ב-18 בספטמבר של אותה שנה, "מועצת העיר סוצ'י", גוף שלטוני שהוקם על ידי המנשביקים המקומיים והמפלגה הסוציאל-רבולוציונרית באוגוסט, הכריזו על איחוד העיר ומחוזותיה לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, כ"אמצעי זמני" כנגד האיום הכפול מלנין ודניקין. סיפוח העיר על ידי גאורגיה היה מיידי והביא למחאה חריפה ממנהיגי כחות הצבא הלבן.
ב-25 בספטמבר 1918, נפגשו מנהיגי הצבא הלבן ונציגים של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה באקטרינודר כדי פתרון של שלום לסכסוך. דניקין דרש כי הגאורגים ייסוגו אחורה לנהר הבזיב. הגאורגים סרבו, וטענו מצידם כי יש להם זכויות על האזור. הצדדים לא הצליחו להגיע להסכם באותו היום והלבנים פרשו מהמשא ומתן כבר ביום שלמחרת. ממש באותו יום כבש דניקין את לזרבסקיה שבפאתי העיר סוצ'י. אבל הוא לא הצליח להשתלט לגמרי על האזור עד שהצבא האדום הוכרע בצפון הקווקז. ב-6 בפברואר 1919 הוכרחו הכוחות הגאורגים לסגת לעבר נהר הבזיב יחד עם מפקדם הגנרל קונייב (קוניאשווילי), וקציניו נשבו בידי הרוסים בגגרה. התערבות נציגים בריטיים ותחימת קו הגבול על ידיהם הקדימה את תגבורת שנשלחה. קו הגבול נקבע לאורך נהר הבזיב והקצינים הגאורגיים שוחררו.
ב-14 במרץ 1919 הציגה, משלחת גאורגית בשיחות השלום של פריז, תוכנית על הגבולות של גאורגיה בה תבעה חלק מפלך הים השחור לשעבר עד לנהר קטן שנקרא מקופסה, 14 ק"מ דרום-מזרחית לעיר טואפסה. אולם המשא ומתן לא הניב תוצאות.
ב-12 באפריל 1919 המשמר האזרחי הגאורגי שבסיסו בסוחומי ויחידות צבאיות תחת הנהגתו של גנרל מזניאשווילי פתחו במתקפת נגד. הכוחות הגאורגים התעלמו מעמדות שמירה על השלום בריטיות על נהר הבזיב. הם כבשו את גגרה לאחר קרבות עקובי דם, ולאחר מכן, בשיתוף פעולה עם לוחמי גרילה רוסים מהצבא הירוק (Зелёная Армия), עברו לנהר מחדיר. אולם התערבות בריטית שמה קץ להתקדמות הגאורגית. הבריטים תחמו קו גבול חדש דרומית לאדלר, על נהר הפסואו. לאורך הגבול תפס, חיל משלוח בריטי, עמדות, כדי למנוע התפרצות נוספת של המלחמה. ב-23-24 במאי נפגשו גאורגים, מתנדבים רוסים ונציגים בריטיים בטביליסי כדי להגיע לפתרון של שלום בנוגע לסכסוך. פגישה זו הייתה למעשה סופו של הסכסוך. יחד עם זאת, התרחשו, עד לסוף אותה שנה מספר התנגשויות מעת לעת.
תחימתו של הגבול הרוסי-גאורגי לאורך נהר הפסואו הייתה התוצאה העיקרית של סכסוך סוצ'י. במאי 1920 הוכר הגבול החדש על די הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה (РСФСР), ובינואר 1921 הוכר על ידי מדינות ההסכמה.
הערות שוליים.
Legend
Legend הוא אלבום אוסף של בוב מארלי והויילרס, שיצא ב-8 במאי 1984 בחברת התקליטים Island. האלבום נמצא במקום ה-54 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, עם למעלה מעשרה מיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית בלבד. במקור כלל האלבום עשרה מבין אחד עשר השירים של מארלי שהגיעו לרשימת 40 הראשונים במצעד הבריטי, שלושה שירים מהתקופה המוקדמת של ההרכב המקורי של הלהקה, וכן שיר נוסף מאלבום האולפן האחרון של מארלי שיצא לאחר מותו, Uprising; כולם בגרסאות הרדיו המקוצרות שלהם. ב-1995 יצאה בחברת התקליטים Tuff Gong גרסת תקליטור, עם אותה רשימת שירים, אך הפעם בגרסתם המקורית ובאורך מלא. כמו כן יצאה גרסה בקלטת שכללה שני שירים נוספים, "Easy Skanking" (מהאלבום Kaya) ו-"Punky Reggae Party", השיר ה-11 מרשימת השירים שהגיעו ל-40 הראשונים במצעד הבריטי. כאשר יצאה מהדורה חדשה ומיוחדת לאלבום בשנת 2002, נכללו בה גם שני שירים אלו.
על אף שהאלבום ספג ביקורת משום ששיריו נבחרו על פי הפופולריות שלהם, ולא בשל ההערכה המקצועית להם זכו, ולמרות הטענות כי הוא אינו מייצג את יצירתו המוקדמת של מארלי (עם ההרכב המקורי של הוויילרס, שכלל גם את פיטר טוש ובוני ויילר), הוא שומר בעקביות על מעמדו כאלבום הנמכר ביותר של מארלי ושל ז'אנר הרגאיי בכלל.
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי בוב מארלי, אלא אם מצוין אחרת בסוגריים.
הגרסה המקורית.
צד ראשון:
צד שני:
ואלקמוניקה
אברהם סופר (רב)
הרב אברהם סופר (שרייבר) (9 באוקטובר 1897 - 10 באפריל 1982) היה רב ומהדיר ספרות תורנית. חתן פרס ישראל לספרות תורנית, וחתן פרס הרב קוק.
קורות חיים.
סופר נולד באגר (ערלוי) שבהונגריה. בנו של הרב שמעון סופר ונינו של החת"ם סופר.
בנעוריו למד אצל אביו, רבה של אגר ואחר כך בישיבה בפרשבורג, והוסמך לרבנות. בשנת 1921 נישא ועבר לחיות בווינה, אוסטריה. סופר שימש כרב, תחילה בקורפו (1925–1928) ולאחר מכן בגוריציה שבאיטליה (1928 - 1936) ובפיומה (1936 - 1939). בשנת 1939 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, בה שימש כר"מ בישיבת שערי ציון מיסודו של הרב בן ציון חי עוזיאל. בתחילת 1946 יצא לשמש כראש בית מדרש לרבנים שהוקם בצרפת אחרי מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1948-1966 שימש לסירוגין חצי שנה כמורה בבית המדרש לרבנים באמריקה וחצי שנה התגורר בירושלים.
בימי רבנותו באיטליה החל לטפל בכתבי יד עתיקים של ספרות רבנית ולשמרם. בשנת 1930 החל להוציא לאור מכתב יד את סדרת הספרים "בית הבחירה" של הרב מנחם המאירי לתלמוד. בהמשך הוציא ספרי ראשונים נוספים ובהם: חידושי הראב"ד על מסכת עבודה זרה, ביאור רבי משה קזיס למסכת מדות, חידושי הר"ן לבבא בתרא וחידושי הרשב"א למסכת שבועות. ושני פירושי הראשונים למסכת שקלים. כמו כן הוציא מכתביו של סבו שלא הוצאו קודם לכן. ספרים אלו בוארו על ידו.
בשנת תש"ג, זכה בפרס הרב קוק על הוצאת בית הבחירה למסכת קידושין. בשנת 1947 קיבל את פרס שכטר. כעבור ארבעים שנה, בשנת תשמ"א, זכה בפרס ישראל לספרות תורנית.
משפחתו.
בניו הם איש העסקים דוד סופר המתגורר בלונדון (בעליה של וילה קונסטנטין סלאמה) ועורך הדין שלמה סופר מירושלים, הנשוי לעליזה, בתו של הרב אהרן מילבסקי ואחייניתם של הרב יצחק קוליץ ורחל מרגליות.
רייזי אייזנברג אשתו של שלום אייזנברג אחיו של שאול אייזנברג. נכדה הוא השר וחבר הכנסת מתן כהנא. בן נוסף הוא שמואל בנימין סופר, מחבר קונטרס 'אור המאיר' תש"ב, 'תולדות רבינו המאירי ז"ל וספריו.
שמשון שושני
שמשון שושני (נולד ב-4 בדצמבר 1937) הוא איש חינוך ישראלי, לשעבר מנכ"ל משרד החינוך והתרבות.
ביוגרפיה.
שמשון שושני הוא בעל תואר B.A בספרות ותנ"ך מאוניברסיטת בר-אילן, לימודי תואר M.A בחינוך באוניברסיטת תל אביב. בעל תואר Ph.D במינהל חינוכי מאוניברסיטת ניו יורק בעיר באפלו, ארצות הברית.
שושני החל את דרכו כמורה בגבעתיים, בין השנים 1960 – 1969 ב"אורט טכניקום" וב"תיכון קלעי". בין השנים 1970 – 1971 ניהל את בית ספר התיכון המקיף באילת, ונסע לארצות הברית להשלים לימודי דוקטורט, ובמקביל לימד בבית ספר יהודי בבאפלו.
ב-1975 שב ארצה והתמנה למנהל המחלקה לבתי ספר על יסודיים ומנהל אגף מוסדות במשרד החינוך והתרבות. בין השנים 1978–1986 כיהן כמנהל מינהל החינוך התרבות והנוער בעיריית תל אביב. בתפקיד זה יזם את "הבחירה המבוקרת" ופתיחת אזורי רישום לכל תושבי העיר מהצפון ומהדרום. כמו כן, יזם הקמתם של בתי ספר ייחודיים לטבע וסביבה, לאומנויות, ובית ספר ראשון בארץ לילדים .
בשנת 1986 זכה שושני בתעודת הוקרה במסגרת הפרס לניהול יעיל, בכנס הארצי השמיני לשלטון ולמנהל מקומי מטעם משרד הפנים.
ב-1986 מונה על ידי שר החינוך יצחק נבון לכהן כמנכ"ל משרד החינוך והתרבות. הוא כיהן בתפקידו עד 1989, ובין היתר היה שותף עם מיכאל גל להקמת מנח"י שהיה דגם ראשון (ויחיד עד עתה) של מינהל עירוני ומשרד ממשלתי מאוחדים. עקב מחלוקת מקצועית עם השר בנושא הרפורמה לשינוי מבנה מערכת ההשכלה, ביקש להתפטר מתפקידו. בשנת 1988 זכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו.
בין השנים 1989–1993 עבד ברשת אורט העולמי כמנהל אורט באמריקה הלטינית. ונקרא שוב לכהן כמנכ"ל משרד החינוך והתרבות על ידי השרה שולמית אלוני, שהתפטרה. הוא כיהן בתפקיד זה בין השנים 1993 – 1996 בעת כהונתו של שר החינוך אמנון רובינשטיין.
בתקופה זו, בוצעו שינויים ברפורמות פדגוגיות רבות; בבחינות הבגרות, בלימודי המדע והטכנולוגיה, בהעמקת לימודי היהדות בחינוך הממלכתי ובחינוך לדמוקרטיה ואזרחות. הוקמו המכללות האקדמיות והחל תהליך הדמוקרטיזציה בהשכלה הגבוהה.
בשנת 1996 זכה בפרס השירות הציבורי ע"ש דוד רוזוליו מטעם נציבות שירות המדינה.
בין השנים 1996–1999 שימש כמנכ"ל הסוכנות היהודית. בין השנים 1999 ועד 2008 הקים וכיהן כמנכ"ל פרויקט תגלית, פרויקט ציוני חדשני ופורץ דרך המביא עשרות אלפי צעירים יהודים לישראל, במטרה לחזק את זיקתם למדינת ישראל וליהדות. באמצע 1999 הוביל את מבצע הסיוע של הסוכנות לפליטי מלחמת קוסובו, שכלל רכבת אווירית עם סיוע אזרחי של כ-20 מטוסים, והבאתם לארץ של כ-110 פליטים.
בשנת 2002 עמד בראש "ועדת שושני" שבחנה את דרכי התקצוב השונות הקיימות במערכת החינוך היסודי בישראל ודרכי מימון חלופיות.
בשנת 2009 זכה בפרס חיים הרצוג, מטעם האוניברסיטה העברית בשיתוף יד חיים הרצוג, עבור תרומתו למדינת ישראל.
בשנת 2009 מינה שר החינוך, גדעון סער, את ד"ר שושני לקדנציה שלישית לתפקיד מנכ"ל משרד החינוך. בתקופה זו נערכו במערכת החינוך שינויים רבים כדי להתאימה למאה ה -21, ומערכת החינוך הגיעה להישגים גבוהים במבחנים הבינלאומיים. בין השאר נחתם הסכם עם ארגון המורים על רפורמת "עוז לתמורה" ויושמה רפורמה עם הסתדות המורים "אופק חדש". בשנת 2011 סיים שושני את תפקידו כמנכ"ל משרד החינוך.
בשנים 2012–2013 כיהן כסגן יושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה.