בתקופה מלחמת העולם השנייה העיר סבלה הפצצות כבדות של כוחות הברית. גשרי הרכב והרכבת מעל נהר פו וטרביה נהרסו. המרכז ההיסטורי של העיר ניזוק קשות. בשנת 1944 הפכו הגשרים על נהר הפו לעורק אספקה חיוני לכוחותיו של אלברט קסלרינג בחזית האיטלקית בניסיונם לנסיגה מסודרת מאיטליה. גשרי הרכבת והרכב מעל הפו בפיאצ'נצה היו החשובים שבהם, לצידם מחסני אספקה ומגרשי רכבת. במסגרת "מבצע מלורי", ב-12–15 ביולי ביצעו מפציצים בינוניים של בעלות הברית 300 גיחות הפצצה מדי יום לצורך פגיעה בגשרים, 21 גשרים ממזרח לפיאצ'נזה נהרסו במבצע. עד 20 ביולי נהרסו 90 גשרים על הנהר. הפצצות חוזרות מנעו את שיקום הגשרים ופגעו בדרכי אספקה ובמסילות רכבת כך שעד 4 באוגוסט נותקו ערי צפון איטליה מאספקה וניזוקו קשות. קווי התחבורה מן העיר לגנואה בדרום, או לטורינו בצפון נותקו, למרות זאת המשיך קסרלינג להביא אספקה לחייליו.
בגבעות ובהרי האפנינים פעלו פרטיזנים. ב-25 באפריל 1945 פרצה התקוממות כללית של תנועת המחתרת האיטלקית וב-29 באפריל נכנס לעיר כוח המשלוח הברזילאי.
אתרי העיר.
ארמונות.
בעיר מספר גדול של ארמונות היסטוריים, לחלקם גני פאר.
ניב מקומי.
רבים מבני פיאצ'נצה ונפת פיאצ'נצה עדיין דוברים את הניב המקומי: פיאצ'נטינה, או פיאצ'נטינו (Piacentine או Piacentino) השונה במידה ניכרת מן האיטלקית (הפלורנטינית) התקנית והוא גרסה של שפת המיעוט האמיליאני-רומאני. כללי הדקדוק השונים וההיגוי השונה של מילים זהות באיטלקית, מקשה על דוברי איטלקית להבין שפה זו, בה תנועות רבות מוחלפות באומלאוט או נעלמות כליל. אף שהיו סופרים ומשוררים רבים שכתבו בשפת הפיאצ'נטינה, מספר דוברי השפה במאה ה-20 ירד בהתמדה על רקע מערכת החינוך הממלכתית ועליית השימוש באיטלקית תקנית.
כלכלת העיר.
עיקר כלכלתה של פיאצ'נצה מבוססת על חקלאות, מחוז אמיליה-רומאניה ובמיוחד נפת פיאצ'נצה ידועים בגידולים חקלאיים בהם בולטים גידולי עגבניות. בפיאצ'נצה מפעלי תעשייה לעיבוד מזון ולשימורים.
המטבח המקומי.
פיאצ'נצה ונפת פיאצ'נצה ידועים כמקור למוצרי בשר חזיר מתובלים ומומלחים. המאכלים הייחודיים לאזור כוללים פנצ'טה (pancetta) (בטן חזיר מתובלת, מומלחת ומגולגלת), קופה (coppa) (צוואר חזיר מתובל ומיושן למשך חצי שנה לפחות) וסלמי (נקניק בשר חזיר מתובל ביין).
בורטלינה (Bortellina) (חביתיות מלוחות), קיזולן (chisulén) (עוגות/לביבות קמח מטוגנות), ופסטה ושעועית (Pisarei e fasö). מאכל ייחודי נוסף לאזור (הקיים אף בקרמונה) הוא מוסטרדה (mostarda di frutta) (פירות משומרים בסירופ סוכר מתובלים בחרדל), טורטליט (turtlìt) (בצקיות ממולאות במוסטרדה, מחית ערמונים ומרכיבים נוספים המוגשת לקראת חג הפסחא). טורטיי (turtéi) (פסטה ממולאת בגבינת ריקוטה).
תירס הוא אחד המאכלים הנפוצים בפיאצ'נצה, בדרך כלל מוגש כפולנטה וכן אורז המוגש כריזוטו. אף מאכלי פסטה מצויים אף בצפון איטליה אך אהודים פחות מאשר בדרום. לאזור פיאצ'נצה גבינות ייחודיות בהן "גרנה פדאנו" (Grana Padano), אף שהעיר פארמה הסמוכה ידועה יותר בזכות גבינותיה.
בגבעות שסביב העיר כרמי יין רבים אשר זכו לזיהוי ייחודי באיטליה (Denominazione di origine controllata) בשם "קולי פיאצ'נטיני" (Colli piacentini; מילולית: גבעות פיאצ'נצה).
השריר המתוויך הקצר
השריר המתוויך הקצר (TA: Musculus adductor brevis) הוא אחד השרירים המתוויכים (מקרבים) של הירך. השריר ממוקם קדמי יותר מהשריר המתוויך הגדול ואחורי יותר (עמוק יותר) משריר המסרק והשריר המתוויך הארוך. כיווץ של השריר המתוויך הקצר מקרב את הירך ואף מניע אותה לכיוון כיפוף.
תיאור.
תחילתו של השריר המתוויך הקצר בגוף עצם החיק ובענף התחתון של העצם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז לאורך החלק המקורב של רכס הירך שלאורך גוף עצם הירך ובקו המסרקי של עצם הירך (Linea pectinea femoris).
עצבוב.
השריר המתוויך הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני, השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך העצב הסותם.
BlackBerry World
BlackBerry World (לשעבר BlackBerry App World) היא חנות אפליקציות דיגיטלית של חברת Research In Motion למכשירי בלקברי. מן החנות יכולים משתמשי בלקברי לחפש, להוריד ולעדכן אפליקציות צד-שלישי. השירות ניתן לראשונה ב-1 באפריל 2009.
היסטוריה.
ב-1 באפריל 2009, במופע CTIA, הכריזה חברת RIM על תחילת פעילותה של חנות האפליקציות.
ב-19 באוגוסט 2010 שוחררה גרסה חדשה, BlackBerry App World 2.0, שכללה הגדרת חשבון אישי שייפעל דרך המכשיר ודרך המחשב.
ב-3 בדצמבר 2010 הודיעה החברה כי מספר ההורדות היומי של אפליקציות מהחנות הוא כ-2 מיליון אפליקציות ליום.
ב-2 בפברואר 2011 שוחררה גרסה 2.1 של החנות ובה אופשרה קנייה בתוך האפליקציה.
ב-22 בינואר 2012 שוחררה גרסה 3.1 של החנות.
האן פיי דזה
האן פיי דזה (בסינית: 韓非子) פילוסוף סיני, שחי בין השנים 281 לפנה"ס ל-233 לפנה"ס, ומעט ידוע על חייו הפרטיים. האן פיי דזה נחשב לגדול הפילוסופים הלגליסטים.
בניגוד לרוב הפילוסופים בתקופותו, נולד האן פיי-דזה למשפחת אצולה, והיה קרוב משפחתו של שליט ממלכת האן. זו הייתה ממלכה חלשה יחסית, שלחמה עם שכנותיה ב"תקופת המדינות הלוחמות" (במאות 3-5 לפנה"ס).
תולדות חייו.
חיבוריו השפיעו עמוקות על צ'ין שה-חואנג, לימים הקיסר הראשון של סין, אשר אימץ את עקרונות משנתו הפוליטית של האן פיי דזה ויישם אותם בתקופה בה השתלט על ממלכות סין בדרך לאיחודה של סין כולה בשנת 221.
כאשר תקף צ'ין שה-חואנג את ממלכת האן במסגרת המאבק לאיחוד סין, נשלח האן פיי דזה כנציג של מדינת האן לשאת ולתת עם התוקף, ולאחר מכן אף קיבל משרה בחצרו של מלך צ'ין. ואולם בסופו של דבר גרמה נוכחותו אי נוחות ללי סה, ראש הממשלה בממלכת צ'ין ולשעבר חברו לספסל הלימודיו של האן פיי דזה בבית מדרשו של הפילוסוף הקונפוציאני שו'ן-דזה (XUNZI). לי סה חשש למעמדו בחצר, בשל חוכמתו של האן פיי, ולפיכך העליל עליו עלילת שווא, שהובילה למאסרו להתאבדותו בשתיית רעל.
הגותו הפוליטית – הלגאליזם (法家).
תורתו הלגליסטית של האן פיי דזה, מבוססת על שני עקרונות בסיסיים, שהנחילו שני הפילוסופים הלגליסטים הגדולים שקדמו לו: שָׁאנְג יָאנְג (商鞅) ושֶׁן בּוּהָאי (申不害). שאנג יאנג (338 לפנה"ס-390 לפנה"ס) ששימש בכיר בחצר השליט של ממלכת צ'ין היה הפילוסוף הלגאליסטי המזוהה ביותר עם עקרון החוק (法) והשוויון בפני החוק. שן בוהאי (נפטר ב-337) פיתח את הביורוקרטיה הלגליסטית, שהיא בעיקר הדרכים הסמויות בה שומר השליט על כוחו, הן מול העם ובעיקר אל מול פקידיו ושריו.
האן פיי דזה איחד ופיתח את העקרונות הלגליסטים הללו, ופירט אותם ב-55 פרקים של ספר הנושא את שמו, שמטרתו לאפשר לשליט לשמר את כוחו ולשלוט על המדינה ותושביה.
בעוד הקונפוציאניזם הדגיש כי הקפדה על הטקסיות וריטואל נוקשה, שמבוססים על חוכמתם של "חכמים הקדמונים", הם הבסיס למציאת ה"דאו", ואילו הדאואיזם הטיף להגעה להרמוניה המבוססת על "דרך הטבע". על-פי הלגאליזם, על המוסדות הפוליטיים להשתנות בעקבות שינויים היסטוריים ולהתאים את עצמם לרוח התקופה .כך, שאם בתקופת "הקדמונים", שפע פרנסה ומזון אפשרו לבני האדם להתנהג בנדיבות, ואילו בתקופתו של האן פיי דזה, מלחמות וגידול באכולוסיה הובילו לבצורות ולמחסור קשה.
במצב כזה, אין לצפות מהאזרחים שינהגו בדומה לתקופות שפע, ועל כן על הממשל לשנות את חוקיו בהתאם. אין זה תפקידו של השליט להפוך את נתיניו ל"טובים" אלא למנוע מהם לפגוע באחרים ולערער את שלטונו.
בבסיס הלגאליזם, דחייה של הסנדרטיים המוסריים של הקונפוציאניזם ושל עקרון "האנושיות" הקונפוציאני, הלגאליזם מגדיל לעשות כאשר הוא מבוסס על ההנחה כי טבע האדם רע ואנוכי בבסיסו - עיקרון המנוגד לעיקרון ה"אנושיות" הקונפוציאני. בעוד הקונפוצאניזם קורא לטיפוח והדגשת המידה הטובה, ההתנהגות המוסרית וההרמוניה, הלגאליסטים מתרכזים בשימור שלטון השליט כערך עליון.
בלגאליזם הסמכות לשלטון איננה נובעת ממקור כוח אוניברסלי או חיצוני, אלא מבוססת כולה על כוחו של השליט, מתוקף היותו השליט. על כן, תכלית השלטון היא שליטה במדינה ובאוכלוסייה ושימור מעמדו של השליט, כאשר המטרה תושג, באמצעות חוקים נוקשים הנאכפים על ידי ענישה חמורה לעוברים על החוק ותגמול לפועלים על פיו. החוק הוא מעל הפרט, האצילים לא יכולים לדחותו והאמיצים לא יכולים לצאת כנגדו.
עונש על הפרת החוק יכלול גם את בכירי הממשל, כשם שפרס על ציות לחוק יינתן גם לפשוטי העם. שימוש באלימות, מלחמה ודיכוי כל מחשבה עצמאית, הם אמצעים לגיטימיים להשגת המטרה של שמירה וביסוס מעמדו של השליט.
בסופו של דבר, הברוטליות של השלטון הלגליסטי שהוביל צ'ין שה-חואנג, הייתה אחת הסיבות לנפילת שלטונו ב-208 לפנה"ס.
עם זאת, היו גם היבטים חיוביים ללגאליזם: התאוריה פורצת דרך בהיבטי זניחת העבר והסתכלות על ההווה. בעוד הקונפוציאניזם והדאואיזם סימנו את מטרתם כהגעה להרמוניה של החכמים הקדמונים. הלגליזם ממקדים את חזונם בהתאמה למציאות משתנה תוך דרישה לתוצאות אובייקטיביות וריאליסטיות.
הלגאליזם כתת-אסכולה.
למרות הניגוד בין הלגאליזם לקונפוציאניזם, בהיבט "השלטון באמצעות החוק" לעומת "השלטון באמצעות המידה הטובה", ישנם הרואים בלגאליזם הרחבה של הקונפוציאניזם בתחום שיטות הממשל, ולא תורה פילוסופית נפרדת. הפילוסוף האמריקאי אימס (Ames) הגדיר את הלגליסטים יותר כפרגמטיסטים מקיאוולים ופחות כבעלי תורה פילוסופית נפרדת.
אלחנני
אריה אל-חנני
יעקב מנצור