אחרי מלחמת העולם הראשונה עברה כל המשפחה לחוות הרמנסברג ליד רגנסבורג שבמחוז בוואריה בגרמניה. את החווה קנה הרמן כדי להקים ישיבה בראשה יעמוד בנו הרב יעקב יקותיאל. החווה שימשה כחוות הכשרה המשלבת בין לימודי קודש והכשרה חקלאית כהכנה לעלייתם של צעירים אלו לארץ ישראל. בחווה זו נולדה בתו חנה, הרביעית בילדיו ולימים פסלית הקרמיקה חנה יצחקי. שם החל להתעסק יותר במחקר ולימוד אחרים. בהכשרה התאסף חוג של תלמידים שלמדו תורה מפיו, וביניהם משה אונא. לצד הוראת התורה לאנשי ההכשרה, החל לעסוק במחקר והעמקת ידיעותיו, שם הגיע לידי הכרה כי כל התחומים יונקים זה מזה - הלכה ואגדה, מדרש ופילוסופיה, היסטוריה ופוסקים.
עקב שאיפתו של הזוג הצעיר לעצמאות ולא לחיות בחסות האב, ורצונו של הרב הד"ר הצעיר להגביר ביתר שאת את עיסוקו במחקר ובלימוד, השיגה רצי בעבור בעלה משרת מרצה בבית המדרש למורים בווירצבורג, ולשם עברו בתרפ"ג (1923). הרב ד"ר נויבואר היה שם מהמרצים הבולטים והשפיע רבות על תלמידיו שהגיעו מישיבות נודעות, מבתי מדרש לרבנים ומאוניברסיטאות. בנוסף לעיסוקו העיקרי, הרצה גם בכנסי סטודנטים ומורים. ביתו נעשה מרכז חדש לסטודנטים היהודיים בעיר, דתיים ולא דתיים שהושפעו מגישתו ותפישת עולמו כבעל רמה תורנית ומדעית. ווירצבורג נעשתה על ידו שוב למרכז תורה ותלמידים מבתי מדרשות לרבנים נשלחו אליו לשם השתלמות.
יכולותיו בהוראה ואישיותו הקורנת התפרסמו ברבים וכאשר התפנתה בשנת 1930 משרת רקטור בית המדרש לרבנים באמסטרדם הוצע לו תפקיד זה. רק עם התגברות האנטישמיות בגרמניה בתרצ"ג (1933) הסכים נויבואר לקבל את המשרה באמסטרדם, ובגינה דחה משרת מרצה באוניברסיטה העברית. בין תלמידיו הרבים: הרב אהרן שוסטר, ראב"ד אמסטרדם, ופרופ' בנימין דה פריס.
מחקריו עסקו גם בחקר המקרא, אך בעיקר עסק בחקר התלמוד, חקר ההלכה והמשפט העברי מתוך מבט רחב עם הקשרים למקצועות היהדות השונים, כמו היסטוריה ואגדה. הרצאותיו ומחקריו שילבו בקיאות רחבה ביותר והבנה מעמיקה מאוד הן במקצועות היהדות והן במדע.
בימי השואה.
מעט ידוע על קורות הרב ד"ר נויבואר בשואה. ישנן ידיעות על כך שבתש"א (1941) נשאל בעניין גט על תנאי, נושא שהעסיק רבים עקב חוסר הוודאות בשנים ההן.
בזמן פלישת הנאצים להולנד בב' באייר ת"ש (10 במאי 1940), התגורר באמסטרדם וממנה גורש לברגן-בלזן יחד עם אשתו, רצי ובן הזקונים, יהושע. נפטר בברגן-בלזן בח' ניסן תש"ה (22 במרץ 1945) סמוך לשחרור המחנה על ידי מעצמות הברית.
משפחתו.
