גורל יהודי הקהילה בשואה.
בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיירה במשך 10 ימים, ושרפו את בית הכנסת. לאחר מכן מסרו את העיירה לכוחות סובייטים. ב-26 ביוני נכבשה העיירה מחדש על ידי הגרמנים.
ביולי 1941 נטבחו לפחות 116 יהודי העיירה בידי האזרחים הפולנים עוד לפני שהגיעו הגרמנים לאזור. אזרחי גוניאדז הפולנים עצמם יצרו יחידה משטרתית מיוחדת אשר הפרידה בין תושביה היהודים של העיירה ליתר אזרחי העיר. הוקמו בה שני מחנות - מחנה עבודה ומחנה השמדה. בוצעו גם עבירות של גניבת רכוש יהודי, והעלמת גופות הנרצחים היהודים בידי הפולנים.
ב - 2 בנובמבר 1942 הוציא האס אס את מרבית התושבים היהודים למחנה מעבר בכפר בוגוסזה. משם הם נשלחו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ ורובם נרצחו עם הגעתם למחנות.
הקהילה לאחר השואה.
ממחנות ההשמדה הצליחו להינצל רק כעשרה בני קהילת גויניונדז, ובנוסף להם ישנם עוד כארבעים ניצולים שהצליחו להימלט בדרכים שונות.
בעיירה עצמה כבר לא גרים יהודים והניצולים התפזרו ברחבי העולם בעיקר לאמריקה וישראל.
לזכר הקהילה יצא ספר שכתבו שרידי הקהילה, "ספר יזכור, גוניונדז". הספר בנוי מעדויות וסיפורים על הקהילה ואנשיה וכתוב ברובו ביידיש, עם מעט עברית.
בן שכטר
בן שכטר (בכתיב יידי: בניומין שעכטער; נולד בשנת 1963 בברוקלין) הוא מלחין, מנצח ואישיות תיאטרון יידיש, בנו של איציע מרדכי שכטר.
ביוגרפיה.
בן שכטר נולד בברוקלין למשפחת פעילי יידיש. בניגוד לרוב משפחות יהודיות, ההורים דיברו עם ילדי המשפחה ביידיש וזה הייתה שפת אם. הוא למד מוזיקה ונגינה במסגרות שונות לרבות אוניברסיטת קולומביה. בסיום הלימודים בן שכטר החליט לבנות את הקריירה בתחום תיאטרון מוזיקלי.
בן שכטר כתב מוזיקה למספר הצגות שהועלו בניו יורק לרבות בחורים ערומים שרים, Too Jewish?, Double Identity ונוספים.
הוא גם כתב מוזיקה להצגות בתיאטרון יהודי לרבות The Shtetl Comes to Life, From Kinahora to Coney Island.
בן שכטר הוא מייסד ומנצח של מקהלה ששרה ביידיש וכוללת כ-50 זמרים. המקהלה מבצעת גם יצירות קלסיות בתרגום ליידיש.
בנוסף לפעילות בתחום המוזיקה, בן שכטר מתרגם יצירות רבות מאנגלית, צרפתית ואיטלקית ליידיש.
מדד FTSE 100
מדד FTSE 100 (באנגלית: FTSE 100 Index שמו המלא מאנגלית: מדד הבורסה של הפייננשל טיימס 100, באנגלית: The Financial Times Stock Exchange 100 Index; ידוע גם בשמו המקוצר: "פוטסי 100") הוא מדד הדגל של הבורסה לניירות ערך בלונדון, העוקב אחר 100 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בה.
על המדד.
המדד מנוהל על ידי קבוצת FTSE, חברה בת בבעלות מלאה של הבורסה בלונדון, שמקורה כמיזם משותף בין הפייננשל טיימס לבורסת לונדון. המדד מחושב בזמן אמת ומתפרסם בכל שנייה כאשר השוק פתוח.
ה-FTSE 100 מורכב ממאה החברות הגדולות בבורסה של לונדון לפי שווי שוק מלא. שווי השוק הכולל של חברה מחושב על ידי הכפלת מחיר המניה של החברה במספר הכולל של המניות בשוק. עם זאת, רוב החברות הן חברות בינלאומיות או עם פעילות בינלאומיות משמעותית, ולכן תנועות המדד הן אינדיקטור חלש למדי לאופן בו כלכלת בריטניה מתנהלת והיא מושפעת משמעותית משערי החליפין של הלירה שטרלינג. אינדיקציה טובה יותר לכלכלת בריטניה היא מדד FTSE 250, מכיוון שחברות בינלאומיות מהוות בו חלק קטן יותר, בהשוואה ל-FTSE100.
חברות FTSE 100 מייצגות כ-81% מכלל שווי ההון בבורסה בלונדון. אף על פי שמדד FTSE לכל המניות מקיף יותר, FTSE 100 הוא האינדיקטור הנפוץ ביותר לשוק המניות בבריטניה . מדדים קשורים אחרים הם מדד FTSE 250 (הכולל את 250 החברות הגדולות הבאות אחרי FTSE 100), מדד FTSE 350 (שהוא הצבירה של מדד ה- FTSE 100 ו -250), FTSE SmallCap Index ומדד ה-ה-FTSE All-Share צובר את FTSE 100, FTSE 250 ו- FTSE SmallCap.
חברות רכיב חייבות לעמוד במספר דרישות שנקבעו על ידי קבוצת FTSE, לרבות רישום מלא בבורסה בלונדון עם מחיר נקוב של סטרלינג או אירו בשירות המסחר האלקטרוני בבורסה, ועמידה במבחנים מסוימים בנושא לאום, צף חופשי, ונזילות.
סחר רציף בבורסה בלונדון מתחיל בשעה 08:00 ומסתיים בשעה 16:30 (כאשר תחילת מכירה פומבית סגורה), וערכי הסגירה נלקחים בשעה 16:35.
יחסי צרפת–קוריאה הדרומית
היחסים בין צרפת לקוריאה הדרומית נמשכים לאורך תקופה מהמאה ה-19 ועד ימינו. בשנת 2016 חגגו צרפת וקוריאה 130 שנה לקשרים דיפלומטיים בין המדינות.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב–2013, 70% מהדרום קוריאנים רואים את השפעתה של צרפת באופן חיובי, כאשר רק 11% מביעים דעה שלילית. והשקפות הצרפתיות של דרום קוריאה עם 42% צופות בדרום קוריאה באופן חיובי, ו 46% צופות בדרום קוריאה באופן שלילי.
מכיוון שצרפת אינה מכירה בקוריאה הצפונית כמדינה ריבונית, המדינה היא אחת משתי מדינות חברות האיחוד האירופי, שרואה את דרום קוריאה כממשלה הלגיטימית היחידה בחצי האי הקוריאני (השנייה היא אסטוניה).
היסטוריה.
הסתננות של כמרים קתולים.
המעורבות הצרפתית הראשונית במאה ה-19 התמקדה בהקלה והגנה על התפשטות הנצרות הקתולית בקוריאה. המיסיונר הצרפתי הראשון לקוריאה, האב פיליפ מובנט, הגיע למדינה בשנת 1836. לאחר תאריך זה, המיסיונרים המשיכו להגיע לקוריאה מסין, לרוב בסכנות גדולות.
בספטמבר 1846 הפליג האדמירל הצרפתי ז'אן-בטיסט סזיל לקוריאה כדי להשיג את שחרורו של כומר קוריאני כלוא בשם אנדרו קים טאה-גון, אך קים הוצא להורג במהרה.
בשנת 1847, לאחר מעורבות של גורמים שונים בווייטנאם ואוקינאווה, ססיל שוב הפליג לקוריאה כדי לנסות להחדיר כמה מיסיונרים, אך הספינה שלו עלתה על שרטון והוא ניצל על ידי ספינה בריטית.
המערכה הצרפתית נגד קוריאה (1866).
בשנת 1866, כשהיא מגיבה למספר רב יותר של מומרים קוריאנים לקתוליות, כמו גם להשפלות שספגה סין בידי המערב במלחמת האופיום הראשון והשני, הכה בית המלוכה הקוריאני את המיסיונרים הצרפתיים הבלתי-חוקיים, טבח במיסיונרים צרפתים-קתולים וקוריאנים נוצרים כאחד.
באותה שנה שלחה צרפת משלחת עונשין נגד קוריאה, פלשה לכיבוש חלקים של אי גנגווה בסתיו 1866. בקרב הראשון, דיוויזיית החי"ר הקוריאנית נחלה תבוסה צורבת, והגנרל יאנג הון-סו הגיע למסקנה שרק דיוויזיית פרשים גדולה יכולה לעמוד בכוח האש הצרפתי. מארב של כוחות קוריאנים על יחידה צרפתית שניסתה לכבוש את מקדש צ'ונונדונג הממוקם באסטרטגית 傳燈 寺 בחוף הדרומי של האי הביא לנפגעים בצרפת. ההכרה בצרפתית כי היו הרבה יותר ממספרם והתעלמה עליהם, אילצה אותם לנטוש את האי ואת משלחתם. האירוע כולו נודע מאוחר יותר כ-Yang Yong-Yo, או הפרעה זרה של השנה בהמשך (1866).
יחסים דיפלומטיים (1886).
צרפת וקוריאה כוננו את קשריהן הרשמיים הראשונים בשנת 1886 לאחר הסכם שוויון בין צרפת – קוריאה משנת 1886. בשנת 1887 שלחה צרפת את הנציג הרשמי הראשון שלה, ויקטור קולין דה פלאנסי יחד עם המתרגם שלו, מוריס קוראנט. לימים הוא [Courant] היה מכונה "אבי" ללימודי קוריאה בצרפת. בצרפת, הרשומות הראשונות של קוריאנית שחיה בה באופן קבוע, הונג ג'ונג-יו, שהגיעו לשם זמן לא רב לאחר כינון יחסים רשמיים. בהגיעו למרסיי בשנת 1890, הוא ישהה כמה שנים בעבודה בצרפת במוזיאון בו הוא יעזור מאוד בהקמת המדור הראשון לתרבות וקוריאנית. ועם זאת, רק בימי הוגן / התערוכה העולמית של פריז ב-1900, קוריאה "תוצג" בפני הציבור הצרפתי.
הפרעה של היחסים הדיפלומטיים (1906–1949).
פלישת יפן לקוריאה הביאה לנתק ביחסי צרפת-קוריאה. במשך יותר מארבעים שנה, בין השנים 1906 עד 1949, לא היה לצרפת ייצוג דיפלומטי בקוריאה. עם זאת, למרות העובדה שהשגרירות הייתה סגורה, אין זה אומר שהיחסים הסתיימו לחלוטין. בשנת 1919 נפתחה בפריז משלחת של ממשלת קוריאה בגלות, ששימשה כקשר בין שתי הישויות באותן שנים קשות. בשנת 1949 נפתחה השגרירות רשמית ושגריר חדש נכנס לתפקיד בסיאול. לרוע מזלו, הוא נכלא בשבי ובילה שלוש שנים, בין 1950 ל-1953, בצפון קוריאה עד ששוחרר וקיבל תפקיד דיפלומטי במדינה אחרת.
מלחמת קוריאה.
מלחמת קוריאה הייתה נקודת מפנה שסייעה לחיזוק היחסים בין המדינות. לפני אותה תקופה, היחסים תמיד היו מוגבלים פחות או יותר לכמה אנשים בודדים ברמה השלטונית. המלחמה הציגה את קוריאה לציבור הצרפתי בכללותה, תוך כדי המלחמה. בשנים 1950 עד 1953 סייעו 3,200 חיילים צרפתים בדרום קוריאה בכך שהשתתפו במלחמת קוריאה; 270 נהרגו.
ההשתתפות הצרפתית במלחמת קוריאה שיפרה את הקשרים התרבותיים והכלכליים בין המדינות. אכן, בעוד ההיסטוריה של דרום קוריאה הייתה טעונה למדי בעשורים שלאחר מכן, שתי המדינות עדיין קיימו יחסים דיפלומטיים נורמליים. שנת 2002 הייתה הפעם הראשונה שמספר האזרחים הצרפתים שנכחו בדרום קוריאה עלה על המספר שנראה במהלך מלחמת קוריאה, שכן 6,000 עד 7,000 אזרחים צרפתים טענו לתושבות בדרום קוריאה.
היחסים כיום.
צרפת ורפובליקה של קוריאה עדיין מקיימות יחסים טובים מאוד. הדבר נראה במיוחד בשאלת צפון קוריאה, שהיא עניין בעל חשיבות רבה עבור שתי המדינות.
מלבד שיתוף פעולה דו-צדדי, צרפת ודרום קוריאה פועלות גם יחד בארגונים בינלאומיים כמו האו"ם, אונסק"ו, ה-OECD וכו'.
בעניין צפון קוריאה, צרפת היא אחת ממדינות אירופה הבודדות שלא קיימו יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה הדמוקרטית. כמו כן, צרפת תמכה בשיחות ששת הצדדים כמו גם בתפקידה של ה-IAEA במציאת פתרונות לנושא הגרעין.
יחסי כלכלה ותרבות.