במשפט בייליס סייע להגנה. הוא שכנע את הפרקליטים הרוסים כי ה"מומחה" של הממשלה, הכומר פאריינטיס, שהופיע במשפט עלילת הדם כבקי בש"ס, הוא בעצם בור גמור. הוא הציע לשאול אותו קבל עם ועדה: מתי חייתה בבא בתרא? אוסקר גרוזנברג התנגד להצעה זו כי חשש שפאריינטיס ידע ש"בבא בתרא" הוא שם מסכת בתלמוד, והדבר עלול להשפיע לרעה על מהלך המשפט. כשנשאל פאריינטיס בכל זאת "מתי חייתה בבא בתרא?" השיב שאינו יודע. ביציע העיתונאים נשמע צחוקו של כ"ץ, ולכן הוציאו ראש בית הדין מן האולם למספר ישיבות.
בארץ ישראל.
בשנת 1929 עלה כ"ץ לארץ-ישראל והחל לכתוב ב"הארץ". בהמשך עזב את העיתון והיה ממייסדי "הבוקר", ובמקביל המשיך לשלוח מאמרים ל"מורגן ג'ורנל", עיתון יידיש בארצות הברית.
בימי משפט רצח חיים ארלוזורוב הייתה עמדתו מנוגדת לזרם הכללי. כ"ץ לא האמין כי הנאשמים - אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט - אכן ביצעו את הרצח, ופעל להוכחת חפותם. על מעשהו זה כתב פרופ' יוסף קלוזנר בעיתון "המשקיף":
בשנים 1938 -1940 הוציא לאור וערך את העיתון "חדשות". כ"ץ הבטיח לקוראים כי העיתון נועד "לציבור בלי נטייה מפלגתית, המחפש את האמת ללא משוא פנים. 'חדשות' העמיד לו למטרה לעורר את הציבור, את זה שאינו נתפס למפלגתיות יתרה, לעשות צעדים עד כמה שאפשר, כדי שהפירוד לא יגדל ביישוב. על השאלה - עוד עיתון יומי חדש בארץ - ימצאו הקוראים תשובה."
בשנותיו האחרונות חזר כ"ץ לעיסוקיו המדעיים. הוא פרסם את הספר "צדוקים, פרושים, קנאים, נוצרים" ועוד ספר בשם "רבנות, חסידות, השכלה", ומזמן לזמן המשיך להשמיע את דעותיו מעל העיתונות היומית.
הוא נפטר ב-1958 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
על פעולתו העיתונאית זכה בשנת 1956 בפרס סוקולוב. בנימוקי השופטים לפרס נאמר:
קישורים חיצוניים.
מחיבוריו:
זאב (קבוצת כוכבים)
זאב הוא קבוצת כוכבים דרומית הממוקמת בין הקנטאור לעקרב ונכללה כבר ב-48 הקבוצות של תלמי. הקבוצה נמצאת באזור של שביל החלב העשיר בכוכבים והיא מכילה כ-30 כוכבים עם בהירות נראית מדרגה שנייה ושלישית וכ-70 כוכבים עם בהירות גדולה מדרגה 6 (כלומר נראים לעין בתנאי צפייה מיטביים).
כוכבים מעניינים.
α בזאב הוא ענק כחול במרחק של כ-465 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 2.3. בהירות הכוכב אינה קבועה ומשתנה במחזוריות של שש ורבע שעות, אך השינוי בבהירות הוא קטן ביותר ולא ניתן להבחין בו בעין.
β בזאב ו-γ בזאב הם גם כן ענקים כחולים במרחק של 380 ו-420 שנות אור בהתאמה ועם בהירות מדרגות 2.7 ו-2.8.
δ בזאב, ε בזאב ו-η בזאב הם כוכבים לבנים - כחלחלים במרחק של כ-500 שנות אור ועם בהירות סביב דרגה 3.3. ε בזאב ו-η בזאב הם גם כוכבים זוגיים עם בן זוג עמום בדרגת בהירות 8-9, שניתן לראותם בטלסקופ חובבים.
κ בזאב הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים - כחלחלים עם דרגות בהירות 4 ו-6, הניתנים לצפייה בטלסקופ חובבים.
גרמי שמיים מעניינים נוספים.
