בארץ ישראל נתגלו עד כה 8 לטרינות מן התקופה הרומית והביזנטית: בבית שאן, בירושלים, בקיסריה, בהר גריזים, בבית גוברין, באשקלון בציפורי ובטבריה. לטרינות אלו נתגלו במקומות מרכזיים בעיר, וכמעט תמיד בצמוד לבית המרחץ: בבית גוברין - במרכז העיר; בבית שאן - כחלק מקומפלקס בית המרחץ (הלטרינה הגדולה ביותר שנתגלתה בארץ ישראל, ובה 56 מושבים); בירושלים - שתי לטרינות בקרבת הר הבית; בקיסריה - בחלק הדרום מערבי של בית המרחץ; ובהר גריזים - בצמוד לכנסייה. הלטרינה בציפורי נתגלתה בבית מידות פרטי, אך לאורך שניים מקירותיה נשתמרו שרידי ספסל, שתחתיו נמשכה תעלת מים, דבר המעיד על שימוש ציבורי. ברצפת החדר המכוסה פסיפס לבן נמצאה כתובת ביוונית בת מילה אחת: ΥΓΕΙ (היגיינה, בריאות).באשקלון, לעומת זאת, נתגלה חדר ובו אסלה אחת וכיור שטיפה, האופייני אולי למשתמש פרטי, אך הוא נתגלה דווקא סמוך לבית המרחץ, ונראה ששימש את הציבור.
הממצא הארכאולוגי הדל אינו מעיד בהכרח על פריסת הלטרינות בארץ ישראל, וסביר שהיו לטרינות רבות שלא השתמרו או שטרם נתגלו. הלטרינה של טבריה, למשל, המוזכרת בתלמוד הבבלי (מסכת ברכות דף סב ע"א) נתגלתה בחפירה ארכאולוגית רק ב-2007. הימצאותן של לטרינות כה רבות במרחבי האימפריה הרומית מלמד על חיוניותן, וכן ממקורות חז"ל עולה כי הם לא החשיבו עיר כראויה למגוריהם, אלא אם כן פעלה בה לטרינה, כמובא בברייתא: "כל עיר שאין בה עשרה דברים הללו אין תלמיד חכם רשאי לדור בתוכה: בית דין... ובית הכנסת ובית המרחץ ובית הכיסא, רופא ואומן ולבלר."
ניתן, אם כן, להסיק כי ברוב מקומות היישוב בארץ ישראל היה בית כיסא בגודל זה או אחר, ולא רק בערים הגדולות. בתלמוד הבבלי במסכת נדרים (דף מ"ט ע"ב) מובאים דברי רבי יהודה על מספר הלטרינות בעירו: "עשרים וארבעה בית הכיסא אית לי מן ביתא עד בי מדרשא (24 בתי כיסא יש לי מהבית ועד בית המדרש), וכל שעה ושעה אני נכנס לכל אחד ואחד." למרות שהמקור בבלי (וכנראה גם אגדתי בהקשרו הפולמוסי), ייתכן שהוא משקף מציאות של ריבוי בתי כיסא בארץ ישראל. הלטרינות בארץ ישראל שימשו יהודים וגויים כאחד, כפי שמלמדת ההלכה: "לא יתייחד ישראל עם הגוי בבית המרחץ ולא בבית המים." או הסיפור:
יחס חז"ל לשימוש בלטרינה.
במקורות חז"ל ישנו אזכור רב ל'בית הכסא', מעט בהקשר הפרטי (כלומר כתא שירותים יחיד), ובעיקר בהקשר הציבורי. שירותים פרטיים בבית נחשבו בארץ ישראל כסמל לעושר וברכה, כמובא בתלמוד הבבלי: "איזה (הוא) עשיר?... כל שיש לו בית הכיסא סמוך לשולחנו." או: "'ברוך אתה בעיר וברוך אתה בשדה'... ברוך אתה בעיר - שיהא בית הכיסא סמוך לשולחנך."
מאחר שעשיית הצרכים בלטרינה הייתה במשותף, ניתן היה לצפות להתנגדות חז"ל לשימוש בה, בשל היעדר צניעות, או כהתנגדות לתרבות הבילוי הרומית, אולם מן המקורות עולה כי חז"ל עצמם השתמשו בלטרינה: "מעשה ברבי עקיבא שהלך אחר רבי יהושע (לבית הכסא)... ראה שלא נכנס לבית הכיסא אלא לצדדין, ולא פרע עצמו עד שישב, ולא קינח בימין אלא בשמאל..."
בדומה לנהוג היום, בו נאמרת ברכת אשר יצר לאחר עשיית צרכים, בימי קדם נהגו לברך הן בכניסה ללטרינה והן ביציאה ממנה:
אבחאזית
אבחאזים
זלוטי פולני
אהרן רבינוביץ (משורר)
אהרן רבינוביץ (13 בפברואר 1911 - 15 בספטמבר 2000) היה משורר ישראלי.
ביוגרפיה.
רבינוביץ נולד בשנת 1911 בעיר סלונים שבפולין. ב-1930 עלה לארץ ישראל ושיחק בתיאטרון האהל. בהמשך ייסד את חברת "ססגון" לייצור שלטים. חיבר את המנון בני ברית שבה היה אח.
רבינוביץ החל לכתוב שירים ופזמונים שפורסמו והולחנו על ידי טובי המלחינים בארץ באותם ימים.
ב-1999 קיבל את התואר יקיר העיר תל אביב.
יקיר העיר תל-אביב
אלי אלעזרא (שחקן פוקר)
אלי אלעזרא (נולד בירושלים ב-24 בנובמבר 1960) הוא שחקן פוקר מקצועני ואיש עסקים ישראלי-אמריקאי המתגורר בלאס וגאס שבארצות הברית. אלעזרא נמנה עם הצמרת העולמית של שחקני הפוקר ואף זכה בחמישה צמידים באליפות העולם בפוקר ובתואר אחד של ה-World Poker Tour. בשנת 2021 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
צולם בתוכניות רבות המשדרות משחקי פוקר בטלוויזיה האמריקנית.
ביוגרפיה.
אלעזרא נולד וגדל בירושלים. בהגיעו לגיל גיוס עשה מאמצים מרובים להתגייס לשירות קרבי על אף שרצו לשבצו בתחילה לשירות טכני בחיל האוויר, סירב בתוקף וריצה בשל כך עונש מחבוש אך לבסוף שובץ בחטיבת גולני, בסיירת גולני ואף שימש שם כקצין. בסוף שירותו הצבאי נפצע במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה ובעוד הוא מתאושש מהפציעה שמע על הזדמנות לעבודה בסירות דיג באלסקה ושם נחשף לעולם הפוקר. הוא היה נוסע ללאס ווגאס בסופי שבוע להתחכך בשחקני הפוקר הגדולים בעולם, ולדבריו בדרך כלל הפסיד להם אולם עם הזמן התמקצע ונכנס לחבורה מצומצמת של מומחי פוקר שלעיתים שיחקו על סכומים גדולים במיוחד.
על אף הצלחתו הרבה בטורנירים, אלעזרא מתמקד בעיקר במשחקי מזומן (Cash Games) בסכומים גבוהים. הוא שחקן קבוע ב"משחק הגדול" (The Big Game) במלון בלאג'יו בלאס וגאס, בו משחקים השחקנים על מאות אלפי דולרים ואף יותר מכך. בראיונות שנערכו עמו העיד אלעזרא כי פעם הפסיד מיליון ושלוש מאות אלף דולר בלילה אחד של פוקר במרתון משחקים שנמשך שלושים שעות. בראיון נוסף ב-2016 סיפר כי הרווח הגדול ביותר שעשה הוא כמיליון ושמונה מאות אלף דולר במרתון משחקים שנמשך שמונה שעות.
תרם כ-50,000 דולר מזכיותיו בפוקר לטובת הקמת חדר כושר ליחידה הצבאית שבה שירת.
נכון לשנת 2008, הסכום הכולל של זכיותיו בטורנירים חיים עולה על 1.8 מיליון דולר ובנוסף לכך זכה אלעזרא במיליוני דולרים נוספים במשחקי מזומן. הוא הופיע בתוכניות פוקר רבות בטלוויזיה האמריקאית ובהן High Stakes Poker של רשת GSN ו-National Heads-Up Poker Championship של רשת NBC.
ב-2017 יצא בהוצאת כנרת ספר אוטוביוגרפי על אלעזרא בעריכתם של מתן קרקוב ויואב רונאל; הספר נקרא "אגדת פוקר - סיפור חייו של אלוף עולם בפוקר".
ב-2021 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
מלבד עיסוקיו כשחקן פוקר, אלעזרא מחזיק בבעלותו רשת חנויות בעיר לאס וגאס, והוא אב לחמישה ילדים.
סטטיסטיקות.
נכון ליולי 2022, אלעזרא זכה בסך של כ-5.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.7 מיליון דולר בסבב אליפות העולם (WSOP) וכ-1.2 מיליון דולר ב-WPT.
אלי אלעזרא
בסריון גוגושווילי
בֶּסָריוֹן גוּגוּשווילי (בגאורגית: ბესარიონ გუგუშვილი; נולד ב-1945) הוא פוליטיקאי גאורגי וראש ממשלת גאורגיה לשעבר. כמי שהיה מקורב לנשיא גאורגיה באותם ימים זוויאד גמסחורדיה הוא מונה לתפקיד ראש הממשלה לאחר התפטרותו של תנגיז סיגואה ב-23 באוגוסט 1991. וכיהן בתפקיד עד להדחתו של גמסחורדיה בהפיכת 1991–1992. הוא הלך בעקבותיו לגלות בצ'צ'ניה. הוא השתתף גם בניסיון ההפיכה של גמסחורדיה בספטמבר 1993, לאחר שגמסחורדיה ניצל את ההזדמנות של המאבק באבחזיה, חזר לזוגדידי והקים בה ממשלה גולה. אולם ההפיכה נכשלה ולאחר מותו של גמסחורדיה, קיבל גוגושווילי מקלט מדיני בפינלנד, שם הוא מתגורר עד היום.
ג'ואן וולך סקוט
ג'ואן וולך סקוט (באנגלית: Joan Wallach Scott; נולדה ב-18 בדצמבר 1941) היא היסטוריונית יהודיה אמריקאית, העוסקת בהיסטוריה אינטלקטואלית של צרפת, ובייחוד בהיבטים המגדריים שלה. היא משמשת כיום כמופקדת הקתדרה על שם הרולד פ. לינדר במכון למחקר מתקדם, בפרינסטון, ניו ג'רזי.
חייה.
ג'ואן וולך נולדה ב-1941 למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. אביה, סם וולך, היה מורה בבית ספר תיכון ואחיו הבכור של שחקן הקולנוע היהודי האמריקאי אלי וולך. כשסם וולך היה תינוק היגרה המשפחה מפולין לארצות הברית ואלי וולך נולד כבר בברוקלין. אימה של ג'ואן וולך, לוטי (לבית טננבאום) הייתה גם היא מורה בבית ספר תיכון, כמו האב.
וולך סיימה את חוק לימודיה באוניברסיטת ברנדייס ב-1962 וקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1969. לפני הגיעה למכון למחקר מתקדם היא הורתה באוניברסיטאות אילינוי, נורת'ווסטרן, קרוליינה הצפונית, ראטגרס וג'ונס הופקינס. היא הייתה המייסדת והמנהלת של מרכז פמברוק להוראת ומחקר הנשים, מופקדת הקתדרה על שם ננסי דיוק לואיס להיסטוריה ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בראון. היא חברת מערכת בכתבי העת Signs, differences והחל מינואר 2006 Journal of Modern History.
וולך סקוט עמדה בראש הוועדה לחופש אקדמי וקביעות באיגוד האמריקאי של הפרופסורים של האוניברסיטאות American Association of University Professors (AAUP).
בין תלמידיה הבולטים ניתן למנות את לאורה אוסלנדר מאוניברסיטת שיקגו, מארי לואיז רוברטס מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ודגמר הרצוג מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
היא הייתה נשואה לדונלד סקוט, פרופסור להיסטוריה אמריקאית באוניברסיטת העיר ניו יורק, היא אימו של אנתוני או. (טוני) סקוט מבקר סרטים בניו יורק טיימס.
סקוט במחקריה מנסה לבחון מחדש את אושיות הפרקטיקה ההיסטורית הקונבנציונלית, בכלל זה גם את טבעה של ההוכחה ההיסטורית והחוויה ההיסטורית ותפקיד הנראטיב בכתיבת ההיסטוריה. מחקרה מושתת על הגות פילוסופית מעמיקה, כמו גם על חשיבה מחודשת של תפקידה כהיסטוריונית, היא תרמה להתמרת שדה ההיסטוריה האינטלקטואלית. מאמרה "מגדר: קטגוריה שימושית של ניתוח היסטורי", שפורסם ב-1986 ב-American Historical Review היה מהבולטים בפרסומיה והוא ממנביטי היסטורית המגדר במחקר ההיסטוריה האנגלו-אמריקאי.
כיום היא חוקרת את היחסים המגדריים ככוח אוניברסלי המשפיע על הפוליטיקות הדמוקרטיות.
פרסומיה של סקוט תורגמו למספר שפות, בכללן צרפתית, יפנית, פורטוגזית וקוריאנית.