באתר הארכאולוגי גשר בנות יעקב נמצאו ממצאים פרהיסטוריים חשובים שגילם 780,000 שנים, השייכים לתרבות האשלית של התקופה הפלאוליתית התחתונה. נתגלו שם שרידיו של פיל ישר-חט שנטבח בידי האדם הקדמון וריכוזים מובחנים של חומרים שרופים המוכיחים כי כבר אז ידע האדם לשלוט באש. האתר נחקר על ידי נעמה גורן-ענבר מהאוניברסיטה העברית.
במקום הייתה מעברה ששימשה באלף הראשון לפני הספירה כחלק מ"דרך הים" שחיברה בין מצרים וסוריה.
המקום שימש זירה לקרבות בין הצלבנים למוסלמים בתקופת מסעי הצלב. ב-1178 הקימו הטמפלרים את מבצר "שַסְטֶלֶה" כקילומטר דרומית לגשר. ב-1179 כבש צלאח א דין את המבצר והרג את כל יושביו. הגשר הראשון הידוע לנו נבנה בתקופה הממלוכית, כחלק מהרחבת דרך הדואר שהקים הסולטן ביברס, והמשיך לתפקד לאורך כל התקופה העות'מאנית. לגשר הייתה מיסעה דו-שיפועית האופיינית לגשרים הממלוכים (ראו לדוגמה גשר יבנה) וחאן בצידו המערבי. באפריל 1799 הגיעו למקום חייליו של נפוליאון אשר ביקשו למנוע חדירת חילות טורקיים מאזור סוריה במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל.
ב-1918 הגיעו אל הגשר הכוחות המזוינים של בריטניה בדרכם צפונה, לקראת כיבוש ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בספטמבר פוצץ הגשר על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית הנסוגים, אך נבנה מחדש. בשנת 1933 נבנה הגשר מחדש על ידי החוכרים של אגם החולה במסגרת העבודות לייבוש הביצות סביב החולה.
הגשר היווה את אחד מ-12 נקודות הכניסה הרשמיות לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ושלטונות המנדט הקימו תחנת משטרה ליד הגשר. עם זאת, עיקר הבקורת על הנכנסים הייתה בראש פינה, דבר שהקל על המבריחים. במהלך המרד הערבי הגדול נסגרה תחנת הגבול בלילה מטעמי ביטחון. בנובמבר 1938 נסגרה תחנת הגבול כליל ונפתחה מחדש בשנת 1940.
ב"ליל הגשרים" שבין 16 ביוני ו-17 ביוני 1946 פוצץ הגשר בידי לוחמי ההגנה. תוך יומיים הקימו חיילי חיל המהנדסים גשר ביילי במקום והמעבר במקום חודש.
ב-11 בינואר 1948, למחרת ההתקפה על כפר סאלד, שבוצעה על ידי ערבים שעברו את גשר בנות יעקב מכיוון סוריה, פוצץ גשר הביילי על ידי ההגנה וניזוק. בעקבות זאת הרס חיל המהנדסים של הצבא הבריטי את הגשר והקים במקומו גשר חלופי, שפורק לאחר מספר ימים.
במהלך מלחמת העצמאות נערכו קרבות קשים באזור הגשר. הסורים הצליחו לכבוש את הגשר ולהשתלט עליו, ואף לכבוש את המושבה משמר הירדן הסמוכה לגשר, ב-11 ביוני 1948, והחזיקו בשטח עד מבצע ברוש שנועד להשמיד את ראש הגשר הסורי באזור משמר הירדן.
במלחמת ששת הימים הגיע אל הגשר גדוד 32, מחטיבה מרחבית 3, בפיקוד משה בן דרור (מוריס) אשר יצא מראש פינה מזרחה, חצה בגשר בנות יעקב ופעל באזור דרום רמת הגולן. לאחר המלחמה, הקים שם חיל ההנדסה הישראלי גשר ביילי, המצוי במקום עד היום ומשמש כגשר חירום חלופי.
במלחמת יום הכיפורים הגיעו כוחות סוריים בודדים עד לבית המכס העליון, סמוך לגשר. ביום ראשון, 7 באוקטובר 1973, בשעת בוקר מוקדמת, ניתנה הוראה להכין את גשרי הירדן לפיצוץ במקרה שהצבא הסורי ינסה לחצותם. גשר בנות יעקב היה מוכן לפיצוץ כבר בשמונה בבוקר. לאחר כמה שעות ניתנה הוראה לפרק את חומרי הנפץ.
