הפיוט הפך פופולרי בקהילות ישראל השונות ונחשב לאחד הפיוטים החביבים ביותר בקהילות ישראל בכל התקופות וחוברו לו לחנים רבים. חלקם 'אימוץ' של לחנים קיימים ו'הלבשתם' על הפיוט.
שמו של מחבר הפיוט, דונש חתום באקרוסטיכון כמה מהבתים: הראשון, השני, השלישי והשישי.
ניב אחיטוב
ניב אחיטוב (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה למחקרים בהערכת מידע ע"ש מרקו ולוסי שאול, מנהל אקדמי של המכון לחקר האינטרנט, ומנהל מכון הנרי קראון למחקר עסקים בישראל. החל מאוקטובר 2011 הוא כיהן כנשיא מרכז אקדמי דן עד לשילובו, באפריל 2013, במרכז ללימודים אקדמיים, שם מכהן אחיטוב כדקאן בית ספר "דן" ללימודי היי-טק. תחומי עיסוקיו הם אסטרטגיה וניהול מערכות מידע, מדיניות טכנולוגיית המידע בארגון, השלכות חברתיות ועסקיות של האינטרנט, וניהול ומדיניות עסקית. אחיטוב זכה בפרסים על תרומתו במחקר, עשייה והוראה בתחום מערכות המידע.
ביוגרפיה.
למד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-70 ניהל את מחלקת המיחשוב בבנק ישראל. קיבל שני תוארי מוסמך, במנהל עסקים ובמערכות מידע, בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, החל בפעילות אקדמית וציבורית ענפה בתחומי עיסוקיו. בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור בניהול בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1978–1981 הוא היה חבר סגל בתחום מדעי הניהול ומערכות מידע בפקולטה לניהול באוניברסיטת קלגרי ובאוניברסיטת בריטיש קולומביה (UBC) בקנדה. מאז מילא תפקידים רבים באקדמיה ובסקטור הציבורי והעסקי.
בתו היא העיתונאית נטע אחיטוב.
אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1981 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר. ב-1985 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1989 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. משנת 1995 אחיטוב היה מופקד על הקתדרה למחקרים בהערכת מידע ע"ש מרקו ולוסי שאול עד פרישתו לגמלאות. משנת 2003 שימש המנהל האקדמי של המכון לחקר האינטרנט. ומשנת 2008 שימש מנהל מכון הנרי קראון למחקר עסקים בישראל.
אחיטוב מילא תפקידים נוספים באוניברסיטה, בהם הוא כיהן כסגן נשיא וכמנכ"ל האוניברסיטה בין השנים 1999–2002, וכדקאן הפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי בין השנים 1989–1994. כיהן כיו"ר הוועדה לספריות העתיד ויו"ר הוועדה לקורסים וירטואליים, והשתתף בוועדה לתכנון אסטרטגי באוניברסיטה. כיהן כמנהל המרכז לחקר עסקים גלובליים ע"ש מקס פרלמן, כמנהל המכון למערכות מידע ניהוליות ע"ש מרסל ואני אדמס, וכיו"ר תוכנית הלימודים במערכות מידע.
פרסומים מחקריים.
אחיטוב פרסם עשרות מאמרים מחקריים בתחום מערכות מידע ניהוליות המתמקדות בתכנון ופיתוח, מדיניות, ניהול, אבטחת מידע, כלכלת מידע ויישום ושימוש במערכות מידע. הוא פרסם גם מאמרים בנושאים הקשורים לפער הדיגיטלי ולנגישות המידע בעידן האינטרנט. בשנת 1990 דורג במקום השלישי בעולם בין אנשי המדע במערכות מידע לפי איכות וכמות המאמרים שפורסמו על ידו בין השנים 1985-1990.
חיבר ספרים והשתתף בכתיבת פרקים בספרים. בין ספריו הבולטים הספרים "עולם ללא סודות: על חברת המידע הפתוח" (עם עובד, 2001), "מערכות מידע לניהול", ו"Principles of Information Systems for Management", (האחרון פורסם בארבע מהדורות ונמכר בעשרות אלפי עותקים בארצות הברית ובעולם).
פעילות אקדמית מחוץ לאוניברסיטת תל אביב.
אחיטוב לימד בכמה אוניברסיטאות בעולם, בהן אוניברסיטת ניו יורק, מכון סטיבנס לטכנולוגיה בניו ג'רזי, אוניברסיטת קלרמונט בקליפורניה, אוניברסיטת צ'ולה לונקורן בבנגקוק ואוניברסיטת פריז-דופין בפריז.
אחיטוב היה נשיא מרכז אקדמי דן, שאותו הקים יחד עם יזמים ואנשים מהתעשייה הטכנולוגית בארץ בשנת 2011. באפריל 2013 הודיעה הנהלת המכללה על כשל כלכלי ועל מיזוגה עם המרכז ללימודים אקדמיים, שם המשיך אחיטוב לעמוד בראש פעילות בית הספר.
חברות בוועדות ודירקטוריונים ופעילות ציבורית.
אחיטוב כיהן כדירקטור בכמה חברות וארגונים, ביניהם חברת השקעות דיסקונט, קבוצת עזריאלי, רפק תקשורת ותשתיות, ואייס אוטו דיפו. היה חבר ועדת ההשקעות בחברת הביטוח מגדל. בין השנים 1996–1999 היה יו"ר הדירקטוריון של "מעלות" - חברה ישראלית לדירוג ניירות ערך, שלוחתה של חברת "סטנדרד אנד פורס" בישראל. ארגונים שבהם אחיטוב כיהן כדירקטור בעבר כוללים את מטריקס, הראל השקעות ביטוח וקריית עתידים.
בשנת 1994 מונה אחיטוב על ידי שר המדע לחבר בוועדה הלאומית למערכות מידע ותשתיות, תפקיד אותו מילא במשך כחמש שנים. ובשנת 2006 מונה על ידי ראש הממשלה לחבר הוועדה הלאומית לטכנולוגיה של חברת המידע, במשך כשלוש שנים.
תפקידים נוספים שאחיטוב ממלא כיום הם חברות בוועד המנהל של מרכז האתיקה, חברות בוועדת ההיגוי של שותפות תל אביב לוס אנג'לס, וחברות בהנהלת תיאטרון בית ליסין. הוא גם כיהן כחבר ההנהלה בקבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב.
אחיטוב תרם לחברות רבות בייעוץ ניהולי ובתכנון מערכות מידע ניהוליות, הוא היה אחד העורכים של כתב העת MIS Interrupt במשך כמה שנים, והיה חבר מערכת של כמה כתבי עת חשובים העוסקים בתחום הניהול ומערכות המידע.
בשנים 2017–2018 כיהן כראש הוועד המנהל של עמותת הל"ל
נציגויות בחוץ לארץ.
אחיטוב היה הנציג של ממשלת ישראל באונסקו בתחום טכנולוגיית המידע, משנת 1996 ועד 2011. הוא היה חבר בוועדת IFAP - Information for All Program של אונסקו משנת 2007. הוא חבר בוועדה המייעצת האקדמית של המכון לחדשנות ויצרנות מידע, בסן פרנסיסקו (The Institute for Innovation and Information Productivity) משנת 2007 ועד 2011. הוא משמש כנציג של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בוועדה הבינלאומית לטיפול בנתונים לצורכי מדע וטכנולוגיה, בפריז (The Committee on Data for Science and Technology -- CODATA) משנת 2006.
פרסים.
בשנת 2005 קיבל אחיטוב פרס איל"א (האיגוד הישראלי לטכנולוגיית מידע) על מפעל חיים בתחום ניהול מערכות מידע בעקבות תרומתו הרבה במחקר, בעשייה, בהכשרת תלמידים, ובעקבות המוניטין הבינלאומי שצבר בתחום.
בשנת 2011 קיבל אות הוקרה מטעם המועצה הציבורית של לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל על תרומתו בביסוס וקידום תחום מערכות המידע, במחקר ובפרסומים מדעיים בכתבי עת חשובים בארץ ובעולם, בכתיבת ספרים חשובים בתחום, בהכשרת תלמידים, בגיבוש תוכניות לימודים אקדמיות, ובהנחיית עבודות דוקטורט של תלמידים שהפכו לאנשי אקדמיה בכירים.
שחר סגל
ויז'ניץ מונסי
חסידות וואלווא
חסרון לגודל
תוכנית סרוויור
תוכנית סרוויור (באנגלית: Surveyor Program) הייתה תוכנית של נאס"א, חלק מתוכנית החלל האמריקאית, לחקר הירח. משנת 1966 עד 1968 נשלחו 7 גשושיות רובוטיות שנחתו על הירח. מטרת התוכנית העיקרית הייתה בחינת אפשרויות לנחיתה רכה על פני הירח, כהכנה לתוכנית אפולו המאוישת. הגשושיות שוגרו למסלול התנגשות עם הירח, מסלול שארך כ־65 שעות שלאחריהן הופעלו מנועי הגשושית למשך שלוש דקות והגשושית ביצעה נחיתה רכה על פני הירח. את התוכנית הפעילה JPL, המעבדה להנעה סילונית של נאס"א, ועלותה נאמדה בכ־469 מיליון דולרים.
5 גשושיות סרוויור נחתו בהצלחה על הירח. סרוויור 2 התרסקה בגלל בעיית ניווט ועם סרוויור 4 אבד הקשר (נראה שהתפוצצה) 2.5 דקות לפני הנחיתה.
כל שבע הגשושיות עדיין נמצאות על הירח (התוכנית לא כללה חזרה לכדור הארץ). מספר חלקים מסרוויור 3 הוחזרו לכדור הארץ על ידי צוות אפולו 12 שנחת בסמוך לה ב־1969, והם מוצגים במוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון.
מטרות.
חוץ מהצגת יכולות נחיתה רכה, לתוכנית סרוויור היו כמה מטרות נוספות. היכולת לערוך תיקוני מסלול במהלך הטיסה לירח נבחנה גם היא. הגשושיות צוידו גם במכשירים לבחינת אזורי הנחיתה שלהם כדי לבדוק את התאמתם לנחיתת משימות אפולו. חלק מהגשושיות צוידו גם בכפות ובמכשירים מתאימים לבדיקת האדמה באזור הנחיתה ולבחינה מדעית שלה. לפני נחיתת הגשושית הסובייטית לונה 9 (חלק מתוכנית לונה) 4 חודשים לפני נחיתת סרוויור 1, לא הייתה ידועה עוביה של שכבת האבק המכסה את פני הירח. אם השכבה הייתה עמוקה מדי, אף אסטרונאוט לא יכול היה לנחות על הירח. תוכנית סרוויור מצאה כי הנחיתה על הירח אפשרית.
מהלך המשימה.
כל משימת סרוויור כללה חללית רובוטית אחת שתוכננה ונבנתה על ידי חברת "יוז איירקראפט". הגשושית שוגרה על גבי טיל אטלס־קנטאור שהכניס את הגשושית למסלול אל הירח. הגשושית לא הקיפה את הירח אלא ניגשה לנחיתה, והפעילה רקטות בלימה למשך כ־3 דקות עד לנחיתה רכה.
כל גשושית תוכננה להאט כ־110 מטר/שנייה (כ־4% ממהירותה) על ידי מנוע רקטי שפעל כ־40 שניות מגובה של כ־75.3 ק"מ מפני הירח, שהושלך בגובה של 11 ק"מ יחד עם המכ"ם הראשי. שאר המסע אל הירח, שארך כ־2.5 דקות, השתמש במכ"מים משניים וקטנים יותר ושלושה מנועים רקטיים. בגובה של 3.4 מטרים מפני הירח הגשושית הגיעה למהירות אפס, המנועים כבו, והגשושית נפלה נפילה חופשית על פני הירח כך שהיא פגעה בירח במהירות של 3 מטר/שנייה.
לסרוויור 1 ארכו 63 שעות (2.6 ימים) להגיע לירח, ולסרוויור 5, 65 שעות (2.7 ימים). משקל הגשושיות בשיגור נע בין 995.2 ק"ג ל־1,040 ק"ג, ומשקלם בנחיתה (לאחר שריפת הדלק והשלכת המנועים והמכ"מים) נע בין 294.3 ק"ג ל־306 ק"ג.
משימות.
שבע גשושיות סרוויור נשלחו לירח. 5 נחתו בהצלחה ו־2 נכשלו.