הסן ברנרד הקלאסי שונה מאוד מהסן ברנרד של ימינו בגלל הכלאות. הכלבים היו כלבי עבודה קטנים יותר (בערך בגודל של רועה גרמני) אולם חורפים קשים בין השנים 1816 ו 1818 הובילו להרבה מפולות שלגים, והרגו הרבה כלבים שנועדו לרבייה בזמן חילוצים. בניסיון לשמר את הגזע, כלבי הסן ברנרד הנותרים הוכלאו עם כלבי נויפאונדלנד, שהובאו במיוחד מניופאונדלנד שבקנדה בשנות החמישים של המאה ה-19, ובכך איבדו את שימושם העיקרי ככלבי חילוץ באקלים השלגי של האלפים בגלל שהפרווה הארוכה שירשו הייתה עלולה לקפוא ולהכביד עליהם.
מקור השם.
מקור השם "סן ברנרד" מגיע מהאכסניה בה גודלו הכלבים במעבר סן ברנאר הגדול, אכסניה שנתנה מחסה למטיילים באזור המתעתע באלפים המערביים בין שווייץ לאיטליה. המעבר, האכסניה והכלבים נקראים על שם ברנאר ממנתון, נזיר מהמאה ה-11 שהקים את האכסניה.
השם "סן ברנרד" לא היה מקובל עד המאה ה-19, עד אז כונו הכלבים במגוון שמות, כגון, "הכלבים הקדושים", "סוסים אצילים", "מסטיף אלפיני" או "כלבי בארי".
גזעים דומים.
כלבי הסן ברנרד דומים מאוד למסטיף האנגלי, ואיתו הוא חולק אב קדמון משותף הידוע כמסטיף האלפיני. הסן ברנרד המודרני שונה מאוד מהכלבים המקוריים שהוחזקו באכסניית סן ברנרד, השינוי הבולט ביותר הוא בגודל ובמבנה הגוף. מאז סוף המאה ה-19, הסן ברנרד שובח ושופר באמצעות גזעי מולוסר גדולים ורבים, ביניהם הניופאולנד, כלב ההרים הפירנאי, כלב ההרים השווייצרי הגדול, ברנר זננהונד, דני ענק, מסטיף אנגלי, וככל הנראה גם עם מסטיף טיבטי ורועה קווקזי. גזעים אחרים כמו הרוטוויילר, הבוקסר והבולדוג האנגלי גם ככל תרמו לסן ברנרד. ככל הנראה כל הגזעים הגדולים האלה התערבבו בניסיון להנצל מהכחדה לאחר מלחמת העולם השנייה, ולכן ניתן למצוא גנים מכולם בסן ברנרד כמו שהוא מוכר כיום.
ארבעת גזעי הזננהונד: כלב ההרים השווייצרי, הברנר זננהונד, האפנצלר זננהונד וכלב ההרים אנטלבוצ'ר דומים במראה לסן הברנרד וחולקים היסטוריה שאזור מחיה, אולם להם יש שלושה צבעים לעומת שניים בלבד של הסן ברנרד.
כלביית הצבא הרוסי הכליאה בין הסן ברנרד לבין הרועה הקווקזי ויצרה את כלב השמירה המוסקבאי שעדיין משמשים את הצבא הרוסי כיום.
הכרה בינלאומית.
הסן ברנרד הוכר רשמית על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות כ"מולוסר" בקבוצה 2, סעיף 2. הגזע הוכר על ידי מועדון הכלבים האנגלי, מועדון הכלבים הקנדי והאמריקאי בקבוצת כלבי העבודה. מועדון הכלבים המאוחד, שמקום מושבו בארצות הברית, תייג את הגזע ככלב שמירה. מועדון הכלבים הניו זילנדי ומועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית תייגו את הגזע ככלב שימושי.
פעילויות מודרניות - מעבר סן ברנאר הגדול.
כלבי הסן ברנרד כבר לא משמשים לחילוץ אלפיני, החילוץ המתועד האחרון הוא משנת 1955. עד שנת 2004, האכסניה עדיין החזיקה 18 כלבים מטעמי מסורת וסנטימנט היסטורי. אולם בשנה זו הקימה עמותת בארי כלביות לכלבי הסן ברנרד בעיר מרטיני שנמצאת במורד מעבר סן ברנאר הגדול ורכשה את הכלבים הנותרים מהאכסניה.
הכלבים שבבעלות העמותה מאומנים על מנת להשתתף במגוון ענפי ספורט כלביים כגון, כרכרות ומשיכת מסעות. הכלבים של עמותת בארי קטנים יחסית לכלבי הסן ברנרד הממוצעים.
בריאות.
הגדילה המהירה והמשקל הגבוה יכולים לגרום להידרדרות בעצמות הכלבים אם לא יקבלו אוכל מתאים ותרגול. כלבים רבים סובלים ממחלת אגן תורשתית וממחלת מרפק תורשתית. התגלה כי סרטן העצמות גם הוא עובר בתורשה אצל כלבי הסן ברנרד. הם גם רגישים למחלות עיניים אנטרופיון ואקטרופיון שבהן העפעף נכנס פנימה או יוצא החוצה וזו אחת הבעיות הגדולות של הגזע. הכלבים גם נוטים לאפילפסיה והתקפים, מחלת לב הקרויה קרדיומיופתיה מורחבת ואקזמה.
מועדוני הכלבים הבריטי והאמריקאי מעריכים את תוחלת החיים של הכלבים ל 8 - 10 שנים בלבד. בסקר שנערך על 35 כלבים דנים בשנת 2003, תוחלת החיים החציונית עמדה על תשע וחצי שנים ואילו סקר בבריטניה בשנת 2005 על 53 כלבים מצא כי תוחלת החיים שלהם הייתה שבע שנים בלבד. בסקר הבריטי כ 20% מהכלבים עברו על גיל 10, והכלב שהאריך חיים ביותר הגיע ל 12 שנים ותשעה חודשים.
טמפרמנט.
ידוע כדוגמה קלאסית לכלב ענק ועדין, הסן ברנרד הוא כלב רגוע, סבלני ונחמד למבוגרים ובמיוחד לילדים. אולם, כמו כל כלב ענק אחר, הסן ברנרד צריך להיות בחברת אנשים וכלבים אחרים על מנת למנוע ממנו לפחד ואת האפשרות להיות תוקפן וטריטוריאלי. בגלל גודלו העצום של הכלב בבגרותו, מומלץ לאמן אותו בעודו גור ולהימנע מאי הנעימויות שבאילוף כלבי ענק בוגרים. כלב סן ברנרד בוגר פרוע יכול להוות בעיה גם לאדם חזק, ולכן צריך להשיג שליטה על הכלב בעודו גור. כלבי הסן ברנרד עלולים לנבוח על זרים ובגלל גודלם יוצרים הרתעה.
פינצ'ר ננסי
פִּינְצֵ'ר ננסי הוא גזע קטן של כלב הבית.
היסטוריה.
כמו הפינצ'ר הגרמני NJA הגדול יותר, מקורו של הפינצ'ר הננסי בגרמניה. ישנן מספר תאוריות לגבי מוצאו: יש אומרים שהוא צאצא של טריירים שהתפתחו בגרמניה, תאוריה אחרת מניחה כי הפינצ'ר נוצר מהכלאה של כלב הולנדי וגרייהאונד איטלקי וכינויו היה Pinchr Reh - רה הוא אייל בגרמנית; תאוריה נוספת הניחה כי הוא נוצר מגזע הדוברמן פינצ'ר, תאוריה שהופרכה מאוחר יותר כיוון שהוכח שהפינצ'ר היה גזע קדום יותר מהדוברמן. כל תאוריה שהיא לגבי הגזע מניחה כי הפינצ'ר הוא גזע קדום, שתואר ביצירות אמנות קדומות ובספרות. מתוך מועדון הפינצ'ר הגרמני, שהוקם ב-1895, נקבע תקן הגזע ולאחר מלחמת העולם הראשונה חל גידול במספר הפינצ'רים הננסיים.
בשנת 1929 הוכר הגזע בהתאחדות הכלבים האמריקנית ומאז הפך לפופולרי בעולם כולו.
מבנה ואופי.
פרוות הפינצ'ר קצרה מאוד ודורשת טיפול מועט. צבעה של הפרווה יכול להיות גוני חום אחידים או שחור עם כתמים חומים. גובהו הממוצע הוא 25–30 ס"מ ומשקלו לרוב הוא 4–7 ק"ג.
אלו כלבים ספורטיביים, מלאי אנרגיה ורצון למשחק, חברותיים ונאמנים מאוד לבעליהם. כמו כן הם חזקים ביחס לגודלם הקטן, אמיצים, ולעיתים חסרי פחד, אפילו כלפי כלבים גדולים מהם בהרבה. בשל כך נוהגים לנבוח לעיתים קרובות יחסית. הם מתאימים במיוחד למשפחות עם ילדים ולבתים מרווחים או בעלי חצר.
