כמה שנים לאחר מכן (1867-1869), האדמירליות קבעה כי נס כחול המוכתם במטען ישמש ספינות אשר בשירות ציבורי או צבאי של הקולוניות הבריטיות הרבות. רבות מן המושבות היו חייבות להשתמש בנס הכחול עקב העובדה כי רוב הספינות היו בשירות ממשלתי; לכמה מן המושבות (לדוגמה: אוסטרליה הדרומית) היו אף ספינות מלחמה. כתוצאה מכך, הנס הכחול הונף בכל רחבי האימפריה הבריטית וכך הפך למודל עבור דגלם של קולוניות וקולוניות לשעבר של האימפריה. באותן השנים, מספר קולוניות גדולות קיבלו את אישור משרד הימייה להניף את הנס האדום (אשר יועד לשימוש ספינות סוחר) על ספינות הסוחר שלהן, המושבות היו: קנדה (1892), ניו זילנד (1899), אוסטרליה (1901), דרום אפריקה (1910) וקפריסין (1922). המושבות אשר לא קיבלו את אישור המשרד להנפת נס אדום משלהן היו אמורות להניף נס אדום חלק, אולם גרסאות לא רשמיות של ניסים אדומים המוכתמים בסמלי המושבות היו בשימוש גם כן.
סברה נוספת לעיצובם של דגלי המושבות הייתה כי הם התבססו על עיצובי הדגלים של השייטת אשר פטרלה באזורם (ולכן דגל ברמודה הוא דגל אדום ודגלי אוסטרליה וניו זילנד הם דגלים כחולים), יש לזכור כי לאוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה (עד 1928, קנדה (עד 1965) ולברמודה יש גם דגלים אדומים וגם כחולים כך שהתאוריה מעט בעייתית.
דגל ארצות הברית עוצב גם הוא על פי התבנית הזו והדגלים הראשונים של המהפכה האמריקנית היו גרסאות של הנס האדום. דגל האיחוד הגדול (נס אדום בתוספת שישה פסים לבנים) היה הדגל אשר הונף במהלך קרבות העצמאות עד אשר הוחלף הדגל כדגל שבקנטון שלו משובצים כוכבים בשנת 1777.
השימוש המודרני.
הניסים הבריטיים אשר בשימוש כיום ניתנים לסיווג לחמש קטגוריות בסדר חשיבות יורד:
סדר החשיבות המסורתי של הדגלים היה אדום, לבן, כחול כאשר הנס האדום היה הבכיר ביותר.
נס לבן.
מאז הארגון מחדש של הצי המלכותי בשנת 1864 השימוש בנס הלבן (דגל צלב ג'ורג' הקדוש עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) הוגבל לשימוש על ספינות, אוניות, צוללות ובסיסי חוף של הצי המלכותי. גם לשייטת היאכטות המלכותית יש אישור להניף את הנס הלבן כדגל השייטת.
נס כחול.
הנס הכחול (שדה כחול כהה עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) נקי מכל סמל מונף על ספינות אשר מגויסות תחת צו של מפקד חיל המלואים של הצי המלכותי. צו שכזה עשוי להיות מונפק לקצינים בדימוס של הצי המלכותי או של צייהם של אחדות מממלכות חבר העמים הבריטי. על רב החובל להיות בדרגת לוטננט לפחות ועל צוותה ספינת דיג למנות לפחות ארבעה יוצאי צי על מנת לקבל צו שכזה. מועדוני יאכטות מסוימים רשאים להניף את הנס הכחול ללא כל סמל.
נס כחול (מוכתם).
דגליהם של משרדי הממשלה הבריטית הם ניסים כחולים אשר "מוכתמים" בתג או בסמל המשרד כמו גם הממשלות של הקולוניות אשר משבצות את סמל הקולוניה על הדגל. ניסים מוכתמים אחרים כוללים דגלי נמלים ורציפים ממשלתיים, דגל המכס, לויד מלונדון, רשות הדואר הבריטי ומשרד המלחמה הבריטי ומשרדים אחרים. דגלהם של אוסטרליה וניו זילנד הם ניסים כחולים מוכתמים. מספר מועדוני יאכטות רשאים להניף את ניסים כחולים מוכתמים.
נס אדום מוכתם.
בית טריניטי (הממונה על רשות המגדלורים באנגליה, ויילס והמים הטריטוריאליים) מניף את הנס האדום (שדה אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) מוכתם בסמל הבית, גם מספר מועדוני יאכטות, ספינות סוחר וספינות פרטיות הרשומות בטריטוריות מעבר לים ובמספר ממלכות חבר העמים מניפות נס אדום המוכתם בסמל הטריטוריה.
נס אדום.
נס אדום הנקי מכל סמל הוא דגלם של ספינות צי הסוחר הבריטי וספינות פרטיות הרשומות בממלכה המאוחדת. הנס האדום הוא הדגל הנכון להנפה כנס ידידות על ידי ספינה זרה המשייטת במים הטריטוריאליים של הממלכה המאוחדת. ספינות מהטריטוריות שמעבר לים רשאיות להניף נס אדום המוכתם הסל המשובה שלהם.
דגלים נוספים.
נס חיל האוויר המלכותי ודגל התעופה האזרחית הבריטית הם דגלים בצבע כחול שמיים עם דגל האיחוד בקנטון. דגל חיל האוויר המלכותי מוכתם בראונדל אדום-לבן-כחול (אשר מעטר את מטוסי חיל האוויר המלכותי) ואילו על דגל התעופה האזרחית מוטבע צלב בצבע כחול כהה ממוסגר בלבן. דגלי פיג'י וטובלו גם כן כי ניסים כחולים מוכתמים בצבע כחול שמיים.
לדגל חברת הודו המזרחית כמו גם לדגל האיחוד הגדול של שלוש עשרה המושבות האמריקניות היה שדה אדום משובץ בפסים לבנים, דגלים הדומים לדגלי הפסים הלבנים-אדומים והפסים הלבנים-ירוקים אשר היו בשימוש הצי האנגלי במאה ה-16.
שני דגלים בעלי שדה צהוב נמצאים בשימוש בדרום האוקיינוס השקט, ושניהם מציגים את צלב הדרום. דגלו האישי של מושל ויקטוריה הוא למעשה דגל ויקטוריה בעל שדה צהוב במקום כחול כהה. דגל ניואה, שהיא טריטוריה של ניו זילנד, גם הוא בעל שדה צהוב, השינוי העיקרי בדגל זה הוא חמשת הכוכבים המשובצים על דגל הממלכה המאוחדת אשר בקנטון.
ישנם מספר עדויות לשימוש בנס ירוק המוכתם בנבל בריאן בורו מוזהב במימי אירלנד הבריטית. כיום לא ברור מה היה מעמדו של הדגל והאם היה בשימוש בידי ספינות סוחר איריות בזמן כלשהו.
דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוא דגל עם שטח לבן המוכתם בסמל הטריטוריה, בעוד שעל שטחו של דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי מופיעים גלים כחולים על רקע לבן המוכתמים בסמלה.
דגלי קנדה.
בשנת 1868, הפכה האדמירליות הבריטית את נס קנדה הכחול לדגל אשר היה בשימוש בידי ספינות הממשל הקנדיות ובשנת 1892 נכנס נס קנדה האדום לשימוש ספינות סוחר קנדיות. בשנת 1870 לערך, השתמשה קנדה, באופן לא רשמי, בנס אדום המוכתם בסמלי הפרובינציות שלה תחת מגן אחד, כדגלה הלאומי ובשנת 1924 דבר המלך במועצה הפך את נס קנדה האדום לדגל הרשמי של קנדה והחליף את מגן הפרובינציות בשלט האצולה של קנדה. הנס האדום הוחלף בדגל עלה המייפל בשנת 1965 ובאותה השנה אימצו הפרובינציות ניסים אדומים משלהם כדגלי הפרובינציות כאקט מחאה כנגד ההחלפה.
דגל חיל האוויר המלכותי
נרגל
נֵרְגַל (Nergal, Nirgal, Nirgali) הוא אל מהפנתיאון המסופוטמי, בנם של אנליל ונינליל. מרכזם של הסוגדים לו היה בעיר כותה, אזור תל אברהם של היום.
תפקידיו.
בשירים ופיוטים, נרגל מוצג כאל המלחמה והמגפה. נראה כי היה מזוהה עם השמש של אחר הצהריים ועם שיאה של תקופת הקיץ, הזמן המת בלוח השנה המסופוטמי.
נרגל, גם כונה בשם "סודק", בדת הבבלית משמעותה חזק וגדול. עוד דוגמאות לכך, קראו לקפטן ג'יימס קוק "יאס סודק".
בנוסף, נרגל מפקח על השאול ומשמש ראש הפנתיאון המיוחד השולט על עולם המתים (המתאסף במערה תת-קרקעית המכונה אראלו או אירקאללא). תפקיד זה קישר אליו את האלה אלאטו (ארשקיגל). בכתבים מסוימים האל נינאזו הוא בנם של נרגל ואלאטו.
בדרך כלל, נרגל מוצג יחד עם בת-לווייתו לז. בפסלים ותמונות יש לו חזות של אריה ומטה המקושט אף הוא בראש ארי.
על שמו קרוי נרגל שראצר, אחד ממלכי בבל.
האל נעבד ככל הנראה גם על ידי הפיניקים מעבר לים, כפי שמעידה נוכחותו בכתובת אספת.
באסטרולוגיה.
באסטרולוגיה הבבלית המאוחרת, נרגל מזוהה עם כוכב מאדים, מקבילו של האלים היוונים הרקלס וארס. באדריכלות בבלית שומרי השער בדמות אריות מייצגים את נרגל.
בתנ"ך.
נֵרְגַל מוזכר בתנ"ך בספר מלכים כאחד האלילים המרכזיים אותם עבדו הכותים, אשר הוגלו מכותה לשטחי ממלכת ישראל החרבה לאחר שנכבשה על ידי סרגון השני ותושביה הוגלו לאשור:
ז'נג הה
ז'נג הא
ג'נג הא
ציבונה זגרב
זמורה ביתן מודן
זב&quot;מ
נקודה חמה (גאולוגיה)
בגאולוגיה, נקודה חמה היא אזור קטן יחסית על-פני כדור הארץ בו מתרחשת געשיות פעילה במשך תקופה ארוכה, שלא בשולי לוח טקטוני, ולכן לא ניתן להסבירה כתופעה של טקטוניקת הלוחות. ג'ון טוזו וילסון , גאולוג קנדי, הגה ב-1963 לראשונה את הרעיון כי שרשרת של הרי געש דוגמת הוואי הם תוצאה של תנועה איטית של לוח טקטוני מעל נקודה חמה ה"קבועה" עמוק מתחת לפני כוכב הלכת. מאז זיהו הגאולוגים כ-60 נקודות חמות כאלה בהיקף כדור הארץ, כשהפעילות ביותר מביניהן מצויות מתחת לאיי הוואי, האי ראוניון, פארק ילוסטון, איי גלאפגוס ואיסלנד.
הנקודות החמות שזוהו אינן מפוזרות על-פני כדור הארץ בצורה אקראית. כל הנקודות החמות מצויות בשטח המהווה כ-50% משטח הפנים של כדור הארץ. יותר מכך, מתוך הנחה כי נקודה חמה יכולה לזוז ממקומה עד כ-20 מ"מ בשנה, זוהו כ-22 נקודות חמות (כ-50% מכלל הנקודות החמות הידועות) שהן אנטיפודיות (כלומר המצויות משני צדי כדור הארץ על ציר העובר דרך מרכז כדור הארץ), שמיקומן, והעובדה כי גיל היווצרותן המשוער קרוב, שוללים את האפשרות שמדובר בתופעה מקרית.
השערות לסיבת קיומן של נקודות חמות.
קיימות מספר השערות למקורה של נקודה חמה:
המאפיינים של הפעילות הגעשית בנקודה חמה.