בשנה שלאחר מכן צירף קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בביקורו באיטליה, את מריניולי לפמלייתו. זמן קצר לאחר מכן, במרץ 1354, מינה אותו האפיפיור לבישוף ביסיניאנו, אך נראה שהוא לא מיהר להתגורר שם. נראה שהוא ליווה את הקיסר לפראג בשנים 1354-1355; בשנת 1356 הוא מונה כשליח לאפיפיור מפירנצה ובשנת 1357 הוא היה בבולוניה. באותה שנה קרא לו הקיסר להיות חבר מועצה והיסטוריון בחצר שלו. לאחר מכן חיבר מריניולי את "רשימות בוהמייה".
איננו יודעים מתי הוא נפטר. העדות האחרונה של מריניולי הוא מכתב שהופנה אליו, שנמצא במאה ה-18 בין הרשומות בספרייה בפראג. הכותב הוא ארכיבישוף של ארמה ללא שם, המזוהה עם ריצ'רד פיץ ראלף, האויב של הפרנציסקנים. מהמכתב עולה כי הייתה כוונה מסוימת מאביניון לשלוח את מריניולי לאירלנד בהקשר לדברים שהיו אז בסדר היום - פרויקט שעורר את זעמו של פיץ ראלף.
כתבים.
עבודתו העיקרית של מריניולי הייתה (Annals or Chronicles of Bohemia (Cronica Boemorum . הביקורת על כתביו טוענת כי אלה רשימות מקוטעות של מסעותיו במזרח, המכילות לעיתים קרובות זיכרון עז ותיאור גרפי, אך בשילוב עם יהירות מופרזת ורצף לא קוהרנטי מדבר אחד לדבר אחר. הוא תיאר את חוויותיו של מריניולי כחסרי חשיבות כסיפור של תפקידו, אין בהם שום דבר שניתן לכנות אותו כנרטיב היסטורי. הם ממחישים עד כמה נוסעי ימי הביניים לא חשבו על פרסום מסעותיהם או מעשייהם. הקיסר צ'ארלס, במקום לדרבן את מריונלי לפרסם את התפקיד ההיסטוריה של מסעותיו הנדירים, הציב בפניו מטרה לסיים את יומני בוהמיה.
למרות זאת ביצירתו יש נם כמה קטעים חשובים בהם הוא משתדל להכחיש את האמונה בקיומם של אומות של מפלצות או בני אדם פגומים, ואומר שהאמת היא "שאנשים כאלה אינם קיימים כעמים, אף כי יש פה ושם ישנה מפלצת אינדיבידואלית ".
נראה שאיש לא הבחין ביצירתו עד 1820 אז פורסם מאמר על מסעותיו על ידי מיינרט. וכן הוא מוזכר אצל קונסטמן שכתב על הנוסעים הכנסייתיים בימי הביניים.
Il cuore è uno zingaro
"Il cuore è uno zingaro" (בעברית: "הלב הוא צועני") הוא שיר שחיברו פרנקו מיליאצ'י (מילים) וקלאודיו מאטונה (לחן). השיר זכה בתחרות השירים פסטיבל סן רמו ה-21 שנערך ב-1971, בביצוע כפול של ניקולה די בארי ונאדה. התכנון המקורי היה שהשיר יבוצע על ידי די בארי וחוזה פליסיאנו. הגרסה של די בארי שהתה שישה שבועות בראש מצעד הפזמונים האיטלקי.
זמרים אחדים הקליטו גרסאות כיסוי של השיר בהם אל מרטינו (בשם "The Gipsy in You"), פול מורייה, אל באנו, קיארה צ'יבלו, ודלידה.
יואב בלומן
יואב בלומן (26 בדצמבר 1951 - 10 באוקטובר 1973) היה מפקד שריון ישראלי, אשר שימש כמפקד טנק בגדוד 77 בחטיבה 7 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ונפל במהלכה בקרב ברמת הגולן. הוא עוטר בעיטור העוז על לחימתו.
ביוגרפיה.
יואב, בן הדסה ומשה, נולד ב-26 בדצמבר 1951 (כ"ז בכסלו תשי"ב) בקיבוץ רשפים. הוא למד בבית-הספר היסודי במשק, פעיל בתנועת השומר הצעיר. אחרי שסיים את הלימודים בבית-הספר היסודי ברשפים, עבר יואב למוסד החינוכי גלבוע בבית אלפא. יואב גויס לצה"ל בסוף נובמבר 1970, עבר את האימון הבסיסי במסגרת חיל השריון והצטרף לגדוד שריון כנהג טנק. הוא התגלה כנהג מעולה ולכן צירפוהו תמיד כנהג למשימות מיוחדות, כגון: בחינות עבירות בשטחים שונים וגיבוש תורת-לחימה. הוא לא נשלח בין הראשונים לקורס מפקדי טנקים, עקב חיכוכים עם מפקדיו.
לאחר תקופת שירות קצרה בגדוד מבצעי, נשלח לקורס מפקדי-טנקים ואחרי גמר הקורס חזר לגדודו הראשון, גדוד 77 מחטיבה 7 ושם פעל בתחום ההדרכה עד פרוץ המלחמה. אותה תקופה יצאו לו מוניטין כמפקד הטנק המעולה ביותר בגדוד. אמר עליו אחד מחבריו לשירות: ""...כשבאתי לפלוגה, יואב היה כבר מט"ק ותיק והוא עשה רושם של אדם מחוספס, עוקצני ושחצן. אולם כאשר הכרתי אותו, נתגלה לי כחבר נהדר עם הרבה רגש והתחשבות בזולת; אדם בעל נתונים טבעיים גבוהים, מוכשר מאוד. ליואב הייתה מחשבה מבוגרת והתנהגות מפוכחת, הוא גילה זריזות וכוח מפתיעים. כמט"ק נחשב כאחד הטובים ביותר"". יואב הקדיש התעניינות רבה למתמטיקה ובחופשתו האחרונה, לפני פרוץ המלחמה, נבחן ונרשם לבית-הספר להנדסאים של הטכניון באוהל שרה, כדי להתחיל את לימודיו אחרי שישתחרר משירותו בצה"ל, בנובמבר אותה שנה.
מלחמת יום הכיפורים.
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה יואב בחופשה ברשפים. הוא נסע ליחידתו, ונשלח מיד לאזור הקרבות. בפרוץ המלחמה נועד להיות בכוח טנקי המח"ט, אביגדור בן-גל, והוא התחמק מכך. ועבר לשרת עם הפלוגה שלו תחת הפיקוד של אמי פלנט בפיקוד סא"ל יוס אלדר ליד עמק הבכא, בלילה הראשון למלחמה, נפגע הטנק של יואב, ותותחו לא צידד, אנשי צוותו יצאו ללא פגע. סא"ל יוס אלדר, המג"ד, פגש את סמל בלומן ופקד עליו לנסוע לאחור כדי שהצוות הטכני ינסה לתקן את הליקוי. סמל יואב הודיע למג"ד כי את הפקודה יבצע רק אם יקבל פקודה אישית מסגן אמי פלנט, המ"פ. סגן פלנט פקד עליו לעשות כן וסמל בלומן הגיע לאזור החוליה הטכנית כשבפיו תלונות על שנאלץ לעזוב את שדה הקרב. "לעזאזל, אמר, תראו איזה מזל מחורבן. רק החלה המלחמה, נפגעתי ולא עשיתי שום דבר, צריך למצוא פתרון". אחרי שנפגע הטנק הראשון שלו, לא חזר לגדודו אלא נלחם במסגרת גדודים אחרים. הוא ארגן לעצמו טנק אחר ויצא לקרב. סמל בלומן מצא טנק שמפקדו נפגע, השתלט עליו, הצטרף לכוח של סא"ל דוד ישראלי, סמח"ט 188, שנלחם באזור ציר הנפט, והטנק שלו נפגע. כאשר נפגע הטנק השני תיקן אותו תחת מטר אש.
אחרי שגם טנק זה יצא מכלל שימוש, הוא הגיע למחנה נפח, ושם לא נמצא טנקים, אך שמע שבסדנה ליד חיפה יש טנקים. עם חברים אחדים הגיע יואב לאזור חיפה, למחנה כורדני, נטל טנק וחזר אתו על שרשראות לרמת הגולן. בהגיעו למחנה נפח בבוקר יום א, נפגש עם קצינים אחרים מגדוד 77, אשר הטנקים שלהם נפגעו, הם ביקשו להצטרף אליו. הוא קיבל אותם בתנאי שהוא ימשיך להיות מפקד הטנק והם יהיו אנשי צוות. הקצינים קיבלו את התנאי בשמחה. וכפי שהעיד אחד מהם: "אצל אף אחד לא הייתי מוכן להיות תותחן, אבל על יואב אני סומך בעיניים עצומות... יואב היה מקצועי מאוד ו'ספץ' בכל הקשור לטנקים", חזר לאזור המוצב 109 והצטרף לכוח של סרן איתן קינן (קאולי), סמג"ד 77, הטנק עלה על מארב נ"ט סורי באזור תל יוסיפון, בלומן חטף פגיעה ישירה מRPG. הטנק נפגע, יואב נפצע ומת מפצעיו. רק אז החליפו אחד הקצינים בפיקוד על הטנק, שאר אנשי הצוות נותרו בחיים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הובא יואב לקבורה בקיבוץ רשפים. השאיר אחריו הורים ואחות. לאחר נופלו הועלה לדרגת רב-סמל.
במאי 1975 עוטר יואב לאחר מותו בעיטור העוז, בתארו את מעשיו, אמר הרמטכ"ל, רב-אלוף מרדכי גור:
כתב עליו מפקדו, אביגדור קהלני, מפקד גדוד 77 בחטיבה 7:
כתב עליו מפקדו הישיר, סגן אמי פלנט:
סיפורו של יואב בלומן השאיר על האלוף מנחם מרון, שהיה אחראי על חלוקת הצל״שים לאחר המלחמה, רושם מיוחד:
שמו של יואב בלומן הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אתר הנצחה לחללי גדוד עז 77 עמק הבכא ברמת הגולן, אנדרטת יד לשריון, אנדרטת יד לנופלים בני התנועה הקיבוצית יערות מנשה במשמר העמק, אנדרטה לנופלים מיישובי עמק בית שאן, מועצה אזורית עמק המעיינות.
שברולט טראקר (סין)
שברולט טראקר (סין) (בסינית: 创酷, באנגלית: Chevrolet Tracker (China)) הוא קרוסאובר עם מאפיינים של SUV מתוצרת יצרנית הרכב הסינית SAIC-GM (בסינית: 上汽通用汽车, שם מלא: SAIC General Motors Corporation Limited, שם רשמי: Shanghai General Motors Company Ltd, Shanghai GM) אשר מיוצרת ברישיון שברולט משנת 2019 (שנת מודל 2020).
"SAIC-GM" מתמקדת במכירת דגמי שברולט, ביואיק וקאדילק בסין.
מפרט.
דגם "שברולט טראקר (סין)" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2019. הוא כולל:
הלב הוא צועני
בלה קפצי
בֶּלָה קֶפֶּצִי (בהונגרית: Köpeczi Béla; 16 בספטמבר 1921, איוד – 17 בינואר 2010, בודפשט) היה היסטוריון ופוליטיקאי הונגרי. היה שר התרבות ויושב ראש של האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה.
בלה קפצי נולד בעיירה איוד בטרנסילבניה למשפחה ממוצא הונגרי. בשנת 1946 קיבל תואר בהוראה מאוניברסיטת בודפשט. בשנים 1946–1949 הוא למד בסורבון. כאשר חזר להונגריה, עבד בהוצאה לאור. בשנת 1952 התקבל למפלגת הפועלים הסוציאליסטית של הונגריה ובשנת 1953 קיבל תפקיד בכיר במערכת הצנזורה. בהמשך היה דמות מרכזית במחלקת התרבות של הוועד המרכזי של המפלגה ודמות מפתח בהכללת מדיניות ממשלתית בתרבות המדינה.
בשנים 1965–1988 היה קפצי פרופסור באוניברסיטה, ובשנים 1967–1970 סגן הרקטור.
בשנים 1982–1988 היה שר התרבות של הונגריה.
בתחום ההיסטוריה עסק בעיקר בחקר היסטוריה הונגרית מן המאה ה-17 ועד המאה ה-20. המחקרים היו ברוח אידאולוגיה הקומוניסטית. נושא נוסף במחקריו היה מלחמת העצמאות של הונגריי טרנסילבניה נגד שלטון בית הבסבורג, חקר אירועי ההיסטוריה הציבורית והתרבותית של המאה העשרים ובחינת היחסים ההיסטוריים ההונגריים-צרפתיים. בהתבסס בעיקר על מחקריו הארכיוניים בחו"ל, הוא סיכם את ההיסטוריה הדיפלומטית של אימרה תאוקולי (1677–1685), מלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי (1703-1711) והגירת ראקוצ'י.
בשנת 1967 התמנה קפצי לחבר בהתכתבות באקדמיה ההונגרית למדעים, ובשנת 1976 הוא הפך לחבר מן המניין. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 היה סגן המזכ"ל של הארגון. לאחר 1988 שימש כיו"ר המועצה ההונגרית, ומשנת 1989 עד 1998 היה יו"ר ועדת אונסק"ו ההונגרית. בשנת 1989 הוא נבחר לחבר כבוד באקדמיה הפורטוגזית.
I giorni dell'arcobaleno