בשנת 1943, עם סיום לימודי התיכון במחנה הכליאה אסאווה קיבלה מימון ללמוד במכללת מדינת ויסקונסין למורים במילווקי , מתוך כוונה להיות מורה לאומנות. כיוון שאזור מערב ארצות הברית היה עדיין אסור לאזרחים ממוצא יפני (במסגרת צו נשיאותי 9066), היא לא הצליחה להשיג מקום עבודה בו תוכל לצבור את השעות המעשיות הדרושות לסיום התואר ולכן בסופו של דבר היא נאלצה לעזוב את המכללה ללא סיום התואר. בשנת 1998, המכללה רצתה להעניק לאסוואה דוקטורט לשם כבוד. אסאווה ביקשה במקום זאת לקבל את התואר הראשון אותו לא הצליחה לסיים.
בשנה האחרונה ללימודיה במילווקי, אסאווה טיילה עם אחותה הגדולה לואיס (מסאקו) למקסיקו, שם למדה בקורס לאומנות של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו. בת כיתתה הייתה קלרה פורסט , חלוצה בתחום העיצוב והריהוט, חברה של האומן יוזף אלברס. היא סיפרה לה על בלק מאונטן קולג' בצפון קרולנייה.
המכללה הייתה מאוד ידועה בזמנה ללימודי אומנות. אסאווה השתכנעה ללמוד שם ובין השנים 1946 ו-1949 היא למדה במכללה אצל אלברס שלימד אותה על אומנות תוך ניצול חומרים יומיומיים.
אסאווה החלה להתנסות עם חוטי תייל בטכניקות שונות. היא לקחה קורסים בטכניקות ותחומים שונים והמולטי דיסיפלינריות השפיעה עליה ועל האומנות שלה. בין הקורסים שהשפיעו עליה היה שיעורי ריקוד של מרס קנינגהם, שיעורי מוזיקה עם המלחין ג'ון קייג', שיעורי אומנות עם וילם דה קונינג, ושיעוריו של באקמינסטר פולר. בראיון בשנת 1992, אסאווה מספרת עד כמה אווירת המכללה השפיעה עליה, והכי השיעורים של אלברס היו אתגר ואושר יחדיו. במכללה לא היה סילבוס מוגדר, והסטודנטים היו צריכים לבצע מטלות בחווה, במטבח ובקהילה במקביל ללמידה והשיעורים.
קריירה.
בשנת 1949, אסאווה התחתנה עם האדריכל אלברט לנייר. לזוג נולדו שישה ילדים. הזוג חיו יחדיו עד לפטירתו של לנייר בשנת 2008. במקביל לגידול ששת ילדיה, אסאווה ולנייר לא הצליחו להתקדם בתחום העיצוב. אסאווה עבדה בלילות על הפסלים בעוד שלנייר עובד באדריכלות. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 אסאווה התנסתה עם אריגה וסריגה בצורה המזכירה אריגה של חוטי תייל לצורות תלת ממדיות, בשיטה הדומה לשיטת האריגה של הכפרים במקסיקו.
הפסלים שלה קיבלו הכרה ופרסום והוצגו מספר פעמים בתערוכת הביאנלה השנתית של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית. בשנת 1955 עבודותיה הוצגו בהביאנלה לאמנות בסאו פאולו.
בשנת 1962 אסאווה החלה להתנסות עם פסלים עשויים חוטי תייל אבסרקטים אשר התחילו מאובייקטים של טבע, דמויות עצים שהתפתחו והמשיכו לצורות גאומטריות.
בשנת 1968 אסאווה יצרה את מזרקה של בת ים המניקה בת ים קטנה ועוד חיות של בנות ים בכיכר ג'ירארדלי בסן פרנסיסקו. ליד תחנת כיכר יוניון היא הפעילה 200 תלמידי בית ספר ליצור מאות צורות של העיר סן פרנסיסקו בבצק, ולאחר מכן הוצקו בברזל. במהלך השנים היא המשיכה לתחנן מזרקות נוספות ומקומות ציבוריים ונועדה בתור "גברת המזרקות".
בשנת 1976 היא השתתפה בתערוכה Other Sources: An American Essay (1976) של אמניות ואמנים בני מיעוטים מאזור סן פרנסיסקו בה השתתפה גם ברניס לי בינג ורבות נוספות.
עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאון מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ומוזיאון גוגנהיים בניו יורק ומוצגות באופן קבוע במוזיאון דה-יאנג בפארק שער הזהב בסן פרנסיסקו. בשנת 2013, אחת מעבודותיה נמכרה במחיר של 1.4 מיליון דולר.
פעילות ציבורית ואקטיביזם.
אסאווה פעלה רבות לקידום נושא החינוך לאומנות ואומנות כמחזקת חוויות, בעיקר אצל ילדים.
בשנת 1968 היא מונתה לחברת המועצה לאומנות של סן פרנסיסקו והחלה לפעול מול פוליטיקאים וארגוני צדקה כדי לתמוך בתוכניות לאומנות לילדים ולאנשי סן פרנסיסקו. כמו כן הייתה שותפה בהקמת סדנת לאומנות באלווארדו לילדי בית הספר. מודל הסדנה אומץ על ידי מועצת האומנות ליצור תמיכה ממשלתית לאומית, והייתה הבסיס לתוכנית המעסיקה אומנים העושים פעילות ציבורית בעירם.
שיטת הסדנה כללה התנסות בחומרים לפי אמונתה של אסאווה בחשיבות ההתנסות האישית ולמידה דרך עשייה. 85% מתקציב התוכנית הוקצה להעסקת אמנים שילמדו אומנות לילדי בית הספר. בעקבות התוכנית, בשנת 1982 הוקם בית ספר לאומנויות. בית הספר נקרא על שמה של רות אסאווה כאות הוקרה בשנת 2010. (בית הספר ע"ש רות אסאווה לאומנות). במהלך השנים אסאווה מונתה להיות חברה במועצת האומנות של קליפורניה. בשנת 1976 מונתה להיות חברת הקרן הלאומית לאמנויות, ובין השנים 1989–1997 הייתה חברת מועצת הנאמנים של איגוד מוזאוני סן פרנסיסקו .
אסאווה נפטרה בביתה ב-5 באוגוסט 2013, בגיל 87.
פילגרסטים
פילגרסטים (filgrastim), הוא החומר הפעיל בתרופות המשמשות לטיפול ברמות נמוכות של נויטרופילים בדם (נויטרופניה) רמות נמוכות של נויטרופילים עלולות לקרות באיידס (HIV), בעקבות כימותרפיה או הרעלת קרינה, או לנבוע מגורם לא ידוע. התרופה יכולה לשמש גם כדי להגדיל את רמות תאי הדם הלבנים, לצורך איסוף תאי דם לבנים, במהלך לויקופורזה. התרופה ניתנת על ידי הזרקה תוך-ורידית או הזרקה תת-עורית.
תופעות לוואי נפוצות כוללות חום גבוה, שיעול, כאבים בחזה, כאבי פרקים, הקאות ונשירת שיער. תופעות לוואי חמורות כוללות קרע בטחול ותגובות אלרגיות. לא ברור אם השימוש בהיריון בטוח לתינוק. פילגרסטים הוא צורה רקומביננטית של גורם מגרה-מושבות גרנולוציטים טבעי (G-CSF). פיגלסטרים פועל על ידי גירוי הגוף להגדיל את ייצור של נויטרופילים.
פילגרסטים אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1991. התרופה כלולה ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (WHO), הכוללת את התרופות היעילות והבטוחות ביותר במערכת בריאות.
שימושים רפואיים.
פילגרסטים משמש לטיפול בנויטרופניה, מגרה את מח העצם כדי להגדיל את הייצור של נויטרופילים. הגורמים לנויטרופניה כוללים: כימותרפיה והשתלת מח עצם.
פילגרסטים משמש גם כדי להגדיל את מספר תאי גזע ההמטופויאטיים בדם, לפני איסוף על ידי לויקופורזה, לצורך שימוש בהשתלת תאי גזע ההמטופויאטיים.
תופעות לוואי.
תופעת הלוואי השכיחה ביותר היא כאבי עצמות קלים, לאחר מתן חוזר, ותגובות עור מקומיות, באתר ההזרקה. תופעות לוואי אחרות, כוללות תגובות אלרגיות רציניות (כולל פריחה על כל הגוף, קוצר נשימה, צפצופים בנשימה, סחרחורת, נפיחות מסביב לפה או לעיניים, דופק מהיר והזעה), קרע בטחול (העלול לעיתים לגרום למוות), דימום מנאדיות הריאה, תסמונת מצוקת הנשימה החדה וגניחת דם. משברים חריפים של תאי חרמש, המסתיימים בחלק מהמקרים במוות, נקשרו עם השימוש בפילגרסטים, בחולים עם הפרעות של תאי חרמש.
תגובות בין-תרופתיות.
תגובות בין-תרופתיות בין פילגרסטים ותרופות אחרות לא הוערכו במלואן. יש להשתמש בזהירות בתרופות אשר עשויות להגביר שחרור של נויטרופילים, כגון ליתיום.
פעילות המטופויאטית מוגברת של מח העצם, כתגובה לטיפול עם גורמי גדילה, נמצאה קשורה עם שינויים חיוביים זמניים בדימות של עצם. יש להתחשב בכך כאשר מפרשים תוצאות דימות של עצם.
פילגרסטים לא נחקר בנשים הרות והשפעותיו על העובר אינן ידועות. אם נוטלים פילגרסטים בזמן ההיריון, ייתכן כי יימצאו בדמו של התינוק, עקבות של התרופה. לא ידוע לגבי אפשרות הימצאות התרופה בחלב אם.
מנגנון פעולה.
פילגרסטים הוא גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים (G-CSF) המיוצר באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי. G-CSF מסדיר את הייצור של נויטרופילים בתוך מח העצם; G-CSF אנדוגני הוא גליקופרוטאין המיוצר על ידי מונוציטים, פיברובלסטים, ותאי אנדותל.
G-CSF הוא גורם מגרה יצירת מושבות שהודגם כבעל השפעות ישירות מינימליות, בניסויי מבחנה או בניסויי בעלי חיים, על הייצור של סוגים אחרים של תאים המטופויאטיים. פילגרסטים הוא השם המסחרי עבור גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים, מתיוניל, רקומביננטי (r-metHuG-CSF).
ייצור.
פילגרסטים מיוצר באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי. הגן האנושי עבור גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים מוכנס לתוך החומר הגנטי של חיידקי קולי. ה- G-CSF שנוצר על ידי חיידקי קולי שונה מ G-CSF המיוצר באופן טבעי בבני אדם.
מסחור.
פילגרסטים משווק, בין היתר, בשמות המסחריים ניופוגן (neupogen) על ידי חברת אמג'ן, טבעגרסטים על ידי חברת טבע, אקופיל (Accofil) המיוצר על ידי חברת Intas Biopharmaceuticals ומשווק בישראל על ידי Tzamal Bio Pharma. חברת אפריקוס ביוסאינסס מפתחת ובודקת מוצר בשם נופן (nupen) אשר יכול לספק פילגרסטים דרך העור, כדי לשפר חזרה לנורמה של ספירה של נויטרופילים, לאחר כימותרפיה.
תרופות ביוסימילאריות.
במרץ 2015, ה-FDA אישר את מוצר הביוסימילר הראשון בארצות הברית לפילגרסטים שנקרא filgrastim-sndz (השם המסחרי זרקסיו - Zarxio) המיוצר על ידי חברת סנדוז (Sandoz) מקבוצת נוברטיס. זרקסיו אינה תרופה חליפית, היא התרופה הביוסימילארית הראשונה שאושרה בארצות הברית ועברה הערכה על ידי ה-FDA האמריקאי לגבי מאפייני המבנה והתפקוד, נתונים מניסויים בבעלי חיים, נתונים פרמקוקינטיים ופרמקודינמיים בבני אדם, נתוני אימונוגניות קלינית ונתונים אחרים שהדגימו את הדמיון הביולוגי שלה לניופוגן. קיימים תכשירים ביוסימילאריים נוספים לניופוגן, באירופה ובארצות הברית.
פגפילגרסטים.
פגפילגרסטים הוא פילגרסטים או גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים (G-CSF) רקומביננטי שעבר פגילציה (PEGylated). פגפילגרסטים משמש לגרות ייצור של תאי דם לבנים (נויטרופילים) ומשפיע על שגשוג ודיפרנציאציה של נויטרופילים בתוך מח העצם.
התרופה בישראל.