בית החולים פוריה הוקם כתחליף לבית החולים על שם שוויצר ובית החולים ליולדות של הכנסייה הסקוטית ששכנו בטבריה. בשנת 1950, בעקבות ריב בין משרד הבריאות וקופת חולים כללית בשאלה מי יזכה להקים בית חולים בטבריה, הוקצו בטבריה עלית מגרשים לקופת חולים ולמשרד הבריאות לצורך הקמת בתי חולים. במהרה התברר שהמגרש שהוקצה למשרד הבריאות שייך לפיק"א וזו סירבה לייעד אותו לבית חולים. באפריל 1952 הציע יזם שהקים את רמת פוריה, להקצות למשרד הבריאות מגרש בפוריה, כדי לעבות את השכונה. משרד הבריאות נענה להצעה, למרות מחאתו של ראש עיריית טבריה, שביקש שבית החולים יוקם בעיר עצמה, אך סירב להתחייב ללוח זמנים להקמת תשתיות חשמל ומים. וכך הונחו באוגוסט 1952 עשרה צריפים שוודיים מעץ בפוריה אולם משרד האוצר עיכב את התקציב המיועד להתקנת הצריפים, דבר שעיכב את הקמת בית החולים. בראשית 1953 הכוונה הייתה להקים בית חולים למחלות לב, תוך ניצול הקרבה לחמי טבריה. במהלך שנת 1954 המשיכו מחאות מצד אנשי טבריה וקופת חולים כללית נגד הקמת בית החולים בפוריה ודרישה להקים בית חולים בטבריה עילית. הקמת בית החולים נמשכה ובאוגוסט הונחה אבן הפינה למרכז רפואי שיועד להיות יוזמה משותפת עם רופאים מארצות הברית.
באפריל 1959 נפתחה בבית החולים מחלקת יולדות, עם סגירת בית החולים ליולדות הסקוטי, בניהולו של ד"ר משה שלמן. מחלקת היולדות הוקמה הודות לתרומות של יהודי התפוצות. בשנת 1960 היו בבית החולים כ-190 עובדים ו-165 מיטות.
מתחילת שנות ה-60 הורגשו תורים ארוכים במחלקת העיניים ובנובמבר 1964 הושג הסכם עם בית החולים הדסה עין כרם על הפעלה שוטפת של מחלקת העיניים בבית החולים פוריה, תוך הגדלת מחלקת העיניים מ-10 ל-15 מיטות. עם זאת, בית החולים עדיין סבל ממחסור ברופאים במגוון מחלקות.
בשנת 1969 עברו שתי מחלקות ראשונות, עיניים ואורתופדיה, למבנה קבע. בשנת 1972 נפתחה בבית החולים יחידה לטיפול נמרץ. בשנת 1974, בעקבות קריסת גג של אחד הצריפים, הניצולת הנמוכה של המיטות בבית החולים ומספר המיטות הקטן (כ-200 מיטות), הקים משרד הבריאות ועדה לבחינת המשך קיומו של בית החולים במקומו או העברתו למקום אחר. הוועדה בחנה את האופציה של העברת בית החולים למצפה. בעקבות פעילות הוועדה נפוצו שמועות שיש כוונה לסגור את בית החולים ובעקבות זאת קם גל של מחאות. ביולי 1974 הצהיר שר הבריאות שבית החולים לא ייסגר, אולם אז התברר שיש כוונה להסב את בית החולים לבית חולים סיעודי לקשישים, תוכנית שגררה גם היא מחאות. ביולי 1976 הודיע שר הבריאות שהתוכנית להסב את בית החולים נזנחה והוא ימשיך לפעול כבית חולים כללי. עם זאת, בית החולים המשיך לסבול מבעיות כלכליות בגלל נצילות נמוכה שנבעה מכך שקופת חולים כללית העדיפה לשלוח חולים לבית החולים שלה בעפולה.
בית החולים היום.
כיום מפועלים בבית החולים שירותי אשפוז, שירותים אמבולטוריים, חדרי ניתוח, ניתוחי לב וחדרי צנתור, מחלקה לרפואה דחופה, מערך לאם ולילוד הכולל טיפול נמרץ פגים וילודים, מערך ילדים הכולל, קרדיולוג ילדים, מומחה ריאות, אורתופדית ילדים, נוירולוג ילדים, מרפאה לבעיות אכילה בגיל הרך. מכון דימות הכולל מכשיר MRI מתקדם, מעבדות רפואיות ומעבדות מחקר. בין מוקדי המצוינות הבולטים של המרכז הרפואי : תחום הלב וכלי דם, המערך לאם ולילוד, כירורגיית ראש צוואר, והמחלקה לרפואה דחופה.
מאז 2011, המרכז הרפואי מסונף לפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי של אוניברסיטת בר-אילן, בצפת. צוות ביה"ח עוסק בהוראת סטודנטים לרפואה, סיעוד ובמקצועות הבריאות. המרכז הרפואי מטפח את המחקר הקליני והמחקר הבסיסי במכון המחקר ומעבדות המחקר המתקדמות, אשר מצוידות בציוד חדשני ומשוכלל.
המרכז הרפואי יושב על רכס פוריה מעל טבריה ומשרת את אוכלוסיית טבריה, רמת הגולן, עמק הירדן, הגליל התחתון תושבי ערים, כפרים, קיבוצים ומושבים. אוכלוסייה מגוונת ורב תרבותית של יהודים, ערבים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים וצ'רקסים. אל האוכלוסייה הקבועה יש להוסיף את חיילי צה"ל החונים במרחב, את חיילי אונדו"ף שמשרתים ברמה"ג ודרום לבנון, שמפקדתם בטבריה, וכן כ-80,000 תיירים (חוץ ופנים) הפוקדים את חופי הכנרת, את המקומות הקדושים ואת אתרי הנופש שבאזור, בעיקר בתקופת הקיץ.
המרכז הרפואי פדה-פוריה היה הראשון מבין בתי החולים הממשלתיים אשר עבר את תהליך האקרדיטציה (2013) וזכה לקבל את מדליית הזהב, תו תקן אמריקאי של ארגון ה-JCI. עמידה בסטנדרטים של ארגון ה-JCI היא ערובה לאיכות ובטיחות. מדליה זו מעידה כי המרכז הרפואי ניצב בשורה הראשונה עם המרכזים הרפואיים המובילים בעולם.
פדה-פוריה כולל 355 מיטות אשפוז, 23 מיטות לאשפוז יום, 19 עמדות דיאליזה וכן 47 עריסות ילודים. בית החולים מעסיק כ-1,200 עובדים הכוללים רופאים, אנשי סיעוד, עובדים פרא-רפואיים ועובדי מינהל ומשק.
במרכז פועל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
בבית החולים פועל מערך קרדיו-ווסקולרי מהמובילים במדינת ישראל אשר צבר מוניטין בינלאומי מבחינה קלינית ומחקרית, ומנוהל כיום על ידי ד״ר עידו בירתי. בשנת 2015 הוקמה יחידת ניתוחי לב-חזה כחלק מהמערך הקרדיו-וסקולארי במרכז הרפואי פדה-פוריה. היחידה הוקמה בשיתוף ופיקוח מלא של פרופ' אהוד רענני מבית חולים שיבא, מהמנתחים המובילים בישראל ובעל שם עולמי בתחומו. כיום, מנוהלת היחידה על ידי ד"ר ארז קכל, מהמנתחים המנוסים והמוערכים בישראל, שעבד שנים רבות במרכז הרפואי שיבא והתמחה בניתוחי לב בטורונטו קנדה באחד המרכזים המובילים בעולם בתחום זה. המערך בפדה-פוריה משמש כמרכז-על בנושא ניתוחי לב-חזה ומגבה את כל המרכזים הרפואיים האחרים באזור באופן רצוף ומלא. במהלך השנים ביצע המערך עשרות רבות של ניתוחי לב מורכבים בהצלחה רבה בהנהגת ד"ר קכל ובגיבוי של צוות מובחר משיבא שכולל את פרופסור רענני, ד"ר ליאוניד סטרניק ד"ר אלכס ליפי וד"ר עמי שיינפלד: אשר השתתפו אישית בניתוחי הלב המורכבים.
בשנת 2021, נבחרו ארבעה רופאי המרכז הרפואי פוריה, לרשימת 100 הרופאים הטובים בישראל.
בדצמבר 2021, עתידה להפתח לראשונה במרכז הרפואי יחידת צנתורי מוח בהובלת ד״ר ערן מאירוביץ, נוירוכירורג מבית חולים רמב״ם, אשר תצטרף אל יחידת השבץ בהובלתו של ד״ר ניזאר חוראני, אשר הגיע מבית חולים הדסה עין כרם.
בשנת 2023, צפוי להפתח במרכז הרפואי בית החולים השיקומי הראשון בצפון, והיחיד אשר נמצא צפונית לרעננה. מרכז השיקום עתיד לכלול 162 מיטות אשפוז בחמש מחלקות שונות: שתי מחלקות שיקום גריאטרי, שיקום אורתופדי, שיקום נוירולוגי ושיקום ילדים.
ילד בלתי חוקי
גרייס סליק
גרייס סליק (באנגלית: Grace Slick; נולדה כגרייס ברנט ווינג ב-30 באוקטובר 1939 בשיקגו, אילינוי ארצות הברית) היא זמרת אמריקאית וכותבת שירים, חברה בהרכבי הרוק דה גרייט סוסייטי, ג'פרסון איירפליין, ג'פרסון סטארשיפ, Starship. ובנוסף קריירת סולו שנמשכה קרוב לשלושה עשורים, החל מאמצע שנות השישים עד לאמצע שנות התשעים.
סליק היא דמות מפתח בז'אנר הרוק פסיכדלי של שנות השישים, הידועה בזכות כתיבת השירים שלה בהשפעת LSD.
חיים אישיים.
סליק נולדה באזור שיקגו, לאיוון ו. ווינג (ממוצא נורווגי-שוודי) ולאשתו, וירג'ניה ברנט. ב-1949. בהיותה נערה צעירה עברה משפחתה לסן פרנסיסקו, ולבסוף השתקעה בפאלו אלטו, קליפורניה. היא החלה את לימודיה בתיכון פאלו אלטו, לפני שעברה לבית ספר התיכון קסטיליה, אשר בו לומדת בנות בלבד, שגם נמצא בפאלו אלטו. משסיימה את לימודיה בתיכון, למדה בין השנים 1956–1957 בפינץ' קולג' בניו יורק, ולאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת מיאמי מ-1957 עד 1958.
בטרם נכנסה לעולם המוזיקה, דגמנה למשך זמן קצר בראשית שנות ה-60.
סליק הייתה ידועה גם בעצם העובדה שהייתה חברה של ג'ניס ג'ופלין, חברות אשר החלה בשלב מוקדם של הקריירה המוזיקלית שלה. היא הייתה גם ידידה של ג'ים מוריסון. סליק גם הייתה גם חברה טובה של ג'רי גרסיה מהגרייטפול דד.
סליק נישאה פעמיים, תחילה לג'ראלד "ג'רי" סליק בין השנים 1961–1971, ולאחר מכן בין השנים 1976–1994 לסקיפ ג'ונסון, מעצב התאורה של ג'פרסון סטארשיפ. יש לה בת אחת, צ'יינה ווינג קנטנר (נולדה ב-25 בינואר 1971). אביה של צ'יינה הוא פול קנטנר, הגיטריסט לשעבר של ג'פרסון איירפליין, איתו הייתה לסליק מערכת יחסים מ-1969 עד 1975.
קריירה מוזיקלית.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלה, הייתה חברה במספר להקות רוק: דה גרייט סוסייטי, ג'פרסון איירפליין, ג'פרסון סטארשיפ וסטארשיפ.
שירים ראויים לציון אשר הקליטה יחד עם ג'פרסון איירפליין כוללים את: "White Rabbit" (אשר טענה כי כתבה אותו במשך שעה בלבד), "Somebody to Love" (שנכתב על ידי גיסה של סליק, ולא על ידה), "Lather". השירים ""Somebody to Love" ו"White Rabbit"" מופיעים במצעד 500 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של הרולינג סטון. שני האחרונים תחילה בוצעו על ידי דה גרייט סוסייטי, ובשיר "White Rabbit" היה לסליק סולו על אבוב. אלבומי הסולו של סליק כוללים את: Manhole, Dreams, Software ו Welcome to the Wrecking Ball.
יחד עם בת זמנה שהייתה קרובה אלייה, ג'ניס ג'ופלין, סליק הייתה דמות מפתח בהתפתחות הרוק גם בשנות ה-60 המאוחרות, והייתה מבין כוכבות הרוק הראשונות. קולה הייחודי, וסגנונה, היוו השראה רבה לעוד זמרות, כגון סטיבי ניקס, פטי סמית', סנדי דני ודולורס או'ריורדן. כמו כן, אישיותה הבלתי מתפשרת והחזקה, עזרה לפתוח אפשרויות חדשות בפני זמרות, ונתנה לגיטימציה לנשים בתור זמרות ראשיות בעולם המוזיקה אשר ברובו נשלט על ידי הגברים.
ביסולפיט
ביסולפיט (אנגלית: Bisulfite) הוא האניון formula_1 .
כימיה.