בשנת 1894 הייתה בריטניה למדינה הראשונה שהסכימה לבטל את החוזים הלא-שוויוניים שלה עם יפן. לפני מלחמת סין–יפן הראשונה הסכימה להישאר נייטרלית ולשכנע את השאר מדינות המערב לנקוט עמדה דומה. האפשרות לברית בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד לבין יפן נשקלה ב-1895, כאשר בריטניה סרבה להצטרף להתערבות המשולשת של צרפת, גרמניה ורוסיה נגד הכיבוש היפני של חצי האי ליאוטנג. המאורע החד-פעמי היווה בסיס מעורער לברית, המקרה חוזק על ידי העזרה שבריטניה סיפקה ליפן בתהליך המודרניזציה והמאמצים המשותפים לדיכוי מרד הבוקסרים. עיתונים רבים של שתי המדינות הביעו תמיכה בברית. בבריטניה, פרנסיס ברינקלי הכותב של הטיימס ואדווין ארנולד הכותב של הטלגרף היו הכוח המניע לתמיכה, בעוד ביפן הרצון לברית שהובעה על ידי הפוליטיקאי אוקומה שיגנובו השפיעה על העיתונים מאיניחי ויומיורי וגרמה גם להם להביע תמיכה בברית. האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט שנוצרה ב-1894 גם כן סללה דרך לשוויון ביחסים בין אנגליה ליפן ולאפשרות של הברית.
בסוף, האינטרס המשותף שקידם את הברית היה ההתנגדות להרחבתה של רוסיה. משא ומתן החל כאשר רוסיה התקדמה לעבר סין.
יוסף מנדלביץ
כמעט 2000
כמעט 2000 - כתב עת למדע וטכנולוגיה הוא רבעון למדע פופולרי לנוער, שיצא לאור ביוזמתו של המרכז להוראת המדעים של האוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף עם מוזיאון המדע בירושלים. כתב העת יצא לאור ב-27 גיליונות, מחורף 1994 ועד קיץ 2000. בגיליון של סתיו 2000 שינה כתב העת את שמו למדע 2000.
כל גיליון של כתב העת הוקדש לנושא מסוים, כגון צעצועים או תעשיות, ובנוסף היו בו מדורים קבועים: סקירת ספרים, חדשות וחידושים, חידות ותשבץ היגיון.
ערכה את "כמעט 2000" מירה משולם, ועם חברי מועצת המערכת נמנו פרופ' נאוה בן-צבי, פרופ' רפאל איקן, פרופ' פיטר הילמן ועוד.
יפתח גולדמן
יפתח גולדמן (נולד ב-24 בנובמבר 1967) הוא פילוסוף ופעיל חברתי. מלמד בבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, ובמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים.
ביוגרפיה.
גולדמן נולד וגדל בקיבוץ יטבתה. בין השנים 1991 ועד 2011 היה חבר בקיבוץ "תמוז" (הקיבוץ העירוני בבית שמש). לגולדמן תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיים בהצטיינות תואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב: נושא עבודת התזה היה "על חירות וקידמה בהגותו של ז'אן-ז'אק רוסו". בשנת 2006 התקבלה בהצטיינות עבודת הדוקטורט שלו בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב בהנחיית צבי טאובר; נושא הדיסרטציה: "בין אוטופיה לפוליטיקה, קהילות שיתופיות ודיאלקטיקת השחרור".
במסגרת פעילותו בקיבוצו, בזרם השיתופי בתנועה הקיבוצית ובעיקר במעגל הקבוצות, הוביל גולדמן קו של סוציאליזם קהילתי כזרם מחשבה כמו גם דרך חיים.
חיים אישיים.
גולדמן נשוי ואב לארבעה ילדים.
פעילות ציבורית.
גולדמן מציג הן בעבודתו האקדמית והן בפעילותו החברתית ופרסומיו הפובליציסטיים השקפת עולם המהווה שילוב של מרקסיזם, סוציאל-דמוקרטיה וסוציאליזם-קהילתני. הוא ממייסדי עמותת 'קהילה' ו'בית המדרש הקהילתי' בבית שמש, נמנה עם מייסדי המכללה החברתית כלכלית, חבר בארגון העובדים הדמוקרטי כוח לעובדים ופעיל בחוג יסו"ד במסגרתו היה בין היוזמים של כתב העת חברה והיה חבר במערכתו בשנים הראשונות לצאתו לאור.
כתביו.
"הסוציאליזם בין פוליטיקה לאוטופיה".
בשנת 2009 ראה אור בהוצאת "דביר" ספרו "הסוציאליזם בין פוליטיקה לאוטופיה", המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו. הספר מנסה להשיב על השאלה "מה השתבש בדרך להגשמת הסוציאליזם?" על ידי בחינה של שתי דרכים עקרוניות בסוציאליזם המודרני — הדרך הפוליטית והדרך האוטופיסטית.
הדרך הפוליטית של הסוציאליזם התאפיינה בניסיון ליצור חברה שוויונית ומשוחררת מניצול, דרך מנגנוני השלטון והכוח הקיימים. דוגמאות מובהקות שלה הן המפלגות הסוציאל־דמוקרטיות והקומוניסטיות במערב אירופה ובמזרחה. קרל מרקס הוא התאורטיקן הבולט ביותר של מגמה זו. לעומת זאת, הדרך האוטופיסטית, שניתן לזהותה בתנועות קומונאליות כמו התנועה הקיבוצית בישראל, ניסתה ליצור מציאות אחרת "מחוץ" לסדר הפוליטי הקיים. הוגים כגוסטב לאנדאואר ומרטין בובר היו תאורטיקנים של הסוציאליזם הקומונאלי־אוטופיסטי. בספר נדונות בהרחבה תאוריות סוציאליסטיות פוליטיות ואוטופיסטיות. המסקנה העולה מן הדיון היא שלמעשה, בשלב זה של ההיסטוריה שתי המגמות להגשמת הסוציאליזם נכשלו, כל אחת בדרכה, דווקא בגלל החד־צדדיות שלהן. בחלקו האחרון והחדשני ביותר של הספר מוצעת האפשרות לאיחוד מחודש של פוליטיקה ואוטופיה כדרך להחייאת הסוציאליזם בימינו, בעולם המערבי כולו ובמדינת ישראל בפרט.
"רוסו: הקדמה כמלכודת".
ספרו השני של גולדמן פורסם ב-2010 בהוצאת מאגנס. הספר סוקר את הגותו של רוסו בדגש על יחסו לקדמה, ומצביע על ניצנים לחשיבה הביקורתית של המאה ה-19 וה-20 בכתיבתו, הספר משלב רקע על הוגה פילוסופי מרכזי זה ומציג חידושים מחקריים
בהבנת הגותו של רוסו אל מול קרל מרקס ואסכולת פרנקפורט ולשאלה המרכזית של האתגר שמציבה הקדמה בפני האדם כאזרח בחברה.
הקדמה ל"קפיטל" במהדורה העברית החדשה.
גולדמן חיבר את ההקדמה למהדורה מחודשת של 'הקפיטל' מאת קרל מרקס (הוצאת 'ספרית פועלים-הקיבוץ המאוחד') אשר יצאה לאור בחודש ינואר 2012. ההקדמה עוסקת ברלוונטיות של 'הקפיטל' לימינו ובמרכיב האבולוציוני המתפתח בהגות המרכסיסטית.
"הקיבוץ כאוטופיה".
ספרו השלישי של גולדמן, פורסם בשנת 2012 ועוסק במבט היסטורי על התנועה הקיבוצית וההגות עליה התבססו מקימיה כניסיון להגשמה אוטופית סוציאליסטית, הספר מבוסס על סדרת ההרצאות שנתן גולדמן במסגרת האוניברסיטה המשודרת בחורף 2011.
"להמשיך את השיחה: הזמנה לחינוך הומניסטי".
ספרו הרביעי של גולדמן, שיצא בשנת 2020, עוסק בהגות חינוכית, בין היתר מתוך עיסוקו של גולדמן בהכשרת מורים. גולדמן מגדיר חינוך הומניסטי כחינוך שמטרתו עילוי האדם, והכלי המרכזי שלו הוא הפגשת התלמידים עם יצירות וטקסטים טובים, תוך יצירת דיאלוג משמעותי וחי בין החניכים והחניכות לבין היצירה. גולדמן עוסק בעקרונות של חינוך מסוג זה, בהבדלים בינו לבין תפישות חינוכיות אחרות, ובאתגרים ודילמות שעולות ממנו, בפרט באקלים חברתי ותרבותי שמקשה על יכולת הפעולה של מחנכים הומניסטים.
פעמים
פעמים הוא רבעון בין-תחומי לחקר קהילות ישראל במזרח, היוצא לאור מטעם מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח החל משנת 1979. המאמרים ב'פעמים' עוסקים בנושאים מגוונים הקשורים לקהילות היהודיות בספרד, באגן הים התיכון ובמזרח. בחלק מן הגיליונות המאמרים מוקדשים לנושא מרכזי אחד. עד היום (חורף תשע"ט) התפרסמו 155 גיליונות. מייסד כתב העת ועורכו הראשון היה ד"ר יצחק בצלאל (1994-1979). בתחילת שנת ה'תשנ"ה (גיליון 61) החל לערוך את הרבעון פרופ' שלום רצבי ואחריו ערכוהו דוד מלכיאל ואבריאל בר-לבב. מזכיר המערכת הראשון ואחר כך עורך המשנה היה מיכאל גלצר (2013-1979). כיום עורך את כתב העת יאיר עדיאל, פרופ' יהונתן יעקבס מעביר שיפוט אקדמי.
פייטר
פייטר (באנגלית: The Fighter) הוא דרמת ספורט אמריקאית משנת 2010 בבימויו של דייוויד או. ראסל, אודות המתאגרף המקצועי מיקי וורד (מארק וולברג) ואחיו למחצה, דיקי אקלמונד (כריסטיאן בייל). בסרט גם משחקות איימי אדמס ומליסה לאו. הסרט זכה לביקורות מהללות וזכה בשני פרסי אוסקר.
הסרט יצא בארצות הברית בתפוצה מוגבלת ב-10 בדצמבר 2010, ובישראל הסרט יצא בסוף דצמבר 2010.
עלילה.
במרכז הסרט נמצאים המתאגרף מיקי וורד המנסה לקדם את קריירת האגרוף שלו ואחיו דיקי אקלמונד, מכור לסמים, מתאגרף לשעבר שחולם על קאמבק. וורד סובל מניהול כושל של הקריירה שלו בידיהם של אחיו ואימו. העלילה מונעת על ידי המתח בין הצורך להתנתק מהניהול המשפחתי לבין המשבר שניתוק כזה יגרום בין וורד לבין משפחתו. חברתו של וורד עומדת לצידו ומול אימו ואחיו.
ביקורות והכנסות.
הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 89%. השבועון ספורטס אילוסטרייטד הגדיר את הסרט כסרט הספורט הטוב ביותר בעשורים האחרונים מאז סרטם של מרטין סקורסזה ורוברט דה נירו, "השור הזועם".
בישראל זכה הסרט בעיקר לביקורות חיוביות.
כדי להימנע מתחרות עם הסרט "התייר", פייטר יצא בתפוצה מוגבלת ב-10 בדצמבר. וב-17 בדצמבר הסרט בתפוצה מורחבת יותר. בשבוע הראשון לצאתו הסרט הכניס כ-433 אלף דולר וזאת על אף שהוקרן רק בארבעה אולמי קולנוע. שבוע מאוחר יותר, הסרט הכניס כ-18.6 מיליון דולר ומוקם במקום הרביעי בטבלת הסרטים המכניסים ביותר לשבוע זה. נכון ל-6 במרץ הסרט הכניס כ-92,019,000 בארצות הברית וכ-16,889,631 בחוץ לארץ.
קיסם שיניים
קֵיסָם שיניים הוא חפץ מחודד המשמש לניקוי שיירי מזון שנותרו בין השיניים לאחר אכילת מזון מוצק.
כיום נפוצים סוגים רבים של קיסמי שיניים, העשויים מעץ או מפלסטיק. המוכרים יותר אלו קיסמי העץ המחודדים בצד אחד או בשני קצותיהם. נהוג להשתמש בקיסם באופן חד-פעמי, ולזורקו אחרי השימוש.
יש אמצעים נוספים לטיפול בשיירי מזון בין השיניים, כמו חוט דנטלי, מברשות מיוחדות לניקוי בין השיניים (להבדיל ממברשת שיניים המיועדת לניקוי משטח השן), שימוש במכשיר היוצר סילון מים חזק, ועוד.
לשם השלמת פעולת ניקוי הפה משיירי מזון, מקובל לצחצח שיניים ולשטוף את הפה.
בשל צורתו של הקיסם, הוא משמש גם לצרכים אחרים, כמו להחזיק מנות מזון קטנות (למשל רולמופס או זיתים במרטיני), או לשמש כ"ידית" למטרייה זעירה בעיטור במשקאות אלכוהולים.
יעילות.