אומנם בני עמון יכולים להתגייר, אך התורה מונעת מהם, כקרוביהם ממואב, להתערב בישראל בקשרי נישואים: "לֹא יָבֹא עַמּוֹנִי וּמוֹאָבִי בִּקְהַל ה', גַּם דּוֹר עֲשִׂירִי לֹא יָבֹא לָהֶם בִּקְהַל ה', עַד עוֹלָם", והסיבה: "עַל דְּבַר אֲשֶׁר לֹא קִדְּמוּ אֶתְכֶם בַּלֶּחֶם וּבַמַּיִם בַּדֶּרֶךְ בְּצֵאתְכֶם מִמִּצְרָיִם וַאֲשֶׁר שָׂכַר עָלֶיךָ אֶת בִּלְעָם בֶּן בְּעוֹר מִפְּתוֹר אֲרַם נַהֲרַיִם לְקַלְלֶךָּ".
אולם, על פי המשנה, איסור החתנות הוא רק עם הגברים שהתגיירו מבני עמון וצאצאיהם הגברים אחריהם, אך אין איסור לשאת עמוניות שהתגיירו או בנות של מתגיירים מבני עמון. דוגמה ידועה למתגיירת מבני עמון שנישאה ליהודי היא נעמה העמונית, אשת שלמה המלך ואימו של רחבעם מלך יהודה. בתלמוד הבבלי מובא דיון נרחב בטעם היתר הנשים מבני עמון ומואב.
בספר עזרא ונחמיה, בתחילת ימי בית שני, מסופר על נישואי תערובת רבים עם בני עמים אלו ועל מאבקם העיקש של מנהיגי המתיישבים לסלקם מישראל על פי דין התורה.
עם זאת, בתלמוד הבבלי מסופר על יהודה גר עמוני שבא לפני חכמים ושאל אם הוא מותר לבוא בקהל ישראל. רבן גמליאל פסק שאסור, על פי דין התורה, אך רבי יהושע התיר לו בטענה ש"כבר עלה סנחריב מלך אשור ובלבל את כל האומות", וכל הפורש - מהרוב פורש. כלומר, משום שהעמים התערבבו, התבטלו העמים האסורים ברוב של שאר העמים, ולכן, אחרי גיור, הם מותרים כשאר העמים. שיטת רבי יהושע נפסקה להלכה.
איסור דרישת שלומם וטובתם של בני עמון.
לצד איסור הנישואים עם בני עמון ומואב, אסרה התורה גם לדרוש שלומם וטובתם - "כָּל יָמֶיךָ לְעוֹלָם".
בעקבות כך, חז"ל מבקרים את דוד המלך על ששלח לנחם את חנון מלך בני עמון על מות אביו, מעשה שתוצאותיו הביאו למלחמות קשות - כל זאת משום שעבר על צו התורה, אלו דבריהם:
כליפות
הראב&quot;ד
מחלת עור
מחלת עור היא שם כולל לקבוצה של מחלות הפוגעות במערכת הכסות. קיימות מחלות עוריות ראשוניות, מחלות דלקתיות סיסטמיות, מחלות זיהומיות, תפרחות משניות, תגובות לתרופות ומחלות קולגן או מחלות סיסטמיות אחרות.
מחלות העור נחקרות במסגרת ענף הדרמטולוגיה שמתייחס לפתולוגיות בכל שכבות העור (האפידרמיס, הדרמיס וההיפודרמיס); פתולוגיות בשכבה העליונה הן השכיחות יותר.
רקע.
העור הוא אחד האיברים הגדולים של הגוף. במבוגר, שטח העור מגיע ל-1.5 עד 2 מ"ר ומשקלו יכול להגיע ל-18 עד 20 ק"ג. העור מונע את כניסתם של מיקרואוגניזמים ואנטיגנים לגוף. הוא מווסת את כמות הנוזלים ואת טמפרטורת הגוף, מגן נגד הקרינה האולטרה סגולה ואחראי על סינתזת ויטמין D.
העור הוא איבר שכבתי, הבנוי משלוש שכבות:
לכל שכבה מבנה, תאים ומחלות משלה.
בנוסף, כולל העור את השְׂעָרוֹת, הציפורניים ובלוטות החֵלב (טפולות העור (adnexa)).
מחלות עור גנטיות ומשפחתיות.
מחלות עור תורשתיות נקראות "גנו-דרמטוזות". הבסיס התורשתי יכול להיות בעל תורשה ברורה (רצסיבית או דומיננטית), או מחלות המופיעות בשכיחות גבוהה יותר אצל משפחות מסוימות לעומת השכיחות באוכלוסייה הכללית (clustering).
תמס בועתי של העור.
תמס בועתי של העור (Epidermolysis Bullosa) הוא מחלה תורשתית מולדת, שבה יש פגם בחיבור בין שכבות העור עצמן. מקובל לחלק את המחלה לשלוש קבוצות לפי אופן הפגיעה – כאשר הפגיעה יכולה להיות באפידרמיס עצמו, בתאים הבזאליים, בחיבור שבין האפידרמיס לדרמיס, או בשכבה הדרמלית. התורשה אוטוזומלית – דומיננטית או רצסיבית. הפגיעה במחלה זו, מלבד היווצרותן של שלפוחיות, יכולה לערב גם את מערכת העיכול, או לגרום לצלקות, אובדן של ציפורניים ודיסטרופיה שלהן (פגם או ליקוי, בתפקוד או באנטומיה).
יובש העור (Ichthyosis).
במרבית המקרים, סימני המחלה מופיעים בלידה או סמוך לזמן הלידה. קיימות צורות שונות לפי צורת ההורשה, וקיימת גם צורה נרכשת אצל מבוגרים, שבהם המחלה מלווה בגידולים ממאירים. מחלות אלו מאופיינות בקשׂקשׂת הנוצרת כתוצאה מהפרעות בקרטינזציה של העור. בחלק מן המקרים יש הקלה בתופעות העוריות בתקופת הקיץ. המחלה מטופלת בחומרים המביאים להגברת הלחות של העור. התורשה יכולה להיות רצסיבית, דומיננטית או בת-אחיזה ל־x.
טרשת גבשושית.
טרשת גבשושית (Tuberous sclerosis) היא מחלה תורשתית שנובעת מפגיעה בגנים TCS1 או TCS2. גן זה מקודד לחלבון tuberin שהוא סוג של מַדְבַּר גידול (tumor suppressor). המחלה מועברת בצורה אוטוזומלית דומיננטית, בחדירות משתנה. המאפיינים העיקריים של המחלה הם אפילפסיה, פיגור שכלי ואנגיופיברומות בפנים – חטטיות (פפולות) כיפתיות ורודות אדומות בפיזור סימטרי על הלחיים. מעבר לכך המחלה עלולה לפגוע כמעט בכל איבר בגוף - במערכת העצבים המרכזית (בליטות בין החומר הלבן והאפור בקורטקס), כתמים היפופיגמנטריים בעור (דמויי עלה - ash leaf), רבדומיומה (גידול של השריר) בעליה, ציסטות בכליות, נקבים באמייל ופיברומות בחניכיים, המרטומה של הרשתית.
קסרודרמה פיגמנטוזום.
קבוצת מחלות תורשתיות נדירות אוטוזומליות רצסיביות. במחלות אלו קיים פגם ביכולת הגוף לתקן נזקים ב־DNA – בעור של חולים אלו קיימת רגישות יתר לאור על סגול באזורי העור החשופים לשמש. מתפתחת אריתמה (אודם) וקשׂקשׂים בדומה לשינויים שגורמת בכוויית שמש. במשך מספר שנים העור נעשה דק ואטרופי, עם נמשים וטלנגיאקטזיה. שינויים דומים מופיעים בעיניים, עם דלקת ופיגמנטציה של הלחמית ולעיתים עם דלקת קרנית והפרעות בראייה. בגיל ההתבגרות עלולים להופיע גידולים ממאירים בעור הפגוע, בעיקר קרצינומה קשׂקשׂית אך גם קרצינומה של תאי הבסיס, או מלנומה ממאירה.
אטופיק דרמטיטיס.
מחלה זו, המכונה גם "דלקת עור אטופית" ו"אסתמה של העור", מתבטאת דלקת כרונית של העור והיא שכיחה ביותר אצל תינוקות. ההורשה אינה בתבנית דומיננטית או רצסיבית אלא מסוג clustering – ל־60% מהחולים במחלה זו יש רקע משפחתי של מחלה אטופית (כגון, נזלת אלרגית ואסתמה). היא מאופיינת באדמומיות של העור, פריחה אקזמטוטית וגרד. לילדים החולים במחלה זו יש נטייה לפתח נזלת אלרגית ואסתמה. במרבית החולים רמת הנוגדן IgE גבוהה, פי 5 עד 10 מהנורמה. אצל חלק מהחולים ניתן למצוא הפרעות בחיסון התאי – יצירה מופחתת של אינטרפרון גמא למשל. בנוסף החולים נושאים את החיידק סטפילוקוק אוראוס בשכיחות גבוהה מאוד ביחס לאוכלוסייה הכללית, כי העור הסדוק מעלה את יכולתם של החיידקים להיכנס לתוכו. סוברים כי אחד הגורמים המביאים למחלה הוא רמות גבוהות מדי של האנזים הכימוטרופי, אשר גורם לפגיעה מוקדמת בתאים ובפרט ב־corneodesmosomes, ועל ידי כך מביא לפגיעה בחיץ של העור וביכולתו לחסום איבוד נוזלים או מניעת כניסה של פתוגנים.
