לאחר מספר שנים, בלילה אחד, נכנסת אל תוך בר ניו-יורקי - בו מופיעה סיסי - הילרי (ברברה הרשי), כשהיא בוגרת, לאחר שסיימה לימודי משפטים באוניברסיטת סטנפורד. השתיים עוברות לגור יחדיו, ובעוד הילרי מקבלת עבודה באגודה לזכויות האזרח, סיסי עובדת בתור מברק מזמר. באמצעות עבודה זו מגיעה סיסי יום אחד אל דלת ביתו של ג'ון פירס (ג'ון הרד), על מנת לשיר לכבוד יום הולדתו. ג'ון מציג את עצמו כמנהל האמנותי של קבוצת שחקנים בשם "פלקון" ומזמין את סיסי להצטרף ללהקה. סיסי והילרי מוצאות עצמן מתחרות זו בזו על ליבו של ג'ון, תוך שהן מפתחות טינה עזה זו לזו. הילרי מקבלת הודעה כי אביה חולה, והיא חוזרת לסן פרנסיסקו על מנת לטפל בו. בסופו של דבר אביה נפטר והילרי מתראה עוד ועוד עם עורך דינו של אביה, מייקל אסקס (ג'יימס ריד) והשניים מתאהבים ומתחתנים. בינתיים, בניו יורק, סיסי וג'ון מבלים זמן רב ביחד, מתחילים לצאת ובסופו של דבר - מתאהבים ונישאים זה לזו.
הזמן חולף, וסיסי הופכת להיות שחקנית מפורסמת ומצליחה בברודוויי. הילרי מגיעה לניו יורק ביחד עם בעלה, על מנת להיפגש עם סיסי ולצפות במחזמר בכיכובה. בין השתיים פורץ ויכוח, שכן מצד אחד סיסי מאוכזבת שהילרי נטשה את הקריירה שלה כעורכת דין הפועלת למען זכויות האזרח, על מנת להיות עקרת בית צייתנית לצד בעלה; מצד שני, הילרי מקנאה בסיסי שהגשימה את חלומותיה וכי נישאה לג'ון. השתיים נפרדות זו מזו בכעס.
ג'ון מחליט להתגרש מסיסי, מתוך תחושה כי היא אנוכית ואובססיבית בנוגע לקריירה שלו, בעוד הוא מסופק להישאר מאחור, בתיאטרון "הפלקון". סיסי נוסעת לפלורידה על מנת לפגוש את אימה, המנחמת אותה. סיסי אוספת את השברים וממשיכה בקריירה המוזיקלית המצליחה שלה. בינתיים, הילרי תופסת על חם את בעלה, כשהוא בוגד בה עם אישה אחרת, ומתגרשת ממנו. הילרי מוצאת מודעה בעיתון, המבשרת על סיבוב ההופעות של סיסי אשר מגיעה לסן פרנסיסקו, זאת על אף שהקריירה שלה נמצאת באותו הזמן בירידה. הילרי מגיעה לאולם החזרות בו נמצאת סיסי, ושתי הנשים מתפייסות ביניהן. הילרי מבשרת לסיסי כי היא בהיריון ממייקל, ומתכוונת לגדל את הילד לבדה. סיסי מציעה את עזרתה, ונשארת לגור ביחד עם הילרי עד סוף תקופת ההיריון. סמוך למועד הלידה, סיסי מקבלת הצעה אטרקטיבית, שעשויה להזניק מחדש את הקריירה שלה - לככב בתפקיד ראשי בתיאטרון ה"פלקון", תחת בימויו של ג'ון. סיסי מחליטה לקבל את ההצעה וחוזרת לניו יורק, אך שבה לסן פרנסיסקו בזמן ללידת ביתה של הילרי - ויקטוריה ססיליה.
