האיש ודוריס גונבים את המכונה מהיריד ומנסים להציג אותה בפני חברה מסחרית. האיש נכשל בהצגה והורס את המכשיר. האיש ודוריס מצליחים לחטוף את לואיס כדי שירכיב מחדש את מכונת הזיכרון. מתברר שהאיש הוא גוב, שותפו לחדר בבית היתומים. גוב הפך למריר ומרושע, בעקבות כישלון במשחק בייסבול. גוב, עייף מאחר שעבודתו של לואיס על "סורק הזיכרון" הפריעה לו לישון בלילה לפני משחק חשוב, נרדם בעמידה, לא תפס את הכדור וקבוצתו הפסידה. חבריו כעסו עליו והעליבו אותו, הוא הפך לילד מריר ואף אחד לא רצה לאמץ אותו. דוריס היא אב טיפוס של מגבעת שלואיס המציא וגנז לאחר שהבין שהיא מרושעת ומנסה להשתלט על חובשיה. דוריס הצליחה להימלט, פגשה את גוב ותכננה איתו נקמה בלואיס.
בעוד לואיס ווילבר נמצאים בעתיד, בהווה, דוריס בוגדת בגוב ובעזרת שיבוטים שלה משתלטת על האנושות (כולל משפחת רובינסון) והעולם הופך להיות דיסטופיה קודרת. במהלך עימות של לואיס עם האיש והמגבעת, לואיס מחליט שלא להמציא את דוריס והיא מתפוגגת. לואיס מגלה שמשפחת רובינסון היא המשפחה שתהיה לו בעתיד, ושהוא עצמו יגדל להיות קורניליוס, אביו של וילבר.
העולם חוזר לקדמותו ולואיס מתכונן לחזור לעבר. קורניליוס חוזר הביתה ומגלה שמכונות הזמן נעלמו. הוא פוגש את לואיס ומראה לו את המקום שבו הוא בונה את כל ההמצאות. לואיס שואל אם הוא כבר ראה את אמם, וקורניליוס עונה שהוא צריך לחזור ליריד המדע ולברר זאת בעצמו. וילבר מסיע את לואיס במכונת הזמן לעבר, ולואיס רואה את אמו הביולוגית מניחה אותו בית היתומים. לואיס מתקרב לכיוונה, ואז מסתתר ומסביר לווילבר שכבר יש לו משפחה.
לואיס הולך למגרש הבייסבול, מעיר את גוב וגורם לו לתפוס את הכדור ולהביא את הקבוצה לניצחון. ביריד המדע, המצאתו של לואיס מצליחה. פרן, חברתו לכיתה, מספרת לו שהיא מאלפת צפרדעים לשיר ולנגן, ולואיס מסכים איתה שלצפרדעים יש כישרון מוזיקלי. בסוף הסרט, שופטת בתחרות ובעלה מאמצים אותו. גם גוב זוכה לזוג הורים מאמצים.
מדבבים בעברית.
הסרט יצא לבתי הקולנוע כאשר על הדיבוב העברי אחראית שפרירה זכאי, ובו השתתפו:
רון וואיידן
קפיטול מדינת קרוליינה הדרומית
קפיטול מדינת קרוליינה הדרומית (באנגלית: South Carolina State House) הוא מבנה המשמש את האספה הכללית (בית המחוקקים) של מדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית. המבנה, השוכן בעיר קולומביה, משמש גם את משרדי מושל המדינה ומשרדי סגן המושל.
היסטוריה.
בית המחוקקים הראשון.
בית המחוקקים הראשון של מושבת קרוליינה הדרומית היה ממוקם בעיר צ'ארלסטון במפגש הרחובות ברוד ומיטינג. מבנה זה נבנה בין השנים 1753–1760. בעקבות הגידול בשטח המושבה הוחלט להעביר את הבירה למרכז המושבה, וב-22 במרץ 1786 נבחר אתר חדש לבירת המדינה, לחוף נהר קונגריי - וכן הוחלט ששמה של העיר החדשה יהא "קולומביה".
בית המחוקקים השני.
בית המחוקקים השני נבנה עבור ממשלת המושבה, והיה עשוי עץ. מבנה זה לא התאים לקרוליינה הדרומית משזו הפכה למדינה, ומושל המדינה ג'ון ל. מנינג החל ביוזמה להקמת בית מחוקקים חדש, ושכנע את בית המחוקקים להקים מבנה עשוי אבן שלא יהא נתון לסכנת שריפות.
בית המחוקקים השלישי.
הקמת המבנה החלה בשנת 1851 אולם נעצרה זמן קצר יותר בשל מעילה של אדריכל המבנה, פיטר המרסקולד, וחלקי המבנה שהוקמו פורקו בשל איכות החומרים והעבודה הנמוכה, באובדן עלות של 72,267 דולרים. האדריכל ג'ון ר. נירנסי נשכר על מנת לפקח על עבודות הקמת המבנה, ועבודות הבנייה החלו מחדש בשנת 1855 אולם הואטו בשל מלחמת האזרחים ונפסקו לחלוטין בשנת 1865 עת שצבא האיחוד בראשות גנרל ויליאם טקומסה שרמן כבש את העיר קולומביה ב-17 בפברואר. הבניין הבלתי גמור ניזוק מהפצצת התותחים ושרמן הורה על השמדת מבני הציבור של העיר. בית המחוקקים של המדינה, העשוי עץ, הועלה באש, וכן פנים בית המחוקקים השלישי, שהיה עדיין בבנייה הועלה באש תוך גרימת נזק רב לקירות הפנימיים, אולם קירות האבן החיצוניים נותרו לעמוד. שרמן החליט שלא להרוס את המבנה המסיבי (ככל הנראה מתוך רצון לחסוך באבק שרפה). פגיעות כדורי התותחים במבנה שומרו, ומצוינות כיום בשישה כוכבי ברונזה.
במסגרת שריפת המבנה נשרפו כל חומרי הבנייה שנשמרו בקרבת המבנה. לאחר תום המלחמה, השלמת המבנה זכתה לעדיפות נמוכה, והמדינה העדיפה להשקיע כספים בשיקום נזקי המלחמה. הוחלט להמתין למועד מאוחר יותר להשלמת המבנה, וכן הוחלט להשאיר את המבנה הבלתי גמור כפי שהוא. על מנת להגן על קירות המבנה, נבנה גג פח דק זמני מעל המבנה.
מושל המדינה וייד האמפטון, שנבחר בשנת 1876 החליט על המשך עבודות הבנייה, ואלה החלו שוב בשנת 1878, בהתבסס על תוכניותיו של נירנסי.
בשנת 1883 נירנסי התבקש על ידי המושל יו ס. תומפסון לשוב ולפקח על עבודות הבנייה, וזאת בשל העובדה שתוכניותיו נהרסו בשרפה של שנת 1865. נירנסי נאלץ לשכתב את תוכניותיו מזיכרונו. נירנסי נפטר ב-7 ביוני 1885 בטרם הושלם המבנה.
שותפו של נירנסי מבולטימור, ג'יימס קרופורד נילסון החליף את נירנסי, אולם מושל המדינה לא היה מרוצה מעבודתו, והוא הוחלף בשנת 1888 בפרנסיס מקהנרי נירנסי, בנו של ג'ון נירנסי.
פרנסיס נירנסי הקים גג של קבע עשוי צפחה מעל המבנה, וזאת על מנת לעצור את נזקי הדליפות הרבות שנגרמו בשל הגג הזמני. פרנסיס נירנסי השלים את בניית המבנה על פי תוכניות אביו, תכנן את ספריית בית המחוקקים (המשמשת כיום כחדר הכנסים של בית המחוקקים), ובאוקטובר 1890 הושלמו מרבית חלקיו הפנימיים של המבנה. נירנסי פנה לבית המחוקקים וביקש תקציב של 75,000 דולרים להשלמת החזית הצפונית. בית המחוקקים אישר תקציב של 4,500 דולרים בלבד, והעבודה הופסקה.
הסנטור המדינתי ג'ון קוויטמן מרשל אשר פעל להשלמת המבנה לפי תוכניותיו של נירנסי, ולהשגת תקציב של 214,500 דולרים שנדרו לצורך זה. בשונה מתוכניות נירנסי, הוחלט להקים בראש המבנה כיפה ולא מגדל מרובע כפי שתכנן נירנסי. בשנת 1900 נבחר האדריכל פרנק פירס מילבורן להשלים את המבנה, אשר עשה עבודה באיכות נמוכה, אולם במחיר זול. ועדה שפיקחה על הבנייה מטעם בית המחוקקים הכריזה על סיום עבודות הבנייה ב-4 בפברואר 1903 על אף מחאותיו של מרשל. מאוחר יותר התגלו מספר רב של פגמים במבנה, ואלה תוקנו על ידי האדריכל צ'ארלס קוקר וילסון. הקמת המבנה הושלמה בשנת 1907. המבנה שוקל כ-70,000 טונות ושטחו כ-12,300 מ"ר. אורכו של המבנה כ-91 מטרים, רוחבו כ-30 מטרים וגובהו כ-55 מטרים. הבנייה נמשכה 56 שנים בעלות כוללת של 3,450,000 דולרים.
שיפוץ המבנה.
מבנה בית המחוקקים שופץ פעמיים. השיפוץ הראשון נערך בין השנים 1959–1969 והשני בין השנים 1995–1998.
במסגרת השיפוצים נעשה מאמץ לשמר על מראהו ההיסטורי של המבנה תוך התאמתו לצרכים המודרניים (התקנת מערכות אלקטרוניות, מערכות אבטחה, מערכות מיזוג אוויר, וכן מערכות הגנה וייצוב מפני רעידות אדמה). עלות השיפוץ השנייה הגיעה ל-48,000,000 דולרים, והמבנה נפתח מחדש לציבור ב-22 באוגוסט 1998.
תיאור המבנה.
המבנה בנוי בסגנון נאו-קלאסי. במרכז חזית המבנה מצויה אכסדרת עמודים, ובמרכז המבנה כיפה המצופה נחושת.
בקומת הקרקע של המבנה מצויים משרדי מושל המדינה וסגן המושל. גרם מדרגות עשוי ברזל יצוק מוביל לקומה המרכזית של המבנה בו נמצאים חדר בית המחוקקים (הבית התחתון), חדר הסנאט, וחדר הישיבות (אשר בעת הקמת המבנה היה מיועד לספרייה).
אנדרטאות בחצר המבנה.
בחצר המבנה אנדרטאות ופסלים רבים, ובהם דגל הקרב של מדינות הקונפדרציה של אמריקה, אשר הונף על כיפת המבנה עד ה-1 ביולי 2000, והועבר לאנדרטה ייעודית, וכן בחצר המבנה אנדרטה לשחורים באמריקה.
אנדרטה נוספת הממוקמת בחצר היא האנדרטה לנופלים מבין שוטרי המדינה שנפלו במילוי תפקידם, וכן פסלי הסנטורים סטורם תורמונד ובנג'מין ראיין טילמן.
יעקב קליבנוב
יעקב קְליבָּנוֹב (ברוסית: Клебанов; 20 בדצמבר 1887, חולופניץ, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (כיום בלארוס) – 4 בנובמבר 1966, חיפה) היה עורך דין, ממנהיגי ציוני רוסיה ואיש ציבור ישראלי, פעיל הציונים הכלליים וחבר הכנסת מטעמה החל בכנסת הראשונה וסגן יושב ראש הכנסת.
קורות חיים.
יעקב קליבנוב נולד בשנת 1887 בחולופניץ שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי) לראובן קליבנוב ושושנה (ריזה) לבית ליפשיץ, משפחה ציונית. אביו היה מורה עברי ופעיל ציוני, ממייסדי ה"חדר המתוקן" בעיר רומני.
בילדותו למד בחדר, ולאחר סיום לימודיו התיכוניים הוסמך למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג (1912). החל בשנת 1905 היה פעיל בתנועה הציונית, תחילה כפעיל אגודת הנוער הציוני "התחייה" (1905–1910) וחבר אגודת "חובבי שפת העבר", ולאחר מכן כמזכיר ההסתדרות הציונית ברוסיה. מטעם ההסתדרות הציונית שימש כציר לקונגרס הציוני, משנת 1913 ואילך. בשנים 1907–1920 שימש קליבנוב גם כעורך העיתון היהודי בשפה הרוסית "ראזסוויט" ('השחר').
בשנת 1918 נישא ליהודית (לוּדָה) גולדברג, בת יצחק ליב גולדברג ("הנדיב הלא ידוע"). קליבנוב היה בין מייסדי קריית מוצקין ליד חיפה, אך התגורר בנחלת גולדברג במרכז הכרמל.
בשנת 1921 עלה קליבנוב לארץ ישראל. לצד עבודתו בעריכת דין החל ליטול חלק בפעילות ציבורית, נמנה עם מייסדי קריית מוצקין ונבחר לוועד הקהילה בחיפה. עם קום המדינה נבחר מטעם הציונים הכלליים לכהן בכנסת הראשונה והשנייה. לכנסת השלישית הושבע בשנת 1957 במקומו של חיים אריאב. בכל תקופת כהונתו היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט. באוגוסט 1958 היה חבר בוועדת החקירה לחקירת מרד האסירים בכלא שטה.