בניגוד לשאר המינים במשפחתה, היערה הכחולה אינה שיח מטפס אלא שיח קטן הצומח לגובה 1.5–2 מטר. הפרי בצבע כחול וצורתו מלבנית. הקטיף בסוף האביב ובתחילת הקיץ. הפירות מוכנים לקטיף כאשר השכבה הפנימית סגולה כהה או כחולה. שיח יערה כחולה מתחיל להניב יבול משמעותי (כ-3 קילוגרמים) כשהוא בן 3–4 שנים. השיח מניב יבול משמעותי עד 30 שנים.
ניתן להשתמש ביערה כחולה במאפים להכנת ריבות מיץ גלידות יוגורט רטבים סוכריות ויין. היערה הכחולה עמידה לקור ויכולה לשרוד בטמפרטורה נמוכה במיוחד של 47 מעלות מתחת לאפס.
מחלת הקימחון עלולה לפגוע בשיח, בדרך כלל לאחר הבשלת הפרות (מאמצע הקיץ עד סופו).
בניגוד ליערה הכחולה שפירותיה אכילים, המינים בישראל ממשפחת היערתיים הם רעילים (יערה איטלקית למשל).
ויליאם בלקנאפ
ויליאם וורת' בלקנאפ (באנגלית: William Worth Belknap; 22 בספטמבר 1829 – 12 באוקטובר 1890) היה עורך דין, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי, ששירת כקצין בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית וכיהן כפקיד ממשל באיווה וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשל נשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט.
בלקנאפ נולד במדינת ניו יורק. ב-1848 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, למד משפטים במשרדו של עורך דין מג'ורג'טאון וב-1851 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לאיווה, שם הוא עסק בעריכת דין בשותפות עם ראלף פ. לאו. בלנקאפ נכנס לחיים הפוליטיים כחבר המפלגה הדמוקרטית וכיהן תקופת כהונה אחת כחבר בית הנבחרים של איווה. עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1861 התגייס בלקנאפ לצבא האיחוד. הוא לחם בשירות המיליציה של איווה בתחילה בדרגת קפטן ולאחר מכן מונה כמייג'ור ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-15 של איווה. הוא השתתף באין ספור קרבות, כולל קרב שילה והמצור על קורינת', שירת כמפקד רגימנט, בריגדה, דיוויזיה וגיס, ושימש במגוון של תפקידי מטה. בתום המלחמה קודם בלקנאפ לדרגת בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים וקיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל.
לאחר שדחה הצעה למינוי בצבא הסדיר, התמנה בלקנאפ לגובה המיסים של איווה על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון. בתפקיד זה הוא שימש ארבע שנים. ב-1869 הוא מונה על ידי הנשיא יוליסס סימפסון גרנט למזכיר המלחמה. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא הזמין ציורי דיוקן של כל מזכיר המלחמה לדורותיהם מתוך כוונה ליצור אוסף שלם לקראת יום העצמאות המאה של ארצות הברית. ב-1871 נחקר בלקנאפ על ידי הקונגרס, לאחר שהיה מעורב ישירות במכירת כלי נשק ותחמושת לצרפת, בשעה שארצות הברית הייתה לכאורה נייטרלית במלחמת צרפת–פרוסיה. באותה שנה ארגן בלקנאפ סיוע לקורבנות השרפה הגדולה של שיקגו. במהלך תקופת השיקום פעלה מחלקת המלחמה וצבא ארצות הברית בניהולו של בלקנאפ ובפיקוחם של הנשיא גרנט ושל משרד התובע הכללי לניהול מדינות הקונפדרציה לשעבר ולנסות ליישם שינויים בממשל ובכלכלה, במקביל להגנת העבדים המשוחררים מאלימות שהלכה וגברה. בלקנאפ תמך במדיניות השיקום של גרנט, שרוב חברי המפלגה הדמוקרטית התנגדו לה.
