ממייסדי קבוצת עין חרוד, ואז היה עורך כתב הערת מחיינו.
התחתן בשנת 1931 עם חנה (לבית הרשברג). לימים הועלתה ההשערה כי בהשראת שם אשתו העניק דמיאל לגיבורת הסיפור שמלת השבת של חנה'לה את שמה, על שם רעייתו.
ממקימי סמינר המורים על-שם שיין בגבעת השלושה, ומראשי המורים בו.
בין מייסדי ההסתדרות ובין מניחי היסודות לזרם העובדים בחינוך.
דמיאל פרסם מאמרים, הגיגים ועיונים בעיתונות העברית מלפני מלחמת העולם הראשונה ובארץ, בעיקר בעיתונות הפועלים. עיוניו האחרונים עסקו בעמדת הדת בתקופתנו.
בערוב ימיו קיים מצוות באורח מלא, והתפלל בקביעות בבית הכנסת חב"ד ברמת גן.
יצחק דמיאל נפטר בתל אביב ב-24 בינואר 1972.
אנטה קרגליקה
היפנוס מונופטריגיוס
היפנוס מונופטריגיוס (שם מדעי: Hypnos monopterygius) הוא מין של דג סחוס מסדרת החשמלנאים והוא המין היחיד במשפחה היפניים (Hypnidae). המין חי רק בחופי אוסטרליה בעומק של עד 80 מטר.
מאפיינים.
זהו מין קטן מאוד שאורכו עד 40 סנטימטר, והוא בעל צבע חום-סגלגל מנומר עם בטן בהירה, שולי סנפירים לבנים ופה המצוי בתחתית הגוף. עיניו זעירות ומצויות למעלה והוא בעל סנפירי חזה קצרים ומעוגלים וסנפירי שת הקרובים אליהם כשהזנב קצר מאוד. בצורתו הבטאי מזכיר מראה של אגס. הוא משריץ 4–8 צאצאים חיים בעונת הקיץ.
בטאי זה מצוי בעיקר בחולות הים או בבוץ בקרקעית ונע לאיטו בהמתנה לטרף. הוא טורף רעבתני הניזון בעיקר מדגים ומסרטנים שמתקרבים אליו, כולל דגים הקרובים לאורכו, אך הוא גדול מספיק לטרוף אפילו אפרוחי פינגווינים או חולדות. הטרף מומת באמצעות שוק חשמלי בעוצמה של 200 וולט, דבר יכול לתת שוק חשמלי לא-קטלני לאדם המתקיף אותו.
היפניים
המשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה
המשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה יצאה לדרכה בסוף שנת 1957 ונמשכה עד סוף שנת 1958.
המשלחת הימית הובלה בידי יבגני טולסטיקוב. היא כללה שתי אוניות: "אוב" (שהשתתפה בשתי המשלחות הקודמות) ו"קופריצה" (אשר השתתפה במשלחת הקודמת). ה"קופריצה" שימשה בעיקר כספינת תובלה. צוות המשלחת כלל בסך הכל 445 אנשים. התלווה אליו גם האסטרונום הצ'כוסלובקי אנטונין מרקוס. המשלחת נועדה לסיים את משימותיה של המשלחת השנייה ומחקרים מדעיים במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית. כמו כן היא הייתה אמורה לארגן מחדש את תחנת המחקר סובטסקאיה, לערוך מסלולי טרקטור בפנים הארץ, עבודה אוקיינוגרפית באוקיינוס הדרומי וקרטוגרפיה של החוף מתחנת מירני ועד ים בלינגהאוזן. לרשות אנשי המשלחת הועמדו 6 תחנות מחקר סובייטיות: ווסטוק, מירני, סובסטקאיה, אואזיס, פיונירסקאיה וקומסומולסקאיה).
הטרקטורים הראשונים התקדמו אל פנים הארץ ב-26 בדצמבר, עם 32 אנשים. ב-2 בינואר 1958 הגיעה הקבוצה לפיונרסקאיה, והמשיכה הלאה ממנה ב-8 בחודש. ב-17 בו הם הגיעו לקומסומולסקאיה; תנאי הנסיעה היו קשים. חלק מכלי הרכב (7 טרקטורים ומזחלות) חזרו ב-20 בחודש לווסטוק, אליה הגיעו ב-27, כדי לאסוף למעלה מ-100 טון מטען. ב-28 לחודש הם נסעו חזרה לקומסומולסקאיה, והגיעו אליה ב-31 בחודש. ב-3 בפברואר עזבה הקבוצה שנותרה בסובטסקאיה והמשיכה להתקדם. הם הגיעו אל 78 ° 24 'S, 87 ° 35' E. הם בנו במקום תחנה ועזבו את המקום ב-18 בחודש. הם הגיעו למירני ב-4 במרץ, לאחר שסיימו נסיעת הלוך ושוב של 4,000 ק"מ.
לאחר שבילו את החורף באנטארקטיקה במירני, המשלחת ביצעה סדרה שנייה של מסעי טרקטורים החל מספטמבר 1958. צוות אחד הגיע לאזור הלא-נגיש באנטארקטיקה, והקים את התחנה הלא-נגישה ב-14 בדצמבר. תקופה מסוימת המשלחת פעלה במקביל להמשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה.
הסכם ארצות הברית–מקסיקו–קנדה
הסכם ארצות הברית–מקסיקו–קנדה (באנגלית: United States–Mexico–Canada Agreement או USMCA) הוא הסכם סחר חופשי בין קנדה, מקסיקו וארצות הברית, שנועד להחליף את הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). ההסכם הוא תוצאה של משא ומתן מחודש של NAFTA בשנים 2017–2018 על ידי המדינות החברות בהסכם, אשר באופן רשמי הסכימו לתנאים ב-30 בספטמבר 2018, ורשמית ב-1 באוקטובר 2018. ההסכם אושר סופית בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-19 בדצמבר 2019 בהצבעה של 41–385. בהסנאט של ארצות הברית אושר ההסכם סופית ב-16 בינואר 2020 בהצבעה של 10–89.
עיקרי ההסכם.
סעיפי ההסכם מקיפים מגוון רחב של נושאים, כולל תוצרת חקלאית, מוצרים מיוצרים, תנאי עבודה וסחר דיגיטלי. היבטים בולטים יותר של ההסכם העניקו ליצרני החלב בארצות הברית גישה רחבה יותר לשוק הקנדי, הנחיות עבור שיעור גבוה יותר של יצרני מכוניות בארצות הברית או במקסיקו, וכן שמירה על מנגנון פתרון המחלוקות בדומה למה שהיה כבר קיים בהסכם NAFTA. ההסכם הוא שינוי מהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) ויגדיל את הגישה של ארצות הברית מ-3.25% ל-3.6%. קנדה הסכימה לחסל את Class 7, מחלקה חדשה שלא הייתה ב-CPP המקורי, ומערכת ניהול האספקה של קנדה נותרה כשהייתה.
אהרן יחיאל הופשטיין
רבי אהרן יחיאל הופשטיין (ה'תרנ"א - ג' בתשרי ה'תש"ג) המכונה "רבי אהר'לע", היה האדמו"ר מקוז'ניץ, דור שישי, בן אחר בן, להרב ישראל הופשטיין המגיד מקוז'ניץ.
ביוגרפיה.
הופשטיין נולד בשנת תרנ"א, לאביו הרב ירחמיאל משה האדמו"ר מקוזניץ הוא נקרא בשם "אהרן" על שם סבו החורג רבי אהרן מקארלין, ובשם "יחיאל" על שם סבו (אבי אביו), הרב יחיאל יעקב הופשטיין.
לאחר פטירת אביו ביג באלול ה'תרס"ט, בהיותו בן שמונה עשרה, התפלגה החצר והתחלקה בין שניים מהבנים, הרב אהרון ואחיו הרב אשר אלימלך, כמו כן היו שהלכו אחר גיסם הרב קלונימוס קלמיש שפירא.
בשנת תרע"ז בימי מלחמת העולם הראשונה עזב את העיירה קוזניץ, והתגורר לפרקי זמן קצרים בערים שונות בפולין: ורשה, לובלין, ריקי (פולין), ראדום, פיעטרקוב, לודז' כשלבסוף התגורר בדרך קבע באוטבוצק).
הנהגותיו.
הרב הופשטיין היה נחשב לדמות חידתית, גם בעיני מקורביו. הוא נהג ליצור קשרים עם בחורים צעירים לא דתיים, מתוך מטרה להחזירם בתשובה. הוא נהג לבצע נסיעות רבות, כאשר במהלכם ביקר ברומא, אנטוורפן שבבלגיה, צרפת, גרמניה, ועוד. חסידיו מסבירים שמטרתו בנסיעותיו הרבות הייתה לשם הפצת יהדות וקירוב רחוקים.
משפחתו.
הרב הופשטיין, היה נשוי לרחל בת-שבע שהייתה בת דודו. חסידיו מספרים כי בעקבות רכישתה קרקע בעיר אטוואצק בלא להתייעץ איתו קודם, הציב בפניה אולטימטום או לוותר על הקרקע, או להיפרד. כאשר לבסוף הזוג החליט להתגרש.
לזוג לא נולדו ילדים.
תקופת מלחמת העולם השנייה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה הרב הופשטיין בוורשה, למשך זמן מסוים אף נאלץ להתחבא. לאחר זמן הצליח להימלט מגטו ורשה והגיע לעיר זליחוב בסוף הקיץ של שנת ה'תש"א. גטו זה היה קטן יחסית בגודלו, אך נטען כי רבים הגיעו לשם מכיוון שהופצה שמועה מוטעית בכוונה תחילה שבגטו זה יהיו תנאים משופרים, ועל כן נדחקו בו כ-13,500 איש.
בערב ראש השנה ה'תש"ב חלה הרב הופשטיין במחלת הטיפוס ולמחרת ראש השנה ביום ג' בתשרי ה'תש"ב נפטר. קיימת עדות, שביום מותו הודיע הרב: "אם יהדות פולין מושמדת, הרי אין בשביל מה לחיות", וביקש שיכינו לו את בגדי ה"טהרה".
בהלווייתו השתתפו מספר רב של אנשים ובאופן מסודר, ועל כן נחשבה ליוצאת דופן באותה תקופה, כנראה הייתה זו הלוויה האחרונה המסודרת בתקופה השואה באזור זה.
כיום שוחזר המצבה על מקום קבורתו, ואף בנו אוהל זמני על מקום קברו.
המשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה
המשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה התנהלה בין השנים 1958-1960.
את המשלחת הוביל אלכסנדר דראלקין. אנשי המשלחת השתמשו בטרקטורים כבדים ומזחלות כדי לנוע אל פנים הארץ ולבצע מחקרים מדעיים עד מרחק של 2500 ק"מ. הם השתמשו בתחנות מחקר הסובייטיות שהוקמו במשלחות קודמות. תקופה מסוימת המשלחת פעלה במקביל להמשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה.
דורותי אטקינסון
דורותי קרוליין אטקינסון (באנגלית: Dorothy Caroline Atkinson; נולדה ב-1966) היא שחקנית וזמרת אנגלייה. היא הופיעה במחזות מאת אלן אייקבורן, ובסרטי קולנוע של מייק לי בהם "טופסי טרווי", "הכל או לא כלום", ו"מר טרנר". הקרנת הבכורה של הסרט "מר טרנר" הייתה בפסטיבל קאן ב-2014, ואטקינסון הייתה מועמדת על תפקידה לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ביוגרפיה.
אטקינסון נולדה במנספילד שבנוטינגהאמשייר. אביה היה גזבר בבית ספר בנוטינגהאמשייר. יש לה אחות אחת. שם החיבה שלה הוא "דוט".
קולנוע וטלוויזיה.
הופעת הבכורה של אטקינסון בטלוויזיה הבריטית הייתה בסדרה "London's Burning" בתפקיד זואי, חברתו של הכבאי קולין פאריש, אותה גילמה בין 1991 ל-1993. בקולנוע שיחקה אטקינסון לראשונה ב-1997 בסרט "מלחמה מאושרת" בכיכובה של הלנה בונהם קרטר.
ב-1999 גילמה אטקינסון את ג'סי בונד בסרט "טופסי טרווי", וביצעה את השיר "Three Little Maids From School Are We" יחד עם שירלי הנדרסון וקאתי שרה. הסרט "טופסי טרווי" היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר וזכה בשניים.
ב-2006 שיחקה בתפקיד גברת מקגרגור בסרט הטלוויזיה "עקרת בית 49" שזכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לדרמה הטובה ביותר. ב-2010 גילמה אטקינסון את אמה של האנה מארי בסרט "Chatroom", וב-2013 החלה להופיע בתפקיד ג'יין סאטון בסדרת הדרמה הבריטית "מיילדת".
תיאטרון.
ב-2010 שיחקה אטקינסון בהופעת בכורה בברודוויי בהפקה של המחזה "פגישה מקרית" וגילמה שלוש דמויות (דולי / הרמיוני /בריל). ההפקה עלתה בתחילה עם להקת תיאטרון ניהיי (בה הייתה חברה), והיא המשיכה לשחק בהצגה כשהועברה לניו יורק.