כהן־טנוג'י נולד לאברהם כהן־טנוג'י ושרה לבית סבאח בקונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. מוצאה של משפחתו הוא מטנג'יר שבמרוקו הספרדית (וזה מקור "טנוג'י" שבשם משפחתו), והיא הגיעה לאלג'יריה דרך תוניסיה. כהן־טנוג'י מעיד כי למד מאביו את מה שהוא רואה כמאפייני היסוד של המסורת היהודית: חקר, לימוד ושיתוף הידע. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכון באלג'יריה, ובשנת 1953 עבר לפריז כדי ללמוד ב"אקול נורמל סופרייר", ושם למד עד 1957. בתחילת לימודיו נמשך למתמטיקה, אך אישיותו הכובשת של מורהו לפיזיקה, אלפרד קסטלר (חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1966), גרמה לו לבחור בפיזיקה.
בשנת 1958 נישא לז'קלין לבית ואיירט (Veyrat), מורה לפיזיקה ולכימיה בבית ספר תיכון, ונולדו להם שלושה ילדים. בנם הבכור, אלן, נפטר ממחלה בשנת 1993.
לקלוד אח בשם ז'יל, פיזיקאי אף הוא. בנו של ז'יל, דניז, הוא היסטוריון, אשר כתב, בין היתר, חיבור היסטורי מקיף, המתעד את תולדות משפחת כהן-טנוג'י מאז רב ישמעאל כהן טנוג'י, לפני כ-400 שנה.
כהן־טנוג'י התגייס לצבא צרפת, ושירת בו במשך 28 חודשים. חלק משירותו עשה ביחידה מדעית. בשנת 1960 חזר להשלמת לימודי המחקר שלו, ובשנת 1962 הגיש את הדוקטורט שלו בפיזיקה בהדרכת אלפרד קסטלר וז'אן בוסל. עם תום לימודיו, קיבל משרת הוראה באוניברסיטת פריז. כתוצאה מפעילות הוראה זו כתב את הספר "מכניקת הקוונטים" (יחד עם שני עמיתים), הנחשב לספר לימוד מרכזי בתחום זה.
בשנת 1973 התמנה לפרופסור ב-קולז' דה פראנס, שהוא מוסד לימודים שהכניסה אליו פתוחה לכל, והפרופסורים בוחרים נושאי לימוד כראות עיניהם. בעקבות פעילות זו חיבר (עם עמיתים) ספרים העוסקים באלקטרודינמיקה קוונטית ובאופטיקה קוונטית.
החלק הידוע יותר בעבודתו הוא פיתוח טכניקה לקירור ולכידה של אטומים באמצעות לייזר. על עבודתו זו זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1997 יחד עם סטיבן צ'וּ וויליאם פיליפס.
מרכז רוקפלר
מרכז רוקפלר (באנגלית: Rockefeller Center) הוא מרכז עסקים בעיר ניו יורק, הכולל 19 מבני מסחר. המרכז ממוקם בין רחוב 48 לרחוב 51, בין השדרה החמישית לשדרת האמריקות במרכז מנהטן, ניו יורק. כיום, כולל המרכז שני קומפלקסים - האחד נבנה בסגנון אר דקו בשנות ה-20, והשני כולל ארבעה מבנים מודרניים שנבנו בשנות ה-60 וה-70.
המרכז נקרא על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן אשר חכר את השטח מאוניברסיטת קולומביה ב-1928, והחל לבנות בו ולפתח אותו בין השנים 1929–1940.
אחד מדייריו הראשונים של המרכז היה איגוד הרדיו של אמריקה, ולכן נקרא המרכז בראשית דרכו "Radio City" - "עיר הרדיו". במרכז נמצא אולם המוזיקה רדיו סיטי.
מרכז רוקפלר נרכש על ידי מיצובישי בשנות ה-80 של המאה ה-20.
מוזיאון העיר ניו יורק
מוזיאון העיר ניו יורק (באנגלית: Museum of the City of New York) מציג את ההיסטוריה של העיר ניו יורק מאז היווסדה. המוזיאון נוסד בשנת 1923, וממוקם באזור המוזיאונים של העיר ניו יורק בשדרה החמישית של מנהטן, בין הרחובות 103 ו-104. המוזאון צופה על סנטרל פארק.
המוזיאון מציג ציורים, הדפסים ותמונות המתארים את התפתחות העיר ניו יורק, וכן מוצגים המתארים את חיי התושבים בה: רהיטים, צעצועים, ספרים וכתבי עת. במוזיאון מוצגים פריטים היסטוריים אודות התפתחות המשטרה וכוחות כיבוי האש של ניו יורק וכן של התיאטרון בניו יורק.
אינתיפאדת אל אקצא
רטוריקה
רטוריקה היא אמנות השכנוע באמצעות השפה. אמנות זו מתארת את האמצעים בהם יכול אדם להשתמש כדי להעביר רעיון מסוים בדרך המתאימה ביותר לשכנוע בן שיחו. נהוג להתייחס לרטוריקה כאל אמנות הנאום, אולם בהגדרתה הקלאסית היא כוללת את כל סוגי השכנוע - מול קהל אך גם פנים אל פנים או אפילו בכתב. רטוריקה היא אחת משלוש האמנויות החופשיות המקוריות (הטריוויום), יחד עם דקדוק ולוגיקה שנחשבו בימי הביניים לחומר הלימוד ההכרחי עבור אדם חופשי.
בזמנים עתיקים ובימי הביניים, הדקדוק נחשב לשימוש נכון בשפה דרך למידה וביקורת על מודלים ספרותיים; דיאלקטיקה נחשבה להמצאת ובחינת ידע חדש דרך תהליך של שאילת שאלות ומתן תשובות; ורטוריקה נחשבה לשכנוע הציבור ומסגרות פוליטיות כגון אסיפות ובתי משפט. לכן, הרטוריקה ידועה בהצלחתה בחברות פתוחות ודמוקרטיות עם זכויות של חופש הביטוי וחופש ההתארגנות.
אמצעים רטוריים.
קיימות מספר דרכים לרטוריקה בפועל (כלומר לשכנוע והעברת מסר נכון או שגוי בפועל):
האמצעים הרטוריים נחלקים לתוכן ולסגנון. הסגנון כולל את המרכיבים הפונים לרגש כגון שימוש במילים טעונות מילים בעלות קונוטציה חזקה חיובית או שלילית, למשל מדהים או זוועתי, מטאפורות, מילים "מעצימות", האנשה, ציוריות, ניבים וצירופים קבועים, חריגה מן המילים הצפויות, באמצעות שבירת צרוף כבול ("חיים ומוות ביד המקלדת"), שפת גוף ועוד. התוכן פונה לשכל באמצעות טיעונים, עובדות, ציטוטים, דוגמאות וסטטיסטיקות. נהוג לומר כי הרטוריקה הקלאסית התמקדה בסגנון ואילו הרטוריקה המודרנית מדגישה את התוכן.
אפלטון על הרטוריקה.
בדיאלוג "גורגיאס" דן אפלטון ברטוריקה (ע"ע סופיזם). ראשית, סוקרטס מוכיח את גורגיאס על כך שאמנות הרטוריקה אינה עוסקת באמת, כפי שמתיימר להציג זאת גורגיאס, ושהרטוריקן אינו מבין בנושאים עליהם הוא מדבר. לאחר מכן מגדיר סוקרטס ארבעה צמדים: ארבע אמנויות אמת שמפתחות את האדם, וארבע אמנויות שקר שבאות לענג את האדם אך פוגעות בו:
את הדוגמה הטובה ביותר ניתן לקחת מהמתח שקיים בין רפואה לבישול. אומר סוקרטס, שבעוד שתרופה תהיה מרה, הרופא, אשר מבין בבריאות האדם, יודע מה טוב לחולה ולכן יתן לו מענה לבעיותיו. לעומתו הטבח אשר אינו מבין בבריאות האדם מסוגל ליצור מאכל אשר יערב לחך החולה אך יפגע בגופו. לכן לרוב יאהב האדם מן השורה את הטבח על פני הרופא ויעדיף להקשיב לטבח.
כנ"ל לגבי המתח בין ספורט לאסתטיקה (איפור, לבוש יפה, תסרוקות למיניהם). שתי המיומנויות הללו גורמות לאדם להראות חינני יותר, אך אומנות האסתטיקה היא אומנות שקר, כי החינניות שהיא מקנה היא חיצונית בלבד, ואינה משפרת באמת את גוף האדם.
