בחידושיו של רבינו אברהם מן ההר, שנתגלו לאחר פטירתו של האבני נזר (י"ל על ידי הרב משה יהודה בלוי) מובא כדברי האבני נזר: רבינו אברהם מן ההר נסובים על דברי המשנה במסכת נדרים הקובעת שאדם האומר "הריני עליך חרם" ואוסר את הנאתו על אדם אחר, המודר אסור בשימוש וקריאה בספרי התורה המשותפים לבני העיר ובכלל האדם שאסר על מודר ליהנות מכספו. על משנה זו הוא מצטט את הקושיא, כיצד ניתן לאסור את הקריאה בספר שבו שותפים כל בני העיר, הרי קריאה בתורה היא מצווה, ובתלמוד נפסק שקיום מצוות אינן נחשבות להנאה . הוא אומר כי לדעתו אין זו קושיא כלל, כי הכלל של "מצוות לאו ליהנות ניתנו" תקף רק "במצווה שהיא תלויה במעשה, שכשאדם עושה אותה "אינו מתכוין לדבר הנאה, שאינו עושה אותה להנאת גופו אלא לעשות מה שנצטווה מאת השם, אבל מצוות לימוד שהוא עניין ציור הלב וידיעת האמת, עיקר הציווי הוא כדי לצייר האמת ולהתענג וליהנות במדע לשמח לבבו ושכלו, כדכתיב פקודי ה' ישרים משמחי לב, ומשום הכי אבל אסור לקרות בתורה ובנביאים ובכתובים, מפני שהם משמחים לבו על כרחו, הלכך לא שייך למימר במצוות לימוד דלא ניתן ליהנות, שעיקר מצוותו היא ההנאה והתענוג במה שמשיג ומבין בלימודו, הלכך כשהדירו זה את זה או הדיר זה את זה אסור לקרות בספר האוסר, שהרי על כרחו מגעת לו הנאה מממונו.)
לעומת זאת, יש ראשונים אחרים שמקשים קושיא זאת ומתרצים עליה תירוצים אחרים, וייתכן שהם חלוקים על שיטתו של רבינו אברהם מן ההר.
פרנסה מדברי תורה.
נחלקו הראשונים האם מותר לאדם להתפרנס מדברי תורה, כדי ללמוד תורה. ברמב"ם נפסק:
לעומת זאת רוב הראשונים חלוקים על דברי הרמב"ם, ובתוכם הרשב"ץ והכסף משנה, וכמותם נפסק בשולחן ערוך הרב, והוא קובע כמותם, שהכלל שכל הנהנה מדברי תורה נוטל חייו מהעולם אמור רק למי ש"לומד כדי להתגדל ולהיות לו שם כשם הגדולים אשר בארץ או כדי להתפרנס במלמדות או דיינות והוראות, וגם זאת הוא מסייג בכלל ש"מי שאין בו יראת שמים לדבר לשמם אלא כדי להתגדל או להתפרנס מוטב שיעסוק בתורה שלא לשמה משיתבטל ויפרוש כי מתוך שלא לשמה יבא לשמה".
לעומת זאת, פוסקים אותם ראשונים - וכן נפסק בשולחן ערוך הרב, כאשר אדם למד שלא לשם פרנסה, אלא שלאחר שלמד לשמה ראה שאין לו שום אפשרות אחרת להתפרנס מלבד מלמדות או דיינות והוראות, ואם לא יעסוק במלמדות או דיינות לא יוכל ללמוד כלל, או שיוכל ללמוד רק בדרך עראי כשמלאכתו קבע ותורתו עראי, מותר לו להשתמש בכתר תורה, שכן גם זה הוא לצורך התורה עצמה ולימודה. אלא שמי שיכול להתפרנס ממעשי ידיו וגם לעשות תורתו קבע, יעשה כך למרות שימעט בלימודו על ידי שיעסוק בפרנסתו. בשולחן ערוך הרב מוסיף סייג נוסף: אלא אם כן רבים צריכים לו שאין במדינה גדול כמוהו והוא בורח מהגדולה וזו מחזרת אחריו, שאז עון בידו להימנע וחייב הוא להתמנות לרבנות.
אולם הרב יוסף רוזין סובר שכל ההיתר להתפרנס הוא רק בתחילת לימודו, כדי שיהיה לו יישוב הדעת ללמוד ולגדול כראוי, אולם לאחר זמן חובה עליו להתפרנס ממעשה ידיו, ולא להיות נטל על הציבור.
לדינא פסק הש"ך כי ודאי אין לאדם המתפרנס, וכן הראוי ללמוד פרנסה, לפרוק מלאכתו וליפול על הציבור, אולם אם אין מספיקו - כדי שיוכל ללמוד כראוי - חובה עליו ליטול, משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך". וכן פסק הב"ח. וכן פסק המהרש"ל כי כיום כל הרוצה להתעסק בתורה רשאי לכתחלה להתפרנס מכך, מאחר שלולי כן כבר הייתה בטלה תורה מישראל, וגם אין לנו נשים צדקניות שירצו לסבול עוני ודחקות כבדורות ראשונים. וכתב הרב משה פיינשטיין שאין להימנע מכך אפילו ממידת חסידות, כי הוא בוודאי עצת היצה"ר כדי שיפסיק מללמוד וסופו שיעסוק רק במלאכה ומסחר.
קישורים חיצוניים.
תורה לשמה מול תורה שלא לשמה: על הרמב"ם, ליבוביץ', קידושים ודתל"שים: פוסט בבלוג "בעיקר על פילוסופיה, בעיקר על יהדות "
Through The Wire
אולפנת נווה חנה
אולפנת נווה חנה היא אולפנה תורנית לבנות מייסודה של רשת אור תורה סטון. האולפנה ממוקמת סמוך ליישוב אלון שבות שבגוש עציון.
רקע.
האולפנה הוקמה בשנת 1984 ה'תשמ"ה על ידי הרב ד"ר שלמה ריסקין, ראש מוסדות אור תורה סטון ורב העיר אפרת. בשנותיה הראשונות עמדה בראשה ד"ר ברוריה סמט, אחריה הרב אבישי מילנר ואחריו הרב ד"ר רונן בן דוד. האולפנה, יחד עם הישיבה התיכונית "נווה שמואל" שבאפרת, היוו את הבסיס לרשת המוסדות "אור תורה סטון" בראשות הרב ריסקין.
בראשית שנותיה ישבה האולפנה בקיבוץ כפר עציון ובשנת ה'תשנ"ד עברה ל"גבעה הצהובה" סמוך לאלון שבות. באולפנה לומדות בעיקר תלמידות מאזור גוש עציון ואפרת, מקצתן מגיעות ממקומות מרוחקים יותר כמו ירושלים ואזור בית שמש.
באולפנה כיתות ט עד יב. בכל שכבה שתי כיתות עיוניות ברמה גבוהה במיוחד, ועוד כיתה קטנה במאפיינים רגשיים.
תפיסה דתית וחינוכית.
אולפנת "נווה חנה" מנסה לתת מענה דתי וחינוכי רלוונטי לאתגרי השיח במאה העשרים ואחת. בבסיס ה"אני מאמין" החינוכי עומדים חמישה מושגים: מורכבות, דיאלוג, תהליך, חירות ואחריות.
באולפנה מדמים את המערך החינוכי לשולחן העומד על ארבע רגליים: השיח הדתי-ערכי, השיח החברתי, השיח האישי והשיח הלימודי. בכל אחד מהפרמטרים האלה, האולפנה מובילה ברמה הארצית הן בחדשנות והן ביישום מתמשך וגמיש.
תפיסה פדגוגית.
באולפנה פועלות מספר תוכניות ייחודיות השמות דגש על למידה פעילה ועצמאית:
באולפנה מתקיימת אחת לשבוע תוכנית בית מדרש הנקראת אתר"ג.
אולפנא לבנות אור תורה
בלוגראס (אזור)
הבלוגראס (באנגלית: Bluegrass region) הוא אזור גאוגרפי במדינת קנטקי שבארצות הברית, בעל שטח של כ-3,000 קילומטרים רבועים ומתחילת ההתיישבות האירופית הכיל את מרבית אוכלוסייתה של קנטקי ואת עריה העיקריות. הבלוגראס מחולק לאזור "פנימי" המכיל את הגדולה בערי הבלוגראס, לקסינגטון, ורדיוס של כ-145 קילומטר סביבה הכולל בתוכו גם את בירת קנטקי, פרנקפורט, וסביבו אזור "חיצוני" המכיל את מרבית שטחה הצפוני-מרכזי של קנטקי (ראו מפה).
משמעות השם "קנטקי" הוא "שדות מרעה" במספר שפות אינדיאניות, כאשר השם התייחס בתחילה לאזור הבלוגראס ורק מאוחר יותר ניתן למדינה כולה על ידי האירופים. השם "בלוגראס" ניתן על ידי האירופים על שם הפרח הכחול של העשב סיסנית האחו ("Poa pratensis") הנפוץ באזור (ומכונה משום כך גם Kentucky bluegrass).
על אף שמוזיקת הבלוגראס פופולרית ברחבי האזור, מוצאו של הז'אנר מיוחס למעשה למדינת קנטקי ולא לאזור הבלוגראס עצמו.
היסטוריה.
לפני ההתיישבות האירופאית בקנטקי ובבלוגראס בפרט, לא הייתה לאינדיאנים נוכחות קבועה באזור, ששימש כשטח לצייד הביזון עבור מספר שבטים; הצ'רוקי והצ'יקסאו שהגיעו מדרום לנהר קמברלנד והשוני שהגיעו מצפון לנהר אוהיו. חוקרים ממוצא אירופי הגיעו לראשונה לקנטקי ב-1750, אך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים עיכבה משלחות מחקר נוספות למשך עשור. יישוב הקבע הראשון בקנטקי, פורט הרוד, הוקם ב-1774 על ידי ג'יימס הרוד וב-1775 הקים דניאל בון את בונסבורו (Boonesboro), היישוב הראשון בבלוגראס.
בתחילה נכללה קנטקי במדינת וירג'יניה והוכרזה כמחוז שלה ב-1776. זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית החלה לפעול בקנטקי תנועה בדלנית וב-1 ביוני 1792, לאחר תשע ועידות שדנו בפירוד, הוכרזה קנטקי כמדינה ה-15 של ארצות הברית.
בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית היה הבלוגראס שדה קרב בין צבא האיחוד לבין צבא הקונפדרציה; לאחר תבוסת האיחוד בקרב ריצ'מונד ב-30 באוגוסט 1862, נכבשו לקסינגטון ופרנקפורט על ידי כוחות הקונפדרציה, אך הם נסוגו בסוף אוקטובר, לאחר קרב פריוויל.
מאז המלחמה ועד היום ממשיך הבלוגראס לשמש כמקור לגידול סוסי מרוץ משובחים, כמרכז לייצור בורבון ולגידול טבק ואוכלוסייתו עולה בהתמדה.
כלכלה.
בתחילת המאה ה-19, הבחינו בעלי חוות שהסוסים הרועים בסוואנה היו שריריים ובעלי עצמות חזקות יותר מאשר סוסים באזורים אחרים, זאת בשל הרמה הגבוהה של סידן בקרקע, אותה סופחים העשבים. בתוך כמה עשורים הוכחדו לחלוטין עדרי הביזונים, ומאז תקופת מלחמת האזרחים תפסו חוות לגידול ולהשבחת סוסי מרוץ מגזע Thoroughbred, הידועים במהירותם ובזריזותם, חלק עיקרי בכלכלת האזור.
בבלוגראס שגשגו ענפי חקלאות נוספים, כגון בציר ענבים, גידול קנאביס וטבק. היקב המסחרי הראשון בארצות הברית נפתח בבלוגראס ב-1801 במחוז ג'סאמין (Jessamine) על ידי קבוצה של מהגרים שווייצריים.
בבלוגראס קיימות (נכון ל-2007) לפחות ארבע מזקקות פעילות לייצור ויסקי מסוג בורבון, ביניהן מזקקת וודפורד (Woodford Reserve) שהוקמה ב-1838 ושוחזרה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
ענף כלכלי חשוב נוסף הוא התיירות, בעיקר סביב תעשיית גידול הסוסים וההיסטוריה של ההתיישבות באזור.
הבלוגראס נמצא תחת לחץ סביבתי של גידול באוכלוסייה ופיתוח אורבני מואץ למגורים ולמסחר, כתוצאה מכך הולכים ונעלמים שטחי המרעה והחוות. אגודת השימור World Monuments Fund כללה את הבלוגראס ברשימת העולמית של 100 האתרים המצויים בסיכון הרב ביותר.
גאוגרפיה.
לפני התיישבות האירופים הכיל הבלוגראס בעיקר סוואנה בעלת שטחי עשב נרחבים מנוקדים בעצי אלון ובעל החיים העיקרי היה הביזון.
גאולוגית, מאופיין הבלוגראס בשכבות סלעי משקע כגון אבן גיר, דולומיט ופצלים מתקופת האורדוביק. שיפוע הגבעות הוא בדרך כלל מתון, והקרקע פורייה מאוד ומתאימה לחקלאות ולמרעה.