אירועי 1953 נהיו לאבן יסוד ביחסי ארצות הברית-איראן עד היום, כשהאנטגוניזם האיראני, ובפרט זה של השלטון, כלפי המערב, בנוים על חוסר האמון שהחל להתפתח בתקופה זו. שכן מוסר ההשכל האיראני מהאירוע היה כי מדינות המערב אינן מעוניינות לקדם דמוקרטיה או זכויות אדם במטרה להטיב עם יתר המדינות, אלא עושות זאת כשהדבר מטיב לעצמן ועל מנת להטיב עם עצמן. וזאת במיוחד במטרה להחליש את המבנה המוסדי והזיכרון ההיסטורי של מדינות העולם השלישי והתקדמותן, במטרה לאפשר ולשמר את שליטתן הגלובלית של מדינות המערב. בנוסף כדי לאפשר גישה קלה יותר למקורות הטבע של מדינות אלו, תוך המשך קיום הנאו קולוניאליזם במדינות אלו.
כיום, הממשל האיראני טוען כי יש לציית למשטר האסלאמי על מנת למנוע את נפילתה החוזרת של איראן לידי המעצמות הזרות. בנוסף, משתמש המשטר באירועי הפיכת 1953 כדי לדכא באופן לגיטימי - אלים ואף צבאי, כל ניסיון התנגדות לשלטון בטענה כי כל התנגדות למשטר אינה כנה; אלא לוודאי ממומנת, מופעלת ונועדה לשמש גורמים זרים, ובמיוחד אמריקאים.
הלן טאוסיג
הלן ברוק טאוסיג (באנגלית: Helen Brooke Taussig; 24 במאי 1898, קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית - 20 במאי 1986, מחוז צ'סטר, קליפורניה, ארצות הברית) הייתה קרדיולוגית אמריקאית שפעלה בבולטימור ובבוסטון, אשר ייסדה את תחום הקרדיולוגיה הפדיאטרית. היא פיתחה את הרעיון להליך הרפואי שמאריך חיים של תינוקות שנולדים עם טטרלוגיית פאלוט (הסיבה הנפוצה ביותר למום הלב המולד המכונה תסמונת תינוק כחול). הרעיון מומש בהליך בשם שאנט בליילוק-טאוסיג, שפותח על ידי אלפרד בליילוק וויוויאן תומאס, שהיו עמיתיה של טאוסיג בבית החולים ג'ונס הופקינס.
טאוסיג ידועה גם בשל מאבקה לאיסור על תלידומיד.
ראשית דרכה.
הוריה של טאוסיג היו פרנק טאוסיג, כלכלן באוניברסיטת הרווארד, ואידית' תומאס גילד, אחת הבוגרות הראשונות של מכללת רדקליף, ליד הרווארד. כשהייתה טאוסיג בת 9, מתה אמה משחפת. גם טאוסיג לקתה בשחפת, וסבלה ממנה שנים מספר, מה שפגע בלימודיה בבית הספר. בנוסף, סבלה טאוסיג מדיסלקסיה
היא החלה לימודי תואר ראשון במכללת רדקליף, וסיימה אותו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בשנת 1921. לאחר מכן למדה היסטולוגיה, בקטריולוגיה, ואנטומיה, בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד וכן באוניברסיטת בוסטון, אך לא הורשתה להשלים תואר במוסדות הללו. בקורס ההיסטולוגיה סבלה מאפליה חמורה במיוחד, כשנאסר עליה לשוחח עם עמיתיה הגברים, "מחשש לזיהום".
בזמן לימודי האנטומיה באוניברסיטת בוסטון פרסמה טאוסיג מאמר מדעי ראשון, על מחקר בנושא שרירי הלב אצל פרים שערכה יחד עם אלכסנדר בג. טאוסיג נרשמה לבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, והתקבלה כתלמידה מן המניין. שם השלימה את התואר דוקטור לרפואה (MD) בשנת 1927, ונותרה שם שנה נוספת כמתמחה בקרדיולוגיה ושנתיים נוספות כמתמחה ברפואת ילדים. במהלך שהותה בג'ונס הופקינס, זכתה טאוסיג בשתי מלגות ארצ'יבלד, שכיסו את השנים 1927-1930.
