דפוס קלמסקוט Kelmscott Press ושנים אחרונות.
חברת מוריס ושות' המשיכה להיות פעילה. בין עבודותיה בעשור האחרון של המאה היו מערך של חלונות ויטראז' שעוצבו על ידי ברן ג'ונס וסדרה של שישה שטיחי קיר לבית אחוזה Stanmore Hall שמתארים אגדות אנגליות מימי הביניים. בשנים אלה ויליאם מוריס הפך לשם דבר בקהילת האמנים והאומנים האנגלים ובשנת 1892 נבחר לראש גילדת האמנים. במקביל תמך גם בתנועת האמנויות והאומנויות (Arts &amp; Crafts) ונבחר לנשיאה. ויליאם מוריס באותה תקופה גם היה ראש מקדמי נושא שימור הארכיטקטורה הגותית באתרים כמו כנסיית סנט מרי באוקספורד וקתדרלת רואן בנורמנדי .
שנותיו האחרונות היו שנים פוריות של מוריס כסופר. ב-1888 יצא לאור ספר שלו: "ספר הזאבים" ("The House of the Wolfings") - ראשון בסדרה של רומנים שנכתבו חלקם בפרוזה וחלקם בחרוזים שמתאר את חיי השבטים הגותיים דוברי גרמנית. בעקבות ספר זה ואחרים כמו: "שורשי ההרים", "סיפור המישור הנוצץ", "העץ שמעבר לעולם", "מי האיים המופלאים", יש המכתירים את מוריס כאבי ספרות הפנטסיה המודרנית. לכתיבתו של ויליאם מוריס ככלל, ולבית הזאבים בפרט נודעה השפעה מכריעה על יצירתו של ג'.ר.ר. טולקין, מחבר ההוביט ושר הטבעות.
פעילותו הסוציאליסטית פחתה בשנים האחרונות, אבל הוא נשאר מעורב בחברה הסוציאליסטית האמרסמית', פיקח על יצירת עלון קצר מועד שלה ועזר לנסח את "המניפסט של הסוציאליסטים האנגלים". בשנים אלה גם אימץ למשנתו את הקומוניזם שראה בו השלמת הסוציאליזם.
בינואר 1891 הקים דפוס בשם דפוס קלמנסקוט שהפיק בהנהלתו ובעיצובו ספרים מודפסים של אירופה מימי הביניים ותחילת התקופה המודרנית כאשר הוא מושפע אמנותית מכתבי היד המאוירים ומשתמש בנייר שיוצר בעבודת יד ובטכניקות דפוס תואמות. דפוס שהיה מפעלו העיצובי האחרון של ויליאם מוריס הפיק במהלך שבע שנים 66 כרכים, ביניהם של מוריס עצמו וגם של משוררים כמו קיטס ושלי.
ויליאם מוריס הוא אחת הדמויות המוערכות ביותר של בריטניה של המאה ה-19. בתקופתו עיקר פרסומו היה כסופר ומשורר, אבל היום הוא מוכר וידוע בזכות עיצוביו וסגנונו-סגנון תנועת ה"ארטס אנד קרפטס" תנועת האמנויות והאומנויות. אגודת שהוקמה בשנת 1955, אגודת ויליאם מוריס, שמוקדשת למורשתו. ביוגרפיות ומחקרים רבים על עבודותיו פורסמו.
רבים מהבניינים הקשורים לחייו או משקפים את סגנונו, שהם חלק מהחברה לשימור אתרים היסטוריים הבריטית, פתוחים למבקרים: הבית בו נולד, הבית האדום, Slanden House and Garden, Bascat House, בשני האחרונים כל העיצוב נעשה על ידי מוריס ושות'.
הרבה מעבודותיו מוצגות במוזיאונים ברחבי בריטניה. המוזיאון V&amp;A יש להן ייצוג מכובד. עיצוביו עדיין מיוצרים. בכלבו ליברטי שברחוב ריג'נט בלונדון ניתן לקנות הרבה מוצרים בסגנונו.
יחסי פפואה גינאה החדשה–קנדה
יחסי פפואה גינאה החדשה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינה העצמאית של פפואה גינאה החדשה לבין קנדה.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים שבין פפואה גינאה החדשה לקנדה כוננו ב-16 בספטמבר 1975, אותו היום בו קיבלה מאוסטרליה עצמאות. שתי המדינות נהנות מיחסים דיפלומטיים "קרובים ולבביים" על פי משרד החוץ הקנדי, שמבוססים בעיקר על חברות משותפת בארגונים בינלאומיים. לקנדה ולפפואה גינאה החדשה אותו הריבון ואותו המונרך.
ביחסים שבין המדינות שימת דגש על שיתופי פעולה בנושא הדייג, ענף כלכלי חשוב בשתי המדינות. פפואה גינאה החדשה חברה גם בפורום האוקיינוס השקט, בו קנדה משמשת כבת דיאלוג פוליטי.
קנדה תומכת בפרויקטים מפפואה גינאה החדשה למען הקהילה ופיתוח המדינה בין אם בכספים או במשאבים גולמיים.
המסחר שבין שתי המדינות קיים, ומנוהל בידי לשכת המסחר וההשקעות הרשמית של קנדה בנציבות הגבוהה באוסטרליה. בשנת 2017 הסחר הכולל בין קנדה לפפואה גינאה הוערך בשווי של כ-14.6 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי ב-2017 הוערך בשווי של כ-10.8 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר מכונות חשמליות ומכוניות. הייבוא הקנדי מפפואה גינאה החדשה באותה השנה הוערך בשווי של כ-3.8 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר קפה ותבלינים.
רכבות ימאל
רכבות ימאל, או רשמית "חברת הרכבות של ימאל" (ברוסית: ОАО «Яма́льская железнодоро́жная компа́ния») היא חברת רכבות רוסית שהוקמה בשנת 2003 על ידי ממשלת המחוז האוטונומי ימאלו-ננץ, חברת הרכבת של סברדלובסק וחברת סווטיומנטרנספט.
הפעילות העיקרית היא הפעלת הקווים קורוצ'אייבו - נובי אורנגוי - נאדים ויאמבורג.
פרויקטים.
הפרויקטים של חברת הרכבות ימאל כוללים:
קו הרכבת וטי אורנגוי - פנגודי - נאדים וטקה הוא חלק מהרכבת הטרנס-קוטבית ששוחזרה בשנות השבעים.
הקו נובי אורנגוי - ימבורג (שנחנך ביולי 1986) בנוי להגנה מפני סחיפות שלג ועובר לאורך סוללה בגובה 8–10 מטרים. לשם השוואה: ברכבת נורילסק, הרכבות נסעו בתעלות מושלגות, מכוסות בלוחות. מאז 2000 תאגיד גזפרום שותף לפיתוח מסילות הברזל בימאל.
מעמד משפטי.
הבעלים של התשתית במקטע נובי אורנגוי - ימבורג ופנגודי - נדים הוא תאגיד גזפרום; קטעי המסילה קורוצ'אייבו - נובי אורנגוי - פנגודי - בבעלות חברת הרכבות הרוסית. פרויקטים של בנייה שלא הסתיימו באזורים אלה הועברו לחברת הרכבות של ימאל על בסיס חוזה שכירות.
פיתוח.
החברה מפתחת פרויקט להקמת מסילת הברזל אובסקאיה - פולונוצ'נויה לאורך המדרון המזרחי של הרי אורל. כספי ההשקעה להקמת הרכבת נמסרו על ידי חברה מסנט פטרבורג בשם לנהיפרוטרנס. עלויות הבנייה נאמדות בלפחות 62 מיליארד רובל. החברה מתכוונת גם לשחזר את קטע סלחרד - נאדים של הרכבת הטרנסקוטבית שננטשה בשנת 1953.
לצורך הקמת מסילת הברזל אובסקאיה - פולונוצ'נויה ושיקום מלא של הרכבת הטרנסקוטבית, נדרשת הקמת גשר מעבר לנהר אוב. ההסכם לבניית גשר מסילה וכבישים משולבים ברחבי אוב נחתם בדצמבר 2008 על ידי ממשלת ימאלו-ננץ והסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות.
סינגפור פלייר
סינגפור פלייר (באנגלית Singapore flyer), הוא גלגל תצפית ענק בעיר סינגפור. עם פתיחתו בשנת 2008, נחשב לגבוה ביותר בעולם, שיא שנשבר בשנת 2014, עם הקמתו של היי רולר הממוקם בלאס וגאס, נבדה.
הגלגל מתנשא לגובה של 165 מטרים, בעל קוטר של 150 מטרים, כאשר 15 המטרים הנוספים הם בבסיס.
היסטוריה.
התוכנית הוגשה לראשונה בתחילת שנות האלפיים על ידי פטריק מקמהון מניהול הפרויקטים של מלצ'רס, חברת בת של מלצ'רס הגרמנית. התכנון הרשמי החל בשנת 2002. חברה חדשה, Singapore Flyer Pte Ltd, הוקמה כמפתחת, כאשר ניהול הפרויקטים של מלצ'רס היה בעל אחזקה של 75%, והשאר מוחזק על ידי אוריינט ופאסיפיק מנג'מנט.
הפרויקט הוכרז רשמית ב־27 ביוני 2003 על ידי מועצת התיירות בסינגפור עם חתימתו על מזכר הבנות, המסמל את ההבנה בין היזם למועצת התיירות בכל הנוגע לתהליך רכישת הקרקעות. במסגרת הסכם זה אמורה הייתה מועצת התיירות לרכוש את חלקת האדמה במרינה סנטר מרשות מקרקעי סינגפור, ולהשכיר אותה ל- Flyer Pte Ltd למשך 30 שנים עם אפשרות להאריך את חוזה השכירות ב-15 שנים נוספות. הקרקע הייתה אמורה להיות ללא שכר דירה בשלבי הבנייה של הפרויקט. ביולי 2003 מונה ג'ונס לאנג לסאל כיועץ הנדל"ן. טקנאקה ומיצובישי נבחרו כקבלנים הראשיים, וארופ כמהנדס המבנה.
עיצובים מוקדמים הראו גלגל בגובה 169 מטרים, הדומה ללונדון איי, מה שעורר ביקורת על כך שהוא חסר מקוריות. היזמים ציינו כי העיצוב לא הושלם סופית והוא נועד אך ורק למטרות המחשה, אם כי פרויקט הגמר השתנה לא מעט מהעיצובים המוקדמים. בהמשך, הפרויקט אמור היה להיפסק כאשר היזם התמודד עם קשיים בגיוס כספים לבניית ההגה. התוכניות המקוריות להשלמת הגלגל בסוף 2005 נדחו אפוא ללא הגבלת זמן, והיו דיווחים (שנדחו על ידי מועצת התיירות בסינגפור) כי מועצת התיירות קבעה תאריך אולטימטום ליום 31 במרץ 2005 עבור היזם לסידור הסוגיות הכספיות שלו, ולהמשך הפיתוח.
בספטמבר 2005 התחדש הפרויקט כאשר הושקעו בהצלחה כספים משני בנקים גרמנים. קולין ויליאם פייג ', חברת בת של ABN AMRO, אמורה הייתה לספק הון עצמי של לכל היותר של 100 מיליון דולר, ו-140 מיליון דולר נוספים הגיעו מ- HypoVereinsbank. עם השקעה זו של 240 מיליון דולר, ההשקעה הזרה הגדולה ביותר בתעשיית הבידור הסינגפורית, הבנייה הייתה אמורה להתחיל בסוף החודש.
עיצוב.
לפיתוח הוקצה שטח בנייה של כ־16,000 מ"ר ברוטו, והוא בנוי על שטח של 33,700 מ"ר לאורך טיילת המרינה. הסיבוב המתמיד של הגלגל עוצב על ידי ארופ ומיצובישי תעשיות כבדות עם קיבולת של עד 7.3 מיליון נוסעים בשנה. בדרך כלל, סיבוב של הגלגל, המהווה נסיעה שלם, נמשך כ-32 דקות.
כל אחת מ-28 הקפסולות הממוזגות יכולה לשאת 28 נוסעים.
28 הקפסולות הממוזגות של הנוסע מותקנות מחוץ לחישוק הגלגל, מה שמאפשר מבט ללא הפרעה וללא הפסקה. לכל קפסולה שטח רצפה של 26 מ"ר והיא מסוגלת להחזיק 28 נוסעים, או עד חמישה כיסאות גלגלים ו -15 מבקרים אחרים כאשר הוזמנה מראש בקשה לשימושם של אורחים בעלי מוגבלויות.
תחילה הסתובב הגלגל נגד כיוון השעון כשהוא צופה ממרכז המרינה, אך ב־4 באוגוסט 2008 הוחלף הכיוון.
כמו כן ניתנים רמפות ומעליות לכיסא גלגלים, שירותים לנכים וחניון ייעודי לנכים.
בנייה.
טקס פורץ הדרך נערך ב־27 בספטמבר 2005 כאשר מאה באו טאן, אז השר לפיתוח לאומי, היה אורח הכבוד. הציר הותקן ב־13 בדצמבר 2006 והשפה החיצונית הושלמה ב־9 באפריל 2007. התקנת קפסולות הנוסעים החלה ב־3 באוגוסט 2007, והושלמה ב־2 באוקטובר באותה שנה.
פתיחה.