חז"ל הרחיבו את גבולות תחולת האיסור הפורמלי שחל מדאורייתא, בהסתמך על עקרון "בל תשהה". כך לדוגמה התלמוד מסביר כי מדאורייתא, אדם המלין שכר עובר פעם אחת בלבד על האיסור - ברגע שבו הוא חייב לשלם ואינו משלם, אך חז"ל הרחיבו וקבעו כי חל איסור גם על השהיית התשלום ולא רק על נקודת הזמן החד-פעמית בה הוא היה חייב לשלם ולא שילם; וכהגדרת התלמוד: "עובר בבל תשהה".
יישום נוסף העולה מדברי חז"ל, הוא באשר לאדם המעכב את התשלום עד ל"יום השוק", בו יצטבר בידיו מספיק כסף כדי לשלם. עיכוב זה כשלעצמו אינו אסור, שכן השכירים מודעים לכך שהמעסיק צובר מספיק כסף רק ביום השוק ועל דעת כך הם נשכרים מראש, אך עם זאת כאשר הוא ממשיך לעכב את התשלום לאחר "יום השוק", חל איסור ההשהיה מדרבנן.
ביומו תתן שכרו
ביומו תיתן שכרו
בל תלין
בני הרבנים
בני הרבנים (באנגלית: The Rabbis' Sons) הוא הרכב מוזיקלי בתחום המוזיקה החסידית, שפעל בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בארצות הברית. הלהקה נחשבת מאבני היסוד של המוזיקה החסידית-יהודית שהתפתחה במחצית השנייה של המאה ה-20.
הלהקה הורכבה מארבעה תלמידי ישיבת חפץ חיים וישיבת רבינו יצחק אלחנן בארצות הברית: ברוך חייט (צ'ייט), לייבל שרפמן, איצי וינברג ומיכאל צייטלין' יחד עם דוויד נולמן, בנו של חזן ידוע. מנהיג הלהקה היה ברוך חייט, שאף הלחין את שיריה. בתקליט השני של הלהקה הופיעו רק שלושה.
הלהקה ביצעה שירי נשמה שקטים ומלודיים, בסגנון הפולק רוק, שרווח באותה תקופה בארצות הברית. לאורך שנות פעילותה הוציאה הלהקה חמישה אלבומים של מוזיקה חדשה ואלבום אוסף אחד. חלק מהשירים הפכו ללהיטים עולמיים ונחשבים נכסי צאן ברזל במוזיקה היהודית, ובהם: "הללו את ה' כל גוים", "מי האיש החפץ חיים" (המוכר בישראל כיום בביצוע חוה אלברשטיין) ו"טוב להודות", הלקוחים מספר תהילים, ו"רבות מחשבות", הלקוח מספר משלי.
בתחילת שנות ה-70 התפרקה הלהקה. צ'ייט המשיך את פעילותו המוזיקלית והקים את ההרכב של "קול סלוניקה", ששילב שירים חסידיים עם מוטיבים של מוזיקה יוונית. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התאחדה הלהקה מחדש והופיעה במופע המוזיקלי "אוואנט" שנערך בארצות הברית.
במשך השנים בוצעו שירי הלהקה על ידי זמרים והרכבים מוזיקליים אחרים, ובהם צמד רעים ("מי האיש").
מי שתיה באפריקה
My Dying Bride
My Dying Bride (בעברית: מיי דיינג ברייד; תרגום: כלתי הגוססת) היא להקת דום מטאל מהליפקס, אנגליה. הלהקה הוקמה על ידי אארון סטיינת'ורפ, קאלבין רוברטשואו, ריק מיה ואנדרו קרייגן ב-1990, כאקט דת' מטאל "איטי מהרגיל". הלהקה החלה את דרכה בתור להקת דת'-דום והייתה חלוצה בסגנון זה, אך עם הזמן שינתה את סגנונה. יתר על כן, הלהקה נחשבת לחלוצה גם בסגנון מטאל גותי.
ביוגרפיה.
My Dying Bride הוקמה בהליפקס, אנגליה, בשנת 1990. כשישה חודשים לאחר הקמתה, הוציאה הלהקה לאור את הדמו "Towards The Sinister", ואת הסינגל "God Is Alone", דרך חברת ההקלטות הצרפתית Listenable.
