ביידן כיהן כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, ועסק בנושאים הקשורים במלחמה בסמים, בריסון הפשע ובחירויות אזרחיות. הוא הוביל את המאמצים לאישורם של "חוק בקרת הפשע האלים ואכיפת החוק" ו"חוק האלימות נגד נשים" . ישב בראשות ועדת המשפט במהלך הדיונים על מועמדותם של קלרנס תומאס ורוברט בורק לבית המשפט העליון של ארצות הברית. בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-1988 וב-2008, התמודד ביידן ללא הצלחה למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות.
ב-2008 נבחר ביידן בידי הסנאטור ברק אובמה, שהתמודד לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית, כעמיתו למרוץ בבחירות לנשיאות ארצות הברית שהתקיימו באותה שנה. לאחר שנבחר עמו לסגן הנשיא, פיקח ביידן על שימוש בתשתיות כלכליות לריסון המיתון הכלכלי, ועזר לגבש את המדיניות האמריקאית כלפי עיראק עד נסיגת כוחות ארצות הברית ב-2011. יכולתו לנהל משא ומתן עם חברי המפלגה הרפובליקנית בקונגרס סייעה לממשל אובמה להעביר חקיקות שונות, ובהן "חוק הפיקוח על התקציב לשנת 2011" שפתר את משבר תקרת החוב של ארצות הברית באותה שנה, ו"חוק ההקלה במס למשלם המיסים האמריקאי" מ-2012, כתגובה לצוק הפיסקלי שקרב ובא. אובמה וביידן נבחרו מחדש ב-2012, והביסו את המושל לשעבר הרפובליקני של מסצ'וסטס, מיט רומני, ועמיתו למרוץ פול ראיין.
באוקטובר 2015, לאחר חודשים של השערות, הודיע ביידן שלא יתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2016. אחת הפעולות האחרונות של הנשיא אובמה בינואר 2017 הייתה עיטורו של ביידן במדליית החירות הנשיאותית. לאחר שסיים את כהונתו השנייה כסגן נשיא, הצטרף ביידן לסגל אוניברסיטת פנסילבניה. באפריל 2019 הכריז על התמודדותו בפריימריז לנשיאות במפלגה הדמוקרטית, ולאחר התחלה רעועה שבה היה נראה שהוא עומד להפסיד לברני סנדרס ולאחרים, הצליח ביידן להוביל בפריימריז ולהיבחר למועמד המפלגה לנשיאות. הוא בחר בסנאטורית קמלה האריס מקליפורניה כעמיתתו למרוץ. בבחירות לנשיאות ארצות הברית בנובמבר 2020 גבר ביידן על הנשיא המכהן דונלד טראמפ ונבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית.
קורות חיים.
ג'וזף רובינט ביידן נולד ב-20 בנובמבר 1942 בבית החולים סנט מרי בסקרנטון שבפנסילבניה. הוריו הם קתרין יוג'יניה ביידן (לבית פינגן) וג'וזף רובינט ביידן האב. אימו קתרין היא ממוצא אירי ואביו ג'וזף הוא ממוצא אנגלי, צרפתי ואירי. הוא היה הראשון מבין ארבעה אחים במשפחת ביידן הקתולית, כשלו אחות אחת ושני אחים. סבא רבא שלו מצד אמו, אדוארד פרנסיס בלוויט, היה חבר הסנאט של פנסילבניה .
אביו של ביידן היה אמיד ובעל אמצעים קודם לכן בחייו, אך סבל מתהפוכות עסקיות עד שנולד בנו. במשך כמה שנים נאלצה המשפחה לחיות אצל הורי אמו. כאשר אזור סקרנטון חווה ירידה בערכו הכלכלי בשנות ה-50 של המאה ה-20, לא הצליח אביו של ביידן למצוא עבודה מספקת מבחינה כלכלית. בשנת 1953 עברה המשפחה לדירה בקליימונט שבדלאוור, שם התגוררו שנים אחדות לפני שעברו להתגורר בווילמינגטון. ג'ו ביידן האב הצליח יותר בעבודתו כסוחר מכוניות משומשות, והמשפחה השתייכה למעמד הביניים.
ביידן למד באקדמיית ארצ'מר שבקליימונט, שם היה רץ אחורי בעמדת "האף-בק" (half-back) ותופס (Wide Receiver) בנבחרת הפוטבול של בית הספר התיכון. הוא עזר להוביל את קבוצתו מנבחרת המפסידה פעם אחר פעם לנבחרת בלתי-מנוצחת בשנתו האחרונה בתיכון. בנוסף שיחק ביידן בנבחרת הבייסבול. בשנים אלו לקח חלק בשביתה כמחאה על הפרדה גזעית בווילמינגטון. מבחינה אקדמית היה תלמיד מעל הממוצע, נחשב למנהיג טבעי בקרב התלמידים, ונבחר לנשיא הכיתה בשנותיו הראשונות והאחרונות בבית הספר. את לימודיו התיכוניים סיים ב-1961.
לימודים גבוהים.
ב-1965 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת דלאוור , עם תואר דו-חוגי בהיסטוריה ומדע המדינה, וסיים את לימודיו במקום ה-506 בכיתה מתוך 688. ב-1964, כאשר שהה באיי בהאמה בעת חופשת האביב, נפגש ביידן והתחיל לצאת עם ניילה האנטר, בת למשפחה עשירה מהכפר סקאנאיטלס שבמדינת ניו יורק, שלמדה באוניברסיטת סירקיוז. כבר אז אמר לה ביידן כי בכוונתו להיות חבר הסנאט של ארצות הברית עד גיל 30 ולאחר מכן נשיא ארצות הברית. הוא זנח את תוכניותיו לשחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה כדי שיוכל להקדיש זמן רב יותר למערכת היחסים עם האנטר.
לאחר מכן נרשם ללימודים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סירקיוז, וקיבל מלגה למחצה על בסיס צרכים כלכליים בנוסף לסיוע כלכלי על בסיס הישגים אקדמיים. במהלך שנתו הראשונה בבית הספר למשפטים, הואשם ביידן בגנבה ספרותית של 5 מתוך 15 עמודים של מאמר ביקורת משפטי. ביידן אמר שהמקרה קרה בשוגג משום שלא ידע את כללי הציטוט בעבודות, והוא הורשה לחזור על הקורס לאחר קבלת ציון נכשל, אשר נשמט מאוחר יותר מרשימת ציוניו (אירוע זה משך תשומת לב זמן מה לאחר מכן כאשר הוטחו בו האשמות נוספות בגין גנבה ספרותית גם ב-1987). הוא קיבל תואר JD במשפטים ב-1968. ביידן קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין בדלאוור ב-1969.
טופסי הגיוס של ביידן אל הכוחות המזוינים של ארצות הברית נדחו בשיא מלחמת וייטנאם, וב-1968 הוא סווג מחדש על ידי מערכת השירות הסלקטיבי כבלתי ראוי לשירות צבאי עקב אסתמה שהייתה לו בנעוריו. הוא מעולם לא לקח חלק בהפגנות נגד המלחמה, ואחר כך ציין שבאותו הזמן הקדיש את מרב תשומת לבו למחויבותו לבת זוגו ניילה ולבית הספר למשפטים. ביידן התרשם לרעה מתופעות של שתיית משקאות חריפים במשפחתו ובשכונה שבה חי, ובעקבות כך החליט להתנזר באופן מוחלט ממשקאות אלכוהוליים. הוא סבל מגמגום במשך רוב שנות ילדותו ובמהלך שנות העשרים לחייו. לדבריו הוא גבר על הגמגום אחרי שבילה שעות רבות בציטוט שירה מול מראה.
קריירה פוליטית מוקדמת וחיי משפחה.
ב-27 באוגוסט 1966, בעודו סטודנט למשפטים, נישא ביידן לניילה האנטר. הם התגברו על הסתייגותם הראשונית של הוריה של האנטר הפרסביטריאנית מנישואיה לקתולי, והטקס נערך בכנסייה קתולית בכפר סקאנאיטלס. הזוג חבק שלושה ילדים: ג'וזף רובינט "בו" ביידן (1969–2015), האנטר (נולד ב-1970), ונעמי כריסטינה (1971-1972). ב-1968 עבד ביידן במשך שישה חודשים במשרד עורכי דין בווילמינגטון בראשותו של הרפובליקני המקומי הבכיר, ויליאם פריקט, ולימים יספר כי החשיב את עצמו לרפובליקני. הוא לא אהב את הפוליטיקה הגזענית השמרנית של מושל דלאוור הדמוקרטי צ'ארלס טרי, ונטה לתמוך בראסל פיטרסון, רפובליקני ליברלי יותר, שהביס את טרי ב-1968. הרפובליקנים המקומיים ניסו לגייס את ביידן לשורותיהם, אך הוא התנגד להם בשל סלידתו מהמועמד הרפובליקני לנשיאות ריצ'רד ניקסון, ונחשב לבעל נטיות עצמאיות.
ב-1969 שב ביידן לעסוק בעריכת דין בווילמינגטון, תחילה כסנגור ציבורי ואחר כך כעורך דין במשרד בראשותו של סיד באליק, דמוקרטי מקומי. באליק עירב את ביידן ב"פורום הדמוקרטי", קבוצה שניסתה לערוך רפורמות במפלגה הדמוקרטית ולהפיח בה רוח חיים מחודשת, וביידן החליף את דעותיו מעצמאי לדמוקרטי. הוא גם הקים את משרד עורכי הדין הראשון שלו: "ביידן את וולש". עם זאת, דיני תאגידים לא עניינו אותו, ועיסוק במשפט הפלילי לא השתלם לו מבחינה כלכלית. הוא עסק בניהול נכסים מקומיים על מנת להגדיל את הכנסתו.
מאוחר יותר ב-1969 רץ ביידן מטעם המפלגה הדמוקרטית לחברות במועצת מחוז ניו קאסל, עם מצע ליברלי שכלל תמיכה בדיור ציבורי באזור הפרוורים. הוא ניצח ברוב משמעותי של אלפיים קולות במחוז שהיה רפובליקני באופן מסורתי ובשנה שנחשבה רעה לדמוקרטים בדלאוור. עוד לפני שנכנס לתפקידו, החל ביידן לדבר על ריצה לסנאט של ארצות הברית תוך שנתיים. הוא שירת במועצת המחוז מ-1970 עד 1972 במקביל להמשך עסקיו כעורך דין פרטי. בין הנושאים בהם עסק בנאומיו השונים במועצה היו התנגדותו למיזמים גדולים בכבישים המהירים שלדעתו עלולים היו לשבש את החיים בשכונות של וילמינגטון, כולל המיזמים הקשורים לכביש 95 של מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
קריירה בסנאט.
בחירות בצל טרגדיה ומשפחה חדשה.
ביידן רץ כמועמד בבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור ב-1972, שהתקיימו תחת נסיבות פוליטיות ייחודיות. הסנאטור הרפובליקני המכהן והוותיק, ג'יימס קיילב בוגס, שקל לפרוש מהחיים הפוליטיים אחרי קריירה עשירה שכללה את מושלות דלאוור וייצוגה בבית הנבחרים של ארצות הברית; בנוסף, עלו השערות לפיהן חבר בית הנבחרים, פיט דו פונט, וראש עיריית וילמינגטון, הארי האסקל הבן, יתמודדו זה מול זה במירוץ לסנאט תוך מאבק שעשוי להיות מלוכלך ועיקש. כדי למנוע זאת, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון עזר לשכנע את בוגס להתמודד מחדש בהבטחה לתמיכה מלאה מהמפלגה הרפובליקנית. אף אחד אחר במפלגה הדמוקרטית מלבד ג'ו ביידן לא רצה להתמודד נגד בוגס, אז חבר מועצת מחוז ניו קאסל. למסע הבחירות של ביידן לא היה כמעט כסף ודומה היה שאין לו סיכוי להיבחר. מסע הבחירות נוהל בידי אחותו, ולרי ביידן אוונס (שתמשיך לנהל גם את מסעות הבחירות שלו בעתיד), אויש בסגל של בני משפחה אחרים, ונסמך בעיקר על חלוקת עלונים ומפגשים פנים אל פנים עם בוחרים.