החייאה מתקדמת (ALS-CPR) הוא כינוי לפעולות החייאה המבוצעות על ידי רופא או פרמדיק, וכוללות מגוון רחב של פעולות נוספות (מעבר להחייאה בסיסית) – מתן תרופות בדרכי מתן שונות, השגת נתיב אוויר דפנטיבי (אינטובציה, קוניוטומיה וכו׳), ביצוע דפיברילציה ידנית (בניגוד לחצי אוטומטית) וכו׳.
נרתיק
הנַרְתִּיק (בלטינית: וָגִינָה - "Vagina"; ידוע גם בשם לדן) הוא חלק ממערכת הרבייה הנקבית - איבר שרירי דמוי-צינור המחבר את צוואר הרחם אל הפות אצל יונקים ממין נקבה, או אל פתח הביב (Cloaca) אצל זוחלים וציפורים. אצל חרקים ממין נקבה, בדומה לחסרי חוליות אחרים, הנרתיק מהווה קצהו הסופי של צינור הביציות (Oviduct).
הנרתיק הנשי.
הנרתיק הנשי הוא צינור שרירי וגמיש המרופד בקרום רירי, אשר מחבר את דפנות הפות אל צוואר הרחם. האורך הממוצע מצוואר הרחם לפתח הנרתיק הוא 62.7 מ"מ, והרוחב משתנה בין 26.2-32.5 מ"מ. בשעת עוררות מינית הנרתיק גדל לאורך ולרוחב. כאשר האישה זקופה, צינור הנרתיק ניצב באופן אנכי ונטוי מעט לאחור, ביוצרו זווית של מעט יותר מתשעים מעלות עם הרחם.
פתח הנרתיק ממוקם בקצהו האחורי-תחתון של הפות, מתחת לפתח השופכה. כף הערווה ("Mons Veneris") ממוקם מעל הנרתיק. ככל הקרומיות הריריות אצל יונקים, צבע הנרתיק ורוד-אדמדם.
הנרתיק הוא האיבר אליו חודר הפין בשעת משגל, ואליו נשפך נוזל הזרע. תאי הזרע עוברים מהנרתיק אל צוואר הרחם, וממנו אל הרחם ואל החצוצרה שבה מתבצעת הפרית ביצית האישה, וכך מתחיל ההיריון. הביצית המופרית נודדת מהחצוצרה אל הרחם, ונצמדת בו אל רירית הרחם. העובר מתפתח ברחם עד הלידה.
במהלך הלידה, מתרחבות דפנותיו האלסטיות של הנרתיק באופן המאפשר לעובר לנוע מהרחם אל מחוץ לגופה של האישה. בהקשר זה מכונה הנרתיק "תעלת הלידה" או, כאמור, "לדן".
דרך הנרתיק מופרשים נוזלי הווסת.
הנרתיק מהווה גם מקור לגירוי מיני עבור האישה. בנרתיק קיים אזור ארוגני המכונה "נקודת ג'י", אשר ממגע בו ישנן נשים אשר מגיעות לאורגזמה ולגירוי מיני עז.
אורכו, רוחבו וצורתו של הנרתיק משתנים במהלך חייה של האישה. בשעת משגל או לידה, הנרתיק מתרחב לכדי פעמיים או שלוש מכפי גודלו המקורי. סיכה נרתיקית מופרשת במהלך גירוי מיני על ידי בלוטות הממוקמות בסמוך לפתח הפות וצוואר הרחם. גם דפנות הנרתיק מפרישות סיכה, אף שאינן כוללות בלוטות כלשהן.
קרום הבתולים - הממוקם מאחורי פתח הנרתיק - מכסה בחלקו את הנרתיק אצל רוב הנשים, מלידתן ועד לקריעתו האפשרית כתוצאה ממשגל, פציעה, בדיקה רפואית, פעילות גופנית אינטנסיבית והחדרת טמפון או גביעונית.
הנרתיק נבדק במסגרת בדיקה גינקולוגית.
נפיחנות נרתיקית מתרחשת ללא פליטת גזי פסולת או ריח.
מיתוסים.
וגינה דנטטה (מלטינית: נרתיק משונן) מתאר סיפור פולקלורי ובו נאמר כי נרתיק של אישה מכיל שיניים, תוך המשמעות האסוציאטיבית כי קיום יחסי מין עלול לגרום לפציעה או סירוס עבור הגבר המעורב בכך.
הפסיכולוג אריך נוימן מתבסס על מיתוס אחד שכזה, בו "דג שוכן בתוך נרתיק של אמא איומה; הגיבור הוא האדם שמתגבר על אמא הנוראה, שובר את השיניים אל מחוץ לנרתיק שלה, וכך הופך אותה לאישה".
