הגאוגרפיה האנושית המתקדמת של ברי ואחרים (בעיקר קבוצת הסטודנטים לתארים מתקדמים שהוכשרו על ידי ויליאם גאריסון מאוניברסיטת וושינגטון בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים) הביאה את המדע המודרני לגאוגרפיה (ולהפך) במחצית השנייה של המאה העשרים המאה. ״המהפכה הכמותית״ דחתה את הריאליזם האפיסטמולוגי של התיאור הרגיונלי לטובת מחויבות לתאוריה, שברי וחוקרים אחרים של ניתוח מרחבי עשו כדי להצביע על האפשרות לאפיין את המבנה המרחבי במונחים של הכללות אמפיריות וחוקים אוניברסליים החלים על המרחב והזמן.
שינויים אלה היו מרחיקי לכת, והפכו את זהותם של גאוגרפים מעובדי שדה לתאורטיקנים מופשטים, והעניקו לגאוגרפיה את הברק של האובייקטיביות האנליטית ואת הלגיטימיות של המדע. הבהירות התאורטית, ההקפדה האנליטית והשכפול, הם נושאים חוזרים ונשנים בכל הכתיבה של ברי, שבה המטרה המוצהרת תמיד הייתה פיתוח גישה שיטתית לגאוגרפיה האנושית. בגישתו של ברי לניתוח מרחבי, ההפשטה התאורטית החליפה את ההרכב העובדתי, האובייקטיביות האמפירית החליפה פרשנות סובייקטיבית, ביטוי סימבולי באמצעות סימון מתמטי שהוחלף בתיאור נרטיבי, ומניפולציה סטטיסטית של נתונים משניים הוחלפו בתצפית ישירה בשדה.
עבודתו המוקדמת ביותר של ברי החלה להתמקד באופן מהותי בניתוח המרחבי של המערכות הכלכליות העירוניות, תוך שהיא דוחפת את תוכניתו להגדרת סדר יום של שינוי משמעתי. באלה הוא המשיך לעסוק לאורך הקריירה המקצועית שלו.
המאמר הראשון שלו, שכותרתו "הסברים חלופיים ליחסי גומלין של מדרג עירוני", בשיתוף עם ויליאם גאריסון, שפורסם ב"אנאלס "של אגודת הגאוגרפים האמריקנים ב-1958, חנך את הפרקטיקה של שילוב טיעון מהותי וסדר יום משמעתי. על פי התזה של ברי משנת 1956, המאמר מופיע כמאמר האחרון בגיליון, כמציין את מעמדו הדל בגאוגרפיה האנושית באותה העת, ועוקב אחר מאמרים באותו גיליון המתארים התנחלות יפנית על גבול פאוליסטה בברזיל, על חקלאות במחוז סאלי (דרום דקוטה), ופעילויות בנמל מטאדי במעלה הנהר של נהר קונגו.
בדחייה מפורשת של המאמרים תיאוריים כאלה בייחודיותם האידיוגרפית, ברי וגריסון קראו תיגר על המשמעות של גישה זו במאמרם הנזכר. הם מציגים במאמר את המודלים של קריסטלר וזיפ, ומסתיימים בהערת שוליים על היעדר בספרות הגאוגרפית "תאוריה כללית על גודל העיר, התפקודים שלה וההסדר המרחבי". הפרסום על יחסי הגודל של המדרג העירוני הגיע במהירות לניתוחים מורחבים של היררכית המקומות המרכזיים, למבנה המרחבי של דפוסי העסקים העירוניים ולסדירות במערכות העיר ובמבנה הפנימי של ערים.
פרויקט של שינוי הדיסצפלינה הגאוגרפית שברי הוביל, נתקל בהתנגדות אדירה וממשיך לעורר תגובה. ניסיונותיו המוקדמים ביותר לפרסום בכתבי העת המרכזיים בגאוגרפיה נדחו בטענה שמדובר ״במתמטיקה ולא בגאוגרפיה״, ומאמרו משנת 1958 פורסם למעשה כניסוי לבחינת הסכמת הקוראים.
תגובה ביקורתית הופיעה במהרה בצורת מאמר מערכת אורח ב-1960 בכתב העת ״גאוגרפיה כלכלית״, שבו המחבר ציין ש"הסטטיסטיקה היא רק מחצית מהחיים ", והחצי השני הוא" הבנה ופרשנות דמיונית ".
ברי השיב בתוך שנה עם מאמר מערכת אורח בשם 'האדם הכמותי', וחזר על דחיית הייחודיות שלו כבלתי מועילה לחיפוש אחר ההכללות שהוא העדיף כמושא המחקר האמפירי. הביקורת המוקדמת התמקדה במדויק באותם מרכיבים של ניתוח מרחבי שברי קידם ככוחו - העברת "עובדות" ממצב של התיאור הרגיונלי לאמצעי לבניית תאוריה וחיפוש אחר חוקים אוניברסליים - ועל הדחייה הדוגמטית שלו לגישות אחרות.
בתחילת שנות ה-70, הפרויקט האנליטי המרחבי של ברי נכנס למרכז המחקר בגאוגרפיה האנושית. גם אז נמתחה ביקורת שמקורה בערכים פוליטיים שנוצרו על ידי המלחמה בווייטנאם ואלה התומכים בגישות המרקסיסטיות בגאוגרפיה הכלכלית העירונית. ביקורת זו התמקדה בחלקה המרכזי של האפיסטמולוגיה הפוזיטיביסטית של ברי: קיומה של מציאות חיצונית אובייקטיבית, האפשרות של מחקר בעל ערך, ושל הקונפליקט בקביעות האמפירית עם הסיבתיות הבסיסית.
ברי התווכח על נושאים אלה בחילופי דברים ממושכים עם דייוויד הארווי בתחילת שנות ה-70, בעיקר באמצעות ביקורות של ספריו של זה, שבהם הארווי דחה את טענותיו של ברי על נייטרליות פוליטית. השפעה מתמשכת של הדיון הזה הייתה בהשוות של כל צורות הניתוח הכמותי עם השמרנות האידאולוגית, דבר שחסידי הפלורליזם המתודולוגי בגאוגרפיה, מתמודדים איתו עד עצם היום הזה.
ההזדמנות של ברי לחזור למרכז הבמה הגאוגרפית, באה בנאומו הנשיאותי ב-1980 לאגודת הגאוגרפים האמריקאים (AAG). תחת הכותרת 'יצירת גאוגרפיות עתידיות', הוא החזיר את סדר היום הטרנספורמטיבי שיזם כמעט רבע מאה קודם לכן, ובאופן אופייני ביקש לבטא כיוון עתידי למקצוע. לפי תפיסתו של ברי, התסיסה שאיפשרה לניתוח המרחבי להחליף את התיאור הרגיונלי כ"זרם מרכזי" של המקצוע, התדרדרה למצב המאיים על עתיד המקצוע. המתכון שלו לעתיד היה קשור להתפתחות המשלימה של התאוריה והפרקטיקה במרדף אחר סדר יום מקצועי המשקף ערכים אמריקניים של אינדיבידואליזם והזדמנות. הגאוגרפיה האמריקאית צריכה להיות "מבנה חברתי יצירתי אמריקני", שתביא ליעילות של יזמות אישית ושווקים פרטיים בפתרון בעיות חברתיות.
התעקשותו של ברי על אחיזת הגאוגרפיה בערכים אמריקאיים, חשפה נטייה אידאולוגית המושרשת עמוק בניסיונו האישי. הוא נולד למשפחה ממעמד הפועלים במרכז המערב האנגלי, אך התעלה על החסרונות של מערכת מעמדית נוקשה כדי ללמוד באוניברסיטה, ולפי דבריו, היה נחוש בדעתו להשיג ביצועים טובים יותר מאחרים כדי שיוכרו לפחות כשוויון. מחוויה מכוננת זו באה אמונה עקשנית הן בצורך והן בהישג הפרט. מרכזיותה של אמונה זו מצאה ביטוי חוזר ונשנה בכתיבה של ברי במשך כמה עשורים.
ברי הדגיש בנאום הנשיאותי שלו ב-AAG כי הגאוגרפיה האמריקאית צריכה להתבסס על ערכים אמריקאיים מסוימים, ובמיוחד האמונה התועלתנית שצריכים לספק פתרונות לצרכים מתוך מאמצים אינדיבידואליים במגזר הפרטי, שבהם "תמריץ הרווח, מביא לעבודה קשה כי היא חיונית מצד כל מי שרוצה להצליח ". עשר שנים לאחר מכן, ברי השתמש במאמר מערכת בגאוגרפיה עירונית משנת 1993 כדי לראות כי "אני גדלתי במסורת פילוסופית שמעריכה אינדיבידואליזם ואוניברסליות". ערכים מתמשכים אלה, דחף הן את מסלולו האישי כדמות דומיננטית בגאוגרפיה האנושית של המאה העשרים והן את הסגנון האנליטי המרחבי של הגאוגרפיה האנושית שהיא מורשתו המתמשכת.
