בשנת 1536 נחל ח'יר א-דין מפלה באלג'יר, כאשר הקיסר קרל וצי הליגה הקדושה, שכלל את ספרד, גרמניה, ונציה, ג'נובה, מסדר אבירי מלטה ונאפולי, בפיקוד האדמירל אנדריאה דוריה, השתלט על אלג'יר וגירש אותו משם. אך הלה מצא מקלט בתוניס. כעבור שנתיים (1538) נערך קרב גדול - קרב פרווזה (Prevesa, ביוון), שבו מחץ ח'יר א-דין את צי הליגה. הליגה עשתה מאמץ נוסף לנחות בתוניס ב-1541, אך תנאי מזג אוויר קשים שמו לאל את המסע. כישלון זה גרם להשתלטותו של ח'יר א-דין על הים התיכון באופן מלא עד להתאוששות הליגה, אחרי מותו, ב-1546, ובאופן סופי אחרי קרב לפנטו, ב-1571.
פיליפ הטוב
Songs of Leonard Cohen
Songs of Leonard Cohen (בעברית: "שירים של לאונרד כהן") הוא אלבום הבכורה של המשורר הקנדי לאונרד כהן מ-1967. לפני הכניסה לעולם המוזיקה, הוציא כהן שישה ספרים שזכו לשבחי הביקורות.
ניתן להגדיר את סגנון האלבום כפולק. כהן אמר בריאיון שהיה לו ויכוח עם המפיק ג'ון סיימון על השיר "סוזאן" מפני שסיימון רצה להכניס לשיר נגינת פסנתר ותופים, ו"לא רציתי תופים באף שיר שלי".
בחלק מהשירים כהן מלווה בכלי מיתר, הלהקה "קליידוסקופ" וקולות רקע של הזמרת ננסי פרידי.
רוברט אלטמן השתמש בשלושה משירי האלבום, "The Stranger Song", "Winter Lady" ו-"Sisters of Mercy" לפסקול הסרט שביים, "הקלפן והיצאנית" (McCabe &amp; Mrs. Miller).
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי לאונרד כהן.
תחריט
תחריט הוא טכניקה של דפוס שקע. בשפות זרות, כדוגמת האנגלית, משמש המונח "תחריט" (Engraving) גם לתיאור עיטורים החרוטים על גבי עצמים וחומרים שונים, בדומה לתבליט שטוח.
ההיסטוריה של התחריט.
במשך אלפי שנים שימש התחריט כשיטה לעיטור חפצי־נוי, כגון תכשיטים וחפצי מתכת אחרים. הניסיון של צורפים וחרשי מתכת בעיצוב אמנותי הוביל אמנים לפיתוח טכניקות חריתה מדויקות יותר. השימוש בתחריט על לוחות נחושת החל בגרמניה ובאיטליה במחצית המאה ה-15. למעשה, לרבים מאמני התחריט המוקדמים היה ניסיון בצורפות. תקופת השיא של התחריט הייתה בין השנים 1470 ל-1530, שבהן פעלו אמנים כגון אלברכט דירר, לוקס ואן ליידן (Lucas van Leiden) ואחרים.
לאחר תקופה זו החלה טכניקת התצריב לדחוק את מקומו של התחריט, בעיקר בשל העובדה כי לימוד טכניקה זו הוא פשוט יותר. אמנים רבים, כדוגמת רמברנדט, שילבו ביצירותיהם את שתי הטכניקות.
טכניקת יצירת תחריט מודפס.
התחריט נוצר על ידי חריתה של דימוי על גבי לוח הדפסה. לוח ההדפסה המסורתי עשוי בדרך כלל מנחושת. החריתה נעשית בעזרת מכשיר חד הנקרא חֶרֶט (), שבעזרתו חורצים את לוח ההדפסה. בתהליך ההדפסה נמרח צבע מיוחד על לוח ההדפסה. בתהליך של ניקוי מוסר הצבע כך שנשאר רק הצבע שבין החריצים. בעזרת מכבש דפוס מצמידים נייר אל לוח ההדפסה, כך שהצבע שבתוך חריצי הלוח מועבר אל גיליון הנייר.
ישנם כמה סוגים שונים של חרטים המשמשים ליצירת הדימוי המודפס. ישנם חרטים שחודם הוא בעל זווית נטוייה (angle tint tool). חרטים אלו יוצרים קו מעוקל מעט, אך בעל חדות. חרטים אחרים, המכונים "פלורנטינים" (Florentine), הם בעלי חוד ישר ומחורץ היכול לייצר מספר קווים בחריצה אחת. כלי זה משמש למילוי אזורים גדולים.
למרות אופיו הקווי והשטוח של הדימוי המופק בתהליך ההדפסה, ניתן להגיע לגוונים שונים של הצבע המודפס. דבר זה נעשה על ידי גילופו של לוח ההדפסה בגבהים שונים. שקע עמוק משמעו יותר צבע, כלומר הדפסה כהה יותר, ואילו שקע רדוד יותר יוצר גוון בהיר יותר. נפח נהוג ליצור על ידי שימוש ברשתות של קווים שתי וערב, המאפשרות להגיע לרמות כהות שונות.
חרטים מודרניים עובדים על עץ, שאינו מצריך שימוש בכימיקלים, במיוחד עצי פרי רכים כגון זית. לשם כך יש מגוון של כלים שיוצרים חיתוכים שונים ומאפשרים את כל גוני האפור בין הלבן לשחור.
איחוד שבעת המחוזות
אוסתי
הדפס שקע
הדפס בלט
יודה ליון פאלאש
יוּדָה לִיון פָּאלָאש (בהולנדית: Juda Lion Palache) (26 באוקטובר 1886 - 18 באוקטובר 1944) היה פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת אמסטרדם ומראשי הקהילה הפורטוגזית היהודית בעיר זו.
ראשית דרכו.
פאלאש נולד באמסטרדם בשנת 1886. אביו היה הרב הראשי של הקהילה הפורטוגזית. משפחתו התיישבה בהולנד בתחילת המאה ה-17, כאשר אבי המשפחה, ר' שמואל פאלאג'י, נשלח לייצג את מלך מרוקו בהולנד בשנת 1609.
לאחר שסיים את לימודיו בסמינר הקהילה הפורטוגזית, עבר ללמוד בלשנות שמית באוניברסיטאות אמסטרדם וליידן. בשנת 1920 סיים את לימודי הדוקטורט בליידן.
בשנת 1911 החל לעבוד כמורה בבית ספר, ראשית כמורה לעברית ולאחר מכן כמורה לשפות קלאסיות בתיכון העירוני בהאג.
מרצה וחוקר.
באוקטובר 1924 התקבל למשרת מרצה לשפות שמיות באוניברסיטת אמסטרדם, והיה היהודי הראשון שהחזיק במשרה זו. מינויו נעשה חרף התנגדות ציבורית מסוימת, שכן כמרצה לעברית נדרש להעביר גם הרצאות בחוג לתאולוגיה, ממעוזי הנצרות ההולנדית. אולם מומחיותו ואישיותו הפכו אותו עד מהרה לבן בית בחוג.
פאלאש היה חוקר בעל תחומי עניין מגוונים. עיקר מרצו הוקדש לעברית המקראית, לערבית ולארמית. הוא היה בין הראשונים שעסק בחקר הסמנטיקה של הלשון המקראית, וספרו "הערות סמנטיות על אוצר המילים של הלשון העברית" (נתפרסם לאחר מותו) נחשב כספר יסוד בתחום זה.
כמו כן חיבר שתי מונוגרפיות על הספרות היהודית בתקופת חז"ל: "מבוא לתלמוד" ו"הספרות היהודית מלאחר התלמוד ועד ימינו". בנוסף כתב מאמרים שנתפרסמו בכתבי עת מדעיים, וקובצו לאחר מותו לספר בשם "סיני ופארן", שיצא לאור ביוזמת מוקירי זכרו.
פעילותו הציבורית.
פאלאש היה פעיל בחיי הקהילה היהודית בכלל והקהילה הפורטוגזית בפרט. הוא עמד בראש האגודה ההולנדית למדעי היהדות, ושימש כפרנס בקהילה הפורטוגזית. הוא היה אנטי ציוני מובהק, והמשיך להחזיק בדעותיו אלו גם לאחר שסייר בארץ ישראל בשנת 1935.
מלחמת העולם השנייה.
עם כיבוש הולנד על ידי הגרמנים בשנת 1940 אולץ להתפטר בשל יהדותו. הוא הצטרף ל"יודסה ראט פור אמסטרדם" (de Joodse Raad foor Amsterdam - "הוועד היהודי") הידוע לשמצה, שמונה על ידי הגרמנים לטפל בענייני היהודים ולרכזם לקראת שילוחם מזרחה. חברותו ב"יודסה ראט" לא עמדה לו כאשר בתחילת שנת 1944 גורש יחד עם אשתו וילדיו לגטו טרזיינשטט. באוקטובר אותה שנה הועלה על טרנספורט מטרזיינשטט לאושוויץ, ומשם לא חזר.
עמו באושוויץ נספו גם אשתו ושניים מתוך שלושת ילדיו. בנו הצעיר, לאו פאלאש, שרד את השואה. בניגוד לאביו הפך לציוני חם, והיה פעיל רוב חייו בסניף ההולנדי של קרן היסוד. הוא הקים לזכר אביו מכון למחקר הלשון העברית באוניברסיטת אמסטרדם - "מכון יהודה פאלאש" (Juda Palache Instituut).
לקריאה נוספת.
הערך מבוסס על ההקדמות לשני ספריו, שיצאו לאחר מותו:
פלש
פאלאש
אוריגה
עגלון (פירושונים)
יודאה קפטה
יודיאה קפטה
מרצדס בנץ
מגדל שוקי הון
מגדל שוקי הון הוא בית השקעות ישראלי שנמצא בבעלות חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
היסטוריה.
בית ההשקעות נוסד בשנת 1965 על ידי אברהם אירני בשם "החברה המרכזית לניירות ערך בע"מ". החברה המרכזית הייתה מהחברות הראשונות בישראל שאפשרו למשקיעים קטנים, עצמאיים וחוץ ממסדיים להשקיע בבורסה, ומהראשונות שנתנה אשראי ללקוחות שרצו לפעול באמצעותה. בהמשך הצטרפה חברת קרדן לגרעין השליטה בבית ההשקעות ושמו שונה ל"קרדן שוקי הון". בשנת 2001 רכשה "מגדל" את בית ההשקעות מחברת קרדן ושינתה את שמו ל"מגדל שוקי הון".
בשנת 2003 רכשה חברת "מגדל שוקי הון" את חברת "עלומים", שנוהלה על ידי שמיל קורצמן משנת 1997. כיום מכהן קורצמן כמנכ"ל מגדל ניהול תיקי השקעות. בשנת 2005 מכרה "מגדל" 50% מאחזקותיה ב"מגדל שוקי הון" לבית ההשקעות, שהיה בזמנו החמישי בגודלו בארצות הברית, בר סטרנס. בשנת 2008 מגדל רכשה בחזרה את חלקה במגדל שוקי הון וכיום היא מחזיקה בכ-100% ממניות בית ההשקעות.
התרחבות לאחר רפורמת בכר.
בעקבות יישום מסקנות ועדת בכר, שקבעה כי על הבנקים בישראל להיפרד מקופות הגמל וקרנות הנאמנות ולמכור אותן לגופים פרטיים, ביצעה מגדל שוקי הון מספר רכישות מידי בנקים וגופים פרטיים: בשנת 2006 רכשה את קרנות הנאמנות של "אפיקים", המתמחות בשוק הסולידי, צעד חשוב בהתפתחות החברה, שהביא אליה את מנהל חברת אפיקים (ובעליה) יעקב ויינשטיין, שמשמש כיום כמנהל ההשקעות הראשי של מגדל שוקי הון ומתווה את מדיניות ההשקעות בחברה. עוד באותה שנה רכשה מגדל שוקי הון את קרנות הנאמנות של "דיקלה" המתמחות בהשקעות בשוק המנייתי בחו"ל. רכישת דיקלה הביאה עימה למגדל שוקי הון מנהלי השקעות המתמחים בהשקעות במניות בישראל ומחוצה לה. בשנת 2007 רכשה מגדל שוקי הון את חברת קרנות ההשתלמות הגדולה בישראל - "קהל", במסגרתה נוהלו בסוף שנת 2009 כ-8.2 מיליארד שקל.
בעקבות הרכישות הפכה החברה מבית השקעות המנהל כ-1.5 מיליארד שקל לגוף המנהל בקרנות נאמנות, קופות גמל, קרנות השתלמות וניהול תיקים, כ-27 מיליארד שקל (עדכני לשנת 2015) - היקף נכסים שישי בגודלו מבין גופי ההשקעות בישראל. בין חברות הבת של מגדל שוקי הון נמנות: מגדל קרנות נאמנות, מגדל ניהול תיקי השקעות (חבר הבורסה), מגדל חיתום וקידום עסקים ומגדל עשיית שוק.
פרנסואה-רנה דה שאטובריאן
פרנסואה-רנה דה שאטובריאן (בצרפתית: François-René de Chateaubriand; 4 בספטמבר 1768 – 4 ביולי 1848) היה סופר, מדינאי ודיפלומט צרפתי, נחשב למייסד התנועה הרומנטית בספרות הצרפתית.
חייו.