הניגוד בין שני הצעירים, הנרי פרסי (הוטספור) המורד הצפוני הכריזמטי מזה לעומת הנסיך האל המתבגר בחיק חבריו משולי החברה בפונדקי לונדון מזה. שייקספיר הציג את השניים בכוונה כבני אותו גיל, אף שבמציאות היה הוטספור מבוגר מהנרי החמישי ב-23 שנה.
כמו ברבים ממחזותיו, מדגיש שייקספיר את היחסים בין אבות לבנים. הן היחס בין נורת'מברלנד להוטספור והן יחסיו של הנסיך האל עם אביו-מולידו הנרי הרביעי ועם האב החלופי שאימץ לעצמו, פאלסטאף.
גזרת גורל וחטא קדמון - רצח ריצ'רד השני בתא כלאו וקללתו על שלטון בית לנקסטר מלווים את המחזה כצל.
חברות ונאמנות, רוב חבריו לשעבר של הנרי הרביעי ומי שסייעו לו לעלות לכס המלוכה פונים נגדו ומורדים בו ונענשים בחומרה ובצער על ידי הנרי הרביעי. הנסיך האל מפנה עורף לחבריו פשוטי העם.
התבגרותו של הנסיך האל ובנייתו כדמות שייקספירית עגולה וכמלך הנרי החמישי.
עיבודים.
המחזה היה תמיד פופולרי מאוד, בפרט בשל השילוב של העלילות הקומיות של פאלסטאף בעלילה ההיסטורית הראשית. דמותו של פאלסטאף במחזה זה ובהמשכיו, הנרי הרביעי, חלק שני והנרי החמישי הופיעה גם במחזהו של שייקספיר נשות וינדזור העליזות ובאופרה פלסטף מאת ורדי וכן בסרטו של אורסון ולס מ-1965 "פעמונים בחצות" ("Chimes at Midnight"), המשלב את שני מחזות הנרי הרביעי לאחד (יחד עם קטעים מהנרי החמישי ונשות וינדזור העליזות) ומתרכז בעיקר בדמותו של פאלסטאף בגילומו של ולס עצמו עם ג'ון גילגוד בתפקיד הנרי הרביעי.
המחזה עצמו שולב במספר הפקות של ה-BBC, בהן המיני-סדרה "An Age of Kings" מ-1960 בכיכובו של רוברט הארדי כנסיך האל ושון קונרי כהוטספור; בעונה השנייה של הפקת מחזות שייקספיר לטלוויזיה ("BBC Television Shakespeare") מ-1979 עם ג'ון פינץ' כהנרי הרביעי, אנתוני קווייל כפאלסטאף וטים פיגוט-סמית כהוטספור; סרט הטלוויזיה "הנרי הרביעי" מ-1995, משלב את שני החלקים לאחד עם רונלד פיקאפ כהנרי הרביעי, דייוויד קלדר כפאלסטאף, ג'ונתן פירת' כנסיך האל ורופוס סוול כהוטספור ובמסגרת הסדרה הכתר החלול מ-2012 עם ג'רמי איירונס כהנרי הרביעי, טום הידלסטון כנסיך האל, סיימון ראסל ביל כפאלסטאף וג'ו ארמסטרונג כהוטספור.
בסרט הנרי החמישי מ-1989 בבימויו וכיכובו של קנת בראנה, משולבים קטעים מהמחזה כפלאשבקים, עם רובי קולטריין כפאלסטאף.
סרטו של גאס ואן סנט, איידהו שלי מ-1991 מבוסס בחלקו על המחזה, עם קיאנו ריבס בדמות המבססת על הנסיך האל.
גואלונג
גואלונג (שם מדעי: "Guanlong"; בסינית: 冠龍; פירוש שמו: "דרקון מעוטר") הוא סוג של דינוזאורים ממשפחת הפרוצרטוזאוריים, שחי בתקופת היורה מלפני 160 מיליון שנה, ממנו נתגלו שני מאובנים בסין, אחד של צעיר ואחד של בוגר. דינוזאור זה נחשב לחוליה מקשרת לאבותיו של הטירנוזאורוס רקס האימתני.
אורכו של יצור זה הגיע לשלושה מטרים ודמה לדינוזאור שנקבר באותו אזור - דילונג. הוא צויד בשלוש אצבעות ארוכות שהיו גדולות בהרבה מזרועות הטירנוזאורוס והייתה לו קסדה גדולה על ראשו שלא ברורה מטרתה, אך אולי שימשה לתצוגות חיזור ודמתה לקסדת הדילופוזאורוס. משערים כי היו לו גם נוצות. היו לו לסתות ארוכות והוא היה מסוגל לרדוף במהירות אחרי טרפו עם רגליו הארוכות.
יצור זה כנראה ניזון בחבורות מטרף קטן אותו תפס עם רגליו או שיניו החדות.
קורבואזיה
קורווזיה (בצרפתית: Courvoisier) הוא מותג של קוניאק בבעלות בים סנטורי (Beam Suntory), חברה בת של סנטורי החזקות (Suntory Holdings) מיפן. המותג מיוצר בז'רנק (Jarnac) במחוז שראנט בצרפת.
עמנואל קורווזיה יסד חברת משקאות ויינות בברסי, שבפריז, ב-1809 יחד עם לואי גלואה (Louis Gallois). ב-1811 ביקר נפוליאון בונפרטה בברסי והתרשם מהקוניאק, ותרם לפרסומו של המותג.
האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW)
האמנה לביעור כל צורות האפליה נגד נשים (CEDAW) נכנסה לתוקף בשנת 1981 במטרה ליצור שוויון מגדרי במישורים רבים וביניהם חלוקת התפקידים בתא המשפחתי, בחיים הציבוריים ובקריירה. האמנה מקדמת מטרה זו על ידי חקיקת פנים בקרב המדינות החברות, המוקיעה אפליה, אך מותירה אפליה מתקנת על מנת להביא למצב של שוויון מגדרי.
האמנה לביעור כל הצורות של האפליה נגד נשים נוסחה על ידי וועדת האו"ם למעמד האישה שהוקמה בשנת 1946 במטרה לפקח על מצבן של הנשים ועל זכויותיהן. כתב האמנה אומץ בקרב האומות המאוחדות ב-18 בדצמבר 1979 ונכנס לתוקף ב-3 בספטמבר 1981, וקרוב למאה מדינות חתמו עליו. עד היום חתמו על האמנה כ-189 מדינות, מה שהופך אותה לאחת האמנות המאושררות ביותר. הרצון לאשרר את האמנה נובע בין היתר מכך שמיגור אפליה מגדרית מעיד על המדינה כנאורה. ישראל הצטרפה בנובמבר 1991, ואילו הרשות הפלסטינית הצטרפה באפריל 2014. המדינה האחרונה שהצטרפה לאמנה היא סודאן (אפריל, 2015). יש לציין כי רוב המדינות שלא אשררו את האמנה הן מדינות מוסלמיות וארצות הברית.
רקע היסטורי לאימוץ האמנה.
עם הקמת האו"ם ב-1945, היה נדרש שיש לטפל בנפרד בזכויות נשים, ולא כחלק מהטיפול בנוגע לאמנה בדבר זכויות האדם. כך הוקמה ה-CWA, וועדת האו"ם לענייני נשים. כחלק מפעילותה קידמה הוועדה את ההצהרה בדבר ביעור אפליית נשים בשנת 1967, וקדמה את "שנת האישה הבין-לאומית" שחלה ב-1975. ב-1979, קדמה הוועדה את כנס הנשים הבין-לאומי במקסיקו, שבסופו פורסמה הטיוטה לאמנה הנוכחית (CEDAW) שקבלה תוקף ב-1981.
עיקרי האמנה.
מטרת האמנה היא לקדם שוויון מגדרי בכל המישורים, תוך יצירת סדר כלכלי בין-לאומי חדש שיתרום באופן משמעותי לקידום השוויון בין גברים ונשים, בתא המשפחתי, בחיים הציבוריים ובקריירה. ראשית, האמנה באה לתת מענה לחשש המדינות החברות שהאמנות הקיימות לא יהוו מענה מספק לאכיפת זכויות נשים ולמיגור האפליה המגדרית. שנית, ליצור הכרה מלאה בתרומתן של נשים לרווחת המשפחה ולפיתוח החברה תוך יצירת שינוי חברתי בדבר חלוקת התפקידים המסורתית בתא המשפחתי וזאת על מנת להשיג שוויון מלא בחלוקת האחריות בין נשים וגברים בתא המשפחתי ככלל ובגידול הילדים בפרט. החשיבות המהותית באמנה היא שהאמנה יוצרת מחויבות לא רק בין המדינה החברה כלפי הקהילה הבינ"ל, אלא גם בין המדינה החברה כלפי האזרחים שלה. הפרק הראשון לאמנה שמהווה את החידוש העיקרי, מחייב את המדינות לנקוט בצעדים אקטיביים לתיקון הפערים בין נשים וגברים. לדוגמה, סעיפים 4 ו-5 לאמנה מכירים באפליה מתקנת באופן זמני עד להגעה למצב של שוויון בין המגדרים ומיגור הסטראוטיפים והסטיגמות כנגד נשים.
