הארי פוטר.
בגיל 11 נבחר גרינט באודישנים לסרט "הארי פוטר ואבן החכמים" לתפקיד רון ויזלי. השיקולים לבחירתו לתפקיד כוללים את העובדה שיש לו שיער ג'ינג'י. כמו לדמותו של ויזלי, גם לגרינט יש פחד מעכבישים. גרינט טען שהיו לו יותר סיכויים לזכות בתפקיד כיוון שעוד לפני שפנו אליו להיבחן לתפקיד, הוא נהג לקרוא את ספרי "הארי פוטר" ומאוד נהנה מהם.
הוא שיחק בתפקיד רון ויזלי בכל שמונת סרטי "הארי פוטר". האחרונים שבהם היו שני חלקיו של הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות", שיצאו לאקרנים בנובמבר 2010 וביולי 2011.
הפקות נוספות.
בשנת 2002, שיחק גרינט את דמותו של אלן בסרט "Thunderpants".
בשנת 2002, דיבב גרינט את דמותו של פיטר פן בתוכנית הדוקומנטרית "מזל טוב, פיטר פן".
בשנת 2006, שיחק גרינט בסרט "שיעורי נהיגה" עם ג'ולי וולטרס ולורה ליני את דמותו של בן מרשל.
בשנת 2010, שיחק גרינט בסרט "יעד פראי" את דמותו של טוני, לצד השחקנים ביל ניי ואמילי בלאנט.
בשנת 2011, שיחק גרינט בסרט "פצצת דובדבן" את דמותו של מלאצ'י, יחד עם השחקנים גלן לייבורן וליסה בארוס ד'סה.
בשנת 2011 השתתף בווידאו קליפ לשיר "Lego House" של אד שירן.
בשנת 2014 דיבב את ג'וש בסרט "יצאת כוכב".
בשנת 2017 החל לשחק בסדרה "סנאץ'", בתפקיד צ'ארלי קוונדיש-סקוט.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "סרבנט" בשירות הזרמת המדיה Apple TV, בתור ג'וליאן פירס, אחיה של דורות'י אותה מגלמת לורן אמברוז.
חיים אישיים.
גרינט פעיל בתחום הצדקה, הוא תרם פריטים כגון בגדים למכירות פומביות למטרת צדקה והשתתף בעצרות וקמפיינים למטרות צדקה.
בשנת 2004 היה בעל תפקיד בסרט "סיפור סינדרלה", אך נאלץ לעזוב כדי להתמקד בצילומי "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן".
בשנת 2020 נולדה לגרינט בת בשם וונסדי (Wednesday).
מקוה ישראל
מִקְוֵה יִשְׂרָאֵל הוא בית הספר החקלאי והישוב העברי הראשון בארץ ישראל. בית הספר הוקם על ידי קרל נטר בשנת 1870, ממזרח ליפו, דרומית לדרך יפו-ירושלים.
כיום לומדים בבית הספר 2,050 תלמידים, והוא מוגדר ככפר נוער חקלאי, היושב על שטח שמוגדר כחבל גלילי עצמאי. המוסד, חולש על שטח של כ-3,300 דונם, כולל בתוכו: 5 גני ילדים, 2 בתי ספר יסודיים – אנתרופוסופי, מונטסורי, 2 פנימיות ממלכתית-דתית וממלכתית-כללית, 3 תיכונים שש-שנתיים ("המדור הכללי"), תיכון חקלאי דתי ("המדור הדתי") ובית ספר שש שנתי ישראלי-צרפתי מרשת אליאנס ("המסלול הישראלי-צרפתי"). בשנת 2010 החלה לפעול במקום גם מכינה קדם צבאית "שחר" – מקוה ישראל, המיועדת לגברים לפני שירותם הצבאי. בכפר תשעה ענפי חקלאות, והגן הבוטני הראשון בארץ. בשטח בית הספר מצויים אתרים היסטוריים ששומרו, כמו היקב הראשון, בית הכנסת ו"בית קרל נטר".
בית הספר מקבל תלמידים מיישובים באזור – חולון, ראשון לציון, אזור ובית דגן. בשנים 2006–2007 הוקם בבית הספר החקלאי בית ספר ישראלי-צרפתי, שנבנה במימון שגרירות אירופה ולומדים בו תלמידים צרפתים וישראלים ביחד.
בית הספר מאוגד כחברה ממשלתית.
מקור השם.
השם "מקווה ישראל" לקוח מספר ירמיהו:
היסטוריה.
הקמת בית הספר ושנותיו הראשונות, עד 1880.
בשנת 1867 ביקר קרל נטר בארץ ישראל ובדק את מצבם של יהודי היישוב הישן. בביקור זה הגיע למסקנה שלא ניתן להביא לשיפור במצבם הכלכלי אלא על ידי הכשרתם לעבודה חקלאית. בהיותו בירושלים הייתה לו הזדמנות לנאום בפני ציבור מתפללי בית הכנסת החורבה, שהיה אחד מבתי הכנסת החשובים בירושלים. הוא פנה לציבור ועורר אותם להתחיל ב"חיים חדשים", ובנוסף, הצליח לשכנע את חברת "כל ישראל חברים" בפריז להקים את בית הספר החקלאי.
הממשלה העות'מאנית נתנה לנטר רישיון לייסוד בית ספר חקלאי, והעניקה לו שטח של 2,600 דונם אדמת מדינה בחכירה ל-99 שנה בתשלום שנתי קטן "מתוך הכרה בערך המוסד הזה בחיי היהודים". היישוב הישן קיבל בברכה את הקמת בית הספר החקלאי. קודם להחכרתה עובדה הקרקע על ידי הפלאחים של יאזור שפוצו ב-1600 דונם אדמה חלופית. בית הספר הוקם לבסוף על ידי נטר בי"ד באדר א' תר"ל (15 בפברואר 1870), ממזרח ליפו, דרומית לדרך יפו-ירושלים.
יו"ר כי"ח אדולף כרמיה אמר בנאום שנשא לאחר ההחלטה להקים את בית הספר:
מטרת המוסד הייתה להכשיר את הדור הצעיר להתיישבות חקלאית. נטר שימש כמנהל בשלוש השנים הראשונות עד שנפל מסוס, נפצע ונאלץ לנסוע להרפא בצרפת. בתחילה בית הספר נועד לשלושים תלמידים מבני ארץ ישראל, אשר ילמדו בו חינם, ולשלושים תלמידים בני חוץ לארץ - בתשלום. ההתחלה לא צלחה ולא נרשמו כלל תלמידים, בשנה הראשונה הצליח נטר לרשום תלמיד אחד, את ניסים בכור אלחדיף. נטר עשה ניסיון נוסף: הוא קיבל אדמות מהשלטון הטורקי על מנת להחכיר אותן לאיכרים יהודים, אך לא היה לו למי להציע אותם.
מנהלי המוסד לאורך השנים.
לאחר קרל נטר כיהנו: יצחק שמאש, ד"ר זאב הרצברג, הירש שמואל, האגרונום יוסף נייגו (היה אגרונום מומחה, שהובא במיוחד כדי לשמש כמנהל בית הספר, תפקיד אותו מילא כעשור בין השנים 1891–1902), שמואל לופו, אליהו קראוזה, שכיהן 42 שנה, אגרונום אשר מלכין, ד"ר גדעון כץ שנשא בעול 32 שנה ודב ענבר. והיום רונן צפריר.
מקור השם.
השם ניתן למקום בהשראת דברי הנביא ירמיהו "מִקְוֵה יִשְׂרָאֵל מוֹשִׁיעוֹ בְּעֵת צָרָה" (יד, ח). מִקְוֵה יִשְׂרָאֵל הוא כינוי לאלוהי ישראל המביע את היותו מקור התקווה של העם. הצירוף מופיע פעמיים בספר ירמיהו. פעם אחת בפסוק זה ופעם שנייה בפסוק "מִקְוֵה יִשְׂרָאֵל ה', כָּל עֹזְבֶיךָ יֵבֹשׁוּ וְסוּרַי בָּאָרֶץ יִכָּתֵבוּ כִּי עָזְבוּ מְקוֹר מַיִם חַיִּים אֶת ה' (יז, יג). בפסוק השני יש משחק במשמעות הכפולה של המילה 'מקוה', תקווה וגם מקור מים, והוא נקרא בהפטרת פרשת בחוקותי, הפרשה שנקראה בשבוע בו נחנך בית הספר.
1880 עד 1894.
בשנת 1882 התקבלה קבוצת ביל"ו לעבודה במקוה ישראל, אך לא זכתה ליחס הולם ממנהלו הבא של המוסד, שמואל הירש אשר לא אהד את היהודים ממזרח אירופה, ומחשבתם לשוב לעבודת האדמה נראתה לו נלעגת. עם זאת הסכים הירש לקבלם לתקופת ניסיון של שבועיים שאחריהם ייקבע שכרם. הוא מינה למשגיח עליהם את עבדול עזיז, ערבי מהכפר יאזור. בתום תקופת הניסיון היו במקוה ישראל 21 עובדים, מהם שתי נשים שעבדו על פי הסיכום כ-12 שעות עבודה ביום, מהן שעה אחת לאכילה ולמנוחה.
בסוף אוגוסט של אותה שנה נסע הירש לצרפת ונטר החליף אותו בניהול מקוה ישראל. הביל"ויים מצאו איתו שפה משותפת והמשגיח הערבי פוטר. הוחל בהקמת בית חדש, שעתיד היה להיות ביתם של הביל"ויים אשר התגוררו עד אז בבית שכור ביפו ובאו ברגל למקוה ישראל בכל יום. נטר העלה את שכרם והבטיח לדאוג שתהיה להם אדמה משלהם. לפני מותו כתב לברון רוטשילד כי יש לתת להם קרקע ואכן הם הגיעו לראשון לציון, שם בנו עבורם שלושה בתים. הבתים הושלמו אך הירש, שהיה נציג הברון, נתן אותם למשרתי ציבור בראשון לציון והביל"ויים עברו לגדרה (דווקא בתמיכתו של הירש).
מספר שנים פעל במקווה מפעל לטקסטיל שייסד אלחנן בולקינד.
1934-1894.
בשנת 1894 עלה מספר התלמידים ל-98. ניטעו פרדסי הדרים. הוקמה משתלה לצמחים חדשים, בין השאר הובא לראשונה עץ אקליפטוס מאוסטרליה.
ביקורו של הרצל.
בכניסה הראשית לבית הספר, בדרך יפו-ירושלים, התקיים ב-28 באוקטובר 1898 מפגש בין הרצל לבין קיסר גרמניה, וילהלם השני. הקיסר היה בדרכו מחיפה לטקס חנוכת כנסיית הגואל בירושלים העתיקה. הרצל הוזמן על ידי הקיסר לפגוש בו במהלך הביקור בארץ ישראל. הרצל סבר כי תמיכתו של הקיסר הגרמני תסייע לממש את חזון מדינת היהודים ולכן חיכה לו על אם הדרך לצד שער ירושלים של מקוה ישראל, אחד מהישגי ההתחדשות הציונית בארץ ישראל.
תמר קופרשטיין, אחת התלמידות במקוה ישראל, תיארה את המפגש:
תמונת פגישת הרצל עם הקיסר צולמה על ידי דוד וולפסון והיא תמונת פוטו מונטאז' כיוון שהצלם לא הצליח לצלם באופן יציב עקב התרגשותו.
במלחמת העולם הראשונה.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התמנה אליהו קראוזה לנהל את מקוה ישראל ומלא תפקיד זה במשך 42 שנה.
בעת מלחמת העולם הראשונה ננטש בית הספר. תלמידי בית הספר יצאו יחד עם קראוזה, שהיה נתין עות'מאני לנטיעת חורשות עצים בדרום ארץ ישראל, עבודה שנחשבה על ידי השלטונות הטורקים לשירות צבאי. משתלה גדולה הוקמה בבאר שבע. ממנה נלקחו שתילים וניטעו חורשות בדרום. בין השאר, חורשת עיזוז, ביר עסלוג' ובעיירה קוסיימה מצויות עד היום חורשות אקליפטוסים עבותים. עצים אשר ניטעו על ידי תלמידי "קבוצת נוטעים" ממקוה ישראל, לאורך תוואי הרכבת הטורקית הצבאית למדבר סיני.
לאחר המלחמה נפתח בית הספר מחדש בעזרת הברון רוטשילד עבור יתומי המלחמה בארץ. מהקמת בית הספר לימדו בו בצרפתית בלבד, אך ב-1918, עם תום מלחמת השפות, שכנע קראוזה את חברת כל ישראל חברים, בעלת בית הספר, לעבור להוראה בעברית.
אתר הפסולת ההיסטורי של תל אביב.
צמיחתה של העיר תל אביב-יפו בתחילת המאה ה-20 חייבה את העירייה למצוא פתרון לכמויות הפסולת העירונית שהצטברו בעיר. בשנת 1926 החל מקוה ישראל בקליטת הפסולת של העיר, שהייתה בעיקרה מורכבת משאריות מזון ובזכות כך נועדה לזיבול השדות החקלאיים של המוסד החינוכי. בתחילה קנה בית הספר את האשפה מן העירייה אולם מהר מאוד עלה כי איכות תוצר הדשן של הפסולת העירונית הוא נמוך מאוד. עיריית תל אביב שילמה בסופו של דבר לבית הספר תמורת השימוש בחלק משטחיו כמזבלה העירונית.