כבת הדור הראשון במשפחתה שנולד בארצות הברית, אווסו מרחיבה את הרעיון של דו בויז להתייחסות למשבר המורשת וההטמעה של גולים אפריקאים וילדיהם בארצות הברית. אווסו הצהירה כי "במקום לעשות 'פריקניזציה' לסיפורים מערביים, אני מעוניינת בניכוס מחדש של ההיסטוריה האפריקאית, ועדכונה בהתאם למה שקורה היום."
תחילת דרכה.
אווסו נולדה להורים גנאים, וגדלה בקהילת מהגרים ממעמד הפועלים באלכסנדריה, וירג'יניה. היא הצעירה מבין שלושת ילדיהם של גרייס ואלברט. א. אווסו, והייתה התינוקת הראשונה שנולדה בצפון וירג'יניה ב-1 בינואר, ב-1984. אווסו השלימה תואר MFA בקולנוע ואמנות יפה במכון לאמנויות של קליפורניה, אחרי שסיימה תואר ראשון בתקשורת בהצטיינות באוניברסיטת וירג'יניה.
קריירה.
זמן קצר אחרי סיום התואר השני, בשנת 2008, אווסו נבחרה להשתתף סמינר הקולנוע על שם רוברט פלהרטי, המנוהל על ידי התסריטאי ואוצר הקולנוע הנודע דניס לים. מגזין Indiewire מנה אותה כאחת משש אמניות האוונגרד יוצרות הסרטים אשר מגדירות מחדש את הקולנוע, והיא נמנית גם ברשימת הפינגטון פוסט "אמנים שחורים: 30 אמנים עכשוויים מתחת לגיל 40 שאתם צריכים להכיר". אווסו הייתה עמיתת מלגת מקדואל לשנת 2013, ועמיתת מלגת גוגנהיים ב-2015.
בין סרטיה עטורי הפרסים נכללים "Reluctantly Queer" ו- "Kwaku Ananse", אשר זכה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 2013. "Reluctantly Queer" היה מועמד לפרס דוב הזהב ולפרס טדי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שנת 2016.
ב-2017, אווסו הפיקה את "On Monday of Last Week", עיבוד של סיפור קצר מאת הסופרת צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, מתוך אוסף סיפוריה "סביב לצווארך". הסרט זכה למועמדות בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע, והוקרן במוזיאון פאולר, ICA בלונדון ובפסטיבל הסרטים האפריקאי בניו יור, אשר הוצג בשיתוף עם אגודת הקולנוע של מרכז לינקולן.
כשהיא נעה בין העולמות של סרטים ניסיוניים, קולנוע אפריקאי, ואמנות יפה, אווסו הבטיחה את מקומה בעולם האמנות עם התצוגה שלה "30 Seconds Off an Inch" במוזיאון הסטודיו בהארלם. בגיל 25, אווסו הייתה האמנית הצעירה ביותר שנכללה בתערוכה, מתוך 42 אמנים, רובם כבר מבוססים בתחום. באותה התקופה, המוזיאון לאמנות מודרנית הקרינה את בכורת "Me Broni Ba", שבו היא "בוחנת את האובססיה עם סטנדרטים לבנים של יופי" במסגרת תוכנית המוזיאון, "שבועיים תיעודיים".
ב-2011, אווסו הציגה מעבודותיה לצד המורה הרוחני שלה מאוניברסיטת וירג'יניה, קווין ג'רום אברסון בתערוכה "Cusp: Works on Film &amp; Video by Kevin Jerome Everson &amp; Akosua Adoma Owusu" ב-Luggage Store Gallery. בעבודה שנקראה בביקורת "המימוש האינטימי והאידיאלי של החזון של גאונה יקרת ערך", התערוכה כללה את "Revealing Roots", שחזור אילם של אחת הסצנות הדרמטיות ביותר מהגרסה הטלוויזיונית של "שורשים" של אלכס היילי, המשלב קטעים ארכיוניים עם משחק בהשתתפותה של אווסו עם שחקנים אפריקאים נוספים.
סרטה הבא של אווסו נקרא "Black Sunshine", והוא סרט עלילתי באורך מלא. הסרט מספר את סיפורה של ספרית בגאנה אשר בתה היא אלבינית, דבר הנחשב לבושה בארצה, והיא מבקשת להימלט ממציאות זו, כאשר בה בעת היא לומדת לשנוא את השחורות שלה עצמה, ומבקשת להלבין את עורה.
