בינואר 2006, עם ניצחון החמאס בבחירות הוא הגיב בחריפות באמרו "אסור שהדולרים של משלם המיסים האמריקאי יפלו בידיים של טרוריסטים". במרץ של שנה זו, וקסלר הצטרף למכתב התנגדות, לנשיא בוש, עם 40 חברי בית נוספים, על אישור עסקת ניהול נמלים של דובאי פורט וורלדס בבעלות איחוד האמירויות הערביות בשל העובדה שזה יחזק את החרם הערבי כנגד ישראל ובגלל מימון הנסיכויות האמירויות לחמאס. ימים לאחר פתיחת מלחמת לבנון השנייה, ביולי של אותה שנה, הוא נאם במליאה בתמיכה בחוק המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל ומטיל את האחריות על הטרוריסטים ומדינות החסות שלהן, סוריה ואיראן.
במרץ 2007, בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית, וקסלר, כיושב ראש הטרי של ועדת המשנה לאירופה של ועדת יחסי חוץ בבית הנבחרים, יזם מכתב במשותף עם חבר בית הנבחרים היהודי גארי אקרמן ועמיתהם הרפובליקנים והחתים 243 חברי קונגרס, אשר מפציר בחוויאר סולנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע או מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטינים הקודמים. הוא גם ביטל פגישה, באותו החודש, עם הנציג הפלסטיני בוושינגטון, עפיף סאפיה, עקב מכתב ששיגר למשרדי הקונגרס התוקף את הארגונים היהודים ואת איפ"ק. באוגוסט של אותה שנה, הוא פעל נגד החרם האקדמי של הנהגת איגוד האוניברסיטאות והקולג'ים של בריטניה (UCU). הוא הצטרף לקואליציית הנציגים של פלורידה, ששיגרו מכתב לנשיאי האוניברסיטאות של פלורידה, המפציר בהם לדחות חרם אקדמי זה ולתמוך במאמצי הקונגרס כנגד החרם, שהעביר בפה אחד חוק המגנה את ההחלטה. באותו חודש יולי, וקסלר חתם על מכתב משותף לכמה חברי קונגרס המיועד לשגריר סעודיה בארצות הברית עם "אכזבה עמוקה" על השתתפותה של סעודיה בפגישה של הליגה הערבית בדמשק להחרמת את ישראל, בהפרה ובניגוד לתנאי הכניסה לארגון הסחר העולמי, שאוסר על חרם על מדינות החברות בה ותחת הבטחה שניתנה על ידי סעודיה עם כניסתה לארגון ב-2005 לסיים את החרם על ישראל וכן הבטחות אישיות של שר החוץ הסעודי סעוד אל פייסל לקונדוליזה רייס. בספטמבר של שנה זו, הוא יזם את הצעת חוק 235, התומכת בשדרוג יחסי ישראל עם נאט"ו, כחברה מובילה של הדיאלוג הים תיכוני של נאט"ו וכחברה בשותפות של נאט"ו לשלום. באותו חודש, הוא היה גם בין יוזמי חוק בית הנבחרים 1400 ובשמו, חוק מניעת התפוצה לאיראן, שעבר ברוב מוחץ בבית הנבחרים ומטיל סנקציות נוספות על איראן כנגד תוכנית הגרעין שלה, על ידי הענשה של חברות זרות שמשקיעות במגזר האנרגיה של מדינה זו. כמו כן, זה מסיר את זכותו של הנשיא לערער על סנקציות נגד חברות משקיעות אלו.
באותה שנה, הוא פעל ביחד עם כמה צירים בבית הנבחרים - בהם חברי הקונגרס היהודיים, ג'רלד נדלר ואנתוני ויינר לגבש גוש של חברי קונגרס משתי המפלגות כדי לבלום את עסקת הנשק עם סעודיה כשתוצג בגבעת הקפיטול. כמו כן מתוקף תפקידו, ניהל את השימוע בקונגרס בדבר תוכנית הצבת טילי הגנה במזרח אירופה, פולין וצ'כיה והביע התנגדות לכך גם בשל העובדה, במקרה של מתקפה אירנית תוכנית ההגנה נגד טילים איננה מספקת הגנה לישראל".
עמידה מול האנטישמיות.
וקסלר חבר בצוות המשימה של הקונגרס למניעת אנטישמיות, וטוען כי זה אחד מהעדיפויות העליונות שלו להילחם בתופעה זו באמריקה, אירופה והמזרח התיכון. הוא סייע להביא לתודעה את מגמות אנטישמיות ולטפח אווירה של סובלנות דתית והבנה הן מבית ומסביב לעולם.
הוא היה ליוזם המוביל של חוק בחינת האנטישמיות הגלובאלית של שנת 2004, אשר כונן משרד מיוחד במחלקת המדינה במטרה לעקוב אחר ולהילחם באנטישמיות מסביב לעולם. המטרה של יוזמתו זו היא, להביא לתשומת לב לנושא ולסייע לבסס נוסחה אשר תביא לתגובה גלובאלית חזקה יותר לאנטישמיות, במיוחד באירופה.
כיושב ראש ועדת המשנה ליחסי חוץ, בנושא אירופה, הכוללת גם נושאים של איומים שצצים מאירופה, הוא תמך במאמצים ללחימה באנטישמיות באירופה. ב-2004, הוא השתתף בוועידה בנושא אנטישמיות של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE, "ועדת הלסינקי") בברלין. בוועידה זו, הוא ייסד המלצות מחייבות עבור ממשלות אירופה להילחם ולפקח על האנטישמיות ולהגדיל את החקיקות נגד פשעי שנאה והחינוך. הוועידה נתפסה כהיסטורית משום שזו הייתה הפעם הראשונה שחברים בקהילה הבינלאומית גם הסכימו שביקורת פוליטית על ישראל אסור שתשרת הצדקה להתנהגות או אמונה אנטישמית. הוועידה היוותה צעד כלפי מניעת השמה לקלס את הנושא השואה.
וקסלר היה היוזם של חוק בית הנבחרים 1746 הדורש מחברות ביטוח בארצות הברית לחשוף את כל פוליסות הביטוח בתחום השואה ולאפשר לניצולי שואה להגיש תביעות בנושא זה בבתי משפט אמריקאים. מטרת החקיקה באה לאחר שבמשך שישים שנה אחרי השואה, ניצולי השואה היו עדיין נתקלים בדחייה, עיכוב, בירוקרטיה בסוגיות האלה. רק 17,000 מתוך 870,000 פוליסות ביטוחי חיים של יהודים מלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שולמו למבוטחים. חקיקה זו הסדירה את הנושא לראשונה.
הוא יזם גם, את חוק בית הנבחרים 1185, אשר נוגע למקרים במלחמת העולם השנייה בהם גורשו יהודים למדינות עוינות לאמריקה, מטרת החקיקה להביא לבחינה מלאה של יחסה של ממשלת ארצות הברית כלפי כל המיעוטים האתניים ובתוכם הפליטים היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה. החוק ייסד שתי וועדות: אחת שתלמד ותנפיק דו"ח על היחס כלפי הקבוצות האתניות במהלך המלחמה, והשנייה שתבחן ותוציא דו"ח בנוגע ליחס כלפי הפליטים היהודים שברחו מרדיפות המשטר הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה.
בנוסף, הוא ניהל שימועים עם עדי ניצולי השואה, בקונגרס ובאוניברסיטת פלורידה, לגבי הארכיון בעיר באד ארולסן, שבגרמניה, אשר מחזיק מיליוני מסמכים אודות גורלם של האנשים שנספו במחנות ההשמדה וסירב במשך כ-60 שנה לפתוח את דלתותיו לקרוביהם הניצולים; זאת במטרה ללחוץ לפתיחת הארכיון ולהביא לשינויי מדיניות בארכיונים אחרים באירופה. כן לחץ וקסלר על הנשיא בוש ומזכירת המדינה, קונדוליזה רייס, להעלות את נושא ההשבה ו/או פיצויים עבור הרכוש היהודי בפולין בפגישותיהם עם נשיא וראש ממשלת פולין.
ועדות.
וקלסר מכהן כרגע בוועדות בית הנבחרים של ארצות הברית הבאות:
וקסלר חבר בגופים הפוליטיים בקונגרס הבאים: שדולת חברי בית הנבחרים למען קניין רוחני ושמירה על פרטיות, שדולת חברי בית הנבחרים למען יחסי אמריקה-טורקיה (מייסד משותף), שדולת חברי בית הנבחרים למען טאיוון (מייסד משותף), שדולת חברי בית הנבחרים למען אינדונזיה (מייסד משותף / יושב ראש משותף), שדולת חברי בית הנבחרים למען הודו, שדולת חברי בית הנבחרים למען סרביה, קבוצת המחקר בקונגרס לטורקיה (יושב ראש משותף).
יהודי כותאיסי
יהודי קולאשי
משה אהרונוב
משה אהרונוב (נולד ב-1980) הוא כנר וויולן ישראלי.
ביוגרפיה.
אהרונוב הוא בוגר בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם למד אצל אירה סבטלובה. בהמשך יצא ללמוד באוניברסיטה לאמנויות בברלין, תחילה אצל פרופסור רפאל אולג ולאחר מכן, כתלמיד של אווה מרטין הייבר.
בשירותו הצבאי כמוזיקאי מצטיין ניגן אהרונוב ברביעיית המיתרים של חיל החינוך והנוער וכן היה חבר ברביעיית גרטלר של האקדמיה למוזיקה בתל אביב. עם שתיהן הופיע בישראל ומחוצה לה, בין השאר בפסטיבל כפר בלום, וכן הקליט לרדיו ולטלוויזיה. אהרונוב היה כנר ראשי בתזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה בוכמן-מהטה והופיע עמה כסולן. עם אנסמבל קפריזמה, ביצע קונצ'רטי לכינור של מלחינים ישראלים צעירים וכיום הוא חבר באנסמבל מיתר, בתזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים ובשלישיית פלורנטין.
משה אהרונוב מכהן בתפקיד ראש מגמת מוזיקה קלאסית בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין שבגבעתיים.
כמו כן הוא זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל.
יהודי גורי
יהודי צחינוואלי
יהודי אחלציחה
יהדות אוני
יהודי אוני הגיעו לעיר עם סיפוחה של גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית במאה השמונה עשרה. עם הגעת הרוסים הגיעה גם הכנסייה הפרובוסלבית. מאמצע אותה מאה החלו יהודי גאורגיה לחפש מפלט משלטון הכנסייה הרוסית וכך הגיעו לאוני. כך החלה יהדות אוני שגדלה במשך הזמן והייתה ליישוב הגאורגי המאוכלס ביותר ביהודים, ובתקופות שונות היו גם רוב ביישוב. (בשנת 1972 מנתה הקהילה כ-3,500 איש).
היסטוריה.
בשנת 1903, כשחזר דוד באזוב מלימודיו בסלוצק לגאורגיה מונה באזוב לרב של העיר אוני. בשנה שלאחר מכן נולד בנו הרצל באזוב. בשנת תרס"ה (1904) נתמנה יוסף אליהו הנקין לרב העיר בברכת הרב חיים סולובייצ'יק מבריסק ובהשתדלותו של 'הרב מטעם' באוני, דוד באזוב, אותו הכיר במהלך שהייתו בסלוצק. בעיר אוני כיהן כארבע שנים כרב וראש ישיבה, לאחר מכן עבר לצחינוואלי. הרב באזוב ייסד בית ספר עברי עממי. הוא הזמין שני מורים טובים מרוסיה והודות לתמיכה מצד מנחם אוסישקין ולהתמסרותו של דוד באזוב התפתח בית הספר והיה פופולרי בקרב יהודי העיר. לאחר המהפכה ברוסיה ולאחר שהמורים עזבו את העיר. השתנה מצב בית הספר לרעה.
למרות הנטייה הפוסט סובייטית של העברת אוכלוסיות, נותרה באוני קהילה יהודית היסטורית, השלישית בגודלה אחרי הקהילות בטביליסי ובכותאיסי. פתיחת שערי ברית המועצות הביאה חלק מהיהודים לעזוב את העיירה, ולעלות לישראל.
בית הכנסת אוני.
בית הכנסת הגדול באוני, ברחוב טביליסי, הוקם בשנת 1895 והיה מבנה אבן גדול ובולט בממדיו ופארו. הוא נספר ברשימת בתי הכנסת בברית המועצות שנערכה בשנת 1945 והיה פתוח עד ראשית 1953 לפחות.