יעקב אלבז (נולד ב-1945) הוא צלם עיתונות וצלם אמנותי, סוחר ויזם ישראלי בתחום האמנות.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1945 במקנס, מרוקו. בגיל 8 עלה עם משפחתו לישראל; תחילה שהתה המשפחה חודשיים במחנה מעבר לעולים במרסיי, ומשם הועברה למעברת שפרעם, בה חיו בני המשפחה בצריף בתנאים קשים במשך כשנה. בשנה זו נשלח אלבז ללמוד בכפר הנוער רמת הדסה שבקריית טבעון. בהמשך למד בקיבוץ שדה נחמיה בגליל העליון, חונך לערכי ציונות ולמד חקלאות ועבודות משק. בגיל 17 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח. בהמשך לקח חלק במחזור הראשון שהקים את היאחזות "כורזים", שלימים הפכה למושב אלמגור.
בתום השירות חזר לשדה נחמיה ועבד כחקלאי וכנהג ב"קואופרטיב גליל עליון". בכסף שחסך קנה את המצלמה הראשונה שלו, ובחורף 1963 הופיע לראשונה צילום שצילם על עמוד השער במוסף סוף השבוע של העיתון "ידיעות אחרונות". כך החלה הקריירה המקצועית שלו בתחום הצילום. הוא עבד כצלם בסוכנות "ישראל-סאן", ולאחר שצבר ניסיון בצילום עיתונות קיבל מלשכת העיתונות הממשלתית תעודה שאפשרה לו להיות נוכח באירועים ממלכתיים בכנסת ולתעד אישים חשובים, כגון מארק שאגאל, טדי קולק, משה דיין, זלמן שזר, גולדה מאיר, הרמטכ"ל דוד אלעזר, ועוד.
בשנת 1972 טס לבדו לטורונטו, קנדה, ועבד כצלם בעיתון "Canadian Jewish news". ב-1973 זכה בפרס ראשון בתחרות צילום קנדית בנושא ישראל. בתקופה זו החל גם לעסוק במסחר אמנות ובהפקת הדפסות לאמנים, ופתח בטורונטו את הגלריה הראשונה שלו. לאחר מכן פתח גלריה נוספת ברובע הסוהו במנהטן, ניו יורק, והפיק הדפסות לאמנים כגון יעקב אגם, אריה אזן, ניסן אנגל ואנדי וורהול.
לאחר 35 שנה בטורונטו ומנהטן חזר ב-2010 לקיבוץ שדה נחמיה בישראל, כדי להקים מיזם אמנות מסחרי בשיתוף עם אמנים מקומיים, שמטרתו קידום והפצת אמנות ישראלית בצפון אמריקה. כיום שוכרת החברה שהקים למטרה זו חמישה מבנים ישנים בקיבוץ, שהוסבו לגלריה, סטודיו להדפסות צילום וציור, חלל למסגור עבודות ואחסון, וסטודיו-משרד.
מחוז סן ברנרדינו
מחוז ריברסייד
מחוז אורנג' (קליפורניה)
מחוז אימפריאל
מחוז לוס אנג'לס
מחוז מנדוסינו
מחוז נאפה
מחוז סונומה
מחוז סן דייגו
מחוז קרן
החיילות
"החיילות" הוא טריפטיכון מאת האמן הישראלי ניר הוד. הוא מציג שלושה תצלומים מעובדים של חיילות צה"ל. על ידי שימוש במגדר ובקיטש, מהווה העבודה ביקורת אירונית כנגד תפיסות רווחות בחברה הישראלית.
"החיילות" מציג דימויים של שלוש חיילות צה"ל המופיעות על רקע חלק, בגווני צהוב-אדום. אחת החיילות, האוחזת בידה טלפון אלחוטי, היא למעשה דמותו של האמן בלבוש דראג. הוד בחר להעצים את הצבעים בתצלום, בעזרת עיבוד ממוחשב, כך שמתקבלת תחושה נוסטלגית. היא מועצמת על ידי קיטש, המתבטא בהתייחסות אל תצלומים היסטוריים של חיילות צה"ל ועל ידי שימוש במסגרות מוזהבות.
העבודה הוצגה בשנת 1994 בתערוכה "מטא-סקס" שהתקיימה במשכן לאמנות על שם חיים אתר. בשנת 2008 הוצגה העבודה בתערוכה "ובסוף נמות - אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
בשנת 2006 נמכרה היצירה במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק בעבור 48 אלף דולר.
ויליאם ואין פריור
ויליאם ואן פריור (בדנית: William Wain Prior; 18 ביולי 1876 קופנהגן - 9 במרץ 1946 קופנהגן) היה גנרל דני.
ביוגרפיה.
ב-1939 מונה למפקד הצבא המלכותי הדני. למרות הסכם אי-התוקפנות שנחתם בין דנמרק לגרמניה, התריע פריור, שלא בטח בהסכם, מפני פלישה גרמנית קרובה וניסה לשכנע את המלך ומפקדי הצבא, שיש להגדיל את הצבא. חששו גבר כאשר באותה שנה הותקפה פולין בידי גרמניה הנאצית וברית המועצות. אולם בצמרת הדנית חששו, שצעד כזה יכעיס את גרמניה. שאר מפקדי הצבא ראו את דעתו על הפלישה הקרבה כפסימיות חסרת טעם, אולם ב-9 באפריל 1940 תקף הוורמאכט את נורווגיה ודנמרק בטענה, שבריטניה מנסה למקש את שתי המדינות. הפלישה לדנמרק התקיימה בשעה 4:15 בבוקר. כוחות גרמניים חצו לשלזוויג בכלי רכב לא מוגנים, מפני שלא חששו מהתנגדות. ספינות גרמניות הנחיתו כוחות בקופנהגן ובאיים נוספים ומטוסי הלופטוואפה פיזרו כרוזים ברחבי המדינה הקוראים להיכנע. המשמר המלכותי בקופנהגן ויחידות קטנות ביוטלנד ניסו להשיב מלחמה, אולם כעבור שעתיים נכנעה דנמרק.
פריור המשיך לכהן כמפקדו של מה שנותר מהצבא הדני במשך שנה ואז התפטר, שנתיים לפני שהצבא הדני פורק בהוראה גרמנית. הוא חי את שארית חייו בממשלת הבובות שהקימו הגרמנים ועוד הספיק לראות את ארצו נגאלת בידי מונטגומרי. הוא נפטר בקופנהגן ב-9 במרץ 1946.
ג'וניור דיאס
ג'וניור דיאס (בספרדית: Júnior Enrique Díaz Campbell; נולד ב-12 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשמש כמגן בקבוצת אלחואלנסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה.
ג'וניור הוא בנו של הכדורגלן אנריקה דיאס ששיחק במדי הנבחרת הלאומית. ג'וניור התחיל את דרכו בקבוצת ארדיאנו מליגת העל הקוסטה ריקאית. ב-2008 עבר לקבוצת ויסלה קרקוב איתה זכה בשלוש אליפויות. בשנת 2012 חתם בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה, ואחר כך עבר לדרמשטאדט 98 בשנת 2015, בעונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה, ונשאר עמה בליגה.
בקיץ 2016 חתם דיאס בווירצבורגר קיקרס, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה.
בשנת שיחק לראשונה במדי קוסטה ריקה, הוא שותף במשחק אחד בקופה אמריקה 2004 וכן השתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדת אתונה ואת שערו הראשון כבש בינואר 2013. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים.
ויסלה קרקוב
קוסטה ריקה
משפט מנהלי
משפט מנהלי הוא הענף המשפטי המסדיר את אופן פעולתם של גופים שלטוניים המצויים תחת הרשות המבצעת, המהווים רשויות מנהליות.
מאפיינים.
המשפט המנהלי שייך לתחום המשפט הציבורי, ומהווה את דיני המינהל הציבורי. המשפט המנהלי עוסק בסמכותן של הרשויות המנהליות, בהליך המנהלי החל על עבודתן ובהפעלת שיקול הדעת המנהלי בהחלטות ובמעשים המתבצעים על ידן. כללי המשפט המנהלי מסדירים את המבנה ואת היחסים הפנימיים של המנהל הציבורי, למשל, היחסים בין הממשלה לשר פלוני, או היחסים בין שר לבין הדרג המקצועי במשרד עליו הוא ממונה. בנוסף, המשפט המנהלי מסדיר את היחסים שבין הרשות המנהלית לפרט (האזרח), ובין הרשות המנהלית לעסקים ולתאגידים. בעוד שבעבר התמקד המשפט המנהלי במערכת היחסים שבין המדינה לאזרח, כיום חלק הארי שלו עוסק בהסדרת פעילותם של עסקים ושל תאגידים פרטיים, במסגרת תהליך הרגולציה.
