קולונל משנה, סר מתיו נייתן (באנגלית: Sir Matthew Nathan; בסינית: 彌敦; 3 בינואר 1862 - 18 באפריל 1939) כיהן כמושל סיירה לאון, מושל חוף הזהב, מושל הונג קונג, מושל נאטאל ומושל קווינסלנד. כמו כן, בין השנים 1914–1916 כיהן כתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה ומתוקף תפקידו זה היה אחראי על התגובה הבריטית למרידת חג הפסחא.
קורות חיים.
נייתן נולד בפדינגטון שבאנגליה, למשפחה יהודית. נייתן היה בנם של יונה ושל מרים יעקב. אחיו, סר נתנאל נייתן, כיהן כשופט קולוניאלי בטרינידד וטובגו.
נייתן התחנך באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-19 במאי 1880 הצטרף לחיל ההנדסאים המלכותי ולמד בבית הספר ההנדסי המלכותי בצ'טהאם שבקנט בין השנים 1880–1882.
נייתן שירת כמהנדס בצבא הבריטי בסיירה לאון 1883, במצרים (1884 - 1885) ובהודו (1887 - 1891). בשנת 1889 קיבל דרגת קפטיין, ובין ה-11 במאי 1895–1898 כיהן כמזכיר ועדת ההגנה הקולוניאלית של ממשלת בריטניה. בשנת 1898 קיבל דרגת מייג'ור.
במרץ 1899 מונה למושל סיירה לאון וכיהן בתפקיד זה כשנה. באוקטובר 1900 מונה למושל חוף הזהב, בו כיהן עד שנת 1903.
בשנת 1903 מונה נייתן לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1907. בתפקידו זה דאג נייתן לתכנון העירוני של הונג קונג, ותכנן את התפתחות המושבה בחצי האי קאולון ולהקמת רכבת קאולון-קנטון.
בשנת 1907, הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למושל נאטאל - תפקיד בו כיהן עד שנת 1909. בשנת 1909 שב לאנגליה וכיהן כשר הדואר עד שנת 1911.
בין השנים 1911–1914 כיהן כראש מועצת מס ההכנסה הבריטי.
באוגוסט 1914 מונה לתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה. השר לענייני אירלנד באותה עת היה אוגוסטין בירל. בפועל, השר לענייני אירלנד ישב בלונדון בישיבות הממשלה, ואילו תת-השר לענייני אירלנד ישב באירלנד ושלט בה בפועל.
במסגרת תפקיד זה פעל נייתן לצד המפלגה הפרלמנטרית האירית, וסייע לה להתכונן לשליטה עצמית באירלנד, וכן פעל לגיוס חיילים באירלנד על מנת לסייע לכוחות הבריטיים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. בשל החשש מעידוד גרמני של השאיפות הלאומיות האיריות, הפעיל נייתן את סמכויותיו מכוח חוק הגנת הממלכה 1914 ואסר על פעולות של עיתונים שפרסמו כתבות לאומיות.
ביום שישי הטוב, 21 באפריל 1916 נתפסה אונייה גרמנית שעליה כלי נשק המיועדים ללאומנים איריים, בחוף מחוז קרי. ביום שני של חג הפסחא, 24 באפריל 1916 פרצה מרידת חג הפסחא. נייתן שהה במצודת דבלין שהותקפה במהלך המרד. שערי המצודה נסגרו ונייתן נותר כלוא במצודה עד הגעת תגבורת בריטית בשעות הערב, אשר שחררה את המצור על המצודה. נייתן נותר במצודה עד דיכוי המרד ב-30 באפריל כשהוא מעדכן את הממשלה הבריטית בלונדון. בעקבות המרד, ב-3 במאי התפטר בירל מתפקידו, ולבקשת בירל התפטר גם נייתן.
ועידת חקירה ממלכתית שחקרה את נסיבות המרד מתחה ביקורת על פעולותיהם של בירל ונייתן שלא צפו את המרד ולא התכוננו לו, או מנעו אותו.
לאחר התפטרותו מונה נייתן לשר במשרד הפנסיה, ונותר בתפקיד זה עד שנת 1919. בשנת 1920 מונה למושל קווינסלנד, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. בתפקיד זה עודד הגירה בריטית לקווינסלנד.
לאחר סיום כהונתו בקווינסלנד פרש לסאמרסט שבאנגליה, ונפטר בשנת 1939. נייתן נקבר בבית הקברות היהודי בווילסדן שבלונדון.
נייתן נותר רווק כל חייו. בשנת 1902 קיבל תואר אביר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1908 קיבל תואר אביר גדול במסדר זה.
דרך נייתן - הדרך הראשית בחצי האי קאולון שבהונג קונג, וכן העיירות נייתן שבקווינסלנד, רמות נייתן שבבריזביין, ורחוב נייתן בקנברה נקראו על שמו.
הוצאת נירם
ברנרד ואן אורלי
ברנארד ואן אורלי (פלמית: Bernard van Orley; סביבות 1487 - 6 בינואר 1541) היה צייר ומעצב שטיחים פלמי בן תקופת הרנסאנס. עבודתו הושפעה מן האמנות האיטלקית בת תקופתו.
ואן אורלי נולד בבריסל בין שנת 1487 לשנת 1491. אביו, ולנטין, היה צייר בעצמו והכשיר את בנו במלאכת הציור. לאחר שובו מאיטליה, התמנה לצייר החצר של מרגרטה לבית הבסבורג וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1527.
בהתאם לאיכות העבודה בסדנה, חלק מיצירותיו נשמרו במצב טוב מאחרות כציורים ומחקרים שביצע לעיצוב טפטין וזכוכית צבועה.
צבי רין
צבי רין (27 בפברואר 1914 – 26 בספטמבר 1998) היה בלשן וחוקר לשונות המזרח הקדום והשפות השמיות העתיקות. יחד עם אשתו, שפרה רין, תרם לחקר כתבי אוגרית. הוא היה פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה בין השנים 1960 ל-1982.
ביוגרפיה.
נולד בוורשה שבפולין בשם "גמליאל הלפרין" (בבגרותו שינה את שמו ל"צבי רין"), בנם של המחנך העברי והפעיל הציוני יחיאל היילפרין, ופנינה היילפרין (לבית הוכברג), גננת עברייה שהשתייכה לפועלי ציון. הוא אחיהם של המשורר יונתן רטוש, של הסופרת מירי דור, ושל הבלשן, פרופ' עוזי אורנן. עלה לארץ ישראל עם כל משפחתו בשנת 1919. המשפחה השתקעה בתל אביב.
בצעירותו, היה פעיל במחתרות האצ"ל והלח"י. צבי רין למד בבית המדרש למורים בירושלים ועסק בהוראה, בין היתר בבית-ספר ביאליק, תל אביב. בשנת 1952 יצא ללימודים בארצות הברית. הוא קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1958, ולימד שם במשך שנתיים. בשנת 1960 הצטרף פרופ' צבי רין לסגל אוניברסיטת פנסילבניה ולימד שם עד לשנת 1982.
בנוסף למחקר ולהוראה, עסק בתרגום מאנגלית לעברית וכתב סיפורים, שירים ומאמרים, במקרים רבים בשמות בדויים. בין תרגומיו, ארץ שכוחת אל מאת קרלו לוי (הוצאת עם עובד, 1950) והקוסם מארץ עוץ מאת פרנק באום (הוצאת יוסף שרברק, 1946).
אשתו, שפרה רין, הייתה ספרנית לשפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה משנת 1964 עד 1983. היא הייתה מוסמכת בשפות שמיות מאוניברסיטת ברנדייס ולמדה לימודים נוספים, ברמת דוקטורט, באוניברסיטת ברנדייס, בדרופסי קולג', פילדלפיה ובאוניברסיטת פרינסטון.
לאחר פרישתם מאוניברסיטת פנסילבניה, עסקו שפרה וצבי במחקר שירת האוגרית, וכמחברים שותפים הוציאו לאור את הספר "עלילות האלים: כל שירות אוגרית", ב-1996. הספר זכה לביקורות חיוביות והוזמן על ידי רוב הספריות האקדמאיות בעולם העוסקות בתחום זה.
היה אב לשתי בנות ובן. צבי רין הלך לעולמו בגיל 84. ארכיונו האישי נמצא במכון גנזים. כמו כן, נמצאת במכון גנזים התכתבות בין יחיאל היילפרין וסופרים עברים רבים.
יונתן גולן
יונתן שמואל גולן (נולד ב-29 במאי 1942 במלווקי) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור(אמריטוס) באוניברסיטת חיפה ומחברם של ספרי לימוד רבים במתמטיקה, במיוחד בתחום האלגברה הליניארית.
גולן סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1972 בהנחיית שמשון עמיצור. נושא עבודתו הייתה "Characterization of Rings Over which Certain Modules are Quasiprojective".
מספריו.
באנגלית:
בנו כלב
בֶּנוֹ כלב (Benno Kalev; נולד ב-1938) הוא אספן אמנות ואוצר אמנות ישראלי יליד בולגריה. הוא מחזיק ברשותו את אחד האוספים הגדולים של אמנות ישראלית, המתמקד בעיקר ביצירות על נייר.
כלב נולד בשנת 1938 בעיר סופיה שבבולגריה. בשנת 1948 עלה לישראל. הוא למד אמנות וארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטת תל אביב.
בין האמנים המזוהים עם אוספו: רפי לביא, משה גרשוני, פיליפ רנצר ואביבה אורי. בשנת 2000 הוצגה תערוכה מן האוסף שלו במוזיאון תל אביב לאמנות, ובשנת 2008 הוצגה תערוכה נוספת מאוספו ב"מוזיאון הפתוח" בתפן. בשנת 2008 אצר כלב תערוכה על קבוצת +10 ("עשר פלוס") במוזיאון תל אביב.
הרמינה בראונשטיינר
הרמינה בראונשטיינר-ראיין (באנגלית: Hermine Braunsteiner Ryan; 16 ביולי 1919 - 19 באפריל 1999) הייתה שומרת במחנה הריכוז מיידנק בתקופת השואה, אשר נודעה באכזריותה הרבה כלפי נשים וילדים; היא נהגה להרוג את קורבנותיה בבעיטות - דבר שהעניק לה את הכינוי "הסוסה". הודות לפעילותו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל, נחשפה בארצות הברית, הוסגרה לגרמניה והואשמה בפשעים נגד האנושות.
מקרה זה שינה את מדיניות רשויות ההגירה של ארצות הברית, והביא לתפיסתם של פושעי מלחמה נוספים שהיגרו אליה.
ביוגרפיה.
תחילת הדרך.
הרמינה בראונשטיינר נולדה בווינה למשפחה קתולית. היא חסרה את האמצעים לממש את שאיפתה להיות אחות, ועבדה כעוזרת בית. במשך שנתיים עבדה באנגליה עבור משק הבית של מהנדס אמריקאי. סיפוח אוסטריה (האנשלוס) ב-1938 עשה אותה אזרחית גרמניה, והיא חזרה לווינה. מאוחר יותר עבדה בברלין בחברת היינקל לייצור מטוסים.
במחנות מיידנק וראוונסבריק.
באוגוסט 1939, בעצת בעל הבית שלה, שהמליץ לה להתקבל לעבודת פיקוח על אסירים בתנאי עבודה טובים יותר, החלה בראונשטיינר את הכשרתה במחנה הריכוז ראוונסבריק. לאחר כשנתיים, עקב מחלוקת עם הממונה עליה, ביקשה העברה והוצבה במחנה מיידנק שבפולין, ששימש כמחנה ריכוז וכמחנה השמדה. באוקטובר 1942 שירתה במפעל ההלבשה במיידנק. בינואר 1943 היא קודמה לתפקיד עוזרת לסוהרת במחנה.
בראונשטיינר הייתה מעורבת באופן אישי בבחירת הנשים והילדים שיישלחו לתאי הגזים והצליפה לעיתים עד מוות בנשים ובילדים. היא נהגה לבעוט בנשים על ידי רקיעה עליהם, מה שהעניק לה את הכינוי "הסוסה" ("קובילה" בפולנית). אחת מניצולות מיידנק העידה על מעשיה בפני שמעון ויזנטל:
ב-1943 קיבלה בראונשטיינר את אות צלב הברזל דרגה שנייה עבור עבודתה. בינואר 1944, כשהחל פינוי מיידנק, הוחזרה לראוונסבריק. שם היא קודמה למפקחת על סוהרים במחנה המשנה, בעיר גנטהין שליד ברלין. עדי ראייה טענו כי היא התעללה ברבים מהאסירים עם שוט מיוחד שנשאה.
לאחר המלחמה.