לכן, המחלוקת במחיצה שנמדדה ביד אדם ונמצאה "פרוץ כעומד", שאמנם אין ההלכה סומכת על המדידה להגדיר את המחיצה כ"פרוץ כעומד", אבל המחלוקת בין רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע מתקיימת, ותלויה בהתייחסות למקרה התאורטי (של "פרוץ כעומד" אבסולוטי):
בפוסקים.
שתי הגישות של בעלי התוספות הוזכרו ונידונו בספרות ההלכה, ולא הוצעו גישות נוספות. הראשונים והאחרונים שדנו בדבר עסקו בעיקר בהערות נקודתיות למהלך המשא ומתן של התוספות ובראיות לכאן ולכאן. לגבי מקרים שבידי שמים מוסכם בין הפוסקים שאי אפשר לצמצם, כדעת חכמים החולקים על רבי יוסי הגלילי, אבל במקרים שבידי אדם אין הסכמה.
הרמב"ם פסק שאף בידי אדם אי אפשר לצמצם. בדיני עגלה ערופה, שמביאים "זקני העיר הקרובה אל החלל" (), העיר שבסמוך לה נמצא אדם הרוג שלא נודע מי היכהו, פסק הרמב"ם לגבי מקרה שנמצא ההרוג בדיוק בין שתי עיירות:
בדרכו של הרמב"ם אחז גם הראב"ד. לעומתם, כתב הרא"ש, בהתייחסו לסוגיית "אפשר לצמצם", שדעתו כשיטה הראשונה של התוספות, שבידי שמים אי אפשר לצמצם, אבל בידי אדם אפשר לצמצם.
בשולחן ערוך לא הבהיר רבי יוסף קארו את דעתו בסוגיית "אפשר לצמצם בידי אדם", ולא כתב במפורש כיצד הוא פוסק. אבל מפסקיו עולה שדעתו כרמב"ם, שאי אפשר לצמצם אפילו בידי אדם, וכמו השיטה השנייה שהובאה בתוספות. בדיני טרפה מוזכר דין של אבר שנחתך כמעט כולו מן הבהמה בחייה, אבל לא נתלש ממנה לגמרי. לפי ההלכה, אבר זה אסור באכילה גם אחרי שחיטה כשרה, מפני שדומה לאבר מן החי שאסור מן התורה. על כן יש לחתוך את האבר כולו מן הבהמה לאחר השחיטה ואין לאוכלו, והשולחן ערוך מוסיף שיש לחתוך גם מעט מן הבשר הכשר הסמוך לו. בטעם הדבר כתב הש"ך, שאי אפשר לצמצם ולחתוך את האבר האסור לבדו בדיוק מוחלט, ויש לחשוש שנשאר מעט מן האבר האסור שלא נחתך מן הבהמה, ולכן יש לחתוך עמו מעט מן הכשר, וכן נחתך כל האבר האסור בוודאות.
במקום אחר הציג השולחן ערוך את שתי הדעות. על האתרוג של ארבעת המינים להיות נקי מכתמים. אתרוג שכתמים כעין אבעבועות, שנקראים במשנה "חזזית", מקיפים את רובו - פסול. מה הדין אם האבעבועות מקיפות את חציו בדיוק? מובא בשולחן ערוך: "אם הוא מחצה על מחצה במקום אחד - יש מכשירין ויש פוסלים". וכתב על כך ה"מגן אברהם", שטעמם של אלו המכשירים את האתרוג הוא שבידי אדם אפשר לצמצם, וכיוון שאין רובו של האתרוג מכוסה חזזית, כשר. הפוסלים סבורים שאי אפשר לצמצם, ולכן ייתכן שרובו של האתרוג מכוסה חזזית, ויש לפוסלו. וכך סיכם המשנה ברורה את ההלכה: " יש מכשירים - סבירא להו (סבורים הם) דאפשר לצמצם, והיש פוסלים סבירא להו דאי אפשר לצמצם. ולדינא יש להחמיר כדעה בתרייתא, מדנקט אותה המחבר לבסוף". כלומר, יש להחמיר ולנהוג כדעת הסוברים שאי אפשר לצמצם, שכן קיים כלל, שכאשר כתב השולחן ערוך הלכה בלשון "יש אומרים א ויש אומרים ב" כוונתו לפסוק להלכה כדעה השנייה, וכאן הדעה השנייה היא דעת הפוסלים שסוברים שאי אפשר לצמצם. נמצא אפוא, שהשולחן ערוך סובר שאי אפשר לצמצם אפילו בידי אדם.
ציאנוגן ברומיד
ציאנוגן ברומיד הוא מרכיב כימי בעל הנוסחה CNBr. הוא חסר צבע, מוצק, ובעל שימוש נרחב במחקרים לשינוי ביו-פולימר, מרכיבים חלבוניים ופפטידים. כמו כן, טוב גם לסינתזה של חומרים מסוימים.
סינתזה, תכונות ומבנה.
על אף שהנוסחה המקובלת היא CNBr, אטום הפחמן בעצם קשור למולקולת ברום על ידי קשר יחיד ולחנקן על ידי שלושה קשרים. ציאנוגן ברומיד הוא די קוטבי (פולרי) וצורתו ליניארית, אך אינו מיונן באופן ספונטני בנוכחות מים. זוהי הסיבה שהוא מתמוסס במים כמו גם בממס פולרי אורגני.
ציאנוגן ברומיד יכול להיווצר על ידי חמצון נתרן-ציאניד יחד עם ברום, שעובר דרך שלב הביניים של הציאנוגן (CN)2)):
שימושים ביוכימיים.
השימושים העיקריים בציאנוגן ברומיד הם:
קיבוע חלבונים.
לעיתים קרובות משתמשים בציאנוגן ברומיד כדי לקבע חלבונים על ידי צימודם לריאגנטים כגון אגרוז היעיל לשימוש בכרומוטוגרפיית אפיניות.
בגלל פשטותו והימצאותו בתנאי PH נמוכים, השימוש בציאנוגן ברומיד היא השיטה הכי נפוצה ויעילה עבור הכנת ג'ל עבור כרומוטוגרפיית אפיניות. כמו כן, לעיתים קרובות משתמשים בציאנוגן ברומיד מכיוון שהוא מסוגל להגיב עם קבוצת הידרוקסיל על גבי ג'ל אגרוז ליצירת אסטרים של ציאניט ואימידוקרבונט. קבוצות אלו מסוגלות להגיב עם אמינים ראשוניים במטרה להצמיד את החלבונים לשטח האגרוז כפי שמתואר באיור הראשון.
ביקוע חלבונים.
ציאנוגן ברומיד מבצע הידרוליזה לקשרים פפטידים בקצה הקרבוקסילי של חומצת אמינו מתיונין. הליך זה משמש להקטנת גודל מרכיבי הפוליפפטיד לזיהוי חומצות האמינו וריצופן.
מנגנון פעולה.
בציאנוגן ברומיד, האלקטרונים באטום הפחמן נמשכים לעבר אטום הברום שהוא בעל אלקטרושליליות גבוהה יותר. מהלך זה משאיר את הפחמן במצב אלקטרוחיובי או אלקטרופילי ועל ידי כך פגיע לתקיפה על ידי אלקטרונים הנמצאים על אטום הגפרית הנוקלאופילי במתיונין. תקיפה זו מגיעה לאחר היווצרות של מבנה של טבעת בעלת 5 צלעות בניגוד למבנה טבעת בעלת 6 צלעות שמצריך היווצרות של קשרים כפולים בטבעת בין חנקן לפחמן. קשרים כפולים אלו יוצרים קונפורמציית טבעת קשוחה ובכך יערערו את יציבות המולקולה.
על אף שהגפרית הנוקלאופילית במתיונין אחראית לתקיפת הציאנוגן ברומיד, הגפרית בציסטאין אינה מתנהגת באותו האופן.
אם הגפרית של הציסטאין תוקפת את ציאנוגן ברומיד, יוני הברום יפלטו פרוטונים למרכז הציאניד וישאירו את הגפרית חסרת מטען ואת פחמן הביתא של הציסטאין - ללא אלקטרופיליות.
האלקטרופיל החזק יותר, יהיה אז חנקן הציאניד אם הוא יותקף על ידי מולקולת מים הוא יצור חומצה ציאנית ומולקולת ציסטאין מקורי.
תנאי ריאקציה.
ביקוע חלבונים על ידי ציאנוגן ברומיד דורש שימוש בבופר כמו HCl בריכוז 0.1N (חומצה הידרוכלורית), או 70% של HOF (חומצה פורמית). אלו הם הבופרים הנפוצים ביותר עבור ביקוע חלבונים. חומצה פורמית גורמת להיווצרות אסטרי פורמיל המקשים על אפיון החלבונים מה שגורם ליתרון ל-HCl. למרות זאת, עדיין משתמשים בחומצה פורמית לעיתים קרובות מכיוון שיש לה יכולת לפרק את רוב החלבונים. כמו כן, חמצון מתיונין למתיונין-סולפהיקסיד, האדיש לתקיפתו של ציאנוגן ברומיד, מתרחש יותר בקלות בHCl מאשר בחומצה פורמית כנראה מכיוון שחומצה פורמית היא בעלת ריכוז נמוך. בופרים חלופיים עבור ביקוע חלבונים כוללים את גואנדין או אוריאה ב-HCl בגלל יכולתם לפתוח את החלבונים ממצבם המקופל ועל ידי כך גורמים למתיונין להיות יותר נגיש לציאנוגן ברומיד.
