נולד ברמת גן בשנת 1970, גדל בקריית מוצקין, ואת לימודי התיכון השלים בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" בירושלים. לאחר מכן החל את דרכו בישיבת ההסדר "הר עציון" באלון שבות, שם למד תשע שנים, כשלצד לימודיו בישיבה סיים תואר ראשון בחינוך במכללת ירושלים. במהלך אותן שנים יצא כמורה למוסקבה מטעם משרד החינוך.
במשך שנים רבות לימד ב"מדרשת לינדנבאום" לנשים בירושלים גמרא ומחשבת ישראל וכן בבית המדרש הגבוה לנשים ב"מגדל עוז" שבגוש עציון. בשנת 2006 הקים יחד עם הרב איתמר אלדר והרב משה אגוזי את בית המדרש לבוגרי צבא בקצרין ועמם עמד בראשו במשך ארבע שנים.
בשנת 2010 הקים יחד עם הרב איתמר אלדר את "בית המדרש לתורה וחיים" הקהילתי בחיספין בראשו הוא עמד ולימד גמרא, חסידות ותחומים נוספים.
כמו כן, מאז סוף שנות התשעים של המאה העשרים הוא מרצה בתחומי היהדות במכללת הרצוג שבאלון שבות ובמכללת ליפשיץ שבירושלים.
במקביל לעיסוקיו התורניים השלים את לימודי התואר השני בפילוסופיה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בתקומת החסידות לאחר השואה תוך התמקדות בדמותו של הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג.
חיבורים תורניים רבים שלו התפרסמו במשך השנים בבמות שונות ("מגדים", "תבונות", "נטועים", "מים מדליו") וטור קבוע שלו על פרשיות השבוע התפרסם במוסף "שבת" של העיתון "מקור ראשון".
ב-2013 הצטרף לראשות ישיבת ההסדר אורות שאול שבכפר בתיה – רעננה והוביל בה תהליך של התחדשות רוחנית ותורנית. הרב גרנות עומד בראשות בישיבה עד היום ביחד עם הרב יובל שרלו והרב איתמר אלדר.
הגות יהודית אל מול השואה.
אחד מתחומי העיסוק המרכזיים של הרב גרנות הוא עולם ההגות היהודי אל מול השואה. במסגרת עיסוקו בתחום זה הוציא במשך כשנתיים סדרת מאמרים על הנושא בבית המדרש הווירטואלי של ישיבת "הר עציון". מאמרים אלו גובשו לכדי ספר בשם "אמונה ואדם לנוכח השואה" שראה אור ב-2013 בהוצאת תבונות.
העיסוק בהגות היהודית בזמן השואה ולאחריה הוביל את הרב גרנות לתחום נוסף, והוא עולם הניגונים החסידי בזמן השואה ולאחריה, עיסוק שדחף אותו ליזום את פרויקט "ניגון שעלה מן האפר" - מופע בו הוא יחד עם להקת הלב והמעיין מלמדים ומבצעים ניגונים שונים שליוו את היהודים באותן שנים. ב-2014 יצא לאור האלבום "אחכה לו - ניגון שעלה מן השואה" שעוזר לשמר את אותם הניגונים.
הרב תמיר גרנות
שירת הבאר
חוק החוזים (חלק כללי)
חוק החוזים (חלק כללי) הוא החוק העיקרי המסדיר את דיני החוזים במדינת ישראל. חוק החוזים נחקק בשנת ה'תשל"ג (1973). בשנת ה'תשל"א (1970) נחקק חוק משלים, "חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה)".
עיקרי החוק.
בחוק נקבעו מספר כללים מהותיים בדיני החוזים:
פגמים בכריתת חוזה.
החוק מגדיר מספר גורמים בשלב הטרום חוזי, אשר קיומם מוביל לביטול החוזה בדיעבד: טעות, הטעיה, כפייה, עושק. עבור כל אחד מפגמים אלו, נדרשים מספר תנאים מצטברים.
עבור פגם כפייה, נדרשים שלושה תנאים מצטברים: 1 קיומו של חוזה, 2. הופעלה כפייה, 3. קיים קשר סיבתי (קש"ס) סובייקטיבי בין הכפייה לכניסה לחוזה.
חוסר תום לב.
