ב-1970 הודיעה איראן על תביעתה על בחריין ואיי המפרץ הפרסי. ממשלת בריטניה הצליחה לשכנע את איראן לבטל את תביעותיה לגבי בחריין, ובהסכם נכתב כי איראן הסכימה "לא להמשיך" להציג את טענותיה על בחריין אם יתר דרישותיה יתממשו. באותה שנה דיווח האו"ם כי "בחריין רוצה כמעט פה אחד מדינה עצמאית לחלוטין".
במשאל עם שנערך אישרו אזרחי בחריין את עצמאות המדינה מבריטניה. בחריין הכריזה על עצמאות ב-14 באוגוסט 1971 וב-16 בדצמבר אותה שנה עזבו הבריטים את האמירות והפכו אותה לעצמאית לחלוטין.
7,000 בריטים עובדים בבחריין מה שהופך אותה לקהילה האירופית הגדולה ביותר של גולים בעולם הערבי. יש גם יותר מ -2,000 תלמידים מבחריין אשר לומדים בבריטניה.
לאחר מתן העצמאות.
ב-2005 פרסמו ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר ומלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה הצהרה משותפת, לפיה לשתי המדינות "מערכת יחסים חזקה, חמה וממושכת, המושרשת בידידות שלנו לאורך השנים ובאמנת 1971".
אקס ליבריס של דוד וולפסון
"אקס ליבריס של דוד וולפסון" הוא אקס ליבריס (תו ספר) שעיצב האמן הרמן שטרוק עבור דוד וולפסון בשנת 1913.
תיאור.
הרמן שטרוק, מן האמנים היהודים הבולטים בראשית המאה ה-20, יצר בשנת 1913 אקס ליבריס עבור דוד וולפסון. שטרוק, שהיה מעורב בחוגים הציוניים, הכיר את וולפסון מפעילותו בקונגרס הציוני ומתפקידו כנשיא הוועד המנהל של "בצלאל". שטרוק יצר את התחריט בטכניקה של תצריב ואקווטינטה. לאחר מכן הוא הודפס במספר עותקים לא ידוע בטכניקה של דפוס אופסט.
במרכז העבודה תיאור נוף ובו שורה של דקלים, הנטועים לאורכו של חוף ים או אגם צחיחים. דימוי זה מאזכר רישומים ועבודות שיצר שטרוק בעקבות ביקורו בארץ-ישראל בשנת 1903. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שבו והופיעו ביצירותיו דימויים כאלו שתיארו בעיקר את מפרץ חיפה. התו חתום בפינתו השמאלית התחתונה בראשי תיבות של שמו ובפינה הימנית התחתונה מופיע מגן דוד, אשר שימש אף הוא כבסיס לחתימה של שטרוק בעבודותיו. סביב הדימוי מופיעה האימרה "ה' אחד, עם אחד, ארץ אחת, שפה אחת", שהייתה מזוהה עם החינוך העברי בראשית המאה ה-20.
עותקים של תו הספר נמצאים באוספי מוזיאונים שונים, כגון מוזיאון ישראל, ובאוספים פרטיים שונים.
ג'וש וויגינס
לאון איסאירוס השלישי
חתול סרנגטי
חתול סרנגטי הוא חתול בן כלאיים בין חתול בנגלי (שהוא עצמו מוכלא בין חתול בר לחתול נמרי בנגלי) לבין חתול אסייאתי קצר שיער.
על פי האיגוד האמריקאי לחתולים, בני הדור הראשון להכלאה אינם נחשבים כחתול סרנגטי, אלא רק מהדור השני ומעלה. קארן סאוסמן מקליפורניה הייתה מגדלת החתולים הראשונה בשנת 1994 שגידלה חתול סרנגטי. הגזע עדיין נחשב לגזע חדש במיני החתולים ומגדלי ומרביעי חתולים נוספים משביחים תכונות שונות שלו. הרעיון שעמד בבסיס יצירת גזע חתולים זה היה יצירת חתול שמזכיר את הסרוואל, ללא שימוש בחתולי בר. החתול המתקבל מן ההכלאה הוא חתול בעל פרווה עם תבנית של פסים (טאבי), רגליים ארוכות ואוזניים גדולות מאוד ומחודדות. צוואר החתול ארוך ועבה כשל נמר, הזכרים יהיו לרוב גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 4.5 ל-7 קילוגרמים. הנקבות שוקלות בין 3.5 ל-5.5 קילוגרמים.
משחקי העולם 1981
משחקי העולם הראשונים נערכו בסנטה קלרה, קליפורניה ב-1981, בהשתתפות כ-1,400 ספורטאים מ-58 מדינות מרחבי העולם, שהתחרו ב-15 ענפים, שאינם אולימפיים.
התחרויות וענפי הספורט.
במשחקי העולם הראשונים נערכו 104 תחרויות ב-15 ענפי ספורט שונים ובענף הדגמה אחד. בשבעה ענפים הייתה זו התחרות החזקה ביותר שהתקיימה עד אז, בעיקר בתחרויות האישיות. על מנת לרצות את הוועד האולימפי הבינלאומי ולפי בקשת FINA השחקניות ששיחקו כדורמים לא צעדו בטקס הפתיחה.
מדינות משתתפות.
58 מדינות השתתפו במשחקים
רכבות נשמרות היטב
מרי אנדרסון (תיאטרון)
מרי אנטואנט אנדרסון (באנגלית: Mary Antoinette Anderson; 28 ביולי 1859 סקרמנטו, קלפורניה - 29 במאי 1940 ברודוויי, ווסטרשייר, אנגליה) הייתה שחקנית תיאטרון אמריקאית, כונתה בזמנו "מלכת התיאטרון האמריקאי." שיחקה גם בקולנוע האילם תחת שם הנשואים שלה, מרי נווארו. הצטיינה ביופייה החיצוני ובקולה העשיר והאקספרסיבי.
ביוגרפיה.
מרי אנטואנט אנדרסון נולדה בשנת 1859 בעיר סקרמנטו שבקליפורניה, לשם נמלטו הוריה מפני שהוריה הקתוליים של אמה התנגדו לנישואיה. ובהמשך נישלו אותה מהירושה. האם, אנטוניה לויגרס, הייתה בת למשפחה ממוצא גרמני מפילדלפיה. האב, צ'ארלס הנרי אנדרסון, היה איש ניו יורק בעל שורשים אנגליים שהתחנך באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. זמן קצר אחרי לידתה של מרי עזבה המשפחה ללואיוויל, קנטקי.
הוא התגייס שם לצבא הדרום (של קונפדרציית המדינות של אמריקה) ונפל בקרב במוביל, במלחמת האזרחים האמריקנית, כשילדתו הייתה בת שלוש. כעבור שנה וחצי אמה התחתנה מחדש עם ד"ר המילטון גריפין, כירורג ובעבר בעל מטע בדרום, שהעניק לשני ילדיה, מרי וג'וזף תמיכה ואהבה.
מרי אנדרסון למדה ללא עניין רב במנזר הנזירות האורסולינות ובתיכון לבנות Academy Presentation בלואיוויל. תחביבה העיקרי היה לקרוא ולשחק במחזות של שייקספיר. סדרה את חדרה בבית כמו במת תיאטרון, בגיל 12 ביקרה לראשונה בתיאטרון בהצגה בשם "Puck" אחר כך בגיל 14 רותקה על ידי משחקו של השחקן המפורסם אדווין בות'. למדה קודם תפקידים דרמטיים גבריים כמו המלט, וולזי, רישלייה וריצ'רד השלישי וגם את התפקיד ז'אן ד'ארק ב"בתולה מאורליאן" מאת שילר וקיבלה שיעורי ספרות אנגלית ודקלום ממורה מלואיוויל בשם נובל באטלר. אחרי שקיבלה בסינסינטי את ברכתה של השחקנית שרלוט קושמן, ובעידוד אביה החורג בגיל 14 נשלחה לניו יורק לעשרה שיערי משחק אצל השחקן ג'ורג' וננדנהוף שהיה המורה היחיד שלה בתחום.
פעילותה האמנותית.
התחילה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון בשנת 1875 בגיל 16 על במת התיאטרון מקולי בלואיוויל בתפקיד יוליה ב"רומיאו ויוליה". והמנהל, בארני מקולי, התרשם מספיק ממשחקה כדי להאריך את החוזה איתה לעוד שבוע בתפקיד יוליה ואחר כך גם בתפקידים ג'וליה ב"הגיבן" מאת ג'יימס שרידן נולס, ביאנקה ב"פאזיו" מאת הנרי הארט מילמן וב"אוואדני" מאת הסופר האירי ריצ'רד ליילור שיל (Sheil). אנדרסון כבשה במהרה את לב הקהל בניו יורק ובלונדון וקראו לה "מרי שלנו".
