מאמנת השחייה מרגלית זוננפלד, זיהתה במהרה את כישרונה ונחישותה של ברקוביץ, והחלה לאמנה בצורה אינטנסיבית. במהרה, הפכו אימוני הפנאי לאימונים מקצועיים, וברקוביץ החלה להתחרות בענף השחייה. הישגיה הרשימו עד מאוד את אנשי הוועד האולימפי, אשר בשנת 1989, זימנו אותה לאימונים בנבחרת ישראל, במטרה להתחרות במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה ב-1992. ברקוביץ עבדה נמרצות לאורך שנתיים כדי לצבור ניסיון, ולהשיג את הניקוד המספיק לקבלת הקריטריון האולימפי. אולם בשנת 1991, מספר חודשים לפני קיום המשחקים האולימפיים, נאלצה לעזוב את הנבחרת מסיבות כלכליות. ברקוביץ זנחה את הקריירה הספורטיבית המקצועית שלה לטובת קריירה מצליחה בתחום התקשורת.
כשני עשורים לאחר מכן, בשנת 2007, נתבקשה ברקוביץ על ידי ד"ר רוני בולוטין, יו"ר הוועד הפאראלימפי, להצטרף לנבחרת החתירה האקדמית הפאראלימפית של ישראל, כעשרה חודשים בלבד לפני מועד האחרון להשגת הקריטריון האולימפי להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג 2008. ברקוביץ לא הכירה כלל את ענף הספורט, אך ראתה בבקשה זו הזדמנות לחזור לספורט התחרותי ולהגשים את חלומה, אותו נטשה בשנת 1991.
בלחץ הזמן הקצר שעמד לרשותה להשגת הקריטריון האולימפי, בנתה ברקוביץ לעצמה תוכנית אימונים תובענית למדי. ענף ספורט זה לא היה אז מפותח דיו בארץ, ולכן, היא טסה לצרפת למחנה אימונים עם צמרת החותרים האולימפיים. בהמשך, היא טסה למחנה אימונים אינטנסיבי באנגליה עם המאמן , שנחשב לשם דבר בתחום החתירה הפאראלימפית. היא תיעדה בווידאו את פעילותה במחנה האימונים, ועם חזרתה לארץ, המשיכה להתאמן באופן עצמאי תוך צפייה בסרטונים. היא הקפידה באימוניה כדי לפצות בטכניקה מדויקת ויסודית על מוטת זרועותיה הקצרה יחסית שהייתה חיסרון משמעותי עבורה, כי כל גריפה במשוטים הייתה קצרה יותר. ברקוביץ הייתה נחושה להשיג אחד משני המקומות הפנויים, שנותרו באותה עת, במיון הבינלאומי לקראת המשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג. במאי 2008, גברה בתחרות המקדימה על החותרת הצרפתית המנוסה עמנואל אסמן, וכך השיגה את הקריטריון. בספטמבר 2008, ייצגה את ישראל במשחקים הפראלימפיים בבייג'ינג, שם דורגה במקום ה-8.
אחרי כן, נכנסה להריון והפסיקה זמנית את אימוני החתירה. לאחר הלידה כשתכננה לחזור, עקב אי הסכמה עם הוועד האולימפי על מי יהיה מאמנה האישי, הופסקה התמיכה הכספית של הוועד האולימפי ונמנע ממנה להמשיך בענף. למרות זאת הייתה ברקוביץ נחושה להשתתף במשחקים הפאראלימפיים בלונדון 2012, וכך החלה להתאמן בענף חדש עבורה, אופני-יד. הוועד האולימפי סירב לממנה בענף החדש בטענה שזהו ענף יקר, תחרותי מאוד, ולאור גילה נאמדים סיכויי הצלחתה כקלושים למדי. ברקוביץ לא ויתרה, מימנה בעצמה את אימוניה. חבריה לענף, שהאמינו בכישרונה, תרמו מכספם לרכישת אופני יד מקצועיים המותאמים לה, והאופניים החדשים שיפרו בצורה ניכרת את הישגיה. ברקוביץ החלה להתחרות בתחרויות בינלאומיות השיגה שוב את הקריטריון האולימפי, וייצגה את ישראל במשחקים הפראלימפיים של לונדון בענף אופני היד, שם דורגה במקום ה-6.
בסמוך למועד סיום המשחקים הפראלימפיים, נערכה בפריז אליפות העולם בטיפוס בולדרינג. ברקוביץ התלוותה לבעלה עוז סקופ, שהיה מאמן נבחרת ישראל בטיפוס ומאמנם האישי של ולרי קרמר ויפתח קושניר. היא ניצלה את ההזדמנות ונרשמה לתחרות כמעט ללא זמן לאימוני הכנה. באותה תחרות היא דורגה במקום ה-5 בעולם.
לאור העלויות הרבות שכרוכות בענף אופני היד והסכנה הגדולה שטמונה בו, החליטה ברקוביץ ב-2014 לפרוש מהענף, ולהתמקד בענף פאראלימפי חדש, חתירת הקייאקים, שנחנך כענף פראלימפי בריו 2016. כך בפעם הרביעית החלה אימונים בענף חדש, לקראת השתתפות במשחקים האולימפיים. ברקוביץ ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) בחתירה בקאנו-קיאק וזכתה במקום ה-8.
בשנת 2020 המשיכה ברקוביץ להיות ספורטאית פעילה והתמודדה לקריטריון האולימפי לטוקיו 2020, שנדחה ל-2021 לאור מגפת הקורונה. בתחרות גביע העולם בקייאק, שהתקיימה בספטמבר 2020 בהונגריה, זכתה במדליית הארד.
ב-15 במאי 2021 השיגה את הקריטריון למשחקים הפאראלימפיים בפעם הרביעית בקריירה, לאחר שסיימה במקום השביעי בתחרות סבב גביע העולם בהונגריה למרחק של 200 מטר בזמן של 1:03.25 דקות. היא ייצגה ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
פעילות ציבורית.
כיום, ברקוביץ פעילה כחברת וועד בארגון ספיישל אולימפיקס הישראלית.
עיתונות.
משנת 1991, הועסקה ברקוביץ במגוון תפקידים בתחום התקשורת: כשדרנית ברדיו היהודי-צרפתי, תחקירנית ברשת CBS, רשת DEUTSCHE WELLE הגרמני, ובהמשך כעורכת ראשית ב-CANAL+ וב-FRANCE 2. להצלחתה בתחום זה תרמה לא מעט שליטתה בצרפתית, עברית, אנגלית וגרמנית.
במסגרת עבודתה העיתונאית סיקרה ברקוביץ גם ארצות כגון סוריה, תימן, מדגסקר ועוד. בישראל השתלבה בתחום התקשורת ככתבת לענייני נכים בתוכנית "העולם הבוקר" בערוץ 2.
בימוי.
החל משנת 1996, עוסקת ברקוביץ גם בבימוי סרטי תעודה. בין הסרטים אותם ביימה נמצאים הסרטים "עוד יום" בהפקת חיים טל הפקות לערוץ 2, ערוץ 8, סרט על ספורטאי נבחרת השחייה באולימפיאדת הנכים סידני (2000).
הרצאות וסדנאות.
החל משנת 2002, מרצה פסקל הרצאות העצמה בפני קהלים רבים, בהן השתתפו נכון לשנת 2014 מעל חצי מיליון איש.
הרצאותיה עוסקות בפריצת גבולות והגשמה עצמית, ומתן כלים פרקטיים ליצירת שינוי. סיפור חייה מעורר הערצה והשתאות, ומדגים הלכה למעשה כיצד ניתן להתמודד עם מגבלות ומצבי קיצון ולחץ, תוך לקיחת אחריות והתמודדות עם שינויים.
חיים אישיים.
בשנת 1987 התגיירה ברקוביץ לפי הצעתו של תת-אלוף אהרן דוידי.
בשנת 1996 פגשה בצרפת את גאל כמפאן, אז סטודנט לכלכלה, שהפך לבן זוגה. ביולי 2001 נולדה בתם. בשנת 2003 נפרדה מכמפאן. בתקופה זו חזרה ברקוביץ גם לעיסוקיה בספורט, בעיקר בענפים אתגריים (גלישת גלים, סקייטבורד, קיאקים, סקי מים, סקי שלג, רכיבה על סוסים וצניחה חופשית).
בשנת 2004 הכירה ברקוביץ בקיר טיפוס בתל אביב, את בן זוגה עוז סקופ, מאמן נבחרת ישראל בטיפוס והבעלים של מועדון טיפוס ויקינג, ממנו למדה את תחום הטיפוס הספורטיבי. בספטמבר 2009 נולדה בתה השניה מיקה המושלמת.
59 לפנה&quot;ס
חוקי האזרחות (ארצות הברית)
חוקי האזרחות בארצות הברית הם אוסף חוקים הקובעים את התנאים לקבלת אזרחות בארצות הברית. מדי פעם נעשים שינויים בחוקים אלה על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
זכויות וחובות אזרחיות.
זכויות אזרחיות.
רק אזרחיה הבגירים של ארצות הברית, תושבי אחת ממדינות ארצות הברית או של מחוז קולומביה, הם בעלי זכות חוקית להשתתף בבחירות לעמדות הממשל הפדרלי של ארצות הברית, כמו גם בבחירות במדינה בה הם גרים או בבחירות לשלטון המקומי.
אזרחי ארצות הברית זכאים לקבל סיוע והגנה מחוץ לגבולות ארצות הברית (דרך שגרירויות ארצות הברית והקונסוליות האמריקאיות), ורשאים לגור בארצות הברית וכמו גם בטריטוריות אשר בשליטתה - ללא כל צורך בקבלת ויזת הגירה לצורך מעבר למדינה אחרת בתחומי ארצות הברית.
חובות אזרחיות.
אזרחי ארצות הברית מחויבים להתייצב, במידה ויקבלו זימון, לבית המשפט המקומי כדי לשמש חברים בחבר מושבעים. בנוסף, אזרחי ארצות הברית מחויבים לשלם מס הכנסה ולהגיש דו"ח שנתי לשירות הכנסות הפנים (IRS), כולל על הכנסות אותן הרוויחו בזמן ששהו מחוץ לגבולות ארצות הברית (ללא תלות באורך השהייה מחוץ לארצות הברית). אזרחי ארצות הברית גם חייבים לצאת את גבולותיה ולהיכנס לשטחה תוך הצגת דרכון האמריקאי גם כאשר האזרח מחזיק באזרחות נוספת.
כל האזרחים הזכרים של ארצות הברית (כולל אלו אשר שוכנים באופן קבוע מחוץ לגבולות ארצות הברית ו/או בעלי אזרחות כפולה) נדרשים בין הגילאים 18 עד 26 למסור את פרטיהם לגורמים האחראים על גיוס החירום לכוחות המזוינים של ארצות הברית. אף על פי שמשנת 1973 ועד היום אף אחד בארצות הברית לא גויס בצו חירום, ההרשמה נמשכת לשם גיוס כולל אפשרי עתידי.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית.
ישנן מספר דרכים בהן מוענקת אזרחות אמריקאית:
לידה בתוך גבולות ארצות הברית.
אנשים אשר נולדו בארצות הברית (כולל לא רק 50 המדינות ומחוז קולומביה, אלא גם, ברוב מקרים, אנשים אשר נולדו בטריטוריות אשר שייכות לארצות הברית, כמו פוארטו ריקו, גואם, איי מריאנה הצפוניים, איי הבתולה של ארצות הברית, ואזור תעלת פנמה לפני שהוחזרה לפנמה, ומדינות נוספות אשר נחשבו לטריטוריות של ארצות הברית בעבר, כגון אלסקה והוואי) הם אזרחי ארצות הברית מכוח לידה (אלא אם כן נולדו לאנשי משלחת דיפלומטית זרה), בלי קשר לאזרחותם או הלאום של ההורים. חוק זה נתון לוויכוחים רבים, שכן הורים רבים אשר הגיעו לארצות הברית כמהגרים לא חוקיים, נכנסו לארצות הברית במטרה להוליד ילדים, כדי שילדיהם יחשבו אזרחי ארצות הברית. תעודת לידה נחשבת עדות קבילה לקבלת אזרחות. מדיניות זו שונה באופן מהותי מהמדיניות הקיימת ברוב העולם המערבי.
החוק המקנה לילדיהם של המהגרים הלא חוקיים אזרחות אמריקאית חוקק בשנת 1898 בטענה כי הם זכאים לכך לפי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. על אף שבקונגרס נעשו מאמצים רבים לאורך השנים לשנות את החוק או להגביל את השפעתו, דרך תוספת חדשה לחוקה או חקיקת חוקים חדשים, שום ניסיון לא עבר בהצלחה עד היום.
לידה מחוץ לגבולות ארצות הברית לשני הורים אמריקאים.
ברוב מקרים, הפונה יחשב לאזרח ארצות הברית במידה ושלוש הדרישות הבאות נכונות:
בנוגע לסעיף השני לפי החוק האמריקאי מגורים גם לזמן קצר נחשבים, ואין את חובת החמש שנים שיש כאשר רק אחד מבני הזוג אמריקאי.