כשצריכת בשר הבקר בחברה עלתה, איכרים החלו לשכור פועלים שיעסו את גבו של הבקר על-מנת לשפר את איכות הבשר. בידוד העדרים וטכניקות ההאכלה הייחודיות, שנגרמו משטח קרקע מוגבל, הובילו למאפיינים מיוחדים וליחס שונה בין שומן רווי ללא רווי ביחס לבשר בקר אחר.
גזעי ואגיו.
המונח ואגיו (Wagyu) למעשה מתורגם בפשטות כ"בקר יפני", ותחת מונח זו כלולים ארבעה גזעי ואגיו רשמיים:
הגזע הפופולרי ביותר של ואגיו הוא היפני השחור, המהווה למעלה מ-90% מהבקר ביפן. בתוך הגזע היפני השחור, ישנן שלוש שושלות: טג'ימה (Tajima), קדאקה (Kedaka) ושימאנה (Shimane).
רק בקר משושלת טג'ימה טהורה, שגודל ונשחט במחוז היוגו מאושרים כבשר בקר קובה (Kobe Beef). בשר בקר ואגיו טג'ימה מוערך על יכולתו לפתח דרגות שיוש גבוהות במיוחד, ובכל שנה רק כמה אלפי פרות מאושרות כ"קובה", מה שהופך אותו לנדיר ביותר.
למעשה, רק בפברואר 2012 נשלח משלוח הבקר הראשון של בשר בקר קובה מחוץ ליפן - למקאו. גם כיום, פחות מ-10% ממנו מיוצאים מיפן.
דרגות ואגיו.
התאחדות דירוג הבשר ביפן מעניקה לכל בקר שנשחט ציון על פי התשואה שלו (B ,A או C) ודרגת השיוש, המוצקות, הצבע והאיכות הכללית (בין 1–5), כאשר A5 הוא הציון הגבוה ביותר האפשרי.
השיוש במנה של A5 קובה כה עדין וגבוה עד שהבשר יכול להופיע בצבע ורוד פסטל או אפילו לבן, מעט מתוק לפי הטעם, וכל כך חמאתי שהוא לרוב נאכל רק בכמויות קטנות ובנתחים דקים. לא מקובל להכין מבשר בדרגות הללו סטייקים בגודל אמריקאי.
שעת נעילה
מבצע שעת נעילה
דוב ים גלאפגוס
דוב ים גלאפגוס (שם מדעי: "Arctocephalus galapagoensis") הוא מין דוב ים האנדמי לאיי גלאפגוס, הנמצאים באוקיינוס השקט כאלף קילומטרים ממערב לאקוודור שביבשת אמריקה. הוא שוכן בחופים הסלעיים הגעשיים של איי גלאפגוס.
דוב ים גלאפגוס הוא הקטן מבין דובי הים ופרוותו בצבע חום-אפור. אורכם הממוצע של הזכרים כמטר וחצי ומשקלם כשישים וחמישה קילוגרם. אורכה של הנקבה כמטר ועשרים ומשקלה פחות משלושים קילוגרם.
בניגוד לרוב היונקים הימיים, המבלים את עיקר זמנם במים, מין זה מבלה כ-70% מזמנו על היבשה. תוחלת חייהם כעשרים שנה.
בתקופת ההתרבות מתחלקת מושבת דובי הים לטריטוריות נפרדות, שבכל אחת מהן נקבה אחת מגדלת את גוריה. תקופת ההנקה ארוכה יחסית ליונקים ימיים אחרים, ונמשכת בין שנה לשנתיים ובמקרים קיצוניים אף שלוש שנים. בתקופת ההנקה הנקבות יוצאות לדוג במשך ארבעה ימים. עם שובן הן מניקות את הגורים למשך יום אחד וחוזר חלילה. בהיעדרן של אמותיהן על הגורים להישמר מפני כניסה לטריטוריה של נקבה אחרת, שעשויה לתקוף אותם עד גרימת מותם.
דוב ים גלאפגוס ניזון בעיקר מדגים ודיונונים ובעיקר קרוב לחוף ובלילה. בשנים רגילות מזונם מצוי בשפע, אך בשנות אל ניניו, כשהמים חמים יותר וחלק מהדגים שהם נוהגים לדוג נודדים לאזורים קרים יותר, מתפתחת תחרות עזה על מזון, וחלק מדובי ים גלאפגוס הבוגרים ורבים מאוד מבין הגורים מתים ברעב.
קונטוזיה ריאתית
קונטוזיה ריאתית או חבּורה ריאתית (באנגלית: pulmonary contusion) היא חבורה בריאה אשר נגרמה על ידי טראומה בבית החזה. כתוצאה מנזק לכלי דם נימיים, דם ונוזלי גוף אחרים נצברים ברקמת הריאה. הצטברות נוזלים אלה מפריעה לחילוף גזים, דבר העלול להניב חוסר חמצן בתאי הגוף (היפוקסיה). שלא כמו במצב של שיסוף ריאתי (pulmonary laceration), שהוא סוג נוסף של פציעה ריאתית, בקונטוזיה ריאתית אין חתך ברקמת הריאה.
קונטוזיה ריאתית נגרמת בדרך כלל במנגנון של חבלה קהה, אולם אף יכולה להיגרם בעת חשיפה לפיצוץ, או לגל הלם. קונטוזיה ריאתית הפכה מוכרת לרפואה לאחר שימוש נרחב בחומרי נפץ במלחמות העולם. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה הרפואה להכיר בשכיחות הקונטוזיה הריאתית בקרב אוכלוסייה אזרחית, בדרך כלל בנסיבות של תאונות דרכים. אכיפת השימוש בחגורות בטיחות בעת נסיעה ברכב הפחיתה את הסיכון לפגיעות מסוג קונטוזיה ריאתית.
אבחנת קונטוזיה ריאתית נעשית באמצעות לימוד נסיבות הפציעה, בדיקה גופנית ושיקוף ריאות. סימנים ותסמינים אופייניים לפגיעה זו כוללים כאב בחזה וגניחת דם, וסימני היפוקסיה, כגון כיחלון. לעיתים קרובות החלמה מחבורה ריאתית לא מצריכה טיפול רפואי. לעיתים ההתערבות הרפואית הנחוצה היחידה היא מתן חמצן והשגחה רפואית. אולם במקרים מסוימים ייתכן אף צורך באשפוז ביחידה לטיפול נמרץ. כך למשל אם קיימת פגיעה חמורה ביכולת הנשימה ייתכן צורך בחיבור הנפגע למכשיר הנשמה. אצל חלק מנפגעי קונטוזיה ריאתית יש צורך בעירוי נוזלים כדי להבטיח נפח דם נאות, אולם מתן נוזלים במקרים כאלה נעשה בזהירות רבה כדי להימנע מבצקת ריאות העלולה להחריף את מצב המטופל ואף להיות קטלנית.
חומרת הפגיעה בקונטוזיה ריאתית עשויה לנוע בין קלה לאנושה. חבורות קטנות עשויות שלא להשפיע על מצב בריאותו של הנפגע, אולם קונטוזיה ריאתית היא הפגיעה הטראומטית הריאתית בעלת הפוטנציאל הקטלני ביותר. קונטוזיה ריאתית מתרחשת ב-30%-75% מפגיעות חזה חמורות. אחוזי התמותה במקרי פגיעות חזה חמורות נעים בין 14%-40% וקיומה של קונטוזיה ריאתית היא נתון מנבא בולט באשר לתוצאות הפגיעה וסיכויי ההישרדות. ילדים נמצאים בסיכון גבוה במיוחד לנזקים כתוצאה מקונטוזיה ריאתית כיוון שהגמישות היחסית של עצמותיהם מונעת מן הצלעות לספוג את עוצמת המכה וכוח המכה מועבר ישירות לרקמת הריאה.
בין סיבוכי קונטוזיה ריאתית בולטים תסמונת מצוקה נשימתית חריפה (Acute respiratory distress syndrome) ודלקת ריאות.
סימנים ותסמינים.
הופעתו של מטופל הלוקה בקונטוזיה ריאתית עשויה שלא להיות דרמטית, מטופלים עם קונטוזיה ריאתית קלה אינם סובלים מתסמינים כלשהם. אולם לקונטוזיה ריאתית קיימים לעיתים קרובות סימנים (ממצאים אובייקטיביים) ותסמינים, הכוללים כאלה המצביעים על פגיעה ריאתית ואחרים המצביעים על פגיעות נילוות. כיוון שחילוף גזים נפגע, מופיעים לעיתים סימנים של ירידה בריווי החמצן בדם כגון בדיקת דם המצביעה על רמות נמוכות של חמצן בדם, וסימני כיחלון (גוון כחלחל של העור וקרומים ריריים). אצל מטופלים רבים מופיעה דיספנאה (נשימה מכאיבה או קושי בנשימה) ופגיעה ביכולת למאמצים גופניים. בין הסימנים הנוספים, טכיפנאה (נשימה מהירה) וקצב לב מהיר. בקונטוזיות ריאתיות חמורות יותר תיתכן ירידה בקולות הנשימה כפי שהם נשמעים במסכת, או קולות חירחורים בנשימה. במקרי קונטוזיה ריאתית קשה ייתכן כיח מימי. צפצופים בנשימה ושיעול הם סימנים נוספים. גניחת דם קיימת כמעט במחצית מקרי קונטוזיה ריאתית. תיתכן אף פגיעה בתפוקת הלב וירידה בלחץ הדם. אזור בית החזה הסמוך לאתר הקונטוזיה עשוי להיות רגיש למגע, או כואב בגלל הפגיעה בדופן החזה.
סימנים ותסמינים של קונטוזיה ריאתית מתפתחים לאורך זמן וכמעט ממחצית המקרים אינם סובלים מתסמינים כלשהם בשלב הראשון שלאחר הפגיעה. ככל שהקונטוזיה קשה יותר יתפתחו התסמינים מהר יותר. במקרים קשים, התסמינים עשויים להופיע בתוך שלוש או ארבע שעות לאחר הטראומה. ירידה בריווי החמצן בדם עשוי להחמיר בהדרגה במשך 24–48 שעות לאחר הפגיעה. באופן כללי, מצבם של מטופלים שלקו בקונטוזיה ריאתית נוטה להחמיר באיטיות במשך מספר ימים, אולם מצבם עשוי אף להתדרדר במהירות ללא השגחה וטיפול רפואי נאותים, עד כדי מוות.
גורמים.
קונטוזיה ריאתית נגרמת ב-25%-35% מכלל מקרי פגיעה כהה בבית החזה, ונגרמת כתוצאה מן התאוטה הפתאומית כתוצאה מתנועה של בית החזה המכה בעצם עומד. כ-70% ממקרי קונטוזיה ריאתית הם תוצאה של פגיעות בתאונת דרכים, לעיתים תכופות כתוצאה ממכה של בית החזה בחלקים פנימיים של הרכב. נפילות, מקרי תקיפה, ופגיעות ספורט, הם הגורמים הבאים בשכיחותם. קונטוזיה ריאתית עשויה להיגרם כתוצאה מפגיעות הדף בעת חשיפה לפיצוצים. איברי הגוף המכילים גז, בהם הריאות, רגישים במיוחד להדף. פגיעת ריאה בהדף עשויה להיות חמורה ולכלול דימום, בצקת עם נזק לנאדיות הריאה ולכלי דם, או צירוף של אלה. פגיעה בריאות היא הגורם העיקרי למוות אצל אנשים ששרדו את הפיצוץ הראשוני.
בנוסף למקרי פגיעה כהה, אף פגיעה חודרת עשויה לגרום לקונטוזיה ריאתית. החבורה הנגרמת כתוצאה מן החדירה לגוף נגרמת מכוח המעיכה של הגוף החודר ומקיפה בדרך כלל את נתיב החדירה ברקמות הגוף. כוחות גל לחץ דוחקים הצידה רקמות מנתיב החדירה ויוצרים קוויטציה זמנית, אשר מיד לאחריה שבה הרקמה למקומה. קונטוזיה ריאתית הנוצרת כתוצאה מפציעות קליעים או דקירה, אינן חמורות דיין כדי להשפיע על התוצאה הכוללת של הפגיעה, היקף הקונטוזיה הריאתית הנגרמת מפגיעות חודרות פחותה מזו הנגרמת מפגיעות כהות. יוצא הדופן הוא פגיעה מירי רובה ציד (רובה כדוריות) היכול לגרום פגיעה באזור נרחב של רקמת הריאה במנגנון של פגיעת הדף.
מנגנון הפגיעה.
הבנה מלאה של התהליכים הפיזיים הכרוכים בקונטוזיה ריאתית עדיין חסרה. אולם, ידוע כי רקמת הריאות עשויה להימעך בעת שדופן בית החזה מכופפת כלפי פנים בעת פגיעה. שלושה מנגנוני פגיעה נוספים הוצעו על ידי חוקרים: השפעת עקרון ההתמדה, השפעת מנגנון התפזרות שבבים, והשפעת תהליך הפריצה פנימה (implosion).
פתופיזיולוגיה.
קונטוזיה ריאתית גורמת לדימום ודליפת נוזלים לרקמת הריאות, דבר העלול לגרום לאיבוד הגמישות הטבעית של הריאות. תכולת המים בריאות עולה ב-72 השעות הראשונות לאחר הפגיעה, ועלולה להוביל במקרים קשים לבצקת ריאות. כתוצאה מתהליכים אלה ואחרים, קונטוזיה ריאתית מחמירה לאורך זמן ועלולה לגרום להיפוקסיה.
דימום ובצקת.