ב-23 בדצמבר 1950 נהרג בתאונת דרכים מפקד הארמייה, הגנרל ווקר, והוחלף על ידי לוטננט גנרל מת'יו רידג'וויי (Matthew Ridgway). רידג'ווי הצליח לשקם את הארמייה, שהייתה מדולדלת וירודת מורל, ותחת פיקודו היא הצליחה לבלום את המתקפות הסיניות ולכבוש את סיאול מחדש ב-14 במרץ 1951. קו החזית בין כוחות האו"ם לבין הצבא הסיני התייצב באזור קו רוחב 38 צפון (הגבול המקורי בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית).
ב-10 באפריל 1951 החליף הגנרל רידג'ווי את הגנרל מקארתור כמפקד העליון של כוחות האו"ם בקוריאה. הפיקוד על הארמייה השמינית עבר לידי לוטננט גנרל ג'יימס ואן פליט. הוא עמד בראש הארמייה במהלך מלחמת ההתשה שניהלה מול צבאות סין וקוריאה הצפונית בשנתיים שלאחר מכן, עד לשביתת הנשק במלחמה ב-27 ביולי 1953.
לאחר מלחמת קוריאה.
מאז תום המלחמה נשארה מפקדת הארמייה השמינית בקוריאה, והתמקמה במחנה יונגסאן שבסיאול. הכוחות שעמדו שם תחת פיקודה הלכו ופחתו (בשנות השישים מנו כוחות אלו שתי דיוויזיות רגלים, וב-1971 הועברה אחת מהן מקוריאה). חשיבותה הצבאית של מפקדת הארמייה והכוחות המעטים שבפיקודה פחתה. כנגד זאת גברה חשיבותו של תפקידה הפוליטי: יחידות הארמייה הוצבו בקרבת האזור המפורז (DMZ) בגבול שבין שתי הקוריאות, באופן שמתקפה עתידית של קוריאה הצפונית דרך הגבול תיתקל בכוחות ארצות הברית ותהווה התקפה גם עליה. בעבר עמד לרשות יחידות הארמייה השמינית בקוריאה גם נשק גרעיני טקטי.
בשנת 2003 הוכרז על תוכנית להסיג את כוחות הדיוויזיה השנייה מקרבת הגבול בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית אל דרום המדינה. מפקדת הארמייה צפויה להשלים מעבר מסיאול למחנה דרומי יותר עד 2019. תוכנית זו שנויה במחלוקת ציבורית ופוליטית בקוריאה הדרומית.
המהרי&quot;ט
ערה לפיד
ערה לפיד (23 ביולי 1948 - 2 ביוני 2018) הייתה עורכת סרטים ומרצה לקולנוע.
קורות חייה.
ערה לפיד נולדה וגדלה בנתניה, בת להורים שעלו מצ'כוסלובקיה והכירו בישראל. בצבא שירתה בנח"ל בקיבוץ משאבי שדה, הגיעה לתל אביב אחרי הצבא.
בשנים 1969–1971 למדה בבית-הספר לצילום וקולנוע בישראל - בית ספר שפתח פרופסור בנימין קורצקי בשיתוף עם משרד החינוך, משרד התמ"ת ומשרד העבודה. התחילה לעבוד כעוזרת עריכה בסרט "הגלולה", סרטו של הבמאי דוד פרלוב, שהיה מורה ורבה. הסרט הראשון שערכה היה "ישוב 3: קיבוץ מושב ומושבה" בבימויו של פרלוב. הסרט הוקרן בשלושה מסכי ענק בתערוכה שהתקיימה בגני התערוכה בתל אביב (1973), שבוע לפני פרוץ מלחמת יום כיפור. בעלה חיים לפיד כתב את התסריט.
לפיד ערכה עשרות סרטים של במאים שונים, תיעודיים ועלילתיים. בין השאר ערכה את כל סרטיהם של הבמאים איתן גרין ויגאל בורשטיין, ערכה סרטים של רם לוי, דינה צבי-ריקליס, חיים בוזגלו, מיכל אביעד, יאיר לב, ענת צוריה, יואב שמיר, ציפי רייבנבך, אבידע ליבני, עלי נסאר ועוד.
לימדה עריכה באוניברסיטת תל אביב (1981-1979), בבית צבי (1985-1982). לימדה עריכה בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה מ-1990.
שימשה מרצה בקרן לסרטי איכות בשנים 1992–1997 והייתה חברה בהנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בשנים 2001–2009.
נפטרה ב-2 ביוני 2018 מסרטן הריאה. הותירה אחריה בעל, הסופר חיים לפיד, ושני בנים: נדב, במאי סרטים וסופר, ואיתמר. אחותה היא עורכת הסרטים טובה אשר.
פרסים בהם זכתה.
כמה מהסרטים שערכה זכו בפרסים בפסטיבלים בישראל ובעולם, בהם: מחסומים, טהורה, מקודשת, אחרי החתונה, השוטר, הכול מתחיל בים, לא רואים עליך, קוראים לי אחלם.
סרוסי
סרוסי הוא שם משפחה יהודי שמקורו בארמון המלך סרוס הגדול (שהיה לפי המסורת היהודי העשיר ביותר בתוניס). השם קיים גם בקרב יהודי לוב, לטענתם מקורו בכפר סרוס, כפר יהודי בלוב.
כדורסל נכים
כדורסל בכיסאות גלגלים הוא משחק הדומה לכדורסל רגיל, אך הוא משוחק בידי שחקנים היושבים בכיסאות גלגלים (המעוצבים ייחודית לספורט זה) וחוקיו שונו מעט כך ששחקנים אלה יוכלו לשחק בו. זהו אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר בספורט הנכים ומשוחק גם במסגרת המשחקים הפאראלימפיים.
היסטוריה.
בשנת 1944, כחלק מתוכנית שיקום נפגעים בבית החולים "סטוק מנדוויל", החליט לודוויג גוטמן על תוכנית לאימוץ ענפי ספורט שונים תוך שימוש בכיסאות גלגלים. בשנת 1945 נערך המשחק הראשון, ב-1948 התקיים לראשונה במסגרת משחקי סטוק מנדוויל טורניר נטבול, ובשנת 1956 התקיים במשחקי סטוק מנדוויל טורניר כדורסל הנכים הראשון.
בשנת 1973 התקיימה אליפות העולם בכדורסל נכים הראשונה. האליפות, אשר טרם נחשבה לרשמית, נערכה בבלגיה וזכתה בה נבחרתה של בריטניה. בשנת 1975 התקיימה בבלגיה האליפות הרשמית הראשונה ובה זכתה נבחרת ישראל בכדורסל נכים כשניצחה בגמר הטורניר את נבחרת ארצות הברית בתוצאה 47-50.
חוקים.
כדורסל הנכים משוחק לפי רוב חוקי משחק הכדורסל הרגיל, ובמגרש כדורסל סטנדרטי. עם זאת, מספר חוקים שונו על מנת להתאים לייחודיות המשחקים במשחק, כגון חוק האוסר על השחקנים לגעת יותר מפעמיים בגלגלי הכיסאות ללא כדרור.
כל אחד מהשחקנים בקבוצת הכדורסל מקבל ניקוד על פי מידת נכותו. הנכות הקלה ביותר מקבלת ניקוד של 4.5 ואילו ככל שמידת נכותו של השחקן חמורה יותר, הולך הניקוד ויורד עד לניקוד של 1.0. בכל זמן נתון במהלך המשחק מותר למאמן הקבוצה לשלב שחקנים המנוקדים עד 14.0 במצטבר. על כיסא המשחק אסור שתהיינה בליטות החורגות אל הצדדים וגובהו לא יעלה על 53 סנטימטרים.
כדורסל כיסאות גלגלים
כרייה במים עמוקים
כרייה במים עמוקים הוא תהליך חדש יחסית להפקת מינרלים מקרקעית הים. אתרי כרייה אפשריים באוקיינוסים מצויים בדרך כלל סביב אזור נרחבים של נודולות מנגן או סביב נביעות הידרתרמיות פעילות או כבויות בעומק שבין 1,400 ל-3,700 מטרים מתחת לפני המים. הנביעות יוצרות מרבצי סולפידים, הכוללים מתכות יקרות כדוגמת כסף, זהב, נחושת, מנגן, קובלט ואבץ. את המחצבים כורים באמצעות משאבות הידראוליות או מערכות דלייה המעלות על פני השטח את העפרה על מנת לעבדה. פעילות זו, כמו כל פעילות כרייה, מעלה שאלות בסוגיית שמירת הסביבה.
היסטוריה קצרה.
הרעיון לבצע כרייה במים עמוקים הועלה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 בספרו של ג'ון מרו (John L. Mero) "משאבי מינרלים בים". בספר טען מרו שניתן למצוא כמויות בלתי נדלות של קובלט, ניקל ומתכות אחרות ברחבי האוקיינוסים של כדור הארץ. מרו הצהיר שמתכות אלו מרוכזות במרבצים של נודולות מגנזיום, המופיעות כגושים של משקעים דחוסים על קרקעית הים בעומקים סביב ה-5,000 מטרים. כמה מדינות, כולל צרפת, גרמניה וארצות הברית שלחו ספינות מחקר בחיפוש אחרי מרבצי הנודולות. ממחקר זה התברר כי ההערכות הראשוניות של היישומיות של כרייה במים עמוקים היו מוגזמות מאוד. הערכת יתר זו והמחירים הנמוכים של המתכות הובילו לנטישת כריית הנודולות ב-1982. ההוצאה על ההשקעה במיזם בין שנות ה-60 ל-1984 מוערכת ב-650 מיליון דולר, כשההחזר על ההשקעה היה שולי או אפסי.
במהלך העשור האחרון החל שלב חדש בכרייה במים עמוקים. ביקוש גואה למתכות יקרות ביפן, סין, קוריאה הדרומית, והודו דחפו מדינות אלו לחפש מקורות חדשים. במקום להתמקד בנודולות המפוזרות על קרקעית הים הוסט מוקד העניין לאחרונה לנביעות הידרותרמיות כמקור למתכות. המגמה כיום בחברות המערביות של מעבר לתשתית תעבורה ומידע המבוססים על חשמל מגבירים עוד יותר את הדרישה למתכות יקרות. העניין המחודש הנוכחי בכריית נודולות זרחניות מקרקעית הים נובע מהצורך לייצר דשנים מלאכותיים מבוססי זרחן, שחשיבותם לייצור המזון בעולם משמעותית ביותר.
מיזם סולווארה 1 (Solwara 1 Project), האתר הפוטנציאלי הטוב ביותר כיום לכרייה במים עמוקים, ממוקם בים מול פפואה גינאה החדשה. האתר הוא מקור למרבצי נחושת וזהב בריכוז גבוה, והמקום הראשון בעולם שבו בוצע מחקר מקיף על סולפידים מסיביים שעל קרקעית הים (SMS ראשי תיבות של Seafloor Massive Sulphide). אתר הכרייה נמצא בעומק של 1,600 מטרים מתחת לפני הים בים ביסמרק. תוך שימוש בטכנולוגיה החדישה ביותר של רובוטים תת-מימיים תהיה החברה הקנדית "נאוטילוס מינרלס" (Nautilus Minerals) החברה הראשונה מסוגה להתחיל בכרייה תת-מימית מסחרית של מרבצי מינרלים. החברה תכננה להתחיל את ההפקה בתחילת 2013, אבל נכון לנובמבר 2014 הכרייה טרם החלה.
חוקים ותקנות.
התקנה הראויה ביותר לציון בנושא כרייה במים עמוקים היא אמנת האו"ם בנושא חוק הים (United Nations Convention on the Law of the Sea) שהדיונים בתוכנה התנהלו בין 1973 ל-1982 והיא התקבלה בהצבעה ב-1994. במסגרת האמנה הוקמה הרשות הבינלאומית לקרקעית הים (ISA - ראשי תיבות של International Seabed Authority), גוף בינלאומי שמושבו בג'מייקה שבו שותפים כל המדינות שחתמו על חוק הים, ונועד להסדיר ולפקח על מיזמי כרייה של מדינות במים עמוקים מחוץ לאזור הכלכלי הבלעדי (200 מייל ימי (כ-370.4 ק"מ) מחופה של מדינה) של המדינות. ה-ISA דורש ממדינות המעוניינות בביצוע כרייה כזו לחקור שני אתרי כרייה זהים ולהעביר אחד מהם ל-ISA, יחד עם הטכנולוגיה של הכרייה לתקופה שבין 10 ל-20 שנים. דרישה זו נראתה סבירה בתקופה שבה נחתם חוק הים בשל ההשערה המקובלת שכריית הנודולות תהיה רווחית ביותר. דרישות מחמירות אלו גרמו לכמה מהמדינות המתועשות לסרב לחתום על הגרסה הראשונה של האמנה ב-1982.
המחצבים המופקים בכרייה במים עמוקים.
מחצבים רבים ושונים זמינים לכרייה במעמקי הים, כולל כסף, זהב, נחושת, מנגן, קובלט ואבץ. חומרי גלם אלו מצויים בצורות שונות על קרקעית הים, בדרך כלל בריכוזים גבוהים יותר מאשר במכרות ביבשה.
מינרלים ועומק בו הם מצויים