בחוקי מדינת ישראל, חוק איסור לשון הרע, תשכ"ה-1965 עוסק בהגנת כבודו ושמו הטוב של אדם באמצעות הטלת איסור על פרסום ביטויים העלולים להשפילו ולבזותו. החוק מגדיר כי פרסום לשון הרע יכול להוות עוולה אזרחית בנזיקין ויכול אף להתגבש לכדי עבירה פלילית. בגין העוולה האזרחית ניתן לקבל פיצויים וסעדים הן לפי החוק עצמו והן לפי פקודת הנזיקין, ובהתקיים העבירה הפלילית יוטל עונש של עד שנת מאסר. דינים אלה עורכים איזון בין חופש הביטוי וחופש העיתונות מחד, לבין הזכות לכבוד ולשם טוב מאידך.
קובע שלשון הרע היא דבר שפרסומו עלול להשפיל אדם (יחיד או תאגיד) בעיני הבריות או לעשותו מטרה לשנאה, לבוז או ללעג מצדם; לבזות אדם בשל מעשים, התנהגות או תכונות המיוחסים לו; לפגוע באדם במשרתו, אם משרה ציבורית ואם משרה אחרת, בעסקו, במשלח ידו או במקצועו; לבזות אדם בשל גזעו, מוצאו, דתו, מקום מגוריו, מינו או נטייתו המינית.
לשם הגדרת לשון הרע, אין חשיבות אם מדובר בעובדה או בדעה, להבחנה יש חשיבות בנוגע להגנות.
פרסום אמת שיש בו עניין ציבורי - מוגן. כלומר, דברי אמת שיש בהם עניין ציבורי עשויים להיות לשון הרע, אולם פרסומם יהיה מוגן (מותר). בפרסום לשון הרע יש להבחין בין טענת עובדה להבעת דעה. טענת עובדה, שהיא אמת ויש בה עניין ציבורי, תהא מוגנת בלי קשר למניעיו של המפרסם.
חוק איסור לשון הרע מגן על שמו הטוב של האדם, שנגזר מכבוד האדם ומזכותו לקניין, שני אלה הן זכויות יסוד, המוגנות ב. חוק זה מדגיש בשני סעיפים נפרדים את חשיבות ההגנה על כבודו ושמו הטוב של האדם. בסעיף אחד אומר החוק "אין פוגעים בחייו, בגופו או בכבודו של האדם באשר הוא אדם" ובסעיף נוסף קובע החוק כי "כל אדם זכאי להגנה על חייו על גופו ועל כבודו". החוק מגן גם על הפרטיות, זאת משום שפרסום משפיל הנוגע לחיים הפרטיים הוא פרסום שבדרך כלל אין בו עניין ציבורי.
יחסים סמנטיים
פלטינוז
הומונימיה
בבלשנות, מילים הומונימיות, או מילים בעלות הומונימיה (ביוונית: ὁμώνυμος, 'הומוס' = ὁμός - דומה או זהה, 'אונומה' - ὄνομα = שם), הן קבוצת מילים, שלמרות שכל אחת מהן, גם נכתבת וגם נהגית בדיוק באותו האופן, המשמעות שלהן חסרת כל קשר, לחלוטין. בשפות שמיות, תופעת ההומונימיה קיימת גם בין שורשים ולא רק בין מילים בודדות.
לדוגמה: "שָׁנָה" במובן "חזר" היא מילה הומונימית ל"שָׁנָה" במובן "365 יום", אך לא ל"שָׁנָה" במובן "למד". "שָׁנָה" במובן "למד", פירושו "חזר על החומר". לעומת זאת, השורש של "שנה" במובן "חזר" והשורש של המילה "שָׁנָה" במובן "365 יום" הפכו לזהים, כאשר העברית איבדה חלק מהעיצורים שלה. השורש של שנה=חזר נכתב בפרוטו שמית באות המקבילה לאות הערבית ث (בערבית הוא עדיין נכתב כך ובארמית הוא נכתב באות ת) ואילו השורש של "שנה" במובן "365 יום" נכתב בכל השפות השמיות בשין ימנית או שמאלית. מעולם לא היה קשר משמעות בין מילים משורשים אלו.
הבחנה בין פוליסמיה להומונימיה.
כאמור, הומונימיה היא אחת האפשרויות לקיומה של מילה דו משמעית. דו המשמעות תחשב להומונימיה כאשר החוקרים מנמקים חוסר קשר בין משמעויות מילים, שנכתבות ונהגות באופן זהה. זאת לעומת מילים פוליסמיות שבהן מוכר קשר בין המשמעויות של שתי מילים שוות כתיב ושוות הגייה.
