מוחמד נוסרתי
מוחמד נוסרתי (בפרסית: محمد نصرتى; נולד ב-10 בינואר 1981 בכרג') הוא כדורגלן עבר איראני ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה.
נוסרתי החל את הקריירה בעונת במועדון אבומוסלם מהעיר משהד, ששיחק באותה עונה בליגה השנייה. בסיום העונה עבר לקבוצת פאס טהראן מליגת העל האיראנית. הוא שיחק בשורותיה במשך שש עונות, בהן זכתה באליפות אחת (2004). בשנים הבאות הייתה הקריירה שלו יציבה פחות, והוא החליף קבוצה כמעט מדי עונה. בעונת שיחק בפרספוליס, וזכה עמה באליפות המדינה. בעונה הבאה עבר לא-נאסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, אחר כך חזר לאיראן, למועדון טרקטור סאזי מהעיר תבריז, אך סיים את העונה בא-נאסר. הוא המשיך לעונה נוספת בטרקטור סאזי, וב-2011 שב לפרסופוליס.
בנובמבר 2011 הודיעה פדרציית הכדורגל האיראנית על הרחקתם לצמיתות של נוסרתי ועמיתו לקבוצה שיס רזאי בשל "התנהגות בלתי מוסרית". ההחלטה הגיעה לאחר משחק בין פרספוליס לבין דמאש גילאן, כאשר במהלך חגיגות לאחר הבקעת שער אחז נוסרתי בישבנו של רזאי. על השניים גם הוטל קנס שווה ערך לכ-40 אלף דולרים. מאוחר יותר הודיעו שלטונות איראן, כי השניים גם ייענשו ב-74 מלקות ויישלחו לשני חודשי מאסר.
בנבחרת.
נוסרתי שיחק לראשונה בשורות הנבחרת במשחק מול נבחרת ירדן ב-1 בספטמבר 2002. באותה שנה גם היה שותף לזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב במשחקי אסיה. בשלב הבתים של טורניר גביע אסיה שנערך בסין ב-2004 הבקיע שער שוויון מול נבחרת עומאן בתוספת הזמן, שהבטיח את עלייתה של איראן לרבע הגמר. בסופו של דבר סיימה איראן במקום השלישי. כן היה חבר בסגל נבחרת איראן במונדיאל 2006 בגרמניה.
הלתרסס
הלתרסס (ביוונית: "Ἁλιθέρσης") היה נביא מהמיתולוגיה היוונית. הלתרסס מוזכר באודיסיאה השנייה של הומרוס, כאשר שני נשרים עפים באולם בו מכנס טלמכוס בנו של אודיסאוס את מחזרי אמו ונוזף בהם על חיזורם ועל כך שהם מבזבזים את רכוש אביו. הלתרסס ניבא את הבשורה הרעה שעתידה להיות למחזרים.
הפקולטה לרפואה ע&quot;ש רפפורט
הפקולטה לרפואה ע"ש רות וברוך רפפורט היא בית ספר לרפואה הפועל בחיפה. הפקולטה הוקמה בשנת 1969, ובשנת 1971 התמזגה עם הטכניון.
היסטוריה.
ב-1964 נחתם הסכם בין ד"ר משה לזר מנהל בית החולים רמב"ם לבין הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים לפיו יהיה בית החולים רמב"ם לסניף של האוניברסיטה ואחד מבתי החולים בהם יעשו חלק מתלמידי השנה החמישית והששית של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה לימודים קליניים. ההסכם חייב את הפיכת רופאי בית החולים למורים והעיד על ההערכה הרבה שיוחסה למקצעיות של צוות בית החולים. לאחר ארבע שנים ביקש בית החולים רמב"ם להקדים את בואם של הסטודנטים מירושלים, וביקש לקלוט אותם כבר בשנת לימודיהם הרביעית. הרעיון היה לאפשר לסטודנטים ללמוד לימודים פרה-קליניים בירושלים ולעבור את כל ההכשרה הקלינית ברמב"ם. ד"ר דוד ארליק שאף להפוך את רמב"ם לחלק אינטגראלי של הפקולטה בירושלים ולא להסתפק במעמד של סניף. הוא גייס לשם כך את ראש העיר אבא חושי ואת מנהל בית החולים רוטשילד (בשנות האלפיים, המרכז הרפואי בני ציון) ד"ר שיין. יחדיו הם פעלו לקידום הרעיון אשר נועד להאדיר את הרפואה בחיפה והצפון, אך ההצעה והרעיון נדחו בתוקף על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים.
