הנושאים של עבודותיו שאובים מהרפרטואר הקלאסי של הצילום: דיוקנאות, גופים ומראות חוץ ופנים של בתי מגורים. תצלומי הצבע שלו ברורים, ישירים וחודרניים. הגרים המבוגרים, הנשים המהודרות והנערים הצעירים מודעים להיותם נצפים. הפריטים המופיעים ברקע הדיוקנאות מרמזים במעורפל על סיפורן האישי של הדמויות, אבל סיפור זה נותר לא מפוענח, ויצר המציצנות של הצופה לא בא על סיפוקו. ההצצה למרחב הפרטי של הדמות באמצעות החשיפה הישירה לכאורה נחסמת ומותירה את הדמות באנונימיותה, במצב של בידוד וניכור.
מר לרי (2012).
מר לרי היא תערוכת יחיד של איגנץ בתל אביב בשנת 2012 שאצרה לאה אביר. התערוכה הוצגה בחלל אלטרנטיבי ברחוב מלצ'ט בתל אביב. מר לרי הוא גבר בן שישים שאיגנץ ראה צילום שלו באינטרנט חמש שנים קודם לכן, והתצלום סיקרן אותו. איגנץ באותה תקופה שהה בסיטה, קריית האמנים הבינלאומית בפריז, ופנה אל לרי בטענה שהוא מזהה בו יסוד מעניין לצילום. לרי הציע לקיים את הצילומים במוזיאון קרנוולֶה, העוסק בתולדות פריז, וכך התגלה שלרי הוא מנהל המוזיאון. תחילה לרי לא הסכים להצטלם, אך לאחר שראה את עבודותיו של איגנץ התרצה. במהלך תקופת הצילומים הקשר בין השניים התהדק, ואיגנץ טס פעמים בשנה כדי לצלם את לרי. לאחר שנתיים הופסקו הצילומים למשך שנה וחצי, ומפגש צילומים האחרון התקיים במאי 2012.
הצילומים הראשונים התקיימו באחד מחדרי המוזיאון, חדר צדדי שאוחסנו בו חפצים שיצאו מכלל שימוש – רהיטים מפוארים אך ישנים – באותו חדר לרי התגורר במשך כמה שנים. לרי ניהל את המוזיאון שני עשורים והרגיש בו בבית, ייתכן שזו גם הסיבה לכך שהוא התנהג בטבעיות לצד הספות הרקומות, הטפטים העשירים והשטחים הססגוניים בעודו לבוש או מעורטל.
הרעיון של התערוכה נרקם בזמן שאיגנץ תלה את העבודות בבית שלו, ואופן הצגת העבודות בתערוכה היה דומה בשל העובדה שהתערוה הוצגה במתחם ובו דירות בשלבי שיפוץ, מבנים הנושאים תווים של בית.
בתערוכה הוצגה גם עבודת וידאו, "אוליבייה" (2006), שהוקרנה במכשיר טלוויזיה שעמד על שולחן באחד מהחדרים בחלל. בווידאו הופיע גבר אדמוני הפושט את בגדי לקראת הצילום, ושואל את האמן בקול שאלות מהסוג ששואלים את עצמם מבקרים בתערוכה – איך הוא בוחר את המצולמים? מה הוא מרגיש כלפיהם? בחדר אחר פוזרו על שולחן שלוש מהדורות שונות של מגזינים שיצר איגנץ ובהם תצלומים שלא נתלו על קירות התערוכה. מלבד תמונות ספורות שבהן מופיעות דמויות אחרות, מרבית התצלומים מספקים הצצה לתפאורות של המוזיאון הפריזאי, שבהן מדגמן לרי בתנוחות שונות.
קליק, גררר..., קליק, גררר... – מחווה למקרן שקופיות (2004).
תערוכה קבוצתית משנת 2004 שאצרו רותי דירקטור ודני יהב-בראון. התערוכה ביקשה להפנות את תשומת הלב אל מקרן השקופיות כטכנולוגיה נכחדת, ובכל זאת רלוונטית לאמנות העכשווית. עבודתו של שי איגנץ בתערוכה הזו מבוססת על סדרה שצילם בזמן לימודיו בבצלאל בחתונה משפחתית. צילום חתונות הוא צילום מסובך, מכיוון שהצלם חייב להיות ער לכל המתרחש, לא להפסיד דבר, שכן מדובר באירוע מכונן וחד פעמי. בתנאים כאלו, הצילום הוא האופציה היחידה למתוח את האירוע מעבר לזמן אמת, להעיד על חד-פעמיותו ולהצביע בכל פעם מחדש על המשמעות שלו. השקופיות שצילם איגנץ חותרות תחת התיעוד המסורתי של הז'אנר – במקום להיות יפות ומוצלחות, כאלה שכל המשפחה תתגאה בהן, הן מאפשרת לראות מבעד לאירוע, דרך השכבה החגיגית ולחדור אל הפרוזאיות של הדמויות.
אמנות ישראלית צעירה: זוכי פרס מורשה 2007
בתערוכה זו אינגץ הרכיב מקטעי צילומים מסדרות שונות שצילם בחמש שנים שקדמו לה, שהיו מנוגדים לרצף המהודק של הסדרות שיצר עד אז. יוסף קריספל כתב על הצילום של איגנץ בקטלוג התערוכה, והתייחס לשאלות רבות העולות מהעבודות: מי הם המצולמים? מדוע הם מצטלמים? האם הם בחרו להצטלם? מי מביט במי? האם אני מביט בהם? האם אני מתבונן בתצלום?. הוא תוהה מי הם אותם אנשים שאיגנץ מצלם, שפותחים את הדלת, מארחים בסלון ביתם, בחצר האחורית שלהם, שפושטים את הבגדים. נדמה כיאילו כל אחד מן המצולמים הצטלם במיוחד עבור אותו צופה שמביט בתצלום, והנוכחות של הצופה מולו היא של חוקר שאין באפשרותו לחדור לתוך החלל המדומיין של התצלומים הללו. האפשרות היחידה שעולה מהם היא לשוט במרחב הפנימי שלהם, ולבחון כל אלמנט שמצוי בהם. מול התצלומים של איגנץ הצופה הופך לאובייקט של ראייה.
Heavy Rotation
Heavy Rotation (בעברית: מחזוריות כבדה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית אנסטסיה. האלבום יצא לאור ב-24 באוקטובר 2008 על ידי חברת התקליטים מרקורי רקורדס, לראשונה מזה ארבע שנים.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-17 במצעד האלבומים הבריטי.
רקע.
אנסטסיה הסבירה כי שם האלבום נובע מ-"ההרגשה הכבדה" שהיא מקבלת כאשר הדברים בחייה חוזרים במעגליות ללא שום שינוי מרענן. אף על פי שבכל העולם הופץ ב-2008, בארצות הברית האלבום הופץ ב-17 בפברואר 2009, בפורמט דיגיטלי ועם כמה שינויים קטנים ברשימת השירים.
בניגוד לאלבומיה הקודמים, אלבום זה לא זכה להצלחה גדולה בניגוד לצפיות של חברת התקליטים שראו באלבום כאלבום קאמבק. גם אנסטסיה עצמה אמרה כי היא מתחרטת על הכיוון המוזיקלי שלקחה באלבום ואמרה כי תחזור לכיוון המוזיקלי הקודם שלה באלבומיה הבאים.
הערכה.
ברשימה שפורסמה במגזין הבילבורד, דורג האלבום במקום ה-10 ברשימת "האלבומים הטובים ביותר לשנת 2008". ב-AllMusic זכה האלבום לשבחים, תוך שהוענק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
ממוצע הציונים של האלבום במטקריטיק עומד על 66 מתוך 100.
המטבח האיראני
הר ניומן (אנטארקטיקה)
הר ניומן (באנגלית: Mount Newman) הוא הר בצפון - מזרח הרי האבר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,150 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 13.23 קילומטרים דרומית לפסגת סטובצ'ה, 13.15 קילומטרים צפונים - צפון-מזרחית מפסגת בריז, 8.26 קילומטרים צפונית - מזרחית מהר פונטידה ו-7.34 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית לפסגת איגראלישטה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר נסקר לראשונה על משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1975–1976).
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של ג'ון ניומן, מכונאי דיזל של משלחת החקר האנטארקטי הבריטית באי אדלייד (בין השנים 1968–1969), באי סטונינגטון (בין השנים 1969–1970 ו- 1972–1974).
ניומן הוביל את המעבר ממזחלות כלבים למזחלות ממונעות.
It's a Man's World (אלבום של אנסטסיה)
It's a Man's World (בעברית: זה עולם של גברים) הוא אלבום האולפן החמישי ואלבום גרסאות הכיסוי הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית אנסטסיה. האלבום יצא לאור ב-9 בנובמבר 2012, על ידי חברת התקליטים BMG.
אלבום זה יצא כהקדמה לאלבום אשר היה אמור לצאת שנה לאחר מכן אך יציאתו בוטלה לאחר שחלתה בסרטן השד בפעם השנייה. אלבום זה מכיל אוסף של גרסאות כיסוי לשירים של אמנים גברים מכל מיני עשורים. נכון לספטמבר 2013, האלבום מכר 150 אלף עותקים בכל העולם.
רקע.
האלבום הופץ באופן אקסקלוסיבי באירופה באופן דיגיטלי למעט מספר מדינות בודדות באירופה בהם יצא האלבום גם בגרסה פיזית ובחנויות של אנסטסיה הממוקמות ברחבי אירופה במהדורה מוגבלת. בחנויות של הזמרת כל האלבומים היו חתומים על ידה ונמכרו תוך 3 ימים בלבד.
המהדורה הדיגיטלית של האלבום מכילה רצועת בונוס - גרסת כיסוי לשיר "Black Hole Sun" של להקת סאונדגארדן. זהו היה אלבומה הראשון של הזמרת מזה 4 שנים.
סינגלים.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: הסינגל הראשון היה גרסת הכיסוי לשיר "Dream On" של להקת אירוסמית' אשר יצא ב-26 באוקטובר 2012. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Best of You" של להקת פו פייטרס אשר יצא לאור ב-2 בנובמבר באותה השנה ואף לווה בקליפ.
בריאיון לרדיו הגרמני hr3 הסבירה אנסטסיה על משמעות האלבום: "אני חושבת שבשוק המוזיקה של היום זה עולם של גברים, וזה גם מאיפה שנגזר שם האלבום וגם כי השירים באלבום הם באמת שירים של גברים. אבל האם אני חושבת באופן כללי שזה עולם של גברים בכל היקום? לא!".
הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית
הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית (ברוסית: Федеральное медико-биологическое агентство, בקיצור ФМБА России) הוא המכון הלאומי לבריאות הציבור של הפדרציה הרוסית, הפועל בתור המרכז למניעת מחלות נגיפיות. הסוכנות היא סוכנות פדרלית הנמצאת תחת אחריות ממשלת הפדרציה הרוסית ומשרדיה ממוקמים בכביש וולווקולמסק, במוסקבה.
הסוכנות עוסקת במחקר ביו-רפואי לצורך
פיתוח דרכי הטיפול והמניעה של מחלות מידבקות, מחלות אלרגיות וחיסוניות. הסוכנות נוטלת חלק משמעותי בטיפול במגפת הקורונה ברוסיה ובסיוע לגופים העוסקים במחקר ומציאת תרופה וחיסון לקורונה.
בראשות הסוכנות עומדת משנת 2020 ורוניקה סקבורצובה.
היסטוריה.
הסוכנות נודעה בעבר בשם המינהל הפדרלי לעניינים ביו-רפואיים וחיצוניים עד 11 באוקטובר 2004, כששמה שונה לשם הנוכחי. בתקופת המשטר הסובייטי, מאז 1947, נודעה בשם המינהל הראשי השלישי במשרד הבריאות. בעוד שבמהלך השלטון הצארי, במיוחד מאז 1802, משטרת המגיפות והמחלקה הרפואית במשרד הפנים היו אחראים לתפקידים אלה.