כמו כן באיי ביסקו קבוצת איים הקרויה איי אדולף.
היסטוריה.
מקור השם.
האיים קרויים על שם ג'ון ביסקו, מפקד משלחת בריטית שחקר את האיים ב-17 וב-18 בפברואר 1832.
חניון הגדודים העבריים
חניון הגדודים העבריים הוא אתר הנצחה לפעילותם של הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה המצוי בצמוד לצומת שילה שעל כביש 60 בנקודה בה מתחיל נחל שילה. באתר מצוי מונומנט בדמות שיירה של לוחמים ובהמות משא ושלטים ועליהם הסברים ותצלומים היסטוריים. בסמוך לחניון מצויה חורשה עם שולחנות פיקניק רבים ומכאן גם מתחיל מסלול רגלי מסומן לאורך נחל שילה.
רקע גאוגרפי היסטורי.
לאחר כיבוש ירושלים בדצמבר 1917 על ידי הצבא הבריטי התייצב קו הגבול שבין הכוחות הבריטיים לכוחות העות'מאניים על גדתו של נחל שילה כחלק ממערך "קו שתי העוג'ות". היה זה מערך צבאי עצום עם מספר דוויזיות בכל אחד מצידי הגבול. הקו נפרץ סופית על ידי הבריטים במהלך ספטמבר 1918. שרידי קו הגבול והמערכות הצבאיות הרבות עדיין ניכרים היטב בסביבה. בין היתר מדובר בחפירות וביצורים, שרידי אמצעי לחימה ואפילו מסילת ברזל בריטית שהגיעה לפאתי הכפר א-לובן שפעלה תקופה קצרה והעבירה אספקה לכוחות הלוחמים.
פעילות הגדודים העבריים באזור.
הפעילות הקרבית הראשונה וטבילת האש הראשונה של הגדוד הראשון המכונה "הבטליון ה-37 של קלעי המלך" הייתה בסמוך לכפר אום צפא שבאזור זה. בין מפקדי הגדוד היה זאב ז'בוטינסקי שהוצב בראש שנים עשר מחייליו בכפר עבוויין הסמוך. בהמשך השתתף הגדוד בקרבות לרגלי הר בעל חצור המצוי גם כן באזור. זוהי למעשה הפעילות הקרבית הראשונה של יחידה צבאית יהודית מאז מרד בר כוכבא ומכאן חשיבותה הרבה. לכן החליטה המועצה האזורית מטה בנימין על ציון פעילות הגדודים העבריים באתר זה.
מעבר סאות'ווינד
מעבר סאות'ווינד (באנגלית: Southwind Passage) הוא מעבר ימי בין איי בת'נדר לבין סלעי דיקנס.
המעבר נמצא בקצה הצפוני של איי ביסקו, המצויים למול החוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
מקור השם.
שמם של האיים ניתן להם על ידי קפטן סאמר ר. דולבר (Sumner R. Dolber), ממשמר החופים של ארצות הברית, שפיקד על הסקרים שבצעו בעונת המחקר 1967 - 1968.
המעבר נקרא על שם אוניית משמר החופים של ארצות הברית סאות'ווינד ("Southwind").
פטישן (סוג)
פטישן מכונף-ראש
פטישן מכונף-ראש (שם מדעי: "Eusphyra blochii") הוא מין של כריש ממשפחת הפטישניים. הוא מין יחיד בסוג "Eusphyra" והמין היחיד במשפחה שאינו שייך לסוג פטישן. תפוצתו במימי האזור האינדו-פסיפי ומצוי בסכנת הכחדה. מין זה הוגדר על ידי ז'ורז' קיווייה ב-1816 כמין שונה מהמין פטישן תמים-חרטום, בשל מראהו הייחודי.
מאפיינים.
לכריש זה מבנה ראש דומה לפטיש אלא שהוא מוארך מאוד ובעל זוויות הפונות אחורה. הכריש יכול להגיע לאורך של 1.9 מטר. הוא בעל סנפיר גב גבוה מאוד המזכיר מגל ובעל סנפירים מחודדים והזנב בעל אונות קצרות יחסית. צבעו אפור-חום בהיר והבטן לבנה. הוא בעל אמפולות לורנציני רחבה לאורך ראשו והיא עוזרת לו לקלוט את החשמל של טרפו.
