במחקר שבוצע בעזרת ראיונות עומק באוגנדה, מצאו החוקרים כי הסיבה העיקרית שנערות צעירות מגיעות לקיים יחסי מין בתמורה לכסף הוא העוני במשפחות מהן הן מגיעות. אלה משפחות מרובות ילדים ומשכורות ההורים צריכות להתחלק בין כולם, המשפחות לא תמיד יכולות לספק צרכים מסוימים כמו ציוד לימודים, שכר לימוד, הלבשה תחתונה, תחבורה, אוכל ובעיקר כל מה שנקרא דמי כיס. נערות צעירות מוצאות את עצמן מקיימות יחסי מין ובתמורה לכך משיגות את דמי הכיס, ויכולות לקנות לעצמן מה שהוריהן רואים כפחות חשוב או לחלופין אינם מסוגלים לרכוש עבורן. הסיבה שדווקא הנערות הצעירות הן אלו שנאבקות להשיג את הכסף נעוצה בעובדה שהן מקבלות מהוריהן כסף ורכוש שמוערך בפחות מחצי ממה שמקבלים נערים בני גילן מהוריהם. יחסי מין תמורתיים הם כה נפוצים בקרב האוכלוסייה הצעירה במדינות אלו, שישנם מצבים בהם הנערות הצעירות לא עושות זאת רק בשביל לספק צרכים אישיים או מתוך בעיות סוציו-אקונומיות, אלא בהתאם לנורמה ורצון להיתפס בצורה מסוימת. בראיונות שנעשו לצורך המחקר, הציגו זאת הנערות כך: "אני לא יכולה לאפשר לזה להיעשות בחינם" "הוא לא ייקח אותי ברצינות אם אני ישר אכנע" "הוא יתעב אותי לאחר מכן" "אני רוצה לקנות לעצמי משהו כדי לזכור אותו אחר כך" "לעולם לא יהיה לי מספיק כסף".
הסיבות שנסקרו עד כה נובעות מגישה שתופסת את הנשים כנמצאות בעמדת נחיתות, שבגללה הן לוקחות חלק ביחסי מין תמורתיים עם גברים. בניגוד לכך, מאמרים ומחקרים אחרים תופסים את הנשים המנהלות יחסים כאלו כבעלות יכולת מיקוח וכנמצאות בעמדת כוח מסוימת. בהתאם, הגישה זו תופסת את הסיבות לכניסה ליחסים מסוג זה אחרת לגמרי. החוקרים בגישה זו טוענים כי יחסי מין תמורתיים נובעים מתוך רצון ולחץ חברתי לרכוש תכשיטים, קוסמטיקה, בגדים, ומותרות אחרות שישקפו מעמד. במחקר שנעשה בדאר א-סלאם שבטנזניה, נמצא כי נשים אינן מתארות את עצמן כקורבן של יחסי מין תמורתיים. להפך, הן תופסות את עצמן כסוכן פעיל במערכה. הן מציגות אסטרטגיות למציאת גברים מתאימים ול"סחיטת" תמורות רבות ככל האפשר. אומנם יש מחקרים שמוצאים כי הסיבה לקיום יחסי מין תמורתיים היא הישרדותית, אך בנתונים של מחקר זה סיבות כאלו כמעט ולא עלו. נשים תיארו יחסי מין תמורתיים כדרך נורמטיבית של קיום יחסים והסיבות העיקריות לכך היו רכישת מותרות שהן רוצות, כמו בגדים וטלפונים ניידים.
למרות שבגישה זו מקבלות הנשים כוח כלשהו לידיהן, יכולת המיקוח שלהן ביחסי המין התמורתיים קיימת רק בשלב בו הן בוחרות להיכנס אליהם. כלומר, נשים בוחרות האם לקיים יחסי מין עם הבחור, איזה בחור, מה לדרוש בתמורה, מספר הבחורים וכו'. עם זאת, כאשר מגיעים ליחסי המין עצמם, הנשים נשארות חסרות כוח השפעה. הבחירה של הפרקטיקות המיניות שיבוצעו, התנוחות, העוצמה, האם יחסי המין יהיו מוגנים, כל אלו נותרים מחוץ ליכולת הכרעתן. מחקרים רבים מתמקדים בשימוש בקונדום. הם טוענים שנשים המעורבות ביחסי מין מסוג זה פוחדות להציע שימוש בקונדום ליחסים בטוחים כי הן עלולות להפסיד את המטרה לשמה נכנסו ליחסים מסוג זה. העלאת הצעות ובקשות בנוגע ליחסי המין מעוררת תגובות שליליות אצל הגברים שעלולות אפילו להסתיים באלימות גופנית ואונס.
במחקר שחקר גברים, נמצא כי אלו שהעידו על עצמם שהשתמשו באלימות, פיזית, מינית, רגשית או מילולית כלפי בנות זוג שלהם בעבר או בהווה, היו בעלי סיכוי גבוה יותר לקיים יחסי מין תמורתיים. כלומר, אלימות מגדרית כלפי נשים אצל גברים היא מנבא חזק ויציב לקיום יחסי מין מסוג זה. ממצא זה מחזק את התפיסה שיחסי מין תמורתיים נשענים על הבדלי כוח בין המינים ועל צורך בשליטה גברית. הענקת תמורה חומרית בתמורה למין היא חלק מדפוסי שליטה ומעמידה את המעניק (הגבר לרוב) בעמדת כוח, מאחר שהוא זה שמצוי ביחסי הכוחות עם יכולת הקנייה, מיקוח, ורכישה, הוא בעל ההון והאמצעים.
שוחד מיני.
קיום יחסי מין עם עובד ציבור, בכוונה לקבל ממנו תמורה הקשורה בתפקידו, נחשבת לפעולה של מתן שוחד.
יובל בן עוזר
יובל בן עוזר הוא מנצח מקהלות ישראלי; מ-1990 הוא משמש כמנהל המוזיקלי של מקהלת הקיבוץ הארצי.
חייו.
קריירה מוזיקלית.
יובל בן עוזר הוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובעל תואר שני בניצוח מאוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית.
בן עוזר היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל מוזיקה ד'קאמרה ופסטיבל אבו גוש. ב-1993 ייסד את האנסמבל הקולי הישראלי ועד היום הוא מנהלו המוזיקלי. תחת ניצוחו זכה האנסמבל בפרסים ראשונים בתחרויות הבינלאומית במלטה, בספרד ובבלגיה, והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים בדרום קוריאה, איטליה, סלובניה ועוד. בארץ ניצח על מקהלות בפסטיבל ישראל, פסטיבל כפר בלום ועוד.
בן עוזר מופיע לעיתים קרובות עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית עמה עבד כמנצח המקהלה תחת שרביטם של גדולי המנצחים וביניהם ג'יימס לוויין, זובין מהטה, קורט מאזור ג'וזפה סינופולי ודניאל בארנבוים. הוא ניצח על התזמורות החשובות בישראל והופיע כמנצח אורח באירופה. הוא הוזמן לשמש כשופט בתחרויות מקהלות בהונגריה, פורטוגל ובמשחקים האולימפיים למקהלות, אירוע בהשתתפות 1,500 זמרים שהתקיים בסינסינטי, ארצות הברית.
בן עוזר ניהל את "הסדרה הווקאלית" של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בעונת הקונצרטים 2015–2016. בעבר הוא ערך והגיש את התוכנית "מקהלות" בקול המוסיקה.
קריירה כמרצה.
בן עוזר מנהל סדנאות בנושאי מנהיגות ועבודת צוות, תוך שימוש במודל התזמורת והמוזיקה. הוא מרצה בפני אנשי עסקים בישראל ובעולם.
רוברט דונאט
רוברט דונאט (באנגלית: Friedrich Robert Donat 8 במרץ 1905 - 9 ביוני 1958) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי.
ביוגרפיה.
דונאט נולד במנצ'סטר ובשנת 1921 בגיל 16 החל להופיע בתיאטרון. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרטו של אלכסנדר קורדה "אנשי המחר" ב-1932. הוא שיחק בעשרים סרטים והרבה להופיע בעיקר על הבמה.
אלפרד היצ'קוק שיבץ אותו בתפקיד ראשי בסרט 39 המדרגות ב-1935.
ב-1938 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "המצודה" לפי ספרו של א.ג'. קרונין והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
דונאט זכור בעיקר על תפקידו כמורה מר צ'יפינג לצידה של גריר גרסון, בסרט היה שלום, מר צ'יפס עליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1939 וגבר אז על קלארק גייבל ששיחק כרט באטלר בחלף עם הרוח ועל לורנס אוליבייה ששיחק בתפקיד הית'קליף באנקת גבהים.
ב-1942 שיחק בתפקיד ראשי בסרט מר פיט הצעיר בתור ויליאם פיט האב וויליאם פיט הבן.
תפקידו האחרון היה כמנדרין סיני בסרט פונדק האושר השישי לצידה של אינגריד ברגמן עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה
ב-1960, שנתיים לאחר מותו, הוענק לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ג'ויס שמידט
ג'ויס שמידט (באנגלית: Joyce Schmidt; 1942–1991) הייתה אמנית ישראלית, ילידת ארצות הברית.
ביוגרפיה.
ג'ויס שמידט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 1942. בשנת 1969, לאחר לימודי אמנות, עלתה לישראל עם משפחתה והתיישבה בבאר שבע. בשנת 1977 התלוותה לבעלה בשנת שבתון בארצות הברית. שם, למדה עשיית נייר אצל דגלאס מורס האוול (Morse Howell). עם שובה לישראל הקימה בבאר שבע את "סדנת הנייר ע"ש הדוד בוב לסלי" שמוקמה במבנה תחנת הרכבת הטורקית. ביצירותיה בחנה שמידט את מעשה האמנות תוך שימוש בנייר כחומר גלם וכנושא. אף על פי שהחל משנות ה-70 של המאה ה-20 עשתה שימוש במדיום בטכניקות הדפס, הרי שבין השנים 1989–1990 הפך מדיום ההדפס לעיקרי ביצירתה. בשנת 1996 הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיה במוזיאון ישראל, ירושלים.
תחת עיניים מערביות
תחת עיניים מערביות: הגות פמיניסטית ושיחים קולוניאליים (באנגלית: Under Western Eyes: Feminist Scholarship and Colonial Discourses) הוא מאמר שנכתב על ידי צ'נדרה טלפדה מוהנטי והתפרסם ב-1988. המאמר תורגם מאנגלית לעברית על ידי רונה ברייר גארב, נערך על ידי ד"ר שרון הלוי ופורסם בספר "ללמוד פמיניזם: מקראה": מאמרים ומסמכי יסוד במחשבה פמיניסטית, שיצא ב-2006 בהוצאת האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטים ולחקר המגדר.
מחברת המאמר.
צ'נדרה טלפדה מוהנטי היא חוקרת פמיניסטית ממוצא הודי. היא מוכרת כפרופסור ויו"ר המחלקה ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת סירקיוז בארצות הברית. תחומי המחקר והלימוד שלה עוסקים בפוליטיקה של השוני והסולידריות, היחס בין הידע והארגון הפמיניסטי לבין התנועות החברתיות, וביקורת פמיניסטית אנטי קפיטליסטית. עבודתה בוחנת את המדיניות של הניאו ליברליות באקדמיה ובתנועות החברתיות. מוהנטי כתבה ספרים בתחום המחקר שלה, מתוכם: Third world women and the politics of feminism (1991), Feminist genealogies (1997), Feminism without borders: Decolonizing theory, practicing solidarity ((2003), Feminism and war (2008), Sage handbook of identities (2010.
מטרת המאמר.
המאמר בא לבקר את הכתיבה הפמיניסטית המערבית על נשים מהעולם השלישי, בטענה שלמרות הרצון הטוב הטמון בתוך כתיבה זו, כתיבה פמיניסטית מערבית מסייעת בדיכוי נשים מהעולם השלישי ואף מכפילה אותו, הן בשל היותן נשים והן בשל השתייכותן לעולם השלישי.
הכתבים הפמיניסטיים אותם מבקרת מוהנטי.
מוהנטי מנתחת במאמר שלה את דמות האישה הממוצעת מן העולם השלישי כפי שהיא באה לידי ביטוי בכתבים פמיניסטיים מערביים שהתפרסמו ב-Zed Press , הוצאת ספרים עצמאית בלונדון, בתקופה שקדמה לכתיבת המאמר. מוהנטי מביאה את הדמות של האישה מהעולם השלישי כפי שתוארה בכתבים פמיניסטיים מסוימים, ומבקרת את האופן בו הוצגה דמות זו: