תלמי נשוי לחנה קיבלביץ, ולהם שני ילדים: ד"ר יואב פ', רופא, ותמר דיין היא פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב ונשואה לאלוף (מיל) עוזי דיין. אחותו הייתה תחיה, אשתו של ברוך פדה.
פעילות ציבורית.
בשנת 1959 הוא הביע העדפה להנהגת בחירות אזוריות בישראל בתקווה ששיטה זו תעלה לשלטון אנשים יותר ראויים, הגם שטען שבכל שיטת בחירות יש חסרונות. בשנת 1974 הוא היה מבכירי התנועה לשינוי שיטת הבחירות בישראל.
תלמי היה מתומכיו של דוד בן-גוריון. בתחילת 1961 הוא הביע תמיכה בהמשך הקואליציה של בן-גוריון על רקע "הפרשה", בשנת 1965 הוא היה פעיל בארגון כנס של רפ"י במכון ויצמן ובשנת 1966 הוא נמנה עם הוועד לחגיגת יום ההולדת של בן-גוריון. בתחילת 1974 הוא חתם על קריאה של יובל נאמן לכינון ממשלת אחדות.
בשנת 1977 הוא היה מהחותמים על קריאה לחנינה ליהושע בן ציון.
ביסקו הטורי
ביסקו הַטוֹרי (נולדה ב-30 באוגוסט במחוז סאיטאמה ביפן) היא אמנית מאנגה (מנגקה) יפנית. ניתן לסווג את מרבית עבודותיה כ"שוג'ו", מנגה המיועדת לילדות או לנערות. הטורי עובדת בהוצאת הקוסנשה.
עבודת המנגה הראשונה של הטורי ביסוקי פורסמה במגזין לה לה בשנת 1999 והייתה סיפור קצר בן 40 עמודים. בשנת 2001 פרסמה לראשונה עבודה ארוכה במסגרת לה-לה. יצירה זו עסקה בנערה חולת לב, המעוניינת להינשך על ידי ערפד, על מנת להפוך לערפדית (בעלת חיי נצח) בעצמה. ב-2002 החלה לפרסם את הסדרה שהקנתה לה את פרסומה, Ouran High School Host Club, העוסקת בנערה אשר מצטרפת למועדון נערים אקסקלוסיבי בבית ספר יוקרתי. עד היום, נמכרו כמה מיליוני עותקים מספרי הסדרה, שמספר העמודים המצטבר שלהם עומד על מעל ל-1000. מאז אפריל 2006 מופקת גם סדרת אנימה על בסיס ספרי הסדרה.
ישראל הימן
ישראל הימן (1919 – 5 ביוני 2011) היה רופא ילדים ישראלי, יליד ארצות הברית, שכיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
הימן נולד בדטרויט (ארצות הברית) ב-1919, ובשנת 1930 ועלה לארץ ישראל עם משפחתו, אשר התיישבה בראשון לציון. לאחר סיום לימודי בית הספר היסודי בראשון לציון עבר ללמוד ב"גימנסיה הרצליה" בתל אביב וסיים במחזור כ"ה במגמה ריאלית-חקלאית.
את לימודי הרפואה עשה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ועם סיום לימודיו בשנת 1944 החל התמחותו ברפואת ילדים אצל פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר במחלקת הילדים של בית חולים הדסה בתל אביב.
בשנת 1947 התנדב לשמש רופא ילדים במחנות העולים בנתניה, שם טיפל בין השאר בשארית הפליטה ובעולים מארצות ערב.
במלחמת העצמאות שירת כאחראי המחלקות הפנימיות בבתי חולים שדה, תחילה באזור כפר גלעדי ואחר כך בכפר בילו וסראפנד (כיום צריפין).
בשנת 1950 נתמנה יועץ לרפואת ילדים ביישובי העולים בנגב, וזאת במקביל לעבודתו בבית חולים הדסה, שם שימש מנהל מחלקת ילדים ג'. עם סגירת המחלקה נתמנה מנהל מרפאות החוץ של בית החולים, תפקיד אותו מילא עד פרישתו. במשך שנים רבות היה רופא הילדים הראשי של עיריית תל אביב וניהל רפואית את התחנות לאם ולילד (טיפת חלב) בין השנים 1969 ל-1985.
בשנת 1971 מונה הימן ליועץ הפדיאטרי למחלקת כירורגיית ילדים, שבניהולו של הפרופ' משה סולובייצ'יק שנפתחה בבית החולים איכילוב
פרופ' הימן שימש בשנים 1960–1961 המזכיר המדעי של ההסתדרות הרפואית ובשנים 1966–1967 היה יו"ר סניף תל אביב של איגוד רופאי הילדים. הימן הוא ממייסדי החברה הישראלית לרפואת ילדים קלינית (חיפ"ק) ושימש יושב ראש החברה בשתי קדנציות. פועלו זכה להערכה רבה והוא הוכתר "יקיר חיפ"ק" לשנת 1996. היה ממניחי יסודות הרפואה הציבורית וממייסדי החברה הישראלית לרפואת ילדים אמבולטורית בישראל (חיפ"א) אשר העניקה לו בשנת 2010 תואר יקיר חיפ"א על פועלו למען רפואת הילדים הראשונית והאמבולטורית בישראל.
במסגרת מינויו האקדמיים נתמנה פרופסור חבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, היה בין מייסדי הקתדרה ללימודי ההמשך ברפואת ילדים וריכז את החוג עם הקמתו.
במשך שנים היה פרופ' הימן היה רופא הילדים בעל הפרקטיקה הפרטית הגדולה ביותר באזור המרכז והיה במקביל אחראי מחלקת הילודים של בית היולדות הפרטי הגדול במדינה, בית חולים אסותא.
פרסים.
בין אותות ההוקרה שקיבל בחייו - חתן אות המופת לרופא 1992 מטעם האגודה לרפואה ומשפט בישראל, חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1995 ויקיר העיר תל אביב יפו בשנת 2004.
משפחה.
בניו: הפרופ' שמואל הימן - מנהל מחלקה פנימית בבית החולים הדסה הר הצופים, הפרופ' אהוד הימן - לשעבר דיקאן הפקולטה להנדסה ב-אוניברסיטת תל אביב, ואלי הימן- פסיכואנליטיקאי, פסיכותרפיסט, עו"ס וקרימינולוג קליני.
ההשתנות
ההִשתָנוּת (ביוונית: Μεταμόρφωσις – מֵטַאמורְפוסִיס) הייתה, על פי הנצרות, אירוע מכונן בחייו של ישו ובנסים שהתרחשו סביבו, מאורע המדווח בשלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורה על-פי מתי, הבשורה על-פי מרקוס והבשורה על-פי לוקאס) שבמהלכו השתנה ישו על פסגתו של הר. על פי המסורת הנוצרית, ההשתנות הציבה את ישו על יד משה ואליהו שעמם הוא נראה מדבר, ואישרה שוב את מעמדו כבן האלוהים, כפי שאושר על ידי בת קול שנשמעה במהלך האירוע. שלוש הבשורות הסינופטיות אינן מזהות את ההר שעליו התרחש האירוע בשמו, והוא זוהה לראשונה כהר תבור במאה ה-5.
ההשתנות בבשורות הסינופטיות.
וכך באו הדברים לידי ביטוי בבשורה על-פי מתי:
כפי שקורה פעמים רבות בברית החדשה מתואר האירוע אגב מספר שינויים בבשורות האחרות. בבשורה על-פי מרקוס לא נזכר כלל כי פניו של ישו זהרו, ותחת זאת כתוב כי:
בבשורה על-פי לוקס מופיע נוסח שונה מעט לרקע לאירוע עצמו:
הבשורה על-פי מתי והבשורה על-פי מרקוס מציינות כי מיד לאחר האירוע שאלו השליחים את ישו אודות בואו העתידי של אליהו, אולם הבשורה על-פי מרקוס מוסיפה כי השליחים אף הוסיפו ושאלו כדלקמן:
אף שרוח הקודש לא נזכרה מפורשות בתיאורי הסינופטים, הכנסייה פרשה כי היא נכחה באירוע בדמות "ענן-האור", וההשתנות מתוארת, אם כן, כמעמד בו נכחו כל ישויות השילוש הקדוש - האל האב בדמות בת קול, הבן, ורוח הקודש.
