החל מטורניר 2016/17, שבו שיחקו 30 קבוצות בליגה, יורדות ארבע האחרונות בטבלת הממוצעים, ומליגת המשנה עולות שתי קבוצות בלבד, במטרה לצמצם את מספר הקבוצות בליגה. בעונת 2019/20 שיחקו בליגה 24 קבוצות, ובסופה מספר הקבוצות היה אמור להצטמצם ל-22.
עקב התפרצות מגפת הקורונה בוטלו הירידות עד לשנת 2022. על כן, בתחילת 2021 צמח מספר הקבוצות ל-26, ובסוף אותה שנה - ל-28. בסוף עונת 2022 תרדנה שתי קבוצות ושתיים אחרות תעלנה. בעונות 2023, 2024 ו-2025 תרדנה 4 קבוצות ותעלנה שתיים, כשמטרת ההתאחדות היא לצמצם עד לשנת 2026 את מספר הקבוצות ל-22, מספר שיישאר קבוע.
מועדונים ארגנטינאים בטורנירים בינלאומיים.
באופן מסורתי, שתי הגדולות של ארגנטינה, ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס השתתפו באופן קבוע בגביע ליברטדורס. מאז 1987, ארגנה קונפדרציית CONMEBOL טורנירים נוספים לקבוצות ביבשת: הסופרקופה סודאמריקנה (טורניר שנתי לאלופות ההיסטוריות של הליברטדורס), גביע קונמבול וגביע מרקוסור; גביעים אלו הופסקו ותחתם נוסד בשנת 2002 גביע סודאמריקנה.
הליברטדורס נחשב לטורניר המוביל בדרום אמריקה, כאשר מבחינת הקבוצות הארגנטינאיות בו, אינדפנדיינטה מובילה את הקבוצות עם 7 תארים, אחריה בוקה ג'וניורס עם 6, אסטודיאנטס וריבר פלייט עם 4, וארחנטינוס ג'וניורס, ולס סרספילד, ראסינג קלוב וסן לורנסו עם תואר אחד כל אחת. הקבוצות הארגנטינאיות מובילות במספר הזכיות הכולל עם 25. גם בגביע סודאמריקנה הקבוצות הארגנטינאיות מובילות עם 8 זכיות ב-17 טורנירים.
באשר לגביע הביניבשתי (אלופת הליברטדורס נגד אלופת ליגת האלופות של אירופה) טורניר אשר הופסק ממתכונת זו בשנת 2004, יש גם שם ייצוג לארגנטינאיות, כאשר בוקה ג'וניורס מובילה עם 3 תארים, אינדפנדיינטה עם 2, ואסטודיאנטס, ריבר פלייט, ולס סרספילד וראסינג קלוב עם תואר אחד לכל אחת.
טבלת אלופות ארגנטינה (עידן מקצועני).
ביאורים:
מספר אליפויות וסגנות (עידן מקצועני).
פירוש אותיות באנגלית:
מלך השערים ההיסטורי.
מלך השערים ההיסטורי של הליגה הוא ארסניו אריקו מפרגוואי ששיחק באינדפנדיינטה, עם 295 שערים ב-332 משחקים. סגנו הוא אנחל לברונה מריבר פלייט עם 293 כיבושים.
מפרץ גקובה
מפרץ גקובה (בטורקית: Gökova körfezi ובעבר Kerme körfezi; יוונית Κεραμεικός κόλπος) או מפרץ קוס, הוא מפרץ בים האגאי בדרום-מערב טורקיה, המשתרע במערבה של הריביירה הטורקית. אורכו של המפרץ מגיע לכ-100 ק"מ, והוא תחום על ידי חצי האי דאטצ'ה (Datça) מדרום וחצי האי בודרום מצפון. ממערב למפרץ שוכן האי היווני קוס.
האיים החשובים ביותר בחלק הצפוני של המפרץ, קראדה מול העיר בודרום ו Orak איילנד ממזרח. Karaada, האי הגדול ביותר במפרץ, משתרע על שטח של מעל 9 קמ"ר. מול החוף הדרום-מזרחי של המפרץ, ישנם איים רבים בגדלים שונים. Karacaada, Incirliada, האי Yalı, סיטי איילנד, הידוע גם בשם האי Sedir (לשעבר Sideyri), Ortaada, גליפולי, האי Zeytinli ². ממערב למפרץ נמצא האי היווני של קוס.
העיר היחידה לחופי המפרץ היא בודרום (בעבר הליקרנסוס) השוכנת לחופו הצפוני של המפרץ. המפרץ שייך מבחינה אדמיניסטרטיבית לנפת מולה. ב-12 ביוני 1988 הוכרז חלקו המזרחי של מפרץ גקובה וחופיו כאזור מוגן.
מפרץ קוס
רג'ינלד גודול
סר רג'ינלד גודול (באנגלית: Sir Reginald Goodall; 13 ביולי 1901 - 5 במאי 1990), מנצח אנגלי, שנודע בעיקר בביצועי האופרות של בנג'מין בריטן וריכרד וגנר.
חייו.
גודול, יליד לינקולן, למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון ובאירופה. בשנת 1929 התמנה לנגן עוגב ולמנצח מקהלה בכנסיית סט. אלבן בהולבורן, לונדון. בשנות ה-30' של המאה ה-20 היה חבר באיגוד הפשיסטים הבריטים קצר-הקיום של אוסוואלד מוסלי, חילק עלונים והשתתף באסיפות. הוא הפיץ בגלוי את השקפותיו הפרו-נאציות במשך מלחמת העולם השנייה ונעצר לזמן קצר.
גודול הצטרף ללהקת סדלר'ס ולס, מבשרת האופרה האנגלית הלאומית, בשנת 1944. לניצחון מוקדם זכה כשניצח על הצגת הבכורה של "פיטר גריימס" מאת בריטן בשנת 1947. הוא היה עוזר מנצח למנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, קרל רנקל בסוף שנות ה-40'. גודול ניצח גם בפסטיבל גליינדבורן, בין השאר על עוד הצגת בכורה של בריטן, הפעם "אונס לוקרציה", שהייתה גם ההקלטה הראשונה שלו, עם חברת EMI.
חלק גדול מן הקריירה עבר עליו בניצוח תזמורות בבית האופרה המלכותית ובאופרה של סדלר'ס ולס. הוא עזב את קובנט גארדן כשגאורג שולטי התמנה למנהל מוזיקלי באופרה המלכותית, בחלקו משום ששולטי היה צעיר ממנו ב-11 שנים ובחלקו מתוך עוינות גזענית. בסדלר'ס ולס עבד גודול בשיתוף פעולה עם ליאונרד האנקוק, ראש הסגל המוזיקלי של סדלר'ס ולס.
גודול, אדם צנוע מטבעו, התבלט באחריות ימיו משעלה בידו להיחלץ מצלם של מגדולי המנצחים (גרמנים ואוסטרים) של תקופתו. במשך שנים עמד הכן להחליפם בשעת הצורך, ניצח על חזרות ואימן זמרים. אבל לא היו אלה קלמפרר, קאראיין או פורטוונגלר שאליהם השוו אותו. ההשוואה הייתה בינו לבין שולטי, כששניהם ניצחו והקליטו את מחזור הטבעת של וגנר. לתשומת לב מיוחדת זכו ההבדלים בטמפו ובטמפרמנט, אבל גודול זכה להערכה בעיקר על תשומת הלב לפרטים (ולהערות של וגנר) ועל החזרות הרבות והממושכות שלו. להקלטות של שולטי, שנעשו בווינה היה היתרון שבמשיכת סולנים בולטים יותר (ששרו בשפת המקור) והן נהנות כיום מהערכה רבה יותר, מן הסתם, במידה בלתי מבוטלת הודות לטמפי הנמרצים יותר שלהן, אף כי הקלטות שנעשו בתקופה האחרונה על ידי בארנבוים ולוין חזרו לגישה שקולה יותר.
בסוף שנות ה-60' וראשית ה-70', ניצח גודול על כמה הפקות וגנר מהוללות באופרה של סדלר'ס ולס (בהמשך האופרה האנגלית הלאומית), שהביאו למהפך ביוקרתו הדועכת וביססו אותו כאחד ממנצחי וגנר הראשונים במעלה בזמנו. הוא ניצח על "המייסטרזינגר" בשנת 1968 ועל "מחזור הטבעת" השלם משנת 1970 עד 1973, שתי ההפקות באנגלית, וביים בסגנון האיטי והשקול, שהיה לסימן ההיכר המובהק שלו..
גודול היה אהוב על נגנים וזמרים שעמם עבד במשך תקופות ארוכות ובנה יחסי קרבה והבנה הדדיים, שקיבלו ביטוי באיכות הקלטותיו, בייחוד עם זמרים בריטים שאת הקריירות שלהם טיפח.
עצם העדר האנוכיות והכריזמה ציין אותו ביותר. מבקרים בריטים רבים מעריכים את מחזור הטבעת שלו כאחד היפים ביותר מבחינה ווקאלית, גם אם דמדומי האלים שלו נמשכת שעה יותר מאלה של קרל בהם ופייר בולז.
ד. קרן הולמן, "מבצעים וכלים: "הטבעת" של וגנר באנגלית של אנדרו פורטר".
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב-1987 ברויאל אלברט הול בלונדון, שם ניצח על להקת האופרה האנגלית הלאומית בביצוע המערכה השלישית של פרסיפל מאת וגנר. בצוות הזמרים היו גווין האוול ("גורנמאנץ"), וארן אלסוורת' ("פרסיפל") ניל האוולט ("אמפורטאס") ושלאג סקוויירס ("קונדרי").
ג'ון לוקאס פרסם ביוגרפיה מאושרת של גודול, רג'י, בשנת 1993.
משה פרלמן
משה (מויש) פֶּרְלמן (23 במרץ 1911 – 5 באפריל 1986) היה עיתונאי וסופר ישראלי, דובר צה"ל הראשון במלחמת העצמאות, מנהל לשכת העיתונות הממשלתית, ראש שירותי המודיעין (ההסברה) במשרד ראש הממשלה וראש שירות השידור "קול ישראל", שגריר ישראל בקונגו. ממייסדי מערך ההסברה הצבאי והאזרחי של מדינת ישראל.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
משה פרלמן נולד בשם מוריס פרלמן (Maurice Pearlman) באנגליה באביב 1911. אביו ליפמן נולד במינסק שברוסיה (כיום בירת בלארוס) ואמו רבקה לבית ויינגרטן נולדה באנגליה למשפחת מהגרים מפולין. בצעירותו למד בבית הספר לכלכלה של לונדון והיה תלמידו של הרולד לאסקי (Laski), פרופסור יהודי מרקסיסט למדעי המדינה וסופר שלימים כיהן גם כיושב ראש מפלגת הלייבור הבריטית. קיבל תואר בוגר במדעים (B.Sc). עם סיום לימודיו החל להורות באחד הקולג'ים בלונדון ושאף לקריירה אקדמית. במקביל התקבל לעבודה במשרה חלקית בסוכנות הידיעות לונדון ג'נרל פּרֶס (London General Press), והלך ונסחף למקצוע העיתונות עד כי זנח את האקדמיה.
בארץ ישראל בימי מאורעות תרצ"ו.
בשנת 1936 הוטל על פרלמן, על ידי הסוכנות שבה הועסק, לצאת לארץ ישראל לסיקור המרד הערבי הגדול (שבמרוצת הזמן ניתן לו ביישוב השם "מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט").
בהגיעו לארץ ישראל היה פרלמן בעל עמדה אנטי-ציונית. המפגש עם היישוב הביא לתמורה בדעותיו, והוא הפך ציוני, אוהד עניינו של היישוב ותורם תרומה אישית למאבקו. המפנה חל בעת ביקורו בעין חרוד, שם ראה מציאות של יהודים חלוצים ולוחמים, השונים מהיהודים שהכיר באנגליה. לפני צאתו לארץ ישראל התחייב פרלמן לאחד המוציאים לאור בלונדון לכתוב ספר על המזרח התיכון. פרלמן הודיע למו"ל כי שינה את נושא ספרו וכי הוא מתכוון לכתוב ספר על הקיבוץ. פרלמן החל ללמוד את הנושא ונדד מעין חרוד ל, לאפיקים ולמשמר העמק ואף ביקר במושבים.
בלונדון בשנית.
בשובו ללונדון העלה את רשמיו מהמצב ששרר בארץ ישראל בעקבות המרד הערבי בספרו "מה מתרחש בארץ ישראל" ("What is happening in Palestine"), שאותו פרסם בשנת 1937 בשם העט "מ"פ ווטרס" (M. P. Waters). את תוצאות מחקרו על ההתיישבות בארץ ישראל פרסם בספרו "הרפתקה קולקטיבית, דו"ח בלתי רשמי על ההתיישבות השיתופית בארץ ישראל" ("Collective adventure, an informal account of the communal settlement of Palestine"), שראה אור בשנת 1938 תחת שמו.