כדי לחזק עוד יותר דוגמה זו, גם במקרה ולרופא היה יתרון מוחלט על הנגר (כלומר: הרופא בעצם הוא "נגר" יותר טוב מהנגר ויכול לייצר: יותר מהר, יותר טוב, ויותר זול מהנגר),עדיין המסקנה הבלתי נמנעת עבור הרופא הייתה לעסוק ברפואה ולא בנגרות, מכיוון שהעלות האלטרנטיבית עבורו בנגרות - גבוהה יותר, או במילים פשוטות: זה פשוט "יקר מדי", בזבזני מדי עבורו לעסוק בנגרות - בגלל מה שהוא מפסיד מזה שאינו עוסק ברפואה. דוגמה זו נכונה גם למקרה של האדם הבודד בניהולו הכלכלי של זמנו, וגם עבור מדינה ברמת המדינה: מה שיקבע אם לייצר אינו בהכרח אם מדינה יכולה לייצר: יותר טוב, יותר מהר, יותר זול ממדינה אחרת, אלא האם היה נכון לאותה המדינה לנצל בצורה טובה יותר את המשאבים שלה. לדוגמה ישראל מול ספרד בנושא תפוזים: גם אם כל אחד היה זול יותר בישראל מבספרד, וישראל הייתה יכולה לייצר תפוזים יותר "טובים" (מבחינת איכות), יותר מהר, ויותר זול באופן מוחלט מספרד, עדיין לא הייתה ישראל בהכרח מרוויחה מגידול תפוזים, כי היא הייתה עשויה להפסיד מ"בזבוז המשאבים" על תפוזים במקום על גידולים רווחיים יותר, לדוגמה: עשבי תיבול, פרחים וכו'. אם לסכם נקודה זו: האדם מתחרה בעצמו ובעלות האלטרנטיבית של עצמו קודם כל - ורק אחר כך (אם בכלל) מתייחס ליתרון היחסי אל מול אחרים.
דוגמה מספרית.
היבט חשוב ונוגד אינטואיציה של עקרון היתרון היחסי, הוא העובדה כי גם אם ליחידה כלכלית מסוימת יש יתרון מוחלט על פני יחידה כלכלית אחרת בכל תחומי היצור, משתלם יהיה לכל אחת משתי היחידות להתמקד בתחום בו יש לה יתרון יחסי.
נמחיש עובדה זו בעזרת הדוגמה הבאה:
נניח כי ישראל ומוזמביק מייצרות שני מוצרים עיקריים: מכונות ומעבדים.
לישראל יש יתרון מוחלט בשתי התעשיות - היא פרודוקטיבית יותר הן בייצור מכונות והן בייצור מעבדים. עם זאת, בעוד היא פרודוקטיבית פי 3 ממוזמביק בייצור מעבדים, הרי שהיא פרודוקטיבית ממוזמביק "רק" פי 2 בייצור מכונות. מכאן שלמוזמביק יש יתרון יחסי בייצור מכונות, בעוד לישראל יש יתרון יחסי בייצור מעבדים.
בשוק תחרותי, מחיר הסחורה משקף את עלות הייצור (שהיא ביחס ישר לזמן הדרש לייצור המוצר), על כן יהא זה סביר שבישראל, מעבד (אשר ייצורו מצריך 1/3 יום עבודה) זול יותר ממכונה (אשר ייצורה מצריך 1/2 יום עבודה).
מכיוון שמוזמביק יכולה לייצר מעבדים או מכונות באותה עלות ייצור, הגיוני שתתמחה בייצור מכונות (בו יש לה כאמור יתרון יחסי) מעל ומעבר לצרכיה שלה - ותוותר כליל על ייצור מעבדים. את עודפי המכונות שמעבר לתצרוכתה תייצא לישראל, ותמורתם תקבל יותר מעבדים מאשר אילו הקצתה משאבים לייצרם בעצמה (תחת להקצותם לייצור מכונות), וכך תצא נשכרת יותר. גם ישראל תצא נשכרת מהסחר: היא תקצה את כל משאביה לייצור מעבדים, שאת חלקם תוכל לייצא למוזמביק תמורת מכונות, אותן תקבל בעלות נמוכה יותר מאשר אילו ניסתה לייצרן בעצמה.
הטבלה להלן תמחיש זאת. נניח כי ישראל ומוזמביק אינן סוחרות זו עם זו. בשבוע עבודה (נניח 5 ימי עבודה) בו שני ימים מוקצים לייצור מכונות ו-3 ימים לייצור מעבדים, סך התפוקה יהיה:
נניח כי המדינות מתחילות לסחור בהסתמך על עיקרון היתרון היחסי. ישראל תייצר מעבדים בארבעה מתוך חמשת ימי העבודה וביום אחד תייצר מכונות, ומוזמביק תייצר מכונות בכל חמשת ימי העבודה:
אם כן, כאשר ישראל ומוזמביק סחורות זו עם זו ומתמחות כל אחת בתעשייה מסוימת, שתיהן יחד מייצרות 7 יחידות מכונות ו-12 יחידות מעבדים, לעומת 6 יחידות מכונות ו-12 יחידות מעבדים כאשר כל מדינה מייצרת בצורה עצמאית.
יישום העיקרון.
עיקרון זה ניתן ליישום גם בכלכלה מודרנית של מדינות וסחר ביניהן. לדוגמה, למדינה אשר לה יתרון יחסי בתעשיות עתירות ידע (כגון היי טק), וחיסרון יחסי בתעשיות עתירות עבודה (כגון טקסטיל), כדאי כלכלית לייבא מוצרי טקסטיל ממדינה אחרת, בה יחס היתרונות מהופך, ולייצא אליה מוצרי היי טק. כך תצאנה כלכלות שתי המדינות נשכרות. אימוץ התאוריה מעלה סימני שאלה לא רק על הכדאיות הכלכלית שבהגנה על תוצרת מקומית מפני יבוא באמצעות מכסי מגן, ובהקצאת משאבים ממשלתיים לעידוד תעשיות שאין בהם יתרון יחסי, אלא אפילו כשלמדינה יש יתרון יחסי מובהק אל מול מדינה אחרת באותה התעשייה. השאלה אינה האם הייצור הוא כדאי או לא - אלא האם יש אלטרנטיבות טובות יותר לאותה מדינה. לדוגמה, בנושא ישראל וייצור טקסטיל "פשוט": אפילו לו היה ניתן לייצר בישראל טקסטיל בסיסי ("פשוט"): יותר מהר, יותר טוב ויותר זול מאשר בסין (ולא ניתן היום בשל עלות שכר העבודה בישראל בהשוואה לסין) - לא זה היה הקריטריון לפיו יש להכריע האם כדאי לייצר טקסטיל "פשוט" בישראל או לא, או האם לסגור מפעלי טקסטיל "פשוטים", אלא האם באותם משאבים ניתן לייצר משהו טוב ורווחי יותר - לדוגמה טקסטיל מתקדם (חליפה כביסה של בגיר, בגדים ללא תפרים של תפרון, וכדומה). ייצור ועשיית רווח במוצרי טקסטיל "פשוטים" כשבאותם משאבים ניתן לייצר טקסטיל מתקדם - אינם רווח, אלא הפסד.
ביקורת.
כלכלנים נאו מרקסיסטים טוענים כי יישום עקרון היתרון היחסי אינו מקדם את רווחתם של אזרחי מדינות נחשלות. לטענתם יישום העיקרון מהווה תמריץ להנצחת עיסוקם של אזרחי מדינות העולם השלישי בענפי ייצור הדורשים כוח אדם זול. לפיכך כלכלנים אלה רואים ביישום עקרון זה צורה של ניצול.
הכלכלן האמריקני דייוויד קורטן חלק על נכונות עקרון היתרון היחסי בציינו את העובדה כי ארצות הברית ויפן שתיהן מייצרות מכוניות ואף סוחרות במכוניות אלו ביניהן בעת ובעונה אחת. דבר זה עומד לדבריו בסתירה לעקרון. כלכלנים מנגד חלקו על טיעונו של קורטן בציינם כי ישנם גורמים תורמים נוספים למצב זה. זאת ועוד, השאלה כאמור איננה "מדינה מול מדינה", אלא קודם כל "מדינה מול עצמה", בדיוק כפי שהאלטרנטיבות של "עובד פשוט" נמדדות קודם כל "שלו מול עצמו" (אם אדם עובד בעבודה X בעוד שיכל לעבוד בעבודה אחרת Y המתגמלת יותר מ X, הרי שבעוד מבחינה חשבונאית הוא מרוויח X, הרי שמבחינה כלכלית טהורה הוא אינו מרוויח X, אלא בעצם מפסיד Y (או יותר נכון את ההפרש בין Y ל-X). כנ"ל גם ההשוואה לסחר בין מכוניות יפניות לאמריקאיות אשר אינן מתחרות על אותם פלחי שוק ולאותה תועלת (המכונית כמוצר יוקרה (סטטוס)), אל מול המכונית כמוצר פונקציונלי.
לביא (קיבוץ)
לָבִיא הוא קיבוץ דתי השייך לתנועת הקיבוץ הדתי, ושייך למועצה אזורית הגליל התחתון. היישוב, הממוקם בגליל התחתון בגובה 310 מטר מעל פני הים, נמצא כ־10 דקות נסיעה מהעיר טבריה וסמוך למחלף גולני.
היסטוריה.
קיבוץ לביא הוקם בשנת 1949 על ידי צעירים עולים חברי בח"ד (ברית חלוצים דתיים) מאנגליה, רובם היו בין 10,000 הילדים היהודיים הפליטים שהובאו לבריטניה מגרמניה בקינדר-טרנספורטים של שנות השלושים.
הקיבוץ הוקם ליד אדמות הכפר הערבי הנטוש "לובּיא" (לוביה), שתושביו נודעו באיבתם ליהודים עוד מימי השומר.
מקור השם לביא ולוביא הוא היישוב לביא בימי המשנה והתלמוד, שבו שכן פונדק לביא, על הדרך מטבריה לציפורי.
בשנת 2005, חיו בקיבוץ כ־220 חברים יחד עם משפחותיהם, סך הכול כ־700 נפשות.
הקיבוץ מתקיים מגידולי חקלאות שונים, רפת, עדר בקר לבשר ומפטמה, לולי פטם "לביא תעשיות רהיטים" מפעל ייחודי המייצר ריהוט לבתי כנסת ומלון לביא לאוכלוסייה הדתית.
בבית הספר היסודי הממלכתי-דתי, שבתחומי הקיבוץ לומדים גם ילדי היישובים האחרים במועצה האזורית הגליל התחתון. הילדים בגילאי התיכון מתפזרים בין התיכונים השונים: הישיבה התיכונית בשדה יעקב, האולפנית והישיבה התיכונית בטבריה ובית הספר השיתופי בקיבוץ שדה אליהו. בנוסף לבית הספר נמצאת ליד הקיבוץ הפנימייה הדתית "הודיות".
קיבוץ לביא היה ראשון הקיבוצים של תנועת הקיבוץ הדתי שבו כיהן רב. ארבעה רבנים הנחשבים כמשמעותיים בציונות הדתית כיהנו, בתקופות שונות, בתפקיד "רב הקיבוץ" של לביא: הרב משה לוינגר (1960-1967), הרב שלמה אבינר (1971-1977), הרב משה גנץ והרב יהודה גלעד (החל משנת 1982).
אתרי תיירות סמוכים: יער לביא, קרני חיטין ומתחם נבי שועייב.
יתרון מוחלט
הרלן קובן
הרלן קובן (באנגלית: Harlan Coben; נולד ב-4 בינואר 1962) הוא סופר מתח יהודי-אמריקאי.
קורות חיים.
קובן נולד בעיר ניוארק במדינת ניו ג'רזי להורים יהודים מהמעמד הבינוני אשר שם משפחתם המקורי היה "כהן". סבו, חיים כהן, נולד בירושלים ומשפחתו היגרה לארצות הברית בסביבות שנות העשרים של המאה העשרים.
הוא למד מדע המדינה במכללת אמהרסט ולאחר מכן עבד בענף התיירות, בחברה בבעלות סבו. ספרו הראשון הופיע בשנת 1990. עד 2008 פרסם 17 ספרי מתח שהפכו לרבי-מכר, שניים מהם צעדו ברשימת רבי-המכר היוקרתית של הניו יורק טיימס. ספריו, המתרחשים בדרך כלל בפרוורים הבורגניים של אזור ניו ג'רזי, מצטיינים בעלילה מהירה ורבת תפניות ובסוף מפתיע. כמעט בכל ספריו גיבור הסיפור הוא יהודי, אך הדבר זוכה לאזכור מועט מאוד (מלבד הספר מעגל מכושף בו מזכיר קובן פעמים רבות את השואה והיהדות). החל משנות ה-90 גיבורו הוא מיירון בוליטר, סוכן שחקני כדורסל וקולנוע המפענח תעלומות.
קובן מתגורר בניו ג'רזי עם אשתו אן ארמסטרונג-קובן, רופאת ילדים, וארבעת ילדיהם.
הוא ביקר בישראל חמש פעמים ויש לו קרובי משפחה בראשון לציון. את יחסו המיוחד לישראל הביע בכך שעל פי דרישתו הופיעו ספריו "תחזיקו חזק" ו"דם חם", שיצאו לאור בשנים 2008 וב-2009 בהתאמה, בעת ובעונה אחת בארצות הברית ובישראל.
המיני-סדרה "תישאר קרוב", שהקרנתה החלה בשנת 2021, מבוססת על ספר של הרלן קובן באותו השם.
עלילת בסיס בספריו.
ברוב ספריו יש עלילה יסודית החוזרת על עצמה:
ספריו.