זוהי סדרת ציורים בצבעי שמן ואקריליק על בד ונייר. הוורדים מצוירים הפוכים או קמלים, כמה מהם שחורים, חלקם לבנים ונדמה כאילו איבדו את צורתם המקורית. הורד מופיע בציורים כסמל ליופי וטוהר שנאבק על קיומו, כמטפורה של הקשר בין החיים לטבע הדומם, שהוא המעבר בין מצבו החי הטבעי, למצב של קיום פנימי נצחי.
Within and Without (פנים ואחור (מתוך חזון יחזקאל); 1993-1989)
ציורים אלה הם ראשיתו של ביטוי אמנותי חדש בעבודותיה של רחל הלר; בסדרה האבסטרקטי מתערבב עם הפיגורטיבי.
ציורים פיגורטיביים של קדושים, נחשים ועין הרע; מהווים ציור אחד עם קווים גאומטריים, אנכיים, שחורים על בדים גדולים; המהווים מעין גבולות למודעות והם גם דמויי סורגים לציורים הפיגורטיבים מאחוריהם הנאבקים להשתחרר לחופש. הקדוש היושב ומחזיק בפרח עדיין לא הגיע לחיי נצח, הוא נאבק לשחרור.
החפים מפשע (1991)
סדרה זו של ציורי אקריליק על נייר נעשתה בתקופה של ארבעים ושלושה ימים במהלך מלחמת המפרץ הראשונה כשהאמנית הייתה סגורה בחדר אטום, חובשת מסכת גז, בעוד טילים עיראקיים, שסברו כי נשאו נשק כימי, נפלו על ישראל. מדי יום צפתה האמנית בחדשות CNN. הצילומים של הקורמורנים הנחנקים וטובעים במימי המפרץ הפרסי מזוהמי הנפט השאירו את חותמם על נפשה. סצינות אלה נהפכו בעבודתה למטפורה לכל החפים מפשע בכל המלחמות ולטרגדיות של חפי הפשע מידיהם של כוחות אנושיים זדוניים.
חושך ואור
סדרה המורכבת מעבודה גדולה אחת על בד (6 מטר * 3 מטר) ומעשר עבודות קטנות יותר על נייר, כולן בשחור ולבן. הן מתארות נפילת לבנים ואבנים, תוך כדי תנועות סוערות, מאבק ואימה. העבודות הוצגו בתערוכת יחיד ב-11 בספטמבר בווינה. הלר החלה ליצור סדרה זו של ציורי שחור ולבן על בד ונייר כשישה חודשים לפני פיגועי 11 בספטמבר.
Inside Out (בפנים בחוץ, 1995-1994)
סדרה זו של עבודות, של ציורי אקריליק ושמן, על בדים וניירות קטנים וגדולים, היא המשך, אם כי לא כרונולוגי, של הסדרה הקודמת, Within and Without (פנים ואחור). רשת הסורגים עודנה שם, אולם ניתן להבחין בהם בבקיעים גדולים. המתח בין העולמות השונים עדיין קיים, אבל הסורגים ביניהם מתחילים להיבקע. המאבק לחופש ממשיך ומצליח, האחור תופס מקום של ה"פנים". ועכשיו הוא "פנים ואחור".
The Fall of the Angels (נפילת המלאכים; 1992-1990)
סדרה זו של ציורי שמן ואקריליק על בד ונייר, נעשתה בעקבות מלחמת המפרץ 1991, שהקונספט שלה הוא המומנטום בעקבות המלחמה. הנסיבות וחוסר התכלית של מלחמה זו הותירו אצל האמנית תחושה שהמלאכים שתפקידם לשמור עלינו נטשו אותנו, נופלים נפילה חופשית ממקום מושבם. והאנושות נותרה ללא הגנה.
Out of Focus (1996)
בסדרת עבודות זו האמנית בחרה להשתמש בלוחות אל-חלד, שמשקפים סביבה דינמית, היוצרת מצבים שונים, הנתונים לבחירת המתבונן. בסדרה באה לידי ביטוי התפישה האמנותית של הלר, העוסקת בבחינת מצבים מסובכים ושונים, על מנת להמריץ את היחיד והחברה להתבוננות עצמית ובחינה פנימית. ציורים אלה הם מטפורה למבט האישי והקולקטיבי, כמראה לחיפוש המפגש עם האחר ה"דמיוני" שיוצר גישה שונה לעצמי האמיתי.
