איראן מקווה לייצוב באפגניסטן ותומכת במאמצי שיקומה, על-מנת לאפשר לכ-2.5 מיליון פליטים אפגניים שהגיעו לאיראן לשוב למולדתם ולמנוע את זרימת הסמים מאפגניסטן לאיראן. איראן ממשיכה במדיניות שיתוף הפעולה לייצוב מדינות הקווקז ומרכז אסיה, תוך ניצול מיקומה המרכזי, זאת על-מנת לבסס עצמה כמרכז פוליטי וכלכלי אזורי.
פרגמטיות.
מלחמת איראן–עיראק הייתה לנקודת תפנית ול"שלב ארגון מחדש" עבור איראן שהכירה בכך שאין לה אלא ברירה בלמתן את גישתה הקיצונית, ולתרץ את מטרותיה במטרה להשיגן. לפי קנת' ר. טימרמן, משטר האייתולות התבונן בסדאם חוסיין בשנות התשעים ולמד ממנו את לקחיו. בין הלקחים שנלמדו היו שאין לקיים התקפות צבאיות חיצוניות, טרם האחזקה בנשק-גרעיני וכי יש לעמוד בתוקף ובגלוי על הזכות לפתח טכנולוגיה גרעינית במסגרת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, עליה איראן כבר חתומה. שכן התפיסה הרווחת כיום באיראן היא שללא נשק גרעיני המשטר נתון תחת סיכון מתמיד להתערבות חיצונית, כמו ניסיון חיצוני להפיל את המשטר.
מאז תום מלחמת איראן–עיראק, למדיניות החוץ החדשה של איראן הייתה השפעה דרמטית על מעמדה העולמי. שהובילו לשיפור דרמטי ביחסיה עם האיחוד האירופי, עד כדי כך שאיראן הייתה ליצואנית הנפט ושותפת המסחר הגדולה ביותר עם מדינות כמו איטליה, צרפת, וגרמניה. גם סין והודו צמחו לידידותיה הקרובות של איראן; לאור זאת ששלוש המדינות בעלות היסטוריה משותפת, שיטת ממשל די דומה, זיכרון כואב ומשותף מהתקופה הקולוניאלית. בנוסף שלושתן מיושרות במדיניותן במספר נושאי ליבה, ובהם התמודדותן מול אתגרים דומים בכלכלה העולמית, כמו התיעוש. איראן מקיימת קשרים דיפלומטיים ומסחריים סדירים עם רוסיה והרפובליקות סובייטיות לשעבר. כשהן איראן והן רוסיה מאמינים שיש להם אינטרסים לאומיים חשובים בהתפתחותה של מרכז אסיה, במיוחד בענייני משאבי האנרגיה המגיעים מהים הכספי.
כלכלת ההתנגדות.
מדיניות תיקון הבידוד.
החל משנות האלפיים לאור חשיפת תוכנית הגרעין האיראנית החלו תהליכים בינלאומיים שנועדו לבודד את איראן כלכלית, וכללו סנקציות על איראן בכלל ואמברגו על הנפט האיראני בפרט. בתקופה זו החלה איראן בחיפוש אחר בעלות-ברית חדשות ברחבי העולם; וזאת במיוחד במדינות אמריקה-הלטינית ואפריקה. עם עלייתו לשלטון של אחמדי-נז'אד מדיניות החוץ של איראן שונתה במטרה לשבור את הסטטוס-קוו בזירה הבינלאומית. הדרך למימוש תוכנית זו נמצאה ביצירת וחבירת קואליציות ובריתות עם מדינות העולם השלישי, כאלו שזכו ליחס לא צודק מצד המעצמות העולמיות. בתוך כך התמקדה איראן במדינות אמריקה הלטינית, אפריקה וחלקים אחרים של העולם בהם היחסים עם מדינות אירופה ואיראן לא היו מפותחים עד לאותו השלב. בעזרת גישה זו, האחרונה פעלה באזורים אלו לשם הקלת הסנקציות הכלכליות ועקיפת החרמות הכלכליות.
בשנת 2010 הכריז שר חוץ של איראן דאז, מנושהר מותקי, כי הממשלה תפעיל מדיניות להגברת הקשרים עם מדינות אפריקה. המדיניות החדשה כללה את קידום היחסים בכל התחומים, אך בעיקר בתחומים הכלכליים. זאת גם על-מנת לחזק את הגיבוי והתמיכה שמדינות אלו יכולות לספק לה בזירה הבינלאומית, כבעלי-ברית. כמו בתחום הגרעיני וההתחמקות מהסנקציות הגרעיניות. בין השנים 1990–2000 חתמה וונצואלה על הסכם לסיוע צבאי וגרעיני עם איראן, ובשנת 2010 שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני.
