ניכר כי תפיסות הממסד הרפואי, המבוססות על הגישה הטבעית למגדר, השפיעו הן ברמה האישית על טרנסקסואלים - על ידי כפייה של הפנמת נרטיבים אישיים "רצויים" כדי לקבל את הניתוח הנכסף והן ברמה החברתית - על ידי המשגה של מהו מגדר "אמיתי", קיבוע בינאריות וקונפורמיות מגדרית והענקת הכרה לחציה המגדרית רק למקרים המציגים צייתנות מגדרית קונפורמיסטית.
גישות אלטרנטיביות למגדר.
הגישה הפרפורמטיבית.
התפתחות התאוריה הקווירית ורעיונותיה של ג'ודית באטלר מציגים גישה אחרת למגדר, המבוססת כולה על הבניה חברתית וביצועיות. לפי הגישה הפרפורמטיבית, המגדר הוא זה שקודם למין, הוא אינו בינארי, מתקיים על רצף ואין לו כל מקור מהותני פנימי. המגדר מתכונן כל הזמן במהלך החיים על ידי התנהגות פרפורמטיבית חזרתית יצרנית שאנו מבצעים, דבר ההופך אותנו לסובייקטים. לא המין הביולוגי הוא שקובע את המגדר, אלא הביצוע הפרפורמטיבי שלנו, המתקיים במערכת של משמעויות. חזרתיות זו מעניקה את הרושם שהמגדר נובע מתוך משהו טבעי, מהותני, אך למעשה, הוא חיקוי על גבי חיקוי בלבד. זהות מגדרית אם כן היא ביצועית, מובנית מתוך התנהגויות מקובלות המזוהות עם שיוך מגדרי מסוים. באמצעות תרבות הדראג מדגימה באטלר את הטיעון שלה, שאנו כולם חקיינים של התנהגות מגדרית. דמות הדראג מציגה לנו באופן מוקצן מה קורה כאשר המין הביולוגי, הזהות המגדרית והביצוע המגדרי מתנגשים זה בזה ומערערים את הנחות הבסיס של הגישה הטבעית למגדר. במצב התנגשות זה נחשפת העובדה כי כולנו למעשה חיים במערך של חיקוי מגדרי. כאשר ההתאמה בין מין ביולוגי, מושא תשוקה וזהות מגדרית מתאימים לסכימת הגישה הטבעית, אנו סבורים שזה טבעי ולא מזהים את החיקוי הביצועי. אולם, במקרה של הדראג, בגלל החריגה מן הנורמטיביות התבניתית, נחשף החיקוי ונחשפת העובדה כי מדובר למעשה בביצוע התנהגותי ולא מהותני.
במאמרו על תרבות ה Leather Dykes מספק החוקר ג'ייקוב הייל דוגמה להבנייה פרפורמטיבית של מגדר ומציג כיצד משחקי תפקידים חוצי מגדר מאפשרים התנסות הן במגדר משויך אחר והן בתפקיד תרבותי אחר מזה שמצוי בו האינדיבידואל. במאמר מתוארות נשים לסביות אשר נטלו על עצמן תפקידים מגדריים גבריים רב דוריים ואיפשרו לעצמן לשחק משחקים מיניים החורגים מן המגדר המשויך להן ואף מן המיקום המיני שלהן כבוגרות. נטילת תפקידים זו אפשרה לנשים לשחק במשחקי מין בין דוריים הנחשבים למוקצים בחברה. תרבות זו התאפשרה בגלל התפיסה שהמגדר המשויך לאינדיבידואל איננו דבר קבוע אלא הוא פונקציה של ביצועיות אותה ניתן לאמץ במצבים שונים. כיוון שהביצועיות בלבד היא בעלת המשמעות כאן לצורך השיוך המגדרי הרי שלא הייתה כל חשיבות למין הביולוגי של המשתתפות. בתרבויות מסוג זה יכול האינדיבידואל בעל הנזילות המגדרית להתנסות בתפקידי מגדר שונים ולחוות תפקוד ממשי במגדר אחר. כפי שקרה במקרה של הייל, התנסות זו איפשרה לאינדיבידואל להגיע להחלטה שברצונו לאמץ את המגדר הגברי ולעשות שינוי מגדרי מאשה לסבית לגבר טרנס.
גישות רב תרבותיות שונות למגדר.
