כשנה לאחר עליית חומייני לשלטון באיראן וסילוקו של השאה, נותרת פָּרְבָנֶה תקועה בבית משפחתה בטהראן, אותה הגיעה לבקר. היא מתקשה לשוב לתל אביב, בנה הסטודנט אמיר שממתין לשובה, מנסה להבין מדוע היא מתמהמהת? מה יהיה על אביו שמרגיש נטוש? חליפת מכתבים ביניהם מתקיימת כשנה ומסתיימת עם עזיבתה של האם את טהראן והגעתה לפריז. בחירתה זו מעוררת את בנה לחשבון נפש הנוגע לבחירותיו בחיים ומקומה הדומיננטי של האם בחייו.
התכתבותם של פרבנה ובנה חושפת את זרותה הכפולה של האם כמהגרת בישראל ובת למשפחה זורואסטרית באיראן. אט אט נחשפים בפני הבן חייה הסודיים של אמו בימי נעוריה. תוך כך, הוא לומד להכיר כמה מיסודות של התרבות הפרסית והזורואסטרית ואת השפעתן על רבדים ביהדות ובהלכה.
מכתבי האם פרבנה ובנה אמיר (אותו מגלם היוצר יורם בלומנקרנץ) משולבים בצלילי מוזיקה פרסית מרטיטה, בשירתה של זמרת השירה הפרסית הקלאסית דליה פז'נד ובליווי המוזיקאים ירון ירחמיאל צ'רניאק, נגן טָאר ; יערה בארי, נגנית קָמָנְצֶ'ה.
המופע שלום לזמיר עלה בתיאטרון יפו ובתיאטרון החאן בירושלים.
דו&quot;ח פילצקי
דו"ח פילצקי (בפולנית: Raporty Pileckiego) הוא דין וחשבון רשמי המכיל למעלה מ-100 עמודים, שנכתב בשנת 1943 על ידי ויטולד פילצקי, קצין פולני וסוכן המחתרת הפולנית שנכלא מרצונו באושוויץ והצליח להימלט משם. דו"ח זה היה התיעוד המשמעותי הראשון של השמדת היהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה שהגיע לידי בעלות הברית.
רקע.
ב-9 בנובמבר 1939, לאחר שצבא פולין הפסיד בפלישה לפולין, קפטן ויטולד פילצקי, יחד עם המפקד שלו מאיור יאן וולודארקביץ' ייסדו את הצבא הפולני הסודי (Tajna Armia Polska, TAP) שהיה אחד מארגוני המחתרת הפולנית. ב-1940, פילצקי הגיש לממוניו עליו מבצע שבמסגרתו ייכנס למחנה אושוויץ, יאסוף מידע מודיעיני על המחנה מבפנים ויארגן מרד אסירים. בזמן ההוא היה ידוע מעט מאוד על דרכי הניהול של הגרמנים את המחנה וההבנה הכללית הייתה כי הוא פועל כמעין מחנה כליאה גדול. ממוניו במחתרת הפולנית אישרו את התוכנית וציידו אותו בתעודת זהות מזויפת עם השם תומאש סרפינסקי. ב-19 בספטמבר 1940 הוא יצא בכוונה לרחוב בוורשה במהלך פשיטה ונתפס על ידי הגרמנים ביחד עם עוד 2,000 אזרחים חפים מפשע. לאחר יומיים של כליאה ב"מחנה משמר הסוסים הקלים", שם סבלו האסירים ממכות חזקות, פילצקי נשלח לאושוויץ שם קיבל את מספר האסיר 4859.
הדו"ח.
רשת המודיעין של האיחוד המחתרתי של הארגונים הצבאיים Związek Organizacji Wojskowych - ZOW בתוך מחנה ההשמדה אושוויץ החלה לשלוח דיווחים קבועים לצבא המולדת החל מאוקטובר 1940. החל מנובמבר 1940, המידע הראשוני על השמדה המונית שקרתה במחנה החלה להישלח דרך ה-ZOW לצבא המולדת בוורשה. החל ממרץ 1941 המידע הועבר לממשלה הפולנית הגולה בלונדון. הדיווחים הללו נתנו לבעלות הברית מידע על התחוללות השואה והיוו מידע מודיעיני על מה שמתחולל בתחומי אושוויץ. הדו"ח כולל פרטים על תאי הגזים, סלקציה והניסויים בבני אדם שערכו הנאצים. הוא מדווח כי היו שלושה קרמטוריומים בבירקנאו, המסוגלים לשרוף 8,000 גופות ביום. ראול הילברג כתב שהמשרד לשירותים אסטרטגיים בלונדון, שקיבל את הדו"ח, הוסיף הערה שאין אינדיקציה לאמינות שלו. הדו"ח מהווה עיבוי והסבר ל"דו"ח של מאיור פולני" שנכתב על ידי ירזי טאבאו שהוא המוקדם מבין שלושת דו"חות מפי עדי ראייה שנודעו ביחד בשם "פרוטוקולי אושוויץ" ואשר הזהירו על הרצח ההמוני ופשעים אחרים שמתבצעים בתוך מחנה אושוויץ.
ב-20 ביוני 1942, ארבעה פולנים, אווגניוש בנדרה, קז'ימייז' פייחובסקי, סטניסלב גוסטב יאסטר ויוזף למפרט נמלטו מאושוויץ. כשהם לבושים במדי ה-SS-Totenkopfverbande. חמושים באופן מלא וישובים ברכב של קציני SS, הם יצאו דרך השער הראשי של המחנה עם רכבסטייר 20 שהיה שייך לרודולף הס. יאסטר, חבר ה-ZOW נשא עימו דו"ח מפורט אודות התנאים במחנה שנכתב על ידי פילצקי. הגרמנים לא תפסו אף אחד מהם. ב-27 באפריל 1943 נמלט בעצמו פילצקי מאושוויץ, וכתב דו"ח נוסף. מאוחד יותר, לאחר שחרורו ממחנה השבויים הגרמני במורנאו ב-1945, פילצקי חיבר דו"ח סופי שכלל למעלה מ-100 עמודים. הדו"ח פורסם לראשונה בשנת 2000, 55 שנים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. תרגום לאנגלית של הדו"ח פורסם בשנת 2012 תחת הכותרת The Auschwitz Volunteer: Beyond Bravery.
קורינה מאי
קורינה מאי (בגרמנית: Corinna May; נולדה ב-6 באוקטובר 1970) היא זמרת גרמנייה.
ביוגרפיה.
מאי נולדה בברמן, מגיל צעיר התעניינה במוזיקה ושרה במקהלה של בית ספר.
היא השתתפה במספר תחרויות כישרונות וב-1997 יצא אלבומה הראשון אותו הפיקה בעצמה.
ב-1999 יצא אלבומה השני.
היא זכתה בקדם האירוויזיון הגרמני לשנת 1999 עם השיר “Hör den Kindern einfach zu”, אך לאחר מכן השיר נפסל כי התברר שיצא קודם לכן על ידי מבצע אחר ועל פי חוקי האירוויזיון כל השירים בתחרות צריכים להיות מקוריים ולא גרסאות כיסוי, השיר שזכה שבמקום השני בקדם נשלח לאירוויזיון שהתקיים באותה שנה בירושלים.
ב-2000, שנה לאחר מכן היא ניסתה בשנית לייצג את גרמניה באירוויזיון עם השיר "I Believe in God” והייתה במקום השני.
ב-2000 גם ביצעה דואט עם הזמרת ריבה מקנטייר
ב-2002 זכתה שוב בקדם האירוויזיון הגרמני עם השיר “I Can’t Live Without Music”, היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2002 באסטוניה והייתה בו במקום ה-21.
ב-2006 התארחה במופע האומנותי של קדם האירוויזיון הגרמני.
פלטפוס גמיש
פלטפוס קשיח
התנגדות אנטי-קומוניסטית בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה
התנגדות אנטי-קומוניסטית בפולין לאחר מלחמת העולם השניה מתייחסת למאבק המזוין על ידי המחתרת הפולנית נגד השליטה של ברית המועצות על פולין לקראת סוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה על הרפובליקה העממית הפולנית. לוחמת גרילה שנוצרה במהלך המלחמה על ידי תנועת ההתנגדות, כללה מגוון של התקפות צבאיות כנגד בתי כלא סובייטים, ושלל משרדים ומתקנים של שירותי הביטחון הפולניים והסובייטים.
רקע.
בינואר 1945, הממשלה הקומוניסטית הפרו-סובייטית שהוקמה בפולין בתמיכת הכוחות המזוינים של ברית המועצות הכריזה על המחתרת הפולנית האנטי-נאצית כלא חוקית, במיוחד על ארמייה קריובה, והורתה לחבריה להתפרק מנשקם בעודה מבטיחה להם חופש וביטחון. רבים מלוחמי המחתרת הניחו את נשקם ונרשמו אצל הרשויות, אבל לאחר מכן נעצרו רבים מהם והושלכו לכלא. אלפים עונו ולאחר מכן הוגלו לגולאגים הסובייטים או נשפטו במשפטי שדה שבסופם נרצחו. כתוצאה מהדיכוי, רבים מחברי ארמייה קריובה (AK) הפסיקו לבטוח הממשלה החדשה, וחלקם התקבצו מחדש על מנת להתנגד לשלטונות הפרו-סובייטיים. הם הקימו מספר ארגונים יורשים לארמייה קריובה ושחררו מאות אסירים פוליטיים. הם נודעו כ"חיילים המקוללים" של המחתרת הפולנית, בסופו של דבר רובם נתפסו או נהרגו על ידי שירותי הביטחון ויחידות התנקשות מיוחדות של הממשלה הפולנית הקומוניסטית וברית המועצות.
בלילה שבין ה-3 וה-4 בינואר 1944 הצבא האדום חצה לעבר הגבול המזרחי של הרפובליקה הפולנית השנייה באזור ווהלין, ליד הכפר רוקיטנו. בתוך מספר חודשים, הם הדפו את הוורמאכט מערבה, והגיעו לנהר הויסטולה ב-24 ביולי 1944. ב-22 ביולי 1944, בהתאם להוראות ממוסקבה, קומוניסטים פולנים שהגיעו לעיר חלם הקימו את הוועד הפרו סובייטי שנהיה לממשלה הזמנית הפולנית לאחר שעבר ללובלין. לאחר שעברו לוורשה בינואר 1945 עם שחרורה על ידי הצבא האדום, נטשו את השיטה הפרלמנטרית והקימו משטר קומוניסטי נוקשה מבית מדרשו של סטלין. בינתיים ה-נ.ק.ו.ד. ויחידות סמרש יחד עם שירותי הביטחון הפולניים החלו במבצעים רחבי היקף ברחבי המדינה כנגד חברי ארמייה קריובה וארגונים אחרים של המחתרת הפולנית שהיו נאמנים לממשלה הפולנית הגולה. כ-25,000 חיילי מחתרת נעצרו, פורקו מנשקם ונאסרו עד אוקטובר 1944. ב-15 באוקטובר 1944, לברנטי בריה חתם על צו 0012266/44 אשר הורה על הקמת הדיוויזיה ה-64 של הנ.ק.ו.ד שמשימתה הייתה לחימה בהתנגדות הפולנית. עשרות אלפי פרטיזנים פולנים הוגלו למעמקי ברית המועצות. לאחרים ניתנה הבחירה בין מאסר ובין שירות בכוחות המזוינים הפולניים במזרח (בפולנית: Polskie Siły Zbrojne na Wschodzie). המצב בפולין שלאחר מלחמת העולם השנייה היה על גבול מלחמת אזרחים, כאשר תנועת ההתנגדות הפולנית ביצעה התקפות רבות על מתקנים ומוסדות סובייטים ופולנים קומוניסטיים. בתגובה, הרשויות פתחו במעצרים המוניים, הוצאות להורג והתנקשויות. עד 1946 רובה של תנועת ההתנגדות הוכנעה אם כי קיני התנגדות המשיכו להתקיים גם בשנים שלאחר מכן. חייל ההתנגדות האחרון, יוזף פרנצ'אק, נהרג ב-1963.
לא לשידור
לא לשידור הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1981 העוסק על מאחורי הקלעים של תחנת רדיו צבאית בישראל.
הפקה וצילום.
בסרט משתתפים ארנון צדוק, גדליה בסר, דפנה ארמוני, עמי טראוב ועירית שלג. בהופעות אורח הופיעו גילה אלמגור, דודו טופז, מאיר סוויסה, טליה שפירא, יוסי פולק ואייל גפן.
צילומי הסרט החלו במרץ והסתיימו ביולי 1980. את התסריט כתב יעוד לבנון בהתבסס על חוויותיו ככתב וכעורך בתחנת גלי צה"ל. זה היה גם הסרט הראשון באורך מלא שלבנון ביים. קודם לכן ביים כבר מספר סרטים קצרים.
עלילה.
איציק הוא מפיק בתחנת רדיו צבאית המבוגר מעמיתיו לעבודה איתם יש לו מחלוקות ואי הסכמות, הוא עוזב את ביתו ועובר לחיות עם צעירה בהריון.
במקביל, הוא מנהל רומן חדש עם חיילת, הוא מייצג זמר מזרחי העובר לגור בביתו ומתאהב בבת זוגו החדשה.
בום טכנולוגיות
מומו גבעוני
Electric Zoo
ELECTRIC ZOO
מרגרט ו' רוסיטר