סרטיה מופקים על ידי חברת ההפקה שהיא הקימה, Obibini Pictures LLC.
אוספים קבועים.
העבודות של אווסו נכללות באוספים הקבועים של מוזיאון ויטני, מרכז ז'ורז' פומפידו, מוזיאון פאולר, מרכז הקולנוע של אוניברסיטת ייל, ובמרכז לאמנות שחורה/ארכיון באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון.
קולנוע רקס.
ב-2013, אווסו השיקה פרויקט מימון ההמונים כדי להציל את קולנוע רקס. הקולנוע הוא אחד מבתי הקולנוע הוותיקים בגאנה. אי יציבות פוליטית במהלך שנות ה-60, ה-70 וה-80 הובילו להתדרדרות באמנויות, אשר השפיעה גם על בתי קולנוע. כולם נסגרו בעקבות הפיכות צבאיות ועוצרים. כתוצאה, באותה השנה היה רק מספר קטן של בתי קולנוע מודרניים באקרה, בירת גאנה. אווסו ביקשה לתרום לשינוי במצב זה על ידי החזרת עטרת הקולנוע ליושנה. הקמפיין הצליח להגיע למטרתו.
תחילה, העבודה לשיקום הקולנוע התנהלה בהצלחה. אך כעבור כשנתיים, בדיוק לפני הפתיחה מחדש, נערמו על אווסו מגוון אתגרים ביורוקרטיים מצד משרדים ממשלתיים. מכשלא הצליחה לנווט את המכשולים, והפרויקט הושעה, היא חזרה לארצות הברית כדי לייצר עבודות חדשות.
ב-2017, נכתב בעיתון "הגרדיאן" שאווסו עובדת על סרט עלילתי חצי-בדיוני על הקמפיין שלה לשיקום קולנוע רקס ההיסטורי.
פרסים והכרה.
בשנת 2013, זכה סרטה "Kwaku Ananse" במועמדות לפרס דוב הזהב בברלינלה, וזכה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לסרט הקצר הטוב ביותר. "Kwaku Ananse" השתתף בערב הסרטים הקצרים הטובים ביותר של האקדמיה Académie des Arts et Techniques du Cinéma.
ב-2013, היא זכתה בפרסטום ברמן לקולנוען המבטיח ביותר, עבור סרטה "Split Ends, I Feel Wonderful" בפסטיבל הסרטים באן ארבור.
הסרט הקצר של אווסו, "Me Broni Ba" הוקרן ביותר מ-100 פסטיבלי סרטים בינלאומיים ומוזיאונים ברחבי העולם, וזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל שיקגו לסרטי אנדרגראונד, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי באתונה בשנת 2009. Artforum מנה את "Me Broni Ba" כאחד מעשרת הסרטים הטובים של שנת 2010.
עבודתה הבאה של אווסו, הסרט הקצר "Drexciya", שנוצר ב-2011 בהשראת להקה מיתולוגית מדטרויט בשם זה, זכה לשבחים מצד המבקרים בפסטיבל הסרטים האפריקאים "טאריפה" בשל "אופיו הרדיקלי" והתובנות הפואטיות" שבו, והוא זכה בפרס הסרט הניסיוני הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בגואנחנטו במקסיקו באותה השנה.
ב-2015, שני סרטים שבוימו והופקו על ידי אווסו היו בחירת המבקרים ב-Artforum מגזין.
ב-2016, "Reluctantly Queer" זכה בפרסים לסרט הקצר הטוב ביותר במגוון פסטיבלים בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הסרטים השחורים בבולטימור. הסרט נמנה כאחד הסרטים הטובים ביותר של שנת 2016 על ידי המבקרים ב-Sight &amp; Sound, המגזין של מכון הסרטים הבריטי (BFI).
ב-2016, אווסו מונתה כ"אשת השבוע" על ידי האגודה האפריקאית המלכותית בבריטניה, ועל ידי מגזין "אל" של דרום אפריקה בתור אחת מרשימתם של "50 נשים מדהימות".
ב-2017, היא נכללה על ידי המגזין "Dazed" ברשימת עשרה יוצרי קולנוע ניסיוני המתמודדים עם הנושאים המובילים בעולם.
