בתחילת האלף השני לפנה"ס מתפתחת בצפון מסופוטמיה עיר המדינה אשור אשר מקיימת סחר עם אנטוליה באמצעות מושבות אשוריות בכניש. בדרום מסופוטמיה עולה הממלכה השמית של בבל, ומלכה חמורבי יצא למסעות כיבוש מלרסה בדרום ועד מארי בצפון. במצרים זוהי תקופת הממלכה התיכונה, תקופה של יצירת קשרים בינלאומיים והתפתחות במדע הרפואה. בארץ ישראל חוזרת תקופת העיור וערים מבוצרות עם חלקלקה. במחצית האלף השני צומחת באנטוליה הממלכה החתית הקדומה היוצאת למסעות כיבוש, ומגיעה עד בבל והורסת אותה. מצרים נכבשת על ידי החיקסוס.
המחצית השנייה של האלף השני היא תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת סחר בינלאומי. השפה הבבלית הופכת לשפה הבינלאומית. זוהי תקופה של צמיחת ממלכות חזקות. ממלכת מיתני החורית בצפון סוריה ותקופת האימפריה במצרים הנאבקות ביניהן על שליטה בכנען וסוריה. המאבק ביניהן נפסק עם עליית כוחה של הממלכה החתית החדשה באנטוליה הנאבקת בשתי הממלכות האלה גם יחד. בדרום מסופוטמיה זוהי תקופה של ירידה. בבל נשלטת על ידי הכשים.
הצבאות.
הרכב הצבאות השתנה בהתאם לאופי התרבותי של המדינה שיצרה אותו. לרוב, כללו הכוחות הצבאיים כוחות חיל רגלים ויחידות רכובות, שהפלטפורמה הניידת שלהם הייתה לרוב המרכבה. פרשים הופיעו בתקופת הברונזה המאוחרת, אך אלה היו מעטים ויעילותם הייתה מוגבלת מאוד, בעיקר בגלל גודל הסוס שלא אפשר נשיאת שריון רב והעדר ציוד רכיבה שהתפתח רק בתקופת הברזל.
הצבאות גויסו הן מקרב תושבי הממלכה והן מקרב שכירי חרב. בראשית תקופת הברונזה היו הצבאות קטנים יחסית, אך בהמשך, גדלו בתקופת הברונזה המאוחרת לכדי עשרות אלפי לוחמים. כך למשל בקרב קדש, אחד הקרבות הגדולים של תקופת הברונזה המאוחרת, בו השתתפו למעלה מ-50,000 לוחמים ולמעלה מ-5,000 מרכבות, משני מהצדדים.
כלי נשק ואמצעי לחימה.
חיל רגלים וכלי נשקם.
חיל רגלים הרכיב את עמוד השדרה של הצבא בתקופת הברונזה בעולם העתיק. לרוב, חולק חיל הרגלים לקל, שהיה חמוש בכלי הטלה למיניהם כגון כידוני הטלה, קשתות, קלע וכיוצא באלה ולא היה מוגן כלל בשריון או היה מוגן בשריון דל; ולכבד שהיה חמוש בכלי נשק לטווח קצר כגון חניתות, חרבות וגרזנים. לרוב, היה חיל הרגלים הכבד חמוש בציוד מגן כלשהו - לכל הפחות מגן וקסדה, אך לפעמים גם שריון גוף כלשהו. שריונות העשויים ממתכת היו יקרים מאוד ונלבשו בעיקר על ידי בני האצולה ששירתו, לרוב, בחיל המרכבות.
החימוש ואופן השימוש בחיל הרגלים השתנה מאזור לאזור, בהתאם לתנאים הגאוגרפיים והפוליטיים. אימון מסודר לא היה קיים והחיילים נדרשו ללמוד את שיטות הלחימה בכוחות עצמם. לכן, בארצות מפותחות, דוגמת מצרים העתיקה, גויס חיל הרגלים הן מקרב הנתינים והן מקרב שכירי חרב, שהשלימו את הצרכים הטקטיים שלא היו נפוצים בקרב תושבי האזור הנתון.
פרשים ומרכבות וכלי נשקם.
התפתחויות טכנולוגיות חשובות, בעיקר עיבוד מתכות ועיבוד עץ, ובמיוחד גילוי יכולת כיפוף העץ בעזרת קיטור לצורת גלגל, אפשרו את יצירת המרכבות המהירות שאפיינו את הלוחמה המזרח תיכונית באלף השני לפנה"ס, תקופת הזוהר של עידן הברונזה.
