נוספו שני אתרים עיקריים: אתר קברי שושלת מינג, שבו קבורים 13 מ-16 הקיסרים של שושלת מינג ואתר קבר שיאולינג שבו קבור מייסד שושלת מינג והקיסר הראשון שלה. כל האתרים המסומנים בטבלה מ-006–1004 ועד 010–1004 הם קבריהם של מצביאים שסייעו למייסד השושלת להביס את יריביו ולעלות לשלטון. בהם בולטים שו דה (徐達) ו-צ'אנג יוצ'ון (常遇春, פין-יין: Cháng Yùchūn). קברים אלו הם חלק מקבר שיאולינג, המאוזוליאום של הקיסר הראשון.
תוספות ב-2004.
שלושה קברים קיסריים של שושלת צ'ינג במחוז ליאונינג כוללים את קבר יונגלינג, קבר פולינג וקבר ג'אולינג שכולם נבנו במאה ה-17. הקברים נבנו עבור הקיסרים מייסדי שושלת צ'ינג ואבותיהם, והם בנויים על פי הכללים של תורת פנג שווי הסינית המסורתית. הקברים מתאפיינים בעיטורים עשירים של פסלי אבן וגילופים ואריחים עם מוטיב הדרקון, כשהם ממחישים את התפתחות ארכיטקטורת הקברים של שושלת צ'ינג. שלושת מכלולי הקבורה והמבנים הרבים שבהם, מזווגים מסורות שהגיעו בירושה משושלות סיניות קודמות ומאפיינים חדשים של תרבות המאנצ'ו.
Garçon à la pipe
גרייט זימבבואה
גביע אלוף האלופים
ארמנדו גבוזה
ארמנדו אמיליו גבוזה (בפורטוגזית: Armando Emílio Guebuza; נולד ב-20 בינואר 1943) הוא פוליטיקאי יליד מוזמביק. הוא כיהן כנשיא המדינה בשנים 2005–2015.
קריירה.
גבוזה היה חבר בפוליטביורו של מפלגת השלטון והיה אחד מעשרת החברים ששימשו יחד ראש מדינה לאחר מותו הבלתי צפוי של ראש המדינה הקודם סמורה מקל ב-1986.
גבוזה נולד בצפון מוזמביק. הוא הצטרף למפלגת השלטון פרלימו ("FRELIMO") בגיל 20, זמן קצר לאחר שהיא החלה את מלחמת העצמאות נגד פורטוגל. עד עצמאותה ב-1975 הפך גבוזה לגנרל ומנהיג חשוב במפלגתו. הוא מונה לשר הפנים בממשלתו של מקל ובמסגרת תפקיד זה הורה לגרש מספר תושבים פורטוגליים בתוך 24 שעות. הוראה זו זכורה בכינוי "24 20" מכיוון שלמגורשים אוּשר לקחת עד 20 קילוגרמים של מטען בלבד. בשנות ה-80 פיתח גבוזה תוכנית לא פופולרית בשם "מבצע ייצור" שבמסגרת תושבים מובטלים מאזורים עירוניים הועברו לאזורים כפריים בצפון המדינה.
לאחר מותו של מקל בהתרסקות מטוס בדרום אפריקה, הוא מונה לחבר בוועדה שייעודה היה לבדוק את נסיבות ההתרסקות שלא הצליחה להגיע למסקנות ודאיות. גבוזה ייצג את מפלגתו בדיוני משא ומתן לשלום עם ארגון הגרילה רינאמו ("RENAMO") שבסופו של דבר הוביל להסכם שלום כללי שנחתם ברומא ב-4 באוקטובר 1992. לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בשנת 1994 הוא ייצג את ממשלת מוזמביק בוועדת הפיקוח ליישום הסכם השלום הכללי.
לאחר שנשיא המדינה ז'ואקים שיסאנו נטש את המדיניות הסוציאליסטית-כלכלי, אשר בעקבות זאת הופרטו החברות השייכות לממשלה, הפך גבוזה לאיש עסקים מצליח ועשיר, במיוחד בענף הבנייה, הייצוא והדייג.
הוא נבחר להיות מועמדה של מפלגתו בשנת 2002 לאחר מאבק קשה בתוך המפלגה. באותה שנה מונה למזכיר הכללי של המפלגה.
באוגוסט 2021 נשפט בנו נדמבי גבוזה בגין שחיתות.
נשיאות.
גבוזה היה מועמד לנשיאות המדינה מטעם מפלגתו, פרלימו ("FRELIMO"), בבחירות שהתקיימו בשנת 2004. בבחירות אלו זכה ב-63.7% מקולות הבוחרים. הוא היה לנשיא המדינה ב-2 בפברואר 2005.
משקיפים בינלאומיים ביקרו את העובדה שהוועדה לבחירות לאומיות (CNE) לא קיימה בחירות הוגנות וכנות. הם ציינו מספר רב של ליקויים ופגמים במערכת הבחירות שהועילו למפלגת השלטון פרלימו.
בית מילקן
בית מילקן (בעבר נקרא וילת מורקוס) הוא מבנה בשכונת קטמון שבירושלים ברחוב רחל אמנו פינת רחוב תל חי, בו שוכן כיום המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
היסטוריה.
המבנה תוכנן והוקם בשנת 1932 עבור איש העסקים הערבי-נוצרי העשיר ג'וליוס מתיא מורקוס, על ידי האדריכל הטמפלרי הרמן אימברגר. בשל קשיים כלכליים (התחרות הקשה בין מלון "גראנד ניו הוטל" שבעיר העתיקה, שהיה בבעלות מורקוס, למלונות החדשים שנבנו באותה עת בירושלים - מלון פאלאס ומלון המלך דוד) נאלץ מורקוס למכור את הבניין למשפחת ג'מאל, אשר מכרה אותו בשנת 1934 לאדריכל אימברגר עצמו. אימברגר, שהתגורר במושבה הגרמנית הסמוכה, השכיר אותו לדיירים שונים, בהם שופטים בריטים.
לאחר מלחמת העצמאות הועבר הבית לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים והושכר לחיילי החטיבה הירושלמית. בעקבות הסכם השילומים עבר המבנה לבעלות מדינת ישראל. בשנת 1957 הושכר המבנה לשגרירות אורוגווי אשר עזבה את המבנה בשנת 1980 בשל חקיקת . המבנה נותר ריק עד שנת 1990 עת מכרה אותו המדינה לחברה הקבלנית של אייל רותם ודני לויט.
על פי התוכנית המקורית של היזמים, הוצע להוסיף למבנה חד הקומתי שלוש קומות נוספות אולם התוכנית לא קיבלה אישורי בנייה בשל חשיבותו ההיסטורית של המבנה ויופיו. במסגרת הסכמה עם עיריית ירושלים, הוחלט להזיז את המבנה על מנת לאפשר בנייה במגרש שמאחוריו. חברה פולנית המתמחה בהזזת מבנים הזיזה את המבנה, השוקל 1,200 טונות, באמצעות בניית חגורות בטון סביב קירות המבנה החיצוניים, קשירתו לכבלי פלדה, ניתוקו מיסודותיו, הרמתו על ידי מנופים הידראולים, והנחת מסילות ברזל מתחתיו שאיפשרו משיכת המבנה קדימה למרחק של 16 מטרים. המבנה הועבר אל קדמת החצר, והועמד מעל קומת מסד חדשה שנבנתה. שיפוץ המבנה הסתיים בשנת 1991 ומאז משמש המבנה את המרכז הירושלמי לעניין ציבור ומדינה, ונקרא בית מילקן.
בעקבות הצלחת הזזת מבנה זה - המבנה הראשון בארץ שהוזז ממקומו על מנת לאפשר ניצול יעיל יותר של שטחי המגרש, הוזזו מבנים רבים אחרים.
על המגרש שהתפנה מאחורי המבנה נבנה בית מגורים בן שש קומות, בסגנון הדומה למבנה המקורי של אימברגר.
המבנה משלב בין שני סגנונות בנייה שונים. בחזית המבנה מרפסת הפונה אל רחוב רחל אימנו, וקשתות מזרחיות, אולם הכניסה הראשית למבנה בנויה בסגנון אר דקו שאינו אופייני לאזור.
כיום שוכן במבנה המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה והוא נקרא על שמו של הנדבן מייקל מילקן.
בית שרקסי
שרות הביטחון הפדרלי
וליד בדיר
וליד באדיר
וילת מורקוס
וילה מורקוס
בית מורקוס
בית מורכוס
וילה מורכוס
וילת מורכוס
המודל הבינומי לתימחור אופציות
המודל הבינומי לתימחור אופציות הוא מודל פיננסי המספק שיטה נומרית להערכת אופציות. המודל הבינומי הוצע לראשונה ב-1979 על ידי הכלכלנים ג'ון קוקס, סטיבן רוס ומארק רובינשטיין.
המודל הבינומי משמש להערכת אופציות בהם מודלים אחרים אינם מדויקים, למשל באופציות אמריקאיות, שניתן לממשן בכל נקודת זמן, ובאופציות על מניות המחלקות דיבידנד.
תיאור המודל.
המודל הבינומי מתבסס על אסטרטגיה חסרת סיכון. בבסיס האסטרטגיה מונח העיקרון שבסוף התקופה מצבו יהיה זהה בשני מצבי הטבע, ובלתי תלוי במחיר המניה. ניטרולו של הסיכון בהשקעה מושג על ידי קנייה של נכס הבסיס וכתיבה (מכירה) של אופציות.
מודל בינומי חד תקופתי.
בדוגמה שלהלן:
התוצאה הנדרשת - שווי האופציה להיום, בהסתמך על הנתונים הבאים:
קיימים שני מצבי טבע (מכאן השם:בינומי) :
שווי האופציה הנגזר בתום התקופה
מימוש אסטרטגיה חסרת סיכון.
המשקיע "הבינומי" הדמיוני בונה לעצמו אסטרטגיית השקעה חסרת סיכון. בבסיס האסטרטגיה מונח העיקרון שבסוף התקופה מצבו יהיה זהה בשני מצבי הטבע, בלתי תלוי במחיר המניה.
המשקיע נוקט באסטרטגיה הבאה: הוא מוכר ("כותב") 3 אופציות CALL, קונה 2 מניות, ולוקח הלוואה בסך 47.62 שקל.
תזרים המזומנים הנוכחי של המשקיע הוא 3C - 100 + 47.62
תזרים המזומנים העתידי
בשני מצבי הטבע, נותר מצבו של המשקיע זהה, ללא תלות במחיר המניה. לכן זוהי אסטרטגיה חסרת סיכון.
בשני המקרים תזרים המזומנים העתידי הוא אפס.
מכאן ששווי תזרים המזומנים הנוכחי של המשקיע שווה אף הוא לאפס.
מכאן נגזר שווי האופציה להיות formula_2.
הערות:
פתירת המודל הבינומי באמצעות הסתברויות מותאמות לסיכון (Risk Neutral Probabilities).
לחלופין, ניתן גם לחשב את אופציית הרכש באמצעות שקלול שוויה של האופציה בכל מצב טבע באמצעות הסתברויות מסוימות (הנקראות הסתברויות מותאמות לסיכון) והיוון התוצאה לפי שער הריבית. נסביר זאת באמצעות דוגמה.
במספרי הדוגמה הקודמת,
ההסתברויות המותאמות לסיכון יסומנו באות p ויחושבו באופן הבא:
שווי האופציה יכול להיות מחושב כערך הנוכחי של שקלול שווי האופציה בכל מצב.
שווי האופציה יחושב לכן כתוחלת שווי האופציה ביום הפקיעה, מחושבת על ידי הסתברויות מותאמות לסיכון ומהוונת להיום בשיעור הריבית:
השווי שהתקבל, באופן לא מפתיע, שווה בדיוק לשווי שהתקבל באמצעות שיטת ה-Replicating Portfolio. למעשה, מבחינה מתמטית שתי השיטות זהות לחלוטין ולכן התוצאה הזהה.
ההסתברויות האמיתיות לכל מצב טבע אינן ידועות, והמידע הזה גם לא נדרש לצורך חישוב שווי האופציה. למעשה, זהו אחד המאפיינים היפים ביותר של המודלים לתמחור אופציות.
המודל הבינומי הרב תקופתי.
המודל הרב תקופתי מתייחס למספר תקופות, לכל תקופה שני מצבי טבע, כאשר העיקרון זהה: המשקיע הדמיוני נוקט באסטרטגיה חסרת סיכון. לכל תקופה נקבע ערך האופציה העתידי לכל מצב טבע אפשרי, וברקורסיה מחושב ערך האופציה בהווה.
כדי להמחיש את המודל הרב תקופתי נהוג להשתמש בעץ המתאר את התפתחות המחירים לאורך התקופות.
נסמן:
formula_5
formula_10
formula_11
כאשר formula_12 הוא שיעור הריבית ו-formula_13 הוא מספר התקופות.
הקשר בין המודל הבינומי ומודל בלק ושולס.
מודל בלק ושולס מניח, במקום שני מצבי טבע ומספר תקופות סופי, את קיומה של התפלגות נורמלית של מחירי המניות וכן קיומו של מסחר רציף, כלומר אינסוף תקופות.
שימושים במודל הבינומי.
בדף זה ובדף זה באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
המודל הבינומי
גמר ליגת האלופות 2007