עד 11 שוטרים ניסו בו זמנית להתמודד עם עומסי תנועה אדירים אלה בכיכר, חלקם עמדו על במות עץ קטנות בנקודות מפתח, אולם לא תמיד עלה בידם להתגבר על העומס. הרמזור, שנבנה על ידי חברת סימנס, הוצב על מגדל מחומש שגובהו 8.5 מטר, על פי תכנון אמריקאי בדומה לרמזור שהוצב בשנת 1922 בשדרה החמישית בניו יורק. בתחילה ישב שוטר בודד בתא קטן בראש המגדל והפעיל את אורות הרמזור באופן ידני, עד שנקבע במקום מנגנון אוטומטי בשנת 1926. גם לאחר הפעלת הרמזור המשיכו שוטרי תנועה להימצא בכיכר, כדי לוודא שהנהגים מצייתים לרמזור. המגדל עמד במקום עד לשנת 1936 לערך, כאשר הוסר לצורך עבודות סלילת מסילת רכבת פרברית (S-Bahn). בשנת 1997 הציבה חברת סימנס בקרבת מקום העתק (שלא משמש לכיוון התנועה) של מגדל הרמזור המקורי, זאת כדי לציין 150 שנים ליסוד החברה.
תוכניות חדשות והזדמנויות שאבדו.
עומסי התנועה בכיכר פוטסדאם היוו בעיה מתמשכת בכיכר לאורך עשורים, למרות הקמת הרמזור, והמריצו את מתכנני העיר לנסות ולמצוא פתרון יעיל לבעיה. בתקופה שבין המלחמות הייתה ברלין מוקד לחדשנות בשטחים רבים, בהם אדריכלות. הצמיחה המהירה של העיר גרמה למתכנן העירוני הראשי, מרטין וגנר (1885–1957) לנבא כי יהיה צורך לשנות באופן מהותי את מרכז העיר אחת ל-25 שנים. אלה הביאו בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 לתוכניות עתידניות וקיצוניות לשינוי כיכר פוטסדאם, במיוחד בלטו תוכניות יצירתיות אלה בשנים 9–1928. באחת התוכניות הנועזות ביותר של וגנר נפרש חזון של כיכר מרובת מפלסים שמעליה חניון מכוניות עגול ענק המכוסה בכיפת זכוכית. אולם השפל הגדול, שהחל ביום חמישי השחור ב-1929, בבורסה לניירות ערך בניו יורק, והשפיע באופן חמור על כלכלת אירופה, קטע את רוב התוכניות לפיתוח הכיכר. בגרמניה שנות השפל הגדול היו המשך ישיר למצוקתה הכלכלית של המדינה מאז תום מלחמת העולם הראשונה. שנות השפל הביאו לסגירתו של מלון בלוויו ואיפשרו את בנייתו של בניין חדש ומהפכני במקום, למרות הקשיים הכלכליים.
קולומבוסהאוס.
בניית קולומבוסהאוס (Columbushaus) הייתה יוזמה של חברת גאלרי לפאייט הצרפתית, אשר חנות הדגל המפורסמת שלה פעלה בפריז, לפתוח חנות נוספת בברלין, באתר שבו ניצב מלון בלוויו. אולם קשיים כלכליים אילצו את החברה לסגת מן התוכנית. למרות קושי זה החליט האדריכל אריך מנדלסון לנסות ולהוציא לפועל את בניית המבנה. הוא הציב סביב אתר הבנייה שלטי ענק לפרסום, ומהכנסות הפרסום הצליח להמשיך בבנייה. קולומבוסהאוס היה בניין משרדים אולטרה-מודרני בן 10 קומות, ובו מערכת מיזוג אוויר ראשונה בגרמניה. קווי הבניין הנקיים והאלגנטיים, אשר היו חריגים בנוף, משכו אליו תשומת לב רבה. בקומת הקרקע של הבניין נפתחה חנות בגדים וולוורת', בקומה הראשונה נפתחה סוכנות נסיעות גדולה ובקומה העליונה שכנה מסעדה שהשקיפה על נופה של העיר. בניין זה היה הפיתוח הבולט בכיכר החל מתקופת השפל הגדול ועד מלחמת העולם השנייה.
תקופת גרמניה הנאצית.
