במהלך 2007 בעודו שר את תפקיד פינקרטון באופרה מאדאם באטרפליי של פוצ'יני, התבקש אלאניה לשיר את תפקיד רומיאו ברומיאו ויוליה מול הזמרת אנה נטרבקו, במקום הזמר רולנדו וילזון שחלה. אחת ההופעות הללו שודרה בהבחנה גבוהה מהמטרופוליטן ל-447 תיאטראות, ונצפתה על ידי כמעט 100,000 איש ברחבי העולם. אשתו, הזמרת אנג'לה גאורגיו הגיעה לניו יורק לשהות איתו במהלך ספטמבר, ופוטרה בעקבות כך מהאופרה הלירית של שיקגו, מאחר שנעדרה מחזרות ללה בוהם.
באוקטובר התבקש ברגע האחרון לשיר בהפקה של אאידה במטרופוליטן במקום זמר שחלה, הופעה שלאחריה זכה לתשואות נלהבות מקהל.
חיים אישיים.
אשתו הראשונה של אלאניה, פלורנס לנצ'ין, נפטרה בשנת 1994 מגידול במוח. לזוג יש ילדה בשם אורנלה. בשנת 1996 התחתן אלאניה בשנית עם זמרת הסופרן הרומניה אנג'לה גאורגיו. הזוג מרבה להופיע יחד בהופעות באופרה, וכן שרו יחד בעשרות הקלטות, הן של דואטים והן של אופרות מלאות. בשנת 2001 השתתפו השניים בהפקה קולנועית של טוסקה.
פרס רוקח
פרס רוקח לאדריכלות מבנים ע"ש ישראל רוקח הוא פרס בתחום האדריכלות המוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו לאדריכלים שונים על תרומתם בבניית בניין ייחודי, תכנון נופי ועירוני ומפעלי בנייה נוספים בתחומי העיר ולעיתים גם מחוצה לה. הפרס מוענק מאז שנת 1954 להוקרת פועלו של ראש העיר ישראל רוקח אשר בתקופתו התקיימה הבנייה הרבה ביותר של תל אביב-יפו. פרס רוקח הוא מפרסי האדריכלות היוקרתיים ביותר באדריכלות הישראלית יחד עם פרס ישראל לאדריכלות ופרס רכטר. בנוסף לכבוד הרב, זוכים מקבלי הפרס גם במענק כספי.
על פי תקנון הפרס מ-2015 הוענק הפרס אחת לארבע שנים לשני זוכים, על תוכניות אדריכליות שביצוען הושלם במלואו. גובה הפרס עומד כיום על 18,000 ש"ח.
רוברטו אלאנייה
רוברטו אלניה
כתאיב אבו חפץ אלמצרי
פרס רוקח לאדריכלות מבנים
פרס רוקח לאדריכלות
הפסד
בחשבונאות, הפסד הוא מצב בו הפעילות העסקית של יחיד או תאגיד מביאה לכך שההוצאות גדולות מההכנסות, כך שהתוספת לערך של העסק היא שלילית (בניגוד לרווח, שבו התוספת לערך חיובית). הפסד ניתן לזיהוי בפרויקט מסוים, כחלק מבחינת הכדאיות של פרויקט זה. בדו"חות הכספיים של התאגיד מוצג ההפסד בדו"ח רווח והפסד. בדומה לרווח, כך גם ההפסד עשוי להופיע בשלבים שונים: הפסד גולמי, הפסד תפעולי וכדומה.
מס הכנסה על ההפסד.
מס הכנסה מוטל על הרווח המושג בפעילות העסקית. המס השנתי לעולם אינו שלילי, ולכן בשנה שבה נגרם הפסד, היחיד או התאגיד אינו משלם מס הכנסה, אך לא מקבל החזרי מס בגין ההפסד. עם זאת, ניתן להעביר את ההפסד לשנות המס הבאות, לשם קיזוזו מרווחים באותן שנים.
בישראל עוסקים בכך .
הזכות לקזז הפסדים מרווחי השנים הבאות יוצרת שווי כלכלי להפסד לצורכי מס של חברה. את ההפסד יכולה לנצל החברה עצמה, בהמשך פעילותה העסקית, וכן יכולה לנצל אותו חברה שתרכוש את החברה המפסידה (במגבלות הקבועות בדיני המיסים). עובדה זו עומדת בבסיס המוטיבציה לרכישת חברה עם הפסדים. מדובר בתכנון מס לגיטימי.
פסיקת ביהמ"ש העליון קבעה כללים וסייגים לאפשרות לקזז רווחים מהפסדי עבר שנצברו בחברה שנרכשה, אולם פסיקה זו קובעת כי לא כל רכישה של חברה בהפסדים מהווה עסקה מלאכותית (הפסולה לפי ). כאשר מדובר בחברה הממשיכה את פעילותה המקורית או כאשר המוטיבציה העיקרית היא הניסיון לשקם את החברה המפסידה, סביר שיתאפשר לנישום לקזז את הרווחים שייווצרו לאחר הרכישה מהפסדי המס הצבורים של החברה.
לאור כל האמור מחושב בדרך כלל השווי של חברה בהפסדים כשווי מגן המס שלה, בתוספת ההון העצמי הנקי שלה (נכסים בניכוי התחייבויות). שווי מגן המס של הפסדים צבורים שווה לרוב לסך ההפסדים המוכרים לצורך מס כפול שיעור המס האפקטיבי של הנישום-הרוכש, שכן זהו סך המס הצפוי להיחסך אצל הנישום-הרוכש בגין הרכישה.
אייר קוריו
אייר קוריו (בקוריאנית: 고려항공) היא חברת התעופה הלאומית של קוריאה הצפונית הנמצאת בבעלות המדינה. בסיסה של החברה נמצא בעיר הבירה פיונגיאנג. בעבר פעלה החברה תחת השם "צ'וסון מינהנג" (조선민항).
החברה נמצאת ברשימת החברות שאינן מורשות לנחות בארצות הברית, ישראל, ובין מרץ 2006 ל-2010, במדינות האיחוד האירופי.
איר קוריו היא החברה היחידה שקיבלה דירוג של כוכב אחד על ידי מכון הדירוג "SkyTrax". דירוג זה, שהתקבל במשך ארבע שנים רצופות, מגדיר אותה כחברת התעופה הגרועה בעולם מבחינת השירות לנוסע.
בשנת 2018 קיבלה החברה את התואר המפוקפק 'החברה הכי מסוכנת לנוסע'.
תולדות החברה.
החברה נוסדה בשנת 1954 והחלה לטוס בספטמבר 1955. מטוסיה הראשונים של החברה היו מטוסי טורבו-פרופ רוסים ישנים.
בשנת 1975 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם טופולב TU-154 ששימש לטיסות החברה לפראג, ברלין המזרחית, ומוסקבה.
נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, החברה מקיימת טיסות-פנים בתוך קוריאה הצפונית וכן טיסות סדירות לבייג'ינג, שנחאי, שן -יאנג, דאנדונג, קואלה למפור, מוסקבה, ולדיווסטוק ובנגקוק.
בשנת 2014 החברה רכשה מידי אנטונוב מטוס נוסעים מדגם אנטונוב An-148.
צי המטוסים.
נכון לאוגוסט 2019, ממוצע הגילאים של צי המטוסים של החברה כלל את המטוסים הבאים:
יעקב ברגלס
יעקב ברגלס (15 באוקטובר 1884 – אפריל 1963) היה בנקאי יהודי שביקש בשנת 1939 לקדם רעיון של יישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן שבסין.
חייו.
ברגלס נולד בגליציה לסולומון ופאני ברגלס. הוא למד ב-Sophien Gymnasium בברלין ובשנת 1907 הקים את חברת ברגלס ואחיו (Berglas Bros), שעסקה בבנקאות ומסחר, והחזיקה משרדים בלונדון ובברלין. בשנות ה-20 וה-30 כיהן כנשיא התלמוד תורה של ברלין. בשנת 1930 הוא נשא לאישה את מרגוט לבית ארונסדורף. בשנת 1935 נאלץ להימלט מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, ועבר להתגורר בשאנגחאי. שם הוא ניהל התכתבויות עם ראשי השלטון הלאומני הסיני במטרה למצוא מקום מקלט לפליטים היהודים מגרמניה.
ביוני 1939 כינס ברגלס מסיבת עיתונאים במלונו בשאנגחאי, ובה הציג את תוכניתו ליישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן. על פי התוכנית, הממשלה הסינית תעניק לפליטים היהודים זכויות וחובות שוות לאלו של התושבים הסינים, ותאפשר להם להתיישב ביונאן ובבירתה קונמינג. היהודים מצדם יביאו סיוע כספי מיהודי ארצות הברית ואנגליה לפיתוח מחוז יונאן, שהיה זקוק לכח אדם משכיל ומקצועי לצורך פיתוחו. על פי התוכנית, כל פליט נדרש להביא עמו 200 דולר לצורך מחיה לשנה, ותהיה הנהלה מרכזית שתדאג להכשרה מקצועית ולהקמת בנק קואופרטיבי. ברגלס הציג מכתבים של ראשי ממשל סינים, בהם צ'יאנג קאי שק ואת תמיכתו של סאן פו, בנו של סון יאט-סן, אשר תמך גם בבית לאומי ליהודים בארץ ישראל. התמיכה של הסינים בתוכנית נבעה בין השאר מאמונה שיחס הוגן ליהודים יביא ליחס חיובי מצד ארצות הברית כלפיהם.
אף על פי שהיה סקפטי לגבי הצלחת הפרויקט, העיתונאי מארק גיין, שייצג בשנגחאי את הוושינגטון פוסט, סייע לברגלס להפיץ את תוכניתו בין כלי התקשורת, במטרה לעורר את דעת הקהל בעולם למצוקתם של הפליטים היהודים בשנגחאי, והתוכנית זכתה לתהודה רבה. ברגלס יצא לארצות הברית לגייס כספים לצורך תוכניתו, שם תפסה אותו מלחמת העולם השנייה, שהיו שטענו שהיא שגרמה לכך שתוכניתו לא יצאה אל הפועל.
תוכניתו של ברגלס התקבלה בהסתייגות על ידי מנהיגי ארגוני העזרה היהודיים. אלכס פריידר, נשיא ועד הסיוע לפליטים יהודיים במנילה, כתב שהתוכנית מעוררת חשד בהיותה תוצר של אדם בודד ולא ארגון מוכר. גם מחלקת המדינה של ארצות הברית הסתייגה מהתוכנית, וגם הממשלה הסינית הביעה הסתייגות מהתוכנית בגלל החשש שהממשלה הסינית תאבד שליטה על קבוצה כה גדולה של זרים. אולם באופן רשמי נימקה הממשלה הסינית את הסתייגותה בכך שהתוכנית היא בקנה מידה גדול מדי, ועל כן בלתי מעשית או מקדימה את המאוחר. עם זאת הסכימו הסינים להקל על כניסת יהודים ולהבטיח להם הגנה מאפליה על רקע גזעי או דתי.
לאור כישלון תוכניתו, נשאר ברגלס בארצות הברית, התאזרח בה, והתגורר בניו יורק עד מותו בשנת 1963.
אנטואן הרקול רומואל פלוראנס
סאנצ'ס
הפסדים
סנרמו
Hypericum
היפריקום
פרנק ריהל
אידמפוטנטיות
ליה
אוזבורן
בוליחוב
בוליכוב
בולחיב
באלעכאוו
ראווע
פז'מישל
פציה
ת'ומפסון
עיון
סינקרפיה ערנית
סינקרפיה ערנית (שם מדעי: "Syncarpia glomulifera"; נקרא גם טרפנטין) הוא עץ ממשפחת ההדסיים שמקום גדילתו הטבעית הוא אוסטרליה, העץ יכול לגדול עד לגובה של כ-30 מטר, והוא אחד מהזנים שנמצאים בסכנת הכחדה משמעותית, ובעקבות כך העץ שמור ביער סינקרפיה ערנית בעיר סידני ששייך למשרד הסביבה האוסטרלי.
ארמופילה ביגנונית
ארמופילה ביגנונית (שם מדעי: "Eremophila bignoniiflora") הוא מין שיח או עץ ממשפחת המיופוריים שמוצאו באוסטרליה. באנגלית הוא נקרא בשמות שונים, חלקם שמות אבוריג'יניים:Bignonia Emu Bush, Creek Wilga, Dogwood, Eurah, Gooramurra, Kurumbimi ו-River Argee.
הארמופילה הביגנונית יכולה לגדול בגדלים שונים ממטר עד לכ-8 מטרים. פרחיה גדולים וצבעם לבן או קרם.
תיאור המין פורסם לראשונה בשנת 1848 על ידי ג'ורג' בנטהאם, שקרא לו בשם "Stenochilus bignoniaeflorus". שם המין נובע מדמיון צורת פרחיו לפרחי משפחת הביגנוניים.
הארמופילה הביגנונית מצויה במישורי הצפה ביבשת אוסטרליה. המין מסווג כ"מאוים" בתקנות ההגנה על החי והצומח (1988) של מדינת ויקטוריה.
פרנו