הערוץ מספק מרחב בחירה חופשי, על מנת ליצור מגוון תוכניות לקהל הסיני. בשל כך, משדר CCTV-3 תוכניות בנושא בידור, לאום, אמנות, מוזיקה, מידע, ספרות, ריקוד ואמנות אחרת.
הפארק הלאומי קטמאי
היום הבין-לאומי לספרי ילדים
היום הבין-לאומי לספרי ילדים הוא אירוע שנתי שמתקיים בחסותה של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים , ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח. יום זה, אשר צוין לראשונה ב-1967, מציין את יום הולדתו של הנס כריסטיאן אנדרסן ב-2 באפריל ומתקיים בסביבות תאריך זה. הפעילויות הנכללות ביום זה כוללות תחרויות כתיבה, הכרזות על פרסים המוענקים עבור כתיבת ספרים ואירועים עם מחברי ספרי ילדים.
בכל שנה, לקבוצה לאומית אקראית של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים יש הזדמנות להיות חסות בינלאומית ליום זה. האגודה מחליטה על נושא ייחודי לאותה השנה ומזמינה מחבר בולט מן המדינה המארחת לצורך כתיבת הודעה לילדים ברחבי העולם ומאייר ידוע על מנת לעצב כרזה. חומרים אלה משמשים בדרכים שונות לקידום ספרים וקריאה. קבוצות רבות של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים מקדמות יום זה באמצעות התקשורת ומארגנות פעילויות בבתי ספר ובספריות ציבוריות. לעיתים קרובות, האגודה קשורה לחגיגות של ספרי ילדים ואירועים מיוחדים אחרים שעשויים לכלול מפגשים עם סופרים ומאיירים, תחרויות כתיבה או הכרזות על פרסים שהוענקו עבור כתיבת ספרים.
פיאט 501
פיאט 501 (באיטלקית: Fiat 501) היא מכונית משפחתית בסגנון גוף "Torpedo (car)" , מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1924–1929.
רפובליקת ארצאך
ישעיהו (סי.) קנן
ישעיהו ליאו ("סי") קנן (באנגלית: Isaiah Leo Kenen; 1905, קנדה - 24 במרץ 1987, ארצות הברית) היה מייסד השדולה היהודית הפרו-ישראלית בארצות הברית (איפא"ק), עיתונאי ומייסד הגילדה לעיתונאים בעיר קליבלנד, אוהיו. במסגרת פעילותו בקונגרס, היה הראשון שהצליח להעביר חקיקה של סיוע כלכלי למדינת ישראל בשנת 1951 בהיקף של 67 מיליון דולר. בעת סיום תפקידו כמנכ"ל הארגון בשנת 1974, הגיע היקף הסיוע הביטחוני והאזרחי מארצות הברית לישראל ל-2.2 מיליארד דולר.
שנותיו הראשונות.
ישעיהו "סי" קנן נולד בשנת 1905 בקנדה, למשפחה ציונית שהיגרה מקייב. אביו, שעבד כסוכן ביטוח, היה גם מי שייסד את ארגון "בני ציון" בטורונטו, והשתתף כנציג בישיבת ההקמה של הקונגרס הציוני העולמי.
אחותו, אנה רגינסקי, הקימה את ארגון ההסתדרות הציונית "הדסה" קנדה, ועמדה בראשו במהלך מלחמת העולם השנייה.
קנן התמחה בתחום העיתונות, ואת צעדיו הראשונים בתחום עשה במסגרת העיתון הפופולרי "טורונטו סאן".
בגיל 21 עקר לקליבלנד, אוהיו, כדי ללמוד משפטים, ובשנת 1933 הוסמך כעורך דין.
את מעורבותו בציונות החל כפעיל ציוני בקליבלנד, ובשנת 1941 מונה לנשיא הארגון הציוני של העיר. שנתיים לאחר מכן, נבחר קנן לתפקיד המזכיר הכללי של הארגון "הוועידה היהודית האמריקאית" (American Jewish Conference), בהנהגתו של הרב אבא הלל סילבר, ובשנת 1947 החל לעבוד במסגרת הסוכנות היהודית, בתפקיד מנהל משלחת ההסברה של הסוכנות היהודית לאו"ם.
הקמת איפא"ק.
מיד לאחר הקמת המדינה עבר קנן לשירות משרד החוץ הישראלי, בהנהגתו של אבא אבן, תפקיד שבמהלכו סייע להקים את משרד ההסברה הישראלי בניו יורק. בשנת 1951, לאחר שלוש שנים בתפקיד, החליט לפרוש ממשרד החוץ כדי להקים בקונגרס האמריקאי לובי עבור יהדות ארצות הברית, מתוך אמונה שעל יהודי ארצות הברית לדבר באופן ישיר עם חברי קונגרס על מנת לקדם את האינטרסים שלהם, ובראשם אלו של מדינת היהודים – ישראל.
סי קנן עבר עם משפחתו לוושינגטון די. סי., ושם הקים את זרוע השדולה לקונגרס במסגרת ארגון "American Zionist Council" (AZC) – שהיה ארגון גג לתנועות ציוניות דוגמת "הדסה" ו"בני ברית".
על הנסיבות והדרך בה הוקמה השדולה, כותב קנן בספרו כי: "יש מיתוס סביב נושא הקמת איפא"ק שחשוב להבהיר. הוא נוצר ע"י, וכמייצג של יהודים אמריקאים ובתמיכה של מנהיגים נוצריים. אשר על כן, הוא לא היה מחויב להירשם במשרד המשפטים כסוכן זר." ומוסיף: "מכיוון שכן פעלנו בקונגרס, רשמנו את איפא"ק תחת משרד לובי פנים אמריקאי".
מטרתו הראשונית של קנן הייתה לפעול להבטחת סיוע כספי לישראל במסגרת ה–US AID, קרן ממשלתית של ארצות הברית שהוקמה כדי לסייע לאזורים שבהם שררו תנאים קשים לאחר לחימה. קנן ביקש להכניס את ישראל תחת הכנפיים של הסיוע הזר, כדי שזה יסייע ברכישת מזון, תרופות ואספקת דיור ליהודי התפוצות, בהם ניצולי שואה ופליטים ממדינות ערב. הדבר עלה בידו, ובאותה שנה אישר הקונגרס האמריקאי סיוע כלכלי למטרות יישוב מחדש של פליטים במזרח התיכון (בהם פליטים יהודים שברחו ממדינות ערב) לראשונה בתולדות מדינת ישראל, אושר סיוע אזרחי של 67 מיליון דולר.
בשנת 1954, החליט יושב ראש AZC לואיס ליפסקי, כי בשלה העת להקמת שדולה יהודית לקונגרס האמריקאי, ובמהלך ישיבת הדירקטוריון של AZC, העלה להצבעה את ההחלטה לייסד את ארגון American Zionist Public Affairs Committee (AZPAC).
עוד בימיו הראשונים של הארגון, הועלתה ההצעה להפגיש את החברים והארגונים לכנס מדיניות בעיר וושינגטון, באופן כזה שיוכל להפעיל לחץ על חברי הקונגרס בשורה של נושאים.
ההחלטה על מיקום הכנס, נפלה בסופו של דבר על מלון שורהאם (Shoreham Hotel) בעיר הבירה וושינגטון, בתאריכים 4–5 במרץ 1955 בה השתתפו כמה עשרות משתתפים.
כיום מגיעים כ-18,000 חברים מדי שנה לכנס איפא"ק השנתי.
לאחר מבצע סיני, פעל קנן באמצעות הקונגרס, על מנת להפעיל לחץ נגדי על הנשיא דווייט אייזנהאואר שיספק ההתחייבות של הממשל האמריקאי לאפשר לישראל שייט חופשי בתעלה, בתמורה לנסיגה מחצי האי סיני.
בשנת 1959 שינה הארגון AZPAC את שמו לשם הנוכחי: American Israel Public Affairs Committee – הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור או בקיצור "AIPAC".
בשנת 1963 נרשמה השדולה באופן רשמי אצל רשם החברות האמריקאי.
במהלך קיץ 1963, נערך לארגון איפא"ק שימוע על ידי יו"ר ועדת החוץ של הסנאט, ויליאם פולברייט, לחוקיות עבודתה של איפא"ק תחת התניית החוק לרישום סוכנים זרים. בסופה של חקירה לא נמצאה ראיה להפרת חוק.
הקמת העיתון Near East Report.
כדי לפתח את השדולה השתמש קנן ביכולותיו ובניסיונו כעיתונאי לכתיבת חוברת שנועדה להשפיע על קהל של אלפים בצמתים החשובים ביותר. לחוברת קרא "Near East Report", ובתוך זמן קצר הפיץ אלפי עותקים, שתרמו לגיבוש דעותיהם של קוראיו בגבעת הקפיטול, בלשכת הנשיא ובמעגלי הממשל השונים. חיבורו עם קהל של אלפים נעשה באמצעות המנויים של העיתון, כמו גם באמצעות פגישות, ארוחות ערב, והרצאות במועדונים (Country Clubs), בבתי כנסת, ובעצם בכל מקום שאליו הוזמן. כך נוצרה לקנן רשת של כאלף מנהיגים יהודיים בקהילות רבות ברחבי ארצות הברית, בהם תורמים גדולים משתי המפלגות, אקטיביסטים וגורמים שונים בעלי השפעה בממשל האמריקאי.
מודל הפעלת השדולה.
המודל של קנן להפעלת הלובי היהודי בארצות הברית פעל על פי מודל "תיאורית הפירמידה ההפוכה של סי. קנן".
המודל היה בראש ובראשונה שמירה על יחסים טובים עם פוליטיקאים ועם נציגי ממשל משתי המפלגות בשני הבתים של הקונגרס האמריקאי. המשימה העיקרית של השדולה שהקים הייתה קבלת מידע על כל חוק שמטרתו קידום היחסים עם מדינת ישראל, ולקראת עלייתו של החוק על שולחן הדיונים – לעדכן בעניין את רשת המנהיגים היהודיים ברחבי ארצות הברית על מנת שידחקו בפעילים קהילותיהם לשלוח מאות, ובמקרים מסוימים אלפי מכתבים (טלגרמות) לחברי הקונגרס, במטרה לשכנעם לתמוך בהצעת החוק.
קנן הפעיל שלושה ערוצים מרכזיים בהם הצליח לייצר את מנגנון השליטה שלו, כאשר כל אחד מאותם ערוצים מהווה קיר תמך של התאוריה.
קיר התמך הראשון: הארגונים המוסדיים.
יהדות ארצות הברית החלה בהפעלת ארגונים מוסדיים עוד בסוף המאה ה-19, כאשר אותם ארגונים, בהתאם לגודלם, מחזיקים באלפים עד מאות אלפי חברים וחברות.
בין הארגונים הללו ניתן למצוא את: ההסתדרות הציונית הדסה, בני-ברית, הפועל המזרחי, השומר הצעיר, מפלגת העבודה האמריקאית, התנועה הציונית אמריקאית, הציונות הרוויזיוניסטית ועוד…
בתוך כל אחד מאותם ארגונים התקיימה היררכיה פירמידית העומדת בפני עצמה, הפועלת מרמת החבר/חברה בסניף המקומי, דרך הסניף האזורי, הסניף המדינתי ועד הסניף האמריקאי הלאומי. הארגונים הללו נהגו לערוך פעילויות העשרה, הכשרה ובילוי חברתי, ובכך הצליחו לייצר רמה של לכידות חברתית מבוססת דת ומטרות חברתיות וציוניות. הארגונים הללו מחזיקים בכמות גדולה יותר של חברים, וככאלה מאפשרים להתרכז בנושאים בעלי נפח בהקשרים של הסנאט האמריקאי בו מייצגים שני נציגים את האינטרסים של המדינה. מכיוון שהמספרים ברוב מדינות ארצות הברית (למעט המדינות הקטנות מ־700,000 איש המחזיקות רק חבר קונגרס אחד דוגמת מונטנה, רוד איילנד, איידהו וכו') גדולים יותר מאשר ברמת המחוז המייצג את בית-הנבחרים, היה לקיר זה חשיבות מהותית גדולה יותר דווקא בסנאט, בו מכהנים 100 חברים.
קנן הפעיל את הארגונים הללו בעיקר בהקשר של שכנוע מול חברי סנאט.
קיר התמך השני: ארגונים קהילתיים.
קיר התמך השני של הפירמידה היה פדרציות, בתי-כנסת ואחוות סטודנטים יהודיות. תחת ההקשר הזה נופלים כל אותם ארגונים יהודיים מבוססי קהילה המיידית, בהקשר הגאוגרפי/דתי/חינוכי ובהם ניתן למצוא הקשרים אזוריים (כאשר מדובר באזורים כפריים או אזורים בהם יש מיעוט יהודי יחסי) ועד פעילות מבוססת בית-כנסת או מרכז יהודי בעיר קטנה או בשכונה יהודית במטרופולין.