הפיגוע התרחש במפעל "אלון" למיחזור אשפה באזור התעשייה ברקן, שבו עובדים ישראלים ופלסטינים זה לצד זה. לפי העדויות, המחבל הגיע למפעל בשעה 06:45 כביכול לתקן תקלת חשמל במשרד. הוא הצטייד באזיקונים ממחסנאי המפעל, בטענה שזקוק להם לטיפול בתקלה. לאחר שסיים את הטיפול בתקלה, בסביבות השעה 07:30 ירד להביא את כלי נשקו — תת-מקלע מסוג "קרלו", עלה לקומה השנייה שבה נמצאת ההנהלה, הוא ניגש לעובדת שישבה בסוף המסדרון, וכפה באיומים על מנקה פלסטיני שנכח במקום לקשור אותה באמצעות האזיקונים. לאחר מכן הוא הורה למנקה להימלט. עובדת אחרת, אשר ישבה במשרד סמוך, ניגשה לראות מה מתרחש, והמחבל ירה בה ופצע אותה בבטנה. היא הצליחה לחזור למשרדה, ולהסתתר מתחת לאחד השולחנות. לאחר מכן ירה המחבל שני קליעים מטווח קרוב באישה שקשר קודם לכן ורצח אותה. עובד אחר שמע את קולות הירי, וניסה להימלט, אך המחבל ירה גם בו והרג אותו. בהמשך נתקל המחבל בעובד נוסף, שלדבריו שלף אקדח, ירה בו והחטיא. המחבל ניסה לירות בעובד, אך אז אירעה תקלה בכלי הנשק, אשר הובילה אותו לברוח מהזירה ולהימלט על גבי אופנוע. הפצועה כבת 54, פונתה לבית החולים בילינסון בפתח תקווה כאשר מצבה הוגדר תחילה קשה ולאחר מכן התייצב לבינוני. היא שוחררה לביתה למחרת. העובדים שנרצחו בפיגוע הם זיו חג'בי בן 35 מראשון לציון וקים לבנגרונד-יחזקאל בת 28 מראש העין, הם נמצאו מתים כשכוחות מד"א הגיעו לזירה.
חקירה.
תחילה אמרו במשטרה כי הרקע לירי אינו ברור, ובצה"ל אמרו כי "הרקע לאירוע טרם נקבע ונבדקים כלל הכיוונים". לאחר מספר שעות נקבע כי מדובר בפיגוע. מצוד נפתח אחר החשוד בירי. כוחות ביטחון גדולים ושב"כ ניהלו מרדף אחר היורה שבו השתתפו גם כוחות ימ"מ, דובדבן, לוט"ר ועוקץ. בכלי תקשורת פלסטיניים דווח כי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית השתתפו בחיפושים.
כוחות צה"ל הגיעו לבית המחבל והחלו לחקור את הוריו. מהחקירה עולה שהמחבל השאיר 3 ימים לפני הירי מכתב התאבדות אצל חברו, עובד במפעל גם הוא. חברו, שלא דיווח על כך לאיש, נעצר ונחקר. בחקירה נבדק החשד כי היורה התכוון לקחת עובדים במפעל כבני ערובה. במהלך הלילה שלאחר הפיגוע, כוחות צה"ל בשיתוף שב"כ ומג"ב פשטו על הכפר שוויכה. במסגרת הפעילות בוצעו מספר מעצרים ולפי דיווח פלסטיני אחותו של המחבל נעצרה. בנוסף השב"כ תיחקר את המנקה הפלסטיני, תושב שכם כבן 20, שקשר באזיקונים את הנרצחת. הוא לא נעצר וגם לא חשוד בסיוע.
המחבל.
המחבל הוא אשרף נעאלווה, פלסטיני בן 23 תושב הכפר שוויכה שליד טולכרם. הוא עבד במקום ארבעה חודשים כחשמלאי ואף החזיק באישור עבודה אשר אמור לפוג בחודש הבא. כשבועיים לפני הירי לא הגיע לעבודתו במפעל וסיפר כי הוא חולה. לפני הירי כתב בחשבון הפייסבוק: "אלוהים, תן לי לשמוע את מה שאני מייחל לו. אתה גדול המבשרים". יומיים לפני כן כתב: "תהיה שמח בלי סיבה".
אף גורם לא נטל אחריות על פיגוע הירי, וגם לא זוהתה השתייכות ארגונית כלשהי של נעאלווה לאחד מארגוני הטרור.
המחבל נמלט לאחר הירי, והתנהל מצוד אחריו. ב-13 בדצמבר 2018, כחודשיים לאחר הפיגוע, הצליחו כוחות הביטחון לאתר את המחבל במחנה הפליטים עסכר שבשכם, והוא חוסל על ידי הימ"מ במהלך הניסיון לעוצרו.
