במיוחד יש לציין את הקשר המיוחד של חכמי מכנאס עם חכמי ודייני פאס בבית הדין שבו ישבו חמשת הרבנים: רבי שאול אבן דנאן, רבי רפאל עובד אבן צור, רבי משה בן זמרא, רבי מתתיה סירירו, בראשם רבי אליהו הצרפתי מכתבים רבים ותשובות רבות נשלחו ביניהם המכתבים כוללים משא ומתן בעניינים רבים וכן הסכמות הדדיות לתשובות בהלכה מעטים מהם נשמרו עד היום הכתבים הללו מוכיחים על ההערכה הדדית ששררה בין חכמי הדור אף על פי שהיו גם חילוקי דעות ביניהם. עד שבמקרה אחד נמצאה בכתב יד גם תשובה ארוכה המשותפת לרבי אליהו הצרפתי עם רבי שלמה טולידאנו ורבי יקותיאל.
ההרכב עובר לשני חכמים.
הרכב זה של בית הדין עמד עד פטירתו של רבי משה טולידאנו בקיצור ימים ושנים בטבת ה'תקל"ג ולאחר פטירתו עמד הרכב בית הדין על רבי שלמה טולידאנו ורבי יקותיאל וכל ענייני ההוראה הובאו להכרעתם. שותפותם של רבי שלמה ורבי יקותיאל בענייני ההוראה בולטת מאוד בכתבי התקופה ומלבד פסקי הדין שלהם יחד גם כמעט כל תשובותיהם היו משותפות. אך בסוף שנת ה'תק"מ הצטרף אליהם הדיין רבי משה מאימראן שכמה תשובות נכתבו בצירוף שלושתן. בשנת ה'תקמ"ו הצטרף אליהם אחיו הצעיר רבי רפאל בירדוגו.
מינויו לאב בית הדין.
עם פטירת רבי שלמה טולידאנו בשנת ה'תקמ"ט, מונה רבי יקותיאל בראש אב בית הדין, כאשר אחיו רבי רפאל מכהן עמו כדיין וצירפו עמהם גם את רבי ברוך טולידאנו בנו של רבי יעקב טולידאנו. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו.
רבי יקותיאל זכה לשבחים עצומים מאת חכמי פאס ומקנס ועוד ערים רבות אחרות במרוקו.
דרכו בהוראה.
ענוותנותו בהכרעת הדין.
רבי יקותיאל נודע בענוותנותו הרבה, במיוחד באה ענווה זו לידי ביטוי במחלוקותיו הרבים עם אחיו המלאך רפאל שהיה צעיר ממנו ונחשב לתלמידו ואף כשרבי רפאל חלק עליו נהג בו רבי יקותיאל כבוד רב. באחד המקרים בהם ערער רבי רפאל על פסק מסוים של רבי יקותיאל ואף על פי שרבי יקותיאל הביע את כאבו על כך שהיה לו לטרוח לקיים דברינו משום 'ביזוי בית הדין' בפני הרבים, בכל זאת הסכים רבי יקותיאל להגיע לפשרה וכמו שמעיד על כך רבי שאול ישועה אביטבול שבא להגן על דעתו של רבי יקותיאל וזה לשונו:
עמידה על האמת.
עם כל האמור לא נטה רבי יקותיאל ממה שהיה נראה לו האמת וכלשונו במכתבו לאחיו באחת ממחלוקותיו עמו וזה לשונו:
וכמו כן לא הסכים להחמיר "סתם", אלא אם היה נראה לו על פי האמת שיש להקל לא היה מהסס להקל ולא חשש כלל לחומרא. וכראיה לזה כתב באחת מתשובותיו:
סמכותו הגבוהה של מרן השולחן ערוך.
רבי יקותיאל נשען בעיקר על דעת מרן השו"ע כדבריו בתשובה עם אחיו רבי רפאל ורבי ברוך טולידאנו וכן בעוד תשובה כותב רבי יקותיאל: ובתשובותיו מרבה הוא להזכיר את כללי הפסיקה בדעת מרן.
בשאר המקומות כאשר לא נאמרה דעת מרן הוא מביא את דעת מור"ם (הרמ"א) להלכה, וכלשונו בתשובה נוספת
יחסו למנהגים.
רבי יקותיאל מרבה להזכיר את המנהגים ולהישען עליהם, וכמו שכתבו הוא וחברו לדיינות - רבי שלמה טולידאנו בתשובה וזה לשונו: . גם במקומות שהמנהג סותר לכאורה את ההלכה מצדד רבי יקותיאל בעד המנהג וכלשונו בתשובה .
רבי יקותיאל מתייחס גם למה שהיה נהוג בבתי הדין שלפניו היה אצלו משקל נכבד ולא רק שלא רצה לשנות ממה שנהגו קודמיו אלא אף כפף קומתו בפניהם ולא ערער על דבריהם והיה משתדל ליישב ולבאר מנהגים שהיו לפניו וכלשונו בתשובה:
תקיפותו.
לצד ענוותנותו הרבה שאפיינה את רבי יקותיאל, כאשר היה צורך להוכיח את הקהילה על משפטי התורה, גילה רבי יקותיאל את תקיפותו הרבה. וכלשונו בתשובתו:
במיוחד כאשר היה הדבר נוגע לכבוד תלמידי חכמים הוא מתבטא בלשון חריפה באחד מתשובותיו.
גם בין ההספדים שהיו עליו, רבי מימון בירדוגו בן אחיו שהספידו, הזכיר את תקיפותו הרבה.
תקופתו.
תקופתו של רבי יקותיאל ידועה כאחת התקופות הקשות שהיו ליהודי מרוקו היו אלה ימים קשים של פרעות ותלאות ומגיפות ובמיוחד בשנת ה'תק"ן הייתה שנה קשה מאוד של פרעות נוראות על ידי הערבים אשר הסבו ליהודים סבל רב בתשובה מאותה תקופה מאריך רבי יקותיאל לספר על שלילת העיר על ידי הערבים:
וכן הוא כותב באותה התשובה שאין הספרים מצויים איתו כי לקחו הפורעים את כל ספריו וכלי מחמדו, ובסוף תשובה זו הוא כותב ש
ובשנת ה'תקנ"ט בית הדין של העיר ברח ונס להרים והגבעות מהמגפה שהחלה לכלות בעם, אך עם זאת לא פסקה התורה בכל מרוקו ואף הרבה תשובות שלו נכתבו בימים אלו.
משפחתו.
מות אשתו (הראשונה) - פריחא.
בחודש חשוון ה'תקמ"ג מתה אשתו בעת לדתה את בנה - בליידא, וקונן עליה חתנו של אביו רבי מרדכי - 'המרבי"ץ' - רבי דוד בן חסין בספרו 'תהלה לדוד'. אשתו הראשונה של רבי יקותיאל ילדה את רבי יוסף, רבי פתחיה מרדכי, רבי יצחק, ואת בנה הקטן שמתה בעת לידתו - יהודה, שנפטר בעדו תינוק. כמו כן ילדה את בתה הגדולה אסתר, שלימים נישאה לבן דודה רבי מרדכי בירדוגו, בנו הגדול של דודה רבי רפאל בירדוגו. וכן את בתה הקטנה 'זהרא'.
אשתו השנייה - לונה.
בשנת ה'תקמ"ד נשא את לונה, שילדה לו שני בנים נוספים: רבי יעקב ורבי סעדיה. ולפי כתבי אותה התקופה נמצא שעד מות אשתו הראשונה חי בעוני רב, אך לאחר נישואיו עם אשתו השנייה התעשר, בעקבות זאת שהכניסה לו הרבה כסף ונכסים. אך היא נפטרה בשנת ה'תקנ"ט במגפה.
אשתו השלישית - לאה.
עם פטירתה של לונה, נישא שלישית עם לאה, אך בזמן זה כבר לא האריך ימים ולאחר כשלוש שנים - נפטר בשנת ה'תקס"ב ביום הכיפורים בתפילת נעילה. הלווייתו התקיימה למחרת בערב שבת. רבי יקותיאל השאיר את אשתו - לאה מעוברת, ולאחר כשלושה חודשים, בחודש טבת ה'תקס"ב נולד לה בן בשם יהושע.
בניו.
רבי יקותיאל הניח שבעה בנים רובם תלמידי חכמים מלבד אלו שנפטרו בקיצור ימים: רבי יוסף, רבי פתחיה מרדכי, רבי יצחק, יהודה (נפטר בקיצור ימים), רבי יעקב, רבי סעדיה, רבי יהושע. על בנותיו ידועה אסתר, זהרא, ועוד בת נוספת שנישאה לרבי דוד בן חסין.
פטירתו.
רבי יקותיאל נפטר בשנת ה'תקס"ב ביום הכיפורים בתפילת נעילה. הלווייתו התקיימה למחרת בערב שבת.
קינות והספדים על רבי יקותיאל.
מכתבים רבים וארוכים הגיעו למשפחתו של רבי יקותיאל, בנו רבי יעקב בירדוגו העתיק את כל המכתבים.
המכתבים הגיעו מהעיר פאס, עליו חתומים הרבנים: אליהו הצרפתי, שאול סירירו, יהודה בן עטאר (השני), חיים דוד סירירו, רפאל אבן צור, אברהם בן דוד וחיון.
כמו כן רבים מהחותמים, כתבו עוד מכתב אישי. כן הגיעו מכתבים מהעיר צפרו בראשותו של רבי שאול ישועה אביטבול, ומהעיר אלקאצר, ומהעיר ווהראן, ומכתב הספדו הגדול של בנו רבי יעקב.
רבים מכותבי המכתבים כתבו למעשה "קינות" על פטירתו.
חיבוריו.
היות שרבי יקותיאל חי בתקופה קשה, רבים מכתבי היד שלו אבדו, אך נמצאו כמה כתבי יד שלו בספרייתו של רבי רפאל ברוך טולידאנו ועוד קצת כתבי יד מפוזרים. "חברת אהבת שלום" סידרה את חלק מכתבי היד שנמצאו וקראה לו בשם
ג'וזף רסיניו
ג'וזף רסיניו (באיטלקית: Joseph Rescigno, נולד ב-8 באוקטובר 1945) הוא מנצח אמריקאי ממוצא איטלקי, הנודע בעיקר בניצוח אופרות בצפון אמריקה ובאירופה. מאז 1981 הוא מכהן כיועץ אמנותי ומנצח ראשי של להקת אופרה פלורנטין של מילווקי, ויסקונסין. כמו כן כיהן במשך ארבע עונות כמנהל אמנותי של תזמורת מטרופוליטן במונטריאול, קוויבק, קנדה. מחויבתו כלפי נגנים וזמרים צעירים מחזירה אותו מדי שנה ללה מוזיקה ליריקה, תוכנית קיץ לזמרים בצפון איטליה, שלה הוא משמש מנהל מוזיקלי מאז 2005. נוסף לכך, הוא יושב בוועדה המייעצת של קרן אולגה פוראי, התומכת בהכשרה, חינוך ופיתוח קריירה של זמרים ומנצחים. והוא והאופרה פלורנטין נבחרו להדריך את מקבלי פרס שולטי האמריקאי כחלק ממיזם הבית של הקרן (שהורחב זה עתה לאופרה) מאז עונת 2015-2014.
ילדות ונעורים.
רסיניו נולד ב-8 באוקטובר 1945 ברובע קווינס בניו יורק, הבכור בשלושה ילדים. אביו, גם הוא ג'וזף רסיניו, היה רופא ואמו, ליאונה ריז ליולין, הייתה זמרת, שפגשה את בעלה לעתיד כשניגנה כפסנתרנית חזרות לאחיו, ניקולא רסיניו. ב-1985 חזרה ההיסטוריה על עצמה במידת מה, כשאחיו של המנצח גוזף רסיניו, תומאס, נוכח בחזרה ל"בת הגדוד" בניו יורק סיטי אופרה, ופגש את הפרימדונה של המאסטרו, ארי מילס, שנישאה לו ב-1986.
המורים הראשונים למוזיקה של מאסטרו ג'וזף רסיניו היו אמו וסבו מצד אביו, ג'וזף רסיניו, שניגן בחצוצרה בפילהרמונית של ניו יורק ובמטרופוליטן אופרה, כמו גם במקומות אחרים בניו יורק לאורך עשרות שנים לפני מלחמת העולם השנייה. מאסטרו ג'וזף רסיניו גדל מינקות אל תוך עולמם ותרבותם של מוזיקאים. הוא מונה כ-20 מוזיקאים בשבט רסיניו, רובם בדור של סבו. התוצאה הייתה, שהוא ידע לשיר מתווים כבר כפעוט.
אף כי ניקולא רסיניו לא היה מעולם מורו של אחיינו באופן רשמי, הוא היווה מדריך ומקור השפעה משמעותי בחייו. נוכחותו של הילד בחזרות ובהופעות של דודו באופרה הלירית של שיקגו קידמה את השכלתו המוזיקלית. שם צפה לראשונה, בשנת 1955,במלאכה המורכבת של יצירת הפקה אופראית (ואף שמע לראשונה את מריה קאלאס בחזרת פסנתר בניצוח דודו על איל טרובטורה. כמתבגר, החל לנגן כפסנתרן חזרות בשביל דודו ואחרים כדוגמת ג'נאנדראה גאוואצני ()
רסיניו למד בבית ספר כנסייתי בשכונת מגוריו, וניגן בפסנתר אצל פרופסור מריו ניקו. תחת שרביטו של ניקו ניגן רסיניו בן ה-9 את הפרק הראשון של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט בבית העירייה במנהטן. לאחר לימודים בתיכון צבאי במנהטן, החל ללמוד פסנתר אצל עדה קופץ-קופף, שהייתה מורתו גם בשנותיו בקולג' ובאוניברסיטה.