אף על פי שבעולם המערבי וגם במרבית העולם המוסלמי אין המגדר השלישי או הרביעי נתפס כתופעה נורמטיבית, האנתרופולוגיה מכירה תרבויות רבות בהן מערכים וסיווגים מגדריים שונים ודפוסים שונים של חצייה מגדרית המערערים כולם את הנחות הבסיס של הגישה הטבעית למגדר המקובלת במערב.
הח'נית'.
הח'נית' בעומאן היא קטגוריה מגדרית של גברים (זכרים) צעירים אשר יכולים לשנות סטטוס מגדרי באופן זמני בו הם עוברים לקטגוריה של מעין מגדר שלישי בין נשים לגברים. תרבות הח'נית' נחקרה על ידי אוני וויקן (Wikan), פרופסורית לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת אוסלו, שבשנת 1982 פרסמה ספר על מגדר שלישי זה. הח'נית' יכולה ליהנות מן הפריבילגיות הניתנות לגבר, כגון תנועה חופשית במרחבים גבריים, דבר שאסור לנשים בחברה מופרדת מגדרית זו. במקביל יכולה הח'נית' להתרועע עם נשים ולבוא בחברתן במרחבים המותרים רק להן. ההופעה המגדרית היא בלבוש מסמן ייחודי והח'נית' מקיימת יחסי מין עם גברים בתפקיד הפסיבי הנחדר. כלומר, המאפיין המהותי לסיווג מגדרי בחברה זו הוא התפקיד המיני. הייחוד בסטטוס מגדרי זה הוא היותו זמני ודו כיווני: ח'נית' יכולה להחליט ולחזור להיות גבר ולקבל עליה תפקידים של גבר כל עוד התפקיד המיני שלה יהיה התפקיד הדומיננטי / החודר. המעבר המגדרי אינו בלתי הפיך או קבוע כפי שהוא נתפס בגישה הטבעית למגדר וחציה מגדרית בתרבות זו היא הרבה פחות הרת גורל. בנוסף, אין חשיבות לאיברים הגניטליים של האינדיבידואל לצורך השיוך המגדרי אלא רק לתפקיד המיני שהוא לוקח על עצמו.
נישואי נשים באפריקה.
קטגוריה מגדרית זו מבוססת על תפקוד כלכלי ולא על מין ביולוגי, תפקיד מיני או יחסי אישות. במספר שבטים שונים באפריקה מתקיים מוסד של נישואי נשים המייצר קטגוריה של female husband, בו אחת הנשים לוקחת על עצמה את תפקיד הגבר במשפחה. באותן חברות תפקיד מוסד הנישואים הוא ליצור הסדר חברתי וכלכלי ולא לפתח יחסים בינאישיים רומנטים בין אינדיבידואלים. הסיווג המגדרי בחברה זו מבוסס על תפקוד כלכלי במערך החברתי כאשר הגבר הוא המפרנס, ראש המשפחה והבעלים של אשתו וילדיו. מוסד של נישואים בין נשים מאפשר למלא מקום ותפקיד של גברים ולאפשר המשך השושלת על פי חוקי השארות הספציפיים במקרה שאין אינדיבידואלים מהמין המתאים או במקרה של מוות. לקשרי השארות, במיוחד בחברות פשוטות, יש תפקיד פוליטי וכלכלי ובחברה כגון זו חוקי השארות חשובים יותר מחלוקה מגדרית בינארית. האלמנט המהותי בחברה זו הוא מידת הסמכות הכלכלית בהבחנה בין גבר לאישה. כלומר, ברגע שאישה הופכת לראש משק הבית, לתפקיד של בעל ושל אב אז היא בעצם הופכת לגבר וילדי רעייתה שייכים לה. ברגע שהיא משלמת מוהר היא הופכת לגבר ולא אמורים להיות יחסי אישות בין הנשים. בשבטים מסוימים כמו שבט ה"ננדי", בהם ההיררכיה המגדרית חדה ולנשים אין סמכויות כלכליות כלל, מתרחשת רה-קלאסיפיקציה מוחלטת של הפימייל הזבנד כגבר. זה מתאפשר כיוון שהתפקוד הכלכלי ויחסי השארות הם בחשיבות עליונה על פני המבנה האנטומי של האינדיבידואל או היחסים המיניים.
הברדש (two spirit).
