רומיין נולדה בברקלי, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-פרסביטריאנית. הוריה הם אליזבת' (לבית קויזנגה) וג'אאפ רומיין. אביה יליד הולנד ואמה היא אמריקאית ממוצא הולנדי ואנגלי. הוריה נפגשו כאשר אימה כנערה הייתה בתוכנית לחילופי סטודנטים ולמדה בהולנד.
דוגמנות.
כאשר למדה רומיין מוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, היא התחילה לעסוק בדוגמנות. לצורך קידום קריירת הדוגמנות, רומיין עברה להתגורר בפריז למשך יותר משנתיים.
לצד עבודות נוספות, דיגמנה רומיין לגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ואף הייתה על השער פעמיים. בפעם הראשונה, בשנת 1999, רומין הופיעה לבד, ובפעם השנייה, בשנת 2006, הופיעה על השער עם דוגמניות העבר.
רומיין הייתה דוגמנית בחברת ההלבשה התחתונה "ויקטוריה'ס סיקרט". בנוסף, היא הנחתה את התוכנית "House of Style" בערוץ MTV, בין השנים 1998 עד 2000. בין היתר, השתתפה מספר פעמים בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
משחק.
בשנת 1997 שיחקה את תפקידה הראשון, בסדרה המצליחה "חברים".
רומיין הופיעה בתפקידי אורח בסדרות כמו: "ג'ק וג'יל", "תהרגו אותי וזהו" ו"מד טי.וי".
בשנת 1998, שיחקה רומיין את תפקידה הקולנועי הראשון בסרט "עבודה מלוכלכת". בשנת 1999, שיחקה רומיין בתפקיד עצמה בסרט "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי".
בשנת 2000, ביצעה רומיין את התפקיד הראשון שלה בסרט קולנוע גדול, בסרט "אקס-מן". ב-2003, הופיעה בסרט השני בסדרה, "אקס-מן 2", וב-2006 בסרט השלישי בסדרה, "". בסרטי "אקס-מן" גילמה רומיין את מיסטיק, מוטאנטית משנת צורה המשמשת כסוכנת ועוזרת עבור הנבל הראשי מגנטו.
רומיין ביצעה את התפקיד הראשי הראשון שלה, בשנת 2002 בסרט צרפתי בשם "Femme Fatale".
בנוסף היא כיכבה בסרטים נוספים כמו: "רולרבול", "המעניש" ו"שיבוט מסוכן". רומיין שיחקה את התפקיד הראשי ב"פפר דניס", סדרת טלוויזיה של רשת The WB.
בינואר 2007, הופיעה רומיין לראשונה בסדרה של ABC, "בטי", בה היא משחקת בתפקיד קבוע את אלכסיס מיד, אחותו הטרנסקסואלית של הדמות הראשית, דניאל מיד. רומיין השתתפה בסדרת הדרמה "איסטוויק", עיבוד טלוויזיוני לספרו של ג'ון אפדייק, "המכשפות מאיסטוויק". לצידה השתתפו גם לינדסי פרייס וג'יימי ריי ניומן.
עד שנת 2018 שיחקה בסדרה "שומרי האוצרות" לצדו של נואה ויילי ("ER", "השמיים נופלים").
החל משנת 2019 משחקת בתפקיד מספר אחת בסדרות " ו".
חייה האישיים.
רומיין נישאה לשחקן ג'ון סטיימוס ב-19 בספטמבר 1998. כאשר הייתה נשואה השתמשה רומיין בשם רבקה רומיין-סטיימוס בחייה האישיים והמקצועיים. הזוג נפרד ב-12 באפריל 2004, והתגרש באופן רשמי ב-1 במרץ 2005. לאחר הפרידה חזרה רומיין לשם נעוריה.
ב-19 בספטמבר 2005, הודיעה רומיין על אירוסיה לשחקן ג'רי אוקונל. ב-14 ביולי 2007, התחתנה רומיין עם אוקונל באוג'אי, קליפורניה.
בדצמבר 2008, ילדה רומיין זוג תאומות.
רומיין דוברת צרפתית והולנדית באופן שוטף, בנוסף לשפת האם שלה, אנגלית.
ניקולאי רוריך
ניקולאי קונסטנטינוביץ' רוריך או רריך (ברוסית: Ре́рих או Николай Константинович Рëрих; באנגלית: Nicholas Roerich) (27 בספטמבר 1874, סנקט פטרבורג - 13 בדצמבר 1947 נאגאר, הימאצ'ל פרדש, הודו). אמן רוסי, פילוסוף, סופר פובליציסט, ארכאולוג, ונוסע מפורסם.
ביוגרפיה.
רוריך נולד בסנקט-פטרבורג לאביו קונסטנטין רריך שהיה נוטריון ועורך דין ולאמו מאריה לבית קלשניקוב. למד באקדמיה לאמנות בסנקט-פטרבורג בין השנים 1893–1897 אצל ארכיפ קוינג'י, ובאותו הזמן גם בפקולטה למשפטים באוניברסיטה (סיים ב-1898). ב-28 באוקטובר 1901 הוא נישא לאשתו ילנה לבית שפושניקוב.
לבית שפושניקוב (ממשפחת האצולה גולנישצ'ב-קוטוזוב), סופרת לעתיד.
בשנים 1900 - 1901 עבד באולפן פרנאן קורמון בפריז. מ-1901 שימש כמזכיר של החברה לעידוד האמנות, ובין השנים 1906 - 1918 ניהל את בית הספר לציור של האולפן. מ-1909 תפקד כחבר מן המניין באקדמיה לאמנות בסנקט-פטרבורג, וגם כחבר באיגוד "העולם של אמנות", שהיה גם היושב ראש שלו בין השנים 1910 - 1919.
כבר בהיותו סטודנט היה רוריך חבר בחברה הארכאולוגית הרוסית. הוא ביצע עבודות ארכאולוגיות רבות בסביבת סנקט-פטרבורג, פסקוב, נובגורוד, טבר, ירוסלבל, וסמולנסק. רוריך בעצמו ניהל את החפירות, ובתחילת 1904 גילה בחפירה שניהל ביחד עם הנסיך פטיאטינין שרידי מגורים מתקופת האבן החדשה (הנאוליתית) בוולדא (ליד אגם פירוס). הממצאים הנאוליתיים באגם פירוס גרמו לרעש גדול ברוסיה ובאירופה המערבית.
ההתעניינות בארכאולוגיה סלבית וסקנדינבית השפיעה באופן משמעותי על האמנות שלו.
בין 1900 - 1910 היה רוריך אחד המקימים ופועל אקטיבי ב"חברת התחייה של רוסיה האמנותית", "החברה להגנה ולשמירה של אנדרטות של אומנות ועתיקות", וכמו כן גם חבר בעוד כמה ארגונים נוספים. ב-1915 חלה רוריך בדלקת ריאות, ובעצת חבריו עבר לסורטובלה שבפינלנד. ב-1918 עבר לארצות הברית, ומ-1928 התגורר בהודו.
ב-1920–1922 הקים רוריך בניו יורק את "מכון איחוד האומנויות" ועוד מוסדות תרבות והשכלה אחרים. ב-1923 נפתח המוזיאון של רוריך בניו יורק שהיה המוזיאון הראשון של אמן רוסי בארצות הברית. הוא תופס שטח של 29 קומות מעל הקרקע ועוד 3 מתחת לקרקע. בהיותו בארצות הברית תחת כינויו "סרגיי מקרונובסקיי" הוא לקח חלק בעיצוב של שטר הדולר.
רוריך ביצע שני שיגורי משלחות ענקיות (1924 - 1928 ו-1934 - 1935) לאסיה המרכזית והמזרחית: ב-1924 - 1928 הוא ארגן שליחות מדעית-מחקרית דרך ההימלאיה טיבט ומונגוליה, ובשנת 1934 - 1935 שליחות למונגוליה הפנימית ולמנצ'וריה. ב-1931 הוא הקים בהודו את המכון לחקר ההימלאיה "אורוסווטי". בשנת 1935 הוא עיצב את דגל השלום.
בשנת 1946 הוא התחיל להתארגן לחזרה למולדתו רוסיה, אבל לקראת הנסיעה, ב-13 בדצמבר 1947, נפטר בנאגאר שבפנג'אב, הודו (כיום במדינת הימאצ'ל פרדש בהודו).
רוריך היה ידיד של הנרי ואלאס, סגן נשיא ארצות הברית בזמן כהונתו של רוזוולט. בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1940, כאשר ואלאס היה מועמד לסגן הנשיא, התפרסמה סדרת מכתבים בינו לבין רוריך, שנכתבו במהלך שנות השלושים, ועסקו בעיקר בפילוסופיה ואמונות. מכתבים אלו בעין לא יפה על ידי חלקים בציבור האמריקני, שראו ברוריך גורו.
מורשתו האמנותית של רוריך מכילה יותר מ-7,000 ציורים ותמונות, שרבים מהם נמצאים בגלריות המפורסמות ביותר בעולם. יותר מ-400 יצירות שלו הועברו למוזאונים של ברית המועצות.
ב-1989 הוקמה במוסקבה ביוזמת בנו הצעיר של רוריך "הקרן הסובייטית של רוריך", ומ-1992 נקרא שמה של הקרן "המרכז הבינלאומי של משפחת רוריך". ליד המרכז קיים מוזיאון על רוריך.
בישופות לייז'
בישופות לייז' או נסיכות-בישופות לייז' הייתה אחת המדינות בקיסרות הרומית הקדושה, וכיום חלק מבלגיה. היא הייתה שייכת מאז 1500 לחוג הריין התחתון - וסטפליה של האימפריה. בראש הבישופות עמד הנסיך-בישוף של לייז'. שטח הבישופות כלל את מחוזות לייז' ולימבורג בבלגיה של ימינו, וכן כמה מובלעות באזורים אחרים של בלגיה והולנד של ימינו. בירת הבישופות הייתה העיר לייז'.
הבישוף של לייז' קיבל במאה העשירית את הסמכות החילונית על רוזנות אואי (Huy), שהייתה חלק מהדיוקסיה שלו. סניורות בויון צורפה לבישופות ב-1096 (ועברה לידי צרפת ב-1678), רוזנות לוֹן ב-1366 ורוזנות הוֹרן (כיום בהולנד) ב-1568. בישופות לייז' לא הייתה חלק משבעה-עשר המחוזות או מארצות השפלה הספרדיות, אבל הפוליטיקה הפנימית שלה הושפעה על ידי דוכסי בורגונדיה ומאוחר יותר על ידי בית האבסבורג.
הבישופות פורקה באופן סופי ב-1795, כשנכבשה על ידי צרפת. שטחה התחלק בין שלושה ממחוזות צרפת.
הערים החשובות ביותר בבישופות (שנקראו bonnes villes, "ערים טובות") היו לייז', ברינגן, בילזן, בורחלון, ברה, שאטלה, סינה, קובן, דינאן, פוס-לה-ויל, אמון, האסלט, הרק-דה-סטאד, אואי, מאסאייק, פר, סינט-טראודן, סטוקם, תואן, טונגרן, ורבייה, ויזה ווארם. העיר מאסטריכט הייתה בתחום השיפוט המשותף של הנסיך-בישוף של לייז' ושל דוכס בראבנט (ומאוחר יותר הפרלמנט של הרפובליקה ההולנדית).
היסטוריה.
תחילת הדרך.
עיר הבירה הראשונה של הדיוקסיה הייתה טונגרן, העיר העתיקה ביותר בבלגיה, מצפון-מזרח ללייז'; בתחילה השטח היה שייך לדיוקסיה של טריר, ואז לקלן; אבל לקראת סוף המאה הרביעית קיבלה טונגרן מעמד אוטונומי. גבולותיה היו אלה של העיר הרומית Civitas Tungorum, והם נשארו ללא שינוי עד 1559. בצפון היא גבלה בדיוקסיה של אוטרכט, במזרח בזו של קלן, בדרום בדיוקסיות של טריר וריימס ובמערב בדיוקסיה של קַמְבְּרֶה. כיוון שכך השתרעה הדיוקסיה של טונגרן מצרפת עד אאכן שבגרמניה וקרוב לאנטוורפן בצפון, וכללה בני עמים גרמאניים ולטיניים.
יש הטוענים שהיו בישופים של טונגרן כבר במאה הראשונה לספירה, אבל הראשון שעליו ידוע לנו הוא סרוואטיוס הקדוש שנכנס לתפקידו ב-344 או 345, השתתף במועצת רימיני (359–360) ומת בסביבות 384. הפלישה של שנת 406 חיסלה את הדיוקסיה, ושיקומה ארך זמן רב. התנצרותם של הפרנקים החלה תחת שלטונו של פַלְקוֹ (תחילת המאה השישית) והמשיכה בידיהם של הקדושים דומיטיאנוס, מונולפוס וגונדולפוס (במאות השישית והשביעית). מונולפוס הקדוש בנה מעל קברו של סרוואטיוס כנסייה מפוארת, שלידה התגוררו הבישופים שבאו אחריו לעיתים קרובות. לכל אורך המאה השביעית נאלצו הבישופים להתעמת מול הפגאניות. אמנדוס הקדוש (647–650) נטש את כיסא הבישוף מרוב תסכול, ובנה מנזרים. רמאקולוס הקדוש (650–660) גם הוא עשה כך. תיאודרדוס מת כקדוש מעונה.