ב-10 במאי 2021 זכה בתואר ראשון עם פנאתינייקוס כשזכה עמה בגביע היווני. ב-10 ביוני 2021 הוביל את פנאתינייקוס לזכייה באליפות יוון ומספר ימים לאחר מכן פוטר.
ב-7 בינואר 2022 מונה למנהל מקצועי של הפועל גלבוע גליל.
ב-19 ביוני 2022 מונה למאמנה של מכבי תל אביב לקדנציה שנייה, לאחר שכבר אימן אותה בשנת 2007/2008.
עסקים.
בשנת 1997, הזמין איש ההיי-טק והיזם אריה פיינגולד את קטש להשקיע בחברת הסטארט-אפ טגריטי. בשנת 2007, השקיע גם בחברת הסטארט-אפ 5min. שתי החברות נמכרו בשנת 2010. במקביל לקריירת האימון משמש קטש ממנהלי מיזם "שחקן אמיתי", חברה לקידום שחקני כדורסל, בה מעורבים שחקנים ישראליים בכירים רבים כגון תמיר בלאט אותו אימן קטש במקביל במסגרת הפועל ירושלים.
חיים אישיים.
נולד בגבעתיים לאב יליד מצרים ולאם ילידת אלג'יריה. בשל חיבתו מילדות לעודד מכנס, קטש הוא אוהד של מכבי נתניה בכדורגל.
בעל הטרוכרומיה.
נשוי למיטל מורד, ולהם שני ילדים. מתגורר בתל אביב. לקטש בת ממערכת יחסים קודמת, עם עו"ד דפנה שחר, שהשתתפה בסדרה "מעושרות".
דייוויד בלו
דייוויד בלו (עד 2010: בלות'נטל; נולד ב-18 ביולי 1980 בלוס אנג'לס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. בלו, המתנשא לגובה 2.01 מטרים, הצטיין בקליעת שלשות ובזריקות "י" ומדורג במקום ה-9 ברשימת קלעי השלשות ביורוליג בכל הזמנים.
אמו של בלו יהודייה מלידה ואביו ראלף הוא אפרו אמריקאי שהתגייר. ב-2010 שינה את שם משפחתו מבלות'נטל לבלו.
קריירה.
לאחר קריירת קולג' בינונית באוניברסיטת דרום קליפורניה, עבר לישראל ושיחק במכבי תל אביב במשך שנתיים. במהלך השנה האחרונה זכה עם הקבוצה בגביע היורוליג לשנת 2004. לאחר שנה זו ניסה את מזלו בליגת ה-NBA ואף חתם בקבוצת הסקרמנטו קינגס, אבל שוחרר לפני שהחלה העונה.
לאחר מכן עבר בלו לקבוצת דינמו סנקט פטרבורג הרוסית, שם שיתף פעולה עם המאמן דייוויד בלאט, שאימן אותו במכבי תל אביב. עם דינמו זכה ביורוצ'לנג'.
לאחר כחודשיים בקבוצה הרוסית עזב בלו את רוסיה ועבר לווירטוס בולוניה האיטלקית שבה היה לקלעי המוביל בקבוצה עם ממוצע של 20.2 נקודות למשחק, אך הוא סיים את העונה ב-2 במאי 2006 לאחר שהיה מעורב בתאונה.
למרות שקיבל זימון לנבחרת, בלו סירב להשתתף בנבחרת ישראל במשחקי ההזדמנות האחרונה לאליפות אירופה 2005 כדי לא להחמיץ משחקים של קבוצתו באותה התקופה, וירטוס בולוניה. בשנת 2006 חתם בקלימאמיו בולוניה, לאחר שחוזר על ידי מכבי תל אביב. אולם, במהלך העונה הוא הודח על ידי מאמן הקבוצה ארגין עתמאן.
לקראת עונת חזר בלו למכבי תל אביב, עימה העפיל באותה עונה לפיינל פור היורוליג.
בעונת , שיחק בלו בלה מאן, קבוצת יורוליג מהליגה הבכירה בצרפת. לאחר עונה אחת חזר למכבי תל אביב וחתם על חוזה לשנתיים. באוגוסט 2010 שיחק בנבחרת ישראל והעפיל איתה בשנת 2011 לאליפות אירופה בכדורסל.
ביולי 2010, שינה דייוויד את שם משפחתו מ"בלות'נטל" ל"בלו". בעונת 2010/2011 הוביל בלו את קבוצתו לגמר היורוליג, כאשר היה מהשחקנים הדומיננטיים ביותר בשלב ההצלבה, ביחד עם חברו לקבוצה ג'רמי פארגו. בעונה זו זכה בלו ביחד עם מכבי באליפות ובגביע המדינה ואף הגיע לגמר היורוליג, שם הפסידה קבוצתו לפנאתינייקוס. בלו נבחר ל-MVP של הפיינל פור של ליגת העל לאחר שקלע 19 נקודות במשחק הגמר.
