הרישומים ההיסטוריים המוקדמים ביותר על ההר הם מתקופת שושלת ג'ין המזרחית (התפצלה משושלת ג'ין ושלטה בשנים 420-317). ההר היה מוקד לעלייה לרגל לטאואיסטים, ומסופר על כוהן טאואיסטי בשם גֶה חונְג (葛洪, בפין-יין: Gě Hóng 363-284) שעלה להר לפני למעלה מ-1,700 שנים על מנת להטיף ולייצר גלולה שתעניק חיי נצח. ההר היה קדוש לטאואיזם בתקופת שושלת טאנג (שלטה 907-618), כשהטאואיזם היה בשיאו. בהר נבנו מקדשים (מקדש סאנצ'ינג ומקדש הדרקון והטיגריס) ופגודה (פגודת הרוח והרעם). ההר מוזכר בכתביהם של המדינאי והרפורמאטור וָאנְג אָנְשְׁה (王安石; 1086-1021) מתקופת שושלת סונג (1279-960) וסופר המסעות והגאוגרף שׂ'וּ שְׂיָאקֶה (徐霞客; 1641-1587) מתקופת שושלת מינג (1644-1367), והפילוסוף ג'ו שי הרצה בהר בין השנים 1175 ל-1194. הפופולריות של הטאואיזם הלכה ודעכה החל מתקופת שושלת מינג, והדת נדחקה לשוליים לגמרי בתקופת הקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג (שלט 1796-1735) שהכריז על הבודהיזם כדת המדינה, וכמעט שלא התרחשה פעילות אנושית במקדש סאנצ'ינג ובסביבתו.
לפני כשלוש מאות שנים הייתה הגירה של תושבים מאזור החוף לאזור הר סאנצ'ינג בניסיון להתחמק מסכנת הפיראטים. הם התיישבו בעמקים סביב ההר, אבל השפעתם על הטבע הייתה מינימלית, האוכלוסייה הייתה קטנה ובהיותם מאמינים טאואיסטים היה הטבע יקר לליבם והם שמרו על הסביבה.
היערות העבותים שעל מדרונות ההר שימשו מקלט למורדים של מרד טאיפינג באמצע המאה ה-19 וללוחמי הגרילה של המפלגה הקומוניסטית של סין בשנות ה-30 של המאה ה-20.
ההר נשמר במצבו הקדמוני עד ימינו בשל מיעוט האוכלוסייה סביבו והגישה הקשה אליו. בכל אזור החיץ שנקבע במסגרת אתר המורשת העולמית שסביב ההר מתגוררים כ-6,000 תושבים ואין עיירות גדולות. במשך השנים הוכרז האזור כאזור תיירות לאומי בדרגה AAAAA (הדרגה העליונה), כאתר מורשת טבעי לאומי וכפארק גאולוגי לאומי, ובמסגרת הכרזות אלו נקבעו חוקים, כללי מדיניות ותקנות שנועדו לשמר ולהגן על סביבת ההר. ב-1995 נבנה רכבל המוביל את המטיילים עד לתחנה בגובה 1,600 מטרים, ומשם מוביל שביל הבנוי מלוחות בטון הצמודים לפני הצוק התלול עד לפסגה. ב-2008 הוכרז הפארק הלאומי הר סאנצ'ינג כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, וב-2012 הוא צורף לרשת הגלובלית של הפארקים הגאולוגיים (Global Geoparks Network) של אונסק"ו. כמות התיירים הממוצעת באתר היא כ-300,000 בשנה והתכנון של הרשויות הוא להגביל עד 2020 עד כמות התיירים השנתית ל-900,000.
טאנג (SS-306)
טאנג (SS-306) הייתה צוללת בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. במהלך שנת שירותה הבודדת בצי פעלה בזירת האוקיינוס השקט וצברה רשימת הישגים מרשימה בטיבוע אוניות אויב יפניות. היא טובעה ב-25 באוקטובר 1944 לאחר שטורפדו שנורה ממנה סטה ממסלולו ופגע בה.
היסטוריית שירות.
טאנג הייתה צוללת מונעת דיזל וחשמל מסדרת באלאו (Balao Class), בעלת הדחק מקסימלי של 2,072 טון. היא הייתה חמושה בתותח סיפון בקוטר 5 אינץ' ובעשרה צינורות טורפדו (ששה בחרטום וארבעה בירכתיים) ונשאה 24 טורפדות. היא נבנתה במספנת הצי מר איילנד (Mare Island Navy Shipyard) בקליפורניה ונמסרה לצי ב-30 בנובמבר 1943. מפקדה היה לוטננט קומנדר ריצ'רד אוקיין (Richard O'Kane).
טאנג הוצבה לזירת האוקיינוס השקט וב-22 בינואר 1944 יצאה מנמל פרל הארבור לסיור הקרבי הראשון שלה באזור איי קרוליין ואיי מריאנה. במהלכו הטביעה חמש אוניות אויב. במהלך הסיור השני שלה, ליד איי פלאו וטרוק, לא הטביעה אוניות אויב, אך משתה מהים 22 אנשי צוות אוויר אמריקאים שמטוסיהם הופלו.
הסיור הקרבי השלישי של טאנג, שהחל ב-8 ביוני 1944, היה מההרסניים ביותר לספנות היפנית במלחמה. במהלכו סיירה הצוללת בים סין המזרחי ובים הצהוב והטביעה עשר אוניות אויב בתפוסה כוללת של 39,160 טון.
במהלך הסיור הרביעי שלה (החל ב-31 ביולי 1944) מול חופי האי הונשו שביפן הטביעה הצוללת שש אוניות אויב, מהן אחת באמצעות ירי מתותח הסיפון שלה.
כל ההטבעות נעשו כנגד שיירות אויב שהיו מלוות על ידי אוניות מלחמה ולעיתים כנגד התקפות של מטעני עומק נגד הצוללת.
הסיור האחרון.
טאנג יצאה לסיור החמישי שלה, במצר פורמוזה, ב-24 בספטמבר 1944. עד ה-24 באוקטובר תקפה שתי שיירות והטביעה לפחות חמש אוניות. באותו יום הטביעה שלוש אוניות נוספות.
בשעה 02:30 ב-25 באוקטובר ירתה הצוללת את הטורפדו האחרון שהיה על סיפונה לעבר אונייה יפנית. עקב תקלה טכנית בטורפדו הוא ביצע פניית פרסה ופנה לעבר הצוללת. פניית חירום שביצע מפקדה לא הועילה והטורפדו פגע בצוללת בחלקה האחורי כ-20 שניות לאחר שנורה.
שלושה התאים האחוריים של הצוללת הוצפו מיד והיא שקעה, ירכתיה תחילה, והתייצבה על קרקעית הים בעומק של 55 מטרים. ארבעה אנשי צוות במרכז הצוללת לרבות המפקד אוקיין הצליחו לנטוש אותה ושחו במים שמונה שעות בטרם נמשו על ידי היפנים. ניצולים אחרים התרכזו בתא הטורפדו הקדמי של הצוללת בכוונה לנטוש אותה באמצעות צוהר החילוץ שבו. החילוץ התעכב עקב התקפת מטעני עומק, שחוללה שרפה חשמלית בסוללה הקדמית של הצוללת. 13 איש הצליחו לצאת מן הצוללת בסיוע ריאות מומסן – ציוד חירום פרימיטיבי לנשימה. רק תשעה הגיעו אל פני המים ומהם הצליחו רק חמישה להמשיך לשחות עד אשר נמשו מהמים על ידי אונייה יפנית ביחד עם ארבעת הניצולים האחרים. בסך הכל נספו 78 מאנשי צוות הצוללת.
תשעת הניצולים, ששוביהם נהגו בהם באלימות, הועברו למחנה שבויים ושהו בו עד תום המלחמה.
ב-25 במרץ 1944, באותה צורה ממש, גרם טורפדו פגום לטביעתה של הצוללת האמריקנית טאליבי (SS-284) בקרבת איי פלאו. כל אנשי צוותה למעט אחד נספו. נסיבות טביעתה התבררו רק לאחר המלחמה.
עיטורים.
מניין האוניות שהטביעה טאנג תוקן מספר פעמים במשך השנים, אך לבסוף נקבע שהיא הטביעה 33 אוניות בתפוסה כוללת של 116,454 טונות, יותר מכל צוללת אחרת מבחינת מספר האוניות והטונאז'. היא גם קבעה שיא במספר ההטבעות לסיור – עשר הטבעות שהשיגה בסיור השלישי שלה. לצוללת ניתנו ציון לשבח נשיאותי יחידתי וארבעה כוכבי קרב.
מפקד הצוללת אוקיין עוטר במדליית הכבוד של הקונגרס על פעולתו בסיור האחרון של הצוללת. הוא המשיך בשירותו בצי והגיע לדרגת אדמירל משנה (Rear Admiral). בשנת 1977 פרסם ספר אודות פעולותיה של הצוללת טאנג (Clear the Bridge!: The War Patrols of the U.S.S. Tang).
