ח'לף נולד ביפו וגלה עם משפחתו לעזה ב-1948. הוא למד באלכסנדריה ושם פגש ביאסר ערפאת. הוא התפרסם כאידאולוג וכמי שניסח, יחד עם ערפאת, את העקרונות והיעדים של הפת"ח. בפת"ח הופקד ח'לף על ארגוני המודיעין. בינואר 1970 הוא ניהל עם ערפאת את המגעים עם לבנון. בספטמבר 1970 הוא נתפס על ידי הלגיון הירדני ושוחרר לאחר מספר ימים אחרי שהושג הסכם הפסקת אש בינו לבין חוסיין.
הוא הוביל את פעולות הטרור של הפת"ח מחוץ לישראל ובין השאר הקים את "ספטמבר השחור", הגם שהכחיש מעורבות בפעילות הארגון. באפריל 1973 פרצו כוחות ישראלים לביתו בביירות והרגו את חברו, אך הוא ניצל במקרה.
במהלך מלחמת לבנון באוגוסט 1982 הוא נפצע בהפצצה בביירות שכוונה לחסלו. בשנת 1983 ביקש אורי אבנרי להזמין את אבו איאד לישראל וטען שהוא מסכים לשלום עם ישראל.
בנאום שנשא ב-14 בנובמבר 1988, בעת דיוני המועצה הלאומית הפלסטינית באלג'יר לפני פרסום ההכרזה על הקמת מדינה פלסטינית, הבהיר ח'לף את מדיניות השלבים של אש"ף: "זוהי מדינה המיועדת לדורות הבאים. תחילה היא תהיה קטנה... אם ירצה אלוהים, היא תתרחב מזרחה ודרומה... רציתי את כל פלסטין בבת אחת. אך הייתי טיפש. כן, אני מעוניין בשחרור פלסטין, אבל השאלה היא איך. והתשובה היא: שעל־שעל".
בהמשך דרכו, צבר לעצמו אויבים רבים. בסופו של דבר נרצח בתוניס בשנת 1991, יממה לפני פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, על ידי אחד משומרי ראשו, שפעל מתוך אמונה אידאולוגית שאבו איאד נוקט עמדה פייסנית מדי כלפי ישראל. המתנקש, שגויס על ידי ארגון אבו נידאל, קיבל הוראה לרצוח את אבו איאד זמן קצר לאחר שהכריז כי מדינה פלסטינית תקום לצד מדינת ישראל ולא במקומה.
עמדותיו.
בשנים 1973-1970 הוא שלל את האפשרות של הקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל. אולם בתחילת 1974 הוא תמך בהליכה לשיחות ז'נבה ובהמשך 1974 הוא הצהיר על נכונות להקמת מדינה פלסטינית על השטחים שנכבשו ב-1967, במסגרת תוכנית השלבים של אש"ף. אבו איאד גם הוביל קו יותר פרו סובייטי מאשר ערפאת.
בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון, הכריז אבו איאד כי הדרך לשחרור ירושלים "עוברת דרך ג'וניה" (הנמל שבשליטת הפלנגות).
בשנת 1988 יצא ח'לף בהכרזה על נכונות להכרה במדינת ישראל. אך לטענת רבים, אין לראות בו גורם מתון - אלא טקטיקן. בין השאר מכיוון שבשנת 1989 הוא קבע בנאום: "אנו נשיב את פלסטין כמו היהודים: שעל, שעל. אנו לומדים מהם, ואין בכך שום בושה!"
ח'ליל אל-ואזיר
ח'אלד אל-חסן
ח'אלד אל-חסן (בערבית: خالد الحسن, נודע גם בכוניה "אבו סעיד", 1928 בחיפה - 9 באוקטובר 1994 ברבאט), ממייסדי הפת"ח.
ביוגרפיה.
ח'אלד אל-חסן נולד בשנת 1928 בחיפה. ח'אלד אלחסן הוא אחיו של האני אלחסן ושל בילאל אלחסן.
הרבה לציין את הטראומה האישית שלו ממלחמת העצמאות, שבה חזר לביתו ומצא אותו ריק. הוא לא ידע לאן נעלמה משפחתו וברח למצרים. שם הוא נעצר למשך שנה, "פשוט כי היה פלסטיני", לדבריו.
משם חיפש את משפחתו במשך תקופה ארוכה בעולם הערבי. משפחתו השתקעה בצידון.
