מרחצאות פאסילידס (באמהרית: ፋሲል መዋኛ) הם בית מרחץ השוכן בעיר גונדר שבצפון אתיופיה, שהקמתו מיוחסת לקיסר פאסילידס. בית המרחץ נמצא כקילומטר וחצי צפונית-מערבית לפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי בעיר, והוכרז יחד עמו, בשנת 1979, כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו. מדי שנה, ב-19 בינואר או ב-20 בו, נערכות במרחצאות פאסילידס חגיגות חג הטמקת בגונדר.
היסטוריה.
לפי הגרסה המקובלת וכפי שמעיד עליו שמו, הוקם בית המרחץ בידי הקיסר פאסילידס, ששלט באתיופיה בין השנים 1667-1632, וייסד את גונדר בשנת 1635 או בשנה שלאחר מכן
. גרסה אחרת גורסת כי האתר הוקם מאוחר יותר, בימיו של הקיסר ייאסו השני שמלך בין השנים 1755-1730 בחסות אמו, הקיסרית מאנטאוואב. מנגד, הנוסע והרוקח הצרפתי שארל פונסה (Charles-Jacques Poncet), ששהה בגונדר משך תשעה חודשים, בשנים 1700-1699, תיאר בית מרחץ שמיקומו הגאוגרפי ותיאורו מתאימים לאלה של מרחצאות פאסילידס. פונסה הוסיף כי הקיסר ייאסו הראשון ואנשי חצרו חגגו במרחצאות את חג הטמקת. נראה כי חגיגות הטמקת היו המטרה שלשמה הוקמו המרחצאות מלכתחילה, אם כי סביר שהמקום שימש גם את הקיסר ואת בני משפחתו כאתר מנוחה ומרגוע. בימיו של הקיסר סלומון השני, ששלט בין השנים 1779-1777, שימש המקום ככנסייה.
האתר.
המרחצאות שוכנים בין ערוצו של נהר אנגאראב התחתון ממערב, לאצטדיון כדורגל ממזרח. צורתו הכללית של המתחם היא כשל מחומש לא משוכלל, אורכו המרבי מדרום-מזרח לצפון-מערב מגיע ל-160 מטרים, ורוחבו עומד על כ-120 מטרים. המתחם מוקף חומה ומבנה שער בן שתי קומות קבוע בצדו הצפוני. בחומה משולבים שישה מגדלי שמירה קטנים, המזכירים מלחיות בצורתם, ובראשם כיפות. עוד משולב בחומה, בפינה הצפון-מערבית של המתחם, מבנה ששימש כאורווה, גם הוא בן שתי קומות.
בלב המתחם נחפרה בריכה גדולה, באורך של 50 מטרים. וברוחב של 30 מטרים. עומקה של הבריכה נע בין שני מטרים ל-2.5 מטרים, והיא ניזונה מערוצו של האנגראב התחתון דרך תעלה תת-קרקעית. תעלה בפינה הדרום-מזרחית של האגן משמשת לפינוי מים עודפים. הבריכה מוקפת בחומה המשמשת גם כמרפסת, ומדרגות יורדות ממנה אל האגן. בצידה הצפוני של הבריכה הותקן גשרון עשוי משתי קשתות, המוביל אל המבנה המרכזי. מבנה זה, שלו שתי קומות, ניצב גם הוא על-גבי קשתות בלבה של הבריכה, ואלה מהוות את קומתו הראשונה. הגשר מתחבר אל הכניסה המרכזית השוכנת בקומה השנייה שבחזית הצפונית של המבנה. בקומה זו שלושה חדרים. משני צדי הכניסה קבועים שני חלונות, וכל שלושת הפתחים מעוטרים בקשת עשויה אבן אדומה ובמשקופים לבנים. מעל דלת הכניסה קבוע פתח דומה במרכזו של מעין גמלון, המשמש כמעקה לגג המבנה השטוח. בחזית הדרומית תולה מרפסת עץ שאליה נפתחים דלת וחלון, מעוטרים באופן זהה לפתחי החזית הצפונית. מעל מרפסת זו, בפינה הדרום-מזרחית של המבנה, הוקם מגדלון, המוסיף למבנה קומה השלישית, וגם בו קבוע פתח המוביל אל מרפסת קטנה יותר. גג המגדלון נושא שינות. שני גרמי מדרגות - אחד בפנים המבנה והאחר מחוצה לו - מובילים מהקומה השנייה אל גג המבנה והמגדלון.
מחוץ למתחם, בצדו המזרחי, שוכן מבנה עגול הכולל כיפה הנישאת על-גבי עמודים. המבנה מכונה "קבר הסוס", אך ייתכן ששימש כעמדת תצפית ופיקוד לקיסרים עת סקרו את חייליהם. מקור שמו של המבנה באגדה על סוסו של אחד הקיסרים, שנקרא "סוביל" או "זובל", שנלכד על ידי סולטאן ממלכת סנאר בעת מערכה צבאית. הסוס לא נכנע לסולטאן ולא ניתן היה להשתלט עליו, והסולטאן החליט להורגו. הקיסר, אז עדיין נסיך צעיר, חילץ את הסוס ורכב על-גבו עד לגונדר. בהגיעם ליעדם, נפל הסוס ומת מתשישות; והקיסר הקים את מבנה הקבר במקום שבו הוטמן הסוס.
אפי אונגר
אפרת (אפי) אונגר (כ"ח בתשרי תשל"ב, 10 באוקטובר 1971 - כ"ג בסיוון תשנ"ו, 9 ביוני 1996) הייתה מאיירת וסופרת ילדים ישראלית. נרצחה עם בעלה בפיגוע ירי.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים ליהודית והרב אורי דסברג. בילדותה עברה משפחתה להתגורר באלון שבות שבגוש עציון. למדה באולפנת "צביה" בירושלים, ולאחר מכן שירתה במסגרת השירות הלאומי בעפולה. למדה במכללת אמונה בירושלים, והוכשרה כגרפיקאית.
בשנת תשנ"ג (1993) נישאה לירון אונגר. הזוג התגורר בקריית ארבע, שם שימש בעלה כמחנך בישיבה התיכונית קריית ארבע. לזוג נולדו שני בנים – דביר וישי.
במשך חמש שנים שימשה אונגר כמאיירת והגרפיקאית של מדור הילדים של העיתון "הצופה" ובו פרסמה סדרות של סיפורי קומיקס.
רצח בני הזוג אונגר.
בכ"ג בסיוון תשנ"ו נסעה עם בעלה ותינוקם ישי בכביש קריית מלאכי-בית שמש (כביש 383). ליד מושב גפן ירו בהם מחבלים פלסטינים מרכב ונמלטו. השניים נהרגו במקום, והתינוק ישי ניצל ללא פגע.
אפי וירון אונגר נקברו בבית הקברות בכפר עציון ובמקום הרצח הוצבה אנדרטה לזכר השניים, בסיוע הקרן הקיימת לישראל. באוניברסיטת בר-אילן הוקמה קרן מלגות על שם השניים.
שני ילדיה דביר וישי, שהיו אז בני שנה ושנתיים, עברו לגור בבית סבם וסבתם דסברג והם שימשו להם כהורים. בשנת 2000 הגישו בני משפחתה תביעה בבית המשפט הפדרלי בארצות הברית כנגד החמאס והרשות הפלסטינית. בשנת 2003 חייב בית המשפט הפדרלי בארצות הברית את החמאס והרשות הפלסטינית בתשלום פיצויים בסך 116 מיליון דולר על רצח בני הזוג. הרשות הפלסטינית ערערה על פסק הדין אך ערעורה נדחה. בשנת 2008 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את פסק הדין של בית המשפט הפדרלי וקבע כי הוא אכיף גם בארץ.
שלושה מהמרצחים ב"חוליית צוריף" נהרגו בעת פיגועים נוספים בהם השתתפו. שניים נוספים, רחמן איסמעאיל גנימאת (שנתפס בשנת 2005 וגמל פתח צביח אל-הור, שוחררו בעסקת שליט תוך מחאת משפחת דסברג. הוריה של אפי אונגר מחו גם נגד הזמנתו של שמעון פרס לטקס הראשון להנצחת חללי פעולות האיבה, לאחר שהוחלט שיום הזיכרון לחללי צה"ל יכלול גם את חללי התקפות המחבלים, מפני שפרס היה שותף להחלטה על העברת רובים אל הרשות הפלסטינית.
היישוב שערי תקוה, בו מתגוררים הוריו של ירון, הנציח את שמם של בני הזוג בגן השעשועים "גן-אור".
אביה, הרב אורי דסברג, אשר תפקד מאז מותה כאבי שני ילדיה, נהרג בתאונת דרכים בגוש עציון בכ' באייר התשע"א 24 במאי 2011.
ספריה.
אחרי מותה הוציאה המשפחה את סדרת ספריה:
כמו כן הוציא אביה הרב אורי דסברג את מגילת רות מאוירת באיורים שלה והוסיף עליהם פירושים מן המקורות.
סיסטר בליס
Sister Bliss
אילה בן טובים
איילה בן טובים
איילה בן-טובים
מר זוטרא ריש גלותא
רבי ירמיה (השלישי)
קול אחד
קול אחד (באנגלית: One Voice) היא תנועה בין-לאומית שנוסדה בשנת 2002 ומטרתה המוצהרת הייתה "העצמת קולו של הרוב המתון בישראל וברשות הפלסטינית, המייחל לסיום הסכסוך על-בסיס פתרון שתי מדינות לשני עמים". מייסדה הוא איש העסקים האמריקני דניאל לובצקי. התנועה בישראל התמזגה לאחר בחירות 2015 עם תנועת V15 לתנועה חדשה בשם "דרכנו".
"קול אחד" פעלה בשלושה אפיקים מרכזיים: רתימת מנהיגים ומעצבי דעת קהל לקידום מטרתה, קמפיין ציבורי ותוכניות מנהיגות לצעירים. תמכו בה תורמים פרטיים, קרנות נדבנות וחברות מהמגזר העסקי.
הקמת התנועה ומבנה התנועה.
"קול אחד" הוקמה בשנת 2002, על ידי לובצקי ביחד עם מוחמד דראושה, על רקע כישלון המשא ומתן בקמפ דייוויד והידרדרות המצב הביטחוני בישראל במהלך האינתיפאדה השנייה, על מנת לקדם את סיום הסכסוך ולהפחית את האלימות באזור.
הסניף הישראלי של "קול אחד" שוכן בתל אביב, ופועל בשלושה ערוצים: בזירה החינוכית, באמצעות תוכנית המנהיגות; בזירה הציבורית, באמצעות קמפיינים ופעולות שטח; בזירה הפוליטית, עם הקמתה של השדולה לקידום פתרון שתי המדינות בכנסת.
לתנועה עוד שלושה סניפים: בניו יורק, בלונדון וברמאללה. הסניף האירופאי בלונדון והסניף בארצות הברית פועלים לגיוס תמיכה, לקידום המסר של התנועה בכנסים פוליטיים, ובפרויקט הקולג'ים הבינלאומי. הסניף הפלסטיני פועל ברשות הפלסטינית במתכונת מקבילה לסניף הישראלי - מפעיל תוכניות חינוכיות בקרב צעירים, לצד פעילות בזירה הפוליטית. הסניף הפלסטיני התנתק מהתנועה בשנת 2015 ושינה את שמו לזימאם.
פעילויות התנועה.
עד למיזוגה עם תנועת V15 פעלה התנועה באמצעות אתר האינטרנט שלה, לאיסוף חתימות של תומכים בפתרון שתי המדינות. נכון ליוני 2011, נאספו יותר מ-660,000 חתימות, מהן כ-330,000 של ישראלים וכ-295,000 של פלסטינים.
בגופי ההנהלה של התנועה שימשו בעבר חברים אישים בולטים בציבוריות הישראלית, ביניהם השרים לשעבר מיכאל מלכיאור ואבישי ברוורמן, ואיש העסקים דב לאוטמן. התנועה גייסה בארצות הברית ובבריטניה דמויות בולטות מעולם הבידור, בהם מתאגרף העבר מוחמד עלי, סר פול מקרטני, והשחקנים ג'ייסון אלכסנדר ונטלי פורטמן.
צוותים של נציגי התנועה, הכוללים ישראלים ופלסטינים, מופיעים בפני סטודנטים במכללות ובאוניברסיטאות בעולם, ומציגים לקהל את עמדותיה.
ב-2008 יזמה התנועה התחרות לכתיבת סיפורים ותסריטים על ידי בני נוער, ישראלים ופלסטינים. המתחרים התבקשו לתאר את המציאות שתיווצר באזור בשנת 2018, אם הסכסוך יסתיים. חמישים סיפורים ותסריטים פורסמו בספר, ושלושה סרטים קצרים, לפי התסריטים המנצחים, הוצגו ב-2011.
בינואר 2011 השתתפה תנועת קול אחד בהקמת "השדולה לקידום פתרון שתי המדינות" בכנסת. בראש השדולה עומד ח"כ יואל חסון מקדימה, והיא פועלת בכנסת (בכלל זה יוזמות חקיקה), בציבור ובתקשורת.
בפברואר 2012 פתחה בקמפיין הקורא לח"כ יאיר לפיד, יו"ר יש עתיד, הסיעה השנייה בגודלה בכנסת ה-19, לא להיכנס לממשלה יחד עם מפלגת הבית היהודי בשל עמדותיה הימניות, בניגוד למצע לפיד לטענתם.