באפריל 2014 טרנטינו הוביל הקראה חיה של התסריט המודלף באולם קולנוע בלוס אנג'לס. לאחר מכן טרנטינו טען כי הוא כותב שתי טיוטות חדשות לתסריט עם סוף שונה. בעת ההקראה הצטרפו אליו השחקנים סמואל ל. ג'קסון, קורט ראסל, אמבר טמבלין, ג'יימס פרקס, וולטון גיגינס, ברוס דרן, טים רות' ומייקל מדסן.
ביולי 2014 הופיע טרנטינו בפסטיבל קומיקון, ואישר כי בכוונתו לביים את הסרט וכי הוא עובד על טיוטה שלישית לתסריט. באותו זמן פורסמה הכרזה הראשונה לסרט, ובאוגוסט 2014 אושר כי ישוחרר גם טיזר טריילר באורך 1:40.
הטריילר הראשון לסרט נחשף בבכורת הסרט "", ב-23 באוגוסט 2014.
פרסים והערכה.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר (אניו מוריקונה), והיה מועמד ל-2 פרסי אוסקר נוספים: לצילום (רוברט ריצ'רדסון) ולשחקנית המשנה (ג'ניפר ג'ייסון לי).
הסרט קיבל בסך הכל ביקורות חיוביות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 7.5, בחישוב של 259 ביקורות. האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 68 מתוך 100, בהתבסס על 51 מבקרים.
מספר גופים משטרתיים החליטו להחרים את הסרט (יחד עם סרטיו האחרים של טרנטינו) לאחר שהעביר על המשטרה ביקורת בנושא מות אפרו-אמריקאים בידי שוטרים. הוא אמר כי לדעתו מדובר ברציחות. בעקבות כך, החלה מחלוקת בין העיתונים המשפיעים הניו יורק טיימס לפורבס על השפעת החרם על ההצלחה הכלכלית של הסרט.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
אנטון בלאז'יץ'
אנטון בלאז'יץ' (בסרבו-קרואטית: Antun Blažić, בסרבית קירילית: Антун Блажић; 28 במאי 1916, גלובוצ'ץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית - ספטמבר 1943, מארושבץ, סמוך לוואראז'דין, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1951 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
קורות חייו.
אנטון בלאזיץ' נולד בכפר גלובוצ'ץ למשפחת חקלאים. הוא נמנה עם חוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1941 הפך לחבר המפלגה מן המניין. עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה הצטרף בלאז'יץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא השתתף בקרבות נגד כוחות האוסטאשה ועסק בארגון יחידות פרטיזנים באזור ואראז'דין. בלאז'יץ' נמנה עם חברי המועצה האנטי-פאשיסטית העליונה של הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר 1943 נקלעה יחידת הפרטיזנים שלו לקרב מול כוחות האוסטאשה. בלאז'יץ נפצע וכדי לא ליפול בשבי האוסטאשה, שם קץ לחייו ביריית אקדח עם הכדור האחרון שנותר לו.
ב-5 במאי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.
טאורנגה
טאורנגה (אנגלית ומאורית: Tauranga) היא העיר הגדולה בחבל ביי אוף פלנטי שבאי הצפוני של ניו זילנד.
האזור יושב על ידי המאורים לראשונה בסוף המאה ה-13, ועל ידי מתיישבים אירופאים במהלך המאה ה-19. טאורנגה הוכרזה כעיר בשנת 1963.
בשנת 2013 גרו בעיר ובפרבריה כ- 123,500 תושבים והיא האזור העירוני השישי בגודלו בניו זילנד.
טאורנגה היא בין מרכזי העסקים, הסחר הבינלאומי, התרבות והאופנה החשובים בניו זילנד. הנמל הימי של העיר הוא הגדול במדינה במונחים של היקף היצוא והיעילות.
נקודת ציון משמעותית בעיר היא הר הגעש הכבוי מאנגנוי, אשר נמצא בפרבר בעל אותו שם, ומשקיף על העיר והמפרץ שלה.
החופים של טאורנגה והאקלים הנוח שלה הפכו את העיר ופרבריה לאזור נופש מפורסם ולמקום אטרקטיבי לגולשים, צוללנים ועוסקים בענפי ספורט ימי אחרים.
בסמוך לעיר קיים נמל תעופה פנים-ארצי. אייר ניו זילנד מפעילה ממנו טיסות יומיות לאוקלנד, ולינגטון וקרייסטצ'רץ'.
כבישים.
כביש 2 (ניו זילנד)
הסכם רודוס
מפעיל קשר מוטס
מפעיל קשר מוטס הוא איש צוות עזר אווירי בחיל האוויר האחראי על ביצוע ותפעול ממסרים מוטסים. התפקיד מוגדר כשייך לצוות עזר אווירי מאז שנת 1989.
המפעילים משרתים במסגרת גף ששייך לטייסת תחזוקה.
הגעה לתפקיד מפעיל קשר מוטס מתבצע דרך גדוד קשר 533, שם עוברים החיילים קורס מקצועי ואחריו, המצטיינים עוברים קורס הכשרה כצוות עזר אווירי ובו לומדים תפעול מערכות תמסורת מוטסות וגם אוויוניקה. מלבד מערכת הקשר, נוספה בשנת 2009 מערכת מודיעין מתוחכמת שגם אותה מתפעלים המפעילים לאחר הכשרה עיונית ואווירית אינטנסיבית.
הכשרת מפעילי הקשר המוטס אורכת כשנה וכוללת הכשרה קרקעית ואווירית.
סיכות כנפיים.
הברק, המוטיב המרכזי בסיכת הכנפיים של מפעיל קשר מוטס, הוּרש מסיכת הכנפיים ההיסטורית של אלחוטן אוויר, שהייתה בשימוש עד שנת 1972.
פלוגת הקשר המוטסת.
פלוגת הקשר המוטסת היא פלוגה בגדוד צמרת ביחידת לוטם של אגף התקשוב, האחראית לסייע ליחידות העילית של צה"ל, בפעילות שמתבצעת באזורים מרוחקים.
חיילי היחידה מתגייסים לאגף התקשוב, לקורס מערכות קשר ותקשוב. המצטיינים בקורס נשלחים לפלוגת הקשר המוטסת בגדוד "צמרת" ומשרתים בה בתפקיד מפעיל קשר מוטס.
ציקדה 3301
ציקדה 3301 הוא כינוי שניתן לארגון אשר בשלושה מקרים פרסם סדרה של אתגרים, חידות ומשחקי מציאות חלופית על מנת לאתר בציבור מועמדים לגיוס עבור תפקידי ניתוח צפנים.
האתגר האינטרנטי הראשון החל ב-5 בינואר 2012 ונמשך כחודש. הסיבוב השני החל בדיוק לאחר שנה, ב-5 בינואר 2013, והשלישי החל ב-5 בינואר 2014. המטרה המוצהרת הייתה לאתר "אנשים אינטליגנטיים" על ידי הצגת חידות הצריכות להיפתר כל אחת בתורה על מנת למצוא את החידה הבאה. החידות מתמקדות בעיקר באבטחת מידע, קריפטוגרפיה וסטגנוגרפיה.
הארגון מפיץ הודעות באינטרנט, ולעיתים משאיר רמזים במקומות ברחבי העולם. ניתן למנות מדינות כארצות הברית, קוריאה, פולין, רוסיה, יפן, צרפת וספרד. כמו כן, רמזים אחרים נמצאים במדיומים תקשורתיים שונים: אינטרנט, טלפון, מוזיקה, תקליטורי לינוקס שונים, נייר פיזי ועוד.
לאחר שרשויות צ'ילה טענו כי ציקדה 3301 הוא ארגון האקרים ועוסק בפעילויות בלתי חוקיות, הארגון הגיב בהודעה, חתומת PGP, כי הם מכחישים כל עיסוק בפעילות לא חוקית. כמו כן, צי ארצות הברית פרסם בשנת 2014 אתגר הצפנה המבוסס על חידות הארגון.
נבוויה מוסא
נבוויה מוסא (ערבית: نبوية موسى, ב-17 בדצמבר 1886–1951, קהיר) הייתה פמיניסטית, סופרת, משוררת הוגה ומחנכת. נחשבת לחלוצת החינוך לבנות במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-20. כמו כן עסקה בכתיבה פובליציסטית וביוגרפית.
ילדותה ונעוריה.
נבוויה מוסא נולדה ב-1886 בכפר "אל-חכמה בנדר אל-זקאזיק" (بكفر الحكما بندر الزقازيق) במחוז א-שרקיה.
