עגור אדום כתר (שם מדעי: "Grus japonensis") עגור יפני או עגור מנצ'ורי הוא מין של עגור מזרח אסיאתי, אחד ממיני העגורים הנדירים ביותר. בחלקים מסוימים של תחום תפוצתו, העגור היפני נחשב לסמל למזל, אריכות ימים ונאמנות.
מאפיינים.
גובהו של העגור היפני הוא כ-150 עד 158 ס"מ, ואורכו כ-120 עד 150 ס"מ. משקלו כ-7 עד 10.5 ק"ג, בעוד הזכרים גדולים וכבדים מעט מהנקבות.
העגור אדום-הכתר קיבל את שמו מכיפת הנוצות האדומה שלו, שנעשית בוהקת יותר בעונת הרבייה. רוב גופו של העגור לבן, מלבד צווארו, לחייו, גרונו ונוצות התעופה המשניות שלו, שצבועים בשחור. כשהוא עומד, נראה כאילו נוצות הזנב של העגור שחורות, אף שהן למעשה לבנות.
באביב ובקיץ, האוכלוסיות הנודדות של העגורים מתרבות בסיביר, צפון-מזרח סין וצפון-מזרח מונגוליה. אזור הרבייה המרכזי הוא אגם קהאנקה, על הגבול בין סין ורוסיה. בסתיו, העגורים נודדים לקוריאה ולמרכז מזרח סין, ומבלים באזורים אלה את החורף.
העגור ניזון מצמחי מים, דגים, דו-חיים, חלזונות, סרטנים, שפיריות, זוחלים קטנים ועופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות, גדות נהר, שדות אורז ואזורים רטובים אחרים.
כיום, גודל אוכלוסייתו של העגור עומד על כ-2,750 פרטים לפי ההערכות, 1,000 מהם ביפן. המין הוכרז בשנת 1970 על ידי IUCN כנתון בסכנת הכחדה, וקיימות תוכניות שימור שבמהלכן מודגרות ביצים של עגורים בגני חיות, והגוזלים משוחררים לאחר מכן לטבע.
רבייה.
העגור היפני מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בין אפריל לתחילת מאי. העגורים עושים הרבה טקסים בין בני הזוג, על מנת לחזק את הקשר ביניהם. העגורים נעים בקצב, זורקים את ראשיהם אחורה וקוראים בקול יחד. לעיתים, הזכרים גם מבצעים מין "ריקוד".
גודל טריטוריית הרבייה הוא 1-7 קמ"ר, והעגורים משתמשים בדרך כלל באותה טריטוריה שנה אחר שנה. טריטוריית קינון בדרך כלל מוקמת באזור עם פני-שטח שטוחים, גישה לביצות ועשב גבוה. הנקבה בוחרת את טריטוריית הקינון, אך גם היא וגם הזכר מתאימים אותה להם. הנקבה מטילה בדרך כלל שתי ביצים, אך לעיתים מוטלות 1 או 3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצה במשך 30 יום, ומאכילים את הגוזלים לאחר הבקיעה. בגיל 3 חודשים, הגוזלים מתחילים להתלוות להוריהם בחיפוש אחר מזון. לקראת הסתיו, הגוזלים כבר פרחו מהקן ומצטרפים לנדידה. הם נשארים בדרך כלל עם ההורים 9 חודשים לאחר הבקיעה.
נבין אנדרוס
מפלגת מורשה
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה הוא ספר ילדים, כתוב כפואמה, מאת שלי אלקיים עם איורים של יוסי אבולעפיה.
יצירת הספר.
הספר ראה אור בהוצאת כתר הוצאה לאור בשנת 1986 במסגרת "כתר-לי" - ספרייה בעריכת אסתר סופר, ומאז הודפס ב-17 מהדורות. הספר שייך לז'אנרים של משל שירי ומשל חיות. הוא מציע משל פוליטי חברתי. היצירה תורגמה לאנגלית, צרפתית, אורדו וערבית.
המשוררת שלי אלקיים פרסמה את הפואמה הזאת, ללא איוריו של אבולעפיה, שנתיים לפני שיצא לאור כספר, בשנת 1984, בעת ובעונה אחת בשני כתבי עת 'דבר לילדים' ו'יתד', שבעריכת דוד חמו ושלמה סבירסקי, (יתד, נובמבר-דצמבר, 1984, עמ' 15), עם הקמתה את תנועת 'המזרח אל השלום'. המשוררת, לחמה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 בגילויי גזענות בחברה הישראלית וספרה הוא חלק ממאבקה בסטריאוטיפים ובעוול הרגשי שבדעות הקדומות ששלטו בחברה.
סיום הסיפור.
מאפיין מיוחד של הספר הוא בסיום הפתוח, שלא אופייני לסיפורי ילדים, ושמזמין את הילדים לסיים את הסיפור ולהמציא את הפגישה השלישית של הנחש והעכבר. היצירה פונה לדור הילדים מתוך המרחב הסמנטי של שלושה מן הבנים שבהגדת-פסח: החכם, התם, ושאינו יודע לשאול: "מי חכם וישאל" ובלשון נופל על לשון 'תם', ומשאירה פתח – המפגש תלוי בנו, הקוראים:
העברת מסרים פוליטיים בסיפור.
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה מעביר מסרים מקבילים ברמות שונות לילדים בגילאים שונים. בשנים הראשונות כשיצא הספר לאור נתלו רוב מבקריו במסרים הפוליטיים-החברתיים והפואמה פורשה כעוסקת בקונפליקט הישראלי-ערבי. בשנת 1994 הורה ראש הממשלה יצחק רבין על בניית תוכנית לימודים לשלום ולדו קיום, והפואמה "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" נכנסה לתוכנית הלימודים של משרד החינוך. תלמידים רבים ששמעו את הסיפור מפי מורה בכיתה העתיקו את הנרטיב מהמשוררת שלי אלקיים והעבירו אותו אל חיות אחרות.
השיר מתאר את המפגש הראשון והשני של שתי חיות קטנטנות, נחש ועכבר, שמשחקות יחדיו בהתרגשות ובסקרנות הדדית ביער. בהגיען הביתה הן מגלות שנפגשו לא רק זו עם זו אלא גם עם עומס סטריאוטיפים שאיננו מאפשר את מימושה של הידידות בפגישה השנייה. כוחה היצירה נובע מן המתח שבין המשיכה הטבעית של ילדים אל מפגש עם ילדים אחרים מגזע או מין או רקע תרבותי שונה ובין הסטריאוטיפים הנערמים על ידי הורים וסביבה חברתית. המסר נגד גזענות וסטריאוטיפים ניצוק ביצירה קלאסית זו ומלמד שהקשר עם הזולת בונה את העצמי ומשחררו. הפואמה מאופיינת בהתפתחות דרמטית של הסיפור ובסיום הפתוח של מפגש בלתי צפוי בין הנחש לעכבר כי המשוררת קוראת לילדים להשלים את המפגש השלישי.
ביקורת.
כשיצאה היצירה לאור כספר בשנת 1986 באיוריו של הצייר יוסי אבולעפיה בהוצאת כתר נתקבלה בהתלהבות על ידי שכבות נרחבות בקרב הורים ומורים. הספר מתייחד מן הספרים האחרים בנרטיב צלול ובעומק רגשי שסוחף בטלטלה רגשית החל מן המשחק המענג של הפגישה הראשונה אל החרדה הלילית שבאזהרת האמהות, ומשם אל חוסר הביטחון שמאפיין את הפגישה השנייה ואת התקווה או העיצבון שבשאלה הנשאלת לגבי קיומה או אי קיומה של הפגישה השלישית. ייחודיותו ש"אינו רק אוסף של חרוזים לילדים אלא שיר ממש". הספר תרם לספרות הילדים העברית משל על אפשרות של מפגש ממוקד ובלתי אמצעי, נקי מדעות קדומות ומסטריאוטיפים שמעיבים על האפשרות של קיום קשר חברתי תקין ויחסים בריאים. הספר יוצא דופן במולו"ת לילדים בגין המינימליזם – הן בפואטיקה והן באיור שהשתמש בשלושה צבעים בלבד. איורי הספר משלימים אזורים שהמשוררת השאירה פתוחים לאינטרפרטציה בפואמה, כגון רצף איורים, שמתאר אופני משחק האפשריים שבין הנחש והעכבר, ותומך במסר הרגשי של המשל. עבודת האיור לספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' היא חלוצת ציורי החיות של אבולעפיה בתוך ספרי-הילדים. אלקיים ואבולעפיה עבדו על אנתולוגיה של משלי חיות.
בעקבות הסיפור.
ב-14 באוקטובר 1991 יצאה תוכנית למשרד החינוך והתרבות, למינהל הפדגוגי, עבור המנחים לטיפוח מצוינות בחינוך היסודי ורכזי החוגים למוכשרים על פיה אותרו תלמידים מוכשרים בכתיבה ספרותית לפי הספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' זאת בשיטת "הדיגום הפארודי" שיובאה מארצות הברית בשנות ה-60 על ידי המשורר דוד אבידן ושיושמה בתיכון עירוני ד' על ידי הסופרת ד"ר דורית זילברמן, שתיארה את התוכנית כמתאימה למערכת החינוך לכלל בתי הספר היסודיים:
במכון גנזים של [אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל] מצויים מעשרות מכתבי תלמידים שנענים לשאלתה באשר ל'פגישה השלישית' של הנחש והעכבר. מרביתם הועברו על ידי מורים. לפי המסמכים המציא חלק מאוכלוסיית התלמידים את הפגישה השלישית בתגובה לסיום הפתוח של היצירה ואילו אחרים שעתקו או שכתבו אותה תוך שמירת הנרטיב המקורי, לעיתים בשינוי 'שמות גיבורי הסיפור'.
"אנו חיים בתרבות בה לעיתים קרובות כוחות של בית וחברה מתנגשים. ה'אחר' יכול להיות גם בת/בן המין השני", כתבה על כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה חוקרת הספרות ד"ר רות וולף בכתב העת ['ספרות ילדים ונוער] וציינה כי מעבר לפוליטיקה מפתח הספר 'חינוך לסובלנות ולסבלנות באמצעות סיפור' וכן "תהליך של צמיחה אפשרי" (ע' 18) ורגישות חברתית, כפואמה שמעצימה את הסקרנות הטבעית ומתייחסת אל הילד כבעל אינטואיציה ואינטליגנציה בינאישית:
"בעת הנחיית הדיון בגן, עדיף שתתמקד הגננת בעימות ובהתמודדות עם הרגשות שמעלה הסיפור. בסיפור 'כשהנחש...' מובלט היחס של האמהות לכל התנהגות חריגה ושונה של ילדיהן. הילדים פרצו את המעגל... ונהנו ממשחק משותף עם 'אויב המשפחה'. משחק כזה, מעיד הסיפור, אפשרי ואף מהנה... גננת, מורה, הורה, שעורכים דיון על הסיפור, ייטיבו לעשות אם יביאו את הילד להתמודדות עם הרגשות שמעורר הסיפור לשונה, לזר, לחורג."
פלד, ניבה ממחוז הדרום של משרד החינוך הדריכה מורים בנושא 'משואה לתקומה, מעורבות והתערבות', ובנתה תוכנית בה היא מציעה להשתמש ב"כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" לשם "בדיקת הדמיון והשוני (בין תלמידים) ומציאת נקודות המפגש האפשריות למרות השונות". וכן לשם "המחשת העובדה שדעה קדומה מונעת התקרבות ויוצרת ניכור ועוינות בין בני אדם".
בכינוס הרביעי של הוועידה העולמית לדת ולשלום, שנערך באוסטרליה ב-17 בינואר 1989 נכתב בהחלטות ועדת החינוך:
"בשאלת ספרות לילדים בנושא השלום, ספרה של שלי אלקיים כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה נבחן כרגע על ידי אונסקו לאפשרות של הדפסתו והפצתו במספר שפות, כפרויקט משותף של אונסקו והוועידה העולמית לדת ולשלום..."
כשהכריש והדג נפגשו לראשונה.
חודשים לאחר שנשבה, יצא לאור כספר הסיפור כשהכריש והדג נפגשו לראשונה שכתב גלעד שליט בהיותו תלמיד כיתה ה', על פי הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" שלמד בכיתה, ושנשמר אצל רות שחף, מורתו באותה עת. בשער הפנימי של הספר כתבה משפחת שליט כי הסיפור נכתב בהשראת "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה". הסופרת שלי אלקיים הודיעה לציבור שמדובר בפלגיאט ודרשה מאקו"ם את התמלוגים על מכירות הספר.
שיקגו קבס
ביג