למחלקות אשפוז מסוימות נלוות יחידות המשמשות לצורך מתן הטיפול הרפואי הספציפי בהן. הן יהיו ממוקמות מחוץ לתחומן הפיזי של מחלקות האשפוז או ממש בתוכו. לדוגמה:
ג'רי וקסלר
ג'רלד (ג'רי) וקסלר (באנגלית: Gerald "Jerry" Wexler; 10 בינואר 1917 - 15 באוגוסט 2008) היה עיתונאי מוזיקה שהפך לאחד מהמפיקים המוזיקליים החשובים של המוזיקה הקלה בארצות הברית בשנות ה-60 וה-70. וקסלר עבד, בין היתר, עם ארית'ה פרנקלין, ריי צ'ארלס ובוב דילן. בשנת 1987 נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה.
וקסלר נולד למשפחה יהודית ברובע הברונקס, ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת המדינה של קנזס, נשר מהלימודים וגויס לצבא ארצות הברית. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך בלימודיו וקיבל תואר בעיתונות ב-1946.
ככתב ועורך במגזין בילבורד, טבע את המונח "רית'ם אנד בלוז". בשנת 1953 התקבל כמנהל רפרטואר ואמנים בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, והיה לאיש המפתח בחברה (לצד אהמט ארטגון) כאשר הפיק את אלבומיהם של ריי צ'ארלס, בובי דארין והדריפטרס בשנות ה-50 ושל וילסון פיקט ודאסטי ספרינגפילד בשנות ה-60. במיוחד סייע וקסלר לקרב אוכלוסייה "לבנה" למוזיקה ה"שחורה". בשנת 1967 החתים את ארית'ה פרנקלין לאטלנטיק ודאג להפיכתה לכוכבת. ב-1968 החתים לאטלנטיק את להקת לד זפלין אולם לא הפיק אותם.
ב-1975 עזב וקסלר את אטלנטיק ועבר לוורנר ברודרס. ב-1979 כאשר הכריז בוב דילן כי הוא "נולד מחדש" כנוצרי הפיק עבורו וקסלר את התקליט בעל האופי הדתי "Slow Train Coming", מבלי שידע על התכנים. בתגובה לטון המטיפני של דילן טען וקסלר שהוא מעריך את האירוניה שבדבר עריכת התקליט על ידי שני יהודים ושהוא עצמו "יהודי אתאיסט חסר-תקנה בן 62". שנה מאוחר יותר הפיק את אלבומו "Saved".
בשנת 1983 עבד וקסלר עם ג'ורג' מייקל (ש"עלה אליו לרגל" לאולפנו באלבמה) והפיק עבורו את הגרסה הראשונה ללהיטו "לחישה פזיזה", הפקה ממנה לא היה מייקל מרוצה בסופו של דבר. ב-1988 היה שותף להפקת אלבום האוסף המצליח של להקת דייר סטרייטס, "Money for Nothing". בשנות ה-90 חזר להפיק תקליטים עבור ריי צ'ארלס ואטה ג'יימס.
חיים אישיים.
וקסלר התחתן שלוש פעמים. בשנת 1941 התחתן עם שירלי קמפף; נולדו להם שלושה ילדים. אשתו השנייה הייתה רנה פפאס. אשתו השלישית הייתה המחזאית-סופרת ז'אן ארנולד. הוא נפטר בביתו בסרסוטה, פלורידה, ב-15 באוגוסט 2008, מאי ספיקת לב. לשאלתו של יוצר סרטים תיעודיים כמה שנים לפני מותו מה הוא רוצה על מצבתו, ענה וקסלר "שתי מילים: 'עוד בס'".
יונל פרליה
יונל פרליה (ברומנית: Ionel Perlea 13 בדצמבר 1900 אוגראדה - 29 ביולי 1970 ניו יורק) היה מנצח ומלחין רומני, בעל שורשים גרמניים. בעשורים האחרונים לחייו חי ופעל בעיקר בארצות הברית. התאזרח בארצות הברית בשנת 1970.
הצטיין במיוחד בניצוח אופרות מהרפרטואר האיטלקי והגרמני.
רקע משפחתי. ילדותו ולימודיו ברומניה ובגרמניה.
יונל פרליה נולד ביישוב בוקו - אוגראדה, במחוז יאלומיצה בחבל מונטניה בדרום רומניה, על גדות נהר יאלומיצה. אביו ויקטור פרליה היה רומני, בוגר האקדמיה למסחר באנטוורפן וחובב מוזיקה, ואמו מרגרתה הַברליין Margarethe Haberlein - גרמניה ממינכן. ליונל היו עוד שני אחים ואחות. משפחת אביו הייתה אמידה. ברשותה היו אחוזות ועדרי בקר במישור הברגאן ובית גדול בעיר-הנמל בראילה שהיה ידוע כמרכז יצוא של הדגן.
סבא רבא של יונל פרליה, הקים בכפר אוגראדה את הבית הספר הישן, וסבו, גאורגה פטקו, ייסד בו את הכנסייה ע"ש גאורגה הקדוש (1868-1870). אחרי ילדות מאושרת באוגראדה ובבראילה, בשנת 1910 אב המשפחה, ויקטור פרליה, נפטר, והאם האלמנה נאלצה לחזור עם ילדיה לבית הוריה במינכן, שם יונל בילה את נעוריו ואת התבגרותו.
למד בתיכון ע"ש גתה ובמקביל למד לנגן בפסנתר, בכינור ובצ'לו. מורו למוזיקה, מיטאנג, נגן עוגב באחת הכנסיות החשובות של מינכן עודד אותו להמשיך לשכלל את כישוריו המוזיקליים. בגיל 12 ארגן תזמורת קטנה יחד עם חברים לבית הספר והלחין ואלס ושיר לכת ראשון.
בין השנים 1918–1920 פרליה למד הלחנה ואמנות הניצוח אצל אנטון בר-ואלברון (1864–1929) והשתלם בנגינה בפסנתר אצל קוטאנה בקונסרבטוריון של מינכן, לאחר מכן, עד שנת 1923 למד אצל פאול גרנר (1872–1944) (צורות מוזיקליות והלחנה), אוטו לוזה (לוהזה) (1858–1925) (ניצוח)
ואצל דאג מרטינזן (פסנתר) בקונסרבטוריון של לייפציג בגרמניה.
מוריו היו חסידים מובהקים של מוזיקה אופראית וייתכן שבכך השפיעו עת העדפותיו של פרליה בחייו האומנותיים.
תחילת דרכו כמנצח. פעילותו ברומניה.
נשאר כמה שנים בגרמניה כמנצח מקהלה בלייפציג (1922-1923) וברוסטוק (1923-1925).
אחרי הופעה ראשונה ב"סלון מוצרט" בבוקרשט ב-25 בספטמבר, ב-17 באוקטובר 1919 פרליה הופיע בקונצרט הבכורה שלו ב"אתנאול רומן" וניצח בין השאר על הסימפוניה "ארואיקה" של בטהובן וגם על יצירות מקוריות משלו, (רביעייה עם פסנתר ו"שלושה לידר לבריטון ופסנתר", עם השתתפותו של הבריטון ז'אן אתנאסיו).
האמן הצעיר השתלב באותם ימים בחוגי האליטה התרבותית של בירת רומניה - הכיר מקרוב את המלחין והמנצח אלפרד אלסנדרסקו (שהיה לאחד מידידיו הטובים ביותר), המלחין מרסל מיכלוביץ', המשורר יון מינולסקו, הצייר יוסיף איסר, הסופר והעיתונאי י. פלץ, פגש את הפסל קונסטנטין ברנקוש ואת ההיסטוריון ניקולאיה יורגה ואחרים.
גדול מוזיקאי ארצו, ג'ורג'ה אנסקו עודד אותו לא לנטוש את ההלחנה.
בשנת 1926 זכה בפרס אנסקו להלחנה עבור הרביעייה למיתרים אופוס 10.
בין השנים 1927 -1928 היה מנצח של בית האופרה בעיר קלוז' ולאחר מכן בין השנים 1929-1932 ו-1936-1944 היה המנצח הראשי של בית "האופרה הרומנית" בבוקרשט ומנהל מוזיקלי שלה בין השנים 1929-1932 ו 1934-1936. במקביל כיהן גם כמנהל של התזמורת הסימפונית רדיו של בוקרשט בין השנים 1936-1944. אחרי שנת 1935
ניצח כאורח גם ב"פולקסאופר" בברלין (1940), ברסלאו, פרנקפורט, שרלוטנבורג, שטוטגרט ובאופרה בווינה (1935).
אחרי ההפיכה האנטי-נאצית שבוצעה על ידי המלך ואנשי צבא בבוקרשט ב-23 באוגוסט 1944 פרליה נלקח בשבי על ידי השלטונות הנאצים בווינה בעת ששהה שם עם אשתו ושניהם נשלחו למחנה בכפר מריהפפאר. בנם נשאר בטיפול סבתו מצד האם ברומניה.
