המצב החמיר עוד בשעה שהכלכלה המתוכננת של קוריאה הצפונית, אשר שמה דגש על ענפי תעשייה כבדה, הגיעה לגבול יכולת-הייצור שלה. עיקרון אידאולוגיית ג'וצ'ה, שהנחה את הממשלה להתמקד בייצור עצמי במקום בסחר חוץ, מיצה את עצמו, כמו גם היכולת של המדינה לעמוד במירוץ השינויים הטכנולוגיים עם מדינות מתועשות אחרות. לקראת אמצע שנות ה-70, מדינות שונות בעולם הקפיטליסטי, ביניהן קוריאה הדרומית, מיסדו תעשיות ייצור חדשות על בסיס מחשבים, אלקטרוניקה, ומוצרי טכנולוגיה מתקדמת נוספים, וזאת בשעה שהכלכלה הריכוזית-סטליניסטית של קוריאה הצפונית נותרה מבוססת על תעשיית מכרות וייצור פלדה. משבר זה הוביל גם לירידת קצב ההגירה לאזורים העירוניים, בהיעדר עבודה מתאימה.
בתקופה זו, וחרף הסימנים המתגברים למשבר כלכלי באופן, המשטר הצפון-קוריאני המשיך להשקיע בפרויקטים גרנדיוזיים שקידמו את יוקרת המשטר, כגון מגדל ג'וצ'ה, מלון ריוגיונג ועוד. בשנת 1989, בתגובה לאולימפיאדת סיאול שהתקיימה ב-1988, המשטר אירח את ״פסטיבל הצעירים והסטודנטים העולמי״ בפיונגיאנג, כאשר לכבודו גם נבנה אצטדיון האחד במאי שהושק ביום פתיחת הפסטיבל. השקעות אלו, חרף המצב הכלכלי ההולך ומחמיר, שימשו אף הן כגורם להתדרדרות הכלכלית של המדינה.
בעקבות הקשיים הכלכליים הגוברים, קים נסע בשנת 1984 למוסקבה, שם פגש את המנהיג הסובייטי קונסטנטין צ'רניינקו. בתקופה זו, הסחר ההדדי בין קוריאה הצפונית לברית המועצות גבר, עד לשיא בשנת 1988 כאשר הסחר בין שתי המדינות הגיע להיקף שנתי של $2.8 מיליארד דולר. כתוצאה מכך, קוריאה הצפונית הסתמכה במידה גוברת והולכת על הסחר מול ברית המועצות, כאשר גם בשנת 1986, קים נפגש עם המנהיג הסובייטי החדש מיכאיל גורבצ'וב במוסקבה, וקיבל פעם נוספת התחייבות לתמיכה בכלכלה הצפון-קוריאנית.
עם זאת, ובשל המשבר החמור לו נקלעה כלכלת ברית המועצות עצמה, גורבצ'וב עצמו החל בשורה של רפורמות כלכליות ופוליטיות, אשר הובילו בסופו של דבר להתמוטטות הדרגתית של מדינות הגוש המזרחי בין השנים 1989 ל-1991, לרבות ברית המועצות עצמה. בעוד שבאופן פומבי, ההנהגה הצפון-קוריאנית הדגישה כי אירועים אלו מוכיחים את ״צדקת דרכה״ של קוריאה הצפונית ושל אידאולוגיית ג'וצ'ה, בניגוד ליתר המדינות הקומוניסטיות ש״סטו מהדרך״ כביכול, הדבר הותיר את קוריאה הצפונית מבודדת יותר מאי פעם מבחינה פוליטית.
מבחינה כלכלית, קריסתה של ברית המועצות ב-1991 שללה מקוריאה הצפונית את המקור העיקרי של סיוע כלכלי, והותיר את סין כבעלת הברית היחידה של המשטר. בהיעדר הסיוע הסובייטי, עליו קוריאה הצפונית הסתמכה בתקופה זו באופן מובהק, כלכלת המדינה התדרדרה ממצב של משבר מתמשך למצב של נפילה חופשית. בערך באותה התקופה (תחילת שנות ה-90), המנהיג העליון של קוריאה הצפונית מזה 45 שנה, קים איל סונג, היה על ערש דווי, כאשר בנו והיורש המיועד, קים ג'ונג-איל, השתלט בהדרגה על עוד ועוד תחומי ניהול של משק המדינה.
שלטונו של קים ג'ונג-איל.
קים איל-סונג נפטר מהתקף לב פתאומי ב-8 ביולי 1994. בנו, קים ג'ונג-איל, אשר הוכר רשמית עוד בשנת 1984 כיורש המיועד, ולקח על עצמו בהדרגה יותר ויותר תחומי מפתח במדינה, מונה למזכיר הכללי של מפלגת הפועלים של קוריאה, ומשכך שימש כשליט המדינה דה פקטו.
אף שעלייתו לשלטון של קים ג'ונג-איל אירעה במקביל למשבר הכלכלי והחברתי החמור שעבר על קוריאה הצפונית, ואף שמקובל לראות את עלייתו לשלטון כנקודת מפנה בהיסטוריה של קוריאה הצפונית, בפועל, לשינוי ההנהגה הייתה השפעה שולית בלבד על מצב העניינים במדינה בתקופה זו, שכן ג'ונג-איל היה מעורב מזה שנים רבות בניווט המדינה. גם במסגרת ההתנהלות הפוליטית במדינה לא חל שינוי ממשי בעקבות המעבר בין שלטונו של קים איל-סוג לשלטונו של קים ג'ונג-איל. עם זאת, הכלכלה הצפון-קוריאנית סבלה בתקופה זו מצניחה תלולה. בין השנים 1990–1995, היקף סחר החוץ של קוריאה הצפונית הצטמצם במחצית, כאשר אובדן הסבסוד הסובייטי הורגש היטב בכמעט כל ענפי המשק. המשבר הגיע לשיאו בשנת 1995, עם שיטפונות נרחבים שהשמידו שורה של יבולים ותשתיות, והובילו לרעב המוני חסר תקדים שנמשך עד לשנת 1998 בקירוב.
במהלך שנת 1998, ועל רקע המשבר החמור, הממשלה הכריזה על מדיניות ה"סונגון״, אשר משמעה "קדימות לצבא". לדברי מספר פרשנים, תקופה זו סימנה את עליית כוחו ומעמדו הפנימי של הצבא ביחס למפלגת השלטון, מפלגת הפועלים של קוריאה.
נשיא קוריאה הדרומית בתקופה זו, קים דה-ג'ונג, צידד במדיניות של פיוס כלפי קוריאה הצפונית, ותמך במתן סיוע חירום לשכנה הצפונית. בשנת 2000, התקיימה ועידת פסגה היסטורית בין שני הנשיאים, במהלכה הוסכם על איחוד משפחות מוגבל ועל הצהרה משותפת לקראת איחוד עתידי בין שתי הקוריאות.
ב-9 באוקטובר 2006, קוריאה הצפונית הודיעה כי קיימה בהצלחה ניסוי גרעיני מוצלח מתחת לאדמה. מרכז רשמי לניטור סייסמי בקוריאה הדרומית אישר כי במועד האמור אכן הורגשה באזור רעידת אדמה בשיעור 3.6 בסולם ריכטר, שלא נבע מתופעה טבעית כלשהי. בעקבות הכרזה זו, מועצת הביטחון של האו״ם הטילה סנקציות נרחבות על קוריאה הצפונית, לרבות אמברגו על רכישת נשק, מגבלות סחר על ייבוא דלק ומוצרים נוספים, מגבלות על המערכת הפיננסית והבנקאית, מגבלות תנועה והקפאת נכסים, וכן סנקציות דיפלומטיות.
במקביל לשאיפתה לפיתוח נשק גרעיני, קוריאה הצפונית גם פעלה לפיתוח תעשיית טילים. בשנת 1998, קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי בטיל Taepodong-1, שנועד לשמש כפלטפורמה לשיגור חפצים לחלל. הטיל שוגר בהצלחה, אבל לא הצליח להגיע למסלול. ב-5 ביולי 2006, בוצע ניסיון בטיל שיוט בין יבשתי, Taepodong-2, שעל פי הדיווח הטווח שלו כלל את החוף המערבי של ארצות הברית. עם זאת, הטיל נכשל זמן קצר לאחר השיגור.
ב-13 בפברואר 2007, קוריאה הצפונית חתמה על הסכם מול קוריאה הדרומית, ארצות הברית, רוסיה, סין ויפן, במסגרתו התחייבה לסגור את הכור הגרעיני שהפעילה ביונגביון, בתמורה לקבלת סיוע כלכלי. חרף ההסכם, קוריאה הצפונית המשיכה בניסויים הגרעיניים.
ב-5 באפריל 2009, שיגרה קוריאה הצפונית לווין באמצעות טיל בליסטי. ארצות הברית ומדינות נוספות גינו בחריפות את השיגור בטענה ששימוש בטיל בליסטי מהווה הפרה של החלטה 1718 של מועצת הביטחון ושל הסכמי פברואר 2007. בתגובה לגינוי האמריקאי, קוריאה הצפונית הודיעה על יציאה משיחות שש המדינות. ב-25 באפריל 2009 קוריאה הצפונית הודיעה על חידוש ההפעלה של מתקני הגרעין במדינה וחודש לאחר מכן, ב-25 במאי, ביצעה ניסוי שני בנשק גרעיני. הניסוי בוצע במתקן תת-קרקעי וגרם לרעידת אדמה בעוצמה 4.7 ולפיצוץ בעוצמה 2.4 קילוטון. ב-12 ביוני, מועצת הביטחון של האו"ם הטילה סנקציות נוספות על המדינה במסגרת החלטה 1874.
שלטונו של קים ג'ונג-און.
קים ג'ונג-איל נפטר באופן פתאומי ב-17 בדצמבר 2011, כאשר בנו, קים ג'ונג-און, החליף אותו בתפקיד באופן מיידי. בשלהי שנת 2013, דודו של קים ג'ונג-און, צ'אנג סונג-טק, נעצר והוצא להורג לאחר משפט. על פי דיווח מטעם סוכנות הביון של קוריאה הדרומית, מדובר במהלך של קים ג'ונג-און לצורך חיזוק מעמדו וניטרול אויבים פנימיים, כאשר התהליך כלל טיהור של כ-300 אנשים. בשנת 2014, ועדת חקירה מטעם האומות המאוחדות האשימה את ממשלת קוריאה הצפונית בביצוע פשעים נגד האנושות.
בשנת 2015, קוריאה הצפונית אימצה באופן רשמי אז אזור הזמן של פיונגיאנג (UTC+08:30), תוך שינוי אזור הזמן הקודם בו עשתה שימוש המדינה (UTC+9.00), אשר נקבע במקור על ידי האימפריה היפנית בעת הסיפוח של קוריאה. כתוצאה מכך, קוריאה הצפונית ממוקמת בפועל באזור זמן שונה מאשר קוריאה הדרומית.
במהלך ינואר 2016, קוריאה הצפונית ערכה לראשונה ניסוי מוצלח בפצצת מימן.
בשנת 2016, התקיים הכינוס ה-7 של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים של קוריאה. מדובר על הכינוס הראשון שהתקיים מאז שנת 1980.
בשנת 2017, קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי בהוואסונג-15, טיל בליסטי בין-יבשתי המסוגל לפגוע בכל מקום בארצות הברית. באותה תקופה, הערכות של כוחה הגרעיני של קוריאה הצפונית נעו בין 15 ל-60 פצצות, לרבות פצצות מימן.
לקראת הפשרה.
במהלך חודש פברואר 2018, קוריאה הצפונית שלחה באופן חסר תקדים משלחת ספורטאים רחבה להשתתף באולימפיאדת החורף בקוריאה הצפונית. המשלחת הובלה על ידי קים יו-ג'ונג, אחותו של קים ג'ונג-און. באפריל אותה שנה, קים ג'ונג-און נפגש עם נשיא קוריאה הדרומית קים יונג-נאם. בעקבות הפגישה נמסרה הודעה לפיה שתי המדינות יפעלו לטובת פירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני, ולקראת הסכם שלום בין השתיים. במקביל, קוריאה הצפונית הודיעה כי היא תשנה בחזרה את אזור הזמן הרשמי של המדינה, כך שיהיה תואם לזה של קוריאה הדרומית.
ב-12 ביוני 2018, קים ג'ונג-און קיים פגישה היסטורית עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, במסגרתה חתם על הצהרה המאשרת התחייבותו פירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני. בתגובה, הנשיא טראמפ הודיע כי הוא משהה תרגילים צבאיים עתידיים עם קוריאה הדרומית, ובוחן את האפשרות להסיג את כלל החיילים האמריקאים המוצבים בקוריאה הדרומית.
חוזרת בתשובה (שיר)
חוזרת בתשובה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, אשר לא נכלל באף אלבום שלה. השיר יצא לאור ב-27 בפברואר 2016, כסינגל הראשון של חדד בשנה הזו, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט, השלישי ברדיו אמצע הדרך, וה-14 ברשת ג'.
רקע וכתיבה.