ג'יי קיי רולינג מכרה את הזכויות להסרטת ארבעת הספרים הראשונים לחברת האחים וורנר תמורת מיליון לירות שטרלינג. הספר הרביעי בסדרה, "הארי פוטר וגביע האש", יצא לאור ביולי 2000, ולמעלה משנה לאחר מכן, ב-16 בנובמבר 2001, יצא לאקרנים הסרט הראשון בסדרה - "הארי פוטר ואבן החכמים". הסרט זכה להכנסות של כ-90 מיליון דולר בארצות הברית לבדה, ובזמנו היה מדובר בשיא בינלאומי ליום הפתיחה. שלושת הסרטים הבאים זכו גם הם להצלחה כלכלית, וכן לביקורות חיוביות מחובבי הסדרה וממבקרי קולנוע. יוצא דופן היה הסרט השלישי, "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", שהניב בהמשך הקרנתו את ההכנסות הנמוכות ביותר ממכירת כרטיסים בקופות מבין כל סרטי הסדרה. הסרט החמישי, "הארי פוטר ומסדר עוף החול", הוצא לאקרנים על ידי האחים וורנר ב-11 ביולי 2007 במדינות דוברות אנגלית, למעט הממלכה המאוחדת ואירלנד שבהן הוא יצא לאקרנים רק ב-12 ביולי. הסרט השישי בסדרה, "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם", יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2009, זכה לביקורות טובות רבות וסיים את שנת 2009 במקום השני ברשימת הסרטים עם ההכנסות הגבוהות ביותר. הסרט האחרון בסדרה, "הארי פוטר ואוצרות המוות", פוצל לשני חלקים: החלק הראשון יצא לאקרנים ב-19 בנובמבר 2010 והחלק השני יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2011. החלק הראשון היה אמור לצאת בגרסה דו-ממדית ובגרסה תלת-ממדית, אך בעקבות עיכוב בתהליך ההמרה לגרסה תלת ממדית החליטה חברת האחים וורנר להוציאו לאקרנים בדו-ממד וב-IMAX בלבד. החלק השני, לעומת זאת, יצא לאקרנים בדו-ממד ובתלת-ממד כפי שתוכנן מראש.
ביקורות.
כל סרטי הסדרה זכו להצלחה רבה הן מבחינת ההכנסות והן מבחינת הביקורות, והפכו את הסדרה כולה לאחת המצליחות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע בדומה לסדרות סרטים הוליוודיות כגון "ג'יימס בונד", "מלחמות הכוכבים", "אינדיאנה ג'ונס" ו"שודדי הקאריביים". אולם, הביקורות על הסרטים בקרב מעריצי הסדרה התחלקו לשתי קבוצות עיקריות: הראשונה תמכה בהפקה שנותרה נאמנה יותר לספרים כפי שהיה בשני הסרטים הראשונים, והשנייה העדיפה את העיבודים היותר חופשיים שהיו בסרטים האחרים. חלק מהמבקרים סברו כי הסרטים היו בלתי אחידים בגלל השינויים בבמאי הסרטים לאורך הפקתה, כמו גם גישתו של מייקל גמבון לתפקיד אלבוס דמבלדור, שהייתה שונה מזו של ריצ'רד האריס.
ג'יי קיי רולינג תמכה בסרטים בעקביות, ולאחר יציאתו לאקרנים של הסרט האחרון אמרה כי הוא האהוב עליה ביותר מבין כל סרטי הסדרה. ביחס להבדלים בין הספרים לסרטים כתבה רולינג באתר כי "זה פשוט בלתי אפשרי לשלב כל אחד מקווי העלילה שלי בסרט שצריך להיות באורך של עד ארבע שעות. ברור שלסרטים יש מגבלות - לספרים אין מגבלות של זמן ותקציב; אני יכולה ליצור אפקטים מרהיבים שמבוססים על שום דבר מלבד הקשר בין הדמיון שלי לזה של הקוראים שלי".
להלן תוצאות הדירוג של הסרטים במספר אתרי ביקורות בינלאומיים:
פרסים.
ג'יי קיי רולינג, דייוויד היימן, דייוויד בארון, דייוויד ייטס, אלפונסו קוארון, מייק ניואל, רופרט גרינט ואמה ווטסון קיבלו את פרס מייקל באלקון לתרומה בריטית יוצאת דופן לקולנוע על עבודתם בסדרה במהלך הטקס ה-64 של הענקת פרס באפט"א. הסדרה כולה זכתה בפרס בריטניה של פרסי באפט"א המוענקים בלוס אנג'לס, כאשר דייוויד ייטס זכה בפרס בריטניה על שם ג'ון שלזינגר להצטיינות בבימוי עבור עבודתו על ארבעה מבין שמונת סרטי הסדרה. הסדרה מעולם לא זכתה בפרס אוסקר, אם כי חמישה מבין שמונת הסרטים היו מועמדים כמפורט להלן:
חלק מהמבקרים, אוהדי הסדרה וקהל הצופים הכללי הביעו את אכזבתם מכך שהסרטים לא זכו אפילו בפרס אוסקר אחד על הישגיהם. מנגד לאי-זכייתם באוסקר זכו הסרטים להצלחה בטקסי פרסים אחרים לרבות פרס סאטורן, פרס גילדת הבמאים ופרס גראמי. הסרטים אף זכו ל-28 מועמדויות לפרס באפט"א.
הכנסות.
נכון לשנת 2015 סדרת סרטי "הארי פוטר" נמצאת במקום השני מבחינת הכנסות בהיסטוריה של הקולנוע, כששמונת הסרטים מכניסים לה למעלה משבעה וחצי מיליארד דולר ברחבי העולם. סכום זה גבוה במידה רבה מהסכומים שהכניסו סדרות "ג'יימס בונד" ו"מלחמות הכוכבים" אם לא מתחשבים באינפלציה. הסרט הראשון בסדרה, "הארי פוטר ואבן החכמים", בבימויו של כריס קולומבוס, היה הסרט המכניס ביותר בסדרה לאחר השלמת הקרנתו בקולנוע בשנת 2002, אך לבסוף הוא ירד למקום השני בעקבות הצלחתו של הסרט השמיני, "הארי פוטר ואוצרות המוות (חלק 2)", בבימויו של דייוויד ייטס. הסרט השלישי בסדרה, "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", בבימויו של אלפונסו קוארון, הניב את ההכנסות הנמוכות ביותר.
דירוג בכל הזמנים:
האוניברסיטה הטכנית של ריגה
האוניברסיטה הטכנית של ריגה (בלטבית: Rīgas Tehniskā universitāte) ממוקמת בעיר ריגה, בירת לטביה.
המוסד הוקם לראשונה בשנת 1862 והיה מכון להשכלה גבוהה בתחום הטכני הראשון בתחומי האימפריה הרוסית. שפת הלימודים הייתה גרמנית. בשנת 1896 הלימודים החלו להתקיים בשפה הרוסית. במהלך מלחמת העולם הראשונה סגל המכון הועבר למוסקבה ואוניברסיטה פעלה שם. בשנת 1918 חלק מהמרצים חזרו ללטביה העצמאית והם היו בסיס להקמת אוניברסיטת לטביה, היתר נשארו ברוסיה הסובייטית. בשנת 1958 הוחלט להפריד את הוראת מקצועות הנדסה מאוניברסיטת לטביה ולהקים מחדש את האוניברסיטה הטכנית. שמה היה המכון הפוליטכני של ריגה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל מעבר הדרגתי של קמפוס המוסד למקום חדש באי קיפסלה, בגדה המערבית של דבינה המערבית. המעבר זה הסתיים רק בשנת 2021 כאשר פונה בניין אחרון במרכז העיר.
בשנת 1990 המוסד החליף את השם לשם הנוכחי. כמו כן, הופסקו בהדרגה לימודים בשפה הרוסית ועתה הלימודים מתקיימים בלטבית ולסטודנטים זרים באנגלית. האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
ארגון.
האוניברסיטה כוללת 8 פקולטות:
ארצות הברית נגד ספר בשם יוליסס
ארצות הברית נגד ספר בשם יוליסס (אנגלית: United States v. One Book Called Ulysses) הוא משפט שהתנהל בארצות הברית ב-1933 ועסק בשאלת חופש הביטוי על רקע הניסיון להוציא לאור את "יוליסס", רומן פרי עטו של ג'יימס ג'ויס.
רקע.
ג'ויס החל לכתוב את "יוליסס" ב-1915. ב-1918 החלו שתי העורכות של המגזין האמריקאי "The Little Review", מרגרט אנדרסון וג'יין היפ, לפרסם פרקים מהספר בהמשכים. משרד הדואר האמריקאי החרים שלושה גיליונות של המגזין והעלה אותם באש, בתואנה ש"יוליסס" כולל דברי תועבה.
על כך אמר ג'ויס, ברומזו לעותקי "דבלינאים" שנשרפו בדבלין כעשור קודם לכן:
בגיליון יולי 1920 פורסם במגזין הפרק נאוסיקה, בו לאופולד בלום מאונן בקרבת כנסייה. נגד המגזין הוגשה תלונה על ידי "האגודה הניו-יורקית נגד תועבה" בגין פרסום דברי זימה. עורכות המגזין נעצרו, הועמדו לדין ב-1921 בבית המשפט המחוזי של ניו יורק, הורשעו ונקנסו ב-50 דולר כל אחת, והודיעו כי אין בכוונתן לפרסם עוד חומר פרי עטו של ג'ויס.
ב-2 בפברואר 1922, יום הולדתו ה-40 של ג'ויס, יצאה לאור המהדורה הראשונה של הספר בפריז, באנגלית, על ידי סילביה ביץ', בעלת חנות ספרים ובית הוצאה פריזאי קטן בשם "שייקספיר אנד קומפני". המהדורה יצאה לאור ב-1,000 עותקים ממוספרים.
חלקים מסוימים של הספר, ובמיוחד הפרק האחרון, פנלופי, כללו טקסט שעלול היה להיתפס בחוגים מסוימים כפורנוגרפי. (דוגמה בחלונית משמאל)
בשתי הארצות המובילות של דוברי האנגלית, ארצות הברית ובריטניה, נתקל הספר בהתנגדות עזה של חוגים שמרניים. בבריטניה עשה עורך הדין השמרן ארצ'יבלד בודקין, ששימש כתובע הכללי החל מ-1920, כל אשר לאל ידו כדי למנוע את הפצת הספר והוצאתו לאור. בודקין כתב, בהתייחסו לפרק "פנלופי" הכולל את המונולוג של מולי בלום, כי:
ארצות הברית נהגה באותו אופן. באוקטובר 1922 הוציא בית ההוצאה של הארייט שו ויבר בלונדון, שנקרא "האגואיסט", את המהדורה השנייה, ושלח לארצות הברית 500 עותקים ממוספרים שנשרפו על ידי שלטונות המכס. ב-1929 יצאה בניו-יורק מהדורה פירטית של הספר.
המשפט.
הניסיונות לאי-לגליזציה של ג'ויס ויצירתו איימו להתרחב גם ליצירות אחרות שלו, עד שב-1933 הפכה פסיקת בתי המשפט בארצות הברית את הקערה על פיה. באותה שנה ניסה בית ההוצאה "רנדום האוס", בעל הזכויות על הספר בארצות הברית, להכניס למדינה עותק אחד של הספר, בניסיון לבדוק אם השלטונות יאשרו זאת. העותק הוחרם על ידי שלטונות המכס.
במשפט שהתנהל בבית המשפט המחוזי של דרום מדינת ניו יורק טענה המדינה כי הספר מכיל דברי תועבה ולכן אין להכניסו לתחומי ארצות הברית.
בית ההוצאה יוצג על ידי הפרקליט מוריס ארנסט, ממייסדי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות. ארנסט היה עורך דין שנרתם למאבקים בנושאים עקרוניים, ושזכה כבר במשפט סביב הוצאתו לאור של הספר "תהום הבדידות". הוא טען כי אין בספר תועבה וכי איסור הכנסתו לארצות הברית מנוגד לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
בפסק הדין קבע השופט וולסי ג'ונס:
ג'ויס אמר על פסק הדין כי "מחצית מהעולם דובר האנגלית כבר נכנעה; המחצית השנייה תלך בעקבותיה". הפרקליט שייצג את "רנדום האוס", מוריס ארנסט, ביקש מראש ששכרו יהיה תמלוגים מ"יוליסס", והוא זכה לתמלוגים עד יום מותו ב-1976.
בפברואר 1934, לאחר ניסיון כושל לערער על ההחלטה, יצא הספר לאור בארצות הברית באופן חוקי, ותוך חודשיים נמכרו ממנו 33,000 עותקים. בבריטניה נדרשו עוד כשלוש שנים של מאבק משפטי וציבורי, עד שבנובמבר 1936 אישרו השלטונות את פרסום הספר. לבקשת ג'ויס נכללו במהדורה הבריטית של הספר פסקי הדין באנגליה ובארצות הברית עד שנת 1960.
My Immortal