בשנת 2008 בוטל הפסטיבל, לאחר שביום הכיפורים, שבוע לפני מועד הפסטיבל, פרצו מהומות בין יהודים לערבים בעיר. הפסטיבל התקיים לבסוף במהלך חג החנוכה של אותה שנה.
בשנת 2017 פסלה ועדת ההיגוי של הפסטיבל את הצגתה של עינת ויצמן, "אסירי הכיבוש". בתגובה התפטר המנהל האמנותי של הפסטיבל, אבי גיבסון בר-אל, ושמונה הצגות מתוכננות פרשו מהפסטיבל.
לקריאה נוספת.
ספרו של פרופ' נפתלי שם-טוב על ההיסטוריה של פסטיבל עכו (באנגלית):
ציון לשבח בתחום המשחק.
בשנת 2003 זכה השחקן מוג'יב מנסור בפרס על משחקו בהצגת יחיד "סאלח שב מהקרב"
במוי סאלח עזאם
תיאטרון אלינקאב עוספיא
יד לילדי הגולה
יד לילדי הגולה היא אנדרטת זיכרון לשואה הנמצאת במרכז קיבוץ משמר העמק, בתוך גן הנקרא פינת הגולה. האנדרטה נוצרה על ידי הפסל הישראלי זאב בן-צבי, והיא מוקדשת ללוחמת במרד גטו ורשה, טוסיה אלטמן, ומתרכזת במיליון וחצי הילדים שהושמדו בשואה.
היסטוריה.
לרבים מחברי הקיבוץ היו משפחות באירופה. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, עם הגעת הידיעות על השואה, הועלתה בקשה להנציח את זכר יקיריהם. חבר הקיבוץ יעקב חזן, ממנהיגי השומר הצעיר, קיבל אישור ממוסדות התנועה להקמת אנדרטת זיכרון בקיבוץ. הוא פנה לפסל הירושלמי זאב בן-צבי, שהחל לבנות את האנדרטה בשנת 1945 והתיישב בקיבוץ עם משפחתו במשך שנתיים עד סיום העבודה.
במלחמת העצמאות נפגע הפסל מהפגזות תותחי קאוקג'י בקרב משמר העמק. בן-צבי סירב לבקשת הקיבוץ לתקן את הפגיעה, ואמר שהיא מביעה את סבלו המתמשך של העם היהודי גם לאחר השואה. עד היום נראית הפגיעה בפסל, ליד מרפק האישה.
במקום מתקיים בכל שנה טקס ביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
תיאור.
במרכז האנדרטה, העשויה אבן ירושלמית, ניצב פסל גדול של ילד הנשען על אימו ובזרועות פרושות הוא מבקש שתציל אותו אבל היא בייאושה מפנה ממנו את מבטה כי אינה יכולה לעזור לו.
בנוסף לפסל זה נמצאים במקום עוד שלושה פסלים:
במקום נמצא קטע ממכתבה האחרון של טוסיה אלטמן לקרוביה בארץ ישראל:
טוסיה אלטמן נלחמה עם מרדכי אנילביץ במרד גטו ורשה בבונקר ברחוב מילא 18. היא הוסגרה לבסוף לגסטפו כשהיא סובלת מכוויות בכל חלקי גופה, ומתה כעבור יומיים לאחר עינויים.
היידראבאד
היידראבאד (בטלוגו: హైదరాబాదు - "הַיְדַרַבָּדוּ") היא בירת מדינות אנדרה פרדש וטלנגנה שבדרום הודו.
אוכלוסיית העיר מורכבת משילוב של הינדים ומוסלמים, ואופייה המוסלמי ניכר גם במונומנטים שנבנו בתקופת אימפריית ויג'איאנאגאר האדירה.
העיר מחולקת לשני אזורים: הידראבאד וסקונדראבאד, ביניהם מפריד מאגר המים חוסיין סאגאר (Hussain Sagar) ונהר מוסי (Musi).
מרבית מוקדי העניין המרשימים של היידראבאד הוקמו בתקופת השושלת המוסלמית קוטאב שאהי (Qutab Shahi), ששלטה בשנים 1534-1687, עד שנכבשה על ידי הקיסר המוגולי אוראנגזב.
מקור השם.
קיימות מספר תאוריות לגבי האטימולוגיה של שם העיר.
תאוריה פופולרית אחת טוענת כי לאחר הקמת העיר, השאה, מוחמד קולי קוטאב, התאהב בנערת בנג'רה מקומית שכונתה בהאגיאמאת'י. הוא נישא לה וקרא לעיר על שמה - בהאגיה נאגארם, אשר משמעותה בטלוגו - "עיר השגשוג".
