מבקרים אחרים הפנו כלפי השיר ביקורות פחות טובות. אדם פלדמן מטיים אאוט כתב כי מדובר בשיר "נוראי" ואמר כי "מילותיו נדושות ולא מקוריות". ג'וני אולקסינסקי מניו יורק פוסט כינה את השיר כ"העתק משעמם של 'Memory' מאת אנדרו לויד ובר" והוסיף כי מדובר ב"ניסיון נואש להישמע פשוט וחברותי". לאה מרילה תומאס מקוסמופוליטן שיבחה את הפזמון האחרון, אך תיארה את השיר כ"מעט מטורף" ואמרה כי כל מי שיאזין לו לראשונה, צריך להנמיך את הציפיות שלו. מבקרים שונים מטעם "Vulture" מתחו ביקורת על השיר ותיארו את מילותיו כ"שטותיות" ו"נדושות".
השיר קיבל מועמדות מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77 והיה למועמדות השלישית של סוויפט בקטגוריה זו.
קליפ מילים.
ב-15 בנובמבר 2019 פורסם ביוטיוב קליפ המילים הרשמי של "Beautiful Ghosts". הוא זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות.
פרסים ומועמדויות.
השיר היה מועמד בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77, והיה למועמדותה השלישית של סוויפט בקטגוריה, כשקודמותיה היו עם השירים "Safe &amp; Sound" (2013) ו-"Sweeter than Fiction" (2014). בטקס פרסי גראמי ה-63, הוא הועמד בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית", והיה למועמדותה השלישית של סוויפט בקטגוריה, כשקודמותיה היו עם השירים "Safe &amp; Sound" (2011) ו-"I Don't Wanna Live Forever" (2016).
קרדיטים וצוות.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
זיאד אלנח'אלה
מריה פטינו
מריה ז'וזה מרטינס פטינו (בספרדית: Maria José Martínez-Patiño; נולדה ב-10 ביולי 1961) היא אתלטית עבר ספרדייה, שנודעה בזכות מאבקה נגד פסילתה מתחרויות ספורט לאחר שכשלה בשנת 1985 בבדיקות לאימות מין משום היותה אינטרסקסואלית.
פסילתה מהתחרויות.
משנת 1968, ה-IAAF חייב את הספורטאיות לעבור בדיקה גנטית לאימות מין כתנאי להשתתפות בתחרויות. בשנת 1983, פטינו עברה את הבדיקה לאימות מין בהצלחה וקיבלה תעודת נשיות. היא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה בריצת 100 מטר משוכות וסיימה בתוצאת זמן של 13.78 (תוצאת זמן הטובה ביותר שלה עומדת על 13.71).
בשנת 1985, במסגרת משחקי אוניברסיאדת קובה, נאלצה לעבור שוב את הבדיקות לאימות מין משום ששכחה את תעודת הנשיות שלה בבית. לא הייתה לה שום סיבה לחשוש שהיא לא תעבור את הבדיקה משום שלא הייתה לה שום אינדיקציה למצבה האינטרסקסואלי, ובבדיקה זו היא נכשלה. המאמן שלה ייעץ לה לזייף פציעה וכך לפרוש בשקט מהתחרות בלי לחשוף את מצבה לתקשורת, וכך אכן עשתה. בשנת 1986, היא רצתה להתחרות באליפות ספרד לאתלטיקה. הרופא שלה הציע לה לא להתחרות אלא לזייף פציעה חמורה כדי לפרוש מעולם הספורט לצמיתות, אולם פטינו, שגלדה כל חייה כאישה, סירבה לעשות כן והשתתפה בתחרות. לאחר השתתפותה, הבוחנים שבדקו אותה בשנת 1985, הדליפו לתקשורת את תוצאות הבדיקה שלה, והעיתונאות לעגה לה וכתבה עליה שהיא למעשה גבר. לאחר שהמקרה שלה נחשף בתקשורת, נשללה ממנה לצמיתות הזכות להתחרות, היא נודתה מהנבחרת הספרדית, המאמן, חבריה והארוס שלה נטשו אותה, הסדר המגורים ומענק המחייה שקיבלה כספורטאית עלית בוטלו, וכל הישגיה נמחקו מהרשומות.
מאבק נגד הפסילה.
פטינו חוותה השפלה ועגמת נפש רבה, אולם במקום להסתתר היא הייתה לספורטאית הראשונה שהחליטה למחות בפומבי נגד פסילתה ופצחה במאבק להשבת זכאותה להתחרות. פטינו אמרה: "אני חייבת להאבק. מה שקרה לי זה היה כמו לעבור אונס. אני בטוחה שזו אותה התחושה המהממת של בושה וחילול. ההבדל היחיד הוא שבמקרה שלי – כל העולם צפה". לאחר מספר חודשים, התברר שפטינו היא אינטרסקסואלית עם AIS . הייתה לה גנטיקה זכרית טיפוסית (כרומוזומי מין XY), אשכים פנימיים ומאפיינים חיצוניים טיפוסיים נקביים: איברי מין חיצוניים נקביים, חזה נקבי טיפוסי ומראה טיפוסי נקבי. אם פטינו הייתה נתונה לבדיקות אימות מין ויזואליות וגינקולוגיות (שהיו נהוגות בטרם המעבר לבדיקות גנטיות) – היא הייתה עוברת אותן בהצלחה. עקב ה-AIS שמתבטא בעמידות לאנדרוגנים, גופה לא היה מסוגל לעבד את הטסטוסטרון שייצרה, ומומחה לאתלטיקה טען כי "היא נפסלה בגלל יתרון שלא היה לה".
בשנת 1988, לאחר שגופי הספורט הכירו בכך שה-AIS של פטינו לא מקנה לה שום יתרון על ספורטאיות אחרות, הם הפכו את החלטתם, ופטינו הייתה לספורטאית הראשונה שקיבלה בחזרה את זכאותה להתחרות אחרי שלילה עקב כישלון בבדיקות לאימות מין, אולם לאחר שנעדרה מהתחרויות במשך שלוש שנים, היא לא הצליחה לשחזר את הצלחתה המקצועית, ולא העפילה לאולימפיאדת 1992. פטינו הייתה הראשונה שהצליחה לערער על אמינות המבדקים האלו, ואמרה: "ידעתי שאני אישה. בעיניים של המדע, של אלוהים והכי חשוב: בעיניים שלי. אם לא הייתי ספורטאית, מעולם לא היו מטילים ספק בנשיות שלי". המקרה של פטינו היה לנקודת מפנה בתחום בדיקות לאימות מין בספורט: פטינו, שלא ידעה שהיא אינטרסקסואלית עד הכישלון בבדיקה לאימות מין, הביאה לתשומת הלב הציבורית את ה-AIS, והדיון בתקשורת ערער את מעמדן של הבדיקות לאימות מין והוביל בסופו של דבר לביטולן על ידי הוועד האולימפי וה-IAAF.
אלק בולגאר
אלק בולגאר (במקור ברויאר, בהונגרית: Bolgár Elek; שמותיו הספרותיים הבדויים שלו היו גאבור בלוג, וילהלם באומן, .B.E, פטר קלמן, קלמן קרקדיארטו, ק.ק., גאשפאר סבני (קושיצה, 3 ביולי 1883 - בודפשט, 26 ביוני 1955) היה עורך דין, היסטוריון, דיפלומט, פרופסור באוניברסיטה הונגרי-יהודי, חבר קבוע באקדמיה ההונגרית למדעים (26 ביוני 1949). הוא היה מן המרצים בחוג יום ראשון.
ביוגרפיה.
בולגאר נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף ברויאר ומגדולנה טייטלבאום. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קלוז' בשנת 1906 והצטרף לתנועת העבודה. בהמשך עבד זמן מה כעיתונאי במספר עיתונים יומיים ושבועונים. חברותו עם ארווין סבו, איש העיתון "המאה העשרים" ולאחר מכן מנהל ספרייה, קירבה אותו עוד יותר לתנועת העבודה ולשמאל. ב-29 באוקטובר 1908 הוא נשא לאישה את ארז'בת שטרן, בתם של גוסטב שטרן ותרזה הרצוג. הם התגרשו בשנת 1914. בשנים 1907 עד 1911 בולגאר התגורר בארצות הברית ובשווייץ. בארצות הברית הוא ערך את העיתון של "מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה" בשפה ההונגרית בשם "רצון העם" (Népakarat)"." בשנת 1910 בברן סיים דוקטורט בפילוסופיה. בשנה שלאחר מכן חזר להונגריה והחל לעבוד ככותב מצעים למדיניות חברתית, ובהמשך הפך למורה במכללה לאמנויות. לצד אלה כתב מאמרים בסוציולוגיה, שפורסמו בכמה עיתונים.
בשנת 1918 הצטרף למפלגת הקומוניסטים בהונגריה. בפברואר 1919 התמנה לחבר המערכת של "העיתון האדום" ("העיתון האדום" היה עיתון קומוניסטי משפטי. הוא פורסם לראשונה בהונגריה ב־7 בדצמבר 1918, בארבעה עמודים, פעמיים בשבוע, וסוף ינואר 1919, שלוש פעמים בשבוע). לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שימש כשגריר בווינה. במהלך כהונתו התרחש "שוד בנקגאסה", שבמהלכו נחטף בולגאר עם שני עובדי השגרירות (שוד בנקגאסה, או פוץ' בנקגאסה, היה פיגוע פוליטי בשגרירות הונגריה באוסטריה במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919. במהלך השוד נחטפו כמה בני ערובה על ידי קבוצת קציני צבא הונגרים תומכי הוועדה האנטי-בולשביקית ושדדו סכום ניכר של כסף). לאחר חזרתו להונגריה מונה כסגן קומיסר לענייני חוץ. כמו כן מונה על ידי המועצה הממשלתית המהפכנית כפרופסור באוניברסיטה וכמנהל המכון לחקר המטריאליזם ההיסטורי.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית היגר לח"ל. משנת 1922 במשך 15 שנים השתתף בתנועות מקומיות בווינה ובברלין. משנת 1937 עבד כפרופסור באוניברסיטת רוסטוב בברית המועצות ועסק בעיקר בסוגיות של היסטוריה דיפלומטית. הוא שב להונגריה בשנת 1944 בחסות הצבא האדום הסובייטי. בשנת 1946 התמנה למזכיר המדינה לענייני חוץ של הונגריה (שר החוץ). בשנים 1947–1949 היה שגריר הונגריה בפראג, ואחר כך בין 1949 - 1951 היה שגריר הונגריה בלונדון. משנת 1951 ועד מותו היה בתפקיד הוראה באוניברסיטת בודפשט.
המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה
המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה (במקדונית: Меморијален центар на холокаустот на Евреите од Македонија; בלאדינו: Sentro Memorial del Holokausto de los Djudios de la Makedonia) הוא מוזיאון לזכר השואה שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית. המוזיאון מנציח את 7,148 יהודי מקדוניה הצפונית שנספו במהלך השואה ואת היסטוריית היהודים בבלקן. אבן הייסוד של המוזיאון הונחה ב-2 בספטמבר 2005. המוזיאון נפתח רשמית ב-10 במרץ 2011, שבו נכחו ראש ממשלת מקדוניה הצפונית ניקולה גרואבסקי, המשנה לראש הממשלה משה יעלון, נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ', נשיא אלבניה באמיר תופי וחברי הכנסת, מנהיגים דתיים ודיפלומטים אחרים.
המוזיאון נמצא ברובע היהודי של סקופיה, שהיה מרכז החיים היהודיים בעיר עד לגירושם של יהודים מסקופיה לטרבלינקה ב-1943. המוזיאון פונה לנהר וארדאר והוא ממוקם ליד המוזיאון למאבק המקדוני, המוזיאון הארכאולוגי וגשר האבן.
המוזיאון לזכר שואת יהודי מקדוניה הצפונית
מאמאנט
מאמאנט היא מיזם ספורט נשי הכולל ליגות כדורשת. נכון ל-2017 כ-12,000 נשים משתתפות בליגות השונות.
היסטוריה.
מאמאנט נוסדה על ידי עפרה אברמוביץ' בשנת 2005 ונרשמה כמלכ"ר. הליגה המוגדרת כליגת אמהות החלה דרכה לראשונה בעירה כפר סבא, וזכתה לתמיכת העירייה. בהמשך גדלה הליגה ליישובים נוספים ברחבי הארץ.