בשנת 2003 מונתה רבקה ברוקס (אז רבקה וייד) לעורכת העיתון, לאחר שקודם ערכה את עיתון האחות "ניוז אוף דה וורלד", וב-2009 קידם אותה רופרט מרדוק, לתפקיד המו"ל של כל עיתוניו בבריטניה. בעקבות פרשת האזנות הסתר והפריצה לטלפונים של עיתונאי "ניוז אוף דה וורלד", שהובילה לסגירתו של העיתון ב-10 ביולי 2011, היו השערות שניוז קורפ תשיק מהדורת יום ראשון של "הסאן" שתחליף אותו. היא הושקה לבסוף בפברואר 2012. כתב שעבד ב"סאן" נעצר ונלקח ב-4 בנובמבר 2011. האיש היה האדם השישי שנעצר בבריטניה במסגרת הפרשה. בינואר 2012 נעצרו שני עובדים בהווה ושני עובדים לשעבר. ועד ינואר 2013, 22 עיתונאים של "הסאן" נעצרו, כולל כתב הפלילים אנתוני פראנס ורבקה ברוקס. במקביל בינואר 2012, המשטרה עצרה ארבעה אנשי צוות בהווה ובעבר של העיתון, כחלק מחקירה על כך שילמו לשוטרים עבור מידע; בחקירה נעצר גם שוטר. אנשי "הסאן" שנעצרו היו עורך הפלילים מייק סאליבן, ראש מחלקת החדשות כריס פארו, סגן העורך לשעבר פרגוס שנהאן, והעורך הראשי לשעבר גרהם דודמן, שהפך מאז לבעל טור וכתב תקשורת. כל חמשת העצורים הוחזקו בחשד לשחיתות. דובר המשטרה הודיע כי יש עדויות רבות המצביעות על תרבות של תשלומים בלתי חוקיים ב"סאן", שאושרה על ידי הדרגים הבכירים ביותר בעיתון. חמישה עיתונאים שעבדו בעיתון הורשעו ונשלחו לתקופות מאסר שונות, בשתי הפרשות.
ביולי 2013 הודיע "הסאן" שיישם חומת תשלום באתר האינטרנט שלו, לאחר שסבל קשות מצניחה במספר העותקים היומיים שמכר, משיא של יותר מ-4 מיליון לפחות משני מיליון. המהלך נכשל, ולאחר שנתיים בוטלה חומת התשלום של "הסאן". העיתון המשיך לסבול מירידה במכירות והפסדים. בשנת 2020 רשם הפסד של 200 מיליון ליש"ט (חלקו בעקבות תשלום פיצויים בפרשת האזנות הסתר), ותאגיד "ניוז קורפ" נאלץ למחוק את שווי העיתון ממאזניו.
נטייה פוליטית.
מבחינה פוליטית, העיתון תמך בתחילה (בשנת 1970) במפלגת הלייבור בהנהגת הרולד וילסון, אך בהמשך (שנת 1974) העיתון תמך במפלגה השמרנית בהנהגת אדוארד הית'. בשנת 1979 העיתון הכריז על תמיכה במרגרט תאצ'ר. בשנים שלאחר מכן העיתון תמך בנחרצות במלחמת פוקלנד. בשנת 1997 תמך שוב במפלגת הלייבור בהנהגת טוני בלייר החל משנת 2002 קידם העיתון קו אנטי-אירופי ששיאו היה תמיכה ב"ברקזיט", פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, במשאל העם בשנת 2016.
גישבור
גישבור (הלחם של המילים "גישור" ו"בוררות"; באנגלית: Med-Arb) הוא שיטה אלטרנטיבית ליישוב סכסוכים. גישבור מתחיל כגישור רגיל והופך לבוררות אם הצדדים לא מצליחים להגיע להסכמה. המגשר שמתחיל את ההליך הופך לבורר.
קיים מושג גישוררות בעל משמעות זהה אך השימוש בו נדיר יותר.
שימוש בגישבור.
בדרך כלל, משתמשים בגישבור בפתרון סכסוכים בין עובדים באותו מקום עבודה, כאשר המגשר והבורר הוא המנהל או הממונה עליהם. הצדדים שמתחילים את התהליך יודעים שלמגשר יש סמכות להכריע, במקרה הצורך. דוגמה בולטת היא הצעה לשימוש בגישבור על ידי מפקדים בצה"ל.
