ההיסטוריון יהודה באואר כתב בתגובה ש"אכן, המונח 'אנטישמיות' חסר כל היגיון: לא קיימת 'שמיות' שאפשר להיות 'אנטי' כלפיה", אך מדובר רק בסמנטיקה. וניתן לקשר בין תופעת השנאה וההתנגדות ליהודים בתקופות שונות לאורך ההיסטוריה. באואר מסכים עם זנד שהמורשת התרבותית של העם היהודי היא בחלקה מומצאת, ושחלק מרכזי וחשוב של הזיכרון ההיסטורי היהודי המשותף הוא אגדה, לא מציאות היסטורית. אך העיקר הוא תודעת ההמשכיות של הקבוצה האתנית והאתנית־דתית היהודית, ולכן ניתן למצוא קו מקשר בתופעת השנאה וההתנגדות ליהודים לאורך הדורות.
הביאנלה השלישית של ירושלים
הביאנלה הראשונה של ירושלים
הביאנלה השנייה של ירושלים
מיטשל פילדס
מיטשל פילדס (באנגלית: Mitchell Fields; 28 בספטמבר 1901 – 6 באוקטובר 1966) היה פסל יהודי אמריקאי-ישראלי. עבודותיו שהשתייכו לסוגת הריאליזם היו ידועות במיוחד בפסלים בגודל טבעי ובדיוקנים.
ביוגרפיה.
פילדס נולד בעיירה ליד יאשי, כמנדל פלדמן, בן שלישי מתוך חמישה ילדים של מרקוס וטובה פלדמן. הוא היגר עם משפחתו לניו יורק בשנת 1907. הוא למד בתיכון סטויווסאנט (), בית ספר למדעים והנדסה, בה הראה כישרון בציור ופיסול. לאחר שנה באוניברסיטת סטיבנס בהובוקן הוא עבר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק () ולמד גם במכון לעיצוב של דה בוז-אר בניו יורק, בשנים 1917–1927. לימודיו התמקדו בציור ורק בהמשך הוא עבר לפיסול. לאחר לימודיו הוא המשיך להתגורר בניו יורק והשתייך לחוג של אמנים שכלל בין השאר את אלכסנדר ארכיפנקו, ז'אק ליפשיץ, חיים גרוס, דה-הירש מרגוליס, בן שאן ורפאל סויאר. הוא גם השתייך למועדון ג'ון ריד, שאיגד אמנים עם נטייה מרקסיסטית. בשנת 1929 הוא זכה בפרס ראשון על שם הלן בארנאטובשנת 1930 הוא קיבל את עיטור הזהב של ווידנר, מטעם האקדמיה לאמנות של פנסילבניה, על פסלו "נעמי".
בתקופת השפל הגדול הוא עבד בפרויקט האמנים של הממשל הפדרלי. בשנת 1932 הוא קיבל מלגה מקרן גוגנהיים שאפשרה לו לעבוד שנתיים בפריס. מלגה נוספת של הקרן אפשרה לו לעבוד בשנת 1935 במוסקבה. פסלים שלו הוצבו בפארק גורקי ובמוזיאון פושקין.
בשנת 1938 שב פילדס עם אשתו ביטריס ובנו מיכאל דוד לניו יורק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד במפעל שלקח חלק במאמץ המלחמתי. לאחר המלחמה הוא שב לפיסול ובין השאר הכין דמות ראש של אלברט איינשטיין שהוצב במוזיאון ההגירה באליס איילנד.
בשנת 1957 עלה לישראל ועבר להתגורר בבית ברודצקי. בתערוכת אמני ישראל בתל אביב ביוני 1958 הוצג דיוקן שלו של נחום נרדי. בספטמבר 1961 הוא הציג תערוכה של יצירותיו בבית וילפריד ישראל. בין השאר הוצגו בתערוכה דיוקנאות של רומן רולן, שלום עליכם ויחיאל די-נור.
פילדס נפטר ב-6 באוקטובר 1966 לאחר מחלה קצרה. נקבר בקיבוץ הזורע.
יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית
יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית הם היחסים בין קריית הוותיקן לקוריאה הדרומית. הכנסייה הקתולית בדרום קוריאה היא הכנסייה שגדלה בקצב הכי מהיר במזרח אסיה. לפי הסטטיסטיקות, נכון ל-31 בדצמבר 2017 חיו בדרום קוריאה 5,813,770 נוצרים קתולים, והיו כ-11% מכלל האוכלוסייה בקוריאה הדרומית. מספר הקתולים החיים בדרום קוריאה עולה בעקביות החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
היסטוריה.
קשרים בין קריית הוותיקן לדרום קוריאה התקיימו החל משנת 1947 כשהבישוף פטריק גיימס בריין עבר לקוריאה בשליחות האפיפיור.
בשנת 1948, לקראת מלחמת קוריאה, שלחה דרום קוריאה משלחת לצרפת במטרה שצרפת תכריז על קוריאה הדרומית כממשלה היחידה בחצי האי הקוריאני. שליחי קריית הוותיקן בפריז באותה תקופה, אנג'לו רונקלי ויוחנן העשרים ושלושה (שמספר שנים לאחר מכהן מונה לאפיפיור) עזרו רבות לקוריאה הדרומית לקבל הכרזה זו מצרפת וממדינות רבות נוספות.
ביקורים מדיניים.
בשנת 1984, ביקר בפעם הראשונה בקוריאה אפיפיור, האפיפיור יוחנן פאולוס השני שביקר בקוריאה לחגיגות ה-200 לנצרות הקתולית בדרום קוריאה. האפיפיור פאולוס ביקר פעם נוספת בוותיקן בשנת 1989 כדי להשתתף בכנס ה-44 של "סעודת האדון" - טקס דתי לציון סעודתו האחרונה של ישו.
גם האפיפיור פרנציסקוס ביקר בדרום קוריאה בשנת 2014 כדי להכריז על 124 נזירים קתולים שהלכו לעולמם כקדושים מעונים וכדי להשתתף ביום הילדים האסייתי.
הנשיא הקוריאני קים דה-ג'ונג ביקר בקריית הוותיקן בשנת 2000, ראש המדינה הקוריאני הראשון לעשות כך. נשיאי קוריאה הדרומית שבאו אחריו, רו מו-היון, לי מיונג-באק, פאק גון-הייה ומון ג'יאה-אין ביקרו גם הם בריית הוותיקן.
גביע ווינר בכדורסל 2008/2009
גביע ווינר בכדורסל לעונת 2008/2009 היא התחרות השלישית להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל.
הפועל ירושלים זכתה בגביע ווינר הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על עירוני נהריה.
הגמר.
הפועל ירושלים זכתה בתואר גביע הווינר הראשון בתולדות המועדון.
הבחירות לראשות העבודה (2017)
הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ביולי 2017 בין מתפקדי המפלגה. סיבוב ההצבעה הראשון נערך ב-4 ביולי. מאחר שאיש מבין המתמודדים לא זכה בלפחות 40% מהקולות כפי שמחייבת חוקת המפלגה, נערך סיבוב הצבעה שני בו התמודדו שני המתמודדים שזכו במירב הקולות בסיבוב בראשון, אבי גבאי ועמיר פרץ. סיבוב ההצבעה השני נערך שבוע מאוחר יותר, ובו ניצח אבי גבאי עם 52.2% מהקולות.
רקע.
הבחירות המקדימות הקודמות לראשות מפלגת העבודה נערכו בנובמבר 2013. יצחק (בוזי') הרצוג זכה ב-58% מהקולות, גבר על יושבת הראש המכהנת של המפלגה, שלי יחימוביץ', והחליף אותה בתפקיד ראש האופוזיציה. לקראת הבחירות לכנסת ה-20 סיכם הרצוג עם מנהיגת מפלגת התנועה, ציפי לבני, על ריצה משותפת בבחירות ברשימת המחנה הציוני, וכן על רוטציה ביניהם בתפקיד ראש הממשלה. בבחירות שנערכו במרץ 2015 זכתה רשימת המחנה הציוני ב-24 מושבים, והייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת אחרי הליכוד עם 30 מושבים. גוש הימין זכה לרוב בבחירות ובנימין נתניהו הרכיב ממשלת ימין צרה, שנשענה על תמיכת 61 חברי הכנסת (ללא מפלגת ישראל ביתנו שהצטרפה לקואליציה כשנה מאוחר יותר).
חוקת מפלגת העבודה מחייבת לקיים בחירות לראשות המפלגה תוך 14 חודשים מהבחירות לכנסת, אם המפלגה איננה מרכיבה את הממשלה. ועידת מפלגת העבודה הייתה אמורה להתכנס במאי 2016 כדי לקבוע את מועד הבחירות, אך הרצוג דחה את מועד כינוס ועידת המפלגה, ובמקביל ניהל מגעים חשאיים עם בנימין נתניהו לגבי צירופו של המחנה הציוני לממשלה. במאי 2016 אישר הרצוג את קיומם של המגעים ומספר חברי כנסת מטעם המחנה הציוני הביעו את התנגדותם לכניסה לממשלה. כאשר התברר שמפלגת ישראל ביתנו מנהלת משא ומתן קואליציוני עם הליכוד במקביל למגעים עם הרצוג, כינס הרצוג מסיבת עיתונאים בה הצהיר כי לא ינהל משא ומתן קואליציוני במקביל למשא ומתן עם ישראל ביתנו. לבסוף הצטרפה ישראל ביתנו לקואליציה בעוד המחנה הציוני נותר באופוזיציה עד לפיזורה של הכנסת ה-20. במקביל נאלץ הרצוג להתמודד עם חשד לכך שקיבל לכאורה תרומות לא חוקיות במהלך הפריימריז בשנת 2013.
ועידת מפלגת העבודה כונסה לבסוף ביולי 2016 בבית החייל בתל אביב. בוועידה הציע הרצוג לדחות את קיומן של הבחירות לראשות המפלגה בשנה והצעה זו זכתה לרוב של כ-70% בקרב צירי המפלגה, בתמיכתו של יו"ר ההסתדרות, אבי ניסנקורן, ולמרות התנגדותם של חברי הכנסת שלי יחימוביץ', איתן כבל ועמר בר-לב. במרץ 2017 קבעה מזכירות לשכת מפלגת העבודה כי הבחירות ייערכו ב-3 ביולי 2017. באפריל 2017 הוחלט לדחות את הבחירות ביום בשל הופעתה של בריטני ספירס בפארק הירקון. במפלגה חששו כי ההופעה תגרום לפקקי תנועה בגוש דן ותקשה על מצביעים להגיע לקלפיות, בעיקר לקלפי המרכזית בגני התערוכה.
מועמדים.
תשעה מועמדים הגישו את מועמדותם לראשות המפלגה, מתוכם שבעה נטלו חלק בסיבוב ההצבעה הראשון:
שני מועמדים פרשו מהמירוץ לפני הסיבוב הראשון:
בתקופה שקדמה לבחירות הוזכרו שמם של מועמדים פוטנציאליים נוספים. עורך הדין אלדד יניב והאלוף במילואים יום טוב סמיה הביעו את כוונתם להתמודד אך לבסוף לא הגישו את מועמדותם. בנוסף לכך סברו במפלגת העבודה כי ראש עיריית תל אביב-יפו, רון חולדאי, ירוץ בבחירות, אך גם הוא לא הגיש את מועמדותו.
קמפיין.
עימותים.
בחסות מפלגת העבודה אורגנו שני עימותים בהם השתתפו כל המועמדים. העימות הראשון התקיים במודיעין ב-10 ביוני בהנחיית דפנה ליאל והשני התקיים בכרמיאל ב-20 ביוני בהנחייתה של מזל מועלם. בנוסף לכך נערכו עימותים נוספים ביוזמתם של אמצעי התקשורת. ב-4 ביוני נערך עימות בחסות וואלה! בו השתתפו בר-לב, גבאי, הרצוג, לוין, מרגלית ופרץ. במהלך העימות תקף מרגלית את גבאי על כך שבעבר הצביע לליכוד. גבאי הכחיש אך לאחר מכן טען שזכר בטעות שהצביע למפלגת קדימה בהנהגתו של אריאל שרון והודה שאכן הצביע לליכוד בזמן שאריאל שרון היה בראשותו. ב-12 ביוני, במסגרת ועידת הארץ לשלום במלון דייוויד אינטרקונטיננטל בתל אביב, נערך עימות בו השתתפו ברלב, גבאי, הרצוג, לוין מרגלית ופרץ. עימות טלוויזיוני נערך שלושה ימים לפני הבחירות במסגרת התוכנית פגוש את העיתונות בערוץ 2 בהנחיית רינה מצליח, בו השתתפו בר-לב, גבאי, הרצוג, מרגלית ופרץ. עימות בחסות המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה נערך יומיים לפני הבחירות באוניברסיטת תל אביב ובו השתתפו כל המועמדים למעט עמירם לוין שפרש מהמירוץ.
גיוס כספים.
בהתאם לחוקי מימון הבחירות, סכום התרומות המרבי שהיה כל מועמד רשאי לקבל וסכום ההוצאות המרבי שהיה רשאי להוציא בבחירות המקדימות הראשונות הוא 1,170,272 ש"ח ו-292,568 ש"ח בסיבוב השני. להלן פירוט של ההכנסות וההוצאות של המועמדים כפי שדווחו למשרד מבקר המדינה: