בבנקאות, ניהול סיכונים מוטמע במסגרת תקנות בזל 2. הבנקים מחויבים מכוח תקנות אלו לפיקוח על חשיפתם לסיכונים תפעוליים ופיננסיים, מעצם היותם של הבנקים גופים הנתונים לסיכונים רבים, כמעילות, פעולות בלתי חוקיות של עובדים, אך גם לסיכונים פיננסיים עד כדי חדלות פרעון.
אמנת בזל 2 שנכנסה לתוקף ב-2007 והחליפה את אמנת בזל 1 נשענת על 3 אדנים (pillars):
ניהול סיכונים בחברות הביטוח מוטמע באופן דומה במסגרת תקנות סולבנסי 2.
גם בחברות שאינן בנקאיות קיימת נטייה רגולטורית להגברת ניהול הסיכונים. בארצות הברית מחייב ה-SEC את החברות הציבוריות לדווח על סיכוני שוק ממסגרת דו"ח K-10. בישראל, בעקבות דו"ח ועדת גלאי, הנהיגה רשות ניירות ערך בשנים האחרונות חובה לדווח במסגרת דו"ח הדירקטוריון על החשיפה לסיכוני שוק ("דיווח איכותי בדבר חשיפתה של החברה לסיכוני שוק ודרכי ניהולם") וכן לנקוב בדוחו"ת הכספיים בשמו המפורש של האחראי בחברה לניהול סיכונים.
סלמהסונגס
סילימניט
סילימניט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת איים) שצבעו בדרך כלל לבן עד אפור. נוסחת המבנה הכימי של הסילמניט היא Al2SiO5. הסילימניט הוא חבר בקבוצה של מינרלים הקרויה על שמו קבוצת הסילימניט.
מבחינת תכונותיו האופטיות הסילימניט הוא דו-צירי, הדגימות הצבעוניות יותר ניחנות בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). הוא נראה חום או צהוב חיוור מזווית אחת, ירוק או חום מזווית שנייה וחום כהה או כחול מזווית שלישית.
הסילימניט נתגלה לראשונה ב-1824 על גדות הוולטאבה, סמוך לעיירה סושיצה באזור פילזן, בוהמיה, צ'כיה וגם בעיירה צ'סטר במחוז מידלסקס, במדינת קונטיקט שבארצות הברית. המינרל קרוי על שמו של בנג'מין סילימן (Benjamin Silliman 1864-1779), פרופסור לכימיה ומינרלוגיה באוניברסיטת ייל שבקונטיקט ומייסד הז'ורנל האמריקני למדע. למינרל יש שמות נוספים: בוכהולציט (על שם הכימאי הגרמני בוכהולץ) ופיברוליט - הסוג המאופיין בתצורת סיבים.
שימושי הסילימניט.
לסילימניט יש ערך כלכלי מועט. לעיתים נעשה שימוש בסילימניט במצתים של מנוע בעירה פנימית. בסילימניט נעשה שימוש מועט כמינרלים שנמכר לאספנים, וכאבן חן. קשיות המינרל מתאימה לשמש כאבן חן אבל שימוש זה מוגבל בשל תכונת הפצילות המושלמת במישור האורך.
מקור ותפוצה.
הסילימניט, הן הסוג הרגיל והן הסוג הסיבי המכונה פיברוליט, נפוץ בסלעים מותמרים שמקורם בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה מלאה כדוגמת שיסט, גנייס והורנפלס, לעיתים נדירות בפגמטיטים. הסילימניט הוא גם מינרל דטריטי. הסילימניט הוא אחד ממינרלי האינדקס המאפשר להעריך את הטמפרטורה, העומק, והלחץ שבו היה נתון הסלע בעת ההתמרה.
הסילימניט הוא מינרל נפוץ למדי. בין המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא סילימניט: בטירול שבאוסטריה; במקום שבו נתגלה לראשונה, סמוך לעיירה סושיצה באזור פילזן בבוהמיה בצ'כיה; בבוואריה בגרמניה; סמוך לעיירה צ'סטר במחוז מידלסקס, ובמחוז ניו לונדון במדינת קונטיקט ובמחוזות דלאוור בפנסילבניה ואורנג' בניו יורק שבארצות הברית. בברזיל בסרי לנקה (כאבן חן) ובנקודת כריסטמס, אדמת אנדרבי באנטארקטיקה.
