ב-1958 החל לכהן כמהנדס ראשי ואחר כך כמנכ"ל מפעלי ים המלח וכיהן בתפקידו עד 1970. לאחר פרישתו מתפקיד זה היה מעורב בפרויקטים שונים בתחום ההנדסה, כגון בניית קניון דיזנגוף סנטר. בראשית שנות השמונים עמד בראש החברה שהקימה ויישבה את אלפי מנשה.
עמנואל שחר הלך לעולמו ב-27 ביוני 2009 בכפר סבא.
חיים אישיים.
נכדו, הרב גלעד קריב, הוא חבר כנסת.
אליהו גילון
אליהו "עולש" גילון (ז'לינסקי) (29 ביולי 1922 – 12 בפברואר 2014) היה איש פלמ"ח, רופא וקצין רפואה ראשי בצה"ל במלחמת ששת הימים, מיוזמי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא (1968–1987).
חייו.
גילון נולד בשם אלכסנדר ז'לינסקי בפולין בשנת 1922, בן ליצחק גילון (ז'לינסקי), מהנדס כימיה, איש חינוך ופעיל ציוני. בילדותו, ב-1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא למד בתיכון חדש.
בשנת 1940, כשהיה בגיל 18, החל לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אך סיים אותם רק כעבור עשר שנים בשל פעילות בפלמ"ח ומשנת 1943 כמתנדב בשורות הבריגדה היהודית באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ב-1946, לאחר סיום המלחמה, המשיך בלימודי רפואה בז'נבה שבשווייץ, אך עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקם בעת שנשלח מטעם מפקדת הפלמ"ח ו"ההגנה" לאמן נוער יהודי שהיה בדרכו לעלות לישראל ולהכשירו ללחימה.
גילון סיים את לימודי הרפואה בישראל בשנת 1950. לאחר שירות בחיל הרפואה בבתי חולים צבאיים, בשנת 1961 מונה לקצין רפואה פיקודי בפיקוד הצפון. מפברואר 1962 כיהן כסגן קצין רפואה ראשי, ובינואר 1963 מונה לקצין רפואה ראשי ובהמשך אותה שנה הועלה לדרגת אלוף-משנה. בתפקיד זה שירת עד סיום מלחמת ששת הימים ותִפקד כרופאו האישי של הרמטכ"ל יצחק רבין (מתוקף אחריותו, גילון נתן לרבין את זריקת ההרגעה שנִטרלה אותו למשך יממה בתקופת ההמתנה).
גילון היה מהוגי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והיה חבר הסגל. כמו כן היה מנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא בין השנים 1968–1987.
גילון היה פעיל במספר אגודות ועמותות ובין השאר היה חבר בוועדה הרפואית של כפר נהר הירדן, שמטרתו להעניק לילדים יהודים וערבים שסובלים ממחלות המסכנות את חייהם חוויות מחנאות.
התגורר בצהלה שבתל אביב.
היה נשוי ואב לשני בנים ובת.
אחיו, ד"ר בנימין זאב ז'לינסקי היה רופא אף-אוזן-גרון בכיר בבית החולים הדסה (תל אביב) ובבית החולים איכילוב.
אנציקלופדיה איראניקה
אנציקלופדיה איראניקה (Encyclopædia Iranica) היא אנציקלופדיה המוקדשת ללימודי איראן. ערכי האנציקלופדיה נוגעים למספר רב של דיסציפלינות מדעיות, מתחום מדעי הטבע, הרוח והחברה: גאוגרפיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, לימודי תרבות, ספרות, לימודי דתות, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים ועוד. הערכים עוסקים מזוויות שונות בעמים הדוברים בשפות איראניות, תולדותיהם ותרבותם, ובארצות במרחב שבו הם חיים, או חיו בעבר. מרחב זה כולל את איראן עצמה וכן את אפגניסטן, טג'יקיסטן, אנטוליה, כורדיסטן ואזורים נוספים באסיה ובקווקז.
האנציקלופדיה מיועדת הן לתועלת העוסקים בלימודי איראן, והן לקהל המתעניין הכללי.
האנציקלופדיה היא מיזם רב-לאומי, שיצא לדרכו ב-1973, ופועל במסגרת המרכז ללימודי איראן באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית. המימון למיזם מגיע מאז 1979 מקרן ממשלתית אמריקנית לתמיכה במדעי הרוח, וכן מקרנות שונות ותורמים פרטיים. עם התמשכות הפרויקט גדל חלקם של תורמים פרטיים במימונו וקטן חלקו של המימון הממשלתי, וב-2007 הגיע רק שליש מן התקציב מהקרן לתמיכה במדעי הרוח.
מעל 1200 חוקרים ממדינות שונות בעולם כתבו ערכים באנציקלופדיה. את מלאכת הכתיבה והעריכה מנהל העורך הראשי, הנעזר בעורך מנהל, בעורכי משנה, בוועדה מייעצת בינלאומית וב-44 יועצים מקצועיים. מייסד המיזם והעורך הראשי מ-1973 עד 2017 היה אהסן ירשאטר , פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קולומביה.
הכרך הראשון יצא לאור ב-1982, ועד 2005 יצאו לאור 12 כרכים. הטקסט זמין במלואו בחינם ברשת האינטרנט.
מפעל האנציקלופדיה איראניקה מעניק אחת לשנתיים את הפרס ע"ש לטיפה יארשאטר לעידוד מחקר הספרות האיראנית, בדגש על נשים במרחב האיראני והפרסי. בין מקבלות הפרס המשוררת סימין בהבאני, החוקרת פרזאנה מילאני והסופרת שהרנוש פארסיפור.
ג'ואי בארטון
הפיגוע בנחל תלם
הפיגוע בנחל תלם הוא פיגוע ירי שהתרחש ביום שישי, 28 בדצמבר 2007, ובו נרצחו שני חיילי צה"ל בחופשה, בעת שטיילו בנחל תלם. אחד המחבלים נהרג בחילופי האש, ושניים אחרים הסגירו עצמם לרשות הפלסטינית, הועמדו לדין על-ידה ונידונו ל-15 שנות מאסר. שניים מהמחבלים השתייכו לתנועת הפת"ח - אחד מהם היה חייל במנגנון הביטחון הלאומי הפלסטיני.
האירוע.
בבוקר יום שישי 28 בדצמבר 2007 יצאו אחיקם עמיחי ודוד רובין, חיילי צה"ל תושבי קריית ארבע ובוגרי ישיבת מקור חיים שהיו בחופשה ובבגדים אזרחיים (אך עם נשקם האישי) יחד עם צעירה נוספת, נעמה אוחיון, לטיול בנחל תלם שתחילתו בשטח C שבשליטה ישראלית, והמשכו בשטח B, שבו האחריות האזרחית היא פלסטינית והאחריות הביטחונית ישראלית. רובין, בן 21, שירת כלוחם בשייטת 13. עמיחי, בן 20, בנו של הרב יהודה הלוי עמיחי ונכדו של הרב משה צבי נריה, שירת במפקדת "שלדג".
במהלך הטיול חלף ליד המטיילים רכב שטח והמחבלים שישבו בו פתחו באש לעברם. עמיחי ורובין השיבו אש מנשקם האישי. בסיום חילופי היריות נהרגו עמיחי ורובין. בטרם עזבו את המקום ביצעו המחבלים וידוא הריגה בישראלים, ולקחו את נשקם האישי. במהלך הקרב הסתתרה אוחיון מאחורי שיח גדול, וכאשר הסתלקו המחבלים הזעיקה את כוחות הביטחון.
כוחות הביטחון פרסו מחסומים וניסו ללכוד את המחבלים, אך הניחו בשגגה לרכבם של המחבלים לעבור על פניהם. החיילים הבחינו בסימני דם וירי, אך כיוון שידעו על ריב חמולות שהתרחש באזור, קיבלו את גרסתם של יושבי הרכב שקשרו את עצמם לסכסוך המשפחות.
תחקירים.
בדיקה העלתה כי למרות שגם הפת"ח, גם הג'יהאד האסלאמי וגם החמאס נטלו אחריות מיד לאחר הפיגוע, מבצעי הפיגוע היו שוטרים פלסטינים פעילי פת"ח, עלי עא חמיד רגב דנדיס ועמאר בדר עא חלים טהא. הם הסגירו עצמם לכוחות הביטחון הפלסטינים, שהשיבו לצה"ל את כלי נשקם של ההרוגים. המחבל שנהרג הוא סאמר נביל אל נאטשה, איש פלוגות אל-קודס של הג'יהאד האיסלאמי, בנו של איש העסקים הפלסטיני נביל אל נאטשה, מאנשי החמאס בחברון.
בשב"כ טענו כי המחבלים ארבו למטיילים בנחל, כדי לבצע את הפיגוע. אחד המחבלים שהבחין בירידתם לוואדי דיווח על כך לחבריו, והם יצאו לבצע את התקיפה. לעומת זאת סיפר אלוף פיקוד המרכז גדי שמני בפגישתו עם המשפחות, כי המארב לא היה ספציפית למטיילים בנחל, אלא החלטה שקיבלו המחבלים לפני זמן מה לבצע פיגוע, וכאשר הזדמנה לידם האפשרות לעשות זאת, הם מיהרו להוציא את זממם אל הפועל.
בעקבות האירוע.
בעקבות הפיגוע הגישה ישראל תלונה לנשיא מועצת הביטחון ולמזכ"ל האו"ם. במכתב התלונה נאמר כי "בעוד ישראל נותרה מחויבת לקדם את תהליך השלום ועקרונות אנאפוליס ולפיכך מקיימת פגישות רציפות עם הרשות הפלסטינית, אלה אינם נאבקים בטרור או עומדים בהתחייבויות השונות כולל מפת הדרכים".
בפתיחת ישיבת הממשלה שלאחר הפיגוע התייחס ראש הממשלה, אהוד אולמרט באריכות לאירוע. בין היתר אמר: "האירוע מבליט את מה שממשלת ישראל אומרת לכל אורכו של התהליך המדיני בינינו לבין הפלסטינים: כל עוד הרשות לא תנקוט באמצעים הדרושים ובעוצמה הדרוש נגד ארגוני הטרור, ממשלת ישראל לא תוכל לבצע בשטח שום שינוי שיחשוף אותה לסכנות וייצור בעיות לביטחון מדינת ישראל". עוד ציין אולמרט כי "החיילים לחמו בגבורה ונרצחו בידי מחבלים".
שר הביטחון, אהוד ברק, הגיב לפיגוע באמרו: "הלחימה פה היא זאת שתקבע שמקרים כמו רצח עידו זולדן לפני כחודש, ועמיחי ורובין בשבוע שעבר, יהיו המקרים החריגים, ושאת רוב המקרים אנחנו ניירט לפני הניסיון לביצוע הפיגוע".
יושב ראש סיעת הליכוד בכנסת, ח"כ גדעון סער אמר כי "העובדה שגם רצח רובין ועמיחי ז"ל, ממש כמו רצח עידו זולדן ז"ל, בוצע על ידי אנשי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית - מלמדת על אווילות מדיניות ממשלת אולמרט-ברק בחיזוקו של אבו מאזן. המשך הוויתורים החד-צדדיים הכוללים שחרור מחבלים והעברת כלי נשק מסוגים שונים לרשות הפלסטינית היא סיוע ישיר שמעניקה הממשלה לטרור והפקרת ביטחון אזרחי ישראל". ח"כ אריה אלדד (האיחוד הלאומי-מפד"ל) הגיב בחריפות: "אם כבר משנים את ההגדרה דם על הידיים צריך להוסיף לרשימה הזו את אהוד אולמרט ואת כל חברי ממשלתו ששחררו מחבלים כמחווה לאבו מאזן, ציידו אותם בנשק ועכשיו גם מתכוונים לחנוק את ההתיישבות ביהודה ושומרון. ייתכן ששחרור הרוצחים נעשה בכוונה להגביר את הרג המתיישבים ביהודה ושומרון כדי לשרת את התוכנית המדינית של אולמרט".
גדעון ספירו, איש השמאל הרדיקלי, מתח ביקורת על עצם כניסתם של המטיילים לשטח B, הנמצא בשליטה אזרחית פלסטינית ותיאר את הימצאותם שם כפרובוקציה והתגרות.