היצירה מתארת מראה הניצבת באלכסון ונתמכת בתמוכות עץ. היצירה ניצבת על משטח מרוצף. מתוך היצירה יוצאת שורה של גריפונים מכונפים הצועדים הרחק מן התמונה, וניתן לראות את השתקפותם במראה, מאידך, מעברה השני של המראה ניתן לראות, כאילו יוצאת מן ההשתקפות שורה נוספת של גריפונים. הגריפונים מתפצלים לכמה טורים והופכים לאריחים מהם עשוי המשטח המרוצף, כאשר הגריפונים היוצאים מן המראה הופכים לאריחים שחורים, והגריפונים המופיעים מאחורי המראה מתוך ההשתקפות הופכים לאריחים לבנים המשובצים בסדרת האריחים השחורים. יצירה זו היא אחת היצירות בהן שילב אשר בעלי חיים שונים במעין תבנית אריחים - שהגדולה ביצירות אלה היא היצירה מטמורפוזה.
הגשר (אשר)
הגשר (באנגלית: The Bridge) הוא הדפס אבן מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה במרץ 1930.
תיאור היצירה.
היצירה היא אחת מיצירותיו המוקדמות של האמן, ומתארת, בדומה ליצירות אחרות מאותה תקופה, תיאורי נוף מציאותיים לכאורה מאזור איטליה בה התגורר האמן. יצירה זו דומה במאפיינים רבים להדפס קסטרוולווה. גם ביצירה זו ניתן לראות עיר איטלקית הנראית כעיר האופיינית לאזור אברוצי והניצבת בראש מצוק. גשר מקשר בין העיר למצוק שמולה. במרכז התמונה עיר נוספת. הצמחים והמסלע בתיאור אופייניים לציורים אחרים של אשר מאותה תקופה. הציור מהווה למעשה הדגמה של שימוש בפרספקטיבות שונות - האחת אל תוך המצוק משמשת להציג את עומקו של הבקע בין שני המצוקים, והשנייה - במעלה התמונה - מציגה מרחק. במהלך עבודותיו פתח אשר שיטות של ציור בפרספקטיבות שונות על מנת ליצור אשליות של עומק, ויצירה מוקדמת זו מהווה את אחד הניסויים הראשונים שלו בעניין זה. אלמנט סוריאליסטי המופיע ביצירה הוא העובדה שעיר אחת אפלה בעוד שהשנייה מוארת - אלמנט זה מופיע בציורים מאוחרים אחרים של אשר בהם חלק מהתמונה מצוי בלילה בעוד חלק אחר נמצא ביום, והשניים מוצגים זה לצד זה בו זמנית.
ארי גורלי
ארי גורלי (נולד ב-4 בפברואר 1971 במושב יודפת) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה.
גורלי החל ללמוד וליצור מוזיקה מגיל צעיר. בגיל 12 הקים את הלהקה היוצרת הראשונה שלו ("טרויה").
למד אצל מספר מורים, ביניהם המלחינה מרי אבן-אור ופרופסור ארווין יונגר, ולמד עוד לפני גיוסו לצה"ל קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב.  אחרי שירותו הצבאי סיים בהצטיינות את בית הספר למוזיקה "רימון", בו המשיך לימים כמרצה בכיר וכיועץ אקדמי.
בספטמבר 2004 יצא אלבומו הראשון של גורלי, "נשיקות קטנות" (הד ארצי), שזכה לביקורות נלהבות. גורלי כתב והלחין בעצמו את כל שירי האלבום, ועל העיבודים היו אחראים יחד איתו - משה לוי ובסיסט להקת הדג נחש יאיא כהן אהרונוב. בדצמבר 2004 התחרה גורלי בפסטיבל השירים של ישראל, שבו שר את השיר "שיר מנוחה" בדואט עם לירז צ'רכי. השיר הגיע למקום הרביעי בתחרות.
בשנת 2005 הצטרף גורלי להרכב "ארבעים מעלות", שביצע שירים של משוררים בלחנים מקוריים - ביניהם יהודה עמיחי, לאה גולדברג, יונה וולך ורבים נוספים.  גורלי ניהל את ההרכב מוזיקלית והלחין חלק מהרפרטואר. בפברואר 2008 הוציא ההרכב אלבום בשם "אהבה בשירי משוררים". הוצאת הדיסק הביאה לשחרור זכויות השימוש בשיריה של יונה וולך, שהיו מוגבלות עד אז.