הילרי מגדלת לבדה את ויקטוריה, שגדלה להיות ילדה צעירה (גרייס ג'והנסטון), עד אשר היא חווה התקף נשימתי ומתמוטטת. היא מובהלת לבית החולים, שם היא מאובחנת עם מחלת לב קרדיומיופתיה, וחייבת לעבור השתלה. הילרי נרשמת ברשימה לצורך מציאת תורם, אך מודעת לכך שהסיכוי לכך קלוש. היא לומדת עוד ועוד על המחלה, מבינה שקרוב לוודאי לא תחלים ממנה והיא נכנסת למצב של דיכאון. לבקשתה של הילרי, סיסי מתלווה אליה ואל ויקטוריה לנופש בבית הנופש שבבעלותה משפחתה, שעל חוף הים. בהדרגה, ויקטוריה וסיסי מתקרבות זו לזו, וסיסי מזמינה את ויקטוריה לצפות בה, בהופעתה בהוליווד בול. סיסי נוסעת ללוס אנג'לס, על מנת לערוך חזרות, בעוד הילרי, בחזרה בביתה שבסן פרנסיסקו, אורזת לוויקטוריה מזוודה, לצורך נסיעתה להופעה. כאשר ויקטוריה חוזרת לחדרה, היא מוצאת את אימה מעולפת על הרצפה ומזעיקה עזרה.
סיסי מגיעה בבהלה לבית החולים. הילרי מבקשת ממנה כי תארגן שישחררו אותה, מאחר שהיא לא רוצה שוויקטוריה תראה אותה במצבה הנוכחי. השלוש חוזרות אל בית הנופש (שם בילו בקיץ האחרון שלהם) וסיסי עושה כל שביכולתה, על מנת שהרגעים האחרונים בחייה של חברתה הטובה ביותר יהיו נוחים ומהנים ככל האפשר. סצנה זו נחתכת אל בית עלמין, בו מתקיימת לווייתה של הילרי. לאחר הלוויה, סיסי לוקחת את ויקטוריה לביתה של הילרי. סיסי מספרת לוויקטוריה כי בצוואתה, הילרי ביקשה כי ויקטוריה תעבור לגור ביחד עם סיסי, אולם קיימים קרובי משפחה רבים שמוכנים לאמץ ולגדל אותה. ויקטוריה מחליטה ללכת ולגור עם סיסי.
לאחר שנקבע מועד חדש להופעתה, סיסי מופיעה סוף סוף בהוליווד בול, כאשר ויקטוריה צופה בה מאחורי הקלעים, כשהיא שרה את אותו השיר ששרה באודישן, ביום שבו נפגשה לראשונה עם הילרי, באטלנטיק סיטי. בירידתה מהבמה, כשהיא אוחזת בידה של ויקטוריה, סיסי מתחילה לספר לה את מאורעות אותו היום (כפי שתוארו בתחילת הסרט).
שיר הנושא.
שיר הנושא של הסרט - "הרוח שמתחת לכנפיי" (במקור: Wind Beneath My Wings), בביצועה של בט מידלר - הפך ללהיט וזכה בשני פרסי גראמי בשנת 1990 (שיר השנה ואלבום השנה).
ביקורות ותגובות.
הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ולציון 29% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות.
עיבוד טלוויזיוני.
בשנת 2017 נוצר סרט הטלוויזיה "חופים" כרימייק לסרט זה. בסרט, בבימויה של אליסון אנדרס, על פי תסריט מאת בארט בייקר וניקול בקווית', מככבות אידינה מנזל וניה לונג. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ברשת Lifetime ב-21 בינואר 2017.
דלתא M
הדלתא M או תור-דלתא M היה משגר לוויינים אמריקאי ששוגר 13 פעמים בין 1968 ל-1971. הטיל הוא בן למשפחת טילי הדלתא.
הדלתא M היה משגר בעל שלושה שלבים. השלב הראשון היה Long Tank Thor שהיה נגזרת של טיל התור שנוספו לו שלושה מאיצים מסוג קסטור 2. השלב השני היה שלב דלתא E והשלב השלישי היה שלב סטאר-37D. בשיגור האחרון נוספו לשלב הראשון שישה מאיצים במקום שלושה והטיל נקרא דלתא M6 או "Super Six".
כל השיגורים בוצעו ב-LC-17A מנמל החלל קייפ קנוורל. השיגור הראשון בוצע ב-18 בספטמבר 1968 אך הטיל איבד שליטה ומערכת ההשמדה העצמית שלו הופעלה. השיגור החמישי נכשל חלקית והביא את הלוויין שהיה עלו למסלול לא שמיש. 12 השיגורים הראשונים נשאו לווייני תקשורת למסלול גאוסטציונרי והשיגור האחרון (דלתא M6) הביא את הלוויין אקספלורר 43 למסלול אליפטי גבוה.
עין סג'מה
עין סג'מה הוא מעיין הנובע באזור גוש עציון, צפונית ליישוב בת עין. יש המכנים אותו בשם: "עין יצחק", על שמו של יצחק וינשטוק (בנו של דב וינשטוק משפץ האתר) שנרצח בפיגוע טרור.
תיאור המעיין.
המעיין נובע לתוך בריכה טבעית קטנה (בגודל של כחצי מטר על חצי מטר) ומשם דרך תעלה לתוך בריכה שגודלה כשני מטרים על שני מטרים, ועומקה 1.80 מטר. ליד המעיין כרם גפנים, שולחנות ועצים. מצידו המערבי ישנו שביל אופניים שמגיע עד חורבת ג'ומג'ום. מהבריכה זורמים המים בצינור לבריכה נוספת (בריכת דובק), צפונית למעיין, בתחתית הואדי. המקום פסטורלי ומבוקר על ידי מטיילים רבים, הגישה למקום נחשבת בטוחה, וטלפונים של החטמ"ר תלויים במקום. המים חמימים באופן יחסי למעיין נביעה (הם מתחממים לאורך השביל מהנביעה המקורים), והמים בבריכה אינם נקיים במיוחד.
דלתא N
הדלתא N או תור-דלתא N היה משגר לוויינים אמריקאי ששימש ל-9 שיגורים בין 1968 ל-1972. הטיל הוא בן לסדרת טילי הדלתא והאחרון בסדרה שקיבל אות לזיהוי. אחריו קיבלו טילי הדלתא מספר זיהוי בן 4 ספרות.
לדלתא N היו שני שלבים. השלב הראשון היה Long Tank Thor שהיה נגזרת של טיל התור וששימש בהצלחה את טילי הדלתא L והדלתא M. לשלב הראשון נוספו שלושה מאיצים מסוג קסטור 2. השלב השני היה שלב דלתא E. בשיגורים בעלי מטען כבד יותר הוספו שישה מאיצים לשלב הראשון והטיל נקרא דלתא N6 או "Super Six". שלושה שיגורים בוצעו בתצורת דלתא N6.
שיגורי הדלתא N בוצעו ב-LC-17A מנמל החלל קייפ קנוורל וב-SLC-2 מבסיס חיל האוויר ונדנברג. בשיגור אחד נכשל הדלתא N להביא את הלוויין שנשא למסלול הרצוי.
ש&quot;י פנואלי
שמואל ישעיהו פּנוּאֵלי (פִּינֶלֶס), שנודע בשמו המקוצר ש"י פנואלי (17 בפברואר 1904 – 21 במרץ 1965) היה מחנך, מסאי וחוקר ספרות ישראלי, ממייסדי החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
פנואלי נולד בשנת 1904 במיידאן (ליד ריישא) שבגליציה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, לאחר המלחמה במדינת פולין), בן לסוחר מרדכי אהרן פינלס. מגיל צעיר עסק בהוראה ובכתיבה ספרותית. למד בבית המדרש העברי למורים בווילנה ולאחר סיום לימודיו הורה שם. זמן קצר ערך עיתון מקומי בשם "העברי", ושם פרסם את יצירתו: שירים ודברי פרוזה בעברית וביידיש. במהלך השנים עבר מכתיבת ספרות יפה לכתיבת ביקורות ומסות ספרותיות בשפה העברית. הוא השתתף בקביעות בכתיבת מאמרים בעיתונות העברית בפולין, כמו: "הצפירה", "גלים", "זרמים", "הדרך"
בשנת 1933 יצא למסע במזרח הרחוק ופרסם רשימות רבות מחוויותיו. ישב זמן קצר בחרבין שבסין, עד שעלה לארץ בשנת 1935 יחד עם הניה רעייתו. במשך 9 שנים ניהל את בית הספר בנהלל. ב-1945 עבר להתגורר בחולון והיה מורה ומנהל בסמינר ע"ש שיין בגבעת השלושה.
ב-1954 הצטרף לאוניברסיטת תל אביב המוקמת והולכת, ייסד בה את החוג לספרות עברית ועמד בראשו עד לפטירתו הפתאומית מהתקף לב בשנת 1965.
בנו אמיר פנואלי היה פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב, חתן פרס ישראל ופרס טיורינג.
בן נוסף, דוד, היה פרופסור להנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
עבודתו.
במשך כשלושים שנה פרסם פנואלי בעיתונות ובכתבי העת הספרותיים בארץ מאות מסות ורשימות בנושאי ספרות וחינוך, מהם: "גזית", "גליונות", "זמנים", "דבר" "ומאזניים".