בשנת 1983 הקימה להקת מחול בשם "זאבה כהן ורקדנים" במסגרתה העלתה מופעי מחול בניו יורק וברחבי ארצות הברית. בשנת 1985 הוזמנה שוב ליצור עבור "בת שבע" והציגה בין היתר את עבודת המחול "ואריציות ווקמן".
במהלך חייה יצרה כהן ריקודים ללהקות רבות ובין היתר ללהקת ענבל, להקת בת שבע, להקת הקיבוצים, בלט בוסטון ולהקת הרפרטואר של אלווין איילי.
כהן שירתה כיועצת להקמת תוכנית הדיפלומה למחול בבתי ספר תיכון המשתייכים לארגון הבינלאומי International Baccalaureate (המקביל לבחינות הבגרות בישראל) ומאז ייסוד. התוכנית ב-1998 שימשה בה כיועצת ובוחנת ראשית של ביצועי המחול עד 2017.
ב-2010 נעשה הסרט התיעודי "זאבה כהן יוצרת חיים בריקוד" בו מתארת כהן כיצד אמן יכול לשרוד בעולם הריקוד ולפלס דרך עצמאית.
חיים פרטיים.
זאבה כהן חיה בניו יורק, נשואה לצייר אברי אוחנה, אם לבתה קרן וסבתא לשני נכדים - אליהו וליאה.
טאיסטו מאקי
טאיסטו ארמס מאקי (בפינית: Taisto Armas Mäki; 2 בדצמבר 1910 – 1 במאי 1979) היה אצן פיני למרחקים ארוכים, מקבוצת האתלטים המכונים "הפינים המעופפים". כמו מאמנו וחברו הקרוב, פאבו נורמי, מאקי שבר שיאי עולם בריצת 2 מייל, 5,000 מטרים ו-10,000 מטרים בין השנים 1939 עד 1942. מאקי היה האדם הראשון בהיסטוריה שרץ מרחק של 10 קילומטרים בפחות מחצי שעה, היה זה כאשר שבר את שיאו האישי והשלים את הריצה בזמן של 29:52.6 דקות ב-17 בספטמבר 1939.
חייו.
מאקי נולד ברקולה במחוז ונטה. עיסוקו היה רעיית צאן ועל כן כונה בפינית Rekolan paimenpoika ("הרועה מרקולה"). בשנות השלושים פינלנד הייתה מעצמה בתחרויות ריצה ארוכות, אך מאקי לא בלט בעולם הריצה עד לשנת 1938. בספטמבר של אותה השנה, השתתפותו הראשונה בפועל באליפות חשובה, זכה בתחרות ריצת 5,000 מטרים באליפות אירופה באתלטיקה 1938 בפריז, הוא גבר על השוודי הנרי ג'ונסון ועל עמיתו הפיני קאוקו פקורי כאשר עצר את השעון על 14:26.8 דקות. ב-29 בספטמבר 1938, תוך פחות מחודש מזכייתו בריצת 5,000 המטרים, שבר את שיא העולם בריצת 10,000 מטרים בפעם הראשונה, הוא שבר את השיא שנקבע על ידי בן ארצו, אילמרי סאלמינן ביותר משלוש שניות כאשר סיים את הריצה ב-30:02:0 דקות. בקיץ של שנת 1938 המשיך וקבע 5 שיאי עולם חדשים בריצה. ב-7 ביוני שבר את שיאו של מיקולש סאבו מהונגריה ביותר משלוש שניות, וקבע שיא עולם חדש בריצת שני מייל בזמן של 8:53.2 דקות באצטדיון האולימפי בהלסינקי. 9 ימים לאחר מכן, ובאותו אצטדיון, הוריד מעל 8 שניות משיאו של לאורי לטינן בריצת 5,000 מטרים. הוא המשיך וקבע שיא עולם נוסף, הפעם בריצת 10,000 מטרים, שבר את שיאו האישי בכעשר שניות וקבע זמן של 29:52.6 דקות לריצה ב-17 בספטמבר 1939.
מלחמת החורף בין פינלנד לבין ברית המועצות פרצה ב-30 בנובמבר 1939. כמו חברים אחרים מקבוצת הפינים המעופפים, ביניהם גונר הוקרט ולאורי ליטנן, מאקי נשלח להילחם בשטח קרליה. אולם, יחד עם פאבו נורמי, הוא נשלח למשימה לארצות הברית בפברואר 1940 - גיוס כספים עבור המאמץ המלחמתי של פינלנד. במהלך המשימה, שנערכה חודשים וכללה הרצאה בפני 14,00 איש במדיסון סקוור גארדן, שניהם התחרו מול אצנים אמריקאים. באופן מפתיע, מאקי הצליח בריצות אלו הרבה יותר מאשר ריצותיו באליפויות, והדבר העלה חשדות וסימני שאלה שמא מדובר באימרוץ. קריירת הספורט של מאקי נקטעה בעקבות מלחמת העולם השנייה. המלחמה הובילה לביטול אולימפיאדת הקיץ של 1940 בהלסינקי וכך נגדע חלומו של מאקי לייצג את ארצו בתחרות אולימפית.
הרמנביצ'י
קווין מרי (אונייה)
"קווין מרי" (באנגלית: RMS Queen Mary) היא אוניית תענוגות בריטית שהושקה בשנת 1934. כיום היא מתפקדת כ"בית מלון צף" בלונג ביץ'.
היסטוריה.
ה"קווין מרי" נבנתה כאוניית נוסעים לחברת "קונארד" הבריטית. הבנייה החלה בדצמבר 1930, אך נפסקה בשנת 1931 בגלל המשבר הכלכלי העולמי. העבודות על האונייה חודשו הודות להלוואה מהממשלה הבריטית, לאחר שחברת "קונארד" התמזגה עם "הכוכב הלבן". האונייה הושקה ב-26 בספטמבר 1934 בגלאזגו בטקס בנוכחות המלך והמלכה ששודר בשידור ישיר ברדיו. באפריל 1936 הוצאה האונייה להפלגת ניסיון בים וב-27 במאי 1936 יצאה להפלגת הנוסעים הראשונה שלה.
עוד באוקטובר 1938 פורסם שבמקרה של מלחמה תוסב הקווין מרי לנושאת גייסות. בסוף אוגוסט 1939 הייתה הקווין מרי בדרכה מארצות הברית לאנגליה. בגלל המתיחות באירופה הוא לוותה אל הנמל על ידי ספינת קרב. היא יצאה חזרה לניו יורק ב-1 בספטמבר 1939. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה היא נשארה בניו יורק. במרץ 1940 הפליגה הקווין מרי מניו יורק לאוסטרליה לצורך הסבה לנושאת גייסות. היא הגיעה לקייפטאון באפריל 1940. בנובמבר 1943 פורסם ששנה קודם לכן סוכל ניסיון של הגרמנים להטביע את הקווין מרי. במהלך מלחמת העולם השנייה הובילה הקווין מרי חיילים רבים מארצות הברית לאירופה, כאשר בכל הפלגה היא נושאת עליה יותר מ-14 אלף חיילים. בשנת 1943 בזמן הפלגה באוקיינוס בזמן סערה, כשעליה מעל 15 אלף חיילים, נפגעה הקווין מרי על ידי גל עצום בגובה של 28 מטרים אשר גרם לה לנטות על צידה לזווית של 52 מעלות. החיילים חשבו שמכיוון שהכובד שלה היה כפול משל ה"טיטניק" הסיכוי שהיא תטבע גדול יותר. אולם האונייה הצליחה ליישר את עצמה והגיעה ליעדה כמתוכנן.
ב-1 בינואר 1949 עלתה האונייה על שרטון בצאתה מנמל שרבור. היא הצליחה לרדת חזרה למים עם הגאות ולאחר בדיקות המשיכה בדרכה. העיכוב שנגרם בגלל העלייה על השרטון עכבה דיון של מועצת הביטחון שכן רבים מהמשתתפים בדיון היו על האונייה בדרכם לניו יורק.
באוגוסט 1966 לאחר שהאונייה סבלה מהפלגה איטית מדי, נוקתה תחתית האונייה והיא שבה להשיג מהירויות גבוהות יותר. במאי 1967 הודיעה חברת "קונארד" שהקווין מרי יוצא משירות בסוף הקיץ של שנת 1967. במקומה רכשה חברת קונארד את ה"קווין אליזבת 2". בספטמבר 1967 יצאה האונייה להפלגת הנוסעים האחרונה לניו יורק. האונייה הועברה ללונג ביץ' בקליפורניה שם עברה שיפוצים שהפכו אותה למוזיאון ומלון צף. בפברואר 1971 היא הועברה לנקודת הקבע שלה במזח של לונג ביץ' שם היא עוגנת עד היום.
תרבות.
