מבני-ננו המאפשרים התנהגות ננו-פלואידית הם: ננו-תעלות, ננו-חריצים או מערכי ננו-חריצים ומערכי נקבים ותעלות. מבנים אלו עשויים מחומרים שונים כגון סיליקון, זכוכית, פולימרים למשל: זכוכית אקרילית או PDMS-Polydimethylsiloxane או PCTE-polycarbonate
ושלפוחיות סינתטיות. תהליכי הייצור כוללים: פוטוליתוגרפיה סטנדארטית, ליתוגרפיה רכה, מיקרו-מכניקה גושית או משטחית, שיטות שכפול (הבלטה הדפסה, יציקה והזרקה), או איכול כימי.
יישומים.
גודלן הקטן של תעלות פלואידיקה מביא לידי כך שמבני ננו-פלואידיקה מיושמים באופן טבעי במצבים הדורשים שדגימות תטופלנה בכמויות קטנות ביותר, כגון: ספירת קולטר, הפרדות אנליטיות וקביעה של ביומולקולות, כגון חלבונים ו-DNA, וטיפול בדגימות מוגבלות כמות.
אחד התחומים המבטיחים יותר של ננו-פלואידיקה הוא הפוטנציאל שלה להשתלבות במערכות מיקרופלואידיקה הכלולות במבני מעבדה על שבב. לדוגמה: יישום NCAM לאנליזה של גודל ומסה, והפרדה סלקטיבית של נוזלים בעלי מאפיינים שונים או ערבוב של מגיבים ברמה המולקולארית וביעילות גבוהה .
בנוסף, יש אנלוגיה טבעית חזקה בין יכולות השליטה על נוזליים של מבני ננו-פלואידיקה לבין היכולות של רכיבים ננואלקטרונים לשלוט בזרימה
של אלקטרונים וחורים. אנלוגיה זו נוצלה לחקירת תנועת נושאי מטען שונים בטרנזיסטורים דו-קוטביים (ביפולארים) ובטרנזיסטורי תוצא שדה - FET .
יישום נוסף של ננו-פלואידיקה הוא בתחום הננו-אופטיקה, לייצור מערך של מיקרו-עדשות מתכווננות. לננו-פלואידיקה יש השפעה משמעותית בביוטכנולוגיה, רפואה ואבחון קליני עם פיתוח מכשירי מעבדה על שבב עבור וטכניקות דומות לטכנולוגית PCR
בגלל שהתפתחותו המדעית של ננו-פלואידיקה עדיין בחיתוליו, אנו יכולים לצפות לפיתוח מהיר של יישומים חדשים בשנים הקרובות.
אתגרים.
יש מגוון אתגרים הקשורים לזרימה של נוזלים דרך ננו-צינוריות פחמן. תופעה שכיחה היא חסימת ערוץ בשל מקרומולקולות גדולות בנוזל כגון תמיסות של פולימרים ביולוגיים, הכוללים מולקולות ביולוגיות גדולות כגון DNA או חלבונים גדולים הנוהגות להיות במבנה מקופל. חוקרים מקווים למצוא פתרון לכך על ידי ציפוי הדפנות המאפשר אינטאקציה עם הזורם באופן שיפחית את היתכנות חסימת הערוץ למעבר הזורם.
מרקורי רב
מרקורי רב (באנגלית: Mercury Rev) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית שקמה בסוף שנות השמונים בעיר באפלו במדינת ניו יורק. חברי ההרכב המקורי הם דייוויד בייקר (שירה), ג'ונתן דונהיו (שירה וגיטרה), שון מקוביאק המכונה גראסהופר ("חגב"; גיטרה וכלים אחרים), סוזאן ת'ורפ (חליל), דייב פרידמן (בס) וג'ימי צ'יימבסר (תופים). ההרכב, וגם הסגנון המוזיקלי של הלהקה, השתנו באופן ניכר במהלך השנים.
היסטוריה.
השנים הראשונות עם דייוויד בייקר.
האלבומים הראשונים של מרקורי רב התאפיינו ברוק ניסיוני, רועש ופסיכדלי, אך לא חסרו בו גם מנגינות ומורכבוּת. שניים מחברי מרקורי רב, פרידמן ודונהיו, ניגנו גם בלהקת הפליימינג ליפס, ואכן היה דמיון בין הסגנונות של שתי הלהקות באותה התקופה.
