ב־2012 נרכשו דחפורי D9R חדשים ובנוסף החלו להיכנס לשירות חיל ההנדסה הקרבית דחפורי D9T משוכללים. על הדחפורים החדשים הותקן מיגון משופר מדור רביעי שבנוסף לשריון חזק יותר כלל גם שינויים שנועדו לשפר את שרידות הדחפור וצוותו: חרך ירי בדלת המפקד על מנת לאפשר לצוות הדחפור להגן על עצמו כאשר הוא מותקף ותאי אחסון פנימיים (במקום חיצוניים) המאפשרים לצוות לשהות בתוך תא המפעיל המשוריין פרקי זמן ארוכים. בנוסף הדחפורים החדשים הם בעלי הנדסת אנוש טובה יותר. דחפורים אלה דומים מאוד חיצונית לדחפורי ה־D9R עם מיגון דור 3.5 וקשה להבחין ביניהם. גם הם כוללים מיגון כלוב ומיגון בוכנות מתוגבר. על חלק מהדחפורים, בעיקר כאלה שפועלים בציר הוברס, הותקנה על הגג מערכת התרעה מפני ירי נ"ט המאפשרת למפעילי הדחפור לנקוט בתרגולת התגוננות. דחפורי ה־D9 עם מיגון דור 4 החלו להיקלט ב־2012 בקרב יחידות הצמ"ה הסדירות של החיל, כאשר צמ"ה 601 (גדוד אסף) זכתה בבכורה, ודחפורי D9 ישנים יותר יועברו לשירות כוחות המילואים.
שרידות ועמידות הדחפורים.
דחפורי ה־D9 המשוריינים של צה"ל הוכיחו עצמם כממוגנים היטב בפני רבים מאיומי הנשק של ארגוני הטרור הפלסטינים וחזבאללה שהופעלו נגדם כגון ירי צלפים, ירי מקלעים, מטעני חבלה, מוקשים ואף מטעני גחון כבדים.
ה־D9 נחשב לכלי העמיד ביותר בצה"ל בפני מטעני חבלה ומוקשים, כולל מטעני גחון ומטעני צד גדולים. אל"ם פיני דגן, קצין הנדסה בכיר במיל', הגדיר את ה־D9 כ"כלי האולטימטיבי לטיפול במטענים". ה־D9 עלה מספר רב של פעמים, הן באינתיפאדה שנייה והן אחריה, על מטעני גחון במשקל 100 ק"ג ומעלה, ושרד כמעט את כולם ללא פגיעה במפעילים ואת רובם הגדול ללא נזק משמעותי לכלי, גם כאשר עלה עליהם עם הזחלים המשוריינים ולא עם הכף, שנועדה בין השאר לפוצץ מטעני חבלה. במלחמת לבנון השנייה עלה D9 על מטען גחון של 500 ק"ג חומר נפץ ושרד את הפיצוץ ללא פגיעה באנשי הצוות וללא נזק משמעותי לכלי.
המיגון של ה־D9 מספק לו הגנה חלקית כנגד רקטות נ"ט וטילי נ"ט עם רש"ק חלול ובלא מעט מקרים הדף רקטות נ"ט וטילי נ"ט שנורו על הדחפור. מיגון ה"כלוב" שהוצג בתערוכת LIC 2005 על דחפורי ה־D9R ומאז הותקן על רוב הכלים (בשנים האחרונות מיגון הכלוב מותקן בהדרגה גם על דחפורים ישנים יותר מדגמי D9L ו־D9N) מספק למפעילי הדחפור שכבת הגנה נוספת מפני רקטות וטילי נ"ט, ועל אף שהוא לא מבטיח הגנה של 100% מגדיל מיגון הכלוב את שרידות הדחפור ובמספר רב של פעמים מנע פגיעה בצוות הדחפור. בצה"ל נקרא מיגון הכלוב "מיגון סטטיסטי" מאחר שהוא לא מבטיח הגנה של 100% אלא יותר באזור ה־50%. מפעילי ה־D9 קוראים למיגון הכלוב "רשת חמישים־חמישים": או שהיא עוצרת טיל נ"ט, או שלא. על מיגון הכלוב, שהוכח כמציל חיים, זכו מפתחיו בפרס מפקד זרוע היבשה.
במסגרת הפעילות הצבאית ביהודה, שומרון ועזה לא נהרג אף מפעיל D9 במשך 14 שנות העימות (האינתיפאדה השנייה והלחימה ברצועת עזה עד מבצע צוק איתן), אך מספר מפעילים נפצעו קל עד בינוני מרקטות נ"ט תקניות וטילי נ"ט. למרות עמידותם הרבה ומיגונם הכבד, הדחפורים אינם ממוגנים בכבדות נגד טילי נ"ט כמו טנקי מערכה מודרניים (דוגמת טנק המרכבה): בינואר 2004 נפגע D9N של צה"ל, שפעל בגבול הצפון לסילוק זירת מטענים, מטיל נ"ט "סאגר" שנורה על ידי חזבאללה, הטיל הרס את תא המפעיל של הדחפור, הרג את מפקדו ופצע קשה את המפעיל. במלחמת לבנון השנייה נהרגו מפעיל ומפקד דחפור (מגדוד המח"ץ 605) מטיל נ"ט, וקצין הנדסה נהרג אף הוא מירי טיל נ"ט על דחפור (ועוטר לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל). במהלך מבצע צוק איתן הצליחו הפלסטינים לראשונה להרוג מפעילי D9 (באמצעות ירי טילי נ"ט).
בעקבות התחזקות והתגברות איום טילי הנ"ט שבידי ארגוני הטרור, דוגמת טילי הקורנט שבידי חזבאללה וחמאס, ועם הגעה לבשלות של מערכות הגנה אקטיבית החלו בצה"ל לשקול התקנת מיגון אקטיבי לדחפורים. כפתרון ביניים הותקנה על חלק מהדחפורים מערכת התרעה ושיבוש של אלביט מערכות.
באוגוסט 2019 החליט משרד הביטחון על הצטיידות במאות מערכות הגנה אקטיבית מדגם "חץ דורבן" שיותקנו על דחפורי ה־D9 המשוריינים של צה"ל, וכן על נגמ"שי האיתן.
ה־D9 נחשב לאחד הכלים הממוגנים והעמידים ביותר בצה"ל ומשמש חומת מגן הן ללוחמי ההנדסה הקרבית והן ללוחמים והכלים המשוריינים של יחידות קרביות אחרות (חי"ר, שריון ויחידות מיוחדות) הנעזרים בשירותיו. ב־2014 הוכתר ה־D9 הצה"לי כדחפור הממוגן ביותר בעולם על ידי ספר השיאים של גינס.
D9 נשלט מרחוק.
בעקבות הפיכתו של ה־D9 לכלי שנמצא בחזית הלחימה, שעובד באופן אינטנסיבי בזירות המסוכנות והמאוימות ביותר, ולאור ההתפתחויות בתחום הטכנולוגיה של כלים בלתי־מאוישים, החליט צה"ל על פיתוח גרסה בלתי־מאוישת הנשלטת מרחוק של ה־D9, על מנת להקטין את הסיכון לחיי המפעילים.
ב־2004 הודיעו הטכניון וצה"ל על פיתוח דחפור D9N המופעל בשלט רחוק. הדחפור הבלתי מאויש, שנקרא בצה"ל "רעם השחר", הופעל בהתחלה בידי לוחמי פלגת הרובוטיקה של יחידת ההנדסה המיוחדת יהל"ם. בסוף 2008 החל קורס בבית הספר להנדסה צבאית המכשיר מפעילי צמ"ה בכירים שלא מיהל"ם בהפעלת דחפורי "רעם השחר" בשלט רחוק. דחפורי "רעם השחר" זכו להצלחה גדולה במבצע עופרת יצוקה.
"פו הדוב" הוא דחפור בלתי מאויש על בסיס דחפור CAT D9T שלו מערכות שליטה ובקרה ממוחשבות. "פו הדוב" בנוי כך שניתן להפעילו הן בשלט רחוק והן באופן מאויש מתוך הכלי, בהתאם לצורכי המשימה. בנוסף עובדים בצה"ל על מערכת בקרה חצי־אוטונומית משוכללת ל־D9T "פו הדוב" שתאפשר תגובות אוטומטיות של הכף וביצוע פעולות מתוכנתות מראש בצורה אוטונומית. המערכת נקראת "דוב חכם" ונמצאת בפיתוח, ואמורה לשפר את הביצועים של "פו הדוב".
לפי התוכנית המקורית, שבוצעה על ידי משרד הביטחון, מפעל רמתא של התעשייה האווירית לישראל וחברת זוקו שילובים, ה־D9T הלא מאויש הראשון אמור היה להיות מבצעי בסוף 2007. ה־D9T הלא־מאויש הוצג לראשונה בספטמבר 2009 בכנס לטרון השלישי. ב־2012, ה־D9T הלא־מאויש החל בניסוי אגמ"י בצה"ל. בסופו של דבר, נכנס לשירות דגם משופר בשם "פנדה" (ראו בהמשך).
ב־2014 החל צה"ל בהכנסת שורה של כלי רכב בלתי־מאוישים, רובוטים צבאיים, כלי צמ"ה רובוטיים ורובוטי חבלה וסילוק פצצות חדשים לשורות זרוע היבשה וחיל ההנדסה הקרבית בפרט. כלים אלה כוללים מיני־מעמיסים ממוגנים רובוטיים שמטרתם לפתוח צירים בסמטאות צרות ובשטחים בהם מרחב התמרון קטן. לצידם אמורים להיכס לשימוש גם דחפורי D9 בלתי־מאוישים לפריצת צירים וניקוי זירות מטענים באזורים מסוכנים.
ב־2017 הותר לפרסום קיומו של ה"פנדה" – דחפור D9 בלתי־מאויש נשלט מרחוק. כלי זה מבוסס על דחפור CAT D9T ומוסב לתצורה צבאית בלתי־מאוישת על ידי התעשייה האווירית לישראל. זהו דגם משופר של "פו הדוב". ה"פנדה" כולל מספר מצלמות יום/לילה, עשרות חיישנים, תא מפעיל משוריין חדש (קטן יותר מבדגמים קודמים) ומיגונים על המערכות המכניות של הדחפור. ניתן לשלוט בו הן מרחוק – מקרון בקרה בטוח או מעמדת שליטה בתוך נגמ"ש (באמצעות תקשורת אלחוטית) – והן על ידי מפעיל שמאייש את הדחפור במקרה הצורך. לצד שליטה מרחוק ה"פנדה" הוא גם בעל יכולות אוטונומיות, בהן ניווט. ה"פנדה" נמצא בשירות צה"ל ומופעל על ידי פלגות הס"פ של יהל"ם ומפעילי צמ"ה שעברו הכשרה מיוחדת.
ב־13 במאי 2018 דיווח IsraelDefense שצה"ל הפעיל מספר רב של דחפורי D9T בלתי־מאוישים בציר הוברס במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021).
באוקטובר 2018 פרסמה התעשייה האווירית לישראל שזכתה במכרז וחתמה על חוזה להסבת דחפורי D9 לתצורת "פנדה" – דחפור אוטונומי נשלט מרחוק. ביוני 2022 החלה קליטה ה"פנדה" בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית הכפוף לחטיבה 7.
מפעילי ה־D9 בצה"ל.
את ה־D9 מפעילים לוחמים של חיל ההנדסה הקרבית שעברו קורס צמ"ה ייעודי בן כחודשיים בבית הספר להנדסה צבאית. המקצוע הצבאי שלהם מוגדר כלוחם צמ"ה.
יחידות הצמ"ה הקרביות מאורגנות בפלוגות השייכות לגדודי הנדסה קרבית (בסדיר ובמילואים) או לאוגדות מרחביות, וכן בגדודי צמ"ה פיקודיים במילואים.
במשך שנים ארוכות סבלו מפעילי ה־D9, כשאר מפעילי הצמ"ה, מדימוי שלילי בצה"ל. אלו תויגו כחסרי משמעת וכמי שעוסקים בעבודות עפר אפורות וחסרות תהילה. אולם, עם השימוש הגובר בדחפורים במלחמה בטרור, ובמיוחד לאחר תרומתם המכרעת בקרב במחנה הפליטים בג'נין ובמקומות אחרים במהלך מבצע חומת מגן, חלה תמורה משמעותית בדימוי זה ומפעילי ה־D9 נתפשו כלוחמים קרביים לכל דבר ועניין. כמו כל לוחמי ההנדסה, מפעילי ה־D9 בצה"ל מוגדרים כלוחמי חוד.
בעקבות האינתיפאדה השנייה הועלתה רמת הרובאות בהכשרת לוחמי הצמ"ה וכיום מפעילי D9 מוכשרים ומוסמכים כרובאי 05 ומפעיל צמ"ה 07. הממשיכים לשירות קבע יוצאים לקורסים מתקדמים המעניקים הכשרה על כלי צמ"ה , שלב 08. כיום אוחד הקורס של שלב 07 ושלב 08, כך שמי שמסיים קורס צמ"ה מוכשר ומוסמך על כלל הכלים, ובפרט: D9 (דחפור), שופל (יעה אופני) ובאגר (מחפר זחלי). עבור נגדים בשירות קבע או מילואים קיימים קורסים המכשירים אותם כמנהלי עבודה.
ההכשרה ורישיון ההפעלה של כלי הצמ"ה תקפים גם באזרחות ולוחמי צמ"ה רבים עובדים כמפעילי צמ"ה גם באזרחות, שם הם צוברים ניסיון רב ומיומנות גבוהה בהפעלת הכלים ובעבודה מדויקת. רבים מהם משרתים כלוחמי צמ"ה גם במילואים שם הם מנצלים את הניסיון הרב שצברו בצבא ובאזרחות ומפעילים לצד ה־D9 גם כלים כבדים אחרים הדורשים התמחות וניסיון דוגמת מחפרים, מפלסות ומקדחי־בורות (דרילרים), וכן חונכים מפעילי צמ"ה צעירים יותר.
היסטוריה ופעילות צבאית.