ב-9 באפריל 1483 מת המלך אדוארד הרביעי וריצ'רד מונה כעוצר בשמו של אחיינו הקטין, אדוארד החמישי. חודש וחצי לאחר מכן הכריז הפרלמנט לבקשתו של ריצ'רד כי אדוארד ואחיו היו ילדים לא חוקיים תחת הטענה שאדוארד הרביעי היה מאורס לאלנור טאלבוט כשנישא לאימם של הנסיכים, אליזבת וודוויל. אדוארד החמישי ואחיו הצעיר, ריצ'רד, דוכס יורק ונורפוק, נלקחו למצודת לונדון ולא נראו שוב (יש הטוענים כי דודם ריצ'רד ציווה על מותם). ריצ'רד ירש את הכתר כריצ'רד השלישי, מלך אנגליה ואן הוכתרה כמלכת אנגליה. בנם אדוארד קיבל את התואר נסיך ויילס השמור ליורש העצר אולם מת שנה לאחר מכן. אן, שהייתה שבורת לב ממותו של בנה היחיד, אימצה את בנה של אחותה המתה, אדוארד, והמלך ריצ'רד אף הכריז עליו כיורשו.
מותה.
המלכה אן מתה ב-16 במרץ 1485 בארמון ווסטמינסטר בגיל 28. באותה התקופה היו שמועות בממלכה כי לאחר מותו של נסיך ויילס תכנן המלך ריצ'רד להתגרש מאשתו כדי להנשא לאחייניתו, אליזבת מיורק, ולכן הרעיל את אן. אולם אין שום הוכחות לכך והמלכה מתה ככל הנראה ממחלת השחפת.
תמיס (מיתולוגיה)
תמיס היא אלת הצדק במיתולוגיה היוונית. היא הטיטאנית אשר ייצגה את החוק העליון והסדר, והייתה אף אלת הנבואה ואחראית לאורקלים, בהם האורקל מדלפי. בתפקיד זה הייתה "הקול האלוהי" - תמיסתס, שהציג בפני האנושות את חוקי הצדק והמוסר.
תמיס הייתה כלתו של זאוס ויועצת עבורו לענייני החוק העליון והגורל. היא מזוהה לעיתים עם האלה דמטר, וכן ילדיה של תמיס הם בעלי תפקידים זהים לשל פרספונה, בתה של דמטר. היא אף מזוהה עם גאיה ששירתה כ"קול האדמה".
האסטרואיד 24 תמיס שהתגלה ב-5 באפריל 1853 על ידי אניבאלה דה גאספריס, נקרא על שמה.
עמנואל טובים
עמנואל טובים (1897 - 25 בפברואר 1950) היה מהנדס, תעשיין, יזם ואיש ציבור בתקופת היישוב. מראשוני התעשייה העברית בארץ ישראל וממקימי הבנק לתעשייה ומייסדי התנועה הימית האגודה הימית העברית זבולון, ולימים "אגודת יורדי ים זבולון".
טובים נולד ברוסיה, שם למד הנדסת מכונות באקדמיה הימית בפטרוגרד והיה פעיל בתנועה הציונית. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1922 ובתחילת דרכו עסק בהוראה בטכניון בחיפה.
בשנת 1928 נקרא לאגודה הימית 'זבולון' במטרה לחנך ולגדל את הנוער העברי לפיתוח הימאות בארץ ישראל. טובים וחבריו לדרך, חיים לייבוביץ, עו"ד פרבשטיין ואחרים, ניהלו את האגודה הימית הצעירה שהפכה לבית ספר ימי יומי, בית ספר ערב ומועדון שיט. את עמנואל טובים גייס למשימה ד"ר מאיר גורביץ שיזם ייסד ופיתח את "האגודה הימית" 'זבולון' ולפניה את "ועדת המים" של תנועת העבודה בארץ ישראל בשנת 1919.
