מיכל רביץ לוריא (נולדה ב-21 באוגוסט 1986 בישראל) היא כדורגלנית עבר ישראלית ומאמנת בהווה, שיחקה בתפקידים בלמת ומגנה. ייצגה את נבחרת ישראל בכדורגל נשים במשך מעל לעשור. שיחקה בקבוצות מכבי חיפה, מכבי חולון, אס"א תל אביב ומכבי חדרה. זכתה בדאבל המקומי שבע פעמים - עם מכבי חיפה ב-2002, עם מכבי חולון חמש שנים ברציפות, בשנים 2009–2005, עם אס"א תל אביב ב-2012 ובגביע המדינה עם מכבי חדרה ב-2015. שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית והגיעה לרבע גמר אליפות NCAA2 עם מכללת UIW בשנת 2008. שיחקה באורט קריית ביאליק בנבחרת בית הספר אותה אימן אביה - איסר רביץ, זכתה בארבע אליפויות בתי ספר מתוכן נבחרה שלוש פעמים לשחקנית המצטיינת במשחק הגמר והשתתפה בשתי אליפויות עולם לבתי ספר באיטליה 2001 וסין 2004.
קריירה.
בצעירותה עסקה רביץ לוריא בשחייה והייתה אלופת ישראל במקצועות הספרינטים ובנבחרת ישראל קדטים, לפני שעברה לשחק כדורגל. את הקריירה המקצועית שלה החלה במכבי חיפה, קבוצה אותה הקים אביה. עם מכבי חיפה זכתה בדאבל מקומי ב-2002, בגיל 16 בלבד. כאשר הקבוצה נסגרה כעבור שנה, עברה לשחק במכבי חולון. עם הקבוצה זכתה בדאבל בחמש עונות רצופות, החל מעונת 2004/2005 ועד עונת 2008/2009, וכן בגביע המדינה בעונת 2009/2010. במקביל, בין 2005 ל-2007, גם שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית, ולכן השתתפה במספר מצומצם של משחקים במדי חולון. בעונת 2007/2008 נעדרה ממשחק במשך מספר חודשים בשל מחלה.
בקיץ 2011 עברה לאס"א תל אביב. בעונת 2011/2012 זכתה עם הקבוצה בדאבל המקומי. בעונה זו השתתפה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים, והיא עזרה לקבוצה לעבור את שלב הבתים הראשון, אך בשלב הנוקאאוט (32 האחרונות) הודחה הקבוצה על ידי טורס האיטלקית. בעונה שלאחר מכן זכתה עם הקבוצה באליפות, אך מליגת האלופות הודחה הקבוצה כבר בשלב הבתים. בקיץ 2013 עברה למכבי חדרה, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 2014/2015. ב-2017 פרשה מכדורגל.
בגיל 15 זומנה לראשונה לנבחרת ישראל עד גיל 19. במדי הנבחרת ערכה מספר הופעות במוקדמות אליפות אירופה לנערות. בגיל 17 החלה לשחק גם במדי נבחרת ישראל הבוגרת. עם הנבחרת בין השאר זכתה במכבייה השתתפה במוקדמות גביע העולם 2015, מטורנירי המוקדמות המוצלחים ביותר שידעה נבחרת ישראל. שם הגיעה הנבחרת למקום הרביעי בביתה לאחר שצברה 12 נקודות, תוך שניצחה בחוץ את .
בתיכון שיחקה מיכל באורט קריית ביאליק, נבחרת בית הספר מנתה שחקניות מובילות בכדורגל הישראלי כמו קארין סנדל, עדי שטיין, שירלי אוחנה, סיוון פחימה, נתי חג'ג' ועוד. עם אורט קריית ביאליק זכתה מיכל בארבע אליפויות בתי ספר, נבחרה לשחקנית המצטיינת בשלושה גמרים, השתתפה במכביה ובשתי אליפויות עולם לבתי ספר.
כמאמנת מיכל התחילה את דרכה בגיל 17 כשאימנה קבוצת טרום ב של הכוח אפק. בהמשך הייתה עוזרת מאמן בקבוצת הנערות של צור שלום ואורט קריית ביאליק. בשנת 2014 הקימה קבוצת ילדות ובוגרות בכפר יונה וב-2016 הקימה מחלקת נשים בהפועל פרדסיה. ב-2019 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת הנשים הבוגרת, נבחרת הנערות עד גיל 17 ובאקדמיה למצוינות.
על חיי העיון
על חיי העיון (ביוונית: Περί βίου θεωρητικού, בלטינית: De Vita Contemplativa, בתרגומים אחרים מופיע כ"על חיי ההתבוננות" וגם "על חיי ההגות") הוא קונטרס המהווה חלק מכתביו האפולוגטיים של פילון האלכסנדרוני.
הקונטרס לא עוסק בחיי ההגות עצמם או בסגולותיהם אלא עוסק בכת יהודית, בת זמנו של פילון, בשם "תראפויטים", מיוונית: מרפאים או משרתי האל.
בהקדמה לספר מסביר פילון כי אחרי שתיאר את האיסיים שהתמקדו בחיי המעשה, הוא יתאר את אלו שהתמקדו בחיי ההגות (חיי העיון). והוא מצהיר בפתיחה כי ינסה לתת מידע מדויק ככל האפשר בלי להוסיף משלו. פילון כותב עליהם בהערכה ואפילו בהערצה. ומכיר את חייהם לפרטי פרטים.
פילון מנסה למצוא אל מי להשוות אותם, הוא בוחן ומקניט את עובדי האדמה, המים, האש, האוויר, השמש, הירח והכוכבים, אלי המיתולוגיה היוונית והאלים שחציים אדם וחציים אל, עובדי הפסלים והתמונות, האלים המצריים שרובם אלים המייצגים חיות, פילון מוצא נקודות תורפה בכל אחת מהאמונות הללו. לעומתם, התראפויטים, לפי פילון, מתעלים מעל השמש המוחשית, עורגים לאלוהים ולא ינטשו את הדרך המובילה אל האושר.
הטובים שבתרפויטים, הנבחרים וכן הנבחרות, היות שהקהילה כוללת נשים וגברים, מגיעים ליישוב ליד אגם מריוט, (אגם מאריה בלשונו) ושם הם מתבודדים במשך ימות השבוע על מנת להגות וללמוד.
לפי פילון רוב התיראפויטים הם אנשים מבוגרים ומבוססים, שבערוב חייהם מעוניינים להעמיק בידע ולהתעמק בהגות. הוא אינו מתאר ילדים או דאגות פרנסה, ולא מוזכרת עבודה בסדר חייהם, אלא תפילות והרהורים בלבד. יש מספר תכונות דומות בין התירפויטים לאיסיים. למשל הגיל. גם אצל האיסיים וגם אצל התירפויטים הקהילה מורכבת מאנשים מבוגרים ולא מוזכרים ילדים בהוויה הקהילתית.
פילון מנצל את ההשוואה עם התראפויטים לביקורת על מנהגיהם של היוונים. בפסקה "משתאות הגויים" הוא מבקר את האלימות הבאה לביטוי בעת שכרות, הן את הבזבוז הכרוך בעריכת המשתאות והן יחסים הומוסקסואליים. פילון עורך השוואה בין משתאות התרפויטים לעומת משתאות יתר הבריות ובפרק הבא מתאר את משתאות התירפויטים תוך גילוי הערכה ואפילו הערצה לדרכיהם.
לפי פילון - יש אנשים שכאשר הם שותים משקה אלכוהולי, כאילו ונטלו סם. הם משתוללים ושואגים, נושכים האחד את השני, מרסקים אצבעות, אפים, אזניים וחלקי גוף אחרים ומתנהגים כמו הקיקלופ פוליפמוס שטרף את חבריו של אודיסאוס בן לארטס. אם אין מי שיפריד ביניהם, הם מוכנים להאבק עד מוות. אחרים שותים, מקיאים ונרדמים. במשתאות הללו מבזבזים בני האדם את הונם כאשר הם מגישים שפע מאכלים ומשקאות. מולם מתאר פילון את התראפויטים, המתאספים אחת לשבעה שבועות ועורכים ליל שימורים הכולל משתה צנוע והגון, לימוד תורה ושירת המנונות משותפת של גברים ונשים. בתקופות מאוחרות יותר התבססו על מנהג זה כהצדקה לתיקון ליל שבועות.
בהמשך הקטע מגנה פילון את משכב הזכר בו נהגו היוונים כחלק ממנהג הפדרסטיה ביוון העתיקה, מנהג המשחית את הילדים ומביא אותם למעמד הפילגש. גם האראסטס נותן דעתו לארומנוס ומתעלם מהשאר, כולל ענייני פרט וענייני ציבור. הוא מבזבז את רכושו הן בגלל הזנחה והן בגלל ההוצאות שהוא מוציא על אהובו. וכתוספת יש מיעוט ילודה.
את כתבי הקודש מפרשים אנשי הכת בדרך אלגורית,
במהלך ימי החול הם מתבודדים איש איש בביתו, בחדר מקודש הנקרא "סמניון" או "מונסטריון". בשבת הם נפגשים כולם ובכך שוברים את הבדידות וההתבודדות.
על חיי ההגות
על חיי ההתבוננות
מחולות הונגריים
המחולות ההונגריים (בגרמנית Ungarische Tänze) מאת יוהנס ברהמס (WoO 1) הם סט של 21 נעימות מחולות המבוססות בעיקר על אלמנטים מוזיקליים הונגריים. היצירה הושלמה ב-1869 כשרק המחולות מספר 11,14 ו-16 הם יצירות מקוריות לחלוטין של ברהמס. מחול הונגרי מספר 5 מבוסס על צ'ארדש של קלר בלה בשם Bártfai emlék, אשר ברהמס טעה לחשוב כי הוא לחן עממי. אורך כל קטע נע בין דקה ל-4 דקות והם בין היצירות הפופולריות ביותר של המלחין, ואף היצירה הרווחית ביותר עבורו. הלחנים נכתבו במקור עבור פסנתר בארבע ידיים, אך עובדו למגוון כלי נגינה והרכבים מוזיקליים. ברהמס עצמו עיבד את עשרת המחולות הראשונים לפסנתר בביצוע סולו, ואת מחולות מספר 1,3 ו-10 לביצוע תזמורת. מספר מלחינים אחרים עיבדו את שאר המחולות לביצוע תזמורת ובהם אנטונין דבוז'אק. המחול המפורסם ביותר הוא ה-5, כאשר גם 1,6,7,12 ו-17 ידועים.
שהחיה תמות
"שהחיה תמות" (צרפתית: "Que la bête meure") הוא מותחן קולנוע צרפתי, משנת 1969, בבימויו של קלוד שברול. הסרט, המבוסס על סיפור של ססיל דיי לואיס (בשם העט שלו, ניקולס בלייק), מתרחש בברטאן שבצפון צרפת ועוסק באב המנסה למצוא את האיש שפגע והרג את בנו בתאונת פגע וברח לאחר שנשבע כי ימצא את האיש ויהרוג אותו. הסרט הוא אחד מסרטיו המפורסמים והמוערכים של שברול והוא חלק מסדרת סרטים שביים שברול בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 שזכו להערכה מיוחדת.
תקציר העלילה.
הסרט נפתח בתמונות ילד האוסף צדפות על חוף הים ובמקביל, מכונית פורד מוסטנג פתוחה הנוסעת במהירות על כביש לאורך החוף ובה גבר וצעירה בלונדינית. המפגש הקטלני מתרחש בהצטלבות רחובות של עיירת חוף. הילד נהרג במקום ונהג המכונית נמלט ללא שהאט כלל לראות מה אירע. שארל, אביו מוכה הצער של הילד, נשבע לאתר את הנהג ולהרוג אותו ומתחיל לתעד את מחשבותיו ותוכניתו ביומן סודי. המשטרה נכשלת באיתור הנהג וכשנה מיום התאונה, מצליח האב באורח מקרי לאתר את הצעירה הנוסעת, הלן, וקושר איתה רומן במטרה להגיע דרכה אל הנהג. שארל והלן נוסעים לבית משפחת הלן בקמפר (Quimper) הסמוכה ושם מגיע שארל למסקנה כי הנהג הפוגע הוא פול, גיסה של הלן. פול הוא מנהל מוסך הרודה בגסות בכל הסובבים אותו, כולל אשתו ובנו אותם הוא אף מעליב בפני שאר בני המשפחה. פיליפ, בנו של פול, מצהיר באוזני שארל כי הוא רוצה להרוג את אביו והם מתכננים ביחד את צעדיהם. שארל מחליט להרוג את פול בעת שיט בסירה. הוא רוכש בעזרת פול סירה ומזמין אותו לשיט בים. השיט הדרמטי הוא אחד משיאי הסרט ולאחר סיומו עומד שארל בפני חקירת המשטרה. הסרט מסתיים במכתב אותו משאיר שארל להלן ובו הוא מסביר את צעדיו.
שם הסרט.