מאוחר יותר, דון פוגש בחור צעיר ברחוב (מארק וובר) שהוא חושד כי הוא בנו. הוא קונה לו ארוחה, אך כשהוא מעיר כי הצעיר מאמין שדון הוא אביו, הצעיר נסער ונמלט. דון מנסה לרדוף אחרי האיש אך מוותר, עומד באמצע צומת דרכים. דון מבחין פולקסווגן חיפושית חולפת, בה יושב נוסע צעיר (הומר מארי, בנו של ביל מארי בחיים האמיתיים). הנוסע יוצר קשר עין עם דון, ואותה מוזיקה שדון האזין לה במהלך נסיעתו מתנגנת מהרכב החולף.
הפקה.
הסיפור נותר במכוון ללא פתרון. ג'רמוש ביקש מכל אחת מארבע השחקניות המובילות לכתוב מכתב בנייר ורוד משלהן "באופי הדמות" כדי לשתול במוחן את האפשרות שהיא אם בנו של דון. (המכתב ששימש בסרט היה מורכב מארבעתם). בנוגע לסוף הסרט, ג'רמוש אמר שהסרט עוסק ב"כמיהה למשהו שאתה חסר ולא בהכרח יכול להגדיר מהו".
הסרט מוקדש לבמאי הצרפתי ז'אן אוסטאשה (Jean Eustache). בראיון אמר ג'רמוש שהוא חש קרוב לאוסטאשה בגלל מחויבותו להפיק סרטים בצורה ייחודית ועצמאית.
תביעה משפטית.
ריד מרטין תבע את ג'רמוש במרץ 2006 וטען כי הבמאי גנב את הרעיון של הסרט מתסריט דומה מאוד שהופץ בין כמה אנשים שבסופו של דבר היו מעורבים בהפקה. ג'רמוש הכחיש את ההאשמות וקבע בתגובה כי לטענתו של מרטין "אין כל זכות". ב־28 בספטמבר 2007, שופט בית משפט מחוזי פדרלי ביטל את התביעה של מרטין לפיה ג'רמוש ופוקוס פיצ'רים גנבו ממנו את התסריט.
הפצה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן ב-16 במאי 2005. ב-5 באוגוסט 2005 הסרט יצא בארצות הברית בהפצה מוגבלת. ויצא לווידאו ב-3 בינואר 2006.
קופות.
הסרט הוקרן באולמות הקולנוע בארצות הברית במשך 15 שבועות, וגרף 13,744,960 דולר. הסרט הצליח יותר מחוץ לארצות הברית, שם גרף 32,975,531 דולר נוספים, בסך הכל הרוויח 46,720,491 דולר.
קבלה וביקורת.
בפסטיבל קאן ב-2005, הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב וזכה בפרס גרנד פרי. על פי מאגר הביקורת באתר Rotten Tomatoes 87% מבין 194 מבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית, עם דירוג ממוצע של 7.49/10. הקונצנזוס הביקורתי באתר נכתב: "הסגנון העדין והמאופק של ביל מוריי משלים היסטוריטלינג המינימנליסטי של הבמאי ג'ים ג'רמוש, בקומדיה המושנה וחסרת ההבעה הזו."
פיטר ברדשאו () כינה זאת "יצירתו המהנה והנגישה ביותר של ג'רמוש מזה זמן, אולי סרטו הנדיב ביותר מבחינה רגשית - כמו קרוננברג, הוא לקח מיזם נועז אל תוך הזרם המרכזי, עם סרט שיוצר ענן עדין של אושר. הסרט, יש לומר, הרבה יותר סלחני לגברים מזדקנים מאשר סרטי הדרכים של אלכסנדר פיין אודות שמידט או דרכים צדדיות, אבל זה עדיין קטע אטרקטיבי מאוד של עשיית סרטים, מגובה בהופעות נהדרות של צוות שחקני-על, בראשם ביל מוריי הרגיש בלי קץ, הרגיש באופן מפתה."
פסקול.
פסקול הסרט הוא תערובת אקלקטית של סגנונות מוזיקליים. רובו מכיל בעיקר קטעים אינסטרומנטליים שהולחנו על ידי אמן הג'אז האתיופי מולטו אסטטקה, ועל ידי קליף אידלמן. בנוסף, נכללים בפסקול קטעים של מוזקאים אחרים, מז'אנרים מגוונים: גראז' רוק, סטונר רוק, מוזיקת נשמה, רוקסטדי, רגאיי ומוזיקה קלאסית.
שירים אחרים בסרט.
כמה שירים בסרט אינם נכללים באלבום הפסקול:
תוכנית הבוקר (תוכנית טלוויזיה)
תוכנית הבוקר (באנגלית: The Morning Show) היא סדרת טלוויזיה מוזרמת אמריקאית מסוגת הדרמה המשכית בכיכובם של ג'ניפר אניסטון, ריס וית'רספון וסטיב קארל שעלתה לשידור באפל TV פלוס ב-1 בנובמבר 2019, יום השקת השירות צפייה ששיווק אותה כ"סדרת הדגל" שהובילה את קמפיין יציאתו. הסדרה נוצרה בהשראת הספר Top of the Morning שיצא לאור בשנת 2013 והתנועה החברתית Me Too.
בינואר 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
תקציר.
אלכס לוי מגישה את "תוכנית הבוקר" של רשת השידור UBA, תוכנית חדשות פופולרית שמניבה אחוזי רייטינג גבוהים. לאחר ששותפה להגשה מזה 15 שנים, מיטש קסלר, מפוטר מהתוכנית עקב הסתבכות בפרשת התנהגות מינית בלתי הולמת, הוא מוחלף על ידי ברדלי ג'קסון, עיתונאית שטח צעירה ואידיאליסטית שתועדה בסרטון ויראלי שמשך את תשומת ליבו של קורי אליסון, מנכ"ל ברשת השידור. אלכס נאבקת לשמור על תפקידה כשבמקביל מעמדה של ברדלי עולה. פערים בתפיסת העולם, ביעדים ובאופי של צמד המגישות יוצרים חיכוכים.
הפקה.
פיתוח.
ב-8 בנובמבר 2017 פורסם כי אפל הזמינה סדרה המורכבת משתי עונות בנות עשרה פרקים. כאשר ג'ניפר אניסטון () וריס ווית'רספון () מככבות ומפיקות בפועל ג'יי קרסון כ-showrunner ומייקל אלנברג (Media Res) כמפיק. באפריל 2018 הוכרז כי קרסון עזב את ההפקה על רקע מחלוקות יצירתיות (שינוי נרטיב הסדרה מהתככים הפולטים בעולם תוכניות הבוקר באמריקה להתמודדת עולם המדיה בסוגיית ההטרדות המיניות והוחלף על ידי קרי אירן. לאחר ההחלפה התסריט נכתב מחדש במשך שבועיים לפני הצילומים. ביולי 2018 דווח כי מימי לדר תשמש כבמאית ומפיקת הסדרה. באוקטובר 2018 פורסם כי קריסטיאן האן ולורן לוי מויסטטר ישמשו כמפיקים נוספים. הפקת העונה השנייה התחילה עם שחרור העונה הראשונה בנובמבר 2019.
צילום.
צילומי הסדרה נערכו בבניין ג'יימס אובייט בלוס אנג'לס שבקליפורניה החל מ-31 באוקטובר 2018. ב-9 במאי 2019 עברו הצילומים לעיר ניו יורק. בתחילת 2020 התחילו צילומים של העונה השנייה אך בגלל מגפת הקורונה ההפקה הופסקה זמנית.
פרסים ומועמדויות.
מועמדויות-
פרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב על ההופעה הטובה ביותר של שחקנית בסדרת דרמה, פרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקן בסדרת דרמה.
פרסים-
פרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בסדרת דרמה, Critics' Choice Television Award for Best Supporting Actor in a Drama Series, פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
תוצרת כחול לבן
לואי פדרב
לואי פדרב או בשמו המלא: לואי לאון סזאר פדרב (בצרפתית: Louis Léon César Faidherbe; 3 ביוני 1818 - 29 בספטמבר 1889) היה גנרל
מנהל כללי וקולוניאלי ופוליטיקאי צרפתי. הוא יצר את חיל הקלעים של סנגל כשהיה מושל סנגל. הוא פיקד את הארמייה הצפונית בימי מלחמת צרפת-פרוסיה בשנים 1871-1870 . אחרי שנת 1871 נבחר לחבר בית הנבחרים ואחר כך כסנטור.
ראשית חייו.
פדרב נולד למשפחה ממעמד הביניים הנמוך בעיר ליל. הוא היה הילד החמישי של לואי סזאר ז'וזף פדרב, ואשתו סופי מונייר. אביו נפטר בשנת 1826 כשהיה בן שבע והוא חונך על ידי אמו. הוא קיבל את השכלתו הצבאית באקול פוליטקניק ואחר כך בבית ספר בעיר מץ. בשנים 1843–1847 שירת באלג'יר, ושנה אחת בגוואדלופ, ושוב משנת 1849 עד 1852 באלג'יר.
מערב אפריקה.
בשנת 1852 הוא הועבר לסנגל כסגן מנהל של יחידת הנדסה ובשנת 1854 הועלה לדרגת ראש הגדוד ומונה למושל המושבה ב־16 בדצמבר 1861. הוא מילא תפקיד עד יולי 1865.
העבודה שעשה במערב אפריקה הצרפתית היא מורשתו החשובה ביותר. באותה תקופה צרפת שלטה בסנגל בעיקר בשטח מצומצם - שבמרכזו הייתה העיירה סן- לואי ורצועת החוף. עם זאת חוקרים צרפתיים גילו את שפע האפשרויות לאורך נהר הניז'ר, ופדרב יצר את המסגרת הפוליטית והצבאית להוסיף את השטחים האלה לחסות צרפת. הוא אפילו חלם ליצור אימפריה צרפתית אפריקאית המשתרעת מסנגל לים סוף.
כאשר התפטר מתפקידו, כבר הוקמה על ידו התשתית לשלטון צרפתי מסודר. חמישים השנים הראשונות של הקולוניאליזם הצרפתי בסנגל לא ייצר שליטה פוליטית איתנה ולא רווחים כלכליים. עם זאת, היא קבעה את העקרונות הבסיסיים לעתיד. סנגל הפכה לבסיס הצרפתי העיקרי במערב אפריקה, ולא גינאה. ההתרחבות הצרפתית כוונה אל פנים הארץ - מה שהיה חזונו של פדרב לאימפריה הצרפתית.
שליטה בנהר סנגל.
מעשיו של פדרב לא היו רעיונות מקוריים שלו, אלא היו יישום של "התוכנית משנת 1854". התוכנית הייתה שורה של הוראות שניתנו למושל של סנגל, שנוצרו למעשה בחברת הספנות מורל בבורדו, שהיו לה אינטרסים גדולים בסחר הימי דרך סן-לואי. התוכנית פירטה הקמת מבצרים לאורך נהר סנגל לשם הפסקת השליטה האפריקאית בסחר גומי האקציאה מתוך הארץ. הדחיפה של פדרב לבנות ביצורים נוספים, הביאו אותו להתנגש עם המושל הצרפתי שהיה הקודם בסנגל, עד שהחליפו.
בתוך שלושה חודשים ממינויו למושל, החלו לעבוד על הקמת המבצר הראשון מסדרה המבצרים היבשתיים במעלה נהר סנגל ליד מפלי פילו (1855). בשנת 1860 בנה פדרב סדרה נוספת של מבצרים בין מדינה לסן-לואי, כשהוא עורך מבצעים צבאיים נגד שבטים מוריים צפונית לנהר סנגל, שגבו בעבר מיסים על סחורות שהגיעו לסן-לואי מתוך הארץ.
באותה העת, כוחות הצבא הצרפתי היו בעימותים חזקים עם שליטים מקומיים, לאורך נהר הניז'ר. באותה העת פדרב יצר מגע עם המדינות המקומיות ועל ידי שליחים, הצליח לחתום עם חלק מהן אמנות חסות, בעיקר עם החלשות יותר באזור צפון סנגל.
מלחמה עם הטוקולור.
להשלמת משימתו, לפחות בחלקה הראשון, הוא היה צריך להתגבר על התנגדויות במיוחד של אל חאג' עומר טאל, השליט המוסלמי של מדינות מרכז נהר הניז'ר. על ידי הקמת המאחזים הצרפתים בחלק העליון של נהר הסנגל ובמיוחד על ידי שבירת המצור של עומר טאל על פורט מדינה, פדרב עצר את השפעת השליטים המוסלמים. הוא השיג יתרון על עומר בשנת 1860 והביא את הצרפתים למגע עם נהר הניז'ר. הוא גם הכניס תחת חסות צרפת את השטח השוכן בין נהר סנגל לנהר גמביה.
מלחמה עם אנשי עם הסרר.