החל משנת 1997 הוא היה בבעלות קבוצת "Independent News &amp; Media" האירית, שהייתה בבעלות המיליארדר טוני או'ריילי. מאז שנת 2010 העיתון בבעלותו של אלכסנדר לבדב, אוליגרך ואיש עסקים רוסי, לשעבר איש קג"ב.
ביוני 2015, התפוצה היומית של העיתון הייתה פחות מ-58,000 עותקים, 85% ירידה משיא התפוצה שלו ב-1990, בעוד שמהדורת יום ראשון הייתה תפוצה של קצת יותר מ-97,000 עותקים.
היסטוריה.
הגיליון הראשון של העיתון, יצא ב-7 באוקטובר 1986 בפורמט ברואדשיט. הוא הופק על ידי Newspaper Publishing plc ונוסד על ידי שלושה עיתונאים לשעבר בעיתון "דיילי טלגרף" השמרני. העיתון הוקם בזמן של שינוי מהותי בהוצאת העיתונים הבריטים. איל התקשורת רופרט מרדוק קרא תיגר על מנהגים מקובלים בתעשייה, תנאי השכר והתעסוקה, ועל כוחם של איגודי עובדי הדפוס, ובסופו של דבר ניצח אותם. כתוצאה מכך, ניתן היה להפחית את עלויות הייצור של העיתון. כתוצאה ממחלוקת סביב המעבר של העיתונים של מרדוק למטה חדש במזרח לונדון, ה"אינדיפנדנט" משך כמה צוותים מעיתוניו, שבחרו שלא לעבור למטה החדש של החברה. העיתון שאף לאמץ גישה שתמשוך הן את קוראי השמאל-מרכז של "הגרדיאן" והן את קוראי הימין-מרכז של "הטיימס". לשיא תפוצתו הגיעה העיתון בשנת 1990 עם מכירות של למעלה מ-400 אלף עותקים יומיים. באותה שנה גם השיק מהדורת יום ראשון.
בשנות ה-90, נקלע העיתון לתחרות קשה מול קבוצת עיתוני ניוז קורפ של מרדוק, שהורידו את מחירם. ה"אינדיפנדנט" פתח במסע פרסום שהאשים את ה"טיימס" וה"דיילי טלגרף" בכך שהם משקפים את דעותיהם של בעליהם, רופרט מרדוק וקונרד בלק. הוצאת העיתון נקלע לקשיים כלכליים, ומספר חברות מדיה אחרות התעניינו ברכישתו. קבוצת המדיה של טוני או'ריילי וקבוצת עיתוני "מירור גרופ" רכשו נתח של כשליש כל אחד באמצע 1994. במרץ 1995, לאחר הנפקת זכויות, הבעלות התחלקה בין או'ריילי (43%), "מירור גרופ" (43%) ו"פריסה" (המוציא לאור של העיתון הספרדי El País) (12%). במרץ 1998 קנה אוריילי את שאר בעלי המניות תמורת 30 מיליון ליש"ט, ונטל את חוב החברה. בסוף העשור ירדה תפוצת העיתון מתחת ל-200,000 עותקים והוא המשיך לספוג הפסדים.
בשנת 2003 החל העיתון להופיע בפורמט טבלואידי (על-פי הגדרת העיתון "קומפקטי"). עם זאת העיתון המשיך לפעול ברווחיות נמוכה ופעילתו סובסדה על ידי ההחזקות האחרות של חברת האם שלו.
ב-25 במרץ 2010 מכרה Independent News &amp; Media את העיתון לחברה חדשה שבבעלות משפחתו של האוליגרך הרוסי אלכסנדר לבדב, תמורת תשלום סמלי של פאונד אחד והזרמת הון של 9.25 מיליון ליש"ט במהלך 10 החודשים הבאים. בנו של אלכסנדר לבדב, יבגני לבדב, הפך ליושב ראש החברה החדשה. בשנת 2009, לבדב גם רכש נתח שליטה בעיתון הערב הלונדוני "איוונינג סטנדרד", שאותו הוא הפך לחינמון.
בנובמבר 2010 השיק העיתון גרסת בוקר קצרה בשם ה-"i" שנמכרה תמורת 20 פני. גרסת הבוקר וה"אינדיפנדנט" נוהלו עם מערכת אחת שב-"i" פרסמו ידיעות קצרות יותר, והוא ביקש להתאים לנוסעי התחבורה הציבורית בדרכם לעבודה.
