את דרכו כבמאי תיאטרון החל שאולי במסגרת עצרות וחגים בקיבוצים. בהמשך, ביים את הצגות היחיד "פרחים לעכבר לבן" ו"קהיר, פברואר 78" (מבוסס על הספר "דוד אוגוסט, קהיר פברואר") בהשתתפות השחקן אלכס פלג. בתיאטרון לילדים ולנוער ביים את "ועכשיו כולם ביחד" - סדרת מחזות תיאטרון מאת מרים קיני. בתיאטרון החאן הירושלמי ביים את ההצגה "אתה קולט אותי?" (1990) ובתיאטרון "הבימה" מחווה ל"רביעיית מועדון התיאטרון". בנוסף ביים את הצגת הבידור "חגיגות סיום רוטציה" בהשתתפות טוביה צפיר ; "האגף הסגור" עם טוביה צפיר ויואב צפיר והצגת היחיד של רבקה מיכאלי "בת 26 פעם שנייה". בשנת 1983 ביים את "ימי בנימינה", מופע משיריו של אהוד מנור.
בעשור השני של המאה ה-21 מביים שאולי בתיאטרון היידישפיל. במסגרת זו ביים את הקומדיה "הזכייה הגדולה" מאת שלום עליכם, "המגילה" על פי שירי איציק מאנגר, "געבירטיג", "אמא יהודייה ב-10 שיעורים", "בעלת הארמון" מאת לאה גולדברג, "כוכבים נוצצים" (אשר זכתה לפרס הצגת הבידור של השנה), "ספסל הזהב", "שירת חב"ד" ו"החיים על פי בודו".
ב-13 ביולי 2010, בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה, הוענק לו פרס על מפעל חיים.
פרסים.
על פועלו בתיאטרון ובטלוויזיה זכה יצחק שאולי במספר פרסים:
משרד הפנים (כללי)
משרד פנים (לעיתים: משרד לענייני פנים; משרד לענייני "בית") הוא משרד ממשלתי האחראי בדרך כלל על שיטור, ביטחון לאומי ונושאי הגירה. בראש המשרד עומד בדרך כלל שר הפנים. במדינות פדרליות יש לעיתים משרדי פנים הן ברמת הפדרציה והן ברמת המדינות; קיימים משרדי פנים לעיתים קרובות גם באזורים אוטונומיים ובשטחי חסות שלהם אין עצמאות.
משרדי פנים היוו חלק מן הקבינט ה"קלאסי" שהיה קיים גם בתקופת המונרכיה האבסולוטית, לצד משרד ביטחון (או: משרד מלחמה; משרד הגנה), משרד אוצר, משרד משפטים ומשרד החוץ.
כמו ששמו מרמז, מתמקד משרד הפנים בנושאי מדיניות פנים. קיימים משרדי ממשלה נוספים, אשר מתמקדים בהיבט אחד של מדיניות פנים, ולמעשה צמחו מתוך תחום הפעילות של משרד הפנים, כמו משרדים ממשלתיים העוסקים באיכות הסביבה ובסעד ורווחה.
קיימים יוצאי דופן, אשר אינם עוסקים במדיניות פנים בהיבטה הרחב. מחלקת הפנים של ארצות הברית עוסקת בנושאי קרקעות פדרליות ונושאים מצומצמים אחרים, בעוד שהמחלקה לביטחון המולדת ומחלקת המשפטים עוסקות בתחום פעילותם המסורתית של משרדי פנים ברחבי העולם. גם בשווייץ, עוסקת המחלקה הפדרלית לענייני פנים בענייני תרבות, בריאות ומחקר, בעוד שנושאי שיטור נמצאים תחת המחלקה הפדרלית לענייני משפט ומשטרה. בישראל הופרדו בחלק מן הממשלות הסמכויות של משרד הפנים ואלו של משרד הקליטה (העוסק בקליטת הגירה); המשרד לביטחון הפנים; ומשרד המשטרה.
ממלכת גופטה
ממלכת גופטה או אימפריית גופטה (בסנסקריט: गुप्त राजवंश, Gupta Rājavaṃśa) הייתה אימפריה הודית עתיקה, שהתקיימה בין השנים 320 ל-550 לערך וכיסתה חלקים נרחבים מתת-היבשת ההודית. הממלכה הוקמה על ידי מהרג'ה סרי-גופטה והשתלטה על חלקים נרחבים מצפון הודו בתקופת צ'נדרהגופטה. יורשו של צ'נדרהגופטה היה בנו, סמודרהגופטה ששלט בין השנים 335 – 375. סמודרהגופטה נחשב אחד הגאונים הצבאיים בהיסטוריה הצבאית ההודית. ירש אותו צ'נדרהגופטה השני, הידוע גם כויקראמאדיטיה ששלט בין השנים 375 עד 413/415. בתקופתו הממלכה הגיעה לשיא כוחה ולשיא כיבושיה והיא נחשבת לשיא תקופת תור הזהב. עמוד הברזל במתחם קוטוב מתוארך לתקופתו. חלק מכוחה של ממלכת גופטה נבע מבריתות פוליטיות מדיניות וטקסי נישואין עם צאצאי משפחות מלוכה במדינות שכנות, בהן שושלת הואקטאקה.
השגשוג והשלום ששררו תחת שלטון שושלת גופטה איפשרו התקדמות בתחומי המדע והאמנות. תקופת גופטה נחשבת ל"תור הזהב של הודו", והיא בלטה בהישגים הרבים שהושגו בה בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה, האמנות, הדיאלקטיקה, הספרות, הלוגיקה, המתמטיקה, האסטרונומיה, הדת והפילוסופיה - הישגים שייסדו במידה רבה את מה שידוע כתרבות ההינדית. בין המלומדים והיוצרים הרבים שפעלו בתקופה זו ניתן למנות את קאלידאסה, אריאבהטה, עמארסימקה וישנו שארמה. מערות אג'נטה המוגדרות כאתר מורשת עולמית, נחצבו בחלקן בתקופת ממלכת גופטה ואף חלק מציורי הקיר במערות הם מתקופה זו.
חלק מהמידע על ממלכת גופטה ועל התקופה מגיע מכתביו של הנזיר הסיני פהאין (Faxian) שסייר בהודו וכתב על הארץ ועל תרבותה.
הקיסרים האחרונים של ממלכת גופטה החזקה היו קומארהגופטה הראשון (415-455) ובנו סקאנדהגופטה (455-467). אחריהם אמנם היו שליטים אחדים ששלטו בממלכה, ובהם פורוגופטה, קומארהגופטה השני, בודההגופטה, נארשימהאגופטה, קומרהגופטה השלישי, וישנוגופטה ווינאגופטה, אולם התחילה דעיכה וסופהּ של הממלכה הגיע עם פלישתם של ההונים, במאה ה-6.
גבעת יונה
גבעת יונה או גבעת יפה, היא גבעה בצפון-מערבה של העיר אשדוד המתנשאת לגובה של 49 מטרים מעל פני הים, והיא הנקודה הגבוהה בעיר. הגבעה צופה צפונה אל נחל לכיש, נמל אשדוד ועד פלמחים, מערבה אל הים התיכון ואל שפכו של נחל לכיש, דרומה אל רובע א' ועד אשקלון, ומזרחה אל אזור התעשייה של העיר. בגבעה מספר מבנים, וסביבם ועל מורדות הגבעה משתרע גן ובו שבילי הליכה, מרפסות תצפית ומסעדה.
מקור השם.
על הגבעה המכונה בערבית "א-נבי יונס" נמצאים שרידי קבר שייח' שהוקם בסוף המאה ה-8 או בתחילת המאה ה-9. הגבעה מכונה גם בשם "גבעת יפה", על-שמה של יפה בן-עמי, אשתו של עובד בן עמי, אשר הקים את אשדוד במקביל לתפקידו כראש עיריית נתניה.
מקור שמה של הגבעה הוא ככל הנראה במסורת מקומית, לפיה במקום זה פלט הדג את יונה הנביא אל היבשה. במפת מידבא מסומנת הגבעה בכיתוב "הקדוש יונה". לפי מסורת אחרת הנביא נקבר באתר, אם כי קיימות מסורות אחרות המייחסות את מקום קבורתו לעיר נינוה, לכפר משהד בגליל ולמקומות אחרים. מסורות אלו, הן מסורות עממיות של שבטי הבדואים באזור.
היסטוריה.
בשנת 1960 נערכה בגבעה חפירת בדיקה לקראת הקמת מגדלור אשדוד, בה נחשפו ארבע שכבות והתגלו קברים מאוחרים. הממצאים כללו קרמיקה מהתקופה ההלניסטית וקרמיקה ושרידי בנייה מהתקופה הפרסית ומתקופת הברזל II.
בשנת 2012 נערכה חפירת הצלה בתחומי אתר מצפה יונה, על המדרון המערבי של גבעת יונה. בחפירה, מטעם רשות העתיקות, נחשפו יסודות גדולים של מבנה מהמאה ה-9 לפנה"ס, שייתכן ששימש במצודה.
בשנת 1965, הוקם על הגבעה המגדלור של נמל אשדוד, שהאיר, כאשר היה בשימוש, עד למרחק של 27 ק"מ ובראשו הוקם גם מתקן מכ"ם של חיל הים. עוד שוכנים במקום שני מגדלי מים, שהוקמו, יחד עם המגדלור, בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנת 2006, נסגר המתקן הצבאי בגבעה והוא נותר נטוש מאז.
בדצמבר 2020 הודיעה עיריית אשדוד כי המתקן יהפוך למועדון נוער, לאחר שהוסדרה העברתו ממשרד הביטחון לידיה.
בינואר 2016 נחנך למרגלות גבעת יונה "בית האמנים" על שם אריה קלנג.
אימפריית גופטה
אימפרית גופטה
תקופת גופטה
תקופת הגופטה
ממלכת הגופטה
אימפריית הגופטה
אימפרית הגופטה
גופטה
טירונש דיבאבה
טירונש דיבאבה קננה (באמהרית: ጥሩነሽ ዲባባ ቀነኒ; נולדה ב-1 ביוני 1985) היא אתלטית אתיופית, אלופה אולימפית בריצת 5000 מטר (בייג'ינג 2008) ופעמיים ברציפות בריצת 10000 מטר (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), אלופת העולם בעלת 5 מדליות זהב ושיאנית עולם (2008–2020) בריצת 5000 מטר.
ביוגרפיה.
דיבאבה נולדה בבקוג'י, מחוז ארסי במרכזה של אתיופיה.
אלופת עולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה דיבאבה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:51.72 דקות, לפני מרטה דומינגז מספרד (14:52.26 דקות) ואדית מאסאי מקניה (14:52.30 דקות).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה דיבאבה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:51.83 דקות, אחרי בת ארצה מסרט דפאר (14:45.65 דקות) ואיזבלה אוצ'יצ'י מקניה (14:48.19 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דיבאבה בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא תחרות חדש של 14:38.59 דקות, לפני דפאר (14:39.54 דקות) ואחותה אג'גייהו דיבאבה (14:42.47 דקות) ובכך הגנה על תוארה ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:24.02 דקות, לפני ברהן אדרה (30:25.41 דקות) ואג'גייהו (30:26.00 דקות). בשתי ריצות אלו, כל המדליות היו של אתיופיה. הסיומת שלה, בריצת 10000 מטר הייתה מדהימה והיא סגרה את ה-400 מטר האחרונים בזמן של 58.33 שניות.
בשנת 2006 ניצחה דיבאבה ב-5 תחרויות מתוך 6 תחרויות של ליגת הזהב ובשישית סיימה במקום השני ולכן זכתה ב-83,333 $.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 למרות נפילתה של דיבאבה במחצית הדרך בריצת 10000 מטר, היא התגברה וזכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בתוצאה 31:55.41 דקות, לפני אלוואן אביילגסה מטורקיה שהייתה אחת משתי רצות שעצרו, ולבשו נעל שנפלה להן במהלך הריצה (31:59.40 דקות) וקארה גושר מארצות הברית ( 32:02.05 דקות).
שיאנית עולם.
בתחרות ליגת הזהב שנערכה באוסלו, נורווגיה ביוני 2008 קבעה דיבאבה בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:11.15 דקות, שיפור לשיא העולם של בת ארצה מסרט דפאר (14:16.63 דקות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה דיבאבה בשתי מדליות זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:41.40 דקות, לפני אביילגסה (15:42.74 דקות) ודפאר (15:44.12 דקות) ובריצת 10000 מטר בשיא אולימפי חדש של 29:54.66 דקות, לפני אביילגסה (29:56.34 דקות) ושלן פלנגן מארצות הברית (30:22.22 דקות).