לדעת הקראים התכלת היא צבע ולא בעל חיים, ובניגוד לדעת ההלכה הרבנית, אין לצבוע מבעל חיים, מכיוון שמדובר בחיה טמאה. משום כך בטליתות הקראים יש פתיל אחד הצבוע תכלת (שאינו מפותל סביב ה"פתילים האחרים" אלא יוצא מתוך קבוצת אניצים).
אצל השומרונים יש משמעות לצבעים המצביעים על ארבעה חלקים שונים של החודש. בשעת התפילה הכהן הגדול לובש בגד תכלת המוסתר תחת הטלית, ושאר קהל הגברים לובש בגד מיוחד צבעוני לפי השבוע, ובקצותיו פתיל הצבוע בצבע זה. כמו הקראים, לפי טעמם, מקור הצבע אינו בר חשיבות.
ייתכן שצבעים אלו קשורים לצדוקים ולביתוסיים. בתלמוד הבבלי מסכת מנחות כתוב שתכלת אשר נקשרה בידי שומרוני ("כותי") היא פסולה. בהמשך הסוגיה דנים בכך אם יש אפשרות לבדוק את מקורו של הצבע.
קרישנה קוהלי
קרישנה קומארי קוהלי (בסינדהי: ڪرشن ڪماري ڪوهلي; באורדו: کرشنا کماری کوہلی; נולדה ב-1 בפברואר 1979), ידועה גם בכינוי קישו באי, היא פוליטיקאית פקיסטנית וסנאטורית מסינד, מושב שבו זכתה בבחירות של מרץ 2018. היא האישה הדלית הראשונה וההינדו השנייה להחזיק בתפקיד זה. היא ידועה בשל הקמפיינים שלה למען זכויות נשים ונגד עבודה בכפייה.
תחילת דרכה.
קוהלי נולדה ב-1 בפברואר 1979 למשפחה ענייה מן הכפר נגפרקאר, שבטהאר. כשהייתה כבת 8, היא ומשפחתה הוחזקו כשבויים במשך שלוש שנים בתור עובדים בכפייה בבית כלא פרטי. הם שוחררו רק לאחר פשיטה משטרתית על אדמות בעל המתקן.
היא התחתנה בגיל 16 ב-1994, בעודה בכיתה ט'. היא המשיכה את הלימודים שלה לאחר נישואיה, ובשנת 2013 סיימה תואר שני בסוציולוגיה מאוניברסיטת סינד.
ב-2007, היא השתתפה במחנה מהרגרה להכשרת מנהיגות נוער בנושא זכויות האדם באיסלאמאבאד, שם למדה על ממשלת פקיסטן, הגירה בינלאומית, תכנון אסטרטגי, ועל כלים ליצירת שינוי חברתי. אחרי זה החלה לעבוד עם הפעילה החברתית הידועה, פאוזיה סעיד.
קריירה פוליטית.
קוהלי הצטרפה למפלגת העם הפקיסטנית (PPP) בתור פעילה חברתית בקמפיין למען זכויות של אוכלוסיות מוחלשות בטהאר. היא מובילה מאז קמפיינים למען זכויות נשים, נגד עבודה בכפייה, ונגד הטרדה מינית במקום העבודה. בשנת 2018, היא נבחרה לסנאט של פקיסטן במושב המשוריין לאישה ממחוז סינד. כשהושבעה ב-12 במרץ 2018, היא הייתה לאישה הדלית ההינדו הראשונה, והאישה ההינדו השנייה סך הכל לשרת בסנאט, אחרי ראטנה בהגוונדס צ'וולה. היא הושבעה לסנאט כשהיא לבושה בשמלה טהארית מסורתית. נערך לכבודה אירוע שבו הדוברים שיבחו את ההתפתחות כסימן טוב לבאות עבור מיעוטים דתיים בפקיסטן.
אריסון השקעות
אריסון השקעות בע"מ הידועה כ"קבוצת אריסון" היא חברת החזקות בבעלות שרי אריסון. בין החזקותיה הבולטות של החברה נמנה בנק הפועלים, בה החברה מחזיקה כ-15%.
היסטוריה.
החברה נוסדה ב-1991 על ידי איש העסקים תד אריסון, כאשר חזר לגור בישראל לאחר שוויתר על אזרחותו האמריקאית, כזרוע הפעילות העסקית שלו בישראל. שלמה נחמה מונה למנכ"ל החברה ובהמשך החזיק 15% מהמניות. ההשקעה הראשונה של החברה באותה שנה הייתה הקמת חברת אורבונד ללוחות גבס.
בשנת 1993 רכשה "אריסון השקעות" 50% ממניות חברת הצבעים נירלט, ומכרה אותם ב-1998.
בפברואר 1995 "אריסון השקעות" בשותפות עם ג'ורג' סורוס ובנק גולדמן סאקס הגישו הצעה במכרז שפרסמה מדינת ישראל לרכישת בנק הפועלים, אך יישום המכרז התעכב במשך שנתיים ולא יצא לפועל.
ביוני 1996 מכרה ההסתדרות את החזקותיה בחברת שיכון ובינוי לעובדי החברה לפי שווי של 300 מיליון שקל. לאחר מכן מכרו העובדים מיד ל"אריסון השקעות" 15% מהמניות לפי שווי חברה של 500 מיליון שקל. רכישת העובדים נעשתה באמצעות 10% הון עצמי, 50% בהלוואה מהבנק הבינלאומי, בערבות "אריסון השקעות", ו-40% כחוב להסתדרות למשך 5 שנים. מספר חודשים מאוחר יותר הוחזר החוב באמצעות הלוואות שנלקחו מהחברה עצמה. באוקטובר 1996 הזרימה "אריסון השקעות" הון נוסף לחברה תמורת 5.4% ממניות החברה. במאי 1998 נרשמו מניות שיכון ובינוי למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי חברה של 1.25 מיליארד שקל, ובמקביל פרסמה קבוצת "אריסון השקעות" הצעת רכש למניות, שהביאה אותה להחזקה של 35% בחברה, ובהמשך הפכה לבעלת השליטה עם החזקה של כ-45%. ההבדל בין המחיר ששולם להסתדרות ושווי חברה בהנפקה הביא לתביעה משפטית בטענה למניפולציה וקשר שנקשר בין הרוכשים לבין ההסתדרות, אשר באמצעותם הוציאה ההסתדרות מידיה נכס בשווי של מאות מיליוני שקלים במחיר הנמוך בהרבה משוויו האמיתי. התביעה נדחתה לבסוף על ידי בית המשפט העליון.
רכישות ומיזוגים.
בשנת 1997 רכשה חברת "אריסון השקעות" יחד עם דנקנר השקעות ושותפים אמריקאים ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה את השליטה בבנק. תמורת מניות אלה שילמה הקבוצה כ-1.37 מיליארד דולרים (חלקה של "אריסון השקעות" במניות הבנק הוא כ-20%).
בשנת 1997 רכשה "אריסון השקעות" 30% ממניות יורוקום תקשורת, וב-2005 מכרה את החזקותיה לשאול אלוביץ'.
בשנת 1998 נרכשה חברת מיראביליס (בה השקיעה "אריסון השקעות") על ידי AOL תמורת 407 מיליון דולר.
במרץ 2006 רכשה שרי אריסון 15% ממניות "אריסון השקעות" משלמה נחמה, שפרש מתפקידו כמנכ"ל, שנה אחר כך רכשה את חלקם של השותפים האמריקאים בגרעין השליטה בבנק הפועלים. ובשנת 2011 רכשה את חלקו של אחיה מיקי אריסון (23%). במקומו של שלמה נחמה מונתה אפרת פלד למנכ"ל. בספטמבר 2009, לאחר שהודח מתפקיד יו"ר בנק הפועלים, מונה דני דנקנר למנכ"ל "אריסון השקעות" ואפרת פלד מונתה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון, אך ביוני 2010 דנקנר נאלץ לפרוש ממתפקיד, בעיצומה של חקירה משטרתית נגדו, ופלד מונתה למנכ"ל ויושב ראש.
בינואר 2007 רכשה "אריסון השקעות" את השליטה בתעשיות מלח לישראל (שהחזיקה 6% ממניות בנק הפועלים) ממשפחת דנקנר תמורת 886 מיליון ש"ח, והעניקה לה בכך את השליטה הבלעדית בבנק הפועלים. בשנת 2008 רכשה את כל מניות הציבור של תעשיות מלח לישראל, שהונפקה בבורסה 16 שנים קודם לכן. החברה נמחקה מהבורסה והפכה מחברה ציבורית לחברה פרטית בבעלותה המלאה של "אריסון השקעות". בהמשך נמכרו כל מניות בנק הפועלים שהיו בידי תעשיות מלח תמורת 1.25 מיליארד ש"ח, ושם החברה שונה ל"מלח הארץ".
באוגוסט 2018 מכרה "אריסון השקעות" את חלקה בחברת "שיכון ובינוי" (47%) לנתי סיידוף, תמורת 1.1 מיליארד ש"ח.
אולימפץ ניז'ני נובגורוד
יחסי כווית–פקיסטן
יחסי כווית–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת כווית לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. שתי המדינות הן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
הכוחות המזוינים הפקיסטנים השתתפו באופן פעיל בשחרור כווית יחד עם כוחות הקואליציה בשנת 1991. לאחר תום מלחמת המפרץ הראשונה ב-1991, חלק ניכר ממהנדסי הצבא הפקיסטנים היו מעורבים בפינוי המוקשים במדינה. כווית הייתה המדינה הראשונה ששלחה סיוע לפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, כמו כן, כווית העניקה את הסיוע הגדול ביותר שכלל ציוד הומניטרי בשווי 100 מיליון דולר אמריקאי. יתר על כן, בעקבות השיטפונות בפקיסטן בשנת 2010, אספה ממשלת כווית תרומות לפקיסטן.
היסטוריה של מכניקת הקוונטים
מקובל לציין את תחילתה של התאוריה הקוונטית במאמר של מקס פלאנק משנת 1900 שעסק בקרינת גוף שחור, בו הופיעה לראשונה במובלע ההשערה שאנרגיה בתנאים מסוימים אינה יכולה לקבל כל ערך ומשתנה בקפיצות. נהוג גם לציין את מאמרו של אלברט איינשטיין מ-1905, שבו הציג את השערתו המהפכנית שהאור מורכב ממנות (קוונטות) נפרדות של אנרגיה, והסביר בעזרתה תופעות ידועות הקשורות באפקט הפוטואלקטרי.
רעיון זה התפשט בהדרגה והוחל גם על תחומים אחרים. עד שנת 1925 התפרסמו כמה תאוריות המבוססות על קוונטיזציה בתחומים שונים הקשורים לתרמודינמיקה, קרינה אלקטרומגנטית, קיבול חום סגולי ומבנה האטום. תאוריות אלו נודעו לאחר מכן באופן קולקטיבי כ"תיאורית הקוונטים הישנה", והתאפיינו בשילוב שלא תמיד הוסבר היטב בין העקרונות הקוונטים החדשים והעקרונות הישנים מהפיזיקה הקלאסית, וזכו להצלחות לצד קשיים מרובים. הבעיות האמפיריות והתאורטיות חידדו את הצורך ביצירתה של תאוריה קוונטית חדשה, שתחליף כליל את הפיזיקה הקלאסית.
המונח מכניקת הקוונטים נטבע על ידי מקס בורן ב-1924, והבסיס המתמטי שלה הונח בשנים 1925-1926 במספר צורות שהתגלו כשקולות, על ידי ורנר הייזנברג, ארווין שרדינגר ואחרים. התאוריה התגלתה כמהפכנית לא רק בקוונטיזציה ממנה צמחה, אלא גם בהחלפתם של הדימויים הוויזואליים האינטואיטיביים של הפיזיקה הקלאסית במושגים מתמטיים מופשטים, ובהצבת מגבלות על יכולתנו לצפות בעולם ולבצע תחזיות.
המשמעויות והפרשנויות למכניקת הקוונטים עוררו ויכוחים בקהילה המדעית מיד עם פרסומה, והם נמשכים בחלקם עד ימינו. כמה עמדות ואמירות מדיון זה הפכו מפורסמות בתרבות הפופולרית, כגון האמרה המבוססת על ציטוט של איינשטיין "אלוהים לא משחק בקוביות", והניסוי המחשבתי החתול של שרדינגר.
הופעתה של ההשערה הקוונטית.
ב-14 בדצמבר 1900, במאמר של מקס פלאנק הופיעה השערה מהפכנית: אנרגיה, שעד אותה עת נחשבה לגודל רציף, היא למעשה גודל בדיד, כלומר עשויה מאוסף של מנות (קוונטות) נפרדות וזהות. מכאן שגם מדידות הקשורות בה יתנו תמיד תוצאה המאולצת למכפלות מסוימות של קבוע (המכונה היום קבוע פלאנק) במספר טבעי, ולא מספר ממשי שרירותי.