אלווין מפעילה תוכניות כיום למבוגרים, חשיפה לאפשרויות תעסוקה לצעירים, הפעלת קורסים כמו טבחות מקצועית המותאמת לבעלי הצרכים המיוחדים, מעטפת לעמותות המפעילות שירות לאומי-אזרחי ומעוניינות להעסיק צעירים בעלי צרכים מיוחדים בהתנדבות, גן החושים ע"ש קייטי מנסון, הנגשת השירות המשפטי לאנשים עם מוגבלות, הנגשת שירות רפואי לאנשים עם מוגבלות, קבוצת תיאטרון אִיפְשָׁר של מערך הדיור התומך, שוב"ל להשתלבות בלימודים אקדמיים, מעונות יום שיקומיים, דיור תומך ועוד.
פרסים.
בשנת 2019 זכתה העמותה בפרס ליזמות, שנערך בטקס רב משתתפים במטה האו"ם שבוינה, על הקמת תוכניות עידוד והעלאת ההתנדבות בקרב בני נוער עם מוגבלות. התוכנית הופעלה על ידי העמותה בשיתוף משרד החינוך, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ורשויות מקומיות בארץ.
סטיקס (להקה)
סטיקס (באנגלית: Styx) היא להקת רוק אמריקאית משיקגו שהוקמה ב-1972 והתפרסמה בזכות אלבומים שהוציאה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80.
הלהקה ידועה בעיקר בזכות הלהיטים "Lady", "Come Sail Away", "Babe", "The Best of Times" ,"Too Much Time on My Hands" ו-"Mr. Roboto". להיטים אחרים הם השירים "Show Me the Way", "Don't Let It End", "Renegade" ו-"Boat on the River", שהיה להיט באירופה וביפן. ללהקה יש חמישה אלבומים במעמד מולטי-פלטינה על ידי RIAA.
שדה של חולמים
שדה של חולמים הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2017 אותו ביים, הפיק וערך נועם סטולרמן.
הסרט עוקב אחר שלושה קיבוצניקים צעירים שמאסו בחיי הקיבוץ המשעממים ויצאו להגשים את חלומם להיות להקת רוק מצליחה בלונדון. צילומי הסרט ארכו כשלוש שנים ונערכו בישראל ובאנגליה במקביל.
ב-15 במרץ 2017 הסרט הוקרן בבכורה עולמית בסינמטק ת"א. באפריל 2017 הסרט יצא לסיבוב הקרנות בסינמטקים ת"א, הרצליה, חולון וחיפה.
תקציר.
אביב, אביתר ויוגב הם שלושה קיבוצניקים צעירים ומנוכרים שמעולם לא היו שבעי רצון מחייהם בקיבוץ העוגן, אז הם פנו אל המוזיקה והקימו הרכב רוק בשם "אנשי השדה". מתוסכלים מהזלזול של חבריהם לקיבוץ, הם אורזים את הכלים ויוצאים להגשים את חלומם בלונדון הקרה. המחסור בקהל, הדיסוננס התרבותי והכסף ההולך ואוזל במטרופולין הזרה להם יאלצו את השלישייה לעשות חשבון נפש לגבי מקומם בעולם כחולמים.
רקע.
הפקת הסרט החלה בשנת 2010 במסגרת לימודי הקולנוע של נועם סטולרמן ב"מנשר לאמנות", ובהמשך הפכה להפקה עצמאית לחלוטין שצילומיה נמשכו כשלוש שנים, הרבה אחרי שסטולרמן סיים את לימודיו. את רוב הצילומים ביצע סטולרמן בעצמו, ללא תמיכת קרנות קולנוע או גופי שידור, כשהוא נעזר בציוד שנתרם להפקה ובעזרתם של מתנדבים. עריכת הסרט ארכה גם היא כשלוש שנים. חלק מתקציב העריכה של הסרט גויס על ידי מימון המונים באתר הדסטארט.
שיפוי כפול
ספר הנייר
ספר הנייר הוא ספר הלכה של אחד מבעלי התוספות בצרפת בשלהי המאה ה-13. מחברו אינו ידוע וכך גם שמו המקורי של הספר.
הספר כולל ארבעים וארבעה פרקים ("סימנים") ועוסק בהלכות שבת ומועד, כשרות, טהרת המשפחה, אישות, ועוד.
תוכן הספר וקורותיו.
ייחודו של הספר בהיותו ספר הלכה מבית מדרשם של בעלי התוספות, שעסקו בעיקר בפרשנות התלמוד ובדרך כלל לא כתבו ספרי הלכה.
בפסקיו הרבה להסתמך על הרי"ף, הרמב"ם והסמ"ג. מבין בעלי התוספות הרבה לצטט את רבי שמשון משאנץ. הוא מזכיר גם מספר פעמים חכם בשם רבי ברוך חיים בן ר' מנחם, תלמידו של רבי שמשון, שאינו ידוע ממקור אחר.
הספר מוזכר פעמים מועטות בספרות התורנית (כגון על ידי המהרי"ק) והשפעתו הייתה מצומצמת, כנראה בגלל הרדיפות כנגד יהודי צרפת בזמנו.
שם הספר.
כפי הנראה, השם "ספר הנייר" אינו שמו המקורי, המעתיק בכת"י בודליאן כתב:
וכן בכת"י גינצבורג: .
ייתכן שהשם נובע מכך שבאותה תקופה לערך התחילו בצרפת לכתוב ספרים על נייר (במקום קלף או פפירוס), ולכן עובדת היותו של ספר זה כתוב על נייר הייתה דבר מיוחד שבגינו ידעו האנשים באיזה ספר מדובר. מתאריכי שטרות שנרשמו בספר עולה כי נכתב לכל המאוחר בשנת ה'ס"ז (1307). לספר נוספו במהלך המאה ה-14 "הגהות" שהן הערות השלמה לספר, מאת מחבר שאף הוא בלתי ידוע. בחלק מכתבי היד ה"הגהות" נערכו והתמזגו בגוף הספר.
הספר כולל נוסחאות של שטרות שונים, ובכתבי היד יש הבדלים בין המקומות והתאריכים בשטרות אלו, שהותאמו כנראה לזמנו ומקומו של המעתיק. מן ההבדלים הללו ניתן ללמוד על תפוצת הספר בערים שונות בצרפת.
במשך שש מאות שנה היה הספר בכתבי יד. חלק מן הספר יצא לאור בהוצאת מכון סורא והישיבה-אוניברסיטה (ניו יורק, תשכ"א).
הרב ד"ר גרשון אפפל ההדיר את הספר בשלמותו בהוצאת מכון ירושלים (תשנ"ד ומהדורה מתוקנת בתשס"א). נכלל גם בפרויקט השו"ת.
יהודי וילנה
הקהילה היהודית בווילנה
גנרל ארמייה
גנרל ארמייה או גנרל של ארמייה היא דרגה צבאית גבוהה במדינות רבות. באותן מדינות זוהי בדרך כלל הדרגה הגבוהה ביותר הנמצאת בשימוש בימות שלום, ונמצאת דרגה אחת מתחת לדרגת מרשל המוענקת בעיתות מלחמה. דרגה זו מקבילה בערך לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) בצבא ארצות הברית ובצבאות חבר העמים הבריטי. אין לבלבל בין דרגה זו, "Army general", לבין "General of the army" (גנרל הצבא בצבא האמריקאי) - דרגה בכירה יותר.
דרגת גנרל ארמייה הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצבא האדום, אולם היא הוענקה למפקדי חי"ר בלבד. חיילי זרועות אחרות קיבלו דרגות מקבילות אשר נקראו "מרשל". לדוגמה: "מרשל שריון", "מרשל תותחנים" וכו' (אין לבלבל עם מרשל ברית המועצות). הדרגה אומצה לראשונה בצבא האדום ביוני 1940, ושלושת הראשונים שעוטרו בה הם: גאורגי ז'וקוב, קיריל מרצקוב ואיוואן טיולנב. בעקבות הסובייטים אומצה הדרגה גם אצל המדינות חברות ברית ורשה: בולגריה (Армейски генерал), הונגריה (Hadseregtábornok), צ'כוסלובקיה (Armádní generál), פולין (Generał armii) ורומניה (General de armată). בצבא גרמניה המזרחית הייתה דרגת גנרל ארמייה (Armeegeneral) הדרגה הגבוהה ביותר למעט דרגת מרשל גרמניה המזרחית אשר לא הוענקה מעולם. רק חמישה אנשים בגרמניה המזרחית עוטרו בדרגה זו.
