מלך האריות (באנגלית: The Lion King) היא טרילוגיית סרטים מונפשת אמריקאית מבית היוצר של חברת וולט דיסני שזכתה להצלחה בינלאומית מסחררת. בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט הראשון בסדרה, מלך האריות, משנת 1994 הופקו שני סרטי המשך, סדרת ספין אוף בטלוויזיה, מחזמרים, משחקי וידאו, מרצ'נדייז ופרטי אספנות אחרים.
בשנת 2019 נוצר גם סרט לייב אקשן המהווה עיבוד מחדש לסרט המקורי מ-1994.
הצלחה.
"מלך האריות" גרף הכנסות של כ-783 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט המצליח ביותר באותה השנה וסרט האנימציה המצליח ביותר באותה תקופה. שיא זה נשבר ב-2003 עם יציאתו של סרט האנימציה הממוחשבת "מוצאים את נמו", של חברת פיקסאר שהכניס כ-867,893,978 מיליון דולר. כיום, "מלך האריות" עדיין נחשב לסרט האנימציה המסורתית (אנימציה שאינה ממוחשבת) המצליח ביותר בכל הזמנים.
הסרט קיבל מועמדויות רבות לפרסים רבים. בין היתר, הוא זכה בפרס אוסקר לתכליל הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לסרט הקומי או המוזיקלי הטוב ביותר, ופרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר. השיר "אהבה יש באוויר" (במקור: "Can You Feel the Love Tonight"; התוכלי להרגיש את האהבה הלילה) זכה בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס שידור המוזיקה המאוחד ופרס גראמי לביצוע הווקאלי הטוב ביותר.
"מלך האריות 2", שיצא ישירות לווידאו, מכר 3.5 מיליון עותקים בשלושת הימים הראשונים לצאתו. סך הכל הוא מכר כ-13 מיליון עותקים, במהלך ההפצה הראשונית בשלהי שנות ה-90. שני סרטי ההמשך זכו בפרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר בהפקת בידור ביתי והסרט השלישי זכה בחמישה פרסי "DVD Exclusive Awards". המחזמר המבוסס על סדרת הסרטים זכה בשישה פרסי טוני, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר.
תום מנשרוב
תום מנשרוב (נולד ב-15 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
מנשרוב גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב והיה קפטן קבוצת הנוער. ב-2010 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, ומשחקו הראשון היה ב-5 באוגוסט 2006 נגד הפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. בדצמבר 2006 הושאל להפועל פתח תקווה עד סיום העונה. ב-2007 הושאל לעונה אחת להפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית ובמדיה שיחק ברוב משחקי הקבוצה. בסיום העונה חזר למכבי תל אביב ולא הצליח למצוא את מקומו בסגל הקבוצה, והופיע רק במשחקי גביע הטוטו ובמשחק ליגה אחד. בינואר 2010 הושאל שוב להפועל ניר רמת השרון עד סוף העונה.
ב-2010 חתם מנשרוב בסלביה סופיה מליגת העל הבולגרית, ולמרות עונה מאכזבת בליגה, הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הבולגרי נגד צסק"א סופיה. בתום העונה נרכש בחזרה על ידי מכבי תל אביב וחתם לשלוש שנים, אך שוב לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה ובסוף העונה חזר להפועל ניר רמת השרון, שם שיחק שתי עונות ולאחריהן פרש ממשחק.
מנשרוב שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל, כולל שתי הופעות בנבחרת הצעירה.
פאנצר סימן 8
הפאנצר סימן 8 'מאוס' (Panzerkampfwagen VIII Maus; מגרמנית: עכבר) היה טנק כבד מאוד נסיוני שפותח על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1942–1944, המאוס הגיע לשלב האב טיפוס בשני דגמים ויוצרו סך הכל שני כלים. במשקל של קרוב ל-190 טון, המאוס היה הטנק הכבד ביותר שפותח מעולם.
הוא פותח עקב חזונו של היטלר ליצור טנק שיהיה למעשה מבצר נייד בעל כוח אש אדיר, שיפצה על המהירות והתמרון ויוכל להדוף התקפות של בעלות הברית. עצם פיתוחו היא דוגמה מצוינת לאובססיה של היטלר לכלי נשק מתקדמים ופורצי דרך, כמו ה-V-2 או המסרשמיט Me 262, שהשימוש בהם לא היה משתלם ואפקטיבי.
