בראשות היודנרט שהוקם בעיר מונה שמעון קלארר, והוא מנה 24 חברים. על היודנרט הוטל תשלום קנס בסך 300,000 זלוטי, והוא נצטווה לספק לגרמנים דברי ערך, ריהוט ודירות, וכן עובדים יהודים לעבודות כפייה.
ב-1 באוקטובר 1941, יום כיפור תש"ב, צוו כל הגברים היהודים בעיר להתייצב בכיכר העיר לשם רישום לכאורה. במקום זה נערכה בהם סלקציה, במסגרתה הועברו כ-500 עד 700 יהודים לבית הסוהר העירוני, וממנו הועברו במשאיות למחצבות הסמוכות לעיר, שם צוו להתפשט, נורו באש מקלעים, וגופותיהם הושלכו לבורות המחצבה.
באמצע דצמבר 1941, בזמן חנוכה, רוכזו כ-1,200 מיהודי העיר לשם מעבר מגורים לפודהייצה לכאורה. בעת שהובלו בדרך, בסמוך ליער ליטיאטין, נצטוו היהודים להתפשט, נורו במקלעים, ונקברו בקבר אחים. באותה עת ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר צעירים יהודים בעיר לשם שילוחם למחנות עבודה. בחורף 1942-1941 צוו יהודי העיר למסור את פרוותיהם, באיום עונש מוות, ותוך לקיחת בני ערובה להבטחת הדבר. כמו כן, בתקופה זו רצחו הגרמנים מעת לעת את חולי הטיפוס שאושפזו בבית החולים היהודי בעיר.
באביב 1942 הובאו לעיר יהודים מכפרי הסביבה, ומחשש לאקציה נוספת, יהודים רבים ניסו להימלט מהעיר או להכין בה מקומות מסתור. ביום 22 בספטמבר 1942, יום כיפור תש"ג, נכנסו לעיר כוחות משטרה גרמניים ואוקראיניים, והחלו לרכז את יהודי העיר באלימות רבה, תוך רצח מאות יהודים בדירות עצמן. כ- 1,000 עד 1,500 היהודים שרוכזו צוו לשבת בכיכר שלפני בית היודנרט ללא מזון או מים משך כל שעות היום, ובלילה הובלו לתחנת הרכבת, ממנה שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר אקציה זו, במסגרתה נרצחו גם אנשי היודנרט, הוקם בעיר גטו, אשר אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, ועד מהרה התפתחו בו תנאי צפיפות ורעב קשים. בתקופה זו המשיכה חטיפת יהודים לעבודות כפייה. בראש היודנרט החדש שהוקם בגטו מונה בנימין מיטלמן.
אקציה נוספת התקיימה בעיר בתחילת דצמבר 1942, בימי חנוכה, תוך שילוח מאות יהודים מהגטו לבלז'ץ. בד בבד המשיכו השילוחים למחנות עבודה, ונמשכו הוצאת להורג של יהודים חולים ושל יהודים שנתפסו מחוץ לגטו או סוחרים במזון. במרץ 1943 נורו למוות 12 נשים יהודיות שנתפסו רוכשות מזון מחוץ לגטו.
מ-30 במרץ 1943 ועד 2 באפריל 1943 נערכה בעיר אקציה נוספת, במסגרתה נתפסו כ-300 יהודים, והועברו לבית הסוהר העירוני, ויהודים אחרים נרצחו בדירותיהם. מבין האסורים 89 גברים הועברו למחנה בקאמיונקה, והנשים והילדים נורו בבית העלמין היהודי.
ב- 12 ביוני 1943, ערב חג שבועות, נערכה האקציה האחרונה בגטו, וכ-1760 יושביו נורו למוות. בו ביום הוכרזה העיר רשמית כ"נקייה מיהודים".
ילידי בז'ז'ני שעלו ארצה לפני השואה, וניצולי העיירה הספורים שהגיעו לישראל לאחריה, מתכנסים אחת לשנה לאזכרה במועד האקציה האחרונה שנערכה בעיר.
צ'אק ייגר
צָ'ארְלְס אֶלְווּד "צָ'אק" יֵיגֶר (באנגלית: Charles Elwood "Chuck" Yeager, תעתיק IPA: , הגייה אמריקאית: YAY-gər; 13 בפברואר 1923 – 7 בדצמבר 2020) היה בריגדיר גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, אלוף הפלות ביום אחד וטייס ניסוי שובר שיאים אשר בשנת 1947 היה לאדם הראשון בהיסטוריה ששבר את מחסום הקול רשמית.
