גניזה הקהירית
סטרותימיומימוס
האמנה הבין-לאומית להגנה על כל בני האדם מפני היעלמות כפויה
האמנה הבין-לאומית להגנה על כל בני האדם מפני היעלמות כפויה (ICPPED) נועדה למנוע היעלמויות כפויות כהגדרתן במשפט הבין-לאומי, כחלק מן ההגדרה של פשעים נגד האנושות. היא נפתחה לחתימה ב-6 בפברואר 2007 ונכנסה לתוקף ב-23 בדצמבר 2013. נכון לאוגוסט 2017, 57 מדינות חברות באמנה ו-96 נוספות חתומות עליה.
היסטוריה של ניסוח האמנה.
אחת הדוגמאות הבולטות לתופעת החטיפות הכפויות שהביאו בסופו של דבר לכתיבת האמנות היא המקרים שביצע המשטר הצבאי בארגנטינה בין השנים 1976–1983. באותה תקופה המשטר נלחם במתנגדים לו כאשר נקט בכל האמצעים הדרושים לכך. המשטר ביצע את הפעולה המכונה "המלחמה המלוכלכת" כאשר העלים בין 20,000-30,000 איש למעצר ורבים מהם לא שבו.
דוגמה נוספת היא הזוועות שבוצעו בצ'ילה ב-1973 כאשר הכוחות המזוינים של צ'ילה ביצעו מהפכה במדינה והשתלטו על הממשל. זאת, כתגובה לשלטון הדיקטטורי במדינה. החונטה הצבאית בפיקודו של גנרל אוגוסטו פינושה השתלטה על המדינה כנגד השלטון הדיקטטורי ששרר שם והדרכים האלימות שבהם נקט וביניהן גם היעלמויות כפויות. השלטון הצבאי, על מנת לחזק את שלטונו, בחר לנקוט בצעדים דומים תוך דיכוי המתנגדים לו .
בהמשך להמלצות העצרת הכללית של האו"ם מ-1992, שמהוות הצהרה בת 21 פרקים בעניין היעלמות כפויה, ועדת האו"ם לזכויות אדם הקימה קבוצת עבודה שתפקידה "להעריך ולכתוב טיוטה שתתקף חוקית כלים נורמטיביים להגנה על כל האנשים מהיעלמות כפויה" ב-2001. הקבוצה סיכמה את עבודתה ב-2006 והטיוטה אומצה על ידי מועצת האו"ם לזכויות אדם.
היעלמות כפויה.
"היעלמות כפויה" היא מעצר, חטיפה או כל צורה אחרת של שלילת חירות על ידי סוכני המדינה השונים וביניהם שוטרים, אנשי ביטחון וחיילים, או על ידי אנשים או קבוצות של אנשים הפועלים באישור, תמיכה או הסכמה של המדינה. היעלמות כפויה כסירוב להכיר בזכויות של אי שלילת חירות או בהסתרת גורלו או מקום הימצאותו של האדם הנעלם. קרי, מיקומו של אדם מחוץ להגנת החוק.
היעלמות בכפייה נקבעה לראשונה כפשע נגד האנושות רק בשנת 1998 באמנת רומא המקימה את בית הדין הבין-לאומי הפלילי הקבוע (ICC), אך שנים רבות קודם לכן החלו להיאבק נגד פרקטיקה זאת ארגונים שונים, ביניהם ארגונים לא ממשלתיים, בתי משפט אזוריים בתחום זכויות האדם וגורמי פיקוח. אחת הדוגמאות הבולטות להיעלמויות בכפייה שנעשתה בעבר היא צו "לילה וערפל" בתקופה הנאצית שבה נחטפו ודוכאו מתנגדי המשטר על ידי המשטרה המקומית, בלא יכולת חיצונית להתנגד לפעולות המשטר הנאצי או לפעול כנגדן.
תופעת ההעלמה הכפויה נחשבת אופיינית למדינות אמריקה הלטינית, אסיה, אירופה או צפון אמריקה, כאשר רשויות המדינות פועלות כנגד אנשים המתנגדים לממשלה, במטרה להפחיד את המתנגדים הפוליטיים. יש המכנים אותו אף טרור מדינתי.
בדו"ח מדצמבר 2014 של מחלקת המדינה האמריקאית דווח כי על אף הסכם הפסקת האש שנחתם בין ממשלת דרום סודאן לארגוני האופוזיציה הלחימה נמשכת וישנן עדויות לחטיפות כפויות של נשים על ידי גורמים חמושים שבהלכן הן נאנסות ומבוצעים בהן מעשי סדום גם באוגנדה ממשיכות להיעשות חטיפות כפויות על ידי הצבא
העלמה כפויה כפשע פלילי.
מבחינת מרכיב הפשע צריכים להתקיים שני אלמנטים: שלילת חירות ומניעת מידע. גם הם דורשים את התערבות המדינה ע"פ ההגדרה האמריקאית, שמתאימה להגדרה הבין-לאומית, כל אדם יכול לבצע היעלמות בכפייה כל עוד הוא פועל תחת סמכותה של המדינה. אין דרישה שנגדיר היעלמות בכפייה כפשע רק במקרים שבהם יש מעורבות ישירה של המדינה, די במעורבות פסיבית כגון הסכמה, תמיכה וכו'. ישנה מחלוקת בין-לאומית האם החוק החדש שנקבע באמנת רומא לגבי היעלמות בכפייה הוא חדש או שהוא רק משקף את המשפט הבין-לאומי המנהגי הקיים. על פי פרופ' אנטוניו קססה, הנשיא לשעבר של בית הדין הבין-לאומי לפשעי מלחמה ביוגוסלביה, בעת חקיקת חוק רומא 1998 היעלמות כפויה לא הייתה פלילית לפי המשפט הבין-לאומי המנהגי. בנוסף לכך הוא טוען כי ההגדרה של היעלמות כפויה כפשע נגד האנושות הובאה עוד מנירנברג ואמנת רומא רק משקפת את הנעשה במשפט המנהגי. נראה כי חוקת רומא מתבססת על מגמה כללית שנוספה בפסיקתו של בית הדין הפלילי הבין-לאומי ביוגוסלביה לשעבר
העלמה כפויה על ידי גורמים לא ממשלתיים.
על מנת להגדיר היעלמות כפויה כפשע מלחמה, יש צורך בהתערבות של מדינה. במדינה כדוגמת קולומביה, שם כנופיות פשע מאורגן בדרך כלל פועלות בשיטת היעלמויות כפויות. הקבוצות הללו אינן קשורות בהכרח למדינה אך לעיתים הן מקבלות מהממשלה תמיכה מסוימת שקשה להוכיח אותה, ועל כן ישנו קושי להגדיר את המעשים כפשע נגד האנושות. כך למעשה, נוצר שטח אפור- בו ארגונים חמושים שאינם פועלים לטובת המדינה, כאשר המדינה מתקשה לעצור בעדם ולהעניש אותם ומייצרים קושי על המדינה והמשב"ל.
ס' 7(2)(א) לחוקת רומא קובע כי היעלמות בכפייה כפשע נגד האנושות הוא כזו שנעשית "תחת אישור, תמיכה או השלמה של מדינה או ארגון פוליטי". השוני של הגדרה זו למול ההגדרה של באמנה הבין אמריקאית הוא קיומו של המונח "הארגון הפוליטי". תוספת זו מעידה על כך שהיעלמות כפויה מהווה את המעשים הבסיסיים של פשעים נגד האנושות גם כאשר הם מבוצעים על ידי יחידים שאינם קשורים במישרין למדינה. הסיבה להכנסתם של ארגונים פוליטיים בהגדרה של היעלמות כפוייה היא שישנו קושי להוכיח קשר של מדינות ולכן על מנת שהמדינות יוכלו לשמר רצף עקבי ולוגי הוכנסו הארגונים להגדרת הגורמים שיכולים לבצע פשעים כאלה כנגד האנושות.
יש פרשנויות שונות באמנות להגדרת הגורמים שיכולים להעלים בכפייה. על פי אמנת רומא רק ארגונים "דמויי מדינה" יכולים לבצע פשע זה. מרכיב המעורבות הדורש כי המעלים בכפייה יהיה מדינה-היינו מרכיב המשפטי של הפשע, הן מבחינת אופיו והן מבחינת תוכנו
אובירפטור
אובירפטור (שם מדעי: "Oviraptor"; מילולית "גנב ביצים") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האובירפטוריים שבקבוצת התרופודה שחי בתקופת קרטיקון עליון לפני 75 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בעיקר במדבר גובי במונגוליה.
הוא היה דינוזאור קטן בעל פלומת נוצות על זרועותיו ועל ראשו בלטה כיפה גרמית. לדינוזאור זה כמעט ולא היו שיניים ובמקומם היה לו מקור עבה כשל תוכי. מבנה גופו היה בנוי למהירות ולא לעוצמה והוא כנראה ניזון מיצורים קטנים או מביצים.
כשגילו את עצמותיו התגלו לידם ביצים רבות. בתחילה חשבו שמדובר בביצים של פרוטוצרטופס - דינוזאור מקורנן שחי באותה תקופה ומאובן האובירפטור רמז על כך ששדד את ביצי הפרוטוצרטופס. ואולם מחקרים מאוחרים סוברים שהביצים היו של האובירפטור עצמו והפרט המאובן נהרג בזמן שדגר על ביציו.
לדברי החוקרים האחרונים הגיוני יותר שהמקור הקשיח שלו עזר לו בהתמודדות עם צדפות וחלזונות או טרף משוריין דומה וכך פיצח את שריונם.
מסילת חיפה - נצרת
יוסף מורג
יוסף (יוסי) מורג (19 במרץ 1952 - 30 באפריל 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת שריון במילואים. היה ידוע בכינויו "צ'ץ".
קורות חייו.
נולד כיוסף מרקוביץ'. עם גיוסו לצה"ל שובץ מורג בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ופיקד על מחלקת טנקים וכמפקד פלוגה. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד גדוד שריון בעוצבת הסוס הדוהר. גדודו סופח לחטיבת הצנחנים בפיקוד יורם יאיר, ולחם בקרבותיה למן הנחיתה מן הים בשפך נהר האל-אוואלי שבקרבת צידון ועד ביירות. בהמשך פיקד על חטיבות שריון במילואים, חטיבה 213 וחטיבה 550.
לאחר שחרורו, בשנת 1992 הקים וניהל את אתר הקראוונים נווה כרמל; בשנים 1993–1995 עבד כסוכן ביטוח חיים ויועץ פיננסי פנסיוני; בשנים 1995–1996 כיהן מורג כמנכ"ל קניון "לב העיר" נצרת עילית; בשנים 1997–1998 כיהן כמנכ"ל דיזיין סנטר; בשנים 1998–2010 כיהן כמנכ"ל מרכז הקניות חוצות המפרץ. כן ייעץ מורג במשך למעלה משנה לעיריית חיפה בכל הקשור לקידום ופיתוח העיר התחתית ובפרויקט קמפוס הנמל. מורג השתלם בגישור, ועבד כיועץ עסקי מטעם לשכת המסחר חיפה והצפון.
בעיות בריאות כבדות הביאו אותו לעסוק בכתיבת שירה. בשנת 2019 הוציא לאור מורג ספר שירה: "תמיד תישאר תמונה", בהוצאת אופיר ביכורים.
ב-30 באפריל 2019 נפטר. נטמן בבית הקברות שדה יהושע. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
דוי הסר
דוי הסר הוא פיוט שחיבר דונש בן לברט, ושמו אף חתום בראשי החרוזים. בקהילות אשכנז נהגו לשלב פיוט זה בהקדמה לזימון בסעודת הנישואים ושבע ברכות.
תוכן הפיוט.
יש שכתבו שדונש חיבר פיוט זה לאחר מות בתו אשר נועדה להינשא לרבי נסים גאון. ועל זה בקשתו 'דוי הסר וגם חרון'.
אחרים פירשו כוונת הפיוט שהוא כעין בקשה מהאל שינחה את הסועדים ובעיקר את החתן והכלה הטריים במעגלי צדק וישרה עליהם את ברכת בני ישורון ובני אהרון. לאחר מכן ממשיכים את הזימון כרגיל.
בטעם אמירתו בסעודת נישואין יש שכתבו שלאחר השמחה הגדולה, יש להזכיר את חורבן בית המקדש, וזהו כוונת הפיוט.
נוסחאות הפיוט.
בנוסח הפיוט ישנם מספר שינויים בקצת מהסידורים:
נחנו במעגלי צדק - יש נוסחאות: "במעגל צדק".
בסיום הפיוט יש שגרסו רק את אחד הקטעים, כאשר בשעה שהמזמן הוא ישראל או לוי, אומר "שעה ברכת בני ישורון" ובזמן שהוא כהן אומר: "שעה ברכת בני אהרן".
גרסה אחרת גורסת כך: "נחני במעגלי צדק וכשרון שעה ברכת ישורון כבני אהרן".
תוספות לפיוט.
על פי הגניזה הקהירית, ישנו המשך לפיוט זה, שלא נתקבל בקהילות אשכנז:
סיפור הבריאה השני
סיפור הבריאה הראשון
מסילת עפולה–טבריה