פורטוגל לא המתינה לסיום הדיונים ברמה הבינלאומיות, ובחודש ספטמבר 1919 היא העבירה את האחריות לניהול המושבה אל המרכז במוזמביק. החל ממועד זה בוטל השימוש בבולי קיונגה והם הוחלפו בבולי מוזמביק.
מעמד בולי קיונגה בקרב האספנים.
הפופולריות של בולי קיונגה בקרב האספנים בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומיד לאחריה הובילה להנפקה של אלפי עותקים מן הבולים, ורבים מהם נשמרו. ניתן לרכוש את ארבעת הבולים, חתומים או לא חתומים, במחיר של כמה עשרות דולרים.
מרבית הבולים שנלקחו מן המחסנים בלורנסו מרקיש ושימשו להדפסת בולי קיונגה היו ללא שכבת דבק בצדם האחורי, וזאת עקב תנאי הלחות באזור. רק לחלק קטן מן הבולים הייתה שכבת דבק בצדם האחורי, ואלו זוכים לביקוש גבוה יותר בקרב האספנים. בקטלוגי הבולים מוערך מחירם של בולים עם דבק בכ-50 אחוזים יותר מן הבולים חסרי הדבק.
בשוק הבולאי ידועים כיום כ-50 מעטפות וגלויות המבוילות בבולי קיונגה ונותרו בשלמותן. לפחות כ-30 מהן נשלחו בפועל באמצעות הדואר (דבר הניכר מן החותמות וסימני הצנזורה המוטבעים עליהן) והיתר הוכנו ככל הנראה כמחווה עבור אספני בולים. פריטים אלו זוכים לביקוש גבוה והם קשים להשגה.
נחמן אוריאלי
נחמן אוריאלי (24 בפברואר 1939 - 2 באוגוסט 1986) היה מנכ"ל מספר הוצאות ספרים בישראל, בהן א. לוין אפשטיין, הוצאת שקמונה, עם עובד (בה עבד מ-1973 ועד 1976) וכתר הוצאה לאור. כן הנחה תוכנית ראיונות בגלי צה"ל בשנות השבעים והיה מזכיר "התנועה לשינוי שיטת הבחירות" (לימים התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) והיה מראשיה).
תולדות חייו.
אוריאלי למד בבית ספר תיכון בחדרה יחד עם יהודה אטלס ודני קרמן (עובדה שתוביל ב-1977 ליצירת הספר "והילד הזה הוא אני").
בשנת 1972 נקלעה הוצאת שקמונה החיפאית של ראובן הכט לקשיים וצברה חובות. לשם כך ביקש הכט לגייס כמנכ"ל את אוריאלי ואף קיבל את הסכמתו. אולם זמן קצר לאחר מכן קיבל אוריאלי את ראשות הוצאת עם עובד, זאת על אף שהסתייג מזיקתה להסתדרות. בין היתר יזם אוריאלי ב-1975 את הדפסת האנציקלופדיה בריטניקה לנוער בעברית כן יזם את הוצאת האנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל" ואת הוצאת מדריך ישראל, כולם מפעלי הוצאה לאור שאפתניים.
מבחינה פוליטית היה אוריאלי ליברל. הוא כיהן כמזכיר "התנועה לשינוי שיטת הבחירות", שקמה ב-1974 וממנה צמחה "תנועת שינוי" שהיוותה את הבסיס לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש), שהתמודדה בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 וזכתה בשבעה מנדטים. בשנת 1982 גולל אוריאלי את תולדות המפלגה בספרו עלייתה ונפילתה של ד"ש.
יחסי הפיליפינים–פקיסטן
יחסי הפיליפינים–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-8 בספטמבר 1949, יחד עם פתיחת קונסוליה פיליפינית בפקיסטן. בעקבות הביקור הדיפלומטי של ראש ממשלת פקיסטן, חוסיין שהיד סוהראורדי בפיליפינים במאי 1957, ממשלת הפיליפינים החליטה להפוך את הקונסוליה לשגרירות הפיליפינית בפקיסטן. פקיסטן פתחה שגרירות במנילה. לאחר מכן, הפיליפינים העבירו את השגרירות לאסלאמאבאד.
ב-8 במאי 2015, השגריר הפיליפיני האמון על פקיסטן, דומינגו לוסנריו ג'וניור, נהרג בהתרסקות מטוס בעמק נלטר שבפרובינציה של גילגיט-בלטיסטן בפקיסטן.
יחסים כלכליים.
בשנת 2016, ייצאה הפיליפינים לפקיסטן סחורה בשווי 48.8 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם שנאים, מחשבים, לתת, מכוניות, נייר סיגריות, חלקי רכב, מוצרי ניקוי, חלב מרוכז, כלים רפואיים, גרוטאות ברזל, גלגלי גומי, חומצה סטארית ושמן קוקוס. לעומתה, פקיסטן ייצאה לפיליפינים סחורה בשווי 135 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם נפט מזוקק, אלכוהול, תרופות, פרי הדר, מוצרי טקסטיל, מכסי פלסטיק, בקבוקי זכוכית, כלים רפואיים, אורז, מכונות שטיפה ושאיבה.
הגירה.
אוכלוסיית הפיליפינים בפקיסטן מוערכת בכ-3,000 פיליפינים, שרובם עוסקים בתחום משקי הבית. 60 תלמידים דתיים שמוצאם ממינדנאו, העיר השנייה בגדולה בפיליפינים לומדים בסמינר האסלאמי בפקיסטן. בשנת 2005, חיו בפיליפינים מעל 1000 פקיסטנים. בשל האוכלוסייה הגדולה של המהגרים הפקיסטנים והפיליפינים בחו"ל, נוצר קשר חברתי משמעותי בין העם הפקיסטני והפיליפיני במדינות המזרח התיכון.
שיתוף פעולה ביטחוני.
פקיסטן לוקחת חלק פעיל במלחמות כנגד ארגון הטרור "טליבאן", וכך גם הפיליפינים שנאלצת להילחם כנגד חזית השחרור האסלאמית של המורו. שתי המדינות עומדות בפני איום טרור משותף, מה שהוביל את שניהן לחתום על מזכר הבנות, המאפשר לשתי המדינות לשתף פעולה בין רשויות הביטחון, המודיעין ואכיפת החוק של שתי המדינות.
בית אהרן וישראל
הכל אנשים
הכול אנשים היא סדרת תוכניות ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1997–2000, את התוכנית הגיש מודי בר-און שגם יצר את הסדרה יחד עם ענת זלצר.
מבנה התוכנית.
מדי פרק מגיש בר-און את קיצור תולדות חייה של אישיות מסוימת אשר השפיעה על ההיסטוריה של עם ישראל. עם האישים שהוצגו בתוכנית נמנים: בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון, אברהם שטרן והרב קוק. במהלך התוכנית עבר בר-און במקומות מרכזיים בחייה של הדמות, וביצע ראיונות עם מומחים בתחומי הנושא בו עסק הפרק. התוכנית כללה צילומי חוץ וצילומי אולפן.
לוסי דקוס
לוסי דקוס (בצרפתית: Lucie Décosse; נולדה ב-6 באוגוסט 1981) היא ג'ודוקא עבר צרפתייה, האלופה האולימפית מלונדון 2012 וזוכת מדליית הכסף מבייג'ינג 2008. דקוס היא שלוש פעמים אלופת העולם וארבע פעמים אלופת אירופה.
קריירה.
בשנת 2002, דקוס זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית, כאשר זכתה במדליית הזהב באליפות אירופה שנערכה במריבור לאחר שניצחה בגמר את קרן רוברטס הבריטית. בהמשך הקריירה, זכתה דקוס בעוד שש מדליות מאליפויות אירופה (3 זהב, 1 כסף ו-2 ארד).
באליפות העולם בשנת 2005, דקוס זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את אודרי פואלו מהרפובליקה הדומיניקנית, בקרב השני היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית ובשמינית הגמר היא ניצחה את דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית. ברבע הגמר היא ניצחה את בריגיטה סאבו ההונגרייה ובחצי הגמר גברה על דריאוליס גונזאלס הקובנית. בגמר דקוס התמודדה מול האלופה האולימפית המכהנת, איומי טאנימוטו היפנית, וניצחה באיפון תוך פחות מדקה. באליפות העולם בשנת 2007, היא זכתה במדליית הכסף לאחר שניצחה בחצי הגמר את אורשקה ז'ולניר הסלובנית בתוך 17 שניות עם תרגיל אוצ'י-מטה שהעניק לה איפון והפסידה בגמר לדריאוליס גונזאלס הקובנית.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, דקוס זכתה במדליית הכסף. בסיבוב הראשון היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה את אליס שלזינגר הישראלית וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אנה וון הרנייר הגרמנייה. בחצי הגמר היא גברה על וון אוק-אים הצפון-קוריאנית ובגמר הפסידה באיפון לאיומי טאנימוטו היפנית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, דקוס זכתה שוב באליפות העולם, הפעם בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את מיילינג ז'נג הסינית, בשמינית הגמר היא ניצחה את מרגריטה גורטסייבה הרוסיה וברבע הגמר היא ניצחה את רסה סראקה הסלובנית. בחצי הגמר היא גברה על יוריקו קוניהארה היפנית ובגמר ניצחה את אנט ברייטנבץ' ההונגרייה.
באליפות העולם בשנת 2011, שנערכה בפריז, דקוס זכתה בתואר העולמי בפעם השלישית לעיני הקהל הביתי. בקרב הראשון היא ניצחה את אנטוניה מוריירה מאנגולה, בקרב השני היא ניצחה באיפון את לינדה בולדר שייצגה את הולנד, בשמינית הגמר היא ניצחה את אנסטסיה גובדובה הרוסיה וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את סול קיונג הצפון קוריאנית. בחצי הגמר היא ניצחה שוב באיפון את אנט ברייטנבץ' ההונגרייה ובגמר ניצחה בווזארי את אדית' בוש ההולנדית.
באולימפיאדת לונדון 2012, דקוס זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את קליטה זופנצ'יץ' הקנדית לאחר שביצעה תרגיל קוסוטו-גארי, ברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את יורי אלוואר הקולומביאנית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה ובחצי הגמר היא ניצחה בניקוד זהב (הארכה) את הוואנג יה-סול הדרום קוריאנית לאחר שהוואנג נפסלה עקב עונשים. בגמר דקוס ניצחה את קרסטין תילה הגרמנייה עם ניקוד ווזארי ושתי יוקו.
דקוס פרשה מג'ודו תחרותי לאחר אליפות העולם בשנת 2013, שם סיימה במקום החמישי.
חדשות התנ&quot;ך
חדשות התנ"ך הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית אשר הציגה את סיפורי התנ"ך בצורה של מהדורת חדשות דיגיטלית וקצבית. את התוכנית שהתבססה על פורמט "חדשות מן העבר" ששודרה לפניה, הנחו צביקה הדר ונלי תגר.
מבנה התוכנית.
פורמט התוכנית פותח במשותף על ידי חברת ההפקות "קודה תקשורת" והטלוויזיה החינוכית. התוכנית התבססה על הפורמט של "חדשות מן העבר".
מטרת התוכנית הייתה להביא לצופים מידע אודות אירועים ואישים מתקופת התנ"ך בצורה הומוריסטית ועדכנית.
בדומה לרוב התוכניות ששודרו בטלוויזיה החינוכית, גם "חדשות התנ"ך" הועלתה ליוטיוב טרם שידור הבכורה בטלוויזיה.
ביקורות.
לצד התגובות האוהדות, נשמעו גם קולות ביקורת על כך שהתוכנית מייצגת הבנה לקויה של המציאות בה חיים בני הנוער כיום.
ג'נאנדראה גאוואצני
ג'אנאנדראה גאוואצני (באיטלקית: Gianandrea Gavazzeni 25 ביולי 1909 - 5 בפברואר 1996) היה פסנתרן, מנצח (בעיקר של אופרה), מלחין ומוזיקולוג איטלקי.
ביוגרפיה.