לאחר הרפתקאות מרובות (הכוללות את הצלתה של המיולינית מידי הגרוק והתקלות בסופה בלב ים), הם מגיעים לארץ רחוקה, שם הם פוגשים במשפחת מימבל. בתה של מימבל מתיידדת עימם וביחד הם הולכים למסיבת יום ההולדת ה-100 של המלך בה כולם זוכים בפרסים (שם פוגש יוסטוס את מימבל האֵם, לעתיד אימו של סנופקין). מומינאבא וחבריו מחליטים להקים קהילה חדשה על האי, אולם שלוותם מופרת על ידי רוח רפאים ששם לו למטרה לרדוף אותם. לבסוף הם מצליחים להתיידד עם רוח הרפאים וחוזרים לחיות בשלווה.
אריקסון בונה ספינה אמפיבית עבור המלך. בהפלגת הבכורה הספינה מותקפת על ידי מפלצת ים, אך מומינאבא וחבריו ניצלים לאחר שאדוארד מופיע לפתע ודורך על המפלצת בטעות.
לקראת סוף הסיפור פאדלר מתחתן עם פאזי, ומומינאבא מתאר איך פגש את מומינאמא (לאחר שהציל אותה מטביעה בים).
עיבודים.
הספר זכה לשני עיבודים טלוויזיוניים לאורך השנים:
שמואל קיפניס
הרב שמואל קיפניס (תרמ"ג, 1883 – כ"ז בסיון תשל"ט, 22 ביוני 1979) היה רב העיר אובריטש בצפון אוקראינה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרב שכונת בתי הורנשטיין בירושלים, מנהל "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות", מייסד ומנהל מכון אוצר הפוסקים בירושלים.
תולדותיו.
נולד בשנת תרמ"ג בנארינסק, רוסיה לאביו הרב יהושע פאלק-קיפניס (תר"ח - י"ח אדר שני תרע"ט) שהיה רבה של נארינסק משנת תרמ"ג, ואמו ברכה נעמי (- י"ט טבת תרפ"א). היה תלמידו של הרב שמריה נח שניאורסון מבוברויסק. משנת 1907 כיהן כרבה של אובריטש נארינסק שבאוקראינה. בדצמבר 1918 כבש את עירו גדוד מחיילי סימון פטליורה. הרב קיפניס נאסר, תוך איום שאם ייפגע אחד מן הקוזאקים בידי מישהו, יוצא רב העיר להורג.
אספת הרבנים בקורוסטן - תרפ"ז.
הרב קיפניס יזם וארגן את "הועידה הדתית בקורוסטן" של רבני מחוז וואלין ברוסיה שהתקיימה בחודש מרחשון תרפ"ז (26–28 באוקטובר 1926) בבית הכנסת "אוורוטש" בקורוסטון. בוועידה שהתקיימה באישור השלטון הקומוניסטי, ובהשתתפות נציגי השלטון והג.פ.א.ו. השתתפו כשבעים רבנים ממחוזות קורוסטן, ז'יטומיר, ושפטיבקא, ורבנים "אורחי כבוד" מלנינגרד, אודסה, פולטבה, קיוב, ניקוליוב וערים נוספות. בלט בנאומיו הרב שלמה יוסף זוין שהיה שותף לניסוח החלטות הוועידה.
הוועידה קיבלה שורת החלטות בקשר לפעילות רבנים וקהילות, וסדר היום הדתי בתחומים דוגמת איחוד הקהילות, כשרות המזון, מקוואות, ייצוג הקהילות לפני השלטון, ועוד. הרב קיפניס פעל לקבל את אישור השלטון להחלטות הוועידה על בסיס החוקה הסובייטית שקראה ל"הפרדת הדת מהמדינה" והותיר את ניהול ענייני הדת על ידי הרבנים, אך השלטונות לעולם לא אישרו את ההחלטות. היה זה הכנס הגדול האחרון של רבנים ברוסיה הסובייטית. יום לאחר חתימת הכנס נעצר ונחקר הרב קיפניס, ועבר שורת חקירות ותרגילי חקירה, במטרה להוציא ממנו מידע על רבנים, ובפרט על האדמו"ר מלובביץ', אולם הוא התמיד בשתיקתו.
עלייתו לארץ ישראל.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל בסיוע הראי"ה קוק והרבנות הראשית והתיישב בירושלים. בירושלים שימש שנים רבות כרב בית המדרש בבתי הורנשטיין של חסידי בויאן.
באותה תקופה, עם החרפת מצב היהדות ברוסיה, גברה העלייה מאירופה ארצה. בין העולים היו רבנים שהגיעו ארצה בחוסר כל. הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב איסר זלמן מלצר יזמו את הקמת "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא". הם שימשו נשיאי הארגון והרב קיפניס שימש מנהלו והרוח החיה בו, לצד הרבנים מרדכי סנדר קופשטיין ויהושע צימבליסט, ששימש נשיא כבוד של הארגון. הארגון סייע לרבנים בתמיכה חודשית ובסיוע בתחומים שונים. עם הזמן, כאשר הגיעו רבנים מכל מדינות אירופה, שונה שם הארגון ל"התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות".
לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, בשנת 1945, יזמה התאחדות הרבנים הקמת שיכון הרבנים לרבנים שהוגדרו "פליטים". הרב קיפניס פעל לרכישת השטח בשכונת רוממה (כיום רחוב תורה מציון, מאחורי מתחם התחנה המרכזית, שאז שימש כמושב זקנים וזקנות הכללי המאוחד) והקים עליו את השיכון שבו התגוררו עשרות רבנים.
באותה תקופה הקים את מכון מפעל "אוצר הפוסקים", בראשות הרבנים הרצוג ומלצר. מטרת המכון הייתה להוציא סדרת ספרים שתכלול הפניות לכל ספרי השאלות והתשובות, ספרי הפסקים והספרות התורנית בכללה, שבהם יש התייחסות לכל אחד ואחד מסימני השולחן ערוך. הרעיון היה חלק מפעילות התאחדות הרבנים, מתוך מטרה לספק פרנסה בדרך כבוד לרבנים גדולי התורה שהגיעו מאירופה. הרב קיפניס עמד בראשות המכון עשרות שנים, ותחת ניהולו עמד המכון בשורה הראשונה של המכונים מסוגו.
בשנת 1965 זכה בפרס כבוד של פרס הרב קוק לספרות תורנית על ספרו. בשנת 1976 זכה לאות יקיר ירושלים.
משפחתו.
נישא לליפשה ולהם שלושה בנים ושלוש בנות. בנו מרדכי (נפטר בכסלו ה'תשס"ה) ניהל את מכון אוצר הפוסקים.
אוצר הפוסקים
אוצר הפוסקים הוא מכון מחקר תורני הפועל בירושלים מאז שנות ה-40, שמרכז פעילותו היא הוצאה לאור של סדרת הספרים "אוצר הפוסקים".
הקמתו.
בשנת 1944 יזמה התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות את מפעל "אוצר הפוסקים", מתוך מטרה לספק פרנסה בדרך כבוד לרבנים גדולי התורה שהגיעו מאירופה. מטרת המכון הייתה להוציא סדרת ספרים שתכלול תמצית מכל ספרי השאלות והתשובות, ספרי פסקי הלכה והספרות התורנית בכללה, שבהם יש התייחסות לכל אחד ואחד מסימני השולחן ערוך. עד היום יצאו עשרות כרכים של סדרת אוצר הפוסקים.
מאז הקמת שיכון הרבנים פועל המכון באחת מדירות שיכון הרבנים. חלק מצוות מערכת אוצר הפוסקים היו רבנים מתושבי שיכון הרבנים וחלק התגוררו ברחבי ירושלים.
אוצר הפוסקים זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית, בשנת תש"י לכבוד צאת הכרך הראשון ובשנת תשכ"ד לכבוד צאת הכרך השמיני.
פעילותו.
לפני עידן המחשב בוצעה עבודת מערכת המכון בכרטיסיות. צוות הרבנים נחלק למספר תחומי פעילות. חלק מהם עברו על הספרים, הוציאו מתוכם את הנקודות ההלכתיות הרלוונטיות ושיבצו אותן בכרטיסיות. חלק אחר עסקו בביקורת על תוכן הכרטיסיות. במשך השנים נאסף מאגר עצום של מידע, מסודר וממופתח, של מגוון הנושאים ההלכתיים. את מרכז אוצר הפוסקים נהגו לפקוד במשך השנים רבנים ודיינים רבים, כדי להיעזר במידע התורני וההלכתי הרב שנאגר בכרטיסיות של אוצר הפוסקים וכן לעיין בספרים שבספרייה העשירה במקום.
אחד הנושאים הראשונים שעסקו בהם בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה היה נושא העגונות שנותרו בעקבות המלחמה, הרבנים עסקו בנושא זה במשך תקופה והוציאו מתחת ידם שישה כרכים בנושא. לאחר סיום כל כרך מסדרת אוצר הפוסקים ערך המכון טקס חגיגי בהשתתפות רבנים.
בשנות ה-90 הרחיב מכון אוצר הפוסקים את פעילותו כמכון להוצאת ספרים תורניים, ישנים וחדשים. המכון מעודד מחברים צעירים לפרסם מיצירותיהם התורניות ומוציא אותם במסגרת המכון. עד היום יצאו עשרות ספרים על ידי אוצר הפוסקים. בין הספרים שיצאו לאור במהדורות חדשות על ידי אוצר הפוסקים: מחזור ויטרי, ספר חסידים, שיטה מקובצת, נחלת שבעה. בין הספרים של מחברים בני זמננו: סדרת "שם דרך" מאת הרב שמחה זיסל ברוידא.
אוצר הפוסקים הוא מהחלוצים בהקמת מאגר תורני ממוחשב. בשנות ה-90 הפיק המכון את "אוצרות השו"ת", דיסק קשיח ובו מפתח נושאים הלכתי ומאגר של ספרי יסוד תורניים. כיום הוא מכיל כ-500,000 ערכים הלכתיים, המקושרים אל כ-4,000 ספרי שו"ת מצולמים. זהו המאגר הגדול ביותר בתחום ההלכה, האוצר בתוכו את הכרטסת הגדולה שנוצרה על ידי צוות המכון במשך עשרות שנים. בנוסף, המאגר מכיל צילום של אלפי ספרי מקור הלכתיים, רובם ספרי שו"ת.
כיום המאגר התורני הממוחשב של אוצרות השו"ת יוצא בשיתוף עם חברת אוצרות התורה ובכל שדרוג ישנם עוד ערכים חדשים.
חברי מערכת והנהלה.
חברי ההנהלה הראשונה היו: מאיר סטלביץ, יהושע צימבליסט, שמואל קיפניס, משה חסקין, שלמה יוסף זוין, מרדכי סענדער הלוי קופשטיין. חלקם עבד במקביל במערכת האנציקלופדיה התלמודית.
לאחר פטירת הרב מלצר והרב הרצוג, שימש הרב יוסף נפתלי שטרן כנשיא המכון.
כיום משמש כנשיא המכון הרב מנחם האגר (האדמו"ר מסאוראן ירושלים ודיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה).
עם מנהלי המכון וחברי ההנהלה שכיהנו בו לאורך השנים נמנים: הרב משה שטינברג, הרב מרדכי קיפניס – בנו של הרב שמואל קיפניס, הרב דוד טלזנר, הרב יהודה הרצל הנקין, הרב יהושע ריינמן – חתנו של הרב מרדכי קיפניס, המכהן כיו"ר ההנהלה.
בשנת 2004 (כסלו תשס"ה) נפטר הרב מרדכי קיפניס, לאחר פטירתו מונה חתנו הרב יהושע ריינמן, ליו"ר המכון.
על כל כרך עבדו עשרות תלמידי-חכמים שעסקו במיצוי החומר המצוי בספרי השו"ת, וצוות שעסק בעריכת החומר. בין חברי מערכת אוצר הפוסקים שפעלו לאורך השנים: הרב אהרן יעקובוביץ (חתנו של הרב אריה לוין) - ראש המערכת, הרב אלעזר דוד ברנד, הרב שמעון יוז'וק, רבי מרדכי דוד כהנא (האדמו"ר מספינקה-ירושלים), הרב משה אדלר, המכהן כיום כרב שיכון הרבנים. באחד הכרכים הראשונים של אוצר הפוסקים שימש הרב אלישיב כאחד מצוות הרבנים שערכו את הביקורת לספר ושמו מתנוסס בשער הספר.
מבנה סדרת אוצר הפוסקים.
הסדרה התחילה על שולחן ערוך חלק אבן העזר. הכרך הראשון, יצא לאור בשנת ה'תש"ז וכולל הלכות פריה ורבייה סימנים א-ו. בהמשך יצאו לאור כרכים על הסימנים ז-פט (ב22 כרכים נוספים), וסימן קכט (ב4 כרכים). כמו כן יצא על סימן קלד (בסגנון שונה קצת). על חלק חושן משפט סימנים א-יז יצא "מפתח".