"אנו רואים בטענת הציונים הריביזיוניסטים, שנמסרה במכתבכם, אחת התואנות מחוסרות היסוד כלפי קרננו שאנו שומעים מהם לעיתים תכופות. אולם מי בר-דעת ובר-אחריות שיתיחס ברצינות לטענה שהקהק"ל מותרת על עבר הירדן. גם במפת הקופסה יוכל כל מי שאינו מחפש מומים לראות את עבר הירדן בכל הקרקע שמשמאל לירדן הנמשך גם על צלע הקופסה. אגב, בקופסאות שהוכנו בא"י גדול השטח הזה עוד יותר גם על הצלע הקדמי של הקופסה".
אפשר לומר, כי תשובת הלשכה הראשית ללשכה הארצית בווינה, מאשרת כי לא הייתה מקריות בעיצוב המפה שעל הקופסה הכחולה - מפה ללא גבולות המשתרעת גם על שטחי עבר הירדן מזרחה (על "צלע הקופסה"). זהו איפוא, ייצוג גרפי של הצהרה פוליטית שנאמרה על ידי הקק"ל והעומדים בראשה שאותה העת. כפי שהסברה הפוליטית מצאה את גלגולה והופיעה במפות המדעיות, כן היא פורסמה מעל גבי הסמל החשוב ביותר של הקק"ל - הקופסה הכחולה. הנגדת הצבעים (כחול חזק לעומת לבן), וקו הירדן המודגש במרכז השטח הלבן, היו לפיכך אמצעי קרטוגרפי קל ונוח לקליטת העין, ולהעברת המסר הפוליטי.
הערכה של מפות הקק"ל.
אנשי מחלקת התעמולה של הקק"ל ידעו לנצל את המדיום המפתי בצורה מתוחכמת מאוד להעברת מסריהם, ויישמו את שפיתחו עושי המפות במרכז אירופה בתקופה זו. הם ידעו לנצל את הטכניקה הכרטוגרפית המדעית, ולרתום אותה לפעילות ההסברה הציוניים. הם ידעו לנצל עד תום את טכניקות ההסמלה, וההפשטה של המפה כמודל של המציאות. בעיצוב המודל של "מפת ארץ ישראל", הם ערבבו בין המציאות של תקופתם, ובין שאיפותיהם הפוליטיות. ועל כגון אלה, נזכיר את הערתו של מונמונייר (Monmonier 1991) כי בתהליך בניית המודל המפתי, חייבים להשתמש "בשקרים לבנים" לצורך ייצוג המציאות, ולפיכך ניתן גם להחדיר למפה פרטים אחרים על מנת להשפיע על תפיסת המציאות ופרשנותה על ידי המשתמשים במפות.
עיצוב "המציאות" המשתקפת במפות הקק"ל לא הייתה רק עבודתו היצירתית של גרפיקאי מסוים, אלא מדיניות ברורה של אנשי המקצוע והנהגתה הפוליטית. בהשפעתם, תכנונם והנחייתם נוצרו כמה מהייצוגים המפורסמים ביותר של "מפת ארץ ישראל“ - מפת הקיר של אברהם יעקב ברוור, והמפה על "הקופסה הכחולה", וכן המפות שהופיעו על בולי הקק"ל במהלך השנים, ליוו התלמידים בכיתותיהם במערכת החינוך העברית בארץ ובתפוצות לא רק בתקופות היישוב אלא גם שנים רבות לאחר הקמת מדינת ישראל. בכך הפכו מפות אלה למודלים מוכרים ומקובלים של המציאות הנקראת "ארץ ישראל".
הנמלט
ראהאליין
רלהיין
רהלינה
סטרז'ה צריי
סטרז'ה צריי או סטרז'ריה (ברומנית: Straja Țării או Străjeria) היה ארגון נוער בממלכת רומניה בין השנים 1935 ו-1940. משמעות השם הוא "משמר הארץ".
קרול השני, מלך רומניה הקים ב-1935 את ארגון הנוער הזה על מנת לפגוע בהשפעה ההולכת וגדלה של התנועה הלגיונרית. חברי הארגון זכו לשם "străjeri" (שומרים) והמלך עצמו נחשב ל"שומר הראשי".
הארגון נבנה לפי הדגם של הנוער ההיטלראי ובאלילה וארגונים פשיסטיים אחרים. בארגון השתמשו בברכה גזורה מההצדעה הרומית.
את הארגון הנהיג למעשה תאופיל סידורוביץ', שנשא את התואר "ממלא מקום השומר הראשי". על פי הצו-חוק 3,445 מ-1937, כל הבנים בגלאי 7 עד 18 וכל הבנות בגילאי 7 עד 21 היו חייבים להצטרף לארגון. הבנים בגילאי 18 עד 21 היו צריכים להצטרף למסגרת קדם צבאית.
המצטרפים היו חייבים ב"אני מאמין" בן חמישה סעיפים:
ב-3 בדצמבר 1938 סטרז'ה צריי אורגנה מחדש וכללה בתוכה את כל ארגוני הנוער והילדים ברומניה ובכך פורקו למעשה כל הארגונים המתחרים, כולל תנועות הנוער והספורט היהודיות.
בקיץ 1940, כאשר רומניה אולצה לסגת מהחבלים בסרביה ובוקובינה, יחד עם הממשל הרומני עזבו גם פליטים רומנים רבים וסטרז'ה צריי גויס להושיט סיוע לפליטים. מאוחר יותר, כאשר יון אנטונסקו אילץ את קרול השני, מלך רומניה לפרוש והוקמה הממשלה הלגיונרית, פורקה סטרז'ה צריי ונכסיה הועברו לתנועה הלגיונרית. בעת פירוקה היו בסטרז'ה צריי ארבעה מיליוני חברים.
מריאם נדגירה
מריאם נדגירה (באנגלית: Mariam Ndagire; נולדה ב-16 במאי 1971) היא זמרת, שחקנית, מחזאית, במאית קולנוע, ומפיקת סרטים אוגנדית.
תחילת דרכה.
נדגירה נולדה בקמפלה, אוגנדה לשרה נאבוטו ונסיך הבוגאנדה, קיזיטו סגאמוונגה. אחרי לימודי בית ספר בקמפלה, סיימה תואר ראשון בשיווק באוניברסיטת מקררי ותואר נוסף מאותה אוניברסיטה במוזיקה, דרמה ומחול.
קריירה.
נדגירה התחיל בתור שחקנית תיאטרון בקמפלה כשהייתה בתיכון, בגיל 15, ובהמשך, בשנת 1987, הצטרפה ללהקת התיאטרון המפורסמת של אומוגאווה נדוגווה, פנינים שחורות, שם נשארה עד 1993. במסגרת זו היא כיכבה במספר מחזות. בתקופה זו, כתבה בשיתוף את המחזה הראשון שלה שכותרתו "Engabo Y'addako". מאוחר יותר נדגירה, יחד עם קייטו לובוואמה ואהראף סימווגררה הקימו קבוצת תיאטרון, אנסמבל היהלומים, וביחד הם כתבו מספר מחזות.
מאוחר יותר, נדגירה יסדה את התוכנית האוגנדית "The Next Ugandan Music", מופע בסגנון "אמריקן איידול". היא גם פתחה סדנת הכשרה עבור יוצרי סרטים במרכז שהקימה, מרכז מריאם נדגירה לקולנוע ואמנויות הבמה, אשר מאפשר מקום ליוצרי קולנוע לפתח את העבודות שלהם. במהלך הקריירה שלה, עברה נדגירה מתיאטרון גם לטלוויזיה ולקולנוע, ואף מופיעה ומקליטה כזמרת.
אנג'ליקה אגורבש
אנג'ליקה אגורבש (ברוסית: Анжелика Агурбаш; נולדה ב-17 במאי 1970) היא זמרת, שחקנית ודוגמנית בלארוסית.
ביוגרפיה.
אגורבש נולדה במינסק, ב-1988 הייתה הראשונה לזכות בתואר "מיס בלארוס", באותו זמן גם הייתה סטודנטית באקדמיה הבלארוסית לאומנויות. מ-1990 ועד 1995 הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "erasy", ב-1991 קיבלה את התואר השני של "מיס פוטו ברית המועצות" עקב היותה הדוגמנית המצולמת ביותר בבלארוס, לאחר עזיבתה של ההרכב המוזיקלי בו הייתה חברה היא הוציאה מספר סינגלים וב-2002 הוציאה את האלבום "The Farewell Kiss of Lika Yalinskaya".
היא זכתה בתחרות בגמר הלאומית של בלארוס עבור אירוויזיון 2005 עם השיר "Boys and Girls" בלדת רוק אודות משבר בני הערובה בבסלאן, לאחר שהשיר קיבל ביקורות ירודות ברחבי אירופה, רשות השידור הבלארוסית אישרה לה להופיע באירוויזיון עם שיר אחר, היא עמדה במקור לבצע במקום זאת את שירו של צביקה פיק "Show Me Your Love" אך לבסוף בחרה בשיר "Love Me Tonight", במהלך הופעתה באירוויזיון החליפה בגדים על הבמה בביצוע גרנדיוזי, לבסוף סיימה במקום ה-13 בחצי הגמר ולא עלתה לגמר האירוויזיון.
