מנהלו הראשון של בית החולים היה ד"ר פוטיוס אפקלידס (1864–1916; בשל הקושי לביטוי שמו, כונה על ידי תושבי ירושלים ד"ר פוטי), יווני יליד העיר בורסה שבטורקיה. הוא הגיע לירושלים לאחר שסיים לימודי רפואה באוניברסיטת איסטנבול והפך מקורב לבני כל העדות בעיר. בנוסף למשרתו כמנהל בית החולים העירוני והרופא הראשי בבית החולים כיהן גם במשרת "רופא העירייה" וכנושא בתפקיד ממלכתי לבש גלימת שרד רקומה, עמה הופיע באירועים רשמיים, עוטה מדליות ציון לשבח על תפקודו. למרות שלחם במגפות הרבות שפקדו את העיר נפטר בעצמו מהתפרצות של מחלת טיפוס הבהרות. הוא נקבר בבית הקברות היווני-אורתודוקסי שבהר ציון.
הלנה כגן.
ד"ר כגן, לימים חלוצת רפואת הילדים בירושלים, התקבלה לעבודה בבית החולים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. משום שכאשה לא יכלה לקבל רישיון לעבוד ברפואה, היא התקבלה תחילה כאחות וכמדריכה ראשית לאחיות, לאחר שהאחיות הנוצריות-צרפתיות (ממנזר סן ונסן דה פול) גורשו מן הארץ כנתינות ארץ אויב. בהמשך טיפלה בשבויי מלחמה ואסירים, ששוכנו בחצר בית החולים ולאחר שנפטר, קיבלה על עצמה את תפקידו של ד"ר פוטיוס אפקלידס, כממלאת מקום הרופא הראשי. קבלת רופאה יהודיה לתפקיד מנהלת ה"בלדייה" הייתה מקרה נדיר באותה תקופה. ייתכן שבאותה תקופה שירת בבית החולים גם ד"ר מנחם שטיין.
לאחר מספר חודשים הגיע לנהל את בית החולים ד"ר מוניר ביי (ערבי נוצרי מלבנון שהתאסלם). הוא גילה כי כגן תלתה סדין לבן לצד מיטתו של האסיר ישראל שוחט, מראשי ארגון השומר, שהיה מאושפז בביתן האסירים בתנאים קשים ביותר. מוניר ביי קבל בפני הנציב העליון הטורקי גמ'אל פאשא על היחס המועדף אותו העניקה כגן לאסיר והיא נאלצה להתפטר.
מנחם שטיין.
בשנת 1915, בהיותן בן 60 גויס ד"ר שטיין (מנהל בית החולים שער ציון ביפו) אל הצבא העות'מאני ונשלח לבית החולים "למחלות מידבקות" בירושלים, ככל הנראה מדובר בבית החולים העירוני. בשנת 1916, שנה מאוחר יותר, נדבק שטיין בטיפוס הבהרות מאחד מחוליו ונפטר בחג הראשון של פסח. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה הזרימה לבית החולים פצועים, אסירים וחולים במגפת טיפוס הבהרות. ובית החולים הוגדר כבית חולים לטיפוס הבהרות ולאסירים. לשם כך אושפזו חולים גם בביתנים בחצר, ביתן לאסירים ושבויי מלחמה וביתן לחולים במחלות מידבקות. מדיווחי הלנה כגן וחיילי חיל המשלוח הבריטי שאושפזו כשבויים פצועים בבית החולים עולה כי בבית החולים פעלו בעת המלחמה 60 מיטות רעועות, ללא תנאים היגייניים מינימליים, ללא מעבדה, ללא חדר טיפולים, כמעט ללא תרופות וציוד רפואי בסיסי. מזון ומים (שנשאבו מבורות) ניתנו לחולים במשורה. הצוות הרפואי התעלל בחולים ולא הקפיד על כל הפרדה בין חולים במחלות שונות, וכאשר הם רחצו באמבט המשותף הם הדביקו אלה את אלה.
מחלקת הבריאות המנדטורית.
עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים נמסר בית החולים לצלב האדום האמריקאי. בפברואר 1919 התמקם בו המשרד הראשי של מחלקת הבריאות המנדטורית. במקום פעלה בין השאר מעבדה לרפואה משפטית של מחלקת הבריאות המנדטורית בה התקיימה חקירת גופותיהם של קרבנות פרעות תרפ"ט בחברון. כן פעלה במקום מעבדה לייצור חיסון לאבעבועות שחורות ומעבדה כימית ובקטריולוגית ובמקום טופלו נשוכי כלבים בטיפול מונע למחלת הכלבת.
בית חולים עירוני/ממשלתי בריטי נפתח בבניין אביחיל שבמגרש הרוסים.
לשכת הבריאות המחוזית.
עם קום מדינת ישראל השתכנה במקום לשכת הבריאות המחוזית של מחוז ירושלים, הפועלת למתן שירותים לציבור כ"טיפת חלב", מרכז חיסון, מרכז מידע, ביצוע בדיקות גילוי נשאות לטאי זקס וכדומה.
נתן רוזנטל
נתן רוזנטל (1 בנובמבר 1917 – 7 ביוני 2011) היה מפקד ארגון ההגנה בגזרת כפר סבא במלחמת העצמאות, וראש העיר השני של הרצליה בשנים 1966–1967.
העלייה לארץ והקמת המשפחה (1917–1939).
נתן נולד בשנת 1917 בעיירה ליפקאני ברומניה. אביו עסק במסחר בחומרי בניין. אחותו זהבה עלתה לארץ והשתקעה בכפר אז"ר. בשנת 1934 פרצה שרפה גדולה בעיירה ליפקני, וכל העסק המשפחתי נהרס; המשפחה נשארה בחוסר כל. לאחר שכנועיה של זהבה עלו רוזנטל בן ה-17 והוריו לישראל, ב-1935, והצטרפו לזהבה בכפר-אז"ר.
רוזנטל התחיל דרכו בארץ בעבודות חקלאיות, כגון ניקוי אדמה מיבלית, עזרה ברפתות ושאר עבודות המשק.
רוזנטל הכיר את שרה לבית טחורניצקי (נולדה ב-1918, עלתה ארצה בגפה בשנת 1935 עם גרעין של תנועת גורדוניה), במקום בו עבדה, משק הפועלות בתל אביב. בשנת 1938 נישאו השניים וגרו בתל אביב. בתם הבכורה צפרירה נולדה שם ב-1939. באותה שנה עברה המשפחה לרעננה.
ההגנה ומלחמת העצמאות (1942–1949).
ב-1942 עברה המשפחה לגור בתל ליטוינסקי (כיום תל השומר) לאחר שגרו תקופה קצרה בכפר אז"ר. בשנה זו רומל עמד עם צבאו בשערי ישראל; רוזנטל גויס לנוטרות, משטרת היישובים. רעייתו שרה עזרה בפרנסת המשפחה בעבודות משק הבית. ב-1943 שימש רוזנטל כמדריך בארגון ההגנה באזור רמת גן ובני ברק. ב-1944 עבר לתפקיד מפקד ההגנה בחבל הרצליה ובעקבות זאת עברה המשפחה להתגורר ביישוב. האזור שבפיקודו כלל גם את שפיים, רשפון וכפר שמריהו. כך נוצר הקשר עם חברי רשפון ואלה הציעו למשפחת רוזנטל לרכוש משק ביישוב; המשפחה עברה לרשפון ב-1946. ב-1947 נולדה בתם השנייה אתי.
עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס רוזנטל לצבא, ובמשך שנה היה מפקד נפת כפר סבא.
הרצליה (1951–1967).
ב-1951 עברה המשפחה לנוף ים (הרצליה). רוזנטל החל לעבוד כמבקר חשבונות בברית פיקוח, ובתוקף תפקידו זה ביקר לעיתים קרובות ברשפון. בשנת 1953 נולדה בתו השלישית רביבה. בשנות החמישים והשישים עסקה רעייתו שרה בהתנדבות בקליטת עלייה, בעיקר במפעל הנחלת הלשון. שרה עבדה בספריית נוף ים כשנתן עוזר על ידה בהתנדבות.
רוזנטל היה חבר במפלגת המערך. ב-1966 כיהן כסגן ראש עיריית הרצליה, תחת פסח יפהר. לאחר שזה התפטר בספטמבר של אותה השנה, נבחר רוזנטל לתפקיד ראש העיר. רוזנטל כיהן במשך כשנה, עד ששר הפנים מינה תחתיו ועדה קרואה בראשות משולם לנגרמן.
מהשליחות בזמביה ואילך (1970 ואילך).
בשנת 1970 נסעו רוזנטל ורעייתו בשליחות לתקופה של שנתיים לזמביה, כחברים בצוות מטעם משרד החוץ. רוזנטל שימש המנהל האדמיניסטרטיבי של הצוות, הדריך ולימד את המקומיים שהשתלבו בפרויקט הלכות קואופרציה וניהול כספים בפרויקט חקלאי שהוקם על ידי משרד החוץ. בפרויקט הועסקו מומחים ישראלים בתפקידים שונים. לאחר חזרתו לארץ המשיך רוזנטל לעבוד בברית פיקוח, ומשם יצא לגמלאות ב-1988. בשנה זו נפטרה רעייתו שרה.
בשנים 1993–2002 רוזנטל ניהל והפעיל בהתנדבות את סניף ארגון איל"ן בהרצליה.
רוזנטל נפטר ביוני 2011 ונקבר לצד אשתו שרה בחלקת "ההגנה" בבית העלמין בהרצליה. השאיר אחריו שלוש בנות.
גארט ובר-גייל
גארט ובר-גייל (באנגלית: Garrett Weber-Gale; נולד ב-6 באוגוסט 1985) הוא שחיין יהודי-אמריקאי, אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, בעל 3 מדליות זהב מאליפויות העולם ושותף לשיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (נוכחי 2017). שיאן ארצות הברית במשחה ל-50 מטר חופשי (21.47 שניות). היה לשחיין האמריקאי הראשון ששחה את המשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי מתחת ל-48 שניות (47.78 שניות).
ביוגרפיה.
ובר-גייל נולד בסטיבנס פוינט, ויסקונסין למרק ודיאן ובר. הוא החל להתאמן בשחייה בימק"א שבבראון דיר, ויסקונסין. בשנים 2007-2003 למד יזמות עסקית באוניברסיטת טקסס באוסטין והתאמן בהדרכתו של אדי ריס.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2004 זכה ובר-גייל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, אך במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה (2004) הוא סיים רק במקום שביעי ולא נכלל בנבחרת ארצות הברית למשחקים.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה ובר-גייל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות.
באליפות המכללות של ארצות הברית ה-NCAA שנערכה בשנת 2006 זכה ובר-גייל לראשונה במדליית זהב במשחה ל-100 יארד חופשי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007, זכה ובר-גייל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ובר-גייל במקום הראשון במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.92 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 47.78 שניות ובכך היה לשחיין האמריקאי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-48 שניות ומקום ראשון במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אמריקאי חדש של 21.47 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה ב-2 מדליות זהב, במשחי השליחים. במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מייקל פלפס, קאלן ג'ונס וג'ייסון ליזאק בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:08.24 דקות, לפני הרביעייה מצרפת (3:08.32 דקות). הוא שחה שני וקבע תוצאה של 47.02 שניות, ב"זינוק שליחים". רביעיית השליחים שיפרה את השיא העולמי אותו קבעה יום קודם לכן ב-3.99 שניות. במדליית ארד זכתה אוסטרליה (3:09.91 דקות). הוא זכה במדליית זהב נוספת לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.12 שניות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.08 שניות, בשלב המוקדמות הוא שחה תוצאה של 21.95 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009, זכה ובר-גייל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות.