בתחילה ישבו בעיר יהודים מעטים, אך עם התפתחות תעשיית הטקסטיל במקום במחצית הראשונה של המאה ה-19 גדל מספר היהודים בה, ובשנת 1857 היוו כשלושה רבעים מאוכלוסייתה. בתחילה השתייכה קהילת העיר לקהילת פיוטרקוב טריבונלסקי, אך משנת 1821 נעשתה לעצמאית, ואף פרשה חסותה על יישובי הסביבה, תוך שנתקיימו בה בית כנסת ובית עלמין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיר, ורבים היגרו ממנה. בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות של הזרמים היהודיים השונים, ובהם אגודת ישראל, חסידות גור, הארגונים הציוניים והבונד. רבה האחרון של הקהילה היה שמואל יהושע הורוביץ. בשנים אלו נמנו בעיר כ-5,500 יהודים מתוך כ-6,200 תושבים.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר בידי הגרמנים, ורבים מתושביה היהודים נסו ממנה, אך נאלצו לשוב אליה בשל השלמת כיבוש האזור. בזמן זה נבזזו בתי היהודים הנמלטים בידי הפולנים המקומיים.
עם כניסת הגרמנים לעיר, החלו במעשי התעללות ביהודיה, ובין היתר, יהודים צוו להתעטף בטליתות ולרקוד, לאסוף גחלים בידיהם, ואף הושלכו מגגות בתים. בית הכנסת בעיר הועלה באש, ויהודי העיר צוו לרכז בכיכר העיר את ספרי התורה שבבתיהם, ולרקוד סביב המדורה בה נשרפו. בנוסף, יהודים זקנים אולצו לאכול בשר חזיר, וזקניהם של יהודים נגזזו בעזרת כידונים. מעשים אלו צולמו בידי הגרמנים, תוך שהאוכלוסייה המקומית צופה בהם להנאתה.
בחודשים הראשונים לכיבוש נמלטו מהעיר יהודים רבים, ובמקביל, הגיעו אליה למעלה מאלף פליטים יהודים מיישובי הסביבה. עם סיפוח האזור לרייך השלישי הובאו לעיר מתיישבים גרמנים רבים, אשר קיבלו לרשותם בתים וחנויות של יהודים. עד מהרה מונה בעיר יודנרט, בראשות מיכאל יעקובוביץ', אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים רבים. בהמשך הוקם בעיר גטו לא סגור, אליו הועברו כל יהודי העיר, והצפיפות בו הייתה רבה. צפיפות זו התגברה כאשר הובאו לגטו בסתיו 1941 יהודים רבים מכפרי ועיירות הסביבה.
ב-19 באוגוסט 1941 צוו הגברים היהודים מהגטו בגילאי 18 עד 45 להתכנס במגרש בית החרושת המקומי, ורופאים גרמנים ערכו סלקציה בקרב כ-2,000 המתייצבים. היהודים שנמצאו כשירים לעבודה הושארו במגרש משך הלילה, ובבוקר שולחו 250 מהם למחנה עבודה באזור פוזנן. כעבור שלושה שבועות נשלחו עוד כמה מאות גברים יהודים למחנות עבודה באותה השיטה, ולאחר שנערך מצוד בבתי היהודים. ממחנות אלו שבו חזרה לגטו יהודים מעטים. בדצמבר 1941 הגיעו לעיירה יהודים מוידאווה הסמוכה.
בראשית 1942 החלו מעשי רצח רבים של יהודים בגטו. בין היתר, בפורים נתלו באופן פומבי 10 יהודים בגטו, לאחר שהואשמו בהברחת מזון. במצוד שנערך אחר יהודים שהסתתרו בעיר, נתפסו כ-400 איש, ואלו שולחו למחנות שונים. במהלך עוצר בן שלושה ימים שהוטל על הגטו באפריל 1942 ניסה יושב ראש היודנרט להימלט מהעיר, ולאחר שנתפס, נרצח עם כל משפחתו.
בתחילת יוני 1942 צוו הגברים בגטו להתייצב פעם נוספת לשם משלוח לעבודות כפייה, ולאחר שלא התייצבו, נערך מצוד בבתי היהודים, במסגרתו נרצחו מספר יהודים, וכעשרים נשים יהודיות הופשטו, והוכו במקלות ובשוטים.
ב-11 באוגוסט 1942 החל חיסולו של הגטו בעיר, לאחר שראש היודנרט האחרון בו הוצא להורג. יהודי הגטו הוצאו בכוח מבתיהם בשעת לילה, והובלו לחצר בית הכנסת. במעמד זה הופרדו הזקנים, הילדים והחולים, ושולחו במשאיות למחנה ההשמדה חלמנו, וכ-850 יהודים הועברו במשאיות לגטו לודז'. יתר היהודים הוכנסו למבנה בית הכנסת, והוחזקו בו משך שלושה ימים ללא מזון או שתייה. לאחר מכן, הועברו במשאיות לחלמנו, יחד עם יתר היהודים שנתפסו מסתתרים. קבוצה של כ-150 עד 200 גברים יהודים הושארה בגטו עבור איסוף וסידור הרכוש היהודי הנותר. חלקם הועברו לאחר מכן לגטו לודז', וחלקם ליעד לא ידוע.
רוב יהודי העיר שניסו להסתתר בסביבת העיר נספו, לאחר שהוסגרו לגרמנים, ובמקרה אחד אף רצח פולני שתי ילדות יהודיות מהעיר באמצעות פטיש. בתקופת המלחמה הוסב בית הכנסת השרוף של העיר למחסן קש ומזון, ולאחר מכן לאולם ספורט, ובית העלמין היהודי בה נהרס, ומצבותיו נלקחו לריצוף רחובות וגשרים. כ-400 מיהודי העיר שרדו את השואה, בין אם במסתורים או שנמלטו לשטחי ברית המועצות.
ליברטי בל
בעיית צביעת הכבישים
ציפורניים (משפחה)
ציפורניים (שם מדעי: Caryophyllaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, המונה 88 סוגים של צמחים. קיימים מספר אלפי מיני ציפורניים, וכ-130 מהם צומחים בארץ ישראל.
מיני הציפורניים צומחים בכל רחבי העולם, כולל שני מינים הפורחים באנטארקטיקה. עם זאת, ריכוז הצמיחה של מרבית מיני המשפחה הוא באזור המזרח התיכון.
מאפיינים.
מיני הציפורניים מכילים מספר סממנים דומים: הצמחים עשבוניים, חד שנתיים (או בעלי מערכת שורשים רב שנתית, אך מראה חד-שנתי), בעלי גבעולים לא בשרניים, עלים מנוגדים ומפרקי-גבעול בולטים. העלים בצורת להב, שפתם תמימה ולעיתים בעלי עלי-לוואי.
הפרחים חד-מיניים, פעמים רבות זוגיים - כל פריחה מתחלקת לשני פרחים צמודים, הפורחים מאותו מפרק. לרוב הפרחים חמישה עלי כותרת וחמישה אבקנים (אך ידועים מינים עם שמונה או עשרה אבקנים). מינים ספורים כוללים תפרחת בודדת, כגון הציפורן. עלי הכותרת לרוב שסועים או גזורים בקצוותיהם.
השחלה בת תא יחיד, והפרי הוא לרוב יבש (הלקט או אגוז).
נבחרת ארגנטינה
Odnoklassniki.ru
OK.ru או Odnoklassniki.ru (מרוסית: חברים לכיתה, ברוסית: Однокла́ссники) הוא אתר אינטרנט במגוון שפות (בעיקר רוסית) מסוג רשת חברתית מקוונת, המאפשר חיפוש ויצירת קשר עם חברי כיתה מבית הספר, מהאוניברסיטה, מהמכללה, חברים ממקומות עבודה קודמים וכמו כן קרובי משפחה ומכרים.
האתר נפתח ב-4 במרץ 2006 על ידי מתכנת האתרים הרוסי אלברט פופקוב, ב-2008 רכשה חברת "Mail.Ru Group" חלק מהבעלות על הרשת ויחד עם חברת הבת שלה מחזיקה ב-58% מהבעלות על הרשת. ב־2021, Mail.Ru Group שינתה את שמה ל-VK Company.
לפי נתוני האתר, ביולי 2009 האתר תפס נתח מרכזי מהתעבורה היומית של דוברי הרוסית בגילאי 14—55, בקרב אתרים שאינם אתרי חיפוש, ובקרב כל האתרים ברשת הרוסית. לפי סטטיסטיקת האתר, נכון ליוני 2011 נרשמו באתר מעל 100 מיליון משתמשים מרחבי חבר המדינות ומן הפזורה הרוסית, ונכון לינואר 2013 מעל 200 מיליון משתמשים רשומים באתר. מפתחי האתר טוענים למעל 40 מיליון כניסות ביממה לאתר.
לחיפוש הראשוני באתר יש צורך ברישום לפי בית ספר או מכללה. לאחר מכן מבוצע החיפוש לפי שם החבר, בית הספר, וכל קהילה אחרת אליה נרשם.
לפי "אלקסה", האתר הוא השישי הפופולרי ביותר ברוסיה, ובמקום ה-81 בעולם (נכון לינואר 2022).
בישראל רשומים באתר כ-100,000 איש.
קישורים חיצוניים.
איקי אלנר
יצחק (איקי) אלנר (נולד ב-5 בנובמבר 1963) הוא פעיל ציבור ופעיל פוליטי ישראלי, ממייסדי המכון למנהיגות העתיד בישראל, לשעבר מנכ"ל תנועת "חוקה לישראל".
ביוגרפיה.
אלנר נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין, בן לניצולי השואה. כיהן כיו"ר ארגון "נוער לנוער" המקומי וכיושב-ראש מועצת התלמידים. סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. היה יועץ תקשורת לשר החינוך, פרופ' אמנון רובינשטיין. היה דובר מטה "עצרת השלום" שבסופה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין. לאחר מכן שימש כיועץ לשר לאיכות הסביבה, יוסי שריד. בשנת 1997 נתמנה למנכ"ל תנועת "חוקה לישראל".
היה ממקימי המטה למען חופש דת לישראל, קואליציית-גג של למעלה מ-20 ארגונים שפעלה לקידום הפרדת הדת מהמדינה, נישואים אזרחיים ושוויון בין הזרמים היהודיים בישראל, באמצעות חקיקת חוק יסוד: חופש הדת (שלא נחקק).
בשנת 2000 כיהן בוועדה הממשלתית לחוקה בראשות פרופ' יעקב נאמן שהקימה ממשלת שרון הראשונה, וייצג בה את מפלגת המרכז על-פי הזמנת ח"כ דן מרידור.
עם ההחלטה על הפסקת הפעילות הציבורית של תנועת "חוקה לישראל" נבחר אלנר לכהן כמנהל ארגון "הרוב הציוני" במסגרתו פעל לקידום פתרון בעיית המעמד הדתי של מאות אלפי עולים חדשים מברית המועצות לשעבר.
בשנת 1999 הצטרף למפלגת שינוי ובשנת 2001 נבחר במקום השני בבחירות למועצת שינוי. בשנת 2003 נבחר לראשות סניף ת"א של המפלגה. בבחירות לכנסת השש עשרה עמד בראש מטה הלהט"ב והוצב במקום ה-19. היה מראשי "המורדים" במנהיג "שינוי", יוסף (טומי) לפיד, ופעל להצבת פרופ' אוריאל רייכמן בראשות המפלגה. מיד לאחר הבחירות המקדימות בשנת 2006, שהסתיימו בפרישת לפיד, פרש אלנר מ"שינוי". באותה שנה עבר להתגורר בשדרות והקים את המכון למנהיגות העתיד, יחד עם אל שווימר.
בשנת 2005 השתתף בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2, והוצג כהומוסקסואל.
אלנר הוא גרוש. בראשית 2019 היה ממקימי מפלגת "מגן" בראשות תא"ל גל הירש ונבחר למקום השני ברשימתה. המפלגה כשלה בבחירות ולא עברה את אחוז החסימה.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
סטמטיס ספאנודאקיס
פעמון החירות
ליברטי סקוור
ניסויים בחיות
ג'אר ג'אר בינקס
ג'אר ג'אר בינקס (באנגלית: Jar Jar Binks) הוא דמות בדיונית מטרילוגיית מלחמת הכוכבים והדמות הראשית הראשונה אשר מתוכננת באופן בלעדי באמצעות מחשב. הופיעה כדמות ראשית בסרט הראשון, , בתפקידים משניים בסרטים הבאים, ומופיע גם בקומיקסים ובסדרות טלוויזיה המבוססות על הסדרה.
הדמות שימשה כאנתחתא קומית וזכתה לביקורות חריפות ביותר מצופים ומהמבקרים.
ביוגרפיה.
ג'אר ג'אר בינקס היה בתחילה איום לקהילתו עקב היותו מגושם. עם התקדמות העלילה, נעשה גנרל בצבא הגאנגאני ונהפך לסנאטור בסנאט הגלקטי בשם נאבו. יש הזוקפים לזכותו את הסכם השלום בין הגאנגאנים לבני האדם בנאבו.
ילדות.