מקורו של המוות השחור היה במרכז אסיה, גל ההתפשטות הראשון הגיע אל איטליה ומשם המשיך לעבר מדינות אירופה אחרות. ההיסטוריונים הערבים אבן אל-ורדני ואל-מקריזי האמינו כי מקורו של המוות השחור במונגוליה. הרשומות הסיניות הראו גם הן התפרצות ענקית במונגוליה בראשית 1330. מחקר שפורסם בשנת 2002 מראה כי המגפה החלה ב-1346 באזור שכן, שם רצף המגפות נמתח מהחוף הצפון-מערבי של הים הכספי לדרום רוסיה. המונגולים בעקבות זאת ניתקו את דרך הסחר, דרך המשי, בין סין לאירופה שעצרה את התפשטות המוות השחור ממזרח רוסיה למערב אירופה. המגפה החלה במתקפה המונגולית בתחנת המסחר האיטלקית, "קפפה" בחצי האי קרים. בשלהי 1346 פרצה מגפה בקרב הנצורים ומתוכם חדרה לעיירה. כשהגיע האביב נמלטו הסוחרים האיטלקיים על ספינותיהם, כאשר הם נושאים באופן לא מודע עימם את המוות השחור. התפשטות ראשונית של מגפה התרחשה בקרב אוכלוסיית הים השחור כאשר הגורם היה פרעושים על גבי החולדות שמועברות יחד עם מוצרים מיובאים דרך הים, בהמשך עקב נדידה מאזורים פגועים המגפה התפשטה אל עבר אירופה.
מגפה שלישית.
המגפה צצה בפעם השלישית באמצע המאה ה-19. כמו שתי ההתפרצויות הקודמות, גם מקורה במזרח אסיה, קרוב לוודאי במחוז יונאן בסין. ההתפרצויות הראשוניות התרחשו במחצית השנייה של המאה ה-18. המחלה נותרה בגבולות דרום מערב סין במשך מספר שנים. בעיר קנטון, בין ינואר 1894 ליוני המגפה הרגה 80,000 איש. זרמי המים שהגיעו לעיר השכנה הונג קונג הפיצו את המגפה בקצב גבוה עד כדי כך שהביא לתמותה של כ-2400 איש בתוך חודשיים.
המכונה גם כמגפה המודרנית, הפנדמיה השלישית הפיצה את המחלה לערי נמל ברחבי העולם במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים באמצעות דרכי שילוח ימיות. המגפה פרצה בקרב אנשים בצ'יינה טאון בסן פרנסיסקו בין השנים 1900 עד 1904, ותושבי אוקלנד ואיסט-ביי שוב משנת 1907 עד 1909. בעת ההתפרצות של 1900–1904 בסן פרנסיסקו, הרשויות הכריזו על "חוק ההרחקה הסיני". החוק הזה נחתם במקור על ידי הנשיא ארתור צ'סטר בשנת 1882. חוק ההרחקה הסיני היה אמור להימשך עשר שנים, אך התחדש בשנת 1892 עם חוק גירי, ובעקבות כך נעשה קבוע בשנת 1902 במהלך פרוץ המגפה בצ'יינה טאון, סן פרנסיסקו. ההתפרצות הגדולה האחרונה בארצות הברית התרחשה בלוס אנג'לס בשנת 1924, אף על פי שהמחלה עדיין קיימת במכרסמים פראיים, ויכולה להדביק בני אדם שבאים איתם במגע. על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי, המגפה נחשבה כפעילה עד שנת 1959, כאשר מספר הנפגעים ברחבי העולם ירד ל-200 בשנה. בשנת 1994, התפרצות המגפה בחמישה מחוזות בהודו גרמה לכ-700 הידבקויות (מתוכם 52 מקרי מוות) והביאה להגירה גדולה של הודים שניסו להימלט מהמגפה, בגבולות הודו.
אפידמיולוגיה.
באופן גלובלי בין 2010 ל-2015 היו 3,248 מקרים מתועדים מתוכם 584 מקרי מוות. המדינות שמובילות מבחינת מספר המקרים הן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מדגסקר ופרו.
במשך למעלה מעשור מאז 2001, זמביה, הודו, מלאווי, אלג'יריה, סין, פרו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הובילו מבחינת מספר מקרים מתועדים שעמד על למעלה מ-1,100 מקרים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בלבד. החל משנת 2012, בעקבות משבר פוליטי ותנאי היגיינה ירודים, החלה מדגסקר לארח מגפות באופן סדיר.
בין 1900 ל-2015 תועדו בארצות הברית 1,036 מקרי הידבקות עם תוצאה של מוות ב-9 מקרים בשנה בממוצע. בשנת 2015, 16 אנשים במערב ארצות הברית דווחו כחולים בדבר הבלוטות, כמו כן דווחו שני מקרים בפארק הלאומי יוסמיטי. מקרים אלו בארצות הברית מתרחשים בדרך כלל בצפון ניו מקסיקו הכפרית, בצפון אריזונה, בדרום קולורדו, בקליפורניה, בדרום אורגון ובמערב נוואדה הרחוקה.
בנובמבר 2017 דיווח משרד הבריאות במדגסקר לארגון הבריאות העולמי על התפרצות המגפה, בה תועדו יותר מקרים ומקרי מוות מכל התפרצות אחרת שהתרחשה במדינה בעשור אחרון. באופן יוצא דופן מרבית המקרים היו דבר ריאתי (שמתפתח בהמשך) ולא דבר הבלוטות.
ביוני 2018 תועד מקרה של ילד ראשון באיידהו שנדבק בדבר הבלוטות ב-30 השנים האחרונות.
בני זוג נפטרו במאי 2019, במונגוליה, במהלך ציד. שני אנשים נוספים במחוז מונגוליה הפנימית, סין, טופלו בנובמבר 2019.
סלביה פראג (כדורסל)
משטרת אסטוניה
משטרת אסטוניה (באסטונית: Eesti Politsei) הייתה סוכנות אכיפת החוק של אסטוניה משנת 1918 עד 2010. בשנת 2010 הוחלף הארגון על ידי מועצת המשטרה ומשמר הגבול של אסטוניה.
היסטוריה.
הקמה ופירוק (1918–1940).
משטרת אסטוניה הוקמה לראשונה ב-12 בנובמבר 1918, אז השתלטו על תחנות המשטרה כוחות הכיבוש הגרמניים. בין השנים 1918–1919 נקראה המשטרה מיליציה, היא הייתה כפופה לשלטון המקומי ופעלה על פי חוק הממשלה הזמנית הרוסית. במהלך מלחמת העצמאות האסטונית המשטרה הייתה אמונה על הפחתת הפשע, עזרה לצבא וביצוע פעולות משותפות עם ליגת ההגנה האסטונית.
ב-1 בינואר 1919 הפכה המשטרה מבוססת הממשל העצמי לסוכנות לאומית, הכפופה למשרד הפנים והובלה על ידי הנהלת המשטרה. אנשי המשטרה נקראו "Politseivalitsus" בשנים 1929–1938 ו-"Politseitalitus" בשנים 1938–1940. ב-17 בדצמבר 1919 העבירה האספה המכוננת באסטוניה את חוק המשטרה. הוקמה משטרת שדה שהוטלה עליה להגן על שלום הציבור ועל הסדר. מחוזות המשטרה הוקמו על בסיס מחוזות וערים, אלה חולקו לאוגדות, שחולקו עוד יותר למתחמים. משטרה פלילית הוקמה ב-5 בינואר 1920, ושירות ביטחון הפנים האסטוני ב-12 באפריל 1920. יתר על כן, כח מילואים של המשטרה הוקם בשנת 1920. המשטרה כללה שוטרי שדה וסוכני שירות לביטחון פנים שהיו כפופים למשרד הפנים ומשטרה פלילית שהייתה כפופה למשרד המשפטים. ב-1 במאי 1924 אוחדו השירותים תחת הנהלת המשטרה. ב-1 בדצמבר 1924 היה ניסיון הפיכה כושל של הסובייטים, בו נהרגו חמישה שוטרים. זה הוביל לתיקונים גדולים בכח המשטרה. הרכב הצוות הועמד על כנו, עתודות המשטרה הורחבו, מספר כלי התחבורה הוגדל, הוכנסו לשימוש אקדחים מודרניים ושופרו אפשרויות התקשורת. בשנת 1925 הוקם בית ספר למשטרה בטאלין.
ב-1 בינואר 1926, מחוזות המשטרה הפכו לפרפקטים ושירות ביטחון הפנים נקרא המשטרה הפוליטית. דרגות המשטרה הותאמו בהתאם לנהוג בשאר אירופה. עד 1940 היו תשע מחוזות: טאלין-חרז'ו, טרטו-ואלגה, וילאנדי-פרנו, פטרסי-ורו, סאארה, לאנה, וירו-ג'ארווה, מחוז ורווה. ההכשרה הוענקה על ידי בית הספר למשטרה בשנים 1925–1940. בשנת 1940 כבשו הסובייטים את אסטוניה וב-28 באוגוסט גוף המשטרה פורק. מרבית השוטרים נפלו קורבן לדיכוי.
עד התפרקות ברית המועצות כל תפקידי השיטור הוטלו על ידי המיליציה הסובייטית ומשרד הפנים הסובייטי ניהל את כל התחום באמצעות האגף האסטוני שלו.
שיקום ואיחוד (1990–2010).
ההכנות להקמתה מחדש של משטרת אסטוניה החלו בתחילת 1990. ב-5 ביוני 1990 הוקם בית ספר למשטרה בפיקוזה. ב-1 באוגוסט 1990 משרד הפנים האסטוני נעשה עצמאי ממשרד הפנים הסובייטי. חוק המשטרה, שביטל למעשה את מבנה המיליציה לשעבר והקים את המשטרה מחדש, התקבל ב-20 בספטמבר. ג'ורי נורמה הפך למנכ"ל המשטרה ב-31 באוקטובר. המוסד המשטרתי המרכזי, שנקרא Eesti Vabariigi Riiklik Politseiamet, הוקם ב-20 בנובמבר ובמחוזות ב-23 בנובמבר. המוסד החדש כלל משרדי משטרה, כוחות מילואים, מחוזות משטרה, מחוזות תובלה של המשטרה, שירות לביטחון פנים, אקדמיה לשוטרים, לשכה משפטית, שירות מיוחד, צוות ביטחון, מחלקת אילוף כלבים של המשטרה ועוד.
משטרת אסטוניה הוקמה רשמית בתחומי שיפוטו של משרד הפנים ב-1 במרץ 1991. המוסד שהוקם מחדש כלל ארבעה שירותים עיקריים: משטרת שדה, משטרת תנועה, מחלק פשיעה וחקירה. בתחילתו כח המשטרה סבל מחוסר בכוח אדם וציוד, כאשר כוח האדם שנשכר נטה להיות חסר ניסיון ושיעור התחלופה היה גבוה. יתר על כן, הפשע גבר מדי יום ובאוגוסט 1991 נאלצה המשטרה להתמודד עם האיום של הפיכה. עם זאת, בסופו של דבר המשטרה הצליחה להתגבר על הקשיים הללו. בשנת 1993 עברה המשטרה רפורמה משמעותית. שירות ביטחון הפנים באסטוניה הוקם מחדש כישות נפרדת על בסיס מחלקת שירות ביטחון הפנים במשטרה. מוסד המשטרה המרכזי קיבל את השם Riigi Politseiamet. כמה מהמחלקות אורגנו מחדש ושמותיהן שונו.
משטרת אסטוניה קיבלה סיוע זר רב בשנותיה המעצבות. פינלנד תמכה בהקמת בית הספר למשטרה בפיקוזה. שוודיה וגרמניה העניקו תמיכה מהותית בנוסף לאימונים. ארצות הברית ובריטניה סייעו גם בהכשרה ושלחו כוחות משטרה ששימשו כמייעצים. ב-4 בנובמבר 1992 הפכה משטרת אסטוניה לחברה מלאה באינטרפול ובשנת 1996 החלה להשתתף במשימות שמירת שלום ושיטור בינלאומי. ב־10 בנובמבר 2001 חתמה אסטוניה על הסכם שיתוף פעולה עם יורופול ובשנת 2005 הפכה לחברה מלאה בה. משטרת אסטוניה הצטרפה גם לארגונים כמו איגוד הספורט המשטרתי של אירופה (בשנת 1994), התאחדות המשטרה הבינלאומית (1995), ההתאחדות הבינלאומית למפקדי המשטרה (1997), הרשת האירופית של שוטרות (2001), כמו גם הרשת הנורדית והבלטית של שוטרות (2001).
ב-1 בינואר 2010, משטרת אסטוניה מוזגה אל תוך משמר הגבול האסטוני כדי להקים את מועצת המשטרה ומשמר הגבול.
רחספ מיידני
USK פראג
ריצ'רד קאמפ
מסגד קובה
Vodorod Film
Vodorod Film (ברוסית: Кинокомпания Водород; "חברת הקולנוע מימן") הוא שמה של חברת הפקות קולנוע רוסית הפועלת בשוק המקומי. החברה משתפת פעולה עם הבמאי פיודור בונדרצ'וק וחברת ההפקות שלו Art Pictures Studio ועם חברת CTB Films ומתמקדת בהפקה ובהפצת סרטי קולנוע בשטחי רוסיה.