ניתן להגביל את ההרשאה בסכום או בתקופת תוקף.
הרשאות לחיוב משמשות לרוב לתשלומים של חשבונות תקופתיים, כגון חשמל, גז, מים, ארנונה, משכנתה, תשלומי ועד בית, שכר לימוד, תרומות ועוד.
יתרונות הרשאה לחיוב הם בהסדרת התשלום:
היתרון של שחרור הלקוח מעיסוק בתשלום הוא גם החיסרון העיקרי. אם נופלות טעויות בסכום התשלום, הלקוח עלול לזהות אותן רק בדיעבד (אם כי החשבון על החיוב מגיע בדרך כלל לפני החיוב). אם אין הלקוח בודק את חשבונותיו, ייתכן שטעויות אלו לא יתגלו לעולם.
הרשאה לחיוב לעומת תשלומים בכרטיס אשראי.
כאמור, הרשאה לחיוב משמשת בדרך כלל לתשלום חשבונות תקופתיים, ללא הגבלת זמן. הרשאה לחיוב עשויה לשמש גם לפרעון בתשלומים של חשבון חד-פעמי, למשל רכישת מוצר ב-12 תשלומים. במקרה זה ניתן לערוך את התשלומים באמצעות כרטיס אשראי במקום בהרשאה לחיוב, אך שני כלים אלה אינם זהים (הבנק רשאי שלא לכבד הוראת קבע כאשר אין בחשבון יתרה לכיסוי ההוראה, ואילו בהתחייבות בכרטיס אשראי התשלום מובטח למוכר, והסיכון הוא של חברת האשראי).
הרשאה לחיוב חשבון ניתנת לביטול בכל עת באמצעות הודעה לבנק, בהתאם לחוק שירותי תשלום, התשע״ט–2019.
סליקה של הרשאות.
לעומת בעל החשבון שחותם על טופס הרשאה לחיוב, המוסד המקבל את התשלום באמצעות קוד מוסד, צריך להעביר את התשלום כל חודש לפי ההוראות שניתנו לו על ידי המשלם. ההעברה מתבצעת באמצעות חברת מס"ב שהיא גוף של מספר בנקים שהם אחראים על נושא הגבייה. המידע מועבר באופן ממוחשב על ידי תוכנות ייעודיות לכך, על ידי בעל המוסד או באמצעות לשכות שירות מיוחדות העוסקות בכך.
יעקב זרובבל
יעקב זרובבל (14 בינואר 1886 - 2 ביוני 1967) היה ממנהיגי מפלגת פועלי ציון שמאל, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני ונשיאות אספת הנבחרים וחבר הנהלת הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה.
יעקב זרובבל נולד בפולטבה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). הצטרף לתנועת פועלי ציון והשתתף בוועידת פולטבה של פועלי ציון, שהתקיימה בשנת 1906. היה חבר מרכז המפלגה בווילנה וחבר הוועד המרכזי של פועלי ציון ברוסיה.
ערך בגליציה את העיתון "דער יידישער ארבייטער". בעקבות פעילותו הציונית ו"החתרנית" בעיני השלטונות, נאסר מספר פעמים על ידי הממשל הצארי.
בשנת 1910 עלה לארץ ישראל והצטרף להנהגת פועלי ציון בארץ ישראל יחד עם דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. נבחר להיות סגנו של יצחק בן-צבי בנשיאות מועצת המפלגה. הצטרף למערכת "האחדות" (ביטאון המפלגה, שבן-גוריון היה מעורכיו הראשיים) ובשנת 1911 (בעקבות ועידת פועלי ציון באותה שנה) מונה לתפקיד העורך הראשי של העיתון ולמזכיר המפלגה. לאחר שנדון למאסר על ידי השלטון העות'מאני על עבירת צנזורה, נמלט בשנת 1915 לארצות הברית (יחד עם בן-גוריון ובן צבי).
זרובבל המשיך לעסוק בענייני המפלגה, ועם פרוץ מהפכת אוקטובר נסע לרוסיה ומשם עבר לפולין. בשנת 1920, לאחר הקמת הקומינטרן, הנהיג (יחד עם נחום ניר-רפאלקס) את הפלג שפרש מפועלי ציון והקים את פועלי ציון שמאל. הוא היה מראשי תנועה זו, פעל מחוץ לארץ ישראל (בעיקר בפולין) ואף ביקר מספר פעמים בישראל, אך כאדם החשוד כקומוניסט מסוכן לא הורשה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לחזור ולהשתקע בארץ ישראל עד שנת 1935, אז חזר. היה ממנהיגי מפלגת פועלי ציון שמאל בארץ ישראל, ושימש מטעמה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני ונשיאות אספת הנבחרים.
בשנת 1944 הוביל את מפלגתו להופעה משותפת עם מפלגת השומר הצעיר ועם הליגה הסוציאליסטית בבחירות להסתדרות, ובשנת 1946 הוליך לאיחוד בין פועלי ציון שמאל לבין התנועה לאחדות העבודה, שהביא ליצירת המפלגה החדשה התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון. לאחר מכן, בשנת 1948, היה בין המובילים לאיחוד מפלגתו החדשה עם מפלגת פועלים השומר הצעיר ולהקמת מפ"ם. משנת 1948 היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית ומנהל מחלקת יהודי המזרח התיכון וב-1951 עבר לנהל את ארכיון העבודה בוועד הפועל של ההסתדרות.
על שמו נקראו רחובות בתל אביב בפתח תקווה ובחיפה.
משפחתו.
בנו הוא בר (ברלה) זרובבל, אביו של הסוציולוג אביתר זרובבל. חתנו הוא שמעון ארם, בנו של משה ארם. בנו של שמעון הוא צבר ארם, אמן לחימה שחזר בתשובה.
וסילי לבדב-קומאץ'
וסילי איבנוביץ' לבדב-קומאץ' (ברוסית: Василий Иванович Лебедев-Кумач; 5 באוגוסט 1898 – 20 בפברואר 1949) היה משורר רוסי סובייטי, שנודע בעיקר כמחבר המילים לשירים פטריוטיים ואידאולוגיים של תקופת סטלין.
לבדב נולד במוסקבה במשפחתו של סנדלר. את שיריו הראשונים הוציא לאור בשנת 1916, ובשל תמיכתו בקומוניזם הוסיף לשם משפחתו את הסיומת "קוּמָאץ'" – כינוי רוסי לדגל הקומוניסטי האדום וחיבר שירים רבים שתומכים בצבא האדום. משנת 1918 עבד בעיתונים הקומוניסטיים החדשים. בין השנים 1919–1921 למד בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, ובאותו זמן עבד במחלקת הדפוס של מועצת המלחמה המהפכנית (Реввоенсовет) ושל סוכנות הטלגרף של רוסיה (РОСТА).
לבדב חיבר את המילים לשירים במספר סרטים סובייטים ידועים, בהם "החֶבְרֶה השמחים" ("Весёлые ребята") ו"קרקס" ("Цирк"). כמו כן, חיבר שירים פטריוטיים סובייטיים, אשר מפארים את הגדולה והעוצמה של ברית המועצות, את החופש והשפע שהשלטון הסובייטי מעניק לאזרחיו, את מעמד הפועלים ואת המנהיג סטלין. כמה משיריו עסקו גם בספורט – נושא שטופח על ידי השלטון הסובייטי.
לבדב-קומאץ' חיבר את מילות "המנון מפלגת הבולשביקים" ("Гимн партии большевиков"). למרות שמו, שיר זה לא החליף את האינטרנציונל בתור ההמנון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. עם זאת, לאחר שהוכנסו בו שינויים רבים, השיר הפך להמנון ברית המועצות – אך לבדב-קומאץ' כבר לא נרשם כמחברו. לאחר הכנסת שינויים נוספים שיר בעל אותו לחן היה להמנון הפדרציה הרוסית.
משנת 1937 היה חבר במועצה העליונה של ברית המועצות. בשנת 1941 הוענק לו פרס סטלין. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצי הסובייטי הלוחם בתפקיד פוליטרוק ועבד בעיתוני חיילים. הגיע לדרגת אלוף-משנה (полковник). חיבר את השיר "מלחמה קדושה" ("Священная война"), שהפך לאחד השירים הרוסיים הפטריוטיים המזוהים ביותר עם המלחמה. קיימת טענה שהשיר חובר על ידי משורר רוסי אחר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אך לרוב הדעות, גם אם לבדב-קומאץ' התבסס על שיר אחר, הוא ערך אותו לבלי הכר וכתב את רוב הטקסט בעצמו.
נפטר במוסקבה בשנת 1949.
לאחר מותו של סטלין שירים רבים של לבדב-קומאץ' נשארו ידועים ואהובים בקרב תושבי רוסיה, אך המילים שמפארות את סטלין שונו כאשר השירים הושמעו בציבור.
מרי אלן בייטס
מרי אלן בייטס (באנגלית: Mary Ellen Bates) היא מידענית עצמאית והנשיאה של חברת "Bates Information Services" לייעוץ והדרכה בתחום המידענות.
בייטס סיימה תואר שני במידענות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1981, ובשנים 1984–1991 שימשה כמנהלת הספרייה של חברת MCI, תפקיד אשר כלל איתור מידע עבור עובדי החברה. בשנת 1991 הקימה בייטס את החברה לשירותי מידענות אותה היא מנהלת עד היום. בנוסף, כיהנה בייטס פעמיים כיושבת ראש אגודת המידענים העצמאיים האמריקנית (AIIP).
בייטס פרסמה שישה ספרים והשתתפה בכתיבת כ-300 מאמרים.
בזמנה הפנוי, עוסקת בייטס בצילום חובבני ובאימוני ריצת מרתון.
1943 במדע
יוליה הצעירה
יוליה הצעירה (בלטינית: IVLIA•MINOR; 19 לפנה"ס - 28 לספירה), אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית.
ביוגרפיה.
יוליה נולדה בשנת 19 לפנה"ס, אמה הייתה יוליה, בתו של אוגוסטוס ואביה היה מרקוס ויפסניוס אגריפס, מצביאו הבכיר ביותר של אוגוסטוס. היא הייתה גם בתו החורגת של הקיסר טיבריוס, דודתו של הקיסר קליגולה מצד אמו, בת דודה מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס ודודה רבא של הקיסר נירון מצד אמו.
בשנת 5 לפנה"ס או 6 לפנה"ס סבה אוגוסטוס חיתן אותה עם הפוליטיקאי הרומאי לוקיוס אמיליוס פאולוס שהיה קרוב משפחתה. לזוג נולדו שני ילדים, מרקוס אמיליוס לפידוס ואמיליה לפידה.
יוליה הוגלתה מרומא בשנת 8 לספירה לאי טרימיטי, כביכול זה היה עונש על ניאופיה עם הסנאטור דקימוס סילנוס אולם מכיוון שבעלה הוצאה להורג זמן קצר אחר כך באשמת בגידה ייתכן שהמניע להגליה היה פוליטי.
בעת שהייתה בגלות נולד ליוליה ילד, אוגוסטוס דחה את הפעוט והורה על הוצאתו להורג. יוליה שרדה כעשרים שנה בגלות בזכות עזרתה של סבתה החורגת ליוויה, היא נפטרה בשנת 28 לספירה.
חוק יסודות המשפט
חוק יסודות המשפט, התש"ם-1980, הוא חוק ישראלי, הבא לקבוע את הדרך בה מחויב בית משפט ישראלי לפסוק בשאלה העומדת בפניו, ואינה ניתנת להכרעה ברורה לפי לשון החוק הקיים או לפי תקדימים משפטיים. חוק יסודות המשפט מעניק מעמד מיוחד ל"עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל" כמקור לפסיקה במקרים אלו.
במערכת המשפט הישראלית ישנה מחלוקת רבת שנים בשאלת מעמדו של המשפט העברי כמקור למשפט הישראלי, מחלוקת המוצאת את ביטויה גם במחלוקת בפרשנות חוק זה.
המצב שקדם לחוק.
לאחר כיבוש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ועם כינון השלטון הבריטי האזרחי פורסם דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, דבר חקיקה מנדטורי שהיה בעל תוקף חוקתי, וכלל את המותיר את המשפט העות'מאני (המג'לה) בתוקפו, בהסתייגות של "התאמה לתנאי הארץ ולתושביה". עם זאת קבע 'דבר המלך' כי במקרים שאינם מוסדרים בחקיקה העות'מאנית יפסקו בתי המשפט בהתאם למשפט המקובל ודיני היושר האנגליים.