בשנת 1874 הציע בירד וריאנט חדש לשחמט, על לוח של 8*10 משבצות בצירוף שני כלים חדשים, האחד מאחד את מסעי הצריח והפרש והשני מאחד את מסעי הרץ והפרש. רעיונו של בירד גרם לחוסה ראול קפבלנקה להגות וריאנט אחר של שחמט הקרוי על שמו והמבוסס על אותם שני כלים שהגה בירד אך נבדל בעמדת הפתיחה.
בירד היה סופר פורה הן בנושאי שחמט והן בנושאים חשבונאיים. בין היתר כתב ספר על ההיסטוריה של השחמט וספר המנתח את רשת פסי הרכבת בממלכה המאוחדת.
בירד הביא לפופולריות של הפתיחה הידועה היום כפתיחת בירד (1. ו4) וכן להגנת בירד בפתיחה הספרדית (1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 פד4). פתיחת בירד נחשבת יציבה, אם כי לא בגדר ניסיון להשיג יתרון משלב הפתיחה. הגנת בירד נחשבת לנחותה מעט, אך מאפשרת לטמון מלכודות ללבן.
צירוף תוארי
דוויל'ס טאוור
דווילס טאוור
מבצע רוטב
מבצעי "רוטב" ו"דורבן" היו סדרת גיחות מטוסי תובלה של חיל האוויר הישראלי לתימן בשנים 1964–1966 כדי להצניח כלי נשק וציוד אחר למורדים המלוכניים שנלחמו נגד צבא מצרים בתקופת מלחמת האזרחים בתימן. המטוסים טסו לתימן בשעות הלילה לאורך חופי סעודיה, ולאחר שהצניחו את הציוד המשיכו לג'יבוטי שהייתה אז תחת שלטון צרפתי, חנו שם לתדלוק וחזרו לישראל. במבצעי "רוטב ו"דורבן" השתתפו מטוסי סטרטוקרוזר, שקיימו 14 טיסות מבסיס תל נוף לתימן. הטיסה הראשונה בפיקודו של מפקד טייסת 120 יצאה ב-31 במרץ 1964 והטיסה האחרונה יצאה ב-5 במאי 1966.
מבצעים אלה, שנערכו בתיאום עם שירות הביון החשאי הבריטי, נועדו לסייע לרתק לתימן כוחות צבא מצריים כדי להרחיקם מקו החזית מול ישראל. במהלך המבצעים הציע המתאם הבריטי, טוני בויל, שמטוסי חיל האוויר הישראלי יפציצו את שדה התעופה של צנעא. מפקד חיל האוויר עזר ויצמן הסכים לבצע זאת, אך ראש הממשלה לוי אשכול אסר על כך.
באותה הזדמנות החדיר המוסד סוכנים לתימן, בעיקר כדי להשיג מידע מודיעיני על הצבא המצרי.
דבר קיומם של מבצעי "רוטב" ו"דורבן" נחשף רשמית בישראל רק כעבור שנים רבות.
דו משמעות
נשוא מזהה
נשוא משייך
מכון התקנים
ג'יימס מורטימר
ג'יימס מורטימר (באנגלית: James Mortimer; 22 באפריל 1833, ריצ'מונד, וירג'יניה - 24 בפברואר 1911) היה שחמטאי אמריקאי, עיתונאי ומחזאי שחי את ארבעים שנותיו האחרונות באנגליה.
חייו.
מורטימר סיים את לימודיו באוניברסיטה של וירג'יניה, וכנספח לשירות הדיפלומטי של ארצות הברית הוצב בפריז בין השנים 1855–1860. נפוליאון השלישי העניק לו את אות לגיון הכבוד על עבודתו. כאשר אלוף השחמט האמריקאי פול מורפי ביקר בפריז בשנת 1858 נפגש עמו מורטימר והשניים התיידדו. מורטימר היה אחד מהבודדים שחזו בדו-קרב המפורסם בין פול מורפי לבין אדולף אנדרסן. נאמנותו של מורטימר לקונפדרציית המדינות של אמריקה הביאה אותו לפרוש מהשירות הפדרלי בשנת 1860. מורטימר נשאר בפריז ועבד כעיתונאי. כאשר נפוליאון השלישי הודח בשנת 1870, שניהם השתקעו באנגליה.
בלונדון יסד מורטימר עיתון בשם "פיגארו", העיתון הרשמי של ממשל נפוליאון בגלות. הגם שנפוליאון מת בשנת 1873, "פיגארו" המשיך לצאת לאור עוד זמן מה. העיתון היה לעיתים שנוי במחלוקת ומורטימר הסתכסך עם רבים בשל ביקורות התיאטרון החריפות שכתב. כאשר הוגשה נגדו תביעת דיבה, שגה מורטימר והחליט להגן על עצמו. כיועץ המשפטי של עצמו לא היה יכול להעיד לטובתו במהלך שלב ההגנה, ורק לאחר שהורשע על ידי השופט יכול היה להביא עדויות שמוכיחות כי לא היה לו מידע לגבי המאמר שבגינו הוגשה התביעה. השופטים החליטו שההוכחות הוגשו מאוחר מדי, ודנו אותו לשלושה חודשי מאסר. הציבור חש שהעונש לא מוצדק, והמוניטין של מורטימר עלה. כתוצאה מהמאסר נסגר "פיגארו", ובא הקץ למדור השחמט המצוין שנכתב על ידי יוהאן לבנטל בין השנים 1872–1876 ועל ידי אלוף העולם וילהלם שטייניץ משנת 1876 ועד 1882. כאשר מורטימר שוחרר הוא המשיך את הקריירה כמבקר וככותב מחזות. מורטימר כתב למעלה מ-30 מחזות שהופקו בלונדון. בסקרו את התחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בספרד, בסן-סבסטיאן בשנת 1911, חלה בדלקת ריאות ומת.
קריירה שחמטאית.
למורטימר היו תוצאות גרועות בתחרויות שחמט וכמעט תמיד סיים בתחתית הטבלה. בתחרות לונדון בשנת 1887 סיים במקום האחרון לאחר שהפסיד בכל משחקיו. למרות תוצאותיו הגרועות, הוא הוזמן לתחרויות רבות ונראה שהתייחסו אליו כאל אישיות שחמטאית יותר מאשר כאל שחקן.
אף על פי שמעולם לא הצליח בתחרויות, לעיתים שיחק מורטימר בצורה טובה מול מתחרים חזקים. בתחרות לונדון בשנת 1883 ניצח מורטימר את יוהנס צוקרטורט ומיכאל צ'יגורין, אך סיים במקום האחרון עם 3/26. בתחרות הבינלאומית בלונדון בשנת 1886 ניצח מורטימר את ז'אן טאובנהאוס, ג'יימס מייסון ואמיל שאלופ אך סיים במקום ה-11 מ-13 מתמודדים עם 4/12. בגיל 74 שיחק מורטימר בתחרות האמנים באוסטנדה וניצח את סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, אז'ן זנוסקו-בורובסקי וג'וזף הנרי בלקברן אך סיים האחרון מ-29 המתמודדים עם 5/28. מורטימר ניצח גם במשחקים תחרותיים מול הנרי בירד וז'ק מיזס וסיים בתיקו מול וילהלם שטייניץ וג'ורג' הנרי מקנזי.
מורטימר כתב שני ספרי שחמט שהפכו לרבי-מכר. על שמו קרויה הגנת מורטימר בפתיחה ספרדית, מלכודת מורטימר
והתקפת מורטימר-פרזייר בגמביט אבנס.
צילום לוויין
תמונת לוויין
הבית הישראלי
ישיבת בר-אילן
דז'אן בודירוגה
זיהוי סלעים
סלעים נבדלים זה מזה בתכונות שונות הניתנות לזיהוי באמצעים פשוטים. זיהוי נכון של סלע מאפשר הבנה של אופן היווצרותו וסביבת היווצרותו ושל התהליכים שהביאו להימצאותו במקום מסוים.
כלים בסיסיים לזיהוי.
האמצעים המפורטים למעלה מאפשרים זיהוי ראשוני של סלעים, אולם רק בדיקה מעמיקה במעבדה תאמת או תפריך את הזיהוי.
תכונות לזיהוי סלעים.
צירוף של כמה תכונות ידועות מאפשר להגדיר סלע מסוים.
ספרא דצניעותא
סִפְרָא דִּצְנִיעוּתָא הוא שמו הארמי של חלק מספר הזוהר, הנמצא בסוף פרשת תרומה. העוסק בעקרי הקבלה בלשון מרומזת ותמציתית. הרחבה של ספרא דצניעותא הם האדרא רבא והאדרא זוטא.
מילולית, פירוש המילים בעברית הוא "ספר ההעלמה" (כלומר ספר הנסתרות), אם כי אפשר שהכוונה גם אל "הספר המוצנע" (כלומר הספר הנסתר).
הספר מחולק לחמשה פרקים, שלפי האר"י והגר"א מקבילים לחמשת חומשי התורה.
פירושים רבים נכתבו לספר. המפורסמים שבהם הם של האר"י והגר"א.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო კინოფეატივალი) הוא פסטיבל הסרטים החשוב ביותר בגאורגיה, והוא מתקיים באוקטובר מדי שנה בטביליסי.
היסטוריה.
שני הפסטיבלים הראשונים, בשנים 2000 ו-2001, התקיימו במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לאמנויות שהתקיים בטביליסי; ומשנת 2002, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי.
מארגן הפסטיבל הוא "המרכז לאמנות הקולנוע פרומתאוס"; ובין השותפים העיקריים נמנה פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. המימון לפסטיבל ניתן על ידי "המרכז הלאומי לסינמטוגרפיה", "איגוד יוצרי הסרטים", עיריית טביליסי, משרד התרבות הגאורגי ומכון גתה.
הפסטיבל.
מטרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי הוא לקדם את תעשיית הסרטים הגאורגית ולעודד קשרים בתחום עם מדינות אחרות.
הפסטיבל מציג כ-50 סרטים באורך מלא, סרטים דוקומנטריים וסרטים קצרים; וניתנים בו פרסים על פי הקטגוריות הבאות: "תחרות סרטים בינלאומית", "הבמה לקולנוע האירופאי", "פנורמה גאורגית", "דוקומנטריים", "סרטי רטרו" ו"ביצוע מיוחד".
לכבוד התחרות נבחרים עשרה שופטים. השופטים נחלקים לשלוש צוותות המחליטות על הסרטים הזוכים בפרסים: "פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר ו"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר.
רוג'ר וולקוט ספרי
רוג'ר וולקוט ספרי (באנגלית: Roger Wolcott Sperry; 20 באוגוסט 1913 - 17 באפריל 1994) היה נוירופסיכולוג ונוירוביולוג אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה יחד עם דייוויד הובל וטורסטן ויזל בשנת 1981. ספרי זכה בפרס זה על מחקרו לגבי חצויי־מוח, בעיקר אנשים שבשל מחלת הנפילה כרתו להם את כפיס המוח, המחבר בין שתי ההמיספרות של המוח.
ביוגרפיה.
ספרי נולד בהרטפורד לפרנסיס בושנל ופלורנס קריימר ספרי. אביו עבד כבנקאי ואימו לימדה בבית ספר לעסקים. לספרי היה אח אחד. אביו נפטר כאשר היה ספרי בן 11. לאחר מכן, אימו מונתה לסגנית מנהלת של בית ספר תיכון מקומי. בנעוריו נחשב ספרי לתלמיד מוכשר ולאתלט מצטיין בכמה תחומי ספורט. הוא זכה במלגה לאוברלין קולג', שם גם היה קפטן של נבחרת הכדורסל, וכן השתתף במשחקי פוטבול, במשחקי בייסבול ובריצה.
ספרי סיים תואר ראשון באנגלית ב-1935 ותואר שני בפסיכולוגיה ב-1937. ב-1941 הוא השיג תואר דוקטור בזואולוגיה (Ph.D.) מאוניברסיטת שיקגו (המנחה שלו בעבודת הדוקטורט היה פאול אלפרד וייס). בהמשך ביצע את מחקר הפוסט-דוקטורט עם קרל לאשלי באוניברסיטת הרווארד.
ב-1942 החל לעבוד במרכז הלאומי של ירקס לחקר יונקים ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד. ב-1954 התמנה לפרופסור בפסיכוביולוגיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק) ובו ביצע את מחקריו עד שנת 1984. במכון זה ביצע את הניסוי המפורסם ביותר שלו עם תלמידו באותה תקופה, מייקל גזניגה.
בנוסף לפרס נובל, זכה ספרי גם בפרס וולף לרפואה ב-1979. באותה שנה זכה גם בפרס לסקר.
מונטפסקי סיינה
מונטפסקי סיינה (באיטלקית: Montepaschi Siena) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר סיינה, המתמודדת בליגה האיטלקית השנייה. אולם הבית של הקבוצה הוא היכל פאלאסטרה המכיל 7,025 מקומות והחל משנת 2014 הספונסר הראשי של הקבוצה הוא "גקום".
היסטוריה.