דאפי נולד בעיירה טאונסנד במונטנה, ובנעוריו עברה משפחתו לסיאטל. לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל לתוכנית לימודי משחק של אוניברסיטת וושינגטון. דאפי סיים את לימודי התואר הראשון בדרמה ב-1971. לאחר סיום הלימודים התפרנס מעבודה כמורה לדרמה. בתקופה זו פגש באשתו, קרלין, שהציגה בפניו את הבודהיזם. דאפי, שנולד כבן לדת הקתולית הפך לבודהיסט מאמין. הוא נישא לקרלין ב-1974, ועבר לניו יורק שם ניסה להתפרנס כשחקן, אך נאלץ לעבוד בעבודות דחק שונות.
קריירת המשחק.
בשנת 1976 קיבל דאפי את תפקיד "מארק האריס" בסדרת הטלוויזיה "האיש מאטלנטיס". האריס הוא אדם חולה שכחה, המאמין כי הוא שריד לתרבות אטלנטיס הקדומה. יש לו כוח על אנושי, והוא מסוגל לשחות לעומק רב ולשהות זמן רב מתחת למים, בין היתר בשל קרומי שחייה המצויים בין אצבעותיו. הסדרה הורכבה מארבעה סרטי טלוויזיה באורך מלא, ושלושה עשר פרקים בני שעה שבאו בעקבותיה. אך על אף התקוות הגדולות שתלו מפיקי הסדרה בהצלחתה, לא שרדה הסדרה מעבר לעונה אחת.
בשנת 1978 קיבל דאפי את תפקיד "בובי ג'יימס יואינג", האח הטוב למשפחת יואינג, משפחת אילי נפט מדאלאס שבטקסס, הנאבק באחיו הנבל, ג'יי אר יואינג, אותו גילם לארי הגמן. לצדו של דאפי שיחקה ויקטוריה פרינסיפל בתפקיד פאמלה יואינג, אשתו היפהפייה של בובי, שמוצאה במשפחה היריבה, משפחת בארנס. הסדרה דאלאס החלה את דרכה כמיני סדרה בת חמישה פרקים, אך הפכה לאופרת הסבון הראשונה שזכתה להצלחה בזמן צפיית השיא בארצות הברית, ושרדה ארבע עשרה עונות, עד לשנת 1991. בשנת 1985 חש דאפי כי אינו רוצה עוד להמשיך בצילומי הסדרה, וברצונו להמשיך בקריירת משחק עצמאית. מפיקי הסדרה ביקשו מהתסריטאים לכתוב את "מותו", ודמותו של בובי יואינג נהרגה, והסדרה המשיכה בלעדיו. בלי דמותו של בובי יואינג סבלה הסדרה מירידה באחוזי הצפייה, וגם קריירת המשחק אותה צפה דאפי לא התפתחה כפי שרצה. בשנת 1986 שב לשחק בסדרה. באחד מקווי העלילה המפוקפקים ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית, נפתחה עונת 1986 של "דאלאס" בפרק בו קמה אלמנתו של בובי, פאמלה, משנתה, ורואה את בובי מתקלח. מסתבר כי כל העונה האחרונה, שבה בובי נחשב כמת, הייתה אך חלום של פאמלה. הסדרה המשיכה לאחר תפנית מוזרה זו במשך חמש שנים, עד שירדה מהמסכים בשנת 1991. דאפי הופיע גם בסרטי ההמשך לסדרה - "דאלאס: שובו של ג'יי. אר." בשנת 1996 ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג", בשנת 1998. בשני הסרטים שימש דאפי אף כמפיק.
בתקופה בה שיחק ב"דאלאס" הופיע דאפי גם בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות כ"ספינת האהבה", "המלאכיות של צ'ארלי", והסדרה "נוטס לנדינג" שהייתה סדרת בת של "דאלאס" ומדי פעם הציגה דמויות מסדרת האם. כן הופיע בסרט הטלוויזיה "אנולה גיי: האיש, המשימה, הפצצה האטומית" בו שיחק, בשנת 1980, את קולונל פול טיבטס, האיש שפיקד על המטוס "אנולה גיי" שהטיל את פצצת האטום הראשונה.
עם ירידת הסדרה "דאלאס" מהמסכים, החל דאפי בצילום קומדיית המצבים "אבא חורג, אמא חורגת", לצד הכוכבת הבלונדינית סוזאן סומרס. הסדרה שודרה בין השנים 1991 ל-1998 וזכתה להצלחה רבה. בסדרה שיחק דאפי אלמן בשם פרנק למברט, הפוגש בגרושה מצודדת ונישא לה. הסדרה יצרה מצבים קומיים המבוססים על מערכת היחסים בין הזוג ובין ילדיהם הרבים מנישואיהם הקודמים.
במהלך צילומי "דאלאס" ו"אבא חורג, אמא חורגת", שימש דאפי אף כבמאי. ב"דאלאס" ביים 23 פרקים, וב"אבא חורג, אמא חורגת" - 39.
דאפי נוהג לתרום את קולו להופעות אורח בסרטי אנימציה כאיש משפחה, וכן הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"מגע של מלאכים", ובסרטי טלוויזיה.
בשנת 2006 הצטרף לצוות אופרת הסבון "היפים והאמיצים", אך עזב את צילומי הסדרה עוד באותה שנה.
בשנת 2008 החל להנחות תוכנית משחקים אינטראקטיבית בשם "בינגו אמריקה" בערוץ המשחקים האמריקני בכבלים "GSN".
בשנת 2012 שב לגלם את בובי יואינג בסדרת ההמשך המחודשת של "דאלאס" (הנקראת באותו השם), לצד מספר שחקנים נוספים מהסדרה המקורית. הסדרה בוטלה לאחר 3 עונות בשנת 2014.
בשנת 1983 זכה להצלחה בלתי צפויה במצעדי הפופ האירופים, כאשר ביצע דואט עם הזמרת הצרפתייה מיריי מאתיה, בשם "ביחד אנו חזקים" (Together We're Strong).
חיים אישיים.
בשנת 1974 נישא דאפי בטקס בודהיסטי לקרלין רוסר, המבוגרת ממנו בעשר שנים. לזוג שני ילדים. הזוג קבע את מקום מגוריו בעיירה איגל פוינט באורגון, שם עסק דאפי בתחביביו - איסוף בובות עתיקות וספרי ילדים.
בשנת 1986 נרצחו הוריו של דאפי, טרנס ומארי דאפי, במהלך שוד בבאר במונטנה, שהיה בבעלותם.
ילדיו, פדרייק וקונור, הופיעו בתפקידים זעירים בסדרה "דאלאס". הדמות אותה גילם פדרייק דאפי בסדרה "דאלאס" נקראה "מארק האריס", כשמו של פטריק דאפי ב"איש מאטלנטיס".
אשתו של דאפי קרלין רוסר נפטרה ב-2017. בשנת 2020 הוא נכנס למערכת יחסים עם השחקנית לינדה פרל .
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים
מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית באולימפיאדת אטלנטה (1996), ומאז השתתפה בכל המשחקים האולימפיים. בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים המקדונים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. במשחקי החורף משתתפת מקדוניה הצפונית מאז אולימפיאדת נאגנו (1998).
עד כה, זכה רק שני ספורטאי מקדונים זכו במדליה אולימפית, המתאבק מגומד איברגימוב שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000) בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג בהיאבקות בסגנון חופשי ובאולימפיאדת טוקיו (2020) זכה דג'אן ג'ורג'יבסקי שניצח בענף הטאקוונדו. שאר ספורטאים המקדונים שהשתתפו בתחרות רשמו הישגים צנועים יותר, והיחיד שהצליח להתברג בצמרת היה המתאבק מוראד רמזאנוב, שדורג שביעי באולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחקי החורף לא הצליח אף ספורטאי מקדוני לרשום הישג משמעותי.