במרץ 2016 חדל העיתון להוציא לאור מהדורה מודפסת.
דיסקרייב
שניאור זלמן נחום הסופר (נולד בי' תמוז ה'תשמ"ב, 1 ביולי 1982), הידוע יותר בשם הבמה דיסקרייב (DeScribe), הוא ראפר, זמר ויוצר אוסטרלי. סגנון המוזיקה שלו משלב בין R&amp;B, היפ הופ, דאנסהול ורגאיי.
קורות חייו.
הסופר נולד במלבורן שבאוסטרליה לדבורה וברוך מרדכי הסופר, זוג חסידי חב"ד. כבר בגיל צעיר גילה כישרון מוזיקלי, במיוחד בתיפוף שבו התמחה החל מגיל 5. הסופר קיבל דחיפה חיובית בנושא מאימו, דבורה הסופר, שנחשבת לזמרת נשים מבוקשת, הוציאה ארבעה אלבומים ומופיעה בקהילות חרדיות באוסטרליה ובישראל. בגיל 9 הוא כבר עשה הקלטות באולפן לאלבומים של אמו, הופיע באירועים ומסיבות, ואפילו הוטס לאי טסמניה כדי לבצע שירים. בגיל 12, הוא כבר שר דואטים עם כוכבי זמר יהודים ידועים מול אלפי אנשים. יחד עם זאת, כבר בגיל צעיר החל לשתות לשוכרה. הסופר סיפר שהוא היה מסתובב בבית הכנסת לאחר שנערך בו קידוש ושותה את כל כוסות המכילות האלכוהול שלא גמרו לשתות אותם. בגיל 12 החלו ניצני היציאה בשאלה שלו כאשר החל להוריד את הכיפה מחוץ לבית. בשנת 1997, בגיל 14, נסע לישראל למרות חששותיהם של הוריו ללמוד בישיבה בצפת. אחרי פרק זמן קצר שהיה בישיבה, הוא לא הצליח להתמודד עם המשמעת בישיבה ורצה לחזור לאוסטרליה אך כשהודיע על כך למשפחתו התברר לו שהמשפחה החליטה לעלות לארץ ישראל, לביתר עילית. זמן קצר לאחר מכן יצא בשאלה, עזב את הישיבה והחל להסתובב ברחובות. עם הזמן התדרדר לסמים ולפשע. הסופר טען שבאותה תקופה, ניסה כמעט כל סוג סם אפשרי ולרוב יותר מפעם אחת. כאשר הגיע לגיל גיוס סירב צה"ל לגייס אותו מכיוון שבאותה תקופה עדיין השתמש בסמים. הסופר נגמל מסמים ולאחר שהיה "נקי" מסמים במשך חצי שנה התגייס לצה"ל. את שירותו הצבאי הוא ביצע בחטיבת הנח"ל בתפקיד קלע.
הסופר נשוי ומתגורר בקראון הייטס, ברוקלין.
קריירה מוזיקלית.
לאחר שירותו הצבאי חזר בתשובה ונסע ללמוד בישיבה לחוזרים בתשובה בברוקלין. במהלך לימודיו בישיבה החל ליצור מוזיקה. לאחר שקיבל את רשותו של ראש הישיבה שלו החל הסופר את הקריירה המוזיקלית שלו.
בשנת 2008 הוציא יחד עם הראפר Y Love ועם הדי.ג'יי Diwon את הקליפ Change. בקליפ מביע דיסקרייב את רצונו לגרום לשינוי, אפילו קטן, באנשי העולם. בשנת 2009 הוציא, שוב עם Y Love ו-Diwon, את הקליפ Make It. הקליפ צולם בברוקלין. ב-2010 שירו של דיסקרייב "הרמוניה" נחגג כ"מכשיר פורץ דרך לאחדות והרמוניה גזעית" על ידי נשיא רובע ברוקלין, מרטי מרקוביץ, בטקס הזיכרון ליום השנה ה-20 של המהומות בקראון הייטס. ב-16 במרץ 2010 יצא Harmony (בתרגום לעברית: הרמוניה), המיני אלבום הראשון שלו. ב-14 במאי יצא בשיתוף עם ייץ ג'ורדן The Change (בתרגום לעברית: השינוי), המיני אלבום השני שלו. במרץ 2011 הוציא את קליפ הדאנסהול "Pure Soul" (בתרגום לעברית: נשמה טהורה) עם אירוח של מתיסיהו בקליפ. את הקליפ הפיק Friendship Circle, ארגון ללא כוונות רווח המסייע לילדים עם מוגבלויות, וכל ההכנסות מהשיר נתרמות לארגון. דיסקרייב מנוהל כיום על ידי ארז סאפאר מ-Shemspeed.
בינואר 2012, כהכנה לקראת הוצאת אלבום הבכורה שלו, החל דיסקרייב להציע הורדה בחינם של שירים ממיני האלבום השלישי שלו, In The Red (בתרגום לעברית: בתוך האדום), כאשר בכל חודש ניתן היה להוריד שיר נוסף. בסופו של דבר, כל "In The Red" שולב במיני האלבום הבא של דיסקרייב, "We R 1". ב-13 בנובמבר 2012 יצא המיני אלבום הרביעי שלו, We R 1 (בתרגום חופשי לעברית: אנחנו מאוחדים). כמו המיני אלבום הקודם, הוא הוצע להורדה בחינם וניתן היה לתרום בין דולר אחד ל-25 דולר לדיסקרייב.
המוזיקה של דיסקרייב משלבת את הסגנונות דאנסהול, רגאיי, R&amp;B, והיפ הופ. הוא משתמש במוזיקה ובטכנולוגיה כדי לקדם הרמוניה גזעית ומסייע לבני נוער יהודיים ללמוד כיצד להקליט ולהפיק מוזיקה. "המוזיקה שלי היא על אחדות," דיסקרייב אומר, "לכולנו יש אלוהים אחד בין אם אנחנו יהודים, נוצרים או מוסלמים. אנחנו אחים ואנו חולקים את העולם הזה ביחד".
זווית הזהב
רגב קונטס
רגב קונטס (נולד ב-22 ביוני 1976) הוא במאי סרטי תעודה ישראלי. מיוזמי המחאה החברתית ב-2011.
ביוגרפיה.
רגב קונטס נולד וגדל בראשון לציון, לקרול, סוכן ביטוח, ולאסתי לבית פרלמן, מורה. קונטס צמחוני מגיל 12.
הוא בוגר המחלקה לתקשורת חזותית במכללה האקדמית בצלאל. לימד במחלקה לתקשורת חזותית שבמכללת שנקר, והיה במאי פרסומות.
בשנת 2009 יצא סרט הבכורה שלו כבמאי, הסרט התיעודי "החברה הכי גרועה בעולם". סרט זה עוסק בשלושה גברים, בהם אביו ודודו של קונטס העובדים בסוכנות ביטוח כושלת שנמצאת על סף פשיטת רגל. הסרט מתעד את נסיונותיו של הבן במאי הסרט להציל את החברה מקריסה. על סרט זה זכה קונטס בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב לשנת 2009. הסרט היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בפרס אופיר בקטגוריית סרטים תיעודיים, אך לא זכה.
בשנת 2011 השתתף בסדרה מחוברות 2 ששודרה בערוץ HOT3, בה הופיעה זוגתו שיר נוסצקי כדמות ראשית.
בקיץ של שנת 2011 קיבל פנייה מדפני ליף שביקשה להקים מאהל בשדרות רוטשילד בתל אביב, במחאה על מחירי הדיור הגואים. קונטס היה שותף לישיבת התכנון הראשונית שהתקיימה בסלון ביתה של דפני ליף, זמן קצר לפני פרוץ המחאה החברתית. בפגישה זו הייתה נוכחת גם סתיו שפיר. קונטס היה מהדוברים הבולטים במהלך ימי המחאה.
בשנת 2013 שודר סרטו "חברים". כוונתו הראשונית של קונטס הייתה לצלם סרט על חברים בפייסבוק, אך עם פרוץ המחאה החברתית המשיך קונטס לצלם מאחורי הקלעים של הובלת המחאה החברתית. הסרט שודר בערוץ yes דוקו.
בשנת 2016 יצא סרטו "להתראות אדולף". הסרט ששודר בערוץ 1, עוסק בניסיונו של קונטס וזוגתו שיר נוסצקי להגר לברלין. קונטס נכד לניצולי שואה, מתאכזב מהקושי הכלכלי במדינת ישראל וביחד עם זוגתו מנסה להגר לברלין. הוא מנסה להשיג דרכון סלובקי הודות למוצאו של אביו, אך אביו מנסה להניא אותו מכך.
ב-2019 נולד לו ולזוגתו שיר נוסצקי בן.
חוריריות