התיישב בפתח-תקוה בקיבוץ "הכשרה", ששכן על השטח עליו בנוי בית החולים בילינסון כיום, והחל לעבוד בפרדסים ולהילחם על העבודה העברית. תוך זמן לא ארוך הפך לאחד ממנהיגי הפועל הצעיר בעיר ולחבר מועצת פועלי פתח-תקוה.
בדחיפתם של אליהו גולומב ויעקב אורי, קיבל על עצמו בהמשך את תפקיד מזכיר מועצת פועלי פתח-תקוה במקומו של מאיר ארגוב (גרבובסקי) עם יציאתו של ארגוב לשליחות בחו"ל. שותפיו לדרך היו פנחס ספיר וישראל גלילי. דוד בן-גוריון היה פוקד את ישיבות המועצה מדי פעם.
בשנת 1933 נמנה עם אשתו לוטי לבית פרידלר, על הגרעין המייסד של מושב צופית שבשרון, במסגרת התיישבות האלף.
בתחילת שנות השלושים, עלה בסולם מנהיגות הפועלים האזורית – החל משנת 1936 התמנה למנהל יכין-חק"ל באזור כפר סבא והשרון, מזכיר מועצת פועלי רעננה (1940), ובהמשך החל מ-1944 מזכיר מועצת פועלי כפר סבא.
בתקופה זו סייע בכפר סבא להקמת מפעל לליטוש יהלומים, בית הספר "כצנלסון", קולנוע "רון" ובית הנוער העובד והלומד בעיר. כן היה פעיל בהקמת "שיכון עליה" לעולי תימן. את תקופה זאת החשיב כמזהירה בחייו.
בשנת 1948 מונה למזכיר מחלקת ההתיישבות במרכז החקלאי תחת אברהם הרצפלד.
היה מראשי הפעילים הנאמנים לבן-גוריון במפא"י תחת "הגוש", ביחד עם שרגא נצר, יהושע רבינוביץ, ישראל ישעיהו ומרדכי סורקיס. קבוצה דומיננטית זאת שלטה בפוליטיקה הפנימית של מפא"י ומפלגת העבודה במשך שנים ארוכות והובילה את המינויים השונים במוסדות המפלגה והרשימות לכנסת.
בשנת 1956 החליף את אברהם הרצפלד בראשות המרכז החקלאי, וכיהן בראשו עד 1975. יזם והוביל את בניית בית המרכז החקלאי הקרוי על שמו בשדרות שאול המלך. בניין זה שימש למשרדים המפורסמים של קונצרן כור בשיא הצלחתו, וכיום קרוי בית אמות משפט.
בכנסת הרביעית, בשנת 1959 היה מועמד במקום ה-51 ברשימת מפלגת מפא"י שזכתה ב-47 מנדטים.
כיהן בין היתר כחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות/הועד הפועל, חבר לשכת מפלגת העבודה, מרכז ועדת המינויים של מפא"י למוסדות המפלגה ולכנסת, וחבר דירקטוריון הקרן הקיימת לישראל.
לשפירא שלושה ילדים: רות צמודי (1929), יורם שפירא (1936) והדסה (דסי) אפרתי (1945).
הלך לעולמו בגיל 71 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ביקורת על הפמיניזם
1977 בספורט
טניס.
גביע דייוויס.
נבחרת אוסטרליה () זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-3 על נבחרת איטליה ().
כדורסל.
תחרויות בינלאומיות.
אליפות אירופה.
נבחרת יוגוסלביה () זוכה באליפות.
אליפות דרום אמריקה.
ברזיל () זכתה באליפות ואורוגוואי () זכתה במקום השני.
גביע אירופה לאלופות.
מכבי תל אביב () זכתה באליפות לאחר שניצחה בגמר את מובילג'ירג'י וארזה ().
גביע אירופה למחזיקות גביע.
פורסט קאנטו () מנצחת את רדניצ'קי בלגרד () 86:87.
מאיה איזקוביץ
מאיה איזקוביץ (נולדה ב-25 בנובמבר 1987) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
קורות חיים.
מאיה איזקוביץ נולדה בקיבוץ מעיין ברוך להורים עולים מדרום אפריקה. אביה פיטר הוא אמן עץ ומוזיקאי הבונה כלי נגינה אתניים. בילדותה עברה המשפחה לכרכום. בגיל 14 החלה לנגן על גיטרה ולשיר. בגיל 16 הקליטה דמו והתחילה להפיץ אותו בין חברים.
בגיל 21 הקליטה באופן עצמאי את אלבום הבכורה שלה, "Safe &amp; Sound". את האלבום הפיצה בהופעות ודרך אתר האינטרנט של אביה.
באוגוסט 2011 הוציאה מחדש את האלבום דרך הלייבל "היי פידליטי". שלושה משירי האלבום יצאו כסינגלים: "Is It Alright", "Safe &amp; Sound" ו-"Brave Again".
זכתה בפרס אקו"ם לתגלית השנה לשנת 2012.
בשנת 2013 עברה לניו יורק לשם עבודה על אלבומה השני עם המפיק הישראלי יונתן דגן (J.Viewz). במקביל לעבודה על האלבום המשיכה להופיע, בביקוריה בישראל ובארצות הברית, שם הופיעה בין היתר ב-South by Southwest, "Mountain Jam Festival" וחיממה בהופעה של סוזן וגה.
בשנת 2014 הגיע אלבום הבכורה שלה למעמד אלבום זהב לאחר שמכר 15,000 עותקים.
בנוסף לשירי האלבום מבצעת איזקוביץ בהופעותיה גרסאות כיסוי לשירים פופולריים, ביניהם ניתן למנות את Rehab של ריהאנה, Cry Me a River של ג'סטין טימברלייק, Like a Stone של אודיוסלייב ו-Talkin' 'bout a Revolution של טרייסי צ'פמן. כמעט כל השירים שהיא מבצעת הם באנגלית, אך כתבה והלחינה את "אין לי מנוס" וכן ביצעה את "במכונית" של אתניקס ו"קולנוע" של שרון ליפשיץ.
התארחה באלבום Army of Mushrooms של אינפקטד מאשרום.
במאי 2015 יצאה שירה "My Child", סינגל ראשון מאלבומה השני. באוגוסט 2015 יצא אלבומה השני, "All Of The Miles".
בפברואר 2019 הוציאה מיני אלבום בשם "SPARKLE" בהפקת תומר יוסף.
באותה שנה הופיעה בפסטיבל "Folk Night TLV", פסטיבל פולק ישראלי. לצידה הופיעו אהוד בנאי, עמיר לב, ספיר וולך ואחרים.
בינואר 2020 הוציאה יחד עם המפיק המוזיקלי תומר כץ (D Fine Us) סינגל בשם "Body On Fire".
1897 בספורט
לינקולנשייר
לינקולנשייר (באנגלית: Lincolnshire, נהגה: לִינְקֵנשייר) הוא מחוז באנגליה. המחוז ממוקם בצפון-מזרח אנגליה, באזור מזרח המידלנדס. הוא גובל בנורפוק מדרום-מזרח, קיימברידג'שייר מדרום, ראטלנד מדרום-מערב, לסטרשייר ונוטינגהאמשייר ממערב ודרום יורקשייר מצפון.
היסטוריה.
המחוז נרשם לראשונה במאה ה-11. המחוז בגבולותיו הנוכחיים נוצר בשנת 1996. ב-27 בפברואר 2008 הכו במחוז שתי רעידות אדמה בטווח של 4.7-5.3 בסולם ריכטר. רעידות האדמה גרמו לפציעתו של אדם אחד.
אוכלוסייה.
עיר הבירה של המחוז והעיר הגדולה בו היא לינקולן (120 אלף תושבים). מרבית מהאוכלוסייה גרה בכפרים ועיירות קטנות. בגלל הצפיפות הנמוכה, כפרים רבים שומרים על עצמאות תרבותית וכלכלית רבה. לינקולנשייר הוא אחד המחוזות ההומוגניים באנגליה- 98.5% מהתושבים הם לבנים. למרות ההגירה של אוכלוסיות שאינן לבנות, ההומוגניות הלבנה עדיין רבה. בשנים האחרונות ישנה הגירה של מבוגרים רבים למחוז.
פוליטיקה.
