כעבור זמן מה, חולם הריבוע שהכדור חוזר לבקרו, הפעם כדי להציג בפניו את נקודלנדיה, ארץ הנקודה (Pointland), לה אין ממדים כלל. הנקודה (תושבה היחיד של הארץ ושליטה) רואה בעצמו את כל היקום, ואינו מעלה על דעתו קיומם של ממדים או יצורים אחרים מלבדו. הריבוע נכשל לשכנע את הנקודה בקיומם של אלו, משום שהנקודה אינו מכיר בו כלל וסבור שהוא המדבר אל עצמו. לאחר מכן מתנצל הכדור בפני הריבוע על שכעס עליו, ומסכים שייתכנו עולמות בעלי ארבעה ממדים ואף יותר.
בסופו של הסיפור, הריבוע נכשל בהפצת רעיון שלושת הממדים בשטוחלנדיה. הוא מושלך למאסר, ומגלה שעם הזמן גם הוא עצמו מתקשה יותר ויותר לדמיין בעיני רוחו צורות תלת-ממדיות.
נפת לנטחי
נפת לֶנטֵחִי (בגאורגית: ლენტეხის მუნიციპალიტეტი, לֶנטֵחִיס מוניציפליטי) או סוואנתי תחתית היא נפה במרכז מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה. הנפה גובלת הנפה גובלת מצפון ברוסיה ובנפת מסטיה (סוואנתי עילית); מצפון-מערב ומערב בנפת מסטיה; מדרום-מערב בנפת מרטווילי ונפת צ'חורוצחווי; מדרום בנפת צאגרי ונפת אמברולאורי; ומדרום-מזרח בנפת אוני.
עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד לצ'חומי. משנת 1921–1930 באוייזד לצ'חומי, ומשנת 1930 הופרדה כנפה נפרדת. משנת 1953 נקראה נפת סוואנתי תחתית.
שטח הנפה מאופיין בתוואי נוף הררי. בשטח הנפה עובר נהר הצחניסצקאלי.
הנפה מאוכלסת ב-4,386 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3.26 איש לקמ"ר. העיירה לנטחי (דאבא) מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנם 58 כפרים המחולקים ל-7 תמי: זָ'אחוּנדֶרִי, רצחנֶלוּרִי, צִ'יחַארֶשִי, צ'וֹלוּרִי, צַאנַא, חֶלַדִי וחוֹפּוּרִי.
סוואנתי תחתית
דוד שפרבר
כנסיית אורנס
כנסיית קורות העץ באורנס (בנורווגית Urnes stavkirke) היא כנסייה הניצבת באורנס שבמחוז סוגן והפיורדים במערב מרכז נורווגיה. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1979 ועדיין נערכות בה מיסות מעת לעת, אם כי היא פתוחה למבקרים רק בחודשי הקיץ.
היסטוריה.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, ניצבו במקום כנסייה או שתי כנסיות מוקדמות יותר, שהוקמו לכל המוקדם במאה ה-11. מאחת הכנסיות המוקדמות האלה שרד הקיר הצפוני, והוא משמש כאחד הקירות החיצוניים גם של הכנסייה הנוכחית. הכנסייה הנוכחית הוקמה בשנת 1132 לערך והיא נחשבת לכנסיית קורות העץ העתיקה בעולם. עוד נחשבת הכנסייה לגשר בין הסגנון הוויקינגי המסורתי שהתאפיין בעיטורים מעולם החי לבין הסגנון הנוצרי המאוחר יותר. במשך השנים נערכו מספר שינויים במבנה הכנסייה. בית המקהלה שהיה צר מהספינה הורחב במאה ה-17 באופן זמני, והספינה הוארכה לכיוון דרום. במאה ה-18 נוספו מספר חלונות בקירותיה של הכנסייה, אך היא שקעה בהזנחה. במאה ה-20 שופצה הכנסייה באופן מקיף, אך חלקים ניכרים מהמבנה, ובכלל זה הגג, חלק מקורות העץ של הקונסטרוקציה וכיסויי העץ, הם מקוריים.
המבנה.
ספינת הכנסייה היא בצורת מלבן ובמרכזה כמו גם במרכזו של בית המקהלה ניצב שטח מורם. כיסויי העץ של הגמלונים ודלת הכניסה בקיר הצפוני שרדו מכנסייה מוקדמת יותר, אם כי יש שטוענים כי הדלת הייתה קבועה במקור בקיר המערבי של הכנסייה ושימשה ככניסה הראשית אל המבנה.
