שאלאן - ממשיכה במחקר תחת הדרכתה של ג'סנה ולומדת שהפרשנדים הם אבות הריק. ג'סנה מנסה להגיע למישורים המנופצים במהירות על מנת לחלוק את הידע שצברה, אך נרצחת על ידי מתנקשים למול עיניה של שאלאן, אשר מצליחה להינצל ברגע האחרון מניסיון ההתנקשות. לאחר קשיים ומהמורות בדרך, שאלאן מצליחה להגיע למישורים המנופצים, עדיין במעמד ארוסתו של אדולין קולין - הסדר שג'סנה ארגנה לאחר תום אירועי הספר הראשון, על מנת לקנות לשאלאן ומשפחתה זמן להסדיר את ענייניהם הכספיים מול נושיהם, תחת ההנחה שהנושים לא יעזו לפגוע במשפחה כששאלאן מאורסת ליורש של דאלינאר קולין, האדם השני הכי חזק באלת'קאר. אולם, בשל מותה של ג'סנה, שאלאן מוצאת את עצמה נאלצת לתמרן ולפעול בצורה מחושבת פוליטית, על מנת להצליח ולשמר את מעמד האירוסין, תוך כדי יצירת ההזדמנות הנכונה לשתף את דאלינאר ונאבאני, אמה של ג'סנה, בממצאים של ג'סנה ולרתום אותם כך שיסייעו לשאלאן להמשיך את המחקר. בקרב הסופי ששמתרחש בין כוחותיו של דאלינר לאלו של הפרשנדים, שאלאן נאלצת לגלות את כוחותיה האוריים בפומבי, והיא משתפת פעולה עם דאלינאר במציאת הכניסה לעיר האבודה אורית'ירו, וכך מסייעת לו להציל את כוחותיו לפני הגיעה של סופה קשה שהפרשנדים מזמנים.
דמויות.
הפרקים העיקריים בספר מסופרים מנקודת המבט של כמה דמויות עיקריות, בזמן שקטעי המעבר מסופרים מנקודות מבטן של דמויות שונות (חלקן חוזרות ומופיעות, וחלקן לא).
נסים גרתי
נסים גרתי (נולד ב-1945) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה, במכון קזאלי לכימיה יישומית, ב מכון לכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ויזם ומנכ"ל של חברת הביו-טכנולוגיה "LDS Biotech". גרתי מתמחה במערכות מפוזרות ומדעי הקולואידים, תחליבים ומיקרו-תחליבים. הוא חוקר וממציא בעל שם עולמי ונמצא ברשימת הממציאים התורמים ביותר באוניברסיטה העברית. פרופ' גרתי היה חבר בהנהלת האוניברסיטה, בוועד המנהל והועד הפועל. היום הוא חלק מחבר הנאמנים של המכללה האקדמית הדסה ירושלים.
ביוגרפיה.
גרתי נולד בעיר פלובדיב שבבולגריה להורים רינה ואשר ועלה עימם לישראל בשנת 1949 במסגרת עליית יהדות בולגריה.
בשנת 1975 קיבל גרתי תואר דוקטור בכימיה אורגנית שימושית מהאוניברסיטה העברית. לאחר שסיים את לימודי הכימיה, הוא החל לשמש כמרצה בין השנים 1977–1980. את דרגת הפרופסור קיבל בשנת 1984. בשנת 2009 הפך לפרופסור מן המניין ובשנת 2015 היה לפרופסור אמריטוס.
במשך שנים רבות עסק במחקר על חומרים פעילי שטח. במסגרת מחקריו פיתח גרתי עם עמיתיו חומרים המשמשים כמייצבים לתחליבים. מפעל "אדומים כימיקלים" עסק בייצור חומרים אלו.
בשנת 2011 הוכר על ידי האוניברסיטה כ-Distinguished professor בשל היותו בעל-שם בקהילה הבינלאומית בתחום התמחותו ובשל תרומתו המחקרית המקורית והמתמשכת וזכה לקבלת קתדרה לשם כבוד על שם משפחת רטנר ארצות הברית (Ratner Chair of Chemistry).
בשנת 2013 הוכתר פרופ' גרתי על ידי האוניברסיטה כאחד מ-23 הממציאים והתורמים החשובים ביותר של המוסד וזאת בשל תרומותיו בחקר מדעי המזון כמו גם מבנים ננומטריים להובלה של חומרים פעילי שטח וקידום נושא תוספי תזונה בתעשייה.
