שם נפוץ אחר ליחידת המוליכות הוא "מהוא" (mho; מבוטא "מוֹ"), שהוא היפוך האותיות של המילה אוהם (ohm). המהוא מסומן באות אומגה הפוכה: formula_2. סימון זה מונע בלבול שעלול להיווצר בין S גדולה המסמלת סימנס לבין s קטנה המסמלת את היחידה שנייה. שתי היחידות שקולות, כלומר formula_3.
באלקטרוניקה ובתורת החשמל נעשה שימוש נרחב יותר בהתנגדות מאשר במוליכות, וכתוצאה מכך השימוש ביחידת הסימנס נפוץ פחות מאשר באוהם.
סמל בוסניה והרצגובינה
סמל בוסניה והרצגובינה אומץ בשנת 1998 והחליף את הסמל הישן שנקבע בשנת 1991 מיד לאחר מתן העצמאות לבוסניה והרצגובינה. הסמל זהה לדגל בוסניה והרצגובינה, ואמור לייצג את שלוש הקבוצות האתניות בבוסניה.
הכוכבים החליפו את הפרחים ששימשו בסמל הקודם, ויצרו תחושה כי הם רק מבטאים את השייכות של הבוסנים, וכדי להעתיק את דגל האיחוד האירופי שבעתיד בוסניה תצטרף אליו.
יואל אנגל
יואל (יולי) אֶנְגֶל (16 באפריל 1868 – 11 בפברואר 1927) היה מלחין יהודי שפעל בעיקר באימפריה הרוסית, אשר הטביע חותמו על הזמר המוקדם של היישוב העברי בארץ ישראל. מכונה "אבי המוזיקה היהודית".
קורות חיים.
יואל אנגל נולד בברדיאנסק שלחוף הים האזובי, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). אביו מנחם מנדל נהג לנגן נעימות עממיות, והוא עצמו למד לנגן בפסנתר, אך ללא כוונה להפוך למוזיקאי. הוא למד משפטים באוניברסיטת חרקוב, ובמקביל למד באקדמיה למוזיקה של חרקוב. בעקבות פגישה עם צ'ייקובסקי במרץ 1893 החליט ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון במוסקבה. לאחר תום לימודיו הפך למבקר מוזיקלי, ונחשב לאחד החשובים בתחומו בתקופתו. בנוסף, הקים ב-1908 את החברה למוזיקה עממית יהודית. ב-1912 ערך מסע לליקוט לחנים יהודיים עממיים (במסגרת המשלחת האתנוגרפית בראשות ש. אנ-סקי), שעליהם ביסס את לחניו למחזה "הדיבוק" של אנ-סקי. עבד כמורה למוזיקה ואמנות בבית מחסה לילדים יהודים עזובים ויתומים ליד מוסקבה. ב-1916 פרסם את הקובץ "50 אידישע פֿאָלקסלידער" (50 שירי עם יהודיים). ב-1922 הועלתה המוזיקה שהלחין להצגה "הדיבוק" על ידי תיאטרון "הבימה" במוסקבה.
ב-1922 עבר לברלין, והחל מלחין לשיריהם של חיים נחמן ביאליק ושל שאול טשרניחובסקי. בנוסף, ייסד הוצאה לאור של ספרי תווים, "יובל", ב-1923.
ב-1924 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, שם לימד בקונסרבטוריון שולמית וכתב ביקורות מוזיקה לעיתונים הארץ ודבר. הוא המשיך עם הלחנת מוזיקה לתיאטרון, והלחין גם למחזמר "נשפי פרץ" (שהועלה בתיאטרון האוהל ב-1925) ולהצגה בשם "דייגים".
בין השירים המוכרים שהלחין: "עגבנייה" (למילים של יהודה קרני), "אומרים ישנה ארץ", "נומי נומי ילדתי", ו"היורה" ("גשם, גשם משמים, קול המון טיפות המים"), שניהם למילותיו של יחיאל היילפרין. לחניו לשירי-הילדים של יחיאל הלפרין יצאו-לאור בחוברות "בקרן זווית". בנוסף לכך הוא הלחין מספר שירים על מילים של נח גורליק.
אנגל נפטר משבץ, לאחר שהיה חולה במשך מספר שבועות. הוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור בהלוויה גדולה בה שימש כחזן יעקב גוזמן.
על-שמו רחובות בתל אביב ובחיפה. כמו כן פרס המוענק בתל אביב על יצירה מוזיקלית פעם בשלוש שנים לשלושה אנשים שונים.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית בירושלים.
