בשנת 2013, קרא את כתבתה של חוקרת תולדות היישוב, רות בקי-קולודני, במוסף הארץ על אשת העלייה השלישית ומחלוצות גדוד העבודה, שירה גורשמן. הכתבה גוללה את סיפורה של גורשמן ובה הובאו תיאורים מספרה "אין די שפאנען פון גדוד העבודה" (בעקבות גדוד העבודה) שיצא לאור ביידיש בשנת 1998.
בעקבות קריאת הכתבה יצר גל קשר עם אחת מבנותיה של גורשמן, המתגוררת במוסקבה ואף הצליח למצוא עותק מהספר המקורי, שנמסר לו על ידי "ברית העבודה" בישראל. גל יזם ומימן את תרגומו של הספר לעברית על ידי המתרגמת דר. לאה איילון והפיק את הוצאתו לאור תחת השם "בעקבות גדוד העבודה" בהוצאת ה. לייויק השייכת למרכז לתרבות היידיש בית לייוויק בתל אביב.
לקראת ציון 100 שנים לעלייה השלישית, מצא גל, יחד עם חובבי היסטוריה אחרים, את הצריף האחרון של גדוד העבודה בשכונת רחביה בירושלים, אשר שימש את החלוצים בעת בניית השכונה.
פרויקט שימור המורשת היהודית של בית הכנסת והקהילה בעיר טיינג'ין בסין.
באחד מביקוריו בסין, נחשף גל אל ההיסטוריה של הקהילה היהודית העתיקה בעיר טיינג'ין בעקבות מפגש עם ראש העירייה. במטרה להגדיל את תנועת התיירים היהודיים לעיר, פנה גל לרשויות בטיינג'ין והציע להחזיר את בניין בית הכנסת בעיר ליעודו המקורי וכן להפוך אותו למרכז למורשת היהודית בעיר. במקביל החל בפיתוח טכנולוגיות חכמות להדרכת תיירים ומידע על ההיסטוריה של הקהילה היהודית בעיר בכלל ובבית הכנסת בפרט, זאת באמצעות חברת אקוסטיגייד בה הוא משמש כיושב ראש מועצת המנהלים. הפיתוח החל בפברואר שנת 2016.
שימור מורשת לחימת הלוחמים היהודים בנאצים.
כחלק מהתזה שלו בחוג לתולדות ישראל באוניברסיטת חיפה, מביא גל את סיפורו של לאופולד טרפר, מייסד רשת הריגול הסובייטית התזמורת האדומה במהלך מלחמת העולם השנייה, שסיפקה מידע מדויק על הוורמאכט עבור הצבא האדום וסייעה רבות למאמץ המלחמתי בהדיפת הפלישה הנאצית מאדמת רוסיה.
מועדון הגולף קיסריה
מועדון הגולף בקיסריה הוא מועדון גולף בקיסריה, אשר הוקם בינואר 1961 על ידי משפחת רוטשילד.
היסטוריה.
כשג'יימס דה רוטשילד סייר בעתיקות קיסריה, הוא נזכר במגרשי הגולף אותם הכיר מסקוטלנד, כשחקן ותיק החליט כי במקום יוקם מגרש גולף.
אחרי מותו, הוחלט בקרן רוטשילד להגשים את שאיפתו ונציגה האנגלי של המשפחה, מקס רואו, קיבל את המשימה. הוא גייס לנושא ועדה מיוחדת ובה היו חברים (בין היתר) ראש העיר ירושלים טדי קולק ומנכ"ל משרד התיירות מאיר דה שליט. בראש הקבוצה עמד לא פחות מאשר שר החוץ דאז, אבא אבן.
למשימה - עיצוב מגרש גולף בן 18 גומות נבחר האדריכל פרד סמית'. אחרי קשיים תכנוניים וניסיונות להתאים את סוג הדשא המיוחד לגולף לאקלים המזרח תיכוני, הוקם מגרש כשמתחתיו מערכת השקיה תת-קרקעית.
בתחילת הדרך, נדרשו אנשי המועדון ובהם כאמור אבא אבן וטדי קולק לגייס שחקנים, וכן לעורר את דעת הקהל המקומית שכלל לא הכירה את המשחק. בטקס הפתיחה, בינואר 1961 נכחו שרים, חברי כנסת וכל השמנא והסלתא של מדינת ישראל באותה התקופה.
ארבע שנים אחרי פתיחת מועדון הגולף בקיסריה, הוקם ב-1965 גם "איגוד הגולף הישראלי".
לאורך השנים שופץ ושודרג מעת לעת המועדון, הוחלפו מערכות שונות, מה שהצריך כמובן משאבים רבים. מעת לעת פרצו גם מחלוקות בין השותפים לניהול המקום. ב-1980 אחרי סיום התקנת מערכת השקיה חדשה בעלות מיליוני שקלים, כונסה אספה כללית ובה נדרש הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד להגדיל את הסבסוד השנתי של המקום. הברון דחה את הדרישה והעביר את ניהול המועדון לחברה לפיתוח קיסריה.
רשימה ארוכה ומכובדת של ידוענים הרבתה לפקוד את המקום ובהם כוכבי הקולנוע שון קונרי, קירק דאגלס, הזמר פרנק סינטרה וכן הבדרן והאמן דני קיי, שהיה אורח קבוע במועדון בכל ביקור שלו בישראל. גם נשיא המדינה חיים הרצוג ורעייתו אורה היו חברים פעילים במועדון. עשרות שגרירים זרים ששירתו לאורך השנים בישראל מצאו במועדון מקום שהזכיר להם את ביתם.
את צעדיה הראשונים על מגרש הגולף עשתה הספורטאית לטיסיה בק במועדון הגולף קיסריה, שם הוריה בחרו לקבוע את ביתם בשל חיבתם למשחק הגולף. לימים נבחרה לטיסיה ל"ספורטאית העשור" וזאת במסגרת חגיגיות 60 למדינת ישראל.
ב-2009 נחנך מחדש מגרש הגולף, זאת אחרי שעוצב והשתנה ללא הכר על ידי האדריכל פיט דאי, הנחשב לאחד מטובי המומחים בעולם לתכנון מגרשי גולף. דאי תכנן את מגרש הגולף בקיסריה תוך התחשבות בערכי הנוף והסביבה.
ב-2010 נכנס מועדון הגולף קיסריה לרשימה היוקרתית של 1000 המגרשים הטובים בתבל. רשימה הנערכת על ידי חברת רולקס.
כיום אורכו של המועדון הוא 6750 מטרים של מדשאות גולף וכולל למעשה שני מגרשים מרכזיים: האחד מגרש מקצועי של 18 גומות, היחיד בישראל העומד בסטנדרטים בינ"ל, ומגרש נוסף בן 9 גומות המשמש בעיקר לאימונים וללימוד המשחק.
מ-1961, אחת לארבע שנים מארח המועדון את משחקי המכביה.
מועדון זה העניק לעיר קיסריה את שמה בשפת הסימנים הישראלית, המדמה חבטה במחבט גולף.
מוחמד דיב זיתון
מוחמד דיב זיתון (מערבית: محمد ديب زيتون; נולד ב-20 במאי 1951) הוא גנרל סורי המשמש מאז יולי 2012, ראש מינהל הביטחון הכללי, סוכנות הביון האזרחית החשובה ביותר בסוריה. מקורב לנשיא סוריה בשאר אל-אסד.
רקע.
דיב זיתון נולד בדמשק למשפחה מוסלמית סונית. אביו היה סרג'נט (סמל) בצבא סוריה. בנובמבר 1971 השלים קורס קצינים ארוך של 3 שנים והחל לשרת בגדוד ח"יר ממוכן בדרגת סגן. המשיך להתקדם בסולם הדרגות, עד שהגיע להיות מפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-10, תפקיד אותו מילא עד 2007, אז מונה לסגן ראש מינהל הביטחון הכללי. במסגרת תפקיד זה, השתתף בחקירת ההתנקשות (שהתרחשה בדמשק) בעימאד מורנייה, ראש הזרוע הצבאית של חזבאללה, שלפי מקורות זרים בוצעה על ידי המוסד. ב-2009 מונה לראש מינהל הביטחון הפוליטי, לאחר שראש הארגון הקודם הודח בגלל מעורבות בארגון הברחות בגבול עם עיראק.
מלחמת האזרחים בסוריה.
כשהחלה ההתקוממות בסוריה ב-2011, דיב זיתון מונה לחבר בקבוצה של 9 בכירים במשטר אסד, אשר מונתה על מנת להתמודד עם ההפגנות ולתאם את הפעולות האלימות נגד המפגינים. במאי 2011, האיחוד האירופי החליט להטיל על דיב זיתון (יחד עם עשרות אישים סורים נוספים) סנקציות אישיות בשל היותו "מעורב באלימות נגד מפגינים". לאחר פיצוץ 18 ביולי 2012 בדמשק, שבו נהרגו מספר בכירים במשטר אסד, הוחלט למנותו לתפקיד ראש מינהל הביטחון הכללי.
