בפסטיבלים שונים, כמו בפסטיבל אישה 2012. אתה הרומנסות ליקטה מנור בעצמה במקומות שונים.
בפברואר 2013 הועלתה ההצגה "וואסה" (ואוס ז'לזנובה) מאת מקסים גורקי בתיאטרון גשר בבימויה של מנור.
החל מ-2018 משתתפת בסדרת הרשת המצליחה של אורי יניב "הרומן שלי עם דאעש" בתפקיד אמו של רומן, גיבור הסדרה. ובנוסף משחקת בסדרה משיח בתור טניה.
נטשה מנור הופיעה בלמעלה מ-25 סרטים וסדרות טלוויזיה.
בנה, דן מנור, מופיע כדוגמן בפרסומות ומשתתף בסרטים. השניים כיכבו יחד בפרסומת לביטוח לאומי כשהיה בן חודש וחצי.
לאה פריד
לאה פריד היא סופרת חרדית, מנחת הורים, יועצת, מייסדת ומנהלת "בית הסופר החרדי", עורכת סדנאות לכתיבה יוצרת. לאה פריד היא אחותה של הסופרת שרה קיסנר והן עבדו בשיתוף פעולה בהוצאת קלטות לילדים.
ביוגרפיה.
לאה פריד היא מחלוצות הספרות החרדית.
בתחילת דרכה ועד היום היא כתבה בזרקור סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים. בהמשך כתבה גם בעיתונים חרדים אחרים כמו המודיע, בשעה טובה, משפחה. בין השנים 2009 ל-2014 ערכה את המוסף לנשים "לבית" של עיתון המבשר. ומינואר 2015 עורכת את עיתון הילדים החרדי זרקור.
בשנת 2011 יסדה יחד עם כמה סופרות חרדיות את איגוד הסופרים החרדי בשם "בית הסופר החרדי". האיגוד פועל להטבת תנאי הסופרים ובמקביל לקידום ופיתוח הספרות החרדית.
פריד מפורסמת גם בזכות קלטות לילדים אותן הוציאה יחד עם אחותה, הסופרת שרה קיסנר, וכן הופעות הומור לנשים שערכו יחד.
קלטות.
הופקו בשיתוף עם אחותה.
בילי מאייר
"בילי" אדוארד אלברט מאייר (באנגלית: Billy" Eduard Albert Meier") נולד ב-3 בפברואר 1937) הוא המייסד של ארגון FIGU לחקר עב"מים והיוצר של מעל ל-1,000 תמונות וסרטי וידאו שנויים במחלוקת, אותם צילם בעיקר בשנות השבעים, בהם מוצגים לכאורה העב"מים והחוצנים שביקרו אותו, אשר לטענתו מעידים על אמיתות המפגשים הללו.
לטענתו של מאייר, לאורך חייו קיים מאות מפגשים מהסוג החמישי עם חוצנים דמויי אנוש המכונים "הפלאדים" (Pleiadeans) בחוותו שבשווייץ. לטענת מאייר, החוצנים מתקדמים באופן ניכר מבני האנוש מבחינת תודעתית, רוחנית וטכנולוגית.
מאייר מחזיק ברשותו גם קלטות שמע עליהן הוקלטו שיחות אותן ניהל עם החוצנים ודגימות של מתכות וקריסטלים מהחלל החיצון אותם לטענתו העבירו לו החוצנים. לאורך השנים מאייר פרסם ספרים רבים בגרמנית העוסקים במפגשיו עם החוצנים, שכוללים בין היתר תמלילי השיחות שהתקיימו, וכן תחזיות שונות שחשפו החוצנים בפניו נבואות כלליות ותחזיות ספציפיות למדי אודות אירועים העתידים להתרחש. בנוסף לכך, מאייר טוען גם כי החוצנים החזירו אותו בזמן ואפשרו לפגוש את ישו.
במשך השנים, בעקבות הסיקור התקשורתי הנרחב לו זכה ברחבי העולם, מאייר הצליח לעורר עניין רב בקרב אנשים רבים ברחבי העולם אשר נוהגים לפקוד באופן תדיר את מעונו ולרכוש את ספריו. מנגד, חוקרים בולטים רבים ברחבי העולם מחשיבים אותו לשרלטן וטוענים כי ביצע למעשה הונאה בקנה מידה גדול של כל העדויות לכאורה שברשותו אשר לטענתם מזויפים.
רקע.
מאייר נולד ב-1937 בשווייץ. בשנת 1957 התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, אבל לאחר מספר חודשים ערק וחזר למולדתו.
במשך סוף שנות ה-60 ורוב שנות ה-70 טייל רבות ברחבי העולם בכ-42 מדינות במשך כתריסר שנים. בשנת 1965 היה מעורב בתאונת אוטובוס בטורקיה בה איבד את זרועו השמאלית.
בפברואר 1966, נשא לאשה יוונית בשם זאפיריו קאליופה, לזוג נולדו שלושה ילדים.
בשנת 1975 הקים את ארגון FIGU לחקר עב"מים אשר מתמקד בפרסום התצלומים, סרטי הווידאו, והספרים שברשותו של מאייר.
המפגשים לכאורה של מאייר עם החוצנים.
לטענתו משנת 1942 ועד להווה מאייר מקיים מפגשים עם חוצנים המכונים "הפלאדים". לטענתו המפגשים והתקשורת עימם מתקיימת הן באופן ישיר (פנים מול פנים) והן באופן טלפתי.
לטענתו המפגש הראשון עמם התקיים ב-2 יוני 1942 כאשר צפה לראשונה בעב"ם יחד עם אביו בחצר ביתם. לטענתו, עוד באותה שנה קיים לראשונה בחייו מפגש מהסוג החמישי כאשר נפגש לראשונה עם חוצן זקן דמוי אנוש בשם ספאת' (Sfath) פנים אל מול פנים. במשך השנים הבאות התקיימו פגישות רבות בין מאייר לבין ספאת' שנמשכו עד שנת 1953. לטענת מאייר משנת 1953 ועד 1964 קיים פגישות רבות עם חוצנית בשם אסקט (Asket).
לאחר מכן, לטענתו של מאייר הקשר עם החוצנים נפסק ל-11 שנה. לטענתו הקשר חודש שוב ב-28 בינואר 1975 עם חוצנית דמוית אנוש בשם סמג'ס (Semjase), נכדתו של ספא. המפגשים עמה נמשכו לטענת של מאייר עד תחילת שנות השמונים. כמו כן, לטענתו של מאייר לאורך השנים קיים מפגשים אישיים נוספים ולא פורמליים עם חוצנים שונים מגזע ה"הפלאדים". לטענתו של בילי, במהלך המפגשים עם סמג'ס הותר לו לתעד את המפגשים. בעקבות כך, במהלך המפגשים שהתקיימו לאחר 1975 מאייר צבר ברשותו כמות גדול ביותר של ראיות לכאורה למפגשים עם החוצנים, בהם צילומים וקטעי וידאו מפורטים ביותר (אשר רובם, לכאורה, צילומים של החללית של סמג'ס, אשר צולמו בעת שהיא ביצעה תמרוני טיסה שונים), הקלטות שמע, סגסוגת מתכת וקריסטלים. כמו כן, מאייר כתב גם מספר ספרים המתעדים מאות מהמפגשים אותם קיים לכאורה עם החוצנים ואת הדיונים שלכאורה ניהל עימם. ספרים אלו כוללים בין היתר תמלילי שיחות רבים שערך עם החוצנים. שיחות אלו עוסקות בין היתר במגוון רחב למדי של נושאים, כגון רוחניות, החיים שלאחר המוות, דת, ההיסטוריה האנושית, תופעות מדעיות ואסטרונומיות, אקולוגיה, בנוסף למספר נבואות כלליות ותחזיות ספציפיות למדי אודות אירועים העתידים להתרחש.
לטענתו של מאייר החוצנים אפשרו לו גם באופן חד פעמי לבחון את הנשק שברשותם על עץ בחצר שלו, וכמו כן העבירו לרשותו דגימות של סגסוגת מתכת ייחודית.
ביקורת.
אוסף התצלומים וקטעי הווידאו.
ברשותו של מאייר אוסף גדול של מעל 1000 תצלומים שנוי מחלוקת בהם נראים לכאורה עב"מים שצולמו בעת שבקרו אותו בכפר השווייצרי בו מאייר מתגורר. רוב התצלומים צולמו על ידי מאייר בשנות השבעים לאחר שמאייר איבד את זרועו. כמו כן, ברשותו של מאייר סרטי 8 מ"מ שצולמו גם הם במהלך אותם המפגשים.
המצדדים באמיתות הראיות, מתעקשים כי התמונות הן באיכות גבוהה במיוחד וכי לא ייתכן שאדם אשר איבד את ידו השמאלית בתאונה, היה מצליח לבדו ליצור אותן. מנגד, לאורך השנים, מבקרים וחוקרים שונים, אשר בחנו וחקרו את התמונות והסרטים, הצהירו כי מדובר בהונאה בקנה מידה גדול וכי כל העדויות לכאורה שברשותו, מזויפות. על מנת לחזק את הטענה כי מדובר בזיופים, לאורך השנים מבקרים רבים צילמו תמונות דומות לתצלומים של מאייר. ביקורת נוספת התמקדה בכך שישנה סבירות רבה שהתצלומים בוצעו באמצעות טכניקות צילום מתקדמות, אשר היו קיימות כבר במהלך שנות ה-70. המבקרים סבורים שמאייר השתמש במודלים מיניאטוריים לצורך זיופיו.
אחת הראיות החזקות ביותר נגד מאייר היא תצלום מטושטש של אחת החוצניות לכאורה, שלטענתו של מאייר ביקרו אותו. תצלום זה התגלה בהמשך כזיוף, אשר נוצר על ידי צילום מסך הטלוויזיה, בעת ששודרה תוכנית הבידור של דין מרטין. החוצנית לכאורה היא למעשה זמרת אמריקאית בשם מישל דלפייב (Michelle DellaFave). בתגובה, מאייר הכחיש כי הוא שביצע הזיוף ובמקום זאת טען כי תמונה זו הושתלה בכוונה באוסף התמונות שלו על מנת לערער את דבריו ולשימו ללעג.
דגימות סגסוגת המתכת.
לטענתו של מאייר, החוצנים שביקרו אותו העבירו לרשותו דגימות סגסוגת מתכת ייחודית. דגימות סגסוגת המתכת נבדקו בעבר על ידי החוקר מרסל ווגל, כימאי במעבדות IBM בסאן ג'וס שבקליפורניה. ווגל טען כי המתכת נעלמה באופן מסתורי מהמעבדה תוך כדי בדיקתה המעבדתית. היעלמות דגימות המתכת מצביעה בעיני מבקרים רבים על חוסר הרלוונטיות של דגימות המתכת כראיה לטענותיו של מאייר.
שריל בארנס
שריל בארנס (באנגלית: Cheryl Barnes) היא זמרת אמריקאית אפריקאית שהתפרסמה כשחקנית בסרטו של מילוש פורמן "שיער" – הגרסה הקולנועית למחזמר "שיער" שיצאה למסכים ב-1979. תפקידה בסרט היה צנוע באופן יחסי ועיקר פרסומה בא הודות לביצועה לשיר "Easy to Be Hard".
ביוגרפיה.
בארנס החלה לעסוק במוזיקה בצורה מקצועית בעת לימודיה ביוניון קולג' בניו ג'רזי. היא הייתה זמרת בלהקת רוק שהופיעה מספר פעמים כלהקת חימום למופעי להקות רוק. בתחילת שנות ה-70 היא נטלה חלק כזמרת ושחקנית במספר הפקות מוזיקליות בברודוויי.
בארנס נבחנה והתקבלה לסרט "שיער" במבחנים פתוחים לציבור. באותה עת היא עבדה כחדרנית במוטל במדינת מיין ולא היה לה סוכן. היא גילמה בסרט את אם ילדו של האד – אחד מצעירי חבורת ההיפים סביבם נסובה עלילת הסרט. בסצנה בה התפרסמה, היא מוצאת את האד והחבורה בכיכר וושינגטון המושלגת בניו יורק כשלצידו בחורה בהריון. היא שואלת אותו האם הוא אבי התינוק ומבקשת מהאד שישוב לביתם המשותף. האד טוען שהיא אינה מבינה את הדברים שהוא עושה, מתכחש אליה ואל ילדם הניצב יחד איתה ברחוב ופונה ללכת מן המקום ברוגז, ואז שרה בארנס את השיר "Easy to Be Hard" (בתרגום חופשי לעברית: "קל להיות קשה-לב"), המתקומם כנגד אותם מהפכנים המתגייסים לטובת האנושות אך אינם מסוגלים לתת תמיכה נפשית וחומרית לקרובים אליהם. בהקלטת הפסקול לסרט ביצעה בארנס את השיר בטייק אחד בלבד והקלטה זו נכנסה לפסקול ולאלבום פסקול הסרט שיצא מאוחר יותר.