בעקבות מספר תחקירים, ובהם תחקיר נרחב של רשת ABC, פתח הפרקליט הראשי של ניו יורק בחקירה. הוא מצא שחברת Premier Exhibitions, אשר מציגה את התערוכה, לא יכולה למצוא את המקור המדויק של הגופות ולוודא את סיבת המוות. אי לכך, נדרשה החברה להצהיר באתר האינטרנט שלה על כך שייתכן כי מדובר באסירים סיניים שהוצאו להורג. כמו כן, נדרשה החברה להחזיר את מחיר כרטיס הביקור לכל מבקר, שביקר בתערוכה בניו יורק לפני החלטת הפרקליט הראשי, ומוכן להצהיר על כך שלא היה הולך לתערוכה אם המידע החדש לגבי מקור הגופות היה מונח לפניו.
על פי אמנות בינלאומיות, בהיות הגופות מסין, הצגתן במדינה של לאום אתני אחר היא בעיה משפטית.
ביקורת בישראל.
ב-20.9.12, בג"ץ קבע כי מקור הגופות בתערוכה הוא מהשוק השחור, שכן הגופות הן של סינים אלמונים ולא הוצג לבית המשפט ולו אישור אחד שהגופות נתרמו למדע:
בג"ץ קבע שהתערוכה תיסגר טרם הזמן. עם זאת, גופים כלכליים רבים בישראל, וביניהם העיתון ידיעות אחרונות וגרופון ביזו את החלטת בג"ץ והמשיכו למכור כרטיסים לתערוכה גם אחרי פסיקתו. פרופ' אסא כשר, כינה את בואם של תלמידי תיכון בן-גוריון בפתח תקווה לתערוכה "מעורר פלצות", וטען כי מדובר בביזיון כבוד האדם והפיכתו לחפץ. לטענתו, גם אם הגופות נתרמו למדע, מדובר במעשה פסול – הפיכת האדם לחפץ. כשר טען ש"לא ניתן לחנך אחרי הליכה לתערוכה כזאת לכבוד האדם, מוסר וערכים".
קישורים חיצוניים.
https://www.haaretz.co.il/opinions/1.1721857
כתבה בהארץ -מתים בתערוכה
אווש
ניצחון המוות
ניצחון המוות (1562) הוא ציור שמן על לוח עץ, מאת פיטר ברויגל האב. התמונה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד.
זוהי יצירה גדולה, 117 × 162 ס"מ, הנחשבת כאחד מחזיונות הזוועה המונומנטליים שהביעה האמנות. היצירה מביאה את הצופה למבט פנורמי אל המוות בעוצמה רגשית רבה ומעוררת חלחלה. השמים במרחק משחירים מעשן של ערים העולות באש, ובים המרוחק נמצאים שברי ספינות מוטבעות. צבא של שלדים מתים מכתר את הנותרים בחיים חסרי האונים, שרובם נראים משותקים בבעתה ופחד או מנסים לנוס על נפשם. השלדים שבציור הורגים את החיים במספר דרכים: שיסוף גרונות, תלייה, הטבעה, ואפילו ציד על ידי שלדים דמויי כלבי טרף. בצד שמאל נראים שלדים גוררים עגלה המלאה בגולגולות במה שנראה כטקס הלוויה תקופתי, תוך צלצול בפעמון המוות.
בשוליה הימניים הקדמיים של התמונה יושבים גבר ואשה צעירים העסוקים במוזיקה: הגבר פורט על לאוטה, האישה שרה מן התווים. הם אינם רואים את המתרחש וצוואר הלאוטה, במחווה נוגעת ללב, פונה מן הציור וזוועותיו ימינה והחוצה. אולם נראה שגם בני הזוג, שאינם מבחינים במוות או מתעלמים ממנו, אינם חסינים מפניו. מאחוריהם יושב שלד, אחד מנציגיו של המוות, המעיין גם הוא בתווים בתשומת לב ואוחז בכלי נגינה. מכתפו הימנית של השלד הזה נודדת העין אל חרבו של גבר השולף חרב. הוא עומד ופוער את פיו במצוקה אינסופית אל מול כל המצוי בציור מעליו. בו בזמן מנקר שלד של כלב את פניו של ילד; שלד אחר תופס אישה המנסה להימלט; וארונות מתים נפתחים על ידי השלדים. נראה שאף לשוכנים בארונות המתים אין מנוחה. במרכז התמונה מנסים אחדים מן האנשים לקפוץ אל התעלה על מנת להימלט, ומעליהם עומד בבדידות צלב שאינו מגן עליהם.
בציור נראים שלדים החמושים בחרב, גרזן וחנית וכן שני שלדים החמושים בחרמש - כלי הנשק המיתולוגי של מלאך המוות.
הציור מתאר אנשים מרקע חברתי שונה: מאיכרים וחיילים ועד לאצילים, ואף כומר וקרדינל, כאשר כולם נלקחים על ידי המוות ללא אבחנה.
למרות נושאו הקיצוני של הציור, נראה שהוא משקף מבחינה היסטורית את אירופה של מחצית המאה ה-16. הבגדים בציור מתאימים לתקופה, וכן מופיעה בתמונה דרך ענישה קיצונית שנהגה באותה תקופה כלפי פושעים: גלגל שבירה. בתמונה מופיעים תחביבים ועיסוקים שהיו נהוגים באותה תקופה, כדוגמת משחקי קלפים. גם סוג כלי הנגינה בציור, השעונים המכניים המצויים בו, ואף טקס ההלוויה המפורט, מספקים מידע חשוב להיסטוריונים על אורח החיים במאה ה-16 באירופה.
אריאל (הוצאת ספרים)
אריאל הייתה הוצאת ספרים ירושלמית אשר מטרתה המוצהרת הייתה לפרסם ספרות פופולרית בידיעת ארץ ישראל. הפרסומים נועדו לחובבי ידיעת ארץ ישראל ומורי דרך.
במרכז הפרסומים של ההוצאה עמדה ירושלים, כעדות לשמה: "אריאל", שהוא שם נרדף לירושלים. ההוצאה נוסדה בשנת 1975 על ידי אלי שילר והתקיימה עד 2018 שנת פטירתו. הפרסומים של ההוצאה התחלקו לסוגים המאפשרים לקורא למצוא מידע מקיף על נושא החוברת: מסקירה היסטורית, דרך ניתוח גאולוגי, תיאור גאוגרפי, רשימת אתרים לביקור ואפילו לקט ביביליוגרפי.
פרסומי ההוצאה התחלקו לאזוריים, מקומיים ונושאיים, וחלקם עסקו בירדן. ההוצאה הוציאה כתב עת בשם "אריאל". לעיתים הוא הקיף נושא מסוים והוא נכלל בפרסומים לעיל, ולעיתים הוא איגד קובץ מאמרים על מחקרים אקטואליים.
ארכיון ההוצאה הופקד בשנת 2019 בספרייה הלאומית.
נמל לונג ביץ'
נמל לונג ביץ' הוא הנמל העמוס השני בארצות הברית ממוקם בלונג ביץ', פרבר דרומי של לוס אנג'לס, קליפורניה.
זהו הנמל החשוב ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית, היוצא לאוקיינוס השקט מה שגורם לו להיות המרכז לסחר ימי בין צפון אמריקה לאסיה.
הנמל ממוקם מעט דרומית לנמל לוס אנג'לס ומספק מקום עבודה ל 350,000 עובדים. הוא רשמית שייך לממשלת ארצות הברית ולעיר לונג ביץ'.
היסטוריה.
נמל לונג ביץ' הוקם ב 24 ביוני 1911 ליד שפך נהר לוס אנג'לס.
בשנת 1917 הוקמה הנהלה לנמל על מנת לפקח על הנעשה בנמל.
בשנת 1946 הוכרז כ"נמל המודרני ביותר בארצות הברית".
במהלך סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 החלו להופיע מודעות לזיהום מי הים שנוצר מהאוניות והנמל מה שגרם להנהלה לנקוט צעדים משמעותיים על מנת לצמצם את הזיהום. קמה מחלקה שמטרתה הייתה לפקח על זיהום מי הים ולהציע שיפורים על מנת לצמצם ככל הניתן את הזיהום. כיום נחשב הנמל ל"נמל ירוק" ואף זכה בפרס לאיכות הסביבה מטעם "התאחדות נמלי הים של ארצות הברית" (AAPA).
כלכלה.
במהלך השנים נוצר צורך בהרחבת הנמל אך למרות זאת עד היום נחשב הנמל כעמוס ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית אליו נכנסות כיום 4 מיליון מכולות בשנה. לצורך השוואה בשנת 1997 נכנסו מיליון מכולות בשנה.
כמות הכללית של מכולות היוצאות ונכנסות לנמל נכון ל-2008 הוא 6.7 מיליון לעומת 3.3 מיליון ב-1997.
התרומה של הנמל היא גדולה מאוד לכלכלת הערים באזור ובמיוחד ללונג ביץ'. יבוא ושיווק מוצרים דרך הנמל עם כל העולם מסתכם ב 100 מיליון דולר בשנה. הנמל מספק כ 350,000 מקומות עבודה מתוכם 30,000 עובדים הם תושבי לונג ביץ', 230,000 עובדים הם תושבי לוס אנג'לס והשאר מערים אחרות באזור.
קשרים עם הקהילה.
נמל לונג ביץ' נמצא בקשר הדוק עם הקהילה בעיר דרך פיתוח שכונות, מתן מלגות לימודים ואירועים מיוחדים.
פסטיבל הנמל הירוק.
'פסטיבל הנמל הירוק' הוא פסטיבל הנערך מדי שנה משנת 2005 ובו הנמל פתוח לכלל הציבור. בשטח הנמל ממוקמים מתקנים לילדים, מחולקים עלוני מידע על איכות הסביבה והנמל ואפשרות לשיט בסירות בין האוניות הגדולות.
שיט בנמל.
מדי קיץ הנמל פותח את שעריו לכלל הציבור לשיט מודרך בנמל בין האוניות הגדולות. הסיורים נערכים בחינם לכולם.
מלגות.
הנמל מעניק מלגות בשווי 1,000 ל 8,000 דולר מדי שנה לתלמידים מצטיינים בתיכונים בלונג ביץ' על מנת שיוכלו ללמוד באוניברסיטאות ומכללות וגם לתלמידים מכל רחבי העולם שמעוניינים ללמוד עסקים באוניברסיטת מדינת קליפורניה ומכללת העיר לונג ביץ'.
ריצ'ארד המונד
הספרייה הווירטואלית של מטח
הספרייה הווירטואלית של מטח היא אתר אינטרנט של המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח), הכולל מידע לימודי שנאסף ממגוון רחב של מקורות. באתר ניתן למצוא מונחונים, מאמרים, פרקים מספרים, תצלומים, ציורים וקישורים לאתרי אינטרנט (בנושאים כגון: מדעי החברה, מדינת ישראל, מדעים, אמנות, יהדות, עם ישראל ועוד). הפרטים המופיעים במאגר המידע הם בגישה חופשית, ונלקחו מספרים, כתבי עת, חוברות ותקליטורים בהסכמת בעלי זכויות היוצרים. חלק מהפריטים נכתבו במיוחד עבור המיזם.
האתר נוסד בשנת 2000 בסיועה של קרן קשת. מאגר המידע שעומד בבסיס הספרייה הווירטואלית, מבוסס על 15 שדות הקטלוג של הדבלין קור (Dublin core), ההכרחיים לקטלוג ומפתוח של פריטים אינטרנטיים.
אס (מטבע רומי)
אס (בלטינית: "as") הוא מטבע רומאי עתיק שהיה בשימוש בתקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית. לפי פרופ' יעקב משורר זהו המטבע המכונה במשנה "איסר" או "איסר איטלקי".
האס הוטבע לראשונה בתקופת מלחמת פירוס, בסביבות שנת 280 לפנה"ס והיה למעשה המטבע הראשון שהוטבע על ידי המדינה הרומית. הרומים השתמשו עד אז כאמצעי תשלום במטבעות זרים ובמטילי נחושת יצוקה, ה"אס סיגנטום" (aes signatum), שעליהם היו חרוטים דמויות שונות.
בימי הרפובליקה הרומית הוטבע האס בברונזה. משקלו היה במקור ליברה רומאית אחת (בערך 327.25 גרם), אולם במהלך השנים משקלו הלך ופחת, אם כי ערכו הנומינלי נשמר. בשנת 217 לפנה"ס הופחת משקלו למחצית ליברה, בשנת 214 לפנה"ס לשליש ליברה ולבסוף, בסביבות 211 לפנה"ס, נקבע משקל לאחד חלקי שנים עשר הליברה, או אונקיה אחת (בערך 27.27 גרם).
לפי ההיסטוריון ישראל שצמן, פיחות זה הוביל ליצירתם של שני מטבעות כסף חדשים, הססטרטיוס והדנאריוס, בשל הצורך בתיאום עם ערכו החדש של מטבע האס. ערכם הנומינלי של הססטרטיוס והדאנריוס בזמן יצירתם היה, בהתאמה, שנים וחצי אסים, ועשרה אסים.