למרות הביקורות האוהדות זכה הסרט להצלחה מסחרית מועטה וצפו בו רק כ-180,000 צופים. בשנת 1968 הציע דינר את הסרט לטלוויזיה הישראלית, שהוקמה באותה שנה. הטלוויזיה סירבה להקרינו בטענה שהסרט "ציוני מדי".
בשנת 1972 ביים את הסרט " הצד השני" (נקרא באנגלית "Take Two"), דובר אנגלית ברובו. צלם הסרט היה אדם גרינברג.
הסרט זכה לביקורות קטלניות בישראל וירד במהרה מהמסכים.
ב-1992 ביים דינר את סרט הטלוויזיה, "האסיסטנט של אלוהים", שהתבסס על תסריט של סביון ליברכט.
בין 1979 ל-1989 כיהן דינר כראש קרן הקולנוע הישראלי, "המועצה לעידוד סרטי איכות".
ב-1995 זכה בפרס על מפעל חייו בפסטיבל הקולנוע של חיפה.
ברוך דינר נפטר בתל אביב ונטמן בבית העלמין בהרצליה. הותיר אחריו את רעייתו, ינקי (1925–2011), ושלוש בנות.
נייטרינו טאוני
הסכם בוקרשט (1812)
הסכם בוקרשט שנחתם במאי 1812, בבוקרשט, בין האימפריה הרוסית ובין האימפריה העות'מאנית, קבע את התנאים לסיום המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812).
הרקע להסכם.
באוקטובר 1806 ציווה הצאר אלכסנדר הראשון על צבאו לחצות את הדניסטר ולכבוש את הנסיכויות הרומניות, נסיכות מולדובה וולאכיה. כדי להסתיר את הכוונות האמיתיות מהמדינות החזקות של אירופה באותה תקופה, צרפת, פרוסיה והאימפריה האוסטרית הכריזו השגרירים הרוסיים באירופה שאין לרוסים כוונה לספח שטחים כלשהם מהאימפריה העות'מאנית וכל רצונם למנוע את כוונתו של נפולאון בונפרטה להעביר את צבאו דרך שטח עות'מאני, כדי לתקוף את רוסיה בגבול הדניסטר, כוונה שהוצהרה על ידי השגריר הצרפתי בקונסטנטינופול.
במשא ומתן שנערך בין רוסיה ובין צרפת לשם כריתת חוזה טילזיט בקיץ 1807 ובשיחות שנערכו בפגישת הצאר עם נפולאון במפגש ארפורט, קיבל הצאר את הסכמת נפולאון לכיבוש הנסיכויות הרומניות, אם יצליח לבצע זאת צבאית.
הדיונים המוקדמים.
בהתבססם על ההסכמה עם נפולאון, הרוסים הגישו הצעות להסכם שלום כבר ב-1811, בשיחות שנערכו בג'יורג'יו, לאחר תבוסות של הצבא העות'מאני ברוסה ובסלובוזיה (בקרבת ג'יורג'יו). לפי הצעות הרוסים הנסיכויות מולדובה וולאכיה, על עריהן ואוכלוסייתן, היו אמורות להסתפח לאימפריה הרוסית לתמיד, כך שהגבול בין שתי האימפריות, הרוסית והעות'מאנית, אמור היה להיות הדנובה.
המתווכים הבריטים והצרפתים ניסו למשוך את הדיונים זמן רב ככל האפשר בעוד מיכאיל קוטוזוב דחק בקבלת ההסכם מהר ככל האפשר וזאת משום שהצדדים התכוננו לפלישה הצרפתית הצפויה לרוסיה. השער הנשגב דחה את ההצעות הרוסיות ואז רוסיה הודיעה שתהיה מרוצה בסיפוח הטריטוריה שבין הסירט ובין הדניסטר. ההתפתחויות הצבאיות והפוליטיות גרמו לכמה פוליטיקאים וגנרלים רוסים להציע לממשלתם שתסתפק בסיפוח הבוג'אק בלבד, אך השתפרות במצב הצבאי הובילה את הרוסים להתעקשות על השטח שבין הפרוט ובין הדניסטר.
תוכן ההסכם.
ההסכם נחתם במאי 1812 בבית הארחה השייך לסוכן הרוסי ממוצא ארמני, עמנואל מרזאיאן. ההסכם כלל 16 סעיפים גלויים ושני סעיפים סודיים. על פי הסעיפים 4 ו-5 האימפריה העות'מאנית העבירה לידי האימפריה הרוסית טריטוריה של 45,630 קילומטרים רבועים עם קרוב לחצי מיליון תושבים, 5 מצודות, 17 ערים ו-695 כפרים. חבל הארץ כונה על ידי הרוסים, החל מ-1813, בשם בסרביה. על פי סעיף 6 הועברו לידי האימפריה העות'מאנית הערים אחלכלכי, פותי ואנאפה, אך רוסיה קיבלה את הנמל סוחומי ועוד יישובים בהרי הקווקז.
החוזה גם קבע מידה רבה של אוטונומיה לסרביה, אוטונומיה שהייתה תשתית לעצמאותה העתידית.
על פי ההסכם התחייבה האימפריה הרוסית להוציא את צבאה מנסיכות מולדובה ולאפשר, במהלך שנה אחת, את זכות התושבים למכור את רכושם ולעקור ממולדובה לבסרביה או מבסרביה למולדובה.
ההסכם נחשב להישג צבאי ודיפלומטי חשוב עבור הצאר הרוסי ואושרר יום אחד בלבד לפני פלישת הצבא הצרפתי לרוסיה. הצבא הרוסי שיצא מהנסיכויות הרומניות התפנה ללחימה בצבא הצרפתי והאימפריה העות'מאנית המובסת כבר לא הייתה בת ברית של הצרפתים.
יהויכין יוסף
יהויכין יוסף ("יויה". 1931 - 1 באוקטובר 2008) היה פרופסור לאסטרופיזיקה וחוקר אקלים ואטמוספירה שלימד במסלול הדו-חוגי לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב, ומיוזמי ניסוי MEIDEX שבוצע במשימת החלל STS-107, טיסתה האחרונה של מעבורת החלל קולומביה בשנת 2003.
קורות חייו.
יוסף נולד בגרמניה, ועלה עם משפחתו לארץ בשנת 1932. משפחת יוסף התגוררה ברחוב נחלת בנימין בתל אביב, אך בשל מחלת אחיו הקטן המליצו הרופאים למשפחה לחזור לאירופה. המשפחה עברה לאמסטרדם, לא הרחק מביתה של אנה פרנק שאותה הכיר.
עם כניסת הגרמנים להולנד, סבלו בני המשפחה מהגזירות של הנאצים, ובראשית 1942 הועברה למחנה המעבר וסטרבורק, ולאחר כשנה הופרדו שני האחים מהוריהם והועברו למחנה הריכוז ברגן-בלזן שבגרמניה. לפני שנפרד מעליהם הורה האב ליהויכין לשמור על אחיו הצעיר ולהיות לו לאב ולאם. לימים כתב יוסף בזכרונותיו כי בקשה פשוטה זו חידדה את חושיו וסייעה לו להינצל.
לילה אחד בתחילת שנת 1944, כמה ימים לפני יום הולדתו ה-13 נערכה ליוסף חגיגת בר-מצווה בצריפו במחנה ברגן-בלזן. הייתה זו יוזמה של הרב שמעון דסברג, רבה הראשי של אמסטרדם שהיה אסור אף הוא במחנה הריכוז. עשרות מהאסורים במחנה התעוררו בשעה מוקדמת לפנות בוקר, כיסו את החלונות כדי שהגרמנים לא יוכלו לראות דבר, ובתווך הציבו שולחן ועליו ארבעה נרות ובפנים ניצב ספר תורה זעיר. הנוכחים החלו בתפילות, ואפילו אמו של יוסף הצליחה להתגנב למחנה הגברים כדי להיות נוכחת בטקס, אם כי אנשי הביתן פחדו לתת לה להיכנס לתוך הצריף והיא הקשיבה מבחוץ. בהמשך קרא יוסף את הדרשה, בהתאם לשיעורים הסודיים שקיבל מהרב דסברג. לאחר מכן העניק לו הרב את ספר התורה וביקש ממנו לשמור עליו כאשר ישתחרר מהמחנה ולספר בעזרתו את סיפורו כניצול שואה. חודשים אחדים לאחר מכן נפטר הרב מחולשה.
בשלהי 1944 שוחררו כל בני משפחת יוסף, שקרוב משפחה עשיר קנה עבורם דרכונים מזויפים של אל-סלבדור, לרכבת שאספה את כל נתיני הארצות הנייטרליות לשווייץ. ברכבת נפגשו יהויכין ואחיו עם אביו ואמו.
