כדי להפיק מחדש זהב מתכתי מתמיסת הציאניד מחזרים את הקומפלקס באבץ. לשיטת כריה זו השפעות סביבתיות הרסניות בשל זיהום מקורות מים בציאנידים. ככל שאיכות העפרה נמוכה יש צורך ביותר ציאניד לצורך ההפקה; להפקת זהב מעפרה באיכות טובה (מעל 6 גרם זהב לטון) נדרשים כ-50 ק"ג ציאניד לק"ג זהב, להפקת זהב מעפרות באיכות ירודה (פחות משני גרם זהב לטון) נדרשים 500 עד 1000 ק"ג ציאניד לק"ג זהב. בחיפוש אחר דרכים לייצור ציאניד למטרה זו, גילו אדולף פרנק וניקודם קארו את ציאנמיד הסידן, שמשמש כיום בעיקר כדשן.
ציאנוהידרינים.
ציאנוהידרינים הם נגזרות של ניטרילים. הם מכילים קבוצת ניטריל וכן קבוצת הידרוקסיל (OH). הם נוצרים כשציאניד מגיב עם קטון או אלדהיד
רעילות של ציאניד.
הרעלת ציאניד והטיפול בה.
זיקה החזקה של הציאניד למתכות, ובפרט ליונים של ברזל תלת-ערכי, היא הגורמת לרעילות הגבוהה של החומר.
הניטריל הידוע ביותר, ושעל-שמו קרויה כל המשפחה, הוא הגז הרעיל מימן ציאנידי (HCN), הידוע בפשטות כציאניד. 7 מיליגרמים של ציאניד מסוגלים להרוג אדם בוגר תוך שניות. היון -C≡N מגיע דרך זרם הדם לתאי הגוף ונקשר לברזל דו-ערכי באנזים ציטוכרום C אוקסידז, אשר נמצא על דופן המיטוכונדריה. בעת פעילות תקינה של המיטוכונדריה חמצן מולקולרי אמור להיקשר לאנזים זה, לקבל אלקטרונים ולהפוך יחד עם יוני מימן למים. שלב זה חיוני במעגל ייצור ה-ATP במיטוכונדריה. כאשר הציאניד תופס את מקומו של החמצן, המיטוכונדריה לא מסוגלת לייצר ATP, ובכך נמנעת יכולתו של הגוף לייצר אנרגיה.
לציאניד נטייה חזקה להיקשר בחוזקה ליון הברזל הדו ערכי (Ferrous) המצוי בחלבונים חיוניים רבים בדם (כמו האנזים ציטוכרום אוקסידאז והחלבון המוגלובין), ובכך הוא מנטרל את יכולתם לפעול. בהיקשרו ליון הברזל, מחמצן אותו ליון ברזל תלת ערכי (Feric). המוגלובין עם ברזל מחומצן, המכונה מתהמוגלובין (methemoglobin), אינו יכול לקשור עוד חמצן, והקישור הוא בלתי הפיך. תהליך זה מכונה "מתהמוגלובינמיה" (methemoglobinemia), והוא מביא לחנק תאי מהיר. מטהמוגלובינמיה יכולה להיגרם גם על ידי מחמצנים אחרים, כנתרן ניטריט NaNO2 ו-amyl nitrite. בהרעלת מתהמוגלובין ניתן לעיתים לטפל בעזרת sodium thiosulfate - Na2S2O3, המסייע לפירוק מט-המוגלובין להמוגלובין ולתיאוציאנט.
למרות רעילותו, מימן ציאנידי נמצא בכמויות מזעריות ברוב הפירות המכילים חרצן, כגון דובדבנים ומישמשים, וכן בשקדים. הגוף יודע לפרק ציאניד, והרעלה מתרחשת כאשר כמות הציאניד שנכנסת לגוף בבת אחת היא גדולה.
שימוש.
