גרג חושב שהיא ילדה מוזרה ומתרחק ממנה בתחילת הסרט אך בסוף הסרט הם מתיידדים, לאחר שהיא משבצת את גרג וראולי כחברים הכי טובים, לאחר שראתה את ראולי אוכל את הגבינה במקום גרג, שהודה על כך בקול.
שלי ומרלי.
שלי ומרלי הן זוג חברות טובות המופיעות בסרט הראשון ותחילת הסרט השני בגילומן של סמנתה פייג׳ ואווה יוז (בהתאמה). הן לומדות בכיתתו של גרג ולוקחות חוג בישול כמותו וכמו ראולי. הן נהנות לטפל בראולי לאחר שידו נשברה, אך מתרחקות מגרג והתנהלותו.
מאק דיגבי.
מאק דיגבי הוא יוטיובר המופיע רק בסרט הרביעי בגילומו של ג׳ושוע הובר.
מאק הוא מושא הערצה של גרג, אשר מתלהב מאורח החיים שלו וחולם להיות יוטיובר כמותו. הוא ורודריק מנסים להיכנס לכנס שלו וגרג נכנס אך בטעות מכבה את המחשבים של מאק בעוד סוזן מביכה אותו. להפתעת גרג מסתבר שמאק מעריץ שלו, עקב סרטון מפורסם בו גרג מטלטל חיתול בתוך בריכת כדורים.
חיות מחמד.
מזי.
מזי הוא הכלב שפרנק קונה בספר השלישי. במקור הוא היה כלב רזה שהתרוצץ בין בני המשפחה ונכנס לישון במיטה של גרג, לצערו. הוא מתרחק מפרנק שדווקא ניסה להתחבב עליו. לבסוף הוא ניתן לסבתי במתנה והיא מלבישה אותו ומפטמת אותו. הוא מוצג בהמשך כבידור העיקרי בבית סבתי, כשגרג ורודריק משמיעים קולות פלוץ מאחוריו, כך שהוא מלקק את אחוריו. כשפרנק מנסה לעשות את זה הכלב מפליץ עליו באמת. בספרים ייתכן שהוא כלב ביגל.
מזי נראה גם בסרט השלישי, בתור כלב לברדודל.
החזיר.
החזיר של משפחת הפלי, הגיע אל משפחת הפלי בספר התשיעי כשמני ניחש משקל מדויק של חזיר אחר בתחרות. בתחילה סוזן התנגדה שייקחו אותו, אך כשראתה את מבט הכפריים החליטה לבדוק ואז מני התאהב בו מכדי לוותר עליו. למרות זו החזיר עושה בעיות ופרנק מוריד אותו בחווה מקומית, דבר שגורם למני להתעצבן ולבסוף הוא מוביל את המשפחה לחווה כדי שהחזיר יבוא איתם חזרה.
בספרים הוא מתנהל בחוכמה רבה ומתחיל לעמוד על שתיים ואף להפעיל מכשיר המתרגם תמונה לקול. החזיר נעלם לאחר שהמשפחה טסה לחופשה טרופית בספר ה-13.
הקורפוס האלפיני (איטליה)
הקורפוס האלפיני של הצבא האיטלקי, או הגיס האלפיני של הארמייה השמינית (באיטלקית: Corpo d'Armata Alpino), היה גיס איטלקי שלחם בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר במסגרת הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי והשתתף בקרב סטלינגרד. במהלך מבצע סטורן קטן לחם הקורפוס בקרב הקרבה לחילוץ חיילי הארמייה האיטלקית שכותרה והצליח לפרוץ את המצור תוך אובדן מרבית חייליו.
רקע - היחידות האלפיניות בצבא איטליה.
היחידות האלפניות בצבא האיטלקי הן יחידות עילית של חיל הרגלים, המאומנות בלוחמה הררית בתנאי מזג אוויר קיצוניים. היחידה הראשונה הוקמה ב-1872 ומטרתה הייתה להגן גבולה הצפוני של ממלכת איטליה שגבל עם צרפת והאימפריה האוסטרו-הונגרית. מ-1888 נותבו הכוחות האלפינים גם למשימות מחוץ לגבולות איטליה. במהלך מלחמת העולם השנייה מנה הכוח האלפיני שש אוגדות שלחמו במלחמת איטליה–יוון, במערכה בבלקנים, במערכה בצפון אפריקה ובחזית המזרחית.
הקמת הקורפוס.
