השפות הקרובות ביותר אליה הן אסטונית, פינית, קַרֶלִית (מדוברת ברפובליקת קַרֶלִיָה שברוסיה), שתי השפות הנפוצות פחות (איז'וֹרית ווֶפּסית), המדוברות במחוז סנקט פטרבורג (רוסיה) והשפה הלִיווִית (מדוברת בצפון-מערב לטביה). שבע השפות הללו מהוות את הענף הבַלטוֹ-פיני בקבוצת השפות הפינו-אוגריות (המשתייכת למשפחת השפות האוּרַאלִיוֹת). ענף זה, יחד עם שפת סאמי (או לאפּית, המדוברת במחוז לאפלנד, החולש על צפון-פינלנד וצפון-מזרח שוודיה), מהווה את קבוצת השפות הפינו-לאפּית. קרובה-רחוקה של השפה היא ההונגרית. שפה זו, יחד עם הפינו-לאפיות ושפות נוספות (38 בסך הכול, רובן ככולן מדוברות ברוסיה), מהוות את משפחת השפות האוּרַאלִיוֹת.
ג'ים דייוויס (שחקן)
מרלין "ג'ים" דייוויס (באנגלית: Marlin "Jim" Davis, 26 באוגוסט 1909 - 26 באפריל 1981), היה שחקן אמריקאי בעל הופעה מחוספסת, ששיחק במשך מרבית הקריירה שלו דמויות משנה במערבונים. בזקנתו לוהק לתפקיד אבי המשפחה הפטריארכלי, ג'וק יואינג, בסדרה המצליחה דאלאס, ושיחק תפקיד זה עד מותו.
ביוגרפיה.
דייוויס נולד כ"מרלין דייוויס" באדגרטון שבמיזורי. הוא החל קריירה כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-40, בתפקידי משנה בסרטים המכונים "סוג ב'" (B movies), במיוחד עבור חברת "ריפבליק". תפקידו הגדול הראשון היה אל מול בטי דייוויס במלודרמה "מפגש חורפי" (Winter Meeting) בשנת 1948. לרוב שיחק דמויות קשוחות, "טובות" או "רעות" במערבונים ובסרטי פעולה, וזאת בשל מראהו המחוספס והגברי, והמבטא הדרומי בו דיבר. במהלך קריירה שכללה תפקידי משנה בעשרות סרטי "סוג ב'", ניתן לציין שני תפקידים בולטים. האחד, הוא צייד הפרוות המרושע העובד עבור קירק דאגלס בסרט "השמיים הגדולים" (The Big Sky) שביים הווארד הוקס בשנת 1952, והשני הוא הסנאטור ג'ורג' האמונד, בסרט הקונספירציה של אלן ג'יי פאקולה "המעקב" (The Parallax View) משנת 1963.
במשך השנים הופיע דייוויס בעיקר בקולנוע, אך שימש גם כשחקן טלוויזיה, והופיע בתפקידי אורח בסדרות שונות, בעיקר מערבונים כרוהייד או גאנסמוק. בין השנים 1954–1955 שיחק את דמותו של מאט קלארק, גיבור הסדרה "סיפורי המאה" (Stories Of The Century), שעסקה בבלש הנוסע ברכבת באמצע המאה ה-19 ומתעמת עם הנבלים הידועים במערב, כג'סי ג'יימס. הסדרה זכתה להצלחה, ואף זכתה בפרס אמי, אך היא לא הביאה לפריחה בקריירה של דייוויס, שנותר בעיקר שחקן משנה.
בשנת 1970 חווה דייוויס טרגדיה אישית כאשר בתו היחידה, טארה דיאן דייוויס נהרגה בתאונת דרכים בגיל 16.
בשנת 1978 קיבל דייוויס את תפקיד חייו, והוא בן 69. דייוויס שיחק את אב המשפחה הפטריארכלי, ג'ון רוס יואינג הראשון (המכונה ג'וק), בסדרת הטלוויזיה דאלאס. הסדרה נועדה להיות בתחילה מיני סדרה. דייוויס הוצב בצוות שכלל שחקני משנה וותיקים ומוכרים כדייוויס עצמו, ברברה בל גדס ששחקה את אשתו, מיס אלי, או דייוויד ויין ששיחק את יריבו הנערץ "דיגר" בארנס. לצידם שיחקו שחקנים צעירים, אך לא ממש ידועים, כפטריק דאפי וויקטוריה פרינסיפל. כן שיחק בסדרה לארי הגמן.
