אייל גולן הוא הזמר הראשון מהסגנון הים התיכוני שנבחר לזמר השנה של רשת ג', לאחר שהוציא בשנה זו את אלבומו "בלעדייך". להקת טיפקס נבחרת ללהקת השנה, והיוותה בכך אישור נוסף להטמעת הז'אנר הים תיכוני בפופ הישראלי. יהודה פוליקר הוציא אלבום ההופעה בקיסריה, יהודית רביץ הוציאה את אלבומה "איזו מן ילדה" ואביתר בנאי הוציא את אלבום הבכורה שלו. אלבומי בכורה הוציאו גם מיקה קרני ורונית שחר אך לזמרת השנה נבחרה איגי וקסמן. שיר השנה הוא "כל מה שתרצי" המבוצע על ידי רמי קלינשטיין. דירוג הרשת לשנה זו:
ה'תשנ"ח-1998.
המצעד של גלי צה"ל חזר לפעילות וספג ביקורת לאחר שאייל גולן ושרית חדד לא זכו בתואר זמר וזמרת השנה. "השיר "דמעות" של אייל גולן זכה בתואר "שיר השנה" ודנה אינטרנשיונל זכתה בתואר "זמרת השנה". גלי צה"ל, בנוסף לקטגוריות הרגילות, הוסיפו קטגוריות מקוריות, וכך "יפה שלי" של אייל גולן נבחר כ"שיר המקלחת המצטיין". רשת ג' המשיכה לשדר את המשדר במקביל לזה המחודש של גל"צ. לזמרת השנה ברשת נבחרה דנה אינטרנשיונל אשר זכתה במקום הראשון באירוויזיון עם השיר דיווה. ללהקת השנה נבחרה היי פייב, אשר גלי ההערצה אליה הגיעו לשיאים חדשים באותה השנה. בעקבות מספר שמות חדשים רבים שהופיעו במסגרת המשדרים השבועיים כמו עברי לידר, אריאל הורוביץ, מיכל אמדורסקי ודודי לוי הוחלט ברשת ג' להכריז על קטגוריה חדשה – תגלית השנה, אותה קטף בן ארצי. צמד היוצרים זאב נחמה ותמיר קליסקי רשם שיא כאשר הצליחו להשחיל שמונה שירים למצעד השנתי, ביניהם שיר השנה "דמעות" המבוצע על ידי אייל גולן שנבחר לזמר השנה. בעקבות חגיגות היובל למדינה חודשו שירים רבים במסגרות פרויקטים שונים. הדבר מקבל ביטוי במצעד של רשת ג' אשר עמוס מאי פעם בגרסאות כיסוי לשירים. דירוג הרשת לשנה זו:
ה'תשנ"ט-1999.
שרית חדד קטפה את תואר זמרת השנה של קול ישראל וגברה על ריטה ואלבומה הכפול "תפתח חלון". זוהי הפעם הראשונה שזמרת מהז'אנר המזרחי – ים תיכוני זכתה למעמד כזה. אייל גולן זכה בתואר זמר השנה בפעם השלישית ברציפות, וגבר על אביב גפן שהוציא את האלבום "לילות לבנים", ברי סחרוף ואלבומו "נגיעות", עברי לידר באלבום "יותר טוב כלום מכמעט" ומאור כהן אשר הוציא את אלבום הבכורה שלו "טוב לנו יחד" כסולן. כנסיית השכל נבחרה ללהקת השנה וגברה על אתניקס, טיפקס, היי פייב, ולהקת גאיה שפרצה באותה השנה. את תואר "תגלית השנה" קטף נמרוד לב, שגם ביצע את שיר השנה של קול ישראל, "זה כל הקסם" ביחד עם אורלי פרל שהייתה בתקופה זו בת זוגו. שנה זו אופיינה בכמה צמדי זמרים אשר חברו זה לזה כמו אריק איינשטיין ושלום חנוך עם האלבום מוסקט, מאיר בנאי וארקדי דוכין עם אלבומם המשותף, ואתי אנקרי ודוד ד'אור אשר חברו להופעה משותפת. המצעד השנתי של קול ישראל (רשת ג') לשנה זו:
נישואים מורגנטיים
נישואים מורגנטיים הם נישואים בין בני זוג שלא מאותו מעמד חברתי, הגורמים למניעת העברת תאריו, אדמותיו וזכויותיו של הבעל לרעייתו או לילדיו. נישואים אלו מכונים גם לעיתים "נישואי יד שמאל", משום שבטקס החתונה הבעל מחזיק את ידה של כלתו ביד שמאל שלו, בניגוד לטקס חתונה רגיל, בו הוא נוטל את ידה בידו הימנית.
