עם התגברות הסכסוך, החל הצבא לירות על אזרחים, והרג מספר בלתי ידוע ליד תחנת קוואנגג'ו ב-20 במאי. באותו יום שרפו מפגינים זועמים את תחנת השידור המקומית, אשר דיווחה בצורה לא נכונה על המצב שהתפתח אז בקוואנגג'ו (כשהודיעה רק על נפגע אזרחי אחד). ארבעה שוטרים נהרגו במחסום משטרה ליד בניין הממשלה המחוזית, לאחר שמכונית פגעה בהם.
בליל 20 במאי הובילו מאות מוניות תהלוכה גדולה של אוטובוסים, משאיות ומכוניות לעבר משרדי המחוז כדי לתמוך במחאה. אלה "נהגי הדמוקרטיה" שהופיעו כדי לתמוך באזרחים, וכהפגנה נגד אכזריות כוחות הביטחון שהיו עדים להם מוקדם יותר באותו יום. כשהנהגים הצטרפו להפגנה, החיילים השתמשו בגז מדמיע, ומשכו אותם מכלי הרכב והכו אותם. הפעולה הזאת בתורה הובילה שנהגים נוספים הגיעו למקום, מלאי זעם לאחר שנהגי מוניות רבים הותקפו כאשר ניסו לסייע לפצועים ולקחת אותם לבית החולים. חלקם נורו לאחר שהנהגים ניסו להשתמש בכלי רכב כנשק או כאמצעי לחסימת החיילים.
האלימות הגיעה לשיאה ב-21 במאי. בסביבות השעה 13:00 ירה הצבא לעבר קהל מפגינים שנאסף מול משרד המחוז של צ'ונאם וגרם לנפגעים. בתגובה, כמה מפגינים פרצו לתחנות משטרה בערים הסמוכות ולקחו מהם כלי נשק. מאוחר יותר באותו יום פרצו קרבות דמים בין מיליציות אזרחיות לצבא בכיכר משרד המחוז. לפנות בערב, השיגו המיליציות שני מקלעים קלים והשתמשו בהם נגד הצבא, שהחל לסגת מאזור מרכז העיר.
22–25 במאי.
המצור בקוואנגג'ו.
בשלב זה, כל הכוחות נסוגו לשטחים פרבריים לחכות לתגבורת. הצבא חסם את כל הדרכים והתקשורת המוליכות אל העיר ומחוצה לה. אף על פי שהייתה רגיעה בלחימה בין המיליציות לצבא, נפצעו יותר ב-23 במאי כאשר החיילים ירו באוטובוס שניסה לפרוץ אל העיר ביו-דונג והרג 17 מתוך 18 הנוסעים. מאוחר יותר באותו יום ספג הצבא את הנפגעים הכבדים ביותר כאשר חיילים ירו בטעות אחד על השני בסונגם-דונג.
בינתיים, בעיר קוואנגג'ו "המשוחררת", הוקם וועד של אזרחים למען הסדר ורגיעה. הוועד האזרחי היה מורכב מעשרים אנשי דת, עורכי דין ופרופסורים. הם ניהלו משא ומתן עם הצבא ודרשו שחרור אזרחים עצורים, פיצוי לקורבנות, ואיסור על פעולות תגמול, תמורת פירוק המיליציות. במקביל הוקמה ועדה של סטודנטים באוניברסיטה, שנטלה על עצמה את הלוויות, קמפיינים ציבוריים, בקרת תנועה, נסיגת הכוחות הצבאיים וסיוע רפואי.
הסדר בעיר נשמר, אך המשא ומתן הגיע למבוי סתום, כשהצבא דחק במיליציות להתפרק מנשקן. בעיה זו גרמה לחלוקה בתוך ועדת ההסדר; כמה רצו להיכנע מיידית, בעוד שאחרים קראו להמשך ההתנגדות עד שיתמלאו דרישותיהם. לאחר ויכוחים סוערים, השתלטו אלה הקוראים להמשך ההתנגדות.
מחאות באזורים אחרים.
כאשר התפשטה הידיעה על דיכוי הדמים, פרצו מחאות נוספות נגד הממשלה באזורים הסמוכים, כולל הוואסון, נאג'ו, האנם, מוקפו, יונגאם, גנגג'ין ומואן. בעוד שהמחאות הסתיימו בשלווה ברוב האזורים, בהאנאם היה קרב יריות בין מפגינים חמושים לבין חיילים. ב-24 במאי, רוב ההפגנות הללו הסתיימו במחוז מוקופו נמשכו ההפגנות עד 28 במאי.
27-26 במאי.
