ב-2007 לוהקה דאנקן לתפקיד פורציה במחזה "הסוחר מוונציה" בתיאטרון שייקספיר גלוב, אבל לא היה באפשרותה להופיע והוחלפה על ידי קירסטי בסטרמן.
ב-2012 הופיעה דאנקן לצדה של אמנדה הייל בסרט "Scrubber" שכתבה וביימה רומולה גראי.
ב-2013 הופיעה בעונה השלישית של סדרת הדרמה של ה-BBC "לות'ר", ובסדרה "Case Histories".
ב-2014 שיחקה בדרמה של ITV "גרנטצ'סטר".
ב-2015 כיכבה דאנקן לצדם של רות נגה, דאגלס הנשל וטום ברוק בסרטו של סקוט גרהם "Iona". הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של אדינבורו.
עוד ב-2015 שיחקה בתפקיד בי (במקור בגילומה של הלן בקסנדייל) במחזה "The Distance" מאת דבורה ברוס, בבימויה של שארלוט גווינר בתיאטרון קרוסיבל בשפילד ובתיאטרון אורנג' טרי.
פרסים.
דאנקן הייתה מועמדת לפרס באפט"א סקוטלנד על הופעתה בסדרת הדרמה "Sea of Souls".
דקר משויש
אלי ס&quot;ט
סטניסלב שאצקי
סטניסלב טֶאופילוביץ' שַאצקי (ברוסית: Станислав Теофилович Шацкий; 13 ביוני 1878 – 30 באוקטובר 1934) היה פדגוג רוסי חשוב, מחנך הומניסטי פרוגרסיבי, מנהלן חינוך בשלהי האימפריה הרוסית ובראשיתה של ברית המועצות. פרסם עבודות רבות בנושא חינוך.
ביוגרפיה.
סטניסלב שאצקי נולד בשנת 1878 בוורונינו (Воронино), כפר זעיר בפלך סמולנסק של האימפריה הרוסית, בן למשפחה ממוצא פולני שנטמעה בתרבות הרוסית. לאחר שסיים לימודי מדעי הטבע של אוניברסיטת מוסקבה והשתלם במכון החקלאי של מוסקבה, החלה בשנת 1905 עבודתו החינוכית, כשייסד ביחד עם אלכסנדר זלנקו ואנשי חינוך נוספים "מושבה" לילדי עובדים בפאתי מוסקבה, שבה שולבו זה בזה עבודת כפיים, חינוך והעשרה תרבותית. המוסד פעל במשך שנים אחדות, עד שנסגר על ידי השלטונות באשמת הפצת תעמולה סוציאליסטית בקרב ילדים, ושאצקי עצמו נשלח למאסר. לאחר מכן ניהל עוד מספר חברות ומושבות ברוח זו.
בשנת 1919, אחר המהפכה הרוסית, ייסד וניהל שאצקי, שינק מהגותו של ג'ון דיואי, את "התחנה הניסיונית להשכלת העם" הראשונה – כפר או קהילת ילדים ("מושבה"), שנוהלה בהנהלה עצמית של חניכיה, והחינוך בו הועמד על ערך העבודה. התחנה פעלה עד 1932. משנה זו ועד 1934 כיהן כמנהל המעבדה הניסויית המרכזית של קומיסריון החינוך הסובייטי וכמנהל הקונסרבטוריון של מוסקבה.
סטניסלב שצקי
IPFire
אייפי פייר (באנגלית: IPFire) היא הפצת גנו/לינוקס, מבוססת קוד פתוח ומיועדת לשימוש כנתב וחומת אש אפליקטיבית, ניתן לנהל את הגדרות ההפצה דרך ממשק הפקודה וכמו כן קיים גם ממשק אינטרנטי לניהול חומת האש.
ניתן להתקין את ההפצה על מחשבים חזקים וחלשים כאחד וכמו כן ניתן להתקינה גם על אמצעי אחסון נשלף.
מאפיינים.
להפצה מנהל חבילות ייעודי (Pakfire) המהווה דרך בטוחה וקלה להתקין תוספים ועדכונים.
ניתן להגדיר את IPFire באמצעות 2 ממשקי ניהול עיקריים:
חומת האש מתמודדת עם איומים פוטנציאלים בזכות התכונות הבאות:
הרחבות.
ניתן להרחיב את המערכת בעזרת מספר הרחבות שיעניקו למשתמש אפשרויות נוספות. להלן מספר הרחבות:
אמיר זיו
אמיר זיו (נולד ב-6 ביולי 1968) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, סגן עורכת העיתון "כלכליסט".
ביוגרפיה.
זיו נולד בקיראון וגדל בגבעתיים. בוגר בית הספר התיכון שמעון בן צבי, שירת בפלחה"ן צנחנים. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד תקופה קצרה כעורך דין. בסוף שנות ה-90 עבר לעיתונות. היה עורך מוסף "כסף" ובהמשך מייסד ועורך המגזין G בעיתון "גלובס". בראשית 2006 עבר ל"מעריב" וערך במשך קרוב לשנתיים את מוסף "סופשבוע" של העיתון. בסוף 2007 הצטרף לצוות ההקמה של "כלכליסט" ומאז הוא משמש סגן עורכת העיתון והעורך האחראי של מוסף סוף השבוע שלו. במקביל פרסם במהלך השנים טור אישי במוסף, וכן שורה של כתבות מגזיניות.
ב-2017 פרסם זיו את ספרו הראשון, "ארבעה אבות" בהוצאת עם עובד. הספר זכה באותה שנה בפרס ברנר לספר ביכורים ונכלל ב"רשימה הקצרה" של חמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר. ב-2018 זכה זיו בפרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם.
ב-2020 פרסם זיו את ספרו השני, "חמצן", גם הוא בהוצאת עם עובד.
זיו נשוי ליעל גובר, עורכת ספרי הילדים בהוצאת כנרת-זמורה, והם מתגוררים עם משפחתם ברמת גן.
שאצקי
שאצקי (בכתב לטיני: Szacki, Schatzki, Schatzky, Shatzky, Shatsky; ברוסית: Шацкий, Шатский) הוא שם משפחה.
שצקי
אהל-אל-בית
אהל אל בית
אנרגיה היברידית
אנרגיה היברידית (באנגלית:Hybrid Power) היא מערך אנרגיה המשלב בתוכו טכנולוגיות שונות לייצור אנרגיה. מערכות היברידיות לייצור אנרגיה לעיתים קרובות מכילות רכיב של אנרגיה מתחדשת (כגון לוחות סולאריים, שמתבססים על השמש), המאוזן באמצעות צורה שנייה של הפקת אנרגיה כגון תא דלק או סוללה, כאשר המטרה היא לספק חשמל, חום או צורות אחרות של אנרגיה בצורה היעילה ביותר.
מנוע היברידי.
מנוע היברידי הוא מנוע המורכב משני סוגי מנועים, לרוב מנוע בעירה פנימית ובנוסף מנוע חשמלי. המטרה בשילוב המנועים היא ניצול טוב יותר של דלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית. בחלק מהמנועים ההיברידיים יהיה שימוש מנוע בעירת דלק פנימית על מנת שתהיה הטענה לגנרטור. הגנרטור מטעין את מנוע העזר החשמלי, ממנו יוצא כוח אל הגלגלים לפי הכוח הנדרש. שאר המנועים ההיברידיים משתמשים במנוע הבעירה הפנימית אשר מונע בדלק וכן במנוע העזר החשמלי בו זמנית על מנת להניע את הרכב.
תאים סולאריים היברידיים.
תאים סולריים היברידיים משלבים יתרונות של חומרים אורגניים ושל קרינת השמש, ומפיקים מהם חשמל. תא פוטו-וולטאי (או תא סולארי) הוא התקן סולארי להפקה ישירה של אנרגיה חשמלית על ידי קליטת קרינה אלקטרומגנטית (אור מן השמש). בתאים סולריים היברידיים, חומר אורגני משולב עם חומר מוביל אלקטרונים כדי ליצור שכבה פוטו-אקטיבית (שכבה העשויה מחומר המגיב בשינוי כימי או פיזי להארה). מערכת פוטו-וולטאית טיפוסית מכילה פאנלים סולאריים, שכל אחד מהם מונה מספר תאים סולאריים, המייצרים חשמל. תאים סולריים היברידיים יכולים להיות מותקנים על הקרקע או על הגג. הם יכולים להיות מקובעים, או לעקוב אחר השמש על פני השמים.
טורבינות רוח היברידיות.
טורבינות רוח היברידיות משתלבות עם מקורות ייצור אנרגיה אחרים. חלק מטורבינות הרוח ההיברידיות משלבות דיזל (דלק) עם טורבינות רוח כדי לייצר חשמל. הם נועדו להגדיל את הקיבולת (כוח, אנרגיה) ולהפחית את העלות ואת ההשפעה הסביבתית. טורבינות רוח היברידיות שימושיות בעיקר בימים בהם יש כח מניע מספק מהרוח. הטורבינות הן מערכות המיועדות לספק חשמל רוב הזמן במקומות בהם אין רשת חשמל ארצית. לטורבינות רוח היברידיות יש מגוון שימושים כגון: הפקת חשמל למתקנים חקלאיים, ייצור חשמל למתקני תקשורת שאינם מחוברים לרשת ולבתים שאינם מחוברים לחשמל ועוד.
שילוב טורבינות רוח ותאים סולאריים.
שילוב טורבינות רוח ותאים סולאריים הוא למעשה שילוב של שני מתקנים לייצור חשמל ממקורות אנרגיה שונים. מטרת השילוב היא להפיק כמה שיותר אנרגיה במשך כמה שיותר שעות ביממה על ידי שימוש במשאבי הטבע היום-יומיים מבלי לזהם. המתקן מורכב מתאי שמש ומטורבינות רוח. תאי השמש במתקן סופגים את קרינת השמש, ובאמצעות חומר מוליך למחצה ממירים אותה לחשמל. במקביל, טורבינות הרוח משתמשות באנרגיית הרוח ובעזרת גנרטור ומפיקות ממנה חשמל. המתקן משלב את היתרונות של השניים ובכך יוצר מתקן בעל יעילות גבוהה יותר.
רוזנצווייג
רוזנצווייג (ביידיש: ראָזענצוויַיג; בגרמנית: Rosenzweig; בפולנית: Rozencweig) הוא שם משפחה שפירושו "ענף ורד" או "ענף שושן".
רוזנצוויג
רוזנצויג
רוני אלוני-סדובניק
רוני אלוני-סדובניק (נולדה ב-14 בפברואר 1967) היא עורכת דין ישראלית פמיניסטית העוסקת ב"משפט מגדרי" ובייצוג בבתי משפט, בייחוד במשפטי עבירות מין. פעילה חברתית במאבק נגד הטרדות מיניות ובעזרה משפטית לנפגעות תקיפה מינית.
ביוגרפיה.
אלוני-סדובניק נולדה בשכונת קריית היובל בירושלים. בשנת 1992 למדה לתואר ראשון במדע המדינה ומדיניות ציבורית ולתואר שני בהיסטוריה של האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה גם בבית הספר לחינוך באותה האוניברסיטה. בשנים 1998–2003 הייתה חברת מועצת העיר ירושלים ושימשה כממלאת מקום ראש עיריית ירושלים לקידום מעמד הילד, ובשנים 2004–2009 הייתה ראש המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות. בשנת 2008 למדה משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים. בהמשך כיהנה כיועצת ראש לשכת עורכי הדין לנושא נשים במקצוע עריכת הדין, ויושבת ראש הוועדה למעמד האישה בלשכת העצמאיים ובעלי העסקים בישראל.
ב-2015 הוצבה ברשימת האנשים המשפיעים בתקשורת של העיתון גלובס, וב-2014 הוזכרה ראשונה בכתבה שכותרתה "המשפיעים בפלילים: עורכי דין המסייעים לנפגעי עבירה" בערוץ 10.
מתגוררת בתל אביב, נשואה ולה שני ילדים.
קריירה משפטית.
אלוני-סדובניק נודעה כמי שייצגה נשים שהתלוננו כי נאנסו במשפטים מפורסמים. בהן מאי פטאל בתביעתה כנגד מפקדה, פרשיית "אונס גן העיר", ואחרות.
במסגרת המשפט על "אונס גן העיר" טענה אלוני-סדובניק כי יש לשקול מניע לאומני לאונס, ומשתביעתה נדחתה היא הועברה לוועדת ערר בפני השופט נסים ישעיהו. בצאתה מהדיון מסרה אלוני-סדובניק לתקשורת כי השופט ישעיהו אמר במהלך הדיון כי "יש בנות שנהנות מאונס". כתוצאה מדבריה הודח ישעיהו מכהונתו כשופט ומהמשך השיפוט בתיק. עם זאת בדיעבד התברר כי אלוני-סדובניק הוציאה את הדברים מהקשרם, וכי השופט ישעיהו רק הסביר כי אין לתביעה סיכוי להתקבל היות שלא הוצגו ראיות לקיום מניע לאומני, ובמסגרת זאת אמר "כדוגמה, אם יש נאנסת שלא נגרם לה נזק ונהנתה מהאונס".