גוויזדץ (באוקראינית: Гвіздець, בפולנית: Gwoździec, ביידיש: גוואזדזיעץ) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק, אוקראינה, על גדתו של אחד מיובלי נהר הפרוט, ליד קולומיאה והורודנקה. רוב תושבי הכפר משתייכים באמונתם לכנסייה האורתודוקסית האוקראינית של הפטריארכיה של קייב , ומיעוטם - יוונים אורתודוקסים וכן קתולים. בעיירה אתרים אדריכליים והיסטוריים רבים, בהם הכנסייה והמנזר הברנרדיני שנבנו בתחילת המאה ה-18, כנסיית לידת ישו למרים - כנסיית עץ שנבנתה במאה ה-17 ונבנתה מחדש בסוף המאה ה-19 - בתים עתיקים ועוד.
תולדות היישוב.
המסמכים הראשונים המתעדים את קורות העיירה הם מהמאה ה-14, אם כי לפיהם העיירה התקיימה עוד במאה ה-13. ככל הנראה הוקמה העיירה ביוזמתו של נסיך מקומי. מתחילת המאה ה-15 מוזכרים אצילים מקומיים בתור בעלי העיירה. מהמאה ה-16 השתייכה העיירה לאזור שהיה בשליטת האיחוד הפולני-ליטאי.
בשנת 1715 ייסד נסיך מקומי את המנזר הברנרדיני המקומי ובנה למענו בניין עץ. רוב תושבי העיירה בתקופה זו היו יהודים, ומשפחת האצולה המקומית תמכה במנזר, בכנסייה ובבית הכנסת המקומיים.
לאחר סיפוח גליציה לאימפריה האוסטרית בשנת 1785 הפכה גוויזדץ לעיירת מסחר ומלאכה חשובה. אוכלוסייה יהודית גדלה והולכת עסקה בה במסחר. סמל העיירה, שאומץ באותה תקופה, ייצג את מושב המלך, עדות לחשיבותה של העיירה: מעין כיסא או מושב, ועליו צלב.
בשנת 1801 נפתח בעיירה בית ספר פרטי דו לשוני, פולני-אוקראיני. בשנת 1911 נפתחה בעיירה ספרייה ציבורית ובה חדר קריאה וכעבור שנה נפתח בה בית ספר בפולנית.
בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את העיירה, שנכללה באזור שהוקצה לה לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נשרפו בעיירה יותר מ-300 בתים ונרצחו יותר מ-3,600 תושבים, רובם יהודים.
יהודי גוויזדץ.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1635. בשנת 1640 הוקם במקום בית כנסת מפואר מעץ, ומהמאה ה-18 פרשה הקהילה המקומית את חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
בימי הבעש"ט היה דר שם הרב יצחק שור בעל ה"כח שור".
מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה ישבה בעיירה חצר אדמו"רים לבית שפירא. בשנת 1908 הוקם בעיירה סניף של תנועת המזרחי, וכן בית ספר עברי מרשת שפה ברורה.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, ופעלו בה תנועות הנוער בית"ר ובני עקיבא והשומר הצעיר. בראש קן השומר הצעיר עמד מאיר נוה (אלטנהאוס) עד לעלייתו לארץ בשנת 1936. רבים מחניכי קן השומר הצעיר הצליחו לעלות לישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. חלקם יסדו את קיבוץ גת, וקיבוצים אחרים של השומר הצעיר.
בתקופה זו נמנו בעיירה 1,234 יהודים, רוב תושביה. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממספר תקריות אנטישמיות.
בשואה.
במהלך תקופת השלטון הסובייטי בעיירה פורקו המוסדות היהודיים בה, והולאמו בה העסקים הפרטיים. ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, כבש צבא הונגריה את העיירה, ועל יהודיה הוטלה חובת ביצוע עבודות כפייה.
בנובמבר 1941 הועברה העיירה לשליטת גרמניה הנאצית, וכעבור תקופה קצרה צוו יהודי המקום לעבור לגטו שהוקם ליד תחנת הרכבת בעיירה, וזאת תוך מספר שעות.
