הכיבוש הקולוניאלי ולאחר מכן ארצות הברית דחקו את הלנאפי לאזורי הספר. העממים נאלצו לעקור ממקומם למעלה מ-20 פעמים מפני המתיישבים ממוצא אירופי. רבים היו קורבנות הסכסוכים השונים באזור - מלחמות קולוניאליות, מלחמות נגד עממים ילידיים ומלחמת העצמאות האמריקאית. נכון ל-2005 חיים בשבע מדינות שבצפון ארצות הברית ובאחת הפרובינציות של קנדה כ-13,500 מצאצאי הלנאפי.
אחרון (ספר)
אחרון הוא ספרו האחרון של חנוך לוין, שפורסם ב-2003 בהוצאת הספריה החדשה, כ-4 שנים לאחר שלוין הלך לעולמו. הספר הוא למעשה אוסף של טקסטים מכל התקופות ומשלל הסוגות שבהן כתב לוין: פרוזה, תסריטים ותסכיתים, מערכונים, שירים ופזמונים, שלא נכללו בכרכי כתביו הקודמים. הספר אינו כולל מחזות.
תוכן הספר.
המהדורה המקורית של הספר כללה על עטיפתה את דיוקנו של לוין, ציורו של יגאל תומרקין. הספר חתם את סדרת כל כתבי חנוך לוין, ולכן גם הודפס בעיצובה האחיד.
גביע אפריקה לאומות 1959
גביע אפריקה לאומות 1959 היה הטורניר השני של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך ברפובליקה הערבית המאוחדת, איחוד בין סוריה למצרים אשר התקיים בין השנים 1958 לבין 1961, בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בטורניר השתתפו שלוש נבחרות בלבד. , ו. המשחקים כולם נערכו בקהיר.
הטורניר נערך, בניגוד לשאר הטורנירים במפעל, בשיטת ליגה ללא פלייאוף. כל הנבחרות התחרו ביניהן, ובסיום הוכתרה הרפובליקה הערבית המאוחדת כאלופת אפריקה.
מחמוד אל-גוהארי, שלימים אימן את נבחרת מצרים במשך 14 שנים, זכה בתואר מלך השערים של הטורניר עם שלושה כיבושים.
אמיליו דה-בונו
סטפן נרזוב
סטפן נרזוב (בבולגרית: Стефан Нерезов; 12 בנובמבר 1867, סבליאבו, האימפריה העות'מאנית – 16 באפריל 1925, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה הראשונה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך ראש המטה הכללי הבולגרי. נרזוב נרצח בפיגוע בכנסיית סווטה נדליה.
תחילת הקריירה.
ב-1885 התנדב נרזוב לשורות הלוחמים במלחמת בולגריה–סרביה (1885). ב-1887 החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה וב-1892 נשלח ללימודי המשך באקדמיה הצבאית בטורינו שבממלכת איטליה. ב-1896 שב לבולגריה והוצב בתפקיד מטה שונים וב-1903 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה על ידי המלך פרדיננד הראשון למפקד משמר הארמון. ב-1908 התמנה לראש מחלקת מבצעים במטה הכללי הבולגרי ועסק בהכנות הצבאיות לקראת מלחמות הבלקן. ב-1911 הועלה לדרגת קולונל. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה שימש עוזרו של ראש המטה הכללי הבולגרי הגנרל איוון פיצ'ב ולאחר התפטרותו של פיצ'ב במהלך מלחמת הבלקן השנייה, חלק מסמכויותיו הועברו לנרזוב.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-1914 פיקד נרזוב על חטיבת רגלים ושנה מאוחר יותר הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל ומונה למפקד האוגדה ה-9 במסגרת הארמייה ה-1 ועימה לחם במערכה על סרביה. לאחר כניעת הסרבים הועברה אוגדתו של נרזוב לחזית המקדונית וסופחה ל"קבוצת בלוב" בפיקודו של הגנרל הגרמני אוטו פון בלוב, שהיה מפקד הזירה מטעם מעצמות המרכז. ב-25 בנובמבר 1916 מונה למפקד הארמייה ה-3 והוצב בגזרת דרום דוברוג'ה ושנה מאוחר יותר מונה למושל הצבאי של אזור הכיבוש "מוראבה" שבסרביה. לאחר תבוסת הבולגרים בקרב סקרה הדיח מפקד הצבא ניקולה ז'קוב את הגנרל דימיטר גשוב מפקד הארמייה ה-1 ומינה את נרזוב תחתיו. באוגוסט 1918 הועלה נרזוב לדרגת לוטננט גנרל.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, במתקפה כוללת לאורך עמק הוארדאר במטרה להבקיע את קווי כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של הגנרל הגרמני פרידריך פון שולץ. תוכניתו של ד'אספרה הייתה להטעות את הגנרל שולץ כך שיחשוב שתתבצע מתקפה בגזרת ביטולה ולבצע מתקפת הבקעה ישירות כנגד "קבוצת שולץ" שמנתה את הארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן והארמייה הבולגרית ה-1 בפיקודו של נרזוב. המתקפה נפתחה בהרעשה ארטילרית כבדה מ-580 קני תותחים על עמדותיה של "קבוצת שולץ", כוחות מעצמות המרכז הופתעו והחלו בנסיגה לאורך כל החזית. עוד באותו היום כבשו הסרבים את הר ורניק והתקדמו במהירות לאזור דוברו פולה. ב-15 בספטמבר הובסו הבולגרים בקרב דוברו פולה וחלק מחיילי האוגדות השנייה והשלישית נטשו את החזית והכריזו על מרד כנגד המלך פרדיננד הראשון. בגזרת אגם דויראן הצליחו חיילי הארמייה הבולגרית לבלום את התקדמות הבריטים ולהסב להם אבדות כבדות בקרב דויראן השלישי. מפקדת הצבא הבולגרי הורתה לנרזוב להסיג את חייליו לכוון גבול הממלכה וב-29 בספטמבר נחתם הסכם שביתת הנשק. באוקטובר פורקה מנשקה הארמייה ה-1 וחייליה שוחררו.
שלהי הקריירה ואחריתו.
ב-1919 מונה נרזוב לתפקיד ראש המטה הכללי הבולגרי והוא נותר בצבא גם לאחר צמצומו בכפוף לסכומי חוזה ניי. ב-1920 הועלה לדרגת גנרל של חיל הרגלים ושנה מאוחר יותר סיים את שירותו הצבאי. ב-16 באפריל 1925 השתתף הגנרל נרזוב בתפילת האשכבה בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, לזכרו של הגנרל קונסטנטין גאורגייב, שנרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים. במהלך האירוע התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה, שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי, אך הוא איחר לאירוע מאחר שהיה בביקור תנחומים בביתו של גאורגייב. 160 בני אדם נהרגו בפיגוע ובכללם נרזוב שר ההגנה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ראש עיריית סופיה וקצינים בכירים בצבא הבולגרי ו-320 נפצעו.
מומי לב מולדים
ריצת 5000 מטר
ריצת 5000 מטר היא אחת מריצות המסלול הארוכות בהן מתחרים ספורטאים במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה. מאחר שאורך מסלול הריצה הוא בן 400 מטרים, מקיפים אותו הרצים 12 פעמים וחצי. ריצת 5000 מטר לגברים נערכה לראשונה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), ולנשים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). האלוף האולימפי הראשון היה הנס קולמיינן (), והאלופה האולימפית הראשונה הייתה ואנג ז'ונגחיה ( סין). ריצת 5000 מטר הראשונה לגברים נערכה בהלסינקי 1983, ולנשים נערכת הריצה מאז גטבורג 1995. אלופי העולם הראשונים היו אימון קופלן () וסוניה או'סאליבן ().
יצחק שאולי
יצחק שאולי (נולד ב-25 בינואר 1935) הוא במאי, שחקן, שדרן רדיו ועורך טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
יצחק שאולי נולד ב-1935 בארגנטינה. בהיותו בן 13, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. שאולי הוא דודו של במאי הקולנוע איתן גרין.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל בתוכניות "עד מאה ועשרים" ו"צריך לחיות", בהן השתתפו גם יהורם גאון, אריק איינשטיין, עליזה רוזן ויוסי פרוסט. במסגרת התוכנית "צריך לחיות" כיכב במערכון "הנידון למחבוש ברח" שנכתב על ידי אפרים קישון.
עם סיום שירותו הצבאי, שימש מספר שנים כמורה מחנך ובמקביל, כמבקר קולנוע בעיתון "מעריב לנוער".
בשנת 1962 נסע בשליחות לברזיל, שם למד בבית הספר לקולנוע מטעם משרד החוץ הברזילאי, בהנהלתו של הבמאי השוודי ארנה סוקסדורף.
משחק.
לאחר חזרתו ארצה, שיחק שאולי במספר הצגות: "הטיירה" (1965) בבימוי נעמי פולני (תיאטרון "פשוש"), יחד עם ליאור ייני ועליזה רוזן; בקומדיה "הזוג המוזר" (1967) בבימוי ראובן מורגן ("תיאטרון "בימות"), לצידם של השחקנים בומבה צור וגדעון זינגר, וב"עלי כינור" (1968) בבימויו של אברהם ניניו (תיאטרון הבימה), לצידם של נסים עזיקרי ורפאל קלצ'קין.
בשנת 1972 שימש כעוזר במאי וכשחקן בסרטו של אברהם הפנר, "לאן נעלם דניאל וקס".
מגיש רדיו וטלוויזיה.
בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים הגיש שאולי את תוכנית הרדיו "הצגה שלישית" בגלי צה"ל, וחלק מסדרות תוכנית הטלוויזיה "מסך גדול מסך קטן" העוסקת בענייני קולנוע.
בימוי בטלוויזיה.
את עיקר פרסומו עשה שאולי בעבודתו בטלוויזיה הלימודית ובערוץ 1, שם ביים את תוכניות "גם אנו שופטים" (1978), "מצב משפחתי", "ליד עריסת הקולנוע" (בהנחיית יהורם גאון), סדרת הנוער "לא כולל שירות" בהשתתפות להקת צעירי תל אביב (1993-1990) והסדרה הקומית "חצי המנשה" (1996).
בין התוכניות שביים, בולטת "זהו זה!". התוכנית שודרה בין השנים 1978 ו-1998 והפכה לקאלט ישראלי. בתחילה ביים את הפינות "נוח בר מוח" עם ספי ריבלין ושולה חן, "סערה בכוס תה", פינת הלשון עם תיקי דיין וספי ריבלין. בהמשך, החל לביים ולערוך תוכניות. ביים את הפרקים : "סופר בפולנית", "החיידק המזמר", "טופסיו", "כיפה אדומה", "ג'יימס בונד", "צ'ארלי צ'פלין", "השמן והרזה" ו"חברת החשמל".
בשנים 1983–1986, יצר, יחד עם המפיקה רישה טירמן, את הסיטקום הישראלי הראשון "קרובים קרובים", אותו גם ביים ובו השתתפו, בין היתר, חנה מרון, יהורם גאון, תיקי דיין, לאורה ריבלין ואילן דר. הסדרה זכתה להצלחה עצומה ובפרס כינור דוד.
בשנת 1994 ביים שאולי את קלטת הילדים ״והילד הזה הוא אני״ המבוססת על שיריו של יהודה אטלס, ובו השתתפו שירילי דשא, עמי טראוב, שרית סרי, יואב הייט, והילד אדם בסנטה.
בתחילת שנות האלפיים ביים שאולי אופרות סבון טלוויזיוניות: בשנת 2001 ביים את הטלנובלה "לגעת באושר", לאחר מכן, את "לחיי האהבה" (2002), "משחק החיים" (2003), "מיכאלה" (2004) ו"המקום" (2008).
בימוי בתיאטרון.