ב-3 ביוני 2011 חתם דייוויד בלו על חוזה לעונה נוספת במכבי תל אביב, שבסיומו פרש ממשחק פעיל.
ב-2013 התחיל דייוויד את דרכו בתור מנהל אישי של שחקנים בליגת ה-NBA ללא הצלחה מרובה.
ב-20 בספטמבר 2013 הודיע בלו כי הוא חוזר מפרישה. ב-11 באוקטובר 2013 חתם בלו ל-10 ימים במכבי תל אביב שלאחריהם חתם עד סוף העונה.
ב-18 במאי 2014 זכה בלו באליפות אירופה עם מכבי תל אביב. באותה עונה זכה בפרס השחקן השישי בליגת העל בכדורסל, ובסיומה פרש מכדורסל בפעם השנייה והסופית.
ב-26 בפברואר נכנס בלו להיכל התהילה של מכבי תל אביב.
ז'ק פיליפ לקלרק דה אוטקלוק
1971 בקולנוע
לחך
לחך (שם מדעי: "Plantago") הוא סוג במשפחת הלחכיים הנחשב לצמח מרפא. מקליפות הזרעים של הצמח מפיקים פסיליום. צמחים מסוג זה נפוצים בכל העולם.
על פי הספרות הבוטנית, לפחות מיני הלחך מסוג לחך בשרני, לחך המלחות, לחך מלבין, לחך גדול, לחך חום-לוע, לחך מצוי, לחך אזמלני, לחך גלילני, לחך כרתי, לחך סגלגל, לחך בלוטי, לחך הודי, לחך לופת ולחך ריסני הגדלים בארץ ישראל הם אלרגניים.
1969 בקולנוע
1974 בקולנוע
1975 בקולנוע
1980 בקולנוע
ועידת ורסאי
ניקולסון
שושלת תלמי
1964 בקולנוע
פרסים.
פרס אוסקר
1965 בקולנוע
תיאטרון פורד
תיאטרון פורד (באנגלית: Ford's Theatre) נמצא בעיר וושינגטון בארצות הברית והוא המקום בו נרצח הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865.
היסטוריה.
כאשר נבנה הבניין ב-1833, הוא שימש כבית מפגש של הכנסייה הבפטיסטית הראשונה של וושינגטון. בהמשך, נמכר המבנה לג'ון ט. פורד שהפך אותו לתיאטרון, אם כי, הצבא הפדרלי השתלט על הבניין והשתמש בו כארכיון.
הבניין התמוטט בשנת 1893, בהורגו 22 פקידים שעבדו בבניין, אך הוא תוקן והשתמשו בו כמחסן עד שנת 1931.
ב-1967 שופץ הבניין בהוראת הקונגרס, ומ-1970 משמש הבניין אתר היסטורי.
תיאטרון פורד הוא תיאטרון עובד, אנדרטה היסטורית, מוזיאון ברמה עולמית ומרכז למידה. התיאטרון מפיק מחזות זמר ומחזות המשקפים את האופי הייחודי והמגוון של החיים האמריקאים. עם הפקות תיאטרון מעוררות השראה, פרשנות היסטורית חיה ואוסף עשיר של חפצים. הוא גם היעד המוביל בבירת האומה שחוקר וחוגג את חייו ומורשתו של אברהם לינקולן. ביקור בשעות היום יכול לכלול את המוזיאון, התיאטרון, בית פיטרסן (הבית שבו מת לינקולן) ותערוכות במרכז לחינוך ומנהיגות.
מלחמות הקודש של דלפי
מלחמות הקודש של דלפי הן שמן של ארבע מלחמות שנערכו ביוון העתיקה, על אדמת פוקיס, חבל ארץ במרכז יוון, בין החברות השונות באגודה הדתית של דלפי. המלחמות פרצו כתוצאה של הפרות הסכמים דתיים בתוך האגודה, ומאבקי כוח ושליטה על המקומות הקדושים בדלפי: האורקל מדלפי, שהיה האורקל החשוב ביותר ביוון הקלאסית, והמקדשים הפאן הלנים של דמטר ואפולו.
רקע.
סביב מקדש דמטר באנתלה וסביב מקדש אפולו בדלפי התפתחה אגודה דתית (האמפיקטיונה) של שבטים יוונים שונים, שדאגו לצורכי שני המקדשים. האגודה האנהתלית-דלפתית כללה עוד מימיה הקדומים לפחות 12 שבטים שונים, בין השאר שבטים תסאלים, בויאוטים, דורים, יוניים, לוקרים, ופוקים. האגודה נשלטת על ידי מועצה שהורכבה מהנציגים השונים של החברות בה.
