בסופו של דבר הכל בא על מקומו: גברת ון הוסקינס משתמשת בכספי הפרס שהבטיחה למי שישיב את תכשיטיה כדי לכסות על כל הנזקים שג'ודי והווארד גרמו במהלך המרדף, המסמכים הסודיים מוחזרים לממשל, ג'ודי חושפת את סימון כנוכל, שהציג מחקר של אחר כמחקר של עצמו, ובכך גורמת למתן המלגה להווארד. יוניס עוזבת את הווארד לאחר שפרדריק התאהב בה, וג'ודי מכריזה על ניסיון נוסף שלה לסיים את לימודיה, הפעם בקונסרבטוריון באיווה שבו מלמד הווארד. הסרט מסתיים בטיסה לאיווה, שבמהלכה ג'ודי והווארד מתנשקים לראשונה, לצלילי סרט מצויר של באגס באני, שנתן לסרט את שמו.
מחוות לסרטים אחרים.
לדברי הבמאי, פיטר בוגדנוביץ', הסרט הוא מחווה לסרט "צער גידול חיות" משנת 1938, בכיכובם של קתרין הפבורן וקרי גראנט. הסרט "צער גידול חיות" עוסק בפלאונטולוג החותר לקבל מלגה ועומד להתחתן, אך יום קודם לכן פוגש באישה צעירה המובילה אותו לשלל צרות, שבסופן הוא מתאהב בה. רעיונות דומים נמצאים בבסיס הסרט "מה נשמע, דוק?".
בסרט "מה נשמע, דוק?" יש שלל מחוות לסרטים נוספים:
אתרי צילום.
אתר הצילום העיקרי של הסרט הוא העיר סן פרנסיסקו. "מלון בריסטול", שבו מתרחש חלק ניכר מהסרט, צולם במלון "הילטון" בעיר. מרדף המכוניות צולם ברחובות התלולים של סן פרנסיסקו. סצנת "לוח הזכוכית" צולמה בפינת הרחובות בלבואה והשדרה ה-23 ברובע ריצ'מונד. בדרכן עברו המכוניות במדרגות בפארק אלטה פלאזה, וגרמו להן נזק שסימניו ניכרים עד היום. חלק מהסרט צולם בפאראמוס שבניו ג'רזי.
הצלחה ופרסים.
הסרט זכה להצלחה קופתית, והכנסותיו בארצות הברית, 66 מיליון דולר, מיקמו אותו במקום השלישי מבחינת הכנסות לשנת 1972, לאחר "הסנדק", ו"הרפתקה בפוסידון".
תסריטאי הסרט זכו בשנת 1973 בפרס מטעם "גילדת הכותבים של אמריקה" לקומדיה הטובה ביותר שנכתבה ישירות לקולנוע. מכון הסרטים האמריקאי שיבץ את הסרט במקום ה-61 ברשימת מאה הקומדיות הטובות ביותר, ובמקום ה-68 ברשימת מאה הסרטים הרומנטיים הטובים ביותר.
פסנתר כנף
בל X-14 (באנגלית: Bell X-14) היה מטוס VTOL ("Vertical Take-off and Landing", כלומר המראה ונחיתה אנכית) נסיוני שנבנה והוטס בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20. המטרות העיקריות בבחינת המטוס היו להמריא אנכית, לרחף ולעבור למצב של טיסה רגילה, לחזור למצב ריחוף, ולנחות אנכית.
עיצוב ופיתוח.
חברת בל בנתה את הX-14 כמטוס חד כנפי, עשוי כולו ממתכת, עם תא טייס פתוח. למטוס היו שני מנועי Armstrong Siddeley Viper 8 Turbojet בעלי יכולת הטיה לכיוון נגדי למרכז הכובד של המטוס, כדי שיוכל להמריא ולנחות אנכית. במטוס נבנתה מערכת הסטת דחף. המהירות המרבית שהושגה הייתה 277 קמ"ש עם יכולת להגיע לגובה מקסימלי של 20,000 רגל. X-14 תוכנן ונבנה בעזרת חלקים קיימים של מטוסי ביצ'קראפט: כנפיים, מדפים וכני נסע של מטוס ביצ'ראפט בוננזה, וזנב של ביצ'קראפט T-34 מנטור.
היסטוריה מבצעית.
X-14 טס לראשונה ב-19 בפברואר 1957. הוא המריא אנכית, ריחף, ונחת אנכית. המעבר הראשון מריחוף לטיסה אופקית בוצע ב-24 במאי 1958. בשנת 1959 המנועים הוחלפו במנוע General Electric J85. באותה שנה המטוס נמסר למרכז המחקר של נאס"א בשם X-14A שם שימש כמטוס מחקר עד ל-1981.
פרויקט X-14 סיפק כמות גדולה של נתונים על המראה ונחיתה אנכית. ההגאים ומכשירי בקרת הטיסה של ה-X-14 היו דומים להגאים שהוצעו עבור מודול הנחיתה על הירח של משימת אפולו 11. ניל ארמסטרונג, האדם הראשון על הירח ומפקד מודול הנחיתה על הירח באפולו 11, הטיס את ה-X-14 כחלק מהאימון למשימה.
בשנת 1971, צויד ה-X-14A במנועים חדשים (ג'נרל אלקטריק J85-GE-19) ונקרא בשם חדש, X-14B. בנוסף התקינו במטוס מערכת בקרת טיסה 'טוס על חוט' על מנת לאפשר סימולציה של מטוסים אחרים.
X-14B שימש בתפקיד זה עד 29 במאי 1981, כשבאחת הנחיתות ניזוק ללא תקנה. באותו זמן תכננו לשדרג את המטוס ולהפוך אותו ל-X-14C עם תא טייס סגור. היו גם תכנונים לבנות X-14T, שישמש לאימונים. תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
במשך שנות שירותו, ה-X-14 הוטס על ידי למעלה מ-25 טייסים, ללא תקריות או פציעות חמורות.
ה-X-14 חולץ מחצר הגרוטאות בשנת 1999, ועבר שיפוץ במסגרת פרטית באינדיאנה. המטוס מוצג במוזיאון השריון ברופקיי.
אלוש נוי
פליפה דה נווה
פליפה דה נווה (בספרדית: Felipe de Neve) היה המושל הספרדי של "לאס קליפורניאס" - מחוז במלכות המשנה של ספרד החדשה בצפון אמריקה. גבולות המחוז שהיה נתון בשליטתו של דה נווה כללו את שטחי קליפורניה המודרנית שבתחומי ארצות הברית כיום, ואת המחוזות באחה קליפורניה הדרומית ובאחה קליפורניה שבמקסיקו המודרנית. תקופת כהונתו כמושל הייתה משנת 1775 ועד שנת 1782.
חייו.
דה נווה נולד בעיר ביילן שבספרד. בתחילת כהונתו, בסיס שלטונו היה בעיר לורטו שבשטחי מקסיקו המודרנית, אך במהלך שלטונו העביר את בסיסו לעיר מונטריי שבתחומי קליפורניה המודרנית.
נווה נחשב למקימה של העיר לוס אנג'לס, כשבשנת 1781 קיבל את אישורו של מלך ספרד החדשה להקים קבילדו באזור. הוא הקים את ההתיישבות בעזרתם של כ-44 מתנדבים ונתן למקום את השם "El Pueblo de Nuestra Señora la Reina de los Angeles del Río de Porciúncula" - לימים, לוס אנג'לס. בתקופת כהונתו תרם להקמת המיסיונים בסנטה מוניקה ובסן חוזה, סביבם הוקמו הערים המודרניות. בנוסף, בתקופת שלטונו הוקם הפרסידיו שהפך לימים לעיר סן פרנסיסקו - שנועד למנוע מהבריטים להשתלט על האזור.
לב (רשת בתי קולנוע)
לב היא רשת בתי קולנוע והפצת סרטים ישראלית.
הרשת הוקמה על ידי איז'ו ונורית שני ב-1981, כאשר נפתח "קולנוע לב" בדיזנגוף סנטר בתל אביב. איז'ו שני הוא עורך דין שקנה בשנות ה-70 של המאה ה-20 את אולפני "גבע" בגבעתיים והפיק סרטים של אפרים קישון ואסי דיין ואחרים. ב-1981 החליט לרכוש את בתי הקולנוע בדיזנגוף סנטר וכך החלה הרשת לפעול.
