בקיץ 2019 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית, בעונה זו העמיד ממוצע של 8 נק' ו-5.3 ריב' אך למרות יכולת אישית טובה קבוצותו סיימה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית.
בקיץ 2020 חתם בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית
מצר דמפייר (פפואה גינאה החדשה)
מצר דמפייר (באנגלית: Dampier Strait) הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין איי פפואה גינאה החדשה – בריטניה החדשה ממזרח ואומבוי (Umboi) ממערב – ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום.
המצר קרוי על שמו של ימאי אנגלי ויליאם דמפייר , האירופאי הראשון להפליג בו בשנת 1700.
ננופואטיקה
ננופואטיקה - כתב עת לספרות קצרה הוא כתב עת ספרותי עברי לשירה, פרוזה קצרה ומאמרים, בעריכת המשוררים גלעד מאירי, נועה שקרג'י, ואלכס בן-ארי. מלבד העורכים חברים במערכת כתב העת גם המשוררים אפרת מישורי ורוני סומק.
כתב העת "ננופואטיקה" החל לצאת לאור בישראל בהוצאת מקום לשירה, לקראת פסטיבל "מטר על מטר" השישי שהתקיים בירושלים בשנת 2013. משמעות שמו של כתב העת הוא "פואטיקה ננסית" (ננו - ננס ביוונית). בהתאם כולל כתב העת טקסטים קצרים, חלקם כתובים בצורות כתיבה מסורתיות, כמו פרויקט משניות השירה של נועה שקרג’י ועמיחי חסון שנכתב כמדרש מודרני או שירי האיקו של ליאת קפלן, רועי צ’יקי ארד ודרור בורשטיין, וחלקם בצורת כתיבה חופשיות בנות זמננו כמו פרויקט האלגוריתם של ערן הדס.
בפתח הגיליון הראשון של כתב העת כתבו חברי המערכת:
ברינס (מדינה)
ברינס (בספרדית: Barinas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במערב ונצואלה, גובלת במרידה, בטרוחיו, בפורטוגסה ובקוחדס בצפון, בגואריקו במזרח, באפורה בדרום, ובטאצ'ירה במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 35,200 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 816,264 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ברינס.
היסטוריה.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו אנשי משלחות בפיקודם של ניקולאוס פדרמן (Nikolaus Federmann) וגאורג פון שפייר (Georg von Speyer) בשנות ה-30 של המאה ה-16 שנשלחו על ידי משפחת ולזר (Welser), משפחת סוחרים גרמנית ששלטה באותו זמן בשטחים בצפון-מערב ונצואלה. המשלחות לא הצליחו לכבוש את האזור מידי הילידים וגם לאחר שהשליטה בשטחי משפחת ולזר הועברה לספרד האזור עדיין לא נכבש. האזור נכבש סופית בשנות ה-70 של המאה ה-16. הספרדים המשיכו לשלוט באזור עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית ברינס.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת ברינס, אך היא שרדה זמן קצר וכעבור שנים אחדות היא אוחדה עם מדינת אפורה למדינת סמורה, שנקראה על שמו של אסקיאל סמורה, ממנהיגי הפדרליסטים במלחמה הפדרלית. בהמשך צורפו למדינה גם מדינות קוחדס ופורטוגסה. בתחילת המאה ה-20 סמורה החלה להתפרק וכעת ברינס הייתה טריטוריה פדרלית בשם סמורה בתוך מדינת אפורה.
ב-1937 סמורה הפכה למדינה דה פקטו, אבל באופן רשמי היא עדיין הייתה טריטוריה באפורה. ב-1955 המדינה הפכה לנפרדת לחלוטין מאפורה ושמה חזר להיות ברינס.
כלכלה.
כלכלת ברינס מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, דורה, תירס וקפה, תיירות והפקת נפט וגז טבעי.
ג'ייסון ריילי
ג'ייסון ל. ריילי (באנגלית: Jason L. Riley) הוא עיתונאי אמריקאי, המכהן כעורך בכיר בוול סטריט ג'ורנל. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
קורות חיים.