מין זה נפוץ לאורך שוניות אלמוגים, שרטונים ולעיתים גם שפכי נהרות קטנים באזורי מים רדודים קרובים לחוף. תפוצתו מהמפרץ הפרסי ועד לגינאה החדשה, קווינסלנד ומערב אוסטרליה וצפונה עד טאיוואן.
הוא ניזון סביב קרקעית הים מדגים שונים, סרטנים, דיונונים ויצורים קטנים שהוא קולט באיבר החשמל הרגיש שלו או בחוש ריחו.
מרקוס גולדמן
מרקוס גולדמן (בגרמנית: Marcus Goldman; ט"ו בכסלו ה'תקפ"ב, 9 בדצמבר 1821, בוואריה, גרמניה – ח' באב ה'תרס"ד, 20 ביולי 1904, ניו ג'רזי, ארצות הברית) היה בנקאי אמריקאי ברוקר ממוצא יהודי, מייסד בנק ההשקעות גולדמן זקס.
קורות חייו ופועלו.
מרקוס גולדמן נולד בגרמניה לוולף גולדמן ולאשתו בלה (לבית כץ אוברברונר) והגיע לארצות הברית ב-1848, בגל ההגירה ההמוני הראשון של יהודים מגרמניה. בבואו התמקם בפילדלפיה, שבה מצא את מחייתו כרוכל עם סוס ועגלה ואחר כך כשומר בחנות. גולדמן, שניחן בחוש עסקי, עקר ב-1869 מפילדלפיה לניו יורק. שם סחר באיגרות חוב בפינת רחוב ברובע המסחר של מנהטן, בדוכן עם שמשייה שעליה כתב "מרקוס גולדמן ושות'". בין היתר התמקד ברכישת שטרי חוב של לקוחות לתכשיטנים ובמכירתם לבנקים מסחריים.
בהמשך ייסד את בנק ההשקעות גולדמן זקס, כיום מהגדולים בעולם. החברה נוסדה בשנת 1869, צברה מוניטין בהיותה מהסנוניות הראשונות בתחום ניירות הערך, וב-1896 התקבלה לבורסת ניו יורק. ב-1882 הצטרף חתנו של גולדמן סמיואל זקס (1935-1851) לניהול החברה, והיא נקראת מאז 1885 על שמותיהם – גולדמן זקס.
לאחר שראו ברכה בעמלם נפנו לעסקה גדולה עם בנק המסחר הבריטי קליינוורט ובניו והציעו ללקוחותיהם שירותי המרת מטבע. כדי לשרת לקוחות כמו סירס, רובאק , פתחו סניפים נוספים לבנק שלהם בשיקגו וכן בסנט לואיס.
מרקוס גולדמן נפטר בניו ג'רזי בשנת 1904 ונקבר בבית עלמין יהודי בברוקלין.
משפחתו.
חמשת ילדיו הם יוליוס גולדמן, הנרי גולדמן, רבקה דרייפוס, רוזה זקס ולואיזה זקס. נכדתו היא הארכאולוגית הטי גולדמן .
יוז'ף קיש
יוז'ף קיש (במקור קליין, בהונגרית: Kiss József, מזצ'אט, 30 בנובמבר 1843 – בודפשט, 31 בדצמבר 1921) היה משורר, עורך כתבי עת יהודי-הונגרי, חבר אגודת פטפי.
חייו.
אביו של יוז'ף קיש, אישטוואן קליין, היה יהודי עני בעל חנות בכפר מזצ'אט. אמו הייתה בתו של מורה לחזנות יהודי ליטאי שנמלט להונגריה מהפוגרומים בליטא. בשנת 1850 המשפחה עברה לשירקובצה , שם פעל אביו כחוכר זכויות לגביית מיסים וכדומה מטעם ועבור המלך. בנו יוז'ף, עשה שם את צעדיו הראשונים בהכרת הספרות. הוריו ייעדו אותו לרב ושלחו אותו ללמוד במישקולץ, אך הוא ברח לווינה בגיל 13 (1856). לאחר שחזר לביתו למד תחילה בגימנסיה ברימבסקה סובוטה ואחר כך במכללה הרפורמית בדברצן. הוא הפסיק את לימודיו בשנת 1862 ובמשך חמש שנים (1862 - 1867) היה מורה נודד בערי המישור ההונגרי הגדול. בשנת 1867, כאשר הוכרזה על אמנציפציה ליהודים, נסע לפשט כדי לפרסם את שיריו. הוא עבד כמגיה בבית הדפוס דויטש, וערך את המגזין "העולם בתמונות" שפורסם בין השנים 1870–1873 בהוצאת בית הדפוס. הוא התחתן ב-28 באפריל 1873 עם קרובת משפחה. בשנת 1874 חלה קשות וכתב את הרומן הראשון שלו "מסתרי בודפשט""" במיטת חוליו. הצלחתו הראשונה הייתה עם הבלדה "יהודית שמעון" בשנת 1875. הבלדה שהגיע לידיו של פרנץ טולדי, מבקר ספרות והיסטוריון של הספרות וטולדי הציג אותה בכינוס של אגודת קישפלודי (אגודה ספרותית). (בשנת 1915 הופק סרט קולנוע על בסיס הבלדה.) השיר ושמו של המשורר נודעו במהרה ברחבי המדינה ויצירותיו בהמשך זכו להתעניינות רבה מאותו הזמן.
משנת 1876 במשך שש שנים היה קיש הנוטריון של הקהילה היהודית של טימישוארה. משנת 1882 התגורר בבודפשט ועבד כפקיד בחברת הביטוח ההונגרית-צרפתית. בינתיים, תהילת שירתו גדלה, במיוחד כמשורר בלדות (העלמה אגוטה וכו'), אף על פי שהכרך הראשון של שיריו הוליד מחלוקת עזה בין ינו ראקושי לבין העיתון "סקירת בודפשט", שביקר ביקורת חריפה את היצירה הפואטית של קיש. שיריו תורגמו לגרמנית ולוינסקי קרא אותם בפומבי בבודפשט ובמקומות אחרים. לאחר המעבר של קיש לבירה, הקהילה היהודית של פשט הזמינה אצלו מזמורי בית כנסת בשפה ההונגרית וקיש עיבד את רעיונות ספר תהילים העתיק למסגרת מודרנית בתוספת הרבה תפיסות אישיות. לאחר הערות דוגמטיות על השירים (לדעתו של קיש) מצד פרנסי הקהילה הוא לא ביצע את השינויים שרצו, אלא וויתר על שכר הטרחה, השלים את יצירתו כספר שירים ופרסם אותה בעצמו בשם "חגים". כאשר חברת הביטוח ההונגרית-צרפתית פשטה את הרגל בשנת 1889, קיש נותר שוב ללא עבודה. משנת 1890 היה העורך המייסד של המגזין הספרותי "ה"שבוע"", שהיה מבשר המגזין הספרותי החשוב "מערב" במאה ה-20. זו הייתה תחילת ההיסטוריה של הספרות ההונגרית המודרנית.
הוא נבחר כחבר באגודת פטפי בשנת 1877, ובאגודת קישפלודי בשנת 1914. בתחילת הקריירה שלו כתב בלדות. אלה היו מרשימות בשל הנושאים שלהם. הן תיארו את חיי יהדות הכפר בהונגריה. בהמשך הוא עזב את הז'אנר, ובעיותיו של האדם המודרני הפכו לנושא חדש של שיריו. שירו המפורסם ביותר נכתב בהשפעת המהפכה הרוסית ב-1905. קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
פרשת המים (סרט)
פרשת המים (באנגלית: Dark Waters) הוא סרט דרמה משפטית אמריקאי, בבימויו של טוד היינס. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של עורך הדין רוברט בילוט, שחשף, במאבק ארוך שנים, את הקשר בין שורה ארוכה של מחלות קשות לבין חומרים מסוכנים, בהם השתמשה ענקית הכימיקלים דופונט, ונלחם לגלות את האמת לציבור. התביעה הייצוגית שמאחוריה עמד בילוט כנגד דופונט, הביאה לתשלום של מעל 600 מיליון דולר בשנת 2017 לכ-3,500 נפגעים.
התסריט של מריו קוריאה ומת'יו קרנהן התבסס על תחקירים עיתונאיים שהתפרסמו בארצות הברית ועל ספרו של בוליט. את דמותו של גיבור הסרט, רובי בילוט, מגלם מארק רופאלו שגם היה אחד ממפיקי הסרט. הסרט יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2019 על ידי Focus Features.
עלילת הסרט.