נונאטאקי פיקרינג
נונאטאקי פיקרינג (באנגלית: Pickering Nunataks) היא קבוצה של נונאטאקים, ליד החוף המזרחי של ארץ אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים מצויים 3.7 קילומטרים דרומית מערבית להר פיבי, וצפונית מזרחית לקרחון סאטורן.
היסטוריה.
גילוי הנונאטאקים.
הנונאטאקים צולמו לראשונה מן האוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בעת הטיסה שערך ב-23 בנובמבר 1935, ומופו על ידי וולפגנג ג'ורג בהתבסס על צילומי אוויר אלה.
מקור השם.
שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנונאטאקים נקראים על שמו של האסטרונום האמריקאי ויליאם פיקרינג, אשר גילה את פויבה, אחת מטבעות כוכב הלכת שבתאי (קרחון שבתאי הסמוך נקרא אף הוא בהקשר זה).
מערכת הפצה גלובלית
מערכת הפצה גלובלית (באנגלית: global distribution system או בראשי תיבות: GDS) היא מערכת מחשוב רשתית המאפשרת לבצע עסקאות בין ספקי שירותים בתחום התיירות, כמו חברות תעופה, חברות להשכרת רכב, בתי מלון וחברות המפעילות רכבות, לבין סוכנויות נסיעות או ישירות מול לקוחות הקצה.
בדרך כלל, לכל חברת תעופה בנפרד יש "מערכת ממוחשבת לביצוע הזמנות", (Computerized Reservation System ובראשי תיבות CRS), מערכת זו מתופעלת על ידי חברת התעופה והיא מכילה נתונים מפורטים על הטיסות, מושבים פנויים, קבוצות תעריף במחלקות השונות, מחירים וכדומה.
לחברות התעופה יש אינטרס לאפשר תמחור שונה, לכל סוכנות נסיעות בנפרד, לכל עיר או מדינה בנפרד, לפי פרמטרים שונים הנוגעים לאפיון הנוסע וכדומה. ה-GDS, בהתאם, מצד אחד, מקושר לכל ה-CRS-ים של כל חברה ומצידו השני, הוא מחובר לסוכנויות הנסיעות. בשנים האחרונות, ייתכנו גם מצבים בהם הנוסעים, לקוחות הקצה, מזמינים כרטיסי טיסה ישירות מה-CRS של חברת התעופה באמצעות האינטרנט. ה-GDS צריך, בכל נקודת זמן להחזיק את "מלאי המושבים הפנויים" בכל טיסה, את התעריפים ואת פרטי הטיסות, כך שגם חברות התעופה וגם סוכנויות הנסיעות יכירו את "אותה תמונה" כדי למנוע מצב שבו מוכרים פעמיים כרטיס לאותו מושב למשל.
במקרה של "טיסות המשך", ה-GDS יכול להחזיק את כל תוכנית המסע ואילו ה-CRS של חברת התעופה, יקבל רק את קטע הטיסה המבוצע על ידי אותה חברה מסוימת ואת זמני הנחיתה וההמראה בהתאמה של קטע הטיסה הקודם או המאוחר יותר.
ה-GDS לכן, מחזיק "בסיס נתונים" לגבי כל חברות התעופה, סוכנויות הנסיעות והנוסעים שאותם הוא משרת (רשומות שמות הנוסעים נקראות Passenger name record)
דוגמה.
אם, לצורך הדוגמה, נוסע מזמין "תוכנית מסע" ולפיה הוא טס עם חברת KLM מאמסטרדם ללונדון, אחר כך, הוא טס מלונדון לניו יורק עם חברת "בריטיש איירווייז", אחר כך מניו יורק לפרנקפורט עם חברת "לופטהנזה" - כאשר ההזמנה מתבצעת באמצעות סוכנות נסיעות שעובדת עם GDS של חברת "אמדאוס".
ה-GDS יחזיק כרשומת מחשוב את כל "תוכנית המסע". ה CRS של חברת KLM יחזיק את המקטע הרלוונטי לטיסה מאמסטרדם ללונדון ופרטי מידע חלקיים בנוגע לטיסת ההמשך בלבד (הטיסה מלונדון לניו יורק).
ה CRS של חברת בריטיש איירווייז יחזיק את פרטי המידע הקשורים לקטע הטיסה מלונדון לניו יורק ופרטי מידע חלקיים על הטיסה מאמסטרדם ללונדון (הטיסה הקודמת למקטע) ועל הטיסה מניו יורק לפרנקפורט, שהיא טיסת ההמשך ב"תוכנית המסע".
ה- CRS של חברת לופטהנזה יחזיק את רשומת המחשב בנוגע לטיסה מניו יורק לפרנקפורט ופרטי מידע חלקיים לגבי הטיסה מלונדון לניו יורק, שהיא הטיסה הקודמת ב"תוכנית המסע".
ספקים עיקריים.
החברות העיקריות הפועלות בשוק ה-GDS הן: , , , חברות קטנות יותר הן: Galileo, Worldspan, Apollo ולמעשה, חברות אלו מחזיקות ברוב גדול של השוק העולמי.
חברות נוספות הן הפועלת מאמריקה הלטינית וחברת הפועלת מסין.
מגמות עתידיות.
ככל שיש יותר חברות המאפשרות ללקוח הקצה, הנוסע, להזמין טיסות בצורה ישירה מהחברה דרך האינטרנט, ל-GDS נועד פחות משקל יחסי ובהתאם, יש פרשנים הגורסים שמערכות אלו, ביחד עם החברות שמפתחות ומחזיקות אותן, ייעלמו לאט לאט מהשוק.
חברת "לופטהנזה" לדוגמה, החליטה כבר ב 2015 להטיל עמלה על הזמנות שמתבצעות דרך סוכנויות נסיעות.
ארבע (פירושונים)
הבית האדום (מוצא)
הבית האדום במוצא הוא מבנה ששימש במקור כמפעל לייצור רעפים ולבנים במושבה מוצא.
היסטוריה.
הבית הוקם בשנת 1923 ביוזמתו של יחיאל מיכל שטיינברג שרכש את חלקת האדמה במטרה לטעם בה כרם. במהלך עיבוד הקרקע גילה כי האדמה מכילה חרסית שיכולה לשמש חומר גלם איכותי לייצור לבנים ורעפים. תחילה הקים ב-1912 בית מלאכה קטן, ולאחר כעשר שנים בעזרת שותפים הקים על אדמתו מפעל לייצור לבנים ורעפים. את המפעל החדש והגדול תכננו האדריכלים-שותפים אליעזר ילין ווילהלם הקר. הודות לחומר הבנייה העיקרי שבאמצעותו נבנה הבניין, לבנים שרופות בגוון אדום, נקרא "הבית האדום". בשנת 1933 העסיק המפעל כ-40 עובדים. מנהל העבודה שלו, פסח פרידמן, הקים בשנות ה-40 של המאה ה-20 את מפעל הקרמיקה "לפיד".
המפעל זכה להצלחה ורבים מבתי ירושלים שנבנו בעשורים הבאים הורכבו מתוצרת המפעל. במהלך פרעות הערבים בשנת תרפ"ט ותרצ"ו נפגע המפעל אך הפעילות בו המשיכה. לאחר מכן, אף רכש שטיינברג מיכון מתקדם אך המצב הכלכלי והביטחוני הלא יצב ששרר בארץ לא הביא להצלחה. ב-1949 נפטר שטיינברג, אך המפעל המשיך בייצור עד 1959 אז נסגר.
פיתוח המתחם.
המתחם בו עמד המפעל כלל גם בניינים נוספים, בנייני מגורים ויקב. בשנת 1984 רכש איש העסקים הירושלמי אלי גיל את מבנה המפעל ופתח במקום מסעדה בשם "הבית האדום". המסעדה נסגרה לאחר כ-10 שנים ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם במתחם פרויקט מגורי יוקרה בו כ-50 דירות, מבנה המפעל שומר חלקית (הקירות החיצוניים) והוסב למבנה מגורים, במגרש הוקמו מבנים נוספים ומרכז מסחרי קטן. בשנת 2000 הפקיעה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ירושלים חלק מהשטח לצורך עבודות פיתוח כבישים באזור. בית המגורים של משפחת שטיינברג בסמוך למפעל, שהיה הבית הראשון שנבנה במושבה, נהרס בשנת 2010 לטובת הקמת בניין בגובה חמש קומות למסחר ולמגורים. מאוחר יותר התברר שבעלי המגרש קיבלו היתר מעיריית ירושלים להרוס את הבית עד היסוד בגלל "טעות ביורוקרטית". בעקבות כתבה בנושא בעיתון "הארץ" וגל מחאה ציבורי, שכלל גם החלטה של ועדת החינוך של הכנסת בעד שימור המבנה, מצאו היזמים בשיתוף עם העירייה פתרון, לפיו הבית יוקם מחדש באותה צורה ומאותן אבנים במיקום מעט שונה, והוא ישולב כחלק מהמרכז המסחרי ובניין המגורים.
תל אביב על האש
תל אביב על האש (באנגלית: Tel Aviv on Fire) הוא סרט דרמה-קומי-סאטירי ישראלי משנת 2018 שנכתב ובוים על ידי סאמח זועבי . הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה במסגרת "אוריזונטי", בו זכה קאיס נאשף בפרס השחקן הטוב ביותר על תפקידו הראשי, ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה בו זכה בפרס הסרט והתסריט הטובים ביותר. הסרט נבחר לייצג את לוקסמבורג בטקס פרסי האוסקר, בקטגוריית הסרט הזר. בנוסף השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה.
עלילה.
סלאם (קאיס נאשף), פלסטיני ממזרח ירושלים, הוא עוזר הפקה זוטר בצילומי אופרת הסבון "תל אביב על האש" ברמאללה. בעקבות שקר שהוא מספר לאסי (יניב ביטון), מפקד המחסום שבו הוא עובר מדי יום בדרכו לעבודה, הוא מקודם בפתאומיות לתפקיד תסריטאי מן המניין. יש רק בעיה קטנה - הוא לא תסריטאי. כדי שלא יפטרו אותו, סלאם כורת ברית חשאית עם אסי, שעוזר לו לכתוב את הסצנות בתמורה לחומוס פלסטיני משובח והבטחה שהסדרה תסתיים בחתונה. המשקיעים הערבים מתנגדים בתוקף לסיום החדש וסלאם מוצא את עצמו בין הפטיש לסדן.
הפקה.
הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-לוקסמבורגית בהפקת אמיר הראל, איילת קייט, חברת למה הפקות וסרטים משם בע"מ; יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, Yes קולנוע ישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ומפעל הפיס.
כריש שחור-אונה
כריש שחור-אונה (שם מדעי: Carcharhinus sorrah) הוא מין של כריש בן למשפחת הכרישיים המצוי סביב האזור האינדו-פסיפי ומצוי גם במפרץ אילת.
מאפיינים.
כריש זה קטן יחסית ומגיע עד לאורך 1.6 מטר ומשקל מרבי של 28 ק"ג. הוא בעל חרטום מחודד הפונה מעלה, עיניים גדולות מצידי הפנים וגוף זרים בצבע אפור עם בטן לבנה וקצוות סנפירים שחורים. סנפיר הגב העליון מתעקל כמעט כמו חרמש אחורה והסנפיר הגבי הקטן נמוך וכמעט שאינו נראה. הכריש בעל סנפירי חזה רחבים וכהים וזנב בעל אונה תחתונה שחורה הקטנה מעט מהאונה הקדמית. מבנה שיני הכריש מחודדות ומיועדות לתפיסה של דגים.
כריש זה חי בימים טרופיים בין מזרח אפריקה וים סוף עד למלזיה, אינדונזיה, סין, הפיליפינים וצפון אוסטרליה והוא מצוי לצידי מדפי היבשת עד לעומק 72 מטרים, אם כי נמצא פרט בעומק 140 מטרים.
הכריש מסתובב סביב קרקעית הים, בדר"כ בשוניות אלמוגים ויוצא בלילות לציד. הוא ניזון מסרטנים, סילוניות ומדגים מהירים כמו בוניטו ודגי בס שהוא תופס במהירות. כרישים אלה משריצים פעם בשנה צאצאים חיים, בדרך כלל 1-8 פרטים צעירים שנולדים באורך 20 ס"מ. אורך חיי הכרישים 5-7 שנים, כשהזכרים מאריכים יותר שנים.
כריש לבן-לחי
כריש לבן-לחי (שם מדעי: Carcharhinus dussumieri) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים המצוי סביב מימי האזור האינדו-פסיפי לרבות במפרץ אילת.
מאפיינים.