מחלת אגירת גליקוגן מסוג 1 (GSD1 = Glycogen storage disease type I) או מחלת פון-גירקה (von Gierke) היא הנפוצה מבין מחלות אגירת הגליקוגן.
המחלה עוברת בתורשה רצסיבית וגורמת לחוסר באנזים גלוקוז-6-פוספטאז. החוסר באנזים פוגם ביכולת הכבד לייצר גלוקוז מגליקוגן ובגלוקונאוגנזה. לאחר מספר שעות צום בהן לא מתקבל גלוקוז דרך האוכל, אובדן שני המנגנונים המטבוליים העיקריים ליצירת גלוקוז גוררת היפוגליקמיה חמורה. בעקבות הירידה ביכולת הפירוק, גליקוגן מצטבר וגורר הגדלה של הכבד והכליות. הגדלת האיברים גוררת בעיות נוספות אצל מבוגרים. סיבוכים נוספים כוללים הצטברות חומצה לקטית הגוררת חומציות יתר בדם, והיפרליפידמיה.
הטיפול הסטנדרטי למחלה הוא אכילה שגרתית של קורנפלור או פחמימות אחרות אחת לכמה שעות. לסיבוכים ובעיות הנלוות נדרשים טיפולים נוספים.
אבחון נשאות סמויה למחלה זו נעשה באמצעות בדיקת סקר גנטית.
אלבטרוס סאלווין
אלבטרוס סאלווין (שם מדעי: Thalassarche salvini) הוא עוף ימי גדול הנפוץ ברחבי האוקיינוס הדרומי. בעבר הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס לבן-הכיפה; מחקרים מולקולריים שנערכו באחרונה הראו כי יש לפצל את האלבטרוס לבן-הכיפה לשלושה מינים נפרדים - האלבטרוס לבן-הכיפה, אלבטרוס צ'טהאם ("Thalassarche eremita") ואלבטרוס סאלווין. שמו ניתן לו על ידי הלורד וולטר רוטשילד, על שם האורניתולוג האנגלי אוזברט סאלווין.
אורכו כ-90 סנטימטרים. ראשו וגבו של אלבטרוס זה אפורים; בטנו וישבנו - לבנים. מקורו אפור דהוי עד לקצהו הצהוב. הוא נוהג להתרבות במושבות בשלוש קבוצות איים באוקיינוס הדרומי, באיי קרוזט באוקיינוס ההודי, וכן באיי באונטי ובאיי סנארס שנמצאים דרומית לניו זילנד. הנקבה מטילה ביצה יחידה בחודש ספטמבר. שני ההורים דוגרים עליה עד תחילת חודש נובמבר. הגוזל מתחיל לעוף לאחר ארבעה חודשים.
תפוצת אלבטרוסי סאלווין בים משתרעת מדרום אפריקה ועד אוסטרליה. חלק מן האלבטרוסים אף יגיעו עד חופי דרום אמריקה. אוכלוסייתם העולמית נאמדה בכ-76,000 זוגות ב-1978, וכ-20 שנים אחרי כן (1998) היא הצטמצמה משמעותית על פי ההערכות, ואומדנה היה כ-31,750 זוגות בלבד.
Thalassarche salvini
Thalassarche carteri
Thalassarche chlororhynchos
בזלת תולאיטית
בזלת תולאיטית היא סלע יסוד, סוג של בזלת. כמו כל סוגי הבזלת, הסלע מכיל בעיקר קלינופירוקסן (בדרך כלל אוגיט) בתוספת פלגיוקלז (בעיקר לברדוריט) בתוספת מעט תחמוצות ברזל-טיטניום. בנוסף יכולים להופיע בבזלת תולאיטית אורתופירוקסן או פיג'וניט, ואוליבין, מינרל נדיר בבזלת תולאיטית, יופיע תמיד כשהוא מוקף באחד משני סוגי פירוקסן עניים בסידן אלו. תיתכן גם הופעת קוורץ או טרידימיט בבזלת תולאיטית שבה מסת האם היא דקת גרגיר, אבל לא פלדשפטואידים. בסלעים תולואיטיים תיתכן מסת אם זגוגית עדינה, כמו בסוגים אחרים של בזלת.
