לאחר כיבוש יוון באפריל 1941 הגיע צוות של מבצע רוזנברג ליוון. יחידה מיוחדת בראשותו של ד"ר יוהנס פוהל, ראש אוסף היהדות בספרייה של מכון פרנקפורט, הגיעה לסלוניקי. שם חתמו סוכני רוזנברג את אוספי הישיבה. חברי הקהילה הצליחו להסתיר מהגרמנים רבים מהאוספים. בספטמבר 1942 הגיע חוקר גרמני נוסף, אך גם הוא לא הביא לתוצאות או לתוספת לספריה בפרנקפורט. עם זאת, לפי דו"ח משנת 1943, התקבלו מיוון 10,000 כרכים.
לפני המלחמה הייתה יוון עשירה בספריות. הספרייה הלאומית, שכללה את ספריות הציבור והאוניברסיטה באתונה, הכילה יותר מ-400,000 כרכים. "דיווחים שהגיעו לרשויות אמריקאיות בקהיר סיפרו על הוצאת ספריות, מעבדות וסדנאות של אוניברסיטאות אתונה וסלוניקי... על פי הדיווחים, חלק גדול מספריית אוניברסיטת אתונה אבד. הספריות של שלוש מכללות אמריקאיות שימשו כדלק במערכת החימום המרכזית בה השתמשו הגרמנים."
איטליה.
"מבצע רוזנברג היה פעיל גם במערב. לאחר כיבוש רומא בשנת 1943, קציני המבצע בדקו את תוכנן של שתי הספריות הגדולות בבית הכנסת הרומאי, ספריית הקהילה היהודית (Biblioteca della Comunità Israelitica) והקולג' הרבני האיטלקי (Collegio Rabbinico Italiano), שהכילו אוספים יוצאי דופן שנאספו במשך 2,000 שנות חיים יהודיים ברומא. הם דרשו את קטלוגי הספריות. ימים ספורים לפני הגירוש הראשון של יהודי רומא לאושוויץ הועמסו שתי רכבות שהוזמנו במיוחד בעשרת אלפים ספרים מהספריות הללו ולאחר מכן הוסעו למכון אלפרד רוזנברג בפרנקפורט."
"שתי ספריות ארכאולוגיות, ספריית הרציאנה להיסטוריה ואמנות, וספריית המכון הארכאולוגי הגרמני להיסטוריה, טופוגרפיה, אמנות ומנהגים של רומא העתיקה, הוצאו מרומא ונלקחו לגרמניה על ידי הנאצים. בסוף המלחמה התגלו שני אוספי הספרייה בשני מכרות מלח אוסטריים ארוזים ב-1,985 ארגזי עץ. אוסף הספרייה הגרמנית לא נפגע, אך חלק מאוסף הרציאנה וקטלוג הכרטיסים נפגעו ממים כאשר חלק מהמכרה הוצף. הם הוחזרו לרומא, שם הפכו לחלק מהגלריה לאמנות מודרנית, שם טופלו על ידי האיחוד הבינלאומי החדש לחקר ארכאולוגיה, אמנות והיסטוריה ברומא."
לאחר המלחמה זוהו רבים מהאוספים הגדולים שנבזזו מאיטליה על ידי שירות המונומנטים, האמנויות והארכיונים של הממשל הצבאי האמריקני והוחזרו לבעליהם. אוספי הקולג' הרבני האיטלקי, המכון להיסטוריה של האמנות (Kunsthistorisches Institut in Florenz) בפירנצה, והספרייה ההיסטורית הגרמנית ברומא (Deutsche Historische Bibliothek Rom) הוחזרו כולם לבעליהם באיטליה, אם כי לא כולם היו שלמים. "שני האוספים האחרונים נתפסו על ידי היטלר מתוך כוונה להקימם מחדש בגרמניה."
ליטא.
בווילנה הקים מבצע רוזנברג נקודת איסוף עבור ספרים ונכסים מליטא. ד"ר גוטהרד ממטה ברלין הגיע באוגוסט 1941 והחל לבזוז את ספריית שטראשון. הוא גייס שני אסירי גסטפו, ביניהם א' י' גולדשמידט, ספרן של האגודה ההיספנית-אתנוגרפית, שהתאבד כדי לא לסייע לביזת הספריות. ד"ר יוהנס פוהל הופיע בינואר 1942 והורה להפוך את וילנה לנקודת איסוף אזורית ולהתרכז במכון "ייווא". חומרים הובאו מאוספים פרטיים מקובנה, שאולאי, מריאמפולה, וולוז'ין ועיירות אחרות, וכללו ספרים ממעל 300 בתי כנסת וספריות אישיות. חלק מהפועלים היהודים - בהם שמרקה קצ'רגינסקי, אברהם סוצקבר והרמן קרוק - הצליחו להבריח ולהסתיר כמה מהספרים החשובים ביותר בגטו, אך פעילותם הופסקה עם חיסול הגטו ביולי 1943. האוסף המצטבר של למעלה ממאה אלף כרכים הופרד לערימות לפי תקופת הפרסום, וכ-20,000 ספרים נבחרו למשלוח לגרמניה. שאר החומרים רוכזו כדי למנוע עלויות אחסון והובלה, וכדי למכרם ברווח כלשהו. באירוע אחד היו מעורבים עוזריו של ד"ר פוהל בהשלכת חמישה ארגזים של ספרים נדירים כדי לפנות מקום למשלוח לא חוקי של חזירים.
הולנד.
מבצע רוזנברג יוצג בהולנד על ידי משרד באמסטרדם. בשנת 1940 החרים מטה המבצע את כל הרכוש השייך לבונים החופשיים, ביניהם ביבליוטקה קלוסיאנה (Biblioteca Klossiana) המפורסמת. ספרייה זו נקנתה על ידי הדוכס היינריך, בעלה של המלכה וילהלמינה מהולנד, והוא העניק אותה לבונים החופשיים. אוסף זה כלל אינקונבולה חשובה וספרים על תורת הנסתר, שהיו יחידים מסוגם בהולנד. ספריית המכון הבינלאומי להיסטוריה חברתית באמסטרדם נסגרה ומבצע רוזנברג השתלט על הבניין לצורך שיכון משרדיו. ביולי 1940 הוחרמו אוסף העיתונים של המכון והספרייה ובה כ-160,000 כרכים. עקב ויכוח על יעדם הסופי נשמרו החומרים באמסטרדם עד חורף 1944, אז הועברו לגרמניה באחת עשרה אוניות. הארכיונים הבינלאומיים של תנועת הנשים, שהוקמה באמסטרדם בשנת 1935, איבדו את אוספיהם לאחר שהמכון נסגר על ידי משטרת הביטחון ביוני 1940. באוגוסט 1942 הועברו לברלין 499 ארגזים שהכילו ספרים וארכיונים שנלקחו, בין היתר, מסוחרי ספרים יהודיים עתיקים ומחברות תיאוסופיות."
מרבית הרכוש היהודי שנבזז, ובמיוחד ספרים, נשלח למכון לחקר השאלה היהודית בפרנקפורט. המכון, שהוקם במרץ 1941, שימש כספריית המחקר המרכזית של בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית. כמה ממכוני המחקר האחרים שקיבלו ספרים שנבזזו כללו את "המכון לביולוגיה ולחקר הגזע" ("Institut für Biologie und Rassenlehre)" בשטוטגרט, "המכון למדעי הדתות" ( "Institut für Religionswissenschaft") ו"המכון לחקר הפולקלור הגרמני"(Institut für Deutsche Volkskunde). בהולנד, שם נבזזה הספרייה של זליגמן, נהנה מבצע רוזנברג ממונופול על החרמת אוצרות תרבות בין 1940 ל-1944. נתפסו ספרים רבים, שערכם מוערך בין שלושים לארבעים מיליון רייכסמארקים. עם זאת, לא כל הספרים האלה נשלחו למכוני המחקר של מבצע רוזנברג. אוספים מסוימים, כולל אוסף זליגמן, נשלחו לסוכנויות נאציות אחרות, כמו המשרד הראשי לביטחון הרייך בברלין.
המשרד הראשי לביטחון הרייך התעניין באופן ספציפי במידע על אלה שנתפסו כאויבי הממשלה. בהתאם לכך, המשרד הראשי לביטחון הרייך בברלין קיבל חומרי ספריה וארכיון הנוגעים ל"אויבים"- היהודים. משרד שבע של המשרד הראשי לביטחון הרייך שהתמחה במחקר אידאולוגי, הקים מרכז להערכת מסמכים שנבזזו. באוגוסט 1943 הכיל המרכז יותר מ-500,000 כרכים מקוטלגים. מרבית החומרים היהודיים שנאספו על ידי משרד שבע התייחסו לקבוצות ציוניות, סוכנויות הצלה, קהילות וארגוני תרבות. כמו כן נאספו חומרים הנוגעים למנהיגים פוליטיים, כלכליים, תרבותיים ואינטלקטואליים יהודיים. המשרד הראשי לביטחון הרייך התעניין בזליגמן, שהקים את Genootschap voor Joodsche Wetenschap in Nederland (החברה למדע היהדות בהולנד) וכיהן כנשיא ההסתדרות הציונית ההולנדית. באוגוסט 1943 הפכה הספרייה לחלק ממרכז הספרייה והמרכז הארכיוני של משרד שבע.
נורווגיה.
בנורווגיה הרסו הגרמנים 150 ספריות בתי ספר ו-50 ספריות ציבוריות. מרבית הספריות הללו היו במחוז פינמרק, שם היה הרס נרחב במהלך פינוי כוחות הצבא הגרמני. הנורווגים לא שרפו את יצירות התעמולה הגרמניות שמילאו את מדפיהן עם החרמת הספרים הנורווגיים המקוריים. הם נשמרו למחקר תקופת הכיבוש הגרמני.
פולין.
"כבר מראשית הקמתה של ספריית קרקוב (Staatsbibliothek Krakau) הוקדשה חשיבות מיוחדת לחומרים הקשורים למדעי הטבע, מתמטיקה, גאוגרפיה ורפואה. בשנת הכספים 1940–1941 סכום הכסף שהוצא לרכישות ספרים היה גבוה במפתיע." הגרמנים הכירו בערך האוסף המדעי של ספריית קרקוב, ומשנת 1941 עד 1944 נלקחו בהשאלה 35,599 ספרים על ידי 2,621 מהם, רובם עובדי מדינה גרמנים ואנשי צבא. אזרחים פולנים לא הורשו לגשת לספריה במהלך הכיבוש. גוסטב אב , המשגיח הגרמני על הספריות, החליט לשלוח חלק גדול מהאוסף לגרמניה בשנת 1944 - כ-25,000 כרכים. "ספרנים [פולנים] המופקדים על מלאכת מילוי הארגזים בספרים, ניסו לחבל בהוראותיו של אב. הם החביאו מספר גדול של ספרים ודחסו בתיבות עיתונים ישנים במקום ספרים. למרות המאמצים ההרואיים הללו להצלת האוסף, עדיין הצליחו הגרמנים לשלוח מספר רב של ספרים לאדלסדורף (אדלין) בשלזיה. אחרי המלחמה הספרייה הצליחה להשיב את מרבית הספרים שפינה אב מהספרייה." במלחמה שימש חדר הקריאה הראשי כמגורי שינה לחיילים גרמנים, וחלקים אחרים בספריה שימשו כבית חולים לגרמנים.
מתוך פרנקפורטר צייטונג, 28 במרץ 1941: "מבחינתנו זה עניין של גאווה מיוחדת להרוס את הישיבה שנודעה בתור הגדולה בפולין... זרקנו מהבניין את הספרייה התלמודית הגדולה והעברנו אותה בעגלה לשוק. שם הצתנו את הספרים. השריפה נמשכה עשרים שעות. יהודי לובלין התאספו סביב ובכו. הקריאות כמעט השתיקו אותנו. זימנו להקה צבאית, וצעקות השמחה של החיילים השתיקו את קולות זעקתם של היהודים."
ברית המועצות.
אנשי מבצע רוזנברג ניסו להעביר אוספים סובייטיים לברלין במהלך הנסיגה מברית המועצות. הם "נאלצו לנטוש את משרדיהם לפני שהשלימו את הוצאת החומרים העומדים לרשותם בגלל חוסר בשטחי העמסה ועקב מטחי ירי בלתי פוסקים מעל לראשם, על ידי הארטילריה הגרמנית, שנמצאת במרכז העיר [קייב]. ובכל זאת, הם הצליחו להעביר גם את 9,279 ציוריהם וגם חומרים פרהיסטוריים שהגיעו מחרקוב, ספרייה וריהוט משרדי, וחומרים שנאספו על ידי מחלקת ההחרמות - כעשרת אלפים ספרים וכמעט מאה ארגזים של ציורים, מסמכים וארכיונים בולשביקיים..."