לאחר בחירות 2001, שבהן שוב נוצחה מפלגת הלייבור, קודם ראד לספסלים הקדמיים של האופוזיציה ושימש שר חוץ בממשלת הצללים של הלייבור. הוא מתח ביקורת על תמיכת הממשלה בפלישה האמריקנית לעיראק, אם כי הדגיש שהוא תומך בברית הקרובה שבין אוסטרליה לארצות הברית. התנגדותו למלחמה הפכה אותו לאחת הדמויות הבולטות במפלגה, ושמו עלה כמועמד אפשרי לתפקיד מנהיג המפלגה, שבו התחלפו באותן שנים שלושה מנהיגים. ב-2003 הופקד בידי ראד גם נושא הביטחון הלאומי בממשלת הצללים, וביוני 2005 נעשה גם שר המסחר של ממשלת הצללים.
ראד הציג את מועמדותו להנהגת המפלגה בדצמבר 2006, לאחר שסקרים הראו שהתמיכה הציבורית בו גדולה משמעותית מזו של היושב ראש המכהן, קים ביזלי. ב-4 בדצמבר ניצח ראד בהתמודדות הפנימית ברוב של 49 מול 39.
מערכת הבחירות באוסטרליה יצאה לדרך ב-14 באוקטובר 2007, ביוזמת ראש הממשלה המכהן (מאז 1996) ג'ון הווארד. במוקד מערכת הבחירות עמדו נושאי כלכלה, ובפרט מיסוי, ואיכות הסביבה - ובפרט שאלת ההתחממות הגלובלית והתמודדות עמה. לאורך כל מערכת הבחירות הובילה מפלגת הלייבור בהפרש גדול בסקרים. בבחירות הכלליות, שנערכו ב-24 בנובמבר 2007, זכתה מפלגת הלייבור בראשותו של ראד לניצחון גדול, עם 43.7 אחוז מכלל הקולות בבחירות לבית הנבחרים, שהקנו לה 83 מתוך 150 מושבים בבית. היה זה הניצחון הראשון לאחר ארבעה הפסדים של המפלגה, בבחירות 1996, 1998, 2001 ו-2004.
ראש ממשלה.
ראד הושבע לתפקידו על ידי המושל הכללי של אוסטרליה (המייצג את מלכת בריטניה, ראש המדינה הסמלית) ב-3 בדצמבר. באותו יום, כצעדו הראשון בתפקיד, חתם על צו המאשרר את פרוטוקול קיוטו.
צעד נוסף שראד ביצע עם תחילת כהונתו היה הבעת ההתנצלות בפני האבוריג'ינים על פרשת "הדור הגנוב" במסגרתה רבבות ילדים אבוריג'ינים נלקחו בכפייה על ידי השלטונות ממשפחותיהם והועברו לבתי יתומים ולמשפחות מאמצות. עם כינוס הפרלמנט החדש, ב-13 בפברואר 2008 נשא ראד נאום בפרלמנט, במעמד ראשי ממשלות קודמים ונציגים של "הדור הגנוב", בו הוא הביע את התנצלות ממשלת אוסטרליה על יחסה לאבוריג'ינים ועל העוול שבפרשה. האופוזיציה הליברלית הצטרפה לבקשת הסליחה והפרלמנט הצביע פה אחד בעד הבעת ההתנצלות.
ממשלתו של ראד הצליחה למנוע מאוסטרליה להיכנס למיתון בעת המשבר הכלכלי העולמי ב 2008, וראד זכה לפופולריות רבה בשל כך. ב-2009 הוא ניסה להעביר חוק להפחתת פליטת גזי החממה באוסטרליה, אולם החוק לא עבר בסנאט, וב-27 באפריל 2010 הוא הודיע שהוא דוחה את החקיקה בנושא בלפחות עד 2013. הוויתור בנושא שהיה כל כך עקרוני לו גרם לאיבוד דרסטי של הפופולריות שלו בציבור.
ב-24 ביוני 2010 איבד ראד את אמון מנהיגי מפלגתו והתפטר מתפקיד ראש הממשלה ויושב ראש מפלגת הלייבור, לאחר שהבין כי יפסיד בבחירות לראשות המפלגה. ג'וליה גילארד נבחרה פה אחד במקומו והושבעה באותו יום לתפקיד ראש הממשלה. בכך היה ראד לראש הממשלה הראשון והיחיד עד כה מטעם הלייבור, שלא סיים את הקדנציה הראשונה בתפקיד.
למרות ההדחה ראד לא פרש מהחיים הפוליטיים. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-21 באוגוסט הוא התמודד על המושב שלו בפרלמנט ולאחר שהתבקש על ידי מחליפתו גילארד השתתף גם במסע הבחירות הארצי של הלייבור. אחרי הבחירות שהסתיימו ללא רוב לאף אחת מהמפלגות, השתתף במאמץ לשכנע את חברי הפרלמנט העצמאיים לתמוך בממשלת לייבור. בממשלה שגילארד הצליחה להקים הוא מונה לשר החוץ. ב-22 בפברואר 2012 התפטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות עם ראש הממשלה.
ב-26 ביוני 2013 חזר להיות ראש ממשלת אוסטרליה לאחר הפסדה בהצבעת אי אמון של ראש הממשלה ג'וליה גילארד. לאחר פרק זמן קצר מאוד הקדים את הבחירות הכלליות באוסטרליה. עם תום הבחירות הכלליות וכאשר תוצאות ההצבעה התבררו כתבוסה מוחלטת של מפלגת הלייבור תחת הנהגתו למפלגה הליברלית של טוני אבוט מצאה עצמה מפלגת הלייבור בראשותו באופוזיציה.
עמדותיו.
ראד הציג עמדות כלכליות מרכזיות, והביע תמיכה ברעיון "הדרך השלישית", התומכת בשוק חופשי, אך לא באופן בלתי-מוגבל, ואינה רואה התערבות ממשלתית בכלכלה כדבר רע בהכרח.
כשר החוץ של ממשלת הצללים, קרא ראד למדיניות חוץ הנשענת על "שלושה עמודים" - היחסים עם האומות המאוחדות, היחסים עם אסיה, והברית עם ארצות הברית. ראד תמך בהמשך נוכחותם של חיילים אוסטרלים באדמת עיראק, אך לא בהמשך פעילותן של יחידות לוחמות. הוא תמך גם בהמשך המעורבות הצבאית באפגניסטן. בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי, הביע ראד תמיכה במפת הדרכים, ובמהלך מלחמת לבנון השנייה הביע תמיכה בזכותה של ישראל להגן על עצמה וגינה את התקפות חזבאללה, בניגוד לעמדתם של כמה מחברי מפלגתו, אשר קוממה כנגדה את הקהילה היהודית באוסטרליה.
ראד הוא נוצרי מאמין, שלא הסתיר את השקפותיו הדתיות. הוא גדל כקתולי, אך לאחר מכן הצטרף לכנסייה האנגליקנית. לדעתו, יש לאפשר לנציגי כנסייה להשתתף בדיונים ציבוריים בסוגיות פוליטיות שונות, ולתת משקל להשקפה הנוצרית בקבלת החלטות. בכהונתו הראשונה התנגד ראד לנישואים חד-מיניים, אולם כשחזר לראשות הממשלה שינה את דעתו, והחליט לתמוך בזכותם של זוגות חד-מיניים להנשא..
ליאונה לואיס
ליאונה לואיס (באנגלית: Leona Lewis; נולדה ב-3 באפריל 1985) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית בריטית, זוכת העונה השלישית של תחרות הכישרונות הבריטית "The X Factor".
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
לואיס נולדה בלונדון, לאב ממוצא אפרו-קריביאני ולאם אנגליה. בהיותה בת חמש, הוריה שלחו אותה לבית ספר לאומנויות הבמה, אף על פי שמצבם הכלכלי היה בינוני. בהמשך למדה באקדמיה למוזיקה במקום מגוריה. לאורך ילדותה השתתפה בתחרויות שירה וכישרונות וזכתה בהן. באחת התחרויות זכתה עם שיר של הזמרת האהובה עליה, מריה קארי. לואיס היא צמחונית מאז גיל 12.
לאחר שסיימה את לימודיה, לואיס עבדה במספר עבודות מזדמנות כדי לממן את הקלטות שיריה. בהמשך הקליטה אלבום דמו בשם "Twilight", אך הוא מעולם לא יצא לאור. לאחר שכשלה עם ניסיונות נוספים להצליח בענף המוזיקלי, החליטה בעצת בן זוגה להירשם לתוכנית "The X Factor", תחרות שירה בריטית לכישרונות חדשים במטרה לבחור זוכה שיהיה הכוכב החדש בתחום השירה בבריטניה.
2006–2007: The X Factor.
ב-2006 לואיס התקבלה לרשימת המתמודדים בעונה השלישית של התחרות. ב-16 בדצמבר אותה שנה, הגיעה לגמר וזכתה במקום הראשון ובחוזה הקלטות על סך מיליון אירו. לואיס הייתה האישה הראשונה לזכות בתחרות.
לאורך כל התחרות זכתה לשבחים רבים מהשופטים, בעיקר בזכות גוון הקול המיוחד שלה והופעותיה הבימתיות. השופט הראשי, סיימון קאוול טען לאורך התחרות כי ביצועיה לשיריהן של זמרות כמו מריה קארי, ויטני יוסטון, כריסטינה אגילרה וסלין דיון, משתווים למקור ואף מתעלים עליו.
בתוכנית הגמר, ביצעה את השיר "A Million Love Songs" יחד עם להקת טייק ד'את, ובתור שיר אישי בחרה לשיר את "All by Myself" של אריק כרמן. שיר נוסף שאותו ביצעה היה "A Moment like This". השיר, שהוא גרסת כיסוי לשירה של קלי קלארקסון, יצא לאחר התחרות כ-סינגל, ושבר את שיא ההורדות הדיגיטליות.
בגמר ניצחה ליאונה במקום הראשון, וזכתה להחתמה בחברת הקלטות.
2007–2008: "Spirit".
בחודש פברואר 2007, לואיס חתמה על חוזה הקלטות, בחברת איילנד רקורדס.
ב-17 בדצמבר 2007 יצא לאור הסינגל הראשון של ליאונה; "A Moment like This". בנוסף שיר זה זכה בפרס של "הסינגל הבריטי הכי נמכר". ב-15 במרץ, הופיעה באירוע ההנצחה לנסיכה דיאנה. ב-3 בנובמבר 2008 לואיס הופיעה יחד עם סלין דיון וג'ניפר לופז וזמרות ידועות נוספות במופע הנקרא "Saturday Night Divas", בעקבות אותה הופעה, חוזקו התגובות מצד הקהל אשר טענו כי היא "מריה קארי הבאה".
ב-9 בנובמבר, יצא אלבום הבכורה שלה; "Spirit", האלבום זכה להצלחה מידית.
הסינגל "Bleeding Love" זכה לקראת סוף 2007 בתארים רבים, ביניהם שיר השנה בבריטניה, והקלטת השנה בטקס פרסי "וירג'ין". כמו כן התמקם במקום הראשון במצעדים רבים ברחבי אירופה וגם בתחנת הרדיו גלגלצ בארץ. נוסף על כך, האלבום עצמו נבחר לאלבום השנה בבריטניה, בטקס פרסי "BRIT Awards", באותו הטקס, "Bleeding Love" זכה בקטגוריית הסיגנל הבריטי ולואיס עצמה בתואר זמרת השנה.
בחודש פברואר צילמה לואיס גרסת קליפ נוספת לשיר "Bleeding Love", עבור הפצתו ושידורו בארצות הברית. באותו החודש יצאו שני סינגלים נוספים מהאלבום במקביל - "Better in Time"ו- "Footprints in the Sand". האלבום נכנס אל המקום הראשון במצעד המכירות בארצות הברית ומכר יותר מ-200,000 עותקים בשבוע הראשון. נוסף על כך, במהלך שהותה של לואיס בארצות הברית, היא התארחה בתוכנית רבות כמו תוכנית האירוח של טיירה בנקס, אופרה וינפרי, תחרות הכישרונות אמריקן איידול ועוד. במקביל "Bleeding Love" הגיע למעמד של מקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקאי במשך מספר שבועות, ובכך הפכה לואיס לאומנית הבריטית שהצליחה להגיע לשיא זה בעשור האחרון. באותה תקופה, לואיס פצחה בסיבוב הופעות בינלאומי בארצות שונות ברחבי העולם, על מנת לקדם את האלבום ואת הסינגלים. היא הופיעה בתוכניות אירוח, אירועי שירה ובפסטיבלים שונים. אחד האירועים הבולטים בו נטלה חלק היה טקס סגירת אירועי אולימפיאדת בייג'ינג ובו שרה בליווי של גיטרטיסט להקת לד זפלין ג'ימי פייג'.