כינוס הוועידה נפתח ב-7 בדצמבר 1931. בערב שלפניו הוזמנו כל האורחים למסגד אל-אקצא, ביקור שהוסרט על ידי חברה מצרית והונצח בראינוע המקומי. אל-חוסייני פתח את הקונגרס בנאום פוליטי ארוך, שהתמקד בסכנה המאיימת על המקומות הקדושים לאסלאם ועל פלסטין הערבית, מ"הקמת מולדת לאומית ציונית על האדמה הערבית המוסלמית הקדושה".
סדר היום שנקבע לוועידה:
לאחר עשרה ימים של דיונים, התקבלו ב-17 בדצמבר שורת החלטות, ובהן: לכונן קונגרס אסלאמי כללי שיכונס פעם בשנתיים; להקים בירושלים אוניברסיטה איסלאמית, "אוניברסיטת אל-מסג'ד אל-אקצא", להכריז על קדושת "אל-בוראק" (הכותל) למוסלמים ועל נכונותם להגן עליו; להיאבק בפעילות המיסיונרית הנוצרית בקרב המוסלמים; להוקיע את הציונות ואת מכירות הקרקע ליהודים; לייסד חברה להצלת אדמות פלסטין מידי היהודים; להוקיע את האימפריאליזם בכל צורותיו ובכל מקום בו הוא קיים; ולדרוש את החזרת מסילת הברזל החג'אזית לרשות אסלאמית. הקונגרס בחר ועד פועל בן 25 חברים ואמין אל-חוסייני נבחר לנשיאו.
בין היתר, הצליח המופתי לבלום החלטות אנטי נוצריות שהעלו נציגי איראן ובכך מנע פיצול בין מוסלמים ונוצרים בתנועה הלאומית הפלסטינית. הקונגרס קרא למדינות מוסלמיות להימנע מסחר עם היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא החליט כי "הציונות היא תוקפנות הפוגעת ברווחת המוסלמים, וכי היא במישרין או בעקיפין מנשלת מוסלמים משליטתם על אדמות מוסלמיות ומקומות קדושים מוסלמים".
תוצאות.
האופוזיציה ארגנה ועידה נגדית, "ועידת האומה המוסלמית הפלסטינית" ("מואתמר אל-אומה אל-אסלאמיה אל-פלסטיניה"), בהשתתפות כאלף איש, שסירבה להכיר בוועידה של אל-חוסייני ובנשיאותו.
הקונגרס שלו נתפס באופן נרחב כניסיון שלו להעצים את יוקרתו לקראת הצעה לתפקיד הח'ליף. תפקיד זה נותר פנוי מאז שקונגרס פאן-אסלאמי במכה בשנת 1926 לא הצליח להסכים על מועמד מתאים להחליף את המלך חוסיין בן עלי מחג'אז. משפחת נשאשיבי, יריבתה של משפחת חוסייני, עזרה להבטיח את כישלונו של המופתי בהצעתו לח'ליפות.
החלטותיו המעשיות של הקונגרס לא הוגשמו, בשל הכישלון באיסוף כספים. לא הוקמה אוניברסיטה אסלאמית ובשנות ה-30 וה-40 לא נערך קונגרס אסלאמי כללי נוסף. אולם מבחינת אמין אל-חוסייני, הקונגרס היה הצלחה. מבחינה אישית, הוא עצמו נשא עתה תואר נוסף, "נשיא הקונגרס האסלאמי הכללי", שהעניק לו מעמד מרכזי בעולם המוסלמי ובמישור הבינלאומי. מבחינה לאומית, הוא הצליח להעמיד את הנושא הפלסטיני במרכז הדיונים ולקרב אליו את העולם המוסלמי. מנקודה זו ואילך, נהגו המוסלמים בהודו ובארצות אחרות לקבל בכינוסיהם הפוליטיים החלטות תמיכה במאבק הפלסטיני ולמסור אותן לממשלת בריטניה.
יחסי ארגנטינה–גרמניה
יחסי ארגנטינה–גרמניה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין גרמניה.
היסטוריה.
1870–1939.
