הפיגוע נגד "שרלי הבדו" לא נתפש רק כפיגוע גרידא אלא כמתקפה מכוונת על אחד מערכי היסוד של הליברליזם האירופאי והדמוקרטי: חופש הביטוי. הפיגוע עורר חשש כבד לפגיעה בפועל בחופש הביטוי בצרפת בפרט, ובאירופה בכלל, מחשש לפיגועים נוספים בעלי אופי דומה ומעשי אלימות וטרור שיבצעו מוסלמים בתגובה לביקורת על האסלאם. בעקבות הפיגוע התעוררו קשיים בהמשך הדפסת המגזין, לאחר שכמעט כל שדרת העריכה והכתיבה שלו נהרגה או נפצעה. מו"לים שונים ברחבי צרפת הכריזו כי יפעלו להמשך הדפסת והפצת העיתון כדי לא לאפשר למחבלים להשיג את מטרתם: סגירת העיתון, בשל קריקטורות הלועגות לאסלאם שפרסם.
בשעות הערב של יום הפיגוע החלו צעירים צרפתים רבים להתכנס בעצרות ענק ברחבי צרפת, להבעת תמיכה בעיתון ואבל על קורבנות הפיגוע. ברשתות החברתיות ובהפגנות נפוץ הסלוגן "Je suis Charlie" ("אני שרלי") לאות הזדהות עם העיתון ועם הנרצחים בפיגוע. ב-10 בינואר 2015 נכחו מאות אלפי בני אדם בעצרות ספונטניות בצרפת לזכר קורבנות הפיגועים (ב"שרלי הבדו" וב"היפר כשר"). למחרת נכחו יותר משלושה מיליון בני אדם בעצרות זיכרון וצעדות ברחבי צרפת, כאשר העצרת המרכזית נערכה בכיכר הרפובליקה במעמד נשיא צרפת פרנסואה הולנד ומנהיגים רבים מרחבי העולם. הסלוגן נישא במפגני הזדהות בכל העולם, ואף בטלוויזיה - לדוגמה: בסיום הפרק של הסדרה משפחת סימפסון ששודר באותו שבוע, היה סצנה קצרה שבה מגי סימפסון הניפה דגל עם הסלוגן "אני שארלי".
בעקבות הפיגוע חלה עלייה בגילויי אלימות נגד מוסלמים בצרפת. על פי נתוני משרד פנים הצרפתי נרשמו בימים שלאחר הפיגוע 21 מקרים של פגיעה במסגדים בצרפת באמצעות ירי ורימונים, ועוד מספר רב של איומים מילוליים כלפי מוסלמים.
ב-14 בינואר יצא המגזין "שרלי הבדו", שתפוצתו הרגילה 60,000 עותקים, בגיליון מיוחד וראשון לאחר הפיגוע במשרדיו. הגיליון נמכר בכ-3 מיליון עותקים ברחבי צרפת, שאזלו כבר ביום הראשון לפרסומו, ובעקבות הביקוש הרב הוחלט להדפיס 2 מיליון עותקים נוספים. שער הגיליון כלל קריקטורה של מוחמד דומע ומחזיק כרזת "אני שרלי" תחת הכותרת "הכל נסלח".
בישראל.
בינואר 2015, בעקבות יציאת הגיליון המיוחד שפורסם לאחר הטבח במערכת העיתון, החליטה רשת סטימצקי להפיצו בישראל במכירה שתיערך בסניף הרשת בקניון איילון שברמת גן, אך נסוגה מהחלטתה לאחר איומים מגורמים אסלאמיים וחברי כנסת ערביים, והודיעה שתמכור את העיתון רק באתר האינטרנט שלה. עקב כך הודיע יו"ר "ישראל ביתנו", אביגדור ליברמן, שצעירי מפלגתו יפיצו את גיליונות העיתון בחינם, אך יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט סלים ג'ובראן, אסר זאת עקב האיסור על חלוקת מתנות. עתירה של "ישראל ביתנו" לבג"ץ הביאה לביטול החלטתו של השופט ג'ובראן, אך בג"ץ קיים דיון נוסף בסוגיה זו. בהליך נפרד נדחתה עתירה לבית המשפט המחוזי בחיפה להוצאת צו מניעה נגד הפצת הגיליון בישראל. ב-28 בפברואר נערכה בנצרת הפגנת אלפים, בראשות ראאד סלאח, מאזן גנאים ועלי סלאם, נגד חלוקת הגיליון.
מחאות בעולם המוסלמי.
פרסום שער הגיליון לאחר הפיגוע ובו קריקטורה של מוחמד עוררה זעם בקרב מוסלמים רבים בעולם, ובמדינות מוסלמיות רבות פרצו מהומות, בדומה לתגובות בפרשת קריקטורות מוחמד משנת 2006.
בהפגנה בעיר זינדר בניז'ר נהרגו לפחות שלושה מפגינים ושוטר בעימותים אלימים.
בירושלים הפגינו מאות פלסטינים ליד מסגד אל-אקצא, נשאו שלטים בהם נכתב "האסלאם היא דת של שלום". חלק מהמפגינים הניפו דגלי חמאס, ולקראת סוף התהלוכה הציתו את דגל צרפת.
הפגנות נוספות התקיימו בטריפולי (לבנון), עמאן, אלג'יר, איסטנבול, ח'רטום, תוניס, דקר, ובמקומות נוספים.
קטר הביעה מחאה נגד שער הגיליון ונגד פרסומו הרחב בעיתונות המערבית. בהודעה רשמית נאמר: "פעולות חסרות טעם אלה לא משרתות אף מטרה והן רק מעודדות שנאה וזעם." הודעות דומות נמסרו על ידי שלטונות בחריין וערב הסעודית וכן על ידי המלך עבדאללה בירדן.
הפעיל הבריטי המוסלמי הקיצוני אנג'ם צ'ודארי כינה את שער הגיליון "הכרזת מלחמה".
מחוז וסטצ'סטר
מחוז וסטצ'סטר (באנגלית: Westchester County) הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2019, האוכלוסייה במחוז מנתה 967,506 תושבים. בירת המחוז היא העיר וייט פליינס, והעיר הגדולה ביותר בו היא יונקרס. בסך הכל יש בה 48 ערים ועיירות, ביניהן ניתן למנות את מאונט ורנון, ניו רושל, סקרסדייל, ממרונק ולארצ'מונט.
מחוז ווסטצ'סטר מורכב ממספר אזורים גאוגרפיים:
בשנת 2011, המחוז היה השישי בארצות הברית מבחינת אחוז היהודים המתגוררים בו- כ-136,000 בני אדם המהווים כ-14.3% מהאוכלוסייה.
מחוז ווסטצ'סטר
פיגוע הירי במשרדי המגזין שרלי הבדו
יונקרס (עיר)
גביע דייוויס 1967
גביע דייוויס 1967 הייתה התחרות ה-56 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בבריזביין, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 48 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1967 בבריזביין, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין ספרד והסתיים בניצחון של נבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-22 בסך הכל.
משחקי פלייאוף.
בית אמריקה.
הבית כלל 7 קבוצות כולל ניו זילנד.
בית אירופה.
הבית כלל 32 קבוצות כולל ברזיל, מצרים, דרום אפריקה, צ'ילה, קנדה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.
בית המזרח.
הבית כלל 8 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.
בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך פברואר-מרץ 1967.
תת-הבית השני כלל 5 קבוצות.
המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים בניו דלהי ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 4:1.
משחקים בין מנצחי הבתים.
המשחקים נערכו במהלך ספטמבר-דצמבר 1967.
ישראל בגביע דייוויס.
בשנת 1967 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת פולין.
נחום טרעביטש
שמעון סופר (קרקוב)
האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה
קל&quot;ף
קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית) היה ארגון לסבי פמיניסטי שהוקם בשנת 1987 ופעל בישראל עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21. הארגון הוקם על ידי פעילות לסביות פמיניסטיות, בהן חיה שלום.
הארגון קיבל אליו כל מי שהגדירה עצמה כאישה והזדהתה עם מטרותיו. גברים שהזדהו עם המטרות הצטרפו כ-"ידידי הארגון".
מטרות הארגון.
ארגון קל"ף הגדיר לעצמו את המטרות הבאות.
פעילות.
בתחילה פעל הארגון בתל אביב בלבד, אך במהלך השנים שיתף פעולה עם שדולת הנשים בישראל והבית הפתוח בירושלים ועם ארגון המרכז הפמיניסטי אשה לאשה בחיפה. במסגרת שיתופי פעולה אלה ארגנו פעילות קל"ף אירועים רבים עבור הקהילה הלסבית, כגון מסיבות, מופעי בידור, מופעי התרמה, כנסים ותערוכות. בנוסף הפעיל הארגון קו מידע, ושלח לחברותיו עלוני מידע בדואר.
בינואר 1992 הפגינו פעילות הארגון מול תיאטרון ירושלים כנגד דרישה של חרדים להסיר תערוכת צילום של נשים לסביות מסן פרנסיסקו שהוצגה במקום.
בנובמבר 1991 נערך כנס "קל"ף פתוח" הכנס הארצי הראשון של קל"ף. בכנס נדונו עתיד הקהילה וכן סוגיית ההורות הלסבית והביסקסואלית. בינואר 1997 נפתחו חגיגות העשור להקמת הארגון בכנס בירושלים שעסק במיניות וארוטיקה. במאי של אותה השנה ערך הארגון כנס לסבי-פמיניסטי ברמת-אפעל, אליו הגיעו מאות נשים מרחבי הארץ. בעקבות הצלחת הכנס אורגן כנס לסבי פמיניסטי נוסף ברמת אפעל במאי 1999.
בשנת 1999 ארגון קל"ף הוכר באופן רשמי על ידי משרד הרווחה כגורם מלווה ומייעץ בעבודה עם נערות לסביות במצוקה, והחלו להתקיים השתלמויות לעובדות סוציאליות על ידי קל"ף.
קל"ף חזק היה ביטאונה של תנועת קל"ף, שיצא לאור בשנים 1989–2001.
הכנס הלסבי האחרון שאורגן על ידי קל"ף התקיים בשנת 2003, בתאריך 16 - 18 בדצמבר. הכנס נערך במלון לחוף נתניה, והשתתפו בו מאות נשים בעשרות סדנאות בנושאי פוליטיקה, שוויון ומיניות.
בשנים 2005-2003 הוציא הארגון לאור את העיתון הלסבי פנדורה, שהיווה אלטרנטיבה לסבית למגזין הזמן הוורוד שפנה בעיקר לגברים הומואים.
מאבקים משפטיים.
בשנת 1997 הגיש ארגון קל"ף עתירה לבג"ץ יחד עם אגודת הלהט"ב והאגודה לזכויות האזרח בישראל באמצעות עורכת הדין עירא הדר, ובה ביקשו לבטל את האיסור שהטיל שר החינוך זבולון המר על שידור פרק של התוכנית "קלפים פתוחים" שעסק בנוער להט"ב ובזהות מינית. בפסק הדין קבע בג"ץ פה אחד שיש להתיר את שידור התוכנית כפי שתוכנן במקור, בערוץ בו תוכנן השידור, ללא התניה של השידור בשינויים וסייגים כפי שדרשו המשיבים. פסק דין זה מוכר כבג"ץ קלפים פתוחים.
שנה לאחר מכן הגיש הארגון עתירה נוספת יחד בסיוע אותם הארגונים לאחר ששר החינוך סירב לאפשר לקל"ף להציג חומרי לימוד ביריד "הזכות לכבוד והחובה לכבד", בטענה שמשרד החינוך מבקש לקדם את המשפחה שמביאה ילדים לעולם, אך בג"ץ דחה את העתירה, שהוגשה יומיים לפני פתיחת היריד, בטענה שהזמן קצר מדי לדון בה. בעקבות כך הקימו פעילות הארגון דוכן מידע אלטרנטיבי והפגינו מחוץ לבניין האירוע.
ישכר דוב מרדושיץ
קהילה לסבית פמיניסטית
חמאדה ג'אנם
פרליס