רוב תושבי צפון אירלנד הצביעו "לא" במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016). המשא ומתן על ההסכם שעסק בפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי כלל מחלוקת בולטת סביב מעמדה של צפון אירלנד. לצורך התמודדות עם המחלוקת, נוצר "פרוטוקול אירלנד", המחלוקות נמשכו לאחר הפרישה. היו שקישרו זאת למהומות שפרצו בצפון אירלנד באפריל 2021.
המאה ה-6
המאה ה-6 היא התקופה שהחלה בשנת 501 והסתיימה בשנת 600. היא המאה השישית של המילניום הראשון.
בידוד חשמלי
במערכת חשמלית, מַבְדֵּד (נקרא בלשון הדיבור: "מבוֹדֵד") הוא כל רכיב שרמת המוליכות החשמלית שלו נמוכה מאוד וכתוצאה מכך הזרם העובר דרכו קטן מאוד.
במציאות לא קיימים מבדדים מושלמים, אך קיימים חומרים בעלי מוליכות הקטנה פי 1023 מהמוליכות החשמלית של נחושת - מוליכות אשר נחשבת במקרים רבים כאפסית. מוליכותו של האוויר נמוכה והוא מהווה מבדד טוב. חרף זאת, מתחים גדולים מאוד מסוגלים לפרוץ את האוויר ויש צורך בחומרים שמוליכותם נמוכה עוד יותר.
חומרים מבודדים כפלסטיק, גומי, בד או נייר משמשים להגנה על מוליכים חשמליים על ידי עטיפתם, והעטיפה מכונה "בידוד". חשמלאים משתמשים בסרט בידוד על מנת לבודד מגעים חשמליים.
מבודדים על עמודי חשמל בנויים כך שכבלי החשמל תלויים מהם או נמתחים בין שני מבודדים (כאשר על הכבל להימתח בזווית- ראו בתמונה למטה).
מבדד אידיאלי הוא חומר שלא מגיב כלל לשדה מגנטי, ומתנגד לחלוטין לשטף של המטען החשמלי. אמנם במציאות מבדדים אידיאליים אינם קיימים, אך חומרים בעלי קבועי בידוד גבוהים נחשבים למבודדים. בחומרים מבודדים, האלקטרונים קשורים בצורה חזקה מאוד לאטום. חומרים אלו משמשים בציוד חשמלי כמבדדים או כבידוד. תפקידם הוא לחזק או להפריד מוליכים חשמליים, בלי לאפשר לזרם לעבור דרכם.
חומרים מסוימים כזכוכית, נייר או טפלון, הם מבדדים טובים. ישנם חומרים רבים, שלמרות שיש להם התנגדות קטנה יותר משל חומרים אלו, עדיין נחשבים למבדדים טובים, ומשמשים בתור מבודדים לחוטי חשמל. דוגמאות לכך הם פולימרים דמויי גומי ורוב החומרים הפלסטיים. חומרים אלו יכולים לשמש כמבדדים בטוחים למתחים נמוכים ובינוניים (מאות ואלפי וולטים).
חומרים מקובלים למבדדים הם: חרסינה, פלסטיק, שעם, עץ, זכוכית, סיליקון, גומי, אוויר, שמן, SF6 וואקום.
פיזיקת ההולכה בחומר מוצק.
בידוד חשמלי הוא ההעדר של הולכה חשמלית. על פי תאוריית מבנה הפסים, לכל אטום בחומר מסוים, יש מספר רמות אנרגיה, שבהן יכולים להימצא אלקטרונים. אלקטרון ברמות האנרגיה הנמוכות (קרובות יותר לאטום) אינו יכול להשתחרר מהאטום, ולכן אינו יכול לסייע בהולכה חשמלית. רק אלקטרונים שברמות האנרגיה הגבוהות מסייעים להולכה. בחומר מבודד, יש פער בין רמות האנרגיה הנמוכות, לבין רמות האנרגיה הגבוהות. ב"פער" זה, אלקטרונים לא יכולים להתקיים. לכל חומר מבודד יש מתח שבירה. מתח זה ישחרר אלקטרון מהרמות הנמוכות, ויעביר אותו לרמות הגבוהות. כאשר מתח זה מופעל על החומר, החומר מפסיק להתנהג כמבדד, וזרם חשמלי יוכל לעבור דרכו.
