בשנת 1892, שם החברה היה "Les Fils de Peugeot Frères", והם החלו לייצר מכוניות עם מנועי דיימלר שפיתח גוטליב דיימלר. ב-1892 בנה פז'ו 92 מכוניות. בשנה זו היה פז'ו הראשון שהרכיב צמיגי גומי למכוניות ממונעות בנזין.
פז'ו שאף להגדיל את הייצור, אבל שותפו אז'ן התנגד לחייב את החברה להשקעה הנדרשת. ב־2 באפריל 1896, הקים פז'ו את חברת ייצור המכוניות: "סוסייטה אנונימוס דה פז'ו" (Société Anonyme des Automobiles Peugeot). פז'ו בנה מפעל באודינקורט , שייצר מכוניות עם מנוע בעירה פנימית.
בפברואר 1910, ללא יורש זכר, הסכים פז'ו למזג את החברה שלו עם אז'ן. כאשר ירד מניהול החברה בשנת 1913, פיג'ו הייתה יצרנית הרכב הגדולה ביותר בצרפת, בייצור 10,000 מכוניות בשנה.
פז'ו נפטר ב-2 בינואר 1915 בניי-סיר-סן, פרוור במערב פריז במחוז רמות הסן. נטמן בבית העלמין פר לשז.
בקומונה "La Garenne-Colombes" , בפרבר הצפון-מערבי של פריז רחוב על שמו של פז'ו.
מדגמי המכוניות הראשונות שייצרה "פיג'ו".
בשנת 1897 ייצרה פיג'ו את דגם פיג'ו סוג 15. עד שנת 1901 בנתה "פיג'ו" 276 יחידות.
בשנת 1899, בנוסף לדגם ה"פיג'ו סוג 27", בנתה "פיג'ו" שמונה דגמים: פיג'ו סוג 14 ("Peugeot Type 14" ), פיג'ו סוג 15, פיג'ו סוג 16, פיג'ו סוג 21 ("Peugeot Type 21" ), פיג'ו סוג 24, פיג'ו סוג 26 ופיג'ו סוג 28.
ראיה הבאה בעבירה
נירית שלו כליפא
הנערים מברזיל
הנערים מברזיל (באנגלית: The Boys from Brazil) הוא מותחן משנת 1978 בבימויו של פרנקלין שפנר עם גרגורי פק ולורנס אוליבייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת איירה לוין משנת 1976.
לורנס אוליבייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ולפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
גרגורי פק היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
הסרט הופץ בישראל על ידי שבעה כוכבים. המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט למבוגרים מגיל 16 ומעלה.
תקציר העלילה.
פעיל אנטי נאצי בשם בארי קולר (סטיב גוטנברג) עוקב אחרי נאצים ומגלה כי כולם מתכנסים לפגישה בביתו של יוזף מנגלה (גרגורי פק) בפרגואי.
הוא מתקשר לצייד הנאצים עזרא ליברמן (לורנס אוליבייה) המתגורר בווינה עם אשתו אסתר (לילי פלמר). ליברמן לא מתרגש מהדיווח הזה ואומר כי הוא יודע שיש בפרגוואי נאצים וגם מנגלה נמצא שם.
קולר מצליח לשתול מכשיר הקלטה בביתו של מנגלה המקליט את מנגלה הפוקד על קבוצת נאצים לרצוח 94 גברים בגיל 65 בארצות שונות בצורה שתיראה כמוות מתאונה. מכשיר ההקלטה נתפס וקולר בורח לביתו, מתקשר לליברמן ואז פורצים הנאצים לביתו ומחסלים אותו. ליברמן להפתעתו שומע חלק מתוכניתו של מנגלה ומחליט לחקור את העניין למרות הפצרותיה של אשתו.
הוא מקבל מידידו סטיב בניון (דנהולם אליוט) רשימה של אנשים מתאימים שמתו בתאונה בגיל 65 ומתחיל לבקר במשפחותיהם. הוא נתקל מספר פעמים בעובדה שלכולן יש ילד מאומץ כבן 13 עם עיניים כחולות ואופי אגרסיבי. אבות המשפחה מתו בגיל 65 והתעמרו בילדים בעוד שהאמהות אהבו אותם, כפי שהיה אצל היטלר הנער.
הוא נפגש באוניבסיטה עם פרופסור ברוקנר (ברונו גנץ) שמסביר לו את התקדמות המדע בנושא השיבוט וכי יש אפשרות גם לשבט אדם לאחר שאיננו בחיים. ליברמן נפגש בבית הסוהר עם פרידה מלוני (אוטה האגן), פושעת נאצית שעבדה אחרי המלחמה בסוכנות האימוץ שהעבירה את הילדים המשובטים ל-94 משפחות "מתאימות".
איש הקשר של מנגלה עם המפקדה, אדוארד סייברט (ג'יימס מייסון), מגלה שליברמן עומד לחשוף את הרשת ופוקד על מנגלה להפסיק. מנגלה מסרב ויוצא לפגוש את בובי וילוק, נער משובט בעיירה בפנסילבניה. באותו זמן שורפים הנאצים את החווה שלו.
מנגלה מגיע לבית החווה של הנרי וילוק (ג'ון דנהר), שמגדל בחוותו כלבי דוברמן. וילוק מכניס אותו וסוגר ארבעה כלבים בחדר לבקשתו של מנגלה. מנגלה מפתה אותו לרדת למרתף ואז רוצח אותו.
למקום מגיע ליברמן, מנגלה יורה ופוצע אותו בידו ואז מספר לו על תוכניתו. הוא מגלה כי היה מעריץ גדול של היטלר, נפגש איתו בברגהוף ב-23 במאי 1943 והציע לשבט אותו. היטלר התלהב מההצעה ותרם לשם כך דם ועור.
לאחר המלחמה עבר לברזיל ובקליניקה מבודדת הצליח לשתול את הזיגוטה של היטלר ברחמן של 94 נשים פונדקאיות ולהעביר את הילדים המשובטים ל-94 משפחות בארצות שונות שהפרופיל שלהן מתאים לזה של משפחת היטלר.
ליברמן מצליח לפתוח את הדלת וארבעת הדוברמנים מתנפלים על מנגלה כי הוא מחזיק באקדח. באותו רק מגיע הנער המשובט בובי ופוקד עליהם להפסיק. כאשר מגלה לו ליברמן כי מנגלה רצח את אביו, פוקד בובי על הכלבים לחסל את מנגלה. בובי מזעיק את המשטרה לאחר שליברמן מסכים לא לגלות להם דבר על התקרית.
ליברמן מצליח להוציא ממעילו של מנגלה המת את רשימת כל הנערים המשובטים. בבית החולים מבקר אותו פעיל אנטי נאצי בשם דייוויד בנט (ג'ון רובינשטיין) ומבקש את הרשימה כדי שיוכלו לחסל אותם בטרם יגרמו לבעיות אך ליברמן סובר שהנערים עצמם אינם אשמים ושורף את הרשימה.
שלושה זרים זהים
שלושה זרים זהים (באנגלית: Three Identical Strangers) הוא סרט תיעודי משנת 2018 בבימויו של טים וורדל בכיכובם של אדוארד גלאנד, דייוויד קלמן ורוברט שפרן. הסרט בוחן שלישייה אמריקאית של בנים, שנולדו ב-1961 ואומצו כתינוקות בגיל שישה חודשים על ידי שלוש משפחות שונות, שכלל לא ידעו שכל אחת מהן מאמצת ילד שיש לו אחים. ההפרדה נעשתה כחלק ממחקר מדעי סודי של תורשה לעומת סביבה בקרב תאומים, כדי לעקוב אחר התפתחותם של אחים זהים גנטית שגודלו וחונכו בנסיבות שונות. השילוב של צילומי ארכיון, סצינות מחודשות וראיונות של ימינו, חושף כיצד האחים גילו זה את זה בגיל 19, ולאחר מכן ביקשו לגלות ולהבין את נסיבות ההפרדה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2018, שם זכה בפרס חבר השופטים של ארצות הברית. הסרט היה מועמד בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-72. הסרט היה גם ברשימת 15 המועמדים הסופיים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר, מתוך 166 מועמדים.
תקציר העלילה.
שלושת אחים נולדו לאם חד-הורית מתבגרת ב-12 ביולי 1961. הם היו למעשה רביעייה; האח הרביעי מת בלידה, אם כי מידע זה, שפורסם על ידי סוכנות הידיעות UPI, לא נכלל בסרט. בהנחיית הפסיכיאטרים פיטר ב' ניובאואר וויולה ברנרד, בחסות מועצת המפקחים היהודית וסוכנות האימוץ היוקרתית לואיז וייז, שלושת הפעוטות הושמו בכוונה בשלוש משפחות שונות, בעלות סגנונות הורות שונים ורקע סוציואקונומי שונה - אחת ממעמד הפועלים (צווארון כחול), שנייה ממעמד הביניים, ושלישית - משפחה אמידה. האחים גדלו במשפחותיהם המאמצות כדייוויד קלמן, אדי גלאנד ובובי שפרן, בהתאמה. הם גילו אחד את השני באופן מקרי בשנת 1980, התקרבו מאוד זה לזה והפכו לידוענים. כל השלושה נאבקו בהפרעות נפשיות במשך השנים שבסופו של דבר הובילו להתאבדותו של גלאנד ב-1995. תוצאות המחקר, שהסתיים בשנת 1980, לא פורסמו מעולם. ניובאואר, שנפטר בשנת 2008, הטיל חיסיון עד שנת 2066 על החומרים שנאספו.
תגובות.
על פי אתר האינטרט Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 96% על-סמך 168 ביקורות, עם ממוצע של 8.25 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר, הסרט "סוריאליסטי ומפתיע" ו-"מטיל ספק בטבען של המציאות והזהות". על פי אתר האינטרנט Metacritic, לסרט ציון משוקלל של 81 מתוך 100, על בסיס 30 מבקרים, המעיד על "תשבחות כלליות" לסרט.
Academy of Motion Picture Arts and Sciences
קוצ'ינצ'ינה
קוצ'ינצ'ינה (באנגלית: Cochinchina) הוא אזור המקיף את השלישי הדרומי של וייטנאם הנוכחית שהעיר העיקרית בה היא הו צ'י מין (קודם: סייגון). האזור היה מושבה צרפתית מ 1862 עד 1954. המדינה המאוחרת יותר של דרום וייטנאם נוצרה בשנת 1954 על ידי שילוב של קוקצ׳ינצינה עם דרום אנאם. בווייטנאמית שם האזור השתנה במהלך ההיסטוריה.
במאה ה-17, וייטנאם היה מחולקת בין אצילים צפוניים לבין דרומיים. החלק הצפוני נקרא טונקין על ידי האירופים, וחלקה הדרומי נקרא קוצ'ינצ'ינה על ידי רוב האירופים וקינאם על ידי ההולנדים. קוצינ'צ'ינה מעולם לא הייתה יחידה מנהלית אחת מאוחדת עד שהצרפתים השתלטו עליה. במהלך התקופה הקולוניאלית הצרפתית, השם התייחס באופן בלעדי לחלק הדרומי של וייטנאם, שנשלטה על ידי קמבודיה במאות הקודמות. בירת המושבה הצרפתית של קוצ׳ינצינה הייתה סייגון. שני החלקים האחרים של וייטנאם היו אז ידועים בשם אנאם (מרכז וייטנאם) וטונקין (צפון וייטנאם).
רקע כללי.
כיבוש דרום וייטנאם היה תהליך ארוך של רכש טריטוריאלי על ידי הווייטנאמים. וייטנאם כמעט הכפילה את שטחה בשנת 1470 בזמן שלטון המלך הגדול לה טאן טונג על חשבון צ'אמפה. מאתיים השנים הבאות היו תקופה של איחוד טריטוריאלי ומלחמת אחים עם התרחבות הדרגתית בלבד כלפי דרומה.
בשנת 1516 נחתו סוחרים פורטוגלים שהפליגו ממלאקה בדה נאנג, צ'אמפה. והקימו שם מושבה. הם כינו את האזור "קוצ'ין-סין" - הרכיבו את השם מהחלק הראשון של קוצ'ין המלזית, אשר התייחס לכל וייטנאם. הם צירפו לשם את המילה "סין" כדי להבחין בין האזור לבין העיר ומדינת קוצ'ין בהודו, המושבה הוותיקה שלהם.