בהצהרה שמסר בשידור רדיו ב-1 באוקטובר 1937, אמר בלאק בין השאר, "אני יכול למנות בין ידידי רבים שהם אנשי הגזע השחור. כמובן שהם זכאים להגנה המלאה של החוקה והחוקים שלנו...". בלאק גם אמר, "אכן הצטרפתי לקלאן. מאוחר יותר פרשתי. מעולם לא הצטרפתי אליהם מחדש. ...לפני שהייתי לסנאטור עזבתי את הקלאן. אין לי שום עניין איתם מאז. נטשתי אותם. כל קשר שלי עם הארגון נפסק לחלוטין. מעולם לא חידשתי אותו ואין אני צפוי לעשות כן". ה-Pittsburgh Post-Gazette דיווח ש"חמישים מיליון מאזינים שמעו את הנאום חסר התקדים".
בערוב ימיו אמר בלאק שההצטרפות לקו קלוקס קלאן הייתה שגיאה: "הייתי מצטרף לכל קבוצה אם זה היה מסייע לי להשיג קולות".
ביוגרפים משנות ה-90 בחנו את השקפותיו של בלאק בנושאי דת. האוורד בול ציין בנוגע לקו קלוקס קלאן שבלאק "גילה אהדה לאמונות של הארגון בנוגע לכלכלה ולהשקפותיהם נגד הקתולים". לדבריו של רוג'ר ניומן, בלאק "סלד מהכנסייה הקתולית וממוסדותיה" ונשא נאומים אין ספור נגד הקתולים במסע הבחירות שלו ב-1926 באסיפות של הקו קלוקס קלאן ברחבי אלבמה. על כל פנים, ב-1937 דווח בעיתון הרווארד קרימסון שבלאק מינה עוזר משפטי יהודי, בציינו שהוא "מינה קודם לכן את העלמה אנני באט, קתולית באמונתה, כמזכירתו, ושבית המשפט העליון מינה את לאון סמולווד, שחור וקתולי, כשליח בלשכתו". בשנות ה-40 גילה בלאק עניין בכתביו של פול בלנשרד, סופר שגם הוא היה מבקר של הנצרות הקתולית.
ת'ורגוד מרשל ופסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
בלאק היה אחד מתשעת השופטים בבית המשפט העליון שב-1954 פסקו פה אחד בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שההפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים נוגדת את החוקה. העותרים בתיק יוצגו על ידי ת'ורגוד מרשל. 13 שנים לאחר מכן, ב-2 באוקטובר 1967, היה מרשל לאפרו-אמריקאי הראשון שמונה לבית המשפט העליון, והוא שירת לצד בלאק עד לפרישתו ב-1971.
ארצות הברית נגד פרייס.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד פרייס" , הואשמו 18 חברי הקו קלוקס קלאן ברצח ובקשירת קשר לרציחתם של ג'יימס צ'ייני, אנדרו גודמן ומייקל שוורנר, אך ההאשמות בוטלו על ידי בתי המשפט. שופטי בית המשפט העליון, כולל בלאק, הפכו את הזיכוי על פיו והורו על המשך ניהול המשפט. שבעה מהנאשמים נמצאו אשמים בפשע, שמונה מהם זוכו ונגד שלושה אחרים לא הוגש כתב אישום.
מורשתו והנצחתו.
בלאק הופיע פעמיים על שער המגזין טיים: ב-26 באוגוסט 1935, כאשר כיהן בסנאט, וב-9 באוקטובר 1964 כאשר כיהן בבית המשפט העליון.
ב-1986 הופיעה דמותו של בלאק בסדרת הבולים של האמריקאים הגדולים של שירות הדואר של ארצות הברית. בלאק ואוליבר ונדל הולמס הבן היו השופטים העליונים היחידים שהופיעו על בולים עד להופעתם על בולים של ת'ורגוד מרשל, ג'וזף סטורי, לואי ברנדייס, פליקס פרנקפורטר וויליאם ברנן. ב-1987 העביר הקונגרס חוק שקידם חבר בית הנבחרים בן ארדרייך, שעל פיו ניתן השם לבניין בית המשפט החדש של בית המשפט הפדרלי של המחוז הצפוני של אלבמה בברמינגהאם, "בית המשפט של ארצות הברית על שם הוגו ל. בלאק".
