ב-1993 יצא לשנת התמחות בתחום הטראומה, והצטרף לצוות המחקר בבית החולים , בפיטסבורג, פנסילבניה. בשנה זו חקר את מנגנון קירור הגוף של יונקים בשנת החורף על מנת להגדיל את טווח הזמן שבו ניתן לטפל באיבוד דם אצל פצועים. באוקטובר 1996 התמנה למנהל יחידת הטראומה במסגרת החטיבה הכירורגית בבית החולים קפלן. באותה השנה זכה בפרס רופא מצטיין בקופת חולים כללית. תוך כדי מילוי תפקידו כמנהל יחידת הטראומה בקפלן הלכה ונוצרה אצל דני ההבנה שהטיפול בפצוע הרב מערכתי, מחייב התייחסות שונה מן הקיים בשטח. לפי תפיסתו, מנהל יחידת הטראומה צריך להיות זה שאחראי על הפצוע וללוות אותו מרגע הגעתו לחדר ההלם ועד לשחרורו למחלקת השיקום. הוא ניסח תפיסה זו בתוכנית בה פירט מה צריכה לכלול יחידת טראומה ומהן דרכי הפעולה שלה.
ב-2002 עבר לנהל את מערך הטראומה בבית החולים שיבא תל השומר. בתמיכתו של מנהל בית החולים פרופסור זאב רוטשטיין, הוביל דני להקמת יחידת האשפוז לנפגעי טראומה לצד המחלקות הכירורגיות בבית החולים. היחידה נפתחה בשנת 2007. כמנהל יחידת הטראומה הפך דני לדמות מרכזית בעולם הטראומה הישראלי. כחלק מתפקידו כמנהל מערך הטראומה דני היה שותף לצוות אר"ן ברמה הארצית וברמת בית החולים. בשנת 2004 קיבל את פרס העובד המעולה של נציבות שירות המדינה. בשנת 2005 קיבל את פרס העובד המצטיין של משרד הבריאות. בשנת 2005 וב-2013 קיבל את פרס שיבא. הוא עבד כמנהל היחידה עד יומו האחרון.
רופא ומחנך.
דני ראה בעבודתו כרופא שליחות ואת הטיפול בפצועים כמרכז עולמו הרפואי. הוא נחשב בעיני מטופליו ועמיתיו כרופא יוצא דופן במסירותו ומחויבותו לטיפול המקצועי, הטוב והיסודי ביותר. אפיינו אותו סבלנות יכולת הקשבה, ורגישות מיוחדת לפצועים ומשפחותיהם שהעניקה להם את התחושה שיש לצידם אדם שילווה אותם בכל הקשיים והמכאובים של תהליכי ההחלמה והשיקום הארוכים והמורכבים. הוא כונה על ידי מטופליו 'המלאך'.
כבר מראשית דרכו כמתמחה דני התבלט בשקדנותו וברצינותו כרופא מתלמד וגם ביכולתו ללמד אחרים. חבריו להתמחות ראו בו מודל לחיקוי ומי שפונים אליו להתייעצות. כבר כמומחה צעיר הדריך סטודנטים בבית החולים קפלן. כאשר עבר לנהל את יחידת הטראומה בתל השומר, קיבלה היחידה הרשאה להיות מקום הכשרה של רופאים כירורגיים. המפגש עם דני כרופא מלמד הרשימה את הסטודנטים ולא מעט מתמחים בחרו להגיע לעשות ביחידה את חודש הבחירה שלהם (אלקטיב). בינואר 1990 הוסמך למדריך בהחייאה מתקדמת בטראומה (ATLS). הוא שימש מדריך בקורס עד שנתו האחרונה. בעיני רבים, נחשב דני למדריך הבולט של הקורס. הוא ראה בהכשרת רופאים לעסוק בטראומה יעוד והיה מבכירי המדריכים של ישראל בקורס ה-DSTC של האיגוד הכירורגי הבינלאומי, כמו גם בקורס הצבאי המקביל – קורס ה-TRACS. במהלך השנים הוא הכשיר דורות של רופאים צעירים שזוכרים אותו בהערכה גדולה.
משפחה.
ב-1973 נישא דני לד"ר דורית סימון (אנאלי), חברתו מאז גיל 16, בטקס צנוע ברבנות בלוד. לזוג נולדו ארבעה ילדים; ד"ר תמר סימון ביבליותרפיסטית, מטפלת ומרצה באוניברסיטת חיפה, אלון סימון, אנימטור ומאייר, מלמד אנימציה בבית הספר 'מנשר', עידו סימון, מוסמך הנדסת מכונות, תלמיד מחקר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב, ניר סימון, מחנך וחבר תנועת הבוגרים-מרח"ב של תנועת דרור ישראל.
