ב-1906 עלה נחום ארצה כאן הכיר את פניה איתין (בתו של אהרון איתין) וב-1908 התחתנו. לאחר החתונה נסע הזוג הצעיר ללימודים בצרפת (נחום למד הנדסה בננסי ובטולוז) וב-1910 חזרו ארצה והתיישבו בתל אביב.
לאחר שובו מצרפת עמד נחום בבחינות הממשלתיות למודדים מוסמכים בארץ והחל לעבוד כמהנדס מודד ושמאי קרקעות ומונה למהנדס עירוני בנפת רמלה. במסגרת תפקידו עסק במיפוי קרקעות של המושבות רחובות, גדרה, עקרון וראשון לציון ובמקביל הצטרף לקבוצת שומרים ששמרה על תל אביב.
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התעת'מן נחום, התגייס ללצבא האימפריה העות'מאנית ושירת כמהנדס אזרחי בסלילת כבישים. נחום ניצל הזדמנות זו והבריח חומרי נפץ, נשק ותחמושת לחבריו השומרים. ב-1917, בתקופת שירותו של נחום בצבא גורשה משפחתו והוריו לגליל (תחילה ישבו בסג'רה ואחר כך בטבריה).
עם סיום המלחמה חזרה משפחתו מטבריה לתל אביב ונחום שהשתחרר מהצבא חזר גם הוא. הוא החל לעבוד כמהנדס פיתוח במחלקה הטכנית של ועד הצירים (ששם לו למטרה לשקם את יהודי ארץ-ישראל), עבר לעבוד כמודד קרקעות בחברת הכשרת הישוב- המשרד הארצישראלי (מיסודם של אוטו ורבורג וד"ר ארתור רופין). במסגרת תפקידו רכש נחום ידע רב בתחום החוקתי עות'מאני של רישום מקרקעין בטאבו וספרי אחוזה.
ב-1919 עברה משפחתו של נחום, לרגל עבודתו, לירושלים. ב-1920 נבחר נחום לאספת הנבחרים הראשונה של יהודי ארץ ישראל ובאותה שנה היה נחום בין מקימי ארגון ההגנה.
ב-1923 היה נחום, יחד עם אליעזר ילין (בנו של דוד ילין ובעלה של תלמה ילין), בין מייסדי "האגודה הטכנית העברית בארץ-ישראל" (לימים אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל).
ב-1924 היה שותף (עם שמואל דיין וחיים שורר) למשלחת לחורן שיצאה לבדוק אפשרויות התיישבות באזור.
ב-1925 עבר חיפה שם ניהל את מחלקת המדידה של חברת הכשרת היישוב וב-1927 מונה למהנדס ראשי ומנהל המחלקה הטכנית של החברה (בעקבות פטירתו של המהנדס הראשי יוסף טריידל). ב-1930 פתח נחום חברת מדידות עצמאית בחיפה אך המשיך את לתת את שרותיו להכשרת היישוב.
ב-1930 מינה משרד המושבות הבריטי את ועדת שו (Shaw) לחקור את מאורעות תרפ"ט ונחום היה בין חברי הוועדה שהכינה חומר לתזכיר של הסוכנות היהודית שהוגש לוועדה.
ב-1934 החל נחום לעבוד בחברת הנפט האנגלו-עיראקית (I.P.C) בחיפה ומתוך הכרה בכישוריו מונה לאחר זמן מה למהנדס אחראי ומנהל המחלקה הקרקעית של החברה. במסגרת תפקידו נדרש נחום לנסוע מדי פעם לעיראק על מנת לתאם את בניית הצינור. בדצמבר 1936 שהה נחום בעיראק אך כששמע על קונצרט מיוחד של התזמורת הסימפונית הארץ-ישראלית בניצוחו של ארתורו טוסקניני החליט לחזור מייד אולם מזג האוויר הסוער גרם להתרסקות המטוס בשדה תעופה ליד עפולה ונחום ועוד נוסע נהרגו. נחום נקבר בבית הקברות של נהלל.
לנחום ופניה נולדו 3 ילדים: יזהר (נולד בתקופת הלימודים בצרפת), רות ועכסה. פניה נפטרה ב-1967. לאחר מותו של נחום המשיך בנו יזהר לנהל את משרד המדידות אך לאחר מספר שנים מכר אותו.
מורשתו.
נחום היה מהראשונים שיצר מפות מפורטות של אזורים שונים בישראל. הוא הניח את היסודות של תחום הקרטוגרפיה בארץ ויצר ארכיון מפות במסגרת עבודתו בהכשרת היישוב. נחום פעל לשפר את מקצוע המדידה בארץ והכשיר אנשי מקצוע רבים בתחום. היה פעיל בארגון הארצי של מודדי קרקעות.
משה דניאל אופנהיים
ברתולומאיוס שפרנגר
ברתולומאיוס שפרנגר (בהולנדית: Bartholomeus Spranger; 21 במרץ 1546 - 27 ביוני 1611) היה צייר פלמי, שהתפרסם גם כשרטט, פסל וחרט והיה צייר מבוקש בחצרות מלכים וקיסרים.
שירת קרדינל, אפיפיור, ושני קיסרים רומיים קדושים, כאשר שיא הקריירה שלו היה כצייר הבית של רודולף השני ששלט בפראג.
ברתולומאיוס שפרנגר מופיע במספר אוספים. הוא מוגדר כאחד מאמני המנייריזם הצפוניים המשמעותי ביותר בדורו.
חייו.
שפרנגר נולד למשפחת סוחרים באנטוורפן ונמשך מילדותו לאמנות. הוא השתלם אצל אמנים מגוונים שהשאירו חותם על עבודתו. בילדותו עבד כשוליה אצל ציירים פלמים שפעלו באנטוורפן עיר הולדתו: קולין ונדאם (1530/35 – 1573 או 1576; Cornelis van Dalem) וז'אן מנדג'ין (1500 – 1560 Jan Mandijn ובהמשך גם אצל הצייר ההולנדי פרנץ מוסטארט (Frans Mostaert ;1528–15609) כל השלושה מוגדרים כציירי נוף.
בהתאם למקובל בקרב הציירים של תקופת הרנסאנס שפרנגר התמודד עם יצירות מוערכות והעתיק, כאתגר שמפתח כישורי ציור, מעבודותיהם של הצייר הפלמי פרנץ דה ורינדט (1517,–1570), המכונה פלוריס (Floris) ומעבודותיו של הצייר האיטלקי ג'ירולמו פרנצ'סקו מריה מצולה .
בגיל 19 יצא לחפש את דרכו האמנותית. בדרכו הגיע לפריס, בה השתלם אצל אמן התחריט מרק דובאל במשך שישה שבועות. מכאן המשיך למילאנו ולקתדרלה של פארמה, בפארמה הוא עבד כשוליה אצל ברנרדינו גאטי . בחלל הקתדרלה המרכזית בה גאטי צייר חלק מהפרסקו שעל התקרה נוכחו גם עבודותיו של פרמיג'יאנינו שהשאירו עליו חותם חזק. ההשראה של שניהם ניכרת כיום גם בעבודותיו המאוחרות מתקופתו בפראג.
גיאוליו קלוביו.
ברומא פגש ברתולומאיוס שפרנגר את מורו של אל גרקו, גיאוליו קלוביו , בשעתו צייר מיניאטורות ידוע ואימצו כמורו הבא ומדריך לחיים. קלוביו התרשם מאוד מיכולותיו של הצייר המחונן והמליץ עליו לפטרון הקרדינל אלכסנדרו פרנזה, ששכר אותו לעבוד באחוזה שלו.
ברומא פגש הצייר גם את רושם הביוגרפיה הראשון שלו ואן מנדר שהיה חוקר של האמנות וצייר והראשון לפרסם את סיפור חייו.
בגיל 24 בלבד היה שפרנגר לצייר שהחל לעבוד אצל האפיפיור פיוס החמישי. שלוש שנים לאחר מותו של האפיפיור, נסע לווינה שם פעל כאמן בחצר של מקסימיליאן השני מבית הבסבורג שהיה מלך בוהמיה משנת 1562, מלך הונגריה משנת 1563 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1564 ועד יום מותו.
הקיסר נפטר ארבע שנים לאחר ששפרנגר החל לשרת אצלו. אך, כאמור כישורי ניהול קרירה התפתחו באמן, והוא יצא בעקבות בנו יורשו של הקיסר שמת בשנת 1576, רודולף השני לפראג.
הקיסר הטרי רודולף השני עבר (כאמור לעיל) לפראג והיה לקיסר החדש של האימפריה הרומית הקדושה, ומלך בוהמיה והונגריה והוא שהזמין את שפרנגר להצטרף אליו. ברתולומאיוס שפרנגר עבד בפראג כאמן בית המשפט. תקופה זו הייתה הזוהרת והמשמעותית בחייו של הצייר. ומאותו השלב המשיך ברתולומאיוס לקריירה מפוארת ורבת השפעה באירופה, עד למותו בשנת 1611 בגיל 65.
על עבודתו של ברתולומאיוס שפרנגר.
ברתולומאיוס שפרנגר יצג כוח מרכזי באמנות הרנסאנס המאוחר של המאה ה-16. לרוב הוקדשו ציוריו לנושאים מיתולוגיים, דתיים ובחלקם מאוד ארוטיים. בחלק מן העבודות ניתן להבחין ברמיזות פדופיליות השלובות בקומפוזיציות מורכבות ודרמטיות. לא פעם תיאר זוגות מאוהבים בתנוחות מעוותות וארוטיות לצד היותם קורני יופי וכוח רוחני אמיתי.
מנייריזם.
מונח שמקורו במילה האיטלקית maniera, שמשמעו: סגנון, או אופנה. הסגנון המנייריסטי מתאפיין בהגזמה, צבעוניות עזה ובתנועה רחבה שלשם השגתה נדרש הצייר לעיוות בהצגת דמויותיו.
הסגנון התפתח בצפון איטליה ושפרנגר שהתחנך על ברכיו נחשף בעבודותיו כאמן בשל ומרתק בדרך בה מבטא את עצמו.
שפרנגר שפעל אחרי תקופת הרנסאנס בצפון איטליה הביא את המנייריזם למרכז אירופה והשפיע רבות על התפתחותו שם. עבודתו מציגה כוחות מנוגדים כגון סאדיזם, אדישות, וגאווה לצד רכות ועדנה. צבעיו עזים, רישומיו מבטאים תיאטרליות דרמטית הארוטיקה הבולטת בנועזותה.
ארוטיקה.
ברתולומאיוס שפרנגר יצר עבודות המשלבות בין עולם הרוח הנשגב להוללות מינית שכוללת ניצול מיני ותאוות בשרים. הנועזות שבעבודותיו יוצאות דופן ובולטות בארוטיקה שמשתקפת מהן.
מכתבי אובידיוס לקח שפרנגר את אנטיופה, הרדומה שעה שיופיטר בא מאחוריה ותופס בבשרה.
ונוס שלו פוגשת באדוניס כשמאחוריה זוג יונים צחורות סמלה של אשרה מהמיתולוגיה הכנענית שהפולחן שלה כלל יחסי מין בין המאמינים והכוהנות שלה.
אורח חייו של הקיסר רודולף השני היו חילוניים ובלתי יציבים נפשית, ונראה שציוריו של שפרנגר בהזמנתו משקפים אותם ומכאן נובעת התמקדותם בעירום בוטה.
השיכרות בהשראת אל היין בכחוס והיונים התמימות (סמל של הכוכב נוגה והאלה הכנענית) משוחררת מעכבות והתנוחות המורכבות בה, יוצרים הרמוניה חדישה. היא עולה ומשתקפת בהופעתה של ונוס - כאישה משוחררת מינית, חזקה והחלטית בדרכה ומתאימה לדמות משירו של שארל בודלר או לפמיניזם בן זמננו.
הניגודיות קוטבית וגדולה. היא מקשרת בין עבודותיו ומקורות השראתו הקוטביים. ההרמוניה שלו מושפעת מהציור הוונציאני . מכל מקום בולטת בעבודותיו הארוטיות השפעתו של מי שהוגדר כגדול ציירי ונציה טינטורטו שנולד תחת השם ז'אקופו קומי וייסד ביחד עם מורו טיציאן (נולד בין השנים 1477 ו-1490 - נפטר 1576) את מה שמכנים האסכולה הוונציאנית (ציור).
טינטורטו היה הצייר הרשמי של הרפובליקה הוונציאנית וצייר עבודות רבות וחלקן בממדים ענקיים בן השאר צייר את כל הקירות והתקרות של בית הספר לנזירות על שם הקדוש רוקו () בכניסה לוונציה, בה כנסיות רבות נושאות את עבודותיו גם ארמון הדוג'ה.
הצל.
השפעה חזקה נוספת ומאוד משמעותית בציור של שפרנגר מגיעה אל הצללים שנופלים מהדמויות המרכזיות והאור שמוקרן עליהן. הצל של שפרנגר אחר, שונה ומאוד מיוחד ומקורו גם הוא באסכולה של ונציה.
ניכרת השפעתו של טינטורטו מוונציה (1518 - 1594), שהיה צייר חדשן ואחד מחידושיו היה בגישתו המהפכנית לנושא ה"צל". בתארו "צל", טינטורטו עבד עם צבע, ונתן לאזור הפחות מואר חיים צבעוניים, כלומר, יש בצל הוונציאני גוני-צבע משלו כסמל לרגש המופנם שבאדם.