הרב עמור אביטבול (ה'תקמ"ב, 1782– ה'תרי"ד 1854) היה אב בית הדין ורבה של צפרו שבמרוקו, ומשורר במאה התשע עשרה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1782 (ה'תקמ"ב) בצפרו שבמרוקו לרב שלמה בן הרב מימון אביטבול, ששימש כדיין וכגזבר העניים של הקהילה היהודית בעיר.
בחודש טבת 1798 (ה'תקנ"ח) נישא לדונא אלבאז, ומאז עסק לפרנסתו במסחר ובשותפות בעסקאות שונות.
ברבות השנים מונה על ידי רבו רבי יהודה אלבז לכהן כאב בית הדין וכרבה של צפרו, וקיים קשר מכתבים עם הרבנים יצחק בן וואליד, יוסף בירדוגו, ועמרם אלבאז.
נודע בהכנסת האורחים שלו בביתו בצפרו, והרב יעקב אבוחצירא נהג לשהות בביתו כשהיה מגיע לעיר וכן להתכתב עמו רבות בהלכה.
הרב אביטבול כתב במהלך חייו שירים ופיוטים רבים, שחלקם עדיין לא ראו אור. חלק מהם מושרים בשבתות ובחגים בקרב יוצאי מרוקו.
הרב אביטבול הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1854 (ראש חודש טבת ה'תרי"ד) והשאיר אחריו ספרייה ענפה בבית מדרשו שבחצר הקצבים במלאח.
נכדיו הידועים היו הרבנים אהרון אפריאט, מתתיה בן זכרי ושלום אזולאי. תלמידו היה הרב רפאל משה אלבאז.
אן מארי טיסלר
אן מארי טיסלר דה בוסקס (בשוודית: Anne Marie Tistler de Bosques; נולדה ב-20 בדצמבר 1932) היא דוגמנית ושחקנית שוודית לשעבר.
ביוגרפיה.
טיסלר נולדה בסטוקהולם בירת שוודיה.
בשנת 1952 נבחרה למיס שוודיה (Fröken Sverige). היא השתתפה בתחרות מיס תבל 1952 הראשונה במספר, ועלתה לשלב חצי הגמר. באותה שנה היא גם השתתפה בתחרות מיס אירופה שנערכה בנאפולי שבאיטליה.
ב-1954 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "המחלקה הצהובה" אודות חיל האוויר השוודי. באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Flickan, hunden och bilen" על ילדה המוצאת כלב רחוב.
ב-1957 הופיעה בסרט "Vägen genom Skå".
ב-1955 נישאה לאיש העסקים המקסיקני, גילברטו בוסקס, והיגרה עמו למקסיקו. לזוג נולדו שלושה ילדים.
הורות יחידנית
הורות יחידנית (באנגלית: Single Parent by Choice) היא מבנה משפחתי שבו אישה או גבר הופכים לאם או לאב מלכתחילה, ללא כל הורה שותף, ומגדלים ילד לבדם.
הגדרה.
הורות יחידנית היא מבנה ייחודי של הורות שבו אדם, אישה או גבר, יוצר משפחה לבדו, בעוד בחלק מההגדרות של משפחות חד הוריות נכלל כל הורה שהוא מגדל יחיד, בדרך כלל בעקבות שינויים במודל הדו-הורי: פרידה, גירושין, עגינות, אלמנות והורה רווק/ה. כך למשל, החוק מכליל תחת חד הורות את כל ה"משפחות שבראשן הורה עצמאי", שבהגדרתו "הורה עצמאי – הוא תושב ישראל אשר בהחזקתו ילד הנמצא עמו ואשר נתקיים בו אחד מאלה: הוא אינו נשוי ואין אדם הידוע בציבור כבן זוגו".
ההבדל המהותי, מבחינה פסיכולוגית וסוציולוגיות, בין "הורות יחידנית" לבין מבני המשפחה החד הוריים הוא שהורות חד-מינית, הורות חוזית/משותפת והורות אחרי גירושים, תחילתם במודל דו הורי, כלומר יצירת המשפחה התבססה על שניים, ואילו ביחידנות ישנו הורה אחד מלכתחילה.
היסטוריה.
