קונסטנטין ברנקוביאנו היה נשוי למריקה, נכדתו של אנטוניה וודה מפופשט שהיה שליט ולאכיה בין השנים 1669-1672. לבני הזוג נולדו 11 ילדים: 4 הבנים שסיימו חייהם יחד עם אביהם ב-1714, ו-7 בנות:
יש אומרים כי בידי האלמנה הגבירה מריקה נותר אוצר גדול שחלקו הופקד בבנקים במערב אירופה, בווינה, ונציה ואולי אמסטרדם.
הנצחה.
"ארמונו של הנסיך ברנקוביאנו במוגושואיה"
קישורים חיצוניים.
- Anton Maria Del Chiaro
"Istoria delle moderne rivoluzioni della Valachia
con la descrizione del paese, natura, costumi, riti e religione degli abitanti"
Venezia MDCCXVIII,
("תולדות המהפיכות המודרניות של ולאכיה עם תיאור הארץ, הטבע, התלבושות, המנהגים והדת של התושבים" ונציה 1718 - בעריכת ניקולאיה יורגה 1914, בוקרשט
דב צבי רוטשטיין
הרב דב צבי רוטשטיין (י"ח בכסלו תרצ"א, 8 בדצמבר 1930 - תש"ס, 2000) היה רב ליטאי, מחבר ספרים, חוקר ועורך תורני.
תולדות חייו.
נולד בירושלים לאברהם יצחק רוטשטיין, ראש בית היתומים דיסקין, ולאלטה ברכה, בת חזקיהו יוסף קרלנשטיין ממקורבי החזון איש, ונקרא על שם סבו הרב דב צבי קרלנשטיין שכיהן כאב בית דין בירושלים. מצעירותו נחשב עילוי. בגיל עשר פרסם בביטאון תורני סדרת הערות על פרק "השותפין" שבמסכת בבא בתרא. בגיל 12 זכה בפרס לאחר שנבחן על שלוש הבבות (מסכת בבא קמא, מסכת בבא מציעא ומסכת בבא בתרא) על פה. בשנה זו נכנס ללמוד בישיבת פוניבז', שם זכה לקרבה מראשי הישיבה. היה מקורב לחזון איש ולרב מבריסק, וניהל עמם חליפת מכתבים.
בשנת תש"י (1950), בגיל 20, נשא את דבורה שקול, בתו של הרב ישראל יצחק שקול. לאחר נישואיו התגורר בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק ולימד בישיבת תפארת ציון שלוש שנים. עמד בראש ישיבת נחלים ולאחר מכן עמד במשך מספר שנים בראשות ישיבה בעיר רמלה.
בשנות השבעים נישא בשנית לשרה לאה והתגורר בניו יורק, שם עמד בראש מכון צבי למורשת גדולי ישראל. במסגרת המכון עסק בעריכת הספר "שיטה מקובצת" למסכת בבא קמא. גולת הכותרת של עריכותיו התורניות היא הוצאתן של שו"ת הרי"ף, עליה קיבל את הסכמותיהם של הרב יוסף דב סולוביצ'יק מבוסטון והרב יוסף קאפח.
בשנות השמונים שב לישראל והתגורר בירושלים. הוא המשיך במחקריו התורניים ואיגד סביבו קבוצת תלמידים שדבקו בשיטתו המחשבתית והתורנית. בשנות ה-90 הסתופפה סביבו קבוצת בעלי תשובה, ובהם איקא ישראלי שהיה שכנו, הסופר אמנון אריאלי, המשורר יוסף עוזר, הפסל דני כץ והמשורר והמתרגם משה הנעמי. הוא מסר להם שיעורים תורניים משולבים בנושאי הגות ומחשבה.
הרב רוטשטיין היה ידען ובקי בתחומים תורניים רבים ועסק גם בהגות ופילוסופיה כללית. הוא ניהל חליפת מכתבים עם דוד בן-גוריון בנושאים פילוסופיים והשקפתיים. היה בקי בכתבים נוצריים לצורך ויכוחיו עם ספרני הוותיקן.
רוב מחקריו נשארו בכתב יד ולא יצאו לאור. אחת ההשערות לסיבה לכך היא משום שבאופיו הדקדקני ובחתירתו לשלמות ראה את יצירותיו כטיוטה בלבד. בין השאר חיבר בשנות ה-60 את הספר הלכות שביעית, אך הוא לא פורסם מעולם. כמו כן ערך הגהות על הרמב"ם מכתבי יד קדמונים, אך לא פרסמן. גם חיבורו המקיף "מידת סדום" לא נדפס כספר אלא הופיע בצילום של הדפסת מכונת כתיבה ('סטנסיל').
מלבד עיסוקו התורני והמחקרי עסק גם בציור ובתחריטי עץ ובבניית כלי מוזיקה המדמים את כלי המוזיקה במקדש.
משפחתו.
בנו הוא הרב יוסף רוטשטיין. בנותיו הן הסופרת מנוחה בקרמן וד"ר מירי הופמן, מנהלת מכללת שלם, אשת הרב אברהם יצחק הופמן. חתנו הוא הרב יצחק שוורצמן, בנו של הרב דב שוורצמן.
גיסיו מנישואיו לבתו של הרב שקול היו: הרב יצחק וסרמן, ראש ישיבת אהל יעקב בבני ברק, והרב שמריהו גריינימן, בן אחות החזון איש שהוציא את ספריו לאחר פטירתו.
אחיו: הרב עוזיאל משה רוטשטיין, מחבר ספרי "נחלת משה" (נפטר ב-1973), הרב נחום רוטשטיין, ראש ישיבת נזר התורה בירושלים והרב ברוך שמעון רוטשטיין. אחיותיו נישאו לרב פנחס שרייבר, לרב בן ציון פלמן, רב שכונת נחלת משה בבני ברק, ולרב חיים שלמה ליבוביץ, מראשי ישיבת פוניבז'. בן דודו הוא הרב דב צבי קרלנשטיין.
מסלול אוילרי
מאסימו בוניני
מאסימו בוניני (באיטלקית: Massimo Bonini; נולד ב-13 באוקטובר 1959 בסן מרינו, סן מרינו) הוא כדורגלן עבר מסן מרינו, ששיחק כקשר אחורי עבור הקבוצות בלאריה יאגה, פורלי, צ'זנה, יובנטוס ובולוניה.
קריירה.
בוניני שיחק ביובנטוס בין השנים 1981-1988, בהם שיחק 192 משחקי ליגה בהם כבש 5 שערים. הוא זכה באליפות איטליה אחת, בגביע האיטלקי פעם אחת, בגביע אירופה למחזיקות, גביע אירופה לאלופות ובגביע הביניבשתי. הוא השחקן היחיד בסן מרינו שזכה בתואר כלשהו מחוץ למדינה.
ההתאחדות לכדורגל של סן מרינו לא הוכרה רשמית עד שנת 1990 על ידי אופ"א, ולשחקנים מסן מרינו היה מעמד של שחקנים איטלקים. מסיבה זו, בוניני היה יכול לשחק עבור נבחרת איטליה, בה שיחק דווקא בנבחרת הצעירה, במדיה רשם 19 הופעות. למרות זאת נשאר חלק מסן מרינו, אך הוא נאלץ לחכות עד 1990 כדי לשחק עבור נבחרת סן מרינו, מאז שיחק 19 משחקים. לאחר הפרישה הספיק גם לאמן את הנבחרת בין השנים 1996-1998.
ב-2004 נבחר בוניני לייצג את סן מרינו כשחקן הטוב שלה בין השנים 1953–2003, במסגרת פרסי היובל של אופ"א.
מערת קסם
מערת קסם הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי שהתגלה באוקטובר 2000 בסמוך לראש העין ונחפר מאז על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב. במערה השתמרו שכבות בעובי של כ-16 מטרים מהתרבות האשלו-יברודית של שלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, המתוארכות ל-400 עד 220 אלפי שנים לפני זמננו. בחפירה התגלו מוקדי אש (שרידי מדורות), מאספים עשירים של כלי צור מסותתים ועצמות מאובנות של בעלי חיים, ואף כמה שיני אדם. חקירת השרידים ופרסומם מאז תחילת שנות האלפיים הניבה מידע רב על אורח החיים בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה בארץ ישראל.
המערה.
במדרון שמעל המערה זרם במהלך השנים נחל שיצר מפל מהמדרון על תקרת המערה ושחק אותה עד שנסוגה לאחור במידה רבה והפכה בעצם למחסה סלע ולא למערה.
במהלך שיפוצים לכביש שליד המערה לצורך הרחבתו פוצצו את קיר המערה, וחשפו את המערה שהייתה אטומה לחלוטין לעולם, ונשארה למעשה עם הממצאים ששייכים לתרבות האשלו-יברודית ללא ערבוב עם תרבויות מתקופות מאוחרות יותר שלא השתמשו בה לאחר שהפכה ללא שימושית. שפע של אבני יד, מקרצפים ולהבים התואמים לתקופה הוביל למסקנה כי תוכן המערה שייך לתקופה אשלו-יברודית.
הממצאים שנמצאו במערה.
במערה נתגלו מוקדים שונים שבהם נערכו פעילויות שונות- מקום אחד שבו בישלו ואכלו, מקום שני שבו סיתתו בצור, ומקום שלישי שבו טיפלו בעורות ובפרוות של בעלי החיים, ובו נמצאו כמויות גדולות של מקרצפים (שנועדו לטיפול בעורות של בעל חיים).
במערה נמצאו גם להבים - נתזי צור מוארכים, שמאפיינים בדרך כלל את תקופת הפלאוליתית העליונה (שאליה שייכו את האתר לפני שהחלו לחפור). למעשה הלהבים הכי קדומים שבידינו הם מהתקופה האשלו-יברודית.
במערה יש כמויות גדולות של צור ושל עצמות בעלי חיים. בעל החיים הנפוץ ביותר הוא היחמור, ונמצאו עצמות יחמור מאזור הגפיים הקדמיות והאחוריות בעיקר, מה שמעיד על כך שהציידים לא לקחו את הציד איתם אלא ביתרו את הבשר באתר הציד, וסחבו למערה רק את חלקי הבשר המובחרים.
נמצאו ראיות לשימוש באש. יש שכבה עבה של אפר של עצים, ובתוכה שפע כלי צור ועצמות בעלי חיים. נמצאו כלי צור מצור חצוב ומצור חשוף ששימשו כלי עבודה למלאכות שונות.
במערה מפלס תחתון, שנחתם לפני כ-399,000 שנה, ובו נמצאו כמויות אדירות של מקרצפים. לאחר סגירת המערה התחתונה עברו בני האדם לסביבה שמחוץ למערה שגם היא הייתה בעלת קירות ומחסה.
ב2019 נמצאו בחפירות עדויות לשימוש בעצמות לפני כ-200 אלף שנה ככלי לשימור מזון המתוארכות לכלפני 200 אלף שנה. כמו כן, נמצאו במערה כדורי אבן, אשר כמותם נמצאו בכל רחבי העולם, ולפי טענות החוקרים השתמשו בכדורים ככלים לפיצות עצמות בע"ח על מנת להגיע למח העצם ששימש כפריט מזון חשוב.
ליאור פרחי
ליאור פרחי (נולד ב-19 בדצמבר 1970) הוא זמר ישראלי השר בסגנון מוזיקה מזרחית.
ביוגרפיה.
ליאור פרחי נולד בשנת 1970 ברעננה, בן זקונים אחרי חמישה אחים. הוא החל לשיר בגיל 16. בהצגת סיום השנה בבית הספר שר את "כל הכבוד" של יהורם גאון. את הקריירה שלו כזמר מקצועי החל כשהיה בן 24 עם האלבום "כמו אבן שותקת" שיצא בינואר 1995, וכלל את השירים "מערבולת", "יושבת בפונדק" ו"שניים שניים". האלבום עובד על ידי הגיטריסט יגאל חרד כאשר 2 שירים נוספים עובדו על ידי המעבד מיכי חייק. פרחי, תגליתו ובן טיפוחיו של היוצר מיקי מדר, עבד במקביל בבית אבות "משען" ברעננה והיה ההשקעה הגדולה של "האחים ראובני", חברת ההפקות הוותיקה ביותר בתחום הזמר המזרחי.
אף על פי שפרחי אינו מנגן ואינו קורא תווים הוא נחשב למלחין מוכשר. תחת ידיו יצאו להיטים כמו: "כתבתי לך מכתב", "רומיאו ויוליה" והלהיטים של שרית חדד, "ים של אהבה" ו"עולם של חלומות". לזהבה בן כתב את "תגיד לי מותק", לפיני חדד את "חוזר הביתה", ליוסי אזולאי הלחין את הלהיט"אני אקטוף לך את הירח". לאייל גולן כתב והלחין את "בשבילך נוצרתי" והלחין את "רגשות". את שירו הראשון "רומיאו ויוליה", שיצא באלבומו השני "שירת הלב" מ-1995 כתב פרחי כשהיה בן 17.