אלוני הוא בוגר בית הספר לקציני ים בעכו, והפליג בסיום לימודיו וטרם גיוסו לצה"ל כצוער באוניות צי הסוחר. סיים את קורס החובלים של חיל הים בהצטיינות ביוני 1973, ושירת כעשרים ושלוש שנים בחיל הים. תפקידו הראשון היה קצין באח"י קשת, כחלק מצוות הקליטה של ספינות סער 4 החדשות. השתתף בקרב דמייט במלחמת יום הכיפורים. בהמשך שירת במגוון תפקידי פיקוד; כמפקד פלגה השתתף במבצע לכידתו של בכיר בכוח 17 תוך כדי השתלטות על ספינה בה שהה, במבצע משה להעלאת יהודי אתיופיה ובמבצעים להברחת יהודים מסוריה. שירת כמפקד בה"ד חיל הים. השתחרר משירות קבע בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנהל בחברת מחשבים. בשנת 1998 מונה למנהל הגימנסיה העברית "הרצליה", ונשא בתפקיד זה עד 2001.
משנת 2005 עד שנת 2018 היה ראש המועצה המקומית כפר שמריהו. במהלך שתי מערכות בחירות, בנובמבר 2008 ובאוקטובר 2013 היה אלוני המועמד היחיד לתפקיד ראש המועצה המקומית והעמיד רשימה מוסכמת, דבר שייתר את הצורך בבחירות.
ביום 12/06/2019 נדחתה תביעת לשון הרע שהגיש אלוני על סך 75 אש"ח כנגד העיתונאי צבי אייל בעקבות פרסום ידיעה שבה נכתב כדלקמן: ""לקראת הבחירות לראשות מועצת כפר שמריהו אומרים בכפר כי מול נושא אחד קיימת הסכמה בין המועמדים לבין התושבים בכפר, יש להחליף את ראש המועצה הקיים דרור אלוני שנכשל בתפקידו וגם ואינו מתמודד". התביעה נדחתה על ידי בית המשפט לאחר הסכמה כי הנתבע יפרסם במקומון תוספת לציטוט מעלה כדלקמן: "מובהר כי הדברים משקפים את עמדתו של עורך העיתון מר צבי אייל בלבד, ואין מדובר בדברים שהובאו מפי המועמדים בבחירות"". ב"כ הנתבע טען בפני בית משפט, כי מבקר המועצה קבע כי היו כשלים בתפקוד ראש המועצה היוצא  וכן טען כי העיתונאי הנתבע פעל במסגרת סיקור עיתונאי הוגן.
בדוח של מבקר מועצת כפר שמריהו, נמתחה עליו ביקורת, לפיו תכנון תקציבי לוקה שהוביל, גרם להפרש של 21 מיליון שקל, בין התחזית שהציג לבין המצב בסוף שנת 2018.
ב-1 באפריל 2020 התחיל בתפקיד מנכ"ל מדרשת שדה בוקר בנגב.
אלוני בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני באסטרטגיה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. בוגר מכללת המלחמה של הצי של חיל הים האמריקאי.
בית ספר 'חברותא'.
בשנת 2008 הקים אלוני, בשיתוף עם יזמים אחרים, "בית ספר למנהיגות ותרבות" שמכונה "חברותא" במדרשת רופין. שכר הלימוד בבית הספר נחשב גבוה במיוחד, אך אחוז נכבד של התלמידים מקבלים מלגת לימודים. כנגד בית הספר הועלו טענות בדבר חינוך משופר לעשירים בלבד. כמו כן הסתבר כי תוצאות בחינות הבגרות של התלמידים במחזורים הראשונים היו נמוכות מאוד.
הכשר מהדרין
קולז' דה פרנס
שגר ועדכן
שגר ועדכן הוא מושג מתחום כלי נשק מונחים המתייחס ליכולת לעדכן את הנשק במידע אודות המטרה ומסלול מעופו אליה. העדכון מאפשר שינוי כיוון של האמצעי ואף מתן הוראה להשמדה עצמית.
כלי נשק מונחים כמו טיל התמוז או מל"ט הפוטרוס הם דוגמאות לכלי נשק בשיטת שגר ועדכן.
העברת העדכונים יכולה להתבצע בדרכים הבאות:
ראו גם.
שגר ושכח
סטאטו פאלמה
סטאטו פאלמה בארבה קוט (ברומנית: Statu-Palmă-Barba-Cot), הוא דמות מהמיתולוגיה הרומנית המככבת באגדות עם רומניות.
סטאטו פאלמה ("מידתו כף יד") בארבה קוט ("זקנו אמה") הוא גמד מפלצתי המתגורר בראש צפצפה, וכשהוא יורד לקרקע, הוא רוכב על ארנבת צולעת ולעיתים אפילו יורד איתה אל מתחת לקרקע.
שליבוביצה
שליבוביץ
היער האסור
וורנר ברד'רס
בטחון לאומי
The System Has Failed
The System Has Failed ("המערכת נכשלה") הוא אלבום האולפן העשירי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת', והאלבום הראשון שיצא מאז פירוק הלהקה ב-2002. האלבום יצא לאור ב-14 בספטמבר 2004, ונכלל במקום ה-18 ברשימת הבילבורד האמריקני.
הפקה.
האלבום נועד במקור להיות אלבום הסולו של דייב מאסטיין לאחר שזה פירק את הלהקה באפריל 2002 בעקבות פציעה עצבית בידו, אך בעקבות חוזה עם חברת התקליטים, מאסטיין הוציא את האלבום תחת שם הלהקה. לאחר שהחלים, מאסטיין שכר את המתופף ויני קוליוטה ונגן הבס ג'ימי סלואס, ואף את גיטריסט מגאדת' לשעבר כריס פולאנד לצורך הרכבת השירים.
בקטע האינסטרומנטלי "Shadow of Deth" קיים ציטוט מתוך . בסינגל "Blackmail The Universe" יש ציטוטים נרחבים מסרט הקולנוע "13 יום" , העוסק במשבר הטילים בקובה. השיר "of mice and men", בו מאסטיין מדבר על דרכו האישית רצופת התמורות (כמו תחילת דרכו במוזיקה, ההתאכזבות מחבריו וחוויית סף מוות), נושא את שמה של היצירה "של עכברים ואנשים" . "Back in the Day" עוסק בימים של תחילת סצנת המטאל המחתרתית בלוס אנג'לס. הקטע האינסטרומנטלי הקצר, "I know Jack", מתייחס לציטוט מתוך עימות בחירות בו דן קווייל משווה את ניסיונו לזה של ג'ון (ג'ק) קנדי והתגובה של המועמד הדמוקרטי לא איחרה לבוא: "...הכרתי את ג'ק קנדי, ג'ק קנדי היה חבר שלי. סנאטור, אתה לא ג'ק קנדי!".
עטיפת האלבום מזכירה במקצת את עטיפת Rust in Peace, בה הופיעו ראשי מדינות העולם-בעטיפה רואים את קמיע הלהקה, ויק ראטלהד, מוכר לג'ורג' בוש גזר דין "לא-אשם" ומאחוריו ממתינים לתורם בכירי ארצות הברית נוספים (הזוג קלינטון, דונלד רמספלד, ג'ון אשקרופט ודיק צ'ייני).
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי דייב מאסטיין, אלא אם צוין אחרת:
שיר בונוס שנכלל באלבום שנקנה ברשת חנויות בסט-ביי:
פנון
פרגה
מינוף תפעולי
מינוף תפעולי הוא מדד פיננסי להערכת המידה בה משפיע גידול במחזור הפעילות של החברה (גידול בפדיון) על ההכנסה התפעולית של החברה (הכנסות לאחר הוצאות תפעוליות). לחלופין נמדד המינוף התפעולי כיחס שבין ההוצאות הקבועות להוצאות המשתנות של החברה. על פי רוב, יחס זה משקף עד כמה גידול בפדיון משפיע על ההכנסה התפעולית.
הלכה למעשה, המינוף התפעולי של החברה משקף עד כמה היא משקיעה בנכסים קבועים לעומת השקעה בשירותים שוטפים. לדוגמה חברה המשתמשת בפס ייצור יקר וגדול, תתאפיין בדרך כלל במינוף תפעולי גבוה, לעומת חברת המשתמשת במיקור חוץ למרבית שרותיה, תתאפיין בדרך כלל במינוף תפעולי נמוך.
התנועה למסורת ישראל
תנועה למסורת ישראל
רפסודת המדוזה
רפסודת המדוזה (בצרפתית: Le Radeau de la Méduse) היא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו, שהוצג לראשונה בשנת 1819. הציור, שהוא אחד הסמלים של הרומנטיקה הצרפתית, מציג את ניצולי הפריגטה הצרפתית לה מדוז (המדוזה) שעלתה על שרטון מול חוף ארגן במאוריטניה בשנת 1816.
רקע.
בשנת 1816 יצאה הספינה הצרפתית "מדוזה" אל עבר חופי סנגל, בשליחות לואי ה-18, שביקש לשקם את ההיאחזות הצרפתית באזור. כשהייתה מול חופיה המערביים של אפריקה, עלתה הספינה על שרטון. הקברניט החליט לנטוש את הספינה, אך מכיוון שהיו רק שש סירות הצלה, בנו אנשיו רפסודה בשביל שאר הנוסעים. לאחר שראו כי גרירת הרפסודה אינה אפשרית, חתכו אנשי הצוות בסירות ההצלה את חבלי הגרירה והפקירו את הרפסודה לגורלה. בעוד שעל סירות ההצלה עלו הקצינים ובני המעמד הגבוה, הועלו לרפסודה פועלים, חיילים ומלחים פשוטים ולא ניתנה לה כמעט אספקה, פרט ליין וביסקוויטים בכמות בלתי מספקת.
המצב ברפסודה הלך והחמיר במהירות. בלילה הראשון התאבדו או מתו 20 מהנוסעים, בלילה השני שתו החיילים והמלחים, שהיו בטוחים במותם הקרב, לשוכרה. חלק מהחיילים, ששירתו עוד בצבא נפוליאון בונפרטה, לפני שיבת המונרכיה, ביקשו לבצע מרד ועל הרפסודה התחולל קרב דמים. ביום הרביעי החלו הניצולים אוכלים את גופות חבריהם המתים. לאחר שמונה ימים השליכו החזקים שבנוסעים את החלשים והפצועים המיימה. מתוך 150 איש שהיו על הרפסודה ביום טביעת האונייה נותרו 15 בלבד, אשר ניצלו שבוע לאחר מכן.
כאשר נודע סיפורה של רפסודת המדוזה בצרפת התחוללה סערה ציבורית. אל הזעזוע מתיאורי האיבוד המהיר של המוסר האנושי נוספה ביקורת על רקע מעמדי וגזעי. מבקרים חברתיים ראו ברפסודה סמל למדיניות המלוכנית החדשה-ישנה, שהעדיפה להציל את בני המעמדות העליונים ולהפקיר את העניים לגורלם.
על רקע זה ביקש ז'ריקו לזעוק את זעקתו, תוך שימוש בציור בעל מאפיינים הירואיים, שאפיינו במסורת של הציור הצגת סצנות מיתולוגיות או תנ"כיות, אך המציג למעשה אירוע אקטואלי. ז'ריקו שילב במופגן בציור דמויות שחורות-עור (בפרט האיש המנופף מן התורן), כמחאה נגד העבדות שטרם בוטלה בצרפת באותה עת.
תיאור הציור.
הציור בעל הממדים הגדולים (כמעט 5 מטרים על 7 מטרים) היווה הצהרה פוליטית המביעה ביקורת פוליטית סמויה באמצעות הצגת ביקורת גלויה על רב החובל של הספינה, שהיה חסר ניסיון ונבחר לתפקידו בשל קשריו הפוליטיים, ובעקיפין על שולחיו - המלך והממשלה הצרפתית. זהו ציור היסטורי, וחדשנותו בהצגת אירוע מההיסטוריה הקרובה (אירוע שאירע שנתיים קודם לכן, והיה למעשה אירוע חדשותי).
הדמויות מתוארות בסגנון נאו-קלאסי, אולם הציור רומנטי באופיו, ונטורליסטי בתיאור סצנת הים, לבוש הדמויות והבעת הרגשות על פניהם (תיאורים אשר לא מופיעים בסגנון הנאו-קלאסי). הציור שונה מהסגנון הנאו-קלאסי בכך שהוא מציג דמויות אנשים פשוטים ולא של גיבורים מיתולוגיים.
כהכנה לציור היצירה, ועל מנת שתיראה ריאליסטית, תיאודור ז'ריקו בן ה-25 התאמן בציור גופות בבית החולים בוז'ון. ז'ריקו אף ביקש מחבריו, בהם הצייר אז'ן דלקרואה, לדגמן עבורו (דלקרואה הוא הדמות הפונה מטה וזרועותיו פרוסות), ושניים מהניצולים, אנרי סאביניי (Henri Savigny) ואלכסנדר קורייר (Alexandre Corréard), עימהם נפגש ז'ריקו, מופיעים לרגלי תורן הרפסודה.