ד"ר ארליק לא ויתר ופעל למען הקמת בית ספר לרפואה בחיפה ללא חסות האוניברסיטה העברית. התנגדות ירושלים הייתה צפויה וד"ר ארליק גייס את כל כושר השכנוע שלו ואת קשריו האישיים על מנת לדלג על משוכה זו. הוא פנה לכל מי ומי על מנת לרכוש אהדתו וחזר והסביר לכל שומע כי בארץ מחסור רציני ברופאים ולעומת זאת ישראלים רבים לומדים באיטליה. בהבינו את מצוקת התקציב באותם ימים חזר ארליק על ההצעה כי בשלב הראשון יחזרו התלמידים הלומדים באיטליה לאחר שלוש שנות לימוד וימשיכו ברמב"ם החל מהשנה הרביעית כאשר עיריית חיפה תעמוד בנטל הכספי. הרעיון התקבל באהדה על ידי שר החינוך יגאל אלון אך לפני מתן אישור הממשלה הוקמה ועדה בראשות שופט בית המשפט העליון צבי ברנזון לדיון בסוגיה. עם חברי הוועדה נמנו גם ד"ר ארליק וד"ר חיים שיבא. למרבה האכזבה החליטו מרבית חברי הוועדה ובתוכם השופט ברנזון, שלא להמליץ על הקמת בית הספר לרפואה ברמב"ם. פעם נוספת גייס ארליק את כל כישוריו, הבין שהחלטת הוועדה היא בגדר המלצה בלבד והחל במסע שכנוע בדרגים הגבוהים יותר בין שרי הממשלה. הוא שכנע את השר בלי תיק מנחם בגין כי צפון המדינה מקופח וכי הקמת הפקולטה יחד עם מרכז רפואי גדול יסייעו מאוד לקידום חיפה והגליל. ארליק אף הרחיב והביא את תוצאות המשאל בין הסטודנטים הלומדים באיטליה אשר נערך על ידי ד"ר ברוך גלי (מנהל פתולוגיה) וד"ר בנטל (מנהל נוירולוגיה) ולפיו מספר המבקשים לחזור וללמוד בחיפה עלה על מספר המקומות הזמינים. מאמציו של ד"ר דוד ארליק נשאו פרי ובאוגוסט 1969 התקבלה החלטת הממשלה על פתיחת שערי בית החולים רמב"ם לתלמידי שנה רביעית.
תוך שלושה חודשים הוכשר אולם בבנין המנזר הכרמליטי שבשטח בית החולים. בנין זה אכלס את בית הספר לאחיות ובאולם אשר "נתפס" נקלטו 40 הסטודנטים הראשונים אשר הגיעו מאיטליה והם החלו ללמוד כבר בחודש נובמבר. האירוע נחוג ברוב עם בנוכחות שר החינוך יגאל אלון ראש העיר משה פלימן ונכבדים נוספים. אך בכך לא תמה המלאכה, הפקולטה עדיין לא הייתה לבית ספר עצמאי לרפואה וד"ר ארליק המשיך במאמציו להשלים את משימתו.
בינואר 1970 החליט קורטוריון הטכניון להמליץ על איחוד בית הספר לרפואה עם הטכניון. ב-3 בינואר 1971 אישר סנאט הטכניון את המיזוג של בית הספר לרפואה עם הטכניון, בתוקף מ-1 באוקטובר 1973. בשנת הלימודים 1973 נפתחה כיתה ללימודי שנה א' בטכניון, פרופ' ארליק מונה לפרופסור מן המניין ולדיקאן הראשון של הפקולטה לרפואה של הטכניון, לסגנו הראשי לענייני הוראה מונה פרופ' אהרון ולירו וראשוני המורים בפקולטה היו פרופ' יורם פלטי (פיזיולוגיה), פרופ' ברוך גלי (פתולוגיה), פרופ' אברהם הרשקו, לימים חתן פרס נובל בכימיה (ביוכימיה) ופרופ׳ אוריון גלין גלר (אנטומיה). הפקולטה נעזרה בתמיכתו של משרד החינוך במשך שלוש שנותיה הראשונות, בנין המנזר הנוסף שהיה צמוד למנזר הכרמליטיות נרכש ושופץ והוא היווה את משכן הפקולטה בשנותיה הראשונות. רוח ההתלהבות אשר פיעמה בין חברי הסגל והתפתחותו האקדמית של המוסד נעו במרץ ותוך זמן קצר היה ברור כי המתקן קטן מדי וכי יש לאתר שטח ולבנות בנין ראוי אשר ישמש את הפקולטה לשנים רבות. פעם נוספת נדרשו רמב"ם וחיפה לרוחו וחזונו של פרופ' ארליק אשר ללא ליאות איתר מקום צמוד לבית החולים, השתדל ושידל את מוסדות המדינה ולבסוף אף זכה לאמונו ותרומתו של הנדבן ברוך רפפורט, חיפאי לשעבר שישב בז'נבה. בטקס מרגש הונחה אבן הפינה וב-1979 נחנך הבניין המרשים למדעי הרפואה ע"ש משפחת רפפורט, בתכנון האדריכלים ישעיהו אילן ואריה פרייברגר. בשנת 1991 נקראה הפקולטה לרפואה ע"ש רות וברוך רפפורט.
