קתדרלת סלוודור דה אווילה (בספרדית: Catedral del Salvador de Ávila) היא קתדרלה באווילה שבקסטיליה הישנה בספרד. הקתדרלה נחשבת לאחת הקתדרלות הגותיות הראשונות בספרד.
מבנה.
הקתדרלה תוכננה כקתדרלה-מבצר כאשר האפסיס שלה משמש כצריח בחומות העיר. היא מוקפת במספר בתים מפוארים, מעין ארמונות קטנים, החשובים שבהם הם: ארמון הערב, ארמון המלך הפעוט, ארמון הואלדרבאנוס, שהיו אחראים להגנת "Puerta de los Leales" ("שער הנאמנים") שידוע גם כ-"La Puerta del Peso de la Harina" ("שער דרך הקמח").
הקתדרלה, כאמור, בנויה בסגנון גותי ונחשבת לקתדרלה הגותית הראשונה בספרד. היא מכילה קווי דמיון לבזיליקת סן-דני שבפריז, הכנסייה הגותית הראשונה.
היסטוריה.
ההיסטוריונים אינם יודעים מתי החלה בניית הקתדרלה, כאשר ישנן שתי תאוריות בנושא. הראשונה טוענת שאלוואר גרסיה החל את בנייתה ב-1091 בתוך השרידים של כנסיית המושיע שנהרסה עקב מתקפות המוסלמים ושהמלך אלפונסו השישי, מלך קסטיליה גייס את הכסף הדרוש לבנייתה. היסטוריונים אחרים טוענים שהיא פרי עבודתו של המאסטרו פרושל ונבנתה במהלך המאה ה-12, בזמן אכלוסה מחדש של קסטיליה הישנה שהונהג בידי ריימונד מבורגונדי.
חלקים מהמאה ה-13 בקתדרלה כוללים את הקומות הראשונות של המגדלים והספינות המשניות. מהמאה ה-14 נכללים הקומות השניות של המגדלים, הקלויסטר, הקמרונות והתמיכות הדואות. הקתדרלה הושלמה במאה ה-15. ב-1475 נוסף לקתדרלה שעון מכני מאת חואן גואס.
פרסביופיה
עקעקים
עקעקים הוא שמם של מספר סוגים של ציפורי שיר ממשפחת העורביים הכוללים ארבעה סוגים: עקעק ("Pica"), עקעק כחול ("Urocissa"), עקעק ירוק ("Cissa") ועקעק תכול ("Cyanopica"). על פי מחקרים גנטיים, העקעקים אינם יוצרים קבוצה מונופילטית, ונראה שמראם הדומה התפתח באופן בלתי תלוי.
מין נוסף הדומה לעקעקים הוא העקעק האוסטרלי, אשר אינו שייך למשפחת העורביים, ונקרא כך על ידי המתיישבים הלבנים באוסטרליה בשל דמיונו לעקעק הזנבתן, הנפוץ ביבשת אירופה.
לוינשטיין (עיר)
ישראל מרום (מרמינסקי)
ישראל מרום (מרְמִינְסקי) (כ"ב בתשרי תרנ"ב, 24 באוקטובר 1891 – י' באייר תשל"ו, 10 במאי 1976) היה מהפעילים הבולטים בתנועה הציונית מילדותו ברוסיה הלבנה ועד למותו במדינת ישראל.
היה נציג ההסתדרות בארצות הברית, שותף בהקמת "החלוץ", תנועת הנוער העובד ורשת "עמל" לחינוך ובתי ספר מקצועיים, בית הספר הולץ ו- מקס פיין.
בנוסף שימש כגזבר ההסתדרות, חבר הוועד הלאומי, חבר הנהלת עיתון "דבר", ציר לקונגרסים הציוניים מ-1920 ועד לקונגרס ב-1970 והיה פעיל בהבטחת קידום אופייה הסוציאליסטי של "קרן היסוד", שהפכה לזרוע לפיתוח חברתי וכלכלי של ארץ ישראל.
קורות חייו.
ילדותו (1891–1903).
בית הוריו של מרמינסקי בעיירה סלונים היה בית ציוני, עם מסורת של פעילות ציבורית. אביו, (אריה זאב) לייב וולף, היה בעל מנסרה, ובמקביל גם עסקן ציבורי, בורר יחיד ומאוד מקובל בעירו. סבו של ישראל, הרב ליוטה (אליהו), גם כן עסק בענייני ציבור, והוא שהקנה לאביו של ישראל את הגעגועים ל"לשון הקודש" ולגאולת ציון, ובאופן טבעי מפת ארץ ישראל הייתה תלויה על קיר ביתו.
