הנגיף, בדומה ל-"RSV", מכיל גנום RNA חד גדילי בעל מובן שלילי, לכן על מנת לשכפל עצמו בתא הפונדקאי עליו להכיל אנזים ויראלי מסוג RNA dependent RNA polymerase - RdRP, אשר הופך בעת ההדבקה RNA נגיפי בעל מובן שלילי ל-RNA בעל מובן חיובי, על מנת שממנו יהיה ניתן לשכפל גנום ויראלי חדש בעל מובן שלילי או מנגד לסנתז חלבונים ויראליים על ידי ריבוזומים תאיים.
נגיפי "hPIV" עטופים במעטפת ליפידית המכילה גליקופרוטאינים אופייניים למשפחת ה-"Paramixoviridae":
הדבקה ומחזור התרבות.
לאחר הצמדות נגיפי "hPIV" אל תאי אפיתל של מערכת הנשימה באמצעות חלבוני HN, חודר הנגיף אל תוך התא ועובר שלב של השלת הקפסיד (Uncoating). על ידי כך חושף הנגיף את תכולתו בציטוזול. אנזים ה-RdRP הופך את גנום ה-RNA בעל המובן השלילי ל-RNA בעל מובן חיובי, אשר ממנו תחל סינתזת חלבוני נגיף. תהליך הסינתזה של החלבונים מתרחשת בריבוזומים של תאי הפונדקאי, כשחלבוני המעטפת מסונתזים על גבי הרשתית האנדופלסמית וחלבוני המבנה והליבה בריבוזומים החופשיים בציטוזול. ברגע שמסונתזים מספיק חלבוני NP, מתחיל אנזים ה-RdRP לשכפל את הגנום עצמו. גדילי RNA חדשים שזה עתה סונתזו מונחים על גבי חלבוני M, המהווים מעין פלטפורמה לאריזה נכונה של הנגיף. ברגע שהנגיף נארז בקפסיד בצורה נכונה הוא עובר לתא אפיתל השכן בעודו רוכש חלבוני מעטפת ויראליים שנשתלו מבעוד מועד על פני הקרום של תאי הפונדקאי.
פתוגנזה.
נגיפי ה-"hPIV" חודרים לגוף בעיקר דרך חלל האף על ידי תרסיס באוויר ומתרבים על פי רוב ברקמות האפיתליליות של דרכי הנשימה העליונות במשך פרק זמן של 2 - 6 ימים. היות שההדבקה בנגיפי "hPIV" חוזרת במשך החיים, במבוגרים תגרום ההדבקה בעיקר לתסמיני מחלה קלים דמויי שפעת, כגון: הצטננות, שיעול, יובש בגרון ולעיתים חום. בדומה להדבקה בנגיף ה-"RSV", המחלה חולפת בעצמה כעבור מספר ימים. אולם תינוקות וילדים קטנים נמצאים בקבוצת סיכון לפתח תסמיני מחלה חמורים הרבה יותר. קבוצת סיכון ראשונה היא קבוצה בה גיל הנדבקים הוא מתחת לחצי שנה. במקרה זה עיקר התחלואה מתרחשת כתוצאה מ-"hPIV 3", שמוביל לדלקת בדרכי הנשימה התחתונות דוגמת ברונכיוליטיס ודלקת ריאות. תסמינים הנ"ל זהים מבחינה קלינית לתסמינים הנגרמים בעקבות הדבקות בנגיף ה-"RSV" ולכן לא ניתן לקבוע מעשית את האטיולוגיה להם על סמך בדיקה גופנית רגילה. קבוצת הסיכון השנייה היא קבוצה בה גיל הנדבקים נע בין חצי שנה ל-5 שנים. במקרה זה עיקר התחלואה מתרחשת כתוצאה מ-"1 hPIV" ו-"hPIV-2" שמובילים לדלקת בדרכי הנשימה התחתונות ותסמינים המזכירים דיפתריה.
בקרב שתי קבוצות הסיכון הנ"ל ילווה מהלך המחלה בשיעול, חום גבוה וקשיים בנשימה, אולם בקרב 2 עד 3 אחוזים מהחולים עלולים להתפתח תסמינים חמורים יותר של היצרות חלל הלוע ותיבת הקול, דבר שעלול להצריך ביצוע טרכיאוסטומיה.
הדבקות חוזרת בנגיפי "hPIV" תוגבל לדרכי הנשימה העליונות בלבד.
אבחנה.
ישנן מספר דרכים שבהן נהוג לאבחן כיום הדבקה ב-"hPIV":
טיפול.
הטיפולים השכיחים כנגד הנגיף כוללים:
קיימות נגזרות של הריבוירין, כגון: Ribavirin 5' mono/di/tri-phosphate הידועים כמעכבי RdRP בחלק ממיני נגיפי ה-RNA.
נכון ל-2013 פותחו מספר חיסונים נסיוניים כנגד "3 hPIV" אשר הראו הצלחה חלקית במכרסמים ובפרימטים, אולם טרם אושרו לשימוש המוני בבני אדם.
סיישל במשחקים האולימפיים
סיישל השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מוסקבה (1980). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, כשהחרימה את אולימפיאדת סיאול (1988) לאות הזדהות עם בת בריתה דאז, קוריאה הצפונית. באולימפיאדות החורף לא השתתפה מעולם.
לאורך השנים לא רשמו הספורטאים שייצגו את סיישל הישגים משמעותיים במשחקים האולימפיים. להישג הגבוה ביותר הגיע המתאגרף ריוואל קאדו, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת אטלנטה (1996).
היסטוריה כלכלית
היסטוריה כלכלית (באנגלית: Economic History) היא שדה המחקר בלימודי הכלכלה שבוחן תופעות כלכליות והתפתחותן מתוך פרספקטיבות של חקר ההיסטוריה, או מהעבר השני מסתכל על תופעות היסטוריות בראי תאוריות בכלכלה.
ניתוח היסטורי כלכלי מתבצע על ידי מגוון מתודות ובכללן שימוש בשיטות מחקר היסטוריות, סטטיסטיות, וישום של תאוריות ומודלים כלכליים על נתונים היסטוריים. נושאי המחקר בתחום כוללים בין היתר צמיחה כלכלית לאורך ההיסטוריה, איתור הסיבות הכלכליות לפרוץ המהפכה התעשייתית, היסטוריה של שוק הפיננסים, היסטוריה של שוק העסקים, היסטוריה דמוגרפית והיסטוריה של שוק העבודה. הגישה לנושאים אלו מתבצעת דרך המתודות המתאימות של המודלים הכלכליים או של חקר ההיסטוריה. בימינו ישנם מחקרים בהיסטוריה כלכלית שעושים אף שימוש בשיטות אקונומטריות ולהם מיוחד תת-התחום שמכונה לעיתים היסטוריה אקונומטרית (או קליאומטריקה).
התפתחות כשדה מחקר מובחן.
ההתייחסות להיסטוריה הכלכלית כדיסציפלינה מובחנת הייתה מקור לעימות ממושך במדעי החברה. ראשיתו של העימות בממלכה המאוחדת עת התנהלו בין מלומדים ב-LSE ובאוניברסיטת קיימברידג' ויכוחים רבים באשר לסוגיית הפרדת התחום מלימודי התאוריה הכלכלית.
כלכלני קיימברידג' סברו כי השניים בלתי נפרדים וכי לימודי הכלכלה כוללת מרכיבים של היסטוריה כלכלית, בעוד כלכלני LSE דבקו בעמדה לפיה הכלכלה ההיסטורית זכאית לאג'נדה מחקרית משל עצמה, קורסי לימוד ותקנים אקדמאים נפרדים.
בראשית ימיו של התחום היה נדמה כי עמדתם של כלכלני LSE בעד ההפרדה התקבלה. אוניברסיטאות רבות ברחבי הממלכה המאוחדת ייסדו תוכניות מחקריות שיוחדו להיסטוריה כלכלית ופעלו על פי המודל של תוכנית ה-LSE. ב-1926 נחנכה ב-LSE האגודה להיסטוריה כלכלית ולבסוף נפתחה תוכנית לימודים להיסטוריה כלכלית גם באוניברסיטת קיימברידג'.
מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 קיימת בממלכה המאוחדת מגמה הפוכה של התמזגות תוכניות נפרדות אלו בחזרה אל מחלקותיהן המקוריות בכלכלה או בהיסטוריה. המוסדות האקדמאים היחידים שבחרו לשמור על עצמאותן של תוכניות אלו, היו ה-LSE ואוניברסיטת גלאזגו. שני מוסדות אלו ואוניברסיטת אוקספורד אחראים להכשרתם של מרבית ההיסטוריונים הכלכליים במערכת ההשכלה הגבוהה בממלכה המאוחדת.
בארצות הברית במשך שנים רבות נחשב התחום כתת-ענף של כלכלה יישומית וככזה הוא לא זכה לתוכניות מחקר ולימוד משל עצמו. במקום זאת נלמד התחום כשדה מחקר ייחודי רק במסגרת לימודי הדוקטורט, במספר מחלקות לכלכלה וביניהן המחלקות של אוניברסיטת ברקלי, הרווארד וייל.
בישראל, נכון לשנת 2010, נלמד התחום במסגרת מספר מחלקות לכלכלה ובכללן באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון, ובאוניברסיטת תל אביב.
המחקר בתחום.
במאמרו על תאוריית החוב - דפלציה מ-1993, כותב כלכלן ייל אירווינג פישר על יחסי הגומלין בין מחקר הכלכלה להיסטוריה הכלכלית:
"לימוד סוגיית אי-שיווי המשקל הכלכלי עשוי להתבצע באחד משני מתווים. באפשרותנו לבחור כיחידת הניתוח שלנו מאורע היסטורי אמיתי של אי-שיווי משקל, כמו המשבר של 1873; או שביכולתנו לבחור מגמה כלכלית מסוימת כמו דפלציה ולגלות את חוקיה הכללים, ויחסי הגומלין שלה עם תופעות כלכליות אחרות. המתווה הראשון נדרש לאירועים או עובדות, בעוד השני נדרש למגמות כלכליות. הראשון הוא בעיקרו היסטוריה כלכלית ואילו האחרון הוא בעיקרו המדע הכלכלי. שני סוגי המחקר תקינים וחשובים. האחד משלים את רעהו. את הפאניקה שליוותה את המשבר ב-1873 ניתן להבין רק לאור מגמות שונות שהתרחשו בו – דפלציה ואחרות; ואילו את הדפלציה ניתן להבין רק לאור התרחשויות היסטוריות שלה כמו במשבר של 1873 או באירועים אחרים".
היסטוריה כלכלית שעושה שימוש בכלים אקונומטרים נודעת לעיתים כקליאומטריקה או היסטוריה אקונומטרית. את המונח טבעו ג'ונתן ר. ט. יוג'ס וסטנלי רייטר ב-1960, כשהם מאזכרים בכך את קליאו, המוזה שהייתה ממונה על ההיסטוריה ושירת הגבורה במיתולוגיה היוונית. לדידם של היסטוריונים אקונומטריים גישתם נחוצה לביסוס ואימות טוב יותר של תאוריות כלכליות. רבים מהתומכים בגישה זו נוהגים אף לעשות שימוש במתכונות נוגדות מציאות. בשנות ה-2000 הועלו טענות כי ימי הזוהר של ההיסטוריה האקונומטרית בשנות ה-60 וה-70 הגיעו לקיצם, ושהתחום נזנח על ידי הכלכלנים.
היסטוריונים כלכליים חתני פרס נובל לכלכלה.
בשנת 1976 זכה מילטון פרידמן בפרס נובל לכלכלה עבור "הישגיו בשדות המחקר של ניתוח הצריכה הפרטית, היסטוריה ותאורטיה מוניטרית ובעבור הדגמתו את הקשיים והמורכבויות הכרוכים במדיניות ייצוב כלכלית".
ב-1993 זכו בפרס רוברט פוגל ודאגלאס נורת' בעבור "חידושם את המחקר בהיסטוריה כלכלית, על ידי יישום תאוריות כלכליות ושיטות כמותיות להסברת שינויים מוסדיים וכלכליים". כמו כן, מרטון מילר שהחל את הקריירה האקדמאית שלו כמרצה להיסטוריה כלכלית ב-LSE, זכה ב-1990 בפרס יחדיו עם הארי מרקוביץ וויליאם שארפ.
היסטוריה כלכלית בישראל.
המחקר וההוראה בישראל בתחום היסטוריה כלכלית נוסדו במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית על ידי נחום גרוס, שהיה מופקד הקתדרה על שם אלכסנדר ברודי להיסטוריה כלכלית. בין תלמידיו ניתן למנות את יעקב מצר, שהיה מופקד הקתדרה אחריו, ונתן זוסמן, שמחזיק היום בקתדרה זו. נכון ל-2013 מתקיימים קורסים סדירים בהיסטוריה כלכלית באוניברסיטה העברית (נתן זוסמן), אוניברסיטת תל אביב (יואל מוקיר), ואוניברסיטת בן-גוריון (קרין ון דר בק). באותה שנה נפתחה באוניברסיטת בר-אילן תוכנית משותפת לתואר ראשון בהיסטוריה כללית וכלכלה.