משפט מנהלי אינו מאפשר לתובע לקבל פיצוי כספי על עוול שנגרם לו. ההליך נועד לספק תגובה או פתרון. כמו כן, פרק הזמן בו ניתן לפעול במסגרת הליך מנהלי מוגבל, שכן שיהוי יכול להוביל לביטול ההליך ופסילתו.
התחום הקרוב ביותר למשפט המנהלי הוא המשפט החוקתי, אך בעוד שהמשפט החוקתי מגדיר את שיטת המשטר והיחסים בין שלוש הרשויות, המשפט המנהלי עוסק באופן פעולתה של הרשות המבצעת (הגדולה מבין שלוש הרשויות). על כן, המשפט המנהלי מבטא עקרונות דמוקרטיים (כמו הבטחת הגינות ושוויון), לצד כללים פורמליים דוגמת היקף התשתית העובדתית הנדרשת לקבלת החלטה מנהלית. בעוד שהמשפט החוקתי מתמקד בזכויות אדם המשפט המנהלי רחב הרבה יותר: הוא מגן על אינטרסים של יחידים ושל קבוצות חברתיות גם כאשר אלו אינם מוגנים כזכויות.
ביקורת שיפוטית.
מרכיב חשוב של המשפט המנהלי בישראל הוא קיום ביקורת שיפוטית על החלטות של הרשות המבצעת. ביקורת זו נעשית במסגרת עתירות לבג"ץ כנגד מעשה או מחדל של רשות מרשויות המדינה (הממשלה, משרדי הממשלה, פקידי ציבור וכדומה), פניות לבתי משפט לעניינים מנהליים ופניות לפסילתה של חקיקת משנה הנידונות במערכת בתי המשפט הישראלית.
יוסיף פאדנהכט
פרופסור יוֹסִיף מָקְסִימוֹב פָאדֶנְהֶכְט (בבולגרית: Йосиф Максимов Фаденхехт; 24 בנובמבר 1873, ארזורום, האימפריה העות'מאנית – 27 באוקטובר 1953, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה משפטן ופוליטיקאי בולגרי ממוצא יהודי, חבר מפלגת האיחוד הדמוקרטי אשר ב-1918 כיהן כשר המשפטים של הממלכה בממשלתו השנייה של אלכסנדר מלינוב.
קורות חייו.
יוסיף פאדנהכט נולד למאיר קיש, בן למשפחה יהודית אשכנזית שהיגרה מהעיירה ברודי לקרקוב. מאיר קיש יצא מקרקוב ללימודי רפואה בווינה ושם נישא לברטה גילגוד. הזוג התנצר ושינה את שם המשפחה לפאדנהכט. בהמשך, שרת מאיר כרופא בצבא העות'מאני והוצב בארזורום, שם נולד יוסיף. מאוחר יותר, היגרה המשפחה לפלובדיב ובה עסק מאיר ברפואה.
יוסיף רכש השכלה יסודית בפלובדיב ובהמשך עבר לסופיה. הוא למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת וינה, התמחה בבולוניה שבאיטליה ורכש דוקטורט במשפט אזרחי באוניברסיטת סופיה. ב-1911 הצטרף פאדנהכט לחיים הפוליטיים ונמנה עם מייסדי מפלגת האיחוד הדמוקרטי.
הוא כיהן כחבר הפרלמנט הבולגרי מ-1913 ועד 1926. בין יוני לאוקטובר 1918 כיהן פאדנהכט כשר המשפטים בממשלתו של אלכסנדר מלינוב והיה הפוליטיקאי הראשון ממוצא יהודי אשר כיהן בתפקיד שר בממשלות בולגריה המודרנית. בין 1931 ל-1939 כיהן כיושב ראש התאחדות עורכי הדין בבולגריה. בתו, אנה סרצ'אג'ייבה קיבלה את עיטור חסיד אומות העולם על השתתפותה בהצלת משפחת קָארְיוֹ מסקופיה במהלך מלחמת העולם השנייה. נכדו הוא השחקן הבולגרי הנודע יוסיף סרצ'אג'ייב. יוסיף פאדנהכט הלך לעולמו ב-1953 בסופיה והוא בן 80 שנים.
אמיל ז'וזף שוה
Midnight (שיר)