בוגרי השלוחות עתרו לבג"ץ, אשר ציווה על המדינה, באמצעות צו ביניים, לבחון כל בוגר לגופו ולא לבטל את התארים בצורה גורפת. לאחר בדיקה, הוחלט ב-2005 להכיר ב-2,213 תארים מתוך 4,066 תארים שנבדקו. עוד החליטו המשיבים לאפשר ראיון חוזר לכ-620 בוגרים אשר בקשתם נדחתה כיוון שלא שיתפו פעולה במהלך הראיונות, אך זאת בכפוף לתשלום של 800 ש"ח. נמצא כי "בעבודות הגמר של 450 בוגרים נמצאו פגמים. 850 בוגרים אחרים לא הראו התמצאות בסיסית בתחום שלמדו. כ-550 בוגרים לא שיתפו פעולה עם הבדיקה שערך משרד החינוך. אצל 1,100 שקיבלו תואר ראשון במנהל עסקים נמצאה אי התאמה בקורסים שלמדו." במאי 2007 דחה בג"ץ עתירה בנושא, שהגישו כמה מאות בוגרי האוניברסיטה שתאריהם לא הוכרו. לאחר מתן פסק הדין הנ"ל נערך סבב ראיונות שני ל-840 בוגרים, וכרבע מתוכם (202 בוגרים) קיבלו אישור שקילות בעקבות ראיון זה.
ב-2008 עתרו כמה עשרות בוגרים שבקשתם למתן אישורי שקילות סורבה בתום סבב הראיונות הראשון מטעמים שונים ובהם: חוסר הכרות וחוסר התמצאות בחומר הנוגע לעבודת הגמר ולקורסים שעברו וכן קיומה של עבודת גמר זהה לזו שהוגשה על ידם. העותרים טענו כי גם בראיונות החוזרים, כבראיונות המקוריים, כל שהיה על משרד החינוך לוודא הוא כי הבוגר למד לימודים אמיתיים ועמד בכל הדרישות. למרות זאת, הראיונות החוזרים נערכו במתכונת של בחינות תוך עליית מדרגה בהשוואה לראיונות המקוריים והם נדרשו להפגין בקיאות יתרה בנושאים נקודתיים אותם למדו ובעבודות הגמר שהגישו, כשבע שנים לאחר שסיימו את לימודיהם אף שבמקרים רבים החומרים כלל לא נותרו ברשותם ובלא שיודעו על כך מראש.
בתשובתו לעתירה נגד ההחלטות בסבב הראיונות הראשון טען משרד החינוך כי בהליכים הפרטניים שקיים הוא אסף כל מידע שיש בו כדי לסייע בקבלת החלטות פרטניות לגבי הבוגרים וכי בראיונות הם נתבקשו לספק מידע, ברמה הבסיסית ביותר, לגבי מהלך הלימודים ותוכנם והדגש הושם על עבודות הגמר שהיוו הפרויקט המשמעותי ביותר בתואר. לאחר סבב הראיונות התקבלו כמחצית מן הבקשות ובקשות נוספות התקבלו לאחר בחינת ההשגות שהוגשו.
בפסק הדין שניתן ב-15 בספטמבר 2009 דחה בג"ץ את כל טענות העותרים; הוא קבע כי בנסיבות המיוחדות של הפרשה, בשל החשד שהמבקשים אישור שקילות קיבלו את התואר שלא כדין ומכיוון שבית המשפט קבע בפסק הדין בעתירות נגד החלטת הפסילה כי על המדינה לערוך בדיקה פרטנית לצורך בירור החשדות, לא נפל כל פסול בהתנהלות משרד החינוך בהחליטו לבחון את הבקשות בדרך החורגת מן הכללים המנחים אותו בדרך כלל.
בית המשפט בחן את הטענות הפרטניות שהעלו העותרים בדבר פגמים שנפלו בראיונות שנערכו לכל אחד ואחד מהם ועיין בתגובתו המפורטת של משרד החינוך לטענות אלו ושוכנע כי אין הצדקה להתערב בשיקול דעתו של המשרד בעניין זה ובהחלטות שהתקבלו על ידו שלא לאשר קיומו של ראיון חוזר, ושלא ליתן אישור שקילות. עיון בתמלילים המדגמיים שצירפו העותרים לתמיכה בטענותיהם מעלה כי במסגרת הראיונות החוזרים הם אכן נשאלו שאלות לגבי הליך הלימודים ולגבי תוכנם, אך לא נמצא כי משרד החינוך חרג באותם המקרים משאלות ברמה בסיסית, אותן רשאי היה לשאול בהליך כגון זה. בנוסף, טענת העותרים כי אי מתן אישורי השקילות על ידי המשיב עומד בניגוד לאמנות בינלאומיות עליהם חתומה מדינת ישראל הועלתה באופן כללי וסתמי כטענת המשרד ובלא להפנות לאמנות הרלוונטיות.
בית המשפט דחה פה אחד את העתירות וחייב את העותרים בכל אחת מהן לשלם למשיב שכר טרחת עורך דין בסך 25,000 ש"ח.
את העותרים ייצג עורך הדין יורם שפטל ומשרד החינוך יוצג על ידי עורכת הדין אביגיל בורוביץ. חברי המותב היו דורית ביניש, חנן מלצר ואסתר חיות.
הכוח המבצע
הרלד טריביון
ליאופריק
ליאופריק, רוזן מרסיה (Leofric, Earl of Mercia; סוף המאה ה-10 – 30 בספטמבר 1057) היה מייסדם של שני המנזרים בקובנטרי (Coventry) ובמאץ' וונלוק (Much Wenlock) שבאנגליה, ונודע בעיקר בנישואיו לליידי גודייבה, אשר שכנעה אותו להקל על מיסי התושבים בעיר קובנטרי. למרות יצוגו השלילי באגדות עם נחשב כיום ליאופריק על ידי היסטוריונים כאדם נדיב ומנהיג חזק אשר היה מוערך בקרב בני זמנו, ונכתבו עלייו אגדות עם המציירות אותו באור שלילי מאות שנים לאחר מותו.
משפחתו.
ליאופריק נולד לרוזן ליאופוויין (Leofwine, Ealdorman of the Hwicce) אשר חי בשנים 950–1028. לא הרבה ידוע על חייו הפרטיים, אך מלבד אח ממחוז נורת'מן אשר נהרג בשנת 1017, היו ללאופריק עוד שני אחים, אדווין, אשר נהרג בשנת 1039, וגודווין, אשר נפטר בסביבות שנת 1057.
לליאופריק היו מספר נשים במהלך חייו, הידועה שבהן הייתה ליידי גודייבה, שהתחתנה עמו לאחר שהתאלמנה מבעלה הקודם.
ליאופריק בתרבות.
דמותו של ליאופריק הופיעה במספר יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות:
ויליאם ג'ון מקורן רנקין
ויליאם ג'ון מקורן רנקין (באנגלית: William John Macquorn Rankine; 5 ביולי 1820 – 24 בדצמבר 1872) היה מדען, ממציא ומהנדס סקוטי, חוקר מכונות הקיטור וחבר בחברה המלכותית למדעים בלונדון
חייו.
רנקין נולד באדינבורו. הוא לא נהנה מבריאות טובה בילדותו ויכול היה ללמוד בבית הספר רק לתקופות קצרות. מרבית השכלתו התקיימה בבית עם מורים פרטיים, אך הוא למד באקדמיית אייר במשך כשנה, בשנים 1828–1829 וגם לזמן קצר בית הספר התיכון בגלאזגו בשנת 1830. בצעירתו עבד כמהנדס רכבות, תחילה בעסק המשפחתי ולאחר מכן באחת מחברות הרכבות הגדולות. הוא המציא מספר טכניקות בתחום, וייסד את חקר עייפות החומר, מששם לב לכך ששברים בצירי הקרונות נוטים לקרות באזורים קבועים.
הוא פיתח את התאוריה הראשונית להבנת מנועי חום מבחינת התרמודינמיקה שלהם ובייחוד מנועי קיטור.
רנקין היה גם צ'לן, פסנתרן וזמר נלהב, הקומפוזיציה האחת שפורסמה שלו הייתה ליווי פסנתר לשיר שכותרתו "סוס הברזל"; בתור אריה אדום של האגודה הבריטית, שהוגדר כמלך אריות בשנת 1871, הוא כתב שירים משונים והומוריסטיים כמו "המתמטיקאי מאוהב" ו"כלל שלוש הרגליים" (מחאה נגד המערכת המטרית). שירים ומשלים אלה (1874) הופיעו לאחר מותם עם איורים של ג'מימה בלקברן, אשתו של פרופסור למתמטיקה של מכללת גלאזגו.
רנקין מת בגלאזגו כרווק ללא ילדים. על שמו קרוי מנוע רנקין המופעל על פי עקרונות מעגל רנקין, וכן סולם הטמפרטורה של רנקין להגדרת מעלות החום. לכבודו נקרא גם אחד המכתשים בירח.