ריילי נולד בבאפלו שבמדינת ניו יורק. הוא בעל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת באפלו. את הקריירה העיתונאית שלו החל בעיתון באפלו ניוז וביו.אס. איי טודיי. ב-1994 הצטרף למערכת העיתון וול סטריט ג'ורנל. שימש כעורך משנה בדסק החדשות בניו יורק ב-1996 מונה לעורך המהדורה האינטראקטיבית ושימש במקביל גם כעורך מדור הפנאי והאמנות. במרץ 2000 מונה לעורך בכיר ומ-2005 הוא חבר במועצת העורכים של העיתון.
ריילי עמית במכון מנהטן, צוות חשיבה קונסרבטיבי.
ב-2008 יצא ספרו "Let Them In: The Case for Open Borders" בו מבטא תמיכה במדיניות ליברלית יותר כלפי הגירה לארצות הברית. ב-2014 יצא לאור ספרו "Please Stop Helping Us: How Liberals Make It Harder for Blacks to Succeed" (בתרגום חופשי: "אנא הפסיקו לעזור לנו: איך הליברלים מזיקים להצלחת השחורים [באמריקה]"). הספר מתאר כיצד מדיניות ליברלית על אף כוונותיה הטובות, פגעה למעשה באפרו-אמריקאים וביכולתם לצמצם את הפער מול הלבנים.
ריילי נשוי לעיתונאית היהודייה נעמי שייפר-ריילי והם הורים לשלושה.
הנעדר
הנעדר (באנגלית: The Missing) היא מיני-סדרת מתח-דרמה בריטית מבית היוצר של ה-BBC שנכתבה על ידי האחים הארי וג'אק וילאמס, ובוימה על ידי טום שנקלד. הסדרה מכילה שמונה פרקים ועוקבת אחר טוני יוז, גבר אשר מאבד תקווה לאחר חטיפת בנו אוליבר, במהלך חופשה משפחתית בצרפת. יוז נהפך לגבר אובססיבי אשר לא מסוגל להשלים עם היעלמות בנו, ומעביר שנים בחיפוש אחריו. הסיפור מבוסס, ככל הנראה, על המקרה של הילדה מדלן מקאן הבריטית, שב-2007 נעלמה במהלך חופשה עם הוריה בפורטוגל כאשר הייתה בת שלוש. ב-2014, שבע שנים אחרי שנעלמה, סברו כי הופיע רמז חדש להיעלמותה, והמשטרה בפורטוגל חידשה לפיו את החיפושים אחריה. הסדרה זכתה לשבחים רבים וקיבלה שתי מועמדויות בפרס גלובוס הזהב - למיני סדרה והשחקנית הראשית (א'וקונור) הטובים ביותר.
העונה השנייה של הסדרה נקראה בעברית "הנעדרת". היא מתרחשת בגרמניה, ועוסקת בילדה שנחטפה. הסדרה שודרה בערוץ BBC One החל מ-12 באוקטובר 2016. השחקן צ'קי קריו חוזר ומגלם את ז'וליין באטיסט, ולצדו מככבים דייוויד מוריסי וקילי הוז בתפקידי הורי הילדה, אליס.
עלילה.
