בחבישה כווייה משתמשים בדרך כלל בתחבושת ייעודית המכילות חומרים מרגיעים ואינם נדבקים לעור, בצה"ל משתמשים בתחבושות מטלין, כאשר אין תחבושת ייעודית ניתן להשתמש בניילון נצמד או בתחבושת אחרת שאינן נדבקות לעור ובמקביל אין אידוי רב דרכה.
כוויות באזור הפנים/העיניים ניתן לחבוש באמצעות פדי גזה ספוגים בסיילין. כווייה נרחבת עלולה לגרום להתייבשות.
חבישה לזירוז ריפוי הפצע.
בפצעים עמוקים או מוגלתיים מקובל להשתמש בחבישה על מנת לזרז את תהליך הריפוי. כדי לרפא את הפצע, הגוף זקוק לסביבה לחה ואטומה. על כן חבישת הפצע מסייעת לריפוי העצמי של הפצע על ידי יצירת סביבה כזו.
חבישה כזו היא בדרך כלל לטווח ארוך יותר מהחבישות שהוזכרו לעיל, לכן, רצוי להתאים בקפידה את סוג התחבושת לסוג הפצע ומיקומו. באופן כללי חשוב שהתחבושת תהיה יעילה בספיגת הפרשות ותיצור סביבה לחה לפצע, יש להקפיד גם שתהיה נוחה להסרה.
יש להחליף את התחבושת מידי תקופת זמן על פי הוראת רופא, בהתאם לסוג התחבושת והפצע. בזמן החלפת תחבושת יש לדאוג לניקוי יסודי של הפצע.
חבישה משולבת בתרופות.
בפציעות קשות, או בפצעים מוגלתיים וקשיי טיפול מקובל להשתמש בחבישות המכילות תרופות שונות שמטרתם לזרז את הטיפול.
ישנם מספר חומרים שמקובל לחבוש איתם על מנת לסייע לטיפול:
חבישה לצורך קיבוע.
במקרה של שבר באחת מן העצמות, מתבצעת חבישה שעיקר מטרתה היא לקבע את האיבר על מנת למנוע תזוזה של העצם העלולה להחמיר את הפגיעה.
הקיבוע נעשה בדרכים שונות ותלוי במבנה האיבר אותו מקבעים.
קיימים מספר קיבועים, קיבוע זמני הנעשה בשטח (שמטרתו למנוע תזוזה ונזק עד הגעתו למרכז רפואי), וקיבוע ארוך טווח (שמטרתו איחוי העצמות).
בקיבוע לטווח ארוך משתמשים בדרך כלל בגבס שמטרתו למנוע תזוזה של האיבר ובכך לסייע לאיחוי המהיר של העצם. כאשר מדובר בנקע או בסדק, יש המשתמשים לפי עקרונות RICE בתחבושת אלסטית על מנת ליצור לחץ על האזור, פעולה המסייעת להפחתת נפיחות וכאב.
התקנים מורכבים יותר המותקנים על הגוף נועדו לשפר את פעולת מערכת התנועה ואת יציבות האיבר החבוש עד להחלמתו או באופן קבוע כשלא צפויה החלמה נקראים מישרים (או אורטזות). בעל המקצוע הפרא רפואי המספק אותם מספק גם גפיים תותבות והוא נחשב לספק טכנולוגיה מסייעת. דוגמאות למיישרים: "מחוך" המסייע לאדם עם דיסק פרוץ להניע את גבו באופן בריא והתקן "רגל-עקב-שוק" - התקן המחליף את פעולתה של רצועה קרועה בייצוב הקרסול.
חבישות המשלימות או מחליפות ניתוחים.
חבישת נקז ריאות.
דוגמה לחבישה כזו היא שסתום אשרמן וגזה וזלין. כאשר יש פציעה חודרת בחזה אשר חדרה אל הקרום שבין בית החזה לבין הריאות, וחדר אוויר לרווח הזה, נוצר קושי בנשימה. לצורך טיפול במצב כזה נהגו בעבר להצמיד פד גאזה ספוגה בוזלין אל הפצע, ולהדביקו משלושה כיוונים סביב שסתום חד כיווני שהוחדר באמצעות ניתוח בזק. שסתום זה מאפשר לאוויר להתנקז מן הקרומים אך לא להיכנס חזרה. כחלק מציוד עזרה ראשונה של אמבולנסים קיים שסתום אשרמן - מדבקה עליה מותקן שסתום חד כיווני מגומי. את המדבקה מדביקים על החתך ובכך יוצרים את הפעולה הרצויה.
מרי קאסאט
רשת מופלאה
רטה מירבילה
קליעה (לבנון)
קליעה (בערבית: قليعه) הוא כפר בדרום לבנון, בנפת מרג' עיון שבמחוז א-נבטיה. כעשרה קילומטרים מגבול הצפון וכ-100 קילומטרים מביירות. הכפר משקיף על הר החרמון ממערב ועל נהר הליטאני ממזרח. בכפר כ-7,000 תושבים, כולם נוצרים, רובם מארונים ומיעוטם מלכיתים. במקום מספר כנסיות ומועדים נוצריים חשובים מצוינים בתהלוכות דתיות.
הכפר הוא כפר חקלאי המשתרע על גבעות, גובהו כ-700 מטר מעל פני הים, וסביבו שטחים חקלאיים השייכים לתושבי הכפר. האקלים ים תיכוני ונע בין מזג אוויר חם ויבש בקיץ עד למזג אוויר מושלג בחורף.
אנשי הכפר ידועים בעברם הצבאי, מספר המתגייסים מהכפר לצבא הלבנוני הוא מהגדולים בלבנון ואנשי הכפר אף נחשבים ל"מייסדי" צבא דרום לבנון.
מלחמת האזרחים השנייה בלבנון.
בתקופת , התקיימו קרבות בקרבת הכפר החל ממרץ 1976. באפריל 1976 דווח על מצור שהושם על הכפר. בעקבות זאת ישראל פתחה מרפאה לסיוע לאנשי קעילה, סיפקה לקליעה מזון ואפשרה לאנשי הכפר לעבוד בישראל.
ב-7 באוקטובר 1976 התפתח קרב בין קליעה ומרג' עיון שהייתה בשליטת צבא לבנון הערבי. הקרבות נמשכו מספר ימים עם הפוגות וב-17 באוקטובר 1976, לאחר קרב בו נהרגו כ-30 מחבלים מוסלמים שיחררו אנשי הכפר את העיר מרג' עיון.
ב-22 במרץ 1977 הוקמה "יחידת אל קליעה", גוף צבאי שהיה כפוף לצבא לבנון ומורכב ברובו מלוחמים מהכפר קליעה והכפרים הסמוכים ובפיקודו של קצין הלבנוני עיסאן אל חומסי מהכפר השכן בורג' אל מאלוכ שמאוחר יותר הוחלף במייג'ור סעד חדאד.
חדאד הפך את היחידה למיליציה חזקה בשטח ושינה את שמה לצבא לבנון החופשי, בשנת 1981 הכריז חדאד על האזור שבשליטתו מדינת לבנון החופשית אך הגדרה זו לא זכתה להכרה בינלאומית מחד והכעיסה את הממשלה הלבנונית מאידך. הממשלה הלבנונית אמנם תבעה את פיטוריו אך זה נהנה מפופולריות רבה בקרב האוכלוסייה המקומית ורבים מחייליו היו תושבי הכפר.
המיליציה נתמכה צבאית על ידי מדינת ישראל ולוחמיה ובני משפחותיהם קיבלו סיוע אזרחי מהמדינה, שכלל בין השאר, את פתיחתה של הגדר הטובה לתנועת הנוצרים בין המדינות. לאחר הקמת רצועת הביטחון סייעה המיליציה לצה"ל ואחרי פטירת חדאד, שונה שמה של לצבא דרום לבנון.
מלחמת לבנון השנייה.
במלחמת לבנון השנייה היה הכפר בקו האש. תושבי הכפר נחשבים למתנגדי חזבאללה וכמו בכפרים נוצריים נוספים, כאשר מחבלי חזבאללה ניסו לשגר טילים מבתי הכפר לעבר מדינת ישראל התפתחה במקום תגרה בין צעירים מקומיים למחבלי חזבאללה שבסופה גורשו המחבלים מהמקום ושיגור הטילים נמנע.
המחבלים אמנם לא הצליחו לשגר טילים מבתי הכפר, אך המשיכו בפעולות חבלניות נגד כוחות צה"ל שפעלו בסביבת הכפר. במקום נהרגו שני חיילי צה"ל; רס"ל אלון סמוכה שנהרג מפגיעת טיל נ"ט בטנק בו שהה ורס"ל דוד שמידוב שנהרג מפגיעת פצמ"ר, ומספר חיילים נוספים נפצעו.
כתוצאה מהלחימה במקום, מספר מבנים ניזוקו, ביניהם כנסיית סנט ג'ורג' ובית הספר בכפר.
לאחר הפסקת הלחימה וכניסת הפסקת האש לתוקף הוצבו באזור חיילי צבא לבנון, שאף מנעו מפעילים של חזבאללה להתקרב לגבול.
קישורים חיצוניים.
על הכפר באתר הרשמי של העיר מרג' עיון
מלצ'ט
הספרות הגותית
יצחק קנב
יצחק קָנֵב (קָניֶבסקי) (22 באפריל 1896 – 8 במאי 1980) היה כלכלן ישראלי, ממנהיגי הסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, יו"ר מרכז קופת חולים ומנהל המכון למחקר סוציאלי בהסתדרות. חתן פרס ישראל במדעי החברה לשנת תשכ"ב (1962).
ביוגרפיה.
קנב (Kanev) נולד כיצחק קָניֶבסקי (Kanievsky) במֶלִיטוֹפּוֹל באימפריה הרוסית, הצעיר מבין חמישה בנים. הוא למד באוניברסיטת סימפרופול מדעי הטבע וכלכלה. בשנת 1917 השתתף בהגנה על עיר מגוריו. באותה עת היה בין מייסדי תנועת "החלוץ" ברוסיה, ומטעמה השתתף כציר בוועידת "צעירי ציון" ובוועידה הציונית הכללית בפטרוגרד. בשנת 1919 עלה לארץ ישראל, וכאן היה יו"ר מועצת הסתדרות החלוץ בארץ. קנב גם למד מדעי החברה באוניברסיטת וינה, בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ובאוניברסיטת לונדון וקיבל תואר מוסמך.
בעת מאורעות תל חי השתתף בקרבות על הגנת החצר ונפצע. לאחר מכן נמנה בין מייסדי גדוד העבודה על שמו של יוסף טרומפלדור.
בהיותו חבר מפא"י השתתף בשנת 1920 בוועידת היסוד של הסתדרות העובדים הכללית והחל לפעול בה. בין השנים 1923-1961 היה מראשי קופת חולים כללית.
מטעם קופת החולים החל כבר בשנת 1925 ליזום הצעה לגיבוש חוק ביטוח בריאות חובה. בשנת 1947 הקים מטעם ההסתדרות את המכון לחקר סוציאלי ועמד בראשו. במסגרת תפקידו עמד בראש הוועדה לביטחון סוציאלי של הוועד הפועל של ההסתדרות. מתוקף תפקידיו מונה מספר פעמים לעמוד בראש ועדות לתכנון מוסד ביטוח לאומי ממלכתי ולגיבוש חוקים סוציאליים. דו"חות ועדות אלו הוגשו החל משנת 1948 ועד לשנות השישים. באותה עת כיהן כחבר בוועדת המומחים לביטחון סוציאלי של ארגון העבודה הבינלאומי. הדוחו"ת היוו תשתית להקמתו ההדרגתית של המוסד לביטוח לאומי, אך מסיבות שונות לא נוסד ביטוח בריאות ממלכתי.
בשנת 1950 עִברת את שמו ל"קנב".
ב-5 בפברואר 1951 הושבע לכנסת הראשונה, במקומו של חבר הכנסת אברהם טביב שנפטר באפריל שלפני כן, וכיהן בה כשנה עד לפיזורה.
בשנת תשכ"ב (1962) הוענק לקנב פרס ישראל במדעי החברה.
משנת 1923 היה נשוי לרחל, והיה אב לשולמית נדלר (אדריכלית) ויוסף קנב (כלכלן).
נפטר בשנת 1980, בן 84 במותו.
לאחר פטירתו הוענק על שמו פרס לאקדמאים חוקרים בתחומי הביטחון הסוציאלי ומדיניות רווחה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
קליעה (כפר)
זמן החלום
במיתולוגיה האבוריג'ינית, זמן החלום הוא מונח המתייחס לתקופת בריאת העולם. למילה חלום מספר משמעויות בתרבות האבוריג'ינית: המשמעות הראשונה היא "היצורים שנולדו מן האדמה" והחלו ללכת ותוך כדי כך יצרו את העולם כפי שהוא כיום. המשמעות השנייה מתייחסת לתקופה שבה התרחשו אירועים אלה. המשמעות השלישית היא היחסים שבין בני האדם והחיות. האבוריג'ינים משתמשים בריקוד, בנגינה, בפנטומימה ובחפצים מקודשים, על מנת "להיכנס" ו"לצאת" מזמן החלום ולהיפגש עם אבותיהם.