האגדה מופיעה גם במיתולוגיה של שבטי צ'אקו וגיאנה שבדרום אמריקה. בחלק מהגרסאות, הגיבור משאיר שן אחת.[3]סיפור בשפת איינו, המכיל רכיב זה, יצא לאור בשם "The Island of Women" מאת בזיל הול צ'מברלין, שבו הוא מתואר כסיפור יפני ידוע היטב מאת אדוארד טיילור.
ישראל רינג
ישראל רינג (22 בדצמבר 1922 – 31 בדצמבר 2012) היה משורר עברי, סופר והוגה דעות.
ביוגרפיה.
ישראל רינג נולד בברלין, גרמניה, בשנת תרפ"ג, 1922. עלה לארץ כנער, במסגרת עליית הנוער בשנת 1938. למד והתחנך בקיבוצים מרחביה ונגבה. מאז שנת 1943 התיישב בקיבוץ עין המפרץ שליד עכו, שם חי עד קרוב לסוף ימיו. רכש את הלשון העברית לא בנקל, ומראשית שנות הארבעים החל לפרסם שירים, חיבורי עיון ורשימות בענייני חינוך ולימוד הספרות. ניסה את כוחו גם בחיבור מחזות קצרים, מהם על גיבורי התנ"ך וכן כתב כמה ספרי פרוזה שבהם הציג את מיניות האדם בצורה חריפה וגלויה. היו בין הקוראים שכינו את ספריו אלה ספרים פורנוגרפיים.
ישראל רינג פרסם את ספר שיריו הראשון, "שירי יהלום", בשנת 1962. הספר זכה לתגובות טובות והוא פרסם מאז עוד כחמישה קובצי שירה. בצד השירים פרסם ישראל רינג כמה עשרות חיבורים עיוניים. בחיבוריו אלה הוא בחן את יחסי ישראל והעמים, את האדם החדש בקיבוץ, יחסי גברים ונשים במאה העשרים, ושאלות כלליות של מוסר ותרבות.
נפטר בסוף שנת 2012, בגיל 90, בבית אבות באשקלון. נטמן בקיבוץ עין המפרץ.
רבקה
רִבְקָה היא דמות מקראית המופיעה בספר בראשית, השנייה בארבע האמהות של עם ישראל. בתו של בתואל ואחות לבן הארמי, אשתו של יצחק, אם יעקב ועשו. אביה של רבקה היה בנו של נחור אחי אברהם, מכאן שאביה של רבקה היה בן דודו של יצחק.
המקור העיקרי לידע על רבקה הוא המסופר בספר בראשית, ומדרשי חז"ל העוסקים בסיפור זה. רבקה נזכרת במקרא בשמה 30 פעמים, מספר האזכורים הקטן ביותר מבין האמהות בספר בראשית. לאחר מותה, נקברה רבקה במערת המכפלה, שם נקברו, מלבד רחל, כל אבות ואמהות האומה. לפי האגדה, הייתה רבקה בת 133 שנים במותה.
שמה של רבקה נגזר מלשון 'מרבק', שפירושו עגל מפוטם. נראה ששמה רומז על חיצוניותה העגלגלה, שנחשבה במזרח הקדום כסמל יופי. גם השמות רחל ולאה מרמזים כי נולדו בבית משק מגוון ועשיר ולכן נקראו בשמות חיות משק.
רבקה ועבד אברהם.
אברהם הזקין ועוד לא מצא אישה לבנו יצחק, לכן שלח את עבדו אל משפחתו בחרן כדי למצוא ליצחק אישה שם ולוודא שלא יישא אשה כנענית. שמו של העבד אינו מצוין, אולם לפי מדרשי חז"ל הוא אליעזר.
עבד אברהם לקח בצידתו מתנות רבות ויקרות כדי להעניק לכלה המיועדת ויצא אל ארם נהריים כדי למלא את מבוקשו של אדונו, עד שהגיע לחרן בשעות הערב. הוא חיפש מקום שבו יוכל ללון, לאכול ולשתות, ולכן חיכה ליד הבאר שמחוץ לעיר. הוא חיכה דווקא שם משום שרצה לראות מי תהיה האשה שתסכים להשקות אותו ואת גמליו, ואותה אשה גומלת חסדים, כך התנה עם האל, היא האשה הראויה שהועיד האל ליצחק בן אברהם גומל החסדים.
טרם כילה לומר את מבוקשו לאלוקיו, הגיעה אל הבאר אשה טובת מראה ושמה רבקה, בת בתואל, אחיינו של אברהם. העבד ביקש ממנה "הַגְמִיאִינִי נָא מְעַט מַיִם מִכַּדֵּךְ", והאישה השיבה "שְׁתֵה אֲדֹנִי...גַּם לִגְמַלֶּיךָ אֶשְׁאָב עַד אִם כִּלּוּ לִשְׁתֹּת". לפני הפגישה התפלל העבד לדעת מיהי האישה המיועדת ליצחק באמצעות בקשתו למים ותגובתה של האישה המיועדת באספקת מים לו ולכל גמליו. אולם כאשר פגש את רבקה וביקש לשתות, השיבה רבקה כי אף תשאב מים עד שישתו כולם, הוא וכל גמליו.
לאחר שקיבל תשובה זו, ידע שזו האישה המתאימה להיות אשתו של יצחק. כאות תודה, הוא נתן לה "נזם זהב בקע משקלו ושני צמידים על ידיה עשרה זהב משקלם".
רבקה ובני ביתה.
לאחר שחזרה רבקה לביתה, ראו בני משפחתה את תכשיטי הזהב ושאלו ממי קיבלה זאת. רבקה סיפרה על המפגש עם האדם בבאר, והם ביקשו לדעת היכן הוא נמצא כי חשבו שיש לו עושר רב. הם הזמינו את עבד אברהם ללינה אצלם ונתנו לו כבוד מלכים. אחיה של רבקה, לבן, התבלט בחנפנותו על מנת לקבל זהב ושאר אבנים יקרות.
בפני בני ביתה של רבקה, סיפר אליעזר כי התפלל בדרך שהנערה המיועדת תאמר "שתה וגם לגמליך אשאב" ואילו רבקה ענתה לו "שתה וגם גמליך אשקה". כלומר, אליעזר מספר שהוא כביכול הגזים בתפילתו וביקש אישה טובת לב מאוד, אך באמת אפילו שהיא רק נתנה לו ולגמליו לשתות הדבר הוכיח שהיא טובת לב וגומלת חסדים. אפשר לנחש שלא רצה לומר שרבקה הלכה לשאוב מים לכל גמליו היות שזה דרש מאמץ גדול וזמן רב, ואם יאמר זאת להוריה הם בוודאי לא ירצו שהיא תינשא ליצחק.
לאחר שהסביר עבד אברהם לבני ביתה של רבקה על אדוניו ומטרת בואו, הם הסכימו לתת את רבקה ליצחק בתנאי שרבקה תסכים, באומרם "נקרא לנערה ונשאל את פיה". רבקה הסכימה להשתדך עם יצחק ולצאת מיד לדרך עם מינקתה. לפני יציאתה, בירכו אותה בני ביתה: "אחותנו את, היי לאלפי רבבה, ויירש זרעך את שער שונאיו".
הגעת רבקה לכנען.
לאחר שהגיעו עבד אברהם, רבקה ומינקתה לארץ כנען, ובאו לארץ הנגב אשר שם ישב יצחק, ירדה רבקה מעל הגמל, וכיסתה את ראשה מפני הצניעות, ורק את עיניה גילתה. יצחק הביא אותה לאוהל שבו נפטרה אמו, הלא היא שרה, ושם נשא אותה לאישה.
רבקה ובניה.
כמו שרה לפניה ורחל אחריה, הייתה בתחילה רבקה עקרה. לאחר שהתפללה לאלוהים, בישר לה: "שני גויים בבטנך, ושני לאומים ממעייך יפרדו" (גויים=עמים). ואכן, רבקה ילדה תאומים, לאחד קראה יעקב, והוא גדל להיות אבי שבטי ישראל, ולשני קראה עשו, והוא גדל להיות אבי האדומים.
האגדה היהודית מספרת על רבקה בעת הריונה:
לאחר שגדלו בניה של רבקה, היא אהבה יותר את יעקב, משום שהיה "איש תם יושב אוהלים", ואילו יצחק אהב יותר את עשו, "כי ציד בפיו".
גנבת הברכות.
רבקה לא הסתפקה בכך שיעקב קנה את הבכורה מעשו בנזיד העדשים, אלא רצתה שהוא יקבל גם את הברכה של יצחק, שהיה אמור לתת אותה לעשו, הבכור. כאשר חש יצחק שהוא עומד למות, ביקש מעשו: "הביאה לי ציד ועשה לי מטעמים ואוכלה ואברככה לפני ה'". כאשר רבקה שמעה זאת, היא אמרה ליעקב, על אף חששותיו, שיתחפש לעשו, והיא בינתיים שחטה למענו גדי עזים, והכינה לאביו מטעמים שהוא אוהב.
כאשר יעקב העמיד פנים שהוא עשו (בעת שעשו הלך לצוד טרף לאביו), הצליח, חרף ניסיונותיו של יצחק לגלות האם הוא יעקב, לקבל את הברכה של עשו. לאחר שעשו חזר, כעס מאוד, ולכן רבקה שלחה את יעקב ללבן אחיה, כדי שיסתתר שם.
תולדות רבקה.