במהלך הקריירה שלו, שימש פרופ' גרתי פעמיים כמנהל מכון קזאלי לכימיה שימושית ומנהל בית-הספר לכימיה שימושית וטכנולוגיה.
הישגיו המדעיים כוללים כתיבה של מעל 400 מאמרים מדעיים בכתבי עת מבוקרים ומובילים, פרסום 14 ספרים, כתיבה של 85 פרקים בספרים שונים ורישום מעל 100 פטנטים רשומים שהוגשו בין השנים 2007–2019 כמו גם הנחיה של כ-60 תלמידים לתואר דוקטור ו-95 תלמידים לתואר מוסמך.
בשנת 2013 הקים את חברת "Lyotropic Delivery Systems", בה הוא פעיל עד היום כמנכ"ל. החברה עוסקת בהכנת מבנים נוזליים ננומטרים המאפשרים שחרור מבוקר ויעיל יותר של תרופות ושל תוספי תזונה ובריאות. הקנאבידיול הפעיל לטובת תרופה שניתן ליטול בבליעה.
גרתי נשוי לריקי, שעלתה אף היא מפלובדיב.
חאמד גנאים
ישועים בסין
היסטוריית מסדר הישועים בסין (באנגלית: Jesuit China missions) הם חלק מתולדות היחסים בין סין לעולם המערבי. קשרים בין אירופה לסין היו כבר מזמן בהעת העתיקה. המאמצים המיסיונריים ועבודה אחרת של מסדר הישועים, בין המאה ה -16 וה -17 שיחקו תפקיד משמעותי בהמשך העברת הידע, המדע והתרבות בין סין למערב, והשפיעו על התרבות הנוצרית בחברה הסינית.
הניסיון הראשון של הישועים להגיע לסין נעשה בשנת 1552 על ידי פרנציסקוס חאבייר, הכומר המיסיונר חבר המייסד של אגודת הישועים. חאבייר מעולם לא הגיע ליבשת, ומת באי הסיני שנגצ'ואן. שלושה עשורים לאחר מכן, בשנת 1582, הישועים שבו ויזמו את עבודת המיסיון בסין, בהובלת מספר דמויות ובהן מטאו ריצ'י האיטלקי, שהציגו את המדע המערבי, המתמטיקה, האסטרונומיה והאמנות החזותית בפני חצר הקיסר הסיני, והמשיכו בפעילות בין-תרבותי . הם ניהלו דיאלוג פילוסופי עם חוקרים סיניים, במיוחד עם נציגי הקונפוציאניזם. בזמן השפעתם נחשבו חברי המשלחת הישועית לחלק מהיועצים המוערכים והאמינים ביותר של הקיסר, כשהם ממלאים תפקידים יוקרתיים בממשל האימפריאלי. הרבה סינים, כולל חוקרים קונפוציים לשעבר אימצו את הנצרות והפכו לכמרים וחברי אגודת הישועים.
על פי מחקריו של דייוויד א. מונגלו, משנת 1552 ועד 1800, השתתפו בסך הכל 920 ישועים במיסיון בסין, מתוכם 314 פורטוגזים, ו -130 צרפתים. [2] בשנת 1844 היו אולי בסין 240,000 קתולים רומיים, אך מספר זה צמח במהירות ובשנת 1901 הגיע המספר ל -720,490. [3] כמרים ישועיים רבים, ילידי המערב וגם הסינים, קבורים בבית הקברות בבייג'ינג.
ישועים בסין.
הגעתם של הישועים.
מגעים בין אירופה למזרח נמשכו כבר מאות שנים, במיוחד בין האפיפיורות לאימפריה המונגולית במאה ה -13. סוחרים רבים - המפורסם ביותר מרקו פולו - נסעו בין אירופה לסין. הנצרות לא הייתה חדשה בקרב המונגולים, מכיוון שרבים פגשו בנצרות בכנסיית המזרח מאז המאה ה -7 . עם זאת, הפלת שושלת יואן המונגולית על ידי שושלת מינג בשנת 1368 הביאה ללחץ התבוללות חזק על הקהילות המוסלמיות, היהודיות והנוצריות של סין, והן נאלצו לצאת מסין. עד המאה ה -16, אין מידע מהימן על נוצרים שנותרו בסין.
זמן קצר לאחר כינון הקשר הימי האירופי הישיר עם סין (1513) והקמת המסדר הישועים (1540), לפחות חלק מהסינים התערבו במאמץ הישועי. כבר בשנת 1546 נרשמו שני נערים סינים למכללת סנט פול של הישועים בגואה, בירת הודו הפורטוגזית. אחד משני הסינים הנוצרים האלה, המכונה אנטוניו, ליווה את פרנציסקוס הקדוש, כשהחליט להתחיל בעבודה מיסיונרית בסין. עם זאת, חאבייר לא הצליח למצוא דרך להיכנס ליבשת סין, ומת בשנת 1552 באי שנגצ'ואן מול חופי גואנגדונג, המקום היחיד בסין בו הורשו האירופאים לשהות באותה תקופה, אך ורק לצורכי סחר עונתי.
שנים ספורות לאחר מותו של חאבייר, הורשו הפורטוגלים להקים את מקאו, יישוב חצי קבוע ביבשת שהיה קרוב לדלתת נהר הפנינה. מספר ישועים ביקרו במקום (כמו גם את בנמל הסיני הראשי באזור, גואנגז'ואו) מדי פעם, ובשנת 1563 הקים המסדר את התיישבותו הקבועה במושבה הפורטוגזית הקטנה. עם זאת, ישועי מקאו הראשונים לא למדו סינית, ועבודתם המיסיונרית הייתה יכולה להגיע רק למספר מצומצם ביותר של אנשים סינים במקאו שדיברו פורטוגזית.
מנהל אזורי חדש של המסדר, אלסנדרו וליניאנו, בביקורו במקאו בשנים 1578–1579, הבין כי הישועים לא יגיעו רחוק בסין בלי להתבסס על שפתה ותרבותה של המדינה. הוא הקים את מכללת סנט פול הישועית (מקאו) וביקש מהממונים במסדר בגואה לשלוח למקאו אדם מוכשר כראוי כדי להתחיל את לימודי הסינים. לכן בשנת 1579 נשלח למקאו האיטלקי מישל רוגיירי (1543–1607), ובשנת 1582 הצטרף אליו משימתו איטלקי אחר, מתאו ריצ'י (1552–1610).
מדיניותו של ריצ'י.
גם ריצ'י וגם רוגיירי היו נחושים בדעתם להסתגל לתכונותיהם הדתיות של הסינים: רוגיירי פנה לאנשים הפשוטים, בהם שלטו גורמים בודהיסטים וטאויסטיים, וריצ'י פנה למעמדות המשכילים, שבהם שלט הקונפוציאניזם. ריצ'י, שהגיע בגיל 30 ובילה את שארית חייו בסין, כתב למסדרי הישועים באירופה וקרא לגיוס כמרים שלא רק יהיו "טובים", אלא גם "אנשי כישרון, מכיוון שאנחנו מתעסקים כאן עם עם אינטליגנטי ומלומד כאחד." הספרדי דייגו דה פנטוג'ה והסבאטינו דה אוריס האיטלקי היו שניים מאותם אנשים המוכשרים שהצטרפו לריצ'י במיזם שלו.
כמו שריצ'י בילה את חייו בסין, האחרים שבאו אחריו עשו את אותו דבר. רמת מחויבות זו נדרשה מסיבות לוגיסטיות: נסיעות מאירופה לסין ארכו חודשים רבים, ולעיתים שנים. למידת השפה והתרבות של המדינה לקחה זמן רב עוד יותר. כאשר ישועי מסין אכן חזר לאירופה, הוא עשה זאת בדרך כלל כנציג ("המפקח") של המיסיון בסין, שהופקד על גיוס כמרים ישועיים נוספים שיגיעו לסין. כמו כן ביקשו להבטיח תמיכה מתמשכת במיסיון מהרשויות המרכזיות של הכנסייה, ויצירת פרסום חיובי למיסיון ולמדיניותו, על ידי פרסום ספרות מדעית ופופולרית על סין והישועים. באחת הפעמים כמעט הוסב קיסר צ'ונגז'ן לנצרות ושבר את כל פסלי אליליו.
שינוי דינמי.
נפילת שושלת מינג (1644) וכיבוש סין על ידי משטר מנצ'ו צ'ינג הביאו כמה שנים קשות לישועים בסין. בעוד שאבות הישועיים הצליחו להרשים את קיסרי מנצ'ו עם תצוגה של מדע מערבי או חיזיון כנסייתי ולהזמינם בנימוס להצטרף אליהם, אחרים סבלו ממאסר כמו לודוביקו בוגליו וגבריאל דה מגאלאס בסצ'ואן בשנת 1647 או אלברו סמדו בקנטון בשנת 1649. מאוחר יותר היה יוהאן גרובר בבייג'ינג בין 1656 ו- 1661.