מנקודת המבט הכימית מתוארים סלעים אלו כבזלות תת-אלקליניות, כלומר הן מכילות פחות (Na2O ו-K2O) לכמות זהה של SiO2 בהשוואה לבזלת אלקלית. תחום הבזלות המשורטט תוך שימוש במשתנים כימיים אלו מוצג במיון TAS, ובהבדל שבין סוגי הבזלות דנים לה מאטרה (Le Maitre) ואחרים (2002).
האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה (IUGS) ממליץ להעדיף להשתמש במונח "בזלת תולאיטית" במקום במונח "תולאיט".
מאגמה המשמשת מקור לבזלת היא תוצר התכה חלקית של פרידוטיט ונוצרת על ידי התכה עקב תת-לחץ במעטפת כדור הארץ, תהליך שבו נוצרים סלעי יסוד. בזלת תולאיטית היא הסלע הגעשי הנפוץ ביותר על פני כדור הארץ, כיוון שהיא נוצרת בהרי געש תת-ימיים ברכסים מרכז אוקייניים ומהווה את עיקר התכולה של הקרום הימי המכונה גם "שכבת הבזלת" או "Sima" (ע"ש המרכיבים הנפוצים בה: Si - צורן, Ma - מגנזיום). "MORB" - (ראשי תיבות באנגלית של Mid Ocean Ridge Basalt – בזלת של הרכס המרכז אוקייני) היא סוג של בזלת תולאיטית דלה יחסית ביסודות שאינם תואמים. לעומת זאת, בזלת אלקלית אינה אופיינית לרכסים האוקייניים, ומתפרצת בחלק מהאיים באוקיינוס ועל היבשות, אם כי גם הבזלת התוליאטית יכולה להיווצר בתנאים אלו.
הכינוי שניתן לסוג בזלת זה מקורו במקום בו היא זוהתה לראשונה, העיירה תולי (Tholey) במחוז זנקט ונדל (Sankt Wendel), כ-30 קילומטרים צפונית לזארבריקן בירת חבל הסאר שבגרמניה. אם כי, על פי ההגדרות הפטרולוגיות המודרניות, הבזלת שליד העיירה דווקא אינה בזלת תולאיטית.
השימוש העיקרי בבזלת תולאיטית הוא כאבני ריצוף בכבישים וכתשתית חצץ למסילות ברזל.
שוורצלוזה
שוורצלוזה (Schwarzlose MG M.07/12) הוא מקלע בינוני מתוצרת אוסטרו-הונגריה הקרוי על שם מתכננו ואשר שימש במלחמת העולם הראשונה, וכן במלחמת העולם השנייה. מספר מקלעי שוורצלוזה הגיעו לארץ ישראל ושימשו את כוחות ההגנה כמקלע כבד מרכזי. שמו המחתרתי של המקלע היה 'שחורקה' (או - "השחורה").
המקלע תוכנן על ידי הגרמני אנדראס וילהלם שוורצלוזה, והתאפיין בהזנה על ידי שרשיר תחמושת, קירור מים ומנגנון מבוסס רתע מושהה בעל קפיץ יחיד הכולל שימון לתרמילים הנפלטים להקלת חליצתם. הדגמים הראשונים השיגו קצב אש של כ-400 כדורים לדקה, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה, קצב זה הועלה על ידי התקנת קפיץ חזק יותר ל-580 כדורים לדקה. המקלע היה חסון ואמין בתפקידו המתוכנן כנשק לחי"ר, אך שימוש למטרות שונות מאלו להן נועד הקנה לו שם טוב פחות ממקלע המקסים הנפוץ.
המקלע תוכנן במקורו כנשק בינוני מסייע לחיל רגלים. הוא הופעל מעל חצובה בצוות של שלושה אנשים. מפקד הצוות היה לרוב סמל, המקלען היה אחראי לנשיאת המקלע, והחייל השלישי היה מזין את התחמושת ונושא אותה ואת החצובה. בפועל צורף על פי רוב חייל רביעי על מנת לשאת תחמושת רבה יותר. במהלך מלחמת העולם הראשונה, השתמשו בשוורצלוזה גם כנשק ימי, נשק נגד מטוסים, מקלע המותקן במטוסים וכמקלע כבד להגנת יעדים מבוצרים במלחמת החפירות.
במלחמת העולם השנייה עשו בו שימוש צבאות הולנד, יוון והונגריה.
ארגון ההגנה וצה"ל.
שימש את יחידות הפלמ"ח בשנות הארבעים, בעיקר כאשר ירדו לנגב לבצע אימונים במסגרות של פלוגה ומעלה. באותם תרגילים היה המקלע הנשק הכבד ביותר שבידי פלוגות הפלמ"ח.
קצין ראשון
קצין ראשון (באנגלית: Chief Mate) בצי סוחר היא הדרגה השנייה בחשיבותה באונייה לאחר רב חובל. קצין ראשון משמש בדרך כלל כאחראי משמרת בגשר הפיקוד ומופקד על מטען האונייה ועל צוות הסיפון.
הקצין הראשון מדווח לרב החובל על היבטי הבטיחות והביטחון בהפעלת האונייה. בין שאר תחומי אחריותו נמצאים: רווחת אנשי הצוות, אימונם ובטיחות התנהגותם, כיבוי אש, פעולות חילוץ והצלה. הקצין הראשון הוא השני בפיקוד על האונייה ותופס את מקומו של רב החובל במידה והאחרון אינו מסוגל להמשיך בפיקוד.
קצין מטען.
כקצין מטען, הקצין הראשון מפקח על טעינת, אחסנת, אבטחת ופריקת המטען. הקצין הראשון אף אחראי לשלום המטען במהלך ההפלגה. אחריות זו כוללת דאגה ליציבות המטען, במיוחד למטענים מסוכנים.
איזונה של ספינה במים היא מלאכה עדינה וזהירה, המושפעת ממספר משתנים ובהם רוח, גובה גלים ותדירותם, סערות ועוד. הקצין הראשון אחראי להפעלת מיכלי מי הנטל לצורך איזון האונייה ושיפור ביצועיה בנסיבות משתנות בים.
אחראי משמרת.
הקצין הראשון משמש לרוב בתפקיד אחראי משמרת בגשר הפיקוד של האונייה. בעת שהאונייה בים או בנמל, הקצין הראשון אחראי לדווח לרב החובל על מצב הצוות והמטען במהלך משמרת של שמונה שעות מדי יום. באופן מסורתי הקצין הראשון נמצא ער בגשר הפיקוד בין השעות 4-8, מדי בוקר ואחר צהריים. בעת היותו במשמרת הקצין הראשון דואג ליישום כל תקנות בטיחות החיים בים, והתקנות נגד זיהום מי ים. בעת שהאונייה עומדת בנמל, הקצין הראשון מתמקד במהלך המשמרת בפעולות הטעינה והפריקה, בטיחות אש, משמרות אבטחה וניטור התקשורת עם גורמים שונים בחוף.
על פי תקנות ארגון הימאות הבינלאומי על הקצין הראשון לשלוט באופן שוטף בשפה האנגלית. זאת כיוון שרוב המפות הימיות הן בשפה זו וכך גם פרסומים שונים בנושאי בטיחות בים. אף שידורי מזג אוויר לימאים, והודעות ביטחון לאוניות, רובם באנגלית. רוב תחנות החוף בעולם יוצרות קשר עם אוניות בשפה האנגלית.
בעת שקצין ראשון עומד במשמרת באונייה המפליגה בלב ים הוא נושא שלוש חובות עיקריות: ניווט האונייה, נקיטת אמצעי בטיחות בתנועה ליד כלי שיט אחרים, ותגובה לכל מצב חירום העלול להתעורר במהלך הפעלת האונייה. בדרך כלל הקצין הראשון נמצא במשמרת לצד מלח מוסמך המתפקד כהגאי וצופה. קצין ראשון חייב אף לדעת לתקשר בקוד מורס ובקוד האותות הבינלאומי בעזרת דגלי הקוד הבינלאומי, סמפור, או איתות באור.
שדה אלקטרומגנטי
שדה אלקטרומגנטי הוא שדה פיזיקלי המורכב משדה חשמלי ומשדה מגנטי. השדה מתאר את הכוח האלקטרומגנטי (כוח לורנץ, אחד מארבעת כוחות היסוד של הטבע) הפועל על מטען חשמלי, ליחידת מטען. בכל מקום שיש קרינה אלקטרומגנטית או גל אלקטרומגנטי קיימים שדות אלקטרומגנטיים שמרכיבים אותו.