אמו של ישראל, רחל קפלן, הייתה אישה משכילה, בקיאה בתנ"ך ובשפות זרות וסופרת. היא התגרשה מבעלה, עזבה את ביתה ויצאה לוורשה ללמוד עיסוי רפואי, שם גם שיחקה על הבמה ועסקה בכתיבה. במקביל עסקה קפלן בפעילות ציונית, והייתה ממניחי היסודות של קק"ל וגופים נוספים בוורשה.
ישראל מרמינסקי למד בחדרים שונים עם נטייה ליהדות מסורתית, לאחר מכן למד בבית ספר עממי ממלכתי בסלונים.
פעילות ציבורית ראשונה (1903–1924).
פעילותו הציבורית הראשונה הייתה לאחר הפוגרום בקישינב ב-1903. הוא ארגן אספת מחאה של תלמידים, נאם ספונטנית, הלהיב והרשים. מכאן והלאה החליט לפעול בכל דרך למען עם ישראל. הוא פעל בקרב הנוער באספות וחוגים בלתי-לגאליים ונודע כנואם טוב.
מרמינסקי המשיך את לימודיו בוורשה, שם יחד עם אליהו גולומב המשיך את פעילותו לעידוד הנוער לעלייה לארץ ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, נרתם מרמינסקי לפעולות עזרה לפליטים. שנה לאחר מכן עבר למוסקבה ללמוד בפוליטכניקום, שם הוזמן לייצג את "צעירי ציון" במרכז ציוני רוסיה.
מרום היה הרוח החיה בארגון הוועידה השנייה של צעירי ציון ב-1919 ונבחר ליו"ר נשיאות הועידה. בנוסף הוא עסק בארגון הגנה עצמית ליהודי רוסיה והיה בין מארגני "החלוץ" (גרעיני חלוצים לעלייה).
עלייה לארץ ישראל והמשך פעילות ציבורית (1924–1939).
בשנת 1924 עלה מרמינסקי לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנה זו נבחר לוועד הפועל הציוני. בנוסף שימש כמזכיר ומרכז של המרכז לעלייה, גזבר ההסתדרות ושותף להקמת "החלוץ" ותנועת הנוער העובד.
בשנים 1928–1932 היה חבר במשלחות ההסתדרות לארצות הברית וקנדה וארגן את מגביותיה שם. באחת משליחויותיו ב-1928/9 הכיר את ד"ר מיי בר, פסיכולוגית קלינית ציונית ילידת ויניפג. מיי בר שימשה מתרגמת נאומיו מיידיש לאנגלית, לצעירים שכבר לא שלטו בשפה היידית. הם התחתנו ב-1929 בארצות הברית וחזרו יחדיו ארצה. ב-1930 נולדו התאומות סיניה ועליה בבית חולים הדסה בתל אביב.
נציג ההסתדרות בארצות הברית (1939–1945).
ב-1939, לאחר השתתפותו בקונגרס הציוני ה-21 בז'נבה, שווייץ, ערב מלחמת העולם השנייה, נשלח לייצג את הסתדרות העובדים הכללית בארצות הברית, קנדה ומקסיקו. בשל מעמדו הציבורי וניסיונו, נבחר על ידי שליחי כל התנועות לעמוד בראש המשלחת. הוא מילא תפקיד זה בשנים 1939–1945, במשך כל שנות המלחמה.
פועליו בארצות הברית היו בתחומים רבים:
פעילותו במשך 6 שנות השליחות הייתה מוצלחת. בישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות שנערכה ב-19 בספטמבר 1945, שבה דיווח מרמינסקי על שליחותו, הקדים פנחס לבון, מזכיר ההסתדרות, דברי ברכה ואמר:
רעייתו ובנותיו שהו עמו בארצות הברית במשך כל תקופת השליחות. מיי, רעייתו, הייתה שותפתו הפעילה בכל תחומי שליחותו בארצות הברית וקנדה.
חזרה לארץ ישראל - פעילות מקצועית בהסתדרות (1946–1970).
לאחר חזרתו לארץ ישראל, בשנים 1946–1957 עמד בראש המחלקה לחינוך מקצועי ופיתח את רשת בתי הספר המקצועיים של ההסתדרות – "עמל". בזכות קשריו עם יהדות ארצות הברית וקנדה גייס כספים רבים להקמת בתי ספר חדשים: ליידי דייוויס בירושלים ובתל אביב, "הולץ" בתל אביב, ליידיס גרמנט אינטרנשיונל בקריית חיים ואחרים ברמלה, חדרה וטבריה.
