הסרט מציג קטעים מעשרות סרטי קולנוע, כמו גם ראיונות עם נשים וגברים מתעשיית הקולנוע ההוליוודית, המדברים על היחס לדמויות הומואים בסרטים מנקודת המבט שלהם: החל עם דמות ה"סיסי" ועד קוד הצנזורה ההוליוודי וההתקדמות החיובית בייצוג ההומו-לסבי שהחלה בשנות ה-90. רוסו נחשב אחד הראשונים לעודד הומואים וסטרייטים לבחון את השפעתה של התרבות הפופולרית על עיצוב עמדות כלפי זהות מינית וזהות מגדרית. הוא יצר ז'אנר ביקורתי הבוחן כיצד סרטים, תוכניות טלוויזיה, קומיקס ומשחקי מחשב מציגים דמויות להט"ב.
בגרסת ה-DVD שיצאה בשנת 2001 משולבת ביקורת מפי צוות ההפקה וכן ביקורת מפי רוסו עצמו מתוך ראיון שהתקיים ב-1990. כמו כן ישנו קישור לאתר הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ומספר ראיונות משוחזרים, אשר יצאו כסרט שני בשם "Rescued From the Closet".
נשא (ביולוגיה מולקולרית)
בביולוגיה מולקולרית, נַשָּׂא או וֶקְטוֹר הוא אמצעי להעברת DNA זר לתא אחר. הנשא הוא מקטע של DNA המתכונן לשאת עליו גנים שונים, על פי הצורך, ומשמש בהנדסה גנטית כדי להעביר תכונות מסוימות לאורגניזם כלשהו, לבודד או להרבות DNA בתא המטרה. שני סוגי הנשאים הנפוצים ביותר הם פלסמידים ונגיפים.
קיימים נשאי ביטוי (expression vectors) שמטרתם לגרום לתא המטרה לבטא גן זר. נשאי ביטוי כוללים לרוב רצף פרומוטור, שמניע את ביטוי הגן הזר. נשאים פשוטים יותר הנקראים נשאי שעתוק (transcription vector) מיועדים לאפשר שעתוק של גן זר, אך לא לתרגמו: הם יכולים להיות מועתקים בתא המטרה, אך לא להתבטא, בניגוד לנשאי ביטוי. נשאי שעתוק משמשים להגברה.
החדרת וקטור אל תא המטרה נקראת טרנספקציה, ובהחדרה של וקטור נגיפי נעשה שימוש במושג ספציפי טרנסדוקציה.
אצטדיון חואן דומינגו פרון
אצטדיון חואן דומינגו פרון (בספרדית: Estadio Juan Domingo Perón) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר אבז'אנדה בפרובינציית בואנוס איירס ומשמש את קבוצת הכדורגל ראסינג קלוב. האצטדיון מכונה בארגנטינה אל סילינדרו ("הצילינדר") בשל מראהו העגול. הוא נקרא על שמו של שליט ארגנטינה בעבר חואן פרון שתרם רבות לבניית האצטדיון במהלך כהונתו.
האצטדיון נחנך לראשונה ב-3 בספטמבר 1950 במשחק בין ראסינג קלוב לוולס סרספילד לעיני 100,000 צופים. האצטדיון עבר שיפוץ נרחב ב-1997. האצטדיון נחשב היום לשני בגודלו בארגנטינה אחרי אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי המשמש את הנבחרת הלאומית וריבר פלייט.
שקודה
שיחות ישראל–סוריה (2008)
שיחות ישראל–סוריה במטרה להשיג שלום בין המדינות, החלו בפברואר 2008 כמגעים עקיפים בתיווך טורקיה, והמשיכו כשיחות בלתי ישירות באנקרה בחסות טורקית החל מ-19 במאי 2008.
ב-21 במאי 2008 פורסם לראשונה על קיום השיחות, בהודעה שיצאה במקביל בירושלים, בדמשק ובאנקרה, נאמר: "ישראל וסוריה החלו בשיחות שלום בלתי ישירות בחסות טורקיה. הצדדים הצהירו על כוונתם לנהל את השיחות בתום לב ובפתיחות, ולקיים דיאלוג רציני ורציף, על מנת להגיע לשלום מקיף בהתאם למסגרת שנקבעה בוועידת מדריד".
נשיא סוריה סירב להפגש או ללחוץ את ידו של ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט בעת ששניהם השתתפו בוועידת מדינות הים התיכון בפריז ב-13 ביולי 2008, ובמצעד יום הבסטיליה למחרת. אסד העדיף כנראה לדחות את השיחות הישירות לשנת 2009 - רק לאחר סיום כהונתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ובכל זאת - סבב רביעי של שיחות בלתי-ישירות התקיים בסוף יולי, ושני סבבים נוספים כבר תוכננו לאחר מכן.
מספר שעות לאחר סיום סבב השיחות הרביעי, הודיע אולמרט על פרישתו, ובנאומו אמר: "אנחנו קרובים יותר מתמיד להבנות מוצקות שעשויות להוות בסיס להסכמים בשני צירי ההדברות - הפלסטיני והסורי", אך בסוריה חששו מהמשך השיחות לאור התפטרות אולמרט. ניסיון נוסף של אולמרט כראש ממשלת מעבר לחדש את השיחות - עורר ויכוח ציבורי בישראל.
רקע.
היחסים בין ישראל לסוריה עד שנת 2008 היו מתוחים, לאחר מספר אירועים:
במקביל, השמיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד, החל משנת 2003, הצהרות על כוונתו לחדש את המשא ומתן עם ישראל. גישושים אלו לא נתקלו בתגובה אוהדת, ונראה כי אריאל שרון - ראש ממשלת ישראל עד 2006 - לא היה מעוניין לדון על עתידה של רמת הגולן במשא ומתן עם המשטר הסורי. סיבה נוספת שכנראה גרמה לרתיעה הישראלית ממגע עם אסד הייתה תמיכת סוריה בטרור, ומפקדותיהם של ארגוני טרור רבים הפועלים מדמשק.
אסד מצא את עצמו במצב חמור מול ארצות הברית ומדינות מערביות נוספות בעקבות מלחמת המפרץ השנייה. נטען כי המשטר הסורי סייע לסדאם חוסיין להחביא את הנשק להשמדה המונית שנחשד כי היה ברשותו. רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, והחשדות כי המשטר הסורי הוא שאחראי לרצח, הביאו למשבר נוסף ביחסה של מדינות המערב אל המשטר הסורי.
מגעים חשאיים.
הדעה המקובלת היא, שמגעים חשאיים התקיימו החל מביקור ראש הממשלה אהוד אולמרט בטורקיה בפברואר 2008. ההערכה היא, שאולמרט סיכם עם עמיתו הטורקי רג'פ טאיפ ארדואן, שטורקיה תתווך בין שתי המדינות. מאז נסעו ראש הסגל במשרד ראש הממשלה ד"ר יורם טורבוביץ' והיועץ המדיני שלום תורג'מן מספר פעמים לטורקיה. ארצות הברית הייתה אף היא בסוד העניינים, אך כנראה לא נטלה חלק פעיל בהם.
ייתכן והכל התחיל הרבה יותר מוקדם - בינואר 2004, כאשר נשיא סוריה הגיע לביקור היסטורי באנקרה. אסד כנראה הציע לראש ממשלת טורקיה, לפנות לישראל כדי לחדש את התהליך המדיני בין סוריה לבין ישראל.
ב-24 באפריל 2008 הודיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד שאולמרט הביע נכונות לנסיגה מרמת הגולן. אולמרט, ששהה באותו זמן בחופשה בצימר ברמת הגולן - לא הכחיש טענה זו.
מגעים גלויים בלתי ישירים.
הנושא פורסם לראשונה ב-21 במאי 2008 - בתום סבב השיחות הראשון.
סבב חמישי תוכנן ל-8 בספטמבר 2008, אך נשיא סוריה החליט לדחות את השיחות עקב המצב הפוליטי הבלתי ברור בישראל, ומכיוון שעדיין לא ברור מי יעמוד בראש המשלחת הישראלית, לאחר סיום תפקידו של ראש הסגל במשרד ראש הממשלה, יורם טורבוביץ'.
לאחר שיושבת ראש "קדימה" ציפי לבני לא הצליחה להקים ממשלה חדשה, ולאחר שנקבע שהבחירות לכנסת השמונה עשרה יוקדמו - פורסם, שאהוד אולמרט שלח מסר לסוריה, על פיו ניתן לחדש את השיחות בתיווך טורקי. ניסיון זה עורר ויכוח ציבורי בישראל, האם ממשלת מעבר רשאית לנהל מהלך מכריע כזה, או לא.
לקראת מגעים גלויים ישירים.
מעט מאוד מתפרסם בנושא:
נושאים במשא ומתן.
המשא ומתן היה חשאי, ורוב הפרטים אינם ידועים. להלן קטעי מידע שהגיעו לידיעת התקשורת. פרטים נוספים רבים - אינם ידועים.
מסירת רמת הגולן לסוריה.
בשיחות הקודמות בשנת 2000 בשפרדסטאון, הסכימה ישראל למסור את רמת הגולן לסוריה, אולם השיחות הגיעו למבוי סתום, קרוב לוודאי עקב מחלוקת על המיקום המדויק של הגבול בין שתי המדינות. ישראל עמדה על הגבול הבינלאומי המנדטורי, ואילו סוריה עמדה על "קו הארבעה ביוני" (4 ביוני 1967, היום האחרון לפני פרוץ מלחמת ששת הימים). קו זה, הקרוי גם הקו הסגול או קו שביתת הנשק נמצא ממערב לשטחים עליהם השתלטה סוריה במהלך מלחמת העצמאות. המחלוקת נותרה על רצועה ברוחב 10 מטר של החוף המזרחי של הכנרת ורצועה ברוחב של 50 מטר ממזרח לנהר הירדן.
שר החוץ הסורי וליד אל-מועלם הצהיר ב-21 במאי, מיד לאחר פרסום הידיעה על השיחות, כי ישראל התחייבה כבר לנסיגה מלאה מרמת הגולן. ישראל הכחישה, וכנראה שהן ההצהרה והן ההכחשה היו חלק מהמשא ומתן בין המדינות.
על פי מקורות טורקיים, בסוף הסבב השלישי של השיחות (1 ביולי 2008), הוחלט, שבשלב השיחות הישירות ידונו בין היתר גם ב"רישום קו ה-4 ביוני 1967". אפשר להבין מכך, שזו הפעם הראשונה שסוריה מקבלת את הטענה הישראלית, שמיקומו המדויק של קו ה-4 ביוני איננו ברור כיום.
יחסי ישראל–סוריה.
על פי אסד, אם היה מושג הסכם שלום, היו אמורים להיות "יחסים רגילים" בין סוריה לבין ישראל, כולל החלפת שגרירים, אך הוא סירב להשתמש במילה "נורמליזציה". שגריר סוריה בארצות הברית עימאד מוסטפא, שהיה נחשב מקורב לאסד, הגדיר את היחסים העתידיים כ"שלום הוגן ובר-קיימא".
יחסי סוריה עם איראן ועם חזבאללה.
כחלק מהסכם השלום, דרשה ישראל מסוריה שתפסיק את שיתוף הפעולה הצבאי והאסטרטגי עם אויבותיה של ישראל - איראן וחזבאללה, ועל כן הברית בין סוריה לבין איראן הייתה אמורה להיות אחד הנושאים במשא ומתן. נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד נדהם וכעס על המגעים החשאיים בין סוריה ובין ישראל, אולם נשיא סוריה מיהר להרגיע אותו, שיחסי איראן-סוריה לא ייפגעו, ואף ביקר באיראן בתחילת אוגוסט 2008. על פי הערכת אמ"ן נכון למאי 2008, סוריה לא התכוונה לשנות את יחסה לאיראן.
החזרת עצמות אלי כהן.
ב-20 במאי 2008, יום לפני פרסום הידיעה הראשונה על קיום השיחות, התקשר ראש הממשלה אולמרט אל נדיה כהן, אלמנתו של המרגל הישראלי אלי כהן, רמז לה על השיחות והבטיח שלא ישכח לדרוש את העלאת עצמותיו של אלי כהן לישראל.
ביקורת.
ביקורת בישראל נשמעה בעיקר מהצד הימני של המפה הפוליטת - על הנכונות למסור את רמת הגולן לסוריה, וטענות, שמהלך זה נועד לחלץ את ראש הממשלה אולמרט מפרשת טלנסקי. מהצד השני של המפה הפוליטית - פרופ' יחזקאל דרור מחברי ועדת וינוגרד רואה ביוזמות השלום של אולמרט עם סוריה ועם הפלסטינים כ-"תמרונים שטחיים, אם לא ספין מוחלט".