אל-יוסף פרסם בשנת 2004 קובץ הסיפורים ביחד עם הסופר הישראלי אתגר קרת, בשם Gaza Blues ("בלוז עזה"), אשר זכה להצלחה ותורגם לכמה שפות. בשנת 2007 פרסם את הרומן הראשון שלו באנגלית, אשר נקרא "אשליית השיבה". בשנת 2008 יצא הספר בעברית בתרגומו של ניב סבריאגו בהוצאת ידיעות ספרים.
אל-יוסף מפרסם מאמרי דעה בעיתונים ברחבי העולם כגון הגרדיאן, אלחיאת, הרבעון היהודי והוושינגטון פוסט. בשנת 2005 זכה בפרס קורט טוכולסקי מאת ארגון הסופרים הבינלאומי על קידום השלום וחופש הדיבור במזרח התיכון.
תוכנית אקספלורר
תוכנית אקספלורר (באנגלית: Explorer program) היא תוכנית אמריקאית לחקר החלל שמספקת מידע מדעי רב ביותר על היקום בו אנו חיים. יותר מ־90 משימות אקספלורר שוגרו מ־1958 עד ל־2011, והתוכנית עדיין פעילה כיום. החל מאקספלורר 6 התוכנית עברה לידיה של סוכנות החלל האמריקאית – נאס"א – שהסתייעה רבות בארגונים פרטיים ובארגונים של מדינות אחרות בפיתוח משימות. כיום שתי התת־תוכניות המרכזיות של תוכנית אקספלורר הם SMEX (משימות עד 120 מיליון דולר) ו־MIDEX (משימות עד 180 מיליון דולר).
המשגרים שהיו ועדיין בשימוש במהלך התוכנית הם יופיטר C/ג'ונו 1, ג'ונו 2, דגמים שונים של טילי תור, דגמים שונים של טילי דלתא וטילי פגאסוס.
היסטוריה.
תוכנית אקספלורר הייתה התוכנית המוצלחת הראשונה של ארצות הברית לשיגור לוויין למסלול סביב כדור הארץ. התוכנית החלה כהצעה של צבא ארצות הברית לשיגור לוויין למסלול סביב כדור הארץ במהלך השנה הגיאופיזית הבינלאומית, אך התוכנית נדחתה לטובת תוכנית של צי ארצות הברית, תוכנית וונגארד. התוכנית הועלתה מחדש לאחר שיגור הלוויין ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב־4 באוקטובר 1957 (ראו: משבר הספוטניק). אקספלורר 1 שוגר ב־31 בינואר 1958. מלבד היותו של אקספלורר 1 הלוויין הראשון של ארצות הברית, הלוויין ידוע בגילויים של חגורות ואן אלן.
התוכנית הועברה לאחריות נאס"א, שהמשיכה לשגר לוויינים תחת השם אקספלורר בשיגור לוויינים קטנים שתפקידם המרכזי הוא מחקר מדעי. במהלך השנים שיגרה נאס"א עשרות לוויינים בעלי משימות מחקר מדעיות מגוונות ביותר.
לווייני אקספלורר גילו דברים חשובים ביותר: את המגנטוספירה של כדור הארץ ואת שדה הכבידה שלו, את רוח השמש, מאפיינים של מיקרו־מטאוריטים הבאים לכדור הארץ, מידע על קרינה על־סגולה, קרינה קוסמית וקרינת X שבאו ממערכת השמש ומהיקום כולו, פיזיקה של היונוספירה ועוד. טלסקופים שונים ששוגרו כחלק מהתוכנית גילו גם הם גילויים מיוחדים, כולל את גילויו של האסטרואיד הטרויאני הראשון של כדור הארץ.
משרדי תוכנית אקספלורר הממוקמים במרכז טיסות החלל גודרד שבגרינבלט, מרילנד, מנהלים את התוכנית. משימות התוכנית מאופיינות במחירים מתונים ובזמן תכנון, בנייה והוצאה לפועל קצרים יחסית.
תוכנית אקספלורר כללה וכוללת תתי־תוכניות כגון MIDEX, SMEX, UNEX ואחרים.
המדינות הלוחמות
זרניאנין
זְרֶנְיַאנִין (סרבית קירילית: Зрењанин; סרבית לטינית: Zrenjanin) היא עיר בצפון סרביה, במרחק 70 ק"מ צפונית לבירה בלגרד. בירת המחוז באנאט מרכזי בפרובינציה וויבודינה, ומרכז מסחרי, תעשייתי ותרבותי. זרניאנין היא העיר הגדולה ביותר בחלק הסרבי של חבל באנאט.
שם העיר.
העיר נקראה בעבר בשם נאג'בצ'קרק (בהונגרית: Nagybecskerek, בסרבית: Veliki Bečkerek, כלומר בצ'קרק הגדול). בין השנים 1935–1941 היה שם העיר פטרובגרד. שמה הנוכחי של העיר הוא משנת 1946, לכבוד ז'ארקו זרניאנין (1902-1942), שהיה פרטיזן וגיבור לאומי יוגוסלבי.
זרניאנין היה מנהיג של הקומוניסטים בוויבודינה, שסבלו עינויים וחודשים של מאסר על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נרצח על ידי הגסטפו ב-4 בנובמבר 1942.
היסטוריה.
העיר מוזכרת לראשונה ב-1326 ככפר הבנוי על שלושת האיים של נהר בגה. העיר הייתה אז בחסות משפחת האצולה ההונגרית "בצ'ה".
לפני הפלישה הטורקי הייתה העיר רכושו של דספוט הסרבי. מאוחר יותר הוקם מבצר, והמקום היה מיושב על ידי סרבים, גרמנים, רומנים, איטלקים, צרפתים, ואפילו קטלונים.
תחת שמה הישן, נאג'בצ'קרק, הפכה העיר למרכז סחר ב-1769.
בין השנים 1941–1944 הייתה העיר תחת כיבוש נאצי, חלק ממחוז בנאט האוטונומי בתוך סרביה הכבושה בידי הגרמנים.
החל מ-1945 הייתה זרניאנין חלק במחוז האוטונומי של וויבודינה בתוך יוגוסלביה הסוציאליסטית החדשה. בין השנים 1992–2003 הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שהפכה לאחר מכן לאיחוד של מדינת סרביה ומונטנגרו.
מאז 2006, כשמונטנגרו עזבה את האיחוד, נותרה זרניאנין חלק מסרביה.
הקהילה היהודית.
סוחרים יהודים התיישבו בעיר בסוף המאה ה-17 והקהילה נוסדה במהלך המאה ה-18. באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-500 נפשות ולאחר הקרע ביהדות הונגריה הייתה הקהילה נאולוגית ברובה. ב-1847 הוקם בית הכנסת הראשון לקהילה וביום 17 באוגוסט שנת 1896 לכבוד יום הולדתו ה66 של הקיסר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה נחנך בית הכנסת המרכזי "החדש". אחד מבניה המפורסמים של העיר, יליד 1860 הוא פרנץ קמני (קוהן) יהודי-הונגרי חבר מייסד של הוועד האולימפי הבינלאומי, שיזם והשיק את המשחקים האולימפיים המודרניים, ומזכיר ומייסד של הוועד האולימפי ההונגרי. קמני נרצח בשואה בבודפשט כנראה על ידי אנשי צלב החץ.
ב-1900 התגוררו בזרניאנין 1,335 יהודים. עוד הוקם במקום בית ספר יסודי יהודי וכן פעל בעיר סניף של אגודת כל ישראל חברים. בקרב הקהילה נרשמה גם פעילות ציונית ענפה. ב-1931 מנתה הקהילה 1,127 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בזרניאנין 1,260 יהודים.
רבה האחרון של הקהילה היה הרב ד"ר צבי עזריה.
לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית חולקה הממלכה לאזורי שליטה וזרניאנין נותרה בלחץ המיעוט הגרמני בחזקת הגרמנים. יהודי זרניאנין גורשו על ידי שכניהם ממוצא גרמני לאחר שרוכזו במחנה מעבר ברחוב המלכה מריה בעיר. מפקד המחנה היה גרמני מקומי בשם הנס גוסמן. באוגוסט 1941, ארגנו התושבים הגרמנים מצעד של היהודים ברחובות העיר וגירושם למחנות הריכוז סיימישטה וטופובסקה שופה בפאתי בלגרד ושם מצאו רובם את מותם בחנק במשאיות גז. בסתיו 1941 הוחרב בית הכנסת המרכזי של העיר על ידי העירייה חומרי הבניין של בית הכנסת שימשו להקמת בניני מגורים בעיר. עוגב בית הכנסת הניאלוגי הועבר לכנסית הנצרות פרוטסטנטית בעיר.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר אֶצְ'קָה. קהילה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1870 הוקם בית כנסת דו מפלסי לקהילה. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה והיא לא זכתה למעמד עצמאי בממלכת יוגוסלביה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו באצ'קה 53 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. ב-1941 נהרס מבנה בית הכנסת עד היסוד.
שרידי הקהילה שבו לזרניאנין לאחר המלחמה. ב-1947 מנתה הקהילה 92 נפשות וב-1961 התגוררו בזרניאנין 28 יהודים.
ספורט.
לעיר יש מספר רב של מועדוני ספורט בכל הענפים. והבולטים שבהם: באנאט זרניאנין בכדורגל (בעבר, גם פרולטר זרניאנין), ופרולטר זרניאנין בכדורסל.
תמונות מהעיר
תחתונים חוטיני
נשר שחור
הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית 2005
ב-9 בינואר 2005 נערכו בחירות ברשות הפלסטינית שבהן נבחר מחמוד עבאס (אבו מאזן) לתפקיד יושב ראש הרשות הפלסטינית. עבאס, יו"ר אש"ף ונציג הפת"ח, זכה ב-62% מקולות המצביעים והוא החליף את יאסר ערפאת אשר כיהן בתפקיד מאז הבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית ב-1996 ועד למותו ב-11 בנובמבר 2004. למקום השני הגיע מוסטפא ברגותי עם כ-20% מקולות המצביעים. חמישה מתמודדים נוספים זכו בקולות מועטים באופן יחסי. הבחירות הוחרמו על ידי החמאס והג'יהאד האיסלאמי.
באופן רשמי הסתיימה כהונתו של אבו מאזן בינואר 2009 על פי החמאס או בינואר 2010 על פי אש"ף, אך למעשה בשל הסכסוך בין החמאס לפת"ח לא נערכו בחירות והוא המשיך בכהונתו באופן לא דמוקרטי ובלא מנדט אמיתי מבוחריו.
המרוץ לבחירות.
בשלבים מוקדמים של המרוץ הודיע גם חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית ומפקד התנזים לשעבר, מרואן ברגותי, שישב בכלא הישראלי בשל פעילות טרור רצחנית נגד ישראלים, על התמודדותו לתפקיד. בסקרים שנערכו זכה ברגותי לתמיכה ניכרת, אך ב-12 בדצמבר בעקבות שיחות עם אנשי הפת"ח שחששו מפגיעה בסיכוייו של עבאס, הודיע ברגותי על פרישתו מהמרוץ. רשימת המועמדים הסופית כללה שבעה מועמדים, כאשר שני המועמדים המובילים היו מחמוד עבאס, נציג הפת"ח, וד"ר מוסטפא ברגותי שרץ באופן עצמאי ונתמך על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין.
כמו כן עבד-אל סטאר קאסם הודיע על השתתפותו בבחירות אך בסופו של דבר לא התמודד.
יום הבחירות.
ברחבי הרשות הוצבו כ-2,900 קלפיות. במזרח ירושלים התנהלה ההצבעה בשישה סניפי הדואר בהם היו זכאים להצביע כ-6,000 איש שנרשמו בפנקס הבוחרים. על הבחירות פיקחו כ-800 משקיפים מהעולם בראשות נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר. קודם יום הבחירות הודיע צה"ל על שורה של הקלות שיאפשרו את ניהול הבחירות באופן תקין.
הקלפיות נפתחו בשבע בבוקר ונסגרו בתשע בערב, שעתיים לאחר מועד הסגירה המתוכנן. דובר ועדת הבחירות המרכזית טען כי הסיבה להארכה היא "הסחבת שנוקטת מדינת ישראל במימוש זכות ההצבעה במזרח ירושלים". הפלסטינים האשימו את מדינת ישראל בהפרעות נוספות למהלך הבחירות, ובין היתר התלוננו על ירי לעבר קלפי בח'אן יונס. במהלך יום הבחירות קיבלה ועדת הבחירות המרכזית החלטה שנויה במחלוקת המאפשרת הצבעה באמצעות תעודת זהות בלבד, וזאת לאחר שכשליש מבין הזכאים להשתתף בבחירות לא נרשמו לפנקס הבוחרים.