בהמשך המאה ה-20 ידע מזרח העיר פיתוח ענף, במסגרתו הוקמו במקום מספר רב של פרויקטים גדולים ותשתיות נרחבות. תחנת הרכבת המרכזית של נאפולי (Stazione di Napoli Centrale), הקיימת במקום כבר מהמאה ה-19 ונבנתה מחדש בצורתה הנוכחית בשנות ה-60 של המאה ה-20, וכיום היא אחד משערי הכניסה המרכזיים לעיר. שער נוסף הוא נמל התעופה הבינלאומי של נאפולי (Aeroporto di Napoli-Capodichino) אשר נבנה בשנות ה-40. בין נמל התעופה מצפון לתחנת הרכבת מדרום הוקם הוקם בשנות ה-90 מרכז העסקים של נאפולי (Centro direzionale di Napoli) – רובע עסקים מודרני רווי גורדי שחקים שנבנה בתכנונו של האדריכל היפני הידוע קנזו טנגה. מדרום לתחנת הרכבת שוכן אזור התעשייה של נאפולי בו מצויים מפעלים חשובים רבים, בעיר מתחומי הכימיקלים ובתי הזיקוק.
חלוקה מנהלית.
נאפולי מחלוקת ל-30 רבעים (quartieri) היסטוריים המתחלקים מבחינה מנהלית בין עשר מועצות (Municipalità).
אתרים בולטים.
פעמים רבות תיירים בוחרים בנאפולי כנקודת התייחסות לשם ביקור באטרקציות התיירותיות שבאזור, כגון פומפיי, הרקולנאום, האיים קאפרי, איסקיה, רצועת החוף האמלפיטאנית ואחרות. עם זאת, גם העיר עצמה ניחנת במורשת תרבותית עשירה העומדת בפני עצמה, בין אם מדובר במורשת עתיקת יומין, הבאה לידי ביטוי באתרים השונים ובפולקלור העשיר, ובין אם מדובר במסורות של השנים האחרונות, הבאות לידי ביטוי ביוזמות שונות של אירועי תרבות ואמנות. הידוע שבהם הוא "חודש מאי של המונומנטים" (Maggio dei Monumenti). יוזמות כגון אלה גורמות להתעניינות מחודשת בנאפולי באיטליה ומחוצה לה.
כובשים רבים הבינו את חשיבותה האסטרטגית של נאפולי ולכן נאפולי ידועה גם בזכות המצודות שבה: קאסטל דל'אובו (Castel dell'ovo), שפירושו "מבצר הביצה", אשר מהווה חלק בלתי נפרד מהנוף של מפרץ נאפולי, נבנה על ידי הנורמנים בשנת 1115; קאסטל קאפואנו אשר בנייתו החלה בהוראת גוליילמו הראשון "הרע"; מאסקיו אנג'ואינו (הידוע גם כ"קאסטל נואובו", "הטירה החדשה") - טירה החולשת על כיכר מוניצ'יפיו.
החלק העתיק של העיר נמצא בחלקה המזרחי, ברחובות הסמוכים לקתדרלה. אזור זה נקרא ספקה נאפולי (Spaccanapoli), שפירושו נאפולי החצויה והרחובות בו הם על תוואי הדקומנוס הרומאי.
סמוך למפרצהּ, נמצא האי קאפרי המושך אליו תיירים רבים בשל יופיו.
דמוגרפיה.
יהדות נאפולי.
יהדות נאפולי היא קהילה קטנה של 160 נפש בעיר. היא הקהילה היחידה בדרום איטליה. הקהילה הנוכחית נוסדה בשנת 1864 . לקהילה יחסים טובים עם האוכלוסייה המקומית. עם זאת, על קירות מבנה בית הכנסת נכתבים לעיתים ביטויים אנטישמיים.
הקומה הראשונה של בית הכנסת של הקהילה היהודית הקטנה של נאפולי, נחנכה בשנת 1864. הברון קלר אדולף רוטשילד, אשר הקים נציגות למשפחה בעיר, התיישב בה ובנה את בית הכנסת. בית הכנסת של נאפולי שוחזר בשנת 1992 הודות לסיוע ממשלתי.
הקהילה היהודית של נאפולי נחשבת בין הקהילות העתיקות. ראשיתה במאה ה-1 . פרופ' ג'אנקארלו לאצ'רנצה (Giancarlo Lacerenza) מנאפולי זיהה את היישוב היהודי Vicus Iudaeorum (האזור היהודי) . בשנת 1159 עבר במקום הנוסע היהודי בנימין מטודלה ומצא בעיר 500 נפש. יצחק אברבנאל הגיע לעיר לאחר גירוש ספרד. ובשנת 1541 גורשו יהודי נאפולי. עד המאה ה-18 לא נותרו יהודים בנאפולי.
לפני מלחמת העולם השנייה היה מספר יהודי העיר כאלף. 14 נספו בשואה. 45 יהודים הסתתרו בכפרים ליד העיר בקזרטה שבמחוז קמפניה, היתר עזבו את העיר וכך נמצאו בה בתום המלחמה 540 יהודים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מונה הקהילה היהודית כ-160 נפש.
ספורט.
נאפולי מתפארת במסורת ספורטיבית ארוכת שנים, אשר, עם זאת, רק לעיתים רחוקות הביאה את הקבוצות השונות לידי זכייה באליפויות ארציות או בגביעים אירופאיים (דבר נדיר לא רק בנאפולי, כי אם בדרום איטליה כולו). אף על פי כן, יוצאות דופן בהצלחתן קבוצות הכדורמים, הרוגבי וקבוצת הכדורגל של נאפולי, אשר בתקופת מרדונה זכתה פעמיים בתואר אלופת איטליה, ופעם אחת בגביע אופ"א. מזה כמה שנים, עולה אף קרנה של קבוצת הכדורסל של העיר, אשר בפברואר 2006 זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע איטליה.
ב-26 במאי 1996 נסתיים בנאפולי המקצה היומי השמיני של הג'ירו ד'איטליה בניצחונו של מריו צ'יפוליני. פחות מעשרים שנה לפני כן נעצר המירוץ גם כן בנאפולי, נקודת הסיום במקצה נגד השעון. בשנה זו זכה פרנצ'סקו מוזר.
בתרבות.
רוב עלילתה של סדרת הספרים הרומנים הנפוליטניים מתרחשת בעיר.
אלק גינס
סר אלק גינס (באנגלית: Alec Guinness; 2 באפריל 1914 – 5 באוגוסט 2000) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי מדור הנפילים של התיאטרון והקולנוע שכלל את לורנס אוליבייה, פיטר יוסטינוב, ג'ון גילגוד ורלף ריצ'רדסון.
ביוגרפיה.
אלק גינס נולד בלונדון. הוא מעולם לא הכיר את אביו, ועד גיל 14 לא ידע אפילו ששם משפחתו גינס. לפני שהתחיל להופיע כשחקן עבד כקופירייטר במשרד פרסום. ב-1936 הופיע לראשונה בתיאטרון "אולד ויק" הלונדוני. הוא התחתן עם השחקנית והמחזאית מרולה סלמן ב-1938. בנם מתיו נולד ב-1940.
במלחמת העולם השנייה שירת אלק גינס בצי המלכותי. הוא השתתף בפלישה לסיציליה ולאי אלבה, ואחרי כן בהעברת אספקה לפרטיזנים היוגוסלבים.
תפקידיו המשמעותיים הראשונים בקולנוע היו בשורה של קומדיות שהופקו בשנות החמישים באולפני אילינג. אולפנים אלה היו שם דבר בעולם לקומדיות בריטיות מתוחכמות, וסיפקו לגינס הזדמנות פז להפגין את היכולת הקומית הווירטואוזית שלו. הוא גילם שמונה דמויות שונות בסרט "דם כחול" (Kind Hearts and Coronets). סרטים אחרים שהשתתף בהם בתקופה זו היו "חביבי הנשים", "כנופיית לבנדר היל" ו-"האיש בחליפה הלבנה".
ב-1952 קיבל תפקיד ראשי רומנטי בסרט "הקלף" (The Card) לצדה של פטולה קלארק. ב-1954, במהלך צילומי הסרט "האב בראון" (Father Brown), המיר את דתו לקתולי, והיה נוצרי אדוק עד סוף ימיו.
פריצת הדרך שלו בקולנוע הייתה כשנבחר לגלם את תפקיד הקולונל בסרטו של דייוויד לין "הגשר על הנהר קוואי". התפקיד זיכה את גינס בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1957.
כמה מתפקידיו הזכורים ביותר היו בסרטיו של הבמאי דייוויד לין, בהם הופעות בסרטים "תקוות גדולות", "אוליבר טוויסט", "לורנס איש ערב", "ד"ר ז'יוואגו" ו"המעבר להודו".
ב-1959 קיבל ממלכת בריטניה תואר אבירות על הישגיו בקולנוע ובתיאטרון.
בשנת 1970 החל להופיע בטלוויזיה, וזכה להצלחה כשגילם את דמותו של המרגל ג'ורג' סמיילי בסדרה על פי ספריו של ג'ון לה קארה "החפרפרת" ו"כל אנשי סמיילי".
ב-1977 בחר בו ג'ורג' לוקאס לגלם את דמותו של אובי-וואן קנובי במלחמת הכוכבים. על אף שזהו אחד התפקידים הידועים ביותר שלו, לא אהב גינס את התפקיד, וסיפר כי דחק בלוקאס "להרוג" את הדמות.
הוא היה מועמד לאוסקר על תפקידו במלחמת הכוכבים, ועל תפקידו כמר דוריט בסרט "דוריט הקטנה" (על פי הספר דוריט הקטנה של צ'ארלס דיקנס). ב-1980 קיבל פרס אוסקר מיוחד על תרומתו לקולנוע.
גינס עסק בקריינות של קטעי שירה קלאסית אנגלית, ובהם מיצירות שייקספיר.
אלק גינס מת בגיל 86 ממחלת הסרטן, ונקבר בפטרספילד, המפשייר שבאנגליה.
קוויר
קוויר (queer) הוא מונח המתאר זהות מינית ומשמש כקטגוריה לזהויות לכל ההומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים, טרנסקסואלים (להט"ב) ואינטר-סקסואלים, ואף משמש לעיתים הטרוסקסואלים, הנוקטים פרקטיקה מינית שאינה בזרם המרכזי של ההתנהגויות המיניות, כגון פוליאמוריה.
הפירוש המילולי של המושג באנגלית הוא "חריג, משונה או מוזר". במקור, בסוף המאה ה-19, קוויר היה כינוי גנאי לבני אדם שהנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם מנוגדת לנורמה.
קוויר ותאוריית השיח.
למונח קוויר, המתבסס על מונח מתאוריית השיח, משמעויות נוספות. השימוש במונח קוויר מנסה להפוך את היוצרות. עד סוף המאה ה-20 שימשה המלה קוויר ככינוי גנאי להומוסקסואלים בבריטניה ובארצות הברית, אך עם הזמן, במקביל ל"תנועת השחרור ההומוסקסואלי" והשינויים הפוליטיים והחברתיים שהובילו להכרה בהומוסקסואליות, אימצו אותה חברי קהילה ככינוי המציין גאווה מסוימת, כאשר להיות מוזר וחריג בעיני חלק מהקהילה זה כבר לא דבר שמתביישים בו ומגנים אותו. למעשה, משמעות המלה נשארה זהה, רק משמעות הלוואי שהיא מעוררת הפכה משלילית לחיובית בעיני חלק מהקהילה הלהט"בית (לעומת זאת, קיימים רבים שעדיין מקבלים אותו ככינוי מעליב ומשפיל). השינוי במשמעות המלה הוא סמלי בכך שהקוויר לוקח בעלות על המלה המגדירה אותו, על ידי בנייה של קטגוריית זהות חדשה, ואינו תלוי עוד בהגדרות רפואיות או חוקיות המוכתבות על ידי אנשי מקצוע.
הזהות הקווירית.
תאוריית הקוויר התפתחה בשנות ה-90 ובאה כביקורת לתיאורית הגיי (gay).
תאוריית הגיי דוגלת בהיטמעות בקהילה ההטרונורמטיבית. היא נאבקת למען החלת הערכים הקיימים בחברה על הקהילה, לדוגמה המאבק לנישואין חד-מיניים, המאבק לאימוץ ילדים ועוד.
תאוריית הקוויר, לעומת זאת, לא מסכימה עם הערכים הקיימים בחברה. היא מאמינה בפריצת הגבולות והמוסכמות החברתיות המקובלים. תאוריית הקוויר טוענת שהסדר החברתי הקיים הוא פטריארכלי, דיכוטומי ושגוי מיסודו ולכן שואפת ליצור חברה שוויונית, חסרת גבולות וחסרת הגדרות. היא טוענת שעצם ההגדרה העצמית של גבר-אישה, הומוסקסואל - הטרוסקסואל (סטרייט) וכו' היא תרבותית ולא טבעית.