הסינגל אזל מהמלאי במהירות, ומשך את תשומת לבם של המפיקים מחברת ההקלטות הבריטית, פיס-ויל (באנגלית: Peaceville Records). בעקבות זה, קיבלה הלהקה הצעה לחוזה הקלטות בחברה.
תחת פיס-ויל, הוציאה My Dying Bride לאור עשרה אלבומים, והיא עדיין חתומה בחברת ההקלטות כיום.
Peaceville Records.
ב-1991 יצא לאור המיני-אלבום הראשון של My Dying Bride תחת חברת ההקלטות פיס-ויל, "Symphonaire Infernus Et Spera Empyrium" ".
עוד בשנה זו, נגן בס בשם מרטין פאוול (באנגלית: Powell) רצה להצטרף ללהקה, אך נדחה, מכיוון שללהקה כבר היה נגן בס. לאחר שאמר ללהקה שהוא מסוגל לנגן גם על קלידים וכינור, נשכר בתור מוזיקאי ישיבה, ומאוחר יותר הפך לכנר ולקלידן הקבוע.
שנה לאחר מכן, יצא לאור האלבום המלא הראשון, "As The Flower Withers".
לאחר הוצאת אלבומה הראשון, ניגנה My Dying Bride מספר הופעות חיות ברחבי בריטניה, ושאר אירופה.
זמן קצר לאחר מכן, הוציאה לאור מיני אלבום נוסף, "The Thrash of Naked Limbs".
סיבוב הופעות גדול בכל רחבי אירופה היה מתוכנן, אך לבסוף לא יצא לפועל, אחרי שהמתופף, ריק מיה, נפל ונפצע תוך כדי צילום וידאו קליפ.
בשנת 1993 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "Turn Loose The Swans", ויצאה לסיבוב הופעות באירופה כדי לקדם את האלבום החדש.
בשנת 1994 יצא לאור עוד מיני אלבום, "I Am The Bloody Earth", והחלה עבודה על האלבום השלישי, "The Angel And The Dark River", שיצא ב-1995.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של כשלושה חודשים ביחד עם Iron Maiden, והופיעה בפסטיבל המטאל "דינמו", בהולנד.
בשנת 1996 יצא לאור אלבומה הרביעי של "Like Gods of The Sun", My Dying Bride. לאחר הוצאת אלבום זה, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף ברחבי אירופה, ביחד עם להקת Cathedral. שנה אחר כך, ב-1997, יצאה לשני סיבובי הופעות, הראשון באירופה עם להקת Sentenced, והשני בארצות הברית עם להקת Dio.
סיבוב ההופעות בארצות הברית בוטל מספר שבועות לפני סיומו, לאחר שריק מיה, המתופף של הלהקה, נדבק במחלה ונאלץ לעזוב את הלהקה לגמרי.
מיה הוחלף על ידי ביל לוא הקנדי, מתופפה של להקת Dominion, והחלה הקלטתו של האלבום החמישי, אשר יצא לאור ב-1998.
באותו זמן, מרטין פאוול, הקלידן והכנר, עזב גם הוא את My Dying Bride, והצטרף ללהקת Anathema, שם ניגן על קלידים בהופעותיה.
זמן קצר לאחר יציאתו לאור של האלבום החמישי, עזבו את הלהקה ביל לוא וקאלבין רוברטשואו. ללוא נגמרה הויזה באנגליה, והוא נאלץ לעזוב. לוא הוחלף על ידי מתופפה לשעבר של להקת Anathema, שון סטילס, ורוברטשואו הוחלף על ידי הגיטריסט האמיש גלנקרוס.
לאחר שההרכב החדש התייצב, החלה עבודה על האלבום החמישי, "The Light At The End of The World", אשר יצא לאור ב-1999. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות כדי לקדם את The Light At The End of The World, ובשנת 2000 החלה לעבוד, ביחד עם חברת ההקלטות פיס-ויל, על איסוף כל שיריה האהובים ביותר.
האוסף, ששמו הוא "Meisterwerk", היווה שני תקליטורים עם הקלטות נדירות, דמואים מוקדמים, שירים שהוקלטו בהופעות, וקטע וידאו אחד.
"Meisterwerk I" יצא באוקטובר 2000, ו-"Meisterwerk II" יצא זמן קצר לאחר מכן, בינואר 2001.
הלהקה המשיכה בפעילותה והוציאה אלבומים נוספים עד היום ורוב מקימיה נשארו חברים בה.
תכנון טכנולוגי
מפרץ צ'סאפיק
קרב מונס-אן-פוול
קרב מון-אן-פוול (Bataille de Mons-en-Pévèle 18 באוגוסט 1304) התחולל סמוך לעיר ליל בין הפלמים לבין הצרפתים בפיקודו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
רקע.
בסוף המאה השלוש עשרה היה על פיליפ הרביעי, מלך צרפת לעמוד בפני אתגר מאוד מסוכן. אדוארד הראשון, מלך אנגליה, שהיה גם דוכס אקוויטניה ווסאל של מלך צרפת, טיפח תקווה להסיר מעליו את עולו של פיליפ הרביעי, בעוד שגי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה העלה על נס את עצמאותה של רוזנות זו. אדוארד הראשון וגי דה דאמפייר כרתו ברית נגד פיליפ הרביעי, שהיה מודאג ממצב עניינים זה ופלש לפלנדריה ביוני 1297.
ב-1299 הצליח פיליפ הרביעי לגרום לביטולה של הברית בין אנגליה לבין פלנדריה באמצעים דיפלומטיים. חיל המצב הצרפתי נשאר בערי פלנדריה, ופיליפ הרביעי ציווה להקים מצודה בקרבת העיר ליל, שהייתה עיר המפתח לפלנדריה. הושגה הפוגה עד 1300, כאשר המלחמה התחדשה ופלנדריה נכבשה. גי דה דאמפייר, שניים מבניו וחמישים מאביריו נכנעו והושמו במעצר במצודות מלכותיות.
פיליפ הרביעי ואשתו ז'אן הראשונה, מלכת נווארה שביקרו בפלנדריה במאי 1301, נוכחו בעושרן של ערי פלנדריה ובניגודים בין מעמדותיהן החברתיים של ערים אלה. האזרחים העשירים תמכו במלך צרפת ואילו ההמונים נשארו נאמנים לרוזן פלנדריה. הרוחות התלהטו, ובלילה שבין ה-17 וה-18 במאי 1302 אנשי העיר ברוז' הרגו את אנשי חיל המצב של המושל המלכותי ז'אק דה שאטיון. בתגובה, פיליפ הרביעי שלח צבא בפיקודו של רובר, רוזן ארטואה כדי לבצע פעולת תגמול. התפתח קרב דורבנות הזהב (11 ביולי 1302) שבו נחלו הצרפתים מפלה ניצחת ושבו נהרגו רובר, רוזן ארטואה ומספר רב של אבירים צרפתים.
במשך 1303 התנהלו פשיטות צבא וקרבות אבירים בגבולה של פלנדריה עם רוזנות ארטואה. פיליפ הרביעי גייס כספים כדי לשלוח צבא ואוניות מלחמה לחופי פלנדריה ולקחת נקם על המפלה בקרב דורבנות הזהב. ב-10 וב-11 באוגוסט 1304 הצי המלכותי הצרפתי בשיתוף עם הצי ההולנדי ועם מספר אוניות מלחמה של ג'נובה בפיקודו של האדמירל רנייה גרימאלדי, הביס את הצי הפלמי בים הדרומי של הולנד. פיליפ הרביעי קיבל ההודעה על אודות ניצחון זה כאשר היה כבר בדרכו לפלנדריה. הוא יצא עם צבאו מן העיר אראס ב-29 ביולי במטרה להגיע אל העיר טורנה דרך רוזנות אינו כדי לפנות אל עבר העיר ליל שהיוותה את מטרתו העיקרית.
מהלך הקרב.
שני הצבאות נפגשו בסביבות הכפר מון-אן-פוול (כיום פרבר של ליל) שמעליו הייתה גבעה. היסטוריונים מעריכים את מספר הלוחמים ב-15,000 איש, מהם כ-8,000 פלמים וכ-7,000 צרפתים. בין ה-14 וה-16 באוגוסט התקיים משא ומתן שנכשל. ב-17 באוגוסט כל אחד מן הצדדים התכונן לקרב שנמשך כל יום המחרת (18 באוגוסט) שהיה יום שרב. מכונות הטרבושה ומקלעות האבנים גרמו לקורבנות רבים. האבירים הצרפתים, שהצליחו להקיף את אנשי הצבא הפלמים ולכבוש את הגבעה, מנעו מהם אספקת מזון ומשקה. הפלמים לא עשו שימוש בפרשים, משום שתיעבו את אציליו של מלך צרפת שהיו רכובים על סוסים.