הוא גדל בהמלין, מערב וירג'יניה. הקריירה הצבאית שלו החלה כצוער בחילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בשנת 1941. בספטמבר 1942, לאחר ששירת כמכונאי מטוסים, נכנס לקורס טיס ועם סיום הקורס הועלה לדרגת קצין טיסה (מקבילה לרב-סמל). הוא הועבר ל ושם, עם מטוס ה-P-51 מוסטנג "גלן הזוהרת", השיג את הישגיו וניצחונותיו הקרביים עם רקורד של 11.5 הפלות. ב-5 במרץ 1944 הופל מעל צרפת של וישי, הוחבא על ידי המאקי וחזר בחזרה לידי האמריקאים. ב-12 באוקטובר של אותה שנה הפיל חמישה מטוסי קרב מסוג מסרשמיט Bf 109, ובכך זכה בתואר הנכסף אלוף הפלות ביום אחד.
לאחר המלחמה, הפך ייגר לטייס ניסוי ובחן מטוסים רבים, כולל המטוס הרקטי הניסויי של הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA). ב-14 באוקטובר 1947, הטביע את חותמו בהיסטוריה בכך שהפך לאדם הראשון בהיסטוריה לשבור את מחסום הקול רשמית, עם המטוס הרקטי בל X-1 בגובה 13.7 ק"מ (45,000 רגל) ובמהירות קצת יותר גבוהה ממאך 1. בשל כך, הוענקו לו הגביעים הנחשבים קולייר ומקאי ב-1948. בשנים הבאות שבר שיאי מהירות וגובה נוספים. בשנת 1962 הפך למפקד בית הספר לטיסה של חיל האוויר של ארצות הברית, אשר מבין חניכיו יצאו האסטרונאוטים הראשונים.
ייגר פיקד על טייסות קרב וכנפות בגרמניה ודרום-מזרח אסיה במהלך מלחמת וייטנאם. בשל התנהלותו, יעילות והישגי הטייסות שבפיקודו, הועלה ב-1969 לדרגת בריגדיר גנרל. ב-1973 נכנס להיכל התהילה של התעופה. ב-1 במרץ 1975 פרש לבסוף משירות צבאי. הקריירה הארוכה והפעילה בת 34 השנים של ייגר, שתחילתה במלחמת העולם השנייה, הובילה אותו למקומות רבים בעולם, ביניהם אוקינאווה במהלך מלחמת קוריאה, ברית המועצות במהלך ימי המלחמה הקרה, פקיסטן במהלך מלחמת הודו–פקיסטן של 1971 ונוספים.
למרות רקורד ההפלות הבינוני יחסית וההשתתפות המועטה בלחימה, הוא נחשב על ידי רבים לטייס מבין הטובים בכל הזמנים. בין היתר, הוא דורג כטייס החמישי הטוב בכל הזמנים ברשימת '51 הטייסים הטובים בכל הזמנים' לשנת 2013 על ידי המגזין Flying. במהלך חייו, טס ייגר במעל ל-360 סוגים שונים של מטוסים לאורך תקופה של 70 שנה, מהן כ-20 שנה כיועץ אזרחי לחיל האוויר לאחר שפרש משירות צבאי.
חיים מוקדמים.
ייגר נולד ב-13 בפברואר 1923 במיירה, מערב וירג'יניה למשפחה חקלאית, שני מבין חמישה ילדים לאלברט האל ייגר (במקור Jäger, אך שונה ל-Yeager כדי להתאים להגייה האמריקאית; 1896–1963) וסוזי מיי ייגר (שם נעורים: Sizemore; 1898–1987). צ'אק היה ממוצא גרמני-הולנדי מצד אביו וצרפתי מצד אמו. בגיל 3 עברה המשפחה להאבל, שם עבד אביו במסילת ברזל. באחד הימים נפצע אביו קשות, תאונה זו הותירה רושם עמוק על ייגר. ב-22 בדצמבר 1930, זמן קצר לפני חג המולד, נהרגה אחותו, דוריס אן (1929–1930), מירי בשוגג מידי אחיו הגדול, רוי. בגיל 5 עברה המשפחה בשנית להמלין, שם הקים אביו עסק עצמאי לקידוח גז טבעי. לימים סיפר שהעבודה עם אביו בשדות הגז תרמה רבות לכישרונו וסקרנותו יוצאי-דופן בתחומים מכניים.
למד במערכת בתי הספר של המלין, שם שיחק כדורסל ופוטבול והצטיין בכל דבר הקשור לתחום המתמטי. בזמנו החופשי למד לצוד, ללקט אוכל ביער ובחורפים לגלוש על השלג במזחלות. מיומנויות שבעתיד ישרתו אותו רבות; מיומנות הגלישה וההחלקה על השלג שרכש בילדותו עזרו לו אחר כך בהבנת יסודות הטיס. יכולות הציד והקיום ביער שימשו אותו כשהופל במלחמת העולם השנייה והסתובב עם המאקי. כמו כן, ראייתו החדה במיוחד (20/10) סייעה לו לזהות טרף מרחוק ולצוד אותו (פעם הצליח לירות בצבי ממרחק של למעלה מחצי קילומטר) ובהמשך גם לזהות מטוסים זמן רב לפני אחרים, יתרון משמעותי ביותר בשדה קרב, בו לרוב הצד הראשון שיוזם התקפה, הוא גם זה שמנצח.
החשיפה הראשונה שלו לעולם התעופה התרחשה בגיל 15, כאשר מטוס ביצ'קראפט התרסק בשדה הסמוך לביתו.
בקיץ 1939–1940 התגייס למחנה האימונים הצבאי לאזרחים בפורט בנג'ימין האריסון באינדיאנפוליס, אינדיאנה. הוא סיים את לימודיו ביוני 1940, חצי שנה לפני כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
לאחר שחזר לארצות הברית ממלחמת העולם השנייה, התחתן ב-26 בפברואר 1945 עם חברתו גלניס פיי דיקהאוס אותה הכיר לפני המלחמה. גלניס ייגר מתה ב-1990 ממחלת הסרטן.
בן דודו, סטיב ייגר , היה שחקן בייסבול מפורסם לשעבר.
קריירה.
הכשרה.
ב-12 בספטמבר 1941 התגייס לחיל האוויר של צבא ארצות הברית בדרגת צוער והוצב בבסיס חיל האוויר ג'ורג' בויקוטרוויל, קליפורניה כמכונאי מטוסים. בעת גיוסו, לא היה כשיר לקורס טיס בשל גילו והרקע האקדמי שלו (באותה העת, הסטנדרטים קבעו כי מתגייסים לקורס טיס חייבים להיות לפחות בני 20, וללמוד שנתיים בקולג'), אך כניסתה של ארצות הברית למלחמה שלושה חודשים לאחר מכן הורידה את הסטנדרטים; כך, ביולי 1942 נרשם ייגר לקורס "סמל טיסה" (Flying Sergeant Program) אשר פרחיה יועדו לטייסת הקרב מס' 363. בקורס הוא שירת כקצין תחזוקה במטוס ביצ'קראפט AT-11. השלים הכשרת טיס כללית בהֵמֶט, קליפורניה והכשרה בסיסית במטוס BT-13 בשדה גרדנר בטאפט, קליפורניה. ב-10 במרץ 1943 קיבל את כנפי הטיס וסיים את קורס הטיסה המלא בדרגת קצין טיסה בבסיס חיל האוויר לוק. הוא סיים כמצטיין בכיתתו, 43-C והיה היחיד עליו המליצו להיות טייס קרב.
מעט לאחר שסיים את הקורס, שונו התקנות בשנית, ובמקום לעלות לדרגת סמל ולהתגייס למלחמה כפי שקיווה, הוא נאלץ להמשיך בהכשרתו בתור מש"ק-טיס (aviation cadet).
כחלק מטייסת הקרב מס' 363, הוא הוצב בכנף הקרב מס' 357 שפעלה בטונופה, נבדה. שם פגש את מי שעתיד להיות טייס ניסוי מוכשר, אחד מאלופי ההפלות הגדולים של ארצות הברית וחברו הקרוב, באד אנדרסון. באימוני הטיסה שארכו 6 חודשים טס במטוס בל P-39 איירקוברה, מטוס בעל מבנה יוצא דופן שגרם לטייסים רבים לחשוש לטוס עליו, אך ייגר העריך אותו ואהב לטוס עליו. הטייסת בה שהה הורכבה מצוותי קרקע שרבים מהם היו חדשים בעלי ניסיון מועט, דבר שהוביל לשגיאות רבות שעלו בחיי טייסים. בטייסת שמנתה 30 טייסים, התרסקו ונהרגו 13 בתקופה של 6 חודשים, שיעור תאונות חריג לכל הדעות, דבר שאף עלה למפקד הכנף בהדחתו.