בין 1943–1974 סימול הדרגה היה רצף של ארבעה כוכבים. ב-1974 הוחלפו הכוכבים הקטנים בשני כוכבים גדולים יותר. צורה זו נשמרה בצבא רוסיה גם לאחר התפרקות ברית המועצות. ב-1993 בוטלו דרגות המרשלים השונות ודרגת גנרל ארמייה הפכה לדרגה הגבוהה ביותר בכל זרועות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. ב-1997 הוחלט לחזור לרצף ארבעת הכוכבים מ-1943, עד שב-2013 הוחזר שוב הסימול מ-1974.
כיום דרגה זו היא הגבוהה ביותר בצבא רוסיה, למעט דרגת מרשל הפדרציה הרוסית שהוענקה עד כה רק פעם אחת. דרגה זו היא גם הדרגה הגבוהה ביותר בצבא צרפת, למעט דרגת מרשל צרפת. עם זאת, מבחינת ההיררכיה בצבא, למרשל צרפת אין סמכות גבוהה יותר מגנרל ארמייה. בצבא צרפת ישנן ארבע דרגות גנרלים: גנרל בריגדה, גנרל דיוויזיה, גנרל קורפוס וגנרל ארמייה, אולם שם זה אינו מעיד על היחידה שעליה מפקיד המחזיק בדרגה זו. רבים ממפקדי הארמיות של צבא צרפת במהלך מלחמות העולם החזיקו בדרגת גנרל דיוויזיה. דרגת גנרל ארמייה בצבא צרפת כוללת חמישה כוכבים. לצבא המלכותי האיטלקי הוכנסה דרגה זו ב-1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, אולם בוטלה ב-1918 עם סיום המלחמה. היא הוחזרה ב-1940 עם כניסתה של ממלכת איטליה למלחמת העולם השנייה. היא בוטלה סופית ב-1947 עם פירוק הצבא המלכותי והקמת צבא איטליה.
המשבר בקונגו (1960-1964)
נפאלית
נפאלית (नेपाली) היא שפה מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. נפאלית היא השפה הרשמית והלינגואה פרנקה של נפאל, וכן בעלת מעמד רשמי בשני אזורים בהודו - במדינת סיקים ובמחוז דרג'ילינג שבמערב בנגל. מלבד נפאל והודו, השפה מדוברת גם בבהוטן ובחלקים מסוימים של מיאנמר. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, 44.6 אחוזים מאוכלוסיית נפאל מדברים נפאלית כשפה ראשונה, ובסך הכול כ-12,300,000 דוברים את השפה בתוך נפאל. מספר הדוברים מחוץ לנפאל הוא כ-3,000,000.
נפאלית התפתחה בסמיכות למספר שפות הודו-אריות, ובראשן שפות הפאהארי והמגהי; היא מראה השפעות סנסקריטיות, והיא בעלת כ-40% דמיון לקסיקלי עם השפה הבנגלית.
השפה הנפאלית מדוברת באופן מסורתי באזור ההררי של נפאל, במיוחד בחלקה המערבי של המדינה. אמנם בעבר נפאל בהאסה הייתה השפה השלטת בעמק קטמנדו, אך כיום נפאלית היא השפה הדומיננטית ביותר. נפאלית משמשת את משרדי הממשלה וכמו כן כשפה היומיומית של חלק גדל והולך של האוכלוסייה המקומית. עם זאת, ישנם חלקים בציבור הקוראים תיגר על השימוש הבלעדי של נפאלית בבתי המשפט ובממשלת נפאל. הכרה בשפות אתניות אחרות בנפאל הייתה אחת ממטרותיה של המפלגה הקומוניסטית בנפאל כשארגנה את המרד שהוביל למלחמת האזרחים הנפאלית.
בית הכנסת באנדריאקה
בית הכנסת העתיק באנדריאקה (Andríaca; בטורקית: Andriake; ביוונית עתיקה: Ἀνδριάκη) בחבל ליקיה ההיסטורית, בדרום מערב טורקיה, התקיים בשלהי העת העתיקה.
אנדריאקה שימשהּ כנמלהּ של העיר מירה העתיקה, כיום העיירה דמרה . הנמל (שבשפך הנהר Andráki) התמלא במהלך השנים בסחף, והעיר ירדה מגדולתה.