יורשו של רוט כמזכיר המלחמה, ויליאם הווארד טאפט, שב לברית המסורתית בין מזכיר המלחמה וראשי המשרדים, הכפיף את ראש המטה לגנרל השליש, תפקיד רב עוצמה מאז יצירתו ב-1775. אכן, המזכיר טאפט יישם מעט מסמכויותיו. ההחלטות החשובות התקבלו על ידי נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט. ב-1911 החיו המזכיר הנרי סטימסון וראש המטה שלו, מייג'ור גנרל לאונרד ווד, את הרפורמות של רוט. המטה הכללי סייע להם במאמציהם לייעץ את המבנה הארגוני של הצבא על פי קווי מתאר מודרניים ולפקח על משרדי המחלקה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה.
ב"חוק הביטחון הלאומי" (National Defense Act of 1916) הפך הקונגרס על פיהם את השינויים הללו, צמצם את גודלו של המטה הכללי למספר חברים ערב כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ב-6 באפריל 1917. הנשיא וודרו וילסון תמך במזכיר המלחמה ניוטון בייקר, שהתנגד למאמצי השליטה על משרדי המחלקה ועל התעשייה הביטחונית עד שהתחרות על היקף הרכשה הצבאי המוגבל כמעט ושיתקה את התעשייה ואת מערכת התחבורה, בעיקר בצפון. מתוך וותרנות לנוכח הלחצים מהקונגרס ומהמגזר התעשייתי, מינה בייקר את בנדיקט קרוול כאחראי על החימוש, את מייג'ור גנרל ג'ורג' גותלס כקצין האספקה הראשי בפועל ואת גנרל פייטון מרץ' כראש המטה. תוך קבלת סיוע מיועצים תעשייתיים, הם ארגנו מחדש את מערכת האספקה של הצבא ובעיקר הם ביטלו את מעמדם של משרדי המחלקה כסוכנויות עצמאיות למחצה. גנרל מרץ' ארגן מחדש את המטה הכללי על פי אותם קווי פעולה והעניק לו את הסמכות הישירה על פעילות המחלקה. לאחר המלחמה החזיר הקונגרס למשרדים את מעמדם העצמאי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 יישר הגנרל ג'ון פרשינג קו עם המטה הכללי בנוגע לעיצוב התבנית של מטה השטח של חיל המשלוח של ארצות הברית, שעליו הוא פיקד. למטה הכללי של ראשית שנות ה-20 הייתה השפעה מועטה על משרדי מחלקת המלחמה, אך ראשי המטה הכללי השיגו בהדרגה סמכות ממשית עליהם עד 1939, כאשר הגנרל ג'ורג' מרשל התמנה לראש מטה הצבא.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה מרשל היועץ הראשי של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בנושאי אסטרטגיה צבאית והשקיע מעט מאמץ לפעול כמנהל הכללי של מחלקת המלחמה. סוכנויות רבות היו עדיין מחוסרות סמכות בתחומים שונים והן הטרידו את ראש המטה בפרטים רבים מדי, עד שגרמו למחלקת המלחמה לפעול בחוסר יעילות בניהול הצבא במלחמה גלובלית. הגנרל מרשל תיאר את תפקיד ראש המטה כ"תפקיד פיקודי גרוע". הנשיא רוזוולט מינה את הנרי סטימסון כמזכיר המלחמה. לאחר המתקפה על פרל הארבור העניק סטימסון גיבוי למרשל בארגון מחדש של הצבא על פי "חוק סמכויות המלחמה" (War Powers Act of 1941). הוא פיצל את צבא ארצות הברית לשלושה מרכיבים אוטונומיים לניהול הפעילות של המחלקה: "כוחות הקרקע של הצבא" (Army Ground Forces) אימנו את הכוחות, חילות האוויר של צבא ארצות הברית פיתחו זרוע אווירית עצמאית ו"שירותי האספקה" (Services Of Supply) ניהלו את הפעילות המנהלית והלוגיסטית. חטיבת המבצעים פעלה כצוות תכנון כללי עבור הגנרל מרשל. ב-1942 קיבלו חילות האוויר של הצבא עצמאות מעשית בכל מובן בנפרד משאר חלקי הצבא.
לאחר המלחמה.
