הסרת המחיצה נעשתה לראשונה בקהילה הרפורמית של ברלין ב-1845, שם ישבו גברים ונשים בנפרד באותה קומה. הרעיון לא התקבל בקרב יתר בתי-הכנסת הרפורמיים בגרמניה, ועזרות נשים בקומות משלהן הוסיפו להיות הדגם הרווח עד אחרי מלחמת העולם השנייה (ההיכל בהמבורג סירב פעם לתרומה של מיליון מרקים שהותנתה בביטול העזרה). ישיבה מעורבת לחלוטין הונהגה רק בארצות הברית, באופן מקרי לגמרי, על ידי יצחק מאיר וייז. ב-1851, עדתו באולבני, ניו יורק רכשה בניין ששימש בעבר כנסייה, עם ספסלים לכל משפחה. סידור זה, אף שנתקל בהתנגדות רבה בקרב חוגי הרפורמים האמריקאיים, הפך לנפוץ מאוד. בין שתי מלחמות העולם הוא התפשט אל הקונסרבטיבים והאורתודוקסים, שההבדלים ביניהם עוד היו מטושטשים. רבנים משני הזרמים יצאו בחומרה נגד התופעה, אך לחץ מהקהל הצעיר יותר הכריע את הכף במרבית המקרים. אך באותה בתקופה ממש, כשהתבססה מחד רבנות אורתודוקסית קפדנית שהגיעה מאירופה ומאידך גברה המגמה לעבור לישיבה מעורבת לגמרי – בבתי-תפילה רבים הייתה מקובלת קודם ישיבה נפרדת בשני צדי החדר, אך ללא חציצה פיזית – התהפכה המגמה. ועד ההלכה של הסתדרות הרבנים, בראשות הרב יוסף ד. סולובייצ'יק, פסק ב-1954 כי אין להתפלל בבית-כנסת שאין בו מחיצה. באותה עת, בה חתרו האורתודוקסים והקונסרבטיבים להדגיש את ההבדלים ביניהם, אימצה כנסת הרבנים עמדה לפיה אין מניעה מעירוב. המחיצה הפכה לסממן החשוב ביותר שהבדיל בין בתי-הכנסת של שתי התנועות: שורה של קרבות משפטיים בתוך קהילות, בין המצדדים והמתנגדים לישיבה מעורבת, אילצה בתי-כנסת רבים להגדיר באופן חד-משמעי לאיזו אחת מהתנועות הם משתייכים. עם זאת, האיחוד האורתודוקסי התמהמה מלאכוף את הדרישה. ב-1961 עדיין העריך משקיף אחד כי ב-250 בתי-כנסת של האיחוד התקיימה ישיבה מעורבת, וב-1997 עוד נמנו עליו שבע קהילות שלא התקינו מחיצה. ב-2005 נותרה רק אחת, קהילת 'בית המדרש הגדול - בית יוסף' בדנוור, קולורדו. זו פרשה מהאיחוד ב-2016, כשנודע שהוא מתכוון לסלק אותה, אם כי היא עדיין מגדירה עצמה כאורתודוקסית.
מיקום עזרת הנשים.
בחלק מבתי הכנסת מוקמה עזרת הנשים באותה קומה עם עזרת הגברים. באחרים, נמצאה עזרת הנשים בקומה מעל עזרת הגברים.
אופי המחיצה.
הפוסקים האחרונים נחלקו לגבי גובה המחיצה הנדרשת. הרב משה פיינשטיין נקט בגישה מתירנית יחסית וכתב כי מספיק שהמחיצה תגיע לגובה כתפי הנשים והוא בשיעור 18 טפחים. לעומתו, האדמו"ר מסאטמר והרבנים ההונגרים בארצות הברית דרשו, בהסתמך גם על תקנות מיהאלאוויץ מ-1865, כי המחיצה תסתיר את הנשים לגמרי ותעבור את גובה ראשיהן. שורש המחלוקת הוא בהבנת מטרת המחיצה: על פי הרב פיינשטיין, המטרה היא מניעת ערבוב בין נשים לגברים ולשם כך מספיק מכשול פיזי כמו שהיה במקדש. על פי מתנגדיו המטרה היא למנוע מהגברים להסתכל בנשים בשעת התפילה וממילא הגובה צריך להיות בהתאם. הבדלי גישה אלו, מובילים גם למחלוקת בדבר כשרותה של מחיצה שקופה, והשיטות בהתאמה.
