בשנת 2001 דלפי הופיעה לצד מרטין שורט בסרט באורך שלושים דקות שהוצג בפארק אולפני וולט דיסני בפריז. הסרט כלל מחוות רבות לסרטים קלאסיים כמו "מסע אל הירח", "היו זמנים במערב", "מרי פופינס", "", "קזבלנקה", "חלף עם הרוח", "הקוסם מארץ עוץ" ועוד. הסרט זכה בפרס אגודת אתרי הבידור הנושאיים. בשנת 2004 היא חזרה לגלם את סלין בסרט "לפני השקיעה". בעקבות השתתפותה בכתיבת התסריט היא הייתה מועמדת ביחד עם לינקלייטר והוק לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. בנוסף הם היו מועמדים למספר פרסים כמו פרס אינדפנדנט ספיריט.
בשנת 2002 ביימה את הסרט הארוך הראשון שלה. הסרט נקרא "Looking for Jimmy", והיא השתתפה גם בהפקתו ובכתיבתו. שנה לאחר מכן הוציאה אלבום בכורה בשם "Julie Delpy". מספר שירים מהאלבום הופיעו בסרט "לפני השקיעה".
בשנת 2007 ביימה, הפיקה, ערכה ושיחקה בסרט "יומיים בפריז". בסרט שיחקו אדם גולדברג והוריה של דלפי. בשנת 2009 ביימה ושיחקה בסרט "הרוזנת". בסרט היא גילמה את ארז'בט באטורי, והשתתפו בו השחקנים דניאל בריהל וויליאם הרט. שנתיים לאחר מכן ביימה את הסרט הצרפתי "Le Skylab" שלא הופץ בארצות הברית. שנה לאחר מכן ביימה את "יומיים בניו יורק", סרט המשך ל"יומיים בפריז". בסרט השתתף כריס רוק שדלפי כתבה במיוחד עבורו תפקיד.
בשנת 2013 דלפי שבה לגלם את דמותה של סלין בסרט "לפני חצות". הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס. הוא השתתף בתחריות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה לתאריך הקרנה רשמי במאי באותה שנה. דלפי, הוק ולינקלייטר קיבלו מועמדות נוספת לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
בשנת 2015 גילמה את מאדאם בי בסרט "". באותה שנה ביימה והופיעה בתפקיד הראשי בסרט "לולו" שזכה בפרס מפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 2016 השתתפה בתפקיד משנה בסרט "ווינר דוג". שנה לאחר מכן, שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "מקום לאהבה". ב-2019 ביימה והשתתפה כשחקנית בסרט "My Zoe" שהוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
דלפי צפויה להשתתף כתסריטאית בסרט הטלוויזיה "Cancer Vixen" שבו קייט בלאנשט תשחק בתפקיד ראשי. ב-2020 היא צפויה לשחק בסרט "Burning Shadow".
בשנת 2021 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה "מחזיקות מעמד" בשירות של נטפליקס, אותה גם יצרה וכתבה.
חיים אישיים.
דלפי היגרה לניו יורק, ומספר שנים לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 2001 היא התאזרחה כאמריקאית, בנוסף לאזרחות הצרפתית שלה מלידה.
בשנת 2007 החלה בזוגיות עם המלחין הגרמני מארק סטרייטנפלד, ונולד להם בן בינואר 2009. ביוני 2013 דלפי חשפה בריאיון לתוכנית הצרפתית "Le Petit Journal" שהם נפרדו. מאז 2015 היא נשואה לדימיטריס בירביליס.
ברט הלינגר
ברט הלינגר (בגרמנית: Bert Hellinger; נולד כ"אנטון הלינגר"; 6 בדצמבר 1925 - 19 בספטמבר 2019) היה פסיכותרפיסט גרמני שעסק בשיטת טיפול הידועה כקונסטלציה משפחתית או קונסטלציה מערכתית. בשנותיו האחרונות התפתחה עבודתו מעבר לפורמטים אלה למה שהוא כינה "תנועות רוח-מחשבה" (Movements of The Spirit Mind). ישנם כמה אלפי מנחים, יועצים ומטפלים מקצועיים ברחבי העולם אשר מושפעים מהלינגר ברמה כלשהי. הם ממשיכים ליישם את התובנות המקוריות שלו במגוון רחב של נושאים אישיים, ארגוניים ופוליטיים.
ביוגרפיה.
