הביצורים העיקריים נבנו בתחילת המאה ה-15 בהוראתו של מלך הונגריה זיגיסמונד. הם כללו את החומה הגבוהה וחפיר רטוב.
פרז'מר הייתה היישוב הראשון בדרכם של פולשים שהגיעו מכיוון מעבר בוזאו, כתוצאה מכך נכבשה ונהרסה יותר מ-50 פעם במהלך המאות ה-13 עד ה-17. הכנסייה עצמה, שהפכה למבצר, לא נכבשה ושימשה מקלט לתושבי הכפר.
במאה ה-16, בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית הכנסייה הפכה מקתולית ללותרנית.
הכנסייה, שהפכה למוזיאון, שופצה על ידי הממשלה הרומנית בשנים 1962 עד 1970
ב-1999 הכנסייה המבוצרת הוכרזה חלק מאתר המורשת העולמית של הכפרים עם הכנסיות המבוצרות בטרנסילבניה.
אדריכלות.
מבנה הכנסייה.
המבנה הבסיסי של הכנסייה היה בצורת צלב יווני. הכנסייה הורחבה בשנים 1512 עד 1515 וקיבלה את צורת הצלב המקובלת עם ספינה ראשית מוארכת ושני טרנספטים.
עוד קודם לכן, ב-1461, הוסף מגדל הפעמונים.
פנים הכנסייה.
תמונת המזבח בצורת טריפטיכון היא מאמצע המאה ה-15. בכל הפאנלים מתוארים אירועים מהפסיון של ישו כאשר הצליבה היא בפאנל המרכזי.
הביצורים והמבנים החיצוניים.
הביצורים העיקריים נבנו בתחילת המאה ה-15. החומה היא בגובה 12 עד 14 מטר ועובייה כ-5 מטר. קוטר המתחם המוגן על ידי החומה הוא כ-70 מטר. החומה הייתה מוקפת בחפיר רטוב, החפיר נסתם במאה ה-19. לחומה היו ארבעה צריחים, מהם שרדו רק שניים. הכניסה למתחם הייתה דרך מסדרון, דמוי מנהרה, באורך 32 מטר שבקצה שער מתרומם.
צמודים לצידה הפנימי של החומה הוקמו בניינים בני ארבע קומות ששימשו למגורים ומחסנים. היו שם 270 חדרים שבהן ניתן היה לאכסן, בעתות חרום, עד 1600 מתושבי הכפר.
ציפי טרופה
ציפי טרופה היא במאית קולנוע, תסריטאית ומפיקה ישראלית ופרופסור לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בתל אביב. למדה לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה ובחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
טרופה בעלת תואר שני ודוקטורט בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת מישיגן. היא פרופסור מן המניין במחלקה לקולנוע באוניברסיטת NYU, לימדה קולנוע באוניברסיטת קולומביה.
לאורך השנים כותבת, מביימת ומפיקה תוכניות וסרטים. נשואה ליעקב טרופה ואם לשלושה ילדים.
קריירה.
בשנות השבעים, במהלך שהותה בארצות הברית עם בן זוגה, ביימה והפיקה במסגרת הדוקטורט שני סרטים קצרים, "איש היער" ו"החדר". עם שובה לישראל, לאחר סיום הדוקטורט, הפיקה וביימה שני סרטים קצרים בתמיכת הוועדה לסרט קצר של משרד המסחר והתעשייה: "יום חופש" (1978), ו"שיעור פסנתר".
טרופה התחילה באותה עת לעבוד בטלוויזיה הישראלית, שם ביימה עד אמצע שנות השמונים כתבות וסדרות בנושאים חברתיים, בנוסף לכתיבת תסריטים לסרטים באורך מלא.
טרופה הייתה לקטורית בקרן הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לעידוד יוצרים צעירים, ו"קרן מקור" - הקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים.
ב-1981 כתבה וביימה בקופרודוקציה ישראלית וקנדית, את הסרט "מירי" אשר הוקרן ב-HBO. במהלך השנים הייתה חברת מערכת וכתבה מאמרים לכתב העת "קולנוע".
כתבה וביימה את הסרטים "תל אביב ברלין" (1987), "כרוניקה של אהבה" (1998), "שישה מיליון רסיסים" (2001), "אויבת יקרה שלי" (2019) וכעשרה סרטי תעודה.
טרופה ממשיכה לביים סרטים, כותבת ומפיקה ללא צוות ועורך.
פילמוגרפיה.
סרטים עלילתיים
סרטי תעודה (רשימה חלקית)
בוגיסלאב פרידריך עמנואל פון טוינצין
חוף עטוף
חוף עטוף. מיליון רגל מרובע, ליטל ביי, סידני, אוסטרליה. 1968-69 (באנגלית: Wrapped Coast. One Million Square Feet, Little Bay, Sydney, Australia. 1968-69) הוא שמה של יצירת נוף זמנית, שהוקמה באוסטרליה על ידי זוג האמנים כריסטו וז'אן-קלוד בשנת 1969. היצירה כללה עטיפת חוף ים ומצוקיו באורך של 2.4 קילומטר בבד. היא הייתה יצירת הנוף הגדולה ביותר שהוקמה בעולם עד אותו זמן.
היצירה.
החוף והמצוקים שנעטפו בבד שוכנים לחוף האוקיינוס השקט בעיירה ליטל ביי (Little Bay), בפרברים הדרומיים של העיר סידני, כ-14 קילומטר ממרכזה. איתור קטע החוף שנעטף נעשה בסיועו של המעצב האוסטרלי הצעיר ג'ון קלדור (John Kaldor).
רוחב החוף היה 46 עד 244 מטר. המצוקים בו התנשאו עד לגובה של 26 מטר מעל פני הים. למבקרים ביצירה נדרשה שעה כדי להלך מקצה החוף העטוף אל קצהו השני.
לשם עטיפת החוף שימשו יריעות בד סינתטי חזק בצבע לבן בשטח של 92,900 מטר מרובע (מיליון רגל מרובע). לצורך קשירת הבד לצוקים ולחוף נעשה שימוש בחבל פלסטי בעובי של 1.5 סנטימטר ובאורך של 56.3 קילומטר. רובי מסמרים ירו 25,000 תחמישים לצורך קיבוע הבד לצוקים.
עטיפת החוף בבד נעשתה על ידי 125 עובדים, כולל 15 מטפסי הרים מקצועיים. רוב העובדים היו סטודנטים לאמנות ולארכיטקטורה מאוניברסיטת סידני ומהמכללה הטכנית של מזרח סידני. אחרים היו אמנים ומורים אוסטרלים. כל העובדים קיבלו שכר עבור עבודתם למעט 11 סטודנטים שביקשו שלא לקבל שכר. העובדים השקיעו בעבודה 17,000 שעות אדם במהלך תקופה של ארבעה שבועות, תחת ניהולו של קצין חיל ההנדסה האוסטרלי בדימוס ניניאן מלוויל (Ninian Melville).
החוף נותר עטוף במשך תקופה של עשרה שבועות, החל מ-28 באוקטובר 1969. לאחר מכן הוסרו ממנו הבד והחבלים, שמוחזרו, והחוף הושב למצבו המקורי.
לפי האמור באתר האינטרנט של כריסטו וז'אן-קלוד נעשה מימון הפרויקט כולו על ידיהם וללא תרומות, וזאת באמצעות מכירת עבודות הכנה - תרשימים ומודלים - שיצרו לקראתו וכן באמצעות מכירת עבודות אמנות שלהם.
הפרויקט נתקל בתחילה בהתנגדות מצד הרשויות והציבור באוסטרליה, אך לאחר מכן קיבל שם תגובות חיוביות. הוא נחשב כבעל השפעה רבה על האמנות באוסטרליה.
בעקבות הפרויקט הקימו כריסטו וז'אן-קלוד יצירות נוף גדולות נוספות באמצעות עטיפת מבנים ואתרים בבד.
יחסי החוץ של אוסטריה
יחסי החוץ של אוסטריה אלו יחסי החוץ והקשרים הדיפלומטיים שמנהלת הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה עם המדינות השונות ברחבי העולם.
היסטוריה.
אמנת המדינה האוסטרית בשנת 1955 סיימה את הכיבוש של ארבע המעצמות והכיר באוסטריה כמדינה עצמאית וריבונית. באוקטובר 1955 העבירה האספה הפדרלית חוק חוקתי בו "אוסטריה מכריזה מרצונה החופשי על נייטרליותה התמידית". החלק השני בחוק זה קבע כי "בכל שלב בעתיד אוסטריה לא תצטרף לשום ברית צבאית ולא תתיר הקמת בסיסים צבאיים זרים בשטחה." מאז עיצבה אוסטריה את מדיניות החוץ שלה על בסיס נייטרליות.
עם זאת, בשנים האחרונות, אוסטריה החלה להעריך מחדש את ההגדרה של הנייטרליות שלה, מתן זכויות יַעַף עבור האו"ם פעולת סנקציות נגד עיראק ב-1991, ומאז 1995, היא שוקלת השתתפות במבנה האבטחה של האיחוד האירופי. בנוסף בשנת 1995 היא הצטרפה לשותפות לשלום, ובהמשך השתתפה במשימות שמירת שלום בבוסניה והרצגובינה. הדיון בחברות אפשרית בנאט"ו התגבר במהלך שנת 1996. ÖVP וצוות שטרונאך שואפים להתקרב לנאט"ו או להסדר הגנה אירופי, בעוד SPÖ ו-FPÖ, בתורם, מאמינים כי נייטרליות מתמשכת היא אבן הפינה למדיניות החוץ של אוסטריה, ורוב האוכלוסייה תומכת בדרך כלל בעמדה זו.
בפברואר 2000 התקררו קשרי החוץ של אוסטריה כאשר ה-ÖVP הקימה קואליציה עם ה-FPÖ לאחר הבחירות ב-1999. ממשלות אירופה הטילו סנקציות דיפלומטיות, וארצות הברית אף החזירה את שגרירה הביתה. הסנקציות הדיפלומטיות הוסרו בספטמבר 2000, לאחר שהרכב בן שלושה חברים העריך את זכויות האדם והחיים הפוליטיים באוסטריה. בנובמבר 2000, ארצות הברית ואוסטריה נרמלו את יחסיהן.
מנהיגים אוסטריים מדגישים את התפקיד הייחודי שממלאת המדינה כמרכז מזרח-מערב וכמנחה בין מדינות מתועשות למדינות מתפתחות. אוסטריה פעילה באו"ם ובמאמצים בניסיון לשמירת שלום באו"ם. היא מייחסת חשיבות רבה להשתתפות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי וארגונים כלכליים בינלאומיים אחרים, והיא ממלאת תפקיד פעיל בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
וינה מארחת את מזכירות OSCE ואת המטות של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, הארגון לפיתוח התעשייה של האו"ם ותוכנית בקרת הסמים של האו"ם. ארגונים בינלאומיים אחרים הממוקמים בווינה כוללים את ארגון המדינות המייצאות נפט, הארגון ליחסים כלכליים בינלאומיים (OiER) והמכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומיות. לאחרונה, וינה הוסיפה את ועדת ההכנה של ארגון אמנת המבחן המקיף והסדר ואסנאר לרשימת הארגונים הבינלאומיים שהיא מארחת. יתר על כן, המזכירות הקבועה של אמנה טריטוריאלית בינלאומית לפיתוח בר-קיימא של הרי האלפים המכונה אמנת האלפים נמצאת בבירת טירול, אינסברוק.
באופן מסורתי אוסטריה הייתה פעילה ב"בניית גשרים למזרח", והגבירה את המגעים בכל הרמות עם מזרח אירופה ומדינות ברית המועצות לשעבר. האוסטרים מקיימים שיחות קבועות של נציגי עסקים, השקעות, סחר, מנהיגים פוליטיים, סטודנטים, קבוצות תרבות ותיירים עם מדינות מרכז ומזרח אירופה. בנוסף, ממשלת אוסטריה וארגונים אוסטריים שונים מעניקים סיוע והכשרה לתמיכה בשינויים החלים באזור.
יחסים עם מדינות.
אוסטריה מקיימת יחסים דו צדדיים משמעותיים עם מספר מדינות.
מאניק GT
מאניק GT (באנגלית: Manic GT) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית הרכב הקנדית Automobiles Manic אשר יוצרה בין השנים 1969–1971 בקנדה.
היסטוריה.
הפרויקט הראשון של החברה "Automobiles Manic" היה מכונית מרוץ "Manic GRAC".
הפרויקט השני של החברה "Automobiles Manic" הייתה מכונית קומפקטית של שני נוסעים, הנקראת "Manic GT". בניסיון ליצור זהות חזותית קנדית ייחודית.