גורביץ יזם הקמת אגודה ימית עוד בשנת 1914, אך יוזמתו זו כשלה עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. לבסוף הצליח וייסדה בשנת 1928. מסירותו של גורביץ לימאות העברית הייתה מוחלטת, אך לא היה לו מספיק כוח ארגוני כדי לבסס את האגודה מבחינה מקצועית וכלכלית כאחד, הוא צרף את חיים לייבוביץ אוהב ים ואיש בעל יכולת מנהלתית טובה לבקשתו. לימים גם קרא למהנדס עמנואל טובים ומינה אותם לתפקידיהם. טובים קיבל על עצמו את המשימה ולביצועה שיתף פעולה עם המנכ"ל חיים לייבוביץ. הם חילקו ביניהם את העבודה באופן כזה שהטיפול בהדרכה הימית היה מרוכז בידיו של טובים והעניינים הכלכליים בידי לייבוביץ. בשנת 1930 נתגלעו חילוקי דעות בין גורביץ לבינו שפיצלו את זבולון. בהנהגת טובים נרשמה אגודה נוספת בשם "אגודת יורדי ים זבולון". הסקציה הימית של תנועת בית"ר התנהל באגודה הימית זבולון על ידי אריה באייבסקי, נתמנה טובים לקצין המפקדה הראשית ומפקד הסקציה הימית של בית"ר בארץ ישראל.
בפרוץ מאורעות המרד הערבי הגדול בשנת 1936 נענה טובים לקריאתו הדחופה של ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף, ופיקד על הקמת "המזח הצף" לפריקת האונייה צ'טבורטי בליל ייסוד נמל תל אביב.
לפרנסתו היה טובים יזם ותעשיין בולט ביישוב היהודי. הוא ניהל את בית החרושת "סיליקט" בתל אביב ולימים הפך בו לשותף. הקים חברת ספנות עברית, היחידה שלימדה את ספניה שעורי עברית בזמן ההפלגות. הקים עם ראשוני התעשיינים בארץ את "התאחדות בעלי התעשייה" ואת "הבנק לתעשייה" ושימש מנהלו. במשך שנים אחדות ניהל את "החברה לפיתוח תל אביב". שימש חבר בוועד הפועל של החבל הימי לישראל מיום הקמתו. כמו כן ניהל את החברה לתיקון אניות בחיפה.
ביום 25 בפברואר 1950 נהרג עמנואל טובים בתאונת דרכים בכביש חיפה - תל אביב, כשמכוניתו הפרטית התנגשה במשאית. הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, בן 53 היה במותו. רחובות באזור התעשייה "שמן" שבחיפה, ובערים תל אביב (בשכונת רמת החייל) ורמת-גן נקראו על שמו.
ביתו ברחוב אלנבי 11 בתל אביב, במרחק 100 מטר מחוף הים, ידוע כיום כ"בית עמנואל טובים" ומיועד לשימור כבעל חשיבות היסטורית-אדריכלית. הבית תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר לוי בשנות ה-20 של המאה ה-20 בסגנון האקלקטי. ביתו בשכונת תל בנימין שברמת גן משמש כיום כביתו של שגריר דרום אפריקה.
אמחותפ
אִמחוֹתֶפּ (2600-2650 לפנה"ס) היה איש אשכולות במצרים העתיקה בתקופת שלטונו של פרעה ג'וסר בן השושלת השלישית. אמחותפ נחשב למהנדס, לאדריכל, ולרופא הראשון בהיסטוריה ששמו ידוע כיום. הוא שימש כיועץ לפרעה וככהן הגדול לאל השמש רע. שמו נותר מפורסם אלפי שנים לאחר מותו: בתקופת הממלכה המאוחרת עבדו את דמותו בתור אל ואף בתקופה היוונית במצרים (תקופת מצרים התלמיית, 30-325 לפנה"ס) נקשרו בשמו מיתוסים רבים. בכתובים הוא מתואר כ"יועץ למלך מצרים התחתונה", "הראשון אחרי מלך מצרים העליונה", "מנהל הארמון הגדול", "בן אצילים", "הכהן הגדול של הליופוליס", "בנאי", "ראש לחרשי העץ", ו"ראש לפַּסלים". בתקופת הממלכה התיכונה הראשונה הוא הוצג בכתובים אף כמשורר וכפילוסוף. כיום יש אף המזהים את דמותו עם דמות יוסף המקראי.
רק במאה ה-19 הופרדה דמותו ההיסטורית משלל המיתוסים, והוסכם כי מדובר באדם אמיתי. מעט מאוד ידוע על תולדות חייו. יש הטוענים שהוא נולד כבן לפשוטי עם, ועל פי גרסאות אחרות הוא בנו של אדריכל בשם קַנופֶר. למרות זאת רב המידע על פועלו ותרומותיו. מקום קבורתו אינו ידוע כיום, הסברה המקובלת היא שהוא נקבר באתר סקארה, שם נמצא כיום מוזיאון לעתיקות מהאתר ומהאזור הקרוי על שמו.
פועלו ותפקידיו.
הנדסה ואדריכלות.
לאמחותפ מיוחס תכנון הפירמידה של ג'וסר בסקארה וכן הפירמידה ששמשה כקבר סֶחֶמְחֶט, ממשיכו של ג'וסר ("הפירמידה הקבורה", שבנייתה לא הושלמה). כתובים אחרים מקשרים אותו גם למקדש הראשון באדפו (לא מדובר במקדש הגדול הקיים שם כיום, המתוארך לתקופת מצרים התלמיית בסוף האלף הראשון לפנה"ס).
רפואה.
הרפואה במצרים העתיקה התבססה על שילוב של אמונות מאגיות ותרופות. מגילות פפירוס מתקופות שונות מתארות מתכונים של מאות תרופות, תיאורי סמפטומים של מחלות ודרכים להתמודדות עם פגיעות גופניות. המוניטין שיצא לאמחותפ בתחום הרפואה, הוא ככל הנראה האחראי להפיכת דמותו בהמשך לאל הרפואה. פפירוס אדווין סמית', הנחשב לטקסט הרפואי הקדום ביותר, עוסק בניתוחי חירום, ומפרט לגבי פגיעות ראש, צוואר וגוף. הוא כולל ארבעים ושמונה סוגי פגיעות והטיפול המתאים להן. חלק מההליכים הרפואיים נחשבים הליכים רפואיים סבירים לתקופתם. הפפירוס מתוארך ל-1700 לפנה"ס, אך מתייחס לימיו של אמחותפ וקיימת הסברה שהטקסט נכתב במקורו בידיו.
כהונה.
אמחותפ נשא בתפקיד ה"חֶרי חֶבּ הֶר טֶפּ" (מילולית: הכהן הדרשן הראשון), כאשר כהונתו קושרה לאל השמש רא. לנושא תפקיד זה יוחס כח מקשר בין המלך לבין הכוחות העליונים, וחלק מתפקידו היה לשמש כמעין אורקל. בנוסף היה לכהנים בתפקיד החרי חב תפקיד מרכזי בטקסים רבים, ביניהם דקלום תפילות בפולחנים, וביצוע חלק מטקסי החניטה. פפירוס וֶסטְקאר מתקופת הממלכה התיכונה מתאר מעשי ניסים שעשה החרי חב של המלך דז'וסר, כאשר ככל הנראה הכוונה לאמחותפ.
מיתוסים ופולחן.
אל הרפואה.
החל מהתקופה הפרסית (525 לפנה"ס ואילך), נמנה אמחותפ בכתובים על אלי מצרים העתיקה, אך כבר בתקופות מוקדמות הרבה יותר היה לו מעמד מיתולוגי, אלילי למחצה. כתובים קדומים מתייחסים אליו כאמחותפ בנו של פְּתַח (היה האל הראשי של ממפיס, בורא העולם). עלייתה של הממלכה החדשה (1580 לפנה"ס) לוותה בהתעוררות דתית ובפולחן של ישויות מיתיות וגיבורים, פרט לאלים העיקריים. בתקופה זו נבנו הרבה מקדשים גדולים ומפוארים לאלים, מקדשים ששירתו בעיקר את המלכים והאצילים, ויצרו צורך בקרב פשוטי העם לדמויות פולחניות נגישות יותר. דמותו המיתית של אמחותפ היא אחת מהדמויות הללו. פסלים מתקופה הזו (ראו התמונה בפתיחת הערך) מתארים אותו בדרך כלל כאדם ללא סממני אלוהות, יישוב על כיסא, ובידו פפירוס.
בתקופה הפרסית גדל מעמדו של אמחותפ למעמד אל מן המניין, ונבנו לכבודו מקדשים. מקדש גדול נבנה בממפיס, ("האסקלפיון" ביוונית) ושימש גם כבית חולים ובית ספר למאגיה ורפואה. מקדש אחר נבנה באי פִילַאי, וחלקים ממנו עודם קיימים כיום.