ראובן רובין
ראובן רוּבִּין (13 בנובמבר 1893, גאלאץ – 13 באוקטובר 1974, תל אביב) היה מגדולי הציירים הישראליים; התפרסם בתקופת המנדט הבריטי ובראשית המדינה. הוא ביטא ביצירותיו את תחושת האור והרוחניות של ארץ ישראל. על מכלול יצירתו זכה בפרס ישראל לשנת 1973.
קורות חיים.
ראובן רובין נולד בגאלאץ שברומניה למשפחה חסידית ענייה, בשם ראובן זליקוביץ'. אביו היה חזן. בשנת 1912 עלה לארץ ישראל בפעם הראשונה, והחל ללמוד אמנות בבצלאל.
הוא לא אהב את השיטה שהייתה נהוגה בבצלאל, וכעבור שנה, ב-1913, עזב לפריז, כדי ללמוד באקדמיה "אקול דה-בוזאר". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לרומניה לעיירה פלטיצ'ן שבצפון מולדובה הרומנית, ובה נשאר עד תום המלחמה. ב-1915 ערך ביקור באיטליה.
ב-1919 הגיע לצ'רנוביץ (בירת בוקובינה) ושהה בה עד 1920, כשאז נסע לארצות הברית. בתקופת זו פרסם מספר יצירות שיריות ביידיש, בין היתר בכתב העת "Libertatea" (ברומנית: החירות). שיאו של המסע היה תערוכת יחיד בניו יורק ב-1922.
ב-1923 שב רובין לארץ ישראל חדור בתפיסה אמנותית ייחודית ובעל ידע בטכניקות ציור שהכיר באמריקה. הוא היה מהבולטים באמני אסכולת ארץ ישראל שמרדו באסכולה ה'גלותית', לשיטתם, שנלמדה לכאורה בבצלאל. ב-1924 היה רובין הצייר הארצישראלי הראשון, שהציג תערוכת יחיד של ציוריו במגדל דוד שבירושלים. שם התערוכה היה "הכל מזמר בקווים ובצבעים את יופי החיים".
בעקבות סירובו של הנציב העליון הרברט סמואל להשתתף בפתיחת התערוכה בשל הסתייגותו מסגנונו האמנותי של רובין, השתתף רובין בהקמת אגודת הציירים והפסלים בארץ ישראל, ונבחר לוועד הראשון שלה ביחד עם יוסף זריצקי ואברהם מלניקוב. במשך מספר שנים היה יושב ראש האגודה.
ראובן רובין נהג לחתום על ציוריו בשם "ראובן", צייר בסגנון גאה ואישי, וכמו ציירים אחרים בני דור החלוצים יצר בסגנון ארצישראלי נקי וישיר. עם השנים הלך ופחת המבע החומרי בציוריו, והנושאים נעשו יותר ויותר רוחניים, אפופים בכעין עשן קסום או ערפל מואר. הוא הרבה לצייר את נופי הארץ, עצי הזית, ואת נופי ירושלים והגליל.
כמו כן עבד ראובן בתכנון תפאורה לתיאטרון הבימה, ולעוד תיאטראות בתל אביב.
ב-1948 מונה לחבר בוועדה המקצועית של ועדת הסמל והדגל, שבחרה בסמל מדינת ישראל. בשנים 1948–1950 היה הציר הדיפלומטי הראשון של ישראל ברומניה.
ראובן זכה בפרס דיזנגוף ב-1964, ובפרס ישראל ב-1973.
רובין נפטר ב-1974, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. קברו עוצב על ידי הפסל משה ציפר. את ביתו הוא הוריש לעיריית תל אביב. ב-1983 נפתח בו בית ראובן, המשמש כמוזיאון ליצירותיו. אלמנתו, אסתר (שהפרש הגילים ביניהם היה 18 שנים), נפטרה ביולי 2010, בגיל 99.
מיצירותיו הנודעות.
תערוכות.
בשנת תשס"ז 2007 נערכו שתי תערוכות תערוכה רבות היקף של עבודתו, אליהן הובאו יצירות ממוזיאונים, מוסדות ציבור ואספנים פרטיים ברחבי תבל. היצירות הוצגו במוזיאון ישראל בתערוכת "נביא בעיר", ובמוזיאון תל אביב לאמנות, בתערוכת "מקום חלום".
הולביין
גאורג סימון אוהם
גאורג סימון אוהם (בגרמנית: Georg Simon Ohm, מבוטא אוֹם; 16 במרץ 1789 - 6 ביולי 1854), פיזיקאי גרמני מגלה חוק אוהם. לאחר המצאת הסוללה החשמלית על ידי אלסנדרו וולטה ובעזרת מיכשור שפיתח, קבע בספרו "מחקר מתמטי של מעגלים גלווניים" כי כאשר מוזרם זרם חשמלי קבוע בתיל מתכתי, המתח המושרה בין קצותיו נמצא ביחס ישר לאורך התיל וביחס הפוך לשטח החתך שלו, חוק המוכר כיום בתור חוק אוהם ומהווה את אחד מחוקי החשמל הבסיסיים ביותר. על שמו קרויה יחידת המידה להתנגדות חשמלית - אוהם. זוכה מדליית קופלי הבריטית לשנת 1841.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
גאורג סימון אוהם נולד במשפחה פרוטסטנטית בארלנגן שבבוואריה (אז באימפריה הרומית הקדושה). אביו היה מסגר ואימו הייתה ביתו של חייט בעיר. האב רכש את השכלתו באופן עצמאי ודאג להביאם לרמת השכלה מצוינת באמצעות ידע זה. משבעת ילדי המשפחה הגיעו לבגרות רק שלושה: גאורג, אחיו הצעיר מרטין, לימים מתמטיקאי נודע, ואחותם הצעירה אליזבת ברברה. כשהיה גאורג בן עשר, נפטרה אם המשפחה.
שלושת ילדי המשפחה הגיעו עוד בילדותם להישגים גבוהים במתמטיקה, בפיזיקה, בכימיה ובפילוסופיה. מגיל 11 עד גיל 15 למד בגימנסיה בעירו, שלא היה בה דגש מספיק כל מדעי הטבע, למורת רוחו ובניגוד לחינוכו. בזה יש דמיון בין האחים אוהם לאחים ברנולי.
השנים באוניברסיטה.
מתוך דאגה להשכלה שלו נשלח אוהם לשווייץ שם קיבל ב-1806 משרת מורה למתמטיקה. המתמטיקאי קרל כריסטיאן פון לנגסדורף (המנחה האקדמי שלו) עזב את אוניברסיטת ארלנגן ב-1809 וגם אוהם רצה לעזוב יחד איתו ולעבור לאוניברסיטת היידלברג, אך הוא שמע לבסוף לעצת המנחה שלו ולמד מתמטיקה באופן פרטי תוך שהוא מעיין, בהמלצת לנגסדורף, בעבודותיהם של לאונרד אוילר, פייר-סימון לפלס. במרץ 1809 עזב את משרת ההוראה בבית הספר והחל להיות מורה פרטי
בנשאטל. לאחר שנתיים של לימוד והוראה פרטית שב אוהם באפריל 1811 לאוניברסיטת ארלנגן.
תקופת ההוראה.
אוהם קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ארלנגן ב־25 באוקטובר 1811 והצטרף לצוות הפקולטה כמרצה מן המניין. הוא עזב לאחר שלושה סמסטרים משום שהוא לא יכול היה להתקיים מן המשכורת הזעומה שקיבל והוא לא ראה לעצמו עתיד מזהיר שם. ממשלת בוואריה הציעה לו משרה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבית ספר ברמה נמוכה בעיר במברג. הוא החל ללמד שם בינואר 1813. כיוון שלא היה מרוצה מעבודה זו כתב ספר לימוד בגאומטריה כדי להוכיח את יכולותיו. בית הספר שבו לימד נסגר בפברואר 1816 והוא נשלח על ידי הממשלה לתגבר לימודי מתמטיקה בבית ספר רב אוכלוסין בבמברג.
לאחר שהשיג משרה זו שלח אוהם את כתב היד השלם של ספר הגאומטריה אל פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, וזה התלהב מהספר והציע לו משרת מורה בגימנסיה בעיר הגדולה קלן. בבית ספר זה היה דגש רב על הוראת מדעים ואוהם נדרש ללמד גם פיזיקה. במעבדה בבית הספר החל לערוך ניסויים בפיזיקה, מה שהיה קל לו כיוון שהיה בן של מסגר והייתה לו שליטה מסוימת במכשירים מכניים.
ב-1827 פרסם את ספרו "מחקר מתמטי של מעגלים גלווניים". בית הספר לא העריך את עבודתו והוא התפטר. ב-1833 פנה אל המכון הפוליטכני של נירנברג, והועסק שם. ב-1852 הפך לפרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת מינכן.