ההיסטוריון מרק וישניצר גילה מחדש את כתב היד בשנות העשרים של המאה העשרים והוציאם לאור במקורם העברי ובתרגום ליידיש (ברלין 1922). הזכרונות נדפסו שוב בתרגום לאנגלית (ניו יורק 1973). כיום מצוי כתב היד המקורי בספריה הלאומית של קנדה.
ספר דברי בינה.
דב בער חיבר (בשנת 1800) גם ספר פולמוסי תורני כנגד סכנת טענותיהם של נוצרים, שבתאים ופרנקיסטים, ושמו 'דברי בינה' (שם המחבר דב בער, נרמז במילה 'דברי' או בראשי התיבות של כותרת החיבור). כותרת המשנה של החיבור 'דברי בינה' היא: "למען תאלמנה שפתי שקר - נגד דתינו". גם חיבור זה משקף תיעוד היסטורי חשוב לסערות הרוחניות שפקדו את הקהילה היהודית בגליציה של המאה ה-18 על רקע הופעתן של כת הפרנקיסטים מכאן, והתנועה החסידית מכאן. ואכן, 'דברי בינה' יכול היה לשמש נשק בידי מתנגדים ומשכילים אנטי חסידיים, וכתב היד של החיבור הגיע לספרייתו של יוסף פרל בטרנופול. עם העברת ארכיון פרל לירושלים, גם כתב היד מצוי כיום באוספי הספרייה הלאומית בירושלים. ספר דברי בינה לא נדפס בשעתו (חרף תוכניתו של בן המחבר להיערך להדפסה: קשה ומסוכן היה להדפיס חיבור הכולל פולמוס אנטי נוצרי מפורש), אך קטעים ממנו נדפסו ברבות השנים, על ידי אברהם יעקב בראוור בספרו 'גליציה ויהודיה' ועל ידי גרשון הונדרט. גם המחבר החסידי חיים שמואל גליקמן, כלל את החיבור בספרו 'מפיהם ומפי כתבם' (קריית יואל, תשס"ז/ח) והוסיף להם מבוא על המחבר מתוך זכרונותיו של דב בער.
דלקת ריאות תשניקית
דלקת ריאות תשניקית (בלועזית: ) היא סוג של זיהום ריאתי, הנוצר עקב כמות גדולה יחסית של חומר מן הקיבה או הפה הנכנס לריאות. סימנים ותסמינים כוללים לעיתים קרובות חום ושיעול. סיבוכים נוספים עשויים לכלול מורסה ריאתית. בחלק מהמקרים גורמת שאיפת המזון לדלקת ריאות חיידקית, הנגרמת כתוצאה ממגוון חיידקים הנמצאים בתוכן הקיבה הנשאף ואילו בחלק מהמקרים נגרמת דלקת ריאות פנאומטית כימית, המתרחשת מתכולת קיבה חומצית אך לא זיהומית, הנכנסת לריאות.
גורמי הסיכון לדלקת ריאות שאיפתית כוללים: ירידה ברמת התודעה, בעיות בליעה, אלכוהוליזם, הזנת שפופרת ובריאות פה ירודה. האבחנה מבוססת בדרך כלל על הסימפטומים ועל צילומי רנטגן של החזה. אבחנה בין סוגים אחרים של דלקת ריאות עלולה להיות קשה ומורכבת יותר.
במידה ונמצאה נוכחות חיידקית יכלול הטיפול נטילת אנטיביוטיקה, ואילו במקרים בהם מדובר בדלקת ריאות כימית בלבד, לא נדרשת אנטיביוטיקה בדרך כלל. כ-10% מהחולים המאושפזים עם דלקת ריאות סובלים מדלקת ריאות שאיפתית, היא נפוצה יותר אצל אנשים מבוגרים, במיוחד מטופלים השוהים בבתי אבות ובמוסדות סיעודיים. בני שני המינים מושפעים במידה שווה.
גורמים.
דלקת ריאות שאיפתית נגרמת לעיתים קרובות על ידי מנגנון בליעה פגום. בעיות בבליעה עשויות להיגרם כתוצאה ממחלות נוירולוגיות, הפוגעות ישירות בבליעה או כתוצאה ממחלות המשבשות את התודעה. תודעה לקויה עשויה להיות גם מכוונת, כגון במקרים בהם נעשה שימוש בהרדמה כללית לצורך ניתוח. אנשים המתכוננים לניתוח מתבקשים שלא לאכול במשך לפחות ארבע שעות לפני הניתוח, זאת על מנת להקטין את הסיכון לאספירציה. הפרעות בבליעה גורמות לשאיפת תוכן הקיבה והלוע אל הריאות, מה שגורם לדלקת ריאות.
חיידקים מסובכים.
החיידקים השכיחים ביותר שמעורבים בדלקת ריאות עשויים להיות אירוביים אובליגטוריים, או אנאירוביים פקולטטיביים. להלן המינים השכיחים ביותר:
חיידקים אנאירוביים אובליגטוריים עלולים להשתתף גם כן בפתוגנזה של דלקת ריאות. חיידקים אלה מהווים אחוז ניכר מהפלורה הטבעית של הפה, ונוכחותם בנוזלים מזוהמים בריאות עלולה להעיד על דלקת ריאות משנית לאורגניזמים אלה. להלן הסוגים השכיחים ביותר:
מקום.
המיקום תלוי במקרים רבים בכוח הכבידה ובמנח החולה. בדרך כלל, האונות האמצעית והתחתונה של הריאה הימנית הן האתרים הנפוצים ביותר שיפגעו, זאת בשל הזווית בה יורד הסימפון הימני אל הריאה. אנשים אשר שואפים בזמן עמידה יכול להיות להם דו חדירת ריאה נמוכה חדירת האונה. האונה הימנית העליונה היא אזור משותף של קונסולידציה, שם נוזלים מצטברים באזור מסוים של הריאה, באלכוהוליסטים אשר שואפים במצב שכיבה.
אבחון.
דלקת ריאות שאיפתית מאובחנת בדרך כלל על ידי שילוב של נסיבות קליניות (אנשים עם גורמי סיכון לשאיפה) וממצאים רדיולוגיים. צילום רנטגן של החזה מתבצע בדרך כלל בכל מקרה של חשד לדלקת ריאות.ממצאי צילום הרנטגן בחזה התומכים בדלקת ריאות שאיפתית כוללים איחוד מקומי בהתאם למצב המטופל בעת התרחשות השאיפה. לדוגמה, אנשים שוכבים כאשר הם שואפים עלולים לפתח לעיתים קרובות קונסולידציה באונה השמאלית התחתונה של הריאה.תרביות כיח אינן משמשות לאבחון דלקת ריאות, בגלל הסיכון הגבוה לזיהום. תסמינים קליניים עשויים גם הם להגביר את החשד לדלקת ריאות, כולל קשיי נשימה וחום לאחר אירוע שאיפה.
בבדיקה גופנית, קולות נשימה שנשמעו בשדות הריאות הנגועים, עשויים להיות עדות לדלקת ריאות שאיפתית.מקרים מסוימים של דלקת ריאות שאיפתית נגרמים על ידי שאיפה של חלקיקי מזון או חומרים חלקיקים אחרים כמו שברי גלולה; אלה יכולים להיות מאובחנים על ידי פתולוגים באמצעות ביופסיה של דגימה מרקמת הריאה.
אבחון דיפרנציאלי.
בעוד דלקת ריאות שאיפתית ודלקת ריאות כרונית עשויות להציג סימפטומים דומים, חשוב להבחין בין השניים בשל הבדלים גדולים בטיפול בשני המקרים. דלקת ריאות כרונית נגרמת על ידי פגיעה בשכבה הפנימית של רקמת הריאה, אשר מפעילה זרם של נוזל. הדלקת הנגרמת על ידי תגובה זו יכולה לגרום במהירות לממצאים דומים שנראים בדלקת ריאות, כגון ספירת דם גבוהה (WBC), ממצאים רדיולוגיים וחום. עם זאת, הממצאים של דלקת ריאות הם מופעלים על ידי דלקת לא נגרמת על ידי זיהום, כפי שניתן לראות בדלקת ריאות שאיפתית. דלקת היא התגובה החיסונית של הגוף לכל איום נתפס על הגוף. לכן, טיפול בדלקת ריאות כרוך בדרך כלל בהסרת נוזל דלקתי, בעיקר לא כולל אנטיביוטיקה.השימוש במיקרוביאלים שמור לדלקת ריאות כרונית מסובכת על ידי זיהום בקטריאלי משני.
מניעה.
היו מספר שיטות הקשורות להפחתת הירידה בשכיחות והחומרה של דלקת ריאות עקב אספירציה כמפורט להלן.
היגיינת הפה.
