אבישר הוא חוקר מוביל בנושא של סרטי השואה וכתב את הערך על ייצוגי השואה בקולנוע ב Cambridge Dictionary of Jewish History, Religion, and Culture. ("Representations of the Holocaust in Film," in The Cambridge Dictionary of Jewish History, Religion, and Culture, ed. Judith Baskin, 2011, pp 251-253) בנוסף הוא משמש כשופט של הרצאות, מאמרים וספרים בתחום מחקר זה, והתבקש לספק הערכות שמופיעות כציטוטים על כריכות של מספר ספרים חשובים בנושא כמו הספר של ליבי סקסטון HAUNTED IMAGES 2008, וגם הספר UNCOVERING THE HOLOCAUST: THE INTERNATIONAL RECEPTION OF NIGHT AND FOG, ed. Ewout van der Knaap, 2008).
קולנוע ישראלי והשואה בקולנוע הישראלי.
אבישר בוחן את העיסוק בשואה בקולנוע הישראלי בזיקה לשינויים שחלו באידאולוגיה הלאומית במהלך ההיסטוריה של מדינת ישראל, הוא בוחן את והפוליטיקה של הקולנוע הישראלי.
אבישר טוען שהסרטים הישראלים נותנים ביטוי לתסביך חרדה לאומי שנובע מן השואה. זהו בעצם תסביך כפול בעל שני צירים המעצבים את השיח הציבורי בחברה הישראלית ואת ההחלטות הפוליטיות של ממשלות ישראל.
ציר אחד של התסביך נוגע לסוגיה של קיום והישרדות לאומית. המציאות מעידה שישראל עומדת אכן בפני איומים על עצם קיומה, מולם היא פיתחה כוח צבאי מרשים. השואה מהווה דוגמה היסטורית מוחשית למציאות אויבים שמטרתם היא השמדת העם היהודי, למציאות שבה העומדים מן הצד – דהיינו מדינות העולם או גופים וארגונים בינלאומיים אינם מתערבים ולעיתים אף תומכים באויבי העם היהודי, ולמציאות של חוסר אונים קיצוני של הקורבנות. העוצמה הרגשית של זיכרונות השואה היא התסביך הנפשי שמעצים את החרדות מהאויבים, את החשדנות כלפי העומדים מן הצד, ואת הנחישות לעולם לא להיות קורבנות חסרי אונים.
לצד התסביך הקיומי, יש את התסביך המוסרי שעיקרו הוא החרדה שלא להידמות לנאצים בסיטואציות בהן המדינה היא הכוח החזק, המנצח, או הכובש. תסביך זה נובע מתפישה רחבה יותר של גורלו ההיסטורי של העם היהודי כאור לגויים שיש לו ייעוד להיות בחזית של מאבקים נגד רשע, רוע ולהיות המצפן המוסרי של העולם. אבישר מוכיח שהציר המוסרי והציר הקיומי מקבילים באופן כללי לחלוקה הפוליטית בישראל בין שמאל וימין, כאשר הרטוריקה של הוויכוח ולעיתים גם מעשים חריגים או התבטאויות
קיצוניות נובעים מתסביך השואה בנפש הישראלית.
מחקריו של אבישר על הקולנוע הישראלי בוחנים כיצד הסרטים נוטלים חלק בעיצוב זהות לאומית, דרך סיפורי מופת, מיתוסים, הנצחה של דימויים בזיכרון הקולקטיבי או איך הסרטים בשלב מסוים פונים לכיוון החתרני, איקונוקלסטי ואפילו אפוקליפטי ביחס לעתידה של מדינת ישראל.
קולנוע יהודי.
העיסוק בסרטי שואה ובקולנוע הישראלי הובילו לכך שאבישר היה אחד החלוצים במחקר שעוסק בקולנוע היהודי. הוא פרסם מאמרים וביקורות בכתבי עת ובספרים על סרטים יהודים ועל עצם קיומו של קולנוע יהודי. בנוסף להארה והניתוח של תכנים יהודים והאופן בו סרטים מעצבים זהות יהודית מודרנית, אבישר גם התייחס לתופעת האנטישמיות, בעיקר בגילויי האנטישמיות במאה ה-21.
אבישר טוען שהאנטישמיות היא תופעה שנטועה עמוק בהיסטוריה האנושית, החל מהאשמה ברצח האל לפני אלפיים שנה ועד לעמדות פוליטיות, גזעניות וחברתיות שמלובות באיקונוגרפיה תרבותית של דימויים שליליים של היהודים. האנטישמיות שונה לפיכך מתופעות של שנאת האחר או השעיר לעזאזל של קבוצת מיעוט, למרות שיש לה מאפיינים דומים.
לדעתו של אבישר הכוח האנטישמי תמיד מתקיים ובשנים האחרונות הוא זוקף ראש בחוגים ניאו נאצים, אבל בעיקר בחוגים של השמאל הרדיקלי, ומשם דרך מספר קטן של יוצרים ואנשי אקדמיה מיליטנטים לתנועה החדשה של אנטישמיות אנטי ציונית. אבישר מדגיש שהשיח הישראלי נוטה להתנסחויות קיצוניות, כאשר הביקורת הפנימית והרצון לשנות באמצעות פרובוקציות וביטויים קיצוניים שלקוחים מהדמיון האנטישמי ולעיתים אף מהשיח על השואה משמשים את שונאי ישראל ואת האנטישמיים שמבקשים לשים קץ למדינה היהודית.
ספרי הדרכה.
אבישר פרסם שני ספרי הדרכה על סרטים ישראלים. האחד מיועד לדוברי אנגלית שבוחן מספר סרטי מפתח שמשקפים את הנרטיב של התרבות הישראלית מקום המדינה, תוך דיון בנקודות המכריעות של ההוויה הישראלית, שכוללות את האידאולוגיה הציונית, מרקם חברתי, השואה, הצבא ודמות הלוחם, דמות הערבי, והיחס ליהדות התפוצות. הספר השני בהוצאת רמות של אוניברסיטת תל אביב נכתב עם זוגתו בתיה אבישר שמלמדת עברית כשפה זרה באוניברסיטת תל אביב. "הסצנה הישראלית: שפה, סרט, שיח" מציע מתווה, תשתית תאורטית, ומקרי מבחן ספציפיים לשימוש בסרטים ישראלים בתהליכי ההוראה והלימוד של השפה העברית.
ספרים שכתב.
The Jewish Media Fund, The Charles H. Revson Foundation, New York, 1997 (2002 - second revised edition), 96 pp.
כף דניסון
כף דניסון (באנגלית: Cape Denison) הוא נקודה טרשית בראש מפרץ קומונוולת' באנטארקטיקה. הוא התגלה בשנת 1912 על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בפיקודו של דאגלס מוסון, שקרא לו על שם סר ראלף דניסון מסידני, נותן החסות למשלחת. על הכף הוקם הבסיס הראשי של המשלחת. הכף, שמוסון כינה אותו "המקום נשוב-הרוחות ביותר על אדמות", היה מועד למשבי רוח קטבטית עזים ביותר.
אתר היסטורי.
האתר, הכולל את צריפי מוסון, מעגן סירות והממצאים ההיסטוריים שנמצאו במימיו, הוכרז כאתר היסטורי או מצבת זיכרון באנטארקטיקה, בעקבות פנייה של אוסטרליה לאספה המייעצת של הברית האנטארקטית.
המטוס הראשון באנטארקטיקה.
מזחלת הטרקטור האווירי, המטוס הראשון שהובא לאנטארקטיקה (ב-1912), הוצבה בכף דניסון, אם כי מעולם לא המריאה בהיותה ביבשת משום שניזוקה בהעברה לשם. האווירון, ויקרס מונופלן מסוג R.E.P. (סוג המטוס הראשון שבנתה חברת ויקרס), שימש לזמן קצר כ"טרקטור שלג מונע במדחף" ואחר ננטש, כיון שהבוכנות שלו נתקעו בגלל הקור. שריד המטוס נמצא ב-1 בינואר 2010. הנגר של המשלחת המאוחרת ביותר לכף דניסון נתקל בחתיכות קטנות (15 ס"מ) של צינור הדלק, שהתגלו בנמל בשעת השפל. החתיכות שנמצאו נחתכו מן הקטע האחרון של שלד המטוס ושימשו כאבזרים להגה. צוותו של מוסון ניסה לייצר הגה קרח מתכתי. המתקן הזה החליף את ההגה המקורי (שלא פעל במהירויות הנמוכות שאליהן הגיע הטרקטור האווירי). ההגה המקורי שמור בצריף מוסון בכף דניסון, ואילו הגה הקרח נמצא במחלקה האנטארקטית בהובארט, טסמניה.
