אל מול גישה זו עמדה מדיניותם המלחמתית של ראשי מדינות ערב כגמאל עבד אל נאצר, אשר ראתה עדיין בכוח את הדרך לפתרון הסכסוך, ולא השלימה עם תוצאות מלחמת ששת הימים. במקביל לניסיונות התיווך של יארינג קיימה ישראל בשנים אלו מגעים ישירים עם חוסיין מלך ירדן אך גם אלו כשלו.
תוכנית רוג'רס.
בספטמבר 1968 התחדשה הלחימה בין ישראל ומצרים, כאשר פרצה מלחמת ההתשה. נשיאה החדש של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מינה את מזכיר המדינה ויליאם פירס רוג'רס כמתווך בסכסוך הישראלי ערבי מטעמו. רוג'רס הציע תוכנית שלום, לפיה יחל משא ומתן אותו ינהל יארינג, שיביא בסופו של דבר לנסיגה ישראלית מלאה תמורת הסכמי שלום. תוכנית זו אף היא לא התקבלה על דעת הצדדים, והסתיימה בכישלון. עם זאת, התערבותם של "יועצים" סובייטים בלחימה בתעלה העלתה חשש להצתת סכסוך בין מעצמתי, והביאה, ביוני 1970 לפרסום תוכנית נוספת, בה דובר על הפסקת אש למשך 90 יום, במהלכם ישוב יארינג וינסה לתווך בין הצדדים. ישראל קיבלה את ההצעה, בהסתייגות כי היא מסכימה להפסקת אש למשך 90 יום ולהמשך שליחות יארינג, אך אינה מקבלת את "תוכנית רוג'רס" הראשונה.
סבב השיחות השני.
יארינג החל בשליחות נוספת, אשר נתקלה בקשיים חמורים מראשיתה. המצרים החלו בקידום טילי קרקע אוויר לאזור תעלת סואץ, בניגוד להסכמה שהושגה על ידי רוג'רס לפיה יוקפא המצב הצבאי באזור התעלה. כתוצאה מכך, הקפיאה מדינת ישראל את השתתפותה בשיחות.
אך בספטמבר 1970 אירעו אירועים דרמטיים ובלתי צפויים. גמאל עבד אל נאצר הנשיא המצרי, אשר היה אויבה המושבע של ישראל, מת ב-28 בספטמבר 1970. הנשיא החדש, אנואר סאדאת נראה בתחילה כנשיא חלש לתקופת ביניים, אך הסתבר כי הוא יכול לנקוט בקו עצמאי, ואכן כבר במהלך הלווייתו של נאצר, בה השתתף שר הבריאות האמריקני, אליוט ריצ'רדסון, נועדו השניים, והחלה התקרבות מדינית בין מצרים וארצות הברית. האירוע השני היה סילוקו האלים של אש"ף מאדמת ירדן, אשר נודע בשם אירועי ספטמבר השחור.
יארינג הודיע כי בכוונתו לדווח למזכיר הכללי על התקדמות השיחות ב-5 בינואר 1971, וכי על ישראל להודיע על חידוש השתתפותה לפני מועד זה. מחלקת המדינה של ארצות הברית, אף היא פעלה במרץ לחידוש השיחות, ובפגישה שנערכה ביזמת האמריקנים בסוף דצמבר במשרדי האו"ם הודיעו נציגי "ארבע המעצמות" כי ישובו וייפגשו לדון במצב במזרח התיכון ב-6 בינואר 1971. המסר, כמעט אולטימטום לישראל, התקבל בישראל בהבנה. בהתאם לכך התקבלה החלטת ממשלה המאפשרת חידוש השיחות, אשר אושרה בכנסת ברוב קולות.
יארינג המשיך במגעים בין ישראל ומדינות ערב, ובמהלך ינואר ופברואר 1971 התקבלו הצעות מפורטות מממשלות ישראל ומצרים, וכן מממשלת ירדן. בין ההצעה הישראלית וההצעה המצרית היו הבדלים חשובים, כגון אופיו של הכוח המצרי שיוצב בסיני (כוח שיטור או כוח צבא) או עומק הנסיגה הישראלית. אך השוני העיקרי היה באופיו של ההסכם. האם יהיה זה, כגרסת המצרים "הסכם ביניים" ממנו משתמע כי אין המדובר בהסכם סופי כי אם בשלב ראשון בשורת הסכמים שיובילו לנסיגה כוללת, או הסכם עצמאי, העומד בפני עצמו, כדרישה הישראלית.
