בסוף 1893 חזר ניומן למומבסה כדי להתחיל בקריירה כסוחר שנהב. מטרתו הייתה לנסוע לנדורובו שם האמין שקיימים עדרי פילים גדולים. בסוף דצמבר 1893, הוא יצא למסע שנמשך ארבעה עשר חודשים. בתחילה הוא הלך בדרך השיירות הישנה, חצה את עמק נהר התנא ואז ירד למרגלות רכס ניאמבני. הוא עבר מרחק של 450 מיילים ממומבסה בתשעה שבועות. לאחר שהקים את בסיסו ניומן היה מוכן להתחיל בציד. במהלך החודשים הבאים הוא הסתובב בתוך היבשת, אסף שנהב, ומדי פעם אסף חרקים ופרפרים באזור מרו.
הביקוש העולמי לשנהב ממזרח אפריקה הבריטית בסוף המאה ה -19 היה גבוה מאוד. הדבר היה אסון עבור הפילים, אך הוא סיפק הון נחוץ לאפריקה המשוונית. אנשים כמו ניומן סיפקו את הביקוש למוצר. בזכרונותיו ניומן לא מתייחס לאתיקה של המסחר בשנהב. הוא התרכז במקום זאת בקשיי המסע אל פנים הארץ. במסע מפרך אחד באוגוסט 1896 ניומן צד ארבעה עשר פילים, הצייד הגדול ביותר שלו.
שאיפתו של ניומן להגיע לאגם רודולף (המכונה אגם טורקנה) הושגה במהלך משלחת שערך בשנת 1895. עם זאת, הציד סביב אגם רודולף לא זכה להצלחה מכיוון שהשטח היה קשה וותנאי מזג אוויר קשים. ביום השנה החדשה 1896 נהרג משרתו האישי, שבבנה, על ידי תנין תוך כדי הרחצה ורבים מאנשיו נפגעו מעקיצות של זבוב הצה צה. ניומן כתב כי הוא צד מספר בעלי חיים גדולים לפני שהרובה שלו נתקע, מה שאפשר לפיל זועם לפצוע אותו. פציעותיו היו חמורות דיין וכפו עליו תקופת שיקום שנמשכה מספר חודשים. הפציעה צמצמה את מסעות הציד אך הוא ניצל את זמנו לאיסוף דגימות עבור המוזיאון הבריטי, כולל סוג לא ידוע בעבר של דבורים שנקראו על שמו. הוא שב למומבסה עם השנהב ואוספים באוקטובר 1896 במצב גופני ירוד ובזרוע פצועה ונבולה.
כתיבה על ציד פילים.
ניומן חזר לבריטניה בשנת 1897 שם הוא התאושש ונהנה בשנתיים שלאחר מכן. הוא ביקר בטירה של משפחת מקלאוד בדונווגן ושם כתב על קורותיו ופרסם אותם בספר "ציד פילים באפריקה המשוונית המזרחית" הספר הוא אוטוביוגרפיה שהתקבלה היטב על ידי הביקורת באותם ימים. הספר שופר בעבודותיהם של שלושה אמני טבע בולטים, חברו ג'ון גיל מילאיס, אדמונד קלדוול וג'ורג 'אדוארד לודג' והופיע כפרסום מפואר. הפרסום המפואר הנציח את שמו של ניומן כצייד פילים וכדמות ממסדית. ניומן זכה במוניטין גם ככותב מאמרים בנושא חיות בר ובעל סמכות בנושא חיות הבר של אפריקה. בזכות המחקרים המדעיים הכלולים בספרו הוא הוכר כזואולוג רציני.
מלחמת הבורים.
באוקטובר 1899 התחילה מלחמת הבורים בין הרפובליקות הבוריות ובריטניה. ניומן חזר לדרום אפריקה שם התגייס לצבא הדרום אפריקאי שהוקם. הידע שלו באפריקה ובמיוחד ניסיונו במלחמת זולו גרמו לכך שקיבל את דרגת סגן. ניומן שירת כחלק מחטיבה רכובה בכוח שדה של נטאל בפיקודו של סגן אלוף דאגלס קוקרנה, והשתתף בשבירת המצור על העיירה לדיסמית' ובקרבות נוספים.[8] ניומן לא נשאר עד סיום המלחמה בדרום אפריקה ושב לבריטניה בשנת 1901.
שנים אחרונות במזרח אפריקה.
לאחר תקופה מסוימת בדרום אפריקה, שם לא הצליח להשיג תפקיד ממשלתי בטרנסוואל, חזר למזרח אפריקה שם התכוון לחדש את פעילות ציד הפילים שלו. באוגוסט 1901 הוא ביקור אצל ידידו הוותיק פרדריק ג'קסון שמילא את מקום המושל באנטבה. כוונתו של ניומן הייתה לצאת צפונה לצוד בסמוך לגבול אטיופיה. ניומן חזר ככל הנראה זמן קצר לאחר מכן לבריטניה.
בתחילת 1902 הוא שב שוב למזרח אפריקה, שם שהה בהר קניה במשך חמש שנים, ויצא מעת לעת צפונה לצוד פילים. הוא נע בין ביצות לוריאן, אגם רודולף וצפון גוואסו נירו במהלך 1903 ו -1904. אף על פי שסחר השנהב עדיין היה רווחי, אבל הרווח היה בירידה עקב בעיות פוליטיות שיצרו האתיופים והסומלים שהקשו על הצייד והמסחר בשנהב.
עם סיום שנת 1905 רווחיו הכספיים משנהב היו נמוכים מאוד. במהלך אותה שנה הוא ירה בסך הכל בחמישה עשר פילים. ניומן שכבר אז היה במצב קשה, ספג גם ביקורת מתושבי הקולוניה במזרח אפריקה שהתנגדו לציד הבלתי מבוקר של חיות הבר הגדולות. ניומן התחיל להרגיש מותקף ואמר שהוא מרגיש מנודה. הוא הגיב בפרסום מודפס בו הציג את רעיונותיו כיצד ניתן לשלוט בסחר השנהב וציד הפילים הבלתי לגיטימי. הוא גם הציע את שירותיו שוב כסוכן ממשלתי תמורת משכורת שכללה את זכותו לסחור בשנהב. דבריו אלה לא הועילו לו, ואחרי מסע ציד אחרון באגם רודולף בשנת 1906 התברר כי ימיו כצייד פילים הסתיימו.
מוות בלונדון.
בספטמבר 1906 הפליג ניומן לאנגליה. על הספינה היה מלאי השנהב שאותו מכר בסכום סביר של 4,500 ליש״ט. הוא שמר כמה פריטים נבחרים עבור חבריו, כולל מילאיס, שאיתם שהה בהורשאם באפריל 1907. בנו של מילאיס, ראול מילאיס – לימים גם אׇמָּן וצייד – זכר אותו בתור „איש קטן עליז, שעשה הרבה כיף והיה טוב עם לילדים”.
ניומן הבודד התכוון לחזור למזרח אפריקה. הוא קיים פגישה עם ג׳יימס הייז סאדלר במשרד המושבות בלונדון מתוך כוונה לנהל משא ומתן על קבלת אדמות ממשלתיות בקניה. על כך הוסכם ביניהם בסוף מאי, אך ההסכם עם ניומן מעולם לא נחתם, מאחר שב־29 במאי ניומן התאבד בביתו במרכז לונדון.
מבצע לשון אדומה
מבצע לשון אדומה הוא מבצע הונאה צבאית שביצע צה"ל במהלך תקופת ההמתנה בחזית המצרית לפני מלחמת ששת הימים. המבצע נועד להטעות את המודיעין המצרי, ולייצר הערכת מודיעין לפיה המאמץ העיקרי הישראלי יתנהל בדרום סיני, ושמטרתו היא כיבוש שארם א-שייח' דרך כונתילה ונח'ל.
המבצע נחל הצלחה, וסייע לכוחות צה"ל להבקיע את המערך המצרי בצפון חצי האי סיני. המבצע נחשב למבצע ההונאה המשמעותי ביותר של צה"ל.
רקע.
