במשך רוב חייו, היה וויין רפובליקני שמרן. אבל בצעירותו הוא תיאר את עצמו כסוציאליסטי בשנותיו בקולג', הוא הצביע בעד הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט בבחירות 1936 לנשיאות והביע הערצה אל יורשו של רוזוולט, הנשיא טרומן. הוא לקח חלק בהקמת ברית קולנוע לשימור אידיאלים אמריקאים בפברואר 1944 ונבחר לנשיא הארגון בשנת 1947. וויין היה אנטי קומוניסט נלהב ואף תמך בסנאטור ג'וזף מקארתי ובועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. ב-1952 הוא עשה את הסרט גים מקלין הגדול אשר בו הוא הביע תמיכה ואימון בוועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. ממסמכים סובייטיים שהותרו לפרסום עולה כי למרות היותו אוהד גדול של סרטי וויין, הורה יוסיף סטלין על חיסולו של וויין כתוצאה מפעילותיו כנגד המפלגה והתנועה הקומוניסטית בארצות הברית.
וויין תמך בסגן הנשיא ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות של 1960, אך לאחר שקנדי זכה בבחירות הוא הביע תמיכה בו ואמר בראיון: "לא הצבעתי עבורו אבל הוא הנשיא שלי, ואני מקווה שהוא עושה עבודה טובה". וויין השתמש בפרסומו הגדול בשביל לתמוך במטרות שמרניות, כולל תמיכה במלחמת וייטנאם על ידי הפקה, בימוי, ומשחק של סרט "הכומתות הירוקות" בשנת 1968.
למרות היותו שמרן ותומך ברעיון השוק החופשי בראיון שנתן לפלייבוי ב-1971 הוא הביע תמיכה בביטוח לאומי והענקת קצבאות לשכבות החלשות.
עקב היותו הרפובליקאי המפורסם ביותר בהוליווד, המפלגה הרפובליקנית הציעה לו להתמודד על תפקיד רשמי. וויין סירב להצעה ואף אמר שהעם האמריקני לא ישקול ברצינות לבחור שחקן קולנוע לבית הלבן. וויין בחר במקום להתמודד בעצמו על תפקיד לתמוך בחברו רונלד רייגן לתפקיד מושל קליפורניה ב-1966 וב-1970. וויין השתתף בקמפיין הבחירות של ניקסון בבחירות לנשיאות של 1968.
למרות היותו רפובליקן הוא חלק על דעת המפלגה ביחס לתעלת פנמה. וויין תמך, בשונה מדעת מפלגתו, בהעברת התעלה לידי פנמה והפסקת השליטה האמריקנית בה. תמיכה זאת בפנמה נבעה בעיקר בזכות אשתו השנייה של וויין אשר במוצאה הגיעה מפנמה.
מותו.
ג'ון וויין מת מסרטן הקיבה ב -11 ביוני 1979, במרכז הרפואי UCLA Center. הוא נטמן בבית הקברות בקורונה דל מרס. לדברי בנו פטריק ונכדו מת'יו, כומר ממחוז אורנג' בקליפורניה, וויין המיר את דתו לקתוליות זמן קצר לפני מותו. וויין ביקש שעל מצבתו תיחרט הכתובת "Feo, Fuerte y Formal" מספרדית: "מכוער, חזק ומכובד." אבל בקשתו לא נתקיימה והמצבה נשארה ריקה במשך עשרים שנה. על המצבה חרוט ציטוט מן הריאיון שנתן לפלייבוי ב-1971: "מחר הוא הדבר החשוב ביותר בחיים. הוא נכנס אלינו בחצות נקי מאוד. הוא מושלם כשהוא מגיע, הוא מכניס את עצמו לידינו. הוא מקווה שלמדנו משהו מאתמול".
מורשת.
פרסים, חגיגות וציוני דרך.
ממשלת ארצות הברית עוד בחייו של וויין הכירה בו ובתרומתו. הקונגרס האמריקני העניק לו ב -26 במאי 1979, את מדליית הזהב של הקונגרס. דמויות הוליווד ומנהיגים אמריקנים מכל רחבי הקשת הפוליטית, כולל מורין או'הרה, אליזבת טיילור, פרנק סינטרה, קתרין הפבורן, הגנרל עומר ברדלי, גרגורי פק, רוברט סטאק, קירק דאגלס ועוד העידו בקונגרס לטובת הענקת המדליה לוויין.
