הורביץ נולד במוסקבה שברוסיה למשפחה יהודית ממוצא פולני. מעט אחרי מהפכת אוקטובר חזרה משפחתו לוורשה. הורביץ למד משפטים באוניברסיטת ורשה וב-1938 קיבל את תואר ה-LL.M שלו מאוניברסיטת ורשה. בין השנים 1935- 1938 למד גם פיזיקה ניסויית ולקח אף קורסים לפסנתר בקונסרווטוריון של ורשה. ב-1939 למד בבית הספר לכלכלה של לונדון בין היתר אצל המורים פרידריך האייק וניקולס קלדור.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהה בז'נבה שם למד בין היתר אצל ריכרד פון מיזס. משם נאלץ לעבור לפורטוגל ולבסוף לארצות הברית. משפחתו ברחה מוורשה ונכלאה במחנות עבודה בברית המועצות.
בארצות הברית, נרשם הורוביץ ללימודים ב-MIT והיה לתלמידו של הכלכלן פול סמואלסון. כמו כן עבד עם אוסקר לנגה באוניברסיטת שיקגו. לימד אלקטרוניקה בחיל הקשר האמריקאי, ולאחר מכן לימד סטטיסטיקה באוניברסיטת שיקגו בפקולטה למטאורולוגיה. עבד גם בהדרכתם של ג'ייקוב מרשל וטיאלינג קופמאנס. החל משנת 1951 כיהן כפרופסור לכלכלה ומתמטיקה באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס.
ב-1990 זכה הורביץ במדליה הלאומית למדעים במדעי החברה וההתנהגות, פרס המחולק על ידי נשיא ארצות הברית.
עבודותיו התמקדו במיוחד במחקר השקעת המשאבים בסביבות לא ודאיות, של בחירת אופציות לפעולות כלכליות תחת חוסר ודאות -לגבי תנאי התחרות, רמת המידע שבידי הצרכנים, ייעול התפוקה, אפיוני הצריכה וכו'. פיתח תאוריה המסבירה את הקשר בין פרטים, שווקים ומוסדות. תורתו -של עיצוב מנגנונים
design of mechanisms for resources allocation in an uncertain environment
של השקעת משאבים קשורה לרעיונות מתורת המשחקים ותורת ההחלטות, ומישמת אותם ביצירת הסדרים כלכליים עדיפים. על בסיסה יש ליצור מודלים של משא ומתן, של הטלת מיסים, של הנפקת ניירות ערך, של שיטות בחירות והצבעה, של עיצוב מכרזים וכו'.
לאוניד הורביץ' והחוקרים שהמשיכו לפתח את תורתו, רוג'ר מאיירסון מאוניברסיטת שיקגו ואריק מסקין מהמכון למחקר מתקדם בפרינסטון קיבלו מהבנק של שוודיה את פרס נובל לכלכלה לשנת 2007. בעת קבלת הפרס היה הורביץ בן 90 והפך לזוכה המבוגר ביותר בתולדות הפרס, תואר שהחזיק בו עד שנת 2018 - בה זכה ארתור אשקין בפרס נובל לפיזיקה כאשר היה בן 96.
היה נשוי לאוולין ינסן ואב לארבעה ילדים.
ניבים וביטויים
החיים בוורוד (ספר)
החיים בוורוד הוא ספר עיון שנכתב על ידי גיא שילה ויצא לאור בשנת 2007 בהוצאת רסלינג.
עיסוקו של הספר הוא בבני נוער הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים בישראל, והוא הספר העיוני הראשון שיצא לאור בעברית, בתחום זה. הספר מגדיר מהי נטייה מינית הומו-לסבית, ועוסק בתהליך גיבוש הנטייה המינית ברמת הפרט, על רקע התפתחות התרבות ההומו-לסבית, מין ומיניות בקרב נוער הומו-לסבי, זהות מגדרית ונוער טרנסג'נדר.
החיים בוורוד מתמקד בארבע המערכות העיקריות הסובבות את עולמו של המתבגר, ובכלל זה בני נוער וצעירים הומו-לסבים: משפחה, בית ספר, צבא וקבוצת השווים. ביחס לכל אחת ממערכות אלה מתוארים המאפיינים, הקשיים וההתמודדות הנדרשת מבני נוער אלה.
יערנות
יערנות היא האמנות, המדע, ותחום הידע המעשי של ניהול יערות ומטעי עצים, וכן משאבי טבע הנלווים אליהם. יערנות מודרנית עוסקת בדרך כלל בשיפור היערות כמקור לעץ כחומר גלם למוצרי עץ, משכן לבעלי חיים, מטהר מים טבעי, מקום בילוי לשעות הפנאי, גורם בעיצוב הסביבה, מקור תעסוקה ואמצעי להפחתת כמות הפחמן דו-חמצני באטמוספירה. העוסק ביערנות נקרא יערן.
היער כמערכת אקולוגית הוכר כאחד המרכיבים החשובים ביותר בביוספירה ויערנות זכתה להכרה כתחום מדעי בעל ערך, כאמנות יישומית וכטכנולוגיה.
תחומי פעילות.
יערנים עשויים להיות מועסקים על ידי תעשיית העץ, סוכנויות ממשלתיות, ארגוני שימור ואיכות הסביבה, רשויות גנים לאומיים, התארגנויות אזרחיות, או בעלי קרקעות פרטיים. יערנים העובדים בשירות תעשיית העץ נוטלים חלק בנטיעת מטעי עצים, כריתת עצים לצורך עיבודם וחידוש יערות שנכרתו. יערנים אחרים עשויים לשאת במטלות מגוונות. לדוגמה, יערנים עירוניים פועלים בתחום העירוני כדי לשמור ולהגדיל את מספר העצים בתחום העיר, בהתאם לצרכיה. יש יערנים העובדים במשתלות עצים המטפחות ומגדלות עצים החל משלב הנבטת הזרע ועד לנטיעת השתיל ביער. יש יערנים העוסקים בגנטיקה של עצי יער, או בהנדסת יערות. מקצוע היערנות גדל והתרחב מאוד וכולל עתה מגוון גדול של עיסוקים, יערנים מקצועיים בארצות מפותחות הם בדרך כלל בעלי תואר ראשון וחלקם אף בעלי תואר שלישי בתחום עבודתם.
יערנים מקצועיים מפתחים ומיישמים "תוכניות לניהול יער". תוכניות אלה מבוססות על מאגרי העצים ומראות את מבנהו הטופוגרפי של האזור המנוהל ואת תפוצת העצים בו (על מיניהם) וכן תכסית צמחים אחרת. התוכניות כוללות אף דרכים, ערוצי ניקוז מים, קרבה ליישובי אדם, תנאים הידרולוגיים, תיאור סוגי הקרקע וגורמי סיכון אקולוגיים. לבסוף, תוכנית ניהול היער כוללת אף את השימוש המתוכנן לקרקע ולוחות זמנים ליישום.
תחום היערנות שוקד על פיתוח תוכניות לנטיעת עצים לצורכי כריתה תעשייתית ולשיקום היער לאחר כריתתו, זאת בהתאם למטרות בעל הקרקע. קיימת נטייה גוברת והולכת בעולם להביא בחשבון בשיקולי התכנון אף גופים אחרים, לא רק בעלי הקרקע (כך לדוגמה, קהילות היושבות בפאתי היער, או תושבים הגרים בלב יערות). במדינות רבות בעולם קיימת חקיקה המגבילה ומסדירה את אופן השימוש ביערות ואף שיקולים אלה מתבטאים בתוכניות הייעור.
יערנות מסורתית התמקדה בעיקר בניצול משאבי היער כחומר גלם לתעשיית העץ, הנייר, הפקת עץ כדלק ותעשיות נוספות. בגישה זו איכות העץ וכמותו, וכן הרווח שניתן להפיק ממנו, שימשו כשיקולים מרכזיים בקבלת החלטות.
חלק מעבודת היערנות היא בנטיעת עצים, לאחר כריתת היער או הריסתו בידי כוחות הטבע (שריפות, מחלות, ועוד). על כן חלק בלתי נפרד מגוף הידע ביערנות כולל טיפול בעשבים, דישון וכן שיטות נטיעה שונות ודילול עצים. יערנים אף מודדים באופן קבוע את קצב גידול העצים ביער ועשויים ליטול חלק בתוכניות לשימור אוכלוסיית בעלי החיים ביער.
התמודדות עם סכנות טבעיות לבריאות היער, כגון מניעת שריפות, זיהוי מחלות יער והדברתן, אף הוא מהווה חלק ממקצוע היערנות. בשנים האחרונות קיימת נטייה גוברת והולכת במקצוע היערנות לתת לטבע לעשות את שלו ויש הגורסים כי אין להילחם בתופעות טבעיות המסכנות את היער וכי הן חלק ממעגל חייו של יער טבעי.
חינוך.
