מירזא מאלכּום ח'אן (בפרסית: میرزا ملکم‌خان; 1833–1908) היה ממבשרי המודרניות באיראן, שעסק ההפיכתה של איראן למדינה מודרנית. ראוי לציון במיוחד הוא קידומו של חוק שמטרתו לקדם חברה מסודרת שבה המלוכה נתונה תחת פיקוח או 'מותנית' בבדיקות ותקנות. הוא פיתח רעיונות אלה במספר דרכים, החשובה שבהן היא על גבי דפי העיתון קאנון (חוק), אשר היה נפוץ בקרב המודרניסטים באיראן. מאלכום ח'אן נחשב לאחד האבות המייסדים של המהפכה החוקתית באיראן.
ביוגרפיה.
מאלכום ח'אן נולד באספהאן במשפחה ארמנית באיראן והתחנך בבית הספר סמואל מורדיאן בפריז מ-1843 עד 1851. לאחר מכן הוא חזר לאיראן, התאסלם, ונכנס לשירות הממשלה. הוא נבחר לשמש מרצה במוסד הפוליטכני החדש בטהראן שנקרא "דאר אל-פנון" בשנת 1852. בשנת 1857 נסע לפריז בשירות המדינה.
פעולותיו של מאלכום ח'אן לקידום המודרניזם באיראן, למשל, פרסום העיתון קאנון, הקמת הארגון "פראמוש-ח'אנה" וקידום הסכם רויטר, לא עלו בקנה אחד עם רצון המשטר ולכן הוא הוגלה על ידי נאצר אד-דין שאה ב-1862. הוא קיבל חנינה לאחר מכן וניתנה לו משרה בשגרירות קונסטנטינופול. שם, שנתיים מאוחר יותר, הוא התחתן עם נערה ארמנית ממשפחה בולטת, בטקס שהתקיים בכנסייה הארמנית. הוא חזר לטהראן בשנת 1872 בתור עוזרו של הווזיר הגדול מושיר א-דוולה והפך לראש המשלחת האיראנית בלונדון (ואחר כך שגריר) בשנת 1872. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1888, אז איבד את משרתו כתוצאה משערורייה הקשורה במכירת כרטיסי הגרלה שבוטלו.
בזכרונותיו, מתאר נאסר א-דין שאה כיצד הלך לביתו של מאלכום ח'אן, ונפגש עם בני משפחתו.
במהלך שהותו בלונדון, תקף מאלכום ח'אן גם את השאה וגם את ממשלת איראן, והמשיך לערוך את העיתון "קאנון" אשר נאסר להפצה בתוך איראן אבל בכל זאת נקרא גם על ידי אנשי החצר. מאלכום ח'אן הוכר כמודרניסט האיראני החשוב ביותר במאה ה-19. הוא קיבל לבסוף חנינה ומונה לתפקיד שגריר איטליה על ידי מוזאפר א-דין שאה ב-1898, ואת כינוי הכבוד נאט'ם א-דוולה. הוא נשאר שגריר איטליה עד מותו בשנת 1908.
קשר אוסלו
אלתר דוד קורצמן
הרב אלתר דוד הכהן קורצמן (בפולנית: Dawid Alter Kurzmann ; ה'תרכ"ה, 1865 – ה'תש"ב, 1942) היה ממייסדי "אגודת ישראל העולמית" ושימש כחבר בוועד הפועל העולמי וכנשיא "אגודת ישראל" בקרקוב. מונה לנשיא ולמנהל בית היתומים "בית מגדלי יתומים" וכונה בפי חניכיו "אבי היתומים".
הרב קורצמן נספה בשואה במחנה השמדה בבלז'ץ יחד עם 300 יתומי המוסד, אף על פי שהוצע לו להציל את עצמו.
ביוגרפיה.
הרב קורצמן נישא לדנצ'ה ונולדו להם שלושה ילדים. לפני מלחמת העולם השנייה, נמנה עם מייסדי "אגודת ישראל העולמית" ומראשי אגודת ישראל בעיר. כמו כן נמנה עם מייסדי הסמינר למורות "בית יעקב" ו"ישיבת חכמי לובלין", בה שימש כמנהלה האדמיניסטרטיבי.
הרב קורצמן היה עוזרו ויועצו של הרב מלובלין הרב יהודה מאיר שפירא והיה בין מייסדי "ישיבת חכמי לובלין", נשיא בית היתומים "בית מגדלי יתומים" ומנהל המוסד בפועל. במרץ 1941 לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עם כיבוש פולין, בית היתומים המפואר בקרקוב הועבר לחדרים צרים ואפלים בגטו ברובע פודגוז'ה לרחוב קרקוזה 8 (Krakusa) ומשם עבר לרחוב יוזפינסקה (Józefińska) מס' 31 ואחר ליוזפינסקה 41. בבית היתומים בתוך הגטו קובצו כל הילדים שנאספו מבתי היתומים בקרקוב. בתנאים קשים ותוך סיכון חיים יומיומי פעל הרב קורצמן למלא את כל מחסורם של הילדים היתומים ואף הקפיד להקנות להם את ערכי דת בחינוכם הבסיסי ובחינוך תורני. באקציה באוקטובר 1942, עם חיסול בית היתומים, סירב להיפרד מ־300 היתומים, ויחד עם בתו הלה ובעלה דוד שמלקס, המנהלת אנה פוירשטיין ועובדי מוסד נוספים, צעד לתאי הגזים.
בעיתון "הצופה" מ-21 בדצמבר 1979, כתב ניצול השואה מאיר בוסאק:
הנצחה.
בישראל.
ב-1959 החלה משפחתו של הרב דוד קורצמן במאמצים להנציח את זכרו בארץ ישראל. ב–2014, קראה עיריית ראשון לציון רחוב על שמו בשכונת נחלת השבעה. בטקס הסרת הלוט השתתפו רבני העיר, נציגי עיריית ראשון לציון, נציגי אגודת ישראל, נציגי "גינזך קידוש השם" וקהל רב. נכדו, תושב העיר, מרצל קורצמן, אמר אז: .
בקרקוב, פולין.
במלאת 65 שנים לאקצית אוקטובר 1942 הוסר הלוט מעל שלט המנציח את בית היתומים בגטו, חניכיו ומחנכיו, שהיה ברחוב יוזפינסקה 41. בסיום הטקס התכבדו המשתתפים לשתול פקעות של כרכומים, אשר יפרחו באביב הבא ויזכירו לכל את הילדים שנספו בשואה. האירוע התקיים ב-20 באוקטובר, ביוזמת עמותת TOUR walking FREE הפועלת בפודגוז’ה, ושתילת הכרכומים היא חלק מ"פרויקט הכרכומים" ביוזמת מוזיאון גליציה בקרקוב.
זה היה נוסח הפנייה שלהם לפרנסי העיר:
מדי שנה, ביום חיסול הגיטו, נערכת צעדה מכיכר גיבורי הגיטו לכיוון גיטו פלאשוב. מספר קורצן הנכד˘כי שמו של הסבא חי עדיין בפולין, עיתונאים פולנים החוקרים את השואה הוציאו ספר על מפעלו העצום של הסבא שלי".
בספטמבר 2019 נקרא רחוב חדש בקרקוב על שם הרב אלתר דויד קורצמן. יוזמת ההצעה לקרוא על שמו רחוב היא מדריכת טיולים פולנייה נוצרייה, אליציה ז'יולו, ששמעה על סיפורו של קורצמן, התרשמה מסיפור הגבורה שלו וביחד עם חבריה לעבודה אספו חתימות מתושבי העיר, והעלו את הרעיון לקרוא לרחוב חדש בעיר על שמו
The Jackson 5 in Japan
The Jackson 5 in Japan (ידוע גם כ-" In Japan!") הוא אלבום הופעה הכולל מבחר שירים מתוך מופע חי שקיימה "חמישיית הג'קסונים" באוסקה, יפן באפריל 1973. האלבום יצא בבריטניה בשנת 1986 תחת השם "Michael Jackson with the Jackson 5 Live". האלבום לא הופץ בארצות הברית עד לשנת 2004, זה יצא בגרסת מהדורה מוגבלת. מכירות האלבום ברחבי העולם הגיעו למיליון עותקים.
השירים באלבום כללו את שירי הלהקה, גרסאות כיסוי ושירים מתוך קריירת הסולו של מייקל ג'קסון.
אוסטין 12
אוסטין 12 (באנגלית: Austin 12) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company בין השנים 1921–1939.
סך הכול יוצרו 88,000 יחידות
דגמי "אוסטין 12" שיוצרו עד סוף שנות ה-20 של המאה העשרים הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo (automobile)" .
דגמי "אוסטין 12" שיוצרו בין השנים 1939- 1947 קרויים "Austin 12 (1939)" . סך הכול יוצרו 8,600 יחידות.
משרד הנציב העליון של האו&quot;ם לזכויות האדם
משרד נציבות האו"ם לזכויות האדם הוא אחת הסוכנויות המיוחדות של האו"ם שמטרתה לקדם, לפקח ולדווח על כיבודן זכויות האדם המוגנות בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (1948). הקמתה מקורה בהצהרת ותוכנית הפעולה של וינה .
הנציבה העליונה הראשונה הייתה לואיז ארבור, אזרחית קנדית. הדרום-אפריקנית נאווי פילאי שימשה הנציבה העליונה מ-2008 עד ספטמבר 2014. היא הוחלפה ב-1 בספטמבר 2014 על ידי הנסיך הירדני זיד ראאד זייד אל חוסיין שהוחלף ב-1 בספטמבר 2018 במיצ'ל בצ'לט נשיאת צ'ילה לשעבר. המנדט של הנציב העליון לזכויות אדם נוצר כאשר הדרישה של ועידת וינה העולמית לזכויות האדם ב-1993 מומשה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-20 בדצמבר 1993. המשרד מדווח ישירות למזכיר הכללי של האומות המאוחדות. מטה הארגון נמצא בז'נבה.
בנוסף למשרד זה, לאו"ם יש גופים אחרים בתחום זכויות האדם, כגון מועצת זכויות האדם של האו"ם.
אלירן מלכא
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ (; 22 במרץ 1759 - 20 ביוני 1818) הייתה בתו של פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ואשתו של קרל השלושה עשר, מלך שוודיה.
ביוגרפיה.
נישואים.
הדוויג נולדה באויטין ב-22 במרץ 1759. אביה היה פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ואמה הייתה אולריקה פרדריקה וילהלמינה, נסיכת הסן-קאסל. אחיה הגדול היה וילהלם, דוכס אולדנבורג. ב-1770 היא פגשה לראשונה את קרל, דוכס סאדרמנלנד אשר העיר שהיא יפה. ב-1772 הוצעו להדוויג נישואים ביוזמת אחיו גוסטב השלישי, מלך שוודיה. המשא ומתן נמשך עד 21 ביוני 1714 עת נישאו קרל והדוויג בוויסמר. הנישואים התקבלו בשמחה רבה בשוודיה, כיוון שלאחר תשע שנות נישואים, המלך כלל לא ניסה להוליד ילדים עם אשתו, וקיווה שאחיו יהיה זה שיביא יורש עבורו. בינואר 1775 היו סימנים לכך שהדוויג בהריון, והשמחה בשוודיה התגברה. תפילות נערכו בכנסיות כדי שהוולד יהיה בן זכר, אולם עד מהרה התברר שהחדשות על ההריון מזויפות. פרשייה זו גרמה למלך להחליט שעליו לממש את נישואיו ולהוליד יורש בעצמו. רק ב-1778 נולד בנו גוסטב אדולף.
תקופת גוסטב השלישי.