בשנת 2018, הזמין מרכז קובו מאווסו מיצב וידאו שיותקן בפינת השדרות וושינגטון וג'פרסון, בעיר דטרויט, מישיגן, במהלך חודש ההיסטוריה השחורה.
בשנת 2018, היא נבחרה כאמנית הבית של מכון גתה בסלבדור-באהיה, יחד עם האמן והקולנוען הבריטי, אייזק ג'וליאן.
המלאכיות של צ'רלי (פירושונים)
המלאכיות של צ'ארלי (סרט, 2000)
דודנית רחל
דודנית רחל (באנגלית: My Cousin Rachel) הוא סרט מסתורין רומנטי משנת 1952 בבימויו של הנרי קוסטר עם ריצ'רד ברטון ואוליביה דה הבילנד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "דודנית רחל" מאת דפנה דה מוריאה משנת 1951. זה היה סרטו הראשון של ריצ'רד ברטון בהוליווד.
ברטון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה. אוליביה דה הבילנד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי, הצילום והתלבושות.
ה-BBC הפיק סרט טלוויזיה על הספר ב-1990 וב-2017 הפיקה חברת Fox Searchlight Pictures סרט על דודנית רחל.
תקציר העלילה.
פיליפ אשלי (ריצ'רד ברטון) התייתם מהוריו בגיל שלוש וגדל בבית האחוזה של דודו אמברוז (ג'ון סאטון) על חוף הים בקורנוול. אמברוז לא אהב את מזג האוויר בקורנוול, והיה נוסע מדי פעם לאיטליה.
באחת הנסיעות התמהמה אמברוז לחזור, ושלח לפיליפ מכתב ובו הודיע לו כי פגש בקרובת משפחה/דודנית בשם רייצ'ל (אוליביה דה הבילנד) והם נישאו ונשארו בפירנצה.
לאחר זמן מה, החל אמברוז לשלוח מכתבים ובהם התלונן על כאבי ראש, תחושות של פחד והרגשה שאשתו מתנכלת לו. פיליפ חש לפירנצה ושם התברר לו שאמברוז מת. הוא אינו מצליח לפגוש את רייצ'ל ובמקומה מראה לו ידידה גוידו ריינלדי (ג'ורג' דולנץ) תעודת פטירה המאשרת כי אמברוז מת מגידול במוח, וכן צוואה שבה אמברוז מוריש את אחוזתו לפיליפ כשיגיע לגיל 25. פיליפ לא מאמין לריינלדי, ובטוח שהוא קשר קשר עם רייצ'ל לרצוח את אמברוז ולהשתלט על אחוזתו.
פיליפ חוזר לאנגליה, ורייצ'ל מגיעה לשם לביקור. פיליפ מלא חשדות וזעם על "רצח" דודו, אך משנה את דעתו כאשר הוא נפגש עם רייצ'ל היפהפייה והמבוגרת ממנו.
הוא מתאהב בה עד מעל לראשו, ואף מצווה על האפוטרופוס שלו (ניק קנדל, בגילומו של רונלד סקוויר) לתת לה הקצבה שנתית של 5,000 לירה שטרלינג, הגם שניק ובתו לואיז (אודרי דלטון) מזהירים אותו מפני רייצ'ל, שהיא בזבזנית ויש לה חובות כבדים.
פיליפ המסוחרר מאהבה מחליט בהגיעו לגיל 25 להעניק את האחוזה לרייצ'ל, לתדהמת כולם. הוא מבקש להינשא לרייצ'ל, אך היא דוחה אותו. כאשר הוא חולה וקודח היא סועדת אותו בשעה שהוא הוזה שהם נשואים.
רייצ'ל עומדת לחזור לפירנצה אך נופלת מגשר רעוע ונהרגת. פיליפ נשאר עם חשדות שילוו אותו כל חייו.
שנות ה-20 של המאה ה-18
שנות ה-20 של המאה ה-18 היו העשור השלישי של המאה ה-18, שהחל ב-1 בינואר 1720 ותם ב-31 בדצמבר 1729.
שנות ה-30 של המאה ה-18
שנות ה-30 של המאה ה-18 היו העשור הרביעי של המאה ה-18, החלו ב-1 בינואר 1730 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1739.
שנות ה-40 של המאה ה-18