כמו כן, המביא כדי יין ממקום למקום, לא יביאם בסל ובקופה, לתת שלוש וארבע בתוך קופה, שהדבר נראה כמעשה חול, אלא יסחוב אותם על כתפו או לפניו. כמו כן, אדם המוליך תבן, לא יפשיל את קופת התבן לאחוריו, מפני שהדבר מהווה זלזול בשבת ובחג, כי נראה הדבר שהוא סוחב כמות מסחרית או למקום רחוק, דבר הנחשב כדרך חול, ולכן יש לעשות זאת בשינוי שגם גורם לטרחא מועטת יותר (שגם להרבות בטורח איסור שבת הוא). למרות זאת, איסור זה התירו חז"ל, שאם אם אפשר לשנות מותר. נחלקו הראשונים מה הוא ה"עובדין דחול", האם עצם הנתינה לתוך הקופה, או נשיאת הקופה בפרהסיא.
נתפזרו לו פירות בחצר, מלקט על יד על יד ואוכל אבל לא יתנם לתוך השק או הקופה, "שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול". נחלקו הראשונים מהו ה"עובדין דחול". יש שלמדו שה"עובדין דחול" הוא מה שמלקט פירות מפוזרים, אבל אם הם מכונסים במקום אחד מותר ללקטן, אבל יש שלמדו שה"עובדין דחול" הוא מה שנותן לתוך השק והקופה, שהוא דרך חול.
שחיקת תבלינים ומלח בכלי המיוחד לכך, אף על פי שהיא מותרת ביום טוב (בשבת, בכלי המיוחד, לכך אסור לטחון בכלי המיועד לטחינה), הצריכו חז"ל לעשותם בשינוי כדי שלא יהיו עובדין דחול. לפי בית שמאי, יש לשנות הם בשחיקת תבלינים לעשותם במדוכה של עץ (שינוי קטן) ובמלח לשוחקן בפך ובעץ הפרור (שינוי גדול), ולפי בית הלל בתבלין - שלא היה אפשר לעשותן מערב יום טוב, מכיוון שאז יופג טעמן או מכיוון שלא ידוע מה יבשלו בחג (שהרי לא כל תבלין שהוא נצרך לכל תבשיל כל שהוא), מותר לעשות ללא שינוי כלל, ורק מלח שהיה אפשר לעשות מערב החג (שהרי כל מאכל בעולם צריך מלח לתבלו, או מכיוון שאינו מפיג את טעמו) יש לעשות בשינוי קטן.
כמו כן, חידוד הסכין בחג במשחזת כדרך חול נאסרה מטעם עובדין דחול, והותרה דרך אחת על גבי חברתה. גם בכך קיימות דרגות שונות: חמורה יותר ההלכה בנוגע להשחזה במשחזת של אבן להשחזה במשחזת של עץ. לכך ישנן מספר גרסאות: לפי פרשנות אחת, במשחזת של אבן, המקצועית יותר, אסור להשחיז את הסכין אפילו לצורך שאינו נחשב "עובדין דחול" מצד עצמו, - להעביר את שמנונית הסכין מעליה, ולפי פרשנות אחרת, השחזה לצורך כזה מותרת בכל אופן, והחילוק בין משחזת של אבן לשל עץ היא רק בנוגע להשחזה לצורך חידוד. להלכה נפסק שהשחזת סכין לצורך חידוד, אפילו בשינוי, נחשבת להלכה מסוג שהלכה ואין מורין כן.
אולם, בתשובות הרמב"ם, סימן שו (מהדורת בלאו, עמ' 563–565) קיימת התייחסות מפורשת למהות המושג "עובדין דחול".
"ולא אמרינן בכי הני שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול, אם כן לא יאכל כדרך שהוא אוכל בחול ולא יסב כדרך שהוא מיסב בחול זה דבר ברור הוא למבין, שאין אתה מוצא לעולם דברים שאסרו חכמים משום שלא יעשה כדרך שהוא עושה בחול אלא דברים שאפשר שירגילו למלאכה".
לכן לפי הרמב"ם אך ורק מעשים שיכולים להביא לעשיית מלאכה (מתוך ל"ט מלאכות) משום הרגל, נאסרו על ידי התלמוד, משום "עובדין דחול". אם המעשה לא יביא לעשיית מלאכה, כמו לאכול או ליסב, אין בו דין של "עובדין דחול".
מקרים חריגים שהותרו.
