מקצת מהגברים נורו למוות בקרושצ'יצה ורובם הועברו ב-19 בספטמבר ליאסנובאץ. הנשים והילדים הועברו למחנה לובורגראד. יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה אשר בוצעה על ידי מיליציית "הלגיון השחור". במהלך מעצרם ביצעו העצירים עבודות כפייה.
בשלהי ספטמבר 1941 נסגר המחנה בהוראת האוסטאשה. לאחר המלחמה נהרס המחנה בהוראת שלטונות יוגוסלביה.
לובורגראד (מחנה ריכוז)
קרויזר
קרויזר הוא שם משפחה יהודי. מוצא משפחת קרויזר מליטא.
קרויצר
קרויצר (בגרמנית: Kreutzer) הוא שם משפחה.
אנטיפטרוס (גנרל)
מסיבת פיג'מות
מסיבת פיג'מות או מסיבת שינה, היא מסיבה שבה האורחים מוזמנים להישאר ללון במהלך הלילה בבית של עורך המסיבה.
מסיבות פיג'מות נערכות על פי רוב עבור ילדות או בנות נוער.
לעיתים מסיבות הפיג'מות נערכות כדי לחגוג ימי הולדת או אירוע מיוחד אחר.
מסיבת פיג'מות נחשבת ל"טקס מעבר" המעיד על עצמאותם ובגרותם של המשתתפים ועל יכולתם לפתח קשרים חברתיים מחוץ למעגל המשפחה הקרובה.
בשנות ה-90 פורסמו מספר מאמרים בהם זוהתה מגמה חדשה, לפיה הורים מאפשרים לבני נוער בגיל ההתבגרות, בנים ובנות כאחד, ללון ביחד. אופציה זו נתפסת כחלופה בטוחה יותר מאשר בילוי משותף מחוץ לבית.
מקור השם.
מקור השם "מסיבת פיג'מות" הוא מהלבוש הלילי פיג'מה, שהוא בגד שנוהגים ללבוש בזמן השינה וזמן קצר לאחריו ולפניו. לרוב הפיג'מה היא בגד קליל ונוח לשינה.
פעילויות ומשחקים.
מלבד הלינה המשותפת, מסיבות פיג'מות יכולות לכלול משחקים ופעילות הנהוגים בסוגים אחרים של מסיבות המתקיימים בתוך הבית.
אחת הפעילויות המאפיינות מסיבת שינה היא קרב כריות, שהוא משחק שעוסקים בו בעיקר ילדים, שבמהלכו הם "תוקפים" אחד את השני בכריות. משחק זה עשוי להוות דרך לפורקן מיידי של מתח נפשי וכעס. מאחר שכריות עשויות מחומר רך ומשקלן אינו רב, פעילות זו מסתיימת רק לעיתים נדירות בפציעות כלשהן.
חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם
חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם
החוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם
הרנסאנס הקרולינגי
הרנסאנס הקרולינגי הוא מונח היסטוריוגרפי המתאר את תור הזהב האגדי שהתקיים באימפריה הקרולינגית החל מסוף המאה ה-8 ועד שלהי המאה ה-9, בתקופת שלטונם של קרל הגדול, לואי החסיד וקרל הקירח. הרנסאנס הקרולינגי השפיע במידה רבה על ההתנהלות הפוליטית של מערב אירופה לאורך ימי הביניים – ושינה את פניה המדיניים של אירופה. אבל תרומתו העיקרית באה לידי ביטוי בתרבות.
בהשראת הקיסרות הרומית הקדומה התבצעה עשייה אינטנסיבית בתחום הספרות, האמנות, האדריכלות והמשפט. כמו כן, העמיק חקר הטקסטים הקנוניים, אשר דרש לימוד מעמיק של השפה הלטינית, ואגב כך התבסס מעמדה של הלטינית כלינגווה פרנקה של מערבה של אירופה. בנוסף לכך, נעשו רפורמות כנסייתיות מרחיקות לכת, וההשכלה להמונים הפכה לעניין ממוסד שמעודדים את קיומו. הדמויות הפועלות העיקריות בעשייה תרבותית מרשימה זו הם אלקווין, איינהרד, רבנוס מאורוס, וג'ון סקוטוס אריגנה.
המונח 'רנסאנס קרולינגי'.
המושג "רנסאנס קרולינגי" מבטא את הרעיונות הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים; אשר התפתחו בעיקר בימיו של קרל הגדול. מונח זה הוטבע לראשונה בשנת 1839 על ידי ההיסטוריון הצרפתי ז'אן ז'אק אמפר. מקורו במונח הצרפתי "רנסאנס", אשר פירושו הוא "לידה מחדש" – ומבטא את רעיון החייאה של ערכים רוחניים, פוליטיים ותרבותיים, שנחשבו בעיני "אנשי התקופה", כרדומים בתרבות האנושית. יחד עם זאת, ראוי לציין, כי ראיית ימי הביניים כחפים מתרבות חוטאה לאמת: במהלך ימי הביניים, התבצעה פעילות תרבותית, אשר לעיתים הייתה אינטנסיבית במיוחד – וקיים אפוא טעם להתייחס בערבון מוגבל לאמירה שמאחורי הביטוי 'חשכת ימי הביניים'.
אמפר קבע את טענותיו, שבתקופתם של הקרולינגים נעשה ניסיון לחזור למורשת העבר. ברם יש להבין כי אין הרנסאנס הקרולינגי דומה במהותו לרנסאנס – אשר התקיים במאות ה-14 וה-15. בניגוד אליו, הרנסאנס הקרולינגי לא התעורר בגלל רצון עז לחזור למסורת הרומית ה"פגנית" של האימפריה הרומית – אשר בכלל נתפסה כ-"חוטאת" ואף נרדפה. יתר על כן, מניעי קרל הגדול לא היו הומניסטיים, אלא הוא בסופו של דבר שאף לפתח חברה נוצרית טובה יותר. את זאת הוא ביקש להשיג על ידי עידוד ההשכלה בלימודי דת והכשרת הנהגה דתית משכילה. כמו כן, תמורות דומות – אם כי בהיקף מצומצם יותר – התרחשו בספרד הויזיגוטית, באנגליה, באירלנד ואף בגאליה ובגרמאניה שלפניו. לבסוף מתברר כי לרנסאנס הקרולינגי היו גם מניעים פוליטיים גרידא.
הרקע ההיסטורי לרנסאנס הקרולינגי.
השושלת הקרולינגית החלה לעשות את דרכה לפסגת העולם המערבי, בזמן היות פפין מהרסטל המיורדומוס של החצר המרובינגית – והפיכתו לנסיך הפרנקים בשנת 690. בהדרגה הוא ויורשיו ביצרו את מעמדם במערב הנוצרי, על חשבון הנסיכויות המקומיות, הכנסייה, ועל ידי עצירת המוסלמים בקרב פואטייה בשנת 732. למרות העלייה בכוחה, משפחתו של פפין הייתה חסרת לגיטימיות שלטונית. בכל זאת, בשנת 751 עולה לשלטון פפין הגוץ כמלך הקרולינגי הראשון. הוא שם קץ לשלטונו של שילדריק השלישי, המלך האחרון, מהשושלת המרובינגית הגאלו-רומית שקדמה לו; אשר בניגוד אליו, נהנתה מלגיטימיות שלטונית מקדמת דנא. פפין מוכתר ב-754 בידי האפיפיור סטפנוס השני ברומא, אשר מעניק לו את התואר הסמלי "מלך הפרנקים". למעשה למרות השתלטותו על חלק מנכסי הכנסייה, פורסת זו את חסותה על השושלת החדשה ומכנה את המלכים הקרולינגים – "מלכים בחסד האל". התקרבות החצר לאפיפיור – החלש ביותר באותם הימים – באה לידי ביטוי באדיקותה הנוצרית מצד המלך, בחידוש הכינוס של קונציליומים כנסייתיים (743-744), בהיענות לצורכי ולצווי הכנסייה, ובעידוד העשייה המיסיונרית. היות שמצדה החצר החדשה נזקקת לאנשים משכילים, ושהנזורה היא ממילא המעמד המשכיל באותם הימים, הרי מתהדקים הקשרים בין הכנסייה לבין שושלת פפין, כששני הצדדים נהנים מהברית הנרקמת ביניהם.
כיבושיו של קרל הגדול.
עלייתו לשלטון של קרל הגדול יחד עם אחיו קרלומן בשנת 768 לספירה, והפיכתו בשנת 772 לספירה לשליט היחיד של הממלכה הפרנקית לאחר פרישת אחיו -לא הביאה עמה לשינוי מיידי במדיניות. בתחילת דרכו היה קרל עסוק בעיקר במלחמות לאבטחת הגבולות, וכיבוש של הממלכות השכנות. ניתן למנות שתי מערכות מלחמה חשובות תחת הנהגתו: המערכה הראשונה היא "המערכה הסקסונית" והשנייה היא "המערכה הלומברדית".
