בשנתו השלישית במכללה הוביל את קבוצתו ביחד עם רשאד מקנטס, שון מאי ומרווין ויליאמס לאליפות המכללות, ובמשחק הגמר קלע את הנקודות האחרונות שנתנו לקבוצתו את האליפות. את אותה שנה סיים עם ממוצעים של 12.9 נקודות ו-6.9 אסיסטים.
קריירה ב-NBA.
שארלוט בובקאטס.
פלטון נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA 2005, על ידי שארלוט בובקאטס. בעונתו הראשונה פלטון שיחק 80 משחקים, מהם פתח ב-54 בחמישייה וקלע 11.8 נקודות בממוצע עם 5.6 אסיסטים, והוא שותף ב-30.1 דקות. בסוף אותה שנה פלטון נבחר לחמישייה השנייה של שחקני השנה הראשונה. בעונתו השנייה של פלטון () הוא כבר פתח בחמישייה באופן קבוע, הוא שיחק 78 משחקים ופתח בחמישייה ב-75 מתוכם. ממוצעיו היו 14 נקודות ו-7 אסיסטים ב-36.3 דקות.
עונתו השלישית של פלטון () הייתה עונת השיא שלו, הוא שיחק 79 משחקים ופתח בחמישייה בכולם, וממוצעיו עמדו על 14.4 נקודות ו-7.4 אסיסטים ב-37.6 דקות. בעונתו הרביעית פלטון () שיחק 82 משחקים, ולא פתח בחמישייה רק באחד. ממוצעיו עמדו על 14.2 נקודות ו-6.7 אסיסטים ב-37.6 דקות. בתחילת עונת פלטון היה שחקן חופשי, אך ב-23 בספטמבר הוא חתם על חוזה לעוד עונה אחת בשארלוט. בעונה זו פלטון שיחק ב-80 משחקים (פתח בחמישייה בכולם) וקלע 12.1 נקודות עם 5.6 אסיסטים ב-33 דקות. בפלייאוף הראשון שפלטון השתתף בו עם שארלוט אחרי 5 עונותיו הוא קלע 11.8 נקודות עם 5 אסיסטים בממוצע ב-32.5 דקות בארבעת המשחקים ששיחק (פתח בחמישייה בכולם).
ניו יורק ניקס.
ב-9 ביולי 2010 חתם פלטון על חוזה בניו יורק ניקס לשנתיים, בהן הרוויח 15.8 מיליון דולר.
דנוור נאגטס.
ב-22 בפברואר 2011 הועבר פלטון לדנוור נאגטס ביחד עם דנילו גלינארי, טימופיי מוזגוב ווילסון צ'נדלר בתמורה לכרמלו אנתוני, צ'אנסי בילאפס, רנלדו בולקמן, שלדן ויליאמס ואנתוני קרטר.
פורטלנד טרייל בלייזרס.
בליל דראפט 2011 הועבר פלטון לפורטלנד טרייל בלייזרס בטרייד שכלל גם את אנדרה מילר.
החזרה לניקס.
ביולי 2012 הועבר חזרה לניקס ביחד עם קורט תומאס, בעוד הבלייזרס קיבלו את דן גדזוריץ' וג'ארד ג'פריס.
דאלאס מאבריקס.
בסיום עונת עבר פלטון בטרייד לדאלאס מאבריקס, לצידו של טייסון צ'נדלר, בתמורה לחוסה קלדרון, שיין לארקין, סמואל דלמברט, ויין אלינגטון ושתי בחירות דראפט עתידיות.
לוס אנג'לס קליפרס.
ביולי 2016 חתם פלטון על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס קליפרס.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
לקראת עונת חתם פלטון על חוזה באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
הספק מרוכב
לאון ורת
לאון וֶרְת (צרפתית: Léon Werth; 1878 - 13 בדצמבר 1955) היה סופר, פילוסוף פציפיסט ומבקר אמנות יהודי-צרפתי. ידיד נפשו של מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אכזופרי.
תולדות חייו.
