גם מבחינה כלכלית השיטה אינה חפה מבעיות. מבחינת עלות נוסע/מרחק נחשבים קווי טיסה קצרים ליקרים יותר לתפעול מקווי טיסה ארוכים, והעובדה שקו השירות מורכב משתי טיסות נפרדות או יותר, אינה משפיעה בהכרח על התמורה המשתלמת לחברה עבור כרטיס הטיסה. בנוסף, שיבושים בתנועה בבסיס הפעולה המרכזי משבשים את כל רשת השירות של החברה הפועלת בו כצומת, ואיחורים בטיסות המזינות עשויים להיגרר לטיסות ההמשך. העובדה שנמל התעופה עמוס משפיעה גם על הוצאות החברות, שמטוסיהן מתעכבים על מסלולי ההסעה בהמתנה להמראה, וכן נדרש טיפול "כפול" בכל נוסע (כבודה, ארוחות ולעיתים גם שלב בידוק ורישום נוסף).
A Night to Remember
A Night to Remember הוא אלבומה השלישי של הזמרת האמריקאית ואייקון שנות ה-80 הפופולרית סינדי לאופר.
לאחר שניסתה את מזלה בקריירת משחק, חזרה לאופר לאולפן ההקלטות שלוש שנים אחרי אלבומה האחרון, True Colors. באלבום זה לאופר התבגרה ושינתה את תדמיתה הקודמת, ובנוסף הייתה יותר מעורבת בכתיבת האלבום.
האלבום קיבל ביקורות לא מעודדות ולא הניב שום להיט ענק, למעט "I Drove All Night" שזכה להצלחה רבה. השיר הוצע קודם לכן לרוי אורביסון, שהקליט את השיר בתור גרסת דמו, ולאחר מכן החליט לגנוז אותו. כותבי השיר, שעבדו באותו זמן עם לאופר על אלבומה וכתבו איתה שירים, הציעו לה את השיר והיא קיבלה אותו. לדבריה, היא אהבה את הרעיון של "אישה נוהגת, אישה בשליטה". מאוחר יותר כשאורביסון נפטר, חברת התקליטים שלו הוציאה אלבום משיריו שנגנזו, ואת השיר עצמו שיחררו כסינגל לרדיו בשנת 1992. השיר גם זכה לחידוש של הזמרת סלין דיון בשנת 2003.
סינגל נוסף שזכה להצלחה מהאלבום, My First Night Without You, היה בין הווידאו קליפים הראשונים שלווה בכתוביות לבעלי בעיות שמיעה.
בגרסת האלבום היפנית, הופיע השיר "Hole in My Heart (All the Way to China)" שהשתתף גם בפסקול הסרט בכיכובה של לאופר, "Vibes" ("זעזועים") ואף יצא וידאו קליפ ב-1988 כדי לקדמו. השיר זכה להצלחה גדולה בניו זילנד ובאוסטרליה.
חלל מערכות ישראל שמקום קבורתו לא נודע
נכון לשנת 2020, 566 בין חללי מערכות ישראל משנת 1914 ואילך הם כאלה שמקום קבורתם לא נודע (מקל"ן). מתוכם, מספר החללים מאז פרוץ מלחמת העצמאות עומד על 242, מהם 96 שנהרגו במלחמת העצמאות ו-69 שנספו בטביעת הצוללת דקר בים התיכון ב-1968.
חלל שמקום קבורתו לא נודע.
הכרזתו של נעדר כחלל שמקום קבורתו לא נודע היא בסמכותו של הרב הצבאי הראשי, והיא נעשית רק לאחר שהושגו הוכחות חותכות לכך שאכן מדובר בחללים. דוגמה לכך היא נעדרי קרב סולטאן יעקב, שנערך ב-10 ביוני 1982, עם תחילתה של מלחמת שלום הגליל, ולא הוכרזו כחללים גם יותר משלושים וחמש שנה לאחר מכן.
עם חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע החל מימי טרום הקמת המדינה נמנים:
יום ז' באדר נקבע על ידי הרבנות הצבאית כיום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. יום זה נקבע דווקא בתאריך ז' באדר מכיוון שלפי המסורת היהודית, משה נפטר ביום זה ומקום קבורתו, כמקום חללי צה"ל המוזכרים ביום זה, אינו ידוע.
בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים הוקמה בסמוך לרחבת הטקסים של בית הקברות חלקה ובה הוצבו מצבות זיכרון אישיות, המהוות מעין קבר לנופלים שלא נמצאו. מדי שנה בז' באדר נערך שם טקס אזכרה ממלכתי לחללים אלה. בשנת 2004 נחנך במקום אתר זיכרון חדש - "גן הנעדרים". מצוי בו כותל זיכרון הנושא את שמותיהם של 566 חללים, שנפלו בגבולות הארץ ומחוצה לה משנת 1914 ואילך. בסמוך מוצבות מצבות הזיכרון האישיות, שנערכו מחדש. בסמוך לגן הנעדרים נמצאת אנדרטת הצוללת אח"י דקר והאנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה.
איתור קברי החללים.
צה"ל רואה חובה מוסרית לנסות ולאתר את מקום קבורתם של החללים ולהביאם לקבר ישראל. צוותי חקירה מטעם אית"ן פועלים לאיתור החללים והבאתם לקבר ישראל, גם עשרות שנים לאחר נפילתם. במקרה של חללי מלחמת העצמאות, במקרים רבים מתגלה שהחלל נקבר כאלמוני, או שנקבר בקבר אחים ושמו לא צוין, עקב טעויות ובלבול שהיו אופייניים לתקופה (השלישות לא הייתה מסודרת, חיילים חדורי שליחות שלא התקבלו לתפקיד לוחמה הצטרפו ליחידות לוחמות בשטח על דעת עצמם, להרבה חיילים לא היו קרובים בארץ והם עברתו את שמם לשם שאיש ממשפחתם לא הכיר וכיוצא בזה).
במספר לא מועט של מקרים אותרו קבריהם של חיילים שעברו שנים רבות מאז מותם. דוגמאות לכך הן:
החללים ממלחמת העצמאות ואילך.
חללי מלחמת העצמאות.
בתום מלחמת העצמאות עמד מספרם של חללי צה"ל שלא נודע מקום קבורתם על מאות רבות. פעולות נרחבות לאיסוף חללים משדות הקרב שנערכו בשנים 1949-1953 הקטינו את מספרם עד לכ-150. לאחר כארבעים שנות הפסקה חודשה בשנות התשעים החקירה אודות מקומות קבורתם, אשר הביאה לצמצום מספרם בכשליש. נכון לשנת 2020 טרם נודע מקום קבורתם של 96 חללים. בבתי הקברות הצבאיים בישראל מצויים 17 קברי אלמונים ממלחמה זו.
החללים 1950–1956.
17 חללים:
החללים במלחמת סיני.
שלושה חללים:
החללים 1956–1967.
שבעה חללים:
החללים במלחמת ששת הימים.
ארבעה חללים:
החללים 1967–1973.
93 חללים:
החללים במלחמת יום הכיפורים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ואחריה עמד צה"ל בפני תופעה של חיילים נעדרים בהיקף שכמוהו לא נראה מלחמת העצמאות. בשיאו עמד מספר הנעדרים על כאלף, אך פעולות חקירה ואיתור מקיפות הורידו את מספרם עד אפריל 1974 ל-110. פעולות החיפוש אחרי הנעדרים נמשכו שנים רבות לאחר המלחמה. נכון לשנת 2020 טרם נודע מקום הימצאם של 16 חיילים.
החללים 1973–2020.
שבעה חללים:
חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע
הפארק הלאומי מנו
מנו (ספרדית: Manú) הוא פארק לאומי בדרום מזרח פרו. הפארק הוכרז ב-1973, והוא מגן על שטח של 15,328 קמ"ר, מה שהופך אותו לפארק הלאומי הגדול ביותר בפרו.
היסטוריה.
האזור בו שוכן הפארק נכלל בתחומי אימפריית האינקה בשיא התרחבותה, בתקופת שלטונו של פאצ'אקוטי במהלך המאה ה-15. זמן קצר לאחר כיבוש האזור בידי הספרדים, הם הקימו בו את הכפר פאוקרטמבו (Paucartambo), שסיפק לקוסקו מוצרים כקוקה, סוכר, פלפלים, כותנה ועץ. ב-1537 יצאה משלחת ספרדית ראשונה, בראשותו של חואן אלוורס מלדונדו, לעומק שטחו של הפארק דהיום.
בסוף המאה ה-19 החל האזור לסבול מכריתת עצים לצורך תעשיית הגומי, אך פעילות זו נפסקה בשנות ה-20 של המאה ה-20, עקב העלויות הגבוהות שהיו כרוכות בכך, שלא אפשרו תחרות מול יצרנים אחרים.
ב-1968 הוכרז האזור כ"יער לאומי", וב-1973 שודרג מעמדו והוא היה לפארק לאומי. אונסק"ו הכריז על הפארק כשמורה ביוספרית ב-1977 וכאתר מורשת עולמית ב-1987. שטחו של האזור שהוכרז כשמורה ביוספרית כולל 2,570 קמ"ר נוספים, ו-914 קמ"ר אחרים הוכרזו כ"אזור תרבותי".
בתחומי הפארק כ-30 כפרים שתושביהם דוברי קצ'ואה, וכן מספר קהילות קטנות של בני שבטים אמאזוניים שונים.
גאוגרפיה.
בפארק מגוון רחב של אזורים אקולוגיים. גובהו נע בין 150 מ' מעל פני הים (כחלק מאגן ההיקוות של האמאזונאס) לבין 3,500 מ' מעל פני הים (כחלק מרכס הרי האנדים). הפארק כולל את כל אגן הניקוז של נהר מאנו, עד הישפכו לנהר מדרה דה דיוס. הנהר מהווה גם את הדרך היחידה להגיע לפארק, שכן האזור כולו פראי, מבודד ולא מיושב.
האזורים הגבוהים של הפארק מכוסים עשב, משרע הטמפרטורות בהם גבוה, ובין אוקטובר לאפריל יורד בהם שלג. האזורים הנמוכים מ-2,600 מ' מיוערים, וכמות המשקעים השנתית בהם נעה בין 500 ל-1,000 מ"מ. באזורים שגובהם בין 1,600 ל-2,200 מ' עצים שגובהם 25 מ', וכן סחלבים ושרכים ממינים שונים. האזורים הנמוכים יותר הם גם חמים ולחים יותר, וגדל בהם יער גשם טרופי סבוך, שכמה מהעצים בו מתנשאים לגובה של למעלה מ-60 מ'. אזור זה נחשב לאזור המאפיין ביותר את נופי הפארק.
פלורה ופאונה.
המגוון הטופוגרפי הופך את הפארק גם לאחד המגוונים בעולם מבחינה ביולוגית. הוא כולל למעלה מ-15 אלף מיני צמחים, כ-2,400 מיני חרקים (מהם כ-1,200 מיני פרפראים), למעלה מ-800 מיני עופות, 210 מיני דגים, 159 מיני יונקים, 140 מיני דו-חיים ו-99 מיני זוחלים. עם היונקים המצויים בפארק נמנים היגואר, הפומה, אוצלוט, טאירה, שועל קולפאו, לוטרת ענק, דוב נמלים ענק, דוב נמלים דרומי, ארמדיל ענק, ארמדיל טאטו, עצלן חום גרון, טפיר ברזילאי, קפיבארה, אייל הביצות, אייל פרדי לבן-זנב, מזאמה אדומה, מזאמה אמזונית, צ'וני, פקארי מגוון, טאיאסו לבן שפתיים, דוב המשקפיים, קוף העכביש, טיטים, טמרין משופם, טמרין קיסרי, וכן הקוף הקטן בעולם - מרמוסט גמדי.
גן (נוי)
גַּן נוי הוא שטח פתוח מוגן על ידי אלמנט סגירה (גדר בנויה או חיה, קיר תומך, תעלה, הפרש מפלס), פרטי או ציבורי. גן נוי משמש לגידול צמחייה, לפנאי או לייפוי סביבת המגורים.
סוגי גנים.
בעברית, המושג "גן" מתייחס למגוון סוגים של שטחים פתוחים פרטיים או ציבוריים וחופף באופן חלקי כמה מושגים נוספים:
גן הוא לרב שטח פתוח תחום, הקרוב לשטחים בנויים, או צמוד אליהם, ואשר הקמתו או הגדרתו ותיחומו הם מעשי ידי אדם. הגן נוצר על ידי תיחומו וגידורו של חלקת אדמה, כדי לאפשר בתוכו גידול צמחייה, שתהיה מוגנת מפני בעלי חיים ומפני נזק או גנבה בידי האדם. סוגי הגן העתיקים ביותר הם גני ירקות וגני עצי פרי, שלאחר מכן התפתחו גם לגני נוי.