יארינג העלה הצעה משלו, ב-8 בפברואר 1971. ואלו עיקרי הצעתו:
בהצעתו זו, לא נכללה דרישה מהמצרים להפסיק את החרם הכלכלי על ישראל.
בתגובתן שתי המדינות הוסיפו הסתייגויות מתוכנית יארינג. המצרים דרשו שראשית ישראל תתחייב לנסיגה מלאה מסיני ומעזה ולהשגת פתרון צודק לפליטים הפלסטינים. אחר כך יפתח משא ומתן לשלום. הסכם שלום יושג רק לאחר התחייבות לנסיגה מלאה של ישראל מכל השטחים שנכבשו ב-1967 לקווי יוני 1967.
הייתה זו הפעם הראשונה בה הצהיר נשיא מצרים כי הוא מוכן להכיר בישראל ולהגיע עמה לשלום. הדרישות המצריות הרעו את מצב ישראל אפילו יחסית למצב שהיה לפני יוני 67, כמו למשל שחילים סובייטים ישתתפו בכו"ח האו"ם, שהאזורים המפורזים יהיו בעומק שווה משני צידי הגבול.
ההסתיגויות של ישראל כללו נסיגה לגבול בטוח שיושג במשא ומתן לשלום ולא לקווי יוני 1967, משא ומתן לשלום עם מצרים שעומד ברשות עצמו ולא תלוי בהסכמים שיהיו לישראל עם סוריה וירדן בקשר לשטחי יהודה ושומרון ורמת הגולן, משא ומתן לפתרון בעיית הפליטים באזור ישירות עם הממשלות המעורבות כולל פיצוי הפליטים.
השוני בין תשובות הצדדים היה באופן מעשי סופה של יזמת יארינג. השיחות נמשכו בעצלתיים במהלך כל שנת 1971, ובדצמבר החל יארינג בניסיון חדש לפתוח במשא ומתן עם ישראל ומצרים, על אף השוני בין התשובות, אך גם ניסיון זה נכשל.
יארינג המשיך להחזיק בתואר "השליח המיוחד של מזכ"ל האו"ם" עד לפרישתו בשנת 1990.
אוסף יארינג.
גונאר יארינג המשיך לפרסם מחקרים בשפות טורקיות מזרחיות במהלך הקריירה הדיפלומטית שלו. בשנת 1982 תרם לאוניברסיטת לונד אוסף מקיף של כתבי יד בשפות טורקיות. זהו אוסף עשיר ביותר, השלישי בגודלו בעולם אחרי שני אוספים במדינות ברית המועצות לשעבר. האוסף לוקט ממבחר מדינות איסלאמיות במרכז אסיה ומערים כמו קאשגאר, יארקנד ואורומצ'י.
עם פטירתו של יארינג, בשנת 2002 בגיל 94, פרסם המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, קופי ענאן הודעה בה ספד ליארינג, על יושרו, יושרתו, ושיקול הדעת שלו, כמו גם יכולתו יוצאת הדופן בניתוח מצבים, ובשכנוע.
מורשת שליחות יארינג.
יש הסבורים כי לו היה מתווך נמרץ יותר בשנת 1971, ניתן היה להגיע כבר בשלב זה להסכם, שהיה חוסך את שפיכות הדמים של מלחמת יום הכיפורים. לעומתם יש הסבורים כי הקשחת עמדות הצדדים הייתה אך טבעית לאור המצב, וכי היה צורך בהלם הפסיכולוגי שגרמה בישראל מלחמת יום הכיפורים על מנת לאפשר את פריצת הדרך המדינית בשנת 1977 שהביאה להסדר דומה לזה שניסה יארינג להשיג בשנת 1971. ב-1969 הועלה בישראל הקברט הסאטירי קטשופ, מאת חנוך לוין. ההצגה עוקבת אחר ניסיונות התיווך של "גו הגדול", אשר מבוסס על דמותו של יארינג. בסוף 1970 נכנס למצעד הפזמונים של קול ישראל, השיר ד"ר יארינג של להקת כיף התקווה הטובה. את השיר חיבר יעקב רוטבליט בהשראת שליחותו של יארינג למזרח התיכון.
זוליכה
זוליכה, וגם זולייכה, סוליקה וזליכה – הוא על פי המסורת המוסלמית, שמה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי.
במקרא ובמדרשי חז"ל.
המקרא, בסיפורי יוסף, ב, מביא את סיפורה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי, שבחצרו גדל יוסף. בכל הפסוקים העוסקים באשת פוטיפר לא נזכר שמה. דמותה של אשת פוטיפר הפכה לסמל האשה המפתה, המנצלת את מעמדה מצד אחד ואת יצריו של יוסף מצד שני.
בספרות העברית.
בעקבות חז"ל הפכה דמותה של אשת פוטיפר לדמות נדרשת בספרות העברית והיהודית לדורותיה. בסוף ימי הביניים, כנראה בעקבות מסורת מוסלמית, החל לצוץ שמה של אשת פוטיפר "זוליכה", שנכתב בכמה צורות. השם חדר לקהילות ישראל, ובצורתו "סוליקה" הפך לשם מקובל בקהילות ישראל בצפון אפריקה. הנערה היהודייה-מרוקאית הרוגת המלכות המפורסמת סוליקה חגוואל, שמסרה נפשה על קידוש השם והמיתה עצמה בגבורה כדי שלא להתאסלם ולשמור על יהדותה, היא אולי הנערה המפורסמת ביותר שנקראה "סוליקה". לוי גינצבורג, ב"אגדות היהודים" שלו, מביא כמה אגדות עם המזכירות את שמה של זוליכה.
בספרות העברית החדשה הוזכרה זוליכה ביצירותיהם של אברהם שלונסקי, בשירו "ליל זוליכה", ובסיפוריו של יעקב הורוביץ. והביטוי "ליל זוליכה" הפך לתיאור של ליל פיתויים ארוטי.
לינקולן
מקורו של השם הנפוץ בימינו "לינקולן" הוא בעיר העתיקה "לינקולן" ("Lincoln") שבאנגליה. מקור שם זה הוא בהלחם השם הלטיני לינדום קולוניה (Lindum Colonia), מחנה של חיילים רומיים משוחררים מן המאה הראשונה. על שם המחוז "לינקולנשייר" שהעיר לינקולן הייתה בירתו נקראו ערים נוספות ברחבי חבר העמים הבריטי. השם גם הפך לשם משפחה. הידוע יותר מבין הנקראים בשם זה היה אברהם לינקולן מנשיאי ארצות הברית החשובים ביותר. על שמו מספר מקומות, מוסדות ואתרים נוספים, בעיקר בתחומי ארצות הברית.
נבחרת מונטסראט בכדורגל
נבחרת מונטסראט בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הקולוניה הבריטית בים הקריבי, מונטסראט. הנבחרת הוקמה ב-1991. נבחרת מונטסראט היא אחת הנבחרות החלשות בעולם. בעקבות פעילויות וולקניות רבות במונטסראט, ממעיטה הנבחרת מלשחק, ורוב משחקיה הם מחוץ לאי.
ב-30 ביוני 2002 ביום של גמר מונדיאל 2002, שיחקה מונטסראט נגד נבחרת בהוטן במשחק ידידות בין שתי המדורגות האחרונות בדרוג פיפ"א. בהוטן ניצחה 0-4 ומונטסראט הפכה אז להיות הנבחרת החלשה בעולם.
אירועי גאות ושפל
טנסור
רואל פוקס
רואל אדריאן פוקס (באנגלית: Ruel Adrian Fox; נולד ב-14 בינואר 1968) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
פוקס הוא יליד איפסוויץ' שבאנגליה, הוא שיחק בין השנים 1986–2002 בנוריץ' סיטי, בניוקאסל יונייטד, בטוטנהאם הוטספר ובווסט ברומיץ'.
פוקס שיחק גם בנבחרת מונטסראט ונכון ל-2006 הוא המאמן שלה.
נבחרת אנגווילה בכדורגל
נבחרת אנגווילה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אנגווילה.
נבחרת אנגווילה נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם.
מאסצ'וסטס
מסאצ'וסטס
נושאי המגבעת
נושאי המגבעת הייתה להקת רוק ישראלית שהוקמה בירושלים בשנת 1984 והתפרקה בשנת 1992. לשיא הצלחתה זכתה בשנת 1991, כשהוחתמה בחברת הד ארצי. באותה שנה הוציאה את אלבומה "מי רצח את אגנתה פאלסקוג", שהפיק שלומי ברכה. זמן קצר אחר כך הגיעה לסוף דרכה. כחמש שנים לאחר התפרקות הלהקה הוציא מוטי שהרבני, מפיק הלהקה, את האלבום "נושאי המגבעת", שכלל הקלטות ישנות של הלהקה שטרם פורסמו באופן מסודר, בהן "Live in בית שמש" וכן שלוש גרסאות שונות לשירים שהופיעו ב"מי רצח את אגנתה פאלסקוג".
היסטוריה.