בניית קולומבוסהאוס הושלמה בחודש ינואר 1933, אותו חודש שבו עלה לשלטון אדולף היטלר. להיטלר היו תוכניות גדולות לפיתוח ברלין ולהופכה ל"בירת העולם גרמניה" (Welthauptstadt Germania) על יסוד תכנונו של ידידו אלברט שפר. בתוכניות אלה לא תוכננו שינויים גדולים בסביבה המיידית של כיכר פוטסדאם, אף שתחנות הרכבת בכיכר ואנהלטר היו נסגרות, זאת כיוון שציר צפון-דרום שתוכנן בעיר היה קוטע את מסילות הגישה לתחנות. כל הקרוניות החשמליות המגיעות לעיר היו מנותבות לשתי תחנות ענק חדשות על מסילת הטבעת (Ringbahn) מצפון ומדרום למרכז העיר. על פי תוכניתו של שפר האתר בו עמדה תחנת אנהלטר תוכנן להפוך לבריכת שחייה ציבורית. לא ידוע מה תוכנן לאתר שבו עמדה תחנת פוטסדאם.
ציר צפון-דרום בברלין תוכנן לעבור ממערב לכיכר פוטסדאם ולהיות ציר תנועה ברוחב של 100 מטר ובאורך חמישה קילומטר, לאורכו תוכננו מבני ענק של הממשלה הנאצית. ציר זה היה מוחה את חציו המזרחי של רובע המיליונרים. נתיבים תת-קרקעיים של הרכבת התחתית והרכבת הפרברית תוכננו כמעט לכל אורכו של ציר התנועה החדש, וכל מערכת התחבורה הציבורית של העיר תוכננה מחדש כדי למקדה בציר תנועה זה. הציר תוכנן בנוסף לקו הרכבת הפרברית צפון-דרום שעבר מתחת לכיכר פוטסדאם ואשר הושלם בשנת 1939.
השפעת המפלגה הנאצית בכיכר פוטסדאם הורגשה באופן בולט בדומה לחלקי העיר האחרים. הכיכר עוטרה בשלל דגלי צלב הקרס ובכרזות תעמולה. במשרדים שבסמוך לכיכר קמו עסקים רבים הקשורים לפעילות נאצית, במיוחד בקולומבוסהאוס שבו תפסו את רוב הקומות העליונות. השבועון הנאצי Die Braune Post - N.S. Sonntagszeitung הציב שלט ניאון ענק על הבניין המופיע בתצלומים החל משנת 1935. אף הגסטפו הקים בית מעצר חשאי בקומות העליונות של הבניין, כולל חדרי חקירות ועינויים. בחלק אחר של הבניין קם משרד המידע של הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים לקראת אולימפיאדת ברלין.
מלחמת העולם השנייה.
כמעט כל הבניינים סביב כיכר פוטסדאם, בדומה למבנים רבים אחרים ברחבי העיר ברלין, הוחרבו בהפצצות אוויריות ובהפגזות ארטילריות במהלך שנותיה האחרונות של מלחמת העולם השנייה. שלוש הפצצות האוויר הקשות ביותר (מתוך 363 הפצצות אוויריות על ברלין), אירעו ב-23 בנובמבר 1943, ב-3 בפברואר וב-26 בפברואר 1945. העובדה שהכיכר שכנה בקרבה יחסית למטהו של היטלר, וריכוזם של מבני ממשל נאצים במקום, הפכה את הכיכר למטרה של חלק מן ההפצצות.
עם תום ההפגזות פלשו כוחות ברית המועצות למרכז ברלין. כאשר חולקה העיר לאזורי שליטה בין המעצמות, היה אזור הכיכר לגבול בין האזור האמריקאי, הבריטי והסובייטי. למרות החורבן, שבועות ספורים לאחר תום המלחמה החלו להופיע סימנים ראשונים לפעילות מסחרית סביב הכיכר. קומת הקרקע של חלק מן הבניינים שופצה באופן שאיפשר לחלק מן העסקים לשוב ולפעול מתוכם. החל מ-2 ביוני 1946 שבו קווי הרכבת התחתית והפרברית לפעילות חלקית, ולפעילות מלאה החל מ-16 בנובמבר 1947. קרוניות חשמליות שבו לפעול החל מ-1952. חלק מבניין האוס פאטרלנד נפתח בשנת 1948 בפעילות צנועה יותר. החברה הממשלתית המזרח גרמנית H.O. החרימה את רוב נכסי כלבו ורטהיים אולם לא הצליחה לשקם את חורבות הבניין הענק ופתחה חנות כלבו בקומת הקרקע של בניין קולומבוסהאוס. בקומה הראשונה נפתח משרד התובע הכללי של צבא גרמניה המזרחית. לאורך פוטסדאמר שטראסה נבנתה שורת חנויות בעלות קומה אחת וברחובות שבו לשגשג אף דוכני מוכרי הפרחים שפעילותם נודעה באזור בעבר.
האזור סביב כיכר פוטסדאם אף הפך למוקד פעילות של השוק השחור. מפגש הגבולות בין אזורי השליטה של שלוש מן המעצמות איפשרו מעבר מהיר מאזור אחד לאחר.
תקופת המלחמה הקרה.
ככל שגבר החיכוך בין כוחות הברית ממערב לבין הכוחות הסובייטים, החלו הסובייטים מקפידים יותר לשמור על הגבול שבין האזור הסובייטי לאזורים השכנים ואף הציבו חיילים חמושים לאורך הגבול. כיוון שלא היה סימון גבולות ברור, הדבר הותיר פתח להפרות גבול עד שבחודש אוגוסט 1948 סומן קו הגבול בצבע לבן זוהר שחצה רחובות, ואפילו חורבות בניינים, כדי להרתיע את הסובייטים מלפלוש לשטחי בעלות הברית האחרות. צעד זה היה יעיל חלקית בלבד וסכסוכי גבול המשיכו לפרוץ מדי פעם.
עד מהרה החלו מדינות המערב והסובייטים לנהל קרבות תעמולה לאורך קו הגבול ושלטי תעמולה גדולים הוצבו משני העברים.
חומת ברלין.
ב-13 באוגוסט 1961 החלה בניית חומת ברלין לאורך קו הגבול העירוני וכיכר פוטסדאם נחצתה לשניים. הכיכר שהייתה אחד מצומתי התנועה העמוסים ביותר הפכה לאזור נטוש. לאחר שפונו מן המקום חורבות הבניינים שנהרסו בהפצצות, נותר שטח גדול חשוף של מאות דונם. לאורך השנים עד לשנת 1976 נהרסו מבנים נוספים עד שלבסוף נותרו רק שני מבנים מכל מבני הפאר שהיו בסביבות הכיכר בין שתי המלחמות: שלד הפלדה של בית היין ויינהאוס רות אשר שרד את ההפצצות עמד בדד באמצע השממה. מרחק קצר ממנו עמדו שרידים של מלון אספלנדה, כולל אולם הקיסר. מתחת לכיכר נסגר קטע הרכבת התחתית שעבר במקום, אף שקו הרכבת הפרברית המשיך לפעול במקום ועבר בקטע קצר מתחת לקרקע בברלין המזרחית, תוך שהוא משרת את ברלין המערבית בלבד. קטע זה של הרכבת הפך מפורסם בזכות תחנות הרפאים הנטושות שבהן חלפה הרכבת בדרכה, מבלי לעצור, ואשר על רציפיהן עמדו רק שומרים חמושים של צבא מזרח גרמניה.
משך 28 שנים הייתה כיכר פוטסדאם לשטח הפקר בין החומות ומשכה סקרנים רבים לצידה המערבי של החומה, במיוחד תיירים, מדינאים וראשי מדינות. רבות מן החנויות שקמו לאורך פוטסדאמר שטראסה מכרו מזכרות לתיירים. במקום הוקמה מרפסת תצפית, בתחילה לשימוש צבאי בלבד, אולם ברבות השנים נפתחה לציבור שיכול היה לצפות אל שטח ההפקר שמעבר לחומה. בין האישים שבקרו במקום בולטים הסנטור האמריקאי רוברט קנדי (22 בפברואר 1962), ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון (6 במרץ 1965), אליזבת מלכת בריטניה (27 במאי 1965), הנסיך צ'ארלס (3 בנובמבר 1972), נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר (15 ביולי 1978), סגן הנשיא דאז ג'ורג' הרברט ווקר בוש (1 בפברואר 1983).
באחת התמונות בסרטו של וים ונדרס משנת 1987, מלאכים בשמי ברלין, נראה המלאך קסיאל עוקב אחר הזקן בעודו מחפש את כיכר פוטסדאם של ימים עברו ומוצא במקומה חורבות שבמרכזן עוברת חומת ברלין המכוערת. הסרט שצולם באתר כיכר פוטסדאם בעת בתקופת חומת ברלין, מאפשר התרשמות טובה מאופיו של המקום באותה תקופה.
נפילת החומה.
פריצת החומה.