ביישוב מתגוררות כ-150 משפחות. רבים מהתושבים עוסקים בחינוך במוסדות ביישוב או במוסדות חינוך בבאר שבע והסביבה. היישוב מתאפיין באווירה תורנית רוחנית ובקהילה פתוחה. עתניאל יושבת על קו פרשת המים - לצד מזרח נשקף נוף מדברי, לצד מערב נשקף נחל חברון שמתנקז לנחל באר שבע. כ-2 ק"מ מהישוב נמצא ח'רבת בית עמרה המזוהה עם יישוב עתיק בית עמר. ממערב לעתניאל ניצב תל רבוד, המזוהה על פי חלק מהחוקרים כדביר המקראית.
ביישוב קיימים שירותים שונים כגון, קופת חולים, טיפת חלב, מקווה גברים ונשים, בריכת שחיה, מועדון נוער, חוגים, תלמוד תורה אחר הצהריים, מגרשי ספורט, גני שעשועים, סניף בני-עקיבא ומועדון חברים.
ביישוב נמצאת ישיבת ההסדר בית ועד הר חברון - עתניאל בראשות הרבנים רא"ם הכהן ובנימין קלמנזון. הרב רא"ם הכהן משמש גם כרב היישוב.
בעתניאל גם ישיבה תיכונית המונה כ-100 תלמידים. בראשות הישיבה עומד הרב חברון שילה, לשעבר ר"מ בישיבת ההסדר ביישוב. הישיבה מתאפיינת בגישה חינוכית המעניקה לתלמידים אחריות, שותפות, חיבור עמוק לתורה וידע כללי רחב במקצועות החול.
ב-27 בדצמבר 2002 התרחש הפיגוע בישיבת עתניאל, במהלכו נרצחו 4 מתלמידי הישיבה, ונפצעו 7 תלמידים נוספים.
ב-17 בינואר 2016 התרחש פיגוע דקירה בו נרצחה תושבת המקום דפנה מאיר, אם צעירה, בנוכחות ילדיה, על ידי מחבל. לאחר הרצח, נוער עתניאל הקימו במקום ממנו חדר המחבל את "מצפה דפנה", לזכרה של דפנה מאיר.
בעקבות רצח שלושת הנערים, נוער עתניאל הקימו את עמותת "בשבילם" וסללו סביב היישוב את "שביל בשבילם" ולצדו "עין אבידן" שמנציח שניים מהתושבים, הרב דן מרצבך ואביעד מנצור.
פיריט
פִּירִיט (מכונה זהב השוטים) הוא צורת המינרל של סולפיד הברזל ונוסחתו ברזל דו-גופריתי FeS2, המורכב מגבישים איזומטריים במבנה בלתי מסודר. הברק המתכתי שלו וצבעו דמוי הפליז הקנו לו את הכינוי "זהב השוטים", אך למרבה האירוניה לעיתים אכן ניתן למצוא בו כמויות קטנות של זהב. פיריטים מסוימים נחשבים כעפרה משובחת להפקת זהב, ארסן, ניקל, קובלט ונחושת.
פיריט הוא הגפרה הנפוצה ביותר. בדרך כלל מוצאים אותו עם סולפידים או תחמוצות אחרות בעורקי קוורץ, סלעי משקע או סלעים מטמורפיים, כמו גם במרבצי פחם ומאובנים.
פיריט שנחשף לאוויר ולמים במהלך חציבה מגיב עמם ליצירת חומצה גופרתית, תופעה מסוכנת במכרות. משתמשים בפיריט גם בתעשיית הנייר (לייצור גופרית דו-חמצנית) ולהפקת חומצה גופרתית, אם כי בהיקפים פחותים מבעבר.
השם "פיריט" מקורו במילה היוונית לאש, "פירוס". כנראה בשל הגיצים המופקים בחיכוך של פיריט בפלדה. הכינוי זהב השוטים מקורו בדמיון השטחי של גוון המינרל לזהב שגרם למחפשי זהב בתחילת דרכם לחשוב כי גילו זהב.
פיריט ומוצא החיים.
ישנם חוקרים הסבורים שלפיריט תפקיד חשוב במוצא החיים, על פי התאוריה של הכימאי הגרמני גינטר וכטרסהויזר המכונה "השערת עולם ברזל-גופרית" (Iron–sulfur world hypothesis), התרכובות האורגניות הראשונות נוצרו על גבי שטח הפנים של פיריט. פיריט נוצר ממימן גופרתי (H2S) וממלחי ברזל, תגובה ביניהם משחררת לסביבה אנרגיה המאפשרת יצירת תרכובות אורגניות מפחמן דו-חמצני וחומרים פשוטים אחרים. דבר נוסף שמקל על התהליך הוא שטח הפנים של פיריט, הטעון חיובית ולכן מסוגל לקשור אליו קבוצות כימיות שטעונות במטען שלילי.
