אזכורה הראשון של פלזן בין דפי ההיסטוריה בא בשנת 976, כטירה שהייתה אתר קרב בין הדוכס בולסלאס השני מבוהמיה לבין אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. המקום הפך לעיר בשנת 1295 כאשר מלך בוהמיה, ונצ'סלאס השני העניק לה את רישיון העיר וקבע את גבולותיה של העיר החדשה, במרחק של כ-10 ק"מ מאתר ההתיישבות המקורי. באתר ההתיישבות המקורי יושב היום היישוב סטארי פילזנק. פלזן הפכה חיש מהר לעיר מסחר חשובה בזכות מיקומה על צומת דרכי מסחר מרכזיות שהובילו לערי מסחר מרכזיות במאה ה-14: נירנברג ורגנסבורג. פלזן הייתה אותה תקופה העיר השלישית בגודלה בבוהמיה לאחר פראג וקוטנה הורה. בעת מלחמות ההוסים הייתה העיר למרכז להתנגדות קתולית להוסים. פרוקופ הגדול הטיל על העיר מצור שלוש פעמים, אך לא יכול לה. בשנת 1468 רכשה העיר בית דפוס והספר "תולדות ימי טרויה" היה הספר הראשון שיצא לאור בדפוס בבוהמיה.
בין השנים 1599-1600 הייתה העיר למקום מושבו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1618, בתקופת מלחמת שלושים השנים, נכבשה העיר בקרב פלזן ולא נכבשה מחדש בידי כוחות האימפריה עד לשנת 1621. בשנים 1637 ו-1648 הטילו השוודים מצור על העיר, אך לא כבשוה.
בשלהי המאה ה-17 החלה הבנייה בעיר להיות מושפעת מאדריכלות הבארוק. מאז שנת 1989 נעשות במרכז העיר עבודות שימור למבנים היסטוריים.
בשנת 1892 נבנה בעיר בית הכנסת ששימש אז את הקהילה היהודית. בית הכנסת בפילזן הוא השלישי בגודלו בעולם.
פלזן שוחררה מן הכיבוש הנאצי ב-6 במאי 1945 על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-16 של הארמייה השלישית של הגנרל פטון וכן יחידות מדיוויזיות חיל רגלים. פטון המשיך ושחרר חלקים רבים ממערב בוהמיה. שאר שטחה של צ'כוסלובקיה שוחרר על ידי הצבא האדום הסובייטי. יחידות הצבא האמריקאי נותרו בפלזן עד לסוף נובמבר 1945 וסייעו לצ'כים במאמצי השיקום לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שעלה משטר קומוניסטי בצ'כוסלובקיה נעשה מאמץ מכוון למחוק כל אזכור לפעולת כוחות צבא ארצות הברית בעיר. רק לאחר שהשלטון הקומוניסטי הוחלף בשלטון דמוקרטי בשנת 1989, תוקן עוול היסטורי זה. מאז שנת 1990 מתקיים בפלזן, מדי חודש מאי, פסטיבל השחרור אליו מוזמנים חיילים אמריקאים ותיקים שהיו בין משחררי העיר.
חינוך וכלכלה.
פלזן היא מרכז ללימודים אקדמיים, עסקים וחיי תרבות לחלקה המערבי של בוהמיה. אוניברסיטת מערב בוהמיה בפלזן ידועה במיוחד בזכות תוכניות ללימודי משפטים, הנדסת מכונות ומדעים ישומיים. מאז שנות ה-90 חל גידול בהשקעות זרות בעיר.
העיר פלזן אחראית לכשני שלישים מן התוצר הגולמי של מחוז פלזן, אף שתושביה מהווים רק 29.8% מאוכלוסיית המחוז. התוצר הגולמי השנתי של העיר פלזן הוא כ-7.2 מיליארד דולר, כ-44,000 דולר לאדם, עובדה ההופכת את העיר לאחת הערים המבוססות בכל צ'כיה.
יצרן כלי הרכב הנודע סקודה נוסד בפלזן בשנת 1859 והפך למרכז הנדסי מוביל באזור אוסטרו-הונגריה וצ'כוסלובקיה. בתקופת השלטון הקומוניסטי יועדה רוב תוצרתו של המפעל לגוש המזרחי, אולם לאחר מהפכת הקטיפה והתמוטטות הגוש הסובייטי נקלע המפעל לקשיים כלכליים. לאחר מאמצי שיקום פוצל התאגיד לשני תאגידים נפרדים, האחד עוסק בייצור כלי רכב מסוגים שונים ואילו השני בייצור טורבינות להפקת חשמל.
בפלזן פועלת מבשלת הבירה הגדולה ביותר בצ'כיה בשם Pilsner Urquell המייצרת את בירה פילזנר וכן המזקקה הגדולה בצ'כיה, בשם Stock.
תל שריד
בנצ'מרק
מבחן ביצועים
בנצ'מארק
מנחם מנדל פוטרפס
הרב מנחם מנדל פוטרפס (ידוע בכינוי ר' מֶנְדְּל; כ' בתשרי תרס"ח, 28 בספטמבר 1907 - ד' בתמוז תשנ"ה, 2 ביולי 1995) היה משפיע חב"די מרכזי בישראל. רבים ממשליו ואמרותיו בעת התוועדויותיו נכנסו לפולקלור החב"די.
קורות חייו.
פוטרפס נולד בעיר פלשצניץ בפלך מינסק שהיה אז בשליטת האימפריה הרוסית. למריאשא בדאנא ולמנחם מנדל פוטרפס. נקרא על שם אביו שנפטר קודם לידתו. בשנת ה'תרע"ה (1915) ביקר לראשונה את האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון, ובשנת ה'תר"פ (1920) התקבל ללימודים בישיבת תומכי תמימים בעיר קרמנצ'וג. מאוחר יותר עבר לסניפי הישיבה בערים חרקוב, ויטבסק ונעוול. בשנת ה'תר"צ (1930) מונה למשפיע ומשגיח בישיבת חב"ד ביקטרינוסלב, בתפקיד זה כיהן עד לנישואיו עם לאה לבית רובינסון בחודש תמוז ה'תרצ"ג (1933). לאחר נישואיו החל לעסוק במסחר ובגיוס כספים עבור ישיבת תומכי תמימים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת ה'תש"ה (1945), בעקבות חתימת הסכם בין ממשלות ברית המועצות ופולין שאיפשר לכל נתיני פולין שברחו לברית המועצות לשוב לפולין, הוקם בעיר לבוב ועד חב"די מחתרתי שעסק בזיוף מסמכים ודרכונים פולניים עבור חסידי חב"ד שרצו להימלט מברית המועצות. פוטרפס מונה לחבר הוועד וסייע לחסידי חב"ד רבים, ביניהם אשתו וילדיו לעזוב את ברית המועצות.
פוטרפס עצמו ניסה לברוח ברכבת האחרונה אך נעצר בידי הסובייטים ונשפט בעוון בגידה ל-8 שנות מאסר, אותן ריצה במחנות עבודה בסיביר. לאחר שחרורו בשנת ה'תשט"ו (1955) עבר לעיר צ'רנוביץ שם התגורר עד לשנת ה'תש"ך (1960) אז עבר לסמרקנד. במשך תקופה זו הגיש בקשות חוזרות ונשנות להיתר יציאה על מנת להתאחד עם משפחתו שהתגוררה בלונדון אך נענה בשלילה. בשנת ה'תשכ"ד (1964), לאחר בקשת ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון מנשיא ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב לאפשר איחוד משפחות של 5 משפחות שהתגוררו בבריטניה, בהן משפחתו של פוטרפס, קיבל פוטרפס היתר יציאה והיגר לבריטניה שם עסק במסחר בדים.
בשנת ה'תשל"ב (1972), לאחר פטירתו של משפיע ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד הרב שלמה חיים קסלמן, מונה למלא את מקומו בהוראת הרבי מילובביץ'.
בשנה האחרונה לחייו של הרבי, תמך בעמדה המרכזית בחב"ד באותה תקופה ופרסם את משיחיותו, וגם לאחר פטירת הרבי, הכריז ועודד אחרים להמשיך ולהכריז "יחי אדוננו מורנו ורבינו מלך המשיח לעולם ועד".
בתפקיד משפיע הישיבה בכפר חב"ד כיהן עד אלול ה'תשנ"ד (1994). לקראת חודש תשרי תשנ"ה, בדרכו לנסוע אל מרכז חב"ד בניו יורק, עצר אצל בנו בלונדון. שם חש שלא בטוב ונפטר ביום ראשון ד' בתמוז תשנ"ה. נקבר בבית הקברות בלונדון.
הדגיש את חשיבות אידיאל התפילה הקונטמפלטיבית.
משפחתו.
לרב פוטרפס נולדו שישה ילדים, מהם שיכל חמישה בחייו. בנו הרב שלום דובער גר בשכונת קראון הייטס וחבר הנהלת "מחנה ישראל". אחיו היה הצייר הנדל ליברמן.
