"היינו שלושה גדעונים ויצאנו ברכבת מרומא לעיירה היפהפייה מראנו שבצפון איטליה ומשם לבולזאנו השוכנת לרגלי הדולומיטים לא רחוק מהגבול האוסטרי. תודרכנו איך להגיע אל האיש שלנו המופקד על הצד האיטלקי של מעבר הגבול אשר שימש נתיב ההברחה העיקרי למעפילים בין אירופה לאיטליה. מוצא המעפילים היה במחנות המעבר שהמוסד הכין בכל רחבי אירופה בעיקר באוסטריה ובצרפת שם רוכזו ניצולי מחנות ההשמדה מכל אירופה. הרוח החיה בארגון נפלא זה היה אשר בן-נתן המכונה "ארטור" שברבות הימים היה שגרירנו הראשון בגרמניה ולאחר מכן בצרפת. ובכן, האיש שלנו- דני- ששהה שם בכיסוי של איש הג'וינט (ארגון הסיוע האמריקני-יהודי לפליטים) הביא אותנו בג'יפ שלו לגבול האוסטרי. לפני המחסום הוא עצר, נכנס למשרד משטרת הגבול וכעבור כמה דקות יצא, המחסום הורם, נפרדנו מדני ועברנו את הגבול ברגל כאשר מעברו השני המתינה לנו מכונית של "אנשינו" אשר הסיעה אותנו למחנה הפליטים ליד אינסברוק. המחנה שימש למחנה מעבר של הפליטים לפני העברתם לאיטליה לנמלים השונים, מפקד המחנה היה קיבוצניק בשם (הבדוי) פרץ כהן. הוא קיבל אותנו בלבביות ובילינו איתו כמה שעות בהסברים מרתקים על דרכי פעולתם בטיפול בפליטים- ריכוזם במחנות, מיונם והכנתם למעבר הגבול. שם המשחק היה ברוב המקרים- שוחד, כושר אלתור מדהים, ובעיקר- מסירות אין קץ, ולפעמים גם סתם מזל. השוחד, בימים ההם היה בצורת סיגריות אמריקאיות ומיצרכי צריכה חיוניים שלא היו בנמצא. בצורה זו נוצר מצב שממש שלטנו בגבולות אירופה לצורכי ארגון העלייה על אפם ועל חמתם של שלטונות המנדט שניסו בכל כוחם להכשיל את מפעל ההעפלה באכזריות רבה. מעט מאד ידוע על הצד האפל של ההגשמה הציונית כפי שנתגלתה לנו בשיחותינו עם הפעילים שם. בקביעת סדר העדיפויות בתור לעליה נקבע- על פי הוראה- להעדיף צעירים ורווקים אשר גם קבלו הכשרה צבאית בסיסית במחנות אימונים שהוקמו בעיקר בצרפת ולעיתים נשלחו הישר לקרבות (ראה דוגמת לטרון). צעירים אלה התארגנו גם על פי השתייכותם המפלגתית, ובמקרים רבים פרצו מהומות על רקע של קיפוח- אמיתי או מדומה- של קבוצה זו או אחרת, ולא קשה להאמין שהמקופחים היו הקבוצות שהשתייכו למחנה הרוויזיוניסטי- האצ"ל והלחי אשר פרשו מההגנה ולא קבלו את מרות המוסדות הלאומיים. מהר מאד פרצו מהומות כאשר הפורשים תבעו להגדיל את חלקם בעליה מעבר למספרם היחסי. בכמה מקומות ניסו להשיג את מבוקשם בכוח הנשק. פרץ סיפר לנו על כמה אירועים שהסתיימו במספר פצועים מבין הפעילים שלנו. אני אישית נתקלתי בפעם הראשונה בתופעה מסוג זה והשוק היה עצום. הדבר האחרון שיכולתי להעלות על דעתי היה מעשי אלימות על רקע פוליטי באווירה שהייתה מלאה במאמץ עליון, גבורה ומסירות נפש שמטרתה הייתה אחת ויחידה- להקים בית בטוח עבור פליטי השואה. חזרנו לרומא עם חוויות שלא נשכח לעולם. קודם כל הארגון הפנטסטי של הובלת העולים ברב המקרים בדרך לא דרך בהרי האלפים עד שהצליחו לארגן משאיות בהסוואה של הצבא האמריקאי. בכל מקרה תוך הליכה על החבל הדק בין הזכויות הלגיטימיות שהשגנו על ידי משא ומתן עקשני עם שלטונות הכיבוש בשם ההומניות ותוך כדי מתיחה נועזת של הזכויות גם מעבר לגבול החוקיות. גם לא נשכח את המפגש המזעזע עם העיניים חסרות החיים שראו כל כך הרבה מוות ועדיין מתקשים לתפוס שאכן הם חיים ושישנם אנשים מסביבם המוכנים לתת הכל כדי שיוכלו לחיות יחד עם כולנו במולדת משלנו."
כרמל ביצע 8 הפלגות כגדעוני על אוניות הרכש "הזקן", "ירדנה", "רקס", "בהירה".
ב־01/10/1948 גויס מהפלמ"ח לצה"ל, שם המשיך שירותו כגדעוני עד מאי 1949. אז נשלח לשרת כאיש קשר במסגרת תח"ל (תחנות חוץ לארץ), בפיקודו של סרן משה ירושלמי, בנציגות ישראל בפראג, עדיין בשירות פעיל בצה"ל, עד שחרורו הרשמי מצה"ל ב־15/01/1950, וקליטתו כעובד מדינה במשרד ראש הממשלה.
בפראג פגש כרמל סטודנטית יהודיה צעירה בשם קטיה שליכטר, שנרדפה על ידי השלטונות הקומוניסטיים בצ'כוסלובקיה באותה התקופה. לאחר ניסיונות כושלים להבריחה מצ'כוסלובקיה לישראל, הם נישאו בתאריך 06 ביוני 1959, והגיעו לישראל ב-26 במרץ 1951, ללא כל כסף או רכוש. הזוג הצעיר התגורר בדירה צפופה ברח' רופין 38 בתל אביב, שהוקצתה לכרמל בתוקף "צו דיור" לחייל משוחרר, עד שזכו בדירה בשיכון עממי בבני ברק, ובהמשך- הצליחו לרכוש דירה במעוז אביב, שם התגוררו עד סוף חייהם.
השירות בתח"ל- תחנות חוץ לארץ ובמוסד לתפקידים מיוחדים.
מקים התח"ל והעומד בראשו היה משה ירושלמי. תפקיד התח"ל היה לקיים קשר רציף בין נציגויות ישראל בחו"ל לבין משרד החוץ בארץ. בתחילה היה התח"ל שייך למשרד החוץ, ולאחר מכן ללמשרד ראש הממשלה.
בשנת 1958 נשלח כרמל להקים את תחנת התח"ל באדיס אבבה. כרמל, יחד עם ציוד טכני הכולל שני משדרים מק-81 שני מקלטים RCA, חומרים לבניית אנטנות דייפול ואנטנה ארוכה הגיעו מאילת לנמל מסאווה שבאתיופיה. לאחר התגברות על לא מעט מכשולים בדרך, כרמל, הציוד ומספר מלווים הגיעו לאדיס אבבה בטיסה. תוך כ-6 שבועות התחנה הוקמה, והצליחה לקיים קשר עם מרכזת התח"ל בארץ.
במהלך שירותו בתח"ל נשלח כרמל עם משפחתו למספר שליחויות בחו"ל: במוסקבה (1954–1955), ברומא (1955–1957), באנקרה (1959–1962) ובאדיס אבבה (1964–1967). במהלך שהות המשפחה באדיס אבבה נוצר קשר הדוק עם משפחת מיכאל (אדמס) אשכול, לימים ממנהיגי קהילת ביתא ישראל. משפחת אשכול גרה במגורים בשטח בית משפחת כרמל, ועבדה בחצר הבית, ושם גם נולדה בתם הבכורה. כרמל היה בקשר הדוק עם מיכאל אשכול במהלך השנים, ועזר למשפחה בעלייתה ארצה במבצע אחים. בתו הבכורה של כרמל, עדנה, נולדה במהלך שהות המשפחה ברומא, ובנו דן נולד במהלך שהותם באנקרה. בהמשך נשלח כרמל לשליחויות נוספות (קצרות וארוכות) ביעדים שונים.