דוגמאות למילים הומונימיות:
דוגמאות למילים פוליסמיות:
על אף שלא תמיד יש הבחנה אובייקטיבית בין הומונימיה לפוליסמיה, אפשר לקבוע שצמד מילים הן הומונימיות כאשר מסיבות פורמליות ברור שלפנינו מילים שונות זו מזו. למשל במקרים האלה:
הומונימיה לעומת הומופוניה.
תופעה דומה להומונימיות היא הומופוניות. בתופעה זו ההגיה זהה, אך הכתיב והמשמעות גם יחד שונות. ההומופוניות היא תופעה, התלויה, בחלק מהמקרים, במבטא של דובר השפה או במעתקי הגאים, שאירעו בשפה, אחרי שזו כבר אימצה צורה כתובה. דוגמאות: המילים שר (חבר ממשלה) וסר (זז, עזב) הפכו להומופוניות, כאשר דוברי העברית החלו לבטא את השין השמאלית כמו סמך, בתקופת חז"ל. דוגמאות נוספות: 'ראש' ו'רוש' ('ענבי רוש' דברים לב, לב) הם הומופונים בעברית המקראית - בשל ההליך בו האלף הפסיקה להיות אם קריאה (מורה על צליל AA) וביטויה הפך דומה לאות הלטינית O, עוד בהליך התגבשות הפרוטו-כנענית. לעומת זאת, 'כרה' 'קרע' 'קרא' 'קרה' ו כרע' הם הומופונים בפי ההוגים את העברית, בהגיה המקובלת ביותר בזמננו.
הסיבות להיווצרות מילים הומונימיות.
אפשר למנות מספר סיבות להיווצרות מילים הומונימיות:
מניעה של היווצרות הדו-משמעות ההומונימית.
למעשה הדו-משמעות אינה גורם מפריע להבנה אלא במקרים נדירים, בעיקר בטקסטים עתיקים כמו המקרא, בטקסטים הכתובים בלשון ספרותית ופיוטית או בטקסטים מקוטעים ותלושים מהקשרם (כגון כתובות ארכאולוגיות או דפים עתיקים וקרועים). דוגמה לקושי זה מופיעה בספר הזוהר לפרשת ויחי, שבו מופיעה המילה "חמרא", שלה שתי משמעויות בארמית. פרשנים אחדים הבינו שמשמעות המילה בהקשר זה היא "חמור", ואילו מתרגם ספר הזוהר לאנגלית, דניאל מט פירש אותה כ"יין".
בדרך כלל התפתחות הלשון מונעת בדרכים שונות את הריבוי של מילים דו-משמעיות העשויות לערפל את ההבנה.
אוטוזומי
חניית שם מתחם
חניית שם מתחם או חניית דומיין (Domain parking), שירות המוצע בדרך כלל ללא תשלום על ידי חברות המציעות שירות אירוח אתרים. שירות זה מאפשר לבעל שם המתחם שרכש אותו לצורך שימוש עתידי לצבור ותק לשם המתחם.
חניית שם המתחם מתבצעת באמצעות שיוך שרת DNS של שם המתחם לשרת DNS של מספק השירות. פעולת שיוך היא פעולה קצרה, הניתנת לביצוע דרך פנל ניהול של רשם שם הדומיין, אך מכיוון שמדובר במערכת גלובאלית, עוברות עד 48 שעות עד לעדכון המלא.
חיים אורמיאן
חיים יוסף אוֹרְמיאן (Ormian; כ"ז בכסלו תרס"ב, 8 בדצמבר 1901 – א' בתמוז תשמ"ב, 22 ביוני 1982) היה פסיכולוג ומחנך, מראשוני הפסיכולוגים בישראל. נודע בעבודותיו החינוכית בתחום הפסיכולוגיה. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשל"א.
קורות חיים.
חיים יוסף (הנריק) אורמיאן (בפולנית: Henryk Ormian) נולד ב-1901 בטרנוב שבגליציה, (אז, האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בפולין). בילדותו קיבל חינוך מסורתי וכללי, ובנעוריו החל לפעול בתנועת "השומר הצעיר" ונבחר להנהגת התנועה בגליציה. את לימודיו האקדמיים בתחום הפסיכולוגיה עשה באוניברסיטת וינה, שבה הוסמך ב-1925 לדוקטור. באותה תקופה למד גם מדעי היהדות בסמינר העברי בווינה תחת צבי פרץ חיות. בשנת 1924 שב לפולין והחל להרצות בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת לודז' (1924–1936) ולהורות בבית הספר העברי בלודז' (1925–1936). בשנת 1931 נישא לרות יַארבּלוּם (אחייניתו של מארק יארבלום, מראשי ציונות צרפת בין מלחמות העולם).