פסוריאזיס.
מחלה נפוצה יחסית המאופיינת בתורשה מסוג clustering. זו מחלה כרונית של העור הפוגעת בכ־1%–3% מהאוכלוסייה והיא מתחילה לפני גיל 20. הנגעים במחלה זו מאופיינים באזור אריתמטוטי (אדום) כתוצאה מהרחבה של כלי דם, ומעליו שכבה קשׂקשׂית. המחלה נוצרת כתוצאה מתחלופה מוגברת של התאים. במצב נורמלי התאים משכבת הבסיס של האפידרמיס מתחלקים ונודדים אל שכבת הקרן במשך 35 ימים ולאחר מכן מתנתקים, לעומת זאת בפסוריאזיס הנדידה של התאים משכבת הבסיס לשכבת הקרן אורכת 7 ימים בלבד, התאים לא מספיקים למות ולכן לא מתנתקים ומתקבלת קשׂקשׂת. קיימות כמה צורות של ביטוי קליני – הצורה השכיחה בגיל הילדות היא פסוריאזיס רובדית (psoriasis vulgaris) יש נטייה להופעת פריחה באזורים האקסטנסוריים, ולעיתים בצורת רבדים. לעיתים קיימים גם שקעים נקודתיים על הציפורן עצמה וזהו סימן למחלה. פסוריאזיס טיפתית (guttate) - מתבטאת בנגעים עגולים, קטנים ומפושטים על פני הגוף. לרוב צורה זו מופיעה בעקבות זיהום סטרפטוקוקלי או וירלי, מכת שמש או לאחר גמילה מטיפול בסטרואידים.
פסוריאזיס אינוורסה - מערבת אזורים פלקסוריים - הנוטים להיות לחים יותר ולכן תהיה פחות קשׂקשׂת. בפסוריאזיס ניתן לטפל בחשיפה לאור על סגול- UVB (למשל בים המלח, שם קרינת ה־UVA נמוכה יחסית ומורידה את סכנת הכוויות), משחות סטרואידיות, שימוש ברטינואידים ועוד.
נוירופיברומטוזיס.
מחלה הקשורה בפגיעה במערכת העצבים, כרוכה בפגיעה בגן המייצר נוירופיברין, במחצית מהמקרים אלו מוטציות חדשות בגן. נוירופיברומטוזיס יכולה לערב בין היתר כתמי "קפה בחלב" על פני הגוף, נמשים באזורים שאינם חשופים לשמש, נודולים מסוג Lisch nodules בעיניים, גליומה של העצב האופטי, דיספלזיה של עצם היתד ועוד. לצורך אבחון המחלה יש לאבחן 2 קריטריונים קליניים מתוך 7 כאמור לעיל, וכאשר קרוב מדרגה ראשונה שחולה יש צורך רק בקריטריון אחד נוסף למתן האבחנה. התסמונת מלווה בסיבוכים שונים, לרבות סיבוכים במערכת העצבים (אפילפסיה, הידרוצפלוס), קומה נמוכה, סקוליוזיס, התבגרות מוקדמת, יתר לחץ דם וכו'.
קריאטוזיס פילאריס.
מחלת עור נפוצה מאוד המתאפיינת בעור מחוספס ובהופעת גבשושיות קטנות על פני העור, בעיקר בזרועות. לא מדובר במחלה מסוכנת, והמטופלים מתלוננים בעיקר על המראה הלא אסתטי של העור. אצל אנשים רבים מתלווה קרטוזיס פילאריס לדלקת עור אטופית אך היא יכולה להופיע לבדה, ללא מחלות נלוות.
אחר.
הפרעות נוספות הכוללות מרכיב גנטי תחת קבוצה זו, הן בין היתר:
נגעים מולדים של כלי הדם וביטויים של דלקת כלי דם בעור.
נגעים מולדים של כלי הדם.
ל־50% מהיילודים יש נגע מולד של כלי דם, וזהו הנגע המולד השכיח ביותר. נהוג לחלק את הנגעים של כלי הדם לשתי קבוצות עיקריות:
המנגיומה.