ההיסטוריה של האוניברסיטה מתחילה באוניברסיטת אקס שנוסדה בשנת 1409 על ידי לואי השני מאנז'ו דוכס פרובאנס. האוניברסיטה הפסיקה לפעול בשנת 1793 וחזרה לפעול לאחר המהפכה הצרפתית בשנת 1806. בשנת 1896 האוניברסיטה נפתחה מחדש בשם אוניברסיטת אקס-מרסיי. לאחר אירועים מאי 1968 התפצלה האוניברסיטה לשתי אוניברסיטאות ובשנת 1973 לשלוש אוניברסיטאות. בשנת 2007 החל תהליך איחוד האוניברסיטאות, תהליך שהסתיים בתחילת שנת 2012.
מבנה.
בחמשת הקמפוסים קיימים חמישה תחומים אקדמיים:
על חמשת התחומים האלה נוספים שלושה בתי ספר גבוהים לטכנולוגיה ומכון להכשרת מורים.
אוניברסיטת אקס
חסידות סטפין
יעקב קלמס
הרב יעקב קלמס (בכתיב יידי: קעלעמס, אב ה'תר"ם, 1880 - כ"ו בטבת ה'תשי"ג, 13 בינואר 1953) היה רבה של מוסקבה וחבר מועצת הרבנות הראשית בימי קום מדינת ישראל.
חייו.
קלמס למד בישיבות נובהרדוק, וילנה וקובנה, והוסמך לרבנות על ידי הרב אריה לייב רובין מוילקומיר, הרב יצחק מווילקומיר והרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין מנובהרדוק. היה רב בפושלוט (1904-1910), בסלאק שבפלך קובנה, ובבוגורודסק (פלך מוסקבה). בראשית שנות העשרים של המאה ה-20, לאחר פטירת הרב שמואל רבינוביץ, הרב של מוסקבה, נתבקש למלא את מקומו, אך סירב. הוא התפרנס ממסחר, היה רב בית כנסת חב"ד מרינה רושיצא וחבר ועד הקהילה היהודית במוסקבה. בין השאר טיפל בענייני הרבנות והקים בית דין בעיר. בשנת תרפ"ח הסכים לקבל על עצמו את רבנות מוסקבה ובמהלך כהונתו היה לדמות מרכזית ביהדות ברית המועצות ובדאגה להמשך קיום התורה בברית המועצות. ביתו היה פתוח לרבנים שנרדפו, הוא תמך בהם מכספו והיווה כתובת לתלמידים ורבנים רבים שחפשו דרך לצאת מברית המועצות. היה פעיל בוועד הרבנים ברוסיה בהנהגתו של הרב יוסף יצחק שניאורסון, שפעל לקיום היהדות בברית המועצות.
בכסלו ה'תרצ"ד, בהיותו כבן 64, עלה לארץ ישראל דרך אודסה ביחד עם אשתו חסיה ושתי בנותיו דינה וריבה. בתחילה התיישב ברחוב ביל"ו בתל אביב ופעל כבורר. בדצמבר 1936 נבחר למועצת הרבנות הראשית. ונבחר מחדש בבחירות ב-1945. היה חבר בנשיאות התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות, שסייע לרבנים פליטים ולצורך כך נסע בשנת 1940 לאסוף כספים בארצות הברית. בשנת 1947 יצא שוב בשליחות לארצות הברית לאסוף כסף להקמת שיכון הרבנים בירושלים והרב משולם ראטה מלא את מקומו באופן זמני. בינואר 1953 נפטר מהתקף לב בעת ששמע ברדיו על משפט הרופאים.
השופט חיים כהן תיאר את הרב קלמס כדיין:
חסידות דרוהוביטש
מאגר נתונים על האינטרנט הישראלי (STS)
גרומבליה
גרומבליה (ערבית: قرمبالية) היא עיר בתוניסיה הממוקמת ב-40 ק"מ דרומית לתוניס, בגובה של 102 מטר מעל פני הים ומשתרעת על כ-815.5 דונם. העיר ידועה במיוחד בכרמיה. אוכלוסייתה מונה כ-18,854 תושבים, נכון ל-2004. גרומבליה היא עיר הולדתו של נשיאה לשעבר של תוניסיה, מונצף מרזוקי.
מונצף מרזוקי
מונצף מרזוקי (בערבית: المنصف المرزوقي, תעתיק מדויק: אלמנצף אלמרזוקי; נולד ב-7 ביולי 1945) הוא פעיל זכויות אדם, רופא ופוליטיקאי תוניסאי, שכיהן כנשיא תוניסיה במשך שלוש שנים.
ביוגרפיה.
מרזוקי נולד בגרומבליה, תוניסיה. את לימודי הרפואה שלו הוא למד באוניברסיטת שטרסבורג, צרפת. ב-1979 הוא שב לתוניסיה וייסד את המרכז לקהילה הרפואית בסוסה ואת הרשת האפריקנית למניעת התעללות בילדים. בנוסף לכך גם הצטרף לליגה התוניסאית לזכויות האדם. הוא היה בדרום אפריקה כדי ללמוד אודות ביטול משטר האפרטהייד בה.
פעילותו כפוליטיקאי ופעיל זכויות אדם.
ב-1991, כאשר הממשלה בראשות זין אל-עאבדין בן עלי דיכאה באלימות את התנועה האיסלמית א-נהדה (תנועת ההתעוררות) קרא מרזוקי לנשיא המכהן, בן עלי להישמע לחוק. ב-1993 היה מרזוקי אחד מהחברים המייסדים של הוועד הבינלאומי להגנה על אסירים, אולם הוא התפטר בהמשך לאחר שתומכי הממשלה השתלטו על הוועד. מרזוקי נעצר כמה פעמים בחשד לקשר עם קבוצות איסלאמיות אסורות וכן באשמה כי הוא קשור להפצת חדשות שקריות. בהמשך הוא הקים את הוועדה הערבית לזכויות האדם וב-17 ביולי 2011 הפך לחבר בחבר המנהלים שלה.
בשנת 2001 הוא ייסד את הקונגרס של הרפובליקה. למרות שהארגון הוצא מחוץ לחוק בשנת 2002, המשיך מרזוקי בפעילות, כשהוא פועל מצרפת.
בעקבות התפטרותו של הנשיא בן עלי בעקבות המחאות בתוניסיה, הודיע מרזוקי על חזרתו לתוניסיה ועל כוונתו לרוץ לנשיאות.
כנשיא.
מפלגתו של מרזוקי, קונגרס למען הרפובליקה (CPR) המזוהה עם המרכז-שמאל, הגיעה בבחירות למקום השני וזכתה ב-23 מושבים בפרלמנט.
ב-12 בדצמבר 2011 הודיעה האספה המכוננת של תוניסיה - הגוף שנבחר למשול על המדינה ועל ניסוח החוקה החדשה, כי מרזוקי נבחר כנשיא הביניים של הרפובליקה התוניסאית, עם 155 קולות בעד, 3 קולות נגד ועוד 42 נמנעים. קולות הנמנעים היו תוצאה של חרם מצד מפלגות האופוזיציה, שטענו כי החוקה החדשה של המדינה איננה דמוקרטית.
הוא מונה לתפקיד הזמני במסגרת הסכם עליו חתמה האופוזיציה עם מפלגת השלטון, המפלגה האיסלאמיסטית א-נהדה, שזכתה ב-89 מושבים.
בבחירות לנשיאות שנערכו בנובמבר-דצמבר 2014 הפסיד מרזוקי לאל-באג'י א-סבסי.
לאחר הנשיאות.
ביוני 2015 היה על הספינה "מריאן" שנעצרה בידי חיל הים הישראלי בעת שהשתתפה במשט לעזה.
בשנת 2016, הוא מונה על ידי האיחוד האפריקאי לפקח על הבחירות לנשיאות קומורו .
בנובמבר 2021, מונצף מרזוקי היה מושא לצו מעצר בינלאומי בגין סיכון ביטחון המדינה. הוא נידון שלא בנוכחותו לארבע שנות מאסר לאחר שהאשים את קייס סעיד בביצוע הפיכה.
מרזוקי, אשר התגורר בפריז, אמר כי עלייתו של סעיד לשלטון הייתה הפיכה ועודד מפגינים למחות נגד הנשיא. זאת לאחר שסעיד הקפיא את פעילות הפרלמנט. הוא גם קרא שלא לקיים בתוניסיה את ועידת המדינות דוברות הצרפתית ולהעבירה למדינה אחרת.
חסידות סטוטשין
חסידות סטוטשין היא חסידות גליציאנית, ענף מחסידות רוזבדוב מגזע דז'יקוב-רופשיץ. מקים החסידות היה רבי יצחק הורוביץ. חסידות סטוטשין היא היחידה מחצרות בית רופשיץ ששרדה אחרי השואה וקיימת עד היום, על אף שרוב החסידים נרצחו בשואה.
תולדות החסידות.
רבי יצחק נולד בדז'יקוב בשנת תרכ"ב לרבי משה הורוביץ מרוזבדוב ולאמו בת רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט. היה חתנו של רבי מנחם מנדל אייכנשטיין מזידיטשוב (כל צאצאיו נולדו מזיווג זה), ובזיווג שני של הרב יואל הירשפלד. בשנת תרמ"ד החל לכהן ברבנות סטוטשין, ולאחר פטירת אביו בשנת תרנ"ד החל לכהן גם באדמו"רות. לפני זמן מלחמת העולם הראשונה עבר לטרנוב. בתקופה זו התבודד מספר שנים ועסק בתורה כשהוא לא יוצא מחדרו. היה בעל מנגן גדול ורבים באו לשמוע את תפילתו וזמירותיו בנוסח רוזבדוב. התפרסם בחריפותו ובשנינותו הרבה. בסוף ימיו דיבר רבות על הגאולה ועל ביאת משיח. היה מתנגד חריף לציונות. נפטר בסאנוק בכ"ד באדר א' ת"ש בזמן שרצה לברוח לרוסיה. בנותיו נישאו לרבי ישראל יוסף מריגליץ ולרבי נפתלי משנדישוב.
בנו, רבי יהודא מילא את מקומו. נולד בי"ג בתמוז תרנ"ב. היה חתנו של בן דודו רבי יהושע מריבטיטש. לאחר מעברו של אביו לטרנוב מילא את מקומו בסטוטשין ומסר שיעורים לבחורים. אביו צווה עליו ליטול קויטלאך ושלח אליו אנשים לברכות. במשך שנים רבות לא היו לו ילדים וכסגולה נסע לארץ ישראל והתגורר כשנה בטבריה בביתו של הרב יואל אשכנזי, ואכן נולדה לו בתו היחידה חנה. הוא חזר לגליציה והחל לכהן כאדמו"ר בסטוטשין. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית ופתח בבורו פארק בית כנסת סטוטשין ושרידי חסידי סטוטשין התקבצו אליו. הוא היה מנשיאי כולל גליציה. היה בעל מנגן ומלחין. נפטר בט' בחשוון תשמ"ב. כתב את סדרת הספרים מנחת יהודא, על התורה ועל המועדים. הייתה לו בת יחידה.
החסידות כיום.
לאחר פטירת רבי יהודה ללא בנים פתחו חלק מהחסידים בית כנסת בשם "תולדות יהודה", והעמידו בראשו את תלמידו של האדמו"ר, הרב מרדכי מנשה זילבער, ואילו שאר החסידים פנו בהמשך אל נכדו של רבי יהודה (בן חתנו הרב עובדיה), רבי אליעזר יהושע יודקובסקי, וביקשו ממנו שיכהן כאדמו"ר. הוא אינו מקפיד על גינוני אדמו"ר. הוא עוסק רבות בקירוב בחורים נושרים ובשלום בית.
בשנת תשע"ח מונה בנו בכורו הרב יהודא לכהן כרב וראש כולל של הקהילה.
בשנת תשע"ה הוסכם שחצרו של הרב זילבר תכונה "קהל תולדות יהודה דתלמידי סטוטשין". לרב זילבר בתי מדרש בריכוזים חרדיים נוספים. רבים שאינם חסידיו מגיעים לשיעוריו.
דרך החסידות.
חסידות סטוטשין ממשיכה את דרך חסידויות רופשיץ, הדוגלות בלימוד התורה בהתמדה ובעבודת ה' בחכמה ובצניעות. רבי יהודא מסטוטשין אמר שמבין בניו של רבי נפתלי מרופשיץ, רבי אליעזר מדז'יקוב קיבל הכי הרבה בהבנת דרך רופשיץ ומנהגיה, ומבין בניו של רבי אליעזר קיבל הכי הרבה בנו רבי משה מרוזבדוב, ומבין בניו של רבי משה קיבל הכי הרבה רבי יצחק מסטוטשין (כלומר שחסידות סטוטשין היא הממשיכה המרכזית של רופשיץ). ניגוני סטוטשין מיוסדים על נוסח רוזבדוב, שהיה מורכב מתנועות קצרות של "התייפחות" או שמחה.
חסידי סטוטשין נוהגים להתפלל במבטא הגליציאני.
קווי בליעה
שרה אהרוני
שרה אהרוני (נולדה ב-11 באוגוסט 1953 בישראל) היא סופרת ועורכת ישראלית וכן מנהלת את הוצאת הספרים "מקסם".
ביוגרפיה.