היישוב הוקם על ידי בני שבט ההוואסופאי, קבוצה אתנית קטנה של אינדיאנים בארצות הברית כתוצאה ממדיניות ממשלת ארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-19. בני השבט היו נוודים שנהגו להתגורר בקיץ על קרקעית הקניון בוויקיאפ (wickiup), מחסות עשויים מענפי עצים מכוסים בבוץ ולעבד חלקות קטנות בהשקיה ממי הנחל האיתן שזרם בערוץ. בחורף, כאשר כמעט ולא חדרו קרני שמש לקניון, נהגו בני השבט לעלות לרמה להתגורר במערות ובוויקיאפ ולהיזון מציד ומליקוט צמחים.
ב-1882 חתם נשיא ארצות הברית צ'סטר ארתור על צו נשיאותי לפיו כל הקרקע שעל הרמה מעל לקניון, ששימשה את בני השבט כאתר המגורים המסורתי בחורף, תהפוך לרכוש של ארצות הברית. צו זה הגביל את בני השבט לחלקת אדמה בת שני קילומטרים רבועים בתחתית הקניון, וגזל באחת את כל אדמתם לשימוש הציבור האמריקני. החלטה זו אילצה את בני השבט להסתמך על קיום על חקלאות בלבד ואלצה רבים מבני השבט לחפש עבודות מחוץ לקניון. בני השבט עברו עקב כך ליישוב קבע ובהדרגה הוחלפו מבני הארעי הבנויים מענפי העצים לבקתות. עם זאת, בני השבט שמרו על המסורות, כולם מדברים בשפת ההוואסופאי בנוסף לאנגלית, ואף שחלקם התנצרו, רובם עדיין מאמינים בדת ובתפילות הישנות. בהדרגה לאחר שהתפרסם ברחבי ארצות הברית יופיו של הקניון על מפלי המים שבו החלו בני השבט יותר ויותר להסתמך על תיירות כמקור הכנסה.
בגלל מיקומו הגאוגרפי בקרקעית הקניון סובל היישוב מדי פעם משיטפונות. שיטפון גדול בין ה-17 ל-18 באוגוסט 2008, אילץ את בני השבט ואורחיהם לפנות את היישוב, ותיקון הנזקים גרם להפסקת שירותי התיירות עד אביב 2009. שיטפונות נוספים במאי 2010 השביתו את שירותי התיירות עד 2011.
תיאור.
היישוב שוכן בגובה 974 מעל פני היום על שטח של 4.4 קילומטרים רבועים על קרקעית ערוץ הוואסו (Havasu Creek) המכונה גם קניון קטרקט. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו ביישוב 487 נפשות. סופאי משמש כמרכז המנהלי של שמורת שבט הוואסופאי והוא המקום היחיד בכל ארצות הברית שהדואר מגיע אליו כשהוא נישא על גבי פרדות. גם שאר המצרכים מגיעים באמצעות שיירת הפרדות של שירות הדואר של ארצות הברית או בהיטס באמצעות מסוק.
זוהי הקהילה המרוחקת ביותר ב-48 המדינות הרצופות של ארצות הברית. ניתן להגיע לסופאי באמצעות כביש 66 הישן ואז נסיעה של 96 קילומטרים לאורך כביש מספר 18 שסללה הלשכה לענייני אינדיאנים עד תחילת שביל הוואסופאי היורד לעיירה, הדרך היחידה להגיע לסופאי. תחילת השביל בגבעת ואלאפאי (Hualapai Hilltop) השוכנת בקצה כביש מספר 18, שם יש מגרש חנייה גדול, מנחת למסוקים ושירותים ניידים. את השביל אפשר לעבור ברגל או על גבי סוסים. לחלופין ניתן לטוס במסוק היוצא מדי פעם לסופאי. עבור המשא בלבד אפשר לשכור פרדות. אורך השביל לסופאי הוא כ-13 קילומטרים תוך ירידה של כ-600 מטרים. ביישוב עצמו אין מכוניות.
בראש היישוב עומדת מועצת שבט בת שבעה חברים, המטפלת במרבית נושאי המדיניות, ונבחרת אחת לשנתיים. בראשה עומד יושב ראש הנבחר מבין חברי המועצה. היישוב כולל מעל למאה בתי מגורים, בית קפה, חנות כלבו, משרד תיירות, אכסניה קטנה ממוזגת, משרד דואר, בית ספר, קפלה של הכנסייה המורמונית וכנסייה נוצרית קטנה. הלשכה לענייני אינדיאנים (Bureau of Indian Affairs בראשי תיבות BIA) של ממשלת ארצות הברית היא הישות האחראית לאכיפת החוק והגנה על השבט, ועל הטיפול הרפואי ושירותי חירום רפואיים אחראית מרפאה ורופא קבוע השייכים לשירות הבריאות לאינדיאנים (Indian Health Service), חלק ממחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. במקום פועל בית ספר יסודי והילדים לומדים בו 11 חודשים בשנה. עם סיום הכיתה השמינית הם נשלחים לפנימיות במימון ממשלתי. מרביתם חוזרים לסופאי עם גמר לימודיהם.
מרבית התושבים מתפרנסים מתיירות: השכרת חדרים באכסניה או מקום באתר המחנאות, הדרכת מטיילים באזור, הפעלת בית קפה והחנות, וחלקם הקטן מחקלאות אינטנסיבית.
גוגל דרייב
פאידיאה
פאידיאה (ביוונית: παιδεία) הוא מונח ביוונית שפירושו חינוך ראשוני.
ביוון העתיקה משפחות היו מכנסות את ילדיהם ומלמדות אותם תחומים כגון: פיתוח הקוגניציה (כתיבה וקריאה), קריאת טקסטים, הכרת התרבות ורטוריקה. תחומים אלו נחשבו בעיני היוונים בסיסיים, חיוניים ובעלי תפקיד משמעותי בפיתוח עתידו של הילד.
יוון הייתה ידועה באנשיה שוחרי הבריאות ולכן, מלבד התחומים הבסיסיים שנלמדו, ילדים אומנו בשני מישורים:
ילדי יוון למדו שתי גישות שונות:
גרנד טר
גרנד טר (בצרפתית: Grande Terre) הוא שם צרפתי שמשמעו "אדמה גדולה". השם ניתן בדרך כלל לאי המרכזי בארכיפלג.
קופרס טאון
קופרס טאון (באנגלית: Coopers Town) היא עיר באיי אבקו, קבוצת האיים השנייה בגודלה מבחינת שטח (אחרי האי אנדרוס) באיי בהאמה.
העיר היא הצפונית ביותר בקבוצת האיים. היא הוקמה בשנות השבעים של המאה ה-19 על ידי משפחתו של אלברט בוטל מגרנד בהאמה. בתחילה הייתה הכלכלה של העיר מבוססת על גידול אננס ודייג ספוגיים, אך במהלך המאה ה-20 הידלדלו ענפים אלו. המכשול העיקרי להצלחתן של תעשיות אלה היה העדרו של נמל טבעי בקופרס טאון.
בית רוזנפלד
בית רוזנפלד הוא אתר מורשת הנמצא בהרצליה. המבנה נבנה בשנת 1935 עבור משפחת רוזנפלד ושומש כמבנה מגורים. במסגרת עבודת מחקר לאיתור מבנים לשימור בעיר, הוכרז בית רוזנפלד כמבנה הראוי לשימור בעיקר בזכות הערך האדריכלי שבו.
היסטוריה.
בשנת 1935 הזמין שלמה רוזנפלד בניין אשר תכנן, הנדס ובנה אותו נחום הופברג.
המבנה הוא בעל 3 קומות. בהסכם הבנייה בין נחום הופברג למשפחת רוזנפלד אשר נחתם ב-25 בפברואר 1935, סוכם שהבנאים מחויבים לגמור את העבודות בקומה הראשונה לא יאוחר מ-25 במרץ 1935, חודש לאחר חתימת ההסכם. את העבודות בקומה השנייה עליהם לגמור עד 25 במאי 1935, 3 חודשים לאחר חתימת ההסכם, והעבודות בבניין כולו (החלק החיצוני בלבד) לא יאוחר מ-25 ביוני 1935, 4 חודשים לאחר חתימת ההסכם. מיום סיום העבודה על החלק החיצוני של הבניין, על הבנאים לגמור את העבודה על פנים הבניין תוך שבועיים.
היה זה הבית הראשון בתולדות הרצליה וסביבתה בעל 3 קומות ו10 יחידות דיור.
במהלך השנים התגוררו בבנין אנשים שונים. תחילה, כאשר הבניין רק נבנה, התגוררה בו משפחת רוזנפלד בלבד. עם הזמן הצטרפו דיירים נוספים לבניין והתווספו לתוכו משרדי רופאים רבים, וזו הסיבה לכך שאנשים קוראים לו "בית הרופאים" למרות שהשם לא היה רשמי מעולם.
משפחת רוזנפלד.
שלמה רונפלד (1894-1982) אשר על שמו נקרא "בית רוזנפלד", נולד לרבי יעקב (1858-1901) ומאשה (שנת פטירה 1920) בוורשה שבפולין.
היו לו 9 אחים ואחות אחת וביניהם אהרון, אברהם ובועז. יעקב היה סוחר ויבואן. לאחר מותו בגיל 43 כאשר שלמה היה בן 7, ביקש שלמה להמשיך את דרכו ובנוסף ללימוד התורה בבית הספר "הדר" התקבל לבית ספר למסחר. עם התבגרותו המשיך את עסקיו של אביו יחד עם אמו עד מותה וגדל להיות סוחר ויבואן עמיד. הייתה לו רשות לצאת מן האזור היהודי לענייני מסחר והוא היה הסוחר המוביל בפולין באותה תקופה.
בראיון שפורסם בעיתון "הרצליה שלי", שלמה מספר שעלה לארץ עקב התמונה "גלות" של שמואל הירשנברג ובה מתוארת קבוצה של יהודים, תשושים ועייפים עם מקלות ותרמילים על גביהם.
ב-1925, כאשר שלמה ואחיו אהרון ובועז עלו לארץ, הוא ירד בנמל חיפה וישירות הגיע להרצליה ובה התיישב בצריף ברחוב ויצמן 27. הוא בא במטרה לקדם את עסקי החקלאות ואפילו הביא לארץ את הטרקטור הראשון.
מכל שלושת האחים רק שלמה נשאר בארץ, בועז ירד לבלגיה וב-1927 אהרון חזר לפולין.
ב-1935 בנה את בית רוזנפלד בהנדיב 14. בגיל חמישים נישא לאלמנה בשם הלה אשר התגוררה בביתו. לאחר 9 שנים, ב-1953, נפטרה הלה.
מאז יסודה של ה"הגנה" בהרצליה שלמה היה פעיל בה ובזכות ניסיונו הרב, ידיעתו של החוק וחוכמתו האנשים הוותיקים, החשובים והמשפיעים ביותר בהרצליה התייעצו איתו בענייני העיר.
שלמה נפטר עקב מחלה בשנת 1982, בגיל 88, ונקבר בהרצליה.
בשמת 1937, חזר יעקב, בנו של אהרון, הקרוי על שם סבו, לארץ והתגורר בביתו של שלמה רוזנפלד.
נחום הופברג.
נחום הופברג (1904-1947), נולד ברוסיה. הוא למד בנייה בגמנסיה והפך לבנאי מוסמך.
באותה תקופה לא היו מהנדסים בהרצליה ולכן נחום הופברג שימש גם כמהנדס, גם כבנאי וגם כאדריכל.
ידוע על שני בתים שנחום הופברג בנה, הראשון הוא בית רוזנפלד והשני הוא בית מספר 29 ברחוב קהילות ציון בהרצליה, בבית זה התגורר הופברג עם משפחתו וביניהם אסתר הופברג ובתיה קלישוב שמתגוררת בו עד היום.
בגיל 43 נפטר נחום הופברג ממחלה.
ארכיטקטורה.
הבית הוכרז כמבנה לשימור בשל סגנון הבנייה הייחודי שלו. המבנה נבנה בסגנון בניה שנקרא הסגנון הבינלאומי או הסגנון המודרני המוקדם אשר שלט ברוב הערים בארץ באותן שנים. סגנון זה התפתח בארץ בשנות השלושים עם עלית העולים החדשים הרבים (רובם ממוצא גרמני). סגנון זה היה נפוץ באירופה ולכן עם העלייה התפשט גם בארץ, בית רוזנפלד היה בין הבתים הראשונים בעיר אשר נבנו בסגנון זה.
המבנה תואם למאפיינים רבים של סגנון בנייה זה וביניהם:
פרטים רבים בבית שומרו עוד מתקופת בניתו או שוחזרו. כיום הבית נראה כמעט כמו שנראה ב-1935. למשל, רוב דלתות העץ והמשקופים נשארו למרות שבמספר דירות הם הוחלפו. כמו כן, בחזית הבניין עדיין עומדות הדלת ותיבות הדואר המקוריות מעץ. עם זאת, במשך הזמן נוספו למבנה חלונות ופתחים למזגנים. אך השינוי הגדול ביותר חל בגג הבניין, הגג שונה לחלוטין בשל הוספת יחידות הדיור וחדר השירות על הגג. בנוסף, תקופה מסוימת הייתה בריכה על גג הבניין אשר השפיעה גם היא על המבנה.