כאשר התאסלמה, שינתה בהאגיאמאת'י את שמה להיידר מהאל ושמה של העיר שונה בהתאם להיידראבד - "העיר של היידר".
היסטוריה.
יישובים קדומים.
מספר אתרים מעידן הברזל שנמצאו באזור מעידים כי ההיסטוריה של היידראבד מתחילה כבר ב500 לפנה"ס.
הקמת העיר.
השאה מוחמד קולי קוטאב, סולטאן גולקונדה הקים את היידראבד על גדות נהר מוסי ב-1591 על מנת להקל על משבר המים שעברה הסולטנות.
כמו כן הוא הורה להקים את הצ'ארמינאר, כאות תודה לאל על עצירת המגפה בטרם זו הגיעה לעיר החדשה.
הקיסר המוגולי אאורנגזב כבש את העיר ב-1687. המושלים שמונו על ידי המוגולים קיבלו אוטונומיה יחסית.
שלטון הניזאמים.
ב-1724 אסף ג'ה הראשון, שמונה כניזאם אל-מולק (מושל המחוז) מטעם הקיסר המוגולי, הקים את שושלת אסף ג'אהי ששלטה בהיידראבד עד שנה לאחר קבלת עצמאותה של הודו מבריטניה. יורשיו של אסף שלטו כניזאמים של היידראבד. תחת שבעת הניזאמים גדלה העיר, מבחינה תרבותית וכלכלית. היידראבד הפכה לבירה הרשמית של הממלכה וגולקונדה איבדה את מעמדה לחלוטין.
מאגרי מים ענקיים נבנו וביניהם ניזאם סאגאר, טונגבהאדרה, אוסמאן סאגאר ועוד.
עושרם ופארם של הניזאמים בא לידי ביטוי בתכשיטי הניזאמים. המחוז היה העשיר מבין הנסיכויות של הודו.
לאחר עצמאותה של הודו ב-1947, הניזאמים רצו לשמור על עצמאותם או לחבור לפקיסטן. בעקבות זאת הטילה הודו חרם כלכלי על היידראבד והכריחה את שליטיה לחתום הסכם הצטרפות לאיחוד ההודי. ב-17 בספטמבר 1948, הניזאם חתם על מסמך ההצטרפות לאיחוד בעקבות מבצע פולו.
פירוק מחוז היידראבאד.
ב-1 בנובמבר 1956, המחוזות של הודו חולקו בהתאם לחלוקת השפות. מחוז שטחי היידראבד חולקו בין אנדרה פרדש, מהאראשטרה וקרנאטקה. היידראבד והשטחים הקרובים לה צורפו לאנדרה פרדש כיוון שאוכלוסייתה דוברת טלוגו והעיר הפכה לבירת המחוז.
גאוגרפיה ואקלים.
היידראבאד ניצבת על רמת דקאן בגובה של 500 מטרים מעל פני הים. רוב האזור מתאפיין באדמה סלעית. הגידול המקומי העיקרי הוא אורז.
העיר העתיקה הוקמה על הגדה הדרומית של נהר מוסי. מרכז העיר שוכן כיום בעברו הצפוני של הנהר וכולל ריכוז גבוה של מבנים ממשלתיים.
להיידראבאד אקלים טרופי. העונה היבשה ביותר היא בין נובמבר למאי. הטמפרטורות בלילה מגיעות ל-10 מעלות צלזיוס וביום יכולה להגיע הטמפרטורה ל-40 מעלות צלזיוס בחודשים מרץ עד יוני.
העונה הרטובה מתקיימת בחודשים יולי עד אוקטובר ומתאפיינת בגשמים שנמשכים ימים. ממוצע המשקעים השנתי לעיר עומד על 79 סנטימטרים של גשם.
אתרים בעיר.
מבצר גולקונדה (Golconda Fort).
המבצר ממוקם עשרה ק"מ ממערב לעיר המודרנית, והמבנה המרכזי שלו מתנשא בראש גבעת גרניט בת 120 מ' ומוקף בחומות מגן משוננות. חודי ברזל שבשערי המבצע נועדו למנוע מפילים להסתער עליהם. המבצר כולל גם מנהרה תת-קרקעית סודית.
קבריהם של מלכי קוטאב-שאהי ממוקמים סמוך לחומות.
מכה מאסג'יד (Mecca Masjid).
אחד המסגדים המוסלמיים הגדולים בעולם. הכניסה אליו אסורה למי שאינו מוסלמי, אבל ניתן להתרשם ממנו מבחוץ. המסגד זכה לשמו בזכות אדמה שהובאה ממכה ושובצה בחלק מהלבנים שמעל השער. העמודים והמשקופים עשויים סלעי גרניט ענקיים וחרוטים עליהם פסוקים מהקוראן.
צ'אר מינאר (Char Minar).
שער הניצחון נבנה על ידי מוחמד קולי קוטב בשנת 1591, כזכר לסיומה של מגפה קשה. יש בו ארבעה (צ'אר) מגדלים גבוהים ובראשם צריחים (מינאר) וארבע קשתות.
בירלה מאנדיר (Birla Mandir).
פסל הבודהה בן 17 המטרים ו-350 הטון בנוי שיש לבן, וניצב על אי במרכז אגם חוסיין. הפסל, שהיה אמור להיות מוצב על הסכר, טבע באגם ב-1990 בעת העברתו והטביע עמו שמונה אנשים. לאחר שנתיים נמשה הפסל מהאגם ללא פגע והוצב על אי מלאכותי במרכז האגם.
מוזיאון סאלאר ג'ונג (Salar Jung Museum).
התשובה ההודית למוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, שבאולמותיו 350,000 מוצגים שונים.
דגלי המשנים למושל קנדה
דגלי המשנים למושל קנדה אושרו בשנת 1980 על ידי המושל הכללי של קנדה עבור המשנים למושל. דגל זה מונף בעדיפות על הדגל הלאומי של קנדה, אולם חשיבותו משנית לדגל מלכת קנדה וכן חשיבותו משנית לדגל המושל הכללי של קנדה, למעט במגורי המשנה למושל עצמו - שם המשנה למושל פועל כנציג מלכת קנדה בעוד שהמושל הכללי הוא רק אורח של הפרובינציה, ולכן בבית המשנה למושל חשיבותו של דגל המשנה למושל משנית רק לדגל המלכה (במקרה בו המלכה נמצאת במבנה).
כל אחד מהדגלים כולל את סמל הפרובינציה וסביבו עשרה עלי עץ אדר מוזהבים, שעליה כתר מלכותי על רקע כחול, למעט דגלי המושלים של נובה סקוטיה (ששימרה את הדגל הבריטי המושחת בסמל הפרובינציה) וקוויבק (אשר מציג את סמל הפרובינציה במרכזה של דסקה לבנה על דגל כחול ללא עלי האדר).
נס המשנה למושל מונף מעל בית המשנה למושל או משרדו, וכן באתרים בהם הוא מבקר; כמו כן הדגל מונף בחזית מכוניתו של המשנה למושל. נס המושל לא יונף על כנסייה בו נמצא המשנה למושל, וכן לא יורד לחצי התורן בעת אבל. עם מותו של המשנה למושל מורד הדגל, ועם השבעת משנה חדש מונף הדגל מחדש.
הדגל לעולם לא יונף בתוך בניין.
דגלי קנדה
אריק דלויאה
רדיו צפון ללא הפסקה
ועדת שיינין
ועדת שיינין היא ועדה שעסקה בהכנת תוכנית לאומית רב-שנתית לבטיחות בדרכים. עיקרי התוכנית הוגשו לשר התחבורה מאיר שטרית ביולי 2005.
הוועדה נקראה על שם היו"ר שלה, הכלכלן יעקב שיינין (מנכ"ל חברת מודלים כלכליים). בוועדה היו חברים גם ניצב שחר איילון - ראש אגף התנועה במשטרת ישראל, מומחים לתחבורה ובטיחות בדרכים, יועצים כלכליים ומומחים לדיני תעבורה.
התוכנית שגיבשה הוועדה מושתתת על בסיס כלכלי ומטרתה להגביר את הבטיחות, לפחות כל עוד החיסכון בנזקים גדול מעלות ההשקעה בבטיחות. מטרת התוכנית היא להגיע לרמת הבטיחות של המדינות המובילות בתחום בתוך 10 שנים.
בעקבות המלצות הוועדה הוקמה רשות התחבורה, והמשטרה שינתה את נהליה בנושא בקרת האכיפה.
ג'ולייה רוברטס
דייוויד בראון
דייוויד מקדוול בראון (באנגלית: David McDowell Brown; 16 באפריל 1956 - 1 בפברואר 2003) היה קפטן בצי האמריקני ואסטרונאוט של נאס"א. נספה עם כל שאר חברי הצוות באסון מעבורת החלל קולומביה, STS-107.
חייו.
בראון סיים את לימודי בבית הספר התיכון יורקטון בווירג'יניה בשנת 1974. ב-1978 סיים את לימודי התואר הראשון שלו בביולוגיה בקולג' ויליאם ומרי. ב-1982 הוא קיבל תואר דוקטורט ברפואה.