בגזר נמצא לוח גזר המיוחס למאה העשירית לפני הספירה, ונחשב למשך זמן רב הכתובת העתיקה ביותר בעברית שנמצאה בחפירות ארכאולוגיות.
ביצורי העיר שנמצאו כוללים חומה פנימית, חומה חיצונית ואת 'שער שלמה'.
החומה התיכונה.
החומה התיכונה היא קטע קצר של חומת אבנים דקה וחלקלקה של עפר כבוש עליה נשענת חומת האבנים, שנמצא בין החומה הפנימית לחומה החיצונית. החומה התיכונה זוהתה על ידי מקאליסטר כנפרדת מהחומה הפנימית והחומה החיצונית וכקדומה מביניהם. לאור זאת, תוארכה החומה התיכונה לתקופת הברונזה המוקדמת והיוותה ראייה לשגשוגה של גזר בתקופה מוקדמת זאת. החופרים של משלחת ההיברו יוניון קולג' טענו שכלל לא מדובר בחומה, אלא אלמנט ארכיטקטוני של ביצורי תקופת הברונזה התיכונה.
החומה הפנימית.
אורך החומה הפנימית הוא כ־1.2 קילומטרים. מקאליסטר חשף כשליש מאורכו. בחומה שובצו כנראה 25 מגדלים וצריחים, כאשר המגדל הגדול ביותר (16*20 מ', המבנה המבוצר הגדול ביותר שנמצא בארץ) הוצמד לשער הדרומי של העיר. תשעה מגדלים נחשפו לאורך השנים. רוחבה הממוצע עמד על כ־4 מטרים, חומרי הבניין היו אבנים שנחצבו באופן גס. בבסיסה אבנים גדולות. החומה נבנתה לגובה מספר מטרים מעל לשכבת הסלע המקורית, כנראה לתוך תעלה שנחפרה בידי הבנאים. לחומה חלקלקה חיצונית המגיעה לגובה של 5.5 מטרים בשיפוע של כ-30 מעלות. החומה נבנתה במספר שלבים.
בחומה שני שערים חשובים, הדרומי והצפוני. שני השערים שחשף מקאליסטר דומים למדי במבנם הפשוט. הרכבם הוא זה של שני מגדלי אבן מוארכים ומעובים שביניהם רווח. בשער הדרומי, החשוב מבין השניים, ניתן להבחין במעבר מרוצף באבנים, ששקעו לאור המשקל שהופעל עליהם לאורך השנים. לשער זה שלושה זוגות אומנות. המרחק הרב בין המגדלים הביא ללידתה של היפותזה בדבר קיומו של מעין מחסום עץ נייד לצד השער. השער הדרומי נחסם מאוחר יותר, עם בניין החומה החיצונית.
מקאליסטר תיארך את החומה הפנימית לתקופת הברונזה הקדומה I-II. חופרי ההיברו יוניון קולג' תיארכו אותה לתקופת הברונזה התיכונה II, באמצע המאה ה-17 לפני הספירה. קמפינסקי טען שיש להקדים את תאריך החומה לתקופת הברונזה התיכונה IIא. ישראל פינקלשטיין ניהל ויכוח לוהט על שיטת התארוך של החומה הפנימית, וטען שיש לתארכה לסוף תקופת הברונזה התיכונה II או תחילת תקופת הברונזה התיכונה III.
החומה החיצונית.
נהוג לייחס את בניין החומה החיצונית של גזר לתקופת הברונזה המאוחרת. אורך החומה עמד על 1,100 מטרים, ורוחבה כ־4 מטרים. החומה נבנתה בנקודה נמוכה יותר לאורך המדרון, והוסיפה לעיר לפחות עוד רבע משטחה הקודם. נשתמרו רק שרידים מהחומה שגובהם לא עלה על 4.5 מטרים, ושער העיר נראה שכן תחת השער מתקופת שלמה.
עובדת היעדר ביצורים מחודשים וחזקים כמו אלו של גזר, בשאר תלי הארץ, מעידה על מעמדה העליון של העיר בתקופה הזאת.
לימי שלמה מיוחס שיפוץ החומה החיצונית, בת תקופת הברונזה המאוחרת. הארכיטקט של שלמה ניסה לבנות מחדש את החומה החיצונית, או לפחות חלקים ממנה. ברם במהרה נתגלה לבונים כי חומתם נבנתה בסטייה של כ־65 סנטימטרים, וגם כי היא באיכות ירודה מהחומה העתיקה. כדי לכפר על שגיאתם מילאו את הפער שנוצר בעפר. בעבור מאה שנים סוידה החומה מחדש, וכעבור מאה נוספת נבנה מחדש חלקה העליון.
