חקיינות עצמית (Automimicry) או גם חקיינות ברואריינית הוא שם לשתי תופעות. הראשונה, התגלתה על ידי החוקר "לינקולן ברואר" ובה יצורים מאותו המין מתחפשים לפרטים אחרים מאותו המין, המכילים יותר רעלים מהם. לכמה פרפרים כמו דנאית מלכותית ישנם פרטים רעילים שמקור הרעל הוא בצמח שממנו ניזון הזחל שלהם יותר. אם הצמח אינו רעיל גם הבוגר לא יהיה רעיל, אבל צבעי האזהרה שלו זהים לאלו של בוגרים רעילים. ישנם גם פרפרים בהם הנקבות רעילות והזכרים לא והזכרים מתחפשים לנקבות. התופעה השנייה התגלתה על ידי אדוארד פולטון ובה החקיין מנסה להסיח את תשומת הלב של הטורף מחלק חיוני בגופו לחלק פחות חיוני ובכך להטעותו ולהתחמק מטריפה.
למשל: לדג הפרפרון יש ציור של עין מדומה ליד הזנב ואילו עינו האמיתית מטושטשת על ידי פס אורך. דבר זה מסיח את הטורף לתקוף את הדג בזנבו ומאפשר לדג להתחמק מטריפה.
חקיינות אגרסיבית.
חקיינות בה החקיין מנצל את דמיונו לבעל חיים אחר כדי לטרוף אותו או להיטפל אליו. במקרים מסוימים הטורף משתמש בחלק מאיבריו כדי לפתות את הטרף להתקרב אליו. כך למשל צדים דגי החכאים שנותנים פתיון ליצורים שעוברים בסביבתם ואז שואבים אותם כשהם מתקרבים.
חקיינות Pseudocopulation.
חקיינות בה מיני פרחים מערימים על יצור כדי שיחשוב שיש עליהם צוף או אבקה ומנצלים אותו למטרות רבייה ללא תמורה.
חקיינות מינית.
חקיינות בה באותו המין, פרטים זכרים או נקבות מתחפשים למין השני למטרות רבייה.
למשל: אצל כמה דיונונים ישנם זכרים חזקים התוקפים זכרים אחרים המתקרבים לנקבות שלהם. מספר זכרים פיתחו זרועות קצרות יותר המזכירים נקבות וכך הם מערימים על הזכרים החזקים ומזדווגים עם הנקבות.
חקיינות הרתעה.
בחקיינות זו החקיין מחקה חלק מהמראה של המודל וזה מפחיד את הטורף .
למשל: על גב הכנפיים של פרפרים, דגם המזכיר עיניים של טורף. פריסת הכנפיים לעיתים עשויה להרתיע את הטורף (למשל ציפור) וכך הפרפר נמלט מטריפה.
רוב מקרי החקיינות המוזכרים בספרות הם בין מינים ועל פי רוב מתקיימים בערוץ חזותי.
אולם קיימים גם מקרי חקיינות תוך מיניים וכן מקרי חקיינות המתבצעים בערוצי תקשורת אחרים (כימית, קולית).
יהדות עדן
יהדות עדן היא הקהילה היהודית שחיה בעיר הנמל עדן שבתימן עד שנת 1967. בין השנים 1963–1967 הייתה עדן מדינה בתוך הפדרציה של דרום ערב בשליטה בריטית, בין השנים 1937–1963 הייתה קולוניה בריטית, ולפני כן, בין השנים 1839–1937 – פרובינציה של הראג' הבריטי.
היסטוריה.
יהודים גרו בעדן משנת 200 לאחר הספירה. חפירות בבית שערים מספקות הוכחה שיהודים גרו בעדן בתקופת המשנה (המאה השנייה והשלישית). במקום התגלה אולם המכיל קברים של יהודים מממלכת חמיר שהובאו לקבורה בישראל.
במסמכי גניזת קהיר נמצאו התכתבויות מן המאה ה-10 בין סוחרים יהודים מהעיר עדן לעמיתיהם במצרים. באותה תקופה עדן החלה לפרוח כמרכז סחר בין הים התיכון, הודו והמזרח הרחוק. יהודי עדן עסקו במסחר בינלאומי, וכתוצאה מכך יכלו לתמוך פיננסית בישיבות בבל, מצרים וארץ ישראל. מהמאה ה-10 עד המאה ה-13 הפכה עדן למרכז החיים היהודיים בתימן. מנהיגי הקהילה גרו בעדן ומשם הובילו את הקהילה היהודית בתימן. השפעת המנהיגים פשטה לאורך חצי האי ערב והגיעה עד פרס ובבל.
במאה ה-15, סיפר רבי עובדיה מברטנורא, שלירושלים הגיעו יהודים מעדן, "נוטים אל השחרות מעט, ואין להם ספרי תלמוד כי אם רב אלפס ופירושים עליו והרמב"ם, וכולם מגדולם ועד קטנם בקיאים בהרמב"ם כי אינם עוסקים אלא בו".
מאז הכיבוש הבריטי של העיר עדן בשנת 1839 ועד 1967 שלטה בקהילה משפחת הסוחרים בעלי העוצמה הכלכלית הרבה, מנחם משה. במחצית הראשונה של המאה ה-20 סבלה לעיתים הקהילה מאלימות והתנכלות, כגון בשנת 1932, לאחר שיהודי הואשם בחילול מסגד, ועשרות יהודים הותקפו וחנויות רבות נבזזו. האירועים האלימים החמורים ביותר כנגד הקהילה במאה ה-20 היו פרעות עדן שהתחוללו בעיר לאחר כ"ט בנובמבר 1947. לאחר הפרעות אוכלוסיית היהודים בעדן היגרה משם בין 1947–1967, רובם גרים בבריטניה ובישראל וגם במדינות אחרות.
יהודים מקהילת בני ישראל (הודו) החלו להתבסס בעיר כקהילה יהודית נוספת עם הכיבוש הבריטי, כשבאו בתחילה כחיילים בשנת 1839 ולאחר מכן כסוחרים ופקידים. כאשר האחרונים עזבו עם סיום היישוב היהודי בה בשנת 1967. הם נהגו להתפלל בבית הכנסת "מעלמת חנוך" בעיר.
בתי כנסת בעדן.
לפני מלחמת העולם השנייה היו בעדן שבעה בתי כנסת. ב-1858 נבנה בית הכנסת הגדול בעדן – "מגן אברהם". שהיה גדול דיו להכיל כ-2,000 מתפללים. ישיבה שנקראה "התורה והמצוה" נבנתה גם כן סמוך לבית הכנסת. בישיבה נלמדו התלמוד הבבלי, השולחן ערוך, הזוהר, תיקון חצות, תהלים ועין יעקב של רבי יעקב בן חביב ועוד. השיעורים בישיבה התקיימו במשך עשרים וארבע שעות רצופות, על ידי משמרות מתחלפות.
בנוסף לבית הכנסת הגדול שכנו גם בתי כנסת קטנים יותר. הידועים שבהם הם בית הכנסת "אל-פרחי" הקרוי על שמו של ספר תורה תימני מקודש שנכתב במאה ה-17, ובית הכנסת "שמואל נסים" ששירת כתלמוד תורה לבנים עד תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20.
כתבים.
עדן הייתה המקום היחידי בתימן שפעל בו בית דפוס. הודפסו בו ספרים ופמפלטים בענייני יהדות בעברית ובערבית יהודית.
בית הכנסת העדני המרכזי בלונדון נקרא על שם הספר "נחלת יוסף" (1906). ספר זה נכתב על ידי רבי שמואל בן יוסף, נכדו של הדיין השלישי של עדן 'מארי' ישועה. ספר זה כולל ידיעות וחכמות של העולם הגדול, פרקי ביוגרפיה של המחבר ומשפחתו, ובמיוחד הוא מפרט את מנהגי יהדות עדן, שחלקם משתלשלים מיום חתימת התלמוד הירושלמי במאה החמישית לספירה.
מדרש הגדול שנכתב על ידי דוד בר עמרם אל-עדני במאה ה-13, הוא קובץ של כל מדרשי האגדה שנכתבו על התורה ונאספו משני התלמודים ומדרשים קדומים יותר. בנוסף, הוא מצטט מתרגומי התנ"ך ומכתבים קבליים ובכך הוא מייחד עצמו ממגוון אוספי המדרשים.
תחת החסות הבריטית.
האימפריה הבריטית כבשה את עדן ב-19 בינואר 1839. האוכלוסייה היהודית היוותה באותו זמן כמחציתה של האוכלוסייה בכללה. היהודים בעדן נהנו משמעותית יותר מהחיים תחת השלטון הבריטי לעומת השלטון המוסלמי, עובדה שמשכה מהגרים יהודים משאר חלקי תימן אל עדן. לאחר 1838 היו בעדן עצמה כ-5,000 יהודים ובפרברים שנהנו מחסות בריטית חיו כ-2,000 יהודים נוספים. קהילה של יהודים משאר חלקי תימן התפתחה במאה ה-19 במושבה הבריטית עדן בעודם מחכים לאישורי עלייה לישראל. אלו, השתלבו בחיי הקהילה ועשו חיל במסחר ובשירות הציבורי, הודות לגישה הליברלית של השלטון הבריטי. רוב יהודי עדן קיבלו אזרחות בריטית והם ראו את עצמם כנתינים בריטים. ערב מלחמת העולם השנייה חיו כ-10 אלף יהודים בעדן.
שנותיה האחרונות של הקהילה.
ב-1928 הקימה הסוכנות היהודית סניף בעדן והתחילה פעילות ציונית בעיר זו. כמו כן, הוקם מועדון עברי ציוני – "התקווה", בו קראו עיתונים עבריים, שמעו הרצאות על הציונות, תרמו כסף ל"הסתדרות הציונית העולמית" והתכוננו ליום בו יוכלו לעלות לארץ ישראל. בשנים שלאחר מכן התרחשו פרצי אלימות, די נדירים, כלפי יהודים. ב-1932 התרחשו תקיפות רבות נגד יהודים בעדן, כאשר יהודים רבים נרגמו באבנים ונדקרו על ידי פורעים ערבים. התפרעויות אלו התגמדו לעומת הפרעות שפרצו בשנת 1947, שלושה ימים לאחר כ"ט בנובמבר, עת החליטו באו"ם על סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל, ועל הקמת שתי מדינות עצמאיות בארץ ישראל. ההתפרעויות החלו לאחר האשמה שקרית שהופצה על יהודים שרצחו שתי בנות מקומיות.
הפוגרום שפרץ ב-2 בדצמבר 1947, היה קטלני: 82 יהודים נרצחו ו-76 נפצעו; 106 מתוך 170 החנויות היהודיות בעדן נשדדו. ארבעה בתי כנסת נשרפו ו-220 בתי יהודים נשרפו או נבזזו. שני בתי ספר יהודים, האחד לבנים והאחר לבנות, רוקנו מכל תוכנם. היהודים חשו הקלה בשומעם כי יחידת "המגויסים של הפרוטקטורט של עדן" (Aden Protectorate Levies - APL), יחידה צבאית בריטית שתפקידה היה להגן על שדות התעופה של עדן ולעזור למשטרה האזרחית הוחשו להגנתם, אך חיילי היחידה שהיו ערבים, עצמו עיניהם מפני המתחולל, ואף ירו בעצמם ללא הבחנה אל עבר היהודים והפילו חלק מן הקרבנות.
בעקבות פרעות אלו החליטו יהודי עדן לעלות לישראל במסגרת מבצע על כנפי נשרים או להגר לבריטניה. הקהילה התחסלה באופן סופי ב-1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים ולאחר שעדן קיבלה עצמאות מבריטניה. רציחות, בזיזות והצתות של בתי כנסת הופסקו לבסוף על ידי הבריטים, אך שארית הקהילה היהודית בעדן גמרו אומר לעזוב את העיר. ב-18 ביוני 1967 עזבו אחרוני יהודי עדן, 150 נפש, בטיסת מטוס בריטי חכור. המטוס נחת בשדה התעופה בלוד. כמחציתם נשארו בישראל והיתר המשיכו לבריטניה.
בומברדיר 415
בנימין מטודלא
ארנסט טולר
ארנְסט טוֹלֶר (בגרמנית: Ernst Toller; 1 בדצמבר 1893 – 22 במאי 1939) היה מחזאי וסופר גרמני יהודי אשר נודע בעיקר בזכות מחזותיו האקספרסיוניסטיים ובזכות כהונתו כנשיא הרפובליקה הסובייטית הבווארית, במשך ששה ימים באפריל 1919.
קורות חיים.
טולר נולד בזָאמוֹטשין (Samotschin) שבפרובינציית פוזנן במזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שאמוצ'ין (Szamocin) שבפולין) למשפחה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחזית המערבית משך שלושה עשר חודשים. לאחר תקופה זו הוא סבל מהתמוטטות פיזית ונפשית, אשר היוותה מאוחר יותר את ההשראה למחזהו הראשון "טרנספורמציה".