פניו מוכרות לצופי הטלוויזיה מהופעותיו בסדרות ותיקות רבות כגון "רציחות במידסומר", "להעיר את המתים" ו"חקירות המפקח לינלי", ובסדרות דרמטיות רבות. וסט גילם את דמותו של אנתוני בלאנט בסדרה של ה-BBC "מרגלי קיימברידג'", העוסקת בחיי המרגלים הבריטים שהיו חברים ברשת קיימברידג', לצידם של טובי סטיבנס (פילבי), טום הולנדר (ברג'ס) ורופרט פנרי ג'ונס (מקלין). בנובמבר 2006 שיחק בתפקיד הראשי בהפקה של ה-BBC לסיפור מאת ג'ון וינדהם "Random Quest". וסט מבוקש מאוד בזכות כישורי הקריאה שלו עבור תוכניות דוקומנטריות בטלוויזיה, וכן הוא מופיע ברסיטלים בהם הוא קורא מתוך מחזות שייקספיריים.
וסט הופיע לצד הוריו במספר סרטי קולנוע. עם אמו פרונלה סקיילס הופיע בסרט "זיכרונות מאחוזת הווארד" ובסרט " Stiff Upper Lips". לצידו של אביו, טימותי וסט, הופיע בסרט "אייריס וג'ון", על חייה של הסופרת אייריס מרדוק, בו גלמו הבן ואביו את אותה דמות בתקופות שונות של חייהם. גם על הבמה הופיע וסט עם אביו במחזה " A Number", ובמחזות השייקסיפיריים "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני". בשנת 2006 הופיעו השלושה יחדיו בתיאטרון שפילד בהקראה של המחזה "Family Voices" מאת הרולד פינטר.
ב-2006 השתתף וסט כזמר ובקריאת שירה בסיבוב הופעות של מקהלת לונדון בירושלים ובגדה המערבית. במאי 2007 חזר לערי הגדה עם מקהלת לונדון וביים את "חליל הקסם" במסגרת פסטיבל פלסטיני. וסט פעיל פוליטי כבר שנים רבות ומבקר חריף של ממשלת הלייבור הבריטית בראשותו של טוני בלייר.
הוא הקליט יותר מ-50 ספרים מוקלטים של סופרים בריטים שונים החל מויליאם שייקספיר וגם סופרים של בני זמנינו כמו מרי וזלי.
אחי הוא בן יחיד
אחי הוא בן יחיד (באיטלקית: Mio fratello è figlio unico) הוא סרט קולנוע איטלקי שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט בוים על ידי דניאל לוקטי. תסריט הסרט נכתב על ידי לוקטי, סנדרו פטרליה וסטפנו רולי על פי ספרו של אנטוניו פנאקי.
עלילה.
אצ'ו (המגולם על ידי אליו ג'רמנו), הבן הצעיר במשפחת פועלים קשת יום המתגוררת בלאטינה, בלציו שבאיטליה החליט לעזוב את המנזר בו התחנך להיות כומר ולשוב לבית הוריו, שם הוא מתחבר עם מריו נאסטי (המגולם על ידי לוקה זינגרטי) מוכר מגבות פאשיסט המלמד אותו את ערכי המפלגה הפשיסטית, מלמד אותו להעריץ את בניטו מוסוליני ולהצטרף למפלגה. אחיו של אצ'ו, מנריקו (המגולם על ידי ריקארדו סקמרצ'ו) הוא חבר המפלגה הקומוניסטית, כמו גם אחותם. הסרט עוקב אחרי התבגרות האחים בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70, בהתאהבותם באותה בחורה, ובהחלטתו של אצ'ו לעזוב את המפלגה הפשיסטית ולהצטרף, בעקבות אהבתו לאהובת אחיו, למפלגה הקומוניסטית. הסרט מצג את הוריו קשי היום המתקשים להשיג דירה ממחלקת הדיור הציבורי, אף שביתם עומד לפול, ובאובדן הערכים של מנריקו הנוטש את אהובתו ובנם והופך להיות גנב.
הפקה ופרסים.
הסרט צולם בעיירה לטינה.
הסרט הוצג בפסטיבלים רבים בהם פסטיבל קאן. כמו כן הסרט זכה בפרס דויד ד. דונטלו עבור השחקן הטוב ביותר, העריכה, התסריט ושחקנית המשנה הטובה ביותר.
רדיולוג
קמילו קאבור
קאמילו קבור
קמילו קבור
נפוליאון ואני
נפוליאון ואני (באיטלקית: (N (Io e Napoleone) הוא סרט קולנוע איטלקי - צרפתי - ספרדי שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט בוים על ידי פאולו וירזי.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט עוקבת אחר מרטינו פפוצ'י (המגולם על ידי אליו ג'רמנו), מורה המתעב את נפוליאון בונפרטה ורוצה לרצחו כנקמה על כל המתים במלחמות נפוליאון, לאור הגעתו של נפוליאון לגלות באי אלבה. פפוצ'י מתמנה לתפקיד היומנאי של נפוליאון ומנסה מספר פעמים לרצוח את נפוליאון. הנסיבות מכשילות אותו בכל פעם (המשרתת מירלה (המגולמת על ידי פרנצ'סקה אינודי), האוהבת את המורה, מחביאה לו את האקדח; שומר הראש של נפוליאון לוקח ממנו את כלי הנשק) והוא לומד לאהוב ולחבב את נפוליאון, ולבסוף אף מכשיל בעצמו ניסיון התנקשות בנפוליאון. המתנקש הוא מורהו של פפוצ'י ונפוליאון מבטיח שלא יוצא להורג, אולם חוזר בו. פפוצ'י מנסה שוב לרצוח את נפוליאון, אולם זה נמלט מהאי בדרכו לפריז עם אהובתו של פפוצ'י - הברונית (המגולמת על ידי מוניקה בלוצ'י). פפוצ'י המאוכזב נותר באי ונושא לאישה את המשרתת מירלה.
הצנזורה הצבאית בישראל
טנגניקה
טנגניקה (בסווהילי: Tanganyika) הייתה טריטוריה במזרח אפריקה. בעבר הייתה טנגניקה מושבה גרמנית ובריטית (1916–1961), ולתקופה קצרה הייתה מדינה עצמאית (1961–1964). עיר בירתה באותה עת הייתה דאר א-סלאם.
כיום טנגניקה היא חלקה היבשתי של טנזניה. גבולותיה, הם, לפיכך - קניה, אגם ויקטוריה ואוגנדה בצפון, רואנדה, בורונדי ואגם טנגניקה במערב (מעבר לאגם שוכנת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), זמביה, מלאווי, אגם מלאווי ומוזמביק בדרום והאוקיינוס ההודי במזרח. למעשה, מהווה טנגנייקה כמעט את כל שטחה של טנזניה, למעט זנזיבר, ומתגוררים בה כ-98% מתושבי המדינה.
אטימולוגיה.
מקור השם טנגניקה במילים הסוואהיליות Tanga, שפירושה הפלגה, ו-Nyika, שפירושה מישור בלתי מיושב.
היסטוריה.
כבר לפני 10,000 שנה הייתה טנגניקה מיושבת על ידי שבטים של ציידים-לקטים, ככל הנראה שבטי הקויסן. בתקופת הזמן שנעה בין 6,000 ל-2,000 לפני הספירה התיישבו באזור שבטים דוברי שפות כושיות ושבטי בנטו.
כבר מתחילת האלף הראשון לספירה ישנן עדויות שסוחרים מפרס וממערב הודו ביקרו בחופי מזרח אפריקה, כולל חופה של טנזניה, אבל האסלאם עצמו הגיע לטנזניה רק במאות השמינית והתשיעית לספירה. בסמוך לתקופת הגעת האסלאם לאזור החלו כבר להיווצר ערי מדינה מקומיות לאורך חופי טנזניה ששפתן הייתה סוואהילי. ערי מדינה אלה, לפי העדויות, קיימו קשרי מסחר ענפים עם שותפים שונים מרחבי האוקיינוס ההודי. הידועה שבערים אלה הייתה קילווה.
מושבה גרמנית.
מגלי ארצות אירופים, בעיקר בריטים וגרמנים, הגיעו לטנגניקה מהאי הסמוך זנזיבר במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1885 תפסו הגרמנים את האזור והקימו את המושבה מזרח אפריקה הגרמנית (Deutsch-Ostafrika), שכללה את טנגניקה ואת רואנדה ובורונדי הסמוכות.
האחיזה הגרמנית בשטח התבססה על שורה של מבצרים שנבנו במרחק גדול זה מזה. כדי לאכוף את סמכותם על האוכלוסייה המקומית, השתמשו הגרמנים באמצעי דיכוי אלימים במיוחד, כדי לפצות על נוכחותם הדלילה.
ב־1898 החלו הגרמנים להטיל מיסים כבדים על האוכלוסייה המקומית, וגייסו אלפי גברים לעבודות כפייה כדי לפרוץ ולסלול דרכים וכדי לבצע משימות אחרות במזרח היבשת. ב־1902 הורה המושל הגרמני גוסטאב אדולף פון גוטצן לתושבים המקומיים להגדיל מאוד את מכסות גידול וייצור הכותנה והכביד את נטל המיסים עליהם, צעד שעורר אי שקט ומורת רוח הולכת וגוברת בקרב הילידים השחורים. ב־22 במרץ 1905 הוגדל עוד יותר נטל המיסים על המקומיים, ובמקום לשלם מיסים עבור בקתה הם נאלצו לשלם מעתה מס גולגולת עבור כל אדם, מה שגרם לתסיסה גדולה עוד יותר. בחלק מהמקרים סירבו אנשי הכפרים לעסוק בגידול כותנה, סירבו לעבד את האדמה וסירבו לשלם את המיסים שהוטלו עליהם.
למדיניות הגרמנית הייתה השלכה קשה על חיי המקומיים. היא שינתה את המבנה החברתי של קהילות הילידים. המנהיגות המסורתית, שעליה הטילו הגרמנים את האחריות לכך שהאוכלוסייה המקומית תעמוד במכסות היצור ותשלם את המיסים הגבוהים, איבדה את מקומה ונוצר נתק בינה לבין המקומיים. הדיכוי הגרמני הביא לכך שגברים רבים הורחקו מבתיהם והנשים נאלצו למלא מלאכות גבריות מסורתיות. הוצאתם של הגברים לעבודות כפייה רוששה את מקורות המחייה של הכפרים שנותרו חסרי כל ועוררה זעם הולך וגובר כלפי השלטון הגרמני. מגמות אלו הולידו בסופו של דבר את מרד המאג'י מאג'י שפרץ ביולי 1905 ודיכויו נמשך עד 1907. המרד דוכא באכזריות, תוך שימוש בשיטת האדמה החרוכה, והגרמנים נותרו באזור ללא הפרעה עד מלחמת העולם הראשונה.
בין מלחמות העולם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניסו הבריטים לכבוש את האזור, ללא הצלחה. בסופו של דבר, הועברה השליטה בטנגניקה לצבא הבריטי במסגרת חלוקת מושבותיה של גרמניה בחוזה ורסאי. רואנדה ובורונדי הופרדו מטנגניקה, והשליטה בהן נמסרה לבלגים. בתחילת 1920 נתנו לה הבריטים את השם טנגניקה. ביולי 1922 עיגן חבר הלאומים את מעמדה של בריטניה בטנגניקה, בהעניקו לה מנדט לשלוט בה כמושבת-נאמנות. כבר מאמצע שנות ה-20 דרשה גרמניה להשיב לידיה את טנגניקה. אזרחים גרמנים המשיכו להתיישב בטנגניקה גם בהיותה תחת שליטה בריטית. בריטניה הבהירה לעומת זאת ששהותה בטנגניקה אינה זמנית והיא לא תוותר עליה. בעקבות ועידת מינכן עלו חששות בטנגניקה שהיא תועבר לידי גרמניה. בפברואר 1939 עמדה טנגניקה, בגלל חומרי הגלם שהיא ייצרה, בראש רשימת הדרישות הקולונאליות של גרמניה.
גורמים שונים, בעיקר בעלי המטעים, בקשו לאחד את טנגניקה עם קניה, זנזיבר, אוגנדה והארצות השכנות בשליטה בריטית, לישות משותפת תחת הכתר הבריטי. אולם הפרלמנט הבריטי דחה דרישה זאת.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 הועברה טנגניקה למשטר נאמנות.
בשנות ה-50 קמה בטנגניקה תנועת שחרור לאומית כבמדינות אפריקה האחרות. עם זאת, טנגניקה הייתה שונה ממדינות אחרות בכך שלא היו בה הפליה גזעית קיצונית. מנהיג השחורים בטנגניקה, ג'וליוס נייררה (Julius Nyerere), היה מתון יחסית ואת המאבק לעצמאות ניהל בדרכי, לחץ תעמולה והסברה. בשנת 1959 החלה בריטניה בצעדים להעברת השלטון לידי ממשלה בראשות נייררה. בטנגניקה היו בסוף 1959 כ-20,000 לבנים, כמה רבבות אסייתים וכ-8.5 מיליון שחורים.
כלכלה.