מנוציו התכוון שהכתב הנטוי שלו לא ישמש להדגשה, אלא לטקסט של מהדורות קטנות ופשוטות של ספרים פופולריים, (לעיתים קרובות שירה), שיחליפו את סגנון כתב היד של אותה התקופה. הבחירה בשימוש בסוג נטוי, במקום סגנון רומן (Roman type) בשימוש כללי בשימוש באותה עת, נעשתה ככל הנראה כדי להצביע על אי-רשמיות במהדורות, שנועדו לקריאת פנאי.
כתב נטוי של מנוציו נחתך על ידי פרנצ'סקו גריפו (אשר מאוחר יותר בעקבות המחלוקת עם מנוציו טען כי הגה את זה). הוא שכפל את כתב היד של התקופה הבאה מסגנונו של ניקולו דה ניקולי, אולי אפילו של מנוציו עצמו.
השימוש הראשון המלא היה במהדורת 1501 של ורגיליוס המוקדשת לאיטליה, אם כי זה כבר היה בשימוש קצר במהדורה משנת 1500 של קתרינה מסיינה .
האבולוציה של השימוש בכתב נטוי כדי להראות הדגשה התרחשה במאה ה-16, והיה לנורמה ברורה במאה ה-17. המגמה של הצגת סוגי ההתאמה בדגימות טיפוסים התפתחה גם בתקופה זו. כתב נטוי התפתח באופן משמעותי לאורך המאות הבאות, תוך מעקב אחר שינוי הטעמים בקליגרפיה ובעיצוב הסוג.
כתב נטוי בעברית.
בלשון העברית לרוב לא נהוג להשתמש בכתב נטוי. גישה זו אומצה בוויקיפדיה העברית, שגורסת (ב), כי "כתב נטוי (italics) אינו חלק מהטיפוגרפיה העברית התקנית". עם זאת, האקדמיה ללשון העברית לא קבעה עמדה בסוגיה זו.
Flashdance... What a Feeling
Flashdance... What a Feeling (בעברית: פלאשדאנס... איזו תחושה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית איירין קארה, מתוך אלבומה השני, . השיר יצא לאור באפריל 1984, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הוא שיר הנושא של הסרט המצליח "פלאשדאנס", שיצא באותה התקופה. השיר זכה בפרסים רבים, ביניהם; פרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", פרס אוסקר בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", ושני פרסי גראמי בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר למדיה ויזואלית" ו"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר - אישה". כמו כן, השיר הוא השיר הנמכר ביותר בשנת 1983, והשיר ה-18 הנמכר בהיסטוריה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, הראשון במצעד שבקנדה, והראשון במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי איירין קארה וקית' פורסי והופק על ידי ג'ורג'ו מורודר. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המאפיין את שירי פסקול הסרט "פלאשדאנס". במקור, השיר יועד לדונה סאמר שוויתרה עליו והחליטה שלא להקליטו. השיר נחשב לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הזהב בארצות הברית, על סך מכירות של 500,000 עותקים.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-3 בפברואר 2010. הקליפ מכיל בתוכו קטעים מתוך הסרט "פלאשדאנס". בין היתר, ניתן לראות את איירין קארה רוקדת על כיסא, תוך שמים נשפכים עליה מהתקרה.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-44 מיליון צפיות.
שירה מדוברת
מילה מדוברת
יסכה הרני
יִסְכָּה הָרָנִי (נולדה ב-6 באפריל 1961) היא חוקרת נצרות, מורת דרך ומרצה, יועצת לארגונים ממשלתיים ופרטיים בנושאי נצרות וצליינות ופעילה בתחום החינוך הבין-דתי ובקיום מפגשים בין-דתיים.
ביוגרפיה.
הרני נולדה בירושלים לפרופסור רפאל יהודה צבי ורבלובסקי, מרצה וחוקר מהאוניברסיטה העברית, מחלוצי חקר מדעי הדתות בישראל, ולעליזה וירץ, מחלוצות הוראת החינוך הגופני בישראל.
הרני עשתה תעודת הוראה במכללת סמינר הקיבוצים, ולאחר מכן המשיכה ללימודי תואר ראשון וסיימה את לימודיה בהצטיינות, במסגרת החוג להיסטוריה כללית ובתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודי התואר הראשון עשתה קורס מורי דרך בבית הספר המרכזי לתיירות, בתל אביב. במהלך לימודים למסלול ישיר לדוקטורט חקרה את נושא הליטורגיה האורתודוקסית בחגי הפסחא בהנחייתו של פרופ' זאב רובין, עימו כתבה את חוות הדעת לכנסייה האורתודוקסית, המקובלת עד ימינו, בנושא "שבת האור בכנסיית הקבר בירושלים".
הרני היא מרצה בכירה במוסדות אקדמיים ופארא-אקדמיים רבים ופעילה ותיקה בתחום יחסים בין-דתיים. היא מכשירה ומרצה לסטודנטים, מורים, מדריכים, מורי דרך, דיפלומטים ופקידי ממשלה בתחום הנצרות. הרני החלה להדריך בשנת 1989, בסמינר הנצרות הראשון מסוגו בארץ, מטעם החברה להגנת הטבע. בין המוסדות שבהם לימדה במשך השנים: משרד התיירות (עמדה גם בראש תוכנית למורי דרך לקבלת תעודת התמחות בנצרות מטעם משרד התיירות), יד בן צבי; מכון אבשלום, קתדרה, אסכולות, השחר. כן לימדה בחוג ללימודי דתות באוניברסיטת ווסליאן , בחוג ללימודי דתות באוניברסיטת לונג איילנד , בחוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, ובתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב.
נוסף להיותה מרצה בכירה מרבה הרני להתראיין בכלי תקשורת בנושאי נצרות וצליינות. הרני הופיעה בסדרת הטלוויזיה על תולדות ארץ ישראל - "" בפרקים 9–12 והגישה את הפרק ה-13 העוסק בקדושת ארץ הקודש. כן השתתפה בסדרה "The Naked Archaeologist". בדצמבר 2017 ארגנה כנס העוסק במהפכה הפרוטסטנטית לציון 500 שנה לאירוע.
כיום הרני מרכזת ומלמדת בתחום הנצרות בקורס הכשרה של מורי דרך ביד בן צבי ובגופים נוספים ויועצת בענייני נצרות עבור המגזר הפרטי ועבור משרדי ממשלה: משרד החוץ, משרד הפנים, המשרד לביטחון הפנים ומשרד התיירות.
פעילות חברתית ובין-דתית.
יסכה הרני פעילה שנים רבות בתחום החינוך הבין דתי ובמפגשים בין דתיים.
בשנת 1999 יזמה את תוכנית גשר לקשר - תוכנית ייחודית לקידום חילופי מפגשים בין ילדים ערבים בעיר העתיקה לבין ילדים יהודים מתל אביב, שמטרתה לקבץ מוסלמים, נוצרים ויהודים.
בשנת 2013, בעקבות אירוע של השחתת מצבות בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון, יזמה יסכה פרויקט התנדבות לשיקום בית הקברות. פעילות זו עוררה הדים רבים והצליחה לצרף לשורותיה אנשי אקדמיה, אנשי דת נוצרים ויהודים, וקהל מתנדבים מכל חלקי החברה.
בשנת 2013 יזמה פרויקט "אור לכולם" - שנועד להפגיש בין סטודנטים ומתנדבים לא יהודים להדלקת נרות חנוכה, כ"הזדמנות להיכרות בלתי אמצעית, של התרבות, המנהגים והמורשת..." ומתוך מגמה "לברר איך אנחנו מצליחים לחלוק את האור הפנימי והביתי שלנו עם העולם החיצוני ולא משאירים אותו רק לעצמנו". במסגרת הפרויקט ביקשה ליצור שיח בין דתי ובין תרבותי באמצעות מפגש בין אנשים בני דתות שונות הנמצאים בארץ ומבקשים לחוות את אווירת החג הישראלית.
על פעילותה הבין דתית זכתה בשנת 2013 בפרס הר ציון מטעם אוניברסיטת לוצרן.
חברת המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
טוני פינייה
דוד סלומונס
יצחק פייגנבוים
הרב יצחק הכהן פייגנבוים (1828 ה'תקפ"ח - 22 במאי 1911) כ"ד באייר ה'תרע"א היה רב פולני-חסידי ששימש כאב"ד ורשה.
ביוגרפיה.
יצחק הכהן פייגנבוים נולד בשנת ה'תקפ"ח בשילעץ, פרבר של ורשה, לאביו הרב ישראל איסר פייגנבוים, ואמו חנה גיטל לבית פיינליכט. משפחתו הייתה מצאצאי הרב יום טוב ליפמן הלר, בעל "תוספות יום טוב". בילדותו למד אצל מלמדים חשובים והיה נחשב לעילוי ביחס לבני גילו. בגיל 13 התקבל לישיבתו של חידושי הרי"ם מחסידות גור, שהתגורר אז בוורשה. בגיל 18 נישא למינדל, בת דודו הרב נפתלי פיינליכט. היה נוסע לעיתים לרב-רבו, רבי מנחם מנדל מקוצק וספג ממנו את שיטתו בחסידות. לאחר פטירת הרבי מקוצק הקים בעל חידושי הרי"ם את חסידות גור בעיירה גורה קלוואריה הסמוכה לוורשה. רבי יצחק נסע תכופות לגור ואף היה מלמד את נכדי האדמו"ר. פטירת רבו, בכ"ג באדר ה'תרכ"ו הייתה מכה גדולה עבורו והוא התקשה למצוא רב חדש.
כהונתו כרב.
בשנת ה'תרכ"ח (1868) התמנה לדיין בוורשה על ידי הרב דב בר מייזלש והמשיך להתגורר בשילעץ. בשנת ה'תר"ל נפטר הרב מייזלש והחל מאבק קשה בין החסידים למתנגדים בעיר על זהות מחליף מקומו. בתחילה מונה הרב יעקב גזונדהייט שהיה מעדת המתנגדים, אך לאחר מלחמת החסידים הוא נאלץ לוותר על כיסא הרבנות. במשך זמן רב התקשו לבחור ברב שהיה מקובל על שני הצדדים עד שעלה שמו של הרב פייגנבוים שהתחבב על ידי כל העדות. הרב פייגנבוים התמנה לראב"ד ורשה ועבר לעיר עצמה לרחוב גזיבוב. כחלק מתפקידו היה נציג רשמי של יהודי העיר ומעורב בכל המגעים עם השלטונות. עם תחילת כהונתו ייסד בביתו ישיבה. בתקופה זו החל להימנות על חסידי סוכטשוב וביקר רבות אצל רבי אברהם בורנשטיין שהעריכו מאוד.
בשנת ה'תרמ"ב (1882) הוציא לאור חתנו, הרב יעקב יוסף אייבשיץ, את ספרו של זקנו הרב יהונתן אייבשיץ, "אורים ותומים". הספר יצא מחדש עם הערות והגהות הרב פייגנבוים והספר נחשב למהדורה המדויקת ביותר של ספר זה". מלבד פעולתו היום יומית הוציא הרב פייגנבוים ירחון לענייני הלכה בשם "שערי תורה". הירחון החל להופיע בשנת ה'תרס"ג והופיעו בו רוב גדולי הדור. הרב פייגנבוים כתב את מאמר הפתיחה בכל גיליונות הירחון עד לפטירתו, שמונה שנים לאחר ייסודו.
תמיכתו בציונות.
כמו רבים משושלת פשיסחה, הרב פייגנבוים תמך ביישוב ארץ ישראל והיה תומך נלהב של תנועת חובבי ציון, על אף מתנגדיה הרבים מקרב הרבנות האורתודוקסית. עם יסוד חברה של חובבי ציון בוורשה היה שותף פעיל בכל האסיפות והישיבות. הוא אף השתתף בחברת "מנוחה ונחלה" שרכשה בארץ את אדמת רחובות ורכש חלקות אדמה בעצמו. הרב גם נהג לשתות יין דווקא מתוצרת כרמל מזרחי בסעודות בהן היה נדרש לכוס של ברכה. בשנת ה'תר"ס (1900) פרסם גילוי דעת בעיתון הצפירה בו הוא מצהיר בתמיכתו בתנועה הציונית.
פטירתו.