מגבלותיו של אוסביוס קשורות באופן הדוק למעלותיו. הוא נחשב, ובצדק, כאדם מלומד ביותר בתקופתו. רשימה של המקורות שבה השתמש ל"היסטוריה הכנסייתית" שלו תמחיש את כמות העבודה שהיה צריך להשקיע כדי לעבור על כמות חומר גדולה כל כך. אולם אי אפשר להשוות את הלמדנות של אוסביוס לזו של אוריגנס. ייחודו של אוריגנס במקוריותו ויצירתיותו, ואילו אוסביוס – מסכם ומארגן. אך אוסביוס היה גם זהיר מאוד. אדם כמוהו היה חשוב ביותר בתקופה שבה החלו האומות הברבריות לפלוש לכנסייה במספרים גדולים, ובתקופה שלאחריו לא התעלה עליו איש בלמדנותו. היסטוריונים של הכנסייה יכלו לחקות אותו, אך לא להחליף אותו.
לחץ אדים
לחץ אדים הוא הלחץ (אם האדים מעורבבים עם גזים אחרים, הלחץ החלקי) שהאדים של חומר מסוים מפעילים על פניו במצב של שיווי משקל.
כאשר הלחץ החלקי של נוזל כלשהו שווה ללחץ האדים שלו, הנוזל בחלקו מאוייד: הנוזל והאדים נמצאים בשיווי משקל.
כאשר יש טמפרטורה קבועה:
כאשר הלחץ קבוע והטמפרטורה משתנה:
בכל לחץ נתון, נקודת הרתיחה של חומר מסוים היא הטמפרטורה שבה לחץ האדים של אותו חומר בצורתו הנוזלית שווה ללחץ בסביבתו.
נקודת ההמראה היא הנקודה בה הלחץ של המוצק, בטמפרטורה נתונה, שווה ללחץ האדים (עבור חומרים הנמצאים בתנאי המראה).
נקודת הרתיחה
ארפאד
ארפאד (845 לערך - 907 לערך) היה מנהיגם של השבטים המדיארים אשר פלשו לאדמת הונגריה במאה התשיעית לספירה, ומייסדה של שושלת ארפאד, ולמעשה של המדינה ההונגרית.
היסטוריה.
ארפאד היה בנו של אלמוש, והיה נשוי ליהודיה מממלכת הכוזרים. לפי מקורות מימי הביניים, בחרו שבעה שבטים מדיארים בארפאד כמנהיגם בשנת 890. הוא הוביל אותם מאדמתם בין נהרות הדון, הדונץ והוולגה אל המערב (ככל הנראה כתוצאה מלחץ של שבטים מתחרים, הפצ'נגים). ארפאד הנהיג את השבטים כעשרים שנה ומת בשנת 907 או לאחר מכן. המקור הביזנטי בן התקופה "De administrando imperio" קובע כי ארפאד היה מנהיגם הראשון של המדיארים, וכי לאחריו היו שליטי המדיארים מצאצאיו. ממקורות אחרים משתמע כי לצידו של ארפאד פעל שליט נוסף בעל סמכויות זהות, בשם קורסאן, וזאת בהתאם למסורת של מנהיגות דואלית שהייתה נהוגה בשבטים אלו.
לאחר מספר פשיטות באירופה בשנות השישים של המאה התשיעית, חצו המדיארים בהנהגתו של ארפאד את הרי הקרפטים. הם התיישבו באזור הנהר טיסה בשנת 896 הנחשבת לשנת הכיבוש המדיארי של הונגריה. משם יצאו לפשיטות במערב אירופה. בשנת 900 חצו את הדנובה וכבשו את אזור פאנוניה.
על פי האגדה קיים ארפאד את ה"פרלמנט" ההונגרי הראשון בשנת 900 כאשר כל משתתפיה, ארבעים אצילים, היו רכובים במשך הכינוס על סוסיהם.
הנצחה.
אנדרטת המילניום (Millenniumi emlékmű) שחלקה המרכזי הוא פסלם של ארפאד ומנהיגי השבטים ההונגרים הוצבה בכיכר הגיבורים (Hősök tere) בבודפשט לציון אלף שנה לכיבוש המדיארים את הונגריה.
פולרנס
מיליציה
מיליציה היא כוח צבאי המורכב מקבוצת אזרחים שלא משתייכים לצבא סדיר. ישנן כמה פרשנויות פרטניות למושג:
בעת החדשה, בה נעשה עיקר הלחימה בידי כוחות מקצועיים ומצומצמים, שימשו מיליציות כמעין צבא מילואים. באימפריות קולוניאליסטיות שימשו לעיתים מיליציות את השלטון, שלא יכול היה להציב יחידות סדירות בכל מקום ומקום.
מקור המושג.
מקור המושג מגיע מלטינית:
מיליציה בארצות הברית.
הזכות להקים מיליציה היא זכות חוקתית מוגנת בארצות הברית, מכוח התיקון השני לחוקת ארצות הברית. לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית התקיימו מיליציות מקומיות רבות, שהיו מעורבות באירועי פנים במדינות ובאירועים שבין המדינות לבין הממשל הפדרלי.
מסדר ע&quot;ש זאב ז'בוטינסקי
מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי הוא ארגון חברתי של נאמני משנת ז'בוטינסקי ודרכו.
תולדות ומבנה המסדר.
הוקם בשנת 1955. פועל על פי חוקה, שהתקבלה בכינוס הארצי השני בשנת 1959. ניתן לשנות את החוקה רק ברוב של 75% ממשתתפי הכינוס הארצי של רֵעי המסדר. בראשית המאה ה-21 הוחלט שנשים יכולות להתקבל למסדר.
המסדר פועל כמסגרת חברתית, החותרת להגשמת הרעיונות הבאים לידי ביטוי במגילת היסוד של המסדר על ידי פעולות תרבות ורֵעוּת, על ידי קביעת דפוסים של טקס והתנהגות ועל ידי חינוך עצמי והצבת דוגמה אישית. מטרותיו הן הפצה של רעיונותיו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי וקיום מסגרת ידידותית בין החברים בו המזדהים עם דרכו הרעיונית ועם יעדיו.
במסגרת המסדר פועלות "מצודות", המהוות סניפים למסדר. שש מצודות פועלות ברחבי הארץ, בירושלים, תל אביב חיפה, באר שבע ונתניה. בכל "מצודה" ראש מצודה, משמר המצודה, בית דין וועדה לביקורת. כדי להתקבל למסדר כחבר או חברה בו יש להיות תושב ישראל מעל גיל 25, לקבל את המלצת שלושה מחבריו, ולהגיש בקשה למשמר המצודה. חברי המסדר משתתפים בהצבעות ויכולים להתמודד לראשות מוסדותיו.
בראש המסדר עומד "נגיד", בין נגידי המסדר נמנים אליהו גלעזר, יצחק ילין, בן-יוסף גורבי, משה יזרעאלי, ראובן ילין, אהרן צבי פרופס, משה גולד, חיים אדר, מרדכי קרנובסקי, ברוך מינקוביץ, צבי ליכטנברג, יהודה קפלן, נפתלי סילצקי, שלמה מאירי, תיאודור בלבריסקי, עמנואל וייזר וסמי ישראל. הנגיד נבחר אחת לשנתיים על ידי רעי "הכינוס הארצי", המהווה את גוף החברים העליון של המסדר, ומתכנס אחת לשנתיים.
בתקופות שבין קיומי הכינוסים הארציים, פועל "משמר הבסיס", בו פועלים לפחות שבעה חברים הנבחרים בכינוס הארצי. התפקידים בו עוסק משמר הבסיס כוללים את ארגון המסדר, טקסים, פעילויות, רישומים, ענייני כספים וגנזך המסדר. ליד משמר הבסיס פועלת מועצת המסדר המשמשת גוף מייעץ המעלה נושאים לדיון, ובראשה עומדים נגיד המשמר, כמו גם נגידים לשעבר וראשי מצודות.
מטרות ומפעלים.
מטרות המסדר על פי החלטותיו:
במסגרת המסדר פועלת הוצאה לאור של ספרים והפצת מאמרים הקשורים למשנתו של זאב ז'בוטינסקי ולתולדות חייו; ובכלל זה תרגומם של כתבי ז'בוטינסקי בלועזית והוצאתם לאור בההדרה מדעית. מאז 1962 מוציא המסדר רבעון בשם האומה.
המסדר מקיים דיונים בענייני השעה, וכן ערבי עיון ואירועים ספרותיים בהשתתפות אישי ציבור ורוח; ארגונה, ביחד עם מרכז ההסברה של מדינת ישראל, של אזכרה ממלכתית שנתית לזאב ז'בוטינסקי ליד חלקת קברו בהר הרצל, בכ"ט בתמוז; קיום ערב חגיגי בי"ב בחשוון, יום הולדתו של זאב ז'בוטינסקי, וערב חגיגי לציון יום העצמאות של מדינת ישראל. בשני האירועים משתתפים אורחי כבוד, שנושאים את הנאומים המרכזיים; המסדר עורך טקסי התייחדות עם זכרם של רֵעים שהלכו לעולמם.
משנת 1962 מוציא המסדר לאור כתב-עת שזכה למוניטין רבים - רבעון "האומה", הבמה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות, המופיע בקביעות אחת לשלושה חודשים.
פרסים ומענקים.
המסדר מעניק מדי שנתיים את "פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר", בתחומי הגות, מחקר, פובליציסטיקה, ספרות: שירה ופרוזה, אומנות, או על מפעל חיים ברוח משנתו של זאב ז'בוטינסקי.
בין הזוכים בפרס, נמנים: בנימין נתניהו, חיים לזר-ליטאי, יהושע ייבין, אב"א אחימאיר, דוד ניב, יגאל ידין, מנחם שריד, יעקב אורלנד, עוזי נרקיס, עדו נתניהו, נעמי שמר, הרצל רוזנבלום, אפרים קישון, יצחק אורן, יוסף נדבה, יעקב העליון, אורי מילשטיין, אסתר ויתקון, דוש, אביגדור שחן, יהודה בלום, אייזיק רמבה, ירמיהו הלפרן, יעקב וינשל ויחיעם ויץ.
המסדר מעניק אחת לשנה "אות הוקרה על מפעל חיים". וכן, מלגות לתלמידי בתי ספר וסטודנטים על עבודותיהם בנושאים לאומיים.
גיטרה באס
האומה
האומה, במה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות, הוא כתב עת, רבעון, הרואה אור אחת לשלושה חודשים על ידי מסדר ז'בוטינסקי בישראל מאז 1962. עד כה יצאו 220 גיליונות. מאז גיליון 220 נכנסה עמותת שלטון בית"ר לשותפות בהוצאת כתב העת, והוקמה מועצת מערכת חדשה.
היסטוריה.
העורך הראשון היה דוד ניב, ההיסטוריון של האצ"ל ועורך דברי הכנסת. אחריו ערכו: חיים מילקוב, משה גולד, אברהם הלר, משה בלע, יוסף כרוסט ואפרים אבן. מאז 1999 עורך אותו יוסי אחימאיר, שהוא גם ראש מכון ז'בוטינסקי.
"האומה" עוסק במנעד שאלות עיוניות ואידאולוגיות, במורשת זאב ז'בוטינסקי, הגות, עיון, מחקר, תיעוד, ביקורת וספרות. מאמרים ואיגרות רבים של ז'בוטינסקי פורסמו ומתפרסמים לראשונה בעברית ב"האומה".
בדצמבר 2012, צוין 50 שנה להופעתו הרצופה של "האומה". כתב העת מופץ למנויים, לספריות, לחוקרים ולאנשי אקדמיה ותקשורת. הוא נתמך במיוחד על ידי קרן הכט, הנושאת את שמו של ד"ר ראובן הכט ז"ל.
בכל גיליון משתתפים בין 20 ל-30 כותבים - חוקרים, מדינאים, פובליציסטים, אנשי רוח ועיתונאים, וכן נכללים מדורים קבועים: "בפתח הגיליון" הכולל ענייני אקטואליה ובעיות שעל סדר יומה של הציבוריות היהודית ומדינת ישראל, בימת קוראים, שירים, ביקורת ספרים חדשים, וספרים שנתקבלו במערכת. כל גיליון כולל כ-152-128 עמודים. ואולם הגיליון ה-150 והגיליון ה-200 היו מוגדלים במיוחד.
מפעם לפעם מוקדש גיליון של "האומה" לנושא אחד, למשל באביב תש"ע 2010, ראה אור גיליון שהוקדש לזאב ז'בוטינסקי. בדרך כלל לאחר כל גיליון מתקיים אירוע "האומה" בעל-פה, בהשתתפות העורך ומרצה מרכזי. עם משתתפי "האומה" הבולטים: יורם ארידור, אריה נאור, אמיר גולדשטיין, אליעזר שביד, יוסף קיסטר, שרה אוסצקי-לזר, יואב גלבר, נורית גוברין, גרשון הכהן, משה יגר, אריה אלדד, עדו נתניהו, יצחק בן ישראל, נתן ברון, שלמה נקדימון, שולה אברמסקי, מירון איזקסון, משה ארנוולד, צבי צמרת, אביתר בן צדף, חבצלת פרבר ורבים אחרים.