טאוסיג איבדה את שמיעתה בהמשך הקריירה שלה, והפכה חירשת עם הזמן. היא למדה קריאת שפתיים ונעזרה בעזרי שמיעה כדי לתקשר עם המתרפאים אצלה, ונעזרה באצבעותיה במקום במסכת כדי לחוש את קצב הלב שלהם.
קריירה.
לאחר לימודיה ותקופת ההתמחות, עבדה כראש מחלקה לטיפול בקדחת שיגרונית, ולאחר מכן שימשה ראש המחלקה לרפואת ילדים בג'ונס הופקינס בין 1930 ל-1963. שם חקרה רבות את תופעת האנוקסמיה ("תסמונת התינוק הכחול"), וגילתה שהסיבה לתופעה היא חסימה חלקית של עורק הריאה, כשלעצמה או בשילוב עם נקב בין החדרים בלב התינוק. היא שיתפה פעולה עם המנתח אלפרד בליילוק ועם טכנאי הניתוח ויויאן תומאס לפיתוח ניתוח לתיקון המום, שנקרא היום שאנט בליילוק-טאוסיג. הניתוח בוצע לראשונה בכלבים, אבל החל משנת 1946 הוא מבוצע בתינוקות.
באותה שנה הועלתה לדרגת פרופסור חבר בבית הספר לרפואה ג'ונס הופקינס, ובשנת 1959 לדרגת פרופסור. בשנת 1947, פרסמה טאוסיג את ספרה העיקרי, "Congenital Malformations of the Heart" (מומי לב מולדים), שהשפיע רבות על כינון קרדיולוגיה פדיאטרית כתחום ברפואה.
רשמית, פרשה טאוסיג מג'ונס הופקינס בשנת 1963, אך היא המשיכה ללמד, להרצות בציבור, ולפעול למען שינויי חקיקה. בנוסף, המשיכה לפרסם מחקרים (41 מתוך 129 מאמריה המדעיים פורסמה לאחר שפרשה). היא תמכה בניסויים בבעלי חיים למטרות מחקר רפואי, ובהפיכה סיום הריון באמצעות הפלה מלאכותית לחוקי בארצות הברית, כמו גם ברפואה להפחתת כאבים ובמוסד ההוספיס.
לאחר ביקור בגרמניה המערבית, שבו עבדה טאוסיג עם עוללים שסבלו מפוקומליה (עיוותים קשים בגפיים), היא נוכחה בהשפעות המזיקות של התכשיר תלידומיד על תינוקות, והעידה בפני בית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1967. כתוצאה ממאמציה, נאסר תלידומיד בשימוש בארצות הברית ובאירופה.
טאוסיג הייתה חלוצה בשימוש בקרני רנטגן ובפלואורוסקופיה גם יחד לשם בדיקת שינויים בלב ובריאות של תינוק באופן פחות חודרני. עד שנהרגה עבדה על מחקר על הבסיס הגנטי למומי לב מולדים, עם לבבות של עופות.
מותה.
ב-20 במאי 1986, ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-88, הסיעה טאוסיג קבוצה של חברים להצביע בבחירות מקומיות, כשמכוניתה התנגשה ברכב אחר בצומת, והיא נהרגה במקום.
הוקרה.
בשנת 1947, זכתה טאוסיג להצטרף ללגיון הכבוד. בשנת 1953, זכתה במדליית כבוד מן האיגוד האמריקאי לרופאי חזה. איטליה העניקה לה את פרס פלטרינלי בשנת 1954. באותה שנה זכתה בפרס לסקר על עבודתה. היא נבחרה כחברה בהאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1957. בשנת 1963 זכתה בפרס "לב הזהב". בשנת 1964 זכתה טאוסיג במדליית החירות הנשיאותית מידי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון, ושנה לאחר מכן הפכה לאשה הראשונה המכהנת בנשיאות אגודת הלב האמריקאית. בשנת 1965 קראה אוניברסיטת גטינגן למרפאת הלב שלה על שם טאוסיג. בשנת 1967 זכתה בפרס אגודת הלב האמריקאית.
בשנת 1971 זכתה בפרס האוולנד מטעם האיגוד האמריקאי לרפואת ילדים. בשנת 1973 נבחרה טאוסיג לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, 27 שנים לאחר שבליילוק זכה בכיבוד הזה, על בסיס אותה עבודה משותפת על שאנט בליילוק-טאוסיג. בשנת 1976 העניקה אוניברסיטת ג'ונס הופקינס לטאוסיג את המדליה על שם מילטון ס' אייזנהאואר על מפעל חיים.
בשנת 1982 זכתה במדליית אליזבת בלקוול .
בליילוק וטאוסיג זכו במשותף בפרס הבינלאומי של קרן גרדנר הקנדית.
במהלך הקריירה, זכתה טאוסיג ביותר מ-20 תארים לשם כבוד.
לאחר מותה, חנכה אוניברסיטת ג'ונס הופקינס מרכז לקרדיולוגיה פדיאטרית על שם טאוסיג, ובשנת 2005 קרא בית הספר לרפואה בג'ונס הופקינס לאחד מארבע המכללות המרכיבות אותו על שמה.
בשנת 2004 הפיקה רשת HBO סרט בשם יצירת האלוהים, ובו שיחקה מרי סטוארט מסטרסון את טאוסיג.
אינגרס (משחק)
Ingress (אינגרס) הוא משחק תפקידים וירטואלי רב משתתפים מבית מעבדות Niantic. ייחודיותו של המשחק היא בכך שעל מנת לשחק בו השחקנים חייבים להגיע לנקודות ציון פיזיות הפזורות ברחבי העולם, ולא ניתן לשחק בו מהבית.
ב-Ingress פועלות שתי קבוצות, קבוצות ה-Enlightened וקבוצת ה-Resistance אשר כלל השחקנים מכל העולם מתחלקים ביניהן. מטרתן העיקרית של שתי הקבוצות היא "לכבוש" טריטוריה גדולה ככל הניתן ברחבי העולם, על ידי הגעה פיזית לנקודות ציון, השתלטות עליהן וחיבור נקודות הציון בקישורים.
המשחק שוחרר לראשונה בגרסת בטא סגורה ב-15 בנובמבר 2012 ונפתח לציבור ב-30 באוקטובר 2013. כיום ישנם מיליוני שחקנים פעילים ברחבי העולם ומאות אלפים המשחקים בו באופן יומיומי.
מעבדות Niantic הייתה קבוצה אשר החלה את דרכה בחברת גוגל ובשנת 2015, בעקבות שינוי מודל הניהול של גוגל לקבוצת אלפאבית יצאה ממנה כ-Spin-off לחברה עצמאית.
סיפור רקע.
סיפור המסגרת של יוצרי המשחק הוא שפיזיקאים ב-CERN גילו את בוזון היגס בשנת 2012.
מהלך המשחק.
סביבת המשחק.
השחקן משחק במשחק באמצעות אפליקציה בסמארטפון המציגה מפה של האזור. למפה יש רקע שחור וללא שמות של רחובות, בניינים. בניינים מסומנים בצבע האפור ומים מסומנים בצבע כחול. על המפה אפשר לראות חומר אקזוטי (XM), פורטלים, קישורים, שדות שליטה ופריטים שחקנים אחרים הפילו מהמלאי שלהם. מרחקים מהשחקן כתובים רק בשיטה המטרית על מנת למנוע בלבול בין שחקנים.
כחוק, שחקנים חייבים להיות ברדיוס של 40 מטרים מהאובייקט איתו הם מנהלים אינטראקציה. השחקן יכול לראות רק את המיקום של עצמו, לא של אחרים. הצבע של חץ המיקום ומיכל ה-XM הוא בהתאם לקבוצה שאליה הוא משתייך (כחול ל-Resistance, ירוק ל-Enlightened). ה-XM נחשב לאנרגיה והוא נחוץ לביצוע פעולות במשחק, אפשר לקבל אותו על ידי מעבר באזור של XM (בדרך כלל ליד פורטלים). שחקן יכול 'לפרוץ' פורטל כדי לקבל פריטים הנחוצים למשחק או למילוי מיכל ה-XM.
שחקנים מקבלים נקודות גישה (AP) על כל פעולה שהם מבצעים במשחק. כאשר מספיק נקודות AP מצטברות, השחקן עולה רמת גישה במשחק ומקבל גישה לפריטים ברמה גבוהה יותר ומיכל XM גדול יותר. ישנן 16 רמות גישה. היות שהשחקן מקבל יותר נקודות AP על השתלטות על פורטל עוין מאשר תחזוקת פורטל של קבוצתו, יצטברו לו נקודות AP בקצב יותר מהיר מאשר מהיצמדות לאזור של קבוצתו.