יין סופר טוסקן
יין סופר טוסקן (באיטלקית: Super tuscan) הוא יין ממסך (בלנד) איטלקי שמערב זנים ענבים איטלקיים מקומיים עם זני ענבים מיובאים מצרפת או יין שמבוסס על זנים צרפתיים בלבד.
סופר טוסקן היא הקטגוריה הבלתי רשמית של יינות טוסקנה והיא אינה נכללת בשיטת הסיווג של יינות איטליה. מקורם של יינות סופר טוסקן נעוץ בפרקטיקות המגבילות שהטילה שיטת האפלאסיונים DOC של אזור קיאנטי לפני שנות התשעים. במהלך תקופה זו קיאנטי היה צריך לכלול לא יותר מ-70% סנג'ובזה ולפחות 10% מענבי יין לבן מקומי. היצרנים שסטו מתקנות אלה לא יכלו להשתמש בשמו של הקיאנטי על גבי תוויות בקבוקי היין שלהם ונאלצו לסווג את יינותיהם כיין שולחני (vino da tavola) - הקטגוריה הנמוכה ביותר של יינות איטליה. בשנות השבעים סבלו יינות קיאנטי מביקוש מועט בשוק ונחשבו כבעלי איכות נמוכה. יצרני יינות טוסקנים רבים חשוב שהם יוכלו להפיק יין טוב יותר אם הם לא יעמדו בכללים המגבילים של תקנות ה-DOC.
מרקזה פיירו אנטינורי היה הראשון שיצר את היין "בסגנון קיאנטי" שהתעלם מתקנות DOV, ושיווק ב-1971 את ממסך הסנג'ובזה-קברנה סוביניון שנודע בשם טיינאנלו (Tignanello) ב-1978. יצרנים אחרים הלכו בעקבותיו ובמהרה החלו מחירי היינות הסופר טוסקן לעלות על מחיריהם של כמה מסוגי הקיאנטי הידועים ביותר. במקום לסמוך על פרסומו של אזור קיאנטי, יצרני יין סופר טוסקן ניסו ליצור יין מותגי שיהיה ידוע בזכות עצמו. בשלהי שנות השמונים התפשטה לאזורים אחרים של טוסקנה המגמה של יצירת יינות באיכות גבוהה שלא קיבלו את הסיווג DOC, כמו גם לפיימונטה ולונטו. נעשה ניסיון להתאים את תקנות יינות קיאנטי DOC נעשו על מנת "לתקן" את סוגיית סופר טוסקן, כך שרבים מיינות סופר טוסקן המקוריים יוכלו לקבל את כינוי המקור קיאנטי DOC/G. בעוד שיצרנים רבים הכשירו את יינות הסופר טוסקן שלהם כדי שיוסמכו לתקנות DOC, הרי שרבים לא עשו כן והמשיכו להשתמש בכינוי מקור פחות מגביל וסווגו כיינות טוסקנה בלבד.
בנוסף ליינות מבוססי עינב סנג'ובזה, רבים מיינות הסופר טוסקן הידועים מבוססים על "ממסך-בורדו", כלומר על שילוב זנים שונים של ענבים מאזור בורדו (במיוחד קברנה סוביניון ומרלו). ענבים אלה אינם במקור מהאזור, אלא יובאו ונשתלו מאוחר יותר. האקלים בטוסקנה הוכח כטוב מאוד לגידול ענבים אלה. אחד מהיינות הסופר-טוסקן המוצלחים ביותר היה "ממסך-בורדו" בשם ססיקאיה (Sassicaia) שיוצר על ידי "טנוטה סן גואידו" (Tenuta San Guido).
SSRN (ראשי תיבות של Social Science Research Network; בעברית: רשת המחקר של מדעי החברה) הוא אתר אינטרנט המוקדש להפצה מהירה ולהנגשה של מחקר בתחומי מדעי החברה והרוח. האתר נחשב מרכזי וחשוב במחקר האקדמי, במיוחד בכלכלה, מימון, חשבונאות, ניהול ומשפטים. האתר נוסד בשנת 1994 על ידי הכלכלן האמריקאי מייקל ג'נסן. הנשיא והמנכ"ל הוא כעת גרג גורדון.
ככלל, מאמרים בפורמט PDF מועלים לאתר על ידי מחבריהם, לעיתים בגרסה ראשונית שטרם התפרסמה או התקבלה לפרסום, ומאותו הרגע יכול כל אדם להורידם בלא תשלום. הורדת מאמרים שכבר פורסמו בכתבי עת מסחריים כרוכה לעיתים בתשלום. משתמשים יכולים להירשם לשירות הודעות במאות תחומי התמחות ולקבל לתיבת הדואר האלקטרוני מידי כמה ימים ידיעונים (e-journals) עם תקצירי מאמרים חדשים בתחומי העניין שלהם.