החוק מגדיר שני סוגי חוסר תום לב. חוסר תום לב בשלב הטרום חוזי, וחוסר תום לב בקיום החוזה. חוסר תום לב בקיום החוזה, מתבטא בעמידה דווקנית על תנאי החוזה, או חוסר שיתוף פעולה ביחס לקיום החוזה.
החדקרן האחרון
החדקרן האחרון הוא רומן פנטזיה אשר נכתב בידי פיטר ביגל ופורסם ב-1968 בארצות הברית. הספר מספר את עלילותיה של חד-קרן שמאמינה כי היא החד-קרן האחרונה בעולם ועוקב אחר מסעה בניסיון להבין מה קרה לשאר בני מינה.
הספר מכר מעל לחמישה מיליון עותקים מאז הוצאתו הראשונה ברחבי העולם, ותורגם ללפחות 20 שפות שונות. ב-1987, המגזין לוקוס דירג את "החדקרן האחרון" כמקום חמישי בין 33 "ספרי הפנטזיה הטובים ביותר של כול הזמנים", בהתבסס על הצבעה של עוקבים של העיתון. ב-1998 בוצעה ההצבעה מחדש, ולאחר שהספר הוכלל כאחד עם המשכו "שני לבבות", קיבל הספר את המקום ה-18.
ביגל הקדיש את הספר לזכרו של הגאוגרף ההולנדי בן המאה ה-17, אולפרט דאפר, שהיה שותף ‏בכתיבת הספר "אמריקה" (1671) בו נמסרה ידיעה על מציאות חד-קרן בגבול קנדה‏ ואליה צורף ציור דמיוני שלו‎. ‏
עלילה.
הספר מתחיל בקבוצת ציידים אשר מחפשים אחר חיות לצוד. לאחר ימים ללא הצלחה כלל, הם מתחילים להאמין כי הם עוברים ביער של חד קרן, בו חיות נשמרות בידי הילה קסומה. הם מייעדים את עצמם לצוד במקום אחר; אחר לפני עזיבתם את היער, אחד מהציידים אומר בקול מזהיר לחד-קרן, כי ייתכן והיא האחרונה ממינה. התגלית מטרידה את החד-קרן, ולמרות שבתחילה מסרבת להאמין בכך, ספק ודאגה גורמים לה לעזוב את היער. היא דוהרת ברחבי הארץ ומגלה לתדהמתה כי בני האדם כבר לא מזהים אותה אפילו כחד-קרן, ובמקום זה הם רואים אותה כסוסה לבנה ויפה. היא פוגשת פרפר מדבר אשר מדבר בחידות ושירים אשר בכוונה מתחמק משאלותיה לגבי החד- קרניים האחרים. בסופו של דבר, הפרפר מזהיר את החד-קרן כי בני מינה קובצו לארץ רחוקה בידי יצור אשר נודע כ"שור האדום", אך היא ממשיכה בחיפושה אחר החד-קרניים האחרים. במהלך מסעותיה היא נלקחת בשבי בידי קרקס נודד אשר מנוהל בידי המכשפה "אמא מזל" (Mommy Fortuna באנגלית), אשר משתמשת בלחשי אשליה אשר יוצרים את האשליה הגורמת ליצורים הרגילים בכלובים להיראות כמו יצורים קסומים. החד-קרן מוצאת עצמה כיצור הקסום האמיתי היחיד מבין כול החיות אותן לכדה אמא מזל, מלבד ההרפיה, סלאנו. שמנדריק, מכשף אשר נודד ביחד עם הקרקס, רואה את החד-קרן כמה שהיא, ומשחררה מהכלוב בו היא נמצאת באמצע הלילה. החד-קרן משחררת את שאר בעלי החיים ובכללם את סלאנו, אשר הורגת את אמא מזל ואת עוזרה.
החד-קרן ושמנדריק ממשיכים במסעם במטרה להגיע לטירתו של המלך הגארד, היכן ששוכן השור האדום. כאשר שמנדריק נתפש בידי שודדים, החד-קרן באה לעזרתו ותופשת את תשומת הלב של מולי גרו, אשתו של מנהיג השודדים. ביחד, שלושתם ממשיכים את המסע ומגיעים להאגסטאט, עיירה אשר נמצאת תחת שלטונו של הגארד, והראשונה שהוא כבש כאשר דרש לעצמו את הממלכה. אדם מהעיירה בשם דרין מודיע לחבורה כי ישנה קללה על העיירה אשר אומרת כי העיירה חולקת את הגורל של הגארד עד אשר מישהו מהגסטאט יפיל את טירתו של הגארד. דרין גם מספר כי הוא גילה תינוק באזור השוק של העיירה בלילה אחד של החורף. הוא ידע כי התינוק יהיה זה אשר יגרום לנבואה להתרחש ויפיל את טירתו של הגארד, ולכן השאיר את התינוק שם מאחר שלא רצה כי הנבואה תתרחש. המלך הגארד מצא את התינוק מאוחר יותר באותו הלילה ואימץ אותו.
מולי, שמנדריק והחד-קרן עוזבים את האגסטאט וממשיכים לטירתו של הגארד, אבל בדרכם הם מותקפים בידי השור האדום. החד-קרן בורחת מהשור האדום, אך לא מצליחה להתרחק ממנו. בניסיון לעזור לה שמנדריק הופך את החד-קרן לבת אנוש. מבולבל מהשינוי, השור האדום מוותר על המרדף ונעלם. לשינוי יש השלכות חמורות על החד-קרן, אשר מרגישה את עצמה בת תמותה בגופה האנושי. השלושה ממשיכים לטירתו של הגארד, שם מציג שמנדריק את החד-קרן האנושית כ"גבירה אמלת'אה" בשביל לגרום להגארד לא לחשוד בה. הם מצליחים לשכנע את הגארד שיתן להם לשרתו, בתקווה שיצליחו לאסוף רמזים בנוגע למקום המצאם של שאר החד-קרניים. בזמן שהותם בטירה, הגבירה אמלת'אה מחוזרת נמרצת בידי בנו המאומץ של המלך, הנסיך ליר. הגארד בסופו של דבר מגלה לגבירה אמלת'אה כי החד-קרניים לכודים בים להנאתו, מאחר שהם הדבר היחיד אשר מצליח להסב לו אושר. לאחר מכן הוא מאשים אותה ישירות בבואה לממלכתו בניסיון לשחרר את החד-קרניים ואומר לה לאחר מכן כי הוא יודע מה טבעה האמיתי, אך נראה כי היא שכחה את טבעה האמיתי ואת מטרתה בבואה לטירה זאת.
מולי, שמנדריק ואמל'אה מצאו את הכניסה למקום מגוריו של השור האדום בעקבות רמזים שנתנו להם בידי חתול. שומריו של הגארד מנסים לעצור את החבורה, אך הם לא מצליחים, והאחרונים נכנסים למקום מגוריו של השור לאחר שליר מצטרף אליהם. כאשר השור האדום תוקף אותם שמנדריק משנה את צורתה של אמלת'אה בחזרה לחד-קרן. בניסיון להציל את החד-קרן ליר קופץ לפני השור האדום ונדרס בידו. מונעת בידי כעס החד-קרן מובילה את השור האדום לתוך הים. שאר החד-קרניים משוחררים, ומפילים את הטירה כאשר הם דוהרים הרחק מהים. החד-קרן מחייה את ליר בעזרת המגע המרפא של קרנה. עכשיו בתור מלך לאחר המוות של אביו, המלך ליר מנסה לעקוב אחר החד-קרן למרות עצתו של שמנדריק נגד זה. כאשר הם עוברים דרך המצודה ההרוסה, הם לומדים כי דרין הוא למעשה אביו של ליר, והוא נטש אותו בשוק במטרה להגשים את הנבואה. ליר מבין כעת כי יש לו התחייבויות חדשות כמלך, והוא בונה את הטירה מחדש לאחר שהוא מלווה את מולי ושמנדריק ממלכתו. החד-קרן מספרת לשמנדריק כי היא שונה כעת משאר החד-קרניים, מאחר שהיא יכולה להרגיש כאב וחרטה, שלא כשאר בני מינה, והיא חוזרת בחזרה ליערה.
הסרט.
בשנת 1982 הופק סרט מונפש בעל אותו שם אשר התבסס על הספר, והתסריטאי של הסרט היה ביגל בעצמו. המוזיקה נכתבה והולחנה בידי ג'ימי ווב ובוצעה בידי להקת אמריקה. ביגל וחברת ההפקה של הסרט נמצאים בסכסוך על הזכויות לסרט.
זברז'
זברז' (באוקראינית: Збараж, בפולנית: Zbaraż, ביידיש: זבאריזש) היא עיר במחוז טרנופיל במערב אוקראינה. בעיר מספר כנסיות ומנזר ברנרדיני.
היסטוריה.