הווריאנט הקלאסי.
המהלך 2. ...רג5 הוא הווריאנט הקלאסי לדחיית גמביט המלך. הרציונל שמאחורי המהלך הוא ניצול העובדה שמסעו השני של לבן החליש את האלכסון א7-ז1. וריאנט זה אינו מקובל ברמות הגבוהות מכיוון שהוא כמעט לא מציב סיכונים ללבן. במילותיו של ניל מקדונלד:
3.פו3, ד6 בשלב זה יש ללבן שתי תוכניות:
4.ג3.
מסע שמטרתו להכין ד2-ד4. לשחור מספר תגובות על מסע זה:
4. ...ו5?! מסע מפוקפק שמוענש מיד על ידי הלבן- 5.ו:ה5, ד:ה5
6.ד4, ה:ד4
7.רג4!,ו:ה4
8.פ:ה4!,פו6
9.רז5, ר:ד4
10.ג:ד4 פג6
11.פג3! וללבן התקפה מסוכנת.
4. ...פו6 ניסיון לא מוצלח להתעלם מתוכנית הלבן- 5.ד4, ה:ד4
6.ג:ד4, רב4+
7.רד2, ר:ד2+
8.פב:ד2, מהה7
9.רד3, 0-0
10.מהה2 ועמדת הלבן עדיפה.
4. ...רז4? מסע שנראה הגיוני אולם למעשה הוא חלש- 5.ו:ה5, ד:ה5
6.מהא4+!, רד7
7.מהג2, פג6
8.ב-4, רד6
9.רה2, מהה7
10.פא3, א5
11.ב5!, פד8
12.פג4 וללבן יתרון.
4. ...רב6! מסע חדש שגרם לשחקנים רבים בלבן לעבור ל-4.פג3.
5.פא3, פו6
6.ו:ה5, ד:ה5!
7.פג4, פ:ה4
8.פ:ב-6, א:ב6
9.מהה2, רו5! (מסע המפתח בווריאנט)
10.ד3, פג5!
11.מה:ה5+, מהה7
12.מה:ה7+, מ:ה7
13.רו4, צג8
14.פד4 וללבן לכל היותר שוויון.
4.פג3.
וריאנט שהפופולריות שלו עלתה מאוד בשנים האחרונות. 4. ...פו6 5.רג4, פג6 6.ד3, לשחור שתי תגובות אפשריות:
6. ...א6
7.צו1, ה:ו4 (לא 6. ... 0-0? בגלל 7.ו5!)
8.ר:ו4, פא5 9.רז5, פ:ג4
10.ד:ג4, ח6
11.רח4, רה6
12.מהד3 ולשחור יש שני רצים אבל פרש חלש ב-ו6.
6. ...רז4 השחור מאיים פד4.
7.פא4!, (הרבה יותר טוב מהמסע הישן 7.ח3) ר:ו3
8.מה:ו3, פד4
9.מהד1, ב5
10.ר:ו7+!?, מ:ו7
11.פ:ג5, ד:ג5
12.ו:ה5, פד7
13.ג3, פה6
14. 0-0+,מז8
15.ד4, ג:ד4
16.ג:ד4, פ:ה5!? הקרבת נגד מעניינת שלאחריה העמדה אינה ברורה אם כי נראה שהלבן עדיף.
גמביט המלך בתרבות הפופולרית.
ויליאם פוקנר כתב ב-1949 יצירה בשם Knight's Gambit וקיים רומן היסטורי מאת ג'ון מאדוקס רוברטס בשם גמביט המלך העוסק ברומא העתיקה. הספר נקרא גמביט המלך מכיוון שהוא עוסק בתקופה פרועה בה הכל מותר.
נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול אטאטורק
נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול אטאטורק (בטורקית: İstanbul Atatürk Uluslararası Havalimanı) הוא נמל תעופה בטורקיה. הוא נמצא בישליקיי (Yeşilköy), לחופי ים השיש, כ-28 ק"מ ממערב לאיסטנבול (15 ק"מ בקו אווירי). בשנת 2015 עברו בנמל התעופה יותר מ-61 מיליון נוסעים, ובכך היה הנמל השלישי בגודלו באירופה, אחרי שדה התעופה לונדון הית'רו ונמל התעופה שארל דה גול בפריז. ממזרח לעיר, בצדו האסיאתי של מצר הבוספורוס פועל מאז שנת 2001 נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן, אך היקף פעילותו קטן מזה של נמל התעופה אטאטורק, הפועל בסמוך לסף הקיבולת העליון שלו.
עד לפתיחת נמל התעופה החדש של איסטנבול באוקטובר 2018 היה נמל התעופה אטאטורק לחשוב ולמרכזי בטורקיה.
באפריל 2019 לאחר השלמת המעבר של כל הטיסות אל נמל התעופה איסטנבול, הנמל הוסב בעיקר לטיסות מטען, וקוד היאט"א שלו - IST - עבר לנמל הגדול.
היסטוריה והתפתחות.
פעילות אווירית בישילקיי החלה עם הקמת בסיס חיל האוויר הראשון של האימפריה העות'מאנית בשנים 1909–1911, ובמקום ממוקמים עד היום האקדמיה של חיל האוויר הטורקי (כיום Hava Harp Okulu) שהחלה לפעול ב-3 ביולי 1912 ומוזיאון חיל האוויר (Hava Kuvvetleri Müzesi).
בשנת 1953 החל הנמל משמש לטיסות אזרחיות בין-לאומיות, ובשנות השבעים נבנה בו טרמינל בשטח של 62,000 מ"ר ובו 108 דלפקי בידוק ותשעה שערי עלייה למטוס. טרמינל זה, אשר שימש את הטיסות הפנימיות ואת הטיסות הבין-לאומיות, הגיע לקצה גבול הקיבולת שלו בתוך פחות מ-20 שנה, והטיסות הבין-לאומיות הועברו למבנה טרמינל חדש שנבנה מדרום למבנה הקיים. הטרמינל החדש, המכונה "טרמינל A", משתרע על פני 264,000 מ"ר בארבע קומות. יש בו 23 שערי עלייה למטוס, 224 דלפקי בידוק, וצמוד לו חניון ליותר מ-7,000 כלי רכב. הטרמינל הישן, "טרמינל B", משמש כיום רק לטיסות פנים.
ב-24 ביולי 1985 שונה שמו של הנמל מ"ישילקיי" ל"נמל התעופה הבין-לאומי על שם אטאטורק". התפתחותו של הנמל נמשכה במאה ה-21 עם פתיחתו של טרמינל המטען, "טרמינל C", בשנת 2001 ועם חיבורו אל קו הרכבת הקלה של איסטנבול בשנת 2003.
הנמל כולו משתרע על שטח של 9,470,554 מ"ר, ויש בו שלושה מסלולי בטון: שני מסלולים מקבילים בכיוון דרום-צפון באורך של 3,000 מטר וברוחב של 45 מטר כל אחד, ומסלול קצר יותר באורך של 2,300 מטר וברוחב של 60 מטר בכיוון צפון-מזרח - דרום-מערב. הנמל מופעל מאז שנת 2000 על ידי חברת "טי.איי.ווי. לתפעול טרמינל איסטנבול" (TAV Istanbul Terminal Operations Co) עבור רשות שדות התעופה הטורקית (DHMİ).
ב-28 ביוני 2016 נרצחו 44 בני אדם ו-239 נפצעו במתקפת טרור בנמל התעופה, עליה אחראי, לפי ראש ממשלת טורקיה, ארגון "המדינה האסלאמית".
תנועת נוסעים ומטען.
מאז שנת 2004 גדלה תנועת הנוסעים בנמל בקצב הנע בין 4% ל-29% לשנה. נמל התעופה מצטיין בקצב הגדילה המהיר ביותר מבין שלושים נמלי התעופה הגדולים בעולם, ובשנת 2012 הוא דורג במקום ה-20 בעולם וה-6 באירופה מבחינת מספר הנוסעים החולפים דרכו, ובמקום ה-14 בהיקף תנועת הנוסעים הבין-לאומית. בשנת 2015 עברו בנמל התעופה יותר מ-61 מיליון נוסעים.
נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן, השוכן בצדה האסייתי של איסטנבול, מסוגל לטפל ב-25 מיליון נוסעים בשנה. שדה תעופה שלישי ממוקם בהזרפן (İstanbul Hezarfen Havaalanı), אך הוא מרוחק מאוד מהעיר ואינו מסוגל לתת מענה לטיסות בין-לאומיות. מסיבה זו הוחלט על הקמתו של נמל תעופה רביעי לאיסטנבול בקמרבורגז (Kemerburgaz), שמצפון לעיר.
בנמל פועלות למעלה מ-80 חברות תעופה (כולל חברות מטען) המפעילות טיסות לכל רחבי טורקיה וליעדים ברחבי העולם. הנמל משמש כבסיס הפעולה החשוב ביותר של חברת התעופה הלאומית של טורקיה טורקיש איירליינס, ושל חברות התעופה אונור אייר, אטלס ג'ט, פליי אייר ופרי בירד. היקף תנועת המטען בנמל עמד בשנת 2012 על כמיליון טון.
להלן נתוני תנועת הנוסעים בנמל בין השנים 2002-2012:
תחבורה אל הנמל.
בנמל התעופה אטאטורק ממוקמת התחנה האחרונה של קו הרכבת הקלה של איסטנבול המוביל אל תחנת אקסראי במרכז העיר בתוך 32 דקות. בדרכה עוצרת הרכבת הקלה בתחנת האוטובוסים המרכזית של איסטנבול. שירות אוטובוסים של חברת הוואש (Havaş) ושל חברת İETT פועל למספר יעדים בעיר, ובכלל זה לכיכר טקסים, למרכז העיר הישנה ולצדה האסיאתי של העיר. בנוסף לכך פועלים קווי אוטובוס ים מרציף בקירקיי (Bakırköy) הסמוך לנמל, ומחברים בינו לבין מספר רציפים בצדה האסיאתי של איסטנבול.
המקדש המוזהב
המקדש המוזהב (יפנית: 金閣寺) הוא השם הלא רשמי של "מקדש גן הצבאים" (Rokuon-ji) בקיוטו שביפן.
היסטוריה.
האדמה שעליה יושב המקדש הייתה ב-1220 וילה של סיונאג'י קינצונה (Saionji Kintsune), והמקדש נבנה במקור ב-1397 כדי לשמש וילה לפרישת השוגון אשיקגה יושימיצו (Ashikaga Yoshimitsu), והיה כחלק מרכושו שנודע בתור קיטאימה.
בנו הוא זה אשר המיר את המבנה למקדש זן של כת הרינזאי. המקדש נשרף מספר פעמים במהלך מלחמת אונין (Ōnin War).
המקדש המוזהב הוא בניין בעל שלוש קומות, שתי הקומות העליונות מכוסות בזהב טהור. הביתן משמש גם בתור מקום אחסון לשרידים ולמזכרות של הבודהה. על גג המקדש עומד הפיניקס הסיני (פנגאהואנג).
הנכד של יושימיצו לקח את ה"מקדש המוזהב" בתור השראה ל"מקדש הכסוף" (Ginkaku-ji), שהוא גם מקדש בודהיסטי, אשר הוא תכנן לכסות בכסף.
למקדש המוזהב יש גן יפני שצמוד אליו והאגם שבקדמתו נקרא אגם המראה (Kyōko-chi). בתוך האגם יש הרבה איים ואבנים אשר מספרים את סיפור הבריאה הבודהיסטי.
ב-1950 המקדש נשרף על ידי נזיר שלקה בנפשו, גרסה פיקטיבית של האירועים נמצאת במרכז ספרו של הסופר יוקיאו מישימה מ-1956 "The Temple of the Golden Pavilion".
לאחרונה ציפוי הלכה נמצא רקוב והוחלף בחדש שנראה בדיוק כמו הישן ויותר עבה ממנו. הציפוי הושלם ב-1987. בנוסף לציפוי שחודש פנים המקדש והציורים שוחזרו, וב-2003 סיימו את העבודות בכך ששיפצו את הגג.
נוני מוזס
היסטוריה של קוריאה
ההיסטוריה של קוריאה החלה בשלהי התקופה הפלאוליתית, ערב התקופה הנאוליתית. הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר שהתגלו בחצי האי הקוריאני הם חפצי קדרות, והם מעידים על הימצאות ציוויליזציה אנושית בחצי האי כבר לפני 10,000 שנה. התקופה הנאוליתית החלה לפני כ-8,000 שנה, ואילו הממלכה הקדומה ביותר - ממלכת גוֹג'וֹסוֹן (고조선 -ג'וֹסוֹן העתיקה, בקוריאנית) - נוסדה על פי המיתולוגיה בשנת 2333 לפני הספירה.
גוֹג'וֹסוֹן.
הממלכה הקדומה ביותר הידועה לנו ששלטה בחצי האי קוריאה היא ממלכת גוֹג'וֹסוֹן (고조선 - ג'וֹסוֹן העתיקה, בקוריאנית) אשר נוסדה, על פי הכתוב בסאמגוק יוסה, בסביבות שנת 2333 לפני הספירה. ממלכת ג'וֹסוֹן הייתה ממלכה גדולה וחשובה בהיסטוריה הקוריאנית והשפעתה ניכרה גם במנצ'וריה ובמקומות נוספים מחוץ לגבולות חצי האי הקוריאני. לפי המסורת, כל הקוריאנים הם צאצאיהם של בני ג'וֹסוֹן, וגם תושבי קוריאה המודרניים רואים בממלכה הקדומה אבן דרך חשובה בהיסטוריה של ארצם.