במהלך שנות עבודת הבנק והקשר ההדוק בין עסקי הפיננסים של הבנק ועולם הנדל"ן, רכש הבנק בעלות על קרקעות בעיקר בדרך של משכנתאות וממימושן.
לרשות הבנק נמסרו קרקעות או משכנתאות על חלקות קרקע שונות בארץ ישראל, ובמקביל פעל חיים ולירו להשקעת הונו בנכסי דלא ניידי בירושלים ובסביבתה, וביניהן חלקות קרקע רבות לאורך רחוב יפו, בשער שכם, בשכונות קטמון ומקור חיים של היום, בחברון וביפו. לפי תיאורו של ישעיהו פרס "אהרון ולירו היה הרוטשילד של ירושלים, עשיר במקרקעין".
הקרקעות בבעלות משפחת ולירו שימשו להקמת מבנים שונים וחשובים בירושלים. בספרו "ספר היישוב" מציין פנחס גרייבסקי כי המגרש עליו נבנה בית החולים ביקור חולים נרכש על ידי יואל משה סלומון שהיה חבר בהנהלת עמותת ביקור חולים מאת הבנקאי חיים אהרון ולירו "במחיר 15 פרוטה האמה". שוק מחנה יהודה החל לקום על מגרש ריק בבעלות משפחת ולירו ברחוב יפו, מקום שאליו הביאו "פלאחים" (איכרים) ערבים מכפרים שממערב לירושלים, כמו ליפתא, דיר יאסין, שייח' באדר ואחרים, את תוצרתם החקלאית למכירה. בחלוף הזמן הציבו הפלאחים לעצמם סככות רעועות ודוכני עץ, ובתוך כ-15 שנה הפכו אלה למבני פח ועץ קבועים. אז גם החל להתגבש שמו של השוק - בתחילה נקרא "שוק ולירו", על שם בעל המגרש, אך בהמשך החל להיקרא "שוק מחנה יהודה" על שם השכונה הסמוכה שמעבר לכביש.
ככר חיים אהרון ולירו.
באביב 2012 חנכה עיריית ירושלים את ככר ולירו בצומת הרחובות יפו-בית יעקב מול שוק מחנה יהודה.
חוקת אתיופיה העממית
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (באנגלית: American Psychological Association, בר"ת: APA) היא אגודה מקצועית המייצגת את הפסיכולוגים בארצות הברית. באגודה חברים כ-150 אלף פסיכולוגים, ותקציבהּ עומד על מעל 70 מיליון דולר.
פעילות האגודה.
לאגודה יש כיום 56 מחלקות מקצועיות. היא מקושרת ל-60 ארגוני מדינות או טריטוריות אמריקניות וקנדיות.
האגודה מוציאה לאור 57 כתבי עת מדעיים שנחשבים מוערכים בעולם, ומקיפים את רוב תחומי הפסיכולוגיה. כתב העת הרשמי של האגודה הוא "הפסיכולוג האמריקאי" ("The American Psychologist"). האגודה מחזיקה במאגר מידע מקיף בשם "PsycINFO", בו מרוכזים תקצירי מאמרים וספרים מקצועיים החל מהמאה ה-19, מתוך יותר מ-2000 כתבי עת.
האגודה מחלקת מדי שנה פרסים שנחשבים היוקרתיים בעולם בתחום, לפסיכולוגים שנמצאו ראויים לכך. הפרסים ניתנים לפסיכולוגים צעירים וותיקים, על תרומה מדעית משמעותית לפסיכולוגיה, יישומים מדעיים בפסיכולוגיה, תרומה יוצאת דופן לפסיכולוגיה הקלינית, ועוד.
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה ידועה גם בשל סגנון APA הנפוץ במדעי החברה. זהו סגנון כתיבה סטנדרטי שעל פיו נכתבים מאמרים וציטוטים ביבליוגרפיים.
היסטוריה.
האגודה הוקמה בשנת 1892 באוניברסיטת קלארק, ומנתה תחילה 26 חברים. נשיאהּ הראשון היה גרנויל סטנלי הול.
נשיאי האגודה מתחלפים מדי שנה. בין נשיאי האגודה לאורך השנים ניתן למנות פסיכולוגים וחוקרים נודעים רבים, כגון ג'ון דיואי (1899), ויליאם ג'יימס (1904), אדוארד לי תורנדייק (1912), ג'ון ווטסון (1915), לואיס טרמן (1923), גורדון אולפורט (1939), קרל רוג'רס (1947), ג'וי גילפורד (1950), הארי הארלו (1958), וולפגנג קוהלר (1959), אברהם מאסלו (1968), אלברט בנדורה (1974), מרטין זליגמן (1998), פיליפ זימברדו (2002) ועוד. הנשיאה הנוכחית (2012) היא סוזן בנט ג'ונסון.
הפסיכולוגיה הקלינית נחשבת דומיננטית יחסית באגודה. לפיכך פרשו ממנה עם השנים מספר קבוצות בעלות נטייה מחקרית יותר. ב-1959 פרשה קבוצה בעלת נטייה קוגניטיבית והקימה את "האגודה הפסיכונומית". ב-1988 פרשה קבוצה ממוקדת מחקר פסיכולוגי, הקימה את "החברה האמריקנית לפסיכולוגיה", ושינתה את שמה ב-2006 ל"אגודה למדעי הפסיכולוגיה". בתוך ה-APA, קיים "הדירקטוריון המדעי", שמבטא את קולם של הפסיכולוגים המחקריים ותומך בהם.
ביקורת.
אחת הביקורות על עמדות האגודה מגיעה מהומוסקסואלים-לשעבר, או הומוסקסואלים שמעוניינים לשנות את נטייתם המינית. הם מתנגדים לעמדת האגודה, שאינה תומכת בטיפולי המרה (טכניקה טיפולית שמטרתה שינוי הנטייה המינית להטרוסקסואלית), וטוענים שעמדה זו, שקובעת למעשה כי נטייה מינית אינה ניתנת לשינוי, פוגעת במטופלים שמעוניינים בשינוי כזה. יש הטוענים כי זוהי דעה קדומה כנגד אנשים בעלי ערכים שמרניים, שמעדיפים להפחית את משיכתם ההומוסקסואלית.
ביקורת נוספת נמתחה על האגודה כשנודע כי כחלק מ"צוות ההתייעצות המדעי-התנהגותי" של הממשל, מייעצים חבריה לחוקרי צבא ארצות הברית במתקן הכליאה במפרץ גואנטנמו ובמקומות נוספים, במטרה לשפר את יעילות שיטות החקירה של העצירים, השנויות במחלוקת (יש אומרים כי הן אינן אתיות וכרוכות בעינויים). המבקרים טוענים כי האגודה סירבה להורות לחבריה שלא להשתתף בהתייעצויות וחקירות מסוג זה. זאת בניגוד לאיסור הגורף על השתתפות וחקירות מסוג זה, שהטילו אגודות אחרות, כגון האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה ב-2006.
שבט אבו רביעה
שבט אבו רביעה (בערבית: أبو ربيعة) הוא שבט בדואי המשתייך לקבוצת שבטים בשם אלד'לאם (בערבית: قبيلة الظلام; תעתיק מדויק: קבילת אלט'לאם), אשר מוצאם בחבל החג'אז שבערב הסעודית. בקבוצה זו נכללים גם השבטים: אלג'נאביב, אבו גריינאת, ואבו ג'וויעד, המתגוררים בנגב הצפוני באזור כסייפה, ערוער ותל מלחתה.
שורשי השבט ומקום התיישבותו.
בני שבט אבו רביעה מתגוררים בשכונה הדרומית של כסייפה, במכחול ובכפרים הבלתי מוכרים אבו רביעה מרכז וכוחלה. שורשי משפחת אבו רביעה חוזרים לשבט "אלד'לאם" (בערבית: قبيلة الظلام), שהוא פלג לשבט "בילי" (בערבית: قبيلة بلي), שמוצאו מתימן ומחבל החג'אז בערב הסעודית. כמו כן, חלק משבטי ירדן מקושרים במוצאם לשבט זה.
שבט אבו רביעה מחולק למספר בתי אב (משפחות): בכפר כוחלה ובכפר אבו רביעה מרכז בתי האב הם: עיד אבן עודה, סאלם אבן עודה, עודה אבן עיד, עלי אבן עיד, חסן אבן סאלם שיך המשפחה אברהים אבן סאלם, חארב אבן סאלם, ד'יב אבן סאלם, צאלח חליל, רשיד חליל, סלאמה בן עיד, סאלם עודה סלימאן חליל. בכסייפה בתי האב הם: בני חליל, סאלם, חדר, חמאד וסלמאן.
אישים בולטים מהשבט.
השבט נחשב לאחד השבטים הבדואים המוכרים והמשפיעים, ושמו נקנה לו בין היתר בזכות השייח' סלמאן אבו רביעה, שהנהיג את השבט בתקופת המנדט הבריטי והיו לו קשרים ענפים עם אמירויות המפרץ ובית המלוכה ההאשמי בירדן; ובזכות הקאדי (שופט מסורתי) הידוע עיד סאלם אבו רביעה, שפסקיו ליישוב סכסוכים בין השבטים היריבים באזור ארץ ישראל ובירדן ידועים ומפורסמים עד היום.
חבר הכנסת הבדואי הראשון, חמאד אבו רביעה, היה מבני שבט זה. בתקופת כהונתו פעל אבו רביעה רבות למען קידום מצב הערבים הבדואים בדרום הארץ. בשנת 1981, משום שלא התפטר מתפקידו על מנת לאפשר לשייח ג'בר מועדי להיכנס לכנסת, נרצח על ידי בניו של מועדי.
כמו כן, רבים מבני השבט רכשו השכלה גבוהה, ויש בהם מורים, רופאים, ומרצים, ביניהם:
מנהיגי השבט.
גם לפני הנהגתו של סלמאן אבו רביעה, אביו וסביו - חליל אבן סאלם ו-סאלם אבו רבעה (כונה גם "סאלם הגדול") - הובילו את השבט והיוו דמויות מפתח בקרב כלל השבטים באזור כולו בזמן מלחמות ("חרב אלדולאם ואלגיסיה") . אבו רבעה אף עבד כגובה ("ג'אבי") מטעם האימפריה העות'מאנית באזור כולו, תפקיד שנחשב לסמל סטטוס, וגם אביו, עיד אבו רביעה, מילא תפקיד דומה והיה קשור לשלטון העות'מאני.
שושלתו של סאלם אבו רבעה, "סאלם הגדול", המשיכה להיות דומיננטית בשבט וכרתה בריתות עם שבטים שכנים, שסייעו לשבט אבו רביעה לבסס את מעמדו באזור.
מקור השם.
מסופר כי סבו של סאלם אבו רבעה - סלימאן אבו עיד - כינה את בנו הצעיר - עיד - בשם "אבו רביעה", שכן בצעירותו זחל באופן המזכיר ריצה של סוס אצילי, הנקראת בערבית "רבּע" (כנראה ربع) .
אגודת הפסיכולוגים האמריקאית
תורתם אומנותם
איגוד הפסיכולוגים האמריקאי
אבו רביעה
טייטש-חומש
רב המנונא (השני)
רב המנונא היה אמורא בבלי בדור השני של התקופה.
היה תלמיד אהוב של רב, עד שכונה על ידו "בני". מסר כמה אמרות בשמו, ובאופן כללי העביר הרבה מתורתו של רבו - רב, ובכל מקום שנאמר , הכוונה לרב המנונא. על תלמידיו נמנה רב יוסף, והוא זכה להבנה מיוחדת בדברי רבו, גם כאשר רבים אחרים לא הבינו אותם.
משנתו.
בתלמוד מובאות בשם רב המנונא גם אמרות הנסובות על דברי אגדה; כך לדוגמה אמר: וכי
באופן כללי רב המנונא עסק רבות בתפילה; כך לדוגמה קבע כמה מההלכות הבסיסיות למתפלל:
באותו נושא, רב המנונא קבע חלק מברכות התורה - חלק מהותי מהתפילה המוכרת בימינו - את ברכת "אשר בחר בנו מכל העמים ונתן לנו את תורתו..." וקבע כי "זוהי מעולה שבברכות". כמו כן מובאות בתלמוד נוסחים של כמה ברכות נוספות שתיקן רב המנונא.
בתלמוד מובאות שני נוסחי תפילות שנהג לומר. האחת היא: והאחרת היא:
הונא בריה דרב יהושע
בנק ולירו
בנק ולירו ושות' נוסד בשנת 1848 על ידי יעקב ולירו, חיים אמזלג ואיש העסקים הארמני, יעקב פאסקאל, והיה הבנק הראשון בארץ ישראל. על פי נחום דוד פריימן ב"ספר הזיכרון הירושלמי" (1913) הון היסוד של הבנק עמד על 3,000,000 פרנקים שהיו שווי ערך ל-120,000 ליש"ט.
היסטוריה.
הסניף הראשי של הבנק היה בתוך העיר העתיקה סמוך לשער יפו, בדירה בת 2 חדרים. עם התרחבות פעילות הבנק נפתחו שני סניפים נוספים, האחד בעיר יפו שנוהל על ידי בנו הבכור של יעקב, משה יוסף (1837–1879), והשני בעיר הראשית של האזור, דמשק.