ב-1961 הוקם גדוד ההונאה 577, שנועד לאפשר לצה"ל לבצע הונאה צבאית ברמה האסטרטגית, באמצעות בִיוּם חטיבת שריון. מפקד הגדוד, סא"ל ראובן קולנשר, אימן אותו עד 1966, אז מונה לראש מטה אוגדת ההונאה 49, שהוקמה על בסיס הגדוד. בפועל, כללה האוגדה ב-1967 חטיבת חיל רגלים, שתי פלוגות שריון, כלי צמ"ה ומכשירי קשר שעמדו תחת פיקודו של שלמה אמבר ושיועדו לייצר היקף תקשורת המדמה אוגדה מלאה. תוכנית ההונאה הצה"לית, שאושרה ב-1964 על ידי הרמטכ"ל, יצחק רבין, נשארה על כנה עד פברואר 1967. באותו הזמן, מטרת התוכנית הייתה להניא את צבאות ערב מיציאה למלחמה כנגד ישראל.
ב-14 במאי 1967, יום העצמאות, החלו להגיע ידיעות כי כוחות צבא מצרים החלו להיכנס לסיני, וב-16 במאי הורתה ממשלת מצרים לכוח החירום של האומות המאוחדות להתפנות מחצי האי. שתי הפעולות הללו היו לאות הפתיחה של תקופת ההמתנה.
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית "קלשון".
תוכנית "קלשון" הייתה התוכנית הצה"לית לביצוע מתקפה יזומה בחזית המצרית שמטרתה כיבוש סיני. על פי התוכנית, תוכננה המתקפה להתנהל בשני מאמצים התקפיים - מאמץ עיקרי דו-אוגדתי בדרום סיני ומאמץ משני אוגדתי בצפון סיני, ובמקביל אליהם מאמץ הונאה במרכז סיני. תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית היה ריתוק האויב בגזרה המרכזית, ולהיערך לתנועה בציר בארותיים-קוסיימה לכיבוש קוסיימה.
בעקבות פינוי כוח האו"ם, החל אגף המבצעים בעדכון התוכניות המבצעיות, בעודו מתבסס על תוכנית "קלשון". התוכנית החדשה כונתה "קרדום".
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית "קרדום 1".
תוכנית "קרדום" התבססה על הנחת היסוד לפיה הדיוויזיה ה-4 המצרית לא תיכנס לסיני, ותשאיר את המרחב העורפי בסיני ריק. על פי התוכנית, המאמץ העיקרי יהא מאמץ אוגדתי לכיוון ביר חסנה וג'בל ליבני דרך מעברי לוץ וכונתילה, והמאמצים המשניים יהיו מאמץ אוגדתי בצפון - כיתור רצועת עזה, כיבוש אל עריש ושבירת הכוח בג'בל ליבני, ומאמץ אוגדתי בציר ניצנה-אבו עגילה ובציר בארותיים-קוסיימה-אבו עגילה שנועד לרתק את המצרים בקדמת סיני, ולמנוע את חופש התנועה שלהם. במסגרת התוכנית, יועדה אוגדת ההונאה 49 לדמות היערכות של חטיבת שריון במרחב שבין ביר עסלוג' לבין צאלים, באזור באר שבע.
ב-23 במאי נודע כי נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הורה על סגירת מצרי טיראן למעבר כלי שיט לישראל. בנוסף, זוהו שינויים בהיערכות המצרית, ביניהם עיבוי המערך בקדמת סיני והכנות להעברת דיוויזיה 4 לסיני. ידיעות אלו העמידו את היתכנות ביצוע תוכנית "קרדום" בספק.
תפקיד אוגדת ההונאה בתוכנית "קרדום 2".
כניסת הדיוויזיה ה-4 המצרית לסיני יצרה במטה הכללי של צה"ל חשש כי אין לצה"ל די כוח לכיבוש סיני. לאור החששות הללו, סיכם רמ"ח אגף המבצעים, יצחק חופי, כי אוגדה 84 תכבוש את רצועת עזה ושאר פיקוד הדרום יגן בגזרתו. ישעיהו גביש, אלוף פיקוד הדרום, ראה מהלך זה כחוסר אמון בכוחו של צה"ל, ודרש שהכוחות יתקדמו על ציר החוף לכיוון אל עריש ותעלת סואץ. במסגרת התוכנית, שכונתה "קרדום 2", יועדה אוגדת ההונאה 49 לביים מערך משוריין באזור הר צניפים.
פעולת ההונאה.