23 וְאִישׁ כִּי יָמוּת וְיוֹרְשִׁים אֵין לוֹ, אַךְ קְרוֹבִים לוֹ מִבְּנֵי הָאָח וְהָאָחוֹת אוֹ בְּנוֹתֵיהֶם, כִּי אָז שְׁנֵי הַשָּׁלִישִׁים לָהֶם; וְאִם (גַּם אֵלֶּה) אֵינָם, לַדּוֹדִים וְלַדּוֹדוֹת וְלַאֲחֵי הָאֵם וְלַאֲחָיוֹת הָאֵם וְאַחֲרֵיהֶם וְאַחֲרֵיהֶן לִבְנֵיהֶם וְלִבְנֵיהֶן, לִבְנוֹתֵיהֶם וְלִבְנוֹתֵיהֶן (שְׁנֵי הַשָּׁלִישִׁים יִנָּתְנוּ) וְהַשְּׁלִישׁ הַנּוֹתָר יָשׁוּב אֶל מְקוֹם הַצֶּדֶק כַּאֲשֶׁר הוּחַק בַּסֵּפֶר מֵעִם הָאֱלֹהִים הַמּוֹלֵךְ עַל הַבְּרוּאִים.
24 וְאִישׁ כִּי יָמוּת וְיוֹרֵשׁ אֵין לוֹ מִכָּל אֵלֶּה אֲשֶׁר הוּרְדוּ שְׁמוֹתֵיהֶם מִן הַקּוּלְמוֹס הָעֶלְיוֹן שֶׁבָּעֶלְיוֹנִים, אָז יַעֲבֹר הָרְכוּשׁ כֻּלּוֹ אֶל הַמָּקוֹם הַנִּזְכָּר, לְמַעַן יִתְּנוּהוּ בְּכָל אֲשֶׁר צִוָּה הָאֱלֹהִים שֶׁהוּא בַּעַל גְּבוּרוֹת הַמְצַוֶּה לַכֹּל.
25 וְגַם זֹאת שַׂמְנוּ לְחֹק כִּי בֵּית הַמִּשְׁכָּן וְהַבְּגָדִים שֶׁנִּתְיַחֲדוּ (לַמֵּת), לַצֶּאֱצָאִים הַזְּכָרִים יִנָּתְנוּ, זוּלַת הַנְּקֵבוֹת אוֹ יוֹרֵשׁ אַחֵר. הוּא הַמַּעֲנִיק הַמַּשְׁפִּיע כָּל טוּב.
26 וְכִי יָמוּת אִישׁ בְּחַיֵּי אָבִיו וְצֶאֱצָאִים לוֹ, הֵמָּה יִירְשׁוּ אֶת אֲשֶׁר לַאֲבִיהֶם כַּכָּתוּב בְּסֵפֶר הָאֱלֹהִים. חָלְקוּ בֵּינֵיהֶם אֶת יְרֻשָּׁתָם בְּצֶדֶק שָׁלֵם. כָּךְ הָמָה יַם הַמִּלִּים וַיִּפְּלֹט מַרְגָּלִיּוֹת הַחֻקִּים מֵאֵת אֲדוֹן הַבְּרוּאִים.
27 וכי יָמוּת אִישׁ וְהוֹתִיר אַחֲרָיו יְלָדִים קְטַנִּים, תְּנוּ אֶת הָרְכוּשׁ אֲשֶׁר לָהֶם בִּידֵי נֶאֱמָן אוֹ לְחֶבְרָה סוֹחֶרֶת וְיִסְחֲרוּ בוֹ לְמַעֲנָם עַד אֲשֶׁר יַגִּיעוּ לְפִרְקָם. אָז תִּתְּנוּ לַנֶּאֱמָן חֵלֶק שֶׁרָאוּי הוּא לוֹ מֵרִוְחֵי הַמִּסְחָר וְהָעֵסֶק.
28 כֹּל זֶה יֵעָשֶׂה רַק אַחֲרֵי שֶׁחַקֻ אלְלַה הֻפְרַשׁ מִן הָרְכוּשׁ וְשִׁלְּמוּ כָּל הַחוֹבוֹת אִם יִהְיוּ כָּאֵלֶּה, וְהֻפְרְשׁוּ הוֹצָאוֹת לַתַּכְרִיכִים וְלַקְּבוּרָה וְלִנְשׂיאַת הַמֵּת בִּפְאֵר וּבְכָבוֹד. כָּךְ צִוָּה אֱלֹהִים הַמּוֹלֵךְ עַל הָרֵאשִׁית וְהָאַחֲרִית.
להט&quot;ב והדת הבהאית
הדת הבהאית (בפרסית: آئین بهائی או بهائیت) היא דת מונותאיסטית עצמאית חדשה שמקורה בדת הבאבית שנוצרה בפרס ב-1844.
על פי החוק בדת הבהאית, ביצוע מעשים הומוסקסואליים הוא דבר אסור. לאחרונה עולה הדרישה בקרב להט"בים בהאים להתאמת החוק הבהאי למציאות הנוכחית, מתוך תפיסה שהאיסורים על משכב זכר בחוקי העולם העתיק נובעים בחלקם מפני שהם תמיד מבוססים על יחסים אדנותיים והפעלת כוח. מעבר לכך, הם גם נובעים מכך שהחוק לא מתייחס לכוונה מאחורי המעשים הללו, ולכן חל איסור על יחסי מין בין בני אותו מין. הרעיון של יחסים בין בני אותו מין מתוך נטייה מינית ולא מתוך רצון לשליטה של החזק על החלש, הוא רעיון יחסית חדש בתרבות האנושית. הומוסקסואליות כיחסים שנובעים מתוך רצון הדדי בין שני בני הזוג, התחיל להופיע בעת המודרנית.
עקרונות הדת הבהאית.
באופן כללי, הבהאים מאמינים באחדות והרמוניה. עקרונות הדת מושתתים על ערך עליון זה באמצעות שילוב תחומים שהדת רואה בהם כמשלימים זה את זה.
האבות הרוחניים והשושלת הפרשנית.
לדת הבהאית יש ארבעה אבות רוחניים: הבאב, הבהאא-אללה, עבד אל-בהאא' ושוגי אפנדי. באופן כללי, הדת הבהאית מאמינה כי נביאים אלו חוו התגלות אלוהית ועל כן בסמכותם להעביר את דבר האל ולפרש את דברי הנביאים הקודמים. לכל הכתבים שלהם יש תוקף משפטי, אך חשיבותם אינה שווה זו לזו. לשני הראשונים מיוחסים תכונות האל, היכולת להעביר את דברו לבני אדם וקבלת "ההתגלות" אולם, חשיבות הבהאא-אללה גוברת על חשיבות הבאב וכתבי הבהאא-אללה הם הפוסקים להלכה, מכיוון שהוא מייסד הדת. עבד אל-בהא, בנו של הבהאא-אללה, נחשב לממשיך השושלת, אך למעשה הירושה מוטלת במחלוקת. בעולם הבהאי-אורתודוקסי התקבל כי כתבי עבד אל-בהא ושוגי אפנדי נכדו מדורגים במדרג אלוהי נמוך יותר מחיבורי הקודמים. מכיוון ששוגי אפנדי לא מינה אחריו יורש, אף גורם בהאי סמכותי לא יכול להעניק פירושי המשך לדבריו, אף לא בית הצדק העולמי. עם זאת, על כל בהאי מוטלת החובה, והרשות, לדרוש את האמת הפרטית שלו מתוך כתבי הנביאים. יתרה מכך, אם אין פירוש מחייב לטקסט מסוים של הבאב או הבהאא-אללה, המאמינים יכולים לפרש עבור עצמם טקסט זו. המשמעות הדבר היא שאף גורם בהאי כיום לא יכול לפרש את כתבי הנביאים עבור כלל הקהילה הבהאית, אך כל מאמין בהאי יכול לפסוק לעצמו.
ערכי המשפחה וערכי סובלנות חברתית.
התורה הבהאית מתייחסת לנישואים וחיי משפחה כאבן היסוד של כל החברה האנושית וכמוסד שנועד להגן ולחזק את המוסד הבהאי. על פי הדת, נישואים מותרים בין אישה וגבר בלבד, ויחסי מין מותרים בין זוג נשוי בלבד. לפיכך, החוק הבהאי מאפשר קיום קשרים מיניים בין איש ואישה נשואים בלבד. יתרה מזאת, התאולוגיה הדתית רואה בשמירה על ערך חיי הנישואין "תרופה ליצר ההומוסקסואלי". הבהאא-אללה מסביר כי חשיבות הנישואין נובעת בעיקרה מחשיבות המשך הקיום האנושי והוא רואה באיש ואישה שני פרטים המשלימים זו את זה.
אולם, הוא אינו אוסר במובהק על נישואין בין בני אותו מין, המאפשר פתח לפרשנויות. למרות חשיבות הולדת צאצאים, אין איסור על נישואים אצל אנשים עקרים. בנוסף, כתבי הדת ומוסדותיה אינם מתייחסים ליכולות המדע שקיימות היום להוליד צאצאים גם במצב של קשיי פוריות, כגון באמצעות טיפולי פוריות או פונדקאות. ערך חברתי נוסף הוא הסובלנות, ההכלה והקבלה של האדם האחר. מוסדות הדת מדריכים את האדם המאמין לפנות בפשטות ובאהבה לאנשים אחרים, בין אם הם מאותה דת או מדת אחרת.
מיזוג בין הדת למדע ולחוקי המדינה.
הדת הבהאית אינה מעוניינת לסתור את התאוריות המדעיות. היא נדרשת להתאים את חוקיה לחידושי העולם המדעי. באופן דומה, היא גם אינה מעוניינת לסתור את חוקי המדינה. מכיוון שמדובר בדת שהופצה ברחבי העולם, מנהיגי הדת הגדירו כי במצב בו החוק הבהאי סותר את חוק המדינה, אזי חוק המדינה הוא המכריע, ויש לציית דבר ראשון אליו.
יחס הדת לנושא הלהט"ב.
הבאב והבהאא-אללה.
הבאב ייסד את הדת הבאבית, שממנה השתלשלה הדת הבהאית. הוא נולד בשם עלי מחמד שיראזי בעיר שיראז שבפרס ב-20 באוקטובר 1819 והוצא להורג מטעם השלטון הפרסי ב-9 ביולי 1850. בעת פגישתו עם מולא חוסיין בושרואי בשנת 1844 הוא הכריז על עצמו כהתגלותו החדשה והעצמאית של האל. לאחר הכרזתו, כינה עצמו באב, "שער" בערבית.
הבהאא-אללה ייסד את הדת הבהאית. הוא נולד בשם מירזא חוסין עלי נורי בטהראן בירת פרס ב-12 בנובמבר 1817 ונפטר ב-29 במאי 1892. כאשר שמע על הבאב, קיבל על עצמו את האמונה הבאבית וסייע להפיצה. בזמן שהותו בכלא הוא חווה התגלות שבה נאמר לו כי הוא נביא וההתגלות האלוהית החדשה אחרי הבאב. הזרם הבהאי עבר תהליך של ניתוק מהדת הבאבית ובסיומו הדת הבהאית עמדה בפני עצמה. על פי האמונה, הבאב וממשיכו בהאא-אללה ניחנו בתכונות האל וביכולות להעביר את דברו לבני אדם. בדת הבהאית, חשיבות הבהאא-אללה גוברת על חשיבות הבאב ודברי הבהאא-אללה הם הקובעים. הבאב כתב מספר חיבורים אמוניים ופרשניים בשפות פרסית וערבית, אך בספריו אין לו כלל התייחסות לתופעת ההומוסקסואליות ולא ידועה גישתו כלפיה.
הבהאא-אללה מתייחס באופן מעורפל למדי לנושא ההומוסקסואלי בספרו כתאב אל-אקדס, פסקה 107:
המילה "ע'למאן" בשפה הערבית ובהקשרה הטקסטואלי, מתייחסת לעבד שקשור לאדונו בקשרים אישיים, יחסי אדנות וניצול בין גבר בוגר לצעיר ממנו, ביצוע מעשי סדום וכיוצא באלה. לעומת זאת, התרגום האנגלי הרשמי של כתאב אל-אקדס מתרגם מילה זו ל"boys". ייתכן שמתוך המחלוקת על משמעות מילת המקור נובעים הפרשנויות השונות לגבי כוונתו של בהאא-אללה. על פי כתביו המקוריים, ניתן להבין כי הוא מבויש מהמציאות בה קיימים נערים שמשרתים אדונים בוגרים ובין היתר מספקים להם גם שירותי מין. ניתן לפרש את דבריו בכך שהוא מתנגד למציאות בה גברים בוגרים מנצלים באופן מיני גברים צעירים. לעומת זאת, על פי התרגום באנגלית משתמע כי הוא מבויש מנושא "הנערים", ומתוך כך ניתן להבין כי הוא מתנגד לפעילות מינית כלשהי בין גברים, בלי קשר ליחסי אדנות וניצול.
הבהאא-אללה גם תוקף את אלו שפועלים לפי תשוקותיהם ולא לפי רצון אללה. עם זאת, הוא אינו תוקף במפורש פעולות הומוסקסואליות ובפרט אינו תוקף במפורש את אותם "הנערים", אלא מנסה להימנע מתיאור הסוגיה עד כדי הזכרתה בלבד.
בשני טקסטים אחרים שלו, קיים ביטוי להתנגדות הבהאא-אללה למעשים מיניים מסוימים: בחלק "שאלות ותשובות" בסוף כתאב אל-אקדס, הוא נשאל בדבר העונשים על מעשים כגון ניאוף, מעשי סדום/משכב זכור (בשפת המקור, בערבית - لواط), וגנבה. בהאא-אללה ענה כי בית הצדק העולמי אמון על קביעת דרגת העונשים. בטקסט אחר הוא אוסר על קיום מעשי ניאוף, סדום/משכב זכור (لواط) וזימה. לפי החוק המוסלמי, המושג لواط מתייחס למשכב זכור, ולא למעשה סדום.
למרות העירפול סביב עמדת הבהאא-אללה וסביב הנושא ההומוסקסואלי בכלל, הנביאים אחריו טענו כי הוא התנגד לפעילות מינית הומוסקסואלית ואיפשר לבית המשפט להטיל עונשים בהתאם.
ראוי לזכור כי בהאא-אללה הושפע מהחוק השיעי והחוק הסוני גם יחד, כתוצאה מגירושו אל האימפריה העות'מאנית. בתי המשפט של שני זרמים אלו פסקו עונשים מעט שונים זה מזה בנוגע לעבירות משכב זכור וניאוף. הבהאא-אללה עצמו סבר כי העונש עליהם צריך להיות קנס כספי בעולם הזה ועינוי משפיל בעולם שאחרי המוות, אך עם אפשרות לכפרה מלאה אם החוטא חוזר בו ממעשיו.