מעגל רנקין
מעגל רנקין הוא מעגל תרמודינמי המכיל מנוע המופעל על ידי חום, ובייחוד מנועי קיטור.
המעגל קרוי על שם החוקר והמהנדס הסקוטי ויליאם רנקין, שתיאר אותו לראשונה בהרחבה, במסגרת המחקר שערך בנושא מנועי קיטור.
מעגל רנקין פועל על ידי שימוש בחום להחלפת מצב צבירה מנוזל לגז, ושימוש בלחץ הנוצר להנעה - בדרך כלל על ידי מדחף או טורבינה. מעגל רנקין מגיע ליעילות תיאורתית (קרנו) של 63% כאשר המנוע עובד עם נוזל עבודה במעגל סגור, והפרש הלחצים מהעיבוי מנוצל אף הוא. בתחנות כוח מודרניות מופעלות פחם מגיעים ליעילות (נצילות) של 42%. האדים, הנראים לעיתים יוצאים מארובות הקירור בתחנות כוח אינם נוזל העבודה, אלא נוזל קירור מאודה מתהליך הקירור או אדי מים מהאוויר בארובת הקירור.
ניתוח תרמודינמי.
במנוע מופעל טורבינה, כפי שמוצג בתרשים (הטורבינה עצמה אינה נראית) כל האנרגיה מהאידוי ומהעיבוי אובדים לסביבה אך החום שהתווסף למערכת בתהליך החימום מנוצל בטורבינה בעקבות זרימת נוזל העבודה בהפרש לחצים גבוה, והנעתה. במנוע במעגל סגור נדרשת גם אנרגיה להנעת הנוזל בחזרה אל מכל האידוי, אך כמות האנרגיה לשאיבת נוזלים היא מזערית, ביחס לכח הנדרש להניע את אותה כמות חומר כגז, אשר כאמור, בעקבות הפרש לחצים, לא רק שאינה דורשת כח, אדרבה היא הנותנת כח לפעולת המערכת.
מעגל רנקין תאורטי מגדיר ארבעה תהליכים:
במעגל רנקין אידיאלי (תאורטי) - אין מחשבים את איבודי האנרגיה כתוצאה מהמשאבה ומהטורבינה. בגרף היו מתקבלים שני קווים אנכיים ללא אנטרופיה בתהליכים א' ו-ג' (מסומנים 1-2 וכן 3-4 בתרשים), הדומה מאוד למעגל קרנו. משום כך יש המכנים מעגל זה: "מעגל קרנו פרקטי".
מעגל רנקין אורגני (ORC).
מעגל רנקין אורגני Organic Rankine Cycle או ORC באנגלית, הוא מעגל רנקין המסתמך על נוזל עבודה בעל מסה מולקולרית גבוהה, ואשר נקודת הרתיחה שלהם בטמפרטורה נמוכה מזו של מים, ומאפשר ניצול חום טבעי מהאדמה, מקולטי חום פשוטים ומהתפרקות של זבל אורגני. כמו כן מעגל זה מאפשר ניצול שארית חום מתהליכים תעשייתיים. המעגל הומצא בידי צבי תבור ויהודה ברוניצקי.
במעגל האידיאלי ההתפשטות איזנטרופית בלא איבוד אנרגיה, ואילו האידוי והעיבוי הם איזובריים בלחץ קבוע תוך איבוד אנרגיה.
במציאות ישנם איבודי אנרגיה במהלכים לא הפיכים כתוצאה מאיבוד חום בעת ההתפשטות (בטורבינה) שאינה איזנטרופית, ובמחליפי החום, שם נדרשת מהירות העברת החום על חשבון נפילות לחץ, שפירושם אובדן חלק מן העבודה שהמערכת הייתה יכולה להפיק.
בפועל, משתדלים להחזיר חלק מן האנרגיה האובדת, על ידי שימוש משני (או 'רגנרציה') לחימום מקדים של נוזלים בתהליכים תעשייתיים המניעים את המעגל האורגני. לדוגמה בתחנת כוח חשמלית, משתמשים במים לחימום מקדים של המים בטורבינה הגז הראשית. טורבינת הגז פועלת על פי מעגל רנקין רגיל (מנוע קיטור המונע על ידי מים, באמצעות חום ולחץ גבוהים מאוד). המים המתחממים כתוצאה מתהליך הקירור של הטורבינה, מניעים מעגל רנקין אורגני. המים החמימים היוצאים ממעגל הרנקין משמשים לחימום מקדים של המים למנוע הקיטור.