ביום הראשון של הפעולה, ב-1 במרץ, דיווחו הפלסטינים על עשרות הרוגים ועשרות פצועים. לצה"ל 2 חיילים הרוגים ועוד מספר פצועים קל עד בינוני. אבו מאזן גינה את הפעולה ואמר שהיא "יותר גרועה מהשואה". במבצע פעלו כוחות מחטיבת גבעתי, בפיקוד אילן מלכא, ובהם גדוד שקד בפיקוד טל כרמל. וגדס"ר גבעתי בפיקוד גור שרייבמן. במהלך הלחימה נהרגו שני חיילים מהחטיבה ושמונה נוספים נפצעו. מהים תקפו כוחות שייטת 13 יחד עם פלגה 916 יעדי מחבלים וחמושים בגזרת החוף. בערב עלה מספר ההרוגים הפלסטינים ל-56 אחרי מספר תקיפות שבאחת מהן השמיד חיל האוויר משאית ובה 160 רקטות. בפעולה נחשפו גם אמצעי לחימה בתוך מסגד.
במבצע נהרגו כ-120 מחבלים. בנוסף נעצרו למעלה מ-80 מבוקשים שהועברו לחקירת כוחות הביטחון. המבצע היה אמור להיערך לחמישה ימים אך לאחר תפיסת היעדים בלילה הראשון (שישי בערב), קרסו הכוחות הפלסטיניים בעקבות הלחימה העזה, והכוחות יצאו בראשון בלילה במקום ברביעי. במהלך המבצע הרסו כוחות צה"ל את לשכתו של ראש ממשלת חמאס ברצועת עזה אסמאעיל הנייה.
ב-2 במרץ ירדה עצימות הפעולה. מטוסי חיל האוויר החריבו את לשכתו של אסמאעיל הנייה, שלא שהה במבנה. במקביל, נמשך ירי הרקטות לעבר ישראל: באשקלון רקטת גראד פגעה ישירות בבית ליד ביתו של אבי דיכטר ובשדרות פגעו גם כן רקטות, שהובילו לפצועים ונפגעי חרדה. ב-3 במרץ יצאו כוחות צה"ל מהרצועה ובכך הסתיים חלקו הקרקעי של המבצע.
לטענת הפלסטינים בפעולה נהרגו 63 פלסטינים, מחציתם אזרחים. לטענת צה"ל נהרגו 100 פלסטינים, רובם הגדול מחבלים ורק מעטים מהם אזרחים. לטענת בצלם נהרגו 106 פלסטינים, מהם 54 אזרחים.
תוצאות הלחימה.
הפלסטינים ספגו אבדות אך למרות זאת המשיכו לשגר רקטות גראד אל עבר אשקלון במהלך המבצע. מטרת המבצע הייתה להרתיע את ארגוני הטרור מירי רקטות לעבר ישראל ויצירת משוואה של תגובה קשה על כל הרוג ישראלי. בפועל, בחמאס לא ראו במבצע הפסד למרות המחיר הקשה שגבה ובהמשך החודש המשיכה ההסלמה בפעולות הטרור נגד העורף של מדינת ישראל, מעברי הגבול עם רצועת עזה וכוחות צה"ל ששומרים על ציר הוברס.
בחמאס קיוו ליצור משוואה שפעולה גדולה בעזה תגרור ירי רקטות גראד תקניות לעבר ערים כמו אשקלון, נתיבות ואפילו אשדוד הרחוקות יותר מעוטף עזה ובכך להרתיע את ישראל מפני מבצע "חומת מגן 2" ברצועה. בפועל, הפעולה שביצע צה"ל לא הייתה בהיקף ובסדר הגודל של "חומת מגן 2" וחמאס הפסיק את הירי לכיוון אשקלון אחרי יציאת כוחות צה"ל.
לאחר תום המבצע הוסכם על "הודנא" - הפסקת אש זמנית לחצי שנה בין ישראל לארגוני הטרור ברצועת עזה, שהחלה בחודש יוני 2008. במהלך רוב תקופת ההודנא נשמר השקט, פרט למספר מקרים בהם נורתה אש על ישראל מצד ארגונים קטנים ברצועה כדוגמת הג'יהאד האיסלאמי.
