בנוסף לכך, נהוג לפתוח את סדר העבודה בתפילה שעניינה בקשת רשות של הש"ץ מהקב"ה לומר את סדר העבודה. חלק מכותבי העבודות כתבו מראש גם פיוט כזה. כיום, במנהג האשכנזים נהוגות הרשויות האנונימיות הקדומות "אוחילה לאל" ו"היה עם פיפיות", ובמנהג הספרדים ישנן רשויות שחיברו רבי שלמה אבן גבירול ורבי משה אבן עזרא.) לאחר סדר העבודה נאמרים פיוטים במבנה דמוי "רהיטים": בעלי שורות קצרות, המלווים במילות קבע בראשי הטורים או בסופם, ובאקרוסטיכונים אלפביתיים מרובים. ישנם פיוטים העוסקים בשבח הכהן הגדול (הידוע שבהם הוא כאוהל הנמתח בדרי מעלה), המובילים לפיוטי קינות על אובדן סדר העבודה, חורבן בית המקדש ותפארתו והגלות (למשל תכפו עלינו צרות), ולאחר מכן בקשות לגאולה (למשל תתן אחרית לעמך). חלק מבקשות אלה דומות בתוכנן לפיוטי סליחות קדומים (למשל אל תעש עמנו כלה), ולעיתים הם אף משמשים בפועל כפיוטי סליחות בהקשרים אחרים. בשל כך, קינות אלו לעיתים מתקשרות ישירות לסליחות של תפילת מוסף.
יחסי ברזיל–הולנד
יחסי ברזיל–הולנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין ממלכת ארצות השפלה.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין ממלכת ארצות השפלה הם יחסים דיפלומטיים מלאים. במהלך המאה השבע עשרה החלו ליישב בהדרגה הולנדים את ברזיל, באותה התקופה מספרם עמד על עשרות אלפים, אך בהדרגה ירד. בשנות החמישים של המאה העשרים עלה מספר ההולנדים–ברזילאים בחזרה ועומד על מספר אלפים.
אידאה וילריניו
אידאה וילריניו (בספרדית: Idea Vilariño; מונטווידאו, 18 באוגוסט 1920 – 28 באפריל 2009) הייתה משוררת, פובליציסטית ומבקרת ספרות אורוגוואית שהשתייכה לקבוצת סופרים המכונה "דור 45". כמו כן הייתה מתרגמת, מלחינה מצליחה ומרצה באקדמיה.
ביוגרפיה.
אידיאה וילריניו נולדה למשפחה של שוחרי תרבות מהמעמד הבינוני, שבה הספרות והמוזיקה תמיד היו נוכחים. אביה, לאנדרו וילריניו (1892–1944), היה משורר שיצירותיו לא פורסמו בחייו. כמו כל אחיה גם היא למדה מוזיקה. אמה הכירה היטב את הספרות האירופאית, ואביה היה אנרכיסט ידוע.
היא הייתה מורה בתיכון מ-1955 עד להפיכה הצבאית באורוגוואי ב-1973. לאחר שהוחזר השלטון הדמוקרטי, מ-1985, הייתה למרצה לספרות אורוגוואית בחוג לספרות אורוגוואית ולטינו-אמריקאית באוניברסיטת הרפובליקה.
היא כתבה מגיל צעיר, והשירים הראשונים שלה נוצרו בין גיל 17 ל-20. ספרה הראשון, La Suplicante (המתחננת), פורסם ב-1945. בשנים הבאות זכתה לפרסום בינלאומי ולפרסים ספרותיים. שיריה טבועים בחוויה אינטימית, באינטנסיביות ובמועקה. את סגנונה המיוחד מבקריה מייחסים לבעיות בריאותיות שמהן סבלה ולילדותה.
המשוררת סבלה מגיל צעיר מאוד מבעיות אסתמה ואקזמה, שבגללן נאלצה לעזוב את הבית ואת משפחתה בגיל 16. חולשה גופנית שנהפכה לאמוציונלית והעניקה לה רגישות מיוחדת. מותם המוקדם של הוריה ואחיה הבכור השפיעו גם הם, והפכו את האבל לרגש קבוע בחייה.
היא הייתה חלק מדור הסופרים בעלי סגנונות שונים שהופיעו בזירה הספרותית מ-1945 עד 1950 ונקרא "דור 45". בדור הזה הסופרים הבולטים היו חואן קרלוס אונטי, מריו בנדטי, אנחל רמה, רודריגס מונגל ועוד סופרים שהחלו לפרסם באותן שנים. וילריניו השתתפה במספר רב של יוזמות ספרותיות. היא הייתה בין המייסדים של כתב העת הספרותי "סינמן ונומרו" שהיה בעל השפעה בין השנים 1945–1985 (ודרכו הכירה את חואן רמון חימנס) והייתה בין הכותבים בעיתונים "מרצ'ה", "אופיניון", "ברצה", "אסיר" ו"טקסטו קריטיקו".
תרגומיה זכו להכרה וחלקם, כמו תרגומיה לשייקספיר, הוצגו על במות תיאטרון במונטווידאו.
ב-1997 התראיינה אצל רוסריו פיירו ופבלו רוקה (Rosario Peyrou &amp; Pablo Rocca), ראיון ששימש בסיס לסרט התיעודי "אידאה" שהוצג ב-1998.
ספריה תורגמו לאיטלקית, לגרמנית ולפורטוגזית.
שירים שהלחינה בוצעו על ידי הזמרים הפופולריים ביותר באורוגוואי, בהם דניאל ויגליטי, אלפרדו סיטרוסה, ולהקת לוס אולימרניוס.
ב-2004 קיבלה את פרס קונקס של מרקוסור, שניתן על ידי קרן קונקס הארגנטינאית, כסופרת המשפיעה ביותר בארצות האזור.
נפטרה במונטווידאו ב-28 באפריל 2009 בגיל 88 בעקבות ניתוח שהסתבך.
כיום כתבי היד של יצירותיה יצאו מאורוגוואי בניגוד לרצונה המפורשː מחברות שיריה, שבהן כתבה במשך כ-70 שנה, נמכרו לארכיון של אוניברסיטת פרינסטון.
חלק גדול מיצירותיה משקפות את קשר האהבה הסוער של המשוררת עם הסופר האורוגוואי החשוב חואן קרלוס אונטי (Juan Carlos Onetti).
קרב האונייה סטפן הופקינס
רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית
רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית (באנגלית: International Fact-Checking Network - או ה-IFCN) הוא ארגון עולמי שנועד ליצור שיתופי פעולה וסטנדרטיזציה בין ארגונים שונים מרחבי העולם שעוסקים בבדיקת עובדות. הרשת עובדת בשיתוף פעולה עם ארגונים רבים, ביניהם גוגל ופייסבוק, ומתפקדת גם כגורם סמכות להכשרת בודקי-עובדות.
הרשת הוקמה ב-2015 כיחידה של מכון פוינטר , מוסד ללא מטרות רווח שעוסק בלימודי ומחקר בתחום העיתונאות. ברשת חברים ארגונים שונים מרחבי העולם, וחלק מתפקידה הוא לשמש כמוקד אליו יפנו גורמים שונים אשר מעוניינים להיחשב כארגוני בדיקת עובדות, כדי לקבל אישור מהרשת שהם אכן ארגון אמין בנושא זה. רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית מבצעת בדיקה שנתית עבור הארגונים החברים כדי לוודא שהם עדיין ראויים לחברות גם בחלוף הזמן. נכון לספטמבר 2019 בארגון חברים 56 ארגונים להם סוכנויות בעלות תו-תקן של ה-IFCN הפועלות ב-39 מדינות.
הארגון לומד מגמות עולמיות הקשורות לתחום בדיקת-העובדות, ואחר קביעת מדיניות בנושא על ידי מוסדות וגופי תקשורת ברחבי העולם. עיקר פועלו של הארגון בהגברת שיתוף הפעולה בין ארגונים שונים מרחבי העולם שעוסקים בבדיקת עובדות, להם מציע הארגון כנסים מקצועיים, וכן ליווי והדרכה. הארגון פרסם קוד עקרונות המיועד לארגוני בדיקת עובדות.
שיתופי הפעולה של הרשת.
הארגון יוצר שיתופי פעולה עם ארגונים שונים העוסקים במידע. בשנת 2016 ביצע הארגון מיזם משותף עם קרן ויקימדיה. בשנת 2017 החלה הרשת שיתוף פעולה גם עם פייסבוק, כחלק מניסיון של פייסבוק ליצור רשת רחבה של גורמים המסוגלים לאמת תוכן ולאתר פייק-ניוז במהירות. בשנה זו פרסמה גוגל שתתחיל גם היא לבצע שיתוף פעולה קבוע עם רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית במטרה לוודא ככל האפשר שהמידע המופיע בחיפוש גוגל, ובמיוחד בחיפוש ממוקד-חדשות, יהיה אמין. גוגל הכריזה שתסייע לרשת בקיום סדנאות ומפגשי הדרכה, מימון כלים טכנולוגים לבדיקת-עובדות, וכן בגיבוש הרשת העולמית של הארגונים, כך שתהייה רלוונטית לדוברי שפות רבות. בשנת 2019 הכריזה חברת הבת של פייסבוק, אינסטגרם, שתעזר ברשת כגורם הסמכות לקביעת בודקי-עובדות אמינים, ותוסיף עבורם כפתור מהיר לדירוג מידת האמינות של תוכן המפורסם ברשת החברתית.
כפועל יוצא של שיתוף הפעולה עם פייסבוק ואינסטגרם, מסתמכות הרשתות החברתיות על גורמים שקיבלו את אישור ה-IFCN על מנת לקבוע דירוג תוכן, כך שתוכן שאינו אמת ייחשף בפני פחות אנשים, ובנוסף על מנת לאתר גורמים אשר מפיצים באופן קבוע חדשות שקריות ולפעול מולם באופן מיוחד.
נכון לספטמבר 2019 בארגון חברים 56 ארגונים, כשהמרכזיים ביניהם הוא סוכנות הידיעות הצרפתית אשר 24 סוכנויות שלה במדינות שונות קיבלו את תקן ה-IFCN, וארגון Africa Check לו 4 סוכנויות בעלות-תקן במדינות שונות. בסך הכל, כולל כל הסוכנויות השונות, מדובר על 82 מוקדים מ-39 מדינות: 8 ארגונים מהודו, 6 ארגונים מאינדונזיה וארצות הברית, 5 ארגונים מצרפת, 4 ארגונים מברזיל, 3 ארגונים מקולומביה, קניה, ניגריה, הפיליפינים וספרד, 2 ארגונים מארגנטינה, אוסטרליה, גרמניה, מקסיקו, פורטוגל, סנגל, דרום אפריקה, סרי לנקה ובריטניה, וארגון 1 מקמרון, קנדה, קרואטיה, דנמרק, יוון, הונג-קונג, אירלנד, ישראל, איטליה, ליטא, מלזיה, הולנד, נורווגיה, פקיסטן, פולין, סינגפור, טאיוואן, טורקיה, אורוגוואי, ומוקד סוכנות הידיעות הצרפתית במזרח התיכון.
נכון לספטמבר 2019 הגורם היחיד מישראל שקיבל את תו התקן של ה-IFCN הוא מיזם המשרוקית של עיתון גלובס, ובמידה חלקית פועלת בישראל גם נציגות של סוכנות הידיעות הצרפתית במזרח התיכון.
במאי 2020 על רקע מגפת הקורונה, הפעיל הארגון, בשיתוף פעולה עם וואטסאפ, צ'טבוט שמסייע לגולשי וואטסאפ לברר האם מידע שהועבר אליהם באפליקציה אמיתי הוא מזויף. הצ'טבוט מזהה אלפי פריטים שונים שנבדקו על ידי כ-80 ארגוני בדיקת-עובדות ונמצאו כקונספירציות או מידע שקרי. השירות הושק בשפה האנגלית, עם כוונה עתידית להתפתח לשפות נוספות.
בשנת 2020 החלה הרשת שיתוף פעולה מול גוגל ופייסבוק במטרתו להתמודד גם עם תמונות מזויפות, כאשר ברגע שמזוהות מילות מפתח מסוימות, למשל, חיפוש בגוגל תמונות אחר נושא המזוהה עם תמונה שסומנה כמזויפת על ידי ארגוני הרשת, מופיעה הערה ליד התמונה ובה המידע האמין על הנושא.
International Fact-Checking Network
להרגיש בבית
להרגיש בבית (, בליטון הקוריאני המחודש: Bin-jip; משמעות שם זה היא בית ריק; באנגלית: 3-Iron) הוא סרט דרום קוריאני-יפני מסוגות הדרמה הרומנטית והפשע משנת 2004 שבוים והופק על ידי קים קי-דוק. עלילת הסרט מתמקדת במערכת היחסים שבין אדם הפורץ לבתים שבעליהם נעדרים מהם ומתגורר בהם עד לשובם, לבין אישה מוכה. הסרט מתאפיין בהיעדר דיאלוגים בין שתי הדמויות הראשיות.
עלילה.