פרנץ פרדיננד
פרנץ יוזף הראשון
ציפור הנפש (ספר)
ציפור הנפש הוא ספר ילדים מאת מיכל סנונית שהפך לרב-מכר בינלאומי. את הספר איירה נעמה גולומב.
רקע.
סנונית כתבה את הספר באחד הלילות של שנת 1985, עת ששהתה בבית מלון באיטליה.
בתחילה, הספר לא התקבל להדפסה על ידי הוצאת הספרים "מסדה", והוצאות ספרים נוספות, בטענה, שילדים לא יבינו את משמעותו, ושמבוגרים לא יתעניינו בו. שנתיים מאוחר יותר, הוחלט בהוצאת מסדה להדפיסו, והספר נמכר בכ-100 אלף עותקים תוך פחות משנתיים. בשנות האלפיים המוקדמות, ציינו בלונדון את מהדורת המיליון ו-750 אלף בגרמניה.
רב-מכר בינלאומי.
הספר הפך עד מהרה לרב-מכר בינלאומי, תורגם עם השנים ל-48 שפות ויותר, ונכון ל-2021, נשקלת גם הוצאה בשפת היידיש. במהלך השנים, היה ניסיון פרסום הספר בארצות הברית, והוא הוחמץ.
הוצאת עברית לילדים הוציאה גרסה אינטראקטיבית לספר.
הספר משווק בחו"ל כספר רוחני פילוסופי ולאו דווקא כספר ילדים.
פרסים.
הספר זכה בפרסים רבים, ובשנת 1993, זכה במקום הראשון בעולם בתחרות לספרי ילדים, שנערכה בז'נבה.
עלילה.
מקור שמו של הספר בביטוי "ציפור הנפש", אך הספר מעניק לביטוי משמעות מילולית, שונה מזו המקובלת. מסופר בו על "ציפור הנפש", ציפור שנמצאת בתוך נפשם של בני אדם ומרגישה את מה שהם מרגישים. הציפור מייצגת את הנפש, שעל פי הסיפור אף על פי שאף אחד לא ראה אותה, אין לאיש ספק שהיא קיימת. או על פי הניסוח בסיפור:
ציפור הנפש בנויה מגירות מגירות, אשר רק היא יכולה לפתוח אותן. כל מגירה מייצגת רגש, שברגע שהמגירה שלו נפתחת הוא מתפרץ. על פי הסיפור "לפעמים יכול האדם לבחור לעצמו ולסמן לציפור אילו מפתחות לסובב ואילו מגרות לפתוח. ולפעמים זוהי הציפור שמחליטה בשבילו." ציפורי הנפש שונות, ולכן אופיים של בני האדם שונה. הספר מסתיים בהמלצה להקשיב לציפור הנפש שבתוכנו.
מגרסאות הספר ברחבי העולם.
הספר תורגם לשפות רבות ובכל מדינה האיורים שונים, בהתאם להווי המקומי ולאקלים: לציפור יש עיניים מלוכסנות ב-מזרח הרחוק, פתיתי שלג מרכיבים את הציפור מפינלנד, בשוודיה - הציפור והספר צבועים באפור, במקסיקו הספר מודפס באלבום צבעוני המזכיר את פרידה קאלו, באסטוניה, יש פס סביב ראש הציפור ועוד.
ציפור הנפש
ציפור הנפש הוא ביטוי עברי שמשמעותו: עצם או עניין חשוב ביותר, היקר מאוד ללבו של אדם.
מקור אפשרי לביטוי זה הוא שינוי קל של המושג "ציפר נפשו" המופיע בתלמוד הבבלי, שהוא כינוי לתנוך היושב על מפתן הלב ופגיעה בו גורמת למוות, וכן לקנה הנשימה או לגרגרת, שהוא מקום רגיש, שפגיעה בו היא תוצאת מוות. כך נאמר, למשל: "יודעין כמה הכהו ועל מה הכהו, אם על שוקו או ציפר נפשו". ביטוי דומה מופיע גם בתוספתא למסכת סנהדרין בשני נוסחים: "במה הרגו? בסייף הרגו? במקל הרגו? על שוקיו הכהו או על ציפר נפשו הכהו?", או "ויודעין הדיינין שעל שוקו הכהו ועל ציפר נפשו הכהו".
בעברית הישראלית לא נעשה שימוש במשמעות המקורית של המושג, אלא רק במשמעותו המושאלת.