עם תום מלחמת העולם השנייה נטשה מחלקת המלחמה את המבנה הארגוני של מרשל לטובת דגם מקוטע שהתאים לתקופה בעוד שהזרועות העצמאיות נמנעו כל הזמן מהנהגה מחדש של שליטה ארגונית איתנה על פעולותיהן. "חוק הביטחון הלאומי של 1947" (National Security Act of 1947) פיצל את מחלקת המלחמה למחלקת הצבא של ארצות הברית ולמחלקת חיל האוויר של ארצות הברית. לניהול שתי המחלקות הללו נתמנו מזכיר הצבא של ארצות הברית ומזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, בהתאמה.
בשנים שלאחר המלחמה, החליטה ממשלת ארצות הברית (כמו ממשלות רבות ברחבי העולם) לנטוש את המושג "מלחמה" בהתייחס להנהגה האזרחית של הכוחות המזוינים שלה. שריד יחיד למינוח זה נותר בשמותיהן של "מכללת המלחמה של ארצות הברית" (United States Army War College), מכללת המלחמה של הצי (Naval War College) ו"מכללת המלחמה של חיל האוויר" (Air War College) שמשמשות לאימון קציני הזרועות השונים בטקטיקה ובאסטרטגיה של לוחמת השטח.
מבני המחלקה.
בשנותיו הראשונות, בין השנים 1797 – 1800, ישב מטה מחלקת המלחמה בפילדלפיה. יחד עם שאר סוכנויות הממשל הוא עבר לבירה החדשה וושינגטון די. סי. ב-1800. ב-1820 עבר מטה המחלקה לבניין בפינת רחוב 17 ושדרות פנסילבניה, בסמיכות לבית הלבן, חלק ממכלול של ארבעה מבני לבנים בסגנון הפדרלי שנבנו עבור מחלקות הקבינט, כשמחלקת המלחמה ישבה בחלק הצפון-מערבי של המכלול, מחלקת הצי בחלקו הדרום-מערבי, מחלקת המדינה בחלקו הצפון-מזרחי ומחלקת האוצר בחלקו הדרום-מערבי. בניין מחלקת המלחמה הורחב בשנות ה-50 של המאה ה-19 כשנבנה בניין נוסף ממערב מעבר לרחוב שנודע בשם "הנספח" (Annex) וחשיבותו עלתה במהלך מלחמת האזרחים כאשר הנשיא אברהם לינקולן הגיע פעמים רבות לחדר הטלגרף של מחלקת המלחמה להתעדכן בדיווחים ובעדכונים. המבנים המקוריים של מחלקות המלחמה והצי מ-1820 שניצבו מצדו המערבי של הבית הלבן, הוחלפו ב-1888 בבניין חדש בסגנון הקיסרות השנייה הצרפתית עם "גגות מנסרד", שזכה לשם "בניין המדינה, המלחמה והצי" (State, War, and Navy Building). כיום הוא ידוע כ"בניין משרדי הממשל הישן" (Old Executive Office Building) ולימים נקרא "בניין הממשל על שם אייזנהאור", על שמו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאור.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נגסה מחלקת המדינה את המרחב של מחלקת המלחמה בבניין ואף הבית הלבן חיפש מרחב משרדים נוסף. באוגוסט 1939 העבירו מזכיר המלחמה הארי וודרינג וראש מטה הצבא בפועל ג'ורג' מרשל את משרדיהם אל "בנייני התחמושת" (Munitions Buildings), מבנה זמני שנבנה בשטח המול במהלך מלחמת העולם הראשונה. בסוף שנות ה-30 בנתה הממשלה את בניין מחלקת המלחמה (כיום בניין הארי ס. טרומן, המשמש כבניין מחלקת המדינה) שניצב בפינת הרחובות 21 ו-C, אך עם השלמת בנייתו, נראה היה שהוא לא פתר את בעיית המקום של מחלקת המלחמה והוא הועבר לשימושה של מחלקת המדינה, שכאמור שוכנת בו עד היום.
