סותודה הציעה לעיתון Daricheh מספר כתבות וראיונות בנושא זכויות נשים. העורך הראשי של העיתון דחה את ההצעה, דבר שגרם לסותודה להיות אפילו יותר נחושה בעבודתה למען זכויות נשים.
ב-1995, בגיל 32, סותודה עברה בהצלחה את בחינות לשכת עורכי הדין, והפכה לאחת החברות הפעילות ביותר בלשכה. עבודתה כללה הגנה על ילדים מוכים, אמהות ופעלה שאבות מתעללים לא יקבלו משמורת על ילדיהם. היא מאמינה כי רבים מהמתעללים הם קורבנות של התעללות בעצמם או חולים ועל כן זקוקים לטיפול מקצועי ותרופתי.
לפני מעצרה, סותודה ייצגה פעילים, עיתונאים והמשיכה להגן על ילדים שסבלו מהתעללות ומואשמים בפליליים. היא עבדה באופן הדוק עם זוכת פרס נובל לשלום, שירין עבאדי, ומרכז מגיני זכויות האדם שעבאדי הנשיאה שלו.
המעצר והמשפט הראשון.
ב-28 באוגוסט 2010, הרשויות האיראניות פשטו על משרדה של סותודה. בזמן הפשיטה, סותודה ייצגה את זהרא בהראמי, אזרחית הולנדית-איראנית שהואשמה בעבירות אחזקת סמים והוצאה להורג. לא ברור אם הפשיטה הייתה קשור לבהראמי. ב-4 בספטמבר 2010, שלטונות איראן עצרו את סותודה באשמת הפצת תעמולה ובקשירת קשר לפגוע בביטחון המדינה. ה"וושינגטון פוסט" תיאר את המעצר "[...] כהגברת הסנקציות על עורכי דין שמגינים על חברי האופוזיציה, פוליטיקאים, פעילים ועיתונאים."
ב-9 בינואר 2011, הרשויות האיראניות דנו אותה ל-11 שנות מאסר באשמת "פעילות נגד הביטחון הלאומי" ו"תעמולה נגד המשטר". בנוסף, נאסר עליה לעסוק בעריכת דין ולעזוב את המדינה במשך 20 שנה. באמצע ספטמבר 2011, בית המשפט לערעורים הפחית את עונשה לעד שש שנות והאיסור לעבוד בעריכת דין הופחת לעשר שנים.
שביתות רעב.
ב-25 בספטמבר 2010, סותודה החלה שביתת רעב במחאה על כך שנשללו ממנה הביקורים ושיחות טלפון עם משפחתה. לדברי בעלה, היא סיימה את שביתת הרעב שלה ארבעה שבועות לאחר מכן, ב-23 באוקטובר. ב-17 באוקטובר 2012, סותודה החלה שביתת רעב בלתי מוגבלת בעקבות ההגבלות חדשות על ביקורי משפחה. ב-4 בדצמבר 2012 סותודה הפסיקה את שביתת הרעב אחרי 49 יום, לאחר ביקור קצר של מספר חברי פרלמנט בכלא. הם הכירו בדרישתה לסיים את איסור הנסיעה של ביתה לחוץ לארץ.
תגובה בינלאומית.
ארגונים זכויות אדם בינלאומיים וארגוני זכויות אדם איראנים גינו את של מאסרה של סותודה וקראו לשחררה. גם מחלקת המדינה של ארצות הברית גינתה את פסק הדין ואמרה שהוא "אינו צודק ואכזרי" וכינתה את סותודה "קול חזק לשלטון החוק והצדק באיראן".
ב-26 באוקטובר 2012, סותודה הוכרזה כזוכת פרס סחרוב יחד עם במאי הקולנוע האיראני ג'עפר פאנאהי. נשיא הפרלמנט האירופי, מרטין שולץ, אמר "אישה ואיש אשר לא נכנעים לאיומים ולהפחדה ואשר החליטו לשים את גורל ארצם בפני עצמם". הנציגה העליונה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון קתרין אשטון התייחסה אל הפרס, "אני עוקב אחרי המקרה של נסרין סותודה ושאר מגיני זכויות אדם בדאגה רבה ... אנו נמשיך לפעול שהאשמות נגדם יבוטלו. אנחנו קוראים לאיראן לכבד את זכויות האדם ...". נשיא צ'כיה לשעבר, ואצלב האוול, וזהרה ראהנאווארד, פעילה למען זכויות נשים ואשתו של מנהיג האופוזיציה, מיר-חוסיין מוסאווי, קראו לשחרורה של סותודה.
