כישוריו ושמו הטוב והתנגדותו למעשי השחיתות ולעבירות הצווארון הלבן, הקנו ללע'ארי את תמיכתם של בנזיר בהוטו ושל מפלגת העם הפקיסטנית. הוא קיבל על עצמו את המועמדות לנשיאות ובבחירות לתפקיד הוא התמודד מול וסים סג'אד, שהיה אז הנשיא בפועל ומועמדה של הליגה המוסלמית בראשותו של נוואז שריף.
כתוצאה משיטת ההצבעה הבלתי-ישירה זכה לע'ארי ב-274 קולות מול 168 הקולות של סג'אד. ב-13 בנובמבר 1993 הוא נבחר כנשיא פקיסטן לתקופת כהונה של חמש שנים. הוא גמר אומר לבטל את התיקון השמיני לחוקת פקיסטן, שעל פיו הייתה אז לנשיא סמכות לפזר את הפרלמנט ולפטר את הממשלה, והביע את תמיכתו בראש הממשלה בנזיר בהוטו. אף על פי כן, לא הוגשה הצעת חוק לביטול התיקון השמיני. מצב החוק והסדר בפקיסטן החמיר, במיוחד בקראצ'י, שם כתוצאה מפעולותיה של המשטרה נגרמו מספר מקרי מוות.
בשנים 1994 – 1995 נחשפה שערורייה מרכזית באמצעות תרגיל עוקץ של סוכנות החקירות הפדרלית של פקיסטן שמשכה את תשומת הלב הלאומית. במסגרת הפרשה, שנודעה בכינוי "מהרנגייט", הוזכרו בכלי התקשורת שמותיהם של לע'ארי ובהוטו כמי שהיו מעורבים בשערוריית שחיתות. אף על פי כן, מפלגת העם בלמה את חקירת הסוכנות, את הבירורים המשפטיים ואת פרסומי התקשורת. לע'ארי העניק את תמיכתו למדיניות הפנים והחוץ של ממשל בהוטו וליוזמותיה של ראש הממשלה ברמה הלאומית. בעת כהונתו הוא קיים פגישות עם ראש ממשלת הודו פמולפרטי ונקטה נאראסימה ראו ועם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת כאשר זו קיימה ביקור מלכותי בפקיסטן.
יחסיו הפוליטיים של לע'ארי עם בנזיר בהוטו נעשו קרירים על רקע שאלות מדיניות הפנים ועל רקע מינויי שופטים לבית המשפט העליון ב-1996. ב-1993 אישר לע'ארי את מינויו כנשיא בית המשפט העליון של סג'אד עלי שאה, שהיה הידוע כקרוב לאידאולוגיה של מפלגת העם. ב-1994 הציגה בהוטו את מועמדותם של עשרים שופטים בכירים לבית המשפט העליון, של-13 מתוכם היו קשרים פוליטיים עם מפלגת העם. כמה מהם כלל לא שימשו קודם לכן כשופטים והיה להם מוניטין שנוי במחלוקת בחוגי המשפט. הממשלה החלה להפעיל לחץ על נשיא בית המשפט העליון שאה כדי להניא אותו מלהביע את הסתייגויותיו כלפי אותם מועמדים. הנשיא לע'ארי גיבה את נשיא בית המשפט העליון שאה בסוגיה זו וכך נתגלעו חיכוכים בינו לבין בהוטו שראתה בכך קשירת קשר מצדו של נשיא בית המשפט העליון. הפרסומים בנוגע למינויים אלו הוציאו שם רע ללע'ארי בחוגים המשפטיים, שכן, הם נתפשו כבלתי ראויים.
מערכת היחסים הגרועה בין לע'ארי לבין בהוטו הסלימה עוד יותר כאשר לע'ארי העלה את סוגייתה מעורבותם של שרים בכירים בשחיתות ואת מינויו של אסיף עלי זרדארי לתפקיד שר ההשקעות. לע'ארי גם חשד שבהוטו וזרדארי (שהיה בן זוגה) היו מעורבים ברצח של מיר מורטאזה בהוטו, אחי אשתו, שאירע ב-1996, אף על פי שבהוטו רמזה על מעורבותו של לע'ארי בכך. בחודשים אוקטובר-נובמבר אותה שנה התקיימו מספר פגישות בין בהוטו לבין לע'ארי כדי לפתור את הסוגיה, אך שני הצדדים הפעילו את קהיליית המודיעין זה כנגד זה. המיתון הכלכלי הסלים בהמשך את העימות בין השניים ובאופן מפתיע פיטר לע'ארי את ממשלת בהוטו תוך שהוא עושה שימוש בסמכותו על פי התיקון השמיני לחוקה, וזאת על רקע האשמות בשחיתות, המיתון הכלכלי, הפקרות והחשדות למעשי הרצח.
התפטרותו.
לאחר פיטורי ממשלת בהוטו הוקמה ממשלה זמנית בראשותו של מאליק מראג' חליד ובבחירות הכלליות שנערכו ב-3 בפברואר 1997 ניצח נוואז שריף ברוב סוחף בכל רחבי המדינה. ראש הממשלה שריף ביטל את התיקון השמיני לחוקה באמצעות חקיקת התיקון ה-13 וכתוצאה מכך ניטלו מנשיא פקיסטן כל הסמכויות הביצועיות והוא הפך לדמות טקסית. לע'ארי שאף להציג את מועמדותו לתקופת כהונה שנייה, אך הסיכויים לבחירתו אפסו בשל הפיכתה של מפלגת העם למפלגת מיעוט בפרלמנט.
העימותים בין נשיא בית המשפט העליון שאה לבין ראש הממשלה שריף הסלימו עוד יותר כאשר שאה החליט לקיים דיון על עתירות שהוגשו על התיקונים ה-14 וה-15 לחוקה ותומכי הליגה המוסלמית תקפו אותו ב-1997 בבית המשפט. הנשיא לע'ארי ניסה להתערב בסוגיה והביע את תמיכתו בשאה, אך עמדתו זו רק החמירה את המצב כאשר ראש הממשלה שריף החליט לפתוח בתהליך הדחה כנגד לע'ארי. ב-2 בדצמבר 1997 הגיש לע'ארי את התפטרותו כדי להימנע מתהליך ההדחה וכתוצאה מכך באותה שנה התפטר גם נשיא בית המשפט העליון שאה.
שנותיו האחרונות.
התקופה שלאחר הנשיאות עמדה מבחינתו של לע'ארי בסימן של מעורבות פעילה בפוליטיקה. הוא ייסד את "מפלגת האומה" שחברה לקואליציה של שבע מפלגות שנודעה בשם "הברית הלאומית" שהשתתפה בבחירות הכלליות של 2002. הברית הלאומית זכתה במספר מושבים מספיק כדי להקים ממשלה קואליציונית עם הליגה המוסלמית שתמכה בבחירתו לנשיאות של פרבז מושארף. ב-2004 עזב לע'ארי את מפלגתו, הצטרף לליגה המוסלמית ותמך בבנו, אוואיס לע'ארי שהיה לשר בממשלה. בנו הבכור, ג'מאל לע'ארי נבחר כחבר בסנאט מטעם הליגה המוסלמית.
ב-2003 בתשובה לביקורת שהוטחה בו ממפלגת העם, הסביר לע'ארי שהסיבה לפיטוריה של ממשלת בהוטו הייתה הפרת כללי ההתנהלות התקינה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התמודד לע'ארי עם מחלת לב. פארוק לע'ארי מת ב-20 באוקטובר 2010 ברוואלפינדי במהלך ניתוח לב שעבר בבית החולים הצבאי שבעיר. הוא נטמן באחוזת קברי משפחתו בעיירת הולדתו.
שרף (מאיץ חלקיקים)
שרף (SARAF, ראשי תיבות של Soreq Applied Research Accelerator Facility) הוא מאיץ חלקיקים במרכז למחקר גרעיני שורק.
מתקן זה מיועד להאיץ שני סוגים של חלקיקים, שהם יונים קלים: גרעיני מימן-1 (פרוטונים) וגרעיני מימן-2 (דאוטרונים). הוא מסוגל להאיץ פרוטונים לכ-26% ממהירות האור ודאוטרונים לכ-20% ממהירות האור. המאיץ מקנה לפרוטונים ולדאוטרונים אנרגיה קינטית של עד ו-, בהתאמה. אנרגיה זו, הנמוכה בסדרי גודל רבים משל מאיצי חלקיקים יחסותיים (כגון ה-LHC), מתאימה למגוון יישומים מדעיים וטכנולוגיים:
שלב 2 בפיתוחו של המאיץ, שיאפשר לו לפעול במלוא האנרגיה, תוכנן להסתיים ב-2018.
פאלאדיום
איסור קדשה
איסור קדשה הוא מצוות לא תעשה מדאורייתא האוסרת על בני ובנות ישראל לעסוק בזנות.
מקור המצווה.
האיסור נכתב בספר : על פי הפרשנות המסורתית המילה "קדשה" מתייחסת לזונה.
עם זאת, בגלל הופעת המילה "קדשה" בכמה פסוקים העוסקים בעבודה זרה, היו שפירשו שקדשה הייתה אישה שקיימה יחסי מין לצרכים פולחניים. פרשנות זו מבהירה את הפסוק המופיע מיד לאחר המצווה:
גדרי המצווה.
לפי הרמב"ם האיסור כולל כל קיום יחסי מין ללא קידושין:
ראשונים אחרים חלקו על הרמב"ם ולדעתם האיסור הוא איסור גילוי עריות וכן הוראה לבית דין שלא יאפשרו את קיומה של תופעת הזנות בישראל
מוחמד רפיק תאראר
מוחמד רפיק תאראר (באורדו: محمد رفیق تارڑ; 2 בנובמבר 1929 – 7 במרץ 2022) היה פוליטיקאי ושופט פקיסטני שכיהן כנשיא פקיסטן התשיעי בין השנים 1998–2001.
ראשית חייו.
מוחמד ראפיק תאראר נולד בכפר פירקוט שבמחוז פנג'אב שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן). לאחר שסיים את לימודיו במכללה אסלאמית הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת פנג'אב שם הוא סיים לימודי תואר ראשון בלימודים אסלאמיים ב-1949. תאראר הושפע מהמלומד החנפי והמנהיג הדתי והפוליטי סייד עטה אולה שאה בוכארי ולקח חלק במפגשים של המפלגה האסלאמית "אהרר", אך באופן רשמי לקח חלק בפעילויותיה של הליגה המוסלמית. במהלך שנות לימודיו הוא היה פעיל בליגה והיה ממעריציו של מוחמד עלי ג'ינה.
במהלך תהליך קבלת עצמאותה של פקיסטן היה תאראר פעיל כעובד רווחה במחנות שהוקמו על ידי פדרציית הסטודנטים המוסלמים עבור המהגרים ההודים שנמלטו לפקיסטן מהודו אפופת המהומות. הוא למד במכללה למשפטים באוניברסיטת פנג'אב וב-1951 הוא סיים תואר ראשון במשפטים.
קריירה משפטית.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד כטוען (Pleader) בבית המשפט הגבוה של לאהור ובאוקטובר 1955 הוא הוסמך כעורך דין. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא פתח משרד עורכי דין משל עצמו בגוג'ראנוואלה ועבר בחינות כדי להיות מקודם לתפקיד שופט בבית משפט נפתי וכשופט מחליף.
ב-1971 הוא היה לנשיא בית הדין לעבודה של פנג'אב ובאוקטובר 1974 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של לאהור. ב-1989 הוא קודם לנשיא בית משפט זה. קודם לכן, כשהיה שופט מן המניין בבית המשפט של לאהור, הוא שימש כחבר בוועדת הבחירות של פקיסטן כנציג מחוז פנג'אב. ב-1991 מונה תאראר כשופט בבית המשפט העליון של פקיסטן, תפקיד בו הוא שימש עד לפרישתו בנובמבר 1994 בגיל 65.
לאחר פרישתו מכס השיפוט במרץ 1997, פתח תאראר בקריירה פוליטית והצטרף למפלגת הליגה המוסלמית. לאחר שהבטיח לעצמו מועמדות מטעם המפלגה הוא נבחר באותה שנה כחבר בסנאט של פקיסטן.
נשיא פקיסטן.
לאחר התפטרותו ב-1997 של פארוק לע'ארי מכס הנשיאות, עלה שמו של תאראר כמועמד לתפקיד. ב-31 בדצמבר אותה שנה הוא נבחר בבחירות בלתי-ישירות ברוב גדול וזכה ב-374 קולות מתוך 457 המצביעים בגוף הבוחר מול 31 הקולות של מועמד מפלגת העם הפקיסטנית, אפטאב מיראני ו-22 הקולות של מועמד ג'מאיית עולמה א-אסאלם, מוחמד שיראני. היה זה הרוב הסוחף ביותר שהושג אי פעם בבחירות לתפקיד.
עם היבחרו כנשיא, היה תאראר דמות צנועה שמילא תפקיד טקסי ברובו ששמר על פרופיל נמוך, נמנע מראיונות בתקשורת ונותר שליח נאמן של משפחתו של ראש הממשלה נוואז שריף. הוא חתם ללא התנגדות על התיקונים ה-13, ה-14 וה-15 לחוקת פקיסטן שהגבילו עוד יותר את סמכות הנשיא, תהליך שהחל כבר ב-1997 ותאם את הרוח האמיתית של החוקה.