בראשית שנות ה-90 זיהה המגזין, באמצעות כתבו בארצות הברית אוורט טרו (Everett True) את צמיחת סצנת הגראנג' של סיאטל והיה מהראשונים לסקר את הסגנון החדש. במקביל סיקר המגזין (באיחור ניכר לעומת ה-NME) את מוזיקת האינדי והבריטפופ המקומית, אולם סיקורו היה ביקורתי וכותביו ניתחו בחריפות ובגישה אקדמית קרירה ומרוחקת את שיריהן ותקליטיהן של להקות פופולריות כבלר ואואזיס, עובדה שלא סייעה לקירוב קהל צעיר ונלהב. אולם, במקביל לצניחה בפופולריות, נותר המגזין כ"מגזין של מוזיקאים" ואחד המדורים החשובים בו היה מדור בו חיפשו מוזיקאים נגנים-עמיתים לשם שיתוף פעולה ויצירת להקות. ראשית להקת סווייד ב-1989 הייתה דרך מודעה כזו, כך נוסדה גם אירייז'ר.
בשנת 1997 עזב אלן ג'ונס את המגזין ויחד עמו החלו כותבים נוספים לעבור לשלל יוזמות חדשות שפרחו אז. מכירות המגזין התדרדרו עד כדי סגירתו למעשה ואיחודו עם המר שביריביו, NME.
המלודי מייקר
Melody Maker
1941 בגרמניה
1941 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה 70 שנות לאום.
הנהגה.
ראש המדינה:
קאנצלר גרמניה:
זיטאמיר
העזרה (ספר)
"העזרה" (באנגלית: "The Help") הוא רומן ביכורים מאת הסופרת האמריקנית קתרין סטוקט, שיצא בשנת 2009. במרכז העלילה עומדות עוזרות בית אפרו אמריקאיות העובדות במשקי בית לבנים בעיר ג'קסון שבמדינת מיסיסיפי, ארצות הברית בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
סטוקט החלה בכתיבת הספר לאחר הפיגועים ב-11 בספטמבר 2001. באותה תקופה היא שהתה בעיר ניו יורק. היא חשה מנותקת ומזועזעת, התגעגעה הביתה ובעיקר לקולה המנחם של דמיטרי, העוזרת שחורת העור שגידלה אותה (ושכבר לא הייתה בין החיים).
סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים באוגוסט 2011, בהפקת חברת דרימוורקס.
אודות.
סיפור הדמויות משתלב לכדי עלילה המתרחשת בעיר הדרומית ג'קסון בשיא תקופת המאבק למען זכויות האזרח במדינות הדרום של ארצות הברית. העלילה הבדיונית משולבת במציאות ובמידע היסטורי. בין השאר מוזכרים חוקי ג'ים קרואו, רצח מדגר אוורס, פעיל התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית על ידי הקו קלוקס קלאן והמצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות בו נאם מרתין לותר קינג את נאומו "יש לי חלום".
הרומן מסופר מנקודת מבטן של שלוש דמויות:
עלילה.
אייבילין, עוזרת שחורה שעבדה עם ילדים במשפחות לבנות רבות במהלך חייה, עובדת בבית משפחת ליפולט ומגדלת את מיי-מובלי הפעוטה. זמן קצר קודם לכן נהרג בנה טרילור בתאונת עבודה. אליזבת, אמה של מיי-מובלי, מתקינה חדר שירותים חדש נפרד לשחורים, בעידוד חברתה רבת ההשפעה, הילי הולברוק.
חברתה של אייבילין, מיני, פוטרה מעבודתה אצל גברת וולטרס אמה של הילי, וכעת היא לא מצליחה למצוא עבודה, למרות שהיא טבחית מעולה, בגלל ששוב לא הצליחה לסתום את הפה. למרבה המזל היא נשכרת לעבודה על ידי סיליה פוט, שרוצה להסתיר מבעלה את העובדה שיש לה עוזרת.
סקיטר חזרה מהקולג' בלי להתחתן, למורת רוחה של אמה, וחלומה הוא לכתוב. היא לא מצליחה להשיג עבודה, אבל עורכת נכבדת מניו יורק מציעה לה לשוב ולהציע עצמה לאחר שתתנסה בכתיבה. סקיטר מתחילה לכתוב טור בנושאי ניקיון בעיתון המקומי. כיוון שאין לה כל ידע בנושא, היא פונה אל אייבילין שתעזור לה. ואז היא מעלה רעיון נוסף: היא תראיין את אייבילין על חייה כעוזרת בית במשפחות של לבנים. לאחר מאמצי שכנוע רבים אייבילין נעתרת. במשך השבועות הבאים הן עורכות מפגשים סודיים בביתה של אייבילין. לאחר מכן גם מיני נעתרת להתראיין.
בינתיים הילי מארגנת לסקיטר חברתה מפגש עם סטיוארט, בנו של סנטור ווייטוורת'. המפגש הראשון הוא כישלון חרוץ, אבל לאחריו מגיע סטיוארט להתנצל והאהבה פורחת.
ג'וני, בעלה של סיליה מגלה באקראי שמיני עובדת כעוזרת של אשתו. הוא ומיני מסכימים ביחד שלא לגלות לסיליה שהסוד שלה התגלה.
העורכת הניו יורקית מודיעה לסקיטר שיש סיכוי לספר הראיונות שהיא עורכת; אם היא תשלים תריסר ראיונות לפני סוף השנה, הספר ייצא לאור באוגוסט, לפני המצעד לוושינגטון בראשות מרתין לותר קינג. סקיטר שוכחת בחדר הישיבות את התיק שלה ובו הראיונות וספר חוקי ג'ים קראו. הילי מוצאת את התיק ומספיקה להוציא מתוכו את הספרון. למרות שהילי לא ראתה יותר מזה, חששן של סקיטר ושתי המרואיינות גובר. היחסים בין הילי לסקיטר מצטננים.
מדגר אוורס, פעיל התנועה לזכויות האזרח, נרצח בכניסה לביתו בג'קסון על ידי הקו קלוקס קלאן. הקהילה האפרו-אמריקאית מתקוממת.
מיני מצילה את חייה של סיליה, שעוברת הפלה קשה ביותר. מסתבר שזו ההפלה הרביעית במספר.
עובדת משק הבית של הילי, יול-מיי מסכימה גם היא להתראיין, אבל נתפסת בגנבת תכשיט, לאחר שביקשה להשלים את סכום הכסף החסר למשפחה כדי לשלוח את התאומים שלה לקולג'. היא נאסרת. האירוע גורם לעובדות נוספות בעיר להסכים להתראיין לספר הסודי.
סקיטר מוזמנת ביחד עם הוריה להתארח בבית הוריו של סטיוארט. הביקור לא עולה יפה: הסנטור מתגלה כשיכור ואשתו - בלתי נעימה. שמה של ארוסתו לשעבר של סטיוארט עולה בכל רגע ומעכיר את האווירה. בסיום הערב סטיוארט נפרד מסקיטר. בנוסף, הילי כופה על סקיטר לפרסם בעיתון את היוזמה להקמת חדרי שירותים נפרדים לשחורים. ביום פרסום המודעה מוצבים על הדשא בכניסה לבית משפחת הולברוק שלושה תריסרי אסלות צבעוניות.
סיליה פוט מגיעה לבושה במחשוף נדיב לנשף הצדקה השנתי, בראשו עומדת הילי הולברוק. בעלה של סיליה, ג'וני, היה בעבר בן זוגה של הילי. סיליה מבקשת לדבר עם הילי, להסביר לה שהיא לא פיתתה את ג'וני. מסתבר שמישהו רכש עבור הילי את עוגת הקרמל של מיני. הילי בטוחה ששוב סיליה משטה בה. היא זועמת. סיליה משתכרת ומקיאה באולם הנשפים.
במשך ימים לאחר הנשף סיליה לא קמה מהמיטה, לא אוכלת, בוכה כל הזמן. בסוף מיני נאלצת לספר לה את הסיפור האיום והנורא: הילי הפיצה בעיר שמועת שקר שהיא, מיני גנבה כלי כסף. בעקבות כך היא לא יכלה להשיג עבודה. כנקמה היא אפתה עוגת שוקולד ובה הצואה שלה – והילי אכלה שתי פרוסות גדולות מהעוגה.
