בשנת 2001 הצטרף לפעילות המחאה שאורגנה על ידי גולשי פורום האופנועים ב-IOL (לימים, אתר "וואלה!") נגד הרפורמה בביטוח החובה לאופנועים שאיימה על העלאת תעריפי הביטוח. שביט היה שותף לארגון עצרות המחאה בתל אביב, לניסוחי התכנים ולפגישות עם פעילי המאבק. משנה זו ואילך היה לגולש פעיל ובולט במיוחד בפורומים של ענף הדו-גלגלי ברשת, תחילה ב-IOL, ולאחר מכן בפורומי האופנועים של האתרים "תפוז" ו"פול גז". באפריל 2009, הצטרף שביט למטה המאבק בתעריפי ביטוח החובה, כדי לתרום מניסיונו בתחום ההסברה, וכן היה לדובר המאבק בכל שלביו. בפברואר 2011, מספר שבועות לפני מותו, הגיע שביט אל משכן הכנסת והביע ביקורת על כך שמחירי ציוד המיגון והבטיחות בישראל, דוגמת כפפות רכיבה, מעיל רכיבה וקסדות ראש מוצעים למכירה במחירים גבוהים מדי עקב הטלת מכס על מוצרים אלו, וכי בשל כך נמנעים רוכבי דו-גלגלי רבים מלרכוש אותם ומסתפקים באמצעי המיגון הבסיסיים בלבד.
מותו.
ב-2 במרץ 2011, בשעות הצהריים המאוחרות, נהרג שביט בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4, סמוך למחלף מורשה הצמוד לרמת השרון.
בעת שהוא עורך נסיעת מבחן לאופנוע מתוצרת חברת קוואסאקי, נסע שביט על כביש 5 לכיוון מזרח וירד דרומה במחלף מורשה לכביש 4. כשהגיח שביט מן העקומה במחלף רכב מסוג פולקסווגן גולף שחנה בשול הימני התפרץ בפתאומיות לתוך נתיב נסיעתו של שביט במטרה להגיע אל שטח ההפרדה המקווקו בצדו השני של נתיב הכביש. מאחר שהתקרב אל הרכב במהירות שלא אפשרה לו להגיב בזמן המתאים לצורך מניעת ההתנגשות, פגע שביט בצדו השמאלי של הרכב. שביט נפצע באורח אנוש, וזמן קצר לאחר מכן נקבע מותו.
הלווייתו של שביט נערכה בקיבוץ מעברות, בתום מסע שבו השתתפו למעלה מ-1,500 רוכבי אופנועים וקטנועים ישראלים אשר ביקשו לחלוק לשביט כבוד אחרון. בטקס הלוויה של שביט הושמע לבקשת משפחתו השיר "Born To Be Wild" שמופיע בסרט "Easy rider" אשר יצא לאקרנים בשנת 1969 ואשר אותו אהב שביט מאוד.
כחלק מחקירת התאונה - ימים בודדים לאחר שאירעה - פרסמה עמותת אור ירוק דו"ח על אודות התאונה ובו חוות דעתה על מידת האשמה של שני המשתתפים בה. בדו"ח שהוציאה נטען כי שביט נהג שלא כנדרש מאחר שייתכן שלא הכיר היטב את מגבלותיו ואת התנהגותו המלאה של האופנוע אותן בחן במהלך נסיעת המבחן, וכי ייתכן שאם היה מודע למגבלותיו היה מתכנן את מהירות נסיעתו ואת גישתו למחלף באופן שונה. באשר לנהג הרכב, נכתב בדו"ח כי מלבד עבירה של אי-ציות לתמרור בהעמדת הרכב על שטח הפרדה, דבר המהווה מפגע תעבורתי כשלעצמו, לא הייתה לנהג הרכב אחריות נוספת בגרימת התאונה וכי יתר האחריות מוטלת על שביט, רוכב האופנוע. מנגד, יש שטענו כי שביט נהג כנדרש וכי היה מודע למגבלות הכלי אותו בחן במהלך נסיעת המבחן, וכן כי נהג הרכב אשר חצה שני נתיבים בצורה פתאומית וללא כל התראה מוקדמת הוא האשם הבלעדי בתאונה.