שימוש נוסף בגישבור הוא במהלך גישור לגירושין.
יתרונות וחסרונות.
כאשר הצדדים המעורבים בסכסוך יודעים שהכרעה בלתי נמנעת, הם שואפים יותר להגיע לפתרון בכוחות עצמם.
החסרון של השיטה הוא בחוסר נייטרליות של המגשר (והבורר). המגשר בהליך חייב להוכיח שאינו נוטה לטובת צד כלשהו כדי להבטיח שיתוף פעולה והגעה להסכמה.
Where Them Girls At
Where Them Girls At (בעברית: איפה אותן הבנות) הוא שיר של ה-DJ והמפיק הצרפתי, דייוויד גטה, בשיתופם של הראפר האמריקני פלו ריידה וזמרת ההיפ הופ הטרינידדית, ניקי מינאז'.
השיר הופץ ב-2 במאי 2011 על ידי חברת התקליטים, וירג'ין רקורדס, כסינגל הראשון מתוך אלבומו של גטה, "Nothing But the Beat".
השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים ברחבי העולם, תוך שנכנס לעשרת המקומות הראשונים בבריטניה,צרפת, אוסטרליה, איטליה ואירלנד.
רקע וכתיבה.
גטה שיתף פעולה בעבר עם הראפר האמריקאי פלו ריידה בשיר, "Club Can't Handle Me" מתוך האלבום, "Only One Flo" (חלק 1), של פלו ריידה ובפסקול לסרט סטפ אפ 3D, בשנת 2010. שיתוף הפעולה בין הצדדים התנה גם השתתפותו של פלו ריידה באלבומו של גטה. מאוחר יותר, הצטרפה הראפרית האמריקנית ניקי מינאז' שמשתפת פעולה בשיר נוסף באלבומו של גטה.
גרסה מוקדמת של השיר הכוללת קולות בלבד (א-קפלה), הושגה והודלפה לאינטרנט לאחר שהאקרי מחשב פרצו למחשבים באולפן ההקלטות של גטה, דרך רשת ה-Wi-Fi.
הארגון הבין-לאומי של הגפן והיין
הארגון הבין-לאומי של הגפן והיין (בצרפתית: L'Organisation Internationale de la Vigne et du Vin; בראשי תיבות: OIV) הוא ארגון בין-ממשלתי שעוסק בהיבטים הטכניים והמדעיים של גידול גפנים וייננות. הארגון עוסק בענייני גידול גפן, לא רק לשם הכנת יין, אלא גם כענבי מאכל ולשם ייצור צימוקים. אחת מפעילויות הארגון היא איסוף נתונים סטטיסטיים מרחבי העולם בנושאים הנוגעים לתחום הגפן.
מטה הארגון ממוקם בפריז וחברות בו 45 מדינות נכון ל-2013 (ובהם גם מדינת ישראל).
היסטוריה.
המבשרים של הארגון הבינלאומי של הגפן והיין היו הוועידות הבינלאומיות שנערכו במאה ה-19 בתגובה למגפת הפילוקסרה, כשהבולט שבהם היה קונגרס של חמש מדינות במונפלייה שנערך בין ה-26 ל-30 באוקטובר 1874. הרעיון של הקמת ארגון בינלאומי עלה מספר פעמים במהלך העשורים הבאים, ולבסוף, ב-29 בנובמבר 1924, חתמו שמונה מדינות על הסכם ליצירת "משרד יין בינלאומי" (Office international du vin (OIV)) בפריז. בתום החתימה הוא שב למדינות השונות לשם אישורו. מושב העבודה הראשון נערך ב-Salon de l’Horloge ב-3 בדצמבר 1927. ב-4 בספטמבר 1958, שונה שמו של הארגון ל"משרד הגפן והיין" (Office International de la Vigne et du Vin).
הארגון הבינלאומי של הגפן והיין הנוכחי נוסד בעקבות הסכם בין 35 מדינות ב-3 באפריל 2001, והחליף את "משרד הגפן והיין". ההסכם הזה נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2004.
אורי בר-יוסף
אורי בר-יוסף (נולד ב-18 ביולי 1949) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה ליחסים בינלאומיים בבית ספר למדע המדינה באוניברסיטת חיפה. תחומי התמחותו הם ביטחון לאומי, מודיעין והסכסוך הישראלי-ערבי. הוא יושב ראש וועדת תיעוד ומחקר בעמותת המרכז למלחמת יום הכיפורים ועורך כתב העת חברה, צבא וביטחון לאומי של אגודת חוקרי חברה-צבא בישראל והוצאת "מערכות".
ביוגרפיה.
קיבל תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת חיפה בשנת 1973, סיים לימודים לתואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1975. זוכה פרס כרמון לשנת 1983, קיבל את תואר הדוקטור ב-1990 מאוניברסיטת סטנפורד, והמנחה שלו בעבודת הדוקטורט היה כסטודנט צעיר כתב בר יוסף תחת שם בדוי ארבעה ספרים שגיבורם הוא פטריק קים. למעשה, סדרת ריגול ומין ארוכת-שנים שבין מחבריה - עמוס אריכא, אריה קרישק, אלישע בן מרדכי, אריה מקל ועוד.
ידוע בעיקר בשל מחקריו על מחדל מלחמת יום הכיפורים. ספרו "הצופה שנרדם" (2001) הוא המחקר האקדמי המפורט הראשון שנכתב על המחדל המודיעיני. ב-2003, במלאת 30 שנה למלחמה, הופקה הדרמה הטלוויזיונית "שתיקת הצופרים", שהסתמכה על ספר זה.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו "המלאך" על אשרף מרואן, חתנו של הנשיא נאצר, אשר התרעתו ערב מלחמת יום כיפור כי תפרוץ מחר חזקה את המידע שהיה בידי ישראל. כשנה לאחר מכן יצאה מהדורה שנייה עם גילויים נוספים, ובו הראה לראשונה שאשרף מרואן המשיך לשרת את המודיעין הישראלי עד 1998. במסגרת עבודתו על פרשת יום הכיפורים, ובמיוחד על סיפורו של מרואן, גילה בר-יוסף כי מי שהדליף את זהותו של "המלאך" לעיתונים וסופרים זרים היה אלי זעירא, ראש אמ"ן בזמן המלחמה. המסמך שכתב על כך שימש בסיס לתלונה שהגישו אלוף-משנה יוסי לנגוצקי ותת-אלוף עמוס גלבוע, ואשר אליהם הצטרף גם ראש המוסד ב-1973 אלוף צבי זמיר, על כך שזהותו של המרגל הטוב ביותר שעבד אי פעם למען מדינת ישראל והציל אותה ב-1973, הודלפה על ידי אלי זעירא לאנשים בלתי מוסמכים. ביוני 2007 פסק המשנה לנשיא ביה"מ העליון (בדימוס) השופט תיאודור אור, בבוררות שערך בין זעירא לזמיר, כי זעירא אכן הדליף את שמו של מרואן לפחות לשלושה עיתונאים. כשבועיים וחצי לאחר פרסום פסק הבוררות של אור, מצא אשרף מרואן את מותו בנפילה מהמרפסת בקומה החמישית של דירתו בלונדון.
הספר "המלאך" (The Angel) יצא באנגלית בהוצאת הארפר קולינס בשנת 2016. בשנת 2017 הוא קיבל את פרס ה-National Jewish Book Award כספר הטוב ביותר בתחום ההיסטוריה ובמקביל נבחר על ידי אגודת קציני המודיעין האמריקאים בגמלאות (AFIO) כספר המודיעין הטוב ביותר. סרט שהפיקה חברת נטפליקס על בסיס הספר יצא למסכים בספטמבר 2018. בשנת 2018 הוציא גרסה מעודכנת לספר עם גילויים חדשים.
בשנת 2017 פרסם בר-יוסף יחד עם Rose McDermott את הספר Intelligence Success and Failure: The Human Factor. הספר שיצא בהוצאת אוקספורד עורך השוואה, ראשונה מסוגה, בין הצלחות וכישלונות להתמודד עם מתקפת פתע אסטרטגית ומסביר באמצעות ניתוח אישיות של שחקנים מרכזיים בתהליך ההתרעה-תגובה מדוע מדינות מופתעות מהמתקפה כאשר זו פורצת, למרות שעומד לרשותן מידע התרעתי מצוין. ב-2019 הוציא בר-יוסף ספר בעברית על מתקפת פתע שמציב את הנושא בהקשר היסטורי ותאורטי רחב יותר.