באולימפיאדת רומא (1960) הייתה דה וארונה השחיינית הצעירה במשלחת האמריקאית והשתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשלב המוקדמות, כשחיינית ראשונה. היא קבעה תוצאה של 1:06.5 דקות. למרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, באותה העת המדליות ניתנו רק לשחיינים שהשתתפו בשלב הגמר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה דה וארונה בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.7 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה דה וארונה ב-2 מדליות זהב. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש של 5:18.7 דקות, לפני שיאנית העולם בעבר שרון פיינראן (5:24.1 דקות) ומרתה רנדול (5:24.2 דקות), שלושתן מארצות הברית; במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות); ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות). בנוסף היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.0 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:07.5 דקות.
באותה העת נשים לא קיבלו מלגות לימודים ושחייה בקולג'ים, לכן דה וארונה לא המשיכה ללמוד, לאחר המשחקים האולימפיים. בשנת 1965 היא חתמה על חוזה עם חברת ABC ובכך הייתה לכתבת הספורט האישה הראשונה בהיסטוריה של הטלוויזיה. נוסף לכך, היא הייתה לכתבת הספורט האישה הראשונה שסיקרה את המשחקים האולימפיים (במקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976), בהמשך היא עבדה גם עם חברת NBC.
דה וארונה עמלה רבות לקידום ספורט הנשים בעולם ועזרה לייסד ביחד עם בילי ג'ין קינג ואחרות את הקרן "נשים בספורט". היא כיהנה כנשיאה של הקרן בשנים 1984-1976. היא בוגרת UCLA במדע המדינה משנת 1986.
משפחתה.
דה וארונה, נישאה לג'ון פינטו עורך דין ואיש עסקים ולזוג שני בנים. אחותה הצעירה היא שחקנית הקולנוע והטלוויזיה ג'ואנה קרנס, ודודתה היא מרים קופר שחקנית ראינוע.
גביע ברית המועצות בכדורסל
גביע ברית המועצות בכדורסל (ברוסית: Кубок СССР по баскетболу) היה טורניר הכרעה בין קבוצות הכדורסל לגברים שנערך לראשונה ב-1949 ולאחרונה ב-1987. באופן סדיר הטורניר התקיים רק ב-5 שנים הראשונות. בשנות ה-60 וה-70 היו ניסיונות לחדש את הטורניר, אך ללא הצלחה יתרה.
בשנת 1978 נערך בשיטת בתים. לא נערך משחק גמר אלא טורניר בין 4 קבוצות.
בשנות ה-80 התקיים בתקופה בין העונות הסדירות ולכן חשיבותו הייתה נמוכה.
הגביע הסובייטי בכדורסל
Kasabian (אלבום)
Kasabian הוא אלבום הבכורה של להקת רוק האלטרנטיבי קסביאן. יצא בספטמבר 2004. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים ועלה למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי.
עטיפת האלבום הייתה בצבעים שונים באזורים גאוגרפים שונים. הגרסה הבריטית היא שחור ולבן, הגרסה הבריטית המיובאת היא שחור ואדום, והגרסה האמריקאית היא שחור וכחול. הגרסה היפנית היא בכסף (מתכתי) ולבן.
דור (בוטניקה)
דור היא קבוצת עלים (דור עלים) או קבוצת פרחים (דור פרחים) של צמח, הסדורים במעגל סביב מפרק אחד של גבעול או ענף.
קווג'לין
קווג'לין (Kwajalein) הוא אטול המהווה חלק מאיי מרשל. האטול שוכן כ-430 קילומטרים צפונית מזרחית למג'ורו בירת איי מרשל וכ-3,900 ק"מ דרום-מערבית להונולולו, הוואי.
גאוגרפיה.
קווג'לין הוא אחד מהאטולים הגדולים בעולם במדידת שטח המים אותו מקיף האטול, ומורכב מ-9 איים ואיונים. שטחו היבשתי הוא 16.4 ק"מ ושטח הלגונה אותה הוא מקיף הוא 2,174 קמ"ר.
אוכלוסיית האטול מונה כ-13,500 תושבים, רובם מתגוררים באי אֶיֵיבֶּה. האי הדרומי והגדול ביותר נקרא קווג'לין, ועליו מתגוררים כ-1,000 תושבים, רובם אמריקאים וחלקם תושבי איי מרשל, אשר הביעו את הסכמתם לארח באי כוחות של צבא ארצות הברית.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית.
איי האטול, ובעיקר האי הראשי קווג'לין, שימשו את התושבים היפנים כתחנת מסחר לקופרה, תחת המנדט היפני "הימים הדרומיים", במשך עשרים ושתיים שנים. האזכור הראשון ביפן לקווג'לין ולאיי מרשל מופיע בכתביו של סוזוקי קייקון אשר נשלח לאיי מרשל ב-1885 על מנת לחקור טביעה של אונייה יפנית. על אף שזמן קצר לאחר מכן השתלטה האימפריה הקולוניאלית הגרמנית על איי מרשל, השיבה יפן לעצמה את האיים ב-1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה ויסדה בהם מערכת מנהלתית ב-1922 תחת מנדט מחבר הלאומים.
מלחמת העולם השנייה.
ב-31 בינואר 1944, ערך צבא ארצות הברית התקפה אמפיבית על אטול קווג'לין, בו שהה חיל מצב יפני שמנה 8,782 איש (חלקם היו פועלים קוריאנים). כ-36,000 פגזים מספינות מלחמה וכלי ארטילריה שונים נורו על האטול, ובנוסף ערכו מטוסי B-24 ליברייטור הפגזות אוויריות.
עם זאת, ההתנגדות היפנית הייתה נחושה, על אף נחיתותם המספרית ובכוח אש. בתום קרב קווג'לין הושמד כמעט לחלוטין חיל המצב היפני ו-373 אמריקאים נהרגו. על אף שהמסמכים האמריקאים הרשמיים מנו את ההרוגים הקוריאנים כיפנים, טענה ועדה מטעם ממשלת קוריאה כי במהלך הקרב נהרגו 310 פועלים קוריאנים.
קווג'לין היה אחד ממוקדי הקרבות היחידים באוקיינוס השקט בו התושבים לחמו לצד היפנים, גם אם לא מאותן סיבות. רבים מהנופלים הקוריאנים בקרב מונצחים בגיבורי מלחמה במקדש יסוקוני בטוקיו בו מונצחות נשמותיהם של כל חללי יפן. לעומתם, תושבי איי מרשל שנפלו בקרב אינם מונצחים במקדש. ב-6 בפברואר נכבש קווג'לין על ידי האמריקאים ומאוחר יותר הפך לחלק מטריטוריות הנאמנות של האיים הפסיפיים – גוף בניהול אמריקאי ששלט על חלק גדול מאיי מיקרונזיה, ביניהם איי מרשל.
טריטוריית נאמנות תחת האו"ם.
בארצות הברית רווחה הדעה כי קווג'לין "נכבש בחזרה" מהיפנים, אולם למעשה האטול מעולם לא היה בשליטת האמריקאים אלא רק לאחר המלחמה. תחילה התייחסו הרשויות האמריקאיות לתושבי האי כנתינים יפניים וזאת מפני שבמשך שנים למדו בבתי ספר יפניים, דיברו יפנית, חיו יחדיו עם התושבים היפנים ולחלקם אף היו קרובי משפחה ביפן. אולם, בשנים הבאות פעלו האמריקאים רבות על מנת לעקור כל רגשות פרו-יפניים בקרב האוכלוסייה המקומית.
בשנים שלאחר כיבוש האטול הפכו האמריקאים את קווג'לין למרכז הפיקוד וההכנות למבצע פרשת דרכים - סדרת ניסויים גרעיניים (67 בסך הכל) באטולים ביקיני ואניווטוק.
קווג'לין כיום.
ב-1986 העניקה ארצות הברית עצמאות לאיי מרשל והאיים הפכו לרפובליקה. על אף שההיסטוריה הצבאית של קווג'לין השפיעה רבות על תושבי האי, היא הפחיתה ממעמדו של האטול כמוקד תיירות, אך הדבר עומד לרווחת התושבים, הנהנים ממצב שימור מעולה של הסביבה הטבעית. בלגונה נמצאים מספר שברי ספינות, בעיקרן יפניות, מספר מטוסים והסיירת הכבדה פרינץ אויגן. טמפרטורת המים היא 27 מעלות וראות של 30 מ' הפכו את קווג'לין למוקד משיכה לצוללים.
פעילות צבא ארצות הברית.
מאז 1944, אז כבשו אותו האמריקאים מידי היפנים בקרב קווג'לין, שימש האטול למטרות צבאיות, אך בניגוד לאטולים שכנים דוגמת ביקיני, מעולם לא נערכו בו ניסויים בנשק גרעיני ולכן הוא נקי מנשורת גרעינית.
11 מתוך 97 האיים המרכיבים את האטול משמשים את האמריקאים לניסויים בטילים בליסטיים, ובאטול אף הוקמה תחנת קרקע המסייעת לפעילות GPS.
כליזמר (מסורת מוזיקלית)
מוזיקת הכְּלֵיזְמֶרִים (ביחיד: כְּלֵֽיזְמֶר, הלחם של המילים כלי־זמר) היא מוזיקה יהודית שמקורה ביהדות מזרח אירופה, ושורשיה מצויים גם במסורות מוזיקליות מקומיות.
כלי הנגינה העיקריים המשמשים במוזיקה זו הם קלרינט, כינור, תוף, קונטרבס, ואקורדיון. בעבר היה הכינור הכלי הנפוץ ביותר, אך כיום נגינה על קלרינט היא הנפוצה ביותר בקרב כליזמרים. ניגון הכליזמרים נעשה לעיתים על ידי נגן בודד אך לרוב מאורגן כלהקה הכוללת בין שלושה לשלושה עשר נגנים. להקות קטנות של כליזמרים כוללות כלי סולו (קלרינט/כינור), כלי בס (הקונטרבס) וכלי הקשה (תוף) ששימש למקצב. בלהקות גדולות היו שני כינורות כאשר אחד מהם משמש כינור שני, וכן שני חלילים או חצוצרות, קונטרבס וכלי הקשה מסוגים שונים: צימבאַל, תוף או מצלתיים.
נגינת הכליזמרים במזרח אירופה ליוותה את מרבית אירועי מחזור החיים בקהילות השונות ובכלל זה אירועי שמחה ואבל. כיום, מוזיקת הכליזמרים מנוגנת בעיקר בחתונות וכן בשמחות קהילתיות וכלל־יהודיות אחרות, דוגמת הכנסת ספר תורה ואירועי ל"ג בעומר במירון.
מתחילת שנות האלפיים ישנה עדנה מחודשת למוזיקת הכליזמרים בישראל, ומתקיימים פסטיבלים ואירועי כליזמר רבים ברחבי ישראל, שאורכם מערב אחד ועד שלושה ימים. פסטיבלים כאלו יש מדי שנה בצפת, ברעננה, בעמק חפר, ועוד.
נגני כליזמרים מפורסמים כיום הם גיורא פיידמן, ישראל זוהר, מוסא ברלין, חיליק פרנק, ברני מרינבך, אנדי סטטמן נחמן צוקר ואברהם בלטי.
תקופה.
רובה של פעילות של להקות הכליזמרים היה בסוף המאה ה־19 ועד תחילת המאה ה־20, אך עד היום ישנה מסורת כליזמרים משתמרת.
מהמאה ה-15 והלאה היו להקות הכליזמר מצויות כמעט בכל ערי התפוצות באירופה, והיו מוזמנות אף לחגיגות של נוצרים ומועדפות עליהם - בשל צניעותם ופיקחותם של הכליזמרים. העדפה זו גררה בעקבותיה פעולות מצד הנגנים הנוצריים והרשויות המקומיות, אשר התבטאו בגזירות, הגבלות, הטלת קנסות ומיסים כבדים, אשר הכליזמרים היהודים בערי גרמניה נאלצו לעמוד בהם.