בשנת 1968 הוחלט להקים חווה שלישית על שטח גדול משהיה לחוות הקודמות, כדי לבצע ניסויים בקנה מידה שלא היה אפשרי בחוות הללו. כעבור שנתיים, הוקמה החווה בערוץ נחל סכר שהתגלה כאזור המתאים ביותר, לא רחוק מחורבות העיר הקדומה ממשית. שמו של הנחל הגיע משרידי סכרים עתיקים ששימשו בעבר לחקלאות מי נגר. בחווה הוקמה מערכת הטיה. החווה זכתה למימון מארגונים בינלאומיים העוסקים בחקלאות בעולם השלישי, בהם מוסד HEKS (ארגון הסיוע של הכנסייה השווייצרית), המוסדות הגרמניים "לחם עולם" ו"שירות שלום לעולם", והכנסייה האוונגלית של הסן-נסן, וכן למתנדבים רבים. חווה זו הייתה גם מצוידת בציוד מדעי רב יותר בהשוואה לקודמותיה, כגון מדי גשם רבים, וחלקות ניסוי למדידת מי הנגר. בחווה נשתלו מיני העצים וצמחי המרעה שנבחרו בניסויים שנעשו בחוות הקודמות בשבטה ועבדת, והוכחו כמסתגלים ביותר בסביבה היבשה. החווה הוקמה כדי לבחון את הגידולים שנמצאו כיעילים ביותר בניסויים הקודמים בקנה מידה מסחרי, וכן ניסיון להשתמש בשיטת חקלאות מי הנגר למען השבחת שדות מרעה. בחווה גם בוצע ניסוי רחב היקף של גידול עדרי כבשים.
ביקורת.
על העבודה נמתחה ביקורת בשנות השישים, לאחר שהתברר שהחווה לא מייצרת תפוקה מספיקה כדי להתאים לחקלאות מודרנית. כשדוד בן-גוריון קיבל את תוצאות הניסוי, הוא פנה לד"ר רענן וויץ וביקש ממנו להקים חמישה יישובים בנגב, שיבססו את פרנסתם על חקלאות מי הנגר. תגובתו של ד"ר וויץ: "כשאתה תצייד את צה"ל בכלי המלחמה של הנבטים, אני אקים התיישבות בכלי החקלאות של הנבטים". אפילו אבן-ארי בעצמו לא היה בטוח בכלכליות השיטה, והעלה ספקות האם היא מתאימה לחקלאי ישראלי, לבדואי או למדינות המתפתחות. ואכן, חקלאות מי הנגר לא התפתחה לרמה מסחרית בישראל, מחוסר כדאיות.
מענה לביקורת.
אז מהו הערך שמספקת השיטה בכל זאת, למרות חוסר ההיתכנות הכלכלית של חקלאות המזון המבוססת על שיטה זו? נראה שבכל זאת יש לה כמה שימושים. פרט לשימוש של קק"ל בשיטת מי הנגר כדי לייער חלקות מסוימות בנגב, לשיטה יתרונות אקולוגיים רבים. למשל, בשנת 1978 הוקם פארק אבן ארי-לובנשטיין. גודלו של הפארק 13 דונם והוא מושקה על ידי מי נגר בלבד, במקום להסתמך על מים יקרים שמגיעים בצינור מצפון לנגב, כמו בשאר יישובי הנגב.
שיטה זו גם יכולה לשמש לשיקום שטחי המרעה רחבים ופוריים, שנעלמו מהמדבר בעקבות רעיית יתר, והצטמצמו לכדי שטחי מרעה קטנים המחייבים נדידה מתמדת. בניסוי בחוות עבדת נמצא כי בניהול נכון ושתילת צמחי המרעה הנכונים, ניתן להגדיל את יכולת ייצור המזון של השטח פי 50 לעומת המדבר החשוף. שיטה זו נותנת תקווה להשבת האיזון הטבעי אל מערכות אקולוגיות שנהרסו בעקבות התנהלות לא אחראית של האדם בעבר, ובכך להחזיר את הצומח לנגב.
ולבסוף, יכול להיות שתימצא הדרך להפוך את החקלאות לריווחית. גידול של צמחי מרפא לתעשיית התרופות, או גידולים שערכם יקר מערך המזון שהם מספקים כמו יין, יכולים להיות בעלי ערך גדול יותר מחקלאות לצורכי מזון, ויש מקום לבחון את הכדאיות שלהם. הנבטים בעצמם ייצור כמויות גדולות של יין ושמן זית, ואף ייצאו אותם מעבר לים, ולכן הכלכלה שלהם לא הייתה מבוססת רק על ייצור מזון לצורכי קיום. אולי יש מקום לנהוג כמותם.
יוסי שטרית (זמר)
יוסי שטרית (נולד ב-28 באוגוסט 1997) הוא זמר ישראלי השר בסגנון מוזיקה מזרחית, שהתפרסם כאשר השתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל" שם הגיע למקום השני.
ביוגרפיה.
כשהיה בן 14, ניגש שטרית להיבחן לתוכנית הריאליטי "אייל גולן קורא לך". למרות שהפגין כישרון שירה והרשים את השופטים, הוא לא עבר את האודישנים בשל גילו הצעיר.
כשהיה בן 18 הגיע לעונה השנייה של התוכנית "אקס פקטור ישראל", ושם סיים במקום השני בגמר אחרי המנצחת דניאל יפה.
הוא למד בבית ספר רימון במגמה ים תיכונית, ולאחר מכן בקיץ 2016 התגייס לצה"ל.
ב-6 בנובמבר 2017 יצא אלבום הבכורה שלו "שובר את הגבולות". הסינגל הראשון מאלבום זה נקרא "זה לא קל". שיר זה, וכן השירים "חצי רוסייה, חצי מרוקאית" ו-"חתונה" הכלולים באלבום זה, צברו מיליוני צפיות ביוטיוב.
ב-2019 שיחק במחזמר "זה אני" של מאור זגורי את אליהו אליאס, לסירוגין עם בר צברי.
הנשף (סרט, 2018)
הנשף (באנגלית: Flawless) הוא סרט קולנוע דרמה להט"בי ישראלי משנת 2018 שנכתב ובוים על ידי טל גרניט ושרון מימון. בסרט מככבת סתיו סטרשקו בהופעת בכורה קולנועית, עליה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. סטרשקו היא השחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה המועמדת בקטגוריה זו.
הסרט היה מועמד בתחרות הרשמית של פסטיבל טרייבקה היוקרתי בשנת 2019 והוביל את רשימת המועמדים בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 עם 12 מועמדויות, מתוכן זכה ב-3 פרסים (ליהוק, איפור ועיצוב תלבושות).
תקציר העלילה.
עדן (סתיו סטרשקו) היא נערה מתבגרת ותלמידה חדשה בתיכון, בו היא פוגשת את טיגיסט (נצנת מקונן) וקשת (נועם לוגסי). השלוש סובלות מדחייה חברתית ומחליטות לעבור ניתוחים קוסמטיים בשוק השחור בקייב, בתקווה שאלו יגדילו את הפופולריות שלהן ויעזרו להן למצוא דייט חלומי לנשף. בדרך אל הגשמת החלום מגלות טיגיסט וקשת כי לעדן סיבה משלה למסע.
הפקה.
הסרט הופק על ידי אסנת הנדלסמן-קרן וטליה קלינהנדלר מחברת פאי סרטים ומשה אדרי ולאון אדרי מחברת סרטי יונייטד קינג; הוא יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, קשת 12, Yes קולנוע ישראלי, המועצה הישראלית לקולנוע, משרד התרבות והספורט ו-MDM Mitteldeutsche Medienförderung.
ועדת גולדברג
אקרופומיים
אקרופומיים (שם מדעי: Acropomatidae) הם משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים בעלי נהורנות ביולוגית המיוצרת לאורך גופם. דגים אלו חיים בעומק הים באזורים טרופיים עד ממוזגים ברחבי העולם אך לא יורדים הרבה מעל 500 מטרים.
אורכם של הגדולים מביניהם מגיע ל-40 סנטימטרים, אך הם נפוצים יותר באורך 15 סנטימטרים. הם בעלי סנפירי גפיים דקיקים ודמויי-נוצות ובעלי סנפיר גבי קטן שקשקשיו דומים לנוצות. הדגים מחפשים מזון בקרבה לקרקעית הים וניזונים מיצורי ים קטנים יותר.
אוריאל דוידי (רב)
תיאובלד פון בתמן-הולווג
אפיגוניים
אפיגוניים (שם מדעי: Epigonidae) הם משפחת דגי גרם ימיים מסדרת הדקראים בתוכה 7 סוגים ו-43 מינים. הם שוכני מים עמוקים ברחבי האוקיינוסים הטרופיים ברחבי העולם ומגיעים עד לעומק של 3 ק"מ מתחת פני הים. הם קרוביהם הרחוקים של האפוגוניים.
המין הגדול ביותר במשפחה "Epigonus telescopus" מגיע לאורך 75 סנטימטרים אך מרביתם אינם עולים על 20 סנטימטרים. הם כמעט חסרי צבע ועור, אך בעלי עיניים גדולות המותאמות לתנאי חשיכה ופיות קטנים. גופם מוארך ובעל סנפירים מצוייצים וקטנים והזנב קצר. הם נוטים שלא לשחות הרבה אלא לנוח על הקרקעית ולחפש מזון הכולל יצורי ים קטנים מהם.
חלק ממינים אלה מצויים בים סוף בעומק ומרביתם אינם נראים לאנשים.
דוד בייגלמן
דוד בייגלמן (באנגלית: David Beyglman בפולנית: Dawid Bajgelman; 1897–1944) היה מעבד ומלחין יהודי-פולני.
בייגלמן נולד במרץ 1897 באוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי שבפולין למשפחה של מוזיקאים. בילדותו עבר ללודז' עם משפחתו, שם ניגן עם אביו בתזמורת של תיאטרון זנדברג וב-1912 היה למנהל מוזיקלי של התיאטרון. נוסף לעבודתו כמעבד שירים ומוזיקה לאופרטות יידיש, גם הלחין מוזיקה מקורית. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיך לעסוק בעיבודי מוזיקה לאופרטות. עיבודיו בוצעו בלודז' ובערים אחרות והוא יצא עם להקות נגנים וזמרים לסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, דרום אפריקה ודרום אמריקה.
בשנת 1928 התמנה בייגלמן למלחין הבית של קבוצת הרביו הסאטירי-מוזיקלי "אררט", בניהולו של משה פולאוור. לקבוצה זו כתב בייגלמן מספר רב של שירים, שהתחבבו מאוד על הקהל. הוא הלחין מוזיקה גם ללהקות תיאטרון פולניות אחרות, כגון "הזמיר", תיאטרון סטודיו ביידיש שפעל בלודז' וביצע בשנת 1932 את "מסעות בנימין השלישי", על פי מנדלה מוכר ספרים, שלו חיבר את המוזיקה. בשנת 1939 עיבד מחזור ממיטב קטעי האופרטה של אברהם גולדפדן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר בייגלמן ללודז', שם ייסד יחד עם פולאוור תיאטרון קטן בגטו המקומי. לתיאטרון זה הרבה להלחין ואף כתב מילים משלו לשירים. אחד משיריו הוא "ציגוינר ליד", "שיר הצועני", המתאר את הטרגדיה של הצוענים שנכלאו בלודז'. עוד כתב לתיאטרון הגטו שני שירים למילים מאת המשורר ישעיהו שפיגל. פעולות התרבות של בייגלמן בגטו לודז' כללו גם ניצוח על קונצרטים, עיבודי מוזיקה והלחנה להצגות רבות, וכן ארגון מקהלה ולהקת מחול.
אשתו של בייגלמן מתה בגטו. עם חיסולו של גטו לודז' באוגוסט 1944, בייגלמן נשלח לאושוויץ. לדברי יונאס טורקוב, לקח עמו כינור ותווי נגינה, בתקווה להינצל. הוא נרצח באושוויץ באוגוסט 1944. בנו שרד והיגר לארצות הברית.
דמויי דקר
ארכניים
ארכניים (שם מדעי: Cepolidae) הם משפחת דגים מסדרת הדקראים ומתת-סדרת דמויי דקר. זוהי המשפחה היחידה בעל-משפחה Cepoloidea.
תפוצת דגים אלה היא במזרח האוקיינוס האטלנטי כולל הים התיכון ובמי האזור האינדו-פסיפי עד לחופי אוסטרליה וניו זילנד. הם שוכנים במים בעומק 80–500 מטרים, אך נפוצים במים רדודים יחסית.
הם מגיעים עד לאורך 80 סנטימטרים ובדרך כלל קטנים יותר. צבעם בעל גוונים אדומים, צהובים וחומים והם בעלי ראש קטן וגוף מוארך ומפותל בעל רצועת קשקשים עדינה וצבעונית לאורך גופם עד הזנב הדק.
הם שוכנים על קרקעית הים או חופרים מחילות בחול ויוצאים כשאין טורפים בסביבה לאכול זואופלנקטון.
גרזניים
דן מדען