כבר בגיל 14 יצאו התאומות לגרמניה בניסיון למצוא רופא שינתח אותן. אז נאמר להן שסיכויי ההצלחה של ניתוח שכזה הם אפס. ב-1996, בגיל 22, הן הגיעו שוב לגרמניה. מספר רופאים בדקו אז את התאומות וסירבו לנתחן בנימוק שהסיכון הכרוך בניתוח גדול מדי.
ניתוח ההפרדה.
ההכנות לניתוח.
בחודש נובמבר 2002 באו התאומות לסינגפור על מנת לפגוש את ד"ר קית' גו (Keith Goh), נוירוכירורג מבית החולים ראפלס (Raffles) המקומי, שהתפרסם בהפרדה מוצלחת של תאומות סיאמיות נפאליות שהיו מחוברות בראשן. ד"ר גו ערך לתאומות סדרה של בדיקות ובהתייעצות עם מנתחים אחרים הגיע למסקנה שניתוח הפרדה שלהן הוא בר-ביצוע, אם כי כרוך בסיכון של 50% למוות, וכן בסיכון לנכות. הסיכונים נבעו מגילן של התאומות, שכן מוחותיהם של ילדים עשויים לעמוד טוב בהרבה בניתוח מאשר מוחותיהם של אנשים בוגרים. בנוסף, הבדיקות העלו שלתאומות היה כלי דם משותף במוח – חלק מן הוריד העיקרי שניקז דם ממוחות שתיהן (Superior sagittal sinus), והשתלת מערכת ניקוז ורידית נוספת הייתה פעולה מסוכנת. התאומות היו נחרצות ברצונן בעריכת הניתוח על אף הסיכון הכרוך בו.
החלטתו של ד"ר גו כי הניתוח הוא אפשרי נשענה על השימוש במערכת הדמיה רפואית ממוחשבת חדישה. מערכת זו יצרה תמונות תלת-ממדיות מפורטות של האנטומיה של מוחות התאומות, על בסיס נתונים של בדיקות הדמיה במכשירי CT ו-MRI ובצינתורי מוח. באמצעות מערכת זו תוכנן הניתוח מראש.
ההכנות לניתוח נמשכו כשבעה חדשים וכללו גם הערכה פסיכיאטרית של התאומות. ד"ר גו כינס לצורך הניתוח צוות רפואי גדול בראשותו, שכלל גם נוירוכירורג ידוע - ד"ר בן קרסון, מנהל המחלקה לנוירוכירורגיה לילדים בבית החולים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, ארצות הברית ולימים מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. בסך הכל נכללו בצוות 28 רופאים בתחומי התמחות שונים ו-100 אנשי צוות אחרים, שנועדו לעבוד במשמרות. לקראת הניתוח תוכנן כסא מיוחד, כדי שאפשר יהיה לנתח את התאומות בתנוחת ישיבה. הכיסא תוכנן כך שניתן יהיה להפרידו לשניים עם השגת ההפרדה הפיזית בין התאומות. ממשלת איראן סיפקה חלק ממימון הניתוח (לא ידוע אם סיפקה מימון מלא).
בית החולים ראפלס היה מעוניין בעריכת הניתוח בין השאר בשל העובדה שטיפול בהפרדת תאומים סיאמיים סייע לפרסומם של בתי חולים. מרכזים רפואיים רבים כבר ערכו עד אז ניתוחי הפרדה לתאומי סיאם, על מנת להעלות את המוניטין שלהם, דבר שגם סייע בגיוס כספים עבורם בהמשך.
הניתוח, שבית החולים נתן לו את השם "מבצע תקווה" (Operation Hope), עורר תשומת לב בינלאומית ועשרות עיתונאים הגיעו לקראתו לבית החולים.
הניתוח.
הניתוח החל ב-6 ביולי 2003 בשעה 11:00. 12 שעות נדרשו לשם פתיחת הגולגולות של התאומות. 16 שעות נוספות נדרשו כדי להשתיל במוחה של לאדן כלי דם שנלקח מרגלה (הוריד המקורי נועד לשמש את אחותה). אז החל השלב של הפרדת רקמות המוח של התאומות, שהתגלה שהן היו אחוזות זו בזו בחזקה. שעה לאחר תחילתו של שלב זה נחסם כלי הדם המושתל בקריש. הקריש סולק, אך מן העובדה שהלחץ במוחות התאומות לא עלה במהלך החסימה באופן ניכר הבינו הרופאים שבבסיס הגולגולת קיים וריד מנקז נוסף, אשר קיומו לא התגלה במהלך בדיקות ההדמיה.
ד"ר גו וד"ר קרסון ניגשו לעדכן את קרובי המשפחה של התאומות על השינוי במצב ושאלו אותם לרצונן של התאומות. הקרובים מסרו לרופאים שהתאומות מעוניינות בהשלמת ההפרדה ביניהן בכל מחיר.
הרופאים נחלקו ביניהם לגבי המשך הניתוח: ד"ר קרסון סבר שיש להפסיק אותו, לייצב את מצבן של התאומות ביחידה לטיפול נמרץ, לערוך עוד בדיקות ולהשלים את ההפרדה בסדרת ניתוחים שתיערך על פני תקופה של מספר שבועות. ד"ר גו סבר שמבנה כלי הדם במוחותיהן של התאומות כבר שונה על ידי המנתחים מעבר לנקודת האל-חזור, ושהסיכון של הופעת זיהום או שבץ אצלן במהלך השהייה בטיפול נמרץ היה גדול מדי. בעקבות כך הוא החליט להמשיך בניתוח.
לאחר 49 שעות מתחילת הניתוח הסתיימה הפרדת רקמות המוח והגולגולות של שתי התאומות והן נותרו מחוברות רק בווריד בבסיס המוח – זה שקיומו התגלה במהלך הניתוח. הוריד נחתך וחולק בין שתי התאומות ובכך הושגה הפרדה פיזית ביניהן. אז הופרד כיסא הניתוחים לשניים והצוות הרפואי התפצל לשני צוותים, שכל אחד מהם המשיך בניתוח אחת התאומות.
לאחר מכן הידרדר המצב במהירות: רקמת הוריד האחרון לא הייתה יציבה, ונוצר ממנו דימום קשה אצל שתי התאומות. שתיהן איבדו נפח גדול של דם ומצבן הפך קריטי. למרות מאמצי הצוות הרפואי נפטרה לאדן שעה לאחר ההפרדה. לאלה נפטרה שעה וחצי אחרי אחותה, בשעה ה-53 של הניתוח – ב-8 ביולי, בשעה 16:00.
לאחר הניתוח.
סיפורן של התאומות זכה לקראת הניתוח לפרסום רב באיראן, והציבור שם הגיב באבל כבד על מותן.
התאומות נקברו בכפר מגוריהן באיראן, בקברים נפרדים אך צמודים. בהלוויה השתתפו כ-20 אלף איש. בעיתונות דווח כי התאומות ציוו את רכושן לילדים עיוורים וליתומים. כן דווח, שאחיהן החורג של התאומות הצהיר, שבכוונתו לתבוע את בית החולים ראפלס ואת הרופאים המנתחים. הוא טען כי "רופאים ועסקנים מסינגפור ומאיראן סחרו בדם שלהן למען הכסף והפרסום."
בסתיו 2003 שודר בבריטניה סרט תעודה טלוויזיוני, שסקר את הדרך לניתוח ההפרדה ומהלכו.
Romeo and Juliet (שירם של להקת דייר סטרייטס)
אופק (מדעי הקרקע)
חזייה (לסוטת גבר)
צבי שרייבר
צבי שרייבר (נולד ב-9 ביוני 1969) הוא יזם היי-טק ישראלי־בריטי, מנכ"ל חברת התוכנה הירושלמית FreightOS.
ביוגרפיה.
שרייבר נולד בלונדון. בהיותו בן שמונה עלתה משפחתו לישראל ולאחר שבע שנים שבה לבריטניה. לשרייבר תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת קיימברידג'. הוא המשיך לתואר שני בפיזיקה באימפריאל קולג', שם גם קיבל תואר דוקטור במדעי המחשב. לאחר לימודיו החל לעבוד כמהנדס תוכנה.
מאז שנת 1994 מתגורר שרייבר בישראל.
פעילות עסקית.
בשנת 1994, בעת שעבר לישראל, הקים שרייבר חברת ייעוץ לתוכנה בשם "ישראטק" הפעילה עד היום.
בשנת 1999 הקים בירושלים את חברת "טריידיום" (Tradeum) וגייס 3 מיליון דולר למימון החברה מקרנות הון סיכון. "טריידיום" עסקה בפיתוח תוכנה לזירות מסחר בין עסקים (B2B). בהמשך צורף לחברה זאב לדרמן כמנכ"ל. בתחילת מרץ 2000 נמכרה טריידיום לחברת ורטיקל-נט לפי שווי של 474 מיליון דולר במניות. באמצע 2001 סגרה ורטיקל-נט את שלוחת טריידיום בירושלים ופיטרה את עובדיה.
בינואר 2001 ייסד שרייבר את חברת יוניקורן (Unicorn) שעסקה בפיתוח תוכנה לניהול מידע ארגוני. בשנת 2006 נרכשה החברה על ידי IBM.
בשנת 2006 ייסד את חברת G.ho.st – הסטרט-אפ הישראלי-פלסטיני הראשון – לפיתוח תחליף מבוסס אינטרנט לשולחן העבודה של מערכת ההפעלה "חלונות". בשנת 2010 הפסיקה החברה את פעילותה והטכנולוגיה נמכרה לקרן Infinity. בעקבות התקדים של G.ho.st החלו חברות ישראליות נוספות לעסוק במחקר ופיתוח ברמאללה.
בשנים 2010–2011 ניהל שרייבר את חברת לייטק (Lightech) המייצרת שנאים לנורות LED והלוגן, ומכר אותה לחברת ג'נרל אלקטריק.
בתחילת 2012 ייסד את חברת Tradeos, ומאז הוא מנהל אותה. החברה נקראת כיום Freightos, ומפתחת פלטפורמה מקוונת לניהול מסחר בתעשיית הלוגיסטיקה.
ספרים.
שרייבר חיבר רומן מדע פופולרי בשם "Fizz: Nothing is as it seems". הספר יצא לאור בשנת 2011, ומתאר את ההיסטוריה של הפיזיקה מנקודת מבטה של נערה הנוסעת במכונת זמן ונפגשת עם אנשי מפתח בתולדות הפיזיקה. ספר צילומים שלו יצא לאור בשנת 2007.
סעיף 28
ארתור, נסיך ווילס
הברה סגורה
הברה פתוחה
צ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון
צ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון (1484 - 22 באוגוסט 1545) היה אציל ומצביא אנגלי, אביר מסדר הבירית, וחביבו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. מעמדו של ברנדון נסק בפרק זמן קצר מאוד: ב-1514 מינה אותו המלך לדוכס סאפוק; ב-1515 נישא ללא היתר לאחות המלך מרי טיודור, אלמנת לואי השנים עשר מלך צרפת. אחת מבנותיו היא פרנסס ברנדון, אמה של "מלכת תשעת הימים", ליידי ג'יין גריי.
שלוש פעמים עמד ברנדון בראש צבא אנגלי שנשלח לצרפת: ב-1513, ב-1523 וב-1544. בשנים 1530-1545 שימש כלורד נשיא המועצה של המועצה המלכותית.
חייו.
ברנדון היה בנם של ויליאם ברנדון ושל אליזבת ברוין, בתו ויורשתו של סר הנרי ברוין. ויליאם ואחיו תומאס לקחו חלק במרד של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, כנגד המלך ריצ'רד השלישי. לאחר כישלון המרד הם נסו לבריטני (אזור בצרפת; Brittany), שם הם הצטרפו לכוחותיו של הנרי טיודור, רוזן ריצ'מונד. בקרב בוסוורת' שימש ויליאם כנושא הדגל של הנרי, ונהרג בידי ריצ'רד השלישי עצמו.
במרץ 1494 מתה אמו של ברנדון, והוא התייתם. הוא הובא לחצר המלוכה של הנרי השביעי. ב-1505 התארס ברנדון לאן בראון, בתו של מושל העיר קאלה, תחת חוזה מחייב. לשניים נולדה ילדתם, אן, וזאת בטרם נישאו. במקום להינשא כמובטח לאן נישא ברנדון לדודתה העשירה, מרגרט מורטימר, בתו של ג'ון נוויל, רוזן נורת'מברלנד. השניים נישאו ב-1506 ונפרדו ב-1507, מאחר שהנישואין היו מראש בלתי חוקיים בשל החוזה הקודם של הנרי לאן בראון. ברנדון ובראון נישאו ב-1508, ולשניים נולדה בתם מרי, ב-1510; בראון מתה שנתיים לאחר מכן.