נורית שני ניהלה את הרשת תחת הקפדה על הקרנת סרטי איכות מרחבי העולם, ולא קולנוע "מיינסטרים" הוליוודי. החברה מפיצה ומקרינה כ-30 סרטים מדי שנה, ולה כ-60 אלף מנויים פעילים ברחבי הארץ. בנוסף לסרטים המוקרנים בלעדית בלב, הרשת מפיצה סרטים המוקרנים בכל בתי הקולנוע ובבתי הקולנוע שבבעלותה מופצים סרטים בבעלות חברות אחרות.
לרשת תשעה סניפים ברחבי הארץ: "לב תל אביב" בדיזנגוף סנטר בתל אביב, "לב מנדרין" בחוף הצוק שתל אביב, "לב דניאל" במלון דניאל בהרצליה פיתוח, "לב סמדר" בירושלים (בית קולנוע ותיק שפועל משנות ה-20, ומופעל על ידי רשת לב מאז אמצע שנות ה-90), "לב אבן יהודה" בקניון באבן יהודה, "לב עומר" בעומר, "לב שוהם" בשוהם, "לב רעננה" ברעננה, ו"לב רמת השרון" ברמת השרון.
בנוסף מוקרנים סרטי הרשת גם בחיפה, באודיטוריום של מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית. בעבר פעלו גם "לב חדרה" בקניון לב חדרה, "לב אביב" בקניון רמת אביב ו-"לב רמת־גן" בקניון ביאליק ברמת־גן . גם פעל בעבר קולנוע לב בהוד השרון שגם הוא נסגר עקב חוסר ביקוש
בנוסף, הרשת מחזיקה בזכויות הפצה ובמדיה ביתית של ארכיון סרטים מגוון תחת השם "סרטי שני".
קולנוע לב
פו הדב (סרט, 2011)
פו הדב (אנגלית: Winnie the Pooh) הוא סרט מונפש של חברת וולט דיסני שיצא לאקרנים בשנת 2011. התמונות לפריימים בסרט צוירו ידנית בידי אנימטורים, ולא עובדו בטכניקות גרפיקה ממוחשבת. עלילת הסרט מבוססת על שלושה סיפורים מאת א. א. מילן שהופיעו בספרים "פו הדב" (1926) ו"הבית בקרן פו" (1928). זהו סרט ההמשך הרביעי שהופק על ידי אולפני האנימציה של וולט דיסני ונחשב כחלק מסדרת סרטי האנימציה הקלאסיים של האולפנים אחרי שלושת הקבלרוס, ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה ופנטסיה 2000 (דיסני הפיקה סרטי המשך רבים דרך אולפני דיסניטון, אך הם אינם נחשבים כחלק מהקאנון של דיסני).
עלילת הסרט.
הסרט מתחיל כאשר פו הדב מתעורר ומגלה שמלאי הדבש שלו נגמר. לאחר שהוא יוצא מביתו במטרה לחפש דבש הוא פוגש את איה אשר, לרוע המזל, איבד את זנבו. פו וחבריו באים לסיועו וכריסטופר רובין מכריז על תחרות למציאת תחליפים לזנב, כאשר למרבה שמחתו של פו, הפרס לזוכה בתחרות הוא כד של דבש. אולם לצער כולם התחרות מסתיימת ללא הצלחה.
ביום שלמחרת, פו מגלה מכתב שהשאיר כריסטופר ובו מסביר כי הלך ויחזור במהרה. פו, שלא יודע לקרוא היטב הולך לינשוף שיקרא עבורו את המכתב. יכולות הקריאה המוגבלות של ינשוף יחד עם יהירותו מובילות את פו וחבריו להאמין שכריסטופר נחטף על ידי יצור מתועב ונוראי בשם "בֶּקרוֹב" (באנגלית: Backson, מתוך קריאה לא נכונה של המשפט Gon Out Bizy Back Soon), והם יוצאים להצילו. לפי הצעתו של ארנב, החבורה בונה מלכודת ליצור המתועב בדמות בור כאשר הם מאמינים שהיצור יפול לתוכו לאחר שיובל אליו על ידי שביל של חפצים ש"מושכים" את הבקרוב. פו, אשר רעבו הרב גובר עליו, לאחר ניסיון כושל להשיג דבש מכוורת דבורים, מתחיל לדמיין דבש בכל מקום ובטעות נופל לתוך המלכודת. בניסיון לחלצו, נופלים גם חבריו לתוך הבור, חוץ מחזרזיר שנשלח לביתו של כריסטופר להביא חבל לחילוצם.