אדמיר מרקס דה מנזס (פורטוגזית: Ademir Marques de Menezes; 8 בנובמבר 1922 – 11 במאי 1996), שהיה ידוע בקיצור בשם אדמיר, היה כדורגלן ברזילאי הנחשב לאחד החלוצים המרכזיים הטובים ביותר בהיסטוריה של נבחרת ברזיל. בגלל עצמות הלסת הבולטות שלו הוא זכה לכינוי "לסת".
ביוגרפיה.
אדמיר החל את קריירת המועדונים שלו בספורט קלוב רסיפה לפני שעבר לשחק עבור ואסקו דה גאמה. הוא שיחק במדי ואסקו בשתי תקופות, בין 1942 ל-1945 ובין 1948 ל-1956, וביניהן שיחק בפלומיננזה. אדמיר הופיע במדי ואסקו ב-429 משחקים וכבש 301 שערים, וזכה עמה בחמש אליפויות ריו דה ז'ניירו (1945, 1949, 1950, 1952, 1956) ואליפות אחת נוספת עם פלומיננזה ב-1946. בשנת 1949 הוא היה המבקיע המצטיין של הליגה עם 30 שערים, וב-1950 עם 25 שערים. אדמיר פרש בשנת 1956, ולאחר פרישתו עסק בפרשנות, אימון ועסקים.
אדמיר התפרסם בעיקר בזכות משחקיו במונדיאל 1950 שנערך בברזיל. הוא שיחק בשלישיית החלוצים הידועה של ברזיל שכללה גם את זיזיניו וז'איר רוזה פינטו, וזכה בתואר נעל הזהב (המבקיע המצטיין). ישנה מחלוקת כמה שערים הבקיע, יש הטוענים שהוא הבקיע שבעה שערים ואחרים טוענים כי הוא הבקיע תשעה שערים. אדמיר היה הראשון שהבקיע שער באצטדיון המרקנה. למרות יכולתו הגבוהה הוא היה שותף להפסד לנבחרת אורוגוואי במשחק המכריע על התואר, שנודע בשם מרקנאסו.
אדמיר זכה להצלחות גם בקופה אמריקה. הוא שיחק בטורנירים של 1945, 1946, 1949 ו-1953, ובסך הכל הוא הבקיע 12 שערים ב-18 משחקים, כולל שלושער במשחק הניצחון בגמר נגד נבחרת פרגוואי ב-1949. אדמיר זכה עם ברזיל בטורניר פאן-אמריקה ב-1952.
בסך הכל הוא הופיע במדי ברזיל בין 1945 ל-1953, שיחק ב-39 משחקים וכבש 32 שערים.
יואס הראשון, קיסר אתיופיה
יואס הראשון (געז: ኢዮዋስ) הוכתר בשם "אדים סגד" (געז: አድያም ሰገድ) היה קיסר אתיופיה 27 ביוני 1755 - 7 במאי 1769. היה בנו של הקיסר שקדם לו ייאסו השני מאשתו וואלאטה בארסבה (ווביט) בתו של מנהיג מחוז יג'ו של האורומו, מכיוון יואס היה צעיר מדי סבתו הקיסרית מאנטאוואב שימשה כמשנה לקיסר.
שלטונו.
האימפריה שהייתה בתהליך של התמוטטות בעקבות מותו של הקיסר ייאסו השני גרם לסכסוך בין האוכלוסיות השונות באימפריה האתיופית האגאווים, גונדרים, שאוונים, תגרים והאוכלוסייה החדשה האורומו. הקיסרית מאנטאווב שניסתה לאחות את הקרע חיזקה את הקשר שבין בית המלוכה לאורומו ולכן בתו של מנהיג האורומו מיג'ו נישאה לקיסר לשעבר ייאסו השני. ייאסו השני שנתן לאמו כוח רב והכתיר אותה לסגניתו בזמן שאת אשתו ווביט זנח. ווביט שחיכתה שבעלה ייאסו ימות ובנה יעלה לכס הקיסרות וייתן לה כוח והשפעה, וייגרש מהשלטון את חמותה מאנטאווב וקרוביה מקווארה. כאשר יואס עלה לשלטון כתוצאה ממותו הבלתי צפוי של אביו האצילים של גונדר נדהמו לגלות שהוא מעדיף את שפתם של בני הארומו במקום האמהרית והעדיף את קרובי משפחתו מצד אמו ממחוז יג'ו מאשר את קרוביו מצד סבתו מקווארה.
כאשר התבגר יותר העדפה שלו לבני האורומו רק גדלה, יואס שמאבטחיו מנו כ-3,000 איש מינה את דודו האורומו ברולחה לובו למפקדם. בעקבות מותו של ראס אמהרה יואס ניסה לקדם את דודו לובו לראס של אמהרה אך בעקבותיו עצותו של יועצו וואלדה נול שמינוי זה יפוצץ את האימפריה שינה את דעתו.
מאבקי הכוח בין שני המחנות הקווארנים בראשות אמו של הקיסר מאנטאווב לבין האורומו מיג'ו שבראשם אם הקיסר ווביט גדל ונכנס למאבק צבאי,
מאנטאווב החלה לאסוף את קרובי משפחתה מקווארה וגייסה כוח צבאי רב ששטף את הבירה גונדר, ווביט לא נשארה חייבת וזימנה את קרובי משפחתה מיג'ו וחיילי אורומו רבים צעדו לגונדר, שני המחנות היו לקראת מרחץ דמים. על מנת לעצור זאת ולא לגרום למלחמת אזרחים מאנטאווב זימנה את ראס מיכאל סהול הראס של תיגראי וחותנה לתווך בין שני המחנות, האורומו לא אהבו את ההתערבות הזו מכיוון שראס סהול היה תגרי - נוצרי ולא מוסלמי כמותם. למרות זאת סהול סילק את ההשפעה של שני המחנות ולקח את הכוח לעצמו בתור סגן-הקיסר והיה המנהיג החדש של מחנה מאנטאווב המחנה התגרי - אמהרי.
אחד מההשפעות של סהול על יואס היו שהוא שכנע אותו לתמוך במלך הגולה של סנאר באדי הרביעי ולמנותו למושל מחוז ראס אל-פיל שעל הגבול עם סנאר ויעצו של יואס וולדה נול הזהירו לא לבקר אפילו בסנאר. באדי לא נשמע לעצה זאת וחזר לסנאר בעקבות קריאות לחזרתו, למרות זאת באדי נרצח על די מתנגדיו.
המשך מלכותו של יואס הפך למאבק בין ראס סהול לקרובי משפחתו של יואס מהאורומו. ככל שיואס העדיף מנהיגי אורומו כמו פסיל מלך דמות היחסים בינו לבין סהול הדרדרו עד שלבסוף מיכאל סהול הדיח את הקיסר ב-7 במאי 1769 ושבוע לאחר מכן רצח אותו. הפרטים של איך יואס נרצח משתנים מגרסה לגרסה, אך התוצאה הייתה ברורה בפעם הראשונה בהיסטוריה האתיופית קיסר מודח לא על ידי מותו הטבעי, התפטרות או מוות בקרב אלא ברצח. מיכאל בעקבות רצח יואס יירש את כוחו והיה השליט בפועל אך גרם לשליטים המקומיים להתחיל לזלזל בשלטון המרכזי בבירה הקיסרית גונדר וצבור כוח. כפי שאדוורד אולאנדורף כותב:
בעקבות רצח יואס כוחם של שתי הקיסריות נחלש ואמו הקיסרית מאנטאווב פרשה מהחיים הפוליטיים ולא חזרה יותר לשלטון למרות שהייתה עוד בחיים במשך שלושת הקיסרים הבאים.
יזמות בנייה
יזמות בנייה היא הפעילות הכרוכה בייזום ובניהול של פרויקט בנייה, מתחילתו ועד סופו. ביזמות בנייה עוסקים גופים פרטיים (אדם, חברה פרטית וכדומה) וגופים ציבוריים (משרד השיכון, רשות מקומית).
פעילויות שיזם בנייה נדרש לבצע או לתאם במהלך פרויקט בנייה:
פעילותו של היזם נעשית בדרך כלל במסגרת חברה שבשליטתו. לעיתים מוקמת חברה למימושו של פרויקט מסוים (בניין יחיד או שכונה מסוימת), ולעיתים משמשת את היזם חברה אחת לפעילותו במשך שנים רבות.
לעיתים עוסקת חברה אחת בשתי פעילויות הבנייה, זו של יזם הבנייה וזו של קבלן הבניין, לעיתים נעשות שתי פעילויות זו על ידי שתי חברות בעלות זיקה ביניהן (למשל יזם בנייה שלו חברה בת לקבלנות בניין), ולעיתים אלה חברות נפרדות, המתקשרות לפרויקט מסוים באמצעות חוזה.
קרייטק
בוהיניה
בּוֹהִינִיָּה (שם מדעי: "Bauhinia". שם נפוץ באנגלית: "Orchid Tree" - עץ הסחלב) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים, המונה כ-200 מינים של עצים, שיחים ובני שיח הנפוצים בעיקר בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. פרחי אחד מהמינים, בוהיניה בלנקיאנה ("Bauhinia blakeana") הם סמלה הרשמי של הונג קונג. עליו של אותו מין קרויים "העלה החכם", ומשמשים תלמידים בבית הספר כסימניות מסורתיות.
מאפיינים.
מרבית הבוהיניות הן עצים בגובה 6 עד 8 מטרים, עם עלווה המתפרשת לרדיוס של 3–6 מטרים. העלים רחבים ובעלי שפה תמימה ומעוגלת, כשטרף העלה גזור פעם אחת באמצעו.
הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, וצבעיהם עשויים להשתנות על פי המין. הגוונים הנפוצים הם ורוד, ארגמן, צהוב וכתום. הפריחה לרוב מתחילה בסוף החורף ויכולה להמשך עד תחילת הקיץ.
כמו כל בני משפחת הקטניות, פירות העץ הם זרעים עגולים הנישאים בתרמיל. זה מבשיל לרוב כחודש לאחר בקיעת הפרחים, ונפתח לאחר ייבושו לפיזור הזרעים.
תהליך ההאבקה של מרבית מיני הבוהיניה מבוצע על ידי ציפורים, כגון צופיות.
על השם.
בוהיניה נקרא על שם האחים הבוטנאים השווייצריים-צרפתים גספר ויוהאן בוהין.
השם תורגם לעברית כבּוֹהִינִיָּה, על פי האקדמיה ללשון העברית, בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946.
בישראל.
אף אחד ממיני הבוהיניה אינו צומח בר בישראל. עם זאת הבוהיניה, בפרט המין בוהיניה מגוונת (Bauhinia variegata), הוא עץ נוי נפוץ בערי ישראל. את שני הזנים המתורבתים, הפורחים בוורוד או בלבן, ניתן לראות בשדרות ובגינות ציבוריות. פריחת זנים אלו היא לרוב באביב ובסוף החורף. בנוסף זמינים לשתילה בארץ בוהיניה לבידה (Bauhinia tomentosa), עץ הנושא פרחים צהובים והשיח בוהיניה גלפיני (Bauhinia galpinii) הנושא פרחים ורודים.
הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית
"הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית", או "גלריה הקיבוץ" היא גלריה לאמנות שפעלה בתל אביב-יפו בין השנים 2018-1967.
הגלריה הוקמה על ידי ברית התנועה הקיבוצית בחודש אוקטובר 1967, במטרה להביא למודעות הציבורית את העשייה האמנותית בקיבוצים. משכנה הראשון של הגלריה היה ברחוב בן-יהודה מס' 170. במשכן הוצגו תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד. לאחר שלוש שנות פעילות הגלריה נסגרה בשל חילוקי דעות בין התנועות הקיבוציות השונות והיא נפתחה מחדש בשנת 1973 במרתף בניין ברחוב דב הוז 25, בסמוך לרחוב גורדון, שהיווה את מרכז חיי האמנות בתל אביב-יפו באותה עת.
במשך השנים התנהלה הגלריה ללא קו אוצרותי ברור, עד שבשנות התשעים של המאה ה-20, על רקע המשבר המתמשך בקיבוצים, עמדה הגלריה בפני סגירה. עם מינויה של האוצרת טלי תמיר, זכתה הגלריה לפריחה.
גלריה הקיבוץ
הנחת תפילין
ביהדות, הנחת תפילין היא מצווה המחייבת גברים בני-מצווה להניח תפילין על גופם מדי יום, למעט ימים מיוחדים. על פי ההלכה מניחים את התפילין ביום ולא בלילה, בימי חול ולא בימי שבת וחג. בעבר רווח הנוהג להניח תפילין בכל שעות היום, אך בימינו נהוג להניח תפילין רק במהלך תפילת שחרית. התפילין מכילות שתי יחידות עצמאיות: "תפילין של יד" ו"תפילין של ראש".