הספר יצא לאור לראשונה בשנת תרצ"ו, בעיר בריסק. הספר נדפס בדפוס באותיות רש"י, ובצורת דף מיוחדת. לאחר שמדפיסים שונים הדפיסו את הספר באותיות מרובעות ובצורת דף אחר, מחו ראשי ישיבת בריסק נגד הדפסת הספר שלא כצורתו. בעקבות זאת הספר נדפס לאחרונה במספר מהדורות בצורה מחודשת, אך באותיות רש"י ובצורת הדף הישנה.
הספר נדפס לאחרונה עם ביאורים בשם עץ חיים וכן על ידי מכון המאור בתוספת עשרות ביאורים ומראי מקומות.
התנגדות לספר.
יש שהתנגדו למהלך הספר וקישורו לביאור דברי הרמב"ם בטענה שהרמב"ם עצמו לא חשב כן מפני שדרך לימודו שונה, וכדברי בעל השרידי אש [במכתב]:
"בשעתו אמרתי לגר"מ סולביציק בן הגר"ח כי חידושי אביו אמיתים לגמרי מבחינת המחשבה ההגיונית אבל אינם אמיתים מבחינה היסטורית, לרמב"ם הייתה דרך מחשבה אחרת לגמרי, הבאתי ראיות חותכות שבתשובות הרמב"ם לא נמצא דבר הדומה במהותו לחידושי הגר"ח, הרמב"ם מתרץ עצמו באופן אחר לגמרי הוא אומר היה לי גרסה אחת וטעיתי ושכחתי... אבל אין לקפח שכרו של הגר"ח חלילה בו קם לנו רמב"ם חדש שהנהו פאר למחשבה התורנית".
חידושי הגר"ח (סטנסיל).
את החידושים שלא הגיה, הדפיסו תלמידי בנו רבי יצחק זאב סולובייצ'יק במכונת כתיבה (סטנסיל), כדי שלא לעבור על רצון רבם שלא להדפיס באופן רשמי את החידושים שלא עברו את הגהתו. הספר התקבל בתפוצה נרחבת בעולם הישיבות, אם כי נהוג להתייחס אליו בזהירות לעיתים, שכן מדובר בחידושים שלא הוגהו על ידי אומרם, כמו כן בישיבת בריסק אין לומדים בספר זה כלל.
אהרון טברסקי
חידושי הגר&quot;ח על הרמב&quot;ם
סירנות
כיסא אליהו
כיסא אליהו (מכונה לעיתים כיסא של אליהו) הוא כיסא מיוחד אותו מכינים לעריכת ברית מילה, שלפי המסורת משמש את אליהו הנביא המשתתף בכל ברית מילה. מנהגים וסגולות שונות נקשרו בעניין הכנת הכיסא.
מקורות.
בהלכות ברית מילה שבשולחן ערוך נכתב: מקורו של המנהג בספר פרקי דרבי אליעזר, שם מסופר כי אליהו הנביא התלונן לפני האלהים כי עם ישראל עזב את בריתו:
אמר לו על כך אלהים: "חייך (-לשון שבועה) שאין ישראל עושין ברית מילה עד שאתה רואה בעיניך". ומסיים בפרקי דרבי אליעזר: "מכאן התקינו חכמים שיהיו עושים מושב כבוד למלאך הברית". סיפור מדרש זה מובא גם בספר הזוהר.
מנהגים.
נהוג להכין כיסא מיוחד ומפואר. במקומות שאין כיסא מיוחד, ניתן להשתמש בכל כיסא.
יש שנוהגים להכין שני כיסאות - כיסא אחד לאליהו הנביא וכיסא שני לסנדק. מקור מנהג זה הוא מדברי הזוהר שכתב "להכין כיסא אחר". לעומתם יש הנוהגים על-פי ספרי קבלה, שהסנדק יושב על הכיסא של אליהו.
יש הנוהגים פשרה בין שני המנהגים, ומכינים כיסא גדול ורחב הנראה כמו שני כיסאות, ועליו יושב הסנדק.
מנהגים שונים כרוכים במיקום הכיסא. יש הנוהגים להניחו במזרח החדר בו נערכת הברית מפני כבוד השכינה שבמזרח, ויש המניחים אותו בצפון, כדוגמת מזבח העולה שעמד, לפי אחת הדעות, בצפון העזרה.
