צרפת, ביתה של חברת הקוסמטיקה הגדולה בעולם, לוריאל, התנגדה לאיסור המוצע על ידי פתיחת תיק בבית הדין האירופי לצדק בבקשה להסיר את האיסור. האיסור זכה גם להתנגדות על ידי הפדרציה האירופאית לרכיבים קוסמטיים, המייצגת 70 חברות בשווייץ, בבלגיה, בצרפת, בגרמניה ובאיטליה. לדוגמה:פרוקטר אנד גמבל עושים ניסויים בבע"ח ורומסים את חוק האיחוד האירופי נגד ניסויים בבע"ח בתעשיית הטיפוח. תחקירנית PETA, תיעדה חברת מזון של פרוקטר אנד גמבל.
התנגדות בבריטניה.
אף על פי שמשרד הפנים הבריטי הפסיק להנפיק רישיונות לעריכת ניסויים של מוצרים קוסמטיים ב-1989, תרכובות שיש להן שימושים קוסמטיים ורפואיים, למשל חומרים נגד קמטים כמו זיידרם, רסטיליין ובוטוקס, עדיין מוגבלות על ידי תקנות המחייבות ניסויים בבעלי חיים. לפי פעילים, פשיטה על מעבדה ב-2004 חשפה שמבחן ה-LD עדיין נמצא בשימוש בכל מקבץ של בוטוקס (רעלן שכאשר הוא מוחדר לווריד, הוא קטלני לבני אדם) כדי לבסס יכולת.
בישראל.
בשנת 2007 אושרה במליאת הכנסת הצעת חוק האוסרת ניסויים בבעלי חיים לצורך ייצור מוצרי קוסמטיקה וניקוי.
בינואר 2013 נכנס לתוקף תיקון לחוק פקודת הרוקחים, האוסר על יבוא מוצרי קוסמטיקה שנוסו על בעלי חיים.
חלופות.
יצרנים של קוסמטיקה שלא עורכים כלל ניסויים בבעלי חיים משתמשים בדרך כלל בשיטות הבאות כדי לבדוק את בטיחות המוצרים שלהן:
יתרונות הבדיקה על תרביות תאים מאשר על גוף החיה:
לכן, חוקרים רבים טוענים ששימוש בתרביות תאים היא שיטה יעילה יותר מניסויים בגוף החיה, ואין אמת בטענת התומכים בניסויים בבעלי חיים שחושבים כי ניסויים אלו דרושים על מנת לחקות את השפעת החומר על המשתמשים.
תווית הארנב.
תווית הארנב היא סמל בינלאומי המאפשר איתור וזיהוי מוצרים של חברות קוסמטיקה שאינן מעורבות בניסויים בבעלי חיים.
אין בסמל הארנב כדי להוכיח שלא נעשו בעבר ניסויים על בעלי חיים לצורך קבלת רישוי למרכיבים השונים של המוצר, אלא רק להעיד שהחברה מצהירה שבעת יצור המוצר אינה מבצעת ניסויים כאלו. חברות שלא עושות ניסויים בבעלי חיים לדוגמה: קוסמו פארם, ד"ר פישר.
אם עץ נופל בתוך יער
שיירו
פרנקו דונאטוני
פרנקו דונאטוני (באיטלקית: Franco Donatoni; 9 ביוני 1927 – 17 באוגוסט 2000) היה מלחין ומורה למוזיקה איטלקי.
ביגרפיה.
דונאטוני נולד בוורונה. ילדותו עברה עליו בצל הגבלות השלטון הפאשיסטי. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שבע וכיון שלא גילה נטייה מיוחדת ללימודים אחרים, אפשרו לו הוריו להמשיך בלימודי הנגינה בתקווה, שיוכל להגדיל את הכנסתו בעתיד בנגינה בתזמורת הארנה של ורונה. דונאטוני המשיך את לימודיו בקונסרבטוריונים של מילאנו ושל בולוניה, התקדמותו בלימודי המוזיקה לא הבטיחה גדולות בתחילה, והחשש מגיוס לצבא או גירוש למחנות ריכוז בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה עצרו את לימודיו עד שצבא ארצות הברית שחרר את ורונה ב-1945
ודונאטוני השלים את לימודיו ונרשם לקונסרבטוריון של מילאנו. מורו, אטורה דזדרי, הואשם בשיתוף פעולה, שקע בדיכאון והזניח את חובותיו, ודונאטוני, שמצא עצמו בטל ממעש, עבר ב-1948 לבולוניה, שם מצא לבסוף אווירה אוהדת ופרח בהנחיית מדריכו, לינו ליוויאבלה. בתקופה זו גילה את סטרווינסקי ושנברג, שלא שבו את לבו, ואת בארטוק ופטראסי, שהרשימוהו עמוקות.
