לצד עבודתו ב-MIT שימש גם כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1992 היה נגרופונטה המשקיע הראשון במגזין Wired, שם גם כתב טור חודשי בשנים 1993–1998. ב-1995 הרחיב נגרופונטה רבים מהרעיונות שהופיעו בטור לספר בשם "להיות דיגיטלי" ("Being Digital"), בו הוא חזה את הדרך בה העולם האינטראקטיבי, עולם הבידור ועולם המידע לבסוף יתמזגו לעולם אחד. הספר היה לרב מכר ותורגם לכעשרים שפות. למרות זאת, עלו ביקורות שגרסו כי הרעיונות הטכנו-אוטופיים לוקים בחוסר התייחסות למציאות ההיסטורית, הפוליטית והתרבותית, שעל-פיהן יש לבחון טכנולוגיות חדשות.
בשנת 2000 פרש נגרופונטה מניהול מעבדת המדיה, אך נשאר בתפקידו כיו"ר. בשנת 2006 פרש גם מתפקיד זה כדי לפנות את זמנו לקידום פרויקט "מחשב לכל ילד" (OLPC). המיזם שהוקם על ידי נגרופונטה ועמיתיו למעבדה נועד להרחיב את הגישה למחשבים ולרשת האינטרנט במדינות מתפתחות.
נגרופונטה מכהן במספר דירקטוריונים, ובכלל זה בדירקטוריון של מוטורולה, Velti ו-Ambient Devices. הוא גם מכהן בוועדה המייעצת של TTI/Vanguard. במהלך שלושים השנים האחרונות הוא השקיע ביותר מ-30 חברות הזנק כגון Zagats, Wired, Ambient Devices, Skype ו-Velti. באוגוסט 2007 הוא מונה לוועדה מבקרת שנועדה לוודא את המשך ההגינות והעצמאות של ה-Wall Street Journal ועוד מספר פרסומים של ה-דאו ג'ונס. הוא מכהן גם במספר ועדות מייעצות של רשות התקשורת האמריקאית (FCC) ושל הנציבות האירופית.
חיים אישיים.
נגרופונטה נשוי לאליין ולהם בן אחד.
אוריקולותרפיה
אוריקולותרפיה (באנגלית: Auriculotherapy) היא שיטה טיפולית מתחום הרפואה האלטרנטיבית אשר פותחה בצרפת בשנות ה-50 על ידי רופאים העוסקת בדיקור אפרכסת האוזן. אוריקולותרפיה גזורה מהמילה האנגלית "auricle" שמשמעותה "אפרכסת". השיטה מבוססת על תאוריה הגורסת כי האוזן מייצגת את שאר הגוף בתוכה. ההנחה כי איבר או אזור אחד בגוף מייצג את הגוף כולו נפוצה ברפואה הסינית, בדומה לאירידיולוגיה ורפלקסולוגיה, אולם טענה זו לא נתמכת על ידי ראיות מדעיות כלשהן.
על פי השיטה, ניתן באמצעות גירוי האוזן ודיקורה לאבחן ולטפל בכאבים ולרפאות שיבושים ביוכימיים בגוף.
שיטת טיפול זו הייתה נפוצה בסין לפני 2500 שנה ומשם התפשטה לשאר מדינות המזרח, לארצות הברית ולאירופה. בשנת 1953 בליון דר' פול נוג'יה ראה סימנים כהים על אוזני מטופלים שהגיעו למרפאתו ואלו סיפרו לו שהיו אצל הגברת מרי שנחשבה למכשפה מפורסמת באותה תקופה שהייתה צורבת את האוזן עם ברזל חם, משם החל במחקר רפואי מעמיק עד שהסינים בשנת 1984 אימצו את הנקודות שהוא מיפה וזיהה. לפני טיפול אוריקולותרפיה יש לזהות את 313 הנקודות באפרכסת האוזן - שמייצגות, את כל אברי גוף האדם, הורמונים, וכן נקודות פונקציונליות, כל אוזן מטופלת בנפרד.
לטענת המטפלים בשיטה זו, האוריקולותרפיה יכולה לטפל במגוון בעיות רפואיות להבדיל מרפלקסולוגיה ניתן לטפל גם במחלות פנימיות כגון: מערכת השתן, בעיות עיכול, טחורים, בעיות עור, גמגום, הפסקת עישון, נשימה, חרדות, בעיות נפשיות, כאבי גב ועוד.
בעיית SAT
קובנים
הפרעת ניתוק מהעצמי
הפרעת נתק מהעצמי
הפרעת דפרסונליזציה
דגל הכוכבים והפסים
אן. קיי. דומז'אלה
טמפורה
טמפורה (ביפנית: 天ぷら, Tenpura, מבוטא "טנפורה") נקרא גם בעברית "בצק בירה" או "בצק מטוגן". הוא מאכל יפני המבוסס על ציפוי ירקות, דגים ופירות ים בבלילה העשויה קמח ומים קרים וטיגון עמוק שלהם בשמן צמחי על מנת להקנות להם פריכות.
השם "טמפורה" משמש, נוסף על שמו של המאכל המוכן, גם כשמן של הבלילה ושיטת ההכנה.
רכיבי הבלילה משתנים ממתכון למתכון, ויכולים לכלול גם ביצים, קורנפלור, שמן, אבקת אפייה, מלח ותבלינים. לעיתים מוחלפים המים במי סודה. במתכון המסורתי נהוג היה להשתמש בשמן שומשום לטיגון.
לרוב נחתך המזון המיועד לציפוי לפרוסות או נתחים דקים, על מנת לאפשר בישול בזמן הקצר בו הופכת הבלילה לפריכה.
מזון מצופה בטמפורה מוגש סמוך להכנתו, על מנת למנוע התרככות של הציפוי בשל חדירת לחות מן האוויר או מן המזון המצופה. הטמפורה מוגשת כרכיב במנה אחרת, או לבדה עם רוטב סויה.
ככל הנראה, הטמפורה הגיעה ליפן במאה ה-16, בעקבות סוחרים פורטוגזים או ספרדים, ומקור שמו גם הוא בספרדית, פורטוגזית או לטינית. מנות טמפורה מופיעות במגוון מטבחים במזרח אסיה ובמערב, וקיימות הן בשווקים ומזללות מזון מהיר והן במסעדות.
וריאציות מודרניות של טמפורה כוללות שימוש בבלילה לטיגון עמוק של מגוון מאכלים, כגון סושי, פירות וגלידה.
אמיליו דה קאוואליירי
אמיליו דה' קאוואליירי (באיטלקית: Emilio de' Cavalieri; סביבות 1550 - 11 במרץ 1602) היה מלחין, מפיק, נגן עוגב, דיפלומט, כוריאוגרף ורקדן בשלהי תקופת הרנסאנס. המוזיקה שיצר, יחד עם עוד מלחינים שפעלו ברומא, בפירנצה ובוונציה, מילאה תפקיד חיוני בהגדרת ראשיתה של תקופת הבארוק במוזיקה. כחבר באסכולה הרומאית, הייתה לו השפעה כמלחין מוקדם של מונודיה וכן כתב מה שנחשב בדרך כלל לאורטוריה הראשונה.
חייו.
קאוואליירי נולד ברומא למשפחת אצולה מוזיקלית. הוא היה בנו של תומאזו דיי קאוואליירי (1509 בקירוב - 1587), ידיד קרוב של מיכלאנג'לו. סביר להניח ששם קיבל קאוואליירי את ראשית השכלתו. בשנים 1578 - 1584 עבד כנגן עוגב ומנהל מוזיקלי. חלק גדול מימיו עשה ברומא כמארגן אורטוריות לתקופת התענית (לנט) שלפני חג הפסחא. כששהה ברומא התרועע עם החשמן פרדיננדו דה מדיצ'י.
ב-1587 תפס פרדיננדו דה מדיצ'י את מקום אחיו כדוכס הגדול של טוסקנה וב-1588 הביא את קאוואליירי לפירנצה כממונה על ציירים, בעלי מלאכה ומוזיקאים.
קאוואליירי היה שר הטקס לאינטרמדי, מופעי המוזיקה המפוארים מאין כמותם, שמשפחת מדיצ'י נהגה לערוך באירועים מיוחדים כמו חתונות, למשל. הרוזן ג'ובאני דה בארדי, מייסד ופטרון של הקמראטה הפלורנטינית, היה גם הוא שותף להפקות אלה. חגיגות הכלולות של הדוכס הגדול פרדיננדו וכריסטינה מלורן, במאי 1589, כללו הצגה של "לה פלגרינה" מאת ג'ירולאמו ברגאלי, עם שישה אינטרמדי מורכבים ומשוכללים במיוחד של מוזיקה בין המערכות. הקטע הראשון של האינטרמדיו האחרון היה בתחילה פרי עטו של בארדי, אבל הוחלף באינטרמדיו ממש בקטע וירטואוזי של קאוואליירי, מבוסס על האריה "דל גראן דוקה", שנעשה פופולרי ברחבי אירופה ומופיע במספר רב של עיבודים ווריאציות, למשל אצל פטר פיליפס באנטוורפן. ייתכן, שקאבליירי לקח כמה מן הרעיונות שלו למונודיה ישירות מבארדי, כיון שקאוואליירי לא היה חבר בקמראטה בתקופת פעילותה שנים אחדות קודם לכן. ייתכן שיריבותו עם ג'וליו קאצ'יני, גם הוא מחבר מונודיות מוקדם, חשוב ובעל השפעה רבה, התפתחה באותה תקופה.
בשנות ה-90' של המאה ה-16, כששהה עדיין בפירנצה, הפיק קאוואליירי כמה פסטורלות (קודמותיה הדרמטיות-למחצה של האופרה, המתרחשות בכפר ורועים ורועות מופיעים כדמויות המקובלות בהן). נוסף לפעילותו המוזיקליות, התמנה אותו זמן לדיפלומט וסייע לפוליטיקה של האפיפיור, בין השאר בקניית קולות של חשמנים בתפקידי מפתח לבחירות האפיפיורים אינוקנטי התשיעי וקלמנס השמיני, שהיו צפויים לנטות חסד לבני מדיצ'י.
במהלך שנות ה-90' יצא בשליחויות דיפלומטיות תדירות לרומא והמשיך בפעילותו בחיי המוזיקה שם. הוא הציג שם בהצגת בכורה את famous Rappresentatione di Anima, et di Corpo... ("תצוגות הנפש והגוף..." שלו בפברואר 1600; יצירה זו נחשבת לאורטוריה הראשונה. על פי רשומות רומאיות, היצירה הופקה פעמיים אותה שנה ב"אורטוריו דה פיליפיני" שליד "סנטה מריה אין ואליצ'לה", ו-35 חשמנים צפו בה.
בשנת 1600 הפיק קאוואליירי את "אאורידיצ'ה", אחת האופרות הראשונות, מאת יאקופו פרי, ללברית של אוטאביו רינוצ'יני; היה זה חלק מסדרת החגיגות המפוארות לכבוד כלולות אנרי הרביעי ומריה דה מדיצ'י. לדאבונו של קאוואליירי, לא ניתנה לו שליטה באירוע הראשי, הפקת Il rapimento di Cefalo - יריבו ג'וליו קאצ'יני לקח אותה לעצמו - והוא הסתלק מפירנצה בחרי אף ושוב לא חזר לשם.
יצירות.
קאוואליירי טען להמצאת ה"סטיל רפרזנטאטיבו", המוכר כיום בשם מונודיה, וזאת ברוגז בלתי מבוטל: "כל אחד יודע שאני הוא ממציאו (של הסגנון הזה)," כתב במכתב משנת 1600, "ואמרתי זאת בעצמי בדפוס." נראה שקאצ'יני נהנה יותר מן הקרדיט, ואולי בצדק, הודות לקשר המוקדם שלו עם בארדי ועם וינצ'נצו גליליי בשנות ה-70' של המאה ה-16 בפירנצה, שם נדון הסגנון לראשונה ומן הסתם גם הומצא. בהשוותו עצמו אל קאצ'יני, אמר על שני הסגנונות שלהם: "המוזיקה (שלי) מביאה את הבריות לידי עונג ועצב, בעוד שזו שלהם (כלומר, קאצ'יני ופרי) מביאה אותם לידי שיעמום וסלידה."