קולינס מספקת הגדרה סוציולוגית של תאוריית נקודת המבט. זוהי תאוריה פוסט-מודרניסטית לניתוח שיחים אינטר-סובייקטיבים, אשר מתמקדת באופנים שבהם סמכות נטועה בידע של האינדיבידואל, ובכוח שהסמכות הזו מכוננת. העיקרון התאורטי החשוב ביותר של תאוריה זו היא שהפרספקטיבה של כל אדם נוצרת מתוך החוויות החברתיות או הפוליטיות שלו, ולכן הידע, מבחינה סוציולוגית, נעשה ייחודי וסובייקטיבי, ומשתנה בהתאם לתנאים החברתיים בהם נוצר. הרעיון של "הזרה מבפנים" (outsider within) מתייחס לנקודת המבט המקיפה את העצמי, המשפחה והחברה. קולינס מנתחת את החוויה הספציפית של נשים במעברן מעולם תרבותי אישי לעולם האקדמיה. על פי מסקנותיה, גם כאשר אישה, ובייחוד אישה שחורה, יכולה להפוך למשפיעה בשדה מסוים, היא עדיין תרגיש שאינה שייכת לעולם זה, בו הערכים, הזהויות, והחוויות שלה שונות בתכלית מאלה הדומיננטיים בסביבה, ולפיכך והיא הופכת ל"זרה מבפנים".
התנגדות לדיכוי.
מנקודת מבט ביקורתית, קולינס מציינת ששליטה תמיד כוללת החפצה של הנשלט. כל צורות הדיכוי משמען הפחתה בערכה של הסוביקטיביות של המדוכא. היא טוענת כי הערכה עצמית והגדרה עצמית הן שתי דרכים להתנגד לדיכוי. מודעות עצמית לפיכך עוזרת לשמר את הדימוי העצמי של קבוצה מדוכאת ומאפשרת לה להימנע מדה-הומניזציה בידי גורמים חיצוניים. קבוצות שוליים לעיתים קרובות נושאות סטטוס של "האחר". אדם הוא ה"אחר" אם הוא שונה ממה שמכנה אודרי לורד "הנורמה המיתית". בחברה הקיימת, "אחרים" הם בעצם כל מי שחורג מהסְכֶמָה החברתית של הגבר הלבן הממוצע. גלוריה אנזלדואה מכנה את התהליך הזה "othering" (או בתרגום חופשי, "האחרה", תהליך הפיכת הזולת לאחר), או ספציפית, התהליך דרכו הופכים אדם לבלתי מקובל על סמך קריטריונים שהוא אינו עומד בהם, כאשר התוצאה עבור צד זה היא "אחרוּת". ככל שההגדרה העצמית חזקה יותר, כך גם ההשפעה של ה"othering" תמותן.
הכלי של הגדרה עצמית הוא חשוב עבור קבוצות הנדחקות לשוליים, מכיוון שהעצמת ההשפעה של הבדלים משמשת כנשק הפוגע בערך העצמי, ובהפנמת גישות חברתיות סטראוטיפיות – סוג של דיכוי פסיכולוגי. כך שהסובייקטיביות של האינדיבידואל היא נושא חשוב עבור אוכלוסיות שהן תחת דיכוי. מסקנתה של קולינס היא שקיום חוש ערך-עצמי והגדרה עצמית יציבה אשר לא נובעים ממקורות חיצוניים מסייעים לצד המדוכא להתגבר על דפוסי השליטה החברתיים הדכאניים.
פמיניזם הצטלבותי עכשווי.
הצטלביות היא תאוריה ופרקטיקה שהפכה למרכזית בשיח הצדק החברתי רק בעשור השני של המאה ה-21, ובעיקר באמצעות הרשתות החברתיות. בשל האופי המבוזר של השיח המקוון, ומכיוון שבתור "תנועה" אין לפמיניזם ההצטלבותי מרכז, מנהיגות, או מרכזים, קשה גם להצביע על טקסטים או עקרונות מנחים המוסכמים על כל הפמיניסטיות המזדהות תחת הכותרת הזו. עם זאת, כמו בתנועות המוגדרות שקמו על פי עקרונות של הצטלביות, כגון הפמיניזם השחור והפמיניזם המזרחי, יש הסכמה רחבה לגבי המשמעות של ההצטלביות במרחבים (גשמיים או אינטרנטיים) לפועלים במסגרתם. אלה כוללים:
ביקורת.
הפילוסוף הבריטי דאגלס מארי מבקר בספרו "שיגעון ההמון" (Madness of crowds) את תאוריות ההצטלבויות, בהיותו הומוסקסואל הוא טוען, למשל, שחלק גדול מקהילת הלהט"ב אינה אחידה, וגם בקרב הומוסקסואלים יש קונפליקטים בין הומוסקסואלים הרוצים זכויות בסיסיות של נישואים חד מיניים ואימוץ ילדים לבין קווירים הרוצים לקיים אורח חיים אלטרנטיבי. לדבריו של מאריי, תאוריות ההצטלבות ("שילוב מיצבים" בתרגום של ספרו לעברית) מתיימרת ליצור סולידריות בין מאבקים שלא ניתנים ליישוב זה מול זה ומביא לבניית היררכיות נוספות בקרב אנשים שעברו דיכוי, דוגמה לסתירות קיצוניות שהתגלעו בקרב הקבוצות לעיל היא פעילי הטרנס המציגים פמיניסטיות המתנגדות לחוסר ההוגנות בשילוב זכרים המזדהים מגדרית כנשים בספורט נשי וקוטפות מדליות בכלל יתרון לא הוגן ופמינסטית שהתנגדה למקרה בו אישה טרנסית עובדת כמייעצת לקורבנות תקיפה מינית כטרנסופוביות ואף אמרו עליהן ש"אינן יכולות להיחשב יותר כפמיניסטיות".
הפועל קריית אונו
הפועל קריית אונו היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר קריית אונו, המתמודדת בליגה ב'. בשיאה שיחקה הקבוצה בליגת המשנה במשך תשע עונות.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1952 בשם "הפועל כפר אונו". לאחר שנתיים הקבוצה עברה איחוד ונקראה "הפועל בני ברק/קריית אונו" עד לסיום עונת 1956/1957, כשהעפילה לראשונה לליגה ב'. בסיום עונת 1962/1963 העפילה לראשונה לליגה א' (הליגה השנייה), בה שיחקה תשע עונות רצופות וירדה לליגה ב'. בסיום עונת 1976/1977 העפילה בחזרה לליגה א' שהפכה כבר לליגה השלישית ושיחקה בה עד עונת 1997/1998. הקבוצה ירדה וחזרה לאחר עונה אחת.
בעונת 1990/1991 הגיעה הקבוצה עד למעמד חצי גמר גביע המדינה והפסידה 2–4 לקבוצת הפועל פתח תקווה. לזכות קריית אונו כבשו מיקי סנדרוב ואבי בן עזרא.
לאורך השנים התחרתה הקבוצה עם היריבה המקומית, בית"ר קריית אונו, עד שזו התפרקה בשנת 2004, ותקציב העירייה אשר היה מופנה אליה, מגיע מאז לקבוצת הפועל קריית אונו, שהפכה לקבוצה היחידה בעיר.
בשנת 2007 הוזכרה הקבוצה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "מסודרים" כחלק מהעלילה. בסיום עונת 2014/2015 הייתה הקבוצה על סף עלייה לליגה א' כשהפסידה 0–2 למכבי יפו במשחקי המבחן.
מחלקת הנוער של המועדון הוקמה מחדש בשנת 1975, על ידי ישראל (ללה) שצ׳וצ׳ינסקי. ב-1976 הוקם במועדון בית הספר לכדורגל הראשון בישראל. ב-1989 הוביל המועדון, יחד עם ועדת הנוער בהתאחדות לכדורגל, באמצעות ישראל שצ׳וצ׳ינסקי (אז מנהל נבחרת הנוער) ואמנון רז (מאמן נבחרת הנערים), את שיטת המשחקים לרוחב המגרש לשנתונים הצעירים.
וולדמאר הגלונד
יוהאן וולדמאר הגלונד (Johan Woldemar Hägglund; 10 באוגוסט 1893 - 12 בפברואר 1963) היה גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
הגלונד נולד בויפורי שבדוכסות הגדולה של פינלנד (כיום ברוסיה). הוא למד הנדסה באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה. בשנת 1915 כמו צעירים פינים רבים שרצו לשחרר את ארצם מהכובש הרוסי השנוא, התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, אז רכש הכשרה צבאית בסיסית. ב-1917 לאחר שזכתה פינלנד בעצמאות חזר אליה הגלונד והצטרף לתנועת "המשמרות הלבנים". הוא לחם במלחמת האזרחים הפינית בהצטיינות. לאחר מכן המשיך לשרת בצבא וקיבל הכשרה נוספת בשוודיה. הוא נישא לאנה ליזה ונולדו לו שלושה ילדים, אחד מהם גוסטב הגלונד שימש כרמטכ"ל צבא פינלנד בין השנים 1994–2000.