עיר המדינה של המבורג הייתה המדינה הגרמנית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה בשנת 1829. השגריר הראשון של גרמניה לארגנטינה נשלח ב-7 במאי 1871. המסחר התפתח בין גרמניה וארגנטינה כבר מתקופת איחוד גרמניה ב-1871.
ההגירה הגרמנית לארגנטינה הייתה הגדולה ביותר לאמריקה הספרדית, ומעל 3,000,000 מתושבי ארגנטינה הם ממוצא גרמני. הייתה להם השפעה רבה במערכת החינוך הארגנטינאית, ובתי ספר גרמנים רבים הוקמו ברחבי המדינה. למעשה, צבא ארגנטינה תכנן לגייס מספר גדול של מדענים גרמנים וטכנאים לתעשייה, ואכן התיעוש הארגנטינאי נעזר במידה רבה בטכנולוגיה גרמנית. בנוסף, הודפסו עיתונים בגרמנית כ"Argentinisches Tageblatt, שפירושו "עיתון ארגנטינה", אשר הוצאתם ממשיכה עד עצם היום הזה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתמשו המעצמות הגדולות בתעמולה כדי להשיג תמיכה בארגנטינה. גרמניה השתמשה בעיתון היומי "לה יוניון". היא ניסתה לסתור את הלך הרוח של בעלות הברית ששרר בדעת הקהל, בגלל גורמים דמוגרפיים, כלכליים, תרבותיים ומידעיים. זה הצליח להניע את הקהילה הגרמנית, אך עם השליטה הבריטית ברחבי האוקיינוס האטלנטי היחסים הכלכליים העדיפו את בעלות הברית.
היוקרה של גרמניה והתרבות הגרמנית בארגנטינה נותרה ברמה גבוהה גם לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך לא התאושש מהרמות שלה מלפני המלחמה.
ב-26 במאי 1928 נקשר קשר טלפוני אלחוטי בין המדינות.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה בארגנטינה אוכלוסייה משמעותית של גרמנים אתניים, והם התרכזו במיוחד בפרובינציית מיסיונס, השוכנת בקצה הצפון מזרחי של ארגנטינה על גבול פרגוואי וברזיל. ההערכה היא כי בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, היו בערך 10,000 גרמנים אתניים במחוז, מתוך אוכלוסיית המחוז הכוללת שכללה 190,000 איש. עם עליית הנאציזם בגרמניה, סוכנים נאצים החלו בעבודת תעמולה פעילה בקרב הגרמנים האתניים המתגוררים בארגנטינה, כאשר על פי הדיווחים נערכו פגישות מאורגנות על ידי הנאצים כבר בשנת 1933. האווירה הפרו-נאצית-גרמניה בכמה קהילות קטנות, בעיקר בצפון מזרח ארגנטינה, הייתה כה אינטנסיבית במהלך מלחמת העולם השנייה, שכמה פקידים ארגנטינאים שביקרו בעיירות כאלה דיווחו כי רק בקושי הם יכלו להרגיש שהם עדיין נמצאים בארגנטינה. לנאצים התנגדו נמרצות הפולנים-ארגנטינאים המקומיים, כמו גם המיעוט היהודי-גרמני האנטי-נאצי. ארגנטינה נותרה נייטרלית במהלך כל מלחמת העולם השנייה והכריזה מלחמה על גרמניה רק לפני כניעתה. עבור הגרמנים לאחר המלחמה, ארגנטינה הייתה היעד הנחשק ביותר עבור יוצאי המעמד הבינוני והגבוה לאחר שווייץ. רבים חזרו לגרמניה לאחר נפילתו של פרון. עם זאת, באופן מסורתי, הגרמנים רואים עצמם כמי שמקיימים יחסים מיוחדים עם ארגנטינה וצ'ילה, שתי מדינות המקיימות מצב ידידות ללא הפוגה בימים טובים כמו בזמנים רעים.
תחת הנשיא חואן פרון לאחר 1945, כמה פקידים נאצים היגרו לדרום אמריקה כדי להימנע מהעמדה לדין. אלו מהם שחיו בארגנטינה כללו את אדולף אייכמן, יוזף מנגלה, אריברט היים, אדוארד רושמן ולודולף פון אלפנסלבן.
מאז 1960.
