הבא"ח מכשיר גם את מפקדי הכיתות לרמת לוחם חי"ר גבולות 08 והקצינים לרמה 12. הבסיס נבנה יחד עם הקמת המערך והותאם הן למשימות הייעודיות של הגדודים: התמקדות בשטח פתוח, תרגול מארבים ובימוי אויב מותאם לגבולות, ובט"ש, והן להכשרת לוחמות: הרחבת המענה הרפואי והנפשי והתאמת סרגל המאמצים. הבסיס הוקם בין השאר בעקבות מצוקת החיילות אשר הוכשרו בבסיסים של חטיבות חי"ר רגילות, אשר אינם מותאמים לוגיסטית להכשרת נשים, ויצרו פגיעה במוטיבציה של הבנות להמשיך בשירות קרבי.
ציוד.
הלוחמים והלוחמות בגדודי חי"ר גבולות מצוידים ברובי סער מסוג M-16 מקוצר וקלעים ברובה סער/קלעים מסוג M4A1. בין השנים 2009 ל-2017 השתמשו לוחמי גדוד קרקל ברוס"ר מסוג תבור, בו משתמשים כוחות החי"ר הרגילים, אך הוחלט לחזור ל-M-16. בנוסף, ללוחמות פותחו אפודי לחימה וקסדות המתאימים לצורת גופן. בנוסף לרובי סער, מצוידים הלוחמים והלוחמות גם במקלעים מסוג נגב ומאג ורובי צלפים.
ההתניידות מתבצעת על רכבי שטח כגון סופה M-240, דוד, זאב, האמר וכו'.
סמלים.
חיילי וחיילות גדודי החי"ר חובשים את הכומתה של חיל הגנת הגבולות, בצבע צהוב-חום מדברי, אשר החליפה את הכומתה הירוקה הבהירה של חטיבת הנח"ל, ששימשה את הגדודים עד הקמת המערך. חיילי החי"ר נועלים נעליים אדומות ולכל גדוד יש סיכה ייחודית, ותג הלקוח מסמל החטיבות תחתן הם פועלים.
תגים שהיו בשימוש בעבר
לוחמי ולוחמות האיסוף והתצפיתניות חובשים את כומתת האיסוף הקרבי, שצבעה צהוב מדברי ונועלים נעליים שחורות.
שמואל אייזנשטדט
שמואל אייזנשטדט (י"א באדר ב' תרמ"ו, 18 במרץ 1886 - ל' בתשרי ה'תשל"א, 1 בנובמבר 1970) היה משפטן והיסטוריון של המשפט, בלשן, מו"ל ואיש אשכולות ישראלי, יליד רוסיה.
קורות חיים.
נולד בבוריסוב ליוסף אייזנשטדט שהיה מזקני חובבי ציון וממייסדי פועלי ציון. משפחתו מיוחסת למהר"ם אייזנשטט. למד בחדר מסורתי ובישיבה, בשנים 1906–1910 למד באוניברסיטת ברן. היה עורך של כתב העת "שחרית" של צעירי ציון. בשנת 1924 ייסד את המחלקה העברית היהודית של הספרייה הממלכתית של רוסיה.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בשנים 1926–1953 הוא ניהל את הלשכה המרכזית של ועד הלשון העברית. היה בין המייסדים של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, בה הרצה על משפט רומאי ודיני משפחה במשפט העברי.
במשך שנים רבות היה מאוהדי המפלגה הקומוניסטית הישראלית. לאחר מלחמת ששת הימים הוא הצדיק את מדינת ישראל וגינה את התעמולה נגד ישראל.
דויטשקרויץ
דויטשקרויץ (בגרמנית: Deutschkreutz; בהונגרית: Sopronkeresztur, שופרונקרסטור; ביידיש: צעהלים, נהגה: צֶלֶם) היא עיירת שוק במחוז אוברפולדנדורף שבמדינת בורגנלנד באוסטריה. בעיירה התקיימה קהילה יהודית ענפה, שהייתה אחת מ"שבע הקהילות", ריכוז של קהילות יהודיות בבורגנלנד.
שם העיירה.
שם העיירה בגרמנית משמעותו "צלב הגרמנים" או "צלב גרמני". יהודי העיר שהעדיפו לא להשתמש בשם זה בשל הקשרו הנוצרי, כינו את העיירה "צלם" (לפי ההגייה המזרח-אירופאית והאיות הנהוג אז "צעהלים"), כינוי לעבודה זרה ולסממנים נוצריים.
