אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נלכדה בוורשה וכל מאמציו של רוטבלט בחודשים שלאחר מכן להביא אותה דרך בלגיה, דנמרק או איטליה נכשלו, מכיוון שכל מדינה בתורה סגרה את גבולותיה. מאוחר יותר נספתה טולה בשואה במחנה הריכוז וההשמדה מיידנק, ורוטבלט לא ראה אותה שוב. מותה השפיע עליו עמוקות למשך שארית חייו, והוא מעולם לא נישא בשנית.
פרויקט מנהטן.
בהיותו עדיין בפולין, רוטבלט הבין שעבודתו יכולה לשמש לייצור פצצה. בתחילה הוא חשב שהוא צריך "להניח לנושא" אבל עם עליית גרמניה הנאצית הוא המשיך בתהליך הפיתוח מכיוון שחשב שהדרך היחידה למנוע מגרמניה הנאצית מלהשתמש בפצצה גרעינית הייתה לייצר פצצה גרעינית גם לבריטניה שתשמש כגורם הרתעה.
לאחר תחילת המלחמה התחיל רוטבלט לעבוד באופן מפורש עם צ'דוויק על הפצצה כשבתחילת 1944 יחד עם קבוצת צ'דוויק עבדו על פרויקט מנהטן כדי לבנות את פצצות האטום הראשונות.
התנאי לעבודה בפרויקט מנהטן היה אזרחות אמריקאית או נתינות בריטית תנאי שהוסר לאחר שרוטבלט סירב.
המשיכו להיות לו הסתייגויות חזקות נגד השימוש במדע לפיתוח נשק כזה הרסני והוא הופתע לשמוע במרץ 1944 בארוחת ערב פרטית אצל צ'דוויק את לסלי גרובס אומר: "כמובן שהמטרה האמיתית לייצור הפצצה הייתה להכניע את הסובייטים".
עד סוף 1944, היה כבר ברור שגרמניה נטשה את פיתוח הפצצה ורוטבלט התבקש לעזוב את הפרויקט. לאחר מכן הוצג לצ'דוויק תיק שבו רוטבלט הואשם בהיותו מרגל סובייטי. זאת ועוד, לאחר שלמד להטיס מטוסים, הוא אף נחשד ברצון להצטרף לחיל האוויר המלכותי כדי שיוכל לטוס לפולין ומשם לערוק לברית המועצות. בסופו של דבר, הואשם רוטבלט בביקור חבר בסנטה פה והשארת המחאה פתוחה למימון הקמה של תא קומוניסטי. למעשה, רוטבלט הצליח להראות כי חלק גדול מהמידע בתוך התיק היה מפוברק. בנוסף, מרשומות ה-FBI עולה, כי בשנת 1950, חברו של רוטבלט בסנטה פה אותר בכלל בקליפורניה והכחיש את הסיפור. אותו חבר טען, כי ההמחאה מעולם לא נפדתה והיא הושארה כדי לשלם עבור פריטים שלא היו זמינים בבריטניה בזמן המלחמה. בספר זכרונות משנת 1985, מספר רוטבלט, כיצד תיבה המכילה "את כל המסמכים שלי" הלכה לאיבוד בנסיעה ברכבת מוושינגטון לניו יורק כשהוא עזב את המדינה. אך למעשה, ישנו מספר גדול של מסמכים אישיים של רוטבלט מלוס אלמוס בארכיון מרכז צ'רצ'יל. רוטבלט לא הורשה עוד להיכנס לארצות הברית עד לשנת 1964.
יוסף רוטבלט היה לפיזיקאי היחיד שעזב את פרויקט מנהטן, מטעמי מצפון.
עבודה למען השלום.
רוטבלט האמין, כי מדענים תמיד צריכים להיות מודאגים לגבי ההשלכות המוסריות של עבודתם ובכך הוא הפך לאחד ממבקריו הבולטים ביותר של מרוץ החימוש הגרעיני. רוטבלט היה החותם הצעיר ביותר של מניפסט ראסל-איינשטיין ב-1955 ועמד בראש מסיבת העיתונאים בהשקתו.
לאחר הסיקור החיובי של המניפסט, סיירוס איטון הציע לממן את ועידות פגוואש בנושאי השפעה על מדע וענייני העולם. יחד עם ברטראנד ראסל ואחרים, ארגן רוטבלט את הכנס הראשון ב -1957 והמשיך לעבוד במסגרת זו עד יום מותו. למרות מסך הברזל והמלחמה הקרה, הוא דגל בהקמת קשרים בין מדענים מהמערב והמזרח. מסיבה זו, נתפסו ועידות פגוואש כחשודות. בתחילה, הממשלה הבריטית התייחסה אליהם כאל "מפגשים קומוניסטים" אך רוטבלט שכנע את ג'.ד. קוקרופט שהיה חבר ברשות לאנרגיה אטומית בבריטניה, להיות מוזמן לכנס בשנת 1958. הוא התנגד בהצלחה לניסיונות להשתלט על הכנסים וגורם רשמי במשרד חוץ כתב, כי הקושי הוא להשיג מפרופ' רוטבלט התייחסות למה שאנחנו חושבים... הוא ללא ספק קנאי לעצמאותו וליושרה המדעית"... "הבטחת ארגון מחדש למשלחת הבריטית יהיה הצורך הראשון, אבל אני לא יודע אם יש תקווה כלשהי לכך". בתחילת שנות השישים, התייחס כבר משרד הביטחון לכנסי פאגווש כאל כנסים מכובדים מאוד ואף נתן את ברכתו הרשמית. משרד החוץ ציין, כי כל פריצת דרך עשויה היטב מקורה במפגשים מסוג זה. במקביל לכנסים אלו, רוטבלט הצטרף לאיינשטיין, אופנהיימר, ראסל ומדענים אחרים הנוגעים בדבר, כדי לייסד את האקדמיה העולמית לאמנות ומדע, רעיון שהוצע על ידם באמצע שנות החמישים והוקם באופן רשמי בשנת 1960 לאחר פריצת הדרך של האמנה למניעת ניסויים גרעיניים.
בשנת 1965 קיבל רוטבלט את אות מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
המשך חייו.
בשנת 1976, פרש רוטבלט מסנט ברתולומאוס. בין השנים 1975–1976, הוא היה פרופסור אורח ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אדינבורו. הוא האמין, שלמדענים יש אחריות מוסרית בדיוק כמו שבועת היפוקרטס המספקת קוד התנהגות לרופאים. לדעתו, למדענים גם צריך להיות קוד משלהם של התנהגות מוסרית, מעין שבועת היפוקרטס למדענים.
בתקופת כהונתו כנשיא ועידות פגוואש, בין השנים 1988–2004, העמיד רוטבלט בכל שנה מחדש, את מרדכי ואנונו, טכנאי גרעין ישראלי, לבחירה כמועמד לפרס נובל לשלום.
רוטבלט יצא במסעות תעמולה ללא הרף נגד נשק גרעיני. בראיון שהעניק זמן קצר לפני בחירות 2004 לנשיאות ארצות הברית, הוא הביע את אמונתו שגם היום, 50 שנה אחרי, מניפסט ראסל איינשטיין רלוונטי מאוד במיוחד בהקשר לבחירתו של נשיא בארצות הברית. ומעל לכל, ביחס לשימוש מנע האפשרי של נשק גרעיני.
בנאום המסכם של כנס פוגווש בשנת 1992 הסביר כי על מנת להשיג שלום עולמי דרושה לנו מסגרת של מדינה פדרלית עולמית.
בהרצאת התודה שלו בעת קבלת פרס נובל לשלום בשנת 1995, הוא ציטט את המניפסט של אלברט איינשטיין וברטראנד ראסל מ-1955 ואמר: "מעל לכל, יש לזכור את האנושיות שלך".
בשנת 1992, זכה רוטבלט בפרס השלום על שם אלברט איינשטיין וכן נבחר בשנת 1995 להיות חלק ממסדר החברה המלכותית.
בשנת 1998 קיבל רוטבלט תואר אבירות KCMG, שימש כעורך הראשי של כתב העת לפיזיקה ברפואה ובביולוגיה והיה עורך וחבר מועצת המנהלים של כתב העת לשלום סביבתי .
רוטבלט היה הנשיא של כמה מוסדות ואיגודים מקצועיים וגם מייסד שותף וחבר בוועד המנהל של המכון הבינלאומי לחקר השלום בסטוקהולם. כמו כן, היה גם חבר מייעץ בוועדה למחקר רפואי של ארגון הבריאות העולמי.
רוטבלט היה יהודי פולני שנולד והתחנך בוורשה וחי לאחר מכן בבריטניה. הוא דיבר פולנית בצורה מושלמת והדגיש את קשריו לפולין. הוא אמר על עצמו כי הוא "פולני עם דרכון בריטי".
KATANA
פיסת הרגל
מגאקלס
מגאקלס (ביוונית: Μεγακλῆς) היה השם של כמה אישים בולטים שפעלו באתונה העתיקה בתקופות שונות, ממשפחת האלקמיונידים.
ארכון אתונה במאה 9-10 לפנה"ס.
מגאקלס הראשון שיש תיעוד שלו היה הארכון ה-23 של אתונה בין 892-922 לפנה"ס וייתכן שהיה דמות מיתית. הוא מוזכר בספר הכרוניקון של אוסביוס מקיסריה, אשר מתאר את הכרונולוגיה של השליטים והערים המרכזיות בעולם העתיק תוך הסתמכות על כתבים אשר אבדו במרוצת השנים, שמתעדים את ההיסטוריה האנושית מן המאה ה-7 ואף מאוחר יותר. למעט אזכור זה, אין שום ידע אחר עליו.
ארכון אתונה במאה ה-7 לפנה"ס.
מגאקלס השני, מהמאה ה-7 היה החבר הידוע הראשון של משפחת האלקמיונידים. הוא שימש כארכון של אתונה והיה האחראי להוצאתם להורג של קילון ואחיו, אשר ניסו לבצע הפיכה בשלטון של אתונה ב-632 ללא הצלחה. לאחר כישלונם, ברחו קילון ואחיו לאזור האקרופוליס, כדי לזכות בחסותה של האלה אתנה. מגאקלס, הוביל את האתונאים לתפוס את האחים, ושכנע אותם לצאת לקראת ההמון בתואנת שווא ששום רע לא יאונה להם. עם צאתם של קילון ואחיו, הוביל מגאקלס את סקילתם. בגלל שהיו תחת חסות האלה, נתפס הדבר כחילול קודש. כתוצאה ממעשה זה, מגאקלס ומשפחתו הפכו למושא של קללה מתמשכת שנותרה על כל חברי המשפחה עד להתפרקותה.
אלקמיונידים.
מגאקלס השלישי היה הנכד של מגאקלס השני, בנו של אלקמיון וחבר במשפחת האלקמיונידים. מגאקלס היה יריב של הטיראן פייסיסטראטוס מהמאה ה-6 לפנה"ס. מגאקלס, יחד עם שותפו ליקורגוס, הגלו את פייסיסטראטוס מחוץ לאתונה. אולם לאחר שסכסוך עלה בין מגאקלס וליקורגוס, זמם מגאקלס יחד עם יריבו לשעבר, פייסיסטראטוס, דרך להחזיר את פייסיסטראטוס לאתונה ולהדיח את ליקורגוס. הרודוטוס טוען שהם אף הונו את האתונאים על ידי הצבת מתחזה לאלה אתנה שתלווה את פייסיסטראטוס עם שובו לעיר. העסקה בין מגאקלס לפייסיסטראטוס נחתמה על ידי נישואים של ביתו של מגאקלס לפייסיסטראטוס. אולם זמן קצר לאחר מכן מגאקלס פנה שוב כנגד פייסיסטראטוס משזה מיאן להוליד ילדים עם ביתו של מגאקלס.
אותו מגאקלס מאוחר יותר התמודד באזור 560 לפנה"ס או מאוחר יותר, עם היפוקליידס, על ידה של אגריסטה ביתו של קליסתנס מסיקיון (שיהפך לדודו של קליסתנס האתונאי). לזוג נולדו 3 ילדים. הבכור, היפוקרטס, היה אביו של מגאקלס נוסף (שהוגלה מאתונה ב 486 לפנה"ס). בתם, אגריסטה, הייתה אימם של פריקלס ואריפון. בנם הצעיר, קליסתנס היה ככל הנראה אביה של דיינומכה, אימו של אלקיביאדס. לפיכך, מגאקלס השלישי היה הסבא-רבא של פריקלס ואלקיביאדס.
קרב מרתון.
מגאקלס הרביעי, הנכד של היפוקרטס, ואחיינו של קליסתנס, מתואר במקורות לעיתים כאביה של דיינומכה, ולפיכך - סבו של אלקיביאדס. מקורות אחרים סבורים שדודו של מגאקלס, קליסתנס היה סביו של אלקיביאדס. ב-490 לפנה"ס, לאחר קרב מרתון, התגלה מגן מסומן על הר פנטלי, מעל מרתון. ככל הנראה מטרת המגן הייתה לסמן לפרסים לשוט מעבר לכף סוניו ולתקוף את אתונה שהייתה ללא שמירה, שכן כל הלוחמים שלה התרכזו במרתון. הרודוטוס טוען שהאלקמיונידים הואשמו באופן גורף בעבור מעשה בגידה לכאורה זו.