כאשר מניחים את התינוק על כיסא של אליהו מכריזים: "זה הכיסא של אליהו הנביא זכור לטוב", וזאת לפי דברי ספר הזוהר שאם לא מכריזים אליהו לא מגיע. בסידורים מופיע לאחר מכן התפילה:
נוסח זה מופיע לראשונה בספרו של דוד לידא, סוד ה', על מצוות ברית מילה שיצא בשנת ת"מ (1680). כנגד נוסח זה יצא יהודה אידל שרשבסקי שטען שלא הגיוני להתפלל לאליהו הנביא ולבקש ממנו עזרה, שכן יש להתפלל רק לה'. בעקבות זאת, שיער שלום יצחק רפפורט שהמילים "אליהו מלאך הברית" אינם במקומם והיו צריכים לבוא אחרי המלים "זה הכיסא של אליהו". בהתאם, הבקשה היא לה' ולא לאליהו. הצעה אחרת, של יעקב רייפמן, הייתה שמילה "שלך" אינה אלא "שלח", והבקשה היא לה' שישלח את אליהו לראות שעם ישראל שומרים את המצוות. בספר "קיצור שני לוחות הברית" מופיע נוסח אחר: "אליהו מלאך הברית זהו כיסא שלך, הנה הכיסא לפניך עמוד נא לימיני וסמכני".
מסורת.
הנחת הילד על כיסא של אליהו נחשבת לסגולה, וכתבו בספרים כי יש לכוון כי מוסר הוא את הילד לאליהו. מקובל כי הכיבוד "הנחה על כיסא אליהו" הוא שני במעלה אחרי כיבוד הסנדק, וכמו הסנדק ואבי הבן, גם המניח על כיסא אליהו מתעטף בטלית.
יש שנהגו סגולה, להניח בקבוק שתייה תחת כיסא של אליהו בזמן הברית, ולהשקות לעקרה כסגולה להיפקד. אחרים נהגו סגולה זו לאשה בהריון, כסגולה ללידה קלה.
נהגו להשאיר את כיסא אליהו במקום הברית, שלשה ימים אחרי הברית, כסגולה לרפואת הילד.
ישנם מקומות שנהגו סגולה להכין ולהביא את כיסא אליהו למקום הברית. ויש שאף הבטיחו כי "המכין כיסא לאליהו בקדושה וטהרה ומזמינו בפיו, יזכה לראות פניו ואי איהו לא חזי מזליה שברקיע חזי (=ואם הוא לא רואה מזלו שברקיע רואה)".
כסא אליהו
גרגשים
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין (China Central Television (CCTV) Tower, בסינית: 中央广播电视塔) הוא המבנה הגבוה ביותר בבייג'ינג בירת סין. על גבי המבנה ישנה מרפסת תצפית בגובה 238 מטרים וקצה האנטנה שלו מגיעה לגובה של 405 מטרים. בראש המגדל ישנה מסעדה מסתובבת המספקת תצפית על רחבי העיר. המבנה חבר בפדרציה העולמית למגדלים גדולים.
המגדל נחנך בשנת 1992 והוא מכיל ציוד שידור עבור הטלוויזיה המרכזית של סין. הוא ממוקם בשכונת האידיאן סמוך לתחנת המטרו גונגז'ופן ופארק יויואנטן. המגדל תוכנן על ידי האדריכל פאולוס סנאורן.
בניין מטה CCTV נמצא כיום במחוז צ'אויאנג, ותוכנן על ידי האדריכל ההולנדי רם קולהאס בשנת 2009.
מדי שנה נערכת תחרות, הכוללת שתי הקפות של בסיס המגדל ולאחר מכן טיפוס על 1,484 מדרגותיו עד לתצפית שבקצהו.
רנב&quot;ר
הרנב&quot;ר
שיטת הניהול הרזה
אוצר אומנות
אלוהים ששונא
אלוהים ששונא (באנגלית: A God Who Hates: The Courageous Woman Who Inflamed the Muslim World Speaks Out Against the Evils of Islam) הוא ספר שנכתב בידי ד"ר ופא סולטאן, פסיכיאטרית אמריקאית שגדלה והתחנכה בסוריה.
הספר פורסם ב-2009 באנגלית. ב-2010 הוא יצא לאור בעברית ב"השראה הוצאה לאור". בספרה פורשת ופא סולטאן לראשונה את סיפורה האישי ומשתפת בדעותיה.