בשנים 1958–1968 עמד בראש המוסד לביקורת של המפעלים המשקיים של ההסתדרות. מרמינסקי היה הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ישראל מרום נפטר בשנת 1976, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין בעין חרוד.
פונטלנד
פונטלנד (בסומלית: Puntland; בערבית: أرض البنط) הוא אזור בצפון-מזרח סומליה שבמרכזו העיר גארואה (בסומלית: Garoowe), אשר מנהיגיו הכריזו עליו כמדינה אוטונומית בשנת 1998. שליש מאוכלוסיית סומליה כולה חיה בתחומי פונטלנד אשר שטחה הוא כשליש משטח סומליה. שלא בדומה לסומלילנד, פונטלנד אינה מבקשת עצמאות מסומליה. השם פונטלנד מקורו בשם "ארץ פונט" הבא ממקורות מצריים קדומים, אף שמיקומה המדויק של ארץ פונט לא ברור וקיימת מחלוקת אקדמית באשר למיקום זה.
היסטוריה.
מדינת פונטלנד של סומליה נוסדה בחודש אוגוסט 1998 לאחר החלטה שהתקבלה בקרב מנהיגים מקומיים בעקבות ניסיונות כושלים לפיוס לאומי בסומליה בעקבות מלחמת האזרחים הסומלית. בתחילה הממשל המקומי קנה את סמכותו מסדרת ועידות שבהן נטלה חלק מכריע מועצת הזקנים המסורתית באזור.
כפי שנקבע בסעיף 1 של אמנת המעבר של הרפובליקה הסומלית, פונטלנד היא חלק מן המדינה הפדרלית של סומליה. במסגרת זו האזור שואף לאחדות העם הסומלי וכפוף למערכת הפדרלית של ממשל מרכזי. שלא כמו סומלילנד, השוכנת ממערבה, פונטלנד איננה מבקשת להיות מוכרת כמדינה נפרדת. אולם גם בפונטלנד (בדומה לסומלילנד) למנהיגות השבטית ולהשתייכות השבטית תפקיד מרכזי בהנהגת המדינה. מאז הכרזתה קיים סכסוך טריטוריאלי בין פונטלנד לסומלילנד באזורי סול וסנאג.
המבנה השלטוני בפונטלנד מורכז משלוש רשויות: השופטת, המחוקקת (בית נבחרים) והמבצעת (הנשיא ומועצת השרים). אף כי באזור פונטלנד שורר שקט יחסית לשאר אזורי סומליה, בשנת 2001 הייתה תקופת אי-שקט בעקבות רצונו של נשיא פונטלנד, עבדולאהי יוסף אחמד, להאריך את כהונתו. אחמד וג'מעה עלי ג'מעה לחמו זה בזה על השליטה בפונטלנד, מאבק שבסופו גבר אחמד. אחמד סיים את תקופת כהונתו השנייה באוקטובר 2004, כאשר נבחר לנשיא סומליה.
אזורי פונטלנד.
בהתאם לסעיף 3 לאמנת המעבר הפדרלית של הרפובליקה הסומלית פונטלנד מחולקת לאזורים הבאים:
האזורים סוּל וסֵנאג נתונים במחלוקת טריטוריאלית עם סומלילנד. בתחילת 2003 נכנסו כוחות של פונטלנד לחלקים המזרחיים באזור סול, צעד שהוביל לפרוץ קרבות עם כוחות של סומלילנד. סנאג (בשנת 2007) וסול (בשנת 2008) הכריזו על עצמם כאזורים אוטונומיים של סומליה, אולם אזור סנאג הודיע בשנת 2008 על הצטרפותו למדינת פונטלנד.
מאפיינים דמוגרפיים.
על פי הערכה, נכון לשנת 2006, אוכלוסיית פונטלנד מונה כ-3.9 מיליון תושבים, 52% מהם בני שבטים נוודים. קצב גידול האוכלוסייה בפונטלנד הוא גבוה ומושפע מנדידה של תושבים מאזורי דרום סומליה וממדינות שכנות. כ-30% מתושבי פונטלנד גרים בערים בוססו, גארדהו, גארואה, וגלקאסיו. כ-70% מן האוכלוסייה היא מתחת לגיל 30. צפיפות האוכלוסייה בפונטלנד היא כ-18 אנשים לקמ"ר. הדת העיקרית באזור, כמו בשאר אזורי סומליה, היא האסלם.
כלכלה.