ב-1952 נרשם דונאטוני ללימודים אצל פיצטי באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, לכאורה כדי לזכות במלגת לימודים, אך מטרתו האמיתית הייתה ליצור קשר עם פטראסי, בהמשך למפגש הקודם שיזם עמו בוונציה לפני תום לימודיו בבולוניה. כמורה היה גופרדו פטראסי פתוח ליצירות תלמידיו, מעוניין ומעודד, ודונאטוני הציב אותו כמודל לעיצוב הקריירה שלו עצמו. באותה שנה הגיש דונאטוני קונצ'רטינו לכלי מיתר, כלי נשיפה ממתכת וטימפאני סולו - במידה רבה על פי הדגם של בארטוק - לתחרות שארגן רדיו לוקסמבורג. היצירה זכתה בפרס ראשון. בשנת 1953 זכה דונאטוני לעוד מפגש מפרה, כשהתוודע אל מלחין האוונגארד הצעיר, ברונו מאדרנה, ששכנע אותו להתעמת עם מורשתם של מאהלר, שנברג ווברן. לנסיונותיו אלה חבר ביקור ראשון, גם הוא בהמרצת מאדרנה, בסמינר הקיץ של 1954 למוזיקה חדישה בדרמשטאדט. כאן הרשימו אותו הרצאותיו של רנה לייבוביץ והישגיהם החדשניים של שטוקהאוזן ובולז. ביקורים חוזרים בדרמשטאדט בשנים 1956 ו-1958 הביאוהו למסקנה, שיהיה עליו למצוא את דרכו בנתיבים דומים, אם ירצה ואם לאו. נסיונותיו הראשונים בכיוון זה נעשו בדרך החיקוי, ורק בסוף העשור מצא לבסוף את קולו הייחודי, ביצירות כמו "מובימנטו" לצ'מבלו, פסנתר ותשעה כלים (1959) או "לגרילי", "אלתור" לשבעה כלי נגינה (1960). בשנת 1959 פגש בביתו של בריו את ג'ון קייג', אך בשונה מרוב בני זמנו, לא התרשם ממנו והתייחס אליו בחשדנות, כלץ מסוכן, שמשחקיו במקרי ובמזדמן עתידים להביאו אל סף תהום. דונאטוני בחן את המקריות כמסד לעצמיות סובייקטיבית ולתהליך היצירה, בכנות וביושר שזיכוהו בהערצת דורות של תלמידים, אבל מוריו הרוחניים שתהליך זה היו קפקא, מוסיל ובקט, ולא פולחן האקראיות השמחה בחלקה.
דונאטוני לימד הלחנה באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, בקונסרבטוריון של מילאנו ובעוד כמה אקדמיות וקורסי קיץ, בהם סמינר הקיץ בדרמשטאדט ועוד. לפחות שלושה דורות של מלחינים למדו אצל דונאטוני, בהם ג'וזפה סינופולי, מגנוס לינדברג ואסה-פקה סאלונן ורבים אחרים. דונאטוני הקדיש את יצירתו האחרונה, "אסה (אין קאודה V)," לסאלונן, אחרי שהכתיב אותה לעוזריו בתקופה שקדמה למותו. ביצירה זו השתמש באותיות משמו הפרטי של סאלונן כחלק מן החומר המוזיקלי. לפני ביצוע הבכורה העולמי של היצירה על ידי הפילהרמונית של לוס אנג'לס, דיבר סאלונן על היצירה מעל הבמה: צערו, כך אמר, מנע ממנו בתחילה לנצח על היצירה, אך במשך הזמן מצא בה שמחה וחיזוק ומסר שהשאיר לו מורו משכבר הימים, מעין "המשך בדרכך, בני, הכל יהיה בסדר."
