ההחלטה לבנות מעון בניו דלהי בעבור המושל הכללי של הודו נתקבלה במהלך הדורבר דלהי בדצמבר 1911, בו הוחלט שהבירה של הודו תעבור מכלכותה לדלהי. כאשר פותחה התוכנית לעיר החדשה, ניו דלהי, שהוקמה קרוב לקצה הדרומי של דלהי הישנה, הוקצה שטח ענק למושל הכללי של הודו ומיקום מרכזי. כ-4,000 אקרים של אדמה נרכשו על מנת להתחיל לבנות את "ארמון המשנה למלך", כפי שכונה אז, ואת בניין המזכירות) בין 1911 ל-1916 על ידי פינוי הכפרים ראיסינה (Raisina) ומלחה (Malcha) שעמדו שם על 300 משפחותיהם.
האדריכל אדווין לאנדסיר לוטיינס קיבל את האחריות העיקרית לתכנון האדריכלי. התכנון שלו היה בעיקרו קלאסי עם צבעים ומאפיינים של האדריכלות הודית. לוטיינס נסע מהודו לאנגליה כמעט כל שנה במשך 20 שנה. כאשר צ'קרווטי ראג'גופאלחארי נתמנה לתפקיד המושל הכללי של הודו ועבר למשכן, הוא העדיף להתגורר במספר חדרים, במה שהיום משמש כאגף המשפחה של הנשיא. ב-26 בינואר 1950 כאשר ראג'נדרה פראסאד נתמנה לנשיא הודו הראשון ועבר להתגורר במשכן, שונה שמו לרשטרפטי בהוון שפירושו המעון הנשיאותי.
מריה אנטוניה מאוסטריה
מריה אנטוניה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Antonia Josepha Benedicta Rosalia Petronella; 18 בינואר 1669 - 24 בדצמבר 1692) הייתה אשתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ובתו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה.
מריה אנטוניה נולדה ב-18 בינואר 1669 בווינה, ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמרגריטה תרסה מספרד. הלידה שלה הייתה תוצאה של כרוניקה תולדתית במשפחה ההבסבורגית במאות השש-עשרה והשבע-עשרה. אביה לאופולד היה דוד אמה מצד אמה ובן דוד אמה מצד אביה. כמו כן, סבה וסבתה מצד האם, פליפה הרביעי, מלך ספרד והמלכה מריאנה מאוסטריה, היו דוד ואחיינית. מאז ילדותה, מריה אנטוניה הייתה ילדה אינטליגנטית ומטופחת, וחלקה את תשוקת הוריה למוזיקה.
המלך ההבסבורגי האחרון של ספרד, קרלוס השני, מעולם לא הוליד ילדים, בגלל המומים והמחלות החמורים שלו. על פי חוקי הירושה בספרד, למריה אנטוניה הייתה הזכות לרשת את הכתר, אילו חייתה די זמן, כי היא הייתה הילדה היחידה ששרדה לקיסרית מרגריטה תרסה, אחותו של קרלוס השני, מלך ספרד. במהלך ילדותה הוחלט שהיא תתחתן עם דודה מצד האם, קרלוס השני, אבל תוכנית זו לא באה משום נסיבות פוליטיות.
כחלופה, היא הייתה מועמדת לנישואין עם ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה, אולם שום דבר לא יצא מתוכניות אלו.
לבסוף, ב-15 ביולי 1685 התחתנה מריה אנטוניה עם מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה בווינה. מקסימיליאן התחתן איתה בתקווה לרשת את כס המלכות הספרדי בזכות זכויותיה. הנישואים שלהם היו אומללים מאוד, מאחר שלמקסימיליאן המוחצן, ולמריה אנטוניה המופנמת והרצינית, לא היו כמעט דברים במשותף. מריה אנטוניה גם נפגעה מהבגידה המתמדת של מקסימיליאן, וכאשר הוא מונה למושל של ארצות השפלה הספרדיות, ויצא לבריסל בחברת פילגשו הרוזנת קאנוזה, עזבה מריה אנטוניה לאביה בווינה כדי ללדת, ולא התכוונה לחזור אליו.
בתור אחייניתו של קרלוס השני מספרד, הייתה למריה אנטוניה חשיבות רבה בנושא ירושת כס המלוכה הספרדי, שהייתה נושא פוליטי מרכזי בסוף המאה ה-17. אחד מבניה, יוזף פרדיננד מבוואריה, היה בעל חשיבות מרכזית לפוליטיקה האירופית בסוף המאה ה-17, על אף נעוריו, כתובע לכס הספרדי לאחר מות מריה אנטוניה ב-24 בדצמבר 1692, לאחר היכחדות בית הבסבורג בספרד. מותו של יוזף פרדיננד לפני מותו של קרלוס השני, המלך ההבסבורגי האחרון של ספרד, גרם לפריצת מלחמת הירושה הספרדית. אילו שרד לאחר קרלוס, סביר להניח שהמעצמות האירופיות היו מרשות לו לעלות על כס ספרד.
משפחתה.
ב-15 ביולי 1685 התחתנה מריה אנטוניה עם מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, ממנו היו לה 3 ילדים:
מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה
רעידת האדמה בלוזון (2019)
רעידת האדמה בלוזון הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-22 באפריל 2019 ב-17:11:09 לפי השעון המקומי (09:11:11 בשעון UTC). ברעידת אדמה זו 18 אנשים נהרגו, 243 אנשים נפצעו ו-3 אנשים נעדרו.
מוקד רעידת אדמה היה ב, אך מרבית הנזק לתשתיות בעקבות הרעידה היה ב, שם היא פגעה ב-29 מבנים.
אפיריוניים
שו לילי
שו לילי (בכתב סיני: 徐丽丽; נולדה ב-18 בפברואר 1988) היא ג'ודוקא עבר סינית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
לילי השתתפה במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 וזכתה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג כאשר הפסידה בגמר לאורשקה ז'ולניר הסלובנית.
באליפויות אסיה היא זכתה בשתי מדליות זהב מהשנים 2011 ו-2013. במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
השפעת קרני הגמא על ציפורני החתול
חטיפה לאור יום (2009)
חטיפה לאור יום (מאנגלית: Taken in Broad Daylight) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי–קנדי משנת 2009, המבוסס על הסיפור האמיתי של אן סְלוּטִי מנברסקה, שבגיל 17 נחטפה והוחזקה במשך ששה ימים (6–12 באפריל 2001) בידיו של אנטוני סטיבן רייט, המכונה "טוני זאפה". הסרט מתאר את האופן שבו שרדה סלוטי אלימות ואונס וניצלה באמצעות מניפולציות רגשיות, רמזים וסימני דרך שפיזרה עבור המחפשים אחריה, וכיצד תיווכה במשא ומתן לכניעת החוטף.
בתפקידים הראשיים משחקים שרה קנינג, ג'יימס ואן דר ביק ולוואר ברטון. ביים: גארי ייטס. את התסריט כתבו שרלין בליין-שולנברג שגם הפיקה, וקים דלגאדו. הסרט הוקרן לראשונה ב-15 בפברואר 2009 בערוץ הטלוויזיה Lifetime 24 בקרני, עיר הולדתה של סלוטי,
עלילה.
6 באפריל 2001 בעיר קרני, נברסקה . שלושה בני נוער יוצאים מבית הספר: אן סלוטי (קנינג), בן-זוגה גארי וחברתה הטובה פייג'. גארי נותן לאן בובת דובון קטנה לציון שלושה חודשים לחברותם, והיא חוזרת הביתה, שם נמצאים הוריה איליין ודון, ואחיה הבכור טום שהגיע לחופשה משירותו הצבאי. הם מוסרים לה מכתב המבשר שהיא התקבלה ללימודים בקולג', ובשמחה אן ממהרת לחלוק את הבשורה עם גארי ופייג', תוך הבטחה לחזור הביתה עד שעת חצות. בדרך היא עוברת בקניון "הילטופ" לקנות תקליטור.
בשעה 17:30, בשובה למכוניתה, תוקף גבר אלמוני (ואן דר ביק) את אן, מכניס אותה בכוח לרכב SUV עם לוחיות רישוי של לואיזיאנה ונמלט בנסיעה מהירה. כל זאת לעיני עוברים ושבים שחלקם מתקשרים למשטרה. למקום מגיע השוטר מייק טימברוק (ברטון), ידיד ותיק של משפחת סלוטי, ומוצא את חפציה האישיים מושלכים לצד מכוניתה. אחרי שמתבררת זהות החטופה, הוא בא אישית להודיע למשפחה. בבית מוקם חדר מצב מאולתר, ועל המבצע מפקדת הסוכנת ריינולדס מה-FBI. כולם ממתינים שהחוטף יתקשר.
שעתיים לחטיפה, עדיין בתחום נברסקה, אן מתעוררת מעלפונה במכונית החוטף כשפניה חבולות, והוא זועם עליה מכיוון שצרחה כשחטף אותה. הוא עוצר בשול הכביש, מוציא אותה מהרכב, כובל את ידיה בסרט דביק, מכסה את עיניה ומציע "עסקה": אם אן תצליח לשחרר את ידיה, הוא יניח לה לנפשה, אולם היא נכשלת בכך והם ממשיכים לנסוע. החוטף מסיר ממנה את כיסוי העיניים, מנסה לגעת בפניה, היא מסרבת ומתפתח מאבק שבעקבותיו מתהפך הרכב על צדו לתוך תעלת מים. הגבר נחלץ, אך אן לכודה במושב ומתחילה לטבוע. לבסוף הוא מחלץ אותה ומסביר לה שמכיוון שהציל את חייה, היא שייכת לו כעת. עם שחר היום השני לחטיפה, הגבר מוליך את אן בדרך עפר ליד העיר ארת'ור כשהיא יחפה וכבולה בצווארה בשרשרת ברזל, תוך שהוא מסביר לה ש"הכאב מחשל". הגבר גונב טרקטור מחווה חקלאית ומחלץ באמצעותו את הרכב השקוע בתעלה. בזמן הזה, אן יושבת על שפת התעלה וחורטת בהסתר על אבן גדולה את האותיות AS (ראשי תיבות שמה), והם ממשיכים לנסוע. בינתיים, לבית סלוטי באה השכנה קט שמציעה לאיליין ודון ללכת לישון בביתה אחרי 36 שעות ללא שינה, ונוטלת עליה לנהל את המתרחש בביתם.
בלילה עוברים החוטף ואן לויומינג המכונה "מדינת השוויון" (באנגלית: The Equality State). בתשובה לשאלת החוטף, היא מוסרת את שמה הפרטי, והוא נותן לה עוגיה כפרס ומתגאה בכינוי "ג'ק-ראביט" (באנגלית: Jackrabbit) , על שום היותו מהיר וחזק. אחר כך הוא אומר ששמו טוני. בתגובה לכינוי, אן מעירה שהוא כנראה מתאמן הרבה, והוא עונה לה בציטוט הפסוק . היא מזהה את ספר קהלת ועונה בפסוק . לאות הערכה, הוא נותן לה עוגיה נוספת ומספר שסבתו התעקשה שילמד לימודי דת. מאחר שקנתה את אמונו, אן מבקשת למסור לקרוביה הודעה מרגיעה כדי שלא יחפשו אחריהם. טוני נעתר, עוצר ליד טלפון ציבורי ואומר לה להתקשר לחברה ולהודיע שהיא יצאה לחופשה. היא מתקשרת לביתה ומבקשת "לדבר עם איליין", אך זו לא נמצאת, ואן מבקשת למסור "שאן התקשרה". מאחר שהשיחה מתארכת לטעמו, טוני מנתק את הטלפון בזעם ואומר לה להתקשר לחברה אחרת. אן מתקשרת לפייג' ומודיעה שהיא יצאה "לחופשה איכותית" (A quality vacation). בבית סלוטי, מייק מאזין להקלטות, שומע שאן אמרה Equality (שוויון) ולא A quality, מבין שהיא רמזה על הימצאותה בוויומינג, והחיפושים עוברים לשם.