המפקד בפועל של האקדמיה הימית מוגדר בתרגום מילולי מאנגלית כמפקח (Superintendent) ודרגתו, בשנים האחרונות, היא סגן אדמירל - אדמירל בעל שלושה כוכבים. המפקח מדווח ישירות לראש המבצעים הימיים של ארצות הברית (CNO) שמאויש על ידי אדמירל בעל 4 כוכבים. המפקח בפועל כיום הוא סגן אדמירל וולטר קרטל מיולי 2014. מפקד על הצוערים ואחראי על ההכנה הצבאית באקדמיה הוא קולונל (שווה ערך לאלוף-משנה) סטיבן ליזווסקי.
דרישות קבלה לאקדמיה.
על המועמדים להיות בגילאי 17-23, אינם נשואים וללא ילדים. ציוניהם צריכים להיות מעל הממוצע הן בבתי הספר והן במכללות (אם למדו). דרישות הציון בבחינה הפסיכומטרית האמריקאית (SAT) עומדות על 1100–1360. כמו כן על המועמדים להיות ב-20% העליונים בכיתותיהם טרם המועמדות. על מנת להיות מועמד, על המועמד לעבור בדיקות רפואיות, בדיקות מאמץ ובחינה גופנית.
כל שנה ישנם מועמדים מחוץ לארצות הברית, כאשר הלימודים שלהם ממומנים על ידי המדינה המשלחת על בסיס התל"ג של אותה מדינה. מועמד אחד מתקבל על בסיס המלצתו של נשיא הפיליפינים בכל שנה.
תהליך הגשת הבקשה מורכב משתי בקשות נפרדות. בקשה ראשונה מוגשת ישירות לאקדמיה והבקשה השנייה מוגשת על סמך המלצתו של סנטור או נבחר קונגרס מטעם המדינה ממנה מגיע המועמד. אחדים מקבלים את המלצתו של נשיא ארצות הברית או סגנו. תהליך ההמלצות מחויב להיות א-פוליטי והמועמדים אינם מחויבים להכיר את נציג הציבור הממליץ עליהם. באופן כללי הגשת הבקשה להמלצה מבוצעת בעזרת כתיבת מכתב והגשת המלצות ממקורביו ומוריו של המועמד.
דרגות.
מבחינה צבאית, המוסד נחשב לבריגדה (חטיבה). הבריגדה מתחלקת לשני רגימנטים (תת-חטיבה) של שלושה בטליונים (גדודים) כל אחד. בכל גדוד ישנן 5 פלוגות. סה"כ 30 פלוגות מרכיבות את סך הצוערים באקדמיה. בראש ההיררכיה הצבאית של האקדמיה עומד הקומנדנט בעל דרגת קולונל (אלוף-משנה) בצבא או קפטן בצי האמריקני.
הצוער נכנס ללימודים בדרגת פרח קצונה (midshipman) ועולה בדרגות משנה עם הותק ועם תפקידים שהוא מקבל כתוצאה מהתקדמותו החברתית והמקצועית. הצוער הראשי באקדמיה נקרא בריגדיר מידשיפמן.
גנבת הספרים
גנבת הספרים (באנגלית: The Book Thief), רומן רב-מכר שכתב הסופר האוסטרלי מרקוס זוסאק, שהיה בן 30 בלבד כשהספר יצא לאור ב-2005. מאז יצא לאור, הופיע הספר במשך יותר מ-8 שנים ברציפות ברשימת ספרי הילדים רבי-המכר של הניו-יורק טיימס, וזכה בין השאר בפרס מייקל ל. פרינץ היוקרתי (2007).
הספר תורגם ליותר מ-40 שפות. ב-2007 הופיע בעברית בתרגומה של ורד טוכטרמן, בהוצאת אופוס, ונבחר ברשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2009, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט שנעשה על פי הספר ונקרא בשמו. לבתי הקולנוע בישראל הגיע הסרט בינואר 2014.
תקציר העלילה.
את הסיפור מספר המוות בעצמו, המתגלה כדמות רגישה המהרהרת רבות על הקיום האנושי ועל הדרך שבה מקבלים את בואו, ומעיר מדי פעם שאינו מרוצה מהעבודה שלו.
העלילה מתרחשת בגרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה, והמוות מציין שידיו היו עמוסות עבודה באותה עת. הסיפור מתמקד בליזל ממינגר, ילדה שהמוות פוגש אותה שלוש פעמים. הוריה הקומוניסטים נשלחים למחנה ריכוז, ואמה שולחת אותה ואת אחיה הקטן למשפחה אומנת אצל בני הזוג הנס ורוזה הוברמן. הסיפור מתחיל בפגישה הראשונה של המוות עם ליזל, ברכבת בדרך אל הוריה המאמצים, כאשר אחיה הצעיר מת משחפת.
בתום קבורת אחיה גונבת ליזל מהקברן הצעיר את ספרה הראשון, "המדריך לחופר הקברים".
ליזל מגיעה אל בית משפחתה האומנת ברחוב הימל (=הימל בגרמנית פירושו גן עדן), בעיירה הקטנה מולכינג שבשולי מינכן. היא מתחילה אט אט להסתגל לחייה החדשים ולהכיר את בני העיירה, אך עדיין רדופת סיוטים ממותו של אחיה. קשר מיוחד מתפתח בינה לבין האנס, אביה המאמץ, המגלה את חיבתה לספרים ומלמד אותה לקרוא. ליזל מתחילה להכיר את ילדי העיירה, וביניהם מי שהופך להיות חברה הטוב ביותר, רודי שטיינר. בסיפור מתוארים חייהם של ילדי העיירה, כמו הערצתו האסורה של רודי את האצן האמריקאי השחור ג'סי אוונס, כנופיית צעירים העוסקים במעשי גנבה, והצטרפותם של ליזל ורודי לתנועת נוער היטלר. במקביל מתחיל להירקם קשר מיוחד בין ליזל לאשת ראש העיר, אילזה הרמן, בעקבות חיבתן המשותפת לספרים. ליזל מתחילה לגנוב ספרים מהספרייה שבבית ראש העיר, אשתו מודעת לכך אך אינה אומרת דבר.
במלחמת העולם הראשונה יהודי הקריב את חייו והציל את הנס ממוות, וטרם מותו הנס הבטיח לו שיעזור למשפחתו בעת צרה. במלחמת העולם השנייה, לאחר ליל הבדולח, מקס, בנו של אותו יהודי, מגיע אל משפחת הוברמן להתחבא מפני הנאצים. ליזל ומקס מתיידדים, ומקס כותב לה ספרים מאוירים. מקס נאלץ לעזוב את בית ההוברמנים לאחר שנה במחיצתם, אחרי שהאנס הוברמן, אב המשפחה מגיש פרוסת לחם ליהודי שעובר ברחוב במצעד לדכאו וחושש שהנאצים יבואו לקחת אותו וימצאו את הדייר הסודי שבביתו. העזיבה של מקס מזעזעת את ליזל, והיא מנסה למצוא שמועות עליו, אך עם התחלת ההפצצות על העיירה היא נאלצת לשכוח ממנו ולדאוג לבני משפחתה ולחבריה.
המוות מבקר את ליזל בפעם השנייה כאשר מטוס מתרסק סמוך לעיירה ומבשר שהמלחמה הגיעה לשם. אביה המאמץ של ליזל ואביו של רודי נשלחים לשרת בעורף, כעונש על סירובם לסייע לנאצים. במקביל, גבר צעיר, בנה של אחת מנשות העיירה, חוזר העירה ומספר על זוועות המלחמה ועל מות אחיו הצעיר. כשדיירי הרחוב מתכנסים במקלטים, ליזל נהיית מוקד העניין, בקוראה באוזניהם פרקים מאוסף ספריה הגנובים, כדי להפיג את המתח והחרדה מההפצצות ומהחשש לקרובים. ליזל מקבלת מתנה מאשת ראש העיר - ספר ריק שבו תוכל לכתוב את סיפור חייה, ומתחילה לכתוב בו במרתף ביתה (בסרט ליזל מקבלת את הספר במתנה ממקס). רגיעה זמנית מגיעה כאשר האנס הוברמן חוזר בגלל פציעה למולכינג, ומספר שהוא עומד להישלח למינכן לעבוד בבית חרושת. ליזל מתחילה לבלות ימים ולילות במרתף, ובעודה כותבת את השורות האחרונות בספרה, מולכינג מופצצת ללא התרעה מוקדמת, ההפצצה מתרחשת בלילה כשכולם ישנים וגובה את חיי כל בני הרחוב, ובהם רודי והוריה המאמצים של ליזל. ליזל ניצלת כי ישבה במרתף, וחיילים גרמנים מוציאים אותה מההריסות היישר אל גופותיהם של אביה המאמץ האהוב ושל רודי. אשת ראש העיר אוספת אותה אל ביתה, וליזל מתחילה לעבוד בחנות השייכת לאביו של רודי, אלכס שטיינר, שניצל מההפצצה כשהיה בשירות הנאצי.
כעבור שנים אחדות ליזל מתאחדת עם חבר מהעבר, מקס, המגיע לחפש אותה בעיירה, המום מכך ששרד את דכאו בעוד שהנס ורוזה הוברמן נהרגו.
המוות פוגש את ליזל בפעם האחרונה כשהיא מגיעה לשיבה טובה בסידני שבאוסטרליה, מספר לה ששמר את ספרה במשך כל השנים האלו, ומעניק לה במתנה את הספר שכתבה, שחשבה שאבד לנצח בהפצצה על מולכינג.
הסרט.
הסרט "גנבת הספרים" המבוסס על הספר, יצא לאקרנים ב-2013, בכיכובם של סופי נליס בתפקיד ליזל, ג'פרי ראש ואמילי ווטסון כהוריה המאמצים הנס ורוזה, ניקו לירש בתפקיד רודי, בן שנצר כמקס, ורוג'ר אלאם בקולו של המוות המספר.
בריאן פרסיוול ביים את הסרט, ומייקל פטרוני עיבד את הספר לתסריט.
סעד אללה ונוס
סעד אללה ונוס (בערבית: سعد الله ونوس; 1941–15 במאי 1997) היה מחזאי סורי.
ביוגרפיה.
ונוס נולד בכפר חוסיין אל-בחר, אשר ליד טרטוס. הוא למד עיתונאות בקהיר ושימש עורך מוספי התרבות והאמנות של העיתון הסורי אל-בעת' ושל העיתון הלבנוני א-ספיר. בשנות השישים המאוחרות, נסע לפריז ללמוד תיאטרון ונחשף לזרמים שונים של התיאטרון האירופי. עוד לפני כן החל לכתוב מחזות קצרים, בהם כבר מתבטאים הנושאים המרכזיים של כתיבתו – הפרט והחברה והרשויות.
לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, נולד התיאטרון הפוליטי הערבי. ב-1969 קרא ונוס יחד עם מחזאים אחרים לארח בדמשק פסטיבל תיאטרון ערבי. בפסטיבל זה הוא הציג את הפלטפורמה הרעיונית שלו: "תיאטרון הפוליטיזציה" במקום "תיאטרון פוליטי". בשנות השבעים הקים ונוס את המכון הגבוה לאמנות התיאטרון בדמשק וניהל אותו. הכיבוש הישראלי של ביירות במלחמת לבנון הראשונה גרם לו לשתוק לכמה שנים ולא לכתוב יותר. המחזה הראשון אחרי שתיקה זו היה "אונס" שעסק באינתיפאדה הפלסטינית. לאחר מכן המשיך לכתוב מחזות נוספים.
בשנת 1996 הוא נבחר על ידי אונסק"ו וה-International Theater Institute (ITI) לשאת דברים לכבוד יום התיאטרון השנתי, אשר נחגג ב-27 במרץ. זו הייתה הפעם הראשונה שנבחר איש תיאטרון ערבי מאז נוסדה מסורת זו בשנת 1963.
ב-15 במאי 1997 נפטר ונוס ממחלת הסרטן, בה נאבק במשך חמש שנים.
הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית
הדּוֹגְמָה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית היא עיקרון לפיו קיים רק כיוון אחד עיקרי של תעתוק של חומר תורשתי והוא מ-DNA ל-RNA ומ-RNA לחלבון.
את הדוגמה (שלא במובן המקובל של המילה) הציג לראשונה פרנסיס קריק ב-1958 והיא הועלתה מחדש במגזין "Nature" שפורסם ב-1970. לפי הדוגמה החומר התורשתי מתועתק מ-DNA ל-RNA ומשם לחלבון. לפי הדוגמה כאשר מולקולה הופכת לחלבון, לא ניתן להפכה חזרה לחומצת גרעין.
קיימות שלוש קבוצות של ביופולימרים: DNA, RNA וחלבון. קיימים 9 כיוונים של תיעתוק בין אלה, אותם מחלקת הדוגמה לשלוש קבוצות ובכל אחת שלוש אפשרויות; תעתוק כללי (מתקיים רוב הזמן ובמרבית היצורים), תעתוק מיוחד (מתקיים אך בתנאים מיוחדים ורק בנגיפים או בתנאי מעבדה) ותעתוק שלא ידוע שקיים. התעתיק הכללי מתאר את התהליך הרגיל של העברת המידע: דנ"א משוכפל ואז מתועתק ל-mRNA וה-mRNA משמש כתבנית לתרגום ולסינתוז החלבון.