ייצור הארס מושפע מהטמפרטורה, ולכן בחורף הצפע כמעט אינו מייצר ארס. עם זאת אין להסיק מכך שלנחש אין ארס בתקופת החורף, בשל העובדה שלפני כניסתו לתרדמת חורף נשמר הארס הקיים בבלוטות. מלאי הארס מתחדש במשך כ-9 ימים ועד 3 שבועות לכמות המקסימלית. בשל ריבוי הכשות נחש הצפע נהוג לחשוב בטעות שהצפע הוא הנחש הארסי ביותר בארצנו, אך לפי מדד ה-LD50 נחש שרף עין גדי הוא הארסי ביותר; כמות זעירה של 0.06 מ"ג מהארס שלו יכולה להרוג מחצית מאוכלוסיית עכברים במשקל כולל של ק"ג אחד (כלומר מדד ה-LD50 של שרף עין גדי הוא 0.06 מ"ג\ק"ג). כמות מקסימלית בבלוטת הארס שלו היא בעלת עוצמת המתה גדולה, ומסוגלת להמית כ-50% מ-8,000 עכברים, ארס עוצמתי יותר משל הצפע המצוי ישנו גם לפתן שחור, וגם לאפעה מגוון המצוי בנגב ובגלבוע, ומדד ה-LD50 שלו הוא 0.263 מ"ג\ק"ג ועוצמת הכמות המקסימלית בבלוטת הארס שלו להמית 50% מ-2,605 עכברים. ארסו של צפע החרמון חלש יותר משל הצפע המצוי. לשם השוואה, מדד ה-LD50 של הצפע המצוי (בהזרקה אל הצפק - I.P) הוא 9.4 מ"ג/ק"ג ועוצמת הכמות המקסימלית בבלוטת הארס שלו היא להמית 50% מ-1,188 עכברים.
מחקרים הראו כי כרבע מהכשות הצפע המצוי הן "הכשות יבשות", כלומר הצפע אינו מזריק במהלכן כל ארס. "בהכשות רטובות", בהן מועבר ארס, הצפע המצוי יזריק בממוצע בין 10%-45% מכמות בלוטת הארס שלו. הרכב הארס של הצפע המצוי ועוצמתו משתנה גם כתלות באזור מחייתו הגאוגרפי, ובשל כך נסיוב שהפקתו מבוססת על ארס צפע מצוי שנלכד בצפון הארץ לא יתאים בהכרח לטיפול בהכשת צפע מדרום הארץ, מירדן או מלבנון, לכן במחלבת הנחשים בישראל ישנם קרוב ל-100 צפעים מצויים שנלכדו מכל האזורים בישראל, ומהם חולבים את הארס ומכינים נסיוב שנוגדניו יתאימו לכל אזור בישראל. בשל המשתנים הרבים, קשה לצפות ולהשוות במדויק את מידת הנזק הסופי כתוצאה מהכשה של נחש ארסי זה או אחר, ואפילו נחשים מאותו מין. אף שהצפע המצוי אינו הארסי ביותר, כמות הארס שלו היא הגדולה ביותר מבין נחשי הארץ באופן ניכר, והיא עשויה להגיע ל-1.15 גרם.
לשם התרשמות, להלן כמויות הארס המרביות המתקבלות בחליבה מנחשים שונים (שלושת הנחשים האחרונים אינם מאזורינו);
להלן תוצאות ניסויי מעבדה שבוצעו בירדן לשם בדיקת עוצמת הארס של סוגי הנחשים. בניסויים דומים בארץ התקבלו תוצאות שונות, מה שמצביע על שונות בהרכב הארס באזורים השונים גם כשמדובר באותו מין;
שימוש בארס לאיתור הטרף.
סוג הארס הדומיננטי של הצפע המצוי, כמרבית הצפעיים, הוא המוטוקסין (רעלן דמי) אשר השפעתו פחות מהירה מנוירוטוקסין (רעלן עצבי) אולם לא פחות קטלנית. בשל ההשפעה המהירה וכמעט מיידית של ארס הנירוטוקסין (כדוגמת הממבה או רב פתן מלכותי), נחשים בעלי ארס זה נוטים להתמיד בנשיכתם בטרף עד סיום גסיסתו המהירה וכך נמנעים מהצורך מחיפוש ואיתור גופת הטרף.
הצפע המצוי, כרוב בני משפחתו, מכיש ומנתק מגע במהירות גדולה כדי להימנע מפציעה כתוצאה ממאבק הטרף בו, וגם כדי לחסוך באנרגיה הנדרשת לאחיזה ונשיכה ממושכת בטרף הנאבק להשתחרר. בשל שחרור הטרף לאחר הכשתו, הצפע פיתח מנגנון מיוחד לאיתור גופתו, לאחר שזה המשיך לנוע בגסיסתו מרחק קצר עד שהוכרע ומת מהשפעת הארס. מחקרים מצאו כי צפעיים מגיבים יותר לגופת טרף מוכש מאשר לטרף שהומת בדרך שונה. מחקרים אלו מצאו כי בחלבוני ארס הצפעיים קיימות מולקולות המפיצות ריח ייחודי המסייע לצפע לאתר את גופת הטרף המוכש ומוכן לאכילה, ולייחדו גם בסביבה שבה עשויים להימצא בעלי חיים נוספים מסוגו אשר עקבות הריח שלהם עלולים לשבש את איתור הטרף המומת.
הצפע המצוי והאדם.
בשל סוג הטרף ואזור המחיה של הצפע, הוא נחש נפוץ יחסית באזורים מיושבים, ואין זה נדיר למצוא אותו סמוך לאתרי בנייה, רפתות, לולים, ובמקרים מסוימים בתוך בתים (בבתים צמודי קרקע), שם הוא עלול להימצא בעיקר סמוך למוקדי חום כמו מנוע של מקרר.
הצפע מסוגל לטפס כדי לאתר מזון. בעצים מסתתר הצפע עד הגעתן של ציפורי שיר קטנות, בעליות גג ובקומה שנייה ושלישית תר הצפע אחר עכברים וחולדות. בספטמבר 2012 נלכד צפע מצוי בקומה חמישית בבית מגורים בקריית שמונה. כמו כן ישנם דיווחים על מציאת צפע מצוי בתוך כלי רכב. הצפע המצוי מצד אחד מועיל מאוד לאדם בהדברת מכרסמים מזיקים ונושאי מחלות בסביבה חקלאית וסביבת בתי מגורים, אולם עם זאת הוא עלול להוות לו סכנה. בשל העובדה כי הוא הנחש הנפוץ ביותר מבין תשעת הנחשים הארסיים בישראל, הוא גם הבולט ביותר בעיני תושבי הארץ וכך שמו נעשה שגור בפי רוב. כאמור, התפתחות השדות החקלאיים ועמם התרבות מכרסמים רבים הניזונים מיבולם, וכן ההתפתחות המהירה של הערים, גרמו לעלייה בתפוצתו ובמספר נחשי הצפע המצוי.
דימוי נחש הצפע ושמו בקרב הציבור בישראל מהווה שם נרדף לסכנה, ובהתאם לכך נעשה שימוש בשמו למטרות שונות. במלחמת המפרץ הסיסמה להפעלת מערכת האזעקה הייתה נחש צפע, והיא שודרה ברדיו ובטלוויזיה בכל פעם שנורו טילי סקאד לעבר ישראל, וכך ידעו אנשי המילואים להפעיל את מערכות הצופרים בערים השונות. נחש צפע הייתה גם סיסמת האזעקה מפני מתקפה אווירית בכל שטח מדינת ישראל בעת מלחמת יום הכיפורים. השם צפע ניתן גם לכלי לחימה שונים בצה"ל.
תסמיני הכשה וטיפול ראשוני מקובל.
הכשות הצפע המצוי, הן המשמעותיות ביותר מסוגי הנחשים באזורינו, הן מבחינת שכיחותן והן מבחינת משמעותן הרפואית.
בהכשת הנחשים ממשפחת הצפעונים (צפע ואפעה) מזהים תסמינים מקומיים ראשונים של כאב עז ודוקר או שורף, סימני הכשה על העור ונפיחות. סימנים נוספים הם בחילה, הקאה, שלשול, חולשה, שינוי מנטלי ותחושת נימול. התסמינים המערכתיים הם ירידת לחץ דם, בצקת בדרכי הנשימה, הפרעות במערכת קרישת דם ודמם פנימי. כעבור זמן מה מתנפח האיבר המוכש, ובהמשך הוא משחיר ומתפתחות בו שלפוחיות המלאות בנוזל. הנפגע עלול לפתח הלם אנפילקטי, שיכול להסתיים בקטיעת הגף המוכשת, או אפילו במוות.
להלן רשימה מפורטת יותר של התופעות הקליניות העיקריות כתוצאה מהכשת צפע מצוי;
הטיפול הראשוני המקובל בשטח להכשת צפע מצוי, ובכלל, כולל פעולות "עשה" ו"אל תעשה", ואלו עקרונות שיכול ליישם כל אדם, ואין נדרשים להם כישורים רפואיים
לאחר וידוא בטיחות המטפל והמטופל
• יש להרגיע הנפגע ולהשכיבו במקום קריר ומוצל עד פינויו במהירות האפשרית לבית החולים הקרוב. הרגעת הנפגע ומניעת מאמץ גופני מיותר ממנו מונעת התפשטות וספיגה מואצת של הארס בגופו עד מתן טיפול מתאים, לכן במידת האפשר יש לקבע את הגפה הפגועה ולהקפיד על מינימום תנועה.
• יש להזעיק בדחיפות את מד"א בטלפון חירום 101, ולקבל מהמוקד סיוע טלפוני מיידי והנחיות ברורות עד הגעת הצוות הרפואי למקום.
• יש לתעד את הדוגמה שעל גב הנחש. אין לנסות ללכוד את הנחש, אלא אך ורק לנסות ולצלם אותו על מנת שהצוות הרפואי יידע להתאים לנפגע את הטיפול הטוב ביותר במהירות הרבה ביותר.
• יש להסיר תכשיטים מגופו של הנפגע כדוגמת טבעות וצמידים, מחשש לנפיחות האיברים.
• אין לעכב את פינוי הנפגע לבית החולים.
• אין למצוץ את ארס הנחש מגוף הנפגע.
• אין להניח חוסם עורקים על האזור שהוכש.
• אין לקרר את אזור ההכשה. קירור האזור יחמיר את הנזק ועלול להביא לקטיעת הגף המוכשת.
• אין לתת משקה אלכוהולי לנפגע, אלכוהול ממריץ את מחזור הדם.
הכשות קטלניות של צפע מצוי בישראל.
מומחים מגדירים מקרי מוות כתוצאה מהכשת הצפע המצוי בארץ ישראל כמקרים נדירים. עם זאת במאה ה-21 דווחו כמה מקרים;
חומרת ההכשה תלויה בראש ובראשונה בכמות הארס שחדרה. בכרבע מההכשות לא מוזרק כל ארס (הכשות אלו מכונות "הכשות יבשות"). גורמים נוספים הם גיל וגודל הפיזי של הנפגע ושל הנחש, בזמן שחלף מההכשה ועד הטיפול, וכן מקום ההכשה בגוף ואופיה. ישנם נפגעים שהארס גורם אצלם לתגובה קשה באופן מיידי, ואצל אחרים השפעות ההכשה מתפתחות באופן הדרגתי. גורם מכריע לחומרת ההרעלה הוא רגישות אלרגית לארס הגורמת להלם אנפילקטי ולבצקות שלוחצות על קנה הנשימה וגורמות למוות כתוצאה מחנק.
המכנה המשותף למקרי המוות שצוינו הוא שמועד התרחשותם היה בסוף מאי או ביוני במהלכם החום הרב ממריץ את גופם של הנחשים בעלי הדם הקר. קצב ייצור הארס מוגבר אף הוא כתוצאה מהחום. עובדה נוספת היא שזמן זה חופף לתקופת החיזור של הנחש שבמהלכה הוא עשוי להיות אגרסיבי יותר. עם זאת, מוכרים דיווחים מבתי החולים על הכשות כבר מחודש פברואר. בבית החולים זיו בצפת בלבד מטופלים בממוצע בין 30 ל-50 מקרי הכשות בשנה. החל משנת 2000 הכשת נחש אינה מוגדרת כמחלה המחייבת דיווח למשרד הבריאות בישראל. עקב כך, לא קיים תיעוד מפורט של היקף ההכשות בישראל. הערכה המבוססת על דיווחים חלקיים מצביעה כי מדי שנה מתרחשים בין 200–300 מקרי הכשה, כאשר מ–95% ממקרים אלו הכשות של צפע מצוי. רוב מקרי ההכשה הם בין אפריל לספטמבר. לאחר שנת 1955 פותח בישראל נסיוב נגד הכשת הצפע המצוי, ומאז ירדו מקרי המוות מהכשותיו באופן דרמטי. עד אותה שנה הסתיימו כ-6% עד 10% מההכשות במוות. בין השנים 1965–1966 נרשם מספר שיא של כ-800 הכשות ו-8 מקרי מוות, ככל הנראה התופעה קשורה להדברת נמיות באותה שנה, שהן האויב הטבעי של הצפע.
כ-300 הכשות של חיות מחמד ושל בעלי חיים שונים מטופלים מדי שנה באמצעות וטרינרים.
הפולמוס סביב ייצור הנסיוב בישראל.