בין היתר עוסקת ההורטיקולטורה בשתלנות (הרביית צמחים), מחקר גנטי וטיפוח זנים חדשים, אינטרודוקציה (איקלום צמחים), שימור הצומח ובתי הגידול הטבעיים, אתנובוטניקה, עיצוב גנים ונוף, הקמת גנים ואחזקתם, חינוך, גינון טיפולי, וייעוץ טכני.
לימודי הורטיקולטורה כוללים בעיקר מדעים מדויקים ומדעי הטבע כגון ביולוגיה, בוטניקה, כימיה, קרקע ומים, גנטיקה, פיזיולוגיה של הצמח, אנטומולוגיה ועוד. בעוד שבחקלאות קלאסית, השטח מחולק למספר מועט של חלקות גדולות, בהורטיקולטורה שטח מחולק להרבה חלקות קטנות עם זנים ואף גידולים שונים.
בישראל נלמד תחום זה במסגרת החוג למדעי הצמח, בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ברחובות.
במכון המחקר וולקני מתבצע המחקר בהורטיקולטורה בשתי מחלקות:
חנוך סמית
חנוך סמית (1922 – 27 בספטמבר 2007) היה סטטיסטיקאי ישראלי, נודע בעיקר במדגמי הבחירות שערך.
חייו.
סמית נולד בפיטסבורג, ארצות הברית, לאסתר (ילידת שצ'דרין בבלארוס) וניסן (יליד בוברויסק בבלארוס). בהיותו בן 16 החל ללמוד הנדסה באוניברסיטת פיטסבורג, ובהמשך עבר ללמוד סטטיסטיקה, וסיים תואר ראשון בגיל 19. במלחמת העולם השנייה התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כנווט. כמו כן, היה חבר בצוות שחיבר מבחני מיון לטייסים, כדי לקבוע איזה טייסים מתאימים למסלול לחימה בחזית, ואיזה מתאימים לתפקידים הגנתיים. לאחר המלחמה החל את הלימודים לתואר שלישי בסטטיסטיקה באוניברסיטת קולומביה, אך לא סיים את כתיבת עבודת הדוקטור, וקיבל תואר שני בלבד. במקביל ללימודיו, החל סמית בפעילות ציונית וארגן, יחד עם אחיו ואחותו, קבוצה בת כ-100 אקדמאים חילונים, שהתכוונו לעלות לישראל (ושם גם הכיר את אשתו לעתיד). ב-1950 עלה לישראל במסגרת תנועת הבונים, הצטרף לקבוצת גשר הזיו, ועבד כרפתן במשך שלוש שנים.
ב-1953 עבר עם משפחתו לירושלים, הצטרף ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה (ביוזמתו של טדי קולק, שהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה), ולאחר שנתיים קודם לסגן ראש הלשכה; תפקיד אותו מילא עד 1962. במסגרת תפקידו, השקיע סמית מאמצים בשני תחומים בולטים: היערכות למפקד האוכלוסין השני של שנת 1961, ושיפור מדד המחירים לצרכן בישראל, כך שיעמוד בסטנדרטים של מדדי מחירים הנהוגים במדינות המערב.
לאחר מכן הקים את הרשות לתכנון כוח אדם במשרד העבודה. לאורך השנים סיפק תחזיות באשר לתוצאות הבחירות לכנסת ישראל. בשנת 1969 יצא לאור ספרו "הכל על הבחירות בישראל". ב-1972 פרש מהשירות הציבורי, הקים את "מכון סמית" ובאמצעותו, המשיך במתן שירותי סטטיסטיקה באופן עצמאי, ובפרט סקרי דעת קהל.
בשנת 1977, לקראת מערכת הבחירות, הגיע סמית לקול ישראל, והציע להקים ביום הבחירות עבור הרשת, מערך של 24 קלפיות-דמה (קלפיות מדגמיות לצד קלפיות האמת, שבהן המצביעים שלשלו פתק הזהה לזה ששלשלו זמן קצר קודם לכן לקלפי האמיתית) לניבוי תוצאות הבחירות, על סמך מודל שפיתח, ובדומה לצורה המקובלת אז בארצות הברית. קול ישראל קיבל את הצעתו, וכך הוביל את מדגם הבחירות הראשון של קול ישראל והטלוויזיה הישראלית. מדגם זה איפשר לראשונה בתולדות מדינת ישראל לשדר תחזית של תוצאות הבחירות מיד עם סגירת הקלפיות. באותה מערכת בחירות, חזה סמית את "המהפך", אירוע פוליטי אשר היה לגמרי לא צפוי, ויצר חששות בקרב קברניטי רשות השידור טרם פרסום התוצאות בנוגע לשידורן בכלל. לבסוף, הכריז חיים יבין, קריין הטלוויזיה הישראלית, בשידור ישיר, "גבירותי ורבותי - מהפך!". בימים שלאחר מכן, אכן התגלו הנתונים שסיפק סמית כמדויקים.
משפחתו.
סמית היה נשוי לאמה לבית נויבורגר (נולדה בבוואריה, גרמניה, היגרה עם משפחתה לארצות הברית, ומשם עלתה ב-1950 לארץ). מורה לאנגלית בעיסוקה.
אב לשלושה: ד"ר יואב סמית (מהנדס אלקטרוניקה וחוקר בתחום הביו-רפואה), רפי סמית (ממשיך דרכו בניהולו של "מכון סמית"), ואסתר (בעלת תואר ראשון בסטטיסטיקה, ועוסקת בתחום הפטנטים).
התגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
הפרויקט של עידן רייכל
הפרויקט של עידן רייכל הוא הרכב מוזיקלי ישראלי. הפרויקט אינו להקה במובן המקובל של המילה, מאחר שהוא לא מכיל הרכב קבוע של זמרים ונגנים, אלא בסיס מתחלף עם זמרים שונים. בראש ההרכב עומד המוזיקאי עידן רייכל, שכותב ומלחין את רוב שיריו. חמשת אלבומיו של ההרכב זכו להצלחה מסחרית גדולה, ומכרו ביחד מעל לחצי מיליון עותקים בישראל לבדה.
קריירה מוזיקלית.
אלבום ראשון.
את הקריירה המוזיקלית שלו התחיל רייכל בתחילת שנות האלפיים, בין היתר כקלידן בהופעותיהם של עברי לידר ושל ריקי גל. בשאיפה להתפתח לכיוון של הפקה מוזיקלית, החליט ליצור תיק עבודות אישי, המעיד על יכולות ההפקה שלו. לשם כך הקליט באולפנו הביתי בכפר סבא שירים אחדים, שבהם השתתפו כשלושים זמרים שונים, רובם בני העדה האתיופית. השירים היו ברובם בסגנון מוזיקת עולם, תוך שילוב אלמנטים של מוזיקת פופ ורוק. מטרתו העיקרית של רייכל הייתה הצגת יכולות ההפקה שלו, על כן השקיע פחות בכתיבת השירים. כך, למשל, השיר "בואי" מורכב משני בתים בלבד, ללא פזמון חוזר, ובשיר "מדברים בשקט" אחרי הפזמון החוזר מושר פעם נוספת הבית השני של השיר.
רייכל הציג בפני חברת הליקון ארבעה שירים, שאף לא אחד מהם נכלל לבסוף באלבום. גדי גידור, בזמנו מנהל הרפרטואר של חברת הליקון, אהב את השירים, ויזם את איגודם לכדי אלבום שלם.
בנובמבר 2002 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "בואי", בביצועם של יאיר זיו, שירן כהן, אלמו אגא ומימי יוסף, שכלל שילוב של עברית ואמהרית ועובד על ידי רייכל, במשותף עם עברי לידר. השיר זכה להצלחה גדולה במצעדי הפזמונים, הושמע תכופות בתחנות הרדיו, ואף גרר גרסת פרודיה מצדו של דידי הררי, השמה ללעג את השמעותיו המרובות. בעת יציאת הסינגל, האלבום טרם היה מוכן במלואו, אך הביקורות החיוביות שלהן זכה הביאו לעבודה אינטנסיבית של רייכל להשלמת האלבום, שיצא לבסוף כשלושה שבועות לאחריו.
בדצמבר 2002 יצא האלבום המלא, "הפרויקט של עידן רייכל", בהוצאת חברת הליקון. האלבום נחל הצלחה גדולה, ומכר למעלה מ-150,000 עותקים. אחרי צאתו פורסמו גם הסינגלים "מדברים בשקט" בביצועה של אורטל אופק, "אם תלך" של דין דין אביב ו"הנך יפה" ששר רייכל בעצמו, בלווי קולות באמהרית מאת זנה אדחנני, במילים המעובדות מתוך שיר השירים. האלבום כלל שני שירים נוספים שעיקרם בעברית: "השיר של מימי" בביצועה של תום רהב ו"שושנים עצובות" בביצועו של רייכל. רוב השירים האחרים הם באמהרית.
במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג' ושל גלגלצ לשנת תשס"ג, זכה ההרכב בתארים "הרכב השנה" ו"תגלית השנה". בשני המצעדים הגיעו ארבעת הסינגלים מהאלבום למקומות גבוהים, ובעיקר זכה להצלחה השיר "אם תלך", שזכה בתואר "שיר השנה" בשתי התחנות.
לאחר צאת האלבום, החל רייכל בעבודה על האלבום השני, שנמשכה כשנתיים. במקביל, יצא ההרכב לסיבוב הופעות בישראל. תחילה חשב רייכל להופיע במועדונים קטנים בתל אביב, אך אז קיבל הצעה להופיע במשכן לאמנויות הבמה במסגרת פסטיבל מוזיקת עולם. בבחירת האמנים מהאלבום שיופיעו יחד עמו, חיפש רייכל זמרים דוברי שפות שונות, כמו גם המנגנים במספר כלי נגינה. להופעות הצטרפו הזמרים ווגדרס אבי וואסה וכברה קסאי, שלא השתתפו באלבום. את קסאי הכיר רייכל דרך הלהקה הצבאית שאותה הדריך במהלך שירותו הצבאי. כמו כן, השתתפו בהופעות דין דין אביב, שלשם כך הפסיקה את המופע המשותף עם אמה עליזה אביב, נגן כלי ההקשה איתמר דוארי, שהיה אז בן 17 בלבד והמתופף גלעד שמואלי.
אלבום שני.
בדצמבר 2004 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני, "ממעמקים", בביצוע רייכל עצמו, שלווה בשירה באמהרית של ווגדרס אבי וואסה על פי השיר העממי האתיופי "Nanu Nanu Ney". השיר זכה להצלחה מיידית כאשר נכנס היישר למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', שאותו הוביל במשך שמונה שבועות רצופים.
בינואר 2005 יצא האלבום השני של ההרכב, "ממעמקים", גם הוא בהוצאת הליקון. בנוסף לשיתוף הפעולה הנמשך עם דין דין אביב, כברה קסאי ווגדרס אבי וואסה, כלל האלבום גם שירים של אמנים נוספים, כמאיה אברהם, מיטל מעודה, מירב איתן ושושנה דמארי. שיתוף הפעולה של רייכל עם דמארי נחשב ליוצא דופן, לאחר שבמשך שנים לא הקליטה שירים חדשים. באלבום שרה שני שירים שנכתבו במיוחד עבורה, "עלה נישא ברוח" ו"האר את עיניו". אחרי צאת האלבום יצאו הסינגלים "יש בי עוד כוח" בביצועה של אביב, "מילים יפות מאלה" בביצוען של קסאי וליאורה יצחק, "מכל האהבות" בביצועה של אברהם ו"שובי אל ביתי" בביצועו של אילן דמתי, ששימש כתאורן בהופעות ההרכב. האלבום כלל גם שיר אחד בערבית, "عزيني" ("Azini") בביצועה של מירה עווד, שגם כתבה את מילותיו.
גם "ממעמקים" זכה להצלחה במכירות, ומעל 20,000 עותקים נמכרו ממנו יומיים לאחר צאתו. בסך הכול מכר האלבום עד היום למעלה מ-140,000 עותקים. במצעד הפזמונים השנתי ה'תשס"ה של רשת ג' ושל גלגלצ זכה ההרכב פעם נוספת בתואר "הרכב השנה". לאחר צאת האלבום יצאו חברי ההרכב לסיבוב הופעות נוסף בישראל, ואחריו גם בארצות הברית ובאתיופיה.
לאחר האלבום השני.
בינואר 2006 הופיעו חברי ההרכב באתיופיה, שם שהו במשך חמישה ימים. למסע זה הצטרף הבמאי תומר הימן, שביים בעקבותיו את הסרט התיעודי "שחור על לבן". הסרט הוקרן לראשונה בשנת 2007. עבור הסרט, כתב רייכל את השיר "הביתה הלוך חזור", ששר הוא עצמו בסרט. מאוחר יותר הקליטה אותו גם קסאי, וביצועה יצא כסינגל בספטמבר 2007, בסמוך להקרנת הבכורה של הסרט.