הוועדה ראתה יתרון לארץ ישראל במחקר ימי, בשל מיקומה לשפת הים התיכון המתחבר אל האוקיינוס האטלנטי ממערב, ובדרום קרבתה לים סוף המתחבר אל האוקיינוס ההודי, האוקיינוס הדרומי והאוקיינוס השקט.
אוסף איכטיולוגי ראשון.
בשנת 1919 ביצע גורביץ חקר איכטיולוגי והצליח להקים אוסף ראשון של דגי חופי הארץ, שהוצג לראווה במשרד ועדת המים בתל אביב הקטנה.
חקר הים, דגה ומזונה הטבעי.
באותה עת התנהל קשר אקדמי בין יו"ר ועדת המים גורביץ, לבין הקולונל סויאר מ'מחלקת החקלאות של צבא המנדט' שעבר לעבוד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, וסויאר קישר את גורביץ עם ד"ר ולטר שטייניץ, זואולוג, הידרולוג ורופא יהודי-גרמני שעבד לצידו במחקר באוניברסיטה. גורביץ ושטייניץ עמדו בקשר לגבי "מחקר ימי בחופי ארץ ישראל", ובשנת 1921 נסע גורביץ לארצות הברית ללמוד באקדמיה הימית, הכיר מקרוב את שטייניץ ואת חקר הים והדיג. לאחר שלוש שנים שבהן למד את תחום הימים, ב-1924 שב גורביץ לארץ ושטייניץ נלווה אליו כעולה.
גורביץ ושטייניץ יצרו קשר עם מרכז התחנות ההידרולוגיות סביב אגן הים התיכון שבמונקו, לקראת הקמת תחנה בארץ ישראל. בעזרת נחום סוקולוב ייבאה הוועדה שתי סירות מחקר מהמרכז במונקו.
בשנת 1927 פורסם בעולם האקדמי המחקר הארץ ישראלי הראשון של ד"ר שטייניץ על ה-פאונה הימית.
חקר אצות וגידולן לפיתוח תרופות ומזון.
בשנת 1925 החוקרת העבריה דינה שיינקין חזרה לארץ ישראל מהתמחות ארוכה במחקר ופיתוח תרופות ועם בעלה הד"ר כרמין הקימה מפעל בשם "המעבדות הבלתי תלויות". השניים הצליחו לחדש בתחומם כשהעבירו להגדרה באנגליה 31 אצות וצמחי ים לא ידועים עד אז שהתפרסמה בעולם האקדמי.
העתקת מטרות ועדת המים אל אגודת זבולון.
בשנת 1928 יצא שוב גורביץ לארצות הברית, בשליחות 'תנועת העבודה המאוגדת' בסיוע הקפא"י. מטרתו הייתה ליצור שיתוף פעולה עם ממשלת ארצות הברית ולהביא ידע לארץ ישראל. בשנת 1930, עם שובו של גורביץ משליחותו, יצר ארגון מחדש והעביר את מטרות ועדת המים לאגודה הימית זבולון, והסב את שמה ל'אגודת יורדי ים זבולון א"י'.
הוא גייס נוער ומורים לבית הספר הימי זבולון, הראשון מסוגו בארץ ישראל. בית הספר הכשיר ימאים שהפכו קציני ים בכל המקצועות, והתגייסו לעזרה בהעפלה מחד, ולצי הבריטי מאידך, במקביל להקמת צי סוחר וצי דיג עברי. לימים פיתחה זבולון מועדון שיט עממי ומועדון ספורט תחרותי. בית הספר הימי שימש את בית"ר, מכבי, ההגנה והאצ"ל בלימודי הים, והכשיר אנשים שהיו לפעילי ההעפלה, לוחמי הפלי"ם ומפקדי חיל הים הישראלי.
מקצועות חופשיים
מפרץ פאנדי
מפרץ פאנדי (באנגלית: Bay of Fundy; בצרפתית: Baie de Fundy) הוא מפרץ הממוקם בחוף האטלנטי של אמריקה הצפונית, בקרבת מפרץ מיין, בין הפרובינציות הקנדיות ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה. ברובו נמצא המפרץ בשטח קנדה, ובמקצתו במדינת מיין, ארצות הברית.
מפרץ פאנדי מתאפיין בהבדלים הניכרים בין גאות ושפל, המגיעים בו לשיאים עולמיים. 16.2 מטרים פעמיים ביום.
מקור השם פאנדי הוא ככל הנראה מהמאה ה-16, עת ימאים פורטוגזים התייחסו אליו כאל "הנהר העמוק" (בפורטוגזית: ריו פונדו). הצרפתים קראו למפרץ בשם המפרץ הצרפתי (Baie Française), שם שניתן על ידי מייסד קנדה הצרפתית, סמואל דה שמפלן, בשנת 1604.
הוואי (אי)
הוואי (בשפת הוואי: Hawai'i, תעתיק: הַוַיְאִי), או "האי הגדול", הוא אי געשי באוקיינוס השקט וחלק מהמדינה הוואי שבארצות הברית. שטחו כ-10,432 קמ"ר והוא האי הגדול ביותר שבשליטת ארצות הברית וגדול יותר מכל איי הוואי האחרים גם יחד.
האי קרוי על שמו של הוואילואה , הנווט הפולינזי האגדי שגילה את האי. האי הוא גם מחוז באיי הוואי בשם "מחוז הוואי", והעיר המרכזית בו היא הילו. נכון ל-2003 מונה האי 158,400 איש. סמלי האי הם הצבע האדום והפרח ברזילי גבעות פולינזי.
האי מורכב מחמישה חרוטי מגן (מהקדום ביותר אל הצעיר ביותר):
שני הרי הגעש האחרונים שנזכרו הם חלק מהפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי.
מיכאיל קאנטקוזינו
ניטרוגן
אוקסיגן
נטריום
זינקום
מזוריום
רצח המלך עבדאללה
עבדאללה הראשון, מלך ירדן נרצח ב-20 ביולי 1951, ט"ז בתמוז תשי"א, בעת ביקור במסגד אל-אקצא בירושלים. המתנקש בחייו היה מוסטפא שוכרי עשו , שוליית חייטים פלסטיני בן 21 מירושלים, שהיה בן למשפחת חוסייני.
רקע.
באפריל 1949 נעצרו 6 חשודים בניסיון התנקשות במלך.
מאז סיפוח הגדה המערבית לירדן באפריל 1950, הפעיל המופתי אמין אל-חוסייני תעמולה אגרסיבית נגד עבדאללה, שהוצג על ידו כאיש שגזל את העצמאות הפלסטינית והעביר ליהודים שטחים ערבים בהסכם רודוס וכאחראי לגורל מאות אלפי פליטים פלסטינים.
ב-16 ביולי 1951, ארבעה ימים קודם לרצח עבדאללה, נרצח בעמאן ריאד א-סולח, ראש ממשלת לבנון לשעבר. אבי שליים טען (בספרו "קנוניה מעבר לירדן: המלך עבדאללה, התנועה הציונית וחלוקת פלסטין"), כי ברקע לשתי ההתנקשויות היה ניסיון של ירדן ולבנון להגיע להסכם שלום עם ישראל.
תיאור הרצח.
עבדאללה ביקר בירושלים על מנת להיפגש עם ראובן שילוח (ראש המוסד) ואליהו ששון, איש משרד החוץ שעמד בקשר עם המלך. במסגד אל-אקצא נשא הספד בהלווייה, והשתתף בתפילת יום שישי. שכרי הצליח לחדור את "חגורת האבטחה" שהקיפה את המלך וירה בו בראש ובחזה. עבדאללה הובהל לבית החולים האוסטרי בעיר העתיקה ושם מת מפצעיו.
נכדו, הנסיך חוסיין, היה יחד איתו במסגד. חוסיין שהה לצידו בעת הרצח ונורה גם הוא, אך נטען כי מדליה שהייתה מוצמדת לחזהו (ואשר על נשיאתה התעקש המלך עבדאללה) חסמה את הקליע.
שכרי היה מתלמד בתחום הטקסטיל, ולטענת הדיפלומט הבריטי אלק קירקברייד, "ידוע כטרוריסט". כוחות הביטחון הירדניים הרגו את שכרי מיד לאחר האירוע.
עבדאללה נקבר בבית הקברות המלכותי בעמאן.
לאחר הרצח.
לאחר הרצח נערכו סריקות בקרב הפלסטינים ורבים נעצרו ונחקרו. כמה מהחשודים היו מבני משפחתו של אמין אל-חוסייני. אל-חוסייני הכחיש כל קשר למעשה וקרא למדינות ערב להפסיק את "מסע הטרור האכזרי" של ירדן נגד העם הפלסטיני. באוגוסט נפתח משפט המעורבים ברצח ואל-חוסייני דרש ממדינות ערב לאלץ את ירדן להפסיק את המשפט ולמנות ועדת חקירה, שתחקור את "מסע הטרור, השחיטות והרדיפות" של הלגיון. בכפרים הערביים שסופחו לישראל היו הפגנות של שמחה על הרצח.
עשרה אנשים הועמדו לדין באשמת השתתפות במזימה להתנקש בחיי המלך. בין הנאשמים היו עבדאללה א-תל שהיה מושל צבאי לשעבר של ירושלים ובעת הרצח היה גולה פוליטי במצרים, ומוסא עבדאללה חסיני. השניים היו מקורבים למופתי אמין אל-חוסייני. נטען, כי א-תל הורה להרוג את שכרי על מנת להסתיר את מעורבותו באירוע. ארבעה מהנאשמים הורשעו ונידונו למוות. תל וחסיני היו במצרים וארבעה אחרים הוצאו להורג בירדן. ב-1965 הורשה א-תל לשוב לירדן, ומאוחר יותר אף היה לחבר הבית העליון של הפרלמנט הירדני.
לאחר הרצח חלה תקופת מה של רגיעה בהסתננויות לישראל, בשל כוננות מוגברת של כוחות הביטחון הירדניים. עם זאת, בטווח הארוך יותר, ההתנקשות במלך, שנחשב למתון ולפתוח לדיאלוג עם ישראל, פגעה בלגיטימציה של מהלכים מסוג זה וחיזקה את הכוחות הקיצוניים במדינה. עיראק ניסתה לנצל את הרצח ואת מצבו הנפשי של היורש, טלאל, על מנת לקדם איחוד בין המדינות.
פרופילאה
פרופילאה (יוונית Προπυλαια; לטינית Propylaeum) הוא מבנה שער מונומנטלי שנהג באדריכלות היוונית והרומית לאחריה.
מקור המילה בצירוף "Προ" (פרו - "לפני") ו-"Πυλαια" (פילאה - "עמודים") שהוענק לפרופילאה, שער הכניסה של האקרופוליס באתונה. בהמשך החל נוהג השימוש במושג גם במקומות אחרים ומשמעותו הייתה בפשטות "שער". מבני פרופילאה הוקמו במקומות רבים בעת העתיקה, ובהם מיקנה ובעלבכ. הפרופילאה של האקרופוליס באתונה הועתקה גם בתקופות אדריכליות מודרניות, ושער ברנדנבורג בברלין לדוגמה, מבוסס על המבנה ההיסטורי.
גאורג מופאט
גאורג מופאט (בגרמנית: Georg Muffat; 1 ביוני 1653 – 23 בפברואר 1704) היה מלחין מתקופת הבארוק.
חייו.
מופאט נולד בדוכסות סבויה (כיום בצרפת) להורים סקוטים. הוא למד בפריז אצל ז'אן-בטיסט לולי בין 1663 ל-1669 ואחר כך התמנה לנגן עוגב במולצהיים ובזלשטאט שבאלזס. בהמשך למד משפטים באינגולשטאדט ולבסוף השתקע בווינה. כיוון שלא הצליח לקבל מינוי רשמי, נסע לפראג ב-1677 ומשם לזלצבורג, שם עבד בשירות הארכיבישוף במשך כעשר שנים.
בסביבות 1680 יצא לאיטליה, שם למד נגינה בעוגב אצל ברנרדו פאסקוויני, חסיד מסורת הנגינה של ג'ירולאמו פרסקובלדי; מופאט גם פגש את ארכאנג'לו קורלי, שיצירותיו עוררו בו התפעלות רבה. משנת 1690 עד מותו שימש קאפלמייסטר אצל הבישוף של פאסאו.
בנו, גוטליב תיאופיל מופאט, היה גם הוא מלחין מצליח.
יצירותיו.
במוזיקה של מופאט ניכרת השפעה חזקה של מלחינים צרפתים ואיטלקים כאחד.
מופאט, כמוהו כיוהאן יאקוב פרוברגר חלפניו וגאורג פרידריך הנדל אחריו, היה מלחין קוסמופוליטי, שמילא תפקיד חשוב בחילופים בין מסורות המוזיקה האירופאיות. ספרי המוזיקה שלו מכילים הוראות שימושיות לביצוע מוזיקה בתקופת חייו.
אאור
מרי קייט אולסן
אשלי אולסן
שלישיית מונדריאן
שלישיית מונדריאן (טריו מונדריאן) היא הרכב קאמרי ישראלי, שהוקם בשנת 2006. חברי השלישייה הם אוהד בן-ארי, פסנתר, דניאל ברד, כינור, הילה קרני, צ'לו.
שלישיית מונדריאן מופיעה באולמות קונצרטים בארץ ובעולם בנגינת מוזיקה קאמרית. הרפרטואר שלה מורכב בדרך כלל משלישיות פסנתר מאת מלחינים אירופאים מהמאות ה-19 וה-20.
רקע להקמת ההרכב.