עוד בארגנטינה נרשמה קמפ ללימודי תואר ראשון דו-חוגי במדע המדינה ובסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וזמן קצר לאחר תחילת לימודיה ויתרה על התואר במדע המדינה והתמקדה בלימודי סוציולוגיה ואנתרופולוגיה. אף על פי שהחלה את לימודיה כמעט ללא ידע בשפה העברית, היא מגדירה את תחילת לימודיה בתואר כ"התאהבות" בתחום וגם בשפה.
לאחר סיום התואר הראשון, בשנת 1986 החלה קמפ את לימודי התואר השני. במהלך לימודי התואר השני נחשפה קמפ לתאוריות הסוציולוגיות האירופאיות, בעיקר הצרפתיות, ולפוסט-סטרוקטורליזם שהתחזק באותן השנים בחוגים האקדמיים בעולם. בתקופה זו, החלה לחקור את הפוליטיקה בכלים של חקר התרבות: הבנת הפוליטיקה לא דרך המוסדות, או דרך תהליכי קבלת החלטות, אלא דרך מבני עומק תרבותיים. נושא זה ילווה אותה לאורך שנותיה באקדמיה.
באמצע שנות ה-80 גברה ההתעניינות בנושא הלאומיות בקרב העולם האקדמי, דבר שבא לידי ביטוי בפרסום שני ספרים מרכזיים: "קהילות מדומיינות" מאת בנדיקט אנדרסון, שיצא לאור בשנת 1983 ועסק במקורות התרבותיים והאנתרופולוגיים של הלאומיות המודרנית ו-"The Ethnic Origins of Nations" מאת אנתוני סמית' משנת 1986, בו דן סמית' בקשר שבין אתניות ללאומיות. נושאים אלו הובילו את קמפ לנושא התזה שלה - ההיבטים המרחביים של הלאומיות, והיחס לגבולות טריטוריאליים מבחינה תרבותית. גישתה של קמפ לנושא נחשבה לחדשנית מבחינה תאורטית. את התואר השני, בהנחיית פרופסור חנה הרצוג ופרופסור יונתן שפירא, סיימה קמפ בהצטיינות יתרה.
לימודים מתקדמים.
בשנת 1991 החלה קמפ את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת תל אביב, והיא המשיכה לעסוק בהם ביחס בין גבולות לתרבות, והתמקדה בקשר בין גבולות טריטוריאליים לעיצוב זהות לאומית בשנות ה-50 בישראל. קמפ חקרה את היחס שהלך ונבנה כלפי הגבולות בחברה הישראלית בשנות ה-50 ובשנות ה-60 המוקדמות והשפעתו על מלחמת ששת הימים. הדוקטורט שלה זכה בפרס בן הלפרן של האגודה ללימודי ישראל (AIS) לשנת 1998 וכן בפרס קרן וולף על מצוינות במחקר.
בשנת 1996 החלה קמפ את לימודי הפוסט-דוקטורט שלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלו פנה מחקרה של קמפ אל עבר אלו שחוצים את הגבולות אותם חקרה בלימודיה עד כה, ולצד עמיתתה מאוניברסיטת חיפה, פרופסור רבקה רייכמן, התמקדה בתופעה החדשה דאז של מהגרי עבודה. המחקרים של קמפ ורייכמן היו מהראשונים בישראל שעסקו בקהילות של חסרי מעמד. נושא זה, של הגירה גלובלית, מקורותיה והשפעותיה החברתיות, הכלכליות והפוליטיות, מלווה את קמפ מאז ועד היום.
קריירה אקדמית.
ב-1997 הקימה אוניברסיטת בן-גוריון בנגב את המחלקה לפוליטיקה וממשל, וקמפ הייתה מהמינויים הראשונים בה. לאחר כמה שנים בהן חקרה והרצתה בבאר שבע, ב-2001 חזרה קמפ לאוניברסיטת תל אביב כחברת סגל בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה בו החלה את לימודיה. בשנת 2005 מונתה כחברת סגל מן המניין בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במוסד.
בשנת 2007 ייסדה, לצד פרופסור יוסי שביט ופרופסור ניסים מזרחי, את המסלול לתואר שני בסוציולוגיה של ארגוני שינוי חברתי באוניברסיטת תל אביב.
במאי 2016 התמנתה קמפ כפרופסור-חבר באוניברסיטת תל אביב.
בינואר 2017 מונתה קמפ לראשות החוג לסוציולוגיה-אנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים זכתה קמפ פעמים רבות בתואר "המרצה המצטיינת" מטעם אוניברסיטת תל אביב.
מראשית דרכה באקדמיה ועד היום, זכתה קמפ בחמשה מענקי מחקר מהאקדמיה הלאומית למדעים ולשניים נוספים ממשרד המדע.
ג'וזף דיסלבו
ג'וזף "ג'ו" פ' דיסלבו (באנגלית: Joseph "Joe" P. DiSalvo) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
דיסלבו גדל בצפון מדינת ניו יורק, אביו שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אחיו הבכור שירת כקצין בצבא וכך גם אחותו התאומה.
ב-1981 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. הוכשר כקצין שריון וכקצין ריינג'רס מוטס. שירת ביחידות שריון וחי"ר ממוכן בארצות הברית ובאירופה. פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים המשוריין השלישי, שימש סגן ראש אג"ם ועוזר למפקד כוח הייצוב בבוסניה. בתקופת מלחמת עיראק פיקד על חטיבה 2 בדיוויזיית החי"ר השלישית, ולחם עמה בקרבות באזור פלוג'ה וצאדר סיטי.
תפקידים נוספים אותם מילא הם מדריך בכיר במרכז הלאומי לאימונים של הצבא בפורט ארווין שבקליפורניה, ראש ענף עיראק במטות המשולבים, סגן ראש ענף תכנון במטות המשולבים, שימש סגן ראש מטה כוחות ארצות הברית בעיראק, תקופה בה עסק בהעברת השליטה הביטחונית לכוחות העיראקיים. שירת כראש מטה וסגן מפקד הקורפוס השלישי בפורט הוד וראש מטה פיקוד דרום של ארצות הברית.
ביוני 2013 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד דרום של ארצות הברית, ביוני 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד הפיקוד. ב-2018 השתחרר.
דיסלבו בעל תואר שני בחקר ביצועים מהמכון לטכנולוגיה של חיל האוויר ובעל תואר שני בביטחון לאומי ולימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא בקרלייל שבפנסילבניה.
רי&quot;ב 66
רימונה די-נור
רימונה די-נור גבעון (נולדה ב-6 ביוני 1943) היא סופרת, פזמונאית, עורכת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
די-נור נולדה, גדלה ומתגוררת בתל אביב. הוריה עלו לארץ בראשית שנות השלושים והיו ממייסדי בן שמן. אביה היה איש משרד הביטחון.
די-נור החלה לכתוב פזמונים עוד בימי נעוריה, כאשר הייתה תלמידה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון. היא שירתה בצה"ל ככתבת צבאית של העיתון "במחנה גדנ"ע" במהלך שירותה הצבאי פגשה את סגן-אלוף שאול ביבר, ראש ענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך, שעודד אותה לכתוב פזמונים ולא רק כתבות.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1967 זכה במקום הראשון השיר שכתבה "מי יודע כמה" ללחן של יעקב הולנדר ולעיבוד של שמעון כהן בביצוע של מייק בורשטיין.
החל משנות השבעים כתבה די-נור פזמונים ללהקות ולזמרים רבים, ביניהם חוה אלברשטיין ויגאל בשן בין השירים שכתבה : "כשאהיה גדול" (הידוע גם בשם: "שוטי ספינתי"), "כל יום אני מאבדת", "החזיקי לנו אצבעות" ועוד. השיר "כשאהיה גדול" שהולחן על ידי יאיר רוזנבלום, בוצע על ידי להקת חיל הים בשנת 1969 בסולו של מי שהיה אז זמר בתחילת דרכו, שלמה ארצי. השיר זכה להשמעות רבות והפך ללהיט של אותם הימים.
משנות השמונים ואילך החלה די-נור לכתוב ולתרגם לילדים: היא כתבה וערכה עשרות ספרי שירה ופרוזה לילדים ולפעוטות, ותרגמה ספרים רבים מאנגלית ומצרפתית.
רימונה די-נור נשואה לאחינועם גבעון, איש עסקים, והיא אם לארבעה ילדים, אחיה הוא שוקה די-נור, כלכלן, בלוגר ומספר סיפורים.
על עבודת התרגום וכתיבה לילדים.
די-נור על כתיבה לילדים ופעוטות:
היא תרגמה ספרים רבים, ביניהם כאלה המבוססים על חריזה בשפת המקור. די-נור על מלאכת התאמת השפה:
די-נור על ההבדלים בין כתיבה לתרגום:
כעורכת ומתרגמת די-נור עוסקת הרבה בטקסטים שנכתבו על ידי אחרים ומציינת את היתרונות שבכך:
על ייצוג דמויות נשיות בספרות ילדים/נוער.
די-נור בוחרת על פי רוב גיבורות נועזות לספרי הילדים שלה. בספרי אלונה ("אלונה לא", "לילה טוב אלונה", "אלונה לא לבד") הגיבורה היא פעוטה מרדנית שמצליחה למרוט את העצבים לסובבים. די-נור על גיבורת סדרת הספרים, אלונה:
די-נור מגדירה את עצמה כפמיניסטית בדעותיה, מה שבא לידי ביטוי בכתיבתה לילדים.
בספרה "מול הבית המכושף", (חלק מסדרת ספרים שבמרכזה שלוש בלשיות חובבות ששמותיהן: מאי, יוני, יולי) הבנות נמצאות במרכז. הגיבורות שלה לא מבלות ברשת האינטרנט. הן יוצאות החוצה, שואפות אוויר ומייצרות הרפתקאות.
די-נור כתבה ספרים פמיניסטיים למדי שמיועדים להציג לקוראים הצעירים גיבורות בלשיות מהסוג שבדרך כלל נעדר מספרות הילדים והנוער. גיבורות ספר זה הן לא גיבורות המשנה ולא מושא האהבה של הגיבורים, אלא הן הגיבורות.
די-נור על גיבורות הספר:
פליפקרט
טימותי ריי
טימותי "טים" מ. ריי (באנגלית: Timothy "Tim" M. Ray) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
ריי סיים ב-1985 לימודי תואר ראשון בארגונומיה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. עבר קורס טיס בבסיס ויליאמס שבאריזונה, וקורס הכשרת אנשי צוות אוויר למפציצי B-52 סטרטופורטרס.
שירת כטייס B-52 בכנף המפציצים השנייה בבסיס בארקסדייל שבלואיזיאנה ומילא תפקיד מטה בפיקוד האוויר האסטרטגי. לאחר מכן שירת בטייסת המפציצים ה-11 ובשנים 2001–2003 פיקד על טייסת המפציצים 96, טייסת B-52. שירת כראש ענף אימונים וכשירות בפיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. בספטמבר 2005 מונה לסגן מפקד כנף המפציצים החמישית המוצבת בבסיס מינוט בדקוטה הצפונית. ביולי 2006 מונה למפקד כנף המפציצים השביעית המוצבת בטקסס ומפעילה מטוסי B-1 לנסר. ביולי 2008 מונה לסגן קצין אג"ם של פיקוד הקרב של חיל האוויר ובאוגוסט 2009 מונה לקצין אג"ם של פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר. באוגוסט 2011 מונה למפקד מרכז האימונים האוויריים של כוחות נאט"ו באפגניסטן ולמפקד כוח המשלוח האווירי 438 בקאבול.
בספטמבר 2012 מונה לראש ענף תכנון מבצעי, מדיניות ואסטרטגיה וסגן לענייני מבצעים של ראש מטה חיל האוויר. בפברואר 2014 מונה לראש ענף תוכניות כוח גלובליות בלשכת העוזר לענייני רכש של מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית