יעקב השקרן (בגרמנית: Jakob der Lügner) הוא ספר עלילתי בנושא השואה, מאת הסופר הגרמני-פולני-יהודי יורק בקר. הספר ראה אור בשנת 1969, בשפה הגרמנית, אם כי נועד במקורו להיות תסריט קולנועי. הספר תורגם לעברית ויצא לאור בעברית בשנת 1979, במסגרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד. הסיפור הוא סיפור דרמטי המתובל בהרבה הומור שחור ובציניות.
דמות המספר.
דמות המספר בספר יעקב השקרן, היא דמותו של גבר ששמו לא מדווח. הוא גר בגטו לודז', יחד עם גיבורי העלילה, ובסוף הספר מגורש יחד אתם אל מחנה השמדה. לדמות המספר אין תפקיד פעיל בהשתלשלות אירועי העלילה והוא מדווח עליה לצד דיווח על דעותיו ורגשותיו. הסופר מקפיד להסביר כיצד כל פרט בעלילה נודע למספר, בין אם בצפייה במאורעות בעת שקרו, בין אם משמיעה מעדים בסמיכות לזמן האירועים, בין אם מווידויו של יעקב במחנה ההשמדה, אחרי תומה של העלילה, ובין אם מחקירות שונות שערך לאחר סוף מלחמת העולם השנייה. כל זאת, למרות שבפתיחת הגרסה הגרמנית של סרט הקולנוע, כתוב במפורש, שהסיפור עליו הוא מבוסס אינו אמיתי.
יש הטוענים כי חיים וידבסקי פעיל התנגדות ציוני בגטו לודז', שימש השראה לגיבור הרומן.
עלילה.
גיבור הסיפור, יעקב חיים, הוא קונדיטור לשעבר, שכמו תושבים רבים אחרים של הגטו, שבו שורר רעב, הוא עוסק בעבודה עבור הצבא הגרמני בתמורה למזון המחולק במקום. יעקב עובד, יחד עם דמויות נוספות בסיפור, בהעמסת משאות על רכבות. לבד ממחסור במזון, חסר בגטו גם מידע על הקורה מחוץ לחומותיו.
הגרמנים מונעים כניסת עיתונים לגטו ואוסרים בתכלית האיסור החזקת מקלטי רדיו. יעקב מספר לחבריו הקרובים על חדשה ששמע מהרדיו שבמפקדת האס אס הממונה על שמירת הגטו, כאשר הזדמן אליה בטעות. אך ידידיו אינם מבינים אותו כראוי ובין יום כל הגטו חושב שליעקב יש מכשיר רדיו המוחזק בהיחבא. רבים מתושבי הגטו דורשים מיעקב עדכוני חדשות. הבולט בין אנשים אלה הוא הספר לשעבר, קוולסקי הנודניק, שעוד לפני המלחמה, כל אחד משניהם ניסה לנצל את האחר. אולם, חלק אחר מתושבי הגטו, שהבולט בהם הוא השחקן לשעבר פרנקפורטר, מנסים להשתיק את יעקב מפחד שהגרמנים יערכו מבצע חיפוש נרחב אחרי מקלט הרדיו.
יעקב נאלץ לקבץ חדשות ממקורות שונים בגנבה ובעיקר לבדות חדשות. לפי הבדיות של יעקב, המלחמה קרובה לסופה והגרמנים מצויים בתבוסה ובנסיגה. הבדיות של יעקב מעודדות את תושבי הגטו, מפחיתות את כמות המתאבדים היומית וגורמות לתכנן תוכניות לזמן שאחרי המלחמה, למצוא טעם בפעילות רומנטית וכיוצא בזה. אולם, עם בוא הגירוש ההמוני אל מחנות ההשמדה, השקר נחשף ותושבי הגטו כועסים על יעקב.
עיבודים.
"יעקב השקרן" כלל לא יועד לצאת כספר בתחילה. יורק בקר היה תסריטאי בחברת ההפקה הלאומית לקולנוע של גרמניה המזרחית (דפ"א). הוא ביקש להציג הסיפור על הרדיו והגטו ששמע מאביו כסרט, והגיש מתווה לתסריט בפברואר 1965. במקור, הגטו היה אמור להיות משוחרר על ידי הצבא האדום, אך סגן-שר התרבות וילפריד מאס המליץ על סוף ריאליסטי יותר, שכן שום גטו לא ניצל כך. האולפן החל ללהק שחקנים, אך העבודה על הסרט הופסקה בקיץ 1966, חצי שנה לאחר שמפלגת האיחוד הסוציאליסטי גינתה את תעשיית הקולנוע כחתרנית ופוגעת בקומוניזם. "יעקב השקרן" עצמו לא היה בעייתי מבחינה פוליטית, אך הבמאי המיועד פרנק באייר הוכנס לרשימה השחורה, ומיזמים רבים בוטלו בגלל הפגיעה בהכנסות שגרם הצנזור של רוב הסרטים שנועדו לצאת באותה השנה.
