צירי-העל מהווים כיום כ-20% מכלל צירי הוועידה. עקרונית, אם מערכת הבחירות המקדימות היא צמודה, צירי-העל יכולים להכריע את המרוץ. אולם בפועל, גם במקרים בהם צירי-העל היו יכולים להכריע את המרוץ, הם הצביעו ברובם עבור המועמד שניצח בבחירות המקדימות עצמן וזכה ברוב הצירים הרגילים.
מקור המושג.
השם "ציר-על" אינו שם רשמי. הוא נטבע כנראה ב-1981 על ידי הפעילה הפמיניסטית סוזן אסתריץ', שייצגה בוועדה שהמליצה על הנהגת צירי-העל את מחנה טד קנדי שהתנגד לרעיון. היא השתמשה בו ככינוי ביקורתי, כדי למחות על מתן כוח רב לאנשי הממסד המפלגתי, שבסופו של דבר יהיו ברובם המכריע גברים ולבנים. אולם היום המושג איבד את הקונוטציה השלילית שלו.
היסטוריה.
עד ל-1968, רוב צירי וועידות המפלגות כלל לא נבחרו בבחירות מקדימות, אלא מונו על ידי בוסים מפלגתיים. לאחר הוועידה הסוערת של המפלגה הדמוקרטית בשנת 1968 בשיקגו בה נבחר מועמד שכלל לא השתתף בפריימריז, מונתה ועדה מקגאוורן-פרייזר שהביאה לשינוי דרמטי בהליך בחירת הצירים לוועידת המפלגה הדמוקרטית. לקראת הוועידה של 1972 נבחרו כבר רוב צירי הוועידה בבחירות מקדימות וגם השאר נבחרו באסיפות בחירה (caucuses) ולא מונו על ידי בוסים מפלגתיים.
שינויים אלה, והמועמדים שנבחרו כתוצאה מהם - ג'ורג' מקגאוורן ב-1972 וג'ימי קרטר ב-1976 ו-1980 גרמו להרגשה שהשינויים גרמו לאיבוד שליטה של אנשי ממסד המפלגה ולהשתלטות של קבוצות שוליים שהביאו לבחירת מועמדים ליברליים מידי. אחרי ועידת מפלגה סוערת נוספת ב-1980, בה ניסה טד קנדי לשכנע צירים שנבחרו מטעם קרטר לשנות את הצבעתם בטענה שלו יש סיכוי גדול יותר בבחירות הכלליות, מונתה ועדת האנט, שהמליצה ב-1982 לשמור מקומות בוועידה למנהיגי המפלגה ונציגיה הנבחרים. התוכנית המקורית הועידה לצירי העל כ-30% מסך הצירים הכולל, אולם בעקבות ביקורת הושגה פשרה על פיה בוועידה הראשונה בה מונו צירי על, ב-1984, הם מנו רק 14% מסך הצירים הכולל. המספר הלך ועלה בעקביות וכיום צירי העל מהווים כ-20% מכלל הצירים.
תחילה, ב-1984, המעמד ניתן באופן אוטומטי רק לראשי המפלגה בכל מדינה ולסגניהם. הדמוקרטים בקונגרס הורשו לבחור עד 60% מחבריהם לחלק מן המקומות שנותרו. יתר המקומות נבחרו על ידי המפלגה בכל האחת מהמדינות, עם עדיפות למושלים וראשי ערים גדולות. ב-1988 זכו גם כל חברי ועדת המפלגה (DNC) וכל המושלים הדמוקרטים באופן אוטומטי במעמד של ציר-על. מ-1996 נהנים ממעמד ציר-על כל חברי הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית.
תפקידם של צירי העל.
הרוב המינימלי הנדרש לבחירת מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית הוא מעל מחצית המספר הכולל של הצירים (מחויבים ובלתי מחויבים). תפקידם של צירי העל מקבל חשיבות אם אף אחד מהמועמדים לא זכה בבחירות המוקדמות ברוב של 50% ממספר הצירים הכולל. כאשר מספר צירי-העל עומד על כ-20%, חצי ממספר הצירים הכולל הוא כחמש שמיניות (שהם כ-62%) ממספר הצירים המחויבים.
למרות שבשיטת חלוקת הצירים במפלגה הדמוקרטית (בה גם המפסיד זוכה בצירים בכל מדינה) לא קל להגיע ל-62% מכלל הצירים המחויבים, ברוב המקרים מסתמן מועמד מנצח בשלב מוקדם יחסית של עונת הבחירות המקדימות, והוא זוכה ברוב המוחלט של הצירים בשאר ההתמודדויות. רק פעמיים מאז הנהגת מוסד צירי העל הסתיימה עונת הפריימריז מבלי שאחד המועמדים זכה ברוב הצירים המחויבים. בשני המקרים רוב צירי-העל תמכו במועמד שזכה לרוב הצירים המחויבים:
בבחירות של 1984, המתחרים המרכזיים על מועמדות המפלגה לנשיאות היו וולטר מונדייל וגרי הארט. בתום עונת הפריימריז זכה מונדייל לרוב, אולם לא לרוב מוחלט של מספר הצירים. הארט לא פרש מהמרוץ, וההכרעה על זהות המועמד התקבלה בוועידה עצמה גם באופן מעשי, ולא רק להלכה - הייתה זו הפעם האחרונה בה זהות המועמד לא הוכרעה עוד לפני כינוס הוועידה. אולם בוועידה גם רוב צירי-העל תמכו במונדייל והוא זכה במינוי המפלגה.
בבחירות של 2008, נודעה לצירי העל חשיבות מיוחדת אחרי הסופר טיוזדיי כשהתברר שכנראה אף אחד משני המועמדים שנותרו, ברק אובמה והילרי קלינטון, לא יצליח לזכות ברוב מספיק רק מקרב הצירים המחויבים. בתחילת המרוץ, כשקלינטון נחשבה כבעלת רוב הסיכויים לנצח, היא זכתה לרוב מקרב צירי-העל שהכריזו על העדפתם. היא המשיכה לאחוז ביתרון בקרבם גם זמן מה אחרי שברק אובמה החל להוביל בקרב הצירים המחויבים. בשלב מסוים מחנה קלינטון חשב שהיא תצליח לזכות ברוב כולל של צירי הוועידה רק בזכות צירי העל, אם היא תשכנע אותם שלה יש סיכוי עדיף בבחירות הכלליות. על צירי-העל הופעל לחץ פוליטי עצום משני הצדדים, וחלק ממאמצי התעמולה של מחנה קלינטון אף הופנה אליהם לא פחות מאשר למצביעים בפריימריז. ראשי המפלגה חששו שחוסר ההכרעה יביא למלחמה פנימית שתזיק למפלגה בבחירות הכלליות ולחצו על צירי העל להכריז על החלטתם עד לסוף עונת הפריימריז, ולא לחכות לוועידה עצמה. כמו כן הובע חשש שזכייה אפשרית של קלינטון במינוי בזכות הכרעה של צירי-העל שתהפוך את רצון הבוחרים כפי שהתבטא בבחירת הצירים המחויבים, תגרום לקרע חמור במפלגה. אולם כאשר ניצחונו של אובמה בקרב הצירים המחויבים הפך לעובדה מוגמרת, השתפר מצבו גם בקרב צירי-העל, והוא זכה לרוב גם בקרבם. עם תום ההצבעות בפריימריז פרשה קלינטון מהמרוץ, וויתרה על המשך הניסיון לשכנע את צירי העל להכריע את המרוץ לטובתה.
רישום מדעי
תרבחו ותסעדו
תיבת נגינה
תיבת נגינה היא סוג של אוטומטון, המיועד להשמעת מנגינות.
לב מנגנון תיבת הנגינה הוא תוף מתכת עליו מוטבעים זיזים. התוף מסתובב כנגד שורת מפרטים העשויים בתבנית "מסרק" כאשר כל "שן" ב"מסרק" משמיעה בפריטה עליה גובה צליל אחר. לעיתים משולבים יחד עם המפרטים כלי הקשה זעירים כתופים או פעמונים.
סיבוב התוף נעשה על ידי קפיץ ספירלי הנמתח באמצעות מפתח ומשוחרר באופן מבוקר על ידי וסת צנטריפוגלי, על מנת שקצב הסיבוב יהיה אחיד. אפשרות אחרת לסיבוב התוף, במיוחד בתיבות גדולות-ממדים, היא באמצעות בוכנת-יד (מנואלה).
היסטוריה.
תיבות נגינה נוצרו על ידי שענים כבר במאה ה-18, הן לא עמדו בפני עצמן אלא היו משולבות בבובות מכניות. המפעל הראשון לייצור תיבות נגינה נפתח בשווייץ בשנת 1815 לאחר מכן נפתחו מפעלים בבוהמיה, בגרמניה ובצרפת.
סוגי תיבות נגינה שונים.
תיבה קלאסית.
התיבה הקלאסית היא קופסה מקושטת שניתן להציב על שולחן. "מכסה התיבה שימש כמראה, כשהורם על צירו, אך אפשר היה לשבץ בו גם תמונה"התוף מסתובב באמצעות קפיץ נמתח. הקפיץ משולב במעצור, הננעל כאשר מכסה התיבה סגור ומשחרר את הקפיץ כאשר המכסה נפתח. לעיתים משולבת בתיבה בובת-רקדנית על קפיץ גמיש, המסתובבת עם השמע המנגינה.
תיבות מרובות-תופים.
בתיבה מרובת תופים נמצאים בתוך התיבה מספר תופים ביניהם ניתן להחליף על ידי מוט המסיט את מסרק המפרטים מול התוף הרצוי.
בתיבת נגינה אוניברסלית ניתן להזין תופים שונים, הנמכרים בנפרד. כל תוף מנגן מנגינה אחרת.
בשווייץ הומצאה, בתחילת המאה ה-20, תיבת נגינה שחייבה הזנת מטבע על-מנת לבחור את התוף, גרסה מוקדמת למכונה להשמעת תקליטים, ג'וקבוקס (Jukebox).
תיבות נגינה ללא תוף.
לאורך השנים פותחו שיטות נוספות לנגינה אוטומטית ולהחלפה מהירה ונוחה של תופי הנגינה. כך פותחו תיבות בהן המנגינה הוטבעה על דיסקית מתכת (שהסתובבה במאונך ל"מסרק") או על גבי כרטיסים מנוקבים או סרטים מנוקבים מקרטון או ממתכת מרוקעת. בשיטה זו המסרק הומר ב"מברשת" שהסתובבה כנגד הכרטיס המנוקב.
תיבת נגינה נישאת.
תיבת נגינה גדולה, הנישאת ברצועות על כתפי אדם, המסובב את התוף באמצעות בוכנת-יד (מנואלה). תיבה כזו אינה מופעלת בדר-כלל באמצעות קפיץ. קולה של תיבה נישאת חזק והיא הייתה נפוצה בירידים ובחוצות ערים בראשית המאה ה-20.
סוג נוסף של תיבת נגינה נישאת הוא עוגב היד בו סיבוב התוף מפעיל מערכת שסתומים המזרימה אוויר ממפוח אל שורת צינורות מתכת בעלי אורך שונה, המשמיעים את הצלילים, בדומה לעקרון העוגב.
תיבת נגינה נישאת מסוג נוסף היא סוג של הארדי גארדי (Hurdy Gurdy) בה המפרטים פורטים על מערכת מיתרים.
שילוב עם פסנתר.
באמצע המאה ה-19 פותחה תיבת נגינה שבה התוף מסתובב בתוך פסנתר, כאשר זיזי המתכת מושכים את מיתרי הפסנתר והמנגינה מנוגנת על הפסנתר ללא פסנתרן.
אורקסטריון - שילוב כלי נגינה אחרים.
בתיבות נגינה הנקראות "אורקסטריון" שולבו כלי מיתר עליהם פרטו זיזי התוף ואף כלי נשיפה שהיו מחוברים למפוח וזיזי התוף לחצו על המנענעים שלהם. לעיתים שולב אורקסטריון יחד עם פסנתר ליצירת צליל מלא יותר.
ארנולד שטיינהארדט
ארנולד שטיינהארדט (באנגלית: Arnold Steinhardt, נולד ב-1937) הוא כנר אמריקאי, ששמו נודע בעיקר ככנר הראשון של רביעיית גוארנרי.
לימודים וקריירה.
שטיינהארדט, יליד לוס אנג'לס, קליפורניה, הופיע לראשונה עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס בגיל 14. הוא למד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אצל איוואן גאלאמיאן ובהמשך בשווייץ, אצל יוזף סיגטי. ב-1958 זכה במקום הראשון בתחרות הכינור הבינלאומית לבנטריט. הוא מרבה להופיע גם כסולן.
שטיינהארדט חי בניו יורק. הוא חיבר שני ספרים: "לא מתחלק לארבעה: רביעיית מיתרים שוחרת הרמוניה", תיאור חייו ברביעיית המיתרים גוארנרי, ו"חלומות כינור", אוטוביוגרפיה על חייו ועל חוויותיו ככנר.
אורגנית
ג'ון דאלי
ג'ון דאלי (באנגלית: John Dalley, נולד ב-3 במרץ 1935) הוא כנר אמריקאי, נגן כינור שני ברביעיית גוארנרי. דאלי נולד במדיסון, שבמדינת ויסקונסין, בארצות הברית, ולמד אצל אפרם צימבליסט.