קזוארינה (שם מדעי: "Casuarina") היא סוג של עץ ממשפחת הקזואריניים, המונה כ-17 מינים. נציגי המשפחה מצויים בעיקר באוסטרליה, גינאה החדשה ואיי האוקיינוס השקט אך גם בדרום ומזרחה של אסיה, במדגסקר ובחופי מזרח אפריקה. הקזוארינה קרויה על שם העוף האוסטרלי קזואר, על שום הדמיון של ענפיה לנוצותיו המשתלשלות כלפי מטה.
מאפיינים.
הענפים נושאים "ענפונים" גליליים דקים וירוקים הדומים למחטי אורן אך מחולקים לפרקים רבים, שסביבם ערוכים דוּרים של עלים דמויי קשקשים. לאורך הענפים חריצים שבתוכם שקועות פיוניות בדומה לצמחים רותמיים.
פרחי הקזוארינה הם חד־מיניים. חלק ממיני הקזוארינה הם חד־ביתיים, כלומר עצים הנושאים פרחים נקביים וזכריים, וחלקם דו־ביתיים, שיש בהם עצים זכריים ועצים נקביים.
הפריחה בסתיו ובחורף, בצבע חום. הפרי דמוי אצטרובל בגודל סנטימטרים אחדים.
חלק ממיני הקזוארינה יכולים להתנשא לגובה של 20 מטר. העצים אינם זקוקים להשקיה רבה ועמידים לזיהום אוויר, ולכן קל לגדלם באזורים עירוניים ולאורך כבישים.
עצי קזוארינה בארץ ישראל.
עצי קזוארינה הובאו לארץ ישראל מאוסטרליה מראשית תקופת המנדט הבריטי ומשמשים כצמחי תרבות בגנים ובשדרות.
עצי קזוארינה בשיר.
שדרת קזוארינות מוזכרת בשיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני", של נעמי שמר, ששרה להקת הנח"ל.
הלם (פסיכולוגיה פופולרית)
הלם (בלועזית: שוֹק) הוא מונח בפסיכולוגיה הפופולרית המתאר יצירה או אמצעי ביטוי העלולים לעורר שאט נפש, הלם, כעס, פחד או רגש שלילי דומה אחר.
בתרבות.
אמנים מוזיקליים שמשלבים מוזיקת רוק עם מרכיבים תיאטרליים מזעזעים ביצירותיהם ובהופעותיהם מסווגים לעיתים קרובות כ"שוק רוק". אמנים כאלה כוללים את סקרימינג ג'יי הוקינס, אליס קופר, ומאוחר יותר קיס, מרילין מנסון וסליפנוט. בקולנוע קיימת סוגת סרטי ההלם, כאשר אחת הדוגמאות הבולטות היא "הבית האחרון משמאל". בהומור קיימת תת-הסוגה "הומור מזעזע" (יצירה הומוריסטית ברוח זו מכונה "קומדיה שחורה") שכוללת בדיחות המציגות נושא שהוא מזעזע באופן קיצוני, לכאורה עד כדי גיחוך. בדיחה מפורסמת כזו היא "האריסטוקרטים". לעיתים קרובות משולב מרכיב ההלם בתעשיית הפרסום ("Shock advertising"), כאשר נעשה שימוש במרכיב מזעזע שאינו קשור למוצר עצמו וכל מטרתו להותיר את חותמם של המוצר או של החברה בזיכרונו של המתבונן. בנוסף קיים המושג "shock site" ("אתר הלם") המתאר אתר אינטרנט שכל מטרתו לזעזע את הגולש בו. אתרים כאלה מופצים לעיתים קרובות בדרכי רמיה דרך דואר אלקטרוני או אתרי צ'ט, ובדרך כלל כל תוכנם הוא תמונה או סרטון בודד בעלי אופי פורנוגרפי ו/או אלים ביותר.
התזמורת הסימפונית של וירג'יניה
התזמורת הסימפונית של וירג'יניה היא תזמורת אמריקאית מחוזית, שמקום מושבה הקבוע בהאמפטון רודס, וירג'יניה. התזמורת מופיעה בכמה אתרים בווירג'יניה, בהם אולם קרייזלר בנורפוק ומרכז פרגוסון לאמנויות בניופורט ניוז.
התזמורת הוקמה בשנת 1920 כתזמורת הסימפונית של נורפוק ובמשך זמן מה הייתה התזמורת האמריקאית היחידה בין בולטימור לאטלנטה. בעקבות המשבר הכלכלי והנסיגה של שנות ה-70', התמזגה תזמורת נורפוק עם התזמורת הסימפונית של פנינסולה ותזמורת הטיילת של וירג'יניה והגיעה לצורתה הנוכחית בשנת 1979.
בין מנהליה המוזיקליים של התזמורת בשנים עברו היו הנרי קואלס וייטהד, אדגר שנקמן, ראסל סטנגר וג'ואן פאלטה. בספטמבר 2021 התמנה אריק יאקובסן למנהל המוזיקלי ה-12 של התזמורת.
המסור II
מכוור
מכוור (ביוונית: Machaerus, Μαχαιροῦς, "מַכֵירוּס"; בערבית: قلعة المشناقى, "קלעת אל-מישנאקא") הוא הר בממלכת ירדן, השוכן במרחק של כ-24 ק"מ מדרום-מזרח לשפך הירדן לים המלח, כחמישה ק"מ ממזרח לחופו וארבעה ק"מ מדרום לערוצו של ואדי זרקא-מעין. על ראש ההר נמצאים שרידי מבצר בו התבצרו חלק מאחרוני הלוחמים היהודים בזמן המרד הגדול ברומאים. במסורת הנוצרית נודעה לו חשיבות כמקום כליאתו והוצאתו להורג של יוחנן המטביל.
היסטוריה.
מבצר מכוור נבנה על ידי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי בערך בשנת 90 לפנה"ס. המבצר נהרס על ידי חייליו של גביניוס, מושל סוריה, בשנת 57 לפנה"ס לאחר ששימש כאחד מבסיסיו של אלכסנדר השני שהוביל מרד כנגד שלטונה של רומא. המבצר נבנה מחדש על ידי הורדוס בשנות ה-20 לפנה"ס, ושימש כבסיס צבאי לשם שליטה על שטחי הממלכה ממזרח לנהר הירדן.
בתקופת הורדוס אנטיפס, בנו של הורדוס ויורשו, נכלא במבצר, ככל הנראה, יוחנן המטביל בשל ניסיונו להצית מרד יהודי ברומא, וראשו נערף. עם הגלייתו של הורדוס אנטיפס עבר מכוור לרשותו של אגריפס הראשון עד מותו בשנת 44 לספירה, ואז עבר לשליטה רומאית. עם פרוץ המרד הגדול בשנת 66, השתלטו המורדים היהודים על מכוור והחזיקו בו. הלגאטוס סקסטוס לוסיוס באסוס שהכניע את המורדים בהרודיון, פנה משם להטיל מצור על מכוור בשנת 72 בעזרת הלגיון העשירי פרטנסיס. הצבא הרומי הקים סוללה ושיפוע כדי לצור על המבצר, אך המורדים נכנעו לפני שהרומאים תקפו, והורשו לעזוב את המבצר. הרומאים החריבו את המבצר והותירו ממנו רק את יסודותיו.
הר מכוור מוזכר אף במשנה (מסכת תמיד ג, ח) כתיאור מפליג לחוזק ריחה של הקטורת, אף שהוא מקום המרוחק מן המקדש מאוד: "אָמַר רַבִּי אֱלִיעֶזֶר בֶּן דִּגְלַאי, עִזִּים הָיוּ לְבֵית אַבָּא בְּהַר מִכְוָר, וְהָיוּ מִתְעַטְּשׁוֹת מֵרֵיחַ פִּטּוּם הַקְּטֹרֶת".
המבצר.
יוסף בן מתתיהו מתאר את המבצר בספרו מלחמות היהודים. ההר, שגובהו 1,100 מטר מעל פני ים המלח, מוקף מכל עבריו בגאיות עמוקים אשר מספקים לו הגנה טבעית. הורדוס חשב שהמקום ראוי לביצורים חזקים, במיוחד בשל קרבתו לממלכת הנבטים שאיתה היה פעמים רבות בעימות. הוא בנה את חומת המבצר בראש ההר, מסביב לפסגה. אורכה 100 מטרים ורוחבה 60 מטרים, עם שלושה מגדלים בפינות, כל אחד מהם בגובה של כ-30 מטר. הארמון נבנה באמצע השטח המבוצר. מכלים רבים הוצבו במתחם כדי לצבור את מי הגשמים.
פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע" כי טרם החורבן בסוף המרד הגדול, מכוור היה "המבצר השני במעלה של יהודה לאחר ירושלים".
חפירות ארכאולוגיות.
