קישורים חיצוניים.
Jean Doubdan, "Le voyage de la Terre-sainte", 1657
תמי אברהם
קווין אוגנטגה תמאראבי באקומו-אברהם (באנגלית: Kevin Oghenetega Tamaraebi Bakumo-Abraham; נולד ב-2 באוקטובר 1997), הידוע בשם תמי אברהם (באנגלית: Tammy Abraham) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת החלוץ ברומא מהסרייה א' ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים.
אברהם נולד ברובע סאת'ק שבדרום לונדון למשפחה ממוצא ניגרי. אברהם הצטרף בגיל 7 לאקדמיה של צ'לסי והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצות הגילאים השונות של המועדון. בנוסף הוא היה המבקיע הבולט בקבוצת הנוער של צ'לסי, בין העונות 2014/2015 ל-2015/2016 אברהם כבש 74 שערים ב-98 משחקים בקבוצת הנוער של צ'לסי.
היכולת של אברהם הרשימה את מאמן צ'לסי חוס הידינק שהזמין אותו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-11 במאי 2016 אברהם ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי כמחליף במשחק מול ליברפול במסגרת הפרמייר ליג שהסתיים בתוצאה 1-1. שבוע לאחר מכן הוא שיחק במשחק שהסתיים בתוצאה זהה מול לסטר סיטי.
השאלות מחוץ לצ'לסי.
בריסטול סיטי.
ב-5 באוגוסט 2016 אברהם הושאל לבריסטול סיטי מליגת הצ'מפיונשיפ לעונה אחת. אברהם כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 על וויקומב וונדררס במסגרת גביע הליגה. ב-13 באוגוסט 2016 הוא כבש צמד שערים בניצחון 1–2 על ברטון אלביון במסגרת המחזור השני של הצ'מפיונשיפ. באותה עונה אברהם סיים כמלך השערים של בריסטול סיטי וכבש 23 שערי ליגה אף על פי שהקבוצה סיימה במקום ה-17 בליגה. זכה אותו בתואר שחקן העונה של בריסטול סיטי.
סוונסי סיטי.
ב-4 ביולי 2017 אברהם האריך את חוזהו בצ'לסי עד 2022, ונשלח להשאלה לסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עד לסיום עונת 2017/2018. אברהם התקשה לשחזר את היכולת המרשימה שהפגין במדי בריסטול סיטי וכבש רק חמישה שערי ליגה במדי סוונסי סיטי שירדה לליגת המשנה בסיום אותה עונה.
אסטון וילה.
ב-31 באוגוסט 2018 אברהם חזר לצ'מפיונשיפ, וחתם במדי אסטון וילה בהשאלה עד סוף עונת 2018/2019. אברהם כבש את שער הבכורה שלו באסטון וילה ב-19 בספטמבר, בניצחון 0–2 על רותרהאם יונייטד במסגרת הצ'מפיונשיפ. ב-28 בנובמבר 2018 אברהם כבש ארבעה שערים במשחק מול נוטינגהאם פורסט שהסתיים בתוצאה 5-5, ועד לסיום שנת 2018 הוא כבש 16 שערים ב-20 הופעות. בזכות היכולת המרשימה של אברהם וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג הציעה לאברהם לשחק בשורותיה כמושאל מצ'לסי אך אברהם דחה את ההצעה ובחר להישאר באסטון וילה. במחצית השנייה של עונת 2018/2019 אסטון וילה הציגה יכולת מצוינת תחת המאמן דין סמית' ובזכות רצף מצוין של 11 משחקים ללא הפסד הכוללים תשעה ניצחונות ברציפות אסטון וילה סיימה במקום החמישי המוביל לפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג. אברהם כבש בניצחון 1–2 על ווסט ברומיץ' אלביון בחצי גמר הפלייאוף ובמשחק הגומלין שהסתיים בניצחון 0–1 של ווסט ברומיץ' אלביון הוא כבש את הפנדל הגורלי שהעלה את אסטון וילה לגמר הפלייאוף. בגמר הפלייאוף אברהם שיחק 90 דקות ואסטון וילה ניצחה 1–2 את דרבי קאונטי ובכך חזרה לפרמייר ליג אחרי שלוש עונות בליגת המשנה. אברהם סיים את העונה עם 26 שערים ובכך היה סגן מלך השערים של הליגה. בנוסף, זכה בנבחרת העונה של הצ'מפיונשיפ.
חזרה לצ'לסי.
לאחר העונה המוצלחת שלו באסטון וילה אברהם חזר לצ'לסי וקיבל את החולצה מספר 9. תחת המאמן פרנק למפארד, והבקיע שני שערי בכורה במחזור השלישי של הפרמייר ליג, בניצחון 2–3 על נוריץ' סיטי. במחזור החמישי של עונת 2019/2020 אברהם כבש שלושער בניצחון 2–5 על וולברהמפטון וונדררס. אברהם כבש את שערו הראשון בטורניר ליגת האלופות בניצחון של צ'לסי 1–2 על ליל.
רומא.
ב-17 באוגוסט 2021 חתם ברומא תמורת 40 מיליון יורו. ב-22 באוגוסט ערך הופעת בכורה והוסיף שני בישולים, בניצחון 1–3 על פיורניטינה. ב-29 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על סלרניטנה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הציג אברהם יכולת טובה, כבש 17 שערי ליגה בנוסף ל-9 שערים שכבש בליגה האזורית, תואר בו זכתה רומא לאחר ניצחון על פיינורד במשחק הגמר.
קריירה בינלאומית.
אברהם ייצג את הנבחרות הצעירות של אנגליה וזכה עם הנבחרת עד גיל 21 בטורניר טולון ב-2018. בנובמבר 2017 אברהם קיבל זימון לסגל נבחרת אנגליה לקראת שני משחקי ידידות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ב-10 בנובמבר 2017 במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל. משום שאברהם זכאי לשחק בנבחרת ניגריה בשל מוצא הוריו. באוקטובר 2019 אברהם זומן על ידי מאמן נבחרת אנגליה גארת סאותגייט לסגל הנבחרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020. ב-11 באוקטובר אברהם שיחק במשחק מול נבחרת צ'כיה וכך הוא הבטיח את עתידו בנבחרת אנגליה. ב-14 בנובמבר 2019 הוא כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת האנגלית בניצחון 0–7 על נבחרת מונטנגרו במסגרת אותו טורניר מוקדמות.
העיט הצבוע (ויליאם בטלר ייטס)
העיט הצבוע (אנגלית: The Speckled Bird) הוא רומן אוטוביוגרפי, מאת המשורר האירי, המיסטיקן וחתן פרס נובל לספרות בשנת 1923, ויליאם בטלר ייטס. הרומן נכתב בארבע גרסאות, בין 1896 - 1903, ויטס העניק שם זה לגרסה האחרונה, שנלקחה מהברית הישנה, ספר ירמיה, פרק י"ב, פסוק ט': . לשם הבהרה, יובא כאן הפסוק המקביל באנגלית: . הרומן לא פורסם מעולם במהלך חייו של ייטס. כפי שהתייחס לכך ייטס בעצמו כשכתב בספר האוטוביוגרפיות שלו, בפרק "נפנוף הרעלה": רומן בלתי אפשרי... רומן שלא יכולתי לכתוב ולא יכולתי להפסיק לכתוב, אשר נושאו היה הודוס כמליונטוס, דרך הזיקית. הרומן פורסם לראשונה בשנת 1976, כולל שלוש הגרסאות הקודמות שכתב ייטס לרומן שלו. המהדורה השלישית, בה נוספו הערות חדשות, התפרסמה בשנת 2003. שלוש המהדורות נערכו, הוסברו והוערו, על ידי הסופר ומבקר הספרות ויליאם ה. או'דונל.
הרקע ומיקום העלילה.
ייטס החל לעבוד על יצירתו העיט הצבוע בשנת 1896, תוך שהוא כותב ארבע גרסאות נבדלות, הניתנות לזיהוי ולהבחנה ביניהן וזאת לפני שהוא החליט לחדול מלהמשיך לעבוד על פרויקט אישי זה בשנת 1903. הרומן הוא "גמור" במובן שעלילתו מגיעה לסיום, אך ייטס לא השלים את הניסוח והשיפוץ מחדש של הרומן העיט הצבוע, אשר היו כה הכרחיים עבור חיבור הרומן ואשר יענו על הרף הספרותי הגבוה אותו הוא הציב לעצמו.
בהינתן נקודת מבט זו ובהינתן השקפתו הפרטית של ייטס שרקע ריאליסטי היה נחוץ לכתיבת רומנים, הגם שרקע זה יהווה מעין מצג שטחי בלבד, אך מפורט לפרטי פרטיו, זה היה כמעט בלתי נמנע עבור המחבר ש-744 כתבי היד של העיט הצבוע יכללו חלק גדול מאוד של חומר ביוגרפי. הדמויות העיקריות מקבילות לייטס עצמו, אביו, מוד גון, סמואל לידל מקגרגור מת'רס ואוליביה שייקספיר. המיקום הגאוגרפי מבוסס על בתי האחוזה של אדוארד מרטין, הרוזן פלורימון דה בסטרו וליידי אוגוסטה גרגורי במחוז גולוויי ומחוז קלייר. אך העיט הצבוע איננו רומן מפתח. במקום זאת, יש לראות ברומן חיבור שהיבטים מחייו האמיתיים של המחבר נבחרו ממגוון מקורות בהתאם למטרה האמנותית הישירה שתשרת את המחבר ונאספו ביחד לכדי יצירת סינתזה בדיונית אחת ומאוחדת, לאו דווקא כזו שתשקף כמראה את חייו האמיתיים של המחבר.
סוגיית חיבורו של העיט הצבוע, כרומן אוטוביוגרפי, מצויה בהקשר של ניסיונו של ייטס לייסד מסדר כשפים ומסתורין קלטי. ממה שעולה ממהלך התקופה שבה הוא עבד על חיבור הרומן, ניתן להסיק שמאמריו וניירותיו שפורסמו במספר בטאוני ספרות, היו מלאי אמירות שבהן הוא הביע את משאלתו שעידן המדע והמטריאליזם השלט, יוחלף במהירה בעידן חדש של דמיון, יופי אמנותי וסמלים מלאי חיוניות. ואמנם דעות כלליות אלו של ייטס מובעות באופן שחוזר על עצמו בגרסאות הרומן ואכן ניתן למצוא הקבלות בין מסדר הכשפים הקלטי אותו ניסה לייסד ייטס לבין האגודה המיסטית המוזכרת ברומן, ויש בין שני מסדרים אלו, הבדיוני והריאלי, קשר הדוק. ברומן עצמו, הגיבור האוטוביוגרפי דורש באופן נחרץ שהריטואלים של המסדר אותו הוא מתכוון להקים, יגובשו מידע שמגיע מחלומות וחזיונות. וכפי שייטס עצמו העיר לגבי הריטואלים של המסדר הקלטי אותו הוא ניסה לייסד: . מסדר הכשפים הקלטי היה אמור "למצוא את ספרי התפילה שלו בכל הספרות החזיונית". דת זו של יופי, הכוללת בתוכה את כוחו של הדמיון החזיוני, משחקת תפקיד מרכזי בכל גרסאות הנובלה, אף על פי שניסיונו של הגיבור ברומן, לייסד ולארגן את מסדר הכשפים המיסטי, מתואר אך ורק בגרסאות הרומן מהשנים 1900 ו-1902 ולא לפני כן.
הנושא הראשי של הנובלה, תואר על ידי ייטס, במה שהוא מכנה "Hodos Chameliontos" (דרך הזיקית). במובן רחב יותר, ייטס מתייחס לפעילותו המיסטית בשורות המסדר ההרמטי של השחר המוזהב, במהלך תקופה זו (שנות ה-1890), כרקע לכתיבת הרומן. מונח זה לקוח מכתב יד, כתב יד קבלי, שהוצג לייטס על ידי סמואל לידל מקגרגור מאת'רס, אשר כלל תרשים צבעוני של עשר הספירות הקבליות והקווים המחברים ביניהן ("מסלולים"). המונח עצמו, מתייחס למסלול הנכון, אשר הסטודנטים של מסדר השחר המוזהב חייבים לצעוד בו, כדי לקדם את עצמם דרך אותו "הודוס כמליונטוס" וכדי לרכוש עבור עצמם את אותו הידע המיסטי והסודי של המוכשרים ביותר. בנוסף, הסטודנטים חייבים להתקדם וללכת דרך אותו מסלול, בלי אשר יובילו אותם לכדי חוסר ביטחון ולכישלון טוטאלי. רק דרך הזיקית, הדרך בהא הידיעה, אשר אך ורק היא מובילה לכיוון מעלה, לחוכמה העל-טבעית, תוביל אותם להשיג את אותה חוכמה.
עלילה.
הגרסה הראשונה.