לאמריקה הלטינית היה מקום מיוחד במדיניות החוץ האיראנית וזאת מפני שמדינות אמריקה-הלטינית עמדו בפני עצמן ויכלו לאחוז בהגה הכוח. ובנוסף ביקשו גם הן להתחבר למדינות עולם נוספות המחזיקות באותה מדיניות והשקפת עולם ביחס לארצות הברית. המטרות העיקריות של איראן באמריקה הלטינית היו:
שימוש בנפט ככלי פוליטי.
איראן וונצואלה פועלות יחדיו במסגרת אופ"ק נגד ההגמוניה האמריקאית, כמו לשם החלשת ההשפעות השליליות הנובעות מבידודן בזירה הבינלאומית. מטרותיהן העיקריות של השניים היא לשמור על מדיניות חוץ עצמאית וכן למקסם את הכנסות הנפט וזאת על-מנת לייצב את הכלכלה, דבר שהיה אפשרי רק במסגרת שותפות ושיתוף-פעולה בין כל חברי אופ"ק. דרך אופ"ק איראן וונצואלה משתמשות בנפט ככלי-פוליטי שמאפיין את שניהם כמהפכנים. שכן דרך קידום שער נפט גבוה האחרונים נאבקים יחדיו, לתפיסתם, נגד האימפריאליזם והקפיטליזם וכן מאמצים רטוריקות עצמאיות מהמעצמות הגדולות ובעיקר מארצות הברית. האנטגוניזם ההדדי לארצות הברית מאחד בין מדינות אמריקה הלטיניות לאיראן וזאת כחלק מהמאבק נגד האויב המשותף, ארצות הברית.
בנוסף השניים, איראן וונצואלה פועלים יחדיו להחלשת הדולר האמריקאי. תוך שימוש בנפט ככלי פוליטי, מיגרו השניים את הסחר וייצוא הנפט במדינותיהם באמצעות הדולר האמריקאי ועודדו את בעלי בריתם למסחר לפעול בצורה דומה, זאת בתמורה למחירי נפט נוחים. הסחר כיום מתנהל בעיקר באמצעות האירו, אך גם היואן הסיני והריאל איראני. באמריקה הלטינית נעשה גם ניסיון להשתמש במטבע הניסויי של הברית הבוליברית ה-SUCRE.
הפצת המהפכה.
סודאן - המהפכה האסלאמית האיראנית השפיעה רבות בסודאן, שם האוכלוסייה השיעית גדלה כיום.
חבל הסנדיניסטים - לאחר המהפכה האיראנית ובמיוחד לאחר פרשת איראן-קונטראס איראן החלה לפתח את קשרים קרובים עם קובה וניקרגואה בעניין חבל הסנדיניסטים.
בחריין - בשנת 1981 תמכה איראן בניסיון החבלה בממשלה בבחריין.
לבנון - בסביבות יוני 1982, איראן שיגרה יותר מ-1000 מאנשי משמרות המהפכה לבקעת לבנון. שם הם הקימו ארגונים רבים בפיקוח אנשי דת איראניים ובפרט בתי ספר, בהם הופצו דוקטרינות אסלאמית. עם כניסתה של ישראל ללבנון, איראן הייתה לגורם משמעותי בתמיכה בהקמתה של החזבאללה, ארגון שירותים חברתיים המסור לדרכיו של ח'ומייני ושלטון חכם הדת. לאור דריסת הרגל המוקדמת שגובשה איראן סייעה בארגון חזבאללה, אחת מההצלחות הגדולות ביותר שלה (ראו גם: מלחמת לבנון הראשונה ומלחמת לבנון השנייה).
ישראל - איראן מממנת, מאמנת, מכוונת ומפעילה ארגוני טרור אנטי-ישראלים כמו החמאס, הג'יהאד האסלאמי, החזבאללה ועוד.
מרוקו - בשנת 2009 מרוקו ניתקה את קשריה הדיפלומטים עם איראן בטיעון כי איראן מנסה להפיץ את האסלאם השיעי בתחומיה, דבר המהווה התערבות בענייני הפנים של מרוקו הסונית.
