ההצלחה בבאר שבע הייתה לפחות בפן הסמלי שלה נקודת מפנה עבור הצבא הבריטי והתממשות התקוות שתלו באלנבי. המערכה על המזרח התיכון הפכה מסדרת כישלונות מביכים להצלחה. עם זאת ההצלחה לא הייתה שלמה. גם לאחר כיבוש באר שבע לא הצליחו הבריטים לנצל את ההצלחה ולהכות בטורקים בעיקר בגלל מחסור במים. גם לאחר כיבוש עזה והנגב לא הצליחו הבריטים להשמיד את הצבא העות'מאני שהצליח להסיג את כוחותיו באופן מסודר יחסית ולהתנגד להתקדמות הבריטית עד לקרב מגידו.
התקפת הפרשים בפרספקטיבה היסטורית.
קשה להפריז במשקל ובחשיבות המיוחסים להתקפה הרכובה של הפרשים על העמדות הטורקיות בבאר שבע, הצבא האוסטרלי וההיסטוריה הרשמית שלו מייחסים לאירוע בפרט ולקרב באר שבע מקום של כבוד במורשת הקרב והמורשת הלאומית.
הניצחון ובעיקר התעוזה שבהסתערות הפכו את החזית של סיני וארץ ישראל מזירה צדדית למרכז תשומת הלב, ההיסטוריון רוג'ר פורד מציין:
אספקט נוסף של הצלחת ההסתערות הייתה בחינה מחדש של תורת הלחימה הבריטית ביחס לפרשים בפרט ולקרבות הבקעה בכלל. עד לאותו רגע ומול הלקחים של מלחמת החפירות שאיפינה את החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה התנהל ויכוח בנוגע למקומו של חיל הפרשים בעידן של גדרות תייל ומכונות ירייה, עד להתקפת הפרשים הקלים בבאר שבע הדעה השולטת הייתה כי הטכנולוגיה הפכה את חיל הרגלים לחסר ערך לאחר מכן נשמעו קולות שדרשו חשיבה מחודשת ואף טענו כי יש, עדיין, מקום לחיל הפרשים בשדה הקרב.
בשקלול של מספר קרבות ומערכות במלחמת העולם הראשונה ובהן גם הלחימה בפלסטינה בכלל ובאר שבע בפרט נולדה התפיסה הבריטית של גדודי הטנקים הקלים שתפקידם היה לשמש כגרסה ממוכנת של גדודי הפרשים - כדוגמת הפרשים האוסטרלים בקרב באר שבע - והם פעלו בתחילת מלחמת העולם השנייה בטקטיקות דומות שנכשלו מול כוחות השריון הגרמני והתגלו כלא מתאימות לתנאי לחימת תנועה מודרנית. ומסכם ההיסטוריון הצבאי מייקל ריאן:
שחזור הקרב.
בסוף אוקטובר 2007 שוחזרה הסתערות הפרשים על העיר. שחזור הקרב היה יוזמה משותפת של "העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל" ועמותת פרשים אוסטרלים המשמרים את מורשת פרשי האנזא"ק. המסע נערך במשך ארבעה ימים והפרשים האוסטרלים עברו בפארק אשכול, שבימי מלחמת העולם הראשונה נקרא שלאל, דרך ביר עסלוג', היום "פארק גולדה", והסתיים בשחזור ההסתערות על העיר באר שבע.
ב-31 באוקטובר 2017 נערך שחזור נוסף של הסתערות הפרשים לציון 100 שנים לקרב באר שבע. השחזור כלל מסע פרשים לאורך נתיב האיגוף מדרום לבאר שבע, אירועים שונים בעיר, בהם חנוכת המרכז להנצחת חיילי אנז"ק בבאר שבע ושיאו בטקס שחזור ההסתערות בקרבת גשר הרכבת הטורקי בעיר בנוכחות כ-5000 צופים. בטקסים נכחו ראש ממשלת אוסטרליה כמו גם אישים נוספים.
הקרב על באר שבע
חנטי ומנסי (יוגרה)
המחוז האוטונומי חנטי ומנסי (ברוסית: Ханты-Мансийский автономный округ — Югра́, בתעתיק: חנטי-מנסיסקי אבטונומני אוקרוג - יוגרה) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של אורל וטריטוריאלית שייך למחוז טיומן.
המחוז הוקם ב-10 בדצמבר 1930 כמחוז (אוקרוג) לאומי וקיבל סטטוס של סובייקט פדרטיבי בשנת 1993.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-9 אזורים מוניציפליים.
הנהרות הגדולים במחוז הם אוב ואירטיש.
דמוגרפיה.
כ-92% מאוכלוסיית האזור מתגוררת בערים. עיר הבירה של האזור היא חנטי-מנסיסק, אך הערים גדולות הן סורגוט (כ-292 אלף תושבים) וניז'נוורטובסק (כ-240 אלף תושבים). הן הוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20 תוך פיתוח שדות גז טבעי ונפט בסביבה. בשנת 1970, לפני פיתוח מסיבי של שדות נפט באזור, במחוז התגוררו 271 אלף תושבים בלבד. בשנת 1987 היקף אוכלוסייה כבר היה מעל למיליון תושבים.
הרוסים מהווים כ-68% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים - 6.0%, הטטרים - 7.1%, הבשקירים - 2.3%. עמי הצפון (חנטי ומנסי) מהווים כ-2% מאוכלוסיית המחוז (בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 1939 הם היו כ-20%).
כלכלה.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התגלו באזור שדות גז טבעי ונפט גדולים ביותר. הדבר גרם לפיתוח מואץ של הכלכלה, פיתוח צנרת גז ונפט, הקמת ערים חדשות וכו'. עתה, המחוז מהווה מקור עיקרי של הגז והנפט של רוסיה.
ימאלו-ננץ
מחוז אוטונומי ימאלו-ננץ (ברוסית: Ямало-Ненецкий автономный округ , בתעתיק: ימאלו-ננצקי אבטונומני אוקרוג) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של אורל וטריטוריאלית משתייך למחוז טיומן.
המחוז הוקם ב-10 בדצמבר 1930, ובשנת 1992 הפך לסובייקט פדרלי של רוסיה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-7 אזורים מוניציפליים.
המחוז נמצא בחלקו הצפוני של מישור הסיביר המערבי. מעל ל-50% משטח המחוז נמצא מעבר לקו הקוטב הצפוני. במחוז תנאים אקלימיים קשים במיוחד. בחורף, הטמפרטורה יורדת עד ל-59 מעלות מתחת לאפס. בקיץ, ייתכנו גלי חום עד ל-30 מעלות.
דמוגרפיה.
בערים מתגוררת כ-83.5% מאוכלוסיית המחוז. בירת המחוז היא סלחרד, בה מתגוררים כ-50 אלף תושבים.
האוכלוסייה מונה 522,904 (נתוני 2010). בשנת 1959 התגוררו במחוז רק כ-60 אלף תושבים. עם גילוי שדות נפט וגז טבעי החל פיתוח האזור תוך הגדלה משמעותית של האוכלוסייה והקמת ערים חדשות.
הערים הגדולות - נובי אורנגוי ונויאברסק הן ערי "גז ונפט" שהוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20, ובהן מתגוררים מעל ל-100 אלף תושבים בסך הכל.
הרוסים מהווים (נתוני 2010) כ-62% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-9.7%, הטטרים כ-5.6%, ועמי הצפון (ננצי (סמויאדים), חנטי, קומי) כ-9%. לעמת שנת 1959, אחוז עמי הצפון באוכלוסיית המחוז ירד מכ-30% לכ-9%, וזאת למרות שאוכלוסייתם כמעט הוכפלה. זאת עקב נהירה של אנשים ממרכז רוסיה בעקבות פיתוח שדות נפט וגז באזור והקמת ערים חדשות.
בשטח המחוז מתגוררים דוברי שפה ננצית יערות - שפה בסכנת הכחדה שדוברים כ-1000 איש.
כלכלה.
כלכלת האזור מתבססת על הפקת נפט וגז טבעי והעברתו למרכזי הצריכה באירופה. לאחורנה החל להתפתח פרויקט ימאל גט"ן שכולל נמל לגז נוזלי.
בשטח המחוז ממוקם מוסד בו מוחזקים פושעים שעונש מוות עבורם הומר למאסר עולם. במוסד מחזקים כ-450 פושעים לרבות דמיטרי וורוננקו.
