ב-1990 הוציאה את אלבומה השני, "דרך עצמי", בלטו באלבום השירים "עיר ללא רחמים", למילים של יהונתן גפן ולחן של יורם צדוק (מספר על אישה שמסתובבת בעיר אלימה בה אין רחמים), "שישי בצוהריים" (מילים: עדית פאנק, לחן: נתן כהן), "אהבה נכזבת", ו"אני שוב מתאהב" (בשניהם, מילים: יונה וולך, לחן: יהודה אלבוים). נתן כהן עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום. בעקבות האלבום יצאה לסיבוב הופעות שאת קטעי הקישור עבור המופע כתב יהונתן גפן.
ב-1991 נישאה למוזיקאי צור בן זאב ונסעה בעקבותיו להתגורר בארצות הברית, שם נולדה בתם הבכורה, מיתר.
ב-1996 שבה כהן לישראל, והקליטה את אלבומה השלישי "מי אמר ש...", שיצא רק ב-2000. השירים "בייבי" אותו הלחינה בעצמה למילים של רחל שפירא ו"עיני זהב", שהופיע בשני עיבודים שונים זכו להצלחה. אף על פי שדיסק זה לא הושמע רבות הוא הגיע לשיא של מכירות של פעמיים זהב.
בשנים 2006, 2008 ו-2010 הוציאה מגוון של אלבומי ילדים ללימוד מורשת הארץ וחגיה בשירים שכתבו לה אורלי בינדר ועמוס ברזל. מתוך סדרה זו יצא מאוחר יותר אוסף שירים.
לאורך השנים, ורדינה הופיעה על במות רבות ברחבי ישראל ושרה את שיריה, לרבות שירי ארץ-ישראל המזוהים עם המסורת של בית הוריה, בית משפחת "סולימאן הגדול". ב-2015 הוציאה ורדינה את הדיסק "שירים מהבית" בהפקתו המוזיקלית של בעלה, צור בן זאב, והוא כולל מגוון שירי ארץ-ישראל עמם היא מופיעה, כגון מחרוזת רועים, מחרוזת הורה ושירים מסביב למדורה.
חיים אישיים.
נשואה ואם לארבעה ילדים. מתגוררת בחולון. ארבעת ילדיה של כהן זכו לשמות מוזיקליים: מיתר, סול, קשת ותו.
בנה של כהן, קשת בן זאב, השתתף ב-2017 בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון".
שלם אלגברי
קבר רבי נחמן מברסלב
קבר רבי נחמן מברסלב (מכונה בקרב חסידי ברסלב "הציון הקדוש") נמצא בעיר אוּמַן שבאוקראינה ומהווה מוקד עלייה לרגל לחסידי ברסלב ולאוהדים.
הקבר והעלייה אליו בעבר.
כחצי שנה לפני פטירתו עבר רבי נחמן להתגורר בעיר אומן, באמרו: "אומן מקום טוב להיקבר בו", וזאת מכיוון שבבית העלמין נקברו יהודי העיר שנרצחו בידי ההיידמקים בטבח ב-1768. הוא עצמו נפטר בי"ח בתשרי (ג' חול המועד סוכות) ה'תקע"א (16 באוקטובר 1810).
רבי נחמן הבטיח כי מי שיבוא לקברו, ייתן פרוטה לצדקה, יאמר את עשרת פרקי התהלים של התיקון הכללי ו"יקבל על עצמו שלא ישוב לאוולתו", רבי נחמן "בהפאות יוציא אותו מהגיהנם".
רבי נחמן הקפיד בחייו שחסידיו יגיעו אליו לראש השנה, באומרו כי בראש השנה יש לו כוח מיוחד "להמתיק את הדינים" מעל מי שיהיו אתו. בערב ראש השנה האחרון לחייו, כשהוא כבר נוטה למות, ציווה לחסידיו שכשיחזרו כל אחד לביתו, יעשו כרוז שכל מי שמאמין בה' יבוא להיות בראש השנה אצל רבי נחמן באומן. תלמידיו, ובראשם רבי נתן, הסיקו מכך כי כוונתו שימשיכו לבוא אליו לראש השנה גם אחרי פטירתו, לשהות בסמוך לציונו.
על פי צוואתו נוהגים חסידי ברסלב להגיע לקברו. גם בתקופת השלטון הסובייטי קיימו החסידים באזור את העלייה לרגל, ועד אמצע שנות ה-30 פעל במקום בית-מדרש קטן. מעטים אף הצליחו להגיע מארצות אחרות תוך חציית מסך הברזל.
העלייה לקבר כיום.
לאחר נפילת ברית המועצות החלה עלייה נרחבת לקבר בשבת חנוכה ובחג השבועות, וכן ביום הולדתו של רבי נחמן, בערב ראש חודש ניסן. אולם המועד שבו מתרחשת העלייה ההמונית ביותר הוא ראש השנה. ההתכנסות מכונה "הקיבוץ באומן" או בקיצור "קיבוץ".
מסורת זו של נסיעות לאומן בראש השנה סוחפת גם אנשים מחוץ לחסידות ברסלב. בראש השנה תשס"ח הגיע מספר העולים לכ-31 אלף איש הבאים מישראל, מארצות הברית, מצרפת ועוד.
המתחם מנוהל החל משנת 2014 על ידי עמותת "איחוד ברסלב באומן".
בסמוך לקבר הוקמה קהילה יהודית המונה כמה עשרות משפחות, המתפרנסות מעסקים במקום.
בדצמבר 2016 השליכו אלמונים בתוך מבנה הקבר ראש חזיר שעליו חרוט צלב קרס ושפכו צבע אדום.
בתחילת 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, עמותת איחוד ברסלב באומן הקימו בסמוך לקבר מרכז עזרה וסיוע הומניטרי לפליטים מכל רחבי אוקראינה. מרכז הסיוע פעל בין השאר גם בקומות התחתונות של הקלויז באומן ובמקווה של ראש השנה.
יוזמות וניסיונות להעלאת עצמותיו של רבי נחמן לארץ ישראל.
מעת לעת עולות יוזמות להבאת עצמותיו של רבי נחמן לקבורה בירושלים. יוזמות אלו נתקלות בהתנגדות מצד חלקם הגדול של חסידי ברסלב הסבורים שרבי נחמן רצה להיקבר דווקא שם, בעוד חסידי ברסלב אחרים סבורים שכך היה רצונו רק בזמן שעם ישראל היה בגולה.
בין הבולטים הלוקחים חלק ביוזמות אלו נמנים תלמידי הרב ישראל דב אודסר אשר פנה בנובמבר 1992 אל יצחק רבין בהיותו ראש ממשלת ישראל ואל נשיא המדינה חיים הרצוג. בראשית שנת 1993 פנה הנשיא הרצוג לאוקראינים בבקשה רשמית. ליאוניד קרבצ'וק נשיא אוקראינה התחייב שיאפשר את העלאת העצמות ברם חזר בו לאחר התנגדות עזה מצד פלג גדול של חסידי ברסלב בהם דוד רפאל בן-עמי.
גם ראש הממשלה אהוד אולמרט ניסה להעלות את עצמות רבי נחמן לקבורה בהר הזיתים. בשנת 2017 אישרה סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי כי ישראל פנתה לממשלת אוקראינה בבקשה להעלות את העצמות. זמן קצר לאחר מכן הבהיר שגריר אוקראינה בישראל שהנושא אינו עומד על הפרק ושעמדת אוקראינה היא שמדובר "בנכס תרבותי-היסטורי המהווה חלק מסיפורה של המורשת האוקראינית".
"ועד ציון רבנו בארץ ישראל" יצא באותו זמן במסע הסברה ציבורי בסימן "LET MY RABBY GO"
קבר רבי נחמן מאומן
קברו של רבי נחמן מברסלב
אלסאנדרו לונגו
איבר ג'ייקובסון
יהדות ברטיסלאבה
מועד תחילת קיומה של הקהילה היהודית בברטיסלאבה אינו ברור, אולם קיימות עדויות היסטוריות על קיומה של קהילה יהודית במקום כבר במאה ה-11.
בתקופת ימי הביניים.
במאה ה-13 ידעו יהודי העיר רדיפות מידי הצלבנים. יהודי ברטיסלאבה, בניגוד ליהודי קהילות בערים אחרות בסלובקיה (דוגמת ניטרה) זכו לחסות המלך אנדראש השלישי (1265-1301) בשנת 1291 ולכן התאפשר להם לגור בתוך חומות העיר ב"רחוב היהודים". במחצית המאה ה-14 הוסרה חסותו של המלך מן היהודים והם הפכו להיות תלויים בשלטונות העיר, דבר שהחמיר את מעמדם וחשף אותם להתנכלויות מצד תושבי העיר.
בשנת 1360 גורשו יהודי העיר ברטיסלאבה והורשו לשוב לתחומיה רק בשנת 1368. אף לאחר שובם המשיכו יהודי העיר לסבול מהתנכלויות וממיסים כבדים שהוטלו על עסקיהם. בשנת 1399 קיבלו יהודי העיר רשות לבנות בית כנסת, כנראה במקום בית כנסת קודם שנהרס בעת גירושם ובתחילת המאה ה-15 החזיקו היהודים בבית קברות מחוץ לחומות. בין המאות ה-15-18 התגוררו רוב יהודי העיר במעין גטו יהודי בתוך החומות ועסקו במסחר, בייצור יין ובשיווקו.
בחודש אוקטובר 1526, על רקע מפלת ההונגרים לכוחות האימפריה העות'מאנית, ציוותה מריה, מלכת אוסטריה והונגריה (1505–1558) לגרש את היהודים מתחום העיר והם התיישבו לרגלי מצודת "שלוסברג" בפרבריה וקיבלו את חסות בעליה, בתמורה לדמי חסות גבוהים אותם גבה. בעת הגירוש אף נהרס בית הכנסת שברובע היהודים והפך למנזר. בשנת 1572 ציווה מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לגרשם אף מתחומי המצודה. קהילה יהודית שבה להתקיים בברטיסלאבה רק לאחר שבשנת 1670 גורשו יהודי וינה ורבים מהם נדדו לברטיסלאבה הסמוכה.
מאותה עת ועד לסוף המאה ה-18 ידעה קהילת ברטיסלאבה תקופה של יציבות, על אף התנכלויות תדירות של תושבי העיר ליהודים. במפקד שנערך בשנת 1709 נמנו כ-200 משפחות יהודיות אשר ישבו ברובע שקם לרגלי מצודת "שלוסברג". בשלהי המאה ה-18 אף הורשו יהודים לשוב ולהתגורר בין חומות העיר.
לפני מלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
הקהילה היהודית בברטיסלאבה בתחילת המאה ה-19 מנתה כ-2000 נפש והפעילה מוסדות קהילה רבים ומגוונים. בין השנים 1803 ו-1839 כיהן ברבנות בברטיסלאבה הרב משה סופר הידוע כחת"ם סופר, אשר הגיע לעיר מפרנקפורט וייסד בה ישיבה גדולה, "ישיבת פרשבורג". הישיבה מנתה בשיאה כ-500 תלמידים, שהגיעו מרחבי מרכז אירופה. בימי מאורעות אביב העמים התחוללו פרעות אף ביהודי ברטיסלאבה ויהודים רבים נאלצו להימלט מן העיר לאחר שרכושם נבזז ורבים מהם נפצעו. למרות ההתנכלויות גדלה הקהילה היהודית ובמחצית המאה ה-19 מנתה כ-4000 נפש. בשנים 1868-1869 השתתפה משלחת מיהודי העיר בראשות הכתב סופר בדיוני הקונגרס היהודי שהתקיימו בבירה פשט.
אף שקהילת ברטיסלאבה, בניגוד לקהילות אחרות בהונגריה, לא התפלגה מיד לאחר הקונגרס היהודי, הפילוג אירע בשנת 1872 ומאותה עת התקיימו בעיר שתי קהילות: אורתודוקסית לצד נאולוגית. הקהילה האורתודוקסית הייתה הגדולה והחזקה מבין השתיים והחזיקה ברוב מוסדות הקהילה. שנים ארוכות לא היה לקהילת ברטיסלאבה הנאולוגית בית כנסת בעיר, עד שהושלמה בניית בית הכנסת הנאולוגי הגדול בשנת 1895. בשנת 1897 החלה פעילות ציונית מאורגנת בקרב יהודי ברטיסלאבה ונוסדה אגודת "אהבת ציון". בשנת 1898 שלחו ציוני ברטיסלאבה נציג מטעמם לקונגרס הציוני השני וכך עשו אף שנה מאוחר יותר עם כינוסו של הקונגרס הציוני השלישי.