עיראק - איראן תומכת מבחינת ההכשרה ומימון במליציות שיעיות בעיראק, דבר שאפשר להן לתפוס שליטה בחלקים נרחבים מהארץ (ראו גם: מלחמת עיראק).
סוריה - דווח שאיראן העניקה סיוע בתחומי הכשרה, מימון, טכנולוגיות מעקב ותחמושת לבשאר אל-אסד העלווי (קבוצת דת שיעית). בנוסף לסיוע בדיכוי ההפגנות נגד הממשלה, שהחלו לפרוץ בשנת 2011. כמו כן סיפקו האיראנים צלפי משמרות מהפכה שלקחו חלק אקטיבי בלחימות (ראו: מלחמת האזרחים בסוריה).
תימן - בעשור השני של המאה ה-21, איראן הפכה לתומכת משמעותית מבחינת אימונים, מימון והכוונה במליציות שיעיות בתימן המנסות לתפוס את ההנהגה ולחזק את השיעה בתימן (ראו: מבצע סופה נחרצת).
אזור משולש הגבולות שבין ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי- בשנים האחרונות, עיקר פועלו של חזבאללה באמריקה הלטינית התמקד סביב גיוס כספים בקרב אוהדיו באזור וזאת במיוחד באזור משולש הגבולות הכולל ערים בעלי אוכלוסיות מוסלמיות גדולות. אזור משולש הגבולות משמש זה זמן רב להברחות נשק, סחורות מוברחות, סחר בסמים, זיוף מסמכים, הונאות מטבע, ייצור והלבנת הון והתנעת סחורות גנובות. האזור משמש מקור הכנסה עיקרי לארגון ומהווה חלק מרכזי במימונו
טרור עולמי - איראן תומכת נלהבת בטרור העולמי נגד המערב ושותפיו. לפי זאקרי חמיד-רזא, עריק משירותי משרד המודיעין והביטחון הלאומי של איראן: בפגישה שהתקיימה בדלתיים סגורות מספר שבועות לפני אירועי פיגועי 11 בספטמבר ביקר בנו הבכור של אוסאמה בן לאדן, סעד בן-לאדן, באיראן. שם נפגש עם ח'אמנאי ועם מספר גורמים איראנים בכירים נוספים ופרס בפניהם את תוכנית התקיפה של מרכז הסחר העולמי על ארצות הברית, וכן קיבל את סיועם.
דיאבלרה (הר)
דיאבלרה (בצרפתית Les Diablerets) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,210 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים וו וואלה בשווייץ.
פסגת ההר היא הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון וו.
גאוגרפיה.
ההר נמצא בסמוך לעיירת הנופש והסקי דיאבלרה.
פסגת ההר היא קו הגבול הרשמי שבין העיירות קונטה שבקנטון ואלה ואורמון-דסו ובה שבקנטון וו.
בסמוך לפסגת ההר נמצא קרחון דיאבלרה וכן קרחון טסנפלאורון הנקרא גם קרחון דיאבלרה או קרחון 3000.
תיירות.
ההר הוא חלק מאתר הסקי קרחון 3000 הכולל בנוסף את העיירות גריון ווילאר-סור-אולון, בעיירה דיאבלרה השוכנת למרגלות ההר ניתן למצוא בתי מלון רבים מרכז קניות, ובית ספר לסקי.
ניתן להגיע בקלות לפסגת ההר והקרחונים על ידי רכבל העולה מקול דה פיאו (Col du Pillon) (שנמצא בכביש המקשר בין העיירות דיאבלרה וגשטאט), לפסגת טט או שאמו ומשם ברכבל נוסף לפסגת הטט רוז' שם מתחיל אתר הסקי קרחון 3000 הפתוח גם בימי הקיץ וכולל הפעלות ואקסטרים לכל המשפחה.
טופוגרפיה.
מסיב דיאבלרה כולל גם את ההרים:
דיאבלרה (פירושונים)
קונטה (פירושונים)
גלטשרהורן (האלפים הברניים)
גלטשרהורן (בגרמנית Gletscherhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,983 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ.
מאז שנת 2007 ההר הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
גאוגרפיה.
ההר הוא חלק מרכס היונגפראו וממוקם בו בין ההרים אבנפלו (מדרום) ורוטלהורן (מצפון) מדרום ליונגפראו.
למרגלות ההר בצדו הדרום מערבי מתחילה זרוע אלטש הגדולה (Grosse Aletschfirn) של קרחון אלטש.