סר ניניאן מרטין סטיבן (באנגלית: Sir Ninian Martin Stephen; 15 ביוני 1923 – 29 באוקטובר 2017) היה משפטן אוסטרלי שכיהן כשופט בית המשפט העליון של אוסטרליה עד אשר מונה להיות המושל הכללי ה-20 של אוסטרליה.
ראשית חייו.
סטיבן נולד בעיר הנלי שעל התמזה במחוז אוקספורדשייר שבאנגליה. עוד לפני שמלאה לו שנה, מת אביו, פרדריק, שבמלחמת העולם הראשונה שירת כשליח על אופנוע וניניאן גודל על ידי אמו, ברברה.
סטיבן למד בבית הספר על שם סנט פול שבמערב קנזינגטון, לונדון ובהיותו ילד היגר עם משפחתו לאוסטרליה, שם המשיך את לימודיו בבית הספר התיכון של הקולג' הסקוטי במלבורן. את לימודיו הגבוהים הוא החל באוניברסיטת מלבורן, אך הם נקטעו כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, שבה הוא שירת בדרגת קורפורל (מקביל לרב"ט בצה"ל) בקבוצת התובלה הימית השלישית של חיל ההנדסה של צבא אוסטרליה בגינאה החדשה ובבורנאו והשתחרר ב-1946 בדרגת לוטננט.
ב-1950 השלים סטיבן את לימודי המשפטים והוסמך על ידי לשכת עורכי הדין של ויקטוריה ב-1952.
קריירה משפטית.
בשנות השישים היה סטיבן אחד מעורכי הדין המסחריים והחוקתיים המובילים באוסטרליה. ב-1966 הוא מונה להיות פרקליט הכתר (Queen's Counsel).
ב-30 ביוני 1970, מונה סטיבן להיות שופט בבית המשפט העליון של מדינת ויקטוריה. בתפקיד זה הוא כיהן עד ה-29 בפברואר 1972, אז ויתר עליו כדי להתמנות כשופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה.
למרות שהוא מונה על ידי ממשלה מטעם המפלגה הליברלית האוסטרלית, הוא לא הוכיח עצמו כבעל דעות שמרניות בנוגע לזכויות של המדינות. על פי דעותיו הוא ניצב ב"מרכז המתון" של חבר השופטים, בין הארכי-שמרן, סר גרפילד ברוויק לבין ליונל מרפי הרדיקלי. ב-1982 הוא היה חלק מהרוב שהחליט על הפירוש המורחב של הסמכויות של חוקת אוסטרליה במסגרת משפט קורוורטה נגד ביילקה-פטרסן (Koowarta v Bjelke-Petersen).
המושל הכללי של אוסטרליה.
במרץ 1982, בעצת ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם פרייזר, מינתה המלכה אליזבת השנייה את סטיבן לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. ב-29 ביולי 1982, עם פרישתו של סר זלמן כהן, הוא הושבע לתפקידו. ב-1983, לאחר שפרייזר הובס על ידי מפלגת הלייבור בראשותו של בוב הוק, לא הייתה לסטיבן כל בעיה לעבור לעבוד עם מממשלת הלייבור. ב-1987, בעצתו של הוק, האריכה המלכה את תקופת כהונתו של סטיבן ב-18 חודשים, כאות הערכה אישית וכדי לאפשר לביל היידן (שהוק הבטיח לו להיות המושל הכללי הבא), לעזוב את החיים הפוליטיים בזמן המתאים. סטיבן הוא המושל הכללי היחיד שאישר שני פיזורים כפולים של שני בתי הפרלמנט האוסטרלי, ב-1983, על פי בקשתו של פרייזר וב-1987, על פי בקשתו של הוק.
לאחר הפרישה.
ב-1989, מונה סטיבן להיות השגריר למען הסביבה (Ambassador for the Environment) הראשון של אוסטרליה. במהלך שלוש שנות כהונתו בתפקיד זה, הוא הקדיש את עצמו בעיקר לפעילות למען איסור הכרייה באנטארקטיקה. ב-1991 הוא לקח על עצמו משימה קשה כיושב ראש ועדה לתיווך במשא ומתן לשלום בצפון אירלנד. בין השנים 1993–1997 הוא כיהן כשופט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. החל מ-1998 הוא כיהן כיושב ראש מועצת האזרחות של אוסטרליה (Citizenship Council). ב-1994 הוא פעל כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לפתרון הסכסוך בבנגלדש.
ב-29 באוקטובר 2017, בגיל 94, סטיבן נפטר במלבורן.
ישעיה הלוי הורוויץ
חוה בכרך
חוה בכרך (בערך ה'שמ"ה, 1585 – ה'תי"ב, 1652) הייתה מלומדת יהודייה נודעת במאה ה-17. מלבד ידיעותיה התורניות וחידושי הלכה שהתפרסמו בשמה, הייתה מיוחסת מאוד, נכדתו של המהר"ל מפראג וסבתו של רבי יאיר חיים בכרך, שקרא את שם ספרו הנודע "חות יאיר" על שמה.
ביוגרפיה.
חוה כ"ץ נולדה לפייגל'ה בתו השנייה של המהר"ל מפראג ולרב יצחק כ"ץ, רבן של וינה, ניקלשבורג ומוראביה כולה, אחיה היו רבי חיים הכהן כ"ץ, רבן של ניקלשבורג ומוראביה אחרי אביו, ומאוחר יותר ראש ישיבה בפראג, ורבן של פרנקפורט דמיין ופוזנא; ורבי נפתלי הכהן כ"ץ מלובלין. בגיל 15 נישאה לרב אברהם שמואל בכרך שהיה דרשן בפראג, ומאוחר יותר התמנה לרבן של וורמס ומדינת פפאלץ. החתונה התקיימה בפראג בנוכחות סבה הזקן, המהר"ל מפראג.
אמה, למדנית בפני עצמה לימדה אותה כבר מגיל צעיר את ספרות היסוד התורנית. היא נודעה בשל למדנותה הרבה, סופר עליה כי למדה והתפלפלה בהלכה עם תלמידי אביה. היא הייתה בקיאה בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי במדרשי חז"ל ובספרות השו"ת וההלכה. לא הייתה זו תופעה שכיחה בקרב נשים במאה ה-16 וה-17, ונכדה כותב עליה כי . נאמר עליה עוד שהייתה לומדת את המדרש לבדה מבלי להזדקק לפרשני המדרש, והייתה מעבירה ביקורת על הפירוש "מתנות כהונה" של רבי יששכר בער כ"ץ.
בכ"ז באייר ה'שע"ה, 26 במאי 1615, חמישה שבועות לאחר גירוש וורמייזא, התאלמנה מבעל נעוריה שנפטר באלשבאך, והיא בת 30 בלבד. היא נסעה עם בנה שמשון (1600–1670) שהיה אז בן פחות מ-15 לגור אצל אמה בפראג וסירבה להינשא בשנית עד סוף חייה. גם כשרבי ישעיה הלוי הורוויץ הנודע בכינויו "השל"ה", שלח להציע לה להינשא לו, לאחר פטירת אשתו חיה בשנת ה'ש"ף (1620), עמדה בסירובה זה.
כשהתמנה בנה רבי שמשון לכהן כרב בגדינג, מוראביה, בשנת ה'שפ"ד (1624), נסעה עמו לגדינג והתגוררה בביתו. היא המשיכה להתגורר עמו גם כשקיבל בשנת ה'ת"י (1650) את משרת הרבנות בוורמייזא.
בשנת ה'תי"א החליטה לעלות בגפה לארץ ישראל, אך נפטרה בדרך בעיר סופיה.
נכדה, רבי יאיר חיים בכרך, הנציח את זכרה בספרו הנודע "חות יאיר", ותיאר את קורות חייה בהקדמתו לספרו זה.
בת שבע קניבסקי
רופשיץ
רופשיץ (בפולנית: Ropczyce, רופצ'יצה; ביידיש: ראָפּשיץ) היא עיר בדרום מזרח פולין, הממוקמת בעמק נהר וילופולקה (יובל של נהר ויסלוקה). אוכלוסיית העיר מונה כ-26,059 (בשנת 2007).
תולדות היישוב.
רופשיץ נזכרת לראשונה בשנת 1252, ובתקופה זו הוחרבה מספר פעמים בפלישות הטטרים והליטאים. בשנת 1362 הוענקו לרופשיץ זכויות עיר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי היישוב.
בשנת 1880 נמנו בעיר 1,156 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-850 יהודים, שהיוו כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. העיר ידועה בעיקר כמקום התפתחותה של חסידות רופשיץ, וכן כמקום מגורי מייסדה רבי נפתלי צבי הורוויץ.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, החלו אלו לחטוף את יהודיה לעבודות כפייה, ורצחו בה כמה מנכבדי הקהילה, לרבות הרב יצחק ליברמן. עם הגעת פליטים יהודים לעיר, הגיע מספר היהודים בה בסוף 1941 לכ-1,050.
עד יוני 1942 שולחו כ-200 גברים יהודים מהעיר למחנה עבודה בפוסטקוב, ו-23 יהודים נרצחו בעיר. בסוף חודש זה הובאו לעיר יהודים אחרונים מיישובי הסביבה, וכל יהודי המקום רוכזו בגטו.
ב-23 ביולי 1942 בוצעה אקציית חיסול בגטו שבעיר, תוך רצח הקשישים והילדים במקום, וגירוש כל יתר היהודים לסנדז'ישוב, משם שולחו כעבור זמן מה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
נפתלי צבי הורוויץ
מלון אלמא
לווינשטיין (עיר)
Yinlong
ענן צירוס
ענן קומולוס
דגל כוזב
דגל כוזב (נקרא גם דגל שחור, באנגלית: False flag) מתאר מבצע חשאי שמטרתו להשיג מטרות צבאיות, פוליטיות, כלכליות או אידאולוגיות, באמצעות הסוואת הגורמים העומדים מאחוריו, והטלת האחריות לתכנונו ולביצועו על גורם אחר. באופן זה נוצרת תודעה כוזבת באשר לזהות הגורמים המבצעים. מבצעים אלו מתוכננים ויוצאים לפועל על ידי גופים שונים, לרבות קבוצות אתניות, מדינות, צבאות וארגונים אזרחיים. מושג זה מתייחס גם למבצעים של גורמי ביון המתכננים להטיל את האחריות לביצועם על טרוריסטים.
בשימוש העכשווי, 'דגל כוזב' מתייחס גם למבצעים שהממשל אומנם לא תכנן או הוציא לפועל, אך היה מודע לתכנונם, ובחר לאפשר להם להתרחש אף על פי שהיה בכוחו למנוע אותם. אסטרטגיה זו מאפשרת לממשל לבצע מניפולציה בדעת הציבור, ולשכנע את האזרחים ביתר קלות בנחיצותה של יציאה למלחמה. המושג 'דגל כוזב של טרור' מתאר פעולות טרור המתבצעות על ידי גורמי טרור, אך אלו נתמכים, בידיעתם או ללא ידיעתם, על ידי ממשל האומה שאותה הם תוקפים.
מקור המושג.
מקור המושג 'דגל כוזב' בלוחמה הימית, בה השימוש בדגל כוזב במקום בדגל המלחמה האמיתי היה מקובל לפני מגע עם כוחות האויב, וזאת על מנת להוליך שולל את האויב. תחבולה זו מתרחשת גם בכוחות היבשה, כאשר צד אחד מרים דגל לבן על מנת ליצור רושם שהוא נכנע, אך למעשה הוא מתכוון לתקוף ברגע שהצד השני יחשוף את עצמו על מנת לשבות את הכוחות ש"נכנעו" לו.
מבצעים צבאיים.
מבצעי דגל כוזב כאמתלה להכרזת מלחמה.
המלחמה בין שוודיה ובין רוסיה 1788 -1790
מלחמת סין – יפן השנייה
מלחמת העולם השנייה
המלחמה הקרה
מבצע דגל כוזב ישראלי.
"העסק הביש" הוא כינוי לפעולות טרור שבוצעו בשנת 1954 על ידי יחידת ריגול ישראלית במצרים. שיחות שהתנהלו בין מצרים לבריטניה, בתחילת שנות ה-50, על פינוי הצבא הבריטי מתעלת סואץ, גרמו לדאגה בישראל. מודיעין צה"ל העלה רעיון לחבל בחשאי במתקנים מערביים במצרים, כך שהפעולה תיראה כאילו נעשתה על ידי מחתרת לאומנית מצרית, ובכך ייפגעו היחסים בין מדינות המערב למצרים. מבצע זה יצא לפועל ביולי 1954, במסגרתו הטמינו חברי יחידת הריגול מספר מטעני חבלה באתרים שונים, אך הפעולה השלישית כשלה, חשפה את חברי יחידת הריגול וגרמה למשבר גדול בישראל. פעולות החבלה הללו לא גבו קורבנות בנפש.
יהודה נהרי הלוי
יהודה נהרי הלוי (נולד ב-2 באוקטובר 1985) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.