רק בעקבות ביטול הסרט, החליט יורק בקר להפוך את התסריט לספר, שיצא ב-1969. ההצלחה הרבה שנחל "יעקב השקרן" מבית ומחוץ, גם בגרמניה המערבית, השיבה את תשומת הלב הממסדית אל הרעיון המקורי לסרט. ב-1972 אושר ליורק בקר ולבאייר לחזור אל המיזם, והסרט "יעקב השקרן" בהפקה מזרח גרמנית-צ'כוסלובקית יצא לאקרנים בדצמבר 1974. הוא זכה לפרס דב הכסף לשחקן הטוב ביותר בברלינאלה והיה מועמד לסרט הזר הטוב ביותר לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-1999 יצא עיבוד קולנועי נוסף ל"יעקב השקרן", הפעם בהפקה אמריקנית, בכיכוב רובין ויליאמס. הסרט השני זכה לביקורות שליליות רבות וזיכה את ויליאמס במועמדות לפרס פטל הזהב.
0 (שנה)
שנה אפס (0) היא שנה שאינה קיימת בספירת הנוצרים המקובלת. אולם היא קיימת לפי תקן ISO 8601 וגם במספור שנים אסטרונומי בו היא שנת 1 לפנה"ס, זאת לשם הקלה על חישובי תאריכים (בהתאם לכך, שנת 2 לפנה"ס מסומנת כשנה -1, וכן הלאה). שנת אפס קיימת גם בלוח הבודהיסטי ובלוח ההינדי.
מטבע הלשון שנת אפס בא לציין סוף של תקופה ותחילתה של תקופה חדשה. בהקשר הקולנועי המונח נטבע בסרטו של רוברטו רוסליני, גרמניה שנת אפס, ומאז נמצא בשימוש בשמם של סרטים שונים: שנת אפס הישראלי, גרמניה תשע אפס של גודאר כפרפרזה ועוד. דוגמה נוספת ניתן לראות במאמרה של נעמי קליין: בגדד שנת אפס.
Takamine
נווה שלום (פירושונים)
ואנקה
ואנקה (במאורית: Wanaka) היא עיירה הנמצאת במרכז חבל אוטגו, באי הדרומי של ניו זילנד. ואנקה ממוקמת בקצה הדרומי של אגם ואנקה ומהווה מוקד משיכה תיירותי לפעילות בטבע במשך כל השנה. נכון לשנת 2018 מתגוררים בעיירה 8,900 תושבים.
אזור העיירה ואנקה שימש את המאורים כנתיב מעבר לכיוון מעבר האסט (Haast Pass) והחוף המערבי במשך מאות שנים של מסעות ציד וחיפושי אבן ירקן. מתיישבים אירופאים הגיעו לאזור לראשונה באמצע המאה ה-19, במסגרת הבהלה לזהב ששטפה את אזור אוטגו. בשנת 1863 הוקמה במקום העיירה פמברוק (Pembroke), על מנת לספק שירותים וגישה נוחה לכרייה בעמק המטוקיטוקי (Matukituki). המתיישבים זיהו את הפוטנציאל התיירותי של האזור, וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1867, הוקם בעיירה בית המלון הראשון. ב-1940 שונה שם העיירה לוואנקה.
ונאקה
Paradise Lost (להקה)
פארדייז לוסט (באנגלית: Paradise Lost, תרגום חופשי: "גן עדן אבוד") היא להקת מטאל גותי ובחלק מאלבומיה דום-דת' גותי, אשר הוקמה ב-1988 בהליפקס, אנגליה. הלהקה נחשבת לחלוצה ולמשפיעה ביותר בתחום המטאל הגותי, דום-דת' ודום-דת' גותי.
היסטוריה וסגנון הלהקה.
בשנת 1990 הוציאה הלהקה דרך הלייבל Peaceville את אלבום הבכורה, Lost Paradise, שאופיין בגראוליג ובשירים כבדים ואיטיים. האלבום זכה להתייחסות לאחד מתקליטי הדת'-דום הראשונים. בנוסף, רבים מחשיבים את הלהקה כאחת מלהקות המטאל הגותי הראשונות, כאשר באלבומה השני, Gothic, נוספו קולות של שירה נשית. האלבום, נחשב לפריצת דרך מבחינת הלהקה והמטאל הגותי, ושילב בתוכו מוזיקה איטית המשרה אווירה אפלה בשילוב של שירה נשית לצד גראולינג גס, ובשילוב בין דת' מטאל לדום מטאל, תוך כדי יצירת סגנון חדש, מטאל גותי ודום-דת' גותי. עקב הצלחת שני האלבומים הראשונים, חתמה הלהקה בלייבל Music for Nations. בלייבל זה הלהקה הוציאה תחילה את האלבום Shades of God בשנת 1992, ואת האלבום Icon שיצא שנה אחר כך. האלבומים הללו שמרו על סגנון הדום מטאל הגותי, אך זנחו לאט את הדת' מטאל והגראולינג שאפיין את הלהקה. האלבום Draconian Times משנת 1995 היה מעט רגוע יותר.
בשנת 1997 הוציאה הלהקה את האלבום One Second, שהצליח מאוד מבחינה מסחרית, אך אכזב מעריצים רבים, שכן הלהקה זנחה באופן סופי את הגראולינג והפכה ללהקת מטאל רך יחסית, עם אלמנטים אלקטרוניים. חלק אחר מהמעריצים אהב את הכיוון אליו הלכה הלהקה. הצלחת האלבום עניינה את הלייבל המצליח EMI, והלהקה עזבה את הלייבל Music for Nations. בלייבל החדש, הפונה לקהל המיינסטרים, הלהקה נאלצה לבצע פשרות מוזיקליות. כך נשמע האלבום Host משנת 1999, ששיריו התנגנו בערוצי MTV השונים. סגנון האלבום היה מאוד אלקטרוני, והשירה הייתה נקיה לחלוטין, כשהגראולינג נזנחו כליל. אלבום זה נחשב לשנוי במחלוקת בקרב מעריצי הלהקה. בשנת 2001 הוציאה הלהקה את האלבום Believe in Nothing שכלל את הלהיט Mouth, אך נכשל מסחרית וביקורתית. סגנון האלבום היה מעט רוקיסטי יותר מקודמו, ונטה לגראנג' בעיקר, אך עדיין רחוק מהסגנון שהביא ללהקה את הצלחתה. בשנת 2002, הוציאה הלהקה את האלבום Symbol of Life שזכה לביקורות טובות, וכלל אלמנטים אלקטרוניים ורוקיסטיים גם יחד. בשנת 2005 הוציאה הלהקה את האלבום הנושא את שמה, שהקו שלו היה מעט אפל יותר מקודמיו, והאלמנטים האלקטרוניים נעלמו כמעט כליל.
האלבום In Requiem, משנת 2007, אמנם לא החזיר את הלהקה אל ראשית דרכה מבחינה מוזיקלית, אך אופיין בקו אגרסיבי יותר, וזכה על כך הן מצד הקהל והן מצד המבקרים בביקורות טובות. האלבום Faith divides us, death unites us, משנת 2009, הכיל צליל מעודכן הרבה יותר, כמו גם האלבום Trgaic Idol משנת 2012. שלושת האלבומים הללו, שיצאו בלייבל Century Media Records, מסמנים את השינוי הסגנוני המחודש שהלהקה עברה, ואת החזרה לסגנון המטאלי וההתייצבות הסגנונית, ועדיין, כל אחד מהאלבומים שונה משמעותית מקודמו.
בחודש מאי 2015 שוחרר הסינגל Beneath Broken earth מתוך האלבום The Plague Within, אשר הציג חזרה מלאה למקורותיה של הלהקה ולסגנון הדום-דת' גותי המוקדם של הלהקה.
האלבומים הבאים, Medusa משנת 2017 ו-Obsedian משנת 2020, בישרו על המשך הלהקה בסגנון דום-דת' גותי.
הלהקה היא הרכב המטאל מחו"ל שהופיע הכי הרבה פעמים בישראל (9 הופעות). ההופעה האחרונה התקיימה ב-"בארבי" בתל אביב ב-19 באפריל 2022 לאחר שנדחתה מנובמבר 2021 עקב מגפת הקורונה.
האחים מסלאוויטא
המדונה בעלת הצוואר הארוך