בליל הבדולח פרצו נאצים לבית הרב וייל היכוהו, שברו את הרהיטים ואת כלי האוכל מזכוכית וחרסינה שאכלו בהם בחגים, וזרקו את ספרי הקודש מהחלון. בנוסף גזלו את ספר התורה שירש מאביו. בתו הצעירה חנה הצליחה להחזיר את ספר התורה לאחר שהלכה לתחנת המשטרה כמה פעמים. קהילת דיסלדורף נחרבה, כמו קהילות אחרות בגרמניה, והיהודים ברחו לארצות שלא היו בשלטון הנאצים (חלקם נכבשו במהלך מלחמת העולם השנייה). הרב וייל נמלט להולנד שאליה נמלטה בתו פלורה עם בעלה כבר מספר שנים קודם לכן. חתנו ובתו שכרו בעבורו דירה מעל לדירתם.
בהולנד.
לפני הכיבוש הנאצי.
בהולנד נחלשה ראייתו מאוד, אך המשיך לשקוד על תלמודו בעל פה. כשהיה דבר שלא זכר בביטחון, קירב את הספר למרחק כשני סנטימטרים מעינו הטובה יותר, קורא את המילים שלא היה בטוח בזכרונם, וממשיך ללמוד מזכרונו. השתדל בכל מאודו לא להיות למעמסה על בתו וחתנו, והלך לבדו בעזרת מקל הליכה. היה יוצא מביתו פעמיים ביום: לתפילת שחרית ולתפילות מנחה וערבית. לאחר סיום התפילה השתתף בשיעור גמרא, וכשקרה שהרב מגיד השיעור דילג על שורה, מיד הפנה הרב וייל את תשומת לבו לכך.
תחת השלטון הנאצי.
לאחר שהגרמנים כבשו את הולנד ורדפו את היהודים, הוצע לרב וייל להסתתר, אך הרב וייל התנגד לכך בתוקף כי אמר שאינו רוצה לסכן משפחה הולנדית, ואין הוא ראוי להצלה יותר משאר היהודים, ומה שיבוא עליהם יבוא גם עליו. וכן הוסיף שייתכן שכרב יוכל לעזור ליהודים שיהיו עמו במחנות.
בתש"ב נלקח למחנה ריכוז שממנו נשלחה כל שבוע רכבת שלמה של יהודים למחנה ההשמדה בירקנאו. לאחר כשנה נשלח באחת מהרכבות לאושוויץ 2 ונפרד משכניו למחנה בנאום מרשים.
פעילותו הציבורית.
פעל עם הרבנים האורתודוקסיים האחרים בעניינים בקשורים לכלל הקהילות, והם היו מתאספים פעמיים בשנה לדון בעניינים העומדים על הפרק. השתתף ב"חברה להיסטוריה ולספרות ישראל" שמטרתה הייתה להעמיק את הקשר ליהדות של היהודים שעמדו בפני התבוללות. במסגרת פעילות בחברה זו העביר הרצאות שעסקו בהשוואת המשפט העברי לעומת משפטי העמים.
נטה לאגודת ישראל כפי שהייתה בגרמניה - חוששת מהשפעת החילוניות אך תומכת בלימודי חול בדרך של "תורה עם דרך ארץ". וכן תמך ביישוב ארץ ישראל. בתרע"ח עודד את בני קהילתו לתרום כסף רב ליישוב הארץ דרך אנשי אגודת ישראל שתמכו בו, והיו רבים כאלו. בתו פלורה הייתה בתנועת "נוער אגודתי" כדי להגיע דרכה לארץ ישראל. עם זאת לא רצה להיות פעיל בתוך "אגודת ישראל" ואמר שעליו להיות שייך לכל הקהילה ולא להיות מעורב במחלוקת פוליטית.
