ב-14 במאי 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אפרים, תפקיד בו שירת עד 22 בנובמבר 2009. בהמשך מונה למפקד חטיבה 55, ובמקביל למפקד קורס פו"ם ברק במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בין השנים 2009–2010. ב-8 בנובמבר 2010 מונה למפקד בה"ד 1. במהלך התפקיד יזם תוכנית לחיזוק המוכנות המנטלית של הצוערים, לאפשרות כי יופתעו על ידי האויב, המתבססת על "תאוריית הברבור השחור". את תפקידו סיים ב-14 ביולי 2013. לאחר מכן יצא ללימודים בבריטניה. בספטמבר 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2017. ב-13 בספטמבר 2017 מונה למפקד אוגדת איו"ש, ושירת בתפקיד זה עד 22 בספטמבר 2019. בשנת 2019 מונה להקים ולשמש כראש חטיבת שילו"ח באג"ת, בתפקיד זה שימש עד 12 בדצמבר 2021.
ב-16 בינואר 2022 הועלה לדרגת אלוף וב-19 בינואר נכנס לתפקידו כראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
חיים אישיים.
ניב נשוי לחגית ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
ספיידר סוליטר (חלונות)
מתי קלארווין
מתי קלארווין (Mati Klarwein; נודע גם כעבדול מתי קלארווין; 9 באפריל 1932 - 7 במרץ 2002) היה צייר אשר נודע בזכות יצירת עטיפות תקליטים (בהם עטיפת תקליטו של מיילס דייוויס Bitches Brew). יצירותיו, אשר אופיינו כסוריאליסטיות ופסיכדליות, שילבו מאפיינים ייחודיים כמו סמלים ואלים מהמזרח, צורות גאומטריות ונופים משונים.
ביוגרפיה.
קלארווין נולד ב-9 באפריל 1932 בהמבורג לאדריכל היהודי יוסף קלארווין. כשהיה בן שנתיים ברחה המשפחה מגרמניה הנאצית למנדט הבריטי בארץ ישראל, ובשנת 1948, עם קום המדינה, עברה המשפחה לפריז. למד אצל פרנאן לז'ה ואחר כך למד באקדמיה לאמנות יפה בפריז. אחר למד אצל ארנסט פוקס שלימד אותו את טכניקת הציור הפלמי והשפיע מאוד על דרכו האמנותית בהמשך. קלארווין עזב את צרפת בשנת החמישים וטייל ברחבי העולם, בין השאר התגורר בטיבט, בהודו, בבאלי, בצפון אפריקה, בטורקיה, באירופה ובמדינות אמריקה. בשנות השישים השתקע בניו יורק, שם הכיר את ג'ימי הנדריקס, טימותי לירי, דאלי ואחרים.
קלארווין הוסיף לשמו את השם "עבדול" בסוף שנות החמישים במטרה לבטא את רצונו לשכך את הסכסוך בין היהודים והמוסלמים; הוא חשב ששני העמים יבינו זה את זה יותר טוב אם כל יהודי יאמץ שם פרטי מוסלמי וכל מוסלמי יאמץ שם יהודי. בשנות השישים הפסיק להשתמש בשם זה.
עבודותיו של קלארווין מושפעות מהסגנונות הסוריאליסטי ומתרבות הפופ, וכן מרעיונות, סמלים ואלים לא-מערביים. למרות שכתב על ניסיונותיו עם סמי הזיה מסוג אל אס די, הוא טען כי הם לא היו מקור ההשראה העיקרי שלו באמנות, אשר מכונה לעיתים פסיכדלית.
קלארווין עיצב עטיפות תקליטים רבות, אשר זיכו אותו בהכרה ובהערכה רבה. בין השאר עיצב עטיפות בעבור: ביל לאסוול, באדי מיילס, ג'ורג' דיוק, גרג אלמן, ג'ון האסל, מיילס דייוויס, ליאונרד ברנשטיין, סנטנה ואחרים.
קלארווין נפטר מסרטן במרץ 2002 בעיר דיה שבאי הספרדי מיורקה.
Yes Drama HD
טראובה טונבאך
טראובה טונבאך (בגרמנית: traube-tonbach) הוא מלון הנמצא ביער השחור בבאיירנבורן-טונבאך בגרמניה.
היסטוריה.
ב-1789 העניק הדוכס קארל אויגן פון ויטנברג לטוביאס פיינקביינר רישיון להקים בית מרזח לחוטבי עצים של היער השחור. ב-1812 פתח בנו לודוויג מאפייה כפרית בצמוד לבית המרזח. ב-1890 החל פרידריך, בן הדור השלישי, למכור יין וסיידר במקום. ב-1920 היינריך, בן הדור הרביעי, החל להשכיר חדרים. בזמן מלחמת העולם השנייה החרימו הנאצים את המלון ואחר-כך תפשו אותו כוחות הכיבוש הצרפתיים. ב-1950 שב המלון לידי המשפחה והיא הפכה אותו למלון יוקרה ובו אתר נופש. ב-1978 נפתחה מסעדת הדגל שוורצוואלד שטובה. ב-1993 עבר המלון לידי היינר פינקביינר, בן הדור השישי, הוא הרחיב את המלון ופתח בו בית ספר לאמנות האירוח.
אודות המלון.
במלון שוהים כ-300 אורחים ביום ומשרתים אותם כ-300 אנשי צוות. המלון מונה מספר מסעדות: מסעדת הדגל – שוורצוואלד שטובה, אותה מנהל השף הראלד וולפארט, המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום וב-19.5 נקודות במדריך הגו מיו. קוהלר שטובה – מסעדה בינלאומית. באורן שטובה – מסעדה כפרית המגישה את מאכלי האזור, כאן היה המרזח ממנו התפתח המלון. זילברברג – חדר אוכל לאורחי המלון. בלוקהיטה – מגישה מאכלים חמים. ביסטרו הבריכה – מגיש תבשילי בריאות. גן השושנים – מגיש אוכל קל. במרפסת גג המלון נמצאים בית קפה ולידו בר. במלון גם חדר כושר, ספא ומספר בריכות.
מלון טראובה-טונבאך ומסעדת שוורצוואלד שטובה ממוקמים בין עשרת המקומות הראשונים לפי מדריך דר פיינשמקר הגרמני.
עין חרוד (פירושונים)
אמיל קנבל
אמיל (מילק) קנבל (28 בפברואר 1934 - 4 בדצמבר 2013) היה צלם ובמאי ישראלי, פרופסור בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. משנת 2005 לימד בבצלאל.
אודות.
קנבל נולד כבן הצעיר למשה וברוניה בעיירה נובי סונץ' בפולין, במשפחה בורגנית בת שני בנים. אביו היה סוחר יינות. בנערותו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה מזרחה לברית המועצות. את שנות המלחמה העבירו בסיביר. את האהבה לקולנוע רכש בנעוריו. סרטים ביוגרפיים כגון אלכסנדר נבסקי השפיעו עליו. כל בני המשפחה שרדו את השואה ושבו לפולין במסגרת הרפטריאציה ב-1945.
בשנת 1950 עלה ארצה עם הוריו והמשפחה התיישבה בתל אביב. הוא נשלח לקיבוץ ולמד תחילה בעין שמר ואחר כך במשמר העמק.
לאחר שנה שב לתל אביב החל לעבוד ביום וללמוד בבית ספר ערב. דרך אחיו הבכור, אשר, שהיה חבר של הצלם יורם גרוס, החל לעבוד כעוזר צלם של גרוס (שצילם עבור יומני גבע).
בסרט הקצר "4:35" למניעת תאונות דרכים עבור משטרת התנועה משנת 1951 שימש לראשונה כעוזר-צלם של יעקב יונילוביץ'.
התגייס לצה"ל ב-1953 ובזכות יורם גרוס צורף ליחידת ההסרטה הצבאית. בסוף שנות ה-50 נמנה עם צוות צלמי יומני גבע. יחד עם יעקב יונילוביץ' ורולף קנלר שימש כצלם במשפט אייכמן.
קנבל היה בוגר תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנות ה-70 נמנה עם צוות ההקמה של החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1974 החל ללמד במחלקה לקולנוע בבית צבי. בין השנים 1989 ל-1996 לימד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה שבירושלים. בשנת 1994 החל ללמד כפרופסור עמית באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 מונה לעמוד בראש המחלקה לקולנוע וטלוויזיה, תפקיד שבו החזיק עד לשנת 2001. בשנת 2005 החל ללמד גם בבצלאל. שימש כפרופסור עמית באוניברסיטת ניו יורק, בית הספר Tisch לאמנות, וכמרצה אורח ב-SUNY, ניו יורק.
הבמאי דני סירקין נמנה עם תלמידיו.
קנבל היה נשוי לד"ר אירית דובלון-קנבל, היסטוריונית. הזוג התגורר בתל אביב, ולהם שני ילדים.
אמיל קנבל נפטר ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
מתי קלארוויין
מתי קלרוויין
מתי קלרווין
ג'ורדי סאבאל
מרטין בלזם
VK, במקור VKontakte "וְקוֹנְטַאקְטֶה" (מרוסית: ВКонтакте; "בקשר") היא רשת חברתית מקוונת פופולרית בעיקר בקרב דוברי רוסית ברחבי העולם, והאתר הפופולרי ביותר ברוסיה, עם משתמשים רבים בבלארוס, אוקראינה, קזחסטן, קירגיזסטן, מולדובה, אסטוניה ולטביה. נכון ליולי 2019, ברשת החברתית רשומים 550 מיליון משתמשים, ובדירוג אלקסה היא נמצאת במקום במקום ה-15 ברשימת האתרים הפופולריים בעולם.
הרשת החלה את דרכה ב-10 באוקטובר 2006 על ידי האחים פבל וניקולאי דורוב כרשת חברתית בעיקר עבור סטודנטים ובעלי השכלה גבוהה. עד מהרה הפכה לאחת היישומים החברתיים המובילים בעולם לדוברי הרוסית. משרדי החברה נמצאים בבית זינגר בסנקט פטרבורג ולה משרדים גם במוסקבה ובקייב. מנכ"ל החברה מאז פברואר 2017 הוא אנדריי רוגוזוב.
אנטישמיות
ב-2021 "הוכתרה" VK בתור הרשת החברתית עם התכנים האנטישמיים ביותר באינטרנט. דו"ח של התנועה למאבק באנטישמיות ברשת, שמתפרסם לראשונה ב-ynet, מעלה כי היא מלאה בתכנים ובתמונות האנטישמיות הקיצוניים ביותר - ולמרות שהתנועה דיווחה על כולם - 82% מהם לא הוסרו כלל.
מאפיינים.
האתר התחיל כרשת חברתית לסטודנטים באוניברסיטאות הרוסיות ועד מהרה הפך לרשת חברתית כללית. הוא מבוסס פונקציונלית ועיצובית על הגרסאות הראשונות של פייסבוק. ניתן לפתוח בו פרופיל משתמש אישי ולאתר חברים קיימים או להכיר חברים חדשים. VK נגיש ביותר מ-90 שפות שונות וכמו רשתות חברתיות אחרות מאפשר שליחת הודעות, יצירת קבוצות, עמודים ציבוריים ואירועים, שיתוף תמונות, אודיו, וידאו ומשחקי דפדפן. לאתר ישנן אפליקציות סלולריות המלוות ומסתנכרנות עם האתר ב-iOS, אנדרואיד ו-Windows Phone. שלא כמו בפייסבוק, ב-VK לא ניתן לראות פרטים על המשתמשים ללא הרשמה לאתר. ב-VK אין צנזורה על תכנים ומדיה פורנוגרפיים.
בעלי ומייסדי הרשת החברתית.
מייסדי הרשת הם פאבל דורוב (בתחילת הדרך שלט, יחד עם לב בינזומוביץ' לבייב, ב-20% מהחברה וברוב כוח ההצבעה), הישראלים-גאורגים יאצ'סלב מירילשוילי ואביו מיכאל מירילשוילי (שלטו לפי דיווחים ב-60% וב-10% בהתאמה), ולב אבנירוביץ' (10%). בסתיו 2010, התגלה כי 24.99% שייכים לחברת Mail.Ru Group ובשנת 2011 היא הגדילה את נתחה לכ-40% ממניות החברה. בשנת 2013, קרן השקעות בשם United Capital Partners, שבראשה עומד איליה שצ'רבוביץ', קנתה מידי בעלי המניות העיקריים, לב לבייב, ג'ייקוב אסקלון וויאצ'סלב מירילשוילי 48% מסך המניות הקיימות, ואילו בשנת 2014 Mail.ru רכשה ממנה את 48% האחוזים והפכה לבעלת השליטה בחברה.
הערות שוליים.
בריאן טי