בשנים 2011–2016 אליעזר שלו היה דיקאן הפקולטה. בתקופה זו היא עברה ארגון מחדש.
הפקולטה לרפואה של הטכניון נמנית עם פקולטות מעטות מסוגה ברחבי העולם, שבהן הפקולטה לרפואה משולבת במכון טכנולוגי ולא באוניברסיטה כללית. ייחוד זה ניכר בתוכנית הלימודים בפקולטה.
בתי חולים אחדים מסונפים אל הפקולטה כבתי חולים אוניברסיטאיים: בית החולים רמב"ם, מרכז רפואי בני ציון ומרכז רפואי כרמל בחיפה, מרכז רפואי העמק בעפולה, המרכז הרפואי הלל יפה בחדרה, המרכז לבריאות הנפש טירת כרמל, המרכז לבריאות הנפש שער מנשה והמרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בחיפה/ מרכז רפואי שהם פרדס חנה.
מסלולי לימוד.
בנוסף, תוכניות הלימוד של אוניברסיטת חיפה בריפוי בעיסוק, נעשית במשותף עם הפקולטה לרפואה של הטכניון.
עמוס לוצטו
עומר מילר
עומר מילר (נולד ב-17 במאי 1980) הוא שף ישראלי ומגיש תוכנית בישול.
ביוגרפיה.
עומר מילר נולד וגדל בכפר הנוער "אשל הנשיא" שבנגב. אביו הוא זאב מילר, מנהל הכפר במשך שנים רבות וכיום, מנכ"ל יק"א. בצבא שירת בגלי צה"ל.
קריירה.
בתום השירות, מצא מילר עבודה זמנית בבית קפה "מאיר" ברחוב קינג ג'ורג' בתל אביב, ובהמשך למד בבית הספר "בישולים" בתל אביב.
מילר עבר לארצות הברית ועבד במסעדת "טבלה" במדיסון אווניו, ניו יורק. עם חזרתו לישראל עבד במסעדת "מוסקט", בראש פינה, ב"דניאלה" ברחוב נחמני, והמשיך לקייטרינג "פוד ארט" במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, בתחילה כסגנם של השפים ירון קסטנבוים ודני הקר, מהם הושפע מאוד. כעבור זמן מה החליף מילר את קסטנבוים והתמנה לשף הראשי של המסעדה והקייטרינג. משנסגרה מסעדת "פוד ארט", קמה תחתיה מסעדת "חדר האוכל", ומילר התמנה לשף הראשי שלה ולאחד השותפים ביחד עם סטיבן לובל, איתי ספיבק וקבוצת "פוד ארט". המסעדה הוקמה בהשראת חדר אוכל בקיבוץ, מנוגדת לזוהר של המיקום בסמוך לקאמרי. בה השולחנות מוארכים ובצידם ספסלים המתאימים לארוחה משותפת. זאת תוך התמקדות בפשטות באוכל.
חדר האוכל זכתה בתואר "מסעדת השנה" לשנת 2010 במגזין על השולחן.
מילר גם שותף בפאב "ביפר". בפברואר 2012 פתח את מסעדת "שולחן" בשדרות רוטשילד בתל אביב, שנסגרה בשנת 2016. ב-2015 הוא פתח, יחד עם אולם האירועים "שבע", את חברת הקייטרינג BAZAAR. ב-2016 פתח את מסעדת ההמבורגרים "סוסו אנד סאנס" בתל אביב. לאחר הצלחתה הרבה של המסעדה נפתחו סניפים ברחבי הארץ. בינואר 2018, פתח מילר פיצריה חדשה בשם "פיצה סבא", שזכתה גם היא להצלחה רבה, בשדרות רוטשילד בתל אביב. באפריל 2018 קנה מילר את מסעדת "מעבר לקצה" שנמצאת בחוף הצוק הצפוני בתל אביב.