חיזור גורלי (באנגלית: Fatal Attraction, בתרגום חופשי: "משיכה קטלנית") הוא מותחן אירוטי-אימה משנת 1987 (המבוסס על הסרט Diversion משנת 1980) בבימויו של אדריאן ליין ובכיכובם של גלן קלוז, מייקל דאגלס ואן ארצ'ר. נושא הסרט הוא ניאוף ותוצאותיו האפשריות וההרסניות.
הסרט זכה להצלחה קופתית, וגרף הכנסות של 220 מיליון דולר חודשים בלבד לאחר שיצא לאקרנים.
עלילת הסרט.
דן גלאגר (דאגלס), עורך דין של חברה להוצאה לאור בניו יורק ואיש משפחה, פוגש במסיבה עסקית קולגה חדשה בחברה בשם אלכס פורסט (קלוז). זמן קצר לאחר מכן נפגשים השניים שוב ודן נענה להזמנתה של אלכס לליל אהבים חד פעמי, בזמן שאשתו בת' (ארצ'ר) ובתו אלן מחוץ לעיר. בסיומו של הרומן מתחילות לצוץ בעיותיה הנפשיות של אלכס, כאשר היא מתעקשת לשמור אותו לעצמה, והדבר מסתיים בניסיון התאבדות.
לאחר שהשניים מסכימים להיפרד ממשיכה אלכס בעקביות להטריד את דן בכל אמצעי אפשרי, מהשארת הודעות במשרדו ועד לעקוב אחריו, ולבסוף היא מודיעה לו כי היא בהריון והיא אינה מוכנה לוותר על התינוק. מפוחד מהאפשרות שאשתו תגלה על הרומן ועל פירותיו, מנסה דן להתרחק מאלכס בכל דרך אפשרית, כשכל פעם היא מצליחה להערים עליו: כאשר הוא מחליף את מספר הטלפון בביתו למספר חסוי היא מגיעה אליהם הביתה ומצליחה להשיגו, וכאשר הוא ומשפחתו עוברים אל בית בפרברים מאתרת אלכס את המיקום.
עם הזמן אופייה הפסיכוטי של אלכס מתחיל להתפרץ כאשר היא שולחת לדן הקלטות עם איומים, והשיא מגיע עם בישול ארנב המחמד של אלן בסיר מים רותחים (סצנה אשר זכתה עם השנים למעמד של פולחן). כשהמצב נהיה מסוכן, מחליט דן לספר על הרומן לאשתו כדי להיפטר מאלכס, והדבר גורם לוויכוח מר בין השניים ואף מוביל לעזיבתו את הבית.
אולם, אלכס אינה עוצרת בנקודה זו, ואוספת את אלן בסיום יום לימודים. בת', נסערת מהיעלמותה של אלן מסיירת ברחבי העיר בניסיון למצוא אותה ובחוסר תשומת לב מתנגשת במכונית ונפצעת. בסופו של היום מוחזרת אלן הביתה על ידי אלכס, שלקחה אותה ליום כיף בפארק שעשועים.
לאחר החטיפה ופציעתה של אשתו מחליט דן לצאת נגד אלכס ופורץ אל ביתה. השניים נאבקים עד אשר דן מצליח לנטרל את אלכס, אך לפני שחונק אותה למוות משחרר אותה, אלכס מתעשתת ומנסה לדקור אותו בסכין מטבח גדולה, דן עוצר אותה ויוצא מביתה, ועתה אלכס מעורערת בנפשה יותר מקודם.
לאחר שבת' משוחררת מבית החולים חוזרים היא ודן אל ביתם ומגישים תלונה נגד אלכס, אך המשטרה אינה מצליחה לאתר אותה. בביתם של השניים, מצליחה אלכס להתגנב פנימה ומנסה לרצוח את בת', אולם דן מתערב בזמן, ובמהלך המאבק אלכס מנסה לרצוח אותו, אולם בת' יורה בה ובכך מצילה את דן, והסיוט המתמשך של השניים מסתיים.
מועמדויות, והשפעה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בשש קטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית ראשית (קלוז), שחקנית משנה (ארצ'ר), במאי (ליין), תסריט (ג'יימס דירדן), ועריכה. כמו כן הסרט היה מועמד במספר זהה של קטגוריות לפרס גלובוס הזהב, אך לא זכה בשום פרס. למרות זאת, נחשב הוא עד היום כסרט בעל השפעה והוא דורג במקום ה-28 ברשימת "100 סרטי האימה והמתח הגדולים ביותר של כל הזמנים" שהוכרזה בשנת 2001 על ידי מכון הסרטים האמריקאי.
דמותה של אלכס פורסט נחשבת עד היום לאחת מדמויות הרשע הקולנועיות המפורסמות ביותר, והיא דורגה במקום ה-7 ברשימת "100 הרשעים הגדולים ביותר של כל הזמנים" של מכון הסרטים האמריקאי משנת 2003, כמו כן, הדמות דורגה במקום ה-36 ברשימת "100 הדמויות הקולנועיות הגדולות של כל הזמנים" שערך המגזין "פרמייר".
עיבודים.
בתיאטרון.
בשנת 2014 הפיק תיאטרון הבימה עיבוד בימתי לסרט, בכיכובם של אקי אבני, ריקי בליך ואסנת פישמן.
הצגה המבוססת על הסרט עלתה גם בווסט אנד בלונדון, בתיאטרון "רויאל היימרקט", במרץ 2014. הצגה הייתה עיבוד של התסריטאי המקורי של הסרט ג'יימס דירדן. הגרסה החדשה שחיבר לתיאטרון התייחסה בהגינות רבה יותר לדמות שגילמה גלן קלוז.
בטלוויזיה.
ביולי 2015, הודיעה רשת הטלוויזיה פוקס (רשת טלוויזיה) שהיא מתכננת גרסה טלוויזיונית לסרט, אך הפרויקט לבסוף בוטל.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
קאלו רינפושה
קרב פרסלוס
קרב פרסלוס היה קרב מכריע במסגרת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר, שנערך ב-9 באוגוסט 48 לפנה"ס בין צבאו של יוליוס קיסר לבין הצבא של הסיעה האופטימטית בסנאט הרומאי בפיקוד פומפיוס. הקרב הסתיים בתבוסה מוחלטת של צבאו של פומפיוס, שנרצח זמן קצר לאחר מכן, וסימן את קץ המלחמה בינו לבין יוליוס קיסר, אך לא הביא לסיום מלחמת האזרחים ברומא בין המחנה הרפובליקני לבין יוליוס קיסר ותומכיו.
הרקע לקרב.
קודם לקרב זה שלט ברפובליקה הרומית הטריומווירט - שלושה מנהיגים רומאיים: קראסוס, פומפיוס ויוליוס קיסר יחדיו.
בשנת 53 לפנה"ס נהרג קראסוס בקרב חרן כנגד האימפריה הפרתית. המהומה הפוליטית וחוסר היציבות גרמו לסנאט לבחור בפומפיוס לקונסול יחיד שישלוט בפועל ברומא. יריבי קיסר בסנאט משכו את פומפיוס לצידם בטענה שקיסר (ששהה בגאליה באותה תקופה) מתכנן לפלוש לרומא ולהפוך בה לשליט יחיד.
הסנאט ביקש מפומפיוס לגייס כוחות על מנת להגן על המדינה מהפלישה, וקבע כי על קיסר לוותר על צבאותיו ועל הפרובינקיות שהוקצו לו ולא - יוכרז כאויב העם. ויתור כזה בעבור קיסר משמעותו הייתה התאבדות פוליטית. קיסר חצה את נהר הרוביקון, המסמל את גבולה הצפוני של איטליה עם צבאו ובכך ניתן האות למלחמתו של קיסר כנגד הסנאט.
פומפיוס העדיף להתפנות מאיטליה ולבנות את כוחותיו ביוון, הוא גיבש צי עצום של 600 אוניות ו-11 לגיונות וצר על אספקת התבואה לרומא.
מהלך הקרב.
פומפיוס הבין כי על אף עדיפותם המספרית של כוחותיו, היו כוחותיו של קיסר מיומנים יותר בעקבות פעילותם במהלך מלחמת גאליה, ולכן במקום לתקוף ישירות את קיסר יזם מצור על כוחותיו. קיסר תקף את מחנה פומפיוס בדיראכיום, אולם נאלץ לסגת באבידות כבדות. פומפיוס לא ניצל את הצלחתו, ובחר להמשיך ולצור על כוחות קיסר כשנה (49 - 48 לפנה"ס), ודחק את קיסר לעבר תסליה.
בקרבת העיר פרסלוס נערך הקרב בין צבאות השנים - וזאת בשל נתיב הנהר שמנע מכל צבא לאגף ולהפתיע את האחר.
פומפיוס קיווה כי פרשיו יכריעו את הקרב, ואלה, בשל יתרונם המספרי הצליחו להביא לנסיגת פרשי קיסר, אולם חיל הרגלים של קיסר היה מיומן יותר, חמק בהצלחה מהמלכודות שטמן פומפיוס, ואף הדף את פרשיו, וזאת על אף הפרשי הכוחות.
לטענת קיסר היה היתרון המספרי של אויביו עליו עצום: 45,000 חיילים ו-7,000 פרשים לעומת 22,000 חייליו של קיסר ואלף פרשים. הקרב נגמר בניצחון עצום של יוליוס קיסר וכוחותיו.
תוצאות הקרב.
לאחר הפסדו נמלט פומפיוס למצרים, שם נרצח במצוות המלך תלמי השלושה עשר. תבוסת פומפיוס לא הביאה לסיום מלחמת האזרחים - קאטו הצעיר המשיך במלחמה באפריקה עד תבוסתו בקרב תאפסוס ושני בניו של פומפיוס גנאיוס וסקסטוס המשיכו במלחמה כנגד קיסר בהיספניה עד תבוסתם בקרב מונדה, אשר סימן את סיום מלחמת האזרחים וניצחונו הסופי של קיסר.
מועד הקרב.
בעוד שמועד הקרב היה ב-9 באוגוסט לפי לוח השנה שהיה נהוג ברומא באותה עת, לאחר שינוי הלוח ללוח היוליאני הקרב נחגג ב-29 ביוני או ב-7 ביולי (לפי דעות אחרות).
אברהם באום
מייג'ור אברהם באום (באנגלית Abraham J. Baum; 29 במרץ 1921 - 3 במרץ 2013) היה קצין יהודי-אמריקאי בצבא ארצות הברית שזכה בשורה ארוכה של אותות ועיטורים צבאיים על לחימתו נגד הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים.
אברהם (אייב) באום נולד ברובע הברונקס בניו יורק והתפרנס כגזרן של בגדים.
ב-1941 התגייס כטוראי לחיל השריון האמריקני וטיפס במעלה הדרגות עד הגיעו לדרגת מייג'ור (רב-סרן) באפריל 1945.
בדצמבר 1943 נשלח באום, אז בדרגת סגן משנה אל מעבר לים, והשתתף בחמישה קרבות בזירה האירופאית במלחמת העולם השנייה.
בחודש מרץ 1945 לחם תחת פיקודו של גנרל ג'ורג' פטון והוטלה עליו משימה קשה שעיקרה חציית קו זיגפריד ושחרורם של 900 שבויים אמריקאים ממחנה המעצר OFLAG XIII-B ליד המלבורג (Hammelburg) בעומק שטח גרמניה.
כוח החילוץ נקרא "כוח באום" על שם מפקדו קפטן (סרן) באום וכלל: 296 חיילים ו-53 כלי רכב בתוכם, טנקים, כלי רכב נגד טנקים ומשאיות.
ב-26 במרץ 1945 תחת פיקודו של באום התקדם הכוח הצבאי לעבר היעד ונתקל בכוחות שריון ורגלים גרמנים. במהלך הקרב נהרגו חלק מלוחמיו של באום, רובם נישבו, ואילו הוא נפצע קשה. למרות פציעתו המשיך להילחם עד אשר נפל בשבי. ימיו בשבי לא ארכו, והוא שוחרר כעבור זמן קצר על ידי הכוחות האמריקאיים.
לאחר המלחמה היה באום ליועץ אסטרטגי במשרד הביטחון האמריקאי.
ב-1948 במהלך מלחמת העצמאות, הגיע באום לישראל ושימש כיועץ למפקדת צה"ל. משה דיין ציין כי חלק מהטקטיקות שלו הושפעו מעצותיו של באום.
באום התגורר ברנצ'ו ברנרדו, סן דייגו, קליפורניה. הוא נפטר ב-3 במרץ 2013 והותיר אחריו את אשתו איילין, 2 בנים ו-2 בנות. באום נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
עיטורים.
על פעולתו וגבורתו בשדה הקרב עוטר באום בשורה של עיטורים בהם:
קרב פידנה
קרב פידנה התרחש בשנת 168 לפנה"ס, והוא הקרב שסיים את המלחמה המוקדונית השלישית בין הרפובליקה הרומית לבין פרסאוס, מלך מוקדון.
רקע לקרב.