לקראת תום מלחמת העולם השנייה, נשלחה אשתו, רצי, אשר עברה את כל המלחמה בברגן-בלזן, ברכבת מערבה. עם השחרור, עלתה רצי לארץ ישראל שם הייתה ממקימי בית הכנסת אוהל נחמה בירושלים. רצי, רקמה לזכרו של בעלה פרוכת לארון קודש בקיבוצו של בנה יוסף נויבואר טירת צבי. על הפרוכת רקמה פסוק מתהילים ס"ה, "לך דומיה תהילה". על פרוכת זו שנתלתה בימים הנוראים כתבה המשוררת זלדה את שירה "ריח טוב של מרחקים".
חיבוריו.
חיבוריו הנודעים:
בית ביסמרק
בית ביסמרק הוא בית אצולה גרמני אשר ידוע בעיקר בגלל אחד מאבותיו, אוטו פון ביסמרק אשר היה הקנצלר הראשון של האימפריה הגרמנית.
שורשי המשפחה מהמחוז העתיק אלטמרק שבגרמניה, צאצאיו של הרבורד פון ביסמרק אשר נפטר בשנת 1280. קרובו, היה ניקולאוס פון ביסמרק (נפטר בשנת 1377) אשר כיהן כחבר מועצה וכנאמן של לודוויג החמישי, דוכס בוואריה מבית ויטלסבאך, ולאחר התמודדות עם מרי האזרחים באזור קיבל כפיצוי אחוזת בורגסטל בשנת 1345. בשנת 1562 בעקבות הסכם עם בית הוהנצולרן החליפו בית ביסמרק את אחוזת "בורגסטל" ב"שונהאוזן", הממוקמת ממזרח לנהר האלבה.
אוטו פון ביסמרק החבר הנכבד ביותר של בני משפחת האצולה היונקרית הפרוסית, זכה בתואר האצולה גרף, וכך נהיה לרוזן של ביסמרק ושונהאוזן בשנת 1865, ולאחר מלחמת צרפת פרוסיה בשנת 1871 קיבל את התואר "הנסיך של ביסמרק" העובר בירושה.
שיחות קודש
על בלימה - סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור
על בלימה - סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים
מזוביה
מָזוֹביה (בפולנית: Mazowsze, בלטינית: Mazovia) היא אחת משש-עשרה הפרובינציות (בפולנית: Województwo, ווייוודות, ביחיד: ווייוודה) של פולין. היא שוכנת במזרח פולין, וגובלת בצפון בווייוודה פודלסיה, במזרח בווייוודות ורמיה-מזוריה ולובלין, בדרום בווייוודה שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקיֶה, ובמערב בווייוודות קויאוויה-פומרניה ולודז'. ווייוודת מזוביה חופפת את רובו של האזור ההיסטורי מזוביה, אך לא במדויק. האזור ההיסטורי כולל גם חלק ממזרח פודלסיה ומצפון-מערב לודז', ואינו כולל חלקים מדרום ומזרח ווייוודת מזוביה.
מזוביה היא הווייוודה הגדולה ביותר בשטחה בפולין וכך גם המאוכלסת ביותר – אוכלוסייתה עומדת על למעלה מחמישה מיליון תושבים. מבחינה היסטורית, למזוביה חשיבות רבה בהתפתחותה של פולין. מבחינה גאוגרפית מזוביה נמצאת במרכז אגן הניקוז של נהר ויסלה. מזוביה היא ווייוודה מישורית במיוחד, ובניגוד לחלקים אחרים בפולין, היא חסרה אגמים וגבעות. כחמישית משטח הווייוודה מכוסה ביערות, וחלק ניכר אחר מכוסה בשטחים חקלאיים וכפריים.
בירתה של מזוביה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר ורשה, השוכנת במרכזה. במקביל, היא משמשת בירתה של פולין כולה. ערים גדולות נוספות הן ראדום, פלוצק ושדליץ.
מקור השם.
הווייוודה מזוביה נושאת את שמו של האזור ההיסטורי החופף בצורה ניכרת את שטחה. אזור מזוביה נקרא ככל הנראה על שמו של השבט הסלאבי שהתגורר בו עד למאה ה-9 - המזוביאנים (Mazowszanie). עם זאת, ישנה חוסר ודאות באשר למקור שם השבט, כאשר הסברה המרכזית קושרת בין המילה מזוביה לביצה. ביצות כיסו את אזור מזוביה בימי קדם באופן ניכר, ובימינו אפשר גם כן למצוא כאלו באזור. אחרים טוענים שמקור הביטוי מזוביה מהמילה הסרבית mezewo, מילה אשר משמעותה מישור - התיאור הגאוגרפי הבולט של מזוביה. סברה נוספת טוענת שהאזור נקרא על שמו של המלך הפולני מיישקו השני למברט, אשר שלט במקום למשך תקופה מסוימת.
גאוגרפיה.
מזוביה מהווה שפלה רחבה ואחידה יחסית, כאשר את התכונות הגאוגרפיות שלה יוצרת העובדה שמזוביה מהווה נקודת מפגש לשורה של נהרות גדולים. לצד נהר הוויסלה החוצה אותה מצפון מערב לדרום-מזרח, שלושה נהרות נוספים מתנקזים אל הוויסלה - הבוג המערבי ונרב ממזרח, והפיליצה מממערב. את שטחה של מזוביה מכסים יערות רבים - בעיקר יערות של עצים מחטניים. שאר השטח כולל בעיקר שדות חקלאיים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בוורשה, בירת הוויווידה, היא 8.5 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -1.9 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 19.0 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 531.5 מ"מ.
במזוביה יש פארק לאומי (Park Narodowy) אחד, תשעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-184 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
היסטוריה.
העת העתיקה וימי הביניים.
כבר בתקופה הפרהיסטורית החלה במזוביה התיישבות אנושית מוקדמת. במהלך האלף הראשון לספירה יושב האזור בידי שבטים סלאבים, ולקראת סוף המאה ה-9 אזור מזוביה מיושב על ידי שבט סלאבי בשם מזוביאנים (Mazowszanie). במאה ה-10 עלה לגדולה השבט הסלאבי שישב בפולין גדול, ממערב למזוביה, ובמחצית השנייה של אותה המאה שולבה מזוביה בממלכת פולין, תחת המלך הפולני מיישקו הראשון לבית פיאסט, אשר ישב בפולין גדול. עם הצטרפותה של מזוביה לפולין האזור נכנס לעול הנצרות הקתולית בדומה לשאר חלקיה של פולין, שעד אז החזיקו באמונות פגאניות. תהליך זה לא היה קל, ולווה במאבקים פנימיים אלימים ובמרידות של מתנגדי נצרות שדוכאו על ידי המלוכה והאצולה בשנים הבאות פולין כולה ידעה תקופה של פריחה מסוימת, אשר זו נגדעה לאחר כמה הפסדים לכוחות זרים במהלך המאה ה-12. בשנת 1138 מת מלך פולין בולסלאב השלישי ללא יורשים, והמדינה חולקה בין יורשיו. במהלך 192 השנים הבאות, המכונות "תקופת הפיצול", הייתה פולין מחולקת לעשרות מדינות קטנות, ובכך הפכה גם מזוביה למדינה עצמאית והוגדרה כדוכסות. בתקופה זו התקשתה מזוביה להגן על עצמה מפני פולשים זרים, והיא הופרעה מפלישות של שבטים סלאבים וגרמאנים. תחת זאת הצליחה מזוביה להרחיב את נחלותיה. באותן השנים הייתה מזוביה לאזור שולי, והאפילו עליה פולין גדול ממערב ופולין קטן מדרום. מצב עניינים זה איפשר לה במובנים רבים לשמור על תרבותה. במשך תקופה ארוכה השטחים היו מוחזקים על ידי נציגים שונים של שושלת פיאסט. בשנת 1495 קונראד השלישי הצליח לרכז כל שטחי מזוביה תחת שליטתו. אומנם לבנו לא היו יורשים ושטחים הועברו לשליטת ממלכת פולין.
העת החדשה.