בגרסה הראשונה היו בספר 16 שאילתות, אך מספרן גדל עם פרסום הגרסה הלטינית ב-1706 ועם פרסום הגרסה האנגלית המתוקנת בשנים 1717–1718. אוסף השאילתות הראשוני התבלט בסגנון תמציתי מאוד, אבל בהמשך הן הפכו לחיבורים ארוכים יותר, שמילאו עמודים רבים. בגרסה הרביעית שהתפרסמה ב-1730 היו 31 שאילתות.
שאילתה 31 בגרסה הרביעית זכתה לפרסום רב, כי במהלך מאתיים השנה הבאות הייתה לה תפקיד מפתח בפיתוח תאוריית הקשר הכימי. ניוטון מציע בה את הרעיון של אגרגטים של אטומים מסוגים שונים (שניתן לפרש אותם כמולקולות). ניוטון עסק גם בנושא של חומצות, ואף שלא הצליח להגיע להגדרה מוצקה מהי חומצה, תוצאות הניסויים שערך היו שימושיות מאוד בחקר הנושא בעתיד. מכלול הספקולציות שלו והניסויים השיטתיים שלו (שגבלו לעיתים קרובות באלכימיה) תרמו רבות לעבודה המאומצת של הסיווג והקטלוג הכימי של חומרים שנעשתה במאה ה-18.
רוברט ברנס
רוברט ברנס (נכתב גם ברנז; אנגלית וסקוטית: Robert Burns; 25 בינואר 1759 - 21 ביולי 1796) היה משורר סקוטי, מחלוצי זרם הרומנטיקה באמנות. כתב בשפות אנגלית וסקוטית ולעיתים בשילוב של שתיהן. השפעתו נודעה הן במולדתו סקוטלנד והן מחוצה לה. בסקוטלנד הוא נחשב למשורר הלאומי ויום הולדתו הוא מעין חג לאומי סקוטי - Burns supper, אשר מצוין במפגשים בהם מוקראות יצירותיו ומוגשים מאכלים סקוטיים לאומיים.
בנוסף לכתיבה מקורית עסק ברנס גם באיסוף ורישום של יצירות סקוטיות עממיות. אחד משיריו הידועים, Auld Lang Syne ("לפני זמן רב"), המבוסס על שיר סקוטי עממי על ידידות, הפך לשיר המסורתי של Hogmanay, חגיגת ראש השנה האזרחית של סקוטלנד. שיר אחר, "Scots Wha Hae" (כתיב סקוטי ל-Scots Who Have, "הסקוטים אשר להם"), המבוסס על נאום של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, היה המנון לאומי בלתי רשמי של סקוטלנד במאה ה-19, וכיום הוא משמש בתור ההמנון של המפלגה הסקוטית הלאומית (Scottish National Party).
ביוגרפיה.
ברנס נולד בכפר אלוואי (Alloway) באזור איירשייר (Ayrshire) בסקוטלנד. אביו, ויליאם ברנס (William Burnes), ואימו, אגנס בראון (Agnes Broun), התפרנסו מעבודה בחוות ששכרו.
ברנס קיבל חינוך פורמלי בבית ספר, אך אביו, שהיה משכיל למרות עוניו, לימד אותו מדעים שונים; כמו כן קיבל שיעורי מתמטיקה, לטינית וצרפתית ממורה פרטי בשם ג'ון מרדוק (John Murdoch).
בגיל 21 עבר ברנס לעיירה הסמוכה אירווין (Irvine) ועבד שם בחנות פשתן, אך במהלך חגיגות שנה אזרחית חדשה החנות נשרפה והוא נאלץ לשוב אל משפחתו בחווה.
ברנס ניהל פרשיות אהבים עם נשים רבות. ילדו הראשון נולד ממשרתת של אימו ב-1785. ב-1786 נולדו לו תאומים מג'ין ארמור (Jean Armour), שאיתה התחתן ב-1788. היא ילדה לו בסך הכול תשעה ילדים, מתוכם רק שלושה הגיעו לבגרות.
ב-1786 פרסם את ספרו הראשון "שירים, בעיקר בניב הסקוטי" ("Poems, Chiefly in the Scottish dialect"), הידוע גם בשם "מהדורת קילמרנוק" ("Kilmarnock volume"). הספר זכה להצלחה ויצא לאור גם בלונדון וכן באירלנד ובארצות הברית. הספר כלל כמה מהשירים הידועים של ברנס - "The Twa Dogs", "To a Mouse" ו-"To a Mountain Daisy".
ב-1787 הוא חבר לג'יימס ג'ונסון (James Johnson) לחיבור "המוזיאון המוזיקלי הסקוטי" ("Scots Musical Museum"), ספר בחמישה כרכים המאגד שירי עם סקוטיים. הכרך האחרון יצא בשנת 1804, לאחר מותו של ברנס.
מ-1791, במקביל לעבודתו הספרותית, הוא עבד כפקיד מכס.
אליפות אירופה בכדורסל 1935
אליפות אירופה בכדורסל 1935, או בקיצור יורובאסקט 1935, הייתה האליפות האזורית הראשונה שאורגנה על ידי פיב"א. התחרות אורגנה כהכנה לטורניר הכדורסל האולימפי הראשון (1936). בזמן זה היו רשומות רק עשר נבחרות אירופאיות בפיב"א, וכולן השתתפו בתחרות. האליפות אורחה על ידי שווייץ ונערכה בז'נבה, במאי 1935.
משחק העפלה.
זמן קצר לפני התחרות נרשמה נבחרת חדשה בפיב"א, פורטוגל. פיב"א החליטה לא לחרוג מעשר נבחרות בטורניר, ולכן נאלצה להכריז על משחק העפלה לאליפות, בין ספרד לפורטוגל.
המשחק נערך במדריד וספרד ניצחה את פורטוגל 12-33.
תוצאות.
שלב מוקדם.
השלב המוקדם שוחק בשיטת הנוק אאוט, כשהמפסידות הולכות למשחקי דירוג. שלוש מחמש המנצחות עולות ישירות לחצי הגמר, כשהשתיים האחרות (איטליה ושווייץ) ישחקו משחק נוסף שבו המנצחת עולה לחצי הגמר, והמפסידה הולכת למשחקי הדירוג.
משחקי הדירוג.
דירוג 5-10: המנצחות עולות למשחקי הדירוג 5-8, המפסידות ישחקו על מקומות 9-10
דירוג 9-10: המנצחת מסיימת במקום התשיעי, המפסידה במקום העשירי
דירוג 5-8: המנצחות הולכות למשחק על מקומות 5-6, המפסידות ישחקו על מקומות 7-8
דירוג 7-8: המנצחת מסיימת במקום השביעי, המפסידה בשמיני.
דירוג 5-6: המנצחת מסיימת במקום החמישי, המפסידה בשישי.
יורובאסקט 1935
יורובסקט 1935
ה.ל. מנקן
הנרי לואיס מנקן
Us open
הפועל הצעיר (עיתון)
הפועל הצעיר היה עיתון שנוסד על ידי מפלגת הפועל הצעיר בשנת 1907. עורכו הראשון של העיתון (עד שנת 1922) היה יוסף אהרונוביץ' ולאחר מכן יצחק לופבן. על-אף שיצא במסגרת מפלגתית, היה העיתון "רך" מבחינה אידאולוגית ולא דוגמטי וכופה את האידאולוגיה על התכנים. בראשיתו ראה "הפועל הצעיר" את טיפוח הספרות העברית כאחת ממטרותיו ובין הסופרים שפרסמו בו מפרי עטם נמנו ש"י עגנון, ר' בנימין, אז"ר, אברהם שמואל שטיין (א"ש שטיין), דוד שמעוני (שמעונוביץ'), יצחק וילקנסקי ומשה סמילנסקי, אשר ברש ויוסף חיים ברנר (שהיה, באופן יוצא דופן, גם חבר מערכת העיתון המתחרה, האחדות, של פועלי ציון). עגנון הזכיר את העיתון מספר פעמים בספרו "תמול שלשום".
עם האיחוד בין מפלגת אחדות העבודה ומפלגת הפועל הצעיר בשנת 1930 והקמת המפלגה המאוחדת מפא"י, הפך העיתון, שיצא במתכונת שבועית, להיות הביטאון הרשמי של מפא"י ביישוב ובשנות המדינה הראשונות. למרות היותו עיתון רשמי של המפלגה הובעו בו, בעידודו של עורכו לופבן, דעות אופוזיציוניות לקו המרכזי של המפלגה. בעיתון התפרסמו מאמרים מאת אנשי ברית שלום וכותבים אחרים שניגחו את הקו המרכזי האקטיביסטי של מפא"י ואת ראשיה.
בבואו לסכם 40 שנות הופעת "הפועל הצעיר" כתב לופבן, עורכו:
העיתון נסגר בשנת 1970.
חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית
חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית (טורקית Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları, TCDD) היא התאגיד הממלכתי המופקד על הפעלת שירותי הרכבת הציבוריים בטורקיה. החברה נוסדה בשנת 1927 והופקדה על קווי רכבת באורך של כ-4,500 ק"מ שנותרו בתחומי הרפובליקה הטורקית לאחר פירוקה של האימפריה העות'מאנית. כיום אחראית החברה על מסילות רכבת שאורכן הכולל הוא 10,984 ק"מ, מהן 2,336 ק"מ מחושמלות.
היסטוריה.
התקופה העות'מאנית.
קו הרכבת הראשון הונח בטורקיה בתקופת האימפריה העות'מאנית ב-1856 בין איזמיר לאיידן, ואורכו היה 130 ק"מ. הקו נסלל על ידי חברה בריטית אשר בחרה במיקומו של הקו לאור האפשרות המסחרית שהייתה גלומה בו ומתוך כוונה לעשות בו שימוש להובלת מטענים דרך נמל איזמיר לבריטניה. גרמניה וצרפת זכו בזכויות דומות להקמת קווי רכבת ברחבי האימפריה בהתאם לצורכיהן המסחריים, וסלילת קווי רכבת הפכה לשיטה להשגת כוח והשפעה פוליטיים, ונעשתה, במידה רבה, בהתאם לצורכיהן של המעצמות. הסולטאן עבדול חמיד השני שעלה לשלטון ב-1876 התבטא אודות הרכבת בזכרונותיו:
עד שנת 1922 נסללו ברחבי האימפריה קווי רכבת באורך כולל של 9,919 ק"מ במספר קווים עיקריים:
מסילת הרכבת הקווקזית נסללה על ידי רוסיה מטביליסי לקארס ולארזורום במהלך מלחמת העולם הראשונה, וחלק ממנה עבר בתחומי האימפריה העות'מאנית.
תקופת הרפובליקה.
לאחר פירוקה של האימפריה העות'מאנית נותרו מסילות רכבת באורך של כ-4,500 ק"מ בתחומי טורקיה, רובן נסללו והופעלו בידי חברות זרות, והיתר בידי האימפריה עצמה. מוסטפא כמאל ייחס חשיבות רבה להקמתה של רשת מסילות ברזל מודרנית כמנוף כלכלי ותעשייתי, וכפי שהצהיר בסגנונו המליצי:
ב-31 במאי 1927 חוקקה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה חוק אשר הקים את "הרשות הציבורית לנמלים ולרכבות ממלכתיים" (Devlet Demiryolları ve Limanları İdare-i Umumiyesi), רשות אשר הופקדה גם על שירותי הרכבת במדינה. עד 1950 הושלמה סלילתן של מסילות רכבת באורך כולל של 3,578 ק"מ, רובן המכריע לפני מלחמת העולם השנייה. בנוסף רכשה המדינה או הלאימה את מסילות הברזל שהיו בבעלות פרטית. חשיבותה של הרכבת הייתה כה רבה עד שסלילת כבישים ודרכים נחשבה כשנייה לה בחשיבותה ונועדה להשלים ולסייע לה.
המטרות העיקריות שהוגדרו לרשת מסילות הברזל בתקופה זו היו חיבור מרכזי ייצור לאזורים עשירים במחצבים, חיבור מרכזי ייצור וצריכה עם נמלי ים מחד ועם אזורים כפריים או בלתי מפותחים מאידך, ותרומה לביטחונה וחוסנה של המדינה. מטרות אלה הביאו לסלילה נרחבת של קווי רכבת בעיקר במזרח המדינה, ובין היתר לסיוואס (1930), מלטיה (1931), אלזי (1934), דיארבקיר (1935) ולארזורום (1939).
ב-29 ביולי 1953 שונה שם התאגיד ל"חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית" (Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları İşletmesi), אך התפתחות רשת מסילות הברזל נבלמה החל בשנות החמישים של המאה ה-20 עם עליית חשיבותם של הכבישים והדרכים. בשנות השמונים החלה המדינה להקים ולפתח את רשת הכבישים המהירים, וכספי ציבור הוזרמו למטרה זו, לפרויקט דרום-מזרח אנטוליה ולפיתוח התיירות. השקעות אלה באו על חשבון פיתוח מערכת מסילות הברזל והרכבות שהלכו והתיישנו.