הולידיי תכנן מבנים וערך תוכניות בניין עיר גם בערים נוספות בארץ ישראל, וכן פעל בעבר הירדן ובלבנון. בשנים 1929–1931 תכנן, יחד עם האדריכל היהודי יליד גרמניה ריכרד קאופמן, את פיתוח שטח הקרקע המיובשת בסמוך לנמל חיפה ולאחר מכן הנחה את הקווים האדריכליים להמשך הפיתוח. בנוסף היה שותף בשנות ה-30 לתכנונו של המרכז המסחרי החדש בחיפה, וכן עסק, בשנים 1933–1935, בהכנת תוכנית אזורית לפיתוח מפרץ חיפה יחד עם עמיתו ומורו לשעבר מאוניברסיטת ליברפול, סר פטריק אברקרומבי. הוא פתח משרד בחיפה ב-1934 ובו העסיק אדריכל נוסף בוגר אוניברסיטת ליברפול, פירס האברד. יחד עם אד רוזנהק תכנן עבור חברת החשמל את מבנה תחנת הכוח חיפה (חיפה א') ואת משרדיו של פנחס רוטנברג, שנחנכו ב-1935 ושתכנונם הסופי הכתיב את סגנון תכנון תחנת הכוח רדינג בתל אביב. בנק ברקליס, שהולידיי כבר תכנן עבורו משרדים מרשימים בירושלים (בחזית הדרומית של בניין עיריית ירושלים), מינה אותו לתכנן גם את מבני סניפיו בתל אביב ובחיפה. הולידיי גם הכין תוכניות פיתוח עירוני והרחבה לערים לוד, רמלה, טבריה, יפו ונתניה.
לאחר סיום תקופת שרותו בארץ ישראל ב-1935 שב הולידיי עם משפחתו לאנגליה. הוא התמודד על קבלת תפקידו של מורו לשעבר, פטריק אברקרומבי, כראש המחלקה לתכנון עירוני באוניברסיטת ליברפול, אך חרף המלצתו החמה של אברקרומבי לא זכה במינוי. הוא פתח משרד לתכנון עירוני בלונדון והתגורר בריצ'מונד שעל התמזה, בפאתי לונדון. ב-1939 יצא עם משפחתו לציילון, שם קיבל מינוי להכין תוכנית-עיר לבירה הקולוניאלית קולומבו. שהות המשפחה שם, שמלכתחילה נועדה לחצי שנה, התארכה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה, והולידיי לקח על עצמו פרויקטים נוספים באי - הידוע ביותר הוא עבודתו המשותפת עם פטריק אברקרומבי על תכנון קמפוס אוניברסיטת ציילון בסמוך לעיר ההיסטורית קאנדי. ב-1941 עברה המשפחה לקייפטאון, דרום אפריקה, ולאחר שנה חזרה לציילון.
ב-1944 עבר הולידיי עם משפחתו למושבה הבריטית גיברלטר, שם קיבל פרויקט תכנון, ורק ב-1947 שב לאנגליה. הוא מונה לאדריכל הראשי של העיר סטיבנג', תפקיד אותו מילא בין 1947 ל-1952. לאחר מכן מונה כפרופסור וראש המחלקה לתכנון עירוני באוניברסיטת מנצ'סטר. הוא נפטר במנצ'סטר ב-1960, בגיל 63.
משפחתו.
רעייתו של קליפורד הולידיי, יוניס, חייתה עמו בארץ ישראל במשך תקופת שירותו, ובמהלך תקופה זו נולדו להם ארבעה בנים. את רשמיה מחוויית חייהם של בני הזוג בירושלים ובארץ ישראל תיעדה יוניס הולידיי בסדרת מכתבים, ששיגרה לאימה באנגליה בין השנים 1922–1935. אסופת מכתבים זו, המספקת תיעוד נדיר של החיים בירושלים המנדטורית מנקודת ראות בריטית-רומנטית, יצאה לאור בשנת 1997 כספר בשם "מכתבים מירושלים" (Letters from Jerusalem - during the Palestine Mandate) בעריכת בנם, ג'ון הולידיי.
אודי אשרי
המתיישבים של קטאן
המתיישבים של קטאן (בגרמנית: Die Siedler von Catan, מכונה גם בקיצור סטלרס או קטאן) הוא משחק קופסה שנוצר בידי קלאוס טויבר. המשחק יצא לראשונה בגרמניה ב-1995 והופץ ברחבי אירופה, ארצות הברית ומדינות אחרות. בשנת 2008 תורגם המשחק לעברית על ידי חברת "הקוביה".
המשחק המתיישבים של קטאן נחשב למשחק Gateway, כלומר משחק לוח שמשמש כהיכרות של התחביב עבור הקהל הרחב. המיומניות הנדרשות במשחק הן חשיבה אסטרטגית, ניהול משאבים ויכולת מסחר (מסחר במשאבים ועסקאות שונות הוא האלמנט האינטראקטיבי העיקרי בין המשתתפים במשחק). מטרת המשחק היא לצבור ראשון 10 נקודות ניצחון.
המשחק.
המשחק משוחק על מפת משושים כאשר כל משושה מייצג סוג קרקע שונה, המניב משאבים (Resources) שונים המיוצגים על ידי קלפים אותם מחזיק השחקן ביד:
בבניית הלוח כל משושה מקבל מספר בין 2 ל-12, לא כולל המספר 7.
מהלך המשחק
בשלב ההקמה, כל שחקן מקים שני יישובים ושתי דרכים (ומתחיל את המשחק עם קלפי משאבים בהתאם למיקום היישוב השני). יש לבחור את מיקומם בחכמה תוך שיקולים של שליטה על מירב סוגי המשאבים ותדירות ההשגה של כל משאב (שתלוי במספר שעל המשושה, כאשר המשושים עם המספרים 2 ו-12 שכיחים פחות בהשוואה למשושים עם הספרות 5,6,8,9).
מהלך התור
יישובים וערים מקנים לשחקנים נקודות ניצחון (נקודת ניצחון 1 לכל יישוב ו-2 נקודות ניצחון לכל עיר). בנוסף, שחקנים מקבלים נקודות ניצחון על הישגים כגון הדרך הארוכה ביותר, הצבא הגדול ביותר או באמצעות קלפי ההתקדמות.
המנצח הוא הראשון שמגיע לרף של 10 נקודות ניצחון (אלא אם כן לא שם לב ואז ממשיך המשחק עד ששחקן אחר ינצח או עד שהוא ישים לב בתורו).
הרחבות.
לקטאן יצאו הרחבות שונות, כשההרחבה הבסיסית היא תוספת ל-5–6 שחקנים במשחק הבסיס.
בנוסף, יש גם הרחבות שמוסיפות מכניקות חדשות למשחק, כשהידועות שבהן הן ו ו
בנוסף יש משחקים שעומדים בפני עצמם, כגון , , ו שאינם דורשים את משחק הבסיס. קטאן ג'וניור הוא גרסה לילדים, שמפשט את המשחק משמעותית.
הסוג האחרון של הרחבות הן הרחבות קטנות, שבעיקר מוסיפים תרחישים חדשים למשחק.
פרסים.
המשחק זכה במספר פרסים:
קטאן בישראל.
בישראל נערכים במהלך השנה מספר טורנירים של קטאן. אליפות קטאן שמתבססת על המשחק הרגיל שמתקיימת כל שנה באוגוסט בדרקוניקון החל משנת 2012 ואירוע חנוקטאן שמאורגן בידי הקוביה משחקים שאירע לראשונה בפסח 2018, אך היום מתרחש בחנוכה בגני התערוכה, ובו משתמשים בגרסה מיוחדת של קטאן - Catan Big Game.
ביצ'קראפט בוננזה
בוננזה (באנגלית: Bonanza) הוא מטוס קל מתוצרת ביצ'קראפט שנכנס לשימוש ב-1947. במהלך השנים פותחו שלושה דגמים עיקריים של הבוננזה, ולמעלה מ-17,000 מטוסים יוצרו. זהו דגם המטוס הנמצא בייצור במשך הזמן הרב ביותר, אשר ממשיך גם כיום.
דגמים.
דגם 35.
הדגם הראשון של הבוננזה, דגם 35, תוכנן על ידי צוות בראשותו של המהנדס רלף הרמון (Ralph Harmon). הוא היה עשוי כולו ממתכת, ומהיר מאוד ביחס למרבית המטוסים הקלים באותה תקופה שנבנו עדיין מעץ ואריג. דגם 35 כלל כני נסע מתקפלים וזנב וי שהפך לסימן ההיכר שלו.
טיסת הבכורה של אב הטיפוס של דגם 35 נערכה ב-22 בדצמבר 1945.
המטוס הראשון יצא מפס הייצור ב-1947. ב-1982, לאחר שיוצרו 10,194 מטוסים מדגם 35, שזכה לשיפורים שונים במהלך השנים, הופסק הייצור שלו.
על בסיס דגם 35 פותח מטוס האימון הצבאי T-34 מנטור.
דגם 33.
לדגם 33 היה זנב רגיל, בניגוד לדגם 35 בעל זנב הוי. המטוס הראשון מדגם 33 יצא מפס הייצור ב-1959. ב-1995, לאחר שיוצרו למעלה מ-2,500 מטוסים מדגם 33, שזכה לשיפורים שונים במהלך השנים, הופסק הייצור שלו.
איראן מייצרת גרסה צבאית של דגם זה תחת השם "פרסטו", מבלי שקיבלה רישיון לכך.
דגם 36.
לדגם 36 יש זנב רגיל בדומה לדגם 33, אך גוף המטוס הוארך ב-25 ס"מ. המטוס הראשון מדגם 36 יצא מפס הייצור ב-1968. עד כה יוצרו למעלה מ-2,700 מטוסים מדגם 36, שזכה לשיפורים שונים במהלך השנים. דגם זה נמצא עדיין בייצור ומחירו עומד על כ-415,000 דולר אמריקני.
היסטוריה מבצעית.
ארצות הברית.
תחת הכינוי QU-22, הותאם דגם 36 לשימוש חיל האוויר האמריקני ככלי טיס בלתי מאויש למשימות ממסר, אף על פי ששימוש מבצעי במטוס נעשה תמיד כשהוא מאויש. השינויים העיקריים ב-QU-22 היו הוספתו של גנרטור גדול מעל המנוע להפעלת הציוד האלקטרוני והוספתם של שני מכלי דלק שהותקנו בקצה הכנפיים.
ה-QU-22 הופעל במלחמת וייטנאם בשנים 1970–1972 ושימש לממסר אותות של חיישני תנודה וקול שפוזרו באזור נתיב הו צ'י מין במסגרת מבצע איגלו וייט.
ישראל.
חיל האוויר הישראלי מפעיל את דגם A36 של המטוס, תחת הכינוי "חופית". המטוסים משרתים בבסיסי הטיסה השונים של החיל, ומשמשים לניוד מהיר של בכירי החיל וצה"ל. בנוסף, משרת המטוס גם בטייסת 100 ("הגמל המעופף") למשימות תצפית ואיסוף מודיעין חזותי. בעבר, המטוס שרת גם בטייסת 135 ("מלכי האוויר"). שלושת מטוסי ה"חופית" הראשונים נחתו בישראל ב-5 בדצמבר 2004 והתקבלו בטקס חגיגי בשדה דב במעמד מפקד חיל האוויר, האלוף אליעזר שקדי. המטוסים החליפו בהדרגה את מטוסי ה-TB-20 טרינדד ("פשוש") מתוצרת סוקטה.
בימיו הראשונים של חיל האוויר הישראלי, הופעלו שני מטוסי בוננזה 35 על ידי הטייסת הראשונה, טייסת 100. המטוסים נתרמו לחיל האוויר על ידי בוריס סניור, שהיה קצין יהודי בדרגת סגן בחיל האוויר הדרום-אפריקאי, וביקש לתרום לחיזוק חיל האוויר הישראלי. סניור רכש זוג מטוסים והטיס אותם לישראל ביחד עם טייס נוסף. במהלך חניית ביניים לצורך תדלוק ברודזיה התרסק אחד המטוסים, וסניור קנה אחר במקומו בלוקסור שבמצרים, במסווה של מטוס שעשועים, שנועד לטוס לביירות. שני המטוסים הגיעו לישראל ב-5 במאי 1948. המטוסים הותאמו לשמש כמטוסי תקיפה קלים, לאחר שחומשו בפצצות במשקל 50 ק"ג כל אחת. המטוסים שימשו את חיל האוויר במשימות תקיפה במלחמת העצמאות במשך תקופה קצרה, ולאחריה הם שימשו למשימות סיור וקישור בלבד. ב-1952 הוצאו משירות.
בוננזה A36
אמנית המוות
אמנית המוות (שם מדעי: "Amanita phalloides") היא פטריית בסיסה רעילה ביותר, מהסוג אמנית, הנפוצה ברחבי אירופה ואיראן. הפטריה משגשגת הודות ליחסי הגומלין עם מיני עצים נשירים ומחטניים רבים. תפוצתה התרחבה מעבר לאזורי התפוצה הטבעית בעקבות תירבותם של מספר עצים לצורכי נוי ויערנות, בעיקר אלון, ערמון ואורן.
הכובע מופיע בקיץ ובסתיו, צבעו ירוק על פי רוב. הנבגים וה"רגל" לבנים. בדרך מקרה, מזכירה האמנית מספר מיני פטריות אכילות כנרתיקנית, דבר המעלה את הסיכוי להרעלה בטעות.