בסצנת הסיום של הסרט נראה הגיבור הולך לכיוון דרך פרטית של בית כשפתאום הוא מתחיל לרחף באוויר, שהיא מקבילה לסצנת הפתיחה של הסרט בה נראה ילד קטן צף באוויר בדיוק באותו מקום. שלא כמו הילד שתפס בחוזקה בידית של המכונית, הגיבור נוגע בהיסוס באותה ידית אך הוא מרפה ועולה מעלה מעל הרכב והעצים, מגיע למרחב הכחול האינסופי של השמיים עד שהוא נעלם לגמרי מן העין.
בנוסף, הסרט מציע הצעה שהחיים שלאחר המוות הם חלום אחד ארוך.
ליהוק.
בסרט יש תפקידים קטנים רבים בהופעות משחק ובהופעות קמע:
הפקה.
כדי להוסיף לסרט את אפקט דמוי החלום, נעשה שימוש בסרט בטכניקת ההנפשה רוטוסקופיה. התחושה של הסרט משתנה ללא הרף, ונעשית זרה יותר ככל שהסרט ממשיך. האנימטורים השתמשו במחשבי אפל מקינטוש off-the-shelf שהם זולים יותר.
הקרנות.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2001, והסרט יצא לאור במספר מוגבל של בתי קולנוע בארצות הברית ב-19 באוקטובר 2001.
ביקורות.
תגובות הביקורות לסרט היו בעיקר חיוביות. על פי Rotten Tomatoes, 80% מהמבקרים נתנו ביקורת חיוביות בהתבסס על 143 ביקורות, ודעת הקונצנסוס היא שהסרט הוא "חוויית מוחין ייחודית". על פי Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 82/100 בהתבסס על 31 ביקורות. רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך ארבעה, כשהוא מתאר את חוויית הסרט כ"מקלחת קרה ומחזקת של הבהרת רעיונות". מאוחר יותר (ב-2009) כלל איבריט את הסרט ברשימת "הסרטים הגדולים שלו". ליסה שורצבאום מאנטרטיינמנט ויקלי העניקה לסרט ציון A כשהיא מתארת אותו כ"עבודת אמנות קולנועית שבה צורות ומבנים מנסים לתפוס את ההיגיון הפנימי של נושא החלומות וההליכה לקולנוע". סטפן הולדן מהניו יורק טיימס כתב על הסרט כי הוא "כה וירבלי זריז וחדשני מבחינה ויזואלית שאתה לא יכול לספוג את זה, אלא אם כן יש לך את כל השכל שלך עליך." דייב קר גם הוא מהניו יורק טיימס מצא כי הסרט "מקסים, נזיל, מצחיק" והצהיר כי "הסרט אף פעם לא הרגיש כבד מדי או בעל שאפתנות יתרה."
משה גליקין
משה גְליקין (19 בנובמבר 1874 – 2 ביולי 1973) היה מייסד חוות מגדל, חבר הוועד הלאומי באספת הנבחרים הראשונה, ציר לקונגרסים הציוניים, ממייסדי שכונת הדר הכרמל בחיפה ואזרח כבוד של העיר.
קורות חיים.
גליקין נולד לשרה ושלמה גליקין בעיר מוסקבה שברוסיה, הרביעי מבין שבעה ילדים. ב-1889 התוודע לציונות בעקבות הספדו של יעקב מזא"ה על רבה של העיר בויסק. הוא החל ללמוד על תנועות ציוניות כבני ציון, חיבת ציון וביל"ו. ב-1892 הגשים את חלומו ועלה לארץ ישראל. בארץ ישראל, אחרי שהות קצרה במושבה ראשון לציון, קבע את מקום מושבו בעין זיתים, שם עבד על אדמת אגודת האלף ממינסק. בזכרונותיו ציין כי "אמנם הייתי רשום כפועל במושבה עין זיתים אבל למעשה הסתובבתי בארץ, ביהודה ובגליל ולא עשיתי שום דבר ... קשה היה לי לקבל מרות". בסופי השבוע למד צרפתית כדי להכין עצמו ללימודים גבוהים בצרפת.
ב-1894 חזר לרוסיה על מנת להתגייס, על פי החוק, לצבא האימפריה הרוסית. הוא קיבל תעודת שחרור והחל לעבוד בקאזאן בחברת נפט (1894–1899), שם היה פעיל בתנועת סטודנטים ציונית. ב-1899 נסע ללמוד בגרמניה. אחרי שהות קצרה בקתן (Köthen) שבאנהלט עבר ללייפציג והתחיל ללמוד מדעי המדינה בבית הספר למסחר שליד אוניברסיטת לייפציג. באפריל 1900 היה ממייסדי הפרקציה הדמוקרטית, שהייתה מושפעת מאחד העם ודגלה בהרחבת התנועה הציונית והפיכתה לתנועה עממית ודמוקרטית. כחלק מפעילות פוליטית זאת השתתף בקונגרסים הציונים החמישי והשישי ("קונגרס אוגנדה"). בסוף 1903 נענה לקריאתו של מוצקין, חזר לרוסיה והחל לעבוד במִנהלת העיתון היידי "פריינד" (כמנהל בית הדפוס) ובעיתון היהודי בשפה הרוסית "ראזסוויט" (כעורך ראשי).
ב-1907 נפגע בתאונת דרכים, ובפיצויים שקיבל שב לארץ ישראל. עם הגיעו עבד תקופה מסוימת בבית החרושת לשמן וסבון "עתיד" ובהמשך כמנהל אדמיניסטרטיבי של מכללת בצלאל. ב-1909 הוזמן לייסד ולנהל את חוות מגדל, שיוסדה אז על ידי "חברת טבריה אדמות ונטיעות" שהוקמה במימון בעלי הון ברוסיה, בשל יכולתו הארגונית ולמרות חוסר ניסיונו בחקלאות. גליקין ביקש פועלים לעבודה מהסתדרות החורש (מוסד שנבחר על ידי הפועלים החקלאיים, שהיה כמו המרכז החקלאי בראשיתו). הסתדרות החורש שלחה כ-15 פועלים ופועלות, ובסוף השנה כבר היו למעלה מ-60 פועלים בהם א. ד. גורדון ויוסף טרומפלדור עם הקומונה שבראשה עמד. בשנת 1910 פעל להרחבת הדרך ממגדל לטבריה ל-3 מטרים כך שתתאפשר נסיעת עגלות והחל בסיקול השדות וחפירת תעלות למי השקיה, נבנו מגורי פועלים שהיו מרווחים ונוחים יותר מהמקובל במושבות והותקנו בהם, לראשונה בגליל, מקלחות. בשנת 1912 נקלטו בחווה פועלים תימנים אך גליקין החליט לפטרם באותה שנה שכן החליט כי "אלמנט זה" אינו מתאים לעבודה במגדל. בשנים 1913–1914 החל גליקין להעסיק גם פועלים ערבים והגדיל את מספר הפועלים מקרב היהודים הספרדים מטבריה ומצפת על חשבון פועלי העלייה השנייה ששכרם היה גבוה יותר. שינוי זה יצר מתח בינו לבין אנשי העלייה השנייה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה כיהן כיו"ר התאחדות איכרי הגליל התחתון.
כתוצאה מנפילתה של ניל"י נאסר גליקין כמו רבים מבני היישוב העברי, אך מעמדו הקנה לו זכויות יתר גם בעת כלאו בדמשק.
ב-1919 שימש כבא כוח של ועד הצירים.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 בנה את ביתו בחיפה, ב"שכונת הטכניקום" (רחוב אחד העם 5 של ימינו) לצד בתיהם של אסתר ואפרים קראוזה ושמואל פבזנר. תכנון הבית נעשה על ידי הנס סובלזון. הבית, עם המגדל המחודד, שימש כפנסיון "וילה מגדל" (על שם החווה שניהל) בניהול אשתו, לובה. הפנסיון כלל 18 חדרים וכיאה לצמחונותו של גליקין היה טבעוני. בסוף שנות הארבעים שכנה בבניין מפקדה של ההגנה.
בזמן מלחמת העולם השנייה שהה בשווייץ, שם נפגש, לעיתים, עם בנו, , ששירת בצבא הבריטי. לאחר המלחמה חזרה המשפחה לחיפה. תודי, איש האצ"ל, נהרג בראשית מלחמת העצמאות במהלך שמירה בעמדה בחיפה בינואר 1948.
לובה ומשה גליקין היו הורים לעוד שלושה ילדים: רעיה, אמנון וזהרה.
ב-1973, זמן קצר לפני מותו, הוכתר כיקיר חיפה. הוא ביקש שעל קברו יכתב "חברו ובן דורו של זאב ז'בוטינסקי". אלמנתו לובה נפטרה כשנה וחצי אחריו.
סופר פארם
ג'ייסון לואיס
ג'ייסון לואיס (באנגלית: Jason Lewis, נולד ב-25 ביוני 1971) הוא שחקן ודוגמן עבר אמריקאי. ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של ג'רי סמית' בסדרה "סקס והעיר הגדולה".
