אנליזה מישל עברה 67 טקסי גירוש שדים. האחרון שבהם בוצע ב-30 ביוני 1976. אנליזה מישל מתה יום לאחר מכן, ב-1 ביולי 1976, בביתה החדש שבעיירה קלינגנברג (Klingenberg am Main) . דו"ח המוות קבע לאחר כמה שעות שסיבות המוות היו תת-תזונה והתייבשות ומשקלה היה 30 ק"ג.
משפט ומאסר.
לאחר מותה, הורשעו הוריה ושני הכמרים בהרג רשלני, שנבע מאי-המשך טיפול רפואי פסיכיאטרי. במשפטים שגררו תשומת לב תקשורתית בגרמניה ובעולם כולו נדונו 2 הכמרים למאסר בן 4 חודשים. הוריה יצאו זכאים כי נטען שסבלו ואבלו מספיק על מותה.
סרטים שהתבססו על סיפורה.
בשנת 2005 הופק הסרט האמריקאי "גירוש השדים של אמילי רוז", המתבסס על סיפורה של אנליזה מישל. כמו כן התבסס על סיפורה הסרט הגרמני "רקוויאם" משנת 2006. ב-2015 הופק סרט המשך ל"גירוש השדים של אמילי רוז", הנקרא "גירוש השדים של מולי".
רות דייכס
רות (רותי) דייכס (Dytches) היא במאית ישראלית ומורה למשחק מול מצלמה.
ביוגרפיה.
נולדה במינכן (שם התרכזה שארית הפליטה) שבגרמניה. בתם של מוסיה (מרים) דייכס, ילדת הפלא מווילנה, ושל ארנולד יודלצ'יק. כשהייתה בת שנתיים עברה לארצות הברית וגדלה בניו ג'רזי. אחרי שסיימה את בית הספר התיכון נסעה לניו יורק, למדה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה. הייתה שחקנית ודוגמנית ושיחקה באוף-ברודוויי, שיחקה באופרת הסבון "כל ילדיי" ששודרה ברשת ABC בטלוויזיה האמריקאית. דייכס עבדה עם ברברה סטרייסנד וג'ורג' סיגל בסרטם "הינשוף והחתלתולה" (1970) ועבדה ביחד עם וודי אלן על סרטו "בננות" (1971) כעוזרת במאי שנייה.
דייכס ביקרה לראשונה בישראל ביחד עם אמה בתקופת מלחמת ששת הימים, היא התנדבה במגן דוד אדום ובקטיף בקיבוצים. לאחר שבעלה נפטר עלתה לישראל ב-1984.
מייד אחרי שעלתה לישראל החלה דייכס ללמד משחק מול מצלמה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, משרה בה עבדה במשך שמונה עשרה שנה. היא גם לימדה בבית הספר סם שפיגל וקיבלה את פרס המורה הטוב ביותר.
מאז שעלתה לישראל החלה רות דייכס ללמד במאים איך לעבוד עם שחקנים מול מצלמה. אחר-כך החלה ללמד שחקנים משחק מול מצלמה והיא הראשונה שלימדה בישראל נושא זה. רות דייכס מלמדת כל מה שקשור באיך להופיע בטלוויזיה, טוק-שואו, חדשות, סרטים וסדרות, כיצד לקרוא טלפרומפטר ועם פוליטיקאים, איך להופיע בפני קהל, כלי תקשורת וכיצד להתראיין. היא מלמדת יחידים וקבוצות. כיום כמה מתלמידיה מלמדים זאת גם כן, בהם ליאת ביין, ניב רז ואריק לובובסקי. קורס דומה ניתן גם בבית הספר "סדנאות הבמה".
בין תלמידיה ניתן למנות את נטע שפיגלמן, קרן ברגר, עידו תדמור, אורנה בן דור, אלחי לויט, נתי קלוגר, דורון צברי, אסנת חכים, אורן שבו, מורן רוזנבלט, איתן פוקס, ז'יל בן דוד, קארין סרויה, דפנה שפיגלמן, שי נובלמן, ליאת ביין, דרור שאול, שרה פון שוורצה, מרקו כרמל, סיגל שחמון, אירית סוקי, עידית נוידרפר, מיכאל כורש, קרין מגריזו, אמונה צבי לשם, דוד אופק, טובה שטרוך, גיא זו-ארץ, אנחל בונני, רותי אסרסאי, אורי יניב, לירון בן-שלוש, נועה תישבי, סנדי בר, מנשה נוי, שי אביבי, עופר שכטר ומיכל קפטה.
רות דייכס כתבה וביימה ביחד עם תלמידיה שלוש הצגות יחיד. ההצגה הראשונה היא "אבא די" של עמיקם לוי. היא הועלתה לראשונה ב-1994 בעיקר בפאבים, ומבוססת על חייו של לוי כהומוסקסואל. ההצגה השנייה היא "טאץ' ווד", אותה יצרה ביחד עם שמוליק קלדרון, ובה קלדרון מספר על חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים והיא הוצגה לראשונה ב-2002 בעיקר בצוותא. ההצגה השלישית היא מחזמר בשם "הכול יפה" ועוסקת אף היא בהומוסקסואלים. היא נכתבה ביחד עם זמר האופרה עדי צ'זרה שמשחק ושר בה. הוצגה בשנת 2004 בצוותא.
את הספר "משחק מול מצלמה על-פי רותי דייכס" כתבה רותי דייכס ביחד עם תלמידתה לשעבר מישל שטיין טיר. זהו הספר היחידי על נושא זה שנכתב במקור בעברית והתפרסם בישראל.
הספר ראה אור לראשונה בהוצאת רמות של אוניברסיטת תל אביב בשנת תשס"ג 2003, הוא יצא לאור בפעם השנייה בהוצאת דייכס טיר בשנת תשס"ט 2009, במהדורה החדשה נוסף לו פרק המוקדש לתוכניות המציאות.
דייכס משמשת כיועצת האמנותית בבית-הספר הדרך שהוקם על ידי איל כהן. זהו בית הספר הראשון בישראל בו מלמדים תיאטרון וקולנוע גם יחד. בשנתיים הראשונות לומדים תיאטרון ובשנה השלישית לומדים קולנוע.
בשנות ה-80 הייתה נשואה לשחקן אמיר אוריין. אחיה התאום, הארי, עובד באלביט מערכות.
רותי דייכס, המורה המיתולגית למשחק מול המצלמה, מעמודי התווך של הקולנוע והטלוויזיה הישראלית, קיבלה פרס הוקרה מטעם האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה בטקס פרסי אופיר 6.10.2021 תמונות מהטקס
רותי דייכס
השריר מצדיד הבוהן
השריר מצדיד הבוהן (TA: Musculus abductor hallucis) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השטחית של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, לאורך החלק התיכון של כף הרגל. כיווץ השריר בצורה מבודדת מכופף את הבוהן הראשונה וכן מרחיק אותה הצידה לכיוון תיכון. כחלק מקבוצת שרירי השכבה השטחית של כף הרגל, השריר תומך בקשתות כף הרגל ומשמר את צורתן, בעיקר את הקשת האורכית התיכונה.
תיאור.
תחילתו של השריר מצדיד הבוהן בגבשושית התיכונה של גבשוש העקב של עצם העקב, בחבק הכופפים (Retinaculum musculorum flexorum pedis) ובאלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris). חלקו המרוחק של השריר נאחז בצד התיכון של בסיס הגליל המקורב של הבוהן הראשונה.
עצבוב.
השריר מצדיד הבוהן מעוצבב על ידי שורשי העצב השני והשלישי של העצה (S2, S3) דרך עצב כף הרגל התיכון (Nervus plantaris medialis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
חג שמח עם שרק
חג שמח עם שרק (באנגלית: Shrek the Halls) הוא סרט טלוויזיה קצר משנת 2007, שיצא מספר חודשים לאחר סרט הקולנוע השלישי בסדרה, ומהווה מעין סרט המשך שלו. הסרט, באורך 21 דקות, שודר ברשת ABC כ"ספיישל" לקראת חג המולד, ובאותה שנה שודר גם בבריטניה. לקראת חג המולד של שנת 2008 הסרט הועלה למכירה ב-iTunes, ולקראת חג המולד של שנת 2009 הוא שודר שוב ברשת ABC. סרט הטלוויזיה דובב על ידי אותם שחקני קולנוע שדובבו את הדמויות הראשיות בסדרת סרטי "שרק".
עלילה.
