סדר ההושענות הספרדי מכיל הושענות לשבת, אף על פי שכיום בקהילות ספרדיות רבות לא נהוג לאומרן. כאשר שבת חלה באחד מימי החג אומרים את ההושענות לשבת במקום ההושענות לאותו יום ואז באותה שנה אין אומרים כלל את ההושענות השייכות ליום שחל בשבת. למשל אם החג הראשון של סוכות חל ביום חמישי אז שבת חלה ביום השלישי של החג. לכן לא יאמרו באותה שנה את ההושענות של היום השלישי. הנוהגים לומר הושענות לשבת יאמרו הושענות לשבת באותו יום ואלו שאין אומרים הושענות לשבת לא יאמרו כלום. ביום ראשון בשבוע יאמרו (לפי שני המנהגים) את ההושענות של היום הרביעי.
מבחינת הסידור התוכני של הפיוטים - הוא זהה למבנה של שאר הימים פרט להבדל אחד: הפיוט הראשון של ההושענות הוא "אום נצורה" ולא הפיוט המזכיר את מספר היום ("הושיענו בחגיגת יום אחד/ ימים שנים/שלושה וכו'").
הושענא רבא.
בהושענא רבא ישנן שבע הקפות. לפני ההקפה הראשונה (ואך ורק לפניה) אומרים את הקטעים שנאמרים בכל יום (ארחץ בניקיון כפי וכו'). בכל הקפה אומרים את הבתים מן הפיוט הלקוח מסידור רס"ג המתאימים למספר ההקפה (למשל בהקפה הרביעית אומרים את הפיוט "אנא הבורא עולמו ביסודות ארבעה" שהובא לעיל), אלא שבמקום "הושיענו בחגיגת יום אחד" אומרים "הושיענו בהקפת פעם אחת", במקום "הושיענו בחגיגת ימים שנים" אומרים "הושיענו בהקפת פעמים שנים" (בפיוט זה כל המספרים הם בלשון זכר בלבד, בניגוד לדקדוק), וכן הלאה. בהקפה שביעית אומרים "הושיענו בחגיגת ימים שבעה ובהקפת פעמים שבעה".
לאחר מכן אומרים בית מן הפיוט "יה איום" שהוא פיוט על סדר שבעת כורתי ברית (אברהם, יצחק, משה, אהרון, פינחס (יוסף) ודוד). מקור המושג "שבעה כורתי ברית" הוא במסכת דרך ארץ זוטא פרק א'. כל הקפה היא כנגד אחד משבעה כורתי הברית (הקפה ראשונה כנגד אברהם, הקפה שנייה כנגד יצחק וכן הלאה), ובה נאמר הקטע מן הפיוט המתייחס לאותו "כורת ברית". הפזמון החוזר הוא "זכרנו ה' ברצון עמך". מוסיפים גם קטעי סליחות (בקטעים מהסליחות המתייחסות לכורתי הברית בוחרים רק את הקטעים המתייחסים לאותו "כורת ברית"). במספר קהילות נהוג שכל הקפה נאמרת על ידי אדם ששמו כשם כורת הברית שקשור לאותה הקפה. למשל את ההקפה הראשונה אומר אדם ששמו אברהם, את השנייה אדם ששמו יצחק וכן הלאה. בסיום כל הקפה אומרים פסוק אחד מאנא בכח.
לגבי ההקפה השישית ישנם שלושה מנהגים. לפי המנהג הקדום הסדר של ההקפות היה שונה במקצת: אברהם, יצחק, יעקב, יוסף, משה, אהרון ודוד. לפי סדר זה פינחס לא נכלל. הרמ"ע מפאנו הביא את הקטע ממסכת דרך ארץ זוטא המתייחס לשבעת כורתי הברית שאינו מזכיר את יוסף כלל אלא רק את אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרון, פינחס ודוד. לפיכך, טוען הרמ"ע מפאנו, יש להזכיר את פינחס ולא את יוסף, ולשם כך הוא חיבר בית נוסף לפיוט "יה איום" המתייחס לפינחס. מכאן התפצלו המנהגים לשנים: יש נוהגים להזכיר בהקפה השישית רק את פינחס כדעת הרמ"ע מפאנו (שכן יוסף אינו משבעת כורתי ברית) ויש נוהגים, כפשרה בין המנהגים, להזכיר גם את יוסף וגם את פינחס (המנהג השני נפוץ יותר).
ההקפה השביעית והאחרונה היא ארוכה במיוחד. היא פותחת בתכנים המיוחדים להקפות של הושענא רבא, ולאחר מכן הולכת לפי הסדר של ההקפות בכל יום: פיוט עם מענה "אנא הושיעה נא", פיוט עם מענה "אני והו הושיעה נא". לאחר מכן ישנם שבעה פיוטים נוספים המיוחדים להושענא רבא שלכל אחד מהם מענה ייחודי. תכנם של הפיוטים הוא בקשה לגשמי ברכה. לאחר מכן אומרים לקט פסוקים מנבואות הנחמה. בקהילות רבות נהוג לומר קדיש תענו ותעתרו הלקוח מתפילות הימים הנוראים.
בנוסח פרובאנס ההושענות דומות לנוסח הספרדים.
פורמולה 1 עונת 1994
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1994 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה מיכאל שומאכר. קבוצת ויליאמס זכתה באליפות העולם ליצרנים.
עונה זו זכורה כאחת המרתקות ביותר מבחינה ספורטיבית, אך גם כאחת העצובות ביותר. כמו כן העונה נחשבת לשנוייה במחלוקת בגלל חשדות רבים לתרמיות טכניות - בעיקר נגד קבוצת בנטון.
במהלך סוף השבוע של מרוץ סן-מרינו, נהרגו שני נהגים: רולנד רצנברגר, נהג אוסטרי צעיר נהרג בעת התנגשות במעקה הבטון שבצד המסלול באחד ממקצי הדירוג. בעקבות מותו, התלבט איירטון סנה אם לפרוש מהמרוץ או לא. לבסוף, החליט להשתתף. סנה נהרג במהלך המרוץ עצמו כאשר גם הוא התנגש במעקה בטון במסלול (בפניה אחרת של המסלול). תחילה הובהל סנה חסר הכרה אל בית החולים במסוק, שם נקבע מותו. במכוניתו של סנה נמצא דגל אוסטריה מוכתם בדם שלקח עמו רצנברגר בעת מקצי הדירוג. סנה התכוון להניף את הדגל לזכרו של רצנברגר אם היה מנצח במרוץ. במהלך מקצי הדירוג נפצע קשה גם הנהג הברזילאי הצעיר רובנס באריקלו.
מבחינה תחרותית, שלט (לאחר מותו של סנה שהיה מועמד לאליפות) מיכאל שומאכר בצורה בטוחה למדי. אולם ארבעה מרוצים לפני סוף העונה, נפסלה מכוניתו (ושומאכר גם כן) בשל אמצעים טכנים אסורים ברכב. דיימון היל ניצח בשני המרוצים הבאים בהם שומאכר לא השתתף כעונש, וצימצם את הפער לנקודה אחת בלבד. במרוץ האחרון, הוביל שומאכר על היל, אך היל הצליח ללחוץ את שומכר ולגרום לו לסטות מהמסלול ולפגוע בקיר המגן. אולם בניסיון העקיפה של היל, שבא מיד לאחר מכן - חסם אותו שומאכר והם התנגשו ויצאו מהמרוץ. שומאכר זכה באליפות, אך למרות טענות רבות, לא נפסל על ידי ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). מקרה זה הזכיר לרבים את ההתנגשות בין איירטון סנה לאלן פרוסט מספר שנים קודם לכן. נייג'ל מנסל זכה במרוץ האחרון של העונה, שהיה לניצחון האחרון במסגרת קריירת הפורמולה 1 שלו.
שינויים בחוקה.
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
וילם פיט רכנספורך
וילם פיט רכנספורך (Willem Piet Regenspurg; 6 במרץ 1894 - 23 במאי 1966), היה אמן הולנדי רב תחומי.
רכנספורך צייר בצבעי שמן ופסטל בעיקר נופים ודוממים, היה צורף וייצר תכשיטים ומוצרי נוי רבים מזהב, כסף, ברונזה ונחושת. הוא למד קדרות ויצר כלי קרמיקה ייחודיים אגרטלים, כדים ופסלים. היה אמן אמייל ויצר תכשיטים וחפצי נוי ייחודיים המשלבים אמייל נחושת וזהב.
תולדות חייו.
פיט רכנספורך נולד באנסחדה כבנה הצעיר של משפחה ענפה ומוכרת בעיר. את הכשרתו החל כחרש ברזל והתמחה בריקוע נחושת. במקביל למד ציור אצל הציירים בולינג (B.H. Boling) וחריטסן (W.Garritsen). הודות למלגה שקיבל, למד באקדמיה לאומנות בהאג את מקצוע הצורפות.
בתום לימודיו בשנת 1920 שב לאנסחדה ומיד קיבל הזמנות עבודה ממשפחות יהודיות אמידות. עבורם יצר כלי אוכל מכסף, אגרטלים וקערות מנחושת. בשנת 1928 יצר עבור בית הכנסת החדש שנבנה באנסחדה, מנחושת את נר התמיד את החנוכיה ושאר חפצי היודאיקה שמפארים את המקום עד היום. במקביל המשיך לצייר עצים גזעי עצים כרותים ואת נוף האברשים של עיר הולדתו.
הוא נישא ליט לפינג שתמכה בו והיוותה לו מקור השראה, כשנפטרה בשנות החמישים התקשה להתגבר על האובדן. לאחר שנים נישא בשנית לוילי בוטסה, שלוותה אותו עד מותו ב-1966.
עם השנים פיתח פיט טכניקה ייחודית למיצוי גוני נחושת ייחודיים ושילב אותם בפסלים של דגים, צפרדעים ולטאות.
בתקופת השפל, ערב מלחמת העולם השנייה נאלץ לעבור למרכז העיר ונתמך על ידי העיר. בזמן הכיבוש הגרמני נתפס ונשלח לגרמניה שם עבד בעבודות כפייה. אחרי המלחמה שב לאנסחדה והמשיך ליצור בחנות והאטלייה הקטן בלב העיר. לפיט לא היו ילדים ולאחר מותו הורישה אלמנתו את יצירותיו למוזיאון בעיר הנגלו (Hengelo).
יצירותיו של פיט רכנספורך.
פיט היה אדם צנוע ושקט ורק בשנת 1981 אורגנה לראשונה תערוכה של יצירותיו, שהוצגה ברייקסמוזיאום. כמעט כל היצירות בתערוכה הגיעו מאוספים פרטיים ושיקפו את יכולתו המגוונות כאמן:
המגדל הביוני
המגדל הביוני הוא שמו של מיזם עתידני להקמת מבנה על, מעין "עיר אנכית", למגורים. הבניין עוצב על ידי האדריכלים הספרדים אילוי סליה, Cervera, Gomez and Celaya. בתוך הקומפלקס יהיה מגדל ראשי, בגובה של 1,228 מטרים, עם 300 קומות שישכן בסביבות 100,000 אנשים. במהלך כהונתו כראש העיר שאנגחאי, הביע שו קואנגדי עניין בבניית המגדל בשנגחאי.
קולטורפורום
הקולטורפורום (בגרמנית: Kulturforum) של ברלין הוא מתחם מבני תרבות המצוי בין תעלת הלנדווהר וכיכר פוטסדאם שבמרכז ברלין, בסמוך לפארק הטירגארטן.
הקמת המתחם.
השטח שעליו נבנה הקולטורפורום היה חלק מהטירגארטן, ויועד לבנייה כבר בתקופת השלטון הנאצי, כחלק מעבודות הפיכת ברלין לעיר הבירה בשם "גרמניה". בתקופת מלחמת העולם השנייה סבל האזור נזקים נרחבים בעת הפצצות בעלות הברית.
בעקבות חלוקת העיר לעיר מזרחית ועיר מערבית נערכה בשנת 1958 תחרות אדריכלים לצורך הקמת מרכז התרבות עבור מערב העיר, שנותקה ממרכזי התרבות שבמזרח העיר. במסגרת הקמת המתחם הוחלט לבנות אותו ממערב לגבול שעבר בין שני חלקי ברלין, בקצה החלק ההיסטורי של מרכז ברלין בתקווה לאיחוד העיר וחיבור בין אתרי התרבות המרכזיים של העיר. בתחרות זכתה תוכניתו של האנס שארון. עבודות הבנייה החלו בשנת 1963, והמבנים נבנו בנפרד בסגנון מודרני. במסגרת התוכנית הוחלט בשנת 1959 לבנות במקום גם את אולם הפילהרמונית של ברלין.
הגלריה הלאומית החדשה נבנתה בשנת 1965 על פי תוכניתו של לודוויג מיס ון דר רוהה.
בשנת 1966 מונה רולף גוטברוד לתכנן את מבני המוזיאונים במתחם. גוטברוד תכנן מתחם ובו מספר מבנים סביב חצר פתוחה. למבנים הייתה כניסה אחת שהובילה לאגפים השונים. בשל התנגדות לתוכנית זו שונתה התוכנית, ובשנים 1978–1985 הוקם המוזיאון לאמנות שימושית.