יעקב בן-מימון זרמתי היה בקיא באורחות חיי השכנים הערבים ובלשונם. הוא נולד ביפו למשפחה שעלתה ממרוקו. הוא היה חסון גוף ואמיץ לב. עבודתו הקודמת הייתה הובלת פרדים במדבר סיני מסוריה למצרים. כאשר שמע על הקמת המושבה היהודית הראשונה, עזב את עבודתו והציע לאיכרים לשמור על השדות שלהם. הוא הכיר היטב את השכנים ואת אופים. הוא ידע להישמר מהם, וגם הם ידעו כי אין להתקרב אל שדות המושבה. הוא הביא למושבה תועלת רבה בזכות גבורתו וידיעת הלשון הערבית והנימוסים הערביים. שנתיים שמר יעקב בן מימון והדריך אחרים ואחר כך חזר ליפו.
דאוד אבו יוסוף.
השומר השלישי, דאוד אַבו יוּסֻף, היה אישיות אגדתית. הוא הופיע במושבה על גבי סוסה לבנה אצילית והציג עצמו כיהודי, משרידי השבטים היהודיים הרועים אשר במדבר סיני. הוא סיפר כי הגיע לסביבה בעקבות סוסה שנגנבה ממנו. הוא חיפש אותה עד דמשק ושם מצא אותה. בדרך חזרה החליט לעלות לירושלים, אך בהגיעו לנחל הירקון סיפרו לו הבדואים על מתיישבי פתח תקווה היהודים. כאשר נכנס למושבה ראה אנשים לבושים כמו "פרנג'" (אירופאיים). הוא חשב כי רימו אותו אלה שאמרו כי זו מושבה של יהודים. רק לאחר שאנשי המושבה נשבעו שהם יהודים, הוא הציג עצמו בפני יהודה ראב: "אנא ישראל, אנא יהודי".
הוא שמר על השדות שנה שלמה, ורועי המדבר לא העזו להתקרב לשדות המושבה בכל התקופה הזאת. הוא לא אחז בנשק, לדעתו, בנשק "גם אישה יכולה להגן על עצמה", והוא הרי היה יכול לסמוך על שריריו. משה סמילנסקי מספר כי פעם שבט בדואים נודדים הגיעו לשדות המושבה. אבו יוסף זינק לבין הבאים לשדות, אחז בראש השודדים, ביד אחת הצמיד אותו לסוסו, כדי שלא יפגעו בו, וביד שנייה הכה בחרב את "המון הנוודים".
היה לו גם כישרון לשירה והוא ניגן בכלי זמר פרימיטיביים. בחתונתו של אחד השייחים משבט ערב אבו כישכ הוא שר שיר בעברית עד שהנוכחים התרגשו מזמרתו ופרצו בבכי. בסוף אותה שנה הוא נעלם כלעומת שבא.
סנדר חדד.
היה בנו של נפח רוסי. בכפר ילדותו היה רגיל להסתובב בשדות בחברת בחורי הכפר הלא-יהודים. במושבה שימש גם כנפח וגם כשומר. כאשר היו התנפלויות על המושבה הוא היה בין הראשונים שיצאו להגנתה. הוא פעל נגד הרועים פנים אל פנים. הסיפורים על המכות שנתן, הוא כנה אותם "החלקים", נפוצו בארץ ישראל והגיעו עד עבר הירדן מזרחה. אימו, , נרצחה על ידי ערבים מהכפר יהודיא בשנת 1886.
מלחמתו האחרונה הייתה ביום השבת. כאשר בני המושבה היו בבית הכנסת. נודע למתפללים כי חבורת בדואים פשטה על השדות. הוא יצא לשדה, תפס את ראש השודדים ולקח אותו בשבי. שאר המתקיפים פגעו בו, הוא נפצע בגבו ויותר לא השתתף בשמירה על המושבה. חדד נהרג כשעגלה בה נהג התהפכה ומחצה אותו.
על שמו רחוב בפתח תקווה.
מנחם קופלמן.
מנחם קופלמן היה בעל רקע שונה מקודמיו. הוא הגיע לפתח תקווה בתור נער. הוא עזב את הוריו בחו"ל ובמקום להיות נער ישיבה "עילוי" ברוח, התפתח בגופו. הוא נודע בקרב סביבתו כבעל כוח ומעשי גבורתו היו לשם דבר.
הבדואים, ידעו כי כדאי לפשוט על שדות המושבה ביום השבת, כאשר איכרי המושבה החרדים היו בבית הכנסת או בביתם. באחת השבתות, הגיע הידיעה כי חבורת בדואים פוגעים בשדות החיטה ומתקדמים לעבר בתי המושבה כדי לבזוז אותם. מנדל קופלמן הזעיק את המתפללים ואלה יצאו אחריו להגן על השדות. וכך נהדפו הרועים אל מחוץ למושבה, לא לפני שספגו מכות מהשומר וחבריו.
אברהם שפירא.
אברהם שפירא היה מראשוני השומרים בארץ ישראל. היה פעיל בהגנה ומרבית חייו עשה בפתח תקווה. חבריו כינוהו בשם "ג'דע". נודע בכינוי "זקן השומרים".
שפירא עמד בראש השמירה וההגנה באזור פתח-תקוה במשך כ-30 שנה. בתקופה זו הגן על המושבה ושדותיה בפני עשרות התקפות וניסיונות גנבה. סביב שפירא ואנשיו התפתח מוניטין של ארגון תקיף וחזק, עובדה אשר הרתיעה את תושבי הסביבה מלתקוף את פתח תקווה מלכתחילה. למרות זאת הקפיד שפירא על שכנות טובה עם ערביי הסביבה. המוטו אותו טבע היה "לא להרוג ולא להיהרג". הוא קשר קשרי ידידות עם שכני המושבה הערבים, אשר גילו הערכה רבה לאומץ ליבו. בשל כך זכה שפירא לכבוד רב מצד שכנים אלו ואף התבקש לשאת ולתת בשמם עם חמולות אחרות, עם שלטונות המנדט הבריטי ועם ראשי היישוב היהודי, ולשמש כבורר בסכסוכים בין שבטים וחמולות בסביבת פתח תקווה. בתקופה זו הוצמד לשפירא הכינוי "ג'דע".
יוסי גולדברג
ווהלו
יצחק ואהל
יצחק וָאהל (1915 – 20 בינואר 2004) היה פרופסור לחקלאות, בוטנאי ופיטופתולוג. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת 1992.
קורות חיים.
ואהל נולד בשנת 1915 בחרסון שבאוקראינה. כשהיה בן שבע נדד עם הוריו חזרה לעיר מוצאם, ורשה, אך הוריו נפטרו ממחלת טיפוס הבטן בדרך, ויצחק ואחיו גודלו בוורשה על ידי דודתם, בעוד אחותו נותרה באוקראינה. בפולין למד בגימנסיה העברית חינוך, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1933. אחיו ואחותו נשארו באירופה ונספו בשואה.
לאחר עלייתו לישראל, החל ואהל בלימודי בוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו החל לעבוד, בשנת 1939, כמורה לטבע בכפר הנוער בן שמן. במקביל המשיך בלימודי דוקטורט, בהנחייתו של פרופ' ישראל רייכרט, בנושא הביולוגיה של פטריית האורנייה.
בשנת 1946 עבר ללמד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בשנת 1949 השתלם באוניברסיטת מינסוטה, ממנה הוזמן על ידי הממשל האמריקני להצטרף לצוות המחקר שבחן את הירידה ביבול התבואה בארצות הברית. הפתרון לבעיה, באמצעות הכלאת זני תבואה אמריקנים וישראלים, נמצא ביוזמתו.
עם שובו לישראל, בשנת 1951, התקבל כפרופסור חבר בבית הספר לחקלאות ברחובות, שהיה לימים לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. בשנת 1966 עבר ללמד באוניברסיטת תל אביב, שימש בה פרופסור מן המניין והקים בה את המכון לחקר הדגנים.
עבודתו ומחקריו זכו להוקרה בקבלתו את פרס רוטשילד בחקלאות (1964), פרס הארווי במדעים ובטכנולוגיה מטעם הטכניון (1978), פרס ברונו קרייסקי על תרומתו להגברת העמידות של יבולים בעולם השלישי (1985) ופרס ישראל לחקלאות (1992).
ואהל נישא בשנת 1958 לאסתר גלובוס, ממנה התאלמן לאחר 24 שנים. הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת בינואר 2004, בגיל 89.
פורין
שיווק רב שכבתי
שר&quot;ש
ג. ק. צ'סטרטון
גילברט קית' צ'סטרטון (באנגלית: Gilbert Keith Chesterton; 29 במאי 1874 – 14 ביוני 1936) היה עיתונאי, סופר, משורר, מחזאי, מאייר, מבקר, פילוסוף ותאולוג אנגלי. כתב קרוב ל-80 ספרים ופרסם כמאתיים סיפורים קצרים, אלפי טורים עיתונאיים ומספר מחזות.
בשנת 1922 קיבל על עצמו את הנצרות הקתולית, והפך לאחד מהוגי הדעות המקוריים והחריפים ביותר שנחלצו להגנת האמונה. יכולת הכתיבה המיוחדת שלו והשימוש בפרדוקסים ובדימויים מקוריים בביקורת האתאיזם והמטריאליזם גרמו לכך שכתביו ההגותיים נחשבו ליצירות מופת.
הגדר של צ'סטרטון.
הגדר של צ'סטרטון היא טענה הקובעת כי אין לבצע רפורמות עד להבנת הסיבות שהביאו למצב העניינים הקיים.
קרתא חדתא
העדה האתיופית
דומיניקוס מסילוס
דומיניקוס מסילוס (הקרוי גם דומינגו מסילוס, Santo Domingo de Silos, בספרדית, 1000 - 10 בדצמבר 1073) הוא קדוש נוצרי, לו מוקדש מנזר סנטו דומינגו דה סילוס. דומינגו נולד בכפר קניאס (Cañas) באזור לה ריוחה בנווארה והיה רועה צאן. דומינגו החליט להצטרף לבנדיקטינים ולהפוך לנזיר.
הוא הצטרף למנזר סן מילאן דה לה קוגויה אך מלך נווארה גרסיה סנצ'ס השלישי החליט להשתלט על אדמות המנזר וגירש אותו ושני נזירים נוספים. הוא ברח לקסטיליה וביקש את חסותו של פרננדו הראשון, מלך לאון. הלה נתן לו מחסה במנזר סבסטיאן הקדוש בעיר סילוס. דומינגו הפך אחר כך לאב מנזר זה, הוא קבור בו, והמנזר כיום קרוי על שמו.
בובות (סדרה)
פאול קרר
בסימן ונוס (סדרת טלוויזיה)
האבאיודאייה
ביירוית
בָּיְירוֹיְת (גרמנית: ) היא עיר בצפון מדינת בוואריה בגרמניה.
גאוגרפיה.
העיר מצויה על גדות נהר המיין האדום בעמק בין שווייצריה הפרנקונית והפיכטלגבירגה. היא בירת מחוז פרנקוניה עילית. אוכלוסיית העיר מונה (נכון לשנת 2017) 73,999 נפש.
העיר מפורסמת בראש ובראשונה בשל פסטיבל ביירוית המתקיים בה מדי שנה, ומוקדש בעיקר לביצוע אופרות משל המלחין הגרמני בן המאה ה-19, ריכרד וגנר. בין המבנים החשובים בעיר ניתן למנות את הפסטשפילהאוס, שבו מתקיים הפסטיבל, על "הגבעה הירוקה", ואת בית האופרה של המארקגראף.
העיר הוקמה בתאריך לא ידוע בימי הביניים: היא מוזכרת לראשונה במסמך מ-1194. במהלך המאה ה-13 הפך היישוב לחלק מממלכתה של שושלת הוהנצולרן. כשחולקה הממלכה, הפכה ביירוית לחלק ממחוז קולמבך. העיר נהרסה במסגרת המלחמות ההוסיטיות ב-1430 וגם לפני כן ידעו תושביה רעב ומגפות מספר פעמים. ב-1602 התפרצה מגפה נוספת וב-1605 וב-1621 נשרפה. עד 1769 שימשה כמושב נסיכות ביירוית. העיר עברה תהליך עיור ותיעוש החל מן המאה ה-18.
סרטב ארנר
עמים טורקים
יאנגבאן
יאנגבאן (בקוריאנית: 양반) הוא שמו של מעמד המשכילים הקונפוציאנים שהפכו לחלק מן האליטה השלטת בקוריאה לפני 1910. משמעותו המילולית של השם "יאנגבאן" היא "שני המעמדות", והיא מתייחסת לשני המעמדות בתוך היאנגבאן: המונבאן (המעמד הספרותי) והמובאן (מעמד אמנויות הלחימה). השם מתייחס רק למשכילים עצמם (שהיו כולם גברים), אך בפועל נחשבו גם בני המשפחה (ילדים ונשים) כחלק מבני המעמד. במונח המקורי מתייחס למעמד שהיה קיים בתקופת שושלת קוריאו ושושלת ג'וסון.
כיום מתייחס המעמד לאליטות בקוריאה. בקוריאה הדרומית הוא מתייחס למנהיגות השמרנית; בקוריאה הצפונית למעמד המבוסס על האליטה של המפלגה השלטת, הצבא והמשכילים.
יואב דותן
אקטינוליט