ב-1870 נעשה ראסקין ראש קתדרה חדשה לאמנויות היפות שהוקמה באוניברסיטת אוקספורד, על ידי הפילנתרופ פליקס סלייד. הוא מונה לכהונה נוספת בתפקיד והחזיק בו 1879. בהיותו באוקספורד התיידד עם לואיס קרול, ולאחר הנתק בין קרול ואליס לידל ומשפחתה מילא ראסקין תפקיד דומה לזה של קרול בחיי המשפחה. בתקופת שהותו באוקספורד התאהב ראסקין נואשות בצעירה בשם רוז לה טוש, והציע לה נישואין בהתמדה מרגע שהגיעה לגיל 17. רוז דחתה את הצעתו באופן סופי ב-1872 ומתה זמן קצר לאחר מכן, מה שדחף את ראסקין לייאוש מר ולהתפרצויות של מחלת נפש.
דעיכה.
תביעת הדיבה של ויסלר.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, החלו רוחות חדשות מנשבות בתחום האמנות והציור, וביניהם תנועת האימפרסיוניזם. ראסקין, בהיותו קלאסיקן מושבע, תיעב בכל ליבו סגנון זה של ציור, ותקף אותו שוב ושוב בלשונו המושחזת, במאמרי הביקורת שלו שהתפרסמו בעיתונות.
ב-1878 ביקר בגלריה לאמנות, שהציגה את ציוריו של ג'יימס מקניל ויסלר, שהיה צייר אימפרסיוניסט בולט. הציורים עוררו את חמתו של ראסקין, ובפרט "נוקטרנו בשחור וזהב - הזיקוק הנופל", שהוצע למכירה תמורת סכום נכבד.. ראסקין הזועם פרסם למחרת מאמר שבו כתב בין היתר "ראיתי כבר חוצפה, וראיתי פרימיטיביות בחיי, אבל דבר כזה לא ראיתי שבן אדם יצטרך לשלם 200 גיניאות תמורת הטחתה של פחית צבע על ידי איזה טמבל בעיני הציבור". וויסלר שנפגע מן הביקורת הקשה הגיש תביעת דיבה נגד ראסקין, ובמשפט שזכה לפרסום רב נמצא ראסקין אשם, אך נידון לקנס סמלי של רבע פני ללא תשלום הוצאות משפט. האירוע פגע במוניטין של ראסקין ואפשר שהאיץ את הידרדרותו המנטלית.
ירידת מעמדו של ראסקין כמבקר.
הזרמים החדשים שעלו בעולם האמנות בסוף המאה היו זרים לראסקין. האימפרסיוניזם שתיעב נעשה סגנון הציור הפופולרי, ובעולם האמנות הבריטי החלה למשול בכיפה התנועה האסתטית, שבניגוד מוחלט לעמדותיו האמנותיות-מוסריות של ראסקין דגלה בדעה שלאמנות ערך אסתטי ורגשי גרידא, אך אין לה תפקיד מוסרי או מעשי. כתביו נתפסו יותר ויותר כמיושנים ובלתי רלוונטיים, במיוחד כיוון שהוא עצמו גילה עניין רב יותר במאיירי ספרים מאשר בציירים בני הזמן. גם בתקופה זו הוסיף לתמוך בארגונים פילנתרופים.
לעת זקנה, מפאת דיכאון ויאוש, אושפז בבית החולים לחולי נפש בלונדון.
נפטר ב-1900 משטף דם במוחו.
השקפותיו.
עמדתו הבסיסית של ראסקין על תפקידה של האמנות הובעה כבר בספר הביקורת הראשון שלו. לדעתו, מטרת האמנות היא להעביר אמת עמוקה, ועל האמן לזנוח מסורות מקובלות לטובת התבוננות ישירה ומעמיקה בטבע. מטרותיה אלה של האמנות לא יושגו על ידי כישורים טכניים גרידא - היצירה צריכה לבטא את השקפתו המוסרית של האמן. הדחייה העזה שעורר בו ציורו של ויסלר נובעת מכך שראסקין ראה בו סימפטום להפיכתה של האמנות למעשה מכני.
דעותיו על אדריכלות נבעו מאותה השקפה יסודית. בסגנון הגותי המקושט ראה את הסגנון האדריכלי המושלם, מכיוון שהתגלמו בו באבן אותן אמיתות מוסריות שביקש למצוא באמנות. יצירות האדריכלות הגותית עירבו את הקהילה כולה, והביעו את כל טווח הרגש האנושי, מן הגרוטסקי ועד הנשגב.