ב-1 באפריל 1942 הוקמה הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי לאחר החלטתו של בניטו מוסוליני להעמיק את המעורבות באיטלקית בחזית המזרחית. ביולי הגיעו כוחות החלוץ לחזית נהר דון והגנרל איטלו גריבולדי החליף את ג'ובאני מסה בפיקוד על הכוחות האיטלקים. הארמייה חולקה לשלושה גייסות שאחד מהם היה הקורפוס האלפיני אשר נחשב לכוח עילית. הגנרל גבריאלה נאשי מונה למפקד הקורפוס.
מבנה הקורפוס וציודו.
הגייס הורכב משלוש אוגדות שמנו 17,460 חיילים כל אחת. האוגדה האלפינית השנייה - טרידנטינה, והאוגדה האלפינית השלישית - ג'וליה, שכללו 2 רגימנטים של חיל רגלים קל, רגימנט ארטילרייה וכן כוחות עזר כל אחת. האוגדה האלפינית הרביעית – קונאו, שכללה 2 רגימנטים של חיל רגלים קל וכוחות עזר ובמהלך לחימתה בחזית המזרחית, לא כללה רגימנט ארטילריה. בנוסף כלל הגייס 11 סוללות ארטילריה שהוכפפו למפקד הקורפוס וצוידו ב-32 תותחים בקוטר 105 מילימטרים, ו-13 תותחים בקוטר 149 מילימטרים.
קרב סטלינגרד ופירוק הקורפוס.
במהלך קרב סטלינגרד הוצב הקורפוס כ-270 קילומטרים מהעיר סטלינגרד בקו הגנה שכלל גם כוחות הונגרים ורומנים. במהלך "מבצע סטורן קטן" תקפו שתי ארמיות סובייטיות את כוחות הארמייה השמינית האיטלקית. ארמיית המשמר הראשונה של הצבא האדום תקפה את מרכז ההגנה האיטלקית ובינואר 1943 תקפה הארמייה השישית הסובייטית את קווי ההגנה של הקורפוס האלפיני, אשר בשל נחיתותו המספרית, ולמרות לחימתו העזה, לא עמד במתקפה. בסך הכל כותרו בידי כוחות הצבא האדום כ-130,000 חיילים איטלקים, מביניהם רק הקורפוס האלפיני היה ברמת חיילות ברת התמודדות עם הכוחות הסובייטים העדיפים.
הקורפוס האלפיני ניהל קרב הקרבה עקוב מדם מול הכוחות הסובייטים העדיפים, הצליח לפרוץ את הכיתור וליצור נתיב מילוט לחיילי הארמייה האיטלקית. מחיר הנפגעים ומניין הנשבים מקרב חיילי הקורפוס היה גבוה מאוד, ובסיום הקרב הוא חדל מלתפקד כיחידה לוחמת אורגאנית. האוגדה הרביעית נמחקה לחלוטין, רק 4,250 מחיילי האוגדה השנייה ו-1,200 מחיילי האוגדה השלישית שרדו את המתקפה והצליחו לסגת מאזור הקרבות. בסך הכל הצליחו להיחלץ מהכיתור כ-45,000 מחיילי הארמייה השמינית. באפריל 1943 הוחזרו החיילים האיטלקים למולדתם ולא שבו להילחם עוד במסגרת הארמייה השמינית.
טוד מקארתי
טוד מקארת'י (באנגלית: Todd McCarthy) הוא מבקר קולנוע אמריקאי שכתב במשך 31 שנה במגזין Variety וכיום כותב עבור המגזין The Hollywood Reporter.
חייו.
מקארת'י הוא דמות מוכרת בהוליווד ובתקופתו ב-Variety היה מבקר הקולנוע הבכיר (Chief Film Critic) של המגזין. הוא נשלח מטעם המגזין לפסטיבלי קולנוע רבים, והיווה דמות המזוהה עם המגזין. בביקורות שפרסם על סרט חדש, אותן השתדל לפרסם בסמוך ליציאתו לאקרנים, הוא נהג לכלול התייחסות לפוטנציאל הרווחי של הסרט בקופות הקולנוע, והשתדל לנמק את ביקורתו, באופן שיהווה ביקורת בונה ליוצרי הסרט.
ב-2010 פוטר מהמגזין Variety, יחד עם מבקר התיאטרון הבכיר של המגזין דייוויד רוני, בשל קשיים כלכליים, אף שדובר המגזין הביע תקווה שמקארת'י ורוני ימשיכו לכתוב עבור המגזין כפרילאנסרים. מקארת'י, עם זאת, החליט לעבור למגזין The Hollywood Reporter.
