קיים ויכוח לגבי המספר המדויק של הסגנונות או הטכניקות שבשימוש בני טובה לשם שירת גרון. שלושת הסגנונות העיקריים הם חומאי, קרגירה וסיגיט. סגנונות מוכרים נוספים כוללים את "בורבאנגנדיר" (borbangnadyr), "צ'ילנדיק" (chylandyk), "דומצ'וּקטר" (dumchuktaar), "אזנגיליר" (ezengileer) ו"קאנזיפּ" (kanzip). יש החושבים כי סגנונות נוספים אלה הם ואריאציות או שינויים של שלושת הסגנונות העיקריים.
עמק יזרעאל
עמק יִזְרְעֶאל (בערבית: مرج ابن عامر (מרג' אבּן עאמר), "עמק בן עאמר", וגם سهل زرعين (סַהְל זִרְעין), "מישור זרעין") הוא עמק גדול בצפון ארץ ישראל, תחומיו בין הרי הגליל התחתון, הרי השומרון ורכס הכרמל, והוא נמשך ממישור החוף ועד לבקעת הירדן. עמק יזרעאל הוא הגדול בשברי המשנה של השבר הסורי אפריקני.
היסטוריה.
בעמק יזרעאל נמצאו שרידים ארכאולוגים המעידים על התיישבות קדומה באלף השביעי לפנה"ס. באתר באר עינות ניסנית, נמצאה באר קדומה מתקופה זו. אתר נוסף הוא עין אל-ג'רבה המתוארך לתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה (האלף הרביעי לפנה"ס).
עמק יזרעאל היה חבל ארץ חשוב ברוב התקופות הודות לדרך הנוחה שהוא מאפשר בין מישור החוף לבקעת הירדן, דרך זו הייתה המשכה של "דרך הים" למן המאה ה-15 לפנה"ס.
בתקופת התנ"ך נתחמה הדרך על ידי הערים מגידו ויזרעאל ובעמק התרחש סיפורה של דבורה הנביאה וסיסרא. בתקופת שבטי ישראל התחלק העמק בין נחלותיהם של שבט יששכר, שבט זבולון, שבט נפתלי ושבט אשר, בתקופת מלכי ישראל היה העמק מחוז חשוב ואחאב אף הקים בו את ארמון החורף שלו.
במהלך התקופה ההלניסטית ירדה חשיבותו של העמק בעקבות התפתחותה של "דרך החוף" על חשבון "דרך הים" וככל הנראה בתקופת הרומאים החל האזור להתכסות בביצות. בעקבות הביצות וההצפות בעמק ההתיישבות בו פחתה והאזורים היחידים שנותרו מיושבים ומעובדים הם שולי העמק.
ההתיישבות המחודשת בעמק החלה באמצע המאה ה-19, כאשר בעמק התיישבו גרמנים טמפלרים. בתחילת המאה ה-20 החלו מוסדות ציוניים לרכוש אדמות בעמק מן הערבים. היישוב היהודי הראשון שעלה על הקרקע בעמק הייתה הקואופרציה במרחביה שהוקמה ב־1911 על 10,000 דונם מאדמות הכפר הערבי אל-פולה שרכש ב-1909 ממשפחת סורסוק הלבנונית, "גואל אדמות העמק", יהושע חנקין. על המתיישבים הראשונים בעמק הוטלה המשימה של ייבוש הביצות. באוקטובר 1913 הקימו חברי ארגון השומר יישוב בתל עדשים (תל עדש). עם סיום מלחמת העולם הראשונה התחדשו המאמצים לרכוש קרקעות בעמק וב-1921 הוקמו נהלל ועין חרוד ולאחריהם עוד עשרות יישובים על הקרקעות החדשות שנרכשו והוכשרו.
גאוגרפיה.
עמק יזרעאל נתחם על ידי הגליל התחתון בצפון, הר תבור, גבעת המורה ועמק בית שאן במזרח, הרי השומרון בדרום ורמות מנשה ורכס הכרמל במערב. הבקעה המרכזית של עמק יזרעאל מתחלקת לשני אזורים עיקריים, המופרדים על ידי קו פרשת המים הארצי - בקעת מגידו ועמק חרוד. בקעת כסולות מהווה שלוחה של העמק מצפון-מזרח, ועמק זבולון ממשיך אותו לצפון-מערב. מדרום משתרע השומרון, שגבולו הוא הר הגלבוע.
בקעת מגידו.
