פיכמן נפטר במוצאי שבת, ליל כ"ח באייר תשי"ח, 17 במאי 1958 בשעה 22:30, בבית החולים הדסה בתל אביב, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
משנת 1964 חולק מטעם האיגוד העולמי של יהודי בסרביה פרס פיכמן שנקרא על שמו.
על שמו קרויים מספר רחובות בערים בישראל וכן בית התרבות בקיבוץ שדה נחום (שם היה בנו, יוסף, חבר) ובית לדיור מוגן ברמת אביב ששוכן ברחוב שגם הוא נושא את שמו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב דיזנגוף 32.
הערכת שירתו.
פיכמן בצניעותו חסה בצלו של ביאליק, ובזמנו שירתו משכה הרבה פחות תשומת-לב מאשר שירתם של טשרניחובסקי, שניאור, כהן, ושטיינברג. על שירת פיכמן ויחסה לשירת ביאליק, כתב דוד פרישמן: "אם אומר על פיכמאן שהוא משורר ממדרגה ראשונה, משורר ברוך-אלוה לא אמרתי בזה כלום. פיכמאן אינו נראה כלל במדרגות הראשונות של 'המזרח' הספרותי שלנו מפני שהוא צנוע ונחבא אל הכלים. בין המעפילים על ההר אין חלקו של פיכמן, אבל אהלו השקט והיפה מתוח זה כבר על הפסגה היותר רמה של השירה העברית. ערות-הלב, דקות ההרגשה, יצירות מהודרות אפילו למהדרין מן המהדרין - אצל פיכמאן אנו מוצאים את כל זה בכמות גדולה. לבביות של רחשי תפילה, מוזיקליות פנימית, כמעט דתית, של החרוז, אמנות דקה המגיעה עד לידי התפשטות כל אמנותית, זוך הרגשים וטהרת-בדולח של המילים - כל זה התקבץ אצל המשורר האינדיבידואליסטן של שירתנו. ביאליק הליריקן לא יכול היה להעמיד תלמיד טוב יותר מפיכמאן, ובו יוכל להתגאות נשיא הספרות. אבקת הזהב שפיזר הקוסם הגדול שלנו מתוך עשירותו המופלאה בין הכאה והכאה של "פטישו" הפתטי, התגבשה לגבישי זהב טהור אצל תלמידו הצעיר."
שירת פיכמן היא שירת אווירה, חצי ממשית חצי אגדתית, מלאה בצבעים וצלילים, שבמרכזה הלך-הנפש של האדם. בתחילת דרכו חוט של עצב היה מתוח על שירתו, ולפיכך כינוהו "המשורר הנוגה". שירתו גדושה באמונה איתנה בכוחה של שירה להכשיר את הלבבות, בכוחה של אהבה לטהר ולקדש את החיים, וביכולת האדם והעולם להתחדש. שיריו הארץ-ישראלים מלאים באהבתו לארץ ובקשר בלתי-אמצעי ניגוני עם נופיה.
כתב ק. א. ברתיני: "אכן, יעקב פיכמן נשאר עד היום בראש-וראשונה בעל-הנוף בשירתנו. הלא כה דברי עדותו של המשורר עצמו בפתח ספרו ‘ימי שמש’: ‘הנוף היה לי כל ימי גרעינו של עולם ויסודו של עולם’. אלא שמושג הנוף מתרחב לגביו ומקבל משמעות מיוחדת. כיוון שאין פיכמן מסתכל סתם, אין הוא קובע דברים על-פי ראייה ושמיעה, אלא הוא מגלה, מפענח, מעמיק עינו ומערטל את הקסם שבבריאה. ועוד: הנוף לגביו אינו רק הצבע, הדומם והצומח. יש לו לפיכמן גם הנוף האחר, זה שבנפש. לכאורה, הכול פשוט ומרהיב עין, אלא שמייד בא הרמז, ובעיקר ההתרשמות. ברם, אף התרשמות זו קשורה קשר אמיץ בנראה ובנשמע, הסומך על החושים. הנוף הוא נקודת-המוצא למעיין של שירה, המבּע הפּלאסטי למה שמתרחש בעולם הנפשי, פרשת-חיים עם כל פשט הווייתם ופשרם האמנותי בעת בעונה אחת."