מחקרים הראו כי שמירה על היגיינת פה והפחתה בכמות של חיידקים אוראליים קשורה בירידה בשכיחות של דלקת ריאות שאיפתית, וכן בירידה בתמותה בשל דלקת ריאות. אחת השיטות להפחתת מספר החיידקים בפה כוללת שימוש במיקרוביאלים, החל באנטיביוטיקה מקומית ועד שימוש באנטיביוטיקה תוך ורידית. בעוד שהשימוש באנטיביוטיקה מתמקד בהרס ומעכב את התפתחותם של חיידקים, הסרה מכנית של חיידקים אוראליים על ידי רופא שיניים ממלא גם היא תפקיד מרכזי בהפחתת כמות החיידקים. הפחתת כמות החיידקים בפה, מפחיתה את הסיכוי לזיהום גם במקרה שמתרחשת שאיפה של תוכן הלוע. עבור אנשים הסובלים ממחלות קריטיות הדורשות צינור האכלה, קיימות ראיות המצביעות על כך שהסיכון לדלקת ריאות עלול להיות מופחת על ידי החדרת צינור האכלה לתריסריון (לאחר הזנה פילורית) במקום לקיבה (הזנה אנטרלית).
שיפור בליעה.
מנגנון בליעה לקוי מהווה גורם סיכון לדלקת ריאות שאיפתית. ישנן עדויות המצביעות על כך שהכשרה של חלקים שונים של הגוף המעורבים בפעולת הבליעה, כולל הלשון והשפתיים, עשויה להפחית את ההארעות של שאיפת תוכן לוע ושל דלקת ריאות, אולם נדרש מחקר נוסף כדי לאשר את ההטבה. פעולות פשוטות אחרות במהלך האכלה יכולות לשפר את יכולת הבליעה של האדם ובכך להקטין את הסיכון לשאיפה, כולל שינויים במיקום ובסיוע בהאכלה.
אחרי ניתוח.
מקרים רבים של שאיפת תוכן קיבה מתרחשים במהלך הניתוח, במיוחד במהלך ההרדמה. ההרדמה גורמת לדיכוי של רפלקסים המגנים מפני שאיפת תוכן אל הריאות, כשהחשוב ביניהם הוא רפלקס גאג. כתוצאה מכך חלקיקים מהבטן יכולים להיכנס לריאות ביתר קלות. זיהוי גורמי סיכון מסוימים שניתנים לזיהוי לפני הניתוח, במיוחד תנאים שגורמים לתפקוד לקוי של מערכת העיכול העליונה, חיוני לצורך הכנה נאותה במהלך הניתוח. כמו כן מומלץ לחולים לצום לפני הניתוח. שיטות אחרות שעשויות להיות מועילות אך לא נחקרו היטב כוללות תרופות המפחיתות את חומציות הקיבה והאינדוקציה המהירה.
טיפול.
הטיפול העיקרי בדלקת ריאות שאיפתית הוא הטיפול האנטיביוטי שמטרתו היא טיפול בחיידקים הגורמים לזיהום. לעיתים נדרשים מספר סוגים של אנטיביוטיקה על מנת לטפל בסוגי החיידקים השונים החודרים אל הריאה. אם יש הצטברות גדולה של נוזלים בתוך הריאות, ניקוז של הנוזל עשוי גם לסייע בתהליך הריפוי.
פרוגנוזה.
מחקרים הראו כי דלקת ריאות שאיפתית קשורה בתמותה כללית מוגברת בבית החולים לעומת צורות אחרות של דלקת ריאות. מחקרים נוספים בודקים טווחי זמן שונים, כולל תמותה של 30 ימים, תמותה של 90 ימים ותמותה של שנה אחת. אנשים מאובחנים עם דלקת ריאות שאיפתית היו גם בסיכון מוגבר לדלקות ריאות עתידיות חוזרות. מחקר אחד מצא כי אנשים שאובחנו עם דלקת ריאות עקב אספירציה היו בסיכוי גבוה יותר לכישלון הטיפול לעומת סוגים אחרים של דלקת ריאות.
סיבוכים.
אם לא תטופל עשויה דלקת ריאות להתקדם ליצירת מורסה ריאתית. סיבוך אפשרי נוסף הוא אמפיימה, שבו מוגלה נאספת בתוך הריאות. אם מתרחשת שאיפה מתמשכת, דלקת כרונית יכולה לגרום עיבוי מפצה בתוך הריאות, וכתוצאה מכך ברונכיאקטזיס.
מגיד (מאגיה)
ויליאם אלן
ויליאם אלן (William Allen; 25 בנובמבר 1792 – 23 בינואר 1864) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומגלה ארצות. נחשב לאבי הרעיונות של תעלה ניתנת לשיט בנתיב הים התיכון–ים המלח–ים סוף.
קורות חייו ופועלו.