מוק החלה את הקריירה שלה בפיפל מגזין, שם עבדה כעורכת במשך חמש שנים.
היא מונה בין השפעותיה ככותבת ואקטיביסטית את זורה ניל הרסטון, אליס ווקר, מאיה אנג'לו, וטוני מוריסון. אך היא אומרת גם שבעצם כל אישה שכותבת היא ברשימה שלה.
מוק הוגה ומפעילה תוכניות לנוער טרנסג'נדרי ותוכניות חינוכיות במרכז הנוער הלהט"בי במכון הטריק-מרטין, ארגון שכולל את התיכון הלהט"בי על שם הארווי מילק בניו יורק.
ב-2012 היא התחילה האשטאג בטוויטר שנועד להעצים נשים טרנסג'נדריות - #GirlsLikeUs, אשר הפך ויראלי, ונמצא בשימוש שוטף במדיה החברתית. ההאשטאג גם פורסם רבות בתקשורת הלהט"בית.
ב-2012 היא גם הנחתה את טקס פרסי GLAAD, בו הייתה גם מועמדת לפרס בעצמה.
מוק כותבת כתבות במגזינים על נושאים טרנסג'נדרים, ביניהם הפינגטון פוסט ו-xoJane. היא גם פרסמה בהפינגטון פוסט סרטון על חוויותיה כאישה טרנסג'נדרית במסגרת הפרויקט "It Gets Better". מאז 2014, מוק גם עורכת ב-Marie Claire.
ב-2013 היא מונתה לדירקטוריון של קרן ארכוס, ארגון פילנתרופי שמתמקד בשימור קופי אדם וזכויות להט"ב.
מוק היא הנושא בסרט התיעודי "The Out List", שיצא בשנת 2013. היא גם השתתפה בסרט התיעודי "Dressed" שיצא ב-2011. ב-2013 הופיעה מוק ברשימת "האנשים המרשימים של השנה" של Out Magazine, והעניקה ללברן קוקס את פרס חביבת הקהל בטקס שנערך למען משתתפי הרשימה.
בפברואר 2014 יצא ספרה של מוק, Redefining Realness, בה היא מספרת על חוויותיה ונותנת ביקורת חברתית בנושאים מגדריים. הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וכן זכה או היה מועמד למספר פרסים, כולל פרס Women's Way, Goodreads, פרס למדא לספרות, ופרס סטונוול של איגוד הספריות האמריקאי.
גם ב-2014, מוק הצטרפה לקמפיין נגד חוק של עיריית פיניקס שמאפשר לשוטרים לעצור כל מי שנחשד ב"נראות של זנות", ואשר נאכף בעיקר על נשים טרנסג'נדריות WOC (women of color). תחת חוק זה, לא צריך להוכיח שום פשיעה, מספיק שלדעת השוטר לנעצרת יש "נראות" של זונה. הקמפיין התחיל לאחר שאישה טרנסג'נדרית שחורה בשם מוניקה ג'ונס נעצרה והורשעה, כאשר כל מעשיה היו הליכה ברחוב. הקמפיין התקיים בעיקר בטוויטר, וקיבל סיקור נרחב במדיות שונות.
מוק הופיעה בדצמבר 2014 על שער המגזין C☆NDY יחד עם עוד 13 נשים טרנסג'נדריות, הכוללות את לברן קוקס, כרמן קררה, אייסיס קינג, ג'ינה רוסרו, דינה מארי, ליינה ריימוס, ג'יזל אליסיאה, ניקי מ'נריי, ג'וליאנה הקסטבל, כרמן אקסטרבגנזה, פצ'ה די, ויסמין פטי.
באוקטובר 2020 אישרה חברת נטפליקס את הפקת המיני-סדרה "" אודות ג'פרי דאהמר אותה עתידה מוק לכתוב ולביים.
מחלוקות בתקשורת.
בפברואר 2014, מוק התראיינה בתוכנית של פירס מורגן ב-CNN. כתוצאה מהראיון - בו מוק הרגישה שמורגן התייחס אל החיים האישיים שלה ואל גופה כאייטם צהוב במקום לדבר איתה על הספר שלה, המטרה לכאורה של הראיון - נוצר בין השניים סכסוך שהתנהל ברובו בטוויטר. מורגן ספג ביקורת חריפה מקהילות להט"ב ברחבי האינטרנט, מה שהוביל אותו להזמין את מוק לתוכניתו פעם שנייה, בניסיון להבין את הסיבות לביקורת. מוק נענתה, והסבירה בתוכנית את הבעייתיות באופן הייצוג של אנשים וגופים טרנסג'נדרים בתקשורת.