את תפיסת עולמה עיצבה לאחר שגדלה בסוריה, לפי תפיסתה, עולמנו עֵד לא להתנגשות בין דתות או תרבויות, אלא למאבק כוחות בין הקדמה לבין הנחשלות, מאבק שיפסיד בו האסלאם. בתגובה גינו אותה אנשי דת ברחבי העולם המוסלמי, ואילו מוסלמים החותרים לשינוי שיבחו אותה על שביטאה בקול ובשפה הערבית, ברשת הטלוויזיה הנצפית ביותר בעולם הערבי.
חידושי רבינו חיים הלוי
מגן ברושי
מגן ישראל ברושי (1929 – 14 ביולי 2020) היה ארכאולוג והיסטוריון ישראלי, האוצר הראשי של היכל הספר בירושלים והארכאולוג הראשי של מוזיאון ישראל. כיהן כחבר בוועדת השמות הממשלתית.
ביוגרפיה.
נולד בישראל לאסתר לבית וולך ועזריאל ברושי, איש העלייה השלישית, מחלוצי אנשי ידיעת הארץ ומדריכי הטיולים בתקופה שלפני קום המדינה.
במשך כשלושים שנה, בין השנים 1964–1994, היה מגן ברושי האוצר הראשי של היכל הספר. ברושי נחשב אחד מבכירי החוקרים של תקופת בית שני וההתיישבות במדבר יהודה. היה חבר "ועדת המגילות" שעסקה בטיפול ושימור ופרסום המגילות הגנוזות, בפרט אלה שהיו במוזיאון רוקפלר ועברו לרשותה של מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים. ברושי מונה כאחראי לעניין כדי לזרז את ההליך שיאפשר את פרסום מגילות אלה, בעקבות לחץ בינלאומי לסיום השתהות פרסום המגילות.
כשעלו קולות מקרב היסטוריונים שהטילו ספק בקיומה של כת האיסיים בקומראן, התייצב ברושי להגן על העמדה המקובלת. ברושי הגדיר את קומראן כ"מנזר הקדום ביותר בעולם המערבי".
בשנות השבעים עמד ברושי בראש החפירות הארכאולוגיות סמוך לחומות העיר העתיקה. הוא חשף את הימצאותן של כתובות ערביות המעידות על בניית מגדלים ושיקום חומות העיר על ידי השליט האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא בן המאה ה-13. המגדל הראשון מדרום לשער יפו והשני ממזרח לשער ציון.
בשנת 1973 עסק ברושי בחפירת הצלה באזור העיר רמלה, באזור בו נתגלתה רצפת פסיפס מהמאה ה-8 ובה בין היתר תשליבים גאומטריים ופסוק מהקוראן.
ברושי חקר את מעמדו של היין בארץ ישראל לאורך תקופה בת למעלה מ-5,000 שנה, בחברה, בדת ובפולחן. את מחקריו פרסם בספר "על היין בארץ-ישראל הקדומה".
ברושי היה חבר מועצת המערכת של כתב העת לספרות וחברה "מקרוב" שבהוצאת מכללת ספיר.
ברושי נפטר ב-14 ביולי 2020. היה נשוי למוזיקאית עופרה ברושי, בתו של יריב אזרחי, מנהל קונסרבטוריון רון שולמית. בשנות השבעים ייסדה עופרה ברושי את שלוחת הקונסרבטוריון בירושלים. גיסו של מגן ברושי היה פרופסור ירון אזרחי.
למגן ולעופרה ברושי בת ושני בנים: מיכל ברושי (נולדה ב-1958), אוצרת מוזיאונים ומרצה באקדמיה לאמנות בצלאל; עודד ברושי (נולד ב-1960), מפתח המצאות, מוזיקאי ויזם סטארט-אפ. היה בעבר מבקר האמנות של עיתון ידיעות אחרונות; וד"ר יואב ברושי (נולד ב-1962), פסיכולוג קליני, מטפל ומרצה בבתי ספר לפסיכותרפיה. עסק בעבר בהפקה בתחום הקולנוע.
מתעסק
מתעסק הוא מושג הלכתי המתייחס לאדם העושה מעשה בלי כוונה לעשותו. המתעסק שונה מהשוגג, בכך שהשוגג מתכוון לעשות את המעשה, אך רק לא יודע שהוא אסור, או אינו צופה את תוצאות המעשה, בעוד המתעסק כלל אינו מתכוון לעשות את המעשה.
ההלכה דנה בחיוב המתעסק העושה מעשה אסור וקובעת שבאיסורי שבת המתעסק פטור אף מהחיובים המוטלים על השוגג, בעוד בתחומים אחרים, כמו איסורי מאכלות אסורים, המתעסק חייב.
מתעסק באיסורים שיש בהם הנאה.