שחרור.
ב-18 בספטמבר 2013, סותודה שוחררה יחד עם עוד עשרה אסירים פוליטיים, כולל מנהיג האופוזיציה מוחסן אמינזדה , ימים ספורים לפני שנשיא איראן, חסן רוחאני, נאם באומות המאוחדות. לא ניתן הסבר לה שחרור מוקדם.
המעצר והמשפט השני.
סותודה נעצרה בשנית ביוני 2018. לדברי עורך הדין שלה, היא הואשמה בריגול, הפצת תעמולה וזלזול במנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי. סותודה ביקרה בצורה חריפה את הממשל על ההחלטה להגביל את הייצוג המשפטי של נאשמים פוליטיים לרשימה של 20 סנגורים מורשים בידי המדינה. היא לא נכללה ברשימה. ב-29 באוגוסט 2018, סותודה פתחה בשביתת רעב נוספת כדי למחות על תנאי מאסרה והטרדת משפחתה וחבריה על ידי השלטונות.
ב-6 במרץ 2019, היא הורשעה שלא בפניה, בטהראן, לאחר שסירבה להשתתף במשפט בבית המשפט של המהפכה האסלאמית מפני שלא אפשרו לה לבחור את ועורך דינה. היא הואשמה במספר עבירות ובהן חברות בארגון זכויות האדם, ועידוד שחיתות וזנות. ב-11 במרץ, פורסם באירנ"א שסותודה נידונה לחמש שנות מאסר בעבירות סיכון ביטחון במדינה באמצעות ארגון אסיפות ושנתיים נוספות על העלבת ח'אמנאי. בעלה, רזא חנדאן, ומקורות אחרים דיווחו כי על סותודה נגזר העונש המרבי הכולל 10 שנות מאסר ו-148 מלקות, בצירוף עם עוד שישה פסקי דין (קשירת קשר נגד הביטחון הלאומי, תעמולה נגד המדינה, הופעה בפני מערכת המשפט ללא כיסוי הראש, פגיעה בסדר הציבורי, פרסום דברים שקריים) וכי מספר שנות המאסר מגיע ל-38. חנדאן נעצר גם הוא, על פרסום מאסרה בפייסבוק. ב-7 בנובמבר 2020 סותודה שוחררה זמנית ממאסרה, לאחר ששבתה רעב במשך שישה שבועות בדרישה לשחרר אסירים פוליטיים ופעילי זכויות אדם. היא שחרורה כחלק משחרור זמני של אלפי אסירים בעקבות החשש מפני התפשטות נגיף הקורונה.
תגובה בינלאומית.
עוד לפני גזר הדין סגנית הנציב העליון לזכויות אדם באו"ם, קייט גילמור, ביקרה את סותודה. ביקור זה היה הראשון אחרי שנים רבות שחוקרי זכויות אדם של האו"ם לא ביקרו באיראן.
ספורט נשים
ספורט נשים כולל את כל תחרויות הספורט וליגות הספורט בהן משתתפות רק נשים. רמת ההשתתפות של נשים בענפי ספורט, והפופולריות של ענפי הספורט בקרב נשים גדלה באופן דרמטי במאה ה-20, ובמיוחד ברבע האחרון של המאה ה-20, בעקבות השינויים המהותיים בחברות מודרניות, ששמו דגש על שוויון בין המגדרים. למרות שרמת ההשתתפות ורמת הביצועים שונה במידה משמעותית ממדינה למדינה ומענף ספורט אחד למשנהו, הפך ספורט נשים נפוץ למדיי ברחבי העולם. בענפי ספורט בודדים, כגון החלקה אמנותית על הקרח, התחרויות בהן משתתפות נשים פופולריות אף יותר מהתחרויות בהן משתתפים גברים.
ישנם ענפי ספורט שבעבר היו בלעדיים לנשים, כמו שחייה צורנית והתעמלות אמנותית אולם בשנים האחרונות ישנן תחרויות גם לגברים.
שיתוף נשים בתחרויות לגברים.
במקביל לתחרויות נפרדות לנשים, היו מקרים בהם נשים השתתפו בתחרויות לצד גברים. ג'קי מיטשל השתתפה במשחקי בייסבול לצד גברים עוד במחצית הראשונה של המאה ה-20. יהודית פולגר השתתפה בתחרויות שחמט לגברים לרבות הייתה חברה בנבחרת הונגריה באולימפיאדת השחמט.
ענפים ללא הפרדה מגדרית.
בענף הרכיבה על סוסים לא קיימת הפרדה מגדרית ונשים וגברים מתחרים זו לצד זה. במשך שנים רבות במספר ענפי ספורט נשים וגברים השתתפו ביחד כמו בטניס טורניר לזוגות מעורבים, בהחלקה על הקרח.
בספורוט המוטורי עקרונית לא קיימת הפרדה בין גברים לנשים, למרות שבפועל כמעט כל הנהגים הם גברים. מישל מוטון התחרתה במשך שנים רבות באליפות העולם בראלי וניצחה ארבעה מרוצים. למרות זאת, בשנת 2019 החלה לפעול אליפות ה-W Series, המיועדת לנהגות בלבד, במטרה לסייע לנשים לצבור ניסיון ולהתקדם בענף.
לאחרונה נעשה ניסיון בכמה ענפי הספורט מובילים, ליצור תחרות קבוצתית המשלבות נשים וגברים ביחד, לדוגמה באתלטיקה ריצת שליחים 4x400 מטר משולבת בשתי נשים ושני גברים ובשחייה משחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב משולבים בשתי נשים ובשני גברים כל אחד. בשנים האחרונות נעשה ניסיון גם בענף הקפיצה למים לקיים תחרות משולבת של נשים וגברים וכן בשחייה צורנית.
הבדלים פיזיולוגים בין גברים לנשים.
בהשוואה בין המינים במדדים אנתרופומטריים שונים נמצא כי
א. האישה נמוכה מהגבר ב-8-10 ס"מ.
ב. משקלה נמוך ב-11-14 ק"ג.
ג. היא בעלת רקמת שומן גדולה יותר ב-5-7 ק"ג ובעלת מסת גוף רזה נמוכה יותר ב-18-20 ק"ג.
נתונים אלו מייצגים ערכים ממוצעים של האוכלוסייה.
הבדלים מבניים נוספים באים לידי ביטוי במסת שריר קטנה יותר בקרב נשים ובהתאמה - נפח לב קטן יותר. כמו כן, לנשים נפח ריאות ונפח דם קטנים
יותר. הבדלים אלו עשויים להשפיע רבות על יכולת הביצוע של ספורטאיות בענפים המצריכים תמיכה של המערכת האירובית והאנאירובית ומרכיבי כושר נוספים.
הוויכוח על שילוב טרנסקסואלים בספורט הנשים.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 מתנהל ויכוח סביב שיתופם של גברים שעברו שינוי מין בתחרויות לנשים. הוויכוח החל עקב השתתפות נשים בעלות טסטוסטרון גבוה בתחרויות אתלטיקה, ונמשך עם זכייתם של כמה טרנסקסואלים בתחרויות המיועדות לנשים. כמה מאיגודי הספורט העולמיים, אסרו על השתתפות ספורטאים שעברו שינוי מין בתחרויות לנשים, עקב חוסר ההוגנות, והודיעו כי יקיימו עבורם תחרויות נפרדות.
אול אין
אול אין הוא סרט קומדיה ישראלי שיצא ב-18 באפריל 2019.
תקציר העלילה.
ארבעה חברי נפש בתיכון בשם מורד (שלומי קוריאט), יקי (צחי הלוי), צופי (עומר עציון) ובנסון (יוני זיכהולץ), מושפלים בשידור חי ומפסידים במשחק פוקר גורלי ליריב הגדול שלהם בבית הספר, אורן קלירס (זהר שטראוס). כעונש, מוטלים עליהם חרפה וקלון והם נותרו מצולקים. והנה צצה הזדמנות לנקמה עליה חלמו: להביס את קלירס בטורניר פוקר יוקרתי וסודי שייערך בדרום, עכשיו כל שנותר זה להגיע לשם, רצוי בחתיכה אחת.
בתי קברות יהודיים בבודפשט שפורקו ונסגרו
עדויות לקבורה יהודית בעיר בּודָה שבהונגריה נמצאו עוד מהתקופה של הכיבוש הרומאי של פרובינקיה פאנוניה (טרנסדנוביה-מערב הונגריה של היום). עדות ראשונה לבית קברות יהודי בבודה נתגלתה מהמאה ה-13. מאז היו אתרי קבורה רבים ברחבי הערים, פשט, בודה ובודפשט. רובם ככולם נסגרו, פורקו ומחלקם הועברו השרידים לבתי קברות אחרים בעיקר לבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
בתי קברות יהודיים בבודה בימי הביניים.