הביקורת על התעשייה המזהמת ועל אי הקימות של האופנה המהירה, מושכת יותר ויתר אנשים צעירים לשוב ולתפור בבית. גם בגדים חדשים וגם למחזר את בגדיהם ואת מה שהם מוצאים בחנויות יד שנייה.
ההדפסה הדיגיטלית של ספרים מאפשרת לאנשים להזמין בדיוק את מספר העותקים שהם רוצים או צריכים, ובכך הם חוסכים לעצמם ולבית הדפוס חסכון רב בחומרים. בישראל יש כיום חברות כגון חברת 'Twine' שמפתחות פתרונות סביבתיים כגון צביעה והדפסה דיגיטלית של חוטים רק לפי הצורך של המזמין, בלי עודפים שייזרקו ללא שימוש, עם חסכון במים ובהובלה.
בעוד יותר ויתר אנשים מבינים את חשיבות תיקון מה שיש, מתפתחת גאווה של המתקנות. כסימן של אכפתיות סביבתית וכלכלית. המונח החדש שמופיע במאמרים בשנת 2020 הוא 'תיקון נראה לעין' visibale repairing נלוית אליו גם התענינות גוברת והולכת בבורו שיטת התיקונים המסורתית של היפנים.
יש אנשים שרוצים לשמר זכר אדם יקר להם על ידי שמירת בגדיו ועשיית משהו אחר מהם. באוסטרליה החייט פיט טרימבל [Pete timble] מתמחה במיחזור משביח למזכרות מבד, למשל לאדם שכל מה שנשאר לו מאביו היה כובע השוטר שלו, יצר ממנו משהו חדש.
גם העטיפות שבהן משתמשים לאריזת הבגדים וכל החפצים הנשלחים בדואר בכל בעולם, מהוות בעיה קשה לסביבה, במחקר של אוניברסיטת אוקספורד 2021 Our World in Data שנמצא שמעריכים כי 80% מהפלסטיק העולמי שצף באוקיינוסים מקורו מהנהרות האסיאתיים. אין תימה שיוצרים שונים באסיה התחילו לחפש דרכים למחזר את החומרים הללו. בפיליפינים המעצבת Lenora Buenviaje התחילה להשתמש בחומרים כגון שאריות פלסטיק, עיתונים ממוחזרים ושקי אורז אותם היא הופכת באריגה תפירה וקליעה לבגדים אופנתיים במחירים סבירים לכל אחת. היא יוצרת בגדים לחתונות, למסיבות סיום של בתי ספר וכדומה.
מיחזור משביח לסריגים.
סריג אפשר לפרום, לרחוץ את החוטים, ללפף את החוטים הרטובים על קולב או לוח פלסטי, כדי שהם ישובו להתישר, ואז לסרוג משהו חדש מהם בלבד או ביחד עם חוטים נוספים. חורים בבגדים סרוגים ניתן לאחות או עם שארית מחוט הסריגה המקורי או עם חוט איחוי מיוחד, תיקון גרביים היה נפוץ בעבר.
אפשר גם לחתוך בגדים סרוגים ביד כדי לשנות את מידותיהם וצורתםאו ליצור מהם בגד או פריט אחר.
בגדי תינוקות או ילדים אפשר להעביר לאחר.
סריג מצמר טבעי אפשר להפוך ללבד ואז להשתמש בו למשהו שונה. בזמן הזה אנשים רבים קונים סריגים מתועשים, שחלקם עשוי מחוטים סינתטיים שאותם אי אפשר ללבד, אבל אפשר לגזור מהם חלקים ולתפור אותם במכונה תפירה. צמרים מלובדים אפשר לחבר בעבודת טלאים לאפודות, שמיכות ועוד.
מאז המצאת הגרביים הסרוגות באיטליה של המאה ה-16 ועד שלהי המאה ה-20, אנשים ובעיקר נשים איחו גרביים. התעשייה ייצרה חוטים מיוחדים לאיחוי הגרביים, גרבי ניילון נלקחו לאשה שמקצועה היה איחוי הגרביים הללו בצורה שנקראה 'תיקון אמנותי'. המצאת הגרביונים ביטלה את נוהג התיקון, בדרך כלל הם נזרקים לאשפה, אבל יש המשתמשים בהם למילוי בובות, כיסוי חפצים שונים ועוד. הייצור ההמוני והזול של גרביים, הביא להפסקת תיקון הגרביים, המודעות לאיכות הסביבה גרמה לכך שיש עניין מחודש בתיקון גרביים.
בעוד תיקון גרביים אפילו בצורה נראית, היה מובן ומקובל, תיקון סריגים נלבשים בצורה נראית לעין היה פחות מקובל עד לפני כמה שנים, לכל היותר קיבלו בהבנה תיקון מרפקים בפיסת בד או עור. אך כעת עצם התיקון הנראה מכובד וגם מעניק מגע אישי לבגד קנוי. האמנית סיליה פים (Celia Pym) הופכת בתיקוניה כל בגד ליצירת אמנות.
מגפת הקורונה 2020.
מגפת הקורונה בשנת 2020, גרמה לכך שאנשי הרפואה זקוקים לבגדי מיגון נגד הדבקות, והציבור בכלל צריך לחבוש מסכות פנים שתכסינה את האף והפה. בגדי אנשי הרפואה נזרקים לרוב לפסולת, כשהפריטים הנזרקים ביותר הם מסכות פנים וכפפות, שאותם הם מחליפים כמה פעמים ביום. זהו נזק גדול לסביבה, ומסכות מגיעות לרחובות ואפילו לים. אנשי רפואה הבינו שאפשר גם לתפור מסכות פנים רב פעמיות, שניתנות לחיטוי או כביסה, ויש תנועה של אנשים שתופרים מסכות כאלו לעצמם ולאחרים.
מונחים.
המילה מיחזור משמשת לרוב עבור פסולת, ולכן התפתחו אצל מדעני סביבה, מוסדות מחקר, אנשי אופנה המודעים לבעיה האקולוגית ואנשים שיוצרים בגדים מחודשים לעצמם או למכירה, ביטויים חדשים ידידותיים, נעימים ואופנתיים בנושא.
הונדה T360
הונדה T360 (באנגלית: Honda T360) הוא טנדר המוגדר בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצר בין השנים 1963–1967.
רפי רמון
רפי רמון (נולד ב-20 בפברואר 1929) הוא מייסד התערוכה הבינלאומית לחקלאות וטכנולוגיה "אגריטך". כיהן כמנהל האגף למיכון וטכנולוגיה במשרד החקלאות ופיתוח הכפר וכיושב ראש החברה הממשלתית "אגרידב" לפיתוח חקלאות בארצות חוץ.
קורות חיים.
נולד בקיבוץ מזרע לעדה ופנחס רמון, ממייסדי קיבוץ מזרע בעמק יזרעאל. למד בבית הספר היסודי והתיכון בשומריה במשמר העמק.
בשנת 1947 הצטרף כחבר קיבוץ מזרע והחל בעבודתו בענף הפלחה וכמנהל המוסך לטרקטורים והמיכון החקלאי. בשנת 1948 היה מראשוני הלוחמים בחטיבת גולני בגדוד 14 ובגדוד הפשיטה 19. לחם כמ"כ בקרבות משמר העמק, כיבוש מגידו, ומשטרת לג'ון, בגליל התחתון לחם בקרבות הכפר לוביה. במבצע חירם השתתף בשחרור הגליל העליון. פיקד על מחלקה בגדוד 19 בלחימה בגזרת עזה רפיח במבצע חורב. במבצע עובדה השתתף עם הכוח של "גולני" בכיבוש הערבה ואום רשרש - אילת, בהמשך שירת כקצין בחיל השריון במילואים ולחם במבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום כיפור בה נפצע, שירת כמג"ד עד שחרורו בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1951 נישא לרותי לבית ברם והם הורים לסמדר, נטע ועוזי. בשנת 1962 התקבל לעבודה במשרד החקלאות בהדרכה בנושא המיכון החקלאי באזור רחובות וביישובי ההר ליד ירושלים. בשנת 1965 מונה למנהל המחלקה למיכון חקלאי במשרד החקלאות, ובשנת 1970 הקים וניהל את האגף למיכון וטכנולוגיה במשרד החקלאות. רמון היה המייסד של התערוכה הבין-לאומית לחקלאות וטכנולוגיה "אגריטך", שמטרתה קידום הייצוא הישראלי וקשרי החוץ בחקלאות. הוא שימש כיושב ראש ומנכ"ל התערוכה במשך 20 שנה בשנים 1976–1996.
במהלך שנות עבודתו השלים לימודי מיכון טכנולוגיה והנדסה חקלאית. בשווייץ ובאנגליה, במדרשה לחקלאות השתתף בהשתלמות מטעם "אורט העולמי" במיכון וטכנולוגיה בחקלאות.
בתחילת שנות השמונים כיהן כנשיא האגודה להנדסה חקלאית - גוף שמטרתו קידום ופיתוח הקשרים בין העוסקים במחקר, פיתוח, הדרכה וייצור של טכנולוגיות חדשניות הקשורות בייצור החקלאי. בשנה זו מונה רמון ליו"ר איגוד יצרני המיכון החקלאי "כרמל מערכות" על ידי שר החקלאות אריאל שרון למטרת קידום יצוא מערכות המיכון החקלאי. במשך שמונה שנים היה מרצה לנושא הנדסה חקלאית בבית הספר להנדסאים "יד נתן". כעשר שנים היה חבר הדירקטוריון של החברה הממשלתית "אגרידב" לפיתוח חקלאי בארצות חוץ, ובשנת 1997 מונה ליו"ר החברה.
בשנת 1997 פנה שר החקלאות דאז, רפאל איתן, אל רמון וביקש ממנו להתמנות כיושב ראש צוות ההיגוי להקמת מרכז לחקלאות מתקדמת במקוה ישראל. היה חבר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בהתנדבות בין השנים 2005–2016.
אגריטך - התערוכה הבינלאומית לחקלאות וטכנולוגיה.
רמון הוא המייסד והוגה רעיון התערוכה ומי שיישם אותה הלכה למעשה. בשנת 1970 הציע לבית הספר מקוה ישראל לקיים תערוכה וימי שדה למיכון וטכנולוגיה בחקלאות, אצלם ובשיתופם. בין השנים 1970–1973 התקיימו ימי שדה ותערוכה להם היו שותפים האגף למיכון וטכנולוגיה - משרד החקלאות, ארגון עובדי הפלחה ומקוה ישראל. בפברואר שנת 1976 הוחלט להפוך את ימי השדה לתערוכה בינלאומית. רמון הציע כי שמה של התערוכה יהיה "אגריטך" (קיצור של אגריטכנולוגיה). הוא פנה למכון היצוא הישראלי והציע לו להצטרף לצוות ההיגוי וארגון התערוכה. אגריטך יצאה לדרך ב-13 בספטמבר 1976. זו הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה לחקלאות וטכנולוגיה בישראל.
"אגריטך 76", התערוכה הראשונה, נערכה במשך ארבעה ימים והחלה בטקס פתיחה במעמד ראש הממשלה דאז יצחק רבין ושר החקלאות דאז אהרן אוזן. בשנת 1979 עברה התערוכה למרכז הירידים בתל אביב ונפתחה במעמד שר החקלאות דאז אריאל שרון. בשנת 1983 הגיעו לישראל לתערוכת החקלאות לראשונה משלחות מקליפורניה, אריזונה, וטקסס ובראשן מושלים ומזכירי מדינה; שרי חקלאות ממדינות באירופה ומנכ"לים של משרדי חקלאות התארחו אצל שר החקלאות דאז פסח גרופר. גם מספר האורחים גדל ל-4,500 אישה ואיש מ-80 מדינות.
בשנת 1986 אופיינה אגריטך בשילוב בתי צמיחה וחקלאות סופר אינטנסיבית כאגף נוסף, ושולבו ביתנים מיוחדים למחקר ופיתוח חקלאי ולחינוך התיישבותי. התערוכה נפתחה במעמד שר החקלאות דאז אריק נחמקין.
לקראת תערוכת "אגריטך 90" הוקמה עמותה ציבורית. התערוכה נפתחה במעמד נשיא המדינה דאז חיים הרצוג. בשנה זו הוצגה גם לראשונה תערוכת הפרחים, בשיתוף מועצת הפרחים. האורחים יצאו לסיורים באתרי הגידולים החקלאיים בכל הארץ.
אגריטך אביב 93 שנערכה בחודש מאי נפתחה במעמד ראש הממשלה דאז יצחק רבין ושר החקלאות דאז יעקב צור. לתערוכה הגיעו 7500 אורחים מ-120 מדינות ובהן משלחות רבות ממדינות ערב: סעודיה, מצרים, ירדן, מרוקו, תוניסיה, לבנון ומדינות המפרץ.
בשנת 1996 התארחו 7800 אורחים מ-125 מדינות, וכן רבבות מבקרים מישראל הפתיחה במעמד ראש הממשלה שמעון פרס.