ב-Tcl כל המשתנים הם בעצם ייחוסים למידע האמיתי שנמצא בזיכרון. כאשר שמים ערך לתוך משתנה באמצעות set, הוא רק מקצה מיקום חדש בזיכרון והאוסף זבל מוחק לאחר מכן את הערך הקודם. בגישה רגילה למשתנים, ניתן לגשת אך ורק לאלו שנמצאים בטווח ההכרה (הסקופ) הנוכחי או בסקופ הגלובלי כמו ב-java או ב-C++, כל זה ע"פ שיטת הסקופ הסטטי. ב-TCL יש אפשרות לסקופ דינאמי: ניתן באמצעות הפקודה upvar ליצור ייחוס למשתנה הנמצא במקום כלשהו במחסנית הקריאות. לצורך זה יש לספק את שם המשתנה ואת הרמה בשרשרת הדינמית (במחסנית) בה הוא נמצא.
ניהול זיכרון.
Tcl זקוקה לניהול זיכרון מפני שהיא תומכת ביצירת אובייקטים ומפני שהמשתנים הם בסך הכל ייחוסים. דוגמה לאובייקט היא רשימה שבתוכה מופיעה רשימה אחרת באמצעות ייחוס.
ל-Tcl יש אוסף זבל (Garbage Collector) הפועל בשיטת מניית התייחסויות.
השפה מתגברת על בעיית ההצבעה המעגלית (הטיפוסית לשיטה זו) בכך שכל הערכים בשפה אינם ברי שינוי (immutable).
נגיד ש-a מצביע ל-b. כעת נרצה לכוון את b ל-a, לא נוכל לעשות זאת משום שכשננסה לשנות את b, ייווצר מיקום חדש בזיכרון ש-b יצביע אליו. עכשיו, אף על פי ש-b מצביע על a, a מצביע למיקום אחר בזיכרון. כך לא ייווצרו הצבעות מעגליות.
הרחבות.
ל-Tcl אינספור הרחבות שניתן להתקין, כל הרחבה כזאת מסודרת במה שנקרא packages. ה-Tcl/TK היא הרחבה שמאפשרת בניית GUI באופן פשוט מאוד. ל-TK בעצמה יש הרחבות שימושיות כגון וידג'טים מיוחדים או ספריות גרפיות. TK הותאמה גם לשפות תסריט אחרות כמו פייתון ו-Perl. הרחבת ה-Expect היא גם כן הרחבה נפוצה מאוד המאפשרת אוטומציה ובדיקה של תוכנות בסביבת UNIX. ספריית ה-TclLIB מאגדת בתוכה מספר עצום של סקריפטים המסייעים לעבודה עם Tcl.
גרסאות של המפרש.
ה"מפרש" מופץ בקוד פתוח תחת רישיון מבוסס על BSD-licence. כמו כן ישנה גרסה מהודרת נפוצה של ActiveState.
Rickrolling
ריק רולינג
גלדיס בנטלי
גלדיס בנטלי (באנגלית: Gladys Bentley, 12 באוגוסט 1907 - 16 בינואר 1960) הייתה זמרת בלוז קרוס דרסרית אמריקאית שפעלה בתקופת הרנסאנס של הארלם (תנועה תרבותית של אפריקאים אמריקאים שהתפתחה בשנות ה-20 ושנות ה-30 בהארלם שבניו יורק).
ביוגרפיה.
בנטלי נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה שבארצות הברית, הוריה היו האמריקאי ג'ורג' אל בנטלי ואשתו מרי מוט אשר מוצאה באי טרינידד. בגיל 16 היא ברחה מבית הוריה ועברה לניו יורק. היא נהגה להופיע בבר להט"בי בשם "Clam House" שנמצא ברחוב 133, אשר היה מה שנהוג לכנות "Speakeasy" - מקום שמכר אלכוהול באופן בלתי חוקי במהלך תקופת היובש. בנטלי החלה להופיע במקום במהלך שנות ה-20 והתפרסמה בתחילת שנות ה-30 כאשר הופיעה במועדון בהארלם בשם "Ubangi Club" עם מופע שכלל מקהלה של מלכות דראג. סימני ההיכר של בנטלי היו משקלה הרב, יותר מ-110 קילו, ומנהגה להתלבש בבגדי גברים שכללו טוקסידו וכובע צילינדר. היא ניגנה בפסנתר ונהגה לאלתר מילים, לרוב בעלות תוכן וולגרי ובוטה, לשירים מוכרים מאותה התקופה בקול עמוק ועבה תוך שהיא מפלרטטת באופן מוקצן עם הנשים בקהל. כאשר בוטל חוק היובש עברה לדרום קליפורניה.
בנטלי הוטרדה לעיתים קרובות בגלל מנהגה ללבוש בגדי גברים, אך בהיותה לסבית מוצהרת ולא הסתירה את זהותה המינית. בנוסף, היא טענה כי היא נישאה לאישה באטלנטיק סיטי. עם זאת, במהלך תקופת המקארתיזם היא החלה לראשונה ללבוש שמלות, נישאה לגבר (דבר שהכחישה בתקופה מאוחרת יותר) והחלה ללמוד כמורה והצטרפה לקבוצות נוצריות בטענה ש"נרפאה" על ידי לקיחת הורמונים נשיים. היא נפטרה בשנת 1960 מדלקת ריאות.
דמויות המבוססות על גלדיס בנטלי הופיעו במסיבות שארגן קארל ואן וכטן, בספר "נהר עמוק" מאת קלמנט ווד (Clement Wood) ובספר "Strange Brother" מאת בלייר ניילס (Blair Niles). הקלטות שלה יצאו בחברות "Okeh Records", ויקטור טוקינג משין ו-"Excelsior".
הופעות.
גלדיס בנטלי נהגה להופיע במועדונים הבאים:
סאיפאן
סאיפאן (באנגלית: Saipan) הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איי מריאנה הצפוניים, השוכנת במערב האוקיינוס השקט.
גאוגרפיה ואקלים.
האי ממוקם 190 קילומטר מצפון לאי גואם ו-8 קילומטר מצפון לאי טיניאן.
אורך האי הוא כ-19 קילומטר ורוחבו המקסימלי – 9 קילומטר. שטחו הכולל הוא 115.4 קילומטרים מרובעים. דרום האי הוא מישורי, וחלקו הצפוני הוא הררי. הנקודה הגבוהה באי (480 מטר מעל פני הים) היא הר טפוצ'או (Tapochau).
קרקע האי מורכבת מאבן גיר. האזורים הבלתי מיושבים באי מכוסים בשיחים ובג'ונגל צפוף. החוף המערבי של האי משופע בחופים חוליים, מולו משתרעת שונית אלמוגים וביניהם מצויה לגונה רדודה. החוף המזרחי מורכב בעיקר מצוקים סלעיים, וגם מולו משתרעת שונית אלמוגים.
אקלים האי הוא טרופי, ושיעור המשקעים השנתי בו הוא 2,000-2,500 מילימטר.
מקומות יישוב גדולים באי הם גאראפאן (Garapan) וצ'לן קנואה (Chalan Kanoa) בחופו המערבי וקגמאן (Kagman) בחופו המזרחי.
באי יש שני כבישי אורך ראשיים. אחד מהם מתמשך לאורך החוף המערבי. כביש גדול יותר מתמשך לאורך מרכזו של האי. בדרומו של האי נמצא שדה תעופה בינלאומי. שדה התעופה שימש את המפציצים הכבדים האמריקניים בימי מלחמת העולם השנייה ונקרא שדה איזליי (Isley Field). לפני כן הוא שימש את הצבא היפני. מהאי פועל גם שירות מעבורת לאי טיניאן.
היסטוריה וממשל.
על פי הערכה יושב סאיפאן לראשונה כבר בשנת 2000 לפני הספירה. פרדיננד מגלן היה האירופי הראשון שהגיע אל האי, בשנת 1521. ספרד סיפחה את האי במאה ה-17 כחלק מתביעתה על איי מריאנה. בצד בני הצ'מורוס) התיישבו באי בראשית המאה ה-19 גם קרוליניאנים (קרי תושבים מקוריים של איי קרולינה) רבים.
גרמניה שלטה באי מ-1899 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה. מ-1922 משלה בו יפן לפי מנדט שקיבלה מחבר הלאומים. היפנים פיתחו באי את תעשיות הדיג וגידול קני הסוכר. הם הציבו בו חיל מצב צבאי גדול. משפרצה מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט היו באי 30,000 תושבים, מהם 25,000 יפנים.
חיילי חיל הנחתים והצבא של ארצות הברית נחתו בסאיפאן ב-15 ביוני 1944 וכבשו את האי מידי היפנים בקרב על סאיפן, קרב מר שנמשך כשלושה שבועות. בקרב על סאיפן נהרגו כמעט כל 30,000 המגינים היפנים, ועמם אלפי אזרחים, שרבים מהם הטילו עצמם אל הים מראשו של צוק גבוה בצפון האי. מישורי דרום האי היו לבסיס למפציצים האמריקניים הכבדים שהפציצו את איי יפן.