אף שמרכבות היו ידועות עוד בשומר באלף ה-3 לפנה"ס, היו אלה למעשה עגלות כבדות בעלות ארבעה גלגלים עם פלטפורמת לוחמה כבדה רתומה לבהמות משא קטנות (ככל הנראה ערודים). ההתפתחות הטכנולוגית של האלף השני לפנה"ס שחלה בכמה מישורים במקביל אפשרה את התפתחות מרכבת הקרב האמיתית הראשונה. ההתפתחות הטכנולוגית הזאת התקיימה בעיקר בתחום גידול הסוסים, עיבוד העץ והמטלורגיה. הסוסים, שהיו גדולים בהרבה מבהמות המשא הקטנות, אך עדיין קטנים מכדי לשמש כסוסי פרשים של ממש, אפשרו להקטין את מספר בהמות המשא מארבעה, כפי שהיה מקובל במרכבות השומריות, לשניים. גם המרכבה עצמה השתנתה - גלגלי עץ עם חישורים אפשרו להקטין במידה ניכרת את משקל המרכבה ואת ניידותה ואילו ההתפתחות במטלורגיה אפשרה ללוחמי המרכבות לעטות שריון חזק שסיפק הגנה טובה.
ההתפתחות הטקטית העיקרית התרחשה בממלכת מיתני בה נוצר מעמד המריאנו (אזור סוריה - צפון מערב עיראק של היום) במחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס - מעין אריסטוקרטים לוחמים.
בשיא תקופת הברונזה, באמצע האלף ה-2 לפנה"ס, התחלקו המרכבות לשני סוגים עיקריים - המרכבה הקלה ששימשה את המצרים והיו בה שני לוחמים - הרכב שנהג בסוסים וקשת, והמרכבה הכבדה שהייתה נהוגה בעיקר באימפריה החתית. כלי הנשק העיקרי של המרכבה הקלה היה הקשת המורכבת, שהייתה חזקה מספיק כדי לשלוח חץ למרחק של מאות מטרים והייתה קטלנית גם לחייל המוגן בשריון גוף ממרחק ניכר. בנוסף לשני החיילים המוצבים על גבי המרכבה צורף לכל מרכבה גם רץ. תפקידו של הרץ היה פשיטה על סיפון המרכבות היריבות והרג הלוחמים הנמצאים בו. כמו כן, היה עליו להשמיד או לשבות את הלוחמים שנפלו מהמרכבות. תפקיד חשוב אחר היה הגנה על המרכבות של צבאו מפני רצים של האויב כדי למנוע מהם לעשות להם את אותו הדבר.
במרכבה החתית היו שלושה לוחמים: רכב, נושא רומח ונושא מגן. המרכבות הקלות ששימשו, בין היתר, את מצרים נועדו לחוג סביב כוחות האויב ולהמטיר עליו חצים ואילו המרכבות הכבדות נועדו, בעיקר, לשבירת מערכי חיל רגלים.
הפרשים, כאמור, לא היו נפוצים בתקופת הברונזה ותפקידם היה בדרך כלל סיור והעברת מסרים ולא השתתפות פעילה בקרב. הסיבה לכך היא העדר ציוד רכיבה נח והגודל הקטן של הסוסים שלא אפשרו נשיאת משאות כבדים כמו חייל עוטה שריון כבד.
ספינות קרב.
ככלל, התאפיינה הלוחמה הימית בתקופת הברונזה בספינות ששימשו בעיקר כאמצעי לנשיאת חיילים ולא היוו פלטפורמה קרבית בפני עצמן. ככלל, היו הספינות הראשונות קטנות והונעו במפרשים פשוטים ומערכת של משוטים. על הספינה ניצבו כמה עשרות חיילים, רובם קשתים וחיילי חי"ר שפשטו על סיפון האוניות של האויב וניסו להשמיד את החיילים שישבו בהם. הספינות הראשונות אשר שימשו כפלטפורמות לחימה הופיעו רק לקראת תקופת הברזל בדמותה של אוניית חמישים.
הלוחמה הימית לא הייתה פופולרית בתקופת הברונזה. היו לכך סיבות רבות, העיקריות שבהן היא טכנולוגיה ירודה שלא אפשרה את בנייתן של אוניות גדולות יותר וחוסר יכולת הניווט בלב ים, בעיה שהוסיפה להטריד את הימאים גם זמן רב לאחר תקופה זו.
אנטוריום
מקסימיליאנו פריירה
ויקטוריו מקסימיליאנו "מקסי" פריירה פאאס (בספרדית: Victorio Maximiliano Pereira Páez; נולד ב-8 ביוני 1984) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדות המגן.
