בשנת תרמ"ח (1888) עלה האב לארץ ישראל, וכעבור שנה עלו שני בניו גרשון יצחק ומשה. גרשון יצחק שימש כחובש ורוקח בראשון לציון, בפתח תקווה וכעבור זמן בעקרון. בשנת תרנ"א (1891) נסע ללימודי רפואה באוניברסיטת שטרסבורג. הוא התמחה באוניברסיטת וירצבורג, והשתלם בכירורגיה באוניברסיטת פלרמו שבאיטליה.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 נסע לקושטא כדי לקבל הסמכה לעבוד כרופא בכל רחבי האימפריה העות'מאנית. הוא שב לארץ ופעל כרופא בירושלים מטעם ארגון "למען ציון". בשנת תרס"ב (1902) חבר לאברהם משה לונץ בהקמת בית חינוך עיוורים בירושלים. אחיו מרדכי אזרחי-קרישבסקי שימש המורה הראשון של המוסד.
בשנת תרס"ב (1902) חלה אחיו ד"ר משה קרישבסקי, ששימש כרופא במצרים, וגרשון יצחק יצא לקהיר כדי לטפל בו. לאחר מות האח נשאר גרשון יצחק במצרים, ובמשך מספר שנים שימש כרופאו האישי של החדיב (המושל מטעם הסולטאן) המצרי. בשנת תר"ע (1910) שב לארץ, השתקע בירושלים והחל לפעול בה כרופא פרטי. על מסירותו לחוליו מסופר כי פעם הוזעק לטפל ברב בחברון, אך סירב בטענה כי לא יוכל להניח לחולים השוכבים בביקור חולים, אף כי לא היה ממונה עליהם. רק לאחר לחצים ניאות לנסוע.
זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה עבר קרישבסקי לפתח תקווה לשמש כרופא המושבה, אך לא הספיק לשהות בה זמן רב, ועם פרוץ המלחמה הוא גויס לצבא העות'מאני ושב לעבוד בירושלים כרופא בבית חולים למחלות מידבקות. באמצע המלחמה חלה בטיפוס הבהרות שפשט אז בצבא העות'מאני, והוכרע על ידי המחלה.
נפטר בא' בניסן תרע"ו בירושלים, ונקבר ליד קבר אביו בבית הקברות בהר הזיתים.
פעילותו למען השפה העברית.
ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי היה חבר ב"אגודת הרופאים דוברי העברית", ונבחר פעמיים להיות יושב ראש האגודה. כמו כן היה חבר ב"שפה ברורה", שממנו קם ועד הלשון העברית.
משפחתו.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 נישא ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי לבתיה הירשפלד, שעלתה עם הוריה שמואל וגרונה לארץ ישראל בשנת 1887. כעבור עשר שנים נשא בנו של אחיה אליהו מאיר, צבי הירשפלד, את ברכה קרישבסקי, אחותו של ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי. בשנת 1910 נפטרה אשתו בתיה ממחלת השחפת, בטרם מלאו לה ארבעים. כעבור זמן נישא ד"ר קרישבסקי בשנית לחנה יהודית לבית גוסקוב.
ילדיו.
מאשתו הראשונה בתיה (לבית הירשפלד):
מאשתו השנייה חנה יהודית (לבית גוסקוב):
גרשון גרא
גרשון גרא (ב' באב תרפ"ב; 22 ביולי 1922 - י' בשבט תשס"א; 3 בפברואר 2001) היה אמן, צייר, צלם וסופר ישראלי וחוקר תולדות היישוב בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
גרא נולד בנצרת בשם גרשון קרישבסקי, בעת שאביו, גרו גרא, שירת בתפקיד מושל המחוז מטעם השלטון הבריטי. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה, בשומריה שבמשמר העמק, בכדורי, ובאוניברסיטה האמריקנית בביירות.
גרשון גרא שירת בצבא הבריטי במשך ארבע שנים, וכן בש"י של ההגנה. בשנת 1947 התגייס לפלמ"ח ושירת בנגב. בין השאר השתתף בכיבוש באר שבע. בתפקידו האחרון היה קצין קשר עם קציני האו"ם. בשנת 1949 היה חבר במשלחת הצבאית לארצות הברית שפעלה לגיוס כספים. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים היה מרכז תרבות. גרא שימש גם כקונסול כללי וכיועץ בשגרירות ישראל בדרום אפריקה.
צייר ומעצב.
גרא היה גרפיקאי, מעצב, צלם וצייר. הוא הקים ביתנים בתערוכות בינלאומיות, זכה בפרסים על עיצוב ספרים וכרזות. כמה מציוריו נמצאים במוזיאונים ברחבי העולם, והוא הציג בתערוכות יחיד רבות.
חוקר ארץ ישראל.
גרא כתב וערך ספרים רבים ובעיקר ספרים המתעדים את תולדות היישוב בארץ ישראל, ספרי זיכרון ואלבומים. כמה מספריו מוקדשים לתקופת העלייה השנייה ולאנשיה: "חמדת אבות", "כל ההתחלות", "חצר כנרת ואנשיה", "בית בתל אביב" ו"אנשי השומר בחייהם ובמותם" ועוד.
אוסף גרשון גרא.
גרא אסף לספריו חומרים היסטוריים ותצלומים רבים, שמקורם בבני משפחות הוותיקים. באוסף תצלומים של העליות הראשונות ואנשי המושבות, ערים ויישובים בארץ ישראל בראשית המאה ה-20, פרעות תרפ"ט, מפעלים ציוניים מתקופת היישוב ועוד. חלקים מאוספיו נמצאים בבית יד בן צבי בירושלים, בבית השומר שבכפר גלעדי, ארכיון חברון, מכללת עמק הירדן, ארכיון תל אביב ועוד. האוספים נתרמו על ידי רעייתו, ד"ר שולמית גרא.
חיים אישיים.
גרשון גרא נקרא על שם סבו מצד אביו, ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי. אחיו הוא מעצב התפאורות צבי (ציצי) גרא. בן דודו מצד אביו הוא עזר ויצמן. אמו של גרא, יהודית, היא בתו של יצחק זאב אלטשולר (1866 - 1934) שעלה לארץ ישראל מרוסיה בשנת 1890 והיה ממייסדי רחובות. דודו מצד אמו הוא יוסף ויץ, ובן דודו מצד אמו הוא גדעון אלטשולר.
אשתו הראשונה של גרא היא ציפור, בתם של אנדה עמיר-פינקרפלד ואריה עמיר, ומנישואים אלה נולד לו בן. הוא נישא בשנית למאירה לבית סגל, שהייתה אשת תרבות והמנהלת האמנותית של קרן התרבות "אמריקה ישראל". גם מנישואים אלה נולד לגרא בן. בהמשך נישא להיסטוריונית וחוקרת האמנות היהודית ד"ר שולמית לבית בן-סירא (סורביץ), ונולדו להם שני ילדים.
יחיאל ויצמן
יחיאל ויצמן (י' בתמוז תרנ"ב, 5 ביולי 1892 – ב' בתמוז תשי"ז, 4 ביולי 1957) היה פעיל ציוני ואגרונום, שהיה אחראי מטעם ממשלת המנדט על ייעור הרי הכרמל. היה מגואלי שטחי המושבה הגרמנית בחיפה, וכמו כן מגואלי אדמת תל מונד. אחיו הצעיר של פרופסור חיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל, ואביו של עזר ויצמן, לימים נשיאה השביעי.
קורות חיים.
יחיאל ויצמן נולד וגדל בפינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לעוזר ולרחל לאה (בת מיכאל צ'מרינסקי) ויצמן. כמו שנים עשר אחיו ואחיותיו, קיבל ויצמן חינוך מסורתי וכללי. בבחרותו נסע לגרמניה ולמד אגרונומיה באקדמיה לחקלאות בברלין.
בפינסק היה ממייסדי ארגון ציוני בשם "שורש ציון" שאיגד בתוכו צעירים יהודים בני העיר. בשנת 1912 ביקר לראשונה בארץ ישראל, וכעבור שנה, ב-1913, עלה לארץ והתיישב בה. בשנת 1920 נשא לאשה את יהודית, בת הרופא ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי.
בין השנים 1920 - 1928 כיהן בתור סגן מנהל המחלקה לחקלאות ודייג מטעם ממשלת המנדט. לשם כך הוא עבר להתגורר עם משפחתו בעכו שהייתה אז עיר ערבית, ומשפחתו הייתה המשפחה היהודית היחידה בעיר. ויצמן עבד בחוות הניסיונות החקלאית שהוקמה אז בעכו. בתקופת מגוריו בעיר הוא תכנן וטיפח את הגן ששכן סמוך לביתו ובאמצעות קשריו הביא למקום עשרות עצים וצמחים מרחבי האימפריה הבריטית. כיום שוכן במקום כפר הנוער מנוף. הגן העירוני הראשון של עכו, במקום בו שוכן כיום בית הספר לקציני ים עכו, תוכנן והוקם גם הוא על ידי יחיאל ויצמן.
בשנת 1928, בשתדלנותו של אחיו, חיים ויצמן, מונה יחיאל על ידי אלפרד מונד, בעליו של תאגיד "תעשיות כימיות אימפריאליות" (Imperial Chemical Industries,‏ ICI) למנהלו של התאגיד במזרח התיכון, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1935. בשנה זו הוא ייסד והיה שותף לניהול בית החרושת "תובל" בעכו. כעבור תקופה מונה כמפקח על הייעור בצפון הארץ, והיה אחראי על ייעור שטחים נרחבים בהרי הכרמל ובין חיפה לעכו. בין השאר נטע את יער האורנים שבו שוכן כיום הטכניון. באותה תקופה עבר להתגורר עם משפחתו בשכונת הדר הכרמל בחיפה. בביתו בחיפה התגוררה אמו רחל, שבנה חיים ויצמן העלה אותה לארץ בשנת 1921 (נפטרה בשנת 1939).
בשנת 2004 חנכו עיריית חיפה והמועצה לשימור אתרים שלטים על מבנים היסטוריים בחיפה, אחד מהם היה על ביתה של משפחתו של יחיאל ויצמן ברחוב מלצ'ט 4.
יחיאל ויצמן נפטר ב-4 ביולי 1957 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
גאולת קרקעות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלו גרמנים, תושבי המושבה הגרמנית בחיפה, למכור את אדמותיהם על הכרמל. אפ"ק והכשרת היישוב, באמצעות יחיאל ויצמן וארתור רופין, החלו במאמץ בינלאומי לרכישת השטחים, ולבסוף הצליחו לרכוש את רוב השטחים.
כמו כן היה בין גואלי אדמת תל מונד ונטע בה את פרדסיה הראשונים.
משפחתו.
נוסף על אחיו חיים ויצמן, ידועים גם אחיו משה ויצמן, פרופסור לכימיה אורגנית, ואחיותיו חיה ויצמן-ליכטנשטיין וגיטה ויצמן, שעלתה לארץ ישראל לפניו. בנו הוא עזר ויצמן. בתו יעל נישאה לאיש הצבא הבריטי אלינגהם והקימה את משפחתה באנגליה.
חיים יעקב קרישבסקי
חיים יעקב קרישבסקי (לעיתים בכתיב קריטשעווסקי, קרי קריצ'בסקי; כ' בכסלו תקצ"ט, 1839 - י"א בכסלו תר"ע, 1909) היה איש העלייה הראשונה, חסיד חב"ד שומר מצוות, שחבר לבילויים בראשון לציון וניהל כרמים ושדות, וכמו כן היה מגואלי אדמות סג'רה ומראשוניה. היה אבי משפחת קרישבסקי, שכמה מצאצאיה תפסו משרות ציבוריות חשובות ביישוב היהודי בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
קורותיו.
מוצא משפחתו.
חיים יעקב קרישבסקי נולד בכפר קוטובקה שבפלך יקטרינוסלב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), למרדכי ולאיטה (לבית אמציסלבסקי). משפחתו הייתה מחסידות חב"ד. דודנו ד"ר יצחק ד'ארבלה (אמציסלבסקי) חקר את שורשי משפחתו ולדבריו גילה כי ראש משפחת אמציסלבסקי וראש משפחת קרישבסקי היו דודנים ומוצאם המשותף הוא ממשפחה ספרדית בשם דה-לטס.
בחו"ל.
בצעירותו קיבל חינוך תורני ולמד בחדר ובישיבה. בבחרותו נישא לרחל לאה בת גרשון וחנה חסיה טפלינסקי. בשנת תרמ"ד (1884) התאלמן מאשתו, והוא נישא בשנית. משתי נשותיו נולדו לו שבעה ילדים. כעבור זמן גמלה בלבו החלטה לעלות לארץ ישראל, אולם אשתו השנייה התנגדה לרעיון ובעקבות זאת גרש אותה. הוא חיסל את עסקיו ברוסיה ובשנת תרמ"ח (1888) עלה לבדו לארץ ישראל. ששת ילדיו נשארו ברוסיה, וכעבור זמן הצטרפו אליו.
בארץ ישראל.