א. שאלה בסיסית בספרות הבחירה החברתית היא כיצד ניתן להצדיק שיטת בחירות. בסדרת עבודות הציע ניצן את גישת הרציונליזציה המטרית לשיטות בחירה. ביתר פירוט, בעבודות אלו מוצגת גישה חלוצית להצדקת השימוש בכללי בחירה (לדוגמה, כלל הרובניות - Plurality rule או כלל בורדה). הגישה מבוססת על הרעיון שהשימוש בכלל בחירה הוא מוצדק אם הכלל משיג פשרה חברתית: הכלל משיג קרבה מקסימלית לאידיאל של קיום אחידות דעים ביחס לבחירה הרצויה ביותר. הקרבה נמדדת על ידי המרחק (מטריקה) בין מערכת הטעמים בפועל של הבוחרים למערכת טעמים אפשרית (היפותטית) שבה מושגת אחידות דעים.
ב. שאלה חשובה אחרת בספרות הבחירה החברתית היא כיצד ניתן לדרג קבוצות של אפשרויות בהינתן מידע על העדפות הפרטים המוגדרות על כל האפשרויות עצמן. בעבודה בסיסית משותפת עם Pattanaik (1984) הוצעה תשובה אקסיומטית לשאלה; הוצע דירוג של קבוצות אפשרויות המתבסס על החציון של יחסי ההעדפה המוגדרים על כל האפשרויות.
ג. שתי התוצאות החשובות ביותר בספרות הבחירה החברתית הן משפט האי-אפשרות של Arrow ומשפט האי-אפשרות של Sen. בעבודה משותפת עם Harel (1987) הוצע יישוב של הפרדוקס Sen (הידוע בשם Paretian-Liberal Paradox).
המתבסס על סחר בזכויות ההתחלתיות של הפרטים.
תורת הבחירות (Voting Theory).
בספרות הענפה המתמקדת בשיטות בחירה, השאלה המרכזית היא מהו כלל הבחירה הראוי. בעבודה משותפת עם אייל בהרד (2007) הוכח שכלל הבחירות המכונה "כלל הרובניות ההפוך" inverse plurality rule)) הוא "כלל הזהב" מכיוון שהוא מממש בצורה מאוזנת את עקרון הרוב תוך הענקת הגנה מעריצות הרוב. מאמר זה עושה שימוש במושגים ובתוצאות שפורסמו במאמר קודם עם בהרד (2002).
חיים אישיים.
נשוי לפרופ' דורית ניצן, כירורגית פה ולסת בבית החולים הדסה, עין כרם. אחיו של פרקליט המדינה לשעבר, שי ניצן. אב לחמישה ילדים וסב לעשרים נכדים.
ספירת רימן
ברהמה (תרנגול)
ברהמה (באנגלית: Brahma) הוא גזע של תרנגול שהתגלה בארצות הברית בשנת 1846 ונחשב לגזע הגדול ביותר מבין התרנגולים. הוא היה מקור הבשר העיקרי בצפון אמריקה בשנים 1850-1930.
היסטוריה.
ישנם חילוקי דעות לגבי מקור הימצאו של תרנגול זה בהיסטוריה הלא כתובה.
עדויות רבות מעידות על כי התרנגול זה התפתח בהודו במחוז ברהמפוטרה, אך יש גם עדויות נוספות המעידות שהתרנגול התפתח בסין הרחוקה ועשה את דרכו על גבי סוחרים בנגלדשים מסין להודו, שניצלו את משקלו הגדול של העוף כצידה ארוכה לדרך, הם עברו דרך נהר ברהמפוטרה שחוצה את בנגלדש ואת הודו.
המפגש הראשון של גזע זה של התרנגול עם המערב היה בארצות הברית בשנת 1846, אך בשל קצב גדילתו האיטית סוחרים הפסיקו את גידולו החקלאי והיום הוא משמש בעיקר לנוי.
חוקרים סבורים כי העוף שהובא מארצות המזרח היה בעל מאפייני עוף צייד, בר.
גם בגודלו שלטענת חוקרים היה יותר גדול מגודלו היום, צבעי נוצותיו רמזו על צבעי הסוואה ומבנה גופו היה שרירי.
את הברהמה בצורתה הנוכחית אנו מכירים החל משנת 1850–1890.
מאפיינים.
תרנגול הברהמה בולט בגודלו (אחד הגדולים בעולם), הוא מפואר מאוד ונוצותיו עשירות.
יש לו מבנה גוף נמוך, צוואר קצר ונוצות כבדות.
אחד המאפיינים הבולטים הוא הנוצות שמכסות את רגליו ואצבעותיו הצהובות.
תרנגול הברהמה הזכר גדול מאוד מהנקבה נוצותיו מרשימות וצבעוניות יותר.
משקל הברהמה הסטנדרטי בבגרותו:
זכר : 6 ק"ג
נקבה: 4.5 ק"ג
צבע עורו של הברהמה צהוב, צבע קליפת הביצים חום בהיר ומשקלן יכול להגיע ל-55 גרם, יש לו כמות הטלה טובה.
הברהמות האיכותיות הן עופות יפים. יציבים באופיים, חסרי פחד, ועדינים בגישתם לבני אדם.
זהו עוף שמשמש גם כחיית מחמד.
הוא עמיד לתנאי הקור והחום של הארץ ומתמודד איתם בקלות יחסית.
גידולו האיטי של הגזע הזה, והזמן הממושך שלוקח לאפרוח להגיע לבגרות - הוציאו אותם מתוכניות הגידול המסחרי.
מישל דה סרטו
מישל דה סרטו (בצרפתית: Michel de Certeau; 17 במאי 1925 - 9 בינואר 1986) היה כומר ישועי, פילוסוף וסוציולוג, מגדולי התאורטיקנים בצרפת במאה ה-20. במחקריו שילב בין היסטוריה, מדעי החברה, חקר דתות וחקר השיח.
ביוגרפיה.
מישל דה סרטו נולד ב-1925 בשאמברי, סבואה. הוא רכש חינוך אקלקטי כחלק ממסורת מימי הביניים. לאחר מכן למד באוניברסיטה של גרנובל, ליון, ומשם קיבל תארו בקלאסיקה ופילוסופיה ולמד את יצירותיו של פייר פארב. לאחר מכן דה סרטו התחנך חינוך דתי בעיר ליון והצטרף למסדר הישועי, בשנת 1950, והוכשר לכמורה בשנת 1956. בהמשך לשנת הסמכתו היה מצוות מייסדי כתב העת "Christus"', שבו היה פעיל רוב חייו. ב-1960 קיבל את תואר הדוקטורט שלו בסורבון.
הפילוסופיה של דה סרטו ופועלו.
דה סרטו התעניין בפרקטיקות שמלוות את חיי היום יום. על ידי הזרה של סיטואציות יום יומיות, הוא בחן קשרים שמתקיימים בין תופעות. דה סרטו התבונן על מעשים שגרתיים – החל בהליכה ברחוב ונסיעה ברכבת, דרך קנייה במכולת, הצבעה בקלפי ועד לאשפוז בבתי-חולים, גסיסה ומוות – והצביע על דפוסים שחוזרים על עצמם ויוצרים את האופן שבו הפרקטיקות מרכיבות את פסיפס החיים. על פי הסברו של דה סרטו, ביום יום מתגלה חכמה רבה ולכן לא ניתן להכניסו למסגרות מִשְמוּע (signification).
בספרו "המצאת היומיום" דה סרטו הציג זאת כך: "למרות שהמסלולים מורכבים ממלים הלקוחות משפות מקובלות (זו של הטלוויזיה, של העיתון, של הסופרמרקט או של שרשרת מוזיאונים) ולמרות שהמלים נשארות כפופות לתחביר נתון מראש (לוחות זמנים ארעיים, סדרים פרדיגמטיים של מקומות וכר), המסלולים מתווים תחבולות של אינטרסים אחרים ושל תשוקות שאינן נקבעות על ידי המערכות שבהן הן מתפתחות" (de Certeau 1974a, 1974b).
השימוש בפרקטיקה יום יומית משרת לדעתו צורות התנגדות לתרבות השלטת. דה סרטו טען שהיות ואין התנגדות מוחלטת לתרבות המרכזית, נוצרים תמיד ובאופן עקבי שימושים מניפולטיביים בתוצריה. לפיכך הפרקטיקה של היום יום פועלת כמכניזם של התקוממות. מיקרו-התנגדות לכוח שמופעל בחברה נוצר, אליבא דדה סרטו, על ידי קריאה מעוותת בטקסטים קאנוניים, צריכה-יצרנית, יצירת אגדות על ידי בריקולאז' וכדומה, בצורה שמאפשרת התחמקות מהסדר התרבותי השולט.
לצד אישים ואסכולות כמישל פוקו, פייר בורדייה, ז'ק דרידה וחברי אסכולת פרנקפורט, דה סרטו נחשב לאחד מראשי המדברים בחקר השיח ובתאוריה הביקורתית. חידושו של דה סרטו היה בכך שהוא תיאר מנגנונים של אנטי-משמעת שנוצרים על ידי אלו שלכודים בתוך השיח הממשמע. פרקטיקות נוגדות משמעת פועלות למעשה בתוך המבנים הטכנוקרטיים והן מתפקדות כמעין וירוס שחודר לתא של אורגניזם ומשנה את דרכי פעולתו. לפי דה סרטו, אופן ההתנגדות של היום יום חשוב וחזק יותר לאין ערוך מאשר התמורות שחלות בחברה דרך מהפכות.
מונה טורס
מונה טורס היא חברת תיירות ישראלית המאוגדת כחברה בע"מ, ולה 33 סניפים בפריסה כלל ארצית. בנוסף למכירה בסניפים, החברה מבצעת מכירת שירותים גם דרך האתר שלה.
מונה טורס נוסדה בשנת 1981 על ידי איש העסקים ירון מילר, לצד חברת תיירות אחרת בבעלותו, "השטיח המעופף".
מנכ"ל החברה מאז 1998 הוא בני אשר, ומועסקים בה נכון לשנת 2013, כ-300 עובדים.
ליגה I
עץ השמיים
עץ השמיים (ביפנית: 東京スカイツリー) הוא מגדל תקשורת, מסעדה ומגדל תצפית הממוקם בסומידה, טוקיו. הוא הפך למבנה הגבוה ביותר ביפן ב-2010, והגיע לגובהו המרבי, 634 מטר, במרץ 2011. בכך הפך להיות המגדל הגבוה ביותר בעולם, במקום מגדל קנטון, והמבנה השני בגובהו בעולם אחרי בורג' חליפה, המתנשא לגובה 829.8 מטר.
פרויקט המגדל בהובלת טובו רכבות וקבוצה של שש תחנות שידור מקומיות ובראשן NHK, מהווה את החלק המרכזי בפיתוח אזור מסחרי גדול המשתרע מתחנת הרכבת עץ השמיים ועד לתחנת הרכבת אושיאג', 7 קילומטר צפון-מזרחית לתחנת טוקיו. אחת המטרות העיקריות של המגדל הוא שידור טלוויזיה ורדיו. מתקן השידור הקודם, מגדל טוקיו בגובה של 333 מטר, לא סיפק כיסוי מלא לשידורים וזאת כיוון שהוא מוקף סביבו בגורדי שחקים. הפרויקט הושלם ב-29 בפברואר 2012, ונפתח לציבור ב-22 במרץ 2012.
תכנון.
בסיס המגדל בנוי כמו חצובה; מגובה של 350 מטר ומעלה, מקבל המבנה צורת גליל על מנת לאפשר צפייה על נוף הנהר והעיר. ישנן תצפיות בגובה 350 מטר, עם קיבולת ל-2,000 צופים, ובגובה 450 מטר, עם קיבולת ל-900 צופים. התצפית העליונה כוללת הליכה על רצפת זכוכית בה המבקרים מטפסים חמישה מטרים לנקודה הגבוהה ביותר במשטח. חלק הרצפה מזכוכית מאפשר למבקרים מבט ישיר על הרחובות מתחת.
המגדל עמיד בפני רעידות אדמה, וכולל פיר מרכזי עשוי מבטון יצוק. כמו כן מחוברים לשלד הבניין בולמי זעזועים המסוגלים, לדברי המפתחים, להפחית ב-50% את האנרגיה של רעידת האדמה.
הבניין מואר בשתי תבניות שונות, אחת כחולה ואחת סגולה המשתנות מיום ליום. המגדל מואר בעזרת נורות לד.
שם המגדל נבחר לאחר שנאספו הצעות מכלל הציבור. גובה הבניין נבחר בשל משמעותו. הספרות 6,3,4 מייצגות את המילה "מוסאשי", שם ישן לאזור בו עומד המגדל.
עם התקרבות מועד פתיחת הבניין, נאסף טור של אנשים שבוע מראש לרכוש כרטיסים. כל ההזמנות לעלייה למגדל נמכרו מראש לחודשיים שאחרי הפתיחה. ביום הפתיחה פקד את המגדל קהל של עשרות אלפים, למרות הגשם שהפריע לתנאי הראות בתצפיות. רוחות חזקות אף גרמו לסגירתן של שתיים מתוך 13 המעליות והשאירו צופים תקועים בנקודות התצפית לזמן קצר. לדברי חברת טובו, 1.6 מיליון מבקרים פקדו את המגדל בשבוע הראשון לפעילותו.
מישור ימין