קריירה.
פריירה התחיל את דרכו המקצועית בגיל 18 בקבוצה האורוגוואית דפנסור ספורטינג בעונת 2002/2003. הוא השתלב במהרה בקבוצה והפך לשחקן מרכזי בקבוצה לצד אלבארו רפאל גונסאלס והבקיע כ-16 שערים בעונת 2005/2006. בשנת 2007 הצטרף למועדון הכדורגל בנפיקה ליסבון, ביחד עם חברו לנבחרת אורוגוואי, כריסטיאן רודריגס.
בעונתו הראשונה בבנפיקה, שבה שיחק כקיצוני ימני, צצו בעיות רבות בעקבות האיטיות שלו. למרות זאת הוא הבקיע בשני משחקים, נגד בואבישטה בליגה ונגד מילאן בליגת האלופות, שער ברגל שמאל מחוץ לרחבה. בעונת 2008/2009, הפך למגן ימני, במקום נלסון מרקוס שעבר לריאל בטיס והפך לשחקן מרכזי בקמפיין של "הנשרים".
ב-15 ביולי חתם בפורטו הפורטוגזית.
משחקו הראשון של פריירה בנבחרת אורוגוואי, היה במשחק ידידות נגד מקסיקו ב-26 באוקטובר 2005. במהרה, הפך פריירה לשחקן הרכב קבוע וזומן לטורניר הקופה אמריקה ב-2007.
פריירה זומן לנבחרת אורוגוואי למונדיאל 2010 בדרום אפריקה ושיחק בכל המשחקים של הנבחרת במסגרת הטורניר. ברבע הגמר נגד גאנה, החטיא את אחת הבעיטות בדו-קרב בעיטות העונשין שבסוף המשחק. למרות זאת עלתה אורוגוואי לחצי הגמר, נגד הולנד, שם הבקיע פריירה את שערו הבינלאומי הראשון, בדקה ה-91 של המשחק, שלא מנע את הפסדה של אורוגוואי 3-2. הוא נכלל גם בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
ג'סטין ביבאר
דפו פרוורה
דפו-פרוברה
עמוס הרפז
עמוס הרפז (3 באוגוסט 1928 - 27 ביוני 2018) היה אסטרופיזיקאי ישראלי, שעסק במחקר ובהוראה.
ביוגרפיה.
נולד ב-1928, השלישי משבעת ילדיהם של שלמה ושפרה הרפז (גולדנברג) (אחד מאחיו הוא הטייס רמי הרפז). ב-1942 עבר למשמר העמק, שם למד במוסד החינוכי שומריה. במלחמת העצמאות לחם גם במשמר העמק וגם בקרבות הנגב. לאחר שובו לקיבוץ, עבד בפלחה, ומילא גם תפקידים שונים בקיבוץ ובתנועת הקיבוץ הארצי, אליה השתייך הקיבוץ, בתחומי המשק והחברה.
משנת 1967, שימש כמורה ומחנך במוסד שומריה. בעל תואר ראשון בפיזיקה, מהטכניון בחיפה (1970), וב-1972 סיים את לימודיו למוסמך, בתחום תורת היחסות הכללית. ב-1980 סיים לימודי מחקר לתואר שלישי, בתחום התפתחות כוכבים, מאוניברסיטת תל אביב.
במקביל לעיסוקו במחקר באסטרופיזיקה, עסק גם בהוראה.
פרסם 5 ספרים ועשרות מאמרים בנושאי אסטרופיזיקה ותורת היחסות.
בשנת 1976 התחיל עבודתו ב"אורנים, בית הספר לחינוך של התנועה הקבוצית", בו עבד עד 1998.
בשנת 1980-82 היה במעמד פוסט-דוקטורט, באוניברסיטת WINDSOR, בקנדה.
מנהל אורנים בשנים: 1987-1990.
בשנת 1990-91, שבתון ב- MIT בבוסטון מסצ'וסטס, ארצות הברית.
1991-1997, הוראה ומחקר באורנים.
1997-98, שבתון (שני) ב- MIT בבוסטון מסצ'וסטס, ארצות הברית.
ב-1998 פרש לגמלאות.
משנת 2000 חבר בכיר ב- IARD International Association for Relativistic Dynamics והרצה ב-6 מכנסייה הבינלאומיים.
נפטר ב-27 ביוני 2018, בגיל 90.
מרגריט דוראס
פרצ'יז
פרצ'יז (בספרדית Parchís) הייתה להקת ילדים מספרד שהייתה פופולרית בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים.