תיאורי הקרב של ההיסטוריון היווני פוליביוס לא שרדו, ולכן המקור העיקרי להתרחשויות הוא ההיסטוריון הרומי ליוויוס, הנחשב במחקר כמקור פחות מהימן, ובקרב זה בפרט ניכר שהאריך לתאר מתוך אהדה גלויה את שעותיהם האחרונות של המצביאים הרומיים מול הקטסטרופה שהתרגשה עליהם.
לדברי ליוויוס, נמצאו צבאותיהם של מאגו ועזרובעל גיסקו במרחק חמישה ימים מן הרומאים, בעוד עזרובעל היה קרוב יותר. לרשות הרומאים עמד צבא של 20 אלף רומאים, ו-20 אלף לוחמים נוספים מבעלי בריתם האיברים. המצביאים הרומים העריכו שיוכלו לגבור על עזרובעל, אך חששו שלאחר תבוסתו ייסוגו הצבאות האחרים אל ההרים, וכך תמנע מהם ההזדמנות להכרעה, והמלחמה תימשך עוד. לפיכך החליטו לפצל את כוחם ולעלות על הצבאות הקרתגים במקביל. גנאיוס יצא לעבר עזרובעל ברקה עם הכוחות האיברים ושליש מן החיילים הרומים, ואילו פובליוס הוביל שני שלישים מן הכוח הרומי לקראת מאגו ועזרובעל גיסקו.
עזרובעל הבחין שהצבא הרומי העולה עליו מתבסס בעיקר על בעלי בריתו האיברים, ולאחר מפגשים חשאיים עם ראשי השבטים הצליח, בזכות ניסיונו והיכרותו עם שפתם ותרבותם, לשחד את האיברים לערוק משורות הרומאים. גנאיוס נמצא כעת בנחיתות מספרית קשה.
בינתיים נפגע צבאו של פובליוס ממתקפת פרשים נומידים בהנהגת מסיניסה, ואלו אילצו אותו להתבצר במחנהו. פובליוס שמע על תגבורות איבריות משבטי הסוּאֶסֶטָנים שעושות את דרכן אל הצבא הקרתגי, ויצא לעברם במסע לילי, כשהוא מותיר במחנה כוח קטן. הקרב הלילי התפתח באופן משובש, ושני הצדדים לא הצליחו להסתדר בקו ולחמו בטורים. אף שיד הרומאים הייתה על העליונה, הוחמר מצבם עם בואם של הפרשים הנומידים, שתקפו את אגפם. הרומאים נערכו להתמודד עם המתקפה הנומידית, אך אז הופיע הכוח הקרתגי העיקרי של מאגו וגיסקו ותקף אותם מעורפם. פובליוס סקיפיו ניסה לארגן מחדש את שורותיו אך נפגע מחנית שהטיל פרש נומידי, ונהרג. מותו מוטט סופית את הצבא הרומי, והוא הושמד במהרה. מעטים הצליחו להימלט בחזרה אל המחנה.
מאגו וגיסקו חברו כעת במסע מזורז לעזרובעל. גנאיוס טרם שמע על תבוסת אחיו, אך כוחם המתעצם של הקרתגים ונוכחותם של מאגו וגיסקו עוררו בו חשש כבד לגורל אחיו. הוא החל בנסיגה לילית, אך למחרת הדביקו הפרשים הנומידים את צבאו. הרומאים נאלצו להדוף בהתמדה את הנומידים, והתקדמותם הואטה מאוד עד לבסוף נאלצו לעצור, והצבאות הקרתגים כיתרו אותם. גנאיוס התבצר עם צבאו על אחת הגבעות, ופרס את צבאו במעגל סביב הפרשים והאספקה. האדמה הסלעית מנעה מהלגיונרים לבצר את עמדתם בתעלה וסוללה, ולכן פרסו שורת אוכפים ועליה ערמו את מטעניהם, אולם אלה לא הספיקו לבלימת הצבא הקרתגי העדיף. הצבא הרומי הושמד וגנאיוס נהרג.
מעטים הצליחו להימלט בלילה אל המחנה של פובליוס וחברו לכוח הקטן שהותיר שם בפיקודו של הלגאט טיבֶּריוּס פוֹנטֶאִיוּס. יחד נסוגו בהצלחה אל מעבר לאברו, כ-500 ק"מ צפונית למקום הקרב, ובדרכם הצטרפו אליהם יתר חילות המצב הרומים שנותרו בספרד. במידה ותיאור זה של ליוויוס עובדתי, מדובר בהישג רומי מרשים המעיד גם על התמהמהות המצביאים הקרתגים בניצול ניצחונם.