היא שיחקה בהמשך בתיאטראות בסנט לואיס, (שם כבשה את הערצתו של הגנרל ויליאם שרמן) בניו אורלינס (לואיזיאנה) ובתיאטרון של ג'ון אדווארד קולוף בסן פרנסיסקו ולבסוף חתמה על חוזה עם ג'ון ט. פורד. אחרי שגילמה את ליידי מקבת' בתיאטרון של פורד בוושינגטון, היא ערכה סיורי הופעות בכל רחבי ארצות הברית וחתמה ב-1877 על חוזה חדש עם תיאטרון השדרה החמישית בניו יורק במחזה "The Lady of Lyons" מאת אדוארד בולוור-ליטון.
מכאן ואילך פתחה מרי אנדרסון בקריירה בת תריסר שנים של הצלחות בלתי פוסקות, עם הופעות קבועות בניו יורק ובסיורים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 1879 נסעה לאירופה ופגשה את שרה ברנאר ואת אדלאידה ריסטורי.
היא גילמה 18 תפקידים ראשיים.
ב-1883 אחרי שכיכבה בהפקה אמריקאית של "פיגמליון וגלאטאה" מאת ויליאם שוונק גילברט, שיחקה על במת תיאטרון ליסאום בלונדון ונשארה שש שנים באנגליה כדי להופיע בתיאטרון הממוריאלי שייקספיר בסטרטפורד-און-אוון. בעונה הראשונה שם שיחקה ב"קומדיה וטרגדיה" שכתב גילברט במיוחד בשבילה וכן ב"רומיאו ויוליה". ב-1885 גילמה את רוזלינד ב"כטוב בעיניכם". המשורר הנרי לונגפלו שראה אותה ברומאו ויוליה בבוסטון נפל שבי ליופייה ולדקלומה.
ב-1887 הופיעה בלונדון במחזה "אגדת חורף" כשהיא הייתה השחקנית הראשונה שגילמה בו את התפקיד הכפול של פרדיטה ושל הרמיונה. המופע רץ למשך 160 פעמים והמשיך גם בארצות הברית.
ב-1889 היא התמוטטה על הבמה על רקע אפיסת כוחות באמצע הצגה בתיאטרון Albaugh בוושינגטון. אז פירקה את להקתה והודיעה על פרישתה בגיל 20. פרשנים אחדים, במיוחד בעיתונות הבריטית, ייחסו את השתלשלות האירועים לבקורות שליליות שפורסמו אחרי שובה לארצות הברית. לפי הסופרת וילה קאתר הגורם היה במיוחד מאמר בקורת אחד שכתב יחיד קרוב שלה.
היא נפטרה באנגליה בשנת 1940 בברודוויי, וורסטרשייר באנגליה, בממלכה המאוחדת.
המשך הקריירה.
אחרי ההתמוטטות הנפשית הומלץ לה לנוח. נסעה לאנגליה ובשנת 1890 התחתנה עם אנטוניו פרננדו נווארו דה ויאנה, עורך דין וספורטאי ממוצא בסקי, איש חברה בעל קסם, שכיהן בפרפקטורה של בית האפיפיור. בעקבות נישואיה היא קראה לעצמה "מרי אנדרסון דה נווארו". הזוג התיישב בחווה בקוטסוולדס, ברודוויי במחוז ווסטרשייר באנגליה. שם פתחה אנדרסון סלון למוזיקה ולספרות, שם התארחו אנשי תרבות וכמרים.
כמאמינה קתולית אדוקה בנתה אנדרסון קפלה בעליית הגג שלה עם ויטראז'ים מצוירים על ידי פול וודרוף.
בשנות ה-1910 הופיעה בכמה סרטים אילמים בשם מרי נווארו.
הדפה את הניסיונות להחזירה לזירת התיאטרון, אולם בימי מלחמת העולם הראשונה הסכימה להופיע במופעי התרמה בווסטר, סטאטפורד ולונדון. בלונדון שיחקה שוב כגלאטיאה, ג'ולייט ואת התפקיד של קלריס במחזה של גילברט "קומדיה וטרגדיה".
ב-5 -6 במאי 1916 הופיעה במופעים מיוחדים בסטראטפורד לרגל מלאת 300 שנה למותו של שייקספיר.
חייה הפרטיים.
מנישואיה המוצלחים עם נווארו נולדו לה שלושה ילדים.
בנה הראשון מת בלידה. הבן השני נקרא אלמה חוסה "טוטי" מריה דה נווארו (1979-1896) והבת - מרי אלנה דה נווארו.
מרי אנדרסון נפטרה בביתה בברודוויי, ווסטרשייר באנגליה בשנת 1940 בגיל 80. הותירה אחריה את בנה ואת בתה.
הנצחה.