ב-2004 הציגה צ'רקסקי את תערוכת "נשף הקורבנות" שהורכבה מסדרה של עשרה פסלים אשר כל אחד מהם הוקדש לתיאור קורבן של משרד ממשלתי אחר. באופן זה תלמידת בית הספר הפכה לקורבנו של משרד החינוך, הנכה לקורבן של משרד הבריאות, האסיר לקורבן של משרד המשפטים וכיוצא בכך. ב-2006 הציגה את התערוכה "האוונגרדיסטים" ובה סדרת פסלים פארודיים וגרוטסקיים נוספת, הפעם של בעלי מקצוע שונים כגון מורה, מנתח, זונה, טכנאי, שף ועוד.
בהמשך שנת 2006 הוצגה תערוכתה "ציור פעולה" בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב לאמנות. תערוכה זו הפנתה את חצי הביקורת והאירוניה ביצירתה של צ'רקסקי כלפי עולם האמנות והאמנות עצמם, וכן כלפי חוויית צריכת האמנות במוזיאונים, אספני האמנות ועסקניה והבורגנות הדשנה. על כך כתב פרופ' מרדכי עומר כי צ'רקסקי "מצליחה בציוריה מעוררי הרפלקסיה להפוך את הרס האסתטי לאסתטי, את הרס הציור לציור, את הרס האמנות לאמנות".
בשנים 2005–2009 התגוררה ויצרה בברלין. עם חזרתה לישראל חשה את הצורך ברענון הסגנון האישי שלה ופיתוח גישה ציורית חדשה והחליטה לשוב אל ציור מהתבוננות. דרך זו של ציור בלתי-אמצעי מתוך התבוננות ישירה הובילה אותה ליצור יחד עם האמניות נטליה זורבובה, אנה לוקשבסקי, אסיה לוקין ואולגה קונדינה, אשר חלקו גישה דומה. בשנת 2010 הקימו חמש הציירות את קבוצת "הברביזון החדש". עם הקמתה הכריזו אמניות הקבוצה, כולן ילידות ברית המועצות לשעבר שעלו לישראל בשנות ה-90, ריאליסטניות, בעלות שפה ציורית ברורה ועמדה חברתית מגובשת, על כוונתן המשותפת:
האוצר ומבקר האמנות רון ברטוש מעיר על כך:
קבוצת "הברביזון החדש" הציגה תערוכות במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, במוזיאון לאמנות עכשווית בעיר פרם שברוסיה, במוזיאון הנגב לאמנות, במוזיאון חיפה לאמנות, במוזיאון בר דוד שבקיבוץ ברעם, בגלריה רוזנפלד ובפרויקטים רבים שערכה הקבוצה במקומות ציבוריים וחללים אלטרנטיביים זמניים.
בהסכם פשרה, שהושג בעקבות תביעת לשון הרע נגדה, נפסק שעליה לשלם לאמן פיודור נתנאל בזובוב פיצוי בסך 30,000 ש"ח.
חיים אישיים.
זויה צ'רקסקי נשואה לסאני נאדי, יליד ניגריה, ולהם בת. מתגוררת ברמת-גן.
תל גובל
חטיפת שלושת בני הישיבה
שובו אחים
מבצע שובו אחים
לואיס סוארס
אייל גולן ביטון
גילה פוליצר
גילה בילנקה-פוליצר (נולדה ב-26 בינואר 1982) היא שחקנית ורקדנית ישראלית.
נשואה לשחקן דויד בילנקה ואם לבת.
ביוגרפיה.
בתיכון למדה וסיימה בהצטיינות במגמת מחול בבית הספר למדעים ואומנויות בחדרה. ב-2003 למדה במכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בין השנים 2004–2007 למדה בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במסגרת הלימודים לקחה קורס משחק מול מצלמה בהנחיית מיכל בת-אדם.
השתלמה בסדנאות שונות, ביניהן סדנת הקולנוע "שקט, מצלמים רעש" בהדרכת עודד דוידוף, ניר ברגמן ורני בלייר במרכז אמנות הבמה. למדה פיתוח קול בהדרכת חנה הכהן ודוקי עצמון (סופרנית).
מלמדת משחק ותנועה בסדנאות הנוער של תיאטרון אורנה פורת.
רקדנית מחול מודרני וקלאסי (רוקדת על נעלי פוינט).
בתיאטרון.
בתיאטרון תמונע: ב-2006 שיחקה בהצגה "לה מריפוסה" שכתבה וביימה גליה פרדקין. זוהי הפקת תיאטרון-מחול המשלבת עבודת תנועה עם חוטי תפירה. ההצגה נוצרה במסגרת בית הספר לאמנויות הבמה במכללת סמינר הקיבוצים, והיא התארחה בפסטיבלים בשאנגחאי ובלובלין בשנת 2008. באותה שנה גילמה את לורקה בהצגה "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביימה אנה בניאל. ההצגה הועלתה לראשונה כחלק מלימודי בימוי ועיצוב תיאטרון בבית הספר לאמנויות הבמה במכללת סמינר הקיבוצים.
בתיאטרון הערבי-עברי ביפו: ב-2007 גילמה את דליה, מנהלת מכון ליווי בהצגה "המערב הפרוע" מאת עלמה גניהר שביים סיני פתר. באותה שנה גילמה את קתרין ודמויות נוספות בהצגה "אמא קוראז' וילדיה" מאת ברטולט ברכט שעיבד וביים יגאל עזרתי.
בתיאטרון צוותא: ב-2007 גילמה את סאלי בהצגה "מפלט ים" מאת אדוארד אלבי שביימה אלמה וייך חושן.
ב-2008 העלתה את מופע המונולוגים "דרך גבר בעלמה, דרך עלמה בגבר" בפסטיבל אישה בתיאטרון חולון.
בתיאטרון הבימה: ב-2008 גילמה את אשתו של ראובן במחזמר (שהוצג במשכן לאמנויות הבמה) "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" שכתבו אנדרו לויד ובר וטים רייס וביים צדי צרפתי. ב-2009 השתתפה לצד דוית גביש, אושרי סהר ואניטל אלבחר בהצגה "אלף לילה ולילה" שעיבד יגאל עזרתי וביים נורמן עיסא - קופרודוקציה של הבימה והתיאטרון הערבי-עברי ביפו במסגרת אירועי חגיגות המאה לתל אביב. על תפקידה בהצגה זו כתב מיכאל הנדלזלץ: וצבי גורן כתב:
בתיאטרון הקאמרי: שיחקה לצד דקלה הדר בהצגה "לרציניים בלבד" - מופע בידור שכתבה וביימה איריס מורגנבסר שעלה באולם "קפה תיאטרון". מגלמת את צייטל ואת הודל במחזמר "כנר על הגג" שכתב גוזף שטיין (ע"פ "טוביה החולב" מאת שלום עליכם) וביים משה קפטן. ב-2011 גילמה את לידיה בהצגה בהצגה "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר שביים משה נאור - בהפקה משותפת עם תיאטרון חיפה. ב-2009 שיחקה במחזמר "ינטל" שכתבו לאה נפולין ויצחק בשביס-זינגר (ע"פ סיפור קצר של יצחק בשביס-זינגר "ינטל בחור ישיבה") וביים משה קפטן. ב-2010 גילמה את לאה הכוריאוגרפית בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול שביים עמרי ניצן. ב-2011 שיחקה בהצגה "סוף טוב" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א. באותה שנה החלה לשחק במחזמר "קברט" מאת ג'ון קאנדר ופרד אב שביים עמרי ניצן. ב-2013 שיחקה בהצגה "הם יורים גם בסוסים" שביימה דדי ברון.
ב-2009 שיחקה במחזמר "זורו" שכתב סטיבן קלארק וביים משה קפטן בהפקת קרן אור הפקות.
מגלמת את נוגה בהצגה "מכונת הצחוק המופלאה של פרופסור אלדמע" שכתבה וביימה שירלי יובל-יאיר ומועלית ב"הדיאדה" במתחם נמל תל אביב.
בתיאטרון המדיטק: ב-2009 גילמה את הנסיכה מלריה בהצגה "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור" מאת אפרים סידון שביים ישראל גוריון. ב-2011 שיחקה בהצגה "נחמן" על חייו של המשורר חיים נחמן ביאליק שכתב עוזי בן כנען וביים רוני פינקוביץ'. ב-2013 שיחקה בהצגה "יותם ויעלי" מאת פולקר לודוויג שביים רוני פינקוביץ'.
בתיאטרון שלנו: ב-2009 גילמה עכברה בהצגה "לג'ירפה נתפס הצוואר" שעיבד וביים רונן גולדפרב פלד ע"פ ספרה של חגית ביליה. ב-2011 גילמה את פינָנָה המספרת בהצגה "בנצי" שכתב וביים רונן גולדפרב פלד.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער שיחקה בהצגה "תיטרון פצפון" - הצגת תיאטרון לפעוטות שיצר וביים גיל צרנוביץ.
כוריאוגרפיה.
ב-2009 עיצבה את התנועה להצגה "בגדי המלך החדשים" בתיאטרון אורנה פורת בבימויו של ישראל גוריון. ב-2010 עיצבה את התנועה בהצגת הילדים "הבית של חתולה-לה" - עיבוד לסיפור עם רוסי ידוע בשם "קושקן דום" מאת סמואיל מרשק שכתב רונן גולדפרב פלד וביים דויד בילנקה ב"תיאטרון שלנו".
בטלוויזיה.
ב-2009 גילמה תפקיד אורח של אישה דתייה בפרק האחרון של הסדרה "האלופה" שביים שי קפון. ב-2010 גילמה את שירה, תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה המוזיקלית לילדים "כוח שש בש" שביים בובי לקס ושודרה בהוט.
ב-2012 דיבבה את המורה בסרט "ניקולא הקטן".
הופיעה בפרסומת לחברת הלווין YES.
אליעזר בוצר
אליעזר הכהן בּוֹצר (מופיע בשם בוצר בלבד; נולד בכ"ז באב ה'תשמ"א, 27 באוגוסט 1981, בצפת) הוא זמר ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד לאהרן ומרים (לבית הירש), עולים מארצות הברית, וגדל בצפת במשפחה דתית לאומית. בגיל 13 יצא בשאלה ובגיל 17 חזר בתשובה. בצה"ל שירת בסיירת נח"ל.
ב-2002, לאחר סיום שירותו בצה"ל, מונה בוצר לקצין ביטחון מטעם המדינה ביישוב יצהר שבגב ההר, לתקופה של שנה. בוצר פעל רבות לשת"פ ביטחוני בין כוחות הביטחון למתיישבים ואף קיבל אות הערכה על תפקודו בתקופה מורכבת זו - תקופת האינתיפאדה השנייה. בעת ששימש כקב"ט היישוב הוגש כנגדו כתב אישום, בעקבות אירוע בו נטען שירה ופצע פעיל שמאל שמסק זיתים יחד עם אחרים במטע בכפר הסמוך ליצהר, אך זוכה מאשמה.
ב-2003 יצא בוצר עם משפחתו לשליחות בהודו, שם הקים וניהל מרכזים למטיילים ישראלים. המרכזים נתנו מענה ראשוני לנפגעי סמים ותאונות דרכים. הם גם נועדו לקרב אנשים לדת, להיות מקום ציון מועדי ישראל, ומהווים מקום מפגש. במסגרת המרכזים הפועלים בהודו, הקים בשנת 2004 מרכז תיירותי רוחני בעיר העתיקה בצפת (ושלוחה של המרכז בחווה בצפון הארץ), אשר מאפשר התאקלמות רכה ומיושבת של המטיילים הישראלים בחזרה לחיים לאחר הטיול במזרח, השתלבות במסגרות עבודה ואקדמיה.
בשנת 2011 תפסה היצירה המוזיקלית את מרכז חייו, והוא החל לעבוד על אלבום בכורה. שיריו של בוצר מבטאים את דרכו בחייו, דרך של פיוס תוך כדי ביקורת אישית וחברתית שאינה פוסחת על שום מגזר ואף מופנית לעולם הדתי.
ב-2013 יצא אלבומו הראשון "הפרעות. קשב. ריכוז.".
ב-2014 יצא אלבומו השני, "עם הארץ". על כך אמר בוצר: האלבום הוקלט ויצא לאור תוך שבועיים וחצי.
ב-18 במאי 2017 יצא "פרדס רימונים", סינגל ראשון מתוך אלבומו השלישי "הבית".
ב-2021 הפיק עם הזמר ההודי לוקי עלי () את השיר "Amaraya".
חיים אישיים.
בוצר נשוי ואב לשמונה, מתגורר בעמוקה.
בוצר
יחסי סונים–שיעים
האסלאם הסוני והאסלאם השיעי הם שני הזרמים המרכזיים באסלאם.
הנתונים הדמוגרפיים קשים להערכה ומשתנים על פי מקורות אך מקובל לחשוב שבין 87% ל-89% מהמוסלמים בעולם הם סונים, וכ-11% עד 12% הם שיעים, כאשר מרבית השיעים שייכים לאסכולת התריסריים.