ה-"EMA" נוצר על-מנת לתת לצופי MTV שבאירופה אפשרות להצביע ולבחור באמנים האהובים עליהם, בדומה לטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV שמשודר כל שנה בארצות הברית, החל מ-1984.
הטקס הראשון, שהתקיים בברלין שבגרמניה ב-1994, נחל הצלחה. הופיעו בו ג'ורג' מייקל, להקת אירוסמית' והדוגמנית נעמי קמפבל. מאז כל שנה הוא נערך במדינה אחרת. עד כה, גרמניה אירחה את הטקס ארבע פעמים, יותר מכל מדינה אחרת. נכון לשנת 2020, ליידי גאגא וג'סטין ביבר הם הזמרת והזמר עם הכי הרבה זכיות בכול הזמנים, גאגא עם 12 פרסים מתוך 35 מועמדויות שונות וביבר עם 20 סך הכול.
הקטגוריות.
כיום, אלו הן הקטגוריות שמשתתפות בטקס, ועל הזוכים בהן מכריזים במהלך הטקס:
בעבר היו קיימות קטגוריות נוספות, כמו להקת השנה, שיר הדאנס של השנה, שיר ה-R&amp;B של השנה, אלבום השנה ועוד.
האמן האירופאי של השנה.
בקטגוריית "האמן האירופאי של השנה", כל מדינה באירופה בוחרת אמן אחד שייצג אותה. ההצבעה הראשונית היא בכל מדינה, בה בוחרים את האמן שישלחו לייצגה בקטגוריה זו. לאחר מכן, הם נכנסים לקטגוריה ההתחלתית של "האמן האירופאי של השנה", לה מצביעים בכל אירופה. לאחר כחודש, הרשימה מתקצרת ונשארים חמשת האמנים שקיבלו את מירב הקולות, ומהם יבחר האמן האירופאי של השנה.
ישראל נכנסה לקטגוריה זו לראשונה בשנת 2008. באותה שנה, שירי מימון הגיעה למקום השלישי בקטגוריה (לאחר שעקפה את הזמר הרוסי דימה בילאן ואת הזמרת הבריטית ליאונה לואיס). בנוסף, מימון הופיעה על בימת הטקס ושרה שיר חדש באנגלית, Now That You're Gone. בשנים 2009–2015 האמנים שייצגו את ישראל לא העפילו לחמישייה הסופית.
כוחות הביטחון המרכזי
כוחות הביטחון המרכזי (ערבית: قوات الأمن المركزي, בתעתיק: קוואת אל-אמן אל-מרכזי; או בקיצור: הביטחון המרכזי) הם כוחות שיטור המיועדים לשמירה על הסדר וביטחון הפנים במצרים. בין תפקידיהם אבטחת אתרים ממשלתיים, שגרירויות זרות, פיקוח על הפגנות ופיזור מהומות, אבטחת אירועים המוניים, פיקוח על התפילות במסגדים, ולוחמה בטרור.
הביטחון המרכזי כפוף למשרד הפנים המצרי, שהוא המשרד הממשלתי האחראי לאכיפת החוק במדינה. מטרת הקמת הכוחות הייתה שליטה בהפגנות ברחבי מצרים ופיזור מהומות, והימנעות משימוש בצבא הסדיר למטרות אלו. הגיוס לכוחות הביטחון המרכזי הוא במסגרת שירות החובה בצבא מצרים. הכוחות מונים מעל 300,000 אנשי ביטחון, חלקם בשירות חובה. לרוב, מגויסים לכוחות אלה בני האזורים הכפריים והפחות משכילים של המדינה.
לביטחון המרכזי 8 אזורי מבצעים: קהיר, אלכסנדריה, גיזה, מרכז ומערב הדלתא, מזרח הדלתא, תעלת סואץ וסיני, צפון מצרים העליונה ודרום מצרים העליונה.
ב-1986 השתתפו רבים מאנשי הביטחון המרכזי במרידה נגד השלטון, לאחר שהופצו שמועות כוזבות בדבר הארכת שירות החובה שלהם. במהלך ההתקוממות הציתו אנשי הביטחון המרכזי בתי מלון ומכוניות בתוך קהיר. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא שכוחותיו נכנסו לעיר הבירה, ולאחריה הוכנסו רפורמות למנגנון הביטחון המרכזי, ושופרו שכרם ותנאיהם של אנשי הכוחות.
בינואר 2011 השתתפו אנשי הביטחון המרכזי בדיכוי המהומות שפרצו במחוזות רבים במצרים שהובילו להדחת הנשיא חוסני מובארכ. כוחות הביטחון המרכזי הואשמו בשימוש ברוטלי בכוח, נכשלו בדיכוי המהומות, והוחלפו בחיילי הצבא המצרי, שנכנסו למוקדי המתיחות על מנת להרגיע את הרוחות.
ריו גז'גוס
ריו גז'גוס (בספרדית: Río Gallegos) היא עיר בדרום פטגוניה שבארגנטינה, השוכנת בסמוך לשפך נהר גז'גוס (על שמו היא קרויה) לאוקיינוס האטלנטי. ריו גז'גוס היא בירתה של פרובינציית סנטה קרוס, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-79 אלף תושבים, שהיוו כ-40% מתושבי הפרובינציה.
האירופי הראשון שהפליג באזור היה חופרה דה לואאיסה, ב-1525. את הנהר שגילה כינה אידלפונסו (Idelfonso), ואת שמו הנוכחי נתן לו סימון דה אלקסאבה, שסייר באזור ב-1535. הספרדים לא התעניינו באזור המרוחק, שהיה דל באוצרות טבע, והוא נותר בלתי מיושב. רק לאחר כיבוש המדבר בידי ארגנטינה העצמאית, בשנות ה-70 של המאה ה-19, שנועד לבסס את אחיזתה בפטגוניה, החלה התיישבות באזור. בתחילה, הוקם במקום בסיס של חיל הים הארגנטינאי ב-1885, ותוך שנים ספורות התבססה סביבו העיירה. כבר ב-1888 החליט מושל הטריטוריה רמון ליסטה להעביר את הבירה מפוארטו סנטה קרוס לריו גז'גוס, אך ההחלטה אושרה סופית רק ב-1904. בין 1912 ל-1920 עודדה הממשלה חוואים מאיי פוקלנד ומדרום צ'ילה להתיישב במקום. העיר התפתחה כמרכז לגידול כבשים, והנמל התפתח כמרכז לייצוא כבשים ותוצרתן. לאחר שטריטוריית סנטה קרוס קיבלה מעמד של פרובינציה ב-1957, הייתה ריו גז'גוס לבירתה.
במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 שימש שדה התעופה של העיר לגיחות אוויריות של חיל האוויר הארגנטינאי. כיום ריו גז'גוס היא העיר הגדולה ביותר בדרום פטגוניה, ופועל בה נמל תעופה בינלאומי.
לופולית
לופולית הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. לופוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם. מקור השם מיוונית: לופאס – צלחת + ליתוס – אבן.
היווצרות.
לפולית נוצר בעומק רדוד יחסית על ידי מאגמה צמיגה מאוד, המתגבשת לסלע – לרוב מאפי בהרכבו. המאגמה מתקררת לאטה מתחת לפני השטח – תהליך המאפשר את היווצרותם של גבישים גדולים.
לופולית דומה בהיווצרותו ללקולית, אך שונה ממנו בצורתו. ללפולית צורת משפך רחב, בעוד ללקולית צורת פטריה. צורת המשפך נובעת ממפגש המאגמה בשכבת סלע שאינה מאפשרת לה להתקדם למעלה, ולחץ המאגמה דוחק את שכבות סלעי הסביבה כלפי מטה. עם התגבשות המאגמה פוחת נפחה, מה שעשוי לגרום התמוטטות של שכבות הסלעים מעל הלופולית אל החלל שנוצר.
לופוליתים עשויים להיווצר בגדלים שונים – מקילומטרים ספורים לכמה מאות קילומטרים. במתחם בושוולד בדרום אפריקה – שהיווצרותו מתוארכת לתחילת הרביעון, לפני כ-2 מיליון שנים – מצוי לופולית שכבתי שרוחבו כמה מאות קילומטרים.
תפוצה.
לצד הלופולית במתחם בושוולד קיימים לופוליתים בגדלים שונים במקומות נוספים בעולם:
לואי גארל
לואי גארל (בצרפתית: Louis Garrel; נולד ב־14 ביוני 1983) הוא שחקן וקולנוען צרפתי-יהודי, מוכר בין היתר בשל כיכובו בסרטים "החולמים" "מאהבים קבועים" "קיץ לוהט" ו"קצין ומרגל"
ביוגרפיה.
גארל נולד בפריז, צרפת; בנם של במאי הקולנוע פיליפ גארל ושל השחקנית בריז'יט סי, אחיה של השחקנית אסתר גארל, ונכדו של השחקן מוריס גארל. סבו וסבתו מצד אמו הם יהודים־ספרדים. הוא בוגר של הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה.
מלבד השפה צרפתית המולדת שלו, גארל דובר גם אנגלית ואיטלקית.
קריירה.
הוא הופיע לראשונה בסרט קולנוע כשהיה בן 6, בסרט "Les baisers de secours", שביים אביו, ושהוריו היו בו השחקנים הראשיים. הסרט הבא שבו השתתף היה Ceci est mon corps" (2001)", כשהיה בן 18, אך מה שנחשב לפריצת הדרך המקצועית שלו הוא הסרט "החולמים" (2003) בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, שבו כיכב לצדם של מייקל פיט ואווה גרין.
ב־2004 השתתף בסרטו הפרובוקטיבי של כריסטוף הונורה "Ma mère" ("אמא שלי"), לצדה של איזבל הופר. שיתוף הפעולה בין אונורה לגארל נמשך בשנים הבאות, וגארל כיכב בסרטים נוספים בבימויו, בהם "בפריז" (2006), "שירי אהבה" (2007), "הנשמה הטהורה" (2008) ו"מסדרים ללינה את החיים" (2009). ב־2006 זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר על תפקידו בסרט "מאהבים קבועים", שביים אביו.
בשנת 2008 ניסה גארל לראשונה את כוחו בבימוי, כשביים את הסרט הקצר Mes copains ("החברים שלי").
בשנת 2011 יצא הסרט "קיץ לוהט" בו הוא שיחק את דמותו של פרדריק, לצד מוניקה בלוצ'י.
בשנת 2015 השתתף בסרט "מלך שלי" עליו היה מועמד לפרס סזאר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2016 שיחק בסרט הבלגי-צרפתי "פלנטריום" לצד נטלי פורטמן.
בשנת 2017 שיחק לצד סטייסי מרטין וברניס בז'ו בסרט הדרמה "יוצא מן הכלל" של הבמאי מישל חזנוויצ'וס. בשנת 2018 כיכב בסרט "הגבר הנאמן" ובשנת 2019 שיחק בסרטו של רומן פולנסקי "קצין ומרגל", ושיחק בסרטה של גרטה גרוויג "נשים קטנות".
בשנת 2021 לוהק להשתתף בסרטי הקולנוע " ו", לצדם של פרנסואה סיביל, אווה גרין, רומן דוריס, ונסן קאסל, ויקי קרייפס ובבימויו של מרטין בורבולון, בהפקה בתקציב של 73 מיליון דולר.
בשנת 2022 הוא החל להצטלם בסרט חדש "ז'אן דו בארי".
חיים אישיים.
בשנים 2007–2012 היה גארל בזוגיות עם השחקנית הצרפתייה-איטלקית ולריה ברוני-טדסקי, אחותה הגדולה של הזמרת קרלה ברוני. השניים מגדלים תינוקת בשם סלין שאימצו מסנגל בשנת 2009.
ביוני 2017 גארל התחתן עם הדוגמנית והשחקנית לטיסיה קסטה והפך לאב חורג לשלושת ילדיה. בני הזוג ביחד מאז 2015. ב-17 במרץ 2021, קסטה ילדה את בנה הרביעי, הילד הראשון של בני הזוג, בן בשם אייזל.
מרי ג'יי. בלייג'
טין אנג'לס
Teen Angels (או TeenAngels) הייתה להקת פופ ארגנטינאית שהוקמה כחלק מהסדרה כמעט מלאכים. חבריה המקוריים היו לאלי אספוסיטו, פיטר לנסאני, ניקולאס ריירה, גסטון דלמאו ואאוחניה סוארס, שהוחלפה בשנת 2011 ברוסיו איגרסבל.
הלהקה הוציאה שישה אלבומי סטודיו ושלושה אלבומי הופעה. אשר כולם זכו להצלחה גדולה באמריקה הלטינית וישראל.
הלהקה הופיעה וביקרה בארצות שונות, בהן ארגנטינה, צ'ילה, פרו, ישראל, ספרד, אורוגוואי, מקסיקו, ונצואלה, פנמה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, ברזיל ואיטליה.