הכרך הראשון פורסם בשנת 1931 והוא כולל XVI + 728 עמודים. הספר מחולק לשמונה חלקים ומלווה בהקדמה, הערות והסברים מאת מאן. החלק הראשון עוסק בתיאור היהודים באירופה, בעיקר בחסדאי אבן שפרוט ופועלו למען יהודי אירופה, בקורות בני משפחתו של רבי טודרוס מנרבונה, בהתעוררות משיחית בסיציליה ודרום אירופה וכן ביהודי ביזנטיון; החלק השני דן במכתבים שנשלחו על ידי גאוני בבל ואליהם, בין היתר רב סעדיה גאון, רב שרירא גאון, האי גאון ואחרים; החלק השלישי כולל תיאור המצב בארץ ישראל במאה ה-11, בעיקר על בסיס מכתביהם של הגאון שלמה בן יהודה ויריבו נתן בן אברהם ומכתבים נוספים; החלק הרביעי עוסק בענייני הקהילות היהודיות במצרים, ואישים ומנהיגים הקשורים אליהן, בתקופה שבין המאה העשירית עד המאה ה-15; החלק הששי דן ביהודי מוסול וכורדיסטן ונלווים לו מסמכים ותעודות רבים; החלק השביעי מכיל כתבי הלכה ובית דין של גאוני בבל שנמצאו בגניזה; ובחלק השמיני, האחרון, מובאות תעודות גניזה המכילות רשימות ספרים. בשונה משאר חלקי הספר, ההערות וההסברים לחלק השמיני מובאים בסופו, לאחר רשימות הספרים; הכרך הראשון מכיל גם 27 צילומי תעודות מן הגניזה.
הכרך השני פורסם בשנת 1935, והוא כולל XXIII + 1600 עמודים. הוא עוסק בקראים, מראשית הופעתם במזרח התיכון, פועלם בארץ ישראל, ובפרט בירושלים לפני כיבושה על ידי הצלבנים (חלק ראשון); התיישבותם בחצי האי קרים, ביזנטיון, וטורקיה (חלק שני); ותולדותם בליטא ופולין, עד למאה ה-19 (חלק שלישי). כל חלק כולל דיון נרחב בנושא ונלווים לו עשרות תעודות.
בסוף הכרך השני מובאות שלוש תוספות (Supplement) לכרך השני; תוספת (Addenda) ותיקוני טעויות לכרך הראשון; תוספת נוספת (Addenda) לכרך השני; קונקורדנציה לכתבי היד והתעודות בהם נעשה שימוש בשני הכרכים; אינדקס עברי וכללי; וצילום של ארבע תעודות הקשורות לקראים.
The Bible as Read and Preached in the Old Synagogue.
בעברית: "התנ"ך כפי שהיה נקרא ונדרש בבית הכנסת הקדום".
המדובר במחקרו השלישי הגדול של מאן. הוא החל לעבוד על הספר מספר שנים לפני פטירתו, והספיק כאמור לכתוב שני חלקים של הספר אך הוציא לאור את הכרך הראשון בלבד. הכנתו לדפוס של הכרך השני החלה על ידי ידידו, ההיסטוריון והביבליוגרף ישעיהו זנה (שנשא מאוחר יותר לאשה את אלמנתו של מאן). לאחר מותו של זנה, הושלמה העבודה על הכרך על ידי אביגדור עמנואל רייכרט (Victor Emanuel Reichert) (חוקר המקרא ומתרגם ספר תחכמוני ויצירות נוספות לשפה האנגלית) והוא יצא לאור בשנת 1966. בהשלמת החיבור סייעו גם היברו יוניון קולג', המוסד בו עבדו השלושה, ואלמנתו של מאן.
בספר זה ניסה מאן להסביר את סדר מחזור קריאת התורה לפי מנהג ארץ ישראל הקדום, בהתבסס על מחזורי הקריאה התלת שנתיים הארצישראלים של פרשיות התורה שבספרים בראשית ושמות (כרך א'), ובפרשיות שבספר ויקרא וחלק מספר במדבר (כרך ב') ); ולקבוע את הקשר בין פרשיות תורה אלו וההפטרות, לבין המדרשים והאגדות הקיימים ומדרשים ואגדות נוספים שגילה בין תעודות הגניזה. לפי גויטיין המדובר בעבודת ענקים, הן בשל כמות החומר העצומה הקיימת בנושא זה והן משום הקשיים המיוחדים הקיימים בקשר לסוג הספרות המיוחד של המדרש.
במחקרו, מצא מאן כי הסיבה לסדר המשונה של המדרשים הקדומים מיוסד על סדר אחר של קריאת התורה, לא על זה של מנהג בבל הידוע, אלא על מנהג ארץ ישראל, שלפיו נהגו לקרוא את התורה במשך שלוש וחצי שנים.
כאשר החל מאן לעבוד על ספר זה הוא תכנן להוציא לאור גם כרך שלישי, שהיה אמור להתייחס למחזור קריאת התורה הבבלי (החד שנתי). כמו כן תכנן לכלול בכרך זה תיאור היסטורי של מנהג הקריאה בתורה, בנביאים ובתהלים ובמדרשים הקשורים אליהם, בבית הכנסת הקדום. אלא שהוא הספיק לכתוב את ההתחלה בלבד של הכרך השלישי, בטרם נפטר.
מאמריו של מאן.
מאמרים המבוססים על הגניזה הקהירית ומאמרים אחרים.
מחוץ למחקריו המפורטים לעיל, פרסם מאן מאמרים נוספים המבוססים על הגניזה, חלקם מאמרים בנושאים חדשים וחלקם מאמרים המהווים סיכום ביניים של מה שלבסוף הציג בספריו הגדולים. בין יתר המאמרים שפרסם מאן, היו מאמרים על גאוני ארץ ישראל ואישים נוספים הקשורים לישיבת ארץ ישראל; על הקהילות היהודיות במצרים ובאירופה, לרבות סיציליה; על הקראים; ועל גאוני בבל.
לפי עדות אחיו יצחק, הוא פרסם את מאמרו הראשון בכתב העת "המצפה", שיצא לאור בקרקוב, בשנות צעירותו עוד בטרם עבר ללונדון. הוא עשה זאת בעילום שם, מחשש שתוודע ברבים העובדה שהוא לומד לימודים כלליים.
בנוסף, פרסם מאן מספר מאמרים על תקופת בית שני, מאמרים העוסקים במדרש ובפיוט וכן מאמרים העוסקים בעליית מקובלים לארץ ישראל. כמו כן פרסם מספר מאמרי ביקורת על ספרים שונים.
כל ספריו ומרבית מאמריו של מאן נכתבו בשפה האנגלית, אם כי כתב מעט גם בצרפתית ובגרמנית. כרבע ממאמריו הוא כתב בעברית. מבין מאמריו הידועים ביותר בשפה העברית יש לציין את מאמרו על "התנועות המשיחיות בימי מסעי הצלב הראשונים", בו הוא מתאר, שמונה תנועות משיחיות במשך כשמונים שנה, החל ממסע הצלב הראשון. בין היתר, הוא מתאר במאמר את עובדיה הנורמנדי, שהתגייר בשנת 1120, את מסעותיו במזרח ופועלו בתנועה משיחית בצפון ארץ ישראל.
ערכים אנציקלופדיים.
על מאן עצמו נכתבו שני ערכים אנציקלופדיים, והוא עצמו כתב באנציקלופדיה יודאיקה את הערכים האנציקלופדיים על אהרן בן יוסף הכהן, אבלי ציון, אברהם בן יצחק הכהן בן פוּראט, אלוף, אל-תוסתרי, אביתר בן אליהו, אלחנן בן חושיאל, אלחנן בן שמריה וכן יוסף אבן אביתור. את כל הערכים באנציקלופדיה יודאיקה כתב במקור בשפה העברית.
בנוסף, כתב מספר ערכים אנציקלופדיים בשני הכרכים של אשכול - אנציקלופדיה ישראלית.
הוראה מקוונת
אמנות (הוצאה לאור)
אהרן בראנד
אהרן ברנד-אורבן
אהרן בראנד אורבן
אהרן ברנד אורבן
שחרור (אנדרטה)
שחרור (באנגלית: Liberation) היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה, הניצבת במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. האנדרטה נוצרה על ידי הפסל נתן רפופורט.
מבנה.
