יחד עם אתגר והכיוון מזרח כתב העת יזם והוציא ב-2007 את "אדומה - אסופת שירה מעמדית", לאחר מכן יחד עם כתבי עת אחרים וגרילה תרבות סייע להוציא את "לצאת!" נגד המלחמה בעזה ב-2008 ואת "שירון המהפכה" (אוגוסט 2011) לתמיכה במאבק החברתי. כמו כן, ארגן הפגנות ואירועים פוליטיים וחברתיים הקשורים לשירה ברחבי הארץ יחד עם גרילה תרבות.
מערבון.
מהגיליון השני של מעין צורף אליו מגזין קולנוע עצמאי בשם מערבון, שנערך על ידי יהושע סימון. מערבון מכיל ביקורות על סרטים ישראלים וזרים (למשל, אור, "קרוב לבית", "פארק העונשים" של פיטר ווטקינס, סדרת סרטי אסקימו לימון), מאמרי רוחב (קולנוע הומואי בישראל, השפעת כתוביות התרגום על הקולנוע), הצצה לקולנוע בינלאומי (כתבת שער על הבמאי הסיני ג'יה זאנג קה, ראיון מתורגם עם הבמאי רוברטו רוסליני, טלנובלות פוליטיות בדרום אמריקה), ראיונות (למשל עם במאי הסרט וסרמיל), סינופסיסים לסרטים של יוצרי קולנוע ותמונות מתוך תהליך ההפקה. בגיליון השני של מערבון חשף דני רוזנברג מאמר שכתב בצעירותו עמוס גוטמן לעיתון התיכון על "סטיריקון" של פליני והוא מסביר את הקשר בין המאמר ליצירתו של גוטמן, ובגיליון השלישי, מתי שמואלוף כתב על הסטריאוטיפים בביקור התזמורת.
רוב כותבי מערבון הם קולנוענים צעירים בעצמם וכתב העת ניכר בקו האקטיביסטי שלו בכל הקשור ליצירה קולנועית, ומכיל כתבות ומניפסטים כמו: מאמר פולמוסי בגנות השפעת קרנות הקולנוע על הסרטים הישראליים, סקירה של החיים הסטודנטיאלים בבית הספר לקולנוע סם שפיגל, מאמר תמיכה באיגוד התחקירניות, תרגום מפורטוגזית של "מניפסט הקולנוע של הרעב", ומאמר של ימין מסיקה נגד הפקות מקור. כיום, מערבון הוא כתב העת היחיד בישראל לקולנוע שיוצא עצמאית ולא כחלק מגוף גדול. בהקדמה לגיליון הראשון מצהירים חברי המערכת "העיתון רואה אור במסורת הכתיבה המנסה לא פחות מאשר לשנות ולשפר את הקולנוע".
בין הכותבים במערבון: דני רוזנברג, תום שובל, בני בן-דוד, נועם יורן, ליאת סימון, אדם אבולעפיה, זהר וגנר, לליב מלמד, ארי ליבסקר, שמוליק דובדבני ורועי רוזן.
עם יציאת הגיליון החמישי של מערבון, ארבעת הגליונות הראשונים הועלו לקריאה חופשית באינטרנט.
מערבון יצא ב-11 גיליונות, כשהעותק השלישי הוא כפול ומכונה "מערבון 3+4".
החדש והרע.
החדש והרע הוא כתב עת עצמאי לאמנות היוצא עם מעין. הגיליון הראשון היה גיליון פיילוט שנערך על ידי רועי ארד ויהושע סימון וכונה גיליון 0.5. לאחר מכן יצאו עוד שני גיליונות שנערכו על ידי האמנית נטלי לוין, בשיתוף עם סימון וארד.
מבין האמנים שהשתתפו במעין ובמגזין האמנות "החדש והרע": גיל שני, דויד עדיקא, רועי רוזן, כוכבית קדושים, טמיר ליכטנברג, חיה רוקין, מעין שטראוס (שעל שמה גם נקרא המגזין מעין), זויה צ'רקסקי, תמר הירשפלד, פרדי ופסח סלבוסקי, וכמו כן אמנים רבים נוספים בתחילת דרכם. החדש והרע, כולל יצירות לצד ראיונות ומאמרים, הוא סוקר את עולם האמנות הישראלי והעולמי ובעל קו פוליטי וחברתי קרוב למעין ומערבון.
