לפונטלנד כ-1,600 ק"מ של חוף ים השופע דגה ומשאבי טבע אחרים, אולם עם התמוטטות המשטר המרכזי בשנת 1991 החלה פלישה של גורמים זרים לאזורי המדגה של סומליה. ספינות דיג זרות רבות, הדגות בגרירת רשתות ענק, ושיטות דיג מסחרי אחר, החלו מנצלות את אזורי המדגה של פונטלנד. ספינות אלה הפרו את חוקי הדיג הבינלאומיים ועל אף תלונות מדייגים מקומיים, השלטון הקיים בפונטלנד לא הצליח להתגבר על בעיה זו.
פונטלנד מייצאת כמויות גדולות של דגה ופירות ים, וכן תעשייה של הפקת מלח ים. מקורות הכנסה נוספים בכלכלת פונטלנד כוללים משק בקר, יצור לבונה, גומי ערבי, תעשייה וחקלאות.
בעיר לס חורי קיים מפעל לעיבוד דגים בגודל בינוני המעבד דגי טונה ומוצריו נמכרים ברחבי פונטלנד ומחוצה לה. בעיר האבו נבנה מפעל נוסף לעיבוד דגים.
פרס פרנץ קפקא
פרס פרנץ קפקא הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה, החל משנת 2001 לסופר המצטיין.
את הפרס מעניקים עיריית פראג (עיר מגוריו של פרנץ קפקא) ואגודת פרנץ קפקא. הפרס מוענק בסוף אוקטובר ועמו מוענק סכום כספי של עשרת אלפים דולר, תעודה ופסלון ברונזה. הקריטריונים לזכייה בפרס כוללים יצירה בעלת "אופי הומניסטי ותרומה לסבלנות תרבותית, לאומית, לשונית ודתית". הפרס יכול להיות מוענק לכל סופר חי, בכל גיל ומכל לאום. על ספר אחד לפחות של היוצר להתפרסם בשפה הצ'כית.
הפרס זכה לעניין ומידה של יוקרה באמצע שנות ה-2000 בשעה שזוכי הפרסים בשנים 2004 ו- 2005 זכו בפרס נובל לספרות: אלפרידה ילינק ב-2004 והרולד פינטר ב-2005.
הערות שוליים.
קטנה (הלכה)
בהלכה, קטנה היא בת, מיום הולדתה עד גיל שתים עשרה לאחר מכן מעמדה משתנה לנערה.
לאב יש זכויות על בתו הקטנה, בהן הזכות להשיאה, למוכרה לאמה עבריה ואף בעלות ממונית על מעשה ידיה. חז"ל הגבילו וסייגו הלכות אלו. דינים אלו אינם נהוגים היום.
זכויות האב.
על אף שזכותו של האב לקדשה, חכמים הגבילו הלכה זו ואמרו: .
חז"ל הגבילו זכות זו של האב והתירו לאב למכור את ביתו רק באופן שהאב הגיע לרמת עוני שאפילו אין לו בגד ללבוש כמו כן מיד שמכרה הטילו על האב חיוב לפדותה.
מיאון.
לטובתה של הבת תיקנו חכמים שעד שתגדל הבת ותהפוך לנערה, היא יכולה למחות על הנישואין הראשונים ולהודיע כי אינה חפצה בהם, ובכך היא עוקרת את הנישואין למפרע, מחאה זו נקראת "מיאון", והיא נעשית על ידי כל גילוי דעת שהוא מצד הבת, ולא דווקא מיאון מפורש. הגמרא מספרת על כלתו של אבדן, תלמידו של רבי יהודה הנשיא, שמיאנה בבעלה, וחכמים שלחו לבודקה אם אכן מיאנה בו. כאשר הגיע בעלה לשעבר, אמרו לה החכמים: "הנה בעלך", הגיבה הנערה: "שיהיה הבעל שלכם..." אמרו חכמים: אין לך מיאון גדול מזה. חכמים אמרו, שגם כאשר היא באמצע מעשה מסוים המוכיח שהיא חפצה בבעלה, כגון שהיא משמשת אורחים שבאו לבית בעלה, אם אמרה להם "איני חפצה בבעלי", נחשב הדבר למיאון, ואף אם היא נוסעת באפריון מביתה לבית בו נערכת החתונה ואומרת במעמד זה שאינה חפצה בבעלה, נחשב הדבר למיאון והקידושין בטלים.
אם גדלה הבת ולא מחתה על הנישואין, חלוקים האמוראים רב ושמואל מה תהיה ההלכה במקרה כזה. לפי הכלל האומר אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות, סובר רב כי ברור שכאשר דר עמה הבעל הוא קיים ביאה לשם קידושין, וממילא הנישואין העכשוויים הם נישואין מהתורה ואין אפשרות למחות אותם למפרע. לעומת זאת, שמואל סבור כי אין אדם מעלה על דעתו את הבעיות האפשריות, ומתוך הרגל הנישואין הקודמים, הוא לא מעלה על דעתו לקיים ביאה לשם קידושין, ולכן מספק יש לנו להחמיר ולומר שמא לא קידש אותה שוב בביאה, ובמקרה שקיבלה קידושין מאדם אחר, עלינו לחשוש שהקידושין השניים תקפים, היא צריכה לקבל גט משניהם, כלומר גם מהבעל הראשון וגם מהשני
גירושין.
קטנה שהושאה על ידי אביה, היא אשת איש מהתורה, ולכן כדי להתגרש מבעלה עליה לקבל ממנו גט. אך ההלכה קובעת כי עליה להיות חכמה במידה מסוימת, משום שקטנה שאינה בת דעת כלל והיא בגיל שאינה יודעת להבחין בין גט לנייר רגיל, נחשבת לשוטה, מכיוון שהתורה קובעת כי גירושין תקפים רק על ידי "וכתב לה ספר כריתות ושלחה מביתו", כלומר אם כאשר הוא נותן לה גט הנקרא "ספר כריתות" הוא גורם בכך לשילוחה מביתו, שכן היא מבינה שהיא אינה אשתו עוד ואיננה רצויה עוד בביתו. אך לשוטה או ילדה קטנה, אין את הדעת להבין דבר זה, ואף אין להם את הבושה שלא להיכנס שוב לביתו של בעלה הקודם לאחר שגירשה.
לעומת זאת, אם יש לבת אב שפוי שמשגיח עליה, במקרה כזה ניתן לגרש אותה, שכן למרות שהיא עצמה אינו יכולה לשמר את עצמה, אביה משמרה, ולכן מתקיים הפסק "ונתן לה ספר כריתות ושלחה מביתו".
קביעת וסת.
קטנה נזכרת במשנה כאחת ממסולקות הדמים: .
בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא שבה נקבע שקטנה נחשבת למסולקת דמים עד שתראה 3 פעמים הופעת וסת. כלומר, אם קטנה תעבור 3 וסתות היא תחשב כבוגרת לעניין קביעת וסת.
אדה טרבאי
אדה טרבאי (בהונגרית: Tarbay Ede; 3 במרץ 1932 – 9 בנובמבר 2019) היה סופר, משורר, מתרגם ומחזאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
אדה טרבאי נולד בבודפשט. אביו, יוז׳ף טרבאי, היה יליד מזוקובשד, אימו יוספה שמש, ילידת ג׳ולה-פהרבר. אדה טרבאי התחיל את לימודיו הגבוהים באוניברסיטה למדעים ע״ש לורנד אטווש, והמשיך במכללה לאמנויות הבמה והקולנוע בבודפשט. כבר במהלך לימודיו התחיל לפרסם סיפורים, שירי ילדים ותרגומים. עם סיום לימודיו ב-1957 הוא התחיל לעבוד כדרמטורג בתיאטרון מישקולץ. בין 1959 ל-1965 הוא עבד במחלקת הנוער של הטלוויזיה ההונגרית. מ-1965 עד 1974, ובין 1979 ל-1992 היה דרמטורג בתיאטרון הבובות הלאומי. במהלך השנים הללו, פרסם מעל 30 ספרי ילדים, והיה שותף ליצירת כמה מסדרות הטלוויזיה הפופולריות ביותר לילדים. מ-1993 עד 2002, הוא לימד ספרות ילדים במכללה להוראה בז׳מבק, ובמקביל, התחיל לפרסם ספרי שירה. מלבד ספרי הילדים והשירה הרבים, יצירתו הענפה כוללת תסריטים, תסכיתים וספרי עיון. אדה טרבאי זכה לפרסים ספרותיים רבים, ביניהם פרס יוז׳ף אטילה, ופרס סטפנוס.
בנו, דוד טרבאי, הוא סופר ומתרגם.
רג'ינה ברט
רג'ינה בְּרֶט (Regina Brett, נולדה ב-31 במאי 1956) היא עיתונאית ובעלת טור בעיתון The Plain Dealer, העיתון הראשי של העיר קליבלנד במדינת אוהיו שבארצות הברית ומגישת תוכנית רדיו. הייתה בין המועמדים הסופיים לפרס פוליצר בתחום הביקורת בשנים 2008 ו-2009. כתבה את הספר "חמישים לקחי חיים" (God Never Blinks: 50 Lessons for Life's Little Detours). במהלך הקריירה שלה פרסמה אלפי טורים.
בשנת 1998 היא חלתה בסרטן השד ותיארה את חייה לאחר גילוי המחלה ותהליך הטיפולים בכתבות שזכו לפרס עיתונאי.
ברט זכתה בפרסים ובהם פרס פטיש הכסף (Silver Gavel Award) מטעם ארגון עורכי דין בארצות־הברית. טור שפרסמה במלאת לה חמישים, תחת הכותרת "חמישים לקחי חיים" (Fifty Life Lessons), צוטט באינטרנט, ואף תורגם ברובו לעברית, תחת הכותרת "40 הלקחים שהחיים למדו אותי".
היפה והחנון 2
בני-נוער
גן אברהם
גן אברהם הוא גן ציבורי הממוקם משני צדיו של רחוב שרת (בעבר רחוב הקשת) ברמת גן. הגן השוכן על גבעת כורכר הוקם בשנת 1936 ונקרא על שמו של אברהם קריניצי. רחוב שרת חוצה את הגן במרומי הגבעה מצפון לדרום, כאשר חלקו המערבי משתפל לעבר רחוב אלימלך ואילו חלקו המזרחי יורד לרחוב יוסף הגלילי (בסמוך לרחוב קריניצי). מנהרה (כעת סגורה) עוברת מתחת לכביש ברחוב שרת, ומחברת את שני חלקי הגן.
תולדות הגן.
הגן הוקם בהתאם לחזונו של ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, שהיה מעוניין בעיר גנים מודרנית כחלופה לתל אביב שהחלה לקבל נופך עירוני יותר.
תחילה ניטעה חורשה בגבעת הכורכר שבה שוכן הגן, שהיא אחת מארבע הגבעות של רמת-גן ההיסטורית והנמצאת כ-60 מטר מעל גובה פני הים.
בשנת 1936 הוחלט על הקמת גן ציבורי על הגבעה. על הקמת הגן הופקד הגנן העירוני משה כבשני, שיצר גן מטופח מהמקובל אז בארץ. כבשני חילק את הגן, שכלל כ-30 דונם, לשני אזורי נוף שונים. הראשון, גן טבעי במסורת גנים אנגליים קלאסיים, בעל שבילים וצמחייה ארץ ישראלית ובריכת מים (שכיום אינה פעילה). החלק השני כלל שדרת עצים עם אמת מים שמתחברת אל הרחוב. בנוסף כלל הגן אמפיתיאטרון פתוח לשמיים, ומגרש טניס עם טריבונות בטון (בו התקיימו תחרויות במכביה הראשונה). רחוב הקשת (כיום רחוב שרת) חצה את הגן לרוחבו ונחצבה מתחת לרחוב מנהרה שקישרה בין חלקי הגן. הרחוב נקרא "הקשת" משום שצורתו כשל קשת אנכית - הוא מתחיל למרגלות הגבעה בחלקה הצפוני, עולה לפסגתה ויורד למרגלותיה הדרומיים.
המשורר חיים נחמן ביאליק, שהתגורר ברמת-גן משנת 1933, נהג לטייל על גבעת גן אברהם (בטרם ניטע הגן) ובשנת 1939, עם מלאות חמש שנים למותו, הוקם בגן ספסל לזכרו שעליו כתוב: "ציון למשוררנו ח. נ. ביאליק. מקום אוה לטיוליו בימי שבתו ברמת-גן, התרצ"ט".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא הגן "גן הניצחון", מתוך תקווה לניצחון בעלות הברית על הנאצים. ב-9 במאי 1945 נערכה בגן ובאמפיתיאטרון עצרת חגיגית בהשתתפות רבים מתושבי רמת גן לציון הניצחון על גרמניה הנאצית. בשנת 1946, ביום הולדתו ה-60 של אברהם קריניצי, שונה שם האתר ל"גן אברהם".