נולדה בשם ציפורה מושקוביץ בחיפה, לזוג הורים שחקנים ניצולי שואה. בילדותה עברו לרמת גן ולאחר מכן לתל אביב. בסוף שנת 1971, בגיל 17, התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקת פיקוד דרום, כולל בתקופת מלחמת יום הכיפורים, תוך שהלהקה שרה לחיילים בחזית הדרום, לעיתים תחת אש. במהלך שירותה השתתפה בתוכניות "מדרום תפתח הטובה" (1972) ו"חול בקפה" (1973). לאחר שחרורה מהצבא הופיעה בהצגות שונות, ביניהן : "טוב לאהוב" (במסגרת התוכנית "מועדון הצועני השורק של דן אלמגור) ו"הבזאר הגדול" בכיכובו של דני ליטני. פרסומה העיקרי של מור בא לה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, כאשר גילמה את דמותו של "רגע", בתוכנית הילדים "רגע עם דודלי". הצלחת הסדרה הובילה להפקת סדרת המשך בשם "בבית של פיסטוק", בה גם הופיעה מור לצד ספי ריבלין.
ב-1985 גילמה אחות בסרטו של נדב לויתן "בנות".
ב-1989 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "הצצקנים".
ב-1992 גילמה את המן הרשע בתוכנית הטלוויזיה "פרפר נחמד", ובאותה השנה גילמה אמא בקלטת לילדים שביים שמי זרחין ששמה הוא "בובה מתי" בכיכובו של מתי כספי.
ב-1996 גילמה גננת בקלטת לילדים שביימה רחל שיין ארגמן "אבא עושה בושות".
ב-2006 גילמה את הניה בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה".
ב-2012 השתתפה בסדרת טלוויזיה לילדים "צור משלנו" של ערוץ הידברות.
במשך שנים ארוכות הופיעה מור, לרוב בתפקידי משנה או בתפקידי אורח, בסדרות טלוויזיה שונות, עמן ניתן למנות את "החברים של ברני", "החתול שמיל", "מה פתאום?!" ו"שמיניות באוויר". מור הופיעה גם בהצגות ילדים, ובהן "סיפורים שענת אוהבת במיוחד", "מומיש ידיד ההפתעות", "עגולנד", "תעלולי פיג'מה", "רגע עם דודלי", ו"עוץ לי גוץ לי". כמו כן, שימשה באמצע שנות ה-80 כקריינית קישור בקלטות שירי הילדים המוקדמות של אריאלה סביר ובשנות ה-90 עסקה בדיבוב סדרות מונפשות שונות, בהן פרקי "לוני טונס" (בתפקיד הסבתא בסרטוני טוויטי וסילבסטר החתול) והגרסה הישראלית לסדרה "החברים של ברני" (שם דובבה ושיחקה), בתפקיד הבובה-בון בגרסה העברית.
בשנת 2004 כתבה מור ביחד עם ארלט ספדיה את מילות השיר "בוא ניסע" לזמרת אביבה אבידן שהופיע באלבומה של אבידן שיצא באותה השנה שנקרא "אמונה".
בשנת 2012 השתתפה ציפי מור בפסטיבל שירי הילדים "ילד פלא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן.
בשנת 2013 הופיעה בהצגות ילדים: "סבא אליעזר והגזר", "פיטר פן", "הבית של יעל" ו"עוץ לי", וכן במופע יחיד בידורי בשם "צחוק מביא אור עם ציפי מור".
בשנת 2015 השתתפה שוב בפסטיבל "ילד פלא" בניהולו של אלי ניסמן.
בשנת 2016 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "המסעדה של מיקי".
מור כתבה שני ספרי ילדים: "רגע עם רוני" (1998) ו"רק רגע" (2006).
חיים אישיים.
מור הייתה נשואה למתופף אלון הלל, ובנם הוא המוזיקאי רונן הלל.
משנת 2010 היא בת זוגו של קובי זינגר.
מתגוררת בגבעתיים.
שערורייה
שַׁעֲרוּרִיָּה או בשפות אירופה סקנדל היא אירוע בו איש, קבוצה או גוף מואשמים בפומבי בהתנהגות לא הולמת. שערורייה יכולה להתבסס על המציאות, על האשמות שווא או על עירוב בין השניים. חלק מהשערוריות מתעוררות כתוצאה מהתנהגות פומבית, אך כאשר אין מדובר במקרה החשוף לעין כל נחשפות שערוריות לעיתים על ידי חושף שחיתות מתוך הארגון או הקבוצה, על ידי חוקר חיצוני, אם ממשלתי דוגמת מבקר המדינה ואם עצמאי דוגמת כתב של אחד מאמצעי התקשורת, ועוד.
שמורת החי דג'ה
שמורת החי דג'ה (צרפתית Réserve de faune du Dja) בגבול שבין מחוז הדרום ומחוז המזרח בקמרון היא שמורת טבע בשטח של 5,260 קמ"ר המוקפת מצפון, ממערב ומדרום על ידי נהר דג'ה, אחד מיובליו המשניים של נהר קונגו. השמורה שוכנת במרחק של כ-240 ק"מ דרומית-מזרחית לבירה יאונדה, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1987.
המקום הוכר כשמורת צייד ב-25 באפריל 1950, כשמורת חי ב-22 במאי 1973 וכשמורה ביוספרית ב-1981. שטח השמורה שטוח עד גבעי ומשתרע בגבהים שבין 400 ל-800 מטר. קו שבר בדרומה של השמורה יצר עמק עמוק בדרום-מזרחו של האזור שבו מצוקים לאורך כ-60 ק"מ. נהר דג'ה זורם לאורכו של קו שבר זה דרך מערכת של מפלים.
האקלים בשמורה הוא משווני עם שתי עונות גשומות במאי ובספטמבר. כמות המשקעים השנתית עומדת על 1,570 מ"מ בממוצע, והטמפרטורה הממוצעת נעה בין 18°C ל-30°C ועומדת על ממוצע שנתי של 23.3°C.
הצמחייה בשמורה מורכבת בעיקרה מיער גשם טרופי שבו 43 מיני עצים. צמרות העצים מגיעות לגובה ממוצע של 30 עד 40 מטר ולגובה מקסימלי של 60 מטר. בנוסף לעצים יש בשמורה כ-1,500 מיני צמחים שונים.
בשמורה אוכלוסייה נרחבת של יונקים מ-107 מינים, ביניהם פרימטים שונים פילים, סיטטונגה, בונגו, תאו אפריקני, נמרים. הזוחלים כוללים לטאות, פיתונים ושני מינים של אליגטורים הנחשבים כנתונים בסכנת הכחדה. למעלה מ-320 מיני ציפורים מיוצגים גם הם באזור.
בשמורה מתגוררת אוכלוסייה של פיגמים המנהלים אורח חיים מסורתי, והם חופשיים לצוד ברחבי בשמורה בשיטות מסורתיות.
דה אקאדמי איז...
גוודלקנל
גוודלקנל (באנגלית: Guadalcanal, בשפה המקומית: "Isatabu - "איסטבו), הוא אי בגודל 6,500 קמ"ר באוקיינוס השקט ומחוז באיי שלמה. האי, אשר רובו מכוסה בג'ונגל, כולל את עיר הבירה של איי שלמה, הוניארה, ואוכלוסייתו עומדת על 161,197 (2021). באי התרחש קרב גוודלקנל במהלך מלחמת העולם השנייה.
סקירה.
באי הרים רבים. רוב האוכלוסייה חיה לאורך החוף הצפוני. החוף הדרומי ידוע כ"חוף מזג האוויר". הגשמים בחלק זה של האי כבדים מאוד, ומכאן שמו. באי ישנם יתושים רבים ומלריה באופן מוגבל.
התחבורה נעשית בדרכים לאורך החוף הצפוני. הגישה לחוף מזג האוויר היא ברגל, בסירה או במסוק. נמל התעופה הבינלאומי הוניארה הוא נמל התעופה הראשי של איי שלמה, והוא ממוקם בצד המזרחי של העיר. שמו הישן של הנמל היה שדה הנדרסון ונבנה ב-1942.
רוב החלק הצפוני של האי משופע בשוניות אלמוגים תלולים. השפות המדוברות באי הן טוק פיסין וניבים של מלנזית.
היסטוריה.
גילוי מערבי.
משלחת ספרדית תחת פיקודו של אלברו דה מנדניה גילתה את האי בשנת 1568. האי קיבל את שם עיירת הולדתו של סגן מפקד הספינה פדרו דה אורטגה ואלנסיה , גוודלקנל , אשר באנדלוסיה. השם, שמקורו בערבית, לא אוית באופן עקבי (Guarcana, Guadalcana, Guadalcanar). מאוחר יותר הפך האי לחלק מהאימפריה הבריטית, ובשנת 1932 קבעו הבריטים את השם גוודלקנל.
במלחמת העולם השנייה.
בעקבות ההתקפה על פרל הארבור וקרב סינגפור, התקדמו כוחות יפנים אל דרום האוקיינוס השקט תוך כיבוש איים רבים, בניסיון לבנות טבעת הגנתית מסביבם. עם הגיעם לגוודלקנל במאי 1942, התכוונו היפנים לאיים על קווי התקשורת בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד. כאשר הבחינו בעלות הברית בבנייה של שדה תעופה בגוודלקנל, ביצעה ארצות הברית את מבצע הנחיתה הראשון בזירה. הקרב בגוודלקנל הפך לנקודת המפנה העיקרית במלחמה בכך שעצר את התרחבות היפנים ולאחר ארבעה חודשים אילצו כוחות בעלות הברית את היפנים לנסות שוב ושוב להשיג שליטה באי ללא הצלחה, עד לעזיבתם בפברואר 1943.
מיד לאחר הנחיתה על האי, סיימו בעלות הברית את בניית שדה התעופה אשר הוקם על ידי היפנים, והעניקו לו את השם שדה הנדרסון, על שם טייס ימי אשר נהרג במהלך קרב מידווי, וייסדו את מה שהפך להיות חיל האוויר קקטוס.
המומחיות בלוחמת לילה בצי היפני הובילה לפרישת ספינות אמריקניות רבות מהמערכה. במהלך הלילה, ספינות מלחמה יפניות, סיירות ומשחתות סיכנו את השדה בהפגזה על וברחו דרך "חריץ הניו ג'ורג'יה סאונד" לפני עלות השחר. ספינות רבות משני הצדדים טבעו בקרבות הרבים באזור שרשרת איי שלמה ובמיוחד באזור האיירונבוטום סאונד.
קרב כף אספרנס התרחש ב-11 באוקטובר 1942 באזור החוף הצפוני של גוודלקנל. בקרב, ספינות הצי האמריקני יירטו והביסו את מבנה הספינות היפניות בדרכם אל "החריץ" כדי לחדש את אספקת החיילים והמזון לאי. הקרב הימי על גוודלקנל בנובמבר סימן את נקודת המפנה בה כוחות ימיים של בעלות הברית הביסו את היפנים וגרמו להם לסגת. לאחר שישה חודשים של לחימה קשה בגוודלקנל והתמודדות עם מחלות קשות אשר הובילו לאבדות רבות, בעלות הברית הצליחו לעצור את ההתקדמות היפנית. ב-15 בינואר 1943 נסוגו הכוחות היפנים האחרונים מהאי אל הים. ב-9 בפברואר 1943 הוכרז האי כבטוח על ידי הרשויות האמריקניות.
שתי ספינות אמריקניות נקראו על שם הקרב:
אירועים משמעותיים במלחמת האזרחים.
בתחילת 1999 מתיחות בין אנשי גוויל מקומיים בגוודלקנל ומהגרים מהאי השכן מלאיטה התפתחו לאלימות. צבא המהפכה של גוודלקנל, אשר שינה את שמו מאוחר יותר לתנועת החירות של איסטבו (IFM), החלו בפעולות טרור נגד מלאיטנים באזורים הכפריים באי, כדי שיעזבו את בתיהם. כ-20,000 מלאיטנים ברחו אל עיר הבירה ואחרים עזבו לאי ממנו באו; אנשי גוויל תושבי הוניארה ברחו.
העיר הפכה למובלעת מלאיטית וכוח הנשר המלאיטני תפס את השלטון.
בשנת 2003 ניהל הפורום הפסיפי את המשא ומתן להתערבות של RAMSI או Operation Helpem Fren המערב את האוסטרלים ומדינות איים פסיפים אחרים.
לקריאה נוספת.
Frank, Richard B. "Guadalcanal The Definitive Account of the Landmark Battle" Penquin Books, 1990
רש&quot;ט
הרובע השלישי של פריז
הרובע השלישי של פריז (בצרפתית: IIIe arrondissement), הממוקם בגדה הימנית של עיר, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, בירת צרפת. זהו הרובע הקטן ביותר בעיר אחרי הרובע השני.