סורוטי
סורוטי היא בירת נפת סורוטי באוגנדה השוכנת בסמוך לאגם קיוגה. העיר מוכרת בגאוגרפיה הסלעית הסובבת אותה ובמגוון המסגדים, המקדשים ההינדים והכנסיות שבה.
מבנה העיר.
בניינים רבים בעיירה בנויים בסגנון הודי שנבנו על ידי אוכלוסיית הסוחרים ההודים שהגיעו בתקופת השלטון הקולוניאליסטי הבריטי. מבנים אלו סבלו מהזנחה כאשר אידי אמין גירש את הסוחרים ההודים מאוגנדה בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנים האחרונות, עם חזרת היציבות לאזור, העיירה משגשגת בשנית וסוחרים רבים חזרו אליה.
ניתן לטפס על הסלע הגדול שנמצא מחוץ לעיר ונצפה מכל מקום בה. הטיפוס דורש אישור של העירייה, אך מראש הסלע ניתן לצפות על העיר כולה והאזורים הסובבים לה. ביום בהיר ניתן לראות את הר אלגון באופק הדרום מזרחי ואת אגם קיוגה. הסלע עצמו הוא פקק געשי, תופעה נפוצה באזור.
במורדות הסלע ניתן למצוא קברים מהתקופה הקולוניאלית. בית קברות נוסף נמצא בסמוך לשדה התעופה של סורוטי אשר על רוב מצבותיו כתובות בערבית.
שדה התעופה של סורוטי הוא השני בגודלו באוגנדה. המסלול שלו בנוי להתמודד עם מטוסי סילון בגודל בואינג 737. שדה התעופה הוקם במקור עבור חברת התעופה הבריטית (British Overseas Airways Corporation) כבסיס אימונים לאימון טייסים בטכניקות תעופה טרופיות. מאוחר יותר השתמשה בו האקדמיה המזרח אפריקאית לתעופה לאמן טייסים מהקהילייה המזרח-אפריקנית. כיום שדה התעופה הוא ביתו של בית הספר לטיסה של סורוטי.
הקרב על סורוטי.
בקיץ 2003 סורוטי הותקפה על ידי חיילי צבא ההתנגדות של האל (LRA)בפיקודו של ג'וזף קוני. ההתקפה על סורוטי נתפסה בעיני ממשלת אוגנדה כעליית מדרגה באיום שהיוו כוחות ה-LRA למדינה בגלל הקרבה לשדה התעופה של העיר. קרבות קשים בין המיליציה לבין הממשלה הצליחו לדחוק את המיליציה חזרה אל אזורי הכפר. במהלך קרבות אלו הצטרפו רבים מבני העיר לצד הצבא וסייעו בלחימה נגד אנשיו של קוני.
הפחד מחטיפת ילדים על ידי לוחמי צבא ההתנגדות של האל הביאה לכך שמדי לילה, בתקופה שאחרי ההתקפות על העיר והשטחים הסובבים אותה, היו מגיעים לעיר אלפי אנשים וילדים מן הכפרים לישון בשטחי העיר המוגנת.
מנחם מנדל פוטרפאס
שמפניה (פירושונים)
פסטיבל עכו
פסטיבל עכו או הפסטיבל לתיאטרון ישראלי אחר הוא פסטיבל תיאטרון הנמשך ימים אחדים ונערך בעיר עכו, אחת לשנה, בחול המועד סוכות. הפסטיבל נוסד על ידי עודד קוטלר בשנת 1980 וכולל הצגות פרינג', מופעי רחוב, ירידי אמנויות, אירועי חוצות, סדנאות ומיזמים מיוחדים המתרחשים ברחובות עכו העתיקה.
מרבית ההצגות המועלות בפסטיבל הן הצגות של קבוצות תיאטרון לא ממוסדות, חלקן הצגות אוונגרד, הנושאות אמירה אישית, לפעמים בשילוב של תיאטרון ואמנויות במה שונות (פנטומימה, מיצג, וידאו ועוד) שלא מרבים לראות בתיאטרונים הממוסדים. ההצגות מועלות באתרים היסטוריים של עכו כגון אולמות האבירים ומצודת עכו.
הפסטיבל מופק על ידי עיריית עכו, בתמיכת מנהל התרבות במשרד החינוך והתרבות וכן גופים נוספים.
הפסטיבל הפך לסמל לשיתוף פעולה בין יהודי וערביי העיר, ומדי שנה מועלות הצגות שנוצרו גם על ידי שחקנים ויוצרים ערבים.
בשנת 1986 הוענק לפסטיבל פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.