בשנת 1993 התמודד פורטמן לראשונה בבחירות לתפקיד ציבורי, בבחירות מיוחדות שנערכו לאחר התפטרותו של נציג המחוז השני באוהיו מבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר שגבר על יריביו בבחירות המוקדמות במפלגה הרפובליקנית לא התקשה פורטמן לנצח גם בבחירות הכלליות במחוז, שמסורתית בעל רוב מצביעים רפובליקנים. מאז נבחר עוד שש פעמים ברוב גדול לכהונות נוספות בין 1994 ל-2005.
לאחר פחות משנתיים בבית הנבחרים נבחר לחבר בוועדת המיסוי והתקציב (Ways and Means Committee), בכך היה לאחד מהחברים הצעירים ביותר בוועדה היוקרתית בכל שנות קיומה. פורטמן עסק וקידם נושאים רבים הקשורים בחקיקה כלכלית לאורך כהונתו, כולל רפורמה מרכזית במס ההכנסה הוא נחשב למחוקק יעיל ובעל השקפה מערכתית, שלא היסס לבלום ניסיונות חקיקה גם כשמקורם בנשיא ממפלגתו. הוא שימש כיושב ראש המנהיגות הרפובליקנית בבית הנבחרים ועקב קשריו הטובים עם ג'ורג' ווקר בוש הפך לאיש הקשר בין הנציגים הרפובליקנים בקונגרס והבית הלבן.
במרץ 2005 מינה הנשיא בוש את פורטמן לנציב הסחר של ארצות הברית, תפקיד בעל מעמד של שגריר ודרגה של חבר קבינט, המינוי אושר בסנאט ופורטמן התפטר מתפקידו בבית הנבחרים. הוא כיהן בתפקיד במשך שנה בטרם קודם על ידי בוש לתפקיד מנהל משרד הניהול והתקציב (OMB) בבית הלבן.
ביוני 2007 פרש מהתפקיד בשל מה שהגדיר כסיבות אישיות ורצון להקדיש זמן למשפחתו. מאז ועד חזרתו לזירה הפוליטית שימש כיועץ בכיר בחברת עורכי דין בסינסינטי ומרצה באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בינואר 2009 הודיע פורטמן כי בכוונתו להתמודד בבחירות נובמבר 2010 למשרת הסנאטור מטעם אוהיו, בבחירות גבר פורטמן על מועמד המפלגה הדמוקרטית, סגן מושל אוהיו, לי פישר ברוב של 57% לעומת 39%, והחל לכהן בסנאט בינואר 2011. בנובמבר 2016 נבחר לכהונה נוספת.
הוא מכהן כחבר ועדת התקציב, ועדת ההקצבות, ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע וחבר הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים. במסגרת זו הוא מכהן כיו"ר תת-הוועדה הקבועה לפיקוח.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 היה פורטמן אחד המועמדים של מיט רומני לכהונה כסגן הנשיא, אך פול ראיין הועדף עליו. הוא סייע לרומני לקראת עימותי הבחירות כשגילם בהכנות את יריבו, הנשיא המכהן ברק אובמה. ב-2013 הודיע כי הוא שינה את דעתו וכעת תומך בנישואים חד-מיניים לאחר שבנו יצא מהארון.
ב-25 בינואר 2021 הודיע פורטמן כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2022, ונימק את החלטתו לפרוש ב"מחסום המפלגתי" המושרש בוושינגטון הבירה.
רוני רייך
רוני רייך (נולד ב-31 במרץ 1947, י' בניסן תש"ז) הוא ארכאולוג ישראלי ופרופסור אמריטוס לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה, המתמחה בחפירות העיר העתיקה בירושלים.
תקופת ילדותו ונעוריו.
רייך נולד ברחובות להרטה ול שנהרג בקרב במבצע דני במלחמת העצמאות וגדל בחולון. כבן יחיד למשפחה שכולה ניתן לו ללמוד באוניברסיטה מיד לאחר סיום הלימודים בבית ספר התיכון. באוניברסיטה העברית בירושלים למד בחוגים לגאוגרפיה ולארכאולוגיה. בשירותו הצבאי שימש כמדריך ידיעת הארץ, תפקיד שהיה לו ביקוש רב בימים שלאחר מלחמת ששת הימים.
כשחזר ללמוד באוניברסיטה ביקש תחילה להמשיך בלימודי הגאוגרפיה הפיזית (אצל פרופ' אשר שיק), אך בעקבות עבודתו בחפירות ארכאולוגיות בירושלים, העדיף להמשיך בלימודי מוסמך בארכאולוגיה תוך התמקדות בתקופת הברזל והתרבות האשורית. עבודת המוסמך שלו עסקה באדריכלות אשורית ממלכתית באשור, בסוריה ובארץ ישראל בהדרכתו של פרופ' יגאל ידין. לימים כתב מספר מאמרים העוסקים באספקטים שונים שעלו מלימוד הסוגיה האשורית הזו באתרים הארכאולוגים: איילת השחר, "הקארום החתום של מצרים" (תל אבו סלימה), בית צור, תל ג'מה, רמת רחל, מגידו, חצור.
עבודתו המדעית.
השתתפותו (בין השנים 1969-1978) במשלחת החפירות שניהל פרופ' נחמן אביגד ברובע היהודי בירושלים הביאה לכך ששינה את כיוון התעניינותו המדעית, מתקופת הברזל לתקופה הרומית הקדומה. עבודת הדוקטורט שלו משנת 1990 נבעה מן התגליות שזמנן שלהי ימי הבית השני בירושלים, שחשפה משלחת אביגד. הדוקטורט שלו על "מקוואות טהרה יהודיים בימי הבית השני, המשנה והתלמוד", בהדרכתם של הפרופ' נחמן אביגד וישראל לי לוין, היה למחקר יסוד בנושא, שלא נחקר קודם לכן מן הבחינה הארכאולוגית.
בשנת 1978 עבר לעבוד ב"אגף העתיקות והמוזיאונים", בתפקיד מנהל הארכיון המדעי. מיד בתחילת עבודתו באגף החל בתהליך מחשוב קובץ אתרי העתיקות ורשימת החפירות של ישראל, וזאת באמצעות המחשב המרכזי של משרד החינוך והתרבות. בשנת 1986 שימש זמן קצר כארכאולוג מחוז המרכז. אחר-כך, עם כניסתו של אמיר דרורי לתפקיד המנכ"ל, סייע בידו בהפיכת אגף העתיקות לרשות ממלכתית, היא רשות העתיקות.
בשנת 1989 חזר לפעילות בחפירות ארכאולוגיות שכולן התרכזו בירושלים. תחילה חפר באזור ממילא הסמוך לשער יפו של העיר העתיקה, בו חשף קברים מתקופת ברזל II ומהתקופה הביזנטית, ובהם קבר האחים מימי הטבח שערכו הפרסים הססאנים בנוצרים (שנת 614), רובע שמחוץ לחומות העיר מן התקופה הביזנטית, וקטע מחומת העיר האיובית. בשנים 1994–1996 חשף יחד עם יעקב ביליג קטע מן הרחוב ההרודיאני הסמוך להר הבית ולקשת רובינסון, עם יובל ברוך חפר באזור ליד שער חולדה המזרחי של הר הבית.
משנת 1995 ועד שנת 2010 חפר רייך ביחד עם אלי שוקרון, חפירה מתמשכת בעיר דוד. חשובה במיוחד החפירה סמוך למעיין הגיחון, שחשפה חלקים בנויים וחצובים חדשים של מערכת המים הכנענית, זו המכונה מערכת פיר וורן. כך יכלו רייך ושוקרון להציע הבנה מחודשת, שונה בתכלית למה שהיה מקובל במחקר ביחס לאתר שהוא הנחפר ביותר בישראל. מבין המסקנות החשובות שעלו בחפירה נמנית העובדה כי נמצא שהמעיין היה מבוצר במגדל גדל-מידות כבר בתקופת הברונזה התיכונה II. כן הבחינו שפיר וורן למעשה איננו חלק ממערכת המים, שכן בתקופת הברונזה התיכונה הפיר לא נראה לעין ולא היה כלל נגיש. תחת זאת חשפו בצד המעיין חציבה גדולה (המכונה הברכה החצובה), שבה נשאבו מי המעיין על ידי תושבי העיר.
תגלית חשובה נוספת באותה ברכה חצובה, היו שברי בולות אנ-אפיגרפיות (כלומר עם איורים אך ללא כתב), וכמות עצומה של עצמות דגים, מתוארכים בעזרת החרסים לשלהי המאה ה-9 לפנה"ס וראשית המאה ה-8 לפנה"ס, תקופה שלא הייתה מוכרת מבחינה ארכאולוגית בתולדות העיר.
בעברה השני של גבעת עיר דוד חשפו וזיהו חלקים מבריכה מדורגת גדולה, אותה זיהו עם בריכת השילוח של ימי הבית השני, מן הרחוב המדורג שעלה ממנה להר הבית ומתעלות הניקוז המרכזיות של העיר שמתחת לרחוב המרוצף, כולם שרידים משלהי ימי הבית השני.
פעילות רבת שנים זו בירושלים הפכה את רוני רייך לאחד מחוקריה המובהקים של העיר. על תרומותיו לחקר תולדותיה של ירושלים זיכתה אותו העיר ירושלים, בשנת 2000, בפרס ירושלים לארכאולוגיה. בשנת 2012 הוענק לו מטעם נשיא אוסטריה "צלב הכבוד למדע ולאמנות, דרגה I".
בשנת 1995 התקבל כחבר סגל בחוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת חיפה, תחילה כמרצה בכיר לארכאולוגיה קלאסית, משנת 2002 כפרופסור חבר ומשנת 2006 כפרופסור מן המניין. בין השנים 2002–2005 עמד בראש החוג לארכאולוגיה.
בשנת 2010 מונה כיושב ראש המועצה הארכאולוגית שתפקידה לייעץ לשר החינוך והתרבות ולרשות העתיקות בנושאי ארכאולוגיה.
נוסף על מחקריו בשני תחומי המחקר העיקריים שלו: מקוואות טהרה וארכאולוגיה של ירושלים, עסק גם באספקטים שונים של חיי היום-יום בימי הבית השני בארץ ישראל. מבין אלה בולט המחקר המקיף שלו על משקולות אבן שהיו נפוצות בשימוש בעיקר בירושלים.
בשנת 2011, במסגרת כנס מחקרי עיר דוד ה-12, חשף את מחקרו בנוגע לתאריך חציבתה של נקבת השילוח והביע את עמדתו כי הנקבה מוקדמת יותר לימיו של המלך חזקיהו. דבר זה הנוגד את העמדה המקובלת בקרב רוב החוקרים עד אז.
פעילות להפצת הארכאולוגיה.
רייך ראה גם חשיבות גדולה להביא את דבר המחקר והתגליות הארכאולוגיות לידיעת הציבור הכללי. מכתיבת מאמרים פופולריים, דרך סיוע לאתר האינטרנט של רשות העתיקות, ובעיקר פיתוח החלק התיירותי באתרים שחפר. כך לקח חלק בפיתוח הפארק הארכאולוגי ליד הר הבית ומרכז דוידסון להמחשה חזותית שבו (כולל בניית המודל הווירטואלי האינטראקטיבי שלו שהיה ראשון מסוגו בישראל), ופיתוח מרכז המבקרים שליד מעיין הגיחון שבעיר דוד.
תרגומיו.
רייך תרגם לעברית יצירות מתחום האדריכלות והתרבות הקדומה, כמו גם מן הספרות והשירה בת ימינו. בין היתר תרגם את ספרו של ויטרוביוס, על אודות האדריכלות (1997), פלאדיו, ארבעת הספרים על האדריכלות (2000), ויניולה, הכללים על חמשת האורדרים של האדריכלות (2002). רוס קינג (Ross King), הכיפה של ברונלסקי (2003). וינסאן, ירושלים של מטה (2008). פליניוס, חקר הטבע – ספרים 33–37 (2009).
לאלה נתוספו תרגומים שיצאו בדפוס: המחזה "שיחות של פליטים" מאת ברטולט ברכט (1996). ממאות השירים שתרגם לעברית מגרמנית ומאנגלית יצא לאור ספרו של כריסטיאן מורגנשטרן "שירי גרדום" (2004). כן תרגם מגרמנית את ספרה של אימו, הרטה רייך, "בתוך יומיים" (הוצאת כרמל, 2009), המתאר את סיפור מנוסתה מאירופה בשנים 1938–1944.
פגוש את הספרטנים
פגוש את הספרטנים (באנגלית: Meet the Spartans) הוא סרט קולנוע קומי, שבוים על ידי ג'ייסון פרידברג ואהרון זלצר. הסרט דומה ברובו לסדרת הסרטים מת לצעוק ולסרט סופרהירו. הסרט לועג בעיקר על הסרט 300 המצליח, אבל לועג גם על מגוון סרטים ואישים כגון: טרויה, החוש השישי, בריטני ספירס, קווין פדרליין, ריאן סיקרסט, לינדזי לוהן וג'ורג' בוש.
עלילה.