לפי נתוני חברת התקליטים רמינגטון פרליה שלט ללא קושי על כשמונים אופרות ושש מאות וחמישים סימפוניות. תחת שרביטו ניגנו מבצעים כמו הפסנתרנים רודולף סרקין, פאול ויטגנשטיין, וילהלם קמפף, אדווין פישר, בן עמו דינו ליפאטי, הכנרים גרהרט טאשנר, ז'ינט נבה.
הנצחה.
במקום מתקיים פסטיבל-תחרות לאומי של מוזיקת לידר ע"ש יונל פרליה.
כמה מהקלטותיו.
(אאידה מאת ורדי - עם זינקה מילאנוב, יוסי ביירלינג, פדורה ברביירי, לאונרד וורן
בוריס כריסטוף - תזמורת ומקהלת בית האופרה ברומא RCA Victor
פרליה הקליט בחברות התקליטים RCA, Vox Remington וכו'.
שמואל יהודה קצנלנבוגן
הרב שמואל יהודה קצנלנבוגן (מהרשי"ק; רפ"א, 1521 - ו' בניסן שנ"ז, 1597) היה מחכמי איטליה במאה ה-16, דרשן ופוסק.
חייו ופועלו.
נולד בפדובה לרבי מאיר קצנלנבוגן ("מהר"ם מפדובה") ולחנה נכדתו של רבי יהודה מינץ, רבה של פדובה וראש הישיבה בעיר. כבר בצעירותו בלט בכשרונותיו והתמנה לחבר בית הדין בוונציה. משנת שכ"ה שימש כרב ראשי וראש ישיבה בוונציה.
המהרשי"ק עמד בקשרי מכתבים עם גדולי יהדות פולין המהרש"ל והרמ"א. חלק מחילופי המכתבים הודפס בתוך ספרי השו"ת שלהם ובספרים נוספים. כן עמד בקשר עם רבי יוסף קארו שאף שלח אליו מחיבוריו. התפרסם גם כדרשן. שתים עשרה מדרשותיו ובהם גם הספדו על קרובו הרמ"א נדפסו על ידי תלמידו בחייו. חיבורים נוספים שלו הוזכרו על ידו או על ידי תלמידיו אך נשארו בכתב יד ולא הודפסו.
נפטר בו' בניסן שנ"ז (1597) ונקבר בפדובה, מקום קבורתם של רבים מרבני יהדות ונציה ומנהיגיה. תלמידו, רבי יהודה אריה די מודינה תיאר את דמותו המיוחדת בהספד שנשא עליו: "כל יודעו ומכיר יודע כי היה תוארו ומראהו כמראה איש האלהים נורא מאוד, וכל מי שלא ראהו מימיו היה אומר בפוגעו בו כי הוא זה". אברהם כהנא בהערותיו לספר "חיי יהודה" (קיוב תרע"ח) כתב שעד זמנו עוד היו נוהגים לערוך תפילות מיוחדות ליד קברו של המהרשי"ק.
בנו, רבי שאול וואהל נשלח ללמוד בישיבות בפולין והשתקע שם. על פי האגדה שימש כמלך פולין ליום אחד.
שמואל יהודה קצנלבויגן
מיג 3
קצנלנבוגן
קצנלבוגן הוא שם משפחה אשכנזי שהיה בשימוש לראשונה על ידי רבי מאיר קצנלבוגן, לאחר שעזב את העיר קצנלנבוגן במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה ועבר לפדובה, ולאחר מכן לפראג.
קצנלבויגן
כצנלבוגן
שנ&quot;ז
שכ&quot;ה
רפ&quot;א
ממשלת בלארוס
ממשלת בלארוס שנקראת רשמית בשם מועצת השרים של רפובליקת בלארוס (בבלארוסית: Савет Міністраў Рэспублікі Беларусь) הוא הרשות המבצעת בבלארוס. יושב ראש מועצת השרים הוא ראש ממשלת בלארוס המתמנה על ידי נשיא בלארוס באישור הבית התחתון בפרלמנט הבלארוסי. הממשלה מחויבת למסור דיווחים קבועים לנשיא בלארוס ולפרלמנט הבלארוסי.
ראש ממשלת בלארוס
ראש ממשלת בלארוס (בבלארוסית: Прэм'ер-міністр Беларусі) הוא המשרה הרביעית בחשיבותה בבלארוס, אחרי יו"ר הבית העליון בפרלמנט הבלארוסי, יו"ר הבית התחתון והנשיא.
ראש הממשלה הוא יושב ראש מועצת השרים של רפובליקת בלארוס ועל פי החוקה הבלארוסית הוא אחראי להגדרת סדר יומה של הממשלה וניהול מדיניות הממשלה בנושאים שונים. ראש הממשלה אחראי על כל ענייני הפנים במדינה.
מהרשי&quot;ק
בית המדרש העליון למדעי היהדות
בית המדרש העליון ללימודי יהדות
בית הספר הגבוה ללימודי יהדות
איימי ארווינג
י&quot;ל ברוך
קצנלבוגן
קצנלנבויגן
חיים זאב פינקל
הרב חיים זאב פינקל (כונה: חָזָ"פּ, ראשי התיבות של שמו; כ"ד באדר ה'תרס"ד, 14 במרץ 1904 - י"ח באלול ה'תשכ"ה, 15 בספטמבר 1965) היה רב יהודי ליטאי שחי ופעל בישראל, ראש ישיבת היכל התלמוד ומנהל רוחני בישיבת מיר בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד במיר שבבלארוס, בן בכור למלכה ולרב אליעזר יהודה פינקל. אביו היה ראש ישיבת מיר, בנו של הרב נתן צבי פינקל - "הסבא מסלבודקה". אמו הייתה בתו של רבי אליהו ברוך קמאי, שכיהן אף הוא כראש ישיבת מיר. נקרא על שם סבו הרב חיים זאב יפה, רבה של שקוד (אביו החורג ולימים גם חותנו של הרב אליהו ברוך קמאי).
בגיל 9 חלה בשיתוק ילדים. הרופאים נואשו מלרפאותו ואף דודו הרב אברהם צבי קמאי שהיה רוקח ניסה לרפאותו אך ללא הועיל. אביו הוציא את חסכונותיו והדפיס מהדורה מיוחדת של הספר "קצות החושן" כסגולה לרפואתו. באורח פלא הוא נרפא מן השיתוק וחזר ללימודיו בתלמוד תורה.
כנער נחשב לעילוי, ובגיל צעיר נשלח ללמוד בישיבה הקטנה של הרב יעקב שלמה הורביץ. כשסיים את לימודיו בישיבה שב למיר, הפעם כדי ללמוד בישיבת מיר אצל אביו וסבו. הוא למד בישיבת מיר עד לשנת תרפ"ב (1922), ולאחר מכן נסע לבריסק כדי לקבל את דרך הלימוד הבריסקאית מהרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. כשנוכח לראות את חשיבות הישיבה וראשה, כתב לאביו כי זה ביזיון שישיבה כזו מועטה בתלמידים, ובעקבות מכתבו שלח אביו לבריסק קבוצה מובחרת מתלמידי ישיבת מיר.
בג' באב תרפ"ו (1926) הוא עלה לארץ ישראל, כדי לשהות לצד סבו, "הסבא מסלבודקה", בחברון. הוא שימש את סבו וסבתו, וזכה לאמונו ולחיבתו של סבו, שאף סמך עליו בניהול הישיבה בחברון.
בי"ט באדר ב' תרפ"ט (1929) הוא נישא ללאה אייבשיץ, בתו החורגת של הרב יוסף חיים זוננפלד.
כאשר החלו פרעות תרפ"ט יצא יחד עם שני אישים מנכבדי העיר חברון אל המושל האנגלי במטרה להתריע על המצב בעיר. הוא ניצל מהפרעות בנס כששהה בבית ראש הישיבה הרב משה מרדכי אפשטיין. לאחר הפרעות הוא עזב את חברון ועבר לירושלים.
בשנת תר"צ הוא עבר להתגורר בצפת, שם פתח ישיבה קטנה בעידודו של אביו, אך שהה שם זמן קצר ושב לירושלים.
הסבא מסלבודקה ביקש להשפיע על מצבו הרוחני והתורני של היישוב החדש, אך הוא נפטר בשבט תרפ"ז. בחשוון תרצ"א הוקם "בית מדרש גבוה לתורה היכל התלמוד" בתל אביב. לניהול הישיבה מונו ארבעה רבנים, בהם הרב חיים זאב פינקל. תחילה הוא מונה כר"מ ועם השנים גברה השפעתו והוא נעשה לראש הישיבה ומנהלה. במקביל כיהן כראש ישיבת "פליטת סופרים" לצעירים שעלו מאירופה בתקופת מלחמת העולם השנייה. לימים כשעלה אביו הרב אליעזר יהודה פינקל לארץ ישראל הוא התמנה לנשיא כבוד של הישיבה ואף היה מוסר בה שיעורים.
בתקופת מגוריו בתל אביב היה בקשר עם האדמו"ר שמואל אליהו טאוב ממודז'יץ והאדמו"ר אף היה מתגורר בביתו.
בשנת תשי"ד, לאחר שהרב יחזקאל לוינשטיין עזב את ישיבת מיר כדי לכהן כמשגיח בישיבת פוניבז', נתבקש הרב חיים זאב פינקל על ידי אביו למלא את מקומו. הרב פינקל כיהן כמשגיח ומנהל רוחני בישיבת מיר עד לפטירתו. במשך שנים הוא השמיע שיחות מוסר וכן שימש יועץ ומורה דרך לתלמידי הישיבה.
אשתו לאה נפטרה בצעירותה, בשנת תש"ו. כעבור זמן נישא בשנית לגיטל וולדשיין, אחות גיסו הרב חיים שמואלביץ.
בי"ח באלול תשכ"ה, חודשיים לאחר פטירת אביו, נפטר הרב חיים זאב פינקל, בגיל 61. נקבר בהר המנוחות בירושלים, בחלקת רבני ישיבת מיר.
לאחר פטירתו יצא קונטרס "חסד חיים", המכיל שיחות מוסר שנאמרו על ידו בישיבת מיר. כמה משיחותיו נדפסו בספר 'הר יראה' (ה'תש"ס) של בנו הרב אריה פינקל.
קאצנלבוגן
רפאל בנימין פוזן
רפאל בנימין פוזן (1942 - 25 במרץ 2016, ט"ו באדר ב' ה'תשע"ו) היה חוקר מקרא, מרצה במדרשה לנשים באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אורות ישראל. תחום התמחותו העיקרי הוא תרגום אונקלוס. חתן פרס הרב קוק.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב לבטי ולמיכאל פוזן, שהיה מנהל לימודי חול בישיבת היישוב החדש בתל אביב ובנו של הרב גרשון פוזן. למד בישיבת היישוב החדש, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק ובישיבת כרם ביבנה. שימש שנים רבות כחזן בישיבת כרם ביבנה בימים הנוראים. שם גם הוסמך לרבנות. את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בר-אילן וכן באוניברסיטת לונדון.
בין השנים 1977–1983 היה מנהל כפר הנוער הדתי "כפר אליהו" בגדרה. ב-1983 שהה במשך שלוש שנים בשליחות בטורונטו מטעם המחלקה לחינוך תורני בגולה של הסוכנות היהודית.
שימש מרצה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. תחום מחקרו היה פרשנות המקרא לדורותיה, ובעיקר חקר תרגום אונקלוס.
הרבה לפרסם מאמרים בנושאים תורניים, מחקריים והשקפתיים בבמות שונות, ובהן "הצופה" ו"המעיין". כתב טור קבוע על תרגום אונקלוס בעלון שבת בשבתו היוצא לאור על ידי מכון צומת.
בשנת תשס"ח (2008) זכה בפרס הרב קוק על ספרו "העקיבות התרגומית בתרגום אונקלוס".
התגורר בעיר העתיקה בירושלים והיה נשוי לצפורה, בתם של שרה (לבית קצבורג) והרב אברהם לבקוביץ' (לאחר פטירת בעלה נישאה אמה שרה בשנית לפרופ' זאב לב). נפטר בשושן פורים ה'תשע"ו, ונקבר בהר המנוחות. הותיר אחריו שבעה ילדים ועשרות נכדים. בנו הרב עקיבא פוזן נשוי לבתו של הרב הרשל שכטר.
קישורים חיצוניים.
אודות ספרו "פרשגן":
מכּתביו:
היום
העת המודרנית
גלימה
גלימה או אדרת היא בגד עליון רחב, חלוק, הנלבש מעל הביגוד הרגיל ומכסה באופן רופף את פלג הגוף העליון. לגלימה אין שרוולים ולעיתים יש בה חרכים המאפשרים להוציא את היד לצורך כלשהו.
על פי רוב הגלימה מעוגנת לגוף סביב הצוואר או הכתפיים. אורכה עשוי להשתנות, החל מגלימות באורך הגב וכלה בגלימות המשתרכות על גבי הקרקע ודורשות נשיאתן על ידי משרתים ייעודיים. לעיתים כוללת הגלימה גם ברדס לכיסוי ראש הלובש. גלימה עשויה לשמש להגנה מפני רוח וקור, אולם בתקופה המודרנית נפוץ יותר השימוש בגלימה כסמל סטטוס. מלכים התהדרו בגלימות, אנשי הכמורה הגבוהה ונזירים בדתות שונות לובשים גלימות שבצורתן או צבען מסמנות לאיזו דת או מסדר הם משתייכים.