לאחר סיום האינתיפאדה שוקמה פעילות אזור התעשייה והוא נגיש בהווה לתנועה באמצעות כביש 443 וכביש 404, המאפשרים תנועה מהירה וקלה של סחורות מהאזור ואליו. על מנת לעודד מפעלים ובתי עסק לפעול באזור למרות המכשולים הכריזה הרשות לפיתוח ירושלים המנהלת את אזור התעשייה על שורת הטבות למפעלים הכוללים הטבות בארנונה, ומענקים שונים. אזור התעשייה הוקף בגדר ביטחון ושוטרי משמר הגבול עורכים סיורים באזור התעשייה על מנת להבטיח את ביטחון העובדים והרכוש.
ב-2015 נפתח בעטרות מפעל למיון ועיבוד אשפה המשרת את אזור ירושלים ומחליף את אתרי הטמנת האשפה באזור העיר. בתחילת 2016 הוחלט להרחיב את שטח אזור התעשייה במאות דונמים לכיוון שטח שדה התעופה הסגור בעטרות (אך בינתיים לא על שטחי שדה התעופה עצמו) שיאפשרו תוספת עשרות מפעלים. כמו כן נבנה באזור התעשייה מרכז קניות בשטח של 20,000 מ"ר בבעלותו של היזם רמי לוי.
ב-2017 החלה הקמת פרויקט אזור עטרות ג', בו הוקצו 12 מגרשים בשטח כולל של כ־70 דונם עבור 12 מפעלים. המתחם נחנך בספטמבר 2019.
בנובמבר 2020 הכריזה עיריית ירושלים על פרויקט לשודרג המרחב הציבורי של אזור התעשייה, כולל המדרכות, אזור החניה, תשתית החשמל והכבישים, בהיקף ההשקעה של כ-40 מיליון שקלים.
כיום, מהווה הפארק את פארק התעשייה הגדול ביותר במטרופולין ירושלים לתעשייה מסורתית.
מערת עטרות.
בשנת 1975 נתגלתה מערת נטיפים רחבת היקף באזור התעשייה עטרות. תחילה פעלה עיריית ירושלים להכשיר את האתר למבקרים אך לאחר שנתיים הוחלט לאטום את המערה, עקב חוסר תקציב לפיתוח האתר. המערה כנראה נחשפה בעקבות עבודות חציבה בתקופה הירדנית בשנות ה-60. היא מערת הנטיפים עם האולם הגדול בישראל, שגודלו כ-700 מ"ר, ועמקו כ-100 מטר.
הגומל
קרב אראס (1654)
קרב אראס, התרחש ב-23 באוגוסט 1654 - 25 באוגוסט 1654. הקרב נערך בקרבת העיירה אראס. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבא הצרפתי בפיקודו של אנרי דה לה טור ד'אוברן, רוזן טורן, על הצבא הספרדי בפיקודו של לואי השני, נסיך דה קונדה ולאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה.
פרס דקל הזהב
פרס דקל הזהב (בצרפתית: Palme d'Or) הוא הפרס היוקרתי ביותר בו יכול לזכות סרט קולנוע המתחרה בפסטיבל קאן (Cannes). הפרס הוענק לראשונה בשנת 1955.
היסטוריה.
מראשיתו של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בקאן בשנת 1939 ועד לשנת 1954 היה חבר השופטים של הפסטיבל מעניק לסרט הטוב ביותר את "הפרס הגדול של פסטיבל הסרטים הבינלאומי" (Grand Prix du Festival International du Film). פסלון הפרס התחלף מדי שנה. בסוף 1954 חבר הנאמנים של הפסטיבל הזמין כמה צורפים להגיש הצעות לדגמים של פרס בצורת דקל, כמחווה לסמל העיר קאן. בדגם הנבחר המקורי שיצר הצורף לוסיאן לאזון (Lucienne Lazon) ענף משופע של דקל בצורת לב ניצב על גבי כן מעוצב מטרקוטה של האמן סבסטיאן. דקל הזהב הראשון הוענק לדלברט מאן בשנת 1955 על סרטו מארטי ושימש כפרס החשוב ביותר בפסטיבל עד לשנת 1964.
בין 1964 ל-1974 הופסקה הענקת פרס דקל הזהב בשל בעיות הקשורות לזכויות יוצרים בעיצוב הפרס. בשנים אלה שבו להעניק לסרטים הזוכים את "הפרס הגדול". בשנת 1975 הושק מחדש פרס דקל הזהב והוא מוענק ברציפות מאז ועד היום. הפרס מוענק, למעשה, לבמאי הסרט הטוב ביותר מבין המתחרים. הפרס הוענק בתיבה עשויה עור כבש צבוע אדום וזמש לבן. מאז ההשקה המחודשת שונה עיצובו של הפרס כמה פעמים. בראשית שנות השמונים הכן הנושא את ענף הדקל הוחלף במעמד פירמידלי. בשנת 1992 עיצב תיירי דה בורקווני (Thierry de Bourqueney) את הענף והכן מקריסטל. בשנת 1997 עוצב הפרס מחדש על ידי קרולין שופל (Caroline Scheufele). נכון להיום (2008) הענף עשוי זהב 18 קרט, והוא מונח על גב תבנית שעווה ומחובר ליציקת קריסטל. הפרס מוגש בתיבה מעור כבש כחול.
במאים שזכו בפרס (בשמותיו השונים) יותר מפעם אחת הם פרנסיס פורד קופולה, אמיר קוסטוריצה, בילה אוגוסט, שוהיי איממורה, אלף סיוברג, האחים דארדן מיכאל הנקה, רובן אוסטלונד.
סרטים ישראליים שהשתתפו בתחרות הרשמית על הפרס כוללים את "בעל החלומות" (בבימוים של אלינה ויורם גרוס, 1962), "שלושה ימים וילד" (אורי זוהר, 1967), "מצור" (ג'ילברטו טופאנו, 1969), "התמהוני" (דן וולמן, 1970), "אני אוהב אותך רוזה" (משה מזרחי, 1972), "אבו אל בנאת" (משה מזרחי, 1974), "קדוש" (עמוס גיתאי, 1999), "כיפור" (עמוס גיתאי, 2000), "קדמה" (עמוס גיתאי, 2002), "אזור חופשי" (עמוס גיתאי, 2005), "תהלים" (רפאל נדג'ארי, 2007), ו"ואלס עם באשיר" (ארי פולמן, 2008). אף אחד מהם לא זכה בפרס.
נכון ל-2016, בכל שנותיו של פרס דקל הזהב, רק אישה אחת זכתה בפרס: ג'יין קמפיון זכתה ב-1993 על סרטה "הפסנתר" וגם אז היא חלקה את הפרס.
ארבע רשויות
מקצה
ערוב תחומין
ערוב חצרות
חלוקה מנהלית של אנגליה
החלוקה המנהלית של אנגליה (באנגלית: Subdivisions of England) היא בחלקה למטרות אדמיניסטרטיביות ובחלקה למטרות טקסיות. אנגליה כולה מחולקת ל-9 אזורים ול-48 מחוזות טקסיים. אזורי אנגליה מחולקים ל-34 מחוזות, ל-55 רשויות יוניטריות בנוסף ללונדון ולאיי סילי שלהם מעמד מיוחד.
אזור משרדי ממשלתי.
אזור משרדי ממשלתי (באנגלית: Government Office Region) הוא הדרגה הגבוהה ביותר של הממשל המקומי באנגליה. באפריל 1994, ממשלתו של ג'ון מייג'ור הקימה עשרה "אזורי משרד ממשלתיים" באנגליה, במטרה לתאם בין שירותי הממשל הניתנים לציבור בכל אזור ואזור בצורה יותר יעילה.
בשנת 1998 הוקמו אסיפות אזוריות לאזורי אנגליה, פרט ללונדון רבתי, אשר גם מחולקת לרבעים בשונה מהחלוקה המחוזית ביתר אזורי אנגליה.
כיום קיימים 9 אזורים לאחר שאזור מרזיסייד אוחד ב-1998 לתוך אזור צפון מערב אנגליה.
מחוזות אנגליה.
למטרות שאינן אדמיניסטרטיביות אנגליה מחולקת ל-48 מחוזות טקסיים (באנגלית: Ceremonial County). בראש כל מחוז ממונה לורד משנה, אשר נחשב למשנה למלך אך לא כמושל כללי. למטרות חלוקה של שלטון מקומי אנגליה מחולקת לאזורים עם שני שלבי ממשל - מחוזות (counties) ונפות (districts) או לרשות יוניטרית עם שלטון מקומי אחד. ישנם 34 מחוזות משני סוגים - 6 מטרופוליניים ו-28 מחוזות לא מטרופוליניים, ו-55 רשויות יוניטריות. מעמד מיוחד יש ללונדון ולאיי סילי.
