לאחר שחרורו מצה"ל, נמנה, בשנת 2016, עם מקימי חברת "יוניספקטרל", שעסקה בפיתוח מצלמה דיגיטלית בעלת יכולת לנתח את תכונות החומר המצולם, וכמנכ"ל החברה הוביל אותה תוך חודשים אחדים לגיוס הון של 7.5 מיליון דולר. בהמשך אותה שנה נמנה עם מקימי חברת "היילו" (Hailo), העוסקת בבינה מלאכותית בתחום האינטרנט של הדברים.
ניגן בגיטרה חשמלית והשתתף בהרכבים מוזיקליים אחדים.
נישא לגילה ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 2015 נישא בשנית לבלה קפשייב, שאותה הכיר במהלך שירותם המשותף באגף המודיעין.
ב-22 ביולי 2017 טבע למוות בחוף הבונים. נטמן בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא.
מאיר שמואל קסטל
הרב מאיר שמואל קסטל (קאשטיל; 1860–1929) היה שד"ר וסוחר, דיין ואיש ציבור, ראש ועד העדה הספרדית בחברון ונשיא הוועד הכללי של עדות הספרדים והאשכנזים בעיר. נרצח בביתו שבחברון במאורעות תרפ"ט.
ביוגרפיה.
נולד בחברון בשנת 1860 (ה'תר"ך) לשרה ולרב אלעזר קאשטיל, שהיה סוחר, ולפי מסורת המשפחה היה מצאצאי רבי יהודה הלוי, ממשפחת מגורשי קסטיליה שהתיישבה בעזה לאחר הגירוש, ומשם עברה בחלקה לחברון בשנת 1799.
בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה בחברון, ובגיל 18 נישא לרבקה, אחותו של הרב יעקב מאיר.
בשנת 1884 (ה'תרמ"ד) נסע בשליחות כוללות חברון כשד"ר לארם נהריים, לאיראן ולהודו. בשנת 1894 (ה'תרנ"ד) נסע בשליחות לאלג'יר. כשחזר מנסיעותיו, הקדיש את רוב זמנו ללימוד תורה, לפרנסתו עסק במסחר, ורבים מערביי חברון היו שותפיו לעסקים.
בשל חיבתו לחברון, לא נאות לעזוב אותה כלל, ובשנת 1910 (ה'תר"ע) החל לשמש כחבר בית הדין בה. בתקופה זו נבחר לשמש כראש ועד העדה הספרדית בחברון, ובשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לשמש כנשיא וראש הוועד הכללי של העדה הספרדית והעדה האשכנזית בעיר, ולמעשה, שימש כראש העיר לכל דבר.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הראה נאמנות לרעיון הציוני, והקדיש לו כסף וזמן רב.
ביום שישי, 23 באוגוסט 1929 (י"ז באב ה'תרפ"ט) ערב הפרעות בחברון, ניפצו פורעים ערבים את חלונות ביתו, וערבי שהיה שותף איתו בעסקיו, שלח את בנו לישון בביתו, כדי להגן עליו כביכול. למחרת, 24 באוגוסט (י"ח באב) הגיע אף הוא והזהירו כביכול מפני הפורעים והציע לשמור על כספו ותכשיטיו. ביום שבת בצהריים, כשהפורעים ניסו לפתוח את השער לביתו של הרב קאשטיל, פתח שותפו הערבי את השער, כביכול כדי להבריחם, אך הפורעים נכנסו אל הבית, בעוד הרב קאשטיל ואשתו נמלטו אל החדר האחרון בביתם וסגרו את דלתו בכל כוחם. הפורעים פרצו את הדלת ורצחו את הרב קאשטיל תוך כדי עינויים. אשתו התעלפה מהפציעות, והפורעים חשבו כי מתה, ולכן עזבוה.
לאחר הרצח שרפו הפורעים את ביתו, והוא נקבר בקבר אחים בחברון. חלק מחידושיו הודפסו בספר "שערי רחמים" חלק ב'.
אחיו היה הרב יהודה קסטל. נכדו היה מאיר גבאי, הקרוי אף על שמו.
דניאל כהן (מנצח)
דניאל כהן (נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא מנצח ישראלי המשמש כמנצח הבית של דויטשה אופר ברלין וכמנהל מוזיקלי של בית האופרה בדרמשטאדט שבגרמניה.
ביוגרפיה.
דניאל כהן נולד וגדל בנתניה. אביו נולד בבגדאד. סבו מצד אמו, היה כנר בטרנסילבניה. כהן למד לנגן בפסנתר ואחר כך בכינור. בגיל 14 התקבל ללימודים בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה על ידי נעם שריף. למד כינור באקדמיה, בהדרכת חיים טאוב. בגיל 19 סיים את לימודיו באקדמיה, בהצטיינות, במקביל למד ניצוח באופן פרטי אצל יבגני צירלין. אחר כך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון כתלמידם של קולין דייוויס, קולין מטרס וג'ורג הרסט.
הוא ניצח על דון קישוט של מאסנה בבית האופרה בקליארי ועל קלמנצה די טיטו של מוצרט בבית האופרה הקנדי בטורונטו. בשנים 2013/14 הוא התמחה בתוכנית על שם גוסטאבו דודאמל בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס להתמחות בניצוח וחינוך מוזיקלי.
כמנצח אורח ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית החדשה, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל המאה ה-21, התזמורת הקאמר-פילהרמונית של גראץ, התזמורת הסימפונית של מילווקי, התזמורת הפילהרמונית של טמפרה, התזמורת הקאמרית של לוזאן, תזמורת הארנה של ורונה, האנסמבל הקאמרי של התזמורת הסימפונית של לונדון ונגני מוצרט הלונדונים.
ב-2013 ניצח כהן על פרויקט המלחינים של אקדמיית פסטיבל לוצרן, שם עבד בהדרכתו של פייר בולז. הוא הוביל את אנסמבל סולני תל אביב ושימש ככנר ואסיסטנט של דניאל בארנבוים בתזמורת דיוואן מזרח-מערב.
כהן הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת "עדן סינפוניה" בלונדון ובמקביל הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית של ג'רזי.
כמו כן הוא הקים את "אנסמבל גרופיוס" בשיתוף עם השחקן והבמאי איתי טיראן ושם הוא שימש כמנהל אמנותי.
כהן נתמך במשך לימודיו על ידי קרן התרבות אמריקה-ישראל.
מקרא מבואר
ג'וזף אלטין
ג'וזף אלטין (באנגלית: Josef Altin, שם מקורי: יוסוף אלטין, בטורקית: Yusuf Altın; נולד ב-12 בפברואר 1983) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. אלטין גילם את פייפאר בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO. תפקידים בולטים נוספים שלו היו בדמות אקרם בסרט "סימנים של כבוד", ובסדרות "The Bill", "פיפ שואו" ו"חדר מיון". הוא כיכב במחזה המצליח "The Empire" מאת די סי מור בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. בסדרת הטלוויזיה הקומית "הוא והיא" גילם את דמותו של דארן.
ביוגרפיה.
אלטין נולד בלונדון למשפחה טורקית. הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הייתה בדמות גארי בסדרת הדרמה "Psychos". ב-2004 שיחק לראשונה בסדרה בריטית בולטת בה הופיע בתפקיד מלצר. במשך השנים הופיע אלטין בסדרה "The Bill" פעמים אחדות בתפקידים שונים. אחרי הופעתו בסדרה הפך לשחקן מבוקש ולוהק לתפקידים רבים בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע.
ב-2007 הופיע אלטין בשני סרטים, האחד "בוי A" בדמות בריון, והשני בסרט "סימנים של כבוד" בדמות אקרם.
בטלוויזיה שיחק אלטין בסדרות שונות בהן "פיפ שואו", "רופאים", "רובין הוד", "חדר מיון", "Little Miss Jocelyn", "תחבולות חדשות", "כמעט אנושיים", "עברייני על" ו"".
אלטין גילם את דמותו של פיפאר הידוע בשם פיפ בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס".
ב-2015 כיכב אלטין בשני סרטי קולנוע "נקרופוליס" ו"ילד 44". ב-2016 שיחק אלטין בסרט הקצר "I Dream of Zombies". עוד בטלוויזיה כיכב בתפקיד ריאן בסיטקום "Chewing Gum", ובסדרה של רשת Hulu "פרוצות" בתפקיד פרינס ראסלאס, צעיר החי ומתפרנס מזנות ברחובות של קובנט גרדן.
טורינג
האדמו&quot;ר מגילה
אלפא רומיאו ג'וניור זאגטו
אלפא רומיאו ג'וניור זאגטו (באיטלקית: Alfa Romeo Junior Zagato) היא מכונית ספורט, בתצורת קופה, שני מושבים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב ההאיטלקית אלפא רומיאו בין השנים 1969–1975.
ב-27 באוקטובר 1969 הושק דגם ה"אלפא רומיאו ג'וניור זאגטו" במוזיאון הלאומי בטורינו, ולמחרת ב-28 באוקטובר 1969 הוצג בתערוכת הרכב של טורינו.
עיצוב הדגם בוצע על ידי חברת עיצוב רכבי היוקרה "Zagato".
הדגם אופיין במנוע "הנעה אחורית".
סך הכול יוצרו 1,510 יחידות (1,108 יחידות מדגם GT 1300, ו-402 יחידות מדגם GT 1600).
הנס
האופרה הגרמנית בברלין
דאגלס לאו
דאגלס גורדון ארתור לאו (באנגלית: Douglas Gordon Arthur Lowe, 7 באוגוסט 1902 - 30 במרץ 1981) היה אתלט בריטי, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (פריז 1924 ואמסטרדם 1928) בריצת 800 מטר ושיאן עולם בריצת 600 יארד.
ביוגרפיה.
לאו נולד וגדל במנצ'סטר. הוא בוגר אוניברסיטת קיימברידג' בעריכת דין.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה לאו במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אירופה חדש של 1:52.4 דקות, לפני פול מרטין משווייץ (1:52.6 דקות) וסקיילר אנק מארצות הברית (1:53.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:57.0 דקות.
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1926 זכה לאו במדליית כסף בריצת 880 יארד (804 מטר) בשיא אירופה חדש של 1:52.0 דקות, אחרי אוטו פלצר מגרמניה שקבע שיא עולם חדש של 1:51.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-14 שנים של טד מרדית' מארצות הברית (1:51.9 דקות). הוא קבע בריצת 600 יארד שיא עולם חדש של 1:10.6 דקות.
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1927 זכה לאו לראשונה בשתי מדליות זהב בריצת 440 יארד (402 מטר) (48.8 שניות) ובריצת 880 יארד (1:54.6 דקות).
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1928 הגן לאו על תואריו לארח שזכה בשתי מדליות זהב בריצת 440 יארד (50.0 שניות) ובריצת 880 יארד (1:56.6 דקות).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הגן לאו על תוארו לארח שזכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי ושיא בריטניה חדש של 1:51.8 דקות, לפני אריק בלהן משוודיה (1:52.8 דקות) והרמן אנגלהרד מגרמניה (1:53.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא בריטניה חדש של 3:16.4 דקות, זמנו הלא רשמי נמדד בתוצאה של 47.6 שניות, תוצאה המהירה במשחקים ביחד עם ג'יימס בול מקנדה וטובה יותר מזו של המנצח בריצת 400 מטר.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש מספורט תחרותי והחל לעבוד כעורך דין באינר טמפל.
בתסריט המקורי של הסרט מרכבות האש מלבד אריק לידל והרולד אברהמס הוא כלל גם את לאו, שהוצג כספורטאי אריסטוקרטי ומיוחס, אך הוא סירב להיות קשור אל הסרט באיזושהי דרך, ולפיכך דמותו הוחלפה בדמות הבדיונית של לורד אנדרו לינדזי
ההלכים הלבנים