במדינות מסוימות אף יש מדיניות להוציא מהשוק את כל כלי הרכב שאינם מכוניות חשמליות - כגון קליפורניה, אשר נחשבת לאחד משווקי הרכב הגדולים בעולם, הוצא צו מיוחד שבמסגרתו משנת 2035 ואילך יהיה אסור למכור בקליפורניה מכוניות הפועלות על בנזין. נורווגיה צפויה להיות במדינת הראשונה שתעשה זאת עד שנת 2025 (ובפועל כנראה מוקדם יותר בגלל פופולריות הרכב).
בשנת 2020 המכונית החשמלית טסלה מודל 3 הפכה למכונית החשמלית הנמכרת ביותר בעולם בכל הזמנים.
נכון לדצמבר 2019 כמות מכוניות הנוסעים חשמליות (בלי לכלול גם את המכוניות ההיברידיות) כלל 4.8 מיליון מכוניות. נכון ל-2019 למעלה ממחצית (54%) מהמכוניות החשמליות הקיימות בעולם נמצאו בסין.
חברה לישראל
הצגה של חבורה
לאו השלישי
לאו העשירי (אפיפיור)
לאו (אפיפיור)
הקונצ'רטי הברנדבורגים
לאו (קיסר)
אוסטר אוטוקרט
אוסטר J1 אוטוקרט או גרסתו הצבאית AOP 5 (ראשי תיבות של Air Observation Post, עמדת תצפית אווירית) הוא דגם של מטוס קל, חד מנועי, בעל כנף עילית. האוסטר נבנה על ידי חברת אוסטר הבריטית במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה. החל מ־1942 יוצרו מהדגם הצבאי כ־800 מטוסים והחל מ־1945 יוצרו מהדגם האזרחי 420 מטוסים.
האוסטר של חיל האוויר המלכותי שימש כמטוס תצפית קל שפעל בשיתוף עם יחידות ארטילריה בריטיות. טייסות AOP שירתו בצפון אפריקה ובאיטליה מ־1943, ולאחר הפלישה לנורמנדי - גם בצרפת. במספר טייסות שרתו טייסים של חיל האוויר המלכותי הקנדי תחת פיקוד בריטי.
עם תום המלחמה, עוצב הדגם AOP5 כמטוס אזרחי ומנועו הוחלף לקל יותר. הדגם החדש, אוסטר J1 אוטוקרט, נמכר בהצלחה כמטוס אזרחי וייצורו נמשך עד 1952.
מטוסי אוסטר בישראל.
בטרם הקמתם של מדינת ישראל וחיל האוויר הישראלי, פעל ביישוב שירות האוויר (ש"א) של "ההגנה". עם הקמתו של שירות האוויר בנובמבר 1947, היה אוסטר J1 אוטוקרט אחד משבעת המטוסים שעמדו לרשות השירות. האוסטר, שכונה "האוסטר הציווילי", היה המטוס הראשון לנחות בגוש עציון הנצור ב־7 בפברואר 1948.
בינואר 1948 רכש שירות האוויר 20 מטוסי אוסטר מפורקים מהצבא הבריטי, במסווה של עסקה עם הסוכנות היהודית. המטוסים הובלו מבסיס עקרון של חיל האוויר המלכותי ליקב נטוש במושבה שרונה (היום בשטח הקריה). במרתפי היקב עמלו טכנאים להכשיר את המטוסים לטיסה, וב־3 במרץ עשה ראשון המטוסים המשופצים את טיסת הבכורה שלו. בסך הכל הוכשרו לטיסה 18 מתוך 20 המטוסים.
על מטוסי האוסטר, שצלילי מנועיהם הקנו להם את הכינוי "פרימוס" על שם מתקן החימום הרועש, נצבעו מספרי רישוי שחלקם זהים, כדי להטעות את הבריטים, שלא העלו בדעתם שמהגרוטאות שמכרו יושמשו מטוסים. המטוסים הוצבו בטייסת א' בשדה רדינג (לימים שדה דב) תחת פיקודו של אלי פיינגרש. הם תוחזקו בעזרת גרוטאות שהשאירו מאחוריהם הבריטים.
מספרם הגדול יחסית של המטוסים וצרכי השעה, איפשרו להקים נספחים (טייסות) נוספים. ב־10 בפברואר הוקמה טייסת הנגב בניר עם תחת פיקודו של עזר ויצמן ובאפריל הוקמה טייסת הגליל ובסיסה ביבנאל תחת פיקודו של שהוחלף לאחר נפילתו על ידי משה פלד.
