בתחום הפעלת עומס בקצבי עיבור גבוהים, תרם פרופ' ליפשיץ בשנת 1994 תרומה חשובה לעיבוד התוצאות המתקבלות בניסויי Split Hopkinson Bar (העמסה בגלי מאמצים). על ידי ביצוע האנליזה במישור התדירות, בניגוד לדרך המקובלת של עיבוד במישור הזמן, הוא פיתח שיטה אוטומטית לקביעה מדויקת של פרמטרים הדרושים במהלך קביעת התכונות הדינמיות של החומר אשר נרכשה על ידי רפא"ל לצורך עיבוד נתונים בניסויים.
פרסם מחקרים רבים בתחום חוזק חומרים וחומרים מרוכבים אשר התפרסמו בספרות המקצועית הבינלאומית. בשנים 1978-1979 ולאחר מכן בין השנים 1985-1987 היה בתפקיד חוקר אורח במעבדות נאס"א (AMES), סוכנות החלל האמריקאית, בבסיסה אשר בקליפורניה, במסגרת מענק מחקר של ממשלת ארצות הברית (NRC), ויזם במסגרת זו תוכניות מחקר אשר היוו את הבסיס להמשך הפעילות בנושא החומרים המרוכבים ב נאס"א.
תרומתו לטכניון.
בשנים הראשונות בטכניון השתתף בעיצוב דמות הפקולטה אשר התחילה להתרחב ולפתח כיווני מחקר והוראה חדשים. במסגרת זו פתח קורסי מוסמכים (מכניקת הרצף, גלי מאמצים, ויסקואלסטיות, אלסטיות יישומית), והיה שותף להקמת המעבדה למכניקת חומרים, המהווה מרכז ידע ארצי ובינלאומי לתכונות מכניות של חומרים. שטח מחקר מרכזי נוסף שפותח על ידו הוא חומרים מרוכבים, אשר עד אז כמעט ולא היה ידוע בארץ. בתחילת שנות ה-2000 התמקד בתחום מחקר חדשני בשטח של MEMS, בחלק הקשור בתכונות מכניות של פיסות סיליקון המשמשות לייצור מתקנים מיקרו-מכניים. תרומתו הייתה בפיתוח התחום וביצירת מודעות לנושא בקרב אנשי סגל בטכניון ובקרב אנשי תעשייה בישראל וכן ביצירת קשרים עם מדענים בכירים מאוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, בריטניה ושווייץ.
תרומה לתעשייה.
פרופ' ליפשיץ הקים מערכת לניסויים דינמיים וכך הייתה המעבדה למכניקת חומרים הראשונה בארץ שהחלה לטפל בקביעת התכונות הדינמיות של חומרים בצורה בסיסית, נושא המשמש תעשיות רבות ובהן התעשייה הצבאית, התעשייה האווירית ורפא"ל.
נושא שני בו הייתה תרומתו חלוצית הוא פיתוח תחום החומרים מרוכבים והחדרת טכנולוגיה זו לאקדמיה ולתעשייה בישראל. המבדקים מחומרים מרוכבים אשר יצר במעבדתו בסוף שנות השישים היו בין הראשונים אשר יוצרו ונבדקו בארץ. רבות משיטות הבדיקה המעבדתיות לקביעת תכונות סטטיות ודינמיות של חומרים מרוכבים פותחו בארץ על ידו. הידע והניסיון שנצברו במעבדה הפנו אליה גורמי תעשייה שונים, ובמיוחד תעשיות ביטחוניות, לקבלת ייעוץ והכוונה.
התחום השלישי אותו קידם פרופ' ליפשיץ בטכניון הוא ה-MEMS תוך שיתוף פעולה עם הפקולטה להנדסת חשמל, רפא"ל ומשרד המדע. מטרת המחקר הייתה לכסות את החלק הקשור בתכונות מכניות של פיסות סיליקון המשמשות לייצור מתקנים מיקרו-מכניים.
אייבר (כדורגל)
סוסיאדד דפורטיבה אייבר (בספרדית: Sociedad Deportiva Eibar) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר אייבר שבחבל הבסקים. הקבוצה משחקת באצטדיון איפורואה המכיל 8,164 מקומות ישיבה. בעליה של אייבר הם אוהדיה, כ-10,000 מניות נמכרו לאוהדים מ-69 מדינות שונות בכל רחבי העולם. בסיום עונת 2013/2014 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה.
היסטוריה.
