ב-9 בספטמבר הורה רננקמפף על מתקפת נגד בצפון על מנת להשיג זמן לארגן מחדש את הארמייה ולסגת. המתקפה בצפון גרמה לקורפוס הגרמני ה-20 לסגת מעט אחורה, אך הגרמנים המשיכו לדחוף את הרוסים מזרחה, מה שהשאיר את החיילים הרוסים המנצחים מבודדים משאר הארמייה. הארמייה הרוסית הראשונה החלה לסגת ב-9 בספטמבר משטחי פרוסיה המזרחית כשהגרמנים רודפים אחריהם. ב-11 בספטמבר נמצאו הרוסים על קו שבין אנגבורג לאינטרסבורג בצפון, מה שאפשר לגרמנים לאגף אותם מדרום ובכך ללכוד אותם ללא אפשרות לברוח. למזלם של הרוסים, שמועה שנפוצה בקרב הגרמנים על התקפת-נגד רוסית גרמה לגרמנים לאבד חצי יום של צעידה ובכך השאירו פתח לארמייה הרוסית הראשונה לברוח. הרוסים הגיעו לגומבינן ב-12 בספטמבר ויום לאחר מכן לשטלופנן (כיום נסטרוב). אחרוני הכוחות הרוסים של הארמייה הראשונה יצאו משטחי פרוסיה המזרחית ב-14 בספטמבר לאחר שחצו את הגבול וחזרו למבצרים שבשטח האימפריה הרוסית.
באותו אזור נערך בין שני הצבאות בפברואר 1915 הקרב השני על האגמים המזוריים.
תוצאות הקרב ואחריתו.
משנסוגה הארמייה הרוסית הראשונה משטחי פרוסיה המזרחית, תמו סופית ניסיונותיה של רוסיה לכבוש שטח זה מידי גרמניה. הארמייה הרוסית העשירית שעמדה להיכנס לשטחי פרוסיה המזרחית באמצע ספטמבר קיבלה לבסוף הוראה שלא להיכנס מהחשש שתימחץ גם היא על ידי הארמייה הגרמנית השמינית. הניצחונות של הינדנבורג בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים ביססו את מעמדו כ-"גיבור המלחמה". הארמייה הגרמנית התשיעית שהייתה אמורה לעזור לארמייה הגרמנית השמינית מול הרוסים, התפנתה כעת לעזור לאימפריה האוסטרו-הונגרית במערכה שלה מול רוסיה (המערכה על גליציה). למרות ניצחונם בקרב על האגמים המזוריים, השלכה חשובה אחת הייתה בעוכרם של הגרמנים. הדיוויזיות שהועברו מהחזית המערבית לחזית המזרחית היו חסרות מאוד בחזית המערב, כוח שהיה מאוד חשוב לגרמנים במהלך הקרב הראשון על המארן - הקרב שבו הצליחו מדינות ההסכמה לבלום את הגרמנים מלכבוש את פריז.
מוזיאון טירל המלכותי
מוזיאון טירל המלכותי (באנגלית: Royal Tyrrell Museum) הוא מוזיאון ומרכז מחקר קנדי מוביל לפלאונטולוגיה. המוזיאון מכיל אוסף של יותר מ-130,000 מאובנים.
המוזיאון נמצא 6 ק"מ מדרומהלר ו-135 ק"מ מקלגרי, במדינת אלברטה שבקנדה, בלב אתר מאובנים חשוב עם שכבה מהקרטיקון העליון הנקרא תצורת קניון פרסת-הסוס (Horseshoe Canyon Formation). מלבד מאובנים מאתר זה המוזיאון מכיל גם מספר פריטים מהפארק הפרובינציאלי דינוזאור ומאתר הקינון ההיסטורי Devil's Coulee.
המוזיאון מופעל על ידי משרד התרבות ורוח הקהילה של אלברטה וייעודו הוא "לאסוף, לשמר, לחקור ולפרש היסטוריה פלאונטולוגית עם יחס מיוחד למורשת המאובנים של אלברטה".
היסטוריה.
המוזיאון נקרא על שם ג'וזף בר טירל, גאולוג שגילה את הדינוזאור הראשון בעמק נהר הצבאים האדומים (Red Deer River Valley) ב-1884. המוזיאון נפתח ב-25 בספטמבר 1985 וקיבל את המעמד "מלכותי" בידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ב-1990. בשנה הראשונה לקיומו משך המוזיאון יותר מ-500,000 מבקרים. כיום ממוצע המבקרים השנתי הוא 400,000 איש. ב-2010 ביקר במוזיאון המבקר ה-10 מיליון שלו, ילד צעיר מאדמונטון.
באוגוסט 2012 חשף צוות פלאונטולוגים של המוזיאון שלד ענק של טריצרטופס, ממצא יחסית נדיר באלברטה.
ב-2011 חשף המוזיאון שלד משומר היטב של דינוזאור משוריין במכרה בקנדה. אחרי עבודתו הכנה ארוכה ומחקר של כמה שנים, פורסם ב-2017 מאמר מדעי המתאר ומגדיר את המאובן כמין חדש "Borealopelta markmitchelli", שאף הצליח להסיק מה צבע עורו.
אוספים, תערוכות ותצוגות.
יותר מ-4,400 מטר רבוע מסך 11,200 המטרים הרבועים של המוזיאון מוקדש לתערוכות ומוצגים. התצוגות מאורגנות בסדר כרונולוגי, החל מהיווצרות החיים לפני 3.9 מיליארד שנים ועד לימינו. אחת התצוגות הפופולריות ביותר היא "אולם הדינוזאורים" ובו כ-40 שלדים משוחסרים של דינוזאורים, בהם טריצרטופס, טירנוזאורוס רקס, אלברטוזאורוס ואדמונטוניה. תצוגות אחרות כוללות את "אדוני הארץ" ואת "Burgess Shale" - דיורמה עם עשרות יצורים מהפארק הלאומי יוהו בקולומביה הבריטית, "השונית הדבונית" - דגם בגודל טבעי של שונית אלמוגים בת 375 מיליון שנים, "גן הקרטיקון" עם מעל 600 מינים חיים של צמחים ו"עידן היונקים" ו"עידני הקרח" המציגים יונקים מהקנוזואיקון. בנוסף, מוצג "הענק הטריאסי" כולל את אחד מהזוחלים הימיים הגדולים ביותר שנתגלו אי-פעם. האיכתיוזאור שוניזאורוס מהמין "Shonisaurus sikanniensis" באורך 21 מטר חולץ מחוף נהר Sikanni Chief בצפון מזרח קולומביה הבריטית על ידי צוות שהונהג בידי אליזבת ניקולס, האוצרת לשעבר של תצוגת הזוחלים הימיים. תצוגה זו מחווה לעבודתה של ניקולס, שמתה ב-2004. את התצוגות מעטרים ציורי אמנות פלאונטולוגית רבים הכוללים גם ציורי קיר ודיורמות ענק (רבים מהם הוכנו על ידי המאייר הקנדי ג'וליוס צ'וטוני).
חלון הצצה אל "מעבדת ההכנה" מאפשר למקרים לראות טכנאי מעבדה מכינים בזהירות מאובנים למחקר ותצוגה. בנוסף מציע המוזיאון סיור מודרך וסיור מודרך עצמי בבתרונות מצעי המאובנים, וכן את "אולם המדע של נקסן" ("Nexen Science Hall") ובו מוצגים אינטראקטיביים שמטרתם ללמד את הקהל הצעיר מושגי יסוד בפלאונטולוגיה, סימולציה של חפירת מאובנים, יציקת מאובנים, תוכניות לבתי ספר, מחנות קיץ לילדים ומשפחות ועוד פעילויות אחרות.
שיוכים וחברויות.
מוזיאון טירל המלכותי שותף לאגודת המוזיאונים הקנדיים (CMA), לרשת המידע על מורשת קנדה (CHIN) והמוזיאון הווירטואלי של קנדה (DMC).
אסתר דופלו
אסתר דופלו (בצרפתית: Esther Duflo; נולדה ב-25 באוקטובר 1972) היא כלכלנית צרפתייה, פרופסור לכלכלה ב-MIT וזוכת פרס נובל לכלכלה לשנת 2019 יחד עם בעלה, אבהיג'יט בנרג'י ועם הכלכלן היהודי האמריקאי מייקל קרמר.
דופלו היא האדם הצעיר ביותר שזכה בפרס נובל לכלכלה (בגיל 46) והאישה השנייה בהיסטוריה שקיבלה אותו.
קורות חיים.
נולדה בפריז ב-1972. אביה, מישל דופלו הוא מתמטיקאי ואמה רופאה. לאחר לימודים בכיתות המכינות של בית הספר על שם אנרי הרביעי החלה בלימודים באקול נורמל סופרייר בפריז וקיבלה שם תואר ראשון ב-1994. לאחר מכן למדה וקיבלה תואר שני מ-DELTA בפריז (היום בית הספר לכלכלה של פריז) ביחד עם בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה והאקול נורמל סופרייר ב-1995 ודוקטורט בכלכלה ב-MIT ב-1999. שני מנחיה היו ג'ושוע אנגריסט, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2021 ואבהיג'יט בנרג'י, שזכה בפרס נובל לכלכלה יחד עימה ועם מייקל קרמר. לאחר קבלת תואר הדוקטור מונתה למרצה לכלכלה ב-MIT, והיא עובדת שם מאז ועד היום, פרט לשנת 2001–2002, עת שהתה באוניברסיטת פרינסטון. קודמה לדרגת פרופסור חבר (עם קביעות) ב-2002, בגיל 29 ובשנת 2005, בגיל 32, מונתה לפרופסור מן המניין ולמופקדת על הקתדרה על שם עבדול לאטיף ג'מיל ומנהלת המכון לטיפול בעוני.
דופלו נישאה לעמיתה אבהיג'יט בנרג'י (לשעבר מנחה-משותף לדוקטורט) ב-2015, ולהם ילד. בשנת 2019 הם זכו בפרס נובל לכלכלה, הזוג השישי שזוכה במשותף בפרס נובל, יחד עם מייקל קרמר.
פרסים.
דופלו זכתה למספר רב של פרסים והוקרות. היא זכתה בפרס המחקר בנט שמעניקה האגודה האמריקאית לכלכלה ב-2002, הפרס ניתן לכלכלנית אשה מתחת לגיל 40 שהגיעה להישגים יוצאי דופן בכל תחום של מחקר הכלכלה.
ב-2010 זכתה במדליית ג'ון בייטס קלארק לכלכלה המוענקת לכלכלן אמריקאי מתחת לגיל 40 שהשיג את התרומה החשובה ביותר להגות ולידע הכלכליים. היא זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד הראשון שלה מאוניברסיטת לוון, בלגיה ב-2 בפברואר 2010.
ב-2009 הוענקה לה מלגת מקארתור. היא נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2009.
ב-2009 נבחרה להיות הזוכה הראשונה בפרס קלבו-ארמנגול הבינלאומי, שהוענק לה ב-2010. הפרס ניתן פעם בשנתיים לחוקר צעיר מצטיין בכלכלה או במדעי החברה על תרומתו לתאוריה ולהבנת המנגנון של הפעילות החברתית. דופלו הייתה הדוברת הראשית שנשאה את הרצאת בוקוני (Bocconi) הראשונה באוניברסיטת בוקוני במילאנו, איטליה ב-2010.
בשנת 2010 נכללה ברשימת של מגזין פורצ'ן.
דופלו היא כלת פרס דן דוד לשנת 2013 ופרס נובל לכלכלה לשנת 2019 יחד עם מייקל קרמר ואבהיג'יט בנרג'י. היא הזוכה הצעירה ביותר בפרס נובל לכלכלה אי פעם.
הוקרה בתקשורת.
במאי 2008 כלל אותה כתב העת האמריקני Foreign Policy ברשימת 100 האינטלקטואלים המובילים בעולם. ב-2010 כלל אותה Foreign Policy ברשימת מאה ההוגים החשובים ביותר בעולם. האקונומיסט בחר בדופלו כאחת מ-8 הכלכלנים הצעירים המובילים בעולם. באפריל 2011 כלל אותה טיים מגזין ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם. ב-2005 צוות החשיבה הצרפתי Cercle des économistes ביחד עם העיתון לה מונד העניק לה את פרס הכלכלן הצרפתי הצעיר הטוב ביותר.
פעילויות מקצועיות אחרות.
אסתר דופלו היא העורכת המייסדת של כתב העת American Economic Journal והעורכת השותפה של כתבי העת Review of Economics and Statistics ו-Journal of Development Economics, וחברה במועצת המערכת של כתב העת Annual Review of Economics. דופלו גם חברה בתוכנית מחקר ההון האנושי במרכז הגידול הבינלאומי המשותף לבית הספר לכלכלה של לונדון ולאוניברסיטת אוקספורד, המספק ייעוץ בנושא גידול כלכלי לממשלות בארצות מתפתחות.