מיסטי קופלנד (באנגלית: Misty Copeland; נולדה ב-10 בספטמבר 1982) היא רקדנית בלט אמריקאית. היא הפרימה בלרינה של תיאטרון הבלט האמריקאי, הראשונה ממוצא אפריקאי אמריקאי בתפקיד זה.
ביוגרפיה.
קופלנד נולד בקנזס סיטי שבמיזורי. בגיל שנתיים התגרשו הוריה והיא נדדה עם אמה וחמשת אחיה בשכונות שונות בלוס אנג'לס שבקליפורניה. החלה לרקוד בלט בגיל 13 בסטודיו בסן פדרו, היא עברה להתגורר בבית מורתה לבלט סידני בראדלי ועד מהרה התפתחה לרקדנית מצטיינת. בגיל 15 הוכתרה על ידי העיתון לוס אנג'לס טיימס לרקדנית הצעירה הטובה ביותר באזור לוס אנג'לס רבתי וזכתה למלגת לימודים בבלט סן פרנסיסקו. אמה של קופלנד דרשה שתחזור להתגורר בביתה ובתגובה הגישה קופלנד בקשה לבית המשפט לזכות בעצמאות מאמה. הסכסוך זכה לתשומת לב תקשורתית רבה. לאחר חודשיים הוסרה התביעה והיא חזרה להתגורר עם אמה, שהתחייבה כי לא תמנע ממנה לרקוד בלט.
בשנת 2000 התקבלה קופלנד לתיאטרון הבלט האמריקאי, באוגוסט 2007 קודמה לדרגת רקדנית סולנית, ב-2012 כיכבה לראשונה בתפקיד ראשי בהצגה מרכזית כשגילמה את דמותה של "ציפור האש" במופע "ציפור האש" וזכתה לשבחי הביקורת. היא נאלצה להיעדר כשבעה חודשים מהופעות בעקבות סדרת שברי מאמץ בעצם השוקה. לאחר שובה לבמה כיכבה בין השאר בתפקידים הראשיים בהצגות הבלט "אגם הברבורים", "קופליה", "לה ביידר" ו"מאנון". ביוני 2015 נבחרה לרקדנית הראשית של התיאטרון. באותה שנה נבחרה לככב במחזמר בברודוויי "יום בניו יורק" ("On the Town") מאת ליאונרד ברנשטיין על בסיס רעיונו של ג'רום רובינס.
ב-2014 צורפה לוועדה המייעצת לנשיא ארצות הברית ברק אובמה בענייני כושר גופני, ספורט ותזונה. ב-2015 נבחרה לרשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם על ידי טיים מגזין.
קופלנד היא פרזנטורית של חברת הלבשת הספורט אנדר ארמור, פרסומת בכיכובה זכתה להצלחה גדולה ולמעל 9 מיליון צפיות ב-YouTube. בסרטון מקריאה ילדה מכתבי דחייה שקיבלה קופלנד ובהם מצוין שהיא אינה מתאימה להיות רקדנית בלט עקב מבנה גופה וגילה, על רקע ביצועים מרהיבים של קופלנד.
היא חיברה אוטוביוגרפיה בשם Life in Motion שיצאה לאור בהוצאת סיימון ושוסטר ב-2014 וספר ילדים בשם "Firebird".
ביולי 2016 נישאה לבן זוגה אולו אוונס.
ליאון קורניצר
ליאון קורניצר (בגרמנית: Leon Kornitzer; 4 במאי 1875–1947) היה חזן ומלחין יהודי-אוסטרי במוצאו שפעל כ-9 שנים בארץ ישראל.
קורת חייו.
קורניצר נולד בווינה למרי (לבית דומן) ולאדולף קנטור, בני משפחה מוזיקלית שהוציאה מקרבה מספר חזנים. הוא החל את לימודיו המוזיקליים אצל אביו ולאחר מכן למד בווינה (אצל אונגר) ובברנו (אצל שמידט) השכלתו המוזיקלית כללה נגינה על פסנתר, שירה, חזנות עיבוד וניצוח.
בשנת 1900 לערך נישא לברטה לבית שמידט ונולדה להם בתם ליזי (לוינזון).
ב-1939 עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה.
קריירה.
ב-1898 היה מנצח המקהלה בבית הכנסת של ייהלבה, ב-1899–1905 היה החזן הראשי בקלטאו ובשאטק שבצ'כיה, ב-1906–1913 היה החזן הראשי של בית הכנסת הגדול "ירושלים" שבפראג, וב-1913 מונה כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול של המבורג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס כקצין לצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1918 שוחרר מהשירות ושב להמבורג למשרת החזן הראשי.
הקים והיה העורך הראשי של כתב העת הדו-חודשי "החזן היהודי" (Der jüdische Kantor) שיצא לאור בהמבורג ובברלין בין אפריל 1927 לאוגוסט 1938, שם פרסם מאמרים בנושא שאלות מעשיות בקשר בין החזן לשפה, בין הכותבים בכתב העת היה החזן מגנוס דוידזון .
ב-1926 פרסם את הספר "רוממות אל" הכולל תווים לפרקי חזנות עם ובלי ליווי של עוגב וכן פרקי מקהלה, הן מקהלת גברים בלבד והן מקהלה מעורבת של גברים ונשים. ב-1933 הוציא לאור בהוצאת לסמן (Lessmann) ספר בשם "קולות יהודים" (Jüdische Klänge) ובו פרסם גם יצירות של מלחינים אחרים.
קורניצר כיהן גם כיו"ר איגוד החזנים היהודים בגרמניה (Allgemeiner Deutscher Kantoren-Verband) ושל התאחדות החזנים היהודים (Vereinigung jüdischer Kantoren). עמדה זו עזרה לו להשיג סרטיפיקט שבעזרתו הצליח בשנת 1939 לצאת את גרמניה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו הוא התגורר בחיפה ועבד כחזן ומנצח המקהלה בבית הכנסת המרכזי בחיפה. בתקופה זו הוא פרסם יצירות נוספות וכן ערך ושידר תוכניות על מוזיקה בשירות השידור של פלשתינה מירושלים .
שמואל אליעזר זילברמן
שמואל אליעזר זילברמן מוכר גם בתור שמולייזר הנגר (ה'תרי"א, 1851, פינסק ברוסיה – ה'תר"פ, 1920, ירושלים) היה איש ציבור ירושלמי, מן הבולטים בבעלי המלאכה היהודים שעסקו במלאכה ואומנות העץ בירושלים בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20.
שמולייזר מוכר גם משירו של דן אלמגור "ירושלים של אז". הוא נהרג בפרעות תר"פ בעת ניסיון להגן על בני משפחתו ובאי חצרו.
קורות חיים.
שמואל נולד בשנת התרי"א-1851 בעיירה פינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), בן לצבי יהודה. בצעירותו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים בתוככי העיר העתיקה. נשא לאישה את דינה אזולאי, נצר למשפחת החיד"א, והקים יחד עמה משפחה מרובת ילדים.
בשנת 1878 מוזכר בעיתון החבצלת ונמנה בין חברי קבוצת "פועלי צדק" שבירושלים.
בשנת תרמ"ו (1886) קנה "חזקה" של חצר בקרבת רחוב חברון המכונה כיום רחוב הגיא, בסימטה הנקראת כיום בשם מעלות המדרשה, רחוב מדורג המחבר את רחוב הגיא עם רחוב בית הבד. החצר כללה שתי קומות, בהן שבעה חדרים ושני בורות. הבית עמד בדיוק מול בניין בית הסראייה, מושב המושל הטורקי. בשל כך כונה הרחוב בעברית בשם "רחוב בית פקידות העיר".
בתחילה התפרנס מהחלוקה במסגרת כולל פינסק. עם הזמן נהיה לחרש עץ והתפרסם בשם "שמולייזר הנגר". הוא יצר דלתות, חלונות ורהיטים. בהמשך נהיה לקבלן לעבודות נגרות ומפעם לפעם הוזמן לבצע את עבודות הנגרות במסגדים הגדולים שבהר הבית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבד כקבלן נגרות בשביל הצבא העות'מאני, וניצל את קשריו עם אנשי השלטון הטורקים לעזרה ליהודי ירושלים, שמצבם היה קשה ביותר.
בשנת 1885 ייתכן ומתאר אותו הרב יחיאל מיכל פינס בעיתון הצבי של בן יהודה כך:
דן אלמגור בשירו "ירושלים של אז" הקדיש לו את המילים:
הנגרייה של שמולייזר הייתה במרתף שבמעלה הרחוב של חצרו, בשנים מאוחרות יותר הרחיב שמואל אליעזר את בית מלאכתו, העבירו מביתו לחנות בשוק ברובע הנוצרי, ומכר בו גם עתיקות של כסף ונחושת, אבנים טובות, אלמוגים וכיוצא בזה.
בית הכנסת של בעלי המלאכה.
בתוך ביתו ברחוב חברון הקצה שני חדרים לבית-הכנסת, שנודע במשך הזמן כבית הכנסת של שמולייזר". התפללו בו, יחד עם עובדיו בנגרייה, גם בעלי מלאכה אחרים שהיו מתכנסים שם ללימודי משניות ושיעורי תורה, ולכן נקרא גם "בית-הכנסת של בעלי-המלאכה". במשך השבוע הייתה מתקיימת תפילת שחרית בשעה מוקדמת, ובין מנחה לערבית היה שמואל אליעזר מוסר שיעור בשולחן ערוך או פרשת שבוע. מדי שבת בשבתו ובחגים ערך בבית הכנסת קידושא רבא והגיש לאורחים המתפללים ארוחות חמות. לרבים מהם, במיוחד בימי מלחמת העולם הראשונה, הייתה זו ארוחה חמה יחידה במשך כל השבוע. במוצאי שבתות הייתה נערכת סעודת מלוה מלכה חגיגית, בשירה ובריקודים אל תוך הלילה. מפורסמים במיוחד אירועי מצוות "פדיון פטר חמור" ברוב-עם, בשירה ובריקודים שהתקיימו על ידו ובחצרו.
שמולייזר נידב לעיתים רבות את חצרו לעריכת חתונות ליתומים עיוורים ונזקקים.
מעורבות ציבורית.
שמולייזר עזר לקרובי משפחתו ואנשי קהילת מפינסק לעלות ארצה וסייע בקליטתם בארץ. לקח תחת חסותו כמה יתומים, שבאו אחרי פוגרום קישינב (בשנת 1903), וקלט אותם כבני משפחתו. היה מעורב בפעילויות ציבוריות שונות. שימש כאחד הנציגים הבולטים של ועד האומנים לחברת "יגיע כפים" לצד יחיאל צבי צימרינסקי, ואף פרסם יחד עימם גילוי דעת ביקורת ומחאה כנגד עמדות שהושמעו כיביכול בגנותם בדוחות של כי"ח. היה פעיל בחברת עזרת נידחים ותרם למיזמים ציבוריים שונים כגון בתי חולים בתי אבות מוסדות לימוד ושכונות מחוץ לחומות. שמולייזר הכשיר דור חדש של בעלי מלאכה בעץ, בהם יתומים רבים שהתנדב ללמדם.
אגודת יגיע כפים להרים קרן המלאכה בירושלים.
שמואל אליעזר ביחד עם יחיאל צבי צימרינסקי הצעיר ממנו שלימים יכונה "זקן האומנים בירושלים" ואישים נוספים הקימו את אגודת "יגיע כפים להרים קרן המלאכה בירושלים". האגודה קיבלה את ברכתו וחסותו של האדר"ת - הרב אליהו דוד רבינוביץ תאומים, רבה של ירושלים. האגודה קבעה לעצמה כמוטו את הפסוק: "יגיע כפיך כי תאכל אשריך וטוב לך", ופעלה לחזק את תוצרת האומנים הירושלמיים בתחרותם כנגד אומני חוץ לארץ, והתנגדה לכל מיני סוגי שנוררות באירופה ובאמריקה לטובת האומנים.
במאורעות תר"פ.
לקראת מאורעות תר"פ היה בקרב היישוב היהודי צפי שלקראתם הסלמה אך לא שיערו את היקפה ועוצמתה, ב-1920 חלו חגיגות נבי מוסא ב-4 באפריל, במקביל לחג הפסח, והמצב היה נפיץ. זאב ז'בוטינסקי אף ארגן מבעוד מועד קבוצת לוחמים, אך המעט שהוכן לא הספיק. שמואל אליעזר התבקש בידי חבריו לעזוב את ביתו שברובע המוסלמי למשך ימי החג ולעשות את ליל הסדר אצל בני משפחה ברובע היהודי או מחוץ לחומות. הוא סירב בטענה שכבר 30 שנה עורך את ה"סדר" במקום זה, וגם סמך על הבטחת שכניו וידידיו בני משפחת אל-חוסייני כי אין לו מה לדאוג וכי לא תאונה לו רעה.