באותה עת, אמצע שנות החמישים, החלו להתארגן ערבי ג'ם סשן במועדונים כגון בית ציוני אמריקה, אולם צוותא הישן ובבית האמנים בירושלים (שרוב קהלו היה מורכב מסטודנטים). ב-1955 ביקר בישראל נגן הויברפון ליונל המפטון, שהוביל מספר ערבי ג'אז עם קהל של אלפים בזירהתרון ברמת גן. הוא שב והופיע בישראל גם בשנה שלאחר מכן. ב-1959 הגיע לישראל לואי ארמסטרונג, אולם הופעתו הייתה כישלון. אולם היכל התרבות בו הופיע נותר ריק למחצה והביקורות עליו, מאת עיתונאים שלא הבינו דבר בסוגת המוזיקה האמריקאית, היו קטלניות וקבעו ש"זימרתו אינה ערבה לאוזן". לביקורים אלה נודעה חשיבות רבה עבור המוזיקאים הישראלים, שנחשפו לראשונה לג'אז מכלי ראשון. פיסי אושרוביץ העיד כי "רק כשהנגנים של המפטון הגיעו לתל אביב וניגנו איתם, שמעתי ולמדתי איך להרגיש את הג'אז. מה זה נכון ומה זה לא נכון".
הג'אז בשנות השישים והשבעים.
ב-1961 הקים מל קלר בירושלים את "רביעיית הג'אז של קול ישראל", שניגנה באולם ימק"א ושידרה שעה שבועית של מוזיקה חיה בהנחייתו של יצחק שמעוני. חבריה היו, בנוסף לקלר, מל לייפמן בתופים, סם פיינשטיין בבס ודני גוטפריד (ה"צבר" היחיד) בפסנתר. פיינשטיין הוחלף בהמשך על ידי אלכס וייס ואת ליפמן החליף אהרלה קמינסקי. הרביעייה הופיעה בקיבוצים וברחבי הארץ, מתוך מטרה לקרב את הקהל למוזיקה. מל קלר הנהיג גם ביג בנד, שהקליט ב-1959 את תקליט הג'אז הראשון בישראל, "קלרה ואניטה".
בראשית שנות השישים התרחבו המועדונים שאירחו מופעי ג'אז וג'ם סשנים. הבולטים שבהם היו עומר כיאם ביפו, "אילקה ואביבה", "צברה" ברחוב הירקון וצוותא בתל אביב, סורמלו, "פוספוס" ובית האמנים בירושלים. אולם במקומות אלו ניגנו הנגנים ללא תמורה ולא היו ערבים קבועים. ב-1966 פתחו אהרלה קמינסקי וזוהר עקיבא את ערב הג'אז הקבוע הראשון בימי ראשון במועדון בר-ברים בתל אביב. ערבים אלה היוו אבן שואבת לנגנים ולקהל ובית לחובבי הג'אז. ב-1967 הקימו אלברט פיאמנטה, אבי פארין, ולריו סגל וסטו הכהן את ההרכב "רביעיית אלברט פיאמנטה" עמו הופיעו במועדון של אריס סאן ביפו. שנה לאחר מכן הזמין קמינסקי את פיאמנטה להקים את הלהקה הקבועה של מועדון בר-ברים לימי שיש ושבת (שימי הריקודים) בהרכב זה, "הברנשים של פיאנמנטה" היו חברים פיאמנטה, קמינסקי, שמוליק ארוך, זאב דיקוורט ועוזי מלמד, רובם ניגנו במספר כלי נגינה. בירושלים התגבשה חבורה אחרת ביוזמתו ובניהולו של דני גוטפריד, שניגנה ב"מרתף סורמלו" ועליה נמנו המתופף דוד יצחקי והבסיסט פנצ׳ו בלומנצווייג.מדי יום רביעי היה מתקיים במקום ערב ג׳אז שאליו הזמין דני גוטפריד את חבריו שהתגוררו בתל אביב - אלברט פיאמנטה, אהרלה קמינסקי ואחרים.
באותה עת פעלו צבי קרן, מל קלר, אלכס וייס, סטו הכהן, מישה סגל ואחרים כמעבדים עבור מוזיקה ישראלית קלה והחדירו נימות ג'אז לשירים פופולריים. מנגד, נגנים כפיאמנטה, קמינסקי,דני גוטפריד, שמוליק ארוך ואחרים נשכרו כנגני אולפן וכמלווים לזמרים ישראלים והחדירו את הסגנון למוזיקה הפופולרת העברית.
