דראגי נולד ברומא. למד לתואר ראשון בספיאנצה - אוניברסיטת רומא וב-1976 סיים דוקטורט בכלכלה ב-MIT בהנחייתם של זוכי פרס נובל לכלכלה פרנקו מודיליאני ורוברט סולו. בין 1981 ל-1991 כיהן כפרופסור באוניברסיטת פירנצה. במקביל, בשנים 1984 1990 כיהן כבכיר בבנק העולמי. הוא אף שימש כיו"ר הוועדה הכלכלית והפיננסית של הקהילה האירופית. לאחר מכן, בשנים 1991 - 2001 היה מנכ"ל משרד האוצר האיטלקי. במהלך תקופה זו עמד בראשה של ועדה שתיקנה את החקיקה האיטלקית העוסקת בתאגידים ואשר ניסחה את החוק המסדיר את השווקים הפיננסיים באיטליה. דראגי אף ישב במועצת המנהלים של מספר בנקים ותאגידים, ביניהם ENI.
דראגי מונה למנכ"ל וסגן היו"ר של הפעילות הבינלאומית בגולדמן זקס ולחבר בוועדת הניהול הרחבה של הבנק, תפקיד אותו מילא בשנים 2002–2005. קיימת מחלוקת באשר לתפקודו בגולדמן זקס. פסקל קנפין, פוליטיקאי צרפתי החבר בפרלמנט האירופי, טוען כי דראגי היה מעורב בעסקאות swap (עסקה להחלפה עתידית של נכסים כספיים) לטובת ממשלות אירופיות בהן יוון, כשהוא מנסה להסוות את המצב הכלכלי שלהן. דראגי הגיב כי העסקאות נעשו לפני שהצטרף לגולדמן זקס, וכי לא היה לו קשר אליהן.
דראגי חבר בחבר הנאמנים של המכון למחקר מתקדם הסמוך לאוניברסיטת פרינסטון, כמו גם בחבר הנאמנים של מכון ברוקינגס אשר בוושינגטון די. סי.. הוא היה עמית במכון לפוליטיקה שבבית הספר ג'ון פ. קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד.
כשמילא את תפקיד נגיד הבנק המרכזי של איטליה, כיהן גם כחבר הוועדה המנהלת של הבנק המרכזי האירופי וחבר הדירקטוריון של הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים. כמו כן היה נציג איטליה בבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח ובבנק האסיאתי לפיתוח. באפריל 2006 מונה ליו"ר פורום היציבות הפיננסית שהפך באביב 2009 למועצת היציבות הפיננסית.
מונה לנשיא הבנק המרכזי האירופי ב-1 בנובמבר 2011. בדצמבר הושקה תוכנית לשלוש שנים של מתן הלוואות לבנקים אירופים בסך של 489 מיליארד אירו. במהלך משבר החוב האירופי שהגיע לשיאו בשנת 2012, ספג דראגי ביקורת רבה על האיטיות שבה הגיב הבנק המרכזי למשבר. דראגי מצידו סירב ליטול אחריות שבעיניו הייתה שמורה למנהיגי מדינות אירופה, ונמנע מלנקוט צעדים דרמטיים שיקלו על המדינות החייבות. עם זאת, הוא סייע בעקיפין למדינות החייבות על ידי תוכנית מימון שכונתה LTRO, שבמהלכה הלווה הבנק המרכזי לבנקים באירופה בריבית נמוכה, והלוואות אלו נוצלו בידי הבנקים לקנות איגרות חוב ממשלתיות וכך, על ידי הגדלת הביקוש להן, להקטין את הריביות שנדרשו הממשלות לשלם לגיוס חוב חדש. עם זאת, תועלתה של התוכנית הייתה קצרת טווח והמשבר התחדש במלוא עוזו באמצע 2012.
ב-2016 עורר דיון מחודש סביב רעיון הליקופטר כסף כשהתייחס אליו כרעיון מעניין.
ב-2021, נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה, העניק לו את המנדט להקמת ממשלה חדשה באיטליה. הוא צלח את משימתו והוקמה ממשלה בתמיכת רוב הסיעות הגדולות.
הוא קידם תוכנית הכוללת רפורמות לייעול הביורוקרטיה ומערכת המשפט, דיגיטציה של כל המגזר הציבורי - והשקעה באנרגיות מתחדשות ויעילות אנרגטית. היא אושרה במאי 2021. ביוני 2022 הוא ביקר בישראל, נפגש עם רה"מ נפתלי בנט בלשכת ראש הממשלה בירושלים, וגם ביקר במוזיאון יהדות איטליה.
ביולי 2022, מצב חירום הוכרז בצפון איטליה, עקב בצורת קשה באזור שאחראי לכשליש מהייצור החקלאי של המדינה.
בהמשך החודש, ממשלתו הייתה קרובה להתמוטטות לאחר שהשותפה הקואליציונית תנועת חמשת הכוכבים פרשה מהצבעת אמון. ההצבעה, על הצעת חוק המיועדת 26 מיליארד אירו להפחתת יוקר המחיה, הפכה חשובה באופן סמלי לאחר שדראגי הכריז עליה כהצבעת אמון בקואליציה שלו. הוא זכה ברוב בהצבעה. ב-14 ביולי 2022 הודיע שיתפטר מתפקידו, התפטרות אשר נדחתה על ידי נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה. מריו דראגי אמר למחוקקים ברומא שרק אחדות מוחלטת בקואליציה תאפשר את המשך קיומה של ממשלת האחדות הלאומית. סיעות פורצה איטליה והלגה אמרו שהן לא יתמכו בדראגי בהצבעת אמון. לאחר ששלוש מפלגות מהקואליציה (חמשת הכוכבים, פורצה איטליה והלגה ) החרימו את הצבעת האמון, הוא התפטר שוב. מטרלה קיבל את התפטרותו ב-21 ביולי 2022. מטרלה ביקש מדראגי להישאר בתפקיד באופן זמני בתקופה של ממשלת מעבר.
ווילארד וויגאן
וסטרלו (כדורגל)
מועדון כדורגל וסטרלו (בפלמית: Voetbal Club Westerlo) הוא מועדון כדורגל בלגי, המשחק בליגת העל הבלגית.
היסטוריה.
המועדון נוסד ב-5 בספטמבר 1933 בעיר וסטרלו ונרשם בהתאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית ב-1 באוקטובר 1935. החל מעונת 1997/8 עד 2011/2012 שיחקה הקבוצה בליגת העל הבלגית, עד שירדה לליגת המשנה. התואר המכובד היחידי בו זכתה הקבוצה הוא הגביע הבלגי בעונת 2000/1. בעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הבלגי.
בעונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה בפעם היחידה בגביע אופ"א. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת הרטה ברלין מגרמניה והודחה מהטורניר. בעונת 2011/2012 הקבוצה שיחקה בפעם היחידה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת טורון פאלוסאורה מפינלנד. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת יאנג בויז ברן משווייץ והודחה מהטורניר.
ג'ימי לויד
ג'ימי לויד (באנגלית: Jimmy Lloyd; נולד ב־29 בנובמבר 1929) הוא זמר ג'אז יליד טרינידד החי ומופיע בישראל מאז שנת 1963.
חייו.
ג'ימי לויד נולד באי טרינידד שבאיים הקריביים. הוא הגיע לישראל באפריל 1963 לסדרת הופעות במועדון הלילה "צברה" ברחוב הירקון בתל אביב-יפו, שהיה פופולרי באותה עת. לויד הגיע לישראל מלונדון, שם היה כבר אמן בידור ידוע, לצד הארי בלפונטה, אחד מאלו שפרסמו את שירי הקליפסו במערב. שירו הידוע ביותר היה "הציפור הצהובה".
בואו של ג'ימי לויד לישראל היה על פי הזמנת בעל המועדון, קובה זילברינג, להופעה של ששה שבועות, אך לויד נשאר בישראל כדי להופיע לצדו של אמן החצוצרה אדי קלברט שהגיע לסיבוב הופעות בארץ ומאז נשאר בארץ לתקופה ארוכה, למעט ביקורים מפעם לפעם בחו"ל להופעות, להקלטות, להופעות מטעם המגבית ולביקורי קרובים. בשנות ה-60 הפך לאמן ידוע ומקובל בישראל והופיע במועדוני לילה, במחנות צה"ל ובאירועים שונים. דמותו הססגונית ושער ראשו האדום היו גורם משיכה לקהל. עם בואו לארץ שכר חדר בבית משפחה ישראלית וממנה למד את יידיש ובמשך הזמן הוסיף לרפרטואר שלו, שכלל שירי ג'אז, קליפסו ושירי עם באנגלית, גם שירים בעברית וביידיש. את הופעותיו הוא מלווה בהומור ובחידודי לשון בעגה הישראלית, המעידים על יחסו הרגשי לישראל ולעמה. בהופעותיו הוא חוזר על ההכרזה הבאה: "בטרינידד יש נפט, יש בננות ויש גם... ציוני אחד - אני!" בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70, כאשר המילה "כושי" טרם חרגה מכללי התקינות הפוליטית, הכריז ג'ימי לויד, בריאיון לעיתון "מעריב" מ-8 בדצמבר 1970, שנשא את הכותרת "לא נולדתי בכוש ואינני כושי":
ב-1977 ביצע את השיר "כי בשמחה תצאון" במסגרת פסטיבל הזמר החסידי.
במרוצת השנים עזב ג'ימי לויד את ישראל והופיע במועדונים בארצות הברית. בשנת 1986, כאשר הופיע במועדון בברוקלין, שמע אותן הרב יוסף בא-גד ראש ישיבת נחלים, כשלויד שר ביידיש את השיר "א יידישע מאמע" והתרשם מאוד, וכעבור שנתיים הזמין את לויד להופיע בערב מיוחד לכבוד 35 שנה לישיבת נחלים. לויד אמור היה לחזור לניו יורק כעבור יומיים, אלא שאחרי ההופעה קיבל הצעה להופיע במלון הילטון בירושלים. מאז נשאר רוב הזמן בארץ והחל להופיע בפסטיבל הכליזמרים בצפת. בריאיון לאתר Nrg מעריב מ-19 באוגוסט 2008 אמר: "אין לי משפחה בארץ, אבל ישראל היא המשפחה שלי, וזה גם מה שמביא אותי לפסטיבל הכליזמרים בצפת. אני מאמין שהיהודים הם העם היחיד ביקום שיש לו קשר עם אלוהים". כאשר שואלים אותו לתאריך הולדתו הוא נוהג להשיב כי הוא רואה את מועד הגיעו לראשונה לישראל כמועד הולדתו.
החל מאז הופיע ג'ימי לויד בהופעות משותפות עם נגן הקלרינט חנן בר סלע, מנהל פסטיבל הכליזמרים. חנן בר סלע ביצע שירים יהודיים ממזרח אירופה וגימי לויד שר שירי נשמה באנגלית ושירי עם בעברית ויידיש.
לחם לבן
לחם לבן הוא לחם שנאפה מקמח חיטה, ממנו הוסרו הסובין והנבט בתהליך הטחינה (קמח לבן), והוספו שמרים לשם התפחה של הלחם. הסרת הסובין, שמכיל שמן, מאפשרת ללחם חיי מדף ארוכים יותר. הקמח המשמש לאפיית הלחם עובר גם הלבנה, באמצעות אשלגן ברומטי או כלור דו-חמצני, לשם הסרת שאריות צבע צהוב.
במהלך תהליך הטחינה והניפוי של הקמח, נפגעים חומרי תזונה חשובים אחרים בלחם, כגון סיבים תזונתיים, ברזל, ויטמינים מקבוצת B ועוד. הדבר התגלה על ידי חוקרים במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עלו חסכים תזונתיים משמעותיים בקרב חיילי צבא ארצות הברית והאוכלוסייה האזרחית, ובעקבות זאת החלה ממשלת ארצות הברית להעשיר את הלחם הלבן בחומרים שנפגעים בטחינה, כגון תיאמין (ויטמין B1), ניאצין (ויטמין B3), ריבופלבין (ויטמין B2), וברזל. ממשלת בריטניה הוסיפה ללחם מ-1942 גם סידן פחמתי. תוספות אלו הביאו לחיסול כמעט מוחלט של מחלות הנגרמות מחסך של תיאמין וניאצין, בריברי ופלגרה. לחם לבן ממשיך להוות מקור מרכזי לוויטמינים אלו עבור האוכלוסייה, עד היום, במדינות רבות בעולם. חלקן מעשירות את הלחם גם בחומצה פולית.