נדבד שיחק בדוקלה פראג, ספרטה פראג ולאציו, איתה זכה באליפות אחת, ובשנת 2001 הצטרף ליובנטוס תמורת סכום של כ-41 מיליון יורו. בשנת 2003 העפיל נדבד עם יובנטוס לגמר ליגת האלופות נגד מילאן, אך נעדר מהמשחק עקב צבירת כרטיסים צהובים, לאחר שקיבל כרטיס צהוב במשחק חצי הגמר מול ריאל מדריד. בסוף אותה שנה הוא זכה בתואר כדור הזהב. בעונות ו- הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות איטליה רצופות. אף על פי שיובנטוס הורדה לסרייה ב' בסוף עונת 2005/2006 עקב פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי, נדבד נשאר בקבוצה והיה גורם מרכזי בחזרתה לסרייה א' כבר בעונת . בעונה שלאחר מכן סייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה. בכל שנותיו ביובנטוס זכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות איטליה.
נדבד שיחק בנבחרת צ'כיה החל משנת 1994, ושיחק עמה ביורו 1996, יורו 2000, יורו 2004 ומונדיאל 2006. לקראת סוף הקריירה הבינלאומית שלו שימש כקפטן הנבחרת. בחצי גמר יורו 2004, נגד נבחרת יוון, נדבד נפצע כתוצאה מתיקול של שחקן יווני והוחלף. פציעה זו הובילה אותו לפרישה מהנבחרת הלאומית בספטמבר 2004. כבר בשנת 2005 חזר נדבד לנבחרת, והעפיל איתה למונדיאל 2006, שהיה המונדיאל הראשון שלו ואף הראשון של צ'כיה מאז פירוק צ'כוסלובקיה. בתום המונדיאל פרש נדבד מהנבחרת, ובסך הכל הבקיע 18 שערים ב-91 משחקים במדי הנבחרת.
ב-31 במאי 2009 הודיע נדבד על פרישתו מכדורגל. נדבד נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
מטרופולין תל אביב
סופרסופ
הקולוסאום
הסכם טרום-נישואים
הסכם טרום-נישואים או הסכם קדם-נישואין הוא הסכם בעל תוקף משפטי הנערך בין בני זוג לפני הנישואים, ומטרתו להסדיר בהסכמה בין בני הזוג עניינים אשר עשויים להיות שנויים במחלוקת אם יתערערו היחסים ביניהם.
פרטי ההסכם בישראל בין הרשומים כיהודים.
הסכם טרום-נישואים עוסק בהיבטים שונים של אפשרות סיום הנישואים, בעיקר במקרה של גירושים:
ההליך המשפטי בישראל בין הרשומים כיהודים.
לפי החוק בישראל, על מנת שלהסכם ממון טרום-נישואים יהיה תוקף משפטי לאחר שבני הזוג חותמים עליו הם גם חייבים לאשר אותו באופן פורמלי. הסכם ממון טרום-נישואים ניתן לאשר בחתימתו של נוטריון, רושם הנישואין במועצה הדתית שבה נרשמו בני הזוג לנישואין, בית משפט לענייני משפחה או בית דין רבני. ניתן לאשר הסכם כזה גם לאחר הנישואים, אך אז יש צורך באישורו של בית משפט לענייני משפחה או בית דין רבני, מכיוון שלהסכם יש תוקף משפטי של הסכם גירושים.
כאשר בני זוג מבקשים הכרה חוקית בהיותם ידועים בציבור, עריכת הסכם כזה היא דרך לקבלת הכרה כזו מצד המדינה.
הסכם קדם נישואים
הסכם ממון
הומארניסמו
הומארניסמו (באספרנטו: Homaranismo), בתרגום חופשי, "אנושיות", הוא מילה באספרנטו שבה השתמש מחבר שפת אספרנטו אליעזר לודוויג זמנהוף כדי לתאר את השקפת עולמו על ההתנהגות ויחסי הגומלין בין אדם לאדם.
הומארניסמו היא תורת ההומניזם של זמנהוף, השם החדש שבו כינה, החל משנת 1906, את הגישה הפילוסופית והדתית של בית הלל כפי שראה אותה (1901, Hilelismo). על פי גישה זו, על כל אדם לראות ולאהוב את כל בני האדם מכל המדינות כאחיו ("ואהבת לרעך כמוך").
שינוי השם על ידי זמנהוף (מן השם הקודם, Hilelismo) נועד להפקיע את המושג מתחום היהדות ולהפוך אותו לנייטרלי עד כמה שניתן, בהתאם למודל השפה הנייטרלית שיצר ולמודל של דת אנושית נייטרלית. זמנהוף אף השתמש במושג Neŭtralismo ("נייטרליות") בתור מילה נרדפת ל"הומארניסמו", ובמושג neŭtralisto ("נייטרליסט") כמילה נרדפת ל-homaranisto ("הומארניסט").
בשנת 1913 פרסם אליעזר זמנהוף את ה- Deklaracio pri homaranismo ("ההצהרה אודות ההומארניסמו"). תשעה סעיפים בהצהרה זו, והחשובים והמאפיינים ביותר הם שני הראשונים:
יוהאנס דיטרלה (Dietterle), אשר פרסם את החומר של זמנהוף אודות ההומארניסמו, הוסיף ואמר על זמנהוף כי "הרעיון הנשגב של ההומארניסמו העסיק אותו במשך כל חייו, ונראה לי שעבורו הוא היה חשוב אף מכל הרעיון של השפה הבינלאומית, אשר כנראה שימש עבורו רק כדרך אל המטרה האידיאלית, אשר לה הוא ייחל במילים הכמעט נרדפות "Hilelismo" ו"Homaranismo".
סיבות שונות גרמו לזמנהוף מלכתחילה לחשוש לפרסם את רעיונותיו תחת שמו האמיתי:
זמנהוף לא הצליח להקים תנועה למען ההומארניסמו, בין היתר בשל פריצת מלחמת העולם הראשונה, אך נמצאו רבים, בעיקר בקרב הפציפיסטים, אשר הרעיון מצא חן בעיניהם.
הגרעין הפופולרי ביותר של ההומארניסמו הורכב מן ה-Interna Ideo, "הרעיון הפנימי" של אספרנטו: אספרנטו שימשה תמיד עבור זמנהוף אמצעי לשיפור הקשרים בין בני האדם, מעבר לגבולות המוצא, השפה והתרבות. בתו של זמנהוף, לידיה, אימצה פילוסופיה זו ולימדה אותה יחד עם אספרנטו ועם הדת שקיבלה על עצמה, הדת הבהאית.
אליעזר זמנהוף
זמנהוף
התנגשות הציביליזציות
התנגשות הציביליזציות היא תאוריה, שהוצעה על ידי הפרופסור למדע המדינה סמואל הנטינגטון, אשר בעיקרה נאמר כי הזהות התרבותית והדתית תהיה המקור העיקרי של הסכסוכים בעולם שלאחר המלחמה הקרה. ראשיתה של התאוריה היא בהרצאה מפיו של הנטינגטון שנשא בעקבות פרסום הספר קץ ההיסטוריה והאדם האחרון (1992) ב"מכון האמריקני ליוזמה" (באנגלית: American Enterprise Institute). ב"קץ ההיסטוריה", טען כותב הספר פרנסיס פוקויאמה שהעולם שלאחר המלחמה הקרה יתאפיין בעליונות המערב, הדמוקרטיה הליברלית והשלום העולמי. עד מהרה בשנת 1993, הרחיב וסיכם הנטינגטון את שאמר בהרצאתו שנה קודם לכן, במאמר בכתב העת Foreign Affairs תחת הכותרת "התנגשות הציביליזציות?". מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1996, הוציא הנטינגטון גם ספר בנושא.
מבנה הספר.
הספר מתחלק לחמישה חלקים:
הרעיונות המובאים בספר.
כאמור, הנטינגטון רואה בציוויליזציות בעידן שלאחר המלחמה הקרה כוח מניע ראשי במערכת היחסים הבינלאומיים. יתרה מזו, ציוויליזציות, כפי שההיסטוריה מראה לנו, הן "כוח על" בהיסטוריה ששורד את שלל המהפכים שתרבויות, עמים ומדינות יכולים לעבור - אידאולוגיים, התנהגותיים, שלטוניים וכו'. ציוויליזציות נבדלות זו מזו בערכיהן הבסיסיים ובהשקפותיהן הבסיסיות והנחות היסוד במגוון שאלות ורעיונות. על פי הנטינגטון, בני האדם מגדירים עצמם במונחים אתניים ודתיים ועל כן הם נוטים לראות את מערכות היחסים בינם לבין אנשים מקבוצות אתניות או קבוצות דת אחרות במונחים של "אנחנו" מול "הם". הבדלים אלו יוצרים חילוקי דעות בסוגיות מגוונות. קווי שבר בין ציוויליזציות נוצרים והם בלתי נמנעים: למשל בכל הקשור למאמצי המערב לקדם את ערכיו ברחבי העולם נולדות תגובות נגד מצד הציבילזציות האחרות.
הגדרת המונח ציוויליזציה.
על-פי הנטינגטון, "ציוויליזציה היא הישות התרבותית הרחבה ביותר". לדעתו, כל אדם עשוי לראות בהשתייכותו הציוויליזציונית את דרגת הזהות המקיפה והגבוהה ביותר שבתוכה הוא "מרגיש בבית" - כך, דרך משל, פריזאי עשוי לזהות עצמו קודם כל כפריזאי, אחר כך כצרפתי, אירופאי, קתולי, נוצרי ולבסוף מערבי. ציוויליזציה היא דרגת הזהות הגבוהה ביותר של האדם המבדילה בין קבוצות שונות של בני אדם.
הדת כמעצבת ציוויליזציה.
הספר קובע כי הדת היא קריטריון מפתח בחלוקה לציוויליזציות (להוציא את זו האפריקנית, בעלת החשיבות הקטנה היחסית, שיש סימן שאלה לגבי עצם קיומה) עם זאת, הספר מסתייג וטוען שרק דתות גדולות מספיק במספר מאמיניהן (כשהקטנה בהן היא דת שינטו, של הציוויליזציה היפנית, המונה בערך 120 מיליון מאמינים) יכולה להוות בסיס לציוויליזציה, כגון הנצרות, ההינדואיזם, הבודהיזם והאסלאם.
שמונה הציוויליזציות על פי הנטינגטון.
על פי הנטינגטון, העולם נחלק ביסודו לשמונה ציוויליזציות עיקריות:
מדינות ליבה, מדינות מבודדות, מדינות שסועות ומדינות קרועות.
מדינת ליבה.
מדינת ליבה, היא מדינה בעלת השפעה ועוצמה כלכלית, צבאית ותרבותית בציוויליזציה שלה. מדינות הציוויליזציה,
נוטות בדרך כלל להיערך במעגלים קונצנטריים סביב מדינת או מדינות הליבה, בהתאם לדרגת ההזדהות עם הציוויליזציה שלהם או עם הגוש המדיני שלהם בתוכה. בהיעדר מדינת ליבה בציוויליזציה, היא תתאפיין באי-יציבות.
בציוויליזציה המערבית ישנם שני מרכזי ליבה הפועלים במשותף. האחד הוא ארצות הברית, והשני הוא הליבה הצרפתית-גרמנית. מרכז כוח נוסף הוא בריטניה, אשר מיטלטל ביניהם, ומארגן סביבו את חבר העמים הבריטי. הליבה הצרפתית-גרמנית ארגנה סביבה את האיחוד האירופי ובפרט את גוש האירו, וארצות הברית ארגנה סביבה את נפט"א כהתאגדות עם קנדה (ועם מקסיקו) ואת ארגון "ANZUS" כברית צבאית עם אוסטרליה וניו זילנד.
בציוויליזציות האורתודוקסית, הסינית וההינדית, ישנן שלוש מדינות ליבה, אחת בכל ציוויליזציה, במעמד בלתי מעורער (רוסיה, סין והודו, לפי סדר זה). בציוויליזציה היפנית והיהודית (אם נחשיב אותה כציוויליזציה), ישנה מדינה אחת, ומכאן אין בהן מדינות ליבה.