האתר שוכן בערוץ הנמצא בתוך קניון שנוצר על ידי הר צ'ו-אילי, מערבית להרי טיין שאן. אזור זה עשיר במעיינות, צמחייה ומקומות מחסה המבדילים בינו לבין ההרים הצחיחים בגבול קזחסטן-קירגיזסטן בדרום, ומישורי מרכז קזחסטן הצחיחים בכיוון צפון. בערוץ ובמישורים הסלעיים שמסביבו התגוררו בני אדם מאז תקופת הברונזה. האתר משתרע על פני 9 קמ"ר, במרכזו זורם נהר טמגאלי, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הר טמגאלי. טמגאלי מחולק לשלושה חלקים הכוללים כ-5,000 פטרוגליפים, מחצבה, אתרי קבורה והתיישבות עתיקים ואתרים מקודשים נוספים.
רוב הפטרוגליפים נוצרו באמצעות שימוש משולב ביתדות, כלי אבן וכלי מתכת. 5,000 הפטרוגליפים באתר מחולקים ל-48 קבוצות, ומתוכם מרוכזים 3,000 בחמישה אתרים מרכזיים. הפטרוגליפים עוסקים באירועים שהתרחשו בין אמצע האלף השני לפנה"ס למאה ה-20. הם מחולקים לחמש קבוצות לפי התקופה בה נוצרו:
מלבד הפטרוגליפים נמצאים בטמגאלי גם יישובים עתיקים, השוכנים באזורים המישוריים של הגבעות התחתונות, ופונים לכיוון דרום, דרום-מזרח ודרום-מערב. שרידי האבן הנמצאים ביישובים היו בעבר בית מגורים אחד או יותר ומכלאה לבעלי חיים. חלקם היו זמניים, וחלקם יישובי קבע. מלבד היישובים נמצאים בטמגאלי גם מבנים מודרניים ששימשו רועי צאן. החלקים הקדומים מורכבים משכבות אחדות, המלמדות עד כמה היישוב עתיק. באחד האתרים הארכאולוגיים בטמגאלי נחשף בית עגול מתקופת הברונזה שלידו מקום קבורה טקסי, ושמעליו הוקמו מבנים מתקופת הברזל המוקדמת ועד שלהי ימי הביניים.
אתרי הקבורה בטמגאלי מאופיינים בשתי צורות: צורה קדומה של מבנה סגור המכיל ארונות קבורה וגלוסקמאות מאמצע ושלהי תקופת הברונזה, וצורה חדשה יותר של מבנה מאבן ומאדמה בשם קורגאן מעל הקבר. הגלוסקמאות בבתי הקברות מתקופת הברונזה נבנו באמצעות גושי אבן גדולים שהובאו ממחצבות עתיקות שהתגלו באזור. לפי עדויות שנמצאו במקום מתוארכת צורת הבנייה השנייה לפרק הזמן שבין ראשית תקופת הברזל לעת החדשה. באדמות הסחף שלמרגלות הגבעות נחקרו שבעה אתרי קבורה קדומים, בהם נמצאים פטרוגליפים שנחשבים לקדומים ביותר. הקורגאנים הגדולים ביותר שוכנים בסידור מקביל במרגלות הגבעות, ובאזורים גבוהים יותר הם מסודרים בצברים.
בקניון המרכזי של טמגאלי נמצא הריכוז הגדול ביותר של תחריטים ומבנים שככל הנראה היו מזבחות, ולידם נמצאים סלעים עם פטרוגליפים. ליד כפרי הקבע הקזחיים שבמקום נמצאו מתחמים עגולים המגודרים בגדרות אבן בקוטר 3.5 עד 10 מטרים, ובתוכם עצמות רבות של בעלי חיים. לפי הממצאים הללו הועלתה ההשערה שהאתר שימש למטרות פולחן דתי.
חומת שמואל
ריצת מאה מטר
ריצת מאה מטרים
ריצת 100 מטרים
נפטרו.
רבינו גרשום
דרך ארץ קדמה לתורה
דרך ארץ קדמה לתורה היא אמרה המיוסדת על דברי חז"ל. במשמעות המקובלת בימינו האמרה מציינת שאם אין האדם נוהג ב"דרך ארץ" – בנימוסים ובהליכות ראויים – לא ניתן ללמד אותו או ללמוד ממנו תורה ומצוות.
פירוש.
מלבד הפירוש הנפוץ כאמור לעיל, ישנו פירוש נפוץ אחר, לפיו ניתנו מצוות דרך ארץ והתנהגות במדבר, קודם כרונולוגית למתן תורה.
משמעות מקובלת נוספת משתמשת במושג "דרך ארץ" להימנעות מעוולות מוסריות חמורות, שאינן דווקא מתחום הנימוסים וההליכות. עם זאת, יש המפרשים את המושג "דרך ארץ", כאשר הוא מופיע בהקשר זה במסכת אבות, כפרנסה, באמצעות מלאכה או מסחר.
עיקרון דומה הנפוץ ביהדות הוא ש"מצוות שבין אדם לחברו" קודמות ל"מצוות בין אדם למקום".
מקורות.
המקור לאמרה זו הוא במדרש רבה:
במסכת אבות נאמר:
יש הלומדים מאמרה זו כי דרך ארץ קדמה לתורה מפני שכתוב תורה עם דרך ארץ. והמשמעות הפשוטה שקודם קיימת דרך ארץ ואליה מצטרפת התורה. על פי הפירוש המיוחס לרש"י ופירושיהם של רבינו יונה ורבי עובדיה מברטנורא, במשנה זו "דרך ארץ" פירושה פרנסה ממלאכה או ממסחר .
במשנה נוספת במסכת אבות ישנה הדדיות בין תורה לדרך ארץ, כאשר כל אחת מקיימת את האחרת:
רבינו יונה, הפירוש המיוחס לרש"י ורבי עובדיה מברטנורא, גם כאן, מפרשים את המושג הזה, כמשמעות של פרנסה, ומסבירים שללא תורה וללא פרנסה, תשכח תורתו. בקרב פרשנים בני זמננו, גם הרב פינחס קהתי ואביגדור שנאן כתבו כי דרך ארץ היא פרנסה. אביגדור שנאן מציין ביחס לארבע הפעמים שהמושג "דרך ארץ" מופיע במסכת אבות כי "בכולן הכוונה היא ככל הנראה למלאכה, למקצוע שניתן להתפרנס ממנו".
ועל כן נאמר במשנה:
דרש בר קפרא:
עיקרון דומה מצוי בדברי הנביאים. הנביאים מטיפים כנגד התנהגותם של אנשים שעשו ככל העולה על רוחם - פשעו במצוות שבין אדם למקום ובמצוות שבין אדם לחברו, ויחד עם זאת הביאו קרבנות לבית המקדש, ובכך התיימרו לפייס את אלוהים או להרגיע את מצפונם.
פרשנות.
רש"ר הירש ורבי עזריאל הילדסהיימר ייסדו בתחילת המאה ה-19 בעיקר בקרב יהדות גרמניה, אך גם בכמה ממדינות מערב אירופה ובחלקים של הונגריה, זרם ביהדות שדגל בשילוב של תורה עם דרך ארץ. זרם זה האמין כי אין סתירה בין חיים על פי התורה וההלכה לבין חיים מודרניים, השכלה ועבודה פרודוקטיבית. בחינוך הילדים שולבו לימודים כלליים כמו לימודי לטינית, יוונית ומדעים.
בית הספר הראשון בארץ ישראל שדגל בתפיסה זו היה בית ספר תחכמוני היפואי שנוסד ב-1909. כיום רובו של הזרם הדתי-הציוני דוגל בתפיסה זו, של שילוב תורה ומדעים. בישיבות ואולפנות תיכוניות של תנועת בני עקיבא, מקיימים שילוב של לימודי תורה ומדעים, ובוגריהם מחונכים להשתלב בחיים המודרניים בכלל, ובצבא ובמוסדות המדינה בפרט.
אמרה זו עומדת בסתירה מסוימת לאמרה אחרת של חז"ל: בתפיסה זו דוגלים כיום בעיקר החרדים בארץ ישראל, הרואים בעבודה ובשירות צבאי עול הכרחי שנופל על מי שפרק מעליו את עול התורה.
חי (אלבום של עפרה חזה)
חי הוא אלבום הסולו החמישי של עפרה חזה. כשהיא בשיא הקריירה הישראלית שלה, זכתה חזה בתחרות הקדם אירוויזיון, וייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה במינכן שבגרמניה עם שיר הנושא של האלבום, שכתב אהוד מנור והלחין אבי טולדנו. חזה הגיעה למקום השני והקליטה את השיר באנגלית, בגרמנית ובצרפתית. "חי" נבחר לבסוף ל"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ושל גלי צה"ל, ועפרה ל"זמרת השנה". להיטים נוספים מהאלבום כללו את "אמן למילים", "סוף קיץ" שהגיע למקום השביעי במצעד השנתי, "סופרסטאר" שזכה במקום השני בשירוויזיון ו"אחרי החגים" בדואט עם אבי טולדנו. האלבום הגיע תוך זמן קצר למעמד פלטינה. לבסוף, זכה האלבום לתואר פלטינה כפולה על סך מכירות של 80,000 עותקים.
בשנת 2002 יצא האלבום במארז מיוחד לצד האלבום בית חם, זאת לאחר הצלחת אלבום האוסף מנגינת הלב.
אורי ריזמן
אוֹרי ריזמן (25 בינואר 1924 - 25 בינואר 1991) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בעיר צור שבלבנון. "'ב-1924 הגיעה אישה לתל-יוסף, רכובה על סוס ונושאת בידיה תינוק בן יומו' - כך זוכרים ותיקי תל יוסף את יום בואה של האם בת שבע עם התינוק אורי“. אמו בת -שבע, שחקנית בהכשרתה, ואביו, ניסן ריזמן, מהנדס וקבלן במקצועו, עלו מפרוסקורוב בעלייה השלישית והיו אנשי גדוד העבודה. הם התגוררו לפרק זמן קצר בקיבוץ תל יוסף. חצי שנה לאחר הולדתו, עברה המשפחה לפלוגת ”גדוד העבודה“ בירושלים, שם עסקו בחציבה וגידלו את ארבעת ילדיהם.
ב-1928 עברה המשפחה לתל אביב. בין השנים 1930–1932, שהתה המשפחה בצרפת לצורך לימודי הנדסת בניין של האב.
ריזמן למד בגימנסיה הרצליה והיה פעיל במחנות העולים. נטייתו של ריזמן לציור בלטה מגיל צעיר בציירו דיוקנאות, נופים ופרחים. משפחתו ייעדה אותו להיות כנר, אך בגיל חמש-עשרה עזב את לימודי הכינור בהם החל בגיל צעיר, לטובת לימודי ציור בסטודיו של האמן יצחק פרנקל בבית הצייר. הלימודים בסטודיו היטיבו עם ריזמן הן משום שהצבע היה מרכיב משמעותי ביצירתו (ציור ”הכינור“ של ריזמן מ-1939, משקף היטב את תפיסת האור האופיינית לתלמידי הסטודיו), והן בשל הקשרים הטובים בין ציירי הסטודיו שנמשכו גם עם סגירתו ב-1939. חניכיו של פרנקל, וריזמן ביניהם, חברו לתלמידיהם של שטרייכמן וסטימצקי והציגו בתערוכות ”קבוצת העשרה“ בראשית שנות החמישים. בהמשך, הקימו אמנים שיצאו מקבוצה זו את קבוצת "אקלים". הם דגלו בציור הקשור באופי של המקומי ומעניק ביטוי לאקלים פיזי ואנושי. ריזמן הציג כמעט בכל התערוכות שקבוצה זו ארגנה.
בשנת 1941 עברה משפחת ריזמן לגור ברחוב גוטליב 3 בתל אביב, בבניין שבנה האב, בקרבת ביתו של הצייר יצחק פרנקל (גוטליב 5). בשנת 1942 עם סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה יצא לשנת הכשרה ביגור ולאחר מכן, ב-1943 היה ממקימי קיבוץ בית הערבה שבצפון ים המלח ועבד בחברת האשלג בסדום. בין המקימים היה גם האמן יחיאל שמי. במשך כל אותה תקופה תובענית ועד לנטישת בית הערבה במלחמת 48‘ לא חדל רייזמן לצייר את סביבתו והוא התקשר לצבעוניות ולמרחבים המדבריים. בין ציוריו מהתקופה: ”מחנה אוהלים ביגור“, 1943, ”הסטודיו בבית הערבה, 1945 ועוד. ביצירותיו של ריזמן מ-1945 ניכר שינוי גדול: השימוש בהקצרה ובפרספקטיבה מצטמצם ואילו המעברים מאור לצל מחריפים. הוא עדיין משאיר מקום לתלת מימד, אך שכבות הצבע נעשות דקות הרבה יותר, הפלטה מתבהרת ותפיסת האור משתנה מאור פנימי לאור חיצוני. את ציוריו מבית הערבה ומהשנים הראשונות בכברי כינה ריזמן בשם ”התקופה העכורה“.