קואלו וכריסטינה טיילו באירופה וביקרו במספר מדינות, ובהם גרמניה, במחנה הריכוז דכאו, שם היה לקואלו חיזיון בו אדם נגלה לפניו. חודשיים מאוחר יותר פגש את אותו אדם בבית קפה באמסטרדם, ואותו האדם, שאת זהותו אין קואלו יודע, יעץ לו לחזור ללימודיו הקתוליים וללכת בדרך סנטיאגו, דרך צליינים מימי הביניים המוליכה בין צרפת לספרד. קואלו אכן חזר להעמיק בלימודי הנצרות וסמליה, וצעד בדרך הצליינים. ב-1987 פרסם קואלו את הספר "יומנו של מכשף", אשר עלילתו מספרת את סיפור הליכתו בדרך הצליינים העתיקה, והיא נעה בין דמיון למציאות ומשלבת תרגילים רוחניים אשר גם הקורא יכול לקיים. הספר יצא לאור בהוצאה ברזילאית קטנה וזכה לביקורות מעטות, אולם אט אט זכה להכרה ונמכר בהצלחה רבה.
ב-1988 כתב קואלו את יצירת המופת שלו "האלכימאי". הספר היה "שונה" ומטעה בחזות ראשונה בפשטות הסגנון ובקוצר היריעה. מהמהדורה הראשונה נמכרו רק 900 עותקים, והמוציא לאור החליט אז שלא להדפיס אותו עוד. קואלו לא נכנע והמשיך להיאבק על חלומו להוציא את הספר לאור, ומצא מוציא לאור גדול יותר שהתעניין ביצירה. "האלכימאי" שבר את כל שיאי המכירות של סופרים ברזילאים ושל ספרות שמקורה בשפה הפורטוגזית, ונכנס לספר השיאים של גינס. ב-1993 פרסמה ההוצאה האמריקאית HarperCollins מהדורה ראשונה של הספר, ו-Warner Brothers רכשה עליו את זכויות על הסרט.
ב-1990 הוא פרסם את "Brida" (ברידה), אשר מדבר על בחורה צעירה, בשם ברידה, הרוצה להיות מכשפה. הספר עסק בנושאים המגוונים של החיים: אהבה, תשוקה, מיניות, חיפוש, ובדומה לספרים רבים שכתב, בברידה מוצגים חיי מאגיה ורוחניות, לצד חיים עירוניים רגילים. הספר זכה להד תקשורתי נרחב, שבעקבותיו הפכו שני ספריו הקודמים "האלכימאי" ו"יומנו של מכשף" לפופולריים - ואילו "Brida" נשכח.
בספטמבר 1999 ביקר קואלו בישראל, ובמאי 2000 ביקר באיראן והיה לסופר הלא-מוסלמי הראשון שערך במדינה זו ביקור רשמי מאז 1979. טרם הגעתו למדינה, נמכרו באיראן למעלה ממיליון עותקים פיראטיים של הספר "האלכימאי".
ב-1996 חנך מוסד על שמו בעיר מגוריו ריו דה ז'ניירו, שייעודו תמיכה ומתן הזדמנות למוזנחי החברה הברזילאית, ובעיקר לזקנים וילדים.
עם פרסום ספריו ושיווקם בממדים אדירים הפך קואלו לידוען בכל העולם וזכה לקבלת פנים נלהבות בכל אחת מהמדינות הרבות בהן ביקר. הוא משקיע רבות מזמנו בהשתתפות באירועים תרבותיים, ספרותיים ושיווקיים, מתן אלפי ראיונות לכלי תקשורת וחתימה על אלפים רבים של ספרים, ובין השאר נכח בארץ בחגיגת יום הולדתו השמונים של שמעון פרס.
קואלו פרסם באינטרנט סדרה של 365 קטעים קצרים אשר ראו אור על בסיס יומי. ניתן למצוא אותם בעברית ב-ynet.
דעותיו.
בריאיון לעיתון ברזילאי, העביר קואלו ביקורת חריפה על הרומן "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס, ואמר: "היום סופרים רוצים להרשים סופרים אחרים. אחד הספרים שגרמו לנזק רב הוא 'יוליסס' של ג'יימס ג'ויס, שהוא רק סגנון. אין שם כלום. כשמפשיטים אותו, יוליסס הוא טיפש". לשאלה מדוע הוא עצמו זוכה לפופולריות רבה, השיב שהוא "סופר מודרני, למרות מה שאומרים המבקרים... אני מודרני משום שאני גורם לקשה להיראות קל, כך אני יכול לתקשר עם העולם כולו".