אף שהאלבומים הראשונים של הלהקה קיבלו ביקורות חיוביות, הם לא זכו להצלחה מסחרית משמעותית, אם כי הלהקה הופיעה בפסטיבל לולאפלוזה בשנת 1993. בייקר עזב את הלהקה לאחר יציאת האלבום השני Boces. עם עזיבתו פחתו גם המרכיבים היותר ניסיוניים ואפלים במוזיקה של הלהקה.
תקופת מעבר.
האלבום הראשון של מרקורי רב לאחר עזיבתו של בייקר, See You on the Other Side יצא בשנת 1995. זה היה אלבום מעבר: כמו באלבומים הראשונים, היה בו שיר פתיחה ארוך וניסיוני ומספר שירים רועשים כמו Young Man's Stride (לשיר הזה גם הופק קליפ), אך היו גם שירים מלודיים וקלילים יותר, כמו Sudden Ray of Hope ו-Everlasting Arm.
באותה השנה חלק מחברי הוציאו גם אלבום אינסטרומנטלי ניסיוני בשם Paralyzed Mind of the Archangel Void, תחת השם Harmony Rockets. האלבום כולו היה רצועה אחת בת יותר מארבעים דקות של רעשים פסיכדליים. אתר Allmusic העניק לאלבום הזה את הציון הגבוה ארבעה וחצי כוכבים, אך הוא לא זכה להצלחה מסחרית ונותר פריט אספנים נדיר. הלהקה ביצעה את הזה שוב בשנת 2009 בסדרת מופעי Don't Look Back, שבהם להקות רוק מבצעות בשלמותם אלבומים ישנים שלהם.
הצלחה מסחרית.
בשנת 1998 הוציאה הלהקה את האלבום Deserter's Songs. באלבום התארחו גארת' האדסון ולבון הלם מהלהקה הוותיקה הבנד. האלבום קיבל ביקורות חיוביות מאוד בעיתוני מוזיקה רבים; עיתון המוזיקה הבריטי NME הכריז עליו בתור אלבום השנה. האלבום זכה להצלחה מסחרית מפתיעה. המוזיקה באלבום הייתה ברובה שקטה ומלודית מאוד. בעקבות הצלחת האלבום הלהקה יצאה לסיבוב הופעות ארוך, שכלל גם הופעה בתל אביב.
בשנת 2001 הלהקה הוציאה את האלבום All Is Dream, בסגנון דומה.
התקופה המאוחרת.
האלבום The Secret Migration יצא ב-2005. הוא המשיך את הקו הסגנוני של All Is Dream, עם שירים קצביים יותר. גם בעקבות האלבום הזה הלהקה הופיעה בתל אביב. ב-2008 הלהקה הוציאה שני אלבומים - Snowflake Midnight, בסגנון אלקטרוני יותר, והאלבום האינסטרומנטלי Strange Attractor.
ב-2010 הלהקה הופיעה בתל אביב בהופעה שכללה שני חלקים - בראשון היא ביצעה את שיריה הידועים בסגנון אקוסטי ברובו, ובחלק השני היא ביצעה אלתורים אינסטרומנטליים פסיכדליים בליווי הקרנה של סרטי קולנוע ניסיוניים.
ב־2015 הלהקה הוציאה את האלבום The Light in You.
ב-20 ביולי 2016 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב.
בנובמבר 2018 הודיעה הלהקה על הוצאת אלבום מחווה לזמרת הקאנטרי בובי ג'נטרי, הקלטה מחודשת של שירי אלבומה "The Delta Sweete", כאשר בכל שיר מתארחת זמרת אחרת. בין הזמרות האורחות, נורה ג'ונס, קאריס ואן האוטן, הופ סנדובאל, לוסינדה ויליאמס, מרגו פרייס, בת' אורטון, סוזנה סונדפור, ושתי בניאן, קאלה סינקלייר ופיבי ברידג'רס. התקליט, שייקרא "Bobbie Gentry’s The Delta Sweete Revisited", יראה אור ב-8 בפברואר 2019.
ארקדי שייחט
ארקדי (אברהם) סמוילוביץ' שייחט (ברוסית: Аркадий Самойлович Шайхет, 12 בספטמבר 1898 - 18 בנובמבר 1959) היה צלם ועיתונאי יהודי סובייטי, שהנציח בעבודותיו את ההיסטוריה של ברית המועצות, בעיקר לפני ובעת מלחמת העולם השנייה ובאמצע המאה העשרים. נחשב ממייסדי אסכולת "הכתבה האמנותית" של הצילום העיתונאי הסובייטי.