אוסף נרחב של מסמכיו האישיים של בלאק, מתקופת כהונתו בסנאט ומתקופת כהונתו בבית המשפט העליון מצוי בחטיבת כתבי היד של ספריית הקונגרס. בספריית בית הספר למשפטים של אוניברסיטת אלבמה מוצג מיצג לזכרו של בלאק. הספרייה מחזיקה אוסף מיוחד של ספרים על שמו.
בלאק כיהן בבית המשפט העליון 34 שנים, ובכך היה השופט החמישי באורך כהונתו בהיסטוריה של בית המשפט העליון. הוא היה ותיק השופטים במשך תקופה חסרת תקדים של 25 שנים, ממותו של נשיא בית המשפט העליון הרלן סטון ב-22 באפריל 1946, ועד כאשר הוא עצמו פרש ב-17 בספטמבר 1971. כוותיק השופטים באותה תקופה, הוא שימש כממלא מקום נשיא בית המשפט בשתי הזדמנויות: ממותו של סטון ועד להשבעתו של פרד וינסון ב-24 ביוני 1946; וממותו של וינסון ב-8 בספטמבר 1953 ועד להשבעתו של ארל וורן ב-5 באוקטובר אותה שנה.
פרנק בלאק
פרנק בלאק (אנגלית: Frank Black; נולד ב-6 באפריל 1965) הוא אחד משמות הבמה של המוזיקאי האמריקני צ'ארלס תומפסון, הידוע כזמר, הגיטריסט וכותב השירים העיקרי של להקת הפיקסיז. לאחר פירוק הלהקה, התחיל בלאק בקריירת סולו שזכתה להצלחה ביקורתית מסויגת ולהצלחה כלכלית מועטה.
סולן הפיקסיז.
תומפסון הקים את הפיקסיז בבוסטון, מסצ'וסטס ב-1986, אז בחר לעצמו את שם הבמה בלאק פרנסיס. הוא היה סולן וגיטריסט בלהקה. מלבדו כללה הלהקה במשך כל שנות פעילותה עוד שלושה חברים קבועים: קים דיל - שירה וגיטרה בס; דייוויד לאברינג - תופים; וג'ואי סנטיאגו - גיטרות.
למרות התקופה הקצרה שבה פעלה הלהקה, והעובדה שהוציאה רק ארבעה אלבומים באורך מלא, היא הפכה לאחת מלהקות הרוק המשפיעות ביותר של שנות השמונים והתשעים של המאה העשרים.
הלהקה התפרקה ב-1993 עקב מתחים וחילוקי דעות, בעיקר בין פרנסיס ודיל. דיל החלה לאחר מכן בקריירת סולו מצליחה, בלהקה משלה בשם הברידרז. לאברינג וסנטיאגו הקימו יחד את להקת The Martinis, אשר הוציאה אלבום בודד.
קריירת סולו 1993-1996.
בלאק פרנסיס שינה את שם הבמה שלו לאחר פירוק הלהקה לשם פרנק בלאק. הוא הוציא בשנים הראשונות לקריירת הסולו שלו את האלבומים "פרנק בלאק", "הטינאייג'ר המצטיין" (Teenager of the Year), ו"הכת של ריי" (על שם סופר המדע הבדיוני ריי ברדבורי). האלבום "פרנק בלאק" התחיל כפרויקט מתוכנן של גרסאות כיסוי לשירים, אך בלאק כתב מספיק שירים כדי ליצור אלבום מלא. האלבום כלל שימוש נרחב בסינטיסייזרים, והשתתפו בהקלטתו סנטיאגו, גיטריסט הפיקסיז, ואריק דרו פלדמן, אשר ניגן עם קפטן ביפהארט. האלבום כלל גרסת כיסוי לשיר "Hang on to your ego", גרסה מוקדמת של השיר "I know there's an answer" של הביץ' בויז, ואת המיני-להיט "לוס אנג'לס", מחווה לערים בשם לוס אנג'לס מלבד זו שבקליפורניה. בהופעות חיות ניגן בלאק לעיתים את "לוס אנג'לס" אחרי "נכנסים ללוס אנג'לס" של ארלו גאת'רי.
האלבום השני של בלאק, "הטינאייג'ר המצטיין", נחשב לטוב שבאלבומיו. האלבום הוא דוגמה למגוון הסגנונות המוזיקליים של בלאק, שכללו רגאיי וקאנטרי בנוסף לרוק האלטרנטיבי האופייני לו. האלבום כלל את השיר "Headache", שהוא השיר המצליח ביותר בקריירת הסולו של בלאק; את "ספידי מארי", שיר אהבה לג'ין מארי וולש, אשתו באותו הזמן, שכלל אקרוסטיקה של שמה; ואת "Freedom Rock", מחווה למוזיקה לא ממסדית. ה"כת של ריי" נחשב לאחד מהחלשים שבאלבומיו, אם כי הוא כלל את השיר "גברים בשחור", אשר זכה להצלחה מסוימת. בין שני האלבומים הוציא בלאק אלבום בהופעה חיה שהוקלטה בפריז.
הקתולים.
ב-1997 הקים בלאק להקה משלו, הקתולים, עמם הקליט שישה אלבומים. כל ששת האלבומים הוקלטו בעת ביצועם, בשיטת live to two tracks (בשני ערוצים). חלק מהאלבומים כללו כעשרה אנשים אשר ניגנו בו זמנית. האלבום "כלב בחולות" (Dog in the Sand) נחשב לטוב שביניהם, ולאחד מהטובים שבאלבומיו של בלאק; הוא כלל שירים כגון "רוברט אוניון", מחווה לפיזיקאי רוברט זוברין, ו"האסון בסכר סט. פרנסיס" על התמוטטות סכר בקליפורניה ב-1928.
ב-2002 הוציא בלאק שני אלבומים בו זמנית, Black Letter Days ו-Devil's Workshop. הראשון היה אלבום ארוך בהשפעת מוזיקת פולק, שכלל את שיר הנושא, מחווה לימים הרגילים של עבודה וקשיי פרנסה (ימים המסומנים בשחור בלוח השנה, להבדיל מחגים ומועדים), וכן מספר מחוות לקליפורניה, כולל "Califronia Bound", שנחשב לאחד משיריו הטובים ביותר. האלבום כלל גם שתי גרסאות לשירו של טום ווייטס "הרוכב השחור". האלבום השני, "Devil's workshop", היה קצר יותר, וכלל עיבודים לשירים ישנים של בלאק, כולל ל-"Velvety", שיר שבגרסה אינסטרומנטלית בוצע על ידי הפיקסיז.
האלבום האחרון של בלאק עם הקתולים היה "Show Me Your Tears", אשר נושאו העיקרי היה התמוטטות נישואיו של בלאק. האלבום כלל את "הנחש", שיר על סימנים אסטרולוגיים סיניים, ו"Massif Central" על שם האזור בלב צרפת.
איחוד הפיקסיז וחזרה לשם Black Francis.
לאחר פירוק הקתולים ב-2004, איחד בלאק מחדש את הפיקסיז לסיבובי הופעות מצליחים. כן הקליט שלושה אלבומים חדשים, ביניהם שניים שנופקו בנשוויל וכללו נגנים מתקופות הזוהר של מוזיקת רוק וקאנטרי. ב-2007 בלאק חזר לשם הבמה שלו כסולן הפיקסיז - בלאק פרנסיס. תחת שם זה הוציא אלבום סולו בשם "אצבע כחולה", מחווה לזמר ולצייר ההולנדי הרמן ברוד. בנוסף יצא אוסף בשם "The Best of 1993-2003", אשר כלל את השירים הידועים ביותר מקריירת הסולו של בלאק.
בשנת 2008 יצא לסיבוב הופעות באירופה, שנודע בשל הופעות סולו במהלך היום שלפני ההופעה, אותן כינה באלק "פרה-קור" (Precore). בהופעה שכזו באירלנד, נלקח בלאק על ידי המשטרה כדי לפזר את ההתקהלות שנוצרה. באותה שנה הוציא בלאק גם מיני-אלבום בשם "SVN FNGRS". ב-2009 הוציא 500 עותקים בלבד של "The Golem" - פסקול לסרט "הגולם" שיצא ב-1920.
ב-2010 יצא אלבומו "NonStopErotik". ב-2011 יצא האלבום "Abbabubba", שכלל מספר שירים חדשים לצד בי-סיידים ורימקסים מאלבומים קודמים. בהמשך אותה שנה הוציא אלבום משותף עם רייד פאליי בשם "Paley &amp; Francis", ולאחר מכן הופיעו השניים מספר פעמים בהופעות משותפות. הם חזרו לסיבוב הופעות משותף בארצות הברית בפברואר 2013.
חיים אישיים.
בלאק נשוי בשנית לוויולט קלארק, ולהם שלושה ילדים משותפים, לצד שני ילדיה מנישואיה הראשונים.
מרקוס פייזר
חדרי ההרמיטז'
להסה דה סלה