יש הוכחה לכך על אינטראקציות בין למוטריג'ין והורמונים נשיים מה שיכול להיות בעל עניין מיוחד לנשים המשתמשות באמצעי מניעה מבוססי אסטרוגן. הוכח שאתיניל אסטרדיול, הרכיב באמצעי מניעה אלה מפחית את רמת הלמוטריג'ין. נשים המתחילות להשתמש באמצעי מניעה המכילים אסטרוגן פומי יצטרכו להגדיל את מינון הלמוטריג'ין כדי לשמור על רמה יעילה של התרופה בדם. כמו כן נשים עלולות לחוות עלייה בתופעות הלוואי של למוטריג'ין עם הפסקת נטילת הגלולה. זה יכול לכלול את 'השבוע ללא גלולה' כאשר בבדיקות רואים שרמת הלמוטריג'ין עלתה כפליים. מחקר אחר הראה עלייה משמעותית ברמת הורמון מגרה זקיק (FSH) ובהורמון מחלמן (LH) אצל נשים הנוטלות למוטריג'ין עם אמצעי מניעה פומי בהשוואה לנשים שנוטלות רק אמצעי מניעה פומי. עם זאת עליות אלה לא היו יחד עם עלייה ברמת הפרוגסטרון דבר המציין שאמצעי המניעה הפומיים המשיכו לשמור על דיכוי הביוץ.
הריון והנקה.
שימוש בלמוטריג'ין בזמן הריון מומלץ רק אם התועלת עולה על הסיכונים האפשריים. בספטמבר 2006 הוציא FDA אזהרה הקובעת שנטילת למוטריג'ין בזמן השליש הראשון של ההיריון עלול להגדיל את הסיכון לשפה שסועה אצל יילודים. מאז נמצא במחקרים ששיעור המומים המולדים אצל תינוקות שנחשפו ללמוטריג'ין ברחם הוא קטן יחסית (4-1%) בהשוואה לשיעור של 3% באוכלוסייה שאינה מטופלת. במחקר נוסף שנעשה ב-2009 על תפיסה קוגניטיבית אצל ילדים (גיל ממוצע 4.2) שנחשפו ללמוטריג'ין ברחם לא נמצא שום ממצאים מנוגדים.
למוטריג'ין נמצא בחלב אם. היצרן אינו ממליץ על הנקה בזמן הטיפול. בכתב העת "Medications and Mothers' Milk", סקירה של ספרות מדעית היוצאת לעיתים תכופות, מדורגת למוטריג'ין כ-L3: בטוחה יחסית.
תופעות אחרות.
למוטריג'ין נקשר לרקמות הכוללות מלנין כמו קשתית העין. התוצאות ארוכות הטווח של זה אינן ידועות.
חולים אחדים דיווחו על אובדן ריכוז גם במינונים נמוכים מאוד, בעוד שאחרים דיווחו על עלייה בערנות ובריכוז. גלקסוסמיתקליין חקרו את השפעתה של למוטריג'ין על ADHD. התוצאות לא היו חד משמעיות.
ידוע שלמוטריג'ין משפיעה על השינה. מחקרים על קבוצות קטנות (15-10) של חולים דיווחו שלמוטריג'ין מגדילה את היציבות בשינה (מגדילה את זמן שנת רע"מ REM מפחיתה את מספר שינויי התנוחה ומפחיתה את זמן השינה של גלים איטיים) ולא הייתה שום השפעה על הערנות ועל ישנוניות ביום ותפקוד קוגניטיבי. עם זאת במחקר רטרוספקטיבי על תיקים רפואיים של 109 חולים נמצא ש- 7.7% מן החולים חוו 'תופעת עוררות' וסבלו מנדודי שינה קשים מנשוא ובגללם נאלצו להפסיק את הטיפול בתרופה.
למוטריג'ין עלולה לגרום להתקפים מסוג קפיצה מיוקלונית, בדרך כלל זמן קצר אחרי תחילת נטילת התרופה. כשמשתמשים בתרופה לטיפול באפילפסיות מיוקלוניות כמו אפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים יש להשתמש במינונים נמוכים מהרגיל משום שאפילו מינון בינוני עלול לגרום להתקפים כולל, אפילו, התקף טוני-קלוני העלול להתפתח לסטטוס אפילפטיקוס שהוא מהווה, כבר, מצב חרום.
במינון גבוה מדי עלולה למוטריג'ין לגרום להתקפים בלתי נשלטים אצל רוב החולים ללא קשר לקבוצת החולים.
סינגולריות עיקרית
הסולטאן בייברס
שמיעה יחסית
בעולם המוזיקה, שמיעה יחסית, שמיעה רלטיבית או שמיעת מרווחים, היא היכולת לזהות מרווחים מוזיקליים או יחסי תדירויות בצורה אינטואיטיבית ומדויקת. כלומר, זיהוי ההפרש בגבהים בין שני צלילים שונים. למשל: זיהוי צליל דו מסוים כגבוה בשתי אוקטבות מעל דו אמצעי, או זיהוי מרווח בין שני צלילים כסקסטה או קוורטה. לכל אדם ישנה שמיעה יחסית המאפשרת להבחין בין גבהים שונים של צלילים, אך שימוש במונח זה מתאר לרוב אדם בעל יכולות מעל הממוצע. לרוב כאשר משתמשים במונח "שמיעה מוזיקלית" מתייחסים למונח זה.
שמיעה יחסית מתבטאת בין השאר ב:
רקע ומאפיינים.
הגדרות אלו נוטות להתייחס לכלל הנגנים והזמרים שמתבססים על יכולת זו כדי להתמצא בסולם ובגובה היחסי של הצלילים המרכיבים אותו (ובפרט נגני כלי קשת, כלי מיתר חסרי סריגים, כלי נשיפה מעץ וממתכת), והן מהוות מיומנות מקצועית חיונית ביותר לנגינה או לשירה בקבוצה. דוגמה לכך אפשר למצוא בהבדל בין גובה הקונצרט של אנסמבל ג'אז לזה של תזמורת סימפונית או קאמרית. (בתזמורת בארוק המבצעת בכלים אותנטיים, למשל, עשוי כוונון הגובה להיות נמוך יותר). שינויים אלו עלולים לצרום את אוזנו של בעל שמיעה אבסולוטית (שרגילה למשל לזהות את התו לה (A) כ־440 הרץ), אך אוזן עם שמיעה יחסית תתמקד בסולם הנתון ובמרווחיו ופחות בגובהו המוחלט.
בין שמיעה יחסית לשמיעה אבסולוטית (מוחלטת).
שמיעה אבסולוטית היא היכולת לזהות צליל בשמו על פי תדר בלבד, כלומר משמיעת הצליל לבדו ללא השוואתו לצלילים אחרים. תכונה זו מועילה למשל למכווני פסנתרים, או לכיוון גיטרה לטון מסוים. טעות נפוצה היא לסווג אנשים שיכולת השמיעה היחסית שלהם מפותחת, המסוגלים לנגן משמיעה יצירות או שירים מבלי להתבסס על תווים כתובים, כבעלי שמיעה אבסולוטית, שכן שמיעה אבסולוטית משמעה יכולת לזהות גובהו של צליל בודד ולא הפרשים בין תווים. בניגוד לשמיעה הרלטיווית על צורותיה השונות הנפוצה יותר בקרב האוכלוסייה, השמיעה האבסולוטית קיימת אצל מעטים ושכיחותה נאמדת באחוזים בודדים.
פיתוח שמיעה יחסית.
בניגוד לשמיעה אבסולוטית הנחשבת לכישרון מולד או לכל היותר נרכש עד גיל 6, שמיעה יחסית יכולה להתפתח עם השנים באמצעות אימון האוזן. מורים רבים מלמדים את תלמידיהם שמיעה זו, על ידי תרגול לזהות את המרווח הנתון כזהה למרווח משיר אחר המוכר לתלמיד (לצורך העניין מרווח טרצה קטנה של שני תווים). בדרך זו האוזן לומדת "לזהות" את גודל המרווח, ועם תרגול נוסף של האוזן במרווחים שונים, מתקבלת עם הזמן תחושת שליטה וחופש פעולה בעת הנגינה. מוזיקאים רבים מהתרבות ההודית, ציינו שפיתחו שמיעה זו על ידי טכניקת שירה מסורתית, זמזום בקבוצה הקרוי דרון (drone). בשיטה זו אין סימוכין על טקסט כתוב, וכל אדם מוסיף צליל במרווח מסוים, לקבלת הרמוניות וגוונים שונים של אקורדים. מורים רבים בתרבות המערבית נעזרים בטכניקת הסולפג' לפיתוח יכולת זו.
התפתחות המוסר
לורנס קולברג
לורנס קולְברג (באנגלית: Lawrence Kohlberg; 25 באוקטובר 1927 – 19 בינואר 1987) היה פסיכולוג אמריקאי, ממוצא יהודי, מרצה באוניברסיטת שיקגו ואוניברסיטת ניו יורק, שנודע בעיקר בשל תאוריית שלבי ההתפתחות המוסרית שהגה.
