בשנת 2004 הוקמה הקבוצה מחדש ללא כל קשר לקבוצה הגדולה מהעבר, בתמיכת עיריית ריגה, כוחות הצבא הלאומי ומספר ספונסרים, ועברה לשחק בארנה ריגה החדש. בהמשך זכתה באליפות לטביה בעונת 2006/07. כמו כן, השתתפה הקבוצה שלוש עונות במסגרת הליגה הבלטית (הפסד לשאולאי ברבע הגמר 2006/07. הפסד לז'לגיריס קובנה בחצי הגמר 2007/08. והפסד לריטאס וילנה בחצי הגמר 2008/09), יורוקאפ צ'לנג', יורוצ'לנג', גביע יול"ב, יורוקאפ והליגה המאוחדת של VTB.
בסיום עונת 2008/09 (ב-15 בספטמבר 2009), הודיעה הקבוצה על הפסקת פעילות. עקב חובות בסדר גודל של 1.4 מיליון דולר.
אס&quot;ק ריגה
אונה מצחית
פקס כריסטי
פּקס כריסטי (בלטינית: Pax Christi, מילולית "שלום נוצרי") הוא ארגון המגדיר עצמו כארגון שלום קתולי.
הארגון הוקם בצרפת בשנת 1945, במטרה לפייס בין הצרפתים לגרמנים עם תום מלחמת העולם השנייה. נכון ל-2007 הארגון פועל ביותר מ-60 מדינות.
בין השנים 1999 ל-2007 שימש כנשיא הארגון הפטריארך הלטיני מישל סבאח.
פקס כריסטי תומך באופן גלוי בפלסטינים במאבקם נגד ישראל ותומך במאמצי BDS להטלת חרמות על מדינת ישראל.
ביולי 2017 התפטר ראש הארגון, הבישוף מנפרד שאואר, בטענה כי הארגון לוקה באנטישמיות ופעיל בהתקפות על יהודים באוסטריה ועל מדינת ישראל וכי הנושא אינו עולה בקנה אחד עם עמדותיו. עוד הוסיף כי לדעתו כל צורה של אנטישמיות היא מבישה ויש לבקרה בחריפות.
פרופסור ג'רלד שטיינברג, ראש ארגון NGO Monitor, ציין כי פקס כריסטי מעורב באופן כבד בפעילות של קבוצות אנטישמיות, כולל BDS, פועל לקידום ניתוק קשרים כלכליים עם ישראל על ידי מדינות אירופה והקים את ארגון EAPPI המגדיר את ישראל כמדינת אפרטהייד.
שאול שמאי
שאול שמאי (ט"ו בחשוון תרפ"ו, 2 בנובמבר 1925 – י"ח בתמוז תשל"ב, 29 ביוני 1972) היה איש צבא ומודיעין ישראלי בדרגת סגן-אלוף, מעוטר צל"ש הרמטכ"ל וחתן פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה.
שמאי נולד בבגדאד שבעיראק לציון ולולו שמאי. בשנת 1942 עלה באופן בלתי לגאלי לארץ ישראל והצטרף להכשרה של תנועת "הנוער העובד והלומד" בקיבוץ מעוז חיים, ממנו נשלח לסמינר שליחים של "החלוץ" במטרה לשמש שליח התנועה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנתפס בפעילות לקליטת מעפילים בחוף ניצנים הוגלה למחנות המעצר בקפריסין, ועסק שם בהדרכת נוער.
היה חבר הפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות, תחילה כאלחוטן במפקדת חזית הדרום. באחריותו היה תרגום חומרים גלויים, אך הוא ניסה את כוחו בפענוח מברקים מוצפנים, ובעקבות הצלחתו, לאחר מבצע דני הועבר ליחידת האזנה באזור. יכולות הפענוח שהפגין הביאו עוד בתקופת הלחימה לכך שהשתלם בתחום כתבי סתר. בעיצומה של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות באוקטובר 1948 הצליח שאול שמאי לפענח את הצופן המצרי. אחד המברקים שפיענח איפשר למטכ"ל לכבוש את באר שבע ללא קרב (מבצע משה), כיוון שהמברק שנקלט ופוענח הורה לכוחות המצרים לסגת ולייצב קו חדש מדרום לבאר שבע. לאחר המלחמה ביקש להשתחרר וללמוד אך התבקש להישאר ולעבוד בצה"ל כאזרח ולעסוק בתחום שבירת צפנים.
שמאי שירת באגף המודיעין תחילה כאזרח ומדצמבר 1959 כקצין. הוא פיתח שיטות מקוריות לפענוח והתקדם עד לתפקיד מפקד תחום פיצוח צפנים ביחידה 8200. על הישגיו זכה ב-1963 בפרס ביטחון ישראל.
לדברי יואל בן-פורת, מפקד יחידה 8200 בשנות ה-70, שמאי הוא שהציע לברור בוגרי תיכון מצטיינים, ללמדם ערבית, ולהפנות אותם ליחידה 8200, שעד אז סבלה מבעיית כוח אדם שלא היה איכותי מספיק.
בשנת 1972 נפטר שמאי מהתקף לב בעת שירותו, בגיל 46. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול. לטענת יואל בן-פורת, שמאי, שהיה על סף גאונות, סבל משחיקה בגלל השעות הרבות שהקדיש לעבודתו, לעיתים – 18 שעות ביום, ללא חופש וללא הפסקה מ-1955.
לאחר פטירתו זכה בצל"ש הרמטכ"ל. בעיטור זה זכה:
במפקדת יחידה 8200 נקרא בניין על שמו.
שמאי היה נשוי לשלומית הר-שפר, אף היא שירתה כאלחוטנית במלחמת העצמאות ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות.
פרס ארנסט פון סימנס
פרס ארנסט פון סימנס למוזיקה (בגרמנית: Ernst von Siemens Musikpreis) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה לאמנויות של בווריה מטעם קרן ארנסט פון סימנס למוזיקה. הקרן הוקמה בשנת 1972 על ידי התעשיין הגרמני ארנסט פון סימנס (1903–1990), נכדו של מייסד חברת סימנס, ארנסט ורנר פון סימנס.
הפרס מוענק למלחין, מבצע, או מוזיקולוג אשר תרם תרומה בולטת לעולם המוזיקה. הסכום הכספי המוענק עם הפרס עומד על כמאתיים אלף אירו. לפעמים מכונה "פרס נובל למוזיקה".
טגרטול
טריל (תרופה)
רותי הלביץ כהן
רותי הלביץ כהן (נולדה ב-11 בפברואר 1969) היא אמנית וציירת ישראלית.
רותי הלביץ כהן בעלת תואר שני באמנות, למדה באוניברסיטת חיפה, באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים ובבית ברל, רמת השרון. היא מרצה, מורה לציור, אוצרת ומנחה מחקר מבוסס יצירה ABR.
עבודותיה של רותי הלביץ כהן עוסקות בנעורים, תמימות ואובדן התמימות, מיניות, אמהות, חרדות, באזור הספק שבין התת-מודע למודע. תערוכותיה המוזיאוליות "Mind the Gap" במוזיאון הרצליה (2008), "בית העלמות" בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב (2009), ו"על בלימה" בשיתוף עם יהושע סובול במוזיאון נחום גוטמן (2011) מייצרות גוף עבודה המתפתח בעקביות מתערוכה לתערוכה ושומר על עיקרון של התמרות פנימיות.
אזור הספק.
מונח של רותי הלביץ כהן בהתייחסה לעבודותיה המבקש לתחום ולתאר את החוויה הסוביקטיבית האמנותית, החל מתהליך היצירה, חשיפתה בפומבי, חויית הצופה, והשפעות בהקשרים רחבים יותר. זווית ראייה זו טוענת שתהליכי היצירה ותהליכי ההשפעה של המעשה האמנותי במעגל הפרטי והרחב מתפקדים כפוטנציאלים יותר מאשר תכנים מכתיבים. ברוח הזו האמנות נתפסת כמסגרת מאפשרת אשר בתוכה ניתן לבסס חוויות, תפיסות ורעיונות.
אלכימיה.
בטכניקה זו הנייר השקוף להעתקה מצויר, נחתך ומודבק בשביל ליצור דימוי רנטגן החודר לעבודות והופך אותן על פניהן. דימויים אלו הממומשים באמצעות חומרים מתכלים כגון נייר פרגמנט, נייר דבק, מרכך כביסה, דיו, קפה טחון, צבע וחומרים אחרים יוצרים טכניקה ייחודית של האמנית של "אמצעים מעורבים" שהלביץ כהן מגדירה כ"אלכימיה". סביבת התערוכות היא אזור המדמה תת-מודעות, בבתי שחיטה מטאפוריים וחדרי ניתוח מוצגים דימויים שקוף של דמויות מבותרות ופשוטות עור שבאופן בלתי מסתיים הורגות ומחיות את עצמן.
קרב מונטה גראפה
קרב מונטה גראפה (באיטלקית - Battaglia del Monte Grappa) נערך במלחמת העולם הראשונה בחזית האיטלקית בין הצבא האיטלקי והצבא האוסטרו-הונגרי על פסגות הר גראפה (Monte Grappa) בצפון איטליה. זו הייתה מערכה בת שלושה קרבות גדולים שנמשכה מאז התבוסה האיטלקית בקרב קפורטו בנובמבר 1917, עד לקרב האחרון שנערך בסוף המלחמה במסגרת המתקפה האיטלקית האחרונה במלחמה בקרב ויטוריו ונטו.
מונטה גראפה מתנשא לגובה 1,775 מטר מעל עמק נהר פיאווה. הוא הגבוה ביותר במסיב גראפה הכולל מספר פסגות. בהשוואה לפסגות הרי האלפים מונטה גראפה אינו גבוה, אבל הייתה לו חשיבות אסטרטגית גדולה בהיותו חולש על עמק הפיאווה וונציה.
לאחר התבוסה הקשה של האיטלקים בקרב קפורטו הוחלף הרמטכ"ל האיטלקי לואיג'י קאדורנה ב-ארמנדו דיאז שארגן קו ביצורים לאורך הפיאווה. מונטה גראפה חלש על קו זה מעורפו. כיבוש מונטה גראפה היה גורם להכנסת הצבא האיטלקי לכיתור והיה עלול להביא לכניעתו ולהוצאת איטליה מהמלחמה. הצבא האוסטרו-הונגרי היה מחוזק ביחידות אלפיניות של הצבא הגרמני.
קרב מונטה גראפה הראשון.
קרב מונטה גראפה הראשון התנהל בשני שלבים. השלב הראשון היה ב-14 בנובמבר 1917 - 26 בנובמבר 1917 והשני היה ב-11 בדצמבר 1917 - 21 בדצמבר 1917. הוא היה חלק מהאופנסיבה האוסטרו-גרמנית של קרב קפורטו.
האוסטרו - הונגרים ריכזו כמות גדולה של ארטילריה וב-14 בנובמבר 1917 פתחו בהתקפה רחבה תוך שימוש בלהביורים, כידונים וגזים רעילים. ביחד עם היחידות האלפיניות הגרמניות הם הצליחו לכבוש מספר פסגות ולהגיע עד 2 ק"מ מפסגת מונטה גראפה. אבדות האיטלקים היו עצומות, בעיקר מריקושטים של האדמה הסלעית בהר. מהפסגות שכבשו יכלו האוסטרים להשקיף על ונציה. הגנרלים הגרמנים הבטיחו לחייליהם שיחגגו את חג המולד בוונציה, והאוסטרים הכינו כבר מדליות לחגוג את כיבוש ונציה. גורלה של איטליה היה תלוי בפסגת מונטה גראפה.
ב-26 בנובמבר 1917 הפסיקו האוסטרים את המתקפה והתכוננו למתקפה סופית לכבוש את פסגת מונטה גראפה. בינתיים חוזק הכוח האיטלקי ביחידות צרפתיות ובריטיות.
המתקפה השנייה החלה ב-11 בדצמבר 1917, אבל הפעם נתקלו האוסטרו - הונגרים והגרמנים במזג אוויר חורפי קשה ואבדותיהם היו קשות. האיטלקים בעזרת בעלי בריתם השיבו מלחמה והצליחו לכבוש בחזרה מספר פסגות. פסגת מונטה גראפה נשארה בידי האיטלקים והצבא האיטלקי ניצל. בין הלוחמים בקרב זה היה ארווין רומל שפלוגתו סבלה אבדות כבדות.
קו החזית חצה כעת את מסיב הגראפה כשחלקו הצפוני בידי האוסטרים והדרומי בידי האיטלקים.
קרב מונטה גראפה השני.
לקראת התקפות נוספות על מונטה גראפה החליט ארמנדו דיאז לבנות קו ביצורים במונטה גראפה. בעזרת עצותיהם של בעלי בריתו הצרפתים בעלי ניסיון מקרב ורדן, הוא בנה בתוך ההר מערכת מנהרות חצובה בשם "הגלריה של ויטוריו אמנואלה השלישי". אורך המנהרות היה 5 ק"מ והן הסתעפו ממנהרה ראשית באורך 1.5 ק"מ. במקום היו עמדות ל-75 תותחים, 45 מכונות ירייה תחמושת, אספקה ומקום ל-15,000 חיילים.