מונטאלה עבר לפירנצה ועבד כעורך של הוצאת במפורד (Bemporad). פירנצה הייתה ערש השירה האיטלקית בעת ההיא, עם עבודות כגון Canti orfici של דינו קמפנה (1914) ושיריו הראשונים של ג'וזפה אונגרטי שהתפרסמו ב-Lacerba. משוררים אחרים, דוגמת אומברטו סאבה ווינצ'נצו קארדרלי, זכו לשבחים רבים מהמוציאים לאור בפירנצה. ב-1929 התבקש מונטאלה לכהן כיושב ראש של ספריית גבינטו ויסקס, משרה ממנה הושעה ב-1938 בהוראת המשטר הפשיסטי. במהלך תקופה זו כתב עבור כתב העת Solaria ופקד את בית הקפה הספרותי ג'ובה רוסי (המקטורנים האדומים), שם הכיר את אליו ויטוריני וקרלו אמיליו גאדה. הוא אף פרסם במרבית כתבי העת הספרותיים באותה עת של חקר השירה.
בדרכו היצירתית של מונטאלה נערמו מכשולים בדמותם של בעיות כלכליות והליכה בזרם שכפו עליו השלטונות. חרף זאת הוא הוציא לאור בשנת 1939 בפירנצה את המשובחת שבאנתולוגיות שלו, Occasioni. בין השנים 1933 ל-1938 התוודע לאירמה ברנדייס, חוקרת יהודייה-אמריקאית שהתמחתה בדנטה אליגיירי והזדמנה מפעם לפעם לביקורים קצרים באיטליה בטרם שבה לארצות הברית. לאחר שמונטאלה התאהב בברנדייס, פסקו זיכרונותיו ממנה להיות ספרותיים, והיא נהייתה מקור השראתו כמו ביאטריצ'ה של דנטה. Le occasioni מכיל רמיזות רבות לברנדייס, שם היא מכונה קליציה. פרנקו פורטיני סבור כי יצירותיו של מונטאלה Ossi di Seppia ו-Occasioni הן פסגת היצירה הספרותית האיטלקית בכל המאה ה-20.
מקום מרכזי בשירתו של מונטאלה ניתן לייחס לטי. אס. אליוט. למעשה, מריו פז, פרופסור איטלקי חשוב באוניברסיטת ליברפול, שלח את שיריו החדשים של אליוט למונטאלה מיד לאחר צאתם ממכבש הדפוס. הקורלציה האובייקטיבית שבה משתמש מונטאלה בשיריו שאובה בוודאות מאליוט.
ערוב ימיו.
החל מ-1948 ועד למותו חי מונטאלה במילאנו. בתור כותב בקוריירה דלה סרה, הוא שימש עורך המוזיקה ודיווח מחו"ל, כולל מישראל, שם עקב אחר מסעו של האפיפיור פאולוס השישי. כתבותיו כעיתונאי מקובצות באסופה Fuori di casa (מחוץ לבית, 1969).
ספרו La bufera e altro ("הסערה ודברים אחרים") פורסם ב-1956 ומסמן את קצה של שירתו המשובחת ביותר. כאן מצטרפת La Volpe (השועלה) לדמותה של קליציה, אשר מבוססת על דמותה של המשוררת הצעירה מריה לואיזה ספזיאני, עמה ניהל מונטאלה רומן בשנות החמישים.
עבודותיו המאוחרות יותר הן Xenia (ב-1966), Satura (ב-1971) ו- Diario del '71 e del '72 (ב-1973). שירתו המאוחרת של מונטאלה היא חמוצה ואירונית, שוקעת בשרעפים על התגובה הביקורתית לעבודתו המוקדמת יותר ועל העולם המשתנה תדיר סביבו. 'סאטורה' טבועה בקינה עזה לאשתו דרוסילה טנזי. תהילתו של מונטאלה בשלב זה הקיפה את העולם כולו. הוא זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות מילנו (1961), קיימברידג' (1967) ורומא (1974), והוכתר כסנאטור לכל החיים על ידי הסנאט האיטלקי. ב-1975 הוא קיבל את פרס נובל לספרות.
מונטאלה הלך לעולמו במילנו בשנת 1981.
בשנת 1996 הופיעה עבודתו Diario postumo (יומן שלאחר המוות), אסופת שירים שחיבר מונטאלה לפני מותו בסיוע המשוררת הצעירה אנליסה סימה, מתוך כוונה שיראו אור אחרי מותו. התגובה הביקורתית עם יציאתם לאור הייתה מגוונת, כשהיו שסברו שסימה זייפה את האסופה במלואה, ואילו היום הדעה השלטת היא שזוהי עבודה מקורית.
סאני בוי
סאנדיי שיפושו (אנגלית: Sunday Shipushu; נולד ב-13 במרץ 1983), הידוע בשם הבמה סאני בוי, הוא זמר וכותב שירים נמיבי. סאני בוי שר בסגנון שהמציא, היתוך בין היפ הופ וקוואייטו, אותו הוא מכנה היקווה. ב-2004 החל סאני בוי את הקריירה המוזיקלית שלו. סאני בוי הוציא שני אלבומים.
לאחר צאת האלבום הראשון, נודע סאני על היכולות המוזיקליות והאומנותיות שלו. סאני בוי משלב את כישורי הכתיבה שלו ואת יכולת השירה שלו בעבודתו, ובכך הוא זוכה להערכת עמיתיו.
בנוסף לפעילותו בתחום המוזיקה, מונה סאני בוי להיות שגריר אגודת הצלב האדום בנמיביה. במסגרת תפקיד זה, עובד סאני בוי עם בני נוער מרחבי המדינה במטרה לדרבן אותם לעבוד קשה ולהבטיח לעצמם עתיד טוב יותר.
ביוגרפיה.
סאני בוי נולד באושקטי, עיירה בצפון נמיביה. עוד בילדותו גילה עניין במוזיקה.
בשנת 2002 עבר סאני בוי לווינדהוק לצורכי לימודים באוניברסיטה. שם פגש זמר היפ הופ. יחדיו, הוציאו שניהם שיר בשם "Koko". השיר הפך ללהיט בנמיביה, וכתוצאה מכך הבין סאני בוי כי עליו לפנות לקריירה בתחום המוזיקה. ב-2004 חתם סאני בוי בחברת התקליטים "משאשו הפקות", תחתה הוציא את אלבום הבכורה שלו "Young, Black en Gifted" בדצמבר 2005. הציפייה לאלבום הייתה גדולה. מספר שירים מן האלבום הפכו ללהיטים, כדוגמת הרצועות "Balance", "Serios", ו-"Oshaikengaho". האלבום עזר לסאני בוי לפרוץ לתודעת הציבור בנמיביה.
בספטמבר 2006 עזב סאני בוי את "משאשו הפקות" והקים חברת לקיטים משלו, בשם "גרינהאוס אנטרטיינמנט" (GreenHouse Entertainment). מטרתה העיקרית של החברה הייתה טיפוח כישרונות צעירים בנמיביה. הצעד הראשון של החברה היה החתמת שני אומנים הידועים בשם "קמסוטרה" ו-"צ'יפולופולו". תוך זמן קצר התבסס מעמדה של החברה בתעשיית המוזיקה בנמיביה. "Elai Lineendunge", אלבומו השני של סאני בוי, והאלבום של קמסוטרה היו האלבומים הראשונים שיצאו תחת "גרינהאוס אנטרטיינמנט".
אולם, הצלחת האלבום השני הייתה קטנה יותר מהצלחת האלבום הראשון. נטען כי המעבר בין חברות התקליטים הוא הגורם לכך. כמו כן, למרות מועמדות בשבע קטגוריות, לא זכה סאני באף פרס בפרסי המוזיקה של "Sanlam-NBC".
אלעזר פלקלס
רבי אלעזר פלקלס (בכתיב מיושן: פלעקלש; ה'תקי"ד, 1754 - כ' בניסן ה'תקפ"ו 1826) היה רב וראש ישיבה אשכנזי. תלמידו המובהק של רבי יחזקאל לנדא ה"נודע ביהודה", וראש בית הדין של פראג בתקופתו. התפרסם גם כדרשן, ותשובותיו בהלכה נדפסו בספרו תשובה מאהבה.
ביוגרפיה.
