במהדורות המחזורים לשלש רגלים לפי מנהגי אשכנז המשיך פרנקל באיסוף שיטתי של כל החומר הפיוטי שנמצא בכתבי היד של מחזורים וסידורים מאשכנז (גרמניה) ומצרפת. פייטנים רבים זוכים לתחייה בזכות מפעל כזה – כגון ר' יוסף טוב עלם, ר' יצחק בר שמאול ור' אליה הזקן (שלשתם מצרפת), וכן שורה של פייטני גרמניה במאות האחת עשרה והשתים עשרה (כגון מאיר בר יצחק, אליעזר בר נתן, אפרים בר יצחק ומנחם בר יעקב). המבואות מסכמים את תולדות התפילה האשכנזית והצרפתית לשלשה רגלים מבחינת נוסחי התפילה, הקריאות בתורה במועדים השונים, אמירת ההלל, וכן סוגי פיוט כגון ההושענות, פיוטי האזהרות, והרשויות לחתנים והתפתחותם במרחב האשכנזי-צרפתי. פרנקל אסף מכתבי יד גם מאות פיוטים לשבתות השנה, אלה עדיין לא יצאו לאור.
בעשור האחרון לחייו עסק פרנקל במפעל ייחודי של הכנת מהדורה מדעית של סידור אשכנז – נוסח תפילות הסידור לפי מאות כתבי יד ודפוסים קדומים. הייחודיות של המפעל היא בכמות העצומה של עדי הנוסח, ובגיבוש דרכי מחקר ורישום של מהדורה מדעית של סידור תפילה (מעולם לא נערכה מהדורה מדעית של סידור של אף אחד מנוסחי עדות ישראל). החומר מכתבי היד נאסף והוקלד, ניתוח שינויי הנוסח בהתאם לתקופות כתבי היד, לענפי הנוסח השונים ובהשוואה לעדות אחרות כבר נעשה בחלקו, ויש עוד להשלימו ולהוציאו לאור.
ספריו.
הוציא לאור מחזורים לחגים בנוסח אשכנז, כהמשך לפרויקט מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם שהתחיל חותנו, חוקר התפילה דניאל גולדשמידט.
מוסד ביאליק
מוסד ביאליק הוא בית הוצאה לאור שהקימו ההנהלה הציונית העולמית והנהלת הסוכנות היהודית בשנת 1935, לזכרו של המשורר חיים נחמן ביאליק. מנהלו ומעצב דמותו, שכיהן בתפקידו מעת היווסדו ועד סוף שנות ה-60, היה משה גרדון (בנו של שמואל לייב גורדון), שקודם לכן היה מראשי רשת החינוך העברית בפולין "תרבות" וממנהיגי המפלגה הציונית-סוציאליסטית "התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון" בפולין. מוסד ביאליק מאוגד כחברה לתועלת הציבור. המוסד שוכן בירושלים.
הקמת המוסד.
על הקמת מוסד ביאליק הוחלט בישיבה של הסוכנות היהודית בנובמבר 1934, על פי הצעתו של נחום סוקולוב ובהסכמה עם אגודת הסופרים וקרן היסוד שהקציבה להקמת המוסד 5,000 לא"י. המוסד נועד לכינוס שיטתי של התרבות היהודית וטיפוח מתמיד של הספרות והלשון העברית. ההחלטה התקבלה זמן מה לאחר ש"הברית העברית העולמית" החליטה להקים לזכר ביאליק את "קרן ביאליק", קרן עצמאית, נוספת על קרן היסוד והקרן הקיימת לישראל, לצורך הקמת מפעל לכנוס של אוצרות הספרות היהודית, ביצור החינוך היהודי בגולה ותמיכה בספרות העברית ובוועד הלשון העברית. עלתה הטענה שמוסד ביאליק הוקם כדי לטרפד את הקמת "קרן ביאליק".
ישיבה ראשונה של הנהלת המוסד, שכללה שלושה נציגים של הסוכנות היהודית, נציג של הוועד הלאומי, נציג קרן היסוד, נציג של אגודת הסופרים העבריים ונציג ועד הלשון, התכנס ב-12 בפברואר 1935.
בשנה הראשונה הוציא המוסד שנתון לזכר ביאליק בשם "כנסת", הכריז על פרסים לספרות וספרי עיון, העביר תמיכה לוועד הלשון ולחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והחל בהכנת ספרים על הציונות ותולדות היישוב היהודי בארץ ישראל.
הנהלה.
בראש המוסד עמד עד 1948 יצחק גרינבוים, נציג הסוכנות היהודית. עמו כיהנו, בין השאר, פרופ' חיים יהודה רות, נציג האוניברסיטה העברית, אריה לייב יפה, נציג קרן היסוד ופישל לחובר, נציג אגודת הסופרים העבריים. לאחר פטירתו, נתמנו להנהלת המוסד: ש. שלום ויצחק למדן. בשנת 1955 התמנו להנהלת המוסד פרופ' ש. אדלר, יגאל ידין ודוד שמעוני. מנהל המוסד במשך כ-25 שנה היה יצחק טאוב. במהלך העשור השני של המאה ה-21 היו עמוס יובל ורפאל ברוכיאן מנהלי המוסד. מאז 2019 מכהן בתפקיד המנהל הכללי זאב קינן.
במשך שנים רבות עמד בראש המוסד היו"ר, שר החינוך לשעבר אהרן ידלין, עד פטירתו באוגוסט 2022.
פעילות.
במהלך השנים התקיים דיון ציבורי על המשקל שעל המוסד לתת לכל אחת ממטרותיו. אגודת הסופרים דרשה לתת משקל משמעותי לתמיכה בספרות העברית של ההווה, ובימי הקמת המוסד אף איימה שלא תשתתף במוסד אם לא יוענק לפחות 40% מתקציבו למטרה זאת. מנגד, העמדה שנבחרה בפועל הייתה להשקיע את מירב המאמצים בעבודת כינוס נכסי צאן הברזל של התרבות העברית והיהודית. גם בתוך עבודת הכינוס נחלקו הדעות האם יש להשקיע את עיקר המאמץ בהוצאת מהדורות עממיות של הספרים החשובים ביותר, או להוציא לאור ספרים נדירים שיעדם מצומצם יותר. באופן כללי ניכר שהנהלת המוסד שמה דגש רב יותר על הגישה האחרונה, בנימוק שהוצאות עממיות של ספרי יסוד יצאו בהוצאות אחרות. לפרסי מוסד ביאליק שחולקו בתחילת 1936 לא היה המשך, ושנתון הכנסת יצא במשך עשור ואז נפסק.
המוסד עסק במהלך השנים בתרגום ספרי מופת של עמי העולם. ביוזמת דוד בן-גוריון הואצה הפעילות בתחום זה בסוף שנות ה-50. עד שנת 2021 הוציא המוסד תרגומים של יותר מ-100 ספרי מופת.
במשך השנים הוציא המוסד בממוצע כ-30-25 ספרים לשנה. כיום כוללת פעילות המוסד הוצאה לאור בתחומים רבים, ובהם יהדות, מקרא, ספרות יפה, שירה, תולדות ארץ ישראל, היסטוריה, תולדות האמנות, מזרחנות, משפט, מדעי החברה, רפואה, פילוסופיה, תרגומי מופת ובלשנות.
ספרים בולטים שיצאו לאור ב"מוסד ביאליק".
בשנות ה-40:
בשנות ה-50:
בשנות ה-60:
בשליש האחרון של המאה ה-20:
ספרים בולטים נוספים:
מימון.
מוסד ביאליק מתאפיין בכך ששיקוליו בקביעת מדיניות ההוצאה לאור הם תוכניים ביסודם והשיקולים התקציביים הם משניים, הודות להסתמכותו על מימון הסוכנות היהודית ולאחר מכן של ממשלת ישראל. עם זאת, כמעט מאז היווסדו עלו טענות על היעדר תקציב מספק לפעילותו של המוסד. באוגוסט 1937 יצאה אגודת הסופרים נגד החלטת הקונגרס הציוני לצמצם את תקציבו של המוסד. בשנת 1951 תבע המוסד מהקונגרס הציוני לשלש את תקציבו כדי שיוכל למלא את מטרתו. בשנת 1955 איים הקורטוריון של המוסד בהתפטרות אם הנהלת הסוכנות היהודית לא תגדיל את תקציבו. במהלך שנות ה-90 קיצצה ההסתדרות הציונית באופן דרסטי את התמיכה למוסד ובעקבות זאת פנה המוסד לממשלה בדרישת סיוע. קבוצת חברי כנסת אף העלתה הצעת חוק להפיכת המוסד לגוף ממלכתי במטרה לאפשר העברת תקציב אליו ממשרד האוצר. בשנים האחרונות קיבל המוסד תמיכה שנתית של כ-1.5 מיליון ש"ח ממשרד התרבות והספורט אולם בשנת 2021 החליט משרד התרבות והספורט לבטל את תקנת התמיכה שממנה קיבל המוסד את תקציבו.
הוצאת מוסד ביאליק חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
נגה אלון
יעקב בן-סירא
יעקב (יענקל'ה) בן-סירא (נולד בשם: ז'אק שירצקי; 20 במרץ 1927 – 4 בפברואר 2016) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, קומיקאי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה.
יעקב בן-סירא נולד בשם ז'אק שירצקי בעיר בריסל שבבלגיה. בהיותו בן 15 בשנת 1942, כשנתיים לאחר כיבוש בלגיה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה, נשלח אביו למחנה עבודה, ובן-סירא החליט לברוח. אימו ציידה אותו בכסף ומזון, והוא עלה לבדו על רכבת לצרפת ומשם לשווייץ. בן-סירא, היחיד מכל משפחתו ששרד את השואה, עלה לישראל בסוף שנת 1945 במסגרת עליית הנוער, ונשלח לגבעת ברנר. הוא השתלם במשחק אצל במאי תיאטרון הילדים אליעזר אנסקי. ב-1957 חבר לגדעון זינגר, שמעון בר וראובן שפר להקמת רביעיית מועדון התיאטרון שהופיעה במשך שנים במופעים ששילבו בידור, זמר וסאטירה.
על במת התיאטרון הופיע בן-סירא במסגרת האהל, הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה ועוד. בין ההצגות בהן השתתף: "דון קישוט איש למאנשה", "רומיאו ויוליה", "הקמצן", "תעלולי סקפן", "אגדת חורף", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "החייל האמיץ שווייק", "המכתב האבוד", "תל אביב הקטנה", "הלילה השנים עשר", "סמרטוטר", "חלום ליל קיץ", "מרד הימאים" והצגות נוספות.
בן-סירא הופיע בשורה ארוכה של סרטים בקולנוע הישראלי, בהם: "נורית", "רק בלירה", "רק היום", "מוישה ונטילטור", "ארבינקא", "הוא הלך בשדות", "לופו בניו יורק", "הגונב מגנב פטור", "הגלולה", "קזבלן", "נורית 2", "מבצע שטריימל", "טיפת מזל", "תלווה לי את אשתך", "סאלח שבתי" ועוד. בן-סירא הרבה לגלם דמויות קומיות של שמנמן, גוץ ומשעשע.
השתתף בסדרת הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום" בעונה השנייה בטלוויזיה החינוכית בשנת 1985.
בן-סירא היה מקורב לרב שמואל אליהו טאוב, רבה השלישי של חסידות מודז'יץ, והרבה להגיע לתפילות בבית המדרש שלו ברחוב דיזנגוף בתל אביב, כמו כן היה מגיע ללמוד אצלו בכולל בשנותיו האחרונות.
בן-סירא היה נשוי לשחקנית עדינה בן-סירא, שהייתה ממנהלי כתב-העת "פרוזה", ובשנים האחרונות לחייו הופיע עמה בתוכנית משותפת "יענקל'ה ועדינה בהומור וסאטירה". רבות מהופעותיהם נעשו בהתנדבות.
ב-4 בפברואר 2016 נפטר מדום לב, מעט לפני יום הולדתו ה-89. ארונו הוצב על במת הקאמרי בתל אביב, שם נערך לו טקס אשכבה. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הוצבה בפברואר 2018 לוחית זיכרון לזכרו בכניסה לבית בו התגורר ברחוב הנביאים 4 בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
יענקלה בן-סירא
פרס אקו&quot;ם
פרס אקו"ם הוא תחרות נושאת פרסים ישראלית בתחומי היצירה. פרס אקו"ם החל את דרכו בשנת 1958 כתחרות קטנה נושאת פרסים על יצירות אשר הוגשו בעילום שם והפך למפעל פרסים חשוב בתחום המוזיקה והספרות בישראל.
מועמדויות.
הגשת מועמדות לתחרות פתוחה לחברי אקו"ם בלבד.
סך הכל מחולקים 21 פרסים המחולקים לקבוצות הבאות:
בשנת 2003 חולק באופן חד פעמי גם פרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם ליוצרי מוזיקה אלקטרונית.
יעקב בן סירא
משפחת עבו