למרות התגובות החיוביות להצגה המוקדמת, ולתמיכה ממספר יצרני חומרה, התקבלה מערכת ההפעלה באופן גרוע על ידי המבקרים, שחשו כי Windows 1.0 אינה עומדת בציפיותיהם. בפרט, הם הרגישו כי Windows 1.0 שמה דגש רב מדי על העכבר, בעת שהעכבר טרם היה מספיק נפוץ; המערכת לא סיפקה די משאבים עבור משתמשים חדשים; וכן בעיות בביצועים, במיוחד במערכות בעלות מפרט חומרה נמוך יותר. למרות הביקורות הללו, הייתה Windows 1.0 ציון דרך חשוב עבור מיקרוסופט, שהשיקה את סדרת Windows.
מיקרוסופט הפסיקה לספק תמיכה ועדכונים למערכת ב-31 בדצמבר 2001.
היסטוריה.
מיקרוסופט החלה לפתח ממשק משתמש גרפי (GUI) ב-1981. פיתוח הממשק החל לאחר שביל גייטס ראה הדגמה של Visi On, חבילת תוכנות למחשבים תואמים של IBM בתערוכת COMDEX. ב-1983 נודע כי למיקרוסופט כי תוכנת ממשק המשתמש של אפל מבוססת על טכנולוגיית Xerox PARC - הרבה יותר מתוחכמת, ולכן החליטו במיקרוסופט שהמוצר שלהם יהיה שונה.
מיקרוסופט הציגה לראשונה את Windows לציבור ב-10 בנובמבר 1983. Windows הייתה שונה מ-Visi On ומהמחשב של אפל, ליסה, על ידי כך שלא כמו Visi On, המפתחים לא היו צריכים להשתמש ב-Unix לפיתוח יישומי IBM PC; מיקרוסופט תכננה לעודד חברות אחרות, כולל מתחריה, לפתח תוכנות עבור המערכת שלה, באמצעות אי דרישה מצידה להשתמש במיקרוסופט ביישומים.
יצרנים רבים של מחשבי MS-DOS, כגון Compaq, Zenith ו- DEC, התחייבו לספק תמיכה, וכך גם חברות תוכנה כמו Ashton-Tate ו-Lotus. לאחר התצוגה המקדימה של המערכת, במגזין BYTE נכתב בדצמבר 1983 כי "נראה שהיא מציעה פתיחות יוצאת דופן, יכולת שחזור, יכולת הובלה, כמו גם דרישות חומרה ותמחור... ללא ספק הכנסת מוצר מחברה אחרת, Microsoft Windows, תהיה בקנה מידה גדול הראשון בדיקה של המטפורה של שולחן עבודה של המשתמשים המיועדים".
בהיסטוריה המוקדמת של מערכת ההפעלה חלונות, ראה בה גייטס את העתיד של מיקרוסופט. הוא אמר למגזין InfoWorld באפריל 1984 כי "האסטרטגיה והאנרגיות שלנו כחברה מחויבות לחלוטין ל-Windows, באותו אופן שבו אנו מחויבים לגרעיני מערכת ההפעלה כמו MS-DOS ו-Xenix, יישומים שינצלו את Windows יהיו תחרותיים בטווח הארוך". בשלהי 1984 דיווחה התקשורת על "מלחמת חלונות" בין Windows ל-Digital Graphics של מנהל סביבת הגרפיקה (GEM). מיקרוסופט הבטיחה בנובמבר 1983 להשיק את Windows עד אפריל 1984, אך מאוחר יותר הכחישה כי הודיעה על תאריך שחרור, והעריכה כי מערכת ההפעלה החדשה תושק עד יוני 1985. במהלך הפיתוח, מיקרוסופט פרסמה את שם הקוד שנקרא multitasking. החברה הודיעה כי מטרת חלונות, בניגוד לזה של TopView, היא "להפוך את המחשב לסביבה עשירה בגרפיקה" תוך שימוש במעט זיכרון. לאחר שמיקרוסופט שכנעה את IBM כי האחרונה זקוקה ל-GUI, באפריל 1987 הודיעו שתי החברות על השקת OS/2, ומערכות ההפעלה הגרפיות של OS/2, שהיו אמורות להחליף את MS-DOS ואת Windows בסופו של דבר. בנובמבר 1987, הוחלפה Windows 1.0 בגרסה חדשה, מוצלחת יותר, Windows 2.0.
מיקרוסופט המשיכה לתמוך בגרסה הראשונה של הסדרה במשך 16 שנה, עד 31 בדצמבר 2001 - פרק הזמן הארוך ביותר מבין כל הגרסאות של Windows.
Windows 1.01.
גרסה 1.01 של Windows, שפורסמה ב-20 בנובמבר 1985, הייתה הראשונה מבין הסדרה של Windows.
Windows 1.02.
גרסה 1.02, שפורסמה במאי 1986, הייתה גרסה בינלאומית.
Windows 1.03.
גרסה 1.03, שפורסמה באוגוסט 1986, כללה שיפורים בקנה אחד עם המהדורה הבינלאומית של התוכנה, כמו תמיכה במקלדות אירופיות ומנהלי מסך נוספים ומדפסות.
Windows 1.04.
גרסה 1.04, שפורסמה באפריל 1987, הוסיפה תמיכה במחשבי IBM PS/2 החדשים, אף על פי שלא סופקה תמיכה לעכברים של מחשבים אלו, או למצבי גרפיקה חדשים של VGA.
קבלה.
Windows 1.0 זכתה לביקורות מעורבות. רוב המבקרים חשבו שיש לפלטפורמה פוטנציאל עתידי, אולם היא לא ענתה על הציפיות. ביקורות רבות נמתחו על דרישות המערכת התובעניות, ובמיוחד על הביצועים החלשים שהוצגו בעת הפעלת יישומים רבים בו זמנית, וכי Windows עודדה את השימוש בעכבר לניווט, רעיון שהיה חדשני באותה עת. הניו יורק טיימס בדק את הביצועים של המערכת על חומרה עם זיכרון פעולה של 512 קילובייט, וכתב כי המערכת דומה ל"מזיגת סירופ באזור הארקטי", וכי העיצוב גמיש עבור משתמשי מקלדת בשל התלות בעכבר. לסיכום, נכתב "הביצועים מסכנים, בהיעדר תוכנה ייעודית, תאימות לא ודאית לתוכנות DOS והיעדר הדרכות עבור משתמשים חדשים, הפכו תוכנות מבוססות DOS כגון Borland Sidekick (היכולות לספק מבחר דומה של תכונות וריבוי משימות) לרצויות יותר עבור רוב משתמשי ה-PC".
בדיעבד, נחשבת Windows 1.0 לכישלון מסחרי, על פי פרסומים טכנולוגיים עכשוויים, אשר עם זאת, עדיין מודים כי למערכת חשיבות בהיסטוריה של סדרת Windows.
תמר לזר
תמר לזר (נולדה ב-20 באפריל 1983) היא סופרת ישראלית, זוכת פרס רמת גן לספרות לשנת 2018.
ביוגרפיה.
לזר סיימה בהצטיינות לימודי הוראת ספרות ומקרא ולימדה ספרות ותנ"ך בתיכון. היא מרצה ומלמדת נוער ומבוגרים כתיבה וקריאה ביקורתית ומלווה כותבים בתהליכי היצירה.
לזר הקימה יחד עם בן זוגה, התסריטאי גיא עפרן, את ארט-האוס: בית לכותבות ולכותבים במדבר. אליו מגיעים כותבים וכותבות לעבודת יצירה אינטנסיבית ומקבלים בה ליווי וייעוץ בפרוזה או בתסריטאות מהמארחים.
יצירה.
ספר ביכוריה "זכרונות של עץ" של לזר יצא לאור בידיעות ספרים בשנת 2012, וזכה לשבחי הביקורת.
ספרה השני "מצילות" יצא ב-2017 בהוצאתם הפרטית של תמר ובן זוגה, ארט-האוס. הספר זכה בפרס רמת גן לספרות. "מצילות" הוא אף הספר העצמאי הראשון שזוכה בפרס ספרותי מרכזי בישראל.
בגיליון "פטל" מספר 6 הופיע הפרק הראשון מהספר השלישי שעליו לזר שוקדת (נכון ל-2019).
חיים אישיים.
לזר מתגוררת במושב צופר שבערבה, יחד עם בן זוגה ושני ילדיה.
שמעון הורונצ'יק
שמעון הורונצ'יק (ביידיש: שמעון האָראָנטשיק; 13 ביוני 1889 - ספטמבר 1939) היה סופר יידיש.
ביוגרפיה.
הורונצ'יק נולד בווילון שבפולין למשפחה חסידית. בגיל 8 התייתם מאביו ובמשך שלוש שנים התחנך אצל סבו. אחרי מות סבו חזר לאמו. הוא למד בבתי מדרש, ובכמה ישיבות. בגיל 17 התחיל לעבוד כפועל בבית חרושת לתחרה בעיר קאליש, שם התחבר עם הדעות הסוציאליסטיות. הוא התגורר בעיר זו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בזמן מרחץ הדמים שהגרמנים ביצעו בקאליש באוגוסט 1914 הוא שרד בקושי. הוא היה התשיעי בקבוצה שבה הגרמנים ירו בכל עשירי. אירוע זה השפיע על כל חייו. מקאליש נסע ללודז' ומשם לסומפולנו. שם התחתן והתפרנס מחנות מכולת. על פי בקשת אשתו עזב את המכולת והם עברו להתגורר בוולוצלאווק בה היה לה אח אמיד. שם כתב את ספרו פארפלאנטערטע וועגן. במשך כמה שנים גר הורונצ'יק בפריז ובבלגיה וחזר משם לוורשה במאי 1939. בתחילת ספטמבר נמלט מוורשה במטרה להגיע לווילנה. הוא התאבד במחצית ספטמבר 1939 אחר שאיבד את בנו בדרך. הוא נקבר בעיירה קאלושין, על פי מאמר לזכרו שנכתב על ידי ישראל ראבון. השמועה על כך מתועדת ביומנו של חיים אהרן קפלן בתאריך 16/9/1939 (מקור: https://benyehuda.org/read/8460#fn:35).
יצירתו.
בהשפעתו של המשורר הרשלה דנילוביץ, שעבד גם הוא בבית החרושת לתחרה, התחיל הורונצ'יק לכתוב שירים והתחבר לחוג הסופרים המקומי. בשנים 1918-1920 כתב שירים שנכנסו ברובם לספרו הראשון פעלדבלומען, ורשה, 1921. אחרי כן עבר לכתוב פרוזה. כתיבתו זו הייתה בליוויו של הסופר יצחק מאיר וייסנברג. הוא פרסם שורה ארוכה של סיפורים בכתבי העת של וייסנברג וגם בהיינט ובדער מאמענט.
ב־1924 פרסם את ספרו: פארפלאנטערטע וועגן: אדער, צווישן די חורבות פון ידישן לעבן בעריכתו ובהוצאה לאור של וייסנברג. הספר תיאר את חורבנה הפיזי והרוחני של יהדות פולין תחת השלטון הגרמני במלחמת העולם הראשונה. הספר הכעיס את קהילת סופרי יידיש ואפילו גרם לשנאה להורונצ'יק בגלל פרק 46 בו שהיווה כתב פלסתר כנגד שורה ארוכה של סופרי יידיש. כמו כן הוא תקף, בצורה קשה,את איגוד הסופים והעיתונאים ואת קולטור-ליגע. רבים מהסופרים זיהו את עצמם בנכתב. התברר שפרק זה לא נכתב על ידי הורונצ'יק כי אם על ידי וייסנברג. כתוצאה מכך הוטל על הורונצ'יק חרם שקט מצד סופרי יידיש. חלק מן הסופרים ידעו שלא הורונצ'יק כתב את הפרק וביקשו ממנו שיתנער בפומבי מן הפרק, אך הוא לא היה יכול משום שוייסנברג היה פטרונו והמו"ל שלו. ב־1927, אחרי שפורסמה על ספרו זומפ סקירה מאוד שלילית בליטערארישע בלעטער), הוא ניסה להתאבד במערכת העיתון בשתיית רעל). רק אחרי זמן רב כששלום אש כתב עליו שבחים הוסר החרם והוא התקבל כבן בית בקהילת סופרי יידיש.
אחרי שהחרם בוטל פרסם הורונצ'י'ק מספר רב של יצירות בעיתונות: בהיינט, דער מאמענט, פאלקסצייטונג, וולאצלאווקער טאגבלאט ואחרים. יצירותיו מצטיינות בריאליזם שלהן.
הורונצ'יק מבטא בספריו בצורה מדויקת את אירועי חייו. בספרו אין גערויש פון מאשינען תיאר את תהליך הפרולטריזציה בעיירות הקטנות. הוא מתאר בספר את חורבנה של התעשייה הזעירה היהודית וכן את מאבקו של הפועל היהודי ושל ההמון היהודי לאור מהפכת 1905. הורונצ'יק עשה מאמץ לתאר ברומנים הגדולים שלו בצורה ריאליסטית את הכוחות המניעים את התנועה המהפכנית ותיאר את כל מה שעיניו רואות.
הורונצ'יק הוא הראשון בספרות יידיש שמביא דמויות של נשים מהפכניות: טעמערל, זינא ודורה בספרו 1905 הן דמויות כאלה.