הספרות השומרית היפה שוחזרה בחלקה הגדול על ידי השומרולוג היהודי-אמריקאי שמואל נח קרמר, אשר גם פרסם ממנה יצירות מכל הסוגים (מיתוסים, אפוסים, מזמורים, ספרות חכמה ועוד). בימיו ניטש ויכוח בין החוקרים לגבי זמן חיבורה של ספרות זו, שמופיעה בכתב לראשונה בין 1800 ל-1600 לפני הספירה, בזמן שהשומרית כבר נכחדה, וחדלה לשמש שפת דיבור. ההנחה המקובלת הייתה שרובה של ספרות זו נתחברה בזמן הופעתה, והיא יצירתם של סופרים בבלים ששפת אמם הייתה אכדית, ואת השומרית הם למדו רק בבית הספר כשפת תרבות ופולחן, וכן כדי לכתוב בה תעודות מנהליות ומשפטיות. לפי דעה זו חלק גדול של הספרות השומרית נתחברה כחומר לימוד בבתי הספר לסופרים בבלים, וכל סופר היה צריך להעתיק יצירות מכל הסוגים כדי לסיים את חוק לימודיו.
השומרולוג הגרמני פלקנשטיין (Falkenstein) היה הראשון ששיער כי רוב רובה של הספרות השומרית נתחברה בתקופתו של שולגי ושושלתו, אלא שלא הרבו להעתיקה אז, והיא הועלתה על הכתב כ-300 שנה מאוחר יותר.
החרה החזיק אחריו החוקר היהודי-אמריקאי ו. הלו. פלקנשטיין והלו הביאו הוכחות להשערתם בעיקר מן התכנים של הספרות השומרית, ומן הדמויות ההיסטוריות בהן היא עוסקת.
הגם שהוכחות אלה היו נכונות, לא היה בהן לשכנע את החוקרים בקדמותה של הספרות השומרית בכלל, ובקדמות מזמורי המלך השומריים המוקדשים למלכי אור, בפרט. קליין היה הראשון שעמד על כך, כי חלק מן המזמורים של שולגי, שחי בתחילת המאה ה-21 לפני הספירה (כ-300 שנה לפני שמזמורים אלה הועלו על הכתב), מכילים כתיב ודקדוק עתיקים שלא יכלו להיווצר בזמנם של הסופרים הבבלים שכתבו את המזמורים, אלא יש לראות בהם שרידים ארכאיים מזמנו של שולגי. עיון נוסף במזמורים אלה והשוואתם לספרות עתיקה שמלפני שולגי גילה כי הם מתאפיינים גם בשפה, סגנון, ומוטיבים עתיקים. נתברר כי המזמורים של שולגי אינן יצירות מלאכותיות שחוברו הרבה אחרי זמנו, אלא יצירות אותנטיות מזמנו של המלך, שחוברו על ידי המשוררים והסופרים שלו. גילוי זה פתח את הדרך להוכחת עתיקותה של הספרות השומרית, על יסוד קריטריונים דקדוקיים וסגנוניים. קליין גם הראה במחקריו השפעה ספרותית מובהקת של כתובות גודאה מלך לגש, שחי דור אחד לפני שולגי, על מזמורי שולגי; וכן השפעות ספרותיות של מזמורי שולגי על מזמורי אישמגדן, גדול מלכי איסין, שחי כ-150 שנה אחרי שולגי.
בימים הרחוקים ההם – אנתולוגיה משירת המזרח הקדום.
זהו ספר המכיל מבחר גדול של יצירות מתוך הספרות המסופוטמית, בתרגום עברי אומנותי מן המקור השומרי והאכדי. הספר כולל מבחר מייצג מכל הסוגים הספרותיים החשובים: מיתוסים, אפוסים, שירי אהבה, קינות על תמוז, קינות על חורבן ערים, מזמורים ותפילות, השבעות ולחשים, ספרות חוכמה (כולל פתגמים ויצירות הדומות לספר איוב), שירי ויכוח ועוד. היצירות תורגמו מן המקור על ידי יעקב קליין וסוגננו על ידי המשוררת ש. שפרה. בסוף הספר מציעים המחברים "אחרית דבר" הכוללת סקירה היסטורית של תולדות מסופוטמיה ותרבותה, וסקירה כללית על הספרות המסופוטמית; וכן ביבליוגרפיה והערות פילולוגיות על כל יצירה ויצירה.
ספרי יובל לכבודו.
"An Experienced Scribe who Neglected Nothing": Ancient Near Eastern Studies in Honor of Jacob Klein, edited by Y. Sefati, P. Artzi, Ch. Cohen, B.L, Eichler and V.A. Hurowitz, Bethesda MD, 2005
מרדכי כוגן (עורך), בארצות שומר ואכד: מחקרים חדשים - יום עיון לכבוד יעקב קליין בהגיעו לגבורות, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים תשע"ט, עורך הלשון: דוד הרבנד
מלחמות המוסקט
מלחמות המוסקט (אנגלית: Musket Wars) הוא הכינוי שניתן לסדרה של עימותים בין שבטים מאוריים שהתרחשו בתחילת המאה ה-19 בצפון האי הצפוני של ניו זילנד. העימותים נקראים מלחמות המוסקט בשל העובדה שהם הועצמו במידה רבה על ידי רובי המוסקט שהובאו לראשונה לניו זילנד על ידי מתיישבים אירופאיים. במהלך העימותים נהרגו מעל ל-20,000 מאורים.
עימותים בין שבטים מאוריים יריבים היו נפוצים במהלך המאה ה-17 וה-18, אך כיוון שהמאורים היו מצוידים בנשק קר בלבד, ללא יתרון טכנולוגי לצד מסוים, עימותים אלו היו שקולים למדי. עם הגעתם של האירופאים הראשונים לניו זילנד החלו להתפתח קשרי מסחר בין שבטים מאוריים אחדים למתיישבים האירופאים, ועד מהרה החלו הארופאים למכור רובי מוסקט למאורים. רובי המוסקט שינו את מאזן הכוחות בין השבטים השונים, ועד מהרה החלו השבטים המצוידים בנשק חם לטבוח בשבטים האחרים.
הקרב הראשון בין שבטים מאוריים שבו נעשה שימוש בנשק חם התרחש ככל הנראה בשנת 1807, והעימותים התנהלו לסירוגין במשך מספר עשורים, בעיקר על רקע טריטוריאלי. עם חתימת הסכם ואיטנגי, ב-1840 החלו הנציגים הבריטיים בניו זילנד להסדיר את היחסים והגבולות בין השבטים השונים והעימותים דעכו.
גבעות מטובו
גבעות מטובו (Matobo) או מטופו (Matopo) הן אזור של גבעות גרניט ועמקים מיוערים, המתחילים כ-35 קילומטרים מדרום לבולוואיו (Bulawayo), העיר השנייה בגודלה בזימבבואה, בדרום מערב המדינה.
ייחודן של הגבעות הן בתצורתן – הן בולטות באופן חד מהשטח שסביבן, ללא התרוממות הדרגתית של הקרקע, והן מכונות "קופג'ה" (Kopje) בלשון המקומית. הגבעות נוצרו לפני יותר מ-2 מיליארד שנים, כאשר הגרניט נדחקה אל פני הקרקע. בתהליך של בליה נוצרו פני השטח הקיימים כיום, והמורכבים מהגבעות, סלעים ומסבך צמחייה המפוזרת בשטח. מזיליקזי (Mzilikazi), מייסד אומת הנדבלה (Ndebele, ענף של אומת הזולו, שנקראו גם מטבלה), הוא זה שטבע את השם "מטובו", שפירושו "ראשים קרחים".
שטחן של הגבעות הוא 3,100 קמ"ר. 440 קמ"ר מתוך שטח זה הם פארק לאומי, שחלקו הוא שמורת ציד. בכ-100 קמ"ר מתוך שטח זה נמצאים סלעי ענק התלויים על בלימה ונוף מרשים לאורך עמק נהר המפופומה (Mpopoma). יתר השטח הוא ברובו אדמה השייכת לשבטים שונים וחלק קטן מעובד חקלאית.
בושמנים (סאן) חיו באזור הגבעות לפני כאלפיים שנה, והותירו אחריהם מורשת עשירה בדמות מאות ציורי קיר. חפצים ותנורי חימר שיוצרו על ידי הבושמנים נמצאו במערות ונקיקים.
בגבעות מטובו התקיימה בשנת 1896 אינדבה (indaba – מילה בשפת הזולו שפירושה מפגש חשוב) בין מתיישבים לבנים למנהיגי הנְדֶבֶּלֶה, במהלך מלחמת המטבלה השנייה – מרד אומת הנְדֶבֶּלֶה בשלטון הבריטי, שהתחולל בין ה-24 במרץ 1896 עד אוקטובר 1897. המרד הסתיים לאחר שמנהיג המרד, מוקוואטי (Mukwati) נרצח בידי הבריטים במערתו שבגבעות מטובו. ססיל רודס ביקש בצוואתו להיקבר בגבעות מטובו, ואכן נקבר יחד עם מנהיגים לבנים נוספים ועם מתיישבים לבנים שנהרגו בקרב פטרול שנגני ב-1893, בראש הר מאלינדידזימו (Malindidzimu), "הר הרוחות". קבורתם שם היא מקור למחלוקת, שכן ההר נחשב אתר מקודש בעיני שבטי ילידים באזור. גם היום ניתן למצוא חפצים רבים, כלי חרס וקדרות במערות שבאזור, שהם שרידים מהמרד ב-1896. ניתן למצוא גם לוחיות ארד המציינות את מיקומן של התיישבויות לבנות באזור או של אתרי קרבות.
בני שבט שׁוֹנָה (Shona) ושבטים נוספים בדרום אפריקה רואים בגבעות אתר מקודש. טקסים ופולחנים שונים מתקיימים בהן, ועל פי המסורת המקומית, עד לפני כחמישים שנה ניתן היה לשמוע קולות באחת המערות שבגבעות.
גבעות מטובו הן הפארק הלאומי הראשון בזימבבואה. האתר צוין על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2003. בין הסיבות להגדרת האתר כאתר מורשת עולמית צוינו הסיבות הבאות:
מטובו
עובד סוציאלי לחוק הנוער
עובד סוציאלי לחוק הנוער (עד סוף 2010: פקיד סעד לחוק הנוער) הוא עובד סוציאלי שעבר הכשרה מיוחדת בתחום החוק ותקנותיו, וקיבל מינוי משר הרווחה לתפקיד העוסק בהגנה על קטינים. תפקידו לייצג את מערכת הרווחה במדינת ישראל בהגנה על קטינים הנפגעים בידי האחראים עליהם ונתונים בסיכון, בהתאם לחוק הנוער (טיפול והשגחה), תש"ך-1960.
רציונל והגדרות התפקיד.
המקובל הוא שהורים הם האחראים על גידול ילדם, וכן על השמירה וההגנה עליו מפני פגיעה או התעללות. אולם כאשר ההורים האחראים על הילד הם החשודים בפגיעה בו, הרי שהילד מוגדר כחסר ישע.
במקרים כאלה, ובדומה למדינות מערביות אחרות, קבעה מדינת ישראל, בחוק הנוער, כי היא רואה עצמה מחויבת מוסרית וחוקית להגן על הילד ולמנוע את מצב הסיכון שבו הוא נמצא.
עובד סוציאלי המכהן בתפקיד זה יושב בכל רשות מקומית. הוא נדרש לתת מענה לכל דיווח על קטינים בסיכון המגיע אליו במסגרת תפקידו.
לפי חוק הנוער, יתערב עובד סוציאלי כאשר קיימים חששות להתעללות או הזנחה קשה בקטין על ידי האחראים עליו. סוגי ההתעללות השונים הם:
תפקידי עובד סוציאלי לחוק הנוער.
א. בדיקה וחקירה.
לצורך קיום תפקידו, מוסמך העובד הסוציאלי לבדוק ולקבל כל דיווח על ילדים שקיים חשש כי הם נתונים בסיכון מידי האחראים עליהם. הבדיקה יכולה להיות גלויה, סמויה, או סמויה באופן חלקי. במסגרת תפקידו יכול העובד הסוציאלי לפנות לכל אדם שיש לו מידע על ילד הנתון בסיכון, והוא זכאי לקבל כל מידע בעניין אותו ילד וסביבתו. זכותו על פי חוק גוברת על חיסיון רפואי ואחר, ובמידת הצורך יוכל לקבל מידע, על פי חוק, מרופאים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, ובעלי מקצוע אחרים.
ב. התערבות לאור החוק.
בהתאם לשיקול דעתו יוכל העובד הסוציאלי לקיים פגישה עם האחראים על הקטין, להבהיר להם את החומרה שבפגיעה בקטין, ולהתרות בהם כי ישנו את דרכיהם, בהסכם לאור החוק.
במסגרת ההסכם יכול העובד הסוציאלי לדרוש מהאחראים על הקטין כי יספקו לו תנאי מחיה ומגורים נאותים, יחדלו לחלוטין מפגיעה גופנית בו, ועוד, לפי ההקשר.