ב-24 במאי כאשר היה ברור כי הגרמנים מצויים במרוץ אל התעלה אל מול הכוחות הבריטים והצרפתים המבקשים להתפנות דרך הים אל האי הבריטי, הורה היטלר שוב לכוחותיו לעצור. אל מול מפקדי השדה כגודריאן, אשר הבינו כי כוחו של האויב נשבר, היה רונדשטט שבוי בידי זהירותו, והעדיף לפעול באופן זהיר, ולא לשעוט אל הבלתי נודע. הייתה זו עצירה זו של הטנקים הגרמנים אשר איפשרה את מבצע דינמו - פינוי חיל המשלוח הבריטי וכוחות צרפתיים נוספים דרך העיר דנקרק אל בריטניה, דבר שאיפשר את עמידתה של בריטניה לאחר נפילת צרפת. רונדשטט הוא בין האחראים הראשיים לפקודת העצירה.
מבצע ברברוסה.
לאחר כיבוש צרפת קיבל רונדשטט דרגת גנרל פלדמרשל (אם כי המשיך לענוד את דרגות הקולונל), ב-19 ביולי 1940. זמן מה עסק בתכנון מבצע "ארי הים", הפלישה לבריטניה, אשר בוטלה לאחר "הקרב על בריטניה" בה הוכיח חיל האוויר הבריטי את עליונותו על הלופטוואפה, דבר שהפך את תוכנית הפלישה לבלתי ריאלית. לאחר מכן קיבל פיקוד על כוחות הגרמנים בשטחים הכבושים, ועסק בפיתוח ביצורי החוף בהולנד, בלגיה וצרפת.
ביוני 1941 קיבל רונדשטט את הפיקוד על "קבוצת ארמיות דרום" ב"מבצע ברברוסה", הפלישה לברית המועצות. תחת פיקודו של רונדשטט היה כוח עצום שכלל 52 דיוויזיות חי"ר וחמש דיוויזיות פאנצר.
רונדשטט השיג את כל יעדיו. טורי השריון הגרמניים פרצו דרומה, בלתי ניתנים כמעט לעצירה, עד שכמעט כל כובדה של המלחמה נטה דרומה, כאשר באוגוסט ובספטמבר 1941 נוצרה הזדמנות לכבוש את אוקראינה כולה, ולהשמיד כוחות עצומים, בפיקודו של המרשל סמיון בודיוני. כבמקרה "פקודת העצירה" של היטלר בדנקירק, הייתה גם כאן התקדמותו המהירה של רונדשטט לרועץ לגרמנים מבחינה אסטרטגית. כאשר באוגוסט 1941 ניתן היה לפרוץ ישירות אל מוסקבה, אם ירוכזו כוחות לשם כך, החליט היטלר כי קודם לכן ירוכזו כוחות באזור הדרום, תחת פיקודו של רונדשטט לשם כיבושה של אוקראינה, ורק לאחר סיומם של מבצעים אלו יפרצו הגרמנים אל מוסקבה. רוב ההיסטוריונים הצבאיים חושבים שהייתה זו שגיאה, שהביאה לכך שהקרב על מוסקבה יתאחר במספר שבועות, ויתרחש בנתוני מזג אוויר קשים, במיוחד בתחילת ההתקפה כאשר הטנקים הגרמניים שקעו בבוץ.
ביצועיו של רונדשטט לפקודות שניתנו לו, היו מעולים. הוא פיקד על מערכת כיתור אדירה, בה כותרו כשש מאות וחמישים אלף חיילי ברית המועצות באזור קייב, ונלקחו בשבי (חיילים אלה זכו ליחס בלתי אנושי, ורובם נרצחו, הורעבו למוות והוצעדו בצעדות מוות. היה זה בין החמורים שבפשעי המלחמה של הוורמאכט).
לאחר ניצחון גדול זה פנה רונדשטט מזרחה, והתקיף את חרקוב ורוסטוב. בעוד שקבוצת ארמיות מרכז הייתה שקועה בקרב האיתנים על מוסקבה, היו הפקודות שקיבל רונדשטט מעורפלות יותר. הוא אמור היה "לכבוש את חופי הים השחור והקווקז", דבר שהביא למעשה למסע חסר מטרה כמעט מזרחה, אל מעבר לנהר מיוס, כאשר הכוחות מצפון לו מרותקים אל מול כוחות עדיפים, ואגפו הצפוני חשוף. במהלך המתקפה לקה רונדשטט בהתקף לב, אך המשיך לפקד על הכוחות. כיבוש רוסטוב נתקל בקשיים, ורונדשטט הזהיר ביקש מהיטלר כי יינתן לו לסגת לקו בו יוכל להחזיק בביטחון מעברו המערבי של הנהר מיוס. למשמע בקשה זו פיטר היטלר את רונדשטט והחליפו בגנרל ולטר פון רייכנאו, נאצי קנאי, ועושה דברו של היטלר.
פיטורין שרירותיים אלו היו סימן למפקדי הצבא הגרמני כי היטלר יכול לנהוג בהם כאוות נפשו. לפיטורין לא ניתנה כל התראה, או נימוק.
קרב הארדנים.
היטלר החזיר את רונדשטט לשירות כארבעה חודשים לאחר פיטוריו, במרץ 1942. רונדשטט קיבל את הפיקוד על הכוחות במערב, שם היה לו חלק בהקמת החומה האטלנטית, מערכת של ביצורים לאורך כ-2,700 קילומטרים שנועדו למנוע את פלישת צבאות ארצות הברית ובריטניה ובעלות בריתן. משזו אכן הגיעה ב-6 ביוני 1944, דרש רונדשטט מהיטלר כי יפתח במשא ומתן לסיומה של המלחמה ולהסדר עם בעלות הברית המערביות. בתגובה פיטר אותו היטלר והחליפו בגנרל גינתר פון קלוגה.
לאחר קשר העשרים ביולי בו ניסתה קבוצת קציני צבא בראשותו של קלאוס שנק פון שטאופנברג לרצוח את היטלר, גילה רונדשטט נאמנות להיטלר. הוא הסכים להצטרף לוילהלם קייטל ולהיינץ גודריאן ב"בית דין של כבוד", אשר בו היו גם חברים ולטר שרוט וקרל וילהלם שפכט, שנועד להדיח קצינים המעורבים בקשר מן השירות הצבאי. היה זה כתם על המוניטין של רונדשטט כ"א-פוליטי". בית דין זה אמנם היה מוסמך רק להדיח קצינים אלה מן השירות, אך למעשה משהודחו הקצינים מן השירות נחשפו למערכת "בתי הדין העממיים" בראשותו של רולנד פרייזלר, בהם הועמדו למשפט קצר ומשפיל, בסיומו נדונו למוות משפיל ואכזרי, כאשר נתלו במיתרי פסנתר שהיו מחוברים לתקרה באמצעות אנקולי קצבים. בין הנידונים באופן זה היו רעיו הוותיקים של רונדשטט לנשק.
באמצע אוגוסט קרסה חזיתו של גינטר פון קלוגה במערב, ורונדשטט קיבל שוב את הפיקוד על חזית זו. הוא נחל הצלחה גדולה בסיכולו של "מבצע מרקט גרדן" (גן שוק) בו הוצנחו כוחות בריטים ואמריקנים בדאונים ובמצנחים באזור העיירה ארנהם, במטרה ליצור ראש גשר באזור זה לכיבוש אזור הריין הצפוני.
לאחר מכן, באמצע דצמבר 1944 קיבל רונדשטט את הפיקוד על המתקפה הגרמנית הגדולה האחרונה במלחמה, קרב הארדנים. הוא קיבל פקודות לתקוף את הצבא האמריקני והבריטי דרך יער הארדנים, לכבוש את מאגרי הדלק של בעלות הברית, ולהתקדם משם אל נמל אנטוורפן ובכך לנתק את הכוחות ביבשת מנמל האספקה העיקרי שלהם, ולמעשה להפוך את גלגל המלחמה שנטה לרעתה של גרמניה. תוכנית זו הייתה מלכתחילה הימור, והייתה תלויה בביצוע דקדקני, בתנאי מזג אוויר מסוימים, ובמגוון תנאים שהיו צריכים להתקיים, כמו תפיסת מאגרי הדלק של בעלות הברית. בתחילה נראה כי המבצע עומד להצליח, אך אל מול עמידה עקשנית של חיילי החי"ר האמריקנים (בניגוד לחוסר היכולת הצבאית של מפקדיהם הבכירים), ולאחר שהשתנו תנאי מזג האוויר ועליונותם האווירית של בעלות הברית קיבלה ביטוי, נקטם עוקצה של המתקפה, ולאחר חודש היו הכוחות הגרמנים בנקודה ממנה יצאו, לאחר שספגו אבדות כבדות. רונדשטט יצא למתקפה זו (שסיבתה הייתה יותר פוליטית מצבאית) בלב כבד וברגשות מעורבים. חששותיו אכן התגשמו, ובמתקפת הארדנים בזבזה גרמניה בהימור מסוכן את שארית כוחותיה הכשירים, וזאת אל מול מתקפה של כוחות רוסיים עצומים במזרח. במרץ 1945 הביע רונדשטט את דעתו בפני וילהלם קייטל כי על היטלר לנסות ולהגיע להסכם עם בעלות הברית ולא להמשיך במלחמה. הדבר הביא שוב לפיטוריו, בפעם האחרונה.
ב-1 במאי 1945 נתפס רונדשטט על ידי דיוויזיית הרגלים ה-36 של צבא ארצות הברית. בעודו בחקירה סבל מהתקף לב נוסף. הוא נלקח לבריטניה שם הוחזק בשבי. ביולי 1948 שוחרר, וחי בהנובר עד מותו בשנת 1953, והוא בן 77 שנים.
יזמים צעירים
יזמים צעירים ישראל הוא ארגון המפעיל פרויקטים העוסקים בחשיפתם של בני נוער בגילאי תיכון לעולם העסקים והיזמות, במסגרתם הם מתנסים בהקמת מיזם עסקי והפעלתו במשך שנת לימודים אחת, בליווי של מורים ומנחים עסקיים מתנדבים מהקהילה העסקית והאקדמיה, וכן נחשפים לתחומי ידע נוספים.
בתוכנית "עושים עסקים", בעזרת מנחים פדגוגים ומנחים עסקיים, מקימים בני הנוער למעשה חברה ועוסקים בניהולה השוטף - קביעת בעלי תפקידים, כתיבת תוכנית עסקית, גיוס הון ושיווק המוצר לקהל היעד.
יזמים צעירים ישראל J.A Israel.
הארגון שמפעיל את הפרויקט בישראל, ארגון יזמים צעירים ישראל, הוא ארגון ללא מטרות רווח שהוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 1998 על ידי היו"ר אלה גליל. מנכ"לית הארגון היא יעל חן נחמן.
הארגון חבר בארגון-הגג הבינלאומי Joniur Achievement מארצות הברית שבו חברות, נכון לעשור השני של המאה ה-21, 102 מדינות.
בתום כל שנה עסקית, אשר בה הקבוצה מתגבשת, עובדת, מתכננת מוצר ומוכרת אותו, משתתפים חברי הקבוצה בתחרויות מחוזיות וארציות, כשבסופן נבחרת הקבוצה הטובה מכולן אשר נוסעת לתחרות בינלאומית בה היא מציגה את מוצרה.
זווית התקפה
זווית התקפה (באנגלית: AOA - Angle Of Attack), בכלי תעופה היא הזווית שבין מיתר של משטח אווירודינמי מסוים (כנפיים, זנב וכדומה) לבין כיוון הרוח היחסית בכיוונו. במילים אחרות, זווית התקפה נמדדת בין המיתר לבין כיוון התקדמותו.
קיימת הפרדה בין זווית התקפה של כנף לזווית התקפה של מטוס, בעוד זאת של הכנף מתייחסת לזווית בין הפרופיל הממוצע בכנף למהירות הזרימה המציפה, זווית התקפה של מטוס מתייחסת לזווית הנוצרת בין הציר האורכי של מטוס לזרימה המציפה. בהינתן שהמבנה של המטוס ידוע, ניתן מזווית כללית זאת להגיע לזוויות ההתקפה הנוצרות על הכנפונים השונים.
המונח רלוונטי בעיקר לגבי התקדמות בחלל המכיל גז או נוזל. ככל שגדלה זווית ההתקפה, כך גדל כוח התגובה של הגז או הנוזל המופעל על המשטח.
כיוון הכוח הוא השקול שבין כיוון ההתקדמות לזווית ההתקפה, ובמקרה של כלי טיס גדל כוח העילוי ככל שגדלה זווית ההתקפה של הכנף או להב המדחף או הרוטור, אך רק עד גבול מסוים שנקרא "זווית הזדקרות", שמעבר לו קטן כוח העילוי עד אפס.
זווית ההתקפה הגבוהה ביותר עד היום, שבה מטוס נשאר יציב לאורך יותר מ־10 שניות היא 89.8°, שהושגה על ידי המטוסים הרוסיים סוחוי Su-35 וסוחוי Su-37.
שימושים.
השימוש העיקרי בזויות התקפה מופיע במשואת הכוחות הנוצרים על גוף בזרימה מציפה. ככלל, ניתן להגיד שככל שזווית ההתקפה גדולה יותר, הכוח שיפעל על הגוף יהיה גדול יותר. בזווית התקפה גדולה, הזרימה מתנתקת מהגוף בתהליך הקרוי "הזדקרות" והגוף מאבד את הכוחות שפועלים עליו.
כוח עילוי על פרופיל ניתן על ידי:
formula_1
כאשר -
הדנובה
חולות חלוצה