ג'וזף ארווין ג'קובי, (באנגלית: Joseph Erwin Jacoby ; נולד ב-6 ביולי 1959 בלואיוויל, קנטקי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל ג'קובי באוניברסיטת לואיוויל שם למד עד שנת 1980. לאחר שסיים את לימודיו נרשם לדראפט של שנת 1981. ג'קובי לא נבחר בדראפט וחתם על חוזה שחקן חופשי עם וושינגטון רדסקינס. ברדסקינס היה חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". יחד עם הרדסקינס זכה ג'קובי בשלושה סופרבולים. ב-1993 פרש ג'קובי לאחר 13 עונות ברדסקינס.
משפחת סטור
סטן סטור
חפירות ארכיאולוגיות
אפונסו אלבס
תומאס טראנסטרומר
קלינט דידייר
קלינט בראדלי דידייר, (באנגלית: Clint Bradley Didier; נולד ב-4 באפריל 1959 בקונל, וושינגטון) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
דידייר החל את קריירת הפוטבול במכללת פורטלנד סטייס, שם למד עד שנת 1980. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1981 על ידי וושינגטון רדסקינס. יחד עם הרדסקינס זכה דידייר בשני סופרבולים. ב-1988 עבר לשחק עבור גרין ביי פאקרס, שם שיחק עד שפרש ב-1989.
ב-2010 התמודד דידייר בבחירות לסנאט של ארצות הברית כמועמד המייצג את מדינת וושינגטון.
איזברבאש
אִיזְבֶּרְבָּאש (ברוסית: Избербаш, באווארית: Избербаш, בדרגינית: Избербаш) היא עיר ברפובליקה דאגסטן שבדרום הפדרציה הרוסית. קיבלה סטטוס של עיר משנת 1949, וכיום היא השביעית בגודלה בדאגסטן.
בעיר יש רוב של דרגינים, המהווים 64% אחוז מכלל האוכלוסייה; אחריהם הקומיקים - 14% אחוז; רוסים - 5%; אווארים, המהוים פחות מ-3%; ועוד עמים דאגסטנים שונים. העיר ממוקמת על החוף המערבי של הים הכספי, כמו בירת הרפובליקה מחצ'קלה. המרחק בין הערים הוא כ-56 ק"מ. חופי העיר איזברבאש זכו להיות הראשונים שקדחו בהם נפט ממעמקי הים.
סמוך לעיר נמצא הר בשם פושקין טאו, על שמו של הסופר הרוסי פושקין, מכיוון שצורת ההר מזכירה את צדודיתו.
כלכלת העיר נסובה בעיקר על מפעלי נפט, מפעלים קונדיטוריים ומפעלי שתייה חריפה. בעיר מיוצר הקוניאק המפורסם ברוסיה, איזברבאשסקי קוניאק.
קרולה האגקויסט
האלמסטאד
מאלרן
אגם מאלרן
מפרץ מאלרן
קארלסרוהה
קארלסרוהה (כדורגל)
F-84 ת'אנדרג'ט
F-84 ת'אנדרג'ט (באנגלית: Thunderjet; מילולית: "סילון רעם") הוא מפציץ קרב מתוצרת חברת ריפבליק אוויאיישן. נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקאי ב-1947. היה מפציץ אל ראות, חד מושבי, בעל כנף ישרה עם מנוע טורבו סילון בעל מהירות מקסימלית תת-קולית.
במהלך מלחמת קוריאה שימש כמטוס התקיפה המוביל. בסך הכל בוצעו במטוס מדגם זה 86,408 גיחות, ו-60% מהמטרות שהושמדו על הקרקע נזקפו לזכותו.
פיתוח.
בשנת 1944 החל המעצב הראשי של חברת ריפבליק אוויאיישן לפתח מטוס קרב שיחליף את מטוס ה-P-47 ת'נדרבולט. הניסיונות הראשונים היו לשרטט מחדש את ה-P-47, כדי להתאים לו מנוע טורבו סילון ולשפר ביצועיו, אולם ניסיונות אלה עלו בתוהו.
ב-11 בספטמבר 1944, פרסם צבא ארצות הברית את המאפיינים הנדרשים למטוס קרב סילוני. המפרט כלל מהירות של יותר מ-966 קמ"ש, בטווח מינימלי של 1135 ק"מ, וחימוש של 6 מקלעים בקוטר 12.7 מילימטר או 4 מקלעים בקוטר 15.2 מילימטר. כמו כן נדרש להשתמש במנוע טורבו סילון של ג'נרל אלקטריק, מסוג TG-180 צירי, שיוצר בהתחלה כאליסון J-35.
באותה שנה (1944) הוזמנו 3 אבות טיפוס. אב הטיפוס היה בעל ביצועים משופרים כך שטיסות הניסוי התקדמו מהר מאוד וחיל האוויר האמריקאי הזמין מטוסים 25 מטוסי טרום-ייצור ו-75 מטוסים מדגם B. כאשר מנהל התעופה הפדרלי ביצע ניסויים במנהרת רוח, הוא גילה שהמטוס נכנס לאי יציבות, בשל מנועו החלש. ניסוי זה גרם לשנות את המנוע במטוס למנוע חזק יותר מסוג J35-GE-15 עם דחף של 4,000 ליברות (17.8 קילוניוטון).
היסטוריית שימוש.
ה־F-84 תנדרג'ט נמנה עם הדור הראשון של מטוסי קרב סילונים שנקלטו בחיל האוויר האמריקאי. הוא נכנס לשירות לאחר ה-F-80 והיה למפציץ הקרב ישר הכנף האחרון בשירות מבצעי.
מטוסי ה־F-84 נשלחו לקוריאה בדצמבר 1950 וטסו כליווי למפציצי ה־B-29 ולאחר מכן שימשו בתפקידי סיוע אווירי קרוב
דגם G הותאם לנשיאת פצצה גרעינית וכ-1936 מטוסים מדגם זה וכ-100 מטוסים מדגם E הותאמו לשימוש בחזית אירופה בתקופת המלחמה הקרה ושימש ככוח מרתיע במערב אירופה בשנים 1951–1957.
במבצע קדש פעלו מישראל מטוסי קרב-הפצצה של חיל האוויר הצרפתי אשר תקפו והשמידו את מפציצי ה־IL-28 המצרים שסיכנו את ישראל.
דגמים.
F-84F תנדרסטייק הוא תכנון בעל כנפיים רחבות ומשוכות לאחור שפותח על בסיס ה-F-84 הראשונים בעלי הכנפיים הישרות. מנועו היה חזק יותר והוא השיג ביצועים עבר-קוליים. מתוך 2,713 מטוסים שנבנו, 450 נמסרו לחיל האוויר הגרמני שהוקם מחדש ועוד 900 למדינות אחרות באירופה.
יהדות קארלסרוהה
הוקאן סיראן
מג'פהיט
מג'פהיט (Majapahit) הייתה אימפריה שהתקיימה בין 1293 עד תחילת המאה ה-16 והיוותה את האימפריה ההינדואית האחרונה באזור הארכיפלג המלאי. מרכז האימפריה היה באי ג'אווה ובירתה הייתה במזרח ג'אווה, בעיר טרוולאן, שנמצאת בסורביה, במחוז מוג'וקרטו של ימינו.
מג'פהיט הייתה אחת האימפריות הגדולות האחרונות באזור ונחשבת עד היום לאחת האימפריות החזקות ביותר בהיסטוריה של אינדונזיה ובדרום מזרח אסיה, וכאחת המדינות הקדומות אשר קבעו את גבולותיה המודרניים של אינדונזיה. השפעתה הגיעה הרחק מעבר לתחום אינדונזיה של ימינו. מג'פהיט הגיעה לשיא עוצמתה בתקופת שלטונו של היאם וורוק, ששלט בין 1350 ו-1389, והצליח לכבוש שטחים נרחבים בדרום-מזרח אסיה, כולל שטחים בחצי האי המלאי, בסומטרה ובבורנאו. המזרחן הגרמני ברטולד לאופר, הציע כי מקור השם הוא שמו של עץ אינדונזי בג'אווי. משמעות השם מאג'אפאהית במלאית היא "דלעת מרה" על שם מין בר של דלעת שגדל במקום יסוד הבירה בשנת 1293 לספירה הנוצרית.
היסטורגרפיה.
רק מעט ראיות פיזיות של מג'פהיט קיימות כיום, וחלקים מן ההיסטוריה אינם ברורים. המקורות העיקריים המשמשים את ההיסטוריונים הם: פארארטון ("ספר המלכים") כתוב בכתב הקאווי המשמש את שפת האי ג'אווה ונגרקרטגאמה (ספר הספד להיאם וורוק) בג'אואנית עתיקה. הפארארטון מתמקד על קן ארוק (מייסד סינגסאהרי), אך כולל מספר חלקי סיפור קצר על הקמת Majapahit. הנגרקרטגאמה, הוא שיר אפי בג'אואנית עתיקה שנכתב במהלך תור הזהב של מג'פהיט תחת שלטונו של היאם וורוק כשכמה מן האירועים מסופרים במהלך הדברים. יש גם כמה כתבי יד בג'אואנית עתיקה ובסינית.
המקורות הג'אוויים משלבים אלמנטים מיתולוגיים בתיאור ההיסטוריה, וחוקרים כגון ק.ק. ברג ההולנדי, יש לשקול את התיעוד ההיסטורי כולו לא כתיעוד אמיתי של העבר, אלא אמצעי על טבעי שבאמצעותו ניתן לקבוע את העתיד. למרות הגישה של ברג, רוב החוקרים אינם מקבלים את הדעה הזאת, כיון שהתיעוד ההיסטורי מקביל לכתבים סיניים, שאינם יכולים להתפרש באופן כזה. רשימת השליטים ופרטי מבנה המדינה, אינה מראה שום סימן שהיא מומצאת.
אדמירל שושלת מינג ג'נג חה ביקר במג'פהיט. מתורגמנו של חה, מה חואן כתב תיאור מפורט על מג'פהיט והיכן מלך ג'אווה חי. ממצאים חדשים בחודש אפריל 2011, מצביעים כי מג'פהיט הייתה עשירה הרבה יותר מכפי שסברו בעבר, לאור כמה חפצים שנחשפו.
היסטוריה.
הקמה.
לאחר הבסת ממלכת מאלאיו בסומטרה בשנת 1290, הפכה סינגסאהרי לממלכה החזקה ביותר באזור. קובלאי חאן, החאן הגדול של האימפריה המונגולית וקיסר שושלת יואן המונגולית, אתגר את סינגסאהרי על ידי שליחת שליחים בדרישה דמי חסות. קרטנאגרה, השליט האחרון של סינגסאהרי, סירב לשלם את המס, העליב את השליחים המונגולים וקרא תיגר על חאן. כתגובה, בשנת 1293, שלח קובלאי חאן כוח בן 1,000 ספינות ו-20,000 חיילים להילחם בג'אווה.
באותה תקופה, ג'יהקטוואנג, "אדיפטי" (דוכס) קדירי, מדינת חסות של סינגסאהרי, בזז את סינגסאהרי ורצח את קרטנאגרה. לאחר שג'יהקטוואנג בשכנועו של יורש העצר של מדורה אריא ויראראג'א חנן את חתנו של קרטנאגרה, ראדן ויג'אייה ונתן לו חורשה. במקום הוקם כפר גדול. הכפר נקרא בשם מג'פהיט, על שם פרי מריר שגדל באותה חורשה. כאשר הצבא המונגולי שנשלח על ידי קובלאי חאן הגיע לסינגסאהרי, כרת ברית ויג'איא עצמו עם הצבא המונגולי כדי להילחם נגד ג'איאקטוואנג. לאחר שג'יהקטוואג הודח, אילץ ראדן ויג'אייה את בני בריתו לסגת מג'אווה באמצעות שיגור מתקפת פתע. הצבא של יואן נאלץ לסגת כיון שהיו בשטח עוין. זאת הייתה גם ההזדמנות האחרונה שלהם כדי לתפוס את רוחות המונסון, על מנת להגיע בחזרה לסין, אחרת הם היו צריכים לחכות עוד חצי שנה על אי עוין.
בשנת 1293, הקים ויג'איא במג'פהיט מבצר, ששימש כעיר בירתו. התאריך המדויק המצוין כתאריך הקמת הממלכה הוא יום ההכתרה של ויג'איא, ה -15 בחודש קטריקה בשנת 1215 בלוח השנה ההודי-בנגלי סאקא, כלומר ב-10 בנובמבר 1293. במהלך טקס ההכתרה שלו הוא קיבל את שמו המלכותי "קארתאראג'אסא ג'איאוארדנא" (Kertarajasa Jayawardhana). הממלכה ניצבה בפני אתגרים חדשים. כמה מנאמניו הקרובים ביותר של קארתאראג'אסא, כולל מרדו בו, אך ללא הצלחה. יש החושדים כי "מנאפטי" (שווה עם ראש הממשלה) האליודה, תכנן את הקונספירציה על מנת להפיל את כל יריביו, כדי להשיג את המיקום הגבוה ביותר בממשלה. עם זאת, בשלב מסוים, האליודה עצמו נכלא בגלל תככיו, ונידון למוות. ויג'איא עצמו מת ב-1309 לספירה.