רכיבה על אופניים מקובלת כספורט עממי, כפעילות גופנית אישית וכפעילות קבוצתית מאורגנת. שבילי אופניים בחיק הטבע מאפשרים רכיבה נעימה להנאה ולספורט. כמו כן, ישנם אירועי רכיבה תחרותיים או חצי תחרותיים המיועדים לרוכבים שאינם מקצועיים, למשל במסגרת רכיבה למרחקים ארוכים.
אירועים בולטים של רכיבה עממית הם:
שימוש מלחמתי באופניים.
בעקבות שכלול האופניים, בסיום המאה ה-19 היו למרבית צבאות אירופה וצבא ארצות הברית יחידות חיל רגלים רכובות על גבי אופניים. יחידות כאלה השתתפו במלחמות אחדות:
שימוש באופניים בצד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה היה נדיר למדי. בעיקר שימשו האופניים שליחים, רובם ככולם בעורף. מבצע מוצלח של בנות הברית, מבצע בייטינג, בוצע על ידי לוחמים מוטסים מצוידים באופניים מתקפלים בשנת 1942 בצרפת.
אופניים וזכויות נשים.
פיתוח שלדה משולשת כפולה לאופניים, אפשר לנשים ניידות חופשית במידה שלא הייתה מוכרת בעבר ותרם לעליית תנועת הזכויות לנשים בעולם המערבי. ככל שהאופניים הפכו זולים ובטוחים יותר, עלה מספר הנשים שראו בהם אמצעי לעצמאות אישית וכך הפכו האופניים לסמל ל"אישה החדשה" בסוף המאה ה-19, במיוחד בבריטניה ובארצות הברית.
בסוף המאה ה-19 כינו פמיניסטיות וסופרז'יסטיות את האופניים "מכונת השחרור לאישה". האמריקאית סוזן ב. אנטוני אמרה בריאיון עיתונאי לעיתון New York World ב-2 בפברואר 1896: "תנו לי לומר לכם מה אני חושבת על רכיבה על אופניים. אני חושבת שהם תרמו לשחרור הנשים יותר מכל דבר אחר בעולם. האופניים נותנים לנשים תחושת עצמאות ושחרור. אני עומדת ומתענגת בכל פעם שאני רואה אישה עוברת ברכיבה על גלגלים... זוהי תמונה של נשיות חופשיה, שאינה מרוסנת." בשנת 1895 פרסמה פרנסיס וילארד, נשיאת איגוד הצניעות הנוצרית הנשית, ספר שכותרתו "כיצד למדתי לרכוב על אופניים" ובו שיבחה את האופניים עליהם למדה לרכוב בשנות חייה המאוחרות, אותם כינתה בשם "תענוג", בזכות התחושה הטובה והאופטימיות שתרמו לחייה. וילארד נהגה לעשות שימוש במטפורה של רכיבה על אופניים כדי לעודד סופרז'יסטיות אחרות לפעולה. היא הצהירה: "לא אבזבז חיי בחיכוכים כאשר ניתן להפכם לתנופה."
דוגמה ליחס הגברי השמרן לדמותה של האישה החדשה הרוכבת על אופניים, ניתן למצוא לתגובתם של תלמידי אוניברסיטת קיימברידג' בסוף שנת 1897, כאשר הוחלט כי נשים תתקבלנה לאוניברסיטה כתלמידות מן המנין. אלה הלכו ותלו במחאה בובה של אישה רוכבת על אופניים בכיכר העיר.
בעשור האחרון של המאה ה-19 הוביל "שיגעון האופניים" לתנועה שתמכה ב"לבוש הגיוני" לנשים, דבר שעזר לשינוי אופנת הלבוש הנשי ושחרר את הנשים מן המחוך, שמלות באורך הקרסוליים ופרטי לבוש מגבילים אחרים והציג לראשונה את מכנסי הנשים, אשר עוררו תדהמה באותה עת.
השפעות חברתיות נוספות.
לדעת סוציולוגים שונים האופניים תרמו לגיוון הגנטי של תושבי אזורים נידחים, בכך שאפשר להם להגיע בקלות למקום היישוב הקרוב ולהגדיל את "מעגל החיזור". בערים, סייעו האופניים להפחית את הצפיפות במרכזי הערים על כך שאפשרו לפועלים להתגורר בפרברים ולהגיע לעבודתם ביעילות ובמהירות. האופניים הפחיתו גם את התלות בסוס כאמצעי תחבורה. האופניים אפשרו גם לתושבי הערים לנסוע להנאתם במרחבי הכפר, זאת בזכות היותם של האופניים יעילים וחסכוניים באנרגיה הרבה יותר מהליכה ברגל ואף מהירים יותר.
רכיבה על אופניים ובריאות הציבור.
נמצא כי להתעמלות הגופנית שברכיבה על אופניים יש קשר לבריאות טובה יותר ולהרגשת רווחה מוגברת. על פי דו"ח של ארגון הבריאות העולמי, חוסר פעילות גופנית הוא הגורם השני רק לעישון, בגרימת מחלות בארצות מפותחות, דבר הגורם להוצאות אדירות לחברה. הדו"ח של ארגון הבריאות העולמי קובע כי הגברת הפעילות הגופנית הוא המרשם הטוב ביותר לבריאות הציבור וכי רכיבה על אופניים היא "פעילות מתאימה ביותר" למטרה זו. ארגון הצדקה ההנדסי הבריטי "ססטרנס" דיווח כי ההחזר בהשקעה חברתית באופניים ובפיתוח דרכים להגברת הרכיבה עליהם, הוא ביחס של 20:1 בהוצאות בריאות ותועלות חברתיות אחרות.
מחקר שהתפרסם בירחון לרפואה פנימית ואשר נעשה בדנמרק בשנת 2000, מצא כי רכיבה על אופניים למקום העבודה, מפחיתה ב-40% את סיכוני התמותה הידועים.
רכיבה על אופניים אינה נחשבת בדרך כלל לפעילות בעלת סיכון גבוה. בבריטניה שיעור מקרי המוות ברכיבה על אופנים לקילומטר דומה לזה של הליכה ברגל, נמוך מזה של רוכבי אופנועים וגבוה הרבה יותר משיעור מקרי המוות לנוסעים במכונית ובאוטובוס לקילומטר נסיעה. רוב התאונות הקטלניות של רוכבי אופניים בבריטניה נגרמות מהתנגשות עם מכוניות או משאיות. אנשים רבים נרתעים מלנסוע באופניים בגלל החשש הבטיחותי מתאונה עם מכונית. מסיבה זו, ארגוני סביבה כמו מגמה ירוקה, ארגוני אופניים כמו ישראל בשביל אופניים, בין השאר באמצעות הפגנות כמו מסה קריטית פועלים למען הקמת רשת שבילי אופניים בעיר, ולתכנון עירוני שיתחשב באופניים ככלי תחבורה לצורכי יוממות.
רכיבה על אופניים בישראל.
איגוד האופניים בישראל עוסק בקידום רכיבת אופניים בישראל, הן רכיבה תחרותית והן רכיבה עממית. האיגוד כפוף לחוקיו של ה-UCI, איגוד האופניים הבינלאומי.
מלבד במספר רשויות ספורות, תשתית התחבורה העירונית כמעט שאינה מגיעה לרמת פיתוח כזו המאפשרת שימוש באופניים ככלי תחבורה שבשגרה. למרות פעילותן של קהילות שונות, אנשים פרטיים וארגונים מהמגזר השלישי, בערים הגדולות תחבורת האופניים אינה מוסדרת דיה ורוכבי האופניים רבות שנאלצים "לזגזג" בין הכבישים למדרכות. קיימת גם כן פעילות מול גופי ההסעה השונים שמטרתה קידום הנגשת התחבורה הציבורית לקהל רוכבי האופניים.
תל-אופן הוא מיזם להשכרת אופניים בשירות עצמי שאותו מספקת עיריית תל אביב-יפו. המטרה העיקרית של השירות היא להפחית את תנועת כלי הרכב בתוך העיר. המיזם שואף גם להפחית את זיהום האוויר, ליצור אווירה ידידותית בתוך העיר, ולעודד פעילות גופנית. השירות הושק ב-28 באפריל 2011 ועם השקתו סיפק מעל 250 אופניים הזמינים לכל אדם מעל גיל 18 ב-35 תחנות עגינה הפרוסות ברחבי העיר. בשנת 2015 השירות הורחב לתחומי העיר גבעתיים.
מדי שנה מתקיים רוכב ישראל מאזור החרמון ועד אילת שנמשך 3 ימים.
חברת שביל נט מוציאה לאור מפות טופוגרפיות מפורטות עם שבילים לרכיבה על אופניים.
לימוד רכיבה על אופניים.
ישנן שיטות שונות ללימוד רכיבה על אופניים. שלדון בראון פירט שיטות קיימות וציין שהשיטה המהירה ביותר היא ללא גלגלי עזר. המלמד דוחף ומייצב את הרוכב לפי הצורך.
לופ
אגם לופ
לופ (סרט קצר)
לופ (באנגלית: Loop) הוא סרט קצר בהנפשה ממוחשבת משנת 2020, שהופק על ידי אולפני האנימציה של פיקסאר. הסרט בוים ונכתב על ידי אריקה מילסום, התסריט נכתב על ידי אדם בורק, מתיאס דה קלארק ומילסום. זהו הסרט הקצר השישי בתוכנית "SparkShorts" של פיקסאר, והוא מתמקד בילד פטפטני ובחורה אוטיסטית לא מילולית הלומדת להבין אחד את השני. הסרט הופץ לראשונה בדיסני+ ב-10 בינואר 2020.
מוזיקה.
מארק אורטון הלחין את המוזיקה עבור לופ. הפסקול ייצא בשנת 2020.
יציאה לאקרנים.
הסרט "לופ" פורסם בדיסני+ ב־10 בינואר 2020.
מרוץ 24 השעות של לה מאן
מרוץ 24 השעות של לה מאן הוא מרוץ סיבולת למכוניות ספורט הוותיק והיוקרתי ביותר כיום בעולם, אשר מתקיים אחת לשנה בחודש יוני ליד העיר לה מאן (Le Mans) בצרפת מאז שנת 1923.
המרוץ נחשב למרוץ הסיבולת והיעילות, אשר הקבוצות המתחרות בו נדרשות למצוא את האיזון בין מהירות לבין אמינות ויכולת המכונית להתחרות במשך 24 שעות ללא תקלות מכניות ולנהל בצורה יעילה את החלפת הרכיבים המתכלים ברכב, בעיקר בנזין, צמיגים ורכיבי בלימה.
נבחנת גם יכולת הסיבולת של הנהגים אשר נדרשים לעיתים קרובות לנהוג ולתפקד ברכב במשך שעתיים שלמות לפני שמתאפשר להם לבצע עצירת פיט, המאפשרת להם מנוחה קלה, אכילה ושתייה לקראת המשך התחרות. בכל רכב מתחרה, ישנם כיום שלושה נהגים אשר חולקים אותו יחדיו.
מרוץ לה מאן מהווה באופן מסורתי את הסיבוב השלישי באליפות העולם במרוצי סיבולת.
רקע.
המרוץ מאורגן על ידי ארגון ה-ACO (בצרפתית: Automobile Club de l'Ouest – "מועדון הרכב של המערב"). אורכו של מסלול מרוץ לה מאן הוא 13.629 קילומטר והוא שילוב של מסלול המרוצים סארת (Circuit de la Sarthe) - מסלול מרוצים מעגלי סגור וכבישים ציבוריים אשר נסגרים לצורך האירוע. מסלול המרוץ הותאם במיוחד כדי לבחון את מהירותן של המכוניות והנהגים המתחרים ואת יכולותם להתחרות במשך 24 שעות.