העיר שוכנת על הכביש המהיר המחבר בין מרכז אירופה עם אסיה הקטנה. בסלבונסקי ברוד פועלות חברות הנדסה מקומיות, ​​ייצור קטרים, חשמליות ועוד. כמו כן נמצא בעיר של מפעלים של תעשיות המזון, תעשיות העץ וכימיה. בעשור השני של המאה ה-21 החלה התפתחות של תעשיית התיירות.
חינוך והשכלה.
כיום קיימים בעיר, הפקולטה להנדסת מכונות, המכללה להכשרת מורים, שמונה בתי ספר תיכוניים, עשרה בתי ספר יסודיים ובית ספר יסודי אחד של מוזיקה. ישנו גם מרכז לשיקום וחינוך של ילדים עם מוגבלויות מוזיקה.
מחקרים שבוצעו בעיר, הראו שרוב אוכלוסיית העיר בעלת השכלה תיכונית בלבד, ההרשמה למכללות ולאוניברסיטאות במגמת ירידה. מאז ששיעור הילודה פחת, ישנם פחות ופחות ילדים הלומדים בבית הספר היסודי. עם זאת, מספר הנערים והנערות הלומדים בבית הספר היסודי עדיין שווה, בעוד ההרשמה לבית ספר תיכון של בנות הוא כמעט כפול מזה של הבנים, בעוד היחס הוא זהה, כשמחשבים את זה ביחד עם הבנים הלומדים בבתי ספר מקצועיים.
לאחר ההרשמה למכללות, ההבדלים לא היו משמעותיים יותר. אולי אפילו מספר הגברים יותר מכפול כשמגיעים ללימודי התואר.
ערים תאומות.
תמונות מהעיר
הקהילה היהודית.
יהודים הגיעו לסלבונסקי ברוד במחצית השנייה של המאה ה-19 מאזור סלובקיה ודרום הונגריה של ימינו. קהילה אשכנזית ממוסדת נוסדה ב-1873. ב-1880 הוקם בית העלמין הקהילתי וב-1896 הוקם בית הכנסת הקהילתי. המבנה אשר היה רב מפלסי ועוטר במספר צריחים תוכנן על ידי האדריכלים ליאו הניגסברג ויוליוס דויטש. ב-1900 התגוררו בעיר 558 יהודים שהיוו 6 אחוזים מכלל התושבים וב-1921 נמנו בסלבונסקי ברוד 655 יהודים. ככל הנראה בעידן היוגוסלבי קהילה זו כללה גם יהודים שהתגוררו בעיירה בּוֹסָנְסְקִי בְּרוֹד השוכנת מהעבר השני של הנהר סאווה. הוקמה שם חלקת בית עלמין יהודי אשר נהרסה על ידי שלטונות האוסטאשה ובראשית המאה ה-21 שימש האתר למטמנה.
מקרב בני הקהילה נמנו אומנים שעסקו בצורפות, חייטות ופחחות, וכן עסקו במסחר סיטונאי וקמעונאי.
בראשית המאה ה-20 החלה פעילות ציונית בקרב הקהילה והיא התגברה לאחר מלחמת העולם הראשונה. הוקמו אגודות נוער ובכללן קן של תנועת השומר הצעיר ומכבי וסניף של ויצו. ב-1931 מנתה הקהילה 462 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בסלבונסקי ברוד 423 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והחלת שלטון האוסטאשה הצטרפו מקצת מבני הקהילה לכוחות הפרטיזנים של טיטו. מרבית בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ונרצחו. הגברים ליאסנובאץ והנשים לסטארה גראדישקה ולג'קובו. לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לעיר. ב-1961 התגוררו בסלבונסקי ברוד 16 יהודים.
מבנה בית הכנסת חרב במהלך מלחמת העולם השנייה. בית העלמין נותר על תילו. ב-1975 הוקמה בו אנדרטה לזכר הנספים בשואה. בית העלמין לא מתוחזק ונגרמו בו נזקים. נכון ל-2009 אותרו בו כ-100 מצבות תקינות שהכיתוב עליהן היה בעברית, בגרמנית, בסרבו-קרואטית ובהונגרית.
עיר מוקפת חומה
מאסטר (קולג')
במערכות אקדמיות מסוימות, מאסטר הוא שם התפקיד של האדם העומד בראש קולג' או מוסד אקדמי אחר. המוסדות העיקריים שבהם נהוג שם זה הם האוניברסיטאות בקיימברידג' ובאוקספורד. המאסטר הראשון של טריניטי קולג' בקיימברידג' היה ג'ון רדמן (1499–1551), שמונה לתפקיד ב-1546 על ידי הנרי השמיני. עוד מאות שנים אחר-כך היה המינוי מטעם המלך, על-פי התייעצות עם ראש השרים.
רוזמרי דוויט
אוסטיליו ריצ'י
אוסטיליו ריצ'י (Ostilio Ricci; 1540–1603) היה מתמטיקאי איטלקי, שנודע בעיקר כמורהו של גלילאו גליליי.
ביוגרפיה.
יליד פרמו שבאיטליה. היה תלמיד של המתמטיקאי ניקולו טרטליה (1499–1557) בברשה. ראה במתמטיקה כלי שימושי לפתרון בעיות במכניקה והנדסה, ועם הזמן פיתח עניין בארכיטקטורה צבאית ובמתמטיקה שימושית.
ריצ'י שימש פרופסור באקדמיה לאמנויות הציור (Accademia delle Arti del Disegno) בפירנצה, שנוסדה ב-1560, ושם היה מורהו של הצייר לודוביקו קארדי. ב-1580 היה מתמטיקאי החצר של הדוכס פרנצ'סקו בפירנצה, ובמסגרת תפקידו העביר הרצאות באוניברסיטת פיזה, שאותן שמע גם גלילאו. בעקבות ההרצאות האלו, ביקש גלילאו מריצ'י לשכנע את הוריו לאפשר לו לזנוח את לימודי הרפואה, שלשמם נשלח לאוניברסיטה, ולעבור ללמוד מתמטיקה. ריצ'י, שהיה ידידו של אביו של גלילאו, וינצ'נציו גליליי (1520–1591 לערך), הבטיח להנחות את גלילאו בעצמו, ולמרות זאת נדרשה לוויצ'נציו שנה תמימה עד שהתרצה. גלילאו למד מריצ'י את המתמטיקה של אוקלידס ושל ארכימדס, שהשפיעה מאוד על עבודותיו ומחקריו של גלילאו בהמשך. כשלימד את תלמידיו הפרטיים בפדובה, נעזר בספרונים שכתב, "מבוא קצר לארכיטקטורה צבאית" ו"רשימות על ביצורים צבאיים".
ונישיאן פרינסס
גוד'י ריברה (באנגלית: Jodie Rivera; נולדה ב-22 באפריל 1984), הידועה בעיקר בשם הבמה ונישיאן פרינסס (VenetianPrincess), היא זמרת אמריקאית וכוכבת יוטיוב באינטרנט, שהתפרסמה בעיקר בשל הפרודיות שלה על שירים מפורסמים של זמרים אחרים
התחלת קריירה..
זכתה להכרה ברחבי העולם החל מ-2006, כאשר הופיעה בעמוד הראשי באתר יוטיוב. הערוץ שלה ביוטיוב דורג ראשון במספר המנויים בתקופה שבין פברואר 2008 לאוגוסט 2010. יש לה כיום מעל מיליון מנויים וכ-350 מיליון צפיות מצטברות לסרטונים שלה.
בדצמבר 2008 הודיעה חברת סמסונג ששירהּ "Somewhere else" יועלה כקליפ שיותקן מראש בכל הטלפונים הסלולריים של החברה.
ביולי 2009 יצא אלבום הבכורה שלה, Video Girl, בהוצאת חברת DFTBA Records. אלבום שני, Video girl - Rebooted, יצא בשנת 2011.
הבעיות של ימי קדם
מספר ניתן לבניה
מספרים ניתנים לבניה
טיול שנתי
הטיול השנתי מתרחש אחת לשנה במסגרת בתי הספר, ונחשב לאירוע מרכזי בתחום הטיולים והשל"ח במערכת החינוך. מנהלי בית ספר ואנשי חינוך מייחסים לטיול השנתי תפקיד מרכזי בתהליך של עיצוב הנוער והקניית ערכים הקשורים ביחסים שבין הנוער לארצו.
קיום טיולים שנתיים נהוג בכל בתי הספר בארץ ובכל הגילים, ויש חובה לקיים אותם על פי תקנות משרד החינוך. בחוזר המנכ"ל המתפרסם אחת לכמה שנים מפורטים חובת קיום הטיולים, והיבטים פדגוגים, ארגוניים ובטיחותיים של קיום הטיולים. ב-2008 יצאה מטעם משרד החינוך ומינהל חברה ונוער "תוכנית הליבה להכרת הארץ ואהבת המולדת", המתבססת על עקרונות חוזר מנכ"ל ומנגישה את עיקריה לתכנון וקיום טיולים בראייה רשותית ובית ספרית.
על פי התוכנית, הטיולים מתבצעים לפי העיקרון "מהקרוב לרחוק" - תלמידי בית הספר היסודי יוצאים בדרך כלל לטיולים בני יום אחד ולמקומות קרובים לבית הספר. בהמשך, ככל שגדלים התלמידים, הטיולים השנתיים מתארכים ונמשכים מספר רב יותר של ימים במקומות מרוחקים יותר. כיום, בבתי ספר רבים, טיול השיא הוא הטיול של כיתה י"ב להרי אילת.
המטרות העיקריות של הטיולים השנתיים הן: לעצב ולפתח את התלמידים, לשפר את מידת הגיבוש והחברות בין התלמידים ולגרום למידה גבוהה יותר של הכרת הארץ. לפי הרציונל החינוכי, טיולים אלה יוצרים התמודדויות לא שגרתיות בין בני הנוער. ההתמודדויות הללו מאפשרות למידה והתפתחות משמעותית למרביתם. ההתמודדויות אשר באות לידי ביטוי בטיולים שנתיים הן לרוב: לינה מחוץ לבית המגורים, לינה בתנאי שטח, ריחוק מההורים, ריחוק מהסביבה המוכרת, הליכה ממושכת ואתגרית בטבע ועוד. טיולים כדוגמת טיולים שנתיים מבוצעים לרוב בתנועות הנוער השונות. לפיכך, ייתכן שתלמידים אשר משתייכים לתנועות הנוער יתמודדו ביתר קלות עם הטיולים השנתיים הבית ספריים.
בעבר אורגן הטיול על ידי בתי הספר עצמם והודרך על ידי המורים, ובהמשך בליווי צוותי ההדרכה של בתי ספר שדה ומורות חיילות. בהמשך נוצר נוהל שלפיו חלק מהטיולים מאורגנים על ידי חברות תיירות והדרכה בתיאום עם הצוות החינוכי בבית הספר, ומודרכים על ידי מורי של"ח, מדריכי טיולים ומורי דרך המוסמכים לכך במסגרת "תו תקן" להדרכה במערכת החינוך, שמפוקח על ידי מנהלת הטיולים במשרד החינוך.
היסטוריה.
הטיול השנתי נוסד בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות מסעות ציוניים חינוכיים שפורסמו בספרות של אותה תקופה, כדוגמת הספר "אנשי בראשית" של אליעזר שמאלי. מעט לפני מלחמת העולם השנייה עברה מורשתו של אורד וינגייט לנוער ובייחוד ללוחמי הפלמ"ח. במלחמת העצמאות בתש"ח שימש הטיול הרגלי כהסוואה בפני הבריטים. עם קום המדינה מסעות ארוכים ומאומצים נחשבו חשובים לכיבוש אזורים מרוחקים, בין היתר ההגעה למכתש רמון, ולאום רשרש (מאוחר יותר העיר אילת).
לטיולים אלו קדמו ימי לימוד ולעיתים שבועות לימוד, שכללו גאוגרפיה, תנ"ך, היסטוריה וטבע של האזור שבו עומדים לטייל. מספר ימי הטיול ואורך המסע הרגלי גדלו עם הכיתה המטיילת. בכיתה ד' בדרך כלל ביקרו במהלך יום אחד באזור בית הספר. בכיתה ה' עלו לירושלים למשך יומיים, ובכיתות ו', ז' וח' הלכו והרחיקו לאזורים השונים של הארץ. בתיכון אף היו שיצאו לשבוע ויותר, כולל שבת.
בדרך כלל, המטיילים וצוות ההוראה והמלווים ישנו בכיתות ריקות של בתי ספר, או בשטח, בשקי שינה. "מלווי הנשק" של הטיול היו הורים מתנדבים, או חיילים בחופשה. הנשק המשטרתי שנופק לצורך כך היה ה-M1 קרבין ולעיתים רחוקות יותר גם עוזי.