אף שלא עסק במקצוע תורני, הרב הרמן השפיע על צעירים לקיים מצוות ולהתחזק בלימוד תורה. הוא מסר שיעורים בישיבות רבינו יצחק אלחנן ו"רבינו יעקב יוסף" ושכנע תלמידים לנסוע לישיבות במזרח אירופה, שנחשבו לעילית של הישיבות בעולם היהודי בתקופה זו. חלקם היו לרבנים יודעים, כדוגמת הרבנים אביגדור מילר, שכנא זון, ברוך קפלן ושמואל שכטר. גם ילדיו נסעו בהשפעתו לאירופה. בנותיו בסי ורוחמה עם בעליהן, ובנו נחום דוד התגוררו במיר, והגברים למדו בישיבה הגדולה שהייתה שם.
פעל בתחומים דתיים נוספים, כמו חלב ישראל, שחיטה כשרה והפרדה בבתי כנסיות.
משפחתו.
לרב הרמן היו ארבע בנות ובן. חתונותיהם היו יוצאות דופן בשנות ה-30, בכך שהריקודים שלאחר הסעודה היו נפרדים.
לאחר שהתאלמן, נישא בשנית לחיה מרים, אלמנת הרב זלמן דב וינר (חמותו של הרב שלמה שמשון קרליץ).
דאריו סביטאניץ'
דאריו סביטאניץ' (נולד ב-16 במאי 1984) הוא כדורגלן ארגנטינאי-קרואטי המשחק בראסינג קלוב בעמדת החלוץ.
קריירה.
סביטאניץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנפילד. ב-20 בדצמבר 2003 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 19 בהפסד 1–3 נגד אולימפו. ב-27 באפריל 2007 הוא הבקיע שלושער בניצחון 0–4 נגד ניואל'ס אולד בויס. במהלך עונת הקלאסורה של שנת הוא הבקיע 13 שערים.
לאחר סיום העונה, סביטאניץ' חתם באייאקס אמסטרדם בתור מחליפו של קלאס יאן הונטלאר. ב-12 בדצמבר 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד נאק ברדה. ב-1 בינואר 2010 הושאל לפצ'וקה המקסיקנית עד לסיום העונה, הוא זכה עם המועדון בליגת האלופות של CONCACAF. ב-3 בנובמבר 2010 הוא חזר לאייאקס וזכה עם המועדון באליפות הראשונה שלהם לאחר 7 שנים.
ביולי 2011 סביטאניץ' הושאל לבוקה ג'וניורס עד לסיום העונה. ב-28 באוגוסט 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד סן לורנסו. הוא זכה עם המועדון בטורניר האפרטורה של שנת , והגיע עם המועדון לגמר גביע הליברטדורס בעונת שם הפסידו לקורינתיאנס.
ב-25 ביולי 2012 הוא חתם ל-3 שנים בניס הצרפתית. ב-5 בינואר 2015 חזר לפצ'וקה.
כיום משחק בקבוצת ראסינג קלוב הארגנטינאית.
קבר בני חסן
קבר בני חסן הוא אתר קבורה מצרי קדום, הממוקם במרכז מצרים, בין לוקסור לקהיר. האתר שימש כעיר המתים של הרמופוליס הממוקמת מעבר לנילוס. האתר שימש בעיקר באזור 1900 לפני הספירה, בתקופת הממלכה התיכונה, שבשלטון השושלת ה-12.
הקברים חפורים בצוקים שממזרח לנילוס, ושייכים למחוז אנוקס הקדום, הקברים בעיקר מתקופת השושלות ה11 וה12, תקופה שלא נותרו ממנה הרבה שרידים ארכאולוגיים, מה שהופך את האתר לחשוב מאוד להבנת תולדות התקופה. בתקופה זו לראשונה אנו מוצאים ציורים העוסקים בנושאים ריאליסטיים, ולא רק בנושאי דת ומיתוס. כמו כן הציורים נעשו לראשונה על ידי תמשיח, ללא תבליטים ותחריטים. בצד תפילות לרע ולאמון, מתוארים גם מחזות היאבקות, ומשחקים מחיי היום יום במצרים העתיקה.
הקברים הקדומים בבני חסן עשויים בתוך אולם מרכזי גדול. הקברים היותר מאוחרים עשויים באולם סטיו עם עמודים, והמאוחרים ביותר מכילים גם חדרון ובו מזבח, כאשר הכניסה אליו מקושטת בשני עמודים.
