סלוס חזר לאפריקה כדי לקחת חלק במלחמת מטאבלה הראשונה בשנת 1893 ונפצע במהלך ההתקדמות בבולאוואיו. במהלך התקדמות זו הוא פגש את הצרפתי פרדריק ראסל ברנהאם, שהגיע לאפריקה וצפה בהריסת של ההתיישבות הצרפתית במטאבלה כפי שהורה המלך לובנגולה.
סלוס חזר לאנגליה, התחתן ושב לאפריקה עם אשתו ב 1896 והתיישב במטאבלה, לגדת הנהר נכמה. כשפרצה מלחמת מטאבלה השנייה, סלוס לקח חלק חשוב בלחימה שבאה לאחר מכן. הוא שימש כמפקד בכוח שדה בולאוואיו, ופרסם רשמיו על המערכה שכונה "זריחה וסערה ברודזיה" (1896). בתקופה זו הוא נפגש ונלחם לצד רוברט באדן פאוול, שהיה אז רב-סרן ומונה כקצין מטה בצבא הבריטי במטאבלה.
במלחמת העולם הראשונה, בגיל 64, הצטרף סלוס לצבא הבריטי והשתתף בשירות פעיל בלחימה נגד הכוחות הקולוניאליים הגרמנים במערכה במזרח אפריקה. ב־23 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת סרן בגדוד ה-25 (שומרי הגבול), וב-26 בספטמבר 1916 הוענק לו אות השירות המצוין בזכות: "הוא נתן דוגמה מפוארת לכל הדרגות, ולא ניתן להעריך את ערך השירותים שהגדוד שלו ביצע".
מוות ומורשת.
ב־4 בינואר 1917 נלחם סלוס במלחמת בוש על גדת נהר רופיג'י (טנזניה) נגד שוצטרופן הגרמני, שמצבו מתחילת הקרב היה נחות מספרית - ביחס של חמישה לאחד. באותו בוקר הוא זחל קדימה בקרב, וכשהרים את ראשו ואת המשקפת כדי לאתר את האויב. הוא נורה בראשו על ידי צלף גרמני ונהרג מייד.
עם קבלת הידיעה על מותו כתב נשיא אמריקה תאודור רוזוולט (חברו הקרוב):
"הוא ניהל חיים הרפתקניים ומרתקים באופן מיוחד, ותרם להחלפת השממה למקומות תרבות. הוא עזר לפרוץ את גבולות אדמת עמו. הוא הוסיף הרבה לידע האנושי. הוא סיים את חייו בדיוק כפי שחיים כאלה צריכים להסתיים - במות בקרב על ארצו תוך מתן שירות אמיץ. הוא לא היה יכול לאחל לעצמו חיים טובים יותר או מוות מכובד יותר, או רצון להשאיר מורשת חשובה יותר למשפחתו ולאומתו".
הוא נקבר תחת עץ תמרהינדי סמוך למקום מותו, בצ'וקוואלי שבנהר רופיג'י, בשמורת החיות הסלוסית של ימינו, טנזניה, בקבר אבן צנוע ושטוח ובו לוח ברונזה פשוט ובו כתוב: "קפטן סלוס, נהרג בפעולה 4.1.17." שנה לאחר מכן, ב־4 בינואר 1918, נהרג בנו, סרן פרדריק הית'רלי ברוס מ.כ. הוא היה טייס של חברת התעופה המלכותית, בטיסה מעל בלגיה.
סלוס כצייד, חוקר טבע ושימור.
סמל ציד.
סלוס זכור בזכות קשריו החזקים עם תאודור רוזוולט וססיל רודוס, וכן בגלל הישגיו הצבאיים והספרים שהשאיר אחריו. אבל הוא זכור גם כאחד הציידים הנערצים בעולם, כאשר רדף אחר ציד חיות גדולות במרחבי דרום אפריקה ובשמורות ברחבי העולם.
ספרי ילדותו מלאים בסיפורי הסגת גבול, שייט, כמעט כולם תוך תיאורים רומנטיים והומוריסטיים. ב־4 בספטמבר 1871, בגיל 19, עזב את אנגליה עם £ 400 בכיסו, נחוש בדעתו להתפרנס כצייד פילים מקצועי, ובגיל 25 הוא נודע ברחבי דרום אפריקה כאחד מציידי השנהב המצליחים ביותר.
