במרץ 2001 הצטרף לדירקטוריון של חברת גוגל בתפקיד יו"ר, ובאוגוסט 2001 הפך למנכ"ל החברה, משרה שהחזיק בה עד לאפריל 2011. בגוגל, שמידט שיתף את פייג' וברין בפעולות היומיות. שמידט, פייג' וברין ניהלו את גוגל כטריומווירט. שמידט החזיק באחריות האופיינית של מנכ"ל בחברה ציבורית והתמקד בניהול של סגן נשיא וארגון המכירות. על פי האתר של גוגל, שמידט התמקד גם ב"בניית תשתית התאגיד הנחוצה כדי לתחזק את הצמיחה המהירה של גוגל כחברה ולהבטיח שהאיכות תישאר גבוהה בזמן שהמוצרים יפותחו במינימום של זמן".
שמידט הוא אחד הבודדים שהצליחו להתעשר בעזרת מימוש אופציות שקיבל כעובד בחברה שהוא לא מהמייסדים או מקורב להם. שמידט דורג במקום ה-29 ברשימת האנשים העשירים בעולם של "פורבס" לשנת 2006, עם הערכת הון של כ-6.2 מיליארד דולר.
ב-26 באוגוסט 2006 נבחר שמידט לדירקטוריון חברת "אפל" והודח בשלהי שנת 2009 בשל חשד להעברת סודות מסחריים לגוגל.ּּ
ב-2007 מגזין PC World דירג אותו במקום הראשון ברשימת 50 האנשים החשובים ביותר באינטרנט, יחד עם שני מייסדי גוגל, לארי פייג' וסרגיי ברין.
ב-2013 פרסם יחד עם ג'רד כהן את הספר "The New Digital Age". ב-2014 פרסם יחד עם ג'ונתן רוזנברג את הספר "גוגל - כך זה עובד" שתורגם לעברית ב-2015.
שמידט חבר במפלגה הדמוקרטית.
מאהבת זקנה
מאהבת זקנה (בצרפתית: Une vieille maîtresse) הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויה של קתרין ברייה שיצא לאקרנים בשנת 2007.
עלילה.
הסרט עוקב אחר נישואיו של רינו דה מריני (המגולם על ידי פואד איט אטו) להרמנגארד האריסטוקרטית. בטרם נישואין מגלה רינו לסבתה של הרמנגארד כי בעבר ניהל רומאן עם אישה נשואה - וליני (המגולמת על ידי אסיה אג'נטו), על ילדתם המשותפת שנפטרה מהכשת נחש, ועל אהבתו לווליני שפסקה בעקבות מות בתו. הסבתא מסכימה לנישואים לאחר שרינו מבטיח כי הוא אוהב את הרמנגארד, ועל מנת שלא יתפתה עוזבים רינו והרמינגארד את פריז ועוברים לגור בקרבת הים, אולם וליני, האוהבת את רינו רודפת אחריו ומפתה אותו עד שמסכים לבגוד בהרמינגארד.
הפקה וסרטים.
תסריט הסרט מבוסס על הרומן מאת ז'ול ברבי ד'אורווילי. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן עבור במאית הסרט, קתרין ברייה.
מטאל קיצוני
מטאל קיצוני או אקסטרים מטאל (באנגלית: Extreme metal) הוא מונח כללי, לעיתים לא מוגדר בבירור, עבור מבחר סגנונות הבי מטאל שהתפתחו מאז שנות השמונים של המאה העשרים. על אף שאינו מוכר היטב בקרב שוחרי המיינסטרים במוזיקה, השפיע המטאל הקיצוני על שורה של מבצעים מוזיקליים מתוך ומחוץ למטאל ולרוק, ומשגשג במבחר של תת-תרבויות אדוקות.
המילה "קיצוני" עלולה לכוון לכל אחת מן התכונות הבאות: מוזיקה (המכוונת להיות מהירה, אגרסיבית, מחוספסת או "כבדה" יותר מאשר זו בסגנונות מטאל אחרים); ליריקה (העוסקת בנושאים אפלים, "בלתי-אורתודוקסיים" ושערורייתיים יותר, לפעמים נושאים הנחשבים טאבו); סגנון שירה (העושה שימוש לעיתים קרובות בגראולינג); או חזות חיצונית ואמצעים תיאטרלים ("איפור גופות", מונח מן הז'אנר שמשמעותו איפור פנים שחור-לבן שמטרתו לדמות רשע, או הצגת מוטיבים שטניסטיים או אוקולטיסטיים). עם זאת, השימוש בביטוי נעשה כמעט באופן בלעדי בהתייחסות למוזיקה.
לדברי האתנוגרף קית' חאן-האריס, ניתן להתייחס בבירור אל מאפייניו המגדירים של המטאל הקיצוני כסטייה חברתית, כאשר מטרתם של כל המאפיינים ה"קיצוניים" שצוינו לעיל היא הפרה או פריצה של גבולות תרבותיים, אמנותיים, חברתיים או אסתטיים נתונים.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
מוזיקת ההבי מטאל התפתחה בשלהי שנות השישים כגרסה רועשת ומודגשת יותר של בלוז רוק. לכל חלוצי המטאל כלד זפלין, ג'ימי הנדריקס, בלאק סבאת' ודיפ פרפל היו שורשים חזקים בבלוז רוק, ועל אף שההבי מטאל היה לעיתים קרובות מחוספס יותר מן האב הקדמון שלו, האזנה לו השאירה לעיתים קרובות תחושה חזקה של בלוז, וגרסאות כיסוי לשירי בלוז התבצעו בתכיפות על ידי אמנים אלה.
עד לשנות השבעים, היו חלק ממוזיקאי המטאל במהלכה של התרחקות משורשי הבלוז של הז'אנר.
ההתפתחות הבולטת ביותר הייתה מה שכונה "הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי" (NWOBHM), כאשר להקות כמו איירון מיידן, ג'ודס פריסט ואחרות המשיכו בניסיונות לפתח ולשפר את המטאל. המוזיקה שלהן עשתה עדיין שימוש במהלכים הרמוניים בהשפעת הבלוז, אך שיטות הנגינה וסגנונות השירה התרחקו מן הבלוז כמעט לחלוטין.
שנותיו המוקדמות של המטאל הקיצוני.
חברי להקת ה-NWOBHM ונום נחשבים באופן כמעט גורף למוזיקאים היחידים שניתן לתאר כחלוצי המטאל הקיצוני. על אף שבזמנו המבקרים תיארו בדרך כלל את המוזיקליות של ונום כבינונית במקרה הטוב, נותרה השפעתה של הלהקה עצומה: שיריהם היו מהמהירים ביותר שנשמעו באותה התקופה, וכללו שירה מחוספסת וחזות שטניסטית במפגיע. אלבומי הלהקה "Welcome to Hell" מ-1981 ו-"Black Metal" מ-1982 נחשבים כיום לאבני פינה בהתפתחותו של המטאל הקיצוני. חברי ונום אף אימצו לעצמם שמות במה על מנת לסייע בבניית תדמיתם המאיימת, מנהג שחוקה על ידי מוזיקאי מטאל קיצוני רבים מאז.
במהלך שנות השבעים המאוחרות ושנות השמונים המוקדמות התפתח מן הפאנק רוק (בעיקר במה שנוגע למקצבים מהירים ולשירים קצרים בסגנון ההארדקור פאנק) ז'אנר הת'ראש מטאל, שכלל גם השפעות NWOBHM חזקות. הלהקות האמריקאיות אנתרקס, מגאדת', סלייר ובמיוחד מטאליקה, שכונו "ארבעת הגדולות" של הת'ראש מטאל, הוכיחו את קיומו של פוטנציאל מסחרי גדול למטאל הקיצוני.
התפתחויות מאוחרות יותר.
שתי התפתחויות חיוניות שאירעו מאמצע ועד שלהי שנות השמונים הן עלייתם של הדת' מטאל והגריינדקור. הדת' מטאל והגריינדקור התפתחו מז'אנרים מוקדמים יותר של המטאל הקיצוני ומוגדרים באופן חלקי דרך סגנון שירה פרוע, מחוספס, "נבחני" ומגרגר שעלול להפוך את מלאכת זיהוי מילות השירים לבלתי אפשרית, במיוחד עבור אלה שאינם מורגלים בו. סגנון שירה זה לא היה בשימוש נרחב באותה התקופה, והשימוש בו נבע לעיתים מעמדה אנטי-מסחרית מכוונת של האמנים. הבלאק מטאל, שהתאפיין במקור בשירה שרקנית בטון גבוה, התפתח מעט מאוחר יותר. הדום מטאל, על אף שנחשב לתת-ז'אנר של המטאל הקיצוני, הוא יוצא דופן במידה מסוימת, כאשר אינו מושפע בבירור (או כלל) מן הת'ראש מטאל או ה-NWOBHM, מאופיין במקורו במקצב איטי מאוד ומושפע מלהקות מטאל והארד רוק משנות השישים והשבעים.
