כאשר דפדפן אינטרנט שולח request מטופס אינטרנטי, סוג המדיה כברירת מחדל הוא: application/x-www-form-urlencoded. זהו פורמט לקידוד צמדים (key-value pairs) של מפתח וערך (עם אפשרות למפתחות כפולים). כל צמד מופרד על ידי הסימן &amp; וכל מפתח מופרד על ידי הסימן = מהערך שלו. מפתחות וערכים עוברים החלפה של רווחים בסימן + ועוברים קידוד URL(URL encoding) עבור שאר הסימנים שאינם אלפא-בתים.
לדוגמה צמדי מפתח-ערך אלו:
יקודדו כ:
HTML, מגרסה 4.0 ואילך, יכול למסור מידע בפורמט codice_3 כפי שמוגדר ב- (וראה גרסה מוקדמת ניסיונית המוגדרת כחלק מההרחבות של HTML 2.0 ומוזכרת ב HTML 3.2).
המקרה המיוחד של POST אל אותו הדף שהטופס שייך אליו קיבל שם מיוחד ונקרא Postback.
היפר ריאליזם
אדם כהן
אדם כהן (באנגלית: Adam Cohen; נולד ב-18 בספטמבר 1972) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר קנדי ממוצא יהודי. בין האלבומים שהוציא, שלושה מהם באנגלית ואחד בצרפתית. מתגורר כיום בלוס אנג'לס. הוא חלק מהרכב פופ-רוק שנקרא "Low Millions" מקליפורניה.
כהן הוא בנו של לאונרד כהן, ונציג מטעם משפחת כהן המשמש כשגריר בכל הקשור להצגת עבודותיו של אביו בתערוכות אמנות (ציורים ורישומים). היה שותף להפקת אלבומו האחרון של אביו שיצא לאור לפני מותו ב־2016.
שנים מוקדמות.
כהן נולד ב-18 בספטמבר 1972 במונטריאול, קנדה. לאחר פרידת הוריו בילה כהן שנים רבות מילדותו עם אימו האמריקאית סוזן אלרוד בפריז ובדרום צרפת. בנוסף, בילה כהן חלק מילדותו באי היווני הידרה, בגריניץ' וילג' ובלוס אנג'לס.
למרות המקומות הרבים בהם התגורר, מחשיב כהן את יוון כביתו. הוא לימד את עצמו לנגן בגיטרה, תופים ופסנתר עד גיל 12. הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק וניגן בלהקות בניו יורק סיטי. ב-1996 עבר ללוס אנג'לס במטרה לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו.
כהן חתום בקולומביה רקורדס, אותה חברת תקליטים בה חתום אביו.
קריירה.
כהן הוחתם על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בשנת 1997. הוא השיג פרסום והצלחה בתור כותב שירים עבור אמנים אחרים.
הוא היה שותף לכתיבה של השיר "Lullaby in Blue". בט מידלר הקליטה את השיר לאלבומה "Bathhouse Betty "ותיארה את השיר כאחד מהמועדפים עליה מהאלבום.
השיר "Cry Ophelia" מאלבום הבכורה שלו ב-1998 הפך ללהיט ברדיו הקנדי, אך האלבום ככלל לא זכה להצלחה רבה. כהן בחר להתמקד בחומרים בשפה הצרפתית והוחתם על ידי קפיטול רקורדס קנדה.
בהמשך נסע כהן לניו יורק, ושם לאחר 15 דקות של הופעה אקוסטית הוחתם על ידי מנהטן רקורדס. העסקה הובילה לפרויקט "Low Millions". ההרכב הוציא שני להיטים שזכו להצלחה - "Eleanor" ו-"Statue".
ב-2009 הקליט כהן גרסת כיסוי לשירו של אביו "Take This Waltz".
בשנת 2014 יצא האלבום: "We Go Home" .
ב-22 בנובמבר 2019 יצא לאור האלבום Thanks for the Dance, עליו התחיל לעבוד יחד עם אביו לאונרד כהן (Leonard Norman Cohen), לפני מותו.
הופעה בארץ.
כהן הגיע לארץ להופעה בבארבי במסגרת סיבוב הופעות של אלבומו Like A Man.
דיסקוגרפיה.
ביחד עם Low Millions.
Ex-Girlfriends, 2004, מנהטן רקורדס
שאוליו ארנה
אמלי מרטין
מומנט כובד
אן למוט
אן למוט (באנגלית: Anne Lamott, נולדה ב-10 באפריל 1954) היא סופרת אמריקאית, מבקרת מסעדות ומחברת ספרי פרוזה ועיון, שרובם אוטוביוגרפיים. למוט מתגוררת בסן פרנסיסקו והיא גם מנחת כתיבה ופעילה פוליטית. כתיבתה מתאפיינת בפתיחות ובהומור, ועוסקת לרוב בנושאים כמו אלכוהוליזם, אימהות יחידנית, דיכאון ונצרות.
למוט מתארת מדוע היא כותבת:
"אני מנסה לכתוב ספרים שאוהב להיתקל בהם, שהם כנים, עוסקים בחיים האמיתיים, בלב האנושי, בשינוי רוחני, במשפחות, בסודות, בפלא ובטירוף ויכולים להצחיק אותי. כשאני קוראת ספר כזה, אני מרגישה הקלה עצומה ועושר להיות בנוכחותו של מישהו שיחלוק אתי את האמת, וידליק מעט את האורות, ואני מנסה לכתוב ספרים כאלה. ספרים, עבורי, הם תרופה"
חייה.
למוט נולדה בסן פרנסיסקו ולמדה בקולג' Goucher למשך שנתיים, שם כתבה בעיתון. אביה, קנת' למוט, היה גם הוא סופר. הרומן הראשון שפרסמה, Hard Laughter, נכתב עבורו לאחר שאובחן כחולה בסרטן המוח. יש לה בן אחד בשם סם שנולד באוגוסט 1989, ושנתו הראשונה תועדה בספרה האוטוביוגרפי Operating Instructions: A Journal of My Son's First Year. ללמוט גם נכד בשם ג'קס, שנולד ב-2009. חייה של למוט תועדו בסרט דוקומנטרי בשם: Bird by Bird with Annie: A Film Portrait of Writer Anne Lamott.
היא מופיע במופע התרמה Notes and Words שמאורגן על ידי קלי קוריגן.
עבודתה.
רומנים:
ספרי עיון:
אוניברסיטת מייסי
ריצ'רדס
איי גמבייר
תשתית המחשוב השריגי האירופית
אייל אייזנברג
חוק הארכיונים
חוק הארכיונים, התשט"ו-1955, קובע מהו החומר הארכיוני שיופקד בארכיון המדינה ומהן סמכויות הפיקוח והבדיקה של הגנז (מנהל ארכיון המדינה) בנוגע לארכיונים ציבוריים ובנוגע לחומר ארכיוני שברשות הפרט.
משמעות החוק.
תכליותיו של החוק הן יצירת בסיס חוקי לקיום ארכיון המדינה (גנזך המדינה) והסדרת עבודתו וקשריו עם הארכיונים של משרדי המדינה ומוסדותיה - סמכויות בדיקה ופיקוח, וכן הסדרת הטיפול בחומר המופקד בארכיון המדינה - רישום, טיפול, יצירת העתקים והצגה לקהל הרחב. יצירת הבסיס החוקי לקיומה של מועצת הארכיונים העליונה וסדרי עבודתה; הסדרת סוגיית החומר הארכיוני המצוי בידיים פרטיות, והסדרת סוגיית חומר ארכיוני המוצא מישראל.
על בסיס סעיפים אלה נקבעו תקנות משנה והנחיות המסדירות את ביעור החומר הארכיוני.
ההיסטוריה של החוק.
חוק הארכיונים התקבל על ידי הכנסת בינואר 1955, אך היוזמות לחקיקתו החלו שש שנים קודם לכן, תקופה קצרה לאחר קום המדינה. לחוק היו 3 יוזמות שונות בתקופה שבין 1949 לקיץ 1950:
תחולת החוק - צו הארכיונים.
צו הארכיונים (הכרזה על מוסדות המדינה), התשכ"ו-1966, על עדכוניו (1974, 1985, 1990) קובע את רשימת המוסדות המוכרים כמוסדות המדינה לעניין חוק הארכיונים (28 במספר, מתוכם 3 שאינם קיימים עוד). במסמך רקע שהוגש על ידי מחלקת המחקר והמידע של הכנסת לחבר הכנסת יוסי שריד מצביע על כך שישנם מוסדות רבים נוספים שחוק הארכיונים לא חל עליהם כיום:
מוסדות ממלכתיים - חוק הארכיונים אינו קובע פרוצדורה ברורה לקביעת המוסדות הממלכתיים המוכרזים בצו. לדוגמה: מוסד מבקר המדינה.
תאגידים - כיום קיימים תאגידים אשר נראה שהם תואמים את הפרשנות העדכנית של חוק הארכיונים, אך הממשלה לא הכריזה עליהם בצו, ולכן חוק הארכיונים אינו חל עליהם. לדוגמה: הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, הרשות הלאומית למלחמה בסמים, המועצה להשכלה גבוהה ואיגודי ערים.
חברות ממשלתיות - בסוף שנת 2014 מספר החברות הממשלתיות הפעילות - עסקיות ולא עסקיות, חברות בנות וחברות בבעלות מעורבת לממשלה ולגופים אחרים היה 79. כאמור, בצו הארכיונים מנויים בסך הכול 28 מוסדות, מהם 9 חברות ממשלתיות וחברות מעורבות. חברות ממשלתיות שאינן מנויות בצו הארכיונים, לדוגמה: חברת החשמל לישראל בע"מ, התעשייה האווירית לישראל בע"מ, רכבת ישראל בע"מ.
חברות פרטיות - על-פי המצב החוקי כיום אין חובת הפקדה של חומר ארכיוני שברשות הפרט בגנזך המדינה, ולגנז אין סמכויות פיקוח על חומר כזה. יש הטוענים כי ראוי להחיל את סמכויות הפיקוח והבדיקהשבחוק הארכיונים גם על חומר ארכיוני הנמצא בארכיונים פרטיים, ובכלל זה ברשות חברות פרטיות. לדוגמה: שידורי הניסיון של ערוץ 2 או סרטוני תעמולת הבחירות הנשארים על פי רוב בארכיוני חברות ההפקה.
יישום החוק.
דוח מבקר המדינה משנת 2014 דן בנושא "ניהול רשומות אלקטרוניות ורשומות נייר ברשויות המקומיות". במסגרת כתיבת הדוח נערכה בדיקה בחמש רשויות מקומיות (אור יהודה, נס ציונה, רמת גן, טירה וקריית מלאכי). מן הדוח "עלו ליקויים בתפקוד ארכיון המדינה כל הנוגע להדרכת הרשויות המקומיות ולפיקוח עליהן בנושא הטיפול ברשומות וניהולן. ארכיון המדינה לא פיקח כנדרש על הרשויות המקומיות, אף שמתפקידו לעשות כן - הוא לא פיקח כלל על נושא הטיפול ברשומות האלקטרוניות ולא נערך כיאות לפיקוח על הטיפול ברשומות הנייר.
גיזלה פרל
גיזלה פרל (Gisella Perl; 1907, רומניה - 1988, ישראל) הייתה רופאה גינקולוגית יהודייה ששרדה את השואה ונתפרסמה בשל ההפלות הרבות שביצעה לנשים במהלך שהותה במחנה הריכוז אושוויץ במטרה להציל את חייהן.
ביוגרפיה.
גיזלה נולדה ב-1907 בעיירה סיגט (אז ברומניה, ב-1940 הועברה להונגריה). לאחר גמר לימודיה התיכוניים המשיכה ללימודי רפואה באוניברסיטת קלוז' ובהמשך התמחתה בגינקולוגיה.
בתקופת השואה.
עם פלישת הגרמנים להונגריה בשנת 1944, הועברה עם משפחתה לגטו בעיר ובהמשך נשלחה לאושוויץ. בשל הרקע הרפואי שלה, זמן קצר לאחר הגיעה לאושוויץ, נשלחה ד"ר פרל לעבוד במרפאה שבמקום, שם ראתה חולים רבים מדי יום וניסתה לעזור להם בעזרת הציוד הדל ביותר שהיה במקום.
עם זאת, היא נתפרסמה יותר בשל הפעילות אותה ביצעה מעבר לשעות העבודה - הפלות.
כיוון שדינה של כל אישה אשר נמצא כי היא בהריון היה מיתה בתאי הגזים, או בשלב מאוחר יותר אף ניסויים בידי ד"ר מנגלה, פעלה ד"ר פרל לביצוע הפלות בכל אישה הרה על מנת להציל את חייה.
פעילות זו בוצעה בשעות הלילה ובהיחבא, בידיה החשופות וללא ציוד רפואי מתאים, וזאת תוך סיכון עצמי ניכר.
בהמשך הועברה לברגן-בלזן, שם שהתה עד לשחרור המחנה. לאחר היוודע לה על מות משפחתה, לרבות בעלה ובנה, ניסתה להתאבד אך נכשלה.
לאחר השואה.