כתיבתו של אסד התמקדה לאחרונה במחקר על חילוניות ומודרניות. במאמרו "לחשוב על החילון והחוק במצרים" מגדיר אסד את החילוניות כך: "חברה חילונית... היא בניה מודרנית המבוססת על הבחנה חוקית בין הציבורי לפרטי, על הסדר פוליטי הדורש שה'דת' תחשב על פי החוק לנחלתו של הפרט, על בסיס אידאולוגי של אינדיבידואליזם מוסרי והורדתו בדרגה של הנושא הידוע, על חגיגתו של הגוף הפיזי כמו גם על טווח של דקויות אבחנה אישיות, שכולן נבעו מאירופה המערבית יחדיו עם הבנייתה של המדינה המודרנית."
אסד אמר על המודרניות, "אחד מהדברים ששומה על המודרניות לעשות, כפי שאתה יודעים, הוא לחסל אפשרויות שונות." יתר על כן, בריאיון עם סאבא מחמוד שפורסם ב-Stanford Humanities Review, מסביר אסד כי האקדמיות האירופיות "עדיין מניחות הנחות שמונעות מהן מלפקפק בהיבטים של המודרניות המערבית. לדוגמה, הם קוראים לתנועות אלה (כמו האסלאמיזם) "ראקציונריות" או "מומצאות", בהניחם את ההנחה שהמודרניות האירופית אינה רק המדד שלפיו יש לשפוט את כל ההתפתחויות בנות זמננו, כי אם גם המסלול האותנטי היחיד לכל מסורת."
בהתחשב ברקע ובתחומי העניין שלו, אסד נעשה לאחרונה פרשן פופולרי לענייני השעה: הוא התבקש לדבר ולכתוב אודות פונדמנטליזם בעולם האסלאמי וניתוחיו את החברות החילוניות המביטות בפונדמנטליזם היו המוקד של מספר מאמרים אחרונים.
סקירה על מחקריו של טלאל אסד.
ויליאם אי. קונלי מסכם את תרומתו התאורטית של אסד כלהלן:
קרלומן הראשון
קרלומן הראשון (או שארלומן 751 – 771) היה מלך פרנקי מ-768 עד 771. הוא היה בנו של פפין השלישי.
יחד עם אחיו, קרל (שבעתיד יהיה ידוע כקרל הגדול), נמשח קרלומן למלך על ידי האפיפיור סטפנוס השני ב-754. לאחר מותו של פפין ב-768, חילקו קרלומן וקרל את הממלכה ביניהם, כאשר קרלומן מלך בחלק המזרחי, אוסטרזיה. בין האחים שרר מתח ניכר, וייתכן שזו הייתה הסיבה לכך שלאחר מותו של קרלומן נמלטה אשתו גרברז' עם בניו לארמונו של דסידריוס , מלכה האחרון של הממלכה הלומברדית. מפני שחלק מהמקורות מציינים כי דסידריוס היה בכלל אביה של גרברז', קשה לשפוט את טיב המתח בין האחים. סיפורים אחרים טוענים כי קרל הגדול נדהם מבריחתה של גרברז' ולא הבין למה עשתה זאת. בעת מותו של קרלומן, סופחה ממלכתו לזו של אחיו, שחילקה בין בניו.
מחוז מרשל (טנסי)
מחוז מרשל הוא מחוז במרכז מדינת טנסי שבארצות הברית אשר הוקם בשנת 1836. שטחו של המחוז הוא 974 קמ"ר ובירתו היא העיירה לואיסבורג. נכון לשנת 2010, אוכלוסיית המחוז מונה 30,617.
מיוטוניה קונגניטה
מיוטוניה קונגניטה (Myotonia congenita) היא מחלה גנטית של מערכת העצבים, הגורמת לעיכוב בהרפיה של שרירי השלד (השרירים המשמשים לתנועה רצונית). הסימפטום העיקרי של המחלה הוא קשיון שרירים, שעלול להגיע עד לכדי שיתוק. מקור המחלה הוא מוטציה גנטית תורשתית, המשפיעה על תעלות הכלור שבשרירים. המחלה מופיעה באדם וביונקים אחרים, אשר המפורסמת שבהם היא העז המתעלפת.
האגודה הבינלאומית לעזים המתעלפות
האגודה הבינלאומית לעזים מתעלפות
האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות
האגודה הבינלאומית לעיזים מתעלפות
סמל אוקלהומה
החותם הגדול של מדינת אוקלהומה או סמל מדינת אוקלהומה (באנגלית: Great Seal of the State of Oklahoma) משמש כסמלה הרשמי של מדינת אוקלהומה שבארצות הברית. בנוסף, מופיע הסמל על דגלו של מושל המדינה.
הסמל נבחר בשנת 1905 במהלך האספה החוקתית של מדינת סקוייה - המדינה המוצעת על ידי תושבי הטריטוריה האינדיאנית שבדרומה של אוקלהומה של ימינו.
מבנה הסמל.
הסמל מורכב מכוכב מחומש שבמרכזו סמלה המקורי של טריטוריית אוקלהומה, המכיל את המוטו "Labor Omnia Vincit" שמשמעותו בשפה הלטינית היא "העבודה מנצחת את הכל". הדמות המרכזית בסמל הטריטוריה היא קולומביה, המסמלת את מעמדה של אוקלהומה כמדינה חברה באיחוד ואת הצדק, מוקפת בדמותם של חקלאי חלוץ אמריקאי מימינה ואינדיאני משמאלה הלוחצים יד אחד עם השני מתחת למאזני הצדק. שניהם מסמלים יחד את הצדק הקיים בין הגזעים האנגלו-סקסים והאינדיאניים באוקלהומה וגם מצידו של הממשל הפדרלי. מתחת לשלישייה יש קרן המסמלת שפע וענף זית המסמל שלום, ומאחוריהם זורחת שמש המסמלת את התרבות והקידמה.
על כל אחד מקצוות הכוכב סמל של אחד מחמשת השבטים האינדיאנים שהתגוררו באזור אוקלהומה: צ'רוקי, צ'יקאסו, צ'וקטאוו, קריק וסמינול. משמעות הסמלים לפי סדר השעון:
סביב הכוכב 45 כוכבים קטנים לבנים על רקע כחול. כוכבים אלה מסמלים את 45 מדינות ארצות הברית אשר קדמו להצטרפותה של אוקלהומה כמדינה. הכוכב המחומש המרכזי בסמל מהווה למעשה הכוכב ה-46 בסמל, ובכך מסמל את מעמדה של אוקלהומה כמדינה ה-46 באיחוד.
מעברת אגרובנק
מעברת אַגְרוֹבַּנְק הייתה אחת משלוש המעברות שהוקמו בחדרה בימי העלייה ההמונית. בשנת 1961 פורקה המעברה ואחרוני תושביה הועברו לחדרה.
רקע.
עם קום מדינת ישראל, ביוני 1948, החלה עלייה גדולה של יהודים ארצה. שערי הארץ שעד כה היו סגורים לקליטת עולים, נפתחו ויהודים רבים ביקשו לעלות. למעלה מ-900,000 אלף איש עלו למדינת ישראל בעשור הראשון להקמתה נתון שאין דוגמתו בין מדינות קולטות הגירה בעולם. הגידול העצום באוכלוסיית המדינה בפרק זמן קצר ושינוי היחס בין מספר העולים החדשים לוותיקים חייבו פתרונות מוסדיים מידיים.
בין השנים 1948 ו-1949, גדלה אוכלוסיית המדינה ב-28.3%. בשנה שלאחר מכן עמד הגידול על 16.7% ובשנה שלאחר מכן חל גידול של 15.2%. העולים הרבים שהגיעו יושבו תחילה במחנות עולים או במחנה מעבר אך הגידול הרב במספרם של העולים, הצפיפות והתנאים הקשים ששררו בהן, חייבו מציאת פתרון חלופי ראוי. לוי אשכול ששימש אז כגזבר ומנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית נדרש למצוא פתרון חלופי מהיר לטיפול בקליטת העולים בכלל ובפרט במצוקת הדיור שלהם. תחילה פעל אשכול בשיטתיות לאכלוס עשרות אלפי עולים בערים מעורבות לשעבר, בשכונות שבהן התגוררו ערבים עד מלחמת העצמאות, או בכפרים פלסטיניים נטושים ובמקביל עודד הקמת עשרות נקודות התיישבות חדשות.
היסטוריה.
בימי העלייה ההמונית, בראשית שנות החמישים, הוקמו ליד חדרה שלוש מעברות: אגרובנק, נווה-חיים וברנדייס. מבחינת הרשויות הוכרו שלוש המעברות כמעברה אחת (מעברת אגרובנק), למרות שהיו מעברות נפרדות מבחינה טריטוריאלית, שהכילו בסך הכול כ-13,000 עולים ניצולי השואה בעיקר יוצאי רומניה, יוצאי תימן, צפון אפריקה, עיראק, כורדיסטן ופרס. שלוש המעברות הוקמו במקומם של מחנות הצבא הבריטי לשעבר, וזכו גם לקבל את שמם.
לקראת סוף 1949 הוסב מחנה העולים אגרובנק למעברה, בה שהו 1,400 נפש בכ-366 משפחות, דבר שהביא למחסור במקומות עבודה. בדצמבר 1950 היו במעברה כ-200 אוהלים ו-400 צריפונים. בדצמבר 1951 נפגעה המעברה מהגשמים, אוהלים רבים התמוטטו וגשם חדר לבדונים והתקיים מבצע פינוי משפחות לבתים בחדרה. במאי 1952 היו במעברת אגרובנק מעל 5,000 נפש. במעברה שכנו מספר אישים מפורסמים, ביניהם ראש המועצה הראשון של יהוד, אברהם אלטלף.
רבים מתושבי אגרובנק עברו לגבעת אולגה שהוקמה מערבית למעברה, מעברו השני של כביש החוף ועד לאזור חוף הים של חדרה.
לקראת סוף שנת 1961 פעלה עיריית חדרה לפנות את 130 המשפחות האחרונות במעברות אגרובנק וברנדייס לשיכון בדירות של חברת עמידר.
סמל אורגון
סמל מדינת אורגון (באנגלית: Seal of the State of Oregon), או החותם של מדינת אורגון (באנגלית: Oregon State Seal) הוא הסמל הרשמי של מדינת אורגון בארצות הברית. הוא עוצב על ידי הארווי גורדון ב-1857, שנתיים לפני הצטרפותה של אורגון לארצות הברית ב-1859. הסמל מופיע על צידו הקדמי של דגל מדינת אורגון.
עיצוב.
הסמל עגול, בטבעת החיצונית רשום שמה של המדינה באנגלית: "State of Oregon" ושנת הצטרפותה לארצות הברית, 1859. במעגל הפנימי מופיע עיטם לבן-ראש, הציפור הלאומית של ארצות הברית, הניצב על גבי מגן המציג תמונת נוף של הרים והאוקיינוס השקט ובה מרכיבים רבים:
ההרים והאוקיינוס השקט שמופיעים ברקע הסמל, מייצגים את הגאוגרפיה ההררית של המדינה הסמוכה לחוף. מתחת לתמונת הנוף מופיע הכיתוב באנגלית "The Union", שמשמעותו "האיחוד", ומתחתיו ציור המייצג אלומת קש, מחרשה ומכוש המסמלים את החקלאות במדינה.
את המגן מקיפים 33 כוכבים מחמושים המסמלים את מעמדה של אורגון כמדינה ה-33 באיחוד.
היסטוריה.
קודם להצטרפותה של המדינה לארצות הברית, שלטה בטריטוריה ממשלה מחוזית שסמלה, שכונה "סמל הסלמון", היה סמל עגול שהציג שלוש אלומות קש ודג סלמון מתחת לכיתוב "Oregon", שם המדינה באנגלית. דג הסלמון סימל את תעשיית הדיג הענפה בטריטוריה והקש סימל את החקלאות. הסמל הוחלף עם הכרזת אורגון כטריטוריה רשמית של ארצות הברית ב-1849.
הסמל הטריטוראלי של אורגון אומץ מיד עם הכרזת הטריטוריה ב-1849. הסמל היה עגול, בטבעת החיצונית רשום שמה שמו של הסמל וחמישה כוכבים מחומשים בתחתיתו.
במרכז הסמל היה מגן שהציג ספינה שטה באוקיינוס, המייצגת מסחר, ומתחתיה תמונת נוף של הרים ומחרשה. במגן תמכו נשר מימין ויליד אמריקאי משמאל. מעל המגן היה ציור של בונה המסמל את תעשיית הפרוות שהייתה התעשייה המרכזית בהיסטוריה המוקדמת של המדינה.
ב-1857 נפגשה הוועדה המכוננת של אורגון, וקבעה את סמל המדינה שיכנס לשימוש מיד עם הכרזתה של אורגון כמדינה. הסמל שעוצב על ידי הארווי גורדון אומץ על ידי הוועדה, שהוסיפה לו את ציור האייל. השימוש נכנס לתוקף עם הכרזתה של אורגון כמדינה ב-14 בפברואר 1859.
ויהי חושך ויהי אור