ההלקאה נעשית על ידי שמש בית הדין ברצועה רחבה של עור עגל שמחוברות לה שתי רצועות קטנות של עור חמור, כשהמוכה עומד וגופו מוטה קדימה על עמוד ושתי ידיו כפותות על העמוד. לוקה שליש מהמלקות מלפניו על חזהו, ושני שלישים על גבו, שליש על כתפו הימנית ושליש על השמאלית.
בשעת ההכאה היה גדול הדיינים קורא לפניו פסוקים מפרקי המוסר והתוכחה שבפרשת כי תבוא. כמו כן קוראים את הפסוק "והוא רחום יכפר עוון ולא ישחית והרבה להשיב אפו ולא יעיר כל חמתו", שלוש פעמים – סך הכל 39 מילים.
בשביל להימנע מהמתת הלוקה, בכל פעם שנפסק לאדם חיוב מלקות, מביאים רופא שאומד האם הלוקה יכול לספוג 39 מלקות מבלי שימות, ואם לא, כמה הוא יכול לספוג. לאחר מכן מעגלים את המספר שקבע הרופא כלפי מטה כך שיתחלק בשלוש, כדי שיוכל ללקות שליש שליש ושליש, וזהו מספר המלקות שיִלְקה בפועל.
מכת מרדות.
מכת מרדות היא ענישה של מלקות שמלקים את העובר על איסור מדברי סופרים (דרבנן). נקראות "מרדות" מלשון רידוי ונתינת עול. בניגוד למלקות שהן מדין תורה, מכת המרדות ניתנת גם על ידי בתי דין שמחוץ לארץ ישראל ואף שאינם סמוכים.
בתלמוד מסופר על בית הדין של האמורא רבא בבבל שנתנו מלקות לאדם שבעל אשה כותית ומת עקב המלקות. שבור מלכא המלך, רצה לטפל באירוע התקדימי אך אימו, איפרא הורמיז, שכנעה אותו לא להעניש את רבא.
נחלקו הדעות כמה מלקות מלקים למי שחייב מכת מרדות. יש הסוברים שאין מספרן קצוב, אלא הדבר נתון לשיקול דעתם של הדיינים. יש אומרים שמלקין עד שחוזר בו החוטא. ויש הסוברים שמספר המלקות קבוע - מהם הסוברים שמספרן 39, כדין מלקות של תורה, אלא שהם מכות קלות יותר ויש הסוברים 13 (שליש ממלקות של תורה).
מכות מרדות ניתנות במקל, ולא ברצועה כמו במלקות מהתורה.
ברכת שומע תפילה
ברכת שומע תפילה היא הברכה השש עשרה בתפילת שמונה עשרה, אחת משלוש עשרה ברכות הבקשה בתפילה זו. הברכה עוסקת בבקשה כי התפילה תישמע ותיענה על ידי האל.
נוסח הברכה.
נוסח תימן בלדי.
שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, חוּס וְרַחֵם עָלֵינוּ, וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ.
מִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ, רֵיקָם אַל תְּשִׁיבֵנוּ.
כִּי אַתָּה שֹׁמֵעַ תְּפִלַּת כָּל פֶּה.
בָּרוּך אַתָּה יְיָ שֹׁמֵעַ הַתְּפִלָּה.
נוסח הספרדים.
שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, אָב הָרַחֲמָן חוּס וְרַחֵם עָלֵינוּ, וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ,
כִּי אֵל שֹׁמֵעַ תְּפִלּוֹת וְתַחֲנוּנִים אָתָּה.
וּמִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ, רֵיקָם אַל-תְּשִׁיבֵנוּ, חָנֵּנוּ וַעֲנֵנוּ וּשְׁמַע תְּפִלָּתֵנוּ.
כִּי אַתָּה שֹׁמֵעַ תְּפִלַּת כָּל-פֶּה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה', שֹׁמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח אשכנז.
שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, חוּס וְרַחֵם עָלֵינוּ וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ,
כִּי אֵל שֹׁמֵעַ תְּפִלּוֹת וְתַחֲנוּנִים אָתָּה,
וּמִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ רֵיקָם אַל תְּשִׁיבֵנוּ,
כִּי אַתָּה שֹׁמֵעַ תְּפִלַּת עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל בְּרַחֲמִים. (הרפורמים משמיטים שורה זו)
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, שֹׁמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח ספרד.
אָב הָרַחֲמָן, שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, חוּס וְרַחֵם עָלֵינוּ וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ,
כִּי אֵל שֹׁמֵעַ תְּפִלּוֹת וְתַחֲנוּנִים אָתָּה,
וּמִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ רֵיקָם אַל תְּשִׁיבֵנוּ, חָנֵּנוּ וַעֲנֵנוּ וּשְׁמַע תְּפִלָּתֵנוּ,
כִּי אַתָּה שֹׁמֵעַ תְּפִלַּת כָּל פֶּה.
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, שֹׁמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח איטליה.
שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, וְחוּס וְחָנֵּנוּ וְרַחֵם עָלֵינוּ וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ וְאֶת תְּחִינָתֵנוּ,
כִּי אָב מָלֵא רַחֲמִים רַבִּים אַתָּה הוּא מֵעוֹלָם,
וְלֹא נָשׁוּב רֵיקָם מִלְּפָנֶיךָ,
כִּי אֵל שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה וְתַחֲנוּן אָתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, שֹׁמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח רומניא.
שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, וְחוּס וְחָנֵּנוּ וְרַחֵם עָלֵינוּ וְהוֹשִׁיעֵנוּ וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ וְאֶת תְּחִינָתֵנוּ כִּי אֵלֶיךָ עֵינֵינוּ,
כִּי אֵל שֹׁמֵעַ תְּפִלּוֹת וְתַחֲנוּנִים אַתָּה הוּא,
מֵעוֹלָם לֹא נָשׁוּב רֵיקָם מִלְּפָנֶיךָ,
כִּי אָב מָלֵא רַחֲמִים רַבִּים וְנֶאֱמָן אַתָּה
וּשְׁמַע נָא אֵל בְּקוֹל תְּפִלָּתֵנוּ כַּאֲשֶׁר שָׁמַעְתָּ לִתְפִלַּת אֲבוֹתֵינוּ הַצַּדִּיקִים בִּימֵי קֶדֶם.
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח פרובאנס.
אָב הָרַחֲמָן בְּרַחֲמִיךָ הָרַבִּים שְׁמַע קוֹלֵנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ, חוּס וְחָנֵּנוּ וְרַחֵם עָלֵינוּ וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ וְאֶת תְּחִינָתֵנוּ,
כִּי אֵל שׁוֹמֵעַ תְּפִלּוֹת וְתַחֲנוּנִים אַתָּה,
וּמִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ רֵיקָם אַל תְּשִׁיבֵנוּ.
וּזְכוֹר רַחֲמֶיךָ וּכְבוֹשׁ כַעֲסֶךָ וְכַלֵּא מִמֶּנּוּ דֶּבֶר וְחֶרֶב וְרָעָב וְרָעָה וּשְׁבִי בִּזָּה צָרָה צַר וְאוֹיֵב וְאוֹרֵב וּמַסְטִין וּמִתְנַקֵּם וָחֳלָאִים רָעִים.
וּבַטֵּל כָּל גְּזֵרוֹת קָשׁוֹת וְרָעוֹת מֵעָלֵינוּ וּמֵעַל כָּל עַמְּךָ בֵּית יִשְׂרָאל.
וְקָרֵב לָנוּ יְיָ אֱלֹהֵינוּ עֵת הַגּאוּלָּה וְעֵת הַיְשׁוּעָה וְעֵת הַנֶּחָמָה וְעֵת הַחַיִּים וְעֵת הַשָּׁלוֹם
וְתָבוֹא נָא לְפָנֶיךָ תְּפִלָּתֵנוּ וְתִכָּנֵס עִם תְּפִלַּת חֲסִידֶיךָ.)
וַעֲנֵנוּ אָבִינוּ כִּי אַתָּה שֹׁמֵעַ תְּפִלַּת כָּל פֶּה.
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח קטלוניה.
אָב הָרַחֲמָן יְיָ אֱלֹהֵינוּ שְׁמַע קוֹלֵנוּ, חוּס וְרַחֵם עָלֵינוּ וְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן אֶת תְּפִלָּתֵנוּ,
כִּי אֵל שׁוֹמֵעַ תְּפִלּוֹת וְתַחֲנוּנִים אָתָּה,
וּמִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ רֵיקָם אַל תְּשִׁיבֵנוּ,
וַעֲנֵנוּ (אָבִינוּ) כִּי אַתָּה שׁוֹמֵעַ תְּפִלַּת עַמְּך יִשְׂרָאֵל (וְתַחֲנוּנִים אָתָּה) בְּרַחֲמִים
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה.
נוסח ארץ ישראל.
שְׁמַע ה' אֱלֹהֵינוּ בְּקוֹל תְּפִלָּתֵנוּ וְרַחֵם עָלֵינוּ,
כִּי אֵל חַנּוּן וְרַחוּם אָתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה.
תוספות.
בתענית ציבור אומר היחיד לפני השורה "כי אתה שומע..." את תפילת עננו. התוספת נאמרת בתפילת מנחה לכל המנהגים, ולמנהגים מסוימים גם בתפילת שחרית ובתפילת ערבית. הוא לא נאמר בחזרת הש"ץ במקום זה, כיון שהוא נאמר בין גואל לרופא כברכה בפני עצמה.
בעת בצורת ממושכת נוהגים לומר לפני השורה "כי אתה שומע..." את תפילת "ועננו בורא עולם", העוסקת בבקשת גשמים.
יחיד רשאי גם להוסיף לבקש את צרכיו במקום זה.
מנהגים והלכות.
ברכה שומע תפילה היא ברכה אישית, וניתן לומר בקשות אישיות באמצע הברכה. כך נפסק להלכה בשולחן ערוך, על פי התלמוד: "שואל אדם צרכיו ב'שומע תפילה'".
עוד נפסק בשולחן ערוך כי מי שאיחר להגיע לבית הכנסת לא יתחיל תפילת שמונה עשרה אם הוא סבור כי לא יספיק לסיים את התפילה עד שהציבור יגיעו לקדושה. במידה וציבור המתפללים כבר סיים את הקדושה, לא יתחיל תפילת שמונה עשרה אם סבור שלא יספיק לסיים עד שיגיע החזן לברכת שומע תפילה, כך שיוכל לענות 'אמן' לברכה זו.
שומע תפילה
המפרי אפלבי
סר המפרי אפלבי (באנגלית: Sir Humphrey Appleby) הוא אחת משלוש הדמויות המרכזיות בקומדיה הבריטית משנות ה-80 "כן, אדוני השר" ובסדרת ההמשך "כן, אדוני ראש הממשלה". את המפרי אפלבי גילם השחקן נייג'ל הות'ורן אשר זכה בארבעה פרסים מטעם האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה על גילום דמותו של המפרי.
סר המפרי מחזיק במספר תוארי אצולה ובהם: אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית, אביר מפואר במסדר האמבט, חבר המסדר המלכותי הוויקטוריאני ובעל תואר שני בלימודים קלאסיים מאוניברסיטת אוקספורד. בסדרה "כן, אדוני השר" המפרי הוא מנכ"ל המשרד לעניינים מנהליים, ובפרק האחרון הוא מתמנה לתפקיד מזכיר הממשלה, תפקיד אותו הוא מבצע במהלך סדרת ההמשך.
הדמות.
סר המפרי הוא אמן בהצגת דברים באופן דו משמעי ואשף בשימוש במניפולציות שונות. הוא מחויב למטרה אחת ויחידה: שמירת הסטטוס קוו בממלכה המאוחדת בכלל, ובשירות הציבורי בפרט. דבר לא עוצר אותו בדרך להשגת המטרה והוא אינו בוחל באמצעים. לכל אורך הסדרה משתמש סר המפרי באנגלית גבוהה ובז'רגון טכני על מנת לבלבל את יריביו; הוא עוסק במינוי מקורביו ובעלי בריתו לתפקידים ולוועדות א-פוליטיות לכאורה; הוא מטרפד באופן שיטתי את כל הרפורמות והצעות החוק של השר הממונה, באמצעות הקמת ועדות בין-משרדיות שמטרתן המוצהרת היא לבחון את כל ההשלכות ולהגיש מסקנות, אך בפועל נועדו לקבור את היוזמות בנבכי הבירוקרטיה של השירות הציבורי. בסדרה כן אדוני השר, סר המפרי הוא מנכ"ל המשרד לעניינים מנהליים ומכהן תחת השר ג'ים האקר. זמן קצר לפני מינויו של האקר לראש ממשלה בסדרת ההמשך, מקודם גם סר המפרי לתפקיד מזכיר הממשלה (ומתפקד למעשה גם כנציב שירות המדינה).
השכלה וקריירה.
לפני שקיבל מלגה לאוניברסיטת אוקספורד, שם למד סר המפרי בפקולטה למדעי הרוח, הוא היה תלמיד בבית הספר היוקרתי לבנים ווינצ'סטר. סר המפרי הצטרף לשירות הציבורי לאחר שירות חובה בחיל החינוך של צבא הוד-מלכותה. בין השנים 1950 ל-1956 הוא היה פקיד מכרזים אזורי. לאחר מכן עבר למשרד המלחמה (שם היה אחראי למחדל ביטחוני חמור שנחשף בפרק "השלד בארון") והועבר משם לתפקיד עוזר מנהל במשרד לענייני סקוטלנד. בשנת 1964 נכנס לתפקידו החדש במשרד לעניינים מנהליים, עד לקידומו לתפקיד מזכיר הממשלה.