המשימה גבתה קורבן עוד לפני שעזבה הצוללת את נמל ניו יורק כאשר איש צוות נפל מהסיפון וטבע. ב-4 ביוני 1931 עזבה הצוללת את חופי קונטיקט, לאחר סדרת צלילות ניסוי, בדרכה לים הפתוח. עד מהרה התקלקלו מנועי הצוללת וב-14 ביוני היא שלחה אות-מצוקה SOS וחולצה לכיוון חופי אירלנד. לאחר תיקונים בבריטניה הפליגה הצוללת לנורווגיה, ממנה הפליגה ב-23 באוגוסט לכיוון הקוטב הצפוני, תאריך מאוחר מדי למסע כזה. וילקינס גילה שבצוללת חסרים הגאי עומק (ייתכן שנשברו עקב הקרח), שבהיעדרם יכולת הניהוג של הצוללת מתחת לפני הקרח תהיה מוגבלת ביותר. מי השתייה קפאו והצוות סבל מקור עקב מחסור בגופי חימום. אך על אף זאת הגיעה הצוללת לקו רוחב 82°, 725 קילומטר מהקוטב, צפונה יותר מכל כלי שיט עד אז. וילקינס החליט לקחת דגימות קרח ולבצע מספר ניסויים בקרבת הקוטב. אחד ממממני המסע, הרסט, האיץ בו בשדר רדיו לחזור בו משום שהמסע מסוכן מדי. עקב נזק לאנטנות הכלי נחשבה הצוללת לאבודה עד ל-14 בספטמבר. וילקינס נסוג לאנגליה לתיקונים והתכוון לפנות שוב צפונה, אך נעצר עקב סערה. הצוללת נפגעה קשות ולבסוף טובעה ליד שפיצברגן, באישור הצי האמריקאי.
למרות כישלון המסע הצליח וילקינס להוכיח שצוללת מסוגלת לפעול מתחת לכיפת הקרח. הצוללת הראשונה שביצעה משימה זו נקראה אף היא נאוטילוס.
מותו והנצחתו.
וילקינס נפטר בארצות הברית וגופתו נשרפה. כחצי שנה לאחר מותו, ב-17 במרץ 1959, פוזר אפרו בקוטב הצפוני על ידי אנשי הצוללת סקייט (SSN-578) שעלתה אל פני השטח בקוטב.
על שמו נקראים מדף הקרח וילקינס באנטארקטיקה, נמל התעופה של ג'יימסטאון, דרום אוסטרליה ומסלול המראה בשדה התעופה של אדלייד. כתביו שמורים במכון לחקר הקטבים שבאוניברסיטת המדינה של אוהיו.
סאה בסאה
סְאָה בִּסְאָה היא מושג בהלכות ריבית שמשמעותו הלוואת סחורה בתורת הלוואה ולא בתורת מכירה, כאשר תשלום ההלוואה מתבצע בהשבת סחורה בכמות שווה לכמות שניתנה, בלא קשר לערך הסחורה. הלוואה כזו אינה נחשבת לאיסור ריבית מהתורה, אך נאסרה מדברי חכמים, מכיוון שקיימת אפשרות שעלות הסחורה תעלה וממילא התשלום עבור הסחורה בהשבת סחורה בכמות דומה, יהיה גבוה מהסחורה שנתקבלה כהלוואה. מסיבה זו, כאשר אדם מלווה לחבירו סחורה, עליהם לתאם את השבת הסחורה על פי שוויה שבאותו הזמן, ולא על פי הכמות.
האופנים בהם מותר.
מותר ללוות סאה כנגד סאה, אם יש ללוה מהסחורה בביתו. נחלקו בגמרא, האם צריך שיהיה ללוה סאה בביתו או שמספיק שיהיה בביתו אפילו פחות להלכה כתבו הפוסקים שאין צורך שיהיה ללוה בכמות שכנגד כל ההלוואה אלא מספיק שיהיה ברשותו אפילו כלשהו, וכבר מותר ללוות סאה בסאה. היתר נוסף שנאמר הוא אם יצא השער, פירוש שיש לחפץ כבר מחיר קבוע, מה שאומר שבכל רגע נתון ניתן לקנות את החפץ כך שמתייחסים לחפץ כאילו הוא קיים ברשותו של הלווה כל הזמן מכוח זה שיכול לקנותו בכל רגע נתון.
עד שיבוא בני.
במשנה נאמר: . המשנה קובעת, שלמרות שאסור לאדם ללוות מאדם אחר חיטין - שהם אובייקט שאינו נחשב לכסף כמובן - ולהחזיר לו אותו בפעם אחרת, דבר האסור באיסור "סאה בסאה", מותר לאדם ללוות מאדם אחר כסף כאשר הוא אינו לווה כדי להשתמש בכסף שאינו בידו באותה שעה, אלא כדי לפתור סיבה טכנית - מפתח של המחסן שבו אצורים החיטים אינו בידיו, אלא ביד בנו או שאבד ואינו יכול לפתוח זמנית את המחסן. מהמשנה אכן ניתן להסיק, כי יש לאדם באוצרו את כמות החיטים הנדרשת לו כעת ושאותה הוא לווה, אלא שמנוע הוא מלהשתמש בו מהסיבה הנזכרת. גדרי ההלכה אינם ברורים, מהו סכום המעות שמותר ללוות במקרה כזה, ורב הונא קובע את גבולות ההיתר: , כלומר - מותר לאדם ללוות חיטים בכמות של סאה אם יש לו באוצרו סאה, ויותר - בהתאם לכמות שבאוצרו. פסיקה זו מנוגדת לשיטתו של הלל הזקן החלוק על משנה זו כמוזכר בהמשך המשנה , ושכמותה פוסק שמואל רבו.
שיטה אחרת מקילה יותר, של רבי יצחק מקילה עוד יותר וקובעת כי "אפילו אם יש לו סאה לווה עליה כמה כורין". בתוספות הוזכרו שתי אפשרויות לפרש את דבריו: שיטת הריב"ן, שכאשר יש לאדם בביתו סחורה בכמות של סאה מותר להלוות סחורה בכמות זו פעמים רבות מפני שבכל פעם בנפרד אין להחשיב את הסחורה כהלוואה אלא כפתרון טכני, מכיוון שיש בידו של הלווה את הסחורה הנדרשת (ובשונה מכל הלוואה שהיא רק כאשר אין ללווה את סכום ההלוואה), ולפי פירוש אחר מותר גם להלוות כמות גדולה של סחורה בפעם אחת, מכיוון שלא יכול לחלוק על אף חלק מהסחורה דיני הלוואה, מכיוון שכל חלק וחלק מההלוואה בנפרד, אין להחשיב אותה כהלוואה מכיוון שיש ללווה את שוויה בבית. ההלכה נפסקת כרבי יצחק, מכיוון שכך נראה מברייתא שאותה מצטט רבי חייא, מסדר הברייתות, שציטט אותה כראיה לדברי רבי יצחק.
דיכאון אחרי לידה
דיכאון אחר לידה
דיכאון שלאחר לידה
זאב אלכסנדרוביץ'
זאב (וילהלם) אלכסנדרוביץ' (קרקוב, 6 באפריל 1905 - תל אביב, 5 בינואר 1992) היה צלם ישראלי, אשר הרבה לצלם בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20, תחילה בפולין, לאחר מכן בארץ ישראל (מ-1932) ובארצות שונות שבהן תייר, במיוחד יפן וארצות הברית.
קורות חייו.
נולד בקרקוב כבן יחיד לסיני ולהלה זיגמונט לבית רקובר. אביו, מנכבדי הקהילה וסוחר נייר אמיד, ייעד אותו להיות ממשיכו בעסק, אולם אלכסנדרוביץ' נטה מילדותו לצילום. בשנות ה-20 הרבה לצלם בפולין ובארצות אירופיות אחרות שבהן טייל. מתקופה זו נשמרו מאות צילומים.
בתחילת שנות ה-30 רכש אלכסנדרוביץ' צמד מצלמות לייקה חדישות, אשר אפשרו לו גמישות רבה בבחירת נושאי צילומיו. הוא הרבה לנסוע בעולם עם מצלמתו; ממסעות אלה נותרו צילומים רבים שצולמו בפולין, ביפן, בארצות הברית, במצרים ובלא מעט ארצות נוספות.
אלכסנדרוביץ' היה תומך פעיל ונלהב ברעיון הציוני. בין השנים 1932 ל-1935 ביקר בארץ ישראל שלוש פעמים וצילם בה אלפי צילומים, בעיקר בתל אביב וביפו, בחיפה, בירושלים, בטבריה, בחדרה, בעמק יזרעאל ובעמק הירדן. כמו כן צילם דיוקנאות של אישים מרכזיים בתנועה הציונית של אותם ימים, כגון חיים נחמן ביאליק, אורי צבי גרינברג, זאב ז'בוטינסקי, אב"א אחימאיר, חיים ארלוזורוב, נחום סוקולוב, יצחק בן-צבי ואחרים.
אלכסנדרוביץ' הגדיר את עצמו, בשיחותיו עם בני משפחתו, כ"צלם חובב", צלם שאינו תלוי לצילום בפרנסתו וחופשי לבחור כרצונו את נושאי צילומיו. גישתו זו לא מנעה ממנו לנסות לפרסם את עבודותיו ברבים. אלכסנדרוביץ' שלח מצילומיו למספר עיתונים יהודיים וציוניים בפולין ובארצות הברית, ואלה הדפיסו אותם כרפורטז'ות מצולמות בחתימתו.
התלהבותו של אלכסנדרוביץ' מהמדיום של הצילום ניכרת בכמות יוצאת הדופן של צילומים שהניבו שנות פעילות ספורות, שבהם מתועדים חיבתו לבני אדם באשר הם וכישרונו ביצירת מגע קרוב עם מושאי צילומיו. ברבים מהצילומים נראה שהצליח להציב רגלו במקומות שזר מזדמן היה נמנע או מתקשה מלהגיע אליהם. חשיבות רבה ראה גם בלכידת הרגע הנכון, ה"מכריע", ובצריבתו בסרט הצילום, תוך הקפדה יתרה על הקומפוזיציה הסופית. בצילומים שצילם בארץ ישראל ניכרת הזדהותו עם המפעל הציוני; זו באה יד ביד עם אמפתיה גדולה שחש כלפי כל תושבי הארץ, יהודים כערבים. שנותיו הפוריות של אלכסנדרוביץ' כצלם היו המחצית הראשונה של שנות השלושים.
ב-1936, נישא ללאה שלוש (1914-2010), בת ל, והשניים השתקעו בארץ ישראל. הוא הפסיק לצלם כמעט לגמרי והסתפק בצילום בני משפחה קרובים. הסיבות לכך אינן ברורות גם היום. נראה שהמרץ, שהוקדש קודם לכן לצילום, הופנה לכיוונים אחרים.
בעקבותיו של אלכסנדרוביץ', עלו גם הוריו לארץ ישראל ובה גם נפטרו.
בערוב ימיו חזר לעסוק מעט בצילומיו הישנים. הוא שלח כמה מהם לתערוכה הגדולה שארגן מוזיאון בית התפוצות, "עולם יהודי בעין המצלמה" (1984), וזכה בפרס מיוחד. בעקבות הזכייה מסר מספר לא גדול של הדפסים ותשלילים למרכז לתיעוד חזותי במוזיאון.
זאב אלכסנדרוביץ' נפטר בתל אביב. הוא הותיר אחריו את רעייתו לאה וארבעה ילדים משותפים.
11 שנים לאחר מותו התגלתה בביתו בדרך מקרה מזוודת עור מרופטת ובה הוטמן פרי יצירתו - למעלה מ-16,000 תשלילים שנמצאו מגולגלים בקופסאות פח. רובם הגדול של הצילומים לא הודפס בחייו. על ערכו וחשיבותו של האוסף עמדו חוקרים ואנשי מקצוע רבים לאחר תהליך ממושך של סריקה וזיהוי הצילומים (מקומות, אישים ותאריכים). פליאה היא לבני משפחתו כיצד לא הזכיר אפילו במילה את קיומו של אוסף התשלילים הגדול, במיוחד לאחר שזכה להכרה מחודשת כצלם בשנותיו האחרונות.
מאז 2010 אוסף אלכסנדרוביץ', המוחזק בידי משפחת הצלם, מונגש לציבור ברשת האינטרנט דרך אתר ייעודי של הספרייה הלאומית בירושלים.
אלי קמפר
אליזבת קלייר "אלי" קמפר (באנגלית: Elizabeth Claire "Ellie" Kemper; נולדה ב-2 במאי 1980) היא שחקנית, קומיקאית ומדבבת אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה כארין האנון בסיטקום "המשרד" ברשת NBC, ובזכות תפקידה כקימי שמידט בסדרה "קימי שמידט" של נטפליקס; עבורו הייתה מועמדת לשני פרסי אמי.
ביוגרפיה.
קמפר נולדה בקנזס סיטי לדורותי אן ודייוויד וודס קמפר, מנהל חברת החזקות הבנק "Commerce Bancshares, Inc".
היא הבת השנייה מתוך ארבעה ילדים. אחותה הגדולה, קארי קמפר, היא תסריטאית שכתבה פרקים ספורים לסדרה המשרד.
קמפר היא נכדתה של מילדרד ליי קמפר שעל שמה נקרא מוזיאון מילדרד ליי קמפר שבאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.