Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski Spółka Akcyjna (בראשי תיבות בפולנית: PKO Bank Polski) הוא הבנק המסחרי הגדול ביותר בפולין. הבנק מספק שירותים ללקוחות פרטיים ועסקיים. פירוש שמו של הבנק הוא "הבנק לחסכונות כלליים – הבנק הפולני".
היסטוריה.
ב-7 בפברואר 1919, לאחר הכרזת העצמאות של פולין, על פי הוראה של מנהיג פולין העצמאית יוזף פילסודסקי, נוסד בנק הדואר לחסכונות. לתפקיד המנהל מונה ב-28 בדצמבר 1919 הוברט לינדה. לתפקיד הנשיא מונה הנריק גרובר, שכיהן בתפקיד זה במשך שנים רבות בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה. מטה הבנק נקבע בוורשה הבירה, ברחוב שוויינטוקז'יסקה 31/33, והסניפים המקומיים הראשונים הוקמו בקרקוב, בלבוב, בלודז', בפוזנאן ובקטוביץ.
משימתו הראשונה של הבנק הפולני הייתה הכנסה למחזור של המטבע החדש, הזלוטי הפולני, שהחליף את המארק הפולני. החל מ-1920 הבנק הועבר לשליטת המדינה. בתקופת הכיבוש הגרמני של פולין בזמן מלחמת העולם השנייה, הבנק פעל תחת הנהלה גרמנית. ב-1945 הפעילות הבנקאית חזרה שוב, הפעם תחת השלטון הקומוניסטי והקמת הרפובליקה העממית של פולין. ב-1 בינואר 1950 בנק הדואר לחסכונות מוזג לתוך הבנק לחסכונות כלליים. בין השנים 1975 ל-1987 סניפי Bank Polski פעלו במסגרת הבנק הלאומי של פולין (הבנק המרכזי), תוך ששמרו על הבידול המיתוגי שלהם. ב-1 בנובמבר 1987, במסגרת הרפורמות הכלכליות שנערכו בפולין כמו גם בשאר ארצות הגוש הקומוניסטי, Bank Polski חזר להיות ישות עצמאית.
פעילות.
נכון ל-2016, Polski Bank מעסיק כ-29,000 עובדים עם רווח נקי של יותר מ-7 מיליארד זלוטי (יותר מ-2 מיליארד דולר). הנכסים שלו שווים יותר מ-285 מיליארד זלוטי. הבנק דורג מקום 510 בדירוג פורבס גלובל 2000 לשנת 2010. לבנק פעילות באוקראינה לאחר שרכש שם את קרדובנק (Kredobank). ממשלת פולין מחזיקה ב-51.24% ממניות הבנק. 40% שייכים לאוצר המדינה, ו-10.25% לבנק הממלכתי הממשלתי (פולנית: Bank Gospodarstwa Krajowego).
נמל התעופה קאבול
אייפון XS מקס
השתנות טבעים בהלכה
סתירות בין המדע והמציאות לנאמר בחז"ל נידונו בספרות הפסיקה מאז ימי הראשונים. כאשר מדובר בעניינים הנוגעים לטבע האדם ועולם החי, ובמיוחד לרפואה, בדרך כלל מכנים הפוסקים מצבים אלו בשם נשתנו הטבעים - שינויים שחלו בבריות עם הזמן או בתלות בתנאים הסביבתיים, כך שדברי חז"ל התייחסו לטבעים שהכירו בזמנם בלבד.
הפוסקים דנו בהלכות רבות שהסיבות שניתנו להם בעבר אינן תואמות את המציאות שהתגלתה לאחר מכן. בחלק מהמקרים הכריעו כי ההלכה תשתנה בעקבות ההכרה במציאות השונה.
גישות שונות ביחסי מדע - הלכה.
בהתייחס להלכות טריפות, כלומר בהמות שלפי התלמוד לא יוכלו לחיות במשך שנה, על פי כללים המובאים בתלמוד כהלכה למשה מסיני, חלק מהראשונים דחו את האפשרות של הניסיון לפרוך את דברי חז"ל. כך כתב הרשב"א, שהבהיר שאין מניעה לקבל את הניסיון כראיה לכך שפרשנות מסוימת של דברי חז"ל, היא הנכונה, וכך גם דעת הריב"ש.
בעת החדשה, הרב אליהו דסלר גרס שהטעמים הטבעיים בהם תלו חז"ל הלכות שונות, אמנם נאמרו לפי ידיעת הטבע שבימיהם, אך אינם אלא ניסיון להסביר הלכות שהיו מקובלות מזה דורות. ההלכות עצמן מבוססות גם על ניסיון אמפירי שאינו תלוי בהסבר ספציפי, ואם ההסבר של חז"ל אינו תואם את ידיעת הטבע שבימינו, עלינו לחפש הסבר אחר, אך בכל מקרה הדין לא ישתנה.
הרב משה שמואל גלזנר כתב שיש הלכות שנקבעו על בסיס ההיכרות המוגבלת של המציאות שהייתה באותו דור, ובדור משכיל יותר מן הדין היה לשנותם, "אבל מאחר שההכרח העצום הביא לידי כך לעשות לתושבע"פ קיום לדורות, אין לנו רשות לשנות אף כקוצו של יו"ד בהסכמתם והכרעתם". בכך כוונתו למיעוט הלומדים ולפיזורם בתקופת הגלות, שמחייבים קאנוניזציה של התורה שבעל פה לשמירת המסגרת ההלכתית.
דוגמאות.
תליית חוסר התאמה שנמצא בין דברי חז"ל לבין המציאות המוכרת - בשינויי הטבעים, התחילה בתקופת הראשונים.
גיל הפיריון של פרות.
בעלי התוספות כתבו על המשתמע מדברי הגמרא כי פרה שגילה פחות משלוש אינה יולדת: "ויש לתמוה דהא מעשה בכל יום דפרה בת שתי שנים יולדת. ויש לומר דודאי עתה נשתנה העת מכמו שהיה בדורות הראשונים". אומנם לפי שיטת הספירה שהייתה נהוגה בימי חז"ל, מי שנמצא בשנתו השלישית כבר קרוי בן שלוש.
בברית מילה.
במשנה נאמר כי רוחצים את התינוק ביום השלישי לאחר ברית מילה (גם) בשבת. בשולחן ערוך נפסק כי "בזמן חכמי הגמרא" אם לא היו רוחצים את הולד במים חמים היה מסתכן, אך בזמן הזה לא נהגו ברחיצה כלל וממילא אין היתר לחלל שבת בשבילה. הרב דוקטור מרדכי הלפרין שיער שהרחיצה נועדה למנוע היפוקסיה במקרה שהתינוק סובל מסוג מסוים של היפוספדיאס שהיום הוא נדיר, אך לפי עדות של מוהל המובאת בתשובה של הרב יוסף חיים מבגדאד, כנראה שהיה נפוץ יותר בקרב יהודי בבל.
מאידך, לעניין מציצה בברית מילה, בתלמוד מבואר שהימנעות ממנה מסכנת את התינוק ולכן מותרת גם היא בשבת משום פיקוח נפש. הרב ישראל ליפשיץ כתב על כך ש"לפי מה שאומרים הרופאים עכשיו, אדרבה על ידי המציצה אפשר שיסתכן שע"י המציצה יתפרצו נקבי (הפארען) וישפעו דם אחר המילה. כמוצץ יין שבחבית [...] מיד היין שתחתיו ממילא פורץ ועולה אף אחר שפסק למצוץ [...] ואין לתמוה על זה שהוא נגד הגמ'. דבכמה דברים נשתנה הטבע". הרב ליפשיץ ממשיך ומבאר שאף על פי שלכאורה יש לקבל את המלצת הרופאים שלא למצוץ, שכן "הם בקיאים בחששת סכנה יותר ממנו", במקרה זה אין לסור מדברי חז"ל, שכן גם הרופאים מודים שהמציצה מגינה על התינוק מ"צביית הגיד", אלא שבארצות הצפון החשש ממנה קטן יותר והרופאים מציעים לה פתרון אחר.
הריגת כינים בשבת.
בתלמוד מבואר ששקצים ורמשים, לרבות פרעושים, אסור להרוג בשבת, אך לגבי כינים ישנה מחלוקת. ההבדל בין המינים מוסבר בכך שכינה "אינה פרה ורבה". האמורא אביי מקשה על הסבר זה ממקורות בהם מוזכרים "ביצי כינים", אולם קושיה זו נדחית באמירה שביצי כינים הם מין נפרד של בעלי חיים. הראשונים הסבירו שהכינים האמורות 'נעשות בראש מזיעת הגוף'. ואף במשנה ברורה נכתב: "כנה דאינה באה מזכר ונקבה אלא באה מן הזיעה לא בריה אבל פרעוש אף על פי שגם היא אינה פרה ורבה כיון שהוייתה מן העפר יש בה חיות כאלו נברא מזכר ונקבה".
בשולחן ערוך נפסק שמותר להרוג כינים שבראש, אולם בדורות האחרונים תמהו על כך לאור המוסכמה המודרנית שכלל בעלי החיים נוצרים מפרייה ורבייה. יש הגורסים כי דברי הגמרא לא נאמרו על סוג הכינים המוכר לנו אלא על סוג כינים שהיה בימי חז"ל שהיו נולדות מזיעה, לפי גישה זו, דין הגמרא אינו שייך לימינו ולכן לדעתם אסור להרוג כינים בשבת. מאידך יש שהסבירו שההלכה מתייחסת למציאות כפי שהיא נראית בראייה רגילה, ומאחר וקשה לראות את רביית הכינים, ההלכה אינה מתחשבת בה. כאמור, יש גם המצדדים בכך שבכל מקרה דין הגמרא אינו משתנה.
פגים שנולדו בחודש שמיני.
על פי הרפואה המסורתית שהייתה רווחת בזמן התלמוד, עובר שנולד בחודש השמיני להריון, וציפורניו ושערו לא סיימו את התפתחותם, הוא נפל שאין לו סיכוי לשרוד. הלכות רבות נקבעו על סמך הנחה זו, בהם: אסור לחלל שבת כדי להאריך את חייו, דמו אינו מכשיר לטומאה, והפוצעו בשבת אינו חייב משום נטילת נשמה שהרי הוא כמת. בעקבות היכולת המשופרת של הרפואה המודרנית לטפל בפגים, הסכמת כל הפוסקים כי ההלכה השתנתה וחובה לחלל שבת כדי להציל בן שמונה.
בהלכות טריפות.
בתלמוד נמנו סוגי חולי או פציעה בבהמות המחשיבים אותם כטרפה, שאינה יכולה לחיות יותר משנים עשר חודשים. בין הטריפות - קטיעת הרגליים מן הארכובה ולמעלה. גם אדם יכול להיעשות טרפה במקרים מסוימים, למשל אם נקטעה רגלו למעלה מהארכובה כשהוא בים. הפוסקים כתבו כי בימינו חלק מהטריפות המנויות בתלמוד ניתנות לריפוי ולכן אין להעיד על אדם שמת במקרים אלו, אך בהמה שיש בה אחת מהטריפות באופן ודאי, אסורה אף אם לאחר מכן היא חיה יותר מ-12 חודשים.
הרב אברהם ישעיהו קרליץ כתב כי דיני הטריפות בבהמה נקבעים לפי 'אלפיים שנות תורה', אחת התקופות ההיסטוריות המוזכרת בתלמוד, שהסתיימה בימי חז"ל, וכל מחלה שלא הייתה ניתנת לריפוי בזמנם, נחשבת כטריפה לדורות.
שטיפת ידיים.
לפי ברייתא המובאת ב יש לשטוף ידיים לפני שמאכילים פת לילד, ולצורך זה אף הותרה הדחת יד אחת ביום כיפור. לדברי האמורא אביי, טעם הדבר הוא משום "שיבתא". לפי הפירוש המקובל, מדובר ברוח רעה שבלי ההדחה עלולה להזיק לילד. הרמב"ם פסק בהלכות יום כיפור "מדיחה אשה ידה אחת במים ונותנת פת לתינוק", אולם תוספות מעירים ש"מה שהעולם אין נזהרין עכשיו בזה לפי שאין אותה רוח רעה שורה באלו ה", והשולחן ערוך השמיט דין זה.
אכילת דג עם בשר.
על פי הגמרא אכילת "ביניתא" (סוג של דג) שהתבשל או נמלח עם בשר מסוכנת ועל כן נאסרה. למרות שכיום לא מוכרת סכנה שכזו, במשך השנים האיסור הורחב לאכילת כל סוגי הדגים עם בשר, ולפי חלק מהמנהגים גם לאכילת דג עם חלב. מאידך ישנם פוסקים הטוענים כי השתנו הטבעים כך שכיום אין לחוש לאיסור.
נשתנו הטבעים
השתנות הטבעים
האות इ היא האות ה-3 (אחרי आ) באלפבית הדוונאגרי. המקבילה העברית הקרובה ביותר היא האות העברית י' (מנוקדת בחיריק חסר - תנועת i קצרה). האות הבאה אחריה היא האות ई.
האות उ היא האות ה-5 (אחרי ई) באלפבית הדוונאגרי. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא אות ו' מנוקדת בקובוץ. האות הבאה היא האות ऊ.
האות ए היא האות ה-8 (אחרי ऋ) באלפבית הדוונאגרי.
המקבילה העברית הקרובה ביותר היא האות העברית א' מנוקדת בסגול (כהגיית e). האות הבאה אחריה היא ऐ.
קרסי