כאשר כוכב הסדרה הראשית מכלה את המימן שבליבתו, האובדן ביצור האנרגיה גורם להתחדשות הקריסה הכבידתית. המימן המקיף את הליבה מגיע לטמפרטורה וללחץ מספיקים להיתוך, וכך נוצרת קליפה של מימן בוער מסביב לליבת ההליום. כתוצאה משינוי זה, מתפשטת המעטפת החיצונית של הכוכב, והטמפרטורה בה יורדת, מה שהופך אותו לענק אדום. בנקודה זו הכוכב מתרחק מהסדרה הראשית ונכנס לענף הענקים (הדרך אותה עובר כעת הכוכב על-פני דיאגרמת HR נקראת מסלול התפתחות). ליבת ההליום של הכוכב ממשיכה לקרוס עד שהיא נתמכת לחלוטין על ידי לחץ של אלקטרונים מנוונים - תופעה קוונטית המגבילה את הדחיסה המרבית של חומר. עבור כוכבים בעלי יותר מ-0.5 מסות שמש, הליבה יכולה להגיע לטמפרטורה בה היא חמה מספיק על מנת שההליום יבער ויהפוך לפחמן באמצעות תהליך אלפא משולש.
כאשר צביר של כוכבים נוצר בערך באותו הזמן, תוחלת החיים של הכוכבים האלה תהיה תלויה במסות האינדיבידואליות שלהם. הכוכבים המסיביים ביותר יעזבו את הסדרה הראשית ראשונים, ואחריהם יתר הכוכבים, בהתאם למסתם. כך, יתפתחו הכוכבים בהתאם למיקומם בסדרה הראשית, מהמסיביים ביותר משמאל, לכיוון צדה הימני של דיאגרמת HR. המיקום בו כוכבים בצביר עוזבים את הסדרה הראשית נקרא נקודת המפנה. כאשר תוחלת החיים על הסדרה הראשית של כוכבים בנקודה זו ידועה, ניתן להעריך את גיל הצביר.
פרמטרים כוכביים.
הטבלה שלהלן מציגה ערכים טיפוסיים לכוכבים לאורך הסדרה הראשית. ערכי הבהירות נראית (formula_1), רדיוס (formula_2) ומסה (formula_7), יחסיים לשמש - כוכב ננס בעל סווג ספקטרלי של G2 V. הערכים הריאליים של כוכב יכולים להשתנות עד כדי 20-30% מהערכים המוצגים להלן. צבע עמודת טיפוס הכוכב מעניקה יצוג מוערך של צבעו הנראה של הכוכב, התלוי בטמפרטורה האפקטיבית של פני הכוכב.
מזל תאומים
מזל תאומים הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל תאומים" הוא מי שנולד בין 21 במאי ל־21 ביוני (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל תאומים לחודש סיוון. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל תאומים לחודש אייר. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה השמש ממוקמת באזור כוכבי השמיים, המוקצה למזל תאומים האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית התאומים לבין אזור השמיים של מזל תאומים בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
במיתולוגיה היוונית.
במיתולוגיה היוונית נגלל סיפורם של שני אחים, קסטור ופולוקס, בניה של לדה המכונים "דיוסקורים", קרי "בני זאוס". אביו של קסטור היה טינדאוס, מלך ספרטה ואילו אביו של פולוקס הוא לא אחר מאשר זאוס (יופיטר במיתולוגיה הרומית), אשר אנס את לדה בליל כלולותיה, בשעה שהתחפש לברבור. לפולוקס הייתה אחות מאותם הורים, הלנה, שעתידה להיות מלכת ספרטה.
התאומים בילו את זמנם ברכיבה על בקר ובלימוד נשים צעירות. יום אחד בזמן רכיבה על בקר, הגיע בן דודם אידס, והרג את קסטור. זאוס בתגובה הרג את אידס בו-במקום. פולוקס, שהיה בן אלמוות, התאבל על אחיו כל כך, עד לנקודה שבה ביקש להצטרף אליו בשאול של האדס.
הבקשה ריגשה את זאוס והוא החליט למקם את שני האחים קרובים זה לזה ואליו, בשמיים.
שיוך אסטרולוגי.
מזל תאומים הוא אחד משלושת מזלות יסוד האוויר, יחד עם מזל מאזניים ומזל דלי. הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל בתולה, מזל קשת ומזל דגים. הכוכב השליט של מזל תאומים הוא כוכב חמה (מרקורי).
דימיטריה קנטמיר
דימיטריה קנטמיר (ברומנית: Dimitrie Cantemir, ברוסית: Дмитрий Кантемир; 26 באוקטובר 1673 - 1 באוקטובר 1723) היה נסיך מולדובה, היסטוריון, פילוסוף, גאוגרף, מלחין, מוזיקולוג ומזרחן.
חייו ומשפחתו.
אביו, קונסטנטין קנטמיר, בעל שורשים טטריים (מקור שם המשפחה קנטמיר, או חאן טמיר, הוא טטרי) היה נסיך מולדובה בין השנים 1685–1693, ואמו, אנה בנטאש, הייתה אישה מלומדת ממעמד האצולה. חינוכו של קנטמיר התחיל בבית אביו, ובגיל 15 נלקח לאיסטנבול כערובה לנאמנותו של אביו לסולטאן העות'מאני. שם המשיך בלימודיו באקדמיה הפטריארכית היוונית.
קנטמיר שהה בחצר הסולטאן 22 שנים, וב-1710 העלוהו הטורקים לשלטון במולדובה. הוא הצהיר אמונים לסולטאן אך בלבו שאף להשתחרר מעול הטורקים וחלם לאחד את נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה/מונטניה לממלכה אחת תחת שרביטו.
באפריל 1711 כרת קנטמיר ברית חשאית עם רוסיה מתוך אמונה שקרנה של האימפריה העות'מאנית נמצאת בשקיעה. במלחמה שפרצה באותה שנה בין רוסיה וטורקיה עבר קנטמיר בגלוי לצד הרוסים. לאחר ניצחון הטורקים נאלץ להימלט עם משפחתו לרוסיה, חי בחצר הצאר פיוטר הגדול ושימש כיועצו.
ב-1714 נבחר לחבר האקדמיה של ברלין והיה בין מייסדי האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג.
הוא מת בשנת 1723 בחרקוב. ב-1935 הובאו עצמותיו למולדובה שברומניה והוטמנו בכנסייה המלכותית טראי ירארחי (Trei Ierarhi) בעיר יאשי.
ילדיו של קנטמיר היו לדמויות מוכרות בהיסטוריה הרוסית. בנו אנטיוך (1708-1744) היה שגריר רוסיה בלונדון ובפריז ומשורר ידוע בתקופתו. הבן האחר, קונסטנטין (1703-1747), נמנה עם הקושרים נגד הצארינה אנה, והוגלה לסיביר.
פעילותו התרבותית והמדעית.
דימיטריה קנטמיר היה אינטלקטואל רב גוני ברוח הרנסאנס ואחד האנשים המלומדים של תקופתו. הוא שלט ב-11 שפות. יצירתו המדעית-ספרותית הייתה רבת היקף.
בתחום ההיסטוריה, חיבורו החשוב ביותר הוא "Incrementa atque Decrementorum aulae Othomanicae" ("צמיחתה ושקיעתה של החצר העות'מאנית") ונחשב לחיבור המקיף הראשון על ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית. הספר נכתב בלטינית ב-1716 ויצא לאור באנגלית (1734), בצרפתית (1743), בגרמנית (1745) ונותר ספר יסוד בתולדות טורקיה, עד אמצע המאה ה-19.
"Descriptio Moldaviae" ("תיאור מולדובה") נכתב ב-1716 לפי בקשת האקדמיה למדעים בברלין. זוהי המונוגרפיה הגאוגרפית-היסטורית הראשונה של מולדובה. בספר יש תיאורים אתנוגרפיים וכלכליים חשובים. היצירה נכתבה בלטינית והופיעה בגרמנית ב-1769–1770 ושוב ב-1771. ב-1789 הופיע התרגום הרוסי. המחבר ערך גם מפה מפורטת של מולדובה, וצירף אותה לחיבורו. היא נחשבת למפה המדעית הראשונה של האזור.
ספר נוסף, המהווה את ההיסטוריה הביקורתית הראשונה של מולדובה וולאכיה/מונטניה, מנסה להתמודד עם שאלת מוצא העם הרומני ולהוכיח את אחדותו האתנית.
לצד היותו מלחין ומבצע מוכשר של מוזיקה מזרחית-טורקית, קנטמיר היה גם אחד התאורטיקנים הבולטים שלה: ספרו "Kitâbu 'Ilmi'l-Mûsikí alâ Vechi'l-Hurûfât" ("הספר על מדע המוזיקה דרך האותיות") דן בהיבטים התאורטיים השונים של המוזיקה הטורקית. הספר מכיל בתוכו יצירות אחדות שהולחנו על ידי המחבר וגם יצירות שונות של מלחינים אחרים.
קנטמיר המציא גם שיטת רישום של המוזיקה המזרחית באמצעות האלפבית הטורקי, המצאה אשר תרמה לשימורן של יצירות מוזיקליות רבות עד ימינו. הוא כתב גם חיבור על תולדות המוזיקה של המזרח הקרוב אשר לא נשתמר.
הרומן ""Istoria Ieroglifică" מ־1705 הוא סאטירה אלגורית על האריסטוקרטיה של תקופתו בו הגיבורים הראשיים מיוצגים באמצעות חיות.
חיבורו הפילוסופי
"Divanul sau Gâlceava Înţeleptului cu lumea sau Giudeţul sufletului cu trupul " "
("הדיואן או ויכוח החכם עם העולם או דין בין הגוף והנפש") עוסק בוויכוח הנצחי בין הרוח לחומר.
הנצחה.
במהלך השנים ברומניה ובברית המועצות צולמו כמה סרטים על חייו של קנטמיר.
במולדובה על שמו נקרא עיר.
בשנת 2002 הסופרת אליזה קמפוס פרסמה רומן על חייו.
ברויגל
ברויגל (Brueghel או Bruegel) הייתה משפחה של ציירים פלמים
וולטייר
קונסטנטין ברנקושי
קונסטנטין ברנקושי (ברומנית: Constantin Brâncuşi; ברומנית מבטאים קרוב ל"ברנקוש" בצרפתית ובאנגלית שם המשפחה שובש לברנקוזי; 19 בפברואר 1876 - 16 במרץ 1957) היה פסל רומני בעל שם עולמי שתרם רבות להתפתחות הפיסול המופשט.
רקע משפחתי וילדותו.
ברנקושי נולד ביישוב הוביצה (Hobiţa), שבכפר פשטישאן (Peştişani) שבמחוז גורז' בצפון אולטניה, רומניה כבן השני מבין ארבעת הילדים המשותפים של הוריו. אביו, ניקולאיֶה ראדו ברנקושי, היה אלמן ואב לשלשה ילדים מנישואיו הקודמים כשנשא את אשתו השנייה, מריה לבית דיאקונסקו (1851–1919), אשה פקחית ומאמינה. המשפחה חיה בעוני כשפרנסתה התבססה על חקלאות, נגרות ועל רפת.
קוסטאקה ברנקושי, כפי שקראו לו מקורביו, למד רק בשתי כתות בבית הספר היסודי בפשטישאן, שבו לימד דודו, גריגורה ברנקושי, ואחר כך בבית הספר בכפר ברדיצ'ן (Brădiceni). לא הסתגל טוב בבית הספר, ציוניו כפי שהתגלו במחברת של דודו המורה, היו בינוניים, והוא נעדר תכופות מהשיעורים.
מגיל קטן העדיף לבלות בחיק הטבע ולפסל. יישוב הולדתו והכפרים שבסביבה היו משופעים בדברי אמנות עממית, לרבות גילופים ופיסולים בעץ, שקישטו את הבתים, את הכנסיות על עמודים, את הצלבים בדרכים ובבתי הקברות. בגיל 11 עזב ברנקושי, שסבל לעיתים מידם הקשה של אביו ואחיו, את בית הוריו כדי לעבוד כשוליה בטרגו ז'יו, בירת המחוז, ואחר כך בסלטינה ובקראיובה.
שנות לימודיו ברומניה ובחו"ל.