הריסת בית המחבל והרשעת בני משפחתו.
מפקד פיקוד המרכז אלוף נדב פדן, הוציא צו הריסה לבית שבו התגורר המחבל. על פי הצו קומת המרתף וקומת הקרקע של המבנה יהרסו.
בתגובה, משפחת המחבל עתרה לבג"ץ והוא השהה את ההריסה.
ב-17 בדצמבר 2018, מעל חודשיים לאחר ביצוע הפיגוע, הרס צה"ל באמצעות מחפר ופטישים מספר חלקי קירות מהקומה התחתונה של בית המחבל, לאור עמדת הפרקליטות הצבאית, שאושרה בבג"ץ, כי אין להרוס את כלל המבנה היות שהמחבל עצמו לא עשה שימוש בקומות העליונות של הבית. על כך נמתחה ביקורת רבה מצד משפחות הנרצחים בפיגוע, שדרשו את הריסת הבית כולו הואיל והוכח שכל בני משפחת המחבל היו שותפים במידה כזו או אחרת בביצוע הפיגוע.
במאי 2019 הורשעה ואפה נעאלווה, אמו של המחבל, באי-מניעת פשע, משום שידעה על כוונת בנה לבצע פיגוע, ולא פעלה כדי למנוע זאת ממנו.
ביולי 2019 הורשע אמג'ד וליד סלימאן נעאלוה, אחיו של המחבל, בעבירה של אי מניעת החזקת נשק בידי אחיו אשרף, ובעבירה של שיבוש הליכי משפט, ונגזר עליו עונש של שנה מאסר בפועל ושנה מאסר על תנאי.
הנצחה.
ביולי 2020 פתחה משפחתה של קים יחזקאל-לבנגרונד חנות ומספרה לחיות מחמד בשם "קימוסבי" על שמה של קים.
פיטקרנית
פיטקרנית (ידועה גם כ-פיטקרן־נורפוק או פיטקרנזית) היא שפה קריאולית המבוססת על השפה האנגלית שהייתה מדוברת במאה ה-18 ועל השפה טהיטית. לשפה דוברי שפת אם באיי פיטקרן אך היא מדוברת בעיקר (בניב שונה מעט) באי נורפוק. כ-70 בני אדם דוברים את השפה באיי פיטקרן ועוד כמה מאות בנורפוק.
היסטוריה.
תהליך היווצרות השפה הפיטקרנית החל ב-1790 כאשר מורדים בריטים מהמרד על הבאונטי הגיעו אל האי בספינה כדי למצוא מחסה בפני הממשלה הבריטית. בדרכם, חטפו כמה מאנשי האי טהיטי. התקשורת הזו בין שתי הקבוצות אט־אט התפתחה ונוצרה שפת פידג'ין. בעשורים הבאים, תושבי פיטקרן התרבו עד כדי כך שמשאבי האי לא יכולים היו לכלכלם. כיוון שכך, ב-1856 הועברו חלקם אל האי נורפוק. זמן מה לאחר מכן, כמה עשרות מיוצאי פיטקרן עשו דרכם חזרה מנורפוק אל האי ובגלל הריחוק הגאוגרפי בין שני האיים, שתי השפות התפתחו לצורת דיבור שונה במשהו. עם זאת, בגלל הדמיון הרב בין שתי השפות, הן מוגדרות כשפה אחת. עם הזמן, נראה כי השפה עומדת בסכנת הכחדה, ונעשים מאמצים למען שימור השפה.
בוסניה והרצגובינה באירוויזיון למוזיקאים צעירים
בוסניה והרצגובינה השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2012.
פרשת סטביסקי
פרשת סטביסקי (בצרפתית: L'affaire Stavisky או Stavisky Scandal) הייתה פרשת שחיתות שלטונית שהתפרצה בין דצמבר 1933 לפברואר 1934 בימי הרפובליקה הצרפתית השלישית בצרפת. הפרשה הייתה זרז להתגבשות הפשיזם הצרפתי, וליצירת החזית העממית שאיחדה את כוחות השמאל במדינה כנגדו.
העובדות.
אלכסנדר (סרז') סטביסקי היה נוכל ממוצא יהודי שהיגר לצרפת בראשית המאה ה-20 ועשה הון בסוג של הונאת פונזי שכללה מכירת איגרות חוב עירוניות מזויפות של עיריית באיון בסך מאתיים מיליון פרנקים, שהתגלו כחסרות כיסוי. הוא נעצר פעמים רבות לפני כן בעוון הונאות שונות, אך שוחרר תמיד לפני משפט. בדיעבד הסתבר שמפקד המשטרה שדאג לשחרורו בערבות במשך 19 פעמים היה גיסו של ראש ממשלת צרפת קאמי שוטאן (Camille Chautemps), אם כי שוטאן הכחיש את הקשר בינו לבין שחרור סטביסקי.
מנהל הבנק שהנפיק את איגרות החוב הטיל את האשמה להנפקת האג"ח חסרות הערך על ראש עיריית באיון. ראש העיר טען לחסינות בהיותו חבר פרלמנט, אולם נאסר בכל זאת על פי סעיף מיוחד המחריג חסינות במקרה של זיוף תעודות רשמיות על ידי איש ציבור. באותה שעה התגבר המצוד אחרי סטביסקי, שנמלט. ב-8 בינואר 1934 נתפס סטביסקי על ידי המשטרה בטירה בעיר שאמוני, לאחר שניסה להתאבד בשתי יריות אקדח בראשו. למחרת נפטר.
הסערה הציבורית.
מותו של סטביסקי גרר תאוריות קונספירציה לפיהן המשטרה אחראית למותו על מנת שלא יוכל להפליל את האחראים הנוספים לפרשת אג"ח הזבל ובראשם ראש ממשלת צרפת ובכירים נוספים, כולם אנשי המפלגה הרדיקלית השמאלית. לספקולציות תרמה לא במעט העובדה שהתברר שסטביסקי התאבד, לכאורה, מאקדחו של שוטר בשם קולומבו. העובדה שהאיש היה יהודי הובילה לסערה בקרב החוגים האנטישמיים הרחבים בציבוריות הצרפתית, שהצביעו על הברית הלא-קדושה שבין היהודים לסוציאליסטים שמטרתה לפורר את צרפת מבפנים. עקב הלחץ הציבורי והגילויים העיתונאיים שצצו חדשות לבקרים וקשרו בכירי ממשל לרבות השר אלבר דלימיה ובכירים במפלגה הרדיקלית ובמשטרה למעשי הנוכלות של סטביסקי, אולץ ראש הממשלה שוטאן להתפטר ב-27 בינואר. את מקומו תפס אדואר דאלאדיה, שביקש להמשיך מראית עין של יציבות שלטונית.
אולם דאלאדיה רק התסיס את התקוממות הימין, כאשר פיטר את ראש משטרת פריז, ז'אן שיאפ (Jean Chiappe), שהיה ידוע בפופולריות שלו בקרב חוגי הימין והחיילים המשוחררים. במקביל מינה דאלאדיה לשר פנים את אז'ן פרו (Eugène Frot) שהודיע כי מפגינים נגד השלטון יירו. העיתונות הימנית דיווחה כי מטרתו של ממשל דאלאדיה-פרו היא לקדם "דיקטטורה של השמאל" וב-6 בפברואר פרצה בכיכר הקונקורד בפריז הפגנת ענק של איחוד כל כוחות הימין הפרלמנטרי והחוץ-פרלמנטרי בהן אקסיון פראנסז, הפטריוטים הצעירים (Jeunesses Patriotes) וצלב האש הפשיסטים כמו גם חוגים מלוכניים. המפגינים ביקשו לחצות את נהר הסן ולצעוד לעבר ארמון בורבון, משכן האספה הלאומית. כוחות המשטרה שהגנו על הגישה לארמון, ירו לעבר המון המפגינים ופיזרו אותם, חלק מהמפגינים הנסוגים החלו בפרעות אלימות ברחובות המובילים לארמון האליזה, שם התנגשו עם פלוגות של המפלגה הקומוניסטית של צרפת וניהלו קרבות רחוב. בסוף היום נמנו 16 הרוגים וכ-2,000 פצועים.
ב-9 בפברואר התפטר דאלאדיה ובמקומו התגבשה ממשלת הצלה לאומית שמרנית בראשותו של גסטון דומרג (Gaston Doumergue) שכללה בין השאר אישים כלואי בארטו והמרשל פיליפ פטן. מטרתה המוצהרת של הממשלה הייתה הרגעת הרוחות ומניעת התדרדרות למלחמת אזרחים. בתגובה פרצו הפגנות משמאל, שהביע חשש של השתלטות ימנית-פשיסטית אנטי-רפובליקנית על צרפת בחסות הממשלה החדשה. חוגי השמאל התגבשו סביב רעיון האנטי-פשיזם ויצרו את החזית העממית.
לקריאה נוספת.
Berghahn. 2005, pp 129–150
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון למוזיקאים צעירים