מלחמת העולם השנייה.
עד 1939 כבר מונה לגנרל, ועם תחילת מלחמת החורף מונה למפקד החזית מצפון לאגם לדוגה. לאחר מכן החליף את יוהוי הייסקינן בפיקוד על הקורפוס הרביעי. השיטה החביבה עליו בהתקפות הייתה שיטה שזכתה לכינוי "מוטי". במסגרת שיטה זו היו הפינים מאתרים יחידות רוסיות שהתרחקו ואז נפטרים מהן בתנאים שלהם. מפקדים פינים נוספים עשו שימוש בטקטיקה זו ביניהם היילמאר סילאסוואו, ופאבו טלוולה. לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בצבא ועזר בבנייתו מחדש. עם פרוץ מלחמת ההמשך קיבל את הפיקוד על הקורפוס השביעי. לאחר מכן השתתף בפלישה לשטחי ברית המועצות, במהלכה חיסל יחידות סובייטיות שנלכדו באזור אגם אונגה. לאחר מכן המשיך הגלונד לכיוון פטרוזבודסק, ולאחר עשרה ימי מצור כבש אותה.
אחריתו.
לאחר המלחמה מונה לעמוד בראש ועדת חקירה אודות פשעי מלחמה שבוצעו במחנות ריכוז שהקימו הפינים בקרליה. הוא פרש משירות צבאי בשנת 1945, ומאז חי בהלסינקי מקצבה עד מותו בשנת 1963.
גוסטב הגלונד
יוהאן אדווין בירגר גוסטב הגלונד (בשוודית: Johan Edvin Birger Gustav Hägglund; נולד 6 בספטמבר 1938) הוא גנרל פיני לשעבר. שימש כרמטכ"ל צבא פינלנד בין השנים 1994–2001, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי בין השנים 2001–2004.
ביוגרפיה.
נולד בוויבורג בשנת 1938. כיום עיר זו שייכת לרוסיה, אולם באותה תקופה היא הייתה שייכת לפינלנד. אביו הוא הגנרל המפורסם וולדמאר הגלונד. הוא התחנך בבית ספר לקצינים, הצטרף לצבא פינלנד, ובשנת 1978 נשלח במסגרת כוח החירום השני של האו"ם לפקח על הפסקת השלום בין ישראל למצרים בתום מלחמת יום כיפור. כמו כן היה קצין ביוניפי"ל בדרום לבנון.
בשנת 1994 מונה לרמטכ"ל, והמשיך לכהן בתפקיד זה תחת הנשיאים מרטי אהטיסארי וטריה הלונן. תקופת פיקודו התאפיינה במודרניזציה כללית, הוא הפך את הצבא הפיני לצבא קטן ומקצועי, ייבא לפינלנד כלי נשק חדישים, וקיצר את תקופת שירות החובה לשישה חודשים (לפניו היא ארכה שמונה חודשים). הוא פרש מתפקידו ב-2001, ועד 2004 כיהן כיושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי.
הגלונד פרסם שלושה ספרים בנושא צבא וביטחון. הראשון עוסק בצבא פינלנד, ואילו השני עוסק במעמדה של אירופה בעולם. הספר השלישי, הנקרא "אוטופיה של שלום", עורר סערה משום שבו טען הגלונד כי היהודים מפותחים יותר מבחינה שכלית מהערבים. הגלונד טוען שהסיבה לכך היא החשיפה הרבה של היהודים, בפרט החרדים, לספרים וללימוד בילדותם.
לואיס פרנקל
לואיס פרנקל (באנגלית: Lois Frankel; נולדה ב-17 במאי 1948) היא פוליטיקאית יהודייה אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית. מכהנת כנציגת מחוז 21 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית משנת 2017 כיהנה בבית הנבחרים מ-2013 באותו מחוז, ומספרו אז היה 22. קודם לכן כיהנה כראש עיריית וסט פאלם ביץ'.
ביוגרפיה.