נולד בפראג לדוד, מצאצאי המהר"ל מפראג ורבי השיל מקראקא. בצעירותו למד שנתיים אצל רבי מאיר פישלס (מחבר ספר "הסברות מהר"ם בומסלא") ועשר שנים אצל רבי יחזקאל לנדא. נישא בגיל שבע עשרה לאסתר בונדי, בת למשפחה מיוחסת ועשירה. בספריו הרבה להדגיש את מסירותה הרבה לתורתו ולנידודיו. הוריו והורי אשתו שהיו עשירים סייעו בידו כלכלית וכך יכול היה להקדיש את זמנו ללימוד תורה. הצליח בלימודיו והתפרסם כחריף ובקי בכל מקצועות התורה, כדרשן משונן וכלוחם בעד התורה.
בשנת ה'תקל"ט (1778), התקבל לאב בית דין בעיר גוטיין במוראביה שם הוערץ על ידי קהילתו. לאחר כארבע שנים השתוקק להקים ישיבה ולהיות במקום בו ישנם רבנים וגדולי תורה עימם יוכל לפלפל בדברי תורה, לאחר התייעצות עם רבו, הרב יחזקאל לנדא, הוצע לו לכהן כדיין בבית דינו. ובשנת ה'תקמ"ג (1783) החל לשמש כדיין בפראג - עיר מולדתו. בשנת תקס"א עם פטירת רבי מיכאל בכרך - ראש הדיינים, קיבל הוא את ראשות בית הדין בו כיהן יחד עם בן רבו הרב שמואל לנדא. כמה מבתי המדרש בפראג הכתירו אותו כרבם ובמשך השנים, חוג השפעתו גדל והגיע גם אל מחוץ לגבולות עירו. מנהיגותו התערערה בעקבות סכסוך קשה עם מנהיגי הקהילה בגלל הנהגתו התקיפה בכלל ובפרט התנגדותו העיקשת לשבתאים אותם הוא מכנה "כת הארורה, טמאי נפש מצורעי' וזבים, מאמיני פגר מובס שבתי צבי ראש כלב שבכלבים". בסתיו 1800 החליטו פרנסי פראג להפסיק להתעלם מהתמיכה שהעניקו רבים מעשירי עירם לחוה בת יעקב פרנק ולנדות אותם. נפתח עימות קשה, במהלכו אירעו התפרעויות והצדדים פרסמו מנשרים רבים זה נגד זה. בשיאו הושלך הרב פלקלס, שנשא סדרת דרשות חריפות נגד הסיעה, אל בית האסורים. כאשר נשאל אם מותר להתחתן עם בת של משפחת שבתאים, ענה שאם ברור הדבר שהם מכת זו, יש איסור מוחלט להתחבר למשפחה כזאת שהם "רשעים גמורים" - כלשונו, גם אם הבת צעירה ולא בחרה לילך בדרכי אביה.
על אף שסבל רבות מיריביו, העיד על עצמו כי לא הפסיק ללמוד יומם ולילה. במשך שנים המשיך להחליף מכתבי חידושי תורה עם רבו הנודע ביהודה בהכנעה והערצה רבה.
נפטר לאחר מחלה בכ' בניסן תקפ"ו ונקבר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב. בצוואתו ציווה לבניו: ״גדלו בניכם על הגמרא והפוסקים, ומנעו בניכם מן המקרא, והזהרו מאד שלא תלמדו את בניכם ספרים המלקטים [מ]ספרי תנ״ך״.
מתשובותיו.
הרב פלקלס מתאמץ להוכיח כי רבי אלעזר הקליר הפייטן המפורסם הוא התנא רבי אלעזר בנו של רבי שמעון בר יוחאי.
התנגד לאמירת יהי רצון שאומרים לפני ברכת ארבעת המינים, ומביא שרבו - הרב יחזקאל לנדא סירב לתת את אתרוגו לברכה למי שרצה להגיד קודם לכן את ה"יהי רצון".
ביקורתו על ספר הזוהר וייחוסו לרשב"י.
הרב פלקלס תקף את ייחוס ספר הזוהר לרשב"י, ואף תמך בגזירה המלכותית שאסרה ייבוא ספרי קבלה:.
כך גם בהקדמת ספרו עולת חודש (הרביעי), הביא אגרת מנפתלי הרץ וייזל ש'דבריו ראוים להביאם בדפוס ולחלקם בישראל' באגרת, מובא משמו של רבי יהונתן אייבשיץ שחכמת הקבלה, אינה מעיקרי האמונה ואין חיוב להאמין בה.
אמירת "קדיש" על ידי נשים.