קהל של 950 אנשים מילא את האולם ב"סיזר פאלאס" בערב של יום רביעי ה-16 באוקטובר, כולל סמי דייוויס ג 'וניור, פיטר לופורד, וג'ימי הנדריקס. ג'ואן באאז, לייזה מינלי, ומיה פארו, שלחו פרחים לחדר הלבשתה של אליוט. אבל מאחורי הקלעים, אליוט החלה לרעוד מחום גבוה. חבריה דחקו באמרגן שלה לבטל את ההופעה, אבל היא הרגישה שזה חשוב מדי והתעקשה להופיע. כשהיא חולה וללא הכנה בחזרות, אליוט החלה להתפרק במהלך הופעתה הראשונה: הקול שלה היה חלש, כמעט לא נשמע, הקהל הגדול לא היה סימפתי, למרות היות ביניהם הידוענים שבאו לתמוך. בסוף המופע, אליוט חזרה אל הבמה כדי להתנצל בפני הקהל, באומרה, "זה הערב הראשון, וזה ישתפר". אז היא שרה את "Dream a Little Dream of Me", ועזבה את הבמה לקול מחיאות כפיים חלשות. היא חזרה מאוחר יותר באותו ערב כדי לבצע את ההופעה השנייה, אבל הקול שלה היה עוד יותר גרוע, ורבים מהקהל יצאו מן האולם במחאה.
הביקורות היו קשות. אסקווייר מגזין קרא למופע "אסון" שהיה "אפי בממדיו". ניוזוויק השווה את המופע לאסון הטיטניק. המופע בוטל אחרי הלילה הראשון, ואליוט טסה ללוס אנג'לס למען מה שדווח כ"ניתוח שקדים".
התמכרות.
בתוך שעות מסוף ההופעה בלאס וגאס, שמועות החלו להתפשט שהיא נטלה סמים במהלך השבועות שלפניו. בביוגרפיה שכתב אודותיה, טען אדי פייגל שאליוט מאוחר יותר הודתה בפני חבר שהיא הזריקה הרואין מיד לפני שעלתה לבמה. נבוכה מהכישלון הפומבי, אליוט צללה לתוך דיכאון עמוק.
דייוויד קרוסבי פרסם את ספר זכרונותיו ב-1988, בו כתב את הדברים הבאים על השימוש שלו בהרואין עם אליוט:זה תמיד היה הסם הרע, תמיד הגרוע ביותר. העניינים היו קצת יותר פתוחים בזמן שאני וקאס עשינו אותו, אבל זה לא היה משהו שאתה מספר לאנשים. לא משהו שאתה משווייץ בו, אתה יודע. ... אני וקאס אליוט היינו בארון ההרואין, אז היינו מתמסטלים ביחד הרבה. אהבנו את לונדון, כי שם היה אפשר להשיג הרואין תרופתי זמין בבתי מרקחת. ... הרואין מטעם הממשלה, כאלה שבאים בקפסולות ששוברים כדי להכין תמיסה להזרקה. אני וקאס היינו פשוט מרסקים אותן ומסניפים את האבקה. ... קאס לקחה המון כדורים, בדרך כלל ממשפחת האופיאטים: דילאודיד, דמרול, פרקודן, מדכאים מכל מיני סוגים, וגם עשינו הרבה קוקאין ביחד.
עבודה מאוחרת.
אליוט הופיעה בשני ספיישלים בטלוויזיה: "The Mama Cass Television Show "(ABC, 1969), ו- "Don't Call Me Mama Anymore" (CBS, 1973). היא הייתה אורחת קבועה בתוכניות אירוח בטלוויזיה בשנות ה-1970 המוקדמות, ואף השתתפה ככוכבת אורחת בתוכניות משחקים ושעשועונים. היא שימשה כמנחה אורחת במקומו של ג'וני קרסון ב"טונייט שואו",והופיעה כאורחת בתוכנית 13 פעמים אחרות. היא גם הופיעה בתוכניות מוזיקליות במספר רשתות.
היא ביצעה את שיר הנושא של הסרט משנת 1970, "Monte Walsh" בכיכובם של לי מרווין וג'ק פאלאנס. ב-1973 היא שרה את הג'ינגל לפרסומות של רשת ההמבורגרים "הרדיז".
במהלך שנות ה-1970 המוקדמות אליוט גם המשיכה את קריירת המשחק שלה. היה לה תפקיד מרכזי בסרט "Pufnstuf" (1970), והיא גם הופיע בהופעות אורח בתוכניות הטלוויזיה "The New Scooby-Doo Movies", "Young Dr. Kildare", "Love, American Style", ו-"The Red Skelton Show", בין היתר.
ב-1973, אליוט שכרה כמנהל שלה את אלן קאר, שהיה גם מנהלם של טוני קרטיס, אן מרגרט, ופיטר סלרס. קאר חשב שעל אליוט לעזוב את עולם הפופ והרוק לגמרי, ולצאת להופעות קברט, והרכיב עבורה מופע עם שירים קלאסיים וחדשים, שמאוחר יותר שודר גם בטלוויזיה באותו השם, "Don't Call Me Mama Anymore", על שם אחד השירים במופע שנכתב על ידי חברה של אליוט, ארל בראון. השיר נולד מתוך תסכולה של אליוט מהכינוי שהייתה ידועה בו, "מאמא קאס".
המופע עלה לראשונה בפיטסבורג ב-9 בפברואר 1973. הצלחת הבכורה נטעה באליוט את הביטחון להתמודד שוב עם לאס וגאס, והיא פתחה בהופעה במלון פלמינגו. הפעם, היא קיבלה ביקורות נלהבות. בביקורת בעיתון לאס וגאס סאן נכתב, "קאס אליוט, כשהיא מדגישה את הנקודה שאין היא כבר מאמא קאס, העבירה במופעה את המסר שהיא כאן כדי להישאר. הקהל היה איתה לאורך כל הדרך... לא היה אפילו מקום פנוי אחד."
חיים אישיים.
אליוט הייתה נשואה פעמיים. בפעם הראשונה ב-1963 נישאה לג'יימס הנדריקס, חברה ללהקת Big 3 ו-Mugwumps. על פי הדיווחים היו אלה נישואי נוחות אפלטוניים כדי לסייע לו להימנע מגיוס במהלך מלחמת וייטנאם; נישואים שמעולם לא מומשו ובוטלו בשנת 1968. ב-1971 אליוט נישאה לעיתונאי דונלד פון וידרמן, יורש לברונות בווארית. הנישואים הסתיימו בגירושים אחרי מספר חודשים.
אליוט ילדה את בתה אואן ונסה אליוט ב-26 באפריל 1967. היא מעולם לא זיהתה את האב בפומבי, אבל שנים רבות לאחר מכן, מישל פיליפס עזרה לאואן לאתר את אביה הביולוגי. לאחר מותה של אליוט, אחותה הצעירה לאה קאנקל (שהייתה אז נשואה למתופף ראס קאנקל), קיבלה משמורת על אואן, שהייתה אז בת שבע, וגידלה אותה יחד עם הבן שלה, נתניאל. אוון גדלה להיות זמרת גם היא, ויצאה לסבבי הופעות יחד עם חבר הביץ' בויז אל ג'רדין.
מותה.
ב-22 באפריל 1974, אליוט התמוטטה באולפן טלוויזיה בברבנק, קליפורניה, כשבאה להשתתף בתוכנית של ג'וני קרסון, בדיוק לפני שעלתה לשידור. היא טופלה בבית החולים ושוחררה. בראיונות היא המעיטה בחשיבות האירוע, ואמרה שזו פשוט תשישות. אך הראיון שבו אמרה זאת, בתוכנית האירוח של מייק דאגלס, היה להופעתה האחרונה בטלוויזיה.
ביולי 1974, אליוט הופיעה במשך שבועיים של הופעות כסולנית בלונדון פלדיום. היא התקשרה בשיחה בינלאומית למישל פיליפס אחרי ההופעה האחרונה ב-28 ביולי. פיליפס אמרה מאוחר יותר כי אליוט נשמעה במצב רוח מרומם, כי היא קיבלה תשואות סוערות בסיום הופעתה.
ייתכן שפרשה לשינה מיד אחרי שיחה זו, אך דבי ריינולדס טענה בספרה משנת 2013, "Unsinkable: A Memoir" שהיא וילדיה קארי פישר וטוד פישר ראו את אליוט במסיבה באותו לילה בביתו של מיק ג'אגר. ריינולדס סיפרה שכשאליוט עזבה את המסיבה היא אמרה שהיא בדרך לדירה בה לנה, ושהיא עזבה בגפה.
באותו לילה, אליוט, כשהיא בת 32, מתה בשנתה. על פי הפתולוג שביצע נתיחה שלאחר המוות, סיבת המוות שלה הייתה "אי ספיקת לב עקב ניוון שריר לב שומני בשל השמנת יתר". לא התגלו עקבות סמים בגופה. הדירה בה נפטרה אליוט הייתה שאולה מן הזמר הארי נילסון; ארבע שנים מאוחר יותר מת שם גם המתופף של להקת The Who, קית' מון, גם הוא בגיל 32.
אגדה אורבנית שהשתרשה גורסת שאליוט נחנקה למוות כשהיא אוכלת כריך בשר. הסיפור התפשט מיד לאחר הגילוי של גופתה, והיה מבוסס על השערות לא מבוססות בתקשורת. ב-2014 מאמר בעיתון "הארץ" זיהה את מי שהתחיל את השמועה השקרית כאחד הפתולוגים שהביע בפני כתבי עיתונות ניחושים לפני ביצוע הנתיחה, והסיפור דבק בה. בנתיחה שלאחר המוות לא נמצאו שארי מזון בדרכי נשימתה, אך המקור הוא כנראה בכך שהמשטרה מצאה בחדר סנדוויץ' חצי-אכול, וחשבו שייתכן שזה קשור לסיבת מותה.
מחוות ואזכורים בתרבות פופולרית.
עיריית בולטימור הכריזה על יום 15 באוגוסט 1973 כ"יום קאס אליוט" לכבודה כשחזרה להופיע בעיר הולדתה.
סרטים ומחזות.
בסרט "", אוסטין בודק את רשימת האנשים שהוא מכיר, ומזכיר את מאמא קאס יחד עם ג'ימי הנדריקס וג'ניס ג'ופלין, ומוחק את שמה עם ההערה "נפטרה, כריך בשר".
המחזה "Beautiful Thing" ומסרט באותו שם כוללים הקלטות שלה, ודמות אחת מהרהרת על זיכרונותיה מאליוט.
אליוט הייתה הנושא של מופע במה בדבלין בשנת 2004, "The Songs of Mama Cass", עם הזמרת קריסטין קפלי.
מוזיקה.
השיר "Mama, I Remember You Now" של הזמרת השודית מריט ברגמן הוא מחווה לאליוט.
השיר של פרנק זאפה "We're Turning Again" מאזכר את האגדה האורבנית לפיו קאס נחנקה למוות. "We can visit Big Mama, we can whap her on the back, while she eats her sandwich!"
בשיר של TISM "(He'll Never Be An) Ol' Man River" מונה את סיבת מותה לכאורה ברשימת "סופים רעים" מההיסטוריה של המוזיקה הפופולרית: "Mama Cass's sandwich, I ate the same!".
הקליפ של קרוסבי, סטילס אנד נאש לשיר "Daylight Again" שיצא ב-1982 היה מוקדש לקאס אליוט. גם האלבום שלהם, "Greatest Hits", הוקדש לה.
טלוויזיה.
ההקלטה של אליוט לשיר "Make Your Own Kind of Music" נכלל באופן בולט במספר פרקים של עונות 2 ו -3 של "אבודים", כמו גם בעונה 8 של "דקסטר". השם של פרק 9 של עונה זו גם קרוי על שם השיר. הקלטתה לשיר "It's Getting Better" גם נכלל בעונה 4 של "אבודים". היא גם דיבבה את הופעתה ב-1973 בפרק של התוכנית המצוירת New Scooby Doo Movies, "The Haunted Candy Factory".
Google Assistant
Google Assistant (בעברית: סייען גוגל) היא מערכת בינה מלאכותית אוניברסלית מסוג עוזרת אישית וירטואלית אשר פותחה על ידי חברת גוגל. המערכת קיימת במגוון רחב של מכשירים חכמים מבוססי אנדרואיד וזמינה גם בתור יישומון במכשירי iOS. בניגוד ל-Google Now, המערכת תומכת בשיחות דו-כיווניות. נכון לאפריל 2022, המערכת אינה תומכת בשפה העברית אך הוסיפו לאחרונה שאם תשאלו אותה אם היא יכולה לקרוא את הודעות הוואטסאפ (read my watsapp message) ויש לכם הודעות בעברית היא תוכל לקרוא אותם בשפה ברורה בעברית, וגם תוכל לקרוא את עמוד הדפדפן שלכם בעברית (read this page).
היסטוריה.