בניין במבואות יפו בצד הדרך לירושלים, היום בדרך בן-צבי היוצאת ממרכז יפו לצומת חולון ולכוון ירושלים, נקרא סביל אבו נבוט. הבניין בעל שלוש כיפות ומעוטר בעמודים מחודדים. נקרא על שם מושל יפו הטורקי, אבו נבוט שמספרים שהיה נוהג להתהלך עם אלה בידו. כך, "אבו נבוט" פירושו "בעל האלה" (משמע, בעליו של מחבט או מקל גדול) או "אבי האלה".
סבילים בירושלים.
במאות ה-14 וה-15 הוקמו סבילים ממלוכיים רבים באזור רחובות השלשלת ואל-ואד בעיר העתיקה וכן על רחבת הר הבית. במאה ה-16 נבנו בירושלים ביוזמת סולימאן המפואר, חמישה רהטים בתוך חומות ירושלים ואחד מחוצה להם - הוא הסביל הניצב על גשר דרך חברון החוצה את גיא בן הנום בין מבנה הסינמטק לבריכת הסולטאן.
סביל אלחרם.
זהו שמו הערבי של סביל הממוקם בהר הבית, בחלקה הצפוני של חצר המקדש בסמיכות לשער פייצל. סביל זה נבנה בימי סולימאן המפואר ב-4 בינואר 1537. עדויות שונות מתארות סביל זה כפעיל בשנת 1900, כיום הסביל נטוש ומוזנח. על חזיתו מתנוססת הכתובת:
הסביל של סרייבו.
בעיר סרייבו בבוסניה והרצגובינה נבנה בשנת 1891 סביל הנקרא בשפת המקום Sebilj. הסביל נמצא בכיכר המרכזית שנקראת באשצ'ארשי (מטורקית Başçarşı - שוק ראשי). סביל זה הוא אחד מהסמלים של סרייבו ותוכנן על ידי האדריכל האוסטרי אלכסנדר ויטק (1852–1894).
סבילי קבר רחל.
משני צידי הכניסה לקבר רחל מצויים שני עמודים אשר בתוכם מצוי סביל. המים הגיעו מבאר שחפרו היהודים ליד קבר רחל. מעל מקור המים מצויה חריטה עם סמל האימפריה העות'מאנית.
בלטסר גרסיאן
בלטסר גרסיאן (בספרדית: Baltasar Gracián y Morales; 8 בינואר 1601–6 בדצמבר 1658), סופר וסאטיריקן ספרדי.
חייו.
גרסיאן נולד בקלטיוד שבחבל אראגון בספרד בשנת 1601. בנעוריו התגורר אצל דודו שהיה כומר, ובשנים 1616–1619 למד בקולג' של מסדר הישועים בעיר סרגוסה, ונתקבל למסדר זה כפרח כמורה. בשנים 1623–1628 הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה. בשנת 1635 הצהיר אמונים למסדר הישועים ונעשה כומר. בשנת 1640 נסע למדריד, נעשה חבר בחוגים האינטלקטואליים, ובמשך שנתיים חי בחצרו של מלך ספרד פליפה הרביעי. הוא לימד את הכתבים הקדושים בקולג' הישועי ובשנת 1643 נתמנה לנשיא הקולג'. גרסיאן התפרסם כמטיף והשמיע דברי ביקורת גם על חצר המלכות.
יצירתו.
בשנת 1647 פרסם את יצירתו העיקרית: "חוכמת החיים". (בספרדית: Oraculo manual y el arte de prudentia). לדעת רבים יצירה זו מוכיחה את חוכמתו הרבה ואת בקיאותו החריפה בפסיכולוגיה של האדם. לספרו זה נודעה השפעה על פרנסואה דה לה רושפוקו, וולטר, ניטשה ושופנהאואר.
בלטסר גרסיאן כתב את ספריו בשם העט לורנסו גרסיאן כדי להימנע מן הצנזורה. הוא הוגלה לעיר טרסונה ונפטר שם בשנת 1658.
בנדיקוט (חיית כיס)
ולויטשיה
ולויטשיה (שם מדעי: Welwitschia mirabilis), הוא צמח ממחלקת גנטאים שבחשופי הזרע. זהו הצמח היחיד בסדרת הולויטשים (Welwitschiales). הוולויטשיה נפוץ אך ורק במדבר נמיב שנמצא ברובו בנמיביה וחלקו בדרום אנגולה. חלקו העיקרי של הוולויטשיה הוא שורשו, המעמיק מאוד בקרקע ואוגר מים ומזון. גזע הוולויטשיה הוא קצר מאוד, 50-60 ס"מ, אולם הוא עבה מאוד ואורך היקפו מגיע עד ארבעה מטרים.
הוולויטשיה נחשב לצמח בין מאריכי החיים ביותר, כאשר גילם של פרטים מסוימים מוערך כ-2000 שנים, ואף יותר.
בבגרותו, מצמיח הולויטשיה שני עלים בלבד אשר ממשיכים לגדול לכל משך חייו מהגזע ועשויים להגיע לאורך של ארבעה מטרים ויותר. לאורך העלים מפתחים פיצולים כך שמתקבל מראה של מספר עלים נפרדים.
גדולו של הצמח ועליו הגדולים מורידים את הטמפרטורה של הקרקע סביבו ומייצרים סביבה לחה וקרירה יחסית אשר מהווה בית גידול ומסתור לחרקים ובעלי חיים.
בסיליקה
חצצון
חצצון (שם מדעי: "Sagittaria"), סוג השייך למשפחת כף הצפרדע, אשר כל סוגיה הם צמחי מים וביצה. מיני החצצון הם עשבים רבשנתיים בעלי קנה שורש, שגבעולם הזקוף והגבוה שקוע בחלקו התחתון במים, אולם העלים הנישאים עליו בולטים מעל פני המים.
רוב המינים בסוג נפוצים באמריקה הצפונית,אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית אך גם באירופה,אסיה ואפריקה.
משולם בן יעקב מלוניל
רבי משולם בן יעקב הכהן מלוניל (או רבינו משולם הכהן; נפטר ב-1170) היה מגדולי חכמי פרובנס בצרפת. לפי תיאוריו של רבי בנימין מטודלה, היו בניו של רבי משולם בן יעקב מלוניל עשירים וחכמים, וגם הוא עצמו היה עשיר מאוד והחזיק בית מדרש גדול ומפורסם מאוד. סביב משפחה זו התרכזו "חכמי לוניל", שפרסמה את לוניל כמרכז תרבותי תורני חשוב.
קורות חייו.
משולם בן יעקב מלוניל היה מגדולי חכמי ההוראה בפרובאנס ובדרום צרפת. הוא חי במאה ה-12 ונראה שנפטר בשנת 1170. הנוסע רבי בנימין מטודלה פגש בו בעת ששהה בלוניל בסביבות שנת 1159 והוא מציין אותו ואת חמשת בניו. משולם בן יעקב היה בן תקופתו של רבי יצחק בן מרואן הלוי מנרבונה.
משולם בן יעקב היה רב וחבר לראב"ד ובנו אהרון יצא להגנת הרמב"ם מול רבי מאיר בן טודרוס הלוי אבולעפיה. בניו המשיכו את דרכו. הוא חיבר הרבה ספרים המוזכרים בפירושים שונים אם כי בימינו מצוי רק אחד מהם "איסור משהו" בדיני כשרות. הוא פעל ביחד עם רבי יהודה אבן תיבון. היה מורו של הראב"ד השלישי בעל ההשגות. בנו, אשר, היה חכם ידוע בפני עצמו.
משפחתו וצאצאיו.
לר' משולם מלוניל נולדו חמישה בנים: יוסף, יצחק, יעקב, אהרן ורבי אשר (מכונה הרא"ש מלוניל, ואשר כונה על ידי רבי בנימין מטודלה רבי אשר הפרוש) - חיבר הלכות יום טוב. נכד בנו רבי יוסף הוא אבא מארי הירחי.
חתנו של רבי משולם היה רבי משה ב"ר יהודה, אביו של רבי משולם מבדרש בעל ספר ההשלמה.
מרדכי הוד
מרדכי (מוטי) הוד (פיין) (28 בספטמבר 1926 – 29 ביוני 2003) היה המפקד השביעי של חיל האוויר מאפריל 1966 עד מאי 1973 ופיקד על מבצע מוקד שהשמיד את חילות האוויר הערביים בתחילת מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה.
הוד נולד בקיבוץ דגניה א', בנם של מנוחה ויוסף פיין. בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת בפלוגת תובלה 178 שסייעה לבריגדה היהודית שלחמה בחזית איטליה.
בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח, הוכשר בפלי"ם, ונשלח לאירופה כפעיל העפלה של המוסד לעלייה ב'. בסוף שנת 1947 נעצר על ידי האיטלקים ושהה שבועיים בכלא. למד טיסה אזרחית ברומא במימון המוסד לעלייה ב', ובמאי 1948 נשלח ללמוד טיסה קרבית בצ'כוסלובקיה. בדצמבר 1948 השתתף במבצע ולוטה, להברחת מטוסי ספיטפייר מצ'כיה לישראל, כשלזכותו רשומות פחות מחמש שעות ניסיון טיסה על המטוס. בשנת 1949 השלים את לימודי הטיסה בישראל כחלק מקורס הטיס הראשון בחיל האוויר הישראלי, שלימים נודע בשם "קורס מינוס 2". למרות התנגדות בקיבוץ, הצליח להשיג את אישורו להמשיך ולשרת בחיל־האוויר.
שירת כטייס מסרשמיט וספיטפייר, ובשנת 1950 נשלח לקורס הסבה למטוסי סילון בבריטניה (ומפייר וגלוסטר מטאור) והיה לטייס חיל־האוויר הישראלי הראשון שעבר קורס זה. בשנת 1951 מונה למפקד טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה"), שהפעילה מטוסי P-51 מוסטנג. בשנת 1953 מונה למפקד הראשון של טייסת תעופה בחיל־האוויר כשמונה למפקד טייסת תעופה בבסיס רמת דוד.
ב-2 במרץ 1954, בהיותו סרן, פיקד במבצע שנונית על רביעיית מטוסי מוסטנג שליוותה את חילוץ צוות אח"י "אלמוגית" שעלתה על שרטון סמוך לחוף הסעודי, כ־146 ק"מ מדרום לאילת, וירתה רקטות ותותחים על הספינה לאחר חילוץ הצוות, כדי להבעיר אותה.
בשנת 1956 מונה למפקד טייסת 113, טייסת אוראגן בבסיס חצור, ופיקד עליה במלחמת סיני. שנה אחר כך מונה למפקד בסיס חצור. במאי 1961 מונה לראש מחלקת אוויר ולסגן מפקד החיל.
מפקד חיל האוויר.
באפריל 1966 מונה למפקד חיל האוויר. שנה אחר כך, מיד לאחר יום הקרבות של 7 באפריל 1967, קודם לדרגת אלוף, אף על פי שלא היה לו הפז"ם הנדרש, כאות הוקרה על הישגי החיל בתקופת כהונתו. גולת הכותרת של פעילותו הייתה הפיקוד על חיל האוויר במלחמת ששת הימים, שבתחילתה הכריע החיל את חילות האוויר של מצרים וסוריה במבצע מוקד, ומילא תפקיד משמעותי וגורלי בהכרעת המלחמה כולה.
הוד פיקד על חיל האוויר גם במלחמת ההתשה, שבה היה לחיל האוויר תפקיד מרכזי, והוא היחיד מבין מפקדי החיל שפיקד עליו בשתי מלחמות.
כמפקד חיל האוויר פעל להחלפת המטוסים הצרפתיים (כמו המיראז' 3 והווטור) במטוסים אמריקניים (דוגמת ה־A-4 סקייהוק וה-F-4 פנטום), וקידם את פרויקט הפיתוח של מטוס קרב ישראלי שהפך מאוחר יותר למטוס הכפיר. במאי 1973 העביר את הפיקוד על החיל לבני פלד.
לאחר שחרורו.
לקראת שחרורו מצה"ל ביקש הוד להתמנות למנכ"ל התעשייה האווירית, תפקיד שהיה מוחזק בידי מייסד החברה אל שווימר. לאחר שהובהר להוד שלא ניתן למנותו למנכ"ל, קיבל הוד משר הביטחון, משה דיין, הבטחה למנותו ליו"ר פעיל של התעשייה האווירית, אולם אל שווימר התנגד למינוי, שלאחר מלחמת יום הכיפורים ירד מהפרק.
במלחמת יום הכיפורים שירת כיועץ אווירי לאלוף פיקוד הצפון ולאלוף פיקוד הדרום. אחרי המלחמה מונה על ידי דיין לעוזר שר הביטחון. אולם לאחר כניסת שמעון פרס לתפקיד שר הביטחון, לאור היחסים ביניהם, נתבקש הוד לעזוב את התפקיד, והועבר להיות יועץ צבאי לשר הביטחון ואחראי לנושא פיתוח פרויקטים צבאיים. במהלך שנת 1975 הוא פרש גם מתפקיד זה ועבר לעסקים פרטיים. תחילה ביקש לייצג את אדגר ברונפמן בישראל.