תיאר את תמונת העבר המסולפת שהציגו סופרי הילדים הגרמנים הבולטים לאחר מלחמת העולם השנייה. בתמונת עבר זו הפכה גרמניה לקורבן העיקרי, ולעיתים גם הבלעדי, של שתי מלחמות העולם, של הרייך השלישי, ואפילו של השואה, כשהעוולות, הזוועות ורצח העם היהודי נותרו בצל. תמונת העבר המעוותת הזו נולדה לא מתוך רצון להכחיש את השואה, אלא כתוצאה מקיומו של צופן מובנה – מודע ולא מודע – בלבו של השיח ההיסטורי הגרמני; שיח המפנה את אור הזרקורים אל סבלו של העם הגרמני, מבחין בין "גרמנים" ו"נאצים", ומותיר את קורבנותיו של "הפתרון הסופי" מחוץ לתמונה ומחוץ לזיכרון.
החל משנת 2017 מתמקד מחקרה של שביט בהיסטוריה החברתית של העברית ביישוב בארץ-ישראל. מחקר אחד שלה משרטט את המפה הלשונית של החברה היהודית בארץ-ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט, וממפה את הריאליה הלשונית של המרחב הציבורי ושל חלקים מן המרחב הפרטי. המחקר בוחן את הלשונות שבהן השתמשו היהודים בתקופת היישוב ואת "חלוקת העבודה" ביניהן. המחקר האחר, משחזר את תולדותיו של מילון הלשון העברית הישנה והחדשה של אליעזר בן-יהודה ובו בוחנת שביט, בעזרת חומר ארכיוני שגילתה, כיצד הפך המילון של בן-יהודה ממילון מעשי למילון מדעי.
ספריה.
1. זהר שביט. "החיים הספרותיים בארץ ישראל, 1933-1910". מכון פורטר וסמיוטיקה בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1982, 467 עמ'.
2. Zohar Shavit. "Poetics of Children’s Literature". The University of Georgia Press: Athens and London, 1986, 200 pp.
2a. Zohar Shavit. "Poética da Literatura para Crianças". Caminho, colecção universitária: Lisaboa, 2003, 255pp (Translation of the above into Portuguese).
2b. Zohar Shavit. "Poetics of Children’s Literature". The University of Georgia Press, Athens and London, 2009, 200 pp. Paperback Edition.
2c. Zohar Shavit. “Teksters ambivalente status”. In Harald Bache-Wiig (red.), "Nye Veier Til Barneboka. Landslaget for norskundervisning (LNU) og Cappelen Akademisk". Forlag: Oslo, 1997, 97-133 (Norwegian translation of chapter three: “The Ambivalent Status of Texts”).
2d. Zohar Shavit. "La posicion ambivalente de los textos. El caso de la literatura para ninos". In Montserrat Iglesias Santos, Teoria de los Polisistemas, Arco/libros: Madrid, 1999, 147-181 (Spanish translation of chapter three: “The Ambivalent Status of Texts”).
2e. Zohar Shavit: "Poetika otroške književnosti Sodobnost" 11, November 2016 1551-1575 (Slovene translation of chapter two: "The Self-Image of Children's Literature").
3. Malte Dahrendorf/Zohar Shavit (Hrsg.). "Die Darstellung des Dritten Reiches im Kinder- und Jugendbuch" [The Presentation of the Third Reich in Books for Children and Adolescents]. Dipa: Frankfurt a.M., 1988, 158 pp.
4. Zohar Shavit. David Friedländer: "Lesebuch für jüdische Kinder" [David Friedländer: Lesebuch for Jewish Children]. Neu herausgegeben und mit Einleitung und Anhang versehen von Zohar Shavit, Dipa: Frankfurt a.M., 1990, 102 pp.
5. זהר שביט. "מעשה ילדות". מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים. עם עובד והאוניברסיטה הפתוחה: תל אביב, 1996 (השתתפה בכתיבה: בשמת אבן-זהר), 456 עמ'. נוסח מורחב ומעובד של Poetics of Children’s Literature.