זו בעצם אמירתו של אפלטון לגבי רטוריקה. רטוריקה באה לענג את השומע באותן מילים אותן הוא רוצה לשמוע כדי שיקבל את עמדת הרטוריקן, אך לרוב הקשר בין אותן מילים לבין האמת הוא חלקי עד אפסי, אך לרטוריקן אין זה משנה. דוגמה לכך ניתן למצוא באותו הדיאלוג "גרוגיאס", בקטע ארוך בו מספר גרוגיאס לסוקרטס על חולה אשר לא היה מוכן להקשיב לרופאיו, ורק בעצת גרוגיאס הסכים לקחת את התרופה שתיטיב עמו. סוקרטס מוכיח לאחר מכן את גרוגיאס על כך שאינו מכיר באמת את טיב התרופה או את טיב המחלה - רק את טיב האדם השוכב מולו ומה אותו אדם צריך לשמוע.
הרטוריקה החדשה.
"הרטוריקה החדשה" הוא שמה של אסכולה חדשה בחקר הרטוריקה, שאת עיקריה ניסח חיים פרלמן בספרו "ממלכת הרטוריקה: רטוריקה והעלאת טיעונים". לפי פרלמן, הרטוריקה אינה נפרדת מהדיאלקטיקה, ותפקידה לחשוף את האמת או את האמיתות האפשריות, וזאת תוך הליך רציונלי והידיינות בין הדובר לקהל. הליך רציונלי זה מתאפשר לפי פרלמן בזכות הדיון המתבסס על נקודות הסמכה, העלאת טיעונים רציונליים וחשיבה ביקורתית. בכך למעשה מהווה הרטוריקה תאוריה של ארגומנטציה.
פרופסור רות עמוסי מאוניברסיטת תל אביב היא חוקרת רב-תחומית, בעלת שם בינלאומי, שספריה בתחום ביקורת הספרות והתרבות נחשבים ביותר בתחום. היא עורכת כתב עת בינלאומי לרטוריקה וארגומנטציה, מרכזת את קבוצת המחקר ADDAR (ניתוח שיח, ויכוח, רטוריקה) והעורכת הראשית של כתב העת המדעי המקוון Argumentation et analyse du speech
לימודי רטוריקה.
בשנים האחרונות החלו גופים פרטיים להתמקצע בתחום במטרה להפיצו ולהנגישו לציבור הרחב.
לבן
לבן הוא הצבע הנראה כאשר מביטים על אור המורכב מכל קשת הספקטרום הנראה, באור בהיר וללא בליעה, ואין לו כל גוון. צבע זה מתואר לפעמים כצבע אכרומטי (חסר צבע, כמו הצבע השחור וגווני האפור).
תאורה של אור לבן יכולה להיווצר על ידי ערבוב פרופורציונלי של שלושת צבעי היסוד של האור: אדום, ירוק וכחול.
אטימולוגיה.
המילה "לָבָן" מופיעה במקרא ודומה גם למילה, שמייצגת את הצבע הלבן, במודל השפה הפרוטו-שמית. (לפי המודל, בפרוטו-שמית היו שמות רק לארבעה צבעים: לאדום-חום, לירוק-צהוב, ללבן ולשחור).
השורש ל.ב.נ. מתאר הרבה דברים בשפות השמיות - קל למצוא את ההקבלות בין השפות אך לא קל לדעת מה נגזר ממה. המילה "לָבָן" היא מאותו שורש של המילה "לֶבֶּן" - דהיינו, יוגורט ודומה למילה הערבית, המתארת גבינה לבנה חמצמצה. באותו אופן, לעץ ה"לִבְנֶה" יש שם דומה גם בעברית, גם בערבית וגם באמהרית.
לבן בצביעה.
בתהליך צביעה הצבע הלבן יכול להיווצר על ידי החזרה של אור מפיגמנטים לבנים. כאשר מערבבים לבן עם שחור, נוצר צבע אפור. לתלמידי אומנות השימוש בלבן יכול להציג בעיות מסוימות, ויש לפחות קורס אחד באומנות שמעביר שיעורים על השימוש בצבע הלבן בציור.
בשנת 2021 פיתחו מהנדסים את הצבע שהוכר על ידי גינס שיאי עולם כצבע הלבן ביותר בעולם, כחלק מפיתוחים שמטרתם ניצול שימוש בצבעים ייעודיים להפחתת התחממות כדור הארץ.
אור לבן.
עד לקבלתה של תורת ניוטון, הדעה הרווחת בעולם המדעי הייתה שלבן הוא הצבע היסודי של האור, ושצבעים אחרים נוצרים על ידי הוספת רכיבים לאור. ניוטון הוכיח שהאור הלבן נוצר על ידי צירוף של צבעים אחרים.
הגדה
תורת ההגיון
תורת ההיגיון
פרידריך הגל
האוקינוס ההודי
מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית