בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה בגביע המדינה ה-13 בתולדותיה, לאחר ניצחון 0-3 על מ.ס. עיילבון ועלתה למקום הראשון בטבלת הזכיות שלה המפעל.
תארים.
ליגת העל:
גביע המדינה:
דאבלים
נוער וצעירים.
הכדורעף במטה אשר קיים בבתי ספר יסודיים חטיבות הביניים והתיכונים.
למועדון ארבע קבוצות באיגוד הכדורעף: בליגת העל לנוער (אלופת 2016 ו-2018), בליגת העל לנערים (אלופת 2016) ,בליגה הלאומית לנוער בנות ובליגה המחוזית לנערים.
כיום כ-350 ילדים ובני נוער משחקים ומתאמנים ברחבי המועצה.
סגל השחקנים.
נכון לעונת 2020
מרילין הורן
מרילין הורן (באנגלית: Marilyn Horne; נולדה ב-16 בינואר 1934) היא זמרת מצו-סופרן אמריקאית, ששמה נקשר בעיקר למוזיקה של רוסיני והנדל. את הקריירה שלה החלה כסופרן לירי קל, אך עם חלוף השנים התגבש קולה והבשיל למצו סופרן דרמטי, המצטיין בגמישותו ובממדיו. היא התמחתה בתפקידים, הדורשים קול גדול, צליל יפה ויכולת להתמודד עם קטעי קולורטורה קשים.
חייה.
הורן נולדה בבראדפורד, פנסילבניה, אך בגיל 11 עברה עם הוריה ללונג ביץ', קליפורניה. היא למדה פיתוח קול אצל ויליאם ונארד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת דרום קליפורניה והשתתפה בכיתות האמן של לוטה להמן.
התעסוקה הראשונה החשובה של הורן כזמרת מקצועית הייתה ב-1954, כשנתנה את קולה לשחקנית דורותי דנדרידג' בסרט "כרמן ג'ונס". עד אז, עבדה כזמרת מאחורי הקלעים בכמה קומדיות מצב בטלוויזיה והקליטה גרסות כיסוי לשירים פופולריים מראשית שנות ה-50'. היא הופיעה בהצגה "הזוג המוזר" כתפקיד ג'קי, זמרת עצבנית ונכנעת בראשית דרכה, שמתפתחת לדיווה במלוא הדרה ובוחנת את תפקיד כרמן בהצלחה מזהירה; כמו כן שרה בתוכנית הראיונות הטלוויזיונית של ג'וני קרסון. באותה שנה הופיעה לראשונה בלוס אנג'לס בתפקיד האטה באופרה "הכלה המכורה" של סמטנה, עם אופרת הגילדה של לוס אנג'לס.
פריצת הדרך הראשונה הגדולה שלה הגיעה כשסטרווינסקי הכיר ביכולת שירתה; הקריירה האופראית שלה החלה כשסטרווינסקי הזמין אותה להופיע בפסטיבל וינה של 1956. היא נשארה באירופה במשך שלוש עונות ושרה בגרמניה עם האופרה של גלזנקירשן, במערב וסטפליה.
הורן זכתה לשבחים על הופעתה כמריה בווצק של אלבן ברג, בחנוכת בית האופרה החדש בגלזנקירשן ב-22 במאי 1960. ב-1964 חזרה לארצות הברית להופיע ב"ווצק" באופרה של סן פרנסיסקו.
במשך שנים רבות נקשר שמה של הורן עם זה של הסופרן האוסטרלית דיים ג'ואן סאת'רלנד. השתים הופיעו לראשונה בצוותא בגרסה קונצרטנטית של "ביאטריצ'ה די טנדה" מאת בליני בקרנגי הול, בפברואר 1961. ב-1965 זומנו שוב לשיר יחדיו בהופעה של "סמיראמידה" מאת רוסיני עם להקת האופרה של בוסטון.
הורן הופיעה לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1964, בתפקיד מריה ב"ווצק". הופעתה הראשונה בלה סקאלה במילאנו הייתה בתפקיד יוקסטה באופרה-אורטוריה של סטרווינסקי, "אדיפוס רקס", ב-13 במרץ 1969. עוד ציון דרך בקריירה של הורן חל אותה שנה בהצגת "המצור על קורינתיה" של רוסיני בלה סקאלה, כשזכתה בתשואות יוצאות דופן, למשך שבע דקות רצופות, באמצע המערכה. בשנת 1970 הופיעה הורן לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד אדאלגיזה ב"נורמה" של בליני, עם סאת'רלנד בתפקיד הראשי. מאז המשיכה להופיע דרך קבע במטרופוליטן ופתחה את עונת 1972-73 בתפקיד כרמן. להצלחה רבתי זכתה ב"הנביא" של מאיירבר בהפקה של ג'ון דקסטר. ב-1984 שרה בתפקיד הראשי באופרה סריה של הנדל, "רינאלדו" (בבימויו של פרנק קורסארו), האופרה הראשונה של הנדל שבוצעה מאז ומעולם במטרופוליטן.
אף כי היא נודעת ביותר בשירת בל קאנטו ובתפקידי אופרה סריה, הורן הרבתה לשיר גם מוזיקה אמריקאית, הן בת זמננו, משל ויליאם בולקום ואחרים, והן שירים פופולריים מסורתיים.
הורן הייתה נשואה משנת 1960 עד 1974 למנצח הנרי לואיס, עמו חיה במשך שנים רבות באקו פארק. לשניים בת בשם אנג'לה.
ב-1983 הוציאה לאור (בשיתוף הסופרת ג'יין סקובל) אוטוביוגרפיה גלוית-לב בשם "חיי" וספר המשך, "מרילין הורן, השיר נמשך", הופיע בשנת 2004.
הורן קיבלה אותות כבוד רבים במהלך הקריירה שלה. לציון מיוחד ביניהם ראוי מאמר בניו יורק טיימס, שכתב מי שהיה אז עורך חדשות האופרה, רוברט ג'ייקובסון, לכבוד חגיגות המאה של המטרופוליטן בשנת 1983. ג'ייקובסון הביא רשימה של 100 הזמרים הגדולים ביותר שהופיעו בזמן מן הזמנים בבית האופרה. הורן הייתה היחידה, שהמשיכה להופיע על הבימה בזמן כתיבת המאמר.
הורן פרשה מבימת הקונצרטים בשנת 1999 ברסיטל במרכז הקונצרטים של שיקגו. היא מופיעה עדיין מדי פעם בקונצרטים פופולריים (לאחרונה הופיעה עם כוכבת הקאבארט ברברה קוק) בקול, שהגיל לא עמעם את זוהרו. כמו כן ייסדה את "קרן מרילין הורן" לסייע בשימור אמנות הרסיטלים הווקאליים. היא מנחה סדרה של כיתות אמן שנתיות בקונסרבטוריון אוברלין למוזיקה.
בינואר 2006, זמן קצר אחרי יום הולדתה ה-72, נמסר כי אובחן אצלה "סרטן לבלב מאותר" וכי סיכויי החלמתה טובים. בינואר 2007 הופיעה באירוע ציבורי למען הקרן שלה.
ריאת ברזל
ריאת ברזל היא מכונת הנשמה שהייתה בשימוש בעיקר במהלך המאה ה-20.
ריאת הברזל בנויה ממכל מתכת גלילי גדול שלתוכו הוכנס החולה או הנכה בתנוחת שכיבה כאשר ראשו בולט מחוץ לגליל וסביב צווארו של החולה מוצמד מכסה גמיש אשר אוטם את החלל שבתוך הגליל ומאפשר יצירת לחץ אוויר פנימי בתוך הגליל שונה מהלחץ האטמוספירי. אל הגליל מחוברת משאבת אוויר אשר יוצרת לחץ אוויר משתנה מחזורי שהוא גבוה ונמוך מהלחץ האטמוספירי לסירוגין. בפרק הזמן שבו לחץ האוויר בתוך הגליל גבוה מהלחץ האטמוספירי הוא גורם לדחיקת חלל ריאות החולה וגורם ליציאת אוויר דרך קנה הנשימה אל מחוץ לגוף. יציאת אוויר זו אשר מרוקנת את הריאות היא למעשה תנועת נשיפה בלתי רצונית שאינה באמצעות כוח שרירי החזה או הסרעפת. לעומת זאת בפרק הזמן שבו לחץ האוויר בתוך הגליל נמוך, מוחדר אוויר אל הריאות וממלא אותן כך שנוצרת תנועת שאיפה בלתי רצונית של אוויר.
ריאת הברזל סייעה בטיפול בנפגעי פוליו קשים. השימוש במכשיר זה מוסבר בסרט התעודה "A Paralyzing Fear: The Story of Polio in America" משנת 1998.
נכון ל־2015, עדיין עשרה אנשים בעולם משתמשים בריאת ברזל, שבעה מהם בארצות הברית. ככלל ריאת הברזל הוחלפה במערכות הנשמה מלאכותית מכנית אשר משתמשות במשאבת אוויר לדחיסת אוויר לתוך ריאות המטופל באופן קצוב.
כתחליף לריאת ברזל פותחו מספר שיטות אחרות להנשמת חולים. אחת השיטות היא השתלת קוצב סרעפת . קוצבי סרעפת הם עזרי טכנולוגיה מסייעת מושתלים, שעוצבו בהשראת קוצבי הלב ומטרתם היא לאפשר לאדם לנשום באופן סדיר, כמו ריאת הברזל, תוך צמצום ניכר במגבלות החולה ושיפור באיכות חייו. ברחבי העולם בוצעו עד כה בפרוצדורה זו מאות ניתוחים, מתוכם מקרים ספורים בישראל. בין השאר בוצע הניתוח בשחקן כריסטופר ריב, שסבל משיתוק עקב פגיעה בחוט השדרה.
הטבח של נפולאון
חווה גוופנג
בריסטול סיטי
מועדון הכדורגל בריסטול סיטי (באנגלית: .Bristol City F.C) הוא אחד משני מועדוני הכדורגל של העיר בריסטול שבאנגליה. המועדון מתמודד בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קבוצת הכדורגל משחקת באצטדיון "אשטון גייט", הנמצא בדרום מערב העיר.
הישגו הגדול ביותר של המועדון הוא העפלתו לגמר הגביע האנגלי בשנת 1909, שבו הפסידה הקבוצה למנצ'סטר יונייטד. הקבוצה זכתה בגביע ויילס בשנת 1934, למרות מוצאה האנגלי.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1897. בשנת 1900 הוא אוחד עם הקבוצה היריבה, בדמינסטר אפ.סי (Bedminster), שהוקמה בשנת 1887. הקבוצה הצטרפה ל"דה פוטבול ליג" בשנת 1901. הופעתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה הייתה בשנת 1906, לאחר שזכתה באליפות ליגת המשנה. היא סיימה במקום השלישי בליגה הבכירה באותה עונה. באותה תקופה קיבלה הקבוצה את הכינוי "התינוקות של בריסטול", שבו כונתה עד שנות השלושים. בשנת 1909 הגיעה הקבוצה לגמר גביע ה-FA, שבו הפסידה למנצ'סטר יונייטד. בשנת 1911 חזר המועדון לליגת המשנה. בשנות ה־20 שיחקה הקבוצה בעיקר בליגה השנייה והשלישית. בשנות השלושים ירדה הקבוצה לליגות הנמוכות. בשנת 1949 מונה הארי דולמן ליו"ר, ובשנת 1950 נבנה אצטדיונה הביתי אשטון גייט.
בשנת 1967 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה עם המאמן אלן דיקס. בשנת 1980 חזרה הקבוצה לליגה השנייה. בשנת 2008 הייתה הקבוצה קרובה להעפיל לפרמייר ליג אחרי שהקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג אך הקבוצה הפסידה להאל סיטי. בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה מהליגה השנייה לליגה השלישית באנגליה. בעונת 2015 זכתה באליפות הליגה השלישית וחזרה לצ'מפיונשיפ.
סגל שחקנים.
נכון ל-24 ביולי 2021
(קפטן)
הכול בגלל מסמר
הכול בגלל מסמר או בגלל מסמר (באנגלית: For Want of a Nail, "בשל חוֹסר במסמר") הוא שיר ילדים אנגלי נודע, שנועד לשנן באוזני שומעיו את עקרון הסיבתיות, שהוא עקרון יסוד בחיי אנוש, ובמדע בפרט. השיר מציג כיצד עקב מסמר קטן נפלה הממלכה, ובכך מסביר כי אף למאורע חסר חשיבות לכאורה עלולות להיות השלכות מהותיות.
תולדות השיר.
אין יודעים בוודאות מתי התגבש נוסחו הראשון של השיר, אולם גרסתו המתועדת הראשונה מצויה בפואמה Confessio Amantis של ג'ון גאוור מסוף המאה ה-14. באמצע המאה ה-18 כלל בנג'מין פרנקלין את השיר ב-Poor Richard's Almanack.
במהלך מלחמת העולם השנייה השיר מוסגר ונתלה על קיר מטה האספקה של בעלות הברית בלונדון.
זוהי לשונו של השיר האנגלי:
השפעות תרבותיות.