ביוגרפיה.
לואיס נולד בעיר ניופורט ביץ' וגדל בעיר לוס אלמיטוס, שניהם בקליפורניה. אמו, ננסי, הייתה אחות ואביו גרגורי לואיס היה שופט. הוריו התגרשו ויש לו אח בשם שון ושתי אחיות, קייטי וניקול. לאחר סיום התיכון למד באוניברסיטת המדינה של סן דייגו. לאחר סיום לימודיו החל לדגמן תחילה בפריז ולאחר מכן הפך לדוגמן מבוקש במילאנו בסוף שנות ה-90 ודיגמן אז בין היתר עבור מותגים כדוגמת Guess, טומי הילפיגר והוגו בוס.
קריירה.
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של לואיס הייתה בשנת 1997, בסדרה הפופולרית "בוורלי הילס 90210". לאחר מכן, בשנת 2003 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "סקס והעיר הגדולה" את תפקידו של ג'רי סמית' ג'ראד. זהו תפקידו המוכר ביותר עד היום והוא חזר לשחק בו גם בשני סרטי ההמשך לסדרה. בשנת 2007 שיחק לצידם של דמי מור וקווין קוסטנר בסרט "מיסטר ברוקס". לאחר מכן הוא ביצע הופעות אורח בסדרות "מכושפות" ו"אחים ואחיות".
לואיס תומך פעיל של הקהילה הגאה ובמאי 2008 הופיע בטקס פרסי GLAAD.
ב-2010 הופיע בסדרה "איך פגשתי את אמא" ובשנת 2014 שיחק בתפקיד של פיט אוונס בסדרה הישראלית "להיות איתה" של אסי עזר בתפקיד בן זוגה לשעבר של הדמות אותה מגלמת רותם סלע.
בשנת 2017 שיחק בסרט "חופשי בטבע" ובשנת 2018 שיחק בסרטה של הת'ר גראהם "Half Magic" כמארק.
ההיפותזה הקורגנית
ההיפותזה הקורגנית (באנגלית: Kurgan hypothesis), היא אחת מההשערות המקובלות למקורן של שפות הודו-אירופיות מוקדמות הגורסת כי אנשי "התרבות הקורגנית" (מושג המקבץ את בני ואבותיהם הקדמונים) ששכנו בערבה הפונטית-כספית (ערבה המשתרעת בין הים השחור לים הכספי ומצפון להם לאורך הוולגה) דיברו, ככל הנראה, שפה פרוטו-הודו-אירופית. מקור השם שאוב מהמילה הרוסית "קורגן", שהושאלה מטורקית לציון רוגם (תל עפר ואבנים המורמים מעל קבר).
בשנות ה-50 הציעה לראשונה מריה גימבוטאס את היפותזה הקורגנית. גימבוטאס הגדירה את "התרבות הקורגנית" כבעלת ארבעה שלבים עוקבים שראשיתם (התרבות הקורגנית הראשונה) בתרבויות סמארה וסרוגלאזובו (Seroglazovo) שהתקיימו במהלך התקופה הכלקוליתית באזור הדנייפר והוולגה בראשית האלף ה-4 לפנה"ס. על פי ההיפותזה, בראשית האלף ה-3 לפנה"ס התפשטו עמים נוודים אלו ברחבי הערבה הפונטית-כספית ואף חדרו למזרח אירופה.
פטריק ראפטר
פטריק מיכאל "פאט" ראפטר (באנגלית: Patrick Michael "Pat" Rafter, נולד ב-28 בדצמבר 1972) הוא טניסאי אוסטרלי בעבר. הוא דורג ראשון בעולם (26 ביולי 1999) לפי דרוג ה-ATP וזכה בשלושה טורנירי גראנד סלאם, 2 ביחידים, באליפות ארצות הברית (1997, 1998) ו-1 בזוגות באליפות אוסטרליה, עם יונס ביורקמן משוודיה (1999). באליפות וימבלדון הוא הגיע למשחק הגמר, פעמיים ברציפות (2000, 2001). בשנת 2002, נבחר לאיש השנה של אוסטרליה .
חיים אישיים.
ראפטר נולד במאונט איסה למשפחה בת תשעה אחים ואחיות. באפריל 2004 נישא לבת זוגו לארה פלטמן (איתה יש לו בן בשם יהושוע) בפיג'י. במאי 2005 הביאו השניים לעולם את ביתם, אינדיה.