עבור סמלי כובע של חיל הים ניתן להגדיר שלוש תקופות: התקופה הראשונה בין השנים 1949–1952, התקופה השנייה בין השנים 1952–1971 והתקופה השלישית משנת 1972. בשתי תקופות הראשונות היו סמלי כובע נפרדים לחיילים, נגדים וקצינים. בתקופות האלה הסמלים של קצינים ונגדים נענדו רק על כובעי מצחיה, ושל החיילים נענדו על כובע מלח ייחודית (עד 1972 הכומתות לא היו בשימוש בחיל הים).
תגי כובע רמטכ"ל.
במהלך כהונתו כרמטכ"ל, הורה אביב כוכבי על הוספת עלי זית נוספים לתג הכובע של הרמטכ"ל. תג הכובע הקודם בו השתמש הועבר לאלופי המטה ותגם הקודם הוצא משימוש.
ייצור.
עד לא מזמן, שיטת הייצור הנפוצה ביותר הייתה הטבעת פליז וסגסוגות דומות. בתחילת שנות האלפיים עם העברת ייצור מישראל לסין, נפוצה השיטה של יציקה. עקב כך ירדה איכות האסתטית של הסמלים ואין הקפדה על הפרטים הקטנים של הסמלים.
החלוצים הבולטים בתחום ייצור הסמלים לצה"ל היו שמואל קריצ'מר (1972-1891),תלמידו של בוריס שץ, ובניו אליהו
קריצ'מר (2003-1920) ואביעזר (1920–1978). הם עיצבו וייצרו מאות דגמים של סמלים עבור צה"ל וכוחות הביטחון מלפני קום המדינה עד לשנות האלפיים. אך עם העברת ההזמנות של צה"ל לגבי הסמלים ליצרנים בסין העסק נקלע לקשיים ונסגר.
משחקים פתורים
דמקה אנגלית
דמקה בינלאומית
מחנה מקלף
מחנה מַקלֵף (לשעבר: מחנה גנים; מכונה: שלישות רמת גן, או: השלישות), הוא בסיס צבאי ברמת גן, בין הרחובות בן-גוריון וקריניצי. המחנה מאכלס את מפקדת חיל משאבי האנוש, ממר"ם, מצפ"ן, שחר, חלק מיחידת מפת"ח וחלק מיחידות אכ"א. עד לשנת 2022 שכנה בו יחידת בסמ"ח שעברה בהמשך לקריית התקשוב.
טרם הקמת המחנה.
האתר הוא אתר עתיקות מוכרז על ידי רשות העתיקות ונמצאו בו שרידי בית קברות שומרוני או יהודי מהתקופה הביזנטית, מהמאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה. כמו כן נחשפה במקום רצפת פסיפס, וארכאולוגי הרשות מניחים כי במקום שכן כפר קטן. הגילוי הארכאולוגי אירע באקראי בשנת 1939 כאשר בוצע חריש עמוק במגרשים ריקים כדי להכשירם לגידול ירקות לשעת חירום.
רחוב בן-גוריון ברמת גן (לפני 1985 נקרא רחוב מודיעין) מסומן במפות מן המאה ה-19 כ"דרך המואזין". על הגבעה עליה שוכן המחנה ניצב בעבר בית קברות מוסלמי קטן וכן היו בו מערות ששימשו נוודים.
היסטוריה.
במתחם שכנה מפקדת המטכ"ל מאז מאי 1949, לאחר שהתפנתה ממקומה הקודם בבית ההבראה "החלמה" שבגן אברהם הסמוך, ועד לפברואר 1955, אז פינתה את מחנה מקלף ושוכנה במחנה הקריה בתל אביב.
את המחנה אכלסו השלישות הראשית ומנהל הסגל. עם הקמת חיל השלישות בשנת 1977 הוקמה במקום מפקדת החיל.
בשנת 1958 הוקמו במחנה יחידת המחשב של צה"ל (ממר"ם) ויחידות נספחות, שהפכו במרוצת השנים ליחידות של אגף התקשוב. מדור ההדרכה של ממר"ם התפתח לבית הספר למקצועות המחשב.
בשנת 1993, ביוזמתו של יצחק רבין, נקרא המחנה על שמו של רב-אלוף מרדכי מקלף, שכיהן בו כרמטכ"ל.
תוכנית עתידית.
על פי תוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב אמור היה צה"ל לפנות את הבסיס ולמסור את שטחו למינהל מקרקעי ישראל בין השנים 2018–2019. היחידות התקשוביות בבסיס יעברו לקריית התקשוב שבבאר שבע ויחידות השלישות בעיקר ללוד. במקום הבסיס צפויות לקום כ-1,200 יחידות דיור בעשרה מגדלים בני 25 קומות.
שומרים (ארגון)
שומרים (באנגלית: Shomrim) הם ארגוני שיטור קהילתיים הפועלים בקהילות יהודיות רבות ברחבי העולם, במטרה להילחם בפשע ובאנטישמיות. הם עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם גורמי אכיפת החוק במדינה, שמנפיקות לחברי הארגון תעודות רשמיות. הארגונים פועלים גם כגורם מקשר בין המשטרה לבין הקהילה המקומית, והם מסייעים בין היתר באמצעות מתן עדויות או הבאת מתלוננים מתוך הקהילה אל בתי המשפט.
אגודת השומרים הראשונה והידועה מביניהם הוקמה במשטרת ניו יורק בשנת 1924. סרן יעקב קמינסקי היה נשיאה הראשון. הארגון פרח במיוחד בתקופת השפל הגדול, כאשר עבודות השירות האזרחי שהציע סיפק אמצעי פרנסה לרבים בקהילה היהודית. בשנים 37–1935 נוספו לארגון 400 חברים, ובשנת 1939 ניסו להתקבל כ-33,000 אנשים, מתוכם עברו את המבדקים רק 1,440, כשליש מהם יהודים. רובם היו בוגרי אוניברסיטאות ובעלי מקצועות חופשיים. לאורך שנות קיומו החזיקו שוטרי הארגון במגוון דרגות במשטרת ניו יורק, חלקן בכירות מאוד.
בחלק מהקהילות משמשים הארגונים כמעין תחליף למשטרה המקומית. מתנדבי הארגון מסיירים ברכבים מסומנים של הארגון, ונענים לקריאות חירום של אנשי הקהילה, שנמנעים לעיתים מליצור קשר עם המשטרה המקומית.
פאקטי
דיוויזיית הפאנצר אס אס העשירית
דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית 'פרונדסברג' (גרמנית: Frundsberg) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה בעיקר כדי לשרת במערב אירופה, אך בהמשך המלחמה שירתה ברוב זירות הקרבות באירופה.
היסטורית שירות.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בינואר 1943 כדיוויזיית עתודה לקראת ההתקפה הצפויה של בעלות הברית. למשך תקופה מסוימת נקראה הדיוויזיה על שם קרל הגדול ("Karl der Große"), אך דיוויזיית אס אס של מתנדבים צרפתים לקחה את השם, לכן השתמשה הדיוויזיה בשם פרונדסברג ("Frundsberg") במקום. הכינוי 'פרונדסברג' הגיע משמו של אביר גרמני מהמאה ה-16 בשם גאורג פון פרונדסברג. הדיוויזיה הוקמה תחילה בתור דיוויזיית חיל רגלים משוריין (פאנצרגרנדיר), עד שבאוקטובר 1943 שונה יעודה לדיוויזיית שריון (פאנצר).
חזית המזרח ונורמנדי.
במרץ 1944, נשלחה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית 'האחות' שלה, דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית, לחזית המזרחית. בתחילת אפריל כשהיא במחסור בטנקים הצטרפה הדיוויזיה לקרבות בלימה באזור טרנופול, כנגד התקפת הענק הסובייטית. הדיוויזיה השתתפה בקרבות קשים באזור עד ה-12 ביוני, כאשר הוצא קורפוס פאנצר אס אס השני מהקרבות יחד עם הדיוויזיה (שהייתה חלק ממנו), והכוחות נשלחו כולם לצרפת להילחם בפלישת בעלות הברית בנורמנדי.
מאחר שבעלות הברית נחתו בנורמנדי ב-6 ביוני 1944, כאשר הגיעה הדיוויזיה העשירית לצרפת, היה המרחב האווירי ברובו בשליטת בעלות הברית. לבסוף הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית רק ב-25 ביוני, כאשר היא נשלחה לאגף השמאלי (הצפוני) של התקדמות בעלות הברית, שם היא נכנסה לניסיון הבלימה כנגד הכוחות הבריטים. ב-26 ביוני, כחלק מהניסיון הבריטי לכבוש את קאן, יצאו הבריטים במבצע אפסום כאשר הדיוויזיה העשירית הייתה בין הכוחות הגרמנים שהצליחו לבלום את התקדמות הבריטים. במהלך המבצע, הדיוויזיה ניהלה לחימה קשה סביב 'גבעה 122' וספגה אבדות קשות. ב-10 ביולי, יצאו הבריטים במבצע ג'ופיטר בניסיון לכבוש יעדים אסטרטגיים בסביבת העיר קאן, ביניהם אזור 'גבעה 122'. השליטה בחלקי הגבעה נעה בין הצדדים מספר פעמים תוך אבדות קשות לשני הצדדים, לבסוף השליטה בגבעה נותרה בידי הגרמנים והבריטים הצליחו להחזיק בגזרה את 'גבעה 113'. מתחילת הלחימה איבדה הדיוויזיה כ-2,000 חיילים ובסוף החודש הוצאה מהחזית לתקופת ארגון והתרעננות קלה.
