בסוף שנות ה-20 הוקמה מצפון לשכונת שפירא שכונת צריפים בשם עובד א'. בשנת 1933 רכשו שפיר וקליין את פרדס חאבאב בסמוך לשכונה, חלקו אותה ל-60 מגרשים שעליהם הוקמה שכונת שפיר-קליין. בתחילת שנות ה-30 נוספה גם שכונת גבעת משה, וארבע השכונות פעלו יחד בנושאים שונים, כמו בענייני חינוך. במאי 1936 תוארה שכונת "גבעת משה": "משוכנת היא יוצאי בוכארה ופרס, ברובם. אף בה צריפים צפופים ולא משובחים ביותר, אך לפחות שכונה של יהודים היא". בשנת 1940 הוקמה מצפון לדרך סלמה שכונת גבעת נער.
תחת עיריית יפו.
ב-1934 סופחה אבו כביר ליפו, והשכונה הייתה תחת שיפוטה עד 1948. בשנים שקדמו להקמת מדינת ישראל רבו החיכוכים והתקריות בין הערים והגבול הפך לחזית. מהפרדסים שסביב השכונה נורו יריות על בתיה, ועיריית יפו לא סיפקה שירותים מוניציפליים נחוצים לתושבים. ועד השכונות העבריות שבשטח יפו, ובהן שכונת שפירא, פעל לסיפוח השכונות הדרומיות לתל אביב, אך יפו לא הסכימה להפריד שכונות אלו משטח שיפוטה. במכתב של הוועד המצומצם לשכונות העבריות אל הוועד הלאומי מה-1 בנובמבר 1936, מבקשים העותרים סיוע בניתוק היחסים עם עיריית יפו, שכן:
כשנכשלו ניסיונות אלו עלתה הצעה להקים במקום מועצה מקומית שלא תהיה שייכת לתל אביב וגם לא ליפו. גם הצעה זו נדחתה, למורת רוחם של תושבי השכונה, שקבלו על כך שאינם מקבלים כל תמורה עבור כספי המיסים העירוניים שהם מעלים:
עם החרפת העימות בין היהודים והערבים בארץ החלה לפעול בשכונה ההגנה, שהקימה בה תנועת נוער, ואנשי מחתרת מהאצ"ל והלח"י זכו בה למסתור ולמקום התארגנות.
במלחמת העולם השנייה הקימו הבריטים בסיס צבאי בשכונה ובימי תקופת המאבק שלאחר המלחמה היו הבריטים מכריזים על עוצר חדשות לבקרים.
לאחר הקמת המדינה.
בעת הקמת קריית שלום על אדמות אבו כביר, נבנו שבע שכונות: שלוש מדרום לדרך קיבוץ גלויות ושלוש מצפון לה. השכונות מצפון לדרך קיבוץ גלויות, נחשבות היום לחלק משכונת שפירא. אלו כללו:
ביולי 1950 הונחה אבן פינה לשכונת משכנות של הפועל המזרחי. במרץ 1951 היו 12 הבניינים של משכנות, חברת השיכון של הפועל המזרחי, בשלבי בנייה. באמצע שנת 1952 הושלמו 160 הדירות של שיכון הפועל המזרחי. בתחילת 1954 נכנסו המשתכנים לדירות של שיכון פא"י, שכלל 28 דירות. בתי הפועל המזרחי נבדלו משאר בתי קריית שלום בכך שנבנו על גבעה, וכללו מרפסות חזית וגגות אדומים.
שכונות פרדס קטן ופרדס גדול היו כלולות בשיכון הוותיקים של ההסתדרות בקריית שלום, אולם בגלל בידודן הגאוגרפי הוחלט שיהיה להן ועד נפרד ובכך הפכו לשכונות בפני עצמן. בשנת 1961 נסללו רחובות האסיף ובר יוחאי בשכונה.
שנות ה-90 והלאה.
בשנות התשעים של המאה ה-20 הושלמה הקמתה של התחנה המרכזית החדשה של תל אביב בשכונת נווה שאנן, בגבולה הצפוני של השכונה. מאז השכונה שינתה מאוד את מעמדה ואופייה. עובדים זרים, פליטים ומהגרי עבודה רבים עברו להתגורר בה ובשכונות הסמוכות לה והשפיעו על ההרכב החברתי ואורח החיים באזור. האוכלוסייה החדשה הצטרפה למרקם החברתי הקיים, ויצרה בה שילוב שלל זהויות ורב-תרבויות, שהביא עמו מתחים רבים עם תושבי השכונה הוותיקים ותושבים רבים נטשוה.
בשנת 2006 הגישה עיריית תל אביב תוכנית אב לשיקום השכונה שערך פרופ' אליהו שטרן, אך תכנון בוסרי הותיר את השכונה עם הבעיות הישנות של שכונות ותיקות, ומבעיות אלו השכונה סובלת עד היום.
מוסדות וארגונים בשכונה.
בעבר פעל בשכונה שבט הצופים הדתי הראשון בארץ ישראל, "שבט העדה" שפעל משנת 1930 ועד 2000, בהתחלה השבט התמקם בבית הספר תחכמוני ולאחר כמה שנים עבר לשכונת שפירא, צבעי השבט היו ירוק וצהוב. במקומו באותו המבנה פועל "שבט איתן" של תנועת הצופים, שהוקם ב-2002, השבט הנוכחי, שמונה ארבע מאות חניכים, הוא רב תרבותי, ופועלים ילדי מהגרי עבודה ומסתננים מכל העולם וילדי משפחות ערביות. השבט נוטל חלק במאבק על אזרוח ילדיהם של מהגרי עבודה בישראל.
בשנת 2001 נוסדה ישיבת אורות אביב, ישיבת ההסדר שהתמקמה בשכונה וקיימה כולל להלכה בו למדו בחורים רווקים ואברכים, וכן לימוד גמרא בעיון. בנוסף לזה, הישיבה תפקדה כמרכז תורני לאנשי השכונה.
בשנת 2002 התיישבה חבורה של צעירים בוגרי "בית המדרש של בינה" בשכונת שפירא והקימה את "בינה בשכונה". הקבוצה מפיקה אירועים ומפגשים שונים.
בשנת 2006 הוקמה עמותת "הפרדס" עמותה לפיתוח קהילתי בשכונות שפירא וקריית שלום. העמותה הוקמה על ידי צעירים מהשכונה ומחוצה לה. העמותה פעילה במגוון תחומים. מפעילה בין היתר את "מרכז המידע של שפירא וקריית שלום" במרכז הקהילתי בשפירא שהוקם על ידי פעילי שכונת שפירא ותושבי השכונה כחלק מתוכנית האב לשכונת שפירא, בין היתר מפעילה שתי קבוצות סטודנטים תושבי השכונה ועשייה רבה בתחום הקיימות והגינות הקהילתיות.
בשנת 2016 החלה לפעול עמותת "מידברן" בבית השייח מוראד ברחוב ישראל מסלנט שבשכונה. העמותה אחראית על פסטיבל הנושא את אותו שם, שמתרחש מדי שנה בנגב ומושך אחריו אלפי בני אדם.
גרעין "רעות" הוא גרעין בנות שירות-לאומי שפועל בשכונה. בגרעין ישנן כ-20 בנות המפעילות בשכונה מועדוניות לילדים בסיכון ומרכזי תגבור ופעילות חברתית לבני נוער.
בנוסף, בשכונה פועל הגרעין התורני "שקמים" המונה כ-30 משפחות. חברי הגרעין מפעילים פרויקטים חינוכיים שונים, מקיימים פעילות תורנית ומרכזים מתנדבים לעזרה הדדית בקרב בני השכונה.
בשכונה שני גנים ציבוריים: במזרח השכונה הוקם "פארק סוניה" על שם אשתו של שפירא, ובמרכזה "גינת דה מודינה".
בשכונה קיים גם בית ספר ממ"ד בשם "שורשים", בית ספר דתי לאומנויות. בית ספר אליו מגיעים ילדי הגרעין התורני, וילדים נוספים מהשכונה, השואפים למצוינות במגוון תחומים. בנוסף, בתחום החינוך מקימה בימים אלו (2019) עיריית תל אביב יפו, בית ספר ממלכתי חילוני בשם "שפירא" המציע שיטת לימוד חדשה וייחודית דרך מערכת החינוך הציבורית.
בשנת 2019 עברה לשכונה ישיבת ההסדר "אורות שאול" ממקום משכנה הקודם ברעננה, והתמקמה במבנה בו הייתה בעבר ישיבת "אורות אביב".
טרייסי היקמן
טרייסי ריי היקמן (באנגלית: Tracy Raye Hickman; נולד ב-26 בנובמבר 1955) הוא סופר פנטזיה מצליח המוכר בעיקר בזכות כתיבתו המשותפת עם מרגרט וייס בסדרת "רומח הדרקון". כתב בשיתוף פעולה עם וייס ספרים נוספים דוגמת סדרת "מחזור שער המוות", סדרת "עלילות חרב האופל" ואחרים.
היקמן נולד בסולט לייק סיטי, יוטה שבארצות הברית. נשא לאשה את לורה קרטיס (Laura Curtis) בשנת 1977 ולהם ארבעה ילדים.
פרסם יחד עם אשתו מספר דגמים למשחקי תפקידים בתחום מבוכים ודרקונים ובתחומים אחרים.
מבצע ציון סופי
זאב הרינג
זאב הֶרִינְג (בכתיב יידי: הערינג; בכתב לועזי: Herring; 21 באוגוסט 1910, פשמישל, גליציה – 26 בפברואר 1988) היה מבכירי הסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת מטעם המערך בכנסת השביעית.
ביוגרפיה.
זאב הרינג נולד בשנת 1910 בעיירה פשמישל שבגליציה (בעת הולדתו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובעקבות המלחמה נכללה בשטחי המדינה הפולנית החדשה). בסיום לימודיו בגימנסיה למד משפטים באוניברסיטת ורשה. בפולין היה פעיל בארגון הסטודנטים היהודים, והחל בפעילות במפלגת פועלי ציון. בשנת 1935 נבחר למזכ"ל המפלגה בגליציה. בנוסף שימש עורך שבועון המפלגה ביידיש "דאס פרייע פאלק".
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. באותה שנה התנדב לשורות הצבא הבריטי, ושירת בבריגדה היהודית. פעילותו בבריגדה נמשכה, ובין השנים 1945–1946 השתתף הרינג בפעולות ההצלה של שארית הפליטה ובארגון "הבריחה". בין השנים 1946–1947 נבחר למזכיר המרכז לגולה של הבריגדה.
לאחר עלייתו ארצה הצטרף לקבוצת "עיינות", שהיוותה את הגרעין לייסוד רמת דוד.
בראשית שנות החמישים נסע ללמוד בבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה בלונדון.
עבודתו בהסתדרות התגברה עם בחירתו בשנת 1954 לחבר הוועד הפועל. באותה שנה נבחר גם לוועדה המרכזת של ההסתדרות וכיהן בה כיו"ר המחלקה לקשרים בינלאומיים, עד היבחרו לכנסת. במקביל, בין השנים 1956–1960, הרצה בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1969–1974 כיהן הרינג כחבר הכנסת מטעם המערך. במהלך כהונתו היה חבר ועדת הכספים וועדת החינוך והתרבות.
נפטר ב-26 בפברואר 1988 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
סיון קליין
סיון שרה קליין (נולדה ב־8 ביולי 1984) היא דוגמנית, מנחת טלוויזיה ורדיו ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 2003.
ביוגרפיה.
קליין נולדה בירושלים, לבית אשכנזי ימני-ליכודניקי. הוריה הם דודו קליין, בעל משרד נדל"ן ופנינה (לבית שמחוביץ), אחות במקצועה. את לימודי התיכון עשתה בבית חינוך - תיכון עירוני ג' (ירושלים).
במהלך שירותה בצה"ל בלשכת הגיוס שבירושלים, קליין זכתה בתחרות מלכת היופי לשנת 2003, ולאחר מכן ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל (מיס יוניברס) 2003.
סיימה לימודי משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, והתמחות במשרד עורכי דין.
ב-2005 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
קריירה.
בשנת 2004 קליין קיבלה תפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "הפיג'מות".
קליין דיגמנה לחברת האופנה "לורד קיטש" ולמעצבת האופנה ברכה בר און.
בשנת 2006 הצטרפה כ"כתבת שטח" לתוכנית "Y בעשר" המשודרת ב־yes. בשנת 2008 עזבה את "Y בעשר" והצטרפה לצוות התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
החל מ-2010 קליין מגישה ברדיו ירושלים את תוכניתה "מה נהיה" בימי שישי.
בשנת 2011 הנחתה את העונה הראשונה של התוכנית "אייל גולן קורא לך" בערוץ 24.