מחוז מטרופוליני.
בשנת 1974 הוקמו באנגליה 6 מחוזות מטרופוליניים (באנגלית: Metropolitan County) אשר הוקמו לפי דוגמת אזור לונדון רבתי (אשר לא נחשב מחוז מטרופולין).
בשנת 1986 בעקבות ויכוחים על גובה המסים בין המועצות המחוזיות של מחוזות אלה, אשר היו בעיקר בשליטת מפלגת הלייבור, לבין הממשל השמרני בראשות מרגרט תאצ'ר, הוחלט על ביטול מחוזות אלה.
כיום לעיתים מתייחסים למחוזות אלה כ"מחוזות מטרופוליניים לשעבר" אך למרות שהמועצות בוטלו מחוזות אלה עדיין קיימים אך משמשים כמחוזות טקסיים.
ששת המחוזות המטרופוליניים ותתי-המחוזות:
מחוז לא מטרופוליני.
מחוז לא מטרופוליני, המכונה גם מחוז שייר (באנגלית: Shire County, "שייר קאונטי") הוא ישות מחוזית שאינה מטרופולין. השימוש במונח "מחוז שייר" אינו רשמי והוא בא מהשמות ההיסטוריים של מחוזות אלה עם הסיומת שייר (לדוגמה: יורקשייר), חלק מהמחוזות שינו את שמם והשמיטו את הסיומת "שייר". המילה "שייר" באה מאנגלית עתיקה ומשמעותה מחוז. כיום באנגליה 28 מחוזות שייר.
רשות יוניטרית.
רשות יוניטרית (Unitary Authority) הן בעצם ערים מספיק גדולות אשר יכולות להתקיים באופן עצמאי מחוץ למחוז, שהמועצות שלהן הן היחידות באזוריהן.
למעשה רשויות אלה לא לגמרי עצמאיות, ומבצעות את סמכויותיהן בשיתוף עם רשויות שונות. בנוסף בחלק מרשויות אלה קימות קהילות שלהן מועצות משלהן.
תת מחוזות.
המחוזות שהוזכרו קודם מחולקים לתת מחוזות:
אגרה (עיר)
חידון התנ&quot;ך העולמי לנוער יהודי
חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי הוא חידון בקיאות בתנ"ך, המתקיים בישראל מדי שנה ביום העצמאות, בהשתתפות בני נוער מישראל ומהעולם ובנוכחות יושב ראש הסוכנות היהודית, שר החינוך וראש ממשלת ישראל.
היסטוריה.
בעקבות הצלחת חידון התנ"ך למבוגרים במסגרת אירועי חגיגות העשור למדינת ישראל בשנת 1958, החל משה נחום כהן לערוך חידון תנ"ך בקרב גדנ"ע לנוער הדתי ולאחר מכן בגדנ"ע כולו. יחד עם פרופ' חיים גבריהו שהיה יו"ר החברה לחקר המקרא העלו השניים את הרעיון ב-1961 להפוך זאת לחידון תנ"ך ארצי ולאחר מכן עולמי לנוער. ראש הממשלה דוד בן-גוריון, תמך ביוזמה והורה על עריכת החידון כל שנה ביום העצמאות.
חידון התנ"ך העולמי לנוער הראשון נערך ב-1963, בחסות הגדנ"ע, ובריכוזו של משה נחום כהן. חידון התנ"ך השני לנוער התקיים רק שנתיים אחר כך, בשנת 1965, וכקודמו התקיים בהשתתפות ראש הממשלה והרמטכ"ל ושפטו בו שר החינוך אבא אבן, פרופסור פייבל מלצר והרב מרדכי פירון. מאז, התקיימו החידונים מדי שנה ביום העצמאות, למרות הצעתו של ראש הממשלה, לוי אשכול להעביר את החידון ליום הזיכרון.
בשנת 1968 זכה לראשונה בחידון חתן תנ"ך שאינו ישראלי.
עד שנת 1973 התקיים החידון בבית העם בירושלים והחל משנת 1974 הוא מתקיים בתיאטרון ירושלים, ממנו הוא מועבר בשידור חי על ידי הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון) ובהמשך על ידי תאגיד השידור הישראלי.
חומר הלימוד לחידון.