יחידנות עקב אילוצי חיים הייתה קיימת מאז ומעולם. הילד הוגדר חברתית כממזר והאם הצעירה, אם הייתה לה אפשרות, הייתה מתחתנת ומצרפת אותו למשפחה החדשה שיצרה. אימהות יחידנית מבחירה, בעזרת שימוש בתרומת זרע, החלה בסוף שנות השמונים, עם הופעת ההפריה המלאכותית. תחילה התקיימה על ידי בודדות ובעיקר בקיבוצים. ההגדרה הרווחת הייתה "אימהות לא נשואות מתוך בחירה", או "אימהות רווקות".
מכלל האימהות שבמשפחות חד-הוריות ואשר להן ילדים, כ-19% הן נשים רווקות, בעוד שיעורן בתחילת שנות האלפיים עמד על 11%. נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מלמדים כי מספרן עלה מכמה מאות בשנה, למעל 4000 מצטרפות ליחידנות בעשור השני של המאה ה-21. בשנת 2015 עצמה נמנו 6455 יחידניות, ובשנת 2016 נוספו 7015 נשים למעגל. הנתונים כוללים לידות של רווקות בגילאים שונים, כאשר כ-75% מהן נשים מעל גיל שלושים העונות להגדרה הנוכחית של "אימהות יחידניות מבחירה". המונח נועד להבחין בין אימהוּת על רקע היריון בלתי רצוי בגיל צעיר, הנישאות בדרך כלל בהמשך חייהן, לבין אימהות שיוצרות משפחה לבדן ובדרך כלל נשארות בגפן.
לאורך השנים מתקיים דיון ער לגבי המונח, כיוון שיש רואים בבחירה בהורות היחידנית תוצר אילוץ חיים. לכן בשנים האחרונות רווח יותר המושג "יחידנות" ו"הורים יחידניים".
מתחילת המאה ה-21 ישנם גם אבות יחידניים. אבהות יחידנית מורכבת יותר למימוש ודורשת תהליך ארוך וקשה שאינו נעשה בישראל, וכולל השקעה רגשית וכלכלית גדולה ביותר. ההערכה היא שלמעגל האבהות היחידנית על מורכבותה, נכנסים בכל שנה עשרות גברים, הומוסקסואלים והטרוסקסואלים .
דרכים ליצירת יחידנות.
יחידנות נוצרת בעזרת: תרומת זרע, תרומת ביצית, פונדקאות, אימוץ והיריון משותף מזדמן.
גילים ומאפיינים.
הורות יחידנית מתרחשת בדרך כלל סביב גילאי 35–45. ההחלטה כרוכה בהפרדה בין מסלול "הורות" ל"זוגיות", וויתור על מסלול "המשפחה המסורתית", הכרוך בהשלמה ואבל. כמו במבני משפחה חדשים אחרים, דוגמת משפחות להט"ב ומשפחות הטרו-גיי, היא כרוכה בתהליך פסיכולוגי מקדים, הכולל התלבטות והכנה, שנמשך בדרך כלל שנתיים עד שלוש. לבחירת דרך הבאת הילד לעולם השפעה ארוכת טווח על שאלת העיסוק העתידי האפשרי של הילדים בזהות התורם/ים, שיכולה להיות עלומה כמו במקרה של תרומת זרע אנונימית, או ידועה, כמו בתרומה פתוחה, שבה מראש יש ידע רחב יותר לגבי התורם ואפשרות ליצירת קשר חד פעמי איתו בעתיד. ההורות היחידנית היא הורות מאוחרת. מיתרונותיה: בשלות ופניות של ההורה, החלטות עצמאיות תחושה מלאה של בחירה.
דילמות ואתגרים.