ורת נולד ברמירמון (Remiremont) שבחבל לורן בצרפת. בעקבות הצטיינותו הרבה בבית הספר נשלח ללימודים גבוהים בתיכון יוקרתי בפריז, אליו הגיע בעיצומו של משפט דרייפוס. עד מהרה נטש ורת את לימודיו לטובת חיי בוהמה, חבר לחוגי שמאל רדיקלי והכיר את הסופר האנרכיסט אוקטב מירבו. מירבו לקח את ורת תחת חסותו, סייע לו לפרסם את סיפוריו הראשונים בכתבי העת הנחשבים ולהוציא את ספרו הראשון "הבית הלבן", לו כתב מירבו הקדמה.
ורת היה פעיל בחוגי הפילוסופים ומבקרי האמנות. הוא קידם, למשל, את הפסלת חנה אורלוף ואת אמני הדאדא והסוריאליזם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס ורת ונלחם בחפירות; הוא חזר מן החזית כפציפיסט מושבע וכתב שני רומנים המבקרים קשות את המלחמה. דבריו, שהתקבלו בתחילה בתרעומת, הפכו מאוחר יותר לקולו של הדור שלחם בחפירות ויצא משם מלא ביקורת על המלחמה ועל הגנרלים.
ב-1917 גילה התלהבות ראשונית ממהפכת אוקטובר, אך עם עלייתו של סטלין לשלטון מתח ביקורת על ברית המועצות. בשנת 1924, לאחר שחזר ממסע בהודו-סין הצרפתית (וייטנאם וקמבודיה של ימינו) כתב רומן המבקר את הקולוניאליזם הצרפתי וחוזה את תנועת הדה-קולוניזציה.
בשנת 1931 נערכה לוורת, שהיה אז כבן 53, היכרות עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, שהיה אז כבן 31. סנט-אכזופרי, שהתייתם מאביו בגיל צעיר, ראה בוורת דמות-אב. השניים התיידדו וחלקו זה עם זה דעות ובילויים משותפים עם משפחותיהם. סנט אכזופרי ראה בוורת "מצפן מוסרי" וורת התלהב מרוח הנעורים התוססת ומדמיונו של הטייס הצעיר. כל אחד שמר על הגות ודעות עצמאיות והם קיימו ביניהם דיונים פילוסופיים שנמשכו שעות, חלקם תוך טיולים בחיק הטבע וחלקם במהלך התכתבות ענפה.
בשנת 1940, עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה, נמלט סנט אכזופרי לאלג'יריה ולניו יורק והצטרף לחיל האוויר של בעלות הברית בעוד ורת ומשפחתו נדדו 35 ימים אל בית הקיט שלהם, שהיה בדרום צרפת, תחום שנחשב בטוח יותר בהיותו בשליטת צרפת של וישי. ורת לא יכול היה לכתוב לסנט אכזופרי מכתבים, אך כתב לו ביומנו. סנט-אכזופרי כתב אף הוא מכתבים לוורת, שלא נשלחו ליעדם אלא כונסו בספר "מכתב לבן ערובה", שיצא לאור בארצות הברית ב-1943. ורת לא נזכר בו בשמו מפחד שיבולע לו.
לאחר תום המלחמה נודע לוורת על היעלמות מטוסו של סנט-אכזופרי ב-1944. ורת הוציא לאור את ספרו של סנט-אכזופרי מן העיזבון "המצודה" והוציא ספר בשם "סנט-אכזופרי כפי שהכרתי אותו" ("Saint-Exupéry, tel que je l'ai connu").
המחלקה לאבטחת הסדר וביטחון הציבור (רוסיה)
מסע החורף
מסע החורף (בגרמנית: Winterreise) הוא מחזור של פואמות מאת וילהלם מילר, הידוע בעיקר כמחזור השירים לקול ולפסנתר שהלחין פרנץ שוברט (מס' 911 ברשימת דויטש. מחזור השירים יצא לאור כאופוס 89 בשנת 1827. "מסע החורף" הוא אחד משני מחזורי השירים הגדולים שחיבר שוברט לפואמות של מילר ונכתב אחרי הטוחנת היפה (Die schöne Müllerin), אופוס 25, D 795 משנת 1823. שני המחזורים נכתבו במקור לקול טנור, אבל במקרים רבים עושים בהם טרנספוזיציה לטווח קול אחר - תקדים שקבע שוברט עצמו. שתי היצירות הללו ניצבות, מבחינת קנה המידה, הלכידות והעוצמה הדרמטית, האחידות המוזיקלית והספרותית והתביעות שהן מציגות לפרשניהן, בליגה משלהן בסוגת מחזורי השירים. למעשה, אף כי המחזור של בטהובן, "לאהובה הרחוקה" (An die ferne Geliebte) קדם לו לפרסום, ב-1816, לשני מחזורי השירים של שוברט שמור המקום הראשון בתולדות הסוגה, כמו ללידר של שוברט בכלל.
מקור והלחנה.
"מסע החורף" חובר בשני חלקים, שכל אחד מהם מכיל שנים-עשר שירים, המוזיקה לקבוצה הראשונה הושלמה בפברואר 1827 והשנייה באוקטובר 1827. הם גם יצאו לאור בשני חלקים, בהוצאת הסלינגר, בינואר 1828 ובדצמבר של אותה שנה, אחרי מות שוברט. מילר, משורר, חייל וספרן קיסרי בדסאו, מת ב-1827 בגיל 33, וכנראה לא שמע מעולם את המחזור הראשון וודאי לא את השני. "הטוחנת היפה" מ-1823 תפס מקום מרכזי ברפרטואר הביצוע ושיתוף הפעולה של שוברט עם ידידו, זמר הבריטון יוהאן מיכאל פוגל, שהביא את שוברט ואת שיריו אל הרבה בתים שוחרי מוזיקה, גדולים וקטנים, במסעותיהם ברחבי אוסטריה באמצע שנות ה-20' של המאה ה-19.
פוגל, איש ספר ופילוסוף, בקיא בקלאסיקה ובשפה האנגלית, ראה בשירי שוברט "פרי השראה שמיימית לאמיתה, ביטוי של ראיית נולד מוזיקלית." שוברט מצא את שתים-עשרה הפואמות הראשונות, שהוכתרו בשם "מסע החורף", באלמנך ("Taschenbuch: "Urania"),
שיצא לאור בלייפציג בשנת 1823. אחרי שהלחין אותם, בפברואר 1827, גילה את סדרת השירים המלאה בספרו של מילר מ-1824, בשם "פואמות מכתבים לאחר המוות של נגן קרן נודד", שהוקדש למלחין קרל מריה פון ובר (הסנדק של בנו של מילר, פ. מקס מילר), "כערובה לידידותו והערצתו". ובר מת ב-1826. ב-4 במרץ 1827 הזמין שוברט חבורת ידידים למעונו בכוונה לשיר את קבוצת השירים הראשונה, אבל הוא לא היה בבית בבואם והאירוע נדחה למועד מאוחר יותר באותה שנה, אז בוצע המחזור בשלמותו.
בין המהדורות של 1823 ל-1824 הכניס מילר שינויים קלים בטקסטים, אך הוסיף ושינה (עם הוצאת 12 הפואמות הבאות) גם את סדר הצגתם. מחמת שני שלבי ההלחנה, משמר סדר השירים במחזור של שוברט את שלמות המחזור של שתים-עשרה הפואמות הראשונות שיצאו לאור. במהדורה המלאה של הספר היה הסדר שקבע מילר כדלקמן: Gute Nacht; Die Wetterfahne; Gefrorne Thränen; Erstarrung; Der Lindenbaum; Die Post; Wasserfluth; Auf dem Flusse; Rückblick; Der greise Kopf; Die Krähe; Letzte Hoffnung; Im Dorfe; Der stürmische Morgen; Täuschung; Der Wegweiser; Das Wirthshaus; Das Irrlicht; Rast; Die Nebensonnen; Frühlingstraum; Einsamkeit; Mut!; Der Leiermann אם כן, סדר השירים של שוברט היה צריך להיות 5-1, 13, 8-6, 21-14, 10-9, 23, 21-11, 22, 24.
קבוצת השירים המקורית של שוברט נחתמה אם כן בקדנצה הדרמטית של Das Irrlicht, , Rast, Frühlingstraum ו-Einsamkeit, והרצף השני נפתח ב-Die Post. הדרמטיות נובעת מכך, שהחצי הראשון מתחיל בעזיבת בית האהובה, והחצי השני מספר על ייסורי התקווה המתעוררת והנתיב להשלמה.