בצפון הקבוצה ניתן למצוא את הצבירים הכדוריים NGC 5824 ו-NGC 5986 ולידם הערפילית האפלה B-228. בדרום הקבוצה יש שני צבירים פתוחים – NGC 5822 ו-NGC 5749. בגבול המערבי נמצאת הערפילית הפלנטרית IC 4406, שמכילה כמה מהכוכבים החמים ביותר שנצפו. ערפילית פלנטרית נוספת, NGC 5882, נמצאת במרכז הקבוצה. מספר גלקסיות השייכות לקבוצת קנטאור A גולשות לחלקה המערבי של קבוצת זאב, ביניהן ESO 274-1 שהיא אחת מהגלקסיות הבהירות בקבוצה.
מיתולוגיה.
לקבוצה אין מיתולוגיה ברורה אך היא מקושרת לעיתים עם אגדתו של המלך ליקאון. למרות שהיא מוכרת מהתקופה העתיקה, הקבוצה לא שויכה לחיה מסוימת עד לתרגום הלטיני לעבודותיו של תלמי, בה היא זוהתה עם הזאב. היא לא הופרדה מהקבוצה 'קנטאור', עד שהיפרכוס מביתיניה קרא לה 'החיה' ב-200 לפנה"ס. לפני הפרדתה, היא נחשבה לתת-קבוצה כחיה כלשהי, שנהרגה או עמדה להיות קורבן בשביל הקנטאור. ככזו, יחד עם קבוצות כוכבים נוספות הקשורות לבתולה (למשל חץ וקשת), ייתכן שהן היוו את הבסיס לאגדה של קטילת החזיר הארימנתי, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.
בליסאריוס
פלביוס בליסאריוס (גם בליזריוס, ביוונית: Βελισάριος; בערך: 500 – 565) היה מגדולי המצביאים הביזנטים, שהוביל את המערכה לכיבושה מחדש של הקיסרות הרומית המערבית.
ראשית דרכו.
בליסאריוס נולד ככל הנראה בגרמאניה (Germania), עיר קדומה ששכנה בדרום מערב בולגריה של ימינו, בשנת 505 לערך למשפחה ממוצא יווני ותראקי.
עוד בצעירותו התגייס בליסאריוס לצבא הביזנטי ושימש כאחד משומרי ראשו של הקיסר יוסטיניוס הראשון. לאחר מותו של הקיסר בשנת 527 ועלייתו לשלטון של אחיינו יוסטיניאנוס הראשון בליסאריוס מונה לפקד על כוחות הצבא שהיו מוצבים בגבולה המזרחי של האימפריה והוטל עליו להדוף את התקפותיהם של הסאסאנים, למרות היותו במיעוט מספרי הוא הצליח להביס את הפרסים וכך בפעם הראשונה נתן ביטוי לכישרונו הצבאי.
בליזרוס המשיך לפקד על הצבא כנגד הפרסים גם במהלך המלחמה האיברית , הוא הצליח להביס את הפרסים בקרב דרה שהתרחש בשנת 530 אולם שנה לאחר מכן הובס על ידם בקרב קליניקום . כישלונו בקרב הוביל למשא ומתן שבסופו נחתם הסכם שלום בין ביזנטיון לפרס.
כתוצאה מהסכם השלום בליסאריוס הוחזר לקונסטנטינופול בשנת 532 והיה הקצין בעל הדרגה הגבוהה ביותר בבירה. עם פריצת מהומות ניקה באותה שנה, שאיימה על שלטונו של יוסטיניאנוס, הוביל בליסאריוס את חייליו בדיכוי המורדים תוך שהוא הורג 30,000 מהם.
המלחמה כנגד הוונדלים.
יוסטיניאנוס החל להכין את צבאו לקראת מלחמה כנגד הממלכה הוונדלית, בשנת 533, כתגובה לפשיטות ונדליות על ערים ביזנטיות, לשינוי בהנהגה הפוליטית שבגינו הוונדלים הפכו עוינים לביזנטיון, הרדיפה הדתית שחלק מן הנוצרים הניקיאים סבלו תחת הוונדלים, האריאנים, ורצונו להשתלט על אזור צפון אפריקה.
בליסאריוס מונה לפקד על הכוחות הביזנטים במערכה. הוא נחת בקרב העיר לפטיס מגנה והחל לעשות את דרכו לעבר הבירה הוונדלית קרתגו. בקרב קרתגו פגשו כוחותיו של בליסאריוס את הוונדלים, בראשותו של מלכם גלימר, ובקרב אד דקימום הביס בליסאריוס את הוונדלים והצליח לכבוש את קרתגו, ומאוחר יותר הביס את גלימר שוב בקרב טריקמרום . כתוצאה מכך נכנע גלימר בשנת 534.
כתוצאה מניצחונו של בליסאריוס שבו הפרובינקיות בצפון אפריקה לשליטה רומאית. בליסאריוס עצמו קיבל כבוד חסר תקדים, הוא מונה לקונסולאט וזכה לחגוג טריומף, על אף שלא היה בן למשפחה הקיסרית.
המלחמה כנגד האוסטרוגותים.
הצלחתו של בליסאריוס עודדה את הקיסר והוא היה נחוש לכבוש מחדש את הקיסרות הרומית המערבית. בליסאריוס יצא למלחמה בשנת 535 כנגד הממלכה האוסטרוגותית, הצליח לכבוש את סיקיליה ופלש בהצלחה לאיטליה, כעבור שנה הוא הצליח בכיבושה מחדש של רומא ונאפוליס (כיום נאפולי).
בשנת 537 התגונן בליסאריוס בהצלחה מפני התקפה אוסטרוגותית על רומא והצליח לכבוש את מדיאולנום (כיום מילאנו). הבירה האוסטרוגותית ברוונה נכבשה על ידו בשנת 540, תוך שהוא מצליח לשבות את המלך האוסטרוגותי ויטיגס .
בנקודה זו הוחזר בליסאריוס למזרח על ידי יוסטיניאנוס כדי להתמודד עם פלישה פרסית לסוריה. לאחר שנתיים של מלחמה שבהם לא הצליח להביס את הפרסים, הצליחו הביזנטים להגיע להסכם שלום שבו התחייבו הפרסים להימנע מהתקפות על השטחים הביזנטיים לבמשך חמש השנים הבאות.
בליסאריוס חזר לאיטליה בשנת 544 ונוכח לדעת שהמצב הצבאי השתנה בהיעדרו. מלכם החדש של האוסטרוגותים, טוטילה, הצליח לכבוש מחדש את רומא וצפון איטליה. בליסאריוס הצליח לכבוש את רומא לזמן קצר אולם בשל העדר אספקה ותגבורת נכשלה המלחמה המחודשת כנגד האוסטרוגותים, ייתכן שדברים אלו נמנעו ממנו בכוונה על ידי הקיסר שחשש מכוחו הגובר. כתוצאה מן הכישלון פוטר בליסאריוס בשנת 549 והוחלף במצביא נרסס שהצליח לסיים את המלחמה כנגד האוסטרוגותים בהצלחה. הוא פרש משירות צבאי בשנת 551.
אחרית חייו.
פרישתו של בליסאריוס באה לקיצה בשנת 559, כאשר חצו ההונים את הדנובה ופלשו לאימפריה תוך שהם מאיימים על הבירה קונסטנטינופול. יוסטיניאנוס מינה את בליסאריוס למפקד הצבא הביזנטי ולאחר שורה של מערכות מוצלחות הוא הצליח לדחוק את רגלי הפולשים מעבר לדנובה.
גורלו של בליסאריוס לא שפר עליו בימיו האחרונים, הוא הועמד למשפט באשמת שחיתות בשנת 562. על אף שככל הנראה היו ההאשמות מפוברקות הוא הורשע, ורק כתוצאה מחנינתו של הקיסר לא סיים את ימיו בבית הסוהר.
בליסאריוס מת ככל הנראה בשנת 565. הוא זכור כאחד המצביאים המזהירים ביותר בהיסטוריה הביזנטית, כאשר בזכות הנהגתו הצבאית אוחדו שוב רבים מחלקי האימפריה הרומית תחת שלטון אחד.
נשיאת נשים
נשיאת נשים (בפינית: akankanto או eukonkanto; באסטונית: naisekandmine) הוא ענף ספורט שבו על המתמודדים לרוץ במסלול מכשולים כשהם נושאים על גופם נשים.
התחרויות הראשונות של ספורט זה נערכו בעיר סוֹנְקַיָארְוִוי (Sonkajärvi) שבפינלנד ב-1992. אף שהן נערכו כבדיחה, הבסיס לה מצוי בפולקלור מקומי, לפיו בשלהי המאה ה-19, שודד מקומי בחן כך את כוחם של המועמדים להצטרף לכוחותיו. כיום נערכות תחרויות דומות גם באוסטרליה, בוויסקונסין, במישיגן ובמיין, אך אליפות העולם נערכת בסונקיארווי. אף שאליפות העולם נערכת בפינלנד, כל הזוגות שזכו בין 1998 ל-2008 היו דווקא אסטונים. ב-2009 היו טאיסטו מייטינן וקריסטינה האפנן לפינים הראשונים שזכו בתחרות מזה 12 שנים.
בשנת 2008 השתתפו לראשונה מתחרים ישראלים בתחרות, תומר ודנה בוהדנה, והם סיימו במקום ה-12.
חוקי התחרות.