המעורבת העמוקה של צרפת באזור התחילה עוד בניסיון ההפיכה של ה-RPF ב-1990 אז נשלח כוח צבאי (שמנה בין 600 ל-1100 חיילים) לעזרת הנשיא הביארימנה. בין פקידיו של הכוח היה אימון צבא רואנדה והמשמר הנשיאותי, ייעוץ טקטי ואסטרטגי למטכ"ל הרואנדי, הקמת מתקני תקשורת וארטילריה ותפעולם, הטסת מסוקים, איוש מחסומים, הגנה על הבירה וחקירת שבויים. ראש המשלחת היה יועצו הצבאי של נשיא צרפת, מיטראן.
אף על פי שבאופן רשמי הכוח נועד להגן על אזרחי צרפת ברואנדה הרי שמשימתו הייתה לסייע לממשלה לגבור על ה-RPF שחתרו נגד הממשלה השולטת. ואכן, לכוחות הצרפתיים היה חלק חשוב בבלימת המורדים בשנים הבאות. בנוסף לכך, תוך הפרת האמברגו שהטיל האו"ם על הספקת נשק סיפקה צרפת ציוד צבאי לממשלה. בנוסף, ידוע שהצרפתים אימנו בפועל את האינטראהמווה, המיליציה הרצחנית של ה-MRND.
רב הכוח הצרפתי פונה מרואנדה כבר בדצמבר 1993. אולם ברואנדה נותרו כמה עשרות יועצים. למעשה, בהמשך היה שגריר צרפת פעיל בהקמת הממשלה הרדיקלית-גזענית שאף קיבלה את הכרתה של צרפת וברכתה.
בתחילת אפריל 1994 שלחה צרפת לרואנדה כוח שמטרתו הייתה פינוי האזרחים הזרים (הלבנים). בני טוטסי שהיו נשואים לאירופאים לא פונו אף על פי שבין המפונים היו כמה מהמשטר הישן. לאחר שלושה ימים סגר השגריר הצרפתי את השגרירות במקום ויומיים לאחר מכן עזבו את רואנדה אחרוני החיילים הצרפתים.
עם תחילת רצח העם סייעה צרפת לרואנדה גם במסגרת או"ם. נציגי צרפת טענו כי הרצח המתבצע אינו רצח עם, כי אם מלחמה והאשם המרכזי הוא RPF וכי הממשלה אינה אחראית למעשי ההרג.
ביצוע המבצע.
ב-18 ביוני פרסמה ממשלת צרפת הצהרה לפיה היא מתכוונת להקים 'אזור בטוח' בדרום מזרח רואנדה. המטרה המוצהרת של המבצע הייתה:
ב-20 ביוני שלחה צרפת טיוטת החלטה לאישור מועצת הביטחון כדי לקבל הרשאה לבצע את מבצע טורקיז תחת מנדט הפרק השביעי של מגילת האו"ם. לאחר יומיים של דיונים ולאחר אישורו של מזכ"ל האו"ם התקבלה ב-22 ביוני החלטה 929 המאשרת את המבצע. בהחלטה תמכו עשרה ונמנעו חמישה.
הקבוצות הראשונות של הכוח כללו 2,550 חיילים צרפתים. יחד איתם היו 500 חיילים אפריקאים מסנגל, גינאה ביסאו, צ'אד, מצרים, ניז'ר והרפובליקה של קונגו שנועדו ליצור למשלחת אופי בינלאומי. הציוד כלל 100 נגמ"שים, 10 מסוקים, סוללה של מרגמות 120 מ"מ, 4 מפציצי יגואר, 8 מטוסי מיראז' 3 ומטוסי סיור.
אזור ההשפעה הצרפתי הידוע כאזור טורקיז השתרע על כחמישית במדינה, בתוך המשולש Cyangugu-Kibuye-Gikongoro. אף על פי שלכאורה מטרת הכוח הייתה להציל חיים ולעצור את ההרג הרב, מספר הנרצחים באזור רק גבר. בזמן שממשלת ההוטו העבירה את הרדיו וערוץ הטלוויזיה הרשמי שלה ה-RTLM –כלי שעודד את בני שבט ההוטו להרוג את בני הטוטסי- לתוך אזור טורקיז הצרפתים לא השתלטו על התחנה, אף על פי שיכלו לעשות זאת. התחנה שידרה מגיסנסי וקראה: “בנות הוטו, תתלבשו בבגדים היפים שלכם כדי לקבל את פני הכוחות הצרפתיים. כל בנות הטוטסי מתו, ועכשיו זו ההזדמנות שלכם.” הצרפתים לא עצרו את פקידי הממשלה אף על פי שהם ידעו כי הם עוזרים ברצח העם. בהמשך טען שר החוץ הצרפתי בפרלמנט הצרפתי כי מנדט האו"ם שניתן לכוח הצרפתי לא כלל אישור לחקור או לעצור פושעי מלחמה חשודים. בכל מקרה, טען נשיא צרפת פרנסואה מיטראן, המבצע הציל חיים של עשרות אלפי בני אדם.
הכוח עזב עם פוג תוקפו של המנדט למבצע, ב-21 באוגוסט. עם יציאת הצבא הצרפתי כבש RPF את האזור, דבר שגרם לזרם פליטים מחודש.
הפולמוס סביב המבצע.
מבצע טורקיז היה שנוי במחלוקת משתי סיבות: הראשונה היא משום שנטען שהמבצע היה למעשה ניסיון (כושל) לחזק את ממשלת ההוטו. בנוסף, נטען כי הכוח הצרפתי ערער את מנדט ה-UNAMIR.
היו שטענו כי למבצע היה מטרות נוספות מלבד סיוע הומניטרי: רצון צרפתי להציל את הממשלה הזמנית ולמנוע את ניצחון ה-RPF כך שיהיה ניתן לחזור להסכמי ארושה הנוגעים בחלוקת השלטון. בנוסף לכך, התברר בהמשך כי הכוח הצרפתי שנסוג עזר לאקאזו (מעגל של קרובי משפחה וחברים קרובים של הנשיא הביארימנה ואשתו) ועוד אנשי ממשל שלקחו חלק ברצח העם להימלט.
במאי 2006 התקבלו בבית המשפט לעירעורים בפריז 6 תביעות של קורבנות הג'נוסייד. האשמות שהועלו נגד הצבא הצרפתי כללו טענות של שיתוף פעולה ברצח או פשעים נגד האנושות. הקורבנות טענו כי חיילים צרפתים בכוח המבצא עזרו למליציה האינטראהמווה למצוא את בני הטוטסי ושהם אף ביצעו בעצמם מעשיי זוועה. שגריר צרפת ברואנדה העיד במשפט כי "מבצע טורקיז נועד רק כדי לאגן על מבצעי רצח העם משום שרצח העם המשיך גם בתוך אזור טורקיז". צרפת הכחישה מאז ומתמיד כל קשר לרצח.
גם דלייר, מפקד ה-UNAMIR התנגד לפריסה הצרפתית וטען כי אישור שני כוחות עם שני מנדטים נפרדים בידי האו"ם לאותו אזור הוא בעייתי. דלייר היה חסיד של חיזוק ה-UNAMIR תוך העברתו למנדט על פי פרק 7 במקום הקמת כוח חדש עם אותה מטרה. חששו זה של דלייר הוא זה שהוביל לכך ש-5 מהמדינות החברות במועצת הביטחון נמנעו מההצבעה לאישור הכוח. ביוני החליף דלייר 42 משקיפים מכוח ה-UNAMIR לאור הריאקציה של ה-RPF למבצע טורקיז. במהלך 2 חודשי המנדט היו עימותים בין ה-RPF לבין יחידות צרפתיות ברחבי האזור במהלכם התבקש ה-UNAMIR לתווך בין השניים. האו"ם ציין בלשון יבשה כי "היה מדובר בתפקיד מביך למדי".
ביוני 2008 האשימה רואנדה את צרפת כי בכירים צרפתים היו מעורבים ברצח העם שאירע במדינה ב-1990. 34 בכירים צרפתים הואשמו במעורבות ברצח העם ורואנדה קראה להעמידם למשפט. בין השמות שהוזכרו בדו"ח שפורסם על ידה נמנו גם ראש הממשלה לשעבר דומיניק דה-וילפן והנשיא פרנסואה מיטראן.
דובר משרד החוץ בפריז הצהיר כי בדו"ח הרואנדי "הועלו האשמות לא מקובלות נגד גורמים צרפתים פוליטיים וצבאיים". לטענת צרפת, דו"ח ועדת החקירה העצמאית שהוקמה ברואנדה מוטה, וכי יש לפקפק באובייקטיביות של המנדט שניתן לוועדת החקירה העצמאית.
למרות האשמות אלו צרפת ביצעה ניסיונות לנרמל את היחסים בין שתי המדינות. בדצמבר 2007 הכריז ניקולא סרקוזי על "תחילת הנורמליזציה" של היחסים בין המדינות.
ב-2010 הודה נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בביקור בקיגאלי, בירת רואנדה כי לצרפת היו טעויות שיפוט חמורות, אולם הוא נמנע מלהתנצל.
רבי אלעזר בן פרטה
אלעזר בן פרטה
אלעזר בן פרטא
בלו דה ברס
ח&quot;ד שעוועל
פורשה 928
פורשה 928 היא מכונית ספורט גראן טוריסמו אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1978-1995.
הפורשה 928 נועדה במקור להחליף את הפורשה 911, מכונית הסמל של החברה, כאשר מנהלי חברת פורשה ניסו לשלב במכונית אחת את הכוח, היציבות ואופי הנהיגה של מכונית ספורט, לצד הנוחות, העידון והאבזור של מכונית יוקרה, בחשבם כי הגיע הזמן להציג מחליפה לפורשה 911 הקומפקטית ולפעמים הקשה לנהיגה.
מאז שהוקמה בשנת 1949 ייצרה חברת פורשה רק 6 דגמים של מכוניות עם מנוע קדמי, 4 מתוכן מכוניות במרכב קופה בהן הפורשה 928 - המכונית הסדרתית בייצור המוני הראשונה בעלת מנוע 8 צילינדרים של החברה. הפורשה 928 יחד עם הפורשה 924 אשר הוצגה שנה קודם, סימנו שינוי משמעותי בתפיסתה של חברת פורשה, כאשר עד להצגתן מכוניות החברה כללו רק מנועי בוקסר מקוררי אוויר אחוריים או מרכזיים, בעלי 4 ו-6 צילינדרים.
בשנת 1978 הגיעה הפורשה 928 אל המקום הראשון בתחרות מכונית השנה של אירופה, כאשר היא מקדימה את הב.מ.וו סדרה 7. נכון לשנת 2015, הפורשה 928 היא מכונית הספורט היחידה אשר זכתה בתחרות זאת.
רקע ופיתוח.
במהלך שנות ה-60 החלו מנהלי חברת פורשה ובהם הבעלים פרדיננד פורשה לשנות את דרכי פעולות החברה כאשר עלה בדעתם להוסיף מכונית תיור מפוארת להיצע המכוניות של החברה. מנכ"ל החברה דחק בפרדיננד פורשה לאשר את פיתוחו של המודל החדש לאור הערכות כי פוטנציאל רכב הדגל הפורשה 911, מוצה באופן מקסימלי ובקרוב לא יהיה ניתן עוד לשדרגו, כאשר ירידה במכירות הפורשה 911 חיזקו חששות אלו. הדגם החדש אשר חזו מנהלי החברה כלל את השילוב האפשרי הטוב ביותר בין מכונית ספורט ומכונית סדאן יוקרתית - מכונית נוחה ומאובזרת ברמה גבוהה, אשר תהיה קלה לנהיגה למרחקים ארוכים, לצד ביצועים גבוהים, התנהגות כביש ואחיזה של מכונית ספורט. זאת, להבדיל מן הפורשה 911 בעלת מנוע הבוקסר האחורי אשר הייתה בתקופה מכונית ספורט טהורה.
במהלך פיתוחה המוקדם של המכונית התלבטו מהנדסי החברה לגבי תצורת ההנעה ומיקום המנוע של הרכב, כאשר כמה אפשרויות הובאו בחשבון בהן מנוע מרכזי ומנוע אחורי, אבל לרוב נזנחו עקב קשיים טכניים ותקנות שונות בשווקים שונים בעולם. לאחר שתצורת מנוע אחורי יחד עם הרכבת תיבת הילוכים, מערכת הפליטה וממיר קטליטי גרמה לבעיות עקב תקנות שונות במדינות שונות בנושאי פליטה ושליטה ברעשים, בעיות שמהנדסי החברה התמודדו כבר עם הפורשה 911 ורצו להימנע מהם, ולאחר שתצורת מנוע מרכזי לא התאפשרה עקב צפיפות בתא הנוסעים, הוחלט שתצורת ההנעה של הרכב תכלול מנוע קדמי והנעה אחורית. בנוסף חששה חברת פורשה כי הממשל האמריקני יאסור בקרוב את מכירתן של מכוניות בעלות מנוע אחורי לאחר בעיות בטיחות אשר חווה בארצות הברית דגם של מכונית שברולט בעל מנוע אחורי.