רוג'ר איברט ציין כי פגש את מקארת'י כשעוד היה חדש בעבודתו כמבקר קולנוע בשיקגו סאן טיימס וכשמקארת'י עוד היה נער בתיכון, לאחר ששלח לו מכתב בו ציין כי הוא חובב סרטים והוא היה רוצה לשוחח עמו. הוא פגש את מקארת'י ואת חברו צ'ארלס פלין (Charles Flynn) והתרשם מידיעותיהם המקיפות על סרטי קולנוע; הוא כותב כי "הם ראו את כולם (=כל הסרטים), ערכו ביניהם דיונים על כולם, וכתבו על מחצית מהם".
בשנת 1975 ערכו מקארת'י ופלין את הספר "Kings of the Bs", אוסף של כתבים וזיכרונות על יוצרי בי מוביז מהעבר וכאלה פעילים. בשנת 2000 חיבר מקארת'י את הספר "Howard Hawks: The Grey Fox of Hollywood", ביוגרפיה של במאי הקולנוע הווארד הוקס.
בנוסף לפעילותו כמחבר וכמבקר קולנוע, ביים מקארת'י ארבעה סרטים תיעודיים בנושא קולנוע. הראשון בהם הוא ""Visions of Light" (1992) העוסק בצילום, לאחר מכן ביים את הסרט "Claudia Jennings" (1995), על אודות קלאודיה ג'נינגס, דוגמנית מגזין פלייבוי וכוכבת בי מוביז, שנהרגה בתאונת דרכים. בשנת 1999 יצא הסרט "Forever Hollywood"" על העיר הוליווד וסרטיה, שתוכנן להיות מוקרן על בסיס יומיומי כקבלת פנים למבקרי "הסינמטק האמריקאי" (American Cinematheque) בלוס אנג'לס. בשנת 2007 הוא יצר את "Man of Cinema: Pierre Rissient" על דמותו הייחודית של איש הקולנוע פייר ריזיין.
מחכים לנצח
מחכים לנצח (אנגלית: Waiting For Forever) הוא קומדיה רומנטית אמריקאית. הסרט יצא ב-4 בפברואר 2011. בסרט מככבים רייצ'ל בילסון וטום סטארידג' וביים אותו ג'יימס קיץ'.
עלילה.
ויל (טום סטארידג') ואמה (רייצ'ל בילסון) היו חברים טובים בילדותם, אך הקשר ביניהם נותק. כשאמה חוזרת לעיר הולדתם עקב מחלת אביה, ויל מספר את הסיפור של איך הוא התאהב באמה ואיך היא הייתה איתו כאשר הוריו מתו, לגבר ולאישה שהם נותנים לו טרמפ לעיר הולדתו. הם הורידו אותו ביוטה. ויל הולך לבקר את ג'ים (סקוט מקלוביץ), אחיו הבנקאי. ג'ים מאמין שלאחיו יש בעיות נפשיות, ולכן הוא אינו רוצה לגור בבית עם אחיו עם אשתו, עם בנו ועם בתו.
אחרי שוויל ראה את אחיו כועס, הוא הולך לשהות אצל חבר ילדות שלו ג'ו, יחד עם אשתו ובנם. הוא אומר להם שהיום או מחר הוא היום שבו הוא יגיד לאמה שהוא אוהב אותה. אמה לא בביתה רק כדי להיות עם אביה, היא גם מנסה להשאיר מאחור את חיי האהבה המסובכים שלה ואת הקריירה כשחקנית טלוויזיה. יש לה יחסים מתוחים עם אמה.
ויל מטפס על בית העץ שבו הוא ואמה נהגו לשחק כילדים והוא עוקב אחריה, כשהיא בדרכה לראות את החבר שלה. במקום לבקר אותו ויל ואמה מבלים את כל היום ביחד, מעלים זכרונות מעברם עד שהיא מתוודה בפניו על חוסר הנאמנות והאנוכיות של החבר שלה, המבקש להתחתן איתה. היא מגלה שוויל עוקב אחריה ברחבי הארץ והיא מבקשת ממנו להבטיח לה שהוא לא יעקוב אחריה יותר. ויל עוזב את העיר.
אמה הולכת לחבר שלה ואומרת לו שהיא הייתה עם ויל, כאשר המשטרה קוראת על גופה חשודה של האיש שאיתו אמה שכבה, הוא טוען שהוא חף מפשע, למרות שהוא זה שהרג אותו, ומאשים את ויל.