תחום נוסף בו הפורום פעיל הוא העצמה כלכלית ומקצועית של נשים. בפקיסטן, המבנה החברתי הוא מאוד מבוסס מעמדות. נשים מהמעמד הגבוה לא עבדו לפרנסתן באופן מסורתי, וכך, עבודת נשים הפכה למקור של בושה - כאשר ההשפעה הגדולה ביותר היא על הנשים העניות ביותר בחברה, ותרמה לפיקציה שרוב הנשים עובדות בעיקר במטלות הבית ומהמשפחה. לפיכך, הממשלה לא קידמה חוקים שיגנו על שכרן או תנאי עבודתן של נשים מחוץ לבית. WAF הייתה בין עמותות הנשים שפעלו למען נשים עניות, בין אם בתמיכה משפטית, קידום הכשרה תעסוקתית, מתן גישה לחינוך, חקר וכתיבת דו"חות בנושא, הפעלת לחץ על הממשלה לשם חקיקה וטיפול מנהלי בנושאים הקשורים לחינוך ותעסוקה, וכדומה.
בין שנות התשעים לתחילת שנות האלפיים, פעילות הקבוצה דעכה, והיו דיווחים ששאלו האם זה אומר שתנועת הנשים בפקיסטן נכשלה. בעיה אחת הייתה שדור חדש של פמיניסטיות לא התגלתה כדי להצטרף ולחזק את שורות הארגון. העניין השני היה הקמת ארגוני נשים מקבילים - חלקן אפילו מתוך הפעילות של WAF (כדוגמת קרן אוראט). אך בעשור השני של המאה ה-21 הקבוצה קמה לתחייה, וערכה כנס נשים גדול ב-2016, והחליטה על דרך מחודשת קדימה.
WAF ממשיכה את פעילותה באמצעות עצומות, קמפיינים של מכתבים בתקשורת לבעלי תפקידים בממשלה ובמערכת החוק, במדיה החברתית, ועוד, כאשר הטכנולוגיה שיש להן היום משמשת ככלי מרכזי בעשייתן.
פיסקו סאוור
פיסקו סאוור הוא קוקטייל אלכוהולי אשר מקורו בפרו, הוא אופייני למטבחים של פרו וצ'ילה, ואף נחשב כמשקה דרום אמריקאי קלאסי. שם המשקה מקורו בליקר המהווה את בסיס, פיסקו, ובמונח מתחום המשקאות סאוור (חמוץ), המתייחס למיץ ההדרים החמוץ ולמרכיבי ההמתקה שבתוכו. בפיסקו סאואר הפרואני מערבבים ליקר פיסקו תוצרת פרו כבסיס אלכוהולי, מוסיפים מיץ ליים סחוט טרי, סירופ פשוט (ממים וסוכר), קרח, חלבון ביצה, ואנגוסטורה ביטרס. בצ'ילה גרסה דומה לאותו קוקטייל, אלא שליקר הפיסקו הוא צ'יליאני, במקום לימון נעשה שימוש בליים, ואין במשקה חלבון ביצה ואנגוסטורה ביטרס. קיימות גרסאות נוספות לקוקטייל זה בהן נעשה שימוש במיצים אחרים, כולל אננס או עלי קוקה.
אף שהכנת משקאות אלכוהוליים המבוססים על ליקר פיסקו מתועדת כבר מן המאה ה-18, לדעת היסטוריונים הפיסקו סאוור בגרסתו המוכרת במאה ה-21 פותח בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעיר לימה, בירת פרו, על ידי הברמן האמריקני ויקטור ווהן מוריס. מוריס עזב את ארצות הברית בשנת 1903 כדי לעבוד בסרו דה פסקו, עיר במרכז פרו. בשנת 1916, הוא פתח בר מוריס בלימה, והמקום הפך במהירות למקום כינוס חביב על המעמד הגבוה בפרו ועל זרים דוברי אנגלית. הפיסקו סאואר עבר מספר שינויים עד אשר הברמן הפרואני מריו ברוגה אשר עבד במוריס בר, יצר את הגרסה הפרואנית המודרנית של הקוקטייל בשלהי שנות ה-20, כאשר הוסיף לתערובת המשקה חלבון ביצה ואנגוסטורה ביטרס.
בצ'ילה, ייחס הסופר והפולקלוריסט אורסטה פלאת' את המצאת את המשקה לאליוט סטאב, הדייל הראשי של אניה בשם Sunshine, אשר בשנת 1872 ערבב על פי הסיפור מיץ ליים, סירופ וקוביות קרח כדי ליצור קוקטייל בבר עיר הנמל איקיקה, אשר הייתה אותה עת בשלטון פרו. אולם המקור לטענתו של פלאת' מייחס לסטאב את פיתוח המשקה ויסקי סאוור ולא פיסקו סאואר. המקור המתועד העתיק ביותר של פיסקו סאוור הוא מתוך ירחון משנת 1921, המייחס למוריס את פיתוח הקוקטייל וכן פרסומת לבר של מוריס, בעיתון בשנת 1924, בעיר הנמל ולפראיסו בצ'ילה.
צ'ילה ופרו יחד טוענות כי הפיסקו סאואר הוא המשקה הלאומי במדינתן, וכל אחת מהן טוענת לבעלות הליקר פיסקו המשמש בסיס לקוקטייל; כתוצאה מכך, פיסקו סאואר הפך לאחד מנושאי המחלוקת בתרבות העממית באמריקה הלטינית. שני הסוגים של ליקר פיסקו ושתי הגרסאות של הכנת פיסקו סאואר נבדלות באופן יצירתן וגם בטעמן. בפרו מציינים בחג לאומי את הקוקטייל בשבת הראשונה בחודש פברואר.
שם המשקה.
המונח סאוור (חמוץ) מתייחס לקוקטיילים המכילים כבסיס משקה אלכוהולי (וויסקי בגרסה מסוימת), מיץ לימון או ליים, וממתיק. פיסקו מתייחס לסוג המשקה האלכוהולי בו נעשה שימוש בקוקטייל. משמעות המילה במשקה אלכוהולי מתייחסת לעיר הנמל פיסקו בפרו. בספרם "אמריקה הלטינית והאיים הקריביים", ההיסטוריון אולין בלו והגאוגרף המדיני בריאן בלו מתארים את ההתפתחות כרמי היין בראשית דרכה של פרו הקולוניאלית וכיצד, במחצית השנייה של המאה השש-עשרה, עלה הביקוש למשקאות אלכוהוליים עקב התרחבות יישובי הכורים בהרי האנדים. הביקוש למשקה אלכוהולי חזק יותר מיין הביא להקמת מיזקקות בערים פיסקו ואיקה כדי להפיק ברנדי מתוך יין, המוצר קיבל את שם הנמל שם זוקק וממנו יוצא.
היסטוריה.
מקור הפיסקו סאוור בלימה בירת פרו. המשקה נוצר לראשונה על ידי הברמן ויקטור ווהן מוריס, אמריקני אשר הגיע לפרו בשנת 1904 כדי לעבוד בחברת הרכבות בסרו דה פסקו. מוריס עקר ללימה בשנת 1915 ושנה אחר כך פתח בעיר בר - הבר של מוריס - שהפך במהירות פופולרי בין בני המעמד העליון הפרוביאני וזרים דוברי אנגלית. מוריס עשה לעיתים קרובות ניסויים בערבוב משקאות שונים ופיתח את הפיסקו סאוור כגרסה מקומית של הויסקי סאוור.
קיימת מחלוקת בין חוקרים באשר לשנת פיתוח המשקה. מומחה המשקאות דייל דהגרוף טוען כי המשקה הומצא בשנת 1915, חוקרים אחרים טוענים כי המשקה הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הכנה וגרסאות.
לפיסקו סאוור שלוש שיטות הכנה. את הפיסקו סאוור הפרואני מכינים על ידי ערבוב פיסקו תוצרת פרו עם מיץ קי ליים, סירופ פשוט, חלבון ביצה, אנגוסטורה ביטרס (כעיטור) וקוביות קרח. פיסקו סאוור צ'יליאני נוצר מערבוב פיסקו מתוצרת צ'ילה עם מיץ ליים פיקה, אבקת סוכר וקוביות קרח. השיטה המוכתבת על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, אשר כלל את המשקה ברשימת "המשקאות מן העידן החדש" דומה לשיטת ההכנה הפרואנית, אלא שבמקום מיץ ליים נעשה שימוש במיץ לימון ואין הבחנה בין פיסקו מתוצרת פרו לעומת פיסקו מתוצרת צ'ילה.
המשקה בתרבות.
דוגן מקדונל מתאר את פיסקו סאואר כ"קוקטייל האלגנטי ביותר של אמריקה הלטינית, קצפי, מאוזן, בעל צבע עז ועדיין עשיר בטעם" והוסיף כי ברמנים רבים ברחבי צפון קליפורניה יעידו כי ניערו משקאות פיסקו סאואר רבים. "זהו הקוקטייל הנבחר בין אלה שבהם חלבון ביצה והוא בחירה אהובה על רבים." העיתונאי האוסטרלי קייט שניידר כתב כי פיסקו סאואר "הפך לכל כך מפורסם עד כי בעולם מציינים את יום החג לפיסקו סאואר בשבת הראשונה בחודש פברואר בכל שנה, כמו כן קיים דף פייסבוק עם יותר מ-600,000 לייקים". בשנת 2003 הכריזה פרו על היום הלאומי של פיסקו סאוור (בספרדית: "Nacional del Día Pisco"), יום חג לאומי המצוין בשבת הראשונה של פברואר.
במהלך ועידת APEC בשנת 2008 פרו קידמה את משקה הפיסקו סאוור אשר זכה להצלחה במהלך הכינוס. הקוקטייל היה על פי הדיווחים המשקה המועדף על המשתתפים, בעיקר בקרב מנהיגים, אנשי עסקים ונציגים לוועידה. השף האמריקני אנתוני בורדיין אף הוא תרם להעלאת מודעות הציבור לקוקטייל כאשר בפרק של התוכנית No Reservations הוא שתה פיסקו סאוור בעיר ולפראיסו, צ'ילה, ואמר: "זה טוב, אבל בפעם הבאה אשתה בירה." דווח כי בורדיין חשב שהמשקה היה משעמם וחסר ערך זאת לאחר שהגיע למקום מפרו, שם שתה מספר קוקטיילים ומצא כי הם טובים מן הגרסה הצ'יליאנית.
בשנת 2009, לאחר שהתפרסמה פרשה הריגול בין צ'ילה לפרו, בה הואשמו שני קציני צבא צ'יליאנים בניסיון לשחד קצין חיל אוויר של פרו במטרה לקבל ממנו מידע סודי, התבדח הקומיקאי המקסיקני אדאל רמונס ואמר כי המטרה האמיתית לריגול הצ'יליאני בפרו היה כדי ללמוד כיצד יוצרים פיסקו סאוור. (בספרדית: "¿Qué quieren espiar los chilenos? ¿Cómo hacer pisco sour?").
אתה חושב שאתה חכם (סדרת משחקים)
אתה חושב שאתה חכם היא סדרת משחקי מחשב הומוריסטיים בסגנון שעשועון טריוויה בעלת 4 כותרים אשר פותחו בין השנים 1998–2001 על ידי שתי חברות ישראליות: פקאן הפקות בע"מ ומשגב מערכות. המשחק מבוסס על סדרת המשחקים You Don't Know Jack.
המשחק הראשון שיצא בסדרה הוא אתה חושב שאתה חכם ובעקבות הצלחת המשחק יצאו אחריו משחקים נוספים באותו הסגנון כגון: אתה חושב שאתה חכם - ילדים, אתה חושב שאתה חכם - ספורט והמשחק האחרון בסדרה אתה חושב שאתה חכם 2. בכל המשחקים בסדרה הקריין הוא טל פרידמן חוץ מהמשחק המיועד לילדים, בו הקריין הוא משה פרסטר. המשחק היה מוכר כמעט בכל בית בישראל שכן הרבה חברות גדולות בארץ היו נוהגות לתת את המשחק לעובדים שלהם כשי לחג.
מהלך המשחק.
המשחק שונה ממשחקים 'מסורתיים' יותר בכך שההומור מתחיל כבר בשלב ההתקנה. בזמן התקנת המשחק יתחיל הקריין לדבר ולהגיב בהתאם לזמן שלוקח להתקנה להסתיים. בסוף ההתקנה יודיע הקריין על סיום ההכנות וניתן יהיה להתחיל לשחק.
עם פתיחת המשחק ניתן לבחור את כמות השחקנים (עד שלושה), שיתמודדו אחד מול השני על מנת לצבור כמה שיותר כסף. לאחר מכן יש להזין את שמו ואת מינו של כל מתמודד. במידה שהשחקן יאחר להזין את שמו יוקלד עבורו שם אקראי. אחר כך יהיה על המשתתפים לבחור בין 18 שאלות (משחק ארוך) עד 6 שאלות (משחק מהיר). בסוף הגדרת המשחק יגיע הסבר לפיו לכל מתמודד יוגדר מקש על המקלדת המהווה את הזמזם שלהם.