אצטדיון פייר מורואה (צרפתית: stade Pierre-Mauroy) הוא אצטדיון רב-תכליתי הממוקם בעיר וילנב-ד'אסק שבמטרפולין של ליל בצפון צרפת, אשר משמש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת ליל מליגת העל הצרפתית בכדורגל. האצטדיון נקרא גם Grand Stade Lille Métropole (אצטדיון גדול ליל מטרופול) והוא נפתח ביולי 2012.
גג האצטדיון נסגר דבר המאפשר קירוי מלא של האצטדיון בעת הצורך. באצטדיון 50,186 מושבים בתצורה של אצטדיון כדורגל או רוגבי. האצטדיון בנוי בצורה מודולרית המאפשרת להסיט חלק ממשטח הדשא, לשם יצירת היכל רב-תכליתי למופעים ואירועי ספורט שונים הנערכים באולם. בתצורה זאת יכול האולם להכיל מעל 27,000 צופים באירועי ספורט ומעט יותר מכך במופעים.
עוד לפני שהסתיימה בנייתו, נבחר האצטדיון על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית לארח מספר משחקים במסגרת יורו 2016 שנערך בצרפת. קבוצת הכדורגל ליל עברה לשחק באצטדיון בעונת 2012/13 לאחר ששחקה לפני כן באצטדיון ליל מטרופול.
האצטדיון היה הפרויקט האחרון של פייר מורואה, ששימש בעבר כראש ממשלת צרפת, כיושב ראש Métropole européenne de Lille.
היסטוריה.
ב-1975 ליל התחילה לשחק באצטדיון גרימונפרה-ז'ורי בו תכולה של 21,128 מקומות. באמצע שנות ב-90, הקבוצה החלה לבנות את עצמה כקבוצה מובילה בצרפת אולם אצטדיון גרימונפרה-ז'ורי לא עמד בדרישות אופ"א מה שאילץ את ליל לשחק באצטדיון פליקס בולאר של היריבה לאנס בליגת האלופות בשנת 2001. בהתחלה תוכננה בניית אצטדיון בעיר ליל עצמה אולם הפרויקט בוטל בעקבות קרבת המיקום שנבחר למצודת ליל.
ב-2004 עברה ליל לשחק באצטדיון ליל מטרופול אולם האצטדיון היה קטן יותר מאצטדיון גרימונפרה-ז'ורי וגם לא עמד בדרישות אופ"א. מצב זה אילץ את ליל לשחק בליגת האלופות 2005/6 בסטאד דה פראנס שבפרוורי פריז המרוחק 200 ק"מ מליל. בנוסף למרחק, שני אוהדים נהרגו בתוצאה מפגיעת רכבת בדרכם למשחק נגד ליון, כך שהפתרון הזה לא היה מקובל על ראשי הקבוצה.
בעקבות שינויים מבניים בפריז, ליל והערים השכנות לה הוגדרו כמטרופול כך שב-2006 המטרופול האירופאי של ליל (MEL) שלט על יותר שטחים ויכל למצוא פתרון לבעיית האצטדיון. כך שבדצמבר 2006 יצא מכרז לאצטדיון רב-תכליתי המכיל לפחות 50,000 צופים ויכול לארח גם הופעות וגם משחקי ספורט שונים. למכרז נגשו שלוש חברות Eiffage, Bouygues ו-Vinci. ב-2008 הוכרזה Eiffage כזוכה וניתנו לה 45 חודשים לבניית האצטדיון.
ביולי 2009 ניתנו לחברה כל ההיתרים לבנית האצטדיון. בפברואר 2010 צרפת הודיע על הגשת מועמדות לאירוח טורניר יורו 2016 והאצטדיון החדש של ליל היה חלק מתוכנית האירוח. במרץ 2010 בניית האצטדיון החלה בפועל. בקיץ 2012 האצטדיון היה מוכן, בדיוק בזמן לתחילת עונה 2012/3 בליגה הצרפתית. במועד זה האצטדיון היה השלישי בגודלו בצרפת, לאחר הסטאד דה פראנס וסטאד ולודרום במרסיי.
בתחילה האצטדיון נקרא האצטדיון הגדול של ליל מטרופול אולם ב-21 ביוני 2013 שמו שונה להנצחת ראש עיריית ליל לשעבר וראש ממשלת צרפת לשעבר פייר מורואה שנפטר ב-7 ביוני 2013 ונקרא אצטדיון פייר מורואה.
אירועים באצטדיון.
אירועי ספורט.
האצטדיון הוא רב תכליתי ואירח וכן צפוי לארח אירועים חשובים בקנה מידה צרפתי ואירופאי:
קונצרטים.
האצטדיון יכול לארח גם קונצרטים והופעות של זמרים. האצטדיון אירח מופע של ריהאנה במסגרת Diamonds World Tour ב-2013 מול 27,000 צופים. האצטדיון היה אמור לארח גם את דפש מור אולם מכיוון שהיה קר באצטדיון, הלהקה בטלה את ההופעה.
גם זמרים צרפתים כמו פטריק ברואל (בספטמבר 2014) וג'וני האלידיי (צפוי להופיע באוקטובר 2015), מופיעים באצטדיון מול עשות אלפי צופים.
סטאד פייר מורואה
יצחק לב-ארי
יצחק (איציק) לב-ארי (1949 – יולי 2012) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבות שריון ושימש ראש חטיבת ההדרכה במפקדת חילות השדה.
לב-ארי התגייס לצה"ל ב-1967 ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. הוא פיקד על גדוד 9 בחטיבה 14. ב-1979 מונה למפקד גדוד 532 (קורס מפקדי טנקים) בחטיבה 460. בהמשך שירותו פיקד על חטיבה 889 באוגדה 440 ובשנים 1991 עד 1993 פיקד על חטיבה 130 בעוצבת עידן. לב-ארי היה מפקדה הראשון של מחלקת הבטיחות במפח"ש (מבק"א) וראש חטיבת ההדרכה.
לאחר שחרורו עבד ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות, היה בעל חברת שירותי ייעוץ והיה ממקימי עמותת אור ירוק.
איציק לב ארי
יצחק לב ארי
איציק לב-ארי
מרטין קאהיל
מרטין קאהיל (באנגלית: Martin Cahill; 23 במאי 1949 - 18 באוגוסט 1994) היה פושע אירי מפורסם, היה ידוע בכינוי "הגנרל". נודע בעיקר בזכות מספר מעשי שוד מתוחכמים עליהם היה אחראי.
ילדותו.
קאהיל נולד בשכונת מצוקה ברובע הצפוני של דבלין. היה הילד השני מתוך שנים-עשר. הוריו היו אגנס שיין ופטריק קאהיל אשר הועסק בתור שומר מגדלור והיה אלכוהוליסט. כבר בתקופת בית הספר, היו מרטין ואחיו הגדול, ג'ון גונבים אוכל על-מנת לעזור להכנסת המשפחה. בשנת 1960 משפחתו עברה כתובת כחלק מהמאמצים לנקות את שכונות העוני של דבלין. לאחר המעבר נשלח מרטין לבית ספר נוצרי באזור מגוריו, אך גם שם המשיך בביצוע גנבות ופריצות לבתים ביחד עם אחיו. בגיל 15 ניסה להתקבל לצי המלכותי, אולם נדחה כנראה בעקבות העובדה שכבר היה קיים לו תיק פלילי באותה תקופה.
מהלך חייו.
בגיל 16 הורשע קאהיל בשני מעשי שוד ונשלח לבית ספר מקצועי-קתולי (מקומות אליהם נשלחו בני נוער אשר הגיעו משכונות מצוקה או היו בעל רקע פלילי) אשר נמצא בעיר דניגין במחוז אופאלי. לאחר שחרורו התחתן עם פרנסס לואלס.
באותה תקופת זמן המשיך קאהיל לבצע פריצות וגנבות משכונות אמידות ביחד עם אחיו, כשבאחת הפעמים הם אף גנבו כלי נשק ממחסן כלי הנשק שהוחרמו על ידי המשטרה האירית (גארדה שיכנה). תוך זמן קצר התחילו האחים קאהיל לבצע שודים חמושים. בתחילת שנות ה-70 הוגדרו האחים קאהיל כפושעים גדולים על ידי כוחות הביטחון האירים.
העלייה לגדולה.
