מפקד שייטת 1 שלמה אראל ארגן את השייטת כך, אח"י משגב (ק-30) שימשה מרכז תקשורת ונשארה בעגינה כשמרבית צוותה עוסק בפינוי ותובלות בחוף. אח"י מבטח (ק-28) שימשה כאוניית בית חולים אליה הובאו הפצועים והיא הובילה לנמל פטרס מרחק שש שעות הפלגה. אח"י מזנק (ק-32) יצאה מהמפרץ הקיפה את האי וקיימה קשר לכפרים לפי איתותים. צוותים נכנסו עם סירות לחוף ומשלחות לנקיקים ופינו פצועים. השייטת הייתה כבר יותר מחודש בים וקצרה באספקה אך לא חסכו ומסרו לנפגעים כל מה שיכלו למסור.
בחוף ארגוסטולי לא היה רציף עמוק מים שיאפשר גישה ישירה לפריגטה. כלי שיט קטנים שנמצאו במקום גויסו כדי לסייע בהעברת הפצועים מהחוף לפריגטות.
למחרת הצטרפה גם הקורבטה אח"י וג'ווד (ק-18) בפיקודו של רס"ן פלדי שהביאה מזון טרי מהארץ. הקורבטה נשלחה לתור את הצד המזרחי של קפלוניה במשימת סיוע והצלה. צוות מהקורבטה עם סגן המפקד אברהם בוצר חתרו לחוף והעמיקו לתוך האי עד כ 6 ק"מ כשהם נושאים מזון ומים לתושבים הרעבים בסכנת התייבשות. הסירה חזרה לקורבטה ובוצר עצמו נשאר בחוף וארגן ממשל עצמי וסיוע הדדי. למחרת נאסף על ידי אח"י מזנק (ק-32).
בהגעת אח"י משגב (ק-30) בשעות הלילה (12\13 באוגוסט), לפטרס הורדו הפצועים נאספה הספקה והיא חזרה עם אנשי ממשל יוונים דיפלומטים והרבה עיתונאים. בשלושת ימי הפינוי חילצה השייטת ופינתה לפטרס 283 פצועים קשה. 239 פצועים על ידי אח"י מבטח (ק-28) בשני סבבים, 40 על ידי אח"י מזנק (ק-32) ו-4 על ידי אח"י ווג'ווד (ק-18) שהועברו לאח"י מזנק (ק-32). במהלך ההפלגות בוצעו עשרות ניתוחים דחופים. כאלף מאתיים פצועים נוספים קיבלו עזרה ראשונה וטיפול מאנשי הצוות. כל המזון שהיה באניות מצא את דרכו לתושבי האי.
נוצר שיתוף פעולה משימתי וחברי עם מפקד המשחתת HMS Daring הבריטי, אל"ם פ.ד. ג'יק. הפעילו מזקקים וסיפקו 50 מ"ק מים ליום לחוף. המים האלה היו המקור היחידי באי.
לכל המחלצים ניתן סרט מגן דוד אדום. המחולצים ידעו בדיוק כאשר חיל הים הישראלי הזה שזה שסייע להם. הימאים הישראליים עסקו בעיקר בהובלת פצועים מההריסות אל חוף המפרץ והעמסתם לסירות מנוע שהעבירום לטיפול באוניות השייטת.
ביקורי אישים.
בבוקר היום השני הגיעה שולת מוקשים יוונית והביאה את פבלוס, מלך יוון והמלכה פרדריקה. מלך יוון שמע דיווח על המצב כאשר כל פעם שנשמעה המילה ישראל מחא הקהל מסביב כפיים. המלך הביע תודה –. המלך פבלוס שלח מברק לשר הביטחון
במקום ביקר גם אדמירל לואי מאונטבאטן מפקד הצי הבריטי ומאז זכר לטובה את חיל הים הישראלי.
ביום השלישי הגיע מפקד הצי השישי של ארצות הברית אדמירל קאסאדי על נושאת מטוסים פרנקלין רוזוולט. גם כלי שיט של הצי היווני הביאו אמצעים לפינוי ההריסות ובינוי זמני. אדמירל קאסאדי עבר לסיירת סאלם וממפקדה אליסון נודע לו שהשייטת הישראלית מסרה לנפגעים את כל המזון לחלוקה. אדמירל קאסאדי התרשם מהפעילות הישראלית והורה לקצין האחראי לאספקה של הצי הששי לספק לפריגטות מזון וכל מה שיחסר להם.
ביקור בפיראוס.
מפקד השייטת הגיע למסקנה שהכח מיצה את יכולתו והגיע הזמן להתפנות. למען הנימוס הציג את עמדתו ל"מפקדה המשותפת" וביקש אישור להתפנות. לא כך חשבו במשרד החוץ. באותה עת היו הקשרים הדיפלומטיים בין יוון לישראל בדרג נמוך. במשרד החוץ הישראלי ידעו שהסתלקות לא תתקבל בהבנה וכדאי לתת לעם היווני לבטא את תודתו ובשל כך תואם ביקור בפיראוס, הנמל הראשי של יוון, בצמוד לאתונה שהוצג כצורך בהצטיידות ותדלוק. ביוון יש הרבה נמלים וביקור בנמלים הראשיים, פיראוס או סלוניקי, נושא אופי ומשדר מסר שונה, מאשר הביקורים בנמלי האיים.
ב-17 באוגוסט 1953 נכנסו ארבע אוניות השייטת לנמל פיראוס. ביוון הוכרז אבל לאומי ולא היו אירועים טקסיים. הצוותים זכו לקבלת פנים חמה ביותר והמצב הגיע לכך שנהגי מוניות ובעלי מסעדות לא רצו לקחת כסף מהמלחים. מפקד שייטת 1, שלמה אראל זומן ללשכת ראש הממשלה, המרשל אלכסנדרוס פפאגוס, שהודה לו על פעילות ההצלה.
סיכומים.
כשחזרו אניות שייטת 1 לישראל התקבלו בנמל חיפה על ידי ראש הממשלה והרמטכ"ל יגאל ידין.
ממדי האסון היו קשים מאוד: 1,000 הרוגים, 4,000 פצועים ו-100,000 ללא קורת גג. בחשבון הכולל הייתה העזרה האמריקאית, הבריטית ושל הצי היווני לשיקום ההריסות חשובה יותר. פעולת העזרה הרפואית והמזון והמים שהגישה שייטת 1, קיבלה פרסום רב בעם היווני. התנאים שהבליטו את פעילותו של חיל הים הישראלי היו:
בדיווח למפקד חיל הים מרדכי לימון סיכם אל"ם שלמה אראל את פעילות
דוד בן-גוריון בירך את הצוותים
ציון לשבח והבעת הוקרה.
כהוקרה על פעילות בסיוע לנפגעי הרעש באיי יוון, העניק פבלוס מלך יוון אותות כבוד לציים המשתתפים, שני אותות לכל צי. למפקד אח"י מזנק (ק-32) סא"ל יצחק דביר, את עיטור "אביר מסדר הפניקס" המלכותי של יוון. למפקד השייטת, אל"ם שלמה אראל, הוענק האות "מפקד אביר מסדר הפניקס" שהיה ברמה הגבוהה יותר ממפקדי הציים האחרים.
בעיר ארגוסטולי, בירת האי קפלוניה, נקרא אחד הרחובות בשם "ישראל".
העם היווני הוכיח לא אחת שההוקרה להגשת הסיוע לנפגעי הרעש לא נשכחה. כאשר היו ספינות שרבורג בדרכן והחלה מהומה תקשורתית ידעו שמוקדם או מאוחר יעברו באיי יוון. רשויות הצי ביוון פרסמו הודעה שממנה השתמע כי יאותו לתדלק את הספינות בדרכן. ממלא מקום ראש הממשלה אף ברך את הפעולה הישראלית בלא לנקוב בשמות. והוסיף
אירועי היובל לרעש.
באוגוסט שנת 2003 במלאת 50 שנה לרעש האדמה נערכה באי קפלוניה אזכרה ממלכתית לרעש. חיל הים הישראלי הוזמן להשתתף. המשלחת בפיקוד תא"ל יובל צור כללה זוג ספינות אח"י אילת (סער 5) בפיקוד סא"ל יוסי משיטה ואח"י חרב (סער 4.5) בפיקוד רס"ן זיו רום והמפל"ג סא"ל רונן נמני. אורחי כבוד שהצטרפו להפלגה היו אלוף שלמה אראל סא"ל אריה ברוש מפקד אח"י מבטח (ק-28), אל"ם אהוד דביר בנו של סא"ל יצחק דביר שהיה מפקד אח"י מזנק (ק-32) בעת האירוע.
הדבר היווה הזדמנות לזכור ולהזכיר את העזרה בעת האסון. הצוותים ביקרו במוזיאון הימי ומסרו את סמלי היחידות. התפעלות וקבלת פנים חמה וידידותית לצוותי הספינות על ידי תושבי האי שחלקם זוכרים את האירוע. נערך קוקטייל לנכבדי המקום בספינות ונמסרו כתבי הערכה. והאלוף שלמה אראל העביר חוויות מורשת לצוותים.
תערוכה קולוניאלית
תערוכה קולוניאלית (באנגלית: colonial exhibition, בצרפתית: exposition coloniale) הייתה סוג של תערוכה בינלאומית שנועדה לחזק את תמיכת העמים באימפריות הקולוניאליות השונות, במהלך תקופת האימפריאליזם המודרני.
מטרת התערוכות.
התערוכות, שמומנו על ידי ממשלות המעצמות הקולוניאליות, לצד סרטי קולנוע, ספרים כדוגמת ספריו של רודיארד קיפלינג, ופרסומות, היו חלק מתעמולה שמטרתה הייתה לשכנע את אזרחי המעצמות ושאר מדינות העולם בתרומתה החיובית של ההתפשטות הקולוניאלית. כמו כן הן נועדו לעודד את גיוס אזרחיהן לשירות במושבות ולקידום מוצרי צריכה מהמושבות. התערוכות נערכו אחת לכמה שנים באחת הערים המרכזיות ברחבי העולם החל משנת 1866 ועד לשנת 1939 ונפסקו עקב מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נערכה תערוכה נוספת ואחרונה בשנת 1948, בשלהי התקופה הקולוניאלית האירופית. התערוכה הגדולה ביותר נערכה בפריז בירת צרפת בשנת 1931. היא נמשכה שישה חודשים וביקרו בה מיליוני מבקרים. התערוכה השתרעה על שטח של 1,100 דונם.
אופי התערוכות.
המעצמות הקולוניאליות העיקריות היו בריטניה וצרפת, אך גם למדינות אחרות באירופה, פורטוגל, הולנד וגרמניה, היו מספר מושבות באפריקה ובאסיה, ואף הן ערכו מספר מועט של תערוכות. בתערוכות ביקרו מיליוני מבקרים והן השתרעו על שטחים נרחבים שכללו ביתנים גדולים בהם הוצגו המושבות השונות. והמבקרים עברו תוך הליכה ממושבה למושבה. בצד המיצגים של המושבות השונות נכללו בתערוכות גם דוכני מוצרים של חברות מסחריות מן המושבות, התערוכות כללו גם פארקי שעשועים ומיצגי ענק ששחזרו באמצעות תפאורה אתרי אדריכלות מפורסמים כגון הטאג' מהאל בהודו ואנגקור ואט בקמבודיה. כמו כן הוצגו בתערוכות בעלי חיים חיים ומפוחלצים. לתערוכות הובאו ילידים בתור גן חיות אנושי. הם הוצגו בלבוש מסורתי בתוך תפאורה של כפרים מסורתיים, רקדו וביצעו ריטואלים מסורתיים שלא שיקפו דווקא את מציאות חייהם אלה הותאמו לסטריאוטיפים של המבקרים בדבר אופיים הלא אירופי. כל זאת בתקופה שהקולוניאליזם נחשב ללגיטימי.
ארץ ישראל בתערוכות.
בתערוכת 1931.
בשנת 1931 נערכה התערוכה הקולוניאלית בפריז בירת צרפת. התערוכה נקראה בשם "התערוכה הקולוניאלית הבינלאומית" (Exposition Coloniale Internationale). בתערוכה זו נבנה ביתן ארץ ישראלי כחלק מהתצוגה של האימפריה הבריטית. הביתן האחר בתצוגה הבריטית היה הביתן ההודי. הייתה זו הפעם הראשונה שארץ ישראל – פלשתינה הייתה מיוצגת בתערוכה בינלאומית. הביתן הארץ ישראלי נבנה במתכונת קבר רחל. למרות שהביתן היה ביתן כללי של ארץ ישראל המנדטורית הוצגו בו מוצגים ששיקפו כמעט אך ורק את התפתחות היישוב היהודי והמפעל הציוני; מפעלי תעשייה כדוגמת מפעל המלט נשר ומפעלי החשמל של רוטנברג, התפתחות העיר תל אביב ומוצרים חקלאיים. כן הוצגו בתערוכה הוצאות הספרים שטיבל, אמנות ודביר. פיתוח הארץ הוצג באמצעות מוצגים של תחנת הניסיונות של מקוה ישראל ומוצגי הקרן הקיימת, קרן היסוד ופיק"א. במרכז האולם המרכזי שבביתן נבנתה תבנית של ספינה ועל סיפונה פרדס של הדרים.
בתערוכת 1936.