מרגריט דיראס נולדה בגיה דהן שבהודו-סין הצרפתית (כיום וייטנאם) בשם מרגריט דונדייה (את שם העט 'דיראס' אימצה לעצמה בהשראת כפר בצרפת שבסמוך אליו רכש אביה פיסת אדמה שקיווה להתגורר בה בשארית חייו), לאחר שהוריה נענו להצעה של הממשלה הצרפתית שעודדה אנשים לעבוד בקולוניות.
אביה של דיראס נפל למשכב זמן מועט אחרי בואם ושב לצרפת, שם הוא הלך לעולמו. לאחר מותו נותרה אימה שהייתה מורה בהודו-סין ביחד עם שלושת ילדיה. המשפחה חיה בדלות יחסית לאחר השקעת נפל באחוזה מבודדת באזור האגררי של קמבודיה. החיים הקשים בהם התנסתה משפחתה במהלך תקופה זו הותירו את חותמם על פועלה האומנותי המאוחר של דיראס. דיראס הצעירה סבלה מהתעללות מילולית ופיזית מצד אמה ואחיה הגדול וגדלה בבית שבו, לדבריה, איש לא חייך.
בהיותה בת 17 חזרה דיראס לצרפת, ארץ הולדתם של הוריה, שם היא החלה את חוק לימודיה לתואר ראשון במתמטיקה. במהרה היא נטשה את המתמטיקה לטובת לימודי מדע המדינה ואחרי כן משפטים. לאחר שהיא השלימה את לימודיה ב-1935, היא נהפכה לפעילה ב־PCF (המפלגה הקומוניסטית הצרפתית) והייתה פעילה במחתרת.
מרגריט דיראס היא מחברתם של ספרים, מחזות, סרטים וספורים קצרים רבים, בכללם רב המכר ככל הנראה אוטוביוגרפי L'Amant משנת 1984, שתורגם לאנגלית כ-The Lover ולעברית כ"המאהב". הטקסט זכה בפרס גונקור לשנת 1984. ספור התבגרותה מופיעה גם בשלוש ורסיות אחרות: The Sea Wall. Eden Cinema ו-The North China Lover. גרסת הסרט של המאהב יצאה לאקרנים בשנת 1992 והופקה בידי קלוד ברי, דיראס הודרה מתהליך היצירה.
עבודות חשובות אחרות שלה כוללות את: "מודראטו קנטבילה", שאף נהפך לסרט הנושא אותו שם, Le Revissement de Lol V. Stein וסרטה India Song. דיראס גם הייתה התסריטאית של הסרט הצרפתי מ־1959 הירושימה אהובתי, אותו ביים אלן רנה.
הרומנים המוקדמים של דיראס הם קונבנציונליים למדי בצורתם (עמיתה ריימונד קינו ביקר את ה"רומנטיות" שלהם). על כל פנים היא נעשתה נועזת יותר בניסוייה ב"מודראטו קנטבילה" ודלדלה את הטקסט על מנת להטות את כובד המשקל למה שלא נאמר. היא קושרה לתנועת הספרות הצרפתית של "הרומן החדש", למרות שהיא עצמה לא השתייכה לקבוצה ספרותית כלשהי. סרטיה היו ניסויים באופיים, נמנעו ברובם משימוש סינכרוני בקול, השתמשו בקול על מנת לרמוז יותר מאשר לספר. הסיפור המתואר נחווה באמצעות דימויים שהקשר שלהם למה שנאמר הוא ספק נוגע ספק אינו נוגע.
חיים אישיים.
בשנת 1939 היא נישאה לסופר רובר אנטלם ובשנת 1942 נולד להם בן שמת בלידתו. בשנת 1944 נאסר אנטלם ונשלח לבוכנוואלד. בסוף מלחמת העולם השנייה הוא נמצא במחנה דכאו במצב ירוד, כשהוא על סף מוות. דיראס טיפלה בו עד שהשתקם אולם אחר כך הם התגרשו והיא נישאה לסופר דיוניס מסקולו. בשנת 1947 נולד להם בן, ז'אן מסקולו, העוסק בבימוי סרטים ובעריכת ספרים. הזוג התגרש ב-1956. את פרשת טיפולה באנטלם היא כתבה בסיפרה "הכאב".
חייה הבוגרים של דיראס לא היו קלים. על אף הצלחתה כסופרת, היא סבלה במשך תקופות ארוכות מאלכוהוליזם. היא נפטרה בדיז'ון בגיל 81 מסרטן גרון ונקברה בבית הקברות מונפרנאס. על קברה מופיעות האותיות MD בלבד.
עוג (תנ&quot;ך)
דיגו ריוורה
דייגו ריוורה
בריאנסק (מחוז)
מחוז בריאנסק (ברוסית: Брянская область; תעתיק: בריאנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי, דרום-מערבית למוסקבה בגבול עם אוקראינה ובלארוס. המחוז הוקם ב-5 ביולי 1944. עד אז המחוז היה חלק ממחוז אוריול.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז כולל 27 אזורים מוניצפאליים ו-7 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
היסטוריה.
התיישבות רוסית באזור החלה במאה ה-10 בערך בתקופת התנצרות הרוסים. נסיכות בריאנסק הייתה עצמאית במשך תקופה ארוכה. במאה ה-13 השטח סופח לדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1500 רוב שטח של המחוז הוחזר השטח לרוסיה, יתר השטחים הועברו לשליטה רוסית בשנת 1654. בתחילת המאה ה-20 השטח היה חלק ממחוז אוריול עד שהופרד ממנו בשנת 1944.
דמוגרפיה.
הרוסים מהווים כ-97% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה - בריאנסק יש כ-416 אלף תושבים. בערים מתגוררים כ-68% מאוכלוסיית המחוז.
יהודים.
מספר היהודים במחוז בריאנסק עומד על כ-1,400 (לעומת כ-13 אלף בשנת 1959). בשנת 2006 הגיע הרב מנחם מנדל זקלס מטעם חב"ד כרב ראשי של מחוז בריאנסק. בעיר ישנם מוסדות יהודים, לרבות בתי חינוך. בין היתר ניתן לקבל שירותי דת, קבורה יהודית, חתונות ובריתות.
בעיות אקולוגיות.
לאחר אסון צ'רנוביל הזדהם חלק משמעותי של שטח המחוז בחומרים רדיואקטיביים. בהתאם לנתונים לשנת 1999 כ-16% מאוכלוסיית המחוז מתגוררים בשטח המזוהם.
Freaky Styley
Freaky Styley הוא האלבום השני של הלהקה הקליפורנית רד הוט צ'ילי פפרז. באלבום חזר הלל סלובק הגיטריסט לנגן והחליף את ג'ק שרמן. ארבעה סינגלים יצאו מהאלבום: Jungle Man, American Ghost Dance, Catholic School Girls Rule והשיר המצליח ביותר, שהוא חידוש של המטרס, "Hollywood". לשיר הראשון והשלישי יצאו גם קליפים. למרות זאת, הלהקה עדיין לא הצליחה מסחרית ומכר רק חצי מיליון עותקים בכל העולם.
רשימת רצועות.
כל השירים נכתבו בידי פלי, אנתוני קידיס, קליף מרטינז והלל סלובק חוץ ממקומות בהם מצוין אחרת.
עוזר הוראה
עוזר הוראה באוניברסיטאות ובמכללות הוא אדם הפועל במסגרת קורס אקדמי, ומסייע למורה העיקרי בקורס. חלק נכבד, ולעיתים מרכיב בלעדי, של פעילותו של עוזר ההוראה הוא תרגול עם הסטודנטים, ולכן הוא קרוי גם מתרגל.
ההוראה השגרתית באוניברסיטאות היא הוראה פרונטלית, שבה המורה בקורס, בדרך כלל איש סגל אקדמי בכיר, מתמקד בידע התאורטי הנכלל בקורס. לעומתו, עוזר ההוראה, שהוא סטודנט שכבר עבר קורס זה בהצלחה (ולעיתים קרובות סטודנט לתואר מתקדם יותר), עוסק במטלות נוספות הקשורות בקורס, כגון תרגול החומר הנלמד, בדיקת תרגילים שפתרו הסטודנטים במסגרת שיעורי בית שניתנו להם (על ידי המורה בקורס או על ידי המתרגל), השבה על ערעורים והכנת מעבדות.
פעמים רבות עוזר ההוראה משמש גם כעוזר מחקר של הפרופסור שבקורסים שלו הוא משמש כעוזר הוראה, אולם אין זה הכרחי.
תפקיד עוזר הוראה ניתן בדרך כלל לסטודנטים מצטיינים (לרוב סטודנטים לתארים מתקדמים), לא רק כדי לקבל את עבודתם, אלא גם כדי להעניק להם פרנסה נוחה בתקופת לימודיהם. המינוי לעוזר הוראה הוא לכל קורס סמסטריאלי בנפרד.
בדרך כלל תלמידי מחקר לתוארי מוסמך ודוקטורט משמשים כמתרגלים, בעוד שתלמידים מצטיינים בשנים מתקדמות של התואר הראשון מועסקים כבודקי תרגילים ועבודות.
בישראל עוזרי ההוראה נחשבים לסגל אקדמי זוטר ומאוגדים בארגון הסגל הזוטר. מקובל גם לתת הטבות לתלמידי מחקר בסגל הזוטר כגון פטור משכר לימוד ואישור כניסה עם רכב וחנייה בתוך הקמפוס.
מתרגל
גלוריה סטיינם
גלוריה מארי סטיינם (באנגלית: Gloria Marie Steinem; נולדה ב-25 במרץ 1934) היא פמיניסטית, עיתונאית ופעילת זכויות אדם אמריקאית ממוצא יהודי. סטיינם נחשבת מנהיגה ודוברת התנועה הפמיניסטית האמריקאית החל מסוף שנות השישים. היא הייתה מעורבת ביוזמות ובארגונים פמיניסטיים רבים. סטיינם כתבה טורים במגזין ניו יורק, ובעיתונים נוספים, והייתה שותפה מייסדת של מגזין Ms.
ב-2013 עוטרה סטיינם במדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ברק אובמה.
ילדותה ונעוריה.
סטיינם נולדה בעיר טולדו שבאוהיו, ארצות הברית. אמה רות נונוילר הייתה נוצרייה-פרסביטריאנית ממוצא גרמני וסקוטי. אביה היהודי, בנם של מהגרים מגרמניה ומפולין, היה סוחר עתיקות נודד (עם קרוואן שאליו הצטרפה משפחתו). סבתה מצד האב, פאולין פרלמוטר סטיינם, הייתה יושבת הראש ועדת החינוך של אגודת הנשים הסופרג'יסטיות הלאומית , נציגה במועצת הנשים הבינלאומית ב-1908, והאישה הראשונה שנבחרה לוועדת החינוך בטולדו.
משפחת סטיינם חייה ונסעה בקרון, שממנו ביצע ליאו סטיינם את עבודתו כסוחר עתיקות נודד. לפני שסטיינם נולדה, אמה רות, שהייתה אז בת 34, עברה אירוע נפשי קשה שהותיר אותה עם יכולות תפקוד נמוכות. היא יצאה ונכנסה ממוסדות פסיכיאטריים. המשפחה התפצלה ב-1944, כשסטיינם הייתה בת 10, אביה נסע לקליפורניה כדי למצוא עבודה, בעוד היא ואמה המשיכו לחיות יחד בטולדו אוהיו. סטיינם לא למדה בצורה מסודרת בבית ספר יסודי עד שהייתה בת 11. הוריה התגרשו בעקבות מחלתה של אמה, וסטיינם טיפלה באמה וסייעה לתמוך במשפחתה, כשאמה התקשתה למצוא עבודה קבועה. בספרה, Outrageous Acts and Everyday Rebellions, היא מתארת את הקשיים שעמן התמודדה אמה, כמרכיב מרכזי בהבנתה עוולות חברתיות. סטיינם סיימה את לימודי התיכון בוושינגטון די. סי.. לאחר שעברה לגור עם אחותה הגדולה סוזן סטיינם פטץ'. היא סיימה תואר ראשון במכללת סמית', מכללה פרטית לנשים. היא מימנה את הלימודים בעצמה ובסיוע מלגות. לאחר סיום הלימודים, נסעה סטיינם להודו כמלגאית (Chester Bowles Asian), לשנתיים. לאחר שהמלגה הסתיימה היא נשארה בהודו וכתבה עבור עיתונים מקומיים. לאחר שחזרה לארצות הברית, סטיינם עברה כמנהלת של מרכז מחקר עצמאי, שמומן על ידי תורם אנונימי. בדיעבד התברר שתורם זה היה ה-CIA. במסגרת מרכז המחקר נשלחו צעירים אמריקאים לפסטיבלים בינלאומיים, כדי להציג את הרעיונות הדמוקרטיים האמריקאים באור חיובי, לעומת התפיסה הקומוניסטית סובייטית. באמצע שנות השבעים פמיניסטיות רדיקליות ביקרו את סטיינם על פעילותה מטעם ה-CIA. ב-1960 היא החלה לעבוד כעיתונאית האישה הראשונה של המגזין הסאטירי Help!, אשר עד אז כתבו בו רק גברים.
קריירה כעיתונאית.