פיתוח.
פרויקט הטנקים הכבדים מאוד (מעל 75 טון) של גרמניה הנאצית התבסס על הטנקים הכבדים הסובייטיים בהם נתקלו כוחות גרמנים במהלך המלחמה, הרעיון מאחורי הטנק הכבד מאוד היה כלי שמחליף מהירות ותמרון בשריון וכוח אש, זאת כדי לשמש מבצר נוסע שמסוגל לעמוד בכל האיומים בשדה הקרב ולהשמיד את רוב המטרות. טנק המאוס היה מהמוצלחים בפרויקט והיחיד ממנו יוצרו אבות-טיפוס אך גם הוא נחשב כבד מידי ומגושם מידי ולא הגיע לשדה הקרב.
פיתוח המאוס החל בתחילת 1942 על ידי חברת פורשה כאשר הוא מתבסס על הלקחים מתכנון הפאנצר סימן 7 שיצורו בוטל. הדרישות לפיתוח הכלי שניתנו לחברת פורשה היו כלי שמשקלו לא יעלה על 100 טון, בעל מהירות של לפחות 20 קמ"ש ותותח 128 מ"מ יחד עם תותח מקביל 75 מ"מ, למרות שתותחים בקטרים שונים נבחנו כמו תותח 150 מ"מ לבסוף הוחלט בהתערבותו של אדולף היטלר להצמד לתוכנית המקורית וכך לבסוף נבנה אב הטיפוס של הצריח. המאוס היה כלי מפלצתי עם זחלים ברוחב של מטר ועשרה סנטימטרים בעלי חטיבות כוח נפרדות לכל זחל, בתוך הכלי ישב גנרטור חשמלי ענק שתפס את השני שלישים האחוריים של הכלי כך שהנהג יושב בשליש הקדמי של הכלי ושאר הצוות יושב בצריח מבלי שיהיה מעבר ביניהם בתוך הטנק.
אחת מבעיות הכלי נבעה ממשקלו הרב מה שמנע מהמאוס את האפשרות לנסוע על גשרים מעל נהרות ונחלים, בעיה זו נפתרה בכך שצוותי הכלים יונחו לעבור נחלים במקומות רדודים במים, שנורקל שהיה מחובר לצריח היה מאפשר לצוות לנשום כאשר הכלי היה מגיע למים עמוקים מידי. חציית מעברי מים שכאלה הייתה אפשרית רק בזוגות כאשר טנק אחד עובר דרך המים וטנק שני מחובר אליו בכבלים ומספק לו חשמל. בשלב הבא היו השניים מתחלפים.
המאוס היה מתוכנן להיות מוכן למבחני שטח ב-1943 בשמו הראשוני Mammut (מגרמנית: ממוטה), בדצמבר 1942 שונה שמו ל-Mäuschen (מגרמנית: עכברון\עכבר קטן) ולבסוף קיבל את שמו הסופי בפברואר 1943 Maus (מגרמנית: עכבר). במאי 1943 דגם עץ בגודל ובמשקל המתוכנן היה מוכן להערכה, דגם שהציג חריגה מהדרישות המקוריות בהקשר למשקל ומהירות אך אושר על ידי היטלר בעצמו והצבא הגרמני הזמין 150 כלים.
באוקטובר 1943 בוטלה ההזמנה כולה, חודש מאוחר יותר 4 הכלים הנוספים שהיו בשלב יצור בוטלו ונשלחו לגניזה, מהפרויקט נשארו שני אבות הטיפוס להמשך ניסויים אך מעולם לא הגיעו לשדה הקרב. כאשר הצבא הרוסי נתקל בדגמי אב טיפוס בשטח הניסויים בקומרסדורף, 25 ק"מ דרומית לברלין, נלקח דגם המאוס 1 יחד עם צריח המאוס 2 לניסויים ברוסיה אך ללא תרומה אמיתית למרוץ הנשק הרוסי של אחרי מלחמת העולם השנייה זאת משום הנסיגה מהתפיסה של הטנק הכבד ומעבר לטנקים אוניברסליים יותר בצורת טנק המערכה.
V1 מאוס 1.
אב טיפוס הראשון שיוצר בדצמבר 1943 וכלל תובה בלבד, את הצריח ייצג דגם עץ במשקל הצריח המתוכנן. הדגם היה בעייתי בעיקר בכוח המנוע שלו, המאוס 1 הצליח להגיע ל-13 קמ"ש בלבד בתנאים אופטימליים מה שנפל מדרישות הכלי ל-20 קמ"ש. בעיה נוספת הייתה מערכת הזחלים והמתלים של הכלי שהייתה אמורה להחזיק משקל רב ולהניעו בשטח, מה שבפועל היה בעייתי מאוד.
V2 מאוס 2.
אב הטיפוס השני כלל שיפורים רבים לכלי ויוצר במרץ 1944, בין השיפורים היה הוספת חטיבת כוח חשמלית, שיפור המנוע והוספת צריח המאוס הראשון שיוצר שכלל תותח 128 מ"מ, לצידו תותח מקביל 75 מ"מ ומקלע MG34 על הצריח. ביולי 1944, יצור מאוסים נוספים בוטל ושני הדגמים הקיימים נשמרו להמשך בדיקות וניסוים, כאשר בספטמבר 1944 השלב האחרון במאוס 2 נעשה בצורת שדרוגים נוספים כמו מערכת זחלים והילוכים של חברת סקודה ומערכת ההגה חשמלית.
Flakzwilling 88 mm.
כלי שהיה אמור להחליף את צריח המאוס בתותח נ"מ 88 מ"מ ולשמש טנק נגד מטוסים. תכנון זה לא מומש מעולם.
אבן חופה
אבן חופה (בגרמנית-יידית: חופה שטיין, Chuppastein; גם: Hochzeitsstein, Traustein) היא לוח אבן שהיה נקבע בקיר הפונה לירושלים של בתי כנסת רבים בגרמניה, בהתאם למנהג היהודי לשבור על האבן את כוס היין תחת החופה במהלך טקס נישואים, לזכר חורבן בית המקדש. כיום המנהג החלופי הרווח הוא שהחתן דורס את הכוס על הקרקע.
לאחר שבירת הכוס היו מכריזים משתתפי הטקס: "מזל טוב" ("מזל = מילולית: כוכב). באבני חופה היו חרוטים סימן של כוכב, בדרך כלל במרכז האותיות מ"ט (ראשי תיבות: מזל טוב). כתובית נפוצה נוספת היו ראשי התיבות של הפסוק מירמיהו: .
אבנים אלה היו מצויות בכארבע מאות בתי כנסת, כולם בגרמניה. האבן העתיקה ביותר שהשתמרה, משנת 1660, נמצאת בעיר הוכנברג. לאחר ליל הבדולח (1938) נותרו רק כ-20 אבנים. על קיר בחצר בית הכנסת הגדול בירושלים קיים שחזור של אחת מאבני החופה ששרדו.
בתרבויות אחרות, בעיקר במשפחות אצולה בצפון אירופה עד לתקופה הוויקטוריאנית, שימשו משקופי אבן לחריטת שלטי אצולה או ראשי התיבות של הזוג הטרי, כמעין תיעוד לנישואים.
מילת ספירה
מילות ספירה (סינית מסורתית - 量詞, סינית מפושטת - 量词, תעתיק פין-יין - liàngcí) הן מילים מיוחדות בשפות הסיניות הבאות לפני שם עצם במשפט ומשמשות כמגדיר (דטרמינטור) להשתייכותו של שם העצם לקטגורית עצמים מסוימת ולכמותו. מילות הספירה התפתחו מיחידות מידה שונות ושמות עצם כלליים בסינית הקלאסית העתיקה, ומשמעותן כיום היא לספירה כמותית של עצמים (כמו יחידות מטריות לספירת מידות), כשלכל קטגוריית עצמים מסוימת - מילת ספירה לעצמה. כך למשל במשפט 三把椅子 (שלושה כיסאות) המילה 把 (שמשמעותה המקורית היא 'ידית') משמשת כמילת ספירה לקטגוריית העצמים בעלי ידית (אליה משתייכים גם כיסאות). לכן תרגום של כל מורפמה כשלעצמה (אך לא תרגום מילולי) יהיה 'שלוש ידיות - כיסאות'. מאחר שכללי הדקדוק הסיני דורשים התייחסות כמותית גם לעצם יחיד (השוה a chair באנגלית) הרי שמילות ספירה לעצם - יחיד יכולות להחשב אף כצורה מסוימת של יידוע.