בעולם היהודי, התאפיינה המחצית הראשונה של המאה ה-17 במתח משיחי רב ובגידול מספר העולים, אשכנזים וספרדים, שהביא להתבססות והתרחבות הקהילה בירושלים. למרות הפגיעה הקשה בקהילת יהודי ירושלים בין השנים 1627-1625 בעקבות שלטונה של משפחת אבן-פרוח' שהכבידה את עולה על תושבי העיר, ובעיקר על היהודים, המשיכו יחידים לעלות לארץ ישראל. עם העולים בשנים אלו נמנה גם משה בן ישראל נפתלי (הירש) פוריית שהיה סופר סת"ם, בן למשפחה חשובה בקהילת פראג, קרוב משפחתו של רבי ישעיה הלוי הורוביץ, "השל"ה הקדוש", שעלה גם הוא מפראג כמה שנים קודם לכן.
בעקבות הרס הקהילות היהודיות בפולין ובאוקראינה בגזירות ת"ח ות"ט (1649-1648) הורע מאוד גם מצבם של יהודי ארץ ישראל שנסמכו על תרומותיהם של קהילות הגולה. מצב זה הביא את משה פוריית לצאת לאירופה כשליח מטעם הקהילה (שד"ר) או מטעם עצמו כדי לגייס תרומות. לשם כך כתב את הספר "דרכי ציון" כמדריך לעולה, ובו פירוט נתיבי העלייה האפשריים מארצות אירופה לארץ ישראל והסברים מפורטים על אורח החיים הנהוג בירושלים.
תוכן הספר "דרכי ציון".
הספר דרכי ציון שנכתב ביידיש והודפס בפרנקפורט דמיין בשנת ה'ת"י (1650), כולל ארבעה שערים:
משה פורית
על&quot;ה
דרכי ציון
ליאוניד נבזלין
איג'דאביא
אקטיביזם תקשורתי
אקטיביזם תקשורתי הוא אקטיביזם המשתמש במדיה ובטכנולוגיות התקשורת ככלי לשינוי חברתי ולהשפעה על סדר היום הציבורי.
האקטיביזם התקשורתי בא לידי ביטוי ב:
אקטיביזם בידורי.
אקטיביזם בידורי הוא סוג של אקטיביזם תקשורתי, העושה שימוש בתוכן בידורי כדי לחתור לשינוי חברתי. במרכז תוכנית בידור אקטיביסטית עומד מנחה או יוצר מוכר ופופולרי בעל עמדות ברורות, המציג בעיות חברתיות, ומציע פתרונות אפשריים. מה שמאפיין תוכניות אלה הוא שהן משלבות בידור בתכנים שכנועיים. תוכניות אלה מטפלות בערכים, נורמות ובזהויות חברתיות, ועוסקות בייצוג ויצירת זהויות, מיתוסים וערכים חדשים באקלים תקשורתי תחרותי ובידורי. באופן דומה עיתונאים אקטיביסטים שמשדרים בטלוויזיה מסחרית נדרשים ליצור תכנים מעניינים, חדשניים, אינפורמטיביים, חווייתיים וגם ביקורתיים, שיהיו גם רלוונטיים לרוב הצופים, ושימשכו קהל ממגוון תרבויות ומגזרים, ויובילו לשינויים חברתיים בסביבה תקשורתית תחרותית שמשלבת בידור בתכנים שאינם בידוריים.
דוגמה לתוכנית אקטיביסטית בידורית היא התוכנית "מה אתם הייתם עושים?", ששודרה בערוץ 2, בהנחייתו של העיתונאי חיים הכט.  התוכנית, שזכתה לפופולריות רבה, פנתה לאוכלוסייה רחבה בישראל. היא עסקה בשאלה מיהו הישראלי הנורמטיבי, ומה הם ערכי מוסר ואזרחות. התוכנית הציגה סיטואציות מבוימות במקומות ציבוריים, ובחנה את תגובת האנשים שנחשפו למצבים קיצוניים, למשל, הטרדות מיניות ושימוש בסמים. התוכנית הציגה את מה שקלטו המצלמות הנסתרות. בנוסף, חיים הכט ראיין את האנשים שהגיבו לסיטואציה. הוא הציג בפני הצופים מה היה נכון לעשות ומה לא. התוכנית גם עודדה את הצופים להעמיד עצמם בסיטואציות המוצגות ולתהות על מעשיהם. לפיכך, אפשר להתייחס לתוכנית כדוגמה לאקטיביזם בידורי כי היא משלבת בין אלמנטים מבוימים ומצלמה נסתרת, המשתייכים לסוגה הבידורית, ובין בעיות חברתיות.
דיוניסיוס אקסיגואוס
דיוניסיוס אקסיגואוס (בלטינית: "Dionysius Exiguus", "הגוץ", או "העניו"; 470 לערך – 544 לערך) היה נזיר מסקיתיה מינור (נולד בחלק הבולגרי של דוברוג'ה) שהיה חבר בקהילת נזירים שפעלה באזור קונסטנצה.
משנת 500 לערך דיוניסיוס חי ברומא, שם תרגם מיוונית ללטינית מסמכים רבים, בהם החלטות של סינודים.
בתחילת המאה ה-6 ערך דיוניסיוס את החוק הקנוני (הכנסייתי). בשנת 774, בעת שחגג את חג הפסחא ברומא, קיבל המלך הפרנקי קרל הגדול מהאפיפיור אדריאנוס הראשון גרסה מעודכנת של קובץ החוק שערך דיוניסיוס , שלימים נודע בשם "דיוניסיו-הדריאנה", בשל הענקה זו על ידי אדריאנוס (בלטינית: הדריאנוס). קובץ זה היה הבסיס לרפורמות שביצע קרל הגדול מאוחר יותר בתחומי הדת והכנסייה בממלכתו. ה"דיוניסיו הדריאנה" הופקד בספרייה המלכותית של קרל הגדול באאכן.
דיוניסוס חקר את ספירת הנוצרים והמציא ב-525 את שיטת הספירה הנהוגה כיום, "שנת אדוננו" (Anno Domini). הוא תיארך את לידתו של ישו לשנת 1 לפנה"ס.
ויקטור מטורנה בן המאה ה-7 היה ההיסטוריון הראשון שעשה שימוש רב בשיטתו של דיוניסיוס.
הכומר האנגלו-סקסוני בדה ונרביליס השתמש בתארוך של דיוניסיוס כשכתב את "ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי".
דיוניסיוס גם ערך את הלוח היוליאני, בו קבע מניין שנים אחיד, כמעט 600 שנה לאחר יצירתו על ידי יוליוס קיסר.
המערכת הקורטיקו-ספינלית
המערכת הפירמידלית
העצבים הקרניאליים
עדנה גבריאלי
עדנה גבריאלי (נולדה ב-1936) היא משפטנית בתחום דיני עבודה. כיהנה בתפקידים רבים בפרקליטות מחוז תל אביב. שימשה כשופטת בפועל בבית הדין הארצי לעבודה בשנים 1995–1998. כיום משמשת כיו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב".
ביוגרפיה.
גבריאלי נולדה למיכל ונחום חת בחיפה. אחיה הוא מאיר חת. התחנכה בבית הספר הריאלי העברי שם וסיימה את לימודיה בשנת 1954. סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1959, וקיבלה רישיון עריכת דין בשנת 1962. בין השנים 1964–1984 עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב, עד למינויה כשופטת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב בשנת 1984. בשנת 1992 מונתה גבריאלי לעוזרת שופט ראשי בבית הדין הארצי לעבודה.
בשנת 1995 הפסידה השופטת גבריאלי את המינוי לשופטת מן המניין, כאשר התמודדה מול השופטת אלישבע ברק. אי לכך, קיבלה גבריאלי מינוי של שופטת בפועל.
עם פרישתה, בשנת 1998, פנתה לפעילות ציבורית, הכוללת חברות במועצה הציבורית של העמותה לקידום החינוך בתל אביב יפו.
השופטת גבריאלי משמשת כיו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב" מיום הקמתו.
עצמאות ישראל
השלטון הנאצי
אירופה הוט 100
אירופה הוט 100 (באנגלית: European Hot 100 Singles) היה מצעד ומגזין מוזיקה ומדיה של הבילבורד, שנערך מאז מרץ 1984 עד נובמבר 2010. המצעד היה מבוסס על מצעדי מכירות סינגלים לאומיים ב-15 מדינות אירופאיות: אוסטריה, בלגיה (פלנדריה וולוניה בנפרד), דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, הונגריה, אירלנד, איטליה, הולנד, נורווגיה, ספרד, שוודיה, שווייץ והממלכה המאוחדת.
נכון לאוקטובר 2010, למצעד הגיעו כ-400 סינגלים למקום הראשון. במרץ 1984 הולנד פיתחה את המצעד תחת השם "The Eurochart Hot 100", והחל מנובמבר 1986 הוא עבד לבעלות בילבורד ונקרא "European Hot 100 Singles chart".
בנובמבר 2010, עם סגירת המשרד של בילבורד בלונדון, חדל המצעד מלהתעדכן. הסינגל האחרון נכון להיום שהגיע למקום הראשון הוא: "(Only Girl (In The World" של ריהאנה.
סטטיסטיקות.
החלפה עצמית של שירים בצמרת המצעד.
"True Blue" החליף את "Papa Don't Preach"
"Bad" החליף את "I Just Can't Stop Loving You"
"Say You'll Be There" החליף את "Wannabe"
"Meet Me Halfway" החליף את "I Gotta Feeling"
"(Only Girl (In the World" החליף את "Love the Way You Lie"
הימנעות מגיוס בישראל
European Hot 100 Singles
European Hot 100
100 הסינגלים הלוהטים של אירופה
איוואן אוסייר
איוואן יוסף מרטין אוסייר (דנית: Ivan Joseph Martin Osiier; 16 בדצמבר 1888 - 23 בדצמבר 1965) היה סייף דני ממוצא יהודי. בעל מדליית כסף אולימפית בדקר. הספורטאי הראשון בהיסטוריה האולימפית שהשתתף ב-7 אולימפיאדות (בתקופה של 40 שנה) והתחרה בכל שלושת כלי הסייף השונים (רומח, דקר וחרב). שנים רבות שימש כיושב ראש איגוד הסיף הדני. נוסף לכך היה רופא.
קורות חיים.
אוסייר נולד בקופנהגן.
באולימפיאדת לונדון (1908) סיים אוסייר במקום חמישי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום 18 בתחרות דקר אישית.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אוסייר במדליה היחידה שלו בקריירה האולימפית הארוכה, מדליית כסף בתחרות דקר אישית. במדליית זהב זכה פאול אנספך יהודי מבלגיה ובמדליית ארד זכה פיליפ לה הרדי דה בוליו אף הוא מבלגיה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 בתחרות רומח אישי, במקום חמישי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום תשיעי חרב קבוצתי.
המשחקים האולימפיים לא נערכו בשנת 1916 בשל מלחמת העולם הראשונה וכך נמנע ממנו להשתתף בעוד אולימפיאדה.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים אוסייר במקום שמיני ברומח אישי, במקום רביעי ברומח קבוצתי, במקום תשיעי בדקר קבוצתי ובמקום שישי בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת פריז (1924) סיים אוסייר במקום שישי ברומח אישי, במקום חמישי ברומח קבוצתי, במקום 23 בדקר אישי, במקום 14 בדקר קבוצתי, במקום שישי בחרב אישי ובמקום תשיעי בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים אוסייר במקום 15 ברומח אישי, במקום 9 ברומח קבוצתי, במקום 13 בדקר אישי, במקום 15 בדקר קבוצתי ובמקום 15 בחרב אישי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים אוסייר במקום רביעי ברומח קבוצתי, במקום חמישי בדקר קבוצתי, במקום שביעי בחרב אישי, במקום חמישי בחרב קבוצתי ובמקום 14 ברומח אישי.
אוסייר החרים את אולימפיאדת ברלין (1936) במחאה על חוקי הגזע של הנאצים כנגד היהודים.
עקב מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) ובכך נמנעה ממנו ההשתתפות גם בהן.
באולימפיאדת לונדון (1948) בגיל 60, סיים אוסייר במקום 11 ברומח קבוצתי ובמקום 44 בחרב אישי.
אשתו, אלן אוסייר היא האלופה האולימפית הראשונה ברומח לנשים (פריז 1924).
בשנת 1965 נפטר אוסייר בקופנהגן.
אורסולה לה-גווין
פטור מגיוס בישראל
קרלסבורג
ספינקא
מהדורה מוגבלת