לדברי הביקורת הנמתחת על המפעל ממספר מנהלי הוצאות ספרים, לא תמיד ברורים מניעי חבר ההנהלה למתן תמיכה או מניעתה. כך, למשל, נמנעה ההנהלה מלאשר תמיכה להוצאת ספרי עליית הגג בהוצאת החטא ועונשו במהדורה חדשה (דאז) בתרגומו של פטר קריקסונוב בעוד היא אישרה לאותה הוצאה תמיכה בוידויים לאוגוסטינוס בתרגום אביעד קליינברג. בעת כהונתו של עברון הייתה ההנחה שטעמו האישי קבע רבות.
קישורים חיצוניים.
המפעל לתרגום ספרות מופת
~ המפעל לספרי ביכורים
~ המפעל לספרי אמנויות
~ המפעל לספרי שירה
~ אתר הארכיון
~ סדרת מפרשים
~ פרויקט סופרים קוראים
פורשה קאיין
פורשה קאיין (בגרמנית: Porsche Cayenne) הוא רכב פנאי/שטח ספורטיבי יוקרתי, אשר מיוצר על ידי חברת פורשה הגרמנית החל משנת 2002.
פלטפורמת הקאיין פותחה על ידי חברת פורשה, ומשותפת לאאודי Q7 ולפולקסווגן טוארג.
זהו הרכב בעל מנוע 8 צילינדרים הראשון אשר יוצר על ידי פורשה מאז הפסקת ייצורה של הפורשה 928 בשנת 1995.
במרץ 2019 הציגה פורשה את פורשה קאיין קופה, גרסת הקופה לקאיין.
עיצוב.
מסגרת הקאיין כמו גם הדלתות מקורן מחברת פולקסווגן אשר משתמשת בהם בדגם הטוארג, אך כל שאר ההיבטים של הקאיין, לרבות עיצוב, מנועים (למעט מנוע ה-VR6 בדור הראשון ומנוע הדיזל בדור השני), הרכבה וייצור נעשים על ידי חברת פורשה במפעלה החדש בלייפציג.
דגמים.
דור ראשון (קאיין סימן 955) (2002-2006).
בתחילה נכנסה הפורשה קאיין לשוק בציפייה מעורבת, אולם עד מהרה ידע הרכב הצלחה גדולה כאשר התברר כי היה זה רכב ה-SUV בעל הביצועים הגבוהים ביותר בהיצע רכבי ה-SUV בשוק הרכב, וזכה לשבחים רבים אודות מנועיו החזקים ואחיזת הכביש המצוינת שלו.
הגרסאות הראשונות היו גרסאות מנוע V8, הקאיין S והקאיין טורבו, כאשר לאחר מכן נוספו גם גרסאות מנוע VR6 ומנוע דיזל.
קאיין (דגם הבסיס).
לדגם הבסיס של הקאיין מנוע 6 צילינדרים (VR6) בנפח 3.2 ליטרים אשר הספקו 250 כ"ס. זהו אותו מנוע 3.2 ליטר אשר משמש את הפולקסווגן טוארג ואת הפולקסווגן גולף R32, אך עם סעפת פליטה משופרת אשר מאפשרת את השגת שיא הכוח ב-6700 סל"ד. זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש של דגם זה אורך 9.1 שניות, ומהירות מרבית של 214 קמ"ש.
קאיין S.
מנוע הקאיין S הוא מנוע V8 עם מערכת תזמון שסתומים משתנה בנפח 4.5 ליטרים אשר הספקו 340 כ"ס, זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש של דגם זה אורך 6.8 שניות, ומהירות מרבית של 242 קמ"ש.
קאיין טורבו/טורבו S.
בדור הראשון היה דגם הקאיין טורבו לבעל מנוע V8 בנפח 4.5 ליטרים ובעל הספק של 450 כ"ס, זמן האצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.6 שניות, ומהירות מרבית של 266 קמ"ש.
גרסת טורבו S חזקה עוד יותר הוצגה בשנת 2006 על מנת להתחרות ב-ML63 AMG של מרצדס-בנץ. הקאיין טורבו S כללה מרכב נמוך יותר, נעילת דיפרנציאל, ומערכת מתלים מותאמת נסיעת שטח אשר הייתה זמינה גם בדגם הטורבו הרגיל. מנוע הרכב היא מנוע ה-8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטרים של דגם הטורבו הרגיל אך עם הספק משופר ל-521 כ"ס. זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש של דגם זה אורך 5.2 שניות, ומהירות מרבית של 270 קמ"ש.
דור שני (קאיין סימן 957) (2010–2007).
בפברואר 2007 הוצגה הפורשה קאיין דור שני. הדור השני כלל מתיחת פנים קלה בעיצוב, תוספת כח למנועים וחיסכון של 8-15% בתצרוכת הדלק על ידי שימוש בהזרקת דלק ישירה.
מנוע ה-V6 של הקאיין קיבל תוספת של 40 כ"ס ומפיק עתה 290 כ"ס. מנוע ה-V8 של הקאיין S קיבל תוספת של 45 כ"ס, ומפיק עתה 385 כ"ס. מנוע ה-V8 של דגם הקאיין טורבו קיבל תוספת של 50 כ"ס, מפיק עתה 500 כ"ס, מאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.1 שניות, ומגיע למהירות מרבית של 275 קמ"ש. ואילו דגם הטורבו S הבכיר, מפיק עתה 550 כ"ס, מאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-4.8 שניות, ומגיע למהירות מרבית של 280 קמ"ש.
קאיין GTS.
לצד הצגת הדור השני של הקאיין, הוצג בנוסף דגם הקאיין GTS. הקאיין GTS הוא בעל מנוע V8 אטמוספירי (ללא טורבו) בנפח 4.8 ליטרים אשר מספק 405 כ"ס, כמו גם מערכת מתלים ספורטיבית וגלגלי 21 אינץ' (530 מ"מ). דגם זה קל יותר מדגם הקאיין S, ובעל מרכב גוף אווירודינמי יותר, ומאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.7 שניות. הפורשה קאיין GTS הוצעה גם בתיבת 6 הילוכים ידנית.
קאיין דיזל.
בשנת 2009 בתערוכת המכוניות בז'נבה, הציגה פורשה גרסת דיזל לקאיין. מנוע הקאיין דיזל הוא מנוע V6 TDI של פולקסווגן, בנפח 3.0 ליטר ובעל הספק של 240 כ"ס. דגם הקאיין דיזל מאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש 8.3 שניות ומגיע למהירות מרבית של 214 קמ"ש. דגם הקאיין דיזל פולט 244 גרם בלבד של פחמן דו-חמצני לקילומטר, נתון נמוך לרכב SUV.
דור שלישי (קאיין סימן 958) (2011-הווה).
בשנת 2010 בתערוכת המכוניות בז'נבה, הציגה פורשה את הקאיין דור שלישי.
בדצמבר 2009, לפני שהחל תהליך הייצור, סגרה פורשה את קו ייצור הקאיין במתקן החברה בלייפציג, על מנת לשדרג את קו ייצור הדגם החדש ולהתקין מערכות חדשות. תהליך זה ארך 3 חודשים.
ויזואלית, הפורשה קאיין דור שלישי קצרה יותר מאשר קודמותיה עם קימורים שריריים יותר, חלון אחורי ושמשה קדמית משופעים יותר, וקו גג משופע יותר. שינויים נוספים כללו חלונות קטנים יותר בחלקו האחורי של הרכב, עיצוב הפנסים הקדמיים הראשיים בהשראת הפורשה קאררה GT, פנסי LED אחוריים רחבים אשר נמשכים על הדלת האחורית, אורות יום מסוג LED, התקנת מראות הצד על דלתות הרכב הקדמיות, ושדרוג פנים הרכב בהשראת הפורשה פאנאמרה.
הפורשה קאיין דור שלישי קלה יותר בכמעט 250 ק"ג מן הדגמים הקודמים, הודות לשימוש נרחב באלומיניום ומגנזיום, מה שמשפר את תצרוכת הדלק והופך אותה לחסכונית יותר ופחות מזהמת. למרות מרכב רכב נמוך יותר, הפורשה קאיין דור שלישי מציגה שיפור ביכולות השטח שלה לעומת הדגמים הקודמים.
הפורשה קאיין דור שלישי חולקת מנועים משותפים עם הפורשה פאנאמרה, אך עם מיפוי משופר עם העלאה בהספק הכוחות סוס ובממומנט הכח אשר נועד לשפר את יכולות ההאצה של הרכב, בנוסף למערכת הזרקת דלק חזקה יותר לשיפור תצרוכת הדלק של הרכב.
קאיין S הייבריד.
דגם נוסף אשר הציגה פורשה בדור השלישי לקאיין הוא הקאיין S הייבריד. מערכת הקאיין הייבריד זהה למערכת הפאנאמרה הייבריד - מנוע אאודי 6 צילינדרים מוגדש בנפח 3.0 ליטרים אשר מספק 333 כ"ס, לצד מנוע חשמלי נוסף המספק 47 כ"ס, כמו גם תיבת ההילוכים טיפטרוניק S בעלת 8 הילוכים. בסה"כ הספק הקאיין S הייבריד עומד על 380 כ"ס, כאשר המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.5 שניות. הפורשה קאיין הייבריד מייצרת רק 193 גרם של פחמן דו-חמצני לקילומטר, ומהווה את אחד מרכבי ה-SUV הפחות מזהמים בתעשיית הרכב.
קאיין GTS.
באפריל 2012 הציגה פורשה את גרסת הקאיין GTS, גרסה זו היא גרסת ספורטיבית לקאיין אשר עברה כיול מחדש של מערכת המתלים וכוללת כעת את מערכת המתלים האקטיבית של פורשה (PASM), כמו כן נעשה שדרוג במערכת הבלימה, ומרכב הרכב הונמך ב-24 מ"מ לעומת גרסת הקאיין S. הקאיין GTS בעלת מנוע V8 אטמוספירי (ללא מגדש טורבו) בנפח 4.8 ליטרים המספק 420 כ"ס ב-6,500 סל"ד לעומת 405 כ"ס בדגם היוצא, ומומנט של 52.5 קג"מ ב-3,500 סל"ד. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.7 שניות, מ-0 ל-160 קמ"ש ב-13.3 שניות, ומהירותה המרבית 261 קמ"ש.
השיטפון בנהר הצהוב (1938)
השיטפון של הנהר הצהוב ב-1938 (במנדרינית תקנית: 花园口决堤事件 בפין-יין: huāyuán kǒu jué) היה שיטפון שיזמה ממשלת הרפובליקה הסינית במרכז סין במהלך השלבים המוקדמים של מלחמת סין–יפן השנייה במטרה לעצור את ההתקדמות המהירה של הכוחות היפנים. מעשה זה כונה "הפעולה הגדולה ביותר בהיסטוריה של לחימה באמצעות פגיעה בסביבה".
ההחלטה האסטרטגית והשיטפון.
מיד לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937 התקדם הצבא היפני הקיסרי במהירות אל לב הטריטוריה הסינית. בהגיע יוני 1938 שלטו היפנים על כל צפון סין. ב-6 ביוני 1938 הם כבשו את קאיפנג, בירת מחוז חנאן ואיימו להשתלט גם על גֶ'נְגְג'וֹאוּ, העיר הגדולה ביותר בחנאן (וכיום בירת המחוז). בגֶ'נְגְג'וֹאוּ הצטלבו מסילת הברזל של פינגהאן ולונגהאי, וכיבושה היה יוצר איום מידי על הערים הגדולות ווהאן ושיאן.
על מנת לעצור התקדמות יפנית נוספת לחלקה המערבי והצפוני של סין הורה צ'יאנג קאי שק, על פי עצתו של צֶ'ן גְווֹפֿוּ להרוס את הסכרים שעל הנהר הצהוב בסמוך לגֶ'נְגְג'וֹאוּ. התוכנית המקורית הייתה להרוס את הסכר בגָ'אוֹקוֹאוּ, אך בשל קשיים שנתגלו באתר זה נהרס במקומו הסכר בחְווָאיְוֵּאנְקוֹאוּ שבגדה הדרומית ב-5 ביוני וב-7 ביוני. מי השיטפון הציפו שטחים בחנאן, אנחווי וג'יאנגסו. השיטפונות כיסו והרסו אלפי קילומטרים מרובעים של שטחי חקלאות והסיטו את שפך הנהר הצהוב לים הצהוב מאות קילומטרים דרומה. אלפי כפרים הוצפו או נהרסו וכמה מיליוני כפריים נמלטו מבתיהם והפכו לפליטים. ועדה רשמית של הממשלה הלאומנית שהוקמה לאחר המלחמה העריכה כי כ-800,000 איש טבעו, הערכה שיש הטוענים כי היא נמוכה מדי.
מחלוקת.
הערך האסטרטגי של השיטפון היה נתון במחלוקת. הכוחות היפנים היו מחוץ לתחום השיטפון, מצפון וממזרח או מדרום לו. התקדמותם לגֶ'נְגְג'וֹאוּ נעצרה, אך הם כבשו את ווהאן באוקטובר כשתקפו מכיוון אחר. היפנים לא הצליחו לכבוש את רוב שטחה של חנאן עד לשלבים האחרונים של המלחמה ואחיזתם באנחווי ובג'יאנגסו הייתה רופפת. רוב הערים וקווי התחבורה באזורים שהוצפו כבר נכבשו על ידי היפנים; לאחר השיטפון לא יכלו היפנים לחזק את שליטתם על האזור, ובחלקים גדולים ממנו התחוללה לחימת גרילה. מספר הקורבנות בנפש בשיטפון עדיין נתון במחלוקת וההערכות עברו עדכונים על ידי הממשל הסיני וחוקרים אחרים בעשרות השנים לאחר האירוע.
לאחר מעשה.