בדרך כלל נישואים אלו היו נערכים בין גבר מבית מלוכה או מהאצולה הגבוהה, לבין אישה ממעמד נחות יותר. במקרה של נישואים כאלו, לאישה ולילדיה לא הייתה שום זכות על תאריו, זכויותיו או נכסיו של הבעל, אותם ירש מאביו. היו גם מקרים במהלך ההיסטוריה בהם אישה אצילה נישאה לגבר ממעמד נחות יותר בנישואים מורגנטיים.
מוצא השם.
המושג "מורגנטי" בא מהמילה הלטינית "מורגנטיקוס" (morganaticus), שבאה לתאר את המסורת הגרמנית לפיה בבוקר שלאחר החתונה מעניק החתן מתנה לכלתו, הקרויה "מתנת בוקר", שהיא מעין סוג של מוהר. אנציקלופדיה גרמנית משנת 1888 טענה, כי המושג "נישואים מורגנטיים" (בגרמנית Morganitische Ehe) בא מהמילה הגותית morgjan, שמשמעה "להגביל", וכי הכוונה היא למתנות המוגבלות שהעניק החתן לכלתו.
המסורת של הענקת "מתנת הבוקר" החלה כהסדר רכוש בתרבויות גרמאניות עתיקות (כגון הלומברדים). הכנסייה הנוצרית אימצה מסורת זו והפיצה אותה ברחבי אירופה, כדי לשפר את ביטחונה של האישה בנישואיה. שבטו של הבעל היה מעניק לכלה רכוש כלשהו שהיה מיועד להבטיח את מחייתה במקרה שתתאלמן. כך, בנישואים מורגנטיים, מתנת הבוקר הייתה הרכוש היחידי שקיבלה הכלה מבעלה או ממשפחתו.
המדינות הגרמניות.
מנהג הנישואים המורגנטיים היה נפוץ במיוחד בחלקים דוברי הגרמנית של אירופה, בהן שוויון המעמדות בין בני זוג היה עיקרון חשוב של בתי המלוכה והאצולה. נישואים כאלה היו אפשריים רק באזורים בהם היה חופש בניסוח חוזה הנישואים, שלו היה מוכנס סעיף האוסר על האישה והילדים לרשת את רכושו של הבעל.
הדוגמה המפורסמת ביותר לנישואים מורגנטיים במדינות דוברות הגרמנית היא זו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד, יורש העצר לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובת האצולה הבוהמית סופיה, רוזנת חוטק. דודו של פרנץ פרדיננד, הקיסר פרנץ יוזף, אסר על הנישואים של בני הזוג, אולם בשנת 1899, לאחר לחץ כבד מצד שאר משפחת המלוכה האוסטרית, וכן מצד שליטים אירופאים אחרים, נכנע הקיסר ונתן את ברכתו לנישואים (למרות שהוא לא הסכים להשתתף בטקס החתונה). לרוזנת סופיה הוענק התואר דוכסית הוהנברג, וילדיה, שלא נכללו בסדר הירושה לכתר האוסטרי, ירשו את תוארה. פרנץ פרדיננד וסופי נרצחו בשנת 1914 ברצח בסראייבו, שפתח את מלחמת העולם הראשונה.
למרות שעל צאצאים של נישואים מורגנטיים נאסר לרשת את הכתר שהיה שייך למשפחתם, היו כמה כאלה במהלך ההיסטוריה שחוו הצלחה במקומות אחרים באירופה. הדוגמה הטובה ביותר לכך היא נישואיו של אלכסנדר, נסיך הסן (1823-1888), בנו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, לרוזנת יוליה פון האוק מהם נולד הנסיך אלכסנדר, הנסיך הראשון של בולגריה. צאצאיהם של נישואים אלו כוללים גם כן שתי מלכות: לואיז, שנישאה לגוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, וויקטוריה יוג'ני, שנישאה לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, ואת פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של המלכה אליזבת השנייה.
היו מקרים במהלך ההיסטוריה בהם צאצאים של נישואים מורגנטיים ניסו להתגבר על האיסורים שהוטלו עליהם ולרשת בכל זאת את הרכוש והמעמד של משפחותיהן האצילות. לאופולד, הדוכס הגדול של באדן (1790-1852), לדוגמה, ירש את כתר הדוכסות הגדולה של באדן למרות שאביו, קרל פרידריך, נישא לאישה ממעמד נחות יותר, משום שהיה היורש הזכר היחיד שנותר ממשפחת המלוכה של באדן. יורשיו שלטו בדוכסות הגדולה עד לביטולה בשנת 1918.
רוסיה.
בשנת 1797 הכריז הצאר פאבל הראשון על חוקי נישואים חדשים שהוטלו על חברי שושלת רומנוב, שקבעו לא רק כי כל צאצא של נישואים מורגנטיים לא ייכלל בסדר הירושה לכתר, אלא גם כי כל מי שיינשא באופן מורגנטי יסולק מהאימפריה לצמיתות. חוקים אלו לא מנעו מנכדו, הצאר אלכסנדר השני, לשאת לאישה את פילגשו, הנסיכה יקתרינה דולגורוקובה, פחות מחודש לאחר מותה של רעייתו הראשונה, מארי, נסיכת הסן, ולהעניק לילדיו מנישואים אלו תוארי אצולה.
אחד הנסיכים הרוסים ששילם מחיר כבד על נישואים מורגנטיים היה מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1861-1929), נכדו של הצאר ניקולאי הראשון. לאחר שהציע נישואים לשלוש נסיכות: מרי, נסיכת טק (לעתיד רעייתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת), אירן, נסיכת הסה (נכדתה של המלכה ויקטוריה ורעייתו לעתיד של היינריך, נסיך פרוסיה) ולואיז, הנסיכה המלכותית (בתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת) וסורב על ידי שלושתן, התאהב מיכאל בסופי, רוזנת מרנבורג, צאצאית לבית נסאו (וכן נכדתו של המשורר אלכסנדר פושקין). הנסיך הגדול לא טרח אפילו לבקש מהוריו רשות להנשא, משום שידע כי רשות כזו לא תינתן לו, והזוג נישא בסן רמו בשנת 1891. כתוצאה מכך גורש מיכאל מרוסיה, גירוש שהציל ככל הנראה את חיי משפחתו, שלא הייתה צריכה לעבור את המהפכה הרוסית, שגרמה למותם של רבים מבני משפחת המלוכה הרוסית. צאצאיהם של מיכאל וסופי, שקיבלו את התואר "רוזני טורבי", נישאו לאצילים בריטים. בתם נדז'דה היא דודתו של פיליפ, דוכס אדינבורו.
אציל רוסי נוסף שנישא בנישואים מורגנטיים היה פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של הצאר אלכסנדר השני, שהתאהב בפשוטת העם אולגה ואלריאנובנה קרנוביץ'. פאבל ביקש מאחיינו, הצאר ניקולאי השני, רשות להינשא לבחירת לבו, אך לאחר שסורב נסע עם אולגה לפריז, שם נישאו בשנת 1902. לאחר מספר שנים סלח הצאר ניקולאי לאחיו והרשה לו ולמשפחתו לשוב לרוסיה, שם חזר פאבל לשרת בצבא הרוסי. בשנת 1915 אף העניק הצאר תוארי אצולה לאולגה ולילדיה. במהלך המהפכה הרוסית פאבל ובנו, ולדימיר, נרצחו על ידי מהפכנים בולשביקים, בעוד שאולגה ושתי בנותיה הנותרות ברחו לפינלנד.
בריטניה.
בממלכה המאוחדת לא הוגדרו מעולם נישואים כנישואים מורגנטיים. המלכה המכהנת כיום, אליזבת השנייה, נולדה בעצמה למלך ג'ורג' השישי מאשתו אליזבת בווס-ליון, שלא הייתה בת אצולה. גם ארבעת ילדיה של אליזבת נישאו לאנשים "מהעם", והדבר לא השפיע על סדר הירושה.