זוהי קטגוריה מגדרית שהתקיימה בעבר בתרבות ילידית באמריקה. בתרבות זו אינדיבידואלים יכלו לאמץ לעצמם התנהגויות מגדריות שאינן בהלימה עם המין הביולוגי שלהם, לדוגמה גברים שסומנו על ידי התנהגויות שהוגדרו כנשיות ואימצו לעצמם לבוש, פעילויות ותפקידים חברתיים כאשה. היחוס המגדרי הופעל והתקבל חברתית על ידי בחירתו של האינדיבידואל: ברגע שאדם בחר, הטמיע את מנהגי המגדר הנבחר, את סממני הלבוש וההתנהגות המגדריים והצהיר על עצמו. בחברות אלה שלטה תפיסה רוחנית מהותית של האינדיבידואל כבעל גורל נתון או ייעוד אישי וכי אין להתווכח עם נטייתו ובחירתו של האינדיבידואל כדי שלא לפגוע במימוש ייעודו. הסיווג המגדרי בתרבות זו מתמקד בתפקידי מגדר כתפקיד חברתי ופרפורמטיבי ופחות בסוגיות גופניות ונראות הגוף. בשונה מן האקסיומה המקובלת על פי הגישה הטבעית למגדר - המגדר איננו מולד אלא נבחר על ידי האינדיבידואל על פי הרגשתו וייעודו ולכן חציה מגדרית מתאפשרת על ידי ביצוע פרקטיקות התנהגותיות בלבד. הפרקטיקות המיניות והמין הביולוגי אינם רלוונטיים כלל לסיווג המגדרי.
קיימות קטגוריות נוספות של מגדר שלישי הידועות בעולם, לדוגמה בהודו ניתן למצוא את ההיג'רה, בחוף השנהב את ה"וובי", בניקרגואה את ה"קוחון" ועוד.
שווה לכל נפש
שווה לכל נפש הוא כלל הלכתי המובא בתלמוד, העוסק בהלכות יום טוב.
משמעות הכלל היא צמצום ההיתר לבצע מלאכת אוכל נפש ביום טוב למלאכות שמטרתן להביא לעונג גופני המשותף לכלל בני האדם או לפחות לרובם, ולא למפונקים או לחולים בלבד. הרמב"ם בהלכותיו לא הביא כלל זה.
מקור הכלל וגדריו.
ביום טוב הותרה עשיית מלאכת אוכל נפש, וגם מלאכות נוספות שהן לצורך יום טוב. אמנם מהפסוק:, למדו חכמים שמלאכות אלו הותרו רק אם רוב האנשים נהנים מהן. אולם אין צורך שבפועל רוב האנשים יהיו רגילים בכך, אלא די שאם היה דבר זה ביכולתם, היו שמחים ונהנים ממנו. ולכן מלאכות שרק מפונקים נהנים מהן, אסורות ביום טוב מהתורה כך היא דעת רוב הפוסקים.
לדוגמה חכמים אסרו הנחת בשמים על גחלים בשביל לבשם את הבית או את הבגדים. חלק מהראשונים כתבו שהטעם הוא, שכיוון שאף אם הייתה אפשרות לרוב האנשים לבשם כך את ביתם לא היו עושים את המלאכה הזו, הרי שהיא מלאכה שאינה שווה לכל נפש..
אמנם לדעת הרי"ף, רש"י ורמב"ם ועוד, הסוברים שהכלל מתוך שהותרה לצורך - הותרה שלא לצורך קיים אפילו שלא לצורך כלל. אין איסור לעשות מלאכות המיוחדות למפונקים. ומה שאסרו בתלמוד הבבלי הנחת בשמים על גבי גחלים הוא משום מלאכת מכבה שלא הותרה אף לצורך, משום שהגדרת מלאכת מכבה נחשבת למכשירי אוכל נפש מכיוון שהפעולה של מכבה אינה אוכל נפש באופן ישיר,כמו כן מה שבית הלל סוברים במשנה לאסור לחמם מים לרחיצת כל הגוף, על אף שיש בו צורך, משום גזירת הבלנים.
דוגמאות למלאכות השוות לכל נפש.
בתלמוד מובאת מלאכת שחיטה בצבי כדוגמה למלאכה שרוב האנשים אינם עושים אותה, כי אינם מצליחים לצוד צבי, אך היו עושים אותה לו היה ביכולתם. וכיון שהיו שמחים לשחוט את הצבי ולאכול מבשרו לו יכלו - הרי שהוא דבר השווה לכל נפש, ולכן ליחידים שיש באפשרותם לשחוט צבי - מותר לשוחטו.
דוגמה נוספת למלאכה כזו היא תיבול מאכלים שונים בתבלינים יקרים, תוך בישולם, שאע"פ שרוב האנשים לא משתמשים בהם, לו יכלו היו שמחים מאוד באכילתם, ולכן תיבולם נחשב שווה לכל נפש ומותר.