ירושתו של אתלוולף את אביו בשנת 839, טמנה בחובה כניסה ל"נעליים גדולות". אביו היה כאמור ידוע כמנהיג דגול שהצליח לכבוש שטחים גדולים באנגליה ולשמור על יציבותם ועצמאותם. לדעת ההיסטוריון הבריטי צ'ארלס אומן, אתלוולף היה חלש מאביו בתחום השלטוני ובתחום המלחמתי. אתלוולף מתואר כאדם דתי וחסוד החש מחויבות לממלכתו. הוא לא אהב לעסוק בפוליטיקה ובעסקי המלחמה, הוא היה אדוק בדתו ופעל על פי צו מצפונו. הוא היה אדם רך ועדין ולא הייתה לו התקיפות וההחלטיות שאפיינה את אביו. בתור אב, הוא נהג בילדיו בעדינות ובוותרנות, הוא פינק אותם ונהג עימם במורך לב. לדוגמה, כאשר סבל ממרידת בנו אתלבאלד, הוא לא נהג עמו בקשיחות אלא מצא את הדרך לפשרה ללא מלחמה.
המאבק בוויקינגים.
הוויקינגים הדנים ניצלו את העובדה שאגברט השליט החזק איננו וליוו את עלייתו לשלטון של אתלוולף בפלישות חוזרות ונשנות לאנגליה. כבר בשנת 840, כשנה לאחר עלייתו לשלטון, החלו בפשיטות. בשנת 841 היוו התקיפות איום משמעותי עבור אנגליה כיוון שהן כבר לא היו מכוונות לעבר וסקס בלבד. צי ויקינגי הופיע בחופי לינקולנשייר, אנשיו רצחו את האילדורמן של לינדסי והשתלטו על אדמתו ולאחר מכן התקדמו דרומה ובזזו את חופי מזרח אנגליה וקנט. בשנת 842 תקפו הוויקינגים בהצלחה את לונדון, שאז עוד הייתה בשליטת מרסיה, את קונטוביק, את הנמל הגדול של פיקארדי ולבסוף את רוצ'סטר. בקיץ של אותה שנה הגיעו הוויקינגים שוב לחופי וסקס. אתלוולף תקפם במהירות, אך הובס. יש חוסר במידע על הכרוניקה של אנגליה לגבי פלישות ויקינגיות בארבע השנים שלאחר מכן. בשנת 846 מוזכר קרב שנוצח על ידי הבישוף אלסטאן , האילדורמנים אנוולף (Eanwulf) מסאמרסט ואוסריק מדורסט. לאחר מכן ישנו פער נוסף בתיעוד ההיסטורי עד שנת 850. בשנת 851 תקפו הוויקינגים לראשונה כצבא ולא כיחידות קטנות; הם תקפו את לונדון ובזזו אותה. כאשר הגיעו לסארי, השתתפו אתלוולף ובנו אתלבאלד בקרב אקלאה המפורסם והביסו את הוויקינגים.
המסע לרומא ותרומתו לכנסייה.
בשנת 855 נסע לרומא ושהה שם 12 חודשים. באותו מסע גם תרם אתלוולף לכנסייה עשירית משטחו שברחבי ממלכתו "לכבוד תפארת האל ובשביל גאולתו הנצחית". הוא לקח איתו לרומא את בנו אלפרד, שזו לו הפעם השנייה שנוסע לרומא, לאחר שנסע כבר כאשר היה בן ארבע. בדרך לרומא התקבלו אתלוולף ואלפרד בכבוד רב בחצרו של שארל הקירח, מלכה של פרנקיה המערבית. כאשר הגיעו לרומא תרם אתלוולף לכנסייה כתר במשקל ארבע ליבראות של זהב טהור, שני אגרטלים מזהב, שתי תמונות מוזהבות, נדן חרב מוזהב, מנורת כסף ועוד. בנוסף לכך הוא תרם בזהב לכמרים ולאצילים של רומא ובכסף לפשוטי העם.
חתונתו השנייה ואחרית ימיו.
