הדבר שנמצא בראש רשימת המעשים שנמצאים תחת הקטגוריה של "חראם" הוא העבודה הזרה, שהיא עבודת כל דבר מלבד אללה.
לבוש.
באסלאם, לבוש משי וענידת תכשיטים מזהב אסורים על הגבר, אך מותרים לאישה.
לבוש צמוד, אשר מבליט את צורת הגוף, אסור על האישה.
ירושה.
אדם שמונע ירושה מאחד הילדים שלו, מבצע מעשה חראם.
זנות וניאוף.
כל יחסי אישיות שאינם יחסי אישות בין גבר לאישה נשואים, אסורים בהחלט באסלאם, ונחשבים חראם.
מחנה הריכוז סרד
מחנה הריכוז סרד (בסלובקית: Pracovný a koncentračný tábor v Seredi; מילולית: "מחנה העבודה והריכוז בסרד") היה מחנה ריכוז אשר נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה ברפובליקה הסלובקית הראשונה (סלובקיה של ימינו). בחודש ספטמבר 1941 הוא נפתח כמחנה עבודה עבור יהודי סלובקיה ונוהל על ידי משמר הלינקה. בספטמבר 1944 המקום הפך למחנה ריכוז ונוהל על ידי יחידות של האס אס.
היסטוריה.
מחנה העבודה.
צו ממשלתי מספר 198/1941, מיום 9 בספטמבר 1941, הידוע בכינוי "הקודקס היהודי", קבע את מעמדם המשפטי של היהודים בסלובקיה. הצו שלל מן האוכלוסייה היהודית את כל זכויות האדם והאזרחברפובליקה הסלובקית. על פי הצו, כל היהודים בגילאי 16–60 הצטוו לעבוד על פי הוראות משרד הפנים. בתוך חודש ימים ממועד פרסום הצו הקים משרד הפנים מחנה מעצר ועבודה ליהודים בסרד.
המחנה כלל מספר מפעלים לייצור מוצרי נגרות, צעצועים, בגדים וסחורות אחרות. המחנה אובטח על ידי משמר הלינקה. במהלך הגל הראשון של הגירושים מסלובקיה למחנות עבודה וההשמדה בפולין, המחנה שימש למעצר זמני של המגורשים. במחנה פעל בית חולים יהודי שצוותו הורכב מצוות בית החולים היהודי בברטיסלבה ובית החולים היהודי בניטרה, אשר גורשו למחנה. יהודים שנפטרו במחנה, קודם לספטמבר 1944, נקברו בבית הקברות היהודי בסרד.
בסך הכל, באביב וקיץ 1942 גורשו ממחנה סרד 4,463 יהודים, בחמישה משלוחי רכבות נפרדים, לצורך ביצוע עבודות כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית בפולין ולהשמדה; רוב המגורשים לא שרדו. שני משלוחי המגורשים האחרונים כללו חולים מבית החולים היהודי שפעל בסרד וכן נכים בגופם ובנפשם ממוסדות רפואיים שונים. לאחר משלוחים אלה השתפרו התנאים במחנה. לאחר פרוץ המרד הסלובקי הועברה השמירה על המחנה לידי המשטרה המקומית, וזו פתחה את השערים ואיפשרה ליהודים שנותרו בו להימלט לאחר תחילת המרד. אסירים רבים במחנה השתתפו במרד, אולם חלק מן הנמלטים לא הצליחו להסתתר וחזרו אל המחנה.
מחנה הריכוז.
בספטמבר 1944, עם השתלטות גרמניה הנאצית על סלובקיה, עבר המחנה לשליטת האס אס תחת פיקודו של פרנץ קנולמאייר (Franz Knollmayer), גרמני אתני יליד ברטיסלבה. קציני וחיילי האס אס החלו לבצע מעשי זוועה נגד האסירים שהיו במקום, כולל עינויים, אונס ורצח. בסוף ספטמבר 1944 הוחלף קנולמאייר על ידי הפושע הנאצי אלויס ברונר, אשר הופקד על ידי אדולף אייכמן על פתרון "השאלה היהודית" בסלובקיה. חילופי הפיקוד במחנה לא היטיבו את מצבם של האסירים במקום.
מחנה סרד הפך למחנה הריכוז הראשי ממנו יצא הגל השני של יהודים שגורשו מסלובקיה. באזור מופרד של המחנה היו כלואים גם אנשי צבא מורדים סלובקים, פרטיזנים, ואנשים שהואשמו בתמיכה במרד. ברונר ארגן 11 רכבות לשילוח האסירים מן המחנה לאושוויץ, זקסנהאוזן, מחנה ראוונסבריק וטרזין. הטרנספורט האחרון יצא מסרד ב-31 במרץ 1945, זמן קצר לפני שחרורו על ידי הצבא האדום.
מורשת המחנה.
מוזיאון השואה בסרד.
שטח מחנה העבודה והריכוז הוכרז כאנדרטה תרבותית לאומית של הרפובליקה הסלובקית. זהו מחנה הריכוז היחיד שהשתמר בסלובקיה (המחנות שפעלו בנובקי ובויהנה לא השתמרו).  בשנת 2016 נפתח בשטח המחנה מוזיאון השואה של סרד, המכיל תערוכות על התרבות היהודית בסלובקיה, חיי המחנה, והשואה. בשנת 2018 העניקה ממשלת סלובקיה תקציב של 850 אלף אירו להשלמת בניית המוזיאון.
אצטדיון הדל
אצטדיון הדל (באנגלית: The Dell) היה אצטדיון כדורגל בעיר סאות'המפטון שבאנגליה, אשר שימש בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל המקומית, סאות'המפטון.
האצטדיון שימש כמגרשה הביתי של סאות'המפטון בין השנים 1898–2001 ותכולתו של האצטדיון הייתה 15,200 מקומות בעת סגירתו.
משחק הבכורה היה ב-3 בספטמבר 1898 נגד ברייטון יונייטד משחק בו ניצחה סאות'המפטון 1-4. בשנת 1901 נערך באצטדיון משחק רשמי באצטדיון כאשר נבחרת נבחרת אנגליה גברה על נבחרת נבחרת אירלנד 1-4 במסגרת אליפות הבית הבריטית 0-3.
תכולתו הקטנה של האצטדיון הביאה את ראשי הקבוצה לחפש אלטרנטיבה חדשה, שכן בשנות התשעים היה אצטדיון הדל לאצטדיון בעל התכולה הקטנה ביותר בפרמייר ליג. לבסוף הוקם אצטדיון חדש אצטדיון סנט מרי בעל תכולה כפולה משל אצטדיון הדל.
ב-19 במאי 2001 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון הדל כאשר סאות'המפטון גברה על ארסנל 2-3. שבוע לאחר מכן נערך משחק ידידות באצטדיון הדל בין סאות'המפטון לברייטון במה שהיה המשחק האחרון באצטדיון הזה וסאותהמפטון ניצחה 0-1.
ב-13 ביולי 2001 הושלמה הריסת האצטדיון ובמקום נבנתה שכונת מגורים.
סאלם מקוריה
סאלם מקוריה (באנגלית: Salem Mekuria; נולדה ב-1947) היא קולנוענית עצמאית ואמנית וידאו אתיופית-אמריקאית.
ביוגרפיה.
מקוריה נולדה באדיס אבבה. היא התחנכה שם ובאקסום, ועברה לגור בארצות הברית בשנת 1967, שם למדה מדעי המדינה ועיתונאות במכללת מקליסטר. מקוריה השלימה תואר שני בטכנולוגיה חינוכית והפקה תקשורתית באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט ב-1978. מאוחר יותר היא עבדה בתחנת הטלוויזיה WGBH בבוסטון, שם התחילה כמזכירה אך בסופו של דבר נהייתה מפיקה בסדרת המדע הפופולרי "Nova". מקוריה מחזיקה בפרופסורת לואלה לה מר ללימודי נשים בחוג לאמנות במכללת ולסלי.
מקוריה כותבת, מפיקה, ומנחה סרטים ומיצבי וידאו הקשורים לאתיופיה. העבודה שלה הופיעה בביאנלה של ונציה ה-50, בפסטיבל CinemAfrica בשוודיה, במוזיאון לאמנות יפה, בוסטון, במוזיאון הלאומי לאמנות אפריקאית של הסמית'סוניאן, באירוע documenta 11 בברלין ובפסטיבל סרטי אפריקה בניו יורק.
מקוריה הייתה עמיתת פולברייט בין 2003 ל-2004. היא זכתה במלגות רבות, כולל ממכון רדקליף ללימודים מתקדמים, מלגת ניו אינגלנד מדיה, מלגת מדיה בין-תרבותית מקרן רוקפלר בשנת 1995, נבחרה כאמנית הבית על שם ליילה וואלאס מטעם רידרס דייג'סט אינטרנשיונל בשנת 1993 ואת מלגת מכון באנטינג במכללת רדקליף. ב-1991, היא זכתה בפרס קרן האמנות של מדינת מסצ'וסטס. סרטיה של מקוריה זכו לציונים לשבח לסרט ולבימוי (ב-1991 ו-1997 בהתאמה) בפסטיבל הסרטים והווידאו מריה השחורה.
ארמיית המשמר השלישית
ארמיית המשמר השלישית (ברוסית: гвардейская армия я-3) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
ארמיית המשמר השלישית הוקמה על בסיס יחידות של ארמיית המשמר הראשונה שפורקה. בדצמבר 1942 ארמייה הוצבה בחזית הדרום-מערבית. היא החלה את דרכה בשלב האחרון של קרב סטלינגרד כאשר היא הייתה חלק מיחידות הצבא האדום שהשלימו את כיתור הוורמאכט באזור. בהמשך היא התקדמה מערבה והשתתפה בשיחרור אוקראינה הסובייטית לרבות דונבס וזפוריז'יה. בפברואר 1944 היא הגיע עד לניקופול. בהמשך היא נכללה בין היחידות של חזית האוקראינית הראשונה ולחמה במבצע לבוב-סנדומייז'. היא נכנסה לשטחי פולין ובינואר 1945 הייתה על גדות נהר נייסה.
בשלבים האחרונים של המלחמה ארמיית המשמר השלישית לחמה באזור דרזדן ונכנסה לפראג.
ביולי 1945 הארמייה פורקה.
ואלרי ליוקין
מקדוניה הצפונית באירוויזיון למוזיקאים צעירים
מקדוניה הצפונית השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-1994.
ארמניה באירוויזיון למוזיקאים צעירים
ארמניה השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2012.
מעטפת בונוויל
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2003 היא התחרות ה-10 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. הולנד אירחה את התחרות בסטאדשווברג .
פורמט.
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
בשנה זו, הוענקו 3 פרסים. אחד לבלט, השני למחול מודרני והשלישי של בחירת הקהל.
השופטים.
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות.
13 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר.
אל הגמר העפילו 10 מדינות.
ז'ורביץ'
ז'ורוביץ'
ג'וני אייב
ליוזנו
קלרה חן
חיה קלרה חן (13 ביוני 1924 – 27 בדצמבר 1998) הייתה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
קלרה (חיה) בלאו נולדה בשנת 1924 בקלוז' שברומניה, בת לסימה (לבית גרינפלד) ולפאול-פנחס בלאו. לאביה היה תואר דוקטור ביחסים בינלאומיים, והוא עבד כעיתונאי וכאיש עסקים, ואמה הייתה עקרת בית. בשנת 1919 נולד לזוג אחיה הבכור של חן, יהושע בלאו (לימים פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית).
בשנת 1931 היגרה משפחתה לבאדן שבאוסטריה, וב-1937 עברה לווינה. בעקבות האנשלוס עזבה המשפחה את אוסטריה ב-8 ביוני 1938 בעזרת הדרכונים הרומניים שברשותה, ועברה לטריאסט שבאיטליה. כעבור חודש וחצי - לאחר שהוריה של קלרה קיבלו משלטונות המנדט הבריטי סרטיפיקט כ"בעלי הון" - עלתה המשפחה לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בתל אביב.
קלרה למדה בסמינר למורים, ובמשך שבע שנים עבדה כמורה בבית ספר יסודי. בשנת 1945, בהשראת הרצאה של ישעיהו ליבוביץ, החלה ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים - לימודים שנקטעו בעקבות פריצתה של מלחמת העצמאות, שבמהלכה הייתה פעילה חן ב"הגנה" ובצה"ל.,