הצלחת הסדרה הובילה להזמנת עונות נוספות ופרקים נוספים. הסדרה התמקדה במאבק בין "הבן הטוב" בובי יואינג, ו"הבן הרע" ג'יי אר יואינג, כאשר דייוויס שיחק את האב הסמכותי, הנמצא מעבר למאבקים אלו, בנוסח אב המשפחה בסדרה בוננזה. משחקו ומראהו של דייוויס, בעל רעמת השיער הלבנה והפנים הקשוחות, התאימו לתפקיד, ודייוויס הפך לאחד השחקנים האהובים בסדרה שזכתה להצלחה רבה ביותר.
במהלך צילומי עונתה השלישית של הסדרה, אובחן אצל דייוויס סרטן. הוא המשיך בצילומי הסדרה ככל שיכל, לעיתים בישיבה, לעיתים כשהוא חובש פאה נכרית ונראה עייף וחולה. בעת שאובחנה מחלתו, צולם קו עלילה בו נפרד ג'וק מאשתו האהובה מיס אלי. לאחר אבחון המחלה השלימו תסריטאי הסדרה בין בני הזוג, ושלחו אותם לירח דבש שני ומורחב, כאשר לא ניתן היה עוד לאפשר לדייוויס את העבודה בסדרה, בתקווה כי לאחר החלמתו ניתן יהיה להשיבם משם. באפריל 1981 מת דייוויס.
תסריטאי הסדרה לא שילבו את מותו בסדרה באופן מיידי. דמותו של ג'וק יואינג הייתה דמות מרכזית ואהודה, ובתחילה נעשו תוכניות להחליף את דייוויס בשחקן אחר, אך הפרסום שקיבל מותו של דייוויס מנע את האפשרות להחליפו. בסדרה נשלחה דמותו של ג'וק לחיפושי נפט בדרום אמריקה, ובינואר 1982 שודר פרק בו נמסר למשפחה כי ג'וק נהרג בתאונת מסוק. במשך מספר פרקים הופיעה בסיום שידור פרקי הסדרה תמונתו של דייוויס, עם כיתוב לזכרו.
בשל תרומתו לתעשיית הטלוויזיה זכה דייוויס לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מאקס ויינרייך
מאקס וינריך
מאקס ויינריך
מאקס וויינרייך
הניקוד הבבלי
הניקוד הארצישראלי
הניקוד הארצישראלי-טברני
הרלדי
זלמן ריזין
סופר סמאש ברוס
היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה
היינריך הארי (בגרמנית: Heinrich der Löwe; 1129 – 6 באוגוסט 1195), אשר נמנה עם בית ולף (Welf), היה דוכס סקסוניה בשם היינריך השלישי (מ-1142) ודוכס בוואריה תחת השם היינריך השנים עשר (מ-1156); דוכסויות שאותן החזיק בשליטתו עד שנת 1180.
היינריך היה מהנסיכים הגרמנים החזקים ביותר בזמנו, עד אשר עלה בידיהם של יריביו מבית הוהנשטאופן לבודד אותו ובסופו של דבר לחטוף מידיו את דוכסויותיו, בעת שלטונם של דודנו פרידריך הראשון ושל יורשו, היינריך השישי.
בשיאו של שלטונו שלט היינריך על שטח עצום, אשר התפרש למן חופי הים הצפוני והים הבלטי ועד להרי האלפים, ומווסטפאליה ועד פומרניה. היינריך קנה כח זה בחלקו בגין חריפותו הצבאית והפוליטית, ובחלקו באמצעות מה שהורישו לו ארבעת סביו וסבותיו.
ביוגרפיה.
היינריך נולד בראוונסבורג להיינריך הגאה, דוכס בוואריה וסקסוניה, אשר היה בנם של היינריך השחור ושל יורשת בית בילונג, דוכסי סקסוניה לשעבר. אימו של היינריך, גרטרוד מזיפלינגנבורג, הייתה בתם היחידה של הקיסר לותאר השלישי ושל אשתו ריכנצה מנורטהיים, יורשת השטחים הסקסוניים של נורטהיים ושל רכושם של הברונונים (Brunonen), הרוזנים מבראונשווייג.
אביו של היינריך נפטר בשנת 1139 בגיל 32, כשהיינריך היה עודו ילד. טרם מותו נושל אביו מדוכסויותיו ב-1138 וב-1139 בידי קונראד השלישי – שהיה יריבו לכתר ב-1138 – אשר מסר את סקסוניה לידי הדוכס אלברכט "הדב" ואת בוואריה לידי לאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה. ואולם היינריך לא ויתר על תביעתו לירושתו, ובשנת 1142 השיב קונראד את סקסוניה לידיו. כמי שלקח חלק במסעי הצלב הוונדיים, היינריך השיג לעצמו בשנית גם את בוואריה, על פי החלטתו של הקיסר החדש, פרידריך הראשון, בשנת 1156.
היינריך היה מייסדן של הערים מינכן (ב-1157 או ב-1158) וליבק (1159). כמו כן, הוא ייסד ופיתח את הערים שטאדה, לינבורג ובראונשווייג. בבראונשווייג, בירתו, הוא קבע פסל אריה מארד – ארי בראונשווייג – הסמל ההרלדי שלו, אשר הזדקר מחצר טירתו, דנקוורדרודה (Dankwarderode) למן 1166 – פסל הארד הראשון מצפון להרי האלפים. בהמשך בנה היינריך את קתדרלת בראונשווייג בסמוך לפסל.
בשנת 1147 נישא היינריך לקלמנטיה מבית צרינגן (Zähringen) – ובכך זכה בטריטוריות אשר ירשה בשוואביה. ב-1162 התגרש ממנה, כנראה בלחצו של הקיסר פרידריך ברברוסה, אשר לא שמח מדי על קיומן של חזקות של בית ולף במגרשו הביתי, והציע להיינריך מספר מבצרים בסקסוניה בתמורה לגירושין. בשנת 1168 נישא היינריך למתילדה, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה, ושל אלינור, דוכסית אקוויטניה, ואחותו של ריצ'רד לב הארי.
היינריך תמך ממושכות ובנאמנות בדודנו, הקיסר פרידריך הראשון בניסיונותיו של האחרון לבסס את אחיזתו בכתר הקיסרי ובמלחמותיו החוזרות ונשנות בערי לומברדיה ובאפיפיורים, שבהן ניצח מספר פעמים בעזרתו של היינריך ושל אביריו הלוחמים ללא חת. אולם ב-1174 סירב היינריך לסייע לפרידריך בפלישה מחדש ללומברדיה, מפני שהיה עסוק בעצמו באבטחת גבולותיו המזרחיים. הוא סבר כי ההרפתקאות האיטלקיות הללו אינן שוות את המאמץ, וזאת גם לאחר שפרידריך הציע להעניק לו את העיר העשירה גוסלר – פרס שאותו חמד היינריך מזה זמן רב.
מסעו של ברברוסה אל תוך לומברדיה הסתיים בכישלון מוחץ, והוא נטר טינה להיינריך, אשר לא סייע לו. פרידריך ניצל את עוינותם של הנסיכים הגרמנים האחרים כלפי היינריך, אשר ביסס בהצלחה מדינה חזקה ובעלת רצף טריטוריאלי שכללה את סקסוניה, בוואריה ושטחים ניכרים בצפון ובמזרח גרמניה – ודאג בשנת 1180 כי יישפט שלא-בפניו על אי-ציות, בפני חבר שופטים שהורכב מבישופים ומנסיכים. בהצהירו כי החוק הקיסרי גובר על החוק הגרמני המסורתי, הפשיט בית המשפט את היינריך משטחיו והכריז עליו כעל פורע חוק. אז פלש פרידריך עם הצבא הקיסרי לסקסוניה, כדי להוריד את דודנו על ברכיו. בעלי-בריתו של היינריך נטשו אותו, והוא נאלץ לבסוף להיכנע, בנובמבר 1181, ברייכסטאג שבארפורט. ב-1182 הוא הוגלה מגרמניה לשלוש שנים, ונשאר בנורמנדי אצל חותנו, הנרי השני מלך אנגליה, בטרם הורשה לשוב לגרמניה ב-1185. הוא הוגלה בשנית בשנת 1188, ואשתו מתילדה נפטרה ב-1189.
כאשר יצא פרידריך ברברוסה למסע הצלב השלישי שב היינריך לסקסוניה, גייס צבא נאמנים, כבש והחריב את העיר העשירה בארדוויק כעונש על אי-נאמנותה; רק הכנסיות בעיר נותרו על עומדן. בנו של ברברוסה, היינריך השישי, הביס שוב את הדוכס. אך בשנת 1194, כשקרב קיצו, הוא השלים עם הקיסר ושב לשטחיו המקוצצים שסביב בראונשווייג, שם סיים את חייו כדוכס בראונשווייג, חי בשלווה ומימן עבודות אמנות ואדריכלות. היינריך נפטר ב-6 באוגוסט 1195.
משפחתו.