עקדת יצחק (1998-1995)
אף על פי שהנושא של הסיפור התנ"כי הזה העסיק את האמנית לכל אורך חייה, רחל הלר החלה לעסוק ביצירה החזותית שלו רק בשנות התשעים.
עבורה מושג ההקרבה באופן כללי אינו הירואי אלא משחק כוח בין אלוהים לאדם, בה האל מציב בפני האדם דרישה מוחלטת לצייתנות עיוורת. האמנית מתארת התנגשות זו במבנה דמוי מזבח, תוך שימוש בצבעי כחול ואדום; הכחול מייצג את ההתגלות הרוחנית הדורשת הקרבה, האדום מייצג את דם החיים. המזבח מייצג אתר מסורתי קדום בו אנשים רוצים לפייס את האל באמצעות קורבנות אדם. במקרה של יצחק, ההקרבה אינה ממומשת בסופו של דבר, אולם הדרישה לה קיימת.
In Transit (2007-1997)
זוהי סדרה גדולה של ציורים על בד ונייר וגם הדפסים דיגיטליים. חלק מהעבודות צבעוניות וחלקן בשחור לבן; הנושא הוא טבע, מרחבים גדולים, יערות מסתוריים, גבעות ואדמה חרושה. חלוקת התמונה לקווים אופקיים ורוחבים שבתמונות הקודמות מפנה מקום לקווים יותר דינמיים, סוערים, אך מוקפאים.
המתבונן בתמונות חש כאילו הוא עובר במהירות של רכבת בטבע. אך מה שהאמנית רוצה להביע היא ההכרה הפילוסופית של מעבר האדם מלידה למוות. האדם ולא הטבע הוא בטרנזיט; המעבר הוא מאבק החיים, אך יחד עם כך התמונות השקטות והרגועות הם סימן לקבלת הגורל. התמונות השלוות והאור פנימי המבצבץ מחשכת היער הן סימן לקבלת הגורל.
הים (2005 ואילך)
לאמנית ישנה זיקה לים, מכיוון שרוב חייה התגוררה בסמוך לחוף ים. רק ב-2005 התחילה את סדרת תערוכות הים שנמשכות עד היום בתערוכה בשם waves. אלמנט המים היה אלמנט יסוד שני אחרי עבודות הטבע שלה שעסקו בעיקר באדמה ובצומח. האדמה היוותה עבורה את המצב המוצק והמים את המצב הנוזלי. האדם נע מעל פני האדמה אבל המים בים הם הנעים כל הזמן ללא הפסקה כסימן לנצח (פרפטואום מובילה). האמנית שהתה שעות רבות בהתבוננות בתנועה המתמדת של הגלים והים, בצורתו המיוחדת של כל גל והאנרגיה שלו מתחילתו ועד סופו. רוח העבודות הושפעה מיצירתו של הסופר האיטלקי איטלו קאלווינו "מר פלומר".
Fractus (אמנות פרקטלית, 2012)
ההתעניינות של האמנית באמנות פרקטלית החלה בשנות השבעים של המאה העשרים. היא עסקה בה מדי פעם במשך השנים, אך משנות האלפיים פיתחה אותה וקיימה כמה תערוכות בנושא. תערוכות אלו עסקו בחזרה הפרקטלית ובדמיון של חלקיהם של הגל, נופים וחופים, עצים וענפים.
הצורה החוזרת בטבע היא דוגמה לצורות הקטנות, שהן מיניאטורה של הצורה הגדולה. תערוכה גדולה בנושא הציגה במינכן בשם "Fractus" ב-2012.
האמנית ממשיכה להציג עבודות בנושא זה.
מנשה הכהן הגדול
מנשה היה כוהן גדול יהודי (245 - 240 לפנה"ס) בימי בית שני. הוא היה בנו של ידוע הכהן ואחיו של חוניו הראשון.
שימש ככהן גדול לאחר אחיינו אלעזר. יורשו בתפקיד היה בנו של אחיינו שמעון, חוניו השני.
Remixed &amp; Revisited
Remixed &amp; Revisited הוא אלבום הרמיקס השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה (הוא נחשב גם לאלבום אוסף ומיני-אלבום). האלבום יצא לאור ב-24 בנובמבר 2003, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ומאבריק רקורדס.
אלבום הרמיקס הגיע אל המקום ה-115 במצעד הבילבורד 200.
רקע.
האלבום מכיל חמישה רמיקסים מתוך אלבומה "American Life", ההופעה החיה שלה ושל הזמרות בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה ומיסי אליוט מתוך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2003 (ההופעה אשר הסתיימה בנשיקה הידועה של ספירס ואגילרה עם מדונה), ושיר חדש שלמעשה הוקלט בעבר, אך לעולם לא ראה אור; "Your Honesty".
הרמיקס האחרון באלבום הוא למעשה מיזוג בין שני שירים; השיר "Hollywood" מתוך "American Life", והשיר "Into the Groove" מתוך המהדורה המחודשת של אלבומה השני "Like a Virgin", שיצא לאור בשנת 1984.
ביקורת.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים וזכה להצלחה פחותה מזו של אלבום הרמיקסים הקודם של מדונה, "You Can Dance". עם יציאתו הגיע האלבום למקום ה-115 בלבד בארצות הברית, ולרוב מצעדי העולם כלל לא הצליח להיכנס.
האלבום היה האלבום האחרון שהזמרת הוציאה תחת חברת התקליטים מבריק רקורדס.
אופנה במדינות המערב בשנות ה-70 של המאה ה-20
האופנה במדינות המערב בשנות ה-70 של המאה ה-20 עסקה באינדיבידואליות. פריטי אופנה נפוצים בשנות ה-70 כללו, בין השאר, חצאית מיני ומכנסי פעמון. סגנונות אופנתיים בולטים כללו, בין היתר, את תסרוקת פארה פוסט והסגנונות האנדרוגיניים של סצנת הגלאם רוק והדיסקו, בהם בלטו פריטי אופנה כגון נעלי פלטפורמה, צבעים בהירים, וסאטן.
טכנולוגיות חדשות הביאו להתקדמות בייצור המוני של ביגוד, ביעילות גבוהה יותר, וביצירת סטנדרטים גבוהים יותר לביגוד.
בשנות ה-70 הפכה פופולרית גם הגישה האופנתית הנון-קונפורמיסטית, שהתאפיינה בלבישת חולצות טריקו, ג'ינס, ונעלי התעמלות.
כמה מדוגמניות האופנה המובילות בשנות ה-70 כללו בין היתר את ג'יה קרנג'י, ג'ניס דיקנסון, ג'רי הול ואימאן.
אופנת נשים וגברים בשנות השבעים.
תחילת שנות השבעים.
בתחילת העשור בלטה עדיין במיוחד אופנת התרבות ההיפית של שנות ה-60 שכללה בין היתר ג'ינסים מרופטים, וחולצות Tie dye.
בנוסף לחצאית המיני, שמלות באורך בינוני, שכונו "midis" ושמלות באורך הקרסול שנקראות "Maxis", היו גם פופולריות במיוחד ב-1970 וב-1971.
ב-1971 היו מכנסיים קצרים ודקים במיוחד, שכונו "Hot pants", היו גם פופולריות מיוחד בקרב נערות ונשים צעירות.
אופנת הגלאם רוק.
לאמני הגלאם רוק דייוויד בואי, רוקסי מיוזיק ומרק בולן הייתה השפעה רבה על האופנה בבריטניה ובארצות הברית בין השנים 1972 ל -1974. גברים לבשו לעיתים קרובות חליפות לאמה, חליפות כסף בסגנון אסטרונאוט, מעילים מרופדים בסאטן, מכנסי ג'ינס רחבים או מכנסי קטיפה וחולצות משובצות באבני חן.
בהשראת אופנה זו גם נעלי פלטפורמה עם סוליות בעובי של 2 עד 15 סנטימטרים הפכו פופולריות בקרב גברים ונשים כאחד.
אמצע שנות השבעים (1974–1976).
אופנת הדיסקו.
הז'אנר המוזיקלי דיסקו הוליד שיגעון אופנה ייחודי מאמצע עד סוף העשור. צעירים התאספו במועדוני לילה לבושים בבגדי דיסקו חדשים שהיו אמורים להבריק תחת אורות רחבת הריקודים. פריט אופנת הדיסקו הפופולרי ביותר עבור נשים היה שמלת גלימה. בגדי דיסקו שלבשו נשים כללו חולצות צמר, בלייזרים, מכנסיים רופפים, חצאיות מקסי, שמלות כלה, ושמלות ערב. נעליים פופולריות כללו מגפיים בגובה הברך, אך הנעליים הפופולריות ביותר היו נעליים עם עקבים עבים אשר לעיתים קרובות היו עשויות מפלסטיק.