ג'וזף הולט (באנגלית: Joseph Holt; 6 בינואר 1807 – 1 באוגוסט 1894) היה דמות מרכזית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'יימס ביוקנן, אז עלה בידו לשכנע את הנשיא להתנגד לפרישת מדינות הדרום. הוא שב לקנטקי ונאבק בהצלחה בתומכי הפרישה וכך סייע לשמור את המדינה באיחוד. הנשיא אברהם לינקולן מינה אותו כפרקליט הצבאי הראשי של צבא ארצות הברית. הוא היה הפוסק והאוכף הראשי של החוק הצבאי בממשלו של לינקולן ותומך באמנציפציה. הוא נודע כמי שעמד בראש צוות התביעה במשפטים הקשורים לרצח לינקולן.
ראשית חייו.
ג'וזף הולט נולד במחוז ברקינרידג' שבקנטקי ב-6 בינואר 1807. הוא למד בקולג' ברדסטאון ובקולג' המרכזי שבקנטקי. הוא התיישב באליזבטטאון שבקנטקי ופתח בה משרד לעריכת דין. ב-1832 הוא נשא לאישה את מרי האריסון ועבר ללואיוויל. שם הוא היה לעוזר עורך העיתון Louisville Public Advertiser ובין השנים 1833 – 1835 הוא שימש כתובע הראשי של המדינה. הוא עבר לפורט גיבסון, מיסיסיפי ועסק שם בעריכת דין וכן בערים נאצ'ז וויקסבורג. הולט ורעייתו מרי חלו בשחפת. מרי מתה ממחלתה וג'וזף שב ללואיוויל כדי להחלים.
ממשל ביוקנן.
הולט נישא בשנית למרגרט ויקליף. ב-1857 הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס ביוקנן לתפקיד הנציב לענייני פטנטים ועבר לוושינגטון די. סי.. הוא שירת בתפקיד זה עד 1859 ואז מונה על ידי ביוקנן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. ממשל ביוקנן ספג טלטלה בדצמבר 1860 ובינואר 1861, כאשר הוקמה הקונפדרציה ורבים מחברי הקבינט התפטרו, אך הולט התנגד לעבדות ותמך באיחוד. בתמיכת בעל בריתו הקרוב, התובע הכללי אדווין סטנטון, הוא מונה כמזכיר המלחמה לאחר התפטרותו מתפקיד זה של ג'ון פלויד מווירג'יניה, שהצטרף לקונפדרציה. סטנטון והולט שכנעו את הנשיא ביוקנן שעליו לצאת כנגד הפרישה כצעד בלתי חוקי. ביוקנן אכן עשה זאת, אך הוא גם היה סבור שאין לו כל סמכות כלשהי לבלום את פרישת מדינות הדרום. כאשר הנשיא אברהם לינקולן נכנס לתפקידו, שב הולט לקנטקי ופעל בהצלחה להשאיר את המדינה מחוץ לקונפדרציה. קנטקי הייתה למעשה מדינה נייטרלית, עד לפלישת צבא הקונפדרציה אליה ב-1862 שכתוצאה ממנה נכנסו אליה כוחות האיחוד.
הפרקליט הצבאי הראשי.
הולט גויס לצבא ארצות הברית כקצין בדרגת קולונל ב-1862 ומונה על ידי הנשיא לינקולן לתפקיד הפרקליט הצבאי הראשי של צבא האיחוד. בתפקיד זה הוא דאג להרחבת החוק הצבאי כך שיכלול משפטים צבאיים לאזרחים שלא היו בשירות צבאי. הוא ייצג את התביעה במשפטו של קלמנט ולנדיגהאם שהתנגד למלחמה, הואשם בבגידה והוגלה אל הקונפדרציה. בעת גיוסו האמין הולט שהאמצעים היחידים למניעת בגידות נוספות הן הבטחת ביטול העבדות לנצח ובסופו של מתן יחס שווה על פי החוק בדרום.
ב-1864 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל. הוא היה התובע הצבאי הראשי הראשון שהחזיק בדרגה זו. הוא אישית ניהל את התביעה בבית הדין הצבאי כנגד מייג'ור גנרל פיץ ג'ון פורטר על אי ציות לפקודה חוקית והתנהגות בלתי ראויה לנוכח פני האויב. לינקולן הציע להולט גם את משרת מזכיר הפנים באותה שנה ובהמשך את תפקיד התובע הכללי, אך הולט דחה את ההצעות.
הולט היה אחד מהפוליטיקאים הרבים ששקל לרוץ לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות 1864. בסופו של דבר נבחר לתפקיד זה אנדרו ג'ונסון ולינקולן נבחר לכהונה נוספת.
על פי הפרופסור למשפטים מאוניברסיטת ניו מקסיקו, ג'ושוע א. קסטנברג, הולט היה מעורב בפעילויות פוליטיות שהיו חשובות למאמץ המלחמתי של האיחוד, אך לא היו בהכרח מותרות כיום מבחינה חוקתית. לדוגמה, הוא קידם חקיקה שתשלול מעריקים מצבא האיחוד את אזרחותם. בית המשפט העליון הפך על פיה חקיקה זאת בתיק טרופ נגד דלס ב-1958. ההיגיון של הולט שעמד מאחורי חוק זה היה שתומכי המפלגה הדמוקרטית, שכונו "ראשי הנחושת" (Copperheads) ותומכי עבדות דרומיים אחרים עודדו את העריקות. הולט גם עשה שימוש בסמכות הצבא לשלוט על העיתונים וכן דאג למעצרו ומשפטו של חבר הקונגרס בנג'מין גווין האריס ממרילנד ש"השמיע אמירות בוגדניות בבית הנבחרים".
משפט רצח לינקולן.
ב-14 באפריל 1865 נרצח לינקולן על ידי אוהד הקונפדרציה ג'ון וילקס בות'. שותפו למעשה של בות', לואיס פאוול, פצע קשות את מזכיר המדינה ויליאם סיוארד סגן הנשיא ג'ונסון גם הוא היה יעד להתנקשות. ב-26 באפריל נלכד בות' אך הוא נהרג על ידי בוסטון קורבט, חייל שהפר הוראות.
כפרקליט הצבאי הראשי היה הולט התובע הראשי במשפט שבו הואשמו קושרים לפני טריבונל צבאי בראשותו של הגנרל דייוויד האנטר. לצדו של הולט סייעו לו שני הפרקליטים ג'ון בינגהאם והנרי לורנס ברנט. הנאשמים היו ג'ורג' אצרודט, דייוויד הרולד, לואיס פאוול, סמואל ארנולד, מייקל או'לוגלן, אדמן ספנגלר, סמואל מד ומרי סוראט. המשפט החל ב-10 במאי 1865 ונמשך חודשיים. הולט ובינגהאם ניסו לטשטש את העובדה שהיו שתי מזימות. המזימה הראשונה הייתה לחטוף את לינקולן כקלף מיקוח לשחרור אסירי הקונפדרציה שהוחזקו על ידי האיחוד. המזימה השנייה הייתה לרצוח את לינקולן, ג'ונסון וסיוארד ולהטיל את הממשלה למצב של תהו ובהו.
ב-29 ביוני נמצאו השמונה אשמים בקשירת קשר לרצח הנשיא. ארנולד, או'לוגלן, ומד נשפטו למאסר עולם, ספרנגלר לשש שנות מאסר ואצררודט, הרולד, פאוול וסורט נדונו לעונש מוות בתלייה. מרי סוראט הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שנדונה למוות על ידי בית משפט פדרלי. גזר דינם בוצע ב-7 ביולי 1865.
תדמיתו הציבורית של הולט נפגעה עקב המשפט והדרך שבה ניהל את התביעה בו. היסטוריונים רבים מאמינים שהמחלוקת שסבבה את המשפט חיסלה את הקריירה הפוליטית שלו. ב-1866 פרסם הולט עלון שבו הוא ניסה להגן על עצמו מפני האשמות שונות ולהבהיר חלק מאי ההבנות שהיו במשפט. הולט שימש בתפקידו כפרקליט הצבאי הראשי עד לפרישתו ב-1 בדצמבר 1875 ולאחר מכן ניהל חיי פרישה נינוחים.
מותו והנצחתו.
ג'וזף הולט נפטר בוושינגטון ב-1 באוגוסט 1894 ונטמן באחוזת הקבר של משפחתו באדיסון שבקנטקי. על שמו נקרא מחוז בנברסקה, היישוב הולטסוויל שבמדינת ניו יורק והעיירה הולט שבמישיגן.
נעליים גדולות
נעליים גדולות - זיכרונותיו של האיש שהקים את נייקי (באנגלית: Shoe Dog) הוא ספר זכרונות, שכתב מייסד חברת נייקי והמנכ"ל שלה לשעבר, פיל נייט. הספר עוקב אחר החיים של נייט טרום עידן נייקי והכישלונות שחווה בדרך עד להקמת החברה, אך גם על חייו האישיים והאנשים שהכיר בזכות החברה.
ביל גייטס אמר שהספר "נעליים גדולות" הוא אחד מ-5 הספרים האהובים עליו, וכינה אותו "ספר מדהים". ושהוא מראה איך באמת נראית הדרך להצלחה עסקית.
ביולי 2018 הודיעה חברת נטפליקס על כוונתם לעשות עיבוד כסרט מהספר.
מנזר קלרבו
מנזר או אבאציית קלרבו (בצרפתית: Abbaye Clairvaux) היה מנזר ציסטרציאני ששכן בכפר וויל-סו-לה-פרטה (Ville-sous-la-Ferté), 15 ק"מ מבאר-סיר-אוב ו-10 ק"מ דרומית לעיר טרואה, בעמק האוב, במחוז אוב בחבל שמפאן בצפון-מזרח צרפת. הוא היה אחד מחמשת המנזרים הראשיים של הנזירים הציסטרציאנים בצרפת. הבניין המקורי שהוקם בשנת 1115 על ידי ברנרד הקדוש (ברנאר מקלרבו) ומלוויו שנשלחו לכאן על ידי אב המנזר של סיטו, האנגלי אטיין (סטיבן) הרדינג, הוא כיום חורבות. המנזר נהנה בזמנו מיוקרת אישיותו של ברנארד הקדוש. הבניין הנוכחי הוקם ב-1708 . יחד עם לה פרטה, פונטיני ומורימון היה מנזר קלרבו חלק מקבוצת מוסדות דת מיסודו של מנזר סיטו, המנזר הציסטרציאני הראשון. הוא עצמו הקים בהמשך 80 מנזרי - שלוחות ישירות. הוכר בשנת 1926 כמורשת היסטורית על ידי משרד התרבות של צרפת.
בימי המהפכה הצרפתית המנזר נסגר. בימי האימפריה הצרפתית הראשונה, אחרי שנת 1808, בנינייו נרכשו על ידי המדינה שהקימה בו
בית סוהר מרכזי, כעת בית סוהר בעל ביטחון מרבי La Maison centrale de Clairvaux.
מיקום גאוגרפי.
המנזר הוקם באזור שלו בלבו של היער הצרפתי ("היער הגאלי"), למרגלות רמת הלאנגר (Plateau de Langres), בגבול חבלי שמפאניה ובורגונדיה (בורגון), שם יצרו ברנאר הקדוש ומלוויו במטרה זו קרחת יער שכונתה "עמק האבסינת" .
תיאור.
בדרך כלל המנזרים הציסטרציים נבנו לפי תוכנית קבועה, להוציא את המקרים שבהם הנסיבות דרשו אחרת. מתחם המנזר הוקף בחומה איתנה, מצוידת במרווחים מסוימים במגדלי שמירה ואמצעי הגנה אחרים. חפיר מגן הקיף את המתחם לגמרי או חלקית כשמולא במי נחלות מקומיים שתועלו אליו. מים אלה סיפוק למנזר תוספת מים לצורך השקיות, תברואה ולשימוש במשרדים ובבתי המלאכה. חומה נוספת חצתה את המנזר מצפון דרומה וחילקה אותו לחצר "פנימית" ולחצר "חיצונית". בחצר הפנימית שכנו בתי המנזר עצמו, בעוד שבחצר החיצונים נמצאו בתי המלאכה ושטחים חקלאיים.
היסטוריה.
ההקמה.
הקמת המנזר התרחשה בתקופת ההתפשטות הראשונית של מסדר הציסרציאנים. בשנת 1115 מנזר-האם ביישוב סיטו - מנזר סיטו -הקים שתי שלוחות "אבאציות" - מנזרים ראשיים - לה פרטה (La Ferté) ופונטיני (Pontigny) . עם הקמת המנזר הרביעי, מנזר מורימון בחבל שמפאן, הוחלט לעלות על קרקע שנתרמה על ידי קרוב משפחה של המייסד, ברנאר מקלרבו, על אדמות שבבעלות רוזן שמפאן, איג מטרואה, בדיוקסיית לאנגר (לימים דיוקסיית טרואה), ולהקים בה מנזר ציסטרציאני חמישי .