המבקרים באופן כללי שיבחו את "The Miseducation of Lauryn Hill"' בין היתר על האופן שבו היל הציגה זווית ראייה של אישה על החיים ועל האהבה, יחד עם המגוון האמנותי שלה. קבוצת New Ark, עם זאת, הרגישו שהיל וחברת התקליטים לא נתנו להם את הקרדיט הראוי לאלבום, והגישו תביעה אשר הסתיימה בפשרה מחוץ לבית המשפט ב-2001. מאז צאת האלבום, הוא נכלל במגוון גדול של רשימות "האלבומים הגדולים בכל הזמנים", עם מספר רב של מבקרים המונים אותו בתור אחד מהאלבומים הטובים של שנות ה-1990, כמו גם אחד הגדולים בכל הזמנים. ב-2015, האלבום נכלל ברישום הלאומי על ידי ספריית הקונגרס לשימור בתור תרומה משמעותית לתרבות.
רקע.
ב-1996, היל פגשה את רוהאן מארלי בעת סיבוב הופעות כחברה בלהקה הפוג'יז. בהדרגה נוצרה ביניהם מערכת יחסים רומנטית, ובמהלך סיבוב ההופעות, היל נכנסה להיריון. השינויים בחייה נתנו לה השראה להקליט אלבום סולו. אחרי שתרמה לאלבום הסולו של עמיתה מהפוג'יז, וייקליף ז'אן, ב-1997 – "The Carnival", היל לקחה פסק זמן מסיבובי הופעות והקלטה, בעיקר בשל ההיריון שלה.
במהלך ההפסקה, היא הרגישה פרץ ביצירתיות שלה, וכתבה מעל שלושים שירים בסטודיו בניו ג'רזי רבים מן השירים הללו שאבו מהסערות שהתרחשו ביחסיה עם הפוג'יז, כמו גם מאהבות העבר. בקיץ של 1997, כשהיל הייתה אמורה ללדת בפעם הראשונה, היא התבקשה לכתוב שיר עבור מוזיקאי הגוספל סיסי וייננס. מספר חודשים מאוחר יותר, היא נסעה לדטרויט לעבוד עם זמרת הנשמה אריתה פרנקלין, וכתבה והפיקה את הסינגל שלה "A Rose is Still a Rose". מאוחר יותר, פרנקלין ביקשה מהיל לביים את הקליפ לשיר. זמן קצר לאחר מכן, היל עשה עבודת כתיבה עבור ויטני יוסטון. משום שכתבה בתוך זמן קצר שירים עבור אמנים בתחומי הגוספל, היפ הופ, ו-R&amp;B, היא השתמשה בהשפעות אלה ובחוויותיה כשהקליטה את "The Miseducation of Lauryn Hill".
הקלטה והפקה.
היל התחילה להקליט את "The Miseducation of Lauryn Hill" בסוף 1997 באולפני צ'אנג קינג בניו יורק, וסיימה ביוני 1998 באולפני טאף גונג בקינגסטון, ג'מייקה, האולפנים אותם הקים אמן הרגאיי, בוב מארלי. בתחילה, וייקליף ז'אן לא תמך בכך שהיל תקליט אלבום סולו, אבל בסופו של דבר הציע לעזור כמפיק, הצעה שהיא דחתה, מכיוון שרצתה לכתוב, לעבד ולהפיק את האלבום בעצמה. היל הקליטה חלק מהאלבום באולפני Perfect Pair בניו ג'רזי ובאולפני סוני, כשבמספר שירים ישנם אלמנטים שהוקלטו באולפנים שונים, אך את חלק הארי של האלבום היא הקליטה בג'מייקה. בהקשר זה של שינוי הסביבה, היל אמרה: "כאשר התחלתי להקליט בניו יורק וניו ג'רזי, הרבה אנשים דיברו איתי על כיוונים שונים. הרגשתי כאילו האנשים הם בפרצוף שלי, והיו לי תחושות לא טובות. רציתי מקום שבו יש "וייב" טוב, שאני בקרב משפחה, והמקום הזה היה טאף גונג." רבים מבני משפחת מארלי היו נוכחים באולפן בזמן ההקלטות, ביניהם ג'וליאן מארלי, אשר גם תרם אלמנטים של גיטרה לשיר "Forgive Them Father".
צאת האלבום וביקורת.
עם צאת האלבום "The Miseducation of Lauryn Hill" ב-25 באוגוסט 1998, זה הוא נכנס למקום מספר 1 במצעד האלבומים בילבורד 200, עם מכירות של 422,624 עותקים בשבוע הראשון, שיא מכירות עבור אלבום בכורה של אמנית. האלבום נשאר בראש מצעד בילבורד 200 שבוע שני ברציפות, שבמהלכו הוא נמכר ב-265,000 עותקים. בארצות הברית, האלבום נמכר במיליון עותקים בתוך פחות מחודש וב-2.4 מיליון עותקים עד דצמבר. הוא שהה 81 שבועות בבילבורד 200, והיה במקום הראשון במצעד סוף השנה של מצעד בילבורד לאלבומי R&amp;B/היפ-הופ.
"The Miseducation of Lauryn Hill" קודם עם שלושה סינגלים—"Doo Wop (That Thing)", "Ex-Factor", ו-"Everything Is Everything"—אשר כולם הפכו ללהיטים עם קליפים פופולריים. מכירות האלבום גברו לאחר הופעתה של היל בטקסי גראמי ה-41, והוא נמכר ב-234,000 עותקים בשבוע של ה-3 במרץ 1999, ו-200,000 עותקים בשבוע שאחריו. עד אוגוסט, האלבום כבר נמכר ב-10 מיליון עותקים ברחבי העולם, כולל כמעט 700,000 בקנדה. ב-17 בדצמבר 2001, הוסמך האלבום כפלטינה 8x על ידי RIAA. באפריל 2002, דיווחה חברת התקליטים קולומביה כי האלבום נמכר ב-12 מיליון עותקים ברחבי העולם, ובשנת 2009, המכירות הגלובלית שלו דווחו ב-19 מיליון עותקים. עד ל-2013, נמכרו יותר משמונה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
"The Miseducation of Lauryn Hill" זכה לתשבחות המבקרים; על פי העיתונאי ג'ף בושה ב"לוס אנג'לס טיימס", היה זה האלבום המהולל ביותר של 1998. ביקורות לעיתים קרובות שיבחו את המבט הנשי החיים ועל האהבה שהציגה היל. אריק וייסבארד מ-"Spin" קרא להיל "ז'אנר-בנדר" (בתרגום ישיר: מכופפת סוגות) אשר מאזנת את השירה והראפ מלאי הביטחון שלה עם תמות פגיעות ורגישות. ב "הניו יורק טיימס", אן פאוורס כינתה את זה "יוצא דופן" שהיל משתמשת באמונה שלה כאמצעי לחיבור בין המקודש לחילוני "במוזיקה שנוגעת במהות של [מוזיקת] הנשמה." ג'ון בוש, מבקר AllMusic, התרשם מאיך שהיל הפיקה את האלבום, "לא כאלבום קרוס-אובר, אלא כאוסף של הצהרות אישיות ופוליטיות", תוך שהיא מפגינה "כישרונות ביצוע, טווח קולי, וכתיבה חכמה". דייוויד בראון כתב ב"אנטרטיינמנט ויקלי" שהאלבום הוא "לעיתים קרובות עוצמתי, חזק ומלא רגש באופן מדהים". דרים המפטון ב"וילג' ווייס" כתבה שהיל עושה מעברים חלקים "בכל פינות התחום [המוזיקלי והאמנותי] שלה בתוך כל שיר נתון", בעוד שמבקר "שיקגו טריביון" גרג קוט קרא לאלבום "טור דה פורס קולי" עם עיבודים אשר "גדושים ברעיונות גדולים".
בביקורת פחות נלהבת, דום פיליפס מ-"Q" מגזין הרגיש שהפגם היחיד במוזיקה היה "היעדר מלודיה בלתי נשכחת" במספר שירים שלא השתמשו בסמפלינג מעניין, ואילו ג'ון מאלבי מ-"NME" לא אהב את מה שהוא תיאר כ"נטייה להיסטריה" של היל ולהצהרות לגבי "כמה שאלוהים הוא מבריק" באלבום שלבד מכך הוא אלבום הכרחי. בביקורתו ב"פיצ'פורק", ניל ליברמן מצא כמה בלדות כמייגעות ואת הלחנים קלישאתיים. רוברט כריסטגאו ציין ב"וילג' וויס" את "Lost Ones" ו-"Superstar", כשיאי האלבום, וקרא לאלבום "האלבום הפוליטיקלי קורקט של השנה", אשר מציע ראפ מיומן והפקה מעודנת, לצד חוסר עקביות במילים, שירה ממוצעת, וסקיטים מיותרים. הוא העריך נקודת המבט של היל ואת "סמכותה המוסרית" וערכיה, אך ביכה את הצורך שלה להעריך את אלוהים באלבום.
סיבוב הופעות.
בתחילה, לא היו תוכניות מיידיות לסיבוב הופעות משום שהאלבום לא נזקק לקידום, והיל הייתה שוב בהיריון עם לידה צפויה בספטמבר 1998. ההופעות החיות הראשונות שלה של שירים מהאלפום היו ב"סאטרדיי נייט לייב" ובטקס פרסי המוזיקה של בילבורד. אך בינואר 1999, היל גייסה להקה והחלה חזרות למה שהפך לסיבוב ההופעות The Miseducation Tour. ברגע שיצאה ההודעה על סיבוב ההופעות, אזלו הכרטיסים למופעים.
הסיבוב התחיל בטוקיו ב-21 בינואר 1999 עם ארבע הופעות במשך כשבוע, ומשם היל המשיכה ללונדון להופעה ב-8 בפברואר 1999. בארצות הברית היו לה סך הכל 20 הופעות, עם אאוטקאסט בתור מופע הפתיחה. חלק זה בסיבוב ההופעות החל ב-18 בפברואר בדטרויט, והסתיים ב-1 באפריל 1999, בעיר מולדתה של היל, ניוארק, ניו ג'רזי. היא התחילה את הרגל האירופאית בת 14 ההופעות ב-13 במאי באוסלו, וסגרה אותו במנצ'סטר ארנה באנגליה ב-2 ביוני. משם חזרה ליפן, וסגרה את הסיבוב.
תביעה משפטית.
על אף שהיל עבדה על "The Miseducation of Lauryn Hill" יחד עם קבוצת מוזיקאים הידועה בשם New Ark, האלבום הוצג כעבודה שבה האמנית במרכז, שכתבה והפיקה את האלבום עם מעט עזרה חיצונית.
אך New Ark (ואדה נובלס, ראשים פיו, טג'ומולד ניוטון, וג'והארי ניוטון) לא ראו את זה כך, ובשנת 1998,הגישו תביעה נגד היל, חברת הניהול שלה וחברת תקליטים, בטענה כי היל "ניצלה את השירים ואת כישורי ההפקה שלהם, אך לא נתנה להם קרדיט ראוי עבור העבודה." הנגנים טענו שהם הכותבים העיקריים בשניים מן השירים, ותורמים משמעותיים בכמה שירים אחרים. גורדון ויליאמס, המיקסר ומהנדס הסאונד באלבום, תיאר את הפרויקט "מאמץ אישי עוצמתי של היל ... זה בהחלט היה החזון שלה." בתגובה לתביעה, היל טענה שניו ארק מנצלים את הצלחתה. ניו ארק ביקשו בתביעתם קרדיטים חלקיים, ופיצוי כספי. התביעה בסופו סודרה בפשרה מחוץ לבית המשפט בחודש פברואר 2001, עבור סכום שדווח כ-5 מיליון דולר.
הכרה.