כתב העת נועד לשמש במה מרכזית לפרסום אומנות פוליטית, מתוך תפיסת מקימיו, שבמה כזאת לא מתקיימת כיום בישראל. על אף שהוא אינו מזדהה עם מפלגה או זרם פוליטי כלשהו – ואף קורא לפרסום של שירה פוליטית מכל הזרמים וההשקפות – מבקש כתב העת לאפשר במה לקולות פוליטיים שאינם מקבלים די ביטוי בבמות ההגמוניות של התרבות והאומנות בישראל, למשל קולות ימניים מהמחנה הלאומי.
את כתב-העת עורך המשורר אלחי סלומון, וכחברי מערכת משמשים צור ארליך, טלילה ציפר, רחל גץ סלומון ויוסי סוויד.
'יהי' מבקש לפעול ברוחו של אצ"ג, בין השאר על ידי יצירת במה המאפשרת פתחון פה לקולות פוליטיים רדיקליים, שהודרו מהשיח המרכזי, וכן בעיצובו החדשני של כתב העת מבחינה גרפית, בהשראת אצ"ג, שהקנה חשיבות לפן הגרפי המודרני של ספריו.
זיהוי פוליטי.
בית אורי צבי נוסד להנצחתו ולזכרו של אצ"ג, שהיה משורר פוליטי, ואף נטל תפקיד בזירה הפוליטית בישראל בשבתו כחבר הכנסת הראשונה מטעם "חרות". מטבע הדברים שואב בית אורי צבי השראה מיצירתו ומפועלו של המשורר אותו הוא מבקש להנציח. עם זאת, המוסד אינו מזוהה עם אף מפלגה או דרך פוליטית מוגדרת. הוא מבקש לפעול לאור הערכים שהתבטאו ביצירתו של אצ"ג ובאישיותו בפרשנות הרחבה ביותר, וכן לאפשר במה סובלנית וביקורתית לזהויות ולעמדות שונות בציבוריות הישראלית.
כלכלת חינוך
כלכלת חינוך היא תת-דיסיפלינה מתחום הכלכלה העוסקת במחקר סוגיות כלכליות הקשורות לחינוך כולל הביקוש לחינוך, מימון חינוך והשכלה והיעילות ההשוואתית של תוכניות ומדיניות חינוכיות שונות. מעבודות מוקדמות על הקשר בין השכלה ותוצאות בשוק העבודה ליחידים, התחום של כלכלת החינוך התרחב כדי לכסות כמעט את כל התחומים עם זיקה כלכלית לחינוך.
חינוך כמוצר השקעה.
כלכלה מבדילה בנוסף להון פיזי צורה נוספת של הון, שהיא לא פחות קריטית כאמצעי ייצור - הון אנושי. בהשקעות בהון אנושי, כגון חינוך, ניתן לצפות לשלוש השפעות כלכליות עיקריות:
עלויות השקעה בהון אנושי.
השקעות בהון אנושי כרוכות בעלות השקעה, בדיוק כמו כל השקעה אחרת. בדרך כלל במדינות אירופה רוב הוצאות החינוך ממומנות בצורה ממשלתית, אם כי כמה מהעלויות מובלעות גם על ידי הציבור. השקעות אלה יכולות להיות יקרות למדי. ממשלות האיחוד האירופי הוציאו בין 3% ל -8% מהתמ"ג על החינוך ב -2005, כאשר הממוצע עמד על 5%. עם זאת, מדידת ההוצאות בדרך זו לבדה מפחיתה במידה ניכרת את העלויות, משום שצורה זו מתעלמת לחלוטין מעלויות עקיפות שיש לחינוך. צורה מתוחכמת יותר של חישוב העלויות היא בנוסף להעלויות הישירות יש לחשב את עלות השכר שפרט מפסיד עקב הקצאת זמנו לצורך רכישת השכלה. לדוגמה סטודנטים לא יכולים לעבוד בזמן שהם לומדים ולכן יש להתייחס להפסד השכר כעלות לכל דבר. ההערכה היא כי סך כל העלויות, כולל עלויות העקיפות של החינוך יכולות להכפיל את סך העלויות הישירות. כאשר מחשבים את העלויות העקיפות להשקעות בחינוך ניתן להעריך כי סך ההוצאה היא סביב 10% מהתמ"ג במדינות האיחוד האירופי בשנת 2005. להשוואה סך השקעות בהון פיזי היו 20% מהתמ"ג.
החזר על השקעה בהון אנושי.
השקעה בהון אנושי בצורה של חינוך חולק מאפיינים רבים עם השקעה בהון פיזי. שניהם דורשים השקעה לייצור, ולאחר ייצורם, שניהם בעלי ערך כלכלי. תשואה על הון פיזי מתקבלת כי אנשים מוכנים לשלם כדי להשתמש בהון פיזי לצורך ייצור מוצרים על מנת למכור אותם בשוק ולייצר רווח. כדי למדוד את הערך היצרני של ההון הפיזי, אנחנו יכולים פשוט למדוד את התשואה המתקבלת משימוש בהון הפיזי. במקרה של הון אנושי חישוב התשואות מסובך יותר - אחרי הכל, לא ניתן להפריד את החינוך מן האדם כדי לראות מה התשואה המתקבלת באופן ישיר מההשכלה שהאדם רכש. כדי לעקוף בעיה זו, לצורך חישוב התשואות להון אנושי מסיקים בדרך כלל מהבדלים בשכר בקרב אנשים עם רמות השכלה שונות. הול וג'ונס חישבו מנתונים בינלאומיים כי בממוצע התשואה לחינוך היא 13.4% לשנה עבור ארבע שנות לימוד ראשונות (כיתות א'-ד'), 10.1% לשנה בארבע השנים העוקבות (כיתות ה'-ח') ו- 6.8% לכל שנה מעבר לשמונה השנים הראשונות. כך שמישהו עם 12 שנות לימוד יכול להרוויח, בממוצע, 1.1344 × 1.1014 × 1.0684 = 3.161 פעמים יותר מאדם ללא השכלה.
השפעות על הפרודוקטיביות.
בכלכלה, השפעת ההון האנושי על ההכנסה נאמדת כמשמעותית למדי. לדוגמה 65% מהשכר ששולם במדינות המפותחות הוא תשלומים להון אנושי ואילו רק 35% לכוח עבודה גולמי. הפרודוקטיביות הגבוהה יותר של עובדים משכילים היא אחד הגורמים המסבירים את התוצר הגבוה יותר, ולכן ההכנסות הגבוהות במדינות המפותחות. מתאם חזק בין התמ"ג לבין החינוך ניכר בבירור בקרב מדינות העולם. עם זאת, פחות ברור כמה מהתמ"ג הגבוה מוסבר על ידי החינוך. אחרי הכל, ייתכן גם כי מדינות עשירות יכולות להרשות לעצמן להשקיע בהשכלה יותר ממדינות עניות.
כדי להבדיל בין החלק מהתמ"ג המוסבר על ידי חינוך ומסיבות אחרות, חישב וויל כמה ניתן לצפות שהתמ"ג של כל מדינה יהיה גבוה יותר על סמך הנתונים על השכלה ממוצעת. חישוב זה מבוסס על החישובים של הול וג'ונס על התשואה על החינוך. לפי החישוב של וויל מתקבל כי החינוך מסביר חלק מהשינויים בגובה התוצר, אך לא את כולו, כלומר מלבד חינוך יש גורמים משמעותיים נוספים שמשפיעים על גובה התמ"ג.
לבסוף, יש לשקול את הנושא של השפעות חיצוניות. בדרך כלל, כאשר מדברים על השפעות חיצוניות, אנו חושבים על ההשפעות השליליות של הפעילות הכלכלית, שאינן נכללות במחירי השוק, כגון זיהום. אלה הן השפעות חיצוניות שליליות. עם זאת, ישנן גם השפעות חיצוניות חיוביות - כלומר, השפעות חיוביות של מה יכול להועיל מבלי לשלם על זה. החינוך גורר השפעות חיוביות חשובות. לדוגמה רכישת השכלה של אדם אחד מעלה לא רק את תפוקתו האישית, אלא גם את תפוקת הסובבים אותו. עובדים משכילים יכולים להביא טכנולוגיות חדשות, שיטות ומידע לשיקול דעתם של אחרים. הם יכולים ללמד אחרים כיצד לפעול ולשמש כדוגמה.
השפעות חיוביות מחינוך והשכלה הן הסבר אחד מדוע הממשלות מעורבות בחינוך. אילו אנשים יצטרכו לממן חינוך בכוחות עצמם, הם לא היו לוקחים בחשבון את מלוא התועלת החברתית של החינוך - כלומר את העלייה בתפוקה ובשכר של אחרים, ולכן הסכום שהם יבחרו להשקיע בחינוך והשכלה יהיה נמוך יותר מהאופטימום החברתי.
בית מורשת אצ&quot;ג
__חייב_תוכן_עניינים__
__הפניה_קבועה__
שמואל גולדנברג
שמואל גולדנברג (13 נובמבר 1883 - 1960), ידוע בשם "ס' גרגורה" או "ס' גרגור" (S. Gregore או S. Gregor), כלכלן במקצועו היה אדם בעל תרבות אוניברסלית עם משיכה לספרות.
ביוגרפיה.
שמואל גולדנברג נולד בעיירה אולטניצה (Oltenița) שבמחוז אילפוב (Ilfov) בדרום רומניה למשפחה יהודית בורגנית. למד בבית הספר היסודי לבנים Luca Moise בעיר פלוישט. שם הוא למד בין היתר אצל מנהל בית הספר ועורך העיתונים הרב אברהם שלמה גולד (Abraham Shlomo Gold). את לימודי התיכון סיים אשר גם בפלוישט. כבר בהיותו תלמיד תיכון כתב מאמרים בשבועון Vocea Sionului שיצא לאור בפלוישט בעריכתם של א. ד. רוזן ואברהם שלמה גולד. בין השנים 1898–1903 היה חבר התאחדות תלמידי התיכון "בני ציון". את לימודיו האקדמיים סיימם בווינה, שם היה פעיל באגודת הסטודנטים "קדימה".
לאחר חזרתו לרומניה, פרסם בעיתונים ציוניים של תקופתו, כגון Renaşterea Noastră, Viața Evreiască, Mântuirea, Adam ו-Ştiri din Lumea Evreiască. הוא כתב גם במדורים הכלכליים של עיתונים גדולים, היה מנציגי המשלחת לקונגרס היהודי ואף כיהן כיושב ראש המכון לתרבות יהודית "יבנה". לאחר שחרור רומניה מהכיבוש הנאצי, הוא פרסם בהוצאת את הרומן שלו בשם Dincolo שזכה בפרס מטעם (Societatea Scriitorilor Români) בשנת 1945.
בין השנים 1946–1948 ערך וניהל את מדור הכלכלה של העיתון Semnalul ופרסם כ-300 מאמרים.
בית אצ&quot;ג
בית איסיקון
זכויות להט&quot;ב באוגנדה
לפי הערכות משנת 2007, קהילת הלהט"ב האוגנדית מנתה כ-500 אלף איש. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים כאחד אינה חוקית באוגנדה. החוק במדינה מגדיר התנהגות הומוסקסואלית כפלילית, עם עונש מאסר של עד 14 שנים. חוקים אלה הם שרידים של הקולוניאליזם הבריטי, ועוצבו להעניש את מה שכונה על ידי הרשויות הקולוניאליות "יחסי מין לא טבעיים" בין המקומיים באוגנדה. ארגוני זכויות אדם תיעדו מקרים של עינוי והתעללות כלפי להט"בים במעצר בשל הנטייה המינית שלהם.
ב-2014 נחקק "החוק נגד הומוסקסואליות באוגנדה, 2014" , שכולל מאסר עולם על "הומוסקסואליות מחמירה". הצעת החוק כללה במקור עונש מוות על מעשים הומוסקסואליים, אולם בהמשך תוקנה כך שתכלול עונשי מאסר כבדים על "מעשים הומוסקסואליים קשים". החוק הביא את אוגנדה לזרקורים בינלאומיים ועורר זעם בינלאומי, כאשר ממשלות רבות סירבו לספק סיוע למדינה. באוגוסט 2014 ביטל בית המשפט החוקתי של אוגנדה את החוק. עם זאת, קהילת הלהט"ב במדינה ממשיכה להתמודד עם אפליה משמעותית שנתמכת באופן פעיל על ידי מנהיגים פוליטיים ודתיים, ותקיפות אלימות נגד להט"בים היא תופעה נפוצה באוגנדה.
היסטוריה ותרבות גאה באוגנדה.
היסטוריה להט"בית.
ההומוסקסואליות הייתה מקובלת מבחינה חברתית באוגנדה הקדם-קולוניאלית. בדומה למדינות השכנות, הומוסקסואליות גברית הייתה שכיחה למדי בחברה הקדם-אירופאית של אוגנדה. המלך מוואנגה השני () של בוגנדה (הממלכה הגדולה מבין הממלכות המסורתיות הקדומות שנמצאות בתחום אוגנדה המודרנית) נודע בהיותו ביסקסואל, ואף התנגד לניסיונותיהם של מיסיונרים מוסלמים ונוצרים להמיר את עמו.