ב-1976 ייסד את האגף הימני של המפלגה הדמוקרטית. הוא השתתף בבחירות לנשיאות שש פעמים, ובשתיים מתוכן נבחר לנשיאות: ב-1993 ושוב ב-1998 (כהונת נשיא קפריסין היא בת חמש שנים). בבחירות לנשיאות ב-2003 ניסה להיבחר לקדנציה שלישית אך הובס בהפרש של 13% על ידי טסוס פפדופולוס. במהלך כהונתו שגשגה קפריסין באופן משמעותי. כלכלתה היציבה הפכה את קפריסין למדינה העשירה ביותר מבין עשר המדינות שהצטרפו לאיחוד האירופי ב-2004. הודות לאישיותו ולהישגיו במהלך שנות כהונתו זכה להערכה רבה הן ממנהיגי העולם והן מאזרחי הרפובליקה. קלרידיס איבד במידת-מה מהפופולריות שלו בשל תמיכתו הבלתי-מסויגת בתוכנית אנאן לאיחוד קפריסין; בעוד ש-65% מבין הטורקים-קפריסאים הצביעו בעד התוכנית במסגרת משאל עם, הקהילה היוונית-קפריסאית דחתה זאת ברוב של מעל 75%.
קלרידיס היה נשוי לליילה אירן אברהם אירולקר (נפטרה ב-6 ביוני 2007 בבית המשפחה במנאו), יהודייה מקהילת בני ישראל מבומביי. אביה היה הרופא אברהם סולומון אירולקר, והיה רופאו האישי של המהטמה גנדי. בתם, קתרין, היא חברה במפלגה הדמוקרטית, ובמשך שנים שימשה כחברת פרלמנט.
גלפקוס קלרידס
טיסה 426 של אל על
מרטין בלסם
מרטין הנרי בלסם (באנגלית: Martin Henry Balsam; 4 בנובמבר 1919 - 13 בפברואר 1996) היה שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. בלסם זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1965 על הופעתו בסרט "אלף ליצנים".
קורות חיים.
בלסם נולד ברובע הברונקס לזוג הורים יהודים, ליליאן ואלברט בלסם, המבוגר מבין שלושה אחים.
למד דרמה ב"תיכון דווייט קלינטון" ולאחר מכן בבית ספר למשחק שבבעלות אוניברסיטת "ניו סקול" לצידו של הבמאי הגרמני ארווין פיסקטור.
עם סיום לימודיו התגייס בלסם לחילות האוויר של צבא ארצות הברית ושירת בזמן מלחמת העולם השנייה.
קריירת משחק.
החל את דרכו בשתי הופעות אורח בולטות בסדרה "אזור הדמדומים".
הופעתו הקולנועית ב-1954 בדרמה הפוליטית של איליה קאזאן "חופי הכרך", הובילה את סידני לומט ללהק אותו לתפקיד יושב ראש חבר המושבעים בדרמה המשפטית "12 המושבעים".
ההופעה בסרטו של לומט העלתה את מעמדו של בלסם שקיבל תפקידים משמעותיים במותחן האימה של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" בו הופיע בדמותו של הבלש הפרטי מילטון ארבוגסט, בקומדיה של בלייק אדוארדס "ארוחת בוקר בטיפאני" בו גילם את או ג'יי ברמן, סוכנה של הולי גולייטלי (אודרי הפבורן) ובמותחן הפוליטי "שבעה ימים במאי" שם שיחק את פול גאירד, עוזרו של הנשיא ג'ורדן ליימן (פרדריק מארץ'). ב-1958 שיחק בסרט "מרג'ורי מורנינגסטאר לצידה של נטלי ווד. ב-1962 שיחק במותחן "פסגת הפחד" שם גילם את מפקח המשטרה מארק דאטון. בלסם הופיע גם ברימייק של מרטין סקורסזה לסרט שנעשה בשנת 1991.
ב-1964 שיחק בסרט "השאפתנים לצידו של ג'ורג' פפארד.
בלסם זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1965 על הופעתו בדרמה הקומית "אלף ליצנים" שם גילם את ארנולד בארנס אחיו וסוכנו של התסריטאי הכושל מארי (ג'ייסון רוברדס).
ב-1970 גילם את האדמירל האסבנד קימל מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית בזמן המתקפה על פרל הארבור בסרט המלחמה "טורה! טורה! טורה!", שיחק בתור איש המכירות מריוואטר במערבון האפי של ארתור פן "איש קטן גדול" וכקולונל קאצ'רט בפרודיה המלחמתית "מלכוד 22".
