הסדרה מצולמת בניו יורק, ומרבה לעסוק בנושאים אקטואליים ומקומיים, למשל המלחמה בטרור בעקבות קריסת מגדלי התאומים. ראשי העיר ניו יורק, רודי ג'וליאני ומייקל בלומברג, הופיעו בתוכנית מספר פעמים.
הסדרה זכתה בפרס אמי לדרמה הטובה ביותר בשנת 1997, והייתה מועמדת לפרס 11 שנים רצופות. היא זכתה לאחוזי צפייה גבוהים מאוד בקרב הקהל המבוגר (גילאי 18 - 49), ומדי שבוע צפו בה כ-16 מיליון אמריקנים. בשנת 2006 חוק וסדר קבלה את אחוזי הצפייה הנמוכים ביותר ביחד עם סדרת הבת "כוונה פלילית" בין 8 ל-6 מיליון צופים, ב-2007 רשת NBC היו צריכים לעשות החלטה על מי לשמור, בסופו של דבר העדיפו את הסדרה המקורית ו"כוונה פלילית" עברה לכבלים. מאז אחוזי הצפייה עדיין יורדים בין 9 ל-8 מיליון צופים. ב-14 במאי 2010 יוצר הסדר דיק וולף הודיע ש"חוק וסדר" רשמית תרד מהמסכים בגלל אחוזי צפייה נמוכים וגם סיכוים ללא הצלחה להחזיר אותה לשידור, שמביא אותה עם סיכום של 20 עונות ו-456 פרקים שהופך אותה לסדרת הדרמה הוותיקה ביותר בשידורי הפריים טיים, ביחד עם הסדרה שהתחילה ברדיו, עשן האקדח של CBS.
צוות השחקנים ודמויות.
במהלך השנים, התחלף כל צוות שחקני הסדרה. חלקם עברו לשחק בסדרות-בת, כמו (דן פלורק ב" וכריס נות' ב").
בסדרה הופיעו מספר רב של שחקנים בתפקידי אורח ועמם ניתן למנות את ג'ניפר גארנר, אליסון ג'אני, סמואל ל. ג'קסון, אידי פאלקו, ורבים אחרים.
סדרות-בת.
הצלחת הסדרה הובילה לפיתוחן של סדרות-בת שונות. רוב הסדרות עסקו בחקירות, אחת מהן הציגה רק את החלק המשפטי.
משה ניסים
פלביוס סטיליקו
פלביוס סטיליקו (לטינית: Flavius Stilicho; ביוונית: Στιλίχων, סטיל֫יכון; בערך 359 - 22 באוגוסט 408) היה מגיסטר מיליטום ופטריקיוס באימפריה הרומית המערבית ממוצא ונדלי.
חייו.
סטיליקו נולד באזור גרמניה של היום לאב ונדלי ולאם שהייתה אזרחית רומאית. הוא הצטרף לצבא הרומי ועלה לדרגת גנרל בתקופת שלטון תאודוסיוס הראשון, ששלט בחלקה המערבי והמזרחי של האימפריה גם יחד. תפקידו תחת תאודיסיוס היה להגן על חלקה המערבי של האימפריה מפני מתקפות הויזיגותים, תפקיד אותו מילא בהצלחה במשך כעשרים שנה. תאודוסיוס, שרחש לסטיליקו הערכה רבה, ביקש להדק את קשריו עמו והשיא לו את אחייניתו סרנה ומינה אותו לאפוטרופוס של בנו הונוריוס.
אחרי מותו של תאודוסיוס בשנת 395 הפך הונוריוס, שהיה אז עדיין ילד, לקיסר האימפריה המערבית, ואחיו ארקדיוס מונה לשליט חלקה המזרחי. שניהם היו אנשים חלשים ונוחים להשפעה, בלא בסיס כוח משלהם וסטיליקו הפך למנהיג בפועל של הצבאות הרומיים ושל האימפריה הרומית המערבית. במהלך השנים, נישא הונוריוס גם לשתי בנותיו של סטיליקו, למריה בסביבות שנת 398 ותרמנטייה בשנת 408.
לטענתו של סטיליקו, מינה אותו תאודוסיוס לאפוטרופוס גם של ארקדיוס ושל האימרפיה המזרחית, טענה שייתכן שהייתה נכוננה, אך לא התקבלה על דעתו של הפרפקט הפראיטוריאני פלביוס רופינוס, ששלט מאחרי הקלעים בבירה המזרחית, ובין השניים התגלע סכסוך. בשנת 396 צעדו כוחות סטיליקו לתוך איליריה ודלמאטיה, לכאורה כדי לסייע במאבק בוויזיגותים, אך בפועל כדי לכרסם בשטחים עליהם שלט המזרח. הטקטיקה הוותיקה הזו, שבעבר נקטו אותה קיסרים כקונסטנטינוס הראשון, לא צלחה הפעם, כאשר רופיוס שכנע את ארקדיוס למשוך את חילות המזרח על סף ניצחון שלם במערכה, וסטליקו נאלץ לשוב על עקבותיו. הוא הותיר אחריו, עם זאת, מספר לגיונות גרמאנים, שהיו אמורים לשוב לשליטת המזרח. כאשר שבו אלו לקונסטנטינופול ורופינוס יצא לקדם את פניהם לשלום, הוא נדקר על–ידי החיילים למוות. פעולה זו, שהייתה ככל הנראה בהשראתו של סטיליקו, הובילה לקרע מתמשך בין חלקה המזרחי והמערבי של האימפריה.
זמן קצר אחרי כן, בשנת 397, התבקש סטיליקו על–ידי הסריס אאוּטרוֹפיוס, שעתה שלט במקום רופינוס, לסייע בחיסול כוחותיו של אלאריק הוויזיגותי שערך מסע ביזה והרג ברחבי יוון. סטיליקו הביס את כוחות הוויזיגותים של אלאריק, אך האחרון חמק ממנו אל ההרים. לא ידוע באיזו מידה אכן הייתה זו הימלטות או אחוות גרמאנים בין שני המנהיגים. בקונסטנטינופול, נטו לסברה השנייה והכריזו על סטיליקו כאויב העם.
באותה שנה פרצה מרידה בצפון אפריקה, בראשות המגיסטר מיליטום המקומי גילדו, שהכריז על העברתה של צפון אפריקה, על אספקת התבואה החיונית שלה, לשליטת המזרח. הייתה זו נקמתו של אאוטרופיוס בסטיליקו. סטיליקו דיכא את המרידה על ידי שימוש באחיו של גילדו, מזל-קראת, ומאוחר יותר, ב-399, דאג להסרתו של אאוטרופיוס מתפקידו במזרח והגלייתו מקונסטנטינופול.
לאחר מכן, פנה סטיליקו לראיטיה בשנת 401 והוביל שם מסע ממושך ומקיף נגד הוונדלים, בני עמו לשעבר, ומורדים ברבריים אחרים באזור. בינתיים פנו הוויזיגותים בבלקן, כנראה בזכות פעולת הקיסרית אאודוקסיה, רעייתו של ארקדיוס, מכיוון מזרח למערב ובשנת 402–403 החל אלאריק מתקדם אל תוך איטליה. הונוריוס המבוהל עבר בעקבות האירועים ממילאנו לרוונה הקשה יותר לגישה, מזיז עימו את בירת האימפריה הרומית בפעם האחרונה, ממילאנו המרכזית לרוואנה שליד הביצות. סטיליקו, בינתיים, ליקט חיילים מן הריין, בריטניה וכל מקום אחר והביס את אלאריק בשני קרבות חשובים בפולנטיה (402) ובורונה (403).
סטיליקו נאלץ להתמודד לכל אורך שנות כהונתו כמגיסטר מיליטום עם הקשיים ההולכים וגוברים בשימור האימפריה הרומית תחת לחצם של הברברים. לחצים אלו המשיכו מכיוון אחר, כאשר בשנת 405 אסף הברברי רדגאיסוס צבא באזור הדנובה, עבר את האלפים ופלש לאיטליה. הוא הובס על ידי סטיליקו בקרב מכריע בפאיסולאי (פיאסולה של היום) ב-406. עוד הממלכה מתאוששת ממהלומה זו, חצו בחורף 406 מספרים עצומים של בורגונדים, אלאנים, סואבים וונדלים את נהר הריין הקפוא כבשו את מוגונטיאקום (מיינץ) וטרווירי (טריאר) והתפשטו ברחבי גאליה, כשרובם, לבד מהבורגונדים, ממשיכים הלאה לספרד.
למרות הצלחותיו הניכרות כמנהיג צבאי, אמונתו האריאנית (הוא הורה, בשנת 405 להרוס את ספרי הסיבילות ברומא) הייתה לצנינים בעיני החצר הקיסרית והסנאטורים. את המצב החמירה העובדה שסטיליקו, שניצב בשנת 408 מול לחץ מצפון מערב בגאליה, ומצפון מזרח מהוויזיגותים של אלאריק, סבר כי אין מנוס מתשלום כופר לאלאריק כדי שיפסיק את פעולתו. אלאריק דרש ארבעת–אלפים ליטראות זהב—סכום עצום בגובהו—ובלית ברירה כפה סטיליקו אישור תשלום זה על הסנאט.
אנשי חצר, ביניהם בלט אולימפיוס, הפיצו שמועות שהוא זה שתכנן את ההתנגשות ברופינוס, קשר קשר עם אלאריק להזמין את הברברים לגאליה בשנת 406 ותכנן להפוך את בנו לקיסר. ככל הנראה, ארגן אולימפיוס התקוממות של הצבא הרומאי בטיקינום (פאביה) ב-13 באוגוסט 408. בהתקוממות, שנשאה סימנים מובהקים של הפיכה, נהרגו שישה פקידים קיסריים בכירים וסטיליקו עצמו עזב לרוונה, שם נלקח בשבי. סטיליקו, שלימינו עמדו עדיין שכירי חרב הונים ולוחמים גותיים, יכול היה לנסות להתמודד עם אויביו בשדה הקרב, אך בחר שלא לעשות כן, אם מתוך פחד לגורלה של האימפריה, ואם כיוון שאכן היה אשם בקשר. סטיליקו הוצא להורג ב-22 באוגוסט 408, בנו אאוכריוס ואשתו סרנה הוצא להורג ברומא זמן קצר אחרי כן.
סטיליקו
קוטב צפוני
לוחמה בטרור
פרס אמי
פרס אמי (באנגלית: Emmy Award) הוא הפרס החשוב ביותר בתעשיית הטלוויזיה האמריקאית, והוא שווה ערך לפרס אוסקר (לקולנוע), פרס טוני (לתיאטרון), ופרס גראמי (למוזיקה). הפרס מיועד בעיקר להפקות טלוויזיה בתחום הבידור. פרס אמי לבידור בפריים טיים הוא הפרס היוקרתי ביותר בטלוויזיה, ומוענק על ידי האקדמיה האמריקאית לטלוויזיה. טקס חלוקת פרס אמי הראשון נערך בהוליווד, ב-25 בינואר 1949.
שלושה ארגונים קשורים אך נבדלים, מציגים את טקס פרס אמי: האקדמיה לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (ATAS), האקדמיה הלאומית לאומנויות ומדעי הטלוויזיה (NATAS), והאקדמיה הבין-לאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (IATAS). כל ארגון אחראי לניהול מערך מסוים של הטקס.
טקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים נערכים לשם הכרה במצוינות בתוכניות טלוויזיה בשעות צפיית השיא בארצות הברית. הטקסים מתקיימים בדרך כלל באמצע חודש ספטמבר, ביום ראשון לפני ההתחלה הרשמית של עונת הסתיו בשידורי הטלוויזיה. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, הם משודרים ברוטציה בין הרשתות ABC ,NBC ,CBS ו-Fox.
מספר פרסים בקטגוריות שהוצגו לאנשים מאחורי הקלעים כגון ארט דיירקטור, מעצבי תלבושות, צלמים, מלהקים, ועורכי קול מוענקים בטקס פרסי אמי לאמנויות יצירתיות שנערך בנפרד כמה ימים קודם לכן.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים מנוהלים ומוצבעים על ידי 25,000 חברי האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים (ATAS). עבור רוב הקטגוריות, חברי ATAS מכל הסניפים שלהם מצביעים באזור חודש יוני כדי לקבוע את המועמדים רק בקטגוריות התואמות את תחום עיסוקם. מלבד זה, כל החברים רשאים להצביע למועמדויות בקטגוריית "התוכנית הטובה ביותר". ההצבעה הסופית לקביעת הזוכים מתקיימת בחודש אוגוסט.
טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום.
טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום (Daytime Emmy Award) הוא טקס נפרד בתעשיית הטלוויזיה האמריקאית שמתקיים בדרך כלל בחודש יוני, ונערך במטרה להכיר במצוינות בתוכניות טלוויזיה בשעות היום. טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום הראשון היה בתחילה חלק מטקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים ב-1972, אך הטקס הנפרד הראשון לתוכניות בשעות היום התקיים ב-1974.