שימור חיות בר הוא שימור , הגנה, או שיקום של חיות בר ובתי הגידול שלהם, ובמיוחד של מינים שנמצאים בסכנת הכחדה, שעלולים להיכחד ללא מעורבות אנושית. כל בעלי החיים שאינם מבויתים, גם אם גודלו או נולדו בשבי, נחשבים לחיות בר. בעולם ישנם חיות בר ייחודיות ונדירות רבות. עם זאת, בעקבות הגידול המאסיבי של האוכלוסייה האנושית, עם השנים נוצר צורך גובר לשימוש באזורי טבע לא מיושבים כאזורי מגורים וחקלאות. בעקבות כך פוחתים אזורי הטבע בהם יכולות לחיות חיות בר.
במדינות רבות הוקמו לאורך השנים סוכנויות ממשלתיות, ארגונים לא-ממשלתיים, ומלכ"רים שונים אשר פועלים להגן על חיות הבר.
האיומים החמורים ביותר לחיות הבר.
את האיומים החמורים ביותר לחיות הבר ניתן לסווג כדלהלן:
הסכמים בינלאומיים.
ישנם עשרות הסכמים בין-לאומיים המתייחסים בדרך זו או אחרת לשימור חיות בר. אחת מהאמנות הבינלאומיות המפורסמות ביותר היא אמנת ברן משנת 1979. אמנה בולטת נוספת היא אמנת וושינגטון (CITES) משנת 1975 אשר מעניק הגנה בדרגות שונות ליותר מ-33,000 מינים של בעלי חיים וצמחים.
ארגון לא ממשלתי
ארגון לא-ממשלתי
רומנוס המשורר
רומאנוס המשורר
אדה הגרברג
אדה מרטין סטולסמו הגרברג (בנורווגית: Ada Martine Stolsmo Hegerberg; נולדה ב-10 ביולי 1995) היא כדורגלנית נורווגית המשחקת בעמדת החלוצה באולימפיק ליון שבליגת העל הצרפתית. הגרברג היא הכדורגלנית הראשונה שזכתה בכדור הזהב לנשים.
קריירה.
הגרברג נולדה במולדה שבנורווגיה, ובגיל צעיר עברה משפחתה לעיר סאנדאל, שם החלה לשחק כדורגל נשים בקבוצת הנוער של המועדון המקומי.
ב-18 במאי 2019 כבשה שלושער במדי אולימפיק ליון בגמר ליגת האלופות לנשים, סייעה לקבוצתה לנצח את ברצלונה 4–1 ולהניף את גביע האלופות בפעם הרביעית ברציפות.
קריירת נבחרות.
בשנת 2011, בגיל 15, זומנה הגרברג לסגל נבחרת נורווגיה הבוגרת, אך המשיכה לשחק בנבחרות הצעירות של נורווגיה עד לשנת 2013.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה ב-11 ביולי 2013, במסגרת אליפות אירופה בכדורגל נשים 2013 במשחק נגד נבחרת איסלנד שנגמר בתוצאה 1–1. את שערה הראשון בנבחרת כבשה ב-22 ביולי 2013 במשחק רבע הגמר בניצחון 3–1 על נבחרת ספרד, ואף שיחקה 90 דקות בגמר הטורניר, בו הפסידה נבחרתה 0–1 לנבחרת גרמניה.
השתתפה במשחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015, וכבשה בטורניר מספר שערים, בהם צמד שערים בניצחון נבחרתה 3–1 על נבחרת חוף השנהב. נבחרת נורווגיה הודחה בשלב שמינית הגמר, אך עקב משחקיה הטובים הייתה מועמדת לתואר השחקנית הצעירה הטובה ביותר בטורניר.
בינואר 2016 זכתה בכדור הזהב הנורווגי לשנת 2015, לאחר 20 שנה שלא זכתה בו אישה.
הייתה בסגל נבחרת נורווגיה במשחקי אליפות אירופה בכדורגל נשים 2017, בה סיימה הנבחרת את הטורניר כבר בשלב הבתים, לאחר שהפסידה את כל שלושת משחקיה ולא כבשה שער זכות.
בקיץ 2017 הודיעה כי לא תחזור לשחק בנבחרת, כמחאה על יחסה המזלזל של התאחדות הכדורגל הנורווגית כלפי כדורגל הנשים בנורווגיה, ולמרות פניות רבות סירבה לחזור לנבחרת לקראת גביע העולם בכדורגל נשים 2019.
מלכת השערים
אל תגע בי (ספר)
אל תגע בי (בלטינית: Noli Me Tángere) הוא רומן שנכתב על ידי חוסה ריזאל, אחד הגיבורים הלאומיים של הפיליפינים, במהלך השלטון הקולוניאלי של ספרד. הספר מתאר את יחסי אנשי הדת הקתולית והממשלה הקולוניאלית השלטת עם התושבים המקומיים.
במקור נכתב הספר בספרדית, אבל נפוץ יותר בפילפינים בשפה האנגלית ושפת הטאגאלוג. יחד עם ספר ההמשך שלו, El Filibusterismo הקריאה של "אל תגע בי", היא חובה לתלמידי התיכון ברחבי הפיליפינים. שני הרומנים נחשבים כאפוס הלאומי של הפיליפינים ומעובדים ומבוצעים באופרות ובמחזות ברחבי הארץ.
רקע.
חוסה ריזאל, רופא ולאומן פיליפיני, הגה את הרעיון לכתוב רומן שיחשוף את תחלואי החברה הפיליפינית לאחר שקרא את הספר "אוהל הדוד תום" של הרייט ביצ'ר סטו. הוא העדיף שהרומן שלו יבטא את האופן שבו התרבות הפיליפינית נתפסת כמפגרת, אנטי-אינטלקטואלית, ואינה תורמת לאידיאלים של עידן הנאורות. כשכתב את הספר הוא היה סטודנט לרפואה במרכז האוניברסיטאי של מדריד.
במפגש של פיליפינים בביתו של חברו פדרו א. פאטרנו במדריד ב־2 בינואר 1884 הציע ריזאל כתיבת רומן על הפיליפינים על ידי קבוצת פיליפינים. ההצעה שלו אושרה פה אחד על ידי הנוכחים באותה פגישה. עם זאת, הפרויקט לא התממש. האנשים שהסכימו לעזור לריזאל עם הרומן לא כתבו כלום. בתחילה, הרומן תוכנן לכסות ולתאר את כל השלבים של החיים הפיליפיניים, אבל כמעט כולם רצו לכתוב על נשים. ריזאל ראה את חבריו מבלים יותר זמן בהימורים ומפלרטטים עם נשים ספרדיות מאשר מקדישים זמן לספר. לכן הוא ביטל את התוכנית של הכתיבה המשותפת עם אחרים והחליט לכתוב את הרומן לבדו.
שם הספר בלטינית "Noli me tangere" (אל תגעי בי) לקוח מספר יוחנן 20:17, מדברים שאמר ישו למרים מגדלנה כאשר היא זיהתה אותו לאחר תחייתו.
תמצית הספר.
קריסוסטומו איבררה, בן התערובת, בנו של המנוח דון רפאל איבררה, חזר לסן דייגו במחוז לגונה לאחר שבע שנים של לימודים באירופה. קאפטן טיאגו, חבר המשפחה, הציע לו לבלות את הלילה הראשון במנילה כשטיאגו מארח אנשים בביתו שנמצא ליד גדת הנהר. בארוחת הערב קריסוסטומו פגש ידידים ותיקים, מהחברה הגבוהה של מנילה, ואת פאדרה דמאסו, הכומר הוותיק מסן דייגו, שהכיר מהתקופה לפני שיצא לאירופה. דאמסו התייחס אליו בעוינות, מה שהפתיע מאוד את האיש הצעיר כי הכומר היה חבר של אביו.
קריסוסטומו התעורר מוקדם ועשה את דרכו חזרה למלונו כאשר סגן גווארה, חבר נוסף של אביו, תפס אותו. כשהלכו לכיוון המלון, והתרחקו ממקום המסיבה, כך שלא יוכלו לשמוע את שיחתם, גווארה גילה לצעיר את סדר האירועים שהובילו למותו של אביו רפאל ואת תפקידו של דאמסו במותו. קריסוסטומו, שהיה באבל מרגע שנודע לו על מות אביו, החליט לסלוח ולא לבקש נקמה. גווארה הזהיר אותו מפני חורשי מזימות.
למחרת היום קריסוסטומו חזר לביתו של קפטן טאייגו כדי להיפגש עם אהובת נעוריו, ביתו של טיאגו - מריה קלרה. שניהם פלרטטו במרפסת המשקיפה על הנהר. מריה הקריאה לקריסוסטומו את מכתב הפרידה שכתב לה, שבו הוא הסביר את רצונו של אביו שייצא ללמוד באירופה כדי שיהיה אזרח טוב יותר למדינה. כשראתה את הצעיר נסער עם אזכור שם אביו, התנצלה והבטיחה לראות אותו שוב בבית משפחתה בסן דייגו במהלך חגיגה בעיר.
קריסוסטומו הלך לבית הקברות העירוני בסן דייגו לבקר את קבר אביו. עם זאת, הוא למד מהקברן שהעירייה הוציאה את שרידי גופתו של אביו והעבירה אותם לבית הקברות הסיני. הצעיר התפוצץ מכעס. אבל הקברן הודה כי בלילה כשחפר את הקבר, ירד גשם חזק והוא חשש לנשמתו, הוא לא מילא את בקשת הכומר, ובמקום זאת זרק את הגופה לאגם. באותו רגע נכנס לבית הקברות פאדרה ברנרדו סאלבי, הכומר החדש של סן דייגו. קריסוסטומו דחף אותו ודרש ממנו הסברים למעשה. אבל סאלבי שפחד מקריסוסטומו, אמר כי העברת הגופה הייתה הוראה של הקודם לו בתפקיד - דאמסו פאדרה.
אבל קריסוסטומו, המחויב למאמציו הפטריוטיים, היה נחוש בדעתו שלא לנקום והניח את העניין מאחוריו. במשך הזמן, הוא ביצע את תוכניתו לשרת את ארצו כפי שאביו רצה. הוא התכוון להשתמש בעושר המשפחתי כדי לבנות בית ספר פרטי, מתוך אמונה כי התלמידים ייהנו מחינוך מודרני יותר ממה שהוצע בבתי הספר המנוהלים על ידי הממשלה, שתוכנית הלימודים שלהם נשלטת במידה רבה על ידי הכנסייה.
נהנה מתמיכה מסיבית, ואפילו על ידי הרשויות הספרדיות, ההכנות של קריסוסטומו לפתיחת בית הספר התקדמו במהירות. הוא קיבל ייעוץ מדון אנסטציו, פילוסוף מקומי נערץ, שהפנה אותו למורה בית ספר מתקדם, אשר קונן על השפעתם של הנזירים על החינוך הציבורי ורצה לבצע רפורמות. הבנייה תוכננה להתחיל עם הנחת אבן הפינה בטקס מרשים במהלך חג המולד של סן דייגו.
יום אחד, קריסוסטומו, מריה וחבריהם לקחו חופשה קצרה ועלו על סירה כדי לצאת לפיקניק לאורך חופי לגונה דה ביי, הרחק ממרכז העיר. לפתע ראו כי תנין ארב ליד הסירה. אליאס, בעל הסירה, קפץ למים עם סכין בולו. קריסוסטומו הבין שאליאס בסכנה, והוא עצמו קפץ למים ושניהם נאבקו בתנין והכניעו אותו. קריסוסטומו נזף באליאס על פזיזותו והוא השיב בתודה והכריז על עצמו כבעל חוב.
ביום הנחת אבן הפינה לבית הספר, אליאס הזהיר את קריסוסטומו כי קיימת מזימה להרוג אותו. הטקס כלל הורדת האבן המסיבית לתוך תעלה עם מנוף מעץ. קריסוסטומו, שנתן את החסות לפרויקט, כיוון את האבן לתחתית התעלה. אבל כאשר הוא התכונן לעשות זאת, המנוף נשבר והאבן נפלה לתוך התעלה. כאשר האבק התפזר, קריסוסטומו החיוור, המכוסה אבק, ניצב נוקשה ליד התעלה, לאחר שהאבן החמיצה אותו. אליאס נעלם.
מאוחר יותר באותו יום, הוא אירח ארוחת צהריים שאליה הזמין פאדרה דאמסו את עצמו. במהלך הארוחה הכומר לעג והציק לקריסוסטומו על לימודיו, מסעותיו, ועל פרויקט בניית בתי הספר. האורחים האחרים השמיעו דעות הפוכות, אבל דאמאסו התעלם מהם והמשיך ללעוג בקול רם, תוך שהוא מעליב את זכר אביו - רפאל. כאשר הזכיר דאמסו את שם אביו, קריסוסטומו יצא מגדרו - התנפל עליו והחזיק סכין מטבח ליד צווארו של הכומר. בנאום נרגש סיפר קריסוסטומו לאורחיו ההמומים את כל מה ששמע מסגן גווארה, שהיה קצין במשטרה המקומית, על תוכניותיו של דאמסו שהביאו למותו של אביו רפאל. קריסוסטומו עמד לנעוץ את הסכין בדאמסו, אבל מריה קלרה עצרה בעדו והתחננה לרחמים.