בשנות ה-60 לבקשת ראש עירית רמלה, מאיר מלמד, הקים אפרים את הקונסרבטוריון ברמלה הוא גייס מורים ופיקח עליהם במהלך שיעורי המוזיקה. ילדים מכל רחבי העיר הגיעו לקונסרבטוריון ללמוד מוזיקה
בשנות ה-80 ערך אפרים וייל את תוכנית המוזיקה המיתולוגית "רגעי קסם" למעשה עד פרישתו לגמלאות בסוף שנות ה-80. החליפה אותו בעריכת התוכנית עליזה דיסטניק.
גם לאחר שפרש לגמלאות המשיך אפרים וייל לעבוד ברדיו ב קול המוזיקה וערך את והתוכנית היומית "קלאסי-קל" עד שנתו האחרונה בגיל 85.
זמן מה לפני מותו אושפז בבית חולים. הוא נפטר ב-28 ביוני 2011 בגיל 85 ונטמן בבית העלמין ירקון בתל אביב, ליד קבר רעייתו חסיה שנפטרה בשנת 2001.
הותיר אחריו שלושה ילדים: עודד וייל, אילן וייל, מוזיקאי וזמר, ואורית שריה-וייל וכן נכדים.
אליקים גצל שלזינגר
רבי אליקים געצל (גטשליק) שלזינגר (ה'תקע"ג 1813, פלהינגן - ה'תר"ס 1900) היה דיין בהמבורג ורב הקלויז הישן והחדש כחמישים שנה, כיהן גם כרבה של המבורג לתקופה קצרה. ידוע כתלמידו המובהק של יעקב אטלינגר בעל הערוך לנר.
קורות חייו.
נולד לדוד ואדל (לבית אטלינגר) בב' באב תקע"ג (29 ביולי 1813) בעיר פלהינגן (סמוך לקרלסרוהה).
למד אצל רבי יוסף עטטלינגר ואצל רבי ליב בדננהיימר בקרלסרוה. אחר כך למד בישיבת רבי יעקב אטלינגר (הערוך לנר) במנהיים.
בשנת תקצ"ו כשנתמנה הערוך לנר לכהן כרבה של אלטונה, לקח עמו את תלמידו רבי אליקים ואת רבי שמעיהו הלוי לייסד שם ישיבה. כאשר רבי אליקים מונה לכהן כראש הישיבה שם. באותה תקופה היה מוסר בשבתות שיעורים בקהילת וונדסבק.
בשנת תר"ה, לאחר פטירת רבי יוסף הנובר, בכ"ג באב, נבחר לכהן כמוסר השיעורים בקלויז הישן והחדש בהמבורג, שם כיהן בתפקיד כחמשים שנה.
לאחר פטירת רבי אשר אנשיל שטרן רבה של המבורג מונה למלאות את מקומו בתפקיד. לאחר כשנה התפטר בעקבות מחלוקת בפרשת קידושי טעות שהייתה בהמבורג.
נפטר בשעת קבלת שבת כ' באלול תר"ס (14 בספטמבר 1900). נקבר ביום ראשון שלאחריו בבית הקברות לנגנפלדה (בגרמנית: ) בהמבורג.
היה נשוי לחוה ביילא, ולהם ארבעה בנים. דוד (חתן רבי מרדכי מיכאל יפה), אליעזר ליפמן, יחיאל מיכל, משה (רב בפיינה ובבינגן). ובת אחת חנה (היימן).
שניים מנכדיו - בני בנו אליעזר ליפמן - הם הרב יחיאל מיכל שלזינגר, מייסד וראש ישיבת קול תורה בירושלים, ואחיו ד"ר פאלק שלזינגר, רופא ראשי ומנהל בית החולים שערי צדק בירושלים.
שני נכדים נוספים שעלו וחיו בארץ ישראל הם בני בתו מרת חנה היימן הר"ר ישראל בן ציון היימן מתל אביב, ואחיו הר"ר יוסף היימן מפתח תקווה.
דניאלה קולוט
דניאלה קולוט-פריש (בגרמנית: Daniela Kulot-Frisch, נולדה ב-1966) היא סופרת ילדים, ציירת ומאיירת גרמנייה. ספריה מאופיינים בסגנון עליז ובהומור בלתי שיגרתי.
חייה.
קולוט נולדה בעיירה שונגאו שבבוואריה. החלה לצייר כבר בשנות ילדותה המוקדמות, ולדבריה "ציירה וצבעה בכל מה שנגעו אצבעותיה". למדה עיצוב באוניברסיטת אוגסבורג למדע שימושי.
