הירגזי מוזכר גם במיתולוגיה היוונית: אייגיפיוס, שחי בתסליה, היה המאהב של אלמנה בשם טימנדרה. ניאופרון, בנה של טימנדרה ובן גילו של אייגיפיוס, לא ראה זאת בעין יפה. הוא פיתה את בוליס, אמו של אייגיפיוס. ניאופרון למד מראש באיזו שעה אייגיפיוס היה רגיל לבקר את טימנדרה, הרחיק את אמו מביתה, הכניס במקומה את בוליס, ואמר שיחזור אליה מאוחר יותר. בכך, הוא גרם לאייגיפיוס לשכב עם אימו, כששניהם חושבים כל אחד שהם שוכבים עם אדם אחר. כשנרדם אייגיפיוס, בוליס זיהתה את בנה. היא הרימה חרב ועמדה לנקר את עיניו ואז להתאבד כאשר אייגיפיוס יתעורר. כשהתעורר, אייגיפיוס הבין מה ניאופרון זמם, והתפלל לאלים שיעלימו את ארבעתם. זאוס הפך אותם לציפורים: אייגיפיוס וניאופרון הפכו לנשרים, כל אחד תחת אותו שם, ואכן, שמותיהם מתאימים לשמות המדעיים של העזנייה השחורה ("Aegypius") ושל הרחם ("Neophron"); בוליס הפכה לאנפה וזאוס הורה לה לאכול אך ורק עיני דגים, ציפורים ונחשים, משום שעמדה להוציא את עיני בנה; טימנדרה הפכה לירגזי.
טקסונומיה.
הירגזי המצוי סווג לראשונה טקסונומית על ידי קארולוס לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של ספרו "סיסטמה נטוראה" ("Systema Naturæ", "מערכת הטבע"). שמו המדעי מורכב משתי מילים בלטינית: Parus – שמשמעה ירגזי ו–major – גדול. עם זאת, השם היה שייך לירגזי המצוי גם לפני כן. כך, לדוגמה כינה האורניתולוג והאיכתיולוג פרנסיס וילובי את הירגזי המצוי במאה ה–17. המין ירגזי מצוי נבחר להיות הטיפוס של הסוג ירגזי ("Parus") על ידי הזואולוג הבריטי ג'ורג' רוברט גריי ב–1840.
קומפלקס הירגזי המצוי.
קומפלקס הירגזי המצוי מכיל ארבע קבוצות עיקריות: "major", "minor", "cinereus" ו–"bokharensis." בעבר נחשב הירגזי המצוי לבעל 36 תת־מינים, כלומר לענף הכולל את הקבוצות "major", "minor" ו–"cinereus", וקבוצת תתי־המינים "bokharensis" נחשבה למין עצמאי. שני מינים אלו נחשבו למיני טבעת, עם זרימת גנים בין כל הקבוצות. תאוריה זו נזנחה עקב מחקר שהראה על בסיס מידע דנ"א מיטוכונדריאלי, שהקבוצות "major", "minor", "cinereus" ו–"bokharensis" נפרדות. הכלאות הן נדירות, ומתרחשות כתוצאה ממגע משני בין אוכלוסייות מבודדות.
ב-2005 פורסם מחקר שהתבסס על נתונים גנטיים, מורפולוגיים וקוליים, ואישר שהקלייד שמכיל את הירגזי האפרפר והירגזי היפני והקלייד שמכיל את "major" ואת "bokharensis" נפרדים. החוקרים העריכו כי הם התפצלו לפני כמיליון וחצי שנים, ושהפיצול בין "major" ו–"bokharensis" קרה לפני כחצי מיליון שנים. המחקר גם בדק הכלאות בין הירגזי היפני והירגזי המצוי מהמזרח הרחוק הרוסי. הכלאות אלו נדירות מאוד, מה שמראה שקיימים מכשולים לרבייה בין הירגזי המצוי לירגזי היפני.
כיום יש שלושה מובנים עיקריים לשם ירגזי מצוי:
העץ הפילוגנטי של הסוג, מבוסס על פקרט ואחרים (2005):
סיסטמטיקה ברמת הסוג ואבולוציה.
על אף שנחקרה רבות, הטקסונומיה של משפחת הירגזיים שנויה במחלוקת. מחקרים המבוססים על המורפולוגיה הגיעו לתוצאות שונות ומגוונות, אשר לרוב נטו בהתאם לתפיסת החוקר. הסוג ירגזי כלל בעבר יותר מחמישים מינים, אבל רובם סווגו מחדש לסוגים עצמאיים. כבר במאה ה-19 נעשו ניסיונות לחלק את הסוג ירגזי לתת-סוגים. גיל (2005) הציע להפריד את תת-הסוגים "Poecile", "Baeolophus", "Lophophanes", ו-"Periparus" מהסוג "Parus" ולסווגם מחדש כסוגים. ברקר (2004) ויוהנסון (2008) הראו שהענף הכי קרוב לירגזיים הוא משפחת הרמיזיים. בחלק מהמיונים, שתי המשפחות מסווגות כתת-משפחות של משפחה אחת. מרטנס (2006) וטייצה (2011) הראו שהמין "Periparus melanolophus" הוא בעצם תת-מין של ירגזי שחור.
האב הקדמון המשותף לירגזיים ולרמיזיים ככל הנראה חי באפריקה הטרופית, ומשם הוא התפשט צפון-מזרחה. האב הקדמון המשותף לכל בני משפחת הירגזיים חי באזור סין. ירגזי כיפת-אש הוא הסוג שהתפצל הכי מוקדם. ירגזי צהוב-גבה התפצל אחרי ירגזי כיפת-אש, באזור דרום סין, ואחריו עשה זאת הירגזי הסולטני. לאחר מכן, חל פיצול בין מיני הירגזי השונים, שמתחלקים לשני ענפים עיקריים. ייתכן והסוג ציאניסטס נמצא בבסיס העץ, אבל יותר סביר שהוא בתוך הענף שבו הירגזים האפריקאים, ירגזי (סוג), והירגזי הקרקעי. מוצא בני הסוג פויסילה בסין, משם הם התפשטו מערבה, כאשר חלק ממיניו התפשטו מאוחר יותר מזרחה, בתקופת הפליסטוקן. כיום רובם חיים באמריקה הצפונית, ורק הירגזי הסיבירי חי בצפון אירואסיה. לפי גיל ואחרים (2005), האב הקדמון של המינים האמריקאיים והירגזי סיבירי יישב את אמריקה לפני 3.5 מיליון שנה, בסוף תקופת הפליוקן. האב הקדמון של בני הסוג באולופוס יישב את אמריקה הצפונית לפני כ-4 מיליון שנים. הפיצול בין בני הסוג פריפרוס לבני הסוג פרדליפרוס הוא יחסית מאוחר, ובחלק מהמיונים הם מופיעים תחת סוג אחד, פריפרוס. האב הקדמון המשותף לבני הסוג ירגזי ולבני הסוג מלאניפרוס ככל הנראה חי מסין ועד אפריקה הטרופית, כאשר בשלב מסוים חל ניתוק, והמינים האפריקאיים התפתחו בנפרד מהמינים האסייתיים. לפי פקרט ואחרים (2005), האב הקדמון המשותף לירגזי המצוי ולירגזי היפני חי לפני 1.5 מיליון שנה והאב הקדמון המשותף של major ו–bokharensis חי לפני כחצי מיליון שנים. עידן הקרח האחרון התחיל לפני כ-120,000 שנה ונמשך כ-100,000 שנים. התקופה הקרה ביותר של עידן הקרח באירופה הייתה לפני 18,000-20,000 שנים כאשר הקרח כיסה את צפון אירופה עד לקו הרוחב 50 מעלות צפון בקירוב. בתקופה הקרה ביותר, הירגזי המצוי ככל הנראה מצא מקלט באגן הים התיכון, ומשם הוא התפשט צפונה. ההתפשטות עדיין נמשכת; החלקים הצפוניים ביותר של פינלנד ונורווגיה יושבו רק בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מאובנים.
ב-2013 תוארו שלושה מיני ירגזי נכחדים מתקופת הנאוגן בהונגריה, לפני 16–15 מיליון שנה:
מאובני ירגזיים נוספים נמצאו בווארסטס, בולגריה (מין לא מזוהה; 17 משל"ז), בסיירה דה קיבאס, ספרד (ירגזי מצוי, 1.6–0.8 משל"ז) בסטרנסקה סקאלה, צ'כיה (ירגזי מצוי, ירגזי מצויץ וירגזי שחור), ובטארחאנקוט, אוקראינה (ירגזי מצוי).
תת-מינים.
לירגזי המצוי 15 תת-מינים המוכרים כיום על ידי איגוד האורניתולוגים הבינלאומי (ה-IOU):
ראו גם.
סווגו בעבר כירגזיים:
מייקל בנסון
מייקל בנסון (נולד ב-16 בנובמבר 1961) הוא בסיסט ישראלי וחבר בלהקת משינה.
ביוגרפיה.
בנסון נולד בבריטניה ועלה לישראל עם הוריו בגיל שנה. בצעירותו רצה ללמוד תיפוף, אולם בסופו של דבר הפך לנגן בס. בנעוריו היה חבר במספר להקות, והוא גם זכה בתחרות הריקודים של "עיר הנוער" לשנת 1980. בצבא היה בנסון נגן של מקהלת צה"ל, ולאחר שחרורו מהצבא ליווה זמרים כמו דני ליטני, אושיק לוי, אהוד בנאי, מאיר בנאי, רמי קלינשטיין ואחרים. ניגן בתקליטם של ריטה ודני בסן, לאלבום הבכורה של דני בסן הלחין את השיר "השד יוצא מהבקבוק" למילים של יעקב רוטבליט.
ב-1983 הצטרף בנסון לגרעין שהקים את להקת "משינה", שהתפרקה באופן זמני בשנת 1984. לאחר מכן חבר לגיטריסט להקת "משינה" שלומי ברכה, ויחד פעלו כצמד תחת השם "החזית העממית". ב-1985 חידשו חברי "משינה" את פעילות הלהקה, ובסוף אותה שנה יצא אלבומם הראשון. בלהקה היה בנסון נגן הבס, והתפרסם גם כזמר בשיר "הכל עוד אפשרי" ששר. הלהקה התפרקה ב-1995, אך חזרה לפעילות ב-2003.
לאחר פירוק הלהקה המשיך בנסון לנגן יחד עם אבנר חודורוב וליווה בהופעות "הילד שבך" את יהודה פוליקר, במשך שש שנים הכולל תועדו בסרט ואלבום שיצא ב-1997 הופעה חיה בקיסריה. ב-1998 בנסון הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת כמעט אפריקה. הוא גם ניגן בס, שר קולות וייעץ אמנותית באלבום ובהופעות של שלומי ברכה ורמי פורטיס, רץ על הקצה. ניגן ביצוע מחודש של שלומי ברכה ורמי פורטיס לשירו של ניסים סרוסי "אשליות" וביצוע המחודש של עפרה חזה ל"לתת" של בועז שרעבי באלבום עבודה עברית. בשנת 2003 ניגן באלבום של שלומי ברכה "צ'אפלין צ'ארלי",
ניגן בטלוויזיה, בלהקת הבית של התוכניות "אברהם ויעקב" של אברי גלעד וקובי מידן ובתוכנית האירוח של יאיר לפיד.
היה חבר בהרכב המוזיקה האלקטרונית "אטמוספייר", שהוציא בשנת 2001 אלבום בשם "Discover Your Soul".
וחבר בהרכב מוזיקת עולם "GangaDance", שהוציא אלבום בשנת 2004.
בשנת 2009, במקביל לפעילותה של משינה, חבר בנסון לאבנר חודורוב ול-DJ אסף אלמוג, וביחד הם הקימו את להקת המוזיקה האלקטרונית "לימוזינה", שבה משמש בנסון כסולן. השלושה הוציאו באותה שנה אלבום בכורה בשם "לימוזינה אקספרס", שבו שירים מקוריים בעברית ובאנגלית ועיבודים אלקטרוניים חדשים לשירים של משינה ולשיר "רקדי" של ישי לוי.
ארבעון
אַרְבָּעוֹן (גם טטראדר או טטרהדרון; באנגלית: Tetrahedron) הוא פירמידה משולשת, כלומר גוף שכל ארבע פאותיו הן משולשים. לארבעון 4 קודקודים, 4 פאות, ו-6 מקצועות.
אף על פי שלעיתים נתפסת התיבה כגוף הפשוט ביותר, תואר זה שייך דווקא לארבעון. הוא מכיל את מספר הקדקודים המזערי הדרוש כדי להיות גוף תלת ממדי ולא מישורי, שכן דרך כל שלוש נקודות עובר מישור.
הארבעון הוא 3-סימפלקס, מקרה פרטי של n-סימפלקס (הכללה רב-ממדית של המשולש).
ארבעון משוכלל.
ארבעון משוכלל הוא ארבעון שכל פאותיו הן משולשים שווי צלעות.