כיום, ידוע שהאבסינת אינו גורם להזיות, במיוחד לא אלו שתוארו במחקרים הישנים. תויון, הכימיקל האקטיבי לכאורה באבסינת, הוא חוסם-GABA ועל אף שהוא עשוי לגרום להתכווצויות שרירים בנטילת מינונים גבוהים, הרי שאין כל הוכחות להזיות הנגרמות על-ידו.
השפעות האבסינת תוארו על ידי חלק משותי המשקה כ"פוקחות עיניים" ואף כמעוררות-הזיות, ועל ידי תומכי-האיסור ככאלה ההופכות "אנשים טובים" ל"מטורפים ואומללים". לעיתים השפעות אלו מכונות "השפעות משניות", והנפוצה ביותר בדיווחים היא תחושת "ראש נקי" של שכרות - "שכרות צלולה" שלכאורה נגרמת על ידי התויון ומרכיבים נוספים. יש, דוגמת הכימאי/היסטוריון האבסינת טד ברוֹ, האומרים שהשפעות אלה עשויות להיגרם כתוצאה מהעובדה שחלק מהמרכיבים פועלים כממריצים, אחרים כמרדימים, וביחד הם יוצרים השפעה נייטרלית. אחרים גורסים כי אפקט פלצבו והתגובה האישית שיש לכל אדם לעשבים עושות השפעות משניות אלה לסובייקטיביות ומינוריות בהשוואה להשפעותיו הפסיכואקטיביות של האלכוהול.
מחקר שהתפרסם ב"כתב-העת למחקרי אלכוהול" הגיע למסקנה כי לריכוז גבוה של תויון באלכוהול יש השפעה שלילית על ביצועים התלויים בהפניית תשומת לב. הוא מאט את זמן התגובה, והנסיינים ריכזו את תשומת לבם במרכז שדה הראייה שלהם. מנות בינוניות לא הביאו להשפעה נבדלת מאלכוהול פשוט. המינון הגבוה של התויון במחקר זה היה גבוה הרבה יותר ממה שאדם מסוגל לצרוך כיום על ידי שתיית "אבסינת בריכוז תויון גבוה" שנאסר בצריכה באיחוד האירופי, בטרם ישתכר לגמרי, ובעוד שהשפעות מינונים גבוהים אף יותר הוכחו כבעלות משמעות סטטיסטית במחקר כפול-סמיות, הרי שהנסיינים עצמם עדיין לא הצליחו לזהות במידה אמינה אילו דוגמיות היו אלו שהכילו תויון. בעוד שרוב האנשים מתארים את השפעות האבסינת כיוצרות שכרות 'צלולה' ומודעת יותר, הרי שמידע זה מעלה את הסברה כי התויון לבדו אינו מקור תופעות אלו.
השפעות תרבותיות.
מורשת האבסינת כמשקה מסתורי, ממכר ומשפיע על המוח שרירה וקיימת אף היום. האבסינת הוזכר ואף הופיע באמנות יפה, סרטים, וידאו, מוזיקה וספרות. תחייתו המחודשת של האבסינת השפיעה אף היא על דיוקנו של המשקה. הוא מוצג רבות כנוזל ירוק מבהיק מלאכותית המחומם על האש בטרם שתייתו, הגם שמסורתית אף פרט מתיאור זה איננו נכון. בנוסף, האבסינת נודע באמצעי-התקשורת כמעורר-הזיות.
השפעות היסטוריות.
למן שלהי המאה ה-19 ועד לראשית המאה ה-20, אמנים וכותבים צרפתים רבים היו שתייני אבסינת ידועים ואף אזכרו את המשקה ביצירותיהם. עם אמנים אלה נמנים וינסנט ואן גוך, אדואר מאנה, גי דה מופסאן, ארתור רמבו, אנרי דה טולוז-לוטרק ופול ורלן. כותבים ויוצרים מאוחרים יותר שאבו מבאר-תרבותית זו, בהם פבלו פיקאסו, אוגוסט סטרינדברג, אוסקר ויילד וארנסט המינגוויי.
השפעות מודרניות.
המסתורין והאיכות האסורה הסובבים את ההסתכלות הפופולרית על האבסינת התגלמו במוזיקה, בסרטים ובתוכניות הטלוויזיה המודרניים. מידת נכונותם של תיאורים אלה מגוונת, ופעמים רבות נעשה שימוש בכלים דרמטיים על מנת לשוות למשקה כל תדמית אפשרית, החל במעורר תשוקה מינית וכלה ברעל.
ישנה תוכנת-מחשב המדמה סינתיסייזר המכונה במשחק המלים "Absynth".
בגיליון יוני 2007 של מגזין ספין, זמר הרוק מרילין מנסון מגיש אבסינת למראיין.
המצב החוקי ברחבי העולם.
כיום, ברוב המדינות אין בנמצא הגדרה רשמית לאבסינת (בניגוד, למשל, לוויסקי או לקוניאק). אשר על כן, היצרנים רשאים לתייג כל מוצר כ-'אבסינת', בלי כל תלות הכרחית במידת התאמתו להגדרה המסורתית של האבסינת. לאור העובדה שמדינות רבות מעולם לא הטילו איסור כלשהו על האבסינת, במדינות רבות אין חקיקה המתייחסת אל המשקה מפורשות.
אוסטרליה וניו זילנד.
שיכר-עשבים מותר בהכלת עד 35 מ"ג לק"ג תויון, ומשקאות חריפים אחרים עד 10 מ"ג לק"ג תויון. באוסטרליה, ייבוא ומכירת אבסינת מצריכים היתר מיוחד, הגם שהאבסינת זמין בקלות בחנויות-משקאות רבות.
אבסינת המכיל לענה אינו יכול לעבור במערכת הדואר האוסטרלית, ואסור בהכנסה לאוסטרליה כמטען של נוסעים, אפילו בכמויות קטנות לשימוש עצמי.
קנדה.
בקנדה, חוקי המשקאות החריפים נמצאים בסמכות הפרובינציות. בפרובינציית קולומביה הבריטית אין כל הגבלות על משקאות המכילים תויון; פרובינציות אלברטה, אונטריו ונובה סקוטיה מגבילות את ריכוז התויון ל-10 מ"ג לק"ג; קוויבק מתירה עד 15 מ"ג לק"ג (על-פי ה-SAQ); וכל שאר הפרובינציות אינן מתירות כלל מכירת משקאות המכילים תויון (הגם שבססקצ'ואן אדם רשאי לרכוש כל משקה חריף שקיים על פני האדמה, בתנאי שירכוש לפחות ארגז אחד, לרוב 12 בקבוקי 750 מ"ל או שמונה של ליטר). על מועצות-המשקאות החריפים לאשר כל מותג ומותג בטרם תותר מכירתו מעל המדפים, וכיום, רק המותגים הבאים מותרים במכירה: Hill's Absinth, Czech Absinth s.r.o., Elie-Arnaud Denoix, Pernod, Absente, Versinthe ובאופן מוגבל, La Fée Absinthe.
האיחוד האירופי.
האיחוד האירופי מתיר רמת תויון של 10 מ"ג לק"ג במשקאות חריפים המכילים ריכוז של 25% אלכוהול לפחות, ו-35 מ"ג לק"ג למשקאות המסומנים כליקר-עשבים. מדינות החברות באיחוד האירופי מפקחות על ייצור האבסינת בתוך מסגרת זו. מכירת האבסינת מותרת בכל מדינות האיחוד האירופי, אלא אם הן אוסרות על כך במפורש.
צרפת.
בנוסף לתקנות האיחוד האירופי, מוצרים המכונים במפורש 'אבסינת' אסורים בממכר בצרפת, הגם שמותרת הפקתם לצורכי ייצוא. האבסינת מכונה אפוא לרוב spiritueux à base de plantes d'absinthe (משקה-חריף על בסיס לענה). צרפת אף מגבילה את ה-fenchone, כימיקל המצוי בשומר, ל-5 מ"ג לליטר. הגבלה זו הופכת למעשה רבים מהאבסינתים השווייצריים לבלתי-חוקיים בהרכבם הסטנדרטי. לאחרונה אושר חוק המתיר מכירת אבסינת בצרפת.
שווייץ.
בשווייץ, מכירת והפקת אבסינת נאסרה בחקיקה בשנת 1908. המגבלה הוסרה ב-1 במרץ 2005; על מנת לעמוד בדרישות החוק השווייצרי, על האבסינת להיות מזוקק וחסר-צבע או לחלופין בעל צבע טבעי.
ארצות הברית.
על-פי היחידה האמריקאית לפיקוח על הגבולות והמכסים, "אסור ייבוא אבסינת וכל משקה חריף אחר המכיל Artemisia absinthium". דבר זה מנוגד לתקנות ה-FDA, המתירות תכולת זני ה-Artemisia בדברי מאכל ומשקה, אך אלו בהם שכוללים זנים אלה, צריכים להיות נטולי תויון. אין כל מגבלות על עשבים אחרים המכילים תויון. כך למשל, מרווה ושמנה (שעשויים להכיל עד 50% תויון) נמצאים ברשימת ה-FDA של חומרים מוכרים ובטוחים.
הפרשנות המקובלת לחקיקה ולתקנות האמריקאיים בקרב מומחי האבסינת היא שרכישת האבסינת לשימוש עצמי בארצות אחרות היא ככל הנראה חוקית. האיסור הקיים הוא על מכירת מוצרי צריכה המכילים תויון הנגזר מזני צמח ה-Artemisia. (איסור זה נובע מתקנות ה-FDA, לא ה-DEA, הרשות האמריקאית למלחמה בסמים.) תקנות המכס אוסרות במפורש על ייבוא 'אבסינת'. האבסינת מוחרם לעיתים על ידי המוכסים האמריקאיים אם נראה להם שייעודו צריכה אנושית, ואפשר אף להחרימו בתוככי גבולות ארצות-הברית, בכפוף למתן צו.
אבסינת "מזויף" הנקרא אבסנת (Absente), המופק מלענה דרומית (Artemisia abrotanum) ולא מהלענה הרגילה (Artemisia absinthium), נמכר בארצות הברית באופן חוקי למהדרין ואינו מכיל תויון כלל.
בשנת 2007, השיקה חברת Viridian Spirits LLC את משקה ה-Lucid (צלול), אבסינת אמיתי המופק מצמח לענת האבסינת, בארצות הברית. על פי הניו יורק טיימס, ה-Lucid מכיל ריכוז תויון נמוך מספיק על מנת לעמוד בדרישות החקיקה האמריקאית.
ונואטו.
חוק האבסינת (איסור) מספר 1915 של ונואטו, שהתקבל בימי קולוניית "ההברידים החדשים", מעולם לא בוטל, ואף נכלל בחקיקה המאוחדת של שנת 1988, וכולל את ההגבלות המקיפות הבאות: הייצור, הייבוא, ההפצה והמכירה בכל דרך שהיא של אבסינת או משקאות דומים בונואטו - אסורים.
לואיס אנריקה
לואיס אנריקה מרטינס גרסיה (בספרדית: Luis Enrique Martínez García, הידוע בשמו הפרטי, לואיס אנריקה, נולד ב-8 במאי 1970 בחיחון שבספרד) הוא כדורגלן עבר וכיום מאמן נבחרת ספרד.
לואיס אנריקה החל את קריירת המשחק שלו בספורטינג חיחון שבעיר הולדתו. ב-1991 עבר מחיחון לריאל מדריד, שם שיחק חמש שנים, אז הצטרף לברצלונה, עמה שיחק עד פרישתו ב-2004. לואיס אנריקה ייצג גם את מדינתו במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף ביורו 1996 ובשלושה מונדיאלים: 1994, 1998 ו-2002, וכן זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית זהב באולימפיאדת ברצלונה.
כשחקן, היה רב-גוני ביותר, ופרט לעמדות השוער והבלם שיחק בכל עמדה על המגרש. שיא תרומתו היה בעמדות הקשר ההתקפי או הקשר הימני. משחקו התאפיין בפיזיות רבה, משחק ראש מפותח ובעיטה רבת עוצמה. מעל כל אלה אפיין אותו אופיו העקשני והלוחמני במהלך המשחק. כינויו של לואיס אנריקה הוא "לוצ'ו", שמשמעו בספרדית "לוחם".
לאחר פרישתו ממשחק, החל לעבוד כמאמן כדורגל. תחילה היה מאמנה של קבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, ובהמשך אימן לתקופות קצרות את רומא ואת סלטה ויגו, לפני שהפך למאמנה של ברצלונה. כמאמן ברצלונה זכה עם הקבוצה בטרבל בעונת 2014/2015, זכייה בשלושת התארים המרכזיים: אליפות ספרד, הגביע הספרדי וליגת האלופות. בעונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה בדאבל - באליפות ובגביע הספרדיים.
קריירת מועדונים.
ספורטינג חיחון.