ב-2001 חזרו שוב חברי אר.אי.אם ויצרו את אלבומם ה-12, "Reveal", אלבום שקט יחסית לקודמיו. מתוכו יצאו בין היתר הסינגלים "Imitation of Life" (אשר הפך ללהיט בעיקר באירופה) ו-"I'll Take the Rain".
2004–2011: המשך פעילות ופירוק.
ב-2004, אר.אי.אם חזרו שוב עם אלבום חדש, Around the Sun. אלבום זה דומה לקודמו מבחינה מוזיקלית, ומאופיין בקו מוזיקלי שקט יחסית. דמיון נוסף לאלבום הקודם הן הביקורות המעורבות להן זכה, אם כי המבקרים ציינו שגם "תקליט חלש" של אר.אי.אם עולה בהרבה על הממוצע.
לאלבום הזה, ולסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, צירפו אר.אי.אם מתופף חדש, ביל ריפלין. לדברי מייקל סטייפ ריפלין הובא על ידי פיטר באק שחשב שריפלין יוכל לקדם אותם לסגנון שונה. סינגלים מאלבום זה כללו את: “Leaving New York”, “Aftermath”, “Electron Blue” ו- “Wanderlust”.
סיור ההופעות העולמי שבא בעקבות האלבום, היה סיור ההופעות העולמי הראשון מאז הסיור Monster ב-1995, אותו נאלצו להשעות עקב בעיות רפואיות שצצו במהלכו, הן של מייק מילס, ביל ברי ומייקל סטייפ.
בראיון שנערך ב-2005 אמר פיטר באק כי אלבומה הבא של הלהקה יתאפיין בקו מוזיקלי שונה מהאלבומים הקודמים, ויהיה כדוגמת השיר “I'm Gonna DJ” שבוצע במהלך הסיור העולמי של Around the Sun. ההנחה היא שאלבומם הבא יהיה אלבום רוק שאם יצליח, יוביל להתרת החוזה עם האחים וורנר, להם היו חייבים אר.אי.אם נכון ל-2005 עוד שני אלבומים. במרץ 2007, דווח בעיתונות כי הלהקה חוזרת לאולפן כדי להקליט את אלבום האולפן ה-14 במספר שלה.
ב-12 במרץ 2007, אר.אי.אם נכנסה להיכל התהילה של הרוקנ'רול.
ב-2008 יצא אלבום האולפן Accelerate. בדומה לאלבום הקודם, Around the Sun, הרשתה הלהקה להשמיע את האלבום ברשת זמן קצר כדי שהמאזינים יוכלו להקשיב לאלבום לפני הרכישה.
בשנת 2011 יצא אלבום האולפן ה-15 שנקרא Collapse Into Now והמשיך את הסגנון הרוקיסטי של Accelerate. הלהקה החליטה לא לצאת לסיבוב הופעות לקידום האלבום בטענה שהם מותשים מהסיבוב הקודם ב-2008. זהו האלבום האחרון אליו הייתה מחויבת אר.אי.אם בחוזה ההקלטות עם חברת Warner Bros. מספר חודשים לאחר מכן, החלה הלהקה להקליט חומרים ללא חוזה, עם אופציה להפיצם באופן עצמאי.
בספטמבר 2011 הודיעו חברי הלהקה על פירוקה, אחרי 31 שנות פעילות. בנובמבר של אותה השנה, יצא אלבום האוסף המסכם "Part Lies, Part Heart, Part Truth, Part Garbage 1982–2011", המאגד לראשונה באלבום אחד שירים הן מתקופת הלהקה בלייבל .I.R.S והן מתקופת "וורנר", וכן כולל שלושה שירים חדשים מההקלטות העצמאיות שלאחר האלבום "Collapse Into Now".
פעילות פוליטית.
מבחינה פוליטית, ידוע כי חברי הלהקה תומכים בדמוקרטים בארצות הברית, ואף הופיעו במסגרת חגיגות ההשבעה של הנשיא ביל קלינטון. שם ביצעו גרסת כיסוי לשיר "One" של להקת U2. ידוע למשל, שסטייפ חתם על עצומה נגד המלחמה שמנהלת ארצות הברית בעיראק. וגם, שחברי הלהקה הופיעו במסע הופעות Vote for Change שיזם ברוס ספרינגסטין יחד עם להקות כדוגמת פרל ג'אם, דיקסי צ'יקס ורבים אחרים. המסע התמקד במדינות שהתנדנדו מבחינה פוליטית, ונועד לטובת המתמודד בבחירות 2004, ג'ון קרי.
