זיהוי הגורמים להתנגדות והבנתם מסייע בהתמודדות איתם וביישום אפקטיבי של השינוי הארגוני. ניתן לסווג את הגורמים להתנגדות לשינוי לפי התנגדות הפרט והתנגדות קבוצתית, אך לעיתים קרובות יש חפיפה בין התחומים הנ"ל.
מושאי השינוי ארגוני.
השינוי הארגוני מתמקד לרוב באחת מן הקטגוריות הבאות או בשילוב של מספר קטגוריות כדי לחולל את השינוי המבוקש:
תאוריות שונות של שינוי ארגוני.
מודל פוליטי של שינוי - התמודדות עם התנגדות.
מודל זה פותח על ידי גריינר ומצגר ב-1983 ומציג טכניקות לטיפול בהתנגדות, שעיקרם הוא צירוף המתנגדים לפני שקולם הופך למאיים על השינוי; גיוס שותפים רבים ככל הניתן בעד התהליך; הצגת פתרונות שנמנעים מתקיפת "פרות קדושות" בארגון; העלאת פתרונות אלטרנטיביים וגמישים ולא תוכנית אחת בודדת שנפילתה או דחייתה תמנע את השינוי; יצירת תגמולים לעובדים הזוטרים על מאמצם לקחת חלק בשינוי.
מודל שלושת השלבים של לוין.
קורט לוין מדבר על שדה הכוחות בו השינוי הוא מודיפיקאציה בין כוחות משמרים התנהגות יציבה במערכת מסוימת. ההתנהגויות בזמן השינוי מתחלקות בין כוחות המכוונים לשמירת הסטטוס קוו, וכוחות הדוחפים לשינוי. ככל שהכוחות הדוחפים לשינוי יהיה רב יותר, כך סיכויי הצלחת השינוי יגדלו ולהפך.
לוין (1951) הציג מודל לתהליך השינוי בארגון הכולל שלושה שלבים:
לטענתו, על מנת להחיל שינוי צריך לענות על כמה שאלות: לאן רוצים להגיע; הערכת המצב הנוכחי (מה צריך לעשות על מנת להשיג את השינוי); מה צריך לשנות; מהם המשאבים והכלים הדרושים לביצוע השינוי; מהם הכוחות התומכים או המתנגדים לשינוי.
מודל שמונת הצעדים.
החוקר ג'ון קוטר הגדיר את מודל "8 השלבים" לרתום ולגייס כמה שיותר תומכים עבור השינוי הארגוני העתידי:
מודל שינוי ארגוני ממוקד.
משמעות המושג שינוי ארגוני ממוקד היא בחירת תחומי השינוי המשמעותיים ביותר וניהולם, כך שניתן יהיה להשיג מקסימום הישג במינימום שינוי (כפי שנהוג לתאר על ידי עקרון פארטו: מהם ה-20% אותם יש לשנות על-מנת לקבל 80% תועלת). לשם כך, יש למפות בתחילה את אותם תחומים שהם קריטיים להצלחת הארגון ולהשקיע בהם את עיקר מאמצי השינוי.
בניית ושמירת קואליציה - Beckhard&amp;Harris.
הנעת שחקנים לנקודות רצויות, במטרה ליצור קואליציה יציבה, ולא שבירה. ההנחה היא שלא ניתן להכריח את השחקנים להשתנות, אלא לצפות שיבצעו שינוי קטן בתהליך החשיבה (שיאמינו בשינוי, אך לא שיטיפו לביצועו).
גישה קוגניטיבית ליישום שינוי - מחסומים קוגניטיביים לשינוי.
הגישה הקוגניטיבית מייחסת חשיבות להבנה של העובדים את מהות השינוי, ומצריכה ממובילי השינוי התמקדות גם בהובלת תהליך הלמידה של הארגון והפרטים בתוכו.
Action Research.
גישת ה-Action Research היא גישה המבקשת למידה ושינוי מתמשך בארגון על בסיס תהליך מחזורי שבו מחקר ראשוני הנוגע לארגון משמש כמדריך לפעילות. נקודת המוצא היא ששינוי מתוכנן הוא שינוי שלא מתחיל ונגמר בסבב אחד אלא תהליך מחזורי, שלמעשה מהווה מחקר ראשוני של ארגון מסוים ומשמש כבסיס לשינויים נוספים במקומות אחרים. יש מספר שלבים במודל זה:
מודל השלבים לשינוי ארגוני של ליפיט.