המועדון נוסד ב-1 בינואר 1940, מאיחוד דפורטיבו גאלו ודפורטיבו אייבר. המועדון היה ידוע במקור בשם מועדון כדורגל אייבר, עד לפני שינוי השם סוסיאדד דפורטיבו אייבר.
לאחר שנים רבות ב-1950 הקבוצה העפילה לליגה הרביעית, בעונת 1952/1953 העפילה לראשונה לליגה השלישית, וב-1959 שבה לליגה השנייה. לאחר 27 שנה עם עליות וירידות עלתה שוב לליגה השנייה. בעונת 2006/2007 נשרה שוב לליגה השלישית ולאחר עונה אחת חזרה לליגה השנייה בניצחון 1–2 על ראיו ואיקאנו.
בעונת בגביע המלך הספרדי פגשה את יריבתה מחבל הבסקים אתלטיק בילבאו ולבסוף נצחה בסיכום שני המשחקים, בשמינית הגמר נקטעה הדרך כאשר הפסידה 2–5 למאלגה בסיכום שני המשחקים.
בעונת העפילה אייבר לראשונה בתולדותיה ללה ליגה כאשר הבטיחה את מקומה ב-25 במאי 2014 בניצחון 0–1 על דפורטיבו אלאבס.
בסיום עונת הבכורה שלה בליגה הראשונה, ירדה הקבוצה חזרה לליגה השנייה, על אף שצברה מספר נקודות זהה לגרנדה ולדפורטיבו לה קורוניה, מכיוון שמאזן הנקודות שלה במשחקים הפנימיים בין שלוש הקבוצות היה הנמוך ביותר. לבסוף נשארה בליגה הראשונה, במקומה של אלצ'ה, שנקלעה לחובות קשים והורדה על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית במקומה של אייבר.
לקראת סופה של עונת 2014/2015 הודיעה ההנהלה כי כחלק מרצון להפוך את העיר הקטנה לעיר כדורגל תיירותית אטרקטיבית, היא שיפצה את אצטדיונה הביתי הנקרא "איפורואה". תחילת השיפוצים החלו בסיום עונת 2015/2016 וצפויים להסתיים בינואר 2017. עלות השיפוצים יסתכמו בכ-3.2 מיליון יורו. השיפוצים יכללו הוספת מושבים לאצטדיון כך שיוכל להכיל 7,100 צופים, שיפוץ כניסת האצטדיון ובניית מוזיאון אשר יציג את היסטוריית המועדון.
לאחר שהודיע אלכס ארנסבל כי לא ימשיך בתפקידו כנשיא המועדון הוחלט כי הנשיאה אשר תחליפו תהיה אמאיה גורוסטיסה. כניסתה של אמאיה לתפקיד היסטורית מכיוון שאמאיה תהיה הנשיאה הראשונה של אייבאר בכל 77 שנות היווסדותה.
ב-10 במרץ 2018 שברה אייבר את שיא האוהדים שנכחו באצטדיונה הביתי, כאשר 6,694 צופים נכחו במשחקה נגד ריאל מדריד. בסיום עונת 2020/2021 שבה אייבר לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בלה ליגה.
סגל הקבוצה.
נכון ל-14 בפברואר 2021
(קפטן)
(קפטן שני)
(בהשאלה מחטאפה)
דונצק (מחוז)
מחוז דונצק (באוקראינית: Доне́цька о́бласть - אובלסט דונצק) הוא מחוז במזרח אוקראינה, שבירתו היא העיר דונצק.
שטח המחוז הוא כ־27 אלף קמ"ר ובינואר 2021 התגוררו בו 4,100,280 תושבים. עד נובמבר 1961, המחוז נשא את השם מחוז סטלינו על שם יוסיף סטלין. מחוז דונצק הוא המחוז הגדול ביותר באוקראינה. יש בו 28 ערים, 18 מחוזות משנה, 131 יישובים במתכונת עירונית, ו-1124 יישובים במתכונת כפרית. המחוז מספק חמישית מהייצור התעשייתי ומוביל בגידול תוצרים חקלאיים בסיסיים במדינה. כמו כן, המחוז מזוהה לעיתים קרובות עם תעשיית כריית הפחם באוקראינה.
כחלק ממשבר אוקראינה, השתלטו מורדים פרו-רוסיים על חלקים נרחבים מהמחוז. לאחר נפילת המחוז בידי המורדים, הועבר ממשל המחוז לעיר מריופול ולאחר מכן לעיר קרמטורסק.
היסטוריה.
מחוז דונצק הוקם ב-3 ביוני 1938 תחת השם מחוז סטלינו לאחר שמחוז דונצק פוצל למחוז וורושילובגרד (מחוז לוהנסק המודרני) ולמחוז סטלינו (מחוז דונצק המודרני).
במהלך הכיבוש נאצי מסתיו 1941 ועד סתיו 1943 שונה שמו של המחוז למחוז יוזיבקה.
בשנת 1961 במסגרת תהליך הדה-סטליניזציה שונה שמו של המחוז ממחוז סטלינו למחוז דונצק.
במהלך פירוק ברית המועצות, 83.9% מהמצביעים במחוז דונצק היו בעד הכרזת העצמאות של אוקראינה במשאל העם ב-1991.
במהלך שנות התשעים המחוז נודע בשל פעילות פלילית גבוהה אשר כללה הרג של אנשי עסקים בעלי פרופיל גבוה כמו היזם אחט בראגין ויבהן שצ׳רבן. מחוז דונצק היה גם בסיס לסיעה הפוליטית הפרו-רוסית הראשית של אוקראינה, מפלגת האזורים, שהפכה לחלק מהממשלה האוקראינית ב-2002.
ב-1994 התקיים משאל עם במחוז דונצק ובמחוז לוהנסק. כ-90% תומכו בכך שהשפה הרוסית תזכה למעמד של שפה רשמית לצד השפה האוקראינית. עם זאת, משאל העם בוטל על ידי ממשלת קייב.
לקראת סוף שנת 2004, מפלגת האזורים הייתה מעורבת בניסיון יצירת פרויקט פוליטי, הרפובליקה האוטונומית של דרום-מזרח אוקראינה, אשר הייתה אמורה לכלול את מחוז דונצק.
ב-6 באפריל 2014 חיילי מודיעין רוסים שהוסוו כתושבים מקומיים, מפלגת האזורים, יחד עם קומוניסטים מקומיים ופעילים פרו-רוסים בעיר דונצק השתלטו על בניין ממשלת מחוז דונצק והקימו במקומה "מועצה עממית" שהכריזה על ריבונות המחוז תחת ישות מדינית חדשה בשם "הרפובליקה העממית של דונצק". "המועצה העממית" הפכה לגוף המחוקק של הרפובליקה וחבריה החליטו על עריכת משאל עם לכינון מדינה עצמאית בשטח המחוז והכרזת עצמאות חד צדדית מאוקראינה. עד בוקר ה-12 באפריל השלטון העצמי של דונצק כבר היה מאורגן והתמקם בבניין ממשלת מחוז דונצק במרכז העיר דונצק. בהמשך אותו היום, שאר ערי המחוז (כדוגמת סלוביאנסק, מאריופול, ינקייבו וקראמטורסק) הביעו תמיכה בממשל הבדלני. בתגובה לכך השלטון המרכזי באוקראינה הכריז על תחילת מבצע צבאי נרחב ללוחמה בטרור באזורי מזרח אוקראינה, והחל במתקפות צבאיות כנגד מטרות במזרח אוקראינה. הקרבות בין כוחות הממשלה והמורדים התפשטו לכל מחוז דונצק כאשר צבא אוקראינה ניסה להשתלט מספר פעמים על נמל התעופה הבינלאומי בדונצק, שב-18 באפריל נכבש על ידי מיליציית המורדים.
ב-12 במאי הוכרזה ריבונותה של הרפובליקה העממית של דונצק, בהתאם להכרזת עצמאות מ-7 באפריל ותמיכת הרוב במשאל עם שנערך יום קודם לכן. כתוצאה מכך החלה המלחמה בדונבאס.
ב-21 בפברואר 2022 הכירה רוסיה בעצמאותה של הרפובליקה העממית של לוהנסק ושלחה כוחות צבא לאזור.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, כוחות קרקע רוסים חדרו לאזור דונצק וכבשו שטחים שנמצאו עד אז בשליטת אוקראינה.
גאוגרפיה.
מחוז דונצק ממוקם בדרום מזרח אוקראינה. שטחו הוא כ-26,517 קמ"ר והוא מהווה כ-4.4% משטחה הכולל של אוקראינה. המחוז גובל במחוזות דנייפרופטרובסק וזפוריז'יה בדרום מערב, במחוז חרקוב בצפון, במחוז לוהנסק בצפון מזרח, במחוז רוסטוב ברוסיה במזרח ועם ים אזוב בדרום. קו האורך שלו מצפון לדרום הוא כ-270 ק"מ, וממזרח למערב כ-190 ק"מ.
דמוגרפיה.