קולוט גרה ועובדת בעיר אוגסבורג שבגרמניה. היא כותבת ספרים מצוירים, מאיירת ספרים של סופרים אחרים, ומציירת. ציוריה הוצגו בתערוכות יחיד בגרמניה ובמדינות אחרות.
בראיון שנערך עימה, השיבה קולוט כי לדעתה ספרה הטוב ביותר הוא "בולדווין וגונדולה". "אני מאמינה שהצלחתי להעביר נושא לא קל (אבות ואימהות חד-הוריים) בצורה קלילה ולא עצובה."
ספריה תורגמו ליותר מעשרים שפות.
בנימין כספי
בנימין כספי (סרברניקוב) (19 במארס 1885 – 18 במאי 1946) היה מחנך, סופר ופזמונאי עברי.
חייו.
כספי נולד כבנימין סרברניקוב ברוסיה ב-1885. למד בחדר ובישיבה. המשיך בלימודי חול בהומל, בבריסק ועוד. מ-1909 עד 1912 נתן שיעורים פרטיים לעברית, לתנ"ך וכדומה בקייב. ב-1912 החל ללמד בחדר מתוקן של ש"ז פוגצ'וב בוורשה, ועבד שם עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
נדד בערים אחדות, בהן קייב, סראטוב, פטרובסק ומוסקבה ועסק בהוראה. היה מראשוני המורים לעברית למבוגרים, בין השאר באמצעות ספרי לימוד שחיבר. יחד עם ש"ז פוגצ'וב ויצחק אלתרמן היה חבר פעיל בחברת "חובבי שפת עבר" שפעלה במחתרת עקב הגבלות על השימוש בעברית בימי המלחמה. היה מקורב לאנשי "הבימה" במוסקבה, ותרגם למענם את המחזות "הגולם" ו"המבול". עסק גם בכתיבה הומוריסטית. בשלב זה עברת את שם משפחתו לכספי.
בשנת 1926 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התפרנס זמן מה מהוראה בשיעורי ערב. אחר כך עבד כמורה בבית החינוך לילדי העובדים בתל אביב, וב-1933 עבר ללמד בבית הספר "אחד העם" בפתח תקווה, שם לימד עד למותו, בעיקר כמחנך לכיתות א'-ב'.
כספי חגג את סדר הפסח בקביעות בקיבוץ בית הערבה עם משפחת בתו, תמר, שנמנתה על מייסדי הקיבוץ.
חיבר דרמה בשם "במדבר: חזיון קדומים מימי ראשית עם ישראל" שיצאה לאור לאחר מותו. כן נמצאו בעזבונו דרמה תנ"כית בשם "דבורה", ושירים ופזמונים רבים. כתב גם שירים לילדים, שהנודעים שבהם הם "השפן הקטן" ו"שישו ושמחו בשמחת חג".
בנימין כספי נפטר בי"ח באייר תש"ו מהתקף לב (1946) ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה. הותיר אחריו בת (תמר כספי-רעיף), בן ונכדים.
מובסס חורנאצי
מובסס חורָנאצי או משה מחורן (בארמנית: Մովսես Խորենացի, במקורות בלטינית: Moses Chorenensis, לערך שנת 410–490) היה היסטוריון וכרוניקן, מימי הקדם המאוחרים או מימי הביניים, משורר, מדקדק, מתרגם ומלחין ארמני, דמותו וחייו נותרו לוטים בערפל. למובסס חורנאצי מייחסים את הספר ההיסטוריוגפרי הידוע הקדום ביותר על ההיסטוריה של ארמניה שנכתב בשפה הארמנית, "ההיסטוריה של ארמניה" או "ההיסטוריה הארמנית". ספר זה זכה למשך מאות שנים להוקרה בקרב העם הארמני כספר השני בחשיבותו ובאמינותו אחרי כתבי הקודש - ה"ביבליה". מובסס חורנאצי מכונה "אבי ההיסטוריוגרפיה הארמנית" ("פאטמאחאיר") או "הרודוטוס של הארמנים". נודע גם כמחברם של המנונים כנסייתיים, ספרי תאולוגיה, הגיוגרפיה, רטוריקה, דקדוק והגות.
ספר ההיסטוריה המיוחס לו נכתב לדברי המחבר לבקשת המושל, הנסיך סחק בגרטוני (שנהרג בקרב בשנת 482), והוא השפיע השפעה עצומה על ההיסטוריוגרפיה הארמנית. הוא שימש מקור למחברים הארמנים שבאו אחריו עד לימי הביניים המאוחרים, שהירבו לצטטו. אף על פי שהיו גם ארמנים, כגון אגאתאנגלוס שכתבו לפניו כתבי היסטוריה על ארמניה, לספרו של חורנאצי שמורה משמעות מיוחדת מכיוון שכולל חומר ייחודי המבוסס על מסורות שבעל פה (לרבות מיתוסים ובלדות) של ארמניה מלפני התנצרות ורצון מחברו הוא לכסות את כל התקופות ההיסטוריות מאז לידתו של העם הארמני ועד לזמנים בהם חי הכרוניקן, בערך עד שנת 440. ספרו מהווה ניסיון ראשון לספר את ההיסטוריה של הארמנים בהקשר העולמי.
בעיני העם הארמני מובסס חורנאצי היה אישיות היסטורית ואחד הקדושים הנערצים של הכנסייה הארמנית. הוכר על ידי הכנסייה הארמנית האפוסטולית כאחד "המתרגמים הקדושים".
הוא ראה עצמו תלמיד של מסרוב משדוץ הקדוש, ממציא האלפבית הארמני. לזרוס מפארפ (ראזאר פארפאצי) ציין את קיומו של פילוסוף ארמני ובישוף "הזכור לטוב" בשם מובסס שחי במאה ה-5 שלחם בבורות ונרדף על ידי הנזירים.
החל מן המאה ה-19 ועד ימינו החוקרים העלו ספקות כבדים בנוגע לאמיתות הביוגרפיה המסורתית שלו וגבי זהותם האמיתית של המחבר או אולי המחברים של יצירותיו.
ילדותו וצעירותו.
אין מידע ודאי על חייו. המחלוקת בין החוקרים בנוגע לאישיותו וחייו לא מצאה עדיין פתרון.
פרטים אוטוביוגרפיים מופיעים ממש בסוף הספר החתום בשמו על ההיסטוריה של ארמניה. פיסות מידע נוספות ומועטות התקבלו מכתבי כמה היסטוריונים ארמנים מימי הביניים.
קיימת מחלוקת אף בנוגע למקום הולדתו ומקור שמו. לפי סברות אחדות חורנאצי נקרא כך מפני שנולד ביישוב בשם "חורְני" (חורון או חורונק) באזור טארון או טורובראן. עם זאת, נטען ששם התואר "חורנאצי" מתאים יותר לשם הכפר חורֶנה באזור הרבנד שבמחוז סיוניק. לפי המסורת חי במאה ה-5. תאריך לידתו שיכול להיות תאום לסיפורו האוטוביוגרפי אינו ידוע. הוא יכול לחול בשנים שונות בתכלית, בסביבות שנת 370 או בסביבות שנת 410. ישנם חוקרים הסבורים שהוא חי מאות שנים מאוחר יותר, במאה ה-9. אולם, לפי המסורת המבוססת על דבריו בספר התחנך מובסס חורנאצי אצל מסרוב משדוץ, מייסד האלפבית והספרות הארמנית ואצל הקתוליקוס סחק פארתב ("סחק הגדול"). בווארארשאפאט (אצ'מיאדזין של ימינו) למד מובסס יוונית, סורית ושפת פהלווי (פרסית אמצעית). השתתף יחד עם מוריו במפעל התרגום של כתבי הקודש הנוצריים לארמנית. על רקע קשיים בעמל של התרגום, בסביבות השנים 432–435, נשלח על ידי מוריו (ועל ידי המלך ורמשאפוח) עם תלמידים אחרים, להשתלם בשפות יוונית והסורית באלכסנדריה. בדרך עשו תחנות ביניים וביקר בספריות ובארכיונים של אדסה בצפון מסופוטמיה ובמקומות הקדושים של הנצרות בירושלים. באלכסנדריה נשאר 5–6 שנים ולמד בבית הספר של קירילוס האלכסנדרוני. בנוסף לשפות והדקדוק, למד חורנאצי גם רטוריקה, תאולוגיה ופילוסופיה ברוח הנאופלטוניזם. בצאתו ממצרים ביקר באתונה, ספינתו סטה אחר כך מהמסלול בעקבות סופה והגיע לאיטליה ולרומא ואחר כך, בדרך חזרה לארמניה ביקר בקונסטנטינופול. מסורות ארמניות מאוחרות יותר טענו שהיה אחיין של מסרוב משדוץ ושברומא עורר את הערצתו של הקיסר מרקיאנוס.
שובו לארמניה.