בין נובמבר 1948 לאפריל 1949 התקיים קיפאון ולא הייתה התקדמות מצד שני הצדדים. הטקטיקות שבהן השתמשו הקומוניסטים בתקופה זו כללו לוחמה פסיכולוגית, כגון אילוץ קרובים של המגינים הלאומיים לחזית לבקש את כניעתם של המגינים. טקטיקות אלה היו מוצלחות, שכן החל מ־1 בדצמבר 1948, עד מרץ 1949, נכנעו למעלה מ־12,000 חיילים לאומנים.
בבוקר 22 באפריל, הסתיים מסע הקרבות וטאי-יואן נכבשה כולה על ידי הקומוניסטים והשלימו שליטה מלאה על שאנשי.
שנים אחרונות.
ראש ממשלת הרפובליקה של סין.
במרץ 1949 טס יאן לבירת נאנג'ינג במטרה לבקש מהממשל המרכזי לקבל עוד מזון ותחמושת. זמן קצר לאחר שהגיע לנאנג'ינג, השתלב יאן במריבה בין הנשיא בפועל של הרפובליקה הסינית לי זונגרן וצ'יאנג קאי שק, שהתפטר מן הנשיאות בינואר 1949. אף כי צ'יאנג התפטר, נותרו פקידים וגנרלים רבים נאמנים לו, וצ'יאנג שמר על יותר מ-200 מיליון דולר, דבר שלא אפשר לנשיא החדש להשתמש בהם כדי להילחם בקומוניסטים או לייצב את המטבע. מאבק הכוחות המתמשך בין לי וצ'יאנג שיבש קשות את המאמץ הגדול יותר להגן על הטריטוריה הלאומנית מפני הכוחות הקומוניסטיים.
יאן התמקד במאמציו לקדם שיתוף פעולה בין לי וצ'יאנג. בסופו של דבר ניסה לי להקים ממשלה, עם יאן כראש ממשלה. למרות מאמציו של יאן, צ'יאנג סירב לאפשר ללי לגשת לכסף שצ'יאנג שלח לטאיוואן, והקצינים הנאמנים לצ'יאנג סירבו למלא אחר פקודותיו של לי,
בסוף 1949 נעשה מצב הלאומנים נואש. המטבע שהונפק על ידי השלטון המרכזי ערכו ירד במהירות עד שהוא הפך כמעט חסר ערך. כוחות צבא הנאמנים ללי ניסו להגן על גואנגדונג ועל גואנגשי, בעוד אלה הנאמנים לצ'יאנג ניסו להגן על סצ'ואן. שני הכוחות סירבו לשתף פעולה זה עם זה, והובילו בסופו של דבר לאובדן שני האזורים. ניסיונותיו המתמידים של יאן לעבוד עם שני הצדדים הביאו לבידודו. הקומוניסטים הצליחו לכבוש את כל השטח המוחזק על היבשת עד סוף 1949, ובכך הביסו את לי ואת צ'יאנג. לי יצא לגלות בארצות הברית, בעוד יאן המשיך לשמש כראש ממשלה בטאיוואן, עד 1950, כאשר צ'יאנג השתלט על הנשיאות.
פרישה בטאיוואן.
השנים האחרונות של יאן היו מלאות אכזבה ועצב. לאחר שהלך אחרי צ'יאנג קאי צ'ק לטאיוואן הוא נהנה מתואר "היועץ הבכיר" של צ'יאנג, אבל במציאות הוא היה חסר אונים לחלוטין. צ'יאנג אולי סחב איתו טינה ארוכת טווח ליאן בשל פעילותו מטעם לי. יותר מפעם אחת ביקש יאן רשות לנסוע ליפן, אך לא הורשה לצאת מטאיוואן.
יאן בילה את רוב שנותיו שנותרו בכתיבת ספרים על פילוסופיה, היסטוריה ואירועים עכשוויים, שאותם תרגם לאנגלית לעיתים קרובות.השקפתו הפילוסופית המאוחרת תוארה כ"אוטופיזם אנטי קומוניסטי ואנטי-קפיטליסטי קונפוציאני". כמה חודשים לפני מלחמת קוריאה פרסם יאן ספר, שבו צפה כי קוריאה הצפונית תפלוש לקוריאה הדרומית, כי קוריאה הדרומית תתגבר במהירות, שארצות הברית תתערב בצד קוריאה הדרומית, וכי סין הקומוניסטית תתערב בצד קוריאה הצפונית. כל האירועים הללו התרחשו בהמשך מלחמת קוריאה.
יאן נפטר בטאיוואן ב-24 במאי 1960.
מורשת.
אחרי מלחמת האזרחים, יאן, כמו רוב הגנרלים הלאומנים שלא החליפו צד, עברו תהליך של דמוניזציה בתעמולה קומוניסטית. רק אחרי 1979, שהתחילו הרפורמות חדשות בסין, החלו לראות את דמותו בצורה חיובית יותר - כגיבור אנטי-יפני פרגמטי. תרומותיו של יאן בתקופת כהונתו מתחילות להיות מוכרות על ידי הממשלה הסינית הנוכחית. אחד ההישגים שלו - הייתה ההצלחה בהדברת מגפות במחוז, מעשה שמוערך מאוד.
יאן התכוון ברצינות לבצע תהליך של מודרניזציה בשאנשי, והוא השיג הצלחה מסוימת. במשך כל שלטונו ניסה לקדם רפורמות חברתיות שלאחר מכן נתפסו כמובנות מאליהן, אך היו לא מקובלות בזמנו: ביטול קשירת כפות הרגליים של נערות. יצירת מקומות עבודה עבור נשים מחוץ לבית. חינוך יסודי אוניברסלי, קיומם של מיליציות איכרים כיחידה בסיסית של הצבא. הוא היה ככל הנראה מצביא הצבאי המחויב ביותר לפרובינציה שלו בתקופתו. בשנות השלושים הפך יאן פתוח יותר ויותר למדיניות חברתית וכלכלית רדיקלית, כולל חלוקה מחדש של עושר באמצעות מיסוי ותיעוש המדינה, אוריינטציה לחינוך מעשי (לעומת "מוסרי") ושילוב בקנה מידה גדול של הטכנולוגיה המערבית.
ארתור שלוסמן
ארתור שלוסמן (16 בדצמבר 1867, ברסלאו - 5 ביוני 1932, דיסלדורף) היה רופא ומומחה לבריאות הציבור גרמני ממוצא יהודי.
ארתור שלוסמן נולד בברסלאו אך משפחתו עברה לדרזדן ושם הוא סיים את לימודי בית הספר. אחרי לימודי רפואה במספר מקומות הוא קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת מינכן בשנת 1891. כרופא צעיר הוא התחיל לעבוד בבית חולים לילדים של אדולף בגינסקי. בשנת 1897 ארתור שלוסמן חזר לדרזדן והקים בית חולים פרטי לילדים. בשנת 1906 הוא עבר לדיסלדורף וכיהן כמנהל בית חולים עירוני לילדים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביחד עם אדולף גוטשטיין הוא פרסם ספר ב-6 כרכים בנושא של בריאות הציבור - Handbuch der sozialen Hygiene und Gesundheitsfürsorge.
ב-1926 הוא התקבל לאקדמיה לאופולדינה.
משפחתו.
ארתור שלוסמן התחתן עם קלרה בונדי, בת למשפחת עורכי דין יהודים מדרזדן. היא הייתה פעילה חברתית. לזוג נולדו בת בשם אֶמָה (1998-1895) שהייתה רופאת ילדים, ונישאה לאלברט אקשטיין (1950-1891) אשר כיהן מנהל בית חולים לילדים בדיסלדורף. לאחר עליית הנאצים לשלטון, הם נאלצו לעזוב את גרמניה.
מלחמת הכוכבים - פרק 9
נחלת שבט יהודה
נחלת שבט יהודה נקבעה על ידי יהושע בן נון, לאחר סיום הכיבוש של ארץ כנען יחד עם קביעת שאר נחלות השבטים. הגבול הדרומי של הנחלה, שהוא גבול הדרומי של שבטי ישראל כולל תיאור עצמים גאוגרפיים - כמו "הימה" או "נחל מצרים", אזורים - כמו "מדבר צין" ותחומים כמו: "גבול אדום". נחלת השבט כוללת בתוכה גם את נחלת שבט שמעון. בנחלת שבט יהודה נמנו 48 ערים, המספר הגדול ביותר של ערים, אשר ניתנו לשבט אחד.
תיאור התנחלות שבט יהודה מופיע בספר יהושע ונחלק לארבעה חלקים עיקריים: בתחילה המחבר המקראי מוסר מידע על ההבטחה למתן נחלת השבט לכלב בן יפונה. בהמשך מוסר הכתוב מידע על גבולות נחלת השבט, מכאן עובר הכתוב לתיאור כיבוש הר חברון ודביר, ולבסוף מוסר הכתוב את רשימת ערי יהודה שבתחום נחלת השבט.
ההבטחה לנחלה.
ההבטחה למתן נחלה לשבט יהודה ניתנת לכלב בן יפונה. פסוקים אלו משמשים כמצג לסיפור התנחלות שבט יהודה. הרעיון המרכזי העומד בבסיסם של פסוקים אלה הוא לטעת בקורא מהו השכר הבא על נאמנות לה'. כלב בן יפונה זכה להתנחל ראשון בארץ כנען, בלא הגרלה כשאר השבטים ואף לפני אנשי שבטו. ספר יהושע מעמיד את איש שבט יהודה הנזכר לראשונה בספר, עכן בן כרמי אשר חטא בחרם והוצא להורג, כנגד נאמנותו של בן שבט אחר כלב בן יפונה.
גבולות נחלת שבט יהודה.
יש הטוענים כי תיאור התנחלות שבט יהודה, חובר בידי מחבר שני של ספר יהושע. תיאור זה מופיע בתחילת תיאור ההתנחלות של שבטי עבר הירדן המערבי, וזאת כדי להדגיש את מעמדו הרם של שבט יהודה. נחלת השבט השתרעה מים המלח עד הים התיכון, מירושלים ועד לקדש ברנע. שטח נחלת שבט יהודה הוא הגדול ביותר מבין שטחם של שאר שבטי ישראל. גבולו הדרומי של שבט יהודה זהה לכתוב המתואר כגבולה הדרומי של הארץ ב. במזרח גובלים ים המלח ונהר הירדן עד ליישוב בית חגלה. מערבה לבית חגלה ממשיך הגבול הצפוני של נחלת השבט. בגבול המתאר באריכות יתר ממשיך ועולה לכיוון מעלה אדומים, משם לכיוון מזרחו של הר הזיתים, משם נפגש הגבול עם עין רוגל, במפגש עם נחל קדרון וגיא בן הינום, משם הגבול חוצה את הרי ירושלים ובכיוון מערב הר קסטל משם יורד הגבול עד לים דרך נחל שורק.
Haima F7
Haima F7 (בסינית: 福美来F7) הוא מיניוואן המוגדר קומפקטי, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Haima Automobile (שם רשמי: "FAW Haima Automobile Co., Ltd"), חברת בת של קונצרן הרכב FAW Group אשר מיוצר משנת 2016 ועד היום בסין.
ינה הלטאי
יֶנה הֶלְטַאִי, (במקור אֶאוּגֶן הֶרְצל; בהונגרית: Heltai Jenő; פשט, 11 באוגוסט 1871 – בודפשט, 3 בספטמבר 1957) היה סופר, משורר, עיתונאי יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט, בן דודו של בנימין זאב הרצל.
ביוגרפיה.
הלטאי היה בנם הבכור של קארוי הרצל, סוחר בגדים ותבואה (1918), ושל יוספה רייך. כבר בגיל 14 פרסם את שיריו הראשונים. לאחר שעזב את לימודי המשפטים עבד כעיתונאי בעיתונים יומיים שונים, התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והפך לסגן במילואים בשנת 1892. התקופה שלאחר מכן התאפיינה בנסיעותיו הרבות: הוא חי בפריז, בלונדון, בווינה, בברלין, באיסטנבול. את שם משפחתו הרצל שינה להלטאי בשנת 1913.
כבר בשנת 1900 עבד כמזכיר של תיאטרון הקומדיה של בודפשט ולאחר מכן כבמאי ודרמטורג בתיאטרון זה בשנים 1914–1918. משנת 1918 ניהל את ההוצאה לאור הגדולה אתנאום ופרסם כתבות בעיתון הנפוץ אשט (Az Est). בשנים 1932–1934 היה מנהל התיאטרון ההונגרי.
באוגוסט 1903 נשא לאישה את ולריה האוס (הנס). נישואיהם פורקו ב 1917 ובמאי 1923 התחתן עם לילה גאַץ' (אילונה פרוליך), בתם של וילמוש פרוליך ופרידריקה קליין.
כמו גם על סופרים מפורסמים אחרים (פרנץ מולנר, למשל), חלו עליו החוקים נגד היהודים (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) שאסרו, בין היתר להעסיקו או להוציא את יצירותיו. הלטאי החליט להסתתר. רק לקראת סוף חייו זכה בהכרה של ממש בהונגריה על עבודתו הספרותית. בשל תרגומיו הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי או המסדר הלאומי של לגיון הכבוד (בצרפתית: Ordre national de la Légion d'honneur), ובשנת 1957 פרס קושוט .
אליפות רוסיה בקטרגל נשים
אליפות רוסיה בקטרגל
דראגומיר יובאנוביץ'