בן-ציון אייזנשטט (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: אייזענשטאדט; באנגלית: Ben-Zion Eisenstadt; י"ד באדר ה'תרל"ג, 13 במרץ 1873 - כ"ט באב ה'תשי"א, 31 באוגוסט 1951) היה רב, דרשן, סופר פורה ועורך ליטאי-אמריקאי. נודע בעיקר בשל סדרות הלקסיקונים לתולדות סופרים ורבנים שכתב: דור רבניו וסופריו ודורות האחרונים.
קורות חיים.
נולד בשטעטל קלֶצק שבאימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) לרב משה אייזנשטט, מצאצאי רבי מאיר אייזנשטט. למד בצעירותו בישיבת נעשוויז אצל ראש הישיבה המקומי ר' יוסף ואצל רב העיר רבי יהושע רבינוביץ, ומאוחר יותר אצל רבי יעקב נתן נטע הנדלסמן (מחבר "נתיבות אור") ובישיבות ליטא. כתב מאמרים בעיתוני התקופה כ"המליץ" ו"הצפירה". ב-1903 היגר לארצות הברית, שם התחתן עם מרת שרה טיובא בת אברהם ישראל זלדין שגם היגר לארצות הברית מקייב. במשך תקופה כיהן כרב בשכונת בראונזוויל שבברוקלין, ניו יורק. נפטר בברוקלין בכ"ט באב ה'תשי"ג, 31 באוגוסט 1951.
מלבד ספריו הרבים, פרסם הערות קצרות בכתבי עת תורניים בני תקופתו, כמו "אוצר החיים" שראה אור בדווה שברומניה בעריכת חיים יהודה ארנרייך, "הבאר" בעריכת הרב צבי הירש פרידלינג, "כנסת הגדולה" של סובלסקי, ו"אפריון" של שמואל מילר. לפי יהודה דוד אייזנשטיין, הפריז אייזנשטט בספריו בשבחים ותארים גדולים לכל אחד עד שהתואר "גאון" היה לאחד התארים הקטנים, בכך אבדו הספרים את ערכם הספרותי לדעת אייזנשטיין.
ארכיון.
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
בן-ציון אייזנשטאט
בן-ציון אייזנשטאדט
בן ציון אייזנשטאדט
בן ציון אייזנשטט
איגוד לשימור כלי רכב צבאיים
איגוד לשימור כלי רכב צבאיים (באנגלית: MVPA - Military Vehicle Preservation Association) הוא איגוד אמריקני ללא כוונות רווח הפועל לשימור כלי רכב צבאיים, תרבות מוטורית והיסטוריה צבאית.
אודות.
האיגוד לשימור כלי רכב צבאיים קם בשנת 1976 כדי לתת מענה לאלפי חובבי תחום שימור הרכב והאספנות, במטרה לספק להם מקור ידע בשיקום כלי רכב, מכירה וקנייה של חלפים, הפצת ידע על היסטוריית התובלה הצבאית וחינוך לבטיחות.
לאיגוד 8,000 חברים רשומים פעילים בארצות הברית ו-110 מדינות אחרות. האיגוד פועל בשיטת סניפים אזוריים, ומשמש גם כארגון-גג למועדוני רכב צבאי במדינות שונות בעולם.
האיגוד מוציא לאור שני ירחונים - "Supply Line", שמשמש גם כלוח קנייה ומכירה, ומגזין עם כתבות תוכן בשם "Army Motors". כתבי העת מופצים לחברי האיגוד. בנוסף מארגן האיגוד מפגשים שנתיים גדולים, בהם מוצגים כלי רכב צבאיים, נערכות תחרויות שונות ומשוחזרים קרבות צבאיים היסטריים.
מדינת ישראל אינה חברה באיגוד כסניף, ואין בה סניף רשמי, יחד עם זאת ישנם מספר ישראלים אספני כלי רכב צבאיים החברים באיגוד בפרטים עצמאיים, מרביתם חברי מועדון החמש, וזאת למרות העניין הרב בתחום שימור כלי רכב צבאיים בישראל. יודגש כי בארץ ישנו קושי באספנות כלי רכב צבאיים מפני שצה"ל ומשרד הביטחון אינם מוכרים "רכבי שטח חומים" לאזרחים וכלים אלו נגרטים בסוף ימיהם המבצעיים.
שמונה קבצים
שמונה קבצים הם שמונה מחברות כתב יד מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שנכתבו בין השנים תרס"ד-תרע"ט (1904–1919) הכוללות את רשימותיו ההגותיות של הרב קוק במגוון נושאים. מקבצים אלו לוקטו והורכבו חלקים נרחבים מספריו. כתבי היד נמסרו להעתקה על ידי הרב קוק לבנו הרב צבי יהודה הכהן קוק ולרב דוד כהן ("הרב הנזיר") כדי שיערכו את כתבי הראי"ה. כמו כן, הכתבים הועתקו גם על ידי תלמידים אחרים.
שמונת הקבצים וההעתקות שלהם נשארו בכתב יד במשך עשורים רבים, ויצאו לאור לראשונה בשלושה כרכים בשנת תשנ"ט (1999). מהדורה חדשה של הקבצים בשני כרכים יצאה בשנת תשס"ד (2004). הספרים ראו אור מחדש בשנת ה'תש"פ על ידי מוסד הרב קוק בעריכת הרב משה צוריאל.
הרכב הקבצים וזמן כתיבתם.
שלושת הקבצים הראשונים נכתבו ביפו, בין עליית הרב לארץ בקיץ תרס"ד (1914) למלחמת העולם הראשונה בתרע"ד (1914). רובו של הקובץ הרביעי נכתב בארץ ישראל, המשכו בשווייץ בסט גאלן וסופו בירושלים (תרע"ט־1919). קובץ ה' נכתב בתקופה הראשונה בשווייץ. קובץ ו' נכתב בשנים תרע"ה-תרע"ו (1915–1916). בדף 27 של קובץ ז' מופיעה הערה בכתב הרב צבי יהודה: "כמדומני שעד כאן נכתב בשווייץ, ומכאן ולהלן בירושת"ו". קובץ ח' נכתב בלונדון בין השנים תרע"ו-תרע"ט.
פרסום הקבצים.
מהדורה מצומצמת בהיקף של כאלף עותקים נערכה על ידי הרב יצחק שילת (שערך כבר בשנת תשמ"ג־1983 את קובץ "ערפלי טוהר"). בסופו של דבר הודפסו הקבצים בהפצה רחבה על ידי בעז אופן, תלמיד ישיבת רמת גן, וידידיה צוקרמן, אז תלמיד ישיבת פתח תקווה ונכדו של הרב אברהם צוקרמן. רבנים חשובים הביעו התנגדות לפרסום הקבצים באופן זה. לדבריהם, את דברי הרב קוק יש ללמוד מתוך כתביו הערוכים על ידי תלמידיו, ולימוד פסקאות נטולות הקשר אינו מאפשר בניין אמוני שיטתי בדברי הרב קוק, והסקת מסקנות חפוזה על פיהם עלולה להביא לשגיאות. לעומתם טענו המפיצים ורבנים אחרים כי חובה לאפשר גישה לציבור הרחב עם כתבי הרב הגנוזים, וכי מצבם החומרי של הכתבים הולך ומחמיר באופן בלתי הפיך.כתבים נוספים מכתב יד הרב קוק מתפרסמים בפנקסי הראי"ה וכן בסדרת קבצים מכתב יד קדשו וכן בחלקים בסדרת מאורות הראי"ה בהוצאת מכון הרצי"ה.
ברית האתאיסטים הבין-לאומית
ברית האתאיסטים הבין-לאומית (AAI-Atheist Alliance International) היא פדרציה עולמית של ארגונים אתיאיסטים ויחידים, אשר מחויבים לחינוך הציבור בכל הנוגע לאתאיזם, לחילוניות ולנושאים קשורים. ה-AAI נוסדה בשנת 1991. המוטו הרשמי של הברית הוא "For a Secular World" (בתרגום חופשי: למען עולם חילוני). בברית חברים ארגונים מכל העולם, בהם גם עמותת חופש ממדינת ישראל. הארגון פועל למען הפרדת דת ומדינה ברמה העולמית והפרדת הדת מהחינוך; כמו כן הארגון פועל למען הגנה על אתאיסטים מרדיפה והתנכלות על רקע דתי ולשמירה על חופש הביטוי של אתאיסטים בעולם.
ארגון ה-AAI נוסד בשם הברית האתאיסטית (Atheist Alliance) בשנת 1991 בתור ברית של ארבע קבוצות אתיאיסטיות מקומיות הנמצאות בארצות הברית. במשך זמן הברית התרחבה, הוספו קבוצות מקומיות בארצות הברית ובעולם, בשנת 2001 שינה הארגון את שמו לשם הנוכחי.
בשנת 2013, הוענק לברית מעמד מייעץ מיוחד על ידי ארגון האומות המאוחדות. נטען כי במסגרת תפקיד זה ארגון ה-AAI תוכל לשרת אתיאיסטים טוב יותר מול רדיפות מצד ממשלותיהם.
חופש - עמותה לחופש מדת מישראל חברה בארגון.
ר'דיר מריח
ע'דִיר כַּמַאל מְרֵיח (בערבית: غدير كمال مريح; נולדה ב-21 ביוני 1984) היא פוליטיקאית ואשת תקשורת דרוזית-ישראלית ילידת דלית אל- כרמל.
כיהנה כחברת הכנסת בסיעת יש עתיד – תל"ם, וחוסן לישראל והייתה חברת הכנסת הראשונה בת המגזר הדרוזי. לפני כניסתה לכנסת פעלה כמגישת מהדורת החדשות המרכזית בערבית בערוץ "מַכַּאן 33". בפברואר 2017 התפרסמה לאחר שנבחרה להגיש את מהדורת חדשות השבת בעברית ומהדורת לילה שבועית בערוץ הראשון, ובכך הייתה לראשונה שהגישה מהדורת חדשות בעברית כמגישה לא-יהודייה.
ביוגרפיה.
מריח נולדה בדלית אל-כרמל, למשפחה דרוזית. אביה קבלן בניין ואמה עקרת בית. כבר מכיתה ו' החלה את דרכה התקשורתית בתחנת טלוויזיה מקומית, ולאחר מכן הגישה פינות ותוכניות בטלוויזיה בכבלים. כמאל מריח סיימה בהצטיינות תואר ראשון במדעי החברה ודימות רפואי באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בהצטיינות ביחסים בינלאומיים, תוך התמחות במשא ומתן וקבלת החלטות בזירה הבינלאומית, באוניברסיטת חיפה.
קריירה.
בתקשורת.
עבדה כטכנאית אולטרה סאונד כלי דם, אולם נאלצה לעזוב את עבודתה בעקבות בעיה רפואית אורתופדית. אז החליטה לחזור לתחום התקשורת. היא סיימה בהצטיינות לימודים בבית ספר לתקשורת של "רשת".
בדצמבר 2011 החלה, יחד עם בשיר ח'ורי, להגיש מגזין צעירים בערבית בערוץ 33 של רשות השידור בשם "מע. קום". שנתיים אחר כך, הנחתה את תחרות הזמר הטלוויזיונית השנתית בערבית, "הערביזיון".
בשנת 2015 החלה להגיש את מהדורת החדשות המרכזית בערבית של ערוץ 33.
ב-18 בפברואר 2017 החלה להגיש את מהדורת החדשות המרכזית בערוץ הראשון, "חדשות השבת", לסירוגין עם אמיר איבגי, לאחר עזיבתה של מיכל רבינוביץ' להגשה היומית של מהדורת מבט. במקביל החלה להגיש פעם בשבוע את מהדורת חדשות הלילה בערוץ. באפריל 2017 הפכה למגישה הבלעדית של חדשות השבת, עם עזיבתו של אמיר איבגי. היא המשיכה להגיש את המהדורה המרכזית עד לסגירת רשות השידור.
לקראת הסגירה, חתמה על חוזה עם תאגיד השידור הישראלי, שהחליף את רשות השידור. עם תחילת שידורי התאגיד, ב-15 במאי 2017, חזרה להיות מגישה מובילה בחטיבות החדשות בשתי השפות ועד 2019 הגישה את מהדורת החדשות המרכזית בערבית בערוץ מַכַּאן 33. עד אוגוסט 2017 הגישה את מהדורת "חדשות השבת" כחלק מהתוכנית "רואים עולם" בערוץ כאן 11, מדי מוצאי שבת.
בפוליטיקה.
בפברואר 2019 הצטרפה למפלגת "חוסן לישראל" ושובצה במקום ה-25 ברשימתה המאוחדת "כחול לבן" לכנסת העשרים והאחת ביחד עם "תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית" ו"יש עתיד". הרשימה קיבלה 35 מנדטים והיא נבחרה כחברת הכנסת העשרים ואחת והיא האישה הדרוזית הראשונה שכיהנה בכנסת.
ב-27 במרץ 2020 הודיעה שלא תיכנס לממשלת בנימין נתניהו עם בני גנץ ותקפה את החלטתו של גנץ להיכנס לממשלה על רקע חזרתו מהתחייבותו לתיקון חוק הלאום ועיגון ערך השוויון.