אנג'י זפאטה (באנגלית: Angie Zapata, 5 באוגוסט 1989 - 17 ביולי 2008) הייתה אישה אמריקאית שהוכתה למוות בעיר גרילי שבקולורדו, ארצות הברית, וזאת על רקע היותה טרנסג'נדרית. אלן אנדרדה הורשע ברצח ממדרגה ראשונה וביצוע פשע שנאה, שכן רצח את זפאטה לאחר שגילה כי היא טרנסקסואלית. פרשיית הרצח הייתה הראשונה במדינה אשר בה התקבלה הרשעה בביצוע פשע שנאה כנגד טרנסקסואלים. הפרשה עוררה הדים רבים בארצות הברית ופורסמה בהרחבה באמצעי התקשורת, בעיקר בשל גילה הצעיר של זפאטה, שהייתה בת 18 בעת הרצח. כמו כן נודעה הפרשייה בקרב הקהילה ההיספנית וסרט אודות המקרה שודר בערוץ "Univision", הגדול ביותר הפונה לקהילה זו בשם "סיפורה של אנג'י זפאטה".
רקע.
זפאטה נולדה כזכר בשם ג'סטין בריאן זפאטה ב-5 באוגוסט 1989, בברייטון שבקולורדו. היא אימצה לעצמה את השם "אנג'י" כאשר הייתה בת 16, אז החלה לנהל את חייה בתור אישה. היא הייתה בת 18 כאשר הכירה את אלן אנדרדה (אז בן 31), דרך רשת חברתית סלולרית. לפי אנדרדה, השניים נפגשו לראשונה ב-15 ביולי 2008 ובילו יחד במשך שלושה ימים, במהלכם קיימו יחסי מין. התובע מטעם המדינה ציין כי מאוחר יותר נודע לאנדרדה כי זפאטה היא טנסג'נדרית, ועקב כך הכה אותה למוות – ראשית באגרופים ולאחר מכן במטף לכיבוי אש, עד שמתה. בתצהיר המעצר, אמר אנדרדה שידע כי "הרג את זה" בטרם עזב את זירת הרצח במכוניתה של זפטאה עם כלי הרצח וראיות מפלילות נוספות. הוא נעצר בסמוך למקום מגוריו, נוהג במכוניתה של זפאטה.
משפטו של אנדרדה.
התביעה להכיר ברצח כפשע שנאה ולא כפשע רגיל הוגשה על ידי משפחתה של זפאטה. המשפט החל ב-6 באפריל 2009, ובמהלכו הושמעה לחבר המושבעים הקלטה של שיחה מבית הכלא, ובה התבטאות הומופובית של אנדרדה שאמר "דברים הומואיים חייבים למות". ב-22 באפריל 2009 הורשע אנדרדה ברצח ממדרגה ראשונה של זפאטה, ביצוע פשע שנאה, גנבת רכב חמורה וגנבת זהות. הוא נשלח למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם. כיוון שהיו לאנדרדה שש הרשעות קודמות, כינה אותו השופט "פושע סדרתי", והכפיל בארבע את עונשו ל-60 שנים נוספות.
פשע של שנאה
קרולין בליס
קרולין בליס (באנגלית: Caroline Bliss; נולדה ב-12 ביולי 1961) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע אנגלייה.
ביוגרפיה.
קרולין בליס היא נכדתו של המלחין סר ארתור בליס. היא למדה בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק. היא ידועה ביותר בשל גילום דמותה של מיס מניפני בסרטי ג'יימס בונד בהם כיכב טימותי דלטון. בהיותה בת 26 היא החליפה את לואיס מקסוול, (ששיחקה את התפקיד במשך 24 שנה) בסרטים 007 באזור המסוכן ורישיון להרוג, בו הופעתה הייתה קצרה יותר. סמנתה בונד ירשה אותה בתפקיד, החל מהסרט גולדן איי משנת 1995, לצידו של פירס ברוסנן. בליס היא השחקנית הצעירה ביותר ששיחקה את מיס מניפני.
יוסף קרמין
יוסף קרמין "נבון" "מרדכי" (27 בדצמבר 1910 - 7 במרץ 1993) היה מתנדב להגנת היישוב, איש בית"ר, לוחם מחתרת האצ"ל ומבכירי מפקדיה, פעיל עליה ב'.
ילדותו ונערותו.
יוסף קרמין היה בנם החמישי של דבורה ומיכאל קרמין. משפחתו עלתה לארץ ישראל בשנת 1905, מהעיירה הומל ברוסיה במסגרת תנועת "חובבי ציון".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גרשו הטורקים את המשפחה שהתגוררה על קו הגבול יפו - תל אביב. אביו מיכאל ואחיו הבכור חיים, גויסו לעבודות כפייה בתחנת הרכבת בבאר שבע. לעת ערב התכנסו תריסר יהודים להתפלל בתוך הקרונות, שם השיגה אותם פצצה שהוטלה על ידי מטוס של בנות הברית. 11 יהודים נהרגו בהתקפה זו, וביניהם מיכאל וחיים. הם נקברו בקבר אחים בבית הקברות הישן של באר שבע.
עם סיום המלחמה עברה המשפחה לתל אביב והתגוררה ברחוב שינקין 27, שהיה אז הבית הקיצוני ברחוב. המשפחה נאלצה להתגונן מפני התנכלויות של ערבים שעבדו וגרו בכרמים אשר גבלו עם הבית. יוסף השלים בית הספר יסודי, ובגיל 14 יצא לעבודה כדי לסייע לאמו ואחיותיו בפרנסת המשפחה. בגיל 16 רכש יוסף אקדח, ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת צעירים שהתאמנו בשימוש בנשק בהדרכתו של יהודה ארזי שעבד כשוטר במשטרת תל אביב. ארזי ניצל את מעמדו כשוטר כדי לסייע לצעירים שהתנדבו להגן על תושבי תל אביב.
בתנועת הנוער בית"ר.
בשנת 1927 הצטרף יוסף קרמין לתנועת הנוער בית"ר, ובה עסק הוא וחבריו באימון גופני ותרגילי סדר. הוא היה בין ראשוני הפעילים בשורותיה. עם פרוץ מאורעות תרפ"ט 1929 נשלח יוסף עם קבוצת צעירים להגן על בת ים (אז שכונת "בת-וגן") שהייתה מוקפת מצפון על ידי ערביי יפו, וממזרח גבלה עם הכפר הערבי ג'באליה. יוסף וקבוצת צעירים מבית"ר שהתקבצו סביבו, המשיכו להתאמן בהפעלת נשק, אך הקפידו לעשות זאת מחוץ למסגרת בית"ר שהיה ארגון רשמי ועל כן השימוש בנשק היה אסור בו.
בשנים 1930 -1931 הגיע יוסף לגליל ויחד עם מספר תושבים מהאזור, ביניהם יוסף חקלאי ממטולה, דוד אסא מראש פינה ואחרים, סייעו למעפילים, אשר הגיעו בקבוצות קטנות מביירות אל מטולה בדרך היבשה, בעזרת מבריחים לבנונים שעשו זאת תמורת בצע כסף. העולים היו מגיעים מביירות דרך מרג' עיון כשהם רכובים על חמורים, ומשם מוסתרים מעיניהם הבולשות של הבריטים למטולה, בהמשך פוזרו לטבריה, ראש פינה, עפולה והסביבה.
בשורות האצ"ל.
בשלהי 1931 נקרא יוסף לביתו של משה רוזנברג, שהיה מפקד בית"ר בתל אביב. בפגישה נכחו גם יוסף פעמוני ואברהם תהומי "גדעון", שהיו מפקדיו הבכירים של ארגון ב', אשר נקרא גם ההגנה הלאומית, ולימים האצ"ל. חודשים ספורים קודם לכן, פרש אברהם תהומי בחברת מפקדים אחרים מההגנה על רקע עימותים אישיים ואידאולוגיים. הנוכחים הפצירו ביוסף להצטרף עם קבוצתו לארגון, ואכן לאחר מספר ימים התקבלה הסכמתם של יוסף וחברי הקבוצה. חברי הקבוצה עברו את תהליך הקבלה לארגון, ויוסף התקבל לקורס סגנים בהדרכת אברהם תהומי.
כינויו של יוסף באצ"ל היה "נבון". משימתו הראשונה הייתה הקמת תא אצ"ל ברמת גן ועליו פיקד עד 1935. אז עבר יוסף לירושלים ומונה שם למפקד יחידת הקשר. ב-1936 עם פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, פיקד יוסף מטעם האצ"ל על השכונות: "המרכז המסחרי", ימין משה ומשכנות שאננים בירושלים..
