סוג שני של פיליבסטר המקובל בכנסת הוא דרישה להצבעה שמית. אין מדובר בהמצאה ישראלית, ואפילו ישיבתו הראשונה החגיגית של הפרלמנט האירופי סבלה מדרישה של מיעוט מחברי הבית לערוך הצבעה שמית על כמה עניינים פרוצדורליים.
בניגוד לריבוי הסתייגויות, השימוש בהצבעה השמית ככלי לעיכוב הצבעות הוא כלי חדש יחסית. למעשה, בראשית ימיה של הכנסת הצבעה שמית הייתה דבר נדיר גם כשהתבקשה מטעמים עקרוניים, ועד 1965 נערכו רק 3 הצבעות בדרך זו, כולן בנושאים בעלי חשיבות לאומית: כינון הממשלה הראשונה, החלטת הררי והסכם השילומים.
השימוש בפיליבסטר הצבעות שמיות קל לביצוע. לפי סעיף 36(ב) לתקנון, די בדרישה של 20 חברי כנסת (או של הממשלה) כדי לקיים הצבעה שמית.
התמודדות הכנסת עם הפיליבסטרים.
סעיף 98 (לשעבר סעיף 131 ולפני כן סעיף 148) לתקנון הכנסת מסמיך את ועדת הכנסת לקבוע סדרי דיון שונים מהקבועים מהתקנון. זאת כאשר מליאת הכנסת דנה בחוק התקציב או כאשר מדובר על "מקרים אחרים יוצאים מן הכלל". הפרשנות המקובלת שניתנה לאותם "מקרים יוצאים מן הכלל" היא כאשר מדובר על הצעות חוק שאם לא יעברו במועד קצוב - הן תסוכלנה (כך לדוגמה נעשה שימוש בסמכות זו ערב אישור הסכמי אוסלו ותוכנית ההתנתקות). בדרך כלל מנסות הקואליציה והאופוזיציה להגיע להסכמות על מסגרת הדיון, אך במקרים בהם הן מגיעות למבוי סתום, מנצלת הקואליציה את הרוב שיש לה בוועדת הכנסת, וכופה הסדר שמקצר את הפיליבסטר. בעבר נחשב השימוש בסעיף התנהלות קיצונית, וכמוצא אחרון, ואולם בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 גובר השימוש בו.
שימוש בסעיף 98 נעשה, למשל, בעת הדיון על התוכנית הכלכלית של בנימין נתניהו בשנת 2003, כאשר סיעות השמאל העלו למעלה מ-8,000 הסתייגויות. ועדת הכנסת החליטה על יישום שיטה שכונתה "שיטת האקורדיון", המאפשרת הצבעה אחת על הסתייגויות דומות. נוסח ההחלטה המלא היה:
בשנת 2011 תוקן תקנון הכנסת, ונקבע בו, בסעיף 90(ב)(3), כי לעניין זמן הדיבור, "דין הסתייגויות חלופיות כדין הסתייגות אחת". פירושו של דבר כי גם אם יוגשו הסתייגויות רבות לנושא אחד, אם הן חלופיות זו לזו, זמן הדיבור יישאר חמש דקות ולא יוכפל במספר ההסתייגויות. במהלך דיון בהארכת הוראות השעה המאפשרות שירות חובה במשטרה ושירות חובה לסוהרים בשנת 2012, הגישה סיעת האיחוד הלאומי אלפי הסתייגויות הנוגעות למספרי החיילים שיוצבו במשטרה ובשירות בתי הסוהר ולתאריך פקיעתן של הוראות השעה. אף שלפי הסעיף החדש אין פירושו של דבר זמן דיבור רב יותר, התכוונו חברי הסיעה לקיים את הפיליבסטר באמצעות עריכתן של אלפי הצבעות. יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין, שניהל את הדיון, החליט לא להצביע על כל אחת ואחת מההסתייגויות, אלא לקיים את ההצבעות לפי קבוצות, באופן דומה לשיטת האקורדיון שיושמה תשע שנים קודם לכן: תחילה תיערך הצבעה על הסתייגות לפיה יוצבו 100 חיילים, אחריה 200 חיילים וכן הלאה, ואם תתקבל אחת מהן, יקיים הצבעה גם על ההסתייגויות שבמספרים הנמוכים יותר. באופן דומה נערכו גם ההסתייגויות על התאריכים. חברי האיחוד הלאומי טענו כי הדבר מנוגד לתקנון והחרימו את ההצבעות, ובסופו של דבר כולן הוסרו. הנושא הועבר להכרעת ועדת הפירושים של הכנסת, אך טרם הוכרע.
בשנת 2014 קבעה ועדת הכנסת, לפי סעיף 98, מסגרת דיון לשלוש הצעות חוק שנדונו בשבוע אחד - , תיקון לחוק שירות ביטחון בעניין גיוס בני ישיבות ותיקון ל שכונה "חוק המשילות". סיעות האופוזיציה, שדרשו לקבוע מסגרת דיון ממושכת יותר, החרימו בתגובה את דיוני המליאה בשלוש הצעות החוק.
הפיליבסטר ביפן.
בפרלמנט של יפן נאסר לחלוטין קיומו של פיליבסטר דוגמת הפיליבסטר האמריקאי. הסיבה לכך נעוצה בכך שכינונו מחדש של המשטר היפני לאחר מלחמת העולם השנייה נעשה תחת פיקוחה של ארצות הברית. היועצים האמריקאים רצו לכונן את הפרלמנט בדמותו של הקונגרס, ללא האלמנטים השליליים שהיו קיימים בו לדעתם. חוק הדיאט היפני קובע, לפיכך, כי בסמכות יושב ראש הישיבה להגביל את משך הדיון. חברי הפרלמנט רשאים אמנם לבקש את הארכת הדיון, אך ניתן להסיר בקשה כזו ברוב רגיל.
אף על פי כן, הצליחו חברי פרלמנט ליברלים לפתח סוג של פיליבסטר-זוטא, המכונה "הליכת פרה". חלק מההצבעות בפרלמנט הן חשאיות, באמצעות הטלת פתקי הצבעה לקלפיות. חברי פרלמנט שמעוניינים לעכב את הדיון מתגודדים ליד הקלפי, מתעכבים בדרכם להצביע, "שוכחים" להביא את פתק ההצבעה, מביאים את הפתק הלא נכון, וכיוצא בזה. לעיתים קורה שמההתגודדויות במסדרון הצר שמוביל לקלפי מתפתחות תגרות. סוג זה של פיליבסטר מוגבל ביעילותו, ואין הוא נמשך יותר מ-3 שעות.
הפיליבסטר במדינות אחרות.
בפרו ובפינלנד נערכים פיליבסטרים בשיטה האמריקאית. בקנדה נערך פיליבסטר הסתייגויות.
גם באו"ם היו מקרים של פיליבסטרים שנועדו להשפיע על החלטות. גם החלטת החלוקה התקבלה בעקבות פיליבסטר. ההצבעה אמורה הייתה להתקיים ב-27 בנובמבר 1947, אך באותה העת לא היה רוב להצעה. את ישיבת העצרת הכללית ניהל שר החוץ של ברזיל, אוסוואלדו ארניה, שהיה בין תומכיה. הנציגים הדרום אפריקאים, שתמכו אף הם בהצעה, ביקשו את רשות הדיבור, ונאמו במשך שעות. נציגי מדינות ערב דרשו לסיים את הדיון ולהגיע להצבעה, אך ארניה סירב. לאחר חצות, הודיע ארניה שעקב התמשכות הדיון, ההצבעות יתקיימו רק יומיים לאחר מכן, ב-29 בנובמבר. בפרק זמן זה ניהלה הסוכנות היהודית מגעים עם נציגי מדינות קטנות שלא היו להן אינטרסים באזור, השיגה את תמיכתן, וכך הושג הרוב להצעה.
טיעונים בעד ונגד הפיליבסטר.
מאז נערך הפיליבסטר הראשון ב-1790, הפיליבסטר הוא אמצעי שנוי במחלוקת. ברוב המקרים ההתנגדות לו או התמיכה בו אינה אידאולוגית, והיא נובעת מהיותו של מביע העמדה באופוזיציה או בקואליציה.
קספר ואן דיין
קספר ואן דיין (באנגלית: Casper Van Dien; נולד ב-18 בדצמבר 1968) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה.
קספר נולד במילטון, פלורידה, וגדל בניו ג'רזי. משפחתו של דיין היא בעלת מסורת צבאית וזו הייתה גם שאיפתו בילדותו. כאשר התבגר חזרה משפחתו לפלורידה, והוא הלך ללמוד באקדמיה צבאית.
לאחר מכן הוא למד קדם רפואה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, הנמצאת בטאלאהאסי. כאשר היה צריך לבחור קורסים נוספים, הוא בחר בשיעורי תיאטרון. לאחר מכן התיאטרון עניין אותו יותר מאשר הרפואה, והוא נשר מהלימודים כדי לפתח קריירת משחק.
קריירה.
ב-1988 עבר קספר להתגורר בלוס אנג'לס וביצע תפקידים שוליים בסרטים, סדרות טלוויזיה, כגון דרמת הנעורים בוורלי הילס 90210 ואת האופרת סבון "לחיות את החיים", אך עד מהרה הפך לשחקן קולנוע מוכר, בעיקר עקב השתתפותו בסרטי שוליים.
תפקידו הידוע מכל היה בסרט המדע הבדיוני עתיר האקשן - גברים בחלל (1997) של פול ורהובן. בנוסף, הופיע בתפקיד משני בשובר הקופות של טים ברטון סליפי הולו (1999). בתפקידים אחרים גילם את ג'יימס דין וטרזן. ב-2008 דיין חזר לגלם את דמותו בסרט השלישי של "גברים בחלל".
ב-2000, הופיע בסדרה "Titans" של ערוץ NBC.
ב-2005, הוא הופיע בסדרת הריאליטי "I Married a Princess", על חייו האישיים והמקצוע שלו.
ב-2006, הוא לוהק לטלנובלה "Watch Over Me".
חייו האישיים.
קספר היה נשוי לקארי מיצ'ם (נכדתו של רוברט מיצ'ם) מ-1993 עד 1997. לזוג שני ילדים: קאפי וגרייס. כששיחק קספר בסרט "המחסלים", הוא פגש את קתרין אוקסנברג. השניים התחתנו במאי 1999. לזוג שתי בנות: מאיה וסלסטה, ואן דיין הוא בעל משמורת מלאה על ילדיו מנישואיו הראשונים והוא מתגורר במליבו ביחד עם כל ילדיו ובתה של אוקסנברג. ב-2006, כאשר התארח ואן דיין אצל "Larry King Live", הוא הודה שעבר התעללות מינית על ידי השמרטפית שלו בגיל 8. הוא שמר על זה בסוד עד גיל 32.
קישורים חיצוניים.
לינץ' ברמאללה
דוברת צה&quot;ל
פארמה
פארמה (באיטלקית: Parma) היא עיר במחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה, בין הערים מילאנו ובולוניה, מונה כ-195,000 תושבים (2017). אף על פי שאינה עיר גדולה, היא נחשבת כמרכז אומנויות משמעותי. בין 1545 לאיחוד איטליה (1859) הייתה מרכזה של דוכסות פארמה.
בפארמה נולד ארטורו טוסקניני, מגדולי המנצחים במאה ה-20, וקבור בה המלחין ניקולו פאגאניני. במאה ה-19 חי בעיר המלחין וגדול מחברי האופרות ג'וזפה ורדי. בזכותם נחשבת העיר כמרכז מוזיקלי, ובית האופרה "תיאטרו רג'ו" הוא מקום ידוע לחובבי האופרה. גם מבחינה קולינארית יש לפארמה תרומה נכבדה: מפארמה הגיעה גבינת הפרמזן. זוהי גבינה קשה, העוברת תהליך התיישנות עד לקבלת מרקם מוצק, וידועה בריחה ובטעמה החזקים. הפרושוטו מאזור פארמה נחשב למשובח באיטליה.
בעיר נמצאת קתדרלה עתיקה, שנבנתה במאה ה-11, ובתוכה ציורי קיר פרי מכחולו של קורג'ו (1494-1534), מגדולי ציירי הרנסאנס בתקופה המוקדמת.
אוניברסיטת פארמה, אשר נוסדה עוד במאה ה-11 היא אחת האוניברסיטאות העתיקות בעולם. בעיר גם ממוקמת ספריית פאלאטינה.
העיר היא ביתו של מועדון הכדורגל פארמה קאלצ'יו 1913.
גדוד שומריה
גדוד שומריה, גדוד עבודה ב' והקיבוץ השומרי הראשון, המקביל לקבוצת ביתניה עילית, שהתמזגה בו מאוחר יותר, אשר פעל בתקופת העלייה השלישית ואנשיו בין סוללי כביש חיפה-ג'דה, ממקימי קיבוץ בית אלפא, קיבוץ משמר העמק בעמק יזרעאל, וקיבוץ רמת יוחנן.
רקע ומיקום.