מפקד פיקוד מרכז הוא הממנה באופן רשמי את חברי מל"ג יו"ש (הוקמה בצו אלוף ב־1992 ובוטלה ב-2019), הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו - איו"ש (הוקמה בצו אלוף ב־2008), ומועצת המוזיאונים - איו"ש (הוקמה בצו אלוף ב־2012).
גרשון שופמן
גרשון שוֹפְמן (בגרמנית: Schoffmann; נכתב לעיתים גרשֹם שופמן, 28 בפברואר 1880, ט"ז באדר תר"מ– 12 ביוני 1972) היה סופר עברי בן דור התחייה. חתן פרס ביאליק (תש"ז 1946) ופרס ישראל (תשט"ז 1956). אמן הסיפור הקצר וקצרצר.
ביוגרפיה.
גרשון שופמן נולד לזלמן דוב (אלתר), חסיד קוידנוב, ולפייגה חיה בת יוסף לוין בעיר אורשה שבפלך מוהילוב, ברוסיה הלבנה (שבאימפריה הרוסית; כיום בבלארוס), למשפחה יהודית חסידית בת ארבעה ילדים. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי, למד בחדר ובישיבה ועבד לכלכלת משפחתו. את סיפוריו הראשונים החל לכתוב בגיל 19. בגיל 21 נסע לעיר ורשה, שהייתה באותם ימים מרכז של ספרות עברית במזרח אירופה. בשנת 1902 פרסם קובץ ראשון ובו שבעה מסיפוריו בשם "סיפורים וציורים", בהוצאת "תושיה" של בן אביגדור. הוא התוודע שם אל גדולי המספרים היהודים ובראשם י"ל פרץ, יוסף חיים ברנר ואורי ניסן גנסין וכמו כן זכה לתמיכה ולהערכה מצד מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, סופר אשר שופמן העריץ. שלוש שנים שירת בצבא הצאר, בעיר הוֹמל, והמשיך לכתוב גם בשירותו הצבאי.
לאחר פרוץ מלחמת רוסיה–יפן ב-1904 ערק מהצבא ונמלט ללבוב, משם שלח את סיפוריו ל"השילוח" (שיצא באודסה בעריכתו הספרותית של ביאליק) ומאוחר יותר ל"המעורר" בלונדון, בעריכתו של ברנר. שנה מתקופת חייו בלבוב התגורר עם ברנר, אך דרכיהם נפרדו כאשר התאהבה בת זוגו של ברנר בשופמן, וברנר עלה לארץ ישראל. עם זאת, הם שמרו על קשר עד למותו של ברנר. תקופת מגוריו בלבוב הייתה תקופה פורייה ביצירתו, והוא הרבה לכתוב על בתי הבושת בסביבת מגוריו ועל הומוסקסואליות. בשנת 1913 עבר מלבוב לווינה, שם העביר את שנות מלחמת העולם הראשונה כפליט. בשנת 1914 הוציא את כתביו המקובצים בהוצאת מוריה של ביאליק.
בשנת 1920, בגיל 40, נשא את אנני (רות) פלאנק, נערה אוסטרית קתולית שהתגיירה כבת 20 ממשפחת איכרים, הקים עמה בית בכפר האוסטרי וֶצֶלְסְדוֹרְף (Wetzelsdorf) שליד גראץ (מאז האנשלוס זהו אחד מרובעי העיר). בני הזוג חיו בכפר 17 שנה ונולדו להם בן ובת - משה ואסתר. הם נשארו נשואים עד למותו.
במשך שנים הסתייג מעלייה לארץ, בעיקר לאחר רצח ברנר ביפו. אולם ביולי 1938, עקב סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית ורדיפת היהודים, בהמלכה נעצר שופמן, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, בגיל 58. הוא נתקבל בנמל תל אביב על ידי משלחת סופרים שכללה את שאול טשרניחובסקי, אשר ברש, שלמה הלל'ס, יעקב פיכמן ודוד שמעוני. לכבוד בואו נערכו באוגוסט מסיבה של אגודת הסופרים וקבלת פנים בבית ברנר. שופמן השתקע עם אשתו וילדיו בתל אביב, פרסם מציוריו ומסיפוריו ב"דבר" ובהוצאת "עם עובד".
אחיו זליג ואחותו חסיה, שניהם צעירים ממנו נספו בשואה.
ב-1954 עבר לחיפה, בעקבות הצעתו של אבא חושי, ראש העיר חיפה, להעניק דירות במתנה לסופרים. ב-1957, עם פרישתו של דוד זכאי מעריכת דבר, הפסיק שופמן לכתוב בעיתון. ב-1960 הוציאו הוצאות "עם עובד" ו"דביר" את כל כתביו בחמישה כרכים.
