תחנת הרכבת התחתית דרום קנטון (באנגלית: South Kenton station) היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון. בתחנה הממוקמת בסמוך לגשר קנטון שבצפון מערב לונדון עובר קו בייקרלו של הרכבת התחתית של לונדון בנוסף למספר קווים פרבריים של הרכבת העילית של לונדון שעוצרים גם הם בתחנה.
היסטוריה.
התחנה נפתחה ב-3 ביולי 1933 עם רציף אי אחד ששירת את קו יוסטון ווטפורד DC, הגישה אל הרציף הייתה בעזרת גשר להולכי רגל אך הוא הוחלף מאוחר יותר על ידי מנהרה להולכי רגל, התחנה שעוצבה על ידי האדריכל ויליאם הנרי המלין נבנתה בבניין בסגנון "בטון וזכוכית" מודרני יותר, כולל חדר המתנה מודרני. כשנפתח קו בייקרלו הוא החל להשתמש בתחנה הזאת כתחנת עצירה.
יחסי מונקו–קוריאה הדרומית
יחסי מונקו–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה של קוריאה.
סקירה כללית.
היחסים בין שתי המדינות כוננו במרץ 2007.
הסחורה שייבאה קוריאה הדרומית ממונקו בשנת 2017 שוויה 609,000 דולר אמריקאי והיא כוללת בעיקר מצלמות וידאו וחלקי חילוף למכונות. הסחורה שייבאה מונקו מקוריאה הדרומית שוויה 2,750,000 דולר אמריקאי והיא כוללת בעיקר חלקי חילוף לרכב ומוצרי קוסמטיקה שונים. בתחום ההשקעות, משקיעים הקוריאנים מאות מיליוני דולרים במונקו בעוד שתושבי מונקו משקיעים בקוריאה הדרומית כמיליון דולר בלבד.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר מספר פעמים בקוריאה הדרומית.
בננות (שיר)
בננות הוא שיר של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי. השיר יצא לאור ב-27 ביוני 2019.
רקע.
השיר הוא הסינגל ה-15 של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי. לפני כן, הוציאו יחד עם ג'יי באלווין גרסה אנגלית לשירם, טודו בום.
סגנון השיר הוא שילוב של ראפ, פופ, מוזיקה אפריקאית ומוזיקה אוריינטלית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר צולם באולפן ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי, המביים הקבוע של הצמד את הקליפ.
הקליפ עושה שימוש באפקטים רבים ונראה כאילו הוא ממוקם בתוך מקדש הודי עתיק.
בקליפ משתתפים הראפרים הישראלים טדי נגוסה, שחר סאול וצגאי בוי.
בשבוע הראשון צבר הווידאו קליפ כ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.
דרום קנטון
חישוב רב-משתתפים בטוח
חישוב רב־משתתפים בטוח (באנגלית: Secure multi-party computation; בקיצור SMPC או MPC), הוא ענף בקריפטוגרפיה העוסק בשיטות לחישוב פונקציה מוסכמת של קלטים ממשתתפים שונים באופן שהקלטים עצמם נשארים סודיים וזאת מבלי להיעזר בצד שלישי. בניגוד לקריפטוגרפיה רגילה בין משתתפים שסומכים זה על זה כשהפרוטוקול אמור להגן עליהם מפני גורמים חיצוניים, במודל זה המשתתפים לא בהכרח סומכים זה על זה והפרוטוקול אמור להגן על המשתתפים עצמם זה מזה במידה וחלקם או רובם בלתי הגונים או מושחתים.
מערכת קריפטוגרפית רגילה אמורה בשלב כלשהו לפענח את המידע הסודי ולאחסנו במקום כלשהו בזיכרון במצב גלוי לפחות לפרק זמן מסוים וזה מהווה סיכון בפני עצמו. במיוחד אם השרת האמון על הגנה על המידע נפרץ או בגד באימון שניתן בו. הקריפטוגרפיה המוכרת כיום מטפלת רק בהגנה על מידע בעת העברתו או בעת אחסונו, חישוב רב־משתתפים מנסה לתת מענה לחוליה החסרה והיא הגנה על המידע בזמן עיבודו. כך שהמידע אינו מגיע למצב גלוי באף שלב. לחישוב רב־משתתפים חשיבות רבה בהיבטים שונים של אבטחת מידע כמו מחשוב ענן, הצבעה דיגיטלית, מכרז מקוון, מִדּוּד (בוחן ביצועים) וניתוח סטטיסטי.
היסטוריה.
חישוב רב־משתתפים נחשב לאחד היעדים החשובים ביותר של הקריפטוגרפיה המודרנית ולו היסטוריה ארוכה. החל עם עבודתו של אנדרו יאו, בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, שהציע פרוטוקול לשני משתתפים שנקרא בקיצור 2PC. הפרוטוקול תואר בצורת משל הנקרא בעיית המיליונרים שהיא בעיה בוליאנית. שני מיליונרים רוצים לדעת מי מהם יותר עשיר מבלי לחשוף את הונם האישי. במקרה זה הקלט הוא הונם האישי והפלט הוא סיבית אחת. הוא הציע פתרון המבוסס על מעגל בוליאני מעוות. לאחר מכן הציעו עודד גולדרייך, סילביו מיקאלי ואבי ויגדרזון הרחבה של הפרוטוקול ליותר משתתפים, המבוסס על חלוקת סוד והוכחה באפס ידיעה, מה שהפך במרוצת הזמן למודל כללי ששימש כהשראה ובסיס לפרוטוקולים החדשים שבאו אחריו. מתוך כך התפתח ענף חדש בקריפטוגרפיה הנקרא חישוב פונקציונלי בטוח בקיצור (SFE) או באופן כללי יותר קריפטוגרפיה פונקציונלית (בקיצור FE).
עד תחילת המאה ה-21 נחשב חישוב רב־משתתפים לנושא בעל ערך תאורטי בלבד, במרוצת השנים חלה התקדמות משמעותית וכיום כבר אפשר למנות מספר מערכות מעשיות שפועלות בהצלחה על עיקרון של חישוב רב־משתתפים בטוח. בשנת 2008 הופעל לראשונה פרויקט חישוב רב־משתתפים בטוח במסגרת מכרז לחוזי סלק סוכר בהשתתפות 1,200 מגדלים בדנמרק. הפרויקט נועד להעריך את מחיר השוק של סלק הסוכר בהסתמך על נתונים שנאספו מהמגדלים בצורה כזו שאף אחד מהם לא נזקק לחשוף את תעריפי הקנייה/מכירה שלו. אמנם החישוב ארך כשלושים דקות, שזה לא רע עבור אירוע שקורה רק פעם בשנה, אבל במקרה הכללי זה עשוי להיות בעייתי. נושא היעילות הוא הבעיה הגדולה ביותר של התחום הזה ושל הקריפטוגרפיה המתקדמת בכלל.
באופן כללי אפשר לבסס חישוב רב־משתתפים על שילוב של ארבעה פרימיטיבים קריפטוגרפיים ידועים: הצפנה הומומורפית, העברה עלומה, הוכחה באפס ידיעה וחלוקת סוד. הצפנה הומומורפית מלאה פרקטית לא קיימת לכן ישנן הצעות לשימוש בהצפנה הומומורפית חלקית, כמו SPDZ. הפרוטוקולים הראשונים שפותחו הסתמכו על ההנחה שקיים ערוץ תקשורת בטוח כך שכל אחד מהשחקנים יכול להעביר לאחר הודעה בצורה מזוהה כמו למשל בשימוש עם תשתית PKI (עם חתימה דיגיטלית ופונקציית גיבוב) והפרוטוקול אמור להתמודד עם סיטואציה שבה חלק מהשחקנים הגונים וחלקם מה שנקרא 'הגונים למחצה' או מושחתים, כשרובם נחשבים הגונים וכן גם בסיטואציות שבהן רוב השחקנים מושחתים. ההבדל בין שחקן הגון למחצה לבין שחקן מושחת הוא שהראשון ממלא אחר הוראות הפרוטוקול אבל הוא בכל זאת מעוניין לדעת כמה שיותר על הסודות של האחרים ואילו בשני ההנחה היא שהוא מסוגל לסטות מהוראות הפרוטוקול במטרה לעוות את התוצאה ולגרום לפלט שונה. חישוב רב־משתתפים בטוח כללי אמור לתת מענה גם במקרים בהם לא קיים ערוץ בטוח בין השחקנים וכולם למעט אחד מושחתים. במקרה הכללי בלתי אפשרי להבטיח חישוב רב־משתתפים אם יותר משליש מהשחקנים אינם הגונים או מושחתים. במרוצת השנים המודל הכללי של חישוב רב־משתתפים בטוח הפך כר פורה למחקר.
תיאור כללי.
בעיית חישוב רב־משתתפים היא כדלהלן: ישנם formula_1 שחקנים המסומנים formula_2, כל אחד מהם מחזיק במידע פרטי משלו המסומנים formula_3 בהתאמה. ונניח שהם הסכימו על פונקציה formula_4 שהם רוצים לחשב על המידע הפרטי שלהם, אבל הם אינם סומכים זה על זה והם לא רוצים לחשוף או לשתף את המידע האישי שלהם. פתרון פשוט לבעיה האמורה יכול להיות הפרוטוקול הבא: השחקנים ימנו צד שלישי נאמן וימסרו לו את כל המידע הפרטי שלהם. הוא יחשב עבורם את הפונקציה formula_5 על המידע הפרטי ויפרסם את התוצאה. זהו הפתרון שננקט בפועל בימינו אבל יש בו חסרונות. לא תמיד האמון שניתן בצד השלישי מוצדק ובמיוחד ייתכנו סיטואציות מסוימות שבהן אי אפשר לסמוך על צד שלישי. פרוטוקול MPC אמור להחליף את הפונקציונליות של הצד השלישי, בשני היבטים חשובים:
ההגדרה האחרונה מחמירה מאוד בכך שהיא אומרת שהפרוטוקול מבטיח שהתוצאה תהיה תמיד נכונה חרף מאמצי השחקנים המושחתים, שלא בהכרח ממלאים אחר הוראות הפרוטוקול, והם יעשו הכול כדי להטות את התוצאה ולהשיג מידע סודי כלשהו של שחקנים אחרים. מסתבר שהגדרה זו בלתי אפשרית ליישום בעולם האמיתי במקרים מסוימים ולכן הוצעה גרסה מרוככת שלה, שמבטיחה רק כי בכל מקרה שבו התוצאה אינה נכונה הדבר יתגלה ויגרום לעצירת הפרוטוקול. היכולת של שחקן הגון לעצור את הפרוטוקול יכולה להספיק במקרים רבים.
מודל ביטחון.
כדי להעריך ביטחון של פרוטוקול חישוב רב־משתתפים קריפטוגרפי, מאמצים סגנון של "סימולציה". נניח שקיים עולם אידיאלי שבו הפרוטוקול מבוצע על ידי צד שלישי נאמן ובהגדרה מוסכם שהצד השלישי תמיד הגון ודיסקרטי. בעולם האמיתי הפרוטוקול מבוצע על ידי השחקנים עצמם והמתקיף שיכול להיות אחד או יותר מהשחקנים המשתתפים בפרוטוקול, או גורמים חיצוניים, שמנסים לגלות מידע פרטי של אחד או יותר מהשחקנים ההגונים. אומרים שהפרוטוקול יהיה בטוח אם כל התקפה שתימצא נגד הפרוטוקול אפשר יהיה "לדמות" גם בעולם האידיאלי. קיומו של סימולטור כזה מבטיח שהפרוטוקול המעשי יהיה קרוב במידת האפשר לעולם האידיאלי שהוא בטוח בהגדרה.
השאלה העיקרית שעוסקים בה מהיבט תאורטי היא עם כמה יריבים הפרוטוקול יכול להתמודד בו זמנית. ההנחה היא שכל היריבים מתואמים ביניהם, אם כי זה לא בהכרח תמיד נכון. העדפה היא להבטיח שהפרוטוקול בטוח גם אם רק שחקן אחד בלבד נותר הגון, אבל במקרה כזה העלות מבחינה חישובית גבוהה ולא תמיד זה ניתן. לעומת זאת אם נוכל להתפשר על מצב שבו רק מיעוט מהשחקנים מושחת אז אפשר להגיע לפרוטוקול יעיל מבחינה מעשית. כמו כן יש להבחין בין יריבים סטטיים לבין יריבים אדפטיביים. במקרה השני, היריב יכול להחליט איזה שחקן להשחית אחרי שהפרוטוקול מתחיל.
שאלה נוספת שמתעוררת היא עם איזה סוגים של יריבים הפרוטוקול מסוגל להתמודד. קיימים ארבעה סוגים עיקריים בהתאם לאסטרטגיה שלהם: