הטריגון שוחה בים הפתוח בכל האוקיינוסים בימים טרופיים, סובטרופיים וממוזגים והוא מין הטריגון היחיד המעדיף שחייה באוקיינוס מאשר בימים רדודים. הוא שוחה עד לעומק 100 מ'. לעיתים הוא יצלול מתחת לעומק 380 מ', אך הוא ימות אם הוא יצלול למים קרים מדי (באזור 15 מעלות). הטריגון נודד באוקיינוס בחיפוש אחרי נתיבי מזון.
מזונו כולל יצורי ים השוחים בזרם כמו קריל, זחלי סרטנים, שטצדאים, מדוזות, מסרקניות, דיונונים שונים, תמנונאים וחשופיות ים שוחות. הוא ניזון גם מדגי גרם כמו מקרל, סרדינים, סוסוני ים וחדקוציים. הוא עצמו צריך להסתוות כדי להימלט מטורפי אוקיינוס כמו עמלץ לבן, כריש ארך-גף ולווייתני שיניים.
אברהם גולומב
אברהם יצחק גולומב (בכתיב יידי: גאָלאָמב; יולי 1888, תמוז תרמ"ח, סְטרָוֶוניק, פלך וילנה, רוסיה – 1982, לוס אנג'לס) היה הוגה דעות ואידאולוג יידישיסט, ופעיל מרכזי במוסדות החינוך היידישיסטים.
קורות חיים.
אברהם יצחק בן הרב יהודה לייב הכהן גולומב נולד בשנת 1888 בעיירה הכפרית סְטרָוֶוניק שבפלך וילנה, שבאימפריה הרוסית (כיום ליטא), ומגיל 6 גדל במיישגולה, לא הרחק מווילנה. הוא למד בישיבה בווילנה, בסמינר למורים ובמכללת קייב.
פעילותו כמחנך.
בהיותו בווילנה, השתייך למוסד ייווא (באגף החינוך של ייווא, בראשותו של לייבוש לערער) ופעל גם ב"ליגת התרבות" היידית (קולטור-ליג). בשנות העשרים (1931-1921) שימש מנהל הסמינר להכשרת מורים בווילנה, ששימש המרכז הפדגוגי העליון של רשת החינוך היידית ציש"א. הסמינר למורים שימש גם מרכז לגיבושן והפצתן של יוזמות פדגוגיות חדשות. היו אלה שנות השיא של רשת החינוך היידית כולה ובראשה הסמינר למורים בווילנה, עד שזה האחרון נסגר (כנראה בהוראת השלטונות). גולומב נותר ללא פרנסה, וחיפש את מזלו בארץ ישראל, שם שהה חלק ניכר משנות השלושים (1938-1932), ושימש מורה במקוה ישראל וכן בכפר הנוער בן שמן. לאחר מכן (1938) היגר לוויניפג, קנדה, שם ניהל את בית הספר היידי ע"ש י"ל פרץ עד לשנת 1944, אז עבר למקסיקו סיטי, ואף שם ניהל את בית הספר היידי המקומי, במשך עשרים שנה. מאז 1964 ועד מותו, השתקע (יחד עם רעייתו, רבקה סאביץ' גולומב) בלוס אנג'לס.
במשך השנים הארוכות לפעילותו החינוכית, פרסם גולומב שורה של תוכניות לימודים וספרי עזר שונים לבית הספר היידי., וגם סיפורי מדע לילדים. בעיתונות היהודית הירבה לפרסם מאמרים על בעיות היהדות בדורנו. כתביו הנבחרים פורסמו ביידיש בשישה כרכים (תש"ה, תש"ז).
הגותו.
גולומב כתב מאמרים וספרים על חינוך יהודי חילוני בעידן של התבוללות, הגירה מסיבית והתפוררות הזהות היהודית המזרח אירופאית הישנה. הגותו הוקדשה לשמירת הזהות היהודית בתפוצות. בהקשר זה חלק הן על המשנה הציונית של תומכי העברית, והן על המשנה המסורתית שזיהתה את הזהות היהודית עם האמונה והמצווה הדתית, ובמקומן הטיף לחלופה יידישיסטית: פיתוחה של זהות ותרבות יהודית-יידית המקיפה ומעצבת את כלל חייו של היהודי בתפוצות, נשענת באופן חילוני ודינמי על מסורת העבר על מנת לשמר את אופיו הייחודי והנבדל של העם היהודי, אך פתוחה לשינויי המציאות בהווה. את הנוסחה הזו כינה גולומב "יהודיות אינטגרלית" (אינטעגראלע יידישקייט). גולומב התנגד להטיית התרבות היידית לכיוון אוניברסלי אירופי המטשטש את הנבדלות היהודית. בדומה להוגים אחרים ביקש גולומב לוותר על הפן הדתי של המסורת היהודית, אך לא על המנטאליות היהודית הטיפוסית. בהקשר זה הוא טען כי זהות ומנטאליות יהודית שונות בגישתן מזהות ומנטאליות מודרנית רגילה או 'אירופאית', שכן היהודי יעדיף אינטואיציה ואנושיות על פני מחקר מדעי אובייקטיבי של עובדות. היהדות התבוננה בטבע, טען גולומב, לא על מנת למדוד ולכמת אותו, אלא על מנת לשאוב ממנו השראה. מטרת החינוך היידי החילוני היא איפוא לשמר את התכונות והנטיות היהודיות המייחדות את היהודי ומכוננות את זהותו הנבדלת.
רוב כתיבתו נותרה ביידיש, חלקה הופיע גם בעברית ורק מעט תורגם לשפות אחרות.
ליום הולדתו השמונים יצא לכבודו ספר יובל בן 916 עמודים ביידיש ובעברית - "חסד לאברהם : ספר היובל לאברהם גולומב צו זיין אכציקסטן געבוירן-יאר", לוס אנג'לס, תש"ל.
מפת טורגו
מפת טורגו (בצרפתית: Plan de Turgot) היא מפה של העיר פריז ששורטטה בשנים 1734–1736 על ידי הקרטוגרף, הצייר והפרופסור לפרספקטיבה לואי דה ברטז (Louis de Bretez) ביוזמת ראש עיריית פריז מישל-אטיין טורגו. המפה מתארת את שטח העיר בין הרובע הראשון לרובע האחד עשר של פריז מלמעלה בהיטל איזומטרי מצפון-מערב לדרום-מזרח ובקנה מידה של 1:400 לערך. היא פורסמה ב-1739 באטלס שכלל 20 גיליונות מלבניים לא-חופפים (בגודל של 50X80 ס"מ). לוחות הנחושת המקוריים ששימשו לדפוס התחריט של המפה שמורים במוזיאון הלובר, שאף הדפיס מהם עותקים נוספים במהלך השנים. המפה מפורטת ומדויקת ביותר וכוללת את כל המבנים ואת כל רחובות העיר וסמטאותיה, והיא הייצוג הגרפי הראשון בעל פירוט ודיוק כה רב. על מנת לאפשר את המדידה והציור המדויק הוענק לדה ברטז רישיון מיוחד להיכנס לכל חצר ולכל מבנה בעיר.
קמטק
קמטק בע"מ (באנגלית: .Camtek Ltd), חברת בת של קבוצת פריורטק (Prior-Tech, TASE PRTC), היא יצרנית מובילה של ציוד בדיקה ומדידה, וספקית של תוכנה לתעשיית המוליכים למחצה. לחברה שמונה משרדים ברחבי העולם, בהם סין, יפן, קוריאה, סינגפור, ארצות הברית ואירופה. בסיס החברה באזור התעשייה רמת גבריאל, מגדל העמק. החברה מעסיקה כ- 300 עובדים בישראל ורחבי העולם.
קמטק היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 125.
היסטוריה.
קמטק נוסדה בשנת 1987 במגדל העמק. בשנת 2000 ביצעה הנפקה בנאסד"ק, גייסה 39 מיליון דולר והפכה לחברה ציבורית.
בשנת 2001 רכשה את חברת אינספקטק מכרמיאל תמורת 2.25 מיליון דולר במזומן. אינספקטק נוסדה ב-1997 על ידי מיכאל גפן, שכיהן כמנכ"ל, ופיתחה מערכת לבדיקת תהליך הייצור של מעגלים מודפסים.
בשנת 2005 החלו מניות החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. באותה שנה גם תבעה את חברת אורבוטק בטענה שפעלה להכשיל הנפקת מניות שנייה שלה, בה ביקשה לגייס 50 מיליון דולר בנאסד"ק. זאת לאחר שאורבוטק, שהיא מתחרה ישירה של קמטק, פנתה לבית המשפט והוציאה צו מניעה זמני שאסר על קמטק ייצור ושיווק של שתי מערכות חדשניות שלה.
בשנת 2017 קרן השקעות סינית רכשה את פעילות בדיקת המעגלים המודפסים של קמטק תמורת 32 מיליון דולר, וקמטק בחרה להתמקד בפתרונות בדיקה לתהליכי הייצור בתעשיית המוליכים למחצה שהם רווחיים יותר.
בפברואר 2019 חתמה החברה על הסכם עם חברת כרומה (Chroma) הטאיוואנית, לפיו פריורטק תמכור לכרומה 6.1 מיליון מניות קמטק, שהן 16% מהונה של החברה הבת, תמורת 58.1 מיליון דולר.
מוצרים.
קמטק מפתחת מערכות בדיקה ומדידה (Inspection and Metrology) אוטומטיות, מערכות המשמשות לייעול תהליכי הייצור והגברת התפוקה אצל יצרנים בתעשיית המוליכים למחצה, בהם שוק המארזים המתקדמים (Advanced Packaging), זיכרונות, CMOS Image Sensors, MEMES, ו-RF.
נכון לשנת 2018, קמטק מכרה כ-900 מערכות לבדיקה ומדידה של רכיבים בשוק המוליכים למחצה ב-40 מדינות.
נטליה טימאקובה
נטליה אלכסנדרובנה טימאקובה (ברוסית: Наталья Александровна Тимакова; נולדה ב-12 באפריל 1975, אלמא-אטא, קזחסטן הסובייטית, ברית המועצות) היא אשת עסקים, מדינאית ועיתונאית רוסייה. מכהנת כסגניתו של יושב ראש בנק VEB.RF מאז 17 בספטמבר 2018.
כיהנה בעבר כמזכירת העיתונות של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית (2012-2018) ומזכירת העיתונות של נשיא הפדרציה הרוסית (2008-2012).
ביוגרפיה.
היא נולדה בקזחסטן ב-12 באפריל 1975. אך גדלה בעיירה קוטקובו, שבפרברי מוסקבה. הוריה של נטליה טימקובה חיו שם לפני שנולדה ושניהם עבדו כמהנדסים בחברה ממשלתית. לאחר הלימודים בבית הספר, נטליה התקבלה לאוניברסיטה ההומניטארית במוסקבה ולאחר מכן למדה בפקולטה לפילוסופיה. שם החלה לכתוב את המאמרים שלה.
ב-1998 סיימה את לימודי הפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה.
קריירה.
הרצון להיות עיתונאית ולצלול לתוך עולם החדשות והעיתונות הגיע לנטליה בצעירותה. מאז 1995, כסטודנטית, כשהחלה את הקריירה שלה עבדה כעיתונאית, תחילה במחלקה הפוליטית של מערכת העיתון "הקומסומולץ המוסקבאי". שם עבדה במשך שנתיים. בשנת 1997 עברה נטליה בבית ההוצאה קומרסנט, ככתבת פוליטית במערכת העיתון.
בשנת 1996 הייתה חברה בקמפיין הבחירות לנשיאות של בוריס ילצין. בשנים 1997–1999.
ממרץ ועד אוקטובר 1999 הייתה הפרשנית הפוליטית של סוכנות הידיעות "אינטרפקס". באוקטובר 1999 מונתה לממלאת מקומו של דובר ראש הממשלה דאז ולדימיר פוטין ועבדה במקביל כסגנית מנהל המחלקה למידע ממשלתי בקרמלין. ב-11 בנובמבר 1999 לאחר מינויו של מיכאיל קוז'וחוב לדובר הנשיא, התמקדה בעבודה כסגנית מנהל המחלקה למידע ממשלתי.
בשנת 2000 — עברה לקרמלין ועבדה בלשכת הנשיא. בשנים 2000—2002, מונתה לסגני ראש מינהל העיתונות של הנשיא. בשנים 2002—2004, הפכה לסגנית דובר הקרמלין. בשנים 2004—2008 ניהלה את מחלקת ההסברה והדוברות של הנשיא. מה-13 במאי 2008 ועד ה-21 במאי 2012, כיהנה כדוברת הקרמלין ודוברתו של נשיא רוסיה דאז, דמיטרי מדבדב. היא המשיכה לכהן כדוברת של מדבדב גם לאחר ה-22 במאי 2012, כשמונתה לדוברת ראש הממשלה ולסגנית מזכיר הממשלה תפקיד שמילאה עד קיץ 2018.
ב-18 בספטמבר 2018 עברה רשמית למגזר הפרטי כשהתקבלה לעבוד בונשאקונומבנק.
משפחתה.