כמתוכנן, בבוקר ה-30 באוקטובר 1950, המנהיגים הלאומניים בחיויה, שכללו את קנאלס, בן דודה אליו טורסולה, וקרלוס איריסארי - הוציאו את הנשק שהוסתר בביתה של קנאלס בבאריו קואבי, וחימשו את קבוצת הלאומנים שהתייצבו במקום. הם הובילו את הקבוצה במתקפה על תחנת המשטרה, ולאחר מכן השתלטו גם על בית הדואר, הציתו אותו, וחתכו את כל כבלי הטלפונים. קנאלס הובילה את המתקוממים לכיכר העיר, ושם הניפה את דגל פוארטו ריקו (פעולה שהייתה אסור על פי חוק), והצהירה על פוארטו ריקו כעל רפובליקה חופשית.
כשקיבלה קנאלס ידיעה שאיריסארי נפצע, הבהילה אותו לבית החולים באוטואדו, העיר השכנה.
הלאומנים הצליחו להחזיק בעיר למשך שלושה ימים, עד שהותקפו אווירית בידי כוחות חיל האוויר האמריקאי, וקרקעית בידי ארטילריה וכוחות רגליים אמריקאיים ושל המשמר הלאומי של פוארטו ריקו. הם נכנעו כשאלה הגיעו לגבולות העיר כדי למנוע הרס נוסף של חיויה ואובדן חיים.
בהתקוממות נהרג שוטר אחד ונפצעו שלושה אחרים. למרות שלא הייתה זו קנאלס שירתה בשוטר ההרוג, היא הואשמה ברציחתו, ונידונה בשל כך למאסר עולם ועוד שישים שנה.
כליאה ושחרור.
ביוני 1951 הועברה קנאלס לבית הכלא הפדרלי אלדרסון בווירג'יניה המערבית. לכלא זה הועברה גם המהפכנית לוליטה לברון ב-1954, לאחר שהשתתפה בירי חמישה חברי קונגרס. ב-1967, לאחר 17 שנים בכלא, זכתה קנאלס לחנינה מאת מושל פוארטו ריקו, רוברטו סאנצ'ס וילייה. היא המשיכה בפעילותה למען עצמאות ארצה עד יום מותה.
מורשת.
קנאלס נפטרה בביתה, אשר היה בית ילדותה, בשנת 1996.
את ביתה הפכו למוזיאון על שמה. שמה גם מופיע על לוח אבן שהוצב למרגלות אנדרטה לזכר ההתקוממות בחיויה.
דיסקוגרפיה של אזיליה בנקס
הדיסקוגרפיה של הראפרית האמריקאית אזיליה בנקס כוללת אלבום אולפן, מיני אלבום, מיקסטייפ, שמונה סינגלים ותשעה עשר וידאו קליפים.
שגיאת תקן
שגיאת תקן (או טעות תקן, מאנגלית: Standard Error) היא סטיית התקן של האומד לסטטיסטי הנוצר מדגימה.
למשל, הממוצע הוא אומד נפוץ של התוחלת. עם זאת, למדגמים שונים אשר נלקחו מאותה אוכלוסייה יהיו ערכים שונים לממוצע המדגם, כך שיש התפלגות של ממוצעי מדגמים (לה ממוצע וסטיית תקן משלה).
שגיאת התקן של הממוצע (קרי, של שימוש בממוצע המדגם להערכת ממוצע האוכלוסייה) היא סטיית התקן של ממוצעי כל המדגמים (בגודל מסוים) שנלקחו מאוכלוסייה.
בניתוח רגרסיה, המונח ״שגיאת תקן״ יכול גם להתייחס לאומד הריבועים הפחותים סטיית התקן הכלולה במודל.
שגיאת תקן של הממוצע.
שגיאת התקן של הממוצע היא סטיית התקן של האומד לתוחלת האוכלוסייה - הוא ממוצע המדגם. ניתן לראות זאת גם כסטיית התקן של שגיאת ממוצע המדגם ביחס לממוצע האוכלוסייה, היות שממוצע המדגם הוא אומד בלתי מוטה. שגיאת התקן שווה לסטיית התקן של דגימה בודדת, חלקי שורש גודל המדגם (בהנחה שערכי המדגם בלתי תלויים): formula_1, כש-σ היא סטיית התקן של האוכלוסייה; אפשר לאמוד את שגיאת התקן בעזרת האומד לסטיית התקן, formula_2, כש-s היא סטיית תקן של מדגם (או של התפלגות מדגמים).
דוהאמל
דוהאמל (באנגלית: Duhamel) הוא שם משפחה.