ליפיט, ווטסון ווסלי (1958) הרחיבו את המודל של לוין. הם יצרו מודל של שבעה שלבים שמתמקד בתפקיד של סוכן השינוי מאשר בהתפתחות של השינוי עצמו.
האיאין
האיאין או האיאיניט הוא פלדשפטואיד (מינרל השייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) החבר בקבוצת הסודליט והכולל סולפט וכלוריד. נוסחת ההאיאין היא Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2). ההאיאין מתגבש במערכת הקובייתית כשהוא יוצר גבישים שקופים (בדרך כלל במבנה גבישים תאומים) בעלי ברק זגוגי וגוונים רבים (כחול, לבן, אפור, צהוב, ירוק, ורוד). קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי בין 2.4 ל-2.5 גרם לסמ"ק.
ההאיאין אותר לראשונה בשנת 1807 מדגימות שנלקחו מאזור הוזוב – מונט סומה באיטליה. המינרל נקרא על שמו של רנה ז'יסט אאיאי (1822-1743), מינרלוג צרפתי הנחשב אבי הקריסטלוגרפיה המודרנית. המינרל מתגבש בסלעי יסוד עניים בסיליקה כדוגמת הפונוליט במקומות רבים בעולם. לדוגמה: באיטליה - באזור הווזוב שבמחוז קמפניה, בהרי אלבן (Alban) שבמחוז לאציו וליד גרוסטו (Grosseto) שבטוסקנה, בגרמניה - במחוז הגעשי של הריין: איפל (Eifel) ולאכר זי (Laacher See). בארצות הברית, במדינות מונטנה וניו יורק, בסין ליד נאנג'ינג ובאי הקטן טאיארופו שבטהיטי.
בית זיד
משפחת רומנוב
דאגמאר, נסיכת דנמרק
כל הזכויות שמורות
נענע10
רפאל קוראה
רפאל ויסנטה קוראה דלגדו (בספרדית: Rafael Vicente Correa Delgado; נולד ב-6 באפריל 1963) כיהן כנשיא אקוודור בשנים 2007–2017.
קורות חייו.
רפאל ויסנטה קוראה דלגדו נולד ב-6 באפריל 1963 בגואיאקיל, אקוודור. הוא בוגר האוניברסיטה הקתולית בגואיאקיל (Universidad Católica Santiago de Guayaquil) בשנת 1987. קוראה סיים לימודי תואר שני בכלכלה באוניברסיטה הקתולית של לובן, בלגיה (Université catholique de Louvain) בשנת 1991, ובעל תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 2001.
תפקידו העיקרי בממשלה לפני עלייתו לנשיאות היה תפקיד שר האוצר, אותו מילא במשך כארבעה חודשים ב-2005.
קוראה נבחר לנשיאות לראשונה ב-2006, לאחר שבסיבוב הבחירות הראשון קיבל כ-23% מהקולות וזכה במקום השני, ובסיבוב השני בכ-57% מהקולות. הוא החל לכהן ב-15 בינואר 2007. קוראה התמודד מטעם קואליציה רחבה בשם "אליאנסה פאיס", ולא מטעם אחת המפלגות שהיו מיוצגות בקונגרס. הוא משתייך לשמאל הפוליטי והכלכלי.
רפאל קוריאה עלה לשלטון כחלק מעלייתם של מנהיגים סוציאליסטים בדרום אמריקה כמו הוגו צ'אווס בוונצואלה ואוו מוראלס בבוליביה והוא נחשב כמו שניהם למנהיג מהשמאל הרדיקלי שתומך בסוציאליזם בנוסח המאה ה-21.
עד בחירתו של קוראה הייתה המערכת הפוליטית בלתי יציבה, והתקיים מאבק כוחות בין הנשיא לקונגרס. בין 1997 ל-2007 כיהנו באקוודור שבעה נשיאים. בחודש ספטמבר 2008 הצליח קוראה להעביר במשאל עם חוקה חדשה, הנותנת לנשיא סמכויות נרחבות, ומבטלת את השפעת הקונגרס והצבא. החוקה אושרה ברוב גדול של כשבעים אחוזים, בעיקר בגלל תמיכה מסיבית של תושביה העניים של המדינה. בחודש אפריל 2009 נבחר קוראה מחדש לארבע שנים נוספות, בבחירות שהתחייבו מעצם שינוי החוקה. גם ניצחונו זה הושג ברוב גורף.