מראשית ועד אמצע שנות התשעים זכה המטאל הקיצוני לתשומת לב בהיקף חסרת תקדים מצד הזרם המרכזי של המוזיקה. חלק מן ההתייחסות היה חיובי (עם חוזה הפצה שנחתם בין חברת התקליטים החלוצית "Earache רקורדס" לבין קולומביה רקורדס וכיום אינו בתוקף, וכן עלייה בכמות הוידאו קליפים של מטאל קיצוני ששודרו ב-MTV), אך חלק ממנה היה שלילי, בעיקר על רקע מעורבותם של חברים מתוך קהילת הבלאק מטאל הנורווגית בפשעים אלימים שונים: שורה של הצתות גרמה לכך שכנסיות נורווגיות בנות עשרות שנים נהרסו או ניזוקו; המוזיקאי וארג ויקרנס רצח את חברו ללהקת מייהם אוייסטיין "הירונימוס" אארסת'; סולנה של מייהם פר יינגב אוהלין ("דד") התאבד; ומתופף אמפרור בארד פאוסט רצח מכר הומוסקסואל שלו.
בשלהי שנות התשעים ובתחילת שנות האלפיים זכה הנו מטאל המושפע מראפ להצלחה מסחרית גדולה. על אף שהושפע מלהקות מטאל שקדמו לו, ביטלו רוב שוחרי המטאל הקיצוני את הז'אנר כתת-ז'אנר של המטאל. מבקרים טענו כי דחייה זו נבעה מהאופנה שליוותה את הז'אנר ונתפסה כחלק מתרבות הפופ, וכן מתפיסה של האלמנטים המוזיקליים והתרבותיים הבסיסיים של הראפ כמנוגדים לרוח המטאל.
עד היום קוטלגו אמנים וסגנונות מוזיקליים רבים כמטאל קיצוני. קיימת כמות בלתי נדלית של תת-ז'אנרים, שלעיתים קרובות ההבדלים ביניהם דקים מדי מכדי שמאזין מתחיל יהיה מסוגל להבחין בהם. המונח מפורש לעיתים באופן שונה בקרב קבוצות מעריצים שונות. ישנן להקות שאינן רואות את ההגדרות הקיימות ככאלה שמתארות באופן המדויק ביותר את סגנון כתיבת השירים שלהן ומתארות אותו בעצמן; כך למשל אבסו מתארת את המוזיקה שלה כ"Mythological Occult Metal" ("מטאל מיתולוגי של חכמת הנסתר"), ואילו מלכאש ואראלו מנגנות "מטאל מסופוטומי" ו"מטאל מסופוטמי ברברי", בהתאמה.
רובן של להקות המטאל הישראליות מנגנות מטאל קיצוני, בין השאר כתוצאה מן העובדה שסצנת המטאל הישראלית החלה לפעול במהלך שנות השמונים. כך למשל נוהגת סיילם לשלב בסגנונה סוגים שונים של מטאל קיצוני, אורפנד לנד משלבת דת' מטאל פרוגרסיבי עם מוזיקת עולם, מלכאש ואראלו מנגנות בלאק מטאל, בישופ אוף הקסן מנגנת בלאק מטאל סימפוני, ובצפר מנגנת גרוב מטאל (סוג של ת'ראש מטאל); המבקר בריאן ראס תיאר את שירתו של אביטל תמיר כ"זועמת, חזקה ועוצמתית", עד כדי כך שהיא עלולה להפוך להיות "קצת יותר מדי לאחר זמן מה". שמה של סיילם אף נקשר עם זה של מייהם בתחילת שנות התשעים, על רקע חברותם של זאב טננבוים והירונימוס.
מאפיינים.
על אף ששירי הבי מטאל מסורתי עלולים להיות קולניים, בוטים או מחוספסים יותר מאשר רוק אנד רול באופן כללי, המרכיבים היסודיים כמו מלודיה, הרמוניה וקצב הם בדרך כלל דומים לאלו שבמוזיקת הרוק או הפופ.
מאידך, המטאל הקיצוני נוטה להתרחק ממרכיבים אלה באופן דרסטי. חאן-האריס מציין כי בהאזנה ראשונה, המטאל הקיצוני עלול להידמות לרעש מהמם ובלתי מובן על אף קיומן המובחן של שירה ונגינה. למלודיה, אחד ממרכיבי המפתח של המוזיקה הפופולרית, חשיבות קטנה יחסית במטאל הקיצוני, הן בשירה והן בנגינה.