אולם היא הכי ידועה בשל "סטייק דלמוניקו" שלה (Delmonico steak). נאמר שביצים בנוסח בנדיקט מקורן בדלמוניקו'ס, אם כי ישנן גרסאות שונות למקור המאכל.
שמו של המאכל אלסקה אפויה נטבע אף הוא בדלמוניקו'ס.
לקוחות ידועים.
לקוחות מפורסמים של המסעדה היו ג'ני לינד (שנאמר שאכלה שם אחרי כל מופע שלה), תאודור רוזוולט, מארק טוויין, "דיאמונד ג'ים" בריידי, ליליאן ראסל (בדרך כלל בחברתו של דיאמונד ג'ים), צ'ארלס דיקנס, אוסקר ויילד, ג'. פ. מורגן, ג'יימס גורדון בנט הבן, וולטר סקוט, ניקולה טסלה, אדוארד השביעי (אז הנסיך מוויילס, ונפוליאון השלישי. העיתונאי ג'יקוס ריס (Jacob Riis) שהוא היה לקוח מכל מיני סוגים. בספרו "The Making of an American" הוא כותב שכשמזלו לא שיחק לו, טבח חביב דובר צרפתית בדלמוניקו'ס העביר לו רולים דרך חלון המרתף.
דלמוניקו'ס מוזכרת בסרט "Meet Me in St. Louis" (1944), סיפורה של משפחה מהמעמד הבינוני בסנט לואיס בראשית המאה העשרים.
אלון בן זקן
אלון בן זקן (נולד ב-2 בינואר 1970) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומנהל מקצועי של מחלקת הנוער במכבי תל אביב בהווה.
תיאור הקריירה.
בן זקן החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי אשדוד, ולאחר מכן במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ושיחק בבוגרים בעיקר בתור "נער פוסטר" עד לעונת 1992/93 בה קיבל דקות משחק ראשונות בתוך סדרת חצי גמר האליפות מול הפועל גליל עליון בעקבות פציעתו של הרכז הקבוע, גיא גודס. בהמשך שיחק במכבי תל אביב עד לעונת 1995/96 ולאחר מכן עבר למכבי אשדוד ושיחק בה מספר קדנציות בליגה הארצית ובליגה הלאומית. בין היתר שיחק עונה אחת בא.ס. רמת השרון.
בן זקן הוא ממארגני "קבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב" ומשתתף באופן קבוע במשחקיה. מאז עונת 2004/05 שימש בן זקן מנהל מקצועי בקבוצת מכבי בנות אשדוד. ובתחילת עונת 2010/11 החל לשמש כמנכ"ל קבוצת הגברים של מכבי אשדוד. בתחילת עונת 2014/15 עזב את מכבי אשדוד והחל לשמש כמנהל מקצועי של מחלקת הנוער במכבי תל אביב.
בן זקן נשוי ומתגורר ברמת השרון אב לשניים בן ובת. לומד לתואר ראשון ב.
מר קראב
יוג'ין הרולד קראב, או בקיצור מר קראב (באנגלית: Mr. Krabs, נולד ב-30 בנובמבר 1942) הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע". מר קראב מופיע ברוב פרקי התוכנית, וידוע בקמצנותו והאובססיביות שלו כלפי כסף. את קולו של מר קראב מדבב קלנסי בראון. בעברית, הוא מדובב על ידי עמי מנדלמן. ישנן השערות האומרות שמר קראב נקרא על שמו של בכיר בנאס"א, יוג'ין קרנץ. מר קראב הוא סרטן כפי שנרמז משמו.
אישיותו.
אישיותו של מר קראב מתאפיינת באובססיביות לכסף, בקמצנות רבה ובחמדנות. באחד הפרקים אפילו ניסה לרצוח את סקווידוויד על מנת לקבל כסף עבור יצירותיו. מר קראב מנהל את מסעדת הסרטן הפריך. הוא מעסיק את בובספוג כטבח ואת סקווידוויד כקופאי (לפעמים מתנהג אל סקווידוויד באופן מוזר מרוב הנאה). בחדרו של מר קראב תלוי על קיר החדר השטר הראשון שמצא בחייו. מר קראב עושה את כל שביכולתו על מנת להתעשר, כגון מכירת חלקי גופו, הקמת באר משאלות, הכנת קציצות סרטן בעלת דברים מיוחדים (נקניקיה בטעם קציצת סרטן, קציצת סרטן עם ממרח ג'לי מדוזות, קציצת סרטן מפלצתית, קציצת סרטן תוספת אקסטרה גבינה, קציצת סרטן תוספת חמוצים) ועוד.
קראב הוא אביה של פרל קראב, לווייתנית מתבגרת בת 16. קראב אוהב את בתו, אף כי במספר פרקים אמר קראב כי הדבר שהוא אוהב ביותר בחייו הוא כסף. מר קראב מתקמצן גם כלפי בתו פרל, כמו שנראה בפרק בו פרל חגגה את יום הולדתה, בו מר קראב חילק פצפצים לכל המתארחים. מר קראב אוהב את בובספוג ובפרק "החופשה של מר קראב" אמר קראב כי בובספוג הוא הבן שמעולם לא היה לו.
סגנון חיים.
מר קראב חי בבית שצורתו היא עוגן חלוד, יחד עם בתו, פרל קראב. פרל נבוכה מקמצנותו ואובססיביותו של מר קראב.
בצעירותו קראב שירת בחיל הים והוענק לו הכינוי "קראב שרירי ברזל". בפרק "סבאל'ה שודד הים" מתגלה שמר קראב הוא בן למשפחת שודדי ים, ושמר קראב ירש את הקמצנות ואת האובססיביות לכסף מסבו, סבא קרבא. סבו של מר קראב, סבא קרבא, נראה מתגאה מאוד בנכדו. מר קראב הוא שודד הים האחרון למשפחת קראב.
למר קראב יריב ושמו פלנקטון. בעבר, פלנקטון וקראב היו החברים הטובים ביותר, אך בגלל מריבה על מתכון קציצת הסרטן הפכו לאויבים. פלנקטון מנהל את מסעדת הדלי, מסעדה לא מוצלחת בצורת דלי ענק, שמתחרה בסרטן הפריך, ומנסה בפרקים רבים "לגנוב את המתכון הסודי לקציצת הסרטן" אותו המציא קראב, כדי לפרנס את עצמו. פעמים רבות מנסה בובספוג לגרום לקראב ולפלנקטון לחזור ולהיות שנית חברים, ללא הצלחה.
The Observer
פייר שארל ל'אנפן
פייר (פיטר) שארל ל'אנפן (Pierre (Peter) Charles L'Enfant; 9 באוגוסט 1754 - 14 ביוני 1825) היה אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי אמריקאי יליד צרפת. ל'אנפן תכנן את העיר וושינגטון, בירת ארצות הברית.
שנים ראשונות.
ל'אנפן נולד סמוך לעיר שארטר בצרפת, אביו (פייר ל'אנפן) היה צייר בחצרו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. ל'אנפן למד באקדמיה הצבאית והוכשר כמהנדס צבאי. בשנת 1777 גויס על ידי פייר בומרשה להילחם במהפכה האמריקאית בשורת המתנדבים הצרפתים של הצבא הקונטיננטלי שארגן המרקיז דה לה פאייט. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, בה שירת במטהו של ג'ורג' וושינגטון כקצין הנדסה, נקשרה נפשו של ל'אנפן באומה החדשה, הוא אימץ לעצמו את השם פיטר והחליט להישאר באמריקה ולא לשוב לצרפת.
לאחר המלחמה השתקע ל'אנפן בניו יורק, שהייתה אז בירת ארצות הברית, ועבד כאדריכל ומהנדס. הוא הרחיב את האולם הפדרלי (Federal Hall) בעיר, בו נערך הכינוס הראשון של הקונגרס של ארצות הברית. בשנת 1790 הזמין אותו ג'ורג' וושינגטון לתכנן את בירת ארצות הברית החדשה על גדות נהר הפוטומק, שתקרא לימים על שמו.
תכנון וושינגטון.
בין מרץ ויוני 1791 הכין ל'אנפן תוכנית לעיר הבירה שהושפעה מאדריכלות נאו-קלאסית בסגנון רומאי. בתוכניתו נכללו בניין הקפיטול על גבעת הקפיטול, הבית הלבן, שדרות המול ושדרת פנסילבניה, שכולם נועדו לתת תחושת פאר, הדר, רצינות וממלכתיות. על פי התוכנית, קושר בניין הקפיטול בתעלה לנהר הפוטומק ובמקומה של תעלה זו עוברת כיום שדרת החוקה. חלק מהאנדרטאות והמונומנטים שתכנן, למשל, אנדרטת צי ארצות הברית, אנדרטת וושינגטון ואנדרטת ג'פרסון הוקמו רק שנים רבות לאחר מותו.
שרטוט הרחובות בתוכנית הוא רשת שתי וערב בכיוון צפון-דרום (ששמם מספר סידורי) ומזרח-מערב (ששמם אותיות האלפבית). לאלה הוסיף שדרות אלכסוניות החוצות את העיר מצפון-מערב לדרום-מזרח ומצפון-מזרח לדרום-מערב (הנקראות כיום על שם מדינות ארצות הברית). במפגשי הרחובות והשדרות תכנן כיכרות עגולות גרנדיוזיות המזכירות את כיכרות פריז ויוצרות צומת רחובות ושדרות בצורת כוכב או שמש בעלת קרניים בבחינת "קרני האור של עידן הנאורות הזורחות אל כל חלקי היבשת, ובו-זמנית משמשות כדרכים המקבלות בברכה את כל האנשים החפצים בהגנת האומה". הכיכרות הנרחבות תוכננו למבנים בעלי חשיבות ופעילות ציבורית פומבית. בתוכניתו משולבים בין השטחים הבנויים שטחים פתוחים ופארקים. קיים דמיון בין רשת הרחובות והשדרות של וושינגטון בתוכניתו של ל'אנפן לבין תבנית השבילים של גני לה נוטר בארמון ורסאי.
על ביצוע התוכנית הופקדו מטעם הקונגרס שלושה נציבים (Commissioners). הנציבים הכניסו שינויים והערות בתוכנית, ל'אנפן סירב לקבל את מרות הנציבים ודרש להתייחס לתוכניתו ככתבה וכלשונה. לאחר שנים של חילוקי דעות בין הצדדים וניסיונות גישור של אישים בכירים כתומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון נמסר לל'אנפן במרץ 1792 שלא יוכל להמשיך בפרויקט או לשלוט על ביצועו.
למרות שתהליכי ההקמה לפי תוכניתו של ל'אנפן החלו בקיץ 1791, תוך הסכמה למעשה לתוכנית, לא קיבל ל'אנפן תשלום על עבודתו. למרות שהיה מקורב לג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון, שלושת האישים החשובים ביותר בבירה האמריקאית, נאלץ לתבוע שוב ושוב תשלום על עבודתו מן הקונגרס. בשנת 1812 קיבל סכום זעום שלא כיסה את חובותיו.
מותו ולאחר מותו.
ל'אנפן נפטר בעוני ובלא הכרה רשמית ונקבר כמעוט-יכולת.
בשנת 1909, הוחלט להכיר בחשיבותו של ל'אנפן. ארונו הוצב ברוטונדה של הקפיטול על מנת שהציבור יוכל לעבור על פניו (lying in state) והוא היה בכך לאישיות הראשונה שאינה עובד מדינה או נבחר ציבור שזכה בכבוד זה. לאחר מכן נקבר מחדש בטקס רשמי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בספרו הסמל האבוד מציין הסופר דן בראון אמונה לפיה רוחו של ל'אנפן רודפת את בניין הקפיטול, ממתינה לגביית התשלום המגיע לו.
מפת העיר לפי תכנונו של ל'אנפן מאוירת בריצוף רחבת החירות (Freedom Plaza), השוכנת לא רחוק מן הבית הלבן.
תוכנית הילברט
תוכנית הילברט הייתה תוכנית שנהגתה בשנות העשרים של המאה ה-20 על ידי דויד הילברט במטרה לבסס באופן ריגורוזי ופורמלי את כל ענפי המתמטיקה.
רקע.