דוד גריילסאמר מוכר ומוערך במיוחד בגין ביצועיו הייחודיים ליצירותיו של מוצרט. בשנת 2008, ביצע ביום אחד קונצרט מרתון בפריז, בתוכנית שכללה את מכלול הסונאטות של מוצרט, ולאחר מכן ביצע שוב את מכלול הסונאטות בפסטיבל ורבייה בשווייץ ובסיבובי הופעות בינלאומיים נוספים. לגריילסאמר הייתה מאז ומתמיד קרבה גדולה למוזיקה של תקופת הרנסאנס, הבארוק ולמוזיקה בת זמננו, והוא אינו מהסס לערב סגנונות אלו בהופעותיו. הוא מרבה להציע למאזינים ברחבי העולם תוכניות קונצרטים נועזות, המשלבות חדש וישן. הוא גם מרבה לבצע יצירות נדירות ויוצאות דופן, במקרים רבים בביצועי בכורה עולמיים. דוגמה לאחת מהופעותיו המרחיקות לכת היא הרסיטל דומניקו סקרלטי/ג'ון קייג', שבה ביצע גריילסאמר סונאטות של סקרלטי על פסנתר וסונאטות של קייג' על פסנתר ממותקן. על מנת לקרב ולגלות את עולם המוזיקה הקלאסית למאזינים חדשים ולצעירים, דוד גריילסאמר יוצר בכל שנה פרויקטים מקוריים, המשלבים תיאטרון, מחול ומוזיקה.
פעילותו בישראל.
דוד גריילסאמר הוזמן לנגן עם התזמורות החשובות בישראל, ואף זכה לשבחים רבים מהעיתונות על הופעותיו. בראיונות בעיתונות הישראלית, גריילסאמר דיבר רבות על החשיבות שבעידוד פסנתרנים ומלחינים ישראלים צעירים, ועל החשיבות שביצירת תוכניות וקונצרטים מקוריים ומגוונים גם בישראל. הוא מרבה לתת במה ליצירות ישראליות מקוריות כדוגמת "פנטאסטרוף ראשון" של המלחין הישראלי יונתן קרן ו"וואם" של המלחין הישראלי מתן פורת.
דוד גריילסהמר
דימיטרי פרוקופייב
סין (אות)
צורה
ביאליק (פירושונים)
אובייקטיביות
אוֹבְּיֶקְטִיבִיוּת היא סטטוס אפיסטמולוגי הניתן להיגדים שערך האמת שלהם הוא אמת. התנאים בהם סטטוס זה מוענק הם נושא הדיון של תחום החקירה של הפילוסופיה של המדע.
אובייקטיביות במדע.
המפעל המדעי שואף לעיתים קרובות לבסס ולעגן כמה שיותר אמיתות כאובייקטיביות והדיון המדעי מתנהל לעיתים קרובות כך שהכרעה של מה שנחשב כ'ידע' הוא אותו הדבר שאפשר להעניק לו את הסטטוס של אובייקטיביות. במפעל המדעי, צורות התצפית והניסוי המקובלות כמו גם עקרונות ההסקה הדדוקטיבית והאינדוקטיבית, מנחות בדרך כלל את אנשי המקצוע בבואם להעניק את הסטטוס של אובייקטיביות להיגדים מסוימים, אולם הדיון באילו שיטות בדיוק מזקקות את הסטטוס של אובייקטיביות הוא נושא הדיון של הפילוסופיה של המדע.
נראה שכיום, כל תחום אקדמי פיתח לעצמו קווים מנחים וחוקים לגבי ראיות אובייקטיביות. לדוגמה, מחקר יעילות של תרופה חדשה, אם הוא נעשה בצורה אקראית, תוך כדי סמיות כפולה ושימוש בפלצבו – יחשב כמחקר אובייקטיבי, וזאת מכיוון שהוא דובק בעקרונות הידועים והמקובלים למיקסום אמינותן של התוצאות הסופיות.
בתחום חקר ההיסטוריה, אובייקטיביות מושגת באמצעות שימוש ב"מתודה ההיסטוריונית" ו"ביקורת עמיתים" שנעשית בדרך כלל על ידי החלפת רעיונות והתכתבויות דרך מאמרים שעוסקים בנושא המסוים. ההיסטוריון מעלה השערה, הסבר או ניתוח לגבי אירוע היסטורי, ואלו עוברים הערכה אצל מומחים אחרים מאותו התחום. תהליך הביקורת נעשה לרוב לפני פרסום המחקר הסופי.