גילם את ביאנצ'י חברו של הרקול פוארו (אלברט פיני) במותחן המסתורין הספרותי של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס".
בשנת 1973 גילם את ד"ר רודי ולס בסרט הטלוויזיה "האיש השווה מיליונים" שעליו מבוססת הסדרה "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים".
באמצע שנות ה-70 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "משאלות קיץ, חלומות חורף", מועמד פעמיים לפרס באפט"א על תפקידיו בתור העורך הארי סימונס בדרמת העיתונות "כל אנשי הנשיא" והארולד ברגמן בסרט הפשע "חטיפת פלהם 123" ומועמד לפרס אמי על תפקידו בהפקה הטלוויזיונית "פשיטה על אנטבה" המבוססת על "מבצע יונתן".
בלסם זכה בפרס הטוני בשנת 1967 על תפקידו כשחקן ראשי במחזה "את יודעת שאני לא יכול לשמוע אותך כשהמים זורמים".
שיחק בסרט הפעולה של מנחם גולן "מחץ הדלתא" בדמותו של הנוסע החטוף הראשי בן קפלן.
לצד הקריירה הענפה והמשגשגת שלו בקולנוע ובטלוויזיה נודע גם כשחקן תיאטרון מוערך ואהוד.
חיים אישיים.
בלסם נישא ב-1952 לשחקנית פרל סומר, הזוג התגרש כעבור שנתיים של זוגיות.
אשתו השנייה הייתה השחקנית ג'וייס ואן פאטן לה היה נשוי במשך שלוש שנים. לבלסם ולפאטן נולדה בת אחת, השחקנית טליה בלסם אשתו לשעבר של ג'ורג' קלוני.
התחתן עם אשתו השלישית השחקנית איירין מילר ב-1963, מערכת היחסים החזיקה מעמד 24 שנים והזוג נפרד ב-1987. לזוג נולדו שני ילדים זואי ואדם בלסם.
בלסם נפטר בגיל 76 מהתקף לב בשנת 1996 בעת שהייתו ברומא, נקבר ב"בית הקברות סידר פארק" שבניו ג'רזי.
רג'פ מיידני
רג'פ מיידני (באלבנית: Rexhep Qemal Meidani, נולד ב-17 באוגוסט 1944) הוא פוליטיקאי אלבני, שכיהן כנשיא אלבניה בשנים 1997–2002.
מיידני נולד בטירנה, למד באוניברסיטת טירנה והשלים את לימודיו לדוקטורט במדעי הטבע באוניברסיטת קאן שבצרפת (1974). תחילת פעילותו הפוליטית הייתה כאשר ניצב בראש וועדת הבחירות המרכזית בבחירות הרב־מפלגתיות הראשונות באלבניה. בשנת 1996 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית של אלבניה ונבחר למזכירה הכללי, ובשנת 1997, אחרי ניצחונה של המפלגה בבחירות, נבחר לנשיא אלבניה, תפקיד בו שירת עד שנת 2002, אז בא על מקומו אלפרד מויסיו.
המפלגה הטובה ביותר
המפלגה הטובה ביותר (באיסלנדית: Besti flokkurinn) היא המפלגה שנצחה בבחירות לראשות העיר רייקיאויק, בירת איסלנד, ב-2010. ראש המפלגה הוא יון גנאר, מוזיקאי פאנק לשעבר ושחקן וקומיקאי במקצועו, ששימש כראש העיר בשנים 2010 - 2014.
סגנית יושב ראש המפלגה היא היידה קריסטין הלגדוטיר ומספר המתפקדים 833.
מצע המפלגה.
מצע המפלגה מתואר באתר שלה: "מטרות המפלגה נבנו על הטובות מבין כל המטרות האחרות. לרוב, המטרות שאנו יוצרים נשענות על בסיס מדיניות הרְוחה של המדינות הסוציאליסטיות של המדינות הנורדיות וצפון אירופה. זה נשמע ממש טוב עכשיו. [...] למעשה, אין לנו תוכנית, אבל אנחנו חושבים שיש לנו אחת."
המפלגה לא הציעה מצע מסודר, ובאתר שלה למעשה רק רעיונות כלליים בצירוף ביטויים כגון "זה נשמע טוב" או "זה טוב". לעומת זאת, היא כן הביעה מספר רעיונות נקודתיים בנושאים שונים, חלקם מגוחכים למדי, כגון הבטחה לנהוג בשחיתות בשקיפות מלאה.
העקרונות המוצהרים של המפלגה הם:
מלבד עקרונות אלה יון הבטיח גם הבטחות שוליות יותר, למשל הבאת דוב קוטב לגן החיות של רייקיאויק והבאת סנאים לפארק מרכזי בעיר.
בחירות 2010.
רשימת המתפקדים לפרלמנט בבחירות 2010 כללה, בין היתר, אמנים ידועים, ביניהם: איינאר אורן בנדיקטסון (Einar Örn Benediktsson, מוזיקאי), מקום שני ברשימה; אוטאר פרופה (Óttarr Proppé, שחקן ומוזיקאי), מקום שלישי; גונאר לאורוס היאולמארסון (Gunnar Lárus Hjálmarsson, הידוע גם כ"דר גוני Dr. Gunni, מוזיקאי וכתב במגזין The Reykjavík Grapevine), מקום 11; והוגלייקור דאגסון (Hugleikur Dagsson, אמן), מקום 27.
במהלך הקמפיין לקראת הבחירות המפלגה זכתה לרמת תמיכה עולה בהתמדה, כתוצאה ממיאוסם של תושבי רייקיאויק בהתנהלות של הפוליטיקאים ה"סטנדרטים". יון פיזר התבטאויות משעשעות ומפרכות במהלך הקמפיין, למשל הבטחת דוב הקוטב והשחיתות השקופה, כמו גם דיסנילנד בואטנסמירי (Vatnsmýri) ודקלים על חופי רייקיאויק. בשלב מסוים הסקרים אף הראו כי צפוי לו רוב מוחלט במועצת העיר (שמונה מושבים מתוך 15). כאשר הוא נשאל עם מי הוא מתכוון להקים קואליציה, הוא ענה כי התנאי היחיד שלו הוא ששותפיו לקואליציה יראו את הסדרה של HBO "הסמויה", שכן הוא רוצה שיהיה לו נושא שיחה משותף עם חבריו לקואליציה.
תוצאות הבחירות.
בסופו של דבר זכתה "המפלגה הטובה ביותר" ביותר משליש מהקולות בבחירות שנערכו ב-29 במאי, שהעניקו לה שישה מושבים במועצת העיר. יון, אם כן, נדרש להקים קואליציה. הוא אמר כי הוא אינו פוסל שום מפלגה ומפלגתו מוכנה לשתף פעולה עם כל אחד, שהרי שמה הוא "המפלגה הטובה ביותר"; אילו שמה היה "המפלגה הגרועה" או "המפלגה הגרועה ביותר", היא לא הייתה משתפת פעולה עם איש. יון, נאמן לקו הליצני משהו שהוא התווה לעצמו, הזמין את תושבי העיר להיות נוכחים בשיחות הקואליציוניות ה"סודיות" עם המפלגות האחרות. לבסוף הוא הקים קואליציה עם הברית הסוציאל-דמוקרטית (3 מושבים), בטענה שהעובדה שמנהיגהּ דאגור ב. אגרטסון (Dagur Bergþóruson Eggertsson) לא ראה את "הסמויה" הייתה מעבר לשליטתו. דאגור שימש כסגנו של יון.
מדיניות.
כיום המפלגה נוקטת במדיניות שמאל מובהקת. בריאיון למגזין The Reykjavík Grapevine הוא דיבר בשבח ריבוי תרבויות וקשר בין מדיניות זו למדיניות שתוף הפעולה עם כולם בה הוא תמך במהלך השיחות הקואליציוניות, וטען כי למהגרים יש הרבה לתרום למדינה. כמו כן הוא גם הסכים להקמת מסגד מסודר ברייקיאויק, אשר הבקשה להקמתו נדחתה פעם אחר פעם (ברייקיאויק היה קיים מסגד קטן ברובע אַוְּרמולי (Ármúli) אותו מנהלת התאגדות המוסלמים באיסלנד המונה כמה מאות אנשים). יון אף הראה את מחויבותו לעיר בכך שהוא קעקע על זרועו את סמל העיר.
יון עצמו נמנע מניהול העיר הלכה למעשה, והוא רק קבע קווים מנחים. האנשים הכפופים לו הם אלה שניהלו אותה בפועל. ב-2014 סיים את תפקידו.