ב־26 במאי היה הצבא מוכן לחזור לקוואנגג'ו. חברי ועדת ההסדר של האזרחים ניסו ללא הצלחה לחסום את התקדמות הצבא בשכיבה ברחובות. כאשר התפשטו הידיעות על ההתקפה הממשמשת ובאה, התכנסו מיליציות אזרחיות במשרדי המחוז, והתכוננו לקרב אחרון. ב-27 במאי בשעה 4:00 בבוקר, כוחות מחמש אוגדות עברו לאזור מרכז העיר והביסו את המיליציות האזרחיות בתוך 90 דקות.
נפגעים.
אין מספר מוסכם של מספר הנפגעים בהתקוממות. נתונים רשמיים שפורסמו על ידי הצבא מונים 144 אזרחים, 22 חיילים וארבעה שוטרים שנהרגו. בנוסף אליהם 127 אזרחים, 109 חיילים ו- 144 שוטרים פצועים. אנשים שניסו לערער על נתונים אלה הוכנסו למעצר בגין "הפצת שמועות שווא".
על פי "איגוד משפחות השכול של 18 במאי", לפחות 165 בני אדם נהרגו בין 18 ל-27 במאי. עוד 76 נעדרים ונחשבים כמתים. במהלך ההתקוממות נהרגו 23 חיילים וארבעה שוטרים, בהם 13 חיילים שנהרגו בתקרית הירי הידידותי בין חיילים בסונג-דונג. נתונים על נפגעים משטרתית עשויים להיות גבוהים יותר, בשל דיווחים על מספר שוטרים שנהרגו בידי חיילים, משום ששחררו מתפרעים שנלכדו.
ישנם שטוענים כי מספרים אלה נמוכים מדי. על פי דיווחים של מקורות עיתונאיים זרים ומבקרי ממשל צ'ון דו-הוואן, מספר ההרוגים בפועל היה בטווח של 1,000-2000.
לאחר המהומות.
הממשלה גינתה את ההתקוממות כמרד שיזם קים דה-ג'ונג ואנשיו. במשפטים שנערכו להם הורשע קים ונידון למוות, אם כי עונשו הופחת מאוחר יותר בתגובה לזעם בינלאומי. בסך הכל נעצרו 1,394 איש על מעורבותם בתקרית קוואנגג'ו, ונגד 437 הוגש כתב אישום. מתוכם, 7 קיבלו עונשי מוות ועל 12 נגזרו עונשי מאסר עולם.
להתקוממות הייתה השפעה עמוקה על הפוליטיקה וההיסטוריה של דרום קוריאה. לצ'ון דו-הואן כבר הייתה בעיית פופולריות עקב השתלטותו על המדינה בהפיכה הצבאית, והוא גם אישר את העברת כוחות הצבא המיוחדים שיפעלו נגד אזרחים - פקודה שפגעה עוד יותר בלגיטימיות שלו. התקוממות האזרחים גם סללה את הדרך לתנועות מאוחרות יותר בשנות השמונים שהביאו בסופו של דבר את הדמוקרטיה לדרום קוריאה. התקוממות קוואנגג'ו הפכה לסמל למאבקם של אזרחי דרום קוריאה נגד משטר אוטוריטרי ובעד משטר דמוקרטי.
החל משנת 2000, "קרן הזיכרון למאורעות 18 במאי" מחלקת את פרס קוואנגג'ו השנתי לזכויות האדם, לאיש המגן על זכויות אדם, לזכר ההתקוממות.
הערכה מחדש.
בבית הקברות של מאנגוול-דונג בקוואנגג'ו, שבו נקברו הקורבנות, קיימו ניצולי תנועת הדמוקרטיזציה ומשפחות השכולות טקס זיכרון שנתי ב-18 במאי בכל שנה מאז 1980, המכונה תנועת "מאי". הפגנות פרו-דמוקרטיות רבות בשנות השמונים ביקשו הכרה רשמית באמיתות ההתקוממות והענשת האחראים.
הערכה רשמית החלה לאחר החזרת הבחירות הישירות לנשיאות בשנת 1987. בשנת 1988, האספה הלאומית קיימה שימוע פומבי על ההתקוממות, ושינתה רשמית את שם האירוע התקוממות קוואנגג'ו". אמנם זהו שינוי שם רשמי בשנת 1987, שיכול להיות מתורגם לאנגלית כ״התקוממות העממית בקוואנגג'ו״
ב-1995, בלחץ ציבורי, העבירה האספה הלאומית את החוק המיוחד שאיפשרה להעמיד לדין את האחראים להפיכה הצבאית ב-12 בדצמבר ואת אלה שחוללו את התקוממות קוואנגג'ו למרות העובדה כי חל עליהם חוק ההתיישנות. לאחר מכן, ב-1996, הוגש כתב אישום נגד שמונה פוליטיקאים שנאשמו בבגידה ובטבח. עונשם נגזר בשנת 1997, כולל שינוי עונש המוות למאסר עולם עבור צ'ון דו-הואן. הנשיא לשעבר רוה טאי-וו, יורשו של צ'ון ומשתתף נוסף בהפיכה ב-12 בדצמבר, נידונו למאסר עולם. אבל כל הנאשמים זכו לחנינה בשם הפיוס הלאומי ב -22 בדצמבר על ידי הנשיא קים יאנג-סם, בהתבסס על עצתו של הנשיא קים דיי-יונג.
ב-1997 הוכרז יום הזיכרון הרשמי ל-18 במאי. ב-2002 נכנס לתוקפו חוק שמקובל על המשפחות השכולות, ובית הקברות מאנגוול-דונג הועלה למעמד של בית עלמין לאומי.
חקירה ב-2017.
במאי 2017 הבטיח נשיא דרום קוריאה, מון ג'יאה-אין, לפתוח בחקירה מחדש על תפקיד ממשלת דרום קוריאה בדיכוי ההתקוממות. בחודש פברואר 2018 נחשף לראשונה כי הצבא השתמש במסוקים ונשק כבד על מנת לירות על אזרחים. שר ההגנה סונג יאנג-מו התנצל. ב-7 בנובמבר 2018, פרסם שר ההגנה ג'ונג קיונג דו התנצלות על תפקידו של הצבא הדרום קוריאני בדיכוי ההתקוממות והודה כי חיילים עסקו בפעולות של אלימות מינית במהלך דיכוי המהומות.
Giphy הוא מסד נתונים מקוון ומנוע חיפוש המאפשר למשתמשים לחפש ולשתף קטעי וידאו קצר החוזרים על עצמם ללא שום צליל, שדומים לקבצים המונפשים GIF.
היסטוריה.
Giphy נוסדה על ידי אלכס צ'ונג וג'ייס קוק בפברואר 2013. הרעיון לעסק הגיע כאשר הצמד היה בארוחת בוקר והרהרו על המגמה העולה של תקשורת חזותית בלבד.
כאשר צ'ונג וקוק השיקה לראשונה Giphy, האתר פעל רק כמנוע חיפוש עבור קובצי GIF.
צמיחה.
באוגוסט 2013, Giphy התרחבה מעבר להיותה מנוע חיפוש בלבד, והתחילה לאפשר למשתמשים לפרסם, להטמיע ולשתף קובצי GIF ב־Facebook.
Giphy נודע אז כאחד ממאת האתרים הטובים ביותר של 2013, על פי מגזין PC.
שלושה חודשים לאחר מכן, Giphy שולבה עם Twitter כדי לאפשר למשתמשים לשתף קובצי GIF, על ידי שיתוף כתובת האתר של GIF.
במאי 2014, Giphy גייסה 2.4 מיליון דולרים בסדרת סבב מימון ממשקיעים, כולל Quire, CAA Ventures, RRE Ventures, Lerer Hippeau Ventures , וכן Betaworks
בינואר 2015 קיבלה Giphy עוד 17 מיליון דולרים בסבב גיוס ההמונים השני בהובלת Lightspeed Venture Partners , בהשתתפות ג'נרל קטליסט ומשקיעים לשעבר. בנוסף, Giphy גייסה חלק גדול מסבב זה באמצעות פלטפורמת מימון ההמונים של אלפוורקס .
במרס 2015, רכשה Giphy את Nutmeg, שירות העברת הודעות GIF, כאחד הצעדים העיקריים הראשונים של החברה כלפי התעשייה הניידת. זאת במקביל להשקת פלטפורמת הפיתוח של Facebook Messenger, שבה Giphy הצטרפה לכמה אפליקציות אקסקלוסיביות בהופעתה הראשונה.
באוגוסט 2015, Giphy השיקה את האפליקציה השנייה לנייד, GIPHY Cam, המאפשרת למשתמשים ליצור ולשתף קובצי GIF ברשת חברתית.
באוקטובר 2016 Giphy גייסה 72 מיליון דולר לפי הערכת שווי של 600 מיליון דולרים.
באוקטובר 2016, הודיעה Giphy מספר נתונים סטטיסטיים: יש לה 100 מיליון משתמשים פעילים מדי יום, היא יוצרת יותר ממיליארד קובצי GIF ליום, ומבקרים צופים יותר מ־2 מיליון שעות של תוכן GIF מדי יום.
ביולי 2017 הודיעה Giphy כי יש לה 200 מיליון משתמשים פעילים מדי יום בין ה־API והאתר, עם כ־250 מיליון משתמשים פעילים בחודש.