כהן מופיעה בקביעות ומשתתפת בפסטיבלי ג'אז נודעים, כולל פסטיבל הג'אז בניופורט, פסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול ופסטיבל הג'אז של הים הצפוני.
פרסים.
פרסים מטעם מגזין Down Beat:.
בשנת 2013 היא קיבלה את פרס פול אקט (Paul Acket Award) מקרן BNP בפסטיבל הג'אז של הים הצפוני
דיסקוגרפיה.
אלבומי סולו
עם Anzic Orchestra
עם אנסמבל שורו (Choro Ensemble)
עם שלושת הכהנים (Cohens 3)
אלבומים נוספים:
משה דוד טנדלר
הרב פרופ' משה דוד טנדלר (כ"ז באב ה'תרפ"ו, 7 באוגוסט 1926 – כ"ב בתשרי ה'תשפ"ב, 28 בספטמבר 2021) היה רב אורתודוקסי-אמריקאי. מראשי ישיבת רבינו יצחק אלחנן, פרופסור לביולוגיה ומומחה באתיקה רפואית, חתנו של הרב משה פיינשטיין ועורך חלק מכתביו.
ביוגרפיה.
נולד בעיר ניו יורק בשנת 1926. בשנת 1939, בהיותו בן 13, נכנס הרב טנדלר לראשונה לישיבה־יוניברסיטי, ומאז, כלשונו, "מעולם לא עזב". הרב טנדלר קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1947, ותואר שני בשנת 1950. הוא הוסמך לרבנות בישיבה יוניברסיטי בשנת 1949, וקיבל תואר דוקטור במיקרוביולוגיה מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1957. הוא היה רב בית הכנסת של קהילה במונסי, וראש ישיבה בכיר בישיבת רבנו יצחק אלחנן של הישיבה יוניברסיטי. בנוסף לתפקידיו הרבניים, הרב טנדלר שימש כפרופסור לביולוגיה וכפרופסור לאתיקה רפואית יהודית בישיבה יוניברסיטי. היה נחשב מגדולי המומחים לאתיקה רפואית יהודית ושילובם בהלכה.
הרב טנדלר היה נשוי לשפרה (נפטרה בכ"ט בתשרי ה'תשס"ח, 2007) בתו של הרב משה פיינשטיין, מגדולי הפוסקים במאה העשרים. הרב טנדלר ערך חלק מספרי השו"ת "אגרות משה" של הרב פיינשטיין, ותשובות רבות באגרות משה מופנות לרב טנדלר.
נפטר ברוצ'ל פארק, ניו ג'רזי בשמיני עצרת תשפ"ב.
דעותיו ופעילותו.
הרב טנדלר האמין שיש חשיבות עליונה בידיעת המדעים, הטכנולוגיה והמציאות בכלל.
הוא שימש מקור ידע יקר ערך עבור חותנו, הפוסק הנודע רבי משה פיינשטיין. כאשר הגיעו אל שולחנו של הרב פיינשטיין שאלות על תהליכים רפואיים או על חידושים במדע וטכנולוגיה, הוא היה פונה אל חתנו ומתייעץ איתו. הרב טנדלר מוזכר עשרות פעמים בספרי השו"ת "אגרות משה", כמי שמספק את הידע המדעי או הרפואי הנחוץ.
הרב טנדלר היה בעצמו פוסק חשוב, וחלוץ בתחום ההלכה הרפואית. הוא פסק בתחומי ההלכה הקשים והרגישים ביותר: שאלות מורכבות בענייני פיקוח נפש, קביעת רגע המוות, תרומת איברים, עגונות, הפלה מלאכותית ופוריות.
פיתח תרופה לסרטן שכינה "רפואין".
בשיעוריו בישיבה היה מתמקד ביישום המעשי של ההלכה, ונהג לשתף את התלמידים במקרים שהיה מעורב בהם אישית.
הייתה לו ביקורת חריפה על אלה שהקדישו שנים ארוכות ללימוד, אך נמנעו מפסיקה בנושאים הלכתיים.
היה מראשוני הרבנים שעלו פומבית להר הבית. על פי עדותו, חותנו הרב פיינשטיין אמר שוודאי שיש מקומות בהר הבית המותרים בכניסה.
לדעת הרב טנדלר, לפי ההלכה, רגע המוות נקבע על פי הפסקת תפקוד המוח, ולא הלב.
כראש ישיבה ורב קהילת "קומיוניטי סינגוג" במונסי, ניו יורק, היה לו חלק גדול בעיצוב היהדות האורתודוקסית באמריקה של המאה העשרים. הרב טנדלר מסר הרצאות סביב העולם, דיבר בכנסת, והעיד בפני הקונגרס האמריקני. פרסם ספרים ועשרות המאמרים האקדמיים בנושאי הלכה, מדע ורפואה.
משפחתו.
אחיו היה הרב יוסף טנדלר, היה ראש ישיבת נר ישראל לצעירים בבולטימור.
בנו, הרב מרדכי טנדלר, שימש את סבו הרב פיינשטיין בשנותיו האחרונות. חתניו הם הרב שבתי רפפורט והרב אברהם אורן- דיין ור"מ בישיבת מקור חיים.
פול-ז'וסה אמפוקו
פול-ז'וסה אמפוקו אבונג (בצרפתית: Paul-Jose M'Poku Ebunge; נולד ב-19 באפריל 1992 בקינשאסה, זאיר) הוא כדורגלן קונגולזי המחזיק באזרחות בלגית ומשחק בעמדת הקשר בקוניאספור.
קריירת מועדונים.
אמפוקו נולד בזאיר ועבר לבלגיה עוד כשהיה ילד. בזמן הוא הצטרף לקבוצת הפרמייר ליג טוטנהאם הוטספר ביוני 2008, הוא שיחק בשורות סטנדרד לייז'. אמפוקו ייצג את טוטנהאם בליגה האקדמאית של הפרמייר ליג והרבה לכבוש שערים.
בסוף ספטמבר 2014 אמפוקו עבר לחודש השאלה ללייטון אוריינט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וולסול. לאחר שהרשים את מנג'ר הקבוצה, ראסל סלייד, הוארכה תקופת ההשאלה שלו בקבוצה עד ל-8 בינואר 2011. הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי אוריינט ב-7 בדצמבר במשחק במסגרת הגביע נדרויילסדן. חוזהו הוארך עד סוף העונה. בסך הכל אמפוקו ערך 35 הופעות וכבש שני שערים בכל המסגרות בשורות אוריינט.
ביולי 2011 חזר אמפוקו לסטנדרד לייז'. אמפוקו כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה ב-23 בנובמבר 2012 בניצחון 0–3 נגד ליירסה.
ב-1 בפברואר 2015 עבר אמפוקו בהשאלה עד סוף העונה לקליארי.
נבחרת קונגו.
אמפוקו ייצג את הנבחרות הצעירות של בלגיה, אולם החליט לייצג את נבחרתה הבוגרת של מולדתו קונגו, שם רשם שער במשחק הבכורה שלו בנבחרת נגד עיראק.
רוגבי במשחקים האולימפיים
רוגבי היה ענף במשחקים האולימפיים בארבע אולימפיאדות בין 1900 ל-1924, והוא חזר לתוכנית האולימפית החל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בעוד שבאולימפיאדות שנערכו בעבר, שיחקו גברים בלבד, ברוגבי יוניון, שבו משתתפים 15 שחקנים, החל באולימפיאדת ריו יהיה טורניר הן לנשים והן לגברים, במתכונת של רוגבי שביעיות, שבו משתתפים 7 שחקנים.
היסטוריה.
עד 1924.
באולימפיאדת פריז (1900) השתתפו 3 נבחרות: בריטניה, גרמניה וצרפת. למעשה, בריטניה וגרמניה לא יוצגו בידי נבחרות לאומיות, אלא בידי מועדונים מקומיים: מוזלי וונדררז ופרנקפורט 1880, בהתאמה. צרפת גברה על שתיהן וזכתה במדליית הזהב, ובריטניה וגרמניה, שלא שיחקו זו מול זו, זכו במדליות כסף. למשחק בין צרפת לבריטניה הגיעו 6,000 צופים, הקהל הגדול ביותר שהגיע לאירוע כלשהו במשחקים אלה.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא נערך טורניר רוגבי, ובאולימפיאדת לונדון (1908) השתתפו שתי נבחרות בלבד, לאחר שצרפת ויתרה על השתתפותה: בריטניה ואוסטרלאסיה. אוסטרלאסיה הייתה משלחת שהורכבה מספורטאים מאוסטרליה ומניו זילנד, אך בענף הרוגבי השתתפה נבחרת אוסטרליה. גם הפעם בריטניה לא יוצגה בידי נבחרת לאומית, אלא בידי נבחרת מחוז קורנוול. במשחק היחיד שנערך ניצחה אוסטרלאסיה, וזכתה במדליית הזהב.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שוב לא נערך טורניר רוגבי, והפעם הבאה הייתה באולימפיאדת אנטוורפן (1920). גם אז השתתפו רק שתי נבחרות, ארצות הברית וצרפת. נבחרת ארצות הברית הפתיעה וניצחה במשחק היחיד שנערך, וזכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת פריז (1924) הצטרפו לשתי נבחרות אלו גם נבחרת רומניה, וארצות הברית שמרה על תוארה. במשחק הגמר בין צרפת לארצות הברית, שנערך באמטדיון איב-דו-מנואר, השליך הקהל הצרפתי בקבוקים ואבנים על השחקנים האמריקאים ועל השופטים, ופרץ למגרש לפני שריקת הסיום. השחקנים הצרפתים נאלצו לגונן בגופם על השחקנים האמריקאים, והם חולצו בחסות המשטרה. בעת חלוקת המדליות, כשנוגן המנון ארצות הברית, השמיע הקהל שריקות בוז.
הוצאת הענף מהמשחקים והחזרתו החל מ-2016.
בעקבות האירועים במשחק הגמר והמיעוט העקבי של נבחרות משתתפות בטורניר, החליט הוועד האולימפי הבינלאומי שלא לכלול את הרוגבי במשחקים הבאים. פרישתו של פייר דה קוברטן, חובב המשחק, מראשות הוועד האולימפי, הקלה על קבלת החלטה זו. באולימפיאדת ברלין (1936) נערך טורניר ראווה בהשתתפות ארבע נבחרות (איטליה, גרמניה, צרפת ורומניה), ובמשחק הגמר ניצחה צרפת את גרמניה.
שלוש פעמים בהמשך ניסו מדינות שאירחו את המשחקים האולימפיים לכלול בהן גם טורניר רוגבי: איטליה (שאירחה את אולימפיאדת רומא (1960)), ברית המועצות (שאירחה את אולימפיאדת מוסקבה (1980)) וקוריאה הדרומית (שאירחה את אולימפיאדת סיאול (1988)). בשנת 2005 בחן הוועד האולימפי הבינלאומי את האפשרות לכלול מספר ענפים חדשים, ובהם רוגבי, באולימפיאדת לונדון (2012), אך החליט שלא לעשות זאת. בשנת 2009 התקבלה החלטה עקרונית להוסיף שני ענפים חדשים החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. רוגבי וגולף היו שני הענפים שנבחרו, והועדפו על פני ענפים אחרים ובהם סקווש וקראטה.
משחקי הרוגבי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכו במתכונת של רוגבי שביעיות, וכללו לראשונה גם טורניר נשים. הן בטורניר הגברים והן בטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות. הן חולקו לשלושה בתים בני ארבע נבחרות. שתי הראשונות מכל בית עלו לשלב רבע הגמר, כמו גם שתיים מתוך שלוש הנבחרות שדורגו במקום השלישי, במאזן הטוב ביותר. החל משלב הגמר נמשך הטורניר בשיטת נוקאאוט. שתי המפסידות בשלב חצי הגמר נפגשו למשחק על מדליית הארד, המפסידות בשלב רבע הגמר המשיכו למשחקי הדירוג על מקומות 5 עד 8, וארבע הנבחרות שלא העפילו לשלב רבע הגמר המשיכו למשחקי הדירוג על מקומות 9 עד 12. נבחרת הנשים של אוסטרליה הייתה האלופה האולימפית הראשונה בהיסטוריה של הטורנירים לנשים, ובטורניר הגברים ניצחה נבחרת פיג'י, שזכתה במדליה האולימפית הראשונה בתולדות המדינה.
מדליות.
6 נבחרות השתתפו בטורנירי הרוגבי שנערכו עד 1924, ומאחר שבכל טורניר השתתפו 2 או 3 נבחרות, כולן זכו במדליות.
יפה בן מנשה
יפה בן מנשה (1940 - ה' בניסן ה'תשע"ח מרץ 2018) הייתה סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.