ב-1875 סיכמו בחשאי גרנט, בלקנאפ וחברים אחרים בקבינט על הוצאת הכוחות מהגבעות השחורות לאחר שהתגלה במקום זהב. ארצות הברית הגנה על האזור ממתיישבים לבנים כחלק מהברית שלה עם שבטי הלקוטה. נסיגת הכוחות אפשרה בהלה לזהב של מתיישבים לבנים וארצות הברית תפסה דה פקטו את הבעלות על השטחים הללו לאחר שהלקוטה סירבו למכור את אדמותיהם המקודשות. ב-1876, הובילה "שערוריית עמדת הסחר" בפורט סיל להתפטרותו של בלקנאפ, להדחה על ידי הקונגרס שנשלט על ידי הדמוקרטים ולמשפט בפני הסנאט. בעוד שרוב הסנאטורים הצביעו בעד הרשעתו, חסר להם הרוב של שני שלישים הקולות הדרוש ובלקנאפ זוכה. הוא המשיך בעיסוק בעריכת דין בוושינגטון די. סי., המשיך להיות פופולרי בקרב וותיקי מלחמת האזרחים באיווה והיה פעיל עד למותו מהתקף לב ב-1890. אחד ההיסטוריונים תיאר את בלקנאפ כאדם הן של סגולות והן של פגמים, עורך דין, איש ממשל וקצין מוכשר, אך כמי ששחיתותו האישית האפילה על תכונותיו החיוביות.
ראשית חייו.
ויליאם וורת' בלקנאפ נולד ב-22 בספטמבר 1829 בניובורג שבמדינת ניו יורק כבנם של איש הצבא ויליאם ג. בלקנאפ ושל אן (לבית קלארק) בלקנאפ. ויליאם בלקנאפ האב השתתף במלחמת 1812, במלחמת הסמינול השלישית ובמלחמת ארצות הברית–מקסיקו. ויליאם בלקנאפ הבן למד בבתי הספר המקומיים בניובורג וב-1848 סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון. לאחר סיום לימודיו הוא למד משפטים אצל יו קפרטון, עורך דין מג'ורג'טאון. לאחר שנבחן על ידי השופט וליאם קרנץ', הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של וושינגטון די. סי. והחל לתור אחר מקום בו יוכל להתיישב ולהתחיל בקריירה שלו.
הוא עבר לקיאקק שבאיווה ונכנס לשותפות עם ראלף פ. לאו. הוא החליט להפוך את איווה כמקום מגוריו הקבוע וב-1854 הוא בנה לעצמו בית בקיאקק. הוא הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית וב-1856 הוא נבחר לבית הנבחרים של המדינה, שם הוא כיהן בין השנים 1857 – 1858. הוא גם הצטרף לפלוגה המקומית של המיליציה, רובאי העיר, שם קיבל דרגת קפטן.
נישואין ומשפחה.
ב-1854 נשא בלקנאפ לאישה את קורה לירוי, שהלכה לעולמה ב-1862. לשניים נולד בן אחד, יו ר. בלקנאפ, שלימים כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אילינוי. בינואר 1869 נישא בלקנאפ בשנית לקריטה ס. טומלינסון מקנטקי. היא נפטרה משחפת זמן קצר לאחר לידה בדצמבר 1870.
בלקנאפ נישא בשלישית ב-11 בדצמבר 1873 לאמנדה (טומלינסון) באוור, אחותה האלמנה של רעייתו השנייה. יחד הם הביאו לעולם ילדה, אליס בלקנאפ, שנולדה ב-28 בנובמבר 1874. אליס בלקנאפ נחשבה לאחת היפיפיות המבוקשות ביותר בחברה הוושינגטונית. על פי הדיווחים, ב-1897 היא המירה את דתה ליהדות לטובת אירוסיה לפול מאי, דיפלומט בשגרירות הבלגית בוושינגטון. אירוסין אלו בוטלו וביוני 1898 היא נישאה לוויליאם ברקלי הנרי מפילדלפיה.
מלחמת האזרחים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים נותר בלקנאפ נאמן לאיחוד כדמוקרט התומך במלחמה. בסתיו 1861 הוא התגייס לצבא האיחוד והוצב בו כקצין בדרגת מייג'ור וב-7 בדצמבר הוטלה עליו המשימה לאמן ולצייד את רגימנט הרגלים המתנדבים ה-15 של איווה. כאיש כריזמטי מחוספס ויפה תואר הוא התאים היטב לקשיחות של תפקיד החייל. בנוסף, מיומנויות הדיבור שלו מול קהל וכושר השכנוע שאותם הוא פיתח כעורך דין הפכו אותו למגייס יעיל. כושר המנהיגות הטבעי שלו וניסיונו במיליציה היו גם הם נכסים באימון המגויסים החדשים.
קרבות שילה, קורינת' וויקסבורג.
במרץ 1862 השלימו בלקנאפ והרגימנט שלו את ההכנות לפעולה מבצעית. הם הועברו באמצעות אניית קיטור מסנט לואיס אל החזית בקרב שילה. בהגיעם לנקודת הנחיתה בפיטסבורג ב-6 באפריל הם הצטרפו לארמיית טנסי בפיקודו של גנרל יוליסס סימפסון גרנט. בלקנאפ ואנשיו צוו לצאת לחזית ולשרת תחת מייג'ור גנרל בנג'מין פרנטיס בקן הצרעות. בלקנאפ וחייליו חסרי הניסיון אולצו להילחם כמו צבא סדיר בתוך השורות המדולדלות של פרנטיס. בלקנאפ נלחם בגבורה, נפצע קלות וסוסו נורה ונהרג כשהוא רכוב עליו. לאחר קרב שילה שירת בלקנאפ כמפקד בפועל של הרגימנט במצור על קורינת'. קולונל יו ת. רייד, מפקד הרגימנט נפצע קשות בצווארו בשילה והוצא משירות פעיל. רייד ציין שבקרב שילה, בלקנאפ "היה תמיד במקום הנכון ובזמן הנכון, מוביל ומעודד את הקצינים ואת החיילים בקור רוח של איש צבא ותיק. בקורינת', צוין בלקנאפ על "גבורתו הבולטת לעין". לאחר קרב זה ביצעו בלקנאפ וחייליו תפקידי שמירה זמניים. ב-20 באוגוסט הוא קודם באופן רשמי מדרגת מייג'ור לדרגת לוטננט קולונל. ב-3 ביוני 1863 הוא קודם שוב לדרגת קולונל. המבצע הצבאי הבולט שלו היה במצור על ויקסבורג שהסתיים ב-4 ביולי אותה שנה. ב-24 בדצמבר פיקד בלקנאפ על הרגימנט ה-11 בנוסף לרגימנט שלו כאשר אלו תגברו את רדבון, מיסיסיפי, מדרום לויקסבורג. ב-26 בפברואר 1864 הוא מונה כקצין משטרה צבאית בקנטון, מיסיסיפי.
הקרב על אטלנטה והצעדה אל הים.
ב-8 ביוני 1864 הועברו בלקנאפ וחייליו לפיקודה של הדיוויזיה הרביעית של הגיס ה-17 באקוורת', ג'ורג'יה. ב-22 ביולי בקרב אטלנטה השתתף בלקנאפ בלחימה כנגד רגימנט הרגלים ה-45 של אלבמה. בלקנאפ וחייליו התחפרו סביב לבולד היל. הרגימנט ה-45 בפיקוד של קולונל האריס ד. למפלי תקף את הקווים המבוצרים של צבא האיחוד פעמיים, אך נסוג בשל אש התותחים הכבדה. בניסיונם השני חצו למפלי וחייליו את קו הלחימה של האיחוד לקרב פנים אל פנים. למפלי, שנפצע בעצמו, קילל את חייליו שנפלו או נסוגו. בעיצומה של הלחימה העזה תפס בלקנאפ, שהיה גדול גוף, את למפלי בצווארונו, הפנה את ראשו לכוון קווי צבא הקונפדרציה וצעק," הבט באנשיך! הם מתים! מדוע אתה מקלל אותם!". בלקנאפ שבה את למפלי הפצוע, שב-24 באוגוסט מת מפצעיו.
ב-28 ביולי פיקד בלקנאפ על הרגימנט שלו ועל רגימנט הרגלים ה-32 של אוהיו שתגברו את הגיס ה-15 של מייג'ור גנרל מורגן לואיס סמית'. ב-30 ביולי קודם בלקנאפ לדרגת בריגדיר גנרל וקיבל את הפיקוד על הדיוויזיה הרביעית של הגיס ה-17 והשתתף בפעולות של ויליאם שרמן בג'ורג'יה ובקרוליינות. לאחר כיבוש אטלנטה על ידי צבא האיחוד, התלווה בלקנאפ לשרמן בצעדה אל הים. ב-13 במרץ 1865 הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל כגמול לאומץ ליבו במערכת אטלנטה. לאחר שדחה הצעה להיות מוצב בצבא הסדיר, פרש בלקנאפ ב-24 באוגוסט מצבא ארצות הברית.
גובה המיסים של איווה.