בשנת 1926, לאור פינוי גדוד העבודה מהשכונה, טענו המפונים שוועד השכונה הביא לפינויים מהשכונה מפני שהיו כתם לשכונה המכובדת. כן התלוננו אנשי הגדוד על שאנשי השכונה מנעו מהם לקיים מחצבה בשכונה משום שהיא מפריעה את שנת הצהריים שלהם.
בנוגע לתדמית "רחביה" שדבקה במיוחד בשופטי בית המשפט העליון, אמרה דורית ביניש:
דרום ערבית
כריסטינה, מלכת שוודיה
כריסטינה (בשוודית: Kristina; 28 בדצמבר 1626 – 19 באפריל 1689) הייתה מלכת שוודיה מ-1632 ועד 1654. תוארה המלא היה "מלכת השוודים, הגותים והוונדים, הנסיכה הגדולה של פינלנד והדוכסית של אסטוניה, ליבוניה, קרליה, ברמן-ורדן, שצ'צ'ין, פומרניה, קשוביה וונדליה, נסיכת ריגן, גבירת אינגריה וויסמר".
כריסטינה הייתה בתם החוקית היחידה של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה ושל אשתו, מריה אלאונורה מברנדנבורג, שנותרה בחיים. בהיותה בת שש היא ירשה את כס המלכות לאחר מותו של אביה בקרב ליצן בשנת 1632 וכאשר מלאו לה 18 היא החלה למלוך בפועל.
כריסטינה תיזכר כאחת מהנשים המשכילות ביותר במאה ה-17. הייתה לה חיבה לציורים, ספרים, כתבי יד ופיסול. העניין שגילתה בדת, בפילוסופיה, מתמטיקה ואלכימיה, משך מדענים רבים לסטוקהולם, בשאיפה להפוך את העיר ל"אתונה של הצפון". היא הייתה אישה אינטליגנטית, הפכפכנית ומדוכדכת. היא דחתה את תפקידה המיני כאישה על פי המקובל באותם ימים. היא עוררה שערורייה כאשר היא החליטה לוותר על חיי נישואין וב-1654 היא ויתרה על כס המלכות. היא שינתה את שמה לכריסטינה אוגוסטה ואסה והמירה את דתה לנצרות הקתולית ואז אימצה את השם כריסטינה אלכסנדרה.
בגיל 28, עברה מי שכונתה "מינרווה של הצפון", לרומא. האפיפיור תיאר אותה כ"מלכה ללא ממלכה", נוצרייה ללא אמונה וכאישה חסרת בושה. על אף כל אלה, היא הייתה למנהיגת חיי התיאטרון והמוזיקה והגנה על אמני בארוק רבים, מלחינים ומוזיקאים.
בתור מי שהתארחה תחת חסותם של חמישה אפיפיורים רצופים, וכמי שהייתה סמל של הקונטרה-רפורמציה, הייתה כריסטינה אחת הנשים המעטות שנקברו בותיקן. סגנון חייה היוצא דופן, לבושה והתנהגותה שנחשבו בתקופתה לעיתים כבעלי מאפיינים גבריים, הוצגו ברומנים, מחזות, אופרות וסרטים אין ספור.
ראשית חייה.
כריסטינה נולדה בטירת שלושת הכתרים. לידתה התרחשה בעת התקבצות אסטרונומית נדירה שגרמה לספקולציות רבות על ההשפעה שתהייה לילד, שהתקווה הייתה שיהיה בן, על הבמה העולמית. אביה המלך כבר הוליד קודם לכן שתי בנות, נסיכה שנולדה מתה ב-1620 ולא ניתן לה שם, והנסיכה כריסטינה הראשונה, שנולדה ב-1623 ומתה בשנה שלאחר מכן. ציפייה נרגשת ליוותה את הריונה השלישי של מריה אלאונורה ב-1626. כאשר נולדה כריסטינה התחוללה התרגשות רבה, עקב ההתרשמות המוטעית שנולד בן זכר, בשל היותה שעירה (ככל הנראה פלומה) ובשל העובדה שהיא צרחה "בקול חזק וצרוד". באוטוביוגרפיה שהיא פרסמה ב-1681, פלרטטה כריסטינה עם אישיותה האנדרוגינית. מאוחר יותר היא כתבה באוטוביוגרפיה שלה ש"מבוכה עמוקה אחזה בנשים כאשר התבררה להן טעותן". למרות זאת, היה המלך מאושר מאוד וציין: "היא תהיה פיקחית, היא תעשה מכולנו צחוק". על פי רוב הדיווחים, היו לגוסטב אדולף יחסים קרובים עם בתו ונראה היה שהיא העריצה אותו במיוחד. אמה של כריסטינה נותרה מאוכזבת מכך שילדה בת.
ערב צאתו של גוסטב אדולף לגרמניה כדי להגן על הנצרות הפרוטסטנטית במלחמת שלושים השנים, הוא הבטיח את זכותה של בתו לרשת את כס המלכות במקרה שהוא לא ישוב והורה למרשל שלו, אקסל גוסטבסון באנר, לדאוג לכך שכריסטינה תקבל חינוך מהסוג שניתן בדרך כלל לבנים. אמה של כריסטינה, שהייתה בת לשושלת הוהנצולרן, הייתה בעלת אופי מבולבל, סבלה ממלנכוליה וככל הנראה גם מאי שפיות. לאחר שאביה של כריסטינה נהרג ב-6 בנובמבר 1632 בשדה הקרב, הביאה מריה אלאונורה את גופתו בארון קבורה ואת ליבו בתיבה נפרדת. היא הורתה שהמלך לא ייקבר עד אשר היא תוכל להיקבר יחד איתו. היא גם דרשה שארון הקבורה יישאר פתוח, ביקרה אותו באופן קבוע, ליטפה אותו ולא התייחסה לריקבונו. בסופו של דבר, לא הייתה לקנצלר הנבוך, אקסל אוקסנסטירנה, ברירה, אלא להציב שומרים בחדר בו נשמרה גופתו של המלך כדי למנוע מבוכה נוספת. כתוצאה מכך נקבר גוסטב אדולף רק ב-22 ביוני 1634, יותר משנה וחצי לאחר מותו.
בשלב זה הפכה כריסטינה להיות באיחור במרכז תשומת לבה של אמה. לאחר שקודם לכן הייתה מריה אלאונורה אדישה לבתה, לפתע היא נעשתה קשובה לה באופן קיצוני. גוסטב אדולף החליט שבמקרה שהוא ימות, יטפלו בכריסטינה אחותו-למחצה, קתרינה, נסיכת שוודיה ואחיו למחצה, קרל גילנהילם, כעוצר. הסדר זה לא התאים למריה אלאונורה, שאסרה על גיסתה להיכנס לטירה. ב-1636 לא ראה אוקסנסטירנה ברירה, אלא להגלות את המלכה-האלמנה לטירת גריפסהולם ועל המועצה המלכותית הוטל להחליט מתי יותר לה להיפגש עם בתה בת התשע. במשך שלוש השנים הבאות, פרחה כריסטינה בחברתה של דודתה קתרינה ומשפחתה. לאחר מותה של קתרינה ב-1638, מינתה המועצה המלכותית שתי אימהות אומנות לכריסטינה: הרוזנת אבה מרוריצדוטר ליונהבורד וכריסטינה נילסדוטר.
ענפי בית ואסה בשוודיה ובפולין.
כתר שוודיה היה בידו של בית ואסה, אך החל מתקופת מלכותו של קרל התשיעי (מלך 1611-1604), הוצאו מסדר הירושה הנסיכים שמוצאם מאחיו המודח, אריק הארבעה עשר ואלה שמוצאם מאחיינו המודח, זיגמונט השלישי ואזה, מלך פולין. אחיו הצעירים של גוסטב אדולף שהיו צאצאים חוקיים, מתו כבר שנים קודם לכן. היורשת החוקית היחידה שנותרה, אחותו למחצה של גוסטב אדולף, קתרין, הוצאה מסדר הירושה ב-1615 עקב נישואיה ללא-לותרני. כתוצאה מכך נותרה כריסטינה היורשת בכוח היחידה. החל מלידתה, הכיר אביה בהיותה יורשת העצר שלו, למרות שהייתה נקבה וכאשר היא ירשה אותו, למרות שהיא נקראה "המלכה", תוארה הרשמי כאשר היא הוכתרה הייתה "המלך".
מלכה.
ב-6 בנובמבר 1632, בהיותה בת חמש, הפכה כריסטינה להיות מלכה. ב-1634 כוננה החוקה החדשה ביוזמתו של אוקסנסיטרנה, ובה צוין של"מלך" חייבת להיות מועצה מלכותית. המועצה העלתה את ההצעה שכריסטינה תצטרף לדיוני הממשלה כאשר ימלאו לה 16, אך היא נתבקשה להמתין עד אשר היא תגיע לגיל 18, כפי שעשה אביה.
מחנכה הראשון של כריסטינה היה התאולוג, יוהאן מתאהי גותוס. הוא לימד אותה שיעורים בדת, פילוסופיה, יוונית ולטינית. אוקסנסיטרנה לימד אותה את רזי הפוליטיקה וקיים אתה דיונים על טקיטוס. אוקסנסיטרנה כתב בגאווה על הנערה בת ה-14, " היא לא כמו כל בת" ושהיא בעלת "אינטליגנציה מזהירה". נראה היה שכריסטינה הייתה מאושרת ללמוד עשר שעות ביום. בנוסף לשוודית, היא למדה לפחות שמונה שפות נוספות: גרמנית, הולנדית, דנית, צרפתית, איטלקית, ערבית ועברית.
ב-1636 – 1637, ניהלו פיטר מינויט וסמואל בלומרט משא ומתן עם ממשלת שוודיה על ייסודה של שוודיה החדשה, המושבה השוודית הראשונה בעולם החדש. ב-1638 הקים מינויט את פורט כריסטינה, בוילמינגטון, דלאוור וגם נהר כריסטינה הסמוך נקרא על שמה.
ב-1644 הוכרזה כריסטינה כבגירה, למרות שטקס ההכתרה שלה נדחה בשל המלחמה עם דנמרק. בדצמבר 1643, פשטו כוחות שוודיים על הולשטיין ועל יוטלנד, במסגרת מלחמת טורסטנסון. השוודים השיגו יעדים רבים באמצעות מתקפת הפתע שלהם. במסגרת תנאי הסכם ברומסברו, העבירה דנמרק לשוודיה את האיים של גוטלנד וסארמאה ונורווגיה איבדה את המחוזות של יאמטלאנד ושל הריידלן. שוודיה שלטה כעת למעשה בכל הים הבלטי, הייתה לה גישה בלתי מוגבלת אל הים הצפוני והיא כבר לא הייתה מוקפת בדנמרק ובנורווגיה.
עד מהרה גילה אוקסנסטירנה שכריסטינה מחזיקה בעמדות פוליטיות שונות משלו. ב-1645 הוא שלח את בנו, יוהאן, לועידת השלום במינסטר ובאוסנבריק כדי להציג את הרעיון שלטובתה של שוודיה מוטב היה שמלחמת שלושים השנים תימשך. מנגד, שאפה כריסטינה לשלום בכל מחיר ושלחה לוועידה את נציגה, יוהאן אדלר סאלביוס. זמן קצר לפני שסוכמו תנאי השלום, הכניסה כריסטינה את סאלביוס למועצה המלכותית, בניגוד לרצונו של אוקסנסטירנה. סלאביוס לא היה בן אצולה, אך כריסטינה שאפה שהוא יהיה משקל נגד לאצולה. ב-1648 היא קיבלה מושב בדיאט של האימפריה הרומית הקדושה, כאשר הדוכסויות של ברמן-ורדן ופומרניה השוודית, הועברו לשוודיה במסגרת תנאי שלום וסטפליה.
ב-1648 הזמינה כריסטינה 35 ציורים של יאקוב יורדאנס לתקרה של טירת אופסלה. ב-1649, הועברו לסטוקהולם 760 ציורים, 170 פסלי שיש, 100 פסלי ברונזה, 33,000 מטבעות ומדליות, 600 יצירות קריסטל, 300 מכשירים מדעיים, כתבי יד וספרים (כולל ה-Sanctae Crucis laudibus של רבנוס מאורוס, קודקס ארגנטאוס, וקודקס גיגס). יצירות האומנות ממצודת פראג, שהיו בבעלותו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נלקחו שלל על ידי האנס כריסטוף פון קוניגסמרק בקרב על פראג. בשנים 1649 – 1650, "תשוקתה לקבץ סביבה מלומדים וכן ספרים וכתבי יד נדירים, הפכו כמעט לבולמוס". כדי לקטלג את האוסף החדש שלה, ביקשה כריסטינה מאיזק ווסיוס להגיע לשוודיה ומניקולאס הנסיוס לרכוש עבורה ספרים נוספים.
ב-1649, בסיועו של דודה, יוהאן קאזימיר, ושל בני דודה, ניסתה כריסטינה לצמצם את השפעתו של אוקסנסטירנה והכריזה על בנו של קאזימיר, בן דודה, קרל גוסטב, כעל יורשה בכוח. בשנה שלאחר מכן, הביעה כריסטינה את התנגדותה לדרישות של מעמדות הכמורה, הבורגנות והאיכרים בפרלמנט, להפחית את שיעור המס על הקרקעות.
קשריה עם אנשי רוח.