בתחילת מלחמת העולם השנייה, (9 בספטמבר 1939), הופצצה העיירה בידי הגרמנים, כאשר כתוצאה מכך נהרגו בה 15 יהודים, בניהם רבה האחרון, ישראל לייב מורגנשטרן, יחד עם כל משפחתו. לאחר שיהודי העיירה נמלטו ברובם לכפרי הסביבה, בזזו הפולנים המקומיים את בתיהם וחנויותיהם בעיירה. עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-9 בספטמבר 1939, העלו באש את בית הכנסת הגדול בה, וחטפו יהודים שמצאו לעבודות כפייה. בהמשך, הועברו לעיירה כ-1,100 יהודים מכפרי הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע לכ-3,000 איש, כאשר רבים מתוכם מתו מרעב וממגיפות.
בשנת 1940 הסדירו הגרמנים את עבודות הכפייה של יהודי העיירה, ובחורף 1941–1942 סרקו את בתי היהודים בעיירה בחיפוש אחר פרווה וזהב, תוך ביצוע מעשי רצח. בקיץ 1942 רצחו אנשי גסטאפו 17 יהודים בעיירה, ובהמשך, נצטווה היודנרט המקומי למסור לגרמנים 200 יהודים, שנרצחו במגרש בעיירה.
באוגוסט 1942 החל שילוחם של יהודי העיירה למחנות ההשמדה, עם העברת כ-100 משפחות פליטים לפרצ'ב, ומשם לטרבלינקה. יתר יהודי העיירה גורשו בסוף אוגוסט ללוקוב, וכ-120 היהודים שנותרו בעיירה שוכנו בגטו קטן שהוקם בה, בו הועסקו באיסוף ובמיון רכוש המגורשים. ב-27 בספטמבר 1942 גורשו גם הם ללוקוב, ומשם שולחו תוך מספר ימים לטרבלינקה.
היהודים הבודדים מהעיירה ששרדו את השואה, ושבו אליה, עזבו אותה במהרה, לאחר שאחד מהם נרצח בידי פולנים לאומנים.
יגדפנצר 4
קנונניגדפנצר
אליהו חיים מייזל
הרב אליהו חיים מייזל (ט' בסיוון ה'תקפ"א - י"ד באייר ה'תרע"ב; 9 ביוני 1821–1 במאי 1912) היה רבה של העיר לודז' במשך 35 שנה, ממנהיגי יהדות פולין.
ביוגרפיה.
נולד בשנת תקפ"א בעיירה הורודוק הסמוכה לוולוז'ין למשה וחיה מייזל. הוא נקרא על שמם של הגאון מווילנא ותלמידו רבי חיים מוולוז'ין. בגיל 9 התחיל ללמוד בישיבת וולוז'ין. בגיל 13 הוסמך לרבנות וכמה שנים אחר כך כבר נקרא לשמש ברבנות בעירו הורודוק. בהמשך כיהן ברבנות ערים נוספות. בשנת תרל"ז נבחר לרב העיר לודז', העיר התעשייתית המתפתחת, תפקיד שמילא במשך 35 שנה עד לפטירתו. הוא התפרסם ברחמנותו ובטוב לבו והיה ידוע כבעל צדקה.
הרב מייזל נטל חלק פעיל בחיים הציבוריים של יהודי פולין. הוא נלחם בתקיפות נגד המשכילים. יחד עם הרב שמואל מוהליבר והרב יוסף דב סולובצ'יק חתם על ה"קול קורא" הראשון למען ייסוד חברות "ישוב ארץ ישראל". בהמשך הפך אחד המתנגדים התקיפים לתנועה הציונית החילונית. הוא נמנה עם הרבנים המופיעים בקונטרס "אור לישרים" שיצא בקובנה ב-1900 נגד הציונות.
נפטר ביום י"ד באייר תרע"ב כשהוא קרוב לגיל 91 שנים, ונקבר בבית העלמין בלודז'.
הרצג-בוסניה
מלחמת קרואטיה
ספייבל והורבינק
ספייבל והורבינק (באנגלית: Spejbl and Hurvinek, בצ'כית: Spejbl a Hurvínek) היא סדרת מריונטות שפורסמה בצ'כוסלובקיה בשנים 1960 - 1985. הסדרה מבוססת במקור על שתי דמויות תיאטרון המריונטה בפראג שהקים יוזף סקופה בשנת 1920.
עלילה.
ספייבל והורבינק היו דמויות בתיאטרון בובות צ'כוסלובקי שהוקם על ידי יוזף סקופה בשנת 1920 בעיר פלזן. הדמות הראשונה הייתה אז יוזף ספייבל, מורה כושל בבית הספר. בשנת 1926 הביא לעולם את בנו של ספייבל, הורבינק. הורבינק התחבב במהרה על ידי ילדים ואף היה למוקד חיקוי בברית המועצות. בשנת 1930 הוסיף לדמויות את כלבם, ז'ריק, ומאוחר יותר הוסיף את חברתו ואולי גם קרובת משפחתו הרחוקה של הורבינק, מאניקה, ואף את סבתו של הורבינק, גברת קטרינה. הסדרה צולמה בצילומי שחור לבן ואחר כך עברה לצילומי צבע. הסדרה מדברת על הורבינק בן השבע החווה הרפתקאות ביתיות כל יום עם אביו. יחד הם תמיד מסתבכים בצרות, או שפשוט מגיעים לאי הבנה משותפת, ולבסוף תמיד מגיעה חברתו של הורבינק ועוזרת להם לסדר את המצב. לאחרונה השתתפו ספייבל והורבינק בפרסומת לחברת הרכב סקודה בגרמניה.
חיקויים.
דמותו של הורבינק נלקחה מצ'כוסלובקיה על ידי ברית המועצות. הורבינק השתתף בקומיקס הרוסי מורזילקה, ואף נעשו עליו כמה וכמה סרטי אנימציה. בכללי, איש בברית המועצות לא ידע על סיפורו האמיתי של הורבינק.
עצומה
עצומה (בלועזית: פטיציה) היא פנייה לגוף ציבורי (כגון גוף ממשלתי, או חברה ממשלתית), לאיש ציבור או לגוף פרטי בבקשה כי ישנה את התנהגותו או יפעל לקדם מטרה מסוימת שחפצים בה מארגני העצומה.
העצומה נחתמת על ידי אנשים רבים, במטרה שהמספר הרב של החותמים עליה יפעיל לחץ וישפיע על התנהגות הגוף הנבחר השואף לרצות את בוחריו, או החברה החוששת לפגיעה בשמה ורווחיה בשל חרם צרכני כנגדה.
היסטוריה.
פניות של אנשי ציבור למוסדות שלטון ידועות לכל אורך ההיסטוריה. אנשים פנו אל גופי השלטון בבקשות שונות, אולם לרוב אלו היו חתומות על ידי הפונה בלבד. ברפובליקה של ונציה ניתן היה לפנות למוסדות השלטון של הרפובליקה במעין "מלשינון" - תיבות אליהן יכלו להכניס הודעות אנונימיות. מאמרו של אמיל זולא, "אני מאשים...!", הוא פנייה לציבור התוקפת את התנהלות מערכת המשפט בצרפת במהלך פרשת דרייפוס. הזכות לפנות לשלטון בטענה כנגד מעשיו עוגנה באנגליה עוד בשנת 1215 במגנה כרטה.
עצומות במובנן המודרני - חתימה של אישים רבים על מסמך, הפכו מקובלות רק עם התפתחות שיטת הממשל הדמוקרטית המודרנית, במסגרתה אישי ציבור נבחרים מעת לעת, והעדר תמיכה ציבורית יכול להביא לתבוסה במערכת הבחירות. שיטות אלה הפכו את העצומה לכלי פוליטי בר השפעה.
השימוש הפוליטי המודרני בעצומות החל במאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 בבריטניה. עצומות הוגשו לחברי הפרלמנט הבריטי על מנת שאלה יוצגו במהלך דיוני הפרלמנט וישפיעו על הצבעת חברי הפרלמנט.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית מגן על הזכות להגיש עצומה לממשל כחלק מחופש הביטוי.
באמצע המאה ה-19, בין השנים 1836–1840, חתמו למעלה מ-2 מיליון מתנגדים לעבדות על עצומה שהוגשה לממשלת ארצות הברית.
ב-1891 הגיש הכומר הציוני נוצרי ויליאם יוג'ין בלקסטון את עצומתו למען השבת ארץ ישראל לעם היהודי לנשיא ארצות-הברית, בנג'מין הריסון.
דוגמה לעצומה אשר בעיקרה הייתה חסרת כוח פוליטי אולם הייתה בעלת השפעה רבה, היא העצומה שנחתמה על ידי מיליוני אנשים ברחבי העולם בפנייה לממשלת דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד לשחרר את נלסון מנדלה. עצומה זו נחתמה על ידי אנשים שאינם בעלי זכות הצבעה בדרום אפריקה, ולכן לא היוותה השפעה פוליטית ישירה על ממשלת המדינה, אולם מספר החותמים הרב הביא לכך שממשלות זרות לחצו על דרום אפריקה לשחרר את מנדלה.
בעבר נחתמו עצומות על ידי מתנדבים שעברו מבית לבית והחתימו את התומכים בעצומה, או עמדו בקרנות רחוב והחתימו את התומכים בעצומה. בעקבות פיתוח האינטרנט, התפשט הנוהג של חתימה על עצומות בפלטפורמה המקוונת, לעיתים בעמודי אינטרנט פשוט מאוד, ועדכון הציבור אודותיהם באמצעות דואר אלקטרוני והרשתות החברתיות.
תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
תאוריית שלושת המגזרים היא תאוריה כלכלית שפותחה על ידי הכלכלן הבריטי קולין קלארק (Colin Clark) והכלכלן הצרפתי ז'אן פורסטי (Jean Fourastié), המחלקת את ההתנהלות הכלכלית לשלושה מגזרי פעילות:
עקרונות.
הרעיון העומד בבסיס התאוריה של קלארק ופרוסטי הוא כי מרכז הכובד של הפעילות הכלכלית נמצא בתהליך מעבר מפעילות שעיקרה מוקדשת למגזר הראשוני דרך הגברת הפעילות במגזר השניוני ועד למתן המשקל, תשומת הלב, והמיקוד העיקרי לפעילות במגזר השלישוני. פורסטי רואה בתהליך זה גורם מבורך ובעל תרומה משמעותית להתפתחות הכלכלית במאה ה-20 אשר גורמת לעליה ברמת החיים, הגברת הביטחון הסוציאלי, התפתחות ופריחה של החינוך והתרבות, פיתוח רמת המיומנות האישית ומניעת אבטלה.
מדינות שבהן קיימת רמה נמוכה של הכנסה לנפש, נמצאות בשלב הראשוני של ההתפתחות הכלכלית ולכן מירב ההכנסה הלאומית שלהן מגיעה מפעילות של המגזר הראשוני. ביטוי לכך נמצא גם בהרכב התעסוקתי שלהן: כ-70% מכח העבודה מועסקים במגזר הראשוני, כ-20% במגזר השניוני, וכ-10% במגזר השלישוני. השימוש במיכון כמעט ואינו קיים והשירותים החברתיים אפסיים.
מדינות מפותחות יותר, שבהן קיימת רמה בינונית של הכנסה לנפש מפיקות את עיקר ההכנסה הלאומית שלהן מפעילות של המגזר השניוני. הביטוי בהרכב התעסוקתי שלהן הוא: כ-20% מכח העבודה מועסקים במגזר הראשוני, כ-50% במגזר השניוני, וכ-30% במגזר השלישוני. במדינות אלה קיים שימוש גובר במיכון הגורם לירידת הצורך בעבודת כפיים. ניכרת התפתחות בפעילות המגזר השלישוני בעיקר הפעילות הפיננסית, והגברת כוחה של המדינה.
מדינות הנמצאות ברמת ההתפתחות הכלכלית הגבוהה ביותר, שבהן גם רמת ההכנסה לנפש היא הגבוהה ביותר, מפיקות את עיקר ההכנסה הלאומית שלהן מפעילותו של המגזר השלישוני. הביטוי בהרכב התעסוקתי שלהן הוא (אחוזים ממוצעים מעוגלים): 10% בלבד מכח העבודה מועסקים במגזר הראשוני, 20% במגזר השניוני, ו-70% במגזר השלישוני. מתקיימת רמת מיכון ויצור גבוהה ביותר עם גידול בדרישות להספקת שירותים חברתיים וקהילתיים לאזרחי המדינה.
ביקורת.
אף על פי שמספר מחקרים אמפיריים מאששים את רוב התחזיות השלובות בתאוריה, הרי שניתן לזהות גם מספר כשלים:
שלמה לוונשטיין
הרב שלמה לוונשטיין (נולד בשנת תשכ"ז, 1967) הוא דרשן חרדי ומחבר ספרי דרוש ומתוק האור על פרשת השבוע וחגי ישראל ומועדיו.
ביוגרפיה.