מלבד הקברים מכיל אתר בני חסן גם מקדש תת-קרקעי שנבנה על ידי חתשפסות, ובהמשך הוקדש לארטמיס היווני, בהתאם לתרבות העיר הסמוכה הרמופוליס.
אחד הציורים מבני חסן שהתפרסם ביותר, הוא הציור מקברו של הפקיד המצרי חנומ-חותפ. בציור נראית שיירת סוחרים שמיים הבאה למצרים, כשבכליהם תכשירי איפור וסדקית, ובהם גברים ונשים לבושים בכותנות צבעוניות ומטלטלים לצידם. הציור מצוי היום במוזיאון הבריטי. הציור מלמד על סחר בין כנען למצרים באותה עת. היו שהשוו את השיירה הזו, לשיירת הסוחרים השמיים ה"נושאת צרי ולוט" המוזכרת בבראשית ל"ז 25 כזו שמכרה את יוסף למצרים.
קרב בדר
קרב בדר (בערבית: غزوة بدر) בו נלחמו צבאו של מוחמד מול צבא מכה שהיה מורכב משבטים וחמולות תושבי העיר מכה וסביבתה. הקרב נערך ביום שבת, 13 במרץ 624 (17 בחודש הרמדאן שנה שנייה להג'רה בלוח השנה המוסלמי). שמו ניתן לו על פי המקום שבו הוא נערך - בדר שבאזור חג'אז. זה היה הניצחון הראשון של הכוחות המוסלמים והוא אחד הקרבות המפורסמים באסלאם. המשתתפים בו זכו ליחס הערכה מיוחד, ונקראו בשם אנשי בדר.
רקע.
בעקבות ההג'רה שררו בין תושבי מכה שלא התאסלמו לבין תושבי אל-מדינה המוסלמים, מתחים שהלכו והתעצמו כאשר המוסלמים החלו בסדרה של פשיטות על שיירות שיצאו ממכה. ההתקפות וביזת הסחורות יצרו לחץ כלכלי על תושבי מכה והסביבה. בינואר שנת 624 תקפו המוסלמים שיירה ליד נַח'לָה, כארבעים קילומטר ממכה, והרגו את אחד השומרים. יתרה מזאת, המתקפה נערכה בחודש רג'ב שבו אסורה הלחימה ואנשי מכה ראו בכך עלבון צורב. המוסלמים מצדם נטרו לאנשי מכה על שגירשו אותם מעירם והחרימו את רכוש המגורשים, לפיכך ראו המוסלמים בתקיפת השיירות מעין פיצוי על אובדן רכושם.
בשנה השנייה להג'רה באמצע חודש ג'ומאדא אל-אולא, התקבל דיווח באל-מדינה על שיירה שעושה דרכה ממכה לסוריה, תחת פיקודו של אבו סופיאן. מוחמד ואנשיו הגיעו למקום שנקרא ד'א אל-עשירה במטרה לתקוף את השיירה. הם שהו שם פרק זמן אולם לא הצליחו למצוא את השיירה וחזרו לעירם אל-מדינה. אולם כיון שזמני מעבר השיירות ממכה היו קבועים, והשיירה אמורה הייתה לחזור מסוריה בסתיו, תכננו המוסלמים מתקפה על השיירה בדרכה חזרה.
מוחמד, שלח שליחים לאסוף מידע על מסלול השיירה, מספר השומרים ומהות המטענים. הסיירים חזרו עם הדיווח הבא: זוהי שיירה גדולה ולכל סוחרי מכה יש בה סחורה. אבו סופיאן נשאר מנהיג השיירה והיו איתו כארבעים לוחמים. הסחורה הוטענה על גבי כאלף גמלים ושוויה היה כחמישים אלף דינרים.
אבו סופיאן היה מודע לרצון לתקוף את שיירתו ואסף גם הוא מידע על צעדי המוסלמים. כאשר נודע לו שמוחמד וכוחותיו עזבו את העיר אל-מדינה, הוא עצר את מהלך השיירה ושלח רוכב גמל מהיר למכה לבקש תגבורת.
הצעדה לבדר (بدر).
בדר הוא עמק נרחב שגבולו הדרומי הוא אזור הגדה העליונה (אל-עֻדְוַה אל-קֻצְוַא), ואילו גבולו הצפוני הוא אזור נמוך יותר הגדה התחתונה (אל-עֻדְוַה א-דֻנְיַא). מים נמצאים בעמק בכמויות גדולות בבארות חפורות, ולכן תמיד שימש האזור לחנית שיירות.
הכוחות של מכה.
הצבא שצעד ממכה כלל רבים מאצילי שבט קורייש. חלקם היו מעוניינים לשמור על רכושם שבשיירות וחלקם נטרו למוסלמים על הפשיטה כנגד השיירה ליד נח'לה. בשל הזמן הקצר שעמד לרשותם לצורך גיוס הכוחות הם מהרו ולא התכוננו היטב. בנוסף הם היו בטוחים בעצמתם המספרית שהייתה ביחס של 1:3 לעומת כוחות המוסלמים. ב-11 במרץ היו שני הכוחות במרחק של יום הליכה מבדר.
אבו סופיאן הצליח להנהיג את שיירתו בבטחה בבחרו נתיב קרוב לחוף הים, דרך ינבוע. הוא הודיע על ידי שליח לאנשי הצבא של מכה על דבר הצלחתו להביא את השיירה בבטחה למקומה. השליח פגש את כוחות מכה כאשר אלה הגיעו לאזור אפיק נחל ראבע' דרומית לבדר. בתוך הכוח פרץ ויכוח האם להמשיך או לסגת. חלק מהכוחות עזב חזרה למכה, ואילו השאר בהנהגתו של אבו גַ'הל (בשמו המלא: עמר בן השאם) נשארו להילחם, אבו גַ'הל התעקש להמשיך לעבר בדר והלהיב את לוחמיו אודות התהילה הצפויה להם ברחבי חצי האי ערב. אל הכוחות הלוחמים הצטרפו גם כמה מאנשי השיירה בראשות אבו סופיאן. הכוח בראשותו של אבו גַ'הל כלל 1,000 לוחמים, 100 סוסים ומספר לא ידוע של גמלים
גשם כבד שירד באותו יום מנע מהם את המשך הצעידה, זאת, כיון שהם הגיעו מצד דרום והיה עליהם לטפס במעלה הגבעות של הגדה התחתונה (אל-עֻדְוַה א-דֻנְיַא), לעמק למול מחנהו של מוחמד.
הכוחות המוסלמים.
הכוחות המוסלמים מנו 313 איש, שבעים גמלים וכמה סוסים, כך שבממוצע היו 3 - 4 אנשים לכל גמל. חלק מאנשיו של מוחמד נשארו מאחור מסיבות שונות ומקורות מוסלמיים מוקדמים מצביעים שהכוחות לא צפו לחימה קשה.
כיון שהמוסלמים צעדו בחלק הצפוני השטוח יותר של העמק הגשם לא מנע מהם להגיע ליעדם. בהגיעו לבדר בחר מוחמד להקים את מחנהו בבארות בקרבת מחנה צבא מכה כדי לחסום את גישתם למקורות המים באזור.
כמו כן, מוחמד פקד על כוחותיו להרוס את הבארות שעברו בדרכם כדי למנוע מכוחות האויב גישה למקורות מים. בהגיעם לעמק הם בנו בראש הגבעה הצפונית מגדל תצפית עשוי מכפות תמרים, שאפשר יהיה לקבל ממנו תמונה מלאה של מצב החילות ושדה הקרב.
עם הגיע הכוח המוסלמי לבדר התברר להם שהשיירה שלה ציפו, עקפה את העמק והגיע למכה בשלום.
מוחמד מצא עצמו בפרשת דרכים, הוא וכוחותיו היו בעמדת נחיתות לעומת הכוח ממכה שעלה עליהם. אולם אם הכוחות המוסלמים ייסוגו תהיה זו מכה קשה ליוקרתם, והייתה קיימת גם הסכנה שאנשי מכה יוכלו להמשיך לעבר אל-מדינה מקום מושבם הנוכחי של המוסלמים.
לאחר סדרה של התייעצויות וחילוקי דעות, הוחלט להמשיך בדרך לעבר המעיינות של בדר, תחת פיקודו של מוחמד. הכוח הצבאי חנה ליד המעיינות הצפוניים במטרה למנוע מצבא מכה גישה למים.
יום הקרב.
על פי מנהג מקובל בחצי האי ערב, לפני התחלת הקרב בין הצבאות, נערך דו-קרב בין זוג אחד או כמה זוגות, שעם סיומו מתחילה הלחימה עצמה. שלושת הלוחמים מהצד המוסלמי היו: חַמזָה, עַלי ועוּבַּיְדָה אִבּן אַל-חארִת'. שלושה מבני קורייש שקמו לנקום את דם ההרוג בנַח'לָה היו: עוּתבָּה, שַיְבָּה ואַל-וַליד אִבּן עוּתבָּה. כל שלושת בני קורייש נהרגו והמוסלמי עוּבַּיְדָה אִבּן אַל-חארִת' נפצע פצעים אנושים.