הוא מתמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון ומרכז אסיה בימי הביניים המאוחרים (1500-1000 לספירה בקירוב) ומופקד הקתדרה ע"ש אליהו אילת להיסטוריה של העמים המוסלמיים, וכן הוא בין ההיסטוריונים הבודדים בעולם הכותבים את ההיסטוריה הצבאית של הממלוכים והמונגולים.
ביוגרפיה.
ראובן עמיתי נולד וגדל בפילדלפיה, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הידוע של פילדלפיה, Central High School, במחזור ה-232 שלו בשנת 1973. בשנים 1976-1975 שימש כמזכיר כללי של תנועת הנוער הציונית השומר הצעיר בצפון אמריקה. עלה לישראל בשנת 1976 במסגרת גרעין השומר הצעיר וגר שנים מספר בקיבוץ הראל. למד לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה ב-1976, תואר שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית, עם השתלמות באוניברסיטת לונדון. נושא הדוקטורט שלו הוא "המלחמה בין הממלוכים למונגולים, מקורותיה והתנהלותה", אותו קיבל ב-1990. הדוקטורט נעשה תחת פרופסור דוד איילון, הוא היה הדוקטורנט האחרון שלו.
לאחר מכן שהה שנה באוניברסיטת פרינסטון לצורך הפוסט-דוקטורט. בשנים 1997-1996 היה באוניברסיטת אוקספורד, עמית מחקר בסנט אנטוניס קולג', היה חוקר אורח באוניברסיטת בון ב-2004 ושימש כמרצה אורח בסורבון ב-2007. לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והרצה ביד יצחק בן-צבי. בשנת 2007 סיים את תפקידו כראש המרכז לחקר האסלאם ע"ש נחמיה לבציון. בשנת 2008 מונה לפרופסור מן המניין, בשנת 2010 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
בשנת 2007 יצא לאור קובץ מאמרים של ראובן עמיתי בנושאי המונגולים בארצות האסלאם. הוא עבד תקופה מסוימת על חקר התאסלמות המונגולים וההיסטוריה הצבאית של המונגולים בארצות האסלאם והמדינה הממלוכית. כעת הוא חוקר את ארץ ישראל בתקופה הפוסט-צלבנית ואת סוריה בתקופה הממלוכית.
מחקרו.
מחקרו נסב על ההיסטוריה הטורקית המוקדמת במזרח התיכון וכניסת עמי הערבה לאזור בכלל, לפני העות'מאנים.
ראובן עמיתי עוסק בשלושה נושאים הקשורים זה לזה:
Mongols and Mamluks: The Mamluk-Ilkhanid War, 1260-1281 ספרו זה ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-1995.
מעבר לממד הצבאי עסק ראובן עמיתי במדינה שהקימו המונגולים באיראן, בעיראק, באנטוליה ובקווקז, שהייתה ההמשך של המדינה המונגולית הגדולה וכתב סדרת מאמרים על התאסלמות המונגולים במערב אסיה: איך התאסלמו, מי אסלאם אותם ומה נותר מהדת המסורתית. הספור המונגולי באירן ובסביבתה שונה מאוד מהסלג'וקים שהגיעו במאה ה-11 לארצות האסלאם. הסלג'וקים אימצו מהר מאוד את דת האסלאם ותרבות השלטון "המוסלמי" של האזור. לעומתם, המונגולים נכנסו לאירן כפגנים ב-1219 ורק סביב 1300 התאסלמו. חלקם הגדול נשארו נוודים. הסלג'וקים שהגיעו במאה ה-11 אמצו מהר מאוד את השיטה הממלוכית. המונגולים מעולם לא אימצו את העבדות הצבאית, כוחם היה כוח השבטים.
לגבי החברה המונגולית במזרח התיכון, הגיע ראובן עמיתי לשתי מסקנות:
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי (איטלקית: Museo Archeologico Nazionale di Napoli) הוא מוזיאון בעיר נאפולי שבאיטליה, אשר אוצר את מרבית הממצאים שנמצאו בערים פומפיי, הרקולנאום וערים עתיקות אחרות במפרץ נאפולי. הוא ממוקם בפינה הצפון-מערבית של החומה של העיר היוונית העתיקה נאפוליס. המוזיאון מציג מוצגים מהתקופה היוונית, הרומאית ומתקופת הרנסאנס.
החדר הסודי.
