לאחר מלחמת העצמאות, בשנת 1950, על פי חוק נכסי נפקדים, נוהל הבית על ידי רשות הפיתוח, מאחר שבעל הבית קונסטנטין סלאמה עזב את ירושלים בזמן המלחמה. המגרש נמכר על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לאיש עסקים יהודי ממוצא פרסי בשם דוד אמיד. בדצמבר 1952 נהרס בית מושבק והחלה הקמתו של מלון המלכים. לשם הקמת המלון קיבל מענק ממשלתי. ב-14 באוגוסט 1956 נחנך המלון בטקס בנוכחות טדי קולק, שהיה אז מנכ"ל משרד ראש הממשלה ומנהל לשכת התיירות הממשלתית. בתחילת 1957 ניהלה עיריית ירושלים משא ומתן על רכישת המלון לצורך שיכון משרדי העירייה, אך הדבר לא יצא אל הפועל. ובעקבות זאת, רכשה העירייה את המגרש ממול, לצורך בניית העירייה, אך לבסוף הוקם שם מלון פלאזה. בשנת 1960 התגורר במלון שר הדתות יעקב משה טולידאנו. ב-15 באוקטובר 1960 נפטר הרב טולידאנו בדירתו במלון כתוצאה מדום לב. בשנת 1968 נערך במלון כנס של נוצרים אוונגליסטים אוהבי ישראל שהביא להפגנה של תלמידי ישיבת חברון ומרכז הרב נגד האירוע, שרואו בו כפעילות מיסיונרית.
בבעלות רשת מלונות פרימה.
בשנת 1987 רכש את המלון, תמורת 7,350,000 דולר, איש העסקים הנרי מוסקוביץ' והוא הפך לחלק מרשת מלונות פרימה שהקים.
בשנת 2013 עבר המלון שיפוץ בעלות של כ-10 מיליון שקל, שכלל חידוש השטחים הציבוריים, מסעדות המלון, הלובי והבר. הוחלפו המעליות ומערכות מיזוג האוויר והוקם ספא חדש.
המבנה.
מבנה המלון תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר פרידמן בשותפות עם האדריכל מאיר רובין. רובין כיהן במקביל באותה תקופה גם כסגן ראש עיריית ירושלים מטעם מפלגת חרות. המלון בנוי בצורת ח' בפינת הרחובות המלך ג'ורג' ורמב"ן במגרש משותף עם היכל שלמה ובעיצוב דומה גם של מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן. בחזית המלון הוקמה מרפסת מעוגלת היושבת על תוואי הרחוב. תחילה היו במלון 90 חדרים, בשנת 1960 החלה הרחבת המלון בשתי קומות ובשנת 1972 בשתי קומות נוספות.
ארני תור סיגורדסון
ארני תור סיגורדסון (באיסלנדית: Árni Þór Sigurðsson; נולד ב-30 ביולי 1960 בריקייוויק) הוא פוליטיקאי ודיפלומט איסלנדי.
ביוגרפיה.
ארני תור סיגורדסון הוא בעל תואר בכלכלה ורוסית מאוניברסיטת אוסלו. לאחר קבלת התואר הוא המשיך בלימודי רוסית במוסקבה. במשך 13 שנים הוא היה חבר עיריית ריקייוויק והיה אחראי על נושאי החינוך, תכנון עירוני. בשנים 1994–2006 היה יושב ראש דירקטוריון של הנמל.
בשנת 2007 ארני תור סיגורדסון נבחר לאלת'ינג מטעם תנועת השמאל הירוק. הוא כיהן בפרלמנט עד לשנת 2014. בתקופה זו היא כיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט בשנים 2009–2010 וב-2012–2013. כמו כן הוא היה יושב ראש הסיעה.
בשנת 2015 הוא מונה לשגריר לענייני ארקטיקה. בדצמבר 2017 הוא החליף את קריסטין א. ארנאדוטיר בתפקיד שגריר איסלנד בפינלנד. בהיותו בתפקיד זה הוא נציג המדינה גם במדינות הבלטיות ואוקראינה. ב-2020 החל את כהונתו כשגריר איסלנד ברוסיה, ומשם הוא משמש גם כשגריר לא תושב באוזבקיסטן, אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, קזחסטן וקירגיזסטן.
הרמן טילקה
הרמן טילקה (בגרמנית: Hermann Tilke, נולד ב-31 בדצמבר 1954) הוא מהנדס גרמני, נהג מרוצים ומתכנן מסלולי מרוצים האחראי לתכנון מספר מסלולים לאליפות הפורמולה 1.
ביוגרפיה.
טילקה נולד ב-31 בדצמבר 1954 בעיר אולפה שבגרמניה המערבית. במהלך שנות השמונים התחרה במרוצי מכוניות תיור, בעיקר במסלול הנורבורגרינג. לאחר שסיים לימודי תואר הנדסה אזרחית בהתמחות בניהול תחבורה ותנועה באוניברסיטה למדעים יישומיים של אכן, ייסד בשנת 1984 את חברת "טילקה הנדסה".
טילקה הוא אחד מארבעה מהנדסים המוכרים על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), אך למעשה הוא היחיד שמתכנן מסלולי מרוצים. אחת מהעבודות הראשונות שביצע הייתה תכנון ובנייה של כביש גישה למסלול הנורבורגרינג. העבודה המשמעותית הראשונה שביצע הייתה הבנייה מחדש של מסלול האוסטרייכרינג, שקוצר באופן משמעותי ונקרא לאחר הבנייה מחדש A1 Ring (כיום הרד בול רינג). במהלך השנים היה מעורב במספר פרויקטים של בנייה מחדש ושינוי של מסלולים קיימים ביניהם ההוקנהיימרינג, נורבורגרינג, מסלול המרוצים של ברצלונה ופוג'י ספידוואי ביפן.
בנוסף לשיפוץ מסלולים קיימים טילקה תכנן ובנה מספר רב של מסלולים חדשים לחלוטין, עליהם היה מופקד משלב התכנון הראשוני. מרבית המסלולים נבנו באסיה ובמזרח אירופה. הוא תכנן את המסלול הבינלאומי בספאנג (מלזיה), המסלול הבינלואמי בבחריין, המסלול הבינלאומי בשאנגחאי, איסטנבול פארק רייסינג, מסלול יאס מרינה (אבו דאבי), מסלול קוריאה הבינלאומי, מסלול בודהה הבינלאומי (הודו) ואת מסלולי הרחוב בולנסיה וסינגפור. הוא תכנן את המסלול המחודש באוסטין, טקסס לקראת חזרתה של ארצות הברית לאליפות בשנת 2012 ואת המסלול בסוצ'י לקראת גרנד פרי רוסיה שהצטרף לאליפות בשנת 2014. המסלול האחרון אותו תכנן הוא מסלול הרחוב בהאנוי, לקראת גרנד פרי וייטנאם שתוכנן להצטרף לאליפות בעונת 2020, אך בסופו של דבר לא התקיים בשל מגפת הקורונה.
וייט מודל M
וייט מודל M (ב-אנגלית: White Model M) היא מכונית מפוארת בסגנון מכונית עידן פליז המונעת באמצעות מנוע קיטור מתוצרת White Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1906–1910 ב-ארצות הברית. נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט רכש יחידה בשנת 1909
היצרנית "White Motor Company".
חברת "וייט מוטור" הייתה חברה אמריקאית לייצור משאיות, אוטובוסים וטרקטורים חקלאיים משנת 1900 ועד 1980. החברה ייצרה גם אופניים, גלגיליות, מחרטות אוטומטיות ומכונות תפירה. לפני מלחמת העולם השנייה, החברה התבססה בקליבלנד, אוהיו.
בסוף המאה ה-19 בנו של מייסד החברה, רולין ווייט (Rollin H. White) התחיל לבנות מכוניות קיטור. הקבוצה הראשונה של חמישים מכוניות הושלמו באוקטובר 1900, אבל לא נמכרו לציבור עד אפריל 1901, כדי לבדוק ולבחון את הרכבים ביסודיות.
בשנת 1905 היה צורך להפריד את מחלקת הרכב מחברת האם שלה כדי להתאים את צמיחת העסק ולהפריד ביניהם פיזית. ב-4 ביולי 1905 הושקה מכונית קיטור שהייתה מכונית מרוץ, בשם "Whistling Billy".
בשנת 1907 "ספינת קיטור לבנה" (White steamer) הייתה אחת הרכבים הראשונים בבית הלבן, כאשר הנשיא תאודור רוזוולט, הנשיא ה-26 של ארצות הברית, אפשר להשירות החשאי של ארצות הברית להשתמש במכונית שמאחורי עגלתו.
דגמי "וייט מודל M" נבנו בין השנים 1906–1910.
הנשיא טאפט רכש את מכונית הקיטור "וייט מודל M" בשנת 1909
מכונית הקיטור האחרונה נבנתה בינואר 1911, כאשר עברה החברה לכלי רכב המונעים בבנזין. החברה בנתה כ-10,000 מכוניות קיטור.
4 המכוניות של נשיא ארצות הברית "טאפט".
נשיאי ארצות הברית החלו את השימוש במכוניות בראשית המאה ה-20, כאשר הנשיא ויליאם הווארד טאפט רכש ארבע מכוניות והסב את אורוות הבית הלבן למוסך.
הנשיא טאפט רכש צי של ארבע מכוניות: שתי מכוניות מפוארות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית "Pierce-Arrow Motor Car Company" , מכונית חשמלית מתוצרת יצרנית המכוניות החשמליות "Baker Motor Vehicle Company" ומכונית קיטור "ווייט מודל M" מתוצרת כלי הרכב "White Motor Company"
וויט מודל M
טוני וורד
טוני וורד (באנגלית: Tony Ward; נולד ב-10 ביוני 1963) הוא דוגמן ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה.
וורד נולד בסנטה קרוז בקליפורניה כאמצעי מבין שלושה בנים.
כשהחל את לימודיו בקולג' התגלה כדוגמן והחל לעבוד בתחום.
הוא דגמן הלבשה תחתונה לקלווין קליין, לאחר מכן עבד בין היתר עבור קרל לגרפלד, דולצ'ה וגבאנה והוגו בוס.
הוא היה חתום בסוכנויות דוגמנות בניו יורק, לונדון, מילאנו וקופנהגן.
בתחילת שנות התשעים היה בן זוגה של הזמרת מדונה והופיעה במספר קליפים שלה, הוא גם הופיעה בספרה "סקס", מלבד זאת הוא הופיעה בקליפים של אמנים נוספים.
ב-1999 הופיע בסרט העצמאי "Out in Fifty" לצד מיקי רורק.
ב-2002 הופיע בסרט קומדיית הפעולה "All About the Benjamins".
ב-2008 שיחק בסרט הקנדי "Story of Jen".
כריסטל שאאק
כריסטל שאאק (בגרמנית: Christel Schaack; נולדה ב-1925) היא דוגמנית עבר גרמנייה. מיס גרמניה לשנת 1953; נבחרה למיס אירופה לשנת 1954, אך התואר נשלל ממנה, היות שהייתה אלמנה ותחת זאת הוכתרה בתואר "מיס אירופה של כבוד".
ביוגרפיה.
שאאק נולדה בברלין.
ב-1953 נבחרה למיס ברלין ומאוחר יותר באותה שנה הוכתרה למקום הראשון בתחרות הארצית של מיס גרמניה, אירוע זה לא היה במרכז תשומת הלב הציבורית מאחר שבאותו זמן אירעה התקרית של המרד המזרח-גרמני.
היא התחרתה במיס תבל 1953 והייתה מבין שש עשרה המועמדות של חצי הגמר.
בשנת 1954 זכתה כריסטל שאאק בתואר מיס אירופה, אך התואר נשלל ממנה עקב כך שהתגלה כי בעלה מת, ועל פי כללי התחרות באותה עת, לא ניתן היה להכתיר אלמנות כמלכות יופי. במקומה נבחרה דניאל ז'אנו הצרפתייה. עם זאת, כדי למנוע תקרית בינלאומית, הוכרתה שאאק בתואר "מיס אירופה של כבוד".
היא עבדה כדוגמנית במקומות שונים במהלך שנות החמישים, היא עבדה בין היתר בסלון אופנה בברלין.
ב-2009 הופיעה בסדרה התיעודית "Mein Deutschland".
מ-1958 ועד 2002 הייתה נשואה למלחין ולמנצח האוסטרי וילי מאטס, בנה ד"ר פרנק שאאק הוא יועץ עסקי בבאד הומבורג.
היא מתגוררת במינכן ובזלצבורג לסירוגין.
איציק חולבסקי
איציק חולבסקי (נולד ב-24 בנובמבר 1954) הוא ראש המועצה האזורית מגידו. קודם לכן כיהן כגזבר מועצה אזורית מגידו ומנכ"ל החברה הכלכלית לפיתוח מגידו. בעבר שימש גזבר קיבוץ עין השופט ולפני כן היה מזכיר הקיבוץ.
ביוגרפיה.