"המערכה הסקסונית" התקיימה בשנים 772–796. היא הביאה בסופו של דבר לכיבוש מרכז אירופה בידי הפרנקים. עד אז שבטים סקסוניים שלטו בשטחים אלו. כתוצאה ממערכה זו, התפשטה הנצרות מזרחה והוחל שם בפעולת המיסיון נמרצת. מהלכים אלו נעשו ביוזמת מלכים, אשר ביקשו לנצר אוכלוסיות עוינות על מנת לחזק את השפעתם בקרבן, באמצעות הכנסייה.
'המערכה הלומברדית' התרחשה על רקע העובדה שהלומברדים היו שבט, שפלש לאיטליה (568) – אשר עד אז הייתה נתונה למרותה של האימפריה הביזנטית. כתוצאה מהכיבוש הלומברדי, אשר ארך כמאתיים שנה, אירע נתק בין אפיפיור השוכן ברומא, לבין פטרונו הקיסר הביזנטי היושב בקונסטנטינופול. בשנת 774 לספירה, קרל הגדול כבש את איטליה והכריז על עצמו כמלך הפרנקים והלומברדים. כיבושה של איטליה למעשה נבע מכמה סיבות:
לאחר כיבוש לומברדיה הגיע קרל הגדול לחגוג את חג הפסחא ברומא – שם הוענק לו מידי האפיפיור אדריאנוס הראשון עותק של הקאנון "דיוניסיו הדריאנה" ("Dionysio Hadriana"). על יסוד קובץ חוקים זה, קרל הגדול עתיד היה לבסס את הרפורמה הכנסייתית, שהוא תכנן – אשר עומדת מאחורי הרנסאנס הקרולינגי.
הרפורמה הכנסייתית.
הרפורמה הכנסייתית התבקשה, שכן קרל היה זקוק לבסס את מעמדו הפוליטי באימפריה רחבת הידיים, שהוא כבש – ובראש ובראשונה לקבל לגיטימיות שלטונית, מכוח קאנון כנסייתי. בנוסף לכך, כיבושיו הרבים של קרל הגדול הרחיבו את ממלכתו, והגדילו את אוכלוסייתה רבה – שכבר לא הייתה גאלו-רומית בלבד במוצאה, אלא גרמאנית. לבסוף, הוספת שטחים ונתינים רבים תחת מרותו הקשו ביותר על אכיפת חוקי הממלכה, במיוחד בלומברדיה ובסקסוניה. לכן קרל נאלץ להיעזר בכנסייה ובנזורה – המעמד המשכיל באותם הימים. לפיכך הייתה נחוצה רפורמה כנסייתית, שתעגן בחוק את סמכויותיה של הכנסייה.
שיקולים אלו הביאו את קרל הגדול לפרסם בשנת 779 את "הקפיטולר של הרסטל". מקבץ חוקים ותקנות זה עוסק בהיררכיה הכנסייתית, והסמכתם של בישופים. הוא גם דן בהתנהלותם של נזירים במנזר – אשר נצטוו להיות תחת הרגולה של בנדיקטוס מנורסיה או דינים שונים על התייצבות בבתי המשפט של הרוזנים. עשור שנים לאחר פרסום הקפיטולר פורסם בשנת 789 האדמוניציו גנרליס "התוכחה הכללית", אשר למעשה הרחיבה את הקאנון החוקים הכנסייתי, והוסיפה בו חוקים חדשים המכוונים לאוכלוסייה הנשלטת בשטחי הממלכה.
כתוצאה ממהלכים אלו, בשנת 800 בערב מיסת חג המולד הוכתר קרל הגדול "לקיסר הרומאים" – ולא רק של הפרנקים – בידי האפיפיור לאו השלישי. בעקבותיהם מחד גיסא התחזק באופן ניכר מעמדה של הכנסייה. מאידך גיסא, לא זאת בלבד שמעתה קרל הגדול היה לפטרונה; אלא מעמדו הרם של מלך הרומאים הקנה לקרל מעין יומרה של משקם הקיסרות הרומית המערבית, אשר קרסה במאה החמישית.
המיסיון הנוצרי.