בגרסה מסחרית של מימן ציאנידי, בשם ציקלון בי, נעשה שימוש נרחב להשמדת יהודי אירופה בשואה. קיימים סיפורים רבים על מרגלים או שבויים שנשאו עמם גלולת ציאניד או שהותקנה אמפולת ציאניד בתוך אחת משיניהם על מנת שיוכלו להתאבד במקרה של תפיסה. המתאבדים הידועים שעשו שימוש בציאניד הם הקצינים הנאצים הבכירים הרמן גרינג והיינריך הימלר.
סטנגה
סטנגה (מגרמנית: Stange - מוט, יידיש - שטאַנג, רוסית Штaнгa - קורה), הוא משחק ילדים דמוי כדורגל המיועד לשני שחקנים. למשחק מספר גרסאות ומספר משחקים קרובים לו. המשותף לכל המשחקים הוא כי לכל שחקן מותר ליצור מגע עם הכדור רק פעם אחת בתור. הנקודות נספרות לפי ביצועי השחקן אל מול "שער" היריב. הטיפול בכדור נעשה בראש או ברגל, כפי שנעשה בכדורגל. המשחק משוחק בכל סוג כדור שנמצא בסביבה (ולפעמים מתפשרים גם על הדרישה שיהיה זה כדור).
ניתן למתוח את המשחק למספר שחקנים רב יותר, אך מעבר לארבעה שחקנים קשה לעקוב אחר חילופי התור.
סוגי הסטנגה הם:
שער בדרך "מספרת" מקנה 5 נקודות, שער עם עקב הרגל מקנה 4 נקודות, אך בעיטה לתוך הרווח של 2 רגלי השוער מקנה 10 נקודות - בעיטה המכונה גם "בין הרגליים".
השטן במוסקבה
התפוצצות אוכלוסין
התפוצצות אוכלוסין אנושית הוא מצב שבו כמות האוכלוסייה האנושית עולה על כושר הנשיאה, המשאבים והתשתיות של אזור מסוים. בפרספקטיבה ארוכת טווח, מצב זה יכול להיות מוגדר, גם כאשר אוכלוסייה קיימת איננה יכולה להתקיים ללא דלדול מהיר של משאבים שאינם מתחדשים או ירידה של הקיבולת הסביבתית שכבר איננה יכולה לתת עוד תמיכה לאוכלוסייה.
התפוצצות אוכלוסין יכולה לנבוע מעלייה בלידות, ירידה בשיעורי תמותה, גידול בהגירה, או דלדול בר קיימא של משאבים. הטווח יכול להתייחס לאזור גאוגרפי מקומי כמו מדינה או חבל ארץ, או אזור גלובלי כמו כדור הארץ כולו או חלקו. התוצאה של התפוצצות אוכלוסין עלולה להיות משבר כלכלי, תברואתי, חברתי ומדיני .כמו כן עלולים להיווצר עוני, מחלות ורעב.
בסוף המאה ה-20 ירד מאוד קצב גידול האוכלוסייה במדינות מתפתחות, וייתכן שאוכלוסיית העולם תתייצב במהלך המאה ה-22. על פי נתוני האו"ם, הילודה בעולם ירדה דרסטית בעשרות השנים האחרונות, מממוצע של 4.97 ילדים למשפחה בשנות ה-50 של המאה עשרים עד לממוצע של 2.5 ילדים למשפחה בשנים 2010-2020.
היסטוריית גידול האוכלוסייה.
אוכלוסיית העולם עברה מספר תקופות של גידול מאז שחר הציוויליזציה בתקופת ההולוקן, בסביבות 10,000 לפני הספירה. ראשיתה של הציוויליזציה עולה בקנה אחד עם נסיגת הקרח לאחר סיום עידן הקרח האחרון. החקלאות אפשרה גידול אוכלוסיות בחלקים רבים של העולם, בעיקר בסין, תת היבשת ההודית ואגן הים התיכון. מדי פעם האוכלוסייה התכווצה בעקבות אסונות טבע, רעב ומגפות. כך למשל בעקבות המוות השחור אוכלוסיית העולם הצטמצמה ב-20% במהלך המאה ה-14.
לאחר תחילת המהפכה התעשייתית, במהלך המאה ה-18, קצב גידול האוכלוסייה החל לעלות. בסוף המאה ה-18, אוכלוסיית העולם נאמדה בקצת פחות ממיליארד . בתחילת המאה ה-20, אוכלוסיית העולם הייתה בערך 1.6 מיליארד . צמיחה דרמטית החלה לאחר מלחמת העולם השנייה. אז החל גידול אוכלוסיית העולם בקצב של מעל 1.8% בשנה במקביל להגדלת ייצור המזון כתוצאה מתיעוש החקלאות שהביאה המהפכה הירוקה . קצב גידול האוכלוסייה האנושית הגיע לשיא ב-1964, בערך 2.1% בשנה. כל תוספת של מיליארד בני אדם לקחה פחות ופחות זמן: 33 שנים להגיע לשלושה מיליארד ב-1960, 14 שנים עבור ארבעה מיליארד ב-1974, 13 שנים עבור חמישה מיליארד ב-1987, 12 שנים עבור שישה מיליארד ב-1999, ו-12 שנים עבור שבעה מיליארד ב-2011.
החשש מפיצוץ אוכלוסין לאורך ההיסטוריה.
לחששות לגבי גודל או צפיפות האוכלוסייה יש היסטוריה ארוכה: טרטוליאנוס, תושב העיר קרתגו במאה השנייה לספירה, מתח ביקורת על האוכלוסייה בזמנו וטען שמספרם הרב של בני האדם מקשים על התמודדות עם רעב המוני, מגפות ואסונות טבע. למרות חששות אלה, חוקרים לא מצאו ציווילזציות שקרסו בשל פיצוץ אוכלוסין.
בתחילת המאה ה-19, אינטלקטואלים כמו תומאס מלתוס טענו שהמין האנושי יגדל יותר מכמות משאבי המזון הנדרשים לקיומו. מכיוון שכמות סופית של קרקע לא תהיה מסוגלת לתמוך באוכלוסייה בעלת פוטנציאל גידול בלתי מוגבל. במהלך המאה ה-19, עבודתו של מלתוס, במיוחד מאמר על עקרון האוכלוסין, פורשה לעיתים קרובות באופן שהאשים רק את העניים במצבם, ונאמר שעזרה להם מחמירה את התנאים בטווח הארוך. זה הביא, למשל, לחוקי העוני באנגליה () ב-1834 ולתגובה מהוססת לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
ספרו של פול ארליך "פצצת האוכלוסין" הפך לרב מכר עם יציאתו לאור ב-1968, ויצר עניין מחודש באוכלוסיות יתר. הספר טען שגידול האוכלוסין יוביל לרעב, להתמוטטות חברתית ולסכסוכים חברתיים, סביבתיים וכלכליים אחרים בעשורים הקרובים, ודגל במדיניות לבלימתו. המועדון של רומא פרסם את הספר המשפיע The Limits to Growth בשנת 1972, אשר השתמש באופן דומה במודלים ממוחשבים כדי לטעון כי מגמות מתמשכות של גידול אוכלוסייה יובילו לקריסת מערכתית גלובלית. הרעיון של פיצוץ אוכלוסין היה גם נושא לכמה יצירות של מדע בדיוני וסיפורת דיסטופית במהלך שנות ה-60 של המאה-20. מדיניות אוכלוסייה אנושית ותכנון משפחה אומצו על ידי כמה מדינות בסוף המאה ה-20 במאמץ לבלום את גידול האוכלוסייה, כולל בסין ובהודו.
עם זאת, תחזיות רבות של אוכלוסיות יתר במהלך המאה ה-20 לא התממשו. ב"פצצת האוכלוסין" הצהיר ארליך שבסוף המאה ה-20 מאות מיליונים יגוועו מרעב, למרות שהודה שחלק מהתחזיות המוקדמות שלו לא התממשו, ארליך ממשיך לתמוך בכך שאוכלוסיית יתר היא נושא מרכזי.