צ'ארלס רוברט נייט (באנגלית: Charles Robert Knight; 2 באוקטובר 1874 – 12 באפריל 1953) היה אמן פלאונטולוגי הידוע באיורי דינוזאורים ובעלי חיים פרהיסטוריים.
ביוגרפיה.
הוא נולד בברוקלין, ניו יורק ב-1874. בצעירותו החל להתעניין בטבע ובבעלי חיים ולעיתים קרובות אייר מתוך ספרי הטבע של אביו, זאת אף על פי שהיה בעל אסטיגמציה מפגיעה בעינו הימנית. לשם כך הותאמו לו משקפיים מיוחדים.
הוא למד רישום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות וב-1890 הצטרף לחברת אמני כנסיות בסגנון ויטראז'. כעבור שנתיים פרש והחל לאייר ספרים וחוברות כעצמאי.
עיסוקו העיקרי כאומן פלאונטולגי, החלה עם ביקורו במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, בו התבקש בידי ד"ר ג'ייקוב וורטמן לאייר את החזיר הפרהיסטורי אנטלודון מתוך מאובנים ונייט עשה זאת באמצעות לימוד האנטומיה של החזיר ואיור של האנטלודון ע"פ הממצאים (למעשה האנטלודונט לא היה חזיר אמיתי אלא בן למשפחה עצמאית - האנטלודונטיים). את העבודה הוא הגיש מאוירת בצבעי מים. האיור הפך לפופולרי מאוד ולאורך הזמן נייט התמקד בעבודה של יצורים פרהיסטוריים בצבעי מים, אותם נתן למוזיאון הטבע.
עבודה ידועה במיוחד שלו היא איור של שני פרטי דריפטוזאורוסים (שבעבר כונו בשם "Laelaps") בעודם מזנקים זה מעל זה, אותו אייר עבור המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. איור זה הציג את הדינוזאורים לראשונה כיצורים פעלתניים ולא כזוחלים איטיים וכבדים כמו שתוארו במאה שלפני כן. עבודה ידועה מאוד שלו היא הדיורמה של טירנוזאורוס רקס נלחם בטריצרטופס אותה צייר ב-1942 עבור מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו. עבודות אלה השאירו רושם על הדימוי הציבורי של מינים נכחדים רבים.
לאורך השנים הוא עבד בעוד איורים מרשימים רבים, אשר הציגו לראשונה מינים פרהיסטוריים משוחזרים כמו שהם חיו וגם מינים קיימים כמו עופות. בין השאר אייר את האגתאומס, האלוזאורוס, הברונטוזאורוס, ממותה צמרית וסמילודון. חלק מהיצירות קיבלו ביקורת שהם נעשו להצגה אמנותית וכללו פגמים בעייתיים רבים. בנוסף טענו שלנייט חסרה הכשרה בפלאונטולוגיה, מה שתרם לכך.
את עבודתו האחרונה הוא ערך ב-1951 למוזיאון בסקרנטון, פנסילבניה ולאחר מכן פרש והפנה זמן למשפחתו, אשר התעסקה גם היא ביצורים נכחדים. לאחר שנתיים נפטר בביתו שבמנהטן.
צ'ארלס נייט
היסטוריה של בנגלדש
בנגלדש המודרנית התפתחה כאומה עצמאית בשנת 1971, לאחר שהתנתקה והשיגה עצמאות מפקיסטן במלחמת העצמאות של בנגלדש. גבולות המדינה תואמים את החלק העיקרי של האזור העתיק וההיסטורי של בנגל בחלק המזרחי של תת-היבשת ההודית, שם מתוארכת הציוויליזציה לכדי למעלה מארבעת אלפים שנה, ל. ההיסטוריה של האזור שזורה קשר הדוק בהיסטוריה של בנגל וההיסטוריה הרחבה יותר של תת-היבשת ההודית.
ההיסטוריה המתועדת המוקדמת של בנגלדש מציגה רצף של ממלכות ואימפריות הינדיות ובודהיסטיות, שנאבקו על דומיננטיות אזורית.
האסלאם הפך לדומיננטי בהדרגה מאז תחילת המאה ה-13 עם כניסתם של חוקים מוסלמים כמו גם מיסיונרים סונים כמו שאה ג'לאל באזור. בהמשך, יזמו שליטים מוסלמים את הטפות האסלאם על ידי בניית מסגדים. החל מהמאה ה-14 ואילך נשלטה על ידי סולטנות בנגל, שנוסדה על ידי המלך שמסודין איליאש שאה, שהחלה תקופה של שגשוג כלכלי ושלטון צבאי במדינה על האימפריות האזוריות, שהופנו על ידי האירופאים למדינה העשירה ביותר לסחר בה. לאחר מכן, היה האזור בשליטת האימפריה המוגולית, כמחוזה העשיר ביותר. בנגל ייצרה כמעט מחצית מהתמ"ג של האימפריה וכ-12% מהתמ"ג בעולם, יותר מכלל מערב אירופה, ופתחה צוהר לתקופה הפרוטו-תעשייתית. אוכלוסיית עיר הבירה, דאקה, חצתה את מיליון נפש.
לאחר שקיעתה של האימפריה המוגולית בראשית המאה ה-18, הפכה בנגל למדינה עצמאית למחצה תחת הנוואבים של בנגל, שבסופו של דבר הובלה על ידי סיראג אוד-דולה. לאחר מכן נכבשה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית בקרב על פלאסי בשנת 1757. בנגל תרמה ישירות למהפכה התעשייתית בבריטניה, אך הובילה להתייבשותה מחדש.
גבולות בנגלדש המודרנית נקבעו עם הפרדת בנגל והודו באוגוסט 1947 במסגרת חלוקת הודו, אז הפך האזור למזרח פקיסטן כחלק ממדינת פקיסטן שזה עתה הוקמה בעקבות החלוקה. עם זאת, היא הופרדה ממערב פקיסטן על ידי 1,600 ק"מ של שטח הודי. שנות ה-50 וה-60 היו עמוסות במשברים ומתחים גוברים בין מזרח פקיסטן (שטח בנגל) ומערב פקיסטן, אזור בעל אוכלוסיית אורדו ופונג'אבים, מתחים שהגיעו לשיאם ב-1971 עם פריצתה של מלחמת השחרור של בנגלדש (בנגלית: মুক্তিযুদ্ধ Muktijuddho), שהייתה מהפכה וסכסוך מזוין שעוררה עליית התנועה הלאומית וההגדרה העצמית הבנגלית במה שהיה אז מזרח פקיסטן, במהלך רצח העם בנגלדש ב-1971. זה הביא להכרזתה על עצמאותה של הרפובליקה העממית של בנגלדש. לאחר העצמאות, המדינה החדשה סבלה רעב, אסונות טבע ועוני נרחב, כמו גם אי יציבות פוליטית והפיכות צבאיות. לאחר כינון הדמוקרטיה מחדש בשנת 1991, הגיעה תקופה של שקט יחסי וצמיחה כלכלית מהירה. עם ראשית המאה ה-21 בנגלדש היא יצרנית גדולה בתעשיית הטקסטיל העולמית.
אטימולוגיה.
המקור המדויק של המילה בנגלה או בנגל אינו ידוע. על פי מהאבהארטה, פוראנה, הריבמשא ונגה היה אחד מבניו המאומצים של המלך וואלי שהקים את ממלכת הוונגה. ההתייחסות המוקדמת ביותר ל"וונגאלה "(בונגל) אותרה בצלחות נסרי (805 לספירה) של שליט דרום הודו רששטראקוטה גובינדה השלישית, שפלש לצפון הודו במאה ה-9, המדברים על דארמפלה כמלך ממלכת ואנגלה. הרישומים של רג'נדרה חולה הראשון משושלת צ'ולה, שפלשו לבנגל במאה ה-11, מאשרים את גובינדה צ'נדרה (1020–1045) כשליט בנגל. שמס אוד-דין איליאס שאה לקח את התואר "שאה-אי-בנגאלה" ואיחד את האזור כולו תחת ממשלה אחת לראשונה.
ממלכת הוונגה (Vanga Kingdom) (הידועה גם בשם בנגה) הייתה בחלקה המזרחי של תת-היבשת ההודית, וכללה חלק ממערב בנגל, הודו ובנגלדש המודרנית של ימינו. וונגה ופונדרה היו שני שבטים דומיננטיים בבנגלדש בתקופה הקדומה.
התקופה העתיקה.
התקופה הפרה-היסטורית.
אין מידע סופי אודות בנגל לפני המאה השלישית לפני הספירה. ההערכה הייתה כי היו תנועות של הודו-ארים, דרווידיאנים ומונגולואידים, כולל עם בשם ונגה, לבנגל.
הדלתא של בנגל הייתה מורכבת מג'ונגלים עבים ושדות עתירי מים במשך כמה אלפי שנים. חלק עיקרי מהגאוגרפיה הזו נמשך עד לתקופות היסטוריות. אובדן הג'ונגל נבע מפעילות אנושית. לבנגל הייתה נוכחות אנושית מוקדמת. אך אין הסכמה למסגרת הזמן של הפעילות האנושית הראשונה בבנגל וגם אין הרבה שרידים. השקפה אחת טוענת כי בני האדם נכנסו לבנגל מסין לפני 60,000 שנה. השקפה אחרת טוענת כי תרבות אזורית מובחנת התגבשה לפני 100,000 שנה. ישנן עדויות חלשות לנוכחות אנושית פרהיסטורית באזור. יש עדויות מועטות לנוכחות אנושית במהלך התקופות הנאוליתיות והכלקוליתיות. הדבר יכול להיות בגלל התזוזה במסלולי הנהרות. האקלים והגאוגרפיה הבנגלית אינם מתאימים לשרידים ארכאולוגיים מוחשיים. בגלל היעדר אבנים, בני האדם המוקדמים בבנגל ככל הנראה השתמשו בחומרים כמו עץ ובמבוק שלא יכלו לשרוד בסביבה. ארכאולוגים בדרום אסיה נטו להתמקד בחלקים אחרים של תת-היבשת.
תגליות ארכאולוגיות הן כמעט כולן מהגבעות סביב הדלתא של בנגל. השטח המזרחי של מערב בנגל ובנגלדש מציעים את המקור הטוב ביותר למידע על עמי בנגל המוקדמים. תעשיות של להבי ייצור מאובנים, מגרדים וצירים התגלו בללמאיי, סיטקונד וצ'אקלאפונג'י. אלה קשורים לממצאים דומים בבורמה ובמערב בנגל. אבנים גדולות שנחשבו פרה-היסטוריות נבנו בצפון מזרח בנגלדש ודומות לאלה בהרי הסביבה בהודו. החקלאות נהוגה לפני האלף הראשון לפני הספירה. במערב בנגל קיימות העדויות המוקדמות ביותר לחברות אגרריות מיושבות.
ההצלחה החקלאית הניבה את המאה במאה החמישית לפני הספירה לתרבות נייחת והופעת עיירות, סחר חוצה הים והמדינות הקדומות ביותר. ארכאולוגים חשפו נמל בווארי-בטשוואר שנסחר עם רומא העתיקה ודרום-מזרח אסיה. הארכאולוגים גילו מטבעות, כלי חרס, חפצי ברזל, דרך לבנים ומצודה בווארי-בטשוואר. הממצאים מראים כי האזור היה מרכז מרכזי ניהולי חשוב, בו היו תעשיות כמו התכת ברזל וחרוזי אבן יקרי ערך. האתר מראה שימוש נרחב בחימר. החימר והלבנים שימשו לבניית קירות. לוחות הטרקוטה המפורסמים ביותר, שנעשו על ידי חימר, הם מצ'אנדרקטורה, ומתארים אלות וסצנות טבע וחיים רגילים. המטבע המוקדם שהתגלה במלחמת בטשוואר ובצ'אנדרקעטוגארה מתאר סירות.
ברבים מחפירות ארכאולוגיות בבנגלדש נחשפו עדויות לתרבות הוורק הצפונית של תת-היבשת ההודית (בערך 700–200 לפני הספירה), שהייתה תרבות של תקופת הברזל שפותחה החל משנת 700 לפנה"ס והגיעה לשיא משנתה בערך בשנת 500–300 לפני הספירה, במקביל להופעתן של 16 מדינות גדולות או מהג'נאפדות בצפון הודו, ועלייתה לאחר מכן של האימפריה המאוריאנית. החלק המזרחי של הודו העתיקה, שכיסה חלק ניכר מהימים הנוכחיים בנגלדש היה חלק מאחת מהג'נאפדות כאלה, ממלכת אנגה העתיקה, שפרחה במאה ה-6 לפני הספירה.
עיירות מפותחות התפתחו בשנת 300 לפני הספירה כמו תמרליפטי, מהאסטאן ומיינמטי. במקום חוף הים, עיירות עיקריות צצו על שפת הנהרות. במהאסטאן נמצא הכתב הקדום ביותר בבנגלדש, כתובת באבן. זה מעיד שהאתר היה עיר חשובה באימפריה של מאוריה. על פי ההערכה, אז היה מחסטאן מרכז פרובינציאלי. הכתובת בפרקריט מכילה ככל הנראה פקודה לאגור אספקה למקרה חירום. הכתובת נקראת כתובת Mahasthan Brahmi. בנגל הייתה הגבול המזרחי של האימפריה המאוריאנית. מערב בנגל עם נמל טמרליפטי השיגה חשיבות ביחס לאימפריה זו.