העיר גטצ'ינה הוקמה מתוך כפר ששכן על אדמות העיר בעבר בשם חוטצ'ינו והייתה חלק ממחלוקות טריטוריאליות בין שוודיה לרוסיה. אוזכרה לראשונה בשנת 1500 ככפר הטצ'ינו ואוזכרה שוב ככפר הוטזינו מרישומי השוודים מהשנים 1618–1623. במהלך מלחמת הצפון, הכפר נכבש באוגוסט 1702 על ידי רוסיה והחל להיקרא גטצ'ינה.
בשנת 1765 יקטרינה הגדולה העניקה את הכפר כשי למאהב שלה הרוזן גריגורי אורלוב. בקיץ 1766 החלה בנייתו של ארמון גטצ'ינה הגדול, על פי פרויקט של האדריכל האיטלקי אנטוניו רינאלדי. לאחר מותו של אורלוב ב-1783 הכפר עבר לידי הנסיך הגדול פאבל פטרוביץ' ולאדריכל ראשי מונה וינצ'נצו ברנה שקידם בניית גנים ופארקים רבים וב-1795 בוצע שיפוץ בארמון. בנובמבר 1769 גטצ'ינה הפכה לעיר.
ב-1798 האדריכל ניקולאי לבוב קידם את בניית ארמון פריאורה שהפך לאחד מסמלי העיר גטצ'ינה. לאחר רצח פאבל הראשון במרץ 1801 העיר עברה לשליטת אלמנתו מריה פיודורובנה, לאחר מכן לידי בנה ניקולאי הראשון ויורשיו: אלכסנדר השני ואלכסנדר השלישי.
בשנת 1853 נחנכה מסילת ברזל בעיר וב-1881 הופיעו פנסי רחוב חשמליים בעיר. בשנת 1910 נחנך שדה תעופה צבאי בגטצ'ינה ולצדו בית ספר לטיס הראשון מסוגו באימפריה הרוסית.
ב-1 במרץ 1917 גדוד האוויר המערבי פתח במרד שהביא לפירוק המינהל הקיסרי והוחלף בוועדה אזורית. באוקטובר אותה שנה העיר עברה לשליטת ועדת מהפכנים צבאית, על רקע מלחמת האזרחים ברוסיה והיוותה מוקד קרבות בין צבאו של יודניץ לצבא האדום. ב-1923 העיר שינתה שמה לטרוצק על שם לב טרוצקי. ב-1929 שינתה את שמה לקראסנוגווארדייסק וב-13 בספטמבר 1941 נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ושמה שונה ללינדמאנשטט (Lindemannstadt) על שמו של מפקד הארמייה ה-18 של הוורמאכט, גאורג לינדמאן. ב-23 בינואר 1944, לאחר ששוחררה העיר מידי הנאצים, הוחזר לה שמה היסטורי "גטצ'ינה".
לאחר מלחמת העולם השנייה גטצ'ינה שוקמה הופיעו שיכונים חדשים, נחנכו מפעלי תעשייה ומכון לפיזיקה גרעינית.
עד ל-2010 גטצ'ינה החזיקה במעמד כיישוב היסטורי. ב-2015 הוענק לה תואר "עיר תהילה צבאית" בשל שחרורה מעול הכיבוש הנאצי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ב-2017 מושל מחוז לנינגרד, אלכסנדר דרוזדנקו, הודיע על תוכניות ממשלת המחוז להעברת המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז מהעיר סנקט פטרבורג אל העיר גטצ'ינה ולהעברת משרדי ממשלת המחוז אל גטצ'ינה. בספטמבר 2020 אלכסנדר דרוזדנקו שב הודיע החל משנת 2021 גטצ'ינה תהפוך לבירת מחוז לנינגרד ומשרדי הממשלה יעברו אליה.
ערים תאומות.
לגטצ'ינה חמש ערים תאומות:
גאטצ'ינה
מצבת יגיד עליו רעו
מצבת יגיד עליו רעו היא מצבת קבר שהייתה סמוכה לקברו של רבי נתן נטע שפירא בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, אשר צוינה לבנו - יצחק שפירא, אך במהלך השנים יוחסה לדמות אגדית שנקברה באורח פלאי על ידו.
המצבה.
בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, סמוך לקברו של רבי נתן נטע שפירא, הייתה קיימת מצבה ועליה נוסח ספינקסי אפוף הוד. הנוסח שעל גבי המצבה עבר גלגולים שונים, ובשלב כלשהו הועלתה השערה אודות זיהוי הנקבר תחתיה, אך במהלך מלחמת העולם השנייה נעקרה המצבה והושחתה, ושוב חזרה אלמוניותו של הנקבר תחתיה בנוסח המצבה.
בשנת ה'תרנ"ט צוין נוסח המצבה על ידי חיים דב פרידברג:
פרידברג, על פי פנקס החברה קדישא ועל פי יוהאן כריסטוף וולף , מציין את זהותו של הנקבר תחתיו: הרב יצחק שפירא, בנו של רבי נתן נטע.
לאחר חצי יובל, בשנת ה'תרפ"ד, הוקמה המצבה מחדש, ונכתב עליה הנוסח הישן עם תוספת - לזיהוי הנקבר תחתיה:
במהלך מלחמת העולם השנייה נעקרה המצבה ממקומה והושחת הכיתוב שעליה. לאחר המלחמה, עם שיפוץ בית הקברות הוצבה המצבה מחדש, אך במיקום אחר בתוך שטח בית הקברות - שלא בסמיכות ממש לקברו של רבי נתן נטע שפירא. הכיתוב שעליה מטושטש, וכיום חלקה התחתון - ובו זהותו המשוערת של הנקבר תחתיה - אינו קריא. על מקום הכיתוב שמלפנים מופיע באופן בולט הכיתוב: "יגיד עליו רעו".
האגדה.
בעקבות נוסח המצבה (הראשוני, ובדומה למופיע בה כיום), התהלכה אגדה סביב הנקבר ונסיבות הקבורה:
לאחר פטירתו של רבי נתן נטע שפירא, הופיע בקרקוב באחד הימים אברך צעיר אלמוני שפנה אל גבאי החברה קדישא בבקשה לקבור אותו במקום פנוי מסוים הסמוך לקברו של רבי נתן נטע שפירא. הלה אף הציע תשלום נאה עבור הרכישה. גבאי החברה קדישא סנט בו בתגובה כי רבי נתן נטע שפירא ביקש להשאיר את סביבותיו ריקים, ובכלל איך עלתה על דעתו להיקבר במקום קדוש שכזה. אולם האברך הפציר שוב ושוב עד שלבסוף נעתר לו הגבאי מתוך מחשבה שמלבדם אין מי שיודע על כך, ומפאת גילו של האברך סביר כי ייפטר אחר הגבאי וממילא לא יצרך למלא את דבריו.
ביום המחרת נפטר אותו אורח אלמוני, ומשום כבודו וקדושתו של רבי נתן נטע שפירא החליט הגבאי להתעלם מהמכירה שביצע ואנשי החברה קדישא קברו את האלמוני בשטח צדדי בבית הקברות, כשעל מצבתו מצוין תאריך פטירתו בלבד. הדבר היחידי שהיה ידוע עליו.
בלילה, בא הנפטר האלמוני אל הגבאי בחלום בטענה על אי קיום סיכום הדברים ביניהם. הוא הוסיף ואיים כי ברצונו לתבוע אותו בבית דין של מעלה. הגבאי התעורר בבהלה מהחלום, אך ניחם את עצמו שזה חלום הבל ושב לשנתו. משחזר על עצמו החלום בלילות שלאחר מכן שוב ושוב, פנה הגבאי אל רב העיר, רבי יואל סירקיש, וסיפר לו את הדברים. השיב לו רבי יואל סירקיש כי בפעם הבאה שיבוא אליו האלמוני בחלום, יאמר לו כי הוא חפץ לדון עמו בבית דינו של רבי יואל סירקיש. בלילה הבא אכן בא הנפטר והסכים להצעתו של רבי יואל סירקיש.
ביום המיועד, נועדו חברי בית הדין לדין, תוך שייחדו מקום מיוחד עבור הנפטר. לאחר שהוצגו שני הצדדים, ומשסירב הנפטר להזדהות כדי לדון על טיבו, הוכרע כי המצב יישאר כפי שהוא כעת, ואם הנפטר ראוי להיקבר על יד רבי נתן נטע שפירא, יעבור מעצמו למקום זה. למחרת עם שחר נחרדו אנשי החברה קדישא לגלות את קברו של הנפטר ריק, ועל יד קברו של רבי נתן נטע שפירא מופיעה תלולית עפר.
לאור הסיפור הפלאי הקימו הגבאים מצבה על קבר האלמוני ובה נכתב, על פי אגדה זו:
עם השנים טושטש הכיתוב מעל המצבה, ומאוחר יותר הוסיפו את הנוסח כפי שהופיע אצל פרידברג (דומה לנוסח המופיע כיום), בו מצוינת גדלותו המסתורית של הנקבר תחתיה.
יש המקבלים את אלמוניות הנקבר, אך מכחישים את אמיתותה של האגדה וטוענים כי הנוסח המופיע עליה אינו אלא משום אי זיהויו של הנקבר תחתיה.
ג'יימי גלובר
ג'יימי גלובר (באנגלית: Jamie Glover; נולד ב-10 ביולי 1969) הוא שחקן אנגלי. גלובר שיחק בתפקיד אנדרו טרנמן בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One, וכיכב בתפקיד רוג'ר טרמפלמיין בקומדיה "Noises Off" מאת מייקל פריין בתיאטרון נובלו בשנת 2012.
ביוגרפיה.
גלובר נולד וגדל בפרוור ברנס שבלונדון. הוא בנם של השחקנים ג'וליאן גלובר ואיילה בלייר. הוא למד בביתה הספר פרנשהם הייטס בעיר פרנהם שבמחוז סארי, ואת הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר "Central School of Speech and Drama".
קריירה.
הופעת הבכורה של גלובר הייתה באופרת הסבון "Jupiter Moon". תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסיטקום "Birds of a Feather", בסדרה "חדר מיון", בסרט הטלוויזיה "יוסף", בסדרות "תחבולות חדשות", "רציחות במידסומר" ו"משפט ועונש". גלובר גילם את סגן המנהל בדרמת בית הספר "דרך ווטרלו" של ה-BBC, לצדם של ג'ייסון מרלס ואנג'לה גריפין. הוא שיחק בעונה הראשונה והשנייה, וחזר להופיע למשך זמן קצר גם בעונה הרביעית.
בתיאטרון הופיע גלובר לראשונה בגיל שמונה בתפקיד מרסיוס הצעיר בהפקה של המחזה "קוריולנוס" בסטרטפורד. הוא המשיך להופיע במספר הפקות ובסרטים, אבל הוריו הקפידו שלא יהפוך ל"ילד שחקן", והעדיפו שיחליט בעצמו על הקריירה שלו כשיהיה מוכן. בתיאטרון הופיע גלובר במחזות "אדוארד השלישי", "הנרי החמישי" (עם להקת פרופלר), "The Chalk Garden", "ביבר הזכוכית", "גן הדובדבנים" וב"סוף טוב הכול טוב" לצדה של ג'ודי דנץ'. גלובר השתתף במחזה "המלט" שהוצג בנוריץ' פלייהאוס לצדם של הוריו, כשג'וליאן גלובר גם ביים את ההצגה.
בינואר 2017 הופיע גלובר בקומדיה הצרפתית לצדם של נייג'ל הרמן, שרה הדלנד, ריי קולטהרד ואוליביה פולט בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
גלובר הצטרף לצוות שחקני ההצגה "הארי פוטר והילד המקולל" שתועלה בתיאטרון פאלאס בלונדון החל מ-24 במאי 2017. הוא מגלם את הארי פוטר.
בקולנוע שיחק גלובר בסרט "These Foolish Things", בסרט "The Reef" ובסרט "Closing Numbers".
גלובר היה קריין בתוכניות דוקומנטריות, בסרטוני פרסומת, ספרי שמע ובמשחקי מחשב. הוא הופיע ביקום של מלחמת הכוכבים בתפקידי דיבוב שונים; הוא גילם את גנרל מקסימיליאן וירס ב-"Star Wars: Battlefront II" והחליף את אביו ששיחק באותו תפקיד ב"מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית". גלובר חזר וגילם את וירס ב-"Star Wars: Empire at War". עוד השתתף ב-"Knights of the Old Republic II" ובתפקיד דארת' מלגוס ב-"Star Wars: The Old Republic".
גלובר ביים הפקות סטודנטים ב-RADA. עבודתו הראשונה כבמאי הייתה ב-2008 בהפקה של המחזה "מידה כנגד מידה" עם להקת תיאטרון אמבסדור.
חיים אישיים.
לגלובר ולבת זוגו השחקנית סשה בכר יש שתי בנות, אדי ואווה. המשפחה מתגוררת בבריקסטון שבדרום לונדון. כשלמד בבית הספר "Central School of Speech and Drama" הכיר גלובר את השחקן פיליפ גלניסטר והם היו שותפים לדירה.
נמל התעופה ע&quot;ש יעקב הוזמן
ברהמוס אירוספייס