למרות האיסור הפורמלי המשיך יוסף לאמן, קבוצות של חניכי בית"ר בשימוש בנשק.
הפילוג ב-1937.
במאי 1937 התנהלו שיחות משא ומתן על איחוד שני הארגונים: ההגנה, והאצ"ל אשר יוצג במשא ומתן על ידי אברהם תהומי. באצ"ל קמו מתנגדים למהלך זה, בהם יוסף קרמין, יצחק ז'רז'בסקי, יצחק חנוך, יצחק רוזין ורפאל סבן. המתנגדים חששו מחיסולו של האצ"ל כארגון נפרד ומאובדן צביונו האקטיביסטי. ראשי המתנגדים לאיחוד ערכו פעולות הסברה; ושעות ספורות לאחר פרישתם של תהומי ואנשיו מהארגון, כונסו מפקדי ואנשי השורה הראשונה של האצ"ל, ואישרו את מינויו של דוד רזיאל כמפקד האצ"ל בירושלים.
זמן קצר לאחר אירועים אלה בוצעו שתי פעולות תגמול, אשר היוו עליית מדרגה בסולם התגובות של האצ"ל. הפעולות תוכננו על ידי המפקדה החדשה בירושלים: האחת ירי בערבי כתגמול על פגיעה ביהודי במגרש הרוסים, והשנייה פיצוץ באוטובוס ערבי, כתגובה לרצח חמישה פועלים בקריית ענבים (על שמם מעלה החמישה); פעולות אלה נודעו בשם: "יום ראשון השחור בירושלים". בשתי הפעולות לקח יוסף חלק פעיל, הן בתכנון והן בביצוע. לאחר מכן, הוחזר דוד רזיאל לתל אביב כראש המטה של האצ"ל, יוסף מונה למפקד האגף לתפקידים מיוחדים תחת פיקודו הישיר. פעילותו של יוסף הפכה אינטנסיבית, ועל כן עזב את עיסוקיו הפרטיים והפך לאיש מנגנון; הוצאות מחייתו ונסיעותיו מומנו על ידי האצ"ל.
עליה ב' - "אף על פי".
במאבק על קבלת סרטיפיקטים חשו אנשי התנועה הלאומית מופלים לרעה, וכן כי לאלה המזוהים עם תנועתם אין סיכוי שווה לקבל רישיונות עלייה. ניסיונות ראשונים לארגן עליה של המזוהים עם התנועה הלאומית החלו כבר בשנת 1934, לאחר זיכויו מאשמת רצח ארלוזורוב, יצר אברהם סטבסקי קשר עם יוסף קרמין, וסיפר לו על רצונו לארגן עלייה של בית"רים לארץ ישראל. התוכנית הייתה לשתף בפעולה את יוסף זילבר שמשפחתו הייתה בעלת סירות על הירקון. וכך על פי התוכנית, יגיעו העולים עד לשפך הירקון ומשם יועברו בסירות קטנות לתל אביב. בסוף 1934 אכן הגיעו בדרך זו, על ספינה קטנה עולים מנמל גאלאץ ברומניה. החל משנת 1937 החל לארגן משה גלילי שפעל באופן עצמאי את עליית אף על פי. אנשי האצ"ל ובהם יוסף קרמין עזרו בהורדת העולים שהביא.
במקביל החליט האצ"ל בהוראתו של זאב ז'בוטינסקי לפעול בענייני ההעפלה בצורה מאורגנת. יוסף קרמין מונה על ידי דוד רזיאל כאחראי על ההעפלה. כינויו המחתרתי במסגרת עליה ב' היה "מרדכי". בהמשך להתארגנות החדשה, נשלחו לאירופה נציגי אצ"ל שנעזרו בפעילי בית"ר בפולניה, ברומניה ובצ'כיה כדי לארגן את המיועדים לעליה, לרכזם ולדאוג לצרכיהם עד ההפלגה. בשלב זה הפעיל והמוציא לפועל היה עדיין משה גלילי. בארץ ישראל ארגן יוסף יחד עם אליהו לנקין (היה מפקד סניף האצ"ל בזכרון יעקב) את יעד הנחיתה של הספינות בחוף טנטורה. במסגרת ההכנות לנחיתה נעשו סיורים ליליים במסלול המוליך מבנימינה לטנטורה, כדי לבחנו בתנאי מזג אוויר שונים. בין היתר הם למדו ותרגלו כיצד לעקוף ביצות ומגורי דייגים ערבים.