שרק ופיונה הולידו ילדים. לקראת חג המולד, מבקשת פיונה לחגוג עם שרק ועם משפחתם את החג. שרק, שמעולם לא שמע על חג זה, מתקשה להבין את המסורת ומתקשה להבין את הסיבה שביצתו התכסתה בשלג. בעזרת חמור וחמוריו הקטנים, ובעזרת פיונה והחתול מבין שרק איך לחגוג את חג הבריאה, ועוזר למשפחתו לחגוג אותו בפעם הראשונה.
גלגתא
אלכס האריה
החמור של שרק
ולייבו
ולייבו (בסרבית קירילית: Ваљево) היא עיר במרכז סרביה. העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז קולובארה, וב-2011 מנתה אוכלוסייתה רבתי 90,301 נפש. העיר מרוחקת 90 קילומטרים דרומית-מערבית מהבירה בלגרד. נהר הקולובארה (יובל של נהר הסאווה) עובר דרך העיר.
דמוגרפיה.
כמות האוכלוסייה לפי שנים:
ספורט.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל, מטאלץ ולייבו, המתמודדת בליגה הבכירה.
ערים תאומות.
תמונות מהעיר
נוסחת דה פוליגנק
השריר מצדיד הזרת
השריר מצדיד הזרת (כף רגל)
השריר מצדיד הזרת (TA: Musculus abductor digiti minimi pedis) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השטחית של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, לאורך החלק הצידי של כף הרגל. כיווץ השריר בצורה מבודדת מכופף את האצבע החמישית (הקטנה) וכן מרחיק אותה הצידה לכיוון צידי. כחלק מקבוצת שרירי השכבה השטחית של כף הרגל, השריר תומך בקשתות כף הרגל ומשמר את צורתן, בעיקר את הקשת האורכית הצידית.
תיאור.
תחילתו של השריר מצדיד הזרת בגבשושית התיכונה ובגבשושית הצידית של גבשוש העקב של עצם העקב, באלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris) ובחיץ הבין שרירי שבינו לבין השריר כופף האצבעות הקצר. חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלק הצידי של בסיס הגליל המקורב של האצבע החמישית.
עצבוב.
השריר מצדיד הזרת מעוצבב על ידי שורשי העצב השני והשלישי של העצה (S2, S3) דרך עצב כף הרגל הצידי (Nervus plantaris lateralis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
קרוטינואיד
אדולף נויבאואר
אדולף (אברהם) נוֹיבָּאוּאֶר (נכתב גם נויבואר, נויבאוור, ובהשפעת היידיש: נוֹיבּוֹיֶר, נוֹיבּוֹיֶיר (נויבויער); בלועזית: Adolf Neubauer; כ"ו באדר תקצ"א, 11 במרץ 1831 – כ"ב בניסן תרס"ז, 6 באפריל 1907) היה מזרחן, ביבליוגרף וספרן, שימש כסגן מנהל ספריית בודליאנה. מחבר הספרים: "קטלוג כתבי היד העבריים בספריית בודליאנה" ו"סדר החכמים וקורות דברי הימים".
חייו.
נעורים ולימודים.
אדולף אברהם נויבאואר נולד ב-11 במרץ 1831, בנאגיבניה, בירת מחוז מרמורש (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באיה מארה ברומניה), לאמליה לנגפלדר (Amalie Langfelder) ויעקב נויבאואר, אשר היה סוחר ותלמיד חכם. אביו ייעד אותו לרבנות, ולכן כבר מילדות דאג כי יקבל חינוך תורני בחדר, ובמקביל לימד אותו בעצמו, עברית ותלמוד. כמו כן למד תלמוד אצל דודו, משה נויבאואר. עם זאת נמשך נויבאואר כבר מגיל צעיר לעולם האקדמי. בתקופת נעוריו נדד בין מספר ערים בהונגריה, ובין היתר התגורר, בשנת 1847, במישקולץ; משם שלח שתי רשימות שכתב, לעיתון "אוריינט" של יוליוס פירסט. בשנת 1850 לימד בבית הספר היהודי של העיר קוטשו (Kottesó). זמן קצר אחר כך, עבר לפראג שם למד אצל שלמה יהודה רפפורט (שי"ר), אשר שימש באותו הזמן רב העיר. במקביל למד גם מתמטיקה ושפות (צרפתית, איטלקית וערבית). בתאריך 15 בדצמבר 1853, החל ללמוד באוניברסיטת פראג, עם זאת לא נשאר שם זמן רב, שכן בין השנים 1854–1856, למד שפות מזרחיות באוניברסיטת מינכן.
פריז, ירושלים, סנקט פטרבורג.