ב-30 בספטמבר 2010 נפצע קוראה בהתקוממות של שוטרים ואנשי ביטחון בארצו.
קוראה הצעיד את אקוודור לכלכלה סוציאליסטית תוך שיתוף פעולה הדוק עם ונצואלה, בוליביה, איראן ורוסיה, המנסות להפוך לגורם משפיע בכלכלת העולם על ידי וויסות מחירי הנפט. הוא הלאים את רווחי הנפט, והעביר תקציבים רחבים לסבסוד ביטוחי בריאות, לריצוף כבישים משובשים ולבניית בתי ספר. שלטונו של קוראה התאפיין בעימות מתמשך עם יריביו בתקשורת, והוא אף תבע עיתונאים וכלי תקשורת. מבקריו טענו כי קוראה הוא רודן תאב-כוח שאינו סובל ביקורת. בשנת 2012 העניק קוראה חסות דיפלומטית למייסד ויקיליקס, ג'וליאן אסאנג', בשגרירות אקוודור בלונדון, ובכך ניווט את ארצו למסלול התנגשות עם ארצות הברית.
ב-17 בפברואר 2013 נבחר בשלישית לתפקיד הנשיא.
הערכת הישגיו.
רפאל קוראה יישם מדיניות סוציאליסטית דמוקרטית במדינתו, בדומה לאוו מוראלס מבוליביה ובמסגרתה הוא הלאים את הנפט והגז ואת ההכנסות הגדולות של המדינה מנפט, הוא השקיע בשיקום תשתיות, בבניית בתי ספר ובסיוע לשכבות העניות.
המכון למחקר כלכלה ומדיניות טען שמדיניותו הועילה רבות לאקוודור בהשוואה למדיניות הניאו ליברלית שיושמה בה לפני שלטונו:
הגידול השנתי בתוצר לנפש בעשור האחרון (2006–2016) היה 1.5%, לעומת 0.6% ב-26 השנים שקדמו לשלטונו, שיעור העוני ירד ב -38%, ועוני קיצוני ב -47% - ירידה גדולה פי כמה מזו של העשור הקודם. זאת כתוצאה מצמיחה כלכלית ותעסוקה, ותוכניות ממשלתיות שסייעו לעניים, כמו תוכנית העברת המזומנים לאוכלוסייה שהכפילה את עצמה כאחוז מהתמ"ג,אי השוויון ירד בצורה משמעותית מ-0.55 ל-0.47, ההשקעה הציבורית עלתה מ -4% מהתמ"ג ב -2006 ל -14.8% מהתמ"ג ב -2013 ,הממשלה הכפילה את ההוצאות החברתיות כאחוז מהתוצר,מ -4.3% ב -2006 ל -8.6% ב -2016, זה כלל עליות גדולות בהוצאות על חינוך, בריאות ופיתוח עירוני ודיור.
בנוסף לכך הוא הוביל במהלך נשיאותו פרויקט שיקום וסלילה של כ-8,000 ק"מ כבישים. הקמת עשרות גשרים ונמל תעופה בינלאומי מודרני ומשוכלל לבירה קיטו. ההשקעות של המדינה בתשתיות גדלו ב-600% בשש השנים האחרונות, עד לשיא אזורי של 6.4 מיליארד דולר לשנה ב-2013.שיעור העוני שנאמד ב-2007 ביותר מ-40%, ירד מתחת ל-17%.
חייו האישיים.
קוראה הוא בנם של רפאל קוראה איקסה (נולד ב-23 במרץ 1934 ונפטר ב-10 ביוני 1995) ושל נורמה דלגדו רנדון (נולדה ב-1 בספטמבר 1939), הוא נשוי לאן מאלרבּ ממוצא בלגי שאותה הכיר באוניברסיטה הקתולית של לובן שבוולוניה, בלגיה, והוא אב לשתי בנות ובן: סופיה, אנה דומיניקה ורפאל מיגל. קוראה הודיע כי עם סיום כהונתו יעבור להתגורר בבלגיה, מולדתה של אשתו.
בית אבות