ניופאונדלנד (פירושונים)
קונסטנס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
קוֹנְסְטָנְס השני הֶרָקְלִיוּס פּוֹגוֹנָטוּס (ביוונית עתיקה: Κωνσταντῖνος ὁ Πωγωνάτος בלטינית Heraclius Constantinus Augustus; 7 בנובמבר 630 – 15 בספטמבר 668), קיסר ביזנטי משנת 641 עד למותו. היה בנו של קונסטנטינוס השלישי. עקב השמועה שהרקלונס ומרטינה הרעילו את קונסטנטין, מונה קונסטנס לקיסר שותף, בשנת 641.
בימי קונסטנס הביזנטים נסוגו ממצרים, והערבים שיגרו מספר התקפות על איי הים התיכון והים האגאי. קונסטנס שלח ב-655 צי לתקוף את הערבים סמוך לפיניקה שבחוף ליקיה, אך הובס. הערבים תכננו מתקפה על קונסטנטינופול, אך לא ביצעו אותה עקב מלחמת אזרחים שפרצה בין הסונים לשיעים. קונסטנס הביס ב-658 את הסלאבים על נהר הדנובה, ובכך האט זמנית את פלישתם לבלקן.
קונסטנס שאף להימנע מבעיות ירושה של שלטונו, ולכן הביא לרצח אחיו, תיאודוסיוס, ומינה את בניו קונסטנטינוס, הרקליוס וטיבריוס לקיסרים שותפים. בשנת 661 הוא לחם כנגד הלומברדים באיטליה וכנראה בחר להעביר את בירת האימפריה לסיציליה. החלטתו לא נתקבלה באהדה. ב־15 בספטמבר 668 קונסטנס נרצח בחדר השירותים על ידי חצרנו. קונסטנטינוס ירש אותו כקונסטנטינוס הרביעי.
דרמה
דרמה (Drama) היא סוגה ספרותית, שם כולל ליצירות שנכתבו לשם הצגה ובראשן הטרגדיה והקומדיה.
הדרמה היא אחת משלושת ענפי הספרות הראשיים כפי שקבע אריסטו ושני הענפים האחרים הם ליריקה ואפיקה. אריסטו מגדיר את הדרמה כפעולה שלמה שיש לה התחלה, אמצע וסוף. הדרמה מציגה את האירועים בזמן הווה.
מקור המילה "דרמה" (δράμα) במילה היוונית דראן (δραν) שמשמעה "עשייה", מהפועל (בניב הדורי) "לעשות".
היוונים השתמשו במילה זו לתאר את הטרגדיות היווניות.
דרמה יוונית.
בתיאטרון היווני באתונה היו שני סוגי דרמה: טרגדיה וקומדיה. מקור הטרגדיה והקומדיה האתונאיים לוט בערפל; סביר להניח כי במקור הייתה הדרמה היוונית חלק מטקס דתי.
ראשית הייתה המקהלה, ובה זמר מוביל ששר על גיבור אגדי כלשהו; בתקופות מאוחרות יותר החל המוביל לגלם את הדמות במקום לשיר עליה. בהמשך נוסף דיאלוג בין כמה שחקנים, והתוצאה הייתה הטרגדיה היוונית. צורות הדרמה האחרות הופיעו בהמשך.
שלוש האחדויות.
אריסטו טוען כי בדרמה חייבים להתקיים שלושה תנאים:
דרמה טלוויזיונית.
המרכיבים המרכזיים של המבנה העלילתי בדרמה הטלוויזיונית:
הדמות הראשית היא גיבור העלילה, מולה דמויות משניות, שתפקידן לחשוף צדדים חדשים של הגיבור בעלילה.
קיימים שני סוגי קונפליקטים:
מדרש הלכה
מדרש אגדה
מדרשי הלכה
מדרש הלכה הוא פרשנות חז"לית מדרשית למקרא, המקשרת בין הכתוב במקרא לבין ההלכה המעשית. המדרש מקשר בין פסוק לבין הלכה, ובכך מספק ראיה לנכונותה של ההלכה; הבנה של הפסוק בדרך מסוימת מספקת את התמיכה להלכה, ולעיתים היא המקור הראשוני שלה (למרות שקיימות הלכות רבות שאין להן מקור בתורה). המדרש משמש גם ליצירה של הלכות חדשות, אם כהסקה ישירה מן הפסוק ואם על פי כללי פרשנות מורכבים. לפי מנחם כהנא רוב החוקרים מתארכים את עריכת מדרשי ההלכה התנאיים לסביבות אמצע המאה השלישית. ישנם המתארכים את העריכה גם לתקופת האמוראיים ואף לאחר מכן.
הקבצים העיקריים של מדרשי ההלכה הקיימים בידינו הם המכילתא על ספר שמות, הספרא על ספר ויקרא והספרי על ספר במדבר ועל ספר דברים. רבים ממדרשי ההלכה מובאים בתלמוד.
המדרשים הראשונים.