אביה היה קצין בצבא המצרי שהגיע לדרגה הבכירה "יוזבאשי" (اليوزباشي). חודשיים קודם לידתה נסע אביה לסודאן ושם נפטר. לפני שהחלה ללמוד בבית הספר למדה מוסא את עקרונות הקריאה והכתיבה בביתה כמו בנות מינה ממעמד הביניים. ב-1901, בהיותה בת 15, עברה להתגורר בקהיר עם אמה ואחיה היחיד מוחמד, שהיה מבוגר ממנה בעשר שנים, ומאוחר יותר הפך לנציג הפרקליטות בעיר פיום. בעידודו של אחיה, למדה לדקלם את השירה הערבית בעל פה. אחיה לימד אותה את האלף-בית של השפה האנגלית ואילו את הכתיבה באנגלית היא למדה בעצמה על ידי חיקוי של טקסטים כתובים. היא לא הסתפקה בהיקף זה של ידע והחליטה להצטרף ללימודים בבית ספר יסודי.
משפחתה לא תמכה בהחלטה זו. אימה ראתה בהחלטתה סטייה מכללי הנימוס והצניעות ומרד בחינוך ובדת. גם דודיה ואחיה התנגדו להחלטתה. התנגדות זו משקפת את התפיסה הרווחת של החברה במצרית באותה תקופה, שסרבה ליציאת הנערות לבתי הספר כדי לרכוש ידע. למרות התנגדות משפחתה החלה מוסא בגיל 14 ללכת בסתר לבית הספר. כדי להתקבל לבית הספר היא גנבה את החותם של אימה שהייתה האפוטרופוסית שלה, וכדי לממן את הוצאות שכר הלימוד מכרה צמיד זהב.
ראשית דרכה של מוסא כתלמידה מצביעה על האינטליגנציה שלה, שאפשרה לה ללמד את עצמה, ועל כוחה ונחישותה להגשים את המטרות שלה מבלי להיות כפופה לחברה שמאמינה שהחינוך של ילדה מהווה סטייה מהמוסר הציבורי.
השכלתה.
בשנת 1901, בהיותה בת 15 החלה מוסא ללמוד בבית ספר אל-סניה לבנות (المدرسة السنية للبنات) בקהיר, ובשנת 1903 קיבלה את תעודת בית הספר היסודי. לאחר מכן החלה ללמוד במחלקת המורות בבית ספר אל-סניה, וסיימה את לימודיה בשנה 1906, שם קיבלה את תעודת ההוראה.
היא מונתה להיות מורה בבית הספר היסודי עבאס לבנות בקהיר. באותה עת השכר של המורה בעלת תעודת הוראה היה שש לירות מצריות (ג'ניה |جنيه) בעוד שבוגר בית הספר הגבוה למורים קיבל שכר של שתים עשרה לירות מצריות. מוסא ראתה בחומרה את האפליה הזו ומחתה בפני משרד החינוך. התשובה שקיבלה היא שהסיבה לאפליה היא שהבוגרים של בית הספר הגבוה למורים הם בעלי תעודת בגרות (בקלוריה |بكالوريا). לפיכך הייתה נחושה לזכות בתעודה זו. היא השקיעה מאמצים רבים שכן באותה עת לא היו במצרים בתי ספר תיכוניים לנערות. היא ניגשה לבחינה ועוררה סערה במשרד החינוך בהיותה הנערה הראשונה במצרים שהעזה לגשת לבחינה שמזכה בתעודה שבעליה נהנים ממעמד חברתי יוקרתי. מוסא ניגשה ואף הצליחה בבחינה וקיבלה תעודת בגרות בשנת 1907. כך הפכה להיות הנערה המצרית הראשונה שקיבלה את תעודת הבגרות (האשה המצרייה האחרונה שקבלה בגרות עד שנת 1928). הצלחתה הכתה גלים במצרים ומוסא זכתה לתהילה רחבה בכל החוגים החברתיים במיוחד המדעיים והתרבותיים. היא העירה על כך באומרה: בתקופה זו החלה לכתוב מאמרים שהתפרסמו בעיתונים כגון מצרים הצעירה (مصر الفتاة) שהיה עיתון לנשים, והעיתון אל-ג'רידה (الجريدة) שיועד לכלל הציבור, שני העיתונים עסקו בסוגיות של חינוך, חברה וספרות.
הקריירה בחינוך הממשלתי.