מסגד אל-ג'רינה
מסגד אל-גְ'רֵינֵה (ערבית: مسجد الجرينة, "מסג'ד אל-ג'רינה"), שנקרא גם מסגד חיפה הגדול (مسجد حيفا الكبير, "מסג'ד חיפא אל-כביר") היה המסגד הראשי של ערביי חיפה עד מלחמת העצמאות. המסגד נבנה בסוף המאה ה-18 בתקופת השלטון העות'מאני, ושמו היה "אל-נצר" (مسجد النصر, "מסגד הניצחון"), שם שניתן לו לכבוד ניצחונו של האדמירל חסן פאשה אל-ג'זאירלי על דאהר אל-עומר באוגוסט 1775. שמו "אל-ג'רינה" ("הגורן") ניתן לו בשל קרבתו לשוק הפתוח, שהכיכר שלפניו נקראה "ג'רינה". המסגד שוכן בעיר התחתית ברחוב נתנזון (לשעבר רחוב אל-אומייה), ליד מגדל המפרש שבקריית הממשלה.
מבנה המסגד.
המסגד מורכב ממספר מבנים הבנויים סביב חצר פנימית גדולה מרובעת ומרוצפת. בחלק הצפוני של רצף המבנים נמצא אולם תפילה מלבני המשתרע בכיוון מזרח-מערב. המחראב פונה למזרח. עד שנת 1948 כלל המסגד מינרט קטן שממנו קרא המואזין לתפילה. מינרט זה נהרס.
בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט הבריטי שימשה הרחבה שבחזית המסגד מרכז החיים המסחריים והציבוריים של תושבי חיפה הערבים מוסלמים, וסביבה נמצאו חנויות רבות. בין המסגד וכיכר חמרה שבמערבו עבר רחוב השוק, שהיה הרחוב הראשי. בשנת 1958 בוצע שיפוץ במסגד בעלות של מעל 25,000 ל"י. טקס הסרת הלוט מעל לוח הזיכרון לציון שיפוץ המסגד נערך ב-21 באפריל 1958 בנוכחות נכבדים. בשנת 1964 תכננה עיריית חיפה להפוך את המסגד למרכז תרבותי בו יפעלו ספרייה ומועדון, זאת בנוסף להיותו מקום תפילה.
מגדל השעון.
בסוף המאה ה-19 נבנה בצידו הדרומי של המסגד מגדל שעון העשוי מאבן כורכר. המגדל נבנה על פי הוראתו של הסולטאן עבד אל-חמיד להקים בערים שונות ברחבי האימפריה העות'מאנית מגדלי שעון לציון חצי יובל למלכותו. את המגדל בחיפה בנה ראש העירייה הרביעי של חיפה, מוסטפא פאשה אל-ח'ליל.
המגדל הוא מרובע בעל שש קומות. מעל הקומה השישית נבנתה כיפה עשויה בטון ומעליה מתנשא עמוד ומעליו סמל חצי סהר. בקומה העליונה נמצאת מרפסת ברזל המקיפה את כל המגדל. בקומה השנייה והרביעית ניבנו חלונות עגולים בכל ארבעת צידי המגדל, ובכל החלונות העגולים של הקומה הרביעית הוצב שעון. השריד האחרון לשעונים אלה הוא השעון בקיר הדרומי, שנותרו בו אותיות לטיניות מברזל. ספרות השעון בשעונים המקוריים היו ספרות ערביות. שביל הכניסה הראשי לחצר המסגד עובר דרך הקומה הראשונה של המגדל. מעל שער הכניסה הוצב לוח עם הכתובת: "חג לרגל שעברו חמש שנים אחרי עשרים שנה. החלה השנה המאושרת שביטויה הנאמן יחי הסולטאן עבד אל-חמיד". ליד הכתובת חקוקה השנה 1316. שנה זו היא השנה 1898/9 לפי לוח השנה הלועזי. בצילום משנת 1905 מופיע בחלון העגול שבקומה השנייה סמל מגן דוד. הסמל הוסר במהלך השנים.
ב-3 במאי 2004 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולים בשם "מגדלי שעון עות'מאניים בישראל". בול בערך נקוב של 1.30 ש"ח הוקדש למגדל השעון בחיפה.
באר גנים (יישוב חדש)
Amigos
Amigos (אמיגוס) הוא אלבום האולפן השביעי של להקת סנטנה. האלבום דורג בין עשרת האלבומים הנמכרים ביותר בשנת 1976 במצעד הבילבורד, ואף הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית. באלבום זה חזרה הלהקה לסגנון המוזיקלי הייחודי שלה.
באלבום זה בלט הלהיט "Europa".
