מוחמד איוב ח'אן (באורדו: محمد ایوب خان; 14 במאי 1907 - 19 באפריל 1974) היה פוליטיקאי וגנרל צבאי פקיסטני שכיהן כנשיא פקיסטן השני מ-1958 עד שנאלץ להתפטר בעקבות התקוממות עממית במזרח-פקיסטן ב-1969. הוא זכור בשל היותו השליט הצבאי הראשון של פקיסטן שנטל על עצמו את הנשיאות בכפייה בעקבות גלותו של הנשיא איסכנדר מירזא כאשר האחרון הטיל ממשל צבאי נגד ממשלתו של פארוז ח'אן נון בשנת 1958.
ביוגרפיה.
איוב ח'אן נולד ב-14 במאי 1907 ברהאנה, כפר באזור מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה. מוצאו במקור משבט הטרין (ترین), שבט הפתאנים שהשתרע באזור האזארה.
הוא היה בנו הראשון של אשתו השנייה של מיר דאד, ריסאלדאר מייג'ור בגדוד פרשים של צבא הודו הבריטית. הוא למד בבית ספר בסרי סאלח, שנמצא במרחק של כ-4 ק"מ מכפרו. הוא המשיך ללמוד בקולג' ותוך כדי המשך הלימודים שם, הוא התקבל למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בהמלצת הגנרל אנדרו סקין. הוא לא השלים את לימודי התואר ויצא לבריטניה הגדולה. ח'אן דבר אורדו, אנגלית ופשטו.
לאחר שלמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ח'אן לחם במלחמת העולם השנייה כקולונל בצבא הודו הבריטית. הוא בחר להשתייך לעם הפקיסטני והצטרף לכוחות המזוינים שלהם עם ייסודה של פקיסטן לאחר חלוקת הודו ב-1947. הוא כיהן כראש מטה הפיקוד המזרחי הפקיסטני במזרח-בנגל והיה למפקד הצבא הילידי הראשון של פקיסטן, לאחר שב-1951 ראש הממשלה דאז ליקאת עלי ח'אן ביצע קידום שנוי במחלוקת לכמה קצינים בכירים. בשנים 1953-1955 שירת בממשלה האזרחית כשר ההגנה ושר הפנים, ותמך בהחלטתו של איסקנדר מירזה להטיל ממשל צבאי נגד ממשלתו של ראש הממשלה פארוז ח'אן נון ב-1958. כעבור שבועיים הוא השתלט על הנשיאות מידיו של מירזה לאחר התמוטטות היחסים האזרחיים-צבאיים בין הצבא בין לנשיא.
לאחר מינויו של הגנרל מוסה חאן לראש צבא ב-1958, מדיניותו נטתה לכיוון עם ארצות הברית, אשר באה לידי ביטוי בהקצאת הגישה האמריקנית למתקנים צבאיים בתוך פקיסטן, בדגש על בסיס חיל האוויר מחוץ לפשאוור, ממנו יצא מטוס הריגול U-2 לברית המועצות. היחסים עם הרפובליקה העממית של סין השכנה התחזקו אך היחסים עם ברית המועצות ועם הודו התדרדרו ב-1962 וב-1965 בהתאמה. נשיאותו ידעה את המלחמה עם הודו ב-1965, שהסתיימה עם התערבות ברית המועצות, אשר סייעה לחתור להסכם בין שתי המדינות. בחזית הפנימית, הובלה מדיניות ההפרטה והתיעוש, שהפכה את כלכלת המדינה לאחת מהמשקים הגדולים ביותר באסיה. במהלך כהונתו נבנו מספר תשתיות, שכללו השלמת תחנות הידרואלקטריות, סכרים ומאגרי מים, והגהת תוכנית חלל תוך צמצום ההרתעה הגרעינית.
ב-1965 נכנס איוב ח'אן למירוץ לנשיאות כמועמדה של הליגה המוסלמית של פקיסטן מול פאטימה ג'ינה הפופולרית והלא-מפלגתית, ונבחר מחדש לכהונה שנייה. הוא ניצב בפני טענות בדבר הונאות אלקטורליות נרחבות, רציחות פוליטיות מוסמכות בקראצ'י, ופוליטיקה רבה בהסכם השלום הלא פופולרי עם הודו, אשר פקיסטנים רבים ראו בו פשרה מביכה. ב-1967, הוא איבד מתמיכתו כאשר ההפגנות ברחבי המדינה בהנהגת זולפיקר עלי בהוטו תפסו תאוצה והובילו לעליית מחירי המזון ומוצרי הצריכה, ונסק בצורה דרמטית עם ההתקוממות העממית במזרח פקיסטן בשנת 1969. הוא נאלץ להתפטר כדי למנוע עוד מחאות. הוא נלחם למשך זמן קצר במחלה ומת בשנת 1974.
מורשתו נותרה מעורבת. מיוחסים לו תנופה כלכלית מדומה ומה שתומכיו מכנים "עשור ההתפתחות", אך נמתחה עליו ביקורת על תחילתה של החדירה הראשונה של סוכנויות המודיעין לפוליטיקה הלאומית, ריכוז עושר באוליגרכים מושחתים, ומאוחר יותר פירוק אחדותה של האומה שהביאה להיווסדה של בנגלדש.
צחראש כחול מקור
ברווז שחור ראש
וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן
וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן (בגרמנית: Wilhelm Heinrich von Nassau-Usingen, 2 במאי 1684 - 14 בפברואר 1718), היה נסיך נסאו-אוזינגן בין השנים 1702–1718.
ביוגרפיה.
וילהלם היינריך נולד בס-הרטוחנבוס ב-2 במאי 1684, לולארד, נסיך נסאו-אוזינגן ולקתרין פרנסיסקה, רוזנת קרואי-רל, בתם של אוסטאך השני, רוזן קרואי-רל והברונית תאודורה מריה גרטרוד פון קטר צו לאגה. בצעירותו התגייס וילהלם היינריך לצבא ההולנדי, ובשנת 1691 הועלה לדרגת קפטן. בין השנים 1701–1707 היה וילהלם היינריך מפקד הרגימנט הוולוני בדרגת קולונל, ובשנת 1703 אף נפצע במהלך קרב אקרן במלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1702 מת אביו ולארד, נסיך נסאו-אוזינגן, ווילהלם היינריך עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין שלטה אמו כעוצרת במקומו. בשנת 1707 הקים וילהלם היינריך את הכפר וילהמסדורף, אשר סופח בשנת 1972 לעיר השכנה אוזינגן.
ב-14 בפברואר 1718 מת וילהלם היינריך באוזינגן, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל, נסיך נסאו-אוזינגן, אולם בעקבות היותו קטין שלטה אשתו כעוצרת עד לבגרותו של קרל.
משפחתו.
ב-26 בדצמבר 1734 התחתן וילהלם היינריך עם שרלוטה אמליה, רוזנת נסאו-דילנבורג, בתם של היינריך, נסיך נסאו-דילנבורג ולדורותיאה אליזבת, נסיכת שלזיה-לגניצה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
זמורה-ביתן - מוציאים לאור
Cariño
Cariño (באנגלית: Dear, ובעברית: יקירי) הוא שיר של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז מתוך אלבומה השני J.Lo. השיר יצא כסינגל שיווקי מתוך האלבום במהלך שנת 2001.
כתיבה והפקה.
את השיר כתבו:
מני בניטו, קורי רוני, גיירמו אדג'יל ג'יי. אר, ג'וזף סנשז, פרנק רודריג, זמונגו סנטמריה, ניל קריק, ולופז עצמה והפיקו אותו קורי רוני, גיירמו אדג'יל ג'יי. אר, ג'וזף סנשז ופרנק רודריגז. ההשראה לשיר הגיעה מגיירמו אדג'יל ג'יי. אשר יצר אינטרפרטציה לשיר "Sofrito" של הזמר מונגו סנטה מריה משנת 1976, ולאחר מכן הציג את גרסתו הסופית של השיר לטומי מוטולה (אשר היה הנשיא של חברת התקליטים בה הייתה חתומה לופז) וללופז עצמה.
השניים התלהבו מהשיר והחליטו לכתוב שיר בהשראת גרסה זו. אך לטענתה של לופז זה לקח "נצח" לפתח את השיר: "לא יכלתי לכתוב את זה, קורי (רוני) לא היה יכול לכתוב את זה, אנשים אחרים ניסו לכתוב את זה אך אף אחד לא הצליח לכתוב את השיר הארור הזה." בסופו של דבר מני בניטו הביא את התרומה העיקרית למילים של השיר". לאחר שהם סיימו לכתוב את השיר קורני רוני התקשר ללופז ובישר לה על כך וכינה את השיר כ-"סקסי" מה שגרם ללופז להתלהב מהשיר אף על פי ששינתה מעט את המילים של הפזמון.
הרכב מוזיקלי.
השיר הוא שיר פופ לטיני שמשלב בתוכו אנגלית וספרדית יחדיו אשר נמשך 4:15 דקות. לופז אמרה כי ההשראה לשיר נלקחה מהצ'ה צ'ה צ'ה. היא הסבירה כי המונח "Cariño" משמעו אהבה וחיבה. מבחינה לירית השיר מדבר על כך שלופז רוצה עוד מהאהבה של בן זוגה אך היא מרגישה שהוא לא נותן לה מספיק.
ביקורות.
בהבוסטון גלוב נכתב על השיר כי "יש בשיר סקס אפיל אמיתי", תוך שהביקורת שהופנתה כלפיו הייתה חיובית מאוד. בשיקגו סאן-טיימס נכתבה ביקורת על השיר גם כן. בהמשך, גם ב-"Houston Press" כתבו על השיר ביקורת. ב-"The Daily Nebraskan" כתבו על השיר ביקורת גם כן, תוך שהוא הושווה לשיר "Si Ya Se Acabó".
מועדון תרבות (תוכנית טלוויזיה)
מועדון תרבות הייתה מגזין תרבות יומי ששודר בערוץ כאן 11 שעלתה לשידור ב-15 במאי 2017. בהגשתן של שפרה קורנפלד, אסתר רדא, לוסי איוב ודפנה לוסטיג, ברוטציה של 2 מגישות מתחלפות בכל ערב.
התוכנית סיקרה את כל האירועים העכשוויים בתרבות הישראלית, ומדי תוכנית התארחו בה אומנים שונים שסיפרו על פרויקטים בהם הם משתתפים.
ב-18 בדצמבר 2017 השיקה התוכנית פרויקט שנקרא "מועדון קריאה" במסגרתו מוכרז מדי חודש על "ספר החודש" אותו קוראים הצופים במהלך החודש.
בינואר 2018 פורסם כי התוכנית עתידה לרדת בשל נתוני צפייה נמוכים ועלות גבוהה. בפברואר 2018 פורסם כי תעלה במקומה תוכנית תרבות דו-שבועית בשם "סוכן תרבות" בהגשת קובי מידן.
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 (ששודר ב-2018 לאחר ביטולה), בקטגוריית "תוכנית התרבות הטובה ביותר".
ב-28 בפברואר 2018 התוכנית בוטלה.
מלון מטרופול מוסקבה
מלון מטרופול מוסקבה (ברוסית: Гостиница Метрополь) הוא מלון יוקרה היסטורי במרכז מוסקבה.
המלון נבנה בשנים 1898–1905. בשנת 1986 החל שיקום ושחזור של המלון, שנמשך חמש שנים. במהלך עבודות השיקום הוחזרו החזיתות למצבן המקורי ובחללים הפנימיים שוחזרו ציורי הקיר המקוריים ואלמנטים רבים של עיצוב דקורטיבי.
בשנים שלאחר מכן ביקרו במלון ראשי מדינות וממשלות, כוכבי קולנוע, מוזיקה וספורט. בין האורחים הנכבדים של המטרופול נשיא צרפת ז'אק שיראק, נשיא פקיסטן פרבז מושארף, נשיא סין חו ג'ינטאו, מעצבי האופנה ג'ורג'ו ארמני ופייר קרדן, הזמרים אלטון ג'ון, מייקל ג'קסון, חוליו איגלסיאס ובנו אנריקה, כוכבי האופרה מונסראט קבאל ופלסידו דומינגו, הקולנוענים פרנסיס פורד קופולה ולוק בסון, השחקניות קתרין דנב, אנני ז'ירארדו, שרון סטון ועוד רבים. אירועי ספר של אמור טאוולס מתרחשים במלון זה.
גרוטה
אהבה חסרה (סרט, 2017)
אהבה חסרה (ברוסית: Нелюбо́вь) הוא סרט דרמה רוסי עטור שבחים, בבימויו של אנדריי זוויאגינצב. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בתחרות הראשית של פסטיבל קאן ה-70, שבמסגרתו הסרט קיבל את פרס חבר השופטים.
צוות ההפקה, שכולל את הבמאי אנדריי זוויאגינצב, המפיקים אלכסנדר רודניאנסקי וסרגיי מלקומוב, התסריטאי אולג נגין והצלם מייקל קריצ'מן, עבדו בעבר יחד על הסרטים "ילנה" (2011) ו "לויתן" (2014), שזכו אף הם להצלחה בפסטיבל קאן.
ברוסיה הקרנת הבכורה התקיימה ב-1 ביוני 2017. הסרט זכה בפרס סזאר לסרט הטוב ביותר והיה מועמד מטעם רוסיה לפרס אוסקר (2018) בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.