בית הספר הראשון ליערנות נוסד על ידי ג'ורג' הרטיג בעיר דילנבורג בגרמניה בשנת 1787, אף שמקצוע היערנות נלמד כבר בתקופות קודמות במרכז אירופה. בית הספר הראשון ליערנות בצפון אמריקה נוסד על ידי ג'ורג' ו. ואנדרבילט השני (George Washington Vanderbilt II), בשטח אחוזת בילטמור, אותה הקים ואנדרבילט סמוך לעיר אשוויל בקרוליינה הצפונית, בשלהי המאה ה-19, זאת לאחר שחזה בהרס שנגרם ליערות האזור על ידי תעשיית העץ. שטחי אחוזת בילטמור, מכוסים כמעט לגמרי ביער שניטע וגודל על ידי יערנים, החל משנת 1895. בית ספר נוסף ליערנות נוסד בקולג' מדינת ניו יורק באוניברסיטת קורנל בשנת 1898, ובית ספר שלישי נפתח ב-1900 במסגרת אוניברסיטת ייל, בתרומת גיפורד פינצ'ו ואביו ג'יימס. גיפורד פינצ'ו שלמד יערנות בצרפת היה אחר כך למנהל הראשון של שירות היערות של ארצות הברית. היערנים הראשונים בארצות הברית, במאה ה-19, סיימו את הכשרתם המקצועית בבתי ספר בצרפת ובגרמניה.
תוכנית ההכשרה המקצועית ליערן בתחילת המאה ה-21 כוללת לימודים בביולוגיה, בוטניקה, גנטיקה, מדעי הקרקע, קלימטולוגיה, הידרולוגיה, כלכלה וניהול יערות. כמו כן תוכניות הלימוד ביערנות כוללות לעיתים אף לימודי במושגי יסוד בסוציולוגיה ובמדע המדינה.
בתחילת המאה ה-21 נפתחה לראשונה בישראל תוכנית בלימודי יערנות באוניברסיטה העברית.
אוגוסטה ויקטוריה (כנסייה)
אחים נאמנים
"אחים נאמנים" הייתה אגודת סתרים ישראלית ברוח ערכי תורה ועבודה המושפעת מהבונים החופשיים, שפעלה בתל אביב ובירושלים משנת 1922 ועד לשנות ה-80, אז התאחדה עם תנועת "בני ברית". האגודה הוקמה על ידי משה אלפרט, אברהם מינץ ופנחס דוד קליין בירושלים. האגודה קמה כמתחרה לאגודת אחווה האליטיסטית.
אלה מטרות האגודה כפי שנרשמו ברשומות המנדטוריות:
המסדר מעולם לא הקיף המונים. עד 1929 היו חברים באגודה כ-110 איש בלבד, ואחר כך חל גידול מואץ במספר החברים. בשיאו, בשנות החמישים והשישים, היו חברים בו כ-1,000 איש ברחבי הארץ, כ-400 מהם בירושלים. בימי השיא של פעילות המסדר והשפעתו, בשנות הארבעים והחמישים, דנו בו רבות בשאלה אם לפתוח אותו לקהל רחב יותר או לשמור על האליטיזם. ב-אחים הנאמנים היו חברים בעיקר יהודים דתיים לאומיים, אבל הוא כלל ככל הנראה גם חרדים וגם חילונים, כמו הבמאי וחלוץ הקולנוע הארץ ישראלי נתן אקסלרוד. היו בו גם אינטלקטואלים וסופרים ומשוררים כמו הד"ר אליהו בלנק ובצידם סוחרים ופקידים וגם עסקנים מהמגזר הדתי והחילוני, ובהם אישים ידועים כמו יצחק רפאל מהמפד"ל (לימים סגן שר הבריאות ושר הדתות שחתם בפרסומי המסדר בשמות בדויים כמו "א' האזרחי") ומנחם פורוש, מראשי אגודת ישראל .
טקסי הארגון היו סודיים. החברים נקראו "אחים", וראשי הלשכות נקראו "נשיאים", כמו בבונים החופשיים ובבני ברית, שחלק מהחברים היו חברים גם בהם. לכאורה היה זה עוד ארגון של עזרה הדדית, אבל מנהיגי המסדר שאפו להרבה יותר מזה. הם שאפו להטביע את חותמם על פני המדינה. לפחות בעשרות השנים הראשונות של קיומו היו למסדר מטרות רדיקליות של שינוי החברה. רובן לא פורטו בכתבי העת, וכנראה בוטאו יותר בעל פה.