ב-9 ביוני 1980, לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית של הנשיא ג'ימי קרטר, ובשנת 1998 וויין זכה בפרס מורשת חיל הים על ידי הצי האמריקני כתודה על תמיכתו בצי האמריקני במהלך הקריירה הקולנועית שלו.
מספר רב של מקומות ציבוריים שונים נקראים על שמו של וויין, כולל נמל התעופה ג'ון וויין במחוז אורנג', קליפורניה, שם ניצב פסל ברונזה שלו בגובה 9 מטרים בכניסה. כמו כן נקראו מספר פארקים, בתי ספר ורחובות על שמו של וויין וכן נצבים בארצות הברית מספר פסלים שלו.
בשנת 1986, נכנס להיכל התהילה של מסדר דה-מוליי, של הבונים החופשיים.
בשנת 2006, חברו של וויין ושותפו לשעבר לעסקים, לואיס ג'ונסון, חנך את "לואי ודיוק קלאסיקות" שורה של אירועים לטובת קרן ג'ון וויין לסרטן ואת האגודה האמריקאית למלחמה בסרטן. האירועים מתרחשים בסופי שבוע באריזונה והם כוללים טורניר גולף, מכירה פומבית של מזכרות ג'ון וויין ושלל תחרויות שונות.
ב-26 במאי 2007, לרגל יום הולדת של וויין, שמו התווסף ל"היכל התהילה של קליפורניה", הממוקם במוזיאון קליפורניה.
סמל אמריקאי.
וויין עלה וצמח לשחקן המפורסם ביותר בזמנו והפך לסמל אשר סימל ערכים אמריקאים. תוך כדי התפתחות הקריירה שלו הוא זוהה יותר עם טיפוס הדמויות שגילם, גברים קשוחים ומחוספסים, בדרך כלל בוקרים או אנשי צבא, אשר נחנו ביושר וצדק אישי גבוה והיו תמיד מצילים את הזקוקים לעזרה. עד הסרט האחרון שוויין שיחק בו הוא לא הסכים שהדמות שהוא משחק תירה למישהו בגב.
בעקבות מלחמת העולם השנייה הוא התחיל להופיע גם בסרטי מלחמה לצד סרטי מערבונים. סרטי מלחמה כמו חולות איוו ג'ימה וביקוריו הרבים בחזית הפכו אותו לסמל החייל האמריקני המושלם.
וויין הפך לדמות גיבור כל כך גדולה עד שבאנגלית השתרש הביטוי "Where is John Wayne when you need him" (איפה ג'ון וויין כשצריך אותו) ביטוי אשר מתאר כמיהה גדולה לגיבור שיציל את המצב.
פרסים מועמדויות.
וויין היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, פעמים לשחקן הטוב ביותר ופעם אחת למפיק הטוב ביותר. הוא זכה באוסקר לשחקן הטוב ביותר רק על תפקידו בסרט אומץ אמיתי ב-1969.
בסקים
הבסקים (בסקית: Euskaldunak; ספרדית: Vascos או Vascongados; צרפתית: Les Basques) הם עם היושב בעיקרו בצפון חצי האי האיברי, בקצה המערבי של הרי הפירנאים, כאזור בספרד, הנקרא ארץ הבסקים (ישנו גם מיעוט בסקי היושב בצרפת, באזור שנמצא בתחומי מחוז הפירנאים האטלנטיים). האזור מחולק לשבעה מחוזות, ארבעה בספרד ושלושה בצרפת. שלושה מתוך ארבעת המחוזות בספרד נמצאים תחת האוטונומיה הבסקית (ומרכיבים יחד את הקהילה האוטונומית חבל הבסקים): גיפוסקואה, ביסקאיה ואַלַבָה, כאשר המחוז הגדול ביותר, שהוא גם קהילה אוטונומית בפני עצמו, נווארה, אינו כלול באוטונומיה זו. הבסקים מתפרנסים בעיקר מחקלאות ובאזור מגוריהם נמצאות חוות רבות שעוברות במשפחה בירושה. בעקבות עושר האזור במרבצי ברזל התפתחו תעשיית הספנות והתעשייה הכבדה בצורה ניכרת.
מוצא אתני ולשון.
