ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר וכעבור יומיים רצחו 30 יהודים. בסביבות ה-30 באוקטובר פקדו השלטונות הגרמניים על כל היהודים ובני משפחתם להתאסף בכיכר העיר, כל היהודים נלקחו בכוח מבתיהם למקום הכינוס ושם נאמר להם כי מעתה נאסר עליהם לעסוק בתעשייה, במלאכה עדינה ובקמעונאות. הגרמנים הורו ליהודים (כולל יהודים שהגיעו מברוק הסמוכה) לעזוב את העיר מרצונם תוך יום אחד ולחצות את קו הגבול עם ברית המועצות שעבר מחוץ לאוסטרוב מזובייצקה. רוב היהודים אכן מיהרו ונמלטו מהעיר, חלקם הגדול לביאליסטוק, אך כ-600 יהודים אחרים, ביניהם מספר חברים במועצת הקהילה, החליטו להישאר בעיר ופנו לגרמנים וביקשו אישור להמשיך להתגורר במקום, הגרמנים לא נעתרו לבקשה אך הניחו ליהודים לבינתיים. כך נמשך המצב עד ה-9 בספטמבר, באותו יום נצפה חייל גרמני לבוש מדים על ידי תושבים פולניים כשהוא נכנס לבניין מעץ (שהיה בבעלות יהודית) וברשותו מסכת גז ובקבוק עם נוזל דליק. התושבים ראו אותו עורם חומרים דליקים ליד חלון קטן בעליית הגג, שופך את הנוזל מהבקבוק על הערימה, מעלה אותה באש, שובר חור בגג המבנה כדי לשפר את זרימת האוויר ויוצא בחזרה לרחוב. האש החלה להתפשט ומבני העץ הסמוכים לבניין (שחלקם היה שייך גם כן ליהודים) החלו להישרף גם הם. כשהגיעו מכבי האש למקום מנעו מהם הגרמנים מלהתערב עד שכל השכונה היהודית עלתה באש, רק לאחר שהאש איימה להתפשט למבנים שעליהם השתלטו הגרמנים הם אישרו לכבאים לכבות את השרפה. בנוסף להצתה החלו הגרמנים להפיץ שמועות בקרב התושבים הפולנים כאילו היהודים ניסו להצית את העיר ושהם ייענשו על כך. הגרמנים עמדו במילתם והיהודים נעצרו והואשמו בהצתה, המעצרים נערכו במשך כל אותו הלילה ונמשכו ביום המחרת, לא רק בעיר עצמה אלא בכל המחוז. כל העצורים הושמו בתאים בבניין העירייה, בבית הסוהר ובמבשלה. ב-10 בנובמבר הוציא ראש העיר הוראה בגרמנית למשרד הדואר המקומי של המשמר האזרחי:
ב-11 בנובמבר, ביום השנה לחתימתה של גרמניה על הסכמי שביתת הנשק של מלחמת העולם הראשונה נלקחו העצורים היהודים ליער ליד הכביש הראשי לוורשה ונרצחו ביריות. התוכן והצורה של ההוראה מאששים את החשדות שהרצח תוכנן מראש ובכוונה תחילה.
רוב היהודים שחיו באוסטרוב מזובייצקה נספו בשואה. חלק מהניצולים עלו לישראל, אחד מהם, אליעזר פרצ'יק, נהרג במלחמת העצמאות.
הסופר והמתרגם ישעיהו אוסטרי-דן נולד בעיר.
רבני העיר.
"הרב מקויל" (שמו לא ידוע), הרב פייבל "סוקולוקר", הרב יהודה יודל מברוק (חסיד גור, לפני כן כיהן כרב בסוקולוב ואחר כך כיהן בפלוצק), הרב דוד שלמה מרגליות מחבר הספרים "חידושי מהרשד"ם", (מתרמ"ג, 1883, כיהן לפני כן בלוקוב, דזיאלושין, ניישטאט וקלווריה), רבי גרשון חנוך הניך ליינר (מתרמ"ו, פעל רבות בעיר), "הרב מפיוטרקוב" (עזב תקופה קצרה לאחר מינויו עקב התנגדות החסידים), הרב יהודה לייב גורדין (מתרנ"ז, 1897 עד תרס"ד, 1904. לאחר תקופה ארוכה של מחלוקות רבות בין החסידים למתנגדים מונה כמועמד מוסכם על שני הצדדים), רבי יוסף קאליש לימים האדמו"ר מאמשינוב (מתרס"ד עד תרע"ז, 1917), רבי מאיר דן פלוצקי (עד תרפ"ח, 1928), רבי יעקב שרגא זינגר (מתר"צ ועד השואה. מונה לאחר שנתיים שלא היה רב).
שמש בית הכנסת שעשה כל עבודה קשה בהתלהבות קודש - ר' אברהם (הירש) מרקוס.
אישיות מפורסמת מהעיר היה הרב בן ציון רבינוביץ (המכונה ר' בן ציון אוסטרובער) מחסידי קוצק מזמנו של רבי מנחם מנדל מקוצק ולאחר מכן חסיד של רבי יצחק מאיר אלתר מגור וצאצאיו.
מהאבאראטה
הגביע הספרדי בכדורסל
קלוד פראנק
סערעט
זסטבנה
זאסטאבנה
זסטאבנה
זאסטבנה
זסטאוונה
אוסטרובסקי
אוסטרובסקי (בכתיב לועזי: Ostrowski ולעיתים Ostrowsky) הוא שם משפחה רוסי, אוקראיני, פולני, בלארוסי, המשמש גם כשם משפחה יהודי מזרח אירופי, שפירושו: "מאוסטרוב" (), כלומר "מהאי", או מאחד היישובים הקרויים אוסטרוב.
פומת הרים
סימון בייקר
פסידו-קוד
פסידו קוד
הקרב הראשון על המארן
הקרב הראשון על המַארְן (ידוע גם בשם: הנֵּס על המארן) היה קרב שהתחולל במהלך מלחמת העולם הראשונה בין צבא הקיסרות הגרמנית לצבא צרפת וחיל המשלוח הבריטי על גדות נהר המארן בין 5 ל-12 בספטמבר בשנת 1914. הקרב הסתיים בניצחון צרפתי-בריטי שהביא להדיפת הצבא הגרמני ומניעת כיבושה של פריז, ובכך חיסל את הסיכויים לניצחון גרמני מהיר במלחמה. לאחר נסיגתו של הצבא הגרמני החל המרוץ אל הים, שבסופו התבצרו הצדדים על קו "מלחמת החפירות" שנמשכה כארבע שנים.
רקע.
תורת הלחימה הגרמנית למלחמה בשתי חזיתות: המזרחית והמערבית, אשר נוסחה בתוכנית שליפן, קבעה כי בשל ההיערכות האיטית של הצבא הרוסי למלחמה, על הקיסרות הגרמנית להביא להכנעה מהירה של צרפת תוך מגננה בחזית הרוסית, ולאחר מכן לעבור ללחימה בחזית הרוסית. לפי התוכנית, כדי להביא להכנעה מהירה של צרפת יש לכבוש את פריז, תוך לכידת הצבא הצרפתי בתנועת מלקחיים: הכנף השמאלית תבוא מגבול גרמניה-צרפת ותהיה בעלת מאפיינים מגננתיים, ואילו הכנף הימנית המאגפת תבוא מצפון – כיוון הולנד ובלגיה. שכן, איגוף מדרום יהיה הרבה יותר קשה, בגלל האלפים השווייצריים וצבאה החזק של שווייץ.
בפועל, תוכנית שליפן לא מומשה במלואה על ידי ראש המטה הכללי הגרמני, הלמוט פון מולטקה הצעיר. הכנף הימנית הגרמנית תקפה את בלגיה בלבד ונתקלה בהתנגדות בלגית עזה. כמו כן, פון מולטקה החליט להעביר כוחות מהכנף הימנית לכנף השמאלית שנלחמה בגבול גרמניה-צרפת. כתוצאה מההתנגדות הבלגית, התקדמות הכנף הימנית התעכבה.
למרות הקשיים שהציבה ההתנגדות הבלגית, הכוחות הגרמנים הצליחו להתקדם לכיוון פריז. בניסיון לאגף את הכוחות הצרפתיים הנסוגים מהמלחמה בגבול גרמניה-צרפת, פנו הארמיות הראשונה והשנייה של צבא גרמניה לכיוון דרום-מזרח. תנועה זו חשפה את האגף הימני של הארמייה הראשונה. מפקד צבא צרפת, גנרל ז'וזף ז'ופר, שם לב לטעות טקטית זו והורה לארמייה השישית הצרפתית לתקוף יחד עם כוח המשלוח הבריטי את האגף הימני של הארמייה הראשונה הגרמנית. מפקד הארמייה הראשונה הגרמנית, אלכסנדר פון קלוק, גילה את ההתקדמות הצרפתית-בריטית, והחל לפנות מערבה כדי לפגוש את הארמייה השישית הצרפתית ואת חיל המשלוח הבריטי פנים מול פנים.
מהלך הקרב.