מאז 1944 נמצא האי בשליטתה של ארצות הברית. ב-1951 התמקם בו מטה הנציב העליון של טריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט.
כיום, האי חבר בקהילה המאוחדת (Commonwealth) של איי מריאנה הצפוניים, הנמצאת מאז 1986 באיחוד פוליטי עם ארצות הברית. מרכז הממשל של איי מריאנה הצפוניים שוכן בכפר קפיטל היל שבמרכזו של האי.
אוכלוסייה.
במפקד אוכלוסין שנערך באי בשנת 2010 נמנו בו 48,317 תושבים. כ-58% מהם השתייכו לקבוצות אתניות שמוצאן בדרום מזרח אסיה, וכ-30% - לקבוצות אתניות מאיי האוקיינוס השקט.
לפי הערכה מנו תושבי איי מריאנה הצפוניים כולם ביולי 2011 כ-46,000 נפש. מכאן, שאוכלוסייתו של סאיפאן הצטמצמה במהלך העשור האחרון - ככל הנראה עקב עזיבתם של מהגרי עבודה רבים לאחר סגירת מפעלי תעשיית ההלבשה באי (ראו להלן).
חלק ניכר מאוכלוסיית האי מורכב ממהגרים מיפן, סין, קוריאה ואיים אחרים במיקרונזיה. בעבר ואפשר שגם כיום היוו עובדי חוץ – מסין, בנגלדש, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם וקמבודיה – חלק ניכר מאוכלוסיית האי, ובשלב מסוים אף כ-60 אחוזים ממנה.
השפות המדוברות באי הן אנגלית וצ'מורו (Chamorro). התרבות המקומית של סאיפאן מהווה מזיגה של תרבויות שונות: השפעת התרבויות המקומיות – של ילידי צ'מורו, קרולינה ומיקרונזיה, השפעה אמריקנית, והשפעות אסיאתיות שונות – מיפן, קוריאה, תאילנד והפיליפינים.
כלכלה.
תיירות היא הענף הכלכלי המרכזי באי, המהווה יעד תיירות פופולרי באוקיינוס השקט. ענפי הכלכלה העיקריים הנוספים באי הם דיג וגידול קני סוכר.
בעבר היוותה תעשיית ההלבשה ענף כלכלי חשוב באי, שהתפתח בזכות הטבות מס מסוימות שהעניקה ארצות הברית לקהילת איי מריאנה הצפוניים. היא הופעלה על ידי חברות ידועות מארצות הברית ועבדו בה אלפי עובדים זרים, בעיקר מסין. בשל חשדות לניצול זכו תנאי עבודתם לביקורת וחקירה מצד גופים פרטיים וגופי ממשל בארצות הברית. עקב לחץ שהופעל על החברות שלא להעסיק במפעלי ההלבשה מהגרים מחוץ לאי ולהקפיד על קיום חוקי העבודה – לחץ שהוריד את הכדאיות הכלכלית של קיום המפעלים - נסגרו כולם עד שנת 2009.
סאיפאן בתרבות הפופולרית.
בסאיפאן מתרחש חלק ניכר מעלילת ספרו של טום קלנסי חוב של כבוד, המתאר פלישה דמיונית נוספת של יפן לאיי האוקיינוס השקט ועימות צבאי דמיוני נוסף בינה לבין ארצות הברית.
באי מתרחשת גם עלילת סרט הפעולה Windtalkers (2002), המבוססת על הקרב על האי ב-1944.
המראה ונחיתה אנכית
המראה ונחיתה אנכית (באנגלית: Vertical Take Off and Landing או בראשי תיבות VTOL) היא יכולת של כלי טיס להמריא ולנחות אנכית, ללא תנועה קדימה. לרוב הכוונה היא למטוסים בעלי יכולת זאת, כמו מטוס ההרייר, הבל-בואינג V-22 אוספריי (שהוא שילוב בין מטוס ומסוק) וה-F-35 לייטנינג של לוקהיד מרטין. בנוסף הקטגוריה כוללת גם כלי תעופה שהם באופן טבעי בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית, כמו מסוקים וכדורים פורחים.
הצורך בהמראה ונחיתה אנכיים הכרחי בהיעדר מסלול המראה או נחיתה ביעד או ביכולת להקים בזמן נתון. לדוגמה, המראה מספינות או נחיתה בשטח שאינו מישורי.
מאפיינים.