היסטוריה.
התיעוד המוקדם ביותר של דויטשקרויץ הוא משנת 1340. אף על פי שרוב תושבי בורגנלנד דוברי גרמנית, עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 היה המחוז בשליטת הונגריה, כחלק ממה שכונה "מערב הונגריה הגרמנית". לאחר מלחמת העולם הראשונה הובטח החבל לאוסטריה במסגרת חוזה סן-ז'רמן וחוזה טריאנון, והועבר לידיה בשנת 1921.
הקהילה היהודית.
החל משנות ה-20 של המאה ה-16 החלו להתיישב בדויטשקרויץ יהודים שגורשו משופרון. היהודים נהנו בעיר מחופש דת, שעוגן במאה ה-18 בכתב חסות רשמי, וניהלו את הקהילה באופן עצמאי. בית הכנסת בעיירה נבנה בשנת 1747 ושוב בשנת 1834 ונחרב על ידי הנאצים ב-1941. בעיירה היה גם מפעל קטן לייצור שיכר בבעלות משפחת שיף. הקהילה היהודית הוכתה פעמיים על ידי שריפות גדולות שפרצו ברובע היהודי של העיר, בשנים 1762 ו-1777.
בדויטשקרויץ קיים בית עלמין יהודי, אשר המצבה הקדומה ביותר שנמצאה בו היא משנת 1842. כ-400 יהודים שנספו במהלך עבודות כפייה בשלהי השואה קבורים בו. בית העלמין שופץ בשנת 1991, והוא מגודר ונעול (מפתחות ניתן לקבל בבית העירייה).
בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה במסגרת האנשלוס. 433 יהודי העיירה גורשו ממנה, וחלקם התיישבו בווינה. בית הכנסת בעיירה נהרס עד היסוד. מאז לא מתגוררים יהודים בעיירה. על פי עדויות המקומיים, חלק ממצבות בית העלמין היהודי שימשו כחומרי בנייה על ידי תושבים מהעיירה.
צעהלים
ZSD Nysa
ZSD Nysa (בפולנית ZSD Nysa) - הוא סדרת כלי רכב בתצורות: מסחרית ו-מיניבוס, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הפולנית "Zakład Samochodów Dostawczych" בין השנים 1958–1994
יולנדה ביקמן
יולנדה אלזה מריה ביקמן (באנגלית: Yolande Beekman; 7 בינואר 1911 – 13 בספטמבר 1944) הייתה גיבורת מלחמה בריטית במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר שירתה בחיל העזר האווירי לנשים ובמנהלת המבצעים המיוחדים.
ביקמן הייתה חברה ברשת "מוזיקאי" של אגף F (אגף צרפת) במנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, בו היא פעלה כמפעילת אלחוט עד מעצרה על ידי הגסטפו. לאחר מכן הוצאה להורג במחנה הריכוז דכאו.
ראשית דרכה.
נולדה בפריז בשם יולנדה אלזה מריה אוטרנהרר לאם אנגליה ואב שווייצרי. יולנדה גדלה בעודה דוברת צרפתית אנגלית וגרמנית באופן שוטף. הייתה לה אישיות עדינה והיא אהבה לצייר, ולכן היה מצופה כי היא תגדל להיות מעצבת או ציירת. יולנדה החלה את לימודיה באנגליה אך סיימה אותם בשווייץ.
שירות בעת המלחמה.
חיל האוויר הבריטי ומנהלת המבצעים המיוחדים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה יולנדה לחיל האוויר הבריטי, שם עברה הכשרה כמפעילת אלחוט. עקב יכולותיה כמפעילת אלחוט וכישורי השפה שלה היא גויסה על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים לצורך עבודה בצרפת הכבושה ב-15 בפברואר 1943. היא התאמנה עם נור אינייאט חאן ויון קורמאו.
בשנת 1943 התחתנה יולנדה עם סמל ג'אפ ביקמן מצבא הולנד אשר פגשה בקורס מפעילת האלחוט, אך נאלצה להיפרד ממנו לאחר זמן קצר כאשר נשלחה אל מעבר לקווי האויב אל צרפת הכבושה. ביקמן הגיעה אל צרפת בלילה שבין ה-17 ל-18 בספטמבר 1943, במטוס מסוג וסטלנד לייסנדר במבצע מילנר.
פעילות בצרפת הכבושה.
בצרפת, הפעילה ביקמן רשת אלחוטית עבור גוסטב ביילר הקנדי אשר היה האחראי על רשת מוזיקאי ב-סנט-קוונטין, מחלקת אן תוך שימוש בשמות צופנים "מרייט" ו"קילט" (שמות קוד אלחוטיים), ובזהות בדויה "איבון". היא הפכה לסוכנת יעילה ומוערכת, אשר בנוסף לשידורי הרדיו החשובים ללונדון, לקחה פיקוד על הפצה של חומרים שהוצנחו על ידי מטוסים של בעלות הברית.
מגוריה הראשונים של ביקמן היו עם מרת בית ספר וחברה ותיקה בתנועת ההתנגדות בשם מלי לפטוורי, אך זו יכלה להיות שהות זמנית בלבד. בתחילת אוקטובר היא עברה להתגורר עם רוקחת בשם קמיל בורי, לאחר מכן הציעה לה שותפה לעבודה של קמיל בשם אודט גובאו להשתמש בעליית הגג שלה כדירת מסתור לשידור.
לפי הנחיותיה מלונדון, שידרה ביקמן בלוח זמנים קבוע מראש, ושלחה הודעות בזמנים ותדרים קבועים שלוש פעמים בשבוע. זה היה המנהג הקבוע של סוכני מחלקת המבצעים המיוחדים בצרפת, אך רובם ניסו להקים מספר סטי רדיו בדירות מסתור שונות על מנת להימנע מגילוי (אמצעי בטיחות כמו לוחות זמנים גמישים הוכנסו לשימוש רק לאחר שליחתה של ביקמן לצרפת), ולעומתם ביקמן השתמשה רק בדירת מסתור אחת בכל עת. הפעלת סט רדיו יחיד בדירת מסתור יחידה העלתה באופן משמעותי את הסיכוי לגילוי על ידי צוותי איתור וחיפוש גרמניים אשר שוטטו ברחבות הערים הגדולות ברחבי המדינה. לא ידוע מדוע בחרה ביקמן להשתמש בדירת מסתור אחת בלבד, ייתכן עקב חוסר הצלחה במציאת דירת מסתור נוספת באזור שהיה מאוכלס באופן כבד או עקב בעיות טכניות עם סטי הרדיו הזמינים.
גישתה חסרת המורא של ביקמן הוכיחה את עצמה כבעלת ערך רב לרשת, אך עבודתה נהייתה מסוכנת מיום ליום. יכולות יירוט התדרים של צוותי החיפוש הגרמניים נהיו מאוד יעילות בתקופה זו וזמני השידור העקביים שלה הקלו על צוותי החיפוש לצמצם בהדרגה את שטח החיפוש עד למקור. ביקמן וביילר בילו את ערב חג המולד בביתה של בורי שם האזינו לתשדירי ה-BBC וניסו כמיטב יכולתם להיות חגיגיים. ביום למחרת היא יצרה קשר כהרגלה עם לונדון, אך בשבוע שלאחר מכן ניידת יירוט תדרים נראתה חולפת על פני הבית, סימן שרשת החיפוש נסגרת עליהם. ביקמן בתגובה העבירה את סט השידור שלה אל ביתה של בורי בו היא עדיין התגוררה, אך ב-12 בינואר הבחינה בורי באדם בלבוש חשוד הולך ברחוב בעודו נראה כמדבר לאוזניות. תשדיריה של ביקמן אותרו אל הבלוק.
ביקמן ארזה מיד ועברה לדירת מסתור מבודדת בקצה הצפון-מזרחי של העיר בבית קפה מולין בורלה אשר נמצע בצדה הצפוני של התעלה. בהיותה נסערת מבריחתה הקרובה היא הסתמכה על בעלי בית הקפה שיסתירו אותה למשך הלילה.
מעצר והוצאה להורג.
מעצר.
ביילר הגיעה למחרת אל בית הקפה על מנת לדון בהמשך צעדיה של ביקמן ולאן עליה ללכת משם, אך הגסטאפו היו מוכנים לבצע את המעצר. שני אנשים נכנסו אל בית הקפה, שלפו אקדחים ועצרו את כל הנוכחים.
זמן בכלא.