בשנת 83 לפנה"ס במהלך מלחמת האזרחים של סולה נשרפו ספרי הסיבילות המקוריים, הרומאים אספו גרסאות שונות של נבואות הסיבילה מכל רחבי האימפריה במטרה לשחזר את המקור. במהלך השנים נוספו עוד ועוד נבואות כביכול של הסיבילה, במיוחד בהקשר יהודי נוצרי, כצורה ספרותית שנועדה להעביר מסרים ולכוון את דרכו של העולם.
נבואותיה נאמרו בעיקר בזמני משבר והופצו דרך השכבות הנמוכות של החברה, ולאו דווקא באליטות. באימפריה הרומית היו אנשים שנקראו "כרסמולוגוס" שהיו חרזנים נודדים וברשותם נבואות שונות שיוחסו לסיבילה, אותם הם העבירו להמונים לפי הצורך.
הסיבילות השונות.
הסיבילה הפרסית.
הסיבילה הפרסית מזוהה גם עם הסיבילה היהודית או המצרית, וכל מה שקשור למזרח. במקום היא הייתה קשורה כנראה למרכזי נבואה של אפולו באסיה הקטנה, אך עם השנים הרחיקו את מקום מושבה לפרס, בבל, מצרים, יהודה, היא נחשבה לבת של נוח וזוהתה עם מקורות יהודיים הלניסטיים.
לפי האגדה היא ניבאה לאלכסנדר מוקדון על עלייתו וגדולתו.
הסיבילה הלובית.
הסיבילה הלובית קשורה למקדש זאוס אמון בסיווה, אליה הלך אלכסנדר מוקדון. נחשבת במקורות שונים כעתיקה ביותר. לפי המסורת של סרפיון, כפי שמצטט אותה קלמנט מאלכסנדריה, היא ממשיכה לנבא גם לאחר מותה, נהפכת לחלק מהאדמה, את הדשא שצומח מעל קברה אוכלות חיות ולפי הקרביים שלהם מנבאים את העתיד. פניה מופיעות על הירח, במילים אחרות היא מזוהה עם אמא אדמה.
הסיבילה הקומאנית.
לפי האינאיס של ורגיליוס הסיבילה הקומאנית מסרה את עצמה לאפולו תמורת חיים ארוכים, אלף שנה, אבל שכחה לבקש נעורי נצח, ולכן היא הלכה והצטמקה עם השנים עד שנשאר רק הקול. כשהייתה בת שבע מאות שנה פגשה את אניאס שהגיע מטרויה לרומא וניבאה לו על העתיד. ורגיליוס מזהה את הסיבילה הקומאנית עם הסיבילה הקימארית הסמוכה, ששוכנת מתחת לאדמה.
קומאי היא המושבה היוונית הראשונה באדמת איטליה ומקום מקדש אפולו כבר מהתקופה הארכאית. יש שם שרידים ארכאולוגים עתיקים והיא מופיעה בכתבים יווניים והלניים ובמיוחד בכתבים הרומאים לטיניים. לידה נמצא אגם אוורנוס ששם היה שער לעולם המתים ומתחם תת-קרקעי בו שכנה נביאה נוספת. תעלה תת-קרקעית מחברת את האקרופוליס של קומאי למתחם התת-קרקעי של הקימרים.
ליקוס מרגיום - היסטוריון יווני מהמאה ה3 לפני הספירה בעיר רגיום שביוון הגדולה. ומקורות לטיניים וקמפניים אחרים מהמאה ה-3 לפני הספירה מספרים על הסיבילה בקומאי, עוד לפני שהרומאים הגיעו למקום.
המושבה קומאי נכבשה על ידי הקמפנים במאה ה-4 לפני הספירה ונהרסה, פולחן הסיבילה נפסק, הם טבחו בתושבים והרגו את הזקנה, השאירו במקום מקדש אפולו שבו נשמרו עצמותיה הקטנות בכד שאותו הראו לאורחים החשובים. אוגוסטוס ניסה להחיות את מרכז הנבואה אך זה לא צלח, לא הרבה נשאר ממרכז נבואה זה וגם לא נבואות.
הסיבילה הקימרית.
הסיבילה הקימרית מזוהה הרבה פעמים עם הסיבילה הקומאית, אלא שהקימרית גרה מתחת לאדמה במתחם מקודש ליד אגם אוורנוס, והיא קרויה על שם מקום סמוך בשם קימריום, ואילו הקומאית כמה קילומטר משם במקדש אפולו באקרופוליס של המושבה היוונית קומאי.