יהודית היבנר
יהודית היבנר (נולדה ב-19 במרץ 1921) היא פעילה ומנהיגה במגזר הדתי-לאומי בישראל. ידועה בעיקר בשל היותה פעילה במפד"ל ויושבת ראש ונשיאת תנועת אמונה. שירתה כסמנכ"לית במשרד הפנים, כחברת מועצת עיריית ירושלים וכממלאת מקום ראש העירייה, וכשגרירת ישראל בנורווגיה ובאיסלנד.
ביוגרפיה.
יהודית היבנר נולדה בווינה שבאוסטריה ב-19 במרץ 1921, בשם יסי וינקלר, בת לפיליפ ומניה וינקלר. גדלה במשפחה חסידית נאורה ואמידה שמקורה בפולין, שהייתה בבעלותה חנות בדים. היבנר למדה בבית ספר קתולי לבנות, בו למדו כ-15 בנות יהודיות, רובן מבתים לא דתיים. חלק מחברותיה מבית הספר היא נאציות, עוד כאשר המפלגה הייתה מחוץ לחוק. במקביל היא הייתה חברה במכבי הצעיר. בעקבות האנשלוס שונתה הנהלת בית הספר ובסוף שנת הלימודים היא סולקה מבית הספר יחד עם שאר התלמידות היהודיות. היא עברה ללמוד בבית ספר יהודי על שם צבי פרץ חיות למשך מספר חודשים, עד שהוא נסגר לאחר מספר חודשים. בסוף אוקטובר 1938 הם סולקו מדירתם והועברו לדירה אחרת בעיר. אחותה הקטנה, שהייתה בת תשע, הייתה רשומה לקינדר-טרנספורט והיבנר הייתה אמורה ללוות אותה, הודות לקרוב משפחה בבריטניה שערב לה. אולם שבוע פני הנסיעה המיועדת, בוטלה הנסיעה בגלל שהאחות לא רצתה לעזוב את אמה. היבנר חיפשה כמו יהודים רבים אחרים דרכים לצאת מווינה ולבסוף, ביולי 1939 קיבלה סרטיפיקט סטודנט ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ולאחר שאביה נעצר על ידי הנאצים, היא עלתה לארץ ישראל באנייה "גליליאה" מנמל טריאסט שבאיטליה. משפחתה שנותרה בווינה (אביה, אימה ואחותה) נספתה בשואה.
לאחר עלייתה התגוררה במעונות סטודנטים בירושלים, ולאחר מכן שכרה עם שותפה חדר בביתו של הרב עקיבא ברוך פוזנר בבית איסמעילוף בשכונת הבוכרים. היא למדה שנתיים באוניברסיטה העברית על חשבון קרן היסוד בווינה ועבדה בעבודות שונות, כגון מלצרית ומטפלת. עקב קשיי פרנסה עברה לעבוד במחלקה להכשרה מקצועית של הדסה, והורשתה ללמוד במקביל לעבודה כך שהפכה לאחות תזונאית מוסמכת ולמורה לתזונה. בתקופה זו הכירה את יצחק היבנר והם נישאו במרץ 1942. היא עבדה שנה כמורה לתזונה ולימדה בנים בגילאי 13–17 כלכלת בית. לאחר מכן ניהלה את מסעדת מעון העולים בית חנה. בתחילת מלחמת העצמאות נסגרה המסעדה והיבנר עברה לעבוד במטבח בבית החולים הדסה הר הצופים. לפי עדותה ראתה מרחוק את המתקפה על השיירה שהובילה אנשים וציוד להר הצופים ב-13 באפריל 1948.
בשנת 1951 נולדה בתה היחידה מרים (מירה), לאחר שנים של ניסיונות בהם רופאים אמרו לה שהיא עקרה.
חייה המקצועיים.
ביוני 1948 החלה לעבוד אצל אוסקר עוזיאל שמאלץ ופרופ' רוברטו בקי, בהכנת מפקד האוכלוסין הראשון של מדינת ישראל שהתקיים ב-8 בנובמבר 1948. לאחר המפקד החלה לעבוד במחלקה למרשם אוכלוסין במשרד הפנים שהכינה פנקסי בוחרים ותעודות זהות.
בשנת 1957 נשלחה על ידי משרד הפנים להשלמת לימודי משפטים באוניברסיטה העברית אותם סיימה בתואר מוסמך בשנת 1962 אולם לא התאפשר לה לבצע התמחות עקב עבודתה במשרד הפנים, ולכן לא קיבלה רישיון לעריכת דין. בשנת 1960 היא מונתה למנהלת מחלקת מרשם התושבים במשרד הפנים ובשנת 1962 היא נבחרה לוועד העובדים של משרד הפנים.
