יאנג תכנן את שכונות העיר, מיקום הפארקים בעיר, הכנסיות, בתי הספר ומגרשי הגולף. בפברואר 1921 רכש יאנג את חלקת האדמה הראשונה עבור עירו המתוכננת ושכנע תושבים לבוא ולהתיישב בעיר. בשנת 1926 היו בעיר 2,429 בתים, ו-36 בתי דירות בהם התגוררו כ-18,000 תושבים. באותה עת נבנה גם גשר שדרות הוליווד (the Hollywood Boulevard Bridge) מעל מעבר המים שלאורך החוף (Intracoastal Waterway) בעלות של כ-110,000 דולרים. בשנת 1926 פעלו בעיר 252 בתי עסק ותשעה מלונות היו בשלבי בנייה. גידולה המהיר של העיר הביא להגירה חיובית אל העיר של תושבים רבים נוספים. בשנות ה-30 התפתחה העיר לאורך חוף הים, ונבנתה טיילת לאורך החוף בדומה לטיילת אטלנטיק סיטי.
בחוף הים של הוליווד נבנו מתקני רחצה והעיר הפכה לאחד מאתרי הנופש העיקריים של פלורידה באותה עת. הקזינו שנבנה על החוף בעלות של 250,000 דולרים הכיל 824 חדרים, שמונים חדרי רחצה, חנויות רבות ובריכת שחיה אולימפית. טיילת העיר הוליווד זכתה לכינוי "אטלנטיק סיטי של הדרום". בפברואר 1926 נפתח מלון חוף הוליווד שגובהו היה שמונה קומות. המלון הכיל 500 חדרים שבכל אחד מהם חדר אמבטיה (דבר נדיר באותה עת), וחדר השיזוף הגדול בעולם. המלון הכיל קו טלפון ישיר לניו יורק עבור אנשי העסקים הניו יורקים שהגיעו לנפוש בו. המלון נבנה בעלות של שלושה מיליון דולרים.
ב-18 בספטמבר 1926 פגעה סופת הוריקן עזה בעיר, הרסה בתים רבים והביאה למותם של 37 תושבים. יאנג פיקח על עבודות השיקום של העיר אולם העיר הפסיקה להיות אתר תיירות ומספר התושבים ירד ל-2,500. בשל עלויות השיקום והירידה במספר התושבים למעשה הגיעה העיר לפשיטת רגל. יאנג ניסה לשקם את כלכלת העיר על ידי הקמת נמל באגם שנמצא בצפון העיר. עבודות הקמת הנמל החלו בשנת 1928 וכיום הנמל – פורט אוורגליידס הוא אחד הנמלים העמוסים בפלורידה, אולם בשנת 1930 בשל ההפסדים הגדולים של יאנג הוא הגיע לפשיטת רגל ושטחי העיר שבבעלותו נמכרו במכירה פומבית בבית המשפט של פורט לודרדייל. יאנג נפטר מהתקף לב בגיל 51 באפריל 1934.
הזרז העיקרי לשיקומה של העיר היה בניית הכביש הפדרלי מס' 1 (US 1) שעבר לאורך החוף של פלורידה ודרך העיר. הכביש הביא לפיתוח מחודש של העיר, נבנו בה מחדש בתי מלון ומגרשי גולף, ואוכלוסיית העיר שבה וגדלה מ-2,689 תושבים בשנת 1930 לכ-4,500 תושבים בשנת 1935 וכ-6,339 תושבים בשנת 1940.
במלחמת העולם השנייה הולאמו חלק ממלונות העיר והפכו מגורי קצינים ואתרי אימונים עבור הצבא האמריקאי (שהרחיב את האקדמיה הצבאית שפעלה בעיר מאז ראשית שנות ה-30). לאחר סיום המלחמה הושבו המלונות לבעליה והעיר שבה להיות אתר תיירות. ובשנת 1945, במלון חוף הוליווד נבנתה בריכת השחייה הגדולה ביותר בארצות הברית. מספר תושבי העיר שהגיע לכ-7,500 תושבים בשנת 1945 עלה ל-14,351 תושבים בשנת 1950 על אף ההוריקן הקשה שפגע בעיר בשנת 1947.
בפברואר 1953 הוקם בעיר בית החולים הראשון (ובו 100 מיטות). בשנות ה-50 וה-60 התפשטה העיר מערבה לעבר גבעות הוליווד, והוקמו מלונות חדשים לאורך החוף (מלון דיפלומט שהוקם בשנת 1958 הפך אתר נופש פופולרי של ידוענים) . בשנות ה-60 היו בעיר 12,171 בתים, ו-2,422 חדרי מלון במלונות השונים.
בשנת 1964 נבנה גורד השחקים הראשון של העיר – המגדל הפדרלי (Home Federal Tower) ובו 18 קומות. בשנות ה-60 המשיכה העיר לגדול במהירות, מ-22,978 תושבים בשנת 1955 ל-35,237 בשנת 1960, ואוכלוסיית העיר הוכפלה בשנים הבאות והגיעה ל-67,500 תושבים בשנת 1965, 106,873 תושבים בשנת 1970 ו-125,400 תושבים בשנת 1975.
העיר, הסמוכה לשמורת האינדיאנים של שבט הסמינול שמרה על יחסים טובים עם השמורה ובשנת 1971 נערך בעיר מפגן "הסמינולים הבלתי כבושים" (Pageant of the Unconquered Seminoles) שאליו הגיעו אינדיאנים מכל רחבי ארצות הברית.
בשנת 1975, עם חגיגת יובל העיר, ניתן לה הכינוי "יהלום חוף הזהב" (Diamond of the Gold Coast).
שלטון מקומי.
עד שנת 2000 נבחרו ארבעת חברי מועצת העיר בראש העיר בבחירות כלל עירוניות, כאשר ראש העיר כיהן תקופה של שנתיים, וחברי המועצה ארבע שנים. במשאל עם שנערך בנובמבר 1998 הוחלט על הגדלת מספר המועצה לשישה חברים אשר יבחרו בשישה אזורי בחירה. עוד הוחלט על הארכת תקופת הכהונה של ראש העיר לארבע שנים.
גאוגרפיה.
שטחה של העיר הוא 79.8 קמ"ר מתוכם 70.8 קמ"ר הם יבשה, ו- 9 קמ"ר (11.23%) שטחי מים.
השכלה.
בעיר 3 בתי ספר תיכוניים, 4 חטיבות ביניים ו-13 בתי ספר יסודיים.
ערים תאומות.
להוליווד שמונה ערים תאומות:
סן פרנסיסקו
סן פרנסיסקו (באנגלית: San Francisco; בשמה הרשמי: City and County of San Francisco – העיר והמחוז סן פרנסיסקו) היא העיר הרביעית בגודלה במדינת קליפורניה שבארצות הברית. נכון לשנת 2018, בעיר מתגוררים כ־883,305 תושבים, וגודלה הוא כ-121 קמ"ר. העיר ממוקמת בקצה הצפוני של חצי האי סן פרנסיסקו, וצפיפות האוכלוסין בה היא כ-6,898 איש לכל קילומטר רבוע. צפיפות האוכלוסין בעיר היא הגבוהה ביותר במדינת קליפורניה, והשנייה בגובהה בארצות הברית כולה. המטרופולין של העיר הוא ה-13 בגודלו בארצות הברית, ומתגוררים בו כ-4.5 מיליון תושבים. סן פרנסיסקו נחשבת למרכז הכלכלי, התרבותי והתעבורתי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, אזור בו מתגוררים כ-7.4 מיליון תושבים.
בשנת 1776, הקימו המתיישבים הספרדים מבצר באזור שער הזהב ומיסיון על שמו של פרנציסקוס מאסיזי בסמוך לו. הבהלה לזהב לאזור מדינת קליפורניה בשנת 1848, גררה עמה תקופה של התרחבות משמעותית לאזור, והביאה לעליית מספר התושבים בו בשנה אחת מ-1,000 ל-25,000. התרחבות זו הפכה את העיר לגדולה ביותר באזור החוף המערבי באותה התקופה. בשנת 1906, התרחשה בעיר רעידת אדמה חזקה, שהביאה לשריפות ענק ולהשמדתם של כשלושה רבעים מן העיר. למרות זאת נבנתה העיר מחדש והתאוששה במהירות, ותשע שנים לאחר ההרס התארחה בעיר התערוכה לכבוד פתיחתה של תעלת פנמה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה סן פרנסיסקו כנמל להעברת חיילים מארצות הברית לחזית האוקיינוס השקט. לאחר המלחמה, חזרתם והתמזגותם של החיילים, ההגירה המסיבית למדינה, ועמדות יותר ויותר ליברליות בנושאים רבים בנוסף לגורמים נוספים הביאו את קיץ האהבה ואת התנועה לזכויות הלהט"ב לעיר. גורמים אלו הפכו את העיר למרכז האקטיביזם הליברלי החברתי בארצות הברית.