סידרה
ניקולאי הראשון
איוואן השישי
רודולף, נסיך אוסטריה
רייס אגיינסט
סנדר לוין
סנדר מרטין "סנדי" לוין (באנגלית: Sander Martin "Sandy" Levin; נולד ב-6 בספטמבר 1931) הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן משנת 1983. חבר המפלגה הדמוקרטית. אחיו הבוגר של הסנאטור קארל לוין.
ביוגרפיה.
לוין נולד בדטרויט. הוא סיים את תיכון סנטרל בדטרויט, קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת שיקגו ב-1952, תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קולומביה ב-1954 ותואר LLB במשפטים מבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ב-1957. אחרי שעשה התמחות במשפטים, הוא כיהן בסנאט המדינתי של מישיגן בין 1965–1970 והיה בתפקיד מנהיג המיעוט בסנאט (המדינתי) בין 1969–1970. נכשל בניסיונו להיבחר לתפקיד מושל מישיגן ב-1970 ו-1974 והיה חבר בבית ספר קנדי לפוליטיקה באוניברסיטת הרווארד ב-1975. הוא היה עוזר אדמיניסטרטיבי של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), ארגון פדרלי ממשלתי האחראי לרוב סיוע החוץ הלא-צבאי, בין 1977–1981.
ב-1982, חבר הקונגרס מהמחוז ה-18, ג'ים בלצ'רד, לא רץ לכהונתו החמישית, כשבמקום הוא עשה מרוץ מוצלח למשרת המושל. לוין ניצח בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית למחוז זה, אשר מוספר מחדש כמחוז ה-17 כתוצאה מהגדרה מחדש של מחוזות (המחוז שוב הוגדר מחדש ב-1993 כמחוז ה-12). הוא נבחר בקלות בנובמבר ונבחר מאז מחדש 11 פעמים. הוא עמד מול יריב רפובליקני רציני רק שלוש פעמים. ב-1992 ו-1994, לוין הצליח בקושי להביס את איש העסקים ויוצא מלחמת וייטנאם ג'ון פאפאג'ורג' אחרי שהמחוז שלו קלט את מחוז אוקלנד הנוטה לכיוון הרפובליקנים באופן בולט בתיחום מחדש של מחוזות. ב-2000, איש העסקים ברט ברון השיג את התמיכה הרשמית של הגוף שנקרא עובדי המכוניות המאוחדים.
לוין נבחר בפעם השנים עשר ב-2006 עם 70% מהקולות. לוין מכהן בוועדה לענייני מיסים ("Ways and Means") של בית הנבחרים, ועם השעייתו של ראש הוועדה צ'ארלי רנגל בשל בעיות אתיקה בתחילת 2010 הוא עומד בראשה. עם כינוס הקונגרס ה-116 של ארצות הברית עזב את בית הנבחרים והוחלף בבנו אנדי לוין.
חייו האישיים.
לוין בא ממשפחה בולטת בפוליטיקה של מישיגן. הדוד שלו, תיאדור, היה שופט פדרלי. הבן דוד שלו מדרגה ראשונה, צ'ארלס, היה שופט בבית המשפט העליון של מישיגן, אחרי שכיהן כשופט בבית המשפט לערעורים של מישיגן. בן דודו מדרגה ראשונה, ג'וזף לוין, היה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית. הבן שלו, אנדי לוין, היה מועמד מטעם הדמוקרטים ב-2006 לסנאט המדינתי של מישיגן במחוז ה-13 של הסנאט של מישיגן, כשהוא מפסיד במרוץ צמוד לג'ון פאפאג'ורג'.
לסנדר לוין ואשתו, ויקי, שנפטרה ב 2008, ארבעה ילדים ושבעה נכדים. ב 2012 התחתן עם פמלה קול.
לביא (מטוס קרב)
שוק לווינסקי
עמק-חפר
מפלגה פוליטית
מרקוס מניליוס
רחוב לווינסקי
אהוד בן טובים
אהוד בן טובים (נולד ב-12 באוגוסט 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ ומזוהה בעיקר עם בני יהודה תל אביב, שם שיחק רוב הקריירה שלו. בן טובים נחשב בעיני רבים לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בהיסטוריה ונבחר לחבר בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ביוגרפיה.
בן טובים הוא מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים, וזכה עימה בגביע המדינה בשנת 1981. במשך הקריירה שלו הוא הבקיע 91 שערים ב-350 משחקים בליגה הבכירה, ובסך הכל כבש במדי הקבוצה 166 שערי ליגה ו-12 שערים בגביע המדינה. לבן טובים שתי הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ישראל.