בשנת 2001 ביים את שון פן ומישל פייפר בסרט "קוראים לי סם", וב-2003 ביים את שובר הקופות "הסמוראי האחרון", בכיכובו של טום קרוז. בשנת 2006 יצא סרטו "לגעת ביהלום", בכיכובם של לאונרדו דיקפריו ודג'ימון הונסו, אשר קיבל מועמדויות לחמישה פרסי אוסקר. ב-2008 ביים את הסרט "התנגדות", ושנתיים לאחר מכן יצא סרטו "על אהבה וסמים אחרים" , בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול ואן האת'וויי.
בשנים הבאות ביים את הסרטים "שובר את הכלים" ו"" , והיה שותף בהפקות הסרטים "הולדתה של אומה", "החומה הגדולה" ו"מתנקש אמריקאי".
אד זוויק
אדוארד זויק
אשט (עיתון)
העיתון היומי (ה)אשט שפירושו בהונגרית "הערב" (Az Est) הוקם בשנת 1910 על ידי אנדור מיקלוש היהודי-הונגרי בבודפשט. בהמשך הוא קנה שני עיתונים נוספים, ועם הקמתה של חברת "עיתוני האשט" (Az Est Lapok) יצר משפחת עיתונים יומיים מודרנית.
(ה)אשט.
העיתון היה אחד המייזמים הגדולים ביותר של העיתונות ההונגרית באותה תקופה. הבעלים והעורך הראשי שלו, אנדור מיקלוש, עבד קודם כעורך הדסק הכלכלי של הפשטי נפלו (Pesti Napló), כלומר "היומן של פשט", אך פוטר בשנת 1910 על ידי בעל העיתון, יוז'ף שוראני. לאחר מכן השיק עיתון משלו, ויצר את העיתון המצליח ביותר של 20–25 השנים הבאות. העיתון הופיע בצהריים או בשעות אחר הצהריים המוקדמות וכבר הגיע באותו היום לעיירות השדה ברחבי המדינה.
האשט היה צהובון אמיתי. הוא לא הוצא למכירה רחבה רק ברחובות, בשדרות (boulvard), אלא בעיקר נמנע מקשר עם תבניות עיתון ישנות, ויצר סגנון חדש שהתאזרח בהצלחה. העיתון הביא לעיתונות היומית שלל חידושים בכל הקשור לרעיונות, תוכן ודפוס. קולו היה נועז, הוא היה פרוגרסיבי, אך לא היה תלוי במפלגות פוליטיות. הוא הצליח לענות לצורכי קהל הקוראים הרחב וגם לעצב אותו בעצמו. מאמרי המערכת הקצרים והחד - טוריים של האשט השפיעו על השקפותיהם של המוני הקוראים.
אחת החוזקות העיקריות של העיתון היה שירות החדשות האמין שלו. הוא העסיק רשת רחבה של כתבים, עיתונאים מוכשרים וכתבים דוחפים (פושרים). אחד מכתבי העיתון בשנים הראשונות, לאסלו פנייש, בלט בדיווחיו על השימוש לרעה בכוח או בסמכות במדינה (או החשודות לכך). אנדור אדוריאן (לַקֶנֱבַּכֶר), פאל קרי, ארפאד פאסטור (פּיקלר) שלושתם יהודים, סיקרו את מדיניות החוץ ונושאים מחוץ להונגריה. בנוסף לענייני אקטואליה, גילויים סנסציוניים, מקרי פשע, חדשות כלכליות ושוק המניות, גם כתבותיהם של הסופרים פרנץ מולנר (נוימן), שאנדור ברודי, זולטאן אמברוש, פרנץ הרצג, ינה הלטאי (הרצל), וז'יגמונד מוריץ העשירו את העיתון. אנדור מיקלוש הקיף את עצמו באנשי מקצוע מצוינים. לאיוש מיקש היה העורך הספרותי, ובראש ההוצאה לאור עמד ארנולד שבשטין (עד 1930), שהיה לו חלק בהצלחת העיתון. את הכותרת והטיפוגרפיה של המגזין צייר אלק פאלוש (פרידמן), מעצב, מעצב תפאורות; הגרפיקה והכרזות עוצבו על ידי אמנים צעירים, כמו ליפוט הרמן, לאסלו קראה, טיבור פוליה. לאחר פרישתו מספורט אטילה פטשאואר, האלוף האולימפי בסיף, עבד בעיתון ככתב ספורט וכמבקר תיאטרון.
האשט התגלה כעסק מצליח מאוד, והעיתון המשיך לצמוח ומספר העותקים המודפסים גדל בהתמדה. במהלך מלחמת העולם הראשונה רוב הציטוטים בעיתונות מחוץ להונגריה היו מהכתבות באשט. העיתון הגיע ליותר מחצי מיליון עותקים במהלך המלחמה. בעת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא נאסר יחד עם כל העיתונים האזרחיים (הבורגניים) האחרים והתחדש לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית. באותה תקופה נפתח נגדו קמפיין ימני קיצוני, מכיוון שהעיתון נחשב לאחד ממכיני המהפכה בשנת 1919. המערכת וחבר העורכים נקטו אז במדיניות מתונה וניסו להסתגל בצורה חלקה לזמנים המשתנים.
עיתוני האשט.
בעוד שהמכירות גדלו במהלך המלחמה, בית ההוצאה לאור שהדפיס את העיתון, אתניאום (Athenaeum Irodalmi és Nyomdai Rt) פעל בהפסד ולא הצליח להתמודד עם העלויות שגדלו. לבסוף, אנדור מיקלוש רכש את מרבית מניותיו של אתניאום, ואחרי המלחמה רכש את העיתון "הונגריה" ובשנת 1920 גם את פשטי נפלו, שהיה במשבר. מכאן ואילך קונצרן העיתונים פעל כעיתון יומי, אחר הצהריים המוקדמים והערב. בנוסף לחדשות והראיונות, עיתוני האשט פרסמו גם ספרות רצינית.
לאחר מות המייסד.
אנדור מיקלוש השאיר בצוואתו את עסקיו לאשתו השחקנית ההונגרייה-יהודייה. לאחר מותו (1933) פרידה גומבסגי (קודם: פרדריקה וילמה גרין) פרשה מהבמה ולקחה לידיה על ניהול קבוצת העיתונים. אימרה סלושינסקי היהודי הפך לעורך הראשי של אשט. 19 שנים לייסוד של האשט נחגג בשנת 1935. באותה תקופה נמכרו כ־150,000 עותקים ביום; 365 אנשים עבדו במערכת, במשרד ההוצאה. בבית הדפוס, בהפצה עסקו 6100 עובדים. המדינה השתלטה על החברה בשנת 1939 והפסיקה את הוצאת העיתון. המערכת המשיכה לפרסם את המגזין בשם פשט, אך עם תוכן שונה לחלוטין. הפשט הופיע עד דצמבר 1944 כשתקנות ממשלתיות הפסיקו הופעת כל העיתונים בבודפשט.
שירות רווחה בין-לאומי
שירות הרווחה הבין-לאומי או בכינויו שר"ב, הוא שירות סוציאלי, הפועל במסגרת המחלקה ליחסים בין-לאומיים במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
השר"ב מרכז ומתאם את הטיפול במקרי רווחה בין-לאומיים המטופלים במדינת ישראל. מקרה רווחה בין-לאומי הוא מקרה בו יש צורך בשיתוף פעולה עם מדינה אחרת, אחת או יותר.
בשנת 1965, פעל משרד הרווחה (הסעד) בישראל כמשרד מקומי - ישראלי של ה-, ארגון גג הפועל ב-120 מדינות ומשרד המטה יושב בז'נבה, שווייץ.
משנת 1995, לאחר 30 שנות פעילות בארגון, קיבלה המחלקה ליחסים בין-לאומיים מעמד של משרד מוסמך בארגון. ההכרה ביחידה הישראלית כמשרד מוסמך הקנתה למדינת ישראל מעמד בעל חשיבות והשפעה בארגון, זכות השתתפות בוועד המנהל ובמועצה המייעצת המקצועית. בנוסף התבקשה ישראל להשתתף בפעולות שונות: מחקרים, והתייעצויות לגבי עתיד הארגון, וכנסים מקצועיים הנוגעים למדיניות בין-לאומית בסוגיות רווחה.
בשנים האחרונות, עם עליה במספר המקרים והרחבה משמעותית של המדינות עמן עובד השר"ב, נעשו צעדים משמעותיים בפיתוח ויצירת שיתופי פעולה חוצי גבולות, עם ארגונים בינ"ל נוספים.
ב-10 השנים האחרונות, כמות המקרים השנתית של השר"ב עלתה ב-1,500%, כאשר השר"ב מטפל במאות מקרים ופניות בשנה.
האמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בינלאומית של ילדים.
חלק מהמקרים בהם נדרשת התערבות שירות הרווחה הבין-לאומי, הם במסגרת "האמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בינלאומית של ילדים", הנקראת גם "אמנת האג". זוהי אמנה שנחתמה בהאג בשנת 1980 בדבר משמורת ילדים. לפי האמנה, המשמורת צריכה להיקבע במקום מגוריו הקבוע ואוסרת על העברת ילד ממדינה למדינה ללא הסכמת הוריו או האפוטרופוס. אם הוברח הילד לארץ אחרת ניתן להגיש בקשה להחזרתו והמדינות החתומות על האמנה מתחייבות להשיבו למדינה ממנה נחטף, שם תיקבע המשמורת החוקית. ברוב המקרים נועדה אמנה זו להילחם בתופעה של לקיחת המשמורת בכוח על ידי אחד ההורים אחרי סכסוך או גירושין.
למרות כוונת האמנה, מדינות רבות מנהלות קדם דיון על המשמורת בעת הדיון על השבת הילד למדינה ממנה נחטף, בין השאר בגלל טענות של ההורה ה"חוטף" שהשבת הילד למדינה ממנה נחטף תסכן את הילד. כאשר יש פסיקה של בית משפט, בישראל או בחו"ל, על הצורך באיתור ילד, בליווי מקצועי שלו, בהכנה לעזיבה ובליווי העזיבה עצמה, מעורבים בכך עובדים סוציאליים משירות הרווחה הבין-לאומי.
ליווי של שירות הרווחה הבין-לאומי נדרש גם במקרים אחרים, בהם אין מדובר בצו בית המשפט, אלא בצורך לתיאום שירותי רווחה בין מדינות בהסכמה.
הרובע ה-21 של בודפשט
וולטה או אלגארבה
וולטה או אלגארבה (בפורטוגזית: Volta ao Algrave) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים, שנערך בחבל אלגארבה בפורטוגל. המרוץ נוסד בשנת 1960 ומשנת 2020 הוא בסבב ה-UCI ProSeries. המנצח האחרון במרוץ הוא רמקו אוונפול הבלגי.
היסטוריה.
המרוץ נוסד בשנת 1960 במתכונת חובבנית, הוא התקיים גם ב-1961 אולם אז לא התקיים למשך 16 שנים, וחזר להתקיים ב-1977 ומאז מתקיים באופן סדיר עד היום. המנצח הראשון שהוא לא פורטוגלי הגיע בשנת 1993, כאשר קאסיו פרייטאס הברזילאי ניצח.
אלברטו קונטדור ניצח במרוץ באותה שנה שניצח את הטור דה פראנס, ב-2009. קונטדור היה גם לרוכב הראשון לנצח פעמיים ברצף ב לאחר שגם ניצח ב-2010. גריינט תומאס היה שני, לאחר שניצח ב-2015 ו-2016.
בשנת 2017 עלה המרוץ לסבב האירופי של ה-UCI, והיה ברמה 2.HC. משנת 2020 המרוץ מתקיים בסבב ה-UCI ProSeries, שהוא הסבב המשני של UCI World Tour.
הבאנו שלום עליכם
קנדוק
קנדוק בע"מ היא חברה ישראלית לגידול ואספקת קנאביס למטרות רפואיות ברישיון ובפיקוח משרד הבריאות הפועלת מאז שנת 2008.
החברה החלה את דרכה כגוף ללא מטרות רווח ולאחר הסדרת התחום, הפכה לחברה בע"מ. מאז עוסקת החברה בריבוי ובגידול זנים של קנאביס למטרות רפואיות (Pharma Grade) ואספקתם למטופלים על בסיס חודשי הן באופן ישיר והן דרך בתי מרקחת. במקביל, מפעילה החברה מוקדי שירות לקוחות, הדרכה וייעוץ למטופליה. כמו כן, עוסקת החברה במחקר ובפיתוח של מוצרים חדשים מבוססי קנאביס רפואי.
היסטוריה.
חברת קנדוק החלה את דרכה בשנת 2008 לאחר שהיחידה לקנאביס רפואי (היק"ר) במשרד הבריאות העניקה לה את אחד משלושת הרישיונות הראשונים בישראל לגידול ואספקת קנאביס רפואי למטופלים ברישיון. במשך כשנתיים גידלה החברה קנאביס למטרות רפואיות וסיפקה אותו למטופלים ללא עלות.