חג ההשתנות במסורת הנוצרית.
החג צוין על ידי הכנסייה הנסטוריאנית כבר בסוף המאה ה-5, ונחוג גם בסוריה במאה ה-7.
בכנסייה הקתולית נחוג חג ההשתנות ב-6 באוגוסט, שכן לפי המסורת התרחשה ההשתנות 40 יום לפני הצליבה, וזו צוינה במזרח בחג הצלב ב-14 בספטמבר. הנצרות המערבית החלה לציין את החג במחצית המאה ה-9 וזה התפשט במאות הבאות והונהג גם ברומא במאה ה-12. ב-1457 הנהיג האפיפיור קליקסטוס השלישי את החג באופן רשמי, כאות תודה על הניצחון על העות'מאנים במצור על בלגרד ב-6 באוגוסט 1456.
בכנסייה האורתודוקסית נחשב חג ההשתנות לאחד מ-12 החגים החשובים בשנה הליטורגית ונחגג ביום 6 באוגוסט (או 19 באוגוסט לפי הלוח הגרגוריאני). לפי המסורת מביאים ענבים לכנסייה, או תפוחים או כל פרי אחר אם לא ניתן להביא ענבים, ונערכת "ברכת הפרי הראשון" של השנה. החג קשור לא רק לישו, אלא לשילוש הקדוש כולו, שכן האל דיבר במהלכו מהשמיים ורוח הקודש הייתה גם היא נוכחת בדמות ענן.
ג'יי קיי
נפתלי הרץ טור-סיני
נפתלי הרץ טור-סיני (Tur-Sinai) (טוֹרְטְשִינֶר (Torczyner)) (13 בנובמבר 1886, למברג, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 17 באוקטובר 1973, ירושלים) היה פילולוג וחוקר מקרא ולשונות שמיות עתיקות נודע. שימש נשיא האקדמיה ללשון העברית והשלים את עריכת מילון בן יהודה. חתן פרס ישראל למדעי היהדות ויקיר ירושלים.
קורות חיים.
טור-סיני נולד בשם הארי טורטשינר (Harry Torczyner) בשנת 1886 בלמברג שבגליציה שתחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב שבאוקראינה), בנו של יצחק אייזיק טורטשינר, סוחר וסופר עברי מברודי. בגיל 6 עבר לבירת האימפריה, וינה. שם למד בבית הספר, ומ-1905 עד 1909 למד פילולוגיה באוניברסיטת וינה וסיים בתואר דוקטור. במקביל למד בבית המדרש לרבנים בווינה. לאחר ביקור אקדמי קצר בברלין, שבמהלכו למד אשורולוגיה. טור-סיני הגיע ב-1910 לארץ ישראל והשתתף בייסודן של הגימנסיות העבריות רחביה (בירושלים) והרצליה (בתל אביב), ולימד בהן.
בין 1912 ל-1919 כיהן כמרצה (Privatdozent) ללשונות שמיות באוניברסיטת וינה. משנת 1918 היה גם מנהל הסמינר העברי למורים בווינה (שהיה שותף בייסודו). ב-1919 עבר לברלין בירת גרמניה, ומאז ועד 1933 היה דוֹצֵנְט (Dozent) ללימודי המקרא ופילולוגיה שמית בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה עלה טורטשינר לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים ונמנה עם ראשוני המרצים בחוג ללשון עברית ובחוג לבלשנות שמית. באותה תקופה מונה גם לעמוד בראש הקתדרה לתנ"ך של האוניברסיטה ולעורