במקביל נערכו קרבות קשים בצפון-מזרח אצבע הגליל. ישראל כבשה מספר גבעות אסטרטגיות כמו תל עזזיאת וגבעת האם. הסורים כבשו בהתקפות נגד את תל עזזיאת.
בסיבוב קרבות זה זכו העיראקים להצלחה מסוימת כשהדפו את כוחות צה"ל מספר קילומטרים באזור שבין ג'נין להרי הגלבוע.
קרבות עשרת הימים בחזית הדרומית.
בחזית המצרית המשיכו כוחות שריון וארטילריה לתקוף את היישובים היהודיים הבודדים ובראשם נגבה ובארות יצחק. נגד כוחות אלו הופעלו יחידות הלוחמים שכונו "שועלי שמשון" וערכו פשיטות על מעוזי הצבא המצרי.
בבוקר 8 ביולי, טרם סיומה הרשמי של ההפוגה הראשונה, החל הצבא המצרי בהתקפה על כפר דרום. לאחר הפגזה ארטילרית נכנס כוח רגלים מצרי למקום וגילה כי היישוב ננטש באותו הלילה. הצבא המצרי פתח בהתקפה לכיוון באר טוביה ונהדף. משלא עלה בידו להתקדם, התקיף את ג'וליס, אך נהדף גם משם. למרות זאת המשיכו המצרים בהתקפה, כשמטרתם ליצור חיץ בין מושבות דרום יהודה לבין יישובי צפון הנגב ולאחר מכן לשוב ולתקוף את היישובים המנותקים. צה"ל היה עתה מצויד טוב יותר וחמוש בארטילריה ובנשק נגד טנקים. כוחות צה"ל ערכו פשיטה על הכוח המצרי שתקף את קיבוץ נגבה, וסייעו בכך להדיפתו, אולם התקפה על משטרת עיראק סווידאן נכשלה. המצרים ניסו לכבוש נקודות יישוב יהודיות, תקפו את בארות יצחק ואת גלאון ונהדפו. אבדות המצרים היו כבדות ובידי צה"ל נפל שלל רב, אך הדרך לנגב נשארה חסומה.
מבצעי צה"ל שנערכו בחזית זו:
החזית האווירית והימית.
בחזית האווירית ערך חיל האוויר הישראלי, במהלך עשרת הימים, גיחות רבות, כולל גיחות הפצצה ממפציצים כבדים מסוג B-17 ("המבצר המעופף"), שזה עתה הובאו ארצה. חיל האוויר הישראלי הפציץ אף את בירות ערב קהיר ודמשק ואת אל עריש בתגובה להפצצות אוויר של מטרות אזרחיות בתל אביב על ידי חיל האוויר המצרי שגרמו לאבדות רבות והרס. חיל הים הישראלי נטל אף הוא חלק במערכה והפגיז מן הים את נמל צור (בין ה-17 ל-18 ביולי) ומטרות בחוף עזה.
פלאו
הרפובליקה של פָּלָאו (מאוית גם בֵּלאו; באנגלית: Republic of Palau; בפלאואנית: Beluu ęr a Belau) היא מדינת איים באוקיינוס השקט, הממוקמת כ-500 קילומטר מזרחית לפיליפינים. הרפובליקה קיבלה את עצמאותה ב-1994 מארצות הברית, והיא אחת המדינות הצעירות ביותר והקטנות ביותר בעולם.
היסטוריה.
על פי הערכות, איי פלאו מיושבים מזה 4,000 שנה. האירופים הראשונים באיים היו הספרדים (1710), שהשתלטו על פלאו. לאחר מכן גברה ההשפעה הבריטית באזור. מחלות שהביאו המתיישבים האירופים גרמו להשמדתה של כמעט כל האוכלוסייה המקומית במהלך המאה ה-19. מ-50,000 תושבים שחיו באיים בסוף המאה ה-18 ירדה האוכלוסייה לכ-5,000 תושבים בלבד בסוף המאה ה-19.
ב-1899 מכרו הספרדים את האיים לגרמניה. במלחמת העולם הראשונה נכבשו האיים על ידי יפן. במלחמת העולם השנייה נערכו בהם קרבות עזים בין יפן לארצות הברית. לאחר המלחמה הייתה פלאו לחלק מטריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט, שהוקמה על ידי האו"ם ונוהלה על ידי ארצות הברית. באותה תקופה נבנו בה מוסדות דמוקרטיים, אך נוצרה תלות מוחלטת בסיוע האמריקני.
ב-1993 החליטו תושבי פלאו במשאל עם להפוך למדינה עצמאית, תוך חתימת הסכם ההתאגדות החופשית עם ארצות הברית. ב-1985 נרצח נשיא פלאו הרואו רמליק (Haruo Remeliik), וסגנו, טומי רמנגסאו (Tommy Remengesau) נבחר לנשיאות. רמגסאו הבטיח לנסות ולהקטין את התלות הכלכלית בארצות הברית, תוך פיתוח מואץ של ענף התיירות.
פוליטיקה.
פלאו היא רפובליקה דמוקרטית רב-מפלגתית. נשיא פלאו הוא ראש המדינה כמו בדמוקרטיה נשיאותית, סמכות הביצוע והתנהלות המדינה מתבצעת על ידי חברי הממשל של הנשיא, ואילו כוח החקיקה הנתון לממשלה מתבצע בקונגרס הלאומי. המערכת השופטת היא עצמאית מהממשלה ומהקונגרס. פלאו אימצה את החוקה שלה בשנת 1981.
בבית התחתון של הפרלמנט חברים כ-16 חברים שנבחרים פעם בארבע שנים במחוזות בחירה חד-מושביים. בבית העליון, הסנאט, חברים 13 חברים, שגם הם נבחרים פעם בארבע שנים. בפלאו אין מפלגות פוליטיות (למרות שאין חוק שמונע את היווצרות מפלגות שכאלה ובעבר אכן פעלו מספר מפלגות).
בנוסף, ישנה מועצה בשם "מועצת המטות", שחבריה הם נציגי השבטים הגדולים בפלאו אשר מייעצת לנשיא בנושאים שבטיים ומסורתיים.
כלכלה.
כלכלתה של פלאו תלויה בארצות הברית מאז מלחמת העולם השנייה, אז הייתה שטח נאמנות שלה מטעם האו"ם. לאחר העצמאות חתמה פלאו הסכם התאגדות חופשית עם ארצות הברית, במסגרתו היא מקבלת הגנה וסיוע כלכלי, ומעניקה לארצות הברית זכות לקיים בסיסים צבאיים בתחומה, ועגינה בנמליה.
תושבי המקום מתפרנסים בעיקר מעבודה ממשלתית, מדיג ומחקלאות למחיה. בפלאו עובדים זרים רבים, בעיקר מהפיליפינים. ענף התיירות הוא ענף מתפתח במדינה.
גאוגרפיה.
המדינה מורכבת ממאות איים המוקפים בשונית אלמוגים, מתוכם למעלה מ-400 בלגונה הדרומית באיי רוק. רק תשעה מהאיים הגדולים מיושבים. האיים הגדולים ברובם געשיים, ויש בהם אדמה פורייה. האיים הקטנים הם ברובם איי אלמוגים. האקלים טרופי, חם ולח. כמות המשקעים הממוצעת כ-3,800 מ"מ גשם בשנה. הים עשיר בדגה, ומהווה מוקד משיכה לצוללנים.
דמוגרפיה.
הרכב האוכלוסייה: פלואים (תערובת: מיקרונזים-מַלָאים-מֶלָנֶזים) 69.9%, פיליפינים 15.3%, סינים 4.9%, אסייתים אחרים 2.4%, לבנים 1.9%, בני איי-קרוליינה 1.4%, מיקרונזים אחרים 1.1%
הרכב דתי: קתולים 41.6%, פרוטסטנטים 23.3%, מודקנגיי (אמונה מקומית) 8.8%, אדבנטיסטים של היום-השביעי 5.3%, ללא דת 16%
תוחלת החיים של תושבי פלאו על פי מדד תוחלת החיים של האו"ם: נשים - 73.77; גברים - 67.26 (מקום 130 בעולם)
יחסי ישראל–פלאו.
שתי המדינות מיודדות במיוחד. רפובליקת פלאו מביעה תמיכה עקבית במדינת ישראל ובמדיניותה ומצביעה באו"ם בעד מדינת ישראל. ישראל שולחת למדינה סיוע רפואי קבוע, בעיקר בתחום רפואת העיניים והשיניים, ומדריכה את רופאיה בתחום תפעול מערכות רנטגן.
ב-28 ביוני 2006 הגיע נשיא הרפובליקה לביקור בישראל, יחד עם רעייתו ובכירים נוספים מהרפובליקה. הנשיא ביקר בכנסת ונפגש עם ראש הממשלה, אהוד אולמרט, שרת החוץ, ציפי לבני, יושבת ראש הכנסת, דליה איציק, ועם חברי כנסת, לאחר מכן נטע עץ בחורשת הנשיאים בירושלים. בביקור הביע תמיכה בלתי מסויגת בישראל.
כמו כן בדצמבר 2011 נחתם הסכם הדדי בין ישראל לפלאו המבטל את הצורך בוויזה בכניסת אזרחים מאחת לשנייה.
ב-29 בנובמבר 2012 הייתה פלאו בין תשע המדינות שהצביעו נגד הכרה במדינה הפלסטינית כמדינה משקיפה באו"ם.
ב-21 בדצמבר 2017 הייתה פלאו אחת מתשע מדינות שהתנגדו בהצבעת עצרת האו"ם לבטל את הכרת הממשל האמריקאי בירושלים כבירת ישראל.
אנטיגואה וברבודה
אנטיגואה וברבודה (באנגלית: Antigua and Barbuda) היא מדינת איים במזרח הים הקריבי על גבול האוקיינוס האטלנטי ומורכבת משלושה איים, שניים גדולים יחסית - אנטיגואה וברבודה, ואחד קטן - רדונדה. אנטיגואה וברבודה הם חלק מקבוצת האיים האנטילים הקטנים. דרומה להם נמצא האי גוואדלופ. האי מונטסראט נמצא מדרום-מערב להם, סנט קיטס ונוויס ממערב וסן ברתלמי מצפון-מערב.
היסטוריה.
התושבים האינדיאנים הראשונים התיישבו ב"אנטיגואה וברבודה" בסביבות המאה ה-24 לפנה"ס. מאוחר יותר, השבטים האינדיאנים אראוואק וקאריב אכלסו את האיים. האי אנטיגואה נקרא במקור "וודאדלי" על ידי הילידים.
קולומבוס הגיע לאנטיגואה ב־1493 וקרא לאי "סנטה מריה לה אנטיגואה" (מריה הקדושה העתיקה) כשם פסל שעמד בקתדרלת סביליה. ב־1632 התיישבו באי בריטים, והביאו אליו עבדים אירים קתוליים, למטעי הסוכר. ב־1667 הפך אנטיגואה למושבה בריטית וב־1678 התיישבו הבריטים בברבודה. ב־1834 שוחררו העבדים באנטיגואה וב־1860 סופחה ברבודה למושבת אנטיגואה. ב־1871 הפכו אנטיגואה וברבודה לחלק מהפדרציה של איי ליווארד. ב־1956 התפרקה הפדרציה ושנתיים לאחר מכן, הצטרפה אנטיגואה לפדרציה של איי הודו המערבית, שהתפרקה ב־1962. ב־1967 זכתה אנטיגואה לממשל עצמי, וב־1981 ב-1 בנובמבר, בעצמאות.
מקור השם אנטיגואה הוא "עתיק" ומקור בשם ברבודה הוא "זקן".
כך שפירוש שם המדינה הוא עתיק וזקן.
פוליטיקה.
אנטיגואה וברבודה הם חלק מחבר העמים הבריטי ובראש המדינה עומדת המלכה אליזבת השנייה, אשר נציגה באיים הוא המושל הכללי. הממשלה מהווה את הרשות המבצעת. ראש הממשלה הוא לרוב מנהיג המפלגה הזוכה בבחירות לבית הנציגים (המונה 17 חברים), אשר נערכות כל 5 שנים. הסנאט, מונה גם הוא 17 חברים, אשר ממונים על ידי המושל הכללי.
כלכלה.
כלכלת אנטיגואה וברבודה מתבססת בעיקר על תיירות. התיירות תורמת כ-64% מהתוצר הלאומי הגולמי, והחקלאות כארבעה אחוזים. הגידולים העיקריים הם כותנה, פירות וירקות, בקר, כבשים ועזים. ענף חשוב נוסף הוא הדיג. התעשייה, המייצרת מוצרי מזון ועץ, נייר, טקסטיל וצבעים, תורמת כ־12.5 אחוזים מהתוצר הלאומי הגולמי.
מחוזות.
האי אנטיגואה מחולק ל־6 קהילות:
האי ברבודה והאי רדונדה מנוהלים במעמד של איי חסות תחת אנטיגואה.
גאוגרפיה.
אנטיגואה וברבודה משתרעת על פני שלושה איים, בין הים הקאריבי לאוקיינוס האטלנטי. הגדול באיים הוא אנטיגואה (280 קילומטרים ריבועיים), שבו נמצאת הפסגה הגבוהה במדינה, הר בוגי (402 מטר מעל פני הים). אי האלמוגים השטוח ברבודה (161 קמ"ר) נמצא 40 קילומטרים מצפון-מזרח לאנטיגואה. האי הלא מיושב הזעיר רדונדה נמצא 40 קילומטרים מדרום-מערב לאנטיגואה.