מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת אוסטרליה במלבורן. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת אוסטרליה שניצחה בתחרות בפעם ה-26 בסך הכול.
משחקי הבית העליון.
העברות לקראת שנת 1987.
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון הודו, פרגוואי, ספרד וגרמניה המערבית נותרו בבית העליון. אקוודור, ניו זילנד, דנמרק וברית המועצות ירדו לבתים אזוריים.
בעקבות משחקי הבתים האזוריים ארגנטינה, קוריאה הדרומית, צרפת וישראל עלו לבית העליון.
ישראל בגביע דייוויס.
בשנת 1986 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה ב' ונפגשה עם נבחרת בלגיה.
לאחר הניצחון על בלגיה הנבחרת שיחקה נגד הולנד.
לאחר ניצחון על הולנד הנבחרת שיחקה נגד שווייץ במשחק על ראשות הבית. נבחרת ישראל ניצחה ולראשונה בתולדותיה עלתה לבית העליון.
הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול (1986)
הפיגוע בבית הכנסת נווה שלום באיסטנבול התרחש ביום שבת, 6 בספטמבר 1986. שני מחבלים שנכנסו לבית הכנסת טבחו במתפללים בו ורצחו 22 מהם. כעשרה אנשים נוספים נפצעו.
הפיגוע התרחש במהלך תפילות השבת בבית הכנסת. שני מחבלים שהתחזו לתיירים או לעיתונאים נכנסו לבית הכנסת בשעה 09:30 בבוקר, בעת שהיו בו כשלושים מתפללים. הם נעלו את דלתו הקדמית כדי שלא לאפשר למתפללים לברוח והחלו לירות לעברם אש מכלי נשק אוטומטיים ולהשליך עליהם רימוני יד. לאחר מכן שפכו על הקורבנות נוזל דליק והציתו אותם.
מספר מתפללים וכן נשים שישבו בעזרת הנשים הצליחו להימלט מהבניין דרך דלת צדדית.
לדברי מתפלל שנשאר בחיים דיברו המחבלים ביניהם בערבית. לאחר הטבח הם יצאו ככל הנראה מבית הכנסת אך שבו לתוכו כשראו בחוץ שוטרים שהוזעקו למקום. גופותיהם נמצאו לאחר מכן בתוך בית הכנסת. הם נהרגו מהתפוצצות רבות עוצמה של רימוני יד. כיוון שגופותיהם הושחתו כמעט כליל נראה כי הם בחרו להתאבד. כלי הנשק ששימשו את המחבלים ונמצאו לידם היו מתוצרת פולנית וסובייטית.
משטרת טורקיה ניסתה לזהות את המחבלים ההרוגים בסיוע האינטרפול, אך הם לא זוהו.
הפיגוע יוחס לאחר מכן לארגון הטרור של אבו נידאל, אם כי ארגונו לא נטל אחריות עליו. חקירת הפיגוע על ידי שירותי מודיעין שונים העלתה חשד לכך שסוריה, לוב ואיראן סייעו להוציאו לפועל.
נמל סנקט פטרבורג
נמל סנקט פטרבורג (ברוסית: Морской порт Санкт-Петербург) הוא נמל לחוף הים הבלטי ומתייחס למעשה לנמל הגדול של סנקט פטרבורג (ברוסית: Большой порт Санкт-Петербург), שהוא הנמל העיקרי והגדול ביותר בצפון מערב רוסיה והנמל הימי הגדול ביותר במפרץ הפיני. שטחו הכולל מגיע ל-164.6 קילומטרים רבועים ואורכו 31 קילומטרים. הנמל נמצא בבעלות המדינה באמצעות התאגיד הפדרלי "מנהלת הנמל הימי 'הנמל הגדול של סנקט פטרבורג'" שאחראית לתפעולו המסחרי כשערה הימי של העיר סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד.
רקע כללי.
הנמל הגדול שוכן על איי הדלתא של נהר נייבה בחלקו המזרחי של המפרץ הפיני בים הבלטי. הנמל כולל מסוף מסחר ימי, מסוף ייעור, מסוף דגים וטרמינל שינוע נפט ובתחומו מפעלים לבניית ושיפוץ אוניות, טרמינל נוסעים ונמלי משנה כדוגמת מסוף לומונוסוב, מסוף קרונשטדט, מסוף גורסקאיה ומסוף ברונקה. שטח הנמל נחלק לארבעה מתחמים: את מתחם 1 ו-2 משרתת תחנת הרכבת "הנמל החדש" בעוד את מתחם 3 ו-4 משרתת תחנת הרכבת "אבטובו".
במסגרת הנמל פועל צי הנמל שבשורותיו משרתות אוניות שירות וסיוע שברשותן אוניות לשינוע נפט, שוברות קרח, מכליות נפט, ספינת כיבוי אש וספינות מהירות.
נמל הנוסעים.
נמל הנוסעים נמצא באי ואסילייבסקי וקולט אוניות נופש מכל העולם. הנמל נפתח בתחילת המאה ה-21 והוא משרת מדי שנה מאות אלפי נוסעים רוסים ותיירים ועשרות אוניות נוסעים. החל מיום פתיחתו חל גידול דרמטי במספר הנוסעים והתיירים שעוברים בו מדי יום והוא מאפשר מעבר בו זמנית של מגיעים ומפליגים.
המסוף מאפשר הפלגה והגעה עם רכבים מלווים באוניות המתאימות. בטרמינל מצוי אזור הורדת ואיסוף נוסעים, אזור המתנה וקפיטריות.
גיום
גיום (Guillaume) הוא שם פרטי ושם משפחה, המקביל בצרפתית לשם .
קריאון
קריאון (ביוונית: Κρέων, ובאנגלית: Creon) הוא דמות מיתולוגית המופיעה במיתולוגיה היוונית כמלכה של העיר תבאי בטרילוגיית "אדיפוס" מאת סופוקלס.
רקע כללי ומשפחתו.
קריאון ואחותו יוקסטה היו מצאצאיהם של קדמוס קוטל הדרקון, אשר ייסד את העיר לאחר שזרע את שיניו של הדרקון שקטל באדמה, ושל הספרטוי, לוחמיו של קדמוס שנוצרו לאחר זריעת שיני הדרקון. בין ילדיו של קריאון מאשתו אורידיקה נמנים היימון, הניוכה, פירה, מגריאוס וליקומדס.
לעיתים מזוהה קריאון עם המלך אשר טיהר את שמו של אמפיטריאון מרצח דודו אלקטריאון. כמו כן, בביבליותיקה המיוחסת לאפולודורוס מאתונה מזוהה קריאון עם אביה של מגארה, לימים אשתו הראשונה של הרקולס.
במחזות סופוקלס.
אדיפוס המלך.
קריאון מוצג לראשונה במחזה "אדיפוס המלך" הפותח את הטרילוגיה כאחיה של המלכה יוקסטה, רעייתו של המלך לאיוס. כאשר לאיוס הלך להיוועץ באורקל אשר בדלפי, מינה לאיוס את קריאון לעוצר תחתיו ולשליטה בפועל של תבאי. בזמן היעדרותו של לאיוס, הגיח הספינקס האגדי ממרבצו ואיים על תבאי.
כאשר נודע בתבאי על מותו של לאיוס, יצא קריאון בהכרזה כי יעניק את כס המלוכה בתבאי ואת ידה של אחותו יוקסטה למי שיביס את הספינקס ויציל את העיר מאחיזתו. לבסוף, הגיע אדיפוס לעיר והביס את המפלץ בכך שענה על החידה שחד לתושבי העיר. כתוצאה מכך, אדיפוס זוכה בכס המלכות - ובידה של יוקסטה - מבלי לדעת כי היא למעשה אימו.
קריאון ממלא תפקיד חשוב בהתקדמות העלילה ככל שעובר הזמן לקראת גילוי האמת מאחורי עברו של אדיפוס. בזמן שמגפה מסתורית משתוללת בעיר, נעזר אדיפוס בחוזה העיוור טירסיאס, מזקני העיר, והוא מגלה לאדיפוס כי האשמה במצבה של העיר הוא בו. כתוצאה מכך, מאשים אדיפוס את קריאון כי זמם נגדו יחד עם טריסיאס על מנת לנשלו מכס המלכות, וקריאון מוכיח אותו כי האשים אותו לשווא כיוון שאין לו כל רצון בכס המלכות ולכן אין לו כלל אינטרס להדיח את אדיפוס. עם זאת, כאשר מתגלה האמת על אדיפוס ויוקסטה במסגרתה ביקש אדיפוס לגזור גלות על עצמו, היה זה קריאון שנענה לבקשתו ותפס את השלטון בתבאי במקום אדיפוס.
שלטונו של קריאון כעוצר תבאי לאחר גלות אדיפוס היה שברירי; עד מהרה נסחפה תבאי למלחמת אחים שכונתה "שבעה נגד תבאי" בין שני בניו של אדיפוס, אטאוקלס ופוליניקס.
אנטיגונה.
קריאון עלה לשלטון בתבאי לאחר ששני בני המלך הקודם, אודיפוס, הרגו זה את זה מידיו זה של זה במלחמת השבעה. לאחר שקריאון עלה לשלטון, ערך לאטאוקלס הלוויה מכובדת ביותר, היות שלטענתו אטאוקלס הוא גיבור שמת עבור ארץ מולדתו. לאחר מכן, הוציא קריאון את צו מלך (שנקרא צו המלך קריאון) ובו היה כתוב כי אין לקבור בשום פנים ואופן את פוליניקס, ואין אפילו להתאבל עליו, היות שמבחינת קריאון, נחשב פוליניקס ללא יותר מאשר בוגד, אחד שהולך נגד ארץ מולדתו עבור אינטרס מסוים, בשביל להשיג נקמה וסיפוק עצמי. קריאון כותב בצו כי כל מי שיעבור על הצו, גורלו יהיה זהה לגורל פוליניקס.
לאחר שהצו הופר בידי אנטיגונה, מחליט קריאון להרוג אותה, היימן בנו שהיה הארוס של אנטיגונה, הלך אל אביו בטענה שאין מעשיו נכונים, קריאון אמר להיימן כי מעשיו נכונים, ובשביל לשמור על הסדר בממלכה, אנטיגונה שהפרה את פקודתו - חייבת למות, לאחר שיחת היימן וקריאון, נכנס טירסיאס אל קריאון, ואומר לו כי מעשיו נובעים מפחד ומגאווה, ושרצונו הוא רק לבטיח לעצמו מקום מלוכה, ולכן הוא נותן לשחצנות והפחד שלו להשתלט עליו, בשביל לעשות מעשים שאינם נכונים, והוא קורא לקריאון להפסיק לתת לגאווה שלו לעלות, ועליו לתקן את מעשיו, אחרת יסבול גם בעולם הזה, וגם בעולם הבא בידי האלים.
לאחר שני השיחות הללו, מבין קריאון כי אכן יש אמת בדבריהם, והוא מוצא את עצמו הולך לקבור את פוליניקס בהלוויה מכובדת, ולהציל את אנטיגונה מגזר דינה, אך הוא מאחר את המועד ומוצא את אנטיגונה כבר תלויה, ואת בנו היימן לידה, כאשר בהתחלה הוא מנסה להרוג אותו, אך לאחר ניסיון כושל, מחליט שהוא רוצה להתייחד עם נשמתה של אנטיגונה, ובכך הורג את עצמו על ידי חרבו ובעצם מתאבד.
לאחר מות אנטיגונה והיימן, מחליט קריאון לחזור לתבאי, ובאמצע חזרתו מגיעה לידו השמועה כי אשתו אורידיקה שמעה על גורלה של בנה, ומכך היא קראה לקריאון רוצח משפחתה, וגם היא התאבדה.
התובנה של קריאון.
לאחר כל זאת, הגיע קריאון לתבונה כי הוא אכן עשה דבר שלא היה צריך לעשות, והוא באמת נתן לגאווה ולשחצנות שלו להשתלט עליו, וכל זה בשביל שיפחדו נתינוו לערער על סמכותו בתור מלך תבאי. לאחר כל זאת, מביע קריאון חרטה בעניין מעשיו, והוא מבין שהמשפטים האחרונים שיצאו מפי אשתו אורידיקה באמת נכונים (שקראה לו רוצח משפחתה וכדומה)
ציפייה
ציפייה היא רגש המקושר לתחושות עונג, התלהבות ולעיתים גם חרדה בנוגע למאורע טוב הצפוי להתרחש בעתיד.
הציפייה היא חלק מתחושת התקווה להתגשמות של התרחשות רצויה כלשהי.
ציפייה לגמול.
הציפייה לחיזוק יכולה להשפיע על ההתנהגות והיא מתבססת על הערכת הסבירות לקבלת גמול עבור פעולה מסוימת. הערכה זו היא ניבוי או חיזוי של ההסתברות להתרחשותו העתידית של מאורע רצוי כלשהו. נהוג לייצג את רמת ההסתברות על ידי האות P.