למרות שברמה הטקטית, שני המבצעים נכשלו בהשגת יעדיהם, ברמה האסטרטגית המבצעים הבריטים ריתקו שבע דיוויזיות גרמניות בחזית הצפונית מה שאיפשר לאמריקאים מרחב תמרון בדרום לכיבוש קרנטן ויעדים נוספים.
ב-2 באוגוסט, חזרה הדיוויזיה ללחימה באזור 'גבעה 188' שם היא הצליחה לבלום את כיבוש הגבעה בידי הבריטים. ביום למחרת כבשה הדיוויזיה גם את 'גבעה 301' כדי לבלום את ההתקדמות הבריטית באזור, אך כבר ב-6 באוגוסט הדיוויזיה הוצאה מהקרב ונשלחה במקום לאזור שנדול. הדיוויזיה כבשה שתי נקודות אסטרטגיות באזור; 'גבעה 242' ו-'גבעה 224', אך נטשה נקודות אלו תחת לחץ הפגזות ותקיפות אוויריות.
בהמשך חודש אוגוסט, עברה הדיוויזיה לבלימת הכוחות האמריקאים בדרום, באזור מורטיין שם שימשה עתודה לכוחות הגרמנים וניהלה קרבות בחזית. ב-19 באוגוסט מצאה עצמה הדיוויזיה במרכז 'כיס פאלז' אך הייתה בין היחידות שהצליחו להיחלץ מהכיתור, היא עשתה זאת בין ה-25 - 27 באוגוסט.
הולנד.
לאחר הקרבות בצרפת הוצאה הדיוויזיה, יחד עם דיוויזיית האס אס ה-9 להתאוששות בהולנד, באזור שנתפס כשקט ומרוחק מהקרב. בתחילת ספטמבר מנתה הדיוויזיה לא יותר מ-10 טנקים ו-20 תומ"תים. הדיוויזיה נערכה באזור ארנהם ולמרות שהפאנצרים שלה זוהו בתצלומי האוויר שצולמו לקראת מבצע מרקט גארדן, קצין המודיעין הראשי של פילדמרשל מונטוגומרי שפיקד על ההתקפה התעלם מהמידע. למרות ההלם מנחיתת הצנחנים הבריטים והנחיתות בכח אדם, הוכיחו הגרמנים כי כושר הלחימה והמיומנות שלהם לא נפגעו. מג"ד הסיור של הדיוויזיה הבין מייד את כוונות הבריטים ופתח בסדרת התקפות על הגשר המרכזי בארנהם. המחסור באמצעי נ"ט איפשר לכח השריון הגרמני הקטן לאגף ולשלוט על מבואות הגשר ולמעשה להכשיל את כל תוכנית המתקפה האנגלית.
הקרב הוא דוגמה קלאסית לכושר ההתאוששות יוצא הדופן של הצבא הגרמני בסוף מלחמת העולם השנייה.
הקרבות תועדו בספר "גשר אחד רחוק מדי" ובסרט שנעשה עליו "גשר אחד רחוק מדי" (1977).
קרבות אחרונים.
בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במהלך מבצע נורדווינד וניסתה לחבור לכוחות הלכודים בכיס קולמר, ולאחר מכן הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה בפומרניה ובברנדנבורג, ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה. בתחילת מאי נסוגה ונכנעה לכוחות האמריקניים.
מצוות קידוש השבת בדברים
מצוות קידוש השבת בדברים היא מצוות עשה מהתורה שתוכנה הוא אזכור של קדושת השבת באמירה. מצווה זו מתקיימת על ידי קידוש בליל שבת והבדלה במוצאי שבת, ומדרבנן גם קידוש נוסף בבוקר שבת.
מקור המצווה.
מקור המצווה הוא הפסוק בעשרת הדיברות: