ספיד החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לידס יונייטד ועלה לקבוצת הבוגרים בשנת 1988, עת שיחקה בליגת המשנה. בעונת עלה ספיד עם הקבוצה לליגה העליונה, לאחר שמונה שנות היעדרות. כבר בעונת הבכורה המחודשת של לידס בליגה, עונת , סיימה הקבוצה את משחקי הליגה במקום הרביעי, אך לא העפילה לגביע אופ"א בשל הדירוג הנמוך של הליגה האנגלית.
באמצע עונת , הצטרף לסגל הקבוצה אריק קאנטונה, שנחשב באותו הזמן לאחד הכוכבים הגדולים בעולם. בעזרתו הצליחה לידס, לזכות באליפות לראשונה מאז , בזכות שני הפסדים של מנצ'סטר יונייטד במחזורי הסיום. בסיום העונה עזב קאנטונה את הקבוצה, ולידס התדרדרה עד למקום ה-17 בליגה.
בעונות הבאות לא הצליחה לידס לשחזר את ההישג ולחזור לראש הטבלה. בעונת , שהייתה עונתו האחרונה של ספיד במועדון, הצליחה הקבוצה להעפיל עד לגמר גביע הפוטבול ליג בו הובסה 0–3 בידי אסטון וילה. לאחר שמונה שנים במדי הקבוצה ו-312 הופעות במדיה בכל המסגרות בהם כבש 57 שערים, עזב ספיד את קבוצת נעוריו והצטרף לאברטון, הקבוצה אותה אהד בילדותו, תמורת 3.5 מיליון ליש"ט.
כבר בהופעת הבכורה שלו במדים הכחולים, במשחק הליגה הראשון של עונת , כבש ספיד את שערו הראשון לזכות אברטון בניצחון הביתי 0–2 מול ניוקאסל יונייטד. בנובמבר אותה העונה כבש ספיד את השלושער היחיד בקריירה, והוביל את קבוצתו לניצחון 1–7 על סאות'המפטון של אייל ברקוביץ'. הוא סיים את עונת הבכורה עם 11 כיבושים בכל המסגרות, כמלך השערים של המועדון (במשותף עם דאנקן פרגוסון, שכבש את כולם בליגה), ונבחר על ידי אוהדי הקבוצה לשחקן המצטיין של העונה.
לקראת עונת מונה הווארד קנדל למאמנה של אברטון. אף שבתחילה מינה קנדל את ספיד לקפטן הקבוצה, עלו יחסיהם על שרטון במהרה ובפברואר הוא נמכר לניוקאסל יונייטד תמורת 5.5 מיליון פאונד. כבר למחרת החתימה העלה קני דלגליש, מאמנה של ניוקאסל, את ספיד לשחק מול וסטהאם יונייטד. שערו הראשון במדי הקבוצה הגיע לאחר חמישה משחקים בניצחון על בארנסלי בגביע ה-FA. בהמשך משחקי הגביע, הצליחו ספיד וניוקאסל להעפיל עד למשחק הגמר בו הפסידו לארסנל בתוצאה 0–2. גם בעונה העוקבת הצליחה ניוקאסל להעפיל עד למשחק גמר הגביע האנגלי, בו הפסידה למנצ'סטר יונייטד (שזכתה לבסוף בטרבל).
בעונת עזר ספיד לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בליגה, המוביל לסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות. לאחר שגברו על ז'לייזניצ'אר סרייבו, הוגרלה ניוקאסל לבית אחד עם יובנטוס, דינמו קייב ופיינורד. במחזור החמישי של משחקי הבתים, כבש ספיד את שערו הראשון במפעל, בניצחון 1–2 על קייב, ועזר למועדון להעפיל לשלב הבתים השני, בו הודחה.
ביולי 2004 עבר ספיד לבולטון וונדררס תמורת 750,000 ליש"ט. גם בבולטון המשיך ספיד להיות שחקן קבוע בהרכב הקבוצה, הוא שותף בעונתו הראשונה בכל משחקי הליגה (באחד עלה כמחליף) ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום השישי בליגה, המקנה כרטיס לסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
בדצמבר 2006 היה ספיד לשחקן הראשון בהיסטוריה שרושם 500 הופעות בפרמייר ליג. ב-1 בינואר 2008 עבר ספיד לשפילד יונייטד, הנושרת הטרייה מהפרמייר ליג, תמורת כרבע מיליון ליש"ט ועוד באותו היום ערך ספיד בן ה-38 את הופעת הבכורה שלו במדים החדשים. בנובמבר 2008, מעט אחרי פתיחת עונת נפצע ספיד בגבו, אך למרות הניתוח אותו עבר לא הצליח לחזור למגרשים עד תום העונה. בזמן הפציעה, החל ספיד לקחת חלק באימוני הקבוצה כחלק מצוות האימון. על אף שלא הצליח לחזור מפציעתו, הוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל רק בסיום עונת .
נבחרת ויילס.
בצעירותו הופיע ספיד שלוש פעמים במדי נבחרת ויילס הצעירה. לאחר שהחל להתבלט במדי לידס יונייטד, זומן ספיד לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, ועלה לראשונה לשחק במדים הלאומיים בניצחון 0–1 במשחק הידידות מול במאי 1990. את שערו הראשון במדי הנבחרת, כבש ספיד בהפסד החוץ ל במסגרת מוקדמות יורו 1996, וביוני 1998 ענד לראשונה את סרט הקפטן.
בסך הכל הופיע ספיד 85 פעמים במדי הנבחרת, שני רק לשוער נוויל סאות'הול, שמחזיק ב-92 הופעות במדים הלאומיים, ויותר מכל שחקן שדה אחר. ב-44 מההופעות עלה ספיד לשחק כקפטן הקבוצה. ספיד מעולם לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר גביע העולם בכדורגל או לאליפות אירופה.
קריירת האימון.
לאחר שלושה מחזורים בעונת מונה ספיד לתפקיד מאמנה של שפילד יונייטד, במקום קווין בלקוול שפוטר, וחתם על חוזה לשלוש שנים. הוא הספיק לאמן בשפילד במשך כארבעה חודשים, בהם עמד על הקווים במשך 18 משחקים בטרם הודיעה התאחדות הכדורגל של ויילס על מינויו למאמנה של נבחרת הכדורגל הלאומית.
בעת מינויו למאמנה של נבחרת ויילס, עמד מאזנה של הנבחרת במוקדמות יורו 2012 על שלושה הפסדים בשלושה משחקים. במשחקו הראשון על הקווים במסגרת המוקדמות, הפסיד ספיד עם קבוצתו בבית לנבחרת אנגליה בתוצאה 0–2, הפסד שדרדר את דרוגה של הנבחרת בדירוג העולמי של פיפ"א עד למקום ה-117, הנמוך בתולדותיה. בהמשך הטורניר הוביל ספיד את הנבחרת לשלושה ניצחונות בארבעת המשחקים הנותרים, ועלתה בדירוג העולמי עד למקום ה-45.
יצחק אסימוב
קרב לנינגרד
הקרב בלנינגרד
הקרב על לנינגרד
יעקב ישראל טברסקי
רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס (תקנ"ד, 1794 - י"ג באלול תרל"ו, 2 בספטמבר 1876) היה אדמו"ר ומגיד מישרים, בנו השלישי של רבי מרדכי מצ'רנוביל. מכונה ה"צ'ארקאסער" על שם מושבו בעיר צ'רקס.
תולדותיו.
נולד לרבי מרדכי ולשרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. בגיל 16 נישא לדבורה לאה, בתו של האדמו"ר "האמצעי" מחב"ד רבי דובער שניאורי. לאחר חתונתו התגורר בעיר לאדי, מקום מושבו של סב אשתו רבי שניאור זלמן בעל התניא, והיה סמוך על שולחנו ואף למד עמו (יחד עם גיסו הצמח צדק) עד לפטירתו בשנת תקע"ג (1813). לאחר פטירת רבי שניאור זלמן עבר יחד עם חמיו ללובביץ' שם התגורר עוד כ-20 שנה.
בשנת תקצ"ד (1834) התיישב בעיר הורניסטייפול שם כיהן כאדמו"ר מגיד מישרים והתגורר בה עשרים ושש שנה. בשעת כהונתו בהורניסטייפול, הפך את העיר למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים נהרו אליו. בשנת תר"כ (1860) עבר לעיר הסמוכה צ'רקס שעל שמה התפרסם. בסך הכל כיהן באדמו"רות ארבעים ושתיים שנה.
התפרסם כאיש קדוש ובעל מופת. חיבר את הספר "עמק התפילה".
על שמו נקרא הרב יעקב ישראל קניבסקי, שמוצאו מן העיר הורניסטייפול ואביו היה מחסידיו ומחסידי נכדו רבי מרדכי דב.
משפחתו.
בניו נפטרו בצעירותם ונותרו לו רק בנות.
יעקב ישראל מצ'רקס
רצח ילדי משפחת ארויו
רצח ילדי משפחת אָרוֹיוֹ היה פיגוע טרור ב-2 בינואר 1971 שבו נרצחו שני הילדים מרק ואביגיל ארויו, על ידי מחבל שהשליך רימון יד לתוך המכונית שבה ישבו בעת שמשפחתם עברה בסמוך לעיר עזה. הפיגוע היה נקודת מפנה בהתייחסות הישראלית לטרור מרצועת עזה, ואחריו החל מבצע צבאי נרחב למיגורו, כשבמהלכו הוקמו והופעלו יחידות מיוחדות של צה"ל.
הפיגוע.
בשבת, ה' בטבת תשל"א, 2 בינואר 1971, שבה משפחת ארויו מטיול באזור נח"ל ים. המשפחה כללה את האב רוברט (בוב), האם פריטי והילדים דניאל מרק בן ה-7 ואביגיל בת ה-5. כשמכוניתם עברה בכביש הראשי מצפון לעיר עזה, ליד מפעל המשקאות "סבן אפ", השחיל נער פלסטיני רימון יד דרך חלון המכונית למושב האחורי שבו ישבו הילדים ואמם. מהפיצוץ נהרגה אביגיל, מרק נפצע אנושות ונפטר בבית החולים והאם נפצעה באורח קשה בכל גופה, נזקקה לשיקום ממושך ונותרה נכה. האב ניסה להזעיק עזרה ופנה לשני צעירים ערבים שצפו במתרחש, אך אלו לא נענו לתחינותיו; בהמשך התברר כי היו אלה משקיפים ששיתפו פעולה בביצוע הפיגוע. רק לאחר שהגיע האב רוברט למחסום של צה"ל, הוזעק מסוק שחילץ את בני המשפחה.
לאחר הפיגוע.
הרצח זעזע את החברה הישראלית, ולפיגוע הקשה בפני עצמו הוסיפה העובדה כי מרק ואביגיל היו מוכרים לציבור כתוצאה מהשתתפותם כדוגמנים במסעי פרסום אותם הוביל אביהם. הילדים נקברו בקבר משותף בבית הקברות בהר הזיתים, בהלוויתם ספד להם הרב הראשי לצה"ל שלמה גורן.
כוחות הביטחון הישראליים תפסו את מבצעי הפיגוע, מחמד סולימאן אל זקי בן ה-15 וחצי משכונת סג'עיה, שהטיל את הרימון, ושני שותפיו בני 16 ו-17, כולם תלמידי בית הספר "פלסטין" שגויסו לביצוע המעשה על ידי פעיל בכיר בארגון לשחרור פלסטין. מלבד רצח ילדי משפחת ארויו השתתפו המחבלים במספר פיגועים נוספים, והם הואשמו ב-18 סעיפים של יידויי והעברת רימונים, והנחת מטעני חבלה. הנאשמים כפרו באשמה. הרוצח ושותפיו נידונו בבית הדין הצבאי בעזה למאסר עולם.
על המקום הוטל עוצר והכביש הראשי נסגר למשך כחודש ימים, מדיניות אי ההתערבות שאפיינה את הממשל הצבאי ברצועה מאז מלחמת ששת הימים (בין השאר כתוצאה מהתמקדות מאמצי צה"ל ופיקוד הדרום במלחמת ההתשה בתעלת סואץ), השתנתה. המערכה למיגור הטרור הוטלה על אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון. על תוואי הגבול, הקו הירוק, הוקמה גדר מערכת למניעת מעבר מסתננים, כוחות גדולים של צה"ל הוזרמו לרצועת עזה, והיא חולקה למקטעים קטנים בהם הופעלה סיירת שקד באופן אינטנסיבי ככוח קומנדו לצייד חוליות מחבלים, והוקמה סיירת רימון בפיקודו של מאיר דגן לטיפול ממוקד בטרור. ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, לאל עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים. במבצע נהרגו יותר ממאה מחבלים ומאות נעצרו.
כתוצאה מהמבצע הנרחב הבטיחו ראשי האוכלוסייה בעזה שיתוף פעולה נגד המחבלים. מספר הפיגועים ירד מ-445 בשנה שקדמה לו, ל-60 בלבד ב-1972 ולפיגועים בודדים בשנים שלאחר מכן.
הרוצחים שוחררו מן הכלא בשנת 1985 בעסקת ג'יבריל.