לא קיימת תמימות דעים לגבי מוצאם של הבסקים. ב-218 לפנה"ס, לאחר שכבשו הרומאים את כל שטחי איבריה (חצי האי הספרדי של היום) וגאליה (אזור צרפת כיום), כשלו הרומאים בניסיונותיהם לכבוש את האזור ההררי בחבל הבסקים, והם הצליחו בכך רק במאות הראשונות לספירה. הרומאים הם גם אלו שנתנו לשוכני הרים אלו את השם "בסקים". הלשון הבסקית (Euskera או Euskara), שזכתה להכרה רשמית רק ב-1982, לא הושפעה מהלטינית. הבסקית אינה שייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות והיא אינה דומה לאף שפה המוכרת כיום. ישנן תאוריות שונות לגבי מקורה: חלק מהחוקרים סבורים שהיא השפה הקדומה של תושבי חצי האי האיברי, אחרים סבורים שהיא דומה לשפות הברבריות (גבלנץ ושוכארט), אחרים מוצאים דמיון לשפות הקווקז, ללשונות אפריקאיות, או ליפנית ואף יש המשייכים אותה לכמה לשונות אמריקאיות ילידיות.
במהלך התפשטות השבטים הגרמאניים לא הצליחו אלו לכבוש את הטריטוריה הבסקית, והם נשארו עצמאיים.
הכיבוש הרומי השפיע יותר בפן הדתי מאשר מבפן התרבותי. יחד עם זאת, הבסקים שבתקופה זו השתייכו לדת המקומית עם המיתולוגיה העממית. החל מהמאה ה-4 החלה הנצרות להגיע לאזור ולאורך השנים תושבי החבל התנצרו.
כיום הבסקים אדוקים בדתם ומקפידים לשמור על המסורת והתרבות הבסקית העתיקה. נערכים מחקרים בהקשר למיתולוגיה הבסקית. הפסל הבסקי פטקסי קסייה לזמה פריאר מבסס את היצירות שלו על המיתולוגיה הבסקית ופרסם מחקר בנושא.
סמלים לאומיים שלהם הם הברט והמאקילה – מוט הליכה.
היסטוריה פוליטית.
בסוף המאה ה-19, ברוח הלאומיות באירופה כולה, קמה המפלגה הבסקית הלאומית. בשנות השלושים, עם המהפכה השמאלית בספרד והקמת הרפובליקה הדמוקרטית, נחלקו הבסקים בשאיפות הלאומיות שלהם: חלקם שאפו רק לזכות למעמד האוטונומי ואחרים שאפו להפיל את משטרו של פרנקו. בתקופת שלטון הפשיסטים על ספרד שלאחר מלחמת האזרחים הורע מצבם של הבסקים וזכויותיהם האוטונומיות נפגעו. הרעה זאת במצבם עודדה רבים להגר לדרום אמריקה. ב-1936 זכתה החזית העממית בבחירות והכירה באוטונומיות, כתוצאה מכך המפלגה הבסקית הקימה את האוטונומיה הבסקית, אך ללא המחוזות נווארה ואלבה שהתנגדו למהלך. מאוחר יותר באותה שנה פרצה בספרד מלחמת אזרחים בין הסוציאליסטים והקומוניסטים לבין הפשיסטים בראשות פרנקו, שכבש לבסוף את כס השלטון. פרנקו הטיל מרותו בכל ספרד, תוך דיכוי מסיבי של כל סממן תרבותי או דתי, ולמעשה ביטל את האוטונומיה הבסקית, כמו גם את האחרות. המחתרת הבסקית אט"א (ETA), הוקמה ב-1959 ומטרתה הייתה להקים מדינת לאום סוציאליסטית בסקית. מאז הקמתה אט"א ביצעה פעילויות אלימות רבות, ביניהן פעולות טרור כנגד הממסד, וזאת במטרה להביא לעצמאותה של ארץ הבסקים. האירוע המשמעותי ביותר, אשר צמצם מאוד את תמיכת הציבור בארגון הטרור, התרחש בשנת 1997: חברי הארגון רצחו מנהיג בסקי צעיר, משום שהממשל הספרדי סירב לשחרר אסירים של ETA. בעקבות הרצח יצאו לרחובות ספרד 6 מיליוני מפגינים, ובמשך 4 ימים רצופים הפגינו נגד האלימות של הארגון. אמנם מתקפות הטרור של הארגון פחתו באופן משמעותי, אך הן לא פסקו לגמרי.