אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון מואצת בשיעור של 8.8% לשנה (תמותה לעומת ילודה) וכן הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה בשל האבטלה ששיעורה נכון ל-2000 עמד על 35.8%. חלק נכבד מתושבי העיר הם ממוצא טורקי, בני הדת המוסלמית סונית.
תחבורה וכלכלה.
בקובראט אין תשתית רכבות, אך בסמיכות אליה חולפים הכבישים המהירים: II-49 המקשר את העיר לראזגרד וטוטראקן ו-II-23 המקשר את העיר לאיספריך ורוסה. עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מחקלאות ובשטח הרשות המקומית מגדלים חיטה, ירקות וטבק. כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיות המזון השונות. קובראט נודעת גם בתיירות לשם ציד.
הצייד ממאדים
הצייד ממאדים (באנגלית: Martian Manhunter) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. הדמות נוצרה על ידי הכותב ג'וזף שאמשון והמאייר ג'ו סרטה והופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת "Detective Comics #225" מנובמבר 1955. בשנת 1998 הדמות זכתה לסדרה משלה בכתיבתו של ג'ון אוסטרנדר ובאיורו של טום מנדרייק.
הצייד ממאדים הוא כינויו של ז'ון ז'ונס, חייזר יליד מאדים שהגיע לכדור הארץ בטעות וניחן בכוחות מיוחדים המקנים לו יכולות של גיבור-על. הוא נוהג להופיע כדמוי אדם ירוק עטוי גלימה, ומסווה את עצמו בדמות בלש בשם ג'ון ג'ונס בעזרת יכולת שינוי הצורה בה ניחן. ז'ונס הוא חבר בליגת הצדק.
דמותו של הצייד ממאדים מדורגת במקום ה-43 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של ז'ון ז'ונס מגלם בסדרת הלייב אקשן "סופרגירל" השחקן דייוויד היירווד, שמתחזה בתחילה לראש סוכנות ה-DEO האנק הנשו. בסרט "" מוצג קלווין סוונוויק (אותו גילם השחקן הארי לניקס ביקום הקולנועי של DC) בתור הצייד ממאדים.
ביוגרפיה בדיונית.
לפי הגרסה המקורית ז'ונס שוגר בטלפורטציה לכדור הארץ על ידי המדען ד"ר ארדל. ההלם הנגרם לד"ר ארדל מהמפגש ביניהם מביא למותו, בכך מותיר את ז'ונס ללא דרך חזרה לעולם ביתו. ז'ונס מחליט להילחם בפשע עד אשר תמצא טכנולוגיה בכוכב מאדים אשר תבטיח את חילוצו. למטרה זו הוא מאמץ את זהות בלש משטרה בשם ג'ון ג'ונס ומשתכן באפקס סיטי (מאוחר יותר שיקגו). בסופו של דבר הוא חשף לעולם את קיומו, החל לתפקד בגלוי כגיבור-על והצטרף לליגת הצדק. לעיתים הוא תפקד כמחליפו של סופרמן (כשם שהחץ הירוק היה מחליפו של באטמן) כיוון ש-DC קומיקס חששו להשתמש יותר מדי בדמויות הדגל של החברה בסיפורי הכותר ולהביא אותן למצב של חשיפת יתר. במהרה הוא נוטש את מסווה הבלש על מנת להילחם בממצא ארכאולוגי רב עוצמה הדורש את מלוא תשומת לבו, ומביים את מותו של הבלש ג'ון ג'ונס. הוא מאמץ את דמותו של מרקו אקסבייר על מנת להסתנן לשורות קרטל פשע.
כאשר סופרמן ובאטמן נהפכו לחברים מן המניין של ליגת הצדק, הופעותיו של ז'ון ז'ונס בליגה התמעטו. הופעתו האחרונה בחוברות ליגת הצדק הייתה במרץ 1968, עת נמצא על ידי בני גזעו וחזר איתם כדי להנהיג את "מאדים החדש". אולם, למשך 15 השנים הבאות, דמותו של ז'ונס שבה והופיעה בכותרי החברה. בשנת 1972, סופרמן שוגר למאדים החדש; בשנת 1975 חזר ז'ונס בחללית לכדור הארץ לתקופה קצרה; ומפגש נוסף בין ז'ונס לבין סופרמן ובאטמן הוביל לכך ששלושתם נלחמו יחדיו במאדים החדש. ז'ונס הוא ממייסדי ליגת הצדק והיה חבר מפתח ברוב גלגוליה השונים למעט אחד, בין סוף שנות ה-60 לשנות ה-70 בגרסה של הכותב בראד מלטאזר, תקופה שבה נדד ז'ונס בחיפוש אחר כוכבים תאומים לכוכב הבית שלו.
הצייד ממאדים שב להופיע ביקום DC באופן קבוע בשנת 1984. הוא החיה את דמות הבלש ג'ון ג'ונס, הפעם כבלש פרטי, אך נאלץ להסביר את היעלמותו למשך 20 שנה. מיני סדרה משנת 1988 שינתה כמה אספקטים בסיפור מקורה של הדמות. התגלה כי ד"ר ארדל לא מת, וכי צורתו האנושית של ז'ון ז'ונס נגרמה הודות לטראומה פיזיולוגית. עוד סופר כי ז'ונס לא עבר במרחבי החלל אלא גם במרחבי הזמן, וכי בני גזעו ומשפחתו מתו מזה אלפי שנים.
לז'ונס אח מופרע בנפשו בשם מא'אלפא'אק שבעבר השתמש ביכולת שינוי הצורה כדי להתחזות אליו בניסיון לשכנע את חברי ליגת הצדק שז'ון הוא פסיכופת. ז'ונס מצליח לטהר את שמו. בגרסאות מאוחרות נוספו פרטים לסיפור מוצאו כגון הגילוי כי בזמן שז'ונס נלקח ממאדים היה נטול חיים כתוצאה ממגפה שהפיץ אחיו במתכוון.
בסדרה משלו משנת 1998, נחשפים גילויים חדשים אודות עברו מכוכב מאדים ומכדור הארץ ובכללם גם נחשפת זהותו של האדם ג'ון ג'ונס האמיתי, נסיבות מותו והנסיבות שבהם השתלט ז'ון ז'ונס על זהותו.
בסדרת החוברות "JLA" הופיע סיפור פרי עטו של ג'ו קלי בו מנסה ז'ונס לכבוש את הפחד מפני אש האוחז בו בעזרת הנבלה סקורצ' המתמחה בשימוש באש, שרצתה בתמורה את עזרתו הטלפתית של ז'ונס. הסיפור חושף שלפני 20,000 שנה גזע מסוכן המכונה "השורפים" גבה שרפות רבות על מנת להתרבות בצורה א-מינית. כדי למנוע מהם לזרוע הרס ביקום, שומרי היקום פיצלו את הגזע לשני גזעים – ירוק ולבן, שינו את מערכת הרבייה שלהם וזרעו בהם פחד מאש.
במהלך אירועי המשבר האחרון, ז'ון ז'ונס נהרג. הוא הוחזר לחיים בחוברת מספר 8 של המיני סדרה "הלילה האפל ביותר".
כוחות ויכולות.
כוחותיו של ז'ונס כוללים במקור את היכולת להפוך לבלתי נראה ולשנות את צורתו, נוסף על כוחות טלפתיה. במשך השנים נוספו לו כוחות תעופה, ראיית רנטגן וחום שמקורם מכוכב מאדים, כוח על, מהירות על וסיבולת על. הוא מאוד רגיש לאש, אשר בקרבתה הוא נחלש ומאבד את כוחותיו. השפעה זו היא לפעמים פיזית ולפעמים פסיכולוגית (תלוי בסיפור).
סמיכה להוראה
אינדונזיה במשחקים האולימפיים
אינדונזיה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952) ונעדרה מאז מהמשחקים רק פעמיים - מאולימפיאדת טוקיו (1964), ומאולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. לאורך השנים זכו הספורטאים האינדונזים ב-37 מדליות במשחקים האולימפיים. 21 מהמדליות הושגו בבדמינטון, ענף בו היא מדורגת במקום השני בכל הזמנים, אחרי סין, והיתר בהרמת משקולות ובקשתות.
היסטוריה.
הופעותיה הראשונות של אינדונזיה במשחקים האולימפיים היו סמליות בעיקרן, והישגי הספורטאים היו דלים. באולימפיאדת מלבורן (1956), הייתה נבחרת הכדורגל שלה על סף סנסציה. הנבחרת העפילה אוטומטית לשלב רבע הגמר, לאחר שנבחרת דרום וייטנאם, מולה הייתה להתמודד בשמינית הגמר, ויתרה על ההשתתפות. בשלב זה, נפגשה מול נבחרת ברית המועצות, והמשחק הסתיים בתיקו אפס. באותה העת, לא היו נהוגות בעיטות הכרעה, אלא נערך משחק חוזר. במשחק החוזר לא התקשו הסובייטים, הביסו את אינדונזיה 0–4, וזכו לבסוף בתואר האולימפי.
הפעם הראשונה בה ספורטאים אינדונזים זכו במדליה אולימפית הייתה באולימפיאדת סיאול (1988), אז נבחרת הנשים בקשתות זכתה במדליית הכסף. מאז, זכו ספורטאים אינדונזים במדליות בכל אחת מהאולימפיאדות.
אולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה המוצלחת ביותר בהיסטוריה של אינדונזיה. המשלחת צברה 5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, כולן בבדמינטון. בתחרות לגברים עמדו על הפודיום שלושה אינדונזים: אלן בודיקוסומה זכה במדליית הזהב, ארדי ברנרדוס וירנטה בכסף והרמוואן סוסנטו. בתחרות הנשים זכתה סוסי סוסאנטי, לימים רעייתו של בודיקוסומה. בטורניר הזוגות זכו רודי גונאוון ואדי הרטונו במדליית הכסף.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו האינדונזים ב-4 מדליות, גם הפעם כולן בבדמינטון. רקסי מאינקי וריקי סובאגג'ה זכו במדליית הזהב היחידה, בטורניר הזוגות לגברים, שבו גם הזוכים במדליית הארד היו אינדונזים, אנטוניוס אריאנתו ודני קנטונו. מיה אאודינה זכתה במדליית כסף בטורניר הנשים, ואילו סוסי סוסאנטי איבדה את תוארה והסתפקה במדליית ארד.
באולימפיאדת סידני (2000) זכו האינדונזים ב-6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכו טוני גונוואן וקנדרה ויג'איה, בטורניר הזוגות בבדמינטון. בטורניר הגברים זכה הנדרוואן במדליית כסף ובטורניר הזוגות המעורבים זכו מינרטי טימור וטרי קושרג'נטו במדליית כסף. בניגוד לעבר, רק מחצית המדליות היו בבדמינטון, והמחצית השנייה בהרמת משקולות. כל המדליות שהושגו בהרמת משקולות הושגו בידי נשים: ראמה ליסה רומבוואס זכתה במדליית כסף, וסרי אידריאני ווינארני בינטי סלאמט זכו במדליות ארד.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכו האינדונזים ב-4 מדליות. 3 מהמדליות היו בבדמינטון, בהן מדליית הזהב היחידה, בה זכה תאופיק הידאיאט. סוני דווי קונקורו זכה במדליית ארד בטורניר זה, ואנג היאן ופלאנדי לימפלה זכו במדליית כסף בטורניר הזוגות. מרימת המשקולות ראימה ליסה רומבוואס זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) צברה המשלחת האינדונזית שש מדליות. שחקני הבדמינטון מרקיס קידו והנדרה סטיאוואן זכו במדליית הזהב בטורניר הזוגות לגברים, ובטורניר הזוגות המעורבים זכו נובה וידיאנטו וליליאנה נאציר. ויטה מריסה ופלאנדי לימפלה, שהתחרו אף הם בזוגות המעורבים, סיימו במקום הרביעי. שחקנית בדמינטון נוספת, מריה קאריסטין יוליאנטי, זכתה במדליית ארד. מרימי המשקולות האינדונזים שזכו במדליות בבייג'ינג היו לראשונה גברים, טריאנטו ואקו יולי אירוואן, שניהם זכו במדליות ארד, רומבוואס זכתה במדליית ארד.