חומרים שאין בהם אלקטרונים חופשיים הם מבדדים רק אם אין מטענים חשמליים חופשיים נוספים. לדוגמה, אם בנוזל או בגז יש יונים, היונים יכולים לשמש בתור זרם חשמלי, וחומר זה יהיה מוליך. אלקטרוליטיים ופלסמות מכילים יונים, וישמשו בתור מוליכים, אפילו אם אין בהם זרמים של אלקטרונים.
חומר דיאלקטרי.
בפיזיקה, לעיתים משתמשים במונח דיאלקטרן או חומר דיאלקטרי לציון חומר מבודד, במקרה בו חשוב המקדם הדיאלקטרי או מקדם השבירה של החומר.
המאה ה-8
המאה ה-8 היא התקופה שהחלה בשנת 701 והסתיימה בשנת 800. היא המאה השמינית של המילניום הראשון.
במחצית המאה מתחיל תור הזהב של האסלאם. בגדאד הופכת לאחד ממרכזי התרבות של אירואסיה.
תרבות ואמנות.
ראשית תור הזהב של האסלאם.
בגדאד תחת שלטון בית עבאס הופכת למרכז תור הזהב של האסלאם, אולם הכיבושים המתפשטים של הצבאות המוסלמים מותחים את ההשפעה התרבותית אל אזורים נוספים לאורך המאה, ואלו בתורם משפיעים חזרה על ארצות המזרח התיכון.
המאה ה-9
המאה ה-9 היא התקופה שהחלה בשנת 801 והסתיימה בשנת 900 (בין התאריכים 1 בינואר 801 ל-31 בדצמבר 900). היא המאה התשיעית של המילניום הראשון.
פול מקרתני
המאה ה-10
המאה ה-10 היא התקופה שהחלה בשנת 901 והסתיימה בשנת 1000 (בין התאריכים 1 בינואר 901 ל-31 בדצמבר 1000). היא המאה העשירית של המילניום הראשון.
בתקופה זו שיאו של תור הזהב של אסלאם, וקורדובה הופכת לאחד המרכזים התרבותיים החשובים בעולם. בתקופה זו מוקד הכוח במזרח התיכון עבר מהשושלת העבאסית שמרכזה בבגדאד לשושלת הפאטמית שקבעה מרכזה בקהיר.
מכניקת הקוואנטים
דגל סרביה
דגל סרביה הוא טריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית. הוא מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה) כחול (במרכז) ולבן (למטה).
הדגל מעוצב כמו דגל רוסיה הפוך. אין זו יד המקרה, אלא החלטה מכוונת. לפני המרד הסרבי הראשון, משלחת מסרביה נסעה לרוסיה כדי לבקש סיוע. הרוסים העניקו את הסיוע המבוקש והמשלחת, כאות של הערכה, בקשה להשתמש בדגל רוסיה כדגלה הצבאי של סרביה בקרב. כעת מתפצל הסיפור לשתי גרסאות שונות: לפי גרסה אחת, הרוסים נתנו את אישורם, אך המשלחת שחזרה לסרביה לא הביאה איתה דגל ושכחה מה סדר הצבעים. הגרסה השנייה גורסת שהרוסים סירבו לבקשה, והסרבים השתמשו בדגל ההפוך כדי להרגיז במתכוון את הרוסים.
בשימושים לא רשמיים של הדגל, לעיתים מוסיפים לו את סמל סרביה או רק את החלק המרכזי שבו - הצלב הסרבי.
התאמות.
במקום היחס של 2:3 המוצג לעיל, הדגל הרשמי של סרביה הוא ביחס ממדים של 1:2. דגל זה נמצא בשימוש הרפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות המדיניות שמרכיבות את בוסניה והרצגובינה.
גרסה קודמת של דגל מונטנגרו אימצה את עיצוב דגל סרביה, אך עם גוון שונה של כחול ויחס ממדים אחר.
הכנסייה הסרבית האורתודוקסית משתמשת בדגל סרביה ביחס ממדים של 1:4 או יותר, המקושט בצלב הסרבי.
