בשנת 2005 היא הוציאה את אלבומה השני נקרא : "Maria Isabel Nº 2" (מריה איסבל - מספר 2). שגם הוא זכה להצלחה, ונמכר ברחבי ספרד ובחלק נרחב באירופה וזכה להצלחה של 3 אלבומי פלטינה. 3 סינגלים מהאלבום: "Pues va a ser que no", "Quién da la vez" ן-"En mi jardin" (בגינה שלי).
מריה איסבל הוציאה גם סדרת בשמים על שמה ואף בשיר הנושא (Maria Isabel Nº 2) מוזכר הבושם.
בשנת 2006 הוציאה גם את אלבומה השלישי שנקרא "Capricornio"("גדי"), והוא זכה לאלבום פלטינה. הסינגל היחיד מהדיסק הוא של השיר "De que vas" זכה להצלחה.
במהלך שנת 2010 מריה איסבל חזרה לאולפן ההקלטות ועבדה על האלבום החמישי שלה (בחישוב שדיסק פסקול התוכנית "Los Lunnis" אינו שייך למריה איסבל אלא לערוץ TVE ולכן הדיסק אינו שלה) אך הוא לא יצא. לאחר מכן מריה איסבל הוזמנה כזמרת אורחת בתחרות אירוויזיון הילדים 2010 בבלארוס ביחד עם כל שאר זוכי התחרות עד אותו יום, והיא שרה את השיר איתו זכתה בתחרות במחרוזת ששרו כל ילדי זוכי התחרות, כל ילד בתור שלו, קטע קצר מהשיר שלו.
בסוף השנה היא הקליטה גרסה חדשה לשיר "Micifuz y Robustiana"- שיר ישן של להקה ספרדית הנקראת "Cantores de Hispalis" שנכנס לדיסק "La Gran Fiesta de las Sevillanas" .
פעילות בקולנוע ובטלוויזיה.
בשנת 2007 שיחקה לראשונה בסרט קולנוע ספרדי הנקרא "Angeles S.A"(בתרגום חופשי לעברית: " מלאכים בע"מ "). בסרט זה היא מגלמת את הדמות הראשית של ילדה הנושאת את שמה הפרטי במציאות, הנאלצת להתמודד עם מותו הטראגי של אביה, אליו הייתה קשורה מאוד. הסרט, שהוא מעין דרמה-מחזמר, כולל פסקול רחב, שאת כל שיריו מבצעת מריה (אחד מהם עם זמרת נוספת). הסרט זכה להצלחה, ושירים רבים מתוכו הפכו ללהיטים בספרד. פסקול הסרט זכה לאלבום פלטינה.
בשנת 2009 החלה להשתתף בערוץ 1 של ספרד - ה-TVE ולהנחות את תוכנית הבוקר לילדים "Los Lunnis". התוכנית שודרה בסביבות השעה 7 בבוקר, ובה מריה והדמויות (בובות) מלמדות ערכים ומעט אנגלית. לקראת סוף אותה שנה ובסיום העונה השנייה של התוכנית, יצא לחנויות פסקול התוכנית הנקרא על שם הסדרה, ובו שני שירים חדשים (אותם שרה מריה) הנקראים "Cosquillitas" ו"Toc Toc". בנוסף, הוקלטה בו גרסה נוספת לשיר "Cosquillitas", אותה שרה מריה יחד עם האנשים המשחקים את הבובות בסדרה. שיר זה שוחרר גם כסינגל.
קונסטנטין הראשון, קיסר אתיופיה
קונסטנטין השני, קיסר אתיופיה
אסקאנדאר
תשתית המחשוב הסריגי האירופית
תשתית המחשוב הסריגי האירופית (EGEE) הוא פרויקט הממומן על ידי התוכנית השישית של הנציבות האירופית באמצעות דירקטוריון F: טכנולוגיות ותשתיות חדשות, השייך ל- General for Information Society and Media של הנציבות.
פרויקט EGEE מחבר 70 מוסדות מחקר ו-27 מדינות של האיחוד האירופי במטרה לבנות מערך מחשוב סריגי בעבור האיחוד האירופי. הכוונה היא למחשב על וירטואלי המורכב מאשכולות מחשבים, כאשר האשכולות מצויים באתרים שונים ובמדינות שונות.
לבד מבניית המערך, מטרות פרויקט ה- EGEE כוללות תכנון ושיפור של "תווכה" הקרוי gLite לשימוש בדיסצפלינות שונות, ולבנות את קהילת המשתמשים במערך.
רקע.
פרויקט EGEE הוא פרויקט מחשוב סריגי אשר החל לפעול במרץ 2004 תחת השם - Enabling Grids for E-science in Europe, אך שמו שונה זמן קצר לאחר מכן לאחר ששותפים הצטרפו אליו מארצות הברית מאזור אסיה-פאסיפיק. בסיסו של הפרויקט הוא בתשתית מחשוב סריגי של CERN, אשר מטרתו לחבר משאבי מחשוב מתחום פיזיקת החלקיקים. EGEE התבסס על תשתית זו, והוסיף עוד משאבים רבים מכל רחבי הגלובוס ומשך מספר רב של משתמשים גם מקהילות מדעיות אחרות.
קונסטנטין, קיסר אתיופיה
גלאצו צ'אנו
הרולד מקמילן
מוריס הרולד מקמילן, הרוזן הראשון מסטוקטון () (באנגלית: Maurice Harold Macmillan, 1st Earl of Stockton; 10 בפברואר 1894 – 29 בדצמבר 1986) היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית, וראש ממשלת בריטניה בין השנים 1957–1963. מקמילן זכור בעיקר בהיותו פרגמטיסט ובכינויו "סופרמק" (Supermac). בתקופת ראשות ממשלתו נמשכה היחלשות מעמדה הבינלאומי של האימפריה הבריטית אך מקמילן הצליח להביא ייצוב ביחסי החוץ של בריטניה אם כי כשל במילוי הבטחותיו לבוחר בניסיון להביא ליציבות כלכלית.
מקמילן, תלמיד אוניברסיטת אוקספורד וותיק החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה החל דרכו הפוליטית מטעם המפלגה השמרנית עת נבחר לפרלמנט בשנת 1924. בתקופה בין שתי מלחמות העולם פגש בביקורת ממושכת עקב מדיניותו המיליטנטית שהתנגדה למדיניות הפיוס עם גרמניה הנאצית. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה מעורב במנהל משרד המושבות ובהמשך במשרד הממונה על חיל האוויר המלכותי. בהמשך, מממשלת צ'רצ'יל השנייה והלאה, כיהן בתפקידי מפתח בממשלות השמרנים. למקמילן היה תפקיד מרכזי בהנהגת הממשל הבריטי במהלך מלחמת סיני ולאחר התפטרותו של אנתוני אידן עקב תוצאות המלחמה מונה במקומו לראשות הממשלה בתור ראש ממשלת בריטניה ה-44 במספר.
במהלך ראשות ממשלתו ייצב מקמילן את "היחסים המיוחדים"; יחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת, לאחר המשבר של מלחמת סיני. מקמילן נקט במדיניות של חיבור יחסים קרובים עם מושבות בריטיות לשעבר שהשיגו עצמאות בכך שהסדיר מעבר שלטון יציב מהשלטון הקולוניאלי הבריטי במקומות כגון מלזיה וקניה. מקמילן חיזק את עמדתה של בריטניה נגד ברית המועצות אך כשל בניסיון לקרב את בריטניה אל הקהילה הכלכלית האירופית. מקמילן היה תומך של ישראל ולאחר הפיכה צבאית בממלכת עיראק שקטעה את יחסיה של האחרונה עם בריטניה, מקמילן פעל עוד יותר במטרה לחמם את היחסים עם ישראל. מקמילן פעל במטרה לייצב את הכלכלה הבריטית שהייתה במשבר ממושך מאז מלחמת העולם השנייה. ממשל מקמילן לא צלח בהסדר המצב הכלכלי, מה שגרם להיחלשות הפופולריות שלו.
לאחר פרשת פרופיומו התדמית של ממשלת מקמילן נפגעה קשות והאחרון התפטר מראשות הממשלה בתגובה. אלק דאגלס-יום החליף את מקמילן בראשות הממשלה והאחרון יצא לגמלאות. בשנת 1984 ניתן לו תואר האצולה 'הרוזן הראשון מסטוקטון' בידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. מקמילן נפטר בשנת 1986, בגיל 92. מקמילן, שהיה חבר במועצה המלכותית, הביא לשיפור איכות החיים הכללית בבריטניה ולהסדר יחסי של מעמדה הבינלאומי לאחר סדרת משברים ממושכים. לצד הצלחותיו הפוליטיות והמדיניות, תדמיתו של מקמילן נתונה לביקורת עקב הפיטורים הפוליטיים שביצע על רקע צורכי הממשלה פעמים רבות בתקופת ממשלו.
שנותיו הראשונות ונעוריו.
מקמילן נולד בלונדון ב-10 בפברואר 1894. סבו מצד אביו, דניאל מקמילן, הקים את חברת ההוצאה לאור המפורסמת הנושאת את שם המשפחה. הנער הצעיר החל את לימודיו בבית ספר "סאמר פילדס" וכעבור זמן מה עבר לתיכון היוקרתי איטון, אך גם את מוסד מכובד זה נאלץ לעזוב בשל מחלה. לאחר עזיבתו, עבר לבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, אולם הוא הצליח לסיים רק שנתיים בלימודים קלאסיים עד גיוסו לצבא, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. מקמילן היה ראש הממשלה הבריטי האחרון שנולד במהלך התקופה הוויקטוריאנית והאחרון שהיה מעורב במלחמת העולם הראשונה.
בשרותו הצבאי זכה לציון לשבח כקפטן בחיל מטילי הרימונים, הוא אף נפצע במהלך הקרבות שלוש פעמים. במהלך הקרב על הסום, שהה יום שלם בחפירה בעת שכדור חדר לאגן ירכיו, תוך כדי קריאת כתבי אייסכילוס בשפת המקור. במהלך המלחמה איבד מקמילן עמיתים רבים מספסל הלימודים ובשל כך החליט שאינו יכול לחזור וללמוד שוב באוקספורד.
חיים אישיים.
ב-21 באפריל 1920, נשא לאישה את דורותי קוונדיש, בתו של ויקטור קוונדיש, שכיהן באותה העת כמושל הכללי של קנדה. בין השנים 1929–1935, דורותי ניהלה פרשת אהבים ארוכה עם הפוליטיקאי השמרן רוברט בוטבי, ונפוצה השמועה כי רוברט הוא אביה הביולוגי של בתו הבכורה – שרה. ייתכן שהמתח הנפשי שנגרם לו כתוצאה מניאופי אשתו, הוא שהוביל להתמוטטות העצבים שעבר ב-1931. דורותי נפטרה ב-21 במאי 1966 בגיל 65, וילדה למקמילן ארבעה ילדים:
קריירה פוליטית (1924–1957).
בשנת 1924 נבחר מקמילן לפרלמנט. הוא איבד את מושבו ב-1929, וחזר אליו שנתיים אחר-כך. בשנות השלושים לא עלה לקדמת הבמה הפוליטית, בעיקר בשל רעיונותיו המיליטנטיים והביקורת הנוקבת שספג מסטנלי בולדווין ומנוויל צ'מברלין. ב-1938 פרסם את ספרו הראשון: "דרך הביניים" (The Middle way), אשר בו הציג עמדה פוליטית מתונה ושקולה – הן בנושאי פנים והן במערכת היחסים הבינלאומית. בשנת 1936, כאשר הורמו העיצומים הבריטיים מעל ממלכת איטליה שהחלו עם אירועי המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מקמילן התפטר מהממשלה של בולדווין בזעם. החלטה זאת לפנות נגד המדיניות הממשלתית לפיוס עם מדינות הציר הפך את מקמילן למטרה לחיסול מצדה של גרמניה הנאצית. לצד מקמילן קתרין סטיוארט-מארי, הדוכסית מאתול (), התנגדה גם כן למדיניות הפייסנית ועל כן איבדה את מקומה הפרלמנטרי בממשלת צ'מברלין בשנת 1938.
תחת ממשלות צ'רצ'יל.