6. Zohar Shavit und Hans-Heino Ewers, in Zusammenarbeit mit Ran HaCohen und Annegret Völpel. "Deutsch-jüdische Kinder- und Jugendliteratur. Von der Haskalah bis 1945. Die deutsch- und hebräischsprachigen Schriften des deutschsprachigen Raums. Ein bibliographisches Handbuch" [German-Jewish Literature for Children and Adolescents. From the Haskalah to 1945. The German and Hebrew Texts in the German Speaking Area. A Bibliographical Handbook], Metzler Verlag: Stuttgart, 1996, 1495 Seiten.
7. זהר שביט (מחברת ועורכת ראשית). "בנייתה של תרבות עברית". כרך חמישי במסגרת תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה. האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק: ירושלים, 1998, 736 עמ'.
8. זהר שביט. "עבר בלא צל". אופקים, עם עובד: תל אביב, 1999, 402 עמ'.
9. Annegret Völpel, Zohar Shavit. "Deutsch-Jüdische Kinder- und Jugendliteratur. Ein literaturgeschichtlicher Grundriß" [German-Jewish Literature for Children and Adolescents. A literary-historical outline]. Metzler Verlag: Stuttgart Weimar, 2002, 465, Seiten.
10. Zohar Shavit. "A Past without Shadow". Routledge: New York, 2005, 336 pp.
11. שמואל פיינר, זהר שביט, נטלי ניימרק-גולדברג, טל קוגמן (עורכים). "הספרייה של תנועת ההשכלה". עם עובד: תל אביב, 2014, 504 עמ'.
הפרוייקט של עידן רייכל
אליפות העולם למועדונים 2005
אליפות העולם למועדונים 2005 נערכה בשנת 2005 ביפן מה-11 בדצמבר עד ה-15 בדצמבר, והיא הייתה אליפות העולם למועדוני כדורגל השנייה במספר.
הקמת הטורניר.
הטורניר נוצר כתוצאה מאיחוד של הגביע הבין יבשתי ושל הטורניר הקודם, גביע העולם בכדורגל לקבוצות. הגביע הבין יבשתי נערך מדי שנה מאז 1960 והפגיש בין האלופות של אירופה ודרום אמריקה ואילו גביע העולם בכדורגל לקבוצות התקיים רק פעם אחת בשנת 2000. כתוצאה מהאיחוד נערך הטורניר במתכונת קצרה יותר מהטורניר המקורי משנת 2000 שארך שבועיים, אך ארוך יותר מהגביע הבין יבשתי שכלל משחק אחד בלבד. שישה מועדונים הוזמנו לקחת חלק בטורניר, כשכל אחד מהם מייצג יבשת ואת התאחדות הכדורגל שלה.
שיטת המשחקים.
התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט כך שכל קבוצה שיחקה שניים או שלושה משחקים. האלופות מארבעת האזורים ה"חלשים" יותר שיחקו בשלב רבע הגמר כשהמפסידות התמודדו ביניהן על המקום ה-5. המנצחות הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצחות עלו לגמר.
המשחקים נערכו באצטדיון האולימפי בטוקיו, באצטדיון טויוטה ובאצטדיון הבינלאומי יוקוהמה שבו גם נערך הגמר. לצורכי שיווק ופרסום הטורניר נקרא גם "טורניר טויוטה".
קבוצות משתתפות.
הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן:
המשחקים.
רבע הגמר.
משחקי רבע הגמר נערכו ב-11 בדצמבר:
מקומות 5-6.
המשחק על המקום החמישי נערך ב-16 בדצמבר:
חצי הגמר.
משחקי חצי הגמר נערכו ב-14 בדצמבר:
מקומות 3-4.
המשחק על המקום השלישי נערך ב-18 בדצמבר:
הגמר.
משחק הגמר נערך ב-18 בדצמבר:
סאו פאולו זכתה באליפות העולם בכדורגל לשנת 2005.
מלך השערים.
בתואר מלך השערים של הטורניר זכו מארקיו אמורוסו (סאו פאולו), מוחמד נור (אל-איתיחאד), פיטר קראוץ' (ליברפול) ואלבארו סבוריו (דפורטיבו סאפריסה) שהבקיעו שני שערים כל אחד. 11 שחקנים הבקיעו שער אחד בטורניר.
קתדרלת פלמה דה מיורקה
קתדרלת פלמה דה מיורקה, הידועה בשם "Le Seu" היא קתדרלה רומית-קתולית בפלמה דה מיורקה, ספרד. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי צרפתי והושלמה ב-1601. היא בנויה על אתר בו שכן פעם מסגד ערבי.
הספינה הראשית מתנשאת לגובה 44 מטר, ובכך היא בעלת הקמרונות הגבוהים ביותר בספרד. היא מוקפת בתמיכות דואות בעלות 2 קומות, התומכים בקמרונות הגבוהים. החזית מורכבת מ-2 מגדלים עגולים וקטנים, ועליהם צריחים מחודדים. במרכז החזית רוזטה ומשני צידיה ניתן לראות תמיכות דואות עבות ומקושטות בקרוקטים (זיזים חדים הבולטים מהן).
כ-50 שנה אחרי שהחל שיפוץ הקתדרלה הוזמן ב-1901 האדריכל אנטוני גאודי כדי להשגיח על הפרויקט. בעוד שמספר מרעיונותיו אומצו - כגון הזזת ספסלי המקהלה קרוב יותר למזבח, והוספת חופה גדולה - גאודי נטש את המיזם ב-1914 אחרי ויכוח עם הקבלן. הפרויקט בוטל זמן קצר לאחר מכן.
ארמון אלמודיינה נמצא סמוך לקתדרלה. ארמון זה היה ארמון מוסלמי של בנו ע'אניה , בקצה הנמל. הבניין נהפך לארמון בתחילת המאה ה-14.
1981 במדע
קיריגואה
קיריגואה (בספרדית: Quiriguá) הוא אתר מתקופת המאיה שמרכזו כקילומטר בודד מגדותיו של נהר מוטגואה (Motagua) בגואטמאלה. האתר יושב משך כל תקופת תרבות המאיה הקלאסית, החל בסוף המאה ה-2 ועד שנת 850 לערך, ושימש כבירתה של מדינה אוטונומית שנשאה את שמו. במאה ה-8 ולאחר ניצחונה הצבאי על יריבתה קופאן ב-738, פקדה את קיריגואה תנופת בנייה משמעותית שלוותה בבנייה מונומנטלית.
הממצאים באתר.
באתר פסלים רבים ואסטלות (stela; רבים stelae) בממדים גדולים במיוחד שכל אחת מהן נחצבה מגוש אבן בודד. הגדולה שבאסטלות בקיריגואה, "אסטלה E", נישאת לגובה של 10 מטר ושוקלת כ-60 טון, ונחשבת לאסטלה הגדולה ביותר שהותירו אחריהם בני המאיה. בנוסף יש באתר מספר מזבחים ודמויות בעלי חיים מיתולוגיים שפוסלו מפיסות סלע (Zoomorph), שהידוע שבהם משנת 736 סומן באות "P" ומכונה "הצב הגדול".
מחקר באתר.
מאמר ראשוני אודות האתר התפרסמו לראשונה ב-1840 וכלל רישומים של שתיים מהאסטלות. מחקר נוסף נערך באתר בשנת 1854 ושוב בשנות השמונים של המאה ה-19. מחקר אחרון זה הניב סקירה מעמיקה של כל המונומנטים הגלויים באתר באותה עת. ב-1910 הוגדר שטח של 120 דונם באתר ובסביבתו כאזור ארכאולוגי ומשלחות מחקר המשיכו ללמוד את הממצאים בו בתחילת המאה ה-20. עבודות המחקר בקיריגואה הגיעו לשיאן בין 1975 ל-1980, ובשנת 1981 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית.
ביאנלה