ריטר נולד בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. אביו הוא שחקן הקולנוע וזמר הקאנטרי טקס ריטר, ואימו היא דורות'י פיי, שהייתה אף היא שחקנית. הוא למד בבית הספר התיכון של הוליווד, ובמהלך לימודיו כיהן כנשיא מועצת התלמידים. לאחר מכן המשיך ללימודי פסיכולוגיה ואדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה.
הופעת הבכורה הקולנועית של ריטר הייתה ב-1971, בקומדיה "קוף קובע בטלוויזיה", לצדו של קורט ראסל. בשנים 1976–1972 גילם את דמותו של הכומר מת'יו פורדוויק בחמש העונות הראשונות של הסדרה "משפחת וולטון". באותן שנים הופיע בתפקידי אורח בסדרות ידועות כגון "מ.א.ש", "הוואי חמש-אפס", "קוז'אק", "ברנבי ג'ונס", "רחובות סן פרנסיסקו" ו"רודה", וכן הופיע על במת התיאטרון במספר מחזות.
שלושה בדירה אחת.
ריטר הפך לכוכב בינלאומי בעקבות גילום דמותו של ג'ק טריפר בקומדיית המצבים המצליחה של רשת ABC, "שלושה בדירה אחת". הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-15 במרץ 1977, התבססה על קומדיית המצבים הבריטית "Man About the House", ועסקה בגבר ובשתי נשים שחולקים דירה משותפת בסנטה מוניקה, קליפורניה. כדי שבעל הבית יאפשר לג'ק טריפר לגור בדירה עם שתי הנשים, נאלץ טריפר להתחזות להומוסקסואל. שתי השותפות המקוריות של טריפר היו ג'נט ווד (בגילומה של ג'ויס דה ויט) וכריסי סנואו (בגילומה של סוזאן סומרס). בעונות המתקדמות של הסדרה כריסי עזבה, ובמקומה נכנסו לסדרה בת דודתה סינדי סנואו ולאחר מכן טרי אולדן.
הסדרה שודרה במשך שמונה עונות, עד לסיומה ב-18 בספטמבר 1984, כשבמרבית העונות היא דורגה בין עשר הסדרות הנצפות ביותר בטבלת המדרוג השנתית, עם שיא של מקום שני בדירוג לעונות השלישית והרביעית. על גילום דמותו של טריפר היה ריטר מועמד שלוש פעמים לפרס אמי, וב-1984 זכה בפרס, וכן היה מועמד שלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב, וזכה גם בו פעם אחת ב-1983. בשנה זו זכה גם לקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
כשבוע בלבד לאחר שהסדרה "שלושה בדירה אחת" ירדה סופית מהמרקע, החל ריטר לככב בסדרת ספין אוף בשם "שלושה זה יותר מדי", בה המשיך לגלם את דמותו של ג'ק טריפר. סדרת ההמשך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה של הסדרה המקורית וירדה מהמרקע ב-1985, לאחר עונה אחת.
לאחר "שלושה בדירה אחת".
לאחר "שלושה בדירה אחת", ריטר הופיע במספר סרטי קולנוע, המצליחים שבהם היו "מותק, הילד השתגע" (1990) וסרט ההמשך "מותק, הילד השתגע 2" (1991), וכן בסרט זוכה פרס אוסקר "סלינג בלייד" (1996).
בטלוויזיה הופיע בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הקומית המשטרתית "הופרמן", ששודרה ברשת ABC במשך שתי עונות בשנים 1989–1987, וזיכתה אותו ב-1988 במועמדויות נוספות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב. במהלך השנים כיכב בסרטי טלוויזיה רבים, וכן הרבה להשתתף בתפקידי אורח בסדרות מוכרות, ביניהן "משפחת קוסבי", "המופע של לארי סנדרס", "באפי ציידת הערפדים", "המלך היל" ו"סקראבס". על הופעת האורח שלו בסדרה "אלי מקביל" היה מועמד לפרס אמי ב-1999. בשנים 2003–2000 דיבב את הדמות הראשית בסדרה המצוירת "קליפורד הכלב", ששודרה ברשת הציבורית PBS. על תפקידו זה היה מועמד לפרס אמי במשך ארבע שנים ברציפות, עבור כל אחת מארבע עונות הסדרה.
בספטמבר 2002 חזר לככב בקומדיית מצבים מצליחה של רשת ABC, "8 כללים פשוטים", בה גילם את דמותו של כתב הספורט פול הנסי, והופיע לצדן של קייטי סגל וקיילי קווקו. העונה הראשונה של הסדרה דורגה במקום ה-43 בטבלת המדרוג השנתית, עם ממוצע של קרוב ל-11 מיליון צופים לפרק. ריטר נפטר במהלך החזרות לצילומי העונה השנייה של הסדרה, לאחר שסיים לצלם שלושה פרקים בלבד מתוכה. הסדרה המשיכה להצטלם ולהיות משודרת גם לאחר מותו, כשאת מקומו תפסו השחקן הוותיק ג'יימס גארנר ודייוויד ספייד, והיא ירדה מהמרקע באפריל 2005, לאחר שלוש עונות. ב-2004, לאחר מותו, זכה ריטר במועמדות עשירית ואחרונה לפרס אמי, על תפקידו בסדרה.
הסרט האחרון בו השתתף, "ההרפתקאה הגדולה של קליפורד", בו שב לדבב את דמותו של קליפורד הכלב, יצא לאקרנים באפריל 2004, כ-7 חודשים לאחר מותו.
בעקבות מותו שודר פרק מיוחד של הסדרה "סקראבס", שעסק במותה של הדמות אותה גילם ריטר - אביו של ג'יי.די, הדמות הראשית בסדרה. הפרק הוקדש לריטר.
חיים אישיים.
ריטר היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו לשחקנית ננסי מורגן. השניים נישאו ב-1977 והתגרשו ב-1996, ונולדו להם שלושה ילדים: קרלי, טיילר וג'ייסון ריטר. ב-1999 נשא ריטר לאשה את השחקנית איימי יסבק, לה נותר נשוי עד יום מותו. יסבק גילמה את אשתו של ריטר בשני הסרטים הראשונים בסדרת סרטי "מותק, הילד השתגע". לבני הזוג נולדה בת בשם סטלה.
מותו.
ב-11 בספטמבר 2003, בעת שהשתתף בחזרות לצילומי העונה השנייה של הסדרה "8 כללים פשוטים", חש ריטר ברע ופונה למרכז רפואי בברבנק, שהיה במרחק מאות מטרים ספורים מהאולפן שבו שהה, ושם גם הלך לעולמו מספר שעות לאחר מכן, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-55. סיבת מותו נקבעה כבתירת אבי העורקים, שנגרמה כתוצאה ממום לב מולד שלא אובחן קודם לכן. אביו מת מהתקף לב כ-30 שנים קודם לכן, ואלמנתו של ריטר סיפרה לאחר מות אביו על חששותיו מבריאותו שלו. ריטר נקבר בבית הקברות הוליווד הילס שבלוס אנג'לס. אמו מתה גם היא כחודשיים לאחר מכן.
לאחר מותו, הגישה אלמנתו תביעת רשלנות רפואית בסכום של 67 מיליון דולר נגד הרופאים שטיפלו בו בשנתיים שקדמו למותו וביום שבו אושפז ונפטר. המשפט התנהל במהלך שנת 2008, וחבר המושבעים דחה את התביעה ברוב קולות, וקבע שהנתבעים לא היו אחראים למותו של ריטר. עם זאת, במסגרת הסכמי פשרה שנערכו עוד קודם למתן פסק הדין בתביעה, משפחתו של ריטר קיבלה פיצויים בסך של כ-14 מיליון דולר, ששולמו ברובם על ידי המרכז הרפואי שבו אושפז ונפטר ריטר.
המתה
1902 בארצות הברית
1902 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 126 שנה מיום היווסדה.
מלחמת ארצות הברית בפיליפינים
1901 בארצות הברית
1901 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 125 שנה מיום היווסדה.
1900 בארצות הברית
1900 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 124 שנה מיום היווסדה.
אל-קודס אל-ערבי
אל-קודס אל-ערבי (בערבית: القدس العربي; משמעות: ירושלים הערבית) הוא עיתון עצמאי יומי ערבי היוצא לאור בלונדון מאז 1989. העיתון ממומן על ידי אילי הון סעודיים, ומופץ לציבור הערבי בלונדון ובעולם הערבי כולו. רוב קוראי העיתון הם גולים ערבים הנמצאים בחו"ל והשפעתו במדינות ערב אינה משמעותית.
כמו עיתונים נוספים היוצאים לאור בלונדון, נחשב גם 'אל-קודס אל-ערבי' כנקי מצנזורה באופן יחסי וזוכה לאמינות ולמוניטין ברחבי העולם, אם כי על פי פרופ' אייל זיסר "בעולם הערבי אין עיתון מהימן, נקי-כפיים וחסר-אג'נדה דוגמת ה'ניו יורק טיימס'".
העיתון נחשב כפרו-ערבי ופרו-פלסטיני באופן מובהק יותר משאר העיתונים הבין-ערביים הפופולריים, ומוביל קו תקיף נגד ישראל וארצות הברית. עורך העיתון מאז היווסדו ועד 2013 היה עבד אלבארי עטוואן, הידוע כבעל עמדות חריפות כנגד מדינת ישראל. בשנת 2013 הודיע עטוואן על עזיבתו, ורמז שהודח מעריכת העיתון.
בעבר שימש העיתון במה להצהרות של לקיחת אחריות על אירועי טרור ופרסומים שונים של קבוצות אסלאמיות הקשורות באל-קאעידה. באפריל 2009 פורסמה בעיתון קריקטורה המציגה את בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן כחזירים וכסוג של מגפה עולמית. מדי יום ביומו מוקדש עמוד שלם בעיתון לתרגום (לערבית) של מבחר מאמרי דעות שהתפרסמו ביום האתמול בעיתונות הישראלית.
אל קודס אל ערבי
קופת החולים הכללית
עומאר אל באשיר
מחדל
מחדל הוא אי-ביצועה של פעולה שנחוץ לעשותה, מתוקף החוק או מתוקף האחריות המוטלת על אדם. ההגדרה למונח "מחדל" כפי שהיא מובאת בחקיקה בדני עונשין חוק העונשין סעיף 18:
(ב) "מעשה" - לרבות מחדל, אם לא נאמר אחרת.
(ג) "מחדל" - הימנעות מעשייה שהיא חובה לפי כל דין או חוזה.
כמונח משפטי, מתאר המונח הימנעות מביצוע פעולה הנדרשת על פי החוק, או על פי הסכם. הימנעות מביצוע פעולה כזו יכולה להביא לאישום פלילי או לחיוב אזרחי, אם מכוח דיני הנזיקין או מכוח דיני החוזים. כך, למשל, אפוטרופוס חייב לדאוג לרווחתו של החוסה הנתון לאפוטרופסותו. אפוטרופוס שהזניח את הנתון לאפוטרופסותו, ובכך נגרם לו, בעקיפין או במישרין, נזק בריאותי, עשוי להיות מחויב בפלילים בשל גרימת חבלה או בנזיקין בשל הנזק שגרם, או, אם לאפוטרופסות בסיס חוזי (כגון חוסה במעון), ניתן לתבוע אותו על הפרת החוזה.
במשפט הפלילי יש חלוקה בסיסית בין עבירות התנהגות לעבירות תוצאה:
ס' 18 (ב) לחוק העונשין- עוסק במבנה היסוד העובדתי: מעשה לרבות מחדל (אם לא נאמר אחרת). בסעיף 18(ג) מחדל מוגדר כהימנעות מעשייה שהיא חובה לפי כל דין או חוזה. כלומר כדי להרשיע בגין התנהגות של היעדר עשייה צריך למצוא חובה לפעול, וזאת כחלק מהתפיסה הכללית בדיני עונשין לפיה מידת האנטי חברתיות בעבירות מחדל פחותה ויש צורך בחובה על מנת להצדיק ענישה בגין מחדל.
מחדל.
מחדל ישיר.
עבירת מחדל ישיר היא עבירה שהיסוד ההתנהגותי שלה בא לידי ביטוי בהיעדר עשייה והחובה לפעול. לדוגמה: עבירת אי מניעת פשע- מדובר במחדל ישיר, אדם עובר את העבירה כיוון שלא מנע את הפשע כמוטל עליו. עבירת לא תעמוד על דם רעך- זו עבירת מחדל ישירה אדם עובר את העבירה כיוון שלא הגיש עזרה לאדם האחר. ס' 362(ב) לחוק העונשין- הורה שלא משגיח על ילדיו או שלא מספק לו מזון ולינה דינו מאסר 3 שנים. בדוגמאות אלו החובה לפעול מצויה בעבירה עצמה, אלו הן עברות התנהגות.
מחדל עקיף.