מנהל האקדמיה הוא קרלס פויגרה. ב-2012 הקימה ברצלונה מבנה חדיש שיוכל לאכלס 83 תלמידים. במועדון גם למד הישראלי גיא אסולין.
מאז פתיחתה, גדלו באקדמיה שחקנים כישרוניים רבים שהפכו עם הזמן לשחקנים מובילים של הקבוצה הבוגרת, כדוגמת: פרנסיסקו קרסקו, רמון קלדרה, גיירמו אמור, אלברט פרר, ז'וזפ גוארדיולה, סרז'י ברז'ואן, ויקטור ואלדס, קרלס פויול, צ'אבי, אנדרס אינייסטה, ליונל מסי, ובויאן קרקיץ'; כל השחקנים שיחקו בקבוצת המילואים לפני הגעתם לקבוצת הבוגרת. עם זאת, לא כל השחקנים שגדלו בלה מאסיה שיחקו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה ורבים מהם עברו למועדונים אחרים, לדוגמה איבן דה לה פנייה, דויד סאנצ'ס, לואיס גרסיה, פפה ריינה, מיקל ארטטה, פרן מרידה, ג'רארד פיקה, ססק פברגאס ואלברט לוקו.
השנים האחרונות.
ב-1981 מונה קרלס רשאק, מהשחקנים הבולטים בהיסטוריה של הקבוצה הבוגרת, לתפקיד מאמן הקבוצה. בעונתו הראשונה כמאמנה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הספרדית השלישית, בפעם הראשונה בתולדותיה. בניגוד למאמנים אשר מתחילים את דרכם בקבוצת נוער, רשאק אימן את הקבוצה במשך לא מעט שנים, עד 1987. לאחר ארבע שנים מעזיבתו של רשאק זכתה הקבוצה באליפות הליגה השלישית בפעם השנייה. לאחר החלטת התאחדות הכדורגל הספרדית שכל קבוצת מילואים צריכה להיקרא על שם קבוצת האם שלה, נקראה הקבוצה "ברצלונה ב'".
ב-1996 מונה חואנדה ראמוס המצליח למאמן הקבוצה, אך היא לא נחלה הצלחה בעונה זו. עם זאת, היא העפילה לליגה השנייה פעמיים נוספות ב-1998 וב-2001, בתקופה בה ירדה ועלתה בין ליגות בתדירות גבוהה. ב-2007, כאשר הקבוצה הייתה בליגה הרביעית, מונה למאמנה ז'וזפ גוארדיולה, מהסמלים הגדולים של המועדון. יחד עם עוזרו פרנססק וילאנובה, הוא הצעיד את הקבוצה לאליפות הליגה הרביעית (Tercera Division) והעלה אותה לליגה השלישית. בסיום העונה קודם לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת והוביל אותה לאחת מהתקופות הטובות בתולדותיה. בשנת 2008 שונה שם הקבוצה בחזרה ל"ברצלונה אתלטיק" ובשנת 2010 הוחלט להחזיר את השם הישן "ברצלונה ב".
בעונת 2010/2011 סיימה במקום ה-3 בליגה הספרדית השנייה, אך לא עלתה לליגה הראשונה מכיוון שבליגה הראשונה כבר הייתה קבוצה אחרת של המועדון. בסוף עונה זו מאמן הקבוצה, לואיס אנריקה, חתם לאמן את רומא, ובמקומו מונה אוסביו סקריסטן.
בעונת 2016/17 סיימה במקום הראשון בליגה השלישית בספרד, ובכך עלתה לליגה השנייה. אך עונה אחר כך סיימה במקום ה-20, וירדה חזרה לליגה השלישית.
שבות עמי
שרה ויין קליס
שרה ויין קליס (באנגלית: Sarah Wayne Callies; נולדה ב-1 ביוני 1977) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות השתתפותה בסדרות הטלוויזיה "נמלטים" ו"המתים המהלכים".
ביוגרפיה.
קליס נולדה באילינוי שבארצות הברית למשפחה נוצרית בעיקרה, סבה מצד אמה היה יהודי. עברה בגיל שנה עם משפחתה להוואי, בה הוריה לימדו באוניברסיטה המקומית. בצעירותה התעניינה קליס במשחק, היא למדה לתואר ראשון בדארטמות' קולג' ותואר שני במרכז לאומנויות הבמה בדנוור קולורדו, אותו סיימה ב-2002.
קריירה.
ב-2004 שיחקה בסרט הטלוויזיה "השירות החשאי", לצדה של שוהרה אע'דאשלו.
