במאי 2013, חודשים ספורים לאחר רכישת המותג הוסקוורנה על ידי KTM, הודיעה האחרונה כי תאחד חזרה את הוסקוורנה והוסאברג תחת "דגל אחד" ותציג בתוך כחצי שנה, את האופנועים המשותפים.
מיתוג.
עד שנת 2008, הופצו אופנועי הוסאברג בעיקר על ידי סוכני KTM ברחבי העולם, כשאופנועי המותג מתומחרים באופן מעט נמוך יותר ומהווים אפשרות קנייה זולה מעט לעומת אופנועי KTM היקרים. החל משנת 2008 (עם הצגת ה-FE450 החדש) בוצע מיתוג מחדש להוסאברג, כיצרנית פרימיום לאופנועי אנדורו מקצועיים וייעודיים. במסגרת מיתוג זה הוצגו דגמי אנדורו חדשים ומתקדמים מבחינה טכנולוגית, שהיו יקרים בהשוואה לאופנועי KTM.
כל דגמי הוסאברג עושים שימוש במיתלים מתוצרת WP (הנמצאת בבעלות חברת ההחזקות CROSS, שמחזיקה במרבית מניות KTM) ובבלמים מתוצרת ברמבו האיטלקית.
סיסמת הפרסום הקודמת של הוסאברג "Ready To Race" ("מוכן למרוץ") אומצה על ידי KTM לצורך שיווק אופנועיה. הוסאברג פעלה עד יולי 2010, תחת הסיסמה "Four Stroke Force" ("כח 4 פעימות"). לאחר הצגת דגמי ה-TE הדו פעימתיים, הוסרה הסיסמה מפרסומי החברה ומאתר האינטרנט הרשמי של הוסאברג.
פיתוחים טכנולוגיים ודגמים.
בנובמבר 2007, בתערוכת מילאנו שבאיטליה, הציגה הוסאברג את ה-450FE עם מנוע חד צילינדרי מקורר מים ובעל הזרקת דלק, המוטה קדימה ב-70 מעלות. אחד הדגשים העיקריים בפיתוח המנוע החדש (ש-80 אחוז מחלקיו זהים ל-450EXC של KTM מדגם 2008), היה על צמצום בלימת המנוע ושיפור היכולת הדינאמית של האופנוע תוך התמקדות באחיזה של הגלגל הקדמי. כמו כן, שלדת הזנב לא הייתה עשויה מתכת או אלומיניום כמקובל, אלא מיציקת פלסטיק שכללה בחובה את מכל הדלק. שינויים אלו הוכנסו לצורך הורדת מרכז הכובד, הורדת עלויות הייצור והתיקון וכן לצורך גמישות ועמידות. מאפיין נוסף היה מסנן אוויר שמוקם בגובה פקק מכל הדלק כדי לשמור על תקינות המנוע גם בעת חציית מעברי מים עמוקים או רכיבה בתנאי אבק. באוקטובר 2008, באירועי פתיחת מרוץ ה-ISDE ביוון ובהתאם למסורת ארוכת השנים שלה בייצור אופנועים בעלי נפח חריג מהמקובל, הציגה החברה את ה-570FE שהיה בעל נפח מנוע מוגדל ונהנה מאותם יתרונות טכנולוגיים של ה-450FE.
ביולי 2010, אחרי 22 שנות פעילות עם אופנועי שטח בעלי מנועי ארבע פעימות בלבד, הציגה הוסאברג באירוע לעיתונאים שנערך בספרד, את ה-TE250 וה-TE300, אופנועי שתי פעימות המבוססים על הדגמים המקבילים של KTM. שנה לאחר מכן התווסף דגם ה-TE125. האופנועים נבדלו במתלה הקדמי (מתקדם יותר בגרסת ההוסאברג), במכל דלק מוגדל (11 ליטרים לעונת 9.5 ב-KTM), במשולשי ההיגוי ועוד.
עבור סוכני הוסאברג ברחבי אירופה, שלא מכרו את מוצרי KTM במקביל, מדובר היה על מהפכה של ממש בגישת החברה, שעד אז הציעה רק אופנועי 4 פעימות יקרים למדי לרכישה. הצגת דגמי ה-TE נתנה בידם את האפשרות להציע ללקוחותיהם גם דגמים זולים יותר לקנייה ושניתן לתחזק אותם בסדנה הביתית מבלי להזדקק לשירותי מוסך מקצועי ויקר.
צבא שוודיה משתמש באופנועי הוסאברג, בעיקר למטרות תצוגה ביחידת ה"לגיון החמוש".
בישראל.
מספר אופנועים בודדים יובאו לישראל במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ביבוא אישי. בשנת 2009 החל יבואן KTM ביבוא מוסדר של אופנועי הוסאברג.
ז'אן מרי גוסטאב לה קלזיו
שיץ דוד
מרטין פאלרמו
טורה יאיא
ז'אן מרי גוסטאב לה-קלזו
גביע הייזמן
גביע הייזמן (באנגלית: Heisman Memorial Trophy Award ובקיצור Heisman Trophy) הוא הפרס היוקרתי ביותר המוענק לספורטאי כיחיד בליגת פוטבול המכללות בארצות הברית. הפרס הקרוי על שמו של מאמן העבר ג'ון הייזמן, ניתן מדי שנה, מאז 1935, לשחקן הפוטבול המצטיין של העונה, כפי שנקבע משקלול הצבעות אנשי תקשורת ברחבי המדינה, זוכי העבר והציבור.
היסטוריה.
הפרס נוסד על ידי חברי מועדון דאונטאון אתלטיק קלאב (Downtown Athletic Club) ששכן במנהטן, ניו יורק, לאחר שמינו ועדת בחירה והחליטו על צורת הגביע, העניקו אותו לראשונה לאחר סיום עונת פוטבול המכללות של 1935, לג'יי ברונגר מאוניברסיטת שיקגו. את השם "גביע הייזמן" קיבל הפרס ב-1936 לאחר מותו של ג'ון הייזמן, שחקן ומאמן עבר, שניהל את פעילות הספורט של המועדון.
באופן מסורתי מוענק הפרס מדי שנה בטקס וסעודה חגיגית שנערכים לאחר תום העונה הסדירה של ליגת המכללות, אליהם מוזמנים המועמדים המובילים. לאחר שמועדון דאונטאון הכריז על פשיטת רגל בעקבות הנזק שנגרם לבניין בו שכן בפיגועי 11 בספטמבר, אירחו את הטקס מועדון אוניברסיטת ייל ב-2002 וב-2003, מלון הילטון בניו יורק ב-2004 ותיאטרון נוקיה בכיכר טיימס מאז 2005.
מרבית הזוכים היו תלמידי השנה האחרונה, ורק מעטים זכו בגביע כבר בשנתם השלישית באוניברסיטה. ב-2007 זכה בפרס לראשונה תלמיד השנה השנייה, טים טיבו מאוניברסיטת פלורידה, וב-2008 חזר על הישג זה סם ברדפורד מאוניברסיטת אוקלהומה, ב-2012 זכה לראשונה שחקן השנה הראשונה, הקוורטרבק ג'וני מנזל מאוניברסיטת טקסס A&amp;M. רק שחקן אחד, ארצ'י גריפין, זכה בפרס פעמיים, ב-1974 וב-1975. שתי עמדות בולטות הרבה מעל השאר במספר הזכיות, הקוורטרבק והרץ האחורי (ראנינג בק), עם 80 מתוך 85 גביעים שהוענקו עד 2019. רק פעם אחת הוענק הפרס לשחקן הגנה (צ'ארלס וודסון ב-1997).
ב-1966 בחר זוכה גביע הייזמן, סטיב ספורייר להעביר את הגביע לנשיא אוניברסיטת פלורידה בה למד ושיחק, על מנת שהסטודנטים והסגל בה יהנו מהצגתו. ועד הסטודנטים של האוניברסיטה החליט לאות תודה לממן יצירת העתק של הגביע עבור ספורייר. מאז, מוענק גביע הייזמן בשני העתקים, אחד לשחקן הזוכה והשני לאוניברסיטה עבורה שיחק. מספר זוכי עבר מכרו את הגביע בו זכו מסיבות שונות, המפורסם שבהם הוא או. ג'יי. סימפסון, הזוכה משנת 1968, שנאלץ למכור את הגביע כתוצאה מהתביעה האזרחית נגדו, הגביע של סימפסון נמכר תמורת כ-230 אלף דולר.
בספטמבר 2010 הודיע רג'י בוש, זוכה הפרס מ-2005, כי הוא מחזיר אותו, לאחר שהודה כי בתקופת לימודיו זכה להטבות הנאה האסורות על פי תקנון ה-NCAA.
תיאור ומידות.
עיצוב הגביע נמסר לפרנק אליסקו פסל בעל שם שבחר אד סמית', הרץ האחורי של אוניברסיטת ניו יורק כדוגמן שלו. אליסקו יצר דגם חימר של הגביע, ולאחר התייעצות עם חברי נבחרת הפוטבול של אוניברסיטת נוטרדאם שיפר את העיצוב על מנת להקנות לו חזות קרובה ככל הניתן למציאות, של שחקן פוטבול בפעולה, הנושא את הכדור בידו האחת ומותח את ידו השנייה על מנת להרחיק את שחקני הקבוצה היריבה ממנו.
הגביע עשוי ארד, גובהו ורוחב בסיסו כ-35 סנטימטרים ומשקלו כ-11 קילוגרם.
שיטת הבחירה.
הבחירה בזוכה גביע ההייזמן מתבצעת על ידי הצבעות של אנשי תקשורת ברחבי ארצות הברית, המדינה מחולקת ל-6 אזורים גאוגרפיים, בכל אחד מהם 145 בוחרים מהמדיה, סך הכל 870 קולות. בנוסף זכאים גם זוכי הפרס בעבר להצביע, ומשנת 1999 נוסף גם קול אחד משקלול בחירת הציבור הרחב.
כל אחד מהמצביעים מדרג את שלושת השחקנים המובילים לפי סדר, הבחירה הראשונה מקבלת 3 נקודות, השנייה שתיים והשלישית נקודה בודדת, התוצאות משוקללות ובעל הניקוד הרב ביותר מוכרז כזוכה בפרס.
ז'אן-מארי גוסטב לה קלזיו
זַ'אן-מַארִי גוּסְטַב לֶה קְלֶזִיוֹ (בצרפתית: Jean-Marie Gustave Le Clézio; נולד ב-13 באפריל 1940) הוא סופר צרפתי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 2008.
ביוגרפיה.
לה קלזיו נולד ב-1940 בניס בצרפת, אך להוריו היה קשר חזק עם המושבה הצרפתית לשעבר מאוריציוס, לשם היגרה משפחתו עוד במאה ה-18. המושבה נכבשה בידי הבריטים ב-1810, אך המתיישבים שמרו על זהותם הצרפתית. אמו של לה קלזיו הייתה חרשת אילמת ואביו היה רופא. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת אביו של לה קלזיו כרופא צבאי בצבא הבריטי, בעוד שלה קלזיו ומשפחתו שהו בניס.
בגיל שמונה יצאו לה קלזיו ומשפחתו לטיול בן חודש בניגריה, שם הוצב אביו כרופא במלחמת העולם השנייה. במהלך המסע הוא כתב שני ספרים – המסע הארוך ו-Oradi noir, שהכילו רשימה של ספרי המשך צפויים.
לאחר סיום בית הספר התיכון בניס הוא למד אנגלית באוניברסיטת בריסטול בין 1958 ל-1959, והשלים את התואר באוניברסיטת ניס ב-1963. הוא המשיך לתואר שני באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס ב-1964 וכתב דוקטורט על ההיסטוריה המוקדמת של מקסיקו באוניברסיטת פריפניאן ב-1983. הוא לימד באוניברסיטאות בנגקוק, אמקסיקו סיטי, בוסטון, אוסטין ואלבוקרקי ורבות אחרות.
לה קלזיו זכה לתשומת לב ברומן הראשון שכתב כבוגר Le procès-verbal משנת 1963. הספר היה מועמד לפרס גונקור, וזכה ב"פרס רנודו".
את כתיבתו של לה קלזיו ניתן לחלק לשתי תקופות. בין 1963 ל-1975 בה כתב כתיבה המוגדרת כ"נסיונית", וכתב על נושאים כאי שפיות, שפה, כתיבה, וזאת תוך ניסויים צורניים ברוחם של בני זמנו כז'ורז' פרק או מישל בוטור. בתקופה זו שמר על תדמית כחדשן ומורד, וזכה לשבחיהם של מישל פוקו וז'יל דלז.
מסוף שנות ה-70, עבר שינוי סגנוני חריף. הוא נטש את הנסיינות וכתב כתיבה מעונה פחות, על נושאים כילדות, התבגרות ומסעות, תוך שהוא פונה לקהל קוראים רחב יותר. בשנת 1980 היה הראשון לזכות בפרס פול מוראן, המוענק על ידי האקדמיה הצרפתית. סקר שנערך על ידי המגזין הספרותי הצרפתי "Lire" בשנת 1994 הראה כי לה קלזיו נחשב על ידי 13% מהקוראים לסופר הצרפתי הדגול ביותר החי בעת עריכת הסקר.
לה קלזיו פרסם כשלושים ספרים, לרבות סיפורים קצרים, נובלות, מסות, שני תרגומים מהמיתולוגיה האינדיאנית, וכן רשימות ומאמרי ביקורת רבים.