בשנת 1947 יצאה עם הוריה לארצות הברית בשליחות, ושם סיימה את לימודיה בתיכון ערב בניו יורק, עם מהגרים ופועלים קשי-יום, שרצו לקבל תעודת בגרות, אנשים מרקע שונה מאוד מזה שממנו באה, מילדות בשכונת רחביה הירושלמית. בניו יורק השתתפה בקורס לכתיבה יצירתית במכללת האנטר ומצאה את כישרון הכתיבה שלה, לאחר שקודם לכן התקשתה בכתיבה חופשית. שם החלה לכתוב רשימות בעיתון שייסדה תלמידה פולנייה והתגברה על הקושי שבכתיבה בשפה זרה.
בשובה לישראל תרגמה את "צייד בודד הוא הלב" של קארסון מקאלרס. את הסיפור הראשון שכתבה, "בר מצווה", המתרחש בארצות הברית, נתנה לשלמה גרודזנסקי, שפרסם אותו בגיליון האחרון של "אמות". הסיפור כלול בקובץ הסיפורים "הקבלייר שלי". אחריו פרסמה סיפורים ב"עתון 77" וב"דבר". בשנת 1977 יצא לאור הרומן הראשון שלה, קווים וקשתות, המתאר חודשים אחדים בחיי נערה, היוצאת לראשונה מארץ ישראל של סוף תקופת המנדט הבריטי לשהות אצל קרובי משפחתה בניו יורק ומתוודעת שם אל אנשים שונים, בהם מהגרים לארצות הברית, יהודים ושאינם יהודים, בעלי ממון ודלי-אמצעים, ומתוך כך מגלה גם תובנות חדשות על עצמה.
יעל מדיני מייחסת חשיבות רבה לתנ"ך ולשירה העברית, כדבריה: .
הייתה נשואה לגדעון מדיני, פסיכולוג קליני, ממנו התאלמנה ב-2019.
הסצנה האמריקאית
הסצנה האמריקאית (באנגלית: The American Scene) הוא ספר מסע המתאר את מסעו של הסופר הנרי ג'יימס בארצות הברית בשנים 1904-1905. עשרה מתוך ארבעה עשר פרקי הספר פורסמו במגזינים, North American Review, Harper's Magazine ו-The Fortnightly Review, בשנים 1905 ו-1906. המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור ב-30 בינואר 1907 באנגליה ושמונה ימים לאחר מכן (7 בפברואר) בארצות הברית. ישנם שינויים משמעותיים בין שתי המהדורות.
ספר נסיעותיו של ג'יימס, הסצנה האמריקנית, תקף בחריפות את "החומרנות המשתוללת", כפי שכינה אותה ג'יימס, והמבנה החברתי של אמריקה. הספר עורר מחלוקת לגבי התייחסות החברה האמריקנית לקבוצות אתניות שונות ונושאים פוליטיים. הספר עדיין רלוונטי לגבי מספר סוגיות שוטפות, כגון מדיניות ההגירה, איכות ושמירה על סביבה, צמיחה כלכלית, ומתחים גזעיים.
קורנוול (פירושונים)
תובל פטר
תובל פָטֶר (26 בנובמבר 1939 - 14 בפברואר 2015) היה אקורדיוניסט ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
פטר נולד וגדל בירושלים. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (אז תיכון בית הכרם). לקראת התגייסותו לצה"ל הגיע למפקדת הנח"ל ביחד עם חבריו מבית הספר, יהורם גאון ועליזה רוזן, לבחינות כניסה ללהקת הנח"ל. הוא הגיע כדי ללוות את יהורם גאון באקורדיון ולא התכוון להיבחן אך נגינתו הקסימה את הבוחנים שצירפו אותו ללהקה.
שלושת הירושלמים הצטרפו לתוכנית ה-11 של להקת הנח"ל "צריך לחיות" שבה השתתפו אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, עידוא בן-גוריון, זהר אוריין, איתמר כהן, רות אטיאס, יצחק שאולי, אביטל מוסינזון, חינה גורביץ, אברהם סגל והאקורדיוניסט עמי גלעד.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף ללהקת התרנגולים אותה יסדה והדריכה נעמי פולני, יוצאת להקת הצ'יזבטרון. הוא ליווה אותם בשתי תוכניות לצד יהורם גאון, שייקה לוי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, צביקה גרטל, עליזה רוזן, עמירם ספקטור, יוסי צמח ואחרים. זכור הליווי שלו ל"שיר השכונה". בשנות ה-60 וה-70 הופיע במופע "תל אביב הקטנה" שכתבו חיים חפר ודן בן אמוץ.
במשך שנים ניגן עם מיטב המוזיקאים הישראלים והיה בין נגני האקורדיון המובילים בישראל. הוא הצטער על ירידת קרנו של האקורדיון בישראל. בשלב מסוים עזב למספר שנים לארצות הברית שם למד היסטוריה רוסית. כששב המשיך לנגן משירי ארץ ישראל והשתתף כמלווה בהצגות תיאטרון בעיקר של חנוך לוין שהיה חברו.
ב-1993 הפיק תוכנית משירי המלחין האהוב עליו נינו רוטה, הופיע אתה ברחבי הארץ והוציא אלבום. האלבום יצא בהפקה מחודשת ב-2005 בשם "נינו וחצי - תובל פטר וחברים מנגנים נינו רוטה".
ב-2006, ערך מופע משירי סשה ארגוב, לציון עשר שנים למותו. ב-2013 הופיע יחד עם הזמרת ירונה כספי במופע משירי ארגוב.
נפטר מדום לב ב-14 בפברואר 2015, והותיר אחריו את בת זוגו החלילנית תניר שקד, בת ובן.
אורלי קראוס-ויינר
אורלי קראוס-ויינר (נולדה ב-9 ביולי 1959) היא סופרת ישראלית עיתונאית בעבר, שכתבה עד כה 17 ספרים.
ביוגרפיה.
אורלי קראוס גדלה ברמת השרון ובפתח תקווה. למדה בבית ספר יסודי "סלומון" בפ"ת, הייתה פעילה בנוער העובד וסיימה תיכון של רשת החינוך אנקורי. חוויותיה מנערותה בפתח תקווה שזורים ברבים מספריה. שרתה בחיל השריון ולאחר שחרורה גרה שנתיים בארצות הברית. לאחר מכן חזרה לישראל ועבדה באל-על שבע שנים כדיילת. במקביל למדה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, במסגרת תוכנית הלימודים הכלליים במדעי הרוח.
לאחר נישואיה למפקד הנח"ל - בנצי ויינר, באוגוסט 1989, ולידת בתה, החלה לכתוב בעיתונים "חדשות", "דבר ראשון", "לינק", "טלגרף" ו"ניהול" ופרסמה סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים ב"תרבות מעריב", "ישראל היום", "לאשה" ו"עולם האשה".
בשנת 1997 פרסמה את ספרה הראשון, "התרוממות", שהתבסס על חוויותיה כדיילת ב"אל על". הספר הפך לרב-מכר וזכה לפרס "ספר הפלטינה". ספר ההמשך, "נחיתת חירום", יצא ב-2008.
מאז פרסמה 16 ספרים נוספים, חלקם מותחנים רומנטיים וחלקם רומנים היסטוריים. ספריה מתאפיינים בנימה אישית ובשילוב אלמנטים ביוגרפיים מחייה וחיי משפחתה. אחד הבולטים ביניהם הוא ספרה "דיוקן הונגרי" שהתבסס על קורות משפחתו של אביה ועסק בחוויות ותחושות של הדור השני לשואה. קראוס-ויינר משלבת בספריה סיפורים היסטוריים קשים וכואבים ושוזרת בהם את דעותיה על כוחן של משפחתיות, חברות וערכים הומניסטים כסולידריות חברתית וקבלת השונה.
ספרה "כמעט מושלם", תורגם לאנגלית בשם "Almost Perfect".
ב-2010 תבעה קראוס-ויינר את ערוץ 10, בטענה שהסדרה "פיק אפ" מתבססת על ספרה "התרוממות". בית המשפט קבע שנקודות הדמיון הן אזוטריות ופסק לקראוס-ויינר פיצוי של 10,000 ש"ח בלבד, ללא צו להוצאות.
אורלי קראוס-ויינר מתגוררת בתל אביב. הייתה נשואה לתא"ל במיל. בן ציון ויינר ולהם בת משותפת.
אלכסנדרו סגל
אלכסנדרו סורין סגל (ברומנית: Alexandru Sorin Segal), 4 באוקטובר 1947 - 6 בינואר 2015, כלכלן, אמן בינלאומי מ-1977 ושופט שחמט בינלאומי מ-1984, יהודי רומני, אלוף השחמט של ברזיל ב-1978 וחבר בנבחרות השחמט האולימפיות של ברזיל, מחבר ספרי שחמט.
ביוגרפיה.
סגל נולד בבוקרשט שברומניה. הוא היה ממובילי נבחרות הילדים והנוער ואחד מנציגי נבחרת הסטודנטים של רומניה. הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט ב-1970 וב-1971 התיישב בסאו פאולו, שם נישא לברזילאית יוצאת רומניה וקיבל אזרחות ברזילאית. ב-1973, לאחר קבלת האזרחות הברזילאית, השתתף לראשונה באליפות ברזיל בשחמט והגיע למקום השני. באליפות של 1974 זכה במקום ראשון-שני במשותף עם Márcio Marcos Miranda. ב-1978 זכה באליפות וב-1984 וב-1985 ברציפות זכה במקום השני. הוא היה חבר בחמש משלחות ברזילאיות לאולימפיאדת השחמט.
סגל הגיע ב-1980 ל-2415 נקודות במד כושר, זכה לתואר אמן בינלאומי ב-1984, היה אלוף ברזיל במשחקי שחמט סימולטניים עם שיא של 155 משתתפים, פרסם מאמרים בתחום השחמט בעיתונים Folha de São Paulo ו-Folha da Tarde וחיבר ספר תאוריה בשם Fundamentos de tática בשנת 1982 (הספר זכה להדפסות נוספות).
ידידו סרג'יו גרינברג יצר עבור את הרבוס S = Sxn, שפירושו ברומנית הוא: Segal Sorin וסגל נהג לעיתים לחתום באמצעותו.
לאחר מותו מסיבוכי מחלת הסוכרת נקבר בבית העלמין היהודי של סאו פאולו.
סטיב טיש
סטיבן "סטיב" טיש (באנגלית: Steven "Steve" Tisch; נולד: 14 בפברואר 1949) הוא מפיק סרטים ואיש עסקים יהודי-אמריקאי. הוא יו"ר וסגן הנשיא של הניו יורק ג'איינטס, קבוצת NFL בבעלות משותפת של בני משפחתו; כמו כן הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה. הוא בנו של בוב טיש, לשעבר אחד מהבעלים של הניו יורק ג'איינטס.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
טיש נולד בלייקווד, ניו ג'רזי, ארצות הברית למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת טאפטס. במהלך לימודיו הוא החל את הקריירה שלו בתעשיית הקולנוע.
קריירה.
בנעוריו, טיש יצר מספר סרטים קטנים בתמיכה של סרטי קולומביה. בשנת 1976 הוא עזב את קולומביה ויצר את "Outlaw Blues" - סרטו הראשון באורך מלא. לאחר מכן, בשנת 1983 הפיק את הסרט "שעשועים מסוכנים" (באנגלית: "Risky Business"), בו הופיע, לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, טום קרוז.
בשנת 1984 טיש הפיק סרט טלוויזיה בשם "The Burning Bed", בו פארה פוסט מגלמת אישה מוכה; הסרט היה שנוי במחלוקת, אך זכה בעשר מועמדויות לפרס אמי. טיש ייסד חברת הפקה משלו בשנת 1986, "The Steve Tisch Company" שמה, אשר התמחתה בסרטים למסך הקטן. עם זאת, הוא גם הפיק כמה סרטים אשר זכו לשבחי ביקורת ובכלל "פורסט גאמפ", "אמריקה X", ו-"סנאץ'". טיש זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וב-פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה עבור "פורסט גאמפ", שהיה מועמד בסך הכל ל-13 פרסי אוסקר (וזכה ב-6 מתוכם), סרט שעדיין נמצא ברשימת 20 הסרטים הרווחיים ביותר בארצות הברית.