קליס שיחקה בסדרה הקצרה "טרזן" למשך 8 פרקים. בהמשך שיחקה בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה "נמלטים" בתור ד"ר שרה טנקרדי. עקב הריונה של קליס, נאלצה הפקת הסדרה לרצוח את דמותה, אך בעקבות מחאת מעריצי הסדרה, הוחזרה דמותה לעונה הרביעית ששודרה מסוף שנת 2008 ועד אמצע 2009. היא השתתפה גם בעונה החמישית, ששודרה ב-2017.
קליס שיחקה בתפקיד אורח בסדרות: "חוק וסדר", "מספ7ים" ועוד. קליס השתתפה בשני סרטים: "The Celestine Prophecy" ו"לחישה" (עם ג'וש הולווי).
קליס שיחקה בסדרה "המתים המהלכים", עד העונה השלישית של הסדרה.
קליס שיחקה בסרט "בתוך הסופה" ("Into The Storm") בתפקיד ראשי כאליסון סטון, מטאורולוגית החוקרת את סופות הטורנדו בסרט. היא זכתה לתשבחות על כך מטעם המבקרים. ב-2015 שיחקה לצדו של ניקולס קייג' בסרט "נעלמים".
בשנת 2016 החל לשחקה בתפקיד ראשי בדרמת המדע הבדיוני "קולוני" של רשת USA. בסדרה שיחקה בתפקיד קייטי באומן, אשתו של ויל (ג'וש הולווי). את תפקיד זה עשתה עד 5 ביולי 2018, לאחר תום שלוש עונות. ב-2017 שיחקה בסרטו של ג'יאנקרלו אספוזיטו, "המופע" לצד ג'וש דוהאמל, ושיחקה במיני-סדרת מלחמה של נשיונל ג'יאוגרפיק "ארוכה הדרך הביתה" בתור לי-אן וולסקי, אשתו של גארי ולסקי אותו מגלם מייקל קלי.
ב-2018 התארחה בסדרת הטלוויזיה הקנדית "לטרקני", בתפקיד אורח כאניטה דיק. בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "מועצת האבות" ברשת NBC.
חיים אישיים.
ב-21 ביוני 2002 קליס נישאה לג'וש וינטראלט, השניים נפגשו באוניברסיטה והם הורים לשני ילדים.
בית ספר שדה עפרה
בית ספר שדה עפרה נמצא בהתנחלות עפרה שבאזור הרי בנימין. הוא נחשב לאחד מבתי הספר שדה הפופולריים. בית הספר עוסק בהדרכות טיולים באזור בנימין, השומרון ובקעת הירדן.
היסטוריה.
בית ספר שדה עפרה הוקם בשנת 1983. צוותו עוסק בלימוד, הדרכה ובמחקר שדרת ההר המרכזי של ארץ ישראל משכם בצפון עד ירושלים בדרום, השפלה במערב ובקעת הירדן ומדבר יהודה במזרח. בית הספר פיתח שורה של פעילויות לקהילה, החל בצעדות ובטיולים למשפחות בחגים ובחופשות, דרך פעילויות ט"ו בשבט ואחרות לכלל התלמידים, סדרת הרצאות למבוגרים ולנוער וצעידה בשביל ישראל.
בית ספר שדה עפרה מתרכז בהנחלת ערכי טבע ומורשת באזורים המהווים את "ערש" התנ"ך. העיסוק בחשיפת ובשימור העבר הוא חלק בלתי-נפרד מהעבודה היומיומית בבית ספר שדה עפרה. מעבר לעבודה השוטפת של הדרכות בנושאי תנ"ך ותולדות ישראל בית הספר עוסק גם בשמירת הטבע. צוות בית הספר פועל בירושלים, תוך עבודה צמודה עם בתי ספר ירושלמיים ושילוב תוכני הטיולים עם חומר הלימודים, נושאי הלימוד של בית הספר או חגי ישראל.
בית הספר מפעיל מסלול טיול ייחודי העובר בין שבעת יקבי בוטיק הקיימים באזור: יקב ענתות, יקב תניא בעפרה, יקב מעלה לבונה, יקב שילה, יקב גבעות בגבעת הראל, יקב פסגות ויקבי הררי קדם ביצהר.
בשנת 2008 השלים בית ספר השדה פריצת שביל ועריכתו לגישת מטיילים אל ואדי מז'ור כחלק ממסלול גדול יותר הנקרא סובב דולב. המסלול כולל את הואדיות: מוואדי מז'ור וואדי דילב במקיפים את היישוב דולב. הכנת המסלול מבוצע בתיאום עם צה"ל וממשרד החינוך והוא הוכנס למערכת תיאום הטיולים הארצית.
בית הספר פעיל במאבק למניעת הצבת גדר הפרדה בנחל פרת (ואדי קלט) במדבר יהודה, גדר אשר, להשקפתו, תפגע בשמירת הטבע ותמנע את מסלולי ההליכה במקום. בית הספר הכין מסמך בנושא שיוגש לשדולה הסביבתית-חברתית בכנסת ולמקבלי ההחלטות בנושא קו התפר באזור צפון מדבר יהודה.
במבני בית ספר השדה שוכן גם בית הספר דעת למחוננים ומצטיינים.
דוד אידר
מונטגיו דוד אִידֶר (באנגלית: Montague David Eder; 12 באוגוסט 1865 – 30 במרץ 1936) היה פסיכואנליטיקאי, רופא, מנהיג ציוני, איש רוח וסופר יהודי-בריטי.
רקע.
אידר נולד בלונדון למשפחה יהודית מתבוללת. הוא היה תלמיד של זיגמונד פרויד, ומראשוני הפסיכואנליטיקאים בבריטניה.
לימודים והכשרה רפואית.
דוד אידר למד רפואה בבית החולים סנט ברתולומאו (Saint Bartholomew's Hospital) בלונדון. עם סיום לימודיו הוא יצא למסע ברחבי ארצות הברית ומשם המשיך דרומה ליבשת דרום אמריקה. בבוליביה הוא התנדב לשמש כרופא מנתח בצבא הבוליבאני.
בשנת 1900 חזר אידר ללונדון והחל לעסוק ברפואה כרופא כללי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף אידר לצבא הבריטי ושימש כרופא במסגרת חיל הרפואה. במסגרת זו הוא הוצב באי מלטה כרופא אחראי על היחידה הפסיכו-נוירולוגית בבית החולים הצבאי. עבודה זו הובילה את אידר לכתוב בשנת 1917 את הספר
War-Shock, The Psycho-neuroses in War: Psychology and Treatment, העוסק בסימפטומים הפסיכולוגיים והנוירולוגיים מהם סבלו חיילים בהם טיפל.
פסיכואנליטיקן.
החל משנת 1910 החל אידר לגלות עניין בתורת הפסיכואנליזה שבתקופה זו החלה להתפתח באירופה. הוא תרגם עבודות של קרל יונג לאנגלית ובהם הספר "התאוריה של הפסיכואנליזה" (The Theory of Psychoanalysis) ועבודות של זיגמונד פרויד ובהם "על החלומות" (On Dreams). משהתגבשה דעתו וגדלה מומחיותו העדיף אידר את הגישה הפרוידיאנית על גישתו של יונג.
הוא פרסם מספר מאמרים על פסיכואנליזה ורכש שם כמומחה בתחום שבתקופה זו נחשב לחדשני ביותר בעולם הרפואה.
בשנת 1932 הוא נבחר לתפקיד נשיא המחלקה הרפואית של בחברה הבריטית לפסיכואנליזה, ובאותה שנה פרסם את עבודתו "טיפול בחולה הסובל מנוירוזה"
(The Management of the Nervous Patient). בעבודה זו הציג אידר את הדרך לשילוב טכניקות של פסיכואנליזה בטכניקות איבחון המשמשות ברפואה כללית.
באותה שנה הציג אידר את התאוריה של המיתוס של הקידמה (Myth of Progress) במאמר בכתב העת היוקרתי British Journal of Medical Psychology. הוא הציג את הטענה כי בעוד התרבות האנושית צועדת קדימה בזכות תגליות מדעיות הבאות לידי ביטוי בטכנולוגיה והתקדמות במחשבה החברתית-פוליטית, האדם מגלה כי קידמה זו אינה מיטיבה עמו ותוצאה אחת של הקידמה היא אומללות של הפרט, המרגיש כי הוא מאבד שליטה ויכולת להבין את סביבתו.
פעיל ציוני.
עוד במהלך עבודתו באנגליה נחשף אידר לרעיונות הסוציאליזם שהיו פופולריים באנגליה ואף הם היו "ייבוא" חדשני מארצות אירופה. הוא הצטרף לאגודה הפביאנית (Fabian Society) שהייתה בזמנו הגוף הסוציאליסטי המוביל באנגליה.