עיקר פרנסת תושביה של הרצועה הוא על הדיג והתיירות, והפיכתו של חבל ארץ זה ליעד תיירותי פופולרי העלה חשש לפגיעה במרקם הטבעי והרגיש המתקיים בו.
פרהיסטוריה.
נוכחות ראשונה של בני האדם בדרומה של הרצועה הקורונית מתוארכת לשנת 8000 לפנה"ס, היינו, לתקופה המזוליתית, אך אלה היו נוודים שלא התיישבו במקום. יישובי קבע קמו במקום רק בשנת 4000 לפנה"ס לערך, ותנאיו איפשרו דיג, צייד וליקוט. התושבים אספו שרף עצים ועיבדו אותו לענבר, עשו שימוש בכלי חרס וקונכיות, בייתו בעלי חיים כמו כלבים וחזירים, וארגו שטיחים.
בסוף התקופה הנאוליתית התבססה ברצועה התרבות הימית, שהייתה שילוב של התרבות המקומית הקודמת ושל השפעות ממרכז אירופה, וממנה נוצרו מאוחר יותר שבטים בלטים מערביים כמו הפרוסים, היטווינגים והקורונים. בתקופה זו החל גידול עיזים וסוסים, ולראשונה בתולדות המקום הופיעה בו חקלאות, בעיקר גידול חיטה ושעורה. בנוסף החלו התושבים להפיק מלח ממי הים.
בתקופת הברונזה (2000 עד 500 לפנה"ס) התקרר האקלים ברצועה הקורונית ונראה כי חלה נסיגה בהתיישבות האנושית במקום בתקופה זו. בשנת 1700 לפנה"ס הציף הים הבלטי את היישובים מתקופת האבן וההתיישבות נדדה למקומות גבוהים יותר. הממצאים מתקופת הברונזה מעטים ביחס לממצאים מהתקופות שקדמו לה, ואיכות הקרמיקה ירדה גם היא. המצב החמיר בתקופת הברזל (500 לפנה"ס עד 1300), ונראה כי ההתיישבות במקום פסקה לחלוטין, אם כי העיר מוחובוייה בקצה הדרומי של הרצועה (ולמעשה מחוצה לה) שימשה מרכז מסחרי בין 800 ל-1016, ויישוב בלטי התקיים בקלייפדה שעל החוף שמנגד לה מאז המאה ה-7.
היסטוריה.
בשנת 1253 הקימו אבירי המסדר הליבוני את מצודת ממלבורג (Memelburg) במקום בו שוכנת כיום קלייפדה, וחלקה הצפוני של הרצועה בא תחת שליטתו. קלייפדה וצפון הרצועה עברו בשנת 1328 לשליטת המסדר הטבטוני וקו הגבול בין הדיוקסיה של קלייפדה בצפון וזו של סמבייה בדרום חצה את הרצועה לרוחבה. קו גבול זה השתנה אך מעט לאורך מאות השנים שלאחר מכן וקבע במידה רבה את מיקומו של הגבול הנוכחי בין רוסיה וליטא. ב-1372 קמה העיר ריבאצ'י (אז רוסיטן - Rossiten) בדרומה של הרצועה גופה. מ-1525 ועד 1918 השתייכה הרצועה לפרוסיה ולאחריה לגרמניה, אם כי היא נכבשה לתקופות קצרות על ידי שוודיה ורוסיה.
במהלך המאה ה-16 התפשטו החולות ברצועה בשל כריתה מסיבית של עצים ומרעה יתר. החולות כיסו תחתם כפרים שלמים, דבר שהוביל לכך שממשלת פרוסיה החלה בשנת 1825 בתהליך של נטיעת עצים המכסים חלקים גדולים מהרצועה עד היום. במהלך המאה ה-19 הורכב רוב אוכלוסיית הרצועה מקורונים, עם מיעוט גרמני בדרום וליטאי בצפון, אולם הקורונים הלכו והתבוללו, ובתחילת המאה ה-20 הייתה רוב האוכלוסייה במקום גרמנית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה הרצועה נתונה תחת ניהול צרפתי, וב-1923 חולקה בין ליטא לגרמניה (פרוסיה המזרחית) לאורך קו הגבול הנוכחי. לאחר השחרור מהכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה גורשה האוכלוסייה הגרמנית שישבה ברצועה והאזור היה לחלק מברית המועצות. מאז עצמאות ליטא ב-1990 מחלקות רוסיה וליטא את השליטה באזור.
בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על הרצועה הקורונית כאתר מורשת עולמית.
זימבבוה
קרנאווה
קרנאווה (ליטאית Kernavė) הייתה בירת הדוכסות הגדולה של ליטא בימי הביניים, אך כיום זהו כפר שבשנת 1999 מנתה אוכלוסייתו 318 איש בלבד. המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000 וכשמורה תרבותית לאומית בשנת 2003 (Kernavės kultūrinis rezervatas).
האתר.
קרנאווה יושבת על הגדה הימנית של הנהר נריס, כ-35 צפונית-מערבית לבירה וילנה. אזור קרנאווה עשוי מגבעות חול שנוצרו בעת נסיגת הקרחונים בסוף עידן הקרח האחרון. השטח הקרוב לנהר ביצתי באופיו, והלאה ממנו משתרעים שדות חציר ויערות אורן. באתר חמש גבעות מבוצרות, יישובים בלתי מבוצרים, אתרי קבורה וממצאים ארכאולוגיים נוספים, האופייניים לפרק הזמן שמהתקופה הפלאוליתית העליונה ועד לימי הביניים. ארבע מהגבעות המבוצרות שוכנות זו לצד זו, ליד כפל הקרקע בקצה מישור ההצפה של הנהר. הגבעה החמישית נצבת במרחק של 500 מטר מהן, בפתחו של יובל צדדי של הנהר. למרגלות הגבעות המבוצרות שוכנים שרידיה של עיר ימי הביניים, שהשתרעה על פני שטח של 25 הקטאר, וכיום מכוסים באדמת סחף. היישוב בתקופות האבן והברזל לא היה מבוצר ושכן קרוב יותר אל הנהר.
היסטוריה.
האזור יושב באורח דליל בסוף התקופה הפלאוליתית העליונה (האלף ה-9 וה-8 לפנה"ס), על ידי ציידים-לקטים אשר ניצלו את הדגה העשירה בנריס, ואת מרחבי הציד על גדותיו. מספר היישובים הלך וגדל במשך התקופה המזוליתית והתקופה הנאוליתית, והחל בתקופת הברונזה החלו קמות מצודות על גבעות שולטות ברחבי האזור הבלטי. בקרנאווה הוקמו לא פחות מחמש מצודות סמוכות מסוג זה מתוך כאלף מצודות ששרידיהן פזורים באזור כולו. המרכזית מבין המצודות שנקראה "אאוקורו" (Aukuro) שימשה כאחוזתו של הדוכס השליט, וארבע האחרות שימשו להגנת היישוב ששכן לרגליהן, בין הגבעות והנהר.
העיר נזכרה לראשונה בשנת 1279 כבירתו של הדוכס הגדול טראידנס (Traidens) שהושמה במצור המסדר הטווטוני, אם כי יש הסוברים כי כבר ב-1253 הוכתר בה מינדאוגאס (mindaugas) שאיחד את ליטא לראשונה. באותה עת שימשה קרנאווה כבירתה הראשונה של ליטא והמרכז הכלכלי והפוליטי החשוב בה, אולם ב-1390 שרפו אבירים צלבנים את העיר על כל בתי העץ שבה וחמש הטירות שלידה.
העיר לא נבנתה שוב ותושביה הנותרים עברו להתגורר במעלה הגבעה הסמוכה. אט אט כוסתה העיר באדמה שנשא עמו הנהר, וזו הייתה לכבול לח. כבול זה שימר את יסודות המבנים בעיר ואת הממצאים השונים כפי שהיו בסוף המאה ה-14, דבר שהוביל לכינוי העיר בשם "טרויה של ליטא".
האתר זכה לעניין מחודש במאה ה-19 לאחר שהסופר פליקס ברנטווויץ' (Feliks Bernatowicz) תיאר אותו ברומן "פאיאוטה, בתה של ליזדייקה" (Pojata, córka Lizdejki). מאז החלו חוקרים לבצע חפירות באתר שנמשכו בהפסקות מ-1859 ועד 1983.
בעיר שהוכרזה כשמורה תרבותית פועל מוזיאון לארכאולוגיה ולהיסטוריה המציג את הממצאים באתר. כן מתקיימות בה חגיגות בנוסח ימי הביניים מדי שנה ב-23 ביוני ומדי חודש יולי מתקיים בה פסטיבל ארכאולוגיה.
