החי"ל היה גוף בעל הנהגה פריטטית של נציגות חוגי השמאל ונציגות חוגי האזרחים, במינוי אגודת יורדי ים זבולון והוועד הלאומי. מטרתו הוגדרה כ"עידוד פעילות ימית בקרב הנוער היהודי בישראל ומחוצה לה". הוא עסק בקירוב לבבות לנושא הימי, בהסברה, בפעילות תרבותית, בהקמת אולפן לשפה עברית לעובדי הנמלים ובהרצאות בתחומים ימיים שונים. כמו כן עודד פעולות נוער דרך הקמת "צופי ים", בית הספר הימי בעכו, פעילות ספורטיבית (קלוב השייטים), השתתף בתקציב "זבולון", הסקציה הימית של "הפועל" ושל "מכבי" וגם בעזרה לספנות העברית, במטרה לקיום ספנות לאומית. העזרה הותנתה בהנפת דגל החי"ל על כל כלי שיט. עוד עסק החי"ל באיסוף חומר להקמת מוזיאון ימי עברי, ובאיסוף תרומות.
נמל ימי חדש בתל אביב.
באותה שנה החלה חפירת נמל קבע בתל אביב על פי תוכניתו של מהנדס העיר יעקב שיפמן. בניית נמל תל אביב הסתיימה ב-23 בפברואר 1938, עת נפתח נמל הנוסעים. בניית הנמל העברי הראשון עוררה התרגשות רבה ביישוב ונחשבה בעיני רבים כצעד נוסף בדרך להקמת מדינה עצמאית. שירים רבים נכתבו לכבוד הנמל (המוכר בהם בימינו הוא "שיר לנמל" של לאה גולדברג המתחיל ב-"למרחקים מפליגות הספינות, אלף ידיים פורקות ובונות, אנו כובשים את החוף והגל, אנו בונים פה נמל"). רבים רכשו מניות בחברת "אוצר מפעלי ים" מפעילת הנמל, כהזדהות עם המפעל הלאומי.
בית ספר ימי חדש בחיפה.
ביום 18 באוקטובר 1938 נוסד בחיפה "בית הספר הימי על יד הטכניון העברי בחיפה" (בסמ"ת), כחלק מהתעוררות היישוב ל"כיבוש הים והעבודה" העברית. בהקמתו נטלו חלק שלושה גופים: "המחלקה הימית" של הסוכנות היהודית, הטכניון והחבל הימי לישראל. הוגיו ומייסדיו ביקשו להקים "בית אולפנא לחינוך קציני-ים עבריים, בעלי רמה מקצועית והשכלה כללית מקיפה, חדורי רצון ולהט חלוצי להקדיש את עמלם ומרצם למען תחיית הימאות העברית, קידומה וביסוסה". בהמשך דרכו נותק בית הספר מהשתייכותו לטכניון ועבר לעיר עכו ובשנת 1954 הפך שמו להקרא בית הספר לקציני ים עכו.
שנות ה-40.
במהלך מלחמת העולם השנייה נוצרו תנאים מתאימים, שאיפשרו הקמה בגלוי של כח עברי לוחם. סכנת התקרבות חזיתות מלחמה מצפון ומדרום לארץ ישראל הגבירו את החשש מפני פלישה אפשרית וסכנת התקוממות ערבית אנטי-בריטית ואנטי-ציונית. הסכנה החריפה את הצורך בכוח עצמאי שיגן על היישוב. האינטרס המשותף להילחם בגרמניה הנאצית ובנות בריתה יצר יחסי שיתוף פעולה עם הבריטים, ואלו העניקו לכוח העברי מסגרת ארגונית ומשאבים לקיום. באביב 1941 הוקמו שש פלוגות הפלמ"ח, שכונו באותיות א' עד ו', ואליהן גויסו חברי הגנה, בעיקר בעלי ניסיון קרבי מבני ההתיישבות העובדת. בשנת 1943 הקים הפלמ"ח את 'המחלקה הימית' שהתבססה על 30 מתנדבים, ויועדה למלא מחסור בימאים לוחמים, מחסור שנוצר עם העלמות כ"ג יורדי הסירה ביוני 1941. תוך 4 שנים הצטרפו מתנדבים מקרב בוגרי בתי הספר הימיים ואגודות הספורט הימי. באפריל 1945 שודרגה המחלקה לפלוגה העשירית של הפלמ"ח ונקראה פלי"ם (פלוגה י' של הפלמ"ח כפלוגה 'ימית').
באותה עת החלה פעילות ההעפלה, ובקיץ 1945 הגיעו ראשוני מלווי האוניות לאירופה והצליחו להוביל לארץ ישראל 8 ספינות מעפילים. מאוגוסט 1945 עד מאי 1948 הגיעו 65 אוניות וספינות, ועליהם 70,000 מעפילים (כ-50,000 מהם נחתו בקפריסין עקב הסגר הימי הבריטי). 13 ספינות הצליחו לפרוץ את הסגר והגיעו אל החוף, בפעילות שהצטיינה במיעוט תקלות ונפגעים. הועסקו 70 מלווים מבין ימאי הפלי"ם והגדעונים. מראשית 1946 ועד קיץ 1948 נתפשו רוב האוניות והמעפילים נעצרו, תחילה בעתלית ולאחר מכן בקפריסין (מלבד אחת, אקסודוס 47, שמעפיליה הוגלו לגרמניה). במרץ 1948 הופעל כוח שכלל 200 לוחמי פלי"ם מגדוד הפורצים בהסרת המצור על ירושלים עם כח נחשון. כמחצית הימאים הלוחמים נהרגו בקרבות.
ב-7 ביוני 1945 הוקמה במרשם החברות המנדטורי חברת שיט מסחרית ארצישראלית בשם צים. בעליה היו מקימת החברה הסוכנות היהודית שהחזיקה 44% מהון המניות, ההסתדרות 45%, והחבל הימי לישראל 11%. צים החלה ברכש אוניות והפכה לצי סוחר עברי עם אוניות משולבות מטען ונוסעים. כשני שלישים מאוניות ציי הסוחר בעולם טבעו במלחמת העולם השנייה, וחיפוש אוניות עבור צים הצריך מאמץ וזמן רב. אוניית צים הראשונה הייתה אונייה עם היסטוריה רבת שנים שנקראה 'קדמה'. בקיץ שנת 1947 היא נרכשה בשותפות עם חברת "האריס אנד דיקסון" (לונדון) ונכנסה לנמל חיפה. אחרי ששופצה עוברת שמה ל"קֶדְמַהּ".
ב-17 במרץ 1948 הוכרז על הקמת "השירות הימי". בן-גוריון מינה את גרשון זק, שהיה מנהל "בית החינוך לילדי עובדים" בצפון תל אביב, לעמוד בראש השירות. 120 ימאים ומטה הפלי"ם הצטרפו לשירות הימי כגרעין, שסביבו הלך והתגבש חיל הים הישראלי. רוב כלי השיט היו ספינות מעפילים מצי הצללים שהיה עצור בנמל חיפה. ספינות אלה הוכנסו בחופזה לשירות במהלך מלחמת העצמאות, כאשר חובלי וקציני ים עבריים מציי סוחר שונים הגיעו ויחד עם אנשי הפלי"ם היוו שלד פיקודי על כלי השיט. הצי המתגבש הצליח בסילוק הצי המצרי מחופי המדינה. באפריל 1948, בעקבות טבח שערכו פועלים בחבריהם לעבודה בבתי הזיקוק, הוקמה פלוגת הנמל להגן על החיים והאינטרסים היהודיים בנמל חיפה. חבריה השתתפו בקרבות העיר התחתית של חיפה, שהובילו לשחרורה באפריל 1948. הצי הימי הלוחם כלל ספינות ואוניות מעפילים עם חימוש דל, סירות טורפדו ומנוע, ו-368 אנשי הפלי"ם.
מצי עברי לישראלי.
מראשית 1948 ובמהלך שנת הלחימה, המשיכו 50 ממלווי האוניות ללוות ספינות מעפילים, עולים ואוניות רכש. מאפריל 1948 החלו "אוניות הרכש" מגיעות לארץ. שלוש הגיעו למעגן תל אביב לפני 15 במאי 1948, ולדבריו של בן-גוריון: "בלי הנשק הזה לא היינו נשארים בחיים". מיוני 1948 הוסבו ספינות מעפילים לאוניות עולים, שהביאו את עולי גח"ל כתגבורת לצה"ל שזה אך הוקם.
תיקון הכללי
התיקון הכללי הוא כינוי לקובץ של עשרה פרקי תהילים אשר נבחרו על ידי רבי נחמן מברסלב, כתיקון לפגם הברית. לדעת רבי נחמן, התיקון הכללי מהווה תמצות של ספר תהילים עקב היותו דוגם את כל לשונות השירה שבתהילים (אשרי, ברכה, משכיל, שיר, ניצוח/למנצח, ניגון, תפילה, הודאה, מזמור, הללויה).
עשרת המזמורים הם: ט"ז, ל"ב, מ״א, מ״ב, נ״ט,
ע״ז,צ’,
ק״ה, קל"ז וק"נ.
רקע.
ביהדות, איסורי עריות נחשבים כחטאים מרכזיים ביותר, בין שלושת האיסורים היחידים שנאמר עליהם "יהרג ואל יעבור". מתוך הסתכלות זו, ראו חז"ל בחומרה גם מקרים של הוצאת זרע לבטלה שלא במתכוון, כגון אוננות, מקרה לילה ובמקרים מסוימים אף שפיכה מוקדמת, כחטאים הראויים לתיקון. לדברי הגמרא, הרעיון הטמון בכך הוא כי אין הוצאת זרע לבטלה הבאה לגמרי במקרה:
ומסביר רש"י, כי קביעה זו לגבי משמעות הדין של "ונשמרת מכל דבר רע", נובעת מהסמיכות לפסוק הבא אחריו :. הסבר על הדברים הביא רבי יהודה החסיד:
איסור זה של הרהור עבירה העלולים לגרום לקרי לילה, נחשב על ידי רוב הראשונים כאיסור מדאורייתא. על פי פוסקים רבים, מקרה הלילה אינו רחוק בחומרתו מאוננות. ספר הזוהר אף מחמיר בהסתכלותו על הוצאת זרע לבטלה ורואה בה כעבירה שאין עליה כפרה. על מנת למנוע מקרי לילה הובאו בהלכה הנחיות לסוגי המאכלים הראויים להאכל בלילה על מנת שלא יגרמו לריבוי שפיכה.
חומרת ההסתכלות על חטא זה, שרבים נכשלים בו הביאה מחברים תורניים רבים במרוצת הדורות, למצוא "תיקונים" שתפקידם לכפר או לבטל את השפעת החטאים הללו. חלק ניכר מהתיקונים הללו היו כרוכים בסיגופים עצמיים שונים, כגון: גלגולי שלג, תעניות, התנזרות מתענוגות וכדומה, ולא תמיד היו שווים לכל נפש. כפתרון לבעיה זו ניסו רבים מחכמי הקבלה להציע דרך שונה לכפרה על חטאים אלו, באמצעות תפילות או אמירת פרקי תהילים.
כשהגיע רבי נחמן מברסלב, וזכה לגלות דעת של רחמנות, אמר : "הייתי כדאי לרדת לעולם רק כדי לגלות תיקון זה" הכלול מאמירת עשרה מזמורי תהלים - שזכו לשם "התיקון הכללי".
התיקון הכללי בחסידות ברסלב.
מאז פרסומו על ידי רבי נחמן מברסלב, השתדלו חסידי ברסלב לומר רבות את התיקון ויש מהם שהקפידו לאומרו על בסיס יומי. הם הדפיסו אותו במהדורות שונות, וצירפו אותו לרוב המהדורות של ספרי החסידות. אמנים הלחינו והקליטו את התיקון הכללי, כשהגרסה המפורסמת ביותר היא האלבום שהלחין, עיבד והפיק אודי דמארי בביצועו של ארז יחיאל. גרסה זו חולקה חינם וללא מטרות רווח אישי בידי חסידי ברסלב והופצה ברחבי הארץ במספר רב של עותקים.
בשנים האחרונות רבנים שונים תמכו בקריאת התיקון הכללי, בהם:
קמר
קמר או אנטיקלינה הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר מבנה קמור הנוצר בתהליך של מעוות וקימוט בעקבות מאמצי לחיצה עזים המופעלים על שכבות הסלעים. בקמר נשמר סדר השכבות כפי שהיה לפני הקימוט והוא תואם את עקרון הסופרפוזיציה (גאולוגיה).
המונח הקרוב אנטיפורם משמש לתיאור מבנה קמור שיחסי הגיל בין שכבותיו אינם ידועים, ולכן לא ידוע אם חלו בהן מעוות וקימוט. מונח נוסף – קִמרוֹן (anticlinorium) – משמש לתיאור קמר נרחב המורכב מקמרים משניים וביניהם קערים, דוגמת אלה המרכיבים את הרי יהודה.
היווצרות.
קמרים הם קמטים, ואלה נוצרים במגוון של תנאים ותהליכים הפועלים על מסלע שהיה במקורו מישורי. לקימוט אחראים כמה גורמים:
שני תהליכי הקימוט הפעיל האחראים להיווצרות קמרים נבדלים זה מזה בכיוון פעולתם: עיקום – הפועל במקביל למבנה השכבות, וכיפוף – הפועל בניצב או באלכסון למבנה השכבות. תהליכים אלה עשויים להתרחש בקנה מידה גדול היוצר רכסי הרים או בקנה מידה קטן יותר היוצר קמרים הנראים בשטח.
מאפיינים.