'עידן התבונה' הציג טיעונים דאיסטים מקובלים, לדוגמה טענת השחיתות בכנסייה הנוצרית וביקורת על מאמציה להשיג עוצמה פוליטית. פיין הטיף להסתמכות על היגיון במקום על התגלות אלוהית, ושלל טענות שישנם ניסים. הוא ראה בתנ"ך טקסט ספרותי רגיל ולא ספר שנוצר בהשראה אלוהית. עידן התבונה אינו אתאיסטי כי אם דאיסטי: הוא תומך בקידום של דת טבעית וטוען כי יש אל-בורא.
השפעת הספר.
רוב הטיעונים של פיין היו זמינים במשך זמן רב קודם לכן עבור האליטה המשכילה, אבל על ידי הצגת הרעיונות באופן ברור ותוקפני כלפי הכנסייה והדת הממוסדת, הוא גרם לדאיזם להיות דבר מושך ונגיש לאוכלוסייה הרחבה. הספר גם היה זול, והיה לכן גם נגיש למספר גדול יותר של קוראים. הממשלה הבריטית שחששה שהספר יתרום להפצת רעיונות שנתפסו בשעתו כמהפכניים אסרה על הפצתו בטיעון שמדובר בספר תועבה. רשויות המשפט בבריטניה העמידו לדין מספר בעלי בתי דפוס ומוכרי ספרים שניסו להדפיס או להפיץ את הספר האסור.
הספר גרם לכך שפיין, שהיה בשעתו אחד התורמים החשובים להקמתה של ארצות הברית ואחד ההוגים הפופולריים ביותר בקרב תושבי המושבות האמריקאים, היה אישיות בלתי רצויה. הוא הוכרז כאתאיסט, אשר הייתה מילת גנאי באותם הימים, ספריו נשרפו בפומבי והוא נתקף והוחרם. בקבורתו נכחו רק שישה אנשים. הנוצרים הדתיים סירבו לקבור אותו בבית קברות נוצרי, כך שהוא נטמן באחוזתו בלה-רושל.
גל הדאיזם שהספר יצר בארצות הברית היה קצר, אולם הרעיונות של פיין היוו השראה להוגים בריטיים רבים במהלך המאה ה-19 וסגנונו הרטורי שרד גם לתוך המאה ה-21, בכתיבתם של כותבים מודרניים כמו כריסטופר היטצ'נס ויוצרים כמו מייקל מור.
דייוויד השני, מלך סקוטלנד
דייוויד השני, מלך סקוטלנד (באנגלית: David II, King of Scots; 5 במרץ 1324 - 22 בפברואר 1371) בנו של המלך רוברט הראשון מאשתו השנייה אליזבת דה בורג'. כיהן כמלך סקוטלנד מ-7 ביוני 1329 עד מותו.
קורות חיים.
דייוויד נולד בארמון דנפרמלין שבפיף. בהתאם לתנאי הסכם אדינבורו-נורת'האמפטון נשא דייוויד השני ב-17 ביולי 1328 לאישה את ג'ואן מהמצודה, בתו של מלך אנגליה אדוארד השני ושל איזבלה מצרפת. הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר טוויד. לבני הזוג לא נולדו ילדים. דייוויד השני היה בן חמש בעת נישואיו, וג'ואן בת שבע.
לאחר מותו של אביו, ב-7 ביוני 1329 הומלך דייוויד השני כמלך סקוטלנד, בהיותו בן חמש שנים, שלושה חודשים ושלושה ימים. דייוויד ורעייתו ג'ואן הוכתרו יחד על אבן הגורל שבמנזר סקון בפרת'שייר ב-24 בנובמבר 1331.
בשל גילו הצעיר של דייוויד, כיהן תומאס ראנדולף, רוזן מוריי כנאמן סקוטלנד (העוצר) עד מותו ב-20 ביולי 1332. לאחר מותו מונה ב-2 באוגוסט 1332 דונלד, רוזן מאר, כנאמן סקוטלנד. לאחר מותו של מאר בקרב דפלין מור עשרה ימים מאוחר יותר, נבחר סר אנדרו מוריי מבות'וול כנאמן (סר אנדרו היה נשוי לאחותו של המלך רוברט הראשון). אנדרו מוריי נתפס על ידי הכוחות האנגליים בקרב בקרבת טירת רוקבורג' באפריל 1333, ובמקומו נבחר כנאמן סר ארצ'יבולד דאגלס, אשר נהרג בקרב גבעת הלידון ביולי באותה שנה.
