ב-2017 לוהקה לסדרה "לגיון" (מבוסס על מארוול קומיקס של "אקס-מן") של רשת FX Networks, בתור לני באסקר / אמאל פארוק - שבהתחלה מוגדרת כחברה אך בהמשך לאנטגוניסטית הראשית. ב-2018 שבה לשחק בעונה השנייה של הסדרה, ועל תפקידה הייתה מועמדת למספר פרסים ומועמדויות. בשנת 2022 היא דבבה ב"שדה קטנה".
בקולנוע.
בנוסף ב-2009 פלזה השתתפה בסרט הראשון שלה, "אנשים מצחיקים" עם אדם סנדלר וסת' רוגן, שם גילמה את דייזי דנבי.
ב-2010 השתתפה בסרט "האקסים של החברה שלי" בתור ג'ולי פאוורס. ב-2011 שיחקה בסרט הקומדיה "10 שנים" את אוליביה, לצדם של צ'נינג טייטום, כריס פראט ועוד.
ב-2012 כיכבה בסרט "על אחריותכם בלבד" בתפקיד דריוס לצד ג'ייק ג'ונסון, הסרט זכה לביקורות חיוביות והעניק לפלזה התמודדויות למספר פרסים. שיחקה גם בסרט הדרמה "סוף האהבה" של מארק וובר. באותה שנה גם גילמה את מארני בסרט הקומדיה "הצצה למוחו של צ'ארלס סוון השלישי" בכיכובו של צ'ארלי שין.
ב-2013 גילמה את אשלי בסרט "צ'ארלי חייב למות" בכיכובו של שיה לה-באף. בנוסף, דיבבה את נשיאת המועצה היוונית בסרט האנימציה "בית ספר למפלצות" של דיסני ופיקסאר. בהמשך, דיבבה את דמותה של אסקה ב"האגדה של קורה", סדרת ההמשך לסדרת האנימציה "אווטאר". באותה שנה יצאה הגרסה האנגלית של סרט האנימה "תצפית על גבעת הפרגים" לאקרנים, בה פלזה דיבבה את סצ'יקו הירוקוג'י. בקיץ 2013 יצא סרט קומדיית הנעורים "התנסות חובה" בכיכובה של פלזה שגילמה את ברנדי ובהשתתפות רייצ'ל בילסון וביל היידר, הסרט זכה להצלחה רבה בקופות.
ב-2014 כיכבה בקומדיית הזומבים "חיים אחרי בת'" בתור בת' סלוקם ולצידם של דיין דיהן וג'ון סי. ריילי, הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ף באנה, בן זוגה של פלזה. באותה שנה השתתפה במספר פרקים בסיטקום "שוודיה אהובתי" שם שיחקה בתפקיד עצמה. בנוסף גילמה את שרה בסרט "בנוגע לאלכס" לצד מקס גרינפילד ומגי גרייס. כמו כן, כיכבה בסרט "נד רייפל" בתור סוזן וובר. פלזה כיכבה גם בקומדיה הרומנטית "לא מתרגש" וגילמה את מלורי לצד כריס אוונס ומישל מונאהן.
בשנת 2015 פלזה כיכבה בסרטים "האזור הבלתי-נסחף", לצד אנטון ילצ'ין, ובסרטה של ג'יימי באביט "פרזנו" לצד ג'ודי גריר ונטשה ליון.
בשנת 2016 השתתפה בסרט "סבא בהפרעה", לצדם של רוברט דה נירו וזאק אפרון. לאחר מכן, כיכבה בסרט "מייק ודייב מחפשים דייט" שוב לצד אפרון ואנה קנדריק.
בשנת 2017 אוברי השתתפה בסרט "אינגריד מאבדת את הצפון", ובסרט הקומדיה הנועז "השעות הקטנות" בבימויו של בן זוגה ג'ף באנה שגם כתב את התסריט.
חיים אישיים.
משנת 2011 פלזה נמצאת בזוגיות עם התסריטאי-במאי ג'ף באנה . השניים מתגוררים יחד בלוס אנג'לס, קליפורניה ומשתפים פעולה לעיתים קרובות.
פלזה מזדהה כביסקסואלית. ב-2016 סיפרה לכתב העת הגאה האמריקאי "The Advocate", על כך שהיא מתאהבת גם בבנים וגם בבנות.
אוברי פלאזה
טוגולנד הבריטית
טוגולנד הבריטית (באנגלית: British Togoland וגם Trans Volta Togoland) הייתה אזור במערב אפריקה, על גבול מפרץ גינאה בדרום, תחת הנהגת בריטניה.
היסטוריה.
בשנים 1884–1885 הוכרה חסות גרמנית על דרום טוגולנד על ידי ועידת ברלין. ועידה זו נועדה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי לאחר התעניינות גוברת של מדינות המערב ביבשת אפריקה. מאוחר יותר, גבולות טוגולנד היו תחומים תחת הסכמים עם צרפת (1897) ובריטניה הגדולה (1904). באוגוסט 1914, הבריטים והצרפתים לקחו את טוגולנד מהגרמנים במהלך קרבות מלחמת העולם הראשונה. שטחה של טוגולנד הבריטית הוגדר לראשונה לאחר חלוקת טוגולנד ב-27 בדצמבר 1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה שבמהלכה כוחות בריטים וצרפתים כבשו את טוגולנד.
לאחר המלחמה, ב-20 ביולי 1922, חילק חבר-הלאומים את האזור לשני מנדטים, טוגולנד הבריטית הוצבה רשמית תחת שלטון בריטי, בעוד טוגולנד הצרפתית, כיום טוגו, הוצבה תחת השלטון הצרפתי. בעקבות מלחמת העולם השנייה, ב-1946 הפכו המנדטים לשטחי אמון של האו"ם, אם כי טוגולנד הבריטית נשארה מנוהלת בידי בריטניה. השטח שנמצא בשליטה בריטית הסתכם ב-13,041 קמ"ר (33,776 קמ"ר). במאי 1956, האזור הדרומי ערך משאל עם על נושא הצטרפות טוגולנד הבריטית לגאנה כאשר היא זכתה בעצמאות. רוב המקומיים בעלי זכות ההצבעה הצביעו בעד איחוד הטריטוריה של טוגולנד הבריטית עם הטריטוריה של חוף הזהב, שהייתה קולוניה בריטית נוספת. בשנת 1957, הפכה טוגולנד הבריטית שהתאחדה עם חוף הזהב לחלק מהמדינה העצמאית של גאנה.
ביולי 1922, חבר הלאומים הגדיר באמנתו את תפקיד המנדט כ"מחויב לשלום, לסדר ולמשטר טוב של הטריטוריה, לקידום ולכלל רווחתו החומרית והמוסרית, ואת ההתקדמות החברתית של תושביו". החלק הצפוני של טוגולנד הבריטית הכיל גם קבוצות אתניות שחיו בשטח חסות. שטח שכזה מהווה למעשה שטח בלתי כבוש שמאפשר יחסי גומלין בלתי שוויוניים בין מעצמה קולוניאלית לבין אזור בעל אוטונומיה שמקבל את חסותה הצבאית של המעצמה במסגרת הסכם פורמלי בין הצדדים. זו הייתה הסיבה מדוע המנדט נתן לממשלת חוף הזהב את הזכות לנהל אותם כיחידה. בשנת 1946, האוכלוסייה של שטח הנאמנות הייתה כ 400,000 איש. החלק הצפוני של טוגולנד כלל ב -1932 את המחוזות של קטה-קראצ'י (Kete Krachi), דגומבה (Dagomba), ממפרוגו המזרחית (Mamprugu) וקומסי (Kumasi). במזרח דגומבה, גידולי בקר וחקלאות, כמו ברוב אזור זה, היו העיסוקים העיקריים של האזור, יחד עם מלאכות יד כגון: אריגה, הכנת חבלים, עיבוד עורות ועשיית קדרות. ברם, לטוגולנד הבריטית לא היו את משאבי המינרלים ואת מטעי הקקאו הגדולים שהיו למשל בחוף הזהב. בשל העובדה כי עתיד האזור לא היה ברור, הבריטים היססו להשקיע באזור תחת שליטה בינלאומית.
בשנים 1890–1930 התבצעה חלוקת סמכויות של התושבים המקומיים. אחרי 1930, המחלקות הקטנות של השטחים הצפוניים וצפון טוגולנד התאחדו לכמה מדינות גדולות כמו ממפרוסי (Mamprusi) ודגומבה. בשנת 1933 פורסמו שלושה צווים הנוגעים לארגון מחדש של הרשות המבצעת, השיפוטית והפיננסית. המנהיגים יכלו להשתמש בכוחות החדשים האלה כדי לבצע רפורמות כלכליות וחברתיות. פקודת בית הדין המקומי אפשרה לנציב הראשי להקים בתי דין להגדרת היקף השיפוט האזרחי והפלילי שלו. הפדיון הוחל על כבישים, מחסנים, שירותים סניטריים ומשכורות קבועות למפקדים ולחברי בית הדין, מה שאפשר אוטונומיה מקומית ששיפרה משמעותית את הכלכלה המקומית. הצמיחה הכלכלית של האזור השתפרה בהתמדה, והתרחשה עלייה הדרגתית של התעניינות בחינוך, בבריאות ובדת. בשנת 1946 הוקמה מועצת שטח צפונית, והיא הייתה נציגה של כל המפקדים.
דרום טוגולנד היא הרבה יותר קטנה, שטח של כ-5,845 קילומטרים רבועים. תקנות המושבה של חוף הזהב יושמו על דרום טוגולנד, ואילו אלה של השטחים הצפוניים הוכרזו בצפון טוגולנד. חמשת המחוזות של המנדט היו מנוהלים על ידי מפקדי המחוז. כמו בשטחים הצפוניים, משנת 1930 מטרת הממשלה הייתה למזג קבוצות אתניות קטנות. ב-1939, כל 15 המחלקות של 68 החטיבות התאחדו לארבע מדינות גדולות. לאחר מכן התחזקו המוסדות המקומיים: למושל המקומי הייתה הזכות להכריז על הרשויות המקומיות. מועצות המדינה קיבלו הכרה ואפשרו להן לחקור מחלוקות פוליטיות וחוקתיות . כל אלו אפשרו לראשונה למנהיגות המקומית לנהל שלטון אוטונומי שנפרד במידה רבה מהמעצמות האירופאיות. למושל המקומי היה הכוח להקים בתי דין בכל אזור סמכותו. פקודה 1932 העניקה לחטיבות את הזכות להקים את משרד האוצר ולגבות מיסים. נושא החינוך היה מופקד בידי מיסיונרים, בסיוע כספי הממשלה. ההתפתחות הכלכלית באזור נבעה בעיקר מהגידול בייצור הקקאו.
לאחר 1951 השינויים החוקתיים המתרחשים בחוף הזהב החלו להשפיע על התנאים בטוגולנד. ביוני 1954 הודיעה בריטניה לאו"ם, שלאור ההתפתחויות לקראת מתן עצמאות לחוף הזהב השכנה, לא תוכל עוד לשלוט בטוגולנד. תחילה, התנגדו רוב חברי האומות המאוחדות להקמתה של טוגולנד הבריטית כמדינה עצמאית, אך עד מהרה הכירו בכך שמשמעותה של טוגולנד הבריטית היא ממשלה אפריקאית עצמאית ולא סיפוח קולוניאלי, מה שיביא לסיום השליטה הבריטית באזור. בדצמבר 1955 הסכימה האספה הכללית של האומות המאוחדות למשאל עם באנגליה כדי לקבוע האם האוכלוסייה מעדיפה שילוב עם חוף הזהב לאחר שהוכרזה עצמאותה או את עצמאותה שלה כישות נפרדת. קונגרס טוגולנד (TCP) שפעל למען הקמת ישות עצמאית לבני שבט האווה ניהל מסע תעמולה כנגד האיחוד. אנשי האווה רצו להביא לאיחודה של טוגולנד הבריטית עם טוגולנד הצרפתית כצעד מקדים להקמת מדינה נפרדת של האווה (טוגו המודרנית) במקום לבצע איחוד עם חוף הזהב, כפי שמשאל העם הציע.
כאשר משאל העם נערך ב-9 במאי 1956, תחת פיקוח האו"ם, הרוב, שהיה מודע לעצמאותה הקרובה של שכנתה חוף הזהב, הצביע בעד שילובה של טוגולנד הבריטית עם חוף הזהב. העצרת הכללית של האו"ם הסכימה אז לאיחודם של טוגולנד הבריטית וחוף הזהב לאחר העצמאות של חוף הזהב. ב-13 בדצמבר 1956, העבירה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטת העצרת הכללית 1044 על "עתיד טוגולנד תחת השלטון הבריטי". בהחלטה זו הכיר האו"ם בתוצאות משאל העם שהתקיים בשטחים, שהיה רוב בעד אחדות עם חוף הזהב. החוקה האחרונה, לפני קבלת העצמאות, פורסמה בפברואר 1957. תאריך העצמאות נקבע ל -6 במארס 1957. בתאריך זה, חוף הזהב המאוחדת עם טוגולנד הבריטית, הפכו למדינה העצמאית גאנה בתוך חבר העמים הבריטי. הבירה של טוגולנד הבריטית הייתה הו (HO), המשמשת כיום כבירת אזור וולטה. האזור כולל חלק גדול משטח המנדט לשעבר.
משאל עם.