בשנת 2001 התגרש ספיר מאשתו לאחר תהליך גירושין מתוקשר. במהלך הגירושין טענה אשתו כי הוא נוהג להמר בסכומים גבוהים בבתי קזינו, טענה שהוא עצמו לא הכחיש. במהלך המשפט הוצבו עליו סייגים כלכליים שונים, והשופט הורה לו שלא להוציא יותר מ-100 אלף דולר ללא אישור בית המשפט. אבל ספיר שט מניו יורק לפלורידה ביאכטה שלו, עצר בקזינו באטלנטיק סיטי, והרוויח 1.14 מיליון דולר בהימורים. הוא לא הואשם בביזיון בית המשפט, הודות לכך שאת רווחי ההימורים הפקיד בחשבון משותף עם אשתו. כעת הוא חי עם בת זוגו אלנה פונומארווה, ולהם בת משותפת, זיטה.
בינואר 2006 הפך ספיר לבעליה של האחוזה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם במנהטן - אחוזתה לשעבר של משפחת דיוק, בשדרה החמישית במנהטן, שאותה רכש ב-40 מיליון דולר. העסקה דווחה בהרחבה בעיתונות האמריקאית. באותה שנה פורסם גם כי הוא אחד מתורמיה הנכבדים של הסנאטורית הילרי קלינטון.
המגזין האמריקני הניו יורק טיימס ציין את ספיר כנדבן ידוע, ובמהלך חייו תרם מיליונים לבתי כנסת ולמוסדות אקדמיים, ותמך במוסדות צדקה רבים, רובם בארצות הברית. בנוסף הוא בנה בית כנסת ליהודי גאורגיה בישראל בלוד, וכן בית כנסת ליהודי גאורגיה במוסקבה.
ב-2008 ניצב תמיר במקום ה-246 ברשימת עשירי ארצות הברית של פורבס, עם הון מוערך של 1.9 מיליארד דולר. במרץ 2009, הונו של תמיר ספיר הוערך על ידי פורבס ב-1.4 מיליארד דולר.
אחד המיזמים אליהם הצטרף תמיר בשנותיו האחרונות הוא מיזם קונופיצה (פיצה בגביע קונוס) האיטלקית, יחד עם איש עסקים יהודי-גאורגי מברצלונה.
כיתה (בית ספר)
כיתה היא מונח מתחום החינוך המתייחס למסגרת או למבנה שבו לומדים תלמידים.
על פי רוב הלמידה בכיתה נערכת במסגרת השיעורים, שביניהם יש הפסקות קבועות מראש.
הכיתה כמבנה.
הקשר זה מתייחס למקום בו מתבצע לימוד של קבוצת התלמידים. זאת להבדיל מחדרים אחרים במוסד החינוכי, אשר אינם משמשים להתכנסות תלמידים בהם לצורכי לימוד.
חדר הכיתה לרוב מצויד בשולחנות וכיסאות עבור התלמידים.
בכיתה יהיה גם ציוד כתיבה והצגה עבור המורה כמו לוח וגיר.
הכיתה כמסגרת חינוכית.
הקשר זה מתייחס למסגרת חינוכית שבה לומדים תלמידים. הלמידה בכיתה נעשית בקבוצה ומנוהלת על ידי מורה או מדריך שהוכשר לעסוק בתחום. ניתן לנהל את המסגרת הכיתתית לצורך יצירה של למידה שיתופית..
הכיתה בדרך כלל מהווה חלק ממסגרת גדולה יותר ויכולה להופיע במספר מוסדות לימודיים כגון גן ילדים, בית ספר, מכללה ואוניברסיטה.
בישראל, הכיתה הצעירה ביותר נקראת כיתה א'. כיתות בוגרות יותר נקראות על שם שאר האותיות בסדר עולה, עד כיתה י"ב, ולעיתים עד כיתה י"ד.
מספר התלמידים בכיתת בית ספר אינו קבוע ובדרך כלל נע בין 15 ל-50 תלמידים.
תוכנית הלימודים של התלמידים בכיתה מורכבת מנושאים מגוונים ושונים - מכישורים שיעזרו לתלמידים בחייהם הפרטיים (בדרך כלל בבית ספר יסודי ובחטיבת הביניים) ועד לתחומים מדעיים כגון מתמטיקה, כימיה וביולוגיה או שפות.
אווירה כיתתית.
האווירה הכיתתית מושפעת מהאקלים החינוכי השורר בה. חקר המוח ואקלים כיתה בודק את השפעת אקלים הכיתה על מיומנויות למידה קוגניטיביות של התלמידים, באמצעות חקר המוח.
המשמעת במסגרת החינוכית נועדה למנוע מבעיות התנהגות שונות להפריע למהלך השיעור ולפגוע באיכות ההוראה. לצורך כך על המורה להקפיד על הצבת גבולות ברורים בפני תלמידיו. לעיתים קרובות נעשה שימוש בענישה ככלי לשמירה על המשמעת בכיתה.
מישאל דהאן
הרב מישאל מכלוף דהאן (כ"ב בתמוז ה'תר"ף, 8 ביולי 1920 - כ"ה באלול ה'תשנ"ז, ספטמבר 1997) היה רבה הראשי הספרדי של באר שבע במשך 38 שנים, משנת 1959, ושימש כרב בעיר במשך 46 שנים, זמן קצר לאחר עלייתו לארץ.
ביוגרפיה.
נולד בעיר זגורה שבדרום מרוקו, להוריו הרב שאול ואסתר דהאן, ולאחר שהתייתם מאביו בגיל 5, אמו עברה לעיר מקנס כדי שבנה יגדל בתורה. בצעירותו למד אצל הרב רפאל ברוך טולדנו, רבה של העיר מקנס, בישיבתו "כתר תורה" בעיר, שהפך לרבו המובהק בלימוד התורה, ואף גדל בביתו ואכל משולחנו. לאחר שקיבל במקנס סמיכה לרבנות בשנת 1944, נקרא לשמש כרב העיירה אפלו שבאלג'יריה ושימש בה במשך כמה שנים עד שעלה לישראל בשנת 1949, לאחר קום המדינה והתיישב בבאר שבע. בשנת 1951 מונה על ידי הרבנים הראשיים עוזיאל והרצוג לשמש כרב בעיר, ובשנת 1959 מונה באופן רשמי כרב הראשי ואב בית הדין של העיר, תפקיד שבו שימש עד לפטירתו. בשנת 1996, מספר שנים לפני פטירתו, חלה במחלה שריתקה אותו למיטה. לאחר פטירתו מונה תחתיו הרב יהודה דרעי. נקבר בבית הקברות הישן נושן.
לאחר פטירתו הוקמה על שמו עמותת לב מלכים המחזיקה כולל אברכים, בתי כנסיות ובתי מדרשות. מדי שנה מתקיימת הילולה לעילוי נשמתו ואליה באים מוקירי זכרו. בשנת 2008, קראה העירייה על שמו שדרה מרכזית בשכונת נווה זאב.
בנו הרב יוסף דהאן - הוא רב שכונה ומנהל מחלקת המקוואות בבאר שבע.
החברים של פיטר
החברים של פיטר (באנגלית: Peter's Friends) הוא סרט בריטי מסוגת הקומדיה דרמטית משנת 1992. את התסריט כתבו הקומיקאית האמריקאית ריטה רודנר ובעלה מרטין ברגמן. הבמאי והמפיק של הסרט היה קנת בראנה.
בתפקידים הראשיים הופיעו יו לורי, אלפונסינה אימנואל, אימלדה סטאונטון, ריצ'רד בריירס, סטיבן פריי, ריטה רודנר, טוני סלאטרי, פילידה לאו, אלכס לואו, אמה תומפסון וקנת בראנה.
תקציר עלילה.
קבוצה של חברים מתאספת בערב ראש השנה בביתו הכפרי של פיטר (סטיבן פריי) . עשר שנים קודם לכן הופיעו החברים יחד בלהקה קומית באוניברסיטת קיימברידג', כעת לא כל כך ברור אם יש להם משהו במשותף.
החברים של פיטר הם: אנדרו (קנת בראנה) תסריטאי בהוליווד; מרי (אימלדה סטאונטון) ורוג'ר (יו לורי) זוג נשוי המחברים ג'ינגלים; שרה (אלפונסין אמנואל) מעצבת תלבושות זוהרת ומגי התמהונית (אמה תומפסון) עובדת בהוצאה לאור. בניגוד חריף לחבורה המגובשת מהאוניברסיטה נמצאים אתם גם קרול (ריטה רודנר) אשתו כוכבת הטלוויזיה של אנדרו, בריאן המגושם (טוני סלאטרי) המאהב העכשווי של שרה. ורה (פילידה לאו) היא סוכנת הבית של פיטר המביעה מורת רוח ממעשיו, ובנה פול (אלכס לואו). ריצ'רד בריירס מופיע בקצרה כאביו של פיטר.
