למחרת ההתגלות האלוהית פגש אנטוניוס את האיש הזקן שחי בפרישות בשולי כפר סמוך, אותו איש שפגש בתחילת התהליך כ-17 שנה קודם לכן וביקש ממנו להתלוות אליו למדבר. הזקן השיב בשלילה הן מנימוק הגיל והן משום שהדבר לא מקובל. מכאן מסיקים שאנטוניוס הוא הנזיר הנוצרי הראשון שהלך להתבודד במדבר תקופה של יותר ממספר ימים. כעשרים שנים התגורר לבד על גבול המדבר והתקיים מתרומות מזון שהובאו אליו מאנשים שחשבו אותו לקדוש.
בשנת 285 פרש למדבר במצרים, לחיי בדידות, פרישות וסגפנות. זהו המעשה הנחשב כראשיתה של הנזורה הנוצרית אף כי היו נזירים לפניו (בהם פאולוס מתבי) והיו נזירים בתקופתו. הסיבות לכך שאנטוניוס נחשב מבשר הנזורה הן ספרו של אתנסיוס, בישוף אלכסנדריה שהעלה את סיפורו על הכתב והעובדה שאנטוניוס היה הנזיר הראשון שראה את ההתבודדות כאידיאל. תיאורו של אתנסיוס את אנטוניוס היווה מדריך לצעירים שרצו להפוך לנזירים והעקרונות הללו עומדים עד היום כקווים מנחים לנזירים נוצרים.
המקום הראשון שאליו פנה אנטוניוס על מנת לחיות את חיי הנזירות הוא מדבר בשם "וואדי אל-נטרון" (בערבית: وادي النطرون ובלטינית ניטרא). ואדי בו קיימים עדיין מספר מנזרים. אנטוניוס מצא שם מצודה נטושה ושם התמקם, על פי המסופר כל השרצים שאכלסו את המצודה נסו ברגע שאנטוניוס הגיע למקום, אירוע זה היה הוכחה לכוחותיו המיוחדים. בששת החודשים הראשונים התבודד במצודה אולם שמועות עליו הגיעו לאנשים שבאו למקום והוא חולל ניסים אחדים, בעיקר בתחום ריפוי חולים ופתר מחלוקות בין אנשים.
אנטוניוס לא השתתף בטקסים שנערכו בכנסייה ואף לא בטקס המיסה, עובדות אלו לא הפריעו לציבור להתייחס אליו כאל סמכות דתית אלטרנטיבית לכנסייה ולהכיר בו כקדוש. אנשים ששמעו עליו ורצו להקדיש עצמם לחיי התבודדות הגיעו למקום בו היה אנטוניוס, קיבלו אותו כמורה רוחני, קיבלו ממנו הדרכה בדבר דרך החיים וההגות והלכו להתבודד איש איש במקום אחר אם כי סמוך למקום בו היה אנטוניוס כך שיכלו להגיע אליו וללמוד ממנו. כך נוצרה חברת הנזירים המתועדת הראשונה. קבוצת נזירים היושבת בסמיכות גאוגרפית אחד לשני היא מנזר, כלומר המושבה שהתקבצה סביב אנטוניוס היא המנזר הנוצרי הראשון הידוע.
הנהגת הכנסייה הנוצרית לא הייתה שבעת רצון מכך שיש קבוצת נוצרים מכובדים שלא משתתפים בטקסים ובתפילות ולכן נדרשו הנזירים להתפלל תחת השגחת רועה רוחני (כומר) לפחות פעם אחת בשבוע. היום הטבעי להתכנסות כזו היה יום ראשון ולכן פעם בשבוע, בימי ראשון, היו הנזירים מתקבצים למקום אחד, מביאים איתם את מה שייצרו באותו שבוע (לרוב סלי קש ומחצלות) וממירים את התוצרת בחומרי גלם ובאוכל. סועדים סעודה משותפת בה קיבלו הנחיות רוחניות מנזיר בכיר והשתתפו יחד בתפילה ובטקס המיסה.
כאשר מקסימינוס דאיה ודיוקלטיאנוס רדפו את הנוצרים יצא אנטוניוס ב-311 לאלכסנדריה לעזור לנוצרים הנרדפים (או למות כמרטיר אם לא יצליח לעזור). בתום גל הרדיפות חזר אנטוניוס למדבר ואיתו באו חסידים רבים חדשים. כמו אנטוניוס ואנשיו היו עוד מתבודדים והמדבר המצרי הפך למקום ריכוז של נזירים. ב-326 יצא אנטוניוס מהמדבר לעזור במאבק נגד המינות האריאנית.
