פרט לתרה וכרתים, שני האתרים היחידים, פרט לאווריס, בהם נמצאו חפצים של התרבות המינואית הם תל כברי בישראל ואללח' בטורקיה. מנפרד ביטאק שיער שהיה קשר קרוב עם שליטי אווריס, ושהבניינים המפוארים המעוטרים בציורי קיר, איפשרו למינואים לקיים פולחנים במצרים. הארכאולוג הצרפתי איב דואו הציע שהייתה קולוניה מינואית על אי בדלתא המצרית.
מוטי רביד
יצחק יהודה יחיאל ספרין
יצחק יהודה יחיאל סאפרין
המשמרת הצעירה - תנועת נוער פוליטית ברוסיה
המשמרת הצעירה של מפלגת רוסיה המאוחדת
וילי דיקסון
ויליאם ג'יימס "וילי" דיקסון (באנגלית: William James "Willie" Dixon; 1 ביולי 1915 - 29 בינואר 1992) היה מוזיקאי בלוז אמריקני. הוא היה זמר, מלחין וכותב שירים, נגן קונטרבס וגיטרה בס ומפיק מוזיקלי. היה מבין מעצבי "הבלוז של שיקגו" (יחד עם מאדי ווטרס) וחוליה חשובה בקשר שבין הבלוז לרוקנרול, כאשר עבר עם צ'אק ברי ובו דידלי בשנות ה-50 של המאה ה-20.
בין היתר חיבר את השירים "Little Red Rooster", "Hoochie Coochie Man", "Evil", "Spoonful", "Back Door Man", "I Just Want to Make Love to You", "I Ain't Superstitious", "My Babe", "Wang Dang Doodle" "Bring It On Home", שבוצעו על ידי אמנים כגון בוב דילן, קרים, ג'ימי הנדריקס, לד זפלין, היארדבירדס, אריק קלפטון, האבנים המתגלגלות, גרייטפול דד, קווין, מגאדת' ועוד.
תולדות חייו.
דיקסון נולד בויקסבורג, מיסיסיפי. ב-1936 השתקע בשיקגו, שם זכה לתהילה כמתאגרף.
בין השנים 1950–1965 היה מפיק ו"צייד כישרונות" בחברת צ'ס רקורדס ומאנשי המפתח בחברה; במסגרת זו עבד עם אמני הבלוז הגדולים של התקופה כבאדי גאי, האולין' וולף, ג'ון לי הוקר, סאני בוי ויליאמסון, ליטל מילטון, מאדי ווטרס ועוד.
בשנות ה-60 ערך סיבוב הופעות באירופה יחד עם ממפיס סלים וסאני בוי ויליאמסון.
ב-1980 נבחר להיכל התהילה של הבלוז ובשנת 1989 זכה אלבומו "Hidden Charms" בפרס גראמי. ב-1994 נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ועידת לאטרן הרביעית
מיילי סירוס
פראדקין
פפריקאש עוף
יהושע אנגלמן
יהושע אנגלמן הוא רב, מוזיקאי, מורה ופסיכותרפיסט ישראלי.
רבנות.
אנגלמן למד כשבע שנים בישיבת הכותל בירושלים. בשל שאיפתו שלא להתפרנס מלימוד תורה, הקים בצעירותו חברת ניקיון. לאחר מכן לימד בישיבת הכותל, ישיבת עתניאל וישיבת שיח יצחק, וכן בבתי מדרש אורתודוקסים-פלורליסטיים כמו "חברותא" ו"קולות". שיעוריו עוסקים בתלמוד, חסידות וקבלה, עם פרשנות פסיכולוגית פילוסופית.
בין השנים 1998–2000 שימש כרב קהילת יקר בלונדון. לאחר מכן הקים עם הרב מיקי רוזן את קהילת יקר בתל אביב, שם שימש כרב עד שנת 2012.
עד שנת 2012 נמנה הרב אנגלמן עם הנהלת "שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם". הוא פרש בעקבות חילוקי דעות.
מוזיקה.
בתחילת שנות ה-90 בירושלים, החל אנגלמן להקליט את יצירותיו המוזיקליות. הוא מלחין ושר מוזיקה חסידית ישראלית-עכשווית. המוזיקה שלו מלודית ושקטה לרוב, וניכרת בה השפעה של ניגונים חסידיים דוגמת ניגוני ברסלב וחב"ד מחד, ומאידך של אמנים כגון לאונרד כהן ופינק פלויד.
פסיכותרפיה.
אנגלמן התמחה כמטפל גשטאלט ועשה לימודי השלמה לפסיכותרפיה בריג'נטס קולג' בלונדון ובמסגרות שונות בישראל. בין היתר עסק בטיפול בתחנה לבריאות הנפש בירושלים.
כיום הוא עוסק בעיקר בפסיכותרפיה, לצד עיסוקיו התורניים והמוזיקליים.
חיים אישיים.
אנגלמן נולד בלונדון בשנות השישים ועלה ארצה יחד עם משפחתו בהיותו בן 12. התגורר בעבר בתקוע, כליל, תל אביב, וכעת גר בירושלים. הוא גרוש, ויש לו שלושה בנים.
יצחק אייזיק אייכנשטיין
רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין מזידיטשוב (ה'תקס"ה, 1805 - ט' בסיוון ה'תרל"ג, 1873) היה האדמו"ר מזידיטשוב בדור השני של השושלת.
ביוגרפיה.
יצחק אייזיק נולד בגליציה בשנת ה'תקס"ה לרבי ישכר בעריש אייכנשטיין מזידיטשוב ולעטיא בתו של רבי אליהו לבינגר. היה תלמידו המובהק של דודו רבי צבי הירש מזידיטשוב מייסדה של החסידות.
אחר פטירת רבי צבי הירש המשיכו את דרכו אחיו רבי ישכר בעריש ורבי משה מסאמבור וחתנו-אחיינו רבי יהודה צבי מראזלה. לאחר פטירתם החל רבי יצחק אייזיק לכהן באדמו"רות בשנת ה'תרט"ו בהוראת רבי ישראל מרוז'ין. רבי יצחק אייזיק היה ידוע כגדול בתורה ובחסידות ותחת הנהגתו התרחבה מאוד החסידות. כדודו וכדרכה של שושלת זידיטשוב הרבה לעסוק בזוהר ובתורת הקבלה וכך גם ספריו שנכתבו על דרך קבלת האר"י. הוא מהבולטים מההוגים החסידים שדרכם הייתה דרך קבלת האר"י הקלאסית. חסידים רבים נהרו לחצרו ובהם גם רבנים ואדמו"רים חשובים. תלמידו המובהק היה רבי יוסף מאיר וייס מספינקא מייסד חסידות ספינקא. בניו וצאצאיהם כיהנו גם הם כאדמו"רים בזידיטשוב ובעיירות נוספות.
בשל ההערצה הרבה כלפיו, והעובדה שאדמו"רים רבים היו מתלמידיו, חדרו מנהגי זידיטשוב לחצרות חסידיות נוספות, בהם חסידויות טאש, קוסון, ספינקא, קומרנא, קאליב. כן שרדו ניגונים שמקורם בחסידות זידיטשוב בחסידיות בעלזא ובמונקטש.
ספריו:
צאצאיו.
חמשת בניו שימשו באדמו"רות.
יצחק אייזיק מזידיטשוב
קומנדטיו
ישראל מפילוב
יצחק אייזיק אייכנשטיין מזידיטשוב
משטרת מוסקבה
משטרת מוסקבה (ברוסית: Московская полиция), בשמה הרשמי: המינהל הראשי לענייני פנים של העיר מוסקבה (ברוסית: Главное управление внутренних дел Москвы) הוא גוף האכיפה והשיטור בעיר מוסקבה, זוהי המשטרה הגדולה ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה.
משטרת מוסקבה הוקמה לראשונה ב-19 בינואר 1722 וכיום המשטרה היא האחראית הבלעדית על אבטחת העיר בעת שנערכים בה אירועים בינלאומיים גדולים. מטה המשטרה ממוקם ברחוב פטרובקה 38, שהפך לכינוי כולל של משטרת מוסקבה.
מפקד משטרת מוסקבה מתמנה ומפוטר על ידי נשיא רוסיה על פי המלצת שר הפנים הממונה על המשטרה. לפני מינויו של מפקד המשטרה נוהג הנשיא להתייעץ בראש עיריית מוסקבה.
מפקד משטרת מוסקבה הנוכחי הוא אולג בראנוב, שהחליף בשנת 2016 את אנטולי יאקונין שכיהן בתפקיד משנת 2012. על משטרת מוסקבה מפקחים משרד הפנים הרוסי, ראש עיריית מוסקבה והפרלמנט העירוני של מוסקבה. במשטרה משרתים למעלה מ-50,000 שוטרים.
היסטוריה.
משטרת העיר מוסקבה הוקמה ב-19 בינואר 1722 ובראשה עמד האובר-פוליצמייסטר המוסקבאי שמונה על ידי המושל הכללי של מוסקבה. המשטרה נחשבה עוד בתקופת האימפריה הרוסית לאחת המשטרות האזוריות הטובות במדינה, לצד משטרת הבירה.
באוקטובר 1917 הסובנרקום (מועצת הקומיסרים העממיים) הקימה את מיליציית הפועלים של מוסקבה, שעל ארגונהּ היה אחראי מיכאיל רוגוב, ראש העיר הקומוניסטי הראשון של מוסקבה.
ב-1946 הקומיסרים העממיים הפכו לשרים ממשלתיים ומשטרת העיר הפכה למינהל לענייני פנים של הוועד הפועל העירוני של מוסקבה (Управление внутренних дел Мосгорисполкома). ב-1973 המינהל הפך למינהל הראשי לענייני פנים של מוסקבה, והמשיך לשאת שם זה עד לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-2011 המיליציה הפכה למשטרה (Полиция) שוב והמינהל הראשי לענייני לפנים של מוסקבה כונה המינהל הראשי של משרד הפנים במוסקבה שמכונה לעיתים בשמו הצארי "המשטרה המוסקבאית" (Московская полиция).
ב-11 בדצמבר 2010 התמודדה המשטרה עם אחת ההפגנות הגדולות ביותר בשנים האחרונות, כאשר מפגינים לאומנים רוסים הפגינו בכיכר המנז' במוסקבה נגד הקווקזים, לאחר ששבוע קודם נרצח אוהד של ספרטק מוסקבה בידי קווקזי. ההפגנות שהיו אלימות במיוחד הביאו למעצרם של מאות לאומנים ואוהדי ספרטק מוסקבה שהביעו הזדהות לרצח האוהד. המשטרה דיכאה את ההפגנות ביד קשה.
ב-22 בינואר 2011, הנשיא מדבדב פיטר את מפקד משטרת התנועה של מוסקבה הוותיק, סרגי קזאנצב, שעמד בראש המינהל המוסקבאי של משטרת התנועה הרוסית מאז 2001. במקומו מונה אלכסנדר אילין, שכיהן בתפקיד 4 שנים.
מאז דצמבר 2011 המשטרה התמודדה עם הפגנות של ארגוני אופוזיציה שונים. בנוסף, דווח כי בשנת 2011 המשטרה טיפלה בכ-173 אלף אירועי פשע.
מבנה.
משטרת מוסקבה כוללת 10 יחידות אזוריות ומחלקות מרכזיות הממוקמות במטה:
בעבר התקיימו גם הכוחות המיוחדים של משטרת מוסקבה, הוקמו ב-23 באוקטובר 1987 בתור אומו"ן מוסקבה. תפקידם היה למנוע הפגנות אלימות ולבצע השתלטויות מהירות במקרי חטיפה ובני ערובה המוניים. ב-2011 כוחות אומו"ן של משטרת מוסקבה אוחדו עם המרכז למטרות מיוחדות ותגובה מהירה של משרד הפנים וב-2016 הוכפפו למשמר הלאומי של רוסיה.
משטרת סנקט פטרבורג
משטרת סנקט פטרבורג (ברוסית: Полиция Санкт-Петербурга) או רשמית המינהל לענייני פנים של העיר סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד (ברוסית: Главное управление внутренних дел Санкт-Петербурга и Ленинградской области) היא גוף אכיפת החוק העיקרי בתחומי העיר סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד ומהווה אחד מגופי המשטרה הוותיקים ברוסיה. כ-20,000 שוטרים משרתים במשטרת העיר.
מטה המשטרה ממוקם בבניין האקדמיה לתעשייה קלה בשדרת סובורוב 50 בסנקט פטרבורג. בעבר, מטה המשטרה היה ממוקם ברחוב גורוחובאיה 2 בעיר (כיום מוזיאון המשטרות הפוליטיות).
מפקד המשטרה מתמנה על ידי נשיא רוסיה על בסיס המלצת משרד הפנים. עם שטח שיפוט בגודל 85,939 ק"מ רבוע ואחריות על אוכלוסייה בת כ-6 מיליון איש, זהו אחד מגופי המשטרה הגדולים ברוסיה.
היסטוריה.
המשטרה הוקמה על ידי פיוטר הגדול ב-7 ביוני 1718 בתור המשטרה הראשית של סנקט פטרבורג, כאשר למפקד משטרת סנקט פטרבורג הראשון מונה יהודי מומר בשם אנטון דיווער. תחת פיקודו המשטרה הקימה שירותי כיבוי אש והייתה אחראית לשלל תפקידים שלא היו חלק מתפקידי המשטרה.