בצעירותו התפרנס כמגיד. ב-1895 עבר לבירה לסנקט פטרבורג ושם החל בפעילותו העיתונאית. בתחילה כתב בעברית בעיתון "המליץ" בשם העט "אבי דוד". ב-1902 התיישב בוורשה ונעשה כתב של "הצפירה". שם הצטרף לתנועה הציונית, היה אוהד נלהב של הרצל ואחרי הקונגרס הציוני השישי הצטרף לדעתו של הרצל לגבי תוכנית אוגנדה. ב-1906 ייסד יחד עם נח פינקלשטיין את "אידישעס טאָגעבלאַט", שהיה עיתון יומי שנמכר במחיר זול מאוד של קופיקה אחת. העיתון זכה להצלחה מרובה, גם בשל מחירו וגם משום שהתאים עצמו לקהל הרחב. בד בבד הוציאו גם את העיתון "אידישע וואָכענבלאַט", שהיה רציני יותר ופרסם גם ספרות ופובליציסטיקה. ב-1908 הקים, יחד עם האחים נח וחיים פינקלשטיין, את העיתון "הײַנט", שהיה אחד העיתונים הפופולריים ביותר בעולם היהודי (תפוצתו הייתה מאה אלף עותקים על פי חלק מן הדעות, אבל זהו מספר מופרז). מטרתו של יצקאן בייסוד העיתון הייתה ליצור עיתון מסוג חדש: עיתון שיהיה נגיש לכל שכבות האוכלוסייה, שיעמוד על המשמר ויגיב מייד על כל עוול כלפי היהודים.
בין 1926 עד 1928 חי יצקאן בפריז, שם יסד וערך יחד עם פינקלשטיין את העיתון "פּאַריזער הײַנט", שהיה העיתון הראשון ביידיש במערב אירופה שגם החזיק מעמד. השניים ערכו את העיתון עד 1936, והוא הופיע עד 1940.
"היינט".
יצקאן סבר שעיתון צריך להיות מעניין תמיד, ואמונה זו הדריכה אותו בפעילותו. לדעתו, הכתבות צריכות להיות קצרות ומובנות לקורא. העיתון יצא כנגד האנטישמיות הבוטה שהייתה אז בפולין. ב-1920 טענו צירים יהודים בסיים לשוויון זכויות מלא של היהודים במדינה הפולנית. "היינט" פרסם את הדרישות האלה למרות שהשלטונות לא ראו זאת בעין יפה. העיתון תקף לא רק את הפולנים כי אם גם עיתונים יהודים מתחרים כמו דער מאמענט. יצקאן אהב שערוריות ולא בחל בפרסום השמצות על גבי עיתונו. עד 1919 היה עורכו הראשי ועד 1932 היה בעליו יחד עם חיים פינקלשטיין. כדי להרחיב את תפוצת העיתון משך אליו סופרים ידועים כמו י"ל. פרץ, שלום עליכם, שלום אש, דוד פרישמן, ה. ד. נומברג ואחרים. עם קומה של פולין העצמאית עזב יצקאן את העריכה ואת מקומו מילא אברהם גולדברג.
פעילותו העיתונאית הנוספת.
יצקאן יסד, ערך וכתב בעיתונים רבים. ב-1906 היה עורכו של העיתון ההומוריסטי "די בין" (הדבורה). מ-1912 הוציא נספח להיינט בשם "דאָס וואַרשעווער לעבען" (החיים בוורשה), שעסק בחיי היהודים בוורשה. נספח אחר לעיתון היה השבועון "דער הויז־דאָקטאָר" (רופא הבית). בנוסף לאלה הוציא יצקאן וערך את העיתונים "די האַנדעלס וועלט (עולם המסחר; ורשה 1921–1922) ו"פּאַריזער הײַנט", וכן עיתון יהודי בפולנית בשם "Piąta rano".
