אריק בישוף, שהיה מנהל התחרויות של ה-WCW, ניצל את העובדה שלפעמים השידורים של Raw היו מוקלטים, והוא השתמש בכך כדי לגלות לקהל הצופים ב-Nitro את תוצאות הקרבות והאירועים שהיו ב-Raw באותו ערב, וזאת כדי לא למשוך צופים לצפות בתוכנית המתחרה.
באפריל 1998 לאחר מופע הרסלמניה 14 של ה-WWE תמונת המצב במלחמת הרייטינג השתנתה כאשר Raw גברה על Nitro בכמות הצופים, וזאת בעקבות העלילות של ה-WWE שהפכו ליותר חצופות ו"בועטות", וכללו בין היתר גסויות, קטטות אלימות ומערכונים מבדרים שצחקו על ה-WCW שלעומת זאת לא חידשה דבר ונותרה עם הסיפורים המשעממים עם אותן דמויות ישנות. ה-WWE החלו לקדם כוכבי היאבקות חדשים ופופולריים במיוחד דוגמת "סטון קולד" סטיב אוסטין, טריפל H, דה רוק, אנדרטייקר ועוד.
תקרית מפורסמת במלחמת הרייטינג הייתה בינואר 1999, כאשר Nitro שנהגו לגלות לצופיהם את תוצאות תוכניות Raw המוקלטות, סיפרו בשידורם על הזכייה הצפויה של מיק פולי באליפות ה-WWE ב-Raw. גילוי זה גרם ליותר מחצי מיליון צופים לעבור לצפות ב-Raw של אותו ערב, מה שהיווה טעות היסטורית ל-WCW.
ה-WCW החלו לאבד צופים ולהפסיד כסף רב, עד אשר הארגון קרס בשנת 2001. במרץ של אותה שנה ה-WWE הכריזו על קנייתה של ה-WCW והתוכנית Raw ו-Nitro שודרו בו זמנית, שם הכריז וינס מקמהן, הבעלים של ה-WWE, על הניצחון במלחמת הרייטינג.
הפיצול.
בשנת 2002, הוחלט לחלק את ה-WWE לשתי תוכניות שונות, עם יצירת תוכנית חדשה בשם SmackDown, שתשודר ביום חמישי. Raw לעומת זאת שנחשבת לתוכנית הדגל של הארגון תישאר באותו יום ובאותה שעה, אך תאבד מספר לא מבוטל של מתאבקים לטובת Smackdown! וזאת בעקבות תופעת ריבוי המתאבקים ב-WWE שנוצר לאחר שהחברה רכשה את ארגוני ה-WCW וה-ECW יחד עם כוכביהם.
נקבע שלכל תוכנית יש סגל מתאבקים משלה, תארים משלה ועלילות שונות. לאחר שאלוף ה-WWE באותה התקופה, ברוק לסנר עבר ל-SmackDown יחד עם חגורת האליפות, הוחלט ליצור תואר אליפות חדש ל-Raw, שנותרה ללא אליפות עולם ראשית.
ב-19 ביולי 2016, נעשה פיצול בין הבראנדים, כשבהתחלה סטפני מקמהן ומיק פולי היו המנהלים של Raw עד שפולי תקף את בעלה של סטפני, טריפל H, והושעה זמנית, אך סירב לכך בכל תוקף. לבסוף, הוא פוטר מן התפקיד עד שבאחת התוכניות, המנכ"ל של ה-WWE, וינס מקמהן, שהוא גם אבא של סטפני, הכריז שקורט אנגל יהיה המנהל יחד עם סטפני. בנוסף לכך, סטפני נעדרה לזמן מה מהניהול של Raw בתור הנציבה הממונה מפני שברסלמניה 33 בקרב של טריפל H נגד סת' רולינס, האחרון ביצע בעיטת סופרקיק על טריפל H, וכתוצאה ממנה האחרון פגע בסטפני וגרם לה ליפול על שולחן. לעומת זאת, המנהל הכללי של סמאקדאון לייב היה אח של סטפני, שיין מקמהן, שהיה אהוב הקהל בניגוד לסטפני, שהייתה שנואת הקהל.
גאיוס סרוויליוס גמינוס
גאיוס סרוויליוס גמינוס (לטינית: Caius Servilius Geminus; ? - 180 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי.
תולדות חייו.
גמינוס נולד ברומא למשפחה פטריקית. הוא היה בנו של גאיוס סרוויליוס גמינוס, שכיהן כפראיטור, ונכדו של פובליוס סרוויליוס גמינוס, הקונסול בשנת 252 לפנה"ס ו-248 לפנה"ס. הוא או אביו עברו לפלבס, והוא הפטריקי הראשון שאנו יודעים שעבר בוודאות אל שורות הפלבס.
גמינוס כיהן כטריבון הפלבס לפני שנת 209 לפנה"ס, פרידריך מינצר מזהה אותו עם גאיוס סרוויליוס קסקה שכיהן כטריבון הפלבס בשנת 212 לפנה"ס, בשנה זאת התרחשה שערורייה כאשר מספר אנשי עסקים הועמדו לדין באשמת הונאת המדינה הרומאית כאשר הלוו לה כסף למען כלכלת הצבא הרומי בהיספניה. אחד מהנאשמים היה מרקוס פוסטומינוס פירגנסיס שהיה קרוב משפחתו וייתכן שהאדם שאימץ אותו לבן, למרות בקשתו הוא נמנה מלהשתמש בווטו הטריבוני שלו כדי להציל את פירגנסיס, ייתכן שדבר זה דבר לביקורת קשה עליו מצד תומכיו של פירגנסיס ולפי מאנצר תומכיו של גמינוס הוסיפו את הקוגנומן "קסקה" לשם הטריבון כדי לחפות על כך שמדובר בעצם בגמינוס. מאנצר גם מזהה את גמינוס עם גאיוס סרוויליוס שנשלח על ידי הסנאט לרכוש דגן באטרוריה בשנת 212 לפנה"ס.
גמינוס נבחר לאיידיל הפלבס בשנת 209 לפנה"ס, בשנה זאת התגלה שאביו, שלכאורה נהרג בקרב בשנת 218 לפנה"ס, חי כשבוי אצל שבט הבויים. דבר שימש את אויביו בניסיון לטעון שכהונתו בתפקיד האיידיל והטריבון הם לא חוקיות כאשר הסיבה שטיטוס ליוויוס מציין אותה היא העובדה שאביו כיהן קודם לכן כמגיסטראט קורולי. יש הסוברים שליוויוס טעה בסיבה שלו לאי חוקיות הכהונה והסיבה האמיתית שגמיניוס לא קיבל את אישור אביו למעבר אל הפלבס אולם לפי הסברה של רחל פייג וישניא, אויביו השתמשו בחוק ארכאי האוסר כהונה של אנשים ממוצא פטריקי במגיסטראט של הפלבס כל עוד יש להם אב חי שכיהן כמגיסטראט קורולי, היא מזהה את מאשימיו של גמינוס עם תומכיו של פירגמסיס.
גמינוס זכה לגיבוי הנוביליטאס ובעזרתם הוא נבחר לאיידיל קורולי בשנת 208 לפנה"ס, היה זה דבר יוצא דופן שאדם יכהן כאיידיל קורולי ופלבאי ובחירתו למגיסטראט קורולי נעשתה כדי לפזר את ענני הספקות סביב הקריירה שלו. באותה שנה הוא מונה למגיסטר אקוויטום של הדיקטטור טיטוס מאניליוס טורקואטוס. בשנת 206 לפנה"ס גמינוס נבחר לכהן כפראיטור.
גמינוס נבחר בשנת 203 לפנה"ס לכהן כקונסול, אטרוריה הוקצתה כפרובינקיה שלו וזמן כהונתו שם עבר בלא אירועים יוצאי דופן, במהלך כהונתו הוא שחרר את אביו משביו והחזיר אותו הביתה. עם שובו נחקק חוק הפוטר אותו מעונש על כך שהפר את החוק הנוגע לכהונה במשרות פלבאיות.
גמינוס התמנה לפרוקונסול בשנת 202 לפנה"ס ובאותה שנה מונה לדיקטטור למען עריכת הבחירות לקונסולאט. שנה לאחר מכן הוא מונה לוועדה שתפקידה היה להקצות קרקעות לוותיקי הצבא של סקיפיו אפריקנוס. בשנת 183 לפנה"ס נבחר לפונטיפקס מקסימוס וכיהן במשרה זאת עד מותו בשנת 180 לפנה"ס.
קרלו שטרנגר
קרלו (חיים) שְׁטְרֶנְגֶר (Strenger; 16 ביולי 1958 – 25 באוקטובר 2019) היה פסיכולוג קליני ופרופסור לפסיכולוגיה, פילוסוף, פסיכואנליטיקאי ופובליציסט ישראלי-שווייצרי. כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (ב).
שטרנגר היה עמית מחקר בכיר במרכז לחקר הטרור בג'ון ג'יי קולג' שבאוניברסיטת העיר ניו יורק, במועצה המייעצת המדעית של קרן זיגמונד פרויד בווינה, וחבר בסמינר לפסיכואנליזה קיומית בציריך. מחקריו התמקדו בהשפעת הגלובליזציה על משמעות, זהות אישית וקבוצתית.
כבעל טור ב"הארץ" ו"נויה ציריכר צייטונג", הוא כתב בעיקר על הסכסוך הישראלי-פלסטיני והזהות הישראלית, כמו גם על הפוליטיקה והתרבות האירופית, עליהן נקט פרספקטיבה ליברלית פוליטית ופילוסופית.
ביוגרפיה.
שטרנגר נולד בבזל לאם בלגית ולאב שווייצרי, שניהם יהודים דתיים, וקיבל חינוך דתי-ציוני. אחיו (גבריאל שטרנגר) ואחותו אף הם פסיכולוגים. הוא סיפר בראיון שעד גיל 18 הספיק לקרוא, בין השאר, את כל כתבי פרויד, קאנט וניטשה, ביחד עם לימודי תורה וגמרא. בצעירותו הדריך בבני עקיבא ועבד כחזן. בנעוריו איבד את האמונה באלוהים, ובגיל 17 חדל להניח תפילין. למד בישיבה שנה אחת בלבד ואז יצא בשאלה. בגיל 20 עלה לישראל והחל ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים; סיים דוקטורט משולב בשני התחומים. ב-1983 והוא בן 24, החל ללמד במשרה מלאה באוניברסיטה קורסים בפילוסופיה. עם הזמן התמחה והחל ללמד גם פסיכולוגיה.
ב-1990 סיים את הדוקטורט. אז גם החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, תחילה כמרצה מן החוץ. מ-2004 היה פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. בנוסף הוא היה פסיכולוג קליני וקיבל מטופלים באופן פרטי.
שטרנגר פרסם 11 ספרים, אשר תורגמו לשלל שפות, ביניהן קוריאנית, רוסית, צרפתית, גרמנית, דנית וצ'כית. בעוד ספריו הראשונים עסקו בעיקר בפסיכולוגיה של העצמי, ספריו האחרונים עסקו בהגות פוליטית, בייחוד במהותם של ליברליזם וחירות בעידן המודרני. במקביל, פרסם מעת לעת מאמרי דעה בעיתונים בינלאומיים, לרבות ב"Neue Zürcher Zeitung" השווייצרי, ב"הארץ" וב"" הבריטי.
התחתן בגיל 47 עם יוליה אלעד-שטרנגר, פסיכולוגית פוליטית, והתגורר בצפון תל אביב.
שטרנגר נפטר ב-25 באוקטובר 2019.
מחקריו.
תרומתו לחקר הפסיכואנליזה.
בשנים 1986–2000, מוקד המחקר של שטרנגר היה הפסיכואנליזה, נושא שאליו חזר גם בעבודתו המאוחרת. בספרו הראשון "בין הרמנויטיקה למדע, חיבור על האפיסטמולוגיה של הפסיכואנליזה" (1991), טען שלפסיכואנליזה אין בסיס ראייתי מספיק בגלל ההסתמכות הכמעט בלעדית שלה על נתונים קליניים, וטען שהפסיכואנליזה צריכה לקיים אינטראקציה עם מדעים אחרים כדי להימנע מלהפוך ללא רלוונטית. הוא פיתח עמדה זו עוד ב"מורשתו של פרויד בעידן הגלובלי" (2016), תוך התחשבות בהתפתחויות האחרונות במדעי המוח הקוגניטיביים ובפסיכולוגיה הקיומית העכשווית, וכן טען שהפסיכואנליזה צריכה לקחת בחשבון את השינויים החברתיים והתרבותיים העמוקים, חלקית בשל הגלובליזציה, שמעצבת את חייהם של המטופלים כיום, נושא שעליו כתב רבות בשנות ה-2000.
במהלך שנות ה-90 היה בעל קליניקה פרטית בתל אביב, בזמן שלימד באוניברסיטת תל אביב. בה ניסה לשלב מוטיבים פסיכואנליטיים ואקזיסטנציאליסטיים בעבודתו הקלינית. הוא הציג את נקודת המבט הפסיכואנליטית הקיומית שלו בספרו "אינדיבידואליות, הפרויקט הבלתי אפשרי" (1998). כמה מבקרים ראו בספר תרומה מרכזית לפסיכואנליזה, וטענו שנקודת המבט של שטרנגר על העצמי כישות מתהווה ולא ישות קיימת הייתה מהפכנית מבחינה פילוסופית וקלינית. אחרים התנגדו לגישתו הליברלית מאוד כלפי סטייה מינית וטענו שהכבוד שלו לסובייקטיביות של המטופל גרם לו לזלזל בחלק מהפתולוגיות של מטופליו.