בסוף 1949 הוחלט על הקמת בית סוהר מרכזי ברמלה אליו ירוכזו כל האסירים במדינת ישראל. בית הסוהר נבנה על בסיס מצודת טגארט, מימי המנדט הבריטי. המבנה תוכנן כמצודה מבוצרת עם שני מגדלי שמירה לכיוון מזרח, בנוי סביב חצר מרכזית ושימש כתחנת משטרה ומתקן כליאה. בשנת 1950, הוכרז המבנה כבית הסוהר המרכזי של שירות בתי הסוהר, הלא הוא "כלא רמלה". התוכנית הייתה לבנות את בית הכלא באופן מודרני ולהקצות בו מתקני תעסוקה, הכשרת קרקע לחווה חקלאית ובניית מתקנים לפעילות חינוכית ותרבותית תוך מתן מענה לצרכיהם של בני כל הדתות. עם פתיחתו בשנת 1954 ובפיקודו של אברהם (ברייטפלד) מרחבי, הוקצה בו אגף לאסירות שתחילה מנו 12 נשים, אך לא היו בו מספיק תאים כדי להפריד בין אסירות מכורות לסמים ובין אסירות שאינן מכורות, בין מבוגרות לבין צעירות וכו' ובשל כך נגרמו חיכוכים רבים בין האסירות וביניהן לבין אנשי הסגל.
המבנה המקורי עבר הרחבות רבות מאז, ונוספו לו אגפים נוספים.
בשנת 1962 הוצא להורג בכלא איילון (אז כלא רמלה) הפושע הנאצי אדולף אייכמן.
בשנת 1975 הוקם מרכז תעסוקה בבית הסוהר, אשר תורם לתהליך שיקום האסירים בכך שמקנה הרגלי עבודה, מעניק הכשרה מקצועית ונותן אופק תעסוקתי.
בשנת 1978 נפתח בסמוך לבית הסוהר "בית מעצר ניצן", שנקרא תחילה "בית מעצר רמלה", ובשנת 1981 הוחלף שמו של בית המעצר, בעקבות רציחתו של מפקד בית המעצר רוני ניצן.
בליל 8 בינואר 1979 ברחו מכלא רמלה שמונה אסירים. בריחתם עוררה דאגה רבה בשל מסוכנותם של האסירים וגם בשל הקלות שבה ברחו מבית הסוהר השמור ביותר במדינה. בעקבות הבריחה הוקמה ועדת חקירה שמצאה כי חילופים תכופים של קצינים בכירים בכלא, כמו קצין הביטחון וקצין המודיעין, גרמו לירידת המשמעת של האסירים ולליקויים משמעותיים ברמת הביטחון של הכלא. בנוסף, המפקד האחרון שמונה לכלא רמלה קיבל הכשרה לקויה מפאת קוצר הזמן. גם סגל הסוהרים באותה תקופה היה חסר השכלה נאותה ולא עבר קורסים והכשרות המתאימים לתפקידם.
בשנת 1984 נפתח מרכז החינוך הראשון בשירות בתי הסוהר. מרכז החינוך נועד לאפשר לאסירים לרכוש השכלה, חינוך והעצמה לצורך קידומם האישי ובכך נפתח חלון הזדמנויות חדש ללימודים ולאפשרות להשתלב בחיים נורמטיביים.
באמצע שנות ה-80 שונה שמו של בית הסוהר לשמו הנוכחי - "איילון" שם שניתן לו בשל מיקומו הגאוגרפי, בליבו של עמק איילון.
בית הסוהר בעשור השני של המאה ה-21.
בבית הסוהר איילון כ-600 מקומות כליאה עבור אסירים השפוטים לתקופות מאסר ממושכות בגין מגוון עבירות פליליות והוא אחד מארבעת בתי הסוהר הפליליים של שירות בתי הסוהר ברמת ביטחון מרבית.
בבית הסוהר 12 אגפים. ביניהם אגף שבו מוחזקים אסירים בהפרדה, אגף שמור ואגף אחד לשומרי מסורת.
300 אנשי סגל משרתים במתקן, ובכלל זה אנשי מנהלה, ביטחון וטיפול. 86% מהאסירים משולבים בתוכניות שונות בתוך בית הסוהר, תוכניות אלו כוללות חינוך, טיפול, תעסוקה במפעלים ובמטבח, ניקיון, תחזוקה וכו'.
בכלא מרכז חינוך ובו 6 כיתות לימוד. תפקידו לסייע בשיקום אסירים ולהעניק להם השכלת יסוד, השכלה תיכונית ובכלל זה שיעורי אנגלית וכיתת מחשבים. כמו כן תוכניות מגוונות של כישורי חיים וחוגים שונים – אמנות, ספורט, מדיטציה, משפחה, הורות ועוד. בנוסף כולל בית הסוהר מרכז תעסוקה הכולל 8 מפעלים, ומעסיק כ-200 אסירים במפעלים של השב"ס ובמפעלים אזרחיים (כגון נגרייה, מפעל דפוס, מכבסה, מתפרה וכו').
בשנת 2012 קיבל בית הסוהר איילון פיקוד על המעבר הארצי. המעבר הארצי נועד לייעל את ניוד האסירים ברחבי הארץ.
בנובמבר 2020 ערכה מיקי חיימוביץ' ביקור בבית הסוהר, במסגרת תפקידה כיושבת ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, והביעה זעזוע מהתנאים בבית הסוהר, ובין השאר דיווחה על שירותי כריעה מוזנחים ומלוכלכים ומקלחת שאינה עובדת. היא כתבה על הביקור: "המצב אף מחריד יותר בתאי ההרחקה שבהם מושמים אסירים שעברו עבירות משמעת. זהו אמצעי ענישה, אבל בתנאים שאינם ראויים לבני אדם".
אגף האיקסים.
אגף 15 הוא אגף מבודד ומופרד בין כותלי בית הסוהר איילון. אגף זה נקרא גם "אגף האיקסים" בעקבות כליאתו של מרדכי קידר שנכלא במקום בבידוד, על מעצרו הוטל איפול והוא זכה לכינוי "האסיר X". משהורחב המקום והיה לאגף ששימש לכליאת אסירים נוספים אשר נדרש בידוד בכליאתם, קיבל האגף את הכינוי "אגף האיקסים".
אסירים אחרים ששכנו באגף היו אברי אלעד, קוזו אוקמוטו ויגאל עמיר (למשך כמה שנים). ב-15 בדצמבר 2010 התאבד באגף זה העציר בן זיגייר.
תוכניות מיוחדות.
מחלקת "הבשורה" - בשנת 2005 הוקמה מחלקה טיפולית לטיפול גמילה באסירים מכורים לסמים על פי הקריטריונים שנקבעו לכך. הטיפול במחלקה מתבסס באופן מובהק על עבודת עזרת מכור למכור, קבוצות תמיכה, קבוצות לעזרה עצמית, קבוצות 12 הצעדים ופגישות N.A.
"רדיו פוקוס" - בשנת 2017 הקימה קרין עובדיה ראפ באיילון את תחנת הרדיו הראשונה בין הסורגים - "רדיו פוקוס", בה אסירים מבית הסוהר משדרים לאסירים אחרים. התחנה משדרת במעגל סגור דרך ערוץ טלוויזיה לכלל בתי הסוהר הפליליים בישראל. הרדיו מופעל על ידי אסירים שנבחרו והוכשרו לתפקידים הנדרשים להפעלת התחנה (עריכה, תחקיר, הגשה והפקה) בהדרכה ופיקוח של צוות מקצועי קבוע. התכנים המשודרים בו הם תכנים שיקומיים, אינפורמטיביים, תעסוקתיים, טיפוליים וחינוכיים. מדובר בפרויקט חברתי שנועד להגדיל את הסיכוי לשקם את האסירים ולהחזירם לחברה. המיזם פועל בהובלת אגף האסיר ובשיתוף גורמים נוספים כגון עמותת טופז (הפועלת לקידום תרבות היזמות החברתית), הביטוח הלאומי בישראל (קרן למפעלים מיוחדים), המכללה האקדמית "ספיר" (הכשרת האסירים למקצועות הרדיו באמצעות החוג לרדיו ותקשורת של המכללה באמצעות היחידה למעורבות חברתית.
כלא איילון
כלא רמלה
סער בהיר-להב
סער בהיר-להב (באנגלית: Sturm Brightblade) הוא דמות בדיונית מסדרת ספרי הפנטזיה "רומח הדרקון".
ביוגרפיה.
בהיר-להב נולד בסולאמניה, שם היה אביו אנגריף מפקד במסדר הורד של אבירי סולאמניה. טירתו של אנגריף הותקפה על ידי האספסוף ובזמן שהגן על הטירה ברחו סער ואמו איליס, ולבסוף הגיעו לעיירה קטנה בשם מרגוע. בהמשך ילדותו הוא התחבר עם התאומים קרמון ורייסטלין מאז'ר ואחותם קיטיארה. לאחר זמן מה חברו אל תניס חצי-אלף, חלמיש כור-אש וגדילן קוץ-רגל. מבין החבורה הוא היה היחיד שממש חיבב את הקנדר גדיל, וניסה לשווא ללמדו להפסיק לגנוב.
גובהו של בהיר-להב הוא ממוצע. ברוב הזמן הוא לובש את שריון האבירים שלו, וחרבו היא חרב המוחזקת בשתי ידיים - שניהם עברו אליו בירושה. אגדה על חרב זו מספרת שהחרב תישבר רק כאשר האדם המשתמש בה ישבר.
כאשר החליט לעזוב את ביתו בפעם הראשונה, הוא יצא למסע. כאשר נפרדה החבורה לחמש שנים לצורך חיפוש אחר האלים העתיקים, איש איש לדרכו, סער וקיטיארה שמו פעמיהם לעבר צפון אנסאלון בחיפוש אחר אבותיהם. בסוף מסע זה קיטיארה נשאה ברחמה את ילדו של סער.
אהבתו היחידה של סער בהיר-להב הייתה כאשר הוא ביקר בטארסיס המעטירה, שם פגש באלהנה צפריר. אלהנה נתנה לו אבן אלפים קסומה. הייתה זו הפעם הראשונה שהאבן ניתנה לבן אנוש.
בהיר-להב חי את חייו לפי "המידה". הוא התמנה למפקד במסדר הכתר, הנמוך מבין שלושת מסדרי אבירי סולאמניה. מת בקרב על צריח הכהן הגדול מול קיטיארה שהייתה רכובה על דרקונה שחק.
כדורי (יישוב)
בריקסטון
בריקסטון (באנגלית: Brixton) הוא אזור בדרום לונדון רבתי שבאנגליה. חלק מרובע למבת' המצוי בלונדון הפנימית.
היסטוריה.
בריקסטון מופיעה לראשונה בסקר הקרקעות והאוכלוסין משנת 1086, המכונה ספר יום הדין. בספר זה, מוזכר המקום בשם Brixiestan. בראשית המאה ה-19, עם פתיחת גשר ווקסהול החלה ההתיישבות באזור, כחלק מתהליך הפירוור של לונדון.
אישים בולטים.
במהלך השנים נולדו והתגוררו במקום כמה אישים בולטים, בהם:
ישראל קטורזה
ישראל קטורזה (נולד ב-10 באפריל 1968) הוא סטנדאפיסט, שחקן, קומיקאי, מדבב, מנחה טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
ישראל קטורזה נולד בשם טיירי קטורזה בנאנטר הסמוכה לעיר פריז שבצרפת. הוריו הם יוצאי אלג'יריה. בגיל 4 עלה עם משפחתו לישראל. גדל והתחנך באשדוד. בגיל 14 החל ללמוד בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה והמשיך בשנת לימודים בכיתה י"ג, בלימודי טכנאות אלקטרוניקה.
את שירותו בצה"ל, אותו עשה כטכנאי אלקטרוניקה בחיל האוויר, החל בשנת 1987. הוא המשיך לשירות קבע, שנמשך כשלוש שנים, בבסיס רמון. עם שחרורו מהצבא, בדרגת רב-סמל, למד משחק ב"בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין".
הוא בעל תואר ראשון בתקשורת וניהול. בנוסף, למד קריינות ב"מכללת גבע לתקשורת ופרסום".
בסטנד-אפ.
קטורזה נחשב אחד מאמני הסטנד-אפ המצליחים והמשפיעים בישראל. הופעותיו הראשונות כסטנדאפיסט היו בבסיס רמון, בו שירת בשירות קבע. במקביל, הוא החל להופיע כאמן סטנדאפ גם בקאמל קומדי קלאב, יחד עם שותפו דאז, שמעון גז.
בשנת 1993, התפרסם כאשר הופיע בפינת הסטנד-אפ בתוכנית הבידור של דודו טופז, "סופשבוע עם דודו טופז", ששודרה בערוץ הראשון. מאותה שנה החל להופיע עם מופע הסטנדאפ שלו ברחבי הארץ אשר משלב מערכונים ואינטראקציה עם הקהל.
בתיאטרון.
ב-1999 גילם את ז'אן פספרטו במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" שכתב וביים ירון כפכפי.
ב-2003 גילם את הדודה, התפקיד הראשי בהצגה "דודתו של צ'רלי" שביים צדי צרפתי בתיאטרון חיפה. ב-2004 שיחק במחזמר "שיקגו", בהפקה של תיאטרון בית ליסין והאופרה הישראלית, מאת פרד אב, בוב פוסי וקן אולדפילד. ב-2006 גילם מוכר ספרים ב"פסטיגל 2006 - גיבורי הממלכה האבודה", שביים חנוך רוזן.