קרל נולד ב-1 באפריל 1874 בלינדאו, ללודוויג, נסיך בוואריה ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה. בצעירותו התגייס קרל לצבא הבווארי, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ובמהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל מיור. בשנת 1913 עלה אביו לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, והוכתר כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמה פרצה המהפכה הגרמנית, ובעקבותיה נאלץ אביו להתפטר מתפקידו. לאחר מכן התגורר קרל במינכן, שם חי עד מותו ב-9 במאי 1927.
ידיעה משפטית
ג'ורג' לורר
ג'ורג' ג'וזף לורר השלישי (באנגלית: George Joseph Laurer III; 23 בספטמבר 1925 – 5 בדצמבר 2019) היה מהנדס אמריקאי, עובד IBM שנודע כמפתח קוד המוצר האוניברסלי (UPC) בשנות ה-70 של המאה ה-20 על בסיס הברקוד, שנרשם כפטנט באוקטובר 1952. על שמו של לורר רשומים 25 פטנטים.
ביוגרפיה.
ג'ורג' לורר נולד בשנת 1925 בניו יורק. משפחתו עברה לבולטימור, שם עבד אביו כמהנדס חשמל בצי ארצות הברית. בנעוריו חלה בשיתוק ילדים. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארצות הברית. לאחר שחרורו מהצבא למד תיקון מכשירי רדיו וטלוויזיה בבית ספר מקצועי. בתום שנת לימודים שכנע אותו אחד ממדריכיו ללמוד באוניברסיטה. בשנת 1951 קיבל לורר תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מרילנד. הוא לא זנח את חיבתו לרדיו, והמשיך להחזיק ברישיון של חובב רדיו.
עם סיום לימודיו הצטרף לחברת IBM כמהנדס מתחיל, והתמיד בעבודה בחברה זו במשך 36 שנים. בשנת 1969 קודם לדרגת מהנדס בכיר ועבר למשרדי החברה ב-Research Triangle Park בקרוליינה הצפונית. בחברה הוטלה עליו המשימה של פיתוח ברקוד לחנויות מכולת. תחילה חתרה החברה לברקוד מעגלי, כפי שהוצע על ידי ממציא הברקוד, נורמן ג'וזף וודלנד, אך לורר הבין שמבנה זה אינו יעיל, ותכנן קוד של פסים אנכיים, שאותו הציע לממונים עליו בשנת 1971 או 1972. שינוי זה אושר על ידי מנהליו, ולורר המשיך, יחד עם וודלנד והמתמטיקאי דוד סביר (David Savir), בשכלול השיטה, ובכלל זה הוספה של ספרת ביקורת. בשנת 1973 אושרה הצעתה של IBM על ידי איגוד של רשתות שיווק מזון.
בשנת 1976 הוענק לו אות הוקרה, "Raleigh, N.C. Inventor of the Year", ובשנת 1980 הוענק לו אות הוקרה מטעם חברת IBM, Corporate Technical Achievement award.
לורר התגורר בעיירה ונדל הסמוכה לראלי, בירת קרוליינה הצפונית. נישא למרילין סלוקום ונולדו להם ארבעה ילדים. לורר נפטר ב-5 בדצמבר 2019.
לפי ארגון GS1, בשנת 2019 נסרקו יותר משישה מיליארד קודי UPC מדי יום.
סוזוקי קיזאשי
סוזוקי קיזאשי (ביפנית: スズキ・キザシ, באנגלית: Suzuki Kizashi) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2009–2016 (משנת המודל 2010) ביפן.
בית לוינסון
בית לוינסון הוא מבנה לשימור בגדרה.
היסטוריה.
בני הזוג איטה (אליזבטה) אלישבע ודוד לוינסון עלו לארץ מסיביר בעשור השני של המאה ה-20. המשפחה התיישבה בגדרה, בה בשנת 1921 בנו את בית לוינסון, וקנו קרקעות באזור. דוד לוינסון נפטר בשנת 1925 ורעייתו, אליזבטה, נפטרה בשנת 1948 ושניהם טמונים זה לצד זה בבית העלמין בגדרה.
במלחמת העצמאות שימש בית לוינסון כבית חולים שדה.
לבני הזוג לוינסון לא היו ילדים ועל אף שאחותה, חנה שרמן, התגוררה אף היא בגדרה, היא ציוותה את ביתה להיות בית מנוחה ומרגוע לסופר ולמורה ובשנת 1952 נפתח במקום בית המרגוע למורה ולסופר ע"ש דוד לוינסון.
ראצפרט
שמואל אלמן
סמואל (שמואל) אַלמן (באנגלית: Samuel Alman; 20 בספטמבר 1877, סובוליבקה – 19 ביולי 1947) היה מלחין בריטי יהודי.
ביוגרפיה.
סמואל אלמן נולד בכפר סובוליבקה, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה. בילדותו למד בחדר ולמד שירה בסורוקי. החל משנת 1895 למד מוזיקה באודסה ובקישינב. בהיותו באודסה ניגן בתזמורת צבאית. בהיותו בקישינב החל אלמן לכתוב מוזיקה לחזנים מקומיים. לאחר פוגרום קישינב בשנת 1903 הוא נסע לוורשה ואחר כך ללונדון. בהיותו בלונדון סיים לימודים בקולג' המלכותי למוזיקה.
במיוחד עבור התיאטרון היידי כתב אלמן את האופרה "המלך אחז", על בסיס ספרו של אברהם מאפו "אשמת שומרון". האופרה הוצגה לראשונה בשנת 1912, ואלמן עצמו היה המנצח. בהמשך הקריירה ביצע אלמן לתיאטרון זה תרגומים ליידיש של אופרות שונות.
החל משנת 1916 היה אלמן ממונה על המקהלה במספר בתי כנסת בלונדון, לרבות בית הכנסת הגדול.
בשנים 1925 ו-1938 פרסם שני כרכים של ספרו "שירים לבית הכנסת".
בשנת 1933 עדכן "Blue Book" - אוסף מוזיקה לבתי הכנסת הבריטיים.
קישורים חיצוניים.
עם מותו:
מפרי עטו:
קרחון ראליצה
קרחון רליצה (באנגלית: Ralitsa Glacier; בבולגרית: ледник Ралица) הוא קרחון באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.5 קילומטרים, ורוחבו 3.5 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון אושאנה, דרומית מערבית ליסטר קרחון, צפונית מערבית לראשו של קרחון פארה, ומצפון לקרחון פאלילולה.
הקרחון מנקז את מורדותיו הצפוניים של הר רוקיטאנסקי שבהרי סטריבוג, וזורם לכיוון צפון - מערב ונשפך אל מפרץ גויו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם הכפרים ראליצה - אחד מהם בצפון מזרח בולגריה והשני בדרום בולגריה.
בתי אבו בצל
בתי אבו בסל
קרחון פאלילולה
קרחון פאלילולה (באנגלית: Palilula Glacier; בבולגרית: ледник Палилула) הוא קרחון באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 4 קילומטרים ורוחבו 1.1 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון ראליצה, דרומית-מערבית לקרחון פארה, וצפונית-מערבית לקרחון גוריצ'נה.
קרחון פאלילולה מנקז את מורדותיו הדרום-מערביים של הר רוקיטנסקי שבהרי סטריבוג; וזורם לכיוון דרום-דרום-מערב ונשפך אל מפרץ לאנוסיי, מזרחית לנקודת דריינקור, וצפונית מערבית לנקודת בייקאל.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנת 2008.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם הכפר פאלילולה בצפון מערב בולגריה.
אכסניית קלאון
אכסניית אל-בציר
רבאט אל-בציר
רבאט אל-בציר (אכסניית הסגי-נהור; בשמה המלא: רבאט עלאא' א-דין אל-בציר) הוא מבנה גדול ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. המבנה הוקם בידי עלאא' א-דין אידע'די, שכונה גם 'אל-בציר' (סגי-נהור, רואה היטב) בשל היותו עיוור, וכונה על שמו. עלאא' א-דין קבור במקום.
המבנה ממוקם ממערב להר הבית, בסמוך לשער המשגיח, בקצה הצפוני של רחוב עלאא' א-דין (מס. 17). עלאא' א-דין, שהיה "המשגיח על ההקדשים" בראשית התקופה הממלוכית (בין השנים 1260 ל-1284), הקים את המבנה כאכסניה לעולי רגל מוסלמים ב-1267, וההכנסות מהשכרת החדרים בו נועדו לשמש לכלכלת הסופים בירושלים. בשלב כלשהו הפכה האכסניה למקום משכנם של הסופים עצמם.
ב הפך המקום לבית כלא, ונקרא מאז גם: רבאט אל-חבס (אכסניית החבושים, האסורים). שערי וסורגי הברזל נשארו בחלק מהחדרים במבנה גם במאה ה-21.
מאז תקופת המנדט שוכנו במבנה תושבים מן המיעוט האפריקני-מוסלמי בירושלים, ולפי מדריך ישראל החדש מתגוררים בני מיעוט זה במקום עד היום.
רבאט עלאא' א-דין אלבציר
רבאט עלאא' א-דין אל-בציר
רבאט אל-חבס
רבאט אלבציר
תל קירי
תל קירי הוא אתר ארכאולוגי בקצהו הדרום מערבי של עמק יזרעאל, בתחום קיבוץ הזורע. כיום כל שטחי האתר קבורים מתחת לבתי הקיבוץ.
החפירות העיקריות באתר התנהלו לפני הקמת שכונת מגורים חדשה בקיבוץ בשלוש עונות בין השנים 1975–1977 בהנהלת אמנון בן-תור. בחפירות נעשו במסגרת פרויקט של מחקר אזורי בסביבות תל יקנעם. תל קירי היה האתר הראשון שנחפר והחפירות הראו תוצאות משמעותיות. התגלית העיקרית היא שרידי כפר מתקופת הברזל, שהתקיים באופן רצוף ללא הפרעה לאורך כל התקופה ואפשר לחוקרים ללמוד על תושבי ארץ ישראל הכפריים שהיוו מרבית האוכלוסייה, נושא שעד אז לא נחקר במיוחד. תגלית מתקופה זו שקיבלה תשומת לב היא שרידי בית מגורים רגיל ובו עדויות לפולחן ביתי. בנוסף התקיימו באתר יישובים מן התקופה הניאולותית המאוחרת ועד התקופה הרומית-ביזנטית.
שטח האתר הוא בין 10 ל-12 דונם, אך בעת תחילת החפירות, שני שלישים מהאתר כבר היו חסומים לחפירה בגלל בניה של בתי מגורים בקיבוץ הזורע ולכן החפירה באתר הייתה למעשה חפירת הצלה לפני שהבתים בקיבוץ כיסו את כל שטח האתר. האתר אינו תל רגיל, אלא טראסה מאורכת למרגלות מדרונו המזרחי של הר הכרמל לכיוון העמק. סחף מהגשם, כמו גם עבדות פילוס למטרת בנייה פגעו קשות באתר והשכבות המאוחרות באתר מימי הביניים נעלמו לחלוטין בחלק מהאתר שנחפר. מקור המים של אותו יישוב הם בנחל השופט הזורם למרגלות האתר והמעיינות המצויים מדרום לו.
השרידים מתקופת הברזל.