באמצע שנת 2020 החלו להתבצע במסילה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, בין אשקלון לבין צומת פלשת, והן הסתיימו בסוף שנת 2021. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול במסילה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
סנט'אנטיוכו
סנט'אנטיוכו (Sant'Antioco) הוא שמם של אי ושל עיר בנפת קרבוניה איגלסיס, בדרום-מערב סרדיניה שבאיטליה. העיר נמצאת 87 ק"מ מערבית לקליארי, באזור המכונה בשם "סולסיס" (Sulcis). בתקופה הפיניקית היה באי ישוב עתיק בשם "סולסי" (Sulci), הנחשב לעיר השנייה בעתיקותה בסרדיניה.
העיר והאי מחוברים ליבשה, אל האי סרדיניה במעבר יבשתי אשר אורכו כ-3 ק"מ ובבסיסו היה גשר רומאי. המעבר היבשתי בנוי היום לרוחב "מיצר-ים" לגונה על בסיס איים אשר המצויים במפרץ "פלמס" (Golfo di Palmas). האי בנוי מסלעים געשיים.
בעיר אתר היסטורי ואתר תיירות. בעיר ישנו נקרופוליס פיניקי עם קברי ילדים המכונה "תופת" (Tophet). כמו כן ישנן במקום קטקומבות, ביניהן שתיים עבריות, עדות עתיקה לקיום יהודים באי.
ליד האי יש אי נוסף בשם סנט פייטרו (St Pietro) ובו העיר קרלופורטה (Carloforte). בעיר התיישבו תושבי ג'נובה אשר היגרו לתוניסיה ושבו לסרדיניה. מנהגיהם וניב שפתם הוא מג'נובה.
תולדות המקום.
האי היה מיושב כבר בעידן הפרהיסטוריה וראשית ההיסטוריה - (protostorica) - לפי הממצאים שהתגלו במערה הטבעית ב"טפיי" (Tapei - Calasetta) ובשלוש מערות מלאכותיות ב"איס פרויניס" (Is Pruinis) ובאתרי קבורה.
באי נמצאו מצבות של ענקים (le tombe di giganti) באתרים: Su niu de su crobu ו- Monte Noccus. לפי מפקד שנעשה בשנת 1849, נמצאו באי 27 אתרים נוראגים.
במחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס הגיעו לאי הפיניקים. הם הקימו במקום נמל חשוב ומרכז מסחרי (Emporio). שמה הפיניקי של העיר היה סולסיס, אולי "הצלחה" בשפה הפיניקים. היא הייתה מקום התיישבות חשוב למהגרים השמים. בעיר היו שני מושלים שכונו שַפֶטִים (sufeti) - מונח מהשפות שמיות המקביל למונח שופט המקראי.
במקום מרכזי בעיר נבנה ה"תופת" שהוקדש לאלים: תנית, בעל האמון, בעל ואדיר. היה זה המרכז הפיניקי החשוב ביותר באי. מרכז העיר הוגבה ובוצר להגנה.
הרומאים כבשו את העיר במהלך המלחמה הפונית הראשונה בשנת 258 לפנה"ס. הכיבוש הושלם בשנת 238 לפנה"ס והאי סרדיניה הוכרז כפרובינקיה בשנת 277 לפנה"ס. הרומאיים חיברו את האי ליבשה בגשר שעבר מעל המצר-הים. הם גם שיפרו את מבנה הנמל. הסחורה ששווקה ממנו הייתה בעיקר עופרות כסף שנחצבו ממכרות ב"מטללה" (Metalla) ליד איגליס.
במאות הראשונות לאחר הספירה הגיעו לעיר קבוצות ניכרות של נוצרים. דתם הייתה אסורה והקבורה בוצעה בקטקומבות. עמם הייתה גם אוכלוסייה יהודית. השטח שבו נמצאו הקטקומבות שייך לכנסייה שבמקום. עיקר הממצאים הם מהמאה ה-5.
גילוי הקטקומבות.
הקטקומבות סנט'אנטיוכו התגלו בשנת 1894 בעיירה. התגלו שתי קטקומבות נוצריות ושתיים עבריות. אשר לקטקומבות העבריות, אלו הן הממצאים העתיקים ביותר באי. באחת הקטקומבות העבריות נמצאו כתובות וציורים המעידים על דתם של אלו שנקברו בהם.
הארכאולוג טרמלי (Taramelli) פרסם בשנת 1922 דו"ח על הממצאים בקטקומבות אשר בעיר בולסי הקדומה. עיקרם היו נוצריות ורק לאחר מכן התגלו העבריות. הן לא נבנו למטרה זו מראש, כמו ברומא העתיקה עם רחוב ראשי קארדו ודקומנוס (decumanus) החוצה אותו כפי שנמצאו ברומא.
הן בנויות על בסיס ארבעה נקרופוליס, אתרי קבורה פניקי מהמאה ה-1 לפנה"ס קיימים. אלה הורחבו והותאמו לקטקומבות. השימוש בהן החל כבר במאה ה-2, שופרו במאה ה-3 והיו בשימוש מאסיבי מהמאה ה-5 עד המאה ה-8. באותו אזור של בית קברות התגלה בית קברות מיוחד לילדים המכונה tophet - אתר מקודש קרתגי. ממצאים ייחודיים נמצאו במערה המכונה tomba dell’affresco“. חלק גדול מהם במוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי ובמוזיאון בסנ'אנטיוכו.
הקטקומבות בנויות בצורה מלבנים, המחולקים במחציתם על ידי קיר המגיע למחצית מגובה האולם. בין הממצאים שיש עליו תבליט של מנגן בחמת חלילים (bagpipes) מהתקופה הביזנטית המאוחרת. נמצאו גם ציורים על פני בקבוקי זכוכית בגובה של 35 ס"מ ו-39 ס"מ, האופייניים לעם הסרדי אך ממוצא רומאי וכן מנורות אחדות וכתובות.
שתי הקטקומבות הידועות הן: S. Antioco ו- S. Rosa .
צפונית מהאזור התגלו שתי קטקומבות עם כתובות האפייניות לקבורה יהודית.
קטקומבה קטנה התגלתה מתחת לכיכר פרוקיה (Piazza Parrocchia) מימין לכנסייה. שם נמצא ציור של המנורה בעלת שבע זרועות וכן הכתובת : "“Beronice in pace iuvenis moritur, vir bonus in pace bonus”,
“salom”. התיארוך הוא מהמאה ה-4.
בקטקומבה אחרת, צפונית מהקודמת, "של ברוניקה" (di Beronice), נמצאו שלוש מנורות מעוצבות בצורת שעון חול, כתובות עבריות, ביניהן "שלום", ".. משכבו בשלום", "ישראל".
בקטקומבה נוספת נמצאו כתובות, חלקן בעבריות וחלקן בלטינית, החלק העברי כולל מילים אלה: "שלום על ישראל" ו"אמן אמן". החלק הלטיני כולל משפט זה "Iud(a)... onti / T(v/a)anoroplusm enusanoroLX" . מועדה המשוער של הכתובת היא המאה ה-3.
העליונים - בתוככי בית המשפט העליון
קומפקטיות מקומית
עדעד
עַדְעָד (שם מדעי: "Limonium") הוא סוג במשפחת העפריתיים. הסוג כולל כ-120 עד 150 מינים הנפוצים באירופה, אפריקה, אסיה, אוסטרליה, וצפון אמריקה. המינים מאופיינים בפרחים בעלי עלי גביע צבעוניים, הבולטים בצבעם על גבי הצמח גם זמן רב לאחר תום הפריחה ונשירת עלי הכותרת. כך נוצרת אשליה של פריחה מתמשכת, ומכאן שם הסוג 'עדעד', וכן הכינוי העממי 'אלמוות'.
בישראל גדלים בר המינים:
המין עדעד קנרי נפוץ בישראל כצמח גינון. כמו כן תחת השם 'עדעד ננסי' נעשה שימוש גנני במין "Goniolimon tataricum", ששייך לסוג אחר במשפחה.
פיתון סלעים אפריקני
פיתון הסלעים האפריקני (שם מדעי: "Python Sebae"), נקרא גם פיתון סריגי, הוא מין נחש לא ארסי מהסוג פיתון שבמשפחת הפיתוניים, המצוי באפריקה שמדרום לסהרה. זהו הנחש הרביעי בגודלו בעולם (לאחר המינים: אנקונדה כהה, פיתון מרושת, ופיתון בורמזי בהתאמה) אך הגדול שבנחשי אפריקה. הנחש הוא טורף-על באזור מחייתו. רוב זמנו הוא מצוי ביערות, ביצות ומקווי מים, בהם הוא אורב לטרף.
תיאור.
אורכו של פרט בוגר יכול להגיע למעלה מ-6 מטרים, דבר ההופך אותו לאחד ממיני הנחשים הגדולים ביותר. אורכו הממוצע של בוגר הוא 4.8 מטר, אך קיימים דיווחים אמינים על פרטים באורך 6 מטר. משקלו המרבי מגיע ל-90 קילוגרם. צבעו הוא בדרך כלל חום משובץ בירוק זית ובז' ,הדוהה ללבן מבחוץ. הוא דומה במראהו לפיתון הבורמזי, אולם אין בין שני המינים קרבה. בשבי הוא יכול להאריך חיים עד ל-12 שנים.
פיתון הסלעים הצפוני ידוע כגדול יותר כאשר נצפו פריטים שהגיעו לאורך של מעל 7.5 מטר ומשקל העובר 110 ק״ג.
פיתון הסלעים הדרומי נחשב לקטן יותר באופן יחסי ומגיע לאורך של כ-2.5-4.5 מטרים.
תפוצה.
הפיתון נפוץ באפריקה מדרום לסהרה, מסנגל במערב עד לאתיופיה וסומליה במזרח וכולל את המדינות: גינאה ביסאו, מאלי, גינאה, ליבריה, חוף השנהב, סיירה לאון, גאנה, ניז'ר, ניגריה, רואנדה, אוגנדה, בורונדי, אנגולה, צ'אד, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מלאווי, סודאן, דרום סודאן, קניה, טנזניה, זמביה, זימבבואה, מוזמביק, בוטסואנה, נמיביה, ודרום אפריקה. הוא מצוי בעיקר באזור עשבי ובסוואנה, קרוב למקור מים (נהרות, נחלים, ביצות) ולעיתים ביערות גשם. לעיתים קרובות מצוי ליד או בתוך שדות קנים.
תת-מינים.
לנחש זה 2 תת-מינים המוגדרים לפי אזור תפוצתו:
מצב שימור.
מין זה מוגדר מאוים ובסכנה וכלול ברשימת CITES קטגוריה II למינים, ששמה הגבלות על ייצואו ברחבי העולם. הדבר נובע מכך שעורו משמש את תעשיית העור, בעיקר לנעלים, חגורות וארנקים.
התנהגות.
תלויים מאוד במקורות מים, פיתון הסלעים האפריקני נכנס לתרדמת קיץ בתקופות חמות במיוחד, שבהן הוא מתחפר עמוק במחילות של בעלי חיים אחרים. ידוע בתוקפנותו ונכונותו לנשוך אם מרגיזים אותו, זאת בניגוד לפיתון בורמזי.
לעיתים נמצא נחש זה כחיית מחמד עבור מגדלי חיות אקזוטיות אך אינו מבוקש דיו בעקבות מזג רוחו ותוקפנותו ובעקבות ממדיו הגדולים.
פעולה מיוחדת במין זה בשונה מפיתונים אחרים כאשר מרגיש מאוים ורוצה לברוח, הוא מעגל ומרים את זנבו על מנת לבלבל את אויבו במחשבה שיתקוף את הראש (כאשר הוא בעצם תוקף את הזנב) זוהי דרך מילוט מסכנה עבור הנחש.
תזונה.
כמו כל הפיתונים, פיתון הסלעים הוא נחש לא ארסי ההורג את טרפו באמצעות חניקה. תזונתו מגוונת במיוחד וכוללת כמעט כל בעל חיים שהוא יפגוש ויהיה מסוגל להתגבר עליו. הפרטים הצעירים ניזונים בעיקר ממכרסמים למיניהם. פרטים בוגרים, לעומת זאת, מסוגלים לטרוף טרף גדול במיוחד הכולל תנינים, קופים, עיזים וצבאים. בעת בליעת טרפו, מסוגל הפיתון להגדיל את קוטר פיו לפי 3 מגודלו הרגיל בהתאם לגודל הטרף אותו אוכל.
פיתון הסלעים האפריקני נחשב לטורף על באפריקה, והוא בעל מעט מאוד טורפים מאחר שהוא יתקוף באגרסיביות גם חיות הגדולות ממנו בהרבה ויגרום להם נזק בעזרת מחיצתו החזקה ונשיכתו האימתנית.
הפיתון והאדם.