אובייקטיביות באתיקה.
לפי עמדה זו, אמיתותם ותקפותם של שיפוטים והצהרות מוסריות יהיו בלתי-תלויים באמונות או רגשות של אדם או קבוצה מסוימת. טענה זו מובילה לגישה שבה היגדים אתיים מקבלים סטטוס דומה להיגדים מתחומי ידע אחרים ככימיה, ביולוגיה או היסטוריה. ישנן גישות שונות באשר למה שמעניק להיגדים מסוימים את הסטטוס של אובייקטיביות באתיקה. ביניהן מוסר דתי, האינטואציה האפלטונית וגישת עמנואל קאנט למוסר – הציווי הקטגורי.
כיום רווחת תפיסה מודרנית, שטוענת, לא נמצאת ולא תיתכן אובייקטיביות. האדם מושפע מסביבתו ותכונותיו.
נפת זוגדידי
נפת זוּגדִידִי (בגאורגית: ზუგდიდის მუნიციპალიტეტი, מילולית: זוּגדִידִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה. הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו, ובירת המחוז, זוגדידי, משמשת כמרכז המנהלתי של הנפה. הנפה גובלת ממערב וצפון-מערב בנפת גאלי, מצפון-מזרח בנפת צאלנג'יחה, ממזרח ודרום-מזרח בנפת חובי ומדרום-מערב הים השחור.
הנפה מאוכלסת ב-62,511 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 91.64 איש לקמ"ר. בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, עד לשנת 1917, נכללה הנפה תחת פלך כותאיסי ונקראה המזרה (אוייזד) של זוגדידי. גם לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, בתקופת גאורגיה הסובייטית, עד לשנת 1930 נכללה הנפה במזרה של זוגדידי. ומאותה שנה נפה נפרדת.
העיר זוגדידי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנן 58 כפרים המחולקות ל-17 תמי.
נבו
עיירה
עיירה היא סוג של יישוב אשר מרבית תושביו אינם מתפרנסים מחקלאות ומספר התושבים בו נחשב לקטן ביחס למספר התושבים בעיר. מספר זה נע בדרך כלל בין כמה מאות לכמה עשרות אלפים. גודל האוכלוסייה כשלעצמו איננו קובע באופן נחרץ אם מדובר בעיירה או בכפר.
בהרבה אזורים בעולם, למשל בהודו, מספר התושבים בכפר גדול יכול להיות גדול בהרבה מאשר בעיירה קטנה. בדרך כלל עיירה תהיה גדולה מכפר וקטנה מעיר.
אחד ההבדלים העיקריים בין כפר לעיירה הוא אופי הכלכלה ביישוב; האנשים אשר מתגוררים בעיירות בדרך כלל מתפרנסים מתעשייה (בתי חרושת), מסחר (חנויות) ושירותים, ואילו בכפר, ענף הפרנסה העיקרי הוא בדרך כלל חקלאות. עיירה יכולה להיות פרבר של עיר גדולה ויכולה גם להיות מרוחקת מאוד מכל יישוב עירוני אחר. מרביתן של העיירות בישראל מנוהלות על ידי מועצה מקומית.
העיירה בתרבות העברית.
המלה עיירה בשפה העברית כיום מזוהה בעיקר עם שלושת ההקשרים הבאים:
עבד אל-רחמן אל-ג'ברתי
בנו אלקן
בֶּנוֹ אלְקַן (גרמנית: Benno Elkan; 2 בדצמבר 1877 – 10 בינואר 1960) היה פסל יהודי-גרמני-בריטי, אמן הפיסול במתכת, הידוע במיוחד בדיוקנאותיהם של מנהיגים ואישים שעיצב, באנדרטאות ומצבות שפיסל, וכן ביצירת מנורת הכנסת.
קורות חיים.
אלקן נולד בדוֹרְטְמוּנְד שבגרמניה. לאחר שהשלים את השכלתו בגימנסיה שבעירו, למד ציור במינכן ובקרלסרוהה. ב-1900 היה אלקן אחד מ-17 האבות המייסדים של "המועדון היהודי" באיירן מינכן. ב-1903 החליט להקדיש עצמו לפיסול. ב-1905 עבר לפריז, שם החל לעבוד כפסל, אם כי לא הצטרף לאף אחת מהתנועות האמנותיות שפרחו בעיר באותה התקופה. ב-1906 הציג תערוכת יחיד ראשונה בעירו, דורטמונד. בין 1908 ל-1911 חי ברומא, שם הושפע מהסגנון העתיק, ואף עבד מעט באבן. ב-1911 שב לגרמניה. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין אספקה בפולין, אך לאחר שלקה בחולירע, הועבר לתפקיד עורפי בפרנקפורט.
מ-1919 שהה בפרנקפורט ושם יצר פסלים ואנדרטאות לזכר חללי המלחמה, בעלי מסר פציפיסטי ואנטי-מיליטריסטי. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, יצא לגלות באנגליה, עקב מוצאו היהודי ודעותיו. בלונדון זכה לשם ולתהילה כפסל, ואף עוטר בתואר אצולה. מ-1956 חלה הידרדרות במצב בריאותו, ובשנת 1960 נפטר בלונדון. לבקשתו נשרפה גופתו, ואפרו פוזר בישראל.
מורשתו האמנותית של אלקן כוללת פסלי ברונזה ואבן גדולים, וכן דיוקנאות של אישים מפורסמים כווינסטון צ'רצ'יל, הרברט סמואל, חיים ויצמן, ולטר רתנאו וגוסטב מאהלר. בין יצירותיו המפורסמות: יד הזיכרון להרוגי מלחמת העולם הראשונה בפרנקפורט, שהוסרה על ידי הנאצים ב-1933 והוצבה מחדש ב-1946, האנדרטה לחירות במיינץ, שהושמדה על ידי הנאצים ב-1940, פסל "משפחת הג'ונגל" בגן החיות בגלאזגו, מנורות הברונזה בקפלת קינגס קולג' באוקספורד, המעוטרות בדמויות תנ"כיות, מנורות מעוטרות בדמויות מהתנ"ך ומהברית החדשה בכנסיית וסטמינסטר, ומנורת הכנסת.
אלקן היה נשוי לפסנתרנית הדוויג יהודית איינשטיין, בת למשפחתו של אלברט איינשטיין, לשניהם נולדו בת בשם אורסולה ובן בשם וולף.
מנורת הכנסת.
בשנת 1950, כשנה וחצי לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, פנה הלורד אדווין סמואל, בנו של הרברט סמואל, שהיה הנציב העליון הבריטי הראשון של ארץ ישראל, לבנו אלקן, וביקש ממנו ליצור פסל ברונזה בצורת מנורה, כדי להעניקה כשי למדינת ישראל הצעירה. מטרת השי הייתה "לבטא את הערצת הפרלמנט הבריטי ואת ידידותו החמה הנמשכת למדינת ישראל החדשה, לממשלתה, לעמה, ומעל לכול – לכנסת שלה". אלקן היה אמן ידוע באנגליה, ובעל ניסיון עשיר בעבודה בברונזה, לאחר שיצר כמה מנורות, ובמיוחד זו של כנסיית וסטמינסטר שבלונדון. אלקן השקיע שש שנים מחייו ביצירת המנורה, בעיקר בתחום העיוני, שכן ביקש ליצור מנורה ייחודית, שתספר את תולדות עם ישראל במשך אלפי שנות היסטוריה.
לחיות עם התנ&quot;ך
לחיות עם התנ"ך הוא ספר של משה דיין (הוצאת עידנים, ירושלים, 1978). זהו ספר של אהבת הארץ, העשויה בחלקה מההרים והעמקים, הפרחים והצבאים, ובחלק שווה מהכתובים העתיקים, השבטים, הנביאים, המלכים, האבות והאמהות של עם ישראל.
בפתח הספר, המוקדש לאשתו, רחל, מופיעה תמונה של משה דיין בחדר עבודתו, ומולו חלון משופע בפריטים ארכאולוגיים שונים (דיין נודע כ"אספן" עתיקות וכך למעשה "חי עם התנ"ך" - עם עתיקות הארץ בביתו. ראו גם בפרק על אישיותו וחייו הפרטיים).
הספר מחולק לחמישה חלקים: "האבות", "מעבדות לחרות", "ארץ ההבטחה", "משבטים לממלכה", ו"בית דוד". הספר מכיל מפות המתארות את ההיסטוריה של עם ישראל מהתקופה העתיקה ומתקומתה (מלחמת העצמאות, מבצע סיני ומלחמת ששת הימים), וכמו כן תמונות של נופים, ארכאולוגיה, מאורעות היסטוריים ונושאים יהודיים, כמו הגדה של פסח, ספר תורה ושופר.
הספר פותח בהצהרה: .