תפקידו של קונסטנטינוס בעת ההגנה על קונסטנטינופול יצר לו מוניטין של מגן האמונה הנוצרית והוא נחשב לקדוש לא רשמי של הכנסייה האורתודוקסית. שירי קינה רבים בשפה היוונית דנים בגורלו ואגדות רבות נקשרו בשמו. בעיר אתונה מוצב פסל שיש של קונסטנטינוס, כשהוא מצביע לכיוון קונסטנטינופול. הפסל מכונה "מלך השיש" ושימוש נושא מרכזי במחזמר מאת סטמאטיס ספאנודאקיס, הנושא את השם "מלך השיש". שירי המחזמר, שנושאיהם לקוחים מכיבוש קונסטנטינופול, הופקו בתקליטור משנת 1998.
ג'ון אוארבך
ג'ון אוארבך (John Auerbach; 8 בספטמבר 1922 – 12 בנובמבר 2002) היה ימאי וסופר ישראלי שכתב את כל ספריו באנגלית.
חייו.
אוארבך נולד בשנת 1922 בוורשה בירת פולין.
הוריו שלחו אותו לגימנסיה אנגלית לפני המלחמה. בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הפולני. לאחר שהצליח להימלט מגטו ורשה, נפל בשבי הגרמני, ונשלח לעבודות כפייה כמסיק וכמכונאי על אונייה גרמנית, בזהות מזויפת של שבוי פולני. אוארבך ניסה להימלט לשוודיה בספינה גנובה, אך נתפס ונכלא על ידי הנאצים במחנה הריכוז שטוטהוף. לאחר המלחמה שירת על סיפונן של אוניות שוודיות, הצטרף לפעילי המוסד לעלייה ב', ובשנים 1945 עד 1947 היה בין מבריחי המעפילים ארצה. באחת ההפלגות נתפס על ידי הבריטים, נכלא במחנות המעצר בקפריסין, וישב בהם כשנתיים.
לאחר עלייתו ארצה, בשנת 1949, הצטרף אוארבך לקיבוץ שדות ים, נישא לאירנה ולשניים נולדו בן ובת. אוארבך שימש כרב חובל באניות הדייג של הקיבוץ. בראשית שנות החמישים עבר השתלמות קציני ים בעכו, הצטרף לצי הסוחר הישראלי כמכונאי ראשי, ושירת בו כחמש עשרה שנה. בנו הבכור, סרן (1950–1974), קצין בחיל האוויר, נפל בתאונת מסוקים במחניים. בעקבות נפילת בנו נטש אוארבך את צי הסוחר, פרש לקיבוצו והתמסר לכתיבה ולהוצאת ספריו. אברהם יבין וישראל מאיר תרגמו את כל ספריו לעברית, והכניסו את יצירתו למחזור החיים של הספרות העברית.
לאחר פטירת אשתו הראשונה, אירנה, נשא לאישה את הבמאית נולה צ'לטון.
לטענת מתיו מילר, מנהל טובי פרס, אוארבך ורוברט גרייבס התכתבו במשך כעשרים שנה. גרייבס אף ביקר את אוארבך בישראל בשנות השישים וניסה לפרסם את עבודותיו באנגליה.
סיפורו של אוארבך 'הינשוף' ("The Owl") זכה בשנת 1993 בפרס פא"ן ואונסק"ו לסיפור הקצר. הסופר היהודי-אמריקאי סול בלו העריך מאוד את כתיבתו של אוארבך, וכינה אותו, במאמר בשבועון 'טיים', "המינגווי הישראלי". (אורבוך זוכה לפרק שלם בספרו של בלו "לירושלים וחזרה") ב-2003 יצאו בהוצאת 'טובי פרס' הירושלמית שני קובצי סיפורים של אוארבך במקור האנגלי, 'הינשוף וסיפורים אחרים', ו'סיפורי גראבובסקי', עם הקדמה מאת סול בלו.
ספריו.
לאחר מותו:
כנפור
תומאס הווארד מולינה
תומאס הווארד מולינֶה (Thomas Howard Molyneux) היה קצין חיל הים הבריטי, שביקש במאה ה-19 לשוט בנהר הירדן מהכנרת לים המלח כדי לשרטט את מפת האזור.
באוגוסט 1847 עגנה האונייה שבה שירת מולינה בחופי ארץ ישראל. הוא העביר לכנרת סירת עץ ויצא למסע נועז בחום הכבד של בקעת הירדן. הוא הצליח להגיע לים המלח עם מספר מדידות שערך לפני ששב כשהוא חולה לאונייתו, ומת כעבור כמה ימים בביירות.
הכף הדרומית בלשון היבשתית שבאמצע ים המלח נקראה על שמו כף מולינה, אך כיום לא נותר ממנה זכר בגלל התייבשות ים המלח. סירת העץ של מולינה, השריד האחרון מההרפתקה, הובאה לישראל מאנגליה על ידי זאב וילנאי. היא הוצגה בתחילה במוזיאון בית היוצר שנסגר בהמשך. כיום היא מוצבת בלובי של בניין מרכז המבקרים של מפעלי ים המלח. הסירה נחקרה ושופצה על ידי סטודנטים מהחוג לציויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה.
משוואת הדיפוזיה
מארי גל מן
טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
טרנסניסטריה (ברומנית: Transnistria) הוא שם שניתן במהלך מלחמת העולם השנייה לחבל ארץ בדרום מערב אוקראינה, בין נהר הבוג הדרומי ובין הנהר דניסטר במערב, בין חוף הים השחור בדרום ובין העיר מוגילב פודולסקי מצפון. אזור זה היה טרם המלחמה בשליטת ברית המועצות.
מקור השם.
שמה של "טרנסניסטריה" ניתן לה לאחר שנכבשה בידי הגרמנים והרומנים בקיץ 1941 מידי ברית המועצות, ונמסרה לרומנים כגמול על השתתפותה של רומניה במלחמה נגד ברית המועצות, ובפועל כמעין פיצוי על קריעתו מידי הרומנים של מרבית שטחה של טרנסילבניה והעברתה לריבונות הונגרית ב-1940. משמעותו השם היא "השטח מעבר לנהר ניסטרו", שמו של הדניסטר בפי הרומנים.
גירוש והשמדת היהודים.
מאות בשנים היה חבל ארץ זה מרכז של חיי רוח וחיי קהילה יהודית בעלת זהות לאומית ברורה, ומניינה לפני המלחמה כ-300,000 מתוך אוכלוסייה כוללת של 2.5 מיליון. עשרות אלפים מבני הקהילה עצמה נרצחו בידי איינזצגרופה D בפיקודו של אוטו אולנדורף, ובידי צבאות גרמניה ורומניה, נוסף על היהודים שגורשו לטרנסניסטריה מאזורים סמוכים ונרצחו אף הם. לטרנסניסטריה גורשו ב-15 בספטמבר 1941 יהודי בסראביה, ובוקובינה בהוראתו של שליט רומניה המרשל יון אנטונסקו. לפי האומדנים מספר היהודים אשר גורשו נע בין 150,000 עד 185,000 נפשות. חלק מיהודי בוקובינה גורש לעיירות בתחום אוקראינה (למשל לציבולווקה עליה גורשו כ-2500 יהודים וכמה מאות לוורושילובקה) שסופח לטרנסניסטריה. הגירוש פסק ב-13 באוקטובר 1942 עם שינוי המגמה במלחמה כנגד ברית המועצות וכאשר אנטונסקו כבר לא היה בטוח בניצחון הגרמנים.
על היהודים נאסר חופש התנועה והתכתבות והם רוכזו בגטאות ובמחנות, ועל כולם חלה חובת עבודת כפייה. למעשה הפכה טרנסניסטריה כולה למחנה ריכוז אחד גדול. במחנות הריכוז שהיו נתונים לשליטת הז'נדרמריה נרצחו עשרות אלפי יהודים ורבבות נוספים נספו כתוצאה מתנאי החיים הקשים ובמיוחד ממחלת טיפוס הבהרות ומחלת הדיזנטריה, כמו כן עקב רעב וכפור. הידיעות על מצב היהודים בטרנסניסטריה הגיעו ליהודי רומניה, ועל אף מצבם הקשה נשלחה עזרה שהצילה רבים. למען היהודים פעל ראש קהילת יהודי רומניה וילהלם פילדרמן, אשר ניצל את היכרותו האישית עם אנטונסקו. בנוסף פעלה למען המגורשים משלחת מטעם יהודי רומניה שבראשה עמד אפרים (פרד) שרגא.
בדצמבר 1943, כאשר הסובייטים היו על סף כיבושה של טרנסניסטריה, הותר ליהודים לחזור לרומניה, אולם רבים חזרו רק לאחר השחרור הסובייטי.
על פי הסטטיסטיקאי מרקו רוזן נרצחו ומתו במהלך ההגליות לכל הפחות 155,000 יהודים רומנים ו-115,000 יהודים אוקראינים שהיו תחת שלטון רומני. לפי ההיסטוריון אביגדור שחן, מספר הנרצחים היה גבוה בהרבה, כ-400,000. לפי חוקר השואה ז'אן אנצ'ל היה מדובר במעל 400,000 יהודים.
אוכלוסייה.
בדצמבר 1941 ערכו השלטונות הרומנים מפקד אוכלוסין בטרנסניסטריה, ולפיו היה המבנה האתני כדלהלן:
מחוזות.
טרנסניסטריה חולקה על ידי הרומנים ל-13 מחוזות מבחינה אדמיניסטרטיבית:
ז'לייזניצ'אר
חסידות אוזרוב
איי סייד
איי-סייד
בי-סייד
בי סייד
יהדות בוסניה
דב פנדה
דוב פנדה
מכבי חיפה מועדון כדורגל
אדון וגברת אנדרוז
אדון וגברת אנדרוז (באנגלית: Mr and Mrs Andrews) הוא ציור שמן מאת הצייר האנגלי תומאס גיינסבורו. הציור נוצר בין השנים 1748-1750 והוא מוצג בגלריה הלאומית בלונדון.
תיאור הציור.
בציור מוצגים רוברט אנדרסון בן העשרים ושתיים הניצב ליד רעיתו בת השש-עשרה, פרנסיס קארטר. הזוג נישא בנובמבר 1748 וגיינסבורו החל ליצור את הציור זמן קצר לאחר נישואיהם. רוברט ניצב לצד רעייתו, נשען על עץ אלון ומחזיק תחת כתפו רובה ציד. לצידו ניצב כלב ציד. פרנסיס, אשתו, יושבת על ספסל מתכת ובו פיתוחים בסגנון הרוקוקו. היא לבושה שמלה כחולה ורחבה וחובשת כובע. אופן תיאורה מצביע על השפעת יצירתו של אנתוני ואן דייק על גיינסבורו, אשר היה בתחילת שנות העשרים שלו. האזור בו מונחות ידיה, על גבי השמלה מתואר כריק ביחס לנהוג בתקופה. ייתכן כי באזור זה התכוון גיינסבורו לצייר את גברת אנדרוז מחזיקה פסיון מת, כשהרובה והכלב מרמזים על הציד שבמהלכו כנראה נורה הפסיון. את תיאור ז'אנר הדיוקן המשפחתי מצרף גיינסבורו אל תיאור נוף, התופש את רוב שטחה של הקומפוזיציה.
סטרטופאוזה
סטרטופאוזה היא שכבת אוויר באטמוספירה המפרידה בין הסטרטוספירה לבין המזוספירה.
הטמפרטורה של אטמוספירת כדור הארץ משתנה בהתאם לגובה, כאשר הטמפרטורה הממוצעת של האטמוספירה בגובה פני הים היא 14 מעלות צלזיוס. היחס בין הגובה לטמפרטורה משתנה בהתאם לשכבות האטמוספיריות השונות. הגבולות בין השכבות נקראים טרופופאוזה, סטרטופאוזה ומזופאוזה, ובהם הטמפרטורה לא משתנה עם הגובה.
גובה השכבה הוא בין 50 ל-55 ק"מ מעל קרקע כדור הארץ. הלחץ האטמוספירי הוא 1 חלקי 1000 מהלחץ בגובה פני הים.
וסטהאם יונייטד
וסטהאם יונייטד (באנגלית: West Ham United) היא קבוצת כדורגל אנגלית מרובע ניוהאם של העיר לונדון, המשחקת בפרמייר ליג. היא ידועה בכינויה "הפטישים" (The Hammers), "הברזלים" (The Irons) ואף "האקדמיה לכדורגל". החל מעונת 2016/2017 משחקת הקבוצה באצטדיון האולימפי בלונדון.
בקבוצה שיחקו בעבר הכדורגלנים הישראליים אייל ברקוביץ', יוסי בניון, יניב קטן וטל בן חיים. ברקוביץ' ובניון זכו להצלחה במדי וסטהאם, ובעקבותם הפכה הקבוצה לידועה יחסית בישראל.
דרבי מפורסם של המועדון ואוהדיו היא עם קבוצת מילוול הלונדונית, כאשר בין שני המועדונים התפתחה יריבות היסטורית ואיבה ארוכת שנים שהתחילה מאז הקמתם של שני המועדונים בסוף המאה ה-19.
היסטוריה.
מקורות הקבוצה.