אחד מהדברים האסורים משום שבות של "עובדין דחול", היא תקיעה בשבת וביום טוב, איסור זה הותר בראש השנה לצורך מצוות תקיעת שופר, אך נאסר בשבת גזירה שמא אדם שאינו יודע לתקוע בשופר יוציא את השופר לרשות הרבים כדי להתלמד ממומחה את התקיעה. מכיוון שהשבות של עובדין דחול, אינה "שבות גמורה" הקילו חז"ל לתקוע שוב שלא לצורך גדול, למשל לצורך הנשים (שאינן מחויבות בתקיעת שופר).
לצורך מצווה.
אסרו חז"ל לפנות אוצר של יין או שמן בשבת מפני שתי סיבות: עובדין דחול, וטרחה מיותרת. ולצורך מצווה - אורחים שבאו בשבת או לפנות את האוצר כדי לקבוע במקום בית המדרש בשבת עצמה התירו חז"ל לפנות את האוצר אך הם קצבו את המידה שהותרה לטלטול לצורך זה.
כמו כן, אסור לעוור לצאת במקלו לרשות הרבים מפני שהוא דרך חול, או לרועה בתרמילו, כמו כן אסור לקבוצת אנשים לסחוב אדם על כיסא, אך לצורך מצווה התירו. כך גם היה נהוג בארץ ישראל בתקופת האמוראים, כמו שמסר רבי יעקב בר אידי את פסקו של רבי יהושע בן לוי שהתיר לסחוב תלמיד חכם על כיסא לצורך הרבים. בבבל הסתמכו על עדותו של אחי שקיא שהעיד שסחב את רב הונא על כיסא מהעיר היני לעיר שילי וההפך, ועל עדותו של רב נחמן בר יצחק שהעיד שהוא עצמו סחב את שמואל ממקום חם למקום מוצל וההפך כפי נוחיותו. אם כי, האיסור נאמר רק כאשר סוחבים אותם באופן של מלאכה ארוכה וקבועה, שאחד נותן זרועו על כתף חבירו, אך מותר לסחוב אדם בכיסא אם אוחזים את הכיסא ביד באופן רגיל. הסתפקו האחרונים האם האיסור והעובדין דחול" הוא על מי שנושא את הכיסא או על מי שנושאין אותו, ובכל מקרה נפסק שעל ידי גוי מותר
בניגוד לדברים שנאסרו משום מראית עין שנראה הדבר כאילו עובר עבירה שאסורים גם בחדרי חדרים, דברים שנאסרו משום עובדין דחול מותרים במקום שאינם נראים לעין.
אקטואלי.
פוסקי זמנינו דנו רבות בגדר איסור השימוש בחשמל בשבת, ובין טעמי האיסור השונים נמצא גם איסור עובדין דחול,הן מצד הרחקה מאיסורים והן מצד הפגיעה בכבוד השבת ובצביונה.
עוד דנו האחרונים אם הכנת מי סודה מותרת בשבת.
בימינו, היו שאסרו את מעלית השבת בנימוק "עובדין דחול", שהרי נראה הדבר כמעשה חול.
מערת עלמה
מערת עלמה היא מערה סמוכה למושב עלמה שבגליל ונקראת על שמו. המערה היא מהארוכות שבמערות הגליל.
היסטוריה.
אגדות שונות נכתבו וסופרו עליה במהלך השנים. בעבר נקראה המערה בשם "מערת הבבלים" על פי האגדות שעולי בבל עלו דרכה חזרה לארץ ישראל או בגלל שנטמנו בה עצמות של עולי בבל. בשנת 1742 ביקר בעלמה רבי חיים בן עטר ומתיאור תלמידו על המסע עולה, כי במערה מצויים קברים: "שיש שם מספר צדיקים קבורים, תשע מאות אלף".
אגדה נוספת מספרת כי מוצא המערה הוא בירושלים.
סיור במערה.
הגישה אל המערה מתבצעת בראשיתה בדרך כלל על ידי כלי רכב ממונעים הפונים אל דרך עפר המתחילה מול כביש הכניסה לכפר ריחאניה. בהמשך מתגלה אזור טרשים רחב המצריך צעידה רגלית עד לוע הר גדול שנוצר מקריסת שכבות ההר העליונות אל חללו הפנימי. בתחתית לוע ההר קיים פתח המערה. המערה מורכבת מסלעים לחים וחלקים, ובשל כך ההליכה בה מחייבת זהירות יתרה.
בצדי קירות המערה ננעצו יתדות עזר למבקרים, וכן, מחזירי אור כסימני דרך. המסלול במערה הוא דו כיווני, ובשל רוחבה המצומצם של המערה הדבר יוצר לעיתים עיכובים למטיילים בה.
המערה תלולה וגובהה מגיע ל-106 מטרים. באזור המערה ובתוכה מקננים עטלפים ויונים. שני מיני העטלפים הבולטים במערה הם נשפון גדות וכנפן. סקר של רשות הטבע והגנים בשנת 2012 גילה כי מספר העטלפים במערה ירד מכמה עשרות אלפים בתחילת שנות האלפיים לעשרות בודדות בלבד. השערת החוקרים היא כי הסיבה להעלמות העטלפים היא תאורה חזקה ורעש מצד המטיילים במערה. לכן נאסרה הכניסה למערה בחודשי החורף בזמן שהעטלפים ישנים את שנת החורף.
זמן המסלול הממוצע במערה נע בין 3 שעות לקבוצות וכ-40 דקות ליחידים.
דיאן ונורה
דיאן ונורה (באנגלית: Diane Venora ; נולדה ב-10 באוגוסט 1952)
היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ונורה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה המוזיקלית הביוגרפית "בירד" ומפורסמת בזכות הופעותיה בסרטים "היט", "המקור", "התן" ו"רומיאו וג'ולייט".
ביוגרפיה.
ונורה נולדה בעיירה מזרח הארטפורד שבקונטיקט למרי ולרוברט ורונה. בתיכון המקומי בו למדה השתתפה ונורה בהצגות ובמחזות זמר. לאחר מכן נסעה לניו יורק לאחר שקיבלה מלגת לימוד בבית הספר ג'וליארד לאומנויות. לאחר שסיימה ללמוד הופיעה על בימות תיאטרון ובפרט במחזות שייקספיריים.
קריירת משחק.
ונורה התחילה את דרכה כשחקנית ב-1981 בסרט האימה "איש זאב" לצדו של אלברט פיני. התפרסמה לראשונה בהוליווד בדרמת הפשע של פרנסיס פורד קופולה "מועדון הכותנה", בה גילמה את שחקנית הקולנוע גלוריה סוונסון. הופיעה במותחן הפעולה "תעלול קטלני" ובדרמה "עשבי פרא" לפני הופעת הפריצה שלה בדרמת הג'אז הביוגרפית של קלינט איסטווד "בירד". בסרט הופיעה ונורה לצידו של השחקן פורסט ויטאקר בתפקיד צ'אן פארקר, אשתו היהודייה של הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר. ונורה קיבלה ביקורות טובות על הופעתה בסרט והועמדה לפרס גלובוס הזהב. בשנת 1994 שיחקה בסיטקום של ABC, "סמטת רעם" את בובי טרנר, אם המשפחה עד שהוחלפה על ידי השחקנית רובין רייקר.
בשנת 1995 שיחקה בסרט הפשע המצליח של מייקל מאן "היט" בתור ג'סטין, אשתו הבעייתית של בלש בכיר ממחלק הרצח של לוס אנג'לס וינסנט האנה (אל פצ'ינו).שיחקה באותה השנה בתפקיד המנתחת הפלסטית ד"ר גרי אינפנט בשמונה פרקים של סדרת הדרמה "שיקגו הופ". ב-1996 הופיעה ב"רומיאו וג'ולייט", עיבוד הוליוודי מודרני ליצירה הספרותית "רומיאו ויוליה". ונורה גילמה את גלוריה, אמה של ג'ולייט קפולט (קלייר דיינס). באותה שנה שיחקה בסרט הפעולה "מורה מחליף".
ב-1997 זכתה ונורה לביקורות נלהבות על הופעתה במותחן הפעולה המשטרתי "התן", בו גילמה את השוטרת הרוסייה ולנטינה קוסלובה. ב-1999 שיחקה בדרמת העיתונות הביוגרפית שהייתה מועמדת לשבעה פרסי האוסקר, "המקור", בה גילמה את ליאן, אשתו של המדען לחקר חברות טבק ג'פרי ויגנד (ראסל קרואו). השתתפה בשנה זו גם בדרמת הפעולה התקופתית "הלוחם ה-13" ובדרמה של קלינט איסטווד "פשע אמיתי". בשנת 2000 גילמה בסרט "המלט" את גרטרוד, אמו של המלט (אית'ן הוק). לאחרונה הופיעה בדרמת המסתורין הרומנטית "כל הדברים הטובים".
חיים אישיים.
ונורה הייתה נשואה במשך תשע שנים לבמאי סרטי הפעולה הפולני אנדז'יי ברטקוביאק, לזוג ילדה אחת במשותף.
טרחא יתירה