החדש והרע הוא גם חלל לאמנות המופעל על ידי מעין. הראשון הוקם ברחוב הרכבת בתל אביב עוד לפני שכתב העת יצא לאור. ב-2013 הוקמה גלריית החדש והרע ברחוב כיאט 1 בעיר התחתית בחיפה. נטלי לוין היא האחראית על החלל החיפאי, ומתקיימות בו תערוכות, הרצאות ופעילות חברתית.
הוצאת מעין.
החל מהגיליון הרביעי של מעין, הפך כתב העת להוצאת ספרים, שחלקם מופצים עם כתב העת וחלקם נמכרים בנפרד. הספר הראשון שיצא הוא עין הכמהין של המשוררת הישראלית הצעירה (ממוצא וייטנאמי) ואן נויין. הספר יצא בפורמט של חוברת שמחולקת עם כתב העת.
יחד עם הגיליון החמישי של מעין, יצא הספר "אני רוצה לתייק אותך" מאת נמרוד קמר שכולל שירים ומסמכים. חלק מהשירים עוסקים בתרבות דיגיטלית, בין השאר בוויקיפדיה. לגיליון השישי צורף ספר השירה של מיכל דר, "גלשן". לגיליון התשיעי צורפה הנובלה "הדוקומנטריסט" מאת ארי ליבסקר ולמעין 10 "נושאת המטוסים" מאת רועי צ'יקי ארד.
הוצאת מעין, יחד עם גרילה תרבות, הוציאה גם את "אנרגיות טובות", פרוטוקול ועדת הכלכלה בנוגע לתמלוגי הגז הטבעי, שנערך כמחזה. הספר יצא בשלוש מהדורות.
בין ספרי השירה של ההוצאה: "באימבאיב", כל כתבי המשורר רומן באימבאיב, "ארץ הפז" מאת לריסה מילר, "יםFA" מאת תמי אסולין, הספר הראשון בעברית המבוסס על כתב החרשים FA' ו"מקש הרווח", שמאגד חמישה ספרים של המשורר ערן הדס, חלקם חתומים בידי "צאלה כץ".
לואי השנים עשר, מלך צרפת
לואי השנים עשר, מלך צרפת "אבי האומה" (27 ביוני 1462- 1 בינואר 1515), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת בין השנים 1498–1515.
ביוגרפיה.
לואי היה בן דודו של שארל השמיני, והוכתר למלך לאחר מותו של האחרון ב-7 באפריל 1498. עם הכתרתו בוטלו נישואיו הראשונים לז'אן (בתו של לואי האחד עשר), ובשנת 1499 הוא נשא לאישה את אן מברטאן, אלמנתו של שארל השמיני, כדי שיוכל להמשיך ולהחזיק בחבל ברטאן כנחלתו של מלך צרפת. בשנת 1514, אחרי מותה של אן מברטאן, שילדה לו שתי בנות, נשא לאישה את מרי טיודור (אחותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה) כחלק של הסכם השלום בין אנגליה לבין צרפת, ובתקווה שתלד לו בן שיוכל לרשת אותו, אך ללא הצלחה.
המלך לואי השנים-עשר תבע לעצמו את דוכסות מילאנו שבאיטליה משום שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי, בתו של ג'אן גָלֵאָצוֹ הראשון, דוכס מילנו. היו לו גם תביעות לכתר ממלכת שתי הסיציליות (שכללה את העיר נאפולי שבאיטליה ואת האי סיציליה), בהסתמך על תביעותיו של שארל השמיני.
באוקטובר 1499 אחרי שחתם על ברית עם הרפובליקה של ונציה ועם שווייץ, לואי השנים עשר נכנס למילאנו בתהלוכת ניצחון והכריז על עצמו כדוכס מילאנו וכמלך נאפולי וסיציליה. לודוביקו ספורצה, שהיה דוכס מילאנו, נמלט אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך שב עם צבא שכירים שווייצרי, גרמני ואיטלקי וכבש את מילאנו מידי הצרפתים (5 בינואר 1500). כעבור שלושה חודשים בלבד ספורצה נתפס בידי הצרפתים, נלקח כאסיר ונכלא במצודת העיר לוש שבעמק הלואר.
ב-11 בנובמבר 1500 נחתם הסכם גרנדה בין לואי השנים עשר לבין פרננדו השני, מלך אראגון על חלוקת ממלכת שתי הסיציליות. על פי הסכם זה ממלכת נאפולי נמסרה ללואי השנים עשר בעוד שסיציליה נמסרה לפרננדו השני. ב-13 באוקטובר 1501 נחתם הסכם בין לואי השנים עשר לבין מקסימיליאן הראשון שלפיו הכיר האחרון בכיבושיו של לואי השנים עשר בצפון איטליה. בינתיים התגלעו חילוקי דעות בין לואי השנים עשר לבין פרננדו השני. כתוצאה, פרצה מלחמה שבעקבותיה נחתם הסכם ליון (31 בינואר 1504) שלפיו לואי השנים עשר ויתר על שלטונו בממלכת נאפולי תמורת הכרה בשלטונו במילאנו ובג'נובה.
כדי לבלום את התפשטותה של הרפובליקה של ונציה, האפיפיור יוליוס השני הקים ב- 1508 את הליגה של קמברה עם לואי השנים עשר, מקסימיליאן הראשון ופרננדו השני. אם כי כוחותיו של לואי השנים עשר הביסו את אלה של ונציה בקרב אנדיילו (14 במאי 1509), יוליוס השני הבין עד מהרה כי לצרפתים תוכניות משלהם לגבי איטליה. ב-1510 הוא פרש מן הליגה של קמברה וכרת ברית עם ונציה, אך ברית זו הובסה שוב ושוב בידי הצרפתים.
ב-1511 יוליוס השני כרת ברית עם ספרד במטרה להרחיק את הצרפתים מאדמת איטליה. לברית זו שכונתה הליגה הקדושה, הצטרפו גם מקסימיליאן הראשון והנרי השמיני, מלך אנגליה. כוחות צרפת בפיקודו של גאסטון דה פואה הביסו את הספרדים בקרב רוונה (11 באפריל 1512), אך דה פואה נהרג בקרב זה והצרפתים נאלצו לסגת מאדמת איטליה אחרי שכוחות שווייץ, שהצטרפה לליגה הקדושה, פלשו למילאנו. צבאו של לואי השנים עשר פלש שוב לאיטליה, אך נאלץ לסגת ממנה אחרי שהובס שוב בידי השווייצרים בקרב נובארה (1513). בכך הגיעו לקצם ניסיונותיו של לואי השנים עשר להשתלט על איטליה.
הנרי השמיני, מלך אנגליה שניצל הזדמנות זו, פלש עם צבאו לצרפת, נחל ניצחונות על צבאה ובאוגוסט 1513 כבש את הערים טורנה (כיום בבלגיה) ותרואן (כיום בחבל נור-פה דה קאלה בצרפת). ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד שהיה בן בריתה של צרפת, פלש לאנגליה אך נהרג בקרב פלודן.
לואי השנים עשר היה מלך פופולרי משום שהפחית את המיסים והנהיג רפורמה בחוק הצרפתי. על כך זכה לכינוי "אבי האומה". הוא מת ב-1 בינואר 1515 ונקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז. בגלל החוק הסאלי, שלא איפשר לנשים לרשת את כתר צרפת, ירש את הכתר בן דודו פרנסואה הראשון. כדי לדאוג שמלכי צרפת הבאים יהיו צאצאיו, חיתן לואי את בתו קלוד לפרנסואה.
משפחתו.
בשנת 1476 התחתן לואי עם ז'אן מצרפת, דוכסית ברי, בתם של לואי האחד עשר, מלך צרפת וקרלוטה מסבויה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1499 התחתן לואי עם אן מברטאן, בתם של פרנסואה השני, דוכס ברטאן ומרגריט מפואה, ממנה היו לו 6 ילדים, מתוכם רק שתי בנות נשארו בחיים:
בשנת 1514 התחתן לואי עם מרי טיודור, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השביעי, מלך אנגליה ואליזבת מיורק, אך לא היו לו ילדים ממנה.
מעין
חשופית צהובה
החשופית הצהובה (שם מדעי: "Limax flavus") היא רכיכה יבשתית השייכת למשפחת החשופיות בסדרת שבלולי יבשה.