האונייה השתתפה בכמה סרטים, היא מוצגת בצורה הטובה ביותר בסרט "הרפתקה בפוסידון" שיצא בשנת 1972, בסרט מוצגת ה"קווין מרי" בשם אחר, "פוסידון". בסרט האונייה מתהפכת לאחר פגיעת גל עצום בזמן סערה בים ויוצרת מרוץ הישרדות נגד הזמן בין השורדים בהתהפכות.
תיאור האונייה.
בתוך ה"קווין מרי" נבנה "בית כנסת" עם מקום לכ-50 איש.
האונייה יכלה לאכלס מספר נוסעים גבוה יותר מכל האוניות של החברות המתחרות בתקופתה.
ה"קווין מרי" הייתה היחידה בתקופתה ששברה שיא והצליחה לחצות את האוקיינוס האטלנטי בתוך 5 ימים בלבד.
תאוריות קונספירציה.
יש האומרים שה"קווין מרי" רדופת רוחות רפאים. במהלך השנים אורחים שהתארחו באונייה סיפרו כי נתקלו במאורעות על טבעיים ושמעו רעשים מוזרים שאין להם הסבר הגיוני.
סיפור מפורסם על האונייה מספר על נוסע שמצאו את גופתו בחדרו ללא רוח חיים, מדוח הפתולוג נכתב שהוא נרצח וכי זו לא הייתה יכולה להיות התאבדות. הבעיה במסקנה הזאת היא שהנוסע שהה לגמרי לבדו בחדר, מה שמוסיף לחיזוק תאוריית הקונספירציה שתומכת בכך שה"קווין מרי" רדופת רוחות.
עוד תאוריה שתומכת בכך שהאנייה אכן רדופת רוחות, אנשים ששהו ב״קווין מרי״ דיווחו שראו רוחות רפאים בדמויות אישה בשמלה לבנה, שני ילדים קטנים ליד הבריכה ואיש זקן בעל זקן ארוך במחלקה הראשונה.
הוכחה נוספת היא חדר B340 שאנשים רבים מחשיבים אותו ל״חדר המקולל״ בחדר צולם שהסדין איננו נשאר במקומו, המיטה זזה ללא כל אדם שיזיז אותה והשטיחים שבחדר נקרעו בשעה שאף אדם לא היה נוכח בחדר.
לאחר כל המקרים האלו, בעל האנייה נעל את החדר ולא השכיר אותו שוב.
ויליאם וירט
ויליאם וירט (באנגלית: William Wirt; ) היה סופר ופוליטיקאי אמריקאי שידוע בעיקר כמי שהפך את תפקיד התובע הכללי של ארצות הברית לתפקיד רב השפעה. הוא היה התובע הכללי שכיהן במשך תקופת הכהונה הארוכה ביותר. הוא גם היה מועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה האנטי-מייסונית בבחירות של 1832.
וירט גדל במרילנד, אך המשיך בקריירה המשפטית שלו בווירג'יניה לאחר שהתקבל שם ללשכת עורכי הדין ב-1792. לאחר שהחזיק בכמה משרות, הוא שימש כתובע במשפט הבגידה של ארון בר. ב-1808 הוא ניצח בבחירות לבית הנבחרים של וירג'יניה וב-1816 הוא מונה כתובע פדרלי. בשנה שלאחר מכן הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו כתובע הכללי של ארצות הברית. וירט כיהן משרה זו במשך 12 השנים הבאות ושירת תחת הנשיאים מונרו וג'ון קווינסי אדמס. לאחר תום כהונתו הוא המשיך בקריירה המשפטית שלו וייצג את אומת הצ'רוקי בפסק הדין "אומת הצ'רוקי נגד ג'ורג'יה".
אף על פי שבעברו היה וירט חבר הבונים החופשיים, הוא היה מועמד המפלגה האנטי-מסונית (מתנגדי הבונים החופשיים) לנשיאות בבחירות של 1832. וירט עצמו לא היה פעיל במערכת בחירות זו ואף סירב לנאום בציבור נגד הבונים החופשיים. אף על פי כן, הוא ושותפו למירוץ איימוס אלמייקר, ניצחו בוורמונט והיו נציגי מפלגה שלישית הראשונים שניצחו במדינה זו. לאחר הבחירות המשיך וירט לעסוק בעריכת דין עד למותו ב-1834. על שמו נקרא מחוז בווירג'יניה המערבית.
ראשית חייו.