בעונת הקיץ מתקיימים בעיר פסטיבלים רבים המושכים אליהם אלפי משתתפים מהעיר ומחוצה לה, בהם פסטיבל בינלאומי לאומנויות (Luminato), פסטיבל באזור החופים למוזיקת ג'אז, פסטיבל יווני ברחוב דנפורת', פסטיבל הקריבנה למוזיקה וריקודים מהאיים הקריביים ועוד.
ספורט.
טורונטו הייתה בין המועמדות המובילות לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 2008. בהצבעה מכרעת שנערכה על יד הוועד האולימפי הבינלאומי ביולי 2001 היא הגיעה למקום השני אחרי העיר בייג'ינג. בשנת 2015 אירחה טורונטו את משחקי פאן אמריקה.
טורונטו היא מרכז הספורט החשוב ביותר בקנדה. קבוצות מהעיר מיוצגות בענפי הספורט העיקריים המשוחקים בצפון-אמריקה. קבוצת הכדורסל טורונטו ראפטורס משחקת בליגת ה-NBA, קבוצת הבייסבול טורונטו בלו ג'ייז, שזכתה בעבר באליפות עולם, משחקת בליגת ה-MLB, קבוצת הכדורגל טורונטו אפ.סי משחקת בליגת ה-MLS, וקבוצת ההוקי טורונטו מייפל ליפס משחקת ב-NHL.
מדי שנה בחודשי הקיץ מארחת טורונטו את בכירי שחקני הטניס בעולם (שנה אחת-נשים ושנה אחת-גברים) למשחקי האליפות הפתוחה של קנדה שהם חלק מטורנירי הפרמייר של WTA לנשים וסדרת המאסטרס לגברים.
תחבורה.
סמוך לטורונטו, בשטח השיפוט של העיר מיסיסוגה נמצא נמל התעופה פירסון (קוד: YYZ) שהוא הגדול ביותר בקנדה. נמל התעופה משמש לטיסות פנים קנדיות, צפון-אמריקניות ועולמיות (בינלאומיות). בנוסף בסמיכות לאיי טורונטו שבצד המערבי של האי, נמצא נמל התעופה טורונטו סיטי בילי בישופ (קוד: YTZ) זהו למעשה נמל תעופה קטן שמשמש בעיקר מטוסים בינוניים וקטנים, כשמגיעים בטיסות ישירות לתוך העיר טורונטו. נמל התעופה משמש בעיקר לטיסות בטווחים קצרים בצפון אמריקה בלבד. בעיקר במזרח קנדה, ובמזרח ארצות הברית. ומהווה כבסיס של חברת התעופה פורטר איירליינס, וגם של אייר קנדה ג'אז, המבצעת טיסות לשני היעדים: מונטריאול ואוטווה.
בעיר טורונטו פועלת רכבת תחתית של חברת Toronto Transit Commission (ובקיצור TTC) המפעילה שלושה קווים בעיר. המרכזי שבהם מצפון לדרום ועוד שני קווים ממזרח למערב. TTC מחזיקה גם בצי אוטובוסים המשרת את שכונות העיר. החשמלית פועל במרכז העיר בלבד, אך ניתן להגיע אליה בעזרת הרכבת התחתית והאוטובוסים. בטורונטו רבתי פועלות חברות אוטובוסים נוספות המשרתות את הערים השכנות לטורונטו.
רשת התחבורה GO מפעילה שירות רכבות ואוטובוסים בין טורונטו לבין ערים מרוחקות יותר באזור פרסת הזהב כמו המילטון ומפלי ניאגרה.
שוער
שוער הוא אחד התפקידים במערך של קבוצות ספורט במשחקי כדור שבהם המטרה היא הבקעת שער, כגון כדורגל, כדוריד, כדורמים, לקרוס, הוקי (הוקי קרח, הוקי רולר, הוקי גלגיליות (קואד), הוקי שדה) ועוד.
השוער הוא השחקן האחראי על מניעת הבקעת שער קבוצתו על ידי הקבוצה היריבה, והוא משחק לרוב סמוך לשערו ובדרך כלל לא משתתף במהלכי ההתקפה של קבוצתו. זהו תפקיד שונה באופן מהותי משאר התפקידים במגרש ולכן מחייב התמחות מיוחדת, עד כדי כך שבקבוצות רבות קיים מאמן מיוחד לשוערים. ישנם בדרך כלל בחוקי המשחק סעיפים הנוגעים רק לשוערים ומתירים להם פעולות האסורות על שאר השחקנים, או להפך, אוסרות עליהם פעולות המותרות לשאר השחקנים.
שוער כדורגל.
בכדורגל, השוער מגן על שער קבוצתו ולו הרשאות מיוחדות במשחק. הבולטת בהן, המבדילה אותו מיתר השחקנים, היא היותו היחיד הרשאי לגעת בידיו בכדור (למעט בעת ביצוע הוצאת חוץ), בתנאי שהוא נמצא בתוך רחבת ה-16 מטר הסמוכה לשער קבוצתו, כשהכדור לא הגיע אליו מרגל שחקן קבוצתו. נהוג ששוער בקבוצה לובש חולצה שעליה המספר 1.
שוערים נוהגים ללבוש כפפות, כדי שיגנו על ידיהם מבעיטות כדור עוצמתיות.
תפקיד השוער בכדורגל הומצא באנגליה ב-1870. תחילה נאסר עליו לנגוע בכדור בידו, לאחר מכן הותר לו בכל המגרש, אחר כך נקבעה הגבלה לחצי המגרש של הקבוצה, ובהמשך הזכות צומצמה לרחבת 16 המטרים.
שוער כדורמים.
לשוערי כדורמים שלוש פריבילגיות מיוחדות כשהם נמצאים באזור ארבעה המטרים:
לשוערים גם הגבלה אחת שלשחקנים רגילים במשחק אין: אסור להם לעבור את קו חצי המגרש.
ועדת אור
ועדת אור, או בשמה המלא, ועדת החקירה הממלכתית לבירור ההתנגשויות בין כוחות הביטחון לבין אזרחים ישראלים באוקטובר 2000, היא כינויה של ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה לשם בירור אירועי אוקטובר 2000, גל מחאות והפגנות של ערביי ישראל שנעשו לשם הזדהות עם ערביי יהודה ושומרון לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה. במסקנותיה מתחה הוועדה ביקורת קשה על שרים בממשלה, על קצינים במשטרת ישראל, ועל מנהיגים בציבור הערבי הישראלי. על מסקנות הוועדה נמתחה ביקורת, הן בקרב הממשלה והכנסת והן בהנהגת הציבור הערבי.
על הוועדה.
בתחילה סירבה ממשלת ישראל להקים ועדה כלשהי לבירור האירועים. בעקבות לחץ של מנהיגי ערביי ישראל החליטה הממשלה על הקמת ועדת בירור ב-23 באוקטובר 2000. לאחר לחץ חזק של מנהיגי הציבור הערבי החליטה הממשלה להקים במקום ועדת הבירור ועדת חקירה ממלכתית שלה סמכויות נרחבות בהרבה.
ועדת החקירה הוקמה לבסוף ב־8 בנובמבר 2000 וחבריה שמונו על ידי אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון, היו השופטים תיאודור אור (יו"ר), האשם חטיב (שהחליף את סהל ג'ארח שמונה בתחילה) וכן פרופ' שמעון שמיר.
במהלך הדיונים שימשו נציגי ארגון עדאלה כנציגים בפועל של ערביי ישראל, נכחו בכל הדיונים שהיו פתוחים לקהל (כלומר פרט לאלו שבהם נתנו עדות אנשי שב"כ) ואף גבו עדויות מחלק מהעדים הערביים במקום תחקירני הוועדה. לעומת זאת, דרישתם של נציגי הציבור הערבי לקבלת מעמד רשמי בוועדה (בדומה לוועדה שהוקמה בצפון אירלנד לאחר אירועי "יום ראשון העקוב מדם" בדרי ב־30 בינואר 1972) לא נענתה.
עבודת הוועדה התחלקה כמו ברוב ועדות החקירה לשלושה חלקים:
במהלך הדיונים (ב־23 במרץ 2003) הותקף גיא רייף על ידי אביו של וליד אבּו סאלח ובעקבות כך הופסקה עבודת הוועדה למשך שבועיים ולאחר מכן חודשו הדיונים עם קהל מועט בהרבה ועם מחיצה של זכוכית משוריינת בין העדים לבין הקהל.
במהלך דיוני הוועדה נפלה ממשלת ברק והוקמה ממשלת שרון הראשונה, אשר גילתה עוינות מסוימת לוועדה. עוזי לנדאו שכיהן כשר לביטחון פנים בתקופה זו קידם את משה ולדמן ואת בנצי סאו לדרגת תת-ניצב.
הוועדה הגישה את הדו"ח שלה שהכיל אלפי עמודי פרוטוקול ומאות רבות של עמודי סיכום ב־1 בספטמבר 2003.
דו"ח הוועדה.
המוזהרים.
בתחילת החקירה, ועדת אור הזהירה 14 אישים (להלן) במערכת הממשלתית והציבורית כמועמדים לאישומים שונים על פי תפקודם לפני, בזמן ואחרי האירועים הנידונים. בסופו של דבר הוועדה בחרה שלא להתייחס למספר אישים במסקנותיה הסופיות עקב היותם נבחרי ציבור או עקב סיבות אחרות, חלק מן האישים מצאה כאשמים ונתנה עליהם את המלצותיה וחלק זיכתה מאשמה על פי חקירתה.
אהוד ברק.
ראש הממשלה אהוד ברק - הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
מסקנתה הסופית של הוועדה הייתה כי למרות שינוי חוק הבחירות (ביטול הבחירה הישירה), הרי תפקיד ראש הממשלה הוא תפקיד נבחר ולכן אין מאחריותה של הוועדה לעסוק באפשרות בחירתו מחדש לתפקיד זה.
שלמה בן עמי.
השר לביטחון פנים, פרופ' שלמה בן עמי - הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
עם זאת מצאה הוועדה כי השר השקיע מאמץ ממשי לשיפור היחסים עם ערביי ישראל לפני האירועים וניסה להגדיל את מעורבותה של המשטרה בנושא. הוועדה גם ציינה את העובדה שבמהלך התקופה שממש לפני האירועים השקיע בן עמי את מירב מאמציו בתפקידו כשר חוץ.
המלצת הוועדה הייתה למנוע מבן עמי לשמש שנית בתפקיד השר לביטחון פנים.
תגובת בן עמי להאשמות הוועדה הייתה כי הן לא נובעות מהמסקנות שלה והוא כבר נענש פוליטית על מעשיו.
ראאד סלאח.
שייח ראאד סלאח - ראש הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית. הואשם על ידי הוועדה בדברים הבאים:
בכל הסעיפים נמצא אשם על ידי הוועדה אולם בשל העובדה שלא היה בעל תפקיד רשמי לאחר שפרש מראשות עירית אום אל-פחם, לא ניתנו המלצות לגביו.
עזמי בשארה.
ח"כ עזמי בשארה - הואשם על ידי הוועדה בהבעת תמיכה באסירים הביטחוניים, בשימוש בביטוי "אינתיפאדה עממית", בעידוד החזבאללה ובעיקר בעידוד האלימות באירועי אוקטובר ולפניהם, וכל זאת בסיוע מפלגתו בל"ד.
בשל העובדה שתפקידו הוא נבחר ציבור ובשל האישור של מועמדתו לכנסת זמן קצר לפני הגשת הדו"ח, הוועדה לא המליצה על נקיטת צעדים כלשהם נגדו אף על פי שהיא מצאה את ההאשמות נכונות.
עבד אל-מאלכ דהאמשה.
ח"כ עבד אל-מאלכ דהאמשה - הואשם על ידי הוועדה כי עודד בניית בתים בלתי חוקיים, קרא לאלימות כלפי כוחות הביטחון עד כדי הקרבת קורבנות בנפש על מנת למנוע הפקעת אדמות, הריסת בתים ופגיעה במסגדים, הציג את אירועי אוקטובר כחלק מהאינתיפאדה השנייה וכמלחמה כוללת נגד ישראל, עודד את האסירים הביטחוניים וככלל שלהב את הרוחות בקרב ערביי ישראל.
בשל העובדה שתפקידו הוא נבחר ציבור הוועדה לא המליצה על נקיטת צעדים כלשהם נגדו אף כי הטענות נגדו נמצאו נכונות על ידה.
יהודה וילק.
מפכ"ל המשטרה, רב ניצב יהודה וילק - הואשם על ידי הוועדה כי:
בסה"כ מצאה הוועדה את וילק כנכשל כישלון מקצועי מהותי וכן כמפר חובת אמון כלפי הדרג המדיני. ההמלצה הייתה למנוע ממנו למלא תפקידים בתחום ביטחון הפנים.
אלכסנדר (אליק) רון.
ניצב אלכסנדר (אליק) רון היה מפקד המחוז הצפוני של המשטרה בעת האירועים. הואשם על ידי הוועדה בסעיפים הבאים:
מסקנתה של הוועדה הייתה כי אליק רון נכשל בתפקידו ואי לכך המליצה על כך שלא ימלא יותר תפקידים בתחום ביטחון הפנים.
משה ולדמן.
ניצב משנה משה ולדמן היה מפקד מרחב העמקים בעת האירועים. הוא הואשם על ידי הוועדה על כך ש: