בשנת 1976 יסד פלינט את חברתו להוצאה לאור. החברה מפרסמת מספר ירחונים אשר הבולט בהם הוא "האסלר". החברה אף עוסקת בהפצת פרסומים. עד לשנת 1986 כל עיסוקה של החברה היה בתחום הפורנוגרפיה, אולם מאותה עת החברה מפיצה אף פרסומים בעלי אופי שונה ומקובל בשכבות רחבות יותר של האוכלוסייה. בשנת 1996 מכר פלינט את החברה יחד עם מספר פרסומים לא פורנוגרפיים שאותם הוציא לאור. בשנת 1998 החלה החברה אף בהפצת סרטים פורנוגרפיים שצולמו בחוזה עם פייר וודמן.
ב-22 ביוני 2000 פתח פלינט את קזינו האסלר, מועדון קלפים בפרברי לוס אנג'לס. רבים שיערו כי לאור עברו של פלינט הוא יתקשה לקבל רישיון להפעלת המועדון, אולם מועצת ההימורים של מדינת קליפורניה העניקה לפלינט רישיון לניהול המועדון. פלינט המשיך להחזיק במועדוני האסלר, ואילו אחיו מחזיק בחנויות המוכרות את המותג "האסלר". פלינט אף הוציא לאור ירחון בשם "בקושי (בגיל) חוקי" (אנגלית: Barely Legal) ובו תצלומי עירום של נשים צעירות, אשר זה עתה מלאו להן 18 שנה, גיל המינימלי בו אישה יכולה להסכים בארצות הברית לשמש כדוגמנית עירום.
בשנת 2001 הוערך הונו של פלינט ב-400 מיליון דולר.
מאבקים משפטיים.
פלינט היה מעורב במספר מאבקים משפטיים אשר זכו לתשומת לב ציבורית בארצות הברית ואשר עסקו בגבולות חופש הביטוי ובפורנוגרפיה. פלינט הועמד לדין לראשונה בסינסינטי, בשנת 1976, על פרסום תועבה ופשע מאורגן. הוא נמצא אשם ונגזרו עליו 7–25 שנות מאסר, מתוכן ריצה שישה ימים בלבד בטרם בוטל פסק הדין מסיבות טכניות. אחד מגילגוליה של תביעה זו הגיע בערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 1976 הגישה נגדו קאתי קיטון, אשר הייתה אז חברתו של בוב גוצ'יונה, בעלי הירחון "פנטהאוז", תביעת לשון הרע, בטענה שפרסם בירחונו קריקטורה מבזה. התביעה, אשר הוגשה במדינת אוהיו, נדחתה בטענת התיישנות. קיטון שבה והגישה את אותה תביעה במדינת ניו המפשייר, שם נמכרו גיליונות מעטים (10,000-15,000 בחודש) ביחס לתפוצה של הירחון האסלר בכל ארצות הברית. השאלה המשפטית - האם יכולה הייתה התובעת להגיש את התביעה במדינה זו לאור המכירות הדלות של הירחון? - הגיעה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1983, אשר הכריע נגד פלינט וקבע כי הירחון בחר לעשות עסקים במדינת ניו המפשייר ועל כן קיימת סמכות מקומית לדון בתביעה. פסק דין זה נלמד ברבים מבתי ספר למשפטים בארצות הברית בשיעורי סדר דין אזרחי, בנושא סמכויות שיפוט. על פי הדיווחים, במהלך הדיון בבית המשפט העליון צעק פלינט באולם "שיזדיין בית המשפט!" וכינה את השופטים "שמונה מזדיינים וכוס אחת סמלית." (כשהוא מתכוון לשופטת סנדרה דיי או'קונור). השופט הראשי וורן ברגר ציווה לאסור את פלינט באשמת בזיון בית המשפט, אולם האישום בוטל מאוחר יותר.
עוד בשנת 1983, על רקע סירובו להסגיר את המקור לסרטי המעקב אחר ג'ון דלוריאן (מייסד חברת דלוריאן), הצטלם פלינט כאשר הוא לובש את דגל ארצות הברית כחיתול על אגנו ונכלא לשישה חודשים על ביזוי הדגל. בסרטים נראה דלוריאן בעת מעצרו, כאשר סוכני ה-FBI מאיימים עליו.
בשנת 1988, פלינט זכה בערעור בולט בבית המשפט העליון נגד המטיף הנוצרי הידוע ג'רי פולוול. פולוול תבע את פלינט בשנת 1983 על פרסום פוגעני ומלגלג בירחון "האסלר". במודעה פרודית שהתפרסמה בגיליון נובמבר 1983 של "האסלר", המתחזה לפרסומת לליקר קמפרי, הופיעו שמו ותמונותו של פולוול ולצידה הכותרת "פולוול מספר על הפעם הראשונה שלו". המודעה חיקתה מודעות אמיתיות למשקה בהן הופיע ראיון עם ידוענים שונים אשר סיפרו על הפעם הראשונה שבה שתו קמפרי. אלא שבמודעה הפרודית הופיע ריאיון עם פולוול בו סיפר כי המגע המיני הראשון שלו היה עם אימו, בשעה שהיה שיכור, בשירותים. בתחתית העמוד הופיע כיתוב קטן ובו נאמר: "מודעה פרודית - אין לקחת ברצינות". פולוול תבע את פלינט בטענה כי הפרסום גרם לו לעגמת נפש, אולם תביעתו נדחתה. בהחלטה נקבע כי אישי ציבור אינם יכולים לתבוע פיצויים "על גרימת עגמת נפש במזיד" כתוצאה מפרודיה אשר נעשתה עליהם. לאחר מותו של פולוול בשנת 2007, הצהיר פלינט כי למרות הפערים ביניהם, הם הצליחו במהלך השנים ליצור ידידות והוסיף: "תמיד הערכתי את כנותו אף על פי שידעתי מה הוא מוכר והוא ידע מה אני מוכר."
בחודש אפריל 1998 הואשם פלינט בהפצת פרסומי תועבה, סרטי וידאו פורנוגרפיים, לקטינים בחנות בבעלותו בסינסינטי. התביעה הסתיימה בשנת 1999 בהסדר טיעון לפיו הפסיק פלינט להפיץ סרטים פורנוגרפיים בסינסינטי. בחודש יוני 2003 ניסתה התביעה לשוב ולהגיש את כתב האישום בטענה כי פלינט ואחיו הפרו את הסדר הטיעון משנת 1999 ושבו להפיץ חומר פורנוגרפי בעיר. פלינט טען כי אינו מחזיק עוד בבעלות בחנויות האסלר בעיר סינסינטי ולכן אין מקום להעמידו לדין בגין הנעשה בחנויות.
מאבקיו המשפטיים של פלינט הוצגו ב-1996 בסרטו של הבמאי מילוש פורמן, "". את דמותו של פלינט גילם השחקן וודי הרלסון. פלינט עצמו גילם בסרט דמות משנה של אחד השופטים.
אבטאליפופרוטאינמיה
אַבֵּטָאלִיפּוֹפְּרוֹטֵאִינֶמְיָה (Abetalipoproteinemia), או תִּסְמֹנֶת בָּאסֶן-קוֹרְנְצְוַיְג (Bassen-Kornzweig syndrome), היא מחלה גנטית אוטוזומלית-רצסיבית נדירה, שבה חסר בחלבון העברת טריגליצרידים מיקרוזומלי (microsomal triglyceride transfer protein), המעביר ליפידים לתוך ליפופרוטאינים במעי הדק ובכבד, גורם לספיגה לקויה מהמזון של שומנים וויטמינים מסיסים בשומן. המחלה, שדווחה לראשונה בשנת 1950, מהווה דגם שדרכו ניתן להגיע להבנה של עקרונות יסוד בחילוף החומרים של שומנים בגוף.
אפידמיולוגיה.
אבטאליפופרוטאינמיה היא מחלה נדירה, עם שיעור ההימצאות הנאמד בפחות מ-1 למיליון. היא תוארה לראשונה בשנת 1950 על ידי ההמטולוג פרנק באסן ועל ידי רופא העיניים אברהם קורנצווייג מבית החולים מאונט סיני בניו יורק שהבחינו בה אצל נערה יהודייה בת 18 שהגיעה עם תמונה קלינית דמוית אטקסיית פרידרייך עם רטיניטיס פיגמנטוזה, תאי דם מוזרים בצורתם, וכן שלשול שומני ממושך מן הילדות.
אטיולוגיה.
אבטאליפופרוטאינמיה נגרמת מחסר בחלבון העברת טריגליצרידים מיקרוזומלי, שתפקידו להעביר טריגליצרידים, כולסטריל אסטר ופוספוליפידים בין שכבות פוספוליפידיות. זהו חלבון הטרודימרי, העשוי מתת-יחידה של איזומראז חלבונים דיסולפידיים ומתת-יחידה גדולה הנקראת MTP. בגן המקודד לתת-יחידה MTP, אשר בנוי מ-18 אקסונים, נמצאו מספר מוטציות היכולות לגרום לחסר בחלבון. במחקר שנערך בקרב יהודים אשכנזים בישראל נמצאה מוטציית פסק בקודון בעמדה 865, אשר נישאת בשיעור של 1:131 באוכלוסייה זו. אותו מחקר מצא באדם ישראלי ממוצא מוסלמי מחיקה הומוזיגוטית של 481 אלף זוגות בסיסים, אשר כללה, מלבד הגן ל-MTP, שמונה גנים נוספים. מחקר נוסף גילה מוטציות נקודתיות אשר גרמו לפגיעה בשחבור וכפועל יוצא למחיקה של אקסונים.
פתופיזיולוגיה.
החסר בחלבון העברת טריגליצרידים מיקרוזומלי גורם לספיגה לקויה של שומנים מהמזון במעי הדק, ובבדיקה היסטולוגית של רירית המעי הדק ניתן לראות תאי מעי גדושים בשומן, אם כי הסיסים שמורים, בניגוד למחלות ספיגה אחרות. כתוצאה מכך, לא נוצרים ליפופרוטאינים מסוג כילומקרונים, ליפופרוטאינים בעלי צפיפות נמוכה מאוד (VLDL) וליפופרוטאינים בעלי צפיפות נמוכה (LDL), הנקראים גם בטא ליפופרוטאינים.
ספיגת השומן הלקויה מביאה לחסר בוויטמינים המסיסים בשומן – A, D, E ו-K – אשר קליטתם במעי והעברתם למחזור הדם מותנית בספיגה נאותה של שומן. כתוצאה מהמחסור בוויטמינים אלה, ובמיוחד ויטמין E, נפגעות מספר מערכות, לרבות מערכת העצבים, רשתית העין ותאי הדם האדומים. במערכת העצבים ניכר איבוד של המיאלין, עם ניוון של מסילות השדרה והמוחון.
תסמינים וסימנים.
המחלה יכולה להסתמן כבר בחודשים הראשונים לחיים עם שלשולים שומניים בעלי ריח מסריח (סטאטוראה) ואי-התפתחות. חומרת השלשול תלויה בכמות השומן במזון והיא פוחתת עם הזמן, בין השאר, עקב סלידת החולים ממזון עתיר שומן. הפגיעה העצבית מתבטאת כבר בעשור הראשון או השני לחיים, כאשר הביטוי הראשון הוא לרוב ירידה בהחזרים הגידיים. בהמשך ייתכנו ירידה בתחושת הרטט והמנח בקצוות הגפיים התחתונות, החטאה (דיסמטריה, קושי באומדן מרחק), אטקסיה והילוך עוויתי, שמתבטא לקראת העשור השלישי לחיים, לעיתים עד כדי ריתוק לכיסא גלגלים. מעורבות עצבית היקפית אינה שכיחה ומתבטאת בעיקר בליקויים בתחושה. אמנם דווחו חולים עם פיגור שכלי, אך לא נמצאה עדות נירופתולוגית שתדגים מעורבות קליפת המוח.
כתוצאה מחסר בוויטמין E מתפתחת בעיניים רטיניטיס פיגמנטוזה, שמתבטאת לרוב אחרי העשור הראשון לחיים בפגיעה בראיית לילה וראיית צבעים. לאחר מכן עלולה לחול ירידה בחדות הראייה ביום עד כדי כמעט עיוורון. בחלק גדול מהחולים מוצאים ניסטגמוס. לעיתים רחוקות יותר קיימת גם מעורבות של העצב מניע העיניים, המתבטאת בצניחת עפעף ובאי-שוויון האישונים. ככל שהמעורבות העצבית חמורה יותר, כך מחמירה גם הפגיעה ברשתית.
בדיקות מעבדה ובדיקות עזר.
רמות הטריגליצרידים והכולסטרול בדם בחולים עם אבטאליפופרוטאינמיה נמוכות ביותר, וליפופרוטאינים ככילומיקרונים, VLDL ו-LDL הם ברמות אפסיות. כמו כן, ישנה עלייה בטרנסאמינאזות בדם.