בשנת 1950 השתחרר מצה"ל, כמו מפקדי פלמ"ח רבים שקידומם נחסם בגלל מדיניותו של בן-גוריון שנבעה ממניעים פוליטיים, וחזר לקיבוצו עין חרוד.
פעל במסגרת קיבוצו ובתנועת הקיבוץ המאוחד, וניהל מפעלים שונים של התעשייה הקיבוצית. היה מתומכי "התנועה למען ארץ ישראל השלמה" ופרסם ספרים על אביו ועל חטיבת הראל במלחמת העצמאות.
אמירויות המפרץ
צה&quot;ר
תל ליטוינסקי
תל ליטוינסקי הייתה מושבה שהוקמה ב־1934. בשנות האלפיים, חלק משטח המושב נכלל בעיר רמת גן ועל חלק אחר נבנה בית החולים תל השומר.
היסטוריה.
הקמת המושבה.
המושבה נוסדה בידי האחים ליטוינסקי (אמיל ליטוינסקי ומשה (מוריס) ליטוינסקי), בסיועו הכספי של הברון פליקס דה מנשה, על אדמות המשפחה, ושמה נקרא לזכר אביהם, יעקב אלחנן, ממייסדי תל אביב. המושבה תוכננה על ידי ריכרד קאופמן, להיות עיר גנים על כ-1700 דונם, שחולקו ל-2000 מגרשים, אך בפועל עד שנת 1936 התגוררו במקום רק 24 משפחות, ברחוב אחד, רובם עולים יוצאי גרמניה. בעת הקמתו היה היישוב הקטן מבודד ומוקף יישובים ערביים ובדואים שהטרידוהו באש במהלך המרד הערבי הגדול.
בשנת 1938 התיישבה בסמוך למושבה, בינה לבין כפר אז"ר, פלוגה של בית"ר.
הקמת הבסיס ובית החולים.
בשנת 1935, הפקיעה ממשלת המנדט 85 דונם סמוך לתל ליטוינסקי לשם הקמת בית חולים מחוזי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפקיע הצבא הבריטי גם מידי האחים ליטוינסקי 1200 דונם משטח המושבה לצורך הקמת מחנה צבאי באותו שם. בשטח המופקע הוקמו עד אמצע שנת 1942 בתי מלאכה וסדנאות וגם מרפאה קטנה.
הצבא האמריקאי ששהה במצרים נזקק למתקן אשפוז ולכן הרחיבו הבריטים את המרפאה במקום לקיבולת של 450 מיטות.
בנובמבר אותה שנה הוקמו מעל 95 מבנים טרומיים שסודרו בצורת פרסה. המחנה המורחב הפך לבית חולים שדה מס' 4 של הצבא האמריקאי. בפברואר 1943 הפסיקו האמריקאים להשתמש בבית החולים ובאביב באותה שנה חיברו האמריקאים את המחנה עם שדה התעופה הבריטי בלוד (RAF Lydda) במסילת ברזל באורך של כ-13 ק"מ, שיצאה מתחנת כפר ג'יניס ועברה דרך יהוד. המסילה הייתה נחוצה כיוון שבמחנה נמצאו מתקנים שונים של שתי הטייסות האמריקאיות שהוצבו בשדה התעופה לוד.
המסילה שימשה גם את צה"ל לצורך פינוי פצועים בימי מלחמת העצמאות.
באוקטובר אותה שנה פינו האמריקאים את כוחותיהם מהארץ, עקב התרחקות החזית באפריקה מערבה וחיל האוויר הבריטי החל לקלוט בבית החולים פצועי קרבות אוויר מבורמה ומחזיתות אחרות.
במהלך המלחמה שוכנו גם שבויים איטלקיים במחנה.
עם תום המלחמה שימש המחנה כבסיס לרכב, לתותחים ולסדנאות.
מחנה תל ליטוינסקי הבריטי והדרך המבודדת אליו שימשו מטרה ללוחמי המחתרות. מחנה תל ליטוינסקי נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני ב-15 באפריל 1948. במהלך הקרב נהרגו שלושה לוחמים עבריים וכחמישים ערבים.
לאחר קום המדינה.
לאחר קום המדינה, בעת שארגן חיים שיבא את חיל הרפואה, הופקע מן המושבה שטח נוסף והמתחם הוגדר כבית החולים המרכזי של צה"ל. בעצת בן-גוריון נקרא בית החולים על שם ארגון "השומר" - "בית חולים תל השומר". המדינה החלה לכנות גם את היישוב בשם החדש, "תל השומר", היא ביטלה את מעמדו כמושבה והוא הוגדר כ"שכונה עירונית" שקיבלה שירותי-מינהל מעיריית תל אביב.
עם השנים, הפך בית החולים לאחד מן המרכזים הרפואיים המובילים בארץ. עם מותו של חיים שיבא, מנהלו ומיסדו של בית החולים, ב־1971, שונה שם בית החולים ל"מרכז הרפואי ע"ש שיבא". כביש מיוחד נסלל לבית החולים בנוסף לכביש 'הבריטי' שחלף דרך קריית אונו. הכביש שחלף בין כפר אז"ר לקיבוץ אפעל חיבר את בית החולים לכביש גהה ולרמת גן ונקרא 'דרך שיבא'. גם הכביש החוצה את בני ברק, המקביל לכביש גהה ומוביל לבית החולים, נקרא רחוב השומר (לימים הוחלף שמו לרחוב כהנמן).
בסוף 1961 סופחו שטחי תל ליטוינסקי ובית החולים לרמת גן, למורת רוחם של פרנסי קריית אונו שבקשו שהאזור יסופח לקריית אונו. על חלק מן השטח הוקם שיכון מגורים לצוות בית החולים אך עד לשנת 1972 היה רובו של האזור נטוע פרדסים. בשנת 1972 הוקמה שכונת קריית קריניצי שאוכלסה במהרה על ידי משפחות עובדי בית החולים ואוניברסיטת בר-אילן הסמוכה. השכונה מאופיינת בשטחים ירוקים נרחבים.
בשנת 2008 שופט בית משפט השלום חיים ליטוינסקי נבחר לתואר "יקיר העיר" רמת גן, בהיותו בן למייסדי עיר הגנים "תל ליטוינסקי".
בשנת 2016, הגישו יורשי משפחת ליטוינסקי עתירה לבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד מדינת ישראל, בדרישה להשיב למשפחה את קרקעות תל ליטוינסקי, לפצותה, או להעביר אליה קרקעות חלופיות.
הלבוש
פאנאופטיקון
איגומניצה
איגומניצה (ביוונית: Ηγουμενίτσα; באלבנית: Gumenicë או Gumenica) היא עיר נמל חשובה בצפון-מערב יוון, השוכנת לחופו של מצר קורפו בים היוני. העיר משמשת כבירת היחידה האזורית תספוריטקון שבמחוז אפירוס, ובשנת 2001 התגוררו בה 14,710 תושבים. נמלה של העיר הוא החשוב ביוון בים היוני ויוצאות ממנו מעבורות וספינות לקורפו ולאיים יונים אחרים, לעיר פטרס וכן למספר ערים באיטליה. חשיבותה של איגומניצה כצומת תחבורתי נובעת גם מכך שבה מסתיים הכביש המהיר החדש אגנטיה אודוס (A2), החוצה את צפונה של יוון ואשר יגיע, לכשיושלם בשנת 2009, עד לגבול טורקיה במזרח.
בעת העתיקה שכן במקום יישוב שנודע בשם טיטאני, ואשר הוקף בחומה באורך של כ-2.4 ק"מ ובה ארבעה שערים. במקום נחשפו שרידיהם של שני מקדשים ושל תיאטרון ובו כ-2,500 מושבים. העיר נחרבה בידי הרומאים בשנת 167 לפנה"ס.
בשנת 1936 הייתה איגומניצה כפר דייגים קטן שבו התגוררו כ-500 תושבים. כאשר הורמכט נסוג מהיישוב ב-1944 הוא הרס אותו לחלוטין, והעיר נבנתה מחדש. המיעוט האלבני אשר נחשד בשיתוף פעולה עם הנאצים גורש. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הועמק הנמל, והעיר הפכה לשער הימי החשוב במדינה לספינות נוסעים היוצאות למערב אירופה. כתוצאה מכך היא זכתה לתנופת פיתוח, והיא אחת הערים בעלות שיעור הצמיחה המהיר ביותר במדינה. מדרום לעיר נבנה בשנות ה-90 נמל מעבורות חדש המקושר ישירות לאגנטיה אודוס, והכביש משמש ככביש עוקף לעיר מצידה הדרומי.
כתם עיוור
תל ליטווינסקי
פול (פירושונים)
למינציה
לַמִינַצְיָה (מלועזית: Lamination; בעברית: עִטּוּי, לְבִידָה או רִבּוּד) היא תהליך של יצירת חומר מרוכב באמצעות איחוד של שתי שכבות חומר לפחות. בשפת היומיום משמש המונח לתיאור תהליך של עטיפת אובייקט בשכבות פלסטיק הנאטמות באמצעות חום ולחץ, ועל פי רוב בעזרת דבק. בהנדסת חשמל, למינציה היא טכניקת הרכבה המשמשת להפחתת תוצאות לוואי בלתי רצויות של חום הנוצר עקב זרמי מערבולת ברכיבים כגון ליבה מגנטית של שנאים.
החומרים המשמשים בלמינציה עשויים להיות זהים זה לזה או שונים זה מזה. דוגמה לריבוד המורכב מחומרים שונים: שכבת פלסטיק העוטפת יריעת זכוכית משני צידיה. מגיני רוח של כלי רכב מיוצרים לעיתים קרובות באמצעות ריבוד של שכבת פלסטיק קשיח בין שני רבדים של זכוכית. עץ לבוד (דיקט) הוא דוגמה נפוצה ללמינציה שבה נעשה שימוש בחומרים זהים בכל שכבה. דוגמאות לחומרים המיוצרים באמצעות למינציה כוללות פורמייקה ודיקט.
למינציה של נייר, כגון בנייר תצלום, עשויה למנוע קימוטים, נזקי השמש, כתמים, נזקי שפשוף, כתמי שמן, טביעות אצבעות ונזקים סביבתיים. תעודות מזהות וכרטיסי אשראי מצופים כמעט תמיד בשכבת פלסטיק (דק או עבה). למינציה משמשת גם בפיסול העושה שימוש בעץ או בשרף.
המצאה.
תהליך הלמינציה הומצא על ידי ד"ר מוריס מ' בלום (Blum), דוקטור ניו יורקי לרפואת שיניים, בשנת 1938. למרות שהלמינציות הדנטליות המשמשות בשנות האלפיים בתחום רפואת השיניים הן מתקדמות ביותר, השימוש בהן מתוארך לאמצע המאה ה-19. בלום, לעומת זאת, מצא שימוש אחר לשכבות החומר העדינות: הגנה על תצלומים. וכך, ב-1938 היה בלום הראשון אשר ריבד תצלום – של אשתו – והוליד את הלמינציה. עד לימינו אנו, מציינת אוניברסיטת מינסוטה מדי שנה את הישגו של בלום ביום הרצאות המוקדש לזכרו.
האמפטון רודס
אולימפיאדת השחמט 1964
אולימפיאדת השחמט ה-16 אורגנה על ידי פיד"ה. בראשות ארגון האולימפיאדה עמד ישראל אשל, יו"ר הארגון הישראלי לשחמט והחבר הישראלי הראשון בוועד המרכזי של פיד"ה. התחרות כללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בתל אביב בין 2 בנובמבר ל-25 בנובמבר 1964.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-14.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
מרקסיזם-לניניזם
מרקסיזם לניניזם
ממלכת אירלנד
ממלכת אירלנד (באנגלית: Kingdom of Ireland, באירית קלאסית: Ríoghacht Éireann, באירית מודרנית: Ríocht Éireann) הייתה מדינה קליינטית של ממלכת אנגליה ולאחר מכן של ממלכת בריטניה הגדולה שהתקיימה בין השנים 1542 ועד 1801. הממלכה נשלטה על ידי מלכי אנגליה ומלכי בריטניה באוניה פרסונלית עם ממלכותיהם שלהם והיא נוהלה מטירת דבלין על ידי משנה למלך שמונה על ידו. לממלכה הייתה רשות מחוקקת עצמאית (הפרלמנט של אירלנד), אצולה מקומית, מערכת אכיפה וכנסיית מדינה (הכנסייה של אירלנד).