במוזיאון היה מעין חדר סודי (Gabinetto Segreto) ששימש לאחסון יצירות אמנות ארוטיות שנתגלו בפומפיי. התרבות הרומאית הייתה מתירנית מאוד ביחסה למין, וציורים אלה לא נחשבו בגדר תועבה. משנחשפו היצירות הן הוגדרו כפורנוגרפיה, שאינה מתאימה לתצוגה לציבור הרחב.
ב-1819, בעקבות ביקורו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות במוזיאון, הוכנסו היצירות הארוטיות לחדר הסודי. החדר הסודי הוגבל בתקופות מסוימות לכניסה ל"אנשים בוגרים ובעלי רמה מוסרית גבוהה", ומאז נסגר ונפתח חליפות. רק בשנת 2000 נפתח החדר מחדש לציבור הרחב. כיום האוסף פתוח לציבור באולם נפרד ובתשלום נוסף. על פתחו של אולם התצוגה קיימת אזהרה על תוכנו.
בוריס ולחו
בוריס ואלג'ו
בוריס ולג'ו
קריסטינה קירשנר
ארבלדזה
ארוולדזה
קריסטינה פרננדז דה קירשנר
פג'ה סטויאקוביץ'
קרב גארני
קרב גארני או קרב גארניסי (בגאורגית: გარნისის ბრძოლა, תעתיק: גארניסיס בּרדזוֹלַה) היה קרב שנערך בין הגאורגים בראשות רוסודן מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין הכוחות הח'ווארזמים בהנהגת ג'לאל א-דין מנגוברדי/מנכוברני (جلال الدین منکبرنی), שנרדף בידי המונגולים. הקרב נערך בגארני (Գառնի) (כיום בארמניה), ונסתיים בתבוסת הגאורגים, העתיקו את בירתם מטביליסי לכותאיסי.
ניוגריינג'
נות'
דות'
אייל פרדי שחור-זנב
אייל פרדי שחור-זנב (שם מדעי: "Odocoileus hemionus"; ע"פ האקדמיה: אַיָּל פִּרְדִּי) הוא מין בסוג אייל פרדי ("Odocoileus") שחי במערב אמריקה הצפונית. למין 11 תת-מינים ובהם "אייל פרדי שחור-זנב קליפורני" ("Odocoileus hemionus californicus") החי באזור החוף של קליפורניה בארצות הברית ובאזורי ההרים הפנימיים יותר ובייחוד ברכס סיירה נבדה.
הוא קיבל את שמו מאוזניו הגדולות, הדומות לאוזני פרד. שלא כמו קרובו, האייל הפרדי לבן-הזנב, האייל הפרדי שחור-הזנב בדרך כלל נמצא יותר מערבית לנהר המיזורי. ההבדל הבולט ביותר בין לבני-הזנב ושחורי-הזנב, הוא צבע הזנב והקרניים. מצב שימור המין ללא חשש.
תזונה.
בין הצמחים שהמין ניזון נאפשר למנות אמברוסיה (צמח),אוכמנית, שיחים ועשב.
טורפים ומיון.
הטורפים של המין כוללים זאב מצוי, זאב ערבות, פומה צפון-אמריקאית, שונר אדמדם, שונר קנדי, גרגרן, דוב שחור אמריקני ודוב גריזלי.
תת-מינים:
הפארק הלאומי סנגאי
הפארק הלאומי סנגאי (בספרדית: Parque Nacional Sangay) הוא פארק לאומי באקוודור השוכן בהרי האנדים וממזרח להם, דרומית לבירה קיטו. שטחו של הפארק הוא 5,177.65 קמ"ר והוא משתרע בגבהים שבין 1,000 ל-5,319 מטר. המקום הוכרז כשמורת טבע לחיות בר ב-16 ביוני 1975 וב-26 ביולי 1979 הוכרז כפארק לאומי. ב-1983 הכיר ארגון אונסק"ו בשטח של 2,719.25 קמ"ר משטח הפארק כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה ואקלים.
לאורכו של הפארק שלוש רצועות גאומורפולוגיות. בחלקו המזרחי שוכנים מישורים רחבי ידיים שגובהם נע בין 800 ל-1,300 מטר. חלקם הצעיר של מישורים אלה אינו מבותר בנחלים ובעמקים, אך באזורים העתיקים יותר משתרעים קניונים בעומק של עד 200 מטר. מערבית למישורים שוכנת רצועת הגבעות שבה פסגות הנעות בין גבהים של 1,000 ל-2,000 מטר. מערבית לגבעות משתרעים הרי האנדים המתאפיינים בנוף הררי עשיר במדרונות תלולים, בצוקים ובפסגות סלעיות, הנישאות לגבהים של 2,000 עד 5,000 מטר ויותר. רצועת הרי האנדים מתחלקת בתורה לשלושה אזורי משנה. החלק הנמוך שלא עבר תקופה קרחונית, החלק הגבוה יותר שנופו עוצב על ידי קרחונים, והאזור הגעשי העשיר בשדות לבה ובאפר געשי מהפליסטוקן ומהתקופה האחרונה. באזור זה שוכנים שני הרי געש פעילים - טונגוראווה (Tungurahua) שגובהו 5,016 מטר וסנגאי (Sangay) בגובה של 5,140 מטר. עוד שוכן בפארק הר הגעש הכבוי אל אלטאר (El Altar) שגובהו 5,319 מטר והוא הנקודה הגבוהה ביותר בשטחו. שטחו של הפארק מנוקז מזרחה אל אגן הניקוז של נהר האמזונאס. זרימת מי הנהרות מהירה בשל כמות המשקעים הרבה ובשל המדרונות התלולים. נתונים אלה מביאים לסחיפה ולבליה מהירות של הקרקע, אם כי זו נבלמת במידת מה על ידי היערות הצפופים. בפארק מערכת של יותר מ-320 לגונות ושלוליות שהגדולה שבהן היא לגונת קוביינה (Cubillina) ששטחה 5.25 קמ"ר.
אף שהפארק שוכן באזור הטרופי, בסמוך מדרום לקו המשווה, בשל גובהו האקלים הוא סובטרופי וממוזג. צידו המזרחי של הפארק זוכה לכמות משקעים רבה בשל כך שאוויר המגיע מאמזוניה מתקרר עם עלייתו לאורך מורדות ההרים. בצפון-מזרחו של הפארק עומדת כמות המשקעים השנתית על 4,827 מ"מ ובדרום-מזרחו על 2,414 מ"מ. בצידו האחר של הפארק ובשל אפקט מדבר צל הגשם שנגרם על ידי הרי האנדים, יורדות כמויות משקעים קטנות יחסית המגיעות לפחות מ-700 מ"מ. בחלק זה עונה יבשה החלה בדרך כלל בחודשים יולי-אוגוסט, והחודשים הגשומים ביותר הם פברואר עד אפריל. הטמפרטורות אחידות למדי במשך כל השנה, אך קיימים הבדלים קבועים של כ-10°C בין היום והלילה. שלג עד שוכן בגובה של מעל 4,800 מטר מעל פני הים, מקום בו הטמפרטורה אינה עולה לעולם מעל נקודת הקיפאון.
החי והצומח.
בשל הפרשי הגבהים ותנאי האקלים השונים השוררים בתחומי הפארק, הוא נהנה מעושר ומגוון של פאונה ופלורה. הצומח נע מצמחייה אלפינית בפסגות הרי האנדים ועד צמחייה סובטרופית באגן האמאזונאס. מתחת לקו השלג משתרעת טונדרה אלפינית, ומתחתיה שוכן פארמו (Páramo) שבו צמחיית עשבים, צמחים נמוכים וסוג של חזרן. מתחת לגובה של כ-3,750 מטר משתרעת רצועת יער ההולכת ונעשית צפופה ועשירה במיני צמחים ככל שהגובה יורד. בחלק העליון של רצועת היער מגיעים אמירי העצים לגובה של חמישה מטרים בלבד, בעוד שסמוך לגובה של 2,000 מטר מעל פני הים, הם נישאים לגובה של עד 40 מטר. מתחת לגובה של 2,000 מטר גדל יער הגשם הממוזג.
עולם החי מתחלק גם הוא לאזורי מחיה על פי גובה הקרקע, תנאי האקלים והצומח. באזורים הגבוהים חיים הפומה, הטפיר, שועל קולפאו והקביה. במקומות נמוכים יותר נפוצים, בין היתר, דוב המשקפיים, היגואר, האוצלוט, אייל פרדי לבן-זנב, הפודו ולוטרת הענק. ההערכה היא כי ל-400 עד 500 מיני עופות יש ייצוג בפארק, והיידוע שבהם הוא קונדור האנדים.
השפעת האדם.