תודעה נטועת גוף (אנגלית: embodied cognition) היא תאוריה שבה קיים קשר הדדי בין תהליכי חשיבה לבין הגוף והסביבה שהוא נתון בה. המוח אינו פועל במנותק מחוויותיו של הגוף בכללותו, כמכונה לוגית נבדלת, וכי הבסיס לתודעה הוא אינטראקציה עם העולם. בשורה של מחקרים שנעשו ברחבי העולם הוברר כי חוויותיו של האדם משפיעות על התהליכים הלוגיים שלו ועל תהליך קבלת ההחלטות. הפילוסוף אנדי קלארק הוא בין הדמויות הבולטות התומך בגישה זו.
גישות קוונטיות.
הפיזיקאי רוג'ר פנרוז, בספרו "צללים של המוח", מחזיק בגישה קוונטית, ומציע כי ההשפעות של מכניקת הקוונטים בתוך המבנים התת-נוירוניים מביאים למצבים תודעתיים. הוא טוען כי יש צורך בפיזיקה שונה באופן מהותי על מנת להסביר את התודעה, אותה הוא מגדיר כברת חליפין: כל חלק מהתודעה יכול להחליף את החלקים האחרים. ("צללים" הוא בעצם הוצאה מחודשת של ספרו הישן, "מוחו החדש של הקיסר" (אנגלית: The Emperor's New Mind). פנרוז מדגיש כי החיבור החדש מחליף את הקודם).
יש הטוענים כי גישתו של פנרוז אינה מתאימה לחוויה האנושית של התודעה, שהיא לטענתם חוויה של מצב קבוע ומיוחד.
פנרוז לא היה הראשון להציע קשר בין התודעה לבין מכניקת הקוונטים; מיכאל לוקווד והנרי סטאפ עשו זאת קודם, וכן בריאן פלנגאן. לפניהם היה בוהר, אביה של מכניקת הקוונטים, שדוד בוהם מספר כי הוא אמר כי "מחשבה כוללת כמויות כל כך קטנות של אנרגיה, שבוודאי יש למכניקת הקוונטים תפקיד חשוב בהסברה".
עד כה, לא נמצאה הוכחה לקיום קשר בין מכניקת הקוונטים לבין חוויית התודעה.
פונקציות של התודעה.
רוב הפילוסופים והחוקרים מסכימים באופן כללי כי בני אדם מודעים ואילו צורות חיים פשוטות כמו חיידקים אינן מודעות. הוויכוח ניטש על בעלי החיים המפותחים יחסית כגון דולפינים וקופים. המצדדים מחזיקים בהיפותזה כי התודעה התפתחה יחד עם צורות החיים, ופירושו של הדבר כי יש לה ערך אבולוציוני כלשהו. לפיכך, היו שחיפשו את התועלת שעולה מהתודעה. ברנרד באארס, לדוגמה, אומר כי התודעה היא דבר מועיל מאוד מבחינה אבולוציונית, ומציע פונקציות שונות: החלטה לגבי אלטרנטיבות עתידיות, פתרון בעיות בצורה לא אמפירית, החלטות, שליטה על פעולות, גילוי טעויות, תכנון, למידה, התאמה לסביבה, יצירת קונטקסט וגישה למידע.
אנטוניו דאמאסיו (1999) רואה את התודעה כאחד מכלי השרידה של האורגניזם, שכן היא מאפשרת תגובות מתוכננות ולא אינסטינקטואליות. הוא גם מצביע על כך שתודעה עצמית מובילה לדאגה לעצמך, דבר המגדיל את הרצון לשרוד. אולם המקום של התודעה בהתנהגות הוא שאלה לא פשוטה. פסיכולוגים רבים, כמו ביהביוריסטים רדיקליים, ופילוסופים רבים, חושבים כי אפשר להסביר את ההתנהגות באופן לא תודעתי, בדומה לבינה מלאכותית, וגישות אלה יחשבו על התודעה כדבר שאינו קשור לפונקציה וליעילות.
תאוריית המידע המשולב.
תאוריית המידע המשולב (IIT) מנסה להסביר מהי תודעה ומדוע היא עשויה להיות קשורה למערכות פיזיות מסוימות. בהינתן מערכת כזו, התיאוריה מספקת ניבויים אם אותה מערכת תהיה בעלת תודעה, באיזו מידה היא מודעת, ואיזו מין חוויה היא חווה. על-פי IIT, התודעה של מערכת כלשהי נקבעת על ידי תכונותיה הסיבתיות ולכן תודעה היא תכונה מהותית ואינטרינסית של כל מערכת פיזית. החידוש בגישה זו היא הפיכת היוצרות - אפיון של המרכיבים ההכרחיים בתודעה, וכתולדה, מהן ההנחות ההכרחיות למערכת פיזית שתממש תודעה.
IIT הוצע לראשונה על ידי מדען המוח ג'וליו טונוני בשנת 2004. הגרסה האחרונה של התיאוריה, שכותרתה IIT 3.0, פורסמה בשנת 2014.
מבדקים של תודעה.
מכיוון שאין הגדרה ברורה של תודעה, גם אין מבחנים אמפיריים על מנת לבדוק אותה. יש אף שטענו כי מבחנים כאלה הם בלתי אפשריים. אולם, יש חוקרים שהרכיבו מבחנים על מנת לחקור היבטים מסוימים של התודעה. ברומן "האם אנדרואידים חולמים על כבשים אלקטרוניות" נעשה מבחן הדומה לאלה, על מנת לבדוק אם ישות כלשהי היא רובוט או אדם. בסרט "בלייד ראנר", שקיבל השראה מהספר הזה, המבחן הזה ידוע כמבחן "וויט-קמפף" ובודק את היכולת לאמפתיה.
אחד מהמבחנים הקונצנזואליים יותר לאבחון מודעות עצמית כולל פתרון בעיות בצורה לא אמפירית, על ידי חשיבה מופשטת גרידא שכוללת בתוכה את הפותר.
לדוגמה: עורב צעיר אשר יצפה בציפור נאבקת באגוז קשיח ופותרת את הבעיה דרך ניסיון וטעייה על ידי שמיטת האגוז מגובה רב, יבין את חוסר היכולת העתידית שלו ואת הליך הפיצוח על ידי דמיון של עצמו העומד בפני בעיה דומה. כשהעורב עומד לראשונה בפני בעיות מסוג זה הוא פותרן ללא טעויות על הניסיון הראשון. יש הרואים יכולת זו של עורבים כסוג מוגבל של תודעה.
מבחן טיורינג.
המתמטיקאי אלן טיורינג הציע את מה שהיום ידוע כמבחן טיורינג, שבו בודקים האם מחשב יכול להטעות בוחן אנושי לחשוב שהוא משוחח עם אדם אמיתי, באמצעות שיחת טקסט דרך מסך. נכון להיום, אף מחשב לא עבר את מבחן טיורינג. מבחן זה מצוטט רבות בדיונים על בינה מלאכותית. הקשר לתודעה הוא מתבקש, אך אינו ברור לחלוטין. הדבר מזכיר את אמרתו של אדסחר דייקסטרה, ש"השאלה האם מחשב יכול לחשוב היא לא יותר מעניינת מהשאלה האם צוללת יכולה לשחות".
מבחן המראה.
במבחן המראה , שהומצא בידי גורדון גאלופ בשנות השבעים, השאלה היא האם בעלי חיים יכולים לזהות את עצמם במראה. זיהוי עצמי כזה נחשב לסמן של תודעה. המבחן בוצע על ידי סימונו של האובייקט בעת שישן או הורדם, והצבתו מול מראה כשהתעורר. אם האובייקט הגיב לסימן בגופו, הוכח שיש לו מידה מסוימת של תודעה. בני אדם המבוגרים משמונה עשר חודשים, הקופים הגדולים (חוץ מגורילות), דולפינים ופילים, עברו את המבחן בהצלחה.
חרצית עטורה
חרצית עטורה (שם מדעי: "Glebionis coronaria" או "Chrysanthemum coronarium", שם עממי: Crown Daisy) היא מין פרח בסוג חרצית ממשפחת המורכבים.
מאפיינים.
החרצית העטורה היא בעלת קרקפות עם פרחים צינוריים במרכזן ופרחים לשוניים בהיקפן. כל פרחי הקרקפת צהובים-כתומים. קיים וריאנט נפוץ בעל פרחים לשוניים בהירים, שבעיקר נוטים ללבן. באופן כללי גוון הצהוב של החרציות הוא זהוב. בכל החרציות פרחי הצינור כהים יותר מפרחי הלשון. לקראת ערב נוטים פרחי ההיקף של הקרקפת כלפי מטה.
בישראל, המין פורח באביב, בחודשים פברואר עד מאי. פריחת החרציות מתחילה בחודש פברואר אך לשיאה היא מגיעה רק במרץ-אפריל. הצמח נפוץ בעיקר על אדמות עשירות בחנקן.
