לפלסנר ולליבס נולדו שלושה ילדים: דניאלה ומיה, שתיהן אדריכלות, שהיו שותפות במשרדו של אביהן, ויוחנן פלסנר, לשעבר חבר הכנסת מטעם קדימה, וכיום נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה.
פלסנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ליפשיץ לירושלים יפה (1983), פרס אדריכלות מטעם קרן דרייר (1987), מדליית האקדמיה המלכותית אקרסברג עבור הישג אמנותי (1987), פרס ניקרדיט לאדריכלות (1987), פרס למרכז המסחרי הטוב ביותר באירופה (מרכז הילרוד שבדנמרק, 1993), פרס רכטר (יחד עם "ספקטור-עמישר אדריכלים") עבור התכנון הטוב ביותר בישראל (בית גבריאל, 1994), פרס יקיר ישראל (בית גבריאל, 1994), מדליית הנסן - הכבוד הגבוה ביותר לאדריכל בדנמרק (פברואר 2011), "אות העיצוב" 2007 על תכנון מרכז החתירה על-שם דניאל בתל אביב, ופרס יקיר עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל (2015).
אלכסנדר טאראנובסקי
אלכסנדר טאראנובסקי (ברוסית: Александр Тарановский; 1 באוגוסט 1885, ניז'נייה-צ'ירסק, מחוז דון השני, האימפריה הרוסית – 8 באוקטובר 1938, קוטלס, מחוז ארכנגלסק, ברית המועצות), היה גנרל רוסי, אשר כיהן לזמן קצר כמפקד האוגדה הרוסית בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, ובהמשך כיהן כראש מטה הארמייה ה-3 של הצבא האדום במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית.
תחילת הקריירה.
טאראנובסקי נולד למשפחת איכרים קשי יום באזור מחוז וולגוגרד של ימינו וב-15 באוקטובר 1907 סיים את המכללה הצבאית בטביליסי במגמת גאודזיה. ב-18 במרץ 1908 נשלח לביצוע מדידות טופוגרפיות באזור המפרץ הפיני ושפך הנייבה. מאפריל 1909 לימד גאודזיה באקדמיה הצבאית בטביליסי ובשלהי אותה שנה הוצב שוב בגזרה הפינית ומונה לפקד על פרישת רשת טריאנגולציה באזור. ב-14 בינואר 1910 מונה לתפקיד שדה, כקצין רגלים בחטיבה ה-1 בפינלנד. ב-6 באוקטובר 1912 הועבר לתפקיד מטה במפקדת הצבא במיקולאייב וב-14 באפריל 1913 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד גדוד בחטיבת הגרנדירים השנייה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת טאראנובסקי בתפקידי מטה בחטיבתו. בשלהי 1916 הועברה החטיבה ה-2 ביחד עם החטיבה ה-4 בפיקודו של מיור-גנרל לאונטייב לסלוניקי ושם הרכיבו כוח משותף עליו הופקד מיכאיל דיטריכס. ביולי 1917 צורפו שתי חטיבות נוספות לכוח הרוסי וביחד הן הרכיבו אוגדה לא אורגנית. בעת הזו כיהן טאראנובסקי כראש מטה החטיבה ולפי מרבית המקורות שהה ברוסיה.
ב-2 ביוני 1917 הועלה טאראנובסקי לדרגת מיור גנרל. לאחר מהפכת פברואר, נקרא מיכאיל דיטריכס בבהילות למטה הכללי הרוסי, ביולי מונה טאראנובסקי רשמית למחליפו, אך רק באוקטובר הגיע מרוסיה לחזית והחל את תפקידו בפועל. באוגדה הרוסית שמנתה 18,000 לוחמים החלו בעיות משמעת פנימיות ועימותים קשים בין חיילים לקצינים ובין תומכי מהפכת אוקטובר ומתנגדיה. בינואר 1918 פורק מרבית הכוח הרוסי בחזית המקדונית מנשקו, חלק מהחיילים נכלאו, כמה עשרות מתנדבים צורפו לשורות הכוח הסרבי והגנרל טאראנובסקי חזר למולדתו, שוחרר מצבא האימפריה והתנדב לשורות הצבא האדום.
שלהי הקריירה ואחריתו.
באביב 1918 מונה לראש מטה האוגדה ה-1 ה"עבר קווקזית" ולחם במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית. בין ה-20 באוקטובר ל-2 בנובמבר 1920 כיהן כראש מטה הארמייה ה-3 של הצבא האדום בחזית הפולנית ובהמשך כיהן בצוות המשא ומתן הרוסי לגיבוש תנאי הסכם ריגה. במהלך 1921 כיהן כמפקד האוגדה ה-17 וה-4, אך בשלהי אותה שנה הורחק מתפקידי שדה ומונה לראש מחלקת הקרטוגרפיה באזור ארכנגלסק. ב-21 בדצמבר 1930 נעצר טאראנובסקי על ידי סוכני המשטרה החשאיתבמסגרת טיהור האביב שביצע יוסיף סטלין בצבא האדום ומטרתו הייתה להוציא משורותיו את כל הקצינים ששירתו בצבא האימפריה הרוסית.
טאראנובסקי הועמד לדין וכפר באשמה, אך נידון ל-3 שנות מאסר ונשלח לגולאג בקוטלס. עם שחרורו, התיישב בעיר ארכנגלסק ועבד ברשות המקומית כמנהל המחלקה לגאודזיה ורישום מפות. טאראנובסקי נעצר מספר פעמים בידי סוכני המשטרה החשאית בעוון חתרנות וב-30 בדצמבר 1937 הועמד לדין באשמת בגידה. ב-8 באוקטובר 1938 הוצא טאראנובסקי להורג על ידי כיתת יורים. ב-15 בספטמבר 1989 טיהר משרד ההגנה הסובייטי את שמו של טאראנובסקי וקבע כי הוצא להורג שלא בצדק.
גן בלומפילד
גן בלומפילד הוא גן עירוני בירושלים. הגן מהווה חלק משרשרת גנים סביב אזור העיר העתיקה והסמוכים לו ביותר הם גן הפעמון שהוקם אחריו מעברו השני של רחוב דוד המלך וכן בוסתן קטן בשם "גן גוזלן" הגובל בגן ליד מלון המלך דוד.
הגן תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר והוא נמצא בין רחוב דוד המלך לשכונות ימין משה ומשכנות שאננים. הגן נבנה בתרומת ברנרד ולואיס בלומפילד ממונטריאול ונחנך בשנת 1964. בקצהו הדרומי של הגן שוכנת מזרקת האריות המפורסמת שהוצבה שם ב-1989 כמתנה מטעם ממשלת גרמניה. בלב הגן קיימות גם מערות קבורה עתיקות של אנשים חשובים, מתקופת בית שני, למשל מערת הורדוס.
מדרום לגן קיים מתחם התחנה הראשונה וכן מתחיל פארק המסילה. ב-2014 נסלל בגן שביל אופניים המחבר בין פארק המסילה דרך הגן לכיוון מרכז העיר. סביב הגן קיימים מספר מבנים מוכרים כגון מרכז מורשת מנחם בגין, טחנת הרוח במשכנות שאננים וכן מלונות ופרויקטי דיור יוקרתיים לאורך רחוב המלך דוד והרחובות הסמוכים.
ב-2014 הוצגה תוכנית להקים בגן סמוך לטחנת הרוח של ימין משה בית קפה המשקיף לגן. אך התוכנית בוטלה בשל התנגדות תושבי הסביבה. ב-2016 הוצגה תוכנית אחרת להקים בצפון הגן ליד מלון המלך דוד מרכז תרבות שישמש את הקרן לירושלים וכן את מועדון הצוללת הצהובה ואף צפוי להכיל בית קפה המשקיף לגן.
המסילה החג'אזית
Rock in Rio (אלבום)
Rock in Rio (מילולית: רוק בריו) הוא אלבום הופעה שהוקלט בברזיל על ידי להקת ההבי מטאל איירון מיידן ב-2001. הופעתם הייתה חלק מפסטיבל רוק בריו שנערך בברזיל. במהלך ההופעה איירון מיידן הופיעו בפני קהל המעריצים השני הגדול ביותר שלהם- 250,000 איש (כאשר רק בפסטיבל רוק בריו 1985 איירון מיידן הופיעו בפני מספר גדול יותר של מעריצים- 400,000 אנשים).
האלבום הוקלט שנתיים לאחר חזרתם של ברוס דיקינסון ואדריאן סמית' ללהקה ושנה לאחר צאת אלבום הקאמבק, Brave New World. ההופעה בברזיל הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות שלהם "Brave New World Tour" שהתחיל עם צאת האלבום Brave New World. ההופעה מכילה ברוב חלקה הראשון שירים מהאלבום Brave New World, ואילו בחלק השני את רוב להיטה של הלהקה, כולל שני שירים מתקופתו של הסולן הקודם בלייז ביילי- "Sign of the Cross" ו-"The Clansman". ההופעה גם צולמה ושוחררה כ-DVD המכיל את כל ההופעה ובונוסים.
כל ההכנסות ממכירת האלבום נתרמו למתופף הלהקה לשעבר, קלייב בר שנאבק במחלת הטרשת הנפוצה
תקן T1
יהודה לייב אורליאן
הרב יהודה לייב אורליאן (כ"ב באדר א' תר"ס, 21 בפברואר 1900-סוף תשרי תש"ד, סוף אוקטובר 1943), היה מחנך ונשיא פועלי אגודת ישראל בפולין.
עד השואה.
נולד ליחזקאל ורחל ממשפחת חסידי גור ובילדותו למד בשטיבל של גור ונעשה לחסיד נאמן של ר' אברהם מרדכי אלתר. לאחר נישואיו עסק במסחר, אך קבע עתים לתורה והרבה לעסוק בספרי המחשבה של הרמב"ם וספרי מנהיגי היהדות החרדית בגרמניה, הרש"ר הירש והרב ד"ר יצחק ברויאר.
במהרה התפרסם כנואם מעולה בכנסים של "שלומי אמוני ישראל" שהפכה בהמשך לאגודת ישראל. גם פרסם חוברות ומאמרים ביידיש. היה ממייסדי "פועלי אגודת ישראל" וכיהן כנשיאה הראשון בשנים תרפ"ב-תרצ"ב (1922-1932). בנוסף שימש זמן מה מנהל בית ספר בית יעקב בוורשה. הוא החליט להקדיש את כל זמנו לחינוך. בתרצ"ה (1935) מונה למנהל סמינר "בית יעקב" בקרקוב לאחר פטירת שרה שנירר, מייסדת רשת בתי הספר "בית יעקב". היה עבור תלמידותיו גם מורה דרך לחיים והן התייעצו עמו גם בענייניהן הפרטיים. תלמידותיו שימשו כמורות בכל רחבי פולין והשפעתן החינוכית הייתה גדולה בכל הקהילות שבהן חינכו ולימדו עד השואה.
בשואה.
בפרוץ המלחמה היו שערי בית הספר נעולים בגלל חופשת הקיץ, והם לא נפתחו יותר. ר' משה פרידמן מבויאן-קראקא הקים קרן מיוחדת שסייעה לרב אורליאן להמשיך בפעילות החינוכית. הרב אורליאן המשיך ללמד תנ"ך ושאר מקצועות היהדות בסיוע הקרן וגם בסיוע הרב יוסף ביגון, וחידש את הקשר עם מורות "בית יעקב" בכל רחבי פולין. הרב אורליאן הדריך את תלמידותיו ואף שלח להן שיעורים בכתב שסייעו בעבודתן.
בטבת ת"ש (ינואר 1940) הוכה קשות בידי הגרמנים תוך כדי חיפוש בביתו. בעקבות זאת החליט לעזוב את העיר ועזב לוורשה כשרוב משפחתו עברה לעיירה ונגרוב במחוז לובלין.
בקיץ תש"ב (1942) התקיים כנס חרום של רבנים בגטו ורשה בביתו של הרב שמשון שטוקהמר בעקבות גירוש יהודי לובלין והשמדת היהודים בטרבלינקה ומיידנק. בכנס השתתפו בנוסף אליו ולרב שטוקהמר, גם הרב מנחם זמבה הרב שמחה טרייסטמן ועוד. בגטו ורשה היה קשור גם לרב זמבה.
הרב אורליאן ארגן עם חבריו חמישה בתי ספר של "בית יעקב" כשהוא מפקח עליהם ומשמש כמנהל של שניים. כן ארגן שיעורים לתלמידותיו לשעבר שעבדו כמורות. הוא ענה לשאלות אמוניות ושאלות אחרות בענייני השעה שהופנו אליו על ידיהן.
בחצי הראשון של חודש אב תש"ב (החצי השני של חודש יולי 1942) החלו הנאצים בגירוש יהודי וורשה להשמדה. לדירות הנטושות נכנסו יהודים שזלזלו בספרי הקודש, ואף זרקו ושרפו חלק מהם. יצחק גוטרמן הזדעזע ממעשים אלו וביוזמתו ארגן היודנראט אנשי רוח שיאספו את הספרים הזרוקים ובראשם עמד פרופ' מאיר בלבן. גם הרב אורליאן השתתף באיסוף הספרים.