בקעת מגידו היא הבקעה המרכזית של עמק יזרעאל, צורתה כמשולש בין הכרמל, הרי השומרון והר תבור ושטחה כ-380 קמ"ר. הבקעה מנוקזת על ידי נחל קישון אל מפרץ חיפה. הקרקע שטוחה ואטומה ומורכבת ברובה מאדמת סחף - תנאים אלו היוו בעבר קרקע פורייה להתהוות ביצות ושיטפונות, עד להקמת מפעלי הניקוז עם תחילת ההתיישבות בעמק בראשית המאה ה-20. אל בקעת מגידו מצטרפים בקעת כסולות מצפון וחבל תענך מדרום. בקצהה המזרחי יושבת עפולה, הגדולה בין יישובי עמק יזרעאל.
בקעת חרוד.
חלקו המזרחי של עמק יזרעאל, היינו זה שממזרח לעפולה, בואך קו השבר של עמק בית שאן, כולל כמה מן היישובים הוותיקים – שהם גם המייצגים ביותר – של זרם ההתיישבות הקואופרטיבית בסְפר החקלאי של מדינת ישראל טרם קומה.
טופוגרפיה.
לפני שאירע השבר הסורי אפריקני, הרי השומרון, הרי נצרת והרי הגליל היו מחוברים ברצף לגוש אחד. חלק מהאנרגיה של השבר התפזרה מערבה באזור הכנרת, מעמיעד בצפון ועד בית שאן בדרום, קרעה את השטח ההררי, ויצרה שברי משנה נוספים ממזרח למערב בניצב לשבר הראשי. השברים המזרחיים מצפון לדרום הם: בקעת גינוסר, בקעת ארבל, בקעת יבנאל, ועמק בית שאן, כאשר ביניהם עדויות אילמות בדמות אזורים מוגבהים כמו הר ארבל, הר תבור, גבעת המורה, הר תורען, הר נטופה ועוד. עדות נוספת לשבר היא תלילותו של הגלבוע שניצב כמו קיר, ותוחם את עמק בית שאן מדרום.
שיוך מוניציפלי.
מרבית שטחו של עמק יזרעאל מחולק בין שתי רשויות: מועצה אזורית עמק יזרעאל בחלקו המערבי (ממערב לכביש הסרגל שבין צומת מגידו ועפולה) ומועצה אזורית הגלבוע בחלקו המזרחי. במרכז העמק שוכנת העיר עפולה, המכונה "בירת העמק". בנוסף לה נמצאות בתחום העמק המועצה המקומית רמת ישי והמועצה המקומית אכסאל. בשולי העמק ניתן למצוא (ממזרח בכיוון השעון) את המועצה המקומית דבוריה, המועצה האזורית בוסתן אל מארג' המורכבת ממספר כפרים למרגלות גבעת המורה, העיר ג'נין שבתחומי הרשות הפלסטינית, המועצה המקומית מעלה עירון ויישובי המועצה האזורית מגידו בחלקו המערבי של העמק, העיר יקנעם עילית, המועצה המקומית קריית טבעון, המועצות הבדואיות זרזיר וכעביה-טבאש-חג'אג'רה, והעיר מגדל העמק.
לקריאה נוספת.
מאמרים
הפדרציה הרוסית
גזירות
שדה הממשיים
מערך (מבנה נתונים)
במדעי המחשב, מערך (Array) הוא אחד ממבני הנתונים הפשוטים ביותר: מערך הוא אוסף פריטים שניתן לגשת אליהם בצורה ישירה באמצעות אינדקס.
תכונות המערך.
באופן עקרוני, מערך הוא בעצם מקרה ספציפי של מילון בו המפתחות הם מספרים טבעיים או תווים, וסיבוכיות גישה ישירה לכל נתון בודד באוסף לפי אינדקס היא קבועה (formula_1). ולכן הוא סוג של מבנה נתונים מופשט. עם זאת, מערכים הם טיפוס נתונים פרימיטיבי ברוב שפות התכנות (האימפרטיביות) ולכן כשמדברים על מערך מתכוונים לרוב למימוש נפוץ כלשהו שלו.
תכונה נוספת של המבנה היא דרישות הזיכרון שלו - מבנה הנתונים דורש בדיוק את הזיכרון הנדרש עבור הנתונים עצמם, ובכך הוא החסכוני מבין כל מבני הנתונים.
למערך שני חסרונות בולטים שקשורים למבנה הסטאטי שלו:
מימוש בתכנות.
בתכנות מערכים ממומשים בדרך כלל על ידי קטע רציף של זיכרון אשר מחולק בין כל הנתונים באוסף. למשתנה המסמל את הרצף זה יש שם יחיד, וכל אחד מהנתונים נקרא איבר של המערך. אל כל איבר באוסף מתייחסים באמצעות שם המערך ואינדקס של הערך (לרוב מספרו הסידורי של האיבר בתוך האוסף).
ישנן שתי שיטות מקובלות להגדרה של מיקומי האיברים במערך: מרחק מתחילת המערך, ומספור הערך במערך. בשיטה הראשונה, המיון מתבצע לפי המרחק של הערך מהערך הראשון במערך, כך שהערך הראשון במערך מקבל מיקום 0, הערך השני 1, והערך ה-formula_3י - את המיקום הformula_6.
בשיטה השנייה, מספור הערך במערך, המיון מתבצע לפי מספר הערך במערך, כך הערך הראשון יהיה במיקום 1, הערך השני במיקום 2, והערך הformula_3י - במיקום הformula_3.
השיטה הראשונה מייצגת באופן ברור יותר את המימוש של מערך כגוש זיכרון רצוף, ומהווה למעשה את הדרך בה המחשב מתייחס למערך. השיטה השנייה מייצגת באופן יותר ברור את מיקום הערכים כפי שמקובל בשפת אדם, ויותר פשוטה להבנה.
בשפת Pascal ממומש מיון הערכים במערך בדרך השנייה (זאת אומרת, הערך הראשון במערך יקבל מען 1). בשפת C לעומת זאת משתמשים בשיטה הראשונה.
דוגמה.
נניח שרוצים לאחסן את הרשימה של המספרים הריבועיים {1,4,9} בזיכרון המחשב. יש להגדיר מערך שיכונה בשם כלשהו, למשל formula_9, כמערך שיכול להכיל שלושה מספרים שלמים. ולהציב
כאן אנו מציגים דרך סטנדרטית לגישה למערכים: שם המערך נכתב ראשון, ואחריו, בסוגריים מרובעים, נכתב האינדקס של האיבר שאת ערכו אנו רוצים לשנות. נשים לב כי במקרה זה, לאיבר הראשון במערך יש את האינדקס 0. זוהי בחירה שרירותית - בשפות תכנות מסוימות (דוגמת C) זה כך, ובשפות אחרות זה אחרת.
דרך גישה מסורבלת יותר למערכים, שבאסמבלר היא היחידה האפשרית, היא באמצעות שימוש במצביעים לתאי זיכרון. אין הבדל של ממש בין השיטות: הביטוי formula_11 מתורגם בפועל לכתובת הזיכרון בה מאוחסן הנתון. עם זאת במטריצות שימוש כזה עשוי להיות יעיל משמעותית.
תכונות המערך בשפות תכנות.
למערך ישנם כמה חסרונות שדורשות התייחסות בעבודה עם המבנה במהלך תכנות:
מטריצות.
נוסף למערך הרגיל שמייצג למעשה וקטור, ניתן ליצור גם מערך דו ממדי השקול למטריצה ואף מערך רב ממדי. הייצוג הפנימי המקובל למערך דו ממדי הוא אחסון שורות המטריצה ברצף בזיכרון המחשב, שורה אחר שורה. כאשר מבקשים לפנות למידע תוך התבססות על שני הממדים של האיבר שאותו מבקשים, המערך הדו ממדי מיוצג על ידי מערך חד ממדי, שכל אחד מאבריו הוא מערך חד ממדי בעצמו. למשל, אם שם המערך הדו הממדי הוא formula_13 והמשתמש רוצה את האיבר בשורה השנייה ובעמודה החמישית, הוא יבקש את האיברformula_14 (דבר השקול לבקשת האיבר החמישי במערך ששמור במקום השני במערך החד ממדי formula_13).
הסדר של המטריצה שונה משפת תכנות אחת לשנייה. לרוב הסידור הוא סידור לפי שורות, קודם התאים של השורה הראשונה ולאחר מכן התאים של השורה השנייה וכך הלאה. בחלק משפות התכנות כגון Fortran הסידור הוא לפי עמודות, כלומר קודם העמודה הראשונה, אחר השנייה וכך הלאה.
באמצעות מערך רב ממדי ניתן לייצג טנזור כללי, בעל מספר ממדים כלשהו.
שימושים עיקריים.
ישנם שימושים רבים מאוד למבנה הנתונים הזה, ולהלן העיקריים שבהם: