נולד בעיירה רייביני (ריבינישקי) בחבל לטגליה בלטביה, לראובן לייב ולבילה (חודאק) אורליאן, בן זקונים במשפחה בת שבעה ילדים. למד בישיבתו של הרב מנחם מנדל ז'ק בריגה. הצטרף לתנועת המזרחי בריגה והיה ממקימי תנועת "צעירי המזרחי". היה הראשון מצעירי המזרחי שעלה מלטביה לארץ ישראל בשנת 1932 (חשוון תרצ"ג) והצטרף לקבוצת שח"ל (שמואל חיים לנדאו) שהתמקמה ברחובות. כעבור זמן התגייס ל"הגנה".
בשנת תרצ"ה (1934) נישא לחנה, בתו של הרב יוחנן זרחי-זופוביץ. בשנת תרצ"ו (1936) יצא לשליחות בפולין מטעם תנועת הפועל המזרחי וסייע בארגון קיבוצי עלייה. בתקופה זו כתב יומן שמשמש עד היום לחקר שורשי הציונות הדתית בפולין.
בשנת תרצ"ז (1937) היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי בעמק בית שאן וכיהן כמזכיר הקיבוץ. באותה שנה נשלח לקורס מ"מים (מחזור ז') של ההגנה בגבת תחתית (היום בסיס חיל האוויר רמת דוד), כדי להכשירו כמחליף למפקד טירת צבי (המוכתר) מטעם ההגנה. אחרי ההתקפה הראשונה על טירת צבי, בפברואר 1938, החליפו כמפקד האזור והיה אחראי לביטחון היישוב. במקביל שימש כנוטר במשטרת היישובים העבריים. בעיצומה של מלחמת העצמאות שירת במסגרת ההגנה המרחבית של צה"ל. עקב מחלת כליות הפסיק את פעילותו הביטחונית והצבאית.
בתקופה שלפני קום המדינה כיהן כציר באספת הנבחרים הרביעית (1944) של המדינה שבדרך, וכיהן כממלא מקום בוועד הלאומי. לאחר קום המדינה היה פעיל במוסדות הקיבוץ הדתי ובעיצוב תרבותו ומורשתו על בסיס תורה ועבודה, היה בין השותפים ליצירת המתכונת הדתית לציון יום העצמאות, שהפכה להיות דגם של כלל הקיבוץ הדתי וברבות השנים של רבים בציונות הדתית. כיהן כחבר במזכירות הפעילה והמורחבת של הקיבוץ הדתי. היה מהוגי הדעות של תנועת הקיבוץ הדתי. היה עורך ביטאון הקיבוץ הדתי "עלונים" והרבה לכתוב מאמרי הגות בביטאונים שונים, ובהם "עלונים", "עמודים", "נתיבה", "מחניים", הצופה והצופה לילדים וביטאון בני עקיבא "זרעים". פרסם סיפורי ילדים וסיפורים מחיי הקיבוץ.
השתתף בוועידות הפועל המזרחי, היה ממקימי סיעת למפנה ב"פועל המזרחי" והוכתר כ"יקיר התנועה". היה מתנגד חריף ל"חזית הדתית" של המפלגות הדתיות מחשש לטשטוש דמותו המקורית של הפועל המזרחי.
כתב את הספר "הקיבוץ הדתי בהתפתחותו", ערך את הספר "לתקופת השנה" ואת הספר "בטרם קרב" שתורגם גם לאנגלית (The Eve of Battle). קובץ ממאמריו פורסם בספר "אור המאיר" שיצא לאור לאחר מותו ובספר "כפר על הספר".
נפטר בטירת צבי בשנת 1975, בגיל 64.
חיים אישיים.
אחיו אברהם עלה לישראל, ואח שלישי (כתריאל) היגר לארצות הברית. אמו, שתי אחיותיו ושניים מאחיו ובני משפחותיהם שנותרו בעיירת הולדתו נרצחו בשואה.
בישראל נישא מאיר אור לחנה, בתו של רבה הראשי האשכנזי של העיר טבריה, יוחנן זרחי. לזוג נולדו חמישה ילדים: רות וקס (הבת הראשונה שנולדה בטירת צבי, היום חברה בקיבוץ עין הנצי"ב), ראובן (בוגר הפקולטה לחקלאות בהגנת הצומח ומוסמך למדעי החיים מאוניברסיטת תל אביב, התמחה בהדברת מזיקים ומכהן כיום כארכיונאי של קיבוץ טירת צבי, שלמה (זולי) ז"ל, שהיה סא"ל במילואים וחבר טירת צבי; יוחנן (אל"ם במילואים ומנהל בכיר בחברת תשתית) ובילי (רואת חשבון). נכדו הוא יאיר אור- אל"ם בצה"ל.
ארתור יוניקוט
צ'ארלי ומפעל השוקולד
בני משה (ארגון סתרים)
ויוה
ויוה הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בבעלות של דורי מדיה דרסט. ערוץ ויוה החל את שידוריו ב-25 באפריל 1999 ומשודר ב-HOT, NEXT TV, YES, STINGTV, פרטנר TV, ו-סלקום tv.
היסטוריה.
הערוץ משדר טלנובלות בשפות ספרדית, קוריאנית, עברית, פורטוגזית וטורקית, בליווי כתוביות בעברית. בעקבות האהדה הרבה לה זכו הטלנובלות המשודרות בערוץ בקרב צופיה, בשנת 2000 נערך בערוץ "טקס ויוה 2000", בהנחיית גבריאל קוראדו, שבמהלכו הוזמנו כוכבי הטלנובלות לישראל, והוענקו להם גביעים על תפקידם בטלנובלות שהשתתפו בהן לפי קטגוריות שונות, כגון "פרס לשחקנית הטובה ביותר", שזכתה נטליה אוריירו, "פרס לשחקן הטוב ביותר", שזכה פקונדו ארנה, ו"פרס לטלנובלה הטובה ביותר", שזכתה "בובה פראית", וכן הלאה.
בנוסף לטלנובלות המשודרות בערוץ, הערוץ הפיק גם מספר תוכניות מקור. בשנת 2000 שודר השעשועון "מלכת הלבבות", שבו נדרשו המשתתפות בו לענות על שאלות ידע בנושא הטלנובלות המשודרות בערוץ.
בשנת 2001 העלה ערוץ ויוה את הטלנובלה העברית הראשונה, "לגעת באושר", שהופקה במיוחד לערוץ ובהזמנתו. הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ופגעה אף ברייטינג של מהדורות חדשות ערוץ 2. בשנת 2004 הפיק הערוץ תוכנית מקור נוספת בשם "ויוה אל אספניול", שבה השחקן גוסטבו ברמודס לימד את צופי הערוץ להגות מילים בספרדית. בהמשך החל הערוץ לשדר ולהפיק את התוכנית "ויוה פלוס מגזין tv", שהייתה סדרת ראיונות עם כוכבי הטלנובלות.
בשנת 2007 החל הערוץ לשדר טלנובלות מקוריאה, כשהראשונה מביניהן הייתה הטלנובלה "סאם סון המתוקה", וכן בשנת 2011 החלו בערוץ לשדר טלנובלות מטורקיה, הראשונה מביניהן הייתה הטלנובלה "מנקשה וחליל".
מדצמבר 2013 עד יולי 2014 שודרה בערוץ ויוה הטלנובלה הישראלית "אניגמה", שהיא הפקת מקור של הערוץ, בשיתוף עם חברת yes. בשנת 2014 החליטו קברניטי הערוץ שבערוץ ויוה ישודרו רק טלנובלות לטיניות ואילו "ויוה פלוס" ישמש כערוץ בין-לאומי שישדר במגוון שפות כמו טורקית וקוריאנית.
החל מחודש יולי 2015 הערוצים "ויוה" ו"ויוה פלוס" משודרים גם ללקוחות "סלקום tv".
החל מחודש יוני 2017 הערוצים ״ויוה״ ו״ויוה פלוס״ משודרים גם ללקוחות פרטנר tv
ויוה פלוס.
ב-25 בדצמבר 2011 החל את שידוריו ערוץ נוסף של החברה בשם ויוה+. הערוץ החליף את מוסף סוף השבוע "ויוה פלטינה" ומשדר את מיטב הדרמות היומיות מכל העולם. הערוץ משדר 18/7, לקהל הרחב.
הערוץ משודר כחלק מחבילת הבסיס וזמין לכלל הלקוחות: ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 28, ב-YES ו-STINGTV באפיק 36, ב-פרטנר TV באפיק 42, וב-סלקום tv באפיק 37.
ויוה וינטג'.
ב-12 באפריל 2020 עלה ערוץ נוסף "ויוה וינטג'" המשדר טלנובלות נוסטלגיות ששודרו בעבר בערוצי ויוה.
הערוץ משודר כערוץ פרימיום וזמין בכל החברות ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 95, ב-YES וב-STINGTV באפיק 22, בפרטנר TV באפיק 35, ובסלקום tv באפיק 39.
בנוסף, ישנה ספריית VOD לערוץ ללקוחות HOT, YES ופרטנר TV בתוספת תשלום.
ויוה פרימיום.
ב-27 ביולי 2021 עלה ערוץ נוסף "ויוה פרימיום" המשדר טלנובלות לטיניות חדשות.
הערוץ משודר כערוץ פרימיום וזמין ב-HOT ו-NEXT TV באפיק 94, ב-YES, STINGTV, וב-פרטנר TV באפיק 34, ובסלקום tv באפיק 38.
בנוסף, ישנה ספריית VOD לערוץ ללקוחות HOT, YES, ופרטנר TV בתוספת תשלום.
החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון ערים ואזורים
ג'מאל אל-דין אל-אפע'אני
להקת קולבן דאנס
ג'מאל א-דין אל-אפע'אני
חג הבנות
חג הבנות או ראש חודש לבנות (בערבית עיד תאע אלבנת או עיד אל-בנת, ובצרפתית Fête des Filles) הוא חג שנחגג על ידי חלק מהקהילות היהודיות במזרח התיכון בראש חודש טבת, בימי חג החנוכה. החג מעלה על נס את העוצמה הנשית: הגבורה, החוכמה והאחווה של נשים לאורך הדורות.
לפי מסורת אחת, מקור החג בגבורתה וחוכמתה של יהודית, שכבשה ביופייה את הולופרנס שר הצבא, ערפה את ראשו והצילה בזכות מעשיה את אנשי יהודה. מסורת אחרת גורסת שהחג נוצר לזכר גבורתה של האישה שעוררה את אחיה החשמונאים להתחיל את המרד ביוונים. דעה אחרת היא שמציינים ביום זה את המסופר בספר עזרא, על היום בו שבו התחייבו שבי ציון לשאת נשים רק מבנות ישראל. לפי השערה נוספת, מקור החג במסופר במגילת אסתר, לפיה זה היום שבו הובאה אסתר בפני המלך אחשוורוש והומלכה תחת ושתי.
החג נשתמר בקרב קהילות ישראל באגן הים התיכון: תוניסיה, ג'רבה, לוב, אלג'יריה, מרוקו, טורקיה וסלוניקי. נשים, נערות וקשישות מתאספות לחגיגה שבה הן לומדות, רוקדות, שרות ושולחות מנות אישה לחברתה. יש שנהגו לבקש סליחה אישה מרעותה, כביום הכיפורים; יש שנהגו לקיים ביום זה חגיגה לכל בנות המצווה, שלאחריה ניגשות הנשים לנשק את ספר התורה.
הקשר בין ראש חודש ונשים.
ראש חודש נחשב בעיקרו כיום מיוחד לנשים בכל עדות ישראל, ולכן חגיגת "ראש חודש לבנות" בראש חודש טבת היא הרחבה וחגיגה מיוחדת של החגיגות שמקורן קדום יותר. כבר במקרא ישנה עדות לכך שנשים ציינו את ראש החודש כיום מיוחד שבו הן נמנעו ממלאכה. כך ניתן להסיק משאלת בעלה של האישה השונמית: "וַיֹּאמֶר: מַדּוּעַ אַתְּ הֹלֶכֶת אֵלָיו הַיּוֹם? לֹא חֹדֶשׁ וְלֹא שַׁבָּת" (). עולה מכאן שבראש חודש, כמו בשבת, הייתה האישה השונמית נמנעת מעבודה ונוהגת במנהגי השבת. חגיגת מולד הלבנה על ידי נשים מוכרת היטב גם בתרבויות קדומות שכנות. בתקופת המשנה והתלמוד נהגו נשים להדליק נר מיוחד בראש חודש, לערוך סעודה חגיגית ולהימנע ממלאכות: "נשייא דנהיגין למיעבד עובדא.. יומא דירחא מנהג." [הנשים שנוהגות שלא לעשות מלאכה... בראש חודש - (זהו) מנהג] ולימים קיבל המנהג תוקף מחייב.
מסורת מקובלת קושרת את חגיגת ראש חודש בידי נשים למאורעות היסטוריים בהם תפסו נשים מקום מיוחד:
יש המסבירים את הקשר בין נשים לראש חודש דווקא כנובע מהקשר הבראשיתי שבין מחזוריות הלבנה ומחזוריות האישה.
ראש חודש טבת חל תמיד בנר שישי או שביעי של חנוכה והוא ראש החודש היחיד שאומרים בו הלל שלם, מחמת חג חנוכה. נראה שהחגיגה המיוחדת לחודש זה הצטרפה למועד של חגיגה נשית שכבר הייתה קיימת, תוך העשרתה וקישורה לסיפורי הנס והגבורה הנשית. השילוב של מולד הלבנה בראש חודש טבת, שחל תמיד בתוך ימי החנוכה, התקופה החשוכה ביותר בשנה, הביא את החגיגה הנשית לשיא.
טעמו של חג "ראש חודש לבנות".