בשנת תש"ז (1946) זכה שופמן בפרס ביאליק, בשנת 1953 בפרס רופין ובשנת תשט"ז (1956) זכה בפרס ישראל.
כן היה אזרח כבוד של העיר חיפה.
שופמן נפטר בקיץ 1972 בבית החולים הרצפלד בגדרה, בגיל 92. נקבר בבית העלמין חוף הכרמל. שלושה שבועות לאחר מותו, נפטרה אשתו רות ונקברה לצדו.
על שמו קרויים רחובות בבאר שבע ובחיפה.
בתחילת 2017 הופיע לראשונה אוסף סיפורים מן השנים 1913–1938 בתרגום לגרמנית.
כתיבתו.
שופמן נחשב לאומן הסיפור הקצרצר. סיפוריו הם "דקים", מרוכזים ופיוטיים. שופמן ניחן בהסתכלות חדה וחריפה, ובמילים מועטות, בהן הוא מצליח לתאר אפיזודות מחיי היומיום. דוגמה לכתיבתו הממוקדת:
אשר רייך
אשר רייך (נולד ב-5 בספטמבר 1937) הוא משורר, עורך, פרוזאיקון ומתרגם ישראלי. זוכה פרס אקו"ם לשירה לשנת 2010
ופרס אקו"ם למפעל חיים לשנת 2014.
חייו.
רייך נולד בשכונת מאה שערים להורים מקבוצת נטורי קרתא. הוא למד ב"חדר" ובישיבות. בן 18 נטש את לימודיו ואת העולם החרדי והתגייס לצה"ל. באוניברסיטה העברית בירושלים למד פילוסופיה וספרות עברית ועד מהרה החל להתבלט כמשורר בעל קול ייחודי, נועז ורענן.
רייך פרסם את שיריו הראשונים בשנת 1959 בעיתון "על המשמר". הוא שימש עורך "מאזנים" בתקופות שונות במשך כעשר שנים. בשנת 1982 הוסיף לכתב-העת מדור שעסק בהשוואת תרגומי שירה לעברית: "הנשיקה מבעד למטפחת", על-פי אמרתו של המשורר האנגלי ס"ט קולרידג' על תרגום שירה.
באמצע שנות ה-90 חידש מדור זה במסגרת "תרבות וספרות" של "הארץ". בשנת 2001 ראה אור ספרו "הנשיקה מבעד למטפחת" (עם עובד), הכולל למעלה מחמישים שירי מופת, ולצד כל שיר שנדפס בשפת המקור מופיע מבוא ודיוקן של המשורר ומגוון של תרגומים לעברית שליקט רייך מכתבי-עת ועיתונים ישנים וחדשים ומספרים נדירים.
עד כה פרסם עשרים ושניים ספרי שירה, רומן אחד, "מזיכרונותיו של חולה שכחה", וקובץ סיפורים, "איש עם דלת", המתייחס לדמויות בשכונת מאה שערים בירושלים. ספרו הראשון הוא "בשנה השביעית לנדודי", שהופיע בשנת 1961, בהוצאת עקד. בין הספרים שפרסם, כלולים ספרים שתורגמו במרוצת השנים והופיעו, במרוצת השנים, באיטליה, גרמניה, שווייץ, ארצות הברית, ספרד, צרפת, רוסיה ועוד.
בשנים האחרונות מקדיש רייך את רוב זמנו לתרגום שירה גרמנית לעברית. בין השאר, הוציא לאור בשיתוף עם המשורר טוביה ריבנר, את שיריו של המשורר כריסטוף מקל, בשם "שלח לחמך", בהוצאת "קשב". באותה הוצאה הופיע ספר בשם "עבודות צל", הכולל מבחר משיריו של הנס מגנוס אנצנסברגר, שתורגמו על ידי רייך, שאף הוסיף מבוא מאיר עיניים לשירה איכותית זו.
בשנת 1972 הוציא רייך את ספר השירים "זריחת הלילה" שזכה בפרס אקו"ם לספרות. ב-1985 זכה במלגת כתיבה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה בארצות הברית. בתחילת שנות התשעים זכה למלגה מטעם קרן גרמנית ושהה בברלין יותר משנה. ב-1999 נבחר לחבר האקדמיה הגרמנית לשירה ושפה.
פעמיים זכה בפרס ראש הממשלה, וכמו כן בפרס הנשיא 2000, ובפרס ברנר 2002. ב-2011 זכה בפרס רמת גן לשירה על ספרו "השחיין המהיר של הרגש" - מבחר שירי אהבה. בפרסי אקו"ם (בעילום שם) זכה בשנים 1965, 1968, 1975 ו-2009.
בנובמבר 2009 הוציא רייך ביחד עם המשורר האיראני הגולה, סעיד את הספר "Das Haus, das uns bewohnt" ("הפינוק של הבית"), הספר כלל 50 שירים של כל משורר, מתורגמים מעברית ומפרסית. הספר שיצא למרות התנגדות גורמים איסלאמיים קיצוניים, יצא עקב הכרות משותפת ואמיצה ובהוצאת "קבינט ליטרטור" השוכנת במינכן - עיר המקלט של סעיד.
בשנת 2010 התפרסם ספרו "השחיין המהיר של הרגש, מבחר שירי אהבה" בהוצאת זמורה ביתן.
בשנת 2013 התפרסם ספר תרגומיו של המשורר גוטפריד בן, שראה אור בהוצאת כרמל. וכמו כן באותה שנה התפרסם ספר השירה "סוף העולם", אשר הוא תרגם וערך, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. עתידים לראות אור מקבצים דומים של אסופות שירים בתרגומו על הדאדאיזם ועל הרומנטיקה, בהם הוא מרחיב על כל משורר בזרם זה שנכלל באנתולוגיה.
במשך השנים הופיע רייך במסגרת אומנות לעם ברחבי הארץ בקריאת שירים ובשיחות על דרכי השירה בארץ. כן לימד מספר שנים שירה בבית אריאלה בתל אביב במסגרת חוגי הספרות והשתלמויות לחברי בית אריאלה. ייצג את ישראל בפסטיבלים שונים באירופה ובארצות הברית (כגון פסטיבלי ברלין, רוטרדם, ולודב שבצרפת). כמו כן הוא הוזמן פעמיים למלגת אוקספורד לכמה חודשים, ובמסגרת זאת הרצה על השירה והקרא משירתו. בתקופת האינתיפאדה השנייה הוזמן מטעם משרד החוץ לייצג את ישראל בפורומים בינלאומיים לשירה וכן לשיחות רקע על המצב המדיני של ישראל ב. באותה תקופה הופיע ברחבי שווייץ ב-15 הופעות קריאה שנמשכו שבועיים וזכו לפרסום רב בעיתונות ובכלי תקשורת אחרים.
בהיותו בברלין בתחילת שנות התשעים התיידד עם הסופרת, המשוררת הרטה מילר שמאוחר יותר בשנת 2009 זכתה בפרס נובל בספרות. מאז נרקמו יחסים הדוקים בן הזוג מילר לזוג רייך והתקיימו ביקורים אישיים הדדיים בשתי הארצות. רייך תרגם משיריה והוזמן להרצות על שירתה באוניברסיטת חיפה.
קשר אישי וידידתי נרקם בין הסופר המפורסם היינס יואכים שיידליך לבין רייך ומשפחתו. בשנת 1983 הטלוויזיה הגרמנית ZDF הפיקה סרט על שני הסופרים שצולם גם בארץ וגם בגרמניה על חיי שני הסופרים. הקשר בין רייך ממשפחה חרדית לבין הנס יואכים שיידליך ממשפחה גרמנית לאומנית מתקופת הנאציזם. ההשפעה ההדדית ביניהם נמשכת עד היום. אהדתו של שיידליך לישראל קיבלה ביטוי בכתב בספרו של שיידליך שיצא לאור בשנת 2003 שתורגם לעברית, בשם "אחרת" (בהוצאת עם עובד). כאשר מלאו 30 שנה ליחסי גרמניה–ישראל נערך טקס בשגרירות ישראל בבון הופיעו השניים ביחד בהופעה משותפת בקריאת שיריו של רייך על ירושלים ושיחה ביניהם בהנחיית השגריר הישראלי.
חיים אישיים.
אשר רייך נשוי למשוררת והמטפלת הזוגית והמשפחתית ד"ר אלישבע זהר-רייך מזה 26 שנה. בנו היחיד צחי רייך נפטר בשנת 2012, לאשר רייך שישה נכדים מבניה של אלישבע, עליהם גם כתב בשירתו.
שלמה טנאי
שלמה טנאי (קושיצקי) (27 בנובמבר 1919 – 10 בינואר 2000) היה משורר, סופר, מתרגם ועיתונאי עברי. טנאי זכה בפרס ביאליק בשנת 1985 במשותף עם חנוך ברטוב, ונחשב למשורר ידוע בחברה הישראלית.
ביוגרפיה.