בשנת 2009 אישרה ממשלת ישראל את בקשת ראש הממשלה בנימין נתניהו להאריך את כהונתו של דיסקין בשנה נוספת. ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק הביעו הערכה רבה לתפקודו. עם זאת נחשב דיסקין כמי שיחד עם ראש המוסד מאיר דגן ועם הרמטכ"ל גבי אשכנזי הביע התנגדות למדיניות שהובילו באותה העת ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק בנושא תוכנית הגרעין האיראנית, מה שהוביל למתיחות רבה ביחסים בין ראשי מערכת הביטחון לראש הממשלה ולשר הביטחון.
במאי 2011 סיים דיסקין שש שנות כהונה כראש השב"כ ובמקומו מונה יורם כהן, ששימש כסגנו של דיסקין בין השנים 2005 ל-2008.
לאחר פרישתו מהשב"כ.
באפריל 2012 יצא דיסקין בביקורת חריפה על ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק, ובין השאר אמר: "אני לא מאמין לא בראש הממשלה ולא בשר הביטחון. אני מאוד לא מאמין במנהיגות שמקבלת החלטות מתחושות משיחיות". הוא ציין שפרשנים רבים סבורים כי תקיפה ישראלית של מתקני הגרעין באיראן עלולה לגרום דווקא להאצת תוכנית הגרעין. בריאיון לדרור מורה, במאי הסרט שומרי הסף, שפורסם בינואר 2013, שב ותקף דיסקין בחריפות את נתניהו ואת ברק:
בשלהי 2016 הוא הקים את חברת הסייבר "CyMotive Technologies" עם פולקסווגן ועם ראש אגף טכנולוגיה לשעבר בשב"כ צפריר כץ וראש אגף מחשוב ומידע לשעבר בשב"כ ד"ר תמיר בכור.
דעות פוליטיות.
כשהציג את משנתו הפוליטית ציין כעמודי התווך: נחישות ביטחונית, חתירה לשלום, העדפת טובת הרבים, צדק חברתי ולגיטימיות בינלאומית לקיומה של מדינת ישראל.
דיסקין התבטא באופן פוליטי מספר פעמים תוך שהוא מביע ביקורת נוקבת על ראשי המדינה וכנגד ראשי גוש הימין הישראלי. בראיון שנערך לפני הבחירות לכנסת ה-20 טען כי "המרכז השפוי מפקיר את המדינה למפלגה נבובה של ימין רדוד (הליכוד) הנשלטת על ידי חבורת מתלהמים קיצונים" ואף אמר כי "אם ניתן למדינה להמשיך להתנהל ללא חזון וללא דרך, המגמות המתפתחות כפי שאני רואה אותן, הקצנה מוגזמת ימינה, ישנו את פניה ללא הכר". עוד טען כי "אני חושב שהגיעה העת שיהיה גם לנו 'אביב ישראלי' (כאנלוגיה למהפכות האביב הערבי)".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיע על תמיכתו ביצחק הרצוג לראשות הממשלה. לאחר הבחירות, ביוני 2015, אמר בראיון שהוא "בוחן בצורה משמעותית כניסה לפוליטיקה ... אני מאוד רוצה להשפיע וחושב שיש לי כלים. מצד שני, יש לי סלידה ואנטי גדול כלפי המערכת הפוליטית. צריך להחליט מה גובר".
השכלה וחיים אישיים.
דיסקין הוא בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני (מצטיין דיקן) במדע המדינה ובמינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
היה נשוי פעמיים, והוא אב לשישה ילדים. ב-2017 נישא בשלישית לד"ר איזבל ארנד, חוקרת במעבדה לנוירו-פסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. מתגורר בתל אביב-יפו.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
האנוי
האנוי (בווייטנאמית: ; בסינית: 河内, מילולית: "גדת הנהר", על שם מיקומה בגדה המערבית של הנהר האדום), היא בירת וייטנאם המאוחדת, שממוקמת בצפון המדינה, מונה מעל ל-8 מיליון איש (1 באפריל 2019) והעיר השנייה בגודלה במדינה אחרי הו צ'י מין סיטי. בטרם איחוד צפון ודרום וייטנאם, שימשה האנוי כבירת צפון וייטנאם בין השנים 1954 ו-1976.
היסטוריה.
האנוי מיושבת מאז שנת 3000 לפנה"ס לערך, אז הייתה אחד מכמה מאות כפרי דייגים, שהיו פרוסים לכל אורך הדלתא של הנהר האדום שעל גדתו היא שוכנת. מאוחר יותר גדל הכפר והפך לעיר "דיי-לאי" העתיקה. עדויות ארכאולוגיות ראשונות לקיומה של העיר, הם שרידי מבצר המתוארכים לשנת 200 לפנה"ס. על פי האגדה הוכרזה העיר כבירה קיסרית בשנת 1010, על ידי המלך לי-טיי-טו, שסיפר כי ראה דרקון זהב עולה ממימי הנהר האדום ומתנשא לגובה השמים, והחליט להעתיק את בירתו לדיי-לאי ולקרוא לה בשם "טאנג-לונג" (הדרקון העולה). כאשר השפה הווייטנאמית עברה לטיניזציה, הוסב שמה לטונקין. עם כיבושה של האנוי על ידי סין, הוסב שמה של העיר פעם נוספת ל"הא-סורה" מקום מושבם של קיסרי וייטנאם. שלשה מארבעת שערי העיר עדיין עומדים על תילם ומשמרים בשמותיהם את תפיסת העולם הסינית; "שער השיגשוג", "שער הסגולה הנפלאה" ו"שער המזל", מהשער הרביעי; "שער האושר הנעלה" לא נותרו שרידים.
האנוי שימשה כמרכזה המנהלי והפוליטי של וייטנאם (עם מספר מועט של הפסקות קצרות מועד), עד שנת 1802, עת שליטי וייטנאם העבירו את הבירה להואה. בשנת 1873 נכבשה העיר על ידי צרפת והועברה לשליטתה למשך עשר שנים. בשנת 1887 הפכה האנוי לבירת הודו-סין הצרפתית.
בשנת 1940 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי האימפריה היפנית, תנועת ה"וייט מין" הקומוניסטית בראשותו של הו צ'י מין נלחמה כנגד הכובש היפני ומשתפי הפעולה הצרפתים שלהם מטעם ממשלת צרפת של וישי. עם כניעת יפן ב-1945 שוחררה העיר, הו צ'י מין הכריזו על הקמתה של "הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם", והפך את האנוי לבירתה. אולם הצרפתים סירבו להכיר בעצמאות וייטנאם, וה"וייט מין" הפנתה את מאבקה נגד צרפת הקולוניאליסטית. בין השנים 1946 ל-1954 נלחם הצבא הווייטנאמי בעיקשות עד להבסת צבא צרפת, כאשר האנוי שימשה כמוקד הלחימה העיקרי. עם תום המלחמה, החליטה ועידת ז'נבה של שנת 1954 על "חלוקה זמנית" של וייטנאם לשתי מדינות, ומאז הפכה האנוי לבירתה העצמאית של צפון וייטנאם.
במהלך מלחמת וייטנאם בין השנים 1960 ל-1973, שובשו אמצעי התחבורה של האנוי, עקב הפצצתם של גשרים ומסילות ברזל בעיר, על ידי צבא ארצות הברית, אך הם תוקנו באופן מהיר על ידי ממשלת הווייט מין. עם סיום המלחמה, החלה צפון וייטנאם במסע השתלטות על דרום וייטנאם. ב-30 באפריל 1975 נכבשה סייגון בירת הדרום. אולם רק ב-2 ביולי 1976 אוחדו שתי המדינות רשמית, והאנוי הפכה לבירת הרפובליקה הווייטנאמית המאוחדת, ואילו שמה של סייגון הוסב להו צ'י מין סיטי.
ב-27 בפברואר 2019 כונסה בהאנוי ועידת פסגה בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למנהיג צפון קוריאה קים ג'ונג-און.
כלכלה.
בהאנוי מפעלי תעשייה כבדה, המבוססים על מרבצי הפחם והברזל שבאזור. תוצרי מפעליה של העיר כוללים בעיקר: מכונות כבדות, דיקטים, טקסטיל, כימיקלים ומלאכת יד. מלחמת האזרחים הארוכה הכבידה מאוד על כלכלתה, והחרם הכלכלי שהטילה ארצות הברית על וייטנאם והוסר רק בשנת 1994, נתן את אותותיו בעיר כמו במדינה כולה. החל משנת 1987, חל שיפור במצבה הכלכלי של האנוי, כתוצאה מהחלטתה של ממשלת וייטנאם, לפתוח את שעריה בפני תיירים מרחבי העולם. העיר מאחדת בתוכה אטרקציות תיירותיות רבות, מהפופולריות במזרח הרחוק. בשנת 2011 החלה בניית מערכת רכבת תחתית בעיר.
גאוגרפיה ומזג אוויר.
האנוי ממוקמת בגדה המערבית של הנהר האדום בצפון וייטנאם. בהאנוי מזג אוויר אופייני לאזור דרום-מזרח אסיה - הקיץ חם ולח ובחורף קר ויבש. הקיץ חל בין חודש מרץ לחודש ספטמבר והיא העונה הגשומה (כ-1,680 מ"מ בשנה) ובו יורדים גשמי מונסון. החורף שחל בין נובמבר למרץ יבש יחסית אפילו לסתיו שבו יורדים גשמים קלים. הטמפרטורה הנמוכה בחורף היא 6 °C ובקיץ הטמפרטורה יכולה להגיע עד ל-40 °C.
אתרים בעיר.
בעיר שוכנת האוניברסיטה הלאומית של וייטנאם (לשעבר: אוניברסיטת האנוי), המוזיאון הלאומי ההיסטורי, מוזיאון המהפכה, ומספר אנדרטאות היסטוריות. המוזיאון הלאומי לאומנויות יפות שוכן אף הוא בהאנוי.
מאוזוליאום הו צ'י מין הוא מבנה בטון גדול הנמצא בכיכר "באו די" במרכז העיר, בו, תוך התעלמות מבקשתו כי ישרפו את גופתו, שמורה גופתו החנוטה של הו צ'י מין. בצמוד למאוזוליאום נמצא מוזיאון הו צ'י מין, המוזיאון הבנוי תוך מחווה לפרח הלוטוס נבנה במקום בו היה ביתו של המנהיג.
בשנת 1995 נפתח מוזיאון הנשים הווייטנאמיות.
ברית הבריונים
ברית הבריונים הייתה תנועה לאומית רוויזיוניסטית שפעלה בארץ ישראל בשנות ה-30. התנועה התנגדה לשלטון הבריטי, שאותו הגדירה כ"כובש זר", ודגלה בשיבת העם היהודי לארצו, תוך שימוש בכוח הזרוע במקרה הצורך. מקימי התנועה היו "השלישייה": ד"ר אב"א אחימאיר, המשורר אורי צבי גרינברג וד"ר יהושע ייבין. הייתה זו למעשה התנועה הראשונה בארץ ישראל שפעלה באופן אקטיבי נגד הבריטים, ויש הרואים בפעולותיה את זרע המאבק המזוין בבריטים, שלימים הובילו מחתרות אצ"ל ולח"י.
הרקע להקמת התנועה.
מחתרת ברית הבריונים האנטי-בריטית הוקמה מקרב הנוער הלאומי וצעירי בית"ר בשנת 1930 בעקבות פרעות תרפ"ט שהוכיחו, לטענתם, את חוסר יכולתו וחוסר רצונו של השלטון הבריטי לדאוג לביטחון היישוב היהודי. את התנועה המחתרתית הזו, שתשתיתה הרעיונית הייתה באגף המקסימליסטי בתנועת הצה"ר, הקימה קבוצת אינטלקטואלים, ובראשם "השלישייה": הראשון היה ד"ר אב"א אחימאיר, פילוסוף ופובליציסט שהתאכזב מהסוציאליזם הבינלאומי, וכבר ב-1927 הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית בראשות זאב ז'בוטינסקי, וקרא בלהט להתנגדות אקטיבית לשלטון הבריטי. אחימאיר התנגד לזרם הסוציאליסטי, וטען כי שיבת העם היהודי לארצו תתקיים רק במהפכה לאומית. רעיונו המקורי של אחימאיר (אותו ביטא במכתב שכתב בשנת 1928 לידיד) היה להקים ארגון חדש ובו "מקום רק לחיילים ומפקדים", ואשר יהיה מושתת "על איכות ולא כמות". השני היה המשורר אורי צבי גרינברג, שהזדהה עם הרעיונות הלאומיים והאקטיביים שהביע אחימאיר, והשלישי היה הסופר ד"ר יהושע ייבין. בהמשך הצטרפו לשורות התנועה אינטלקטואלים נוספים, כמו יוסף כצנלסון, אלכסנדר זאובר, ד"ר משה הר-אבן, מרדכי אבניאל וגרשון שץ.
שם התנועה.