האנדרטה היא פסל ארד של חייל אמריקני, הנושא בזרועותיו ניצול של מחנה ריכוז נאצי. עיצובה מיועד להזכיר את חלקו של הצבא האמריקני בשחרור מחנות הריכוז הגרמניים ואת היות ארצות הברית מקום מפלט עבור רבים מניצולי השואה.
גובה הפסל הוא כ-4.5 מטרים ומשקלו כשתי טונות. הוא ניצב בחלקו הדרומי של פארק החירות של מדינת ניו ג'רזי, לחוף מפרץ ניו יורק. אתר האנדרטה נמצא כקילומטר מצפון-מערב לפסל החירות וכקילומטר וחצי מדרום-מערב לאליס איילנד (אתר מוזיאון ההגירה האמריקני), באופן שמיקומי השלושה יוצרים צורת משולש. הקרבה בין שלושת האתרים נועדה לייצג משמעות סמלית.
הקמת האנדרטה הוזמנה על ידי מדינת ניו ג'רזי, בתמיכתה של קבוצת ארגוני ותיקי מלחמה. האנדרטה נחנכה ב-30 במאי 1985.
משרד ההגנה של ארצות הברית בחר בצילום האנדרטה להיות עיטור השער של חוברת הדרכה מטעמו לציון ימי הזיכרון לקורבנות השואה, הנערכים בארצות הברית מדי אביב.
זיבל
קלאויים
קָּלָאוֹיִּים (שם מדעי: "Bucorvidae") היא משפחה של עופות אפריקניים בסדרת הקלאונאים. יש המסווגים את המשפחה ואת מיניה כסוג קלאו קרקע ("Bucorvus") או בתת-משפחה (Bucorvinae).
למשפחה זו רק סוג אחד - קלאו קרקע ("Bucorvus") ושני מינים:
אבא
מכתב אל האב
מכתב אל האב (בגרמנית, Brief an den Vater, באנגלית Letter to His Father) הוא מכתב שכתב פרנץ קפקא לאביו הרמן בחודש נובמבר 1919, כדי לנסות ולשפר את מערכת היחסים הטעונה ששררה ביניהם. במכתב זה מגולל קפקא את תחושותיו כלפי אביו המנוסחות כמעין כתב תביעה ספרותי המשתרע על פני 103 עמודים בכתב ידו. הוא נערך על ידי מקס ברוד ופורסם לראשונה בשנת 1953. המכתב תורגם לשפות רבות, בהן עברית, ויצא לאור הן כספר עצמאי והן כקובץ בתוך אוספים של כתבי קפקא. מכתב זה זכה לניתוחים רבים והוא נלמד באוניברסיטאות כחלק מהבנת יצירתו הכוללת של קפקא. אילנה המרמן באחרית דבר לספר "היונה שעל הגג", שבו מופיע המכתב, כותבת כי הוא מכיל את המוטיבים המרכזיים בלב יצירתו של קפקא: "הוא מן הכתבים היותר חושפניים, היותר משמעותיים ושלמים של הכתיבה האישית והפרטית של קפקא... זהו פתח נפלא להציץ דרכו אל עולמו ואמנותו של הסופר" .
על פי מקס ברוד, מכתב זה לא הגיע מעולם ליעדו. קפקא מסר את המכתב לאמו כדי שתעבירו הלאה לאביו, אך היא החזירה אותו אליו, מתוך ידיעה ברורה כי אביו עלול לפרש מכתב זה שלא כהלכה.
רקע לכתיבת המכתב.
בדברי הפתיחה למכתב מסביר קפקא את הרקע לכתיבתו:
"אבא יקר, לא מזמן שאלת אותי פעם אחת, למה אני טוען שאני פוחד ממך. אני, כרגיל, לא ידעתי מה לענות לך, קצת מפני שאני אמנם פוחד ממך, וקצת מפני שכדי לנמק את הפחד הזה, נדרשים פרטים רבים כל כך, שבדיבור לא הייתי מצליח לחברם איכשהו יחדיו. והתשובה שאני מנסה לתת לך כאן בכתב, אף היא לא תהייה, אלא חלקית מאוד, כי גם בכתיבה, הפחד ותוצאותיו מכשילים אותי בפניך, וכי גודל הנושא, ככלל חורג הרבה מיכולת הזיכרון שלי ומבינתי".