ב-2008 שיחק בסרט הטלוויזיה "" בתפקיד קארל בנטון, חברו של ג'ק באואר (קיפר סאת'רלנד). קרלייל גילם במשך שנתיים את הדמות הראשית של המדען המבריק ניקולאס ראש בסדרה "סטארגייט יוניברס". בנוסף, שיחק בסרטה הביוגרפי של סמנתה מורטון "The Unloved" בתפקיד האב המכה.
החל מאוקטובר 2011 מגלם קרלייל את דמותו של עוץ לי גוץ לי ואת החיה מתוך הסרט "היפה והחיה" בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "עד עצם היום הזה" לצדם של ג'ניפר מוריסון, לאנה פרייה, ג'וש דאלאס ועוד.
חיים אישיים.
קרלייל מתגורר בוונקובר עם אשתו האמנית אנסטסיה ושלושת ילדיהם.
בן שנקמן
בנג'מין "בן" שנקמן (באנגלית: Benjamin "Ben" Shenkman; נולד ב-26 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. הוא זכור במיוחד בשל משחקו במיני-סדרה "מלאכים באמריקה"; תפקיד עליו קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
חייו.
שנקמן נולד בעיר ניו יורק וחונך לדבריו על פי "המסורת היהודית המזרח-אירופית". הוא בוגר אוניברסיטת בראון ובעל תואר שני באמנויות, שאותו קיבל בשנת 1993 מאוניברסיטת ניו יורק.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1994 בסרט "חידון האשליות" בבימויו של רוברט רדפורד, ובטלוויזיה בהופעת אורח בסדרת המשטרה "חוק וסדר". במקביל החל שנקמן להופיע גם על בימת התיאטרון, כשהוא מגלם את דמותו של לואיס איירונסון במחזהו של טוני קושנר "מלאכים באמריקה", שהועלה בתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו. זאת הפעם השנייה שבה השתתף במחזה; הוא עשה זאת לראשונה במסגרת הפקה פנימית באוניברסיטת ניו יורק, שבה גילם את דמותו של רוי קון. בשנת 2003 גילם בשנית את דמותו של איירונסון בעיבודו של המחזה למיני סדרה ששודרה ברשת HBO. על משחקו בסדרה היה מועמד לפרסי אמי ופרס גלובוס הזהב.
במהלך שנות ה-90 השתתף לסירוגין בהופעות באוף ברודוויי ובתפקידי משנה בסרטים שונים כמו "אירייזר" (1996), "המצור" (1998), "π" (1998) ו"רקוויאם לחלום" (2000).
בשנת 2001 היה מועמד לפרס טוני על משחקו לצִדה של מרי-לואיז פארקר במחזה "Proof". הפעם הבאה ששב לתיאטרון הייתה בשנת 2004 בהפקה הניו יורקית של המחזה "Sight Unseen".
בעשור הראשון של המאה ה-21 המשיך לשחק בתפקידי משנה בסרטים שונים, ובסדרות טלוויזיה. בשנת 2007 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיה הקנדית הכושלת "Breakfast with Scot". ב-2008 גילם את דמותו של ראסל קראוס בדרמה המשפטית "חוקי קנטרברי". ב-2010 שיחק בעונתה השלישית של הסדרה "Damages".
בסוף שנת 2021 לוהק לאחד הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "תיק נעדר" בשירות הסטרימינג של Peacock; הגרסה האמריקאית לדרמת הפשע הישראלית "תיק נעדר" המבוססת על הספר באותו שם מאת דרור משעני.
גביע העולם בכדורגל 2014
גביע העולם בכדורגל 2018
חבורת-p
חוק השלישים
חוק השלישים הוא כלל אצבע בתחום הקומפוזיציה, המיושם בתחומים כמו ציור, צילום ועיצוב. החוק קובע כי כאשר תהיה התמונה מחולקת על ידי שני קווים אנכיים ושני קווים אופקים באופן שייווצרו בה תשעה חלקים (שלושה שלישים אנכיים ושלושה שלישים אופקיים), נושא התמונה, או נושאיה, צריכים להיות ממוקמים על אחד הקווים או באחת מארבע נקודות המפגש של הקווים (+).
מחקרים שהתקיימו בנושא קבעו כי העיניים שלנו, בהתבוננות בתמונה, נמשכות באופן טבעי לאחת מנקודות המפגש (+) ולא בהכרח למרכז התמונה. חוק השלישים עוזר לנו לשמור על הרמוניה עם המשיכה הטבעית האמורה. שימוש נכון בחוק השלישים בדרך של שימת נקודות העניין שבקומפוזיציה על נקודות המפגש של הקווים, ישמור על תמונה מאוזנת יותר מה שייאפשר לצופה להתחבר לתמונה ביתר טבעיות.
התצלום משמאל מדגים יישום של חוק השלישים. האופק נמצא בדיוק על הקו המפריד בין השליש התחתון לשליש האמצעי של התמונה. העץ נמצא בנקודת המפגש של הקו האופקי התחתון עם הקו האנכי הימני, דבר שיוצר מתח ודינמיקה בתמונה.
מירון סימה
מירון סימה (בגרמנית Miron Sima, ברוסית Мирон Cимa 22 בינואר 1902 פרוסקורוב, כיום חמלניצקי באוקראינה, אז באימפריה הרוסית - 20 בדצמבר 1999 ירושלים) היה צייר וגרפיקאי ישראלי, יליד אוקראינה.
רקע משפחתי ושנות ילדותו וצעירותו.
מירון סימה נולד ב 1902 בפרוסקורוב בחבל פודוליה שבאוקראינה, בבנם של בנימין סימה, אדריכל וקליגרף, ושל אשתו ביילה לבית ישראל סובול. בעל כישורים לאמנויות מילדות, מירון גדל בבית שבו טיפחו של השכלה הרחבה ואת ערכי הציונות.
שנות הילדות והנעורים עמדו בצל ההתמודדות עם אימת הפרעות נגד היהודים ומלחמת העולם הראשונה.
בפברואר 1919 היה עד לפוגרום שביצעו אנשי פטליורה בפרוסקורוב ונמנה עם המארגנים של ההגנה העצמית היהודית. אחרי לימודים בגימנסיה למד במכללה לאמנות באודסה, שם היה תלמידו של ק' קוסטאנדי.
בגלל האווירה העוינת ליהודים באוקראינה מירון סימה נאלץ להימלט בשנת 1921 לפולין וכעבור שנה הוריו ואחותו עלו לארץ ישראל. בשנת 1924 מירון הגיע לדרזדן בגרמניה ונרשם שם באקדמיה לאמנות.
לימודיו ופעילותו בגרמניה.
באקדמיה בדרזדן מירון סימה למד אצל פרדיננד דירש, מקס פלדבאואר, אוטו גוסמן, לודוויג פון הופמן ובמיוחד אצל אוטו דיקס. אמנותו הושפעה מאוד מגישתו החברתית-תיעודית של דיקס ומירון סימה הפך לתלמיד הכי חשוב (מייסטרשילר) של האומן הגרמני.
מהתחלת לימודיו הצטיין בציוריו ותחריטיו שזכו בשישה פרסים. בשנת 1925 ביקר אצל הוריו בארץ ישראל ובעקבות טיול זה צייר את התיקים שנשאו את הכותרת "מסע במזרח" (Orientreise). את לימודיו באקדמיה סיים בשנת 1930. בשנים בדרזדן עשה היכרות עם זוג האמנים הקומוניסטים האנס ולאה גרונדיג, וכן עם פאול ברגר- ברגנר ואוטו גריבל.
בתקופה זאת יצר סדרה של תחריטי עץ בשם "הזעקה" (Der Aufschrei) (1924) שהושפעה מחוויות הפרעות בחבל הולדתו. בשנים 1928–1932 הציג עבודות בתערוכות המרכזיות בדרזדן.
יצירות חשובות אחרות מהשנים בדרזדן היו "קפה קניג" (1924), "סמטה חשוכה" (1929), "האם והילד" (1931).
למרות ההתנגדות של החוגים הנאציים בשנת 1932 זכה בפרס היוקרתי של דרזדן לאמנות עבור תמונתו Feilenhauer ("מייצר השופינים").אולם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 הביאה לגירושו מגרמניה כ"חסר מדינה". על ידי מכירת התמונה "מייצר השופינים" הצליח לממן את הנסיעה לשם עלייה לארץ ישראל.
חייו ופעילותו בארץ ישראל.
בהגיעו לארץ ישראל התיישב מירון סימה בתל אביב שבה חיה משפחתו.
התפרנס בעיקר מעבודות עיצוב בתיאטראות הבימה ואהל שם.
הכיר בהזדמנות זו את חנה רובינא ודמויות אחרות מעולם הבמה המקומית.
קיבל פעמיים פרסים מטעם עיריית תל אביב (פרס דיזנגוף) בשנים 1936 ו-1938.
בשנת 1939 עבר לגור בירושלים, בה פתח סטודיו להוראת אמנות.
הצטרף לשם לחבורה של אמנים יהודים שהתחנכו בגרמניה שנחשבה מרדנית לעומת הזרם המוביל באמנות הארץ-ישראלית.
לקבוצה זו השתייכו אמנים כמו יעקב שטיינהרט, יעקב פינס, לאופולד קרקאואר, יוסף בודקו ואחרים.
בירושלים התוודע גם למשוררת בשפה הגרמנית אלזה לסקר-שילר ופרסם בשנת 1983 ספר רישומים על אודותיה.
רגיל עם מעורבות קהילתית וחברתית, מירון סימה הקים "אגוד לאמנות פלסטית לסיוע האמנים הנזקקים" וייסד בית ספר לאמנות של ההסתדרות שפעל עד שנת 1943. כמו כן היה פעיל בהגנה. בימי מלחמת העולם השנייה פעל גם במסגרת "ליגה וי", ארגון שהזדהה עם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי מברית המועצות שביקש לגייס תמיכה כספית במאמץ המלחמתי הסובייטי נגד גרמניה הנאצית.
מארץ ישראל עשה הצייר כמה יציאות לחו"ל - בשנת 1939 כדי להשתתף בתערוכה העולמית בניו יורק.
בשנת 1947 חי זמן מה בפריז, אך חזר לארץ כדי להשתתף במלחמת העצמאות ובהגנה על ירושלים.
אחרי הקמת המדינה.
המשיך לגור בירושלים וללמד שיעורי אמנות. הציג בתערוכות אישיות וקבוצתיות בישראל ובחו"ל.
הקהל הרחב הכיר במיוחד את ארבע מאות רישומיו מזמן התנהלות משפטו של אייכמן בירושלים.
בינואר 1961 הציג עבודות בתערוכה אישית בגלריה נורה. הציג גם בארצות הברית ובגרמניה.
בין השנים 1952–1954 אף חי בארצות הברית. בשנת 1958 השתתף בביאנלה של וונציה ובשנת 1963 זכה שם במדליה. בשנת 1970 זכה במדליית זהב בביאנלה להדפס של פירנצה עבור חיתוך העץ הצבעוני הכלה.
לראשונה חזר לבקר בגרמניה בשנים 1962–1963 ושמח לפגוש שם את מורו ורבו, אוטו דיקס.
ניסה לשווא לקבל הסכמת עיריית דרזדן שהייתה אז חלק מ"גרמניה המזרחית" תחת שלטון קומוניסטי, לארגן תערוכה בעיר שבה התחיל את הקריירה האמנותית.
את חלומו זה הגשים רק אחרי נפילת הקומוניזם, כאשר בשנת 1991 פגש בישראל את ראש העיר לשעבר של דרזדן, הרברט וגנר, ועבודותיו הוצגו בגלריה רהניצגאסה.
בעזרת פורום המוזיאונים התארגנה גם בישראל תערוכה רטרוספקטיבית תחת הכותרת "מירון סימה - מדרזדן לירושלים".
בסוף שנותיו התגורר בכמה בתי מלון בירושלים. בגיל 97 נפטר בירושלים בבית המשפחה שטיפלה בו בתקופה האחרונה.
בהתאם לרצון האמן עיזבונו מנוהל על ידי המוזיאון לאמנות בעין חרוד.
קישורים חיצוניים.
Galia Bar-Or "Both You and I are Immigrants - Miron Sima and Israeli Art - Museum of Art Ein Harod" גישה ב-25 במרץ 2011
וירטמברג-הוהנצולרן
וירטמברג-הוהנצולרן (בגרמנית: Württemberg-Hohenzollern) הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש הצרפתי לאחר מלחמת העולם השנייה. עיר הבירה שלה הייתה טיבינגן. וירטמברג-הוהנצולרן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחד שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג.
היסטוריה.