העיסוי מתבצע בדרך כלל על גבי מיטת טיפולים סטנדרטית. לרוב, המטופל או המטופלת שוכבים בתחילת הטיפול על בטנם, וראשם מונח בתוך שקע הבנוי במיטה, כאשר פניהם כלפי מטה; בהמשך הטיפול נשכבים המטופלים על גבם, או על צדם. על פי רוב הם לבושים בתחילת הטיפול בתחתונים בלבד, ומכוסים במגבת או כיסוי קליל אחר לשם יצירת תחושת הגנה אישית כך שאינם חשופים מדי בפני המטפל הזר; רק בשלב מתקדם של הטיפול, ובהסכמת המטופל, ניתן להישאר בעירום מלא. ניתן להתחיל את הטיפול בשיחה קצרה בין המטפל למטופל, כדי ליצור קרבה ולהעניק תחושת ביטחון למטופל.
המטופלים חייבים לדעת ולקבל הסבר מדויק לגבי הטיפול שהם עומדים לחוות, באילו חלקים מגופם המטפל מתכוון לגעת ובאילו אמצעים (ידיים, לשון, כפפות, ויברטורים וכו'), ומתקיים תיאום ציפיות באשר לכך. מטפלים מוסמכים מצופים לדעת את הכללים בטיפולי גוף, ההבדלים בין עיסוי רפואי לבין הטרדה ותקיפה מינית (שהן עבירות פליליות), ושמירת הגבולות המותרים בטיפולים רפואיים.
במרבית העיסויים, נעשה שימוש בחומר סיכה כגון סבון או שמן עיסוי, למשל על בסיס קמומיל או לבנדר.
כטיפול מיני.
עיסוי ארוטי נועד להקנות למטופלים הרגשה של מגע גוף עדין, גס או משולב, בהתאם לציפיות המטופלים ולפנטזיה שלהם. לעיתים יפנו לטיפול זה מטופלים שיש להם חוסר במגע וחום אנושי, או המחפשים מגע ופורקן מיני.
עיסוי ארוטי עשוי לשמש כטיפול מיני, להגברת החשק המיני או להגברת יכולת אדם להגיב לגירוי חושני. עיסוי ארוטי עשוי להיות משחק מקדים, אף ללא הגעה לסיפוק מיני, או כסיוע לטיפול בבעיית שפיכה מוקדמת של גברים.
מרבית העיסויים הארוטיים כיום נעשים תחת הכותרת של עיסוי טנטרי או טיפולי טנטרה, וזאת מכיוון שעל פי החוק בישראל ובמדינות נוספות בעולם המערבי, אסור לפרסם עיסוי ארוטי הכולל מגע מיני.
ברפואה.
על פי רייצ'ל פ. מיינס , בתקופה הוויקטוריאנית, עיסוי האגן, גירוי חיצוני של איברי המין הנשיים בידי רופא או מיילדת עד להגעה לאורגזמה, היה טיפול נפוץ באבחנה הרפואית השגויה "היסטריה נשית". אבחנה זו שנחשבה נפוצה וכרונית, הייתה רווחית לרופאי הנשים משום שלא הייתה קטלנית אך דרשה טיפול שוטף וממושך. העיסוי הוגינאלי, שנקרא עיסוי האגן, דרש זמן ומאמץ רבים ולעיתים נדרשו שעות רבות עד להגעה לסיפוק מיני. הפנית האישה למיילדת היוותה אובדן פרנסה לרופא ועל כן נקראו בני הזוג לסייע. אבחנה זו נסתרה בהמשך על ידי מספר חוקרים: הלן קינג, והלי ליברמן ואריק שוורברג.
בשל המאמץ הרב, בסוף המאה, הומצאו אביזרים לטיפול הידרותרפי בבאת'. ב-1870, הומצא ויברטור שהופעל בידי מנגנון שעון וב-1873, פותח הויברטור האלקטרוני-מכני הראשון בצרפת. במהלך המאה ה-20, התגברה תפוצת הויברטור לשימוש ביתי בשל הפרטיות שסיפק.
קבר יוסף זלצמן
מידענות רפואית
מידענות רפואית היא תת-תחום של מידענות העוסק בשרותי מידע וידע בתוך תחום הרפואה. כל יום חדש מביא איתו גילויים חדשים בתחום זה. על כן יש צורך גדול לנתב את הידע המתאים אל המקום בו נזקקים לו. החלק הוותיק יותר בתחום הוא המידענות הרפואית המיועדת לרופאים, אך בעשור השני של המאה ה-21 הולך ומתגבש לו תפקיד של מידענות רפואית המיועדת למטופלים.
מידענות המיועדת לרופאים.
מידענות מסוג זה קיימת כבר שנים רבות. כל יום מתפרסמים מאמרים חדשים בנושאי מחלות, תרופות, אנטומיה ותגליות מדעיות המשנים את מדע הרפואה מקצה לקצה. השינויים הללו מהווים אתגר לרופאים המנסים נואשות לעמוד בקצב. מידענות רפואית מנסה לעשות סדר בדברים. מידען רפואי יעמוד בקשר עם חברות העוסקות במחקר, ויכיר את כלי החיפוש המתאימים כדי לאתר את המחקר הנחוץ בזמן הנחוץ. המידען אינו רופא, הוא אינו מטפל במחלות, או מאבחן אותם. הוא משמש כסוג של מנוע חיפוש. לרופא שעמוס בעבודה אין זמן לשבת שעות ולעבור על כל החומרים כדי לאתר לבסוף את המידע הנחוץ לו. בדיוק לשם כך קיימים מידענים. חברות שעוסקות במחקרים רפואיים מסתייעות כולם במידענים רפואיים. המידען העובד מול רופאים נזקק לידע מקצועי בתחום על מנת לספק ידע רלוונטי. עבודתו חייבת להיות מהירה ומדויקת. רופאים וחוקרים מנסים לכנס את הידע שלהם בצורה שתאפשר את שליפתו המהירה בעת הצורך. קיימים ארגונים כגון ההתאחדות הבינלאומית לאינפורמטיקה רפואית שמאגדים בתוכם מרכזי ידע ברפואה.
שינויים בתחום.
מידענות רפואית הפונה לרופאים הייתה קיימת בספריות רפואיות. הספרן היה מידען רפואי. הוא הכיר את מאגרי המידע, ואת הכלים העומדים לרשותו לחיפוש מידע, והוא גם הכיר מספיק את התחום כדי להיות מסוגל לסייע לרופאים למצוא את הידע הדרוש להם. המצב החל להשתנות, יחד עם התהליכים שהתרחשו בתחום. משרד הבריאות החל ברפורמה אדירה, נחקק חוק זכויות החולה, ומאגרי מידע רבים נפתחו ברשת האינטרנט. כך שהידע הרפואי והאחריות על הטיפול כבר אינם בידי הרופאים בלבד.
מידענות המיועדת למטופלים.
סוג זה של מידענות רפואית התחיל בעקבות הצורך של חולים להבין יותר את מחלתם, ולהתמודד טוב יותר עם שטף המידע הקיים בהישג ידם. אחוזים ניכרים מהציבור יתייעצו עם מנוע חיפוש בנוגע לבריאותם. כמות המידע הקיימת ברשת עשויה לבלבל, ולפעמים גם לפגוע. מטופל צריך מידע אמין, נכון ורלוונטי למצבו. בשביל כל אלו הוא נזקק למידען רפואי. מידען רפואי העובד מול מטופלים עובד לפי שלבים המאפיינים את המטופלים שלו. הידע שלו ברפואה לא חייב להיות גבוה כמו עמיתו העובד מול רופאים. אך כישוריו הבין אישיים חייבים להיות טובים יותר.
שלבים במידענות רפואית מול מטופלים.
מידען רפואי שעובד מול מטופל חייב לזהות את השלב בו המטופל נמצא, כל שלב דורש סוג מידע אחר:
ההבדל בין מטופל לחולה.
מידען רפואי הפונה למטופלים אינו פונה לאדם החולה בלבד. הוא פונה למטופלים, שיכולים להיות חולים, לבני משפחת המטופל, חברים וכדומה. תפקידו של המידען הוא להתייחס לעובדה כי לא רק המטופל, אלא גם הסובבים אותו זקוקים למידע רפואי. הפניה טיפוסית היא לפורומים, או לאתרים שעוסקים בהתמודדות עם המחלה, לחולה עצמו וגם למשפחתו.
תא וידוי
תא וידוי הוא מתקן, לרוב עשוי עץ, המוצב בכנסייה קתולית או אנגליקנית ומשמש לביצוע סקרמנט הווידוי, בו מונה חבר קהילה את חטאיו באוזניו של כומר, באופן אנונימי. השימוש בתא ייעודי לשם ביצוע הסקרמנט נקבע בהחלטות ועידת טרנטו (1545).
מבנה התא המסורתי.
התא מורכב באופן עקרוני משני חלקים. הכומר יושב בתא המרכזי, הסגור מבפנים באמצעות דלת. על דופן התא המרכזי בנוי תא פתוח הכולל דרגש לכריעה, עליו כורע המתוודה ברך, דופן מסתירה את המתוודה הכורע משאר הקהל בכנסייה. לעיתים יכול המתוודה לסגור את התא שלו באמצעות וילון. פעמים רבות, לשם הסימטריה, קיימים שני תאים פתוחים למתוודים משני צדדיו של התא המרכזי, אולם הכומר מאזין רק למתוודה יחיד.
בדופן תא הכומר המרכזי הפונה אל המתוודה קבוע חלון המכוסה בשבכה צפופה, המאפשרת שמיעה אך מקשה מאוד על ראיית האדם מצידה השני, כך שהאנונימיות של המתוודה נשמרת.
תאי וידוי מודרניים כוללים תאורה כעין רמזור מעליהם, באמצעותם מסמן הכומר היושב בפנים אם הוא פנוי לשמיעת וידוי.
בכנסיות גדולות כגון בזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן, מצוי מספר רב של תאי וידוי ובהם כמרים המאזינים לווידויים בשפות שונות, כאשר שפת הווידוי רשומה על דופן תא הווידוי.
המנהג דורש מאדם העובר ליד תא וידוי בכנסייה (אף אם הוא סבור שהתא ריק) להניח יד על האוזן הפונה אל התא.
תא וידוי מודרני.
בעקבות ועידת ותיקן השנייה, שניסתה להפוך את הווידוי לאירוע אנושי פתוח וטבעי יותר, הותרו תאי וידוי אליהם נכנסים הכומר והמתוודה יחדיו, עם או ללא חציצה ביניהם. בתא כזה קיימים ספסל ישיבה לכומר ודרגש-כריעה למתוודה. פעמים רבות מסופק גם כיסא למתוודים המעוניינים בכך. באופן זה הופך הווידוי לשיחה שוויונית יותר.
בכנסיות אחרות.
בכנסיות אחרות, דוגמת הכנסייה האורתודוקסית, הווידוי נערך ללא שימוש בתא וידוי, וכוהן הדת והמאמין מנהלים אותו כשיחה פנים אל פנים.
בידאמאן (סדרת טלוויזיה)
בידאמאן (ביפנית: ビーダマン, באנגלית: B-Daman) היא סדרת אנימציה יפנית שעוסקת בצעצועים מדברים ששמם "בידאמנים" ובילדים שמשחקים בהם, הנקראים "בידאים". בידאמאן נראה לראשונה ביפן ב-1993, ומאז יצאו מגוון סדרות שונות של בידאמאן. בישראל יצאו רק שתי הסדרות האחרונות, "בידאמאן: עולם של מסתורין", וסדרת ההמשך, "בידאמאן: פיצוץ אש". באמריקה וביפן הבידאמאן נעשה משחק אמיתי. "בידאמאן: עולם של מסתורין" יצא בשנת 2011 ביפן, ובשנת 2013 בישראל, ו"בידאמאן: פיצוץ אש" יצא ב-2012 ביפן וב-2015 בישראל. ישנם 3 מצבים שעוזרים לבידאמאן: כוח, שליטה ואש מהירה. בכל הסדרות הופיעו מצבים כאלה.
עלילה.
עולם של מסתורין
הסדרה עוסקת בילד ושמו ריקי שחולם להיות חוקר ומגלה ארצות. הוא מגלה שבמשחק שמשחקת חברתו סומי ה"בידאמאן" יש דברים מסתוריים והוא מחליט להתחיל לשחק. הוא נתקל בטורניר בידאמאן סודי ששמו "האש הצולבת", והוא מחולק לארבעה גושים: צפוני, דרומי, מזרחי ומערבי. הוא והבידאמאן החדש שלו, דראסיאן רעם, מצטרפים לטורניר ומכירים חברים חדשים שעוזרים להם להיות אלופים ולהתקדם בבידאמאן. ריקי נהיה בסוף האלוף של טורניר אש צולבת.
פיצוץ אש