החרציות הפורחות יוצרות לעיתים מרבדים צפופים צהובים הנראים למרחוק. עלי החרצית מתכופפים בלילה ומזדקפים ביום.
החרצית מושכת אליה חרקים רבים, כאשר הנפוצה שבהם היא פרחית נעמי.
שימושים.
שימושים רפואיים.
הערבים והדרוזים נוהגים להכין סלט מעלי החרצית.
ברפואה העממית של הבדואים נהוג לבשל עלי כותרת צהובים של החרצית במים, ולשתות את המשקה כתרופה להורדת חום, הפחתת כאבי הבטן והפסקת שלשולים.
שימוש כקוטל חרקים.
צמח החרצית מכיל חומרים הנקראים פירטרינים (pyrethrins) שהם רעילים לחרקים, וכך מגנים עליו מפני הרביבוריה. חומרים דומים משמשים בתרסיסים קוטלי חרקים שבשימוש האדם.
קישורים חיצוניים.
בק אופיס
בק אופיס (באנגלית: "Back Office"), ברוב החברות, הוא החלק המטפל במשימות קיום החברה עצמה. דוגמאות לכך יכולות להיות מחלקות טכנולוגיית המידע (הדואגות לכך שהטלפונים והמחשבים יעבדו), הנהלת חשבונות ומשאבי אנוש. בבנקאות, משמעות המונח היא המקום שבו פועלות מערכות העיבוד המטפלות בניהול החשבונות, סליקה וכדומה.
מקורו של המונח נובע מצורת המבנים של החברות הראשונות, שבהן היה משרד קדמי ("Front Office"), שהכיל את אנשי המכירות וצוותים אחרים העוסקים בקבלת קהל, ומשרד אחורי ("Back Office"), שבו היו יושבים אלו שמייצרים או מפתחים את המוצרים, ואנשי ההנהלה, אשר לא נראו על ידי הלקוחות.
פרח מוגן
ברודווי
אופוסום
כליל החורש
כליל החורש (כְּלִיל הַחֹרֶש, שם מדעי: "Cercis siliquastrum") הוא עץ חורש נשיר במשפחת הקסאלפיניים (הוא קרוב משפחה של החרוב). פריחתו הבוהקת בחודשי מרץ-אפריל העניקה לו את שמו, אשר משמעותו היא "כתר החורש" או "נזר החורש".
העץ קטן מאוד; שיח עץ נשיר המגיע לגובה 6–8 מטר, בעל גזע מרכזי יחיד המתפצל בחלקו התחתון, רוחב גזעו כ-30 ס"מ. העץ גדל בר בחבל הים תיכוני ההררי בגובה 100–1000 מ'. בעולם העץ גדל בדרום אירופה ודרום מערב אסיה; בספרד, דרום צרפת, איטליה, יוון ואסיה הקטנה. כליל החורש הוא צמח מוגן בישראל.
כליל החורש נמוך וצמרתו שופעת. בתחילת האביב מתכסה העץ בשפע פרחים בצבע ורוד לילך, המופיעים לפני העלים. לפרחים טעם חומצי עדין, וניתן לאכלם בסלטים. העלים עגולים, תמימים ומזכירים צורת לב. פירות העץ הם תרמילים פחוסים. הפרחים יוצאים מתוך הגזע ומתוך ענפים בוגרים (קאוליפלורה), דבר המעיד על מוצאו הטרופי של העץ.
זרעי העץ נזרעים בחודש פברואר.
שמותיו של כליל החורש.
בערבית נקרא כליל החורש "ערוס אל-ע'אבה" שפירושו "כלת החורש/היער". בעברית מבטא שמו של העץ את היותו כליל יופי, וגם כליל במובן כתר ונזר. יש בו גם דמיון לשם הערבי, שאולי משמר שם עברי הקדום שאבד במרוצת הדורות.
לפי האמונה הנוצרית תלה עצמו יהודה איש קריות על כליל החורש, ולכן הוא נקרא באנגלית Judas-tree (לעץ היו גם חשיבויות פולחניות טרום-נוצריות באירופה).
לפי החוקר הבריטי דייוויד ג'ון מאברלי בספרו משנת 2008, מקור השם באנגלית הוא בעצם שיבוש של אחד משמות העץ בצרפתית arbre de Judee, "עץ [ארץ] יהודה". לדבריו העץ כונה בשם זה מכיוון שהוא היה מוכר כעץ קיים בארץ ישראל, שהיא הפרובינקיה הרומית IVDEA.
תפקידו בהדברה ביולוגית.