כתב שלום שטרייט: "'הגבעולים' נהפכו ברבות-הזמן לשדה-קמה מזהיב; וה'בבואות', אנדרטות-הסופרים שלו, מתנוססות בשפע בקריית ספרותנו, כצריחי מגדלים בולטים מעברים... לכאורה נדמו שני הקבצים הללו, שוצורת הבעתם הן מאזורים שונים, - לבעלי קצוות מנוגדים. שירה וביקורת - אקלימים שונים שולטים בהם... ברם איכות אחת כלולה בשני הקבצים גם יחד. בשניהם השירה בסיס ומניע היצירה... כי חכמת-הנפש של הלכי-נפש שונים, - מסגולותיו העצמיות של פיכמן היא, שאר-רוחו המיוחד. כי הלך-הנפש הוא נשמת יצירתו כולה, בכל פינות אמנותו גם יחד. שהרי עם נקישת הטכסט הראשון במנגינותיו, - נימת-הנפש שלנו תזועזע מיד. כי דומה הוא פיכמן לכינור ערוך-מיתרים, שלמגע נשיבת הרוח הקלה ביותר נפלטים ורועפים הצלילים הענוגים... מבחינה זו הוא נחשב בצדק לאחד מיחידי-הסגולה שבבעלי-הסגנון, שאין כמעט רגבים בשפתו".
כתב פישל לחובר: "הוא אחד הבסמים של ספרותנו, וגם של לשוננו. המילה, אפילו בפרוזה, אינה באה אצלו לברר רק רעיון או מושג, אלא היא גם זמרה. היא משפיעה על הלך-הנפש, מגרה ומפתה. אמנם על-ידי כך לא נמלט פיכמן לפרקים מן הסכנה של לשון 'כשהיא לעצמה' מצל של 'מליצה'. אבל לרוב שמר גם כאן המבקר על המשורר. שמר על הגבולים."
ברנקו צרבנקובסקי
ברנקו צרבנקובסקי (; נולד ב-12 באוקטובר 1962 בסרייבו, בוסניה והרצגובינה) הוא פוליטיקאי מקדוני שכיהן כראש ממשלת מקדוניה בין השנים 1992 עד 1998 ושוב בין 2002 עד 2004, לאחר מכן היה נשיא מקדוניה מ-12 במאי 2004 ועד 12 במאי 2009.
ב־1986 סיים תואר במדעי-המחשב ובאוטומציה מטעם הפקולטה להנסדה אזרחית של אוניברסיטת סקופיה.
כיהן בתפקיד ראש מחלקה בחברת התוכנה "סמוס" בסקופיה. היה חבר הליגה הקומוניסטית של מקדוניה, ענף של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה בין שנת 1980עד שזו התפרקה בשנת 1990 עקב התפרקות ברית המועצות.
בבחירות של שנת 1990 נבחר לחבר האספה של מקדוניה, בית הנבחרים. עם היווסדה של מפלגת האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה באפריל 1991, נבחר צרבנקובסקי לעמוד בראשה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2004 ולאחר מכן שוב בין שנת 2009 לשנת 2013.
בספטמבר 1992 נבחר לראש ממשלתה השני של מקדוניה לאחר שזכתה לעצמאותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. הוא עמד בראש הממשלה גם במהלך הבחירות שהיו ב־1994 וזכה לכהונה נוספת עד 1998. צרבנקובסקי נבחר לראש הממשלה שוב בשנת 2002 לאחר שמפלגתו זכתה ברוב הקולות בבחירות שנערכו באותה השנה וכיהן בתפקיד עד 2004. בשנה זו נבחר לתפקיד נשיא מקדוניה, לאחר שהנשיא בוריס טרג'קובסקי נהרג בתאונת מטוס.
צריום
צריום (באנגלית: Cerium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Ce ומספרו האטומי 58. הוא נמנה עם היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות.
צריום הוא יסוד מתכתי, רך, חשיל ורקיע שמזכיר בצבעו הכסוף ובברקו את היסוד ברזל. הוא מתלקח בקלות וניתן להצית אותו בשריטה עם סכין. צריום מתחמצן במהירות במים חמים ובאיטיות במים קרים. באוויר, ניתן להבחין בהיווצרות שכבת תחמוצת תוך מספר דקות.
לצריום תכונות כימיות מעניינות, בכללן העובדה שניתן לשנות את דרגת חמצונו מ-3 ל-4 בעזרת קירור או דחיסה. הוא היחיד ממשפחת הלנתנידים היכול להימצא בדרגת חמצון 4 באופן יציב.