מנגנון יישום ואכיפה.
סעיף 17 לאמנה מקים וועדת מומחים לביטול אפליה נגד נשים, שתהיה מורכבת מעשרים ושלושה מומחים אשר ייבחרו על ידי המדינות החברות לתקופה של ארבע שנים, תוך התייחסות לחלוקה גאוגרפית צודקת, ייצוג התרבויות השונות ושיטות המשפט העיקריות. הוועדה הוקמה לאחר שישה חודשים מיום כניסת האמנה לתוקף.
כיום חברים בוועדת המומחים כ-23 מומחים עצמאיים מטורקיה, לבנון, פרו, צרפת, קובה, נורווגיה, איי הבהאמה, אלג'יריה, מצרים, גאנה, ישראל, יפן, בנגלדש, ליטא, גאורגיה, מאוריציוס, נפאל, ניגריה, אוסטריה, הפיליפינים, שווייץ, סין ומאוריטניה. את ישראל מייצגת הפרופ' למשפטים רות הלפרין קדרי אשר מתמחה בדיני משפחה.
סעיף 18 לאמנה מחייב את המדינות החברות להגיש דו"ח למזכיר הכללי של האו"ם לעיון הוועדה אודות האמצעים שנקטה המדינה לקידום האמנה ועל ההתפתחויות שנעשו שנה מהצטרפות המדינה לאמנה ואחת לכל ארבע שנים לפחות. כמו כן, הוועדה תדווח מדי שנה על פעילויותיה לעצרת הכללית ורשאית להגיש הערות והמלצות בנושא לעצרת הכללית.
הוועדה מוסמכת להתכנס ככל שנדרש, באישור המדינות החברות. שכן, עד היום התכנסה הוועדה 53 פעמים, כשהמפגש האחרון היה בנובמבר 2017. במהלך הפגישות דנה הוועדה בדו"חות של המדינות החברות, ובוחנת את התקדמותן בהתאם לדרישות הוועדה. כמו כן, הוועדה קובעת נושאים ספציפיים בהם עליה לדון לקראת המושב הבא.
כמו כן, הוועדה מחויבת לדון בתביעות אשר מוגשות לה על ידי יחידים או קבוצות בגין הפרת זכויות המוגנות על ידי האמנה, ולבחון מקרים חמורים של הפרות שיטתיות של זכויות נשים. זאת רק באישור של המדינה המעורבת. הוועדה גם מגבשת הצעות כלליות והמלצות המופנות למדינות החברות.
פתרון מחלוקות בין מדינות שהן צד לאמנה מוסדר בסעיף 29 לאמנה. מדינות שלא הצליחו ליישב את המחלוקת במשא ומתן בנוגע לפרוש האמנה או החלתה, יפנו לברורות, ובאם תוך שישה חודשים לא הגיעו להסכמה, רשאית אחת מהחברות להגיש תביעה ל-ICJ בהתאם לחוקת בית הדין. כמו כן, רשאיות מדינות חברות להסתייג מסעיף זה, כך עשתה ישראל.
סוגיות עיקריות שמתעוררות.
על אף שיעור האשרור הגבוה של האמנה, CEDAW היא אמנת זכויות האדם שזכתה להכי הרבה הסתייגויות מצד מדינות, ברובן מוסלמיות אשר האמנה סותרת את הדין הדתי שחל בהן, דבר המעלה תהיות בנוגע לאפקטיביות שלה. דוגמה לכך הוא חוק השריעה המוסלמי אשר סותר את ס' 9 (2) לאמנה, בדבר אזרחותם של ילדי האישה. אך ניתן לראות כי בשנים האחרונות חל שינוי במדינות מוסלמיות שונות כמו מצרים וירדן, אשר ביטלו את הסתייגותן מס' 9(2) לאמנה, ואף שינו את החוק הפנימי במדינותיהן.