בניגוד לסיר לחץ אשר אטום באופן הרמטי והתבשילים בו מבושלים בטמפרטורות אשר לרוב גבוהות מ-100 מעלות צלזיוס בעזרת שימוש באדים בטמפרטורה ולחץ גבוהים, הקרוקפוט לא יכול להתפוצץ למרות שאין שסתום בטיחות, משום שתוכן הסיר נמצא בלחץ אטמוספירי.
בהלכה.
שימוש בכלי לבישול המתחיל בערב שבת ומסתיים בשבת עצמה שנוי במחלוקת הלכתית סביב השאלה האם מדובר בהשהיה המותרת או בהטמנה שנאסרה. הרבנים משה פיינשטיין, שמואל הלוי וואזנר ועובדיה יוסף התירו את השימוש בסיר זה, ואילו הרבנים שלמה זלמן אויערבאך ויוסף שלום אלישיב אסרו את השימוש בו.
קישורים חיצוניים.
הבנת זמני בישול בסיר לבישול איטי-עצות מאתר foodiez
רביעיית איילון
להקת איילון
אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית
הבשורה למרים
"הבשורה" היא, על פי הנצרות, ההודעה שהביא המלאך גבריאל למרים, אם ישו מאת האל, ובה נמסר לה כי היא הרה, וכי בעוד תשעה חודשים היא תלד בן, שאביו הוא האל. חלק מן הכנסיות הנוצרים חוגג אירוע זה ב-25 במרץ, הנקרא "חג הבשורה". התאריך מציין גם את תשעה החודשים שלפני לידת ישו, המצוינת על ידי חג המולד. במקומות שונים נתפש האירוע כמציין תחילת שנה חדשה, כמו באנגליה עד שנת 1752, שם נקרא החג "חג הבשורה".
"הבשורה" היא המועד בו מתחילים לספור את לוח השנה האתיופי.
הברית החדשה.
הבשורה מתוארת בברית החדשה בבשורה על-פי לוקס, פרק א'. על פי המתואר הופיע המלאך גבריאל בפני מרים בעיר נצרת, אשר הייתה מאורסת באותו זמן ליוסף הקדוש. גבריאל מבשר לה על הולדת ישו וכן על העובדה כי אלישבע, אמו של יוחנן המטביל, אף היא בהיריון:
הבשורה על-פי מתי מציינת מלאך אשר מופיע בפני יוסף ומניא אותו מגירושה של מרים ההרה. המלאך מצטט נבואה הלקוחה מספר ישעיהו פרק ז', 14: "כי הנה העלמה הרה ויולדת בן קראת שמו עמנואל".
המקום.
המסורת הנוצרית ממקמת את הבשורה בנצרת, עיר מגוריהם של מרים ויוסף הקדוש. הקתולים ממקמים את האירוע בביתם של מרים ויוסף, שלפי המסורת שכן במקום בו ניצבת בזיליקת הבשורה במרכז העיר; ואילו האורתודוקסים מעדיפים הגרסה לפיה התרחשה הבשורה במעיין מרים שבצפון העיר במקום בו ניצבת בימים אלה כנסיית גבריאל הקדוש.
גוף ואלוהות בבשורה ובעיבור.
רגע הבשורה נתפש לעיתים גם כרגע העיבור או ההתעברות. ייתכן כי התפיסה הזו הושפעה מן המסורת האריסטוטלית, אשר תארה את היחס שבין הגבר, המעניק את הרוח, לבין האישה, המעניקה את המימוש הגופני והחומרי בתהליך הרבייה. תפיסה פוסט-מודרנית של רעיון זה משתקפת גם בסרטו "שלום עליך מרים" (Je vous salue, Marie, 1984), שבו מרמז במאי הקולנוע ז'אן-לוק גודאר על תפיסה על פיה גופה של מריה, באפשרו את הלידה, גם הופך באמצעותה לנראה.
הבשורה היא תחילת המימוש של ישו בגוף אנושי. בנצרות הקדומה נתפשת מרים כ"אם האלוהים או "יולדת האל" (ביוונית: Θεοτόκος; בתעתיק לטיני: Theotokos). תפיסה זו כוננה על רקע של דיונים על מעמדו של ישו אל מול האלוהים האב. נושא זה הוכרע בוועידת ניקיאה אשר קבעה את ה"קְרֶדוֹ", היא הצהרת האמונה הנוצרית, ובוועידת כלקדון, אשר דנה במחצית מאה ה-5 בסוגיית אלוהותו של ישו ובשאלה אם היה בעל טבע אלוהי בלבד, או שהיה בעל טבע כפול - אלוהי ואנושי. ועידת כלקדון קבעה בהחלטתה כי: "לפי אלוהותו נולד מן האב לפני העולמות, לפי אנושותו [נולד] בימים האחרונים בעבורנו ובעבור ישועתו ממרים הבתולה, אם האלוהים."
רדוול (ספר)
רדוול (Redwall) הוא הספר הראשון בסדרת רדוול. הסדרה מספרת על מנזר רדוול בו כל פעם מתרחשים אירועים אחרים. גיבורי הספר הם חיות והגיבור הוא עכבר יתום בשם מתייאס. על שישה מספרי הסדרה, בהם רדוול, מתבססת סדרה מצוירת.
הספר עוקב אחר מתייאס אשר עובר הרפתקאות רבות במהלכו.
עלילה.
"רדוול" הוא מנזר גדול בו חיים בשלווה מסדר של עכברים נזירים. רדוול משמש כמרכז החיים של כל הסביבה ובו מתרחשות החגיגות והשמחות של שאר בעלי החיים באזור. החיים מתנהלים על מי מנוחות, עד שמגיע לאזור עכברוש בשם "קלוני מגלב".
קלוני הוא עכברוש ים מרושע אשר מחפש מבצר להתמקם בו (מזכיר בכך את העכברוש מהספר "מרטין הלוחם"). כאשר הוא מגיע לרדוול הוא אומר לתושבי רדוול שיחוס על חייהם אם יתנו לו את רדוול ויהיו לו לעבדים. תושבי רדוול מסרבים בתוקף וקלוני צר עליהם.
במהלך המצור מתייאס מגלה שהוא היורש של "מרטין הלוחם" בזכות נבואה הכתובה בקיר, מרטין היה גיבורם של תושבי רדוול אשר ייסד את מנזר רדוול. מתייאס מבין שכדי להביס את קלוני הוא צריך למצוא את חרבו של מרטין, אשר אותה הסתיר מרטין כאשר נשבע שבועת שלום, ובחר בחיי נזירות. מרטין השאיר חידות ברחבי המנזר שיסיעו ליורשו למצוא את החרב. כאשר החידות נפתרות מתגלה כי חרבו של מרטין הייתה צריכה להיות על גג רדוול מאחורי כנף הצפון, אך מתיאס מגלה שעם הדרורים לקח אותה.
מתייאס הולך להחזיר אותה ביחד עם דרורה בשם "מקור מלחמה". כאשר נמצא מתייאס במקום מגורם של הדרורים הוא מגלה שמלך הדרורים השווייץ בחרב ונהג בחוסר-אחריות ולכן הצליח לגנוב אותה נחש צפע בשם אשמדאי. כשמתייאס מנסה לברוח מלך הדרורים מתנפל עליו והם נופלים מגג המנזר. מתייאס שורד, אך בול-עם-דרור, מלכם של הדרורים מת, ומקור-מלחמה (אחייניתו של המלך) יורשת את מקומו.
בינתיים תושבי רדוול מתכוננים למלחמה. מגיעות אליהם תוכניות הקרב המזויפות מהשועלה "סלה" - המרגלת הכפולה. בתוכניות הקרב כתוב שניסיון הפלישה לרדוול תלוי אך ורק בקורת הניגוח של השער המערבי. קלוני הבין שסלה ובנה "זלל פרגית" הם סוכנים כפולים ולכן נותן לה תוכניות מזויפות אך בסוף נמאס לו מהם והוא מוציא אותם להורג אך שוכח לוודא שהם מתים. זלל פרגית נשאר חי ומצליח להגיע לרדוול. תושבי רדוול מאמצים אותו, וזלל-פרגית מגלה להם את תוכניות הקרב האמיתיות של קלוני, אך לאחר שמקבל טיפול רפואי זלל פרגית בוגד ברדוול וגונב חפצים יקרים מן המנזר. במנוסתו אל החופש הורג את מתושלח, שומר השער הזקן של המנזר. כשזלל פרגית בורח הוא מתחבא בין שורשי עץ אלון ומוכש בידי הנחש האדיר אשמדאי. מתייאס בורח מן המרפאה שבה היה בעקבות הנפילה כדי להחזיר את החרב של מרטין הלוחם מידו של הצפע הענק אשמדאי, והמסע מתחיל.
"באזיל אייל", ארנב אשר מתידד עם מתייאס בתחילת הספר והוא נכס לבני רדוול במהלך המלחמה, מסביר למתייאס שינשוף בשם "קפטן שלג" יודע היכן מתגורר אשמדאי, ונותן לו תליון שקפטן שלג נתן לו אחרי שהציל את חייו, בהכריזו שהתליון ישמור על מתיאס מפני קפטן שלג. בדרכו מתייאס פוגש שבט של חדפים רגזנים שעוזרים לו בהמשך וחתול צמחוני בשם ג'וליאן ג'ווניור שמראה למתייאס איפה גר קפטן שלג. קפטן שלג אומר למתייאס היכן נמצאת המחילה של אשמדאי ונשבע שאם מתייאס יצליח לחסל את אשמדאי אז ישלים עם החתול, לא יאכל יותר חדפים או עכברים לעולם ויחזיר למתייאס את המדליה של באזיל אייל.
החדפים שמתייאס פגש מתלווים אליו במסעו אל מאורתו של אשמדאי. לאחר תלאות רבות בתוך המחילה ומוות של אחד החדפים מתייאס הורג את אשמדאי וחוזר אל קפטן שלג שמקיים את שבועתו. מתייאס, ג'וליאן, קפטן שלג והחדפים אוכלים סעודה ומתייאס פוגש שנית את מקור-מלחמה שבאה כדי לבשר לו שקלוני פלש לרדוול. מתייאס יוצא למסע חזרה לרדוול יחד עם החדפים ועם מקור-מלחמה. כשמתייאס מגיע, קלוני בדיוק מצהיר שגילו לו שהיום לא יהיו לו יותר סיוטים על העכבר הלוחם ומתייאס מאמת זאת בכך שהוא הורג אותו בקרב, אך מתייאס לא הגיע בזמן כדי להציל את מורטימר אב המנזר אשר גוסס בעקבות רעל מכלי נשקו של קלוני. בנשימותיו האחרונות הוא מכתיר אב מנזר חדש ואת מתייאס כ"מתייאס העכבר הלוחם מרדוול".
בסוף הספר ישנו קטע שמספר על שנה לאחר סיום הספר, כשלמתייאס ודגנייה אשתו יש בן קטן ושמו מטימאו (מתייאס-מתושלח-מורטימר).
פרנג'י
שלושת הרגלים
מקדסי
אל-מקדסי
אל-מוקדסי
מכתב קייב
מכתב קייב (באנגלית: The Kievian Letter; באוקראינית: Київський лист) הוא מכתב בקשה בעברית מתחילת המאה ה-10 או ה-11, שנשלח בשם אחד מבני קהילת הכוזרים היהודים בקייב. המכתב הוא חלק מאוסף שכטר מגניזת קהיר, שנמצא בספריית קיימברידג'. המכתב נתגלה בשנת 1962 בידי נורמן גולב (Norman Golb) מאוניברסיטת שיקגו, בעת שעבר על מסמכים מן הגניזה. רוב החוקרים מעריכים כי המכתב נכתב בסביבות שנת 930. אחרים, בהתבססם על טבעו ה"מפציר" של המכתב (ראו להלן), מעריכים כי יש לתארך את המכתב לתקופה מאוחרת יותר, שבה לא היו עוד הכוזרים כוח דומיננטי בפוליטיקה של העיר.
חשיבות היסטורית.
חוקרים אחדים סבורים כי בעצם העובדה שאזור בפודיל שבקייב – אחת מן השכונות העתיקות ביותר בעיר – קרוי על שם הכוזרים (Kozare) יש כדי להצביע על כך שאכן היו כוזרים אשר חיו בקייב. נראה כי לכוזרים, אשר ייבאו לקייב קוויאר, דגים ומלח, נודע תפקיד חשוב בכלכלת העיר.
אם כך, במבט ראשון נראה כי השליטה הכוזרית בקייב נמשכה בצורה זו או אחרת אל תוך המאה ה-10 - מאוחר משמעותית מן הזמן שבו על פי הסברה נכבשה העיר בידי הנסיך אולג, בשנת 882. מצד שני, מן המכתב עצמו עולה כי היה בידה של ההנהגה הכוזרית לעזור רק במעט לקהילה היהודית בקייב; המכתב הגיע לבסוף למצרים, ויש לשער כי נושאו נאלץ לנדוד אלפי קילומטרים בחיפושיו אחר סעד. זהותו ומעמדו של כותב המכתב משתמעת אם כן לשתי פנים. נראה הגיוני יותר להניח כי המכתב נכתב בכוזר בעת שהכוח היהודי דעך לא רק בקייב, אלא אף במוקדה של ארץ כוזר, במאה ה-11.
חשיבות בלשנית.