ב-12 אפריל 1942 בוצעה בגטו אקציה בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, אשר במהלכה הוצתו בתי הגטו, ונרצחו ונשרפו חיים כמחצית מיושביו. יתר יהודי הגטו הועברו כעבור מספר ימים לגטו קולומיאה. חלק מהמגורשים שהצליחו להימלט ולשוב לגווידזץ ולסביבתה רוכזו בידי הגרמנים, והושבו לגטו קולומיאה, ממנו שולחו בספטמבר 1942 למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מיהודי העיירה שרדו את השואה בודדים, מהם במקומות מסתור ומהם שהספיקו להימלט לשטחי ברית המועצות.
היים
היים (Heim, Heym) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו בית.
דיוויד גילה
יאן קליין
יאן קליין (בהולנדית: Jan Kasper Klein, נולד ב-8 ביוני 1912) היה מורה להתעמלות בבית ספר בדלפט שבהולנד וחסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה.
זמן מה לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית אפשר קליין ליהודי מישה אלקן להתגורר עמו. החל מינואר 1943 אפשר קליין גם לקופץ למים היהודי בוב דנבום (Bob Denneboom), שעד אז הסתתר במקומות מסתור שונים, לגור עמו. באביב 1942, עם תחילת גירושיהם של יהודי הולנד למחנות השמדה, הסתיר בביתו קליין את כל בני משפחתו של דנבום, ובסך הכל 17 יהודים. כדי לתת הסבר משכנע לשכניו בדבר העובדה שהוא מביא ככרות לחם רבים לביתו, סיפר להם קליין שהוא מפעיל עסק לפירורי לחם. בתקופת המלחמה הועסק יאן בהפצת מזון, ועיסוק זה אפשר לו לנוע בחופשיות ברחבי העיר. באמצעות קשריו עם המחתרת ההולנדית האנטי-נאצית הצליח קליין להשיג כרטיסי מזון וכך לספק מזון נוסף למסתתרים. חלק מהיהודים המסתתרים הועברו בחשאי מעת לעת אל בית אמו של קליין בעיר האג.
חשיפתו ומעצרו.
ב-16 בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בתיהם של קליין ושל אמו. כולם נעצרו, כולל יאן, גב' קליין ומישה אלקן. רק בוב דנבום נמלט. מבין 19 האנשים שנעצרו, רק חמישה שרדו את המחנות. הוריו של בוב, אחותו ובעלה, נרצחו באושוויץ. חברו של בוב, סימון ווס, נרצח בגרמניה. יאן קליין, שנכלא בדכאו, ואמו, גב' קליין בת ה-65 שנכלאה בווכט, שרדו. מבין היהודים שרדו רק שלושה: מישה, שעלה לישראל לאחר המלחמה; רוזה ווס-רייקסמן, שלאחר מכן נישאה לבוב דנבום; וקרוב רחוק של בוב. מקס ון פרג הגיע לדירת המסתור של יאן קליין בספטמבר 1943 לאחר שדירת המסתור של משפחתו בדלפט נחשפה בעקבות הלשנה. הוא נתפס שם בפשיטת הגרמנים, הועבר לאושוויץ ולא שב.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה שב קליין לעבודתו כמורה להתעמלות.
הכרה.
ב-1974 הכיר יד ושם בקליין כחסיד אומות העולם.
היין
היין הוא שם משפחה.
אגם שקודרה
אגם שקודרה (באלבנית: Liqeni i Shkodrës, במונטנגרית: Скадарско језер, באיטלקית: Lago di Scutari) הוא האגם הגדול ביותר בחצי האי הבלקני. שטחו 450 קמ"ר, והוא מתחלק בין מונטנגרו ואלבניה. העיר הגדולה היחידה לחופו היא שקודרה שבאלבניה, בקצהו הדרומי של האגם.
גאוגרפיה.
שטח האגם נע בין 370 קמ"ר ל-530 קמ"ר תלוי בעונת השנה. למפלס המים של האגם משרעת של כ-5 מטרים. המקור העיקרי למים הוא נהר מוראצ'ה הזורם מהרי מונטנגרו ונשפך בצפון האגם. בנוסף לכך יש נביעות בקרקעית האגם ומספר נהרות קטנים. האגם מתנקז לנהר בונה היוצא מדרום האגם ליד שקודרה, קרוב לשם מתחבר אליו נהר דרין. בונה נשפך לים האדריאטי לאחר 41 ק"מ ומהווה ב-21 הק"מ האחרונים שלו את הגבול בין מונטנגרו לאלבניה. 2/3 משטח האגם נמצא במונטנגרו ו-1/3 באלבניה.
האגם וחופיו בתחום מונטנגרו הוכרזו ב-1983 כשמורת טבע, אחת מהגדולות באירופה. השטח האלבני מועמד לכך.
החי באגם.
אגם שקודרה מוכר כאזור של מגוון ביולוגי של פאונת מים מתוקים ונמצאים בו מגוון רחב של רכיכות. כן נמצא בשמורה של האגם כ-270 מיני עופות, בעיקר שקנאים, קורמורנים, אנפות ושחפיים. באגם 34 מיני דגים טבעיים לאגם, הכוללים קרפיון, לבנון וצלופח ו-13 מיני דגים שהובאו מן החוץ. 7 מיני דגים אנדמים לאגם.
באגם נמצאו כ-50 חלזונות מים מתוקים ובמדגם של 39 מהם נמצאו 12 אנדמיים לאגם. כן נמצאו באזור האגם 17 מיני שטצדאים, מתוכם 10 אנדמיים.
תיירות.
המקום כאמור הוא שמורת טבע ויש הגבלות על הפיתוח שלו. התיירות בעיקר היא אקולוגית, צפרות, דיג וסיורים מודרכים בסירות מנוע ומשוטים.
העיירה הקטנה וירפאזר (בסרבית - Вирпазар) משמשת מעגן לסירות היוצאות לסיורי תיירות באגם. בעיירה יש בית מלון ואנדרטה לפרטיזנים שנפלו באזור זה במלחמת העולם השנייה.
באגם יש מספר איים קטנים. המפורסם ביניהם הוא גרמוז'ור (Грможур). העות'מאנים בנו עליו מבצר ב-1843. עם עצמאות מונטנגרו ב-1878 הוא הפך לבית כלא לפושעים מסוכנים וכונה "האלקטרז של מונטנגרו". בתחילת המאה ה-20 הוא הפך לכלא לאסירים פוליטיים. ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-1905 נהרס המבצר ולא שוקם. באי יש מושבות רבות של ציפורים והוא מכונה על ידי המקומיים "אי הציפורים".
היס
תקנות עומר
תקנות עמר
אהל אד'מה
פארק ההנצחה וראצה
פארק ההנצחה וראצה (בבוסנית: Vraca Spomen Park) הוא פארק לאומי ואתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה השוכן במורדות הר טרבוויץ' ונועד להנציח את חללי הפרטיזנים היוגוסלבים והנרצחים על ידי הנאצים והאוסטאשה במהלך מלחמת העולם השנייה, מקרב תושבי בוסניה והרצגובינה.
הפארק תוכנן על ידי האדריכל ולדימיר דוברוביץ', הפסל אלייה קוצ'וקאליץ' ומתכנן הנוף אלכסנדר מלטריץ', ונחנך ב-25 בנובמבר 1981. הוא שוכן בסמוך למצודה אוסטרו-הונגרית משלהי המאה ה-19. בפארק ממוקמות אנדרטאות לזכר 2,000 הפרטיזנים מבוסניה ומהם 324 יהודים אשר נהרגו בקרבות לשחרור יוגוסלביה ולזכר 9,000 הנרצחים על ידי הנאצים ושלטון האוסטאשה ובכלל זה כ-7,500 מבני הקהילה היהודית.
ב-1996, בשלהי מלחמת בוסניה נהרס הפארק בשיטתיות על ידי צבא רפובליקה סרפסקה עם נסיגתו מהאזור בכפוף להסכם דייטון. לאחר המלחמה שוקם הפארק וב-2005 הוכרז אתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה.
ג'ון הלדיין
ג'ון ברדון סנדרסון הלדיין (באנגלית: John Burdon Sanderson Haldane; ), שנודע בקיצור כ-JBS Haldane, היה מדען בריטי. עיקר תרומתו המדעית הייתה בשטחי הפיזיולוגיה, הגנטיקה והביולוגיה האבולוציונית. הוא היה מתמטיקאי שתרם תרומות חדשניות בתחומי הסטטיסטיקה והחינוך הביומטרי בהודו. עוד היה פוליטיקאי וכתב ספרות מדע פופולרי. זכה לפרסים רבים, בעיקר בתחומי הביולוגיה.
ביוגרפיה.