קורות חיים.
שייחט נולד ב-1898 (30 באוגוסט לפי הלוח היוליאני שנהג אז באימפריה הרוסית), תחת השם אברהם שייחט, הילד הרביעי למשפחה יהודית, בעיר מיקולאייב שבדרום אוקראינה. הוריו, שמואל ורחל שייחט, הגיעו למיקולאייב מהעיר חרסון השכנה. הוא סיים את לימודי בית הספר היסודי בלבד ואז, בן 14, החל לעבוד כשוליה למכונאי במספנת מיקולאייב. ב-1918 התגייס לצבא האדום ולחם בשורותיו כנגד הצבא הלבן בחזית האוקראינית של מלחמת האזרחים ברוסיה במשך ארבע שנים, עד 1922.
כשהשתחרר מהצבא האדום לאחר הניצחון הקומוניסטי באוקראינה, בגיל 24, חזר לעיר הולדתו אך לא מצא שם שריד כלשהו למשפחתו. לפיכך עבר לבירה מוסקבה ובה מצא עבודה בחנות צילום פרטית. ב-1923, שנה אחרי הגיעו לבירה, נישא לאחיה (לבית קחראן) (Achya Kacharan).
קריירה מקצועית.
תמונות ראשונות שצילם שייחט החלו להופיע בעיתונות הסובייטית כבר ב-1923. בתוך כשנה כבשה מצלמתו את עמודי השער של כתבי עת סובייטיים רבים ויצירותיו הופיעו על במות עיתונאיות שונות ובהן השבועון "אוגוניוק" ("Огонёк" - "הניצוץ"), המגזין "ההישגים שלנו" ("Наши достижения") ועוד.
ב-1926 ייסד יחד עם העיתונאי מיכאיל קולצוב (אף הוא יהודי יליד אוקראינה; "טוהר" למוות על ידי סטלין ב-1940) את המגזין "הצילום הסובייטי". באותה שנה גם הוצגו לראשונה עבודות שלו, בתערוכה של צילומים עיתונאיים.
ביוני 1927 נעצר שייחט על ידי המשטרה החשאית של סטלין במסגרת אחד הטיהורים המקובלים באותה תקופה. אף כי למזלו הוא שוחרר כעבור חצי שנה בלבד; צילומים רבים שלו הוחרמו אז ואבדו.
בתערוכת "עשר שנות צילום סובייטי" (1928) הוצגו לא פחות משלושים מתצלומיו, והוא זכה בתעודת הצטיינות בגין הישגיו בצילום, הראשונה מכמה תעודות מסוג זה שקיבל במהלך הקריירה שלו. החל מ-1930 הופיעו צילומיו גם במגזין התעמולה הסטליניסטי "ברית המועצות בבנייה" ("СССР на стройке"), שהופיע גם בשפות רבות ברחבי העולם. באותה שנה הוא היה גם בין מייסדי האיגוד המקצועי של הצלמים הסובייטים.
הכתבה המצולמת הראשונה של שייחט, שכללה גם את סדרת הצילומים הראשונה שלו שהתפרסמה, נעשתה יחד עם שני צלמים יהודים סובייטים אחרים - מקס אלפרט וסולומון טולס - Тулес. היא נקראה "עשרים וארבע שעות בחייה של משפחת פיליפוב" ("24 часа из жизни Филипповых") והופיעה ב-1931, דווקא בעיתון גרמני, פרו-קומוניסטי, בשם "עיתון הפועלים המצויר" ("Arbeiter-Illustrierte-Zeitung"), שהופיע אותה תקופה בברלין. הכתבה וסדרת הצילומים הזו הִשוו בין חייהם המאושרים והבטוחים לכאורה של העובדים הסובייטים לאלה של מקביליהם האומללים במדינות הקפיטליסטיות.
ב-1935 השתתף בתערוכת "אמני הצילום הסובייטים" וזכה שוב בתעודת הצטיינות. גם בשנים שלאחר מכן השתתף בתערוכות רבות וזכה לתעודות הצטיינות רבות. צילומיו היו לסימן ההיכר של עידן התיעוש הסטליניסטי של שנות העשרים והשלושים בברית המועצות.