בשנת 1950 ניסה להקים ארגון טרור פלסטיני, אך תמיד ראה עצמו כדיפלומט. הוא מצוטט אומר: "מעולם לא נשאתי נשק."
כעבור שנה הוא עבר לסוריה, עבד כמורה והיה אחד המקימים של מפלגת השחרור האיסלאמית בשנת 1952. שלטונות סוריה איימו לעצור אותו על הקמת ארגון לוחמה פלסטיני, אבל הוא ברח לכווית. באמצע שנות ה-50 הוא קיבל אזרחות כוויתית.
נמנה עם "החמישייה" שהקימה את הפת"ח ב-10 באוקטובר 1959, וכללה גם את יאסר ערפאת, ח'ליל אל-ואזיר (אבו ג'יהאד), צלאח חלף (אבו איאד) ופארוק קדומי (אבו לוטוף).
בשנת 1968 הוא נבחר ל"" של אש"ף, כאשר ארגון הפת"ח השתלט על אש"ף. הוא הצליח לשכנע את פייסל, מלך ערב הסעודית, שכל פלסטיני בערב הסעודית יישלם אחוז מסוים מהכנסתו של אש"ף בתור "מיסי שחרור". זה הכניס לאש"ף 60 מיליון ריאל סעודי בשנה. הוא גם הכשיר את אש"ף אצל שלטונות מצרים.
מאז 1973 ועד מותו היה אל-חסן יו"ר וועדת החוץ של המועצה הלאומית הפלסטינית ונחשב ל"שר החוץ של אש"ף". מאז המלחמה באותה שנה הוא תמך ברעיון הקמת מדינה פלסטינית בשטחים שכבשה ישראל ב-1967.
בשנת 1973, על רקע חילוקי דעות קשים עם יאסר ערפאת, פרש מהפת"ח. חילוקי הדעות היו סביב ה"חיבוק" שהעניק ערפאת לארגונים הקיצוניים.
בשנת 1991 הוא התעמת מול ערפאת, כי לא הסכים לתמיכתו של זה בסדאם חוסיין. בעקבות תמיכה זו גורשו מאות אלפי פלסטינים מכוויית, ואל-חסן התיישב במרוקו, עד מותו. אל-חסן תמך ברעיון של קונפדרציה בסגנון שווייץ, שיכלול את כל פלסטין המנדטורית, כולל ירדן. הוא התנגד להסכמי אוסלו.
סבל משנת 1991 ממחלת הסרטן, ממנה נפטר בשנת 1994 במרוקו.
פארוק קדומי
פארוק קדומי, (בערבית: فاروق القدومي, נולד ב-1931) ידוע בכינוי אבו לטוף, ראש המחלקה המדינית באש"ף ויו"ר פת"ח.
ביוגרפיה.
נולד בכפר ג'ינסאפוט בשנת 1931. לאחר מכן עברה משפחתו ליפו, ובמלחמת העצמאות נמלטה לשכם. עבד שלוש שנים עבור חברת הנפט האמריקאית עראמקו הסעודית בערב הסעודית. לאחר מכן בשנים 1954-1958 למד באוניברסיטה במצרים ועבר למפרץ הפרסי שם הצטרף לפת"ח בשנת 1960, בעת היותו באיחוד האמירויות הערביות. בשנים 1965-1966 עבד עבור משרד הבריאות בכווית אולם גורש משם על רקע חתרנות כנגד המשטר בקשר עם פעילותו בפת"ח.
בשנת 1983 הצטרף לאבו מוסא בהתנגדותו לערפאת, אולם חזר לפת"ח ותפס שוב תפקיד מרכזי בארגון.
בעת חתימת הסכמי אוסלו היה יושב ראש המחלקה המדינית של אש"ף, התנגד להסכמי אוסלו ובעקבות זאת נשאר בתוניס בעת שההנהגה הפלסטינית עברה לרצועת עזה. יש הטוענים שבשל כך חל קרע ביחסיו עם יאסר ערפאת, למרות שהיו דיווחים שערפאת סימן אותו כיורשו. לאחר מותו של יאסר ערפאת בנובמבר 2004 הוא מונה ליו"ר פת"ח, אך הוסכם כי מחמוד עבאס יתמנה ליו"ר הוועד הפועל של אש"ף מטעם פת"ח. עם זאת, נוצרו חיכוכים בין שני האישים, על רקע חילוקי הדעות ביניהם לגבי סמכויות אש"ף והרשות הפלסטינית.
