פלשרינו נולדה באזור כפרי בהמבורג בשם ורה כריסטיאנה פלשרינו (Vera Christiane Felscherinow), ולה אחות בשם אָנֶט הצעירה ממנה בשנה. אמה הייתה בת 19 כאשר כריסטיאנה נולדה. בשנת 1968, בהיות כריסטיאנה בת שש, עברה המשפחה למערב ברלין. בתחילה, שכרו דירת 6 חדרים בשכונת קרויצברג, ואב המשפחה, דיטר פלשרינו (שם מלא בגרמנית: Klaus Dieter Felscherinow) תכנן לפתוח בשלושה מחדרי הדירה סוכנות שידוכים. לאחר שהוא לא הצליח לגייס את ההון הדרוש, ירד הרעיון מעל הפרק, האב היה מובטל ומצבה הכלכלי של המשפחה הלך והידרדר, עד שנאלצו לעבור לדירה קטנה ששכנה ברחוב יואכים גוטשאלק 10 בשכונת גרופיוסשטאט שברובע נויקלן. דיטר פלשרינו היה אדם אלים והרבה להשתכר, ובהתפרצויות הזעם שלו נהג להכות את אשתו ושתי בנותיו. על רקע המצב בבית ואחרי גירושי הוריה בשנת 1973, והיא בת 12, החלה כריסטיאנה לבלות במועדון "מרתף הנוער" (בגרמנית: Jugendkeller) שפעל במרכז הקהילתי השכונתי "בית המרכז" (Haus der Mitte) מייסודה של הכנסייה האוונגלית. מתוך רצון להתקבל אצל בני הנוער בשכונה, היא החלה לעשן חשיש, מריחואנה ואת שרף צמח הקנאביס שאותו כינו הנערים "Shit", השתמשה בסמים ממריצים וסמי הרגעה שהיה אפשר לקנות בבית מרקחת ללא מרשם רופא: אפדרין, ואליום, מאנדרקס, קפטגון וקפאין, ואחר כך גם ב-LSD. בהיותה בת 13, היא התחילה לבלות באופן קבוע בדיסקוטק "סאונד" , שנחשב בזמנו לחדיש ביותר באירופה, כשהיא מתחזה לבת 16 (באמצעות נעילת נעלי עקב ששאלה מאמה, לבישת חזייה גדולה מכפי מידתה, ואיפור). בבילוייה במועדון היא התרועעה עם חבורת בני נוער שהיו מכורים להרואין ועסקו בזנות כדי לממן את הסם, ורוב פעילותם התרחשה בתחנות הרכבת ברלין גן החיות וקורפירסטנדאם שהיו בזמנן בין מוקדי זירת הסמים בברלין. כריסטיאנה התאהבה באחד מהם, דטלף, וכדי להתקבל לחבורה ולהתקרב לדטלף, שבהמשך היה בן-זוגה, היא החלה להשתמש בהרואין (בערב בו נכחה בהופעה של דייוויד בואי), ובעקבות התמכרותה החלה לעסוק בזנות בטרם מלאו לה 14.
כריסטיאנה נעצרה מספר פעמים בפשיטות שעשתה המשטרה על תחנות הרכבת, ועשתה כמה ניסיונות גמילה שנכשלו. בפעם הראשונה, היא ודטלף עשו נסיגת קולד טרקי בבית אמה של כריסטיאנה. כעבור שנים, האמא סיפרה שהשניים יצאו מהבית אחרי שבוע, אך תוך שעתיים כבר היו בתחנת הרכבת, והזריקו לעצמם הרואין. בפעם הבאה היא נכנסה למוסד הגמילה "נארקונון" שנחשב למפוקפק בהיותו שייך לכנסיית הסיינטולוגיה, ואחר כך אישפזה את עצמה מרצון בבית חולים למחלות נפש, בכוונה לשהות בו ימים ספורים כדי להתרחק מזירת הסמים. כאשר הבינה שבכוונת המקום להחזיקה מספר חודשים בניגוד לרצונה, היא ברחה מבית החולים.
