מאז המסעדה החמישית נפתחה בטנברידג' ולס, קנט, אחרת בווינצ'סטר, ואחת במילטון קינס. בלאן מחזיק בחלק מהבעלות וממשיך להיות פעיל ומעורב ביצירת תפריטים חדשים, מפתח את צותי השף והמטבח ולוקח חלק בקידום המסעדות.
בראסרי טנברידג' ולס נסגר ובלאן פתח בראסרי חדש בבניין גאנוורף קייז, פורטסמות'.
בלאן היה אחד מהמארגנים של Children's Food Festival, שנערך באחוזת נורת’מור טרסט בדרום אוקספורד שייר ביוני 2009.
בנו, אוליבייה בלאן, עובד כעוזר במאי סדרת הטלוויזיה The Bill בחברת הפקת הטלוויזיה הבריטית Talkback Thames.
לה מנואר או קואט סזון.
ב-1984 פתח בלאן את לה מנואר או קואט סזון (בצרפתית: Le Manoir aux Quat' Saisons ; פירוש השם הוא "אחוזת ארבע העונות") הוא מלון-מסעדה בכפר Great Milton באוקספורדשייר, אנגליה. היא ממוקמת בבית אחוזה היסטורי בסמוך לכנסייה שביקר בו אוליבר קרומוול.
למסעדה יש שני כוכבים במדריך מישלן האדום והיא בעלת ניקוד של 9/10 במדריך The Good Food Guide. היא כלולה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם", כאחת מ-144 המסעדות הטובות בעולם.
המסעדה נבחרה במקום 29 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2003,
במקום 30 בשנת 2004 ובמקום 28 בשנת 2005.
לה מנואר הוא מלון בוטיק, השוכן בטירה מהמאה ה-15 ומשתייך לרשת רלה א שאטו. ללה מנואר מאה דונם של גינות בהם מגדלים למעלה ממאה ירקות ועשבי תיבול בצורה אורגנית המשמשים למטבח המסעדה.
במקום מנחת מסוקים לאורחי לה מנואר.
אהלה הלוי
אֹהלה הלוי (14 באפריל 1928 - 21 ביולי 2010) הייתה זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
בתם של משה הלוי, במאי ומיסד תיאטרון "האהל" (שעל שמו היא קרויה) ולאה דגנית, שחקנית בתיאטרון. כיוון שהוריה הופיעו שניהם בתיאטרון, נשלחה הלוי כילדת חוץ לקיבוץ משמר העמק והתחנכה במוסד החינוכי שומריה. לאחר תום לימודיה התיכוניים היא התקבלה ללהקת הצ'יזבטרון שהייתה אז תחת פיקודו של חיים חפר, בין השאר הייתה הראשונה ששרה את "הפרוטה והירח". ב-21 באוגוסט 1948, בתום סיבוב הופעות במשקים מול החזית המצרית במהלך מלחמת העצמאות, נפגעה משאית שהסיעה את חברי הצ'יזבטרון ממוקש נגד טנקים בדרך עפר בין הקיבוצים בארי ובארות יצחק בצפון הנגב.
היה זה סיבוב ההופעות הראשון שבה השתתפה אוהלה, שאר הנוסעים ברכב נפגעו קל ואולם היא נפגעה קשה בברך שמאל. היא אבדה את האפשרות לכופף את רגלה השמאלית. הרגל התקצרה לאחר ניתוחים והיא הזדקקה לנעליים אורתופדיות מיוחדות. לאחר התאונה היא המשיכה לשיר ולהופיע בארץ, בפריז ובניו יורק עד שנותיה האחרונות.
היא נישאה לשחקן שייקה אופיר שאותו הכירה בלהקת הצ'יזבטרון, והם היו הורים לאלעד (עליו נכתב השיר "אלעד ירד אל הירדן" של אברהם זיגמן) ועתליה. נישואים אלה הסתיימו בגירושין ב-1961.
בשנת 1970 יצאה עם אמה למסע הופעות משותף בישראל ומחוצה לה. היא שרה שירים בעברית וביידיש ואמה העלתה קטעי משחק מתפקידיה ב"אהל".
ספרה האוטוביוגרפי, "ניצחתי את הגורל", בעריכת עדנה שבתאי, יצא לאור בהוצאת קווים.
נטמנה בבית העלמין קריית שאול.
Microsoft Flight
אריח על גבי אריח
שלמה רוזובסקי
שלמה רוֹזוֹבְסקי (ברוסית: Шломо Розовский; באנגלית: Solomon Rosowsky; 19 בפברואר 1878, ריגה, רוסיה – 31 ביולי 1962, ניו יורק) היה מלחין ומוזיקולוג יהודי שפעל ברוסיה, בארץ ישראל המנדטורית ובארצות הברית.
קורות חיים.
שלמה רוזובסקי נולד בפברואר 1878 בעיר ריגה לחסיה ולברוך לייב רוזובסקי, אז בצפון-מערב האימפריה הרוסית, נצר למשפחת חזנים. אביו, ברוך לייב רוזובסקי (1841–1919), היה מלחין וחזן בבית הכנסת הגדול בריגה. רוזובסקי למד בחדר ובגימנסיה. אחר כך למד משפטים באוניברסיטת קייב והוסמך כדוקטור למשפטים בשנת 1902. עד לשנת 1910 עבד כעורך דין בסנקט פטרבורג ובריגה.
רוזובסקי למד מוזיקה בקונסרבטוריונים של לייפציג (אצל ניקיש) ופטרבורג, שם היה תלמידו של רימסקי קורסקוב. בשנת 1911 הוסמך מטעם הקונסרבטוריון המלכותי בתואר "אמן חופשי".
בשנת 1908 השתתף ביסוד החברה למוזיקה יהודית עממית בסנקט פטרבורג וכן כתב ביקורת מוזיקה בעיתונים מקומיים. בשנים 1918-1920 שימש כמנהל המוזיקלי של "התיאטרון היהודי הלאומי" במוסקבה (ГОСЕТ). בשנת 1920 חזר לריגה ושם ייסד וניהל את הקונסרבטוריון היהודי.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בארץ ייסד וניהל במשך שנתיים שיעורים לחזנות בירושלים. הוא הרבה להלחין שירי עם ומוזיקה למחזות (עבור תיאטרון "האהל") ואף חיבר ספר על טעמי המקרא.
רוזובסקי היה ממייסדי ומנהלי המכון הארץ-ישראלי למדעי המוזיקה. בשנת 1946 זכה בפרס אנגל (פרס כבוד) מטעם עיריית תל אביב כהוקרה על פועלו במוזיקה היהודית ובחקר טעמי המקרא.
בשנת 1947 היגר לארצות הברית, ושם הרצה באוניברסיטאות שונות, בהן ישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו. משנת 1953 כיהן כמרצה למוזיקה בבית המדרש לרבנים באמריקה.
הוא נישא לחנה בת דוד מייצ'יק, ואחרי פטירתה בניו יורק נישא ב-1920 לרשל בת ברלרוסיאנסקי. נפטר בגיל 84.
יצירתו.
מיצירותיו:
Israel Studies
Israel Studies הוא כתב עת אקדמי רב-תחומי העוסק בנושאי ההיסטוריה, החברה, הפוליטיקה והתרבות של מדינת ישראל. כתב העת נוסד בשנת 1996 והוא יוצא לאור על ידי מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות באוניברסיטת בן-גוריון ועל ידי מרכז שוסטרמן ללימודי ישראל באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית. הוא יוצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.
עורכי כתב העת הם פרופסור אילן טרואן ונתן ארידן.
פולמוס Word Crimes.
באביב 2019 פרסם כתב-העת גיליון נושא (special issue) שכותרתו 'פשעי מילים: החזרה למוטב של שפת הסכסוך הישראלי-פלסטיני' (Word Crimes; Reclaiming The Language of the Israeli-Palestinian Conflict)
שעורר פולמוס נרחב. הגיליון הורכב מסדרה בת 18 מאמרים שדנו ב"מילות-מפתח" המוזכרות תדיר בחקר הסכסוך ובסיקור התקשורתי שלו, בהם "כיבוש", "אפרטהייד", "קולוניאליזם", "טרור", "פליטים", "זכויות אדם" ועוד. רבים מן המאמרים נכתבו בידי פעילים פוליטיים או כותבים המזוהים עם הארגון SPME,
כולל אסף רומירובסקי, המנהל בפועל (executive director) של הארגון, ולא בידי חוקרים-מומחים. המאמרים הציגו שורת טיעונים פוליטיים פולמוסיים נגד תומכי זכויות אדם, ארגוני החברה האזרחית וחוקרים אקדמיים שהוקעו כביקורתיים יתר על המידה ביחס למדיניות ישראל. דונה רובינסון דיווין, נשיאת האגודה ללימודי ישראל (AIS) באותה העת, שימשה כעורכת-אורחת של הגיליון בנוסף לאילן טרואן ונתן ארידן, העורכים הקבועים של כתב העת.
בעקבות פרסום הגיליון התעוררה סערה. אריה דובנוב, היסטוריון וראש הקתדרה ללימודי ישראל באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, הודיע כי הוא מוותר על פרס החוקר המצטיין שהוענק לו מטעם האגודה בעקבות הגיליון ופרסם מכתב מחאה חריף.
בעקבות זאת, שורה ארוכה של חברי המערכת האקדמית של כתב-העת, שלא עודכנו בדבר הפקתו של הגיליון המיוחד, התפטרו ופרסמו מכתב התנגדות (letter of dissent).
על עצומה נוספת שיזם יאיר ולך, היסטוריון ומרצה בלימודי ישראל באוניברסיטת SOAS שבלונדון חתמו עשרות חוקרים נוספים. דניאל מונק, פרופסור לגאוגרפיה ומזרח תיכון העומד בראש הקתדרה ללימודי שלום וסכסוך באוניברסיטת קולגייט , יזם, ביחד עם דובנוב וולך, קמפיין ציבורי
להפעיל לחץ על האגודה וכתב העת לחזור בהם מהגיליון.
המבקרים של כתב העת הדגישו את הרמה האקדמית הירודה של הגיליון, את העובדה שהעורכים וכותבי מרבית המאמרים לא עמדו בסטנדרטים בסיסיים ונורמות מדעיות מקובלות של פרסום אקדמי (כגון התייחסות לספרות מחקר קיימת, הצגת ממצאים אמפיריים חדשים, היכרות עם שפות המחקר, ואפילו העדר שימוש בהערות שוליים) וכי כלל לא ברור אם המאמרים נשלחו לביקורת עמיתים ונבחנו באמות המידה המקובלות בפרסומים אקדמיים. בשלב ראשון עורכי כתב העת דחו את הביקורות בטענה כי מסגור הנושא, בחירת המחברים, תהליך השיפוט האקדמי ותכני הגיליון היו קפדניים והולמים. הפולמוס נמשך במהלך הכנס השנתי של האגודה ללימודי ישראל והוביל בעקיפין לבחירתה של הנשיאה לסיים את תפקידה, ולדיון סוער במליאה. אל הגיליון הבא של כתב העת (Volume 24, Number 3, Fall 2019) התלווה מכתב התנצלות מטעם העורכים, שבו הודו כי היו פגמים בגיליון ובתהליך קבלת ההחלטות שלהם בנוגע לפרסומו. אל מכתב התנצלות זו צורף גם מכתב המחאה של חברי הוועד האקדמי של כתב-העת.
אוטו ואליזה המפל
אוטו ואליזֶה הַמְפֶּל (Otto &amp; Elise Hampel) היו זוג גרמני ממעמד הפועלים, שהתגורר בברלין ופיזר עלונים וגלויות ברחבי העיר נגד המשטר הנאצי במשך כשנתיים. הם נתפסו, הועמדו לדין, הורשעו והוצאו להורג ב-8 באפריל 1943.
רקע.
אוטו הרמן המפל נולד ביוני 1897. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה החל לעבוד במפעל סימנס לחוטי וכבלי חשמל בברלין.
בשנים 1933-1928 היה חבר בארגון ותיקי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1935 הוא נישא לאליזה לבית לֶמִה.
אליזה נולדה באוקטובר 1903 ועבדה כמשרתת. היא הצטרפה ב-1936 ל"תנועת הנשים הנאצית" (NS-Frauenschaft) ועמדה שם בראשות צוות נשים עד שנת 1940.
פעילותם כנגד המשטר הנאצי.