בספטמבר 1942 קיבל פנוויץ אישור להקים כוח ניסיוני בן כ-1,000 פרשים קוזאקים, שעד מהרה התברר כהצלחה אדירה והצליח להשמיד יחידות פרשים שלמות של הצבא האדום. על מעשה זה ב-23 בדצמבר של אותה שנה הוא קיבל תוספת של עלי אלון לצלב האבירים שלו. ב-4 באוגוסט 1943 הוקמה "דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה" עם פנוויץ כמפקדה. חרף פשעי המלחמה בהם הואשמה, הדיוויזיה זכתה להצלחה רבה, ובספטמבר 1944 הוחלט להקים דיוויזיה קוזאקית נוספת. בנובמבר של אותה שנה הוקמה דיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה על בסיס מגויסים קוזאקים חדשים ויחידות שנלקחו מדיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה, וכמפקדה מונה אוברסט הנס-יואכים פון שולץ. הדיוויזיה השתתפה בפעילות אנטי-פרטיזנית בקרואטיה. שתי הדיוויזיות אוחדו ליצירת קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 אשר חרף התנגדותו של פנוויץ נכלל במסגרת האס אס. פנוויץ עצמו לא היה מעולם חבר באס אס, אולם מונה למפקד הקורפוס. שתי הדיוויזיות הקוזאקיות לחמו כנגד הצבא האדום שהתקדם בבלקן, ובהמשך לחמו בקרבות בהונגריה לפני שנסוגו לאוסטריה. פנוויץ נכנע לצבא הבריטי בראש הקורפוס ב-9 במאי, לאחר שהובטח לו כי הוא ואנשיו לא יוסגרו לידי ברית המועצות. כמה שבועות לאחר מכן הפרו הבריטים את ההבטחה, והסגירו את כל הקוזאקים העריקים לידי הסובייטים. פנוויץ התלווה אל אנשיו בעונש עבודות הפרך שקיבלו, וב-1947 הוצא להורג במוסקבה.
בסיס הצי רוטה
בסיס הצי רוטה (בספרדית: Base Naval de Rota, באנגלית: Naval Station Rota) הם נמל ושדה תעופה צבאיים ברשות המקומית רוטה בחוף האטלנטי של ספרד, בקרבת העיר קדיס. מאז הפעלתם בשנת 1958 הם עומדים תחת פיקוד ספרדי, אך משרתים בעיקר את צי ארצות הברית.
הבסיס הוקם במיקום אסטרטגי - בחוף האוקיינוס האטלנטי וממערב למצר גיברלטר, הכניסה המערבית לים התיכון, בדרום מערב אירופה ובמחצית הדרך בין ארצות הברית לדרום-מערב אסיה.
הבסיס הוקם בעקבות חוזה מדריד הסכם שנעשה בשנת 1953 בין ארצות הברית לבין ספרד שבשלטון הרודן פרנקו, על רקע המלחמה הקרה. במסגרת ההסכם קיבלה ארצות הברית זכות שימוש בבסיס רוטה וכן בשלושה שדות תעופה צבאיים ברחבי ספרד בתמורה לסיוע צבאי וכלכלי נרחב שהעבירה לספרד. ארצות הברית השיגה בכך מאחזים צבאיים לכוחותיה בדרום-מערב אירופה, ואילו ספרד חיזקה את כלכלתה. במהלך השנים נעשו בין שני הצדדים הסכמים נוספים ביחס לבסיס.
שטח הבסיס הוא כ-24 קילומטר רבוע, כאשר כוחות ארצות הברית משתמשים בכ-21 קילומטר רבוע ממנו. בחלקו האמריקאי כולל הבסיס שדה תעופה בשטח של 2.7 קילומטר רבוע, שלושה רציפים ימיים ולמעלה מ-1,200 מבנים, שכשני שלישים מהם משמשים למגורים. הפעלתם ותחזוקתם ממומנת על ידי ארצות הברית. בשיא הנוכחות האמריקאית בבסיס, בראשית שנות השמונים, נמצאו בו 16,000 איש - אנשי צבא, אזרחים ובני משפחותיהם. לאחר סיום המלחמה הקרה פחת מספרם לכ-4,000.
בבסיס הוצבו אוניות שטח ומטוסי סיור שפעלו באוקיינוס האטלנטי. החל ב-1964 הוצבו בו גם צוללות אמריקאיות, בהן צוללות נושאות טילים גרעיניים.
הבסיס מספק סיוע לפעילות כוחות ארצות הברית באירופה, במזרח התיכון ובאפריקה ובמיוחד לצי השישי של ארצות הברית בים התיכון. בין השאר הוא משמש כאתר תדלוק למטוסים בדרכם לזירות הפעולה במזרח התיכון.
הבסיס מספק שירותי תחזוקה לכלי שיט של הצי האמריקאי ושל נאט"ו וכן לכלי שיט של הצי הספרדי, לרבות נושאות מטוסים של צי זה.
מאז ראשית שנות השמונים נערכות בקרבת הבסיס הפגנות מחאה של תנועות שמאל ותנועות שלום ספרדיות נגד הנוכחות האמריקאית בו.
לוי סעדיה נחמני
הרב לוי סעדיה נחמני (י"א באדר א' ה'תרפ"א, 19 בפברואר 1921 – ז' בשבט ה'תשנ"ה 8 בינואר 1995) היה רב, דרשן, סופר בית דין וראש ישיבת מקובלים. בשנותיו האחרונות התפרסם בישראל, בשל היותו כאחד מ'בעלי המוסר', וממלמדי תורת הסוד בעיון מעמיק.
קורות חייו.
נולד בשנת ה'תרפ"א לאביו המקובל רבי יעקב נחמני, ולאימו רינה, במרקש שבמרוקו.
נולד אחרי שנים שבהן ילדי אביו ואמו מתו בינקותם, ונקרא על שם רבי אלעזר הלוי, רבו של אביו, ועל שם רבי סעדיה רבאח, שעל קברו התפללו הוריו להולדת ילדים.
הרב לוי למד בילדותו אצל אביו וחידש חידושים על התלמוד מגיל עשר.
כמו כן למד בנערותו אצל הרב יעקב חזות ואצל ראש ישיבת מרקש הרב אברהם אביטבול. בהמשך למד במשך שנה בקזבלנקה עם קבוצת רבנים בראשות רבי שלום משאש את הטור ובית יוסף והשולחן ערוך ונושאי הכלים על הסדר. לאחר מכן נסמך לרבנות על ידי רבי שלום משאש.
הרב לוי לימד בתלמוד תורה 'אוצר התורה', ובשנת ה'תשי"ד (1954) התמנה לרב בישיבת 'נווה שלום'. במקביל לימד תנ"ך ותלמוד בבית המדרש למורים בקזבלנקה. היה גם סופר בית הדין של מרקש.
בשנת ה'תשכ"ד (1964) עלה לארץ ישראל כשהוא מסביר לתלמידיו שעוד מספר שנים תפרוץ מלחמת ששת הימים.
התיישב בפתח תקווה, שם הוצעה לו משרת רבנות. הוא ויתר על המשרה לאחר זמן קצר, לטובת חברו, הרב משה מלכה.
בהמשך עבר לירושלים, והיה ממקימי ישיבת 'אוהל מועד' בשכונת בית וגן בעיר. היה שותף להקמת בית הכנסת 'בית שמואל' בשכונת שמואל הנביא ו'דרכי נועם' – מוסד להפצת תורה למבוגרים ונוער. כמו כן מסר שיעורי תורה ויהדות באוניברסיטאות, וארגן שיעורים לבני נוער בשעות אחר הצהריים. מסר גם שיעורים בקבלה בספר עץ חיים. עסק לפרנסתו בכתיבת סת"ם.
הרב לוי כיהן כראש ישיבת המקובלים 'פניך יעקב' בירושלים. בין תלמידיו נמנים הרב שבתי סבתו, הרב אברהם ואזאנא, הרב ד"ר אליהו זיני,הרב יהודה אשכנזי הרב דניאל סטבסקי, והרב ד"ר חיים ציגלר.
הרב לוי התפרסם רבות בעיסוקו באקטואליה, בגאולה העתידה ובחזון אחרית הימים. התפרסם גם כבעל מוסר. דברי תורתו נדפסו בקבצים שונים.
נפטר ביום ז' שבט ה'תשנ"ה ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו.
נשא לאישה את מרת פיבי, נולדו להם שלושה עשר ילדים. ביניהם הרב שר שלום רב קהילה בתל ציון.
קדם-אירוויזיון 1981
פיג'ו סוג 4
פיג'ו סוג 4 (בצרפתית: Peugeot Type 4) היא מכונית שרד בתצורה פתוחה (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" , 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1892 עבור "Ali III ibn al-Husayn" שליט תוניסיה משושלת ("List of Beys of Tunis" .
מהדגם יוצרה יחידה אחת בלבד.
קמבודיה במשחקים האולימפיים לנוער
קמבודיה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מקמבודיה מדליית ארד יחידה בענף הג'ודו
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
המשלחת הראשונה של קמבודיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה. המשלחת הגיעה להישג בענף הג'ודו עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 44 ק"ג נערות. ספורטאי המשלחת התחרו גם בענף האתלטיקה והשחייה אולם לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אתלטיקה, היאבקות ושחייה וסיימה במקומות האחרונים.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
width="20px"|
הרייכסווהר השחור
הרייכסווהר השחור (בגרמנית: Schwarze Reichswehr) הוא הכינוי ליחידות צבאיות לא-רשמיות אשר הוקמו בגרמניה בתחילת תקופת רפובליקת וויימאר, חרף ההגבלות של חוזה ורסאי. יחידות אלו פעלו בחשאי ושמרו על אוטונומיה רבה. הן פורקו בעקבות הפוטש של קיסטרין ב-1923.
רקע.
לאחר מלחמת העולם הראשונה צומצם גודלו של צבא גרמניה על פי חוזה ורסאי למאה אלף איש, לעומת אחד-עשר מיליון חיילים שהיו בו עם תום המלחמה. כדי לשמור על הגבלות אלה, הקימו מדינות ההסכמה ועדה צבאית שתפקידה היה לפקח על הפעילות הצבאית הגרמנית. ה"רייכסווהר", כפי שנקרא הצבא הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר, לא היה המשכו הישיר של הצבא הקיסרי הישן, אלא נוצר כתוצאה מהכרזה על "צבא זמני" שלאחריה באה הכרזה על "צבא המעבר" (בספטמבר 1919). היו אלה מסגרות ארגוניות חדשות וגמישות, והתחלופה של כוח אדם ויחידות הייתה גבוהה.
עם סיומה של המלחמה החל גל רחב היקף של מהפכנות אשר שטף את האומה הגרמנית. עוד בטרם הוכרז על רפובליקה, הכריז העיתונאי היהודי קורט אייזנר על הקמת "רפובליקה סוציאליסטית" בבוואריה, ולאחר רציחתו בידי איש ימין קיצוני, נתפס השלטון בידי פועלים אשר הכריזו על הרפובליקה הסובייטית הבווארית בנוסח המוכר שראו בברית המועצות אך שנה לפני כן. מצב האנרכיה שרר גם בצפון ובמזרח גרמניה. על גבולותיה המזרחיים של גרמניה איימו כוחות פולניים, בעוד במדינות הבלטיות התקדם הצבא האדום, והיה חשש כי משם ימשיך ויהווה איום על אזורים בהם יש לגרמניה אינטרס. במערב שלט הצבא הצרפתי כצבא כיבוש בחבל הרוהר.