ג'ונס נולדה בכפר בורנוויל שבברמינגהאם, אנגליה, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה בעיסוקם הם עיתונאי ופרסומאית. לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת שלוש היא גדלה עם אמה ואחיה. בשנת 2006 סיימה את לימודיה האקדמיים עם תואר ממכללת וונדהאם שבחסות אוניברסיטת אוקספורד.
קריירת משחק.
ג'ונס התגלתה לראשונה בסדרת פנטזיית הקוסמות הפופולרית "המכשפה הגרועה ביותר", שם שיחקה תלמידה בבית הספר למכשפות "את'ל האלוו".
ב-2007 שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מנזר נורת'אנגר" בתפקיד הנערה קתרין מורלנד.
ב-2008 שיחקה בדרמה "זיכרונות של טיפש" בתפקיד הנערה רות', אהבתו של הדמות הצעירה של כוכב הקולנוע ג'ו סקוט ובעיבוד הקולנועי לרומן "בחזרה לבריידסהד".
ב-2009 הופיעה לצידן של הכוכבות ההוליוודיות מישל פייפר וקתי בייטס בדרמה של סטיבן פרירס "שרי" בתור הנערה אדמי.
ב-2010 התפרסמה ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן "הסערה" בתור מיראנדה, בתה של הדוכסית פרוספרה (הלן מירן)
ובקומדיה של יוצר "המשרד" ריקי ג'רווייס "צומת בחיים".
ב-2011 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "מאוהבים בטרוף" ("בטירוף" / "כמו משוגעים"), לצד אנטון ילצ'ין וג'ניפר לורנס. הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס פסטיבל סאנדנס.
בנוסף ב-2011 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה" של הבמאי פיל טרייל.
זכתה להכרה נוספת גם לצידו של אד וסטוויק בקומדיה הבריטית המוערכת "מסלול לאהבה".
בשנת 2014 גילמה ג'ונס את דמותה של ג'יין הוקינג, אשתו של האסטרופיזיקאי פרופסור סטיבן הוקינג (אדי רדמיין), בדרמה הביוגרפית "התאוריה של הכול". ג'ונס זכתה לביקורות משבחות על משחקה בסרט והיא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ב-13 באוקטובר 2016 שיחקה בסרט המתח של רון הווארד "התופת" לצידם של טום הנקס, בן פוסטר, עומאר סי ואירפאן קאן. באותה שנה שיחקה בסרט המדע הבדיוני "". הסרט הוא התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים", והיא משחקת שם לצד דייגו לונה, פורסט ויטאקר ומאדס מיקלסן.
רכבות 68-80-88
רכבות 68-80-88 הוא שיר של דני רובס המוקדש לג'ון לנון. זהו השיר השני באלבומו הרביעי "בגוף ראשון" (1991), אורכו ארבע דקות ושלושים ושש שניות (4:36), והוא השיר המוכּר ביותר מבין שירי האלבום. השיר נכלל גם באלבום האוסף של רובס "עשור! או שאני יורה..." (1994). רובס שר אותו כמעט בכל הופעותיו והוא השיר היחיד פרי עטו שהוא מבצע בהופעותיו משירי הביטלס. הוא נוהג לספר בפירוט את הסיפור מאחורי השיר, החל מתיאור יום הרצח של לנון וכלה באופן שבו הוא השפיע על חייו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"א (1991) של רשת ג' דורג השיר במקום ה-36.
הרקע לשיר.
סדר האירועים בשיר מתחיל דווקא מהשנה האמצעית ונגמר בשנה הקדומה יותר. דהינו שרובס כתב את השיר כשהעלילה מתחילה ב-1980, ממשיכה ב-1988 ונגמרת ב-1968.
ב-1980 היה רובס נשוי טרי לאשתו הראשונה דינה והם התגוררו בכיכר דיזנגוף בתל אביב ועברו מדירה בצד אחד של הכיכר לדירה בצד השני. ב-8 בדצמבר 1980, היום בו נרצח ג'ון לנון בידי מארק צ'פמן, הגיעו המובילים והעבירו את כל הארגזים לדירה החדשה ורובס, אחרי לילה של הופעה, נשאר לישון על מזרן בדירה הישנה עם טרנזיסטור פועל לצדו. רצף שירים של הביטלס משך אותו מתוך השינה ואז הוא שמע את קולו ה"קודר" של יואב קוטנר מכריז "ולמי שעוד לא שמע את הידיעה, הלילה נרצח ג'ון לנון". רובס, שהוא מעריץ ביטלס מושבע, קיבל בכאב את הידיעה המרה ורץ לאשתו, ששמעה אף היא את הידיעה ממקור אחר. הם נפגשו בכיכר והתחבקו באבל משותף על לנון, היוצר האהוב שהשפיע על חייהם.
ב-1988 יצא לאקרנים הסרט "דמיין" (Imagine: John Lennon), סרט תיעודי על חייו של לנון. הסרט הורכב מראיונות עם בני משפחה וקולגות של לנון ומקטעי ארכיון. בין המרואיינים הייתה סינתיה לנון, אשתו הראשונה. ג'ון וסינתיה התחתנו צעירים, באופן לא מתוכנן, ב-1962, לאחר שהיא גילתה שהיא בהיריון עם בנם ג'וליאן, שלבסוף המשיך את דרכו של לנון והפך לזמר. נישואיהם ידעו קשיים ומשברים רבים, והסתיימו סופית ב-1968, אך היו לכך רמזים מטרימים, ועל רגע כזה סיפרה סינתיה בסרט.
בתחילת 1968 נסעו חברי הביטלס ובנות זוגם למהרישי מהש יוגי בהודו. הזוג לנון נפרדו זמן קצר לאחר ששבו לאנגליה, אך למעשה הסיפור שמתארת סינתיה בסרט התרחש באוגוסט 1967, כשהביטלס נסעו לשמוע את המהרישי בפעם הראשונה, בסמינר בנסיעה בבנגור, ויילס, שקוצרה עקב מותו הפתאומי של אמרגן הלהקה בריאן אפשטיין. חברי הלהקה נסעו לבנגור ברכבת, והתחנה בלונדון שקקה המולת מעריצים, אנשי תקשורת, שוטרים ונוסעים. ג'ון, שהיה רגיל שיש מי שדואג עבורו לציוד, רץ לרציף עם חבריו ללהקה. סינתיה נשארה מאחור עם המזוודות, ניסתה למהר בעקבותיו תוך שהיא מפלסת את דרכה בין ההמון, אך כשהגיעה לרציף, עוכבה בידי שוטר שלא זיהה אותה; הוא חסם את דרכה והבהיר לה שהיא איחרה את הרכבת. סינתיה סיפרה כי ראתה בכך רגע סימבולי שסימן את תום היחסים ביניהם – ג'ון ברכבת המתרחקת, ממשיך קדימה, בשעה שהיא נשארת מאחור על הרציף, מוצפת דמעות.
מצעדים שנתיים.
השיר דורג במקום 36 במצעד הפזמונים העברי השנתי 1991.
קיין (קומיקס)
קיין פארקר (באנגלית: Kaine Parker) הוא דמות בדיונית של גיבור-על/נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Web of Spider-Man #119" מדצמבר 1994, ונוצרה על ידי הכותב טרי קאוואנו והמאייר סטיבן באטלר.
קיין הוא ניסיונו הכושל הראשון של נבל בשם "התן" ביצירת שיבוט לפיטר פארקר, כאשר עקב תהליך שיבוט פגום, קיין נותר מעוות ובלתי יציב מבחינה נפשית. קיין מזוהה מאוחר יותר בשם "פארקר 3.0" על ידי התן. דמותו משמשת הן כבעל ברית והן כאויב לספיידרמן.
התן דחה את קיין מכיוון שהשיבוט החל להראות סימנים מוקדמים של תהליך ניוון. עקב כך קיין חווה תחושה חזקה של דחייה דומה לזו שבין אב ובנו. קיין מבין שההתנוונות החלקית גם גרמה להגברה קלה של הכוחות אותם "ירש" מפיטר. לא רק כוחו, מהירותו וזריזותו הועתקו מפיטר פארקר אלא הוא קיבל גם "חוש נבואי" המראה לו הבזקים של העתיד (גרסה מוגברת של חוש העכביש של פיטר). הוא גם בעל "הסימן של קיין", כלומר מגע צריבה שקיין משאיר את סימן ידו על הפנים של קורבנותיו.
בהמשך, התן ממשיך בניסיונותיו ליצור שיבוט חדש וטוב יותר, ויוצר את בן ריילי. באתחול המחודש "מארוול עכשיו!", קיין מופיע כסקרלט ספיידר בכרך השני של הדמות.
ביסק
בִּיסְק (בצרפתית: Bisque) הוא סוג של מרק חלק, קטיפתי ומתובל מאוד. מוצאו במטבח הצרפתי, ולרוב הוא מבוסס על רוטב מסונן ומתומצת מסרטנים. הוא יכול להיות עשוי ממגוון פירות ים: לובסטר, סרטן, שרימפס או סרטני נהרות (Crayfish).
לעיתים, מרקים מוקרמים העשויים מירקות קלויים שעובדו למחית נקראים ביסק, הנפוצים שבהם הם קישואים, פטריות ועגבניות. אולם השימוש אינו מדויק, ומרקים אלה אמורים להיקרא "מרקים מוקרמים".
הביסק הוצג לראשונה למטבח הצרפתי על ידי השף פרנסואה פייר לה וארן.
הכנת הביסק מאפשרת מיצוי של כל הטעמים מהסרטנים. יש ביסקים המעובים באמצעות אורז אשר ניתן לסננו החוצה, כך נותר בביסק רק העמילן. אפשרות אחרת היא להפוך את האורז למחית בשלב הסופי של ההכנה.
ביסק פירות ים מוגש באופן מסורתי בקערית או ספל נמוכים בעלי שתי ידיות.
אטימולוגיה.
הסברה טוענת כי השם ביסק הוא נגזרת של ביסקאיה (Biscay), כדוגמת מפרץ ביסקאיה. אולם אפשרות אחרת היא בהתייחסות לסרטנים כ"מבושלים פעמיים", נגזרת מהמילים בלטינית "bis" - פעמיים, ו"coquere" - לבשל (באנלוגיה לביסקוויט), היות שהסרטנים מבושלים תחילה במעטפת שלהם, ולאחר מכן הם מבושלים ביין ובמרכיבים ארומטיים אחרים, ולאחר מכן הם עוברים סינון ותוספת של שמנת.
מחנה המעצר גירס
מחנה המעצר גירס (בצרפתית - Le camp de Gurs) היה מחנה מעצר בצרפת שנפתח על ידי ממשלת הרפובליקה הצרפתית השלישית ב-1939. המחנה הוקם לאחר נפילת קטלוניה עם סיום מלחמת האזרחים בספרד בדרום מערב צרפת, בסמוך לגבול הצרפתי-ספרדי. המחנה הוקם על מנת לשלוט בזרם הפליטים שהגיע לצרפת מעבר לגבול הספרדי. עם תחילת מלחמת העולם השנייה נכלאו במחנה אזרחי גרמניה, ואחרים ממדינות הציר כמו גם אזרחים צרפתים שנחשבו למסוכנים מבחינה פוליטית.
עם הקמת משטר צרפת של וישי, ששיתף פעולה עם הנאצים הפך המחנה למחנה כליאה ליהודים שלא היו אזרחי צרפת, כמו גם לאחרים שנחשבו למסוכנים למשטר. רבים מהיהודים שנכלאו במחנה מתו בשל התנאים הקשים ששררו בו, ועבור רבים אחרים שימש המחנה כתחנה בדרך להשמדה במחנות במזרח.
לאחר שחרור צרפת שימש המחנה כמחנה לשבויים גרמנים ולמשתפי פעולה צרפתים. המחנה נסגר באופן סופי בשנת 1946. במקום הוקם אתר זיכרון, וכן מצוי במקום בית קברות בו טמונים שרידי העצירים שמתו במחנה, רובם יהודים.
היסטוריה של המחנה.
לאחר ניצחון כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים הספרדית, באפריל 1939 החל זרם של פליטים, מתנגדי המשטר החדש, להגיע אל צרפת. הממשלה הצרפתית בנתה מספר מחנות מגורים לפליטים, שהגדול שבהם היה מחנה גירס, שנבנה ליד העיר גירס, במחוז הפירנאים האטלנטיים, בדרום צרפת, במרחק של כ-34 קילומטרים מהגבול הספרדי, ו-84 קילומטרים מהחוף האטלנטי.