עם פתיחת המסלול לאדריכלות נוף בטכניון, הרצה סגל במסלול, וייסד בשיתוף עם אגודת אדריכלי הנוף בישראל פרס על שם אביו. הפרס מוענק מדי שנתיים לפרויקט הסיום המצטיין במסלול. לאחר פטירתו של סגל שונה הפרס, לפרס על שם יחיאל ויוסף סגל.
בסוף שנות השמונים יוסף החל בפעילות התנדבותית במסגרת המועצה לשימור אתרים.
עבודתו.
בשנים הראשונות לעבודתו ביצע סגל עבודות תכנון רבות עבור קיבוצים ברחבי הארץ, אשר דאגו לפתח אז את השטחים הציבוריים.
בשנות ה-60 החלה רשות שמורות הטבע בהקמת פארקים וגנים לאומיים בארץ, וסגל תכנן את שמורת של-דן, שמורת המסרק, שמורת התנור (נחל עיון) ועוד. בעבודות אלו ניכרת תפישתו להנגשת הטבע תוך התערבות מינימלית.
בשנת 1962 נבחר סגל לתכנן את פארק הירקון. עבודתו החלה עם הכנת תוכנית האב לפארק ובהמשך כללה את הקמת השטחים המרכזיים בפארק כפי שהוא קיים ופעיל כיום, כולל האגם, הגן הטרופי, אזור המופעים, והספורטק. בשנת 1979 קיבל סגל את פרס רוקח לאדריכלות על תכנון פארק הירקון.
בשנות ה-70 הוקמו שכונות חדשות רבות בירושלים, וסגל לקח חלק בתכנון השכונות החדשות ביניהן: הגבעה הצרפתית, גילה, רמות, נווה יעקב ופסגת זאב. סגל תכנן פארקים וגנים רבים בירושלים עבור הקרן לירושלים ועיריית ירושלים, המוכר והמרשים ביניהם הוא גן וואהל לוורדים, אשר נמצא בין בנין הכנסת, משרדי הממשלה ובית המשפט העליון. גרסה ראשונית לתכנון גן במקום בוצעה בשנת 1950 על ידי אביו, יחיאל סגל.
ב-11 בינואר 2008 נפטר סגל.
גיבארט
גיבארט (בהונגרית: Gibárt) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. בין השנים 1984 ל-2006 היה הכפר חלק מאנץ'.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גיבארט קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-383 תושבים בשנת 2007 עד 312 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-19%).
בגיבארט חיו מעט יהודים.
הדיוויזיה הראשונה (ארצות הברית)
הדיוויזיה הראשונה (באנגלית: 1st Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט ריילי, קנזס, והיא כפופה לקורפוס ה-3.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הראשונה הוקמה ב-24 במאי 1917 בניו יורק, מיחידות צבאיות ששירתו אז בגבול מקסיקו-ארצות הברית, חודש בלבד לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-1 שהורכבה מהרגימנטים ה-16 וה-18, ומהבריגדה ה-2 שהורכבה מהרגימנטים ה-26 וה-28. ב-23 באוקטובר 1917 כבר השתתפו יחידות הדיוויזיה בלחימה בחזית המערבית, והיו היחידות האמריקניות הראשונות שנכנסו ללחימה. הדיוויזיה לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, וב-11 בנובמבר 1918 הגיעו יחידות הדיוויזיה לסדאן. לאחר סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בחבל הריין בגרמניה עד לאפריל 1919, ובספטמבר אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, ספגה הדיוויזיה 4,964 הרוגים, 17,201 פצועים ו-1,056 פצועים מתו מפצעיהם.
בין המלחמות.