כיום סן פרנסיסקו היא מוקד תיירות פופולרי בינלאומי, הידוע בשל הערפל הקיצי הקריר שלה, הגבעות והכבישים התלולים שבגבולותיה והשילוב האקלקטי בין אדריכלות ויקטוריאנית לאדריכלות מודרנית. אתריה המפורסמים של העיר כוללים את גשר שער הזהב, קרון הכבל של העיר וצ'יינהטאון. העיר היא גם מרכז כלכלי ובנקאי, וביתם של למעלה משלושים מוסדות כלכליים בינלאומיים, וכן מרכז של תעשיית ההייטק הבינלאומית.
נכון לשנת 2019, סן פרנסיסקו היא העיר האמריקאית בעלת הדירוג הגבוה ביותר בדירוג מחייה עולמי.
היסטוריה.
היישוב הקדום ביותר בסביבות העיר מתוארך לשנת 3000 לפנה"ס. אנשים משבטי האוהלון החלו להתיישב בצפון קליפורניה, ובין היתר באזור סן פרנסיסקו מתחילת המאה השישית לספירה. על אף שהספרדים הכריזו בעלות על אדמתם כבר במאה ה-16, לשבטי האוהלון כמעט לא היה קשרים עם האירופאים עד לשנת 1769, כשמשלחת מחקר נשלחה לאזור אלטה קליפורניה, כחלק מניסיון ליישב את האזור בידי הספרדים.
שבע שנים לאחר מכן, בשנת 1776, בחרה משלחת נוספת בהנהגתו של חואן בטיסטה דה אנזה באתר זה להקמתו של מרכז צבאי, לצורך ההשתלטות על האזור. זמן קצר לאחר מכן נבחר חוזה חואקין מורגה להקימו. מאוחר יותר באותה השנה הקים המיסיונר הפרנציסקני פרנסיסקו פלו בקרבת המרכז הצבאי את המיסיון סן פרנסיסקו דה אסיס. שבט הילמו מאנשי האולון היו לראשונים ששועבדו במיסיון ושהמירו את דתם לנצרות קתולית.
בשנת 1821, לאחר קבלת העצמאות מספרד, הפך השטח לחלק ממקסיקו. תחת השלטון המקסיקני קטנה בהדרגה מערכת המיסיון ושטחיה הופרטו. בשנת 1835 היה ויליאם א. ריצ'רדסון לראשון שהקים אחוזה פרטית בעיר על יד מעגן ספינות, בקרבת כיכר פורסמות' המודרנית. יחד עם פרנסיסקו דה הארו (שהיה עתיד להיות ראש העירייה הראשון), הוא תכנן מערך רחובות להתיישבות המתרחבת, ומאוחר יותר לעיירה שנקראה ירבה בואנה (Yerba Buena, ספרדית "עשב טוב"), שהחלה למשוך מתיישבים אמריקאים.
הקומודור ג'ון ד. סלוט תבע בעלות אמריקנית על קליפורניה ב-7 ביולי 1846, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. יומיים לאחר מכן הגיע הקפטן ג'ון ב. מונטגומרי למקום ותבע בעלות אמריקאית על ירבה בואנה. שנה לאחר הכיבוש שונה שם העיירה לסן פרנסיסקו, ומדינת מקסיקו מסרה רשמית את השטח לארצות הברית עם חתימת הסכם גואדלופה אידלגו. על אף מיקומה האסטרטגי כנמל ובסיס ימי, נותרה סן פרנסיסקו התיישבות קטנה בעלת שטח פנים לא ידידותי.