עם זאת, הספורטאים המקדונים שנטלו חלק במשחקים האולימפיים בזמן שמקדוניה הצפונית הייתה חלק מיוגוסלביה (ונקראה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה) הצליחו לזכות בסך כולל של שתי מדליות זהב, חמש מדליות כסף וחמש מדליות ארד.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
Wishbone ash
וישבון אש
המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט
המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט או זירת דרום מערב האוקיינוס השקט הייתה חלק מזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ונמשכה בין השנים 1945-1942. המערכה התנהלה בשטחים שכללו את הפיליפינים, איי הודו המזרחיים ההולנדיים (אינדונזיה כיום), בורנאו, אוסטרליה, גינאה החדשה והחלק שמערבי של איי שלמה.
במערכה זו לחמו כוחות הצבא היפני הקיסרי בעיקר בכוחות אמריקאים, אך גם כנגד כוחות אוסטרלים, הולנדים, פיליפינים, בריטים ועוד כוחות מבעלות הברית.
מרבית הכוחות הלוחמים היפניים השתייכו לחיל המשלוח הדרומי, קבוצת ארמיות בפיקודו של גנרל היסאיצ'י טראוצ'י. תפקידה של קבוצת הארמיות, שהוקמה ב-6 בנובמבר 1941, היה לכבוש את הטריטוריות שבשליטת בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה.
ב-30 במרץ 1942, נוסד פיקוד בעלות הברית במערב האוקיינוס השקט, ולמפקדו מונה גנרל דאגלס מקארתור, שהיה אמון על פעולות צבא בעלות הברית. הפיקוד על צי בעלות הברית, שעיקרו היה צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, ניתן לאדמירל צ'סטר נימיץ.
המערכה החלה עם ההתקפה על פרל הארבור, ובמקביל פתחו היפנים במתקפה על המעוזים המערביים ברחבי דרום-מזרח אסיה. היפנים זכו בסדרה של ניצחונות, וכבשו חלקים גדולים מסין, בעיקר לאורך החוף, בורמה, הפיליפינים, הודו-סין, איי שלמה ואיים נוספים בדרום-מזרח אסיה. לאוסטרליה גופא לא פלשו היפנים, אך הם תקפו אווירית מספר מטרות ביבשת, בעיקר את דרווין.
המפנה החל באוגוסט 1942, עת החל צבא בעלות הברית את מתקפת הנגד שלו באוקיינוס השקט. על פי תוכנית ההתקדמות האמריקאית, נכבשו איי מפתח באוקיינוס, בעיקר באלה בהם היו שדות תעופה, ובכך נטרלו איים אחרים מבלי שיצטרכו להילחם עליהם. צבא בעלות הברית התקדם מדרום מערב האוקיינוס השקט לכיוון איי יפן, תוך שהוא משחרר בדרכו את האזורים הכבושים, עד שנעצר באיי ריוקיו, מאות קילומטרים בודדים מיפן. או-אז הוחלט לוותר על פלישה ליפן גופא, ובמקום זאת הוטלו שתי פצצות אטום על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי. פצצות האטום היוו את אחד הגורמים שהכריעו את הכף והביאו את יפן לחתום על הסכם כניעה ללא תנאי, ובכך הסתיימה המערכה.
אסכולת ברביזון
אסכולת ברביזון הם קבוצת ציירים, שפעלו בכפר ברביזון בצרפת בין השנים 1830 ו-1870 בקירוב. ציירי האסכולה השתייכו לתנועת הריאליזם שהתנגדה בתקופתה לזרם הרומנטי.
ב-1824 הוצגו עבודות של ג'ון קונסטבל בתערוכת הציורים של פאריס. ציורי הנוף הכפריים שלו השפיעו על כמה מהאומנים הצעירים של התקופה, והניעו אותם לנטוש את הפורמליזם ולשאוב השראה ישירות מן הטבע. הנוף והטבע הפכו לנושאים המרכזיים של עבודתם ולא כתפאורת רקע לציור אירועים דרמטיים.
בתקופת אביב העמים נאספו בברביזון אומנים כדי לעסוק ברעיונותיו של קונסטבל, והפכו את הטבע לנושא המרכזי של ציוריהם.