העלילה מגוללת את סיפורו של טוני יוז (ג'יימס נסביט), שנסע יחד עם משפחתו הבריטית בשנת 2006 לנופש בצפון צרפת. ביום הראשון לחופשתם רכבם מתקלקל והם נאלצים לבלות את הלילה הראשון בעיירה קטנה הנקראת "שאלון דה בואה" במלון קטנטן בשם "עדן". בעודם ממתינים שרכבם יתוקן, אוליבר מבקש מאביו ללכת לבריכה, תחילה טוני מסביר לו שכבר מאוחר ומבטיח שייקח אותו ביום שלמחרת, אך כאשר אוליבר מתעקש, טוני נכנע ושניהם הולכים יחד לבריכה. אמילי (פרנסס או'קונור), אימו של אוליבר, מחליטה שלא להתלוות אליהם וחוזרת למלון. כשירד הערב והגיע הזמן ללכת, טוני לוקח את אוליבר לבר הסמוך, שהיה באותה עת הומה אדם בשל הגמר הגדול של משחקי המונדיאל שהתרחש באותו היום, כאשר בעיצומו של המשחק צרפת מבקיעה גול ניצחון והאנשים מסביב חוגגים בקול גדול. תוך כדי חגיגות הניצחון, טוני מבחין כי אוליבר נעלם בין ההמון הצוהל, הוא יוצא מחוץ לבר לחפש את בנו אך ללא הצלחה. לאחר שהבין כי הוא לא מוצא את אוליבר, הודיע לאשתו אמילי ויחד פנו למשטרה. טוני ואמילי נהפכו לאנשים הידועים ביותר בצרפת באותה תקופה, צוותי החקירה של צרפת יחד עם בלשים מטעם האינטרפול עבדו וחקרו את ההיעלמות של אוליבר אך נתקלו במבוי סתום והתיק נסגר.
העלילה נמשכת באופן לא ליניארי בשנת 2014, כ-8 שנים לאחר היעלמותו של אוליבר. טוני, שחש אחריות מלאה על היעלמות בנו, מחליט לא לוותר ולשוב ולחפש את אוליבר, כאשר בידו רמז שיכול לתת קצה חוט לגבי גורל בנו. טוני חוזר ל"שאלון דה בואה" ומתחיל בחיפושים באופן עצמאי. טוני נראה כאדם שאינו בר דעת, מפחיד את העוברים ושבים ונראה כי יצא מכליו.
במהלך 8 השנים שחלפו, נוצרו משקעים רבים ביחסיהם של טוני ואמילי והשניים התגרשו. אמילי החליטה להמשיך בחייה, בעוד שטוני חש שהוא אינו מסוגל ונשאר אובססיבי לגבי גורל בנו. בהמשך, אמילי נכנסת למערכת יחסים עם מארק וולש (ג'ייסון פלמינג), בלש מטעם האינטרפול שעזר בשנת 2006 בחקירת היעלמותו של אוליבר.
ג'וליאן בפטיסט (צ'קי קריו), המפקח הבכיר שעמד בראש חקירת היעלמותו של אוליבר, שומע כי טוני חזר לחפש את בנו ומחליט לחבור אליו. בזכות קשריו של ג'וליאן, מצליחים טוני וג'וליאן לפתוח מחדש את תיק החקירה ללא עזרה ממשטרת צרפת ובאופן דיסקרטי - לבקשת ראש העיירה.
במהלך חקירתם, מגלים ג'וליאן וטוני פרטים מזעזעים שאט אט מכוונים אותם למה שאירע באותו ערב בו נעלם אוליבר.
בואו לפלשתינה
"בואו לפלשתינה" (במקור באנגלית: Come to Palestine) (1929) היא כרזה לעידוד התיירות שעוצבה על ידי זאב רבן עבור "החברה לקידום תיירות בארץ הקודש".
תיאור.
הכרזה "Come to Palestine" הודפסה בטכניקה של הדפס אבן (ליתוגרפיה) בשנת 1929. היא הודפסה בבית הדפוס "שולץ" בפראג, כיוון שבאותה עת לא הייתה אפשרות להדפיס גיליון שלם בטכניקה זו בארץ-ישראל. היא מעוצבת כמבנה של חלון דרכו נשקף נוף. חלון זה מורכב ממבנה של קשת מחודדת בסגנון מוסלמי, הנשענת על גבי זוגות עמודים מפותלים. מעל הקשת קבועים שני מדליונים. באחד מופיע דימוי של מגדל דוד ואילו באחר דימוי של מסגד אל-אקצא. מבנה החלון, המהווה שילוב של אלמנטים אדריכליים זרים. רבן עשה שימוש במבנה זהה בכמה מן היצירות שעיצב עבור "בצלאל" קודם לכן.