ביולי 2009 מסרה קרפ עדות אופי חיובית לטובת עזרא נאווי במשפט שעסק בהתקהלות אסורה בהר חברון. היא הגדירה את נאווי "הגואל והמושיע" ו"רובין הוד" של האוכלוסייה הערבית, והשוותה בינו ובין לוחמי זכויות אדם שהפרו את החוק, אולם "היום אנו כותבים אותם על דפי זהב".
במרץ 2018 הצטרפה קרפ לעתירה שהוגשה לבג"ץ כנגד גירוש מהגרי עבודה, תוך שהיא מותחת ביקורת על מדיניות הממשלה בנושא.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות. ביוני 2019 בראיון בגלי צה"ל התבטאה קרפ ביחס למינוי חבר הכנסת אמיר אוחנה לשר המשפטים ואמרה כי הוא "דיכא" אותה. עוד כינתה את תעמולת מפלגת הליכוד ביחס לשינוי מאזן הכוחות בין הרשות המבצעת והרשות המחוקקת "תעמולת כזב".
משפחתה.
לקרפ שני ילדים. ב-2008 נפטר בעלה נתן (נולד ב-1934) שעיצב בין השאר מטבעות, מדליות וכרזות. אחיה איתמר הוא פרופסור בדימוס במחלקה למדעי הגאולוגיה והסביבה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
דורון מנדלס
דורון מנדלס (נולד ב-21 בדצמבר 1944) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
הוריו של דורון מנדלס הגיעו לארץ מהולנד בשנות השלושים המוקדמות. אח של סבתו, הרמן היירמנס, היה מן המחזאים החשובים בהולנד בשנים הראשונות של המאה העשרים. דורון מנדלס נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. סיים את בית הספר התיכון "דביר" והשתלם בנגינה בצ'לו אצל פרופסור עוזי ויזל (ותקופה קצרה גם אצל צבי הראל), ומוזיקה קאמרית למד בין היתר אצל חנה פרידלנדר ואצל פרופסור עדן פרטוש. בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים של המאה העשרים היה מנדלס מהנגנים הפעילים בפסטיבל אבו גוש (אז תחת ניצוחו של זיגי שטדרמן). עשה את שירותו הצבאי בחיל האוויר. בשנים 1963 ו-1964 למד משפטים בשלוחה של האוניברסיטה העברית בתל אביב (היום בית הספר למשפטים של אוניברסיטת תל אביב). ב-1965 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה ובמקרא, ומאוחר יותר למד בחוג ללימודים קלאסיים. בזמן לימודיו ניגן בתזמורת רשות השידור בשנים ו- 1967 ושנת 1968 (בנובמבר 1967 גויס לתזמורת הגדנ"ע ונסע עם התזמורת לסיבוב הופעות ברחבי תבל בניצוחו של דני קיי). דורון מנדלס סיים את התואר השלישי בהיסטוריה עתיקה בשנת- 1976, בהדרכתו של פרופסור אלכסנדר פוקס מן האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנה זו גם שהה מנדלס שנת פוסט דוקטורט באוניברסיטת לונדון. עם גמר התואר הראשון 1969–1970, לימד בבית הספר "דביר" ברמת גן (תנ"ך והיסטוריה) ולאחר מכן בתיכון ליד האוניברסיטה העברית (היסטוריה). משנת 1971 מלמד באוניברסיטה העברית. מונה למרצה בכיר ב-1984 ולפרופסור מן המניין ב-1994. בשנים 1991- 1994 כיהן כראש החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית. במרוצת שנות עבודתו באוניברסיטה שהה בשבתונים באוניברסיטת טובינגן שבגרמניה (כמלגאי של קרן פון הומבולדט), במרכז לחקר התאולוגיה בפרינסטון (Center for Theological Inquiry) ולימד באוניברסיטת בון בגרמניה. בסמסטר האביב של 2011 כיהן כ”מרקטור פרופסור” באוניברסיטה החופשית של ברלין.
היה נשיא האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל. ב-2004 נמנה עם המייסדים של כתב העת "קתרסיס".
חבר במערכת כתבי העת:
Journal for the Study of the Pseudepigrapha,
Scripta Classica Israelica, מטעם האגודה ללימודים קלאסיים בישראל
ו-CEJL, שהיא סדרת פירושים על הספרות החיצונית, בהוצאת ולטר דה גרויטר בברלין (סדרת ספרים)
כיהן כראש ועדת המינויים של סגל האקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים בשנים 2021-2000.
ב-31 במאי 2010 קיבל אות רישום בספר הזהב של האקדמיה למוסיקה ולמחול ע”ש רובין בירושלים כהוקרה על עבודתו רבת השנים להעלאת קרנה האקדמית של האקדמיה.
דורון מנדלס נשוי למיכל דייגי-מנדלס, שהייתה האוצרת הראשית לארכאולוגיה במוזיאון ישראל בירושלים ולהם שני ילדים.
מחקריו.
תחומי מחקריו.
מנדלס חוקר בעיקר את העולם ההלניסטי על היבטיו השונים (תקופה המשתרעת מאלכסנדר מוקדון במאה הרביעית לפני הספירה ועד לקונסטנטינוס הקיסר, במאה הרביעית לספירה), ובעיקר הקדיש עבודות רבות למגע בין יהודים-נוצרים ופגניים. מנדלס עוסק בארבעת התחומים הבאים: 1. היסטוריוגרפיה. 2. הלאומיות היהודית העתיקה. 3. תולדות הכנסייה הקתולית. 4. זיכרון ותקשורת.
ספריו.
ארץ ישראל כרעיון פוליטי בספרות החשמונאית.
זהו ספרו הראשון של דורון מנדלס (The Land of Israel as a Political Concept in Hasmonean Literature) שהתפרסם ב-1987 בגרמניה על ידי המו"ל מור -זיבק. הספר מטפל בספרים החיצוניים, מקורות שבהם היסטוריונים מיעטו לעסוק בהקשר ההיסטורי –פוליטי וכן בספרות היהודית-ההלניסטית. מנדלס עוסק בתפישת הארץ ב ומגלה כי שאלת גבולות הארץ הייתה שאלה פתוחה למדי וכי כל עשור במאה השנייה לפנה"ס התמודד עמה אחרת מהעשור הקודם לו.
עלייתה ונפילתה של הלאומיות היהודית: אתניות יהודית ונוצרית בארץ ישראל הקדומה.
ספר זה של מנדלס (The Rise and Fall of Jewish Nationalism) עוסק בלאומיות יהודית וזכה לתהודה רבה במחקר. הוא התפרסם לראשונה ב-1992 בדאבלדיי ניו יורק וב-1997 בכריכה רכה בהוצאת ארדמנס במישיגן. הספר מוכיח שהתפישה הלאומית היהודית הייתה כבר בולטת בקרב היהודים בתקופה העתיקה. מנדלס מפרק את המושג לאומיות לארבעה מרכיבים שיוצרים את הלאומיות בתקופה העתיקה ומחבר לכל אחד מהם היסטוריה במקביל החל מתקופת המכבים ועד למרד בר כוכבא. ארבעת האלמנטים הם: א. טריטוריה, ב. הנהגה – בדרך כלל מלוכה, ג. צבא, ו-ד. מקדש – שהנהגתו היא הכהונה. מנדלס מסיק שהתפישה הלאומית היא אותנטית יהודית אך הייתה גם מצויה בהדגשים שונים בסביבה הפגנית. ספר זה צוטט רבות גם על ידי היסטוריונים מודרניים העוסקים בלאומיות.
זהות יהודית בתקופה ההלניסטית.
ספרו זה של מנדלס התפרסם בהוצאת אוניברסיטה משודרת בשנת 1996, לאחר סדרת הרצאות בנושא בגלי צה"ל. הספר עוסק בשאלת הזהות היהודית על פי ספרות התקופה.
זהות, דת והיסטוריוגרפיה: מחקרים בהיסטוריה ההלניסטית.
זוהי אסופת מאמרים פרי עטו של דורון מנדלס אשר התפרסמו עד 1997 (Identity, Religion and Historiography: Studies in Hellenistic History). האסופה ראתה אור בשפילד ב-1998. חלק מן המחקרים עוסקים בהיסטוריון ההלניסטי הנודע פוליביוס. מספר מאמרים עוסק בקשרים שנוצרו בין היהודים לעולם ההלני. מנדלס הקדיש לא מעט ממחקריו לספרות התקופה החל מן התנ"ך בתרגומו ליוונית דרך הספרים החיצוניים ועד לברית החדשה. גם לספרותה של קומראן יש ייצוג בקובץ זה.
מאמר אחד עוסק באיסיים ובהשוואה של אורח חייהם למה שאנו יודעים על האוטופיה ההלניסטית שהפכה לאופנתית לאחר כיבושי אלכסנדר מוקדון.
מאמר אחר עוסק בשאלת הקבלה (reception) של היסטוריונים מן העת העתיקה בימי הביניים. המאמר דן בפטריארך פוטיוס מביזנטיון ומה נשתייר מן הספרות ההיסטורית העתיקה בביזנטיון של המאה התשיעית לספירה.
במאמר נוסף מגדיר מנדלס את המונח "היסטוריה יצירתית". הוא מבחין בין הכתיבה הרציונליסטית בהיסטוריוגרפיה (ההיסטוריונים העוסקים בסיבה ומסובב, הכותבים נראטיב ליניארי המתאר היסטוריה של תקופה חודש לאחר חודש, שנה לאחר שנה), לבין היסטוריה המתחברת לצרכים פוליטיים וחברתיים על ידי מחברים משכבות שונות באוכלוסייה (בעיקר מן העולם ההלניסטי שלאחר כיבושי אלכסנדר מוקדון). למעשה דן כאן מנדלס בשאלה כיצד "מפברקים" היסטוריה כדי ליצור זהות בעולם מתחדש.
גם במאמרו על מנתון, הכהן המצרי, דן מנדלס בשאלה זו תוך התמקדות במצרים ההלניסטית
במאמר אחר בודק מנדלס את השאלה מאין קיבלו פאולוס והשליחים הראשונים את רעיון המיסיון. המיסיון לא היה קיים ביהדות לפניהם, ומנדלס מראה שהמיסיון בנצרות הקדומה הגיע אליה מתפישות של מיסיון אצל האלים היווניים. פאולוס והשליחים שאלו את הרעיון ויישמו אותו על הברברים (והיהודים) כשניסו להעבירם אל הדת החדשה.
מהפכת התקשורת בנצרות הקדומה: מסה על ההיסטוריה הכנסייתית של אוסביוס.
ספר זה של מנדלס (The Media Revolution of Early Christianity: an Essay on Eusebius's Ecclesiastical History) ראה אור בשנת 1999 במישיגן (הוצאת ארדמנס). מנדלס ניסה לבחון את השאלה כיצד הכנסייה הקתולית שהייתה גוף אזוטרי שצמח בארץ ישראל, נהפכה תוך פחות מ-300 שנה לדת מדינה חובקת עולם. תוך שימוש בספרות המחקר הענפה מתחום התקשורת (מדעי החברה), הראה מנדלס שהיו אלה אמצעי התקשורת שהכנסייה הפעילה באורח אינטנסיבי אשר הביאו לדיפוזיה שלה בעולם העתיק. כבסיס טקסטואלי למחקרו לקח מנדלס את אוזביוס, אב כנסייה ידוע מסוף המאה ה-3 ותחילת ה-4 לספירה שהיה בישוף בקיסריה שבארץ ישראל. מנדלס השתמש בעיקר בספרו של אוזביוס, "ההיסטוריה הכנסייתית" (והסתייע מדי פעם בספריו האחרים כגון ה"הכנה הכנסייתית") והראה כי הטקסטים של אוזביוס מאששים כי במהפכת תקשורת של ממש עסקינן. בספר זה יש שילוב בין חקר ההיסטוריוגרפיה העתיקה וחקר התקשורת (המודרנית).