ב-1969 הוציאו רימונה פרנסיס וסטו הכהן את התקליט "רימונה פרנסיס וסטו הכהן בווקאליזות ג'אז". במקביל הקימו אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד, שצרפו אליהם את הבסיסט טדי קלינג והמתופף ג׳רי גרבל את "סדנת הג'אז", תוך שילוב מוטיבים של מוזיקה מזרחית, מוזיקה בלקנית ופיוטים, ב-1972 הוציאה סדנת הג׳אז את תקליט הג'אז האינסטרומנטלי הראשון בישראל, "מזרה ישראל יקבצנו". התקליט בישר את כניסת המוזיקה האתנית לג׳אז. כל העיבודים נכתבו על ידי אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד
ההצלחה היחסית מחד, גודלו הקטן של השוק הישראלי מאידך והטראומה של מלחמת יום כיפור הובילו מוזיקאים רבים לנסות את מזלם בחוץ-לארץ ולהתפתח אישית ומקצועית, הן באמצעות לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון או בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק או כמוזיקאים מקצועיים בארצות הברית ואנגליה. בישראל נותר רק קומץ נגנים מקצועיים (בהם הפסנתרנים דני גוטפריד, רובי ווכנר וריקי בירמן) מנגד עלו באותה תקופה מוזיקאים מברית המועצות ופולין, בהם נחום פרפרקוביץ', בוריס גאמר, רומן קונסמן, ויאצ'סלב גנלין, ויקטור פונורוב ופטר ורטהיימר. חלק מעולי ברית המועצות היו שותפים ללהקת הג'אז הישראלית החשובה - להקת הפלטינה, שהוקמה ב-1971 ופעלה עד 1976. בשנת 1979 סגר קמינסקי את מועדון בר-ברים כיוון שלא נותרו מספיק נגנים לג'ם סשנים.
הרנסאנס משנות השמונים.
בשנות השמונים החלו מוזיקאים בכירים לשוב לישראל לאחר לימודים בחו"ל. מועדוני ג'אז החלו להפתח בתיאטרון פרגוד בירושלים ובמרתף העליון בבית ליסין בתל אביב. שלמה ישראלי מקול ישראל ודני קרפל מגלי צה"ל החלו לשדר תוכניות ג'אז יומיות. ב-1980 הקים דני גוטפריד את המחלקה לג'אז באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וב-1985 נפתח בית ספר רימון. שני המוסדות איפשרו למוזיקאים צעירים ללמוד ג'אז ברמה גבוהה בישראל וליצור סצנה תוססת. החל משנת 1979 התקיים פסטיבל ג'אז בירושלים, במסגרתו הגיעו להופיע ב"בריכת הסולטן" בעיר אמנים בסדר גודל עולמי כצ'יק קוריאה (1981) ובובי מקפרין (1983), הופעותיהם עוררו הד ותשומת-לב ציבורית. מאז 1984 התקיים הוקדש במסגרת פסטיבל ישראל פרק נכבד לג'אז. בשנת 1987 ייסד דני גוטפריד יחד עם המפיק אבי יפתח את פסטיבל הג׳אז בים האדום ומאז 1987 מתקיים באילת פסטיבל "ג'אז בים האדום". דני גוטפריד ניהל אמנותית את הפסטיבל במשך 21 שנים, מיצב אותו כאחד הפסטיבלים הבינלאומיים המפורסמים בעולם והביא לישראל את טובי הנגנים העולמיים. בו בזמן גם נחשף הקהל גם להרכבים מקומיים ותיקים, צעירים או שילובים חד-פעמיים. ב-1990 נוסד פסטיבל ג'אז סרטים ווידאוטייפ בסינמטק תל אביב.
ב-1982 הקימו שמוליק קובלסקי ואהרוני בן ארי את הלהקה הירושלמית "צליל שכן" שפעלה עד 1988 ושילבה סגנונות שונים, דבר שאפיין את הג'אז הישראלי. ב-1987 הקים אדם ברוך את מותג ההקלטות Jazzis, שהוביל להקלטת תקליטי ג'אז ישראלים מקוריים. בין התקליטים פורצי הדרך היו "זוויות" ו-"Parpar-Rubin" של הרולד רובין, "קדמה" של ז'אן-קלוד ג'ונס, סלבה גנלין, ליז מגנס, רוני הולן, אבנר שטראוס ועוד, חלק גדול מהם הציג מוזיקת ג'אז חופשי "קשה" ובלתי מסחרית וסימלו את רוחב היריעה היצירתי שניתן להגיע אליו בישראל. ב-1988 קמה להקת מינואט, אחת מהיציבות והמצליחות בתחום.
שנות התשעים.
ב-1991 נפתח לראשונה מסלול לימודי ג'אז לבגרות (בתלמה ילין, בתיכון אלון ברמת השרון ומגמה על-אזורית בצוללת הצהובה בירושלים), שהפיק דור צעיר של יוצרים שרכשו את השכלתם בישראל ורואים בה את ביתם על-אף הצלחה כבירה בחו"ל. בהם כוכבים ברמה בינלאומית כאלי דג'יברי, אבישי כהן הבסיסט, אבישי כהן החצוצרן, אחותו הסקסופוניסטית-קלרינטנית ענת כהן, הקונטרבסיסט עומר אביטל, הטרומבוניסט אבי ליבוביץ' ועוד.
להקות.
• סדנת הג׳אז
פטר אופורי קוואיה
כבל מסוכך
פטר אופוריקווה
פטר אפריקווה
אופורי קוואייה
אופורי קוואיה
אופוריקווה
אפריקווה
כריסטיאן מונג'יו
כריסטיאן מונג'יו (ברומנית: Cristian Mungiu; נולד ב-27 באפריל 1968 ביאשי) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע רומני. זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2007 על סרטו "4 חדשים, 3 שבועות ויומיים". מונג'יו משתייך לדור החדש של אנשי קולנוע רומנים שלאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במהפכת דצמבר 1989.
חייו.
נולד בעיר יאשי, במולדובה, במזרח רומניה, במשפחה של רופא.
כריסטיאן מונג'יו למד ספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת יאשי. לאחר מכן עבד כעיתונאי, כמורה וכמנחה תוכניות רדיו טלוויזיה ולמד בימוי קולנוע באקדמיה לתיאטרון ולקולנוע בבוקרשט.
בעת לימודיו מונג'יו השתתף כעוזר במאי בכמה הפקות זרות שצולמו ברומניה, "קפטן קונאן" של ברטראן טברנייה 1996 ו"רכבת לחיים" (או "דרך החיים") של ראדו מיכאילאנו 1998. סיים לימודי הקולנוע בשנת
1998. ביים מספר סרטים קצרים, ביניהם הצטיין הסרט "Zapping" שזכה בפרס הגדול בפסטיבל דקינו.
סרטו הארוך הראשון "מערב, זכה לתשומת לב מיוחדת במסגרת "שבועיים של הבמאים ", המקבילה לפסטיבל קאן. לסרטו השני "4 חדשים, 3 שבועות ויומיים " הוענק פרס דקל הזהב
לשנת 2007 בפסטיבל קאן ה-60. סרט זה העומד להיות חלק מסדרה של סרטים על אודות החיים תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה
מבוסס על סיפורן של נשים צעירות בתקופת ה"דקרט" (decret) החלטת צ'אושסקו לאסור הפלות ברומניה, לעקוב מעקב צמוד משטרתי על מהלך הריונות (על ידי "סיירות הפלות") ולהעניש
עונשים כבדים על מבצעי הפלות, שהמטרה הייתה להגיע תוך מספר שנים לאוכלוסייה של 30 מיליון תושבים.
בעקבות הישגיו הוענק לכריסטיאן מונג'יו האות הלאומי "סטיאווה רומניאי" ("כוכב רומניה"} בדרגת אביר מידי הנשיא טראיאן בססקו.
אחותו של כריסטיאן מונג'יו, ד"ר אלינה מונג'יו - פיפידי, רופאה בהכשרתה, היא עיתונאית ומומחית בעלת שם ברומניה במדעי המדינה.
שר הרווחה והשירותים החברתיים
אנרגיית תנועת מים
נצנוץ
נצנוץ (באנגלית: Scintillation או Twinkling) הוא תופעה אופטית שגורמת למקור אור נקודתי להיראות כאור מהבהב. התופעה נגרמת מטורבולנציה באטמוספירת כדור הארץ, והיא מתרחשת עבור אורות רחוקים בכלל ועבור אורות של כוכבים וכוכבי לכת בפרט.
רקע.