בתחום מחקרו המקורי רשם פרוקודין-גורסקי פטנטים לייצור שקופיות סרט צילום צבעוני ולהקרנת סרטי קולנוע צבעוניים. בסביבות 1905 הוא חזה וגיבש תוכנית להשתמש בפריצות הדרך הטכנולוגיות שנעשו בטכנולוגיית הצילום לשם תיעוד שיטתי של האימפריה הרוסית. מטרתו הסופית במיזם שאפתני זה הייתה להשכיל את התלמידים הרוסים, באמצעות "ההשתקפויות האופטיות הצבעוניות" שלו, אודות ההיסטוריה, התרבות והמודרניזציה הנרחבות והמגוונות של האימפריה.
בתהליך הצילום הוא השתמש במצלמה שצילמה שלוש תמונות מונוכרומטיות ברצף מהיר, כל אחת מהן דרך מסנן אופטי בצבע שונה. תשלילי לוחות הזכוכית פותחו כשלישיית תצלומי שחור-לבן על שקופית זכוכית. על ידי הקרנת שלוש התמונות המונוכרומטיות באמצעות אור רגיל, במקרנה מיוחדת בעלת שלושה מסננים תואמים בצבעם למסנני המצלמה, ניתן היה לבנות מחדש את הסצנה הצבעונית המקורית על מסך ההקרנה.
רוב התמונות ששרדו מהאוסף של פרוקודין-גורסקי מצויות כשלישיות תשלילי שחור-לבן. הוא ערך אמנם ניסויים מוצלחים בהכנת הדפסי צבע של הצילומים, אך התהליך היה מורכב ואיטי. הכנת עותק מודפס אחד דרשה כשניים-שלושה ימי עבודה.
כל תנועה מקרית בשדה הראייה של המצלמה נראתה בהדפסה כ"דמויות רפאים" מוכפלות כיוון שהדמות האדומה, הירוקה והכחולה של העצם המקורי צולמו בהפרשי זמן זעירים. רק לאחר שהומצא עיבוד התמונה הדיגיטלי ניתן היה לאחד את שלוש הדמויות שצילם באופן משביע רצון.
הצילומים.
פרוקודין-גורסקי תיעד את האימפריה הרוסית בסביבות השנים 1909-1915, מלווה בקרון רכבת שהיה חדר חושך מצויד, אשר סופק לו על ידי הצאר ניקולאי השני ובשתי אשרות שאיפשרו את כניסתו לאזורים מוגבלים וזיכוהו בשיתוף הפעולה של הבירוקרטיה האימפריאלית. בהמשך הרצה רבות על עבודתו, בליווי הדגמות - הקרנת התמונות שצילם.
תמונותיו מציגות דימוי חי של עולם שאבד - האימפריה הרוסית ערב מלחמת העולם הראשונה ולקראת המהפכה הרוסית. נושאי הצילום שלו כללו מכנסיות ומנזרים ימי ביניימים של רוסיה הישנה ועד מסילות ברזל ומפעלים של הכוח התעשייתי העולה ואת חיי היום יום והעבודה של האוכלוסייה הרוסית המגוונת.
פרוקודין-גורסקי עזב את רוסיה ב-1918, נסע תחילה לנורווגיה ולאנגליה והשתקע לבסוף בפריז, בה חי עד פטירתו ב-1944. באותה עת, הצאר ומשפחתו כבר הוצאו להורג במהלך מהפכת 1917 והממשל הקומוניסטי שלט על אזורי האימפריה הרוסית לשעבר. דימוייו המיוחדים של רוסיה ערב המהפכה, כפי שתועדו על לוחות זכוכית, נקנו בשנת 1948 על ידי ספריית הקונגרס מידי יורשיו.
ב-2001 הפיקה ספריית הקונגרס תערוכה: "האימפריה שהייתה רוסיה". למען התערוכה נסרקו לוחות הזכוכית, ומהדימויים המונוכרומטיים האדום, ירוק וכחול הסרוקים יצרו באופן דיגיטלי תמונות צבע, באמצעות תהליך המכונה "דיגיכרומטוגרפיה".
ב-2004 חתמה ספריית הקונגרס חוזה להפקת יצירה אוטומטית צבעונית מכל אחד מ-1,902 התשלילים מהקבצים הדיגיטליים בעלי הרזולוציה הגבוהה שנוצרו מתשלילי לוחות הזכוכית.
האסופית (סדרה)
שפה זרה (אלבום)
"שפה זרה" הוא אלבומה השני של הזמרת היוצרת איה כורם.
האלבום יצא לאור ב-28 בפברואר 2008 בהפקת אורי זך בחברת התקליטים הד ארצי, תחת הלייבל "עננה". האלבום כולל 13 שירים, ביניהם הסינגלים "הסוף של הסיפור", שכתבה כורם יחד עם אריק ברמן, ו"אל תאמיני", שנכתב בהשראת השיר Stars של ג'ניס איאן, וכן השיר "זהב שחור", שנכתב כתשובה לשירו של אברהם חלפי "עטור מצחך זהב שחור", והולחן על ידי יוני רכטר. עוד השתתפו באלבום יונתן גוטפלד ועילי בוטנר.
אופי האלבום ונושאים.
לעומת אלבום הבכורה של כורם, "שפה זרה", אינו מכיל שירי פופ בעלי פזמון דומיננטי והוא מתפרס על פני מגוון רחב של סגנונות - למשל "טניה" הואלסי, "אוטוביוגרפיה" הפולקי, "זהב שחור" הג'אזי וכו'.
שירי האלבום עוסקים בתחושות הנובעות מהרגשת התהילה ("אל תאמיני", "האלים החדשים"), מערכות יחסים ומשפחה ("הסוף של הסיפור", "נומי", "מה יהיה איתי אמא", "עשרים וחמש") וכמו כן הוא משלב שירים ארוכי טקסט בעלי סגנון סיפורי
("אוטוביוגרפיה", "טניה").
ביקורות.
בשל אופי המגוון של האלבום, והשינוי הבולט בינו לבין אלבום הבכורה, הוא זכה לביקורות מעורבות. אולם, ברובן חיוביות. בתוכנית אשר שודרה בגלי צה"ל, מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, בחר באלבום כאלבום השנה במוזיקה העברית. בביקורת הכתובה אשר כתב על האלבום, הוא תיאר את כורם כ"יוצרת זמרת מן המשובחות במקומותינו". האלבום לא שחזר את הצלחת אלבום הבכורה אך נכון לפברואר 2012 מכר יותר מ-15,000 עותקים ולא נכשל מסחרית.
יקיר העיר תל אביב-יפו
יַקיר העיר הוא תואר כבוד יקיר העיר שמעניקה עיריית תל אביב-יפו מדי שנה, מאז 1976, לאישים שונים לאות הוקרה על פועלם הציבורי.
בחירה.
את היַקירים בוחרת ועדה שרוב חבריה הם חברי מועצת העיר. יושב ראש הוועדה הנוכחי הוא ראש העירייה, רון חולדאי. התואר מוענק אחת לשנה בטקס ביום העצמאות ל-12 אישים, כמספר שבטי ישראל. עם זאת, הוועדה רשאית להעניק את האות למספר רב יותר של אישים אם יש צורך.
תקנון העירייה קובע: "האות יוענק ליחיד (שאינו חבר בני אדם), תושב/ת תל אביב-יפו שגילו/ה 70 שנים לפחות בעת קבלת האות, אשר מתגורר/ת או התגורר/ה בתל אביב-יפו במשך פרק זמן משמעותי". ככלל, הפרס מוענק לתושָבי תל אביב או לאישים שפעלו בה ובכך תרמו לקידומה ולהתפתחותה. עם זאת, יש לכך יוצאים מן הכלל, כגון הפרס שהוענק למרים בן-פורת ב-1982 והכרה בחסידי אומות העולם המתגוררים בעיר כיקיריה.
בשנת 2007 התעוררה סערה ציבורית עקב כוונת הוועדה להעניק את התואר למיקי מזר, שהודתה במסגרת עסקת טיעון באחריותה לזיהום מי הים, בעת שכיהנה כיו"ר איגוד ערים דן לביוב. מזר הודיעה כי תוותר על התואר, אך זה הוענק לה לבסוף, כעבור שנתיים.
בשנת 2015, התואר הוענק לנשים בלבד על מנת להכיר בחשיבות תרומתן וכן להעצים עשייה נשית בעיר.
יקיר העיר תל אביב יפו
יקיר העיר תל אביב
אריה בבצ'וק
לוציאן (לוסיאן) אריה בבצ'וק (באנגלית: Lucian Arye Bebchuk; נולד ב-4 בדצמבר 1955) הוא פרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים בהרווארד, וחבר סגל במינוי מיוחד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, המתמחה בניתוח כלכלי של המשפט, דיני תאגידים וכספים.
השכלה אקדמית.
אריה בבצ'וק עשה את שירות החובה בצה"ל בחיל השלישות, ובמקביל סיים את חוק לימודיו לתואר הראשון במתמטיקה ובכלכלה באוניברסיטת חיפה בשנת 1977 (בהצטיינות יתרה). לאחר מכן, בשנת 1979, השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב (בהצטיינות) והמשיך ללימודי דוקטורט בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בין השנים 1980–1984. כותרת עבודת הדוקטורט: "Toward Undistorted Choice and Equal Treatment in Corporate Takeovers". בנוסף לכך, בבצ'וק סיים תואר שני ושלישי בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד (1992-1993). כותרת עבודת הדוקטורט: "Essays in the Economics of Uncertainty, Bargaining and Organization".
באקדמיה.
הצטרף לסגל ההוראה (כמרצה בכיר) של בית הספר למשפטים של הרווארד בשנת 1986. בגיל 32 התמנה לפרופסור מן המניין. בבצ'וק הוא מחבר או מחבר-שותף של יותר ממאה מחקרים, וכן הוא המחבר של הספר ""Pay without Performance: the Unfulfilled Promise of Executive Compensation"." מאמריו הופיע בכתבי עת מהחשובים בעולם המשפט והכלכלה.
הוא מייסד התוכנית לממשל תאגידי שבבית הספר למשפטים שבהרווארד, וכן מכהן כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, כעמית מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי, כחבר ברשת האירופאית לממשל תאגידי וכן כמנהל הרשת לממשל תאגידי של ה-SSRN. כן כיהן כנשיא האיגוד הבין-לאומי לכלכלת המערב, נשיא האגודה האמריקנית למשפט וכלכלה, ויו"ר אגף התאגידים העסקיים של האגודה האמריקאית להוראת משפטים. בעבר כיהן כפרופסור אורח בפקולטות למשפטים שבאוניברסיטת ייל, ניו יורק ושיקגו.
הערכה.
כתב-העת Directorship נקב בשמו כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר על הממשל התאגידי בארצות הברית. כשהצטרף לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האקדמיה תיארה את בבצ'וק כ"אחד החוקרים המובילים במדינה בתחום המשפט והכלכלה. תרם רבות לחקר השליטה בחברה, ממשל וחדלות פירעון."
אדריכלות ממלוכית
האדריכלות הממלוכית היא הסגנון האדריכלי של מבנים מונומנטליים ומבני דת ברחבי הסולטנות הממלוכית, אשר שלטה במרחב המזרח התיכון בין השנים 1250–1517. האדריכלות הממלוכית באה לידי ביטוי בעיקר בקהיר, דמשק וירושלים.
סוגי המבנים.
למדרסה שתי קומות או יותר, כאשר בקומות העליונות היו מגורים לתלמידים, למשפחת מקדישי המרדסה ולצליינים נכבדים. בקהיר למדרסה נבנו גם צריחים, מנהג זה לא נפוץ בירושלים ודמשק.
מילון עיצובי.
את האדריכלות הממלוכית מאפיין מילון פריטי עיצוב מצומצם יחסית ואופייני מאוד. עם זאת, המבנים השונים אינם דומים זה לזה. תוך שימוש באותם פריטי עיצוב מושג עושר צורני רב. בדרך כלל חזית המבנה מעוטרת ומפוארת, ובייחוד הפתח הראשי.
במרחב העירוני (כמו בעיר העתיקה בירושלים) נבנו המבנים צמודים זה לצד זה לאורך הרחובות, כאשר הם יוצרים כעין חזית-חומה וחושפים אל הרחוב רק קיר אחד. מאחורי החזית משתרעת חצר פנימית רחבה אליה פונים החלונות והכניסות לחללים השונים. כיוון שאל הרחוב פונה חזית המבנה ושערו, החזית והשער מעוטרים בפאר רב.
השער של המבנה המונומנטלי (למשל, המדרסה) שקוע בגומחה גבוהה ומחודדת וחללו נקרא "פורטל". הפורטל מעוטר באלמנטים הבאים, מלמעלה למטה:
דטרויט רד וינגס