ים צ'וקצ'י
ים צ'וּקְצִ'י (ברוסית: Чуко́тское мо́ре) הוא ים שולי באוקיינוס הקרח הצפוני, המופרד ממנו על ידי מצר דה לונג והאי וראנגל במערב, ופוינט בארו (Point Barrow) במזרח. הים הצ'וקצ'י מכסה שטח של 589,600 קמ"ר, גבולותיו הם אלסקה בדרום-מזרח וסיביר וחצי האי הצ'וקצ'י ברוסיה בדרום-מערב. מצר ברינג מקשר בין ים ברינג לבין ים צ'וקצ'י. הים נקרא על שם העם המתגורר בחצי האי צ'וקוטקה.
ערי נמל החשובות לאורך חופיו של הים הן אואלן (Uelen) ברוסיה ובארו (Barrow) בארצות הברית, והוא ניתן לשייט במשך ארבעה חודשים בשנה בלבד.
מצבת זיכרון טורקית בבאר שבע
צורת הסונאטה
צורת הסונאטה היא צורה מוזיקלית, המקובלת בשימוש מאז ראשית התקופה הקלאסית. דוגמה טיפוסית לשימוש בצורת הסונאטה מציג הפרק הראשון של יצירות מרובות-פרקים, ומשום כך מתייחסים אליה ספציפית כצורת סונאטה-אלגרו או צורת פרק ראשון.
הגישה המסורתית ראתה את צורת הסונאטה כדרך לארגון רעיונות מוזיקליים בפרק על בסיס של סולם. צורת הסונאטה, שהוגדרה וקיבלה את שמה רק בראשית המאה ה-19, הסתמכה על הצורה הזוגית, ששימשה מלחינים בראשית התקופה הקלאסית, כמו יוהאן שטאמיץ, קרל פיליפ עמנואל באך ויוהאן כריסטיאן באך והתבססה כדבר קבוע ביצירותיהם של מלחינים בהמשך אותה תקופה, מהם נודעים ביותר יוזף היידן ווולפגנג אמדאוס מוצרט ולודוויג ואן בטהובן.
המונח "סונאטה" משמש הן כמילה נרדפת ל"צורת סונאטה" והן כתואר לקשת רחבה של סוגות מוזיקליות. ערך זה עוסק בצורה של פרקי סונאטה אינדיבידואליים.
סקירה כללית.
צ'ארלס רוזן מגדיר "צורת סונאטה" במילים אלה:
צורת סונאטה, בהקשר הרגיל שמונח זה מופיע, מתייחסת לצורה של פרק יחיד ולא למכלול של שלושה או ארבעה פרקים המהווה סונאטה, סימפוניה או יצירה של מוזיקה קאמרית. היא מכונה לעיתים צורת פרק ראשון, או צורת סונאטה אלגרו.המהדורה האחרונה של אנציקלופדיה בריטניקה מצטרפת לדעתו. אחרי דיון בצורות מרובות הפרקים, שאפשר להגדירן פחות או יותר כסונאטה, נאמר שם כך:
"שונה ונבדל לחלוטין מכל מה שנאמר עד כה, מכל מקום, הוא השימוש במונח ב"צורת סונאטה". מונח זה מגדיר צורה או שיטה ייחודית של ארגון מוזיקלי, שנמצאת בשימוש בדרך כלל בסונאטות, רביעיות מיתרים ושאר יצירות קאמריות, ובסימפוניות שנכתבו מאז ראשית התקופה הקלאסית (תקופתם של קפ"ע באך, היידן, מוצרט וכן בטהובן המוקדם ושוברט. באמצע המאה ה-18... צורת סונאטה היא כינוי לאופן ארגון פורה במיוחד למבנה המוזיקלי של פרק יחיד. הוא שכיח ביותר במסגרת קונטקסט רחב יותר של תוכנית מרובת-פרקים."
ערך זה מתמקד בסונאטה-אלגרו כמערך לפרק אינדיבידואלי. המונח מחזור סונאטה משמש לעיתים במוזיקולוגיה לתיאור המערך והמאפיינים של יצירות מרובות-פרקים כפי שהם מתייחסים לצורת הסונאטה.