ויקונט (באנגלית: Viscount) או רוזן משנה הוא תואר אצולה אירופאי נמוך מרוזן וגבוה מברון. המילה "ויקונט" היא הלחם בסיסים של המילים הלטיניות Vice (משנה, מיופה כוח) ו-Comte (רוזן) ויחד יצרו את ה-Vicomte הצרפתית. המקבילה האנגלית, Viscount, מקורה ב-Visconte מהצרפתית העתיקה וידוע על השימוש בה כבר ב-1387.
התואר מציין מיופה כוח של רוזן שניהל חלק מוגדר מנחלותיו ולעיתים רוזנים העניקו לבני משפחה צעירים מבצר בתחום הטריטוריה שלהם ואת התואר ויקונט. עם הזמן הפך התואר לתואר העובר בירושה.
ניו בראנזוויק
מנוס חאג'ידאקיס
הארווי קושינג
הארווי ויליאמס קושינג (באנגלית: Harvey Williams Cushing; 8 באפריל 1869 - 7 באוקטובר 1939) היה נוירוכירורג אמריקאי וחלוץ בתחום ניתוחי מוח. בעיני רבים הוא נחשב לנוירוכירורג הבולט במאה ה-20 ומכונה לעיתים קרובות "אבי הנוירוכירורגיה המודרנית".
תולדות חייו.
קושינג נולד בקליבלנד שבאוהיו. אביו, קירק קושינג, היה רופא. הוא היה הצעיר מבין 10 ילדים במשפחתו. קושינג סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ייל ואת לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שם סיים לימודיו בשנת 1895. את הכשרתו המעשית הראשונית עשה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, בית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת הרווארד. את הכשרתו בתחום הכירורגיה עשה תחת הדרכתו של המנתח ויליאם סטיוארט הלסטד בבית החולים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור שם חקר את נושא ההרדמה המקומית באמצעות קוקאין.
ב-1901 ערך מסע השתלמות באירופה במהלכו התלמד אצל תיאודור קושר ומשם הביא לארצות הברית מספר טכניקות ורעיונות.
את חייו המקצועים בילה בארבעה מוסדות: בית החולים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בבית החולים פיטר בנט בריגהאם בבוסטון וכפרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. החל משנת 1933 ועד מותו עבד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בחיל המשלוח האמריקאי באירופה.
חייו האישיים.
קושינג נישא ב-1902 לקתרין סטון קרואל ולזוג היו חמישה ילדים, שני בנים ושלוש בנות. בכורו נהרג בתאונת דרכים, בתו ברברה "בייב" פיילי הייתה לאשת חברה ואייקון אפנה ונישאה לויליאם ס. פיילי. בתו בטסי נישאה לג'יימס רוזוולט, בנו של פרנקלין דלאנו רוזוולט ולאחר מכן לאיל ההון ג'ון היי ויטני.
הישגיו.
קושינג פיתח בתחילת המאה ה-20 רבות מן הטכניקות הניתוחיות הבסיסיות לצורך ניתוח מוח. בזכות זאת היה לדמות מובילה בתחום הנוירוכירורגיה. תחת הנהגתו הפכה הנוירוכירורגיה לדיסציפלינה עצמאית ונפרדת בתחום הכירורגיה. בין ההישגים שניתן לייחס לקושינג ניתן למנות:
שמו של קושינג נקשר לתגליתו הבולטת, תסמונת קושינג. בשנת 1912 הוא דיווח על סינדרום אנדוקרינולוגי הנגרם על ידי תפקוד לקוי של בלוטת יותרת המוח, שאותו כינה בשם polyglandular syndrome. בשנת 1926 קושינג אף זכה בפרס פוליצר על הביוגרפיה המקיפה שכתב על ויליאם אוסלר, מאבות הרפואה המודרנית.
"מאגר גידולי המוח של קושינג" הכולל למעלה מ-2,000 דגימות וצילומים מוצג בספריית הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ייל.
קושינג הלך לעולמו בשנת 1939 כתוצאה מסיבוכים של התקף לב.
מורשתו.
בשנת 1988 הוציא לכבודו שירות הדואר האמריקאי בול בערך נקוב של 45 סנט.
ספריית בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל קרויה על שמו של קושינג וג'ון היי ויטני.
פסגת קושינג בהרי סטריבוג, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה נקראת על שמו.
בדלתיים סגורות (מחזה)
בדלתיים סגורות (בצרפתית: Huis clos) הוא מחזה אקזיסטנציאליסטי מאת ז'אן-פול סארטר. המחזה נכתב בצרפתית בשנת 1944, והוצג לראשונה במאי אותה שנה בתיאטרון וייה-קולומבייה, זמן לא רב לפני שחרור פריז מהכיבוש הנאצי.
עלילה.
במחזה מופיעות ארבע דמויות (אחת מהן, המשרת, מופיעה לזמן קצר בלבד), והוא המקור לאחד הציטוטים המפורסמים ביותר של סארטר: "הגיהנום הוא הזולת" (l'enfer, c'est les autres). המחזה עובד לקולנוע פעמים רבות, וידועה במיוחד גרסתה של הבמאית ז'קלין אודרי משנת 1954.
המחזה מתרחש בחדר המצוי, כך מתברר, בגיהנום. בחדר אין חלונות או מראות - רק דלת אחת. שלוש הדמויות מובלות לחדר בהפרשי זמן אחת מהשנייה. הדלת ננעלת, ושלושתם מצפים שיבואו לענות אותם - אולם איש אינו מגיע. השיחה גולשת לחיטוט הדדי במעשיו ובזכרונותיו של כל אחד מהם. ככל שהשיחה מתקדמת מתברר שההבדלים בהשקפה ובמערכת הערכים של כל אחד מהם הופכת את שהייתם המשותפת לבלתי נסבלת. אט אט הם מבינים כי שהייתם המשותפת, הכפויה, היא היא העינוי האולטימטיבי - אין כלל צורך בהתערבות מבחוץ.
המחזה עובד שלוש פעמים לקולנוע: בשנת 1954, 1964, ו-2006. כמו כן עובד לאופרה בשנת 2008.
מקור השם.
דיון בדלתיים סגורות מתייחס למשפט או דיון הנערך בבית משפט או בפני ועדת חקירה ללא נוכחות קהל.
הדמויות.
ז'וסף גארסין (Joseph Garcin): עיתונאי פציפיסט יליד ריו דה ז'ניירו אשר ערק מהצבא בעת מלחמה. עינוייו המנטליים גרמו כביכול למות אשתו ("מצער"), ובמהלך המחזה אף נזכר בעובדה שהביא נשים לביתם ואשתו הייתה מגישה לו ולפילגשיו אוכל למיטה.
אינס סראנו (Inès Serrano): הדמות השנייה שנכנסת לחדר. פקידת דואר לסבית אשר הסיתה אישה מבעלה (בן דודה של אינס) עד לכדי הריגתו. היא הדמות היחידה במחזה אשר מכירה במעשיה ובשאר הדמויות, משתמשת ביודעין במניפולציות שונות על גארסין ואסטל ושופכת אור על תפיסת העינויים המוצגת במחזה.
אסטל ריגו (Estelle Rigault): אשת החברה הגבוה אשר התחתנה עם גבר מבוגר יותר בגלל הממון שלו ובו זמנית ניהלה רומן עם בחור צעיר. הרומן אינו בעל חשיבות בעיניה, אך הנ"ל מפתח רגשות עזים כלפיה, וכתוצאה מהקשר היא נכנסת להריון ויולדת. היא מחליטה להרוג את התינוק.
נער הקומה: עובד המקום, המכניס כל דמות לחדר. אין אנו יודעים עליו הרבה.
מוריץ קורנליס אשר
טלהאסי
לימודי חול
לימודי חול ביהדות הדתית, ובפרט ביהדות החרדית, הם לימודים שאינם לימודי קודש, העוסקים בתורה שבכתב (תנ"ך) ובתורה שבעל פה (משנה ותלמוד ומפרשיהם, הלכה, אגדה וקבלה), אלא עוסקים בהשכלה כללית, כגון לימודי מתמטיקה ואנגלית. במסגרות החינוך החרדיות והתורני לאומי לבנים, יש התמקדות בלימודי קודש בלבד, לשם קיום מצוות תלמוד תורה. לעיתים נלווים ללימודי הקודש לימוד בסיסי מזערי של לימודים שאינם לימודי קודש, בעיקר בכיתות הנמוכות (בייחוד בתלמודי התורה של תנועת שס). במסגרות לימוד דתיות אחרות ניתן ללימודי חול משקל רב יותר, למשל לשם השגת תעודת בגרות, אך עדיין ניתן דגש ללימודי קודש, כאשר מידת השילוב המדויקת נתונה לשיקול בית הספר. על מנת להשיג תעודת בגרות הוקמו הישיבות התיכוניות (מיעוטן חרדיות-מודרניות כגון ישיבת היישוב החדש וישיבת מערבא).
שילוב לימודי החול בלימודי הקודש במסגרת החינוך העל-תיכוני החרדי נעשה לעיתים בהחלטה אישית: התלמיד לומד לימודי קודש בישיבה, ובמקביל לומד לימודי חול במוסד לימוד חילוני, לרוב לשם השגת מקצוע.
גישות שונות בציבור הדתי והחרדי.
בציבור הדתי מתקיימות גישות שונות לגבי היחס הראוי בין לימודי קודש ללימודי החול. יש הרואים בכל לימוד חול ביטול תורה, ויש אומרים כי לימודי החול הכרחיים להבנת התורה. הגר"א, למשל, דיבר על נחיצותן של שבע החכמות החיצוניות. בהשראתו של רמב"ם, טען הגר"א כי ידיעת כל החכמות מסייעת לתורה: "כפי שיחסר לאדם ידיעות משארי חוכמות, לעומת זה יחסר לו מאה ידות בחוכמת התורה, כי התורה והחוכמה נצמדים יחד" "כל החוכמות נצרכות לתורתנו", כך שלימודי החול יכולים להוות חלק מתלמוד התורה. אך לפי פרשנותו של הרב יוסף קאפח על תפיסת רמב"ם בעניין זה לא קיים ביהדות כלל מושג "לימודי חול" מול "לימודי קודש", אלא "לימוד מועיל" מול "לימודי סרק" כאשר "לימוד מועיל" אלה לימודי תורה ומדעי טבע ו"לימודי סרק" הם פחות או יותר הנקראים היום מקצעות הומניים.
בעבר לימודי החול היו מבוססים על כתבי חכמי יוון הקדומים, שדברי חוכמת הטבע היו מעורבים בדעתם הפילוסופית הנוגדת את השקפת היהדות. באופן לימוד זה היה חשש גדול שהתלמידים יגררו אחר השקפות זרות ויתבוללו. על כן רבים מגדולי ישראל אסרו על בני דורם באופנים שונים ללמוד; הרשב"א אסר על צעירים מגיל עשרים וחמש ללמוד בספרים הללו, היו שאסרו ללמוד בכתבי אריסטו לחלוטין כי אין התועלת שווה את הנזק, זאת על אף שהרמב"ם ציטט פסקאות שלמות מאריסטו בספרו מורה נבוכים.
לאחר זמן עם תחילת תקופת ההשכלה באירופה המדע השתחרר מתפיסותיו של אריסטו אך מנגד היה לתנועת ההשכלה כוח כביר והיא סחפה עמה אנשים רבים לעזוב את הדת ואף להתנצר. היחס לכך לא היה אחיד, היו שלחמו כנגד כל לימוד חוכמות מלבד התורה. והיו מנגד מגדולי ישראל שאמרו שראוי לתלמידי החכמים ללמוד לימודי חול. תנועה שקראה ללכת וללמוד היא תנועת תורה עם דרך ארץ.
הרב שמשון רפאל הירש פירש את הביטוי "תורה עם דרך ארץ", שמקורו בפרקי אבות, כשילוב בין לימודי קודש מעמיקים ולימודי חול המאפשרים קיום בעולם (כגון: מדעים, מתמטיקה, שפות) והכרת התרבות הכללית בצורה מעמיקה (אם כי חלוקות הדעות אם הרב הירש ראה בכך מעין "בדיעבד", או "מלכתחילה").