יחסי איראן–יוון
יחסי איראן–יוון (בפרסית: روابط ایران و یونان, ביוונית: Ελληνοϊρανικές σχέσεις) הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה ההלנית. בין שתי המדינות קיימים קשרים במשך אלפי שנים, והן חולקות קשרים היסטוריים ותרבותיים נרחבים. כיום, שתי המדינות מנהלות יחסים דיפלומטיים, וליוון יש שגרירות בטהראן, ואילו לאיראן יש שגרירות באתונה.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
בסוף המאה ה-6 לפנה"ס שלטה הממלכה האחמנית על כל אזור אסיה הקטנה (באזור זה היו גם קבוצות יווניות אתניות), וכמו כן היא שלטה גם על רבים מאיי יוון, תראקיה ומוקדון (שני האחרונים היו אזורים גדולים בצפון יוון).
עם השנים היחסים בין שתי הממלכות השתנו והם הפכו מיריבות מושבעת בתקופת מלחמת פרס–יוון ליחסים לבביים, לאחר שאלכסנדר הגדול ניצח את ממלכת פרס. אלכסנדר העריץ את התרבות הפרסית, והוא רצה ליצור תרבות יוונית-פרסית מעורבת, שתיצור הרמוניה בין שני העמים. יחסים אלו, של לבביות עזה, נמשכו מאות שנים. ממלכת פונטוס ששכנה באסיה הקטנה שהתקיימה בין 281 לפנה"ס עד שנת 62 לספירה, היא דוגמה מובהקת לישות בה שתי התרבויות, היוונית והפרסית השתלבו.
בימי הביניים.
בתקופת ימי הביניים היו האימפריות הסאסאנית והביזנטית שתי המעצמות החזקות ביותר באירופה ובמערב ומרכז אסיה באותה עת. בין שתי האימפריות התקיימו סכסוכים רבים, במהלכם אף הגיעה האימפריה הסאסאנית לקונסטנטינופול בירת האימפריה הביזנטית.
בעת החדשה.
כיום, באיראן יש קהילה נוצרית קטנה. בטהראן יש כנסייה יוונית אורתודוקסית שנפתחת בעיקר במהלך השבוע הקדוש.
ב-31 במאי 2018, השעתה הפדרציה האיראנית לכדורגל, את יחסיה עם יוון בעקבות ביטול משחקי הידידות בין שתי המדינות שתוכננו להיערך באיסטנבול.
בינואר 2020 ראש ממשלת יוון קיריאקוס מיצוטאקיס הודיע כי הוא תומך בארצות הברית כשחיסלה את קאסם סולימאני, מה שעורר זעם רב באיראן.
מריה אנטוניה
ג'ואל רייס-מנוחין
ג'ואל רייס-מנוחין (באנגלית: Joel Ryce-Menuhin 11 ביוני 1933 - 31 במרץ 1998) היה פסנתרן אמריקאי, שנעשה בהמשך לפסיכולוג יוניגאני עצמאי.
חייו.
ג'ואל רייס-מנוחין נולד כג'ואל טיילור רייס בסטרלינג, אילינוי. בגיל צעיר גילה כישרון ניכר כפסנתרן ולמד בג'וליארד עם הפסנתרן ואן קלייברן אצל רוזינה לווין.
ב-1959, כשלמד בלונדון אצל הפסנתרנית ידועת-השם מיירה הס, התוודע ג'ואל רייס לילטה מנוחין, אחותו של הכנר יהודי מנוחין, שבאה לנגן בפסטיבל באת'. כעבור שנה, לאחר שנישאו באמריקה ביום הולדתו ה-27 של ג'ואל בשנת 1960, הוזמנו הפסנתרנים הצעירים לנגן יחד בפסטיבל בקליפורניה. הם נהנו כל כך מהופעה ראשונה זו, שבשנים הבאות הקדישו חלק גדול מזמנם בכל עונה להופעות משותפות, בנגינת יצירות סולו, דואטים ויצירות לשני פסנתרים ולהופעות בטלוויזיה בניו יורק, פריז וז'נבה.
בשנת 1962 זכה הצמד בפרס המוזיקה הבינלאומי ע"ש הרייט כהן על הופעתם הראשונה בלונדון, בתוכנית שהוקדשה ברובה ליצירות לארבע ידיים מאת פרנץ שוברט. ב-1966, ביצעו את הקונצ'רטו הכפול של מוצרט בניצוח יהודי מנוחין בגסטאד, שווייץ ובאולמות אחרים באירופה. ב-1967, הקליטו ילטה וג'ואל באמריקה את מכלול רפרטואר הדואטים של מוצרט, לחברת אברסט, הפעם הראשונה שהדבר נעשה בידי צמד אחד של פסנתרנים. במהלך מסעותיהם השנתיים באמריקה ובאירופה, הופיעו במספר רב של קונצרטי צדקה, לארגונים כגון "הארגון השווייצרי לחילוץ והצלה טכנית בארצות חוץ", בתי חולים פסיכיאטריים, תינוקות נצרכים בגרמניה, "יום השלום העולמי" בתערוכה השווייצרית הלאומית בלוזאן, ולפתיחת שבוע האומות המאוחדות בלונדון.
פסיכולוגיה יונגיאנית.
מחלה גופנית אילצה את ג'ואל להפסיק את הקריירה המוזיקלית שלו בשנת 1971. בשנים הבאות, בתמיכתה הנמרצת של ילטה, למד פסיכולוגיה בשווייץ אצל מייסדת תרפיית המשחק בחול, דורה מ. קאלף, והיה לפסיכותרפיסט יונגיאני ידוע-שם.
כתבים.
הוא כתב כמה ספרים בנושאים הקשורים למוזיקה עם אשתו, ילטה מנוחין, וכן כתב וערך ספרים אחדים על פסיכולוגיה: "יונג והמונותיאיזם", "יונג והמשחק בחול: התרפיה המופלאה", ועוד. לפני כן ערך את כתב העת היונגיאני "קציר" (Harvest).
חיים אישיים.
ג'ואל רייס-מנוחין ואשתו היו נשואים כמעט ארבעים שנה. לאחר מאבק ממושך בסרטן מת רייס-מנוחין ב-31 במרץ 1998, בן 64, כשאשתו לצדו. ילטה מנוחין המשיכה לחיות בביתם בקנפילד גרדנס, המפסטד,אנגליה, שם נפטרה ב-9 ביוני 2001.
אנז'י ארנה
אנז'י ארנה (ברוסית: Анжи́-Аре́на), שנקרא בעבר "חזאר"(רוסית Хазар) הוא מגרש הבית של קבוצת "אנז'י מחצ'קלה" מהעיר מחצ'קלה. האצטדיון ממוקם בעיר כספיסק הסמוכה ובעל תכולה של 26,400 צופים.
היסטוריה.
האצטדיון נחנך ב-22 ביולי 2003 ונקרא תחילה אצטדיון "חזאר". ביום זה, אנז'י אירחה את קובאן קרסנודאר, במשחק שהסתיים בתוצאה 1:0 לטובת אנז'י.
טקס הפתיחה של האצטדיון התקיים ב-1 ביוני 2013 ונכחו בו כ-30 אלף צופים, אשר צפו בידוענים רבים שהוזמנו לאירוע על ידי הבעלים של אנז'י, כמו פלו ריידה, שר ולהקת "Alabina" ומוזיקאים רוסים נודעים כמו ניקולאי בסקוב, נאני ברגוואדזה ולהקת "דיסקוטקה אוואריה" את הטקס הנחו אנדריי מלאחוב ויאנה צ'וריקובה. עבור אוהדי אמנויות לחימה הופיעו השחקן ז'אן-קלוד ואן דאם ומוחמד קיסי, הידוע בתפקידו כטונג פו בסרט "קיקבוקסר". בנוסף נכחו גם המאמן הראשי של נבחרת רוסיה, פאביו קאפלו, סגן נשיא התאחדות הכדורגל, ניקיטה סימוניאן ונשיא הפרמייר ליג הרוסי, סרגיי פריאדקין שהעניק ל"אנז'י" מדליית ארד בעקבות תוצאותיה בעונת 2012/2013. קפטן אנז'י, סמואל אטו זכה בפרס הכדורגלן הטוב ביותר בליגת העל מטעם פורטל "Championat.com". 12 מיליון רובל, שנאספו באירוע הועברו לקרן הצדקה "שטח הטוב".
עם הגעת הבעלים החדש של המועדון, סולימאן קרימוב, בשנת 2011 הוחלט לשפץ את האצטדיון. בשל רוחות חזקות שמאפיינות את מיקום האצטדיון הוחלט לבנות יציעים שיקיפו את האצטדיון כולו ומעליהם גג, שמכסה 30% מהמושבים. הבניה הושלמה במרץ 2013 וקיבולת האצטדיון עומדת על 30,000 מקומות. משחק הבכורה אחרי השיפוץ נערך ב-17 במרץ 2013 כשאנז'י שיחקה נגד הקבוצה מסמרה "קריליה סובייטוב".
אירוח משחקי גמר.
גמר הגביע הרוסי בכדורגל נשים 2013.
ב-26 במאי 2013 האצטדיון אירח את משחק הגמר של הגביע הרוסי בכדורגל נשים לעונת 2012/13. במשחק שיחקו ביניהן הקבוצה ממוסקבה "איזמאילובו" והקבוצה מפרם "זבזדה-2005". המשחק הסתיים בניצחון "זבזדה" בתוצאה 2:1.
גמר הגביע הרוסי בכדורגל גברים 2014.
ב-28 בינואר 2014 בפגישה של הוועד המנהל של התאחדות הכדורגל הרוסית, הוחלט שמשחק גמר הגביע לעונת 2013/2014 יתקיים באצטדיון אנז'י ארנה. המשחק נערך ב-8 במאי 2014, במשחק שהפגיש בין "קרסנודאר" ל"רוסטוב". "רוסטוב" ניצחה בדו-קרב פנדלים 6:5. במשחק נכח קהל של 19,500 צופים.
כריסטין פורד
כריסטין מרגרט בלאזי פורד (באנגלית: Christine Margaret Blasey Ford; נולדה בנובמבר 1966) היא פרופסורית אמריקאית לפסיכולוגיה באוניברסיטת פאלו אלטו ופסיכולוגית מחקר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד. היא מתמקדת בתכנון מודלים סטטיסטיים לפרויקטים מחקריים.
קורות חיים.
קריירה אקדמית.
כריסטין בלאזי נולדה ב-1966 בפרוור של וושינגטון די. סי. בשנת 1988 קיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה ניסויית מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בשנת 1991 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת פפרדיין . בשנת 1996 קיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה חינוכית מאוניברסיטת דרום קליפורניה, על תזה שכותרתה "Measuring Young Children's Coping Responses to Interpersonal Conflict". בשנת 2009 קיבלה תואר שני באפידמיולוגיה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד.
במהלך הקריירה האקדמית שלה, פורד עבדה כפסיכולוגית מחקר במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת סטנפורד וכפרופסור בבית הספר לרפואה קלינית של אוניברסיטת סטנפורד. פורד פרסמה מעל ל-50 פרסומים אקדמיים, ספרים, מאמרים ופרקים בספרים. מחקריה עוסקים בקשר בין התעללות בילדים ודיכאון, שימוש בדיקור לטיפול בדיכאון, והתגברות דיווחים על פוסט טראומה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
עדות בסנאט.
ביולי 2018, לאחר שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הודיע על מינויו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון, פנתה פורד לחברת הקונגרס אנה אשו ולוושינגטון פוסט בטענה כי קוואנו תקף אותה מינית בשנת 1982 וניסה לאנוס אותה, כאשר היה בן 17 והיא בת 15. פורד ואשו פנו לסנטורית הדמוקרטית דיאן פיינסטיין על מנת להתייעץ האם לפרסם את הטענה. פורד החליטה להעיד כנגד קוואנו. היא פרסמה את ההאשמות בפוסט וצירפה להן תוצאות של בדיקת פוליגרף וקטעים מתוך יומן שעסקו באירוע תקיפה שעברה, אותו תיעדה בעת שהייתה בטיפול פסיכולוגי ב-2012, ללא שהוזכר שם התוקף, אם כי לדברי בעלה היא הזכירה את שמו של קוואנו באותה השנה. מאוחר יותר העידה על טענותיה בדיוני ועדת השיפוט של הסנאט בנוגע למינויו של קוואנו לבית המשפט העליון.
בעקבות תלונתה של פורד, נדחתה ההצבעה על מינויו של קוואנו בשבוע כדי לאפשר ל-FBI לחקור את הטענות שהועלו נגד קוואנו. הנשיא טראמפ הורה ל-FBI לפתוח חקירה בעניין, שתימשך פחות משבוע. החקירה קבעה כי אין ראיות להתנהגות לא הולמת מצד קוואנו. בעקבות זאת, ב-6 באוקטובר אושר המינוי בסנאט.
בשנת 2019 נבחרה על ידי השבועון "טיים" לאחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם (גם ברט קוואנו נכלל ברשימה זו).
חיים אישים.