דגל מונטנגרו
דגל מונטנגרו (במונטנגרית: Застава Црне Горе) הוא דגלה הלאומי של מונטנגרו. הוא שונה ב-12 ביולי 2004 על ידי הפרלמנט לדגל אדום ועליו סמל מונטנגרו - עיט דו-ראשי, שאומץ בשנת 1993. למרות שבאיור יש לדגל שפה צהובה, בפועל מדובר באימרה זהובה שלעיתים מתווספת לדגל, ואין לו שוליים סביב למשטח האדום.
הסמל הוא נגזרת של הסמל של ניקולה הראשון. ראשי התיבות בקירילית НI של המלך ניקולה הראשון הוסרו מהסמל.
דגל סרביה ומונטנגרו
דגל סרביה ומונטנגרו אומץ ב-27 באפריל 1992 כדגל הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. מאוחר יותר הוא שימש כדגל האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו. השימוש בדגל פסק עם פירוק האיחוד והכרזתן של סרביה ושל מונטנגרו כשתי מדינות עצמאיות.
הדגל היה טריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית אדום, לבן וכחול, צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית עוצבו בהשראת דגל רוסיה, שעוצב בתורו בהשראת הטריקולור של הולנד.
הים של דיראק
הים של דיראק הוא מודל תאורטי של הריק כים אינסופי של חלקיקים בעלי אנרגיה שלילית. מודל זה הומצא על ידי הפיזיקאי הבריטי פול דיראק בשנת 1930, במטרה להסביר את האנרגיה השלילית האנומלית של מצבים קוונטים שנחזו על ידי משוואת דיראק עבור אלקטרונים יחסותיים (ולמעשה עבור כל פרמיון). הפוזיטרון, האנטי-חלקיק של האלקטרון, נהגה לראשונה בעצם כ"אלקטרון חור" במודל זה, זמן רב לפני גילויו בניסוי משנת 1932.
רקע.
שורשי המחשבה אודות "הים של דיראק" נטועים בספקטרום האנרגיה של משוואת דיראק, שהיא הגרסה היחסותית של משוואת שרדינגר עבור פרמיונים, שניסח דיראק לראשונה בשנת 1928. הנוסחה התגלתה כמוצלחת במיוחד בחיזוי הדינמיקה של האלקטרון, אך טמנה בחובה תכונה מוזרה: לכל מצב קוונטי בעל אנרגיה "E", ישנו מצב מנוגד בעל אנרגיה "-E". דבר זה אינו מהווה קושי רב כאשר מתבוננים באלקטרון מבודד, משום שאנרגיה זו נשמרת ואנחנו יכולים שלא להציג אלקטרון בעלי אנרגיה שלילית. אף על פי כן, מקרה האנרגיה השלילית הופך מורכב יותר כאשר מאפשרים לאלקטרון להיות באינטראקציה עם שדה אלקטרומגנטי. במקרה זה האלקטרון יכול לרדת לרמות אנרגיה נמוכות יותר ויותר על ידי פליטת פוטונים, ומכיוון שאין חוסם תחתון לאנרגיות השליליות, התהליך יכול להימשך עד אינסוף. אולם, במציאות אלקטרונים בבירור אינם מתנהגים כך.
הפתרון שהציע דיראק.
הפתרון של דיראק לבעיה התבסס על עקרון האיסור של פאולי, הקובע כי שני אלקטרונים אינם יכולים לחלוק מצב קוונטי זהה. דיראק הניח שהדבר אליו אנו מתייחסים כ"ריק", הוא למעשה מצב שבו כל רמות האנרגיה השליליות התמלאו, אך אף רמה אנרגיית חיובית לא. לפיכך, אם אנו רוצים להציג אלקטרון בודד אנו יכולים להניח כי הוא במצב אנרגיה חיובי, בזמן שכל מצבי האנרגיה השליליים כבר תפוסים. לכן, אפילו אם האלקטרון יאבד אנרגיה על ידי שחרור פוטונים רמת האנרגיה שלו אינה יכולה לרדת מתחת לאפס (או אפילו לא מתחת לאנרגיית המנוחה שלו" mec2"), משום שהרמות השליליות תפוסות (ואין רמות מותרות בין "mec2-" ל "mec2").
אנטי חומר.