במהלך החודשים שלאחר התאונה, ומשלא הצליחו לשנות את עמדתה של עמותת "אור ירוק" שמיהרה לטענתם לפרסם דו"ח בעייתי בטרם חקרה לעומק את נסיבות האירוע ובטרם פרסמה משטרת ישראל עצמה את הדו"ח המקצועי מטעמה, ניסו רוכבים מנוסים וחבריו של שביט, חברי מועדון האופנועים הישראלי, לערוך שחזור מצולם של התאונה בה נהרג שביט במטרה להבין מהי מידת האשמה של שביט בתאונה, אם הייתה כזו. מסקנתם הייתה כי מהלך הנסיעה של נהג הרכב שהתפרץ מן השול הימני לשטח ההפרדה בצדו השמאלי המרוחק של הכביש היה חריג ובלתי-סביר, וכי לא ניתן היה למנוע את התאונה.
ב-2 ביוני 2011, שלושה חודשים לאחר מותו, ולאחר ביקורת נוקבת שאותה הפנו רבים מקהילת רוכבי האופנועים בישראל כלפי עמותת אור ירוק, מנכ"ל העמותה, שמואל אבואב, פנה אל משפחתו של שביט ואל קהילת הרוכבים בישראל, התנצל ואף חזר בו מפרסום הדו"ח שפרסמה העמותה אשר לפיו על שביט מוטלת האחריות למותו. אבואב הוסיף כי תפורסם כמו כן התנצלות בגופי התקשורת בממדים רחבים יותר.
בנובמבר 2013, נגזר דינו של נהג הרכב, חיים ברעם. השופט דחה את גרסתו של נהג הרכב, וקבע כי מידת הרשלנות והאחריות של נהג הרכב בתאונה היא רבה. השופט הוסיף כי הוא התרשם לשלילה מניסיונות ההתנערות מן האחריות של נהג הרכב ומהטלת האחריות לתאונה על שביט. העונש שנגזר על נהג הרכב היה קנס בגובה 20,000 ש"ח (או 100 ימי מאסר תמורתם), מאסר בפועל של 14 חודשים, מאסר על-תנאי לתקופה של 12 חודשים (למשך שלוש שנים), פסילת רישיון הנהיגה לתקופה של 13 שנה וכן פיצוי למשפחתו של שביט בשיעור 30,000 ש"ח.
שביט היה אב לבן ולבת.
כי בריבוע
בסטטיסטיקה, למונח כי בריבוע (formula_1) מספר שימושים; מקור השם 'כי בריבוע' הוא באות היוונית כי (formula_2).
חי בריבוע
רב חנינא
רב חנינא (לפעמים חנניא) היה אמורא בדור השני והשלישי לאמוראי ארץ ישראל, תלמידו של רבי ינאי ורבי יוחנן, ואחיו של האמורא המפורסם רב אושעיא. יש משערים כי מדובר בעצם על רבי חנינא בר חמה על סמך הופעת אחיו בתיאור ״רבי אושעיה בר רבי חמה״.
חייו.
רב חנינא היה נצר למשפחת חכמים גדולים והיה מיוחס ככהן מזרע עלי הכהן. כאשר היה רווק, יחד עם אחיו מכרו נעליים לזונות, ולמרות זאת הם לא הגביהו את עיניהם כדי לראות אותם, האמורא רבא אמר על כך, כי על שני אחים אלו, נאמר המאמר כי רווק כזה הדר בעיר ואינו חוטא, מכריז הקדוש ברוך הוא עליו בכל יום.
הוא היה גם רופא, יש כמה דברים שאמר בנוגע לרפואה כגון: חולין ז: "אמר ר׳ חנינא מימי לא שאלני אדם על מכת פרדה לבנה וחיה לא שאלני", רש"י- "רבי חנינא רופא הי"ה, הוא גם נתן הצהרות להגדיר מה משמעות הישן ל"כהן" וכשהוא צריך להפסיק להתאמן "עד שיזקין עד כמה אמר רבי אלעא אמר ר' חנינא עד שירתת", "ילד עד כמה אמר רבי אלעא אמר רבי חנינא כל שעומד על רגלו אחת וחולץ מנעלו ונועל מנעלו".
רבי יוחנן רצה לסומכו לרבנות, אך לא עלה בידו, עד שרבי חנניה הסביר לו כי הוא צאצא של בית עלי הכהן, שעליו נאמרה הקללה , קללה המכוונת שלא יהיה זקן במשמעותו התורנית - רב - מצאצאיו של עלי.
לעיתים ניתן לטעות בין רב חנינא שנקרא כך ולא "רבי" מכיוון שלא הוסמך, לבין רבי חנינא שהוסמך לרבי (ככל הנראה על ידי רבו רבי יהודה הנשיא), במיוחד במקומות בהם כתוב בתלמוד ר' בראשי תיבות, ולא ידוע אם הראשי תיבות הוא של המילה רבי או רב. אך לרוב הכוונה לרבי חנינא, המוזכר מאות פעמים בתלמוד, לעומת רב חנינא המוזכר פעמים מעטות יחסית.
מועצת המעבר הלאומית
מועצת המעבר הלאומית (או בקיצור המועצה הלאומית או מועצת המורדים או NTC; שימוש שכיח נוסף: המועצה הלאומית למעבר (TNC); ערבית: المجلس الوطني الانتقالي) היא הגוף הרשמי שייצג את הכוחות שמרדו בשלטונו הדיקטטורי של מועמר קדאפי במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011. ב-27 בפברואר 2011, בעיר בנגאזי, הוכרז פומבית על הקמת המועצה שתפעל "כפנים של המהפכה". במספר אמצעי תקשורת כונתה המועצה גם "המועצה הלאומית הלובית". ב-5 במרץ, הודיעה המועצה על כך שהיא "הנציגות הבלעדית על כל לוב כולה". בראש המועצה עומד מוסטפא עבד אל-ג'ליל שהיה שר המשפטים בממשלת קדאפי וערק לשורות המורדים לאחר תחילת ההתקוממות.
ב-23 במרץ 2011 נבחר מחמוד ג'יבריל לכהן כראש הממשלה הזמנית שהקימה המועצה. המועצה הצהירה כי היא "הגוף המחוקק", ואילו הממשלה הזמנית היא "הגוף המבצע". ג'יבריל ניהל את השיחה עם נשיא צרפת סרקוזי, בפגישה שלאחריה הכירה צרפת רשמית במועצה כנציגה הבלעדית והלגיטימית של לוב.
מוסטפא עבד אל-ג'ליל הצהיר בריאיון ל-France 24 כי המטרה של המורדים אינה הריגתו של קדאפי אלא עזיבתו את השלטון.
ב-3 ביוני 2011, העבירה המועצה מסר לישראל באמצעות שר החוץ הצרפתי, אלן ז'ופה, לפיו תכיר המועצה במדינת ישראל ותהיה מעוניינת בקשרים עימה.
ביולי, לאחר ביקורים שערכו אנשי המועצה בארצות הברית ומפגשים בינם לבין אנשי הממשל האמריקני, הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי תעביר למועצה כספים שהיו בחשבונות בנקים בבעלות לוב אך הוחרמו לאחר תחילת ההתקוממות במדינה.
ב-31 באוקטובר 2011, 51 מחברי מועצת המעבר מינו את עבד אל-רחים אל כיב לראש ממשלת המעבר הלאומית, כמחליפו של מחמוד ג'יבריל.
המועצה התפרקה באוגוסט 2012 בעקבות הבחירות לבית הנבחרים החדש, הקונגרס הלאומי הכללי.
עקרונות יסוד ומטרות.
"הכרזת היסוד של המועצה" קובעת כי המטרות העיקריות של המועצה הן כדלקמן:
הכרה בינלאומית.
מאז ייסודה זכתה המועצה להכרה של עשרות מדינות, הראשונה בהן צרפת. גם המעצמות ארצות הברית ורוסיה הודיעו על הכרה רשמית במועצה כממשלת לוב ואילו הרפובליקה העממית של סין הודיעה כי היא מכירה במועצה כשותפה לדיאלוג.
ב-16 בספטמבר 2011 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות החלטה להכיר במועצה כגוף המייצג של לוב במושב הקרוב, החלטה בה תמכה גם ישראל.
צבא השחרור הלאומי.
צבא השחרור הלאומי (جيش التحرير الوطني الليبي) הוא שמם הידוע בתקשורת הבינלאומית של הכוחות המזוינים של מועצת המעבר הלאומית, הלוחמים בשלטון קדאפי בלוב, מאז מרץ 2011. כוחות המורדים הנלחמים בשלטון קדאפי ומהווים את הזרוע הצבאית של מועצת המעבר הלאומית, מוכרים רשמית בשם "הכוחות המזוינים של לוב החופשית". מפקד הצבא הוא סוליימאן מחמוד שנכנס לתפקידו לאחר שנרצח המפקד הקודם, עבדול פתאח יוניס. מפקד בכיר אחר בצבא המורדים הוא חליפה בלקאסים חפטאר. צבא השחרור הלאומי זוכה למימון ואספקה מאת מדינות המערב.
קישורים חיצוניים.
האתר הרשמי של מועצת המעבר הלאומית (אנגלית וערבית).
זעירי
זעירי (השני) היה אמורא בדור השני לחכמי ארץ ישראל, מגדולי תלמידי רבי חנינא ורבי יוחנן. אמרותיו ופסקיו, מוזכרים עשרות פעמים בתלמוד.
מעמדו בישיבת טבריה.