48 חוקים של כוח
אלווי
אַלְוַוי (שם מדעי: Aloe) היא סוג המכיל כ-594 מינים של צמחים פרחוניים ובשרניים ונמנה במשפחת (."Asphodelaceae" Juss), שהנפוץ והידוע שבהם הוא האלוורה).
מאפיינים.
מוצא הסוג הוא ביבשת אפריקה, והוא נפוץ בדרום אפריקה, בהרים הטרופיים של אפריקה, באיים הסמוכים לאפריקה (כדוגמת מדגסקר) ובחצי האי ערב.
על פי שיטת המיון APG II (מ-2003) מסווג סוג זה כשייך למשפחת העירתיים. בעבר שויך סוג זה למשפחות השושניים או השומיים.
לרוב הזנים מסוג זה יש שושנת עלים מורכבת מעלים ארוכים, בשרניים ודקים. לחלק מהעלים צורת רומח, עם קצה דוקרני ושוליים חדים. לפעמים נראה כאילו לצמח אין גבעול מכיוון שהעלים מתחילים לצמוח מגובה האדמה. הגבעולים עשויים להיות פשוטים או מסועפים וצבעם ירוק בהיר, אפור או מנומר. פרחי האלוויים הם צינוריים, לרוב צהובים, ורודים או אדומים. הפרחים צפופים על גבעולים חסרי עלים.
המין אלווי עצי נפוץ בגינות רבות בארץ.
תכנות פונקציונאלי
מדעים קוגניטיבים
בודיוולניק קייב
בודיוולניק קייב (באוקראינית: Баскетбольний клуб Будівельник Київ) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר קייב המתמודדת בסופרליגה האוקראינית וביורוליג.
בודיוולניק, אחת הקבוצות המובילות באוקראינה, זכתה בעשרה תוארי אליפות לאומיים בשנים 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2011, 2013, 2014 ו-2017. בנוסף היא זכתה 3 פעמים בגביע אוקראינה ובאליפות ברית המועצות 1989. הקבוצה העפילה לפיינל פור (חצי גמר וגמר) היורוקאפ בעונת 2012/2013 וזהו הישג שיא לקבוצת כדורסל אוקראינית במפעלים האירופיים.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1945 כקבוצה של מכון לספורט של העיר. בשנת 1962 שם הקבוצה הוחלף ל"סטרואיטל", תחת שם זה היא החל להשתתף באליפויות ברית המועצות והגיעה לליגה עליונה.
הקבוצה זכתה באליפות ברית המועצות בכדורסל פעם אחת וחמש פעמים ברציפות זכתה באליפות הסופרליגה האוקראינית בתחילת שנות ה-90.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה. בעונה זו, זכתה הקבוצה בגביע הליגה האוקראינית.
בעונת 2010/11 זכתה באליפות הסופרליגה, לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף מול בי.סי. דונצק. הקבוצה החלה להשתתף בגביעי אירופה השונים בעונת 1988/89. בין היתר השתתפה בגביע קוראץ', יורופליג והיורוקאפ, שבו הגיעה בעונת 2010/11 עד לרבע הגמר והפסידה לקחאסול סביליה.
בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון 3-4 בסדרת הגמר מול קבוצת אזובמאש מאריופול. בנוסף הגיע הקבוצה עד לחצי גמר היורוקאפ, בו הפסידה לקבוצת בילבאו באסקט 2-0 בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2016/2017 זכתה באליפות העשירית בתולדותיה.
הדירה
הדירה (באנגלית: The Apartment) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה קומית שיצא לאקרנים בשנת 1960. את הסרט כתב, ביים והפיק בילי ויילדר, ומככבים בו השחקנים: ג'ק למון, שירלי מקליין ופרד מקמורי. הסרט, כמו סרטו הקודם של ויילדר, "חמים וטעים", היה להיט מסחרי אדיר, והרוויח בקופות 25 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר, וזכה מתוכם בחמישה, בהם פרס הסרט הטוב ביותר.
מאוחר יותר עובד הסרט למחזמר שהוצג על בימות ברודוויי "Promises, Promises". את הספר כתב ניל סיימון, את המוזיקה הלחין ברט בכרך והמילים נכתבו על ידי האל דייוויד.
עלילה.