ג'וזי אליברנדי כבר בת 17, היא מגיעה אל שנת לימודה האחרונה בבית ספרה. ג'וזי (פיה מיראנדה) ואמא קריסטינה (גרטה סקאקי) ננטשו על ידי מיכאל אליברנדי (אנתוני לפאליה), אביה של ג'וזי, עוד לפני שג'וזי נולדת (הוא לא ידעה כי קריסטינה בהריון ונודע לו רק לאחרונה).
ג'וזי אינה מוצאת עצמה בין כל המשפחה – סבתא הקשקשנית שעוקבת אחריה, בנות בית הספר הלועגות לה כי היא ממזרה, אביה שבא משום מקום, בחינות הבגרות, ועוד.
במהלך כל הסרט ג'וזי מנסה להתקרב אל "גבר החלומות שלה", ג'ון ברטון (Matthew Newton), אך במקום אם מוצאת עצמה שוב ושוב נתקע עם ג'יקוב קוטי (קיק גרי). לראשונה, היא מתיידדת עמו לאחר מסיבה, בה הוא לוקח אותה אל ביתה (חבריו ארגנו לו את זה), במקום נער חלומותיה. לא רק שהוא מנע ממנה הזדמנות פז, הוא גם לקח אותה על אופנוע ומנפץ את כל חלומה. על אף זאת, ג'וזי וג'ון מתקרב אחד לשני וכל אחד מהם רושם פתק בו הוא מספר משהו על עצמו שלא סיפר לשני - ג'וזי מתוודה על אהבתה. הפתקים ישמרו אצל השני והם יפתחו רק בסוף הלימודים.
באמצע הסרט ג'ון ברטון מתאבד עקב לחצו של אביו להיות נשיא בניגוד לרצונו. לאחר ההלוויה חוזרת ג'וזי אל ביתה, היא הולכת אל התיבה בה היא שמרה את פתקו ושם היא מגלה כי רשום על כך שהוא הולך להתאבד.
ג'וזי האומללה פוגשת את ג'יקוב ופורצת מולו בבכי. כמו גם, היא מתחילה להתיידד עם אביה לאחר שהוא מציל אותה מעונש, לאחר ששברה את אפה של קרלי בישופ (Leeanna Walsman) – תלמידה "מתוקה" שתמיד לעגה לה על היותה ממזרה והטיפה לה ענייני דת.
עם הזמן, מוצאת ג'וזי את מקומה בעולם ומתקרבת אל מורשת משפחתה.
לאונרדו דה-וינצ'י
גישה - מרכז לשמירה על הזכות לנוע
גישה – מרכז לשמירה על הזכות לנוע – הוא ארגון זכויות אדם ישראלי שנוסד בשנת 2005, ומגדיר את מטרתו כ"שמירה על חופש התנועה של אנשים וסחורות, בעיקר לרצועת עזה וממנה, על מנת לאפשר לתושבי השטחים לממש זכויות יסוד נוספות שמימושן תלוי באפשרות לנוע".
עקרונות יסוד ומטרות.
הארגון דוגל בתפיסה על פיה חופש תנועה הוא זכות יסוד, שמופיעה בהכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם, והמעוגנת במשפט הבינלאומי ובמשפט הישראלי.
בארגון טוענים כי "חופש התנועה הוא תנאי מוקדם למימוש זכויות יסוד נוספות", ולכן לפעילותו יש השפעה רחבה "על הבטחת גישה לחינוך, למקורות פרנסה, לטיפול רפואי ולאיחוד משפחות עבור תושבים פלסטינים". בנוסף, הארגון פועל לאפשר הכנסת סחורות לרצועת עזה והוצאתן ממנה כמענה לצרכים הומניטריים ולמטרת פיתוח כלכלי. מטרה נוספת של הארגון היא להביא לשקיפות מרבית במדיניות ישראל בכל הנוגע לאפשרויות התנועה של פלסטינים תושבי השטחים.
פעילות.
הארגון פועל במישור המשפטי והציבורי, לעיתים בשיתוף עם ארגונים ישראליים ופלסטינים, ובהם האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם ועדאלה. במישור המשפטי מייצג הארגון אנשים וארגונים מהשטחים, בהתבסס על המשפט הישראלי, על המשפט הבינלאומי בדבר זכויות אדם ועל המשפט ההומניטרי. בנוסף, מגבש הארגון חוות דעת משפטיות על מדיניות ישראל ברצועת עזה, ומעדכן אותן ככל שמדיניות זו משתנה.
הארגון העיד בפני ועדת גולדסטון וועדת טירקל.
במישור הציבורי פועל הארגון להגברת המודעות לזכויות האדם בשטחים ולהרחבתו של שיח ציבורי בנושא. במסגרת פעילותה, עותרת "גישה" לבית המשפט העליון נגד הגבלות אלה, וזאת בניסיון לבטל איסור על לימודיהם של תושבי עזה ביהודה והשומרון, איסור על לימודיהם של סטודנטים פלסטיניים בישראל והגבלות המונעות מסטודנטים בעזה לצאת לחו"ל ללמוד. למאבקה של "גישה" לחופש אקדמי של סטודנטים פלסטינים הצטרפו בין היתר: עמוס עוז, דויד גרוסמן וא.ב. יהושע. פרופ' קנת מן, היועץ המשפטי של "גישה", יזם מכתב עליו חתמו סופרים ידועים ונשיאי אוניברסיטאות בישראל, בו דרשו משר הביטחון לשנות את מדיניות האיסור הגורף על לימודיהם של תושבי עזה במוסדות פלסטינים ביהודה והשומרון. כותבי המכתב ציינו כי "חסימת הגישה להשכלה גבוהה של סטודנטים פלסטינים מעזה, הבוחרים ללמוד ביהודה והשומרון, מטילה צל כבד על תדמיתה של ישראל, כמדינה המכבדת ומקיימת את עקרון החופש האקדמי והזכות לחינוך".
קמפיין נוסף של הארגון משנת 2010 קרא לפרסום המסמכים הנוגעים למדיניות הכנסת סחורות לרצועה. הארגון עתר לבית המשפט בדרישה שמשרד הביטחון יחשוף את רשימות המוצרים המותרים להכנסה לרצועה לאחר הטלת הסגר עליה ביוני 2007. בעקבות המשט לרצועה במאי 2010 פרסם הארגון רשימות של מוצרים שאותם מערכת הביטחון אסרה להכניס לרצועה, שכללו בין השאר ספרי לימוד, כיסאות גלגלים וכוסברה, אותן הרכיב על בסיס מחקר שערך בנושא.
בשנת 2012 עתר הארגון עם פלסטיני שנולד בשנת 1982 ברצועת עזה בדרישה שרשויות המדינה לא ירחיקוהו לשם. בדיון התברר כי הוא ריצה שישה מאסרים בבתי כלא בישראל. העתירה נדחתה והעותרים חויבו בהוצאות משפט בסך 3,000 ש"ח.
ב-2021, לאחר מבצע שומר החומות, התריעה העמותה על כך שלחמישית מאוכלוסיית עזה אין גישה למים זורמים, כי ישראל מונעת כניסה של ציוד לשיקום תשתית המים, ועל כך שאלפי עזתים תקועים ברצועה משום שישראל מונעת משלוח דרכונים מראמאללה.
דוחות שפרסמה העמותה.
גישה מוציאה לאור דו"חות המנסחים את מעמדם המשפטי העדכני של אירועים שונים.
בינואר 2007 פרסמה "גישה" נייר עמדה בו נטען כי גם לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות ישראל ממשיכה לשלוט ברצועת עזה באמצעות שליטה על הגבולות, המרחב האווירי, המים הטריטוריאליים, מרשם האוכלוסין, מערכת המיסוי, אספקת טובין וביטויים נוספים של שליטה. לפיכך, טוענת העמותה כי מכוח שליטה זו חלים על ישראל חובות כלפי האוכלוסייה האזרחית ברצועה. בנובמבר 2011 פרסם הארגון נייר עמדה נוסף, בו נבחן מה שהארגון מכנה "מדד השליטה" של ישראל ברצועת עזה לאור האירועים שהתרחשו בה בשנים האחרונות.
הארגון פרסם דו"חות גם בנושאים נוספים:
צוות העמותה.
המייסדים השותפים של גישה הם עו"ד שרי בשי, מנכ"ל הארגון, ופרופ' קנת מן, שממלא גם את תפקיד יו"ר הוועד המנהל של הארגון. בוועד המנהל חברים נדירה שלהוב-קיבורקיאן, ישי בלנק, עלאא מסארווה ודני רבינוביץ. בנוסף, הארגון מעסיק גם צוות מקצועי, שכולל גם חוקר שטח ברצועת עזה.
תקציב.
מחזור הפעילות של עמותת גישה עמד בשנת 2008 על כ-1.9 מיליון שקלים, בשנת 2009 על כ-2.6 מיליון שקלים וב-2010 על כ-2.9 מיליון שקלים.
העמותה פועלת במימון של מספר קרנות לא ישראליות וממשלות זרות. בין השנים 2006–2010 התקבלו תרומות לעמותה מהאיחוד האירופי (כ-1,394,000 שקלים), נורווגיה (כ-1,467,000 שקלים), אירלנד (כ-1,070,000 שקלים), בריטניה (כ-315,000 שקלים), הולנד (כ-292,000 שקלים) וגרמניה (כ-52,000 שקלים). כן הועברה תרומה דרך המרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) של כ-188,000 שקלים.
העמותה נתמכת גם על ידי הקרן החדשה לישראל. בין השנים
2008-2006 העבירה הקרן כ-35,000 דולר לעמותת גישה. בנוסף, משמשת הקרן להעברת תרומות פטורות ממס לעמותה המגיעות מארצות הברית. קרן נוספת התומכת בעמותה היא Open Society Institute (OSI) בראשותו של ג'ורג' סורוס שתרמה לעמותה בין השנים 2007–2010 למעלה ממיליון שקלים.
האראלד החמישי
גישה
שערי תשובה (פירושונים)
ענת בילצקי
ענת בילצקי (נולדה ב-30 בינואר 1952) היא פרופסור אמריטה בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב ופעילת שמאל רדיקלי. כיהנה כיושבת ראש ארגון "בצלם" בין השנים 2001–2006.
חייה ופועלה.
נולדה בירושלים בשם ענת דניאלי כבת הבכורה מבין ארבעה ילדים לדניאל וצופיה דניאלי, וגדלה בארצות הברית ובקנדה, שם היא למדה בתיכון. השלימה תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. גם את התואר השני השלימה באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המאסטר שלה, אשר הוגשה בשנת 1981, היה: "'הקרב הימי' של אריסטו: סתירה בין תאוריות". נושא עבודת הדוקטורט שלה, אשר הוגשה לסנט אוניברסיטת תל אביב בשנת 1987, היה "שורשי הפרגמטיקה: אנגלית 1500-1700". מלמדת באוניברסיטת תל אביב מ-1979. בעבר עמדה בראש בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב, והייתה ראש החוג לפילוסופיה. מייסדת התוכנית "פילוסופיה, מידע ותרבות דיגיטלית" לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, המשלבת בין פילוסופיה לטכנולוגיה. עורכת את כתב העת "מטפורה" לפילוסופיה.
בילצקי הייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות רבות, ביניהן אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג' והמכון למחקר מתקדם בפרינסטון. תחומי מומחיותה הם פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה פוליטית, לוגיקה, לודוויג ויטגנשטיין ותומאס הובס.
הייתה מועמדת יחד עם עוד 999 נשים לפרס נובל לשלום בפרויקט שניסה להעמיד אלף נשים מכל רחבי תבל כמועמדות לפרס. הייתה פעילה בהתארגנויות רבות נגד הכיבוש בשטחים. בשנים 1988–1993 הייתה פעילה בתנועת "", שפעלה החל מהאינתיפאדה הראשונה ועד הסכם אוסלו. חברי העמותה היו מרצים מאוניברסיטת תל אביב שנאבקו נגד הכיבוש. בילצקי הייתה מייסדת שותפה של ארגון "השנה ה-21", עבדה עם "ועדת בטא", הייתה מייסדת שותפה של תנועת "דלתיים פתוחות" (בשנת 1997), שימשה אחת ממנהיגות "הקמפוס לא שותק" (מ-1996), וכיהנה כחברת הנהלת הארגון בצלם (מאז 1995) וכיושבת ראש הארגון בין 2006-2001. מאז 2003 היא ממארגנות קבוצת פעולה ישראלית-פלסטינית לשלום.
השקפתה הפוליטית.