פעילותו הציבורית החלה בפולין במסגרת תנועת "השומר הצעיר". בנוסף פעל להרחבת פעילות קרן קיימת לישראל ותנועת "החלוץ". בלודז' נבחר לעמוד בראש סניף "תרבות" והיה פעיל במסגרת "איחוד קיבוץ בורוכוב". בתחום המקצועי נמנה עם חברי האגודות הפולניות לפסיכולוגיה ולחינוך.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. תחילה התגורר שנים אחדות בתל אביב והורה בגימנסיה שלווה. אחר כך עבר לירושלים, שם היה מורה בבית המדרש למורים בית הכרם ומשנת 1945 מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. היה ממייסדי האגודה הישראלית לפסיכולוגיה (שבמסגרתה נבחר לכהן כיו"ר ועד סניף ירושלים וכיו"ר הוועד הארצי) וייסד את התחנה להדרכה מקצועית של "ההסתדרות הציונית הדסה", שאותה גם ניהל במשך שנה. בין פעילויותיו האחרות: חבר ארגון "ההגנה", חבר מועצת המורים למען קרן קיימת לישראל (1937–1942), חבר המרכז לחינוך ותרבות של הסתדרות העובדים הכללית, חבר המחלקה להוצאות ספרותיות של מרכז המורים (אוצר המורה), וכן חבר הוועדות למונחים בחינוך ובפסיכולוגיה של האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 1950 הצטרף אורמיאן למשרד החינוך והתרבות. במהלך השנים כיהן כמפקח על הסמינרים להוראה, ובין השנים 1956–1959, ובשנית בין 1965–1966, עמד בראש המחלקה להכשרת והשתלמות מורים.
חיבר וערך שורת ספרים בנושאי חינוך ופסיכולוגיה.
ערך את 'שעלים: ספריה פידאגוגית למדריכים' בהוצאת המחלקה לענייני הנוער של ההסתדרות הציונית ואת ספריית 'מקראות פדגוגיות' של אוצר המורה.
כמו כן עסק בעריכה מדעית של ספרים שונים בפסיכולוגיה, בהם כתבי זיגמונד פרויד (דביר, מ-1966), מבוא לפסיכולוגיה של הילגרד ואטקינסון (בסדרת "אוצר המורה") ו"הפסיכולוגיה ההתפתחותית של ז'אן פיאז'ה" מאת ג'ון פלאבל בתרגום עמשי לוין (אוצר המורה, תשל"א).
בשנת תשל"א זכה בפרס ישראל לחינוך על מפעל חייו.
היה אב לשניים: נדי אורמיאן (חבר קיבוץ יטבתה, כתב מדריך טיולים לאירופה) ודלית אורמיאן (עורכת רדיו ב"קול ישראל").
לקריאה נוספת.
ביבליוגרפיה של כתביו:
קווינטוס פאביוס מאקסימוס
צלולואיד
צלולואיד(בעברית: ציבית) הוא חומר תרמופלסטי דליק מאוד המיוצר מניטרט התאית ומקמפור. צלולואיד הוא חומר קרני, גמיש ומבריק המעובד מצלולוזה (תאית).
זהו הפלסטיק הראשון שיוצר באורח מסחרי, כבר בסוף המאה ה-19.
על אף שבשימושים רבים החליפו אותו חומרים פלסטיים פחות דליקים, לשימושים ייחודים רבים הוא עדיין החומר המתאים ביותר בזכות עמידותו בפני מים, שמנים וחומצות בריכוז נמוך.
משמש לייצור מפרטי גיטרה, כדורי פינג-פונג, סרטי צילום וקולנוע, לוחות לצילום ועוד.
היפוכונדר
אמה סזר
אֶמֶה סֶזֵר (בצרפתית: Aimé Césaire; 26 ביוני 1913 – 17 באפריל 2008) היה סופר, משורר, סוציולוג ופוליטיקאי צרפתי יליד מרטיניק, בן למשפחה אפרו-קריבית.
ביוגרפיה.