פיריט בעזה בימי השלטון הבריטי בא"י.
בשנת 1930 קיבל האנגלי ל.ל. ויליאמס רישיון לניצול הגופרית מדרום לעזה. לאחר שבעומק מסוים נמצאה אבן חול גפסית שחורה, אלום ועורקים שהכילו פיריט.
אנמיה חרמשית
אנמיה חרמשית היא מחלת דם תורשתית הגורמת להמוגלובין, המצוי בתאי הדם האדומים ואשר נושא חמצן לכל תאי הגוף, להיווצר בצורה לקויה. שם המחלה נובע מצורתם האופיינית של תאי הדם האדומים - צורה חרמשית.
בשנת 2019 דווח על טיפול רפואי ניסיוני אשר, ככל הנראה, הצליח לרפא צעירה שסבלה מאנמיה חרמשית.
גנטיקה.
אנמיה חרמשית נובעת בראש ובראשונה מאלל פגום של הגן HBB. הגן HBB, הממוקם על גבי כרומוזום 11, מכיל בבני אדם בריאים הוראות לייצור תת-יחידה של חלבון ההמוגלובין. כשמתחוללת מוטציה או כשמורש אלל מוטנטי החומצה האמינית גלוטמט הנמצאת בחלבון מוחלפת בוולין, מה שגורם להפקת המוגלובין לקויים, וכך להמוגלובין אשר לא נושא את החמצן במידה מספקת. כיוון שבכל תא ישנם זוג כרומוזומים הומולוגים, במקרה בו רק אחד מהם ישא גן פגום הגוף יפיק גם המוגלובין תקין. כשבשני הכרומוזומים ימצאו גנים פגומים כל התאים האדומים ישאו המוגלובין פגום ואספקת החמצן הלקויה תסכן משמעותית את חיי החולה. עקב היותה מחלה תורשתית, האנמיה החרמשית נפוצה הרבה יותר במקומות מסוימים בעולם כגון אפריקה.
התפתחות מחלה זו דווקא באזורים אלו נובעת, בין השאר, ממוטציה גנטית שמעניקה עמידות מסוימת בפני מלריה לנשאי הכרומוזום המוטנט. החולשה היחסית של התאים המוטנטים גורמת להפרעה במעברו של טפיל המלריה במחזור הדם.
תסמינים.
כאשר ההמוגלובין הפגום נמצא במצבו הלא מחומצן (לאחר פריקת החמצן בתאי הגוף), שיירי הוואלין יוצרים ביניהם קשרים, שנקראים סטיקי-פאטצ', וכך גורמים להמוגלובין לשנות את צורתו המרחבית ולהפוך ללא מסיס. בגלל ההמוגלובין הפגום משנה כל תא הדם האדום את צורתו מדיסקית-דו-קעורה לצורת החרמש (תהליך שלוקח כ-30 שניות). ככה שבעצם אם הלב של חולה באנמיה חרמשית מספיק חזק כדי לגרום לתאי הדם האדומים להגיע חזרה לריאות, לפני שהם מספיקים לשנות את הצורה, המחלה לא תגרום לבעיות.
ברגע שמפעפעים חמצן על ההמוגלובין הפגום, הוא חוזר לצורתו ה"תקינה" והמתפקדת.
התאים האדומים החרמשיים הופכים "דביקים" ויוצרים צברים המפריעים לזרימת הדם. כך המחלה עצמה גורמת להחרפתה, כי אספקת הדם (ועימו החמצן) אל האזור נתקעת, ונוצר חוסר חימצון, שגורם לעוד תאים להפוך לחרמשיים.
בנוסף, התאים החרמשיים הם בעלי אורך חיים קצר למדי, אשר גורם לאנמיה.
עקב היווצרות הצברים ייווצרו כשלים באספקת הדם לרקמות אשר יגרמו לתופעות הבאות:
אנמיה חרמשית בישראל.
בישראל המחלה נצפית בעיקר באוכלוסייה הערבית.
מיצרי מסינה
קדחת
פירקסיה
קדחת הביצות
מלאריה
מאלריה
סבטוזר מרוביץ'
סְבֵטוֹזָר מָרוֹבִיץ' היה הנשיא היחיד של האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו שהתקיים בשנים 2003–2006, והאחרון מבין חמישה נשיאים שעמדו בראש איחוד מדיני כלשהו של מדינות אלה.
ביוגרפיה.
מרוביץ' נולד ב-31 במרץ 1955 בעיר קוטור שבמונטנגרו. בצעירותו היה עורך דין ועסק במקצוע זה עד להיבחרו לתפקיד.
בשנת 1990 נבחר לחבר הפרלמנט של מונטנגרו ואף כיהן כיושב ראש הפרלמנט במשך שלושה כנסים והפך למממן העיקרי של המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית של מונטנגרו. לאחר כ-13 שנים, בשנת 2003, נבחר כמו כן לתפקיד נשיא האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.
לאחר שנבחר, הביע סבטוזר צער בפני נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' על פשעי המלחמה שנעשו כלפי הקרואטים.
ב-3 ביוני 2006, לאחר שאזרחי מונטנגרו הכריעו במשאל עם בעד עצמאות, פורק האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו ועמו גם התבטלה משרת הנשיא. מונטנגרו וסרביה הפכו למדינות עצמאיות.
מרוביץ' נשוי ואב לשני ילדים.
קידה שעירה
קידה שעירה (שם מדעי: "Calicotome villosa") היא מין של שיח קוצני ענף וסבוך ממשפחת הפרפרניים. זהו אחד הצמחים הנפוצים ביותר בחבל הצומח הים תיכוני. השיח מתרבה במיוחד באזורים שבהם ניזוק החורש הטבעי, לכן הוא נחשב כמרכיב הראשי של הגריגה הים-תיכונית. במיוחד בולטת התחדשותו באזורים שנפגעו משריפות, משום שזרעיו נובטים ביתר קלות לאחר שרפה, בעוד שזרעיהם של רבים מהעשבים החד-שנתיים ושל צמחים אחרים ניזוקים באופן חמור.
מאפיינים.
גובהו של השיח מגיע ל-180-100 ס"מ וענפיו מסתיימים בחודים דוקרניים. גבעולים צעירים, בני שנים אחדות, מטמיעים ומקנים לכל הצמח גוון ירוק. העלים תלתניים, כלומר בעלי שלושה עלעלים היוצאים מנקודה אחת; מלבלבים באביב ונושרים עד מהרה בסופו או בתחילת הקיץ. במשך הקיץ מקבלים הענפים הצעירים הירוקים את תפקיד ההטמעה. ענפים אלו נקראים ענפים רותמיים, והם אופייניים לאקלים הים-תיכוני והמדברי. מנגנון ההגנה מפני טורפים של צמח זה הוא ענפיו הקוצניים שמקשים על אכילתו.
הקידה השעירה פורחת באביב, בפרחים פרפרניים צהובים, המואבקים בעיקר על ידי דבורים. הפרי הוא תרמיל, והפצת הזרעים היא עצמית.
פרחי הקידה הצהובים מכילים צוף מתקתק, המשמש במטבח הערבי להכנת ריבות הנשמרות לזמן רב, באמצעות הרתחת הפרחים עם סוכר.
יש המפרשים את המילה "אזרח", המופיעה בפסוק , כשמה המקראי של הקידה השעירה.
היישוב קידה בבנימין נקרא על שם הקידה השעירה.
71 לפנה&quot;ס
73 לפנה&quot;ס
אפיאנוס
אפּיאנוס מאלכסנדריה (ביוונית: Ἀππιανὸς Ἀλεξανδρεύς, בלטינית: Appianus Alexandrinus; חי במאה ה-2 לספירה) היה היסטוריון יווני בעל אזרחות רומית, שחי בזמן שלטונם של הקיסרים טראיאנוס, אדריאנוס ואנטונינוס פיוס.
חייו.
מעט ידוע על חייו של אפיאנוס. הוא כתב אוטוביוגרפיה, אולם זו אבדה כמעט לגמרי. המידע עליו מתומצת מתוך כתביו שלו ומתוך מכתב מחברו, קורנליוס פרונטו.
אפיאנוס נולד באלכסנדריה שבמצרים לאחר שנת 90 של המאה ה-1 לספירה. לאחר שהחזיק במשרות החשובות בפרובינקיה הרומית של מצרים, עבר לעיר רומא בסביבות שנת 120, שם עבד כפרקליט. בחיבורו "היסטוריה רומית", הוא מעיד על עצמו שהוא "טען (בבית המשפט) ברומא בפני הקיסרים". קיסרים אלה היו ככל הנראה אדריאנוס או מרקוס אורליוס ובוודאי אנטונינוס פיוס, מאחר שאפיאנוס נשאר במצרים לפחות עד סוף שלטונו של טראיאנוס (שנת 117).