פיליפ פטן
ז'וזף בונאפרטה
תותח 76 מ&quot;מ OTO MALLARA
דרוסילה (השושלת היוליו-קלאודית)
יוליה דרוסילה (בלטינית קלאסית: IVLIA•DRVSILLA; 16 בספטמבר 16 - 10 ביוני 38) הייתה אצילה רומאית מן השושלת היוליו-קלאודית. הקיסר אוגוסטוס היה סבא-רבא שלה מצד האם, הקיסר טיבריוס היה דודהּ מדרגה שנייה מצד האב, הקיסר קליגולה היה אחיה, הקיסר קלאודיוס היה דודה מצד האב, והקיסר נירון היה אחיינה, בן אחותה.
ביוגרפיה.
דרוסילה נולדה בשנת 16 לספירה בגרמניה. אביה היה המצביא המפורסם גרמניקוס, שבאותה העת נחשב ליורשו המיועד של הקיסר טיבריוס, ואמהּ הייתה אגריפינה, נכדתו של קיסר רומא הראשון אוגוסטוס.
כאשר אמה אגריפינה הוגלתה על ידי הקיסר טיבריוס עברה לגור עם אם סבה ליוויה, ואחרי מותה בשנת 27 עברה לגור עם סבתהּ אנטוניה הצעירה.
דרוסילה נישאה בשנת 33 ללוקיוס קסיוס לונגינוס אולם כאשר אחיה קליגולה ירש את טיבריוס כקיסר רומא הוא הורה לה להתגרש מבעלה וחיתן אותה עם חברו וקרוב משפחתם מרקוס אמיליוס לפידוס שקליגולה ראה בו בעל יותר מתאים לאחותו.
תחת שלטון אחיה הורעפו על דרוסילה אותות כבוד חסרי תקדים. קליגולה הדגיש את קשריו המשפחתיים כחלק מהתעמולה הקיסרית ולכן לדרוסילה יחד עם שתי אחיותיה יוליה ליווילה ואגריפינה הצעירה חלקו כבוד והן נהנו מעמדת השפעה על אחיהן, אם כי שדרוסילה הייתה האחות המועדפת על קליגולה. דבר זה נעשה כדי להמחיש את חסדו של קליגולה כלפי בני ביתו, אולם גם כדי לאותת שבן שיולד לאחת האחיות יכול יהיה בבוא היום להיעשות ליורשו.
לפי דיווחים של היסטוריונים מאוחרים, ניהל קליגולה פרשיית אוהבים עם דרוסילה שהתחילה עוד בהיותם ילדים והמשיכה עם עלייתו לכס הקיסרות, אולם ככל הנראה לא היה בסיס בשמועות, והן נבעו מהשקפת העולם שלעריצים אין שום התחשבות בטאבואים חברתיים ומן העובדה שמכיוון שקליגולה היה רווק רוב שנות שלטונו, אחיותיו מילאו את התפקיד שבאופן מסורתי היה שמור לאשת הקיסר.
קליגולה מינה את דרוסילה ליורשתו בצוואתו. בכך לא התכוון שדרוסילה תיקח לידיה את השלטון באימפריה אלא שבעלה לפידוס יהיה השליט בפועל בעוד שלדרוסילה יהיה התפקיד של הולדת בן זכר שבבוא היום יעלה על כס הקיסרות וימשיך את שלטון השושלת היוליו-קלאודית.
דרוסילה נפטרה בשנת 38, כבת 23. מותה היווה מכה קשה לאחיה קליגולה גם מהבחינה האישית וגם כיוון שמותה שיבש את תוכניות הירושה השושלתיות שלו. לאחר מותה הייתה דרוסילה האישה הרומאית הראשונה שעברה האלהה. עם זאת בסמוך למותה מאס קליגולה אף ביתר אחיותיו, ובמשפט ציבורי שנערך לאמיליוס לפידוס, בעלה של דרוסילה, שהואשם על ידי קליגולה בספטמבר 39 בקשירת קשר לרציחתו, הרשיע אף את אחיותיו, בהיותן שטופות זימה עם לפידוס ומרעיו, ושותפות לקשר של לפידוס כביכול והורה להגלותן.
דרוסילה
צ'יאתורה
צ'יאתורה (בגאורגית: ჭიათურა) היא עיר בנפת צ'יאתורה שבמחוז אימרתי גאורגיה. עיר תעשייתית מרכזית לכריית מנגן, שבנויה בעמק הצר של הנהר קווירילה (מיובליו של הריוני), בגובה 500-340 מטר מעל פני הים. אוכלוסייתה מונה 12,803 תושבים, והוכרזה כעיר בשנת 1921.