הקריירה הבינלאומית.
בתום מלחמת העולם השנייה, אחרי שהשתחרר מן השבי, בין השנים 1945-1958
פרליה התחיל לנצח בבתי האופרה של איטליה. לאחר שלתדהמתו נלקחה ממנו האזרחות הרומנית בטענה ש"לא התייצב למלא את חובתו" אחרי ההפיכה באוגוסט 1944,
החליט לא לחזור לרומניה. החלטתו נשארה סופית במיוחד לאחר שקם ברומניה משטר דיכוי הקומוניסטי הבלתי פופולרי בחסות ברית המועצות.
אחרי שבשנת 1945 ניצח בבית האופרה של רומא לפרליה הוצע חוזה קבוע כמנצח במוסד היוקרתי הזה, מה שהיווה פריצת דרך בקריירה הבינלאומית שלו כמנצח. כיהן בתפקיד זה למשך שנתיים. בשנת 1949 ניצח על האופרה "טריסטן ואיזולדה" מאת וגנר במטרופוליטן אופרה בניו יורק. כעבור שנתיים, ב-1950 הייתה לו הופעת בכורה בלה סקאלה במילאנו וב-1951 ניצח במשך עונה על תזמורת האופרה של סן פרנסיסקו San Francisco Opera Company . באותה שנה נתמנה למנהל מוזיקלי של ה"פסטיבל גראנד אופרה" של סן אנטוניו, טקסס.
בהמלצתו של טוסקניני שהעניק לו אז במתנה את שרביטו, יונל פרליה התמנה כיורשו של המנצח האיטלקי בניהול התזמורת הסימפונית קונטיקט בין השנים 1955-1965.
ירש מטוסקניני גם את המשרה כפרופסור לאמנות הניצוח בבית הספר מנהטן למוזיקה בניו יורק בשנים 1952-1959 ואחר כך שוב בין 1965-1970. עשה סיורים רבים בעולם, כולל בטוקיו ובאמריקה הלטינית.
שנותיו האחרונות.
אחרי התקף לב בשנת 1957 בזמן שניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן (ממנו יצא בנס, למרות שהתעקש להמשיך לנצח עד סיום היצירה), בשנת 1958 פרליה לקה באירוע מוחי שגרם לשיתוק זרועו הימנית. תוך מאמצי שיקום למד לנצח רק בידו השמאלית, כפי שעשה בביצוע שנותר בלתי נשכח של האופרה "טוסקה" מאת פוצ'יני.
בשנת 1969 בעידודו של המלחין תאודור גריגוריו ואחרים, פרליה ביקר לראשונה במולדת, אחרי 25 שנה, וניצח בבוקרשט ב"סאלא פאלאטולוי" ("אולם ההיכל") בבוקרשט
ובאתנאום הרומני. בעת ביקורו ברומניה נסע לראות את בית הוריו בכפר הולדתו. הרשויות הצטרכו בלערוך בו שיפוץ מזורז לקראת ביקורו של המאסטרו, מפני שעד אז שימש למחסן ירקות ולסניף דואר.
במהלך הקריירה האמנותית שלו יונל פרליה ניצח על מופעי אופרה רבים ברחבי העולם - בווינה,
פריז, בואנוס איירס, פירנצה, שיקגו וניצח על תזמורות חשובות במיוחד בארצות הברית ובגרמניה (למשל התזמורת הסימפונית RIAS של הסקטור האמריקני בברלין - לימים התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין, והתזמורת הסימפונית של במברג).
הקליט תקליטים מהרפרטואר האופראי והסימפוני.
יונל פרליה נפטר אחרי סבל ממושך בבית החולים מואנט סיני בניו יורק ביולי 1970, בגיל 69.
היה נשוי לליזט ,בת לבית קוטסקו מן הכפר דימיין Dimieni השכן, ולזוג נולד בן, בשם ז'אן. פרליה היה גיס של מירצ'ה אליאדה התחתן עם אחותה של אשתו, כריסטינל קוטסקו.
מורשתו ותרומתו לחיי המוזיקה ברומניה ובעולם.
פרליה ניצח את ביצועי הבכורה ברומניה של הסימפוניה השנייה של מאהלר ושל הרקוויאם של ורדי, כמו כן של האופרות אמני השירה מנירנברג מאת וגנר, פלסטף מאת ורדי ו"אביר הוורדים" מאת ריכרד שטראוס (בתרגום לשפה הרומנית).
כמו כן ניצח על הבכורות של יצירות כמו: