זיהום של קנדידה בנרתיק הוא תופעה שכיחה אשר אחראית לכשליש מהמקרים של vulvovaginitis (דלקת הנרתיק). גורמי הסיכון למחלה זו כוללים בין היתר שימוש באנטיביוטיקה, אשר מפרה את האיזון בפלורה הטבעית של הנרתיק, סוכרת, נשאיות איידס, והיריון, בעיקר בטרימסטר השלישי ולקראת הלידה.
קנדידה ממין אלביקנס גורמת לכ-80% מכלל זיהומי הקנדידה בנרתיק ("Candida glabrata" ו-"Candida tropicalis" אחראיות ל-10% ו-5% מהזיהומים הקנדידיאליים, בהתאמה).
באופן כללי, הקנדידה מצויה בנרתיק ומהווה חלק מהפלורה הנורמלית. חוסר איזון בפלורה למשל יגרום לזיהום קנדידיאלי כאמור לעיל.
סימפטומים.
הסימפטומים הקשורים בקנדידה נרתיקית הם הפרשת יתר וגינלית, אודם באזור הווגינה, גרד וצריבה, במיוחד בזמן מתן השתן, הפרעה בקיום יחסי מין ולעיתים התפשטות סביב אזור פי הטבעת. המחלה אינה נחשבת למחלת מין, למרות שאפשר להדביק את בן הזוג על הפין (balanitis).
מקובל לחלק את המחלה בהתאם לתדירותה: במרבית המקרים הזיהום אינו חוזר לאחר טיפול תרופתי, אך כ-10%-20% מהנשים לוקות בזיהומים חוזרים 3–4 פעמים ואף יותר במהלך שנה. במקרה של זיהומים חוזרים הפתוגן הנפוץ הוא "Candida glabrata" ופחות "Candida albicans". במצב של זיהומים חוזרים ייתכנו סימפטומים נוספים הנובעים מהחלשת המערכת החיסונית על ידי הפטרייה: חולשה ועייפות, בעיות בעיכול, צינון וכאבי גרון, בעיות עור ועוד. הסימפטומים משתנים מאדם לאדם ויכולים להתפרש כסימפטומים של מחלה אחרת, ובדרך כלל מאובחנים כקנדידה לאחר שנפסלו יתר האפשרויות הסבירות. במקרה כזה על הטיפול בפטריה לכלול דיאטה אנטי-פטרייתית.
אחת השיטות לאבחון מהיר היא בדיקת קלקופלור.
וירולנטיות.
וירולנטיות היא מידת האלימות של הקנדידה, כלומר באילו גורמי אלימות היא משתמשת כדי להתרבות ולהיצמד לרקמה. לקנדידה מספר גורמי אלימות:
בדיקת דם לאבחון קנדידה.
בדיקת דם לאבחון קנדידה "קנדיה 5" (candia 5), היא בדיקת דם מהירה (rapid blood test), המבוססת על טכנולוגיה חדשנית ומאפשרת אבחון מדויק של מחלת הקנדידה במערכות הגוף השונות (סיסטמית), כמערכת העיכול, הנשימה, הנרתיק, והעור. הבדיקה מהירה ופשוטה לביצוע, ומאבחנת נוגדני IgG בדם לזנים הפתוגניים (תוקפניים) של פטריית הקנדידה כגון: "Candida albicans", "Candida glabrata", "Candida tropicalis", "Candida parapsilosis", "Candida krusei". רמת הנוגדנים בדם מעידה על רמת הזיהום המערכתית של הפטריה. כל עוד הפטריה היא בגדר גבולות הנורמה, תגיב הבדיקה בתוצאה שלילית. האבחון, ביחד עם שקלול התסמינים מהם סובל המטופל, מאפשר לקבוע סוג הטיפול הדרוש ומשך הזמן הדרוש לטיפול. בדיקת הדם לקנדידה מאתרת זיהומי קנדידה עכשוויים או מן העת האחרונה ובכך פתרה לא מעט בעיות דיוק שהיו קשורות באבחון קנדידה, אשר בעבר אובחנה רק באמצעות בדיקות משטח מקומיות, ובאמצעות בדיקת צואה. בדיקת הדם candia5 היא בעלת פטנט רשום באוסטרליה, אנגליה, יפן וארצות הברית (US6916626). הבדיקה נעשית באמצעות לקיחת טיפת דם קטנה מקצה האצבע (סרום ופלזמה). תוצאות הבדיקה מתקבלות תוך כ-10 דקות. הבדיקה בעלת תקן CE ומאושרת על ידי משרד הבריאות בישראל גם כבדיקה עצמית ביתית (OTC).
האי הרד ואיי מקדונלד
האי הרד ואיי מקדונלד (באנגלית: Heard Island and the McDonald Islands) הם איים בלתי מיושבים הממוקמים בדרום האוקיינוס ההודי בין מדגסקר לאנטארקטיקה. האיים מהווים חלק מאוסטרליה מאז 1947.
בשל המספר הרב של כלבי הים והעופות באי, האיים מהווים שמורת טבע. על אף שאין מתיישבים באי, ניתנה לאי סיומת אינטרנט - hm.
האי הרד.
האי הרד הוא אי הררי בשטח של 368 קמ"ר, שהגבוה בהריו הוא פסגת מוסון, הר געש שגובהו 2,745 מטרים. פסגת מוסון היא הגבוהה בהרי אוסטרליה, והר הגעש הפעיל היחיד המצוי בטריטוריות שבשליטת אוסטרליה.
איי מקדונלד.
איי מקדונלד הם שלושה איים סלעיים קטנים השוכנים 44 ק"מ מערבית לאיי הרד. שטחם הכולל 2.5 קמ"ר והר הגעש באי מקדונלד שגובהו 230 מטר, התפרץ מספר פעמים מאז שנת 1992 לאחר 75,000 שנים בהן היה רדום.
היסטוריה.
האיים נתגלו לראשונה בשנת 1833, וככל הנראה בני אדם לא הגיעו לאי קודם לכן. פיטר קמפ, צייד כלבי ים, גילה את האיים ב-27 בנובמבר 1833 בעת הפלגתו על האונייה "מגנט", בדרכו מאיי קרגלן אל אנטארקטיקה. רב החובל ג'ון הרד, צייד כלבי ים מארצות הברית, ראה את האיים ב-25 בנובמבר 1853 בעת מסע ציד על האוניה "אוריינטל" בדרכו מבוסטון למלבורן ודיווח על הגילוי (ולכן האי נקרא על שמו). באותה עת גם רב החובל ויליאם מקדונלד בהפלגה על האוניה "סמאראנג" גילה את איי מקדונלד הקטנים, הסמוכים לאי הרד, ב-4 בינואר 1854 והם קרויים על שמו.
הנחיתה הראשונה על האיים הייתה במרץ 1855 כאשר רב החובל ארסמוס דרווין רוג'רס נחת על האי, ובין השנים 1855–1880 שימשו האיים אתר ציד של כלבי ים, עד שאלה נכחדו מן האיים בשנת 1880, והציד נפסק. באותה תקופה הרג כלבי הים הביא לאיסוף של מעל 100,000 חביות שמן כלבי ים.
האיים הפכו לשמורת טבע ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1997.
האוקיינוס הדרומי
האוקיינוס הדרומי הוא כינוי שהוצע בשנת 2000 על ידי ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי, והוכרז רשמית ב-8 ביוני (יום האוקיינוסים העולמי) 2021 על ידי ארגון נשיונל ג'יאוגרפיק. האוקיינוס משתרע במים המקיפים את יבשת אנטארקטיקה, ושטחו 20.327 מיליון קמ"ר. בשונה מאוקיינוסים האחרים המוגדרים כמוקפים ביבשות, האוקיינוס הדרומי מוקף באוקיינוסים אחרים - השקט, ההודי והאטלנטי, ומסת המים שלו הוא ה"זרם מקיף הקוטב האנטארקטי". מימיו של זרם זה קרים יותר ומלוחים פחות משאר האוקיינוסים בעולם.
ההצעה.
המהדורה השנייה של ספר גבולות האוקיינוסים והימים של הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי (Limits of Oceans and Seas) משנת 1937 הציעה להגדיר את המים סביב אנטארקטיקה בתור אוקיינוס נפרד. ההצעה הזאת הורדה מהמהדורה השלישית של הספר שיצאה בשנת 1953, בשל הקושי להגדיר את הגבול הצפוני של האוקיינוס הזה. הניסיון להגדיר באמצעות הבדלים באקלים בין האזורים השונים בעייתי מכיוון שאזורי האקלים משתנים בעונות השונות.
ההצעה הועלתה שוב בשנת 1999 בסקר בקרב שישים ושמונה המדינות החברות בארגון. עשרים ושמונה נענו להצעה. כל המדינות שענו מלבד ארגנטינה תמכו בהצעה העקרונית. השם "האוקיינוס הדרומי" קיבל שמונה עשר קולות; ההצעה האחרת לשם הייתה "האוקיינוס האנטארקטי". ארבע עשרה מדינות הציעו להגדיר את קו הרוחב ה-60 בתור הגבול הצפוני של האוקיינוס ואילו המדינות האחרות הציעו הגדרות אחרות - בקווי רוחב אחרים או לפי מאפיינים גאוגרפיים. ההצעה עשויה להיכלל במהדורה עתידית של ספר גבולות האוקיינוסים והימים, אך עד אז היא איננה מאושררת.
מפות שיוצאות לאור באוסטרליה מציגות את האזור הימי דרומית לאוסטרליה וניו זילנד בתור האוקיינוס הדרומי. במפות שיוצאות לאור במדינות רבות אחרות האוקיינוס הזה אינו מסומן כלל.
ב-8 ביוני (יום האוקיינוסים העולמי) 2021, הוכרז רשמית על אוקיינוס זה כאוקיינוס החמישי.
גאוגרפיה.
גבול האוקיינוס הדרומי מוגדר בתור שטח המים בין קו הרוחב הדרומי 60 מעלות לבין חופי אנטארקטיקה, ושטחו הכולל הוא 20,327,000 קמ"ר. הוא מקיף 17,968 ק"מ של חופי אנטארקטיקה וזורם בו זרם מקיף הקוטב האנטארקטי.
אקלים.
טמפרטורת המים נעה בין 2- ל-10 מעלות צלזיוס. הפרשי הטמפרטורות בין מדפי הקרח המקיפים את אנטארקטיקה לבין המים החמים יותר מחוללים סופות ציקלוניות לאורך החופים. בחורף חלקים גדולים מהאוקיינוס קופאים.
פלורה ופאונה.
באוקיינוס זה פלורה ואלפי מינים של יצורים ימיים אנדמיים.
קרקעית האוקיינוס.
עומקו של האוקיינוס בין 4,000 ל-5,000 מטרים. מדף היבשת האנטארקטי צר ביותר ועמוק - ומגיע ל-400–800 מטרים.
הזרם המקיף את אנטארקטיקה זורם ממערב למזרח. זרם זה מעביר 130 מיליון מטרים מעוקבים של מים מדי שנייה.
שיא העומק הוא בבקע סנדוויץ' הדרומי - שעומקו בקצהו הדרומי - 7,235 מטרים מתחת לפני הים.
משיח בן דוד
אלבקרקי
אלבקרקי (באנגלית: Albuquerque) היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. העיר היא מושב מחוז ברנליאו והיא שוכנת במרכז המדינה, על גדות נהר ריו גראנדה וממערב לרכס הרי סנדיה. נכון לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה 562,559 תושבים, והיא העיר ה-32 בגודלה בארצות הברית. ביולי 2008 מנתה האוכלוסייה במטרופולין העיר 845,913 תושבים. כמחצית מאוכלוסיית ניו מקסיקו מתגוררת באזורה של אלבקרקי.
היסטוריה.
סביבת העיר הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים במשך מאות שנים לפני הגעת האירופאים. העיר נוסדה בשנת 1706 על ידי מתיישבים ספרדיים. היא נבנתה על-פי הדפוס הספרדי המסורתי: כיכר ראשית המוקפת בבניינים ממשלתיים המוקפים בבתי מגורים וכנסייה. במהלך השנים עברה הכיכר המרכזית שיפוצים וכיום היא משמשת מוזיאון לשימור מורשת העיר. העיר בתחילה הייתה כפר חקלאי שבסביבתו מבצר צבאי. בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית, בפברואר 1862, העיר נכבשה על ידי צבא הקונפדרציה והתקיימו בסביבתה כמה קרבות.
התפתחותה של העיר החלה בשנת 1889 עם בנייתה של מסילת סנטה פה, מסילת רכבת בין החוף המערבי לחוף המזרחי של ארצות הברית ועם הקמתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.
אקלים.
אלבקרקי נמצאת באזור אקלים צחיח למחצה קר. הפרשי הטמפרטורה בעיר בין היום ללילה קיצוניים מאוד לעיתים ויכולים להשתנות מן הקצה אל הקצה.