הבריטים, שלא היו מאורגנים כראוי, נתקלו בצבא של בני הזולו והתרחש קרב מבולבל. לפי אחד הדיווחים (ראו להלן), בשלב כלשהו התחמושת שהייתה בידי הבריטים החלה לאזול ונשלחו רצים להביא אספקה חדשה. לרוע מזלם של הבריטים, המרחק הגדול מהמחנה הקשה על הרצים. בנוסף לכך, הקו הבריטי היה פרוש יתר על המידה. במקום לעמוד כתף אל כתף, הם התפרשו בריווח של מספר מטרים בין חייל אחד למשנהו וכתוצאה מכך, גדל עוד יותר המרחק שהרצים היו צריכים לכסות. יתר על כן, חלק גדול מהכוח הבריטי היה מורכב מחיל עזר אפריקני שחימושו היה לקוי. דרנפורד ניסה לעכב את הזולו בעזרת הרקטות, אך הן התבררו כלא יעילות.
לוחמי הזולו הצליחו להתקרב לאגפי הכוח הבריטי ולעורפו, ולפני שחיילים בריטים רבים הספיקו להצמיד כידונים או ליצור מבנה קרבי שיתאים להדיפת ההסתערות, שתי פלוגות, ה-A ו-F נמחקו מהמצבה וכמעט כל אנשיהן נהרגו. גורל דומה פקד את פלוגות E ו-H. פלוגה G כמעט והצליחה לחמוק, אך לוחמי הזולו השיגו אותה וגם אנשיה נהרגו. דרנפורד נהרג כשניסה לחפות על נסיגת חייליו. הקרבתו לא הועילה, ורק קומץ חיילים בריטיים הצליח להימלט מהקרב.
מספר שעות אחר-כך, עלה כוח של בני הזולו על המוצב העורפי רורק'ס דריפט, שבו שהו בשעת ההתקפה 139 חיילים ועוד פצועים מהקרב על איסנדלוואנה. הקרב הסתיים בהדיפת בני הזולו ובהסבת אבדות כבדות. 11 צלבי ויקטוריה הוענקו בעקבות הקרב הזה, שיחד עם הקרב על איסנלדוואנה גרמו להחלשה משמעותית של בני הזולו.
הסיבות לתבוסה הבריטית.
ההסבר המסורתי גורס שלבריטים היה קושי לפרוק את התחמושת. על פי גרסה זו, הארגזים היו סגורים בברגים, ובידי הבריטים לא היו די מברגים, כך שלא הספיקו לפרוק את התחמושת במהירות הנדרשת.
גישה אחרת טוענת שהצורה שבה התפרסו הבריטים הייתה לקויה. לטענתם, הייתה לבריטים תחמושת בכמות מספיקה, אבל המרחק הרב שבין החיילים הבריטים אפשר לזולו להסתנן בין השורות ובעזרת התמרון הזה להכריע את הקרב. סברה אחרת מתייחסת למנגנון הירי של הרובים הבריטיים. אחרי ירי ממושך, הבריח היה נפגע וקצב האש היה יורד בצורה דרסטית.
בנוסף לקשיים הטכניים והליקויים הטקטיים, אחד הגורמים העיקריים להפסד הוא התנהלותו של הפיקוד העליון. לורד צ'מלספורד, שהיה במרחק של 11 קילומטר מהקרב, לא ייחס חשיבות לקולות הירי. במקום לשלוח תגבורת או לפחות סיור שיבדוק מה מקור הירי, הוא הסתפק בצפייה במשקפת ובסימנים שהוסכמו מבעוד מועד, כמו הורדת החבלים שהחזיקו את האוהלים על מנת להקל על החיילים את המעבר ביניהם. משראה שהחבלים מתוחים, החליט על בסיס התצפית הזאת ואינדיקציות נוספות שמדובר בתגרה קטנה ולא קרב רציני.
השלכות הקרב.
מטרת הפלישה הבריטית לזולולנד הייתה ניטרול הצבא האדיר של בני הזולו. הנציב הבריטי העליון במקום, סר בארטל פריר, חשש מקיום מדינה בעלת צבא כה חזק לצד מושבה בריטית והנהיג מדיניות לעומתית כלפי הזולו, כשכל חצייה מקרית של הגבול עם נאטאל, גררה קנסות כבדים של עשרות ראשי בקר. לבסוף מלך הזולו, סטוואיו, סירב להיכנע לדרישות הבריטיות, דבר שהוביל לעימות בלתי נמנע.
הבריטים אמנם הובסו באיסאנדלוואנה, והניצחון ברורק'ס דריפט היה זניח, אך שני הקרבות עלו לזולו באבדות רבות. סטוואיו תיאר את הניצחון באיסנדלוואנה כ"תקיעת חנית בבטן האומה", ואת ההפסד ברורק'ס דריפט כ"סיבוב החנית בפצע". האירועים הללו גרמו לאבדן הביטחון העצמי של בני הזולו ולהיחלשות צבאם. הם המשיכו להילחם, אך הוכרעו סופית ב-4 ביולי בקרב אולונדי.
למרות התוצאות החיוביות לכאורה של המלחמה, המלכה ויקטוריה ראתה אותה כמיותרת. בני הזולו נתפסו עד לאותה מלחמה כאומה חיובית החפצה ביחסים טובים עם הבריטים. אנשים ששהו בקרבם ודיברו אל ליבה של המלכה, תיארו את צבא הזולו המפואר והמאומן כאמצעי לשימור המסורת בשבט, ולא כאיום על המושבות הבריטיות. בנוסף, תוך כדי הלחימה באיסנדלוואנה, הוציא בית המשפט בבריטניה פסק דין בנוגע לסכסוך קרקעות בין נאטאל לבין הזולו, אשר הכריע לטובת הזולו. יוצא, שהסגות הגבול שהיוו את העילה למלחמה, לא היו הסגות גבול כלל. כתוצאה, נענש פריר וסמכות השיפוט שלו הוגבלה למושבת הכף בלבד.
קונאקרי
קונאקרי (בצרפתית: Conakry) היא בירת גינאה. בעיר מתגוררים 1,660,973 תושבים, נכון ל-2014. קונאקרי היא עיר נמל השוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי. העיר נחשבת לעיר הבירה הגשומה ביותר בעולם עם כ-4800 מ"מ בממוצע בשנה (לשם השוואה: כמות הגשמים הממוצעת בתל אביב היא 510 מ"מ).
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1887 לאחר שבריטניה החכירה את האזור לצרפת. בזמן ייסוד העיר, התקיימו שני כפרים קטנים בסביבה שבהם גרו בסך הכל כ-500 תושבים. בשנת 1904 הפכה העיר לבירת גינאה הצרפתית (Guineé Française). באותה השנה נפתחו פסי רכבת, אשר פיתחו את הסחר והביאו שגשוג לעיר. מאז קבלת העצמאות ב-1958 אוכלוסיית העיר צמחה מ-50,000 תושבים לכ-2 מיליון תושבים כיום. בשנת 1904 הפכה קונאקרי לבירת גיאנה הצרפתית ושגשגה כנמל הייצוא, במיוחד לאחר שנפתחו מסילות הרכבת לקנקאן, שפתחה את האפשרות ליצוא בקנה מידה גדול של אגוזי אדמה.
בעשורים שאחרי העצמאות עלתה אוכלוסיית קונקרי מ -50,000 תושבים ב-1958 ל -600,000 ב-1980 ליותר ממיליון וחצי תושבים כיום. שטח הקרקע הקטן שלה והבידוד היחסי מהיבשת, בעודו יתרון למייסדיה הקולוניאליים, יצר נטל תשתיות מאז קבלת העצמאות.
בשנת 1970 קונפליקט שחל בין הכוחות הפורטוגליים והמפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וקייפ ורדה (PAIGC) בגינאה הפורטוגזית השכנה הידרדר אל תוך הרפובליקה של גינאה, כאשר קבוצה של 350 חיילים פורטוגלים ומתנגדי גינאה נחתו ליד קונאקרי, תקפו את העיר ושחררו 26 שבויי מלחמה פורטוגזית שהוחזקו על ידי ה-PAIGC לפני נסיגת הכוחות, לאחר שלא הצליח להפיל את הממשלה או להרוג את הנהגת ה-PAIGC.
מחנה בוירו, מחנה ריכוז בתקופת שלטונו של סקו טורה, נמצא בקונקרי.
לפי ארגוני זכויות אדם, 157 בני אדם נהרגו במהלך הפגנת גינאה בשנת 2009, כאשר החונטה הצבאית פתחה באש לעבר עשרות אלפי מפגינים בעיר ב-28 בספטמבר 2009.
ממשלה וממשל.
קונאקרי היא עיר מיוחדת עם אזור אחד וממשלת מחוז. השלטון המקומי של העיר חולק בשנת 1991 בין חמש קהילות עירוניות, אשר בראשותן ראש עיר. מהקצה בדרום מערב, אלה הם הקהילות:
חמשת הרבעים העירוניים הללו מרכיבים את אזור העיר קונאקרי, אחד משמונה אזורי גינאה, שבראשה עומד מושל. על פי ההערכות, כ- 2 מיליון תושבים, היא העיר הגדולה בגינאה, המהווה כמעט רבע מאוכלוסיית המדינה והופכת אותה לגדול פי ארבעה מיריבתה הקרובה ביותר, קנקאן.
כלכלה.
קונאקרי היא העיר הגדולה בגינאה ומהווה מרכז אדמיניסטרטיבי וכלכלי של המדינה. כלכלת העיר מתבססת על הנמל ועל ייצוא אלומיניום ובננות.
משבר תשתיות.
חשמל תקופתי וניתוק מים היו נטל יומיומי על תושבי קונקרי מאז תחילת 2002. הממשלה ואנשי כוח החשמל מאשימים את הבצורת של פברואר 2001 על כישלון אספקת החשמל לבירה, וכישלון של מכונות ההזדקנות להמשך של המשבר. מבקרי הממשלה מצביעים על ניהול לא נכון, שחיתות ונסיגה של השותף הצרפתי של חברת החשמל בתחילת 2002. נכון לשנת 2007, לרוב העיר אין תאורה התנועה בשעות הלילה.
כעס התושבים על מחסור קונאקרי היה מעורב עם מחאה נגד הממשלה, שביתות, אלימות נגד שלטון הנשיא לנסנה קונטה ואת ראשי ממשלה סלואו דלו דילו ו יוג 'ינה קמרה, אשר מונה לתפקיד לאחר ההתפטרות של ראש הממשלה פרנסואה לונסני באפריל 2004. האלימות הגיעה לשיאה בינואר-פברואר 2007 בשביתה כללית, שבה ראו למעלה ממאה מקרי מוות כאשר הצבא התעמת עם מפגינים.
אתרים בעלי חשיבות.
בעיר נמצא המוזיאון הלאומי של גינאה, המסגד הגדול של קונאקרי, גנים בוטניים ידועים והפרלמנט של גינאה.
השכלה.
בעיר נמצאת אוניברסיטת קונאקרי והמכון הפוליטכני של קונאקרי.
אקלים.
לפי שיטת קפן לסיווג אקלים, לקונאקרי אקלים מונסון טרופי. קונאקרי כוללת עונה רטובה ועונה יבשה. כמו חלק נכבד מהמדינות במערב אפריקה, העונה היבשה של קונאקרי מושפעת מהיובש של הרוח בין דצמבר לאפריל. כתוצאה מכך,כמות המשקעים בעיר בחודשים אלה מועטה יחסית.
שלא כמו הרבה מדינות במערב אפריקה, בעונה הרטובה, קונאקרי חווה כמות יוצאת דופן של משקעים, עם ממוצעים של יותר מ 1,100 מ"מ בחודשים יולי ואוגוסט. כתוצאה מכך, ממוצע המשקעים השנתי בקונאקרי הוא כמעט 3,800 מ"מ (149 אינץ׳).
שאקה
שאקה (סביב 1787 - 22 בספטמבר 1828) היה מנהיג שבט הזולו האפריקאי. מנהיגותו של שאקה העלתה את בני הזולו ממעמד של שבט קטן לאומה גדולה אשר שלטה על חלק נכבד מדרום אפריקה של היום. הצלחותיו הצבאיות, הרפורמות החברתיות שקידם ויחסו אל העמים הכבושים מעמידים אותו בשורה אחת עם המנהיגים הגדולים של תקופתו.
שנותיו הראשונות.
ילדותו.
שאקה היה בנם הבכור והלא חוקי של הצ'יף סנזאנגאקונה ונאנדי, בתו של צ'יף שבט הלנגני. הוא נולד ליד הכפר ששכן באזור של העיר מילמות המודרנית הנמצאת בפרובינציית קוואזולו-נטאל. הילד שנדחה על ידי אביו, בילה 6 שנים בקראל (סוג של צורת יישוב) של אביו. לאחר מכן, משסר חינם של שאקה ואמו בעיניו של הצ'יף, חזרו האם וילדה לבני עמה הלנגני, אך גם שם לא קיבלו הפליטים יחס טוב. נאנדי ושאקה הצעיר מצאו מקלט אצל דודתה בשבט מתתווה החזק, שנשלט על ידי הנגיד ג'ובה הזקן, שהוריש את שלטונו לבנו דינגיסוואיו.
שנותיו הראשונות כלוחם.