הטנק הראשון נשלח למבדקים של הצבא במאי 1940 והוכיח עצמו כמשביע רצון מבחינת כוח האש ומבחינה מכנית, מאחר שמרבית הבעיות המכניות כבר נפתרו ב-A10. הטנק נכנס לייצור המוני תחת השם הרשמי טנק חי"ר סימן 3 ולנטיין, והטנקים הראשונים נכנסו לשירות ביולי 1940. איך קיבל את השם ולנטיין הוא נושא למחלוקת. ישנם מספר הסברים לכך: הראשון והפופולרי ביותר הוא כי הטנק הוצע למשרד המלחמה ב-14 בפברואר 1938, ביום ולנטיין. ההסבר השני הוא שזו הייתה מחווה לסר ג'ון ולנטיין קארדן, אחד המפתחים המשפיעים של ויקרס ארמסטרונג, שנפטר שלוש שנים קודם לכן. ההסבר השלישי אומר כי השם ולנטיין הוא ראשי תיבות של החברה
Vickers-Armstrong Ltd Elswick &amp; Newcastle-upon Tyne.
שירות קרבי.
טבילת האש של טנקי הוולנטיין הייתה במבצע צלבן, חלק מהמערכה בצפון אפריקה ביולי 1941, שם הם שירתו בארמייה השמינית הבריטית. מאז ועד 1943 היה הוולנטיין הטנק החי"ר העיקרי בצבא הבריטי.
הוא היה פופולרי בקרב צוותי השריון בזכות צלליתו הנמוכה ואמינותו, אולם כבר ב-1942 נחשב הוולנטיין לדגם מיושן בגלל מהירותו הנמוכה ותותח 2 הליטראות החלש שלו. הצריח הקטן של הטנק מנע התקנת תותח בקוטר גדול יותר. בוולנטיין סימן 3 ו-5 הוצג צריח חדש שהכיל שלושה אנשי צוות, אולם לאחר מכן איש הצוות השלישי הוסר גם בדגם זה, כדי לאפשר את התקנת תותח 6 ליטראות. במרץ 1943 הוולנטיין שימש כפלטפורמת ניסוי לתותח ה-75 מ"מ, שהיה מיועד לטנקי קרומוול וצ'רצ'יל. ההצלחה בניסוי הביאה לייצור גרסה של הוולנטיין עם התותח, שהייתה הגרסה האחרונה של הטנק.
בשלהי 1943 הוולנטיין הוחלף בצבא הבריטי על ידי דגמים חדשים יותר כמו הצ'רצ'יל והשרמן האמריקאי, אולם ייצורו נמשך מאחר שהוא נתפס כטנק אידיאלי למזרח הרחוק, בעיקר אצל הצבא הניו זינלדי, שהפעיל אותו כטנק עיקרי עד לסיומה של המלחמה, ומאחר והוא היה פופולרי ביותר בצבא האדום. כ-2,394 יחידות שיוצרו בבריטניה וכ-1,390 שיוצרו בקנדה הועברו אל הסובייטים במהלך המלחמה.
מיכל פרידמן
מיכל (רגינה) פרידמן היא חוקרת ופרופסור חבר בגמלאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימשה בעבר כראש החוג.
פרידמן הייתה ממקימי החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, יחד עם יהודה ג'אד נאמן ואברהם הפנר.
מחקריה עוסקים בקולנוע הישראלי, הקולנוע הגרמני החדש וראשית הקולנוע הגרמני, קולנוע צרפתי, אוטוביוגרפיה קולנועית וטראומה.
פרידמן נשואה לזאב והיא אימם של השחקן טל פרידמן, התסריטאי יובל פרידמן והמרצה לתקשורת ד"ר אריאל פרידמן.
מהדורת הפוליו הראשונה
מהדורת המחזות ההיסטוריים, הקומדיות והטרגדיות של מר ויליאם שייקספיר (באנגלית: Mr. William Shakespeares Comedies, Histories, &amp; Tragedies) שיצאה לאור בשנת 1623 בפורמט פוליו היא המקור המודפס האמין הראשון לטקסט המלא של 36 ממחזותיו של שייקספיר. המהדורה מכונה על ידי העוסקים בתחום "הפוליו הראשון" או "הפוליו" ומסומנת במחקר . את המהדורה הוציאו לאור ג'ון האמינגס והנרי קונדל שבע שנים לאחר מות המחבר. המהדורה הוקדשה לאחים ויליאם הרברט, הרוזן מפמברוק ופיליפ הרברט, הרוזן ממונטגומרי. על שער הפרסום מופיעה תמונה - דיוקן דרושאוט, שהיא התמונה היחידה שבוודאות מתוארת בה דמותו של שייקספיר.
המהדורה כוללת את רוב המחזות המיוחסים לשייקספיר פרט ל"פריקלס, נסיך צור", "שני שארים אצילים" (The Two Noble Kinsmen) ושני מחזות אבודים, שידוע כי נכתבו אך הטקסט שלהם לא התגלה: "עמל אהבה לא לשווא" (Love's Labour's Won) ו"קרדניו" (Cardenio). אף על פי ש־18 מהמחזות פורסמו קודם לכן במהדורת קוורטו (כמחזה בודד בספר), גם הטקסט המלא והאמין ביותר של מחזות אלה הוא הטקסט המופיע במהדורת הפוליו.
המהדורה מסודרת בצורת ספר המיועד לקריאה והמחזות מסודרים לפי מפתח ז'אנרי לקומדיות, טרגדיות ומחזות היסטוריים בלי קשר למועד כתיבתם. החלוקה המוכרת של כל מחזה למערכות ולתמונות היא מעשה של עורכי המהדורה. 17 מחזות חולקו לפני כן (אולי על ידי שייקספיר עצמו), שלושה חולקו למערכות ולתמונות באופן לא מושלם, עשרה חולקו למערכות בלבד ושישה לא חולקו כלל לפני כן.
הפקת המהדורה.
הטקסט של מחזות רבים נערך לפי רשימותיו של ראלף קריין (Ralph Crane), לבלר רשמי שהועסק על ידי להקת התיאטרון של שייקספיר, "אנשי המלך", שתעתק את המחזות והפיק גרסה אמינה. חלקם תועתקו על סמך "טיוטות עבודה" מוערות של שייקספיר וספרוני הלחשן של התיאטרון ואחרים הם הדפסות מחודשות של נוסחים שיצאו לאור לפני כן במהדורות קוורטו. זכויות הפרסום של חלק מהמחזות היו בבעלותם של המו"לים ויליאם אפסלי (William Aspley - מהומה רבה על לא דבר והנרי הרביעי, חלק שני) וג'ון סמת'וויק (John Smethwick - עמל אהבה לשווא, רומיאו ויוליה והמלט), שהוכנסו כשותפים וחלקו ברווחים בסינדיקציה.
המהדורה הודפסה בפועל בין פברואר 1621 ונובמבר 1623 על ידי בית הדפוס של האב והבן ויליאם ואיזק ג'גארד (William and Isaac Jaggard) ואדוארד בלאונט (Edward Blount), שניהלו בית דפוס וחנות ספרים בלונדון וככל הנראה היו היחידים שיכלו להתמודד עם הדפסה בסדר גודל זה. הם הדפיסו לפני כן גרסאות מסולפות ולא רשמיות של חלק מהמחזות ואף פרסמו ב-1619 את מחזור הסונטות "הצליין הנלהב" כביכול הוא יצירה של שייקספיר. המהדורה, שכללה 900 עמודים, נמכרה בלונדון עבור 20 שילינג כספר כרוך ועבור 15 שילינג עבור ספר בלתי-כרוך.
בראש המהדורה נדפסה סונטה מאת המשורר יו הולנד בשבח שיקספיר שכותרתה: "Upon the lines and life of the famous scenick poet, master William Shakespeare" (על שורותיו וחייו של המשורר המפורסם, מאסטר ויליאם שייקספיר).
סדר המחזות.
סימון * מציין כי המחזה לא פורסם קודם לכן.
איגור סמולניקוב
איגור אלכסנדרוביץ' סמולניקוב (ברוסית: Игорь Александрович Смольников; נולד ב-8 באוגוסט 1988 בקאמנסק אוראלסק שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת המגן בטורפדו מוסקבה.
קריירה.
קריירת מועדונים.
איגור הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של קבוצת לוקומוטיב מוסקבה. הוא שיחק בשורות טורפדו מוסקבה לפני שהבחינו בו ציידי הכישרונות של הקבוצות הגדולות בליגת העל הרוסית. הוא שיחק בלוקומוטיב עד במרץ 2009 זו השאילה אותו לאורל מיקטרינבורג. במדיה שיחק 12 משחקים לפני שהושאל שוב, הפעם לצ'יטה.
בנובמבר 2009 חזר להרכב לוקומוטיב והיה אמור תחילה להיות מושאל לקבוצת המילואים של לוקומוטיב, לפני שהועבר לבסוף לקבוצה העיקרית.
הוא שיחק כמה משחקים במדי לוקומוטיב בליגת העל הרוסית, ובסוף יולי הוזמן לנבחרת הצעירה, אבל לבסוף ישב על הספסל במשחק הניצחון נגד לטביה.
באוגוסט 2011 הושאל לרוסטוב וביוני 2012 עבר לקרסנודאר.
ב-13 באוגוסט 2013 זניט סנקט פטרבורג וקרסנודאר הגיעו להסכמה לפיה סמולניקוב יעבור לזניט תמורת 6 מיליון יורו. את הופעת הבכורה שלו במדי זניט ערך ב-17 באוגוסט 2013 במשחק נגד אנז'י, וב-9 באוגוסט 2014 הבקיע במדי זניט את שער הבכורה שלו והבקיע את שער הניצחון על דינמו מוסקבה ב-13 בספטמבר 2014, במשחק שהסתיים בתוצאה 3:2 לזניט.
ביולי 2020 עבר לקרסנודאר תמורת חוזה לשנתיים. הוא שיחק במדי קרסנודאר בליגת האלופות וערך את הופעת הבכורה במשחק הגומלין של סיבוב המוקדמות השלישי מול פאוק סלוניקי, ב-30 בספטמבר 2020, במשחק שבו הוא בישל את 2 שערי הניצחון של קרסנודאר שהבטיחה למועדון השתתפות ראשונה בהיסטוריה בשלב הבתים של המפעל. בתום עונת 2020/2021 שוחרר מהקבוצה
לקראת עונת 2021/2022 חתם בארסנל טולה.
קריירה בנבחרת.
סמולניקוב היה בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 19 ביורו 2007 עד גיל 19, הנבחרת הצליחה לגבור על אנגליה וצ'כיה במשחקי המוקדמות, אף שבטורניר עצמו כשלה להעפיל משלב הבתים.
הוא שיחק במדי במשחק הידידות נגד ב-19 בנובמבר 2013. הוא צורף להרכב הנבחרת ליורו 2016 בצרפת, לגביע הקונפדרציות 2017 ברוסיה ולמונדיאל 2018. במשחק נגד צבר שני כרטיסים צהובים ונאלץ לרדת מהמגרש בעקבות כך, כבר במחצית הראשונה.
חייו האישיים.
איגור נשוי לעיתונאית יקטרינה סמולניקובה. לשניים 2 ילדים.
אילנה בית אל
אילנה בית אל היא היסטוריונית, עיתונאית ופרשנית ממוצא ישראלי המתגוררת בבריטניה.
אודות.
למדה היסטוריה באוניברסיטת תל אביב וקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת לונדון. שימשה כעמיתת מחקר בקרן רוטר של גרין קולג' באוקספורד וכמרצה באוניברסיטת תל אביב. בית אל הייתה נציגת ישראל באו"ם בנושאי זכויות אדם ונשים. בין השנים 1995 ל-1997 שימשה כאנליסטית במשלחת האו"ם לבוסניה הרצגובינה ובין השנים 1999 ל-2000 שימשה כיועצת בכירה במחלקה המדינית של האו"ם בנושא בוסניה.
בין השנים 2002 ל-2005 שימשה כעורכת של כתב העת European Voice מבית האקונומיסט. כיום היא בעלת טור בעיתון הגרדיאן.
בשנת 1999 יצא ספרה הראשון, Conscripts: lost legions of the Great War, בהוצאת Sutton. הספר עסק במגויסים הבריטים במלחמת העולם הראשונה.
בית אל חיברה יחד עם רופרט סמית (Rupert Smith), גנרל בריטי בכיר בדימוס, את הספר The Utility of Force: The Art of War in the Modern World. הספר יצא לאור בהוצאת Knopf בשנת 2007 והוא עוסק בלוחמה בעידן המודרני. בשנת 2011 חיברו השנים ספר נוסף בשם The Age of Insecurity, אשר יצא לאור בהוצאת HarperCollins.
שמואל פין
אברהם לבנזון
אדוארד גורדון קרייג
קארצה
קרצה
ליונל פיינינגר
ליונל צ'ארלס אדריאן פיינינגר (Lyonel Charles Adrian Feininger, 17 ביולי 1871 - 13 בינואר 1956) היה צייר גרמני-אמריקאי, ממובילי התנועה האקספרסיוניסטית.
חייו.