סלוס נסע לצוד חיות גדולות באירופה (בוואריה, גרמניה בשנת 1870, טרנסילבניה, אז הונגריה אבל עכשיו רומניה בשנת 1899, סקוטלנד בשנת 1894, סרדיניה ב-1902, נורווגיה ב-1907), אסיה (טורקיה, פרס, הקווקז ב-1894–1895, 1897, 1907), צפון אמריקה (ויומינג, הרי הרוקי בשנת 1897 ו-1898, מזרח קנדה בשנים 1900–1901, 1905, אלסקה ויוקון בשנת 1904, 1905) ובאפריקה בשטח המשתרע מדרום אפריקה של ימינו ונמיביה עד מרכז סודאן ושם אסף כמעט דגימות מכל מיני היונקים האפריקנים הבינוניים והגדולים.
ב־2 במאי 1902 נבחר סלוס כחבר כחבר במועדון בון וקרוקט, ארגון לשמירת חיות בר שנוסד על ידי תאודור רוזוולט וג'ורג 'בירד גרינל בשנת 1887.
בשנים 1909–1910 ליווה סלוס את רוזוולט בספארי האפריקאי המפורסם שלו. בניגוד לאמונה הרווחת, סלוס לא הוביל את משלחת 1909 של רוזוולט למזרח אפריקה הבריטית, לקונגו ולמצרים. בעוד שסלוס היה חבר במשלחת זו ועזר לארגן את הלוגיסטיקה של הספארי, את הסיור הובילה למעשה ר.ג'יי קנינגהאם.
חוקר טבע ושימור.
רבים מהפוחלצים של סלוס נכנסו למוזיאונים ולאוספים בינלאומיים לתולדות הטבע, בייחוד של מוזיאון ההיסטוריה של הטבע בלונדון. באוסף סלוס שלהם יש 524 יונקים משלוש יבשות, כולם נצודו על ידו, כולל 19 אריות. בשנה האחרונה לחייו, בעת שהיה בקרב, הוא היה נושא את רשת הפרפרים שלו בשעות הערב ואוסף דגימות, לאותו מוסד.
בסך הכול, יותר מ-5,000 צמחים ודגימות בעלי חיים נתרמו על ידו למחלקה להיסטוריה של הטבע במוזיאון הבריטי. אוסף זה נערך משנת 1881 במוזיאון הטבע החדש להיסטוריה בדרום קנזינגטון (שהפך למוסד עצמאי בשנת 1963). הוא מוזכר בצורה נרחבת בקטלוגים של אוספי בעלי החיים גדולים בעולם שנצודו, שם סלוס מדורג גבוה בקטגוריות רבות, כולל קרנף, פיל.
שמורת החיות "סלוס" בדרום מזרח טנזניה היא שמורת ציד הנקראת לכבודו. הוקמה בשנת 1922, והיא משתרעת על שטח של יותר מ 45 קמ"ר, לאורך הנהרות קילומברו, רוחא ורופיג'י. האזור הפך לראשונה לשמורת ציד בשנת 1905, אם כי לעיתים רחוקות הוא זוכה מבקרים אנושיים בגלל נוכחותו המשמעותית של זבוב הצה צה באזור. בשנת 1982 הוא נקבע כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בגלל המגוון של חיות הבר והטבע הבלתי מופרע.
יחסי אוסטרליה–גרנדה
יחסי אוסטרליה–גרנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית אוסטרליה לבין גרנדה.
סקירה כללית.
על פי מחלקת החוץ והסחר האוסטרלית בין שתי המדינות יחסים חמים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. מן הצד השני, גרנדה לא מחזיקה נציגות באוסטרליה. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו ארבעים מאה ועשרים כילידי אנטיגואה וברבודה.
אוסטרליה מפעילה בגרנדה תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה; שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל וכו'. התוכנית סיפקה לגרנדה מיליון דולר אמריקאי עזרה הומניטרית לאחר הוריקן שהתחולל במקום בשנת 2004.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות שלוש מאות מבקרים בשנה ממדינה למדינה. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בגרנדה שנערך בשנת 2012.
אלן פרידמן
אלן פרידמן (באנגלית: Allen Friedman; 1945 – 26 באפריל 2017) היה כדורסלן אמריקאי-ישראלי, בגובה 1.93 מטר, ששיחק בהפועל חיפה, הפועל ירושלים, בית"ר ירושלים ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
אלן פרידמן נולד בניו ג'רזי למשפחה יהודית אמריקאית. שירת בצבא ארצות הברית במשך שנתיים, למד באוניברסיטת סיטון הול , ושיחק בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה יחד עם סטיב קפלן. בהמשך שיחק בקבוצה צבאית אמריקאית.
פרידמן הגיע לישראל לאחר שפגש סטודנט ישראלי בסוכנות היהודית, שחיפש כדורסלן יהודי אמריקאי, שיבוא לשחק בישראל במקום מולי אבישר, שנסע אז לשחק במכללה בארצות הברית. ב-27 ביוני 1969 נחת פרידמן בישראל, והיה לזר הראשון בתולדות הפועל חיפה. באותה עת, שיחקה הקבוצה במגרש הפתוח ברחוב אלכסנדר זייד בעיר. פרידמן החליף את אבישר, וקיבל את מספר החולצה שלו - 5.
בעונתו הראשונה של פרידמן, סיימה הקבוצה במקום העשירי בטבלה, וניצלה מירידת ליגה כאשר הקדימה את שתי היורדות הפועל בית אלפא והפועל ירושלים בהפרש סלים בלבד. פרידמן סיים את העונה בממוצע של 23.5 נקודות למשחק. באותה עונה נבחר לחמישיית העונה.
בעונה הבאה, עונת 1970/1971 הפך פרידמן לאחד מכוכבי הקבוצה. הפועל חיפה סיימה במקום השישי ופרידמן קלע 15.4 נקודות למשחק. בתום העונה, בחרה הקבוצה שלא להאריך את חוזהו של פרידמן, והוא עבר לשחק בהפועל אשדות -אפיקים מהליגה הארצית (הליגה השנייה) כמאמן/שחקן. בתום עונה אחת עלתה הקבוצה לליגה הלאומית.
לאחר שמאמן נבחרת ישראל דויל פאראק צפה במשחק מול טבעון בו קלע פרידמן 53 נקודות - הזמין אותו לנבחרת. בנבחרת שיחק עם טל ברודי, איתמר מרזל, מיכה שוורץ, חנן קרן ובועז ינאי. בשנת 1972 הופיע במדי הנבחרת בטורניר הקדם-אולימפי באאוגסבורג. הנבחרת סיימה במאזן של 3–5, והייתה קרובה לעליה אך לא עלתה, ולכן לא הייתה חלק ממשלחת ישראל לאולימפיאדת מינכן, שהייתה קורבן לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
בעונת 1972/1973 עבר להפועל ירושלים, העולה החדשה לליגה הלאומית, תחת המאמן החדש רלף קליין. הקבוצה השיגה את הישג השיא בתולדותיה - מקום השלישי בליגה עם מאזן 8–14. ההרכב החדש בוסס בעיקר על שחקני החיזוק מארצות הברית, כאשר בנוסף לפרידמן שיחקו בקבוצה לי טראס, ג'רי פישר ומייק לין. בעקבות ההישג זכתה הפועל למקום בגביע קוראץ' לעונת 1973/74, אבל מלחמת יום הכיפורים שפרצה באותה שנה הביאה לביטול השתתפותה של הקבוצה במפעל.
ביולי 1973 גויס פרידמן למסלול מקוצר של 3 חודשי שירות בצה"ל, זאת כיוון ששירת שנתיים בצבא ארצות הברית. פרידמן היה אמור להשתחרר באוקטובר 1973, אך עקב מלחמת יום הכיפורים, הוארך השירות הצבאי שלו בחצי שנה נוספת. במהלך המלחמה, שירת פרידמן ביחידה מרגמות ברמת הגולן.
קבוצתו של פרידמן, הפועל ירושלים, לא הצליחה בשתי העונות הבאות לשחזר את הישגה, וסיימה במקום ה-10 בטבלה, כאשר פרידמן רשם ממוצעים של 21 ו-9.7 נקודות בהתאמה.