הצבא החדש
צבא קיצ'נר
צבא קיצ'נר, הצבא החדש ולעיתים "האספסוף של קיצ'נר" (באנגלית: New Army, Kitchener's Army או Kitchener's Mob) היה כינויו של כוח מתנדבים לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה, שגויס ואומן בחופזה החל מיולי 1914 ביוזמתו של שר המלחמה הורשיו קיצ'נר. הכוחות המתנדבים פעלו במסגרת דיוויזיות חדשות, ולא סופחו ליחידות קיימות, הם הוטלו למערכה לראשונה במאי 1915 בעיצומו של קרב איפר השני ומאז הופעלו באופן אינטנסיבי בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה וחלקם השתתפו במערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה ובמערכת גליפולי. חיילי צבא קיצ'נר נפלו בהמוניהם בקרב איפר השני, בקרב לוס, בקרב על הסום ובקרב פשנדל.
רקע.
בניגוד לדעה שרווחה באירופה לפיה "המלחמה תיגמר עד חג המולד", צפה קיצ'נר מערכה ארוכה. צבא היבשה הבריטי היה, באופן מסורתי, קטן ומשני לצי הבריטי המפואר. יתר על כן, לרוב הופעלו כוחות צבא היבשה ברחבי האימפריה הבריטית ובבריטניה גופא לא היה כמעט כוח צבאי משמעותי ("צבא טריטוריאלי"). לפיכך, עם הכרזתה של בריטניה על שיגור חיל משלוח לעזרת צרפת ובלגיה, היה צורך לגייס ולאמן במהירות כוח צבאי.
גיוס.
בשלב זה ביקשו צעירים רבים להתגייס והגיוס היה התנדבותי באופן מלא. כיתות שלמות של בוגרי בית ספר תיכון, עמיתים לעבודה וחברי ילדות בני אותו כפר או שכונה התגייסו יחדיו למה שכונה "גדודי חברים" (Pals' Battalions), תופעה שהפכה קטסטרופלית בעקבות קטלניותה של המלחמה שמחקה כך שכבות-גיל שלמות. בנוסף גויסו חיילים ותיקים שפרשו משירות, בעיקר ככוח עזר וכמדריכים עבור הכשרת הטירונים הצעירים. לשכות גיוס רבות נפתחו ברחבי הממלכה וכרעו תחת עומס המבקשים להתנדב לשירות, תחנות המשטרה שימשו פעמים רבות כלשכת גיוס מקומית. לאחר 1916, כאשר נודעו מוראות המלחמה, שכך מאוד זרם המתנדבים.
באוגוסט 1914 לבדו גויסו 100,000 החיילים הראשונים, הם כונו "קבוצה K1" ( Army Group K1) ונשלחו לחזית החל ממאי 1915. עד דצמבר נוצרו עוד שלוש קבוצות של הצבא החדש (K2, K3, K4) עם שש דיוויזיות רגלים וכ-100,000 איש בכל אחת. בדצמבר הוצאה פקודה ליצירת "הצבא החדש החמישי" (Fifth New Army), שהפכה את K4 לכוח מילואים. עד ראשית 1916 נשלחו כולם לחזית בצרפת. "הצבא החדש השישי" (Sixth New Army) הוכרז במאי 1915.
הכשרה.
המתנדבים הועברו מלשכות הגיוס למחנות מאולתרים לצורך טירונות, אימונים והכשרה צבאית מקצועית. לרוב המסגרות לא היה ציוד בסיסי, לא מדים ולא נעלי צבא והם נדרשו להביא עמם ביגוד ונעליים. רבים צוידו בציוד מיושן ולא אחיד מימי מלחמת הבורים, כולל ביגוד בצבע כחול (שנודע בשם Kitchener Blue). מגביות שנערכו בציבור גייסו מימון לציוד החיילים. לצורך האימונים גויסו קצינים ותיקים ואנשי צבא הודו הבריטית.
חלק מהלוחמים הוכשרו כמקלענים, אנשי ארטילריה קלה, הנדסה קרבית ומקצועות תומכי לחימה אחרים. עקב הגיוס ההתנדבותי וההכשרה החפוזה היה הצבא החדש עתיר מוטיבציה (ולפיכך כונו חייליו "אריות" - Lions) אך דל בכישרון ויכולת קרביים ולפיכך נתפס לעיתים כ"בשר תותחים".
ג'ון הייטן