האוכלוסייה המקומית נחשבת לשמרנית מאוד. בבחירות הכלליות משנת 2015 48% מהתושבים הצביעו למפלגה השמרנית, וכ-19% למפלגת UKIP. במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי 65% מהתושבים הצביעו בעד עזיבה. ב-4 במאי 2017 התקיימו הבחירות למועצת המחוז אשר מכילה כ-70 מושבים. בבחירות אלו התוצאות היו:
בשקיריה
נוטינגהאמשייר
נוטינגהאמשייר (באנגלית: Nottinghamshire) הוא מחוז בצפון-מזרח אנגליה, באזור מזרח המידלנדס. הוא גובל בדרום יורקשייר מצפון-מערב, לינקולנשייר ממזרח, לסטרשייר מדרום, ודרבישייר ממערב.
נחום זקן
נחום זקן (נולד ב-1940) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. עוטר בעיטור העוז על לחימתו ותפקודו כמפקד גדוד 433 במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה.
זקן נולד בעיירה זאכו שבחבל הרי כורדיסטן העיראקית לאברהם ויהודית, ולו שמונה אחים. ב-1951 עלתה המשפחה לישראל והתגוררה במשך כחמש שנים במעברות, תחילה במעברת הקסטל ולאחר מכן במעברת מקור חיים בירושלים עד סוף 1955. אז עברה המשפחה לשיכון עמידר בו, חיו הוריו של זקן עד יומם האחרון.
אביו שהיה רב העדה בזאכו ובישראל, פרנס את המשפחה אחרי עלייתה בעבודות בניין ומע"ץ ואחר כך כמורה בבית ספר במעברת מקור חיים.
כנער עבד זקן במפעל פניציה לניפוח זכוכית, ומשעה חמש עד עשר בלילה למד בתיכון ערב בכיכר ציון עד לגיוסו.
בנובמבר 1958 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון בגדוד 82 של חטיבה 7 כלוחם וכקצין. הוא שרת כאיש צוות בפלוגת הצנטוריונים הראשונה בצה"ל, שעליה פיקד רב-סרן שמואל גונן (גורודיש). בהמשך סיים קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים, וחזר לגדוד 82 ומונה למפקד מחלקת טנקים. ב-1962 השתחרר מהשירות הסדיר, למד לתואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד במשרד האוצר כבודק מכס, ובערב כמדריך בבית הנוער בירושלים.
ב-1966 נקרא על ידי האלוף ישראל טל שהיה מפקד גייסות השריון, לחזור לשנה לצבא קבע. הוא שב לשירות בדרגת סרן ונשלח להשתלמות בצבא הבריטי. בשובו הוא מונה לסגן מפקד פלוגת שריון בחטיבה 7 ולאחר מכן למפקד פלוגת טנקי צנטוריון בגדוד 82, עליה פיקד ב-1967 במהלך מלחמת ששת הימים בגזרה המצרית. לאחר המלחמה הועלה לדרגת רב-סרן, ולאחר מכן שירת כסגן מפקד גדוד 79 ובשנת 1972 שירת כמפקד גדוד 52 בדרגת סגן אלוף, לתקופה קצרה מאוד.
ב-1973 מונה זקן למדריך ראשי במתקן 500, ובמינוי חירום היה מפקד גדוד 433 של חטיבה 500
מלחמת יום כיפור.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס הגדוד ותחת פיקודו של זקן נלחם בחזית המצרית, במסגרת עוצבת הפלדה של האלוף אברהם אדן (ברן). הגדוד שהוקם אך כשנה לפני המלחמה, לחם כל ימי המלחמה, מקרבות הבלימה באסמאעיליה והקרבות על רכס "חמוטל" מול כוחות הארמייה המצרית השנייה, קרב שריון בשריון באגם המר, חציית תעלת סואץ, וניהול קרבות תנועה עד לכביש סואץ-קהיר וכיתור הארמייה השלישית. גדוד 433 לחם ברצף כל ימי המלחמה עד יומה האחרון, בקרב בעיר סואץ.
למרות המכה האנושה שספג הגדוד במרכז העיר, כאשר מחצית מלוחמיו נפגעו וכל שדרת הפיקוד חוסלה, המשיך זקן לפרוץ ברחובה הראשי של סואץ עד לקצה המזרחי שלה, ובכך השלים את משימתו. במהלך הלחימה הארוכה והקשה ספג הגדוד 34 הרוגים, ו-138 נפגעים (מלבד נפגעי נפש).
על תפקודו במהלך המלחמה ובקרב בעיר סואץ לאורכו של כל יום ה-24 באוקטובר, עוטר נחום זקן בעיטור העוז על ידי הרמטכ"ל.