ליוויוס כותב שעבר חודש בין מותם של האחים, ועובדה זו עשויה ללמד שבפועל התנהלו הקרבות זמן רב יותר. המרדף אחרי גנאיוס נמשך כנראה יותר מיום או יומיים, והצבאות הרומים המפוצלים היו רחוקים יותר מכפי שתיאר.
את ההחלטה הרומית המפוקפקת לפיצול הצבא מסביר ליוויוס כמהלך מחושב של המצביאים הרומים להבטחת הכרעה, בעוד אחרים תלו זאת ברצונם להקל על בעיות האספקה בפנים היבשת. ליוויוס גם אינו מאריך בשיפוט החלטתו של פובליוס לצאת לקרב לילי, שהובילה לבסוף לתבוסתו ולהשמדת צבאו. את עיקר הכישלון בקרב הוא תולה בהסתמכות על חילות עזר לא אמינים.
תוצאות הקרב.
בעקבות הקרב איבדו הרומאים כליל את אחיזתם בספרד, ומאמץ מלחמתי שארך שבע שנים ירד לטמיון. שרידי הצבא הרומי, שמנו כ-8000 חיילים, נסוגו צפונה לאברו, אולם המצביאים הקרתגים לא השכילו לשתף פעולה כנגדם, וכך אפשרו לכוחות הרומים להתבסס מחדש ולשמור על עמדותיהם מצפון לאברו, מהם ניתן היה ליצור בסיס לפעולה רומית בעתיד. כך החמיצו הקרתגים את ההזדמנות לחדש את הקשר בין ספרד לאיטליה ולתגבר את צבאו של חניבעל, שבאותה העת איבד את בסיסו החשוב בקפואה.
לאחר כיבוש קפואה וסירקוסאי, הערים החשובות באיטליה וסיציליה שתמכו בחניבעל, התפנתה רומא לחידוש המערכה בחצי האי האיברי. ב-210 לפנה"ס נערכו בחירות ברומא כדי לקבוע את הפרוקונסול שישלח לספרד, ובנו של פובליוס סקיפיו, פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, נבחר פה אחד. בסוף אותה שנה נחת סקיפיו הבן באמפוריום, מדרום לפירנאים, קיבל פיקוד על הכוחות הרומים במקום, וחידש את המערכה.
קרתגו נובה
האוסף הקצבי
האוסף הקצבי הוא אלבומה ה-16 של שרית חדד ואלבום האוסף הראשון שלה אשר יצא לאור ב-5 במאי 2008. האלבום כולל את להיטיה הקצביים של חדד מאלבומיה הקודמים, וכן מספר שירים שלא נכנסו לאלבומים אלה.
קרב ליליבאום (218 לפנה&quot;ס)
קרב ליליבאום (Lilybaeum), שניטש ב-218 לפנה"ס, היה ההתנגשות הימית הראשונה בין ציי קרתגו ורומא במהלך המלחמה הפונית השנייה. שני הצדדים הנצים הכירו בחשיבותה האסטרטגית של ליליבאום כבסיס צי וכראש גשר בין אפריקה לאיטליה. כבר בתחילת המלחמה שיגרו אליה הקרתגים 35 קווינקוורמות, כדי להשיאה לעבור לצדם. דבר התקרבות השייטת נודע לרומאים מבעוד מועד מפי בעל בריתם היירון מסירקוסאי. הם נערכו לקרב עם 20 קווינקוורמות, הצליחו לסכל את תוכנית הקרתגים ואף ללכוד אחדות מאוניותיהם.
האוסף השקט
האוסף השקט הוא האלבום ה-17 של שרית חדד ואלבום האוסף השני שלה אשר יצא לאור ב-5 במאי 2008. האלבום הוא אוסף של שירים שקטים מאלבומיה הקודמים, וכן שירים שהוקלטו, אך לא נכנסו לאלבומים אלה.
עיר פדרלית
עיר פדרלית (גרמנית Bundesstadt) הוא תוארן הרשמי של בון בגרמניה, של ברן בשווייץ ושל מוסקבה, סנקט פטרבורג וסבסטופול ברוסיה. משמעות הביטוי בהקשריו השונים היא כדלקמן:
רימיני
רימיני () היא עיר במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה, ובירת נפת רימיני. העיר שוכנת סמוך לחוף הים האדריאטי, בין הנהרות מארקיה (Marecchia) ואוסה (Ausa). ענפי הכלכלה המסורתיים שלה הם ספנות ודיג חופיים, ויחד עם ריצ'ונה (Riccione) היא קרוב לוודאי אתר הנופש המפורסם ביותר בריביירה האדריאטית בקרב האיטלקים. בעיר כ-150,000 תושבים (2018).
ערים תאומות.
הערים התאומות של רימיני הן:
רון ג'יי. קליין
רונלד "רון" קליין (באנגלית: Ronald "Ron" Klein; נולד ב-10 ביולי 1957) פוליטיקאי יהודי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. ייצג את המחוז ה-22 של פלורידה משנת 2007 ולא נבחר בבחירות שהתקיימו בשנת 2010.
קליין נבחר לתפקיד זה במהפך של הדמוקרטים בקונגרס, בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006, בהביסו יריב רפובליקני שכיהן בתפקיד 26 שנה. לפני כן הוא כיהן בבית המחוקקים של פלורידה בין השנים 1993–1996 ובסנאט של פלורידה מ-1996 ועד 2006, שם כיהן גם כיושב ראש סיעת המיעוט.
קורות חיים.
קליין נולד בקליבלנד, אוהיו. אמו הייתה מורה ואביו היה בעל עסק קמעונאי. אמו חזרה ללימודי תואר שני בחינוך מיוחד, אחרי שילדיה סיימו קולג' ולאחר מאבק ממושך בסרטן נפטרה בגיל 52 בלבד, דבר שעיצב את עולמו כמחוקק בתמיכה במחקר רפואי לסרטן ומחלות קשות אחרות. קליין סיים את תיכון הייטס ב-1975 וסיים תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת המדינה של אוהיו ב-1979. בזמן זה הוא כיהן כמתמחה בבית המחוקקים של אוהיו. ב-1982 סיים את בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב ונישא לדורין דרייגן. ב-1985, הזוג עבר לעיר בוקה רייטון שבפלורידה. לזוג שני ילדים וכלב שנאוצר.
לאחר סיום חברותו בקונגרס חזר לפלורידה ושב לשמש עורך דין.
הרשות המחוקקת של פלורידה.
ב-1992 הביס קליין בפריימריס הדמוקרטים את מי שכיהן בתפקיד עשר שנים, סטיב פרס, וזכה במושב בבית המחוקקים של פלורידה. קליין הפך לחבר סנאט של פלורידה ב-1996 וכיהן גם כמצליף סיעת המיעוט ב-1988 ומנהיג סיעת המיעוט בין השנים 2002–2004.
בזמן כהונתו ברשות המחוקקת של פלורידה יצא לקליין מוניטין על עבודתו בחקיקה בתחום הטכנולוגיה, המשפט הפלילי, ביטוח הבריאות, החינוך, מדיניות הפיקוח על נשיאת נשק אישי והרפורמה בביטוח על בעלי הבתים. חוק חינוך השואה שלו הסמיך את לימודי השואה בכל בתי הספר הציבוריים בפלורידה.
הקונגרס של ארצות הברית.
ב-2006 התמודד קליין למשרה ברמה ארצית, בבית הנבחרים של ארצות הברית, עבור המושב של המחוז ה-22 של פלורידה, כנגד הרפובליקני שכיהן 13 כהונות, קליי שאו. השילוב של יכולת גיוס הכספים, רקורד ההצבעות שלו בפוליטיקה של פלורידה וידידותו עם חבר הקונגרס היהודי רוברט וקסלר, היה המפתח לניצחונו. בנוסף, אף ששאו ניצח בקלות את המחוז ה-22 של פלורידה, במרוץ לבחירה מחדש ב-2004, כאשר יריבו נשר מהמרוץ לפני היפתחו, המועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ון קרי סחף את המחוז מידי ג'ורג' וו. בוש בשנה זו, בהפרש של 50%–40%.
בהיותו חבר קונגרס טרי השתתף קליין במאמצים של העברת "תוכנית 100 השעות" של ננסי פלוסי, כולל אימוץ ההמלצות של ועדת ה-11 בספטמבר, הגברת מימון חקר תאי הגזע, הסכמת הממשל הפדרלי בניהול משא ומתן על הוזלת מחירי התרופות, קיצוץ בריבית על הלוואות סטודנטים, העלאת שכר המינימום והרחבת המחקר לפיתוח מקורות אנרגיה חלופית.