להב בצורת פגיון מפלדת פחמן מחוסמת לקושיות גבוהה (סביב 50–55 HRC משוער) אורך של כמעט 17 ס"מ להב, לעיתים הלהב היה מושחר. ידית פליז/ברונזה יצוקה עם שמורה בצורת אגרופן, הלהב מחוזק באמצעות מכסה מרובע המוברג לחלקו התחתון מכסה זה משמש גם כ"שובר גולגולות". נדן מתכתי עם תפס לחגורה.
ייצור.
ארצות הברית הגישה בקשה לייצור של 1,232,780 יחידות, בדרישה לספק את הסכינים עד דצמבר 1918, לארבע חברות אמריקניות וחברה צרפתית זוכות במכרז:
בנובמבר 1918 נכנסה לתוקפה הפסקת האש וממשלת ארצות הברית ביטלה את כלל ההזמנות מלבד זו של "Landers, Frary &amp; Clark," כ-119,000 יחידות. עם זאת, יוצרו מספר אלפים-עשרות אלפים סכינים של Au-lion ומספר לא ידוע של שתי החברות האמריקניות הנוספות.
שימוש.
תאריך היעד לאספקה שקבע חיל המשלוח של ארצות הברית היה דצמבר 1918, וכפי שצוין, בנובמבר 1918 נכנסה לתוקף הפסקת אש ומלחמת העולם הראשונה הרגיעה לסיומה. כך, בפועל, סכינים אלו לא השתתפו במלחמה, מוערך כי מספר מאוד קטן שיוצר בצרפת הספיק להגיע לכוחות האמריקנים. עשרות אלפי סכינים שכן יוצרו אוחסנו במחסני החירום של צבא ארצות הברית, רק כדי לשמש את החיילים האמריקניים במלחמת העולם השנייה. ב-1942, צבא ארצות הברית, הזדקק במהרה למאות אלפי סכינים לכוחותיו הלוחמים. עלתה הצעה לחדש את הייצור של ה-M1918 Mark-1, הידע והתשתיות היו קיימות, לצד מלאי קיים. אך, שיקול של משאבים הטה את הכף: השמורה וידית הסכין היה עשוי פליז/ברונזה - מתכת אשר הייתה במחסור באותה תקופה והזדקקו לה לתעשיות הנשק השונות, כגון תחמושת. הנושא לא היה נתון אף לדיון, מה שקיים נופק לחיילים השונים, בעיקר לצנחנים, נחתים וכוחות מיוחדים. בוצעו התאמות וחלק מחלקה העליון של השמורה העגולה נחתך, על מנת שהסכין תתאים יותר טוב לחגור האמריקני ותשב צמוד יותר לגוף החייל, כמו כן הוכנו נדני עור חדשים שיחליפו את נדני המתכת המקוריים. במקביל החלה הכנה של דגמים חדשים סכין סימן 2 של הצי האמריקני, וסכין שוחות סימן 3.
אספנות.
סכין השוחות סימן 1 יוצרה במלחמת העולם הראשונה, נכחה בשדות הקרב של העולם שנייה, מלחמת קוריאה ואף מלחמת וייטנאם (ספורות). הדגם יוצר במספרים יחסית נמוכים ועל ידי מספר יצרנים שונים. הדגם היה נחשק בקרב חיילים (אף על פי שהיו כאלו שסלדו ממנו) ואף עבר לא מעט שינויים על ידי חיילים שונים, כגון הרכבה של להבים שונים על שמורת הפליז/ברונזה המפורסמת. הסכין נחשבת לאייקונית והשפיעה רבות על עולם עיצוב הסכינים, באופן תדמיתי היא משויכת ליחידות עילית, הופיעה בסרטים. לאור כך היא דגם זה הוא פריט אספנות נחשק, העולה מאות דולרים לפריט וישנם הרבה זיופים וחיקויים לסכינים אלו בעולם.
אלינה בורן
אלינה בורן (באסטונית: Elina Born; נולדה ב-29 ביוני 1994) היא זמרת אסטונית.
ביוגרפיה.
אלינה נולדה בלחטסה שבאסטוניה ב-29 ביוני 1994.
ב-2012, היא הופיעה בגרסה האסטונית של אמריקן איידול, שנקראת Eesti otsib superstaari , והגיעה עד לגמר התוכנית במקום ה-2.
ב-18 במאי 2015, אלינה הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה, "Elina Born".
ב-2015, אלינה הייתה נציגת אסטוניה באירוויזיון 2015 יחד עם סטיג רסטה עם השיר "Goodbye to Yesterday". הם סיימו במקום ה-7 בגמר.
ב-2017, אלינה ניסתה להיות נציגת אסטוניה פעם נוספת באירוויזיון 2017. היא הגיעה למקום האחרון בגמר קדם האירוויזיון האסטוני ולא ניסתה לייצג את אסטוניה פעם נוספת.
ש. שלמה חברה לביטוח
ש. שלמה חברה לביטוח בע"מ, המוכרת במותג שלמה ביטוח, היא חברת ביטוח העוסקת בשלל ענפי הביטוח בישראל. החברה הוקמה בשנת 2008 והיא חלק מקבוצת שלמה שבבעלות עתליה שמלצר.
החברה נוסדה ב-2008 על ידי שלמה שמלצר, שכיהן כיושב ראש דירקטוריון החברה ובעל השליטה בה, עד לפטירתו ב-2014, ותחת חברת ההחזקות קבוצת שלמה.
התארגנות עובדי החברה.
באוגוסט 2016 קבע ביה״ד לעבודה כי חברת שלמה ביטוח פגעה בהתארגנות עובדים והחברה חויבה לשלם להסתדרות חצי מיליון שקל. בשנת 2018 נחתם הסכם קיבוצי לעובדים.
במהלך ינואר 2020 הוציא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב צו האוסר על שלמה חברה לביטוח לנקוט בכל פעולה שעלולה לפגוע בחופש ההתארגנות של העובדים.
קרסטין פייזרק
קרסטין פייזרק (בגרמנית: Kerstin Paeserack; נולדה ב-19 בפברואר 1963) היא דוגמנית גרמנייה. מיס גרמניה לשנת 1982.
ביוגרפיה.
פייזרק נולדה בוילהלמסהאפן.
כמיס סקסוניה התחתונה היא השתתפה בתחרות מיס גרמניה לשנת 1982 וזכתה במקום הראשון.
בתחרות מיס תבל 1982 בלימה עלתה לשלב שתים עשרה המתמודדות הסופיות.
היא גם ייצגה את גרמניה בתחרות של מיס עולם באותה שנה שנערכה בלונדון, שם הייתה המועמדת המועדפת על צלמי התחרות, לאחר שלא עלתה לגמר התחרות אמרה על ארגון התחרות "הם עלולים לשנות את שם התחרות ל"מיס בתולת העולם", כל מה שהם רוצים זה בתולה קטנה שתתרוצץ בבתי חולים עבורם".
היא פרסמה את המשקה הגרמני יגרמייסטר, היא לקחה חלק במסע פרסום של המשקה ברחבי ארצות הברית, במהלכו צילם אותה צלם בלוס אנג'לס ושלח את תמונתה לסוכנות פורד מודלס, בעקבות זאת קריירת הדוגמנות שלה קודמה, במהלכה היא הופיעה במגוון תצוגות אופנה ומגזינים.
בנוסף היא גם עבדה כדוגמנית בפריז.
היא לקחה חלק בהפקה של רשת השידור הציבורית הגרמנית "Südwestrundfunk" שעסקה בתחרויות יופי.
היא ניהלה מערכת יחסים עם זמר הפופ ברנד קלובר.
מאיר גירון
מאיר גירון (7 באוגוסט 1913 – 3 בדצמבר 2001) היה מנהל ישראלי, אשר עמד בראש חברות תעשייתיות בולטות במשק. יקיר העיר חיפה לשנת 1995.
משפחה.
מאיר גירון נולד בעיר לודז' שבאימפריה הרוסית (בתחומי פולין של ימינו), בנם השני של פרידה לוין, בת העיר, ויצחק גרינבוים, יליד קרושנייוויצה.
לגירון היו שלושה אחים ואחיות – בלה, אבא וחיים גירון. ההורים הקפידו על חינוך ציוני ויהודי וארבעת ילדיהם למדו בבתי ספר היהודים בעיר. במהלך שנות ה-30 עלו מאיר, הוריו ואחיו, לארץ ישראל.
לימודים.
גירון החל בלימודי רפואה בצרפת, אך לאחר שנה בחר, ממניעים ציוניים, להמשיך בלימודי אגרונומיה באלג'יר. בדרכו לביקור בבית הוריו בקיץ 1933 החליט להפסיק את לימודיו ולעלות לארץ ישראל.
עלייה לארץ ישראל.
גירון מצא עבודה כימאי באוניה שהפליגה לנמל יפו, ובעזרת פיקדון כספי אותו שלחה לו אימו קיבל אשרת תייר לשלושה חדשים. הגיע לארץ ישראל ב-1933 ועבד בחקלאות בחדרה וברחובות.
בחודש מאי 1934 עבר לחיפה, בה התיישב והתגורר עד סוף ימיו. לאחר כ-10 שנים של שהייה בלתי חוקית, אישרו באוקטובר 1944 שלטונות המנדט את בקשתו לנתינות פלסטינית.
תקופת טרום הקמת המדינה.
גירון נסע לסוריה ולבנון מטעם סולל בונה, אשר בנתה שם בתי-חולים, וניצל את שהותו שם לפעילות מודיעינית מטעם "ההגנה". באחת הנסיעות נתפס, נכלא ועונה בכלא בדמשק.
במסגרת פעילותו בהגנה עסק גירון בצד המימוני של הוצאות המחייה והאימון של חברי ההגנה בקיבוצים השונים, כולל הצד הכספי של חברי קבוצת כ"ג יורדי הסירה.
כחבר ההגנה וידיד אישי, הסתיר גירון בביתו את יגאל אלון שהתחבא מהבריטים לאחר "השבת השחורה".
גירון שימש כגיזבר "המוסד לעלייה ב" בצרפת ובמסגרת תפקידו, ניצל את כישוריו להגדלת ההון הנדרש לפעילות המוסד בעסקאות מטבע וזהב חוצות גבולות.
בשנים 1948, ועד למינויו כמנהל "כור" בשנת 1950, עסק גירון ברכש נשק עבור המדינה שבדרך, ובראשית שנות העצמאות. בין האוניות שהשתתף ברכישתן ובציודן היו "איסגו", "פורטוגל" ו"נורה", אשר הנשק שעליה היווה גורם חיוני בציוד הלוחמים במלחמת העצמאות.
תקופת סולל-בונה.
בשנת 1935, בחיפה, עבד גירון כפועל בלתי מקצועי בהקמת תחנת כוח של חברת החשמל.
בשנת 1936 התחיל לעבוד בהנהלת חשבונות בחברה, שחודשיים קודם לכן (מאי 1936) אושרה כחברת "סולל בונה".
בשנת 1938 התמנה גירון למנהל החשבונות של "סולל בונה", והיה אחראי, תקציבית, על התחלת התעשייה במשק ההסתדרותי על ידי רכישת המפעלים "פניציה" (1941), "וולקן" (אוגוסט 1941) ו"המגפר", והקמת מפעל "חרסה" במפרץ חיפה (1946).
בהמשך מונה גירון למנהל "כור" מטעם סולל-בונה, והיה שותף להקמת "סולתם". בשנת 1954 ניהל גירון, כמנהל בסולל-בונה, הקמת שלושה שדות תעופה בטורקיה, באמצעות חברה צרפתית.
בשנת 1956 יצא במשלחת כלכלית לבורמה בראשות ח"כ דוד הכהן ( לימים שגריר ישראל בבורמה), שפעלה להידוק קשרי המסחר ויצרה שיתוף פעולה נרחב בשטחי הפיתוח והתיעוש.
גירון שימש כמנהלה של "כור" עד 1958, השנה בה הוחלט לפלג את "סולל בונה" לשלוש חטיבות.
ניהול בתי הזיקוק.
באוגוסט 1958 חלה רעידת אדמה במשק שנגרמה על ידי פילוג סולל בונה לשלוש חטיבות. בעקבות השינוי, עזב גירון את החברה, ולאחר מספר חודשים מונה לסמנכ"ל בתי זיקוק לנפט. בתפקידו, יזם את שינוי שיטת ההתקשרות המסחרית בין החברה וחברות הדלק, משיטת כיסוי עלויות לשיטת תמחור במחיר קבלני שאיפשרה את התפתחות החברה. בנוסף, היה גירון הראשון שיזם עסקאות של זיקוק ליצוא לחברות באירופה.
ביוני 1962 מונה גירון למנכ"ל בתי הזיקוק. כמנכ"ל, חתם על הסכמי ידע הנדסי עם חברת שהפכה לספקית הידע העיקרית של בתי הזיקוק, למשך שנים רבות. בתקופתו הוקמו מתקנים מתקדמים ליצור בנזין, הוצאת גפרית מתזקיקים, ומתקן ליצור שמני סיכה.
ניהול צים.