בית רומנו, שהיה ידוע גם בשם "בית הסוחרים", הוא בניין משרדים וחנויות, שנבנה בסגנון הבינלאומי ושוכן בדרך יפו-תל אביב 9 בדרומה של תל אביב.
היסטוריה.
במקום בו ניצב הבניין, שכן בית קאפוס הטמפלרי, ובו התגורר ארתור רופין עם עלייתו לארץ ישראל בשנת 1908. הבניין הנוכחי נבנה בשנת 1947 ביוזמתם וכספם של האחים יוסף רומנו, זכי רומנו ואלי רומנו מסוריה (בני אברהם, משפחה ענפה נצר לצאצאי הגאון מווילנא ולגירוש ספרד, שרכשה אדמות בתל אביב של אותן השנים). רומנו בנו מבנה על פני שטח של שלושה דונם, ובעת הקמתו נחשב לענק: אורכו עומד על כ-70 מטרים מדרך יפו בדרום ועד התעלה בה עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים בצפון, ורוחבו מגיע לכ-40 מטרים ממזרח למערב. את הבניין תכנן האדריכל מאיר הורמן.
במרכזו משתרעת חצר פנימית מוארכת ונגישה לכלי רכב דרך מעבר מרחוב יפו אשר מוקם בקומת הקרקע. המבנה מתנשא לגובה של ארבע קומות, ובחצר הפנימית הוקמו בשתי הקומות התחתונות אכסדראות עמודים. לחלקו האחורי נוספה לימים קומה חמישית. לעיתים הוא מתואר כקניון הראשון בארץ ישראל (ראו גם פסז' פנסק).
300 החנויות במבנה אוכלסו החל מתחילת שנת 1948. בתחילתו שכנו במבנה חנויות שונות ומספר משרדי ממשלה, דוגמת חלק מיחידות המנהלה של משרד הביטחון וצה"ל, פקיד שומה תל אביב 2, מועצת הפיקוח על פרי הדר, פרקליטות מחוז תל אביב, משרד החקלאות, ומשרדי מס רכוש; אך בהמשך הוא נודע בעיקר בזכות חנויות הביגוד והאופנה הרבות שפעלו בו.
בתקופה החל מיוני 1948, שבה היו ממוקמות במבנה יחידות מנהלה של משרד הביטחון וצה"ל, כונו אלה ששירתו שם בלעג: "שועלי בית רומנו" (על משקל שועלי שמשון).
בעשור השני של המאה העשרים ואחת החל המקום לשמש בשעות שאחרי הפעילות העסקית למסיבות על ידי קבוצת התדר.
חברת נכסים ובניין החזיקה ב-72% מהבעלות על בית רומנו. במרץ 2022 נמכר הבניין לקבוצת הנדל"ן YBOX תמורת 371 מיליון ש"ח בתוספת מע"מ.
בית רומנו
שלמה בכור חוצין
הרב שלמה בכור חוצין (רשב"ח ; 1843-1892) היה פוסק, פייטן, עיתונאי, מתרגם, בעל בית דפוס ובין בולטי הרבנים בבבל במחצית השנייה של המאה ה-19.
קורות חיים.
נולד בבגדאד בשנת 1843 (ה'תר"ד) כבן למשפחת רבנים מיוחסת, מצאצאיו של הרב צדקה חוצין הראשון. בצעירותו למד בישיבת מדרש בית זלכה, ונמנה עם תלמידיו של הרב עבדאללה סומך.
תחומי העניין שלו היו רבים, והוא עסק בפעילויות מגוונות לאורך חייו. בין היתר, נהג לכתוב באופן קבוע לעיתונות העברית של התקופה, כולל לעיתונים שהתפרסמו בבגדאד, הודו, ארץ ישראל ומזרח אירופה. לאורך השנים כתב למעלה מ-150 מאמרים לעיתונים שונים, כולל הלבנון, המגיד, הצפירה, החבצלת, הדובר (בגדאד), המבשר (כלכותה) ועוד. מאמריו עסקו בנושאים מגוונים, כגון חיי הקהילות היהודיות בעיראק, כורדיסטן ופרס, הלכה, מוסר, תרבות, פוליטיקה עולמית וענייני השעה. מאמריו הם מקור לידע רב על קורות היהודים באזור עיראק ופרס של זמנו, חייהם התרבותיים ורדיפות כנגדם. במאמריו הוא ביטא גישה המשלבת בין קבלת ערכים משכיליים ומודרניים לבין שמירה על המסורת.
בתחום החינוך שימש כמנהל "מדרש תלמוד תורה״ בבגדאד, וכן שימש לתקופה כמורה לתלמוד בבית הספר של כי"ח בעיר. עוד שימש כראש סניף "חברת שומרי תורה" וסגן נשיא "חברת שומרי מצווה" בבגדאד. כפוסק קיבל אליו שאלות הלכתיות מרחבי עיראק, וכן מהקהילה היהודית-בגדאדית בהודו וארצות נוספות.
בשנת 1867 הקים בית דפוס עברי בבגדאד (בית הדפוס העברי השלישי שהוקם בעיר), שהמשיך לפעול על ידי בנו גם לאחר מותו. בין הספרים שהדפיס נכללים קבצים של סיפורי מעשיות שליקט וקיבץ לשלושה ספרים, ועוסקים במוסר וטוהר המידות. בנוסף לבית הדפוס היה בעל בית מסחר לספרים עבריים בבגדאד, ושימש בתור הנציג המקומי של חברת מקיצי נרדמים. כחלק מתפקידו פעל להפיץ מנויים של עיתונים עבריים שונים (כגון המגיד) בקרב יהודי בגדאד. הוא שאף להקים כתב עת דו לשוני עברי-ערבי בבגדאד, אך לא הצליח לקבל רישיון לכך מהשלטונות העות'מאנים.
לאורך השנים תרגם כתבים שונים מעברית לערבית יהודית, כולל חלקים מההגדה של פסח ומהסידור.
הלך לעולמו ב-29 בספטמבר 1892 (ח' תשרי ה'תרנ"ג) בגיל 49, ונקבר בבגדאד.
נבואות איש העש
נבואות איש העש (באנגלית: The Mothman Prophecies) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן אימה פסיכולוגי, שיצא בשנת 2002 על פי ספרו של ג'ון קיל הנושא את אותו השם. בסרט מככבים ריצ'רד גיר, לורה ליני, ויל פאטון ודברה מסינג. הסרט עוסק בתופעת איש העש, יצור שכביכול נראה מספר פעמים באזור פוינט פלזנט שבמערב וירג'יניה בשנים 1967-1966; הוא תואר על ידי מספר אנשים כיצור מכונף בעל עיניים גדולות, בוהקות ואדומות. בסרט מופיע גיר כעיתונאי שחוקר את אגדת איש העש.
תקציר העלילה.
העיתונאי ג'ון קליין ניצל בתאונת דרכים בה מתה אשתו מרי מפציעותיה; לפני מותה היא מציירת דמות של איש עש שהופיעה לפניה והובילה לסטייתה מהכביש. ג'ון מתחיל לחקור את מות אשתו. שנתיים מאוחר יותר הוא מאבד את דרכו בכביש במערב וירג'יניה ומגיע אל העיירה פוינט פלזנט. בסיוע השוטרת קוני הוא מגלה כי תושבי העיירה מדווחים בשבועות האחרונים על תופעות על-טבעיות הממוקדות ב"איש העש", אותו הם מתארים כיצור עם כנפיים שמביא לאסונות שונים כשהוא מופיע, או גורם לשמיעת קולות המנבאים אסונות. ג'ון מנסה לחקור לעומק את הסיפור ולנסות להציל את תושבי העיירה, אך מופעל גם על ידי מחשבות ודמיונות אישיים משלו.
הפקה.
מרבית הסצינות צולמו בפיטסבורג וקיטנינג שבפנסילבניה. הסרט מתאר מספר אירועים שהתרחשו בארצות הברית, בהם התמוטטות גשר סילבר ליד פוינט פלזנט ב-1967, בה נהרגו 46 איש; סיבת ההתמוטטות קשורה לטענת החוקרים בכשלים טכניים של בניית הגשר, אך בספר ובסרט היא קושרה אל איש העש.
ביקורות והכנסות.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. באתר "Rotten Tomatoes" הוא דורג עם 53% ביקורות חיוביות מתוך 137 ביקורות. בקופות הקולנוע זכה הסרט להצלחה מסוימת, כך שהרוויח ברחבי העולם מאז יציאתו לאקרנים יותר מ-55 מיליון דולר.
סינדרלה (סרט, 2015)
סינדרלה (באנגלית: Cinderella) הוא סרט פנטזיה רומנטית בבימויו של קנת בראנה, על פי תסריט שנכתב על ידי אלין ברוש מק'קנה וכריס וייץ. הסרט הופק על ידי דייוויד ברון וסימון קינברג בעבור חברת וולט דיסני. הסרט הוא בהשראת האגדה סינדרלה מאת שארל פרו ובהשראת סרט האנימציה המקורי משנת 1950, בעל אותו השם. לילי ג'יימס מככבת בתפקיד סינדרלה, לצידם של קייט בלאנשט (בתפקיד ליידי טרמיין), ריצ'רד מאדן (בתפקיד נסיך החלומות "קיט"), סופי מק'שרה (בתפקיד דריזלה טרמיין), הולידיי גריינג'ר (בתפקיד אנסטסיה טרמיין) והלנה בונהם קרטר (בתפקיד הפיה הטובה).
הצילומים החלו ב-23 בספטמבר 2013 בלונדון, והסרט יצא לאקרנים ב-13 במרץ 2015.
הסרט הפך לשובר קופות כאשר הצליח להכניס 494.3 מיליון דולר הן בארצות הברית והן ברחבי העולם.
תקציר העלילה.
סיפורה של סינדרלה עוקב אחר גורלה של אלה הצעירה, שבעקבות מותה הטראגי של אמה, אביה נישא בשנית. להוטה לתמוך באביה, אלה מקבלת באהבה את האם החורגת החדשה שלה - ליידי טרמיין ואת שתי בנותיה אנסטסיה ודריזלה לבית המשפחה. אבל כאשר אביה של אלה נפטר באופן פתאומי ובלתי צפוי, אלה מוצאת את עצמה נתונה לחסדיה של המשפחה הקנאית והאכזרית שנותרה לה. אלה הופכת להיות משרתת מכוסה באפר, ומשפחתה האכזרית כינתה אותה בשם סינדרלה, מאחר שנהגה לעבוד באפר (Cinder). אלה החלה לאבד את תקוותה, אך עם כל הדברים שנגרמו לה, היא זכרה את המילים של אמה כשעוד הייתה בחיים - "תהיי אמיצה וטובת לב". וכך היא לא מתייאשת ולא מתעבת את אלה שמתעללים בה.
בזמנה החופשי היא הייתה יוצאת ליער עם הסוס שלה עד שיום אחד פגשה אדם זר ביער בשם קיט (ריצ'רד מאדן) שמאוחר יותר מתגלה כנסיך. בהיותה לא מודעת לכך שהוא באמת נסיך, ובמחשבה שהוא רק עובד פשוט בארמון, אלה סוף סוף מרגישה שהיא פגשה את הנפש התאומה שלה. נראה כאילו גורלה עומד להשתנות כאשר הארמון שולח הזמנה פתוחה לנשף לכל הנשים הפנויות בממלכה, דבר זה מעורר את תקוותיה של אלה שוב. האם החורגת שלה אוסרת עליה להשתתף בנשף והורסת את שמלתה שקיבלה מאמא המנוחה. אבל, כמו בכל האגדות הטובות, תמיד יש מישהו שעוזר, ואישה חביבה שהיא הפיה הטובה, יחד עם דלעת ענקית וכמה עכברים, מכינים את סינדרלה לנשף: הדלעת הופכת לכרכרה והעכברים נהיים לסוסים לבנים המניעים את הכרכרה, האווז לרכב והלטאות למשרתים. בנוסף, היא מעניקה לאלה שתי נעלי זכוכית. הפיה אומרת לאלה שהכישוף יפוג בחצות. אלה מגיעה לנשף ומגלה שהמתלמד שפגשה ביער הוא בעצם נסיך. אלה כובשת את לבו של הנסיך ואחרי ריקוד באולם הנשפים הם מבלים ביחד ברחבי הארמון והגינה המלכותית. השניים מתאהבים אך אלה בורחת בחצות שכן הכישוף החל לפוג כפי שהתריעה הפיה. במהלך מנוסתה אלה מאבדת את אחת מנעלי הזכוכית.
הנסיך מוצא את הנעל ולאחר מות אביו המלך הוא סורק את הממלכה ביחד עם הדוכס הגדול ומפקד המשמר במטרה לחפש ולמצוא את הבחורה שלה שייכת הנעל. אמא החורגת של אלה מגלה שאלה היא היפהפייה מהנשף שלה שייכת נעל הזכוכית ונועלת אותה בעליית הגג. הנסיך מגיע לביתה של אלה ומשפחתה החורגת ושומע את אלה שרה בעצב. בניגוד להנחיות הדוכס, הנסיך מורה על שחרורה של אלה מעליית הגג ומדידת הנעל עליה. הוא מנסה את הנעל על אלה, הנעל מתאימה והוא מאשר שאלה היא היפהפייה מהנשף. הוא נישא לה בסוף הסרט ורואים את שניהם מתנשקים ממרפסת הטירה.
הפקה.
פיתוח.