד הגדול שרשמה "נבחרת החלומות" של ארצות הברית, שכנעה את בטמן שיש מקום לאפשר את שיתוף שחקני ה-NHL באולימפיאדה. בטמן עמל על שכנוע בעלי הקבוצות, וב-1996 הצליח להעביר החלטה היסטורית על עצירת עונת ה-NHL לשבועיים במהלך אולימפיאדת נאגנו (1998) ושחרור שחקני ה-NHL לנבחרותיהם. קנדה הייתה אחת ממספר נבחרות שעמדו ליהנות מההחלטה הדרמטית.
בנוסף החליטה ה-NHL להתחיל במפעל נבחרות חדש, גביע העולם בהוקי קרח, שנועד להיערך בקיץ פעם ב-4 שנים ולהחליף את גביע קנדה שחדל להתקיים. בניגוד לגביע קנדה, גביע העולם להוקי קרח נועד להיות מפעל של ה-NHL בלבד, ללא שיתוף פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
גביע העולם בהוקי קרח 1996 ואליפות העולם 1997.
ב-1996 התקיים לראשונה טורניר גביע העולם בהוקי קרח, שהחליף את גביע קנדה ונועד להיערך פעם ב-4 שנים, בדומה לגביעי עולם בענפים אחרים. בניגוד לגביע קנדה, שאורגן במשותף על ידי ה-NHL ופדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, גביע העולם אורגן בלעדית על ידי ה-NHL. בדומה לגביע קנדה הוא נועד להתקיים בקיץ, בפגרת עונת ה-NHL, כך שכל שחקני ה-NHL יכלו להשתתף בו.
קנדה שלחה לגביע העולם נבחרת עמוסת כוכבים, עם ויין גרצקי שוב כקפטן ועם אריק לינדרוס, מרק מסייה וסטיב אייזרמן כקפטנים חלופיים. לצידם כיכבו שחקני NHL מהשורה הראשונה בכל מערכי הקבוצה. קנדה שיחקה בבית המוקדם ששוחק בצפון אמריקה, בעוד הבית המוקדם השני שכלל נבחרות אירופיות שוחק באירופה. את משחקיה בשלב הראשון סיימה קנדה עם ניצחונות על רוסיה וסלובקיה והפסד לארצות הברית, במשחק שנערך בפילדלפיה.
כיוון שסיימה רק במקום השני בבית, לא קיבלה מעבר חופשי לחצי הגמר, ונאלצה לשחק ברבע הגמר מול גרמניה, שסיימה שלישית בבית השני. קנדה ניצחה במשחק 1:4, ובחצי הגמר נזקקה לשתי הארכות כדי לגבור על שוודיה 2:3 ולעלות לסדרת הגמר מול ארצות הברית.
שער של סטיב אייזרמן בהארכה הביא לקנדה ניצחון 3:4 במשחק הראשון, אך לאחר מכן נוצחה קנדה בשני המשחקים הבאים ונאלצה להסתפק במקום השני.