בתיאטרון תמונע שיחקה בהצגות: ב-2006 גילמה טכנאית בתחנת רדיו בהצגה "שיחות לילה" שכתב (יחד עם צוות השחקנים) וביים עמיר קליגר. ב-2009 ב-"סנטוריום" - תיאטרון פיזי ללא מילים המגוללת את אורחותיו של בית מרפא על רופאיו, אחיותיו, ואלו אשר באו להבריא בו - שכתב וביים עופר עמרם. הצגה זו הועלתה גם ב פסטיבל עכו.
בתיאטרון הקיבוץ: ב-2006 גילמה את רינה בהצגה "שמונה בעקבות אחד" שעיבדה דפנה אנגל וביים רפי ניב. הצגה זו עלתה בשיתוף תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער. ב-2008 שיחקה בהצגה "בן יהודה" שכתבה דפנה אנגל וביים ישראל גוריון. הצגה זו הועלתה שיתוף תיאטרון המדיטק.
בתיאטרון חיפה: ב-2011 גילמה את אשת הפרקליט בהצגה "יוליסס על בקבוקים" מאת גלעד עברון שביימה אופירה הניג.
בתיאטרון הבימה: ב-2014 גילמה את דניאלה בהצגה "זרעים של שתיקה" מאת רובי פורת שובל שביים משה קפטן.
בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1998 גילמה את שלומית בסרט "דשאים סגולים" שכתבה שירלי רם עמית (ע"פ סיפור מאת סביון ליברכט וביימה דינה צבי ריקליס), ובנוסף גילמה את דמותה של רונה - חברתו הנכה של עידו המ"פ (אקי אבני) - בסדרת הטלוויזיה "טירונות" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. ב-2001 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "המכון" שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש, ושיחקה במיני סדרה "רצח מצלמים" שביים רם לוי וכתבו בתיה גור, אסף צפור ורם לוי. ב-2005 גילמה תפקיד אורח בסדרה "מילואים" של האחים ברבש. ב-2008 גילמה את נועה - מפיקת טלוויזיה המתאוששת מטיפולים נגד סרטן ויוצרת בצוותא עם בעלה (נתי רביץ) תוכנית בישול שתקרב בין העמים ובה יבשלו שפית פלסטינית (קלרה ח'ורי) ויהודית (אורנה פיטוסי) - בסדרת הטלוויזיה "כוונות טובות" שכתבו רונית ויס ברקוביץ, ארז קו-אל ודקלה קידר וביים אורי ברבש. ב-2013 גילמה את ליהי וקסלר בסדרת הטלוויזיה "אבודים באסיה" שביים יובל שפרמן. ב-2014 גילמה את חווה בסדרה "מי נתן לך רישיון?" שביימו ירון שילון ומיכל ויניק בערוץ הראשון, ושיחקה בסרט "ערבים רוקדים" שכתב סייד קשוע וביים ערן ריקליס. ב-2019 גילמה את מנדי, אשתו של היועמ"ש, בעונה השלישית של הסדרה "השוטר הטוב".
דיבוב.
ב-1998 דיבבה את ויטני הבוגרת בסרט "". ב-2004 דיבבה את אהרון בסרט "הרפתקאות שלומיאל" שביים אלברט חנן קמינסקי, ודיבבה את רנה בסדרה "קובי קובי" ששודרה בערוץ הילדים. ב-2005 דיבבה את טיטוף בסדרה "טיטוף". ב-2012 דיבבה את מקס בסרט "העולם על פי דינו", ודיבבה בסדרה "טיגי הטיגריס". ב-2013 דיבבה את ג'ואנה בסדרה "וונדי".
פרסים.
זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 1997 בקטגוריית שחקנית מבטיחה בהצגה "אנטיגונה" ופרס התיאטרון לשנת 2005 בקטגוריית שחקנית בתפקיד המשנה בהצגה "ריגוש".
חיים אישיים.
מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה. הן מגדלות יחד תאומים.
התפילה בישראל
מעבר דוקלה
מעבר דוקלה (בסלובקית: Dukliansky priesmyk; פולנית: Przełęcz Dukielska; הונגרית: Duklai-hágó) הוא מעבר הרים בעל חשיבות אסטרטגית, על גבול סלובקיה ופולין וסמוך לגבולה המערבי של אוקראינה. המעבר נמצא במזרח הרי הקרפטים בגובה 502 מטר מעל פני הים.
מעבר דוקלה הוא מעבר ההרים הנמוך ביותר ברכס המרכזי של הרי הקרפטים ומכאן, בין השאר, נובעת חשיבותו האסטרטגית. המעבר נמצא מדרום לעיירה הפולנית דוקלה ומצפון לעיר פרשוב בסלובקיה. המעבר מוכר כאתר שבו נפגשות התרבות הסלאבית המזרחית והמערבית.
מעבר דוקלה היה במוקד קרבות קשים בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
נעמי פרומוביץ
מס בולים
מס בולים (באנגלית: Stamp duty) הוא מס המוטל על מסמכים רשמיים, לרבות חוזים, המחאות, קבלות, רישיונות, אשרות וכו'. באופן היסטורי, בול הכנסה שימש להוכחת תשלום המס והופעתו על מסמך היוותה תנאי לתוקפו המשפטי. גרסאות מודרניות של המס אינן דורשות עוד חותמת בפועל.
היסטוריה.
על פי ההערכה, החובה שמקורה בוונציה בשנת 1604, הוצגה (או הומצאה מחדש) בספרד ב-1610, הולנד בשנות ה-20 של המאה ה-20, בצרפת בשנת 1651, בדנמרק ב-1657, בפרוסיה בשנת 1682 ובאנגליה בשנת 1694. בממלכה המאוחדת וארצות הברית מס הבולים שנגבה על מסמכי רישום בעלות של נדל"ן הפך למס רכישה על נדל"ן, הנגבה כאחוז מערך הנדל"ן שנרכש.
בישראל.
מס בולים הוטל עד שנת 2008 מתוקף חוק מס הבולים על מסמכים התשכ"א – 1961. המס הוטל על ביול מסמכים שונים המפורטים בחוק כגון: התחייבויות, הסכמים וחוזים, איגרות חוב ערבויות, שטרות, שטרי נאמנות, הסכמי ביטוח, דו"ח על הקצאת מניות וכו'. שיעור המס נע בין 0.4% ועד 3% בהתאם לסוג המסמך.
בהתאם לחוק היה צורך לבייל מסמך מיד עם החתימה עליו, מסמך שסכום המס עליו גבוה מ-500 שקלים היה צורך לבייל באחד מהמשרדים האזוריים בתל אביב, ירושלים, חיפה, באר שבע או אילת, לא יאוחר מ-30 יום לאחר חתימתו.
בנקים, תאגידים ומוסדות אשר צורכים בצורה שוטפת את שירותי הביול, קיבלו היתר לבייל בעצמם מסמכים שהם צד להם.
ביטול המס.
בעקבות תוכנית של רשות המיסים להרחיב את גביית מס הבולים בשנת 2004 עלתה ביקורת קשה ונטען שהדבר יביא לעליית מחירים שנתית של 1% בכלל המשק ועלייה של מס החברות ל-48.2%. הדבר גרר מאבק ציבורי אשר הוביל פורום CFO, אשר כלל בין היתר עתירה לבג"ץ. כתוצאה ממאבק זה התקבלה החלטה בוועדת הכספים של הכנסת בדצמבר 2004 לשים תקרה לגביית המס בשנת 2005 בגובה של 600 מיליון ש"ח.
המאבק הגיע להכרעה עם פרסום צו תיקון למס הבולים על מסמכים, שבו בוטלה החבות בביול מסמכים שנחתמו החל מ-1 בינואר 2006 ובהדרגה הגבייה של המס בוטלה עד שסופית לא נגבה החל מתחילת שנת 2008.
אנג'לו נוימן
ים ודל
ים וֶדֶּל (Weddell) הוא ים שולי באוקיינוס הדרומי. זהו למעשה מפרץ גדול בין חצי האי האנטארקטי וחוף הנסיכה מרתה, החוף המערבי של ארץ המלכה מוד. הזרם הסיבובי ודל חג בים בכיוון השעון, מערבל את המים הקרים ותורם לסביבה עשירה בפיטופלנקטון המזין לווייתנאים ומיני פינגוויניים.
הים התגלה באביב 1823 על ידי הספן האנגלי ג'יימס ודל, שהגיע לראשונה לקו רוחב וזיהה שהוא נמצא בתוך ים נפרד מהאוקיינוס. באותה שנה הגיע לאזור הספן האמריקאי בנג'מין מורל ודיווח על יבשה לה קרא "דרום גרינלנד החדשה", אך האי לא נצפה יותר מאז ונחשב לדוגמה מובהקת ל"אי תעתוע".
רוב ימות השנה מכוסים פני הים בקרח.
חצי האי האנטרקטי
מצרי הורמוז
הפארק הלאומי מיגואשה
הפארק הלאומי מיגואשה (אנגלית: Miguasha National Park; צרפתית: Parc national de Miguasha) הוא אתר מורשת עולמית שממוקם בחופו הדרומי של חצי האי גספה שבקוויבק, קנדה. הפארק הוכרז כשמורת טבע מוגנת על ידי ממשלת קוויבק בשנת 1985, והוכר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1999 בזכות המגוון הגדול של המאובנים שבו, שמייצגים היטב תקופה מכרעת באבולוציה של החיים על פני כדור הארץ.
בעבר נקרא המקום על ידי שבטי המיקמאק בשם "Megouasag" שמשמעותו היא צוקים אדומים, מכיוון שבזמן שקיעת השמש, מקבלים הצוקים גוון אדום. בהמשך, השתבש השם האינדיאני המקורי לשם הנוכחי.
תיאור פיזי.
צוקי החוף בפארק עשויים מרובדי סלע משקע מתקופת דבון השלישית. הם מורכבים משכבות מתחלפות של אבן חול וצפחה שגילם מוערך ב-350 עד 375 מיליון שנים. כיום מכוסה רוב השטח ביערות עצי תרזה, אשוח וצפצפה.
חשיבות פלאונטולגית.
כמה ממאובני הדגים, בעלי החיים והצמחים שנמצאו במיגואשה הם זנים עתיקים ונדירים. לדוגמה, מאובן של הצמח Spermasposita נחשב על ידי הפלאונטולגים לאחד מזני בעלי הפרחים הקדומים ביותר.
מיגואשה נחשב לאתר המכיל את הכמות הגדולה ביותר בעולם של מאובנים מתור הדבון שאופיין בין השאר בריבוי מיני הדגים שבו. חמשת מתוך שש קבוצות מאובני הדגים מתור זה, נמצאים בפארק מיגואשה. כמו כן, נמצא במקום מספר גדול של דגימות מאובנים שמורות היטב של פרטים מקבוצת בעלי סנפירים בשרניים המהווים אב קדמון של קבוצת בעלי ארבע רגליים שהיו כנראה בעלי החוליות היבשתיים הראשונים שנשמו אוויר.
היסטוריה.
האתר התגלה לראשונה ב-1842 על ידי הגאולוג והרופא אברהם גסנר (אנגלית: Abraham Gesner) שמצא במקום מגוון עצום של מאובנים שהועברו מאוחר יותר למוזיאון הבריטי ולמוזיאון המלכותי של סקוטלנד. גילויים אלו עוררו התרגשות גדולה בקרב מדענים מכל העולם ומאז זוהו וקוטלגו מעל ל-5,000 ממצאים מאובנים.
ים וודל
אילים
חיים מגני
חיים יהודה (בישיץ) מגני (5 במאי 1945, כ"ב באייר תש"ה - 4 במאי 2001, י"א באייר תשס"א) היה ראשון מדריכי הטיולים ביש"ע. מראשוני מתנחלי חברון, ממחדשי היישוב בכפר עציון ובמושב קשת וממפתחי תוכנית הלימודים "ברקאי".
ביוגרפיה.
נולד בניו יורק. למד בישיבת נר ישראל בבולטימור ובישיבת מרכז הרב.
היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא בניו יורק. הגיע לארץ בגיל 18 והשתתף בתוכנית לימודים שנתית במכון למדריכי חו"ל בירושלים. במשך שנתיים מילא שליחות בלורולטון ובבוסטון, שם פעל בקרב סטודנטים יהודיים, כתב חוברת הדרכה ויזם מפגן הצדעה למדינת ישראל שחגגה באותה שנה ח"י שנים לתקומתה.
עלה לישראל לקבוצת יבנה בשנת 1966 והחל ללמוד בישיבת מרכז הרב, שם התוודע לחנן פורת, ולאחר מלחמת ששת הימים הצטרף לפורת ולמחדשי היישוב בכפר עציון.
נישא לשושנה נאוה שטיין ולקראת נישואיו עברת את שם משפחתו (בישיץ) למגני. החתונה נערכה בברוקלין. ב-1969, לאחר לידת בתם הבכורה, הצטרפו לקבוצת מתנחלי חברון בבניין הממשל הצבאי בעיר. בשנת 1971 עבר ליישוב הקבע קריית ארבע והחל בהדרכת טיולים תחת השם "סיורי הר חברון". הצטרף למשך כמה חודשים לראשוני המתיישבים במושב קשת ברמת הגולן לאחר מלחמת יום כיפור.