למחרת הובא תא"ל אלדר למנוחות בבית-העלמין הצבאי ברחובות. אלפי אנשים נכחו בהלווייתו, בהם נשיא המדינה, עזר ויצמן, שר הביטחון, יצחק מרדכי, הרמטכ"ל, רב-אלוף אמנון ליפקין-שחק, ומפקד חיל האוויר, אלוף איתן בן-אליהו, לצד חברים מקורס-הטיס, מרחובות ומחיל האוויר.
מנחת המסוקים שבגן וואהל לוורדים המשמש את באי משכן הכנסת נושא את שמו של תא"ל שמואל אלדר.
שמוליק אלדר
שמוליק אדלר
אסון היסעורים
גן וואהל
מועדון הכדורגל ראן
גלקסיה לוליינית
גלקסיה חלזונית
אולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Ольга Константиновна; 3 בספטמבר 1851 – 18 ביוני 1926, הידועה גם בשם אולגה, מלכת היוונים, הייתה נכדתו של הצאר הרוסי ניקולאי הראשון ורעייתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים. בשנת 1920 היא שימשה כעוצרת הממלכה היוונית במשך מספר חודשים בשם בנה, קונסטנטינוס.
המלכה אולגה הייתה סבתו של פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של המלכה אליזבת השנייה.
ילדותה ונישואיה.
הנסיכה אולגה קונסטנטינובנה נולדה בעיר פבלובסק שבאימפריה הרוסית לקונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השני של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. כשהייתה בת 12 ביקר ברוסיה המלך הצעיר גאורגיוס הראשון כדי להודות לדודה, הצאר אלכסנדר השני, על תמיכתו בבחירתו למלך היוונים במקום המלך המודח, אותון.
המלך גאורגיוס הגיע שוב לרוסיה בשנת 1867 כדי לבקר את אחותו, דאגמאר, שנישאה ליורש העצר הרוסי, לעתיד הצאר אלכסנדר השלישי. במהלך ביקורו הוא פגש שוב בנסיכה אולגה, שהייתה כבר בת 16, והזוג התאהב במהרה ונישא ב-27 באוקטובר 1867.
ילדים.
לזוג המלכותי גאורגיוס ואולגה נולדו שמונה ילדים:
מלכת היוונים.
המלכה אולגה הייתה אהובה ביותר ביוון, בעיקר בשל העובדה שהייתה מאוד מעורבת בפעילויות צדקה. במהלך מלחמת יוון-טורקיה בשנת 1897 ביקרה המלכה חיילים פצועים וגילתה שהם אינם יכולים לקרוא את התנ"ך משום שהכנסייה היוונית השתמשה בשפת הקוינה (יוונית עתיקה) בעוד שהיוונים באותה התקופה ידעו רק יוונית מודרנית. אולגה החליטה לתרגם את הספרים הקדושים ליוונית שתובן על ידי היוונים ולא רק על ידי הכמורה, אולם רבים התנגדו ליוזמה זו בטענה שהיא מתכחשת למורשת היוונית.
בפברואר 1901 יצא לאור תרגום הברית החדשה תחת חסותה של המלכה אולגה וללא רשות מראשי הכנסייה היוונית. התרגום נמכר תמורת דרכמה אחת ונמכר בעותקים רבים. כדי לרצות את המתנגדים התרגום כלל גם את הטקסט המקורי וכן כלל הערה כי הוא נועד לשימוש ביתי ולא לשימוש בכנסייה. אולם הדבר לא עזר ומספר חודשים לאחר פרסום התרגום החלו הפגנות נרחבות באתונה של סטודנטים שמרניים שדרשו את נידויים מהכנסייה של כל מי שהיה מעורב בתרגום, כולל המלכה אולגה.
העימות בין המפגינים לחיילים, שנקראו כדי לשמור על הסדר, הסתיים בשמונה הרוגים ויותר משישים פצועים, ועד חודש דצמבר של אותה השנה הוחרמו כל העותקים הנותרים של התרגום ונאסרו להפצה. המהומות היו כה חמורות שהם אף גרמו בסופו של דבר להפלתה של הממשלה היוונית.
אלמנותה.
ב-18 במרץ 1913 נרצח המלך גאורגיוס הראשון על ידי מתנקש סוציאליסטי ואת הכתר היווני ירש בנה הבכור של אולגה, קונסטנטינוס. בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נאלץ המלך קונסטנטינוס הראשון לוותר על הכתר לטובת בנו, אלכסנדר, ולצאת לגלות.
לאחר מותו של המלך אלכסנדר, נכדה של אולגה, בשנת 1920 שימשה המלכה לשעבר כעוצרת בשם בנה קונסטנטינוס, עד שחזר מגלות מספר חודשים לאחר מכן.
מותה.
לאחר הדחתו השנייה של המלך קונסטנטינוס בשנת 1922 אולצה כל משפחת המלוכה היוונית לעזוב את יוון ולצאת לגלות. המלכה אולגה מתה בעיר פו שבדרום צרפת ב-18 ביוני 1926, בגיל 75. היא נקברה באיטליה, שם התגוררה רוב משפחת המלוכה הגולה, אך עם השבתה של המונרכיה היוונית בשנת 1935 הוצאו עצמותיה מקברן ונקברו שוב בבית הקברות המלכותי של טאטוי, לא רחוק מאתונה.
אנדראס, נסיך יוון
מיטילנה
מיטילנה (ביוונית: Μυτιλήνη) היא עיר הבירה של האי לסבוס השייך ליוון.
העיר שוכנת לחופו של הים האגאי ושוכן בה הנמל הגדול של האי בו יש מעבורות לאיים הסמוכים למנוס וכיוס ביוון ולאי אייוליק בטורקיה ולערים הגדולות ביבשת כגון אתונה, פיראוס וסלוניקי.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2011, בעיר חיים כ-37,890 תושבים והיא העיר הגדולה בלסבוס, ושטחה הוא 107.460 קמ"ר. העיר ממוקמת בדרום מערב האי, והיא סמוכה לנמל התעופה הבינלאומי של לסבוס הממוקם מעט דרומית מהעיר.
קבוצת הכדורגל של העיר, מיטילנה אייוליקוס משחקת בליגה היוונית הנמוכה ביותר ומעולם לא זכתה בתואר כלשהו. העיר מוכרת בזכות שני משוררים חשובים מהתקופה הארכאית שהיו בקשר רומנטי אחד עם השני: המשורר היווני אלקאיוס שנולד בשנת 620 לפנה"ס ומת בשנת 570 לפנה"ס, והמשוררת היווניה סאפפו, הידועה בשירתה הלירית, שנולדה בסביבות 630 לפנה"ס ומתה בשנת 612 לפנה"ס.
היסטוריה.
האי לסבוס והעיר מיטילנה בפרט לוקחות חלק גדול בהיסטוריה של יוון הקלאסית ובמלחמות אתונה וספרטה. מיטילנה הוקמה במאה ה-11 לפנה"ס.
בשנת 427 לפנה"ס, במהלך המלחמה הארכידאמית מרדו תושבי מיטילנה באתונאים אך המרד דוכא. כעונש על המרד הוחלט באתונה להוציא להורג את כל הגברים של מיטילנה, ואת הנשים והילדים להפוך לעבדים. הפעולה לא התרחשה לבסוף מכיוון שבהצבעה חוזרת הוחלט להרוג רק את המורדים ולהרוס את חומות העיר.
במלחמה הקורינתית תושבי מיטילנה סייעו לתרסיבולוס, מפקד הצי אתונאים בים האגאי לנצח את הספרטניים.
בומילקר (מפקד צי)
בּוֹמִילְקָר (במקור הפיניקי בדמלקרת; בלטינית: Bomilcar, ביוונית: Βομίλκας) היה מצביא קרתגי, שפעל במלחמה הפונית השנייה.
לאחר קרב קאנאי (216 לפנה"ס), בו נחלו הרומאים מפלה מוחצת מידיו של חניבעל, הגבירו הקרתגים את מאמציהם ונערכו למשלוח תגבורות גדולות, כדי לנצל את שעת הכושר ולהכריע את המערכה באיטליה ובהיספניה כאחד. בומילקר עמד בראש חיל המשלוח אשר שוגר שנה אחר כך אל איטליה, והוביל ארבעת-אלפים פרשים נומידים, ארבעים פילים ואספקה. כשנודע לאפיוס קלאודיוס פולכר, הפראיטור של סיקיליה, על התגבורת הקרתגית העושה דרכה בים אל לוקרי אפיזפיריאי, מיהר לחצות את המצר ממסאנה אך איחר את המועד. בומילקר כבר עזב את המקום והצטרף למצביא הקרתגי חנון הנלחם בדרומה של איטליה. הלוקרים סגרו את שערי עירם בפני הרומאים, ואפיוס קלאודיוס שב למסאנה בידיים ריקות.
ב-214 לפנה"ס, במהלך הסגר מן הים והיבשה שהטיל מרקוס קלאודיוס מרקלוס על סירקוסאי, נשלח בומילקר בראש שייטת של חמישים וחמש אוניות מלחמה לעזרת הנצורים והצליח להיכנס אל תוך הנמל הגדול של העיר. ברם, הוא לא העז לצאת לקרב נגד הצי הרומאי שהיה כפול בגודלו, ומאחר ששהות אנשיו בעיר הכבידה עוד יותר על הנצורים בשל האספקה המצומצמת בלאו הכי, הפליג חזרה לאפריקה.
ליוויוס מספר, כי שנתיים אחר-כך, ב-212 לפנה"ס, הצליח בומילקר לחמוק שוב מנמל סירקוסאי בחסות מזג אוויר סוער. הוא השאיר בידי הסירקוסאים חמישים וחמש אוניות מלחמה ובשלושים וחמש הנותרות חמק אל קרתגו, כשהוא מביא עמו ידיעות חשובות על כך שהעיר עומדת לכרוע תחת לחץ המצור. ימים אחדים אחר כך שב לסירקוסאי עם מאה אוניות. עוד באותה שנה ניסה בומילקר פעם נוספת להעביר אספקה לסירקוסאים הנצורים, שהובלה מקרתגו בשבע-מאות אוניות-משא מלוות על ידי מאה ושלושים אוניות מלחמה. מרקלוס, אשר חשש כי אם יגיעו האוניות ליעדן ייחרץ גורל המצור לכישלון ואולי גם עתיד המערכה כולה בסיקיליה, שכן באותו זמן נאסף צבא רב מכל רחבי האי והתכונן להתקפה על הרומאים הצרים על העיר, העלה את אנשיו לאוניות ונערך לקרב ימי. אלא שבומילקר נמנע מהתמודדות בקרב סדור, פקד על אוניות המשא לשוב לקרתגו והוא עצמו שט עם אוניותיו אל טרנטום.
בית ישראל (גאנה)
בית ישראל היא קהילה בגאנה, אשר חבריה טוענים כי הם יהודים, צאצאיהם של עשרת השבטים האבודים של ישראל.
הקהילה אינה מוכרת על ידי הזרם המרכזי של היהדות כקהילה יהודית.
היסטוריה.
חברי בית ישראל מייחסים את הגעתם לגאנה בהגירה יהודית שחצתה את מדבר סהרה למאלי. במאלי תועדה קהילה יהודית בטימבקטו אשר המשיכה להגר לחוף השנהב ולגאנה. המהגרים נקראו ספווים והיו לשבט בספווי אשר צאצאיו הם חברי הקהילה כיום.
הקהילה חיה כאלפיים שנה על פי מנהגי היהדות אך רק בשנת 1977, החלו לקשר בין המנהגים של הקהילה לבין היהדות. באותה שנה נתגלה לאדם בשם אהרון טואקייראפה חיזיון אשר גרם לו להאמין כי הספוויים הם צאצאי השבטים האבודים של ישראל. הוא הוביל משלחת מחקר של חברי הכפר לחוף השנהב שם עלו על עקבותיהם של אבותיהם הספוויים.
בעקבות הגילויים הללו אנשי הכפר ספווי סואי וכפר נוסף בשם אדיאמברה החלו ללמוד את המנהגים והאמונות היהודיות והחלו להטיף לחזרה ליהדות. התנהגות זו התקבלה באופן שלילי בקרב הנוצרים באזור אשר הכו וכלאו רבים מחברי הקהילה.
אהרון טואקייראפה מת מדקירה ב-1991 בחוף השנהב. את ההנהגה על הקהילה לקח שכנו דוד אהנקורה אשר העביר את הקהילה לשטח חדש בסמוך לעיר ספווי וויאוסו. מקומם החדש נקרא "אדיאמברה החדשה" וכיום עומד בו בית הכנסת הראשי של הקהילה.
זיקה ליהדות מנהגים ואמונות.
כאמור, הספוויים קיימו מנהגים יהודיים במשך אלפי שנים ובהם:
הקהילה כיום.
כיום הקהילה מתגוררת בשני אזורים עיקריים - ספווי סואי ואדיאמברה החדשה בספווי וויסאוסו.
טפיר הרים
טפיר הרים (שם מדעי: "Tapirus pinchaque"), הקטן מבין ארבעת מיני הטפיר, והיחיד אשר חי מחוץ ליערות גשם טרופיים בטבע.