אולי התרומה הגדולה ביותר של קרנו לתרמודינמיקה הייתה ההפשטה של התכונות המהותיות של מנועי הקיטור, כפי שהיו בזמנו, למנוע חום כללי יותר ואידיאלי. זה הביא ליצירת מודל של מערכת תרמודינמית שעליה ניתן ליישם חישובים מדויקים ובכך להימנע מהסיבוכים שנבעו מהתכונות הגולמיות של מנועי הקיטור העכשוויים. באמצעות אידיאליזציה של המנוע, קרנו יכל לענות באופן ברור וללא עוררין על שתי שאלותיו המקוריות.
הוא הראה שהיעילות של המנוע האידיאלי היא פונקציה רק של 2 הטמפרטורות של המאגרים שביניהם הוא פועל. אין מנוע חום שיכול לפעול ביעילות גבוהה יותר בהינתן אותן טמפרטורות הפעלה.
מנוע קרנו הוא המנוע היעיל ביותר שקיים, לא רק בגלל חוסר בחיכוך ובתהליכים בזבזנים אחרים, הסיבה העיקרית היא שהוא מניח שאין הולכת חום בין חלקים במנוע עם טמפרטורות שונות, קרנו ידע שהולכת חום בין גופים בטמפרטורות שונות היא תהליך בזבזני ובלתי הפיך, שחייב להיעלם אם רוצים להשיג מנוע חום עם יעילות מקסימלית.
לגבי השאלה השנייה, קרנו היה די בטוח שהיעילות המקסימלית המתקבלת לא תלויה בטבע המדויק של הנוזל או הגז, הוא טען שכוחו המניע של החום הוא עצמאי מהחומרים המועסקים כדי להבין אותו, שהכמות שלו תלויה אך ורק בטמפרטורה של הגופים שביניהם מועבר הקלוריק.
מותו.
קרנו נפטר מכולרה ב-1832 בגיל 36 בבית חולים לחולי נפש בו אושפז, בגלל האופי המדבק של כולרה מרבית מחפציו ומכתביו נקברו יחד איתו, כתוצאה מכך רק כמה מאמריו המדעיים שרדו.
לאחר הפרסום של "הרהורים על כוחה המניע של האש", הספר ירד מהר מאוד ממכבש הדפוס והיה קשה מאוד להשגה. לויליאם תומסון היה קשה מאוד להשיג עותק של הספר של קרנו. בשנת 1890 פורסם תרגום לאנגלית של הספר והגרסה הזאת הודפסה מחדש בעשורים האחרונים.
קרנו פרסם את ספרו בתקופת השיא של מנועי הקיטור. התאוריה שלו הסבירה מדוע מנועי קיטור המשתמשים בקיטור לוהט במיוחד היו טובים יותר וזאת בגלל התוצאה שהיא מאגרים עם טמפרטורה גבוהה יותר.
התאוריות והמאמצים של קרנו לא שיפרו מיד את היעילות של מנועי הקיטור, התאוריות שלו רק עזרו להבין מדוע פרקטיקה אחת עדיפה על האחרות. רק לקראת סוף המאה ה-19 הרעיונות של קרנו, כלומר שהיעילות של מנוע החום תגדל אם הטמפרטורה של המאגרים תגדל, יושמו למעשה. אולם ספרו של קרנו יצר בסופו של דבר השפעה אמיתית על תכנון ועיצוב מנועים. רודולף דיזל לדוגמה, שהיה מוקסם מהתאוריות של קרנו תכנן את מנוע הדיזל שבו הטמפרטורה של המאגרים גבוהה יותר מאשר במנוע הקיטור וכתוצאה מכך יצר מנוע יעיל יותר.
ניקולס לאונרד סאדי קרנו
סולימן הראשון
הנס כריסטיאן ארסטד
הנס כריסטיאן ארסטד (בדנית: Hans Christian Ørsted;
14 באוגוסט 1777 - 9 במרץ 1851) היה פיזיקאי וכימאי דני אשר הושפע על ידי ההלך המחשבתי אשר התווה עמנואל קנט. ידוע בעיקר בשל גילויו את הקשר בין תופעות החשמל והמגנטיות – תופעת האלקטרומגנטיות.
ראשית דרכו.
ארסטד החל את התעניינותו במדע עוד בתור ילד קטן, כשעבד עם אביו בבית המרקחת שברשותו. הוא ואחיו רכשו את רוב השכלתם על ידי לימוד עצמי עד לשנת 1793 בה עזבו את ביתם לטובת לימודים אקדמאיים באוניברסיטת קופנהגן. הנס סיים בהצטיינות את לימודיו.
בשנת 1801 זכה ארסטד במלגת נסיעות ובמענק אשר איפשרו לו לבלות שלוש שנים ברחבי אירופה. בגרמניה, פגש ביוהאן ריטר, פיזיקאי אשר האמין בקיומו של קשר בין חשמל למגנטיות. הקשר זה נראה סביר להנס ארסטד שכן זה האחרון האמין בשלמות הטבע והיה אך טבעי בעיניו כי קיים קשר בין רוב תופעות הטבע.
ארסטד המשיך בלימודי הפיזיקה שלו, בין היתר בהשפעת השיחות עם ריטר, ובשנת 1806 היה לפרופסור באוניברסיטת קופנהגן והמשיך את מחקריו בתורת החשמל ובאקוסטיקה. בהשפעתו, פיתחה האוניברסיטה תוכנית לימודים מקיפה בפיזיקה ובכימיה ובנתה מעבדות נוספות.
תרומתו.
שעה שהתכונן לאחת מהרצאותיו ב-21 באפריל 1820, פיתח ארסטד ניסוי אשר תוצאותיו הפתיעו אותו; בעת שהכין את הציוד, הבחין כי מחט של מצפן סטתה מכיוונה עם שינויי הזרם הזורם בסוללה בה השתמש. הדבר סיפק לו הוכחה כי שדות מגנטיים מתפשטים במרחב בדומה לאור או לחום, מכאן הסיק על קיומו של קשר בין חשמל למגנטיות. כעבור שלושה חודשים החל במחקר אינטנסיבי של התופעה ופרסם את ממצאיו בדבר היווצרות שדות מגנטיים סביב תיילים המוליכים זרם. תוצאות אלו הניבו מחקר מקיף בקרב הקהילייה המדעית, ובין היתר דרבנו את מחקריו של אנדרה מרי אמפר. בשנת 1825 תרם משמעותית לכימיה כאשר הצליח להפיק לראשונה אלומיניום.
נוסף על עבודתו כמדען, היה ארסטד סופר ומשורר אשר פרסם מספר יצירות, ביניהן "ספינת האוויר" בהשראת טיסות הכדור הפורח של עמיתו אטיין גספרד רוברט.
בשנת 1820 זכה במדליית קופלי של החברה המלכותית הבריטית על "תגליותיו האלקטרו-מגנטיות".
מותו והנצחתו.
ארסטד נפטר בשנת 1851 ונקבר בבית הקברות בקופנהגן. סדרת שטרות דניים אשר נכנסה למחזור בשנת 1936 כללה את תמונתו על שטרות של 100 כתרים דניים. כיום, בנייני המחלקה לכימיה והמוסד למדע מתמטי באוניברסיטת קופנהגן קרויים על שמו, כמו גם הלוויין הדני הראשון אשר שוגר בשנת 1999. כמו כן, יחידת ההשראות המגנטית במערכת cgs קרויה על שמו.
חברת תשתיות החשמל הדנית, שינתה בשנת 2018 את שמה מדונג לארסטד. Ørested.dk.
ב-14 באוגוסט 2009 בחרה גוגל לאזכר את יום הולדתו של ארסטד באמצעות לוגו דודל באתר הבית שלה.
החתונה בקנה (ורונזה)
"החתונה בקנה" או "משתה החתונה בקנה" (1563) הוא ציור שמן מאת הצייר האיטלקי פאולו ורונזה (Paolo Veronese), המציג אירוע מחייו של ישו - "החתונה בקנה". הציור גדול הממדים מוצג במוזיאון הלובר בפריז.
ההיסטוריה של הציור.
בשנת 1560 יצר ורונזה ציור שנושאו הוא החתונה בקנה. ציור זה מוצג כיום במוזיאון "Gemäldegalerie" שבדרזדן. כשלוש שנים לאחר מכן הוזמן ציור נוסף בנושא זה עבור כנסיית מנזר סן ג'ורג'ו באי סן ג'ורג'ו מג'ורה" (San Giorgio Maggiore) שבוונציה. הוא הושלם בשנת 1563 לאחר כ-18 חודשי עבודה והותקן בקיר המזבח של הכנסייה, כשניים וחצי מטרים מן הרצפה. ב-11 בספטמבר 1797 גנבו חיילי צבא נפוליון את הציור והביאו אותו לצרפת. כדי להעביר את היצירה גדולת הממדים נחתך הציור לחלקים. בשנת 1815, כמענה לתביעת האיטלקים להשבת הציור, שלחו שלטונות צרפת את ציורו של שארל לה ברן (Charles Le Brun) - "הסעודה בבית שמעון", אולם שלטונות ונציה סירבו לקבלו. ג'ון ראסקין, מבקר האמנות האנגלי טען כי יצירתו של לה ברן בקושי ראויה לשמש כחומר אריזה לציורו של ורונזה.
ב-11 בספטמבר 2007, 210 שנים לאחר שהוסר הציור, נתלתה בכנסייה מהדורת פקסימיליה בגודל מלא של הציור. ההעתק הצילומי הורכב מ-1591 קובצי מחשב המשחזרים את מראהו המדויק של הציור המקורי.
תיאור.
הציור מתאר אירוע מן הברית החדשה המצוין ב"בשורה על-פי יוחנן" וידוע בשם "החתונה בקנה". על פי התיאור ביצע ישו את הנס הראשון שלו ובו הפך מים ליין. תיאור החתונה מתרחש בתוך מרחב ארכיטקטוני עירוני, המחולק לשני מישורים. הארכיטקטורה מכילה תערובת בסגנון אדריכלות יוונית-רומית. במישור הראשון, בקדמת הציור, מתוארת חצר פתוחה, התחומה בעמודים בסגנון דורי. את החלל תופש שולחן החתונה הגדול, המעוצב בצורת האות ח' והעמוס בקהל חוגגים. בציור מופיעות מעל 130 דמויות, אולם אף אחת מהן איננה מוצגת כמדברת. הסיבה לכך היא ההדגשה של מסדר הבנדיקטינים על התנזרות מדיבור. ישו מוצג אמנם במרכז השולחן, לבוש בבגד אדום וכחול, בהתאם לאיקונוגרפיה המקובלת של דמותו ולצידו מריה. הפרטים הרבים שבציור מעניקים לתיאור אווירה של חיות ושל תיאור אירוע ממשי. הדמויות הרבות לבושות בבגדים בני תקופת הרנסאנס. בחזית השולחן יושבים כמה מוזיקאים המנגנים בכלים כגון ויולה דה גמבה, לאוטה וכלי מיתר אחרים.
קצה החצר חסום על ידי גדר אבן המהווה חלק ממרפסת גבוהה, המוקפת בעמודים בסגנון קורינתי. במישור אחורי זה של התמונה, מאחורי דמותו של ישו, מופיעות דמויות של גברים השוחטים חיה לא מזוהה. בהם כמה משרתים המגיחים מבין העמודים ונושאים מזון לאורחי החתונה. בנוסף, מופיע תיאור פרספקטיבי של מבנים נוספים, שעליהם ניצבים צופים נוספים במשתה החתונה. ברקע הציור מופיע מגדל גבוה על רקע שמים בהירים.
רוב הפרשנויות של הציור מעניקות משקל גדול לאיקונוגרפיה הדתית המופיעה בו. ישו, המופיע במרכז הציור ומישיר פניו אל הצופה, נתפש על פי הפרשנות הנוצרית כמי שהקריב את עצמו לטובת האנושות. על כן, יש אשר זיהו את החיה הנשחטת ככבש ואת ישו כ"שה האלוהים" (Agnus Dei). מתחת לישו ניצבת קבוצת המוזיקאים ולצידם מופיע שעון חול, היכול לסמל את הבל חיי העולם הזה (vanity). פירוש איקונוגרפי כזה מציג את ישו כשהוא מודע לאירועים ההיסטוריים העתידים לעבור עליו.
אנציקלופדיה עברית
ירון כהן
ירון כהן (נולד ב-1976) הוא זמר, מלחין ופזמונאי ישראלי במוזיקה המזרחית. אחיו הוא הזמר משה כהן.
חייו.
כהן נולד באזור. בתחילת דרכו היה זמר דיכאון והוציא מספר אלבומים כגון "תפילת הלב" ו"האש בדמי" וכמו כן כתב שירים לזמרים אחרים. לאחר מכן חזר לשיר בשנת 2001 לאחר הדואט "האישה של חיי" עם שלומי שבת.
בין הזמרים להם כתב כהן ניתן למצוא את אייל גולן ("דברי איתי", "צליל מיתר", "הריקוד הוא שלך", "אמרי לי", "האור שבעיניים" "מנגינת הלב", "המציאות שלך"), שלומי שבת ("מתוקה שלי", "בשם האהבה", "את"), שרית חדד ("אל תבקש משאלות"), מאיה בוסקילה ("סיפור מכור" מתוך סיפור מכור) זהבה בן ("תשמור על עצמך"), קובי פרץ ("אני זקוק לך") ואבי פרץ.