במשך שנים לימד תנ"ך, בעיקר במכללה ירושלים ובמכון מרחבים. דרכו הייתה לבאר את המקראות על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים. סבר שיש להדגיש את הצדדים ההלכתיים שבתנ"ך, ולראות בדמויות התנ"ך מי שהלכו לאורה של ההלכה בכל צעד. סבר שאין צורך להתעסק הרבה בצדדים ראליים של המקרא (כמו צמחייה וגאוגרפיה), אלא בעיקר להבין מכל פרק בתנ"ך מהו דבר ה' ומה המידות שנלמדות ממנו.
שנים רבות למד שבעה דפי גמרא ליום וכך סיים בכל שנה את התלמוד. במשך עשרים וחמש שנה היה מורה לגמרא בבית הספר התיכון לנערים "מזרחי" (לימים תיכון הימלפרב). הוא היה בוחן בבחינות בגרות בתלמוד מטעם משרד החינוך. לימד קרוב לארבעים שנה גמרא בבית הכנסת בשכונתו והדגיש בפני בני קהילתו את חשיבות קביעת העתים לתורה.
סבר כי המטרה שנקבעה בלימוד גמרא בחינוך הממלכתי-דתי - להצליח בסוף כיתה ח' להבין שיעור של "בעלי בתים", ובסוף התיכון להגיע ליכולת "ללמד שיעור לבעלי בתים" - אינה מושגת. הוא הציע כי בבית הספר היסודי ילמד תלמיד שני סדרי משנה עם ברטנורא ובמהלך בית הספר התיכון ילמד עוד ארבעה סדרי משנה ורש"י על כל החומש. הרב מן-ההר ראה את קיומו של החזון בהשקעה מרבית בלימוד תורה החל מהגיל הרך, תוך הקדשה מינימלית ללימודי חול, על פי הדגם של תלמודי התורה.
הרב מן-ההר התרעם על הרואים בהעתקה בבחינות עבירת משמעת שאפשר להשלים עמה כל עוד היקפה מצומצם. לדבריו קבלת ציונים גבוה יותר בעקבות העתקה יכולה להוביל בעתיד לגמול חומרי (כגון קבלת משכורת גבוהה יותר) ובכך יש גנבה. גם מורה שמתרשל במניעת העתקות, מועל בתפקידו ולמעשה גונב. "האם נסכים לחנך את תלמידינו שמותר לאכול מעט טריפה, ומותר לחלל מעט שבת, ומותר לגנוב מעט ולמעול מעט ולשקר מעט, ובלבד שנשמור על מידה המתקבלת על הדעת?"
שמי סקייווקר
דרך עוזי נרקיס
דרך עוזי נרקיס היא כביש ראשי בירושלים המוביל לשכונות פסגת זאב ונווה יעקב שבצפון העיר. הדרך היא קטע בכביש 60 הממשיך מצפון לירושלים לכיוון רמאללה דרך אזור התעשייה עטרות וא-ראם.
הדרך היא כביש הגישה העיקרי לשכונות האמורות. דרך נוספת לכיוון שתי השכונות היא שדרות משה דיין. מצידה המערבי של הדרך נמצאות השכונות הערביות שועפאט ובית חנינא. מצידה הדרום-מזרחי נמצא מחנה הפליטים שועפאט, ומצפון-מזרח נמצאות השכונות פסגת זאב ונווה יעקב. הדרך מתחילה במחלף שער מזרח הסמוך לשכונת הגבעה הצרפתית כהמשכה של שדרות בר-לב.
הדרך נקראת על שמו של האלוף עוזי נרקיס שהיה אלוף פיקוד המרכז בתקופת מלחמת ששת הימים.
צבעים פאן סלאביים
צבעי הלאומיות הכלל סלאבית
הנרי מילר
הנרי ולנטיין מילר (באנגלית: Henry Valentine Miller; 26 בדצמבר 1891 - 7 ביוני 1980) היה סופר אמריקני. מילר ידוע כסופר אוונגרד שיצר סגנון חדש של רומן שהוא תערובת של רומן בדיוני, אוטוביוגרפיה, ביקורת חברתית, ניתוח דמויות, השקפה פילוסופית, אסוציאציה סוריאליסטית, מין, פסיכואנליזה וזרם תודעה. כתיבה זו הייתה, מצד אחד, תמיד על חייו האמיתיים של מילר, ומצד שני, פרי דמיונו. יצירותיו הידועות בסוגה זאת כוללים את "חוג הסרטן", "חוג הגדי", "אביב שחור" וטרילוגיית "הצליבה הוורודה" שמבוססות על חוויותיו כבוהמיין בפריז וניו יורק בהתאמה. מילר כתב גם זיכרונות מסע, מאמרי ביקורת וניתוח ספרות וצייר בצבעי מים.
ילדות והשכלה.
מילר נולד בבית משפחתו ברחוב 85 מזרח מספר 450 בשכונת יורקוויל שבאפר איסט סייד במנהטן, ניו יורק. בן ללואיז מארי (נייטינג) וטיילור היינריך מילר, שניהם גרמנים לותרנים. כילד, הוא גר 9 שנים בסמטת דריגז 662 בוויליאמסבורג, ברוקלין שנודעה בזמנו (ומאוחר יותר ביצירתו) כרובע ה-14. ב-1900, משפחתו עברה לרחוב דקאטור 1063 בבושוויק, ברוקלין. לאחר שסיים שם בית ספר יסודי, אף על פי שמשפחתו נשארה בבושוויק, מילר נרשם לבית ספר תיכון בשכונת ויליאמסבורג. כעלם צעיר הוא היה פעיל במפלגה הסוציאליסטית של אמריקה (כשהדגם שלו היה הסוציאליסט השחור הוברט האריסון). הוא נרשם ונכח גם לאורך סמסטר אחד בסיטי קולג' של ניו יורק.
קריירה.
ברוקלין (1917–1930).
מילר נישא לראשונה לביאטריס סילבאס וויקנז ב-1917 והם גרו בדירה ברחוב 244 והשדרה השישית בברוקלין, אבל נישואיו היו בעוכריה של הקריירה הספרותית שמילר שאף לממש. לזוג נולדה בת בשם ברברה בשנת 1919. מילר ואשתו התגרשו ב-21 בדצמבר 1923.
בתקופה הזאת מילר עבד בווסטרן יוניון והמשיך לעבוד שם עד 1924. במרץ 1922 במהלך חופשה בת שלושה שבועות הוא כתב את הרומן הראשון שלו בשם "כנפיים קצוצות". הספר מעולם לא פורסם ורק חלקים ממנו נותרו היום אף על פי שחלקים נרחבים ממנו מוחזרו שוב בעבודות אחרות כגון "חוג הסרטן" ו"חוג הגדי". במאמרים שלו מאוחר יותר מילר קרא ל"כנפיים קצוצות" שהיה מורכב מניתוח דמויות של תריסר שליחים של וסטרן יוניון, ספר ארוך וכנראה מאוד גרוע.
ב-1923 בעודו נשוי עדיין לביאטריס מילר פגש והתאהב ברקדנית שחקנית, בת 21 בזמנו, שנולדה בשם ג'ולייט עדית' סמארת' אבל הייתה ידועה תחת שם הבמה ג'ון מאנספילד. הם החלו ברומן וב-1 ביוני 1924, לאחר גירושיו של מילר מביאטריס השניים נישאו. עוד בשנה הזאת בעידודה של ג'ון, מילר התפטר מעבודתו כדי להקדיש את חייו לכתיבה. מאוחר יותר הוא עתיד היה לתאר תקופה זאת שהייתה מלווה במאבקים, כישלונות, מכרים בוהמיינים, ניסיונות בעלי אופי מיני ותעופות שהתבטאו ברשימות מילים בהשפעת זרם תודעה ובעלי אופי פילוסופי בטרילוגיה שלו: "סקסוס", "פלקסוס" ו"נקסוס" שכונסו גם בשם הקיבוצי "הצליבה הוורודה".
הרומן השני של מילר, "מולך" (או, העולם הגוי הזה), נכתב ב-1927, בתחילה במסווה של רומן שכתבה ג'ון. מעריץ מבוגר ועשיר של ג'ון, רולנד פרידמן, שילם לה כדי שתכתוב את הרומן; היא הייתה מציגה לו דפים מעבודתו של מילר בכל שבוע בעודה מעמידה פנים ככותבת שלהם. הספר לא פורסם עד 1992, 65 שנה לאחר שנכתב ו-12 שנים לאחר מותו של מילר. "מולך" נחשב גם על ידי רבים לספר האנטישמי ביותר של מילר, טענה שלא תחזור לגבי ספריו האחרים, נטען גם שיהדותו של פרידמן וקנאה מצד מילר ליחסים שלו עם ג'ון הייתה המקור. "מולך" מבוסס על נישואיו הראשונים של מילר, עם ביאטריס, ושנותיו כמנהל כוח אדם במשרד וסטרן יוניון במנהטן התחתונה.
הרומן השלישי שנכתב סביב הזמן הזה נקרא "זין משוגע". גם הוא לא פורסם עד לאחר מותו של מילר. בתחילה כותרתו הייתה אמורה להיות "לסביות מקסימות, הזין המשוגע" (יחד עם הרומן המאוחר שלו "נקסוס"). הספר גולל את סיפור יחסיה ההדוקים של ג'ון עם האמנית מאריון ששינתה את שמה בעצתה של ג'ון לז'אן קרונסקי. קרונסקי התגוררה עם מילר וג'ון משנת 1926 עד 1927 כשהשתיים נסעו לפריז יחדיו והשאירו את מילר בניו יורק. הנסיעה גרמה למילר לאי יציבות נפשית מאחר שהוא חזר לגור בבית הוריו ומאחר וידע שהזוג מנהל מערכת יחסים לסבית והרגיש זנוח בעקבות כך. לבסוף, מילר הצטרף אליהן ובזמן שהותם של השלושה בפריז ג'ון וקרנוסקי רבו תכופות ומספר חודשים לאחר מכן ג'ון חזרה למילר. קרונסקי התאבדה בשנת 1930.
פריז (1930–1939).
בשנת 1928 בילה מילר מספר חודשים בפריז עם ג'ון בטיול שמומן על ידי פרידמן. יום אחד ברחוב פריזאי מילר פגש סופר בשם רוברט וו סרוויס, שהזכיר את הסיפור באוטוביוגרפיה שלו: "עד מהרה נכנסנו לשיחה שפנתה במהרה לנושא של ספרים. עבור משקל נוצה הוא דיבר בסמכות מה ולעג ליומרת הסופרים של הרובע הלטיני ומגזין הפריקים שלהם."
ב־1930, מילר עבר לפריז בגפו. זמן קצר לאחר מכן החל לעבוד על "חוג הסרטן" וכתב לחבר, "אני מתחיל מחר בעבודה על הספר של פריז: גוף ראשון, לא מצונזר, חסר צורה - שם זין על הכל!" אף על פי שלמילר היה כלום כסף או פחות מכך במשך כל השנה הראשונה בה שהה בפריז, לאחר שפגש את אנאיס נין דברים עמדו להשתנות, בעזרת בעלה של נין יו גווילר המשיך מילר לשלם את דרכו בשנות השלושים כולל דמי שכירות לדירה בווילה סוראט 18. מאוחר יותר נין הפכה לאהובתו ומימנה את ההדפסה הראשונה של "חוג הסרטן" בשנת 1934 בכסף שהשיגה מאוטו ראנק. באותו הזמן היא תכתוב בכתביה שלה בהרחבה על מערכת היחסים שלה עם מילר ואשתו ג'ון; הכרך הראשון שהקיף את השנים 34–1931 ראה אור בשנת 1966. בשלהי שנת 1934, ג'ון התגרשה ממילר על ידי מיופה כוח במקסיקו סיטי.
בשנת 1931 בזכות חברו אלפרד פרלס שעבד במהדורה של השיקגו טריביון הועסק מילר בפריז כמגיהה. מילר ניצל את ההזדמנות להגיש כמה מאמרים משלו תחת שמו של פרלס, מכיוון שבאותה תקופה רק העורכים הורשו לפרסם בעיתון. שנים אלו בפריז היו פורים ביותר בעבור מילר והוא ביסס במהלכן רשת קשרים משמעותית ומשפיעה עם סופרים שהסתובבו בווילה סוראט. באותה תקופה מילר פצח בחברות עם לורנס דארל ששררה עד סוף חייהם. ההתכתבויות של מילר עם דורל התפרסמו מאוחר יותר בשני ספרים. בתקופתו בפריז הוא הושפע גם מהסוריאליסטים הצרפתים.
בעבודותיו מתקופה זאת מופיעים בין השאר דיווחים מפורטים על חוויות מיניות.