איתמר בן גביר (נולד ב-6 במאי 1976) הוא חבר הכנסת בכנסת העשרים וארבע מטעם מפלגת עוצמה יהודית ופעיל ימין רדיקלי ישראלי. הוא התמודד לכנסות ה-19, ה-21, ה-22, ה-23 וה-24 ברשימות שונות מטעם מפלגת "עוצמה יהודית". קודם לכן שימש כעורך דין וכן יועץ התקשורת של חבר הכנסת מיכאל בן ארי ודובר תנועת "חזית יהודית לאומית".
במהלך פעילותו הפוליטית הוגשו נגדו, לדבריו, חמישים ושלושה כתבי אישום, שמתוכם הורשע בשמונה עבירות פליליות, בהן התפרעות, הפרעה לשוטר והסתה לגזענות, וכן שתי הרשעות בהחזקת חומר תעמולה עבור ארגון טרור ושתי הרשעות בתמיכה בארגון טרור. ב-46 כתבי אישום הוא זוכה. זכה בסכום מצטבר של כרבע מיליון ש"ח בתביעות נגד המשטרה על הפרת זכויותיו.
לפני כניסתו לפוליטיקה, בן גביר התפרסם בין השאר בעקבות יוזמות פרובוקטיביות והופעות מתוקשרות בבתי משפט.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, הצעיר בשני בניהם של שושנה וצדוק בן גביר. אביו יליד ירושלים, בן להורים יוצאי עיראק. האב שינה את שם המשפחה מ"חאנן", גביר בערבית. האם שושנה, בת להורים יוצאי כורדיסטן הייתה פעילת האצ"ל ובגיל 14 נעצרה בשל כך על ידי הבריטים.
גדל בבית מסורתי במבשרת ציון. למד בתיכון אורט בירושלים וחזר בתשובה בכיתה י"א על רקע המאבק נגד הסכמי אוסלו והתקרבותו לפעילי ימין. אחרי התיכון למד בישיבת הרעיון היהודי מיסודו של הרב מאיר כהנא.
בן גביר שהה במעצרים פוליטיים, לטענתו, כבר בגיל ארבע-עשרה. בגיל 16 הצטרף בן גביר לתנועת "כך" והתקדם לעמדת רכז הנוער של התנועה. בעקבות טבח מערת המכפלה ב-1994, הוכרזה התנועה ארגון טרור, והוצאה אל מחוץ לחוק. בן גביר הורשע בעבירה על איסור התאגדות של תנועת כך לאחר שהפיץ כרוז בחתימת "פעילי כ"ך לשעבר". הוא לא גויס לצה"ל ולדבריו, הצבא סירב לגייסו בשל עברו בתנועת "כך".
לאחר שהוצאה התנועה אל מחוץ לחוק המשיך לפעול בארגון חזית הרעיון, עד סגירתו בעקבות קביעה שהארגון הוא ארגון המשך לתנועת כ"ך. ערב פירוק התנועה לא היה בן גביר אחד המפורסמים שבה, אולם התמדתו במחאות מתוקשרות שהגיעו לא פעם אל בית המשפט (ראו להלן) קנתה לו מקום בולט בין פעילי הימין הרדיקלי.
בן גביר הצליח למשוך תשומת לב גם בעזרת פרובוקציות. זמן קצר לפני רצח רבין (1995) הציג לתקשורת את סמל מכוניתו של רבין, והכריז: "כמו שהגענו לסמל הזה, אנחנו יכולים להגיע לרבין". בשנת 2000 הדביק ברחבי ירושלים מודעות נגד ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל, והושם במעצר בית עד לתום הביקור.
כשראש הממשלה לשעבר אריאל שרון לקה באירוע מוחי, בן גביר תועד אומר: "אנחנו מקווים שיהיה מכאן מסר לכל מי שרוצה לפגוע בארץ ישראל, ארץ ישראל יותר חזקה מכולם".
חלק מיוזמותיו של בן גביר היו משותפות עם ברוך מרזל, מנהיגה האחרון של תנועת כך.
פעילות משפטנית.
עד לפברואר 2009 הוגשו נגדו ארבעים ושישה כתבי אישום, מתוכם הורשע בשמונה, בהם בעבירות התפרעות, השחתת מקרקעין, הפרעה לשוטר, החזקת חומר תעמולה לטובת ארגוני טרור, והסתה לגזענות ותמיכה בארגון טרור. כעבור שש שנים אמר שהוגשו נגדו עוד שבעה כתבי אישום, בהם זוכה. על פי נתונים אלו, הוגשו נגדו 53 כתבי אישום, מהם הורשע בשמונה.
בשנים 2006–2008 עתר לבג"ץ, עם ברוך מרזל, בבקשה לבטל את ההיתר לערוך את מצעד הגאווה בירושלים. העתירות נדחו. בשנת 2011, במסגרת כתב אישום שהוגש נגדו, קיבל לידיו בהוראת בית המשפט מסמכים שלפיהם השב"כ ומשטרת ישראל השקיעו מאמצים רבים במעקב אחריו ובתיעוד מדויק של תנועותיו במשך שעות רבות ביום. במרץ 2012 זוכה מעבירות תמיכה בארגון טרור בשל כשלים ראייתיים.
עריכת־דין.
בן גביר רכש את השכלתו המשפטית בקריה האקדמית אונו. בתחילה החליטה לשכת עורכי הדין למנוע ממנו לגשת להתמחות עקב עברו הפלילי. בערעור שהגיש על ההחלטה נוצר תיקו בין חברי הוועדה המרכזית של הלשכה וההחלטה המקורית לא שונתה. בן גביר טען שמניעי ההחלטה פוליטיים. לאחר ערעור נוסף הסירה הוועדה את התנגדותה בכפוף לסיום ההליכים המשפטיים הפתוחים נגדו. לאחר זיכויו, בשנת 2012, ניגש למבחני ההסמכה והוסמך כעורך דין.
לפני כניסתו לפוליטיקה, הרבה לייצג אנשי ימין המואשמים בעבירות על רקע אידאולוגי. במקרה אחד ייצג נער שהואשם בתקיפת ערבי והביא לזיכויו, לאחר שבתיאום עם השופט הושיב אדם אחר על ספסל הנאשמים ולמרות זאת עד התביעה העיקרי הביע את ביטחונו שזהו הנאשם. בסוף 2015 ייצג את אחד החשודים ב וטען שחוקרי השב"כ אילצו את מרשו להודות באמצעות עינויים. בשנת 2016 תבע את הוואקף בטענה שאנשיו הטרידו אותו בביקור בהר הבית בניגוד לחוק הגנת הפרטיות. בית משפט השלום פסק לו פיצויים בשיעור של 50 אלף ש"ח וכן הוצאות משפט.
תביעות אישיות.
הגיש תביעת דיבה נגד העיתונאי אמנון דנקנר, על שכינהו "נאצי קטן" בתוכנית "פופוליטיקה" בשנת 1995, וזכה בה בפיצוי סמלי של שקל אחד. באפריל 2018 פסק בית המשפט שעובד בתחנת דלק שכינהו "נאצי", הצדיע לו במועל יד והתעלם מזימונים למשפט ישלם לו פיצוי בסך 200,000 ש"ח. אנשי ימין שונים טענו מספר פעמים כי בן גביר הוא סוכן שב"כ שתול, בדומה לאבישי רביב. בתגובה תבע את ברי חמיש – אחד המפרסמים – לבית משפט השלום, שקבע שהכינוי "סוכן שב"כ" נחשב כלשון הרע בקרב חוגי הימין והפרסומים היו בגדר לשון הרע, ופסק פיצויים של 30,000 ש"ח.
במרץ 2020, במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ולאחר איחודה המחודש של ימינה ללא עוצמה יהודית, ענתה גילת בנט (אשתו של נפתלי בנט) בפייסבוק לביקורת מאת קלמן ליבסקינד, וכהערת אגב כתבה על אנשי עוצמה: "שבעתי מהעבריינות הדוחה שלהם. כמו כשפרצו אליי הביתה בבחירות האחרונות, כדי להראות שהם יחצו גבולות אם צריך. שאבין שהם טרוריסטים לכל דבר ואפחד מהם." בן גביר הגיש נגדה תביעה, ובכתב ההגנה הוסיפה וטענה שהוא סוכן שב"כ. במוצאי תשעה באב באותה שנה פורסמו חלק מפרטי הסכם פשרה, על־פיו תחזור בנט מכל האשמותיה בפרסום נוסף בפייסבוק ותתרום לטובת חיילי צה"ל המוצבים בחברון. לאחר הבחירות, הגיש בן גביר תביעת דיבה נגד ערוץ 7, בטענה שהערוץ "התנהג בצורה מוטה", ובפרט במהלך סיקור התביעה המשפטית נגד גילת בנט.
משטרת ישראל שילמה לבן גביר פיצויים של עשרות אלפי שקלים, לאחר שתבעה על הטרדות שונות. באוגוסט 2011 פסק בית משפט השלום בירושלים כי על משטרת ישראל לשלם לו 18,000 ש"ח, כפיצוי על כך ששוטר תקף אותו בימי ההתנתקות. בפברואר 2012 פסקה שופטת השלום בירושלים שמשטרת ישראל תשלם לבן גביר פיצויים בסך 14,000 שקל, על כך שנעצר למשך 24 שעות בשל כוונתו להפגין עם אחרים מול בית מפקד פיקוד המרכז.
תביעת דיבה שהגיש בן-גביר נגד ח"כ יאיר גולן ב-2021 נדחתה בנימוק שדברי גולן חוסים תחת חסינותו כחבר הכנסת.
במאי 2022 שודר פרק בתוכנית עובדה אודות בן גביר, בו נטען בין השאר שבן גביר עודד נערי גבעות לבצע פעולות תג מחיר. בן גביר הכחיש את התחקיר, וכשבועיים לאחר שידור התכנית הגיש נגד התכנית תביעה על סך שני מיליון שקלים.
קריירה פוליטית.
בכנסת ה-18 שימש עוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת מיכאל בן ארי. בבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום החמישי ברשימת עוצמה לישראל, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום השמיני ברשימת איחוד מפלגות הימין, ועם פסילת מועמדותו של בן ארי הועבר למקום השביעי. הרשימה זכתה בחמישה מנדטים. על-פי ההסכם בין המפלגות חברי הכנסת רפי פרץ ובצלאל סמוטריץ התחייבו להתפטר במסגרת "החוק הנורווגי" ולתת לבן גביר לכהן כחבר הכנסת, אך הכנסת פוזרה לפני שנחקק מחדש חוק זה (שנהג בכנסת ה-20 כהוראת שעה בלבד). בבחירות לכנסת ה-22 התמודד בן גביר בראשות רשימת "עוצמה יהודית" שקיבלה 83,609 קולות (1.88% מהקולות הכשרים) ולא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 חתם בן גביר עם רפי פרץ על ריצה משותפת למפלגות עוצמה יהודית והבית היהודי. סמוך לסוף זמן הגשת הרשימות הצטרף פרץ עם מפלגת "הבית היהודי" לרשימת "ימינה". ראש "הימין החדש", נפתלי בנט, נימק את סירובו לצרף את בן גביר לרשימה מאוחדת כסירוב לרוץ עם "מי שמחזיק בסלון ביתו תמונה של אדם אשר רצח 29 איש חפים מפשע". בתגובה הודיע בן גביר שהסיר את התמונה, למען אחדות ומניעת הקמת ממשלת שמאל, אולם מפלגתו לא צורפה לרשימה המאוחדת. עוצמה יהודית נרשמה כרשימה עצמאית בראשות בן גביר, וקבלה בבחירות אלו 19,402 קולות (0.42%) ולא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 חתם בן גביר על ריצה משותפת של מפלגות עוצמה יהודית ונעם, ובהמשך על ריצה משותפת עם מפלגת הציונות הדתית בראשות בצלאל סמוטריץ'. הוא הוצב במקום השלישי ברשימה, ונבחר לכהן בכנסת.
לאחר שבן גביר עלה להר הבית בינואר 2022, פורסמו איומים מפורשים על חייו. בעקבות האיומים העלתה המשטרה את רמת האיום על בן גביר לדרגה 6, הגבוהה ביותר, וקצין הכנסת הורה למשמר הכנסת לאבטח את בן גביר בכל שעות היממה. איומים נוספים הופנו לעברו: באפריל נעצרה חוליית פעילי חמאס שתכננה להתנקש בו; ביוני נעצר תושב תל אביב שאיים עליו טלפונית ברצח; וביולי העלו תלמידים ממזרח ירושלים הצגת סוף שנה שבה מוצגת הוצאה להורג של אדם הלבוש באופן דומה לבן גביר, שהובילה למעצרם של מנהל בית הספר ומורה נוסף.
ב-3 ביולי 2022, לאחר ההחלטה על הקדמת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התפצלה בהסכמה עוצמה יהודית מרשימת הציונות הדתית לסיעת יחיד נפרדת בכנסת שיוצגה על ידי בן-גביר.