מים דרושים לביקוע קשרים פפטידים רגילים של מצב הביניים של אימינולקטון. בחומצה פורמית, ביקוע הקשר מתיונין-סרין והקשר מתיונין-טירוזין, מהיר יותר וקל יותר עם הגדלת ריכוז מולקולות המים. מכיוון שמצבים אלו מעדיפים ואוהבים את תוספת מולקולות המים, לרוחב האימין מאשר ריאקציה של שרשרת הצד בהידרוקסיל עם האימין. PH נמוך נוטה להגדיל את קצב ביקוע הקשרים על ידי עיכוב חמצון שרשרת הצד של מתיונין.
ריאקציות צדדיות.
כאשר מתיונין באה אחרי סרין או תריאונין ברצף, יכולות להתרחש ריאקציות צדדיות שגורמות להרס המתיונין ללא ביקוע קשרים פפטידים. בדרך כלל, ברגע שהאימינולקטון נוצר, מים וחומצה יכולים להגיב עם האימין כדי לבקע את הקשר הפפטידי ועל ידי כך יוצרים הומוסרין לקטון ופפטיד בעל קצה אמיני. אך, במקרה ולחומצת האמינו הסמוכות למתיונין ישנה קבוצת הידרוקסיל או סולפהידריל, קבוצות אלו יכולות להגיב עם האימין ליצירת הומוסרין ללא ביקוע קשר פפטידי.
סינתזה אורגנית.
ציאנוגן ברומיד משמש גם לסינתוז חומרים אורגניים. כמו שציינו לפני כן, הריאגנט הוא בעל נטייה לתקיפה על ידי נוקלאופילים כמו אמינים וחומרים המכילים אלכוהול בגלל הפחמן האלקטרופילי שלהם. בסינתזת הציאנמיד (CN2H2) והדיציאנמיד אמינים ראשוניים ושניוניים מגיבים עם ציאנוגן ברומיד ליצירת מונואלקיציאניד ודיאלקיציאניד שיכולים גם הם להגיב עם אמינים והידרוקסיל אמין ליצירת גואנדין והידרוקסיגואנדין. בריאקציית וואן בראון, אמינים שלישוניים מגיבים עם ציאנוגן ברומיד ויוצרים 2 תחליפים:
ציאנוגן ברומיד יכול לשמש גם להכנת אריל ניטריל, ניטריל, ציאנייט ואנהידרידים. ציאנוגן ברומיד יכול לשמש גם לביקוע חומרים.
רעילות, אחסון ונטרול.
ציאנוגן ברומיד רגיש ללחות ולרטיבות אך יכול להיות מאוחסן תחת תנאים יבשים ב-2 עד 8 מעלות צלזיוס. ציאנוגן ברומיד הוא חומר נדיף ונספג בקלות דרך העור או בשטח מערכת העיכול. לכן, חשיפה רעלית יכולה להתרחש על ידי תנועת האוויר, מגע פיזי או דרך בעלי חיים. הרעילות בעצם גורמת לסימפטומים לא ספציפיים רבים ומגוונים. חשיפה אליו אפילו בכמות קטנה יכולה לגרום לפירכוסים או אפילו למוות.
כדי לנטרל את הציאנוגן ברומיד בתמיסה שאינה עולה על 60g/L מהציאנוגן ברומיד השיטה המומלצת היא להוסיף 1mol/L של NaOH ו-1mol/L של NaOCl ביחס נפחים של 1:2:1 (NaOCl, NaOH, ציאנוגן ברומיד). אלקלי-הידרוקסיד מבצע מיד הידרוליזה לציאנוגן ברומיד ויוצר אלקלי-ציאניד וברום. הציאניד אז יכול לעבור חמצון על ידי סודיום או קלציום היפוכלוריד ליון ציאניט פחות רעיל. נטרול פעולת הציאנוגן ברומיד היא מאוד אקסותרמית ובמקרים מסוימים יכולה להיות נפיצה.
הימור הפתאים של פסקל
אי אפשר לצמצם
פופוניה
פופוניה (שם מדעי: Bactris gasipaes) הוא מין דקל נפוץ באזורים הטרופיים ממרכז אמריקה עד יער האמזונאס. הוא מהווה חלק חשוב בתזונת העמים הילידים באזורי תפוצתו.
עקב התפוצה הרחבה, לצמח שמות שונים באזורים שונים ובשפות שונות. בין השמות הנפוצים: