הקרב האחרון ליד נהר סילרוס היה מר ועקוב מדם; ספרטקוס ניסה לפלס את דרכו בין המוני החיילים הרומאים, בניסיון להגיע לקראסוס עצמו ולהרגו לפי חרב. הוא נלחם בעוז והרג בדרכו שני שרי-מאה רומאים. אפיאנוס מתאר את מותו כך: לבסוף, אחרי לחימה עיקשת, נדקר ספרטקוס והומת בסערת הקרב. מותו בישר למורדים את הפסדם בקרב, והם החלו לנוס משדה המערכה. אלה שהצליחו לברוח פגשו את צבאו המתקדם והולך של פומפיוס, שניצל את המפגש הזה להותיר את חותמו האכזר. הוא ציין כי "עקר את המלחמה מן השורש".
תוצאות המרד.
לאחר הקרב ליד נהר סילרוס עלה בידי הרומאים לשבות כששת אלפים מורדים ולשחרר כשלושת אלפים אזרחים רומאים שנשבו על ידם. על מנת להטיל מורא בלב העבדים באימפריה, שלא יעזו למרוד בעתיד, צלבו הרומאים את המורדים השבויים על צלבים שניצבו לאורכה של דרך הויה אפיה מקפואה לרומא, מרחק של כ-200 ק"מ.
בתום המערכה חזרו צבאות קראסוס ופומפיוס לרומא, והותירו את צבאותיהם סמוכים על שערי העיר. הם דרשו את מינוים האישי לקונסול של שנת 70 לפנה"ס, והחזיקו בצבאם כאיתות מאיים. שניהם ציפו לערוך מצעד ניצחון (triumph), וכל אחד מהם חשב שמגיע לו יותר מן השני: פומפיוס זכה בסופו של דבר למצעד כזה על הישגיו בספרד. קראסוס לעומת זאת, לא זכה למצעד ניצחון גדול, אלא למצעד ניצחון צנוע (ovatio), מכיוון שניצח מרידת עבדים, שנחשבה לתופעה בזויה בחברה הרומאית. מרד העבדים השלישי של ספרטקוס נותר חקוק בזיכרון הרומאי למשך מאות שנים. כעבור שנים רבות היו רומאים שחזרו וטענו כי מספר העבדים שברשותם נמוך ממה שידוע, על מנת להימנע מסכנת התסיסה שריחפה כמורשת מאיימת של מרד ספרטקוס.
מלחמת העבדים השלישית במחקר המודרני.
חוקרים מודרניים שחוקרים את האירועים מבינים שישנה בעיה יסודית במחקר, שהיא החד צדדיות של המקורות, זאת מאחר שהחוקרים רואים רק את צידו של הרומאי ללא יצגו של הצד המורד. למרות זאת במחקרים שנעשו, כמו מחקרו של זאב רובינזון, חוקרים את השאלה האם המרידה הייתה אכן מרידה רק של עבדים. התשובה שרובינזון נותן לשאלה זו היא שסביר שאכן היו בצד המורד אנשים חופשיים, אך הוא גם טוען שאין לנו אפשרות לדעת את היחס שלהם בצבא המורדים. אך הוא כן טוען שהמרידה איננה תוצאה של אירוע מקומי, אלא התפתחות של אירועים והתמרמרות של אזרחים ועבדים שהובילה למרידה. אחת הביסוסים שרובינזון נותן היא העובדה שמרידות בקנה מידה מוקטן נמשכו כמעט עשור לאחר שפומפיוס הכריז כי "עקר את המרידה מן השורש".
בנוסף לסוגיית כוח האדם שהרכיב את צבא העבדים, כתב רובינזון גם על השימוש במרד ספרטקוס במחקר הסובייט. כאשר הוא מציג במאמר את השימוש הרב שנעשה במרידה, כשפעמים רבות ציינה את ניצחון הפלורטריון. אך מנגד, רובינזון מתאר במחקרו כיצד האופן בו נעשה שימוש בסיפור המרד משתנה מתקופה לתקופה, ואף טוען שהחשיבות שהסובייטים ייחסו למרידה איננה במרידה עצמה אלא השימוש התעמולתי שהם עשו בו.
אם כן, ניתן לראות שהעיסוק במרידה בכל ההבטים לא איבדה מהרלוונטיות כבר יותר מ-2000 שנה.
סרטים וסדרות טלוויזיה.
במהלך השנים יצאו מספר סרטים המספרים את סיפורה של המלחמה, הם מתמקדים בעיקר במנהיג המורדים ספרטקוס, אך מספרים את סיפורה של המלחמה עד הסוף הטרגי. סטנלי קובריק ביים את הסרט "ספרטקוס" בשנת 1960 בכיכובו של קירק דאגלס. בינואר 2010 יצאה סדרת טלוויזיה אמריקאית בשם "ספרטקוס" המתמקדת בחייו של ספרטקוס. עונות 3 ו-4 של הסדרה, עוסקות בפרוטרוט במהלכה של המלחמה.
התאבדויות חקלאים בהודו
התאבדות חקלאים בהודו זוכה לתשומת לב ציבורית, עקב היקפה ומניעיה.
בשנת 2012 המשרד לרישום פשעים בהודו דווח על 13,754 התאבדויות של חקלאים. יחס המתאבדים נע בין 1.4-1.8 לכל 100,000 תושבים במשך תקופה של 10 שנים מ-2005. ביחס לשאר האוכלוסייה גבוה שעור ההתאבדות אצל חקלאים בכ-23%.
בהודו, כ-60% מהאוכלוסייה נשען על חקלאות כמקור פרנסה ישיר או עקיף, והיא מהווה כ-18% מהתוצר המקומי הגולמי. התאבדות חקלאים מהווה 11.2% מכלל ההתאבדויות במדינה. חוקרים העלו השערות שונות ולפעמים סותרות באשר לסיבה לתופעה, ביניהן אנומליות בגשמי המונסון, לחץ נפשי עקב חובות גדולים, גידולים מהונדסים גנטית, מדיניות ממשלתית, בריאות נפשית, בעיות משפחה, הרגלי שתייה והימורים ועוד.
בשנת 2020 חלה עלייה במקרי ההתאבדויות של חקלאים בהודו, וזו הייתה אחד הגורמים למחאת החקלאים.
התאבדות חקלאים בהודו
קתרין קייב
קתרין קייב (באנגלית: Kathryn Cave; נולדה ב-1948 באלדרשוט, המפשייר, אנגליה), היא סופרת ילדים בריטית, כלת פרס אונסקו הבינלאומי הראשון בספרות ילדים למען הסובלנות שהוענק לה עבור ספרה "משהו אחר ".
בעברה עבדה כעורכת בהוצאות הספרים פינגווין. כיום היא עובדת כעורכת בהוצאות ספרים ומנחה סדנאות כתיבה.
לקייב שלושה ילדים. היא מתגוררת בהמפסטד, צפון לונדון.
דנילו לואיס דה סילבה
דנילו לואיס דה סילבה (בפורטוגזית: Danilo Luiz da Silva; נולד ב-15 ביולי 1991), המוכר בשם דנילו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני ביובנטוס ובנבחרת ברזיל.
דנילו החל את הקריירה באמריקה פוטבול קלוב (בלו הוריזונטה) לפני שעבר לסנטוס, שם כבש את שער הניצחון בגמר הגביע ליברטדורס 2011. ב-2011 עבר דנילו לפורטו שם זכה באליפות בשתי העונות הראשונות שלו במועדון.
דנילו זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ברזיל בכדורגל ב-2011. בנוסף דנילו זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2011 ובמדליית כסף באולימפיאדת לונדון 2012.
קריירת קבוצות.
תחילת הקריירה.
דנילו נולד בביקאס, מינאס ז'ראיס. הוא הצטרף למחלקת הנוער של אמריקה פוטבול קלוב (בלו הוריזונטה) בגיל 12, ועלה לבוגרים ב-2009 עת שיחקה הקבוצה בליגה המחוזית של מינאס ז'ראיס ובסרייה C.
במאי 2010 עבר דנילו לסנטוס, הוא זכה באליפות סאו פאולו בכדורגל ב-2011. דנילו שיחק 90 דקות בשני המפגשים בגמרי גביע הליברטדורס נגד פניארול וכבש את שער הניצחון במשחק הראשון אשר הסתיים בתוצאה 1–2.
פורטו.
בתחילת ינואר 2012 עבר דנילו לפורטו לאחר גביע העולם לקבוצות 2011.
דנילו חתם בפורטו עד יוני 2016 עבור 18 מיליון אירו וסעיף שחרור של כ-50 מיליון יורו. תחילה הוא שימש כמחליף לכריסטיאן ספונרו, כשמאוחר יותר הפך לשחקן הרכב.
ריאל מדריד.
ב-31 במרץ 2015 יצאה הודעה רשמית מטעם פורטו וריאל מדריד על כך שדנילו סיכם בריאל מדריד ויעבור אליה בתחילת עונת 2015–2016. ריאל מדריד שילמה לפורטו 31.5 מיליון אירו. והוא חתם ב-9 ביולי 2015 על חוזה במועדון עד יוני 2021. ב-24 באוקטובר כבש דנילו את שער הבכורה שלו בריאל מדריד בניצחון 1–3 על סלטה ויגו.
מנצ'סטר סיטי.
ב-23 ביולי 2017 חתם דנילו במנצ'סטר סיטי לחמש שנים. סכום ההעברה המשוער הוא כ-30 מיליון יורו.
יובנטוס.
ב-7 באוגוסט 2019 חתם לחמש שנים ביובנטוס תמורת 37 מיליון אירו.
נבחרת לאומית.
בעקבות יכולתו הטובה במדי סנטוס, זומן דנילו לנבחרת הבוגרת של ברזיל בכדורגל ב-14 בספטמבר 2011. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במפגש הראשון של הסופרקאלסיקו של אמריקה (ארגנטינה נגד ברזיל) אשר הסתיים בתוצאה 0-0. באותה השנה הופיע גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקולומביה. בגמר פגשה ברזיל את פורטוגל ואותה ניצחה 2–3 לאחר הארכה.
דנילו ייצג את נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 23 באולימפיאדת לונדון 2012. לאחר שרשם 4 הופעות ושער נגד נבחרת ניו זילנד (3-0) הוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף.
ח'אלד חוסני זועבי
ח'אלד חוסני זועבי (בערבית: خالد حسني زعبي; נולד ב-10 בנובמבר 1952) הוא עורך דין ערבי מוסלמי; כיהן כיושב ראש ועד מחוז הצפון בלשכת עורכי הדין בישראל (2003–2019) וכיהן כחבר הוועדה לבחירת שופטים (2011–2018), פעיל זכויות אדם.
ביוגרפיה.
ח'אלד חוסני זועבי נולד בשנת 1952 בנצרת. גדל בעיר זאת ובה למד את לימודיו היסודיים והתיכוניים. בשנים 1971 עד 1975 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו הוענק לו התואר תואר בוגר במשפטים. את התמחותו עשה במשרד עורכי דין בירושלים, ולאחר מכן בבית המשפט המחוזי בנצרת, כמתמחה של נשיאו הראשון, יוסף בהלול.
בשנת 1976 הוסמך כעורך דין, ובאותה שנה פתח את משרדו בנצרת. כעורך דין עסק בתחום המשפט האזרחי בעיקר בנושאי מקרקעין, בנקאות, כינוס נכסים, גישור ובוררות ועניינים אחרים. במשרד מועסקים עורכי דין נוספים. בשנת 1993 הוסמך להיות נוטריון.
ח'אלד חוסני זועבי נשוי ואב לחמישה ילדים בוגרים, שאחד מהם בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית.
פעילות ציבורית.
עו"ד זועבי היה חבר הוועד המקומי של לשכת עורכי הדין בנצרת, בטרם הוקם מחוז הצפון של לשכת עורכי הדין. היה חבר במשך שתי קדנציות בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז חיפה. עם הקמת מחוז הצפון של הלשכה בשנת 2003 נבחר לקדנציה הראשונה של ועד המחוז הצפון ונבחר להיות יושב הראש הראשון של ועד המחוז למשך 4 שנים. לאחר מכן נבחר פעמיים נוספות לתפקיד בשנת 2007 ובשנת 2011 עד יוני 2019.
כיושב בראש הראשון של ועד המחוז השתתף בהקמת מוסדות הלשכה במחוז והקמת הוועדות הסטטוטריות, ועדת האתיקה ובית הדין המשמעתי. בעקבות פרסום בעיתון "כלכליסט" הגיש במאי 2019, יחד עם מנכ"ל מחוז הצפון, עו"ד פארוק עומרי, תביעת דיבה בסכום כולל מיליון ש"ח נגד העיתון ושלושה מעובדיו. במאי 2022 נדחתה התביעה.
בשנת 2003 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כסגן ראש לשכת עורכי הדין בישראל למשך 4 שנים ובשנת 2007 נבחר לתפקיד זה לתקופת כהונה נוספת.