המטוסים שימשו במשימות של סיור, צילום וקישור וכן הובילו אספקה ליישובים נצורים, אם בנחיתה והמראה ממנחתים מאולתרים ואם על ידי "הצנחת" מזון ותחמושת עטופים בנסורת בתוך שקים. המטוסים שימשו גם לחילוץ פצועים ואף שימשו כמטוסי תקיפה קלים. מחלונות המטוס השליכו אנשי הצוות פצצות ודרך דלתות המטוס ירו במקלעים. מטוסי האוסטר נשאו בעיקר המאמץ בחודשים הראשונים למלחמת העצמאות, עד הכרזת העצמאות והגעתם של מטוסים מתקדמים יותר, דוגמת המסרשמיט. ב-7 ביולי 1948 נפל אמנון (זיסט) ברמן מעל לוד בהטיסו אוסטר. המטוסים נותרו בשירות עד שנת 1952.
לימים הונצח האוסטר בישראל בבול לכבוד יום העצמאות התשעה עשר של ישראל ובמדליה שנושאים את דמותו.
הערות שוליים.
אוסטר דגם 5
חמאם אל-מליח
חמאם אל-מליח (בערבית: حمامات المالح, תעתיק: חמאמאת אלמאלח) הוא אתר בנחל מלחה (ואדי אל-מליח) במזרח השומרון, בו נובעים מים חמים. האתר נמצא כשלושה קילומטר מערבית לכביש הבקעה, בסמוך לכביש המחבר את כביש אלון לעיירה טובאס (כביש 5799).
המעיינות בחמאם אל-מליח שייכים לקבוצת המעיינות החמים הנובעים בשקע הירדן. נביעות דומות יש בחמת גדר ובחמי טבריה. אין במקום סידורים לרחצה מסודרת במים החמים.
היסטוריה.
המרחצאות נטושים מאז מלחמת ששת הימים. הכנסייה הלטינית, בעלת המקום, בנתה במקום מבנה גדול ומבנים קטנים מעל המעיינות - חורבת אל מליח' מבנה בן שתי קומות, ששימש למגורי הבאים לרחוץ במעיינות. סביב המבני גדלים עצי אקליפטוס ועצי תמר.
בסמוך למקום נהגו להתאמן יחידות החי"ר של צה"ל. ב-1981 הוקם במקום בסיס האימון המתקדם של חטיבת הצנחנים שכונה על שם האתר- בסיס חמאם אל-מליח. הבסיס פורק ב-2003 עם הקמת בסיס האימונים החטיבתי - מחנה "איתן" סמוך לקיבוץ שומריה.
ב-19 במרץ 2002, תקפו שני מחבלים צוות טירונים מיחידת מגלן, אשר באותה עת החל את האימון המתקדם, בשעה שתירגל לינה בשטח. ממכת האש הראשונה נהרג מפקד הצוות, , ונפצעו מספר חיילים. לוחמי הצוות שהקיצו משנתם הרגו את אחד המחבלים. מפקד האימון המתקדם בבסיס הטירונים של הצנחנים, רס"ן גיא חזות שהגיע עם כוחות הכוננות ניהל את הקרב במהלכו נהרג המחבל הנוסף.
גאולוגיה.
המעיינות נובעים בעמק צר, בו זורם "ואדי אל-מאליח" ונשפך אל נהר הירדן. העמק משתרע מדרום מזרח לצפון מערב. מבחינים בזווית במקום מסוים בעמק, כאשר נוצרת מעין "ברך" בזווית של 90 מעלות.
הבקעה נוצרה כתוצאה מתנועות אנכיות ואופקיות ב"תפר" שבין הלוחות טקטוניים המצויים משני צידי בקעת הירדן. כתוצאה מהתנועות נמצא כי הצד המזרחי של בקעת הירדן "זז" צפונה יחסית לצד המערבי. מכאן ההשערה כי הלוח הערבי הועתק למרחק של 105 ק"מ צפונית ללוח האפריקני בקטע שעד ים הכנרת (כך למשל המקום המקביל לבקעת תמנע מצדו המזרחי של השבר הסורי־אפריקני מצוי 100 קילומטר צפונית לו בפינון שבירדן), ו-40 ק"מ בקטע שלאחריו. שני הלוחות נעים צפונה, אולם הלוח הערבי המזרחי לו, נע במהירות רבה יותר. מהירות התנועה היחסית בין הלוחות היא בסביבות 4 מילימטרים לשנה (לעומת מהירות של כ-4 סנטימטרים לשנה בהעתק סן אנדראס).
בנחל מלחה מתגלה נוף טרשי קרסטי שנוצר במחשוף של סלעים קדומים מגיל יורה עליון. המחשוף הוגדר בתור תצורת מאליח. סלעים דומים נחשפו באזור החרמון, שידוע בנופים הקרסטיים. על סלעי היורה מונחת שכבה של סלעים וולקניים. האתר בנחל אל-מלח, הוא אחד המקומות הבודדים, בהן נחשפים בארץ ישראל סלעים מעידן זה. גם צפונית מהנחל התגלו ממצאים נוספים המעידים על פעילות וולקנית.
מאפייני המעיינות.
חומם של המים במעיינות מגיע ל-36 מעלות צלזיוס, המתאימים לרחצה; אך בהיעדר תחזוקה, הם מוזנחים ומימיהם לא מומלצים לרחצה. המים מכילים 1,500 מ"ג כלור לליטר ושפיעתם 162 מטרים מעוקבים לשעה. הם מדיפים ריח גופרית המורגש היטב בסביבה.
עמקו של המעיין כ-30 ס"מ.
סביב המעיין פורחים בחודשי הקיץ פרחי שברק קוצני.
מקורם של המים החמים הוא ממי תהום הזורמים באקוויפר ומגיעים לעומק רב מתחת לפני הקרקע. בעומק כדור הארץ שכבת הסלע חמה יותר. המים שבאים במגע עם הסלע החם מתחממים, וכאשר הם פורצים אל פני השטח, הם יוצרים מעיינות חמים. בדרך כלל המעיינות החמים עשירים במינרלים שונים.
ליד חמאם אל-מליח, היכן שה"ברך", נובע מעיין מים מתוקים "עין חילו", שפרושו "המתוק" שתכולת הכלור שלו רק 371 מ"ג לליטר אך שפיעתו נמוכה: 7 מטרים מעוקבים לשעה.
ממערב לחמאם אל-מליח, על גבעה רמה, נמצא ברג' אל-מלח - שרידי מבצר צלבני. הגבעה בנויה מסלעים מתקופה היורה, המצויים רק בהר החרמון ובמכתש רמון.
המרחב כולו נמצא בתחומי שמורת הטבע "נחל בזק עילי", ששטחה כ-55 אלף דונם.
שיר ערש
שיר ערש הוא שיר המושר באוזני ילדים לפני השינה, ונועד להרדימם.
מאפיינים.
שירי ערש שייכים לסוגה של שירים המהווים חלק מפולקלור עממי, הם עוברים מדור לדור ונחרתים כחוויית ילדות וכזיכרון נוסטלגי עליו מתרפקים ברגעי געגועים. הדימוי הקלסי שלהם מוכר בתמונת האם המנדנדת את ילדה בעריסתו ושרה לו בקול שקט ונוגה, כאשר הקצב של השיר מותאם לקצב תנועתה של העריסה או של התינוק המעורסל בזרועות אמו/אביו.
שירי ערש מאופיינים בנימה רגשנית ובמילים החוזרות על עצמן ומבטאות עצב קיומי וחרדת ההורה לשלום ילדו ולהרגעת פחדיו. בהיותם חלק מהתרבות העממית, יש בהם מאפיינים אחרים המושפעים מהאירועים המתרחשים סביב, וכוללים מסרים שונים הקשורים אל יחסי הילד עם ההורה ועם החברה סביבו.
מאפיינים כאלה מצויים בשירי הערש העבריים לדורותיהם:
אד נוזיאם
הלוח הערבי
הלוח הערבי הוא אחד הלוחות הטקטוניים על פני כדור הארץ. ההתנגשות שלו עם הלוח האירואסייתי גרמה להיווצרות רכסי ההרים באזור טורקיה ואיראן.
השתרעות וגבולות.
חלקו היבשתי של הלוח הערבי כולל בתוכו את חצי האי ערב בתחומן של ערב הסעודית, תימן, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, קטר, כווית, בחריין, ירדן וסוריה, ומגיע עד לדרום טורקיה. חלקו הימי מתבטא ברצועה המקיפה את חצי האי ערב לאורך מפרץ אילת, ים סוף, הים הערבי והמפרץ הפרסי.
הלוח הערבי גובל בצפונו בטורקיה המצויה על הלוח האנטולי; בצפון-מזרח – בלוח האירואסייתי; במזרח – בלוח ההודי; בדרום-מזרח – בלוח הסומלי ובדרום – בלוח האפריקני לאורך הבקע הסורי-אפריקני.
לוח הזמנים.