היא החלה להתאמן תחת הדרכתו של דניאל דויל וכבר בגיל 15 זכתה באליפות ארצות הברית לבוגרות. למרות זאת, באותה תקופה דויל התעלל מינית בהאריסון, שסיפרה על הדבר לג'ודוקא אחר שמצדו סיפר לאמה של האריסון. בסופו של דבר היא דיווחה על כך למשטרה ודויל הורשע ונשלח לתקופת מאסר של עשר שנים. חודש לאחר שההתעללות נחשפה, היא עברה מביתה באוהיו לבוסטון על מנת להתאמן עם הג'ודוקא ג'ימי פדרו, אלוף העולם בעברו.
קריירה.
ג'ודו.
בשנת 2008 היא עברה מקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג לעד 78 ק"ג, אך לא יכלה להתחרות באולימפיאדת בייג'ינג מאחר שארצות הברית לא העפילה למשחקים האולימפיים בקטגוריה זו. באותה השנה היא התחרתה באליפות העולם לנוער וזכתה במדליית הזהב לאחר שניצחה בגמר את אודרי צ'ומאו הצרפתייה.
בפברואר 2010, היא זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף. באותה שנה היא התחרתה באליפות העולם שנערכה בטוקיו וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את לאויז מלצאן הגרמנייה בניקוד יוקו, בשמינית הגמר היא ניצחה את אנמארי ולנסק הסלובנית וברבע הגמר היא ניצחה את סלין לברון הצרפתייה. בחצי הגמר היא ניצחה באיפון את מרינה פרישפה האוקראינית. בגמר היא פגשה את מאירה אגיאר הברזילאית, הקרב הסתיים ללא ניקוד וכדקה וחצי מתחילת ההארכה האריסון הצליחה להטיל את יריבתה וקיבלה ניקוד יוקו. היא הייתה האמריקאית הראשונה שזוכה באליפות העולם מאז מאמנה ג'ימי פדרו בשנת 1999.
באליפות העולם בשנת 2011 שנערכה בפריז, האריסון זכתה במדליית הארד. היא הגיעה עד חצי הגמר, הפסידה לצרפתייה אודרי צ'ומאו ונשרה לקרב על הארד שם ניצחה ביוקו את מרינדה ורקרק ההולנדית. עוד באותה השנה האריסון זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים ובמדליות כסף בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וגראנד סלאם טוקיו.
באולימפיאדת לונדון 2012, האריסון התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה במדליית זהב. בשמינית הגמר היא ניצחה את ורה מוסקליוק הרוסייה, ברבע הגמר היא ניצחה את אביגל ג'ו ההונגרית ובחצי הגמר גברה על מאירה אגיאר הברזילאית. בגמר היא התמודדה מול הג'ודוקא הבריטית גמה גיבונס וכדקה מפתיחת הקרב השיגה ניקוד יוקו לאחר תרגיל או-גושי, כדקה לאחר מכן היא השיגה עוד יוקו שהספיק לה לנצח את הקרב. האריסון הפכה לאמריקאית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית בענף הג'ודו.
באליפות העולם בשנת 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, האריסון זכתה במדליית ארד כאשר ניצחה בזכות עונשים את יהימה רמירס הפורטוגלית בקרב על המדליה. באותה שנה היא זכתה במדליית הזהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את היפנית רויקה סאטו. באולימפיאדת ריו 2016, האריסון זכתה שוב במדליית הזהב כאשר ניצחה באיפון את כל ארבעת קרבותיה כולל קרב הגמר מול אודרי צ'ומאו הצרפתייה.
אמנויות לחימה משולבות.
האריסון, חברתה של הג'ודוקא ולוחמת ה-MMA רונדה ראוזי הודיעה באוקטובר 2016 שחתמה בליגת ה-MMA 'Professional Fighters League'.
ב-21 ביוני 2018, האריסון ערכה את קרב הבכורה שלה נגד בריטני אלקין בקטגוריית 'משקל קל' וניצחה בסיבוב הראשון בעזרת בריח שגרם לאלקין להיכנע. ב-31 בדצמבר 2019, עם מאזן של שישה ניצחונות ואפס הפסדים, האריסון התמודדה מול לאריסה פאצ'צ'ו הברזילאית בגמר קטגוריית המשקל הקל ולאחר ניצחון בהחלטת שופטים, זכתה באליפות ליגת ה-PFL לעונת 2019.
בעונת 2021, האריסון זכתה בפעם השנייה באליפות ליגת ה-PFL בקטגוריית המשקל הקל כאשר ניצחה בגמר את טיילור גוארדדו האמריקנית שנכנעה לאחר בריח. בסיום עונה זו, עמדה האריסון על מאזן של 12-0 בקרבות אמנויות לחימה משולבות.
מוות בבאר שבע
מוות בבאר שבע הוא סרט תיעודי שיצא לאור בשנת 2016 ובוים על ידי טלי שמש ואסף סודרי. הסרט עוסק בפיגוע בתחנה המרכזית בבאר שבע שאירע בשנת 2015, ובמותו של הבטום זרהום, אזרח אריתריאה שנקלע לזירת הפיגוע, נורה בטעות ועבר ניסיון לינץ' על ידי עוברי אורח. הסרט הופק עבור Yes דוקו ושודר בו לראשונה ביוני 2016.
רקע.
באוקטובר 2015 אירע פיגוע ירי על ידי בדואי אזרח ישראל שירה בעוברי אורח שחלפו לעת ערב בתחנה המרכזית של העיר באר שבע. בפיגוע נרצח חייל צה"ל ונפצעו רבים אחרים. הבטום זרהום, מבקש מקלט בן 29 מאריתריאה, שהסתנן לישראל כארבע שנים קודם לכן, והיה בדרכו לחדש את אשרת השהייה נחשד בטעות כמחבל ונורה. בעודו שוכב פצוע הוכה על ידי עוברי אורח.
הסרט מביא את עדויותיהם של הנוכחים בזירת הפיגוע. בנוסף מביא הסרט תצלומים ממצלמות אבטחה שהיו פזורות בתחנה. הסרט שודר לראשונה ביוני 2016 בערוץ יס דוקו.
יחסי הודו–ניקרגואה
יחסי הודו–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת ניקרגואה.
היסטוריה.
בשנת 1989, נשיא הפרלמנט ההודי ביקר בניקרגואה במסגרת הפורום האיגוד הבין-פרלמנטרי, ביקור זה היה ביקורו הראשון של שר הודי בניקרגואה. שנתיים לאחר מכן, שר העבודה והרווחה ההודי, ראם וילאס פסואן, נכח בהשבעת הנשיאה הניקרגואית ויולטה צ'מורו. בשנת 2013, שר החוץ הניקרגואי, סמואל סנטוס לופז, ביקר בהודו על מנת להשתתף ב-SICA. סנטוס נהג לערוך שיחות עם שר החוץ ההודי, מה שהועיל לשיפור היחסים בין המדינות ולפיתוח הסחר והיחסים הכלכליים שביניהן. בנוסף, שיחות אלו אפשרו לאנשי עסקים הודים להשקיע בפרויקט תעלת בניקרגואה.
קהילת יהודי כפר אטגה
קהילת יהודי אטגה פעלה בכפר אטגה (Ataye) הממוקם באתיופיה בנפת דמביה שבמחוז צפון גונדר. הקהילה מנתה כ-140 נפש, והתקיימה מימי התנצרותו של הקיסר עזנה 325–356 עד שאנשי הקהילה עלו לארץ ישראל במבצע משה ומבצע שלמה.
תולדות קהילת אטגה.
לאורך אלפי שנים בהן חיו קהילות יהודיות באתיופיה, ידע מעמדם הכלכלי חברתי והדתי שינוים ותמורות לטוב ולמוטב, בדומה למיעוטים אתניים אחרים במדינת אתיופיה. בעקבות הגעת הנצרות לאתיופיה על ידי התנצרותו של מלך אקסום - עזנה, הוכרחו היהודים להתנצר או לברוח למקום אחר אשר לא בשליטתו של המלך. יהודים רבים בחרו לברוח למקומות אחרים ולהישאר נאמנים לאמונתם ובין היתר יהודים רבים אולצו לעבור לאזורים של צפון- מערב אתיופיה: בגמדר, סמיין, ולקאית, וגרה, סקוטה, לסתה, אגאו, גוג'ם והסביבה, ודמביה - שבתוכה נמצא הכפר אטגה.
חיי הקהילה.
תעסוקה.
רוב הנשים בכפר היו עוסקות בפיסול בחרסית, תפירה מיוחדת ברקמה, עקרות הבית היו מבשלות, דואגות לתפקוד הבית וגידול וחינוך ילדיהם.
רוב הגברים היו עוסקים בהכנה כלי עבודה מברזל- נפחות, אריגת בגדים ומעטים בחקלאות, בנייה ונגרות. על הבעל הייתה מוטלת חובת הפרנסה.
בית הספר.
בית הספר שבאטגה הוקם באדיבות יק"א ("החברה היהודית להתיישבות"). מטרותיו היו ללמוד את הילדים קרוא וכתוב ולשמור על קשר עם אמבובר (כפר מרכזי) והכפרים המרוחקים. בשנת 1976, הועבר לרשותו של ג' לוי, החליפו בניינים חדשים את הישנים, הועסקו מורים חדשים שהתאימו ושכרם של המורים הועלה. כדי לספק את צורכיהם הפיזי של המורים, התלמידים והתושבים, נחפרו בארות לצורך סיפוק מים.
בתי הכנסת.
בכפר אטגה היו בין שלושה לארבעה מסגדוץ' (בתי כנסת). בכל בית כנסת היה קס. הקסים היו מתפללים בבית הכנסת שלוש פעמים ביום ושאר התושבים היו מתפללים בתפילת יחיד ללא מניין מאחר שהיו אנשי עבודה. אנשי העבודה היו מקפידים להתפלל עם נץ החמה בשפתם האישית.
חגים.
את ראשי החודשים היו מזהים על פי הלבנה, התושבים בכפר לא היו עובדים ביום זה ונהגו לשחוט כבש.
לאחר עשרה ימים מראש החודש ציינו יום חג נוסף ולאחר שנים עשר ימים היו עורכים סעודה גדולה וחגיגית.
בראש השנה (באמהרית: תסקר אברהם או מיירר) בכפר, היו שוחטים כבש ומזמינים עניים להתארח. הגברים היו הולכים למקווה, אחר כך לתפילה בבית הכנסת, ומקשיבים לשיחה שהקס היה מעביר. לאחר מכן היו מתכנסים כולם לסעוד בשמחה.
ביום הכיפורים נהגו הילדים לצום מגיל שבע, כמנהג ילדי העדה האתיופית, והיו הולכים לבית הכנסת.
בחג הסוכות (באמהרית: בעלה מצלת) היו בונים סוכה גדולה (באמהרית: דאס) למספר משפחות והיו יושבים בה שבעה ימים, אוכלים בה ומתפללים. בחג הסוכות לא היו עובדים והיו נמצאים במרבית היום בסוכות.
נישואין.
על מנת להינשא, הנערה הייתה צריכה להיות בוגרת, בין גילאי 12-14. לצורך הנישואין היו מבררים מאיזו משפחה היא מגיעה והם המשפחה מקיימת תורה ומצוות. היה מאוד חשוב שהנערה תהיה צנועה, טהורה ותמימה.
טהרת המשפחה.
בקתת נידה (באמהרית, מרגם גוג'ו או מוגאט גוג'ו (בקתת הטמאות)
לאחר הלידה האישה אסורה לבעלה במשך 80 יום בלידת בת ובמשך 40 יום בלידת בן. בתום ימים אלה הייתה האישה טובלת במקווה כאשר הייתה צמה ביום שלפני הטבילה כאות תודה לה' שהציל אותה בלידה. לאחר מכן היה הקס לוקח עשבים טהורים וטופח קלות על האישה היולדת, 80 פעמים אם ילדה בת ו40 פעמים אם ילדה בן.
בית הקברות.
על פי העדה האתיופית הטומאה היא חמורה מאוד. ישנם אנשים שתפקידם הוא לקבור את המת בתמורת תשלום ואיש אינו מתקרב אל המת מלבדם. כאשר מלווים את המת, המלווים נמצאים במרחק ממנו. לאחר קבירת המת, הקוברים יוצאים אל מחוץ לעדה למשך שבעה ימים שבתומם טובלים וחוזרים אל הקהילה.
לאחר חזרתם לקהילה, זורקים עליהם אפר פרה אדומה. לצורך הקמת מצבה היו משלמים לגוי שיעשה זאת. בשנים שלאחר מכן היו מקיימים "תזכר" (אזכרה) אך לא היו פוקדים יותר את הקבר.
מנהיגים רוחניים.