לאחר מכן, ג'ניפר מצליחה לפתות את ג'וני להיכנס למכוניתה ומכריחה אותו להתפשט באיומי אקדח. ג'וני טוען כי האונס היה באשמתה. הוא אומר כי היא דרבנה את הגברים למעשה בכך שלבשה בגדים חושפניים ואף התערטלה על שפת האגם. ג'ניפר משכנעת אותו כי היא מאמינה לו ולוקחת אותו אל הבקתה כדי לחלוק אמבטיה. היא מאוננת לג'וני וזה מזכיר כלאחר יד שמת'יו נעדר. היא שולפת סכין וכורתת את איבר מינו לפני שהוא מגיע לאורגזמה. ג'וני פצוע פצעי מוות, וג'ניפר נועלת את האמבטיה ומקשיבה למוזיקה קלאסית בעוד ג'וני גוסס וצורח עד שמת מאובדן דם. ג'ניפר זורקת את גופתו למרתף ושורפת את בגדיו.
אנדי וסטנלי למדים כי מת'יו וג'וני נעדרים והם שטים אל הבקתה של ג'ניפר. אנדי לוקח איתו גרזן. ג'ניפר מטפסת אל הסיפון ודוחפת את סטנלי למים ומצליחה להימלט עם הגרזן. אנדי קופץ להציל את סטנלי אך ג'ניפר נועצת את הגרזן בגבו. סטנלי מנסה לטפס אל הסירה הדוממת דרך המנוע שלה ומתחנן לג'ניפר שלא תהרוג אותו, אך ג'ניפר מפעילה את המנוע שפותח את מעיו.
תפוצת הסרט.
בתחילה נקרא הסרט "יומה של האשה". זרחי לא הצליח למצוא אולפן שיפיץ את סרטו וגם החברות הקטנות לא היו מוכנות להקרין, להפיץ ולהדפיס על קלטות וידאו תועבה עזה על אונס, התעללות מינית, רציחות וכריתת איברים. לבסוף מכר זרחי את הזכויות על הסרט לג’רי גרוס, ששינה את שמו והקרין אותו בשיקגו.
רימייק.
זרחי רכש שוב את הזכויות לסרט וב-2010 צולם רימייק לסרט בשם "אני יורקת על קברך", ב-2013 יצא סרט ההמשך "אני יורקת על קברך 2" וב-2015 הסרט "אני יורקת על קברך 3".
ביקורת.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. המבקר רוג'ר איברט כינה את הסרט "הסרט הגרוע ביותר בכל הזמנים" וגרם לכך שמכירות הווידאו של הסרט הרקיעו שחקים.
PDNFTT
פרובסקיט (מבנה)
מבנה פרובסקיט (perovskite) הוא מבנה גבישי של חומר הקרוי על שם המינרל פרובסקיט, בעל הנוסחה CaTiO3 המכונה גם קלציום טיטנאט. הנוסחה הכללית של מבנה הפרובסקיט היא ABX3, כאשר A ו-B מסמנים קטיונים בעלי גדלים שונים מאוד, ו-X מסמן אניון הקשור לשניהם - בדרך כלל חמצן. אטומי A גדולים יותר מאטומי B, הנמצאים במרכז תא היחידה.
שם זה הוענק למשפחה גדולה של חומרים בעלי מבנה גבישי דומה (פרובסקיטים).
מבנה גבישי.
במבנה הקובי האידיאלי, הקטיון הקטן יותר B הוא בעל מספר קואורדינציה של 6, והוא מוקף על ידי אוקטהדרון של אניוני X. הקטיון הגדול יותר A הוא בעל מספר קואורדינציה של 12. על מנת לשמור על היציבות של המבנה, הגדלים היחסיים של היונים צריכים לשמור על טווח צר של יחסים אפשריים. כאשר מתקרבים לקצה הטווח המותר של הגדלים היחסיים, יכולים להיווצר במבנה עיוותים וסיבובים, אשר מורידים את הסימטריה של הסריג ומשפיעים על מספרי הקואורדינציה של היונים. לשינויים מזעריים מסוגים אלה בסימטריה של המבנה יכולות להיות השפעות מרחיקות לכת על המבנה האלקטרוני של החומר, המתבטאות בשינויים בתכונות החשמליות והמגנטיות שלו.
יחס גולדשמידט.
היחס המותר בין גודלי היונים לשמירה על יציבות המבנה, המסומן t, נקרא פקטור Goldschmidt, והוא ניתן על ידי הנוסחה:
formula_1
כאשר rA, rB ו-RX מציינים את הרדיוסים היוניים השונים.