בשנת 1967 מונה כרמל לראש מרכזת התח"ל, ובשנת 1968- לסגן ראש התח"ל. בשנת 1977 עבר כרמל לעבוד במוסד, בו שרת בתפקידים ניהוליים שונים עד פרישתו, בשנת 1989. מאז המשיך לעבוד במוסד בהתנדבות, באגף ההיסטוריה ובאגמון (אגף האחראי לטיפול בגמלאי המוסד) עד שחלה, מחלה ממנה נפטר ב-13 באוקטובר 2012.
אשתו, נעמי (קטיה) כרמל נפטרה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן ב-16 בפברואר 2000.
קרחון באטיי
קרחון באטיי (באנגלית: Battye Glacier) הוא קרחון ברכס ארמיס, שבהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל אגם ראדוק.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר, שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1960.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הקרחון נקרא על שמו של א. סי. באטיי (A.C. Battye), חוקר קרחונים בתחנת וילקס בשנת 1962.
לקריאה נוספת.
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma Wadham, Antarctic Lakes, P 53
• Bernd Wagner, Holger Cremer, Limnology and Sedimentary Record of Radok Lake, Amery Oasis, East Antarctica, Fütterer, D K, Damaske, D, Kleinschmidt, G, Miller, H &amp; Tessensohn, F (eds.), Antarctica: contributions to global earth sciences, Springer, Berlin, Heidelberg, New York, 45-54 http://dx.doi.org/10.1007/3-540-32934-X
מפרצון מולוק
מפרצון מולוק או מפרצון מאלוק (באנגלית: Mulock Inlet) הוא מפרצון היוצא ממדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה. רוחב פתחו של המפרצון 18 קילומטרים, והוא מצוי בין כף טיל וכף לנקסטר.
היסטוריה.
גילוי המפרצון.
המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי.
מקור השם.
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
המפרצון, כמו גם קרחון מולוק, נקראים על שמו של סגן ג'ורג' מולוק, מהצי המלכותי הניו זילנדי, שהיה מודד של משלחת המחקר הניו זילנדית שחקרה את אזור זה.
לקריאה נוספת.
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 208
קרחון מקינון
קרחון מקינון (באנגלית: McKinnon Glacier) הוא קרחון בחלק המזרחי של רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח מקרחון נמסיס ונשפך אל אגם ביוור.
גובהו של הקרחון 890 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר בשנת 1956.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הקרחון נקרא על שמו של גריימי וו. מקינון (Graeme W. McKinnon) ממלבורן, שהיה אחראי על משלחת סקר הרי הנסיך צ'ארלס מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית בשנת 1969.
שונית שיראזה
שונית שיראזה (באנגלית: Shirase Bank) נהגה גם "שונית שירייס" היא שונית הממוקמת בסמוך לחוף שיראזה בים רוס, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
מקור השם.
שמה של השונית ניתן לה ביוני 1988 על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית (ACUF 228).
המשלחת היפאנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1912, בפיקודו של סגן נובו שיראזה, הפליגו בספינה ״קינאן מארו״ סמוך לחוף שיראזה בינואר 1912.
השונית הסמוכה לחוף, כמו גם החוף, נקראים על שמו של שיראזה.
סורת אבראהים
סורת אבראהים (בערבית: سورة إبراهيم) היא סורה מספר 14 בקוראן, והיא מכילה 52 פסוקים, המורכבים מ-832 מילים, המכילות 3541 אותיות.
הסורה מדגישה את הטענה שרק אללה יודע לכאורה את אשר בלב האדם, ושמשום כך עלינו לקבל באמונה את מילותיהם של בני האדם.