הדלת מעוטרת בעיטורים עשירים שזכו לשם "סגנון אורנס" (Urnes Style). מקובל שהדוגמה על הדלת מייצגת נחשים המתפלים בדרכם מעלה. מתחת לנחשים ניצב בעל חיים שלו ארבע רגליים - ככל הנראה אריה - הנושך את הנחש, ופירוש רווח למראה הוא שהוא מתאר את המאבק הנצחי בין הטוב בדמות האריה המייצג את ישו, לבין הרוע, השטן המיוצג על ידי הנחש. מאידך ייתכן כי הסצנה לקוחה מהמיתולוגיה הנורדית ומתארת את הראגנארוק, אחרית הימים במיתולוגיה זו. לפי פירוש זה הנחש הוא בעצם ייגדראסיל (Yggdrasil) או עץ העולם) הנאכל על ידי הדרקון נידהוג (Níðhöggr).
גם כותרות העמודים בכנסייה עשירים בעיטורים שונים.
לומביני
לומביני (סנסקריט लुम्बिनी) הוא אחד מארבעת אתרי העלייה הקשורים בחייו של סידהרתה גאוטמה שלימים היה לבודהה. לומביני שוכנת במרכזה של דרום נפאל כ-7 ק"מ בלבד מגבול הודו, ובה, לפי המסורת הבודהיסטית, ילדה מאיה דווי את בודהה. למרות שהאתר אינו מרשים בחזותו ורוב המבנים שבו שוחזרו או נהרסו, הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, בשל היותו אחד המקומות הקדושים ביותר לאחת הדתות הגדולות בעולם, ובשל כך שהוא מעיד על טיבם של מרכזי העלייה לרגל הבודהיסטים כבר בתקופה מוקדמת.
היסטוריה.
על פי המסורת, בודהה נולד בלומביני בשנת 563 לפנה"ס, כאשר אימו, המלכה מאיה דווי, הייתה בדרכה מבית בעלה לבית משפחתה. אותה עת השתרע גן במקום, והמלכה טבלה בבריכה וצעדה 20 צעדים צפונה, שם אחזה בעץ וכרעה ללדת. בשנת 249 לפנה"ס ביקר במקום אשוקה, מלך הודו, אשר סימן את מקום לידתו המדויק של בודהה באבן. בנוסף וכפי שנהג לעשות במקומות אחרים הקים אשוקה עמוד הנקרא על שמו, ועליו חרט את דבר ביקורו:
עד המאה ה-15 הייתה לומביני אתר עלייה לרגל, ובין היתר פקדו אותה הנוסעים הסינים פשיין בשנת 403 והסואן טסאנג ב-636. לאחר מכן חדלו העדויות הכתובות אודות מבקרים באתר, עד שבשנת 1312 פקד את לומביני המלך ריפו מלה והוסיף כיתוב משלו על עמוד אשוקה.
לאחר מכן, חדל המקום לשמש כאתר עלייה לרגל, הוא נשכח ומבניו נהרסו והוקפו בצמחיית פרא. רק בדצמבר 1896 נתגלתה לומביני מחדש. ב-1995 טענו חוקרים כי הצליחו לאתר את האבן שסימנה את מקום הולדתו המדויק של בודהה 5 מטרים מתחת לרצפת מקדש מאיה דווי המקורי. האבן בגודל של 40 ס"מ על 70 ס"מ נחה על שבע שכבות לבנים, והיא מוצגת במקדש.
האתר.
שטח האתר המוכרז על ידי אונסק"ו אינו גדול. אורכו 150 מטר, רוחבו 130 מטר והוא משתרע על פני 19.5 דונם.
"בריכת מאיה דווי" המכונה גם "בריכת שאקיה" היא הבריכה בה לפי המסורת רחצה מאיה דווי בטרם ילדה את בודהה. לבריכה צמודים מצפון עמוד אשוקה ושרידי מקדש מאיה דווי שנבנה לפני ביקורו של המלך אשוקה בשנת 249 לפנה"ס. המקדש האדום שנבנה במאה ה-20 נהרס בשנת 1993 במסגרת עבודות המחקר באתר.
האתר כולו מוקף על ידי סוללה בצורת מעגל שקוטרו 900 מטר. בתוך המעגל שוכנים שרידיהם של מספר מנזרים בודהיסטים (ויהרה) המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-5, הנמצאים כ-100 עד 150 מטר מזרחית לבריכה. עוד נמצאים באתר שרידים של מספר מקדשים בודהיסטים (סטופה) שנבנו בין המאה ה-3 לפנה"ס והמאה ה-15.
ברברים (קבוצת עמים)
קנאורגנץ'
קנאורגנץ' (בטורקמנית: Köneürgenç, מפרסית: کُهنه‌ اورگَنج - "כּׂהְנֵה אורגנץ'" או "אורגנץ' העתיקה") היא עיר בצפון-מערב טורקמניסטן ואתר מורשת עולמית מאז שנת 2005. העיר הייתה בירתה של ממלכת חווארזם וחרבה מספר פעמים אך שוקמה, עד שנינטשה באופן סופי, כאשר נהר אמו דאריה שעבר סמוך לה שינה את מסלולו. במאה ה-19 נבנתה תעלת מים בסמוך מצפון לחורבות קנאורגנץ' ובמקום קמה עיירה חדשה שבה התגוררו 31,565 בשנת 2005.
היסטוריה.
קנאורגנץ' ישבה על אחד מנתיביה הצפוניים של דרך המשי, במקום בו זו פגשה את נהר אמו דאריה. מועד ייסודה המדויק אינו ידוע אך יש הטוענים כי מצודת קרקמולה בעיר נבנתה בתקופת הממלכה האחמנית במאה ה-6 לפנה"ס או במאה ה-5 לפנה"ס.
בשנת 712 פלשו הערבים לעיר וקראו את שמה גורגנג'. העיר החלה לשגשג החל במאה ה-10, והמאה ה-12 סימנה את תחילת תקופת הזוהר שלה כשהייתה לבירת ממלכת חווארזם, ונחשבה לעיר השנייה בחשיבותה במרכז אסיה לאחר בוכרה. בשנת 1221 נהרסה קנאורגנץ' לחלוטין על ידי צבאותיו של ג'ינגיס חאן אשר טבח בתושביה. העיר שוקמה אך נחרבה שוב על ידי טימור לנג ב-1388, אם כי היא המשיכה להתקיים עד המאה ה-16. באותה עת שינה נהר האמו דאריה את מסלולו והעיר נינטשה לחלוטין.
החל ב-1831 החלו טורקמנים להתיישב בסביבותיה של העיר העתיקה ועשו בה שימוש בתור בית קברות. חפירות ועבודות מחקר התבצעו באתר לראשונה החל בשנת 1929.
האתר.
האזור המוכרז בעיר משתרע בשלושה מוקדים בשטח כולל של 353.27 הקטאר (כ-3.5 קמ"ר) שרובם המכריע בדרומה של העיר העתיקה.
האזור הדרומי.
האזור הדרומי (1 במפה) הוא הגדול מבין השלושה, והוא מוקף בשרידי חומה מהמאה ה-14 ממזרח, דרום וממערב. בדרום-מזרחו של האזור שוכנים שרידיהן של "המצודה" העתיקה (אלקאלה) ושל מצודת "חורזם-באג" מהמאה ה-19, ובמרכזה שוכנות הריסות "מצודת האבן" (טשקאלה).
רוב המונומנטים באזור נמצאים מצפון למצודת האבן, ובין אלה מצודת קרקמולה והמינרט של קוטלוג טימור. זה נבנה בתחילת המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12 והוא נישא לגובה של 60 מטר. קוטרו בבסיסו עומד על 12 מטר ובקצהו העליון על 2 מטר בלבד. עד לבנייתו של המינרט בג'אם ב-1194 היה זה המינרט עשוי לבנים הגבוה בעולם, והוא האתר הידוע ביותר בקנאורגנץ'. המינרט היה צמוד אל המסגד הגדול של העיר אך זה לא שרד. הכניסה אל המינרט הייתה באמצעות גשר קטן שהוביל מהמסגד אל פתח בקירו החיצוני, כ-7 מטר מעל פני הקרקע. מאז שהמסגד חרב ניתן להגיע אל הפתח רק בעזרת סולם, ו-144 מדרגות מובילות אל ראש הצריח.
במקום ארבעה מוזוליאומים. המאוזוליאום של אילארסלאן משנת 1150 לערך קטן למדי ובנוי בצורת מרובע שלראשו גג כיפה בצורת חרוט. על הגג דוגמאות גאומטריות בלבנים ושער הכניסה הקדמי נושא כיתוב בטרקוטה. זהו המבנה העתיק ביותר ששרד בכל האתר.