אכסניית נוטרדאם (נוטרדאם דה פרנס) היא מבנה ענק בן מאות חדרים, המזדקר כמבצר מול חומת העיר העתיקה והשער החדש וחולש על רחוב סולטאן סולימאן (כיום רחוב הצנחנים) בואכה רחוב שבטי ישראל ויפו - המעבר מירושלים המזרחית למערבית. היה ברור שהמחזיק בנקודה האסטרטגית מחזיק במפתחות השער לעיר המערבית בשליטה יהודית מכיוון העיר העתיקה.
הקרב על אכסניית נוטרדאם.
עם עזיבת הבריטים את המקום, נתפס הבניין בלילה שבין 14 ל-15 במאי 1948 על ידי מתנדבים עיראקים בשורות הלגיון הירדני, שהגיעו לירושלים כדי לחסל את המדינה היהודית עוד בטרם נולדה. לוחמי לח"י השתלטו על בניין בנק ברקליס וכן על בניין מנזר האחיות המתקנות שהיה המבנה הגבוה ביותר באזור התפר בין העיר החדשה לעיר העתיקה והיה מבנה שולט בכל האזור. וב-15 במאי 1948 פרצו גם לבניין נוטרדאם, הפתיעו את הערבים והצליחו להשתלט על הבניין. הם היו מעטים ולא הצליחו לעמוד בהתקפת הנגד ונאלצו לסגת עם ארבעה הרוגים ועשרים פצועים. גג בניין האחיות המתקנות עליו השתלטו לוחמי לח"י נקרא גג המוות.שלושה שירים נכתבו על כיבוש המנזר . שירו של המשורר יצחק שלו ,בלדה של אנדה עמיר פינקרפלד ובלדה של מרים ילן שטקליס על לוחמת הלח"י עופרה .
ב-18 במאי 1948 בחצות, בחסות החשיכה, פרצו לנוטרדאם דרך השער לוחמים מחי"ש תל אביב בפיקודו של יצחק אלכסנדרוני וסגניו נחום בן-חור ויהודה שמיר (פטרושקה). התנהל קרב פנים אל פנים מחדר לחדר כשאש נורית מתוך הבניין ומחומת ירושלים על הכוח התוקף. הקרב נמשך כל הלילה וב-19 במאי 1948 בשעה 05:30 הושלם כיבוש הבניין.
מנהל בית החולים הצרפתי הסמוך הניף דגל לבן. האש מכיוון החומה לא פסקה וכוונה לעבר מאות החלונות הפרוצים של האכסניה. מספר הנפגעים היה גדול. מחוסר יכולת לקבל תגבורת הוחלט לשלוח למקום מחלקה מפלוגת יהונתן בפיקודו של אליהו זוהר (ליכטנשטיין). הטוראים היו נערים בני 16–17 ומפקדיהם היו בגילים מבוגרים יותר, ותרומתם לניצחון בקרב זה הייתה משמעותית.
ב-20 במאי 1948, בשעה 07:00 החלה הסתערות מסיבית של הלגיון על נוטרדאם בסיוע שריוניות וחיל רגלים והפגזה של תותחי 6 ליטראות ומרגמות. בחיפוי הרעשה כבדה זו החל לנוע ברחוב סולטאן סולימאן (רחוב הצנחנים כיום), טור שריוניות נושאות תותחים ומכונות ירייה ובעקבותיהם חיל רגלים, משער שכם לכיוון המעבר לרחוב יפו. השריונית שבראש הטור הגיעה עד למרגלות אכסניית נוטרדאם. מרדכי רוטנברג, גדנע"י בן 16, השליך מקומה שנייה, בקבוק מולוטוב על השריונית שהתלקחה ונעצרה. במקביל ירה אחד הלוחמים, אברהם לוי, פגז מרובה אנטי טנקי ושיתק את מנוע השיריונית. הרחוב נחסם ושאר השיריוניות נסוגו לאחור לכיוון שער שכם.
כמומחה לביצורים נשלח למקום אלחנן קליין (לימים קצין הנדסה ראשי) שהביא עמו שתי יחידות הנדסה שמילאו שקי חול כדי לבצר את הפרצות ולהכין את החלונות לאשנבי ירי.
כדי לחסום את הכביש לתנועת שריון הוטל על אלחנן קליין לפוצץ את בניין מנזר האחיות המתקנות (קונבנט) במטרה שהריסותיו יחסמו את הכביש. לאחר פינוי 20 הנזירות שגרו בבניין הגיעו לשם ארבעה חבלנים שהצליחו לפוצץ את הבניין אך ההריסות לא חסמו את הכביש לגמרי.
אלחנן קליין החליט על פעולה נועזת יותר - פיצוץ כל קיר החזית הענק של נוטרדאם הפונה לרחוב סולטן סולימאן. לצורך זה גויסו כמויות גדולות של חומר נפץ מכל רחבי ירושלים. ב-22 במאי 1948 החרידו שלושה פיצוצים אדירים את ירושלים. חור ענק נפער בחזית נוטרדאם וגלי האבנים יצרו חסימה מלאה של הכביש.
ג'ון באגוט גלאב, מפקד הלגיון הירדני, תכנן התקפה נוספת על אכסניית נוטרדאם. הוא הורה לרגימנט השלישי של הלגיון שנערך בשומרון בפיקודו של מייג'ור ויליאם ניומן, איש צבא אוסטרלי, לנוע לעבר נוטרדאם בירושלים. ב-24 במאי 1948 החלה הרעשה כבדה של תותחים ושריון לעבר נוטרדאם. תחת מעטה האבק והאש חדרו לוחמיו הבדווים של ניומן לחצר ולבניין נוטרדאם והתחולל שם קרב פנים אל פנים. מקלע בזה ושלושה מקלעי לואיס הוצבו באשנבי הירי כדי למנוע חדירה נוספת של חיילי הלגיון. בשלב מסוים חדרו חיילי הלגיון לקומת הקרקע של הבניין והתפתח שם קרב פנים אל פנים מחדר לחדר.
המצב היה חמור ביותר. הלוחמים ראובן ויינשטיין ועמנואל קניג עלו למגדל הבניין, הבחינו בשריוניות מתקרבות מצפון והשליכו משם רימוני יד על השריוניות ופגעו בהן קשה. שניהם נפגעו מאש שנורתה לעברם, פונו להדסה ונפטרו למחרת.
בשעה 10:30 הפעיל עזרא סיטון את מרגמת הדוידקה ממגרש הרוסים נגד ריכוז הלגיונרים בחצר על אף החשש מפני פגיעה בכוחותינו. למרבית המזל נחתו כל שלושת הפגזים בתוך ריכוז הלגיורים ורבים נהרגו ונפצעו. בנסיגת הבהלה שלהם הם נפגעו גם מאש ידידותית של לגיונרים. בשעה 17:00 הודיע גלאב על סיום ההתקפה ונסיגת הלגיון מנוטרדאם. לפי גלאב: "מתוך 200 איש שהתקיפו את נוטרדאם כמעט מחציתם היו הרוגים או פצועים קשה".
לאחר התקפה זו לא המשיך גלאב בהתקפות נוספות אלא בהפגזות וצליפות על נוטרדאם שנמשכו עד סוף קרבות עשרת הימים וגבו קרבנות נוספים בהרוגים ופצועים.
צה"ל הפקיע חלק מהבניין ששימש כעמדת תצפית על החומות והעיר העתיקה. לאחר מלחמת ששת הימים הוחזר הבניין לותיקן. הוא שופץ כמלון צליינים יוקרתי בבעלות הוותיקן, במשך כעשר שנים, ונפתח בשם "נוטרדאם דה ג'רוזלם" בשנת 1978.
הנצחה.
אף על פי שקרב זה היה מהמכריעים בקרבות בירושלים, הוא הוצנע ולא היה מפורסם. רק על שלט קטן ברחוב שבטי ישראל היה כתוב במילים ספורות על הקרב. לאחר שנים של מאמץ שבראשו עמדה עדנה בריל, שאביה נפל בקרב זה ובסיוע עמותת לוחמי חטיבת עציוני וראש העיר ניר ברקת הוקם אתר הנצחה לקרב נוטרדאם בכיכר צה"ל הנמצאת ליד מקום הקרב. באתר יש לוחות עם שמות הנופלים והסבר על הקרב.
האתר נחנך בטקס בהשתתפות המשפחות השכולות, עמותת לוחמי חטיבת עציוני, לוחמים שהשתתפו בקרב וראש העיר, ב-24 במאי 2018.
דייוויד ניומן (גאוגרף)
דייוויד ניומן (באנגלית: David Newman; נולד ב-4 ביולי 1956) הוא פרופסור לגאופוליטיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יליד לונדון אנגליה.
קורות חיים.
דייוויד ניומן נולד בלונדון. הוא סיים תואר ראשון בגאוגרפיה Queen Mary College באוניברסיטת לונדון בשנת 1978 ובשנת 1981 סיים תואר שלישי וכתיבת דוקטוראת בתחום הגאוגרפיה הפוליטית באוניברסיטת דרהם (Dunelm) היוקרתית בצפון אנגליה. עבודת הדודטוראת שלו עסק בתנועת גוש אמונים ושינויי פני המרחב הפוליטי.
בשנת 1982 דייוויד ניומן עלה לישראל והחל ללמד במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 הוא עבר לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ניהל את החטיבה האורבנית והיה מנהל של מכון המפרי למחקר חברתי. בשנת 1998 הקים את המחלקה לפוליטיקה וממשל וכיהן כראש המחלקה הראשן. ב 2002 ייסד את המרכז לחקר אירופה.
בין השנים 2010–2016 דייוויד ניומן נבחר לכהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה למשך שתי קדנציות.
בין השנים 1998–2014 ניומן היה העורך הראשי של כתב עת האקדמי הבינלאומי המוביל בתחום הגאופוליטיקה, Geopolitics וב 2013 ניומן מונה לכהן כמופקד על הקתדרה לגאופוליטיקה וחקר הגבולות באוניברסיטה.
בשנת 2013 הוא התקבל למסדר האימפריה הבריטית. העיטור ניתן בשל עבודתו בקידום הקשרים האקדמיים והמדעיים בין ישראל לבריטניה.
חקר ופרסם רבות בתחום הגאופוליטיקה וחקר הגבולות, ונחשב כאחד החוקרים המובילים בעולם בנושא גבולות, הן בישראל והן ברחבי העולם. למשך תקופה ארוכה, ניומן גם כתב מאמרי דעה במספר עיתונים בישראל ובעולם, ובראשם ה ג'רוסלם פוסט. הוא גם היה מעורב בדיוני TRACK II רבים בנושא הסכסוך הישראלי-פלשתינאי והמגעים לעשיית שלום.
ניומן ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית טוטנהאם, ואספן ממורביליה (מזכרות).
היה פרופסור אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם, בבריטניה, קנדה, הודו ואוסטרליה ובין השנים 2016–2019 היה פרופ אורח בקינגס קולג' באוניברסיטת לונדון.
בשנים האחרונות החל גם לחקור את תולדות הקהילה היהודית באנגליה ורבניה
ב-2018, ניומן נבחר כאחד מ-100 העולים מבריטניה לישראל שהשאיר את חותמו על החיים בישראל, ואחד מהבולטים בתחום האקדמי והמדעי.
ניומן מתגורר ביישוב מיתר בצפון הנגב, ובירושלים. לניומן ארבעה ילדים נשואים ונכדים, הגרים ברחבי הארץ.
הרשעה בהטרדה מינית.
בשנת 2016 הורשע באשמת הטרדה מינית, בעקבות תלונה של סטודנטית שהייתה כפופה לו, בזמן היותו דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון.
העונש שנגזר עליו היה נזיפה, שאחריה יצא לשבתון של שלוש שנים באנגליה. בנוסף, בית הדין האוניברסיטאי החליט שלא לפרסם את פסק הדין ברבים.
מאז הרשעתו פרסמה אוניברסיטת בן-גוריון פעמיים על קיומם של קורסים בהוראתו של ניומן, אשר בוטלו בעקבות מחאות סטודנטיות וסטודנטים.
האונס השלישי
רכב להעברת אסירים
רכב להעברת אסירים הוא כלי רכב המיועד להעברת אסירים או עצורים באופן מאובטח ממקום אחד למקום אחר, למשל מבית מעצר לבית סוהר, בית משפט או בית חולים. בכלי רכב מסוג זה נדרש מיגון ברמה גבוהה, והוא בדרך כלל כולל סורגים או רשתות תיל על החלונות, זכוכית משוריינת, תאי אסירים מופרדים ומושבים נוספים לאנשי המשטרה המלווים את האסירים.
היסטוריה.
במאה ה-19 נהגו אנשי משטרה להעביר אסירים בעגלה רתומה לסוס, כאשר העגלה בצורת כלוב. מאוחר יותר הם הועברו במשאיות או באוטובוסים, כאשר האסירים כבולים למושבים ולא יכולים להימלט.
עם השנים פותחו כלי רכב ייעודיים להעברת אסירים, בהתאם לדרישות גופי הביטחון במדינות השונות. בקנדה, למשל, קיים תקן בטיחות מיוחד לרכבים מסוג זה.