כאשר יחס גולדשמידט גדול מאחד, יתקבל מבנה הקסגונלי. כאשר יחס זה היא בין 0.9 ל-1 יתקבל מבנה פרובסקיט קובי. כאשר היחס הוא בטווח שבין 0.9 ל-0.71 יתקבל מבנה אורתורומבי או רומבוהדרלי, המהווים במקרה זה מבני פרובסקיט קוביים בעלי עיוות סריגי.
תכונות ושימושים.
מבנה אלקטרוני ותופעות פיזיקליות.
לפרובסקיטים רבים, במיוחד לתחמוצות של מתכות מעבר ושל עפרות נדירות, קיימות תכונות אלקטרוניות מורכבות ושימושיות, אשר מושכות עניין רב בפיתוח טכנולוגי ובמחקר מדעי בסיסי, במיוחד בפיזיקה של מצב מוצק. בין התופעות ניתן למנות מעבר מוליך-מבודד, colossal magneto-resistance, היווצרות של גז אלקטרונים דו-ממדי (2DEG) בממשקים בין שני מבודדים, ותופעות נוספות. פרובסקיטים יכולים להיות פאראמגנטיים (למשל לנתנום סטרונציום מנגניט, LSMO), פרומגנטיים, אנטיפרומגנטיים (למשל לנתנום-מנגניט, LMO) ודיאמגנטיים, הם יכולים להיות פרואלקטריים ופייזואלקטריים (למשל עופרת-זירקוניום טיטנאט PZT) וגם מולטי-פרואיים (למשל ביסמוט-פריט, BFO או ארופיום-טיטנאט).
תאים סולאריים.
בנוסף, בשנים האחרונות חלה התקדמות ניכרת ביעילות של תאים סולאריים מחקריים המבוססים על פרובסקיטים היברידיים, אורגנו-מתכתיים של האלידי עופרת. חומרים כאלה הם בעלי נוסחה כגון (), כאשר ההליד (כלור, ברום, או יוד, לרוב) הוא האטום X, העופרת היא האטום B, והרכיב האורגני הוא האטום A. ניתן לייצר שכבות דקות לתאים סולאריים מחומרים אלה בטמפרטורות נמוכות (מתחת 100 מעלות צלזיוס) וללא הצורך במערכות ואקום ותהליכי ייצור של מיקרואלקטרוניקה, הנהוגים בתאים סולאריים מתקדמים, ובכך מקווים להוריד את עלויות הייצור ולאפשר ייצור על משטחים גמישים. עם זאת קיימים עוד אתגרים שיש לפתור לפני שהטכנולוגיה תוכל להפוך למסחרית.
אברהם מינדלין
אברהם מינְדְלין (1899 – 24 בפברואר 1961) היה מלחין עממי, זמר טנור ומנצח מקהלות ישראלי. שען במקצועו.
קורות חיים.
אברהם בן משה מינדלין נולד ברוסיה, בנו של חזן. עוד בנעוריו היה פעיל במקהלות. למד בקונסרבטוריון בדניפרופטרובסק.
ב-1921 עלה לארץ ישראל והחל את הקריירה שלו כזמר. כשייסד מרדכי גולינקין את האופרה הארצישראלית, הצטרף אליה כזמר טנור. במשך ארבע שנים, מ-1923 עד 1927, הועלו במוסד זה 17 אופרות עם תרגום הליברטו לעברית של אהרן אשמן. מינדלין עזר לגולינקין בהפקת האופרות, ונישא לשרה, בתו של גולינקין. בנוסף, נמנה עם סגל זמרי האורטוריה הארצישראלית מיסודו של פורדהאוז בן-ציסי, ועם זמרי מקהלותיו של ליאו ליוב "אקורד" ובפרט "תל אביב", שבשנים 1927–1934 היה מינדלין מעמודי התווך שלה.
כמו כן, במשך תקופה ארוכה הופיע כזמר על במות שונות, שר אריות ושירים עבריים, בעיקר משל יואל אנגל. כזמר עממי זכה להערכה על האינטרפרטציה שלו לזמר הארצישראלי.
לאחר סגירת האופרה עבד מינדלין, שען במקצועו, במשך עשרות שנים בחנותו ברחוב שינקין 2 בתל אביב. הוא עצמו התגורר ברחוב יהודה הלוי 145.
מינדלין התחיל להלחין ב-1939, כשהיה בסוף שנות השלושים לחייו, ואת מרבית שיריו, כ-150–200 במספר, יצר בפרק זמן של עשור, לאורך שנות ה-40.
מינדלין הלחין את שיריהם של ח"נ ביאליק, שאול טשרניחובסקי, יעקב רימון, אהרן רבינוביץ, שמואל פישר, מרים ברנשטיין-כהן, אברהם ברוידס, עודד אבישר, ש. שלום ועוד.
שיריו התאימו לאתוס הציוני שהיה באותה תקופה – שירים על עבודה, אדמה, העפלה, נוף ואהבה. משיריו הנודעים: "אדמה, עבודה" ("ממרומים ברכה יורדת... אדמה נחיה חייך") למילותיו של ש. שלום, "לארצי" (אהרן רבינוביץ), "אל הנגב" (יעקב רימון), "אין דבר חביבי" (מרים ברנשטיין-כהן) ו"בעמדה" ("בחורים, בחורות"), שכתב שמואל פישר בתחילת מלחמת העצמאות.
מינדלין היה הראשון שחיבר, בשנות ה-40, שיר זיכרון לזכר חללים בני היישוב: השיר "בן עשרים", שחיבר אהרן אשמן לזכר הנופלים בבריגדה במלחמת העולם השנייה והתפרסם והושר במלחמת העצמאות.
כן הלחין שירי ילדים, בהם "רעש בגינה" מאת אהרן רבינוביץ, שנכתב ב-1944 לרגל פתיחת גן מאיר, שירי ערש וכן טקסטים מתוך שיר השירים (שמלחיני היישוב הרבו בהלחנתם באותו עשור, בהשראת צלילי המזרח), ובראשם "שחורה אני ונאוה".
קונצרטים רבים מיצירותיו לזמר עברי עממי, בעיבודים שונים, נערכו בארץ בהשתתפות טובי הזמרים: שושנה דמארי, יוסף גולנד, אברהם וילקומירסקי אפרים די זהב, חנה זמיר, יוספה שוקן, לאה דגנית. מינדלין גם עיבד לחנים של אחרים כמו שלמה וייספיש.
מינדלין הוגדר על ידי עצמו ועל ידי בני תקופתו כמלחין עממי, והמנגינות שחיבר היו פשוטות וקליטות. בביקורת בעיתון "חרות", לקראת אחד מהקונצרטים מיצירותיו ב-1952, נכתב כי "חן עממי ורוך ענוג מציין את דרכו בקומפוזיציה". בעיתון "הצופה" נכתב לאחר הקונצרט כי "הקו האופייני למנגינותיו הוא, המיזוג בין הנגינה המסורתית לבין הצלילים החדשים הנשמעים בפעימת הפטישים ובקצב הבניין של המולדת. הוא נשאר נאמן לנעימה החזנית, ששימשה אי-פעם ערש להתפתחותו המוזיקלית בימי נעוריו".
כבר ב-1942 הוציא מינדלין בהוצאה עצמית ספרון ובו 12 מלחניו. וב-1945, כשש שנים לאחר שהחל להלחין, הוציא בהוצאת יבנה קובץ שכלל מאה לחנים ארצישראליים מפרי עטו – ובכך היה למלחין הראשון בזמר העברי שהוציא בדפוס את אסופת כל שיריו. לספרו קרא "ניגונים", כשם שירה של פניה ברגשטיין, שאותו הלחין מיד עם פרסומו (את הבית הראשון שלו קבע כמוטו בפתח ספרו).
מינדלין עצמו הוסיף להופיע בזמרה, וכן הנחה ערבי שירה בציבור.
בנוסף לזמרה והלחנה, מינדלין ניצח על מקהלות לזמר עממי, בהן מקהלת "צלילי עם" שייסד.
באמצע שנות ה-50 חלה מינדלין, נאלץ לסגור את חנותו, הסתגר בביתו וחי חיי עוני ודלות.
בנובמבר 1960, חודשים ספורים לפני מותו, לאחר שמארגני פסטיבל הזמר והפזמון הראשון הודיעו כי בתחרות ישתתפו רק תשעה שירים היות שלא מצאו שיר עשירי מתאים, ארגן מינדלין כמחאה את פסטיבל השיר העשירי, שאותו ניהל וגם ניצח על הופעת מקהלה. מתוך 441 שירים שנפסלו נבחרו 24 שירים ומתוכם נבחר שיר אחד המתאים להיות השיר העשירי בפסטיבל.
מינדלין נפטר ב-1961, בגיל 61, ונקבר בבית הקברות קריית שאול. הותיר את אשתו נחמה ואת בתו הנשואה חנה, שחיה עם בעלה וילדיה בארצות הברית.
בעזבונו נותרו יצירות רבות שלא ראו אור.