במהלך הכיבוש הארגנטינאי הזמני של איי פוקלנד ב-1982, ארגנטינה הסכימה לפנות את חייליה יוחלפו על ידי כוח נייטרלי, והועלתה הצעה שחיילי צבא ארצות הברית יחליפו את צבא בריטניה, בעוד שחיילי הבונדסוור יחליפו את צבא ארגנטינה.
ב-2007, הייתה גרמניה שותפת הסחר של ארגנטינה הרביעית בגודלה בייבוא ב-5%, לאחר ברזיל, ארצות הברית וסין.
יחסים דיפלומטיים.
ארגנטינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בבון, פרנקפורט והמבורג. מאידך, גרמניה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירסו-10 קונסוליות בבארילוצ'ה, קורדובה, אלדוראדו, מאר דל פלאטה, מנדוסה, פוסאדאס, סלטה, סנטה פה, טוקומאן ואושואיה.
Live! The Farewell Tour
Live! The Farewell Tour (בעברית: בהופעה חיה! מופע הפרידה) הוא אלבום הופעה הראשון של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-26 באוגוסט 2003 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
האלבום הקולט במהלך סבב הפרידה של שר "", שהתחיל ב-14 ביוני 2002 והסתיים ב-30 באפריל 2005.
הר קוק (אנטארקטיקה)
הר קוק (באנגלית: Mount Cook) הוא הר ברכס לקי, בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הגבוה בהרי רכס לקי, והוא מתנשא לגובה של 1,900 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר מופה באופן חלקי על ידי ציידי לווייתנים נורווגיים (מיפוי מן הים); ההר מופה באופן מלא בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בשנת 1956 על ידי משלחת החקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה. הראשון שהגיע אל ההר והשלים את המיפוי בדצמבר 1956, היה ג'י. איי. נאקי (G.A. Knuckey) ממשלחת החקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה.
מקור שמו.
שמו של ההר ניתן לו ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של בי. ג'י. קוק (B.G. Cook), גאופיזיקאי שעבד בתחנת מוסון בשנת 1958.
יחסי גרמניה–עיראק
יחסי גרמניה-עיראק הם יחסי החוץ בין גרמניה ועיראק. בגרמניה חיים כיום כ-84,000-150,000 עיראקים.
היסטוריה.
יחסים עם גרמניה הנאצית.
בין 2 במאי ל-31 במאי 1941 התנהלה המלחמה האנגלו-עיראקית בין בריטניה ובעלות בריתה לבין עיראק ובעלות בריתה ממדינות הציר, במהלך מלחמת העולם השנייה.
המלחמה החלה לאחר הפיכה צבאית בעיראק שהעלתה לשלטון את המנהיג הפרו נאצי רשיד עאלי אל-כילאני. אל-כילאני העלה דרישות לסילוק הצבא הבריטי מאדמת עיראק, על אף שעיראק הייתה מחויבת לנוכחות צבאית בריטית על אדמתה על פי ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930. הדרישות הסלימו לכלל עימות צבאי, שבסופו פלשו צבאות בריטניה לעיראק, והביאו לנפילת משטרו של אל-כילאני, ולהשבת השלטון לידי השושלת ההאשמית ששלטה בעיראק קודם להפיכה.
במלחמה קיבלה עיראק סיוע צבאי ואווירי מגרמניה הנאצית ומאיטליה הפאשיסטית, והיא נתפסה כחלק מניסיון השתלטות של מדינות הציר על המזרח התיכון ומקורות הנפט שבו. לאחר המלחמה נמשכו עימותים אלו והביאו לפלישות בריטיות נוספות, בתחילה לסוריה וללבנון, ולאחר מכן, בשיתוף פעולה עם ברית המועצות, לפלישה לאיראן.
יחסים עם מזרח גרמניה.
לעיראק הייתה הכרה דיפלומטית מלאה בגרמניה המזרחית, והיא הייתה המשטר הלא קומוניסטי היחיד שעשה זאת באותה תקופה. ההכרה הדיפלומטית המלאה של עיראק במזרח גרמניה ובהכרה במשרד החוץ תחת השר אוטו וינצר התרחשה ב-2 במאי 1969.