קורות חיים.
קולברג נולד בעיירה ברונקסוויל במדינת ניו יורק, לאבא יהודי - גרמני, ולאמא נוצרית - גרמנית. לאחר מלחמת העולם השנייה, סייע להעפלה לארץ ישראל, כאשר שימש כעוזר מהנדס באוניית משא שהבריחה מעפילים לחופי הארץ. הוא חזר בהמשך לביקור בישראל ב-1969, במסגרת מחקרו אודות המוסריות של צעירים ביישובים שיתופיים.
קולברג היה סטודנט מצטיין באוניברסיטת שיקגו, וסיים תואר ראשון בתוך שנה אחת, ב-1948. ב-1958 קיבל את תואר הדוקטור. תחילה לימד פסיכולוגיה כעוזר הוראה בשנים 1956-1961 באוניברסיטת ייל. ב-1960 נישא ללוסי סטיגברג; לזוג היו שני בנים.
ב-1962 עברה המשפחה לאוניברסיטת שיקגו, שם הרצה קולברג בפסיכולוגיה התפתחותית. ב-1967 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם הרצה עד 1977 בתחום החינוך והפסיכולוגיה החברתית.
קולברג החל להתעניין בהתפתחות מוסרית במהלך לימודיו לתואר דוקטור. הוא התרשם מתאוריית ההתפתחות המוסרית של ז'אן פיאז'ה, ובעבודת הדוקטורט שלו הרחיב את שלושת שלבי ההתפתחות של פיאז'ה לשישה, לאחר מחקר בו ראיין 72 ילדים אודות דילמה מוסרית שהציג בפניהם וניתח את סוגי החשיבה המוסרית שאפיינו אותם בכל גיל. תאוריה זו הביאה לו פרסום רב, אך גם ביקורת רבה בקרב החוקרים.
ב-1971 עבד קולברג בבליז, שם חלה במחלה שליוותה אותו ב-16 השנים הבאות עם תסמינים של כאב כרוני, שהשפיעו עליו פיזית ונפשית ותרמו לדיכאון שחווה לאורך שנותיו האחרונות. הוא המשיך לחקור ולפתח את התאוריות שלו ולפרסם ספרים ומאמרים. ב-1974 יזם הקמת מספר בתי ספר פנימיים בתוך מוסדות שונים בארצות הברית (בהם בית כלא לנשים בקונטיקט ובמסגרת תוכנית למניעת נשירה מבתי ספר ברובע הברונקס בניו יורק, וכן בבית ספר תיכון אחד בצרפת), בהם יכלו החניכים לדון בדילמות מוסריות שונות. עם זאת, התוכניות לא החזיקו מעמד לאחר מותו.
ב-19 בינואר 1987, במהלך חופשה מבית החולים במסצ'וסטס שבו היה מטופל, התאבד קולברג באמצעות טביעה במימי האוקיינוס האטלנטי.
תאוריית ההתפתחות המוסרית של קולברג.
קולברג חילק את ההתפתחות המוסרית לשלבים רבים יותר מאלו של פיאז'ה. הוא העריך את הרמה המוסרית של נבדקיו באמצעות ראיון בו הוצגה לילדים דילמה מוסרית עם שאלות פתוחות, שמהתשובות עליהן (ובעיקר מהנימוקים לתשובות) ניתן ללמוד על ציות לחוקים והבנת ערכים גבוהים, כמו כבוד לחיי אדם.
קולברג חילק את ההתפתחות המוסרית לשישה שלבים, בשלוש רמות מוסריות כלליות. השלבים לפי קולברג הם קבועים ואוניברסליים, זהו רצף שלבים שכל אדם עובר בסדר קבוע, כך שכל שלב נבנה על הקודם וכרוך בהבנה עמוקה יותר של מושג הצדק. מחקרים מצאו שמעבר משלב לשלב קשור בגיל, בהתפתחות קוגניטיבית, בהשכלה וביכולת לראות את הפרספקטיבה של האחר. התפתחות מוסרית גם קשורה לאינטראקציה בין בני הגיל ולהשתתפות בארגונים חברתיים, וכן יש השפעה של סגנון ההורות.
השלבים בתאוריה של קולברג:
א. הרמה הפרה-קונבנציונלית: שיקול הדעת המוסרי נקבע על ידי קבלת חוקים של סמכות חיצונית, והמעשים נשפטים לפי תוצאותיהם. התנהגויות ייחשבו לטובות או רעות אם יובילו לפרס או לעונש. רמה מוסרית זו מתחילה בגיל הגן ועשויה להימשך עד גיל תשע.