דונאטוני מת במילאנו בשנת 2000.
הרברט
אלכסנדר מיכלבסקי
אלכסנדר מיכלבסקי (נולד ב-11 במרץ 1958) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי. מאמנו של אחיו הצעיר, ויקטור מיכלבסקי, מגיל 6 ועד לסיום לימודיו.
מיכלבסקי, יליד הומל, ברית המועצות (בלארוס), עלה לישראל עם משפחתו ב-1991. בשנת 1992 השיג ציון לדרגת רב אמן.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום ה-51 בדירוג בישראל לפי מד כושר.
מיכלבסקי אב לשניים.
אמון הדדי
אמון הדדי (באנגלית: Trust) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1990 בכיכובם של אדריאן שלי ומרטין דונובן. זהו סרטו העלילתי השני של התסריטאי והבמאי האל הרטלי.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-9 בספטמבר 1990, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, אולם יצא לאקרנים רק ב-26 ביולי 1991.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתמקדת בסיפורם של שני צעירים לא יוצלחים, המשוטטים ברחובותיה של אותה עיירה קטנה בלונג איילנד. כאשר מריה (אדריאן שלי), צעירה שנשרה מבית ספר תיכון, מודיעה למשפחתה על הריונה הלא מתוכנן - אביה מת מהתקף לב במקום, אימה מגרשת אותה מהבית ובן-זוגה (אבי התינוק) נפרד ממנה. בודדה, וללא שום מקום ללכת אליו, מריה משוטטת ברחובות העיירה בחיפוש אחר מקום ללון בו. בדרכה, היא פוגשת במת'יו (מרטין דונובן), טכנאי אלקטרוניקה צעיר בעלי מצב רוח קיצוניים, המתקן מכשירים אלקטרוניים למחייתו. מת'יו פוטר לאחרונה ממקום עבודה בחברת מחשבים, בשל מחאתו על האיכות הירודה של המוצרים שהחברה משווקת. בין שני הצעירים מתפתח רומן א-מיני יוצא דופן, המבוסס על אמון.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 81% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 21 ביקורות.
אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה
הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (באנגלית: Alfred, Duke of Saxe-Coburg and Gotha, 6 באוגוסט 1844 – 30 ביולי 1900) היה בנם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, וכיהן כשליט השלישי של דוכסות סקסה-קובורג-גותה, אותה ירש מדודו.
ילדותו.
הנסיך אלפרד ארנסט אלברט נולד ב-6 באוגוסט 1844 בטירת וינדזור, ילדם הרביעי ובנם השני של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת המכהנת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. עם היוולדו היה הנסיך אלפרד השני בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי אחיו אדוארד. הנסיך הוטבל ב-6 בספטמבר על ידי הארכיבישוף מקנטרברי כאשר בין סנדקיו היו הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג' (דודנה של אמו), ואלכסנדרינה, נסיכת באדן (רעייתו של דודו, ארנסט השני, דוכס סקסה-קובורג-גותה).
בגיל 14 הצטרף הנסיך אלפרד לצי המלכותי הבריטי ושנתיים לאחר מכן ביקר עם אונייתו במושבת הכף, שם הרשים את תושבי המושבה וילידיה, שקראו על שמו ושם אימו את רציף ויקטוריה ואלפרד.
בשנת 1861 ביקר בארץ ישראל, ואף ביקר בנצרת בליווי של השגריר הבריטי ג'יימס פין.
מועמד לכס המלוכה היווני.
בשנת 1862, לאחר שאותון, מלך יוון ויתר על כתרו נבחר אלפרד באמצעות משאל עם כמלך החדש של יוון (קיבל 95% מהקולות), אולם ממשלת בריטניה מנעה ממנו מלתפוס את השלטון, ובמקומו הוכתר וילהלם, נסיך דנמרק. אלפרד נשאר בחיל הים ובגיל 22 קיבל את תפקידו הראשון כמפקד פריגטה. הנסיך נותר השני בסדר הירושה עד לתאריך 8 בינואר 1864, אז נולד בן ראשון לאחיו אדוארד ורעייתו אלכסנדרה - הנסיך אלברט ויקטור.