אנטון הלינגר נולד למשפחה קתולית בעיירה לימן שבבאדן, גרמניה בשנת 1925. הלינגר עצמו ציין כי אמונתם הקתולית של הוריו העניקה לכל המשפחה חסינות מפני אמונה בעיוותי הנאציזם. בגיל 10 עזב את משפחתו כדי ללמוד במנזר קתולי אשר נוהל על ידי המסדר אשר בו, מאוחר יותר, הוא הוסמך לכומר ונשלח לדרום אפריקה כמיסיונר.
ארגון הנוער ההיטלראי המקומי ניסה לגייס את הלינגר בנעוריו, אך ללא הצלחה. כתוצאה מכך הוא נחשד "כאויב העם". בשנת 1942 הלינגר גויס לצבא הגרמני הסדיר והשתתף בלחימה בחזית המערבית. ב-1945 נפל בשבי ושהה כשבוי במחנה בעלות הברית בבלגיה. לאחר שנמלט ממחנה השבויים שב לגרמניה, הצטרף למסדר קתולי ואימץ את השם הדתי "Suitbert" שהוא מקור שמו הפרטי "ברט". הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת וירצבורג כחלק מהסמכתו לכומר. בשנות ה-50 המוקדמות נשלח לדרום אפריקה והוצב כמיסיונר לשבט הזולו. שם המשיך את לימודיו באוניברסיטת פיטרמריצבורג ובאוניברסיטת דרום אפריקה וקיבל תואר ראשון ותעודת הוראה אוניברסיטאית שאיפשרה לו ללמד בבתי ספר תיכוניים ציבוריים.
הלינגר חי בדרום אפריקה במשך 16 שנים. במהלך שנים אלו כיהן ככומר בקהילה, כמורה ולבסוף כמנהל בית ספר גדול לסטודנטים אפריקניים. בנוסף, הייתה לו אחריות מנהלית כלפי כל מחוז הבישוף שכלל 150 בתי ספר. הוא למד לדבר באופן שוטף בשפת הזולו, השתתף בטקסים שלהם והשיג הבנה מעמיקה על תפיסת עולמם הייחודית.
בשנות ה-60 המוקדמות השתתף הלינגר במפגשי דינמיקה קבוצתית אשר הונחו על ידי אנשי דת אנגליקניים בדרום אפריקה. מפגשים אלו, אשר כללו אנשי דת מגזעים ומזרמי נצרות שונים, הניחו את היסודות אשר הובילו לעזיבתו את הכמורה הקתולית. מנחי הקבוצה פעלו מתוך אוריינטציה פנומנולוגית. הם עסקו בזיהוי התוכן החיוני מתוך המגוון הנוכחי, ללא הכוונה, ללא פחד, ללא דעות קדומות, תוך הסתמכות אך ורק על מה שנראה. הלינגר התרשם עמוקות משיטות אלה אשר הראו שניגודים אכן יכולים להפוך לשלם בעזרת כבוד הדדי.
תחילת עניינו של הלינגר בפנומנולוגיה התרחשה בד בבד עם התרת נדריו לכמורה. הלינגר מספר כיצד אחד המנחים שאל את הקבוצה, "מה יותר חשוב לך, אנשים או האידיאלים שלך? את מי מתוכם היית מקריב למען האחר?" זו לא הייתה רק חידה פילוסופית עבור הלינגר. הוא היה רגיש מאוד לאופן שבו המשטר הנאצי הקריב בני אדם בשירות האידיאלים. הוא אומר, "במובן מסוים, השאלה הזו שינתה את חיי. נטייה בסיסית כלפי אנשים עיצבה את כל עבודתי מאז".
לאחר שעזב את הכמורה, פגש הלינגר את אשתו הראשונה, הרטה, והתחתן זמן קצר לאחר ששב לגרמניה. בתחילת שנות ה-70 הוא בילה מספר שנים בווינה ולמד קורס קלאסי בפסיכואנליזה באגודה הוינאית לפסיכולוגיית עומק (Wiener Arbeitskreis für Tiefenpsychologie). לאחר מכן השלים את הכשרתו במוסד ההכשרה לפסיכואנליזה במינכן (Arbeitsgemeinschaft Münchner für Psychoanalyse) והתקבל כחבר פעיל באיגוד המקצועי שלהם.
ב-1973 נסע הלינגר לארצות הברית כדי ללמוד במשך תשעה חודשים אצל ארתור ג'נוב. שם פגש בהשפעות חשובות רבות אשר עיצבו את גישתו. אחת ההשפעות המשמעותיות ביותר היה אריק ברן וניתוח עסקאות ((Transactional Analysis.
בהתקרבו לגיל 70, הלינגר לא תיעד את תובנותיו ואת גישתו ואף לא הכשיר סטודנטים לעבודה עם שיטותיו. הוא אישר לפסיכיאטר הגרמני גונטהארד ובר להקליט ולערוך סדרה של תמלילי סדנה. ובר פרסם את הספר בשנת 1993 תחת הכותרת "Zweierlei Glück" ("מזל טוב פתאומי"; או "ההזדמנות שנייה"]. במהלך 15 השנים שלאחר מכן, הלינגר כתב בעצמו או במשותף 30 ספרים, מתוכם 'הכרה בקיים' תורגם לעברית על ידי ג'ודי הירשפלד וישי גסטר.
הלינגר העביר הרצאות, סדנאות וקורסי הכשרה בכל רחבי אירופה, ארצות הברית, מרכז ודרום אמריקה, רוסיה, סין ויפן וביקר גם בישראל.
התנהגותו הייחודית של הלינגר עוררה, לא פעם, סערה וביקורת על ידי כמה מהעמיתים והתומכים שלו, כאשר השתמש בהצהרות גורפות שהפחיתו סוגיות מורכבות לאמירת שורש יחידה או על ידי דיבור ללקוחות לעיתים בנימה עוקצנית או רודנית. מתרגלים רבים התרחקו מדמות היסוד של השיטה, אך רבים אחרים ממשיכים את הקשר ומשלבים התפתחויות נוספות לתוך שיטות העבודה שלהם.
הלינגר ואשתו השנייה מריה סופי הלינגר הפעילו את "בית הספר הלינגר".
הלינגר נפטר ב-19 בספטמבר 2019.
מעבר סאברן
מעבר סאברן (בצרפתית: Col de Saverne) הוא מעבר הרים ברכס הווז' שמהווה מעבר הרים נמוך יחסית ברכס הרים בין עמק אלזס לעמק לורן בגובה של 413 מטר מעל לגובה פני הים. זהו המעבר הצפוני בין הלורן לאלזס כאשר המעבר הנוסף הוא מעבר בלפור (trouée de Belfort) שנמצא בדרום הגבול בין הרי הווז' להרי היורה.
חשיבותו האסטרטגית של המעבר הביאה להקמת העיר סאברן למרגלות המעבר, כבר במאה הראשונה לפני הספירה. ושליטה על העיר כמו על המעבר היה יעד חשוב לכל הכובשים באזור זה. בין השאר המעבר הרחב שימש למעבר של כוחות הברית במלחמת העולם השנייה בדרכם לשחרור אלזס ומשם לכניסה לתוך גרמניה.
היום עברים במעבר כבישים חשובים בהם כביש מהיר A4 וכביש לאומי 4 (RN4) שמחברים בין פריז לשטרסבורג והגבול עם גרמניה.
פליקס בן זקן
פליקס בן זקן (בצרפתית: (Félix Benzakein (Ben Zaken; 30 בספטמבר 1895 - נובמבר 1982) היה עורך דין ועיתונאי יהודי-מצרי, מנהיג ציוני וחבר הפרלמנט המצרי.
קורות חיים.
פליקס בן זקן נולד בשנת 1895 בעיר טנטא שבמצרים, למשפחה יהודית שהגיעה למצרים ממרוקו בשנת 1865. הוא למד בבית הספר של כל ישראל חברים בטנטא, ולאחר השלמת לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת קהיר. עם הסמכתו כעורך דין בשנת 1917 התחיל בקריירה משפטית מצליחה, ועבד באופן קבוע מול בתי משפט מצריים ובתי משפט של נתינים זרים במצרים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפרסם בן זקן בזכות מאבקיו המשפטיים מול מוסדות גרמניים ואיטלקיים פשיסטיים במצרים. התיק המשפטי הידוע ביותר בו טיפל היה תביעת דיבה של השגרירות הגרמנית בקהיר כנגד סופר יהודי בשם מוריס פרג'ון, אשר כתב ספר שגינה בחריפות את היטלר וגרמניה הנאצית. נאומיו הרהוטים של בן זקן כסנגור במהלך המשפט זיכו אותו בפרסום רב בעיתונות המצרית והיהודית.