אר.אי.אם אף השתתפו בלייב8 (גרסת שנות ה-2000 ללייב אייד) שנערך ב-2 ביולי 2005. הלייב8 הוא קונצרט הרוק הגדול בעולם ונועד להגביר מודעות למתרחש באפריקה.
בישראל.
בישראל זכתה הלהקה לאהדה רבה, וקהל מעריצים לא קטן עוד לפני שהפכו לחלק מהמיינסטרים. עורכי מצעדי הפזמונים בישראל הסירו מרשימת השירים הנבחרים את שירם הידוע "Losing My Religion", לאחר שאף שיר אחר לא הצליח להדיחו מהמקום הראשון במשך מספר חודשים. במצעד העשור של גלגלצ שנערך ביום האחרון של שנת 1999 הגיע השיר למקום השני. הלהקה הופיעה בישראל ב-9 באוגוסט 1995 באצטדיון רמת גן, במהלך מסע ההופעות שליווה את יציאת האלבום "Monster".
ערבסקה
עַרַבֶּסְקַה (מצרפתית: arabesque) היא מוטיב עיטורי המציין מערך מופשט של קווים וצורות החוזרים כדגם. לרוב מדובר בעיטור עלים, קנוקנות וגבעולים מפותלים, השזורים זה בזה והיוצרים תבנית גאומטרית. פעמים רבות מדובר בעיטור בודד החוזר על עצמו.
התפתחות הערבסקות.
הסיבה לקיומם של דגמים אלו, בעיקר בעיטור מבנים ובעיטור כתבי קודש מוסלמיים, היא האיסור הדתי על יצירת דיוקנאות באשר הם (השווה עם איסור עשיית פסל).
תאוריות אמנותיות שונות מייחסות לערבסקה המוסלמית את השאיפה לתיאור מיסטי ורוחני. בתקופה המודרנית משמשת הערבסקה דוגמה ליחס שווה בין דימוי לרקע, כלומר כצורה לביטול היררכיות.
מקורות השראה.
המקור האיקונוגרפי העיקרי של צורות הערבסקה הוא במוטיבים צמחיים כדוגמת מוטיב השריגים. מקורות אחרים המופיעים בעיקר באמנות המוסלמית הם טקסטים מן הקוראן הנשזרים לדגם מופשט.
באמנות המודרנית בולט השימוש בערבסקות כצורות לעיטור רהיטים באמנות האר-נובו וכן כאלמנט בתוך ציורים אצל ציירים מודרניים כגון אנרי מאטיס.
סמואל ג'ונסון
סמואל ג'ונסון (באנגלית: Samuel Johnson, נודע כד"ר ג'ונסון Dr. Johnson ; 18 בספטמבר 1709 – 13 בדצמבר 1784) היה אחד מאנשי הספרות הבולטים באנגליה: הוא היה מבקר, משורר, מסאי, ביוגרף ומילונאי.
ביוגרפיה.
ג'ונסון נולד בליצ'פילד שבסטפורדשייר, מחוז במרכז אנגליה, בן למוכר ספרים עני. הוא למד בבית-הספר בלישפילד, ובין השנים 1728 ל-1731 למד בפמברוק קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. על אף העובדה שנחשב לסטודנט מעולה, ג'ונסון נאלץ לפרוש מלימודיו בלא תואר, בשל קשיים כלכליים. הוא ניסה לעבוד כמורה וכמנהל בית ספר, אך נכשל בניסיונות אלה. בגיל 25 נשא לאישה את לאליזבת ("טתי") פוטר, אלמנה שהייתה מבוגרת ממנו ב-21 שנים.
ב-1737 עזב את לונדון כשהוא חסר כל, בלווית תלמידו לשעבר דייוויד גאריק. הוא מצא עבודה אצל המוציא לאור אדוארד קייב, ככתב לכתב-העת "The Gentleman's Magazine", שהיה ראשון מסוגו. במהלך שלושת העשורים הבאים כתב ג'ונסון ביוגרפיות, שירה, מאמרים, מסות, דו"חות על המתרחש בפרלמנט ואף קטלוג למכירתה של ספריה. מרבית תקופה זו חי בעוני. יצירותיו החשובות מתקופה זו כוללות את הפואמה "לונדון" (1738) ואת הספר "חיי סאווג'" (1745), ביוגרפיה של ידידו ועמיתו לכתיבה ריצ'רד סאווג', שסבל אף הוא מעוני ומת ב-1744.
ב-1747 החל ג'ונסון במה שתחשב בהמשך כעבודתו החשובה ביותר, "מילון השפה האנגלית" ("A Dictionary of the English Language"). ג'ונסון השלים את כתיבת המילון לאחר שמונה שנים, ב-1755. המילון זכה לתשבחות רבות על היקפו (כ-43,000 ערכים) וסגנונו ונחשב למילון רב-ההשפעה ביותר למשך כ-150 שנים (עד הופעת מילון אוקספורד ב-1928). עם זאת ג'ונסון לא הרוויח כסף רב מהמילון, בשל ההוצאות הרבות בתקופת הכתיבה הארוכה.
בזמן שעבד על המילון עבד גם על סדרה של מאמרים דו-שבועיים תחת הכותרת "המשוטט". מאמרים אלה, שעסקו לעיתים קרובות בנושאי מוסר ודת, נטו להיות חמורי-סבר למרות הכותרת הקלילה. טורי "המשוטט" נכתבו עד 1752 וגם אם לא היו פופולריים במקור, הם זכו לקהל קוראים גדול לאחר שנאגדו לספר. אשתו של ג'ונסון נפטרה זמן קצר לאחר הופעת הטור האחרון.
ג'ונסון החל בסדרת מאמרים אחרת, תחת הכותרת "הבטלן", ב-1758. הטור פורסם מדי שבוע במשך שנתיים. בניגוד ל"המשוטט", סדרת "הבטלן" פורסמה בשבועון חדשות, ולא כפרסום עצמאי. המאמרים היו קצרים וקלילים יותר. ב-1759 פרסם ג'ונסון את הנובלה הסטירית "רסלאס", שנאמר כי נכתבה בתוך שבועיים כדי לכסות את הוצאות קבורת אמו.
ב-1762 זכה ג'ונסון בפנסיה ממשלתית של שלוש-מאות לירות בשנה, בעיקר בשל מאמציו של ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט. ג'ונסון פגש את ג'יימס בוסוול, כותב הביוגרפיה שלו לעתיד, ב-1763. בערך באותו הזמן הקים ג'ונסון את "המועדון", קבוצת חברים שכללה את ידידיו ג'ושוע ריינולדס, אדמונד בורק, דייוויד גאריק ואוליבר גולדסמית'. בשלב זה כבר היה ג'ונסון דמות ידועה. הוא זכה לתואר דוקטור של כבוד מטריניטי קולג' בדבלין בשנת 1765, ומאוניברסיטת אוקספורד כעבור עשר שנים.
ב-1765 פגש ג'ונסון בהנרי ת'רייל, אדם אמיד, בעל מבשלת שיכר וחבר פרלמנט, ובאשתו הסטר ת'רייל. הם התחברו במהרה, וג'ונסון הפך לבן-בית. הוא חי עם משפחת ת'רייל במשך 15 שנה, עד למותו של הנרי ב-1781. זכרונותיה של הסטר מג'ונסון, יחד עם יומניה ומכתביה, הם מקור המידע השני בחשיבותו באשר לחייו של ג'ונסון (לאחר הביוגרפיה של בוסוול). בערך באותו הזמן הוא ערך מהדורה של כל כתבי ויליאם שייקספיר, ובה פרסם את ההקדמה החשובה הידועה כהקדמה לשייקספיר.
ב-1773, כעשור לאחר שהכיר את בוסוול, יצאו השניים ל"מסע אל איי סקוטלנד המערביים", וכעבור שנתיים פורסמו רישומיו של ג'ונסון מהמסע תחת שם זה. (ספרו של בוסוול "יומן טיול באיי ההברידים" - הם איי סקוטלנד המערביים - פורסם ב-1786). טיולם בהיילנדס ובהברידים התרחש בעת שפעולות ההשקטה לאחר התמרדות היעקוביטים רמסו את מערכת השבטים של סקוטלנד ואת התרבות הגאלית, שזכו לרומנטיזציה גוברת. ג'ונסון הפריך את הטענות כי שירי אוסיאן שפרסם ג'יימס מקפירסון הם תרגומים של שירה קלטית עתיקה, כפי שטען מקפירסון.
יצירתו הגדולה האחרונה של ג'ונסון הייתה "חיי המשוררים האנגליים", מיזם שהוזמן בידי איחוד של מוכרי ספרים בלונדון. פרקי הספר, שהיוו ביקורת על יצירתו של כל משורר וגם ביוגרפיה על חייו, הופיעו כהקדמות למבחר מיצירתו של כל משורר.
ג'ונסון הלך לעולמו ב-1784 ונקבר בכנסיית וסטמינסטר.