פפר נולדה בשם בוורלי סטול בברוקלין למשפחה יהודית ב-20 בדצמבר 1922 ומאז שנות השבעים גרה באומבריה, איטליה. אביה עסק בייבוא שטיחים מאסיה ואמה הייתה עקרת בית שהתנדבה באגודה הלאומית לקידום האנשים השחורים. היא מעידה על עצמה שהאישיויות החזקות של אמה וסבתה שכנעו אותה שהיא יכולה לעשות הכול ולהצליח בחיים.
כשהיא התבגרה היא למדה בבית הספר היוקרתי לאומנות L’Académie de la Grande Chaumière בפריז, ואז היא פגשה גם את בן זוגה, העיתונאי קרטיס ביל פפר . לזוג 2 ילדים: ג'ון רנדולף פפר, צלם ובמאי תיאטרון והמשוררת . כשבן זוגה התמנה לראש המחלקה הים תיכונית בעיתון ניוסוויק, הזוג עבר לרומא.
בשנת 2014 נפטר בן זוגה לאחר 65 שנות נישואים. היא נפטרה בטודי שבאיטליה ב-5 בפברואר 2020.
עבודות פיסול.
בתחילה בחרה פפר לפסל בעץ, אולם בהמשך החליטה ללמוד לפסל במתכת, על אף שטרם התנסתה בכך, בעקבות פנייה מאוצר של תערוכה ברומא.
התערוכה הציגה יצירות מאת כמה מהפסלים הכי נחשבים של אותה תקופה, כמו הנרי מור, אלכסנדר קלדר, דייוויד סמית' ואדוארדו פאולוצי. כשנשאלה האם הייתה לחוצה להציג ליד אומנים בולטים ומנוסים, אמרה (תרגום חופשי): "הייתי מפוחדת. אבל דבר אחד שלמדתי כשגדלתי בברוקלין הוא שאם מציעים לך הזדמנות, קח אותה. אתה לא חייב להתאים אליה. רק צריכה להיות לך החוצפה להתמודד עם כל הכשלונות האפשריים".
פפר עבדה במפעלי מתכת בצפון איטליה, דבר שהקנה לה מיומנות עם מתכות. היא הייתה בין הפסלים הראשונים שהשתמשו בקור- טן, סוג של מתכת, בעבודותיהם. כיום המתכת נחשבת לנפוצה בתחום הפיסול.
דבר נוסף שייחד את עבודותיה, בנוסף לעבודה במפעלים ושימוש בקור- טן, היה השימוש שלה בטבע והחיבור לאזור שבו היצירות שלה מוצגות. היא "נטעה" את פסליה בקרקע בצורה שגרמה לפסל להיראות כאילו הוא בוקע מתוך האדמה.
העבודות שלה הוצגו במוסדות כמו מוזיאון המטרופוליטן לאומנות בניו יורק, מרכז האומנות ווקר במיניאנפוליס, מרכז ג'ורג' פומפידו בפריז ומוזיאון האומנות של דאלאס. בנוסף לכך, היו לה תערוכות יחיד במוזיאון ברוקלין, מוזיאון האומנות של סן פרנסיסקו ומוזיאון ארה פאסיס ברומא.
אנה פאנדר
אנה פאנדר (באנגלית: Anna Funder; נולדה בשנת 1966) היא סופרת אוסטרלית. ספרה הראשון, "שטאזילנד" זכה בפרס על שם סמואל ג'ונסון לכתיבה על ידי רשת השידור הבריטית BBC4 בשנת 2004, שנחשב הפרס היוקרתי ביותר בכתיבה לא בדיונית וזיכה את פאנדר בהצלחה ופופולריות.
בשנת 2011, הוכרזה כאחת ממאת האנשים המשפיעים ביותר על ידי עיתון "הראלד הבוקר של סידני". בנוסף, היא תורמת לסביבה ולחברה, בעבר הייתה חלק משירות החילופין האקדמי הגרמני (DAAD) .
חיים אישיים.
אנה פאנדר נולדה במלבורן, כשהייתה ילדה קטנה חיה בסן פרנסיסקו ואז בפריז. בראיון סיפרה שהיה עליה ללמוד את השפה הצרפתית כשהייתה בת שש. אנה דוברת גרמנית וצרפתית שוטפת, מלבד אנגלית.
ההשראות הגדולות לכתיבה של פאנדר, לפיה, הם "אנה קארנינה" של ליאו טולסטוי, פסליו של אלברטו ג'קומטי וסיפוריו הקצרים של דונלד ברתלמי.
לפאנדר יש מגוון תארים לימודיים: תואר שני באמנויות (BA), תואר שני במשפטים (LLB) ודוקטורט באמנות יצירתית. כמו כן, המגוון כולל תואר שני בכתיבה יוצרת (MA) מהאוניברסיטה של מלבורן, שם גם השלימה את התארים שלה באומנויות ובמשפטים. בנוסף, השלימה תואר במדעי המחשב (DCA) באוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני (UTS).
לפני שפנתה לכתיבה, עבדה כעורכת דין בינלאומית ובעבודה התמקדה במשא ומתן על חוזים, זכויות אדם ומשפט חוקתי ופרשה בשנות התשעים כדי לעבוד בתור סופרת במשרה מלאה.
בתחילת המאה ה-21, אחרי ההוצאה לאור של ספרה "שטאזילנד", היא עבדה כמפיקת סרטים דוקומנטריים ברשת הטלוויזיה ABC וגם הפיקה תוכניות רדיו.
פאנדר כתבה מאמרים לעיתונים ומגזינים רבים וביניהם העיתון האוסטרלי, "החודשי", "טיימס של יום ראשון"- העיתון הנמכר ביותר באנגליה, "הסידני מורנינג הרלד" (The Sydney Morning Herald) , "החיבורים האוסטרלים הטובים ביותר" "כתיבה מדעית אוסטרלית", המגזין האוסטרלי, "ניי-טיד" (Ny-Tid) והעיתון הבריטי- "הגרדיאן" (The Guardian). בעבודתה בעיתון "החודשי" (The Monthly) שיתפה פעולה עם הסופרת הרוסיה, אנה פוליטקובסקייה וכותבים נוספים.
בשנת 1983 זכתה בפרס דוקס (Dux) של המכללה הקתולית "הכוכבת של הים" שבמלבורן, אוסטרליה, כאות לציין שהייתה התלמידה המצטיינת באותה שנה. בשנה2013 הוצהרה כאשת השנה בתחום האמנויות על ידי מגזין האופנה "אין-סטייל" (InStyle) וזכתה במלגת פליקס מייאר.
פאנדר נישאה לקרייג אלצ'ין, מעצב ערים, ולשניהם שלושה ילדים: מקס, פולי ואימוגן.
תרומות לקהילה.
מלבד כתיבה במשרה מלאה, פאנדר תורמת רבות לקהילה ומשתתפת בארגונים רבים, היא שגרירה של הרשת הנורווגית "רשת ערי המקלט הבינלאומית" (ICORN) .כמו כן היא חברת הנהלה בקרן של אוניברסיטת מלבורן, חברת כבוד באוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני, אקדמיית פרס פוליו ורשת הסופרים הבינלאומית פן (PEN), עמיתה בארגון "כותבי ניו סאות' ויילס" וקרן "רוקפלר" לאיכות החיים. פאנדר היא חלק מהמועצה האוסטרלית לאומנויות ובשנת 2011 מונתה להיות אחת מהראשים בנושא הספרות.
בנוסף היא חברה במוסד גתה, באגודה האוסטרלית-גרמנית ובתוכנית "אומנויות-ויקטוריה".
"כל מה שאני".
"כל מה שאני" (All That I Am), זוכה פרס ברברה ג'פריז לשנת 2012, מבוסס על סיפור אמיתי שהתרחש בשנים 1933–1935 ומגולל את סיפורם של ארבעה אנשים שבורחים מגרמניה הנאצית בעת עלייתו של היטלר לשלטון אל לונדון ופועלים נגדו.
הספר זכה בפרסים רבים:
וכן, הוא היה מועמד לפרסים גדולים כמו פרס ראש הממשלה האוסטרלי (PMLA) של 2012, פרס הפרימיירה של אוסטרליה המערבית (W.A PBA) לשנת 2012. בנוסף, הוכרז ברשת BBC האנגלית כספר השבוע מאחר שזכה לפופולריות רבה באנגליה ואוסטרליה וצוין ברשימת רבי המכר וכיכב כפעמיים במקום הראשון.
"שטאזילנד".
"שטאזילנד" (Stasiland) עוסק בחיים של דמויות שונות בברלין תחת משטר טוטליטרי ודיקטטורי. ניתן להשוות אותו לספר "1984" של ג'ורג' אורוול. הספר פורסם ב-25 מדינות, נחשב כיצירת אמנות וקלאסיקה עכשווית ונלמד בבתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם.
הספר זכה בפרס על שם סמואל ג'ונסון לכתיבה על ידי הרשת הבריטית BBC4 בשנת 2004, שנחשב הפרס היוקרתי ביותר בכתיבה לא בדיונית והיה מועמד לפרסים שונים וביניהם פרס הספרות של פרמיירת קווינסלנד ופרס החדשנות בכתיבה בפסטיבל אדלייד.
ננסי ספרו
ננסי ספרו (באנגלית: Nancy Spero; 24 באוגוסט 1926, בקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית – 18 באוקטובר 2009, ניו-יורק סיטי, ניו-יורק, ארצות הברית) הייתה אמנית אמריקאית, שיצרה ציורים ויצירות מדיה מעורבת (באנגלית: mixed media) טעונות פוליטית, סמליות, וציוריות. לאורך השנים, יצירותיה של ספרו עסקו במגוון נושאים, כמו מלחמה, פמיניזם, סקסיזם ופגיעה בנשים. מבין יצירותיה הרבות של ספרו, ניתן להדגיש את "הערות בזמן על נשים" (באנגלית: Notes in Time on Women; נוצרה בין השנים 1976-1979) ו-"השפה הראשונה" (באנגלית: The First Language; נוצרה בין השנים 1979-1981), שהיו שתי המגילות הארוכות ביותר שיצרה באורכים של 210 רגל ו-190 רגל בהתאמה, ואת יצירתה "עינוי נשים" (באנגלית: Torture of Women; נוצרה בין השנים 1974–1976) שאורכה 133 רגל והייתה ליצירה שהוגדרה על ידי ספרו כעבודתה הפמיניסטית המפורשת הראשונה. בנוסף, ספרו הייתה פעילה פמיניסטית בהקשר לתחום האמנות והשתייכה למספר תנועות אמנות חברתיות פמיניסטיות.
ילדותה ונעוריה.
ספרו נולדה בשנת 1926 בקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית, ושנה לאחר מכן משפחתה עברה לשיקגו. אביה מכר מכבשי דפוס משומשים, ולפי בנה של ספרו, סטיבן, הוא נהג לפעול לפי רצונות משונים, פתאומיים, ובלתי צפויים. מתוסכל מרצונו המקורי להיות כותב, נהג אביה של ספרו לכתוב מכתבים ארוכים ומלאי מחשבה וחשיפה מוקדמת זו של ספרו לטקסטים, השפיעה על עבודתה בהמשך חייה.
לימודים אקדמיים.
ספרו למדה במכון האמנות של שיקגו בין השנים 1945–1949, שם היא פגשה את האמן לאון גולוב, ולאחר מכן עברה ללמוד בבית הספר לאמנויות יפות בפריז (בצרפתית: École des Beaux-Arts) בין השנים 1949–1950, וכשהיא חזרה לשיקגו היא נישאה לגולוב.
שהותה של ספרו בפריז וסדרת "הציורים השחורים" שלה.