לאורך השנים זכו ספורטאיה של פרו בשמונה מדליות פאראלימפיות (שלוש מדליות זהב, מדליית כסף וארבע מדליות ארד). כבר באולימפיאדה בטורונטו, בשנת 1976 זכו הפרואנים בשתי מדליות פאראלימפיות - מדליית זהב בטניס נשים (קטגוריה D) ומדליות ארד בהטלת כידון ובמשחה ל-100 מטרים גב.
בשנת 1996 חזרה פרו להשתתף במשחקים הפאראלימפיים, וזכתה במדליה אחת, כשג'יימי אלרט קטף את מדליית הזהב במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי (קטגוריה S3) עם שיא עולם של 51.95 שניות. באולימפיאדת הנכים סידני (2000) זכה אלרט במדליית זהב נוספת באותו המקצה ושבר את שיאו העולמי עם 49.03 שניות. הוא הוסיף וזכה גם במדליית כסף פאראלימפית במשחה ל-50 מטרים גב. באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) היה שוב אלרט לספורטאי הבולט של פרו כשזכה בשתי מדליות ארד באותם המקצים.
פיגומים
משקולת נייר
משקולת נייר או מַכְבֵּדָה, היא חפץ כבד המונח על ערימת דפים כדי למנוע מהם להתעופף ברוח או למנוע את תזוזתם תחת משיכות מכחול (כמו במקרה של קליגרפיה יפנית). משקולת נייר היא חפץ הנמצא לרוב בשימוש על שולחן העבודה במשרד ובבית. אומנם כל חפץ כבד ומוצק יכול לשמש למטרה זו – פיסת אבן, מתכת, עץ, זכוכית, ואף משקולת מאולתרת מציוד משרדי כגון שדכן סיכות או מנקב – אך משקולת נייר ייעודית היא גם חפץ דקורטיבי ומטרתו איננה פונקציונליות גרידא.
משקולת הנייר הומצאה בתקופת המהפכה התעשייתית, כאשר גבר השימוש במסמכי נייר שונים – כגון נייר מכתבים, מזכרים, דוחות וחשבוניות – שנערמו במשרדים. משקולת הנייר מאפשרת לשמור על ערימת מסמכים מסודרת ומונעת מהם להתפזר עם כל משב רוח שעלול לחדור לחלל העבודה.
במהלך שתי המאות האחרונות הפכו משקולות הנייר לפריט אספנות ולחפץ בעל ערך אמנותי המוצג במוזיאונים.
דה הבילנד DHC-6 טווין אוטר
כפיה חילונית
קוסטה ריקה במשחקים הפאראלימפיים
קוסטה ריקה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות, מלבד אולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה קוסטה ריקה חלק מעולם.
המשלחות אותן שולחת קוסטה ריקה אל המשחקים הפאראלימפיים הן תמיד משלחות קטנות. אתלט בודד לאולימפיאדת הנכים סידני (2000), שחיין יחיד אל אולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ושני שחקני טניס שולחן באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). קוסטה ריקה זכתה לאורך השנים ב-2 מדליות, זהב וכסף.
איגוד ההוקי העולמי (באנגלית: World Hockey Association, ראשי תיבות WHA) הייתה ליגה מקצוענית בהוקי קרח שפעלה בארצות הברית ובקנדה במשך 7 עונות, מתוך כוונה להתחרות בליגת ה-NHL כליגה מקצוענית ראשית של הענף.
הליגה סבלה מבעיות תפעוליות וכלכליות, חלקן כתוצאה מלחץ של ה-NHL, מיום הקמתה. למרות זאת, ולמרות הזמן הקצר בו התקיימה, הצליחה למשוך אליה כמה מכוכבי ה-NHL והטביעה חותם על ענף ההוקי קרח, ובעיקר על ה-NHL, בחידושים שהנהיגה. בנוסף, כמה שחקנים צעירים שהפכו מאוחר יותר לכוכבי על ב-NHL צמחו בשורות ה-WHA, ובראשם ויין גרצקי.
עם פירוקה של ה-WHA ב-1979 צורפו ארבע מקבוצותיה כקבוצות התרחבות ל-NHL.
היסטוריה.
ההקמה.
המהלך להקמת הליגה החדשה החל עוד ב-1971, ביוזמת דניס מרפי וגארי דייווידסון, מקימי ליגת הכדורסל ABA. הם גייסו איש עסקים ראשון להקמת קבוצה - ביל הנטר, שניסה שנה קודם לכן להקים קבוצת NHL באדמונטון ונדחה על ידי ה-NHL.
השלושה יצאו למסע גיוס אנשי עסקים נוספים שיקימו קבוצות לליגה החדשה, ובספטמבר 1971 הכריזו על הקמתה של ליגה מקצוענית ראשית חדשה שתתחרה ב-NHL החל בעונת 1972/73. דמי הזיכיון של קבוצה בליגה החדשה הועמדו על 25000 דולר.
באותו זמן המשכורת הממוצעת לשחקן ב-NHL הייתה 25000 דולר לעונה, והשחקנים היו כבולים לקבוצותיהם גם לאחר סיום חוזיהם במסגרת סעיף שנקרא "סעיף שימור", שהיה חלק אינטגרלי מכל חוזי השחקנים. ב-1972, לקראת פתיחת העונה הראשונה שלה, הכריזה ה-WHA כי בחוזי השחקנים עם קבוצותיה לא יתקיים "סעיף השימור", ושחקן יהיה חופשי בתום חוזהו. ה-WHA גם הבטיחה משכורות גבוהות יותר מאשר ב-NHL.
המהלך הצליח למשוך 67 שחקני NHL אל הליגה החדשה עם הקמתה, כולל כוכבים מהשורה הראשונה כמו השוער ברני פראן והחלוץ דרק סנדרסון שכיכבו לפני כן בבוסטון ברואינס. אך על כל ההחתמות האחרות האפילה החתמתו של בובי האל, כוכב שיקגו בלאק הוקס ב-שנות ה-60 ואחד החלוצים הטובים ב-NHL.
בוסטון ברואינס ושיקגו בלאק הוקס, כמו עוד קבוצות שנפגעו ממהלכי ה-WHA, נקטו בהליכים משפטיים - הליכים שה-WHA ששה אליהם, על מנת לאתגר את חוקיותו של "סעיף השימור". בין השאר הוצא צו מניעה נגד מעברו של בובי האל לוויניפג עד תום ההליכים המשפטיים בין הצדדים.
בנובמבר 1972 פסק בית משפט בפילדלפיה נגד ה-NHL וקבוצותיה, וקבע כי "סעיף השימור" אינו חוקי, הוא בטל ומבוטל, וכל צווי המניעה שהוצאו לפיו - כולל צו המניעה נגד בובי האל - אינם תקפים. כל השחקנים שאינם קשורים בחוזה, נקבע בפסיקה, חופשיים לעבור לכל קבוצה שיחפצו בה.
הפסיקה הייתה ניצחון גדול ל-WHA ומכה קשה ל-NHL, ששליטתה הבלעדית במאגר הכישרונות ברמה המקצוענית העליונה התבטלה באחת. הפסיקה היוותה גם תקדים שהקטין את כוחן של הקבוצות המקצועניות כלפי שחקניהן.
הקבוצות.
12 קבוצות הוכרזו עם הקמת הליגה, בהן קבוצות מערים שלא היו בהן קבוצות NHL - כגון מיאמי סקרימינג איגלס וסן פרנסיסקו שארקס - וקבוצות מערים גדולות שהיו בהן קבוצות NHL, אולם היו גדולות מכדי להתעלם מהן וההשערה הייתה שתוכלנה להכיל שתי קבוצות. כאלה היו למשל לוס אנג'לס אייסס, ניו יורק ריידרס ושיקגו קוגרס. ניו אינגלנד ויילרס ייצגה את אזור בוסטון.
הסקרימינג איגלס היו הראשונים שעוררו עניין בליגה, לאחר שהחתימו כוכבים ראשונים של ממש כמו השוער ברני פראן שכיכב בבוסטון ברואינס וטורונטו מייפל ליפס והחלוץ דרק סנדרסון שהיה גם הוא מכוכבי הברואינס.
למרות החתמת כוכבים בודדים כמו פראן וסנדרסון, מרבית שחקני הליגה החדשה היו שחקני ליגות משניות ופליטי NHL. ה-WHA לא נתפסה כאיום ממשי על ה-NHL.
המצב השתנה עם החתמה שהרעידה את ההוקי קרח בצפון אמריקה. בובי האל, מכוכבי שיקגו בלאק הוקס של שנות ה-60, אמר בריאיון עיתונאי ספק בצחוק ספק ברצינות שישקול לעבור לליגה החדשה תמורת מיליון דולר - סכום דמיוני לאותם ימים. למרבה ההפתעה, הגיעה אל האל הצעה כזו מאחת מקבוצות הליגה החדשה, ויניפג ג'טס - מיליון דולר ל-5 עונות ועוד מיליון דולר כמענק חתימה מיידי. לבסוף חתם האל על חוזה ל-10 שנים תמורה 2.7 מיליון דולר.
מעברו של האל ל-WHA משך כוכבים נוספים לבחור בליגה החדשה, והיא התמצבה כאלטרנטיבה אמיתית ל-NHL.
משחק הבכורה של הליגה התקיים ב-11 באוקטובר 1972 באוטווה. אלברטה אוילרס (שלאחר עונה אחת שינתה את שמה לאדמונטון אוילרס) גברה על אוטווה נשיונלס 7:4. ניו אינגלנד ויילרס הייתה האלופה הראשונה של הליגה וזכתה בגביע האליפות, שבעקבות חסות מסחרית שינה את שמו לגביע אווקו העולמי (AVCO World Trophy), המקבילה של ה-WHA לגביע סטנלי.
בעיות תפעוליות וכלכליות.
הבעיות התפעוליות והכלכליות של קבוצות ה-WHA החלו למעשה עוד לפני ששוחק המשחק הראשון שלה, ונמשכו לאורך כל שנות קיומה. עקב כך היה חוסר יציבות בולט בהרכב הליגה, כשקבוצות רבות עברו מעיר לעיר או התפרקו - לעיתים תוך כדי עונת משחקים.
שתי קבוצות שהיו ממייסדות הליגה - סן פרנסיסקו שארקס ודייטון ארוז - לא יכלו למצוא אולם מתאים ונאלצו לעבור לערים אחרות עוד לפני העונה הראשונה, עונת 1972/73. סן פרנסיסקו שארקס הפכה לקוויבק נורדיקס, והקבוצה מדייטון עברה ליוסטון והפכה ליוסטון איירוס. מיאמי סקרימינג איגלס, שעוררה עניין גדול עקב החתמותיהם של ברני פראן ודרק סנדרסון, נתקלה גם היא בבעיה של מציאת אולם מתאים והתפרקה עוד לפני ששיחקה ולו משחק אחד. היא הוחלפה על ידי זיכיון בפילדלפיה לקבוצה אחרת, פילדלפיה בלייזרס, שלקחה עליה גם את חוזיהם היקרים של סנדרסון ופראן. כזה היה גם גורלה של קלגרי ברונקוס, שהוחלפה על ידי קליבלנד קרוסיידרס.
בערים הגדולות בהן הייתה כבר קבוצת NHL נתקלו קבוצות ה-WHA בלחץ ובהתנכלות מצד קבוצות ה-NHL הקיימות. ניו יורק ריידרס, שהייתה אמורה להיות קבוצת הדגל של הליגה החדשה, שמה את עינה על אולם חדש, נסאו קוליסאום, שנבנה במחוז נסאו שבלונג איילנד. פרנסי מחוז נסאו היו מעוניינים לדחות את קבוצת ה-WHA ופעלו נמרצות לקבלת זיכיון לקבוצת NHL כדי ליצור צידוק לדחיית הריידרס מהאולם. בעזרת שתדלנות של ויליאם שיי (הבעלים של קבוצת הבייסבול ניו יורק מטס) העניקה ה-NHL באופן חפוז זיכיון להקמת קבוצה בלונג איילנד - ניו יורק איילנדרס, שתפסה את האולם החדש ומנעה את כניסת הריידרס אליו.
בצר להם, נאלצו הריידרס לנדוד למנהטן, אל מדיסון סקוור גארדן, שם היו בעצם דיירי משנה של קבוצת ה-NHL המתחרה ניו יורק ריינג'רס. הריידרס זכו לתנאי שכירות דרקוניים ולמגבלות קשות על לוח הזמנים שלהם, בין משחקי ה-NHL והאירועים הרבים האחרים שנערכו באולם. גם הקהל מיעט להגיע למשחקי הקבוצה, ומהר מאוד החליטו בעליה לפרוש ולהעבירה לניהול ישיר של ה-WHA כבר בעונה הראשונה לקיומה. הקבוצה שינתה את שמה לניו יורק גולדן בליידס.