איכות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-API, מכון הנפט האמריקאי, בצמד אותיות, כגון SJ ,SH ,CD ,SL. ככל שהאות האחרונה "גבוהה" יותר, השמן איכותי יותר.
סיווגים אפשריים אחרים הם לפי ACEA, איגוד יצרני הרכב האירופאי, או לפי מפרט של יצרן המנוע עצמו.
שמנים מינרליים.
שמנים מינרליים מבוססים על נפט גולמי. בבסיסם הם מורכבים ממולקולות הבנויות משרשראות פחמן ארוכות הרגישות ללחץ וחום. בשמן מינרלי יש חומרים הגורמים להעלאת צמיגות השמן עד לרמה הדומה לסירופ בטמפרטורות נמוכות יחסית (מקורם בחומרים שלא ניתן לסנן מהנפט הגולמי). בטמפרטורות גבוהות ובמצבים מסוימים (מנועי רכב במקרי מאמץ וכו') נשברות שרשראות הפחמן. במקרים אלו בסיס השמן רותח ומשנה את רמת הצמיגות שלו.
שמן תעשיתי
אנאטולי סובצ'אק
שלמה רובין
ד"ר שלמה רוּבִּין (בכתיב יידי: ראָבין; 3 באפריל 1823, דולינה – 1 בינואר 1910, קרקוב) היה מראשי תנועת ההשכלה בגליציה, סופר עברי פורה ומתרגם לעברית של ספרי מדע פופולרי רבים, ספרי הגות וספרים קלאסיים.
ביוגרפיה.
רובין נולד למשפחה חסידית, נכד לרבי מתתיהו, מחבר "ברכת דוד", שהיה רב בדולינה עשרות שנים שימש כאדמו"ר חסידי. בילדותו קיבל שלמה חינוך חסידי-מסורתי, נמנה עם חסידיו של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב, וקיבל סמיכה לרבנות בגיל צעיר. בהיותו בן 17 התחתן, ומשפחת אביו, שהועידה אותו לשמש כרב, ארגנה לו משרת רבנות בעיר חודרוב; אך רובין סירב להצעה והעדיף לרכוש השכלה כללית. לשם כך הפך לסוחר בשעות היום, כששעות הלילה הוקדשו ללימודים. אחרי חמש שנים של מסחר איבד את רכושו, ונסע ללמברג (לבוב), שם למד בבית ספר למסחר שפות שונות: לטינית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית.
אחרי לימודי השפות שימש כמורה פרטי ללימודי גרמנית ועברית בבולחוב, מתוך עוני ומחסור. גויס לצבא בניגוד לרצונו, ושם סבל כשנתיים עד שחרורו. משם הלך לז'ורַבנה ומסר שיעורים פרטיים בגרמנית וצרפתית, ושם כתב את מאמרו "קורי עכביש" התוקף את תנועת החסידות. השמועה על כתיבת המאמר גרמה לקרע בינו לבין הקהילה היהודית בעיר, והוא איבד את מקור פרנסתו. הפחד מפני נזקים אפשריים גרם לכך שלא ידפיס את המאמר, והוא העלה אותו באש.
רדיפות החסידים נגדו לא פסקו, והוא נאלץ לעקור לרומניה. התגורר בעיר גאלאץ, והתחיל לעסוק כסופר לעיתונים בשעות הלילה וכרואה חשבון במשרד בשעות היום. בתקופה זו התחיל לפרסם מאמרים בכתב העת "המגיד".
בשנת 1859 איבד את משרתו בגאלאץ, ואז שב לגליציה והתמנה מטעם הממשלה למנהל בית הספר בבולחוב. במשרה זו כיהן למשך חמש שנים, עד שרדיפות החסידים אילצוהו לעקור מגליציה, והוא עבר לאיטליה. באיטליה התפרנס כמורה פרטי בבית עשיר מקומי, ועסק במקביל בתרגום ספריהם של יהודה אריה ממודנה ויהודה אברבנאל.
כעבור זמן עבר לטגנרוג (Taganrog) שברוסיה, ושימש כמורה פרטי לבנו של יעקב פוליאקוב. אחרי שנתיים נסע עם יעקב זה לווינה, שם פרסם את ספרו "שפינוזה והרמב"ם", שעליו קיבל ב-1868 תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת גטינגן, ומאז חתם את שמו "דוקטור רובין". בווינה הכיר את פרץ סמולנסקין, והבטיח לכתוב לו מדי שנה מאמר לכתב העת "השחר".
משנת 1895 ועד מותו התגורר בקרקוב, ובה הרבה לכתוב ספרים ומאמרים, ולתרגם ספרים קלאסיים.
נולדו לו שני בנים ושתי בנות, וכולם מתו בחייו.
דעות ופולמוסים.
רובין סבר, בדומה למשכילים אחרים בני דורו, שאמונותיהם של חז"ל היו רציונליות, ושהן תואמות לידיעות שהמדע השיג בזמנם. את דעתו זו פרסם והוכיח בכמה מספריו, שבהם הוא טוען שחז"ל ידעו ידיעות מדעיות רבות, ואף תגליות מאוחרות כבר היו ידועות להם.
בנוסף, כמעריץ של הפנתאיזם של ברוך שפינוזה ושל משנתו הפילוסופית של שפינוזה בכלל, סבר רובין שאף אמונותיהם של חז"ל עולות בקנה אחד עם עמדות אלו. את דעתו זו הביע רובין בספרים שונים, והתפלמס בה עם שד"ל במאמר מיוחד בשם "תשובה ניצחת", בו הוא טוען ש"ספרי אחינו הפילוסוף ברוך די שפינוזה ז"ל בנויים על יסודי חכמת ותורת עמינו, כעדות כל חכמי ישראל והאומות".
על תורת הקבלה סבר רובין, שהיא הובאה לארץ ישראל מהודו על ידי חיילי צבאו של אלכסנדר מוקדון בתקופת בית שני.
עמדותיו אלו נתקלו בהתנגדות, הן מצד רבים מחוגי המשכילים, ובעיקר מצד האורתודוקסים, שהתנגדו למגמת השוואת אמונות היסוד של היהדות לדעות המקובלות על ידם כפסולות.
רובין נמנה בין חברי תנועת חיבת ציון מיסודו של הרב צבי הירש קלישר, ושימש כגבאי החברה בווינה.
מספריו.
רובין הרבה לכתוב מאמרים בכתבי העת, ואת החשובים שבהם הדפיס בספרים. כך, רבים מהספרים ברשימה להלן, הם ספרונים בני כ-15–40 עמודים בלבד.
חלק מהספרים קובצו לכל כתבי ד"ר שלמה רובין, בשני כרכים, ורשה: 1910.
כן תרגם לראשונה לעברית את "ספר היובלים" ואת "תורת המידות" לשפינוזה, וכתב מבוא מקיף למשנתו הקבלית של רבי יונתן אייבשיץ, שהודפס בספר "שם עולם". בנוסף תרגם חלק מיצירותיו של לוקיאנוס מסאמוסאטה תחת השם "הלצה קדמוניה"; כתבים פילוסופיים של פרידריך שילר תחת השם "בן אוני או מגילות סתרים"; ודרמה של קרל גוצקוב על אוריאל אקוסטה.
ארזה רון
ארזה רון (נולדה בשנת 1934) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לכימיה בטכניון שם שימשה כראש המכון למצב מוצק. בין השנים 2003 ל-2007 שימשה כנשיאת המכללה האקדמית גליל מערבי. מחקריה עוסקים בתחומי הכימיה הפיזיקלית ומוליכים למחצה.
אודות.
רון עשתה את לימודיה היסודיים ברעננה ואת לימודיה התיכוניים בתיכון חדש בתל אביב. רון סיימה את לימודיה בכימיה בטכניון, שם עשתה את התואר הראשון (1957), השני (1959) ואת הדוקטורט (1961). בין השנים 1961 ל-1963 עשתה לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1965 הצטרפה כחברת סגל לפקולטה לכימיה בטכניון.
רון שימשה כחברה במועצה להשכלה גבוהה ובאוגוסט 1998 נתמנתה לחברה בוועדה למינוי פרופסורים למדעים מדויקים במוסדות לא אוניברסיטאיים.
רון חתמה על עצומה הקוראת לשמירה על סביבת מורד נחל הקישון כשטח פתוח. בשנת 2007 קראה להגביל את האפשרות להקים מכללות פרטיות בישראל מחשש שהן תפגענה במכללות הציבוריות.
נשואה לפרופסור עמירם רון ואם לשלושה. בתה היא פרופסור דנה רון.
ארנב הקטיפה
ארנב הקטיפה (אנגלית: The Velveteen Rabbit) הוא ספר ילדים אשר נכתב על ידי הסופרת האנגליה מרגרי וילאמס ואויר על ידי ויליאם ניקולסון. הספר יצא לאור בשנת 1922 ומאז עובד לסרטים, הצגות וסרטי אנימציה.
הספר מגולל את סיפורו של ארנב צעצוע מקטיפה המוענק במתנה לילד בחג המולד. ארנב הקטיפה רוצה להפוך לארנב אמיתי, ולומד כי יוכל להגשים זאת רק אם יזכה באהבתו של הילד.
בשנת 1985 גרסת הווידאו של היצירה, בהשתתפות מריל סטריפ ועם מוזיקה של ג'ורג' וינסטון, הייתה מועמדת לפרס גראמי.
הרי סיירה נבדה
אלכסנדר גולדשטיין (סופר)
אלכסנדר גולדשטיין (ברוסית: Александр Гольдштейн;) היה סופר, מסאי, חוקר ספרות ועיתונאי יהודי יליד ברית המועצות. בשנת 1990 עלה לישראל, אולם המשיך לכתוב ברוסית.
אודות.
גולדשטיין נולד בטאלין, אסטוניה. אביו היה עיתונאי, אמו מתרגמת מצרפתית ומספרדית. בילדותו עברה המשפחה לעיר מגוריהם של הוריו אביו, באקו שבאזרבייג'ן. לאחר שסיים את בית הספר התיכון למד ספרות באוניברסיטת באקו ובשנת 1988 סיים את עבודת הדוקטור שלו על היחסים בין הספרות האירופית לספרות המוסלמית במאה ה-18.
בשנת 1990 עלה לישראל עם הוריו. גולדשטיין לא התאקלם בסביבה התרבותית של ישראל ונשאר מוכר רק בחוגי האינטליגנציה הרוסית בישראל. הוא התגורר בתל אביב ועבד בשבועון "ספוטניק".
בשנת 1998 זכה ספרו הראשון, "פרידה מנרקיסוס", בפרס "בוקר" של מוסקבה למסות ספרותיות וכך היה למחבר הראשון שאינו גר ברוסיה וזוכה בפרס.
שימש כעורך כתב העת הישראלי ברוסית זרקאלו.
גולדשטיין נפטר ב-2006 בתל אביב. לאחר מות הוענק לו הפרס ע"ש אנדריי ביילי.
נובוטאקה טאגוצ'י
נובוטאקה טאגוצ'י (ביפנית: 田口信教; 18 ביוני 1951) הוא שחיין עבר יפני. אלוף אולימפי, שיאן עולם ובעל 3 מדליות מאליפויות עולם בשחייה. התמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה.
טאגוצ'י נולד בסייג'ו-היים שביפן.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים טאגוצ'י במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.8 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה לאחר שפסל בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:09.8 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.5 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1970 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.5 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.4 דקות.
אירוע השיא.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טאגוצ'י במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 1:04.94 דקות, לפני טום ברוס מארצות הברית (1:05.43 דקות) וג'ון הנקן אף הוא מארצות הברית (1:05.61 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 1:05.13 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.88 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 2:21.55 דקות ודייוויד וילקי מבריטניה (2:23.67 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:23.45 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.23 דקות.