לאיגוד האסטרונומי הבין-לאומי יש תוכנית אסטרטגית שבה מתוארים חמשת היעדים של הארגון לטווח השנים 2020–2030 והפעילויות הנדרשות כדי לעמוד ביעדים אלה. היעדים הם: 1. הובלת התיאום העולמי של האסטרונומיה ושיפור התקשורת והפצת ידע אסטרונומי בקרב אסטרונומים מקצועיים. 2. קידום כולל של האסטרונומיה בכל מדינה. 3. קידום השימוש באסטרונומיה ככלי לפיתוח בכל מדינה. 4. הנגשת הציבור למידע אסטרומי. 5. חינוך והוראת אסטרונומיה בבתי הספר.
היסטוריה.
האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי, הידוע בראשי התיבות של שמו האנגלי IAU, נוסד ב־28 ביולי 1919 עם מיזוגם של מספר איגודים בין-לאומיים קודמים. הכוח המניע מאחורי הקמתו היה האמריקאי ג'ורג' אלרי הייל , שהיה איש רב־פעלים בארגונה של האסטרונומיה בארצו, ולאחר מכן ברחבי העולם. ב־1922 התכנסה האספה הכללית הראשונה של האיגוד, בהשתתפות נציגים של תשע מדינות (ארצות הברית, קנדה, בלגיה, הממלכה הבריטית, יפן, יוון, צרפת, איטליה ומקסיקו) ועד 1925 הצטרפו ל־IAU עוד 13 מדינות. הנשיא הראשון של האיגוד היה בנג'מין ביילוד .
חברי האיגוד.
חברי האיגוד מסווגים למספר קטגוריות: חברים לאומיים - המייצגים איגודים אסטרונומיים מקצועיים, סה"כ 82 חברים, (לדוגמה, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מייצגת את ישראל החל משנת 1954); חברים פרטיים - מדענים מקצועיים בעלי תואר ד"ר לפחות, העוסקים במחקר והוראה, סה"כ הם מונים 13,059 כשמתוכם פעילים 10,569; חברים זוטרים - מדענים צעירים שהשלימו את לימודי הד"ר שלהם בין השנים 2020-2015, הם בשלב הראשוני של הקריירה שלהם, באחד מענפי האסטרונומיה וסיווגם במעמד זה, הוא למשך שש שנים, הם מונים 533 כשמתוכם 531 מוגדרים כפעילים; חברי כבוד - אנשים שתרמו מהותית להתפתחות המחקר האסטרונומי בארצם, שאינם אסטרונומים מקצועיים. בקטגוריה חדשה זו משנת 2018 נבחרו סה"כ 9 חברים; חברים עמיתים - מעמד זה מוענק לפרטיים שאינם חברים באיגוד, אך מעורבים בפעילות במסגרת קבוצת עבודה, ועדה או מחלקה, במעמד זה, יש סה"כ 75 חברים, המעמד הוא זמני ויש לאשרו מחדש בעת האספות הכלליות ובהמלצת המסגרת שבה המועמד פעיל.
באיגוד יש סה"כ 13,593 (11,091 גברים, 2502 נשים) (מתוכם 533 חברים זוטרים) חברים מקצועיים וזוטרים, כשמיתוכם יש סה"כ 11,100 חברים פעילים (מקצועיים וזוטרים). בישראל יש 107 חברים (96 גברים, 11 נשים).
נכון למרץ 2020, יש באיגוד סה"כ 82 חברים לאומיים, וסה"כ 13677 חברים פרטיים המגיעים, סה"כ מ־107 מדינות ברחבי העולם.
רשימת החברים הלאומיים.
להלן רשימת ארגונים המייצגים קהילות אסטרונומיות מקצועיות לאומיות (נכון למרץ 2020}:
מדינה | ארגון | שנת הצטרפות | מספר חברים | מעמד | קטגוריה (VIII-I)
ניהול וארגון מדעי.
האיגוד מאורגן בתשע חטיבות נושאיות (A-J), 35 מחלקות ו־54 קבוצות עבודה שמאורגנות על ידי הוועד המנהל, על ידי החטיבות או על ידי ועדות, על מנת לבצע משימות מוגדרות היטב לפרקי זמן קצובים. בנוסף לכך, ישנם מרכזי מחקר ומשרדים ייעודיים אזוריים ברחבי העולם.
אחד המשרדים הוא משרד האסטרונומיה לפיתוח שהוקם בשנת 2011 במטרה לקדם את השימוש באסטרונומיה ככלי להתפתחות.
שתי קבוצות מחקר ידועות פועלות במסגרת חטיבה F והן: קבוצה ראשונה היא קבוצת העבודה למינוח גרמי שמיים ותפקידה לתת את השמות לכל גרמי השמיים. קבוצה שנייה היא מרכז כוכב הלכת המינורי האחראית על כל גרמי השמיים במערכת השמש מסוג כוכב לכת מינורי.
רשימת החטיבות, תחומי המחקר ועיסוקן:
האסיפות הכלליות.
החל משנת 1922, האספה הכללית של האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי מתכנסת כל שלוש שנים, למעט התקופה שבין 1938 ל־1948 (עקב מלחמת העולם השנייה).
נשיאי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי.
להלן רשימת הנשיאים החל משנת 1919:
פרסומים.
לאיגוד יש הסכם שיתוף פעולה החל משנת 2004 עם הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' להוצאה לאור של פרסומי האיגוד. האיגוד מפרסם דוחות שנתיים תמטיים, דוחות של החטיבות, הוועדות וקבוצות העבודה, ספרים, עלונים, קולוקוויום, סימפוזיון, פגישות טכניות, פרוטוקולים, דוחות אסטרונומיה, עיתונים של האספה הכללית, פגישות אזוריות, עיקרי האסטרונומיה, עלוני מידע, הנגישים ברובם אונליין באתר הרשמי של האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי.
מענקים ופרסים.
האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי מעניק מספר מענקים ופרסים:
אינדי
מוזיקת אינדי (באנגלית Indie, קיצור של Independent - עצמאי) היא מוזיקה הנשענת על חברת תקליטים עצמאית. במקור תיאר הביטוי "אינדי" את העצמאות מחברות תקליטים מסחריות, אך במהלך השנים, סגנונות מוזיקליים שפותחו על ידי אמנים מחברות עצמאיות תוארו גם הם כ"אינדי".
הגדרת המונח "אינדי".
מאפיינים תרבותיים ופילוסופיים של אינדי.
ישנם מספר מאפיינים תרבותיים ופילוסופיים העוזרים להגדיר את משמעות המונח "אינדי" יותר מאשר סגנונות מוזיקליים או בעלות מסחרית. אמני אינדי מונעים יותר מרצון להבעה עצמית מאשר משיקולים מסחריים (למרות שדבר זה מאפיין אמנים רבים, ובהם גם כאלה שמצליחים מסחרית). סגנון עבודה של עשה-זאת-בעצמך, שהחל עם זרם הפאנק בשנות ה-70 של המאה ה-20, מקושר גם הוא לאינדי, עם אנשים בסצנה המעורבים בלהקות, לייבלים, מסיבות ועיתוני מעריצים ("פנזינים"). אינדי נוטה לדגול בגישה אינטרנציונליסטית, הנובעת מהזדהות עם מעריצים, לייבלים ולהקות במדינות אחרות החולקים את אותו סגנון חיים. לייבלי אינדי קטנים יפיצו לא-אחת אלבומים ללייבלים דומים ממדינות אחרות, ולהקות אינדי נוהגות לצאת לסיבובי הופעות במימון עצמי בערים ומדינות אחרות, בהן חברי סצנת האינדי המקומית יעזרו לארגן הופעות ולעיתים אף יספקו מקומות לינה ועוד.
אינדי וז'אנרים.
למרות שהמונח "אינדי" לא בא לתאר ז'אנר מסוים, אלא הימנעות ממסחור, למספר ז'אנרים שקמו צורף הכינוי "אינדי":
הצלחת האינדי הביאה אמנים החתומים בחברות מסחריות לחקות את הסגנון ששויך לאינדי. כתוצאה מכך, מתוארים כאינדי שמות כאבריל לאבין המחויבים לחברה מסחרית, אך מחזיקים באותם מאפיינים סגנוניים שאפיינו את אמני האינדי שהיו לפניהם.
קטגוריות משנה באינדי.
ישנן מספר סוגות מוזיקליות שמקובל לקבץ באופן כללי תחת השם אינדי. הנפוצות שבהן הן אינדי רוק ואינדי פופ, שההבדל העיקרי ביניהן הוא באדיקות בה הן בוחרות לציית למבנה התרבותי של הרוק. סוגות נוספות הן אינדי פולק ואינדיטרוניקה, שהיא שילוב של אינדי, מוזיקה אלקטרונית, רוק ופופ.
חנויות אינדי מקוונות.
עם הזמן נפתחו באינטרנט חנויות מקוונות רבות המתמחות במוזיקת אינדי. דוגמה לחנות כזאת היא CD Baby.
אמני אינדי.
אלטרמיטיב/אינדי
Lemon Demon
Set it off
all time low
NateWantsToBattle
רחוב יפו
רחוב יפו הוא רחוב מרכזי בירושלים, בעל היסטוריה רבת שנים. ראשיתו בדרך יפו, הציר דרכו היו יוצאים מן העיר העתיקה של ירושלים, מערבה לכיוון העיר יפו ששימשה כעיר הנמל של ירושלים.
במשך עשרות שנים במאה ה-19 ובמאה ה-20 היה הרחוב רחובה הראשי של ירושלים שמחוץ לחומות ומרכז העסקים הראשי (מע"ר) שלה. עם השקת הרכבת הקלה בירושלים בראשית העשור השני של המאה ה-21, נותר הרחוב כציר תחבורה ראשי בעיר.
הרחוב חוצה את העיר ממזרח למערב. תחילתו בשער יפו שבחומת העיר העתיקה, דרך מרכז העיר, ועד צומת היציאה מירושלים. לאורך הרחוב כמה כיכרות ואתרים ידועים של העיר, בהם: כיכר צה"ל, כיכר ספרא, כיכר ציון, כיכר הדוידקה, צומת יפו-המלך ג'ורג' (צומת האיקסים), התחנה המרכזית החדשה, וכן דרכי גישה למדרחוב העירוני - מדרחוב בן-יהודה וכן לשוק מחנה יהודה. לכל אורכו מצויים מאות חנויות ובתי עסק שונים.
מאז 2007 חלק מרחוב יפו הוא המדרחוב הארוך בישראל, באורך כקילומטר וחצי, בין כיכר צה"ל לכיכר הדוידקה.
עקב התמורות הרבות שחלו ברחוב לאורך השנים כתב עליו האדריכל וחוקר ירושלים דוד קרויאנקר כך:
היסטוריה.
ראשית הרחוב בשלהי התקופה העות'מאנית.
במהלך במחצית השנייה של המאה ה-19 התהדקו קשריה (הצליינים והמסחריים) של העיר ירושלים עם יבשת אירופה. קשרים אלו התנהלו דרך נמל יפו ובכך דחק שער יפו את מעמדו העיקרי של שער שכם והוא הפך לשער הכניסה הראשי של העיר.
בשנת 1869, לקראת ביקורו של הקיסר האוסטרו הונגרי פרנץ יוזף, נסללה הדרך הראשית ירושלים-יפו לכל אורכה, בירושלים החל התוואי בשער יפו דרך גבעות הטרשים שמצפון-מערב לעיר. עד אז התנהלה התנועה בדרך יפו ברגל ועל גבי בהמות משא, גמלים ופרדות. הדרך נקראה אז דרך יפו בדומה לדרכים אחרות שיצאו מירושלים ונקראו על שם עיר היעד אליה הובילו.
בתקופה זאת חוותה העיר ירושלים פיתוח מואץ שבא לידי ביטוי במעורבות חזקה של המעצמות (בעיקר רוסיה, צרפת, אוסטרו-הונגריה ובריטניה) ובגידול תלול באוכלוסיית העיר. אחת התוצאות של תהליך זה היא תופעת היציאה מן החומות - ההתיישבות בשכונות ומתחמים חדשים ומרווחים יחסית, מחוץ לחומות העיר העתיקה. הדרך המוליכה ליפו הייתה לרחוב ששימש עמוד השדרה להתפתחות העיר שמחוץ לחומות, כשמשני צדיו נבנו המתחמים והשכונות הראשונים שלה: מגרש הרוסים, נחלת שבעה, מחנה יהודה ואחרים. בתחילה נבנו השכונות לצורך מגורים בלבד אך עם התפחות חיי הרחוב הוסבו חלק מחזיתות הבתים שפנו לרחוב לחנויות, בתי מלאכה ובתי קפה.