במהלך שנת 1977 מתו שלושה מחבריה של כריסטיאנה ממנת יתר של הרואין, בהם חברתה הטובה באבט "בבסי" דגה (Babette "Babsi" Döge) שמתה ב-19 ביולי 1977, בהיותה כבת 14, ואנדריאס "אטצה" ויצורק, (Andreas "atze" Wiczorek), שהיה בן-זוגה לזמן קצר לפני דטלף. דטלף נעצר ונכלא, והקשר עם הוריה הידרדר לאחר שהם נואשו מלגמול אותה מהרואין. על הרקע הזה, היא ניסתה להתאבד בשירותים הציבוריים שבתחנת בונדספלאץ על ידי הזרקת מנת יתר, אך שרדה אחרי שילדים מצאו אותה. כאשר דטלף שוחרר על תנאי, ברחה כריסטיאנה מביתה, והשניים התגוררו אצל לקוח הומוסקסואל של דטלף, וניסו לשמש כ"דילרים" שקונים הרואין מסוחר ומוכרים אותו לבני נוער, אך נכשלו. אמה של כריסטיאנה דיווחה למשטרה שבתה נעדרת, והיא נעצרה בדירתו של ההומוסקסואל לאחר שהיא ודטלף נפגשו בדירה עם סוחר הסמים שלהם, פגישה שהסתבכה בגלל שהשניים איבדו הרואין וכסף כשנמלטו מפשיטה משטרתית. אמה באה לשחרר אותה מהמעצר, ומיד העלתה אותה בכפייה על טיסה להמבורג, מעשה שלדעת כריסטיאנה הציל את חייה אחרי ההסתבכות עם סוחר הסמים.
כריסטיאנה פלשרינו עזבה את ברלין ב-13 בנובמבר 1977, ועברה להתגורר אצל סבתה ודודתה בקלטנקירשן (Kaltenkirchen) ליד המבורג. על אותו היום סיפרה אמא שלה, שכאשר התקשרו אליה מתחנת המשטרה וביקשו שתבוא לקחת את בתה, היא החליטה להרחיק את כריסטיאנה מברלין, התקשרה לגיסתה (דודתה של כריסטיאנה), הזמינה כרטיסי טיסה להמבורג, והסיעה עם בן-זוגה את כריסטיאנה לשדה התעופה טמפלהוף, תוך שהיא מרמה אותה. היא הוסיפה שכריסטיאנה לא סלחה לה על כך, וסירבה לדבר איתה במשך שנים. כריסטיאנה התגוררה אצל דודתה בכפר עד גיל 18, כשהיא נקייה מסמים עד אז.
בקיץ שקדם לעזיבתה את ברלין, ב-27 ביולי 1977, בהיותה בת 15, חודשיים ושבוע, הוגש לבית המשפט בברלין כתב אישום נגד כריסטיאנה באשמת רכישת חומרים ותכשירים שהוגדרו כסמים משכרים, ללא אישור ממיניסטריון הבריאות. זאת בעקבות מספר מעצרים ואחרי שאמה מצאה אריזות הרואין בחפציה ופנתה למשטרה. בין היתר, נאמר בכתב האישום שבתאריכים 1 במרץ 1976 וה-13 בו, היא נמצאה בתחנות הרכבת "ברלין גן החיות" וקורפירסטנדאם בהתאמה (שתי התחנות קרובות זו לזו), כשברשותה הרואין ארוז בנייר כסף במשקל כולל של 158.7 מיליגרם. נאמר עוד שהיא בעלת אינטליגנציה גבוהה מהממוצע, והבינה היטב את המשמעות הפלילית של מעשיה ואת היותה בת-עונשין. בכתב ההגנה הצהירה כריסטיאנה שהיא השתמשה בהרואין החל מפברואר 1976, ועסקה בזנות על מנת לממן רכישת סמים. משפטה התקיים בעיר נוימינסטר הסמוכה להמבורג, ובהכרעת הדין שניתנה ב-14 ביוני 1978, היא הורשעה בכל סעיפי האישום, כולל אי-תשלום מס על רכישת תרופות, ונידונה למאסר בבית סוהר לקטינים, אך הושמה תחת פיקוח של קצין מבחן, וביצוע המאסר נדחה. בית המשפט העריך באופן חיובי את העתיד הצפוי לה, למרות הטלת ספק בצלילות דעתה באותה עת.
חייה הבוגרים.
לאחר שעברה להמבורג, עבדה פלשרינו כמתמחה בסניף של רשת חנויות ספרים. היא הייתה אנונימית בעיר, ורק בעלי הרשת ידעו את זהותה האמיתית. היא קיבלה שליש מתמלוגי הספר שעמדו על 2 מיליון מארק, מה שאיפשר לה לחיות ברווחה, אך היא בחרה לסיים את ההתמחות בחנות הספרים, והשלימה בהצטיינות את לימודיה התיכוניים. בסצנת חיי הלילה והפאנק בהמבורג, הכירה פלשרינו את בן-זוגה באותם ימים, אלכסנדר האקה בן ה-15, צעיר ממנה בשלוש שנים וכבר היה חבר בלהקת "איינשטירצנדה נויבאוטן". הם עברו לברלין, ולצד פעילות הלהקה של האקה, הופיעו השניים בהרכב רוק אלטרנטיבי בשם Sentimentale Jugend, וכן שיחקו יחד בשנת 1984 בסרט הסייברפאנק הגרמני Decoder. כמו כן, הוציאה פלשרינו שלושה תקליטי סינגל כשבנוסף לשם שבו התפרסמה, היא השתמשה בשמות הבמה Christiane X ו-Christiana, ושיחקה בסרט סטודנטים בשם Neonstadt ("עיר הניאון", 1982). פלשרינו הייתה מעורה בסצנת הרוק והפוסט-פאנק בברלין והתוודעה בין היתר לזמרים ניק קייב, בילי איידול, חברי הלהקות "דפש מוד" ו"ואן היילן", לזמרת נינה האגן ולקומיקאי וצייר הקומיקס הגרמני ויקו פון-בילו , וכן טסה עם דייוויד בואי במטוס הפרטי של ה"הרולינג סטונז".
בין השנים 1982–1985 הכירה פלשרינו את דניאל ואנה קיל (בגרמנית: Daniel &amp; Anna Keel), בעלי ההוצאה לאור Diogenes Verlag בציריך, שהזמינו אותה לשהות בציריך שמונה שבועות. במשך שלוש שנים היא הייתה אורחת קבועה אצל בני משפחת קיל שהתייחסו אליה כאל בת-אומנה, ובאמצעותם פגשה את הסופרים פרידריך דירנמאט, פטרישה הייסמית', ופטריק זיסקינד, ואת הבמאי האיטלקי פדריקו פליני. גם בציריך המשיכה פלשרינו להשתמש בסמים, ושהתה ארוכות באזור פארק פלאצשפיץ בעיר, שבאותם ימים היה זירת סמים וזנות, ולכן נודע בכינוי "פארק המחטים" (Needle Park). על תקופה זו היא מספרת שחייה התנהלו בין אנשי ספרות להרואין.
פלשרינו התגוררה זמן-מה בניו יורק, ארצות הברית, אך גורשה משם לצמיתות לאחר שנעצרה בעוון החזקת הרואין ואופיום, גרה ביוון שש שנים עם בן-זוג מקומי, וחזרה לגרמניה ב-1993. בשנת 1996 ילדה את בנה, יאן-ניקלאס פיליפ (בגרמנית: Jan-Niklas Philip), לגבר שהיה צעיר ממנה בעשר שנים ומובטל, ועברה להתגורר בעיר טלטו , מחוז פוטסדאם-מיטלמארק , ברנדנבורג. היא נכנסה לתוכנית גמילה מסמים באמצעות מתדון, אך חזרה והידרדרה לסמים בהשפעת בן-זוגה באותם ימים, עבריין מבוקש בשם יואכים ס'. בתחילת שנת 2008 עברו השניים להתגורר באמסטרדם, אחרי שכריסטיאנה הוציאה את בנה מבית הספר באופן לא חוקי. בחודש אוגוסט באותה שנה, כאשר כריסטיאנה באה לביקור בגרמניה, רשויות הרווחה הוציאו את בנה מחזקתה, והעבירוהו לבית מחסה באופן זמני. על התקופה באמסטרדם, סיפר יואכים ס' שכריסטיאנה הייתה מסוממת ושיכורה כשיגרה, ואף פיתחה הזיות רדיפה. בסוף ינואר 2011 נעצרה כריסטיאנה בתחנת הרכבת מוריצפלאץ , במהלך פשיטת המשטרה שחיפשה סוחרי סמים, אך לא נמצאו סמים ברשותה. היא לא שמרה על קשר עם אבי בנה, וגם את הקשרים עם משפחתה ניתקה כמעט לחלוטין. בעשורים המאוחרים של חייה, היא מתפרנסת מתמלוגי הסרט ושני הספרים, מהשתתפות בראיונות ובתוכניות אירוח ואקטואליה, וממכירת זכויות יוצרים. בשנת 2015 נכללו צילומים ישנים שלה בסרט תיעודי על אודות המוזיקאי והמפיק הבריטי מרק רידר , וסוקר את סצנת המוזיקה בברלין משנת 1979 עד 1989, שנים שבמהלכן התגורר רידר ועבד בברלין, ופגש את פלשרינו. ספרה השני נכשל למרות התעניינות ראשונית.
עקב התמכרותה להרואין ושימוש במזרקים נגועים, חלתה פלשרינו בהפטיטיס C כרונית ובשחמת הכבד, ובינואר 2014 היא הודיעה על פרישה מחיי הציבור עקב מחלתה. ביולי 2015 פלשרינו נעצרה אחרי שתקפה ברחוב אישה שהעירה לה על שהכתה את הכלב שלה, נשכה את האישה וכינתה אותה בכינויים גזעניים.