בפברואר 2012 הביע תמיכה באתר שיתוף הקבצים ThePirateBay, ויצא נגד יוזמות החקיקה האנטי פיראטית בארצות הברית.
ביקורת.
אף כי זכה להצלחה בינלאומית, מבקרי ספרות רבים טוענים כי ספריו פשטניים ודומים לספרי "שיפור עצמי". ישנה גם טענה כי חלק מיצירותיו שואבות השראה, ואולי אף יותר מכך, מסיפורי עם קדומים. כך, למשל, הוא "האלכימאי", המבוסס על רעיון זהה לסיפור העם הידוע האוצר מתחת לגשר. ביקורת נוספת היא כי עבודותיו מכילות שגיאות דקדוקיות ואי-דיוקים שונים. עם זאת, שגיאות אלה תוקנו במהדורות מאוחרות יותר ובגרסאות המתורגמות. ביקורות מסוג זה עלו גם בקרב מבקרים ברזילאים, כאשר נבחר קואלו כחבר מן המניין באקדמיה הברזילאית לספרות בשנת 2001.
מספריו.
בנוסף, הוציא קואלו קובץ של סיפורים קצרים ומשלים אשר כתב במהלך השנים בעיתונים עבורם עבד, תחת הכותרת "קצרצרים - אוסף סיפורים ומשלים".
התרבות הכבארית הגאומטרית
התרבות הכַּבַּארִית הגאומטרית היא תרבות ארכאולוגית של ציידים-לקטים שהתקיימה בשלהי תקופת הקרח האחרונה בלבנט, בשלב התיכון של התקופה האפיפלאוליתית, כ-18,000 - 15,000 שנים לפני זמננו, לפי תיארוך פחמן-14 מכויל. מיד לאחרי תרבות זו הופיעה התרבות הנאטופית, שהיא שלב המעבר לישיבת קבע ולתרבויות התקופה הנאוליתית. עקב כך, לתרבות הכבארית הגאומטרית חשיבות גדולה להבנת תהליך המעבר מחברות הציידים-לקטים הנוודים של התקופה הפלאוליתית לכפרי הקבע החקלאיים של התקופה הנאוליתית.
שורשיה של התרבות הכבארית הגאומטרית בתרבות הכבארית (הנקראת על־שם מערת כבארה). הכבארים המקוריים הוגבלו באזור מחייתם לחוף הים התיכון, אולם סביב 12,500 לפנה"ס התפשטו על אזורים נרחבים מסוריה עד לסיני. הגורם להתרחבות טמון במצב האקלימי ששרר בלבאנט: הקור והיובש שאפיינו את ימי הכבארים הוחלפו בתנאים נוחים למחיה, וכך עודדו התפשטות והשתכללות חברתית המוצגת בתרבות הכבארית הגאומטרית. מספר היישובים עלה והנחלה הכבארית התרחבה, ויש בכך להעיד על גידול באוכלוסייה שנבעה מריבוי המשאבים וזמינותם.
נשמר קשר בין יישובי הדרום, אשר היו קטנים יחסית, ליישובי החוף, כפי שמעידות קונכיות מהים התיכון שנמצאו באתרים דרומיים. אולם המשבר האקלימי הקרוי בפי החוקרים הדריאס הצעיר, אשר התאפיין בהתקררות מהירה ופיחות במשקעים, הניס את הכבארים מהדרום, מפאת חוסר יכולתם להתרגל לניצול המשאבים הדלילים אשר נעשו פחותים יותר ויותר עם החמרת ההתחממות. כמו כן, התחרות לניצול המשאבים בינם לבין המושאבים, יושביה המקוריים של מצרים ועמק הנילוס אשר חדרו לסיני ולנגב והיו יותר מותאמים לניצול המשאבים הדלילים, תרמה להעלמות התרבות הכבארית הגאומטרית מהנגב. בצפון הארץ קמה התרבות הנאטופית, וסמוך לכך נעלמה הכבארית.
ממאפייניה הבולטים של התרבות הכבארית הם "המיקרוליתים הגאומטריים". צורתם הייתה טרפזית ומלבנית והם עוצבו מלהבונים בתהליך סיתות הצור. מנגד, נמצאו עדויות למיקרוליתים משולשיים, ואף טכניקת הנקר המיקרוליתי. ניתן להצביע על מספר שינויים שעברו הכלים לאורך השנים. השינויים עמדו בעיקר על עיבוי רוחב המיקרולית. נמצאו השפעות אזוריות על עיצוב וחדות הכלים. תעשיית החרטים הכבארית הגאומטרית הייתה דלה למדי, וכזאת הייתה גם תעשיית המגלים.
לבני התרבות היו כלי כתישה וקערות למיניהן. אלו העידו על שכלול בשימוש המזון המלוקט וקשירת קשר חזק יותר עם הלקט שהיה בעיקרו דגן הבר. יחד עם זאת, הלקט לא היווה חלק מהותי מתזונת הכבארים. ציד יחמורים, צבאים, חזירי בר, שורי בר ובובאל היה נפוץ בקרב הכבארים הגאומטריים.
גודל האתרים הכבאריים לא עולה על 400 מטרים רבועים. ביישובים חיו לכל היותר קבוצות מצומצמות של שלוש משפחות. בני התרבות חיו הן במערות והן באתרים מאורגנים. הם נדדו ממחנה אחד לשני בהתאם למזג האוויר. המחנות ההררים שמשו בקיץ והנמוכים בחורף. נמצאו מספר בקתות מדופנות ששמשו למגורים, וכן קירות ובמה באזור חיפה. נמצאו מספר עדויות לקבורה, אולם לא מדובר במנהג נפוץ ומקובל. צדפות הדנטליום שמשו לעיתים לעיטור המתים ולעיתים לסחר.
בוב וודוורד
רוברט "בוב" וודוורד (באנגלית: Robert "Bob" Woodward; נולד ב-26 במרץ 1943) הוא אחד העיתונאים הידועים בארצות הברית, בעיקר הודות להיותו כתב הוושינגטון פוסט שחשף עם קארל ברנסטין את פרשת ווטרגייט, שהובילה לבסוף להתפטרותו של הנשיא ריצ'רד ניקסון. וודוורד כתב שנים-עשר ספרים שהיו לרבי מכר.
ביוגרפיה.
וודוורד נולד בז'נבה שבאילינוי. אביו היה שופט. ב-1965 סיים את לימודיו (בהיסטוריה ובספרות אנגלית) באוניברסיטת ייל. וודוורד שירת כחמש שנים כקצין קשר בצי ארצות הברית קודם שפתח בקריירת העיתונות בעיתון מקומי במרילנד. ב-1971 הצטרף לוושינגטון פוסט.
בשנת 1972, מונו וודוורד ועמיתו קארל ברנסטין לחקור את הפריצה למשרדי המפלגה הדמוקרטית בוושינגטון בבניין שנקרא "ווטרגייט". עבודתם הובילה לחשיפת עבירות פליליות של אנשי קמפיין הבחירות של הנשיא ריצ'רד ניקסון ובסופו של דבר הובילה הפרשה להתפטרותו של הנשיא ניקסון. פרשת ווטרגייט נחשבת לסקופ העיתונאי הגדול ביותר מאז ומעולם. הספר "כל אנשי הנשיא", שנכתב על הפרשה, היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר בארצות הברית. בשנת 1976 צולם סרט קולנוע המבוסס על הספר. רוברט רדפורד גילם את וודוורד, ודאסטין הופמן את ברנסטין. בעקבות הסרט הפכו שני העיתונאים לידוענים בארצות הברית ועלתה מאוד קרנה של העיתונות החוקרת בדעת הקהל.
בספטמבר 2018, יצאה לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר ספרו "" (Fear: Trump in the White House) על כהונת הנשיא דונלד טראמפ, המבוסס על למעלה ממאה שעות של ראיונות מוקלטים עם מקורבי הנשיא. הספר מתאר עד כמה חוששים היועצים משיקול דעתו של הנשיא, מבורותו ומנטייתו לשקר. דאגתם של אותם יועצים ומקורבים לטראמפ הלכה וגברה לאורך כהונתו בבית הלבן, כך לפי וודוורד. שר ההגנה ג'יימס מאטיס תיאר אותו כבעל יכולות הבנה של "ילד בכיתה ה' או ו'". ראש הסגל של טראמפ, ג'ון קלי, כינה אותו חסר רסן. "הוא אידיוט. זה חסר טעם לנסות ולשכנע אותו במשהו", בישיבה במשרדו אמר קלי, לפי הספר, "הוא ירד מהפסים. זאת עיר משוגעים. אני אפילו לא יודע מה מישהו מאיתנו עושה כאן. זאת העבודה הכי גרועה שאי פעם הייתה לי". הספר נמכר ב-1.1 מיליון עותקים בשבוע הראשון ושבר את שיא המכירות של ההוצאה ביום אחד: 900,000 עותקים.
ספריו.