אף על פי שהיו מהגרים הולנדים בברזיל, רוב האוכלוסייה הייתה פורטוגזית ילידת ברזיל, עבדים אפריקאים וילידים. השלטון ההולנדים היווה את שכבת-העל החברתית מעל החברות שהיו קיימות קודם. המושבה של ברזיל ההולנדית התקשתה למשוך מתיישבים הולנדים להגר ולהתיישב בברזיל, שכן האטרקציה העיקרית של המושבה הייתה העושר הקיצוני שניתן היה להשיג מההתחלה במטעי סוכר, מכיוון שהיא הייתה בין יצואני הסוכר הגדולים לאירופה באותה תקופה. המצב הזה קשור ככל הנראה ביכולת לרכוש עבדים אפריקאים, ורק גברים עשירים יכלו להרשות לעצמם להתחיל להחזיק מטע סוכר. היה גם סיכון משמעותי מאוד עם מחלוקת גבולות והתכתשות עם הפורטוגזים באזורי ברזיל שעדיין היו בשליטתם ונאמנותם של הברזילאים הפורטוגלים המקומיים למושבה ההולנדית. מרבית ההולנדים המועסקים בחברת הודו המערבית ההולנדית, חזרו להולנד לאחר שפוטרו מתפקידם ולא נשארו לשבת בקולוניה. לפיכך, ההולנדים היו מיעוט ששלט באוכלוסייה פורטוגזית ילידת ברזיל.
המתיישבים ההולנדים חולקו לשלוש קבוצות נפרדות: הראשונה של חיילים, ביורוקרטים שהועסקו על ידי חברת הודו המזרחית. הקבוצה השנייה של מתנחלים הולנדים שהיו לרוב חיילים לשעבר, אך החליטו להתיישב כחקלאים. קבוצה שלישית כללה הולנדים אשר עזבו את הולנד למצוא חיים חדשים כסוחרים. קבוצה זו הייתה החשובה ביותר מבחינה כלכלית בניו הולנד מכיוון שרוב המסחר היה בשליטתם.
סופה של ברזיל ההולנדית.
יציאת מאוריץ.
בשנת 1640 הכריז ז'ואאו, הדוכס השמיני מברגנסה, על עצמאות פורטוגזית מספרד, וסיים את האיחוד האיברי בן ששים השנים בין ספרד לפורטוגל. כתוצאה מכך, האיום של התערבות ספרדית נוספת נגד ברזיל ההולנדית פחת, מכיוון שברזיל במקור נותרה מושבה פורטוגזית. בשנים 1641–1642 חתם המשטר הפורטוגלי החדש על הפסקת אש עם ההולנדים, והפסיקו פעולות איבה באופן זמני, אך ההולנדים נשארו בברזיל. בשנת 1643 צייד יוהאן מאוריץ את משלחתו של הנדריק ברואר, שניסה ללא הצלחה להקים מאחז הולנדי בדרום צ'ילה. בשנת 1644, מרכז חברת הודו המערבית ההולנדית, קרא ליוהאן מאוריץ לחזור לאירופה בניסיון לקצץ בהוצאות הצבאיות, לאחר הפסקת פעולות האיבה.
חיסול פעולת חברת הודו המערבית ההולנדית בברזיל.
שנה לאחר שהוזמן מאוריץ על ידי מועצת החברה, WIC התמודדה עם התקוממות גדולה של בעלי חוות פורטוגזיות ביוני 1645. החוות הפורטוגליות סביב פרנמבוקו מעולם לא קיבלו את שלטונה של הולנד, והן התמרמרו גם על הריביות הגבוהות שגבו ממלווים ההולנדים בגין הלוואות לבנייה מחדש של מטעיהן לאחר הכיבוש ההולנדי הראשוני. באוגוסט, הם התמרדו וגברו על כוחות ההולנדים בקרב קל שהיה מחוץ לרסיפה, ובכך למעשה סיימו את השליטה ההולנדית במושבה. עד שנת 1646, ה WIC שלטה רק בארבעה מאחזים לאורך החוף הברזילאי, והראשון בהם הייתה רסיפה.
באביב 1646 שלחו ההולנדים משלחת לעזרת רסיפה המורכבת מ-20 אוניות עם 2,000 איש, ובכך זמנית עיכבה את נפילת העיר. באירופה, קריסת ברזיל ההולנדית האיצה את המאמצים ההולנדים לסיים את הסכסוך רב השנים שלה עם ספרד. באוגוסט 1647 נציגים מהפרובינציה של זילנד ההולנדית (המחוז הדרומי בהולנד) נרתמו לשלום מונסטר שסיים את המלחמה עם ספרד. בתמורה, זילנד קיבלה הבטחות משאר המחוזות ההולנדים לתמוך במשלחת עזרה שנייה וגדולה יותר לכיבוש ברזיל. המסע השני מהולנד לברזיל, כלל 41 אוניות עם 6000 איש, הפליג ב־26 בדצמבר 1647.
בברזיל, ההולנדים כבר נטשו את עמדותיהם ב־13 בדצמבר 1647. כוח ההולנדי החדש הגיע מאוחר לרסיפה. באפריל 1648 חיסלו הפורטוגלים את כוח המשלוח בקרב הראשון בגוארראפס - קרב שהתנהל מחוץ לרסיפה. הפורטוגזים שלחו ארמדה של 84 אוניות, כולל 18 אוניות מלחמה כדי לכבוש את רסיפה מחדש. בפברואר 1649, הפורטוגלים שוב הביסו את ההולנדים בקרב השני על גוארארפס. לאחר לחימה קשה, הפורטוגלים נכנסו בניצחון לעיר וההולנדים שנותרו נדחקו מברזיל.
ההולנדים איבדו לבסוף את השליטה ברסיפה ב־28 בינואר 1654, והשאירו לפורטוגלים את מושבת ברזיל שלהם ושמו קץ לניו הולנד.
גם ההולנדים וגם הפורטוגזים השתמשו בעבדים אפריקנים בסכסוך, לעיתים תוך הבטחה לחופש ללחימה. בצד הפורטוגלי, שם אחד בולט בהיסטוריה, הנריקה דיאס, שזכה למעמד אצילי על ידי המלך, אך לא קיבל תואר אבירות במסדר המשיח כפי שהובטח.
לאחר מכן.
בעקבות הניצחון על ההולנדים, הפורטוגזים גמרו ״חשבונות״ עם עשרות מקומיים שתמכו בהולנדים. היו מתחים בין פורטוגזים שברחו מהאזור שהיה תחת הכיבוש לבין אלה שחיו תחת הכיבוש ההולנדי. החוזרים ניסו להתדיין כדי להחזיר לעצמם את הנכסים שנטשו, שבאזור זה המייצר סוכר כולל מזקקות סוכר ומבנים אחרים וכן שדות קנים. ההתדיינות נמשכה שנים.
לסכסוך בצפון מזרח ברזיל היו השלכות כלכליות קשות. שני הצדדים נהגו במדיניות אדמה חרוכה ששיבשה את ייצור הסוכר, [3] והמלחמה הסיטה את השקעת הכספים הפורטוגלים בכלכלה הקולוניאלית. לאחר המלחמה נאלצו הרשויות הפורטוגזיות להוציא את הכנסות המס שלהן על בנייה מחדש של רסיפה. תעשיית הסוכר בפרנמבוקו מעולם לא התאוששה לחלוטין מזמן הכיבוש ההולנדי, לאחר מכן עבר מרכז ייצור בסוכר לבאהיה .
בינתיים, האיים הקאריביים הבריטיים, הצרפתיים והולנדיים הפכו למתחרים עיקריים בסוכר הברזילאי בגלל עליית מחירי הסוכר בשנות ה-30 של המאה ה-17 וה-40 של המאה ה-17. לאחר שה- WIC פינתה את פרנמבוקו, הביאו ההולנדים את מומחיותם ואת הונם לקריביים. בשנות ה-30 של המאה ה-17 סיפקה ברזיל 80% מהסוכר שנמכר בלונדון, ואילו לאחר מכן היא סיפקה רק 10% עד שנת 1690. המושבה הפורטוגזית של ברזיל לא התאוששה כלכלית עד גילוי הזהב בדרום ברזיל במהלך המאה ה-18.
התקופה ההולנדית בברזיל הייתה "סוגריים היסטוריים עם מעט עקבות מתמשכים" בתחום החברתי. עם זאת, קיימת הנצחה אמנותית הולנדית של החיים בברזיל, השאירה תיעוד חזותי חשוב של אנשים ומקומות ברזילאים במאה ה-17.
הסכם השלום.
שבע שנים לאחר כניעתה של רסיפה, נחתם הסכם שלום בין הרפובליקה ההולנדית לפורטוגל. אמנת האג (1661) ההסכם קבע כי פורטוגל תשלם כספים במשך תקופה של 16 שנים על מנת לעזור להולנדים להתאושש מההפסדים בברזיל.
Hey Mama (שיר של דייוויד גטה)
Hey Mama (בעברית: היי מאמא) הוא סינגל, שהוקלט על ידי הדי ג'יי הצרפתי והמפיק המוזיקלי דייוויד גטה, הכולל שירה של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' והזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה, והופק יחד על ידי הדי ג'יי והמפיק ההולנדי אפרוג'ק. השיר יצא ב־16 במרץ 2015, כסינגל הרביעי מאלבום האולפן השישי של גטה, "Listen". הוא הופק על ידי גטה, אפרוג'ק וג'ורג'יו טונפור, שכתב גם את השיר עם רקסה, מינאז', אסתר דין ושון דגלאס. האתנומוזיקולוג האמריקאי אלן לומקס זוכה לזכותו גם ככותב, שכן הרצועה מדגימה את שירו "Rosie".
השיר הגיע אל המקום השמיני במצעד בילבורד הוט 100, ונכנס לעשיריות הפותחות במדינות רבות כדוגמת אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, פינלנד, צרפת, גרמניה, הונגריה, אירלנד, ישראל, לבנון, הולנד, ניו זילנד, סקוטלנד, ספרד, שוודיה, שווייץ ובריטניה.
רקע והרכב מוזיקלי.
האמנים כתבו את השיר יחד עם אסתר דין, שון דגלאס וג'ורג'יו טונפור, שגם ייצר אותו יחד עם גטה ואפרוג'ק. במבוא ובפוסט-מקהלה מופיעה דגימה בולטת מ"Rosie", הקלטה של אלן לומקס משנות ה-40.
רקסה הסבירה למגזין בילבורד מדוע לא אוזכרה בהתחלה כאומנית מובלטת: "דיברנו על זה - שלחתי מייל לגטה על כך. רציתי מאוד להיות מובלטת בזה, כי אתה יודע, חתמתי ונפלתי ועכשיו חתמתי פעם שנייה, אז היה קשה. מה שבסופו של דבר קרה הוא שזה נראה כמו הרבה שמות בכותרת, ולכן הם רצו לשמור על כמה שיותר תכונות נמוכות. זה מה שאמרו לי וזה הגיוני בעיניי. אני מניחה שיותר משני שמות [שמופיעים] לא נראים טוב ברדיו. קשה לשמוע את קולך ברדיו, במקהלה, ולדעת שאנשים חושבים שזה אמן אחר." החל מיוני 2015, שמה מאוזכר רשמית בכל מקרה של אזכור השיר.
"Hey Mama" הוא שיתוף הפעולה השלישי בין גטה למינאז', לאחר הסינגלים מהאלבום "Nothing but the Beat" הקרויים "Where Them Girls At" (שבו גם מינאז' ופלו ריידה השתתפו) (2011) והפלטינה הכפולה "Turn Me On" (2011).
על פי גיליון המוזיקה שפורסם באתר , כתוב בסולם מי מינור עם מפעם של 86 פעימות לדקה. מנעד השיר נע בין A3 ל- E5.
ביקורת.
"Hey Mama" התקבל היטב על ידי המבקרים, ורבים מהללים את אופי הדיסקוטק של השיר. ביאנקה גרייסי מבלוג המוזיקה "איידולייטור" תיארה את השיר כ"צליל אלקטרו-האוס/טראפ מטורף", וציינה את הראפ של מינאז' כ"ראפ שזורם אל תוך השתובבת אי מגוונת." זה תואר על ידי אתר חדשות הפופ Direct Lyrics כ"צליל EDM-אי שמיוצר בצורה אינטליגנטית כידידותי לרדיו, בעוד ש ריצ'רד בקסטר מ־Popology החמיא עכשיו לסגנונות האלקטרוניים של הרצועה, ותיאר את ביבי רקסה כ"כוכבת" של "Hey Mama", עם ה"פזמון הכבד" שלה.
כמה חברות וסוקרי מוזיקה בחרו ב"Hey Mama" כנקודת השיא של האלבום, כאשר מגזין בילבורד תיאר זאת כ"ריבה בטעם אי-בומבסטי" וסוכנות הידיעות AP מציינת כי מינאז' ואפרוג'ק הפיקו "מוזיקת R&amp;B באמפ ופאנק ג'ם מבהילה." מינאז', בפרט, קיבלה ביקורות חיוביות על שירה, העיתון "ניוזדיי" כינה את הרצועה של מינאז' "להיט שאי אפשר להכחיש" מאז השיר שלה "Super Bass", והעיתון הבריטי "הגרדיאן" תיאר את שירה של מינאז' כנקודת שיא מתוך האלבום.