שרידי המרכב עודם קבורים מן הסתם תחת הקרח סמוך לצריפי מוסון. עומק הקרח הוא 3 מטרים והשרידים נמצאים כ-30 מטר משפת הנמל. הייתה כוונה לנסות לחפור באתר - חפירה דומה שנעשתה בקרבת מקום ב-2008 לא העלתה דבר, אבל מאז נעשה שימוש במכשור משוכלל יותר (מגנטומטר, מכ"ם חודר קרקע, גלאי מתכות, GPS דיפרנציאלי, קידוח קרח) ונמצא מיקום מדויק יותר. מכל מקום, ב-2011-2010 נדחתה העבודה בגלל עיכובים לוגיסטיים, וב-2012-2011 ו-2013-2012 עקב הופעתו בשטח של קרחון ענק B9B, שנלכד בקרח מוצק ומנע גישה מאוניית האספקה של אנטארקטיקה הצרפתית "ל'אסטרולאב" אל מפרץ קומונוולת'.
ליבת שמש
מליסה מקברייד
מליסה סוזן מקברייד (באנגלית: Melissa Suzanne McBride; 23 במאי 1965) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בזכות תפקידה כקרול פלטייר בסדרה "המתים המהלכים".
ביוגרפיה.
מקברייד נולדה בעיר לקסינגטון שבקנטקי. החלה את קריית המשחק שלה בשנות ה-90 עם תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה ובהמשך בסרטים "חייהם הפרועים של נערי המקהלה" ו"הערפל".
מקברייד עבדה כמלהקת שחקנים לפרסומות בעת שקיבלה במפתיע בשנת 2010 תפקיד משני בסדרת האימה המצליחה "המתים המהלכים". בסדרה הופיעה בתור קרול פלטייר, האלמנה מקבוצת הניצולים המשמשת כאם הקבוצה. מקברייד זכתה להערכה רבה בקרב צוות מפיקי התוכנית ודמותה הפכה לדומיננטית יותר בעונות ההמשך. בשנת 2014 ובשנת 2015 זכתה מקברייד על תפקידה בסדרה בפרס סאטורן. בשנים 2016, 2017, 2018 הייתה שוב מועמדת לפרס סאטורן.
חיים אישיים.
במהלך שנות ה-80 עברה מקברייד לאטלנטה, שם היא חיה עד היום.
שייך מואיז'ו
שייך מואיז'ו או שייח' מואיז'ו (בערבית: شيخ موسى; 1944 – 30 באפריל 2020) היה שם הבמה של משה אטיאס (עטיה) - מוזיקאי, משורר, מלחין, זמר ופייטן יהודי-מרוקאי. נחשב לנציג בולט של הסגנון האלג'ירי (Granati) במוזיקה אנדלוסית קלאסית.
ביוגרפיה.
אטיאס נולד במקנס שבמרוקו ליעקב אטיאס, מוזיקאי שהגיע למקנס מפאס, אף הוא בן למוזיקאי. לראשונה למד מוזיקה בצעירותו באמצעות האזנה ללהקת מוזיקאים יהודים שאביו היה חבר בה, וכבר כילד, ניגן ושר עם תזמורות מקומיות. הוא עלה לישראל ב-1962 ולאחר זמן מה במעברה, התיישב בקריית חיים. במרוקו עסק לפרנסתו בייצור רקמות למדי צבא מרוקו, אולם כשעלה ארצה, לצה"ל לא היה צורך בכך, והוא מצא עצמו ללא תעסוקה. הוא החל ללמוד אצל המוזיקאי "מועלם" דוד בן הרוש, ששימש עבורו כמנטור, ופצח בקריירה מוזיקלית כתחליף למקצועו הקודם.
את הקריירה המוזיקלית בישראל החל בנגינה על מנדולינה, ובהמשך על כינור. במקביל, מאז עלייתו ארצה, ועד לשנת 1970, כתב למוזיקאי סלימן אלמגריבי כ-40 שירים. בשנת 1969 הקליט מואיז'ו את התקליט הראשון שלו אצל ג'קי אזולאי, אחד מהאחים אזולאי. התקליט נחל הצלחה במכירות, ובהמשך הקליט אצל האחים אזולאי עשרות תקליטים וקלטות.