במשך שנים ערך הרב ולך את העלון השבועי של תנועת אל המעיין של מפלגת ש"ס - "מעיין השבוע". את אוסף מאמריו הוא קיבץ לסדרת ספרי "מעיין השבוע" על התורה. כמו כן הוציא את סדרת "מעיין המועד" על מועדי השנה, ואת סדרת "מעיין האמונה", המכילה מאמרים ורעיונות בנושא האמונה ומשולבים בה סיפורים מגדולי הדורות, רבים מהם מרבני יהדות המזרח.
הגדות של פסח.
הרב ולך מכונה "בעל ההגדות", בשל מספרן הרב של ההגדות של פסח שהוציא. מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא מוציא כמעט מדי שנה הגדה של פסח נוספת הכוללת לקט פירושים וביאורים על סדר ההגדה מאת אחד הרבנים, עם סיפורים אודותיו. בין השאר הוציא הגדות של הגר"א מווילנא, הבעל שם טוב ותלמידיו, החתם סופר, רבי חיים פלאג'י, החיד"א, הבן איש חי, הרש"ר הירש, רבי יהושע לייב דיסקין, אדמו"רי רוז'ין, אדמו"רי חסידות קוצק פשיסחא וגור, וגדולי הרבנים הליטאים בדורות האחרונים: החפץ חיים, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב יוסף שלום אלישיב.
חלק מן ההגדות תורגמו לאנגלית.
ביוגרפיות.
הרב ולך כתב מספר ביוגרפיות על רבנים ואישים תורניים. כמה מספרי הביוגרפיה הפכו לרב-מכר, ובהם "אנא עבדא" - על הרב שמואל צבי קובלסקי ו"מעילו של שמואל" - על הרב שמואל אהרן יודלביץ. כמו כן פרסם ביוגרפיות על רבי יהושע לייב דיסקין, האדמו"ר מאוז'רוב והרב בן ציון אבא שאול.
ספרות ילדים ונוער.
הרב ולך הוא גם סופר ילדים ונוער פורה. על ספריו לילדים ונוער הוא חותם בשם העט מ. ברעם (מאיר בר עליזה ומרדכי, שמות הוריו). רוב ספריו הם עיבוד של מאורעות היסטוריים המוגשים בהשקפה תורנית.
רב ומרצה.
הרב ולך מכהן כרב קהילת ובית הכנסת "שיכון ג' המרכזי - נוסח ספרד". הוא משמש כמרצה, בין השאר ב"בית המורה" בבני ברק.
ספריו.
ספרי מ. ברעם.
ספרים על תקופות היסטוריות:
ספרים נוספים:
B&amp;h איירליינס
אריה ליב שרה'ס
טבנקין
שר ההגנה
איסתרא בלגינא קיש קיש קריא
"אִסְתְּרָא בִּלְגִינָא קִישׁ קִישׁ קָרְיָא" הוא פתגם בארמית שמופיע ב. פירושו המילולי של הפתגם הוא 'מטבע בכד קורא "קיש קיש"', כלומר, מרעיש יותר מכד מלא מטבעות, והוא משל לאדם טיפש המתפאר במעט החוכמה שיש לו. הטיפש משול בכך לכד ריק מתוכן, לעומת הפיקח, המלא בחוכמה.
"איסתרא" היה מטבע פעוט ערך של המושבה היוונית אִיסטרוֹס שליד הדלתה של הדנובה בים השחור, שהונפק בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס. הפתגם מופיע בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, שם מבואר במשל הגלום בפתגם זה הפסוק מספר משלי: . הפסוק מתפרש באמצעות משל זה, שבעוד החכמה הנמצאת בלב חכם - תנוח, הרי שזאת המצויה בלב הכסיל, הטיפש, תיוודע ותפורסם. בילקוט שמעוני על ספר משלי (רמז תתקנז), מוזכר הפתגם בהקשר של הפסוק .
על אף שבדרך כלל נאמר פתגם זה על טיפש שמעורר מהומה, הרי שהגמרא מבחינה באמצעות פתגם זה בין תלמיד חכם בנו של תלמיד חכם לבין תלמיד חכם שאביו עם הארץ.
הפתגם העברי המקביל הוא הפתגם אילני סרק – קולם הולך; כלומר, עצי סרק מרעישים בעליהם (קולם נשמע) יותר מעצי פרי, שהם שקטים יותר. מקורו של פתגם זה בבראשית רבה:
איסטרא בלגינא קיש קיש קריא
אסטרא בלגינא קיש קיש קריא
אילני סרק קולם נשמע
אילנות סרק קולם נשמע
פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה
בתקופת המועצה התשיעית של עיריית תל אביב-יפו הוחלט להעניק פרס עירוני על שם פרץ נפתלי לעידוד המחקר במדעי הכלכלה והחברה.
זוכי הפרס.
להלן רשימת זוכי פרס נפתלי לפי שנת זכייתם
פרס נפתלי
שצ&quot;א
שעון גריניץ
טאבענקין
מספרו
רבי יוסף אבן מיגאש
שורש (כתב סיני)
שורש (בסינית מפושטת: 部首, תרגום: "רכיבים ראשוניים"; בפין-יין: bùshǒu) או רדיקל (באנגלית: radical) הוא מונח המתאר את הסימניות הבסיסיות המרכיבות את הכתב הסיני. כל עשרות-אלפי סימני הכתב הסיני מורכבים מצירופים שונים של מעל ל-200 סימניות יסוד (על פי תקן מילון קאנגשי הנפוץ ישנן 214), שהן עצמן סימניות פשוטות ובעלות משמעות. בכל סימנייה מורכבת בכתב הסיני (המבטאת מורפמה שלמה) קיימת תמיד סימנית-בסיס אחת עיקרית, הנקראת אף היא "שורש", המשמשת כמגדיר (דטרמינטור) לסימנית כולה, אם מצד משמעותה ואם מצד הגייתה הפונטית. לדוגמה: הסימנית zhú-烛 (שמשמעותה "נר") כוללת בתחילתה את סימנית-השורש Huǒ-火, המשמשת כמילה בפני עצמה, "אש". במקרה זה השורש משמש כמרכיב עיקרי בסימנית מצד משמעותו (שכן הגיית שתי הסימניות שונה לחלוטין). אך כפי שצוין, לעיתים שימושו של השורש הוא מצד משמעותו הפונטית. כך למשל, במילה zì-字 (סימניה בכתב הסיני) משמש כשורש הסימן 子 (שמשמעותו בפני עצמו היא "ילד") אך ורק משום הגייתו הקרובה - zi.
סימניות שורש רבות נכתבות בצורה מקוצרת ושונה מצורתן כסימניות בפני עצמן. למשל בסימניה 洗 ("לרחוץ") השורש הוא הסימן氵, המהווה צורה מקוצרת לסימניה 水 ("מים").
במילוני השפה הסינית והשפות המשתמשות בכתב הסיני (יפנית וקוריאנית) ממוינות המילים לפי מפתח השורשים. השורשים עצמם ממוינים בדרך כלל לפי מספר הקווים מהם הם מורכבים, בסדר עולה.
מיונים אלטרנטיביים של השורשים.
המילון הסיני העתיק שְׁווֹוֶן גְ'יֵה-דְזְה (Shuōwén jiězì), מהמאה הראשונה לספירה, הגדיר 540 שורשים.
מאידך, ישנה טענה כי כל סימני הכתב הסיני מבוססים בעיקרם על כמאה איורים (שורשים), שלושים (שמבוססות על שלושים מהשורשים הנ"ל) ושלושים . עשרות אלפי האותיות הסיניות הן הרכבים של הסימנים הבסיסיים הללו, ובנויות באופן הגיוני. למשל: "דמעה" היא מים-עין, "לנוח" הוא אדם-עץ, "מדינה" היא מתחם-מלך, "חלב" הוא כוח-אישה, "פרח" הוא עשבים-אדם-סכין (עשבים שהאדם חותך).
עדה לזורגן
עדה לזורגן (נולדה בברלין בשנת 1957) היא מאפרת אופנה ובעלת בית ספר לאיפור בתל אביב.
חייה.
עדה לזורגן נולדה בברלין למשפחת ניצולי שואה. הם התקשו למצוא פרנסה ועדה גדלה במנזר. לפני שאביו המשפחה נאצר פעם נוספת הם ברחו מגרמניה המזרחית והתיישבו בישראל. גם בישראל הם התקשו ובסופו של דבר החליטו לעבור לארצות הברית.
לזורגן גדלה והתחנכה בארצות הברית. ב-1976 סיימה את לימודיה בבית הספר לקוסמטיקה של אליזבת ארדן במנהטן, והחלה לעבוד בחנות איפור.
בראשית שנות ה-80 חזרה לתל אביב, והפכה למאפרת האופנה והדוגמניות הראשונה בישראל. באותה תקופה איפרה את בכירות הדוגמניות בישראל, דוגמת תמי בן עמי ואילנה שושן, ועבדה עם טובי צלמי האופנה, כגון יקי הלפרין ומיכה קירשנר.
באמצע שנות ה-80, בעקבות משבר מניות הבנקים ובעקבותיה תעשיית היופי, חזרה עם משפחתה לגור בניו יורק. במהלך שהותה רבת השנים שם שימשה כמאפרת האישית של מריה קארי, סינדי לאופר, הסקורפיונז, ושל להקות הבי מטאל רבות. עבודות האיפור שלה הופיעו תכופות במגזין האופנה "הרפרס בזאר", בערוץ MTV, בתצוגות אופנה ברחבי העולם, וכן שלוש פעמים על שער המגזין "ווג".
באמצע שנות ה-90 שבה לישראל, הייתה למאפרת הראשית של שחקניות כגון מילי אביטל, סנדי בר ומיכל ינאי, וכן למאפרת הראשית של כמה מתוכניות הטלוויזיה המובילות בישראל, דוגמת "כוכב נולד", "רוקדים עם כוכבים" וטקסי מלכת היופי.
בשנת 1999 הקימה את בית הספר "סטודיו עדה לזורגן" וכן סוכנות מאפרים.
לזורגן נשואה לרמי ואם לשני בנים.
סרחיו אסנחו
סרחיו אסנחו אנדרס (בספרדית: Sergio Asenjo Andrés; נולד ב-28 ביוני 1989) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ריאל ואיאדוליד.
קריירה.
אסנחו נולד בפלנסיה, קסטיליה ולאון, החל לשחק בריאל ואיאדוליד, ועד מהרה בלט במועדון. הוא התחיל את עונת עם קבוצת המילואים של ויאדוליד, בליגה השלישית של ספרד, כאשר הקבוצה ניצלה מירידת ליגה בעונה שלפני זו. עם זאת, בעקבות הופעות מאכזבות של שוערי הקבוצה הבוגרת קיבל אסנחו את ההזדמנות הראשונה שלו בלה ליגה, נגד ויאריאל, ב-12 בדצמבר 2007. המשחק נגמר בניצחון 2:0 לוויאדוליד, כאשר אסנחו שמר על רשת נקייה.
בעקבות הופעותיו המוצלחות של אסנחו בחמשת המשחקים הראשונים שלו, נשאר אסנחו בשער ויאדוליד עד סיום העונה, והיה השוער הצעיר בליגה, בן 19 בלבד. בסיום עונה זו חתם אסנחו על החוזה המקצועני הראשון שלו, כאשר חתם עד סוף עונת .
בעונת שמר אסנחו על מעמדו כשוער הראשון של הקבוצה, אך החמיץ שלושה חודשים בעקוצה פציעה בברכו, פציעה טורדנית שחזרה על עצמה בהמשך הקריירה של השוער.
ב -8 ביולי 2009, עבר אסנחו לאתלטיקו מדריד תמורת סכום של 5 מיליון אירו, כאשר חתם על חוזה לארבע שנים. אסנחו החל את העונה כשוער הראשון, אך לאחר מספר טעויות משמעותיות של השוער בחודש נובמבר 2009, ולאחר שזומן למשחק הנבחרת הצעירה של ספרד, איבד את מעמדו לטובת השוער הצעיר דויד דה חאה.
ב-8 במאי 2010 לאחר עונה בה המעיט אסנחו להופיע, נפצע השוער, שנית בברך, כאשר זאת הייתה פציעה רצינית שהשביתה אותו עד חודש נובמבר אותה שנה. לאחר שחזר מהפציעה, הושאל אסנחו למאלגה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב אתלטיקו.
ב-6 בפברואר 2011, במשחק של מלאגה מול סביליה, נפצע פעם נוספת באותה הברך, פציעה שהשביתה אותו עד לסיום העונה.
בעונות ו- מצא עצמו אסנחו כשוער שני באתלטיקו, כאשר השוער הבלגי הצעיר טיבו קורטואה הגיע בהשאלה מצ'לסי.
בתחילת עונת הושאל אסנחו לוויאריאל, העולה החדשה ללה ליגה. ב-28 ביוני 2014 חתם באופן קבוע בוויאריאל לחמש שנים.
ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגת האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את קבוצת מנצ'סטר יונייטד.
ב-7 ביולי 2022 חזר לאחר 13 שנה לריאל ואיאדוליד.
קריירה בינלאומית.
בשנת 2006 אסנחו זומן לנבחרת ספרד עד גיל 17, לקראת טורניר אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 17. הנבחרת זכתה בטורניר, כאשר בכל המשחקים פתח אסנחו בהרכב.