היחידנות כרוכה, מעבר להבאת הצאצאים, בדרך חיים שונה מהורות במודל דו הורי. מעבר לעומס הכלכלי, הרגשי והיומיומי מתמודדים יחידניים לאורך מהלך החיים עם אחריות בלעדית הכרוכה בבדידות. בנוסף יתמודדו עם שאלות ייחודיות כמו: העדר ראשוני של שותף, ניהול השפעות העדר בן המין השני על חיי הילדים, הצורך לספר לילדים על יצירת המשפחה, בהתאם לגיל ולשלב ההתפתחותי, משמעויות של משפחה של שניים וההשלכות של הרחבתה למשפחה עם יותר מילד אחד, עיסוק בעתיד הילדים במקרה מחלה או מוות פתאומי של ההורה היחידני, שילוב יחידנות וזוגיות, השגת תמיכה ויצירת מעגלי השתייכות ועוד. כל אלו, לצד התמודדות עם בירוקרטיה ועם מערכות החינוך והבריאות, שאינן בהכרח תומכות בהכרה במבנה משפחתי זה ובצרכיו.
יחידניים רבים נעזרים בהוריהם, באנשי מקצוע, בבני משפחה וחברים בגידול הילדים, כמו גם בקבוצות בפורום הקיים במרשתת משנת 2004, בקבוצות בפייסבוק ובקבוצות וואטצאפ, לשם קבלת מידע, סיוע נקודתי ויצירת קבוצות השתייכות ותמיכה.
מתקיים מחקר בנושא ההורות היחידנית, לצד עיסוק משפטי וציבורי, שמתרחב ככל שהיחידנות מתבססת, והיקפה בישראל מתפשט לעוד מגזרים בחברה .
נימיץ (CVN-68)
נימיץ (CVN-68) (באנגלית: ) היא נושאת המטוסים הראשונה מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, שייכת לפיקוד כוחות צי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים "נימיץ (CVN-68)" קרויה על שמו של צ'סטר נימיץ (1885-1966) שהיה אדמירל צי של צי ארצות הברית. הוא מילא תפקיד מרכזי במערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, בהיותו מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית (Commander in Chief, United States Pacific Fleet, בקיצור CinCPac) של הצי, ומפקד זירת האוקיינוס השקט של כוחות הצבא, הצי והיבשה של בעלות הברית בזירה זו (Commander in Chief, Pacific Ocean Areas, בקיצור CinCPOA).
נושאת המטוסים "נימיץ (CVN-68)" הושקה ב-13 במאי 1972 על ידי קתרין נימיץ ליי, בתו של האדמירל נימיץ, שש שנים לאחר מותו.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ.
אלו הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
"נימיץ (CVN-68)" היא נושאת המטוסים הראשונה בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
דוני ואן דן ביק
עוגת למינגטון
עוגת למינגטון (באנגלית: Lamington cake) היא עוגת ספוג פופולרית במטבח האוסטרלי. עוגת הספוג עטופה בקרם שוקולד, שנספג בחלקה החיצוני ועל הקרם דבוקים שבבי קוקוס מיובש. יש המוסיפים קרם או ריבה למרכז העוגה.
היסטוריה.
לרוב הדעות, העוגה נאפתה לראשונה במטבחו של לורד צ'ארלס למינגטון (1860–1940) מאוסטרליה על ידי טבחו ארמאן גלאנד יליד צרפת. על פי הסיפור נקרא ארמאן בהתרעה קצרה להכין אוכל לאורחים בלתי צפויים. מאחר שברשותו היו מרכיבים בודדים זמינים, גלאנד חתך כמה עוגות וניל צרפתיות שנאפו ביום הקודם, טבל את הפרוסות בשוקולד וגלגל אותן בקוקוס. נאמר שאורחיו של למינגטון ביקשו לאחר הסעודה את המתכון לעוגה. גרסה זו של אירועים נכתבה גם בספר זיכרונותיה של ליידי למינגטון.
כיום הלמינגטון הוא חטיף פופולרי ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. כך, יום שישי, 21 יולי 2006, התקיים "יום הלמינגטון" באוסטרליה, שם נמכרת העוגה לעיתים קרובות עבור בתי ספר או קבוצות צדקה. יש המכנים באוסטרליה את העוגה כ"למו" (Lammo) לעוגה יחידה, או "למוס" (Lammos) למספר עוגות.
למינגטון
איירטון לוקאס
איירטון לוקאס דנטס דה מדיירוס (בפורטוגזית: Ayrton Lucas Dantas de Medeiros; נולד ב-19 ביוני 1997) הוא כדורגלן ברזילאי, שמשחק עבור פלמנגו בעמדת המגן האחורי.
קריירת מועדונים.
ברזיל.