עם קץ הקיום העצמאי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הייתה רות ורנר אחד האנשים המעטים שהגנו על שמה של המדינה. ב-10 בנובמבר 1989, מיד לאחר פריצת החומה, היא הגיעה לשלב הפוליטי, ופנתה לעשרות אלפי אנשים בפגישה בברלין בנושא אמונתה בסוציאליזם ובפניו האנושיים. בחודשים שלאחר מכן, עד להפיכתה לגרמניה המאוחדת, היא נתנה אמון רב באגון קרנץ, ששימש זמן קצר כמנהיג מזרח גרמניה.
היא חיה עוד עשר שנים ונראה שאף פעם לא הצטערה או ראתה צורך להתנצל על פרשיות הריגול שלה. בשנת 1956, כאשר ניקיטה חרושצ'וב פרסם את פניה האפלים של רוסיה הקומוניסטית תחת סטלין, היא הוזמנה להגיב. היא לא רצתה להצטרף לביקורת על מנהיג המלחמה הסובייטי.
בראיון בשנת 2000, כמה חודשים לפני מותה, נשאלה על ההשלכות של האיחוד הגרמני והשינויים שהובילו לאיחוד גרמניה, שרבים בגרמניה המזרחית ראו בו סיפוח על ידי מערב גרמניה. היא ענתה: מה שנקרא ״איחוד״ לא משנה את דעתי על איך העולם צריך להיות. אבל זה יוצר בי חוסר תקווה מסוים, שלא היה לי מעולם- המהפך כביכול אינו משפיע על השקפת העולם שלי, אבל הוא יוצר חוסר תקווה מסוים שלא היה לי מעולם.
הערכה.
מאז 1989 נוספו פרטים נוספים על לפחות חלק מההישגים שלה בתחום הריגול, והערכת יכולותיה היוצאות דופן של רות ורנר. לדעת היסטוריונית אחת שחקרה את הקריירה שלה, היא הייתה "אחת המרגלות המובילות ביותר שיצרה אי פעם ברית המועצות וחדירתה לסודותיה של בריטניה וליחידת המודיעין שלה, אולי הייתה הרבה יותר עמוקה ממה שנחשבה בזמן שהיא הייתה פעילה". דווח כי מפקד המודיעין הרוסי אמר במהלך המלחמה, "אם היו לנו 5 סוניות באנגליה, המלחמה הייתה מסתיימת מוקדם יותר". ורנר עצמה הייתה מאופקת לגבי תרומתה: "הייתי פשוט שליחת ציבור".
מה שלא ניתן להסתיר שהיא עסקה בתחום בעל סיכון גבוה במיוחד מטעם המודיעין של סטלין, מבלי שיירו בה או יישלחו אותה למעצר. בעלה, ואביה של בנה הראשון, רודולף המבורגר, שעבד גם במודיעין הסובייטי, נפל קורבן למשטר הסובייטי ב-1943 וגורש לגולאג במזרח ברית המועצות. הוא שוחרר ב-1952, אך נשאר מסומן רשמית, "נאסר" ונשלח לאוקראינה, ורק ב-1955 הורשה לחזור לגרמניה. גורל כזה לא היה יוצא דופן בקרב המרגלים הסובייטים. סאנדור ראדו, שאיתו עבדה בשווייץ, היה עצור שנים רבות בגולאג הרוסי. ריכרד זורגה, שכנראה גייס אותה לעבוד במוסקבה מלכתחילה, נתפס ונתלה על ידי היפנים. ורנר עצמה, ככל שהסיפור שלה הגיע לרשות הרבים, לא ניזוקה יותר מכמה מפגשים חד-פעמיים עם סוכני המודיעין הבריטי ב־1947, והצליחה להימלט למקלט הבטוח של גרמניה המזרחית לפני שפעולות הריגול שלה הפכו לנושא משפטי. הישרדות פשוטה היוותה הישג ניכר בנסיבות שני העשורים שלה בתחום הריגול, ונראה כי היא מצדיקה את התבטאויות התקשורת שהיא קיבלה כ"המרגל הטוב ביותר של סטלין".
ספרים.
כאורסולה ברטון
כרות ורנר
היברידיזציית אורביטלים
היברידיזציה של אורביטלים
סנא פרח-בשארה
סנא פרח-בשארה (נולדה ב-1964) היא פסלת ערבייה-ישראלית. היא מפסלת בברונזה בעיקר דמויות נשים.
ביוגרפיה.
סנא פרח-בשארה נולדה בנצרת. היא בוגרת המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ע"ש נרי בלומפילד. בעלת תואר ראשון באמנות, יצירה וסוציולוגיה, מאוניברסיטת חיפה. בוגרת לימודי מוזיאולוגיה, אוניברסיטת חיפה. סיימה תואר שני במכללת אורנים .M.Ed. בתוכנית הרב תחומי במדעי הרוח והאמנויות, התמחות מחקר מבוסס יצירה.
יצירתה.
עבודות הפיסול של סנא התפתחו מעיסוק בחלל ובצורות מופשטות לשלב של חיתוכים וקיטוע, הנושא בחובו את תפישת בחלל כמושג, כשם שהחלל טומן בחובו את התמורות ואת הסתירות במרקם. פסליה של סנא עומדים, שוכבים ומסתובבים.
פסלי הנשים של סנא פרח-בשארה מציגים נשים חושניות, בטוחות בעצמן, עצמאיות וגאות. הדמויות הנשיות שלה אינן נושאות סימני זיהוי כלשהן: הן אינן בעלות מקצוע או מעמד חברתי מסוים; הן לא בעלות לאום או מוצא עדתי מסוים; הן חסרות דת, גיל, מצב משפחתי, ואפילו חסרות תווי פנים אינדיבידואליים. דמות האישה שלה הוא אוניברסלי. דמות שהיא למעשה סמל. פניהן של הנשים בפסליה מוסתרות או מוסוות ולא ניתן לדעת עליהן דבר.
תהליך העבודה של סנא מתחיל מהחימר. לאחר מכן היא יוצקת בברונזה. השלבים הללו בפיסול מאפשרים לפרח-בשארה לעשות הבחנה בחומר בין חלק למגע לבין זה המחוספס. היא יוצרת מרקם חלק אל מול מצולק, עדינות מול עוצמה.
הפסלים שיוצרת סנא הם מודולריות. היא עובדת על מספר אלמנטים במקביל, וכל חלק עומד בפני עצמו וביחד הם יוצרים שלם. מבחינתה הצופה הוא חלק מהפסל. פרח-בשארה אומרת כי "חשוב לי שהצופה בפסליי יחווה את התנועה והזרימה האצורים והנאגרים בתוך הפסל."
סנא מעידה על עצמה כמי שמתבוננת בעולם הסובב אותה, והיא מביעה ביצירותיה את התרגום שלה למה שעיניה רואות ואת חוויותיה: "אינני אדם פוליטי. הגישה שלי לאמנות היא חסרת לאום, צבע, דת או גבולות. האמנות בעיניי אמורה לייצג את אופן ההתבוננות שלי בעולם, התבוננות של אדם רגיש."
המיצב 48' שהוצג בתערוכה "צעקה שקטה" בגלריה לאמנות אום אל-פחם, הוא חוליה נוספת ברצף עשייתה האמנותית של פרח־בשארה. מקורו בפסל קטן שיצרה לפני שנים לא - מעטות, שצורתו המתומצתת והצנועה, ביטאה כאב כלוא ומושתק. ההחלטה לראות בו כעת אב-טיפוס המשכפל את עצמו היא תוצאה של חשבון נפש ותהליך פנימי ממושך, שהבשילו לאמירה ברורה הנוקטת מהלך אמיץ ומעמידה במרכז את מה שאין מדברים בו, את מה שמסתירים ומפחדים מפניו, בדמותן של נשים שאיבדו את מאפייניהן הגופניים הנשיים והמיניים והפכו לרוחות רפאים.
סנא הציגה פסלים בתערוכה בגן התעשייה בנצרת.
אחת מהעבודות שלה נמצאות ברחבת בית המשפט העליון בירושלים.
עבודותיה הוצגו במספר תערוכות כמו גלריית G.D בחיפה ובית האמנים בחיפה, בית האמנים בירושלים, גלריית אום אל פחם ורוזנפלד בתל אביב ועוד.
חיים אישיים.
בשארה נשואה לד"ר בשארה בשארה, רופא כירורג במרכז הרפואי רמב"ם. יש להם שלושה ילדים.
מט'ט'וואה
Meththwa, המכונה לעיתים Mtetwa או אימפריית Meththwa, הייתה מדינה דרום אפריקאית שקמה במאה ה-18 בדרום ובמזרח אפריקה הדרומית. פירוש השם הוא "מי ששולט". לפי מוזי מתת'ווה (1995), המט'ט'וואה הם צאצאיהם של של צפון נאטאל ו, שהזהות המודרנית שלהם קיימת כ-700 שנה. הם הראשונים מבין קבוצות שעזבו את האגמים הגדולים במרכז אפריקה בין 200 לספירה ל-1200 לספירה. עם הגעתם לדרום אפריקה, התיישבו סביב סוואזילנד המודרנית, בעיקר על הרי לובומבו, לפני שעזבו במאה ה-17 כדי להתיישב בעיר המודרנית קוואזולו-נטאל, באזור . הם היו מורכבים מכ-30 מטות, שושלות, והחמולות. שלא כמו יורשיהם ממלכת זולו, מט'ט'וואה הייתה קונפדרציה. לאחר שנסיך זולו, הידוע בשם Shaka Zulu הפך המלך, הוא יצר אומה כמעט הומוגנית עם מלך יחיד.
מט'ט'אווה התאחדה והורחבה תחת שלטונו של . הצ'יף נכנס לברית עם בתחילת המאה ה-19 והחל לסחור בשנהב. ועוד חומרים ופריטים עם הפורטוגלים במוזמביק. בשנת 1811 בקירוב, שילבו את Buthelezi וכמה קבוצות אחרות מנאגוני, כולל את שבט הזולו שהיה אז שולי בראשות , למעין קונפדרציה עם שבט מט'ט'אווה השולט. Dingiswayo נהרג בקרב עם בשנת 1817. כך שלטון הקונפדרציה הוחלף בממלכת זולו תחת מנהיגותו של Shaka, סגן לשעבר בצבא של מט'ט'אווה. מוסדות צבאיים ומנהליים רבים, לרבות מערכת גדודי העמים (אמבוטו) שאפיינו את ממלכת זולו, נוצלו על ידי מט'ט'אווה. עם זאת, תאוריה ישנה יותר המעניקה קרדיט לשליטי ניאמבוס של מט'ט'אווה על יצירתו של אמבוטו אינה מקובלת יותר, בשל ראיות על קיומו של אמבוטו עוד במאה ה-18 ואולי אף מוקדם יותר. המט'ט'אווה היו מבין המטות הראשונים של נאגוני אשר השתמשו באקדחים.
ייטס (מכתש פגיעה)
מכתש ייטס הוא מכתש פגיעה בקוטב הדרומי של כוכב חמה אשר קרוי על שמו של המשורר, המחזאי והמיסטיקן האירי ויליאם בטלר ייטס. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1976. המכתש ממוקם דרומית למכתש הפגיעה לי פו (הקרוי על שמו של המשורר הסיני לי באי) ודרום-מערבית למכתש הפגיעה סינאן (הקרוי על שמו של אדריכל החצר סינאן).
סינאן (פירושונים)
מצוק ראגייט
מצוק ראגייט (באנגלית: Rugate Ridge; מילולית: המצוק המחוספס) הוא מצוק גבוה בצד המזרחי של ארץ גראהם באנטארקטיקה.
הרכס מצוי בין קרחון גרין וקרחון אוונס בכיוון מזרח - מערב.
היסטוריה.
גילוי הרכס.
הרכס מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey) בשנת 1955.
מקור השם.
שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, וזאת בשל מראה המצוק, שבראשו רכסים קטנים וצוקים קטנים סלעיים הבולטים ממנו (היינו מראהו של המצוק מחוספס, באנגלית: rugate).
רכס ראגייט
אנטי-היסטמינים
סיקורסקי–בואינג SB-1 Defiant
סיקורסקי-בואינג SB-1 דפאיינט (באנגלית: Sikorsky–Boeing SB-1 Defiant, לעיתים מיוצג כ-SB&gt;1) הוא מסוק סער קואקסיאלי משולב מייצור משותף בין חברות סיקורסקי ובואינג ומהווה את הצעתם לתוכנית "עילוי אנכי עתידי" (Future Vertical Lift או בראשי תיבות FVL) של צבא ארצות הברית. המסוק ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-21 במרץ 2019.