בשנת 1978, החלו הרשויות בדבלין להתכונן להריסת מבנים בשכונת הוליפילד. קאהיל שבאותו זמן ריצה עונש מאסר על תנאי של ארבע שנים בכלא, נלחם דרך בתי המשפט במטרה למנוע את הרס השכונה בה גר. לאחר שהמבנים נהרסו המשיך קאהיל להתגורר באוהל באתר ההריסה והסכים להתפנות רק לאחר שראש מועצת העיר של דבלין הגיע לבקרו והצליח לשכנעו לעבור למקום מגורים ראוי יותר באזור.
בשנת 1983 ביצעו קאהיל והארגון שעמד בראשו שוד יהלומים וזהב בשווי של 2 מיליון לירות שטרלינג (2.55 מיליון אירו) מ-תכשיטי אוקונר (O'Connor's jewellers). השוד הוביל לסגירת המפעל ולפיטוריהם של קרוב ל-100 אנשים. בשנת 1986 היה מעורב בגנבת כמה מהציורים בעלי הערך הגבוה ביותר בעולם שנמצאו ב-Russborough House. יתר על כן, באותה תקופה גבה דמי חסות ממסעדות וספקי מזון בדבלין.
מעקב צמוד.
כתוצאה מן הפחד שההתקדמות הטכנולוגית של הזיהוי פלילי תוכל להביא להרשעתו במעשי השוד שביצע, הטמין קאהיל מטען במכוניתו של מפקד מחלקת הזיהוי פלילי ד"ר ג'יימס אודונובן, דבר שהוביל להשבתה חלקית של פעילותו.
בפברואר 1988, דיווח העיתון Today Tonight שקאהיל אחראי להטמנת הפצצה מתחת לרכבו של אודונובן וכן לשוד הזהב והתכשיטים מתכשיטי אוקונר. כתוצאה מכך העלה בקונגרס מנהיג מפלגת הפרוגרסיב דמוקרטס (Progressive democrats) את הגילויים על כך שלקאהיל ישנם רכוש ודירה יקרים על אף שלא עבד מעולם. אחת מן הטענות שהעלה מנהיג המפלגה הייתה ההערה הצינית לכך שקאהיל נדרש לבנות קיר נוסף על מנת לתלות שם את יצירות האומנות שלו. בשל הפרסומים, החל בדצמבר 1988 מבצע הקרוי "חולית טנגו" (Tango squad) אשר במסגרתו התנהל מעקב רציף (24/7) סביב קאהיל. המעקב עצמו נעשה בצורה גלויה כך שיהיה ברור לקאהיל שכל צעד שלו מצוי במעקב. יתר על כן הוקם מעקב גם על ביתם של אנשים שהיו מעורבים בעקיפין בקשר פלילי עם קאהיל.
חטיפת לייסי.
בתחילת שנת 1993, נפגש ג'ון טרינור יחד עם הבוס שלו קאהיל תוך מטרה לספק לו מידע פנימי על עבודת סניף הבנק הלאומי האירי שנמצא בקולג' גרין, דבלין. במידע שמסר דובר על כך שהסניף מחזיק באופן קבוע כ-10 מיליון לירות שטרלינג במזומן בתוך הבניין. התוכנית הייתה לחטוף את מנכ"ל הבנק (ג'ים לייסי) אשתו וארבעת ילדיהם ולהסתירם במקום מבודד, שם על פי התוכנית היו מוחזקים ביחד עם אחד מאנשיו של קאהיל (ג'ו ג'ו קוונג'ה) שישחק תפקיד של בן ערובה ויגרום באמצעות הפחדה לכך שמנכ"ל הבנק יביא את כל הכסף לארגונו של קאהיל.
ב-1 בנובמבר 1993 חטף הארגון של קאהיל את מנכ"ל הבנק ואשתו (ג'ואן) מחוץ לביתם. החטיפה התבצעה בשעה 1:30 לפנות בוקר, כאשר ג'ים ואשתו חזרו מנסיעה לביתם. ברגע שג'ים ואשתו נכנסו לבית התנפלו עליהם אנשיו של קאהיל, קשרו אותם והביאו אותם לסלון. בנוסף אליהם תפסו אנשיו של קאהיל גם את הבייביסיטר ואת ארבעת ילדיו שרה-גיין (6), לואיס (10), רוברט (12) וסוזן (14).