קדומי נחשב לנוקשה ביותר מבחינה אידאולוגית בין מנהיגי פת"ח. בשנת 2003 טען שנושא חזרת הפליטים יותר חשוב מהקמת מדינה פלסטינית. קדומי תומך בהמשך המאבק המזוין נגד ישראל ורואה את ההבדלים בין הפת"ח לחמאס כהבדלים טקטיים ולא אסטרטגיים. לאחר מות ערפאת הוא ביקר באופן חריף את הגישה המתונה לטענתו, שהוביל עבאס והתנגד להפסקת האינתיפאדה השנייה.
קדומי התמסר לצד המדיני-פוליטי של הארגון ועסק בהפצת רעיונות פת"ח בעולם. קדומי לא נחשב לקובע מדיניות אלא למבצע מדיניות מכיוון שבשלב מוקדם התרחק ממעגל מקבלי ההחלטות והחל לנדוד בעולם.
בשנת 2002 הוציא ספר בשם: "ההתנגדות - הדרך לשיבה ולמדינה", בהוצאת מרכז זאיד לתיאום ומעקב, שבאיחוד האמירויות.
ישעי
ישעי הוא מושב בהרי יהודה, מושב חקלאי בהרי יהודה, סמוך לתל בית שמש ולקיבוץ צרעה, מייסודו של הפועל המזרחי.
מקור השם.
מקור שמו – הפסוק (), כמו גם על שמו של ישעי משבט יהודה, אשר מוזכר במקרא בסמוך לנחם ולזנוח (שגם על שמם קרויים מושבים בסביבות בית שמש) - .
אודות המושב.
המושב נוסד בכ"ז בתמוז ה'תש"י - 12 ביולי 1950, על ידי עולים מתימן (חלקם מבלאדנס, חלקם מצנעא ורובם מבני אל חודייג׳ה).
עד היום לא השתנה צביונו העדתי של המושב, ורוב התושבים הם בני העדה התימנית, ושומרי מצוות.
המושב מתמחה בחקלאות מודרנית ואורגנית. כלכלת בני המושב התבססה בעבר על מטעי אבוקדו רבים, גידול פטם וגידולי שדה, אולם כיום רובם הגדול של המשקים אינם מתפרנסים מחקלאות. תושבים רבים משכירים יחידות דיור במושב. רוב התושבים מתפרנסים כיום מעבודות חוץ. במושב יש כמה בריכות שחיה פרטיות, פינות חי פעילות, ומספר עסקים.
קומץ קטן מתושבי המושב גויס להפקת סרט ישראלי על עליית יהודי תימן לישראל בסוף המאה ה-19, חלקם אף גילם תפקיד של הילד שלום בגילאים שונים כחלק מצוות שחקני הסרט רימון הזהב (עמרם וגילאור מרדכי) שצולם במרביתו באתר סמוך בית ג׳מאל.
במושב שישה בתי כנסת, שניים מהם מופעלים במהלך היום ככולל.
המושב עצמו הוא בעל שטחים המעובדים על ידי ארגון "הפלחה", כ-1,000 דונם, כ-1,000 דונם פרדסים וכ-210 דונם של כרמי זיתים, חלקם הגדול למאכל (ברנע ) ובחלקם הקטן סורי משובח ממנו מופק שמן העולה באיכותו פי כמה על פני השמן המפורסם של בית ג׳אלא. (כרגע הכרמים בתהליך שיקום)
ישנם גם הדסים ומטע של אתרוג תימני.
מעל למושב, בשטח שנועד להרחבה, נמצא האתר הארכאולוגי "ח'רבת אם-ג'נה", המזוהה עם העיר המקראית עין גנים שבשפלת יהודה. כמו כן, בסמוך למושב נמצא אתר העתיקות באר לימון. (האתר עבר השחתה ערב ראש חודש שבט ה׳תשע"ב על ידי כנופיית ב"מ שחיפשו מטמון זהב החבוי במבנה על פי אגדה שעברה במשפחה מדור דור)
בסוף שנת 2015 החלה להיבנות ההרחבה במושב. בתחילת ספטמבר 2016 הסתיים שלב פיתוח ההרחבה ונמסר לרוכשים שרובם הם בני המושב. בשנת 2017 החלו במושב עבודות נרחבות לשיפור התשתיות, שלא טופלו משנות ה-50.
הטבע במושב.
את המושב חוצה נחל ישעי, תחת שני גשרים. נחל המוכר כאכזב אך לאחרונה התגלתה זרימת מים גם בקיץ ולאחר שנלקחו בדיקות מעבדה התגלה שמדובר במי תהום נקיים.