בשנת 855, לאחר שהיה ממושכת ברומא החל את מסעו חזרה הביתה. בדרכו ביקר שוב בחצרו של שארל הקירח ולקח את בתו יהודית לאשתו השנייה. יהודית הייתה בת 13 כאשר נישאה לו והוא היה בסביבות גיל 50. ככל הנראה אתלוולף איבד את אשתו הראשונה אוסבורגה פחות משנה לפני נישואיו השניים, אך יש דעה שאומרת כי התגרש ממנה לפני צאתו למסע. חתונתם נחגגה בווריק ב-1 באוקטובר 856. בסופו של דבר חזר לאנגליה בסוף אותה שנה, לאחר היעדרות של לפחות שמונה עשר חודשים. אתלוולף נתן ליהודית את כל הזכויות המגיעות לה כמלכה ונתן לה מקום של כבוד לידו באירועים מלכותיים. חזרתו של אתלוולף לביתו שבאנגליה לא הייתה משמחת. בזמן היעדרו הצליחו הוויקינגים לפלוש לאנגליה, להתקרב אל לב ליבה של אנגליה ולהוות איום ממשי. בנוסף לכך הוא לא זכה לקבלת פנים מלבבת מבנו הבכור אתלבאלד. הלה תפקד כשליט בזמן היעדרו, חתר תחתיו יחד עם אנוולף – אילדורמן של מחוז סאמרסט ועם אלסטאן, במטרה לסרב להחזיר לו את השלטון בעת חזרתו. יש האומרים כי נאלצו לשכנע את אתלבאלד לבגוד באביו ויש האומרים כי הוא לא נזקק לשכנוע, אך מכל מקום ניסה להדיח את אביו. נראה שאתלבאלד הרגיש מאוים מחתונתו השנייה של אביו. היחס המיוחד שהעניק אתלוולף ליהודית לא היה מקובל בממלכת וסקס. אתלבאלד חשש לעתידו בעקבות הנישואין וחשש מצאצאים חדשים שיתחרו בו על ירושתו. אתלוולף החליט לנהוג בו בעדינות ולא להילחם עם בנו. הוא החליט להשאיר לו את השליטה על וסקס והוא עצמו שלט לבד על קנט, סאסקס ואסקס ובכך מנע מלחמת אזרחים, כאשר הוויקינגים מאיימים בפתח. אתלוולף מת ב-13 בינואר 858, כשנתיים לאחר חזרתו מצרפת. הוא הוריש את תחום שלטונו לבנו השני, אתלברט, אך לאחר מותו השתלט אתלבאלד על הממלכה כולה.
הנצחה.
הר אתלוולף ברכס דאגלס שבצפון-מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אתלוולף, מלך וסקס; וזאת בדומה לשמות הרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
ג'ימבו ויילס
אתלסטאן, מלך אנגליה
אתלסטאן (Æthelstan, בערך 894 - 27 באוקטובר 939) היה מלך אנגליה בשנים 924–939.
אתלסטאן היה בנו של המלך אדוארד הזקן, וירש אותו ב-2 באוגוסט 924. מעמדו החוקי לא ברור, בשל העובדה שאמו נודעה בתחילה כבתו של רועה צאן, שבה אדוארד התאהב, אך מאוחר יותר נטען שהייתה בת אצולה.
אתלסטאן היה מלכה הראשון של אנגליה כולה. הוא נחל ניצחונות רבים על יריביו, בהם הוויקינגים, ושלט אף על חלקים מויילס וקורנוול. ב-927 כבש את יורק מידי הדנים. ניצחונו הגדול ביותר היה בקרב ברונאבר, כשהדף את פלישתם של מלכי סקוטלנד, סטרת'קלייד ודבלין, ב-937. בעקבות זאת זכה בהכרתם של המלכים הזוטרים יותר בבריטניה.
אתלסטאן עסק גם בדת ובתרבות, והיה אספן של יצירות אמנות ושרידים בעלי משמעות דתית. לעיתים העביר חלקים מהאוסף שלו לכנסיות ולבישופים כדי לזכות בתמיכתם. בנוסף, כרת אתלסטאן בריתות רבות באמצעות נישואין פוליטיים, והשיא את אחיותיו למלכים שונים, אך הוא עצמו לא נישא. הוקון הטוב, מלך נורווגיה, גדל בילדותו בחצרו של אתלסטאן כחניכו.
אתלסטאן נפטר בגלוסטר ב-27 באוקטובר 939, בעת שהיה בשיא כוחו, וירש אותו אחיו-למחצה, אדמונד הראשון.
רקע היסטורי.
