בשנת 2015 עברו מפוני כפר דרום משומריה ליישוב הקבע נטע. מאז משמש מתחם הקרווילות שנבנה עבורם את הישיבה לצעירים, את הישיבה הגבוהה וכן בית הארחה.
כרמים
כְּרָמִים הוא קיבוץ ישראלי מעורב בצפון הנגב, הממוקם כקילומטר מערבית ליישוב מיתר. מקור שם הקיבוץ הוא בכרמים שהיו גדלים באזור.
כרמים נמצא תחת שיפוטה של המועצה האזורית בני שמעון והוא משתייך לקיבוץ הארצי. הוא הוקם בשנת 1980 ועבר תהליך הפרטה. כיום מתנהל כ'קיבוץ מתחדש' בו כל חבר מתקיים בעצמאות כלכלית.
בשנים האחרונות עובר הקיבוץ תהליך של שינוי במטרה להופכו ליישוב אקולוגי ופלורליסטי, בו מתגוררים ביחד חילונים ודתיים. במסגרת התהליך נקלטו מספר משפחות חדשות, והיישוב גדל לכ-80 משפחות. בקיבוץ פועלת מכינה קדם צבאית מעורבת, מכינת עמיחי.
כלכלה וחברה.
בקיבוץ בית הארחה וחדר אוכל כשר וכן מרכז סדנאות חברתי בשם "במה לקהילה". המרכז מכיל טעימה של חלוציות במאה ה-21, לימוד והתנסות באורח חיים אקולוגי, כולל הבנת המשבר הסביבתי, מיחזור, בנייה מבוץ ויצירה אקולוגית. כמו כן, לימוד והתנסות בשיח פלורליסטי, שיעורים סביב כתבים יהודים ברוח ציונית, שיח חילונים-דתיים, סדנאות והרצאות של גוף-נפש, רוח וחומר, התנדבות בענפי הקיבוץ, לימוד והתנסות בחיי קהילה פעילים, תיאטרון, מוזיקה ואמנות פלסטית, בילוי סביב מדורה, נופים וניווטים.
בקיבוץ כרמים יש פיינטבול השייך לפיינטבול ישראל וחוות סוסים המאפשרת טיולי רכיבה, סדנאות אתגריות ורכיבה טיפולית.
גבעות בר
גִּבְעוֹת בַּר הוא יישוב קהילתי הממוקם בצפון הנגב, מעט דרומית לרהט. שייך למועצה אזורית בני שמעון. היישוב הוקם בשנת 2004.
בתחילת שנת 2004 הוצבו עשרה קרוואנים ובהמשך 27 קרוואנים כבסיס להקמת יישוב הקבע.
שם היישוב ניתן לו על שם השטחים מסביב ליישוב בהם מגדלים חיטה (בר) וכן על כך שהיישוב יושב על גבעות.
ביישוב גרות כ-220 משפחות בבתי הקבע.
גבעות בר מנוהלת בצורה עצמאית על ידי תושבי היישוב באמצעות אגודה שיתופית קהילתית. בשנת 2018 הועברו סמכויות הניהול המוניציפליות למועצה האזורית בני שימעון, כאשר האגודה השיתופית המשיכה לנהל את מעונות היום ואת הנושאים הקהילתיים ביישוב.
המנזר הביזנטי.
במקום התגלה מכלול מנזר המשויך לתקופה הביזנטית. המכלול כולל מבנה מרכזי ששיטחו כ־20X20 מ' שהתנשא לגובה שתי קומות וכן מאגף שירותים ששיטחו כ-35X35 מ' ובו נמצאו מחסנים, בור המים וייתכן שגם גת, דיר לעיזים ומתקני שרות נוספים.
המבנה הראשי מורכב מחצר מרכזית אליה נכנסו ממזרח דרך פתח שמעליו נבנה גרם מדרגות. מדרום לחצר נבנה לפחות חדר אחד, אולם נראה שהיו חדרים נוספים. בחדר שנחפר נמצא פתח כניסה בעל משקוף מקושת וארון קיר בקיר המזרחי שלו.
מצפון לחצר נמצאו שלושה חדרים בטור מערב-מזרח כאשר הכניסה מהחצר הובילה לחדר האמצעי, המרוצף פסיפס ששימש כקפלה של המנזר. ממערב לקפלה נמצא חדר שככל הנראה שימש כמחסן או כחדר תשמישי הקדושה.
מהקפלה נפתח למזרח פתח, במרכז הקיר, אשר הוביל לחדר המרוצף בלוחות אבן ובו שני מתארים מלבניים בגודל 0.7 על 1.7 מטרים המסמנים, ככל הנראה, קברים מתחת לרצפה. בצידו המזרחי של החדר נמצא האפסיס שרוצף פסיפס לבן. בין רצפת הפסיפס של האפסיס לרצפת לוחות האבן ניתן להבחין בשתי מגרעות ברצפה בהן ניצבו עמודי הסורג.
ברצפת הפסיפס של הקפלה נמצאה כתובת יוונית למביט ממערב למזרח, מעליה צלב מול הפתח המזרחי ומתחתיה, לכוון מערב, שטיח מעוטר.
העיטור כולל שני טווסים הפונים זה אל זה וביניהם אמפורה. מהאמפורה יוצאת גפן היוצרת חמישה מדליונים בשתי שורות. בשורה התחתונה נראה חמור (או ארנבת) במדליון הימני ושני סלים עם ענבים (או ככרות לחם) במדליון השמאלי. בשורה העליונה ניתן להבחין בציפור שראשה מורד (מעל החמור) ובדג מעל הסלים ובין שניהם באמצע נראית דמות אדם בתנוחת תפילה (אורנס).
קרן קיימת לישראל סללה כיכר סביב המנזר ודאגה לשימור המבנה ולשילוטו.
דוד הכהן (חבר הכנסת)
דוד הכהן (20 באוקטובר 1898 – 19 בפברואר 1984) היה ממנהיגי היישוב בתקופת טרום המדינה, חבר הכנסת, מדינאי ודיפלומט בימי ראשית המדינה.
ביוגרפיה.
דוד הכהן נולד בהומל שברוסיה הלבנה בשנת 1898, בן למרדכי בן הלל הכהן, סופר עברי ופעיל ציוני. בשנת 1907 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, ולמד בגימנסיה הרצליה. בימי מלחמת העולם הראשונה התגייס עם חבריו לגימנסיה לצבא העות'מאני, עבר קורס קצינים ושירת באזור רצועת החוף של הים האגאי. לאחר תום המלחמה, בשנים 1919–1923, למד כלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
כששב דוד הכהן לארץ ישראל בתום לימודיו הצטרף להנהלת סולל בונה והיה לאחד ממנהליה. הוא קשר קשרים עם שלטונות המנדט והביא לסולל בונה חלק גדול מעבודות הבנייה במזרח התיכון, ארץ ישראל, עבר הירדן ומצרים. חלק גדול ביצעה סולל בונה ישירות, ובמיוחד את גדר הצפון וכן הרבה עבודות בנייה בשיתוף פעולה עם חברת הבנייה הפרטית של ברוך קטינקא, טוביה דוניה ויחיאל ויצמן. דוד הכהן היה אדם משכיל ושלט היטב במספר שפות- אנגלית, צרפתית, רוסית, ערבית וטורקית, בנוסף לעברית וליידיש. היה גם חבר במועצת עיריית חיפה.
בתקופת שיתוף הפעולה עם הבריטים, במלחמת העולם השנייה, היה דוד הכהן איש הקשר בין ארגון "ההגנה" למודיעין הבריטי. שיתוף פעולה זה נעשה על פי הסכם שנחתם בלונדון ב-1940 בין הסוכנות היהודית לבין זרוע המודיעין הבריטי שנקראה מנהלת המבצעים המיוחדים (S.O.E - Special Operations Executive), שתפקידה היה לבצע פעולות חבלה ותעמולה בארצות אירופה שהיו בעלות בריתה של גרמניה הנאצית. במשא ומתן שקדם להסכם יוצגה הסוכנות היהודית על ידי דוד הכהן, משה שרת (אז שרתוק) וראובן שילוח (אז זסלני, לימים ראש המוסד). לדוד הכהן ולראובן שילוח הוצעה דרגת קצונה בצבא הבריטי, אך הם דחו את ההצעה כדי להדגיש את מעמדם העצמאי כלפי הבריטים. בביתו של דוד הכהן בחיפה הותקנה תחנת רדיו חשאית ששידרה שידורי תעמולה לכוחות צבא וישי בסוריה ובלבנון, שקדמה לפלישה לסוריה וללבנון ב-8 ביוני 1941. התחנה, שכונתה רדיו לבאנט צרפת החופשית, הופעלה על ידי אנשי "ההגנה" והשידורים נעשו על ידי קצינים צרפתיים מכוחות "צרפת החופשית" של הגנרל דה גול, וביניהם ריימון שמיטלן ששימש לימים כסגן יושב ראש הפרלמנט הצרפתי. על שירותו זה עוטר ב-1959 באות לגיון הכבוד בדרגת קצין.
בשנת 1946 היה דוד הכהן בין מנהיגי היישוב שנעצרו על ידי הבריטים ב"שבת השחורה", יחד עם משה שרתוק (לימים משה שרת), ברנרד ג'וזף (לימים דב יוסף), ראשי המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, דוד רמז יושב ראש הוועד הלאומי ואחרים. בכך הייתה משום הכרה של הבריטים במעמדו הבכיר של דוד הכהן בהנהגת היישוב. העצורים שוחררו כעבור חודש וחצי.
לאחר קום המדינה היה דוד הכהן חבר כנסת מטעם מפא"י ולאחר מכן מטעם המערך. שימש שנים רבות יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת. בנובמבר 1950 נפצע קלות בתאונת דרכים בעת שרכב בו נהג בירידה מירושלים התנגש במשאית. המשטרה בקשה להעמידו לדין אך יושב ראש הכנסת דחה את הבקשה מבלי להעבירה בכלל לוועדה, בטענה שדוד הכהן שכב אז בבית החולים בין החיים ובין המוות.
בשנים 1953–1955 שירת כציר הראשון של מדינת ישראל בבורמה, תפקיד שהיה אז רב חשיבות מאחר שבורמה, בניגוד לרוב מדינות אסיה, קיימה קשרים גלויים וידידותיים עם מדינת ישראל. ראש ממשלתה או נו ביקר ביקור ממלכתי בישראל בשנת 1955 וראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון השיב בביקור גומלין בבורמה שנים אחדות לאחר מכן.
בעת שירותו בבורמה עשה דוד הכהן מאמצים לקשור קשרים עם סין העממית ואף להביא לכינון יחסים דיפלומטיים עמה. הדבר לא עלה בידו הן מחמת התנאים המדיניים ששררו באותה עת והן מחמת התנגדות לכך בארץ, בטענה שהדבר עלול לפגוע בקשרים עם ארצות הברית.
בתפקידו כיושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת היה דוד הכהן לאישיות רבת השפעה, הן משום שבאותן שנים הייתה מפא"י מפלגת שלטון ללא עוררין, והן בשל אישיותו המיוחדת וכישוריו.דוד הכהן הלך לעולמו בשנת 1984 והוא בן 85.
משפחה.
אשתו הראשונה של דוד הכהן, אם ילדיו, הייתה רות הכהן. אשתו השנייה הייתה הסופרת והעיתונאית ברכה חבס. אשתו השלישית, ציפורה ארבל, דור שלישי למייסדי ראשון לציון ונכדתו של מנשה מאירוביץ', אחרון הביל"ויים, הייתה נשואה לסוהיל, בנו של חסן שוכרי.
לדוד הכהן היו קשרי משפחה ענפים עם צמרת היישוב והמדינה: אחותו, רוזה גינצברג-גינוסר, הייתה עורכת הדין הראשונה בארץ ישראל, ובעלה שלמה גינוסר היה בנו של אחד העם. אחותו השנייה, חנה, נישאה לארתור רופין, ראש המשרד הארצישראלי. בתם של חנה וארתור רופין, כרמלה, נישאה ליגאל ידין, ובתם איה נישאה לצבי דינשטיין. בת דודו של דוד הכהן היא רוזה כהן, אמו של יצחק רבין.
בתו עדה נישאה לאהרון ידלין, שר החינוך בממשלתו הראשונה של יצחק רבין (בנם הוא האלוף עמוס ידלין, ראש אגף המודיעין במטכ"ל). בתו האחרת אסתר, נישאה לאלוף עוזי נרקיס. בנו הצעיר, יחזקאל הכהן, היה מראשוני המלונאים בישראל, שהתחתן עם שולמית, בתה של רופאת הילדים ד"ר רות פלד, בתו הבכורה של ארתור רופין. נינתו, בתו של עמוס ידלין, היא רותם ידלין ראש המועצה האזורית גזר.
הכרה והנצחה.
בשנת 1970 הוענקה לדוד הכהן אזרחות כבוד של העיר חיפה.
מוזיאון ההעפלה וחיל הים וכיכר נקראו על שמו בחיפה.
לואי ה-12
לואי ה12
לואי השנים-עשר מלך צרפת
בולשביקים
המפלגה הקומוניסטית של ברה&quot;מ
חדשות 13