את עונת 2014 פתח פוצוביבו בארגנטינה, כשהתחרה בטור דה סאן לואיס וסיים במקום ה-10. לאחר מכן סיים במקום השישי בטור של עומאן ובטירנו - אדריאטיקו. פוצוביבו סיים שמיני בוולטה אה קטלוניה ושני בג'ירו דל טרנטינו, הוא סיים חמישי במונומנט לייז'–בסטון–לייז'. הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה ורשם את התוצאה הכללית הטובה ביותר שלו במרוץ, כשהוא מסיים במקום החמישי, 6:32 דקות אחרי נאירו קינטנה המנצח.
ב-2015 סיים שישי בטור דאון אנדר ושמיני בטירנו - אדרריטיקו. פוצוביבו ניצח את הקטע השלישי בוולטה אה קטלוניה ואף סיים במקום השלישי הכללי. הוא ניצח את הקטע השלישי גם בג'ירו דל טרנטינו, וסיים שמיני בלייז'–בסטון–לייז'. פוצוביבו פרש מהג'ירו ד'איטליה במהלך הקטע השלישי, וסיים חמישי בטור דה סוויס, באליפות איטליה, סיים במקום השישי. הוא סיים במקום ה-11 בוואלטה אספנייה, וסיים שביעי במילאנו–טורינו.
את 2016 פתח פוצוביבו באוסטרליה, וסיים במקום השביעי בטור דאון אנדר ושמיני בטור של עומאן. הוא סיים במקום השמיני בג'ירו דל טרנטינו ובמקום ה-20 בג'ירו ד'איטליה. למרות השנים הרבות כמקצוען, הופעת הבכורה שלו פוצוביבו בטור דה פראנס הגיעה רק בשנת 2016, הוא שימש כפועל של רומן בארדה וסייע לו לסיים שני.
ב-2017 סיים תשיעי בטור של אבו דאבי, עשירי בטירנו - אדריאטיקו ושלישי בטור של האלפים. פוצוביבו סיים במקום ה-6 בג'ירו ד'איטליה, 3:11 דקות אחרי טום דימולן המנצח. פוצוביבו אף סיים חמש פעמים בתוך העשירייה הראשונה. הוא סיים רביעי בטור דה סוויס וניצח את הקטע השישי. פוצוביבו סיים שישי ב ובג'ירו די לומברדיה. הוא התחרה בוואלטה אספנייה, אך פרש במהלך הקטע ה-11.
בחריין מרידה (2018–2019).
פוצוביבו עבר לקבוצת בחריין מרידה בעונת 2018, הוא סיים שני בטור של האלפים, 15 שניות אחרי טיבו פינו. הוא סיים חמישי בלייז'–בסטון–לייז' ובג'ירו ד'איטליה, 8:03 דקות אחרי כריס פרום המנצח. במהלך הג'ירו פוצוביבו רשם את אחת ההופעות הבולטות שלו במרוץ כשהוא מתבלט במאבקי הדירוג הכללי, עד הקטע ה-19 היה ממוקם במקום השלישי. הוא סיים שלישי באליפות איטליה, ובמקום ה-18 בטור דה פראנס. הוא סיים שלישי בג'ירו דל טוסקנה, תשיעי בג'ירו דל'אמיליה, שביעי במילאנו–טורינו ושמיני בג'ירו די לומברדיה.
ב-2019 סיים שני בטור של עומאן, ובמקום ה-19 בג'ירו ד'איטליה, כשהוא משמש כפועל של וינצ'נצו ניבאלי ומסייע לו לסיים שני. הוא סיים שביעי בטור דה סוויס.
באוגוסט, בעת שהתכונן לוואלטה אספנייה, פוצוביבו עבר תאונת דרכים קשה לאחר שהתנגש במכונית. פוצוביבו סבל משברים בידיו, ברגליו, בצלעותיו, ובעצם הבריח ואף נפגע בראש, לאור חומרת התאונה וגילו, לא היה ברור אם פוצוביבו יחזור להתחרות.
NTT (2020–2021).
למרות התאונה הלא פשוטה, פוצוביבו חתם בקבוצה הדרום אפריקאית NTT Pro Cycling.
יחסי ארצות הברית–גואטמלה
יחסי ארצות הברית–גואטמלה הם יחסים הדדיים בין גואטמלה לבין ארצות הברית. על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית, היחסים בין ארצות הברית וגואטמלה באופן מסורתי היו קרובים, אם כי לעיתים הם מתוחים בשל זכויות האדם ובעיות צבאיות ואזרחיות.
מדיניות ארצות הברית בגואטמלה.
לפי מחלקת המדינה האמריקנית יעדי המדיניות בגואטמלה כוללים:
ב-15 ביולי 2019, נשיא גואטמלה ג'ימי מוראלס ביטל פגישה עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאחר שבית המשפט העליון של גואטמלה הוציא צו מניעה נגד הצעת עסקה של טראמפ לגבי ניהול מדיניות המטרה של הגבלת מספר המהגרים מגואטמלה הנכנסים לארצות הברית. מוראלס היה צפוי לחתום על העסקה, אשר גם ביקשה להשתמש בגואטמלה כמקום שבו המהגרים היו צריכים להגיש בקשה למקלט לפני הכניסה לארצות הברית, תחת לחץ של ממשלת ארצות הברית.
תמיכת ארצות הברית בגואטמלה בהסכמי השלום.
מחלקת המדינה האמריקאית דיווחה, כי ארצות הברית, בחברה בארגון של "חברים של גואטמלה" יחד עם קולומביה, מקסיקו, ספרד, נורווגיה וונצואלה, מילאה תפקיד חשוב של הנחיית הסכמי השלום של האו"ם שסיימו את מלחמת האזרחים, ומתן תמיכה ציבורית מאחורי הקלעים. ארצות הברית תמכה בהסכם השלום, המהווה תוכנית פוליטית עמוקה, כלכלית, וחברתית. לשם כך, ממשלת ארצות הברית העניקה מעל 500 מיליון דולר לתמוך ביישום הסכמי השלום מאז 1997.
החשש של ארצות הברית.
מחלקת המדינה של ארצות הברית מציינת כי פעילות אלימה פלילית ממשיכה להיות בעיה בגואטמלה, כולל רצח, אונס, היעלמויות, ושימוש בנשק נגד אנשים מכל הלאומים. בשנים האחרונות מספר עבירות אלימות שדווחו על ידי אזרחי ארצות הברית גדל בהתמדה, אם כי מספר האמריקנים שנסעו לגואטמלה גם הוא גדל. תחת הממשל של הנשיא האמריקאי דונלד טראמפ, הממשלה גם הביעה את ציפיותיה ואת המאמצים להשתמש בגואטמלה לרסן את מספר המהגרים ממרכז אמריקה.
סיוע לגואטמלה.
מחלקת המדינה של ארצות הברית מספקת סיוע לגואטמלה באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). התוכנית הנוכחית לגואטמלה בונה על רווחים של תהליך השלום בעקבות חתימת הסכמי השלום בדצמבר 1996, כמו גם את ההישגים שלה בשנים 1997–2004 בעקבות תוכנית השלום. התוכנית הנוכחית פועלת כדי לקדם את מטרות מדיניות החוץ של ארצות הברית על ידי התמקדות בפוטנציאל של גואטמלה ככלכלה הגדולה ביותר במרכז אמריקה, אשר היא שותפת סחר של ארצות הברית, אך היא גם מזהה את המדינה כמפגרת באינדיקטורים חברתיים, שיעור גבוה של עוני. שלושת תחומי המוקד לתוכנית USAID / גואטמלה מעוצבים על פי תחומי חשבון המילניום (Challenge Challenge Account) - שליטה בצדק, חופש כלכלי והשקעה באנשים.
נציגויות דיפלומטיות.
ארצות הברית מחזיקה בגואטמלה שגרירות בגואטמלה סיטי בלבד, ואילו גואטמלה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.סי ו-25 קונסוליות באטלנטה, שיקגו, דל ריו, דנוור, פורט לודרדייל, יוסטון, לייק וורת', לוס אנג'לס, מדיסון, מקאלן, ממפיס, מיאמי, ניו יורק, אוקלהומה סיטי, פילדלפיה, פיניקס, פורטלנד, פרובידנס, ראלי, רוק היל, סן ברנרדינו, סן פרנסיסקו, סיאטל, סילבר ספרינג וטוסון.
מכת שמש (סרט, 2014)
מכת שמש (ברוסית: Со́лнечный уда́р) הוא סרט עלילתי בבימויו של ניקיטה מיכלקוב, המבוסס על שתי יצירות של איוואן בונין - הסיפור "מכת שמש" (1925) ויומני 1918–1920 "ימים ארורים".
הקרנת הבכורה העולמית התקיימה ב-3 באוקטובר 2014 בבלגרד (סרביה), ברוסיה הבכורה התקיימה ב-4 באוקטובר 2014, הסרט יצא בהפצה נרחבת ב-9 באוקטובר 2014. הסרט שודר בטלוויזיה ב-4 בנובמבר 2014 בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. בשנת 2015 הוקרנה הגרסה המורחבת כסדרה בת חמישה פרקים.
הסרט היה מועמד מטעם רוסיה לפרס האוסקר בקטגוריה "הסרט הטוב ביותר בשפה זרה".
עלילה.
הסרט מספר את ימיו האחרונים של רב החובל חסר הצבא של הצבא המובס של וראנגל במחנה הריכוז של האדומים בנובמבר 1920. מעת לעת מבקרים בו חזיונות של ניאוף ארוך שנים וחולף כשהיה סגן צעיר. עם זאת, הוא תוהה: "מי אשם במה שקרה לרוסיה?". רק העמסתו יחד עם כל שבויי המלחמה במחנה על דוברה מפסיקה את התייסרויותיו כאשר הוא מובל לאוצ'קוב. לאחר ההעמסה, האדומים, גוררים את הדוברה בספינה ישנה ומטביעים אותה.
מכון שיטים
כיכר התרבות
מסיט חום
מסיט חום (שם מדעי: Mesitornis unicolor) הוא מין של עוף קרקעי ממשפחת המסיטיים החי רק באי מדגסקר. מין זה הוא מבין העופות המעטים שאינו נצפה מעופף מעולם, כך שייתכן שהוא לא מסוגל לעוף, או שהוא רק לא נוטה לעוף.
המסיט הוא עוף שאורכו 30 סנטימטרים, והוא דומה מעט לרלית במראהו ובעבר נחשב לקרוב משפחתה. הוא בעל נוצות חומות-אדמדמות, חזה צהוב-בהיר וראש קטן עם מקור דק, ישר ואפור. העיניים גדולות עם טבעת סביבם, ולאורך הצוואר ישנו פס לבן. לעוף זה רגליים ארוכות והוא מסוגל לרוץ ביעילות.
המסיט חי לאורך החופים של מזרח מדגסקר מהפארק הלאומי מרוג'ג'י עד להר הגעש Tôlanaro בדרום. תפוצתו היא ביערות גשם טרופיים ויערות נשירים עד גובה 1,200 מטר. הוא בעל הסוואה טובה ביער וכך הוא יכול לחפש בשקט חסרי חוליות למאכל.
מין זה חי בבדידות והוא נפגש עם בני זוג בעונת הרבייה. הנקבה מכינה קן קרקעי עשוי מזרדים ומסיבים מהחי והצומח. בתוך הקן היא מטילה מביצה אחת ועד שלוש ביצים. האפרוחים עוזבים את הקן זמן קצר לאחר הבקיעה.
המסיט מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר כתוצאה מציד וטריפה בידי מינים פולשים כמו כלבים, חולדות ועוד וכן כתוצאה מכריתת יערות ומחקלאות אינטנסיבית. מצב השימור שלו כיום הוא פגיע (VU).
ארכאופטריקאים
יעקב שמואל טרכטמן
יעקב שמואל הלוי טרכטמן (בכתיב יידי: טראכטמאן; 2 ביוני 1831, אוברוץ', פלך ווהלין – 12 במרץ 1925, אקרמן, בסרביה, ממלכת רומניה) היה מורה, סופר, עיתונאי, פיליטוניסט עברי, ואחד מאחרוני תנועת ההשכלה העברית.
קורות חיים.
טרכטמן קיבל חינוך תורני בילדותו, אך השקיע מזמנו גם בספרות ההשכלה. עסק בהוראה והקים בשנת 1856 בית ספר ברדומישל שבאוקראינה.
בשנים 1856–1862 התגורר בייקאטרינוסלאב, שגם שם עסק בענייני חינוך וענייני ציבור. בשנים 1862–1882 חי באודסה, שם עבד בעסקיו של ברודסקי. בד בבד הוא השקיע בלימוד שפות זרות. בשנת 1882 עבר לאקרמן, בה התגורר עד סוף ימיו. טרכטמן כיהן באקרמן כדרשן בבית הכנסת "בית אלוהים" וכמטיף להתיישבות בארץ ישראל. מאוחר יותר הוא הצטרף לפעולות יק"א למען ההתיישבות היהודית בארגנטינה והרבה לכתוב על הנושא בעיתונות העברית.