מסוף ימי השליטה הרומית ועד המאה התשיעית התגבשו באנגליה ארבע ממלכות אנגלו-סקסוניות: וֶסֵקְס, מֶרְסְיָה, נורת'מבריה ומזרח אנגליה. במאה השמינית, מרסיה התעצמה ונהפכה לממלכה האנגלית החזקה ביותר בדרום אנגליה, אך בשנים הראשונות של המאה התשיעית וסקס התעצמה תחת המלך אֶגְבֶּרְט, סבו של סבו של אתלסטאן. במהלך המאה התשיעית, אנגליה סבלה ממתקפות הולכות ומתגברות של פושטים ויקינגים, ששיאן בפלישה הגדולה של הצבא הוויקינגי הגדול ב-865. במהלך עשר השנים הבאות הוויקינגים השתלטו על שלוש מתוך ארבע ממלכות אנגליה, מלבד וסקס, וכך עד 878 היא נותרה הממלכה האנגלו-סקסונית הריבונית האחרונה. וסקס המשיכה להיאבק בדנים בתקופת שלטונו של אלפרד הגדול, סבו של אתלסטאן, כששיא המאבק בניצחון הגדול בקרב אדינגטון. לאחר קרב זה אלפרד וגוט'רום, מנהיג הדנים, סיכמו על סיפוח חציה המערבי של מרסיה לוסקס, בעוד חציה המזרחי סופח למזרח אנגליה שנותרה בשליטת הוויקינגים. המאבק הדני-אנגלי חודש במהלך העשור האחרון של המאה התשיעית כשאלפרד נעזר בבנו אדוארד, אביו של אתלסטאן. בסופו של עשור זה, ב-899, אדוארד ירש את ממלכת אביו.
כעשר שנים לאחר מכן, ב-909, אדוארד יצא בראש צבא משולב של וסקס ומרסיה לכיבוש מחדש של נורת'מבריה מידי הדנים, שתקפו בעצמם את מרסיה, והמאבק על ההגמוניה האנגלית בין השבטים האנגלו-סקסונים לבין השבטים הדנים נמשך. לאחר מותו של אתלרד השני ב-911, אלמנתו (ואחותו של אדוארד) אתלפלדה ירשה את כתר מרסיה, וכך שני בניו של אלפרד שלטו למעשה בכל דרום אנגליה של ימינו. במהלך העשור שלאחר מכן, אדוארד ואתלפלדה כבשו את חלקה המזרחי של מרסיה שנותרה בידי הוויקינגים מאז קרב אדינגטון וכן את מזרח אנגליה. ב-918 ירשה אלפווין את כתר מרסיה מאמה, אך במהרה השתלט על הכתר דודה אדוארד, ואיחד באופן סופי את שתי הממלכות תחת כתר אחד.
כשנפטר לבסוף אדוארד ב-924, ממלכתו שלטה בכל דרום ודרום-מרכז אנגליה מתעלת למאנש (התעלה האנגלית) ועד נהר האמבר (כלומר קו ליברפול-מנצ'סטר-לידס של ימינו). הוויקינגים המשיכו לשלוט ביורק הנורדית בדרום נורת'מבריה. צפונית לאזור השליטה הדני מלך קונסטנטין השני מבית אלפין, מלך סקוטלנד. במערב המשיכה להתקיים ממלכת ויילס הנפרדת, וכן ממלכת דבלין הדנית מעברו השני של הים האירי.
שנים מוקדמות.
מעריכים כי אתלסטאן נולד בסביבות שנת 894 מאחר שלפי דברי ויליאם ממלמסבורי, אחד מההיסטוריונים החשובים ביותר באנגליה מאז בֶּדָה וֶנֶרַבִּילִיס (והחשוב ביותר במאה ה-12), הוא היה כבן 30 בעת עלייתו לשלטון ב-2 באוגוסט 924. אתלסטאן היה בנו הבכור והיחיד של המלך אדוארד ואשתו הראשונה אקווין, שמעמדה לא ברור עד היום. בכתבים שנכתבו לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה נטען לעיתים כי הייתה בת אצולה, ולעיתים שהייתה ממעמד נחות יותר, אך אין כל אזכור שלה בכתבים מוקדמים יותר, והמחלוקת אודות יחוסה המעמדי עדיין קיימת בין ההיסטוריונים בני ימינו. כך או כך, כשאדוארד נישא בשנית ב-899 (כשאתלסטאן היה כבן 5 שנים בלבד), ייתכן שבעקבות מותה של אקווין, מעמדו של אתלסטאן כיורש העצר של אביו התערער, ואימו החורגת קידמה לתפקיד את שני בניה שלה מאדוארד. ב-920 אדוארד התחתן בשלישית, ונולדו לו שני בנים נוספים, אדמונד ואדרד, שמלכו אחרי אתלסטאן. כמו כן, היו לאתלסטאן ככל הנראה אחיות רבות מאביו ונשותיו.