יוסי ידין
Plasmodium
Plasmodium (פלסמודיום) הוא סוג של פרוטוזואה טפילי. חמישה מינים בסוג זה הם הגורמים העיקריים למחלת המלריה באדם, אך קיימים לפחות עשרה מינים בסוג הפוגעים באדם. מינים אחרים תוקפים בעלי חיים אחרים, כגון עופות, זוחלים ומכרסמים. כיום מוכרים בסוג זה למעלה מ-200 מינים.
הפרופסור האיטלקי ג'ובני גרסי הוכיח שמלריה יכולה להיות מועברת לאדם רק על ידי יתושי אנופלס. ב-1897 רופא בריטי בשם רונלד רוס הוכיח את קיומו של פלסמודיום בבטנו של יתוש. על תגלית זו זכה בפרס נובל ב-1902.
חמשת המינים המהווים את הגורם העיקרי למחלת המלריה באדם הם:
מחזור חייו של הפלסמודיום מורכב מאוד. חיי הפלסמודיום מתחילים בשלב הקריפטוזואיט, כשהוא חבוי בכבד האדם. אחר כך חודר הטפיל לתאי הדם האדומים ומגיע לשלב הטרופוזואיט. טפילים פעילים (מרוזואיטים) נוצרים, יוצאים מתאי הדם האדומים ומטיילים בדם במטרה לפלוש לתאי דם אדומים חדשים.
לאחר שהמרוזואיטים מדביקים תאי דם אדומים חדשים, נוצרים השלבים המיניים (גמטוציטים), אשר נכנסים לגוף נקבת יתוש האנופלס כשהיא מוצצת את דמו של אדם שנושא את הפלסמודיום. בגוף נקבת האנופלס מתרחשת ההפריה בין הגמטוציטים, ונוצרות זיגוטות שמתפצלות ליצירת מספר רב של ספורוזואיטים זעירים. הפלסמודיום משפר את יכולת נקבת האנופלס לשרוד רעב ממושך, ובכך מקנה לנקבות שנדבקו בו יתרון על אחרות.
הספורוזואיטים הם השלב הזיהומי של הפלסמודיום. הם נודדים לבלוטות הרוק של היתוש, שם הם מוזרקים לדם של האדם הנעקץ על ידי היתוש, עוברים לכבד שלו, וכך מתחיל המחזור הבא. הצמרמורת והחום של המלריה נגרמים מפעילות הטפילים בדם; הללו פורצים מתאי הדם האדומים ומפרישים אגב כך רעלנים.
מינים.
רשימה חלקית של מיני פלסמודיום:
גביע אירופה למחזיקות גביע
גביע אירופה למחזיקות גביע (באנגלית: European Cup Winners' Cup) היה טורניר כדורגל אירופאי למועדונים שזכו בגביע המקומי בארצם ומדינתם חברה באופ"א. הטורניר שוחק בשיטת "נוק-אאוט" כאשר בכל שלב, למעט הגמר, התקיימו שני משחקים: אחד בבית ואחד בחוץ.
גביע זה נחשב באירופה למפעל השני בחשיבותו, מתחת לליגת האלופות, אך מעל גביע אופ"א באותה עת.
בשנת 1991 שונה שמו של המפעל לגביע אופ"א למחזיקות גביע (UEFA Cup Winners' Cup).
מפעל זה חדל מלהתקיים בסוף עונת 1999 – אחרי שאופ"א החליטה לצמצם את פעילותה ל-2 גביעי אירופה בלבד – ליגת האלופות וגביע אופ"א. בעונה האחרונה של גביע המחזיקות זכתה לאציו האיטלקית.
במשך כל שנותיו של המפעל לא זכתה מעולם אף קבוצה בגביע פעמיים ברציפות, אך במספר מקרים קרה שקבוצה שזכתה בגביע העפילה בחלוף שנה שוב למשחק הגמר אך נוצחה בגמר. כך לדוגמה זכתה פארמה בגביע בשנת 1993 ובשנת 1994 היא הפסידה לארסנל. ארסנל, שזכתה בו כאמור בשנת 1994, הפסידה בשנת 1995 בגמר לסרגוסה.
בעונת 1971 של המפעל השיגה צ'לסי ניצחון 0–21 על קאריינג 97 הלוקסמבורגית, שעד היום מחזיק בשיא הניצחון הגבוה ביותר בתולדות הכדורגל האירופי.
הישראליות בגביע המחזיקות.
קבוצות ישראליות התחרו בגביע המחזיקות החל בעונת ועד לעונת אז הופסקה פעילות המפעל. הפועל פתח תקווה הייתה הקבוצה הישראלית הראשונה שהשתתפה במפעל ואף עברה את השלב המקדים, מכבי חיפה הייתה הנציגה הישראלית היחידה שהעפילה בסך הכל שלוש פעמים למפעל. שאר הקבוצות ששיחקו במפעל הן מכבי תל אביב, הפועל באר שבע ועירוני ראשון לציון. הישג השיא של ישראלית במפעל הוא הגעה לרבע גמר המפעל, בשנת פעילותו האחרונה (1998/1999) - אז מכבי חיפה הגיעה עד לרבע גמר הגביע והפסידה ללוקומוטיב מוסקבה.
ולקיריה
ולקיריה (נורדית עתיקה: Valkyrja, מילולית: "היא הבוחרת את הגופות") היא אחת מקבוצת ישויות נשיות במיתולוגיה הנורדית. תפקידן של הוולקיריות, המשרתות את האל אודין, הוא לבחור את הלוחמים הראויים ביותר בשדה הקרב וללוות אותם להיכל ולהאלה לאחר מותם. בנוסף, ביכולתן להשפיע על מהלך הקרבות, לעזור ללוחמים מסוימים, ולהזיק לאחרים. הן עושות זאת באמצעות כבילת אותם לוחמים בשלשלאות בלתי נראות המאטות אותם ומונעות מהם להילחם כהלכה. לעיתים, מסייעות הואלקיריות לחסל דווקא את הלוחמים הטובים ביותר, משום שאודין שואף להביא אותם להיכלו בולהאלה כדי שיעזרו לו בקרב האחרון נגד הענקים (רגנארוק).
הוולקיריות במיתולוגיה.
הוולקיריה היא בעיקרו של דבר ישות הקשורה למוות ולקרבות, אך דמותה השתנתה בצורה מהותית במהלך ההיסטוריה. הוולקיריות נקשרו תחילה לעורבים וללהקות הזאבים אשר פקדו את שדות הקרב. ייתכן שהעורבים נחשבו לוולקיריות, ואכילת הגופות נראתה כשלעצמה כבחירת המתים; וייתכן כי העורבים נחשבו רק מלוויהן של הוולקיריות. בהקשר זה זכו הזאבים למעמד נחות יותר. כתב רונות מהמאה התשיעית לספירה משתמש בביטוי "הסוס של גוּן" כדי לתאר זאב. גון היא ולקיריה ידועה.
בהדרגה, החלו הוולקיריות לקבל תכונות אנושיות יותר של נשים רכובות על סוסים.
מספר פואמות מספרות על יכולתן של הוולקיריות להשפיע על מהלך הקרב, על קביעת העתיד ועל הגורל. הן גם קשורות במיתולוגיה הנורדית לפעולת הסריגה.
בחלק מהאגדות, ואלקיריות שונות מסתבכות כאשר הן מתאהבות בלוחם מסוים, ומסרבות למלא את פקודתו של האל אודין להמיתו בקרב. המפורסמת ביותר מבין הואלקיריות הללו היא ברינהילד (ברונהילדה) שהאל אודין מרדים אותה בתוך מעגל להבות, ממנו יוכל לחלצה רק הגיבור הגדול ביותר. לפי אחד הסיפורים המפורסמים ביותר במיתולוגיה הנורדית, חולצה ברינהילד מכלאה בידי הלוחם סיגורד (זיגפריד) קוטל הדרקון.
השירים ההירואיים של האדה הפואטית מספרים את סיפוריהם של מספר גיבורים אנושיים. בשירים אלו הוולקיריות פועלות בקבוצות ומונהגות על ידי בת-תמותה ממעמד האצולה. רק שמה של מנהיגת הקבוצה מוזכר והיא בעלת כוחות על-טבעיים דומים לאלו של חברותיה האלמוניות. דוגמאות למספר קבוצות כאלה ניתן למצוא בשלושת השירים העוסקים בהֵלְגי. בשיר הראשון, מצטרפת להלגי קבוצה של תשע ולקיריות המונהגות על ידי סְבַבַה, בתו של המלך אֵיְלימי. בשירים הבאים שמה של מנהיגת הוולקיריות הוא סיגְרוּן, בתו של המלך הוֹגְני.
ולקיריות חשובות.
ישנן מספר ולקיריות התופסות מקומות חשובים בפואמות ובסיפורים של המיתולוגיה.
ולאכיה
וְלאכיה או ואלאכיה (ברומנית: Ţara Românească, "הארץ הרומנית"; בטורקית: Eflak; בהונגרית: Havasalföld; בגרמנית: Walachei) היא אזור היסטורי וגאוגרפי בדרום רומניה. היא ממוקמת צפונית לנהר דנובה ודרומית לרכס הדרומי של הרי הקרפטים. במהלך ההיסטוריה, לפני איחוד הנסיכויות שיצר את רומניה המודרנית, היוו מונטניה ואולטניה יחד נסיכות רומנית, שכונתה בפי הרומנים "צארה רומנאסקה" או נסיכות "מונטניה", שמחוץ לרומניה הייתה מוכרת בשם ולאכיה.
אטימולוגיה.
השם ולאכיה נגזר מהכינוי וְלאך, שניתן על ידי הגרמאנים לאוכלוסיות ממוצא זר להם (בעיקר קלטים ולאטינים).
היסטוריה.
נסיכות ולאכיה.
נסיכות ולאכיה נוצרה לאחר שקיעת קומניה, בחלק הדרום מערבי שלה, בחלק ממה שכונה קומניה השחורה. הנסיך המייסד היה בסאראב הראשון במחצית הראשונה של המאה ה-14 ולפי שמו נקראה לפעמים הארץ בסאראביה (לא מדובר בחבל בסרביה שבצפון מזרח נסיכות מולדובה) או ארצו של בסאראב. הוא הגיע לעצמאות לאחר שניצח את ההונגרים בקרב פוסאדה. הנסיכות הגיעה לשיא התפשטותה במחצית השנייה של המאה ה-14 בתקופתו של ולאדיסלב הראשון.
ולאכיה נשלטה על ידי נסיכים שעצמאותם גברה או פחתה תכופות. הימצאות הנסיכות בדרכם של העות'מאנים אל מרכז אירופה הפכה אותה לשדה קרבות בין המעצמה המוסלמית ובין המדינות הנוצריות של מרכז ומזרח אירופה. בירת ולאכיה נקבעה תחילה בקורטאה דה ארג'ש, לאחר מכן, באופן זמני בקמפולונג, לאחר מכן בטרגובישטה ולבסוף עברה הבירה לבוקרשט.
נסיכות ולאכיה חדלה להתקיים באופן רשמי בשנת 1859, כאשר התאחדה עם נסיכות מולדובה אחרי ששתי הנסיכויות בחרו את אלכסנדרו יואן קוזה כשליטן. הישות המדינית החדשה קיבלה את השם הנסיכויות הרומניות המאוחדות (השם הרשמי היה "הנסיכויות המאוחדות של ולאכיה ומולדובה") ובהמשך שונה השם לרומניה.
כפר הרי&quot;ף
כְּפַר הָרִי"ף הוא מושב בגבול השפלה ומישור החוף הדרומי, סמוך לקריית מלאכי וצומת מסמיה. שייך למועצה אזורית יואב והגדול ביישוביה. היישוב מחולק למושב וותיק ולהרחבה, אשר נבנתה בשנת 1998 והכפילה את מספר התושבים.
ממזרח למושב זורם נחל הרי"ף. בסביבתו מספר בארות קדומות ויער חרובית.
אופיו של המושב הוא חילוני ומרבית תושביו עוסקים בעבודות חוץ ובודדים ממשיכים לנהל משק חקלאי. בין הענפים המרכזיים: מטעים, כרמים, פרדסים, שלחין, פרחים ולולים. שייך ארגונית לתנועת "האיחוד החקלאי". בשטחי הכפר נמצאת תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב.
בכניסה למושב ניצבת מחרשה העתיקה שמקבלת את פני הנכנסים למושב תרמה משפחת אלעזי, כסמל לקשר החם בין שתי הקהילות.
היסטוריה.