ב-1987 בהיותה בת שבע עשרה נישאה לבעלה הראשון וב-1988 נולדה בתה, ב-2002 נישאה לאיש העסקים ניקולאי אגורבש ולהם שני בנים.
ספצנאז (סדרת טלוויזיה)
ספצנאז (ברוסית: Спецна́з) היא מיני-סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2002 המורכבת משתי עונות, כשהעונה הראשונה הורכבה משלושה פרקים: "חץ שבור", "מארב" ו"להב". ב-2003 שודרה גם העונה השנייה שכללה ארבעה פרקים.
תקציר עלילת הסדרה.
הסדרה מגוללת את קורותיה של יחידת ספצנאז של המודיעין הצבאי הרוסי בעת מבצעים חשאיים בצ'צ'ניה, דאגסטן, אפגניסטן וקוסובו בזמן חוסר היציבות הפוליטית באפגניסטן שלפני הפלישה האמריקאית, במלחמת צ'צ'ניה השנייה ובמלחמת קוסובו.
ארז אדום מערבי
ארז אדום מערבי או גם תויה ענקית (שם מדעי: Thuja plicata, באנגלית: western redcedar) הוא מין בסוג תויה ("Thuja"), עץ מחטני ירוק-עד גדול השייך למשפחת הברושיים הגדל טבעי במערב אמריקה הצפונית. למרות שמו הוא אינו שייך לסוג ארז ("Cedrus"). זהו העץ המחטני הרביעי בגודלו בעולם (אחרי סקוויה ענקית, סקוויה נאה וקאורי ("Agathis australis")). בתחום תפוצתו הטבעי העץ הוא מקור חשוב לחומר הגלם עץ.
תיאור.
ארז אדום מערבי הוא עץ מחטני חד-ביתי (כלומר בעל אצטרובל זכרי ונקבי על אותו העץ) גדול מאוד שגובהו מגיע בין 65 ל-70 מטרים וקוטר גזע בין 3 ל-4 מטרים בגובה חזה, ובמקרים מיוחדים אפילו יותר. בעצים הגדלים בשטח פתוח נוף העץ יכול להגיע עד לקרקע, בעוד שבעצים הגדלים בחורשה צפופה הנוף יהיה רק בצמרת, היכן שהאור יכול להגיע לעלים. העץ מאריך חיים, כשפרטים אחדים יכולים לחיות מעל אלף שנים, כשהעץ העתיק ביותר שגילו אומת הוא מעל ל-1,460 שנים. מערכת השורשים רדודה (ציצת שורשים), המתפשטת לרוחב ולכן העץ פגיע לרוחות. קליפת הגזע בגוון אדום-חום או (בייחוד כשהעץ חשוף לשמש) אפור-חום. עובייה בין 10 ל-25 מילימטרים, סיבית, ובה חריצים רדודים לאורך והיא מתקלפת בקלות.
העלווה בצורת מניפה כשהעלים דמויי קשקשים בזוגות ענפים נגדיים, כשזוגות רצופים גדלים בזווית של 90 מעלות ביניהם. העלווה ירוקה מלמעלה וירוקה עם קווי פיוניות לבנים מלמטה. העלים בעלי ריח עז המזכיר אננס כאשר מועכים אותם. אורך עלה בודד בין מילימטר ל-4 מילימטרים ורוחבו בין למילימטר לשניים במרבית הענפים, אבל באורך עד 12 מילימטרים על נצרים.
האצטרובלים הנקביים דקים באורך בין 10 ל-18 מילימטרים ורוחב בין 4 ל-5 מילימטרים, ובהם בין 8 ל-12 (14 במקרים נדירים) קשקשים דקים חופפים. צבעם ירוק עד ירוק-צהוב, והם מבשילים לגוון חום בסתיו, כשישה חודשים לאחר ההאבקה, ונפתחים כשהם מבשילים על מנת לשחרר את הזרעים. הזרעים באורך 4 עד 5 מילימטרים ורוחב מילימטר אחד, כשאליהם צמודה כנף צרה דמוית נייר משני צדי הזרע. אורך אצטרובלי האבקה הם בין 3 ל-4 מילימטרים, וצבעם אדום או סגול בתחילה והם מפזרים גרגירי אבקה צהובים באביב.
תפוצה.