צבעם של מלחי צריום תלת ערכי הוא לבן, בעוד צבעם של מלחי צריום ארבע ערכי הוא כתום-אדום.
היסטוריה.
הצריום זוהה ב-1803 בשוודיה על ידי הכימאים יונס יעקב ברצליוס (Jöns Jakob Berzelius) ווילהלם פון היסינגר (Wilhelm von Hisinger), ובאופן בלתי תלוי בגרמניה על ידי מרטין היינריך קלפרות (Martin Heinrich Klaproth). ברצליוס קרא לצריום על שם האסטרואיד "קרס" (Ceres) שנתגלה שנתיים קודם לכן, ב-1801.
צורה בטבע.
ממשפחת הלנתנידים, צריום הוא הנפוץ ביותר והוא מהווה 0.0046% מקרום כדור הארץ. הוא נמצא במספר מינרלים, והמקורות החשובים ביותר שלו הם מונזיט ובסטנסיט.
מרבצים גדולים של מונזיט ובסטנסיט מהווים מקור חשוב לצריום, תוריום ולנתנידים אחרים. ישנן מספר טכניקות להפקת צריום, אחת מהן היא חילוף יונים.
אמצעי זהירות.
כלנתנידים אחרים, לצריום רעילות נמוכה, וחסר מידע מספק לגבי הרעילות והשפעת הצריום על גוף האדם. באוויר, צריום ניצת ספונטנית כשמחומם לטמפרטורה בין 65-80 מעלות צלזיוס. בתגובה עם אבץ, ביסמוט או אנטימון נפלטת אנרגיה רבה.
יש לשמור אותו הרחק ממים, מכיוון שהוא מגיב איתם ופולט מימן שעלול להתלקח. עובדי ייצור שנחשפו לצריום ברמה גבוהה, דיווחו על גירוי וחבורות בעור ורגישות לחום. חיות שהוזרק להן צריום במינון גבוה מתו בעקבות קריסה של הלב וכלי הדם.
לנתן
לַנְתָּן (באנגלית: Lanthanum) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי La ומספרו האטומי 57. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות.
לנתן הוא יסוד מתכתי רקיע, רך שצבעו לבן-כסוף והוא נמצא במינרלים שמכילים מתכות נדירות, בעיקר צריום. לנתן מגיב במהירות עם היסודות פחמן, חנקן, בורון, חמצן, סלניום, צורן, זרחן, גופרית ועם הלוגנים וכשנחשף לאוויר הוא מתחמצן במהירות. תחמוצת הלנתן מגיבה עם הלחות שבאוויר ליצירת הידרוקסיד(NOH) תוך כדי שהיא מתפוררת לאבקה לבנה עדינה. על מנת להגן על הלנתן מהסביבה שומרים אותו בשמן מינרלי או במיכל אטום הכולל אווירה מגנה (כגון חנקן או ארגון).
היסטוריה.
הלנתן (מקור השם במלה היוונית "לנתניין" שמשמעותה "הישארות במחבוא") זוהה בשנת 1839 על ידי קרל מוסנדר (Carl Mosander) כשהוא פירק דגימה לא טהורה של צריום חנקתי והשרה אותה בחומצה חנקתית. מהתמיסה שקיבל הוא בודד מתכת חדשה (בצורת La2O3) וקרא לה "לנתנה".
לנתן טהור הופק רק בשנת 1923.
תפקיד ביולוגי.
ללנתן אין תפקיד ביולוגי.
כשנבלע הוא אינו נספג בגוף וכשמוזרק הוא מסולק מהגוף בצורה איטית. לנתן כלורי (LaCl3) מנוצל ברפואה כחומר מונע קרישה. בנוסף לנתן משמש לספיחת זרחן במערכת העיכול בחולים עם אי ספיקת כליות כרונית.
צורה בטבע.
לנתן נמצא בקרום כדור הארץ בריכוז 18–35 חלקיקים למיליון. מחצביו העיקריים הם מונזיט ((Ce, La, Th, Nd, Y)PO4) ובסטנסיט ((Ce, La, Y)CO3F) והוא מהווה 25%-38% מהם.
ניתן להפיק לנתן ממחצביו בעזרת טכניקה הנקראת "חילוף יונים".
אמצעי זהירות.
ללנתן רעילות נמוכה ויש לטפל בה בהתאם. הזרקת תמיסות לנתן לבעלי חיים משפיעה על הכבד, גורמת ללחץ דם נמוך ולהתנוונות הטחול.
לנטן
פרסאודימיום