SSRN מציע דירוג של כותבים ומאמרים לפי מספר ה"הורדות" שלהם באתר. האתר אף מציע דירוג של בתי ספר ופקולטות בתחומים השונים על פי סך ההורדות של מאמרי אנשי הסגל שלהם. דירוגים אלה הם בינלאומיים, כלומר משתתפים בהם כל המוסדות שחוקריהם מעלים את פרסומיהם לאתר.
במאי 2016 נרכש המאגר על ידי הוצאת אלסוויר.
Social Science Research Network
אוסף פיליפי
אוסף פיליפי הוא אוסף כיסויי ראש מתחומי האמונה, הדת והרוחניות.
אוסף.
אוסף פיליפי הוא האוסף הפרטי של איש העסקים דיטר פיליפי, יושב ראש חברת Herweck AG מזארבריקן.
האוסף מתמקד ביותר מחמש מאות כיסויי ראש המקובלים בדתות שונות: נצרות, אסלאם, יהדות, קאו-דאי, שינטו, בודהיזם, סיקיזם וקהילות אמונה נוספות.
בנוסף לכך מכיל האוסף מעל למאה פריטים מתחום הכמורה והכנסייה, כמו למשל הנעליים של האפיפיור, הכפפות האפיפיוריות, פליומים, צלב-חזה, טבעות בישוף, כלי פורצלן של האפיפיור, רצועות גלימה, צעיף חשמנים ורבים אחרים.
כמו כן כולל האוסף 52 שרוכי-חזה (פתילי-חזה), חלקם פריה של מלאכת-יד קישוטית מפרכת. על שרוכי-החזה נושאים האפיפיור, החשמנים והבישופים בכנסייה הרומית-קתולית את צלבי-החזה שלהם.
מיקום.
נכון לעכשיו האוסף אינו מוצג לציבור, אולם נפתח למבקרים בעלי-עניין בהרשמה טלפונית מראש. האוסף נמצא בקירקל, חבל הסאר.
הרעיון והמטרה.
בתחילה תיפקד כיסוי-הראש כאמצעי הגנה. במהלך ההיסטוריה התווסף לכך התפקיד הסימבולי: כיסוי-הראש העיד על מוצא האנשים, מעמדם, עיסוקם, שייכותם ומיקומם בהיררכיה. לבסוף התווסף התפקיד הקישוטי.
קבוצת כיסויי-הראש הדתיים והרוחניים מהווה פלח קטן מעולם הכובעים. כשהנציגים והנכבדים השונים חובשים אותם, הם מאפשרים ליודעי דבר לזהות את ההשתייכות והמעמד שלהם. בנוסף לכך מתפקדים חלק מכיסויי-ראש גם כקישוט, כשהם מיוצרים מחומרים יקרים, נדירים ורבי-ערך או מעובדים ממתכות אצילות ואבני-חן. כיום נודעת לתפקיד ההגנה חשיבות פחותה יותר.
משולש סגול
משולש סגול הוא טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות העומד על קודקודו וצבעו סגול, שהיווה תג אשר שימש לסימון אסירים במחנות ריכוז נאציים במלחמת העולם השנייה. הטלאי שימש לסימון אסירים מדת "תלמידי המקרא" (גרמנית: Bibelforscher), כפי שנודעו אז עדי יהוה, שמטעמי מצפון התנגדו לשירות בצבא. הם כונו לעיתים בלעג "הליצנים של מעלה" (גרמנית: Himmelskomiker). בזמן מלחמת העולם השנייה רצחו הנאצים כ-2,000 עדי יהוה, כ-250 על ידי הוצאה להורג.
תג זה ניתן גם לחברים מקבוצות האדוונטיסטים, הבפטיסטים והפציפיסטים שחיו בגרמניה, אך אלה היוו יחד פחות מאחוז אחד מנושאי הסימון. סימון הקבוצות באמצעות הטלאי הסגול ולבסוף השמדתן, נעשה כחלק מהתנגדות הנאצים לקבוצות מיעוט אשר פירשו מחדש את התנ"ך.
חמילקרת ברקא
TNT (אופנה)
נגוסיאן
נֶגוֹסיאָן (בצרפתית: négociant) הוא המונח הצרפתי לסוחר יין שאוסף את יבולם של כורמים או ייננים זעירים ומוכר את תוצרתם תחת שמו שלו.
