לאחר מלחמת העצמאות נחסמה הגישה ממערב ירושלים אל בית החולים הדסה בהר הצופים, ויחידות בית החולים נאלצו לפעול מאתרים שונים ומפוזרים במערב העיר. בנסיבות אלו עלתה הדרישה להקים משכן חדש לבית החולים של הדסה. ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון התנגד בתחילה לרעיון מחשש שהקמת בית חולים חדש תערער את צדקת הדרישה של ישראל לפתוח את הדרך אל בית החולים בהר הצופים ולהפעילו, אך נעתר בהמשך לדרישה.
לאחר בחינת מספר אתרים אפשריים ועיכוב שנבע מכוונה שלא מומשה להקים קמפוס משותף לבית החולים הדסה ולאוניברסיטה העברית נבחר ב-1951 האתר להקמת בית החולים. היה זה שטח של 1,200 דונמים של הקרן הקיימת, שהיה מרוחק אז משכונות העיר, ליד הכפר עין כרם. המצדדים בבחירת מקום זה ראו בו פוטנציאל לגידול ולהקמת "עיר רפואית" עם שיכונים למאות עובדים, בעוד המתנגדים בקשו להקים את בית החולים בתוך ירושלים. הממשלה בקשה להקים במקום גם את קריית האוניברסיטה, אך לבסוף ויתרה ואישרה לאוניברסיטה להקים את מוסדותיה בגבעת רם. ביוני 1952 הונח אבן פינה למרכז הרפואי.
תכנון הקריה הרפואית נמסר לאדריכל יוסף נויפלד ובנובמבר 1954 נחתם הסכם עם סולל בונה על בניית בית הספר לאחיות, כשלב ראשון לבניין הקריה. עוד בראשית 1953 החלה מע"ץ בהכנת השטח ובסלילת דרכי גישה. בסוף 1955 פורסם מכרז לבניית בית הספר לרפואה.
בשנת 1956 החלה בניית בית החולים (בהיקף מצומצם מזה שתכנן נויפלד) והיא נסתיימה ארבע שנים לאחר מכן. בניית בית החולים נעשתה על ידי חברת סולל בונה והקבלנים יוסף והלל פפרמן. הבנייה הייתה קשה ומסובכת לאור היקפו הגדול של הפרויקט, מורכבותו והמחסור בכוח אדם מקצועי ובחומרי בנייה בישראל באותן שנים.
ביוני 1958 נחנך בית הספר לאחיות ובית החולים נפתח ביוני 1961. בעת פתיחתו עמדו בו על תילם בניין בית החולים כולל אגף האשפוז המרכזי, בניין מחלקת היולדות, בניין בית הספר לסיעוד ובניין בית הספר לרפואה. מבנים אלו נבנו במתכונת שהייתה אופנתית בשנות ה-50 - "מבני מסגרת", כלומר שלד בטון עם קירות מילוי מאבנים אדומות ולבנות ואלמנטים טרומיים מסוגננים יצוקים מבטון. סגנון בנייה זה נשמר בבניינים בודדים נוספים שנבנו בבית החולים שנים שלאחר מכן ואז ננטש לטובת סגנונות בנייה אחרים. אגף האשפוז המרכזי תוכנן כמבנה רדיאלי חצי עגול ובו מסדרונות קמורים - צורת תכנון שהתגלתה לימים ככרוכה בקשיים תפעוליים.
מבני בית החולים.
מאז הקמתו גדל מתחם בית החולים והתרחב באופן משמעותי ביותר:
בנוסף לבניינים הרפואיים הוקמו בקמפוס בית החולים מספר בניינים לצורכי הוראה ומחקר:
בקמפוס הוקמו גם מספר בנייני מעונות לסטודנטים ובניין מעונות לאחיות.
בקמפוס בית החולים הוקמו גם מבנים לשירות קהל המבקרים בו:
בבית החולים פועל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
מגדל האשפוז ע"ש דוידסון.
בחודש מרץ 2012 נפתח בבית החולים מגדל האשפוז החדש ע"ש שרה ווסטמן דוידסון. זהו בניין ששטחו 86 אלף מטרים מרובעים - הגדול ביותר שהוקם בבית החולים מאז ומעולם. בבניין 19 קומות, מהן חמש קומות תת-קרקעיות מוקשחות, ו-20 מעליות. הוא מחליף בהדרגה את בניין האשפוז המקורי וישמש כבניין האשפוז המרכזי של בית החולים. ימוקמו בו 248 חדרי אשפוז ובהם 530 מיטות. שליש מחדרי האשפוז הם חדרים ליחיד, שני שלישים מיועדים לשני מטופלים. בבניין גם ארבעה "גני מרפא" ובהם פינות ישיבה וצמחייה טבעית.
המגדל מכיל תשתית ל-20 חדרי ניתוח, שמוקמה בקומת המסד של המבנה. 13 מהם החלו לפעול בו בראשית שנת 2016. היתר יופעלו בהמשך על פי הצרכים והתקציב שיעמוד לרשות המרכז הרפואי.
על בניית המגדל הוחלט בשנת 2003. הבנייה החלה בסוף שנת 2007, לאחר תהליך תכנון וגיוס כספים ממושך, על מגרש שעליו ניצבו קודם לכן בניין בית הספר לסיעוד וגינה. עלות הבנייה הסתכמה בכמיליארד ש"ח. מרבית המימון להקמת הבניין הועמד על ידי ארגון הדסה. משרד האוצר מימן מתקציב המדינה 10% עד 15% מעלות הבנייה. ביל דוידסון תרם 75 מיליון דולר להקמת המגדל, אשר נושא את שמה של אמו. משפחת דוידסון תרמה סכום נוסף של 12 מיליון דולר לבניית המעבר מן הבניין הישן למגדל החדש.
קו הרכבת הקלה של ירושלים מיועד להגיע בעתיד לפתחו של המגדל.
בשל השוני הרב בין בניין האשפוז הישן למגדל האשפוז החדש איחד בית החולים את מקצת מחלקות האשפוז שעברו אליו והוא מתכנן לערוך שינויים נוספים בשיטת התפעול של המוסד.
שירותי הרפואה בבית החולים.
השירותים הרפואיים בבית החולים הם מן החדישים ביותר בישראל וקיימות בו יחידות העורכות בדיקות וטיפולים בכל תחומי הרפואה וציוד רפואי והדמייתי מתקדם. בית החולים מתמקד ברפואה שלישונית ורבים מרופאיו השתלמו בחו"ל בהתמחויות-על בתחומי המומחיות שלהם.
פעילות הוראה ומחקר.
בקמפוס בית החולים שוכנים מספר בתי ספר למקצועות הרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה:
הספרייה הלאומית לרפואה, השוכנת בקמפוס, משרתת את התלמידים והסגל של בתי הספר השונים למקצועות הרפואה וכן את סגל בית החולים.
בית החולים מסונף לבית הספר לרפואה ומשמש להוראת סטודנטים.
בכל היחידות הרפואיות של בית החולים נערך מחקר רפואי, ובבית החולים הוקמו ופועלים מספר מרכזי מחקר רב-תחומיים. חברת הדסית, השייכת להדסה, עוסקת בניצול מסחרי של פירות המחקר הנערך בבית החולים.
אלכס שטילוב
אלכסנדר (אלכס) שטילוב (ברוסית: Александр Шатилов; נולד ב-22 במרץ 1987) הוא מתעמל ישראלי. אלוף אירופה בהתעמלות ובעל שתי מדליות ארד מאליפות העולם. הוא המתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליות זהב וכסף באליפות אירופה, המתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות העולם, וגם מתעמל המכשירים הישראלי הראשון שהעפיל לשלב הגמר במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם. להישגים אלה הגיע בתרגיל הקרקע, בו הוא מצטיין. שטילוב הוא המתעמל הגבוה ביותר שהשתתף במשחקים האולימפיים.
קורות חיים.
שטילוב נולד וגדל בטשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית, למשפחה רוסית ממוצא יהודי. אמו אלה הייתה מתעמלת בעברה ומאמנת התעמלות בהווה. הוא החל להתעמל בגיל 5, ובגיל 12 החל ללמוד בפנימיית ספורט לנוער. לאחר שעלה לישראל עם משפחתו בגיל 15 בשנת 2002, המשיך להתאמן במסגרת מועדון מכבי תל אביב יחד עם מאמנו עד היום סרגיי וייסבורג.
קריירה מקצועית.
2006–2007.
בשנת 2006, באליפות העולם שנערכה באורהוס, סיים שטילוב במקום השביעי בגמר תרגיל הקרקע. ב-2007, באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, סיים במקום החמישי בשלב הגמר בתרגיל הקרקע. באותה שנה זכה גם במדליית ארד בתחרות במוסקבה במסגרת סבב גביע העולם.
גמר אולימפי, בייג'ינג 2008.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים במקום השמיני בתרגיל הקרקע. לאחר האולימפיאדה השתתף בתחרות במסגרת סבב גביע העולם, שנערכה בגלאזגו, וזכה במדליית זהב.
מדליית ארד ראשונה באליפות אירופה 2009.
באליפות אירופה שנערכה במילאנו בשנת 2009 זכה שטילוב במדליית ארד בתרגיל הקרקע ובכך הפך למתעמל הישראלי הראשון בכל הזמנים שעלה על הפודיום באליפות בינלאומית חשובה. נוסף לכך, סיים במקום שמיני בגמר הקרב רב.
מדליות ארד באליפות העולם.
באותה שנה, באליפות העולם שנערכה בלונדון זכה שטילוב במדליית ארד בתחרות תרגילי הקרקע בתוצאה של 15.575 נק', לאחר מריאן דרגולסקו מרומניה (15.700 נק') וז'ו קאי מסין (15.675 נק'), וסיים במקום ה-11 בשלב הגמר בקרב רב בתוצאה של 85.825 נק'. בכך הפך שטילוב למתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות העולם.
באביב 2010 נפצע שטילוב בברכו ועבר ניתוח, ונעדר מרוב התחרויות במשך השנה. הוא חזר להתחרות רק זמן קצר לפני אליפות העולם שנערכה ברוטרדם, הולנד באוקטובר 2010, בה סיים במקום הרביעי בתרגיל הקרקע, והחמיץ ב-33 אלפיות את מדליית הארד, לאחר שעלה לשלב הגמר מהמקום השני. נוסף לכך הוא סיים במקום העשירי בגמר הקרב רב.
במסגרת סבב גביע העולם שנערכה בקוטבוס שבגרמניה במרץ 2011 זכה שטילוב במדליית כסף בתרגיל הקרקע. באפריל אותה שנה, זכה במדליית כסף בתרגיל הקרקע באליפות אירופה שהתקיימה בברלין.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו באוקטובר 2011, שחזר שטילוב את הישגו משנת 2009 וזכה במדליית הארד בתרגיל הקרקע ביחד עם היפוליטו מברזיל בתוצאה של 15.466 נק', אחרי קוהיי אוצ'ימורה מיפן (15.633 נק') וז'ו קאי (15.500 נק'). הישג זה הקנה לו את הקריטריון לאולימפיאדת לונדון (2012). נוסף לכך, הוא סיים במקום ה-13 בגמר הקרב רב בתוצאה של 87.433 נק'.
גמר אולימפי, לונדון 2012.
באולימפיאדת לונדון סיים שטילוב במקום שישי בתרגיל הקרקע בתוצאה של 15.333 נק', הדירוג הגבוה ביותר של מתעמל ישראלי במשחקים האולימפיים ובמקום 12 בתחרות קרב רב אישי. (קרקע - 15.600 נק', מקום ראשון; סוס סמוכות - 14.266 נק' (מיקום: 9); טבעות - 14.200 נק', (18); קפיצות - 15.133 נק', (18); מקבילים - 14.400 נק', (21); מתח - 14.833 נק', (10)). גם בשלב המוקדמות הוא דורג במקום 12, וכן עלה לגמר בתרגיל הקרקע. הוא צבר במוקדמות 89.032 נקודות בששת המכשירים: 14.700 במקבילים, 15 במתח, 15.633 בקרקע, 14.133 בסוס הסמוכות, 14.033 בטבעות ו-15.533 בקפיצות.
אלוף אירופה 2013.
באליפות אירופה שנערכה במוסקבה באפריל 2013 זכה שטילוב במדליית זהב בתרגיל הקרקע בצוותא עם מקס ויטלוק מבריטניה בתרגיל הקרקע בתוצאה של 15.333 נק' ובכך היה למתעמל הישראלי הראשון והיחיד שזכה במדליית זהב באליפות אירופה. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתרגיל על המתח (14.733 נק').