באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכו השווייצריים ב-15 מדליות מהן 5 מדליות זהב. 7 מדליות מהן 2 זהב הושגו בסקי אלפיני, ונדי הולנדר זכתה במדליית זהב עם הנבחרת המשולבת, במדליית כסף בסלאלום וארד במרוץ המשולב. מישל גיסין זכתה במדליית זהב במרוץ המשולב. בסקי למרחקים זכה דריו קולוניה במדליית הזהב הרביעית שלו, במקצה ה-15 ק"מ סגנון חופשי, סקי בסגנון חופשי זכתה שווייץ ב-4 מדליות כולל מדליית זהב של שרה הופלין בסלופסטייל. בגלישת שלג זכה גווין גלמריני במדליית זהב בסלאלום ענק. נבחרות הקרלינג זו במדליית כסף (זוגות מעורבים) וארד (גברים).
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה
גי דה דאמפייר (בצרפתית: Gui de Dampierre; בהולנדית: Gwijde van Dampierre; 1226 - 7 במרץ 1305) היה בנם של גיום השני דה דאמפייר ושל מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה.
אחרי שאחיו הבכור נהרג בטורניר אבירים (6 ביוני 1251) גי דה דאמפייר הפך לרוזן פלנדריה בשיתוף עם אמו, ב-1253 הוא ואמו לחמו במלחמות הירושה של רוזנות פלנדריה ושל רוזנות אנו נגד ז'אן הראשון, רוזן אינו, אך נחלו מפלה. גי דה דאמפייר שנלקח בשבי שוחרר ב-1256 אחרי שלואי התשיעי, מלך צרפת שילם בעבורו כופר נפש.
ב-1263 גי דה דאמפייר קנה את מרקיזות נאמור מבלדווין השני מקורטנה, אך הנרי החמישי מלוקסמבורג כבש את המרקיזות, וגי דה דאמפייר ניסה לכבוש אותה מידיו. לבסוף הושגה פשרה שלפיה גי דה דאמפייר נשא לאישה את בתו של הנרי מלוקסמבורג, שוויתר על שליטתו במרקיזות נאמור.
ב-1270 מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה החרימה את רכושם של הסוחרים האנגלים בפלנדריה - מה שגרם למתיחות עם אנגליה שסיפקה צמר לאנשי תעשיית הטקסטיל של פלנדריה. אחרי מותה ב-1279 רוזנות פלנדריה עברה לידי בנה גי דה דאמפייר.
ב-1288 אנשי תעשיית הטקסטיל הפלמים התלוננו על המיסים הגבוהים שהוטלו עליהם - מה שגרם לפיליפ הרביעי, מלך צרפת לחזק את אחיזתו בפלנדריה. ב-1294 גי דה דאמפייר השיא את בתו פיליפין לבנו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה (מאוחר יותר אדוארד השני, מלך אנגליה) שהיה בן עשר שנים בלבד. בתגובה, פיליפ הרביעי, מלך צרפת הביא למעצרם של גי דה דאמפייר, של בתו פיליפין ושל שני בניו - מה שהביא לביטולם של נישואים אלה. (פיליפין נשארה בכלא בפריז עד מותה ב-1306).
ב-1296 פיליפ הרביעי הכריז על ערי תעשיית הטקסטיל של פלנדריה כבנות חסותו של הכתר הצרפתי. ב-1297 גי דה דאמפייר ניסה לפרוק מעליו את עולו של פיליפ הרביעי באמצעות ברית עם אדוארד הראשון, מלך אנגליה. בתגובה, פיליפ הרביעי הכריז על סיפוח ערי פלנדריה לצרפת. הצבא המלכותי הצרפתי בפיקודו של רובר השני, רוזן ארטואה הביס את הפלמים בקרב פורנה (20 באוגוסט 1297). ב-1298 אדוארד הראשון, מלך אנגליה חתם על הסכם שלום עם פיליפ הרביעי. ב-1299 הצבא המלכותי הצרפתי פלש לפלנדריה ובינואר 1300 גי דה דאמפייר ובניו נעצרו שוב.
