הפֿאַראײניקטע קמה בקייב ביוני 1917 מאיחודן של מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית (מפצ"ס) , שדגלה בטריטוריאליזם יהודי ומרקסיזם בנוסח פְּלֵחַנוֹב ושהתפלגה ב-1904 מהארגון הציוני המרכזי במחאה על דחיית תוכנית אוגנדה ועל רקע פוגרום קישינב, ומפלגת הפועלים היהודית-הסוציאליסטית (מפי"ס) , שנוסדה ב-1906 בטענה שאוטונומיה יהודית ברוסיה היא הכרחית לפני כל פתרון של השאלה היהודית. כמו יתר גופי האופוזיציה, שתיהן התקיימו במחתרת ונרדפו על ידי האוֹכרָנָה (המשטרה החשאית) עד נפילת שלטון הצאר במהפכת פברואר 1917. המפצ"ס נוסדה בשעתו על ידי נחמן סירקין ויעקב לשצ'ינסקי, והמפי"ס על ידי אברהם רוזין ומשה זילברפרב. ששאבו השראה מתורת חיים ז'יטלובסקי.
המפלגה המאוחדת דגלה באוטונומיה לאומית פרסונלית ליהודים ולכל עמי רוסיה האחרים במסגרת פדרטיבית כלל-רוסית. מנסחי המצע הסבירו כי אוטונומיה על בסיס טריטוריאלי היא בלתי-אפשרית ממילא עקב הפיזור הרב של הקבוצות האתניות השונות, וכי כל ניסיון בכיוון זה יוביל בהכרח לעריצות קבוצת הרוב בכל יחידה טריטוריאלית. מאותה סיבה הם שללו ייצוג פרופורציונלי למיעוטים בפרלמנט כללי. תחת זאת הם קראו להקים מדינה פדרטיבית גדולה עם ממשל מרכזי שיעסוק בעניינים המשותפים לכלל, כמו צבא וכלכלה, בעוד שענייני תרבות וחינוך יופקדו בלעדית בידי פרלמנטים נפרדים ("סֶיימים") של כל מיעוט. מסגרת כזו, לדעת הפֿאַראײניקטע, תהיה הערובה היחידה להרמוניה ולאי-אפליה של מאות העממים השונים בכל רוסיה. לצד תוכניתה המדינית, בפן החברתי היא דגלה ביידישיזם חילוני מובהק ותמכה בניסיונות ליצור תרבות לאומית יהודית חדשה על בסיס השפה היידית.
עוד בטרם מהפכת אוקטובר נהנתה הפֿאַראײניקטע מפריחה. התמוטטות ממשלת המעבר הרוסית פינתה את הדרך להכרזת ריבונותה של הרפובליקה העממית האוקראינית, שהייתה נכונה להציע ליהודים אוטונומיה נרחבת כחלק ממאמציה להקים מדינה עצמאית. בניגוד לבונד, המפלגה המאוחדת חששה פחות מעצמאות אוקראינית ופעלה בשיתוף עם הראדה (המועצה) העליונה של וולודימיר ויניצ'נקו, סימון פטליורה והאחרים. מנהיגהּ זילברפרב מונה כבר ב-27 ביולי לתת-המזכיר לעניינים יהודיים במועצה האוקראינית וב-22 בינואר 1918 קיבל תואר שר בממשלה החדשה, אם כי פרש במהרה כדי לעבור לתפקיד רקטור האוניברסיטה הלאומית היהודית בקייב. בקיץ נערכו בחירות לנציגות היהודית ברפובליקה, בהם הטילו קול רק כ-180,000 איש (בערך 10% מהאוכלוסייה היהודית, שרובה היה נחשל מאוד ובהתאמה אדיש פוליטית). במבחן היחיד אי-פעם לכוחה האלקטורלי קיבלה המפלגה 8.2% מהקולות, בערך 15,000.
היא הוציאה ביטאון בשם "ניַיע ציַיט" ('זמן חדש') ואמנים ופעילים מתומכיה השתתפו ב"קולטור ליגע" בקייב, שהפיקה יצירה תרבותית ענפה ביידיש.
השותפות בין הפֿאַראײניקטע לרפובליקה האוקראינית נגוזה במהירות. בסוף 1918 התלקחה מחדש מלחמת האזרחים ברוסיה בשטח אוקראינה, והצבא האדום פלש לארץ יחד עם כוחות אחרים. על רקע התוהו ובוהו פרצו פוגרומים קשים שבהם נהרגו רבבות יהודים. יחידות צבאה הסדירות-למחצה של הרפובליקה המותקפת נטלו חלק פעיל בפרעות, למרות פקודות וקריאות של מנהיגיהם שאסרו וגינו פגיעה ביהודים. פעולותיהם של פטליורה ויתר השרים התקבלו בציבור היהודי כחסרות אונים לכל היותר, אם לא כמחוות ריקות שכיסו על חוסר-נכונות לאכוף משמעת על הצבא או אף על אנטישמיות ושמחה לאיד. על רקע אלפי ההרוגים והצורך בפעולה מיידית, רוב הציבור והגופים הפוליטיים היהודים – לא רק באוקראינה אלא גם בבלארוס ובאזורים אחרים באימפריה-לשעבר שבהם השתוללו מלחמה ופרעות – פנו לצדד בצבא האדום, שהיה הכוח הסדיר היחיד שסיפק הגנה וטיפל ביד קשה בפורעים, בין אם בשורותיו או מחוצה להם.
ב-25 בפברואר 1919, בעת כינוסה הארצי, התפרקה הפֿאַראײניקטע באוקראינה. רוב ציריה פרשו והקימו את "המפלגה היהודית הסוציאליסטית המאוחדת", שבחודש מאי התאחדה עם האגף השמאלי של הבונד. ביחד הם ייסדו את הקאָמפֿאַרבאַנד (קוֹמפַרבָּנד; "הברית הקומוניסטית היהודית"), שהצטרפה ב-20 באוגוסט למפלגה הקומוניסטית של אוקראינה. הפֿאַראײניקטע הוסיפה להתקיים מחוץ לאוקראינה, בשטח בלארוס, אך התהליך חזר על עצמו שם במהרה. ביוני 1920 שאריותיה בבלארוס הצטרפו לקאָמפֿאַרבאַנד המקומי.
פאראייניקטע
1120-1129 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1129 - 1120 לפני הספירה
1120-1129 לפנה&quot;ס כ
1130-1139 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1139 - 1130 לפני הספירה
מלחציים (סרט)
"מלחציים" (ברוסית: Тиски) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של ואלרי טודורובסקי. הסרט השתתף בתחרות הראשית של פסטיבל "קינוטאבר" ה-18 (2007) ושוחרר להפצה מסחרית ב-15 בנובמבר 2007.
בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כמקסים מטבייב, פיודור בונדרצ'וק, אלכסיי סרבריאקוב ויקטרינה וילקובה.
עלילה.
הדי ג'יי הצעיר דניס אורלוב (מקסים מטבייב), עובד במועדון לילה בעיר פרובינציאלית, הרחק ממוסקבה, כשהוא זקוק לכמה אלפי רובלים עבור שכירת דירה. חבריו שלו, קרוט (חפרפרת) ופוליה (קליע), מזמינים אותו לקחת חלק ב"עסקים" שלהם, שבתחילה נראה כמו שוד, אבל מסתבר כגנבת תרופות, שמוסתרות בגוף שלהם. החברים מנסים למכור אותם ונופלים למארב משטרתי, בעוד ברון הסמים המקומי ורנר (פיודור בונדרצ'וק) גורם להם להפיץ את הסמים. ורנר מתעמת עם מייג'ור דודאיטיס (אלכסיי סרבריאקוב) מהסוכנות הפדרלית למלחמה בסמים, שמבטיח לכלוא את ורנר אך ללא הצלחה ומציע לדניס לשתף פעולה עם רשויות אכיפת החוק. ורנר ממנה את דניס למנהל מועדון הלילה שלו שהוא אך חנך. בעקבות מעורבותו, יחסיו של דניס עם החברה שלו, מאשה (יקטרינה וילקובה), נשחקים, בעיקר בשל העובדה שדניס מנהל חיים כפולים.
מכר של שלישיית החברים, פטיצה (ציפור) מציע לדניס להפיץ ולמכור סמים בכמויות גדולות שיבטיחו לו הכנסה גדולה מאוד. לאחר העסקה דניס מגלה שדודאיטיס אורב להם וזה ממשיך לשכנע את דניס לשתף פעולה עם המשטרה: הניסיונות הראשונים "לשבור" אותו מבחינה פסיכולוגית לא עבדו, אבל אחרי שדניס מפיץ סמים בקרב ילדים מכורים להרואין שעובדים בזנות תמורת מנה הוא מחליט לפרוש, אבל במקום זה, דודאיטיס מבקש ממנו לשמור על מעמדו כסוחרו הטוב ביותר של ורנר ובכך לזכות באמונו. אחותו של ורנר, טיה, מתאהבת בדניס, אבל הוא דוחה אותה.
מאשה בטעות מגלה כי דניס הוא סוחר סמים ועוזבת למוסקבה. כמה ימים לאחר מכן פוליה נהרג על ידי אחד מהלקוחות הקבועים-המכורים שלו ודניס לוקח את החוויה קשה מאוד. טיה מתחילה לבקר אותו בקביעות, למרות שהוא אומר לה שהוא לא אוהב אותה. באחת הפעמים בביתו של דניס היא חוטפת התקף ודניס מזעיק את ורנר שמזריק לה סם הרגעה ודודאיטיס מספר מאוחר יותר כי המתחרים של ורנר החזיקו אותה פעם כבת ערובה והאירוע הותיר בה טראומה נפשית. ורנר מגלה שפטיצה משתף פעולה עם הסוכנות למלחמה בסמים ומאלץ את דניס להרוג אותו. דניס ההמום מגיע לדודאיטיס, שמתוודה בפניו שהוא בעצמו היה מכור ומזריק סמים והיה קונה הרואין מוורנר.
במהלך פגישה בין ורנר לסוחר סמים בשם חאג'י, קרוט מזהה את הרוצח של פוליה ויורה לו בראש. הדבר מעורר קרב יריות, שבו נהרגים רוב הנוכחים, בעוד ורנר נפצע. דניס ללא פגע עוזב את הבניין וקורא לדודאיטיס ואנשיו ולאחר מכן חוזר אל דניס ואומר לו כי המשימה הושלמה ואז יורה לעצמו בראש.
הסרט מסתיים עם תמונות מתחנת הרכבת של מוסקבה, כאשר מהרכבת יוצאים דניס וטיה.
הפקה.
ולרי טודורובסקי היה מעורב בהפקת הסרט "המגונדרים", אבל בשל זמן העבודה על הפסקול של הסרט, הבמאי החליט לעבוד על פרויקט אחר.
הוא בחר תסריט של מותחן נוער שפותח על ידי במאי אחר, שסירב להמשיך לעבוד על הפרויקט. בתסריט הועלתה הבעיה של התמכרות לסמים והסיפור עניין אותו. העבודה על הסרט נעשתה במימון חלקי ובשיתוף פעולה עם השירות הפדרלי למלחמה בסמים של רוסיה. הצילומים נעשו בקיץ 2006 ברוסטוב על הדון ונמשכו חודשיים.
ארמיית המשמר ה-11
ארמיית המשמר ה-11 (ברוסית: гвардейская армия я-11) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
ארמיית המשמר ה-11 הוקמה ב-1 במאי 1943 תוך ניצול היחידות של הארמייה ה-16. ביוני 1943 הארמייה הוצבה בחזית המערבית והשתתפה במבצע קוטוזוב. בהמשך היא התקדמה מערבה תוך שחרור חלקים של בלארוס הסובייטית וליטא הסובייטית. בהיותה חלק של החזית הבלארוסית השלישית היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית.
בסיום הלחימה הארמייה הייתה ממוקמת בשטח מחוז קלינינגרד. בשנת 1968 יחידות הארמייה השתתפו בהפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. לאחר התפרקות ברית המועצות הארמייה פורקה וחלק מהיחידות שלה הועברו תחת פיקוד של הצי הבלטי.
יד דוד
אוקסינטס
אוקסינטס (ביוונית עתיקה: Οξύντης) היה מלך אגדי באתונה, בנו של דמופון (ונכדו של תזאוס). היו לו שני בנים, אפיאדס (Ἀφείδας) ותימוטאוס (Θυμοίτης). אפיאדס ירש את המלוכה מאביו לאחר מותו אך נרצח לאחר כשנה על יד אחיו תימוטאוס שירש את מקומו.
תימוטאוס, בנו של אוקסינטס, היה צאצאו האחרון של תזאוס שמלך באתונה.
אסתר חאנדאלי
חצור (עיר מקראית)
חצור הקדומה
פיאט 418
פיאט 418 (באיטלקית: Fiat 418) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1972–1982.
יוצרו 6,796 יחידות.
ג'ון מרפי
הר הקטור (אנטארקטיקה)
הר הקטור (באנגלית: Mount Hector) הוא הר מכוסה שלג הממוקם בין הר פרנסיס והר פריאם בחלקו הדרומי של הרכס הטרויאני בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.