בתחילת שנת 2008 פרץ גורלי לתודעת הקהל הרחב, כאשר הוציא את השיר "דבש", כסינגל מתוך אלבומו השני "משקל הדירה" (התו בשמיני, מרץ 2008). השיר, דואט עם רעות יהודאי שהלחין גורלי למילים של טל רביב, זכה להיות שיר השנה והשיר המושמע ביותר ברדיו באותה שנה.
במשך השנים מעורב גורלי בפרויקטים מוזיקליים רבים ועשייה חברתית, ביו השאר – "פזמון הנפש" עם "עמיתים", העוסק בשילוב מתמודדים עם מגבלה נפשית בקהילה, הדרכת נוער בעיר לוד, השתתפות בפרויקט "פסטיבל בשקל", הנחיה של המיזם "מעגל יוצרים מארח" (מופע ייחודי בו נפגשים אמנים וותיקים כמו שלומי שבן, אסף אמדורסקי ואלון אולארצ'יק עם יוצרים צעירים), ועוד..
גורלי גם עוסק רבות בהדרכה והפקה מוזיקלית של כותבים/זמרים/מלחינים בתחום השירים, ומעביר סדנאות בנושא, כולל סדנה שהעביר ליוצרים מטעם אקו"ם.
בימים אלו עובד על אלבום הסולו השלישי שלו ומופיע עם "הללויה", מחווה לשירי לאונרד כהן יחד עם סיון טלמור, גל ניסמן, אבבה דסה, מיקה קרני, וכפיר בן ליש.
גורלי גרוש ואב לשניים, מתגורר ביישוב חופית.
גבי דניאל
ה. בנימין
כאפייה
כאפייה (בערבית: كُوفِيَّة, תעתיק מדויק: כּוּפִיַּה, מן כופה שבעיראק); נקראת גם "חַטַּה" (בערבית: حَطَّة) היא כיסוי ראש מסורתי לגברים ערבים או מוסלמים, אשר נפוץ בעיקר בירדן, בעיראק, בחצי האי ערב ובסיני, במדינות הערביות והמוסלמיות באזור המפרץ הפרסי כולל איראן, ובקרב הפלסטינים והבדואים. הוא עשוי בדרך כלל מכותנה או מפשתן. הכאפייה מלופפת סביב הראש באופנים שונים, בעיקר כדי לספק הגנה מפני חשיפה לשמש. באזורים מדבריים הכאפייה גם יעילה במיוחד משום שהיא מספקת הגנה על אזור הפה והעיניים מאבק ומחול. משום כך, הכאפייה נפוצה בעיקר באזורי אקלים מדברי.
הכאפייה מוצמדת לראש באמצעות פתיל בצורת טבעת (בדרך כלל מחבל כותנה) הנקרא "עִקַאל" בערבית, או "עָקָל" בעברית. מידת העיטור של העקל (כמו גם השימוש בעקל כפול ואף משולש) משמשת לראיה למעמדו של החובש.
צבעי הכאפייה, הדוגמה שעליה וקיום שנצים מעידים לרוב על שיוך שבטי או מדיני. בירדן, למשל, נפוצות כאפיות בצבע אדום (על בד לבן), באיחוד האמירויות הערביות נפוצות הכאפיות הלבנות ללא צבע בולט אחר ואילו בשטחי הרשות הפלסטינית - בשחור.
כאפייה לבנה עם עקל וסמל צה"ל הייתה חלק ממדי א' של חיילים דרוזים ובדווים בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל (ראה תמונה).
דימויי כאפייה באמנות ובאופנה הישראליים.
דימויי הכאפייה מופיעים באמנות ובאופנה הישראליים ואצל אמנים רבים, כגון ציבי גבע שאף צייר סדרה של כאפיות.
בסוף שנות ה-1960-תחילת שנות ה-1970, יצרה האופנאית רוז'י בן יוסף סדרת שמלות עשויות מבד כאפייה. ב-2008 השיקה חברת קסטרו הישראלית סדרה של צעיפים שנראו ככאפיות.
לשונות הפאמיר
חקירה באזהרה
לכיד הנחלים
לְכִיד הַנְּחָלִים (שם מדעי: "Xanthium strumarium") הוא מין של צמח חד-שנתי ממשפחת המורכבים, הנפוץ ברחבי העולם. בשל התרבותו המהירה הוא נחשב מזיק.מקורו בצפון אמריקה.
לכיד הנחלים מתנשא עד לגובה 120 ס"מ. צבע הצמח ירוק, ונחשב כעשב למרות עמידותו בפני קוטלי עשבים. הוא עמיד לטמפרטורה הגבוהה מ-15 מעלות צלזיוס. עליו מסודרים בצורה מסורגת. גדל בעיקר בקרבת בני אדם אבל גם בבתי גידול טבעיים. כל חלקי הצמח רעילים, כולל זרעיו, ופירותיו הקוצניים. הצמח מתפתח כמעט בכל סוגי הקרקע לרבות קרקע דלה בחומרי תזונה. לצמח פרחים זכריים ונקביים ולכן יכול להפרות את עצמו. האיבוק נעשה על ידי חרקים והרוח. פריחתו חלה בחודשים מאי עד ספטמבר. הזרעים מכילם קוצים אשר נדבקים לפרוות בעלי חיים ומופצים באמצעותם.
בארץ ישראל גדל הצמח בחרמון, גולן ואצבע הגליל, גליל עליון וגליל מערבי, גליל תחתון, עמקים וגלבוע, כרמל, רמות מנשה והשרון, מישור החוף וגוש דן, ים המלח ומדבר יהודה, הרי ירושלים והשפלה, ירושלים, שומרון, הנגב הצפוני, מרכז הנגב והמכתשים, דרום הנגב והרי אילת.
לכיד הנחלים הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית.
קלווין והובס
קלווין והובס (באנגלית: Calvin and Hobbes) היא רצועת קומיקס שיצר המאייר האמריקאי ביל ווטרסון. הקומיקס מתמקדת בהרפתקאותיהם של ילד בן שש בשם קלווין, ובבובת הטיגריס האנרגטית והסרקסטית שלו הובס. הצמד נקרא על שמם של ז'אן קלווין, תאולוג צרפתי בן המאה ה-16, ותומאס הובס, הוגה דעות אנגלי בן המאה ה-17.
רצועת הקומיקס הופקה במקור לעיתונות בארצות הברית על בסיס יומי מ-18 בנובמבר 1985 ועד ל-31 בדצמבר 1995. בשיא ההצלחה, "קלווין והובס" הופיע בלמעלה מ-2,400 עיתונים ברחבי העולם. נכון להיום, הופקו למעלה מ-30 מיליון עותקים של 18 הספרים בסדרה "קלווין והובס".
תקציר העלילה.
עלילת הקומיקס מתרחשת אי שם באזור המערב התיכון בארצות הברית, בפרוור אמריקאי טיפוסי. בין הנושאים החוזרים ונשנים בסדרה: העולם הדמיוני שקלווין יוצר, הידידות של קלווין עם הובס, הרפתקאותיו הכושלות של קלווין, השקפת עולמו הייחודית של קלווין במגוון רחב של סוגיות פוליטיות ותרבותיות, היחסים של קלווין והאינטראקציה שלו עם הוריו, תלמידי כיתתו, מוריו, ועוד.
דמותו הדואלית של הובס היא גם מוטיב חוזר בסדרה - בעוד שקלווין רואה את הובס כטיגריס חי, שאר דמויות הסדרה רואות אותו כבובה.
בית מדרגות
בית מדרגות הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה בנובמבר 1951.
תיאור היצירה.
היצירה מתארת מבנה מדרגות, המזכיר במידת מה את המבנה ביצירה יחסות. במבנה עוברים 46 יצורים אותם מכנה אשר בשם "זחלגלגל" (Wentelteefji) - יצורים פרי דמיונו של אֶשֶר, אשר מופיעים ביצירה קודמת הנקראת "זחלגלגל" מאותה שנה. הזחלגלגל הוא זחל לו גוף מכוסה שריון, שש רגלים בצורה של רגלי אדם, מקור דמוי מקור תוכי, ומחושים עם עיניים בקצה. הזחל יכול להתגלגל סביב עצמו ולנוע כגלגל.
היצורים נכסים לתמונה מבעד פתחים המתוארים בה, עולים או יורדים במדרגות ויוצאים מבעד לפתחים אחרים. היצירה המקורית הייתה קצרה יותר והורחבה על ידי אשר שהוסיף ליצירה לוח נוסף במסגרת עבודותיו בנושא השתקפות. חלקה העליון של היצירה הוא בבואת ראי של חלקה התחתון של היצירה - וגרם המדרגות הגבוה ביותר המופיע ביצירה משתקף פעמיים - פעם אחת במרכז היצירה ופעם אחת בחלקה התחתון של היצירה.