תפקידו האחרון בתיאטרון היה באוסטריה, בהצגה "קרל מרקס באלג'יר" בתפקיד קרל מרקס.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1964 גילם את מקבל פני התורמים ליער בסרטו של אפרים קישון "סאלח שבתי" ובסרטו של פוצ'ו "אולי תרדו שם?". ב-1967 גילם את שטיינר בסרטו של קישון "ארבינקא". ב-1968 השתתף בסרט "הבן האובד". ב-1972 השתתף בסרטו של אלפרד שטיינהרדט "סלומוניקו". ב-1973 השתתף בסרטו של יחיאל נאמן "המשכנע בע"מ", והשתתף בסרטו של יונה דאי "אדם". ב-1976 השתתף בסרטו של בועז דוידזון "לופו בניו יורק". ב-1977 גילם את עוזר המלכה בסרט שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ' "פנטסיה על נושא רומנטי". ב-1981 גילם את אדון יוסף הצבע בסדרת הטלוויזיה "רגע עם דודלי". ב-1984 השתתף בסרטו של ריקי שלח "החורף האחרון". ב-1985 גילם את הרופא בסרטו של עודד קוטלר "רומן בהמשכים". ב-2003 השתתף בסרט "לא בת 17" של יצחק צפל ישורון, בשנת 1985 השתתף כשחקן אורח בפרק בסדרה הקומית של הטלוויזיה החינוכית "קרובים קרובים". בין השנים 1989–1991 השתתף בסדרת הטלוויזיה "קשר משפחתי". ב-1993 השתתף בסרטו של ענר פרמינגר "גולם במעגל" ובסרט "הירושה" של אמנון רובינשטיין. ב-1995 גילם רופא בסדרת הטלוויזיה "ייסורי אפרים" שביימו ערן ריקליס ויואב צפיר והשתתף בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה". בין השנים 1998–1999 גילם את תרשיש הישיש לצד אקי אבני וסיגל שחמון בשעשועון הטלוויזיה "המבצר" ששודר בטלעד. ב-2005 גילם את וסרמן בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי" וגילם רב בסרטו של ראדו מיכאילאנו "תחיה ותהיה". ב-2006 השתתף בסרטו של אודי אלוני "מחילות". ב-2007 גילם רב בסרטו של אורי פסטר "מלך של קבצנים".
בגרמניה שיחק בין היתר בסרטי טלוויזיה: "השולחן" ו"שלום דויטשלנד", וב-1982 גילם את ד"ר לנדאו בסרט טלוויזיה בשם "אישה ושמה גולדה" בה כיכבה אינגריד ברגמן בתור גולדה מאיר.
חיים פרטיים.
ב-2009 שבר את רגלו לאחר צפייה בהצגה בתיאטרון הקאמרי ומאז בריאותו התרופפה. ביוני 2010 נפטרה מינה אשתו. לאחר מות אשתו חלה בדיכאון, הפסיק לאכול ומצבו התדרדר עוד יותר. נפטר בתל אביב ב-10 באוקטובר 2010, חודש לפני יום הולדתו ה-91, ונקבר בבית העלמין ירקון.
לזוג שתי בנות: הזמרת עפרה פוקס (אלמנתו של הפזמונאי אהוד מנור) והשחקנית עדנה פוקס.
במסגרת המיזם להנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב נקבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב בזל 44.
קבקב
וי-2
געשיות דו-אופנית
געשיות דו-אופנית היא תופעה געשית, בה נפלטות לבות מאפיות ופלסיות מהר געש אחד, ללא פליטה של לבות בהרכב בינוני. סוג זה של געשיות קשור לרוב לאזורים של מתיחה טקטונית, ובעיקר לבקעים.
מנגנון היווצרות.
געשיות דו-אופנית מוסברת בדרך-כלל כתוצאה של התכה חלקית של תחתית הקרום, היוצרת מאגמות גרניטיות במהלך מגע עם נפחים גדולים של מאגמה בזלתית חמה יחסית הנובעת מהמעטפת. שני סוגי המאגמה יוצרים תאי מאגמה נפרדים, מהם נובעות התפרצויות מקבילות של שני סוגי הלבה.
געשיות דו-אופנית עשויה להתפתח גם בשדות געשיים – בתגובה לשינויים בקצב יצירת מאגמה או מתיחה, או שניהם גם יחד, וגם באגני גב קשת, בשלבים הראשונים של התפתחותם.
חשיבות.
מרבית האירועים הגעשיים הדו-שיאיים הקשורים בהידקקות הקרום משמשים לסיפוק ראיות של אירועי ביקוע בעבר. ניתן להשוות דגימות מאזורים אלה לאזורים יבשתיים בהם מתרחש בהווה ביקוע פעיל ומתקיימת געשיות דו-אופנית.
שדה סגור ממשית
שדה סגור ממשית הוא שדה סדור, שאין לו הרחבות אלגבריות סדורות (פרט לשדה עצמו). הדוגמה המוכרת לשדות כאלה היא שדה המספרים הממשיים, ואכן, יש תכונות חשובות של שדה המספרים הממשיים שהן משותפות לכל השדות הסגורים ממשית (התורות שקולות אלמנטרית).
שדה R הוא סגור ממשית אם ורק אם אין בו שורש ריבועי של מינוס אחת, וסיפוח השורש הזה מביא לשדה formula_1 שהוא סגור אלגברית. שדה סדור הוא סגור ממשית אם ורק אם הוא אוקלידי ויש בו שורש לכל פולינום ממעלה אי-זוגית. בפרט, מכיוון שכל שדה סגור ממשית הוא אוקלידי, יש בו סדר יחיד. שדה הוא סגור ממשית אם ורק אם מעלת ההרחבות האלגבריות מעליו חסומה (משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים), 1927).
הפונקציות הפולינומיות מעל שדה סגור ממשית הן רציפות, במובן המוכלל המתאים למשפט ערך הביניים: אם פולינום מקבל ערכים a,b בקצוות של קטע, אז הוא מקבל כל ערך בין a ל-b בתוך הקטע.
לכל שדה סדור יש סגור ממשי, שהוא הרחבה אלגברית סדורה גדולה ביותר המכילה אותו. שלא כמו בניית הסגור האלגברי, בניית הסגור הממשי אינה מצריכה את הלמה של צורן. לדוגמה, החלק הממשי של שדה המספרים האלגבריים הוא הסגור הממשי של שדה המספרים הרציונליים. שלא כפי שמשתמע מן הדוגמה הזו, בדרך כלל שדה סדור אינו צפוף בסגור הממשי שלו.
התורה הלוגית של שדות סדורים ממשית היא שלמה, כריעה ו-o-מינימלית. בנוסף, תתי מבנים ותתי מבנים אלמנטריים הם היינו-הך בתורה זו (זאת אומרת התורה היא model complete), מכיוון ש"עקרון טרסקי" מאפשר חילוץ כמתים בתורה מסדר ראשון שלהם (כשמוסיפים לשפת השדות את יחס הסדר). זוהי אבן היסוד לפתרון קצר ופשוט לבעיה השבע-עשרה של הילברט.
ראו גם.
משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים)
M-66 (מרגמה)
M-66 היא מרגמה בקוטר 160 מ"מ מתוצרת סולתם מערכות. היא מבוסס על דגם קודם יותר של מרגמת , ה-M-58 של חברת ואמאס הפינית. המרגמה יכולה לירות פגז במשקל למרחק של , ומתופעלת על ידי צוות של 6–8 אנשים.
המרגמה בצה"ל.
ה-M-66 פותחה על ידי סולתם כמענה לחוסר היכולת של צה"ל להצטייד בנשק ארטילרי מודרני. במלחמת ששת הימים היה מצויד רק גדוד אחד ב-M-66, אשר פעל בחזית סיני כנגד הצבא המצרי. הגרסה הנגררת יצאה משירות ב-1974.
בנוסף לגרסה הנגררת, הורכבה המרגמה על גבי תובת טנק שרמן ושירתה בצה"ל בשם 160 מ"מ. מרכב הטנק עבר שינוי על מנת לעמוד בהדף הירי מהמרגמה. גדודי המכמ"ת שירתו בצה"ל משנת 1968 והשתתפו במלחמת ההתשה, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל. הגרסה המתנייעת יצאה משירות ב-1985.
בנוסף לצה"ל הייתה המרגמה בשימוש צבאותיהן של אקוודור, דרום אפריקה, הונדורס וסינגפור.
היכל נוישוץ
בית כנסת נוישוץ
סמוליאן
סמוליאן (בבולגרית: Смолян) היא עיר ואתר סקי בדרום בולגריה, בירת מחוז סמוליאן, השוכנת על הרכס המרכזי של הרודופי, 260 ק"מ דרומית מזרחית לבירה סופיה.
היסטוריה.
עדויות להתיישבות אנושית מאורגנת של, טים תראקים מתוארכות למאה ה-13 לפנה"ס, תקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרפובליקה הרומית ועם הפיצול באימפריה הרומית עבר לחזקת האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-5 מרבית תושבי האזור קיבלו על עצמם את הנצרות. בסמיכות לעיר נמצאו שרידי בזיליקות מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נפל האזור בידי האימפריה העות'מאנית והעיר מוזכרת בשמה המודרני בתעודות עות'מאניות מן המאה ה-17.
ב-17 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית. סמוליאן נותרה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה באופן חד צדדי על איחוד בין רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה, סוגיה שהובילה לפריצת מלחמת בולגריה–סרביה (1885). ב-3 במרץ 1886 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את המלחמה ובמסגרתו נמסר החבל לבולגרים לפקדון בן 5 שנים שמעולם לא הוחזר, להוציא את אזורי קרדז'אלי וסמוליאן שנותרו בחזקת העות'מאנים. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ב-21 באוקטובר 1912, נכבשה סמוליאן בידי צבא ממלכת בולגריה ומאז נותרה בחזקת הבולגרים.
בראשית שנות ה-80 רדף המשטר הקומוניסטי בראשות טודור ז'יבקוב את בני המיעוט הטורקי במדינה ובכלל זה כפה עליהם אימוץ שמות בעלי קונוטציה סלאבית ועשרות אלפים מהם נאלצו להגר מבולגריה לטורקיה. באמצע שנות ה-80, הציעה המפלגה הקומוניסטית בסמוליאן להחיל את תהליך ה"בולגריזציה" גם על יהודי בולגריה והנהגת המפלגה בסופיה דחתה את הצעתה על הסף.
כלכלה.
התחבורה הציבורית לסמוליאן מתנהלת באמצעות אוטובוסים ומוניות. העיר מקושרת ליישובי הסביבה באמצעות רשת כבישים עירוניים ובין עירוניים. 24.6% משטח הרשות המקומית מיועד לחקלאות והגידול העיקרי הוא תפוחי אדמה. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיות הבשר וחלב. בשטח הרשות המקומית קיימים מפעל טקסטיל, מאפייה ומפעל ממתקים. חלק נכבד מהתוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות, בעיקר הארחת תיירים המגיעים לאתרי הסקי, סביבת העיר.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית סמוליאן מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה ובשל הגירה שלילית. בין 1992 ל-1999 קטנה אוכלוסיית העיר ב-5.96% ובין 2000 ל-2009 ב-8.92%. 51% מהאוכלוסייה הן נשים ו-49% הם גברים.
אקלים.
בסמוליאן שורר אקלים ממוזג הררי והטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 7oc ל-9oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה מ-700 מ"מ ועד 900 מ"מ.
הצללפוני
גיא לרר
גיא (שלמה) לרר (נולד ב-19 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה ישראלי. מגיש את התוכנית "הצינור" בערוץ 13.
ביוגרפיה.
לרר נולד למשפחה יוצאת בולגריה. אביו, ד"ר טוביה לרר, הקים ב-1972 את האגודה הישראלית למניעת עישון. למד במגמת קולנוע בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית' בירושלים. בצה"ל שירת בחיל השריון כלוחם ומפקד טנק בגדוד 433 בחטיבה 500.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש ככתב לענייני תרבות ברשת "ידיעות תקשורת". בשנת 2004 עבר לגור בלונדון, ממנה המשיך לכתוב עבור "ידיעות אחרונות", "עלונדון" וכן צילם כתבות עבור "חדשות 10".