אמטופוביה ניתנת לטיפול דרך חשיפה. זה לא אומר שבהכרח המטופל יקיא בעצמו, אלא שהוא יהיה מעורב במצבים, אובייקטים או פעילויות שהוא חושש שהיא מהווה סיבה פוטנציאלית להקאה. אמטופוביה ניתנת לטיפול באמצעות פסיכותרפיה (לרוב טיפול קוגניטיבי התנהגותי) או היפנוזה. למשל, ניתן לטפל באמצעות חשיפה הדרגתית לגירויים מעוררי החרדה, תחילה באמצעות דמיון, צפייה בתמונה או סרט שבו אדם מקיא, ובהמשך חשיפה ישירה לקיא, לבחילה וכו'. עוד שיטה שמשתמשים בה הרבה היא שיטת הדמיון המודרך שדרכה גורמים למטופל לשחרר שליטה, שהיא בעצמה מהווה את הסיבה המרכזית לחרדה זו. אפילו קריאת מאמר קצר, כמו ערך זה, עלול לגרום לטריגר אצל אמטופוביים מריבוי הזכרת המילה "הקאה, או "קיא". בנוסף, ניתן לנסות לטפל בשיטת ביופידבק. שווה להזכיר שהרבה אנשים רואים בטיפולים אלטרנטיביים כאל מקל מרמת החרדה שלהם. עוד גישה לטיפול היא לשלב פעילויות בחיי היום יום של המטופל, כגון להיחשף לריח של קיא, לשבת במושב האחורי ברכב בזמן נסיעה, לאכול במזנון, או סתם להסתובב סביב עצמם.
האפקט של אמטופוביה על החיים.
אמטופוביים עלולים לסבול גם מהפרעות מסבכות ומפוביות אחרות, כגון חרדה חברתית, פחד מטיסות, ואגורפוביה. שלושתן נפוצות מאוד בקרב אמטופוביים, משום שלעיתים קרובות הם מבועתים להקיא, או להיתקל בקיא בחוץ שבו מישהו עלול להקיא לידם. לכן הם עשויים להגביל את פעילותם החברתית, כדי לא להיות במצב שהם סועדים בחוץ או שיימצאו באירוע עם אלכוהול. אנשים אמטופוביים לרוב מגבילים את חשיפתם לתינוקות ולילדים קטנים, עקב החשש מחיידקים, ונמנעים כמעט לחלוטין משימוש בשירותים ציבוריים. נשים הסובלות מפוביה זו לעיתים קרובות מעכבות את הריונן, או אפילו נמנעות ממנו לגמרי, בשל הפחד שלהן מבחילות בוקר. נוסף על כך, אוכלוסייה זו נמנעת מנסיעות בשל החשש מבחילה בנסיעה, או שאחרים יחוו זאת סביבם. מאותה סיבה, הם גם נמנעים מלעלות על רכבות הרים.
ממצאי ד"ר ליפשיץ הראו כי לעיתים קרובות אנשים שלוקים בפוביה זו פוגשים קשיים רבים לנהל חיים נורמליים. רבים מגלים כי יש להם בעיות להיות לבד עם ילדים צעירים ונוער, והם יכולים גם להימנע ממפגשים חברתיים שבהם יש אלכוהול. להחזיק עבודה קבועה ולשמור עליה הופך להיות אתגר בפני עצמו לאמטופוביים. לרוב הם שמים את הקריירה שלהם והמטרות והיעדים האישיים שלהם בצד בגלל החרדה הגבוהה. ולפעמים נסיעה קלה הופכת להיות משימה בלתי אפשרית, כמו גם ליווי אדם קרוב העובר כימותרפיה עקב תופעות הלוואי של בחילות והקאות בזמן הטיפול.
בסקר שערך ד"ר לשפיץ הוא מצא כי נשים הסובלות מאמטופוביה אמרו שהן מעכבות את ההיריון או נמנעות ממנו לחלוטין בגלל בחילות הבוקר המלוות השליש הראשון של ההיריון. ואם בסוף הן נכנסות להיריון, הפוביה מקשה עליהן במידה רבה מאוד.
עוד בעיה שפוביה זו יוצרת בחיי היום יום ניתן לראות בהכנת ארוחה. כדרך התמודדות, לאמטופוביים רבים יש "טקסים" ספציפיים למזון שהם אוכלים ולדרך הכנתו. הם בודקים את טריות המזון בתדירות גבוהה מאוד ושוטפים אותו כמה פעמים כדי למנוע כל מחלה פוטנציאלית שעלולה להיגרם ממזון שלא טופל כראוי. הם גם נמנעים במידת האפשר מלאכול מחוץ לבית – בסקר של ד"ר ליפשיץ דיווחו רבים שהם בתת-משקל עקב משטר הדיאטה הקפדני שהם מציבים לעצמם.
