כמנהל המוזיאון החל בראשית שנות ה-80', היה ג'יימס נ. ווד אחראי להרחבה של אוסף המוזיאון ולמיזם שיפוץ והרחבה רב-ממדים של מתקניו. כ"אחד המכובדים ביותר בקרב העומדים בראש המוזיאונים בארצות הברית", כפי שהגדיר אותו הניו יורק טיימס, יצר ווד תערוכות גדולות של יצירות מאת פול גוגן, קלוד מונה ווינסנט ואן גוך, שהשיגו שיאים במספר המבקרים במוזיאון. הוא פרש מן המוזיאון בשנת 2004.
בשנת 2006 החל מכון האמנות בבניית "האגף המודרני", תוספת הממוקמת בפינה הדרום-מערבית של הרחובות קולומבוס ומונרו. המיזם, בתכנונו של האדריכל זוכה פרס פריצקר, רנצו פיאנו, הושלם ונפתח לקהל באופן רשמי ב-16 במאי 2009. הוספת האגף, ששטחו 264 מ"ר, הפכה את מכון האמנות למוזיאון האמנות השני בגודלו בארצות הברית. בבניין שוכנים כמה מאוספי המוזיאון הנודעים בעולם של אמנות מן המאות ה-20 וה-21, בעיקר ציור ופיסול מודרני מאירופה, אמנות עכשווית, אדריכלות ועיצוב, וצילום. האגף המודרני מחובר באמצעות גשר ניקולס לחלקו הדרומי של פארק המילניום.
ב-2014 סרק האתר "Tripadvisor" מיליוני חוות-דעת של נוסעים והכריז על המכון כמוזיאון הטוב בעולם.
באפריל 2015 הוכרז, כי המוזיאון קיבל תרומה של עבודות אמנות, שהיא אולי הגדולה ביותר בתולדותיו, בשווי של כ-400 מיליון דולר. האספנים סטיבן אדליס וגאל ניסון תרמו 42 יצירות חשובות של אמנות פופולרית מן התקופה שאחרי המלחמה. הוול סטריט ג'ורנל ציטט היסטוריונים של האמנות שלטענתם זוהי אחת האסופות החשובות ביותר של אומנות מהחצי השני של המאה ה-20. התרומה כוללת יצירות של אנדי וורהול, ג'ספר ג'ונס, סיי טוומבלי, ג'ף קונס, צ'ארלס ריי, ריצ'רד פרינס, סינדי שרמן, רוי ליכטנשטיין וגרהרד ריכטר. המוזיאון הסכים להציג את היצירות שנתרמו לקהל למשך 50 שנה לפחות.
אוספי המוזיאון.
האוסף של מכון האמנות של שיקגו מקיף למעלה מ-5000 שנה של ביטוי אנושי מתרבויות ברחבי תבל, ומכיל יותר מ-260,000 יצירות אמנות. המוזיאון מחזיק ביצירות אמנות החל בהדפסים יפניים קדומים ועד אמנות אמריקאית מודרנית. הוא נודע בעיקר באחד האוספים המשובחים ביותר בארצות הברית של ציורים שנוצרו בתרבות המערבית.
כיום, המוזיאון נודע בעיקר באוספי היצירות האימפרסיוניסטיות, פוסט-אימפרסיוניסטיות וציורים אמריקאים. בין הבולטים באוסף האימפרסיוניסטים והפוסט-אימפרסיוניסטים יותר מ-30 ציורים של קלוד מונה, בהם שש מתמונות "ערימות השחת" שלו, ומספר רב של "חבצלות המים". עוד כולל האוסף יצירות חשובות של פייר-אוגוסט רנואר, כגון "שתי אחיות (על המרפסת)", ו"רחוב בפריז ביום גשום" של גוסטב קייבוט. בין הפוסט-אימפרסיוניסטים "סל התפוחים" ו"מאדאם סזאן בכיסא צהוב" של פול סזאן. "במולן רוז'" של אנרי דה טולוז-לוטרק גם היא מן היצירות הבולטות בתצוגה. יצירת המופת יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט של הפוינטיליסט ז'ורז' סרה מוצגת במקום בולט. כמו כן, "רוחצים בנהר" של אנרי מאטיס היא דוגמה חשובה ליצריתו. בין היצירות הבולטות של ציירים שאינם צרפתים באוסף האמפרסיוניסטי והפוסט-אימפרסיוניסטי "חדר שינה בארל" ודיוקן עצמי של וינסנט ואן גוך משנת 1887.
אוסף טרה.
מאז אפריל 2005, נמצאים כחמישים ציורים, שהושאלו מאוסף מוזיאון טרה (עכשיו קרן טרה), במחלקת האמנות האמריקאית במכון האמנות של שיקגו. האוספים של טרה ושל מכון האמנות מוצגים במערכת הגלריות החדשה, ויחד הם יוצרים את אחת התצוגות המקיפות ביותר של אמנות חזותית אמריקאית בארצות הברית. אוסף יצירות האמנות האמריקאית על גבי נייר של הקרן שוכן במחלקת ההדפסים והרישומים של מכון האמנות.
אוסף האמנות האפרו-אמריקאית.
מכון האמנות של שיקגו מסייע ביצירת מרחב המאפשר את חקר האמנות האפרו-אמריקאית באופן חופשי, ללא המגבלות שאפיינו את התחום בעבר. היצירות הכלולות באוסף האמנות האפרו-אמריקאית של מכון האמנות של שיקגו מספקות המחשה היסטורית להתקדמות האפרו-אמריקאים בד בבד עם מאבקם המתמשך.
יצירות מסוימות במדור זה של המוזיאון משקפות את מגבלות הגזע שהיו קיימות בעבר. תמונת הדגרוטיפ של פרדריק דאגלס מאת סמיואל מילר היא דוגמה לדרך שבה הצליחו אי-אילו אפרו-אמריקאים להיחלץ מן הסטראוטיפים. הדגרוטיפ שימש אנשים כלואי אגאסי להצגת "טיפוס" של קבוצות אתניות. סגנון צילומי הדגרוטיפ של ג'. ט. זלי גרמו לנושא להיראות פגיע, כמעט חייתי. לדוגמה, "דיליה" (1850) מציגה שפחה חשופה לחלוטין ובמובן מסוים, קורבן של המצלמה. לעומת זאת, הדגרוטיפ של דאגלס מציג גבר בלבוש מקובל ובעל ארשת חזקה. זה היפוכה של כניעות העבדים בתצלומים של זלי. דאגלס ייצג גבר שחור מסוג חדש. הוא היה משכיל ומכובד. תמונה זו מציינת תמורה ברעיון העור השחור והצגתו.
צייר, שראה עצמו מחויב להמשיך בשינוי אופן הצגתם של שחורים באמנות הוא ארצ'יבלד מוטלי. מטרתו הייתה לצייר את "האנשים שלו" בדיוק כפי שהם. מוטלי אמר, שהוא "רוצה להחדיר תחושה של גאוות הגזע ביצירתו". מוטלי למד בבית הספר שליד מכון האמנות של שיקגו ונאלץ להתמודד עם הצקות מזדמנות מצד חברים לבנים לכיתה. אף על פי כן, נשאר איתן בדעתו, שאמנות היא הדרך הטובה ביותר לטפל במתחים גזעיים.
ביצירתו "הנערה האוקטורונית" (1925) תוקף מוטלי את הדימוי המקובל של האפרו-אמריקאי. אף כי האישה בתמונה תואמת למתכונת של "לובן", הרי למעשה היא שחורה כדי 1/8. ההתרחקות מהייצוג המסורתי של השחורים מאפיינת את התקופה. ציונים כמו אוקטורון או מולאט שימשו לתיאור כמות "הדם השחור" הזורם בעורקיו של אדם. מוטלי נוטל תפיסה זו ומשנה אותה מקונוטציה שלילית לכזו שלא תלויה במעמד חברתי.
תעלת אילינוי-מישיגן
יצחק סגן לויה
יחסי ישראל-ברית המועצות
פייטרו אוטובוני
פייטרו אוטובוני (באיטלקית: Pietro Ottoboni 2 ביולי 1667 - 29 בפברואר 1740) היה חשמן איטלקי ובן-אחיינו של האפיפיור אלכסנדר השמיני (שגם שמו היה פייטרו אוטובוני). הוא זכור בעיקר כפטרון מוזיקה ואמנות. אוטובוני נטה לחיי זוהר ופאר ונהנה מתענוגות החושים, אך לצד פזרנותו הנהנתנית היה גם נדיב, נכון לשרת ומרבה במתן צדקה. מוזיקאים בתחומים שונים, מגדולי היוצרים והמבצעים באיטליה, בהם הכנר והמלחין ארכאנג'לו קורלי והקסטראטו אנדראה אדאמי, חסו בצלו ויחד עם אחרים הופיעו מדי שבוע בארמונו וביצעו מיסות, מוטטים, סינפוניות וקונצ'רטי גרוסי. יצירות רבות הוקדשו לו ואפשר שיוצריהן קיבלו שכר נדיב תמורתן. נדיבותו שלא ידעה גבולות ומסירותו הקנאית למוזיקה, כפי שהגדירה שארל דה בוסה, הביאוהו לחסרון כיס מתמיד.
קרן נדב
קרן נדב היא קרן פילנתרופית של משפחת נבזלין בישראל. הקרן תומכת ביוזמות המקדמות הבנה של המושג עמיות יהודית (באנגלית: Jewish Peoplehood), בניית הזהות הקולקטיבית היהודית ויצירת קשרים מתמשכים בין יהודים ברחבי העולם.
היסטוריה.
קרן נדב נוסדה בשנת 2003 על ידי איש העסקים לאוניד נבזלין ושותפיו העסקיים מיכאיל ברודנו וולדימיר דובוב.
בשנת 2003 נענתה קרן נדב לפנייתה של ממשלת ישראל וסייעה למוזיאון בית התפוצות לצאת ממשבר פיננסי וארגוני קשה. כיום הקרן ממשיכה לתמוך במוזיאון בתהליך התפתחותו ממוזיאון התפוצה היהודית למוזיאון העם היהודי.
הקרן היא בין הארגונים הראשונים שהחלו לחקור ולדון בנושא העמיות היהודית. המהות של העמיות היהודית היא תחושת השייכות המודעת לעם היהודי, החיבור בין זהויות הפרט לקהילה היהודית העולמית, ולמולדת היהודית הנצחית - מדינת ישראל. הקרן מקדמת את הנושא תוך התבססות על המורשת התרבותית, הדתית וההיסטורית של העם היהודי.
במסגרת ועידת הנשיא 2009 קרן נדב ארגנה פאנל מומחים מיוחד העוסק בחיבור הקולקטיב היהודי לישות אחת לאורך הדורות במרחב הגלובלי כנגד הכוחות המפוררים ומבוללים אותו.
בנובמבר 2009 מייסד קרן נדב לאוניד נבזלין כיהן כיו"ר הבינלאומי של הוועידה הכללית של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (GA) בוושינגטון. במסגרת הוועידה קרן נדב ארגנה סדרת דיונים וסדנאות בנושא העמיות היהודית.
עד 2012 קרן נדב הייתה מנוהלת על ידי נשיאתה אירינה נבזלין.
גב' נבזלין בשיתוף פעולה עם מר סאבי מיוניס הקימה גם את המרכז הישראלי לילדות טובה יותר.
פרויקטים מרכזיים.
פרויקט הדגל של קרן נדב הוא פיתוח מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות אשר מטרתו היא לספר את סיפורו הייחודי והמתמשך של העם היהודי תוך הדגשת יחסי גומלין דינאמיים בין יהודים החיים בישראל וברחבי העולם המבוססים על עקרון אחדות כל היהודים בלא תלות במיקומם הגאוגרפי. הקמת המוזיאון החדש מתבצעת בשיתוף פעולה עם ממשלת ישראל וועידת התביעות.
בנובמבר 2006 קרן נדב יזמה ותמכה בהקמת בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי בבית התפוצות.
מטרות בית הספר הן להעמיק את תודעת העם היהודי בקרב הדור הצעיר בישראל ובעולם, ליצור אצל הצעירים מעורבות ומחויבות לעם היהודי כחלק מזהותם היהודית ולהעלות את החינוך לעמיות יהודית על סדר היום החינוכי בישראל ובקהילות יהודיות ברחבי העולם. העבודה החינוכית מתבססת על התערוכות והמאגרים העשירים של בית התפוצות.
מרכז נבזלין ללימודי עמיות יהודית במסגרת המרכז הבינתחומי הרצליה נחנך ב-2010 ביוזמתה ובתמיכתה של קרן נדב. מטרת היוזמה להעביר את מושג העמיות היהודית אל הדיסציפלינה האקדמית. התוכנית הלימודית של המרכז, המיועדת לסטודנטים ישראלים וזרים, כוללת סדרת קורסים שמטרתה חיזוק הידע וההבנה של ההיסטוריה היהודית והציונית, של שורשי התרבות היהודית הוותיקה והמודרנית ושל התרומה היהודית לתרבות העולמית.
החל משנת 2006 קרן נדב היא שותפה ב-JPPI, המכון לתכנון מדיניות עם יהודי.