ד"ר פאל רנשבורג (בהונגרית: Ranschburg Pál; גיור, 3 בינואר 1870 – בודפשט, 12 בינואר 1945) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי בעל שם בינלאומי, נוירולוג, פרופסור באוניברסיטה, מייסד הפסיכולוגיה הניסיונית והפסיכולוגיה של החינוך המיוחד בהונגריה. הוא אחיו הצעיר של המוציא לאור ויקטור רנשבורג. מת בגטו בודפשט ששה ימים לפני שחרור הגטו.
ביוגרפיה.
הוא נולד בעיר גיור שבמערב הונגריה, קרוב לגבול אוסטריה וסלובקיה למשפחה יהודית עם ילדים אחדים. הוריו היו הרב דר' שלמה רנשבורג ואמיליה ברל. אביו זכה בתואר רב בשנת 1857, והפך למנהיג דתי יהודי בעירו, עד מותו היה מורה לדת מסור. פאל התחמק מאמונת אבותיו, ואת לימודיו סיים בגימנסיה הבנדיקטינית בעיר הולדתו בשנת 1888. לאחר מכן למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת זמלווייס האוניברסיטה ההונגרית המלכותית בבודפשט. את לימודיו סיים בלייפציג, שם היה תלמידו של וילהלם וונדט. בשנת 1897 התקבל ל"תא הבונים החופשיים הדמוקרטיים" והפך לחבר פעיל[2]. בשנת 1899 הקים מעבדה פסיכולוגית ניסיונית לצד המרפאה הפסיכיאטרית בבודפשט, ואז ארגן את ממשיכו המשפטי, "המעבדה ההונגרית המלכותית לחינוך מיוחד ופסיכולוגיה". בשנת 1906 קיבל את תואר הפרופסור באוניברסיטה ובשנת 1908 הוענק לו התואר פרופסור אוניברסיטאי מיוחד.
בשנת 1916 הוא הפך לרופא הראשי לנוירולוגיה בפוליקליניקה (מרפאות חוץ) אפוני, ומשנת 1924 הפך ליועץ בריאות מלכותי. כשעזב את הנהלת המעבדה, הוא נשאר מפקח מדעי, כולל המרצה להכשרת מורים לחינוך מיוחד וחבר בוועדות בחינות שונות. רנשבורג עבד במקביל בתחומים רבים. הוא הרצה בקורסים, כנסים, קונגרסים בנושאים רפואיים, פסיכולוגיים ופדגוגיים. הוא הקים את "האגודה הפסיכולוגית ההונגרית" בשנת 1928 והיה נשיאה במשך שלוש שנים, ואז נשיא הכבוד שלה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 כל פעילות המרפא שלו הושעתה בשל האנטישמיות שהתגברה מאוד ואף הייתה במגמת עלייה מתמדת בהונגריה, אך אפילו בשנת 1943 פרסם מאמרים בכתב העת Medical Training. במהלך מלחמת העולם השנייה, בימי המצור על בודפשט, הוא נפטר ב־12 בינואר 1945 ששה ימים לפני שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום הסובייטי.
פעילותו.
לאחר שרכש ידע רפואי כללי, התעניינותו פנתה לפסיכיאטריה. בגיל 24 הראה תוצאות מדהימות בהכרה ובטיפול עמוק יותר בהפרעות נפשיות. הוא הקים מעבדת תצפית ובשנת 1899 היה הראשון בהונגריה שהקים מכון מחקר פסיכולוגי ניסיוני. סדנה מדעית זו הפכה במהרה למעבדה ההונגרית המלכותית לחינוך מיוחד ופסיכולוגיה. הכמות המוגבלת של הסיוע הממלכתי גרמה לקשיים מתמידים. חוסר התמיכה הכספית כוסה לעיתים קרובות על ידי רנשבורג עצמו.
פעילותו כרופא ילדים נחשב על ידו כחלק החשוב ביותר בעבודתו הרפואית. תוצאות מרפאותיו הנוירולוגיות הוכרו ברחבי העולם. לעיתים קרובות הופיע בקונגרסים זרים. הוא היה ב -1904 בקונגרס הראשון לפסיכולוגיה ניסיונית בגיסן, שם פרסם לראשונה את "רנשבורג-פנומן" על "חוק העיכוב ההומוגני" (המכונה גם "עיכוב רנשבורג" ו"תופעת רנשבורג") שפורסם בחו"ל בשנת 1902 ידוע גם כ"רנשבורג-פנומן" ). לדבריו, מאז פורסמו בספרות בינלאומית מעט ספרי לימוד או מדריכים לפסיכולוגיה ניסיונית שלא יזכירו תופעה זו ואת הדיונים המדעיים שהתעוררו עמה.
בסקירה של שני כרכים בשם "המוח האנושי", שפורסמה בשנת 1923, הוא ניתח את עמדתו לגבי תורת הנפש. הוא הבחין בין תורת הנפש לבין פסיכולוגיה. במעבדתו ייצג את אחדות העבודה המעשית והמחקרית, עליה העידו רבים מחברי בית הספר למדע סביבו. המעבדה פיתחה נוהלי בדיקה חדשים, תכננה, בנתה וייצרה מכשירים (מינמטרים, פנטומי תודעה, מקרנים טכיסטוסקופיים וכו'), ופיתחה נוהלי מדידה. הנתונים והמסקנות שפורסמו על הפרעות קריאה, כתיבה וספרות בילדות הם מקוריים לחלוטין, קשורים בינלאומית לרנשבורג, וחלקם לא פורסמו בכלל בהונגרית. בהיסטוריה של החינוך המיוחד ההונגרי, גם ההסברים הפדגוגיים התאורטיים הכלליים שלו הם משמעותיים. השקפותיו על המושג חינוך מיוחד, על חינוך ריפוי, על אחדות והתמחויות של חינוך מיוחד ועל הכשרה מיוחדת של אנשי מקצוע היו מכריעות ומתמשכות. יש לו ספרות עשירה בהונגרית, בצרפתית ובגרמנית.
כתביו.
מאות, אם לא אלפי כתביו משתרעים לאורך למעלה מחמישים שנה משנת 1894 ועד 1946 (עד לאחר מותו).
רכס דייוויד
רכס דייוויד (באנגלית: David Range) הוא רכס הרים ממערב לרכס מאסון, בהרי פראמנס, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה.
רכס דייוויד נמצא 8 קילומטרים מערבית לרכס מאסון, ובמקביל אליו.
אורכו של הרכס 26 קילומטרים בכיוון צפון-צפון-מזרח - דרום-דרום-מערב.
שיא גובהו של הרכס הוא הר קואטס שגובהו 1,500 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי הרכס.
הרכס נקרא לראשונה בערב ב-4 בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, יחד עם רכס מאסון ורכס קייסי באופק. למחרת נצפה הרכס בטיסה מן האוויר.
הרכס מופה ב-14 בפברואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
מקור השם.
מוסון קרא לרכס על שמו של פרופסור סר ט. וו. אדג'וורת' דייוויד, שהיה חבר וועדת משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה.
לקריאה נוספת.
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 293
• James P. Minard, United States. Antarctic Projects Office, Glaciology and Glacial Geology of Antarctica, P 19
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• B. A. Marmo, J. Dawson, Movement and structural features observed in ice masses, Framnes Mountains, Mac.Robertson Land, East Antarctica, Annals of Glaciology, Volume 23 1996, pp. 388-395, Cambridge University Press, 20 January 2017, DOI: https://doi.org/10.3189/S0260305500013689
שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית
116 אישים כיהנו כשופטים בבית המשפט העליון של ארצות הברית, המוסד השיפוטי הרם ביותר בארצות הברית, מאז נוסד בשנת 1789 ועד כה (2022). בבית המשפט כיהנו בכל עת במשך רוב שנות קיומו תשעה שופטים, לרבות נשיא. חוקת ארצות הברית מוסרת את הסמכות למנות את נשיא בית המשפט ושופטיו בידי נשיא ארצות הברית, באישורו של הסנאט.
תקן השופטים הראשוני בבית המשפט (כולל נשיאו) היה שישה, והוא השתנה מעת לעת באמצעות שינויי חקיקה: ב-1807 - לשבעה, ב-1837 - לתשעה, ב-1863 - לעשרה. לאחר מכן פחת מספר השופטים לתשעה ולשמונה, ולבסוף התייצב ב-1869 על תשעה שופטים, תקן שנשמר עד כה. שבעה עשר אישים כיהנו עד כה כנשיאי בית המשפט, מהם חמישה שכיהנו בו לפני כן כשופטים.
תקופת המינוי של השופטים היא לכל ימי חייהם. 51 מהם - בעיקר במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 - אכן כיהנו בו עד מותם. האחרים פרשו מכהונתם מרצונם.
40 מבין 46 נשיאי ארצות הברית זכו למנות שופטים לבית המשפט העליון. הנשיא שמינה את האישים הרבים ביותר לשופטים - עשרה - היה ג'ורג' וושינגטון, שכן הוא אייש את בית המשפט לאחר הקמתו. הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מינה תשעה אישים לשופטים, מן הסתם בזכות משך כהונתו (1933-1945), הארוך ביותר בהיסטוריה של הנשיאות. עשרה נשיאים זכו למנות שופט אחד בלבד.
בין 116 שופטי בית המשפט העליון לדורותיו היו שש נשים. ארבע מהן מכהנות בו כיום (2022). שמונה מבין ה-116 היו יהודים. אחת מהם מכהנת כיום. שלושה מבין ה-116 היו אפרו-אמריקאים, שניים מהם מכהנים כיום. השופטת המכהנת סוטומיור היא היחידה ממוצא היספני שמונתה לבית המשפט.
במהלך השנים לא יצאה אל הפועל מסיבות שונות מועמדותם של שלושים אישים לשופטים בבית המשפט העליון (לאחרונה ב-2016) . הסנאט דחה רשמית את מועמדות 11 מהם.
השופטים.
חמישה אישים שמונו לשופטים ולאחר מכן קודמו לכהונת הנשיא (ראטלדג', וייט, יוז, סטון ורנקוויסט) מופיעים בטבלה פעמיים.
מבין השופטים כיהן ויליאם דאגלס בבית המשפט במשך פרק הזמן הארוך ביותר - למעלה מ-36 שנים. הכהונה הקצרה ביותר הייתה של תומאס ג'ונסון - 163 ימים. מבין השופטים המכהנים כיום (2022) בעל הכהונה הארוכה ביותר בבית המשפט הוא קלארנס תומאס - למעלה מ-30 שנים.
כיום (2022) נמצאים בחיים ארבעה מבין השופטים שכיהנו בבית המשפט ופרשו ממנו (אוקונור, קנדי, סוטר וברייר).
הר סוזה (אנטארקטיקה)
הר סוזה (באנגלית: Mount Soza) הוא הר נישא בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,190 מטרים מעל פני הים.
ההר מהווה את הדופן המזרחית (הגדה המזרחית) של קרחון רניק, בין שפך יובל אלט של קרחון רניק, ושפך קרחון קארייר אל קרחון רניק.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של אזיקיאל ר. סוזה (Ezekiel R. Soza), איש הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שהיה מהנדס טופוגרפי, וחבר משלחת טופו צפון (Topo North) וטופו דרום (Topo South) (בין השנים 1961–1962), וחבר משלחת טופו מזרח (Topo East) וטופו מערב (Topo West) בין השנים 1962–1963.
משלחות אלה עשו שימוש במסוקים של צבא ארצות הברית על מנת לחקור את ההרים הטראנס-אנטארקטיים, בין כף האלט לבין קרחון בירדמור (משלחות צפון ודרום), ובהמשך הרחיבו את אזור המיפוי מכף האלט לגבעות וילסון (משלחת טופו מערב), ובין קרחון בירדמור להרי הורליק (משלחת טופו מזרח).
סוזה עמד בראש משלחת המיפוי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית למיפוי הרי פנסקולה, בעונת המחקר 1965–1966.