בהדרכת סיומין לוקומוטיב הפכה לכוח מוביל בכדורגל הרוסי. בעונת 1996 הקבוצה אף זכתה לראשונה מזה 39 שנים בתואר כלשהו, לאחר שזכתה בגביע הרוסי, אחרי ניצחון על ספרטק בגמר. שנה לאחר מכן חניכיו של סיומין שחזרו את ההישג והפעם גברו על דינמו מוסקבה בדרך לזכייה נוספת בגביע. בעונת 1997/1998 קבוצה הייתה קרובה לזכייה שלישית רצופה, אך הפסידה בגמר לספרטק.
לוקומוטיב לא הצליחה לזכות באליפות אך בעונות 1998 ו-1999 הגיעה להישגים נאים במפעלים האירופיים והעפילה עד לחצי גמר גביע מחזיקות הגביע.
בעשור הראשון של המאה ה-21 לוקומוטיב הגיעה להצלחות של ממש: בשנים 2000 ו-2001 זכתה בשני גביעים נוספים ובעונת 2002 זכתה לראשונה באליפות המדינה. בעונת 2004 זכתה שוב באליפות ובאותה עונה העפילה עד לשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
בשנת 2005 הוא זומן לאמן את נבחרת רוסיה בכדורגל. הוא לא הצליח להוביל את הנבחרת להעפיל למונדיאל 2006, חרף קמפיין נטול הפסדים.
בדינמו מוסקבה ובדינמו קייב.
ב-2006 הוחתם בדינמו מוסקבה, שקיוותה שישחזר עבורם את ההצלחות של לוקומוטיב, אך ללא הצלחה ובאוגוסט אותה שנה התפטר.
במשך זמן קצר כיהן כנשיא קבוצת לוקומוטיב, כשאנטולי בישובץ מכהן כמאמן, אך כיוון שהקבוצה סיימה במקום השביעי בעונת 2007, השנייה פוטרו אף על פי שהקבוצה זכתה אז בגביע הלאומי.
ב-8 בדצמבר 2007 הוזמן לקייב כדי להתמנות למאמן דינמו. החוזה נחתם לתקופה של שנתיים וחצי עם אופציה להארכה בשנה נוספת. ב-2009 זכה עם הקבוצה באליפות אוקראינה והעפיל עמה עד לשלב חצי גמר גביע אופ"א, בו הפסידה ליריבתה המושבעת — שחטאר דונצק, שזכתה לבסוף בגביע.
קדנציה שלישית בלוקומטיב.
ב-26 במאי 2009 סיומין התפטר מדינמו וחתם על חוזה עם לוקומוטיב מוסקבה. ברם, חזרתו ללוקומוטיב לא הביאה הישגים משמעותיים וסיומין הסתכסך תדיר עם נשיאת הקבוצה אולגה סמורודסקאיה.
חזרה לקייב ואימון ג'באלה.
ב-23 בדצמבר 2010 חזר לקייב וחתם שוב בדינמו,
הפעם ל-3 וחצי שנים, אך בקדנציה השנייה שלו בדינמו לא הצליח לשחזר את ההצלחה הקודמת וב-24 בספטמבר 2012 פוטר.
ב-29 במאי 2013 מנהל למאמן קבוצת גבאלה האזרית. בהדרכתו הקבוצה סיימה את עונת 2013/14 במקום, השלישי בליגת העל האזרית והעפילה עד לגמר הגביע האזרי. ברם סיומין עזב בסוף העונה.
חזרה לרוסיה.
במאי 2014 חזר לרוסיה ומונה למאמן קבוצת מורדוביה סראנסק. סיומין הוחתם לכהן כשנה עם אופציה להארכה בשנה נוספת, כשהמטרה היא לא לרדת ליגה, בהדרכתו הקבוצה סיימה במקום השמיני בליגת העל הרוסית בכדורגל, במה שהיה להישג שיא עבור הקבוצה. עם השלמת המשימה, התפטר במאי 2015.
ביוני 2015 מונה לאמן את אנז'י מחצ'קלה. ברם, הוא פוטר לאחר המחזור העשירי, לאחר שהקבוצה התדרדרה למקום ה-15 בטבלת האליפות.
קדנציה רביעית בלוקומוטיב.
ב-26 באוגוסט 2016 שוב מונה למאמן ראשי בלוקומוטיב מוסקבה (בפעם הרביעית בקריירה שלו). כאן הצליח לשחזר מעט מהצלחות העבר, כאשר ב-2 במאי 2017 זכה בפעם החמישית בקריירה בגביע הרוסי בכדורגל, תוך שהוא עוקף את ואלרי גזאייב, שזכה בארבעה גביעים עם צסק"א. במאי 2018 זכה באליפות הליגה הרוסית, 14 שנה לאחר תואר האליפות הקודם. שנה לאחר מכן, במאי 2019, כבר זכה בגביע הששי שלו והביא למועדון את הגביע השמיני שלו, שהופכות את לוקומוטיב לשיאנית הזכיות בגביע. בדצמבר 2019 הוענק לו עיטור אלכסנדר נבסקי.
במאי 2020 הנהלת לוקומוטיב הודיעה כי חוזהו שמסתיים ב-31 במאי לא יחודש.
תסמונת הדליפה הנימית
תסמונת הדליפה הנימית (באנגלית: Capillary leak syndrome), הידועה גם בשם תסמונת קלרקסון, מאופיינת בהתקפי בריחה של פלזמה ואלבומין דרך הנימים אל הרקמות הסובבות אותו-שרירים, איברים או חללים בגוף. זוהי תופעה נפוצה ביותר במצב של אלח דם, ולעיתים במצב שבו האדם מאובחן במחלה אוטואימונית, תסמונת גירוי יתר שחלתי, הכשת נחש, והרעלת ריצין.
בנוסף, תרופות הניתנות בטיפולים כימותרפיים עלולות גם כן לגרום לדליפה נימית. תסמונת הדליפה הנימית מתרחשת ב-1 למיליון אנשים, ולרוב היא תתרחש באנשים בריאים באופן כללי (בעיקר בגיל המעבר).
מהלך המחלה.
תאי האנדותל התוחמים את הנימים מבצעים היפוך עצמי ומתרחקים זה מזה. הם נשארים רחוקים זה מזה בדר"כ בין יום לשלושה ימים (מוגדר כהתקף), מה שמאפשר לפלזמה לדלוף מכלי הדם הללו (בעיקר לתוך השרירים של הגפיים). לעיתים הדליפה עלולה להיות מספיק מסיבית עד כדי גרימה להלם תת-נפחי, תסמונת המדור, תת לחץ דם, עיבוי של הדם (באנגלית: Hemoconcentration), והיפואלבומינמיה.
התקף הדליפה מחולק לשני חלקים:
שלב ההחייאה.
בשלב זה ההתרכזות היא בהשגת שליטה על הדליפה הנימית ושמירה על לחץ דם תקין. בשלב הזה אלבומין ונוזלים נוספים דולפים מהנימים אל המרחב הבין תאי וגורמים לנפיחות ובצקות. בעקבות אובדן הנוזלים הרב, מתחילים להופיע סימפטומים-התייבשות, ולחץ דם נמוך (לרוב, בעקבות הירידה בלחץ הדם יש צורך במתן נוזלים או במתן עירוי דם).
שלב הספיגה.
בשלב זה האלבומין והנוזלים נספגים מחדש אל הרקמות. הדליפה הנימית שככה, ועל כן הטיפול העיקרי בשלב זה הוא מתן נוזלים. למרות שלחץ הדם עשוי להיות עדיין נמוך, מתן הנוזלים לא נעשה בצורה אגרסיבית שכן הדבר עלול לגרום לבצקות קשות בגפיים, בריאות, ובאיברים פנימיים נוספים.
סימפטומים.
רוב חולי התסמונת מדווחים על תסמינים דמויי שפעת, הפרעות במערכת העיכול (שלשול או הקאה), חולשה כללית וכאבים בגפיים, אך יהיו כאלה שלא יופיעו בהם תסמינים או סימני אזהרה מקדימים.
ככל שהתופעה מתפתחת החולים מתחילים לפתח צמא, וסחרחורות.
אבחון.
תסמונת הדליפה הנימית היא לרוב קשה לאבחון, ולעיתים אף מאובחנת בצורה שגויה-נוטים לחשוב שהמצב הוא פוליציטמיה, או פוליציטמיה ורה, או היפרווסקיטי או אלח דם.
בבית החולים ניתן לאבחן את התסמונת באמצעות מספר בדיקות:
טיפול.
במהלך ההתקף נעשה טיפול בתרופות שונות וביניהן סטרואידים-בעיקר בתחילת שלב הספיגה במטרה לצמצם את הדליפה כמה שיותר. הסטרואידים מפריעים להפרשת הורמונים שונים (וביניהם ציטוקין) הגורמים לדליפות הנימיות. לאחר שהושגה שליטה על הדליפה ההתרכזות היא על שמירת לחץ דם תקין כדי לוודא זרימת דם תקינה אל האיברים הפנימיים ומניעת בצקות.
השפעת טיפול באימונוגלובולין נחקרת גם כן, ונראה כי לטיפול מסוג זה השפעה חיובית - מחקר שנעשה בין השנים 1996-2016 על 69 מושאי מחקר בדק ומצא כי לאחר 5 שנים 78% מהנבדקים שרדו, ולאחר 10 שנים 69% שרדו. נמצא כי מושאי המחקר שאובחנו בשלב מוקדם יותר של המחלה, וקיבלו טיפול מקיף יותר שרדו לאורך זמן רב יותר.
גם מתן עירוי נוזלים תורם בשמירה על זרימת דם תקינה אל האיברים הפנימיים.
לעיתים, במצבים קשים של בצקות ואגירת נוזלים בגפיים ובבטן מבוצע תהליך של ניקוז הנוזלים על ידי ביצוע חתך כדי להוריד את הלחץ בגפה.
היסטוריה.
התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1960 על ידי צוות רופאים מניו-יורק, כשבראשם עמד ד"ר בייארד ד. קלרקסון-על כן על שמו נקראת התסמונת.
מוה-רנו
מוה-רנו (בצרפתית: MAVA-Renault) היא מכונית מסחרית אשר יוצרה על ידי MAVA היוונית בין השנים 1979–1985.
חברת "MAVA" הייתה היבואן הבלעדי של יצרן המכוניות הצרפתיות רנו, ליוון ומשנת 1985 התחיל לייצר ברישיון "רנו" את דגם "מוה-רנו".
מוריס J2
מוריס J2 (באנגלית: Morris J2) היא מכונית מסחרית אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות המסחריות Morris Commercial Cars בקונצרן הרכב הבריטי The British Motor Corporation Limited (BMC) בין השנים 1956–1967.
מחר אזיל דמעה
מחר אזיל דמעה (באנגלית: I'll Cry Tomorrow) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1955 עם סוזן הייוורד בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה של ליליאן רוט המספר את חייה כזמרת וכוכבת סרטים הנדחפת כל הזמן על ידי אמה השתלטנית ובגלל התמרדותה ומות אהובה היא נגררת לאלכוהוליזם ומידרדת לשפל המדרגה עם שברגע האחרון מצליחה להשתקם. ולספר את סיפורה.
שם הספר והסרט נגזר מזה שכאשר ליליאן נשברת ובוכה, אמה מבקשת ממנה שלא תבכה עכשיו ושתשאיר את הדמעות למחר.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
סוזן הייוורד הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. היא מופיעה בסרט במספר קטעי שירה.
תקציר העלילה.
ליליאן רוט (סוזן הייוורד) היא זמרת ושחקנית ידועה שהקריירה שלה מצליחה הודות לכישרונה אך גם בגלל אמה קייטי (ג'ו ואן פליט) העומדת מאחוריה מאז שהייתה ילדה קטנה ומדרבנת אותה להקדיש את חייה לבמה.
ליליאן פוגשת באחת מהופעותיה את חבר נעוריה דייוויד טרדמן (ריי דנטון) והם מתאהבים. דייוויד הוא עורך דין ומתחיל להיות המנהל שלה. הם מחליטים להתחתן ולהקים משפחה אבל קייטי מתנגדת לכך ומנסה לשכנע את ליליאן כי חבל לה להפסיד את הקריירה שהשקיעה בה הרבה עד אז.
דייוויד נפטר באופן פתאומי וליליאן נכנסת לדיכאון ונדודי שינה. כאשר אלכוהול מאפשר לה לישון, היא מתחילה לשתות ומצב הרוח שלה נע בין אגרסיביות לדיכאון.
היא מחליפה בעלים ומצבה הפיזי והאמנותי מידרדר עד שהיא מוצאת את עצמה ברחוב.
היא שוכרת חדר בקומה גבוהה של בית מלון ומתכוננת להפיל את עצמה לרחוב אך ברגע האחרון היא מתחרטת.
לבסוף היא נכנסת לסניף של אלכוהוליסטים אנונימיים ומתקבלת שם באהדה על ידי ברט מגווייר (אדי אלברט), עוברת תהליך גמילה קשה ומתאוששת.
ברט משכנע אותה להופיע בתוכנית הטלוויזיה "אלה הם חייך" ולספר על חוויותיה כאלכוהוליסטית.
מגדל הפדרציה
מגדל הפדרציה (ברוסית: Башня Федерация) הוא שמו של זוג גורדי שחקים שנמצא ב"מוסקבה סיטי", מרכז העסקים הבינלאומי של מוסקבה. מאז 2016 זהו המבנה הגבוה ביותר במוסקבה.