בפברואר 1885 בעקבות לחץ דיפלומטי מסין, בריטניה סגרה את הונג קונג ונמלים אחרים במזרח הרחוק לאוניות מלחמה צרפתיות. ממשלת צרפת הגיבה על ידי הזמנת אדמירל קורבה ליישם את "מצור אורז" על נהר היאנגצה, בתקווה להביא את הסינים להסכם דיפלומטי על ידי יצירת מחסור רציני באורז בצפון סין. המצור על האורז הפריע קשות להובלת האורז בים משאנגחאי והכריח את הסינים לשאת אותו בדרכים יבשתיות, אך המלחמה הסתיימה לפני שהמצור השפיע קשות על הכלכלה הסינית.
פעולות בטונקין.
ניצחון צרפתי בדלתא.
בינתיים, הצבא הצרפתי בטונקין לחץ גם הוא על הכוחות הסינים ועל בעלי בריתם. גנרל מילוט, שבריאותו התדרדרה התפטר מתפקידו כמפקד כללי של חיל המשלוח של טונקין בתחילת ספטמבר 1884, והוחלף על ידי הגנרל ברייר דה איסל. המשימה הראשונה של ברייר דה איסל הייתה להביס פלישה סינית גדולה לדלתא של הנהר האדום. בסוף ספטמבר 1884 התקדמו גדודים גדולים של צבא גואנגשי מלאנג סון והתרכזו בתוך עמק לום נאם, ויצרו מארב לספינות-התותחים הצרפתיות ב־2 באוקטובר. ברייר דה איסל הגיב מיד, והזיז כמעט 3,000 חיילים צרפתים לתוך עמק לום נאם לתקוף את הפלוגות הסיניות לפני שיוכלו להתרכז בעמק. במבצע קפ (2 עד 15 באוקטובר 1884) תקפו שלושה טורים צרפתיים בפיקודו הכללי של הגנרל דה נגייה את היחידות המופרדות של צבא גואנגשי והביסו אותם במישרין. דיווחים על מעשי הזוועה של הצרפתיים בקרבות האלה זעזעו את דעת הקהל באירופה. לאמיתו של דבר, כמעט ולא הוצאו להורג שבויים סיניים במהלך המלחמה הסינית-צרפתית, והצרפתים נדהמו באותה מידה מהנוהג הסיני לשלם את השכר לחיילים על פי מספר הראשים הצרפתיים הכרותים.
זמן קצר לאחר התקפות אוקטובר נגד צבא גואנג-שי, ברייר דה לאיסל נקט צעדים כדי להחזיר את המאחזים המערביים של האנג הואה, ת'יי נגוין וטויין קואנג, אשר היו תחת איום הולך וגובר מצד חיילי הדגל השחור של ליו יונגפו. הצרפתים גם חתמו את דלתא המזרחית מפני פשיטות של גרילה סינית שבסיסה בגואנג-דונג על ידי כיבוש טיין יין, דונג טריו ונקודות אסטרטגיות אחרות, ועל ידי חסימת נמל קנטונזי של ביהאי. הם גם ניהלו קרבות לאורך המסלול התחתון של הנהר האדום כדי לעקור קבוצות גרילה מבסיסים הסמוכים להאנוי. פעולות אלה איפשרו לברייר דה לאיסל לרכז את חלקו הגדול של חיל המשלוח של טונקין סביב צ'ה וקפ בסוף שנת 1884, כדי להתקדם אל לאנג-סון ברגע שהפקודה תינתן.
מבצע לאנג סון.
האסטרטגיה הצרפתית בטונקין הייתה נושא לדיון חריף בבית הנבחרים בסוף דצמבר 1884. שר ההגנה ז'אן-בפטיסט-מארי קמפנון טען כי על הצרפתים לאחד את אחיזתם בדלתא. מתנגדיו קראו למתקפה כוללת כדי להדוף את הסינים מצפון טונקין. הוויכוח הגיע לשיאו בהתפטרותו של קמפנון ובהחלפתו כשר הצבא על ידי הגנרל ג'ול לואיס לוואל הניצי, שהורה מיד לברייר דה לאיסל לתפוס את לאנג סון. המבצע הושק מבסיס הצרפתי בצ'ו, וב־3 וב־4 בינואר 1885 תקף הגנרל דה נגרייה וניצח חטיבה של צבא גואנגשי שהתרכז סביב הכפר הסמוך נוי בופ כדי לנסות לשבש את ההכנות הצרפתיות. ניצחונו של דה נגרייה בניו בופ, נחשב בעיני עמיתיו כמדהים ביותר בקריירה שלו.
לקח לצרפתים כחודש להשלים את הכנותיהם עבור מבצע לאנג סון. לבסוף, ב־3 בפברואר 1885, החל ברייר דה לאיסל את התקדמותו מצ'ו עם טור של 7,200 חיילים, מלווה ב־4,500 סבלים קולים. בתוך עשרה ימים התקדם הטור לפאתי לאנג סון. החיילים נשאו ציוד כבד, ונאלצו לצעוד דרך קשה מאוד. הם גם נאלצו להיאבק בלחימה כדי לעקוף עמדות סיניות מוגנות, בטאי הוואה (4 בפברואר), בהוואה (5 בפברואר) ובדונג סונג (6 בפברואר). לאחר הפסקה קצרה בדונג סונג, לחץ להתקדמות חיל המשלוח לעבר לאנג-סון, ונלחם בפעולות נוספות בדאו קואו (9 בפברואר) ובפו-וי (11 בפברואר). ב-12 בפברואר, במאבק עיקש אך מוצלח, פרצו כוחות חיל הרגלים של חטיבתו הראשונה של קולונל לורן ג'ובאנינלי את ההגנות הסיניות העיקריות בבאק וי, כמה קילומטרים מדרום לאנג סון. ב-13 בפברואר נכנס הטור הצרפתי לאנג סון, כשהסינים נטשו אותה.
המצור על טויאן קואנג.
תפיסתה של לאנג סון איפשרה לכוחות צרפתים משמעותיים לנוע מערבה יותר כדי להקל על חיל המצב הצרפתי הקטן והמבודד בטויאן קואנג, אשר היה במצור על ידי צבא יונאן של טאנג ג'ינגסונג ב-1884 על ידי צבא הדגל השחור של ליו יונגפו. המצור על טויאן קואנג היה העימות הקשה ביותר במלחמת סין-צרפת. החיילים הסיניים ושל הדגלים השחורים עלו בשיטתיות עד לעמדות הצרפתיות בינואר ובפברואר. חיל המצב של טויאן קואנג, 400 לגיונרים ו-200 אנשי עזר בפיקודו של מארק אדמונד דומייה, הדף את כל הניסיונות לתקוף את עמדותיהם, אך איבד יותר משליש מכוחו (50 הרוגים ו-224 פצועים). באמצע פברואר היה ברור שטויאן קואנג תיפול, אלא אם כן תהיה פעולה מיידית.
הוא השאיר את דה נרג'רי בלאנג סון עם הבריגדה השנייה, וברייר דה איסל הוביל את הבריגדה הראשונה של ג'ובאנינלי בחזרה להאנוי, ואחר כך במעלה הנחל להקל על המצור של טויאן קואנג. ב-2 במרץ 1885 תקף ג'ובאנינלי את האגף השמאלי של קו ההגנה הסיני. בוצעו שתי תקיפות צרפתיות עם נפגעים רבים (76 הרוגים ו-408 פצועים). עם זאת, ניצחונם פינה את הדרך טויאן קואנג. צבא יונאן והדגלים השחורים הפסיקו את המצור והסתלקו מערבה, וכוח הצרפתי נכנס לעיר הנצורה ב־3 במרץ.
הסוף.
לפני עזיבתו את טויאן קואנג, הורה ברייר דה איסל לנג'רייה ללחוץ על המערכה באזור לאנג סון לכיוון הגבול הסיני ולגרש את שרידי צבא גואנגשי מאדמות טונקין. לאחר חימושה מחדש של חטיבה 2 עם מזון ותחמושת, גנרל דה ניג'רייה הביס את צבא גואנגשי ב-23 בפברואר 1885 והדף אותו מטונקין. לשם כך חצו הצרפתים את פרובינציית גואנגשי ופוצצו את בניין המכס הסיני על גבול טונקין-גואנג-שי.
בתחילת מרץ, בעקבות הניצחונות הצרפתים בהו מוק ובדונג דאנג, הגיע המצב הצבאי בטונקין למבוי סתום זמני. החטיבה הראשונה של ג'ובאנינלי התמודדה עם צבא יונאן של טאנג צ'ינג סונג סביב הונג הואה וטויאן קואנג, בעוד חטיבתו השנייה של דה נג'רייה בלאנג סון עמדה מול צבא גואנג-שי של פאן דינג-שיין. לא היה לצבא הסיני שום סיכוי ממשי לפתוח במתקפה במשך כמה שבועות, ואילו שתי החטיבות הצרפתיות שלכדו את לאנג סון בפברואר לא היו חזקות מספיק כדי לגרום לתבוסה מכרעת על הצבא הסיני. בינתיים, ממשלת צרפת לחצה על גנרל ברייר דה איסל לשלוח את חטיבה 2 מעבר לגבול לתוך פרובינציית גואנגשי, בתקווה כי איום על שטח סיני יאלץ את סין לבקש הפסקת אש. ברייר דה לאיסל ודה נג'רייה בחנו את האפשרות של מבצע לתפוס את המתחם הצבאי הסיני הגדול בלונגז'ו (60 ק"מ מעבר לגבול). אך ב־17 במרץ הודיע ברייר דה לאיסל לפריז כי מבצע כזה היה מעבר לכוחו. תגבורות צרפתיות משמעותיות הגיעו לטונקין באמצע מרץ, דבר שהעניק לברייר דה איסל הזדמנות קצרה לשבור את הקיפאון. הוא העביר את מרבית התגבורת להונג הואה כדי לחזק את חטיבת 1, בכוונתו הייתה לתקוף את צבא יונאן ולהניס אותו בחזרה אל מעבר למפרץ ין. בעוד הוא וג'ובאנינלי הכינו תוכניות למתקפה מערבית, הוא הורה לדה נג'ריירה להחזיק את עמדותיו בלאנג סון.
ב-23 וב-24 במרץ החטיבה השנייה, שנותרה רק עם 1,500 לוחמים, נלחמה בפעולה קשה מול יותר מ-25,000 חיילים של צבא גואנג-שי, ליד ז'נאן-גואן בגבול הסיני. הצרפתים כבשו מספר עמדות מחוץ לעיר ב-23 במרץ, אך לא את העמדות הסיניות העיקריות. אף על פי שהצרפתים ביצעו נסיגה טקטית של לחימה ומנעו מהסינים לחדור את קוויהם, מספר הנפגעים בחטיבה השנייה היו כבדים יחסית (70 הרוגים ו-188 פצועים) מאחר שהמורל של החטיבה היה נמוך, התחמושת התמעטה החליט דה נגרייה לחזור אל לאנג סון.
הקולים נטשו את הצרפתים ויצרו בכך בעיות אספקה. הסינים החלו לתקוף חזרה את הצרפתים. הצרפתים החזיקו בהצלחה את עמדותיהם וגרמו לנפגעים רבים בצבא גואנג-שי.
לקראת סוף הקרב נפצע נג'ריירה קשה בחזהו בעת שסייר בעמדות הסיניות. הוא נאלץ למסור את הפיקוד על החטיבה לסגן-משנה פול-גוסטב הרבינגר. הרבינגר היה תאורטיקאי צבאי ידוע שזכה למוניטין בשדה הקרב במלחמת צרפת–פרוסיה, אך הוא היה חלש כמפקד שדה בטונקין. כמה קצינים צרפתיים כבר הגיבו בחריפות על הופעתו במבצע בלנאג-סון ובבנג בו, שם תקף את העמדות הסיניות.
לאחר שקבל את הפיקוד על הבריגדה, נבהל הרבינגר. על אף הראיות שהסינים הובסו באופן חד-משמעי ונסוגו בחזרה באי-סדר לעבר הגבול הסיני, הוא שכנע את עצמו שהם מתכוננים לצור על לאנג-סון ולחתוך את קווי האספקה שלו. הוא התעלם מדבריהם של קציניו, והורה לחטיבה השנייה לנטוש את לאנג סון בערב 28 במרץ ולסגת לצ'ו. הנסיגה מלאנג-סון נערכה ללא הפסד ובהפרעות קלות מצד הסינים. הרבינגר ביצע החלטה שגויה, נטש כמויות ניכרות של מזון, תחמושת וציוד. בינתיים, הגנרל הסיני פאן דינגקין, ראה כי הצרפתים ביצעו נסיגה מלאה, ליכד את הצבא הפצוע שלו וכבש מחדש את לאנג סון ב-30 במרץ. הסינים לא היו במצב שאיפשר להם לרדוף אחרי הצרפתים לצ'ו, והסתפקו בהתקדמות מוגבלת לדונג סונג. הנסיגה נתפסה כניצחון סיני.
קריסת ממשלת פארי.