נאיוויוס (משורר מהמאה ה-3 לפני הספירה) מספר על סיבילה קימרית אותה פוגש אניאס בחוף איטליה. הוא הראשון והיחיד המזכיר סיבילה כזאת ומבדיל אותה מהקומאית, מסיבות לא ברורות.
הסיבילה הקימרית מזוהה על ידי כותבים הלנים ורומאים עם האורקל של המתים איתו מתייעץ אודיסאוס במסעותיו. היא שכנה ליד אגם אוורנוס במחילות תת-קרקעיות ולא ראתה את השמש. יותר מאוחר הושמדה והאורקל הועבר למקום אחר.
הסיבילה של אריתראי.
אריתראי היא אחת מ-12 ערים הברית האיונית וממוקמת מול האי כיוס. אפולודורוס מאריתראי מספר על הסיבילה כמנבאת את מלחמת טרויה. הנבואות שלה נכתבו על עלים, והאותיות הראשונות של כל העלים יצרו מילים בעצמם. בנוסף לכך היא התפרסמה בהקשר של אלכסנדר מוקדון, כמי שניבאה להוריו על גדולתו. במאה ה-3 וה-2 לפני הספירה היא נהפכת לסיבילה החשובה ביותר ונקראת גם הרופילה (אוהבת הרה).
הסיבילה מדלפי.
הסיבילה בדלפי מופיעה בכתובים רק במאה ה-4 לפני ספירה, ולכן אין לבלבל בינה לבין הפיתיה שהייתה נביאת אפולו ומופיעה החל מהמאה ה-8 או ה-7 לפני הספירה. הרקלידיס מפונטוס מצטט את השורות הראשונות בפנייתה לקהל. היא מנבאת מעל סלע במקום שבו היה מקדש לגאיה אלת האדמה. הוא מתאר אותה כאישה פריגית הנקראת ארטמיס.
במילים אחרות בנוסף לנבואות אפולו דרך הפיתיה החלה בדלפי לפי הרקלידיס מסורת נבואה נוספת של סיבילה הקשורה לאחותו של אפולו – ארטמיס.
הסיבילה הסאמית.
הסיבילה הסאמית, היא הסיבילה של האי סאמוס בים האגאי, המקור ההלניסטי לקיומה של הסיבילה הוא האחראי על הספרייה באלכסנדריה במאה ה-3 לפני הספירה – ארטוסתנס מקירנה טען להופעתה במאה ה-6 לפני הספירה.
H. W. Parke טוען שהיה כנראה מרכז נבואה של הסיבילה באי סמוס במקביל להתפתחות המרכז של אפולו בדלפי, שהיה קשור לאלה הרה, פטרונית האי. היא נדדה בכל רחבי הים האגאי והפיצה את האמונה בסיבילה במקומות שונים.
הסיבילה ההלספונטנית.
הסיבילה ההלספונטנית, מזוהה עם זו של הכפר מרפסוס ליד טרויה, לפי ההקדשה של הסיבילה כפי שמופיע בפסניוס, היא העתיקה ביותר, מזמן סולון וכורש. יושבת על "נהר האדוניס". נחשבת גם לסיבילה של טרויה. יש המזהים אותה עם מרכז הנבואה של אפולו בדרדניה הסמוכה, או עם מקדש אפולו בגרגיס, שם נמצא קברה, אך הנבואה שלה היא ממקור עצמאי. כך או כך תוואי השטח הבולט באזור הוא הר אידה, שהיה מקודש לאלה אם הפריגית – סיבל. וגם לאלה המגנה על טרויה, ייתכן וזה המקור למסורת הנבואה של הסיבילה.
הסיבילה הפריגית.
לא הרבה ידוע על הסיבליה הפריגית, לעיתים מזוהה עם הסיבליה הפרסית, ממזרח.
הסיבילה של הטיבר.
הסיבילה של הטיבר, נקראת גם הסיבילה של הרומאים, או הסיבילה של האטרוסקים, במקורות מאוחרים יותר זיהו אותה עם הסיבילה של הרי האפנינים, היושבת במרומי פארק הרי סיביליני (קרויים על שמה). אנשי רומא היו צריכים סיבילה משלהם אותה הם קישרו לנהר הטיבר. מקום מושבה היה בעיר טיבור (טיבולי של ימינו). נחשבה במקורות מאוחרים של ימי קדם כיועצת לסנאט הרומי ובמיוחד לאוגוסטוס, שנפגש אתה כדי לקבל את עצתה האם להסכים להיות נערץ כאל וגם ערך רפורמה כללית בספרים ובמסורת.
הסיבילות במקורות העתיקים.
בתקופה הרומית.
וארו מספר על המקומות והמקורות השונים שמהם הביאו נבואות הסיבילות לאחר השריפה של הספרים בשנת 83 לפני הספירה. הוא מייחס את קניית הספרים למלך טארקוויניוס פריסקוס, בעוד שכל המקורות האחרים מייחסים זאת למלך שאחריו, שבנה את מקדש יופיטר בו הם אוחסנו עד שנת 83 לפני הספירה – טרקוויניוס סופרבוס.
כתביו של וארו מגיעים אלינו דרך לקטאנטיוס ולא ישירות (הוא היה נוצרי ויועץ לקונסטנטינוס, כתב את הספר divine institutes על האמונות הפגאניות).
מקור חשוב למסורת הסיבילה הוא פאוסינאס, חוקר יווני שחי במאה ה-2, בימיהם של הקיסרים הנאורים – אדריאנוס, אנטונינוס פיוס, מרקוס אורליוס, הוא הסתובב ברחבי האימפריה וכתב על מה שראה, לפאוסינאס יש עניין אישי בנבואה ובסיבילות, הוא התייעץ עם זו של הטיבר, הלך לכל המקומות שבהם הופיעו, ומגלה ידע רב בנושא.
באמצע תיאור מקדשי דלפי הוא מביא הסבר על הסיבילות המתחיל בתיאור הנביאה של דלפי לה הוא קורא הרופילה וגם סיבילה וטוען שהיא זקנה מאוד, בת בלי גיל, וילדה לנימפה למיה ופוסידון. היא קשורה לסיבל של לוב. השפה שלו שירית, מתארת בפרוטרוט ועם זאת מבוססת על מחקר. הגרסאות של הסיבילה סותרות, ופאוסינאס מסביר את הסתירות בנבואות תחת השראה, מחבר בין הסיפורים השונים של הסיבילות היווניות, זאת מאריתאי הגיעה לדלפי ומשם לאי סמוס.
סיבילות יהודיות.
מקורן של נבואות הסיבילות היהודיות בקהילה היהודית של מצרים, מראשית שלטון בית-תלמי שם. תוכנן יהודי, אך נתעטף באצטלה נבואית נשית וסגנון נבואות הסיבילה. במאה הראשונה והשנייה לפני הספירה התפתחה אלכסנדריה כמרכז השכלה יהודי הלניסטי עצמאי, ששאב השראתו מזרמים פילוסופים של העולם העתיק. חלק מספרות מרכז תרבות זה מופיע בצורת ספרי נבואות סיבילות.
פאוסניאס מתייחס לסיבילה מישראל ושמה sabbe – שבת, שהיא ממקור בבלי או מצרי. הנבואות שהוא מייחס לסיבילה זו קשורות לספר השלישי של אוסף הנבואות הסיביליות מהמאה ה-6, שהוא כנראה ממקורות יהודיים, ואולי ממצרים. לפי נבואות אלו, הסיבילה "סבה" הייתה עם נח בתיבה. בנוסף לכך, השם הרופייל משונה ל"דמופייל" שמזוהה עם סיבילה זו.
קלאודיוס איליאנוס מונה 4 סיבילות ומציין שיש המונים 6 נוספות, ובהן גם הסיבילה "היהודית".
לכטנטיוס מתייחס לסיבילה בשם "סמבטה" (sambethe) וטוען שהיא פרסית או עברית והייתה אשתו של נח והבת של ברוסוס, האיש שכתב את ההיסטוריה הכשדית.
הסיבילות בנצרות.
עם הפיכת האימפריה הרומית לנוצרית אימצו אבות הכנסייה את נבואות הסיבילה כמבשרות על בואו של ישו ומאמתות את הבשורה. הם מצאו בהם קשר בין העולם העתיק לעולם החדש, וכן אלמנטים של מוסריות יהודית נוצרית, במיוחד בספרות הסיביליות המאוחרת ממקורות יהודיים הלנסטים.
אחד הספרים הפופולריים בהקשר זה הוא האקלוגה הרביעית, שיר של ורגיליוס שבו מסופר על ילד שיהיה מושיע העולם, שאותו הנוצרים מפרשים כישו. לפי לקטנטיוס , הושפע השיר מנבואות הסיבילה הקומאית, המוזכרת בשיר.
קלמנס מאלכסנדריה מתייחס לסיבילה נוספת בשם קולופוניאן (Kolophonian) הקשורה לאפולו של קלרוס (Klaros). היו אלו ההיסטוריונים הנוצריים ואבות הכנסייה ששימרו את נבואות הסיבילות, עד שבסופו של דבר הועלו כולם על כתב באוסף מונומנטלי שנכתב במאה ה-6.