וילה לודוביזי
EMI Records
שמואל יעקב יצקן
ילנה מראשקה, מלכת הונגריה
ילנה מראשקה, ילנה ווקאנוביץ או אילונה מסרביה, בהונגרית: Ilona magyar királyné או Jelena Vukanović בסרבית: Јелена/Jelena, נולדה אחרי 1109 – נפטרה אחרי 1146) הייתה נסיכה סרבית, מלכת הונגריה בתור אשת המלך בלה השני העיוור, ששלט בשנים 1141-1131. היא הייתה בתם של אורוש, נסיך סרביה (1145-בערך 1112) ושל אנה דיוגנסה, נסיכה יווניה ביזנטית. בשנת 1129 התחתנה עם בלה השני בתיווך בן דוד שלו, המלך אישטוואן השני (1131-בערך 1116 . בלה השני התעוור אחרי שעיניו נוקרו בפקודת אביו של אישטוואן, המלך קלמן. אחרי מות בעלה, כיהנה ילנה כעוצרת הונגריה בין שנת 1141 לספטמבר 1146 יחד עם אחיה, בלוש, כל עוד בנה הבכור, המלך גזה השני היה קטין.
גם בניה הצעירים יותר, לאסלו השני ואישטוואן הרביעי היו לימים מלכי הונגריה. פרט לבלוש, היו לה עוד שני אחים:אורוש השני ודסה.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
ילנה הייתה בתו של אורוש הראשון, הנסיך (ז'ופאן) הגדול של סרביה (ראשקה) (1145 - לערך 1112) משושלת ווקאנוביץ' ושל הנסיכה הביזנטית אנה דיוגנה, בת של הגנרל הביזנטי קונסנטינוס דיוגנס ונכדה של הקיסר יוחנן קומננוס. (לפי השערות אחדות אמה הייתה אצילה ביזנטית אחרת). אביה השתתף במלחמה ההונגרית-ביזנטית בשנים 1129-1127 בצד של המלך אישטוואן השני של הונגריה. הצבא ההונגרי הרסה את בלגרד הביזנטית ופלשה לערים ניש, סופיה (סרדיקה) ופלובדיב (פיליפופוליס).
בסביבות 1129 השיא אותה המלך אישטוואן השני עם בן דוד שלו, בלה השני, שעיניו נוקרו בפקודת אבי המלך, המלך קלמן. (לערך 1095–1116). אורוש הראשון סבל עד אז מהתנכלויות מצד הונגריה והביזנטים כאחד, כך שבחפץ לב בירך על התחממות הקשר עם הונגריה. אחי הנסיכה, בלוש התמנה לפלטין של הונגריה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1141–1161. המלך אישטוואן העניק לזוג הנסיכים הצעיר אחוזות על יד טולנה
מלכה רעייה.
אחרי שחמיה, אישטוואן השני מת ללא ילדים, ב-28 באפריל 1131 הוכתר בעלה, בלה שני למלך הונגריה. לילנה, או כפי שקראו לה ההונגרים "אילונה", הייתה השפעה רבה על בעלה ועל הממלכה. נולדו להם ששה ילדים:גזה, לאסלו השני, אישטוואן הרביעי, אלמוש, סופיה (ז'ופי) וגרטרוד.
ילנה סייעה מאוד לבעלה וניהלה במדינה בימי שלטונו.
היא הייתה נאמנה לבעלה ולהונגריה ומיוזמתה כונסה בעיר אראד אספת אליצים ששפטו והוציאו להורג 68 אריסטוקרטים הונגרים שנחשבו אחראים יחד עם המלך קלמן המנוח לניקור עיניהם של בעלה ושל אביו, אלמוש.
לפי עדויות בת זמנה היא נכחה בהוצאתם להורג יחד עם בנה בלה, על מנת לוודא את רציחת אויבי בעלה.
המלכה ילנה יישבה סרבים באי צ'פל ובראצקווה, שבה היא בנתה מנזר וכנסייה הפועלים עד היום.
העוצרות.
כשמת בעלה בלה ב-13 בפברואר 1141 בנה הבכור גזה היה עדיין קטין ולכן ילנה ובאחיה, בלוש ווקאנוביץ' משלו בהונגריה עד ספטמבר 1146 כשגזה הגיע לפרקו. בלוש כיהן כפלטין הונגריה, הפקיד הבכיר ביותר בממלכה, בין 1141–1161 וכבאן סלבוניה בשנים 1146–1157. ילנה המשיכה להשפיע גם אחר כך על שלטון בנה ובעזרת אחיה להונגריה היו יחסים טובים ושלום עם השכנים מדרום. בתקופה בה מת בעלה בלה, הקשרים ההונגרים-גרמנים התערערו
והאירוסין בין המרקגראף היינריך לסופיה, בתה של ילנה, בוטלו.
סופיה נדרה נדרי נזירה והפכה לאם מנזר באדמונט בחבל שטיריה
שלטון גזה השני והשנים שלאחריו.
בימי שלטון גזה השני, בניו אישטוואן הרביעי ולאסלו השני לא היו שבעי רצון מתאריהם ונחלותיהם ולכן הם חיפשו מזור אצל הקיסרים הגרמנים של האימפריה הרומית הקדושה ואצל הקיסרים היוונים הביזנטים.
הקנוניות נגד גזה השני לא צלחו, ואחרי מותו ב-1161 ראה הקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס הזדמנות טובה
להרחיב את השפעתה של קונסטנטינופול בהונגריה. מנואל עזר להדחתו של אישטוואן השלישי והעמיד במקומו קודם את לאסלו השני ואחר כך לזמן קצר את אישטוואן הרביעי. בסופו של דבר כתר הונגריה הגיע בשנת 1163 בידי אישטוואן השלישי. על המלכה ילנה יש סבורים כי מתה בשנת 1161, ככל הנראה בסקשפהרוואר. היא נקברה בבזיליקת העלייה השמיימה של מרים הבתולה בסקשפהרוואר.
נישואיה וצאצאיה.
ילדיהם:
סויוז TM-11
סויוז TM-11 (ברוסית: Союз TM-11) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-2 בדצמבר 1990 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: ויקטור אפנסייב, מוסה מנארוב (טיסה שנייה) ותואחירו אקיימה (יפני ראשון בחלל). המטרה העיקרית של הטיסה הייתה עגינה בתחנת החלל מיר וביצוע מחקרים שונים. תואחירו אקיימה היה התייר הראשון בחלל שהוטס תמורת תשלום.
עגינה לתחנת החלל מיר עברה ללא בעיות וצוות התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. תואחירו אקיימה טס לחלל כעיתונאי של רשת יפנית "TBS". כל היום הוא שידר תוכנית של 10 דקות לטלוויזיה ו-20 דקות לרדיו. מכיוון שציוד יפני לא היה תואם את הציוד של התחנה היה צורך להביא לחלל ציוד במשקל של 170 ק"ג.
ב-10 בדצמבר 1990 סויוז TM-10 התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה בנוסף לצוות המרעה גם טואחירו אקיאמה שהגיע בחללית סויוז TM-11 שבוע לפני זה.
לאחר מכך, הצוות המשיך בתוכנית מחקרים רחבה. בין היתר הם ביצעו מספר פעמים פעילות חוץ רכבית כאשר התקינו ציוד נוסף מחוץ לתחנה.
ב-26 במאי 1991 סויוז TM-11 התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה בנוסף לצוות המרעה גם הלו שרמן שהגיע בחללית סויוז TM-12 שבוע לפני זה.
Phoenix (אלבום של ריטה אורה)
בית הקברות החדש בבלגרד
בית הקברות החדש בבלגרד (בסרבית: Ново гробље у Београду) הוא בית הקברות המרכזי של בלגרד בירת סרביה ומשרת את אוכלוסיית כל בני הדתות שבעיר.
היסטוריה.
האתר נבנה ב-1886 והיה בית הקברות המתוכן הראשון בסרביה. הוא החליף את בית הקברות הישן שהפריע לפיתוח עירוני, והיה צר מלהכיל את צורכי הקבורות השונות בשל הגידול המואץ באוכלוסיית בלגרד. עד ל-1927 הושלם פינויו של בית העלמין הישן. בית הקברות החדש הוא קומפלקס המכיל בית קברות צבאי, חלקת גדולי האומה הסרבית ובית עלמין יהודי. ב-1983, הכריזה האספה הלאומית הסרבית על בית הקברות כאתר מורשת סרבי.
בתי העלמין היהודיים.