בשנת 1948 עלתה המשפחה לארץ ישראל. יהויכין אז בן 17, השלים את כל ארבע שנות התיכון בשנה אחת. לאחר מכן הלך ללמוד באוניברסיטה עברית במעבדה לחקר האטמוספירה אצל פרופ' אשבל. את הדוקטורט שלו הוא סיים מאוחר יותר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), חזר לישראל והיה מבין מקימי החוג לגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1970 הועלה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 1972 נטל חלק בהכנות לניסויים של הסקיילאב והארס"ט. יוסף חקר את תנודות רוח השמש, את שכבות האטמוספירה ועמד בראש צוות מדענים שחקר את מערכת השמש ובמיוחד את אורנוס.
ניסוי MEIDEX.
יוסף היה מחלוצי חקר מעבר הקרינה באטמוספירה. לאחר קבלת ההחלטה על שיגור אסטרונאוט ישראלי ותחילת אימוניהם של אילן רמון ויצחק מאיו בשנת 1997 החליטה הממשלה בלחץ ממשלת ארצות הברית כי האסטרונאוט הישראלי יבצע גם ניסוי עבור מוסד מחקר ישראלי ולא יהיה סתם טרמפיסט כפי שהיו האסטרונאוט הסעודי, ובני לאומים אחרים. וכך הוטל על מנהל סוכנות החלל הישראלית דאז אבי הר-אבן לבחור את הניסוי, בתיאום עם רמון (שנשאר בשלב זה כבר לבדו באימונים ביוסטון). לאחר בחינת הצעות מחוקרים ישראלים בתחומי מחקר שונים הוחלט לבחור בהצעתם של יוסף ופרופ' זאב לוין, חברו למחלקה, לחקור את סופות האבק במזרח התיכון. מאוחר יותר התפתח הניסוי וכלל גם תופעות אטמוספיריות אחרות ובראשם שדוני ברקים ושריפות יער במקומות שונים בעולם.
במהלך ההכנות התקיים מפגש בהשתתפות רמון והחוקרים בביתו של יוסף בת"א. הר-אבן, שיזם את המפגש מספר כי רמון התרגש למראה ספר התורה הזעיר ולמשמע סיפורו של יוסף והוא ביקש לכלול את הספר בין החפצים שיעלו עמו לחלל. במהלך הטיסה קיים רמון מסיבת עיתונאים מהחלל, בהשתתפות ראש הממשלה דאז אריאל שרון ובכירים רבים, ובהם פרופ' יובל נאמן. במהלך מסיבת העיתונאים הקדיש דקות אחדות לספר התורה, ששלף מתוך שקית איטום שבו נשמרה עד אז, וסיפר בקצרה את סיפורו של ספר התורה ושל פרופ' יוסף, כנער בשואה שהיום עומד בראש הפרויקט המדעי החשוב וכיצד הדבר מראה על חוזקו של יהויכין ועל חוסנו של העם, ספר התורה לא נמצא בין הריסות הקולומביה, ככל הנראה הוא נשרף באטמוספירה.
עד יום מותו המשיך פרופ' יוסף לפרסם מאמרים בעיתונות המדעית, שברבים מהם ניתח ביחד עם תלמידיו ועם עמיתיו לניסוי ממצאים ששודרו מהקולומביה במהלך הטיסה. הוא היה גם זה שהתעקש על שידור נתונים רבים ככל האפשר למרות מגבלות רוחב הפס לצורכי גיבוי ולמקרה שתתרחש תקלה טכנית שתמנע את שיחזור הנתונים ממחשבי החללית, ובסופו של דבר, הציל בכך את הניסוי.
יוסף נפטר ב-1 באוקטובר 2008 לאחר מחלה קשה ממנה סבל בחצי השנה האחרונה לחייו.
הערות שוליים.
ויליאם הנרי פוקס-טלבוט
איגרוף ביוון העתיקה
איגרוף ביוון העתיקה מוזכר לראשונה בכתובים באיליאדה של הומרוס, ולכן משערים כי נהגו לערוך תחרויות איגרוף במגוון הקשרים חברתיים בפולייס (ערי המדינה) השונות ביוון העתיקה קודם למאה השמינית לפנה"ס שבה נכתבה היצירה. מרבית המקורות הקיימים המתארים את האיגרוף ביוון העתיקה אינם שלמים או שנלקחו מתוך סיפורי אגדות ולכן קשה לשחזר את החוקים, המנהגים וההיסטוריה של פעילות זו בפירוט. ועם זאת, ברור כיום כי תחרויות איגרוף בעזרת כפפות היו חלק משמעותי בתרבות היוונית האתלטית במהלך התקופה הקלאסית המוקדמת.
מקורות.