אנטוניוס נחשב כקדוש בכל הכנסיות שמעמד הקדוש קיים בהן.
מכיוון שאנטוניוס נחשב לפטרון החולים בשלבקת חוגרת, נקראות השלפוחיות האופייניות למחלה באיטליה ובמלטה "אש אנטוניוס הקדוש".
אשנ&quot;ב
אשנ"ב - אנשים למען שימוש נבון באינטרנט ע"ש ערן אדרת היא עמותה שהוקמה בישראל בשנת 1999 במטרה להגביר את מודעות הציבור להשפעות החיוביות והשליליות שיש לשימוש ברשת האינטרנט על החברה ועל ערכיה.
עמותת אשנ"ב מבקשת לתרום להעלאת המודעות לבעייתיות שיש באינטרנט חסר הכללים, לעודד קבלת אחריות על השימוש בו ולסייע ביצירת קהילת אינטרנט אחראית. על פי תפישת העמותה, שימוש נבון ונאות באינטרנט יושג באמצעות הסכמות, ולא באמצעות אכיפה. לאור תפישה זו מאמינה העמותה כי השגת המטרה כרוכה בתהליך של חינוך במובן הרחב של המילה.
היסטוריה.
עמותת אשנ"ב הוקמה ביוזמתו של ד"ר אבשלום אדרת להנצחת בנו , שבזמן שירותו הצבאי נקלע למצוקה נפשית והתאבד בשנת 1997. בדיעבד גילה אביו כי במהלך התקופה שקדמה להתאבדות שוחח ערן בפורומים ובצ'אטים עם אנשים שהפגינו אטימות בכך שעודדוהו לשים קץ לחייו ואף הדריכוהו כיצד לעשות זאת.
בעקבות הגילוי החליט ד"ר אדרת לפעול כדי
פעילויות.
ככלי מרכזי להגברת מודעות הציבור, אשנ"ב דוגלת בפעולות הסברה כגון: הרצאות, הדרכות, כנסים וימי עיון, החתמה על "אמנת אשנב לשימוש נבון באינטרנט", השתתפות בוועדות ציבוריות, פיתוח תכנים ודגמים לתהליכי חינוך בקהילה, ייעוץ מקצועי והדרכה על פי הזמנה, וכל זאת בשיתוף פעולה עם גורמים ממלכתיים, ארגונים עסקיים, גופים מהמגזר השלישי ועוד.
בין הפעילויות של העמותה:
בפעילות העמותה, המתבצעת כולה בהתנדבות, משתתפים מדי שנה אלפים – ילדים, בני נוער והורים.
צוואר ממולא
צוואר ממולא (ביידיש: העלזעל) הוא מאכל מהמטבח היהודי האשכנזי. המאכל עשוי עור צוואר עוף (ולעיתים - כל עור העוף) ממולא ומבושל. המילוי עשוי להכיל קמח או פירורי לחם (ובפסח - קמח מצה), מחית תפוחי אדמה, בצל קצוץ מושחם (מטוגן בשמאלץ), שמאלץ, גריבען ותבלינים - מסורתית רק מלח ופלפל שחור, אך יש המוסיפים פטרוזיליה או שמיר.
העור מנוקה ואם אינו שלם הוא נתפר כך שישאר בו פתח יחיד. אזי הוא ממולא, הפתח נתפר כך שהמילוי לא יזלוג והמאכל מבושל בבישול ממושך, בחום נמוך במים, במרק או כחלק מהחמין.
צוואר ממולא דומה לקישקע ומשמש לעיתים כתחליף לו.
מנדלי מוכר ספרים מזכיר מאכל זה ואחרים ביצירתו "ספר הקבצנים":
העלזעל
קאשה
קאשה (Kasha) היא דייסה שמקורה במטבח המזרח-אירופי. בעברית ובאנגלית, הכוונה היא בדרך כלל לדייסת כוסמת, אך בשפות סלביות, קאשה היא שם כולל לדייסה מכל סוג, ויכולה להיות עשויה מכוסמת, חיטה, שיבולת-שועל שיפון ועוד. כשם כללי לדייסה, קאשה היא אחת המנות הידועות הקדומות ביותר מהמטבח המזרח אירופי וגילה למעלה מאלף שנה. הלחם לבדו עולה על קאשה בחשיבותו ההיסטורית.
חשיבותה של הקאשה בתרבות הרוסית באה לידי ביטוי בפתגם העממי: "щи да каша — пища наша" בתרגום חופשי: "מרק כרוב וקאשה הם כל מה שאנו צריכים", או בתרבות האוקראינית, "борщ и каша — пища наша" בתרגום חופשי: "חמיצה וקאשה הם האוכל שלנו".
קאשה מיט וורנישקעס הוא שמה היידישאי של מנה המורכבת מקאשה וכיסונים. הכיסונים מוכרים גם כקנישס.
רוברט אנטון וילסון
רוברט אנטון וילסון (באנגלית: Robert Anton Wilson; 18 בינואר 1932 - 11 בינואר 2007) היה סופר, מחזאי, עתידן ופסיכולוג אמריקני.
חייו.
נולד בשם רוברט אדוארד וילסון, בברוקלין, ניו יורק. למד בבית ספר יסודי קתולי, ובתיכון "ברוקלין טק" המתמחה בלימוד מדעים מדויקים. המשיך ללימודי הנדסה ומתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק, ועבד כנהג מונית. עבד כעוזר הנדסאי, איש מכירות, ובין השנים 1965–1971 שימש כעורך משנה במגזין פלייבוי. כתב בשעות הפנאי, והשתמש בשם משפחתה של אמו, וילסון, כשם עט. מאז כתב תחת השם רוברט אנטון וילסון.
בשנת 1958 נישא לסופרת אלן ריילי; לזוג נולדו ארבע בנות. ב-1976 אחת מבנותיו הוכתה למוות על ידי שודדים, מוחה נשמר בהקפאה. אשתו נפטרה ב-1999.
בשנת 1979 השלים דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת פיידיה (Paideia) בקליפורניה, מוסד לא מוכר שנסגר מאז. הדוקטורט התפרסם כספר בשם "עליית פרומיתיאוס".
בילדותו סבל ממחלת הפוליו וטופל בה בשיטתה של אליזבת קאני. במהלך כל חייו סבל מתופעות לוואי שנגרמו מהמחלה ונאלץ להשתמש במקל הליכה.
בשנת 2000 פרצה המחלה שוב כפוסט פוליו סינדרום ממנו סבל עד מותו.
רעיונותיו.
וילסון כתב 35 יצירות. הטרילוגיה שזכתה לפרסום הרב ביותר היא "טרילוגיית אילומינטוס" אותה כתב יחד עם הסופר רוברט שיה ואותה תיארו כ"מעשיה לאנשים בעלי פרנויה". הסדרה מתארת תאוריית קשר מתמשכת משחר האנושות ומערבת ידע, דמיון ויצירתיות הנרקמים יחדיו בהפגנה של כתיבה וירטואוזית ומעוררת השראה.
בטרילוגיית "ההדק הקוסמי" בחן נושאים כעתידנות, זן בודהיזם, דיסקורדיאניזם, יוגה, הבונים החופשיים ועוד. הוא סקר את עבודותיהם של באקמינסטר פולר, טימותי לירי, גיאורג איבאנוביץ' גורדייף ועוד.
ספריו האחרים עסקו בתהליך הנדרש לאמן את המוח האנושי כדי להוציאו מההינעלות והקבעון להם הורגל. כך הבדיל בין הטריטוריה לבין המפה המייצגת אותה כסמל לכך שאנו מערבבים בחיי היום יום את המושגים הללו ומערבבים ביניהם (ייצוג של דבר אינו הדבר עצמו, או המפה אינה הטריטוריה לפי תורתו של אלפרד קוז'יבסקי ממנו הושפע רבות). הוא פיתח שיטה לשחרור האדם ממה שהגדיר כ"תעלות המציאות" שמעוותות את התפיסה האנושית של המציאות.
ספריו מעוררים השראה, קריאתם חווייתית, אך מעצם עיצובם השונה והיוצא מגדר המקובל הם מלווים בשרטוטים, מפות, מיני הפניות לכתבים עתיקים, חלקי כתבי יד שנתגלו וכו'.
באופן אירוני, ספריו, המבקרים את תפיסות הרפואה האלטרנטיבית הפסבדו-מדעית, נמכרים כיום במרבית החנויות המתמחות ברפואה אלטרנטיבית. וילסון היה מוכר היטב בחוגים הנאו-פגניים - הוא כתב על אליסטר קראולי ורעיונותיו והשתמש בדמותו בספרו "מסכות האילומינטי". אלמנטים מעבודתו של הווארד פיליפס לאבקרפט נמצאים גם כן בספריו.