מפגשי פעילוּת הלשכה בראשית דרכּה, התקיימו בביתו של האח יעקב אלחנן ליטוינסקי ביפו, בנשיאותו של האח אלכסנדר פיאני – שהיה נשיאה הראשון של ברקאי.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הופסקה העבודה בלשכה - כמה מן האחים עזבו את הארץ ואחרים הוגלו על ידי השלטונות העות'מאניים.
נשיא הלשכה המכהן דאז, האח קיסר עראקטינג'י הוגלה על ידי השלטונות הטורקיים לאנטוליה המרכזית.
בראשית 1919, שב הנשיא עראקטינג'י מגלותו ומצא את היכל הלשכה – ריק. הטורקים שדדו את הציוד, הרהיטים וכל שהכיל הבית. עראקטינג'י שיקם וסידר את היכל הלשכה מחדש בביתו ביפו, והלשכה פעלה עד פרוץ מאורעות יפו בשנת 1921, ושוב היה הכרח בסגירת הלשכה.
בשלְהֵי שנת 1924, החלה הלשכה לפעול מחדש ומספר חבריה גדל.
כנשיא השלישי של הלשכה, בחרו אחֵי הלשכה את האח ד"ר יוליוס פרויליך ולימים – הד"ר יונה רון. רון שם דגש על סדירוּת וקביעוּת בעבודותיה של הלשכה, השתתפות פעילה של האחים, ריבוי וקליטת אחים בעלי תרבות גבוהה, תוך הקפדה על איכותם הרוחנית והמוּסרית של המועמדים. כמו כן קבע רון את השפה העברית כשפת העבודה בלשכה, אף כי טרם ידע כתיבת אותיות השפה, והוא עצמו כתב בעברית – באותיות לטיניות.
באותה תקופה התארגנה קבוצה של אחֵי ברקאי שיסדו בארץ לשכה נוספת - לשכת מוריה.
מאורעות 1929 מנעו פעם נוספת את המשך פעילוּתה הסדירה של הלשכה; האחים הערבים עזבו את הלשכה, ורק מעטים מהם שבו אליה עם סיום המהוּמוֹת.
הנשיא הרביעי של הלשכה, האח חיים הררי, לימים, עורך העיתון "הבונה החופשי", הגביר את שיתוף הפעולה עם לשכות אחרות, ועם הלשכה הלאומית הגדולה שנוסדה בתקופת כהונתו.
מאורעות הדמים בשנת 1936 שיבשו את העבודה הסדירה שהופסקה שוב לתקופה קצרה.
האח יעקב מיכלין, נשיאה החמישי של הלשכה, אירח בתל אביב את הנשיא הגדול של מסדר המזרח הגדול של צרפת, האח ארתור גרוסייה, מראשי הברית המסונית העולמית ונשיא הפרלמנט בצרפת.
בשנת 1938 נשלח האח מיכלין כציר מטעם הלשכה אל הכנס של המזרח הגדול בצרפת, בו הודגשה מחאתו של הנשיא הגדול ארתור גרוסייה נגד חילול כבוד האנושות על ידי גרמניה הנאצית ונגד עינוי היהודים על לא עוול בכפם בשם טוֹהַר הגזע.
ב-20 בינואר 1942 קבלה לשכת ברקאי את חסות הלשכה הלאומית הגדולה בארץ-ישראל וקבלה את המספר שבע-עשרה - 17- (בגימטריה: טו"ב).
הנשיא הששי של הלשכה, האח נפתלי יצחק ילין, הקדיש את מירב ומיטב מרצו וכישרונו להעברת הלשכה של המזרח בצרפת ללשכה הלאומית בארץ ישראל, ולתרגום ספרי העבודה וחומר רב נוסף לשפה העברית.
בין השנים 1944 עד 1946, שנות כהונתם של הנשיא השביעי האח אריה אורן והנשיא השמיני האח משה אופיר הצטרפו חברים נוספים לשורות הלשכה ועבודותיה.
זה לא הלשכה היחידה שפועלת בעיר תל אביב. כך למשל בשנת 1969 הוקמה לשכת "אחווה" ולנשיא שלה נבחר מאיר שיל"ת.
רועה דובים
רועה דובים (Boötes) היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הצפוני של השמים המתארת אדם השומר או מוביל את הדובה הגדולה והדובה הקטנה בשמים. זו גם אחת מ-48 קבוצות הכוכבים שהוגדרו על ידי תלמי. בקבוצה נמצא ארקטורוס - הכוכב הרביעי בבהירותו בשמים והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני של השמים. כמו כן, נמצא ULAS J1342+0928 - הקוואזר המרוחק ביותר שידוע למדע, במרחק 13.2 מיליארד שנות אור מאיתנו.
כוכבים חשובים.
ארקטורוס (α ברועה דובים) הוא ענק אדום במרחק של 36 שנות אור. בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 0.0 והוא הכוכב הרביעי בבהירותו בשמי הלילה והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני.
איזר (ε ברועה דובים) הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים קרוב מאוד בצבעים כתום וכחול בבהירויות מדרגות 3 ו-5. מפאת קרבתם של זוג הכוכבים צריך טלסקופ על מנת להפריד ביניהם.
מופריד (η ברועה דובים) הוא תת-ענק צהוב במרחק של 37 שנות אור עם בהירות מדרגה 2.7.
μ ברועה דובים הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בבהירות מדרגה 4 עם בן זוג בבהירות מדרגה 7 הניתן להבחנה במשקפת. בטלסקופ ניתן לראות שבן הזוג הוא בעצמו כוכב כפול.
ν1 ברועה דובים ו-ν2 ברועה דובים הם זוג כוכבים לא קשורים זה לזה בבהירות מדרגה 5 ובצבעים כתום ולבן.
מיתולוגיה.
הדמות אותה מיצגת הקבוצה זוהתה עם דמויות מיתולוגיות שונות מהמיתולוגיה היוונית, ביניהן אטלס, איקריוס הכורם, וארקס בנם של זאוס ושל קליסטו. במיתולוגיות עתיקות יותר, הדובה הגדולה והדובה הקטנה היו שוורים ורועה דובים היה מנהיג את השוורים שהיו קשורים לכוכב הצפון סביב לו, ובכך סובב את השמיים על צירם.
הקבוצה הסמוכה כלבי ציד מייצגת את הכלבים של רועה דובים.
חרם (אסלאם)
חַרַם (בערבית: حرم) הוא "מקום קדוש" או "אתר קדוש" לאסלאם.
אטימולוגיה.
בשפה הערבית ישנן שתי מילים דומות: חַרַם (حرم) ו-חַרָאם (حرام). מקורן בשורש השמי ח-ר-מ, שממנו נגזרת גם המילה העברית חֵרֶם. המשמעות הכללית של שתי המילים היא "אסור" וגם "קדוש", אך לכל אחת מן השתיים ישנן גם משמעויות ייחודיות. מילים נוספות מאותו השורש קשורות גם הן באיסור או בקדושה, למשל: חַרִים (حريم), "הרמון"; אחראם (إحرام), "[מצב של] קידוש [לקראת עלייה לרגל]"; מוחרם (مـُحـَرَّم), החודש הראשון בלוח השנה המוסלמי ואחד מן החודשים הקדושים בלוח הג'אהלי.
אזור מוגן.
בשימוש בתכנון אורבני איסלאמי, המילה חרם פירושו "אזור שאסור לחלל", היבט חשוב בתכנון העירוני בתרבות המוסלמית. אזורים כאלו היו מנזרים, או מקומות בהם מפלגות יריבות יכלו לישב חילוקי דעות בשלום. בדרך כלל היו אלו עיירות שנבנו ליד הנהר אשר סיפק מים לשתייה לשימושים ביתיים (במעלה הזרם) ונשאו משם פסולת וביוב (במורד הזרם, בדרך כלל מתחת לאדמה, שלא כמו ברוב הערים באירופה בימי הביניים). המוסלמים טוענים שהם הגו את הרעיון של כושר נשיאה, ולפעמים הגבילו את מספר המשפחות בכל העיר. בדרך כלל היה החרם ממוקם על מנת להבטיח גישה לפארקים ולטבע (אשר קיבלו שם אחר, חימה) כדי להגביל התפשטות עירונית, ולהגן על מעברי מים, אגני ניקוז ונאות מדבר. מבחינה זו, הכללים מזכירים חוקי תכנון מודרני מבחינת מטרותיהם.
ההבחנה בין חרם וחימה נדרשת, לפי חלק מהחוקרים המודרניים, בשל הצורך באמצעים שונים לקביעה באילו אזורים יתקיימו הגבלות - הבחירה בחרם הייתה במקומות בהם ההגבלות נועדו יותר לטובת הקהילה, בעוד שחימה נבחרה במקומות בהם רצו לשמור על הטבע האזורי. רעיון זה כנראה נובע משתי התחייבויות שונות שעל המוסלמי לכבד איג'מאע (הסכמה בין שכנים בתוך האסלאם) ותפקיד החליפה (משרת הטבע). חלוקה זו יכולה לשקף או שלא לשקף דרך היסטורית של קבלת החלטות.
אתר קדוש.
חַרַם פירושו גם מקום קדוש במיוחד לאסלאם. שני האתרים בעלי הקדושה הרבה ביותר באסלאם הן הערים מכה ואל-מדינה בערב הסעודית, כך שהמבנה הזוגי בערבית אל-חַרַמַאן או אל-חַרַמֲיְן (الحرمان או الحرمين), "שני הקודשים", מתייחס לשתי הערים האלה. מאז 1986, דחה בית המלוכה הסעודי את כל תוארי המלוכה מלבד "אפוטרופוס של שני המקומות הקדושים".
המונח "חרם" משמש גם בהתייחסות לאתרים קדושים אחרים, כגון "אל-חַרַם אל-קֻדְסי א-שַריף" (الحرم القدسي الشريف), "המתחם הקדוש הירושלמי", הוא הר הבית; אך היו שמחו על שימוש זה במונח חַרַם. כך, הכריז אבן תיימיה שמכה ומדינה הן המקומות היחידים שזכאים לכינוי זה ובנוסף אליהן גם עמק וואג' בטאיף - אך לא ירושלים או חברון. אחד משמותיה של ירושלים במסורת האסלאמית הוא "תַ'אלִת' אל-חַרַמֲיְן" (ثالث الحرمين), "השלישי מבין שני הקודשים", ניסיון ליישב, באמצעות כינוי פרדוקסלי, את המתח שבין העליונות הבלתי מעורערת של שתי הערים הקדושות ביותר - מכה ומדינה - ובין הרצון להכיר במעמדה המיוחד של ירושלים.
אינפיניטי
אינפיניטי (Infiniti) הוא מותג יוקרה למכוניות של ניסאן מוטורס היפנית. המותג שווק בארצות הברית החל משנת 1989 ומשנת 2008 הוצע גם באירופה. אינפיניטי נוסדה בסמיכות לייסודם של מותגי לקסוס ואקורה של טויוטה והונדה. בדומה, ניסתה ניסאן לפנות לפלח השוק היוקרתי של יצרנים כדוגמת ב.מ.וו ומרצדס תוך הצנעת שם היצרן הקיים המוכר בפלח השוק העממי.
היסטוריה.
חברת ניסאן היפנית הציגה את אינפיניטי בארצות הברית בשנת 1989. הקמת המותג המשיכה את מגמת המעבר לייצור מכוניות יוקרה על ידי היצרנים היפניים. מכוניות היוקרה אפשרו ליצרני הרכב היפניים לייצא את תוצרתם בהיקף כספי נרחב יותר לאחר שממשלת יפן הגבילה בשנות ה-80 של המאה ה-20 באופן וולונטרי את ייצוא המכוניות לארצות הברית לכמות של 1.7 מיליון מכוניות בשנה.
הדגם הראשון שהוצג היה Q45 שהתבסס על דגם הלימוזינה של ניסאן, פרזידנט, אך עם בסיס גלגלים קצר יותר ומנוע V8 בהספק של 278 כוחות סוס. גרסאות נוספות הציעו היגוי לארבעת הגלגלים ומערכת מתלים אקטיבית. השעון האנלוגי בלוח המחוונים המלווה את כל דגמי אינפינטי עד ימינו, הוצג כבר בדגם זה. בשנות ה-90 הוצגו דגמים נוספים, ביניהם דגם הקופה M30, סדאן בינוני בשם G20 וסדאן בעיצוב מעוגל בשם J30. ב-1997 הוצג לראשונה רכב שטח בשם QX4 והוצגו גרסאות חדשות של דגם יוקרה בינוני I30 שהוחלף לאחר מכן ב-I35.