בקיץ הושאל להפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א', ובראשי חזר לבית"ר. ב-19 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-1 נגד הפועל חיפה.
בקיץ עזבו את בית"ר שחקנים רבים, ובראשי קיבל יותר הזדמנויות בהרכב. עד לסיום העונה ערך 18 הופעות. בעונת הפך לשחקן הרכב קבוע בבית"ר, ושותף ב-32 משחקים מתוך 33 שערכה הקבוצה.
בספטמבר יצא להתרשמות בקבוצת וידז'ב לודז' מליגת העל הפולנית, אך בסופו של דבר המעבר לא יצא לפועל ובנובמבר 2013 הושאל להפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית. בסיום העונה הקבוצה ירדה בחזרה לליגה א'. ב-22 בספטמבר 2014 הושאל להכח עמידר רמת גן, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
ב-16 ביולי 2015 חתם בהפועל באקה אל-גרבייה, העולה החדשה לליגה א'. באוקטובר של אותה שנה שוחרר מהמועדון וכעבור זמן קצר חתם בהפועל הוד השרון מליגה א' דרום. בינואר 2016 עבר לאיחוד בני מג'דל כרום מליגה א' צפון, ובמדיה שיחק עד תום העונה.
לקראת תחילת עונת חתם בבית"ר נורדיה ירושלים. באוקטובר חתם בעירוני בית שמש.
ב-8 באוגוסט 2017 חתם במכבי עירוני קריית מלאכי.
לקראת עונת חתם במ.כ. ירושלים מליגה ג'.
רנה קרהין
רנה קרהין (נולד ב-21 במאי 1990) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הקשר בווסטרן יונייטד.
קריירת מועדונים.
קרהין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מריבור, ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של אינטר מילאנו. ביולי הצטרף למחנה האימונים של הקבוצה הבוגרת בארצות הברית ואף שותף בכמה משחקי ידידות. ב-13 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד פארמה. בנובמבר חתם ל-5 שנים במועדון.
ב-27 ביולי 2010 חתם בבולוניה תמורת 2 מיליון אירו. ב-11 במרץ 2012 הוא הבקיע את השער הראשון שלו בסרייה א' בניצחון 1-3 נגד לאציו.
בקיץ חזר לאינטר וחתם לשנתיים. ב-30 בינואר 2015 הושאל לקורדובה הספרדית עד לסיום העונה.
ב-23 ביולי 2015 חתם ל-4 שנים בגרנדה.
ב-10 בפברואר 2021, חתם בהעברה חופשית בקאסטיון מהליגה הספרדית השנייה עד לסיום העונה.
ב-15 באוקטובר 2021 קרהין חתם בווסטרן יונייטד.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, קרהין שיחק בנבחרות הצעירות של סלובניה. ב-5 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-1 נגד , והפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק בנבחרת בגיל 19 שנים, 3 חודשים ו-15 ימים. קרהין השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010. ב-7 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
רבקה שזורי
מערכת צוק איתן
חנה שזורי
אריאל מררי
אריאל מררי (נולד ב-1939) הוא פרופסור חבר בדימוס בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה שבאוניברסיטת תל אביב. עוסק במחקריו בטרור הבינלאומי.
ביוגרפיה.
אריאל מררי נולד בתל אביב, בילדותו התגורר בקיבוץ כפר החורש, בקיבוץ גבעת השלושה, ובפתח תקווה. אמו, מניה מררי, הייתה רופאה ואביו אליהו מררי היה פועל בניין, נוטר, ואחר כך פקיד ממשלתי. למד בתיכון עירוני ה' ואחר-כך הצטרף לקיבוץ משגב עם במסגרת גרעין של המחנות העולים. בצה"ל שירת בנח"ל מוצנח בשרות סדיר.
מררי בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1965), ובעל דוקטורט בפסיכולוגיה פיזיולוגית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בה למד בשנים 1965–1969. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהורמונים ובהתנהגות מינית של כלבים ונעשתה בהדרכתו של פרופ' פרנק ביץ'. אחר-כך עשה פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד, במלגה של מועצת האוכלוסין של מרכז רוקפלר. ב-1969 התמנה למרצה לפסיכולוגיה פיזיולוגית בחוג לפסיכולוגיה של אוניברסיטת תל אביב ולראש היחידה הניסויית, בכך החליף את פרופ' ישעיהו ליבוביץ שהרצה בנושא לפניו.
מררי הקים בפקולטה את המעבדה הראשונה בארץ לפסיכולוגיה פיזיולוגית שעסקה בחקר המוח והשינה.
במלחמת יום הכיפורים שירת בחטיבת מילואים של הצנחנים ונפצע קשה. פגישתו עם נושא הטרור הייתה בשנת 1976, עת שירת במפקדת קחצ"ר וגויס על ידי ראש ענף לוחמה בטרור, סא"ל רן בג, לעזור ביצירת המתודה לנושא המשא ומתן עם מחבלים, תחום מומחיותו עד היום (2015). לימד קורסים וסמינרים על טרור, לוחמה פסיכולוגית, והרתעה במסגרת הפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב. את רוב מאמריו פרסם בכתבי עת של מדע המדינה.
ב-1975 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1977 שהה כפרופסור אורח ועמית מחקר בפקולטה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנים 1978–1989 היה עמית בכיר ומנהל הפרויקט לחקר הטרור במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המרכז הקים בסיס נתונים נרחב על הטרור העולמי, שהיווה תשתית לעבודתו המחקרית, ושימש כמאגר מידע לחוקרים רבים ולאנשי תקשורת.
בשנים 1982–1985 עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 הקים ועמד בראש היחידה לחקר האלימות הפוליטית במחלקה לפסיכולוגיה.
בקיץ 1984 שהה כחוקר אורח ב-Program on Negotiation בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, וב-1985 שהה ב-Center for Criminal Justice בהרווארד, כיועץ להקמת תוכנית מחקר על הטרור. בתקופה שבין השנים 1988 ו-2003 לימד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד כמה קורסים על הטרור, במשותף עם פרופסור פיליפ היימן. ב-1989 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1998–2000 שהה כעמית בכיר בתוכנית לביטחון לאומי, במרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים, בבית הספר לממשל על שם קנדי, אוניברסיטת הרווארד. ב-2003 שהה כעמית בכיר במרכז הלאומי לפסיכולוגיה של האסון והטרור באוניברסיטת סטנפורד.
ב-2006 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן לימד במשך שנים אחדות קורסים לתואר שני בבית הספר לממשל, המרכז הבינתחומי הרצליה.
במהלך השנים שימש כחבר בוועדה המייעצת של מכוני מחקר אחדים על הטרור ברחבי העולם, וכחבר בוועדות המערכת של כתבי עת בינלאומיים שונים המתמחים בטרור.
השתתף בכמאה כנסים בינלאומיים על היבטים שונים של הטרור. הוזמן להרצות באוניברסיטאות רבות. בין היתר, הוזמן לשאת הרצאות מרכזיות בכנס השנתי של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (2002, 2008), בכנס השנתי של ארגון הפסיכולוגים הקנדי (2011), בכנס על הטרור שהתקיים במסגרת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה – OSCE (1996), הרצאת פול ווילקינסון באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד (2014), ועוד.
בשנים 2002–2009 שימש כמנהל המדעי של מחקר טרור המתאבדים הפלסטיני מטעם המטה לביטחון לאומי בישראל.
אריאל מררי נשוי מאז 1961 לדליה מררי, פרופ' חבר בדימוס באוניברסיטת תל אביב; מייסדת ונשיאת האגודה הישראלית לפסיכוסומטיקה במיילדות וגינקולוגיה; לבני הזוג שתי בנות: עו"ד עמית מררי, המכהנת כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט פלילי, ויעל מררי-צוקרמן.
פעילות צבאית וציבורית.
בשנים 1975–1976 לקח מררי חופשה ללא תשלום מהאוניברסיטה ושירת במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-1976 הצטרף לצוות ניהול המשא ומתן עם מחבלים וניהול משברים באירועי מיקוח שהוקם על ידי סא"ל רן בג כיחידה מבצעית במסגרת אגף המבצעים במטכ"ל, לאחר סיום תפקידו של סא"ל רן בג החליפו ועמד בראש הצוות עד יולי 1997 במסגרת שירות המילואים שלו. אירוע הטרור הראשון שהשתתף בו היה הפיגוע במשגב עם באפריל 1980. במהלך השנים השתתף באירועים נוספים, בהם פרשת קו 300 ב-1984, אוטובוס האמהות ב-1988, חטיפת נחשון וקסמן ב-1994, חטיפת המטוס הסובייטי ב-1988, חטיפת מטוס כיש אייר האיראני ב-1995, ועוד.
שימש כיועץ למשרד המשפטים של ארצות הברית והיה עד מומחה במספר משפטים בארצות הברית ובקנדה שעסקו בטרור, ובהם משפט שעסק באחריות לפיצוץ מטוס פאן אם מעל לוקרבי בשנת 1988, ומשפט שעסק בתקיפת מטוס פאן אם בקראצ'י בשנת 1986, והוזמן פעמים אחדות להעיד כמומחה בפני ועדות שונות של הסנאט ובית הנבחרים האמריקאי.
ב-1993 היה חבר צוות החקירה שמונה בידי ממשלת ארצות הברית כדי לבחון את התנהלות השלטונות בפרשת המצור בווייקו, טקסס, ולהמליץ על שינויים נדרשים בטיפול באירועים דומים - מינוי משותף של משרד המשפטים ומשרד האוצר האמריקאיים. הצוות כלל שמונה מומחים אמריקאיים ושני לא-אמריקאיים.
ב-1997 עמד בראש ועדת מומחים בינלאומית, שהוקמה בידי שני בתי הפרלמנט של ארגנטינה, כדי לבדוק את התמודדותה של ארגנטינה עם הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה ובניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס. ב-1999 שימש יועץ ועד מומחה בפני ועדה מטעם בית המשפט העליון של ארגנטינה לחקירת הפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס.
בשנים 2001–2002 שימש חבר כוח משימה מיוחד לטרור והרתעתו מטעם סוכנות המחקר של משרד ההגנה האמריקאי (DARPA) והיה החבר הלא-אמריקאי היחיד בצוות.
מחקריו.
מאז 1975 חוקר מררי את נושא הטרור העולמי. פרופסור מארק האם מאוניברסיטת מדינת אינדיאנה כתב עליו: "אריאל מררי הציב סטנדרט אקדמי למחקר העוסק במדיניות נגד טרור."
מייקל בונד כתב עליו: "אריאל מררי מאוניברסיטת תל אביב, ככל הנראה המומחה החשוב ביותר בנושא הפסיכולוגיה של המחבלים המתאבדים, סובר שהם נתונים יותר להשפעה חברתית וחוששים מנידוי חברתי."
בכתב העת הקנדי של נאט"ו נכתב עליו: "תופעת פיגועי ההתאבדות, לדוגמה, נבדקה בידי אריאל מררי, הפרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, במה שנחשב למחקר המקיף ביותר על יחידים שמבצעים פעולות טרור."
ספרו החשוב ביותר הוא מונהגים למוות.
מאמרים נבחרים.
פחד מרתיע: תגובות הממשלה להתקפות טרור.
המאמר