בעקבות תבוסת הסקוטים בקרב דופלין, הוכתר אדוארד באליול על ידי הצבא האנגלי כמלך סקוטלנד. באליול הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון ב-24 בספטמבר 1332, אולם בשל התנגדות הסקוטים להכתרה, ומחשש לחייו נמלט באליול בדצמבר באותה שנה לאנגליה.
בעקבות ניצחונו של אדוארד השלישי בקרב גבעת הלידון, ומחשש לחייהם, נשלחו דייוויד השני ורעייתו ביולי 1333 לצרפת על מנת להגן על חייו של דייוויד. דייוויד ורעייתו הגיעו לבולון-סור-מר ב-14 במאי 1334, שם התקבלו בברכה על ידי מלך צרפת פיליפ השישי. המלך העניק לדייוויד השני את טירת גיילאר ובה התגורר המלך במהלך גלותו. לא ידוע מה אירע לדייוויד השני בעת ששהה בצרפת, למעט שנוכח במפגש ללא שפיכות דמים שנערך בין הצבא הצרפתי והאנגלי באוקטובר 1339 בוירונפוס (ליד בווירנפוס של ימינו).
לאחר שהכוחות הסקוטיים זכו במספר קרבות, והצליחו לדחוק את רגלי הצבא האנגלי מסקוטלנד, שב דייוויד השני לסקוטלנד ב-2 ביוני 1341 והחל למשול בסקוטלנד בעצמו (לראשונה).
בשנת 1346, בהתאם לתנאי ברית אולד פלש דייוויד השני לאנגליה, על מנת לסייע לצרפתים במלחמתם באנגליה, אולם נשבה על ידי הצבא האנגלי בקרב צלב נוויל ב-17 באוקטובר 1346, ונותר כלוא באנגליה במשך 11 שנים. בהיותו בשבי, התגורר דייוויד בטירת אודיהאם שבהמפשייר ובטירת וינדזור שבברקשייר. תנאי שביו של המלך היו טובים, ומשא ומתן לשחרורו החל זמן קצר לאחר שוביו.
ב-3 באוקטובר 1357 סוכמו תנאי השחרור, והסכם נחתם בבריק שעל הנהר טוויד. הסקוטים הסכימו לשלם 100,000 מארקים לפדיון מלכם. הפרלמנט הסקוטי אישר את ההסכם בישיבה שנערכה במנזר סקון ב-6 בנובמבר 1357.
עם שובו של דייוויד לסקוטלנד, התברר שבשל עונייה של המדינה לא ניתן לשלם את דמי הפדיון. מספר תשלומים שולמו, אולם כשהתברר שלא ניתן לשלם את מרבית הסכום הציע דייוויד השני למלך אדוארד השלישי להפוך את אחד מבניו ליורש הכתר הסקוטי. בכינוס שנערך ב-1364 דחה הפרלמנט הסקוטי בתוקף את ההצעה להפוך את ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס ליורש העצר הסקוטי והמלך הבא.
ב-20 בפברואר 1364 נשא דייוויד השני לאישה את מרגרט דראמונד (רעייתו הראשונה נפטרה בשנת 1362). מרגרט הייתה אלמנתו של סר ג'ון לוג'י. דייוויד התגרש ממנה ב-20 במרץ 1370 ולא נולדו להם ילדים. מרגרט נסעה לאביניון ופנתה לאפיפיור שיבטל את הגירושים, בלא הצלחה.
דייוויד השני עצר מספר מהאצילים שהתנגדו להצעה בניסיון להשיג תמיכה בה, אולם נפטר זמן קצר לאחר מכן, בטירת אדינבורו ב-22 בפברואר 1371 ונקבר במנזר הולירוד.
זמן קצר לפני מותו תכנן דייוויד השני לשאת את פילגשו אגנס דאנבאר, אולם לא הספיק לעשות זאת.
בהיעדר צאצאים, ירש את דייוויד השני אחיינו (המבוגר ממנו), רוברט השני. דייוויד השני היה אחרון מלכי סקוטלנד מבית ברוס.
