שינוי שם או הוספת שם נהוג לעיתים ביהדות בעיקר כסגולה לאדם חולה. מקור המנהג מהתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה. רבי יצחק מצוטט שם כאומר שאחד מהדברים ש"קורעים" גזירה רעה הנגזרת על האדם הוא שינוי השם. גם ספר הזוהר מסביר כי שמו של האדם הוא הגורם לכל הדברים שקורים לו, ולכן כשאדם נקלע למצוקה משנים את גורלו באמצעות שינוי השם.
סיבות שונות מהוות סיבה לשינוי השם, הסיבה העיקרית והנפוצה היא החלפת שמו של אדם חולה, או הוספת שם נוסף לשמו. כך מצינו כבר בתנ"ך, שם אלוהים מצווה את אברהם, לפני שנולד לו בנו יצחק, שיחליף את שמו מאברם לאברהם, ועל ידי כך ישתנה מזלו ויוכל להוליד ילדים. במדרש נכתב על כך: .
סיבה נוספת להחלפת שם מופיעה ברמב"ם כאחד מדרכי התשובה לאדם שחטא: .
להלכה מובא ברמ"א:
נהוג להוסיף שם בעל משמעות; לדוגמה לחולה מוסיפים את השם "חיים" כרמז שיחיה, או "רפאל" מלשון רפואה, או "חיה" וכדומה, זאת על פי המובא האר"י כתב שהשם הניתן לתינוק על ידי הוריו אינו אקראי, אלא זה השם ששם אלהים בפיהם:
בחיד"א בספרו "סנסן ליאיר", כתב כי שינוי השם ייעשה על ידי חכם וירא שמים, ובכוונה. בספר תולדות אדם וחוה לרבנו ירוחם מופיע סדר שינוי השם הכולל: פסוקים, פרקי תהילים, תפילות שונות בעברית ובארמית ותקיעת שופר, כל זאת בספר תורה פתוח ובמניין אנשים.
שינויי שמות בתנ"ך.
בתנ"ך מופיעים מקרים רבים של שינויי שמות, שברובם נעשו מציווי של אלוהים, וחלקם נעשה על ידי בני אדם:
שינויי שמות שנעשו על ידי ציווי אלוהי:
שינויי שמות שנעשו על ידי בני אדם:
אהרון אבוחצירא
אהרון קוטלר
משה בן חביב
רבי משה בן רבי שלמה אבן חביב (תי"ד, 1654 - תנ"ו, 1696) היה הראשון לציון וראש ישיבה בירושלים.
ביוגרפיה.
רבי משה בן חביב, נולד בסלוניקי שביוון, לרבי שלמה בן חביב, נצר לאחת המשפחות המיוחסות ממגורשי ספרד וחתנו של ר' זרחיה גוטה. אילן היוחסין של משפחתו מגיע עד רבי יוסף חביבא, בעל "נימוקי יוסף" על הרי"ף. בין בני משפחתו מדורות קודמים נמנים גם רבי יעקב בן חביב, מחבר הספר "עין יעקב" על אגדות התלמוד ובנו המהרלב"ח.
בגיל חמש עשרה, הגיע רבי משה לירושלים, שם למד בישיבת בית יעקב של רבי יעקב חגיז ונשא לאישה את בתו. לאחר שזו נפטרה בצעירותה, נשא לאשה את בתו של החכם רבי יהונתן גאלנטי, אביו של הראשון לציון וראש הישיבה, רבי משה גאלנטי, הנודע בכינוי "הרב המג"ן".
צאצאיו.
בתו נישאה לחכם רבי מכיר כולי, אביו של רבי יעקב כולי מחבר הספר "ילקוט מעם לועז". בת אחרת נישאה לרבי משה ישראל, מרבני רודוס ואלכסנדריה.
תפקידו, תורתו וספריו.
כבר עם הגעתו לירושלים והוא עודו נער, נודע רבי משה בכישרונותיו הברוכים. וחכמי ירושלים כגון: רבי חזקיה די סילוה מחבר הספר "פרי חדש", רבי אפרים נבון בעל ה"מחנה אפרים" ואף רבו הרב יעקב חגיז, ראו בו שווה בין שווים ונשאו ונתנו עמו בהלכה.
בשלב מסוים, נשלח רבי משה כשד"ר לטורקיה, אולם מלבד עצם קיומה של השליחות, דבר לא ידוע עליה. ב-1678 תועד כשד"ר בבלגרד.
עם פטירת גיסו, הרב המג"ן, בשנת ה'תמ"ט (1689), התמנה במקומו כראשון לציון וכראש ישיבה. ובבית דינו שימשו כדיינים: רבי יעקב מולכו, רבי יום טוב צהלון ורבי יוסף בר יוסף מחכמי ירושלים.
אם כי כבר בעודו נער צעיר לימים, נודע רבי משה בן חביב בגאונותו הרבה וידיעתו רחבת ההיקף בכל חלקי התורה, הרי שעיקר התמחותו בפסיקה ההלכתית הייתה בדיני אישות, בפרט בתחום הסבוך של התרת עגונות. הוא אף חיבר שני ספרים בנושא זה, "גט פשוט"" ו"עזרת נשים", הנחשבים עד היום כספרי יסוד הלכתיים בדינים אלו.
רבי משה, כתב ספר נוסף בשם "שמות בארץ" מפרי תורתו וחידושיו על התלמוד, המחולק לשלושה חלקים:
ספר זה נחשב מאוד בעיני הדורות שבאו אחריו. ר' יהושע פאלק, בעל הספר "פני יהושע" על הש"ס, כתב:
הספר זכה להגהות מר' עקיבא איגר ור' יוסף שאול נתנזון.
ספר השו"ת שלו טבע בים, אך למרות זאת נתפרסמו ממנו תשובות רבות במספר קבצים, ביניהם "קול גדול" בשנת תרס"ז בירושלים.
עוד בטרם מלאו לו ארבעים ושלוש נפטר הרב בן חביב והוא לא זכה להוציא לאור את ספריו שנותרו בכתב יד. אולם, לכשבגר נכדו (בן בתו) רבי יעקב כולי שהתגורר אז בצפת, עמל הוא רבות בהגהתם ועריכתם לדפוס. בעת ההיא כבר לא היה קיים בית דפוס בארץ ישראל ורבי יעקב נאלץ לנסוע במיוחד לקונסטנטינופול שבטורקיה, על מנת להדפיסם. הוא אכן הגיע לשם בשנת ה'תע"ד (1714), אך רק בשנת ה'תפ"ב (1722), כעשרים וחמש שנה לאחר פטירתו של המחבר, יצאו לאור הספרים בסיועו של "החכם השלם, רבי חיים אלפאנדרי".
רבי משה בן חביב, כיהן עד יומו האחרון כרבה של ירושלים וכריש מתיבתא והוא נפטר בשנת ה'תנ"ו (1696).
רב יהודאי גאון
המיספרה
פירוז־שבור
שנת בחה
שנת בחה היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בחה היא שנה המתחילה ביום שני (ב), היא חסרה (ח) ועל כן יש 29 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל בה ביום חמישי (ה). שנה מסוג בחה היא שנה מעוברת ויש בה 383 ימים שבהם 54 שבתות.
שנת בחה נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי של שנה מעוברת חל בין יום השבת 18 שעות ליום ראשון 20 שעות ו-491 חלקים. 5.8% מהשנים בלוח העברי הן שנות בחה, בדיוק כמו שנת זחג. השנה שלפני שנת בחה היא תמיד שנת הכז והשנה שאחרי שנת בחה היא תמיד שנת זשג.
בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשי"ט, ה'תשכ"ב, ה'תשמ"ו, ה'תשמ"ט, ה'תש"ץ, ה'תשצ"ג, ה'תתי"ז, ה'תת"ך, ה'תתמ"ד, ה'תתמ"ז.
קריאה בתורה והפטרות.
בשנת בחה 54 שבתות כאשר בשתיים מתוכן לא קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (52), מחוברות הפרשות מטות ומסעי. כמו כן, בסוף השנה פרשות ניצבים ווילך מחוברות, כך שקוראים את פרשת "וילך" פעמיים. בחוץ לארץ מחברים גם את פרשות חוקת ובלק מכיוון שהיום השני של שבועות חל בשבת.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
מיכאל צבי נהוראי
חוק חמש שניות
חוק שלוש השניות
אנפילד (רובע)
רובע אֶנְפִילְד של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Enfield, ) הוא הצפוני ברובעי העיר לונדון.
היסטוריה.
עד ראשית המאה ה-20 היה אנפילד כפר קטן במרחק יום רכיבה על סוס מלונדון.
הכפר אנפילד נוסד בתקופה הרומית, לצד רחוב ארמיין - הדרך הרומאית שיצאה מלונדיניום והגיעה עד יורק. בשנת 790 העניק המלך אופה ממרסייה את אדמות אדמונטון למנזר סנט אלבנס. לאחר כיבוש מזרח אנגליה על ידי הדנים, נבנה במקום מבצר על ידי אלפרד הגדול על מנת להגן על הנהר לי מפני הדנים. לאחר הכיבוש הנורמני היו בכפר אנפילד 400 תושבים ובאדמונטון הסמוכה 300 תושבים, ובשני הכפרים היו כנסיות (הכפרים מוזכרים בספר יום הדין). ספר יום הדין אף מציין שבאנפילד היה "פארק" - אזור ציד. אזור צייד זה היה פופולרי ביותר בימי הביניים ועשירי לונדון נהגו לצוד בו. בשנת 1303 העניק המלך אדוארד הראשון צ'ארטר המתיר לכפר לקיים מדי שבוע יום שוק (מסורת שנמשכת גם כיום).
עם חיבורה של העיירה אנפילד טאון בקווי רכבת ללונדון החלה העיירה לגדול כפרוור של העיר לונדון.
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 גדלה העיר והקיפה את הכפר שהפך לחלק מלונדון רבתי.
רובע אנפילד נוצר בשנת 1965 לאחר איחודם של הרובע המוניציפלי של סאות'גייט, הרובע המוניציפלי של אנפילד והרובע המוניציפלי של אדמונטון.
בריאות.
ברובע אנפילד פועלים שני בתי חולים מרכזיים: בית החולים צ'ייס פארם ובית החולים צפון מידלסקס. בית החולים היילנדס שפעל בעבר ברובע, נסגר בשנת 1993.
השכלה.
לאוניברסיטת מידלסקס שלושה קמפוסים ברובע אנפילד: בפונדרז אנד, בקט היל ובטרנט פארק. כמו כן ברובע פועלת המכללה הטכנולוגית אוק היל (Oak Hill Theological College).
ספורט.
ברובע אנפילד ממוקמים מגרשי ג'ורג' החמישי הקרויים על שם המלך ג'ורג' החמישי. מגרשים אלה כוללים את האצטדיון לאתלטיקה על שם המלכה אליזבת השנייה, ומגרשי כדורגל, רגבי וכדור בסיס.
ברובע פועלים מועדון הכדורגל אנפילד ומועדון הכדורגל אנפילד טאון, וכן מועדון הקריקט צפון אנפילד.
תחבורה.
בשנת 1840 חברת הרכבות נורת'רן ואיסטרן הקימה קו רכבת מסטרטפורד לברוקסבורן. קו זה כלל תחנות בסמטת ווטר (Water Lane) בסמוך לדרך אנג'ל (Angel Road), ובפונדרז אנד (Ponders End). בשנת 1855 נוספו תחנות באנפילד לוק (Enfield Lock) - אתר מפעל ייצור האקדחים המלכותי, וב-1884 הוקמה תחנת רכבת בברימסדאון (Brimsdown). קו המקשר בין ווטר ליין לאנפילד טאון (Enfield Town) נפתח בשנת 1849, וב-1880 קו זה הוארך עד בוש היל פארק (Bush Hill Park). קו ישיר המקשר בין אנפילד ללונדון נפתח בשנת 1872. בשנת 1891 נפתח קו רכבת מעגלי המקשר את אדמונטון, סאות'בורי (Southbury), רחוב טרקי (Turkey Street) שבפורטי היל (Forty Hill) וצ'שנט (Cheshunt).
בשנת 1871 הקימה חברת הרכבות גרייט נורת'רן תחנת רכבת באנפילד, ובשנת 1910 הוקם קו רכבת לקאפלי (Cuffley). קווים אלה מהווים כיום את קו הרכבת הרטפורד לופ.
ברובע עוברות מספר דרכים ראשיות: הדרך הצפונית המעגלית, דרך M25 ודרך A10.
קו הרכבת התחתית.
קו פיקדלי של הרכבת התחתית של לונדון מקשר את אנפילד עם מרכז העיר. קו זה כולל תחנות בארנוס גרוב (Arnos Grove), סאות'גייט (Southgate), אוקווד (Oakwood) - תחנה שנקראה בעת הקמתה בשם "אנפילד מערב" (Enfield West) וקוקפוסטרז (Cockfosters) שברובע.
תרבות.