סיפורה המסועף של החומה החיצונית הוליך שולל ארכאולוגים רבים שניסו לתארכה במדויק.
שער שלמה.
אחד האתרים הנחפרים ביותר בגזר הוא שער שלמה. מקאליסטר חשף לראשונה את אחד החללים הנלווים לשער ומחצית מהשער עצמו. בהסתמכו על חרסים הלניסטיים שמצא במקום, קבע מקאליסטר את השטח כ"מצודה מכבית" (Maccabean Castle). חמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 1958, פרסם יגאל ידין מאמר בו הצביע על דמיון בין חלק מהמצודה המכבית ("אזור דמוי אורוות", בפי מקאליסטר) לשערים בחצור ומגידו.
במאמרו, טען ידין שמדובר בשערים מימי שלמה, בהתאם לפסוק "וְזֶה דְבַר-הַמַּס אֲשֶׁר-הֶעֱלָה הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה, לִבְנוֹת אֶת-בֵּית ה' וְאֶת-בֵּיתוֹ וְאֶת-הַמִּלּוֹא וְאֵת חוֹמַת יְרוּשָׁלִָם; וְאֶת-חָצֹר וְאֶת-מְגִדּוֹ וְאֶת-גָּזֶר".
בעקבות זאת, חקר צוות בראשות ויליאם דיבר (William Dever) את האתר, והעלה כי אכן מדובר בשער מהמאה העשירית לפני הספירה. חברי ההיברו יוניון קולג' חשפו את ההריסות במלואן וחיזקו את טענת ידין. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הועלו טענות בהתאם לאסכולה המינימליסטית בארכאולוגיה המקראית, שחומות הסוגרים ושערי התאים נבנו במאה התשיעית לפנה"ס.
השער הוא שער שש-תאי כנעני אופייני. צדדיו נבנו בניית גזית איכותית, החלל הפנימי כלל ספסלים איכותיים, גג סטנדרטי ותעלת ניקוז. בצמוד אליו נחשף קטע קצר של חומת סוגרים. בחפירות של 1990 נמצא שיסודות השער וחומת הסוגרים הם בנויים ולא מבוססי תעלה כהשערת ידין. המילוי של היסודות הכיל חרסים שתוארכו לאמצע המאה ה-10.
אחרי בניית השער הועלה מפלס השער ונבנתה תעלה חדשה. בשלב הבא נבנה השער מחדש כשער ארבע־תאי, ואחר חורבנו בימי תגלת פלאסר נבנה שוב כשער דו־תאי. בפלישה אשורית נוספת נהרס השער סופית.
מפעל המים.
באר המים האלכסונית, או מפעל המים, הוא פיר אלכסוני שמגיע למי התהום ושימש את העיר בעתות מצור. הפיר בנוי משני חללים עיקריים, חלל הכניסה האנכי שאורכו עומד על כ־7 מטרים, וחלל הירידה המדורגת למעיין - מערה משופעת באורך של כ־45 מטרים. מקאליסטר טעה בדרך פעולתו בחקירת התעלה, וניקזה מכל תוכנה. בכך הרס כל אפשרות עתידית של תיארוך מדויק יותר למפעל. בהשוואה לחצור ומגידו ניתן לתארכו לתקופת הברזל II. אולם מיקומו לצד ביצורי הברונזה התיכונה וממצאים שנמצאו בחלק התחתון ביותר של הפיר, אזור שמקאליסטר לא חפר, מביאים את החופר, צביקה צוק, למסקנה שזהו מפעל המים מתקופת הברונזה התיכונה. אם כך מדובר במפעל המים הגדול ביותר והעתיק ביותר מסוגו. גם החומות בנות התקופה הזאת הופיעו בגזר מוקדם מבשאר תלי הארץ, ולכן אולי אכן הפיר הוא מתקופת הברונזה התיכונה או המאוחרת.
ממצאים נוספים.
באקרופוליס נמצאו שרידי ארמון מצרי בן שתי קומות, שהיה בנוי אבן וסיד. הארמון מתוארך לסוף המאה ה־14 לפנה"ס.
בניין מעניין נוסף מתקופת הברונזה המאוחרת הוא בית מלך גזר.
בשלהי שנת 2016 נתגלה במקום במסגרת חפירות של משלחת משותפת של רשות הטבע והגנים והסמינר התאולוגי בפטיסטי של ניו אורלינס, בראשות ד"ר צביקה צוק מטמון מתקופת הברונזה התיכונה של חפצי כסף וזהב עטופים באריג, ששמשו לפי הסברה כמנחת פולחן.
היסטוריה.
גזר הקדומה (התקופה הפלאוליתית - תקופת הברונזה התיכונה).
חפירות מקאליסטר העלו מספר ממצאים המעידים על התיישבות קדומה בשטחים סביב לגזר. ב-3,400 לפנה"ס לערך ניכרת בגזר הופעת דוגמאות קדרות מסוג ה־Creamware, הם קנקנים הצבועים במשח פסים.
מתיישבים חדרו למערות והחלו לגור בהן ולשפץ אותן. במערות נמצאו סימני קדרות מפותחים יותר, אבני שחיקה ומיני כלי אבן. ממצאים אלו אפיינו את העונה שבין תום העת הכלקוליתית והקמת חומות העיר.
סמוך לראשית תקופת הברונזה הקדומה III ב', 3000 לפנה"ס לערך, הופיעו עדויות האדריכלות הראשוניות בתחום. התושבים השמיים המשתייכים לאתר התפרשו על מרב התל, ובנו בתי מגורים. הממצאים הארכאולוגיים מתקופתם דלים באופן מפתיע.
פרט זה מעיד על חשיבותה הפחותה של גזר בימים הללו, בשעה שיתר ערי כנען שגשגו כלכלית והוקפו בחומה.
כמעט שאין שרידים ארכאולוגיים המשויכים לתקופה שבין תקופת הברונזה הקדומה III א' לתקופת הברונזה התיכונה I, למעט קבר אחד ומספר מצומצם של כדים. היישוב כנראה ננטש או הותקף ונהרס. ממצאי חרסים ממשפחת כלי בית ירח, אולי מהווים אינדיקציה לסברה האחרונה.
תקופת הברונזה התיכונה.
צמוד למעבר לתקופת הברונזה התיכונה א', גזר החלה להראות מחדש סימני חיים. החפירות לגבי שכבה זאת העלו מספר רב של תגליות המעידות על יחידות דיור מסוידות ומתוכננות היטב. יתר על כן, נתגלו באתר מתקני איסוף מימי הנגר העילי ומחסני תבואה מהודרים. חרסי התקופה היו חרסים למשפחת ה־Eggshell Ware. סוף היישוב בתקופה זו בא בשנת 1482 לפנה"ס, תאריך מסעו הראשון של תחותמס השלישי, פרעה מצרים, לסוריה. פרעה תחותמס התפאר ברשומות על כיבוש העיר, ונמצאו שאריות כלי אחסון מלאים שנקברו תחת הריסות, ושכבה עמוקה של לבנים שרופות, בנות תקופתו.
לתקופת הברונזה התיכונה III ב' - ג', 1700 לפנה"ס לערך, מיוחסת החומה הפנימית. בהתאם לכך, הסתמנה גזר כעיר כנענית חזקה ועשירה, שתרבותה השפיעה על סובביה וכוחה הצבאי אפשר לה כיבושים.
הבמה.
מקאליסטר ציין ארבעה אתרים בעלי אופי דתי בעיר העתיקה, החשוב באתרים הוא הבמה. זהו האתר היחיד שניתן לשייך בבירור לתקופת הברונזה התיכונה.
החלק המרכזי בחקר הבמה הגזרית נמצא בעשרת הסלעים הפזורים לאורכה. סלעים אלו הפכו נושא למספר היפותזות. בין הסלעים לא היו מרחקים שווים, או גבהים וצורה שווה. אולם רובם חלקו שתי תכונות: האחת, רמת החספוס הנמוכה בצד המערבי של הסלע לעומת הצד המזרחי, והשנייה בחורים שנחצבו לתוך האבן, אולי למטרת נשיאתם.
הסלע השביעי מהווה את יוצא הדופן הגדול שבסדרה: להבדיל מיתר הסלעים, לא היה עשוי חומר שמקורו בגזר. ירושלים והריה הוצעו כמקור לסלע. מקאליסטר טען כי האבן הובאה כחלק מניצחון בני גזר על היבוסים. המרחק שנוצר מהאבן השביעית עד לשמינית מרמז על קשר מספר האבן לתכונות המיסטיות של המספר 7.