בית ספר שדה כפר עציון
בית ספר שדה כפר עציון נמצא בהתנחלות כפר עציון. בית הספר עוסק בהדרכות טיולים בכל מרחב גוש עציון, הרי יהודה, ירושלים, מדבר יהודה ושפלת יהודה והנגב.
בית-ספר שדה כפר-עציון נוסד סמוך לחידוש היישוב היהודי בגוש-עציון, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, בשיתוף החברה להגנת הטבע ביוזמתו של יהושע כהן משדה בוקר. נכון לשנת 2008, ההדרכה שמעניק בית הספר היא בשיתוף עם החברה להגנת הטבע אך האכסניה היא עצמאית.
בית הספר עורך סדרה של טיולים על הקשר בין ארץ ישראל לבין התנ"ך: נושאי הלימוד: מראשית ממלכת ישראל המאוחדת עד שתי מדינות לעם אחד, לטייל עם התנ"ך - תקופת הממלכה המאוחדת, " קום התהלך בארץ" - בארץ יהודה, סיור לאור המקורות, סדרת סיורים בארץ יהודה, סיורים בעקבות חידושים בארכאולוגיה של ארץ ישראל, חוג אלונים לחובבי בוטניקה וטיול מאורגן בשביל ישראל.
פעילויות מיוחדות לנוער נערכות תוך הפרדה בין בנים לבין בנות. פעילויות אלו כוללות מסעות נודדים לשלושה ימים מכפר עציון לירושלים, לשפלת יהודה ולסיירים: גלישות וסיורי מערות.
סדרה של מחנות למבוגרים ולנערים לשם ביצוע חפירות ארכאולוגיות באתר "חורבת ג'ומג'ום" מימי מרד בר כוכבא בהדרכת ארכאולוג מאוניברסיטת בר-אילן.
בית הספר מתמחה בין היתר בטיולים לעבר הירדן המזרחי. במסגרת בית הספר נערכו השתלמות למדריכי טיולים, מורי-דרך וחובבי ידיעת הארץ, וכן טיול אל קניוני מואב - נחל ארנון ונחל זרד. כן נערך מסע ג'יפים בדרום ירדן: עקבה, ואדי ראם, פטרה וואדי נמלה בדרך הבשמים.
במרוצת השנה נערכים קורסים, הכוללים בין 8 ל-20 סיורים, בנושאים: לטייל עם התנ"ך, מדינה קמה בסערת מלחמה, בוטניקה ברחבי ארץ יהודה, אתרים ארכאולוגיים חדשים, סיורים למטיבי-לכת ולאור מקורות בתולדות העם והארץ.
בית-הספר מקיים אכסניה בעלת 30 חדרים ומתאימה לאירוח של עד-150 איש. "מאהל בדואי" מפואר: אוהל עשוי משיער עיזים - עמיד בכל מזג אוויר ומחופֶה בכפות תמרים, חדר אוכל ברמות כשרות שונות. מתקני ספורט ופנאי כמו: מגרשי כדורסל, כדורגל וטניס ואולמי הרצאות.
אווארים
אווארים אירו-אסיאתים
אווארים קווקזים
האווארים הקווקזים הם עם היושב כיום בקווקז, במיוחד ברפובליקת דאגסטן (המהווה חלק מהפדרציה הרוסית), שבה הם מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר, אך גם בצ'צ'ניה, בקלמיקיה ובאזורים אחרים בפדרציה הרוסית, כמו גם באזרבייג'ן, בגאורגיה ובטורקיה. האווארים דוברים את השפה האווארית, השייכת למשפחת השפות הצפון מזרח קווקזיות.
בשנת 2002 מנה מספרם הכולל של האווארים בעולם 1,040,000, מתוכם 750,000 בדאגסטן. 32% מן האווארים חיים בערים, והיתר בכפרים. האווארים הם מוסלמים סונים.
שפה.
השפה האוורית שייכת למשפחת השפות הצפון מזרח קווקזיות, הנפוצות בדאגסטן. עד 1927 שימש האלפבית הערבי לכתיבת השפה האווארית. בשנת 1927 נעשה ניסיון לכתוב את האווארית באלפבית לטיני, אך בסופו של דבר הוחלט כי השפה תיכתב בכתב קירילי, שבו נכתבת גם השפה הרוסית, המשמשת כשפה המשותפת לתקשורת ומנהל באזור דאגסטן.
היסטוריה.