נגוסיאנים רוכשים הכול מענבים, המשך בתירוש וכלה ביינות במצבים שונים של גימור. במקרה של ענבים או תירוש, הנגוסיאן מייצר בעצמו את היין. אם הוא רוכש יינות שכבר עברו תסיסה בבקבוקים, הוא יכול להמשיך ולישן את היין, לערבב אותו עם יינות אחרים או פשוט לשווק אותו כפי שהוא. הנגוסיאן מוכר את המוצר הסופי תחת שמו ולא תחת שמו של יצרן הענבים או היין המקורי.
חלק מהנגוסיאנים ידועים בשל סגנון יינותיהם.
נגוסיאנים, שגם נקראים סוחרי יינות, היו הכוח השולט במסחר היין עד לפני 25 שנה מסיבות שונות:
נגוסיאנים רבים הם גם בעלי כרמים בעצמם. בבורגון למשל, נגוסיאנים כמו בּוּשָׁאר פֵּר א פילס ופייברלי הם מבעלי הכרמים הגדולים ביותר. דוגמאות ידועות בבורגון הם לואי ז'אדו, ז'וזף דרוהין, ונסן ז'יררדן, בבוז'ולה ז'ורז' דיבף ובעמק הרון גיגאל, ז'אן-לוק קולומבו וג'אבולה.
פסל הנפת חרמש
"פסל הנפת חרמש" (2002) הוא פסל מאת האמנית הישראלית אפרת נתן.
"פסל הנפת החרמש" מהווה חלק מעיסוקה של נתן, ילידת קיבוץ כפר רופין, בהווי הקיבוצי. הפסל מורכב מ-12 חרמשים המונחים זה על זה ויוצרים צורה של מעין מניפה. המבנה המעוגל מאזכר ייצוגים פוטוריסטים ואף מבנים סוציאליסטיים-סמליים כגון "מונומנט לאינטרנציונאל השלישי" (1919) או תוכנית המתאר של מושב נהלל.
יגאל צלמונה טען כי הפסל משלב בין אלמנטים סוציאליסטים אוטופיים, כגון החרמש וצורת המעגל, המאזכרת גם את ריקוד ה"הורה", לבין האנשה של המוות ומלאך המוות, שהחרמש מהווה את אחד מסמליו האיקונוגרפים. בנוסף, מאזכר צלמונה גם את "ריקוד המוות", בו מובלים המתים על ידי מלאך הנושא חרמש.
שבע הקערות
שבע הקערות של זעם האל הן סידרה של פורענויות או "מכות" המתרחשות בקץ הימים (האפוקליפסה) באמונה הנוצרית על פי ספר חזון יוחנן של הברית החדשה.
לאחר שנפתחים שבעת החותמות על ידי שה האל (המהווה אלגוריה לישו הנוצרי), ולאחר שתוקעים בשבעת השופרות ניתנים לשבעה מלאכים שבע קערות המלאות בזעם האל.
תוכן הקערות נשאר על החוטאים תומכי האנטיכריסט שנותרו בחיים לאחר כל הפורענויות שפקדו אותם במהלך פתיחת החותמות והתקיעה בשופרות.
הפורענויות (ה"מכות").
הקערה הראשונה.
כאשר מרוקנת הקערה הראשונה, שחין פוגע בעורם של כל תומכי האנטיכריסט (הנושאים עליהם את מספר החיה).
הקערה השנייה.
ריקון הקערה השנייה אל הים מביא להפיכת כל הים לדם, ולמות כל החיים בים.
הקערה השלישית.
ריקון הקערה השלישית אל הנהרות מביא להפיכת כל הנהרות והמעיינות (כל מי השתייה) לדם.
בעקבות ריקון הקערה אומר המלאך את תהילתו של האל:
הקערה הרביעית.
ריקון הקערה הרביעית על השמש גורם לשמש לצרוב את פני הארץ באש ולפגוע בבני האדם על הארץ, אך אלה לא חוזרים בתשובה בעקבות מכה זו.
הקערה החמישית.
ריקון הקערה החמישית על כס החיה מביא למכת חושך, אך תומכי האנטיכריסט לא חוזרים בתשובה וממשיכים לגדף את שם האל.
הקערה השישית.
ריקון הקערה השישית על נהר פרת מביא לייבוש הנהר. בעקבות זאת יוצאות מפיהם של "השילוש הבלתי קדוש" - החיה, התנין (הדרקון) ונביא השקר (האנטיכריסט) יוצאות רוחות טמאות, אשר אוספים את צבאות תומכיהם להילכם נגד תומכי האל בהר מגידו.
הקערה השביעית.