עד 2007 היו קיימים שני גשרי ביילי במקום, האחד נועד לתנועת רכב ממזרח למערב והשני לתנועה ממערב למזרח. בשנה זו נפתח במקום גשר קבע מבטון לשני הכיוונים, ואחד משני גשרי הביילי נותר על מקומו לשעת חירום.
ביוני 2009 נחסם גשר הביילי הישן משני צידיו עקב סכנה בטיחותית, לאחר מכן שופץ הגשר, ונותר על כנו חסום. הגשר מיועד לשמש את צורכי צה"ל בזמן חירום.
מקור השם.
לפי י. סטפנסקי מקור השם אינו ברור וככל הנראה מדובר במסורות מקומיות ומוקדמות לתקופה הצלבנית שקישרו את האזור לפועלו של יעקב אבינו. לפי צבי אילן בספרו ארץ חמדה: נזירות מנזר יעקב הקדוש בצפת, שנקרא על שם הבישוף של ירושלים באותה התקופה, נתמכו במאה ה-12 בכספי המעבר בגשר, ששמו בלטינית: Pontus Jacobis Filiarum.
הצלבנים הם שהחלו לקרוא למקום בשם הלטיני Vadum Jacob (ואדום יעקב - "מעבר יעקב"). שם זה מקורו בטעות גאוגרפית, אחת מני רבות שטעו הצלבנים. הצלבנים סברו שזהו מעבר יבוק, המקום בו חצה יעקב את הירדן, בדרכו למפגש עם אחיו עשו. גם המסורת המוסלמית מקשרת בין מקום זה לבין חייו של יעקב, אם כי לחלק אחר מהם. שמו הערבי של המקום מחדת אל אחזן ("מעבר הצער") נגזר מהאמונה כי במקום זה נודע ליעקב על מכירת בנו האהוב יוסף.
במאה ה-12 התקיים בצפת מנזר נוצרי בשם מנזר יעקב הקדוש. הנזירות במקום חיו מכספי תרומות ונדבה ועיקר הכנסתן באה להן מכספים שגבו האבירים הטמפלרים מהעוברים במעבר הירדן. על שם נוהג זה כונה המקום על שם הנזירות של יעקב הקדוש, שהיה הבישוף של ירושלים באותה התקופה. תרגום השם לעברית הוא יעקב הקדוש. על שם הבנות (או האחיות) של יעקב (הקדוש) נקרא המקום עד ימינו - בלטינית - Pontus Jacobis Filiarum.
זאב וילנאי מציג מספר מסורות על הקשר בין בנות יעקב לבין הגשר:
לינגואה פראנקה
אקדמות (כתב עת)
אקדמות הוא כתב עת למחשבה יהודית שיצא לאור בשנים 1996–2015 ושב לצאת לאור בשנת 2019. כתב העת יצא לאור כפעמיים בשנה על ידי בית מורשה בירושלים. העורכים הראשונים היו עמיחי ברהולץ ודוד ענקי. החל משנת 2008 החליפה חיותה דויטש את עמיחי ברהולץ.
כתב העת נוסד במטרה לחבר את היצירה התורנית הקלאסית והיצירה האקדמית, תוך שימוש במתודות ובתובנות מודרניות, ולעיתים אף פוסט-מודרניות.
בין הכותבים היו (רשימה חלקית, לפי א"ב): פרופ׳ אריה אדרעי, הרב דוד ביגמן, פרופ' חנוך בן פזי, פרופ' בנימין בראון, הרב פרופ' יהודה ברנדס, פרופ' אליעזר דון יחיא, פרופ' דוד הנשקה, ד"ר משה הלינגר, הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי, פרופ' אשר כהן, ד"ר ברוך כהנא, הרב ד"ר בנימין לאו, ד"ר יעל לוין, פרופ' שלום רוזנברג, פרופ' אבינועם רוזנק, פרופ' תמר רוס, הרב יובל שרלו.
כתב העת יצא ברציפות במשך קרוב לשני עשורים, כאשר ברוב שנותיו יצאו שני גיליונות בשנה. אחרי גיליון כז יצא כתב העת לפגרה של שנה וחצי, ולאחריה יצאו עוד שלושה גיליונות עד שבגיליון ל הודיע כתב העת על סגירתו. באביב 2019 הודיע 'בית מורשה' על חידוש פרסום כתב העת, ופרסם עוד גיליון אחד, בעריכתה של הדס אחיטוב. אולם לא ברור האם ימשיך כתב העת לראות אור.
בית מורשה בירושלים
בית מורשה בירושלים הוא מרכז אקדמי להכשרת מנהיגות יהודית ציונית, המקיים תוכניות בלימודי יהדות, תרבות וחינוך יהודי. במרכז בתי-מדרש לנשים ולגברים. בעבר פעלה בו המכללה האקדמית ע"ש רוברט מ' ברן אשר העניקה תארים בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן.
פעילות.
בראש המרכז עומד פרופ' בנימין איש שלום. בראש בתי המדרש עמדו בעבר הרב אליהו בלומנצוייג, הרב שג"ר הרב פרופ' דניאל שפרבר והרב ד"ר יהודה ברנדס בראש בית המדרש לגברים. הרב ד"ר בנימין לאו עמד בראש תוכנית "בית המדרש לצדק חברתי", שהוקמה בשיתוף פעולה עם "מעגלי צדק". מטרת בית מדרש זה ללמוד סוגיות חברתיות ולהגביר את העיסוק הדתי בנושאי חברה וצדק חברתי. בראש בית המדרש לנשים בבית מורשה עמדה הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי.
בבית מורשה פעלו מכוני מחקר בתחומי אתיקה, יהדות ומדינה, חקר מחשבת חז"ל וחקר ההלכה, מחלקה לזהות יהודית-ציונית המובילה תוכניות אסטרטגיות בחינוך יהודי-ציוני בשיתוף צה"ל, משטרת ישראל ובתי-ספר תיכוניים. המוסד מקיים כנסים, ערבי עיון ופעילויות לציבור הרחב, ומפעיל ספרייה במדעי היהדות.
המחלקה לזהות יהודית-ציונית מפעילה הוצאת ספרים המפרסמת ספרים העוסקים במחשבה, הלכה ותרבות יהודית. בראש ההוצאה לאור עומדת חיותה דויטש. בין היתר רואים אור בהוצאת ספרים זו: כתב העת "אקדמות", סדרת הספרים "חכמים" של הרב בני לאו וספרי "אגדה למעשה" של הרב יהודה ברנדס.
בשנת 2013 השיק בית מורשה תוכנית בשם "פתיחתא - בית מדרש למתחילים". התוכנית מיועדת לחוזרים בתשובה ולגרים.
בית מורשה היה ממוקם בבית מלי"ץ שבקריית מוריה הסמוכה לשכונת ארמון הנציב. בנובמבר 2012 עבר המוסד ל"יד הרב ניסים" שבשכונת טלביה.
קווינסלנד
קווינסלנד (באנגלית: Queensland) היא אחת ממדינות אוסטרליה, המצוייה בצפון מזרח המדינה. בירת המדינה היא בריזבן. קווינסלנד היא המדינה היחידה בעלת בית נבחרים אחד, הנקרא פרלמנט קווינסלנד. עד שנת 1922 היו במדינה שני בתי נבחרים (בית עליון ובית תחתון), אולם המועצה המחוקקת של קווינסלנד בוטלה על ידי חבריה, ביוזמת מפלגת העבודה האוסטרלית, בצעד שכונה "כיתת המתאבדים", בעקבות הצבעתם לבטל את המושבים שעליהם ישבו המבטלים.
גאוגרפיה.
בצפונה של קווינסלנד נמצא חצי האי כף יורק הפונה לכיוון גינאה החדשה, ומצדדיו נמצאים מפרץ קרפנטריה וים האלמוגים - חלק מן האוקיינוס השקט.
במזרחה נמצא האוקיינוס השקט, ובמערבה של קווינסלנד נמצאת הטריטוריה הצפונית. לדרומה נמצאת אוסטרליה הדרומית וניו סאות' ויילס.
בירת המדינה, בריזבן, ממוקמת לחוף האוקיינוס השקט, 100 ק"מ צפונית לגבול המדינה עם ניו סאות' ווילס.
בקווינסלנד נמצאות שמורות הטבע:
דמוגרפיה.
אוכלוסייה.
בבריזבן, בירת המדינה, מרוכזת 45.5% מאוכלוסיית המדינה.
נכון ליוני 2007 במדינה התגוררו 4,182,100 תושבים, מתוכם 1,857,594 בבריזבן.
דתות.
חלוקה דתית של תושבי קווינסלנד (2001):
כלכלה.
נכון לשנת 2001, היה התוצר המדינתי הגולמי של קווינסלנד 115.53 מיליארד דולר אוסטרלי, השקול ל-31,000 דולר אוסטרלי לנפש (20,400 דולר אמריקאי לנפש). קווינסלנד היא המדינה השלישית בעונייה באוסטרליה (אחרי טסמניה ואוסטרליה הדרומית).