אחד השערים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של ה-NHL הוא שערו בשליש השני של המשחק השני של סדרת הגמר. למיה קיבל את הדיסקית בין הקו הכחול של קבוצתו לבין קו האמצע, והחליק לבד מול שני שחקני הגנה ושוער של הסטארס. הוא העביר את הדיסקית בין רגליו של אחד משחקני ההגנה, החליק סביבו, גרם לשוער ליפול שמאלה, העביר את הדיסקית לצידו האחורי של המקל והחליק את הדיסקית אל תוך השער רגע לפני שפגע בו בעצמו.
למיה שיחק רק 64 משחקים בעונת 1991–1992, שהייתה מרובת פציעות עבורו. אף על פי שהחמיץ משחקים רבים, זכה בגביע ארט רוס השלישי שלו עם 131 נקודות. במשחק השני של סדרת גמר הבית האטלנטי, פגע שחקן ניו יורק ריינג'רס, אדם גרייבס, עם מקלו בידו השמאלית של למיה ושבר אותה. למיה החמיץ 5 משחקים, ובכל זאת הוביל את הפלייאוף עם 34 נקודות (16 שערים ו-18 אסיסטים). הפינגווינס ניצחו בגמר גביע סטנלי את שיקגו בלאק הוקס, ולמיה זכה בגביע קון סמיית' השני שלו.
1992 - 1997: סרטן, חזרה ופרישה ראשונה.
הפינגווינס החלו את עונת 1992–1993 בצורה טובה. למיה גילה יכולת הבקעה שיצרה לו אפשרות לשבור את שיאיו של גרצקי (92 שערים בעונה אחת, ו-215 נקודות בעונה אחת), אלא שב-12 בינואר 1993 הודיע שאובחן כחולה בלימפומת הודג'קין. הוא נאלץ לעבור הקרנות אגרסיביות, כשהקריירה שלו, ואף חייו, עומדים בסכנה. הוא החמיץ חודשיים של משחקים, ובלעדיו הפינגווינס התקשו. כשחזר, הוא פיגר ב-12 נקודות אחרי שחקן הבאפלו סייברס, פט לפונטיין, במירוץ הנקודות.
ביום של טיפול ההקרנה האחרון שלו, הוטס למיה לפילדלפיה, למשחק נגד הפילדלפיה פליירס, בו כבש שער והוסיף אסיסט בהפסד 4–5. לאחר המשחק זכה למיה לתשואות מאוהדי הפליירס, דבר נדיר עבור שחקן הקבוצה האורחת. עם שובו של למיה, הפינגווינס ניצחו 17 משחקים רצופים (שיא NHL), ובכך סיימו במקום הראשון בטבלת הליגה, לראשונה בהיסטוריית המועדון, עם 119 נקודות - שיא מועדון המחזיק מעמד עד היום. למיה סיים את העונה עם ממוצע של 2.67 נקודות למשחק, 160 נקודות (69 שערים ו-91 אסיסטים) ב-60 משחקים, ובכך הקדים את לפונטיין בהפרש 12 נקודות.
ב-23 ביולי 1993 עבר למיה ניתוח נוסף בגבו, הפעם לטיפול בשריר קרוע. הוא החמיץ את 10 המשחקים הראשונים בעונה בגלל הניתוח, ועוד 48 משחקים בשל בעיות גב. לאחר העונה, הודיע למיה שהוא מתכוון לקחת חופשה בשל עייפות מטיפולי ההקרנות. הוא חזר לשחק בעונת 1995–1996, וב-26 באוקטובר 1995 הבקיע את שערו ה-500 בקריירה, במשחקו ה-605, נגד הניו יורק איילנדרס. למרות חזרתו, הפינגווינס הפסידו בגמר החטיבה המזרחית לפלורידה פנתרס.
בעונת 1996–1997, במשחק נגד הונקובר קנאקס, כבש למיה את שערו ה-600 בקריירה, במשחקו ה-719, והשלים עונה עשירית עם למעלה מ-100 נקודות. למיה הפך להיות השחקן הראשון בהיסטוריה שפורש עם ממוצע של יותר מ-2 נקודות למשחק (1494 נקודות ב-745 משחקים). ב-17 בנובמבר 1997 התקבל למיה כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח.
1997 - 2000: לאחר הפרישה.
בנובמבר 1998 הודיעו הפינגווינס שוב על פשיטת רגל, בשל ניהול כושל בתחילת העשור. במהלך כל עונת 1998–1999 נראה היה שהפינגווינס יעברו לעיר אחרת, או יתפרקו. למיה חש להציל את הקבוצה בהצעה חסרת תקדים. שנים של משכורות מקוצצות (בשל בעיות תקציב) גרמו לכך שאחד החובות הכי גדולים של הקבוצה, היה החוב אליו (כ-30 מיליון דולר). למיה החליט לוותר על החוב ולקנות את הקבוצה, תוך הבטחה להשאירה בפיטסבורג. ה-NHL אישרה את היותו של למיה בעלי הקבוצה ב-1 בספטמבר 1999. יומיים לאחר מכן, בית המשפט לענייני פשיטות רגל של ארצות הברית אישר את תוכנית ההבראה של למיה, ובכך קיבל למיה שליטה מלאה בקבוצה. למיה הפך לשחקן הראשון שפורש מה-NHL והופך להיות בעלים ראשי של הקבוצה ממנה פרש. הוא מונה גם ליושב ראש הדירקטוריון ומנכ"ל קבוצת הפיטסבורג פינגווינס.
אחת הסיבות שבית המשפט אישר את התוכנית של למיה הייתה הבטחתו להחזיר את כל הכסף שהקבוצה חייבת (כ-90 מיליון דולר), הבטחה שלמיה עמד בה באוגוסט 2005. לאחר מכן, העביר את תפקיד המנכ"ל והנשיא לקן סוייר, ונשאר כיושב ראש הדירקטוריון.
בינואר 2006 הודיע למיה כי הוא מתכוון למכור את הקבוצה, אך מוכן לקבל רק הצעות שתשארנה את הקבוצה בפיטסבורג.
חזרה מפרישה.
לאחר תקופת שמועות, חזר למיה למשחק פעיל ב-27 בדצמבר 2000, מול הטורונטו מייפל ליפס. במשחק הוכיח שביצועיו לא נחלשו כשסיים אותו עם שער ושני אסיסטים (אחד מהם 33 שניות מכניסתו הראשונה לקרח). אף על פי שיארומיר יאגר נשאר קפטן הפינגווינס, למיה מונה לקפטן קבוצתו במשחק האולסטאר באותה עונה. אף על פי ששיחק רק 43 משחקים בעונת 2000–2001, סיים למיה את העונה עם 76 נקודות, ועם ממוצע הנקודות למשחק הגבוה בליגה. למעשה, ממוצע הנקודות למשחק שלו בעונה זו היה הגבוה ביותר בליגה עד פרישתו השנייה ב-2006. למיה ויאגר הובילו את הפינגווינס לגמר גביע סטנלי, בו נוצחו על ידי ניו ג'רזי דווילס.
ב-23 בדצמבר 2002, במהלך תשדיר רדיו, הובטחה תרומה של 6,600 דולר לקרן צדקה שניהל למיה אם יבקיע שער ישירות מעימות (faceoff). באותו הערב, במשחק מול הבאפלו סייברס בפיטסבורג, כבש את שער הניצחון בשליש השלישי של המשחק ישירות מזריקת הדיסקית בעימות.
לאחר ביטול עונת 2004–2005, החלה עונת 2005–2006, בתקוות גדולות אצל הפינגווינס. בשלב זה הוחזרו כבר כל חובות הקבוצה, ותקרת השכר שהונהגה בליגה איפשרה רכש איכותי יותר. בנוסף, הזכייה בבחירת הדראפט הראשונה אפשרה להם לבחור את סידני קרוסבי. על מנת להקל על קרוסבי את ההשתלבות בפיטסבורג, אירח אותו למיה בביתו.
קריירה בינלאומית.
למיה שיחקן עבור נבחרת קנדה באליפות העולם עד גיל 20 בשנת 1983 (מקום שלישי), אליפות העולם לבוגרים בשנת 1985 (מקום שני), גביע קנדה בשנת 1987 (מקום ראשון), אולימפיאדת החורף בשנת 2002 (מקום ראשון כקפטן) וגביע העולם בהוקי קרח בשנת 2004 (מקום ראשון כקפטן).
לאולימפיאדת החורף של 2002, נבחר למיה על ידי ויין גרצקי, שהיה המנהל המקצועי של נבחרת קנדה, להיות הקפטן שלה. למיה היה שני בנבחרת עם 6 נקודות ב-5 משחקים, והוביל אותה למדליית זהב אולימפית ראשונה מזה 50 שנה לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית בגמר (5-2).
סטטיסטיקה.
מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
פקולית
פקולית הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני בין שכבות סלע קיימות. פקוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם.
השם.
הראשון לקבוע את השם "פקולית" לסוג זה של גוף חדירה היה הגאולוג והפטרולוג האנגלי אלפרד הרקר (Alfred Harker, 1859-1939), שעסק בהיווצרות מאגמה ובתוצריה. בשנת 1909 כתב ב"The natural history of igneous rocks" על הבחירה בשם:
האיות של הארקר לשני הגופים שונה מהמקובל כיום: הסיומת lite משמשת בשמם של מינרלים, במקרה זה פקוליט (Phacolite) מקבוצת הזאוליט, ו-lith (מיוונית: אבן) כאשר מדובר בסלע.
היווצרות.
פקולית נוצר בין שכבות קימוט של קמרים וקערים קיימים, ומקבל על כן מבנה דמוי עדשה המהווה את פסגתם של הקמרים ואת תחתיתם של הקערים.
המאגמה חודרת בין השכבות לאזורים של חולשה לאורך ציר הקימוט, הנובעים מירידת לחץ באזורים שעברו קימוט אינטנסיבי.
פקולית נוצר באופן דומה גם מחדירה של מאגמה בין מישורי פצילות של סלעים לאחר שעברו קימוט.
במקרים נדירים עשוי להיות מגע בין אזורי החולשה בראש קמר ובתחתית קער סמוך. במקרים אלה יתמשך הפקולית, ובחתך רוחב ייראה כאות S מוטה על צדה.
מאפיינים.
פקוליתים נחשפים לאחר שהסלעים אליהם חדרו נסחפו. חשיפה זו מציגה רבים מהם כהרים בולטים בנוף.
כמה גופים כאלה, בהרי האלפים ובמקומות אחרים, מגיעים לממדים גדולים. הר אלטש (Aletschhorn) בשווייץ, שקיבל את שמו מקרחון אלטש המצוי למרגלותיו, הוא פקולית שאורכו כ-30 ק"מ ועוביו הנראה לעין מגיע ליותר מ-900 מטרים. לעומתו, אורכו של מסיב סנט גוטהרד (St. Gotthard) הסמוך עולה על 70 ק"מ ורוחבו על 4 ק"מ.
פקולית נוסף הוא גבעת קורנדון (Corndon) על גבול אנגליה-ויילס, שפסגתה מתנשאת לגובה של 513 מטרים מעל פני הים. הפקולית – המצוי סמוך לציר הקימוט – מורכב מסלעי דולריט. פקולית זה נוצר בראש קמר מחדירת מאגמה לסלעי פצלים מהאורדוביק.
ג'אן פאר אנדרה
המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה-כרמיאל
צבי שכטר
הרב צבי (הרשל) שכטר (Hershel Schachter; נולד בד' אב תש"א, 28 ביולי 1941) הוא ראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן) בניו יורק, ויועץ הלכתי למחלקת הכשרות ב-OU. נחשב אחד הפוסקים הבכירים של זרם האורתודוקסיה המודרנית ביהדות ארצות הברית.
הרב שכטר היה תלמידו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ובגיל 22 התמנה לעוזרו האישי. הוא הוסמך לרבנות בגיל 26 ובמקביל סיים תואר ראשון ושני בישיבה יוניברסיטי בספרות עברית. בשנת תשכ"ז (1967) הוא מונה להיות ראש ישיבה (מקביל לתפקיד ר"מ בישיבות אחרות), הצעיר ביותר עד אז בישיבת רבנו יצחק אלחנן, וב-1971, עם עלייתו לארץ של ראש הכולל הקודם הרב אהרן ליכטנשטיין, הפך לראש הכולל.
עמדות הלכתיות.
הרב שכטר אוסר לתלמידי רפואה לעבוד בשבת אלא לצורך הצלת חיים. הוא סובר שמיתת מוח נחשבת כספק מיתה, ולכן יש להחמיר במקרה זה לעניין תרומת איברים. הוא סובר שמערכת המיסים המודרנית בכלל דינא דמלכותא דינא, ולכן יש חובה הלכתית לשלם מיסים.
כתביו.
הרב שכטר כתב כ-100 מאמרים, בעברית ובאנגלית, שפורסמו בין היתר בכתבי העת "הפרדס", "הדרום", "בית יצחק" ו"אור המזרח".