עם הפיכת ניו מקסיקו למדינה, בשנת 1912, מינה בית המחוקקים של המדינה ועדה מיוחדת במטרה שזו תעצב את החותם הרשמי של המדינה. הוועדה כללה את מושל ניו מקסיקו ויליאם מקדונלד, את התובע הכללי של המדינה, פרנק קלנסי, את נשיא בית המשפט העליון של המדינה קלרנס רוברטס, ואת מזכיר המדינה אנטוניו לוצ'רו. ביוני 1913 הגישה הוועדה את המלצותיה, כשהיא מאמצת את עקרונות חותם טריטוריית ניו מקסיקו, שמקורו בשנת 1851. הסמל שעוצב על ידי ממשלת הטריטוריה זהה לסמל של ימינו למעט התאריך המופיע בו והמוטו, אשר נוסף ביוזמת ויליאם ריטץ', מושל הטריטוריה, בשנת 1882, תוספת שאושרה על ידי בית המחוקקים של הטריטוריה בשנת 1887. ההצעה לסמל המדינה כללה רק הצעה להחלפת התאריך המופיע בו לשנת 1912. הצעה זו אומצה על ידי בית המחוקקים של המדינה בשנת 1913.
תיאור הסמל.
בסמל מופיע עיט מקסיקני, האוחז במקורו נחש, ובטפריו קקטוס. מעליו מופיע עיטם לבן-ראש אמריקאי שכנפיו פרושות והוא אוחז בטפריו חצים. בסמל מופיע תאריך ייסוד המדינה - 1912, ומגילת קלף שעליה המוטו בלטינית: "גדל כפי שהולך" (Crescit Eundo). סביב הסמל מופיע הכיתוב, באנגלית: "החותם הגדול של מדינת ניו מקסיקו".
סמל זה משלב בין סמל ארצות הברית בו מופיע העיטם לבן-הראש לבין סמל מקסיקו, ובכך מתאר את ההיסטוריה של המדינה, בה התיישבו מתיישבים ספרדים, עת הייתה הטריטוריה חלק מספרד החדשה, ולאחר מכן חלק ממקסיקו. העיט האוחז במקורו נחש ובטפריו קקטוס מבוסס על המיתוסים האצטקים.
העובדה שהעיטם לבן-הראש האמריקאי גדול מהעיט המקסיקני ונמצא מעליו מסמלת את השליטה האמריקאית בשטח כיום, תוך שמירה על המסורות הקודמות.
סמל זה זהה למעשה לסמל טריטוריית ניו מקסיקו שקדמה למדינה בהבדל אחד - התאריך בסמל הטריטוריה היה 1846, כשהשנה רשומה בספרות רומיות (MDCCCL) - שנת החלת השליטה האמריקאית בטריטוריה. בעת עיצוב סמל המדינה הוחלט לעשות שימוש בספרות ערביות מאחר שהספרות הרומיות ניראו בעיני המחוקקים יומרניות מידי.
מוטו המדינה.
מוטו המדינה, המופיע על הסמל -"גדל כפי שהולך" מקורן בשירו של המשורר הרומי בן המאה הראשונה לפנה"ס לוקרטיוס: "על טבע היקום". לוקרטיוס התייחס לרעם שקולו הולך ומתגבר ככל שהוא נע. מוטו זה נבחר על מנת לסמל את הטריטוריה, ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1882 על ידי מושל הטריטוריה ויליאם ריטץ'. בשנת 1887 בית המחוקקים של הטריטוריה אישר את הוספת המוטו לחותם.
שלמה שחר
שלמה שחר (נולד ב-1961) עורך דין ומשפטן, היה האפוטרופוס הכללי, הכונס הרשמי והנאמן הציבורי, של מדינת ישראל.
שחר הוא בעל תואר שני במשפטים, מומחה לניהול חברות במשבר, דיני חדלות פירעון של יחידים בהליך פשיטת רגל וחברות בהליכי הבראה ופירוק, דיני תאגידים, דיני כשרות משפטית ואפוטרופסות, דיני נאמנות, דיני הקדשות, דיני מקרקעין ומשפט מנהלי.
ביוגרפיה.
שחר נולד בתל אביב. בנעוריו למד במסלול לתלמידים מחוננים שהפעיל משרד החינוך בישיבה התיכונית מקצועית, קריית נוער בירושלים.
לאחר לימודי התיכון, למד משך שנה בישיבה הגבוהה מרכז הרב בירושלים ומ-1980, בישיבת ההסדר הר עציון שבגוש עציון. שחר שירת כקצין בחיל השריון ובשירות המילואים התקדם לדרגת סרן. לאחר סיום מסלול ישיבת ההסדר בשנת 1984 פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. בתקופת לימודיו לתואר הראשון שימש כחבר מערכת של כתב העת של הפקולטה למשפטים "מחקרי משפט".
קריירה.
בתקופת לימודיו לתואר השני במשפטים, שימש שחר כעוזר הוראה ומתרגל באוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב. את עבודת המסטר שזיכתה אותו בתואר השני, כתב בהנחייתה של פרופסור ציפורה כהן בנושא: " סמכות ואחריות כונס נכסים על פי אגרת חוב". במקביל הרצה מטעם לשכת עורכי הדין בישראל, בקורסים בסדר דין אזרחי, סדר דין פלילי ודיני אתיקה בפני עורכי דין מהתפוצות, שביקשו לקבל רישיון ישראלי לעריכת דין. לאחר סיום ההתמחות עבד שחר כעורך דין עצמאי, בעיקר בתחום המשפט האזרחי מסחרי, במשרדו של עורך הדין יהודה וינשטיין.
פעילות ציבורית וחברתית.
במקביל לעיסוקו כעורך דין פרטי, עסק שחר החל משנת 1990, בפעילות ציבורית וחברתית ושימש משך שנים, כחבר הנהלה וגזבר של האגודה לרפואה ולמשפט בישראל. כמו כן בתקופה זו שימש שחר כחבר ועדת האתיקה הארצית והוועדה לקשר עם בתי המשפט של לשכת עורכי הדין בישראל. בשנים אלו היה שחר גם פעיל בקהילה והוא שימש כיושב ראש ועד שכונת הדר גנים שליד צומת סירקין בפתח תקווה. במסגרת תפקידו זה פעל יחד עם חברי ועד השכונה מול הרשויות השונות, להסדרה של כל התשתיות אשר נדרשו לשכונה החדשה שקמה, לרבות בתחומי החינוך, התחבורה, מבני הציבור וגני הנוי. כמו כן שימש שחר כיושב ראש הראשון והמייסד של עמותת בית הכנסת המרכזי בהדר גנים, על שם נספי אסון המסוקים בשאר ישוב.
כהונה בשירות המדינה.
בין השנים 1995-1996 (בתקופת שרי המשפטים דוד ליבאי ויעקב נאמן) כיהן שחר כמנהל היחידה הארצית לגילוי וניהול רכוש באגף האפוטרופוס הכללי, המופקדת על ניהול של למעלה מ-1,000 דירות ו-3,000 מגרשים ברחבי הארץ.
בין השנים 2002–1998 (בתקופת שרי המשפטים צחי הנגבי, יוסי ביילין ומאיר שטרית) כיהן שחר בתפקיד היועץ המשפטי למשרד המשפטים. במסגרת תפקידו זה העניק שחר ייעוץ משפטי ליחידות השונות במשרד המשפטים וסייע להן בקידום חקיקה הרלוונטית לפעילותן.
בין השנים 2011–2002 (בתקופת שרי המשפטים מאיר שטרית, יוסף לפיד, ציפי לבני, חיים רמון, דניאל פרידמן ויעקב נאמן) כיהן שחר בתפקיד האפוטרופוס הכללי, הכונס הרשמי והנאמן הציבורי.
משך שנות כהונתו יזם שחר הקמה והטמעה של מערכות מידע ממוחשבות לציבור הרחב, יחד עם עריכת רפורמות מקיפות בהתנהלות פעילות אגף האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי בתחומים השונים.
העיקריות שבהן: רפורמה בפיקוח על אפוטרופסים –הכוללת - מיקור חוץ של חלק מפעילות הפיקוח על האפוטרופסים והקלה באופן הדיווח. רפורמה בהליכי פשיטת רגל –הכוללת - קביעה של מסגרת זמן לניהול הליך פשיטת הרגל של חייבים בתקופה של עד ארבע שנים והקמת מאגר מנהלים מיוחדים, מקרב עורכי דין פרטיים. רפורמה בלשכות רשם הירושה במחוזות הארץ - המאפשרת הגשת בקשות לצו ירושה וקיום צוואה וקבלתם, באין התנגדות, בפרק זמן מוגדר מראש. בנוסף יזם שחר הקמה של מערכת מקצועית, שחברים בה מנהלים ועובדים מהאגף ושהוא עמד בראשה, אשר פרסמה והפיצה אחת לרבעון, עלון מקצועי בשם "דעת ודין", הכולל פסקי דין והנחיות בתחומי עיסוקו של האגף. העלון הופץ לשופטים ועורכי דין וכן באתר האינטרנט של האגף. בתקופת כהונתו פרסם שחר לעוסקים בתחום ולציבור הרחב הנחיות רבות הנוגעות לתחומי פעילותו של האגף, בהן הנחיות בנושא שכר טרחת בעלי תפקיד בהליכי חדלות פירעון והנחיות לקביעת תשלומים עתיים לחייבים בהליכי פשיטת רגל.על פי חוק האפוטרופוס הכללי, שימש שחר כיושב ראש ועדת ההשקעות של הכספים המנוהלים באגף, בשווי של למעלה מארבע מיליארד ₪. על פי החלטת הממשלה טיפל שחר בייצוג המדינה ומוסדותיה בכל הנוגע לקבלת עיזבונות לטובת המדינה ומוסדותיה והמיועדים למטרות צדקה. הסכומים שנתקבלו בכל שנה עמדו על למעלה ממאה מיליון ₪ ובשנת 2005 אף נתקבלה תרומה חריגה בסך של כ-220 מיליון ₪.בנוסף לפעילות זו היה שחר ממונה על ניהולם של למעלה מ-170 הקדשות ציבוריים, בהם שימש כנאמן. במסגרת תפקידו כנאמן ל "קרן פהר " הגה שחר ויזם את פרויקט "יוצרים מצוינות", בשיתוף עירית תל אביב-יפו ומוסדות תרבות בעיר, כמו מוזיאון תל אביב, תיאטרון הקאמרי והסינמטק. במסגרת הפרויקט ניתנה לאלפי בני נוער משכונות הדרום של העיר, הזדמנות למעורבות ויצירה פעילה בתחומי תרבות שונים: אמנות פלסטית, תיאטרון, סרטי קולנוע, מוזיקה וריקוד. בתוקף תפקידו שימש שחר גם כממונה על קבלת ומכירת מתנות שקיבלו נבחרי ועובדי ציבור וכן על ניהול ומימוש רכוש וכספים שחולטו במסגרת תקיפה כלכלית מארגוני פשיעה, סוחרי סמים ועל פי חוק איסור הלבנת הון. הכספים שחולטו, חולקו על ידו על פי המלצות הגורמים הרלוונטיים, לגופים שונים העוסקים במאבק בסחר בארגוני פשיעה ובסחר בסמים, כמו פרקליטות המדינה, הרשות לאיסור הלבנת הון והרשות למלחמה בסמים.
תיקים בולטים שנוהלו על ידי שחר.
בין התיקים הבולטים שנוהלו על ידי שחר בתקופת כהונתו, ניתן למנות את תיקי הפירוק ותיקי הקפאות ההליכים הבאים:
המעילה בבנק למסחר.
ב-2 במאי 2002 מונה שחר למפרק הבנק למסחר, בעקבות מעילת הענק של אתי אלון שגנבה מכספי הבנק סכום של למעלה מ-270 מיליון שקלים. במסגרת תפקידו כמפרק הבנק, טיפל שחר בסיוע המנהלים המיוחדים מטעמו, עו"ד אורי ברגמן ורו"ח יהודה בר לב, בהשבת כספי הבנק שנגנבו מהלקוחות ובהגשת תביעת ענק כנגד שלושים וחמשה נתבעים אשר סווגו במעגלי אחריות שונים למעילה שהתרחשה.
בית החולים ביקור חולים.
בחודש נובמבר 2003 מונה שחר למפרק בית החולים ביקור חולים בירושלים, זאת לנוכח משבר אליו נקלע בית החולים בשל חובות בסך העולה על 200 מיליון שקלים. שחר גיבש תוכנית הבראה בסיוע המנהלים מטעמו, ד"ר יצחק זיידס וברי בר ציון יחד עם עו"ד יעקב שפיגלמן ורו"ח עובד בן דוד, אשר הביאה את בית החולים לאיזון תפעולי ומכירתו תמורת 32 מיליון דולר לארקדי גאידמק. המכירה אפשרה את המשך העסקתם של למעלה מ-300 עובדי בית החולים ותשלום כספי הפנסיה לפנסיונרים של בית החולים, לאחר שבעקבות המשבר אליו נקלע בית החולים, נותרו אלה ללא מקורות אחרים לתשלום כספי הפנסיה.
תיאטרון הבימה.