אמטופוביה ואנורקסיה.
ישנם מקרים מסוימים שדווקא הפחד מהקאות הוא הגורם לאנורקסיה, ולא הבעיות הפסיכולוגיות הטיפוסיות המובילות לה. במחקר מקרה ביקורת קליני שפרנק דאטיליו ערך, התברר שאכן אנורקסיה יכולה להיות נובעת מאמטופוביה במקור. "בדו"ח של אחד המקרים, אנורקסיה לא טיפוסית בכמה מהנשים שהם בגיל ההתבגרות חלה כתוצאה מהפחד מההקאות, על פי דטיליו, שפחד זה בעצמו נבע ממחלה נגיפית בניגוד לרצונן לרדת במשקל, או בגלל תגובת חרדה".
לעיתים קרובות פוביה זו נלווית עם עוד כמה פוביות, מה שמעלה את הצורך להתמודד עם כל פוביה בנפרד על מנת שהמטופל יחלים באופן מלא. לדוגמה, נפוץ למצוא אנשים שסובלים מאמטופוביה יחד עם קיבופוביה (cibophobia), השם הלועזי לפחד ממזון. הסובל מקיבופוביה דואג בצורה תמידית שהמזון שהם אוכלים מכילים פתוגנים אשר יכולים לגרום להקאות. ולכן, אנשים כאלו נוהגים לפתח התנהגויות ושיטות ספציפיות שלפי דעתם הופכת את המזון למזון בטוח לצריכה. למשל, שטיפה פולחנית בתהליכים ברורים וקבועים, או בישול יתר של בשר כדי לוודא אי צריכתם של פתוגנים מזיקים. עם הזמן, פחדים אלו יכולים להשתרש כל כך עמוק שהאדם שסובל מפוביות אלו יכול להתחיל לפתח ולסבול מאנורקסיה נרבוזה.
המעגל של התקפי החרדה מהקאות.
אדם שסובל מאמטופוביה עובר התקפי פחד, שלרוב השלבים של ההתקף זהים. בהתחלה, האמטופוב נזכר בהקאות. כל דבר קטן יכול לגרום לו להיזכר בזה, אפילו קריאת ערך קצר זה יכולה להוות טריגר לאמטופוב מרוב זכירת המילה"קיא", או "הקאה". אולי בן אדם שיושב לידו בעבודה סתם התעטש, או עלה לאוטובוס ושם לב לכמות האנשים שעלו וירדו ונגעו באותו הלחצן. אולי הוא שמע שקרוב משפחה הולך לבית חולים, או שאחד מקבל כימותרפיה. כל אלה הם חלק קטן מאוד מהגורמים שיכולים להוות טריגר להתחלת ההתקף. לאחר מכן, המחשבה על ההקאות גורמת לאמטופוב לחפש תחושות פיזיות שמעידות על כך שהוא הולך להקיא, כגון סחרחורת, או איך מרגיש לו הבטן, או הגרון. קל מאוד למצוא סימנים שהאמטופוב מייחס אותה לזה שהוא הולך להקיא. שלב זה מוביל להתקף הפוביה עצמה.
בניסיון להתמודד עם המצב, האמטופוב לוקח צעדים על מנת לוודא שהוא נמצא בסביבה בטוחה לו, שלא גורמת לו להקיא. ולכן, לא נדיר למצוא אמטופוב שמבקש אישור חזרה הביתה מהעבודה כי עמיתו לעבודה סיפר שהוא לא מרגיש טוב. הם נוטים לא להשתמש בתחבורה ציבורית, ואם קרה וכן השתמשו, אז בהתקף הם יורדים מאוטובוס הכי מוקדם ככל המתאפשר. לפעמים, התקפים אלו גורמים להם לדלג על ארוחות שלמות, אפילו להרבה שעות ממושכות. אולי הם ינסו לא ללכת לשירותים כלל, כי האסלה, הכיור או האמבטיה מחשש שהמראה שלהם יזכיר להם את הצורך להקיא, או יגרום להם להקיא. וכך המעגל חוזר על עצמו למשך כל היום, לחפש סימנים, לצפות לפחד, להיכנס להתקף פחד, וכך הגלגל חוזר על עצמו.
חימיר
ראש הגולה
רֹאשׁ הַגּוֹלָה (בארמית: רֵישׁ גָּלוּתָא) הוא התואר של בעל הסמכות הפנימית והמדינית של הקהילה היהודית בבבל מאז המאה ה-6 לפנה"ס עד המאה ה-12. לפי המסורת ראשי הגולה התייחסו על זרע מלכי בית דוד (ועל המלך יהויכין) שהוגלו לבבל עם חורבן בית ראשון.
התואר ראש הגולה ניתן מכיוון שבתקופה האמורה הייתה גלות בבל מרכז של העם היהודי בגולה.
ראש הגולה היה שליט היהודים בכל העניינים הכלליים בבבל, וככזה הייתה לו סמכות שיפוטית בקהילה היהודית; הוא קבע במידה רבה את שיעורי המיסים שהושתו על יהודי בבל, וכן מינה את הדיינים ואת ראשי הישיבות, שנקראו גם גאונים.
דמותו.
נושא משרת ראש הגולה היה, בדרך כלל, בעל ייחוס משפחתי למלך יהויכין, ולזרע בית דוד. לרוב היה תלמיד חכם והיה מקובל על הקהילה היהודית ועל ראשיה, אולם בתקופת הגאונים היו גם ראשי גולה שלא היו מן החכמים, והדבר גרם לא אחת למחלוקות רבות ולאיבה בין בית ראש הגולה ובין ראשי הישיבות בבבל.
בתוקף תפקידו וסמכותו, היה ראש הגולה אדם מכובד ועשיר, והיו לו קשרים טובים עם ראשי השלטון. הוא היה מוקף פמליה של משרתים ואנשי חצר. אנשים אלו מוזכרים מספר פעמים בספרות חז"ל, לא תמיד לחיוב - פעמים שהחכמים מתחו ביקורת על התנהגותם הכוחנית ועל רדיפת הכבוד שלהם.
הריש גלותא, על ארמונו ופמלייתו מומנו באמצעות מס מיוחד בשיעור חמישית מהרווח שנגבה באמצעות השלטון מכל הסוחרים היהודים שהיו תחת שלטון הח'ליפות. בנוסף קיבל חלק מדמי פדיון הבן ודמי חתונה. בימים טובים, לאחר תפילת שחרית, לא נקרא לתורה כשאר המכובדים, אלא התורה הייתה מובאת אליו.
תפקידו וסמכויותיו.
ראש הגולה מילא שורה של תפקידים, והיה אחראי לייצוג הקהילה מול השלטון; אחריות לנהלים תִּקניים ולסדר בקהילה היהודית; תיווך בין היהודים לשלטון, ולהפך; דיין, שופט ואחראי לאכיפה מלאה של החוק.
הסמכויות שהיו בידי ראש הגולה גם כן היו נרחבות, וכמעט תמיד הוכרו על ידי השלטון:
לרשות ראש הגולה היו נתונים אמצעי אכיפה, כגון האפשרות להטיל חרם, קנס ומאסר. הייתה לראש הגולה גם עוצמה כלכלית, והיא שביצרה את מעמדו. הוא היה בעל אחוזות באזורים שונים. מכתבי נתן הבבלי עולה שיהודים בני 20 ומעלה העלו מס שנתי לראש הגולה. נראה שהדבר החל בתקופה בהשפעת הג'יזיה. הכנסות נוספות הגיעו מהיטל על שטרות (שטרי מכר, גירושין וכדומה), ומתרומות שונות.
ב–825 הח'ליף המוסלמי אל-מאמון ביקש לפגוע בסמכויות ראש הגולה, כמו גם בסמכויות ראשי מיעוטים אחרים. הוא הוציא צו המכיר במנהיגות כל מנהיג שייבחר על ידי כל קבוצת 10 איש או יותר. לכך היו מספר תוצאות שפיחתו את מעמד ראש הגולה.
ראשי הגולה.
בתקופת האמוראים ידועים לנו כמה חכמים שהיו ראשי הגולה: בזמן רבי יהודה הנשיא כיהן כראש הגולה רב הונא קמא (סביבות השנים 150–200, ג'תתק"י - ג'תתק"ס), צאצא ישיר לדוד המלך ורבו של האמורא שמואל. אחריו (בתקופתו של שאפור הראשון) מילא את מקומו מר עוקבא, שהיה עשיר גדול וחכם גדול, רבם של רב חסדא ורבי זירא. עוד מוזכר בתלמוד, מאתיים שנים אחריהם, ראש הגולה רב הונא בריה דרב נתן (סביב שנת 410, ד'ק"ע), ידידו של רב אשי ומקורב למלך יזדגרד הראשון.
רב שרירא גאון באיגרתו המפורסמת מונה סדרה של ראשי גולה ששימשו בתפקיד בבבל.