מסורות הוג'ריאנה הכוללות גם את הבודהיזם הטיבטי מכנות את הבודהה אמיטאבהה בשם וַגְ’רָהפָּאנִי. בזרמים אלו, הוא נחשב לאחד מבודהות של המדיטציה ולראש משפחת הלוטוס (אחת מחמש משפחות הבודהה). הוא ממוקם במערב המַנְדָלָה של חמש בודהות המדיטציה, שם צבעו הוא אדום כהה והאלמנט שלו הוא אלמנט האש, כפות ידיו מחוברות ב"מודרה הקוסמית" (מודרת המדיטציה) כאשר מונחת בהן קערת הנדבות שלו, מלאה בנקטר האלמוות, הוא מייצג את מקבץ התפישה והוא ממיר תשוקה ותאווה לחכמה מבחינה.
את הבודהה אמיטאבהה מדמיינים כיושב על קדקוד הראש בתרגולי הפּוֹ-וָוה (תרגול שיגור התודעה ברגע המוות על מנת להשיג את הנירוואנה, או לידה טובה יותר, אם מסיבה כלשהי הנירוואנה לא הושגה), וכן מזכירים אותו במדיטציה ובתפילה להשגת אריכות ימים ולמניעת מוות בטרם עת.
פָּאדְמְהַקַרָה, המורה הגדול מארץ אוּדִּיָאנַה (ככל הנראה פקיסטן) הידוע גם בשם פָּאדְמָהסַמְבָּהוָה, שעל פי המסורת הביס את השדים בטיבט וביסס בה את תורתו של הבודהה, נחשב כהתגלותו של אמיטאבהה בעולמם של בני האדם.
ארמיית המשמר המשוריינת השנייה
ארמיית הטנקים השנייה (ברוסית: гвардейская танковая армия я-2) היא ארמייה משוריינת של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. לקחה חלק במלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה הייתה מוצבת כחיל מצב בגרמניה המזרחית. הארמייה פורקה בשנת 1998, כמה שנים לאחר פירוק ברית המועצות בגלל קיצוצים בתקציב הביטחון הרוסי וארגון מחדש של הצבא, אך הוקמה מחדש ב-2001.
במהלך מלחמת העולם השנייה הארמייה לקחה חלק במבצעים רבים וחשובים של הצבא האדום במהלך המלחמה. היא לחמה בקרב קורסק ומבצעים רבים אחרים.
על הצטיינותה בקרבות קיבלה את תואר הכבוד "ארמיית משמר" ואף הוענק לה עיטור הדגל האדום בשנת 1968.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה חלק מחיל המצב הסובייטי בגרמניה המזרחית. בשנת 1993 היא הועברה לשטחי הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
היחידה הוקמה לראשונה בינואר 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה על בסיס מפקדת ארמיית עתודה השלישית. היא הוצבה בגזרת חזית בריאנסק אך כבר בפברואר 1943 העוברה לחזית המרכז. במהלך קיץ 1943 היא השתתפה בקרב קורסק. בספטמבר 1943 הארמייה הועברה לעתודה. בינואר 1944 היא נכללה בכוחות של חזית האוקראינית הראשונה והשתתפה בקרב קורסון-צ'רקאסי. בסוף פברואר היא הועברה לגזרת החזית האוקראינית השנייה והמשיכה את התקדמותה מערבה. לקראת סוף אביב 1944 הגיעה הארמייה עד לפאתי העיר יאשי. ביוני 1944, במסגרת ההכנות לקראת מבצע בגרטיון, היא הועברה תחת פיקוד החזית הבלארוסית הראשונה. בשלב זה כללה הארמייה 32 אלף חיילים ו-425 טנקים ותותחים מתנייעים.
במהלך המחצית השנייה של 1944 היא המשיכה להתקדם מערבה בשטחי פולין, ביולי 1944 היא נכנסה לעיר לובלין. בסוף יולי 1944 היא לחמה בגזרת ורשה. בקרבות אלו היא איבדה כ-300 טנקים ובספטמבר 1944 הוצאה מקו החזית והועברה לעורף להתאוששות והשלמת אבדות. באוקטובר 1944 הארמייה חזרה לחזית הלחימה. ב-20 בנובמבר 1944 לארמייה הוענק תואר כבוד "משמר".
יחידות הארמייה חזרו לגזרת ורשה ולקחו חלק פעיל במתקפה סובייטית באזור. בינואר 1945 הם פרצו קווי ורמאכט ותוך 15 ימים התקדמו 700 ק"מ מערבה. בהמשך הם השתתפה בקרב ברלין.
לאחר המלחמה, נותרה בגרמניה ככוח כיבוש שהפך עם הזמן לחיל מצב קבוע של כוחות ברית ורשה.
ס&quot;ט
AJS Silver Streak
AJS Silver Streak הוא אופנוע מתוצרת יצרנית המכוניות והאופנועים AJS (שם מלא: "A. J. Stevens &amp; Co. Ltd "), אשר נרכשה בשנת 1931 על ידי יצרנית האופנועים Matchless אשר יוצר בבריטניה בין השנים 1938–1939.
לדגם ה-"AJS Silver Streak" היה מרווח קרקעי גבוה ומגן ארכובה משמעותי שהפך אותו לאופנוע תחרותי טוב.
שי משה חג'ג'
TMC הוא ערוץ הבידור המרכזי של מונקו.
היסטוריה.
הערוץ הוקם בשנת 1954 ונחנך על ידי רנייה השלישי, נסיך מונקו והוא אחד מערוצי הטלוויזיה הפרטיים הראשונים באירופה, שידוריו הראשונים עסקו בעיקר במשפחת המלוכה של המדינה. בעקבות הסכם בין הנסיך לבין נשיא צרפת פרנסואה מיטראן ניתן היה לשדר את הערוץ גם במונפלייה ובכך הגדיל משמעותית את מספר צופיו.
ב-1987 הפך הערוץ זמין ברחבי צרפת, בין תוכניות הערוץ נמנית התוכנית "Monacoscope" המביאה חדשות אודות הפוליטיקה והספורט של מונקו.
הערוץ נמצא בבעלות משותפת של חברת המדיה הצרפתית "TF1 Group", חברת "Mediawan Thematics" וממשלת מונקו.
עד לשנת 1995 היה הערוץ חבר באיגוד השידור האירופאי כחלק מתחנת השידור של "Radio Monte Carlo".
גל דה פז
גל דה פז (נולדה ב-12 בנובמבר 1987) היא זמרת-יוצרת ישראלית, סולנית להקת "דה פז בנד" (The Paz Band) וחברת להקת "לוסיל קרו" (Lucille Crew) ומורה לפיתוח קול.
תולדות חיים וקריירה.
נולדה באילת ובנעוריה למדה בקיבוץ מעגן מיכאל וברימון בית ספר למוסיקה. המוזיקה עליה גדלה ומקור השראתה הייתה בלוז, רוק, ג'אז ובעיקר שירי שנות השישים בסגנון פסטיבל וודסטוק. בגיל 16 שמעה לראשונה את ג'ניס ג'ופלין ואימצה בראשית דרכה רבים ממאפייני סגנון שירתה (אחד מהשירים הראשונים שפרסמו אותה הייתה הגרסה העברית לשירה של ג'ופלין Me and Bobby McGee אותו תרגמה לעברית ישראלית כ"אני וקובי שלי"). בשנת 2003, בגיל 17, ניגשה להיבחן לתוכנית "כוכב נולד" הראשונה והודחה בשלב האודישן. בגיל 20 נישאה למוזיקאי אריאל קשת, בנם של יונה אליאן וששי קשת וחבר להקת פול טראנק, שהפיק את שלושת תקליטיה הראשונים (השניים התגרשו ב-2018).
בניגוד לתקליט הראשון, שהיה בגוון בלוז רוק ובו שרה בעברית (ונחשב בדיעבד בעיני דה פז כתקליט בוסרי ובכיוון מוזיקלי שגוי), שלושת תקליטיה הבאים היו תקליטי אינדי רוק בהם שרה באנגלית.
תקליטה "Goldie" ראה אור ב-2013 ובו שיתפה פעולה עם מוטי לייבל (גיטרה) ואריאל קשת (קלידים והפקה מוזיקלית). לאחר הפקת התקליט יצאה לשהות של כשנה בלוס אנג'לס. ב-2014 הקימה את "דה פז בנד" בה שותפים גם הבסיסט רז בליצבלאו והמתופף אור כחלון. כל החומרים המקוריים של הלהקה חוברו על ידי דה פז. את אריאל קשת החליף יובל ברוסילובסקי. הלהקה מופיעה רבות ברחבי ישראל, בין היתר בפסטיבלים כגון פסטיבל יערות מנשה ואינדינגב ובמועדונים כגון הבארבי בתל אביב, הצוללת הצהובה בירושלים ועוד.
בשנת 2015 נבחרה גל דה פז לאשת השנה האלטרנטיבית בתחום המוזיקה בישראל.
במאי 2017 הופיעה דה פז בנד כמופע חימום לפני הופעת להקת אירוסמית' בפארק הירקון, לאחר שורה של הופעות חימום של אמנים זרים שביקרו בישראל. באותה שנה הופיעה בפסטיבל יערות מנשה. בפסטיבל השתתפו בין היתר אורפנד לנד, אביתר בנאי, אלון עדר, אסתר רדא, ועדי-קשת כהן.
בשנת 2015 הצטרפה להרכב ההיפ-הופ-פאנק (Funk) של ישגב דותן, "לוסיל קרו" (Lucille Crew) ומאז היא מחלקת את זמנה בין יצירה מקורית שלה במסגרת להקתה לבין הופעות כזמרת במסגרת ההרכב המגוון ברחבי אירופה.
בנובמבר 2018 הושק בשירות המוזיקה אייטיונס תקליטה הרביעי (והשני במסגרת ההרכב "דה פז בנד"), "Supply &amp; Demand".
בשנת 2020 השתתפה בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר זוהר גינזבורג, עינב ג'קסון כהן, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, איה זהבי פייגלין ואחרים.
במה מתרוממת ניידת
100 ימים של שקיפות
יואניס ספירופולוס
יצחק איני עבאדי
יצחק איני עבאדי (נולד ב-14 ביולי 1934) הוא קצין בצה"ל בדימוס, שליח המוסד בעיראק, מושל רצועת עזה בדרגת אל"ם (מושל נפת עזה - כפוף ישירות לשר הביטחון, ומפקד הנפה - כפוף ישירות לאלוף הפיקוד).
ביוגרפיה.
עבאדי נולד בדמשק ליעקב (1877-1965) ולויקטוריה (לבית דוננברג), אח לשמחה, שרה וג'ני. אביו יעקב היה מוכתר הקהילה בדמשק במשך שנים רבות, הרבה לעסוק בענייני ציבור ובקשרים עם השלטונות וזכה לכבוד ולהערכה משני הצדדים. הוא ראה עצמו "לאומי ערבי" ולא האמין בציונות.
בשנת 1945 (ייתכן ש-1944) עלה עבאדי עם אחותו שמחה, רגלית מדמשק דרך דרדרה, תחנת המכם בראש פינה, ונקלט כילד בקיבוץ דגניה א'. עבאדי הועבר למשפחה אומנה: יעקוב ומרים ברקוביץ', ואחותו למשפחת ליס. עבאדי סיים את בית הספר היסודי בדגניה בית החינוך המשותף דגניה, ולמד בבית הספר התיכון האזורי עד כתה י'.
בתחילת שנות החמישים עבאדי התגייס ל-צה"ל, שירת בחטיבת גולני כמ"מ, כקצין מודיעין גדודי וכמ"פ
עם שחרורו מצה"ל מונה למרכז המשק בקיבוצו.
בהמשך, עבאדי התחתן עם רחל גורמן, ונולדו ילדיו נעמה, נבות, אבנר ויעל.
בהמשך שירת עבאדי כרס"ן בצנחנים תחת פיקודו של אריאל שרון.
בשנת 1956 הוריו של עבאדי עלו מ-דמשק דרך טורקיה, מלווים בסבתו ו-2 מאחיותיו, ונקלטו בקיבוץ דגניה א'.
בין השנים 1968–1970 מתחילת מלחמת ההתשה הושאל עבאדי למוסד, ושירת ב-עיראק, מתוכם במשך שנתיים כראש המשלחת הישראלית בעיראק.
בזמן היותו בעיראק סייע עבאדי למורדים הכורדים, בין השאר תכנן והכשיר את הכורדים לפיצוץ בארות הנפט בכירכוכ
מושל רצועת עזה.
בשנת 1971 שר הביטחון משה דיין גייס את עבאדי לצה"ל כמושל רצועת עזה בדרגת אל"ם.
לאחר שקיבוצו של עבאדי לא אישר את המשך שירות הקבע שלו, דיין ודוד אלעזר נאלצו לשכנע את אספת החברים בדגניה א' לאשר את המשך שירות הקבע שלו בצה"ל. תוצאות ההצבעה החשאית – 81 הצביעו בעד אישור הבקשה של משרד הביטחון, 12 נגד.
עבאדי אמר על האספה: