זעירי היה גדול תלמידי רבי חנינא, ומגדולי חכמי ארץ ישראל, יותר מרבי אלעזר שנודע כ"מרא דארעא דישראל". על כך יעיד המעשה הבא המובא בגמרא ריש לקיש שחה בים, בא רבה בר בר חנה ונתן לו את ידו, ושוחח עמו. הגמרא שואלת? האם ייתכן שריש לקיש נתן את ידו לרבה בר בר חנה? הרי ידוע, כי ריש לקיש, למי שהיה נותן לו את ידו, הביאו לו הלוואה כספית ללא עדים, שכן אפילו לרבי אלעזר שהיה מרא דארעא דישראל (ראש החכמים בארץ ישראל) לא נתן את ידו, ומתרצת הגמרא, כי אם המעשה היה בריש לקיש, כנראה שהאדם השני היה זעירי.
בשונה מאמוראים אחרים, כאשר הוא היה אומר שבמשנה חסר קטע מסוים, קבעו חכמי הזמן את הוספתו כחלק מנוסח המשנה, בשונה למשל מהוספותיו של רב ששת הוא נודע בכושר הסברתו המיוחד, עד שאמר עליו רבא: כל ברייתא שזעירי אינו מפרש אותה, לא ניתן לפרש אותה.
הוא לא נזכר בתלמוד בשם "רבי", באף מקום, וזאת על פי המאמר "גדול מרבן שמו", כלומר גדול יותר רב כאשר אינו נקרא בשם תואר, שכן שמו עצמו הוא תוארו.
הקפדתו היתירה על יוחסין.
רבי יוחנן, גדול חכמי ארץ ישראל רצה שזעירי ישא את בתו, אבל זעירי התחמק ממנו מכיוון שהוא היה מבבל הנחשבת למיוחסת יותר ביחס לארץ ישראל שבה התערבו פסולין. פעם אחת הגיעו לשלולית מים וזעירי הרכיב את רבי יוחנן על כתיפו. אמר לו רבי יוחנן באותה שעה: תורתי כשירה לך, ואילו בתי אינה טובה בשבילך? אך למרות זאת זעירי המשיך להתחמק ממנו. והגמרא מסבירה כי רבי יוחנן לא ידע את אמרתו של רבי אלעזר "לא עלה עזרא מבבל עד שעשאה סולת נקייה", כך שבבל הייתה מיוחסת לגמרי, שזו היא הסיבה שלא רצה זעירי לקחת את בתו של רבי יוחנן לאשה, עקב יחוסו הגדול יותר מאשר רבי יוחנן.
גם הלכתית, החמיר זעירי בהלכות יוחסין. כך למשל התייחסותו למשנה במסכת כתובות: . התחבטו חכמי ארץ ישראל בפירוש משנה זו, מדוע סובר רבי יהושע לא יאמינו לאשה לומר שנבעלה לאדם כשר, הרי יש לה מיגו. רב אסי תירץ, שהכוונה במילה "מדברת" היא כינוי בלשון נקייה ליחסי אישות שהמקרא קורא לה בלשון אכילה ודיבור, ולכן אין לאשה מיגו לומר שלא נבעלה, שהרי ראו שנבעלה. זעירי לעומת זאת, הסביר את המשנה כפשוטה שראוה מדברת ומתייחדת עם אדם במקום סתר, ולא מאמינים לה לומר שלא נבעלה, ואף על פי שעל פי ההלכה אין אוסרים אשה על יחוד, מעלה עשו ביוחסין, מפני חומרתן.
גישה זו, מקובלת הייתה בידי זעירי מרבו רבי חנינא שכן גם הוא סבר כי יש להחמיר במיוחד ביוחסין ובלשון חז"ל "מעלה עשוי ביוחסין". לפי זה פירש זעירי בשם רבו רבי חנינא, את המשנה במסכת כתובות , ופירש שמדובר שם שעברה שם קבוצת אנשים שכל אחד מהם כשר לכהונה - כלומר שאינו פוסל בביאתו את האשה שבא עליה, ואינו נתין או ממזר, ומלבד זאת רוב אנשים העיר כשרים לכהונה, כך שישנם שני רוב להכשיר. בטעם הדבר פורש בתלמוד, שלא די ברוב אחד, כמו שאר ההלכות שבהן נפסק להלכה כי אם הרוב כשר ניתן לסמוך עליו למעשה, ולמשל אם נמצאה חתיכת בשר ליד עשר חנויות שתשע מהן כשרות - מותר לאכול את חתיכת הבשר, אך ביוחסין החמירו שצריך שני רוב, וגזרו שמא אם יסתמכו על רוב אחד, שמא יקרה שהאשה תבוא לביתו של הבועל, שאז הבועל הוא "קבוע", ותקף לגביו הכלל "כל קבוע כמחצה על מחצה דמי", ולכן גזרו שגם כאשר הבועל יצא מביתו ואינו קבוע בביתו, אין לסמוך על רוב העיר, ואף על רוב קבוצה שמהם פירש אחד ובעל אין לסמוך, שמא יסמכו על רוב העיר במקרה של קבוע שבו אין רוב מועיל.
מסחרו.
הוא היה סוחר, וגם היה נוסע ממדינה למדינה, לצורך מסחרו. באחת ממסעותיו עבר במצרים, שמליאה הייתה בכשפים, וקנה חמור, אך כאשר רצה להשקותו מים, התברר כי הכשפים נמסו והתפוגגו, ומדובר למעשה בגמל, שמחירו זול יותר. המוכר אמר לו: לא היה עלי להחזיר לך, שכן כל אחד יודע שכאשר קונה הוא בעל חיים עליו להשקותו מים לפני הקנייה כדי לבדוק מי הוא הבעל חיים האמיתי, ולולי זעירי אתה ששמך מפורסם בכל העולם לא היינו מחזירים לך את הכסף.
תלמידיו.
על תלמידיו נמנו אבא בר חנן ורב דימי שמסר מאמרותיו, ורב נחמן.
אף רב חייא בר אשי היה תלמידו, ולדעה אחת ב, עבר זעירי בנהר ביום כיפור כדי להקביל פני תלמידו.
גם האמורא סורחב בר פפא מסר הלכה משמו של זעירי.
מועצת המורדים
המועצה הלאומית של לוב
עות'מאנית
יעקב ריזר
יעקב ריזר (רייזר) (6 בינואר 1893 – 14 בנובמבר 1974) היה מהנדס ישראלי יליד גליציה. שימש כמהנדס ראשי ומנהל המחלקה הטכנית בסוכנות היהודית. בשנים 1939–1941 שימש כראש המפקדה הארצית של ארגון "ההגנה".
ביוגרפיה.
ריזר נולד בעיירה בעלז שבגליציה שתחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. סיים לימודים תיכוניים בגימנסיה בלבוב. ב-1915 סיים את לימודיו לתואר מהנדס מוסמך בפוליטכניקום בווינה שבאוסטריה. בהמשך עבד כמהנדס בווינה ובלבוב, ובמקביל עסק בפעילות ציונית. ריזר השתתף עם אורי צבי גרינברג ופעילים נוספים בהוצאת ירחון ראשון בעברית בעירו לבוב.
בשנת 1924 עלה ריזר לארץ ישראל ועבד בסולל בונה. בינואר 1928 התמנה למהנדס הראשי ולמנהל המחלקה הטכנית של הסוכנות היהודית. במסגרת תפקידו היה שותף בתכנון יישובי חומה ומגדל ונמל תל אביב. ריזר שימש בתפקידו בסוכנות עד צאתו לגמלאות בשנת 1959.
ריזר היה נשיא אגודת המהנדסים והאדריכלים בארץ ישראל בין השנים 1935–1938.
בשנים 1939–1941 שימש ריזר בתפקיד ראש המפקדה הארצית (רמ"א) של ארגון ההגנה. כינויו בארגון היה "המהנדס".
ריזר נפטר ב-1974, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
בינת השכווי
ויקטור פישל
תקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה
תקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה הייתה תקיפה אווירית של מאגרי דלק בחן עייש ובית זיקוק בחומס שבצפון סוריה ב-23 באוקטובר 1973 יומה ה-18 של מלחמת יום הכיפורים. בתקיפה נפגעו קשה מאגרי הדלק בצפון סוריה ומתקני הזיקוק. הייתה זו התקיפה האווירית הישראלית האחרונה כנגד מטרות כלכליות בַּמלחמה.
רקע.
החל מהיום השלישי למלחמה תקף צה"ל מתקנים אסטרטגיים בעלי השפעה על המשק הסורי בעומק סוריה וזאת במטרה להוציאה ממעגל הלחימה ולהביא לריתוק כוחות הגנה בעורף על חשבון חזית רמת הגולן שבה התנהלו קרבות קרקעיים קשים. תקיפות אלה נעשו בעיקר באמצעות חיל האוויר, חיל הים ויחידות חי"ר מיוחדות.
חלק גדול מיעדי התקיפה היו מתקני אנרגיה שהבולטים בהם: השמדת תחנות הכוח הגדולות "קאנטינה" ו"אוקלהומה" ב-10 באוקטובר ותקיפת מסוף הדלק בבניאס ב-11 באוקטובר.
לאחר שהפסקת האש הראשונה מיום ה-22 באוקטובר הופרה, הוחלט להפציץ את מתקני הדלק בצפון סוריה ולהמשיך את הלחץ על הסורים ובכך להביא לירידה בנכונותם להמשיך בלחימה.
התקיפה.
את ההפצצה של מתקני הדלק ביצעה שישיית מטוסי פנטום מטייסת האחת בהובלת איתן בן-אליהו ויצחק אמיתי (שאף תכנן את התקיפה).
את השישייה התוקפת אבטחה רביעיית פאנטומים נוספת מאותה הטייסת שהיו חמושים למשימת ירוט ותפקידם היה לנהל קרבות אוויר עם מטוסי ירוט סוריים שעלולים להישלח לאזור, להעסיק אותם ובכך לאפשר הפצצה בלתי מוסחת. בנוסף 2 רביעיות שחקים מטייסות 101 ו-117 המריאו גם הן לפטרול התקפי בגזרה.
10 המטוסים הישראלים המריאו מבסיס חצור, טסו מעל הים, חצו את קו החוף של לבנון מעל הרי הלבנון וחדרו משם למרחב האווירי הסורי.
שישיית המטוסים המפציצים טסו בגובה נמוך ובדממת אלחוט, רביעיית היירוט טסה באותו המסלול, בדיוק מעליהם בגובה 20,000 רגל במטרה להראות באופן ברור במערכות המכ"ם הסוריות ולהסתיר מפני המכ"ם את השישייה התוקפת מפני גילוי.
עם התקרבות המטוסים הישראלים ליעד הזניקו הסורים כנגדם שתי רביעיות מיג 21 שעלו לגובה של כ-25 אלף רגל. שישיית הפנטומים נכנסה ליעפי הפצצה כמתוכנן והטילה פצצות על חוות המכלים ועל מתקני הזיקוק ובאותו הזמן החל קרב אוויר מעליהם עם מטוסי החיפוי. התקיפה של מטוסי ההפצצה נמשכה באין מפריע, הפגיעות היו מדויקות והמתקנים הובערו.
קרב האוויר.
את רביעיית החיפוי הובילו רון חולדאי והנווט יורם רומם. עם הגיעה לאזור היעד החל קרב אוויר בין רביעיית הפאנטומים המחפים לבין שמונת המיגים.
הפנטום השלישי ברביעייה שהוטס על ידי דן חלוץ ונווטו יהואר גל שיגר טיל אוויר אוויר שפגע במיג הראשון שטייסו צנח. לאחר מכן הפיל חלוץ מיג נוסף (שהיה בן הזוג של אותו המיג).
לאחר מכן הפיל הפנטום הרביעי ברביעייה שהוטס על ידי יגאל סתוי ונווטו איתן שמואלי מטוס מיג נוסף. המטוס הראשון ברביעייה שהוטס על ידי רון חולדאי ביצע תמרוני קרב ממושכים עם אחד המיגים שבמהלכו ירדו לגובה נמוך עד שבאחת הפניות פגעה כנף המיג בקרקע והוא התרסק.
לאחר ההפלה הרביעית, סיימו המפציצים את התקיפה והבקר הורה לכל הטייסים לנתק מגע ולשוב לבסיס.
לעבר הקרב הופנו עוד 2 רביעיות של מטוסי מיג 21 מדמייר וסייקל. הרביעייה מדמייר הגיעה ראשונה ונכנסה לקרב עם רביעיית השחקים מ-טייסת 101. 2 מיגים הופלו על ידי 101. עם הצטרפות הרביעייה מסייקל הופל עוד אחד מהם. בהמשך הקרב הצטרפו 2 רביעיות מיג 21 נוספות מקוסייר שיורטו על ידי השחקים מטייסת 117. בקרב זה מיג אחד הופל על ידי 117, ומיג נוסף הופל בהפלה עצמית.
אייסה באטרפילד
אייסה מקסוול ת'ורנטון פאר באטרפילד (באנגלית: Asa Maxwell Thornton Farr Butterfield; בעברית נקרא גם אסא באטרפילד; נולד ב-1 באפריל 1997) הוא שחקן קולנוע אנגלי.
התפרסם בתור הילד הוגו קברה בסרטו של מרטין סקורסזה "הוגו", הילד ברונו בדרמת השואה "הנער בפיג'מת הפסים", הילד אנדר בסרט "המשחק של אנדר", והנער אוטיס בדרמה הקומית "חינוך מיני".
ביוגרפיה.