מקרה נוסף שסבב את ההתעסקות של התקשורת בגניטליה של אנשים טרנסג'נדרים, מוק החליפה תפקידים כדי להדגים את האופן שבו מתייחסים לטרנסג'נדריות במדיה, ובריאיון עם אלישה מננדז, ירתה לעברה שאלות כדוגמת "האם יש לך וגינה" כדי להוכיח שהיא סיסג'נדרית.
חיים אישיים.
מוק חיה בניו יורק עם בן זוגה, הצלם אהרון טרדוול.
נהר צ'ארלס
הקרב על המיוערת
הקרב על המיוערת הוא קרב שבו לחם צה"ל מול הצבא הסורי במהלך מלחמת לבנון הראשונה בגזרה המזרחית ב-9 ביוני 1982, על "הגבעה המיוערת", בצמוד לקצהו הצפוני של רכס שאראת כריסטופני. הגבעה ממוקמת כ-12 קילומטרים מצפון לחרמון הישראלי ולמרגלות החרמון הסורי, וחולשת על "ציר ערפאת", המגיע עד כביש ביירות-דמשק מצפון. לפיכך סומנה הגבעה כנקודת מפתח בגזרה המזרחית, והוגדרה כיעד מרכזי לכיבוש.
הכנות לקרב.
את האחריות לגזרה המזרחית קיבלה אוגדה 252, בפיקודו של תא"ל עמנואל סקל. המשימה בגבעה הוטלה על סיירת מטכ"ל ומפקדה, סא"ל שי אביטל. כוח של כמה עשרות חיילים היה אמור להיכנס לגבעה רגלית ולהשתלט עליה, כהכנה לכניסת הכוחות המשוריינים בדרכם צפונה להשתלט על הגזרה.
עוד בטרם הכניסה ללבנון, התכנסו הכוחות בשטח היערכות בצומת ווסט ברמת הגולן. מפקד האגד הארטילרי של האוגדה, אל"ם דורון קדמיאל (לימים קצין תותחנים ראשי), החליט לערוך משחק מלחמה, כדי לדמות תרחישים מבצעיים שונים. משחק המלחמה נערך בסוף השבוע. קדמיאל כינס את מפקדי הסוללות וקציני התצפית והשיתוף הארטילרי (קש"א). והציג תרחיש שהיה נראה בלתי מציאותי, אך במציאות התממש כמעט במדויק: סיירת מטכ"ל נתקלת בגבעה המיוערת בכוח של חטיבה סורית ממוכנת; ובתגובה לכך גדוד 404, הגדוד הסדיר של האגד, בפיקודו של סא"ל צחי גנור, מתפרס בעמדות ירי ויורה פצצות מצרר שחור (פגז נגד טנקים ורק"ם).
מהלך הקרב.
בלילה שבין ה-8 ביוני ל-9 ביוני גדוד של חיל ההנדסה הקרבית, בפיקודו של סא"ל אברהם בכר, סרק ציר תנועה באזור ואדי שבעא, בפעולה הידועה כפתיחת ציר. את כוח ההנדסה איבטח צוות מפלגת האימונים של סיירת מטכ"ל. חיילי הצוות, בפיקודו של אילן דביר, נסעו בנגמ"שים ובהמשך נעו ברגל. זה היה אחד משלושת הצוותים הצעירים ביותר ביחידה – צוותי גיוס נובמבר 1981. לכוח הצטרף מפקד פלגת האימונים, מוטי וגנברג (לימים ח"כ מוטי יוגב). חייליו של דביר נשלחו לדרום לבנון אחרי שעברו טירונות מזורזת ביחידה, מפאת קוצר הזמן לקראת המלחמה.
במהלך ליווי כוח ההנדסה, פקדה מפקדת האוגדה על כוח הסיירת שלא להמשיך לנוע לכיוון מזרח, מחשש להיתקלות עם כוחות סוריים. הכוח המתין לפקודת ההמשך במטע דובדבנים שלמרגלות הגבעה המיוערת. כעבוד זמן מה הגיח מסוק סורי וחג מעל הכוחות. אחד מלוחמי ההנדסה פתח באש לעבר המסוק, וזה נסוג מהאזור. בעקבות כך מפקדי הכוח דביר ויוגב קיבלו אישור להמשיך לנוע רגלית לעבר רכס המיוערת, ולהתמקם בנקודה שולטת.
חיילי הסיירת נעו בהליכה מזורזת בתנאי שטח קשים וסלעיים, כשהם נושאים את אמצעי הלחימה הבסיסיים של הצוות. הם הגיעו עם עלות השחר לקו הרכס של גבעת המיוערת. שם פיצל דביר את הכוח, שישה חיילים בפיקודו התמקמו במורד הצפוני של הרכס, בעמדות תצפית ובמחסות ששלטו על דרכי העפר שלרגלי הגבעה. שאר חיילי הצוות תפסו עמדות במעלה הגבעה. יוגב והקשר שלו חזרו אל קו הרכס.
היתקלות עם הסורים.
בשעה שהחיילים התשושים ישנו, זיהה הצופה התורן כ-30 חיילי קומנדו סורים יורדים מהשלוחה שממול, כפי הנראה בדרכם להציב מארב. הצופה העיר את מפקד הצוות דביר, שניסה ליצור קשר עם הכוח העיקרי שנותר מאחור, אך מכשיר הקשר לא פעל. דביר שלח חייל מהצוות להזהיר את הכוח העיקרי, והתקדם לעבר הכוח הסורי כדי לתפוס עמדה שולטת מעל הוואדי. כאשר הגיעו הסורים, הדליק דביר מקלט רדיו שהיה ברשותו והשמיע מוזיקה קלאסית כדי להרגיע את החיילים הצעירים, ואז פקד "אש".
ממכת האש הזו נפגעו רבים מחיילי הקומנדו הסורים, אולם הנותרים השיבו באש, בעיקר לעבר הכוח העיקרי שמדרום לגבעה. מפקד הסיירת, שי אביטל, שמע את קולות הקרב אך לא יכול היה לתקשר עם דביר בגלל התקלה במכשיר הקשר. אביטל קרא לצוותים האחרים של הסיירת שהיו באזור לנוע לכיוון המיוערת. התיאור שהתקבל הטריד במיוחד: עשרות רבות של חיילים מהקומנדו הסורי, כולל כוחות תגבור, טיפסו על הגבעה והתקרבו לצוות הצעיר, המונה פחות מעשרים לוחמים. סגן יאיר יושע, קצין תותחנים שסופח לסיירת מטכ"ל בתפקיד קצין שיתוף ארטילרי (קש"א) כחודשיים לפני המלחמה, היה בין הבודדים שנשאו את ציוד הקשר. כשהבחין יושע בהסתבכות הכוח, הוא טיפס על הגבעה, משם היה יכול לקיים קשר רדיו ולהפעיל את הסיוע הארטילרי לסיירת.
הגעת התגבורת.
על אחד הכוחות ש"הוקפצו" לאזור פיקד רס"ן משה יעלון (בוגי). יעלון, שנטל לעצמו שנת שבתון מצה"ל לאחר הולדת בתו השלישית, נקרא חזרה לשירות זמן קצר לפני פרוץ המלחמה, ומונה כסגן נוסף של אביטל. יעלון וחייליו נמצאו בדרכם למיוערת כדי לחבור לכוח הקדמי של צוות אילן, אחרי שסיימו לטהר את הכפרים שלמרגלות הר דב.
הנגמ"שים הישראליים, שנעו בוואדי מאחורי הכוח, התגלו לסורים בשעה שחצו את האוכף. הסורים ירו טיל נ"ט שפגע באחד הנגמ"שים ופצע את סמל (שנפטר לאחר שלושה ימים).
אחד החיילים ירה טיל לאו לעבר משאית סורית שהגיעה לתגבור, והשמיד אותה. במכת אש נוספת שירה צוות אילן, נפגע כבר מרבית הכוח הסורי. בינתיים הצטרף לקרב הכוח בפיקוד אביטל ויעלון, והם הבחינו בנגמ"ש סורי שהתקרב למקום. יעלון הציע לקצר טווח ולהסתער על הנגמ"ש, אולם אביטל לא אישר זאת בגלל המרחק הגדול אליו, ובמקום זאת ביקש סיוע ארטילרי מהקש"א, יאיר יושע.
כוח הפלגה הייעודית של הסיירת, בפיקודו של נחום לב (שגויס למילואים), סיים לטהר ללא קרב כפר אחר מדרום למיוערת. בעקבות קריאתו של שי אביטל פנתה הפלגה לחבור לצוות אילן. חיילים מצוות אמנון, מצוות שחר ומצוותים נוספים חברו לכוח ששב והתמקם במורדות קו הרכס. מאחר שרוב הכוח הסורי הושמד, נותרה עוד אש צלפים דלילה יחסית. מאש זו נפצע אחד הלוחמים מצוות אמנון. צוות אילן המותש קיבל פקודה לשוב למרכז הגכעה, ונשא עמו את הפצוע בתנאי השטח הקשים במעלה ההר. בשלב זה החלו התותחנים להפגיז באופן מסיבי את הכוח הסורי הנותר.
הסיוע הארטילרי.