ב-1890 רכשה קבוצת יהודים ארץ-ישראלים מראשון לציון ומירושלים מקצת מאדמות הכפר הערבי א-שג'רה, אולם התיישבותם לא צלחה והם עזבו את המקום. 17 אלף דונם מאדמות סג'רה נרכשו מהם בידי יק"א בשנת 1899. מטרתה של חברת יק"א הייתה להקים במקום את המרכז האזורי להכשרה חקלאית לעולים בני העלייה השנייה ומרכז שירותים למתיישבי הגליל. מנהל החווה הראשון, חיים מרגליות קלווריסקי, השתמש במבנה ח'אן קיים כבסיס להקמת החווה.
ב-1900 התחילה העבודה בחווה. בשנת 1902 הוקמה על חלק מאדמות החווה החקלאית המושבה אילניה. משנת 1905 הגיעו למקום פועלים חקלאיים מיהודה, בהם גם דוד בן-גוריון.
בתחילת קיומו של היישוב השמירה הייתה מופקדת בידי הצ'רקסים. תקופה מסוימת גורקוז דאות היה אחראי על גיוסם. הארגון "בר גיורא", שהוקם כדי להעביר את השמירה על ההתיישבות העברית לידי יהודים, נטל לעצמו כמשימה ראשונה, בשנת 1907, את כיבוש השמירה על הקולקטיב בחוות סג'רה מידי השומרים הצ'רקסים, אחרי ששומר צ'רקסי נתפס ישן בשמירה. משימה זאת הצליחה, וחוות סג'רה הפכה גם למרכז הארגון.
באותה שנה נוסדה בחוות סג'רה הסתדרות החורש במטרה לאגד את כל פועלי הגליל במושבות ובחוות הלאומיות, וכן נוסדה הצרכנייה הקואופרטיבית הראשונה - "אחיסמך".
הקולקטיב החקלאי.
ב-1908 נוסד בחווה הקולקטיב החקלאי. הקולקטיב הוקם ביוזמתה של מניה וילבושביץ, בהשפעת רעיונות קולקטיביים שספגה מתורתו של טולסטוי והפנימה כאשר הכשירה עצמה לעלייה בקומונה במינסק וכאשר ביקרה אצל ה"דוחובורים" יוצאי רוסיה בקנדה. הגרעין המייסד מנה 10 פועלים חקלאיים שעברו מיהודה לגליל. הקולקטיב קיבל 1,000 דונם מאדמות החווה לגידולי פלחה בתנאי אריסות. בנוסף, קיבל הקולקטיב לעיבוד ממנהל החווה, אליהו קראוזה, חלק מהענפים החקלאיים של החווה עצמה. הפועלים ניהלו את עצמם והיו אחראים בעצמם על קיום המשק, ובכך היו הגרעין הידוע הראשון להתיישבות השיתופית היהודית בארץ ישראל. היה זה הקולקטיב החקלאי הראשון בארץ ישראל.
את מנהלי הקולקטיב בחרו חבריו באופן שוויוני. המנהלים קיבלו שכר זהה לשאר החברים ועבדו ככולם. הצלחת הקולקטיב השפיעה על ארתור רופין לתמוך בהקמת הקומונה באום ג'וני.
לגיון העבודה.
ב-1909 התארגנה קבוצת פועלים נוספת בחוות סג'רה, מאנשי ארגון בר-גיורא, והקימה את לגיון העבודה. קבוצת הלגיון החזיקה מעמד כשנה אחת, ובמהלך השביתה בחוות סג'רה התפרקה עקב חיכוכים עם הפועלים האחרים.
באותה שנה הקימה חנה מייזל שוחט יחד עם קבוצת בחורות קבוצת עבודה של בחורות במטרה לטפח חלקת אדמה בשטח החווה. הירקות והפרחים שהניבה החלקה תוך זמן קצר הוכיחו כי ביכולתן לגדל גידולים חקלאיים ולהיות פרודוקטיביות וחיוניות למשק. הניסיון המוצלח של מייזל עם הבחורות בסג'רה עודד אותה להקים את חוות העלמות.
החווה הביאה על חברת יק"א הפסדים כספיים אשר גרמו לה למכור את החווה ל"אגודת נטעים". בקיץ 1913 נחתם בראשי פרקים חוזה בין יק"א ואגודת נטעים למכירת 7910 דונם, אשר כמחציתם היו נטועים שקד מצוי, זיתים ואקליפטוסים, ביחד עם מבני החווה. נטעים ביקשה להקצות חלק מהשטח להרחבת המושבה ובשאר להקים מטעים שימכרו לרוכשים פרטיים. כבר בסוף שנת 1913 החל לפעול מרכז הנטיעות של נטעים בסג'רה. בתחילת העבודה הועסקו על ידי נטעים 40 פועלים יהודים ועשרה ערבים ובהמשך עלה מספר הפועלים היהודים ל-67 ומספר הפועלים הערבים ל-15. בתחילת 1914 דרשו פועלי העלייה השנייה, בגלל המצב הביטחוני באזור הגליל התחתון שהאגודה תעסיק יהודים בלבד ובעקבות סירוב האגודה הכריזו על שביתת פועלים. מצד ההנהלה עלו טענות שהפועלים השובתים השחיתו ציוד של החברה, איימו על מנהל החווה ואף הכו את אחד המשגיחים, טענות שהוכחשו על ידי הפועלים. השביתה לא הצליחה לשנות את מדיניות החברה, ולכן רובם עזבו.
באוקטובר 1914 נחתם החוזה הסופי. מטעם נטעים ניהל את המשק המעורב בחווה האגרונום אוריה פלדמן. במהלך מלחמת העולם הראשונה החווה ננטשה.
ב-1944 רכשה הקרן הקיימת לישראל את החווה. בשנת 1956 הוקם במקום מוסד חינוכי בשם "חוות השומר" שהפך בשנות ה-80 לבסיס צבאי.
אלילים
מחלף גולני
מחלף גולני הוא מחלף מרכזי בגליל התחתון, שבו נפגשים כביש 65 המוביל מעפולה לאצבע הגליל וכביש 77 המוביל מטבריה למחלף המוביל.
היסטוריה.
המחלף והצומת שקדם לו ממוקמים בצומת דרכים מרכזי היסטורי בגליל התחתון, ובסמוך לו נתגלו שרידי הדרך הרומית שעברה במקום. שמו של הצומת בעבר היה צומת מסכנה, על שם ח'רבת מסכנה הסמוכה, המשמרת את שמה של העיירה התלמודית משכנא, ממנה יצאו מספר חכמים. גם הצומת עצמו נזכר במקורות חז"ל, כנקודה מרכזית בדרך הראשית שבין טבריה וציפורי: , וכן: .
במהלך מלחמת העצמאות נערכו באזור המחלף קרבות עקובים מדם בין לוחמי חטיבת גולני לבין כנופיות של לוחמים מהכפרים הערביים שבסביבה. אלה נעזרו בלוחמי צבא ההצלה בפיקודו של פאוזי קאוקג'י. לאחר מלחמת העצמאות הוקמה מצפון לצומת אנדרטה לזכר לוחמי גולני שנהרגו בקרבות באזור הצומת ובאזור סג'רה. בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 הוקם במקום מוזיאון גולני - אתר הנצחה ללוחמי חטיבת גולני שנפלו במלחמות ישראל. באתר אנדרטאות, מוזיאון לתולדות החטיבה וארכיון.
המבנה הבולט לעיני העובר בצומת בעשור השני של המאה ה-21 הוא מסעדה של מקדונלד'ס. בולט במיוחד הלוגו שהתנוסס מעליה. הלוגו הקיים החליף את בובת הליצן של החברה שהוצבה במקום בחודשים הראשונים לפתיחת המסעדה. בעקבות לחץ כבד מצד הורים שכולים, שחשו כי הבובה שמה ללעג את אתר ההנצחה, הורדה הבובה והוחלפה בלוגו קטן וסולידי יותר. במסגרת הקמת המחלף, נסלל כביש גישה חדש אל אתר ההנצחה ואל המסעדה, הנמצאים לצד המחלף.
תעבורה.
בימות השבוע משמש המחלף את תושבי האזור בעיקר, אולם בשבתות ובחגים הוא משמש גם כצומת מרכזי בתנועת המטיילים ממרכז הארץ אל הכנרת וצפון הארץ, ובחזרה.
צומת גולני הוסב למחלף במסגרת תוכנית "נתיבי ישראל", שהיא חלק מהתוכנית הרב שנתית של החברה הלאומית לדרכים בישראל לשנים 2011–2016. במסגרת הפרויקט, שביצועו החל בשנת 2011, הוקם גשר ראשי במסלולו של כביש 77, מעל לכביש 65, במטרה ליצור הפרדה מפלסית עבור כלי הרכב בארבעת כיווני הנסיעה. המחלף מסייע למבקשים להגיע אל יער לביא של קרן קיימת לישראל ואל אתר ההנצחה לחללי חטיבת גולני ומוזיאון גולני.
גשר ייחודי להולכי רגל, שעוצב על ידי האדריכל אריאל טיבי, מאפשר חציה בטוחה של כביש 65. בנוסף, שולבו במחלף מעברים תת-קרקעיים להולכי רגל, כלי רכב, רכבים חקלאיים, מעבר חירום תחתי לטנקים ותחנות לתחבורה ציבורית בכיווני הנסיעה השונים. מחלף גולני הוא חלק מתוואי הנסיעה "הזרוע המזרחית", שיקשר את צומת עמיעד אל צומת התשבי ובהמשך לכביש 6. המחלף נפתח לתנועה באמצע חודש אוגוסט 2013. עבודות הגמר על המחלף, בהן פירוק כבישים קיימים ושיקום נופי, הסתיימו בסוף שנת 2013.
מונדיאל 1998
מונדיאל 1998 נערך בצרפת בין 10 ביוני ל-12 ביולי 1998. צרפת אירחה את המונדיאל בפעם השנייה לאחר שעשתה זאת בפעם הקודמת ב-1938. נבחרת צרפת ניצלה את הביתיות כדי לזכות לראשונה בגביע, אחרי שניצחה את נבחרת ברזיל 0-3 במשחק הגמר. צרפת הפכה לנבחרת השביעית שזוכה בתואר (אחרי אורוגוואי, איטליה, גרמניה, ברזיל, אנגליה וארגנטינה). הייתה זו הפעם השישית שהמדינה המארחת זכתה בגביע.
מבנה הטורניר שונה ממונדיאל 1994: מספר הנבחרות שהעפילו מטורניר המוקדמות הוגדל מ-24 ל-32, שחולקו לשמונה בתים עם ארבע נבחרות בכל בית. הראשונה והשנייה מכל בית עלו לשמינית הגמר, ומכאן והלאה התנהל הטורניר בשיטת נוק אאוט. בטורניר זה הונהגה צורת הכרעה חדשה בשלב הנוק אאוט, שנקראה "שער זהב", ולפיה כאשר הובקע שער בהארכה הסתיים המשחק באופן מיידי והנבחרת שכבשה הוכרזה כמנצחת.
במונדיאל זה עשו 5 נבחרות את הופעת הבכורה שלהן במונדיאל: ג'מייקה, דרום אפריקה, יפן, קרואטיה, ויוגוסלביה (אין מדובר בנבחרת יוגוסלביה "הגדולה" שפורקה בשנת 1992, אלא בנבחרת של הרפובליקות סרביה ומונטנגרו שהוסיפו להיות מאוחדות, והמשיכו להשתמש בשם יוגוסלביה עד שנת 2003, שבה החליפו את השם לסרביה ומונטנגרו, בו השתמשו עד לפירוק שתי המדינות ב-2006).
דאבור שוקר מנבחרת קרואטיה המפתיעה, שהגיעה למקום השלישי, זכה בתואר מלך השערים של הטורניר (נעל הזהב) לאחר שהבקיע 6 שערים. נבחרת אחרת שבלטה לטובה הייתה , שבין היתר הביסה את ניגריה 1-4 בשמינית הגמר והודחה ברבע הגמר רק לאחר מאבק עיקש ורב שערים נגד ברזיל, שהסתיים בהפסד 3-2. גם היוותה גורם חשוב במונדיאל לראשונה מאז מונדיאל 1978, והודחה רק בחצי הגמר בבעיטות הכרעה נגד ברזיל. המשיכה את הופעתה המאכזבת ממונדיאל 1994, ושוב הודחה ברבע הגמר. הפעם, באופן נדיר, הובסה ללא תנאי (3-0 נגד קרואטיה). באופן מפתיע, הודחה עוד בשלב הבתים.
חלוץ נבחרת ברזיל, רונאלדו, זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר (כדור הזהב).
שלב הבתים.
בית א'.
נבחרת , כצפוי, סיימה את הבית כמובילה, למרות ההפסד 2-1 לנבחרת במחזור האחרון, משחק שהעלה את הנורווגים לשמינית הגמר. לפני ההפסד לנורווגיה ניצחו הברזילאים 1-2 את , ו-0-3 את . נבחרת מרוקו סיימה במקום השלישי, וזאת למרות הניצחון 0-3 על סקוטלנד, שסיימה במקום האחרון עם נקודה אחת בלבד.
בית ב'.