בשנת 1967 מונתה לסמנכ"לית במשרד הפנים. לאחר מלחמת ששת הימים הייתה בין היוזמים והמנסחים של צו סדרי שלטון ומשפט שנועד להסדיר את מעמדם של תושבי ירושלים המזרחית, אזרחי ירדן. כחלק מתוצאות המלחמה עמדה בראשות הוועדה הראשונה לאיחוד משפחות במשרד הפנים, וכן הייתה מופקדת על מתן אישורי עליה וצווי גירוש.
בין החלטותיה הבולטות: סירבה לאשר אזרחות ישראלית לפי חוק השבות ורישום כיהודי, לאח דניאל, יהודי ניצול השואה שהמיר את דתו לנצרות והפך לנזיר. החלטה זו הותקפה בבג"ץ ואושרה.
בשנות השבעים הייתה בין יוזמי ההצעה לתת אזרחות ישראלית לאסירי ציון הכלואים או מעוכבים בברית המועצות כחלק מהמאבק לסייע להם לצאת מברית המועצות ולעלות לישראל.
בשנת 1979 השתתפה במשלחת ישראל למשא ומתן לשלום עם מצרים, כנציגת משרד הפנים שתפקידה להכין הסדר מינהלי שיחול במקרה של הסכם עתידי עם הפלסטינים.
בעקבות מעורבותה במשא ומתן הדיפלומטי, מונתה בנובמבר 1983 לשגרירת ישראל באוסלו. כיהנה כשגרירה בנורווגיה ואיסלנד בין השנים 1984 עד 1987. בשנת 1986 הובילה מאבק דיפלומטי מוצלח נגד פתיחת משרד אש"ף באוסלו. במהלך תקופת כהונתה נפטר בעלה יצחק.
פעילות ציבורית.
יהודית היבנר הייתה פעילה במפד"ל שנים רבות. בשנת 1968 השתתפה בכנס היסוד של "הגוש לליכוד התנועה". לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הייתה פעילה במאבק על ייצוג הנשים ברשימת המפד"ל לכנסת. שמה עלה כאחת המועמדות למשבצת הנשית, אולם היא לבסוף תמכה באילה גליקסברג שכשלה בהתמודדות מול שרה שטרן-קטן. לקראת הבחירות לכנסת ה-11 היא גברה על שרה שטרן-קטן בהתמודדות על המשבצת הנשית, אולם לא נכנסה לכנסת.
בתחילת 1983 נבחרה ליו"ר מועצת ארגוני הנשים, מטעם אמונה.
כאשר שבה לישראל בתום כהונתה כשגרירה, כיהנה כשנה בראשות ארגון "רעות" המטפל בקשישים נצרכים, ובשנת 1990 מונתה ליושבת ראש תנועת אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית, וכיהנה בתפקיד זה קדנציה שלמה בת 6 שנים. לאחר מכן מונתה לנשיאת הארגון.
בשנת 1989 השתתפה בצוות מיוחד בנושא נשים במסגרת ועדת קוברסקי בנושא קידום נשים בשירות המדינה לתפקידים בכירים.
בשנת 1990, במסגרת תפקידה כיושבת ראש "אמונה", פנתה למנהלי הבנקים הגדולים בישראל ודרשה כי יאיישו לפחות משרה אחת בכל סניף באדם דובר רוסית.
בין השנים 1989–1998 כיהנה כחברה מטעם תנועת "אמונה" במועצת העיר ירושלים. התנועה הריצה מועמדת עצמאית למועצה לאחר שהמפד"ל ביקשה להציב אישה מטעם "אמונה" במקום הרביעי בלבד, שלא היה ריאלי. בראשותה הכניסה התנועה שתי נציגות למועצת העיר. במועצת העיר עסקה בנושאי בריאות הציבור, וכן פעלה רבות למען קידום מעמדן של נשים בעיר.
הייתה חברה כנציגת ציבור בוועדת שירות המדינה.
בבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006 הוצבה במקום ה-95 ברשימת "איחוד לאומי-מפד"ל רשימה יהודית לאומית מאוחדת" לכנסת.
דיג DIG
סיכוני אסון עולמיים
סיכוני אסון עולמיים מתייחסים לאירוע היפותטי עתידי עם פוטנציאל לפגיעה חמורה באדם בקנה מידה עולמי. חלק מהאירועים יכולים להרוס או לפגוע קשות בחברה המודרנית. אירועים אחרים, חמורים יותר, יכולים לגרום להכחדת האדם, אירועים אלה מכונים סיכונים קיומיים.