סקיטר מגלה מה קרה לעובדת האהובה עליה, קונסטנטין, שמתה בינתיים. תאריך היעד להגשת הספר הוקדם ואמה גוועת מסרטן. סטיוארט חוזר ואף מציע לה נישואים, אבל כשהיא מספרת לו על הספר הסודי הוא שוב נרתע ובורח. היא משלימה את כתיבת הספר בתמיכתה של אייבילין. כדי לשמור על הסודיות ולמנוע את זיהוי המשתתפות, מיני משכנעת אותן לשלב את הסיפור האיום ונורא בדבר העוגה. כך הילי תעשה כל מאמץ כדי לשכנע את כולם שהספר לא נכתב על העיר ג'קסון. היא אף מציעה את הכותר The Help; כך נקראו עובדות משק הבית בג'קסון. הוצאת Harper &amp; Row אכן מחליטה להוציא מהדורה בת כמה אלפי עותקים, כשהמחברת נקראת "אלמונית". העובדות שהתראיינו לספר מקבלות סכום של שישים ואחד וחצי דולר כל אחת וכמעט כולן מקדישות את הרווח שלהן למען ילדיה של יול-מיי האסורה בכלא.
בהמשך מפטרת אליזבת את אייבילין בהשפעתה של הילי הנוקמת וגם בעלה של מיני מאבד את עבודתו. סקיטר מקבלת עבודה בניו יורק. היא מעבירה את הטור בעיתון המקומי לאייבילין המפוטרת, וגם מהדורה נוספת בת חמשת אלפים עותקים מוסיפה הכנסה כספית לכל המשתתפות בספר. בסופו של הספר מיני אוזרת אומץ ועוזבת את בעלה המכה עם ילדיה, ואייבלין מחליטה להיות סופרת.
עליזה הרץ-זומר
עליזה (אליס) הֶרץ-זוֹמֶר (Alice Herz-Sommer; 26 בנובמבר 1903, פראג, ממלכת בוהמיה, אוסטריה-הונגריה (צ'כיה) – 23 בפברואר 2014, לונדון) הייתה פסנתרנית יהודייה ניצולת השואה. חייתה במולדתה בוהמיה (ולימים בצ'כוסלובקיה), מ-1949 בישראל ומ-1986 ועד מותה בלונדון.
קורות חיים.
עליזה הרץ נולדה ב-1903 יחד עם אחותה התאומה מריאנה לסופי ופרידריך הרץ, תעשיין, בעיר פראג, בירת ממלכת בוהמיה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בירת צ'כיה). במשפחה היהודית המתבוללת דוברת הגרמנית היו חמישה ילדים. מגיל צעיר החלה לנגן בפסנתר והייתה לפסנתרנית ידועה, שאף ניגנה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית. הסופר פרנץ קפקא התארח בבית הוריה מדי פעם והיה חבר טוב של פליכס ולטש, שנישא מאוחר יותר לאחותה, אירמה.
נישאה ב-1931 למוזיקאי ליאופולד זומר, שהיה כנר מוכשר, אם כי לא עסק בנגינה כמקצוע. ב-1937 נולד בנם, שטֶפַן (לימים רפאל).
כאשר פלשה גרמניה לצ'כוסלובקיה במרץ 1939, עזבו רוב משפחתה וחבריה לארץ ישראל; עליזה וליאופולד שקלו לעלות לארץ ישראל, אך לא עשו זאת בגלל האחריות שהרגישה עליזה כלפי אמה החולה, בגלל הדאגה לעתידו של בנם ובגלל חוסר כסף. אחיותיה מריאנה, אירמה ומשפחותיהן הצליחו לצאת מפראג בליל כניסתו של היטלר.
ב-1942 נשלחה האם, בגיל 72, לטרזיינשטאט ואחר כך לטרבלינקה, שם נספתה. כעבור שנה, ב-1943, נשלחה עליזה עם בעלה ובנה לטרזיינשטאט.
כשגילו הגרמנים במחנה כי היא פסנתרנית ידועה, הטילו עליה לנגן בקונצרטים במחנה. זומר הסכימה כדי להגן על בנה שטפן, אך בעלה נשלח באוקטובר 1944 לאושוויץ ואחר כך לדכאו, שם מת. אחרי שחרור המחנה במאי 1945 חזרה זומר לפראג, ובמרץ 1949 עלתה לישראל והצטרפה למשפחתה בירושלים, שם הייתה למורה בקונסרבטוריון. אחותה התאומה, מריאנה, נישאה לאמיל אדלר.
בנה עברת את שמו לרפאל, היה לצ'לן מפורסם ועבר לגור בלונדון, וב-1986 הצטרפה אליו זומר. הבן רפאל נפטר ב-2001 במהלך סיור בישראל.
ב-2005 הופק סרט דוקומנטרי על חייה בשם "מגיהנום לגן עדן". ב-2011 יצא סרט על אודותיה בשם "Alice Dancing Under the Gallows". הייתה דוברת אספרנטו ופעילה בתנועה.