בין המקומות בארצות הברית שבו נתגלה הסילימניט נמצאת גם ברנדיווין ספרינגס (Brandywine Springs) במחוז ניו קאסל (New Castle ) שבמדינת דלאוור. על פי הצעתם של החברים באגודת המינרלוגיה של דלאוור נקבעה הסילימניט כמינרל הרשמי של דלאוור בחקיקה של בית הנבחרים של המדינה ב-1977.
בישראל ניתן למצוא סילימניט בסלעים המטמורפיים מגיל הפרקמבריון באזור מסיב אילת. בחצי האי סיני ניתן למצוא סילימניט בסלעים המטמורפיים מגיל הפרקמבריון באזור הוואדיות כיד וצחיח.
קבוצת הסילימניט.
הסילימניט חבר בקבוצת מינרלים אלומו-סיליקטיים הקרויה על שמו. שלושת המינרלים הראשונים ברשימה הם פולימורפיים, כלומר לשלושתם יש אותה נוסחת המבנה הכימי: Al2SiO5. מסיבה זו יש הכוללים בקבוצת הסילימניט מינרלים אלו בלבד. הקבוצה כוללת את המינרלים הבאים:
סיכון שוק
סיכון שוק הוא סיכון המתייחס להפסדים פוטנציאליים כתוצאה מתנודות בשווקים.
בין סיכוני השוק העיקריים:
כדי להתמודד עם סיכוני שוק, ובעיקר כנגד שלושת הראשונים, נוקטות חברות מדיניות של ניהול סיכונים פיננסיים, ובכלל זאת גידור הסיכונים תוך שימוש במכשירים פיננסיים שונים.
כדוגמה, חברת תעופה עשויה לגדר את מחיר הדלק שהיא רוכשת, המהווה חלק ניכר מהוצאותיה, בתקופות של עליית מחירים. קופת גמל עשויה לגדר את תיק השקעותיה כנגד ירידות בשוק המניות. יצואנים עשויים לגדר את הכנסותיהם במטבע חוץ. לכל גידור קיימת עלות, ובפרט בגידורים לטווח ארוך, ולכן בתקופות של עליות מחירים ממושכות, כפי שהתרחשו בשוקי הסחורות בשנים 2007-2008, יעילותם פוחתת.
קאסה היילו
גלידה אמריקנית
כתיבה טכנית
כתיבה טכנית (לעיתים תקשורת טכנית) היא סוגת כתיבה המתמקדת בתיעוד נתונים עובדתיים והעברת הוראות. מאפייניה של הכתיבה הטכנית הם: הגדרות; ניסוח בלשון ציווי; קשרים וכמתים לוגיים; חד־משמעיות; לכידות; בהירות; הימנעות מכינויי רמז; העדר גוף ראשון; העדר מאפיינים פואטיים; משפטים קצרים; שימוש ברשימות, טבלאות, ותרשימי זרימה; משלב בינוני; לוקליזציה; והתאמת הז׳רגון לפי קהל היעד. דוגמאות מוכרות לכתיבה טכנית ניתן לפגוש בעלוני תרופות, מילונים, מפרטים טכניים של מוצרים טכנולוגיים, אנציקלופדיות, מפות, תיעוד קוד מקור בשפות תכנות, ובספרות המדעית של תחומי ההנדסה והמדעים המדויקים.
היסטוריה.
הכתיבה הטכנית נחשבת כמקצוע מודרני, אולם מסמכים טכניים שונים קיימים עוד מן העת העתיקה. אלה נכתבו על ידי בעלי מקצוע שונים כגון לבלרים או אומנים. בעת העתיקה היה מקובל לבנות דגמים מוקטנים של מבנים, ששימשו כדוגמה, לפני הקמת המבנה עצמו. אי שם בשנות ה-90 של המאה ה-14, כתב הסופר האנגלי ג'פרי צ'וסר עבור בנו חיבור על מכשיר האצטרולב. מסמך זה נחשב לתיעוד הטכני העתיק ביותר בשפה האנגלית. בשנת 1420 נכתב "ספר הזיקוקין" (Feuerwerkbuch) בגרמנית, שעסק בייצור כלי נשק ולימד כיצד להכין אבק שרפה מתערובות של אבקות שונות.
לאונרדו דה וינצ'י נחשב כממציאו של תרשים ההרכבה, שפירט לא רק את תכונותיהן של מכונות שהמציא ובנה, אלא אף כלל בתרשים הסבר טכני מפורט על אופן פעולתן. תרשימים אלה היו יחידים מסוגם לאותה עת ואפשרו לבעלי מלאכה לבנות מכונות נוספות זהות למקור.
האמן הגרמני אלברכט דירר היה הראשון שהתייחס באופן מדעי בכתביו לפרספקטיבה. הוא תיאר לראשונה את גוף האדם ממספר זוויות שונות (הטלה אורתוגרפית).
התיעוד הטכני מן המאה ה-16 אפשר הבנה של פעולה תוך הצגת רצף צעדים שרוכזו באיור אחד.
התפתחות התיעוש בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 גרמו לגידול בצורך לתיעוד טכני של מוצרים ומכונות בתחום התעשייה. התפתחות כלי הנשק ואמצעי הלחימה תרמה גם היא לדרישה לתיעוד, הפעם בתחום הצבאי. מתקופת מלחמת העולם הראשונה נחשבת הכתיבה הטכנית כתחום עיסוק בפני עצמו.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 הופיעו בשוק הצרכנים מכשירי חשמל רבים כגון טלוויזיות, שואבי אבק ומכונות כביסה. מכשירים אלו כללו פונקציות רבות והמשתמשים בהם נזקקו להוראות הפעלה, על מנת לתפעל אותם נכון.
חוברות ההפעלה שהופקו עבור מכשירי החשמל הביתיים כללו גם תמונות ואיורים על מנת להקל על ההבנה בתפעול עבור קהל יעד של הדיוטות.
בשנת 1953 הוקמו בארצות הברית שני ארגוני־גג של הכתבים הטכניים שהתמזגו בשנת 1957 לאגודה לתקשורת טכנית הקיימת עד ימינו.
תחומי תיעוד.
ניתן להבדיל בין כמה סוגי תיעוד עיקריים:
תעשיות.
תיעוד טכני נפוץ בתעשיות שונות, בהן:
מאפייני המקצוע.
כתבים טכניים מקבלים את המידע שלהם בעיקר ממחלקת הפיתוח, אולם נאלצים לעיתים קרובות לאסוף את המידע הדרוש לכתיבת תיעוד מקיף במחלקות שונות של החברה בה הם מועסקים. לכתב טכני חייבת להיות הבנה טכנית טובה, ידע מקיף על המוצר המתועד, כמו גם יכולות התבטאות בכתיבה. לעיתים, הכתב הטכני הוא בעל הכשרה טכנית (מהנדס, הנדסאי או טכנאי). חלק או רוב הכלים הבאים משמשים את הכתב הטכני בעבודתו היומיומית:
כנפיים של קרמבו
כנפיים של קרמבו היא תנועת נוער ישראלית, המשלבת ילדים ונוער מהחינוך הכללי ומהחינוך המיוחד (צרכים מיוחדים).
התנועה נבחרה על ידי האו"ם כארגון "יועץ מיוחד" בתחום שילוב ילדים ונוער עם צרכים מיוחדים בפעילות חברתית מעצימה.
בתנועה פעילים ילדים ונוער מכל קשת הלקויות ומכל דרגות החומרה; לקויות תקשורתיות, חושיות, קוגניטיביות, פיזיות ואחרות, בגילאי 7–22.
היסטוריה.
תנועת הנוער נוסדה בשנת 2002 על ידי עדי אלטשולר ביחד עם קלאודיה קובי (אימו של כפיר, החניך הראשון של התנועה, שעבורו ועבור חבריו הוקם הסניף הראשון).
בגיל 12, בעקבות פרסום של ארגון איל"ן, החלה אלטשולר לשמש כחונכת מתנדבת של כפיר קובי, ילד כבן שלוש עם שיתוק מוחין ומרותק לכיסא גלגלים. אלטשולר, קלאודיה ורפי קובי (הוריו של כפיר), האמינו בזכותו של כפיר להשתלב במשפחה ובחברה כמו כל ילד בגילו, ורצונו של כפיר להיות מוקף בחברים היה מקור ההשראה להקמת התנועה.
בגיל 16 הצטרפה אלטשולר לארגון LEAD, שמטרתו פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער. בחיפוש אחר רעיון למיזם חברתי המהווה חלק מהפעילות בארגון, הגתה אלטשולר את הרעיון להקמת מסגרת חברתית לכפיר וחבריו.