בתקופה זו זומן קוביקה לסגל נבחרת . הוא ישב על הספסל אך לא שותף בשני משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2000. בעונתו השנייה במכבי תל אביב הודחה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א, ובארבעה משחקים ששיחקה במפעל כבש קוביקה שלושה שערים. בליגה עמד מאזנו על שמונה שערים, כולל שער במשחק הדרבי מול הפועל תל אביב, בו ניצחה מכבי 0:2.
בקיץ 2000 חתם קוביקה בשורות אוראווה רד דאימונדס היפנית, ששיחקה בליגת המשנה. הוא שיחק במדיה עונה אחת וכבש 11 שערים, שסייעו לקבוצה להעפיל לליגה הבכירה, וממנה עבר לאויטה טריניטה, גם היא מליגת המשנה.
לאחר שסיים את חוזהו ביפן, ולקראת עונת , חתם קוביקה על חוזה לשנתיים בהפועל תל אביב. בסופו של דבר ההסכם עמו בוטל והקבוצה החתימה במקומו את סרגיי קלשצ'נקו. הקבוצה טענה כי הובטח לה על ידי השחקן כי ישיג את שחרורו מקבוצתו היפנית עד ל-1 ביולי 2001, אך השחרור לא הגיע בזמן. לעומתם, טען קוביקה כי ההסכם עמו בוטל עקב לחצים מצד מכבי תל אביב בה שיחק שנתיים קודם לכן. בסופו של דבר החל קוביקה את העונה ללא קבוצה. במהלך התקופה חתם קוביקה על חוזה בקבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין, אך כעבור שבוע פוטר מאמן הקבוצה פרנק הווארד, והחוזה עם קוביקה בוטל.
בחלון ההעברות של חודש ינואר 2002 חתם קוביקה במועדון ספורט אשדוד, אותה אימן אלישע לוי. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה, כשקוביקה כובש תשעה שערים ב-16 משחקים, כולל שער בהפסד 2:1 לקבוצתו לשעבר, מכבי תל אביב, וצמד שערים בניצחון 2:4 על הקבוצה בה לא הוחתם לבסוף, הפועל תל אביב. אף על פי ששיחק בקבוצה רק חצי עונה, סיים קוביקה את העונה כסגן מלך השערים בליגה של הקבוצה, אחרי אסי טובי שכבש 12 שערים.
על אף ההצלחה באשדוד, קוביקה לא המשיך לעונה נוספת ושוחרר מהקבוצה, עקב רצונו לנהל משא ומתן עם קבוצות אחרות. פחות משבועיים אחר כך, כבר חתם החלוץ לשנתיים בשורות בית"ר ירושלים, קבוצתו השלישית בישראל. קוביקה הצטיין בשורות הקבוצה, וכבש במדיה 12 שערי ליגה, שהפכו אותו למלך שערי הליגה של הקבוצה, שסיימה את העונה במקום התשיעי בליגה. בסיום העונה נקלעה בית"ר ירושלים לקשיים כלכליים שאילצו אותה להיפרד מהחלוץ לאחר עונה אחת בלבד. לאחר שחרורו, חתם קוביקה לקדנציה שנייה במכבי תל אביב, האלופה המכהנת, שאותה אימן אז ניר קלינגר. בעונת כבש קוביקה ארבעה שערי ליגה, ובסיומה שוחרר מהמועדון.
לאחר ששוב פתח עונה ללא קבוצה, בינואר 2005 חתם בקבוצת גורניק לנצ'נה מליגת העל הפולנית, במדיה פרש ממשחק פעיל בסיום עונת .
סומאטוסטטין
פארק ריוורסייד
פארק ריוורסייד (באנגלית: Riverside Park - "ריוורסייד פארק" - פארק גדת הנהר) הוא פארק ציבורי באזור האפר וסט סייד של רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפארק מתוחזק ומנוהל על ידי רשות הגנים והפנאי של עיריית ניו יורק.
היסטוריה.
הקמת הפארק החלה בשנות ה-80 של המאה ה-19 על פי תכנונו של פרדריק לו אולמסטד (אשר תכנן את סנטרל פארק הסמוך). הקמת הפארק בהתאם לתכנונו של אולמסטד הסתיימה בשנת 1910.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שופץ הפארק על פי תכנונו של רוברט מוס. מצבו של הפארק היה קשה בשל מגורים של חסרי בית רבים בפארק. במסגרת תוכניתו של מוזס הורד קו הרכבת ניו יורק סנטרל אל מתחת לפני הקרקע - בטרם הורדה זו הפרידה מסילת הברזל בין הפארק ליתר חלקי העיר ואפשרה את התדרדרותו. במסגרת הפרויקט הוקמה גם דרך הנרי הדסון. עלות השיקום, הסתרת מסילת הברזל ובניית הדרך הגיעה ל-100 מיליון דולרים
בשנות ה-90 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית נדל"ן, הקים דונלד טראמפ ומשקיעים מהונג קונג שכונת מגורים הנקראת טרמפ פלייס בסמוך לפארק, שהורחב דרומה מרחוב 72 ועד רחוב 59. אזור זה מכונה "פארק ריוורסייד דרום" (Riverside Park South) והיה בעבר שייך לחברת הרכבות פן סנטרל.
הרחבת הפארק איפשרה את קישורו לפארק נהר ההדסון שמדרום ולאזור הוסט סייד הייוויי מצפון, וכיום קיימת שדרת ירק לכל אורכה של גדת נהר ההדסון של האי מנהטן.
גאוגרפיה.
הפארק ממוקם בין נהר ההדסון לבין דרך ריוורסייד, ובין רחוב 72 ורחוב 125. חלקו הדרומי של הפארק (המכונה "פארק ריוורסייד דרום") ממוקם בין רחוב 72 ורחוב 59, באזור בו היה בעבר מגרשי רכבת פן (וכיום מוצגים באתר קרונות ישנים).
אנדרטאות.
בפארק ממוקמות מספר אנדרטאות:
כמו כן ממוקם בפארק קבר גרנט - מאוזוליאום לנשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט.
מתקני ספורט.
בפארק מגרשי ספורט רבים: טניס, כדורעף, כדורגל, כדורסל וכן מסלולי הליכה ומסלולי רכיבה על אופניים. בשנת 1995 הוקם בפארק, למול רחוב 108 מגרש החלקה על גלגיליות.
כמו כן תוכננה הקמת גן שעשועים לילדים על ידי האדריכל לואי קאהן והפסל איסאמו נאגוצ'י. חמש תוכניות הוגשו בין השנים 1961–1966 אולם בשל התנגדות תושבי הסביבה לתוכניות לא נבנה גן השעשועים.
אזכורים תרבותיים.
בשנת 1974 צולמה בפארק סצנת קרב היריות מהסרט "Death Wish". כמו כן הפארק שימש רקע לסצנות בסרט "The Warriors" משנת 1979, ולסרטם של טום הנקס ומג ראיין משנת 1998 "יש לך הודעה".
הפארק שימש רקע לפרק "The Frogger" מסדרת הטלוויזיה סיינפלד.
קרן פארק ריוורסייד.
תחזוקת הפארק ממומנת בחלקה על ידי קרן פארק ריוורדסייד - קרן שהוקמה בשנת 1970 בשל מצבו הקשה של הפארק. בקרן חברים כ-4,000 חברים האוספים כ-2 מיליון דולרים בשנייה לשיפור הפארק.
מריוס ניקולאה
מריוס קונסטנטין ניקולאה (נולד ב-16 במאי 1981 בבוקרשט, רומניה) הוא כדורגלן עבר רומני בינלאומי.
ניקולאה שיחק במספר קבוצות, דינמו בוקרשט (1996-2001), סטנדרד ליאז' (2005-2007) ומיינץ (2007). ניקולאה בנוסף שיחק בנבחרת הרומנית.
קריירה.
ב-17 ביולי 2007, בעקבות מבחנים קצרים הוא חתם על חוזה לשנתיים במועדון הסקוטי אינברנס. בקשתו של מריוס לאישור עבודה על האי הבריטי נדחתה כיוון שלא עמד בדרישות לכך, אבל אחרי קבוצתו החדשה דאגה לכך שאוהדיה יחתמו על עצומה שתדרוש הוצאת אישור עבודה לשחקן הרומני, הוענק לו אישור עבודה רשמי, וכך הפך להיות לשחקן חוקי באינברנס. הוא הבקיע את שערי הליגה הראשונים שלו במדי הקבוצה הסקוטית ב-8 בדצמבר 2007, כאשר כבש שער בכל מחצית, בניצחון 2-0 על היברניאן. ב-10 בינואר 2008, הוא זכה בתואר שחקן החודש מטעם בנק קליידסדייל על הופעותיו בליגת העל הסקוטית בדצמבר.
ניקולאה הפך ליקיר האוהדים של קבוצתו, ב-28 במאי, ניקולאה התראיין לסאן הסקוטי, ואמר שהוא מעוניין לחזור למועדונו לשעבר מפורטוגל, ספורטינג ליסבון, בו בילה כבר 4 שנים.
קריירה בינלאומית.
ניקולאה היה שחקן קבע בנבחרת רומניה. הוא צבר עד היום 44 הופעות במדיה, בהן כבש 15 שערים. אחרי היעדרות ארוכה מהנבחרת, הוא נקרא בשנת 2008 לשורות הנבחרת הרומנית למשחק ידידות ב-26 במרץ, בו כבש שער בניצחון רומניה על רוסיה 3-0.
תארים.
דינמו בוקרשט:
ספורטינג ליסבון:
סטנדרד ליאז':
ז'אן דיפרן
ז'אן דיפרן (בגרמנית: Jean Dufresne; 14 בפברואר 1829, ברלין - 15 באפריל 1893, ברלין) היה שחמטאי יהודי-גרמני.
קריירה.
דיפרן היה תלמידו של אדולף אנדרסן, והפסיד לו במשחק שנודע בכינוי "ירוק העד" בשנת 1852.
דיפרן היה סופר עם שם העט שהורכב מאותיות שמו בשינוי סדר" E. S. Freund ", אך לא הצליח במכירת ספריו הספרותיים. לספרי השחמט שכתב הייתה הצלחה, ואחד מהם "Kleines Lehrbuch des Schachspiels" (ספר הלימוד הקטן של השחמט, נודע בגרמניה בתור- "דיפרן הקטן") היה להצלחה גדולה והניב מהדורות רבות. דורות של שחמטאים למדו מספר זה שבשנת 2004 יצאה המהדורה ה-31 שלו ().
כמו כן כתב ספר פופולרי על פול מורפי.
דיפרן ניצח בתחרות ברלין בשנת 1853 וניצח בדו-קרב את קארל מאיה +7 -5 חבר הפליאדות של ברלין.
לדיפרן הייתה תוצאה חיובית בסיכום משחקיו עם דניאל הארוויץ.
קברו של דיפרן ממוקם בבית הקברות היהודי "Berlin-Weißensee" שבברלין.
ארטמיה
ארטמיה (שם מדעי: "Artemia") היא סוג סרטן ירוד וזעיר. מיני הארטמיה נפוצים בימות ואגמים מלוחים (ולא באוקיינוסים), וניתן למצוא ארטמיה גם בבריכות המלח בעתלית ובמפרץ אילת, אולם איסופה המסחרי מתאפשר במספר מועט של מקומות. המוכרים הם באזור סיביר, ימת המלח הגדולה שביוטה בארצות הברית ובסין. כמו כן ניתן למצוא אותם בלגונות הסולר, במדבר אטקמה בדרום אמריקה.
מאפיינים.
אורכה בעת בקיעתה הוא כ-0.25 מילימטר. בדומה למינים רבים אחרים של סרטנאים, בוקעת הארטמיה עם שלוש עיניים. עין אחת פשוטה במרכז הראש משמשת את פגית הארטמיה לזיהוי מקורות אור - הפגיות נוטות להתרחק ממקורות אור חזקים ולהתקרב למקורות אור קלושים. שתי עיניים מורכבות משני צדי הראש משמשות את הארטמיה הבוגרת לראייה ולהתמצאות.
אחד ממיני הארטמיה, "Artemia salina", מסוגל לחיות בתנאי מליחות שונים מאוד ממי ים ואף לשרוד בתמיסת מלח בישול כמעט רוויה ובתמיסות מלחים אחרים כגון כסף חנקתי ואשלגן על מנגנתי. ביצים מופרות של סרטן זה מסוגלות לשהות במצב תרדמה (קריפטוביוזה) בתנאי יובש קיצוניים ולאחר שיוטבלו בתמיסה מי מלח יתפתחו ויבקעו תוך כיממה. לאור זאת משתמשים בו כאורגניזם מודל בניסויים בביולוגיה התפתחותית בחלל ובניסויי רעילות. זן של "Artemia salina", שטופח לאורך חיים ממושך יותר ואורך בוגר גדול יותר, משווק בארצות הברית תחת הכינוי המסחרי "קופי ים".
ארטמיה משמשת מזון אידיאלי לדגיגים זעירים של דגי נוי מטילי ביצים.
שום (סוג)