כל החברות באגודה היו מחויבות בשבועה למספר חוקים: איסור לחלל את המקדש, איסור להחריב עיר שחברה באגודה, איסור לנתק את מקורות המים של העיר (אפילו בעת מלחמה), איסור גביית מכס מן העולים לרגל למקדש דלפי ואיסור להילחם בימי החג של אפולו בדלפי. כאשר אחת החברות הייתה מפירה אחת מהחוקים, שאר החברות בברית היו מחויבות להתאחד ולערוך מלחמת קודש נגד העיר הפושעת ולהחריבה.
למעשה רק כאשר החברה שהפרה את הברית הייתה חלשה, ננקטו נגדה צעדים, חברות חזקות באגודה התחמקו מהעונש ואף לפעמים סירבו בגלוי למלא אחר ההחלטות של האמפיקטיונה.
מלחמת הקודש הראשונה.
מלחמת הקודש הראשונה (595 לפנה"ס - 585 לפנה"ס) נערכה כנגד הפוליס קריסה, ששכנה במישור שלרגלי דלפוי. את המלחמה יזמו התסלים, בטענה כי בני קריסה התעללו בעולי הרגל למקש וסחטו מהם כספים. הפוליס סיקיון תמכה בתסלים על רקע סכסוך קודם עם אנשי קריסה, וגם אתונה, ביוזמת סולון, הצטרפה ללחימה. בראש הכוח האתונאי עמד אלקמאיון.
קריסה, שהייתה מבוצרת למדי, שלטה על הכניסה למקדש בדלפי מכיוון מפרץ קורינתיה. אנשי קריסה ניצלו את המיקום האסטרטגי כדי לגבות מס מעולי הרגל, ולעיתים אף לשדוד אותם. בנוסף סיפחה לעצמה קריסה חלק מאדמות המקדש, שהיו מוקדשות לאל אפולו. התנהגות זו הביאה חלק מערי המדינה האחרות ביוון ליצור ברית צבאית במטרה להגן על הגישה למקדש. הברית הוקמה בסביבות 600 לפנה"ס. כששלחו החברות בברית שליחים למקדש בדלפי כדי לברר כיצד לנהוג בקריסה, הם נענו כי על הברית להכריז מלחמה כוללת על קריסה. תשובה זו של כוהני המקדש עשויה להעיד על האינטרס שהיה להם בהחלשת קריסה, ואולי אף בהריסתה.
בראש הכוח התוקף עמד הטיראן קלייסתנס מסיקיון, שהניצל את הכוח הצבאי הימי של הברית כדי לחסום את נמלי העיר, לפני שהטיל מצור כולל על חומותיה. בנוגע להמשך המערכה קיימות סברות שונות. המקור הקדום ביותר, ולפיכך האמין ביותר, הם כתביו של איש הרפואה תסאלוס. לפי עדות זו, שנכתבה במאה ה-5 לפנה"ס, התוקפים גילו דרך סודית לתעלות המים של קריסה, והרעילו את מי השתייה באמצעות פרח היחנון (באנגלית: Helleborus). המגנים נתקפו בשלשול עז, ולא יכלו להתמיד בהתנגדותם. לפי גרסה אחרת, שמופיעה אצל ההיסטוריון בן המאה ה-1 לספירה סקסטוס יוליוס פרונטינוס, לאחר שגילו את הכניסה לתעלות המים, התוקפים חסמו אותן וגרמו למחסור במי שתייה בעיר. לאחר כמה זמן הם איפשרו למים לזרום בחזרה לעיר, ואנשי קריסה, שהיו צמאים למדי, שתו בכמויות עצומות את המים שהורעלו ביחנון.
לפי המסורת, המצור על קריסה נמשך כ-10 שנים, והסתיים בהריסתה והשמדתה המוחלטת של העיר. אדמת העיר הוקדשה לאל, וחל איסור לעבד אותה.
מלחמת הקודש השנייה.
בסביבות אמצע המאה החמישית לפנה"ס תפסו הפוקיים את המקדש בדלפי בכוח ובכך הפרו את המוסכמות הדתיות וחוקי האמפיקטיונה האנתהלית דלפתית. ספרטה התערבה ובשנת 449 לפנה"ס הדפה את הפולשים, והחזירה את המקדש לידי תושבי דלפי. שנה לאחר מכן החזיר פריקלס מאתונה את הפיקוח על המקדש לידי הפוקים.