ב-2003 הועלה לדרגת אל"ם, ומונה למפקד חטיבת מנשה באוגדת אזור יהודה ושומרון. זאת, בתקופה סוערת של לחימה בטרור בגזרת ג'נין. בתפקיד זה שימש, גם, בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי היישובים חומש ושא-נור בגזרה תחת פיקודו, בתפקידו שימש עד שנת 2005. ב-2006 מונה לראש מחלקת תורת לחימה (תו"ל) בזרוע היבשה, ולאחר מלחמת לבנון השנייה עסק בהפקת הלקחים ממנה ויישומם, במקביל מונה ב-2007 למפקד חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת חיל רגלים במילואים, בנוסף, שימש כמפקד בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2009. באוגוסט 2009 מונה למפקד חטיבת כפיר, בתקופתו כמפקד, החטיבה פעלה בתחום הביטחון השוטף והלחימה בטרור בגזרת יהודה ושומרון ובפעם הראשונה גם בגבול הצפון. בנוסף, החטיבה ביצעה את התרגיל החטיבתי הראשון בתולדותיה והתאמנה לפעילות במתאר לחימה בצפון. במהלך כהונתו התרחשו בחטיבה מספר מקרים של מחאות חיילים על רקע סירוב לפנות יישובים ביהודה ושומרון, שני חיילי גדוד שמשון, שהניפו שלט בטקס השבעת הלוחמים בכותל המערבי, נשלחו על ידי אבמן ל-30 ימי מחבוש, הורדו בדרגה והודחו מהחטיבה וחיילים אחרים מגדוד נחשון שהניפו שלטים בתקרית מאוחרת יותר, נשלחו אף הם למחבוש והודחו מתפקידי לוחמה. כך נהג גם כלפי חייל תושב חוות גלעד שנפקד מהשירות על רקע פינוי ביתו. ביוני 2011 סיים את תפקידו כמפקד החטיבה, והוחלף על ידי אל"ם אודי בן-מוחה.
באוגוסט 2011 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת היבשה במפקדת זרוע היבשה, בתפקידו שימש עד אוגוסט 2014. באוגוסט 2014 מונה למפקד עוצבת עידן, תחת פיקודו הפכה העוצבה מאוגדה משוריינת לאוגדה קלה רב-זירתית המתמחה בלחימה כנגד טרור וגרילה, בשטחים בנויים ומורכבים בכל צורות הקרב, ובמקביל מונה במרץ 2015 לשמש כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ב-6 ביולי 2015 הוחלט על מינויו למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
ביוני 2016, לפני כניסתו לתפקיד מפקד מל"י, הודיע תא"ל אבמן לרמטכ"ל כי הוא מבקש להשתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו הקים עם חגי מרדכי חברה בתחום הייעוץ. בנוסף, הוא הקים ביחד עם טל טיניקיג'יו, חברת סטרט אפ בתחום הירי והקליעה שבמסגרתה פיתחו אפליקציה ייחודית, בעלת פטנט רשום, שמטרתה שיפור יכולות הירי וייעול השיטה הידנית לאיפוס כלי נשק, שנהוגה כיום בצה״ל ובעולם.
אבמן נשוי ואב לארבעה. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי, קורס חי"ר מתקדם בצבא ארצות הברית, בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדעי המדינה ולימודי המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
סרט לא לינארי
תקנות עזרא
הבית על הסלע
הבית על הסלע (באנגלית: House on the Rock) הוא קומפלקס של חדרים, רחובות, גינות וחנויות בעלי ייחוד ארכיטקטוני אשר נבנה ברובו על ידי האדריכל האמריקני אלכס ג'ורדן ג'וניור. הבנייה של "הבית" עצמו החלה בשנת שנות ה-40 של המאה ה-20 על גבי סלע הממוקם בלב יער בתחום מחוז איווה שבמדינת ויסקונסין, דרומית ליישוב ספרינג גרין. לאורך השנים נבנו חלקים רבים נוספים בקומפלקס.
מרכיבים עיקריים של הקומפלקס.
האטרקציות העיקריות בקומפלקס הן:
מיקלוש יושיקה
מיקלוש יושיקה, בשמו המלא מיקלוש אימרה פרקש יושיקה, ברון בראניצ'קאי (בהונגרית: Jósika Miklós, branyicskai báró, 28 באפריל 1794 - 27 בפברואר 1865) היה סופר, פובליציסט ומחזאי הונגרי, יליד טרנסילבניה. השתתף במהפכה ההונגרית בשנים 1848-1849. נחשב ליוצר ז'אנר הרומן ההיסטורי בספרות ההונגרית. לצידם של גרגיי צ'יקי וקארוי קישפלודי היה אחד המחזאים הבולטים בהונגריה במאה ה-19. היה חבר באגודת קישפלודי.
רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו.
מקלוש יושיקה נולד בעיר טורדה שבטרנסילבניה, אז חלק מהממלכה ההונגרית, בימינו חלק מרומניה, כילד הרביעי מבין שבעת הילדים של הברון מיקלוש יושיקה האב ושל אלאונורה, בת לבית לאזאר. משפחת אביו הייתה משפחת אצילים אמידה, הידועה עוד מהמאה ה-16 ושורשיהם מובילים אל אזור הבאנאט של
סברין, בדרום-מערב של רומניה של ימינו. סבו מצד האב, אימרה יושיקה עבר לדת הקתולית בעת שרותו את הקיסרית האוסטרית מריה תרזה. בגיל 5 התיתם מיקלוש יושיקה הבן מאמו ועבר לטיפול סבתו מצד האב, אנה בורנמיסה. בבית סבתו, חינוכו עוצב במיוחד על ידי מורה נערץ, קולונל צרפתי לשעבר ובונה חופשי בשם לנואר דיביניון, ברון ד'ארמאן.
מגיל 10 יושיקה נשלח לפנימיה בגימנסיה של מסדר הפיאריסטים בעיר קלוז' (אז קולוז'וואר או קלאוזנבורג), הבירה ההיסטורית של טרנסילבניה. הוא המשיך שם את לימודיו באקדמיה למשפטים. בעת לימודיו התעניין במיוחד בספרויות הקלאסיות.
איש צבא, פוליטיקאי ואיש רוח.
בהסכמת אביו, הפסיק בשנת 1811 את לימודיו על מנת להתחיל קריירה צבאית. התגייס לגדוד דרגונים אוסטרי על-שם הנסיך אויגן מסבויה. עם גדוד זה הגיע למקומות שונים ברחבי האימפריה, לסקסוניה וטירול, ב-1812 לגליציה ובוקובינה ובין 1813-1814 נלחם באיטליה במסגרת המאבק המלחמתי של בית הבסבורג נגד נפוליאון.
אחרי שהצטיין בקרב מינצ'ו ב-8 בפברואר 1814 הועלה לדרגת מייג'ור לטננט (סגן). ב-18 במרץ קודם לדרגת קפטן (סרן) בגדוד רגלים שבפיקודו של הגנרל קולורדו וב-31 במרץ 1814 השתתף בכניסת הצבא האוסטרי המנצח לפריז. נשאר בבירת צרפת לכל משך השנים שנים 1815–1816. הוחזר אחר כך לשנתיים בווינה, שם התחיל לכתוב מחזות בשפה הגרמנית, בלי הצלחה מרובה.
ב-1818 חזר יושקיה להונגריה והתחתן עם מי שהייתה אשתו הראשונה, ארז'בט קאלאי. חיי הנישואין לא עלו יפה. אחרי הפרידה מאשתו, הסופר, הפרוד מאשתו, שהה באחוזת אביו בנאפקור, במחוז סאבולץ' שבצפון-מזרח הונגריה והתעמק בעיסוקיו הספרותיים. ב-1831 ביקר לראשונה בפשט. התיישב בה אחרי שנת 1824 ולעיתים שהה באחוזתו האחרת בטרנסילבניה, ביישוב בראניצ'קה (כיום - ברנישקה, ברומנית). התחיל להיו מעורב בחיים הפוליטיים ההונגריים ובשנת 1834 נכח בדיאטה הטרנסילבנית. ב-1834 המיר את דתו לנצרות רפורמית (קלוויניזם) והתיישב בפשט. רק בימי הקיץ נהג לגור באחוזה שבכפר סורדוק שבאזור סילאג' (בימינו - סלאז' ברומניה), ועסק בה בחקלאות, בכתיבה ובבילויים. בעקבותיו של מיהאי וסלני, ויתר לחלק גדול מהמסים שהאיכרים היו צריכים לשלם לו.
בעת שהותו בפשט סופרים ופוליטיקאים רבים שאותם פגש, התרשמו מאוד מטיוטות הרומנים הציג בפניהם ועודדו אותו לפרסמם. את שמו כסופר מוכשר קנה במידה רבה הודות לרומן ההיסטורי הרומנטי שלו, "אבאפי" (1836), הנחשב לרומן ההונגרי הראשון ושתיאר בצורה פלסטית את ההווי הטרנסילבני בימי מלכותו של השליט ז'יגמונד באטורי.
כסימן להכרת זכויותיו בספרות עמו, נבחר ל"אקדמיה ההונגרית להמדעים" ולחברה הספרותית ע"ש קישפלודי. בשנת 1841 כיהן כמנהל של אגודה זו ובשנת 1842 כסגן יושב הראש. בשנת 1842 השתתף שוב בדיאטה הטרנסילבנית, כנציג של המחוז סולנוק והביע בפורום זה את תמיכתו באיחוד המלא בין טרנסילבניה (שהונהגה על ידי מושלים אוסטריים) ובין הונגריה.
באותה שנה נשא לאישה את הברונית יוליה פודמניצקי, סופרת בעצמה, שהיה נשוי לה באושר עד סוף ימיו. יושיקה היה סופר מאוד פורה ועד לפריצת המהפכה בשנת 1848 כבר כתב כשישים רומנים, בנוסף למאמרים רבים.
מהפכת 1848 והיציאה לגלות.
גם מתוקף מעמדו כחבר באצולה הגבוהה וכחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, תמך יושיקה בתנועה המהפכנית הלאומית ההונגרית בשנים 1848-1849, עמדה שהשתקפה גם בכתביו ונבחר לוועד להגנה הלאומית ההונגרי. יחד עם הממשלה המהפכנית נדד מפשט לדברצן, אחר כך לארד ובסוף לסגד.
אחרי תבוסת הכוחות המהפכניים בוילאגוש (כיום שיריה, ברומניה), ב-13 באוגוסט 1849, הסתתר והצליח להימלט לניכר - קודם ללייפציג ודרזדן, ואחר כך לבריסל. בבלגיה חידש בעילום שם את פעילותו הספרותית. ב-1864 חזר חולה לדרזדן ונפטר שם בפברואר 1865.
מורשתו הספרותית.
את שיריו הראשונים פרסם יושיקה בשנים 1828-1829 במגזין הספרותי "Felső- Magyarországi Minerva" ("מינרווה של הונגריה עלית"), תחת שם העט "גאבור מארושקזי" (Gábor Marosközi). יושיקה כתב רומנים היסטוריים ופוליטיים-חברתיים רבים, ברוח רומנטית, תחת השפעה מסוימת של וולטר סקוט. לצורך כתיבתם חקר בצורה יסודית את הכרוניקות של ארצו.
ספריו.
("על תולדות המאבק ההונגרי לחרות") בגרמנית
קישורים חיצוניים.
Lajos Dezsi "Báró Jósika Miklós", Atheneum, Budapest 1916
אלברט טזלה - מחברים הונגרים:ספר לימוד ביבליוגרפי, הוצאת לאור הרווארד ,
Pallasz Nagy Lexikona גישה ב 14 במאי 2011
יון קראנגה
דמות בדיונית
מוזיקה אתיופית
המוזיקה האתיופית מגוונת ועשירה ביותר, נטועה ושואבת מקורותיה מהקבוצות האתניות הרבות המאכלסות את אתיופיה ואשר לכל אחת מהן ייחוד מוזיקלי. חלק מן הסגנונות המוזיקליים האתיופיים המסורתיים הושפעו בצורה ניכרת מן המוזיקה העממית שנוצרה באזורים אחרים של חצי האי הסומאלי, בעיקר בסומליה. עם זאת, המוזיקה האתיופית הדתית מתאפיינת גם באלמנט מוזיקלי נוצרי עתיק שניתן להרחיק ולזהותו ביצירות מן המאה השישית לספירה, המיוחסות למוזיקאי ירד. בצפון-מזרח אתיופיה, בוואלו, התפתח סגנון מוזיקלי מוסלמי, הנקרא מנזומה. שירים אמהאריים בסגנון זה התפשטו אל הרר וג'ימה, וניתן למצוא באזור שירים בשפת אורומו המבוצעים בסגנון זה. ברמה האתיופית, מוזיקאים נוודים, הנקראים אזמרים, מנגנים מוזיקה חילונית מסורתית, הזוכה ליחס של כבוד וחשד מצד החברה האתיופית.
תאוריה של המוזיקה.