מול הכניסה מוצג דגם המגורים, שנבנה על ידי גיאורג לאושר ניצול הגטו שתרם רבות להקמת הארכיון בבית טרזין. לאחר הצגת התנאים הקשים ששררו בגטו, נשאלת השאלה - איך חיו הילדים בתנאים האלה? ושאלה זו מנחה לרובד פנימי יותר שמציג את הדרך בה ניסתה ההנהגה היהודית, כלומר מחלקת הטיפול בנוער, לשמור על הילדים פיזית ונפשית. דמויותיהם של כמה מהמדריכים והמחנכים מוצגות בתערוכה ולידן משפטים המביאים את תפיסת עולמם החינוכית, תוך דגש על החינוך לערכי מוסר, עזרה הדדית, יהדות וציונות. הרובד השלישי בתערוכה הוא האופן בו חוו הילדים עצמם את החיים בגטו. על הקיר שמול הכניסה קרשי עץ המדמים דרגשים, וביניהם מוצגים שמהם ניתן ללמוד על החיים במעונות - היחסים בין הילדים, ההתמודדות עם הפחד, אובדן התא המשפחתי, הפרידות והטרנספורטים. הקיר מול הדרגשים עוסק ביצירה ומוצגים עליו ציורי הילדים ועבודותיהם. פינת הקיר הסמוכה מוקדשת לעיתוני הילדים שנכתבו בגטו, על גבי מסכים קטנים יכולים המבקרים במגע אצבע "לדפדף" ולקרוא כתבות שונות מהעיתונים ופרטים על כותביהן. היות שרק כמחצית מילדי הגטו שהו במעונות, מובא גם סיפורם של הילדים שנשארו עם הוריהם וחיו במעונות המבוגרים, באמצעות עדויות שיוקרנו על גבי שני מסכים גדולים. תבליט עץ שעליו חרוט "לשוב לארץ אבותינו" (שהיה מוצג בתערוכה ההיסטורית). הוא המוצג האחרון בתערוכה והוא מבטא את התקווה ואת ההמשכיות שבהקמת מדינת ישראל.
אוצרת: סימה שחר, שיווק: רחל מרום, תוכן: תמי קינברג, ייעוץ: ד"ר מרגלית שלאין, פוריה ליצ'י . התערוכה נפתחה בסוף 2013.
תערוכות בעבר.
קָמֵרָד.
נושא התערוכה הוא ביטאון הילדים "קמרד" (חבר). "קמרד" היה עיתון מקומי שנכתב על ידי דיירי חדר A ב"היים" 609Q - 29 בנים, בני 12 עד 14, אחד מהעיתונים המקומיים שהוצאו לאור ב"היים". "היים" הם בתי ילדים צפופים שבהם שוכנו רוב הילדים בגטו טרזין, בנפרד מהאוכלוסייה המבוגרת. כתב העת השבועי (כך נקרא הביטאון בפיהם) היה יצירה עצמאית של הבנים, ללא התערבות, ללא עזרה וללא כל צנזורה מצד המדריכים המבוגרים. הנערים העלו חרדה ותהייה באשר לעתיד, בצד התקווה ושמחת הנעורים, וכתבו על הרעב, הצפיפות, הזוהמה והמחלות, ועל נוכחותו הקרובה והמתמדת של המוות. ה"קמרד" אפשר לכותבים להפגש עם עצמם, הפחדים שלהם והחיים החדשים-הבלתי נסבלים ומתוכם לצמוח. יתרה על כך, הקריאה אפשרה לקוראים את ה"בריחה" מהמציאות, מחד והתמודדות איתה, מאידך.
בקמרד פורסמו שירים. הם פורסמו משתי סיבות: 1. הזכרות בבית, בחיים ה"נורמאליים". 2 .ייצוג בבליותראפי, לא מודע, של מציאות החיים הנוכחית.
העורך והמאייר של "קמרד", איוון פולאק נספה במחנה העבודה קאופרינג. קיר אחד של התערוכה מוקדש כולו לקומיקס צבעוני על הרפתקאותיהם של שלושה נהגי מרוצים – פרי עטו ומכחולו. מוצג גם סיפור בהמשכים שנכתב על ידי נער שחתם בכינוי קושולה (שזהותה לא אותרה) על קורותיהם של בני משפחה אחת, מיום הגיעם לטרזין ועד השילוח לבירקנאו. חלק מסיפורי העיתון עוסקים במציאות בגטו וה"היים": הווי החיים בצוותא והקשיים הכרוכים בהם, היחסים עם המדריכים, התמודדות עם הרעב, גנבת מזון, אימת הטרנספורטים; ואחרים - פרי הדמיון והגעגועים אל העולם שבחוץ: מסיפורים בהמשכים על אינדיאנים ומתיישבים במערב הפרוע ועד פנטזיה על המפגש בבית אחרי המלחמה. התערוכה נפתחה בשנת 2000 והוצגה ברציפות עד סוף 2013.
ליגה טרזין – ספורט ונעורים בטרזיינשטאט.
החל מינואר 2012, תערוכה דומה, בשם "ליגה טרזין - אצטדיון המושבה", נפתחה באצטדיון המושבה בפתח-תקוה בתא האח"מ של מר מאיר שמיר.
ארכיון.
בבית טרזין קיים ארכיון מסמכים גדול שמקורו בניצולי הגטו ומקורות רבים אחרים. הארכיון מוחשב כולו וניתו לחפש בו בכל המסמכים שבהם יש טקסט מודפס, בשפות השונות.
בשנת 2011 נבנה חדר אוספים, המכיל חפצים שנמסרו לארכיון. חדר האוספים נמצא בשלב מיחשוב והנגשה החל משנת 2014. כל מסמכי הארכיון נסרקו, הופעל עליהם תהליך OCR והם ניתנים לגישה בתיאום עם ארכיון המוזיאון.
פרסומים.
העמותה מוציאה בכל 6 חודשים חוברת הנקראת "דפי קשר" בשפות עברית ואנגלית, יחד עם תקציר הגיליון בגרמנית. החוברות נמצאות באתר האינטרנט של בית טרזין, תחת התוית "פרסומים".
בשנת 2009 יצא לאור אלבום הנקרא "עבודה במלכוד", בשפות עברית ואנגלית, המבוסס על האלבום המקורי בעל כריכת העץ, הנקרא "AZ", שנמצא בארכיון בית טרזין. האלבום נמסר על ידי צוותו של יעקב אדלשטיין בדצמבר 1943, במלאת שנה לעבודתם המשותפת בגטו.
בשנת 2011 יצא לאור ספר "יומנה של קמילה הירש", שנכתב על ידי קמילה הירש בימי שהותה בגטו, בזמן צאתה ממנו בטרנספורט לשווייץ (5.2.1945) ובזמן ההתאוששות בשווייץ. הגרסה של הספר בשפה הגרמנית יצאה באפריל 2015.
בשנת 2013 יצא לאור ספר "הילדה מן המרתף" שנכתב על ידי טנה שטרן, שהייתה תינוקת שהובאה אל גטו טרזיינשטאט ושרדה.
בשנת 2014 יצא לאור הספר "הכול". זהו אלבום באנגלית ועברית המציג את יומנה ורישומיה של חנק'ה דרורי, שהייתה ילדה בגטו ושרדה, ובחזרתה לטרזין במצעד מוות, זכתה לקבל מחברותיה בחזרה את היומן שהשאירה מאחוריה כשנשלחה לאושוויץ.
סרטים.
בית טרזין היה שותף להפקת הסרט "שלכם, איוון" יחד עם ערוץ הילדים, על עיתון הילדים "קמרד".
הסרט הדוקומנטרי "LIGA TEREZIN" יצא ביוני 2012 והוא הפקה של בית טרזין וארבעה יוצרים: מייק שוורץ ואבי קנר (בימוי, תסריט וצילום), אורי בוזגלו (קול והפקה) ורובי גת (עריכה). אורך הסרט 52 דקות, דובר אנגלית עם כתוביות באנגלית, עברית וגרמנית. בכורת הסרט נערכה ביום הבינלאומי לזיכרון השואה, 27.1.2013 בתל אביב. הסרט הוקרן לציבור בערוץ 2 בערב יום השואה 7 אפריל 2013. הסרט הוקרן בפסטיבל "11 מ"מ" לסרטי כדורגל בברלין, במרץ 2014. בחודש ינואר 2015 נערך מסע הקרנות של הסרט בגרמניה ב-10 ערים שונות, שהוזמן על ידי ארגון גרמני בשם NIE WIEDER (לעולם לא עוד). בכל הקרנה נערך דיון על מקומו של הכדורגל בשואה ועל מיקומם של דימויי שואה בכדורגל העולמי. מסע זה חזר בינואר 2016 בערים קלן, פרנקפורט, דורטמונד, מינסטר, המבורג, יינה, מיינץ, פירט, נוימרקט ומינכן. הקרנות נוספות נערכו גם סביב יום השואה הבינלאומי בגרמניה בשנים 2017, 2018 ו-2019.
הסרט מוצג בכל יום השואה, מ 2018, מספר פעמים בערוץ הספורט.
מרטין קוב
מרטין קוב (באנגלית: Martin Kove; נולד ב-6 במרץ 1946) הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
שיחק בסרטים קראטה קיד, קראטה קיד 2, קראטה קיד 3, ובסדרות קגני ולייסי וקוברה קאי.
ביוגרפיה.
קוב נולד וגדל במשפחה יהודית בברוקלין.
התגלה לראשונה בתחילת שנות ה-70 בסרט האימה "הבית האחרון משמאל" הראשון בקריירה של וס קרייבן ובסרט המרוצים האכזרי בהפקתו של רוג'ר קורמן "לוחמי הדרכים" בדמותו של המתחרה נירון הגיבור.
פרץ לתודעה העולמית בדרמה של ג'ון ג. אבילדסן "קראטה קיד" בתור ג'ון קריס המאסטר לקראטה של הנער ג'וני לורנס, קריס איש הכוחות האמריקאים המיוחדים לשעבר במלחמת וייטנאם מתגלה בסרט ההמשך כגזען עם טינה כלפי אסייתים.
בנוסף שיחק בסרט השני בסדרת סרטי הפעולה "רמבו" ע"פ תסריטו של ג'יימס קמרון את אריקסון טייס מסוק ההצלה השנוא על ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון).
קוב מוכר לציבור האמריקאי גם בזכות תפקידו בשבע עונות הדרמה המשטרתית המצליחה "קגני ולייסי" בתור הבלש משטרת ניו יורק ויקטור אייבסקי.
לקוב זוג תאומים מגרושתו ויויאן קוב.
פיטר שפר
1793 בארצות הברית
1793 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 17 שנה מיום היווסדה.
1792 בארצות הברית
1792 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 16 שנה מיום היווסדה.
1791 בארצות הברית
1791 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 15 שנה מיום היווסדה.
1790 בארצות הברית
1790 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 14 שנה מיום היווסדה.
1789 בארצות הברית
1789 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 13 שנה מיום היווסדה.
1788 בארצות הברית
1788 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 12 שנה מיום היווסדה.
1787 בארצות הברית
1787 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 11 שנה מיום היווסדה.
1786 בארצות הברית
1786 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 10 שנים מיום היווסדה.
1785 בארצות הברית
1785 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 9 שנים מיום היווסדה.
נפטרו.
28 בינואר - ויליאם ויפל, מחותמי הכרזת העצמאות האמריקנית (נולד ב-1730)
צחות בדיחותא דקידושין
"צחות בדיחותא דקידושין" הוא מחזה שנכתב על ידי יהודה סומו במאה השש-עשרה ונחשב למחזה העברי הראשון.
יהודה סומו - האיש וכתביו.
יהודה סומו, או בשמו האיטלקי Leone De Sommi נולד כנראה ב-1527 וחי בעיר מנטובה שבאיטליה. בצעירותו למד אצל הרב דוד פרובינצאלי והיה מלמד ילדים. הוא הצטרף לתיאטרון בעיר, במסגרת ה'אקדמיה של חולי אהבה' (), שהוקמה על ידי . מאחר שהיה יהודי, סומו לא יכול היה להיות חבר באקדמיה והומצא עבורו התואר 'סופר' באקדמיה.
סומו כתב שירים בעברית ובאיטלקית וידועים לנו שלושה עשר מחזות איטלקיים שכתב. המחזה 'צחות בדיחותא דקידושין' הוא כנראה המחזה היחיד של סומו שנכתב בעברית. כתבי היד של המחזות האיטלקיים נשמרו במשך מאות שנים בספריה הלאומית בטורינו, אך רובם אבדו בשריפה בשנת 1904.
יהודה סומו כתב גם חיבור תאורטי בתחום התיאטרון, 'ארבעה דיאלוגים על אמנות התיאטרון'. חיבור זה הפך חשוב בקרב אנשי התיאטרון בדורו של סומו ולאחריו, והוא למעשה החיבור המודרני התאורטי הראשון על אודות התיאטרון.
תקציר העלילה.
חלק ראשון.