על פי המסופר במקרא, דבורה הנביאה שלחה לברק בן אבינעם משבט נפתלי, שסבלו תחת עולו של יבין מלך כנען, שה' שלח אותו לעמוד בראש נושאי נס המרד בכנענים. לאור העליונות המספרית והטכנולוגית של הכנענים, נרתע ברק מביצוע המטלה, והתנה זאת בהצטרפות דבורה אליו על מנת לקבל הנחיות אלוהיות מדויקות. דבורה הסכימה אך הוסיפה שעל חוסר נכונותו להיענות לשליחות האלוהית שהוטלה עליו, ייענש בכך שתהילת המנצחים לא תופנה אליו, על אף היותו מנהיג הקרב, אלא דווקא כלפי אשה (יעל). והדבר ייחשב לו לביזיון וחרפה, כפי שאירע לאחר מכן במות אבימלך בן גדעון.
על פי ציוויה של דבורה הנביאה, החל ברק בן אבינעם לאסוף לוחמים עבור המרד בחצור, את עיקר אנשיו אסף משבטי הצפון זבולון ונפתלי, שהיו לפני כן מדוכאים על ידי חצור. על פי המתואר במקרא מדובר בכ-10,000 איש. משירת דבורה עולה שכמה משבטי עם ישראל שעליהם לא היווה יבין איום (שבטי עבר הירדן ומישור החוף), לא נטלו חלק במלחמה, ועל כך באה השירה בביקורת:
ומנגד, שבטים אחרים, יותר מאוימים, כמו: יששכר, מנשה, אפרים ובנימין, כן סייעו במלחמה אך לא נטלו בה תפקיד מרכזי.
הקרב בנחל קישון ומגידו.
לאחר שנודע לסיסרא שברק אסף את צבאו על הר התבור כדי להילחם בו, הוא הזעיק את 900 מרכבות הברזל שלרשותו, ויצא לקראתו. מולו, ברק קיבל הוראה מדבורה על פי הנבואה, לרדת אל העמק ולערוך מלחמה עם סיסרא. בעוד ברק יורד מההר, התחוללה סופת רעמים שהבהילו את סוסי מרכבותיו של סיסרא. כמו כן, באותה סערה ירד גם גשם עז שהציף את נחל הקישון שבעמק יזרעאל שלרגלי הר תבור, וזה עלה על גדותיו ומילא את העמק במים שהפכו את העמק לבוצי: . עובדה זו סייעה לברק, משום שצבא סיסרא הורכב ממרכבות ברזל כבדות אשר באזור שבו נחל עולה על גדותיו מסוגלות בנקל לטבוע בבוץ, ובכך לצאת מכלל שימוש. אפשרי שזו הייתה כוונתו של ברק, ומשירת דבורה משתמע שאכן תנאי מזג האוויר הביאו את התוכנית להצלחתה. על פי תיאור הנביא את המלחמה, צבא יבין הושמד לחלוטין: . המשך הקרב אינו מתואר במפורט במקרא, אך משירת דבורה ניתן להבין שהשבטים אפרים, בנימין, מכיר (מנשה), זבולון, נפתלי ויששכר תקפו את הצבא הכנעני הנסוג למגידו ולתענך וגרמו לו נזק נוסף:
במהומה שהשתררה בשדה הקרב ירד סיסרא ממרכבתו ונס אל אוהלה של יעל אשת חבר הקיני אשר שכן בקרבת מקום, מתוך כוונה למצוא אצלה מקלט. יעל נתנה לסיסרא מחסה, ועל פי המדרש גם שכבה עמו. על פי המתואר בסיפור המעשה ובשירת דבורה, יעל השקתה את סיסרא בחלב על אף שביקש מים, במטרה להרדים אותו. כאשר נרדם סיסרא יעל הרגה אותו על ידי מכה ברקתו בעזרת יתד האוהל שאותו תקעה בראשו בעזרת מקבת, וכשראתה את ברק מחפש את סיסרא קראה לו והראתה לו את אויבו המת. בכך התקיימה נבואת דבורה שביד אשה ימסור ה' את סיסרא. יעל הפכה לגיבורה בקרב בני ישראל וסיפור גבורתה ופיקחותה נזכר בשירת דבורה.
בעקבות הניצחון במלחמה, התערערה יציבותו של השלטון הכנעני בארץ, ושבטי ישראל הצליחו ללחוץ אותו, לגבור עליו ולהכריתו, דבר שהביא לשקט ממלחמות במשך 40 שנה:
יבין מלך חצור.
יבין מלך חצור נזכר בספר יהושע כמי שיזם את מלחמת מלכי הצפון ביהושע, ושם מסופר שיהושע הכרית את בית יבין, ואת חצור שרף באש. הדבר עומד לכאורה בסתירה לתיאור הקרב בספר שופטים, וישנם חוקרים הסבורים שהקרב עצמו המתואר בספר יהושע הוא קרב שהתרחש לאחר הקרב בנחל קישון ויוחס בטעות ליהושע. אולם לדעת פרשני מקרא רבים, אין מדובר באותו אדם אלא 'יבין' הוא שם מלוכני של שושלות מלכי הכנענים שבנפת חצור, והעיר שיקמה עצמה לאחר המכה הקשה שספגה מיהושע, כפי שמוצאים במקרא ביחס לערים אחרות שהוכו.
בנגי
בנגי (בצרפתית: Bangui) היא בירת הרפובליקה המרכז-אפריקאית והעיר הגדולה בה. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 במרץ 2021 התגוררו בעיר עצמה 812,407 תושבים ובמחוז כ-1.425 מיליון תושבים.
מיקום העיר.
העיר ממוקמת בדרום-מערב המדינה על גדת נהר האובנגי שמהווה את הגבול בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מול העיר הקונגואית זונגו .
היסטוריה.
בנגי נוסדה ב-1889 על ידי הצרפתים במה שהיה אז הקולוניה הצרפתית האוּט-אוּבנגי, שנקראה מאוחר יותר אוּבנגי-שרי, שבהמשך הפכה לחלק מאפריקה המשוונית הצרפתית. העיר גדלה עקב קרבתה למוצב של הצבא הצרפתי על נהר האובנגי. העיר שירתה כמרכז אדמיניסטרטיבי בעידן הקולוניאלי והמשיכה בכך גם ברפובליקה המרכז אפריקאית.
במהלך מלחמת העולם השנייה חיילים צרפתים הוצבו בעיר.
באוגוסט 1962 ביקר בה נשיא מדינת ישראל יצחק בן צבי. ושדרה בעיר נקראה על שמו.
ב-1970 הנשיא ז'אן-בדל בוקאסה ייסד את אוניברסיטת בנגי. ב-1971 הוא פקד על בניית שני מלונות יוקרה חדשים בבנגי. בזמן שהמתיחות גברה בין בנגי ופריז כתוצאה מההוצאות הבלתי-נשלטות של בוקאסה, בנקים מערביים סירבו לתת לו יותר כסף. היחסים עם צרפת גרעו אף יותר, כשבאפריל 1974 התגלתה בחדר מלון בבנגי גופתה של מי שלפי פרסומי התקשורת הצרפתית הייתה פילגשו של בוקאסה והוא היה האחראי לרצח שלה. עקב כך, בוקאסה עצר את ייבוא העיתונים הצרפתיים והשתלט על משרד סוכנות הידיעות הצרפתית בבנגי. ב-1975 בעיר היו למעלה מ-300,000 בני אדם.
ב-1988 עמדה האוכלוסייה בעיר על 427,435 בני אדם, וב-1994 היא עמדה על 524,000 בני אדם.
כלכלה.
העיר משמשת כמרכז כלכלי. במהלך מלחמת העולם השנייה המדינה התעשרה, והייצוא של גומי, כותנה, קפה, אורניום ויהלומים גבר.
תחת שלטון דויד דאקו, נשיא המדינה בין 1960 ל-1966, ייצור היהלומים גבר באופן משמעותי. הוא בנה בבנגי מפעל ליטוש יהלומים, שאפשר את הפיכתם של היהלומים לענף הייצוא העיקרי של המדינה: היהלומים, שנקראו יהלומי בנגי, היו פופולריים. אבל לאחר סיום כהונתו, שחיתות אלימה וחוסר משמעת פיננסי גרמו לכך שהעובדים לא קיבלו תשלום עבור עבודתם ונגרמה מתיחות אזרחית. לאחר מכן בוקאסה עשה הפיכה צבאית ב-1966.
במקביל הפכה העיר למרכז חברתי ותרבותי של האזור. עם זאת, מהפכה פוליטית במדינה, שמרכזה היה בעיר, הביאה למיתון כלכלי מאז שנות ה-70 עקב עליית המחירים הבינלאומיים של ענפי הייצוא, שחיתות אלימה ובנוסף שלטונו הדיקטטורי של הנשיא בוקאסה. אלו רוששו את האזרחים וגרמו לעימותים רציניים. התשתיות בעיר קרסו, ולזה הצטרף גל מהגרים ממדינות שכנות שהמצב בהם היה גרוע.
כלכלת בנגי מתבססת על טקסטיל ומוצריו, ייצור מוצרי מזון ובהם בירה, וייצור סבון. מוצרי הייצוא העיקריים של העיר הם כותנה, עץ, קפה וסיסל. בגלל העימות המתמשך, האבטלה בעיר הייתה באזור 23% ב-2001.
בעיר נמצאת אוניברסיטת בנגי.
תחבורה.
בנגי היא הבסיס התחבורתי של הרפובליקה המרכז-אפריקאית. ב-1999, 8 כבישים חיברו את העיר לערים מרכזיות אחרות במדינה, לקמרון, צ'אד ודרום סודאן. מבין הכבישים האלו, רק כבישי האגרה סלולים. במהלך התקופה הגשומה מיולי עד אוקטובר, חלק מהכבישים אינם ניתנים למעבר. רשת הכבישים בעיר יוצאת מארמון הרפובליקה (פאלאס דה לה רפובליק).
מעבורות נהר יוצאות מהעיר אל העיר זונגו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואל ברזוויל ברפובליקת קונגו. הסחורות מובלות מברזוויל אל הנמל של קונגו.
נמל התעופה הבינלאומי בנגי מפוקו ממוקם במרחק 7 ק"מ מצפון לעיר הישנה.
טיפקס
מְחִיקוֹן או טיפקס הוא נוזל מחיקה לבן שמטרתו כיסוי שגיאות שנעשו באמצעי בלתי מחיק על נייר. את הנוזל יש למרוח על הנייר, ובהתייבשו הוא יוצר משטח שעט כדורי יבש או עיפרון יכולים לכתוב עליו. לעט בעל דיו המתייבשת לאט או כלי כתיבה הדורש משטח מחוספס יהיו קשיים בכתיבה על המשטח הנוצר.
השם "טיפקס" (Tipp-Ex) הוא שם רשום של מותג המשווק בישראל החל משנות ה-80. בפי רבים, משמש גם באופן לא רשמי השם טיפקס כשם גנרי לכל נוזלי המחיקה האחרים, מתוצרות שונות, המחקים את טיפקס המקורי. שמה של הלהקה טיפקס נכתב באנגלית Tea Packs, ואינו מאוית בדומה לשם הנוזל, המהווה סימן מסחר, וזאת כדי לעקוף את החוקים הרלוונטיים.
היסטוריה.
בשנת 1958 רשמה האמריקאית בטי נסמיט גרהאם פטנט על הנוזל הלבן שהמציאה ב-1951 ופיתחה במשך שנים במטבח ביתה, לו קראה "נייר נוזלי" (Liquid Paper). גרהאם הייתה מזכירה במקצועה, וסברה שחייב להיות פתרון יעיל יותר לשגיאות הקלדה מאשר הקלדה מחדש, ונעים יותר לעין מאשר מעבר מחודש על הטקסט עם קו חוצה. חברת ג'ילט רכשה ממנה את החברה שיסדה לשיווק המוצר בסכום של $47.5 מיליון, בנוסף לתמלוגים במהלך חייה.
בשנת 1959 ייסד אוטו קרלס את חברת טיפקס בפרנקפורט, גרמניה. שמה של החברה מגיע מ-"טיפ" (הקלדה בגרמנית) ו-"אקס" (לשעבר בלטינית).
בשנת 1997 החברה נרכשה על ידי תאגיד BIC.
נייר תיקון.
המוצר הראשון שייצרה החברה היה נייר תיקון למכונות כתיבה. כדי לתקן שגיאת הקלדה באמצעות הנייר, היה צורך להחזיר את המכונה כך שתקליד באותו מקום שוב, למקם את נייר התיקון מעל האות השגויה, להקליד שנית את האות השגויה כך שנייר התיקון ביצע מחיקה של האות, ואז ניתן להקליד את האות הנכונה.
נוזל תיקון.
בשנת 1965 שווק כבר נוזל התיקון. בשיטה זו משווקים צמד בקבוקונים, שבאחד מהם מברשת ומכל נוזל מחיקה, והשני מכיל מדלל לנוזל המחיקה. המדלל אמור להאט ולמנוע את תהליך ההתקרשות של הנוזל, אם נחשף זה לאוויר לזמן ממושך מדי. בפועל, כמו בחומרים רבים שהמדלל שלהם מבוסס טרפנטין או אצטון, ערבוב המדלל בנוזל המחיקה מביא להמסה רגעית ולהתקרשות מואצת של הנוזל לאחר מכן. נוזל המחיקה הוא חומר מסוכן, המהווה סם כאשר הוא נשאף.
סרט תיקון.