המועדון מיוצג גם בענפים נוספים, בהם כדורסל, התעמלות מכשירים, כדוריד, הוקי שדה, כדורגל אולמות, ג'ודו, גלגיליות, פלוטה פאלטה, הוקי רולר, טאקוונדו, אגרוף, שחייה וטניס. קבוצת הכדורסל של המועדון משחקת בליגת המשנה הארגנטינאית.
לפלטנסה יריבות ספורטיבית עם שכנתה מאזור צפון בואנוס איירס רבתי, טיגרה, מליגת העל. המשחק הראשון ביניהן שוחק ב-1915, ושנה לאחר מכן התרחשו התנגשויות בין מחנות האוהדים שהולידו את ה"קלאסיקו דה לה סונה נורטה" (הקלאסיקו של אזור הצפון).
היסטוריה.
פלטנסה הועלתה לראשונה לליגת העל, יחד עם קבוצות נוספות כמו בוקה ג'וניורס, כתוצאה מהחלטה של ההתאחדות ב-1912. ב-1916 הקבוצה משיגה את הישגה הגבוה היותר במהלך ההיסטוריה, כאשר היא מוכתרת כסגנית אלופה. בשנות העשרים, עת התקיימו שתי ליגות על מקבילות בארגנטינה, השתתפה בכל אחת מהן קבוצה בשם "פלטנסה". בטבלה המסכמת לעידן החובבני בארגנטינה (בין השנים 1891–1934) תופסת פלטנסה את המקום התשיעי.
בקיץ 1951, במהלך מחנה אימונים באירופה, פגשה הקבוצה במשחק ידידות בסן סירו את מילאן, שהייתה באותה העת בלתי מנוצחת בביתה במשך שנתיים, וניצחה אותה בתוצאה 2–3. פלטנסה שהתה בליגת העל עד ירידתה הראשונה ממנה בשנת 1955.
פלטנסה שבה לשחק בליגת העל בין השנים 1964 ו-1971 (בטורניר המטרופוליטנו של 1967, תחת הדרכתו של אנחל לברונה, הגיעה עד לחצי הגמר), ובין השנים 1976 ו-1999. ב-2002 הידרדרה הקבוצה לליגה השלישית (מטרופוליטנה), ממנה שבה לליגת המשנה הארגנטינאית ב-2006. בין השנים 2010 ו-2018 שוב שיחקה הקבוצה בליגה השלישית, והיא שבה לליגת המשנה בתחילת עונת 2018/19. בטורניר המעבר בשנת 2020 העפילה הקבוצה לליגת העל הארגנטינאית
אנצו פרנצ'סקולי
A.Z.J.
איליין פיינשטיין
איליין פינסטין
לו לנרט
לואיס ("לוּ") לנרט (באנגלית: Louis "Lou" Lenart; 24 באפריל 1921 - 20 ביולי 2015) היה טייס קרב יהודי אמריקאי ששירת במארינס והשתתף בקרבות נגד האימפריה היפנית במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם השנייה. התגייס, במסגרת המח"ל, לשירות האוויר של ההגנה, והשתתף כטייס במלחמת העצמאות. נודע כמוביל התקיפה שעצרה את התקדמות הטור המשוריין של צבא מצרים על יד אשדוד.
קורות חיים.
נעוריו.
לו לנרט נולד בשם לאיוש לינוביץ' (Layos Lenovitz) לבנימין ורוז לינוביץ', הורים שומרי מסורת שעסקו בחקלאות. לנרט נולד בעיירה שאטוראליאויהיי בהונגריה בקרבת הגבול עם צ'כוסלובקיה, וב-1931 גרמו תופעות אנטישמיות להגירת המשפחה לארצות הברית. המשפחה התיישבה בעיירה וילקס-בארי בפנסילבניה, שם השלים לנרט את לימודיו. המשפחה חוותה עוני בעקבות המשבר הכלכלי. הוריו של לנרט פרנסו את המשפחה בעזרת חנות קטנה אך מכיוון שהפרנסה הייתה מועטה, מכר לנרט מדלת לדלת אטריות שהכינה אמו בבית.
השירות בצי ארצות הברית.
ב-1940 התגייס לנרט לצי ארצות הברית ונשלח לארבעה חודשי טירונות, בסיומם התנדב לשרת ביחידת קומנדו על האונייה "נורת' קרוליינה" שעסקה בליווי ספינות שהביאו אספקה לבריטניה (שכבר הייתה מעורבת במלחמה). לאחר 18 חודשים ובהמלצת מפקדיו התקבל לנרט לקורס טיס באקדמיה של הצי. לאחר שנה סיים את הקורס והוצב בבסיס אימונים של המארינס "אל-תורו" שבקרבת לוס אנג'לס שם התאמן בהטסת מטוס F4U קורסייר. באחת מטיסות האימון היה לנרט מעורב בתאונה שהביאה להתרסקות מטוסו ולפציעתו, לאחריה עבר תהליך ארוך של שיקום. ב-1944 העריכו מפקדיו שחזר לכושר, אישרו לו לחזור לטוס והוא הוצב בחזית האוקיינוס השקט, שם שירת עד כניעת יפן. במהלך תקופה זו ביצע לנרט משימות הפצצה, יירוט וליווי מפציצים ומטוסי צילום. בשל אחת ממשימותיו אף זכה בעיטור עקב הצטיינותו. בתום המלחמה חזר לארצות הברית, השתחרר משירות בדרגת קפטן (סרן) ועבר לגור בלוס אנג'לס.
השירות במח"ל.
הידיעות על המספר הרב של קרובי משפחתו שנספו בשואה הביאו את לנרט, באפריל 1948, להחליט לעלות לישראל ולהתנדב, כטייס, במסגרת מח"ל. ב-3 במאי 1948 הטיס לנרט מטוס נורסמן מאיטליה לשדה דב ואז צורף לשירות האוויר של ההגנה. ב-6 במאי נסע, עם עוד מספר טייסים, לאימונים בצ'כוסלובקיה לקראת קבלת מטוסי אוויה S-199 (הגרסה הצ'כית של המסרשמיט Bf 109). כששמעו הטייסים ב-18 במאי על התקיפה שביצעו זוג מטוסים מצריים על התחנה המרכזית בתל אביב (תקיפה שגבתה את חייהם של 42 בני אדם) דרשו לסיים את האימונים ולחזור ארצה, וכך ב-20 במאי חזרו חלק מהטייסים ארצה במטוס תובלה, עליו הועמס גם מטוס קרב מפורק.
לנרט היה ממקימי טייסת הקרב הראשונה ובמהלך מלחמת העצמאות השתתף במספר משימות. לאחר מספר שבועות הועבר לנרט למפקדת חיל האוויר, שם היה אחראי על תיאום עם כוחות הקרקע בזירת הדרום.
תקיפת השיירה המצרית.
הפעולה הידועה ביותר בה השתתף לנרט הייתה ב-29 במאי 1948. לנרט הוביל רביעיית מטוסי אוויה S-199 שהמריאה מבסיס עקרון (כיום תל נוף). יחד עם לנרט טסו מודי אלון, עזר ויצמן ולאונרד (אדי) כהן. כל מטוס היה חמוש בפצצה של 70 ק"ג. המטוסים תקפו ליד איסדוד את הטור המשוריין המצרי שנע מסיני צפונה לאורך ציר החוף לכוון תל אביב. המשימה צלחה והכוח המצרי נעצר ליד גשר עד הלום. בתקיפה זו נפגע מטוסו של אדי כהן, והוא נהרג כשניסה להנחית את המטוס.
חייו האזרחיים.
לאחר מלחמת העצמאות השתחרר לנרט מהצבא, עבד תקופת מה בחברת תעופה פרטית ואחר כך הצטרף לחברת אל על. ב-1950 היה בין הטייסים שהשתתפו במבצע עזרא ונחמיה להעלאת יהודי עיראק לישראל. במשך השנים נע בין ישראל לארצות הברית, תוך שהוא מחזיק בתים ברעננה ובלוס אנג'לס. בתקופות בהן שהה בארצות הברית עסק במגוון עבודות, בהן טייס צילום ומיפוי, מפיק סרטים (בהם נשר הברזל ונשר הברזל 2) ואיש שיווק בחברת יוז איירקראפט, ובחברת אמריקן אלקטרוניק. כמו כן היה סגן נשיא ומנכ"ל קבוצת סן דייגו קליפרס מליגת ה-NBA. הוא היה בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לנרט נישא חמש פעמים ונולדו לו שתי בנות. מנישואין לוורדה גולדברג נולדה בתו, מיכל, ששירתה אף היא בחיל האוויר. אשתו האחרונה הייתה רחל ניר.
לנרט נפטר ברעננה ב-2015 בגיל 94, והובא למנוחות בבית הקברות כפר נחמן בעיר.
אפרים דרור
אפרים דרור (טְרוֹכֶה) (Efraim Dror (Troche); 1903, ורשה – 25 במרץ 1981, תל אביב) היה מתרגם עברי של טקסטים מוזיקליים ומבקר מוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה.
אפרים טרוכה, בן זיסל (לבית פְרוֹם) וישראל יצחק, בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בתקופת מלחמת העולם השנייה תרגם שירי לוחמים והמנונים של בעלות הברית, שהופיעו בשירון שחולק לחיילי הבריגדה היהודית.
החל בשנות ה-40 תרגם שירים לאופרה הארצישראלית (אחר-כך האופרה הישראלית). בשנות ה-50 היה גם המתרגם הקבוע של איתן לוסטיג, מנצח המקהלה הקאמרית תל אביב.
דרור היה אוטודידקט, שתרגם ספרים ויצירות שהועלו באולם הקונצרטים במשך שנים: ליברטי של אופרות, אורטוריות, קנטטות, קאנונים, אריות, מחזות זמר וכן מאות שירים קלאסיים, משבע שפות. הוא היה מבקר מוזיקה וחבר בוועדה למונחים מוזיקליים של האקדמיה ללשון העברית.
תרגומיו נחשבו בעיני רבים למעולים, מצטיינים בדיוק ריתמי וקולחים.
אפרים דרור נפטר ב-1981, כבן 78. הותיר את אשתו, הלינה דרור (1915–2009).
ארכיונו של דרור שמור בארכיון למוזיקה ישראלית שבספריית סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב.
פרסומיו.
תרגום:
אפרים טרוכה
יחסי ארצות הברית–קובה
יחסי ארצות הברית–קובה הם היחסים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של קובה. ב-20 ביולי 2015, לאחר ניתוק יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, שהחל ב-1961, בעיצומה של המלחמה הקרה, חודשו היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לבין קובה. את ארצות הברית מייצגת בקובה שגרירות ארצות הברית בהוואנה ואת קובה מייצגת שגרירות קובה בוושינגטון.
עם קריסת שלטונה של האימפריה הספרדית על נחלותיה ביבשת אמריקה בשנות העשרים של המאה ה-19, כתוצאה ממלחמות העצמאות הספרדיות אמריקאיות, נותרו רק קובה ופוארטו ריקו תחת שלטונה של ספרד עד למלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898, שהייתה המשך של מלחמת העצמאות של קובה. על פי הסכם פריז, שנחתם באותה שנה, הפכה קובה להיות מדינת חסות של ארצות הברית, שהשיגה לעצמה השפעה כלכלית ופוליטית על האי, שהמשיכה להתקיים עד לקבלת העצמאות של קובה ב-1902. בעקבות המהפכה הקובנית ב-1959, התדרדרו באופן משמעותי היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. ב-1961 ניתקה ארצות הברית את יחסיה הדיפלומטיים עם קובה והמשיכה לבצע פעולות סמויות להפלת המשטר הקומוניסטי. בנוסף, כפתה ארצות הברית סדרה של מגבלות ואיסורים מקיפים כנגד הממשל הקובני כתגובה להלאמה של רכושן של חברות אמריקאיות בקובה, והיא הכריזה שהיא תמשיך לעשות כן כל עוד ממשיכה ממשלת קובה לסרב להתקדם לקראת תהליך של דמוקרטיזציה וכיבוד זכויות האדם, בתקווה לראות תהליך של דמוקרטיזציה ויישום מחדש של הקפיטליזם, באותו אופן בו התרחש תהליך דומה במזרח אירופה לאחר סתיו העמים ב-1989. במקביל, העצרת הכללית של האומות המאוחדות וארגונים נוספים, קראו פה אחד "לשים קץ לאמברגו הכלכלי, המסחרי והפיננסי ארוך השנים של ארצות הברית כנגד קובה".