אנשי הערים של פלנדריה, שמאסו בשלטון הדיכוי הצרפתי, הביסו את צבא האבירים של צרפת בקרב דורבנות הזהב (11 ביולי 1302), וגי דאמפייר שוחרר כדי להשתתף במשא ומתן בין הפלמים לבין הצרפתים. אך נתיניו הפלמים של גי דה דאמפייר סירבו להתפשר עם הצרפתים, וגי דה דאמפייר חזר לכלא הצרפתי. פיליפ הרביעי רצה לקחת נקם על תבוסת צבא אביריו בקרב דורבנות הזהב, שלאחריו הערים ליל, בתון ודואה נפלו בידי הפלמים. ב-29 ביולי 1304 הוא יצא עם צבאו מן העיר אראס אל העיר טורנה ומשם אל עבר ליל, שהיוותה את מטרתו העיקרית.
פיליפ דה תייט, בנו של גי דה דאמפייר, קיבץ צבא פלמי חזק כדי לעצור את פלישת הצרפתים. התפתח קרב מונס-אן-פוול (18 באוגוסט 1304) שבו כוח פלמי, שהורכב מאנשי העיר ברוז' החמיץ הזדמנות לפגוע במלך פיליפ הרביעי שהיה מוקף בחמישים אבירים בלבד. הוא הצליח להימלט בעזרת אחדים מאביריו שגוננו על נסיגתו ושילמו על כך בחייהם. לבסוף, צבא האבירים של צרפת הדף את הפלמים שמשו את שדה הקרב וחזרו לליל.
ב-23 ביוני 1305 נחתם הסכם אתיס-סור-אורז' שלפיו צרפת הכירה באוטונומיה של הפלמים תמורת תשלום פיצויים גבוהים לפיליפ הרביעי, ותמורת הערים בתון ודואה שמסרו לצרפת בנוסף על העיר ליל שנכנעה קודם לכן.
גי דה דאמפייר נשאר בשבי הצרפתי, בעיר קומפיין שמצפון לפריז, עד מותו ב-1305. בנו בכורו ירש את רוזנות פלנדריה בשם רובר השלישי, רוזן פלנדריה.
נמירוב
נמירוב (באוקראינית: Немирів, ברוסית: Немиров) היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה המהווה את מרכז נפת נמירוב. אוכלוסיית העיר מונה כ-11 אלף תושבים. העיר נמירוב ידועה לשימצה בהיסטוריה היהודית, בשל הטבח של היהודים שבוצע על ידי קוזאקים של חמלניצקי.
מזקקת הוודקה האוקראינית נמירוף ממוקמת בנמירוב.
היסטוריה.
בעת הקדומה, התקיים במקום בו נמצאת נמירוב, יישוב סקיתי. בחפירות ארכאולוגיות, שנערכו באזור התגלו שרידי מבצר סקיתי מהמאה ה-5 לפני הספירה. במאות 10–11 התקיים במקום יישוב סלאבי בשם "מירוב", אשר נהרס במהלך פלישת הטטרים לרוס של קייב.
העיר בשם נמירוב מוזכרת לראשונה בכתבים פולנים משנת 1506. בשנת 1581 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. בשנת 1595 נכבשה העיר על ידי הקוזקים בפיקודו של סברין נליבייקו, אשר מרד בשלטון הפולני. ב-10 ביוני (31 במאי לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג שם אז) 1648, כ' בסיון ה'ת"ח, נכבשה נמירוב ללא קרב על ידי קוזקים, שטבחו ביהודיה (גזירות ת"ח ת"ט). כעבור שנה הצליחו הפולנים לכבוש את העיר מחדש.
בשנת 1672 עברה נמירוב עם שאר ערי חבל פודוליה לשליטת האימפריה העות'מאנית. בתקופת השלטון הטורקי הייתה נמירוב מקום מושבו של מושל האזור. בשנת 1699, לפי הסכם קרלוביץ, הוחזרה נמירוב לידי הפולנים. בשנת 1793, בחלוקה השנייה של פולין, עברה נמירוב לשליטת האימפריה הרוסית.
יהודי נמירוב.
יהודים החלו להתיישב בנמירוב בתחילת המאה ה-17, ובאמצע מאה זו נרצחו בידי הקוזקים. לאחר מכן, השתקמה הקהילה.
סמוך לגזרות ת"ח–ת"ט כיהן ברבנות העיר חתנו של רבי מרדכי בעל הלבושים הרב יחיאל מיכל מנמירוב, שאף נרצח בפרעות.
בסביבות השנים ה'ת"ף–ה'תק"ם, היה המגיד מישרים בעיר רבי שכנא צבי מנמירוב, תלמידו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל בעל המאור עיניים, ומחבר ספר "הרי בשמים" על חמשה חומשי תורה ועל חידושי הלכות ואגדות (מצאצאיו - הרב בן ציון לִכטמן).
העיר ידועה גם כמקום הולדתו ומגוריו של נתן מנמירוב, תלמידו של נחמן מברסלב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,000 יהודים, רוב תושביה, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-22 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה כעבור כחודש בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו חויבו בענידת סרט זרוע, בביצוע עבודות כפייה ובתשלום סכומי כופר לגרמנים.
בנובמבר 1941 נרצחו כ-2,680 מיהודי הגטו בבית חרושת ללבנים בעיר, ונקברו בקברי אחים. בסוף יוני 1942 נערכה בגטו שבעיר סלקציה, והיהודים שנמצאו בלתי כשירים לעבודה נרצחו בבור ירי.
כ-250 יהודים שהושארו בעיר שוכנו במתחם בית הכנסת הגדול בעיר, ונלקחו ממנו מדי יום לעבודות כפייה. בהמשך צורפו למתחם זה יהודים נוספים שנתפסו בסביבת העיר, והוא נשמר בידי שוטרים מקומיים, והוקף בגדר. באוגוסט 1942 הועברו למתחם זה כ-360 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורבים מהם נספו במקום בשל תנאי המחיה הקשים בו. ב-3 בספטמבר 1942 נרצחו כ-160 הילדים והקשישים היהודים ששהו במתחם. בדצמבר 1942 ובפברואר 1943 נרצחו יהודים נוספים במתחם, אשר נמצאו כלא כשירים לעבודה. כ-250 היהודים האחרונים במקום נרצחו ב-8 במאי 1943.
בתקופה זו פעל בעיר חסיד אומות העולם וילי ארם.
בשנת 2018 חוללו בנמירוב קברי יהודים על ידי שודדי קברים
ש. אפאתה מרקרסון
שרון אפאתה מרקרסון (באנגלית: Sharon Epatha Merkerson; נולדה ב-28 בנובמבר 1952) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשנת 2005 על תפקידה בסרט "בלוז בלקוואנה".
ביוגרפיה.
מרקרסון נולדה בעיר סאגינו שבמישיגן, הצעירה מבין חמישה אחים ואחיות. אמה הייתה עיתונאית ואביה עבד במפעל תעשייתי, הוריה התגרשו כשהייתה בת שש.
למדה ב"תיכון קלולי" שבדטרויט ולאחר מכן ב"אוניברסיטת ווין סטייט" משם קיבלה תואר באומנויות. לאחר לימודייה עברה מרקרסון להתגורר בניו יורק כדי להתחיל בקריירה מקצוענית על במה.
הייתה מועמדת ב-1990 לפרס הטוני על הופעתה במחזה "שיעור הפסנתר" וב-1992 זכתה בפרס אובי על תפקידה במחזה "אני לא טיפשה".
מרקרסון התפרסמה לראשונה בסרטו של ספייק לי "לא יכולה בלי זה" בתור ד"ר ג'יימיסון.
שיחקה לאחר מכן במותחן האקשן "יחידת אריות הים" ובמותחן הפסיכולוגי "חיים בצל סיוט" בו גילמה את אלסה.
ב-1991 שיחקה בסרט הפעולה שובר הקופות של ג'יימס קמרון "" בתפקיד קטן בתור טריסה אשתו של מיילס בנט דייסון (ג'ו מורטון) האחראי על המצאת המערכת הממחושבת העתידה להשמיד את האנושות.
מרקרסון קיבלה את תפקידה הגדול ראשון בסדרה המשטרתית "חוק וסדר", שיחקה בסדרה במשך שבע עשרה שנים את מפקדת תחנת המשטרה אניטה ון-ביורן. הופיעה ב-390 פרקים, יותר מכל דמות אחרת בסדרה.