באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים בין ישראל למצרים וסוריה, ושלוש הספינות "ניצן", "למרחב" ו"גל-עוז" עגנו במפרץ סואץ בהמתנה להתפתחויות. תעלת סואץ הייתה עדיין סגורה לתנועת כלי-שיט, אך לא המעבר במצרי טיראן. בשנת 1974 פרץ באתיופיה מרד נגד הקיסר והדיג עבור הישראלים הגיע לסופו. כאשר פתחו את תעלת סואץ לשיט בינלאומי, ה"ניצן" הפליגה בדגל יווני דרך התעלה לים התיכון והגיעה לחיפה בשלום.
עם שובן לים התיכון הספינות נרכשו על ידי דייגים שונים, והמשיכו לעבוד בדיג בים התיכון.
"ניצן" נותרה ספינת הדיג הפעילה הגדולה ביותר בארץ, עד שסיימה את דרכה בשנת 2010.
הטבעתה של סד"ג ניצן והפיכתה לאתר צלילה.
בשנת 2010 פנה יאיר ים ("פוצקר") ממועדון הצלילה בנהריה להתאחדות הישראלית לצלילה, והיא רכשה את הספינה, תמורת 120,000 ש"ח, במטרה להפכה לאתר צלילה. הליך קבלת האישורים השונים היה ממושך ומייגע, אך לבסוף (לאחר 10 שנים מההטבעה שלפניה) הגיע ההיתר המיוחל ומתנדבי ההתאחדות ניקו את הספינה לקראת ההטבעה, על מנת להפוך אותה לאתר צלילה. צוות המועדון, פתח מעברים נוחים בין מדורי הספינה, סגר פתחים מסוכנים, ותכנן יציקה של 14 טון בטון שתייצב את הספינה בסערות הים ותשמור על הטיה של הניצן בזווית בה פתח תא המנוע יהיה במקום וזווית הנוחים לכניסה לספינה.
סד"ג ניצן עמדה עם חרטום מערבה, ונטייה של 20 מעלות על צדו, על קרקעית בעומק 24 מטר מול חופי אכזיב, במרחק כ-1,000 מטר. אורכה כ-26 מטר, והמבנה שלה הגיע עד לעומק של מטרים ספורים מתחת לפני הים. הניצן טובעה בשנת 2012 בשיתוף של גורמים רבים ובפרט מועדון הצלילה "פוצקר" בנהריה, ובניהול וניצוח של ההתאחדות הישראלית לצלילה.
בחורף 2015, לאחר שעוד קודם לכן זזה ממקומה, ונטתה על צידה (על אף שהייתה מלאה בבטון), התפרקה הניצן. על גבי דפנות הספינה ניתן למצוא מרבדים של ספוגים צבעוניים, אצות, צדפות ומלפפוני ים שחורים. המקום עשיר בדגה.
הגוררת איתנה
הגוררת "איתנה" היא אתר צלילה ואתר מורשת תת-מימי, הממוקם מערבית לאיי אכזיב.
היסטוריה.
האיתנה היא גוררת שהייתה בבעלות חברת גל-ים. הגוררת פעלה שנים רבות כגוררת אזרחית בנמל חיפה (לצד הגוררות הצבאיות של חיל הים הפועלות אף הן בנמל).
האיתנה טובעה כ-250 מטר מערבית לאיי אכזיב, ושקעה לעומק 30 מטרים (חלקה העליון בעומק של 25 מטרים, וחרטומה בעומק 27 מטרים), ביום רביעי ה-13 במרץ 1996, לאחר שנתרמה על ידי החברה לעבודות תת-מימיות, וטובעה על ידי ההתאחדות הישראלית לצלילה במטרה שתהפוך לאתר צלילה.
הגוררת היא כלי שיט קטן, אך נשארה שלמה לאחר טביעתה. הגוררת שקועה על צידה; חרטומה פונה צפונה ועל דפנות החרטום צמיגי ניגוח (פנדרים). בטרם טובעה נחסמו רוב המעברים הפנימיים בגוררת, משיקולי בטיחות צלילה אך ניתן להציץ לתוך גשר הפיקוד.
מאז טביעתה, הפכה הגוררת לביתם של סוגים שונים של דגים, כוכבי ים וספוגים, מאחר שהגוררת הטבועה מגינה עליהם מדיגים וטורפים ימיים.
איתנה
אי החלומות
אי החלומות (ברוסית: Остров Мечты) הוא פארק שעשועים המקורה הגדול ביותר באירופה הנמצא במוסקבה שנחנך ב-27 בפברואר 2020 ונפתח לקהל יומיים לאחר מכן.
"אי החלומות" ממוקם בדרום מוסקבה על גדות נהר מוסקבה במרחק 10 דקות נסיעה מהקרמלין ונבנה על שטח של 100 הקטר. הפארק מחולק לעשרה אזורי נושא עם מגוון אטרקציות בידור לילדים ולמבוגרים. במרכזו של הפארק, מתחת לכיפת זכוכית ענקית, פארק שעשועים מקורה לכל עונות השנה שנחשב לגדול ביותר באירופה. שטחו שווה ל-25 מגרשי כדורגל.
בפארק אולם הקונצרטים ל-3,500 מושבים וקומפלקס הקולנוע הגדול ביותר במוסקבה שכולל 17 אולמות, כולל IMAX. הפארק נמצא בבעלות קבוצת רגיונים. עלות הקמת הפארק 1.5 מיליארד דולר.
בנייתו החלה בפברואר 2018 והושלמה בדצמבר 2019. בפארק שלל מתקנים המבוססים על דמויות הדרדסים, צבי הנינג'ה, מפלצת של מלון, ספר הג'ונגל ודמויות של חברת וולט דיסני וסויוזמולטפילם.
אזורי הנושא הבאים מוצגים בפארק השעשועים:
רכס איתנה
רכס איתנה או רכס איטנה (בספרדית ובולנסית: Aitana) הוא הר ברכס פריבטיקוס בקצהו המזרחי של חצי האי האיברי. בחלקו הצפוני של מחוז אליקנטה, בולנסיה שבספרד. שיאו של ההר, שגובהו 1,557 מטרים מעל פני הים הוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז.
גאוגרפיה.
רכס איתנה משתרע על פני שטח של 2,000 דונם, כ-15 קלומטרים מחוף הים התיכון. פסגת איתנה היא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס, הנותנת לרכס את שמו. פסגות נוספות ברכס הן:
רכס איטנה
ג'אמע סיידנא מחמוד
ג'אמע סיידנא מחמוד (ערבית: جامع سيدنا محمود, תרגום לעברית: מסגד אדוננו מחמוד) הוא מסגד הממוקם בשכונת כבאביר בחיפה, המוכר כאתר מורשת.
למסגד שני מינרטים שגובהם כ-35 מטרים, והוא נבנה כמבנה מתומן לפי מתכונת כיפת הסלע בירושלים. על הקיר בפתח מתנוסס המשפט: "כל מי שישהה כאן בטוח יהיה".
רקע.
ראשיתה של שכונת כבאביר במאה ה-19, בהגירתה של משפחת עודה מהכפר נעלין שבשומרון. אבי המשפחה וחמשת ילדיו נמלטו ב-1850 מהשומרון, ככל הנראה בשל חובת הגיוס לצבא העות'מאני. המשפחה הייתה מוסלמית סונית והשתייכה לזרם הסופי השאזלית אשר מרכזה היה בעכו. בהמשך, בני המשפחה התיישבו באזור כבאביר של היום, ומסביבם החל לצמוח היישוב החדש.
אף שבמקור, תושבי הכפר היו חברים כאמור בזרם הסופי, ב-1924 הגיע לחיפה הח'ליף מירזא בשיר א-דין מחמוד אחמד, בנו של מייסד העדה האסלאמית האחמדית מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני. בני משפחת עודה התפללו במסגד איסתיקלאל בעיר התחתית של חיפה ושם פגשו את ג'לאל אדין שמס, המבשר האחמדי מהודו. בני המשפחה החליטו להצטרף לקהילה האחמדית.
היסטוריה.
במהלך שנת 1934, כעשור לאחר ההצטרפות לקהילה האחמדית, נחנך בכפר המסגד, כאשר שמו נבחר כהוקרה לח'ליף מחמוד, ולזכר ביקורו בכפר עשור טרם לכן.
בשנת 1979, המסגד עבר שיפוץ מקיף.
וילה זיו
וילה זיו או בית הדר נבנתה במושבה תל מונד בשנת 1935 עבור ליידי רבקה זיו ובעלה הלורד ישראל משה זיו מבריטניה. הם התגוררו בבית כאשר שהו בישראל, עד מותה בשנת 1966. הווילה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי (המכונה לעיתים באוהאוס).
תיאור המבנה.
הנחלה בה בנוי הבית משתרעת על פני כ- 36 דונם. בשטח המרכזי שגודלו 11.5 דונם ממוקם המבנה המרכזי המשקיף על נוף השרון, משתרע על פני שתי קומות בשטח של כ- 700 מ"ר ומסביבו עצי פיקוס גבוהים. בשטח גם ברכת שחייה, מבנה המיועד לשימושים ספורטיביים ומגרש טניס. בצד הצפוני של האחוזה חורשת אורנים בשטח של כ- 9.5 דונם. באחוזה היה גם פרדס ומטע של מנגו ששטחם כ-15.5 דונם.עד שבשנת 2015 נבנתה שכונה חדשה בשטחה.
היסטוריה.
בתקופת המנדט נהגה להתארח בווילה צמרת השלטון הבריטי, כאשר בסמוך פעל בסודיות מתחת לקרקע מפעל "סלע" של "ההגנה" לייצור נשק. לאחר קום המדינה המשיכו לפקוד את המקום נכבדים. במוצאי שבת 15.12.56 הותקפה הווילה על ידי פידאיון והעובד שמעון ויג נהרג.
ליידי רבקה זיו נפטרה בשנת 1966. בני המשפחה מכרו את האחוזה למשפחת סבה מאנגליה, ששיפצה אותה בשנות השבעים. לאחר מכן החליפה האחוזה ידיים מספר פעמים. בשנת 2008 הוצאה למכירה תמורת 52 מיליון שקל. בשנת 2010 צולמה במקום העונה הרביעית של תוכנית המציאות לרדת בגדול.
בשנת 2012 הוצא צו הפסקת עבודה לשיפוץ ללא היתר שביצע הבעלים יוסי קרתא, בניגוד להנחיה מפורשת בתוכנית החלה על המקום הצ/ 68/ 5-1: "כל תוספת או שינוי לבניין יהיו חייבים בתוכנית בינוי באישור הוועדה המקומית והוועדה המחוזית, וזאת כדי למנוע פגיעה בערכים ההיסטוריים והארכיטקטוניים של הבניין". היום מבנה הווילה והשטח הסובב אותה נותרו מוזנחים, מלבד מספר בתי מגורים שנבנו בשנים האחרונות על אחת מצלעות השטח.
הנמל התת-ימי בקיסריה
הנמל התת-ימי בקיסריה הוא הנמל הקדום ביותר שנתגלה מימי האימפריה הרומית, אשר היה הגדול והמודרני ביותר בזמנו. את הנמל בנה הורדוס, והעיר קיסריה נבנתה סביבו. מלבד היותו מרשים ומפואר במיוחד באותם ימים, הוא שימש כמענה לצורך ממשי להשתלב בסחר התבואות בין רומא לאלכסנדריה, ששימשה אסם התבואות של האימפריה. הנמל, שהיה הנמל המלאכותי הראשון בעולם שנבנה על חופים חוליים, שרד 100 שנים בלבד, ועל מנת לראות את שרידיו יש לצלול במעמקי נמל קיסריה. נמל קיסריה של ימינו הוא נמל צלבני קטן שהיה בשימוש במאות ה-11 וה-12.
רקע.
בשנת 31 לפנה"ס קיבל הורדוס את היישוב, יחד עם כל חופה של ארץ ישראל, מהקיסר הרומי אוגוסטוס לאחר שהאחרון ניצח בקרב אקטיום. בתגובה על שי זה, העיר שנבנתה מאוחר יותר (בין השנים 10-22 לפנה"ס) נקראה קיסריה על שמו של אוגוסטוס. את נמלה של קיסריה הימית (מריטימה), החל המלך הורדוס לבנות לפני הקמת העיר. הנמל היה נמל המזחים הראשון במזרח התיכון, ומיקומו נבחר בשל הסמיכות לאזורים חקלאיים ודרכי גישה נוחות. המניע לבנייתו היה אסטרטגי כלכלי, מלבד הפגנת העוצמה והשגת ההשפעה הפוליטית המלווים את קיומו של נמל מפואר בתקופה בה נמלי החוף התבססו על מעגנים טבעיים. הנמל אפשר עגינה של לפחות 100 ספינות גדולות, המזחים הושקעו בים על גבי דוברות מעץ, ולצדם נבנו גם מגדלור ושוברי גלים. שובר הגלים היה באורך 600–700 מטר. רוב המסחר שהיה נהוג בנמל היה של תבלינים (שכללו גם חומרי שימור וריפוי, קוסמטיקה וצבע), טקסטילים יקרים ואבני חן בשל ביקוש הולך וגובר ברחבי האימפריה הרומית מאז שלטונו של אוגוסטוס קיסר. תהליך בניית הנמל המלאכותי המפואר, על חופיה החוליים של קיסריה, וכן בניית העיר נערך במשך 12 שנים, ובתומן (2-10 לפנה"ס) הסתיימה בנייתם. העיר והנמל הפכו תוך זמן קצר למרכז הכלכלי והפוליטי של הארץ.