בשנת 1965 עבר פרידקין לעבוד בהוליווד ובשנת 1967 הוציא לאקרנים את סרט הביכורים שלו, המיוזיקל "זמנים טובים" בכיכובם הצמד המוזיקלי המצליח "סוני ושר" סוני בונו ושר. ב-1968 שחרר את 2 סרטיו: העיבוד הקולנועי למחזה "מסיבת יום ההולדת" ו"The Night They Raided Minsky's" שלא זכו להצלחה משמעותית.
בשנות ה-70 היה פרידקין לאחד מהבמאים הטובים והנחשבים ביותר בהוליווד. הוא זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב בשנת 1971 על בימוי המותחן הקלאסי המוערך "הקשר הצרפתי" שזכה ב-5 פרסי האוסקר. פרידקין קיבל מחמאות רבות על סגנון הסרט שהיה מציאותי ופחות הוליוודי קלאסי. הצלחת הסרט הפכה את פרידקין לאחד מהבמאים הבולטים בזרם שנקרא "New Hollywood" ושאף לסרטים מציאותיים שבהם ניכר מגע ידו האישי של הבמאי. בשנת 1973 ביים פרידקין את סרט האימה "מגרש השדים", סרט ששינה את ז'אנר סרטי האימה ונחשב לאחד מסרטי האימה הטובים בהיסטוריה. "מגרש השדים" היה מועמד ל-10 פרסי אוסקר מתוכן מועמדות שנייה לפרידקין לפרס הבמאי הטוב ביותר. פרידקין זכה על עבודתו בסרט בפרס גלובוס הזהב השני שלו לבמאי הטוב ביותר. פרידקין ביים בנוסף את הדרמה הקומית "הנערים בחבורה", מהסרטים ההוליוודים הראשונים שעסקו בנושא ההומוסקסואליות ובו הוצגו דמויות הומוסקסואליות.
הצלחת שני הלהיטים הקולנועיים שלו הציבה את פרידקין ברשימה אחת עם גדולי הבמאים בהוליווד באותה התקופה פרנסיס פורד קופולה, רוברט אלטמן וג'ורג' לוקאס. אולם סרטיו הבאים לא זכו לאותה הצלחה. "מכשף", העיבוד ההוליוודי של פרידקין בכיכובו של רוי שיידר למותחן הצרפתי המצליח "שכר האימה" קיבל ביקורות אוהדות ביותר אך לא הצליח מבחינה מסחרית. כנ"ל גם לגבי קומדיית הפשע "The Brink's Job" שנכשלה מסחרית וביקורתית.
את החותמת לירידה באיכויותיו המקצועיות קיבל פרידקין בשנת 1980 לאחר צאת מותחן הפשע המשטרתי בכיכובו של אל פצ'ינו "שוטטות", פרידקין שביים וכתב את הסרט הושמץ בקרב ארגונים לזכויות הגייז והועמד לשני פרסי פטל הזהב לבמאי הגרוע ביותר ולתסריט הגרוע ביותר.
בשנת 1985 חזר פרידקין לתודעה עם סרט הפעולה שלו "חיים ומוות בלוס אנג'לס", הסרט הוערך רבות על ידי מבקרי הקולנוע ואף הושווה בזמנו ל"הקשר הצרפתי". בשנת 1987 ביים, כתב והפיק את דרמת בית המשפט "השתוללות" והועמד לפרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר.
בשנות ה-90 ביים פרידקין את סרט האימה "אימה בלילות", את סרט הכדורסל "Blue Chips" בכיכובו של כוכב הליגת ה-NBA שאקיל אוניל ואת המותחן הארוטי "קשר האופל". הפקתו הטובה ביותר באותו עשור הייתה העיבוד הטלוויזיוני לסרט הקלאסי "12 המושבעים", העיבוד היה להצלחה ביקורתית ופרידקין הועמד על עבודת הבימוי שלו לפרס אמי.
בשנת 2000 ביים פרידקין את דרמת המלחמה "פקודה בלתי חוקית" בהפקת סקוט רודין, הסרט הצליח בקופות אך קיבל ביקורות צוננות ממבקרי קולנוע ומארגונים ערבים אמריקאיים שהאשימו את יוצרי הסרט בגזענות כנגד ערבים. ב-2003 הוציא פרידקין את מותחן הפעולה "מאבק צמוד" בכיכובם של טומי לי ג'ונס ובניסיו דל טורו, הסרט התקבל בתגובות מעורבות ולא הצליח לכסות את תקציב ההפקה.
בשנת 2006 שיתף פרידקין פעולה עם המחזאי טרייסי לטס בסרט האימה הפסיכולוגי העצמאי "באג", הסרט התקבל בתגובות מעורבות בארצות הברית וזכה להצלחה וביקורות אוהדות דווקא בפסטיבל קאן. בשנת 2011 חזר פרידקין לשתף פעולה עם טרייסי לטס בקומדיית הפשע השחורה "קילר ג'ו" בכיכובם של מתיו מקונוהיי ואמיל הירש. הסרט זכה להצלחה ביקורתית רחבה בקרב קהל הקולנוע העצמאי והועמד למספר פרסי קולנוע, מתוכם מועמדות שנייה לפרידקין לפרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר.
חיים אישיים.
פרידקין היה נשוי לכוכבת הקולנוע הצרפתייה ז'אן מורו, לשחקנית ולדוגמנית הבריטית לזלי אן דאון ולעיתונאית האמריקאית קלי לאנג. כיום פרידקין נשוי למפיקה ההוליוודית והשחקנית לשעבר שרי לנסינג. בנו היחיד ג'ק נולד ממערכת נישואיו השניים ללזלי אן דאון.
אלן קלמט
אלן קלמט (בצרפתית: Alain Calmat; נולד ב-31 באוגוסט 1940) הוא פוליטיקאי, ומחליק אמנותי על קרח צרפתי-יהודי. הוא אלוף עולם (גטבורג 1965), סגן אלוף אולימפי (אינסברוק 1964), 3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (1962–1964) ו-5 פעמים אלוף צרפת (1958, 1962 - 1965) בהחלקה אמנותית על קרח ליחידים. הוא זכה לכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת גרנובל (1968). קלמט כיהן כשר הנוער והספורט של צרפת (1984 - 1986) וכראש עיר (ליברי-גרגן).
ביוגרפיה.
קלמט נולד בפריז למשפחה יהודית. הוא החל להחליק על הקרח בגיל 9.
באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) סיים קלמט בתחרות לגברים במקום תשיעי.
באולימפיאדת סקוו ואלי (1960) סיים קלמט בתחרות לגברים במקום שישי. באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בוונקובר, קנדה, זכה קלמט במדליית ארד בתחרות לגברים.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בז'נבה מרץ 1962 זכה קלמט לראשונה במדליית זהב בתחרות לגברים לפני קרול דיבין מצ'כוסלובקיה ומנפרד שנלדורפר ממערב גרמניה. כשבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה הוא זכה במדליית ארד בתחרות לגברים, אחרי דונלד ג'קסון מקנדה וקרול דיבין.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בקורטינה ד'אמפצו, איטליה בשנת 1963, זכה קלמט במדליית כסף בתחרות לגברים.
סגן אלוף אולימפי.
באולימפיאדת אינסברוק (1964) זכה קלמט במדליית כסף בתחרות לגברים, אחרי מנפרד שנלדורפר ולפני סקוט אלן מארצות הברית. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בדורטמונד, מערב גרמניה הוא זכה במדליית כסף בתחרות לגברים, אחרי מנפרד שנלדורפר ולפני קרול דיבין מצ'כוסלוביה.
אלוף עולם.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית בשנת 1965, זכה קלמט במדליית זהב בתחרות לגברים, לפני סקוט אלן מארצות הברית ודונלד נייט מקנדה.
חייו האישיים.
רופא.
קלמט למד רפואה והתמחה בכירורגיה. הוא השתתף בצוות שפיתח את השתלת הלב הראשונה בצרפת.
פוליטיקאי.
קלמט חבר במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. בשנים 1984–1986 הוא כיהן כשר הנוער והספורט בממשלתו של לורן פביוס. בשנים 1986 - 1993 הוא נבחר לבית המחוקקים מטעם מחוז שר, שבמרכז צרפת. בשנת 1995 כיהן כראש עיריית ליברי-גרגן, 15 ק"מ צפונית מזרחית לפריז. בשנת 1997 הוא נבחר לאספה הלאומית הצרפתית וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2002. הוא נבחר מחדש לראשות עיריית ליברי-גרגן בשנת 2001 ושימש בתפקיד זה עד לשנת 2014.
הצבא הוויקינגי הגדול
הצבא הוויקינגי הגדול (באנגלית עתיקה: Mycel heathen here - "צבא הפגאנים הגדול") היה קואליציה של לוחמים סקנדינביים אשר התאחדו בשנת 865 לצורך פלישה לאיים הבריטים, שהורכבו אז מארבע הממלכות האנגלו-סקסוניות.
מקור הכינוי בכרוניקה האנגלו-סקסונית. על פי האגדה הובלו הכוחות המאוחדים בראשות בניו של רגנאר לודברוק, ומסע הקרבות והכיבושים נמשך כ-14 שנה. לא קיימות עדויות מפורטות אודות היקף הכוחות אולם ברור שהיקפם הכולל היה גבוה מן המקובל בפשיטות המזדמנות שבוצעו על ידי הוויקינגים בתקופות קודמות.
היסטוריה.
מסוף המאה השמינית ביצעו הוויקינגים פשיטות באמצעות כוחות בהיקף קטן יחסית בעיקר בטקטיקה של "פגע וברח" על יעדים עתירי שלל כגון מנזרים. מטרת גיבוש הצבא הוויקינגי הגדול הייתה שונה והתמקדה בכיבוש טריטוריאלי לצורכי התיישבות.
הכוחות הפולשים של הצבא הוויקינגי הגדול נחתו לראשונה בחופי ממלכת מזרח אנגליה. בתחילה ניסה המלך לרצות אותם תמורת כופר סוסים. בסוף החורף של שנת 865–66 החלו במסע לכיוון צפון ובחודש נובמבר כבשו את העיר יורק אשר שימשה כמרכז עירוני ומסחרי מבוצר עוד מן התקופה הרומית.
בשנת 868 המשיך הצבא הוויקינגי הגדול במסעו לכיוון ממלכת מרסיה. בחורף של אותה שנה הגיעו לנוטינגהאם אך נתקלו בצבא מאוחד של ממלכות מרסיה ווסקס והושמו תחת מצור. מאחר ששני הצדדים לא הצליחו להגיע להכרעה צבאית הוסכם על נסיגת הוויקינגים בחזרה לכיוון יורק.
בשנת 870 חזר הצבא הוויקינגי הגדול לכיוון מזרח אנגליה, כבש את כל שטחה והרג את מלכה.
בסוף שנת 870 תקף הצבא הוויקינגי הגדול את ממלכת וסקס, ובמהלך שנת 871 התחוללה סדרה של תשעה קרבות המתוארת ב"כרוניקה האנגלו-סקסונית" בין הוויקינגים לצבא הממלכה בראשות אתלרד הראשון ולאחר מותו, מול אחיו, אלפרד הגדול, אשר הגיע להסדר ושילם להם כופר תמורת נסיגה. הוויקינגים המשיכו במסעם לכיוון לונדון ובשנת 872 כבשו גם אותה. בשנת 873 פנו שוב צפונה בכיוון נורת'מבריה. בשנת 874 כבשו את מרסיה ובשלב זה הגיעו לשליטה בכל האי פרט לשטחי ממלכת וסקס. בשנת 875 ערכו ניסיון נוסף לכיבוש וסקס וכך גם בשנים הבאות אך ללא הצלחה. אף על פי שהובסו בסופו של דבר בשנת 878 בידי כוחותיו של אלפרד הגדול בקרב אדינגטון המשיכו להחזיק בכל השטחים שנכבשו על ידם קודם לכן.
אחרית דבר.
לאחר התבוסה הוויקינגית לאלפרד הגדול, התנצר בשנת 879 המלך הוויקינגי גות'רום, שינה את שמו לאתלסטאן, והמשיך לשלוט בשטחי מזרח אנגליה עד למותו בשנת 890. חלק מאנשי הצבא הוויקינגי הגדול עבר להתיישבות בנורת'מבריה והתערה באוכלוסייה הכפרית ובעיר יורק. חלק נוסף נטמע בקרב תושבי ממלכת מרסיה.