פיודורוב
באנגאר
באנגאר (במלאית: Bangar) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טמבורונג. את העיירה חוצה כביש ראשי בכיוון מערב-מזרח. ממזרח לבאנגאר שוכנת העיר לאוואס (Lawas) שבמלזיה וממזרח שוכנת העיר לימבאנג (Limbang) שבמלזיה. הכביש מוביל למחצבה לחומרי בניין. אוכלוסיית העיירה מנתה 3,970 תושבים בשנת 2008.
ערים תאומות.
לבאנגאר יש רק עיר תאומה אחת, והיא:
נשורת (אלבום)
נשורת הוא אלבומו הרביעי של הזמר-יוצר הישראלי נעם רותם, שיצא בשנת 2014.
באלבום עוסק רותם בזיכרונות ילדותו בקריית חיים ובביקור חוזר בסביבה. את יציאת האלבום ליווה קליפ לשיר הנושא "נשורת" שעוצב בדומה לעטיפת האלבום.
פקאן טוטונג
פקאן טוטונג (במלאית: Pekan Tutong) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טוטונג. שטח העיירה 4 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה ב-1991 כ-13,000 תושבים.
סם מעורר הזיות
ריאן אגולד
ארסקס הראשון
קואלה בלייט
קואלה בלייט (במלאית: Kuala Belait, בג'אווי: کوالا بلايت) היא העיר השנייה בגודלה בברוניי לאחר הבירה בנדר סרי בגוואן והיא בירת מחוז בלייט. מספר תושבי העיר הוא 31,178 תושבים. קואלה בלייט שוכנת קרוב לגבול המערבי של ברוניי עם מדינת סאראוואק שבמלזיה. מרכז העיר השוכן בצפונה גובל עם חוף ים סין הדרומי. מדרום וממערב לעיר זורם נהר בלייט.
היסטוריה.
בראשית המאה ה-20 הייתה קואלה בלייט כפר דייגים קטן. בעבר הייתה בירת המחוז העיר קואלה בלאי (Kuala Balai) השוכנת במעלה נהר בלייט, אך עם גילוי הנפט בסביבה הוחלט להעביר את הבירה למקום יותר נגיש מבחינה תחבורתית. בשנות השלושים קיבלה קואלה בלייט מעמד של עיירה. במלחמת העולם השנייה הייתה העיירה תחת כיבוש יפני. בשנות החמישים והשישים העיר שגשגה וחלה בה תנופת בנייה. לאחר קבלת העצמאות ב-1984 נבנו בה בנייני ממשלה. בראשית המאה ה-21 נבנו בה בתי מלון רבים.
עמיתים
עמיתים הוא הגוף המנהל את שמונה קרנות הפנסיה הוותיקות הגרעוניות.
היסטוריה.
הארגון הוקם על ידי ממשלת ישראל בשנת 2004, לאחר שבשנת 2003 הלאימה הממשלה קרנות אלה, במסגרת הצעדים לפתרון משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות. בעקבות הלאמתן של הקרנות מונה לכל אחת מהן מנהל מטעם משרד האוצר, וננקטו צעדים להתייעלותן. בשנת 2008 הושלמה הקמתו של גוף מאוחד בשם "עמיתים", המנהל את כל שמונה הקרנות, אך כל קרן ממשיכה לפרסם מאזן בנפרד. כנגד הניהול המשותף הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי ארגון גמלאי מבטחים, שטען שהניהול המשותף מביא לפגיעה בלתי מידתית בזכויות העמיתים המשתייכים ל"מבטחים", שכן מצבה הפיננסי של "מבטחים" טוב יותר מזה של קרנות הפנסיה הוותיקות האחרות. העתירה נדחתה. בעקבות השלמת הקמת הגוף המאוחד פוטרו כ-550 מתוך 1000 העובדים שניהלו את הקרנות, במטרה להביא לחיסכון תפעולי של כ-40 מיליון שקל בשנה ולחיסכון אקטוארי בסך 600 מיליון שקל.
מנכ"ל "עמיתים", החל מאוגוסט 2011, הוא יואב בן אור. קדמה לו בתפקיד יעל אנדורן.
מנכ"ל "עמיתים" החל מאוגוסט 2021 הוא אפי סנדרוב.
קרנות הפנסיה.
קרנות הפנסיה שבניהול "עמיתים" הן:
בקרנות שבניהול "עמיתים" יש כ-215,000 גמלאים וכ-135,000 מבוטחים פעילים. נכסי "עמיתים", נכון ל-2008 הם בהיקף של 400 מיליארד ש"ח.