הולביין ללא ספק צייר את אשתו השלישית של הנרי, ג'יין סימור, והפורטרט שלה מציג במדויק את מראה של ג'יין (שלא הייתה מפורסמת ביופיה). הוא צייר גם את אחותה של ג'יין, אליזבת' סימור, שנישאה לבנו של תומאס קרומוול. פורטרט זה זוהה בטעות עם אשתו החמישית של הנרי, המלכה קתרין הווארד, כאשר הוא נתגלה בתקופה הוויקטוריאנית.
בשנים מאוחרות יותר הוא עבד גם בבזל וגם בלונדון. באחד ממסעותיו ללונדון, הוא צייר את הסוחר הגרמני גיאורג גיזה, במטה של ברית ההנזה בלונדון, שכונה ה"סטיליארד".
הולביין צייר את אן מקליווס תוך כדי משא ומתן לנישואין, מנהג מקובל בעת שלפני היות הצילום. הנרי ביקר את הציור על כך שהוא מחמיא מדי, אך נראה שהנרי התרשם יותר מהשבח יוצא הדופן של אן מאשר מהפורטרט של הולביין. יש דיון מסוים האם מיניאטורה של אישה צעירה בשמלת זהב ותכשיטים היא אכן ציורו של הולביין של אשתו החמישית של הנרי, קתרין הווארד. תוך כדי עבודה על פורטרט נוסף של הנרי, הולביין נפטר כתוצאה ממחלת הדבר.
פורטרטים.
הולביין יצר תמיד פורטרטים מדויקים של מושא הציור בעיפרון, בדיו ובגיר צבעוני, שעכשיו נחשבים כעבודות אמנות בזכות עצמם. הוא העביר את הקו הכללי של עבודות הכנה אלה לציור הסופי על ידי חורים זעירים שדרכם העביר אבק פחם. בשנים מאוחרות יותר הוא השתמש בנייר פחם. הציורים המקוריים לא היו מפורטים מאוד בפנים, אך בדרך כלל כללו את הידיים. ביגוד צויר בצורה סכמטית בלבד. עקב השיטה שלו, הציורים הסופיים היו באותו קנה מידה כמו ההכנות.
סופיה
סופיה (בבולגרית: ) היא בירת בולגריה. בעיר מתגוררים 1,296,714 תושבים (נכון ל-2015). בשל גודלה, העיר סופיה היא מחוז עצמאי (בבולגרית Област София), והיא אינה נכללת במחוז סופיה המקיף את העיר משלושה עברים. בעיר שוכנת כנסיית בויאנה שהוכרזה כאתר מורשת עולמי.
היסטוריה.
במקום בו ניצבת העיר סופיה, ניצב יישוב החל מהמאה השמינית לפנה"ס. סופיה היא הבירה השלישית בעתיקותה באירופה.
במקורה הייתה התיישבות בשם "סרדיקה" על שם שבט בשם סרדי ששכן במקום. העיר נכבשה על ידי רומא בשנת 29 לספירה. והעיר סרדיקה הפכה לבירת הפרובינציה הרומאית "דאקיה מדיטרניאה". העיר נשרפה על ידי ההונים בשנת 447 ונבנתה מחדש על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר ביזנטיון, אשר שינה את שמה ל"טרידיטצה".מאוחר יותר שונה שם ל"סרדטס" על ידי הבולגרים, ובהמשך ל"סופיה", על שם כנסיית סנט סופיה. (פירוש השם "סופיה" (σοφία) ביוונית הוא חכמה).
בשנת 1376 נכבשה סופיה על ידי הסולטאן מוראט הראשון שליט האימפריה העות'מאנית, וב-1382 הפכה העיר לבירת הפרובינציה רומליה.
בשנת 1878, במהלך המלחמה העות'מאנו-רוסית, נכבשה העיר על ידי רוסיה ובשנת 1879 הפכה לבירת בולגריה לאחר שזו קיבלה את עצמאותה. במהלך מלחמת העולם השנייה בתאריך 1 במרץ 1941, נכנס הוורמאכט לבולגריה ובכלל זה לסופיה, לאחר שבולגריה הצטרפה למדינות הציר. העיר שוחררה על ידי הצבא האדום של ברית המועצות בספטמבר 1944.
סיסמת העיר: "גדלה, אך אינה מזדקנת" ("Расте, но не старее").
כלכלה.
סופיה היא המרכז הכלכלי של בולגריה, והמרכז התעשייתי שלה. באזור העיר מעל 800 מפעלים המייצרים, בין היתר מתכות (75% מייצור המתכת במדינה), טקסטיל, גומי, מוצרי עור, דפוס ומוצריו (50% מהייצור במדינה), ומוצרי אלקטרוניקה (15% מהייצור במדינה).
בעיר נמצא הבנק הלאומי של בולגריה, הבורסה של בולגריה וכן כל הבנקים הראשיים של המדינה.
תחבורה.
סופיה היא מרכז התחבורתי של בולגריה. בעיר 9 תחנות רכבת ונמל תעופה.
בעיר מערכת אוטובוסים, חשמליות, רכבת תחתית וכ-15,000 מוניות.
השכלה.
בסופיה 16 אוניברסיטאות. אוניברסיטת סופיה נוסדה בשנת 1889.
גאוגרפיה.
שטח העיר סופיה הוא 1,349 קמ"ר, וגובה העיר מעל פני הים - 550 מטרים. בפאתי העיר ניצב רכס הרי ויטושה.
אוכלוסין.
בעיר 1,395,568 תושבים וצפיפות האוכלוסין 1030 נפשות לקמ"ר. הגיל הממוצע של התושבים 38.3.
הקהילה היהודית.
שנת 1396, במהלכה כבש מחדש הסולטאן העות'מאני באיזיט הראשון, שטחים בבולגריה ובכלל זה עיר הבירה של הממלכה הבולגרית טרנובו, היא הפעם הראשונה בה מתועדים יהודים בעיר סופיה, ברשומות שנלקטו ונכתבו בהמשך, על ידי מתעדי החצר העות'מאניים. מתקופה זו והלאה מתועדת קהילה יהודית מאורגנת היטב, אשר בתחילה הורכבה מרומניוטים, בצירוף יהודים אשר גורשו מהונגריה של ימינו בשנת 1360. בשנת 1470 הגיעו לבולגריה יהודים שגורשו מבוואריה. שפתם, גרסה מוקדמת של יידיש, נשמעה היטב ברחובות סופיה. הם בנו לעצמם בית כנסת עצמאי. בסוף המאה החמש עשרה, זרמו לאימפריה העות'מאנית יהודים מספרד ואחריהם אנוסי פורטוגל וצאצאיהם, אשר התיישבו בעיקר בסלוניקי, איסטנבול וארץ ישראל, אך גם בערים אחרות בבלקן ובכלל זה בערי בולגריה וסופיה בתוכן. בכמותם הרבה, הביאו לשינוי במבנה הקהילות. היהודים השתלבו באימפריה, תרמו לה ואף שגשגו במסגרותיה החברתיות-כלכליות, יותר מכל קבוצה אתנית אחרת. בסופיה, עסקו היהודים במסחר, ייצור מזון והלוואות כספים.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שהובילה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין לעצמאות המדינה, תועדו התקפות אנטישמיות על היהודים מצד הצבא הרוסי וקיצונים מקרב בני האוכלוסייה הבולגרית. בסוף המאה ה-19 נמנו בסופיה 5,000 יהודים.
מדיניותו הליבראלית של פרדיננד הראשון, גרמה ליהודים להתגייס לצבא ולהצטרף לאקדמיה הצבאית. רבים קיבלו דרגות קצונה. עשרות רבות מיהודי סופיה נפלו במלחמות הבלקן הראשונה והשנייה ובמלחמת העולם הראשונה.
ליהודים היו חיי חברה ותרבות עשירים, בשנת 1909 נחנך בית הכנסת המרכזי, הוקמה בעיר מקהלת צדיקוב שהמשיכה בפעילותה גם במדינת ישראל, הוקם תיאטרון יהודי ותזמורת סימפונית. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ 25,000 יהודים, שהיוו מחצית מכלל יהודי בולגריה בעת ההיא.
בתאריך ה-9 במרץ 1943, ניצלו יהודי סופיה מגירוש אל מחנות ההשמדה הנאציים, בצו המלך בוריס השלישי. ההצלה באה לאחר מאבק עיקש של קומץ פוליטיקאים ואנשי כנסייה כגון דימיטר פשב והמטרופוליט סטפן. בתאריך ה-21 במאי 1943, שוב פורסמו צווי גירוש ליהודי סופיה. היהודים נצטוו למסור את רכושם לשלטונות וכדי להימנע מכך, מכרו אותו לתושבים הבולגרים. הכנסייה התגייסה בשנית לטובת היהודים והמטרופוליט סטפן ראש הכנסייה, מחה בפני קהל המונים על רדיפת היהודים בנאום לרגל חג נוצרי, תוך שהוא רומז שיוטל חרם דתי על המלך בשל צעדיו. הממשלה הבולגרית הורתה לסגור את כל הכנסיות בסופיה, והכנסייה סרבה לצו. ב-24 במאי בוטל צו הגירוש מבולגריה והוא הומר לגירוש מסופיה לערי השדה. המגורשים נקלטו בערי השדה, בקרב בני הקהילות היהודיות במקום. לאחר המלחמה, חלה התעוררות ציונית בקרב יהודי בולגריה ככלל ויהודי סופיה בפרט. בין השנים 1947 ועד 1949, עלו מרבית יהודי סופיה לישראל.
בית חב"ד בסופיה מנוהל על ידי הרב יוסף והרבנית תמי סלמון.
ספורט.
בעיר התקיימה האוניברסיאדה ב-1961 וב-1977.
לעיר 2 מועדוני כדורסל המשחקים בליגת העל הבולגרית בכדורסל: אקדמיק סופיה ולבסקי סופיה, וארבעה מועדוני כדורגל, המשחקים בליגת העל הבולגרית בכדורגל: לבסקי סופיה, צסק"א סופיה, לוקומוטיב סופיה וסלביה סופיה.
ישיבת שבי חברון
ישיבת שבי חברון היא ישיבה ציונית דתית גבוהה משתייכת לבית המדרש של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה קוק וממוקמת בבית רומנו שבחברון.
הישיבה הוקמה בשנת תשמ"ב (1982) בידי הרב אבינעם הורביץ. נכון ל-2021, הישיבה מונה כ-380 תלמידים, מתוכם כ-80 אברכים המתגוררים בעיקר בקריית ארבע ובישובי הר חברון. בישיבה ובשלוחותיה לומדים כ-800 תלמידים.
היסטוריה.
הישיבה הוקמה ב-1982 בבית הדסה שבחברון, על ידי הרב אבינעם הורביץ, עם קבוצה של עשרה תלמידים מישיבת מרכז הרב בירושלים שאורגנו על ידי הרב אבינועם הורביץ. תוך זמן קצר עברה הישיבה לבית רומנו, מתחם גדול אשר שימש את קהילת חב"ד בחברון במאה ה-19 (ישיבת תורת אמת), הבניין עודנו שייך לחב"ד אשר נתנה יפוי כוח לישיבה להשתמש בבניין.
הרב בלייכר כתב בשנותיה הראשונות של הישיבה כי: "מטרת הישיבה היא להצמיח מתוך האווירה המיוחדת של חברון גדולי תורה ואמונה אשר עתידים להנהיג את העם מתוך העמקה בבעיות הדור והשעה" (מתוך חוברת 'כולנו יחד לחזק ולהתחזק').
בכ"ו בתמוז תשמ"ג נרצח תלמיד הישיבה אשר אהרן גרוס בכיכר סמוכה לישיבה ובכל שנה מתקיימת אזכרה לזכרו. בערב שבת פרשת פקודי, ג' באדר ב' תשס"ג, במהלך פיגוע חבלני נרצח בביתו הרב אלנתן הורוביץ, ר"מ בישיבה, עם אשתו הרבנית דינה הורוביץ. באותה שנה, לקה ראש הישיבה הרב משה בלייכר באירוע מוחי שבעקבותיו פרש מתפקידו. במקומו מונה לראש הישיבה הרב חננאל אתרוג. לימינו עומד הרב מישאל רובין .
ב-12 ביוני 2014 (י"ד בסיון התשע"ד), נחטף ונרצח תלמיד הישיבה איל יפרח, לאחר שעלה לטרמפ בצומת אלון שבות, יחד עם שניים מתלמידי ישיבת מקור חיים
הישיבה בנתה במתחם רומנו מבנים נוספים והרחיבה את המבנה הישן. בנוסף, פועלת העמותה שלה לשימור בית רומנו ולהקמת מרכז מבקרים על שם הרב חיים חזקיהו מדיני, ה"שדי חמד", העוסק בהיסטוריה של המקום.
חלק ניכר מתלמידי הישיבה מתגייסים לשירות מלא בצה"ל לאחר סיום לימודיהם בישיבה. שאר התלמידים מתגייסים דרך מסלול הסדר מרכז וישיבות הסדר. משורות הישיבה עמדו לצה"ל חיילים ביחידות השדה, יחידות מובחרות ובתפקידי פיקוד.
מוסדות, ארגוני ומיזמי הישיבה.
בשנת 2021 בישיבה ובשלוחותיה לומדים כ-800 תלמידים.
היסטוריה של היהדות הקראית