בגיל 10 החל הטפילד לקחת שיעורי פסנתר, לאחר מכן ניגן בתופים של אחיו דייוויד, ולבסוף החל לנגן בגיטרה בגיל 14. השפעתו הראשית הייתה להקת אירוסמית', והוא מספר שרק בגללם החל לנגן בגיטרה. בנוסף, הלהקות בלאק סבאת', הביטלס, קווין ולד זפלין השפיעו עליו רבות. הלהקה הראשונה שהקים, כנער, נקראה "Obsession".
ג'יימס הטפילד הקים את להקת מטאליקה בשנת 1981 ביחד עם חברו לארס אולריך והנגנים דייב מאסטיין ורון מק'גובני. הטפילד סילק את מאסטיין, גיטריסט הסולו, כיון שהיה משתכר והופך לאדם אלים באופן שאיים על פעילות הלהקה. בהזדמנות אחת שפך מאסטיין בירה לתוך הגיטרה של הבסיסט רון מק'גובני, אירוע שעלול היה להסתיים באסון.
בשנת 1983, עם הרכב חדש, הוציאה מטאליקה את אלבום הבכורה שלה, Kill 'Em All. תפקידו של הטפילד בלהקה היה גיטריסט ליווי וזמר. באותה תקופה הטפילד לא למד שירה, ושירתו הייתה צעקנית וחסרת מלודיה והזכירה במידה רבה שירת פאנק.
הטפילד השתתף כגיטריסט והזמר של מטאליקה בכל אלבומי הלהקה. ארבעת האלבומים הראשונים הפכו את מטאליקה לאחת מלהקות הרוק והמטאל המובילות בעולם בשנות השמונים. מלבד Kill 'Em All, אשר רוב שיריו הולחנו על ידי מאסטיין, הטפילד היה זה שכתב והלחין את כל שירי הלהקה, ביחד עם אולריך, ורק לעיתים גם ביחד עם האמט או בארטון. הטפילד תיפקד בעיקר כגיטריסט ליווי, אך למרות זאת הוא זה שמנגן את סולו הפתיחה המפורסם של אחת מיצירות המופת האהובות ביותר של מטאליקה, Master of Puppets.
לאחר פרסום Master of Puppets החל לראשונה הטפילד ללמוד שירה ופיתוח קול, והדבר ניכר היטב בשירה המלודית שלו בקול עבה באלבום ...And Justice for All משנת 1988, ובעיקר באלבומים שאחריו.
לקראת סוף שנות התשעים החל מצבו של הטפילד להידרדר בעקבות התמכרותו לאלכוהול ולסמים, והוא אושפז מספר פעמים במכוני גמילה עד שלבסוף הבריא ונגמל. הידרדרות זו של הטפילד הייתה אחת הסיבות להידרדרות הכללית של הלהקה ולעיכוב ביציאת האלבום St. Anger בשנת 2003. בספטמבר 2019 מטאליקה הודיעה כי הטפילד נכנס שוב לתהליך גמילה ובעקבות כך הלהקה ביטלה את ההופעות המתוכננות שלה באוסטרליה ובניו זילנד.
הטפילד השתתף כשחקן בסרט "משפטו של טד בנדי" (2019) בתפקיד השוטר בוב הייוארד, וכן בסדרות הטלוויזיה "מיליארדים" ו-"אבא אמריקאי".
ג'יימס הטפילד נישא ב-17 באוגוסט 1997 לפרנצ'סקה תומאסי, ויש להם שלושה ילדים: סאלי-טי (נולדה ב-13 ביולי 1998), קאסטור וירג'יל שנקרא על שם אביו של ג'יימס (שנפטר גם הוא ממחלת הסרטן) (נולד ב-18 במאי 2000), ומרסלה פרנצ'סקה הטפילד (נולדה ב-17 בינואר 2002). המשפחה מתגוררת בעיירה וייל שבקולורדו.
הטפילד הוא חבר באיגוד הרובאים האמריקאי והוא ידוע כחובב ציד, ואף השתתף בשנת 2014 בסדרה תיעודית העוסקת בנושא.
בנוסף, הטפילד הוא אספן מכוניות ובבעלותו סוגים שונים של מכוניות קלאסיות ומיוחדות; בינואר 2020 תרם מספר מכוניות לתערוכה במוזיאון פיטרסן שבלוס אנג'לס.
ב-13 באוגוסט 2022 פרסם האתר TMZ שהטפילד הגיש בקשה להתגרש מאשתו, פרנצ'סקה.
ציוד.
גיטרות.
ג'יימס הוא חובב גדול של גיטרות ESP מאז שנות ה-80, הגיטרה הכי מפורסמת שלו היא ה Explorer. הגיטרה הראשונה של ג'יימס הייתה גיטרת SG חומה, רק בשנת 1984 הוא החליף לגיבסון Explorer.
מגברים.
הטפילד, ביחד עם קירק האמט נחשב לתומך נלהב של חברת המגברים מסה בוגי ומשתמש בדגמים שונים של החברה. בתחילת דרכו ניגן על מגברי מרשאל מדגמי TSL ו-DSL. כיום באולפן ובהופעות הטפילד משתמש בשילוב של מגבר מסוג Ronald JC-120 לצליל הנקי, ומגבר מסוג Diezel VH4 לצליל הכבד.
צפע מצוי
צֶפַע מצוי (או בשמו הלא מדעי: צפע ארצישראלי; שם מדעי: "Daboia palaestinae") הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים, החי במרכז ישראל ובצפונה, בסוריה, בירדן ובלבנון. הצפע המצוי הוא בעיקר נחש לילי, אולם לעיתים הוא פעיל גם בשעות היום. מבין תשעת הנחשים הארסיים בישראל, הוא הבולט והנפוץ ביותר, ולכן האחראי לרוב מקרי ההכשה והמוות, אף על פי שאינו הארסי ביותר.
הצפע המצוי הוא בעל חיים מוגן והחזקתו בשבי אסורה, למעט מקרים בודדים שבהם נעשה שימוש בנחשים בהיתר ממשלתי מיוחד לצורכי חינוך והסברה, מחקר מדעי, או לצורך הפקת נסיוב נגד ארס לבתי חולים במחלבת הנחשים של ישראל.
בנובמבר 2018, בקמפיין שהוביל עמוד הפייסבוק "שומרים על זוחלי הארץ" בשיתוף עם ארגונים וגופים לשמירת טבע בארץ, נבחר נחש זה על ידי גולשי ynet לנחש הלאומי של ישראל.
טקסונומיה.
עם התפתחות מדע המורפולוגיה והופעת מחקרי ה-DNA, מוינו מחדש מיני צפעים רבים ששויכו בעבר לסוג "Vipera" לסוגים אחרים של נחשים, אולם מיונו של הצפע המצוי כרוך במחלוקות רבות.
עוד לפני שהזואולוג פרנץ ורנר מיין את הצפע המצוי לסוג "Vipera" ב-1938, מוין נחש זה כ-"Vipera xanthina", ולאחר מכן, בשנת 1896, שויך למין "Macrovipera lebetina" על ידי הזואולוג ז'ורז' אלבר בּוּלַנזֶ'ה . רוברט מֶרטֶנס מיין ב-1952 חזרה את המין ל-"Vipera xanthina" והחשיבו כתת-מין שלו, ולאחריו הזואולוג פריץ יירגן אבסט מיין מחדש את המין בשנת 1983 לסוג "Daboia" – שאליו משתייך מין יחיד והוא צפע הודי, ולכן שמו המדעי של הצפע המצוי בחלק מהמקורות הוא Daboia palaestinae. מאז המיון הטקסונומי ועמו השם המדעי עבר תהפוכות נוספות, ובשנת 2014 ואן וולך ואחרים תמכו במיונים שנעשו בעבר ומיינו שוב ל-"Daboia palaestinae".
להלן רשימה חלקית המשקפת את המחלוקות במיון הטקסונומי של צפע מצוי לאורך השנים;
כתוצאה ממחלוקות מיון אלו, רבים מהמחקרים שנעשו על נחש זה, כולל מחקרים רפואיים, פורסמו תחת שמות מדעיים שונים לנחש. מחלוקות אלו השתקפו בשמות שונים גם בספרות המדעית והלא מדעית בשפה העברית, כאשר השימוש ב-"Daboia palaestinae" נעשה שכיח יותר.
אטימולוגיה.
הצפע המצוי הוא היחיד ממשפחת הצפעונים המטיל ביצים, בניגוד ליתר בני משפחתו המשריצים ולדות חיים; המילה הלטינית Vipera (צפע) היא הלחם המילים vivus ו-pario, שפירושן "חי" ו"רבייה", וזאת, ככל הנראה, בשל העובדה שרוב משפחת הצפעונים משריצים ולדות חיים. השם palaestinae ניתן משום ששמו המדעי של הנחש ניתן בתקופת המנדט הבריטי ושם הארץ היה פלשתינה, ראשיתו בפרובינקיה סוריה-פלשתינה הרומית משנת 135 לספירה. צפע ארצישראלי הוא שם עברי נפוץ לנחש זה שאוזכר פעמים רבות בספרות לא מדעית, כשם שנעשה עם מינים אחרים, המילה אֶרֶצְיִשְׂרְאֵלִי היא לשם המדעי palaestinae\פלשתינה.
השם העברי 'צפע' נזכר במקרא פעם אחת:
השמות 'צִפְעוֹנִי' וְ'הַצְּפִעוֹת' מוזכרים אף הם במקרא בפסוקים שונים; לדוגמה, בספר משלי:
תיאור ותפוצה.
לצפע המצוי גוף רחב יחסית, והוא מסתיים בזנב קצר; אצל הנקבות הזנב קצר ושמנמן יותר מאשר אצל הזכרים. אורכו של הנחש מגיע ל־1.35 מטרים ולמשקל 1.5 קילוגרם, והוא הגדול שבנחשים הארסיים בארץ ישראל. צבעיו של הצפע המצוי הם במגוון רחב, ומספקים לו הסוואה מעולה בסביבת מחייתו. בצפון הארץ צבעיו נוטים להיות כהים יותר ואילו הפרטים הדרומיים נוטים להיות בעלי צבעים ניגודיים. צבע גבו צהבהב-חום, ועליו פס עקלתון כהה שייראה לעיתים כמעוינים עבים המחוברים בשרשרת מקצה זנבו עד ראשו. ראשו רחב ועליו סימן V, וצורתו משולשת בשל בלוטות הארס בשני צידיו. ישנם תיעודים נדירים ביותר של לבקנות. תוחלת חייו של הצפע המצוי היא כ-16 שנה, ובשבי הוא יכול לחיות מעל 20 שנה.
שני אויביו הטבעיים והעיקריים של הצפע המצוי הם דורסים כגון חיוויאי הנחשים ויונקים טורפים כגון נמייה מצויה. בשנת 1964 בוצעה הרעלה רחבת היקף של נמיות בישראל, ובעקבות כך גדלה אוכלוסיית הצפעים וכך גם מספר בני האדם שנפגעו מהם. עם התאוששות אוכלוסיית הנמיות הצטמצמה כמות הנחשים ועימה כמות ההכשות.
מפגשים לא-קרואים עם האדם יסתיימו פעמים רבות במותו של הצפע המצוי, אם מתוך חשש וסלידה מדימויו או מרצון להגנה עצמית. עם זאת, הצפע המצוי יבחר במנוסה כל עוד זו תתאפשר לו, והכשה תתרחש כהגנה עצמית מפני תוקפו (תוקפו במזיד או בשגגה). הצפע המצוי יתגונן במהלך עימות בנשיפות אוויר ובניסיונות הכשה, וינסה להרתיע בזקיפת פלג גופו העליון ובשיטוחו בניסיון להיראות גדול יותר, בהצגת החלק המשוטח לעבר האיום.
הצפע המצוי פעיל בעיקר בלילה ובשעות הדמדומים. עם זאת יימצא לעיתים מתחמם בשמש, בעיקר בימי האביב ובעונות המעבר.
בישראל, אזורי מחייתו המובהקים הם בצפון הארץ ובמרכזה – החבל הים תיכוני, לרבות הגולן, הגליל, העמקים וכן מישור החוף. הוא אינו מצוי בפסגת החרמון, שבה מצוי צפע החרמון ("Montivipera bornmuelleri"), ולא באזורי המדבר ובקרקע חולית, שבהם מצויים נחשים אחרים (שאחדים מהם קרובי משפחתו). למעשה, זהו הנחש הארסי היחיד הנפוץ בחבל הים התיכוני; יתר נחשי ישראל הארסיים חיים בעיקר באזורים מדבריים או מדבריים למחצה. בספרות ישנה היה שמו הנפוץ "צפע ארצישראלי", וכך נותר שם זה שגור בפי רוב גם היום. אנדמיות הצפע המצוי חורגת מהשטח הגאוגרפי של ארץ ישראל כהגדרתו הנוכחית, והוא נמצא גם בכל לבנון ומעט צפונה ממנה, בדרום-מערב סוריה ובצפון-מערב ירדן (ראו מפת תפוצה).