בחודשים הראשונים של 1925 התעצמו העימותים והשביתות בנושאים אלה. מפעלי הכותנה בבעלות יפנית היו מקור למחלוקת, מריבות והפגנות בין עובדים יפנים וסינים סביב מפעל הכותנה הפכו לאירועים קבועים. בחודש פברואר הותקפה קבוצה של מנהלים יפנים בעת שיצאה לעבודה ואחד מהם נהרג. בתגובה, נהגו מנהלי עבודה יפנים לשאת אקדחים בעת שהיו בתפקיד. ההסלמה הגיעה לשיאה ב-15 במאי, כאשר במהלך הפגנה אלימה בתוך המפעל, ירה מנהל עבודה יפני במפגין סיני והרג אותו. בשבועות הבאים נתפס ההרוג קו צ'ן-הונג כקדוש מעונה על ידי האיגודים הסיניים וקבוצות הסטודנטים (אם כי לא על ידי השלטונות הסיניים או המעמד הבינוני, שציינו את השתייכותו הפוליטית ואת חברותו הקרובה לכנופיה פלילית בולטת). לאחר מכן החלו מחאות ושביתות רבות נגד תעשיות המנוהלות על ידי היפנים.
שבוע לאחר מכן נעצרה קבוצה של סטודנטים סינים, שנסעו ללוויה הציבורית של קו ונשאו כרזות, בעת שעברו דרך שטח המובלעת הבינלאומית. משפטם נקבע ל-30 במאי, ולקראת המשפט, ארגוני סטודנטים שונים החליטו לערוך הפגנות המוניות ברחבי המובלעת הבינלאומית ומחוץ לבית המשפט.
התקרית ברחוב נאנג'ינג.
בבוקר 30 במאי 1925, מיד לאחר תחילת משפטם של הסטודנטים העצורים, עצרה המשטרה העירונית של שאנגחאי 15 מנהיגים של הפגנת הסטודנטים שנערכה ברחוב נאנקינג והסביבה, במובלעת הבינלאומית שנשלטה על ידי זרים. המפגינים הללו נערכו מול תחנת המשטרה בלוז'ה שהייתה מוקפת על ידי קהל גדול של סינים מחוץ לתחנת המשטרה. המפגינים דרשו לשחרר את המנהיגים העצורים, ובכמה מקרים נכנסו לתחנת המשטרה, שם הם ניסו לחסום את המבואה או להגיע לתאים. השוטרים שהיו ברחוב נאנקינג דיווחו על המון בהיקף גדול כ־1,500-2,000 איש, שהפך ליותר אגרסיבי כאשר בוצעו שם המעצרים.
כוח המשטרה, שהיה צוות חירום - של כ 25 שוטרים בסך הכל, בעיקר סיקיים וסינים, עם שלושה קצינים בריטים. מטרתו הייתה למנוע מהמפגינים להיכנס לתחנה. בדקות שעברו לפני הירי, דיווחו שוטרים וכמה עדים נוספים כי היו קריאות מהמפגינים: "הרגו את הזרים" כאשר ההפגנות הפכו לאלימות. אדוארד אברסון, מפקד התחנה והקצין הבכיר ביותר במקום צעק לבסוף, "תפסיקו, אם לא אני יורה!" בניב הסיני המקובל בשאנגחאי. כמה שניות אחר כך, בשעה 3:37 אחה"צ, כשההמון היה במרחק של שני מטר מהכניסה לתחנה, הוא ירה לתוך הקהל באקדחו. גם השוטרים האחרים פתחו באש וירו כ־40 כדורים. לפחות ארבעה מפגינים נהרגו במקום, ועוד חמישה נפטרו מאוחר יותר מפצעיהם. לפחות 14 פצועים אושפזו, ועוד רבים נפצעו.
שביתות ומשטר צבאי.
ביום ראשון, ה-31 במאי, הציבו המוני סטודנטים שלטים ברחוב ודרשו מהחנויות לסרב למכור סחורות זרות או לשרת לא סינים. לאחר מכן הם התכנסו בלשכת המסחר הסינית, שם הם הגישו רשימת דרישות, כולל הענשת השוטרים המעורבים בירי, קץ המובלעות הזרות וסגירת ההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי. נשיא לשכת המסחר היה מחוץ לעיר, אבל בסופו של דבר הסכים סגנו ללחוץ על ביצוע הדרישות האלה. עם זאת, לאחר מכן הוא שלח הודעה למועצת העירייה של המובלעת כי הסכמתו ניתנה תחת לחץ.
