הוט – מערכות תקשורת בכבלים בע"מ (ידועה בשם HOT) היא חברת תקשורת וכבלים ישראלית, המספקת שירותי טלוויזיה, אינטרנט וטלפוניה. החברה נמצאת כיום בבעלות קבוצת אלטיס שבבעלות איש העסקים הישראלי פטריק דרהי. נכון למאי 2018 לשירות הטלוויזיה של החברה 781 אלף מנויים.
היסטוריה.
עד שנות ה-80 פעל בישראל ערוץ טלוויזיה אחד. ערוץ הטלוויזיה החוקי היחיד ששידר בישראל היה ערוץ 1 וערוץ 2 רק החל אז בשידורי ניסיון מצומצמים. השאיפה לקבל מבחר רב יותר באה לידי ביטוי ב"יער" של אנטנות על גגות הבתים בישראל, ואשר אפשרו לראות את הערוצים הירדניים: ערוץ 1 הכללי וערוץ 2 הלועזי, ואת ערוץ המזרח התיכון (METV) המשדר מקפריסין. שידורים אלו לא ריצו את השאיפה לקבל עוד, ובסוף שנות השמונים החלו לצמוח בערים השונות רשתות פיראטיות של טלוויזיה בכבלים, שהציעו שידורים של סרטים. רשתות אלו החלו כרשתות מצומצמות בגודל של מספר בתים, והגיעו בשיאן לכיסוי של שכונות שלמות. הכבלים הועברו בצורה פיראטית, בין גגות הבתים, ועם התפשטותן החלו להיות מותקנים מגברים, ובמקומות מסוימים אף שודרו מספר ערוצים. מקורות הכספים היו דמי מנוי שנגבו מהלקוחות, וכן מפרסומות ביתיות של עסקים בשכונה כגון חנויות מכולת ומוסכים.
ניסיונות משרד התקשורת והמשטרה להילחם בתופעה לא צלחו. על כל רשת כבלים פיראטית שנותקה, קמה רשת אחרת. בשיאם כיסו הכבלים הפיראטיים כמעט כל עיר בישראל, כאשר במקומות נבחרים כגון בקריות ובחיפה נוצרה אפילו תחרות בין רשתות. וכתופעות אחרות בישראל, (למשל הרדיו הפיראטי), הוחלט שהדרך היחידה להילחם בנושא הוא מתן זיכיונות לרשתות כבלים חוקיות. כך למעשה דחפו הכבלים הפיראטיים לשינוי מפת התקשורת בישראל. כניסתן של הרשתות החוקיות, שמטה את בסיס פעולתן של הרשתות הפיראטיות, והן חדלו מלהתקיים.
בסוף שנת 1989 החלה חברת מת"ב לבצע בעיר בת ים פעילות של טלוויזיה בכבלים באופן חוקי בישראל. בתחילת שנות ה-90 חולקה ישראל ל-31 אזורי זיכיון אשר הוענקו ל-6 חברות שהפיצו שידורי טלוויזיה בכבלים: "תבל – תשדורת בינלאומית לישראל", "מתב – מערכות תקשורת בכבלים", "ICS" (ששינתה בהמשך את שמה ל"עידן"), "ערוצי זהב", "גוונים" ו"כבל-נט". כל אחת מהן פעלה כמונופול במספר אזורי זיכיון בארץ ונאסר על החברות לשתף פעולה זו עם זו. במקרים מסוימים, חלק מהבעלות על ספקיות מסוימות היה בידי חברות כבלים ממדינות זרות.
חלוקת הזיכיונות של הספקיות (נתונים חלקיים):
מתב: נתניה והסביבה, בת-ים, חולון, צפת, קריית שמונה, רמת הגולן, חיפה וחדרה*
תבל: תל אביב, גבעתיים, עמק יזרעאל, אשדוד, אשקלון, קריית מלאכי
גוונים: הקריות, השפלה (ראשון לציון, רמלה, לוד), מעלות, כרמיאל
ערוצי זהב: ירושלים, רמת גן, פתח תקווה, השרון הדרומי (כפר סבא, רעננה, הוד השרון והרצליה), בית שאן, מועצה אזורית אשכול, מועצה אזורית יואב, אילת ודרום הנגב
עידן: באר שבע, דימונה, ערד, ירוחם, עכו, רחובות
בפועל, שיתפו החברות פעולה לצורך רכישה משותפת של התכנים המשודרים (למעט הפקה אזורית). לצורך הרכישה הוקמה חברה משותפת אשר נקראה "ICP", וב-2003 הוחלף שמה ל-HOT Vision. אחרי שנה נוספת החברה נסגרה וכל פעילותיה עברו לחברת האם, הוט. ביישובי יהודה ושומרון, פעלה חברת הכבלים "כבלתק" שהפיצה את השידורים בשיתוף עסקי עם "ערוצי זהב". עם השנים, התמזגו החברות זו עם זו: חברת "כבל-נט" עברה לשליטתה של "מתב" שבהמשך שינתה את שמה ל"מתב דיגיטל", חברות "תבל" ו"גוונים" התמזגו לחברת "תבל דיגיטל", חברת "עידן" נבלעה בתוך "ערוצי זהב", ומאוחר יותר התמזגו כל חברות הכבלים ("תבל דיגיטל", "ערוצי זהב" ו"מתב דיגיטל") לחברה אחת – "הוט", שבנוסף רכשה את התשתית של חברת "כבלתק" ובכך השלימה את פריסתה הארצית.
למרות התחייבותן המקורית לספק שירותי כבלים לכל היישובים בארץ (למעט יישובים שעלות החיבור להם גדולה יותר מפי 4 מהממוצע הארצי), סירבו חברות הכבלים לספק שירותים לאזורי פריפריה רבים (למעט הערים הגדולות בה) וכן נמנעו במשך שנים רבות משדרוג תשתית השידורים משידור אנלוגי לשידור דיגיטלי (שאיכותו גבוהה יותר והוא מאפשר שירותים מתקדמים). מצב זה השתנה רק כאשר התכוננה yes לחדור לשוק. למרות הכיסוי החלקי של שוק הצרכנים, קצב החדירה של השידורים בכבלים בישראל היה מהמהירים בעולם – תוך 5 שנים התחברו לטלוויזיה בכבלים כ־70% מבתי האב בישראל.
הקמת חברת HOT אושרה לבסוף בשל העובדה כי שלוש החברות (ובמיוחד תבל) נקלעו למשבר כספי חמור בעקבות ניסיונן לחסום את חדירת yes על ידי קניית תוכניות טלוויזיה זרות במחירים מופרזים (לפי הצהרתן), ניסיון שנכשל בשל התערבות הממונה על ההגבלים העסקיים.
בשנת 2009, בארבע עסקות שונות, פטריק דרהי רכש בתוך חצי שנה מבנק לאומי, מקבוצת דלק ומהציבור 52% מהחברה תמורת כ-1.5 מיליארד שקל. שנה אחר כך הוא רכש עוד כ-20% מהחברה מידי אליעזר פישמן ונוני מוזס. לאחר מעבר החברה ממסחר הבורסה לחברה פרטית בלבד, החברה ביצעה מיקור חוץ לשירותי הטכנאים וההתקנות לחברת הקבלן תל אביב טלקום (תא"ט - T.A.T).
מספר מנויי הטלוויזיה של החברה נמצא בירידה מאז כניסתן של מתחרות חדשות לשוק הטלוויזיה בישראל, ובהן סלקום tv ופרטנר tv.
בפברואר 2018 החלה חברת הוט להתחיל לשווק במסגרת החבילה שלה את נטפליקס, כחלק מהסכם גלובלי של קבוצת אלטיס עם נטפליקס.
בינואר 2021 נקנסה החברה בשישה מיליון ש"ח באשמת פגיעה ברפורמת השוק הסיטונאי דרך הערמת קשיים על ספקיות אינטרנט לחכור את מקטעי התשתית שלה.
סמלילי החברה.
בראשית ספטמבר 2018, נכנסה החברה לתהליך של מיתוג מחדש, בו שינתה את הסמליל שלה ללוגו חדש ומרובע. השקת המיתוג החדש כללה שינוי גם לסמליל החברות "הוט מובייל", "הוט 017" ו"הוט נט", וכן לכל ערוצי הטלוויזיה של החברה.
שירותי הטלוויזיה.
השידור האנלוגי.
עם הקמתן, עמדו בפני חברות הכבלים אתגרים גדולים בנושא הקמת התשתית הטכנית. חלק מהחברות, כגון תבל, העדיפו שלא להשקיע בנושא התשתית, אלא לשכור מבזק תשתית מוכנה, לשלם דמי שכירות אך לחסוך עלויות הקמה. חלק מהחברות, כגון מת"ב וגוונים, בחרו שלא להיות תלויים, ולהניח תשתית משלהן. הדבר בוצע בפועל על ידי ניסור רצועה דקה בכבישי הערים, טמינת כבלים וכיסוי באספלט. על המדרכות הותקנו ארונות שליטה. ההשקעה הכספית בפרויקט זה הייתה גדולה מאוד, וביקורת רבה הושמעה מצד האזרחים וראשי הערים על ביצוע קלוקל והריסת תשתיות, ואף הוגשו מספר תביעות משפטיות בנושא. אך עם השנים, כחלק מהתחזוקה השוטפת של כבישי הערים, נעלמו מן הנוף התמונות של הכבישים המחורצים, ותשתית הכבלים הפכה לחלק מהתשתיות הסטנדרטיות האחרות המותקנות בערים, כגון מים חשמל וביוב.
חברות הכבלים השקיעו מראש בכבלים איכותיים והכנה לתקשורת דו כיוונית, מתוך ראייה עתידית של מפת התקשורת, אך בשנים הראשונות התקשורת הייתה חד סיטרית. עם עלייתן לשידור, השתמשו חברות הכבלים בשידור אנלוגי רגיל, כאשר ניתן היה להבחין בשתי שיטות עיקריות. השיטה של רוב החברות, כגון מת"ב, הייתה שידור "רגיל". על מנת למלא אחר דרישות רוחב הפס אשר היו דרושות לשידור כל הערוצים, בוצע שימוש בערוצי שידור שאינם מיועדים במקור לשידורי טלוויזיה, דבר הנקרא Hyper Band. באופן זה ניתן היה להעביר את כמות ערוצים גדולה יותר. מכשירי הטלוויזיה אשר היו נפוצים בתחילת הדרך, לא כללו תמיכה ב Hyper Band, ולצורך זה סיפקו חברות הכבלים ממיר, אשר איפשר קליטה של השידורים בכל מכשיר. עם הזמן, החלו להימכר מכשירי טלוויזיה אשר תמכו ב Hyper Band והצורך בממירים פחת. חיסרון עיקרי בשיטה זו, מנקודת המבט של חברת הכבלים, הוא היכולת שהייתה לבצע חיבורים פיראטיים. ואכן דבר זה היה נפוץ, בעיקר כאשר חברות הכבלים דרשו תשלום נוסף עבור כל נקודה בבית.
בחברת תבל בחרו לשדר את השידורים בצורה מוצפנת, דבר שגרם לצורך בממירים גם עבור טלוויזיות התומכות ב Hyper Band. אמנם דבר זה נתן לחברה הגנה טובה בפני חיבורים פיראטיים, אך גרר ביקורת מפני שחסם את האפשרות להקליט בווידאו ערוץ אחד ולראות באותו זמן ערוץ אחר, מבלי להתקין שני ממירים לצורך העניין.
עם השנים, קיבלו חברות הכבלים אישור לשדר מספר ערוצי סרטים בשיטת שלם וצפה (PPV). הדבר בוצע גם בשיטה האנלוגית, כאשר השידורים מעורבלים, ועם רכישת הסרט, הממיר פותח את הערבול ומאפשר לראות את הסרט. בכל ערוץ שודרו מספר סרטים בודד בלולאה אינסופית, והצופה שרצה לראות את הסרט, היה צריך להתאים עצמו לשעת תחילת הסרט.
ב-1999 התכוונה מת"ב לספק שירותי טירינג (מכירה של חבילות ערוצים), באמצעות המערכת האנלוגית. הדבר נתקל בהתנגדות של משרד התקשורת, שהצהיר שיאפשר טירינג רק במערכת שידור דיגיטלית, ואף זאת לאחר מתן חלון זמן שבו חברות הלוויין יוכלו להציע טירינג באופן בלעדי.
בחודש יוני 2014 הוט ניתקה באופן סופי את כל המנויים מהשידור האנלוגי.
השידור הדיגיטלי.
בתחילת שנת 2001 קיבלו חברות הכבלים אישור להפעיל במקביל לשידור האנלוגי, שידור דיגיטלי. ההבדל העיקרי הוא שהמידע העובר ממרכז הכבלים אל הלקוחות הוא מידע סיפרתי, המתורגם בממיר הדיגיטלי לאות טלוויזיה. השידור הדיגיטלי היה זהה בתחילת הדרך לשידור האנלוגי מבחינת התכנים, והתיימר לספק איכות משופרת. בפועל עבר השידור הדיגיטלי קשיי לידה, שכללו תמונות קפואות או מתערבלות, עד שהתשתיות התייצבו. השידור הדיגיטלי אִפשר להעביר מספר רב של ערוצים, הרבה מעבר ליכולת בשידור האנלוגי.