לאחר המלחמה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס האזורי ה-2, והיא כללה יחידות של המשמר הלאומי של ניו יורק, ניו ג'רזי ודלאוור. בשנת 1940 עברה הדיוויזיה מהמבנה המרובע למבנה המשולש, וכללה כעת את הרגימנטים ה-16, ה-18 וה-26.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין הועברה הדיוויזיה תחת פיקודו של וולטר שורט לפורט בנינג, ג'ורג'יה. הדיוויזיה השתתפה בתימרוני לואיזיאנה ובתימרוני קרוליינה, וב-1 באוגוסט 1942 הפליגה לאנגליה, תחת פיקודו של טרי אלן. כחלק מהקורפוס ה-2 נחתה הדיוויזיה בנובמבר 1942 באוראן, אלג'יריה, כחלק ממבצע לפיד, ולאחר מכן היא לחמה במהלך המערכה בתוניסיה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישה לסיציליה, כחלק מהארמייה השביעית בפיקודו של ג'ורג' פטון. באוגוסט 1943 הודח טרי אלן מתפקידו על ידי עומר בראדלי, וקלארנס הובנר מונה למפקד הדיוויזיה, ובנובמבר 1943 היא חזרה לאנגליה כהכנה למבצע אוברלורד. ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, יחד עם הדיוויזיה ה-29 כחלק מהקורפוס ה-5, ועל אף אבדות רבות נאחזו הכוחות בחוף והדפו את הדיוויזיה הגרמנית ה-352 מעמדותיה. לאחר מכן לחמה במערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתפה במבצע קוברה. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על יער הירטגן ובמהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,616 הרוגים ו-15,208 פצועים.
לאחר המלחמה.
בשנים שלאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בגרמניה, כחלק מההיערכות האמריקנית נגד הכוחות הסובייטים במהלך המלחמה הקרה. הדיוויזיה הייתה הדיוויזיה הראשונה שנשלחה לסייע לדרום וייטנאם בשנת 1965, כחלק ממלחמת וייטנאם, והיא נשארה שם עד לשנת 1972. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה כמה פעמים לאירופה, כחלק מהיערכות נאט"ו.
מלחמת המפרץ.
ב-8 בנובמבר 1990 נשלחה הדיוויזיה לסעודיה, וב-27 בפברואר 1991 הובילה הדיוויזיה את הלחימה בעיראק, ובכך ניתן היה לשבור את הגנת האויב לאורך הגבול הכוויתי ולנתק את הדרך חזרה לכוחות העיראקיים הנמלטים.
במהלך 100 השעות הבאות, הדיוויזיה "שעטה" דרך דרום עיראק לכוויית, קיצצה או השמידה 11 דיוויזיות אויב, כולן או חלקן. הדיוויזיה נלחמה בדרכה דרך 260 ק"מ של שטח האויב, והשמיד יותר מ-500 טנקי אויב ו-480 משוריינים. בנוסף, תפסה הדיוויזיה למעלה מ-11,400 שבויי מלחמה - פי שניים מהיחידות האחרות.
שנות ה-2000.
בשנת 1999 נשלחה הדיוויזיה לבוסניה, כחלק מכוח השלום של נאט"ו, ולאחר מכן נשלחה לקוסובו, שם שהתה עד לשנת 2002.
במהלך מלחמת עיראק תכננה הדיוויזיה לפלוש לצפון עיראק מכיוון טורקיה, אולם טורקיה סירבה לכך, ובשל כך בעת עיקר הלחימה נותרה הדיוויזיה באוניות, אולם יחידות מהדיוויזיה השתתפו בלחימה במשולש הסוני בצפון עיראק. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט ריילי, קנזס.
בלכהמר
בלכהמר (בגרמנית: Blechhammer) היה מחנה בשלזיה עילית (כיום בדרום-מערב פולין), כ-30 ק"מ ממערב לגליוויצה, בו התקיימו מפעלי כימיקלים תחת שלטונה של גרמניה הנאצית, וכן מחנות שבויי מלחמה ומחנות עבודת כפייה.
הקמת המחנה והגעת אסירים.
אסירי מחנה העבודה החלו להגיע ב-17 ביוני 1942, וביולי 1944 הועברו 400-500 יהודים מגטו טרזין לבלכהמר. ב-1 באפריל 1944 החלו 4,000 אסירים בייצור שמן סינתטי בבלכהמר, ומחנה זה הפך באפריל 1944 למחנה לוויין של מחנה ההשמדה אושוויץ: "Arbeitslager Blechhammer".
מפעלי כימיקלים.
שני מפעלים באזור, "בלכהמר צפון" שמדרום לסלאבייצ'יצ'ה (Sławięcice) ו"בלכהמר דרום" (8 ק"מ ממחנה בלכהמר), כונו "פטיש שחור" על ידי מטוסי בעלות הברית. המתקנים היו בנויים במרחק כ-3 ק"מ זה מזה. בדומה למפעלים בגלזנקירכן, גם במפעלי בלכהמר נעשה שימוש בפחם ביטומני בתהליך ברגיוס כדי לסנתז שמן חליפי. ביוני 1944 החשיב חיל האוויר של צבא ארצות הברית את בלכהמר כאחד מארבעה "מפעלי השמן הסינתטיים העיקריים תחת גרמניה הנאצית". חיל האוויר האמריקני הטיל 7,082 טון פצצות על בלכהמר.
פינוי.
ב-25 בינואר 1945 הוצאו אסירים במחנה העבודה בצעדת מוות במשך חמישה ימים עד ברגן בלזן. כ-20% מתו בדרך. קבוצות קטנות הצליחו לברוח. במרץ 1945 פונו שבויים נוספים. אסירי מחנה אחד בבלכהמר הוצעדו לרגנסבורג ואסירי מחנה אחר בבלכהמר הוצעדו ללנדסהוט (Landshut).
לאחר המלחמה.
מפעלי בלכהמר פורקו לאחר המלחמה בידי הסובייטים.
שושלת (סדרת טלוויזיה, 2017) - דמויות
שושלת (באנגלית: Dynasty) היא אופרת סבון אמריקאית המבוססת על אופרת סבון באותו השם ששודרה בשנות ה-80.
העונה הראשונה מציגה את דמויותיהם של פאלון קרינגטון (אליזבת גיליס), בלייק קרינגטון (גראנט שואו) וארוסתו, קריסטל פלורס (נטלי קלי), ג'ף קולבי (סאם אדגוק), סאמי ג'ו (רפאל דה לה פואנטה), סטיבן קרינגטון (ג'יימס מק'יי), רב המשרתים ג'וזף אנדרס (אלן דייל) ואת נהגם הפרטי של משפחת קרינגטון, מייקל קולהיין (רוברט כריסטופר ריילי). בהמשך העונה, מוצגת דמותה של אשתו לשעבר של בלייק, אלקסיס קרינגטון (ניקולט שרידן), אמם המנוכרת של סטיבן ופאלון.
העונה השנייה מציגה את דמויותיהם של קריסטל ג'נינגס (אנה ברנדה קונטררס), בתו של ג'וזף, קירבי אנדרס (מדיסון בראון), ואת אדם קרינגטון (סאם אנדרווד), בנם הבכור של בלייק ואלקסיס שנחטף בינקותו.
דמויות ראשיות.
פאלון קרינגטון.
יורשת האימפריה המשפחתית "קרינגטון אטלנטיק", שאינה מרוצה מאירוסיו של אביה, בלייק, לקריסטל פלורס, וזועמת לאחר שבלייק נותן לקריסטל את הקידום לו ייחלה לעצמה. משכך, פאלון ממנפת את עצמה כיריבתו העסקית של אביה, עם גיבוייו של אויבה של אביה, ג'ף קולבי. בהיותה אדישה למשיכתו של ג'ף אליה, פאלון מנהלת קשר מיני עם הנהג המשפחתי, מייקל קולהיין.
קריסטל פלורס-קרינגטון.
ראש מחלקת יחסי הציבור של "קרינגטון אטלנטיק", שמתארסת ולאחר מכן מתחתנת עם בלייק ובכך מציבה את עצמה על הכוונת של בתו, פאלון. קריסטל היא המאהבת לשעבר של מתיו בלייזדייל שנהרג לאחר התפוצצות חשודה באתר הקידוח של קרינגטון. בהמשך, קריסטל - שמתגלה ששמה האמיתי הוא סיליה מאצ'דו - מנסה גם להסתיר פרטים מסוימים על עברה מבלייק, אך הגעתו של אחיינה, סאם ג'ונס, מקשה עליה. נורתה למוות בסוף העונה הראשונה על ידי קלאודיה בלייזדייל
בלייק קרינגטון.