המועצה המוניציפלית (של המובלעת הבינלאומית) הכריזה על מצב של שלטון צבאי ביום שני, 1 ביוני, גייסה את המיליציה של חיל המתנדבים בשאנגחאי, וביקשה סיוע צבאי זר להגן על אינטרסים האירופאיים במובלעת. במהלך החודש העוקב, פרצו שביתות של הפועלים בשאנגחאי והיו גם התפרצויות אלימות. תחבורת החשמליות ואנשים זרים הותקפו ברחובות העיר, וכן נבזזו החנויות שסירבו לקחת חלק בחרם על הזרים. משרתים זרים סירבו לעבוד, וכמעט שליש מאנשי המשטרה הסינית, ששירתו במובלעת, לא הופיעו למשמרותיהם. עבודות הגז, תחנת החשמל, מפעלי המים והטלפונים הופעלו על ידי מתנדבים מערביים.
הערכת מספרם של הסינים שנהרגו ונפצעו במהומות של ה-30 במאי משתנה - הנתונים בדרך כלל נעים בין 30 ל-200 הרוגים, בנוסף למאות פצועים. שוטרים, כבאים ואנשים זרים נפצעו גם הם, חלקם קשה ואחד השוטרים הסינים נהרג.
לאחר המהומות.
האירוע בשאנגחאי הדהים את סין והשתלט עליה. ברחבי המדינה היו שביתות והחרמות, בנוסף להפגנות אלימות שפרצו ברחבי הארץ, שהביאו את האינטרסים הכלכליים הזרים לקיפאון. 15 מנהיגי הסטודנטים שנעצרו במקור ב-30 במאי קיבלו עונשים קלים או עונשים על תנאי, על ידי בית המשפט בשאנגחאי.
הזעזוע הציבורי עבר מהיפנים (על מותו של קו צ'ן-הונג) לאזור הבריטי והונג קונג הושפעה במיוחד (שביתות אלה ידועות בשם שביתת קנטון והונג קונג). ירי נוסף על ידי זרים על המפגינים הסינים התרחש בקנטון, במוקדן ובמקומות אחרים. הדיווח על אירוע בנאנקינג אשר הפך לגורם למהומות אנטי אימפריאליסטים, בוצע ככל הנראה על ידי הרשויות הסיניות המקומיות. ואכן, מצביאים סיניים השתמשו באירוע כאמתלה לקדם את מטרותיהם הפוליטיות. בעוד פנג יו-שיאנג איים לתקוף צבאית את האינטרסים הבריטיים ודרש התנצלות לאומית, ג'אנג דזוו-לין - ששלט בפועל באזורים הסיניים של שאנגחאי - חייליו היו עוצרים מפגינים וקומוניסטים ומסייעים לכוחות השיטור של ההתיישבות הבינלאומית.
נערכו שתי חקירות בנוגע לאירועי 30 במאי, אחת על ידי השלטונות הסיניים ואחת על ידי גורמים בינלאומיים. השופט פינלי ג'ונסון (יושב ראש), שופט בית המשפט העליון בפיליפינים (המייצג את אמריקה), סר הנרי גולן, נשיא בית המשפט העליון של הפדרציה בהונג קונג (המייצג את בריטניה) והשופט Kisaburo Suga של בית המשפט הירושימה לערעורים (המייצג את יפן). הרשויות הסיניות סירבו להשתתף בחקירה הבינלאומית, אשר בהצבעה של שניים לעומת אחד, מצאה כי הירי היה מוצדק. רק השופט פינלי מאמריקה התנגד להחלטה, והמליץ על שינויים גורפים, כולל פרישתם של מפקדי משטרת המובלעת הבינלאומית, הנציב מקווין, והמפקח אוורסון. ההתפטרות הכפויה של שני אנשים אלה בסוף שנת 1925 הייתה התוצאה הרשמית היחידה של החקירה.
בנובמבר, לאחר שצ'יאנג קאי שק העצים את כוחו אחרי מותו של סון יאט-סן, והעסקים הסיניים ביקשו לחזור למצב נורמלי (המובלעת החלה לקצץ בהספקת החשמל למפעלים הסיניים), השביתה וההפגנות החלו להתפוגג. בהונג קונג, עם זאת, הם לא הסתיימו לחלוטין עד אמצע 1926. תמיכת הקואומינטאנג בתנועת המחאה הזאת, ויציאת "המשלחת הצפונית" מ־1926-1927, הובילו בסופו של דבר לרפורמות במינהלת המועצה המוניציפלית של ההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי ובראשן ביטול האמנות הלא שוויוניות.
נאקלס הקיפודן
נאקלס הקיפודן (באנגלית: Knuckles the Echidna) הוא דמות בדיונית מסדרת משחקי הווידאו "סוניק הקיפוד" של חברת סגה. דמותו מעוצבת כקיפודן אדום דמוי אדם. נאקלס נחוש ורציני, אך לפעמים קל לעבוד עליו. לנאקלס יש את היכולת לדאות, לטפס על קירות, והוא נלחם בעזרת ידיו המחודדות. כמו כן הוא שומרו של יהלום-המאסטר, אמצעי הבקרה על כל יהלומי הכאוס.
דמותו של נאקלס הופיעה לראשונה בשנת 1994, במשחק "סוניק הקיפוד 3" והסרט הראשון שדומותו של נאקלס הופיעה היה בסרט "סוניק - הסרט 2".
מראה.
נאקלס הוא קיפודן מואנש בעל פרווה אדומה פרט לכתם לבן בצורת סהר על החזה שלו, עיניו סגולות וקוציו פונים מטה. לבושו כולל נעלי ספורט צהובות עם שוליים אדומים וסוגרים כסופים, וכפפות לבנות עם שני קוצים על גב כף היד שלו. בסדרת הספין אוף "סוניק בום", נאקלס שרירי וגבוה יותר, וכתפיו וזרועותיו מכוסות בתחבושות.
אישיות.
נאקלס הוא קשוח ומתבודד, הוא מאוד עקשן ומעדיף לעשות דברים בדרך שלו. הוא מבצע את תפקידו העיקרי, שמירה על יהלום המאסטר, מאז הולדתו; במשחק "Sonic Adventure", הוא אמר כי הוא לא יודע למה הוא עושה את זה, אבל הוא מחויב להמשיך לשמור עליו.
נאקלס הוא גם הקיפודן האחרון בעולם. במשחק "Sonic Adventure", טיקאל, ביתו של המלך פאצ'קאמק, אמרה שאסור לחבר את היהלומים יחד מכיוון שהתוצאות יהיו הרסניות, אך השבט לא הקשיב לה, ובעקבות כך הזן נכחד. בנוסף, נאקלס הוא בן 16, דבר המקשה על ההבנה שלו.
בסדרה "סוניק בום", נאקלס מוצג כבעל רמת השכלה נמוכה, החל ממשפטים מטופשים וחסרי היגיון, עד לחוסר יכולת לזהות דברים שהוא מחפש גם אם הם נמצאים ממש מולו, וכלה בעובדה שהוא זקוק לעזרה כדי לצחצח שיניים, לקשור שרוכים (כפי שנאמר באחד הפרקים) ולאכול (כפי שהוצג בפרק אחר). עם זאת, בסדרה "סוניק X", נאקלס היה חכם הרבה יותר.
זאמי מוטוקיו
זאמי מוטוקיו (1363 – 1443, ביפנית: 世阿弥 元清; בלטינית: Zeami Motokiyo), ידוע גם כקנזה מוטוקיו (ביפנית: 観世 元清; בלטינית: Kanze Motokiyo) היה פילוסוף מתחום האסתטיקה, שחקן ומחזאי יפני. על שמו של זאמי קרוי מכתש פגיעה שנמצא על כוכב חמה.
ראשית חייו.
זאמי נולד ב-1363 בנגויה, יפן לאמא שאביה הוא כומר ולקאנאמי , שהיה שחקן תיאטרון בנו, סופר ומוזיקאי בתקופת האשיקאגה. בילדותו, זאמי היה פעיל בלהקת תיאטרון שניהל אביו, ולאחר מכן הוא עצמו ניהל את הלהקה.
מחזותיו.
המחבר של מחזות נו לא ידוע ובדרך כלל גורם לוויכוחים רבים. מחזות רבים מיוחסים לזאמי, וידוע כי היה מעורב בשינויים של מחזות בנו. להלן המחוזות שמיוחסות לזאמי:
הגלות לאי סאדו ומותו.
ב-1434 הוגלה זאמי לאי סאדו. בזמן הגלות, הוא השלים את עבודתו האחרונה שנרשמה כעבור שנתיים, תוך מתן תיאור מפורט על גלותו. בעבודה זו, הוא מעביר גישה סטואית כלפי מזלו הרע בחייו. מעט ידוע על סוף חייו, אבל ידוע כי הוא האמין באופן מסורתי שהוא יקבל חנינה ויחזור ליבשת לפני מותו. זאמי נפטר ב-1443 ונקבר ביאמטו . אשתו מתה זמן קצר לאחר מכן.
גלוריה וקר