היסטוריון האמנות קנת' קלרק מנה עקרונות יסוד מסוימים בתפיסת האמנות של ראסקין, אף על פי שלדבריו אין לראות בה שיטה לוגית שלמה (ואפשר שזה חלק מערכה):
ובר (יחידת מידה)
ובר (באנגלית: weber, סימון: Wb) היא יחידת מידה סטנדרטית (כלומר, שייכת ליחידות SI) למדידת שטף מגנטי.
ובר אחד שווה לטסלה כפול מטר רבוע או לוולט כפול שנייה.
בניסוח מתמטי: formula_1.
היחידה קרויה על שמו של הפיזיקאי הגרמני וילהלם אדוארד ובר (1804–1891).
הגדרה.
ניתן להגדיר את ובר באמצעות חוק פאראדיי המקשר בין השינוי בשטף המגנטי העובר דרך לולאה לשדה החשמלי סביב הלולאה: שינוי בשטף המגנטי בקצב של formula_2 יגרום להשראה של 1 כוח אלקטרו מניע בלולאה.
קלמנס הראשון
קלמנס הראשון (בלטינית: Clemens I) או קלמנס מרומא היה האפיפיור הרביעי ונחשב אחד מהאבות האפוסטלים ביחד עם פוליקרפוס ואיגנטוס מאנטיוכיה.
אין ביסוס לזיהוי שלו עם קלמנטוס המוזכר באיגרת אל הפיליפים ד, ג. ייתכן והיה עבד משוחרר של טיטוס פלביוס קלמנס, שהיה קונסול לצד הקיסר דומיטיאנוס, אחיינו. "הרועה של הרמאס" מזכיר בחזון השני קלמנס שמשרתו היא יצירת קשר עם כנסיות אחרות. תפקיד זה הוסף לו כנראה כדי לחזק את הטענה שחיבר את המכתב לכנסייה המיוחס לו בקורינתוס.
לפי "ספר האפיפיורים" ליבר פונטיפיקליס, קלמנס הכיר באופן אישי את פטרוס שקידש אותו, כתב שני מכתבים (השני אינו מיוחס לו עוד), ומת ביוון בשנה השלישית לשלטון טראיאנוס (100 לספירה). לפי מסורת מן המאה התשיעית מת מות קדושים בחצי האי קרים בשנת 102, כאשר נקשר לעוגן של ספינה והושלך מן הסיפון כדי שייטבע, אך מקורות מוקדמים יותר טוענים כי מת מוות טבעי.
באמנות מזוהה קלמנס כאפיפיור המחזיק בעוגן ובדג, לעיתים בתוספת של אבן דרכים; מפתחות; מעיין הפורץ בעקבות תפילותיו; או ספר. לעיתים הוא מוצג שוכב במקדש בים. לקלמנס מיוחסת כתיבת איגרת קלמנס הראשונה והוא מופיע גם כגיבור רומאנסה נוצרית מוקדמת ששרדה בגרסה הידועה כספרות קלמנטינית ובה הוא מזוהה עם טיטוס פלביוס קלמנס.
שוטגאן
שוטגאן (באנגלית: Shotgun; "שוֹט-גאן"; בתרגום חופשי: "רובה כדוריות" ובעברית רובה ציד) הוא רובה חלק-קדח (רוח"ק) היורה תחמושת שבה כל תרמיל מכיל כדוריות עופרת רבות, בצירוף אבק השריפה, בשונה מהתחמושת של רובים אחרים, שבה כל תרמיל משמש לירי קליע בודד. למונח הלועזי shotgun אין מונח מקובל בעברית. בדרך כלל, משתמשים בעברית במונח "רובה ציד", אף על פי שמונח זה שגוי כי אין חפיפה בין הקבוצות (ישנם רובים רגילים בעלי קנה-מחורק ואף רובי צלפים שמשמשים לציד, ומצד שני: יש רובי שוטגאן שמשמשים לפעולות משטרתיות בלבד, ולא לציד).
רובה הציד הוא רובה בעל קנה חלק-קדח. בניגוד לרובים רגילים, היורים קליע בעל ראש עופרת או מתכת, רובה הציד יורה תחמושת הנקראת shell או slug, ובה יש עשרות כדוריות עופרת קטנות (מעין קליעי רסס). הכדוריות מתפזרות בעת הירייה, ובכך גדל הסיכוי לפגוע במטרה ולגרום לה נזק רציני. חסרון השימוש בתחמושת זו הוא שהיא יעילה רק לטווח קצר. כוח האש של רובה הציד הוא לרוב גבוה - הוא בעל כוח עצירה חזק אך חדירה נמוכה - ולכן הוא נשק שימושי בידי כוחות משטרה, שירותי הביטחון ויחידות עילית ללוחמה בטרור. המשטרה ויחידות אלו משתמשים בו (בצירוף תחמושת מתאימה) לפריצת דלתות ומנעולים וכן לסילוק פצצות (בעזרת תחמושת מיוחדת העושה שימוש במים כדי להשמיד את הפצצה). בעקבות התגברות המקרים של לוחמה בשטח בנוי, גבר השימוש ברובי ציד גם ביחידות צבאיות, אם כי עדיין במידה מועטה יחסית.
בארצות הברית, רובי הציד הם נשק נפוץ בידי אזרחים, בדרך כלל למטרות ציד ולהגנה עצמית. גם כוחות הביטחון האמריקניים, לרבות המשטרה וה-FBI, משתמשים ברובה זה. רוב רובי הציד המודרניים מוזנים ממחסנית פנימית הנמצאת מתחת לקנה ונקראת "שחלה".
רוב רובי הציד המודרניים הם בעלי קנה מחורק, כלומר קנה בו חריטות דמויות סליל על הדופן הפנימית של הקנה, הגורם לקליע לצאת ממנו כשהוא מסתובב סביב ציר סיבוב, וזאת כדי לאפשר שימוש גם בתחמושת בעלת קליע גדול, המאפשר לצוד חיות גדולות יותר. השימוש ברובים אלו לצורך פיזור הפגנות נעשה בדרך כלל באמצעות כדורי גומי.
מדידת הקליבר.
את קוטר הקנה (gauge) מודדים ביחידת ה-gauge. יחידה זו מודדת את קוטר הקדח (החלק הפנימי של הקנה) לפי המשקל של כדור עופרת שקוטרו כקוטר הקנה. כדור עופרת של 2 gauge למשל שוקל חצי פאונד, וכדור של 10 gauge שוקל עשירית פאונד, ולכן קטן יותר. רובה שהקליבר שלו הוא 2 gauge הוא כזה שכדור עופרת שקוטרה כקוטר קנהו הוא חצי פאונד, ואילו רובה שהקליבר שלו הוא 10 gauge הוא כזה שכדור עופרת שקוטרה כקוטר קנהו הוא עשירית פאונד. לכן, הרובה בקליבר 2 gauge בעל קנה עבה ורחב יותר מאשר רובה בקליבר 10 gauge. ההמרה מ-gauge למילימטרים היא מהצורה formula_1 כאשר c הוא קבוע מספרי שכולל יחידות, formula_2 הוא קוטר הרובה במילימטרים ו-n הוא מספר ה-gauge. בדרך כלל, ככל שהקליבר גדול יותר, עוצמת הירייה גדולה יותר.
שידורי קשת
"שידורי קשת בע"מ", המוכרת במותג הטלוויזיה "קשת", היא קבוצת תקשורת ישראלית שהוקמה ב-1993, אחת מקבוצות המדיה הגדולות בישראל הכוללת את ערוץ קשת 12, הזרוע הבינלאומית קשת אינטרנשיונל והזרועות הדיגיטליות mako ו-N12 בשיתוף עם חדשות 12. אבי ניר מכהן כמנכ"ל הקבוצה משנת 2002.
החברה הייתה זכיינית שידור בערוץ 2, יחד עם רשת, חברת החדשות והטלוויזיה החינוכית (ועד 2005, גם לצד טלעד), וגם האחרונה ששידרה בערוץ זה. בעקבות פיצול ערוץ 2, עברה החברה ב-1 בנובמבר 2017 להפעיל את ערוץ קשת 12. מה-16 בינואר 2019, חברת החדשות ("החדשות 12") משדרת באופן בלעדי בערוץ 12 של קשת שרכשה את חלקה של רשת בחברה, והפכה לבעלת השליטה היחידה בה.
קשת מפיקה, מייצרת, משדרת ומפיצה בישראל ובעולם תוכן מקורי במגוון ז'אנרים – ריאליטי, דרמה, דוקו, שעשועונים ועוד. בין התוכניות הנצפות ביותר של "קשת", הן בערוץ 2 והן בערוץ 12 ניתן למנות את "עובדה", "ארץ נהדרת", "חתונה ממבט ראשון", "בית ספר למוסיקה", "הכוכב הבא לאירוויזיון", "כוכב נולד", "להיות איתה", "פלפלים צהובים", "רמזור", "צומת מילר", "מאסטר שף", "חטופים", "בשבילה גיבורים עפים", "נינג'ה ישראל" ועוד. מרבית התוכניות דורגו בין עשרת המקומות הראשונים בטבלאות מדרוג הצפייה בטלוויזיה הישראלית לאורך השנים.