במהלך שנות לימודיהם, גרו בני הזוג בירושלים שם נולדה תמר. עם תחילת שנת הסטאז' בקפלן, עברה המשפחה להתגורר ברחובות שם נולדו אלון ועידו. המעבר לרחובות איפשר את חידוש הקשר עם אחותו הגדולה נעמי סגל (סימון), ביתם של אריה סימון ואשתו לשעבר, יהודית ריטר. נעמי ומשפחתה, אריק סגל בעלה, אורי ומיכה ילדיה, התגוררו בבן שמן. נעמי הייתה מחנכת בכפר הנוער, לימדה אנגלית וחינוך גופני. אריק שימש כמדריך בחברת הילדים. נעמי נפטרה ממחלת הסרטן ב-1985, ונקברה בבית העלמין בבן שמן.
ב-1987 הצטרפה המשפחה לקיבוץ ניצנים, בתחילה כתושבים, משפחת רופא כונן שכיר, ולאחר מכן ב-1990 התקבלו כחברי קיבוץ. כדי להכיר את הקיבוץ, לקח דני חופשה ועבד מספר חודשים ברפת. גם אחרי שחזר לתפקידו כרופא מומחה בכירורגית ב' בקפלן, הוסיף דני למלא פעם בחודש תורנות חליבה בשבת. דני היה כתובת ומענה למרפאת הקיבוץ בכל מצב חירום ולכל חבר וחברה שביקשו את עזרתו הרפואית.
שנתו האחרונה.
בחודש מרץ 2013, במהלך בדיקת CT לקראת ניתוח הסרת תוספתן מודלק, התגלה אצל דני גידול בלבלב. מתוך הידיעה שזמנו קצוב, דני החליט לשמור ככל שיוכל על סדר יומו ולמלא את תפקידו כמנהל יחידת הטראומה. למרות הטיפולים הכימותרפיים, הוא לא הפסיק את עבודתו עד לשבוע האחרון לחייו. הוא הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו ניצנים .
תקשורת דו כיוונית (דופלקס)
מערכת תקשורת דו כיוונית (duplex, בעברית: דופלקס) היא מערכת מנקודה לנקודה (point-to-point) המורכבת משניים או יותר התקנים מחוברים או שיכולים לתקשר אחד עם השני בשני הכיוונים. מערכות דופלקס משמשות ברשתות תקשורת רבות, על מנת לאפשר תקשורת בו-זמנית בשני הכיוונים בין שני צדדים המחוברים. ישנם שני סוגים של מערכות תקשורת דו-צדדית: דופלקס מלא (FDX) ודופלקס למחצה (HDX).
במערכת דופלקס מלא, שני הצדדים יכולים לתקשר אחד עם השני בו זמנית. דוגמה למכשיר דופלקס מלא הוא טלפון: האנשים בשני הצדדים של שיחה יכולים לדבר ולהישמע על ידי הצד השני בעת ובעונה אחת. המקלט משמיע את דבריו של המשתמש המרוחק כשהמיקרופון משדר את דבריו של המשתמש המקומי, משום שיש ביניהם ערוץ תקשורת דו-כיווני, או יותר מכך, משום שישנם שני ערוצי תקשורת ביניהם.
במערכת דופלקס למחצה, שני הצדדים יכולים לתקשר זה עם זה, אך לא בעת ובעונה אחת; התקשורת היא כיוון אחד בכל פעם. דוגמה של מכשיר דו-כיווני למחצה הוא מכשיר ה"ווקי טוקי" עם כפתור שצריך ללחוץ עליו על מנת לדבר; כאשר המשתמש המקומי רוצה לדבר עם המשתמש המרוחק הוא דוחף את הכפתור, שמפעיל את המשדר אבל מכבה את המקלט, כך שהם לא יכולים לשמוע את המשתמש המרוחק. כדי להאזין למשתמש המרוחק הוא משחרר את הכפתור, שמפעיל את המקלט אך מכבה את המשדר.
מערכות שאין להם את יכולת התקשורת הדו-צדדית, יכולים להשתמש בתקשורת פשוטה, שבה מכשיר אחד משדר והאחרים יכולים רק "להאזין". למשל שידורי רדיו וטלוויזיה, פתיחת דלת החניון, מיקרופונים אלחוטיים ומצלמות מעקב. במכשירים אלה התקשורת היא רק בכיוון אחד.
מערכות דו צדדיות משתמשות פועלות משתמשות במרבב על מנת למנוע התנגשויות בתקשורת
דופלקס למחצה (half duplex).
מערכות דופלקס למחצה (HDX) מספקות תקשורת בשני הכיוונים, אבל רק כיוון אחד יכול לשדר בכל פעם (לא בו זמנית). בדרך כלל, כאשר צד אחד מתחיל לקבל אות, הוא חייב להמתין עד שהמשדר יפסיק לשדר, לפני שהוא עונה.
דוגמה למערכת דו-כיוונית למחצה הוא שימוש במכשיר קשר, שבו יש להשתמש ב"עבור" או במילת מפתח אחרת שהוגדרה קודם לכן, כדי לציין את סיום השידור, ולוודא שרק צד אחד משדר בכל פעם, משום ששני הצדדים משדרים ומקבלים באותו תדר. אנלוגיה טובה למערכת דו-כיוונית למחצה היא כביש בשיפוצים, שבו יש נתיב אחד בלבד הפתוח לתנועה, ובכל פעם משחררים בתורות את התנועה לכיוון אחד. התנועה יכולה לזרום בשני הכיוונים, אבל רק כיוון אחד בכל פעם, מוסדר על ידי שוטרי התנועה. אם שני כיווני התנועה ינסו לנסוע בו זמנית - תתרחש תאונה שבה אף אחד לא הגיע ליעדו.
מערכות דופלקס למחצה משמשות בדרך כלל לשימור רוחב הפס, שכן רק ערוץ תקשורת אחד נחוץ, ערוץ המשותף לסירוגין בין שני הכיוונים. לדוגמה, מכשיר קשר טעון רק תדר יחיד לתקשורת דו-כיוונית, ואילו טלפון סלולרי, שהוא התקן דופלקס מלא, דורש שני תדרים כדי לשאת את שני ערוצי הקול בו זמנית, אחד בכל כיוון.
במערכות תקשורת המופעלות באופן אוטומטי, ניתן להקצות הזמן לתקשורת במערכת דופלקס למחצה בחומרה. לפיכך, אין בזבוז של ערוץ עבור מניעת התנגשויות. לדוגמה, לתחנה א' בקצה האחד של התקשורת מותר לשדר בדיוק שנייה אחת, ואז לתחנת ב' בצד השני מותר לשדר בדיוק שנייה אחת, וחוזר חלילה.
במערכת דופלקס למחצה אם יותר מצד אחת משדר בו זמנית, מתרחשת התנגשות, וכתוצאה מכך הודעות נאבדות.
דופלקס מלא (full duplex).
מערכת דופלקס מלאה (FDX), מאפשרת תקשורת בשני הכיוונים, ובניגוד לדופלקס למחצה, היא מאפשרת לזה לקרות בו זמנית. רשתות הטלפון הן דופלקס מלא, שכן הם מאפשרים לשני המתקשרים לדבר ולהישמע בעת ובעונה אחת.
אנלוגיה טובה למערכת דו-כיוונית מלאה היא כביש דו-נתיבי עם נתיב אחד לכל כיוון. בנוסף, ברוב מערכות הדופלקס מלא שמעבירים נתוני מחשב, הנתונים המשודרים לא נחשבים שנשלחו עד שמתקבלת הודעת אישור קבלה שנשלחה בחזרה על ידי הצד השני. בדרך זו, המערכות מיישמות שיטות שידור אמין.
תקשורת אינטרנט קווית עובדת על ידי ביצוע שימוש בשני זוגות שזורים בתוך אותו כבל, אשר מחוברים ישירות לכל התקן ברשת: זוג אחד מקבל חבילות תקשורת, בעוד שהזוג השני שולח חבילות תקשורת. זה הופך את הכבל עצמו לסביבה ללא התנגשות ומכפיל את קיבולת השידור המקסימלית הנתמכת על ידי כל חיבור תקשורת אינטרנט קווית.
לדופלקס מלא יש גם כמה יתרונות על השימוש בדופלקס למחצה. ראשית, אין התנגשויות ולכן הזמן אינו מבוזבז על ידי צורך לשלוח מחדש חבילות תקשורת. שנית, יכולת שידור מלאה זמינה בשני הכיוונים, כי פונקציות השליחה והקבלה הן נפרדות. שלישית, כיוון שיש רק משדר אחד על כל זוג שזור, תחנות ביניים לא צריכות לחכות לאחרים כדי להשלים את ההעברות שלהם.