בפנייתה מערבה כדי לפגוש בכוחות הצרפתים-בריטיים פנים מול פנים, פתחה הארמייה הראשונה הגרמנית פער של 50 ק"מ בינה לבין הארמייה השנייה, בפיקודו של קרל פון בילוב. מטוסי ביון של מדינות ההסכמה הבחינו בפער זה, ודיווחו למפקדים בשטח. המפקדים הצרפתים ניצלו פער זה במהרה, וכתוצאה מכך נכנסה הארמייה החמישית הצרפתית, בצירוף חיילים מחיל המשלוח הבריטי, בין הארמיות הגרמניות הראשונה והשנייה, כאשר האגף הימני שלה (הדרום-מזרחי) תוקף את הארמייה השנייה.
הכוחות הגרמניים היו קרובים להשגת פריצת דרך נגד הארמייה השישית המכותרת בין 6 ל-8 בספטמבר, אך הארמייה השישית קיבלה ב-7 בספטמבר תגבורת של 6,000 חיילי מילואים רגליים צרפתים שהוסעו על ידי מוניות רנו צרפתיות מפריז. בליל 8 בספטמבר הנחיתה הארמייה החמישית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה מתקפת פתע נגד הארמייה הגרמנית השנייה, מתקפה שהרחיבה את הפער בינה לבין הארמייה הגרמנית הראשונה.
ב-9 בספטמבר היה נראה כי הארמיות הגרמניות עמדו בפני כיתור והשמדה. למשמע ידיעות אלה לקה הגנרל פון מולטקה בהתמוטטות עצבים ופקודיו הורו על נסיגה גרמנית לנהר האן לצורך התארגנות מחדש. הכוחות הצרפתיים-בריטיים רדפו אחר הכוחות הגרמנים הנסוגים, אך התקדמותם הייתה איטית יותר מהנסיגה הגרמנית. הדבר אפשר לגרמנים להתחפר צפונית לנהר האן.
המהפך בקרב נבע מתורתו של פרדיננד פוש, שהטיף בספריו טרום-המלחמה ובהרצאותיו באקדמיה הצבאית Écoles supérieures de guerre לרוח התקפית, לאמונה ברצון לנצח ולנקיטת יוזמה. לשאלה מדוע הורה להתקדם ולא לסגת ענה: "אינני יודע. בגלל אנשי, בגלל שהיה לי רצון. וחוץ מזה - אלוהים היה שם.".
בנוסף, דגמי המשאיות מסוג טרקטור פאנהארד שטילון תרמו למאמץ המלחמתי בקרב הראשון על המארן, בגלל תנאי השטח הקשים, הצבא הצרפתי לא היה מסוגל להשתמש בסוסים שיגררו תותחים. דגמים אלה היו מהדגמים הראשונים בעלי הנעה כפולה 4x4 אשר רכש הצבא הצרפתי, והם השתתפו בעיקר במשימות של גרירת תותחים
השלכות הקרב.
לאחר הקרב על המארן החל מרוץ של הצדדים לכיוון צפון מערב בניסיון לתפוס עמדות ולאגף את היריב. מרוץ זה, אשר נקרא "המרוץ אל הים", יצר קו שנמשך מהאוקיינוס בצפון צרפת לכיוון דרום-מזרח שלאורכו התבצרו שני הצדדים בחפירות, מהן התנהלה מה שנודע כ"מלחמת החפירות" – מלחמת התשה ללא הכרעות צבאיות שנמשכה כארבע שנים וגבתה הרוגים רבים משני הצדדים. הנסיגה הגרמנית מנהר המארן סימנה למעשה את נטישתה של תוכנית שליפן, ואת כישלון הגרמנים לניצחון מהיר בחזית המערבית.
אגם ויאריקה
ויאריקה (בספרדית: Lago Villarrica) הוא אגם במחוז אראוקניה בדרום צ'ילה, דרומית-מזרחית לטמוקו וצפונית-מזרחית לוולדיביה. האגם שואב את שמו מהר הגעש ויאריקה השוכן דרומית-מזרחית לאגם. בשפת המפוצ'ה שמו מיולפקן (Mallolafquén).
האגם שוכן ממערב לרכס הרי האנדים, באזור רווי אגמים. מצפון לו אגם קוליקו, מצפון-מזרח קבורגואה ומדרום קלפקן. האגם הוא אתר תיירות פופולרי, ומתקיימות בו פעילויות של ספורט ימי כגון סקי מים, שיט, קיאקים ודייג. לחופיו שתי עיירות המבוססות על ענף התיירות, ויאריקה מדרום-מערב ופוקון מדרום-מזרח.
פבל קוהוט (נגן עוגב)
פבל קוהוט (בצ'כית: Pavel Kohout, נולד ב-1976 בפראג שבצ'כוסלובקיה) נגן עוגב צ'כי.