הכתיבה של אפליקציות למכשיר נעשית באמצעות שפת התכנות Objective c ובסביבת הפיתוח Xcode, שבמערכות ההפעלה של מחשבי אפל. באופן הזה מחייבת אפל את המתכנתים לקנות את מחשביה ואת מערכת ההפעלה שלה. אפל חוסמת כל דרך ליצור אפליקציות למכשיר באמצעות סביבות פיתוח שמתרגמות את הקוד לשפת התכנות Objective c. מהלך זה חוסם ניסיונות של חברות לפתח כלי פיתוח חלופיים לאייפון כדוגמת monotouch של חברת נובל, שנועד לאפשר למתכנתי דוט נט ליצור אפליקציות למכשיר, או Flash CS5 iPhone שנועד לפתח אפליקציות לאייפון באמצעות פיתוח אדובי פלאש.[4]
אייפון 4S הציג מערכת קולית חדשה בשם "Siri" המאפשרת למשתמש לתת פקודות קוליות למכשיר האייפון, והוא יגיב להן ויבצע אותן במידת הצורך. לדוגמה, ניתן לשאול את האייפון "what time is it?"(מה השעה?) והאייפון יגיב "it is 2:00 o'clock."(השעה שתיים בדיוק). בנוסף, "Siri" יכולה להכתיב טקסט כגון הודעות טקסט או מיילים, וניתן לבקש ממנה להשיב להם. פקודות אלה יכולות להשתנות במידה רבה ומאפשרות שליטה כמעט בכל הפונקציות שבאייפון. ניתן להשתמש בשפה טבעית בעת השימוש במערכת הקולית, והיא תבין, תיישם ותגיב. העובדה שהמערכת זמינה רק באייפון 4S, הובילה האקרים לפרסם דרך חוקית להתקין את Siri גם באייפון 4, זאת על ידי שרת אישי שיכין המשתמש דרך מכשיר 4S, וכך יוכל לאפשר גם לאייפון 4 להתחבר לשרתי אפל.
מערכת הפעלה.
אייפון 4 הוכרז עם מערכת ההפעלה iOS 4. בין היתר גרסה זו הוסיפה לאייפון 4 ריבוי משימות, תמונות רקע ותוכנת שיחות וידאו FaceTime.
אביזרים.
ה-Bumper הוא כיסוי מגומי ופלסטיק המקיף את הקצה של האייפון 4 ונועד לפתור את הבעיות הקליטה הנובעות מכך שהאנטנה נמצאת מחוץ למכשיר. החלק הפנימי של הכיסוי עשוי מגומי סינתטי והחלק החיצוני עשוי מפלסטיק. כיסוי ה-Bumper מספק הגנה על קצוות המכשיר, ובמידה פחותה יותר, על המסך. הכיסוי אינו מכסה את החלק הקדמי או האחורי של הטלפון, אף על פי שהוא מעלה את המכשיר מעט למעלה כדי לספק הגנה על חלקים אלה. אפל מוכרת לאייפון 4 כיסוי זה בשישה צבעים: שחור, כחול, ירוק, כתום, ורוד ולבן, ואילו בארצות הברית הוא חולק בחינם על מנת לפתור את בעיות הקליטה.
צינור הגז תבריז–אנקרה
צינור הגז תבריז–אנקרה (באנגלית: Tabriz–Ankara gas pipeline) הוא צינור גז המוביל גז טבעי מהעיר תבריז בצפון-מערב איראן לבירת טורקיה, אנקרה. בעיר הטורקית ארזורום, צינור הגז באקו–טביליסי–ארזורום מתחבר לצינור הגז תבריז-אנקרה.
היסטוריה.
בניית הצינור החלה בשנת 1996 אחרי שנחתמה עסקת גז בין ממשלת טורקיה לממשלת איראן, ב-30 באוגוסט 1996. בניית הצינור השולמה ב-26 ביולי 2001.
ב-1 בינואר 2008 הוקטנה כמות הגז שעוברת בצינור וב-7 בינואר העברת הגז הופסקה משום שטורקמניסטן הפסיקה את הזרמת הגז. ההזרמה חודשה ב-27 בינואר. הצינור הותקף מספר פעמים על ידי המחתרת הכורדית ה-PKK.
מפרט טכני.
אורכו של צינור הגז הוא 2,577 ק"מ (1,601 מייל). הקיבולת המקסימלית של הצינור היא 14 מיליארד מטר מעוקב (BMC) של גז טבעי לשנה כאשר בפועל עוברים בו 11 מיליארד.
עצי אשוח (סרט)
עצי אשוח (ברוסית: Ёлки; שווק במערב תחת השם "שש דרגות של חגיגה") הוא סרט דרמה קומי רוסי בבימויו ובהפקתו של טימור בקממבטוב, בשיתוף פעולה עם דמיטרי קיסליוב, אלכסנדר ווייטינסקי, אלכסנדר אנדריושצ'נקו, יארוסלב צ'באשבסקי ואיגנס יונינאס. הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2010 וצילומיו נעשו ב-11 ערים שונות ברחבי רוסיה.
זוהי קומדיה שהופקה במיוחד לכבוד חגיגות השנה האזרחית החדשה 2011. ילדה קטנה בבית יתומים בקלינינגרד משקרת לחבריה לכיתה שאביה האמיתי הוא נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב. הילדים דורשים ממנה הוכחה – שהנשיא יגיד משפט מסוים בנאום ראש השנה שלו. מרגע זה נכנס לפעולה חבר שמחליט להפעיל את שיטת "שש דרגות של הפרדה" המבוססת על הרעיון (נטול הבסיס העובדתי), לפיו כל שני אנשים בעולם מקושרים ביניהם על ידי חמישה אנשים אחרים לכל היותר. הבמאי והמפיק הקזחי טימור בקממבטוב אכן הצליח לגייס את נשיא רוסיה להופיע בתפקיד עצמו בסרט.
עלילה.
העלילה מתרחשת ב-11 ערים שונות ברוסיה והיא נפתחת במשפט המסכם את הסרט כולו: "אין לנו כל כך הרבה חגים אותם חוגגת המדינה כולה, אלה - הופעות מוצלחות של נבחרת רוסיה בכדורגל וליל השנה החדשה, ומכיוון שהשני הוא חג נדיר יותר, עליו גם נדבר".
הסרט מתווה את סיפורן של שורת דמויות שונות שהקשר ביניהן הוא מקרי לחלוטין. הדמויות מוצאות את עצמן בערב השנה החדשה במצבים קשים, שכדי להימלט מהם הם יכולים רק אם ימצאו עזרה או בדרך נס או באמצעות שש דרגות של הפרדה. לפי תאוריה זו, כל האנשים על פני כדור הארץ מתקשרים בשישה ​​לחיצות ידיים מוכרות.
הסרט מתחיל בקלינינגרד, העיר האחרונה ברוסיה שחוגגת את השנה החדשה. הסיפור סובב סביב התארגנות הילדים בבית יתומים מקומי לקראת החג. ילדה אחת מוקנטת וכל חבריה נטפלים אליה כי הם חושבים שאביה הוא נשיא רוסיה, הם מבטיחים להפסיק להיטפל אליה בתנאי ש"אביה" יברך אותה בנאום השנה החדשה המסורתי במסר מוצפן. היא לא יודעת מה לעשות, והחבר שלה וובה, מנסה לעזור לה ומספר לה על תאוריית שש דרגות של הפרדה. הדמויות בסרט הם סטודנט, גנב וקשריו עם השוטר שלכד אותו, נהג מונית המחפש את אהובתו, זמרת פופ שנכשלת למצוא זיווג, איש עסקים שממהר להגיע אל אהובתו, שני גולשי סנובורד, העוזר הנשיאותי ופועל. וכך באמצעות מנקה השלג הקווקזי בכיכר האדומה בקשתה של ואריה מועברת לנשיא רוסיה שמבחין במסר המוצפן כתוב על גבי השלג בחצר הקרמלין. בליל השנה החדשה, הביטוי "סנטה קלאוס עוזר למי שעוזר לעצמו" (На Деда Мороза надейся, а сам не плошай!) מופיע בנאומו של הנשיא (אותו משחק בהופעת קמאו דמיטרי מדבדב עצמו) ובכך מאמת למעשה את תאוריית שש דרגות של הפרדה.
הקרנה והכנסות.
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-16 בדצמבר 2010, והכניס למעלה מ-700 מיליון רובל (כ-23.5 מיליון דולר), והפך לסרט המכניס ביותר באותה עת.
ב-13 בינואר 2011 הסרט שווק בגרסת DVD אשר יצאה בשתי גרסאות - גרסה פשוטה וגרסת מתנה. גרסת המתנה כוללת דיסק בונוס עם מידע נוסף על יצירת הסרט, כגון סצנות שבעריכה לא נכנסו לסרט, חומרים ייחודיים מסצנות הצילום של הסרט, וגם פתית שלג מלאכותי.
ואלרי הרפר
ואלרי קת'רין הרפר (באנגלית: Valerie Kathryn Harper; 22 באוגוסט 1939 – 30 באוגוסט 2019) הייתה שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת ארבעה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של רודה מורגנשטרן בקומדיית המצבים המצליחה "המופע של מרי טיילר מור", ולאחר מכן גם בסדרת הספין אוף "רודה".
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
הרפר נולדה במחוז רוקלנד, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אמה איווה, שנולדה בקנדה, הייתה אחות, ואביה, האוורד דונלד הרפר, היה מוכר של מוצרי תאורה. בילדותה משפחתה עברה ממקום למקום מדי כשנתיים, בשל עבודתו של אביה, והתגוררה בניו ג'רזי, קליפורניה, מישיגן ואורגון. בגיל 18 עברה הרפר לניו יורק כדי ללמוד בלט. היו לה אחות גדולה בשם ליאה, אח קטן בשם דון, ואחות למחצה בשם וירג'יניה, מנישואיו השניים של אביה.
קריירה בברודוויי.
הרפר החלה להופיע על במות ברודוויי כרקדנית וכנערת מקהלה בסוף שנות החמישים. היא הופיעה במספר מחזות זמר כחלק מהצוות של הכוריאוגרף מייקל קיד, ובין היתר השתתפה במחזות לצדם של לוסיל בול וג'קי גליסון. שותפתה לדירה הכירה לה את תיאטרון האימפרוביזציה "Second City" ואת שחקן האימפרוביזציה ריצ'רד שאל, שהפך לאחר מכן לבעלה הראשון. ביחד עם התיאטרון ועם שאל יצאה לסיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית. שנים רבות לאחר מכן, בפברואר 2010, חזרה להופיע על במות ברודוויי, כשגילמה את דמותה של טלולה בנקהד במחזהו של מת'יו לומברדו "Looped" בתיאטרון ליציום.
ההצלחה בטלוויזיה.
ב-1970, בעת ששיחקה בתיאטרון קטן בלוס אנג'לס, הוזמנה למבחן בד לתפקיד היהודיה הניו יורקית רודה מורגנשטרן, בקומדיית המצבים המצליחה של רשת CBS "המופע של מרי טיילר מור". הרפר גילמה את דמותה של רודה בסדרה בתפקיד משנה בשנים 1974 - 1970, ולאחר מכן המשיכה וגילמה את דמותה של רודה בתפקיד הראשי בסדרת הספין אוף "רודה", ששודרה ברשת CBS במשך חמש עונות בשנים 1978 - 1974. בשתי העונות הראשונות זכתה הסדרה למדרוג גבוה, כשדורגה במקומות ה-6 וה-8 בהתאמה בדירוג השנתי. על גילום דמותה של רודה זכתה הרפר בארבעה פרסי אמי (והייתה מועמדת לפרס ארבע פעמים נוספות) ובפרס גלובוס הזהב (והייתה מועמדת לפרס שלוש פעמים נוספות).
ב-1986 חזרה להופיע בתפקיד ראשי בקומדיית מצבים, כשגילמה את דמותה של ואלרי הוגאן בסדרה של רשת NBC "ואלרי". בעקבות מחלוקת בינה ובין הרשת וחברת ההפקה "לורימר" בנוגע לשכרה, היא פוטרה מן הסדרה ב-1987, בתום העונה השנייה, והסדרה המשיכה בלעדיה עוד מספר עונות בשם החדש "משפחת הוגאן", כשלצופים נמסר שהדמות שגילמה נפטרה. הרפר תבעה את NBC ואת "לורימר" על הפרת חוזה, וחבר המושבעים קבע שהיא פוטרה שלא כדין ופסק לה פיצויים של 1.4 מיליון דולר ו-12.5% מרווחי הסדרה.
הרפר הרבתה להופיע בטלוויזיה ובתיאטרון ומיעטה להופיע בקולנוע, אך היו לה שני תפקידי משנה משמעותיים על המסך הגדול: בסרטו של ניל סיימון "פרק ב'" ב-1979, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, ובסרטו של סטנלי דונן "בגידות בריו" ב-1984, לצדו של מייקל קיין. ב-1974 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע על משחקה בסרט "המשטרה משתוללת" לצידו של אלן ארקין.
קריירה מאוחרת.