הכפר מֻקַאוִר (مقاور) שוכן בעמק ממזרח להר ושמו מרמז על שם המבצר הקדום. החוקר הגרמני אולריך יאספר זטצן ביקר באתר בשנת 1807, ושם הכפר הזכיר לו את שם המבצר ביוונית. החפירות הארכאולוגיות במקום החלו בשנת 1968 על ידי ג'רי ורדמן, שהיה אז שייך לסמינר התאולוגי של הבפטיסטים הדרומיים ואחר כך המנהל של מכון קוב לארכאולוגיה באוניברסיטת מדינת מיסיסיפי . בשנת 1973 זיהה המלומד הגרמני אוגוסט סטרובל את החומה. בשנים 1978–1981 נערכו חפירות במקום על ידי וירגיליו קורבו , סטניסלאו לופרדה ומיקלה פיקירילו מבית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים.
בתוך השטח המבוצר נמצאו חורבות המבצר ההרודיאני, בהם חדרים, חצר גדולה, ובית מרחץ מפואר, שבו גם נותרו שרידים מרצפת הפסיפס. בצד המזרחי של ההר ישנם חומות ומגדלים נוספים, אולי שריד ל"עיר התחתונה" אותה מזכיר יוסף בן מתתיהו. אם מגיעים ממזרח אפשר גם לראות את אמת המים אשר הובילה מים למכלים שבמבצר. במקום גם נמצאו שרידי כדים שתוארכו מסוף התקופה ההלניסטית ועד התקופה הרומית, ואשררו את קיומן של שתי התקופות בתולדות המבצר: התקופה החשמונאית (90 לפנה"ס – 57 לפנה"ס) וההרודיאנית (30 לפנה"ס – 72 לספירה), ותקופה של שימוש מיד לאחר שנת 72. במקום נמצאו מטבעות שהמאוחר שבהם הם מימי טראיאנוס - מה שיכול להצביע על נוכחות צבאית רומאית עד לזמן המלחמות הפרתיות של טראיאנוס.
אנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל
אלכס מומברו
אלכס מומברו מורסיה (בספרדית: Álex Mumbrú Murcia; נולד ב-12 ביוני 1979 בברצלונה שבקטלוניה) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הסמול פורוורד עבור בילבאו ונבחרת ספרד. גובהו של מומברו הוא 202 ס"מ. מומברו נחשב אחד השחקנים הטובים באירופה.
בשנת 1996, בגיל 17, החל את הקריירה המקצועית שלו בחובנטוד בדאלונה, לאחר כשהוקפץ פעמים רבות מקבוצת הנוער לקבוצה הבוגרת במטרה למלא את מקומם של השחקנים הפצועים. תוך זמן קצר מומברו תפס מקום קבע בסגל המועדון ומאוחר יותר כשחקן חמישייה. במשך הקדנציה הארוכה שלו במועדון, שש עונות זכה בתואר אחד בלבד - אליפות הליגה הקטאלונית.
בשנת 2002 עזב את חובנטוד בדאלונה לטובת ריאל מדריד. אך, לאחר 2 עונות חזר לקדנציה נוספת בחובנטוד בדאלונה לאחר שהמעיט לשחק במדיה של ריאל מדריד. לאחר 2 עונות עזב אותה שוב לריאל מדריד, בה משחק עד היום.
מומברו משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2005. כחלק מנבחרתו הלאומית הוא זכה במדליית הזהב באליפות העולם 2006, במדליית הכסף באליפות אירופה 2007 ובאולימפיאדת בייג'ינג ובמדליית זהב באליפות אירופה 2009.
גארפילד (סדרת טלוויזיה)
גארפילד וחברים (באנגלית: Garfield and Friends) היא סדרת אנימציה המבוססת על רצועת הקומיקס גארפילד מאת ג'ים דייוויס. הסדרה בת 121 הפרקים הופקה לטלוויזיה בין השנים 1988 ל-1994 עבור רשת CBS. בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ הראשון בסוף שנות התשעים בדיבוב המקורי באנגלית עם כתוביות בעברית. כמו כן הסדרה שודרה בערוץ הילדים ובערוץ ג'וניור, והיה ניתן להזמינה לצפייה מיידית גם ב-HOT VOD.
פרקי הסדרה הכילו גם עלילה אשר מבוססת על הקומיקס גארפילד וגם עלילה אשר התבססה על הקומיקס "החווה של אורסון" - רצועת קומיקס פחות מוכרות אשר נוצרה גם כן על ידי ג'ים דייוויס.