קלווה נולדה בטורונטו, קנדה. בין הגילאים 4 - 12 התגוררה בסקוטלנד, ולאחר מכן חזרה עם משפחתה לאדמונטון בקנדה, אלברטה. למדה באוניברסיטת אלברטה, אך פרשה מן הלימודים בשביל לטייל בעולם. בשנת 1973 חזרה והשלימה את לימודי התואר הראשון שלה .B.Sc. היא נשארה באלברטה ללימודי תואר שני, ובשנת 1977 קיבלה שם תואר דוקטור במתמטיקה. היא הצטרפה לסגל האקדמי באוניברסיטת אוקלנד כמרצה זוטרה בשנת 1977 אך עזבה לאחר שנה אחת. היא החלה ללמוד לתואר דוקטור נוסף במדעי המחשב באוניברסיטת טורונטו, אך הפכה לחברת סגל לפני השלמת לימודיה. עבדה שמונה שנים בתעשייה במרכז המחקר של חברת יבמ (IBM) בסן חוזה, קליפורניה, תחילה בתור עוזרת מחקר, ולאחר מכן בתור מנהלת קבוצת המתמטיקה הבדידה ומנהלת מחלקת מתמטיקה ומדעי המחשב. עברה יחד עם בעלה, ניק פיפנגר, חוקר מוכר בתחום מדעי המחשב, לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שם עבדה 15 שנים. בין השנים 1988- 1995 היא כיהנה כראשת המחלקה למדעי המחשב, בין השנים 1995 - 1998 כסגנית נשיאה של דיקן הסטודנטים, ולאחר מכן כדיקנית הפקולטה למדע בין השנים 1998 - 2002. בהמשך עברה לאוניברסיטת פרינסטון ולהארווי מאד קולג'.
קלווה היא הנשיאה הראשונה של הארווי מאד קולג' מאז הקמתו בשנת 1955. היא התאזרחה בארצות הברית ב-2009 (בנוסף לאזרחותה הקנדית). בהמשך שנת 2009 הצטרפה לדירקטוריון של חברת מיקרוסופט והיא אחת מעשרת חבריו. בשנת 1996 נבחרה לעמיתת ACM, ובנוסף היא עמיתה מייסדת של ארגון ה-C.I.P.S בשנת 2006, חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2009 וחברה באגודה האמריקאית למתמטיקה בשנת 2012.
בנוסף לקריירה שלה כחוקרת ואקדמאית, קלווה ידועה בשל ציוריה בצבעי מים. קלווה היא רצת מרתון ידועה, להטוטנית וחסידה גדולה של משחקי מחשב. היא פעילה מרכזית למען עידוד נשים להשתלב בתחומי המדע והטכנולוגיה.
פרסים ואותות.
קלווה קיבלה תוארי דוקטורט של כבוד ממספר אוניברסיטאות, ביניהן: מאוניברסיטת ריירסון בשנת 2001, אוניברסיטת ווטרלו בשנת 2003, אוניברסיטת קווין בשנת 2004, אוניברסיטת דלוויז בשנת 2005, אוניברסיטת אקדיה בשנת 2006, אוניברסיטת אלברטה בשנת 2007, אוניברסיטת אוטווה בשנת 2008 ואוניברסיטת קולומביה הבריטית בשנת 2010.
קלווה כיהנה כנשיאת ארגון ה-ACM בין השנים 2002 - 2004, ובשנת 2004 קיבלה מהארגון את פרס האברמן.
תחומי מחקר.
תחומי המחקר המצוטטים ביותר של קלווה עוסקים באלגוריתמים לפתרון בעיות אופטימיזציה גאומטריות, בחירה של התהליך הראשי אשר רץ במערכת מבוזרת, בעיית הגלריה לאמנות ומחקרים על השפעת המגדר על משחקי מחשב. מחקריה עוסקים גם באנליזה פונקציונלית, מתמטיקה בדידה, מדעי המחשב התאורטיים ואינטראקציית אדם-מחשב. קלווה ייסדה את פרויקט האפאזיה, שיתוף פעולה בין אוניברסיטת קולומביה הבריטית לאוניברסיטת פרינסטון לחקר מחלת האפאזיה ופיתוח עזרים קוגניטיביים לאנשים הסובלים ממנה, לאחר שחברתה אניטה בורג חלתה במחלה. מספר ארדש של קלווה הוא 1.
פעילות למען קידום נשים במדעים.
קלווה מעורבת רבות בפעילות למען העלאת הייצוג של נשים בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה. בשנת 1991, יחד עם ננסי לבנסון, היא הקימה את ארגון CRA-W אשר פועל להגדלת מספר הנשים העוסקות בתחומי מדעי המחשב וההנדסה במחקר ובאקדמיה בכל הרמות, וכיהנה כיו"ר משותף של הארגון. בנוסף, היא הייתה חברה אישית של אניטה בורג ושימשה כיו"ר חבר הנאמנים של מרכז אניטה בורג למען נשים וטכנולוגיה בין השנים 1996 - 2011.
לואיז גוסטבו
אליהו חיים חיניץ'
פיטר שייפר
מיכה לוינסון
ג'יימס בארי
ג'יימס מתיו בארי
קלוד קליין
קלוד-רולנד קליין (נולד ב-16 בנובמבר 1939) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
קלוד קליין נולד בדיז'ון, צרפת, ליהודים-פולנים, שהתיישבו באלזס בשנות העשרים של המאה העשרים. בתחילת מלחמת העולם השנייה עזבו את אלזס ולאחר הכיבוש התיישבו בגרנובל. הם התגוררו שם עד שהגרמנים נכנסו לאזור, ואז הם הצליחו לברוח דרך ההרים לשווייץ. אמו כתבה דו"ח על בריחתם. דו"ח זה נחשב כמסמך בעל-ערך היסטורי ולכן פורסם ב"מחקרי יד ושם".
בשנת 1945 חזרו לאלזס והתיישבו בעיירה סלסטה שליד שטרסבורג. קליין למד בבי"ס ובתיכון המקומי עד לכיתה י"א, אז עבר לבי"ס "עקביא" שליד שטרסבורג ובכיתה י"ב למד בבית ספר יהודי ליד פריז בהנהגתו של הרב יהודה ליאון אשכנזי (הידוע בכינויו מניטו).
ב-1957 החל ללמוד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת שטרסבורג. הוא השיג שני תארים ראשונים בשני החוגים וכן שני תארים שניים בשני החוגים. כתב דוקטורט במשפט מנהלי באוניברסיטת שטרסבורג, אותו סיים ב-1965 בהצטיינות. בשנים 1968-1965 שימש כמרצה באותה אוניברסיטה. ב-1968 עלה לישראל וקיבל מינוי בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בתקופת לימודיו ולפני עלייתו לארץ, ארגן קבוצה של סטודנטים ציונים שמאלנים, חלקם חיים כיום בישראל.
התחיל כמרצה בכיר ובשנת 1974 התמנה לפרופסור חבר. בשנים 1977-1974 שימש כמנהלו של מרכז הארי סאקר למחקר השוואתי. ב-1982 התמנה לפרופסור מן המניין למשפט ציבורי. בשנת 1978 נבחר לדיקן הפקולטה למשפטים ושימש בתפקיד זה עד 1981. בשנת 2001 פרש לגמלאות.
קליין ממשיך עד היום (2017) ללמד קורס כל שנה. כך למשל נתן במשך שנתיים סמינר על משפט אייכמן, עליו כתב ספר באותה עת. מדי פעם הוא גם מלמד קורס על מרסל פרוסט במדעי הרוח, והעביר גם קורס על ההיסטוריה של וישי בחוג להיסטוריה. נתן קורס על הדוקטרינה המשפטית של רפובליקת ויימאר.
במהלך השנים קליין שימש כפרופסור אורח בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטאות רבות, כגון: אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, אוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת לאוול בקוויבק סיטי, אוניברסיטת קולורדו בבולדר, בית ספר למשפטים קרדוזו בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, אוניברסיטאות פריז 1, פריז 2, ריימס, פריבורג (שווייץ). שהה כחוקר במכון רוקפלר בלאג'ו, איטליה וכפרופסור אורח במכון האירופי בפירנצה, איטליה.
כמו כן כיהן כדיקן בית הספר למשפטים במכללה למינהל בראשון לציון (1999-97) וכדיקן המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, רמת גן (2006-01).
בשנת 1984-1983 שימש כיועץ מיוחד לתת-ועדה לחוקי יסוד של הכנסת.
במישור הבינלאומי הוא פעיל בארגון הבינלאומי למשפט חוקתי ומשנת 2006 מכהן כסגן נשיא הארגון. שימש יו"ר העמותה למשפט ציבורי בישראל.
במשך מספר שנים היה חבר מועצת מרצ, כמה פעמים הוצב במקום לא-ריאלי ברשימתה לכנסת.
בשנת 2018 זכה קליין בפרס "פרנסין ואנטואן ברנהיים" של הקרן ליהדות הצרפתית (La fondation du judaïsme français) עבור מפעלו המחקרי רב השנים.
קלוד קליין נשוי בשנית להיסטוריונית אווה טלקש-קליין והם מתגוררים בירושלים. יש לו שתי בנות מנישואיו הקודמים, אריאלה ונעמי.
מחקריו.
המשפט החוקתי הישראלי.
בשנת 1971 פרסם מאמר חשוב בשם "עידן חדש במשפט הקונסטיטוציוני הישראלי". בו פיתח תאוריה שלפיה לכנסת יש סמכות מכוננת וסיפק את התשתית התאורטית לכך. בתחילה ניתוח זה לא התקבל כלל, אך ב-9 בנובמבר 1995 בפסק דין בנק המזרחי, קיבל נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק את התאוריה של קליין וציטט אותו בפסק-הדין.
ב-1987 פרסם מאמר על בעיית המיעוט הערבי בישראל
במאמר ניתח את האפשרויות התאורטיות השונות ליחס המדינה לערביי ישראל והציע להעניק להם אוטונומיה תרבותית רחבה יותר.
תרגום מדינת היהודים לצרפתית.
בשנת 1990 ראה אור תרגומו המבואר לצרפתית של קליין לספר "מדינת היהודים" מאת הרצל. זהו תרגום חדש לצרפתית אחרי שמונים שנה. ספרו של הרצל נכתב במקור בגרמנית, בתרגום העברי נכתב "מדינת היהודים". בצרפת, אנגליה ובמדינות נוספות תירגמו את השם ל"מדינה יהודית".
התרגום הותקף בידי אנשים מהימין הישראלי שכתבו שהרצל הסכים לתרגום האנגלי והצרפתי, כלומר שלא הייתה לו התנגדות למושג "מדינה יהודית".
קליין טוען שהרצל הסכים רק מטעמים אסתטיים ולא מהותיים.
מקרה אייכמן.
ספרו על משפט אייכמן ראה אור בצרפת בהוצאת גלימר בשנת 2012, לרגל 50 שנה למשפט. הספר עורך ניתוח משפטי של משפט אייכמן, בעיקר לגבי נושא סמכות מדינת ישראל לשפוט אותו. כמו כן קליין דוחה את תפישת "הבנליות של הרוע" של חנה ארנדט ומראה שהיא שגתה לחלוטין. אייכמן כלל לא היה "טמבל" (כלשונה של ארנדט).
האם ניתן לחדול להיות יהודי? תשובה לשלמה זנד.
ספרו האחרון של קליין ראה אור בפריז הוצאת גראסה (Grasset) במאי 2014.
הספרים של זנד זכו להצלחה מרבית בצרפת: קליין מנתח את סיבות ההצלחה הזאת בעיקר בשמאל הצרפתי. כמו כן הוא מנתח את התזות של זנד ומפריך אותן; למשל, זנד טוען שיידיש לא מגיעה ממקור גרמני כפי שסוברים רוב הבלשנים. כמו כן הוא טוען שרוב היהודים האשכנזים מקורם בכוזרים שהתגיירו. קליין תוקף גם את טענתו של זנד שהיהדות היא דת בלבד, ובשום מקרה אינה עונה לקריטריונים של עם, ומכאן נובע לדעת זנד שלא קיים מושג של חילוניות יהודית. לדעתו של קליין קיים הווי יהודי מעבר להווי הדתי גרידא.
בספר קליין מנתח את פסיקת בית המשפט העליון משנת 2013 בעניינה של עמותת "אני ישראלי" בראשותו של עוזי אורנן. פסק הדין דחה את טענתה של עמותת "אני ישראלי" שביקשה להירשם במרשם האוכלוסין כישראלי במקום כיהודי. בית-המשפט קבע שלא הוכח שקיים לאום ישראלי. בכך בית המשפט תמך בגרסה המשפטנית הקלאסית שמדינת ישראל היא מדינה יהודית בעלת מיעוט ערבי. קליין תומך בגישה זו.
ספריו.
1) La police du domaine public, Paris, Librairie générale de droit et de jurisprudence, 1965.
2) La République de Weimar, Paris Flammarion 1968,