ב-1943, כחלק מההפצצות על לונדון במלחמת העולם השנייה, הופצץ האצטדיון של מילוול ה"דן", מה שאילץ את מילוול לארח את משחקיה באצטדיוני היריבות הלונדוניות, אך ב-1944 הודות לתרומות ומתנדבים הצליח המועדון לשקם את האצטדיון מחדש, והמועדון חזר לארח את משחקיו בניו דן. בשנת 1945, התקיים גמר גביע המלחמה (למחוז דרום) בו הפסידה מילוול 0–2 לצ'לסי באצטדיון ומבלי, שמשך כ-90,000 צופים. בשנת 1957 הדהימה מילוול את ניוקאסל מהליגה הראשונה, כשניצחה אותה 1–2 בסיבוב החמישי של גביע ה-FA, בעוד היא נלחמת על הישרדותה בליגה השלישית של הפוטבול ליג. מילוול הייתה ממייסדות הליגה הרביעית באנגליה ב-1958, והצליחה לסיים כאלופת הליגה ב-1962, אך ירדה חזרה לליגה הרביעית אחרי שנתיים בלבד.
בשנים 1964 ועד 1967, היה למילוול רצף של 59 משחקי בית ללא הפסד, הכלל 43 ניצחונות ו-16 תיקו, שהגיע לסיום רק בינואר 1967. ברצף זה הבקיעה הקבוצה 112 שערים, ספגה 33 בלבד וסיימה מתוכם עם 35 משחקים עם שער נקי. בתקופה זו עלתה הקבוצה שתי ליגות כאשר סיימה שנייה ב-1965 ועלתה לליגה השלישית, ולאחר מכן סיימה שנייה גם ב-1966 והעפילה לליגה האנגלית השנייה.
ב-1972 הקבוצה הבולטת של בריאן קינג, הארי קריפס, דרק פוסה ובארי קיצ'נר (מלך ההופעות של המועדון בכל הזמנים עם 602 הופעות), מפספסת את העלייה לליגה הראשונה בנקודה אחת בלבד.
בשנת 1983, תחת הדרכתו של המאמן ג'ורג' גרהאם מעפילה הקבוצה לגמר פרס בית הפוטבול ליג שם ניצחה 2–3 את לינקולן סיטי. ב-1985 הגיעה הקבוצה לרבע גמר גביע ה-FA ובמקביל חזרה לליגה השנייה, עם רצף עונתי ללא הפסד בבית.
בשנת 1988 העפילה מילוול לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה באנגליה, תחת הדרכתו של המאמן ג'ון דוקארטי. את עונתה הראשונה בליגה הראשונה היא מסיימת במקום העשירי. שנה מאוחר יותר בסיום עונת 1989/1990 נשרה מילוול חזרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-20 והאחרון.
בשנת 1993, עברה הקבוצה לאצטדיון הניו דן ("The New Den") שהחליף את אצטדיון ה"דן" הישן. בשנת 1995 מפתיעה מילוול את ארסנל בגביע האנגלי ומעיפה אותה כבר בסיבוב השלישי, אחרי משחק חוזר. לאחר מכן מעיפה מילוול גם את צ'לסי בדו-קרב בעיטות הכרעה בפנדלים, אך נכנעת לקווינס פארק ריינג'רס ברבע הגמר.
בשנת 1996 נשרה מילוול לליגה השלישית. בעונת 1998/1999 הגיעה מילוול לגמר פרס הפוטבול ליג, אך הפסידה לויגאן את'לטיק 1-0.
בשנת 2001 חוזרת מילוול לליגה השנייה, כאשר היא מסיימת במקום הראשון בליגה עם 93 נקודות, שהוא שיא מועדון חדש.
בשנת 2003 מונה דניס וייז, לשעבר שחקן קבוצת צ'לסי ונבחרת אנגליה לשחקן-מאמן קבוע בקבוצה. בעונתו הראשונה במועדון וייז הדריך את הקבוצה לגמר גביע ה-FA הראשון בתולדותיה. משחק הגמר נערך ב-22 במאי 2004, והסתכם בתבוסה 0–3 למנצ'סטר יונייטד. אלא שכיוון שמנצ'סטר יונייטד כבר העפילה לליגת האלופות בסוף עונת , מילוול - קבוצה מליגת המשנה - הבטיחה לעצמה מקום בגביע אופ"א לעונת . מילוול הודחה בסופו של דבר מהמפעל כבר בסיבוב הראשון על ידי פרנצווארוש ההונגרית.
בעונת ירדה מילוול לליגה האנגלית השלישית. בשנת 2007 רוכש את המועדון האמריקאי ג'ון ברילסון, והופך לבעל המניות ולנשיא המועדון. החלטתו הראשונה הייתה למנות את קני ג'אקט למאמן הקבוצה. בסיום עונת סיימה מילוול במקום השלישי בליגה השלישית והגיעה למשחקי הפלייאוף על העלייה לליגת המשנה, מילוול ניצחה בחצי הגמר את הדרספילד ועלתה לגמר שם פגשה את סווינדון טאון וניצחה אותה 0–1 ובכך חזרה לליגת המשנה באנגליה אחרי 4 שנות היעדרות, ואחרי שעונה לפני כן פספסו את העלייה בגמר הפלייאוף. בשנת 2012 קבע המועדון שיא של 13 משחקים ללא הפסד. בשנת 2013 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע האנגלי בו הפסידה לויגאן 0–2. בעונת ירדה מילוול לליגה השלישית באנגליה לאחר 4 עונות.
בעונת 2015/2016 העפילה מילוול לגמר הפלייאוף על העלייה לליגת המשנה אך נוצחה בגמר בידי בארנסלי. שנה מאוחר יותר העפילה מילוול פעם נוספת לגמר הפלייאוף על העלייה לליגת המשנה והפעם היא ניצחה את ברדפורד סיטי ובכך שבה לליגת המשנה אחרי שנתיים של היעדרות.
יריבויות.
היריבות הקשה, המרה והמפורסמת ביותר של מילוול היא נגד המועדון הלונדוני וסטהאם יונייטד. היריבות בין אוהדי וסטהאם למילוול נחשבת לאחת היריבות האלימות והקשות בין מחנות אוהדים ברחבי העולם, וידועות בקרב חוליגנים כאחת הירבויות החמות שיש על הגלובוס.
שתי הקבוצות הן יריבות מקומיות שנוצרו במקור על ידי מפעלי ברזל וספנות יריבים ("קבוצות עבודה") באזור גדות נהר התמזה, ושכנו פחות מ-5 ק"מ אחד מהשני. המפעלים התחרו על חוזי עבודה, עובדים, ספקי חומרי גלם ועוד, והקימו קבוצות כדורגל שבתחילה הורכבו מהעובדים של החברות. בתחילת המפגשים ביניהם ידה של וסטהאם הייתה על העליונה, מה שגרם לוסטהאם להיות הקבוצה הבכירה יותר עד היום. בעוד מילוול דעכה לליגות הנמוכות של הפוטבול ליג, וסטהאם הייתה בעלייה והגיעה לליגה הבכירה, וזכתה בגביע ה-FA. בשנות ה-20 היריבות הגיעה לשיאים חדשים בזמן אירועי שביתות המפעלים, כאשר המפעלים באזור אייל אוף דוגס (שייצגו אוהדי מילוול), סירבו לשתף איתם פעולה, ועקב כך תחושות קשות בין מחנות האוהדים לאורך השנים. בשנת 1972, נהרג אוהד מילוול בתחנת הרכבת New Cross Station, לאחר שנפל מהרכבת בזמן קטטה עם אוהדי וסטהאם. בעונת 2009/2010 הגרילו שתי הקבוצות אחת את השנייה בגביע הליגה האנגלי ונפגשו ב-25 באוגוסט 2009 באפטון פארק, היה זה המפגש הראשון בין הקבוצות מזה שנים. קטטות בין אוהדים החלו מחוץ לאצטדיון עוד מלפני המשחק, מה שגרם לפרעות, חוליגניזם כללי והשחתת רכוש בקרב האצטדיון, מה שכלל דקירתו של אחד מאוהדי מילוול. בנוסף התחממות האירועים הגיעה גם ליציעים ואוהדי וסטהאם החלו לפרוץ לדשא מה שגרם את הפסקת המשחק לפרקים. על משחק זה נקנסה וסטהאם על ידי ההתאחדות האנגלית, בעוד מילוול יצאה נקייה.
יריבות זו אף מוזכרת בסרט "בלי חוקים" בכיכובם של אלייז'ה ווד וצ'ארלי האנם, סרט שמתמקד בקבוצת חוליגנים פיקטיבית בשם ה"Green Street Elite", שמבוססת על קבוצת אוהדים של וסטהאם, ובסרט ניתן לראות את היריבות הקשה והאלימות בין אוהדי וסטהאם לאוהדי מילוול.
למילוול יריבות נוספת נגד לידס יונייטד, שהיא יריבות בין אזורים צפון ודרום אנגליה, ונוצרה בעיקר בגלל יריבות ספורטיבית בין המועדונים שנפגשו המון פעמים בליגות הנמוכות, החל מהצטרפותן לפוטבול ליג ב-1920.
בנוסף ישנה עוד יריבות לקבוצה עם המועדון צ'רלטון את'לטיק, שהיא הקבוצה הכי קרובה למילוול מבחינה גאוגרפית ומגרשה הביתי ה"וואלי" נמצא פחות מ-7 ק"מ מה"ניו דן" של מילוול.
סגל נוכחי.
(קפטן שני)
(קפטן)
(בהשאלה מסטוק סיטי)
(בהשאלה מארסנל)
ים השייש
מיכאיל ואסיליביץ' לומונוסוב
בית הקברות של מונמארטר
בית הקברות של מונמארטר (בצרפתית: Cimetière de Montmartre) הוא אחד מבתי הקברות המפורסמים בעולם. בית קברות זה מצוי ברובע ה-18, בפריז, צרפת.
היסטוריה.
מאז שנת 1726, בה נסגר "בית הקברות של התמימים" ה-Cimetière des Innocents שהיה מצוי בקרבת לה אל, נאסרה הקמת בתי קברות בתוך העיר פריז מטעמי בריאות. בעקבות הצו האוסר על קיומם של בתי הקברות בעיר, החלו להתפתח בתי קברות בפרברי העיר, אחד מהם על גבעת מונמארטר הנמצאת צפונית לעיר.
בית הקברות מהווה כיום אתר תיירותי, הן בשל יופיו והאופי הרומנטי שיש בו, והן בשל מספרם הרב של האמנים והידוענים הקבורים בו:
מגדל גלאטה
מגדל גאלטה (בטורקית: Galata Kulesi) הוא מגדל הממוקם באיסטנבול שבטורקיה, צפונית לקרן הזהב. מגדל זה הוא אחד המבנים הבולטים בקו הרקיע של איסטנבול בחלק העיר הצפוני לקרן הזהב.
המגדל המקורי נהרס במהלך מסע הצלב הרביעי, ושוקם בשנת 1348, בעת שיקומה של העיר והתיישבות הגנואזים בחלק זה של קונסטנטינופול. המבנה היה חלק מביצורי האזור.
הפולקלור מספר על הזארפן אהמט צ'לבי שבמאה ה-17 עף מהמגדל אל צידו השני של הבוספורוס לאזור אוסקודר תוך שימוש בכנפיים מלאכותיות.
המגדל שופץ מספר פעמים במהלך תקופת האימפריה העות'מאנית. בשנת 1990 שוקם המגדל ונפתח לציבור הרחב כמגדל תצפית, וכן כמסעדה ובית קפה.
ישיבת ברכת משה
ישיבת ברכת משה היא ישיבת ההסדר במעלה אדומים. בראשות הישיבה עמד במשך שנים הרב נחום אליעזר רבינוביץ', וכיום עומדים בראשותה מייסדי הישיבה הרב חיים סבתו והרב יצחק שילת.
היסטוריה.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשל"ז (1977) במישור אדומים על ידי הרב סבתו והרב שילת, אז שני רבנים צעירים יוצאי ישיבת הכותל, ביוזמת הרב אריה בינה, ראש ישיבת נתיב מאיר וכן על ידי הרב יצחק ספיר ומוני בן-ארי. את התרומה הראשונית להקמת הישיבה תרמה תנועת המזרחי בצפון אמריקה מתוך עיזבונם של משה וברכה גירשבוים, ומכאן שם הישיבה.
כעבור תשע שנים עברה הישיבה לשכונת מצפה נבו שבמעלה אדומים. בשנותיה הראשונות של הישיבה עמדו בראשה הרב סבתו והרב שילת, אשר מפאת גילם הצעיר לא ראו עצמם כראויים לתואר "ראש הישיבה". בשנים תש"מ-תשמ"א ניתן השיעור הכללי בישיבה על ידי דוד הנשקה (כיום פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן). בשנת תשמ"ג הגיע לעמוד בראשות הישיבה הרב נחום אליעזר רבינוביץ'. בכ' תמוז תשע"ה מונו שוב הרב סבתו והרב שילת לראשי הישיבה לצדו של הרב רבינוביץ'.
לאחר שנים רבות בהן מסר הרב רבינוביץ את השיעור הכללי בישיבה, החל משנת תשע"ו מוסרים את השיעור ברוטציה שבועית הרב סבתו, הרב שילת והרב יונתן רוזין. בישיבה פועל כולל הלכה בראשות הרב אלישע אבינר.