ב-17 באוקטובר 2007 זכו וודי ומרג'ורי גאת'רי להוקרה במופע מוזיקלי בוובסטר הול שבניו יורק. האירוע, שהונחה על ידי השחקן והפעיל טים רובינס, והועלה כאירוע צדקה למען "החברה האמריקאית למחלת ההנטינגטון" לרגל יום השנה הארבעים להיווסדו של הארגון, כלל בין שאר האומנים את בילי בראג.
בסרט "אני לא שם" מ-2007, אחת הדמויות בסרט היא נער אפרו-אמריקאי שקורא לעצמו "וודי גאת'רי". המטרה של הדמות הזו הייתה לשמש מקור התייחסות לאובססיה של דילן לגאת'רי בתקופת נעוריו. במהלך הסרט ישנה אף סצנה בה וודי הבדיוני מבקר את וודי האמיתי בעודו שוכב, חולה וגוסס בבית החולים בניו יורק (במה שמהווה אזכור לתקופה בה דילן בן ה-19 ביקר בקביעות את האליל שלו, לאחר שנודע לו על מקום הימצאו, בזמן שזה היה מאושפז בניו יורק במהלך שנות השישים.
מחלוקת זכויות היוצרים.
על כתב היד של "הארץ הזו היא הארץ שלך" כתב גאת'רי:
כיום מספר ארגונים שונים טוענים לזכויות יוצרים על רבים מהשירים של גאת'רי.
כשאתר ההומור "ג'יבג'אב" פרסם פרודיה על "הארץ הזו היא הארץ שלך", במטרה להגיב על הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, ניסתה "Ludlow Music" להוריד את הפרודיה בטענה שהיא פוגעת בזכויות היוצרים שלהם. "ג'יבג'אב" תבעו בחזרה, וטענו כי הפרודיה שלהם חוסה תחת הגנת השימוש ההוגן, כשקרן החזית האלקטרונית פועלת מטעמם. במסגרת מחקרם על המקרה הם מצאו כי השיר פורסם לראשונה על ידי גאת'רי ב-1945, אולם נרשם לזכויות יוצרים רק ב-1956. משמעות הדבר היא שכש"Ludlow Music" ביקשו לחדש את זכויות היוצרים על השיר ב-1984, הם איחרו ב-11 שנים, והשיר היה כבר למעשה ברשות הציבור מ-1973 (28 שנים ממועד הפרסום הראשון).
השפעתו והכרה לאחר המוות.
אף על פי שעבודתו של גאת'רי מעולם לא זיכתה אותו בפרסים במהלך חייו, ב-1988 נכנס גאת'רי ל"היכל התהילה של הרוק אנד רול", וב-2000 זכה בפרס גראמי למפעל חיים.
ב-1987 נבחר שירו "Roll on Columbia" לשיר הפולק הרשמי של מדינת וושינגטון, וב-2001 נבחר שירו "גבעות אוקלהומה" ("Oklahoma Hills") לשיר הפולק הרשמי של אוקלהומה.
ב-26 בספטמבר 1992 העניק לו "מנזר השלום", מרכז רוחני רב-דתי משרבורן, מסצ'וסטס, את פרס האומץ המצפוני על פעילותו החברתית ואומנותו המוזיקלית, אשר הביאו לידי ביטוי את מצוקותיו של האדם הפשוט.
ב-1997 נכנס גאת'רי ל"היכל התהילה של המוזיקה באוקלהומה".
ב-26 ביוני 1998, כחלק מסדרת "האגדות של המוזיקה האמריקאית", הוציא שירות הדואר האמריקאי 45 מיליון בולים בשווי 32 סנט לכבודם של אגדות הפולק לדבלי, גאת'רי, סוני טרי וג'וש וייט.
ביולי 2001 החלה גלריית CB's בCBGB שבניו יורק לארח מופע שנתי לכבוד יום הולדתו של גאת'רי. אירוע זה הועבר ל-"Bowery Poetry Club" ב-2007 לאחר שגלריית CB's ומועדון האם שלה CBGB נסגרו. המופע האחרון בסדרת המופעים השנתית הזו נערך ב-14 ביולי 2012, יום השנה ה-100 להולדתו.
ב-2005 להקת הפאנק הבוסטונית "דרופקיק מרפיז" הקליטה את השיר "I'm Shipping Up to Boston". מילות השיר הן מפואמה שנכתבה על ידי גאת'רי, והמנגינה הולחנה על ידי הלהקה. השיר יצא במסגרת אלבומם "The Warrior's Code", וזכה לתהילה כשנעשה בו שימוש במסגרת פסקול הסרט "השתולים" ב-2006.
כמו כן ב-2006 נכנס גאת'רי ל"היכל התהילה של אוקלהומה", וב-27 באפריל 2007 נכנס ל"היכל התהילה של אוקמה", עיר הולדתו.
ב-10 בפברואר 2008 זכתה "The Live Wire: Woody Guthrie in Performance 1949", הקלטה חיה נדירה שיצאה בשיתוף עם "קרן וודי גאת'רי", בפרס גראמי בקטגוריית "האלבום ההיסטורי הטוב ביותר".
פחות משנתיים לאחר מכן, היה גאת'רי שוב מועמד באותה קטגוריה עם יציאתו של "My Dusty Road" ב"ראונדר רקורדס".
באפריל 2012, בשנת ה-100 להולדתו, ערך "מוזיאון גראמי" שבוע מחווה לגאת'רי. "היכל התהילה של הזמרים-יוצרים" ערך שבוע מחווה משלו ביוני.
ב-10 ביולי 2012 הוציא ה"סמית'סוניאן-פולקוייז" את "Woody at 100: The Woody Guthrie Centennial Collection", אוסף שכלל ספר בן 150 עמודים, לצד שלושה תקליטורים המכילים 57 שירים של גאת'רי. האוסף הכיל גם 21 הופעות שלא פורסמו ושישה שירים מקוריים שלא שוחררו מעולם, כולל הקלטותיו הראשונות הידועות מ-1937, שהתגלו רק לאחרונה. האוסף זכה לשתי מועמדויות בפרסי גראמי.
רומן.
"House Of Earth", רומן אבוד שנכתב על ידי גאת'רי ב-1947, יצא לאור ב-5 בפברואר 2013 על ידי בית ההוצאות "הארפר", תחת חותמת ההוצאה של ג'וני דפ, "Infinitum Nihil". הספר נערך על ידי דאגלס ברינקלי, וכולל הקדמה מאת דפ. גאת'רי ככל הנראה לא היה מסוגל להוציא את הרומן לאור בחייו. הספר מספר על זוג שבנה בית שעשוי מחימר ואדמה כדי להגן עליו מפני מזג האוויר האכזרי של "אגן האבק". הספר מכיל חומר מיני בוטה, שאולי תרם לחוסר יכולתו של גאת'רי להביא להוצאתו לאור.
דיסקוגרפיה נבחרת.
הפריטים כאן מפורטים לפי שנת הפרסום האחרונה, ולא שנת ההקלטה המקורית.
זיפרגליים
זיפרגליים (שם מדעי: Cirripedia) או בלוטי ים הם תת-מחלקה הכוללת כ-1,200 מינים של סרטנאים החיים בסביבת חוף הים בסלעים. צורתם של בלוטי הים כספלים קטנים, פתחם סגור בלוחיות, והם צמודים לסלע בקרבת פני המים וניראים כחלק ממנו.
מבנה הגוף.
שריונם של בלוטי הים עשוי לוחיות גיר, וכאשר גל ים מציף את בלוטי הים, נפתחות הלוחיות הסוגרות את הפתחים ומתוכם יוצאות רגליהם של הבלוטים, הניראות כחוטים עדינים. הרופא תומסון גילה לראשונה כי בלוטי הים הם זחלים סרטניים טיפוסיים, ובמהרה אישרו חוקרים אחרים את ממצאיו, וגם מצאו כי אצל בלוטי ים בוגרים יש סימנים האופייניים לסרטנים כמו רגליים שסועות. בלוטי הים מתיישבים לא רק על סלעים, צבי ים, ולווייתנים אלא גם על אוניות ומתקנים שליד חופי הים.
בלוטי הים ניזונים מחומר רקב זעיר ומפלנקטון שאותם הם מסננים ממי הים, ומכיוון שיצור הניזון בדרך של סינון אינו חייב להיות נייד, בלוטי הים קבועים במקומם ואינם ניידים, אינם יכולים לברוח מטורפים אפשריים ולכן ינקטו בכל אמצעי כדי להתבצר, כמו על ידי הצמחת קונכייה סידנית ולהתיישב במקומות ניידים, כמו אוניות וספינות.
קביעות המקום ודרך תזונתו גררו אחריו שינויים רבים במבנה גופו בהשוואה לסרטנים האחרים.
בלוט הים מונח בתוך הקונכייה במצב הפוך, רגליו כלפי מעלה ועורפו כלפי מטה, ראש של ממש אין לו וגם עיניים לא, הבטן מתנוונת אצלו וגם המחושים נעלמים בשלב הבוגר.
שאר חלקי הגוף עטופים בקרום בשרני הקרוי "גלימה". לבלוט הים 6 זוגות רגליים שתפקידן תזונתי בלבד ועליהן שפע של זיפים צפופים והן (פרט לאיבר הזכרות) האיברים היחידים המושטים אל מחוץ לקונכייה. כשאר הסרטנים, בלוט הים מתנשל לעיתים קרובות.
הקונכייה דומה ללוע של הר געש, העשויה 6 לוחיות היקפיות הדבוקות חזק לתשתית. אצל סוג בלוטן ים אחד הלוחיות הן בערך שוות בגודלן ואצל בלוטון ים אחר אחת הלוחיות גדולה בהרבה מהשאר. בעוד שש הלוחיות קבועות במקומן הרי לוחיות ההסגר שבמרכז הן ניידות, והן יכולות להיפתח ולהיסגר באמצעות שרירים. גובה הקונכייה הוא פונקציה של בית הגידול. אותם המינים החיים באזור של מפץ גלים עז, הם בעלי קונכייה שטוחה שאינה מהווה התנגדות לגלים המחליקים עליה, לעומתם למינים החיים במים עמוקים או שקטים יש לרוב קונכייה גבוהה. לבלוטי ים צעירים קונכייה קטנה ובהירה, ואילו לבלוטי ים בוגרים קונכייה גדולה וכהה.
גופו של בלוט הים גדל כמו בסרטנים אחרים תוך כדי התנשלות. קונכייתם של חלזונות גדלה בדרך של הוספת סיבוב נוסף בכל שלב של גידולם. לגבי התהליך בו גדלה קונכייתו של בלוט הים אין אחדות דעים בין החוקרים: יש הסוברים כי בזמן הגדילה של הקונכייה ישנה המסה של השכבה הפנימית, ויחד עם זאת הוספת חומר החוצה. וישנם הסוברים כי הקונכייה גדלה מלמטה כלומר עם הגיל חומר הקונכייה מהבסיס נוסף וכך עולה הקונכייה כלפי מעלה.
בלוט ים ניזון מסינון פלנקטון וחומר רקב זעיר. ששת זוגות רגליו פועלות כרשת פלנקטון מעולה, הרגליים מוצאות החוצה מבעד ללוחיות הנפשקות על ידי לחץ נוזלי הגוף ומוחזרות על ידי שרירים. הרגלים נפשקות לצדדים ולאחר מכן מתקרבות ונסגרות הן מוצאות נגד זרם המים.
על הרגליים של בלוט הים זיפים צפופים המסוגלים לסנן מהמים חלקיקים בגודל זעיר. אצל בלוטי הים שחיים גבוה על הסלע מהירות הרגליים גבוהה במיוחד מפני שעליהם למהר טרם ייסוגו המים ולעיתים המינים הטבולים רוב הזמן במים איטיים יותר.
הנשימה ומחזור הדם אצל סרטנים מתבצע על ידי נשימה בזימים. אצל בלוט הים מתבצע חילוף הגזים לא בזימים אלא בעיקר ב"גלימה" ובמידה מסוימת מבעד לרגליים. תנועות הרגליים מכניסות פרט למזון גם מים עשירים בחמצן, ובנוסף מבצע הגוף כולו תנועות מעלה-מטה בתוך הקונכייה ותנועות אלה שואבות מים עשירי חמצן ומבעד לסדק צר בין לוחיות הסגר פולטות מים עשירי פחמן דו-חמצני.
לבלוטי הים הטבולים תמיד במים אין בעיות בנשימה, אך אלו שחשופים ממי הים עליהם לאצור מים מתחת ללוחיות הסגורות הרמטית ומדי פעם נפשקות הלוחיות ודרכו חודר חומר המתמוסס במים שבתוך בלוט הים. למינים אלו יש כנראה גם מידה מסוימת של נשימה אנאירובית. לבלוטי הים אין לב ואין צינורות דם, ונוזל הגוף מוזרם אצלם על ידי תנועות הגוף מעלה ומטה.
לרווה.
מתפתחת במשך כשבועיים- שלושה שבועות. מתחילה את חיה בתור "נאופלי" והוא נבדל משאר הנאופלי בזוג קרניים בקדמת הגוף שמופנות לצדדים. הזחל מהווה חלק ניכר של הפלנקטון הימי, והוא מתנשל שש פעמים ותוך כדי כך פושט ולובש צורתו.