למרות שהסרט הוא קומי באופיו, כבר מההתחלה יש בו התייחסויות לנושאים רציניים יותר. אביו של פיטר נפטר ופיטר מתכנן למכור את הבית אחרי המסיבה האחרונה שהוא עורך. בעיות הנישואים של אנדרו וקרול נועדו יותר לשעשע, אך רוג'ר ומרי מתאוששים מטרגדיה שחוו, מות בנם הקטן, אחד מזוג תאומים. אירוע שמתגלה בהדרגה לצופים. מגי הבודדה מגיעה נחושה בדעתה לשכנע את פיטר שהם יכולים להיות יותר מאשר ידידים, גם שרה אינה מאושרת כפי שהיא מציגה את עצמה.
הנושאים שהסרט דן בהם ידידות, נישואים, נאמנות, חומרנות והתמודדות עם מוות ושכול. במובנים רבים הוא מזכיר את הסרט האמריקאי "החברים של אלכס".
פסקול.
פסקול הסרט כולל שירים רבים של אמנים משנות השמונים של המאה העשרים, כמו Tears for Fears (אשר שירם "Everybody Wants to Rule the World" מושמע על רקע הקרדיטים בפתיחה), הפריטנדרס וברוס ספרינגסטין. הפסקול שנמכר כתקליטור לא כולל את השיר "The Way You Look Tonight" מאת ג'רום קרן כפי שבוצע בסרט.
צוות השחקנים.
חלק מהצוות היו למעשה יחד באוניברסיטת קיימברידג'. יו לורי, סטיבן פריי, אמה תומפסון וטוני סלאטרי השתתפו ב"קיימברידג' פוטלייתס" להקת סטודנטים קומית הדומה לזו המתוארת בסרט. מרטין ברגמן שהיה שותף לכתיבת התסריט השתתף אף הוא ב"פוטלייתס".
בזמן צילומי הסרט בראנה היה נשוי לאמה תומפסון, היא יצאה עם יו לורי בזמן לימודיהם באוניברסיטה. פילידה לאו היא אמה של תומפסון והיא השתתפה יחד עם ריצ'רד בריירס, אימלדה סטאונטון ואלכס לואו בסרטו של קנת בראנה "מהומה רבה על לא דבר". לורי וסטאונטון המגלמים בסרט זוג נשוי, שבו לגלם זוג נשוי בסרט "על תבונה ורגישות" על פי תסריט שכתבה אמה תומפסון. יו לורי וסטיבן פריי שיתפו פעולה בתוכניות טלוויזיה רבות שהבולטות שבהן היו "קטעים עם פריי ולורי" ו"ג'יבס וווסטר". סטיבן פריי טוני סלאטרי ופילידה לאו הופיעו יחד בסדרת הטלוויזיה "החוק לפי קינגדום".
פיאצולה
תאודור דרייזר
תאודור הרמן אלברט דרייזר (באנגלית: Theodore Herman Albert Dreiser; 27 באוגוסט 1871 - 28 בדצמבר 1945) היה סופר ועיתונאי אמריקאי. דרייזר היה חלוץ האסכולה הנאטורליסטית ונודע בתיאור דמויות, שערכן טמון לא בקוד המוסרי שלהם, אלא בנחישותן להתגבר על כל מכשול בדרכן, ובבניית מצבים ספרותיים, הדומים יותר למחקרים בטבע מאשר למעשים, שיש בהם משום בחירה אישית והכוונה.
חייו והקריירה שלו.
ילדות ונעורים.
דרייזר נולד בטרה הוט שבאינדיאנה לשרה וליוהאן פאול דרייזר, בפטיסט מחמיר. יוהאן פאול דרייזר היה מהגר גרמני ומוצאה של שרה היה בקהילת החוואים המנוניטים ששכנה סמוך לדייטון שבאוהיו; משפחתה נידתה אותה עקב נישואיה לג'ון והמרת דתה לקתוליות. תאודור היה השנים-עשר בשלושה-עשר ילדים (התשיעי בין העשרה ששרדו). הפזמונאי פול דרסר (דרייזר) (1859-1906) היה אחיו הבכור.
בשנים 1889–1890 למד תאודור באוניברסיטת אינדיאנה. בשנים הבאות החל לכתוב לעיתון "שיקגו גלוב" ואחר ל"גלוב-דמוקרט" של סנט לואיס. הוא כתב כמה מאמרים על סופרים כגון נתנאל הותורן, ויליאם דין האוולס, ישראל זנגוויל וג'ון ברואוס וריאיין אנשי ציבור כמו אנדרו קרנגי, מרשל פילד, תומאס אדיסון ותיאודור תומאס. ראיונות אחרים שערך כללו את ליליאן נורדיקה, אמיליה א. באר, פיליפ ארמור ואלפרד שטיגליץ. בשנת 1898 נשא לאישה את שרה וייט. השניים נפרדו בשנת 1909, אך לא התגרשו מעולם באופן רשמי.