אותות הכבוד.
ברי נבחר חבר האקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1975 ועמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1976. הוא גם עמית של האקדמיה הבריטית ואוניברסיטת קולג', לונדון.
הוא היה נשיא אגודת הגאוגרפים האמריקאים בשנים 1978 - 1979, ובין פרסים רבים נוספים, בשנת 1988, זכה במדליית ויקטוריה מהחברה הגאוגרפית המלכותית. בשנת 1999 הוא נבחר כחבר במועצת האקדמיה הלאומית למדעים, ובשנת 2004 היה חבר מייסד של האקדמיה לרפואה, ההנדסה והמדעים של טקסס, ולאחר מכן מכהן במועצה שלה.
בשנת 2005 הוא נבחר לקבל את הפרס Laureat Internationale de Geographie 'Vautrin Lud' ("פרס נובל לגאוגרפיה") והפך לעמית במכון האמריקאי למתכננים מוסמכים, ולאחר מכן הפך לעמית באיגוד למדעי האזור.
צ'ליצ'לינצ'ן
צ'ליצ'לינצ'ן (שם מדעי: Chelychelynechen; המשמעות של שמו: "אווז בעל מקור-צב") הוא סוג ברווז נכחד מהקבוצה מואה נאלו של ברווזי הענק של הוואי. הוא סווג ב-1991 מתת-מאובנים שהתגלו ב-1976 בידי החוקר סטורס ל. אולסון במרבצי דיונות חול במערה בדרום האי קאואיי. משמעות שם המין הוא: "שבור", עקב הממצאים החלקיים שלו.
ברווז גדול זה היה בעל מקור חזק וגדול שהגיע למשקל של 4–7 ק"ג שהזכיר מקור של צב והיה בעל חריצים בקצוותיו, אשר עזרו לו ללעוס מזון והוא בלט ממצחו והשתפל קדימה, עם נחירים אופקיים ארוכים שהשתפלו ממנו, בדומה לבלוטות מלח של פינגוויניים. מבנה זה נועד לעזור לברווז לאכול עלים של צמחים כמו השרכים מסוג "Dryopteris" ו-"Asplenium", בדיוק באותה דרך בה אוכלים צבים. הברווז היה בעל רגליים חזקות ומוצקות וכנפיים חסרי יכולת תעופה.
כמו קרוביו, הוא נכחד עם הגעת הפולינזים לאיים. הם צדו אותו והחולדות שהביאו שדדו את ביציו עד להכחדתו.
פטיוצ'ן
פטיוצ'ן (שם מדעי: Ptaiochen; משמעות השם: "אווז נופל", עקב החורים בגולגולתו) הוא סוג ברווז נכחד מהקבוצה מואה נאלו של ברווזי הענק של הוואי שבצפון האוקיינוס השקט. בתוך סוג זה היה מין אחד - "Ptaiochen pau" שתת-מאובנים שלו התגלו ב-1982 במערות ליד הר געש באי מאווי בגובה של 1,100 מטרים. מתחתיו נמצאו מאובנים של המין הקרוב טמבטוצ'ן צ'אוליודוס. הם כללו מספר קטן של עצמות.
ברווז זה היה גדול מכל ברווז מודרני והכיל מקור גדול, אומנם קטן וקצר יותר מקרוביו אבל גם בעל צורה מעוגלת הבולטת ממצחו והיה בעל קצוות משוננים הנדירים אצל עופות. מבנה זה עזר לו לאכול עלים וצמחייה קשה (למשל מיני שרכים מקומיים) ביעילות רבה יחסית. הוא היה בעל רגליים חסונות וארוכות אך היה חסר יכולת תעופה, מה שתרם להכחדתו בידי הפולינזים לפני 1,600 שנה בקירוב.
נאון טריז
נאון טריס
ניאון טריס
טמבטוצ'ן צ'אוליודוס
טמבטוצ'ן צ'אוליודוס (שם מדעי: Thambetochen chauliodous) הוא מין ברווז נכחד מהקבוצה מואה נאלו, אשר חי בהוואי בתקופת ההולוקן. בדומה לקרוביו הוא היה חסר יכולת תעופה בשל גודלו והוא הותאם לחיים בערבות הוואי, שם רעה צמחייה. הוא השתייך לסוג הנכחד טמבטוצ'ן וקרובו היחיד לסוג היה המין טמבטוצ'ן קסניון, שהיה קטן ממנו.