ב-5 בנובמבר 2008 ביצע צה"ל את מבצע אתגר כפול, שבמהלכו גדוד הסיור של הצנחנים (שרף), בפיקוד סא"ל ירון פינקלמן והמח"ט הרצי הלוי, השמיד בית ממולכד ומנהרה שחפר החמאס שלוש מאות מטרים מעבר לגדר הגבול עם רצועת עזה. המנהרה הייתה אמורה לשמש לפעילות טרור במהלך הפעילות הרגו הצנחנים 6 מחבלים. במקביל הותקפה מן האוויר חוליית משגרי פצמ"רים בדרום הרצועה, ו-5 נהרגו. חמאס ראה בפעולות אלו שבירה מוחלטת של תנאי הרגיעה והגיב בירי פצמ"רים ועשרות רקטות על עוטף עזה ואשקלון. הירי נמשך לכל אורך חודש נובמבר 2008, קצבו היה גבוה פי 50 מאשר בחודש אוקטובר שקדם לו, והוא נמשך גם אל חודש דצמבר עד לתחילת המלחמה. בתגובה הורה שר הביטחון, אהוד ברק, על סגירת המעברים עד שהירי יפסק. ב-18 בדצמבר 2008, עם תום תקופת ההודנא, החל ארגון החמאס במתקפה ארטילרית מתמשכת כנגד שדרות, אשקלון ויישובי עוטף עזה. מהלך זה הוביל, לאחר מספר ימים, לתחילתו של מבצע עופרת יצוקה.
מוזיאון האצ&quot;ל (פירושונים)
בית ויצמן
לואיס סאליבאן
סטיב כהן
סטיבן איירה "סטיב" כהן (באנגלית: Stephen Ira "Steve" Cohen; נולד ב-24 במאי 1949) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית ומייצג את המחוז ה-9 של טנסי משנת 2007.
כהן נכנס לתפקידו עם המהפך של הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה בשנת 2006. לפני כניסתו למשרה ברמה ארצית בבית הנבחרים של ארצות הברית, שירת בסנאט של מדינת טנסי כנציג העיר ממפיס. הוא חבר הקונגרס היהודי הראשון ממדינת טנסי.
שנותיו הראשונות והשכלתו.
כהן נולד בממפיס, טנסי ב-1949, לרופא הילדים מוריס די. כהן ואשתו ג'נביאן. הוא בן למשפחה מדור רביעי בממפיס ונכד למהגר ליטאי בעל דוכן עיתונים. כהן לקה במחלת הפוליו כשהוא היה בן חמש והמחלה גרמה לו לשנות את תחביביו מספורט לפוליטיקה בגיל צעיר. כשכהן היה בן חמש, ג'ון פ. קנדי עבר בעיר ממפיס במסע הבחירות שלו וכהן צילם את ג'ון קנדי במכונית עם הגג הפתוח. כהן מתאר את קנדי כגיבור פוליטי והתמונה עדיין תלויה במשרדו של כהן. ב-1961, משפחתו של כהן עברה לעיר קורל גייבלס שבפלורידה, היכן שאביו קיבל מלגת מחקר בפסיכיאטריה באוניברסיטת מיאמי. בין השנים 1964–1966, משפחת כהן התגוררה בפסדינה, קליפורניה, היכן שאביו קיבל מלגת מחקר בפסיכיאטרית ילדים מאוניברסיטת דרום קליפורניה. כהן, באותה עת סטודנט במכינה התיכונית של הטכניון האמריקאי בפסדנה, חזר לפלורידה ב-1966 וסיים את תיכון קורל גייבלס לפני שחזר לממפיס, היכן שאביו ביסס את הפרקטיקה שלו בפסיכיאטריה פרטית.
כהן למד תואר ראשון באוניברסיטת ואנדרבילט, בנאשוויל, טנסי ב-1971. ב-1973 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ממפיס.
פוליטיקה.
קריירה מוקדמת.
בזמן כהונתו במשך שלוש שנים כיועץ משפטי למשטרת ממפיס, כהן החל להתבלט פוליטית משנבחר לכינוס החוקתי של טנסי ב-1977 בגיל 27 בלבד והאסיפה בחרה בו כסגן נשיא. לאחר מכן, הוא נבחר לכהן במועצת המחוז של שלבי בטנסי, כשהוא משרת שם בין השנים 1980-1978. במהלך כהונתו במועצה, הוא סייע רבות להקמת המרכז הרפואי האזורי של ממפיס, במימון קהילתי. ב-1980, הוא כיהן כשופט במחוז שלבי וכן היה ציר לוועידה הדמוקרטית הלאומית, במערכות הבחירות של השנים 1980, 1992 ו-2004.
מחוקק בסנאט של טנסי.
כהן נבחר לסנאט של טנסי ב-1982 כסנאטור המייצג את המחוז ה-30, אשר כולל חלקים של ממפיס והעיר התחתית שלה. הוא כיהן במשרה זו למשך 24 שנה.
במשך 18 שנה, כהן שאף לביטול האיסור על ההגרלות בחוקה של מדינת טנסי. מאמציו נשאו פרי ב-2002 ובטנסי יש כעת תוכנית לוטו למלגות לסטודנטים בטנסי, אשר אומצה שנה לאחר מכן. תוכנית הלוטו נחשבת כהישג הגדול ביותר של כהן בקריירה שלו כסנאטור של מדינת טנסי. כהן גם יזם חקיקה להרחבת הנגישות הקהילתית לטיפול רפואי, זכויות הגנה לחיות, השבת זכויות הצבעה, מתן דרגת רישון נהיגה לבוגרי תיכון ומעלה ומימון בתחום האומנות.
במרץ של 2005, כהן היה אחד משלושת הסנאטורים של מדינת טנסי שהצביעו נגד התיקון לחוקת טנסי בחוק הגנת הנישואים, אשר מגדיר נישואים רק בין גבר ואישה ואושר על ידי מצביעי טנסי במשאל עם בנובמבר 2006. במהלך הדיון הציבורי על התיקון, כהן הציע כמה וכמה תיקונים לתיקון עצמו, כאשר כל אחד מהם נכשל, כולל "סעיף הניאוף", אשר אומר כי "ניאוף הוא איום על מוסד הנישואין ונוגד למדיניות הציבורית בטנסי".
כהן היה נחשב אחד מהסנאטורים הקשוחים ביותר בטנסי וכבעל כושר דיון והוא מפורסם בסגנונו הישיר. אחד מהכתבים של טנסי תיאר אותו כ "מאוד ישיר, מאוד עקשן והרבה יותר מחושב משאר הקולגות שלו".
כהן הוא היהודי הראשון שכיהן בסנאט של טנסי מאז 1958.
מרוץ 1996 לבית הנבחרים.
ב-1996, כהן רץ למושב בבית הנבחרים של ארצות הברית עבור המחוז ה-9 של טנסי, כאשר עמיתו הדמוקרטי מטנסי, שכיהן בתפקיד מזה 22 שנה, הרולד פורד "סיניור", הכריז על פרישה. הבן שלו, ג'רולד פורד "ג'וניור", בן ה-26, התחרה עם כהן על מועמדות המפלגה בפריימריס הדמוקרטים. במהלך המרוץ כהן אמר: "ביליתי ארבע עשר שנה בסנאט [של טנסי], היה לי את הניסיון ולא מצא חן בעיני הרעיון [שהמושב] יהיה ירושה משפחתית".
כהן הפסיד את הפריימריס לפורד בהפרש של 25%. בהתייחסו לפורד, בן מיעוטים שחור, שהצליח הרבה יותר ברבעים בעלי רוב שחור למרות חוסר ניסיונו, הוא אמר: "זה בלתי אפשרי למישהו שאינו אפריקאי-אמריקאי לקבל מספר קולות רב בקהילה האפריקאית-אמריקאית...כנגד מתחרה בולט. העובדה היא, שאני לבן ולא נראה כי זה משנה מה תעשה". מאוחר יותר, כהן הודה שאמרותיו היו "לא רצויות", אבל גם ציין כי: "גזע הוא עדיין גורם חשוב בהצבעה".
כהן לא היה צריך לפרוש מהמושב שלו בסנאט כדי לרוץ לפריימריס; סנאטורים בסנאט של טנסי מכהנים ארבע כהונות רצופות וכהן לא היה צריך להתמודד במערכת בחירות לבחירה מחדש לסנאט של טנסי עד 1998.
מרוץ 2006.
בתחילת אפריל 2006, כהן הכריז שהוא רץ שוב למושב המחוז ה-9 של טנסי; פורד לא רץ לבחירה מחדש למושב זה. כהן היה המועמד הראשון עם שם ידוע מחוץ לאזור ממפיס אבל עמד מול ארבעה עשר מתחרים נוספים בפריימריס. העיתון היומי של ממפיס, "דה קומרשל אפיל", הודיע על תמיכה בכהן.
כהן ניצח בפריימריס ב-3 באוגוסט בהפרש מכריע של 4,000 קולות למרות שמי שיצא מקום שני במרוץ הוציא בבחירות פי שניים מכהן. למעשה, שישה מתחרים דמוקרטים בפריימריס, גייסו יותר כסף ממנו. הוא לקח הרבה מחוזות עם רבעים שחורים בהפרשים ניכרים. בבחירות הכלליות בנובמבר, הוא התמודד מול הרפובליקני מרק וואייט והמועמד העצמאי, ג'ייק פורד, אחיו הצעיר של ג'רולד פורד ג'וניור.