הותיר אחריו שני בנים ובת. שני בניו הם רבנים חרדיים. אחד מהם, הרב אברהם צבי הכהן, הוא דיין ומורה-צדק בבני ברק ומקורב לחסידות ויז'ניץ. השני, הרב יעקב דוד הכהן, שימש ארבע שנים כרבו של כפר שמריהו על מקום אביו, ומתגורר כיום אף הוא בבני ברק ועוסק בעריכת וההדרת כתבי הפוסקים במסגרות שונות.
מ. אריה
דב&quot;א
פאון משוכלל
בגאומטריה של המרחב, פֵּאוֹן משוכלל הוא גוף קמור המוגבל על ידי מצולעים משוכללים חופפים, כך שבכל קודקוד שלו נפגש מספר שווה של מקצועות ולכל פאה מספר שווה של פאות שצמודות לה. קיימים חמישה פאונים משוכללים: ארבעון, קובייה, תמניון, תריסרון ועשרימון.
חמשת הפאונים המשוכללים.
חמשת הפאונים המשוכללים במרחב התלת-ממדי הם:
גופים אלו מכונים גם "הגופים האפלטוניים" או "הגופים המשוכללים של אפלטון", וזאת משום שהם מוזכרים בדיאלוג האפלטוני "טימאוס", אם כי הם היו ידועים עוד לפני זמנו של אפלטון. התריסרון התגלה על ידי הפיתגוראים, שהכירו גם את יתר הגופים.
אוקלידס הראה בספרו "יסודות" איך לבנות את הגופים האלה והביא את הוכחתו של תאטטוס שאלה הפאונים המשוכללים היחידים בשלושה ממדים.
הסיבה לכך שחמשת אלו בלבד הם הפאונים המשוכללים האפשריים במרחב התלת ממדי, היא העובדה שכל קודקוד של פאון כזה צריך להפגיש יותר משני קודקודים של מצולע משוכלל וליצור מהם משטח לא מישורי. קודקוד כזה של פאון, אפשר ליצור בחמש דרכים: הצמדת קודקודים של שלושה משולשים שווי צלעות (כמו בארבעון), הצמדת קודקודים של ארבעה משולשים שווי צלעות (כמו בתמניון), הצמדת קודקודיהם של חמישה משולשים שווי צלעות (כמו בעשרימון), הצמדת קודקודיהם של שלושה ריבועים (כמו בקובייה) והצמדת קודקודיהם של שלושה מחומשים (כמו בתריסרון). יצירת פאון שבכול קודקוד שלו יש יותר מחמישה קודקודים של משולשים שווי צלעות, אינה אפשרית כי שישה קודקודים כאלו יוצרים משטח מישורי לחלוטין ויותר משישה אינם ניתנים להצמדה. אותו הדין לגבי קודקודים של יותר משלושה ריבועים ויותר משלושה מחומשים משוכללים. לגבי מצולעים שיש להם יותר מחמש צלעות, שלושה משושים יוצרים מישור וקודקודיהם של שלושה מצולעים משוכללים עם כל מספר אחר של צלעות אינם ניתנים להצמדה.
חבורות הסימטריה של הפאונים המשוכללים הן formula_1 (חבורת התמורות הזוגיות מסדר 4) לאוקטהדרון, formula_2 (החבורה הסימטרית מסדר 4) לארבעון ולקוביה, ו- formula_3 לדודקהדרון ולאיקוסהדרון.
בטבע ובטכנולוגיה.
השימוש הטכנולוגי הכמעט יחידי בפאונים המשוכללים, בעיקר בקובייה, הוא ליצירת קוביות משחק. הפאונים המשוכללים מתאימים לשימוש זה, משום שקוביות כאלה תהיינה הוגנות - לכל פאה יהיה אותו סיכוי להופיע בהטלת הקוביה. הקוביות הסטנדרטיות של משחק התפקידים מבוכים ודרקונים הן חמשת הגופים המשוכללים בתוספת גוף אחד שאינו משוכלל, אף כי הוא מורכב מעשר פאות זהות: פאותיו מהוות דלתונים, ולא מצולעים משוכללים.
בטבע, ניתן למצוא פאונים משוכללים, בעיקר במבנים של מולקולות פשוטות, של גבישים ושל מעטפות חלבוניות של נגיפים. למולקולת האמוניה, למשל, יש צורה של טטראהדרון ולנגיף הפוליו יש מעטפת חלבונית בצורה של איקוסהדרון.
סימבוליזם.
טימאוס מלוקרי, מראשוני הפיתגוראים, ערך התאמה מיסטית בין ארבעת הפאונים הראשונים ובין ארבעת היסודות שהיו מקובלים ביוון העתיקה (אש, אוויר, מים ואדמה). אפלטון, בדיאלוג טימאוס העוסק בקוסמולוגיה, אימץ התאמה שונה מעט: הוא שייך את הארבעון לאש, את הקוביה לאדמה, את התמניון לאוויר ואת העשרימון למים, וקישר את התריסרון לגלגל המזלות - כשם שלתריסרון יש 12 פאות, כך בשמים יש 12 מזלות. להשלמת ההקבלה הוסיף מאוחר יותר אריסטו יסוד חמישי לרשימה, אתר.
פאצ'ולי, בחיבורו על הפרופורציה האלוהית, קישר את התריסרון ליסוד החמישי, וקישר בינו לבין יחס הזהב, הלא הוא "הפרופורציה האלוהית".
כמעט אלפיים שנה מאוחר יותר, בסוף המאה ה-16, קישר יוהאנס קפלר את הגופים המשוכללים לכוכבי הלכת שהיו ידועים אז (מלבד כדור הארץ): כוכב חמה, נוגה, מאדים, צדק ושבתאי, כשהציע שהיחסים בין הגופים המשוכללים החוסמים את אותו כדור, קובעים את המרחקים היחסיים של כוכבי הלכת אל השמש.
פאונים בממד כלשהו.
את ההגדרה הגאומטרית שהובאה בראש הערך אפשר לנסח גם מנקודת המבט של הסימטריות, התקפה בכל ממד. פאון רגולרי (או משוכלל) הוא פאון שחבורת הסימטריות שלו פועלת טרנזיטיבית על הדגלים המקסימליים (כלומר השרשראות הכוללות נקודה, צלע העוברת דרכה, פאה העוברת דרך הצלע, וכן הלאה עד לגוף הפאון עצמו). יש ארבע משפחות אינסופיות של פאונים רגולריים:
יש רק חמישה פאונים רגולריים נוספים: הדודקהדרון והאיקוסהדרון שהוזכרו לעיל בממד 3, ועוד שלושה גופים במרחב הארבעה ממדי. בפרט, בכל ממד גדול מארבע יש בדיוק שלושה פאונים רגולריים.
שלושת הפאונים הרגולריים במרחב הארבעה ממדי הם:
האוקטפלקס דואלי לעצמו, ושני הגופים האחרים דואליים זה לזה.
ורסיי
המדרון החלקלק
שיני החלב
ישובים קהילתיים בישראל
אשרת (יישוב)
אָשְׁרַת (נהגֶה אוֹשרת) הוא יישוב קהילתי ישראלי הנמצא בגליל המערבי מדרום-מזרח לנהריה ומצפון-מזרח לעכו ושייך למועצה האזורית מטה אשר.
היישוב הוקם בשנת 1983 כהרחבה למושב עמקה הסמוך אליו, ורוב אוכלוסייתו באה מקרב משפחותיהם של ותיקי עמקה. במהלך שנות ה-80 בוצעו הרחבות רבות, ובסוף תהליכי ההרחבה המתוכננים, האוכלוסייה תמנה כ-714 תושבים ב-183 בתי אב. האוכלוסייה מגוונת ומכילה דתיים, חילונים ומסורתיים. ביישוב פועל גן ממלכתי וגן אנתרופוסופי. ילדי היישוב לומדים בבית הספר היסודי ברגבה ובתיכון בכברי, או לחלופין במערכות החינוך הדתיות של שלומי, עכו וכרמיאל.
בית חולים לניאדו
A1 (להקה)
A1 - להקת בנים בריטית, שהוקמה בשנת 1999 והתפרקה בשנת 2002.
חברי הלהקה היו מארק ריד (נגן קלידים ומתופף), פול מראזי, בן אדמס (נגן קלידים) והנורווגי כריסטיאן אינגבריגסטן (נגן קלידים וגיטרה).
בשנת 1999 הלהקה הוציאה סינגל ראשון, שהגיע למקום השישי במצעד הבריטי. בשנת 2000 הלהקה הוציאה שני סינגלים, שהגיעו למקום הראשון: "Take on Me" (גרסת כיסוי לשיר מקורי של להקת א-הא) ו-"Same Old Brand New You". בשנת 2001 הלהקה זכתה בפרס ה"בריט" (פרס מוזיקת פופ בריטי) לתגלית השנה.
ב-8 באוקטובר 2002 חבר הלהקה פול מראזי הודיע על פרישתו, ושאר חברי הלהקה החליטו על פירוקה.
בשנת 2009 התאחדה הלהקה. בשנת 2010 השתתפה בקדם האירוויזיון הנורווגי עם השיר "Dont Wanna Lose You Again" אך לא זכו. לאחר ההשתתפות בקדם הוציאו אלבום נוסף "Waiting For Daylighy"
לניאדו
אסד
אסד (أسد) היא מילה בערבית שפירושה "אריה".
אריק סאטי
אֵריק אלפרד לסלי סאטי (Erik Satie; 17 במאי 1866, אונפלר (צרפת) – 1 ביולי 1925, פריז) היה פסנתרן ומלחין צרפתי, המשויך לתקופה הפוסט-רומנטית במוזיקה הקלאסית.
חייו ואישיותו.
סאטי החל את ראשית דרכו המוזיקלית כפסנתרן. הוא לא היה פסנתרן קונצרטים רגיל ואף לא וירטואוז, אלא הרבה לנגן בבארים ובקברט למחייתו. שם יכול היה לפתח את סגנונו המוזיקלי הייחודי שגם התאים לאווירת המקום.
מנקודת המבט של ימינו, סאטי היה נתפש כאמן אקסצנטרי ואפילו מאוד "מוזר". סטרווינסקי העיד עליו באחד ממכתביו, באומרו שסאטי הוא "האדם המוזר ביותר שפגשתי בו מעודי". סאטי חי את רוב חייו בעוני (ככל הנראה מתוך בחירה), ולא רחש כבוד לכסף. כמו כן, עד סוף המאה ה-19 היה סאטי מרוחק מעט מן ההתרחשות המוזיקלית של תקופתו, גם מבחינה אישית, וגם יצירתית, כפי שהמוזיקה שלו מעידה בבירור מוחלט. במהלך חייו הספיק אף לייסד כנסייה, ובמשך 27 השנים האחרונות לחייו חיי בדירה קטנה מאוד, שאליה לא הורשה איש להיכנס. ביולי 1925 הוא נמצא שם ללא רוח חיים, ונקבע כי מת ממחלת כבד.
יצירתו, תפישתו המוזיקלית והשפעותיו.
סאטי חי בתקופה הפוסט רומנטית, שהתאפיינה בשני תהליכים מנוגדים:
סאטי היה אחד המובהקים שבמלחיני זרם האנטי-פאתוס. יצירותיו (בחלקן הגדול לפסנתר-סולו) פשוטות הן מבחינה הרמונית והן מבחינה מבנית. לרוב הן מורכבות בצורה הומופונית: מנגינה אחת ואקורדים המלווים אותה. ביצירותיו של סאטי התפתחות מועטה מאוד ולרוב הן מכילות מעגל של מספר נושאים החוזרים לסירוגין. השפעתו של סאטי הייתה מכרעת בהנחת היסודות לסגנון הנאו-קלאסי, משום שהוא היה בין המלחינים הראשונים שחזרו לעקרונות המנחים של התקופה הקלאסית: פשטות ואיפוק. השפעתו של סאטי ניכרת ביצירותיהם הנאו-קלאסיות של מלחינים כמו ראוול ואיגור סטרווינסקי (בתקופה שבה השתייך לסגנון זה).
יצירותיו לפסנתר של סאטי ידועות בקוצרן, ובפשטותן, וכמו כן בשמות הלא-סטנדרטיים שנתן להן. שלושת ה"גימונפדים" הן מן הידועות שבהן, והם אף עובדו לכלים שונים, ותוזמרו על ידי קלוד דביסי. מאוחר יותר, יטען האמן ז'אן קוקטו על יצירותיו של דביסי כי הן "חסרות צורה, ומטושטשות. את הגימונפדים של סאטי הוא תזמר בצורה שהרסה את מבנם הנפלא..." ציטוט המלמד על התפישה האומנתית אותה חלקו השניים. בסוף המאה ה-19 סאטי אף נפגש עם דביסי, אך על-אף חילוקי הדעות האומנותיים ביניהם, הוא העריך אותו מאוד.