בכניסתו לתפקיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באירופה, התמודד המזכיר הנרי סטימסון עם מצב בו מחלקת המלחמה הייתה מפוזרת ב"בניין התחמושת" העמוס ובבניינים רבים בכל רחבי וושינגטון, כולל פרברים במרילנד ובווירג'יניה. ב-28 ביולי 1941 אישר הקונגרס תקציב לבניין חדש למחלקת המלחמה במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה שבו תשוכן כל מחלקת המלחמה תחת קורת גג אחת. עם השלמת בנייתו של הפנטגון ב-1943, פינה מזכיר המלחמה את לשכתו ב"בניין התחמושת" והמחלקת כולה החלה את תהליך המעבר לבניין החדש.
יונה רוזנפלד (פירושונים)
יחסי בהוטן–ברזיל
יחסי בהוטן–ברזיל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל.
היסטוריה.
בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין ממלכת בהוטן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו בשנת 2009. שיתוף הפעולה שבין שתי המדינות הוא זניח, מלבד ביקורים דיפלומטיים אחדים מצד ראש ממשלת בהוטן ושרים - ב-2009 לכבוד כינון היחסים, ב-2012 על מנת להשתתף בוועידה שהתקיימה בריו דה ז'ניירו, וב-2018 להשתתפות בפורום המים העולמי.
מרשל אוויר
מרשל אוויר (באנגלית: Air Marshal; בקיצור: Air Mshl או AM; סימול נאט"ו: OF-8) היא דרגת הקצונה השלישית הגבוהה ביותר בחיל האוויר המלכותי (RAF). מרשל אוויר היא דרגת שלושה כוכבים והיא מקבילה לדרגת תת-אדמירל בצי המלכותי הבריטי (RN) או לדרגת לוטננט גנרל בצבא הבריטי או בחיל הנחתים המלכותי (RM). דרגה זו נמצאת בשימוש גם בחילות אוויר נוספים אשר קשורים היסטורית לחבר העמים הבריטי.
דרגת מרשל אוויר ראשי מקבילה לדרגת לוטננט גנרל בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובכוחות המזוינים הקנדיים (CAF).
עופרי ארד
עופרי ארד (נולד ב-11 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם במכבי חיפה מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים.
ארד נולד בקיבוץ החותרים, כבן הזקונים מתוך שבעה אחים שגם שיחקו כדורגל, ואחיו הגדול הוא כדורגלן העבר דורי ארד.
נוער.
החל את דרכו בכדורגל ב-2008 בקבוצת הילדים טרום א' של מכבי חיפה. לאחר מכן התקדם לקבוצת ילדים ג' של מכבי חיפה שם זכה עם הקבוצה באליפות ושנה לאחר מכן גם זכה עמה בגביע המדינה.
לאחר מכן עלה ארד לקבוצת נערים ג' של מכבי חיפה בשנת 2012. בעונתו הראשונה הקבוצה לא הפסידה אף משחק וגרפה ארבעה תארים (אליפות מחוז השרון, גביע המדינה, תואר "אלוף האלופים" וטורניר נייקי). במהלך אותה עונה הבקיע ארבעה שערים.
בשנת 2013, כאשר הוא בן 15, הוזמן ארד להתרשמות בקבוצת לסטר האנגלית, לאחר שהתרשמו ממנו הוא אף זכה לזימון נוסף למבחנים אך לבסוף בחר להישאר במכבי חיפה.
בשנת 2016 בעת טורניר נוער בארצות הברית קיבל הצעות למלגה מארבע אוניברסיטאות (קונטיקט, וויק פורסט, פלורידה, סטנפורד ולואיוויל) אך בחר להישאר בישראל. באותה שנה אף זכה למעקב נוסף על ידי קבוצת לסטר אך גם אז נשאר לבסוף במכבי חיפה.
בנוסף, בשנת 2016 בגיל 17, נכלל לראשונה בסגל קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה אותה אימן רוני לוי אך הוא לא זכה לדקות משחק. בינתיים בשנים 2015/16 ו-2016/17 זכה עם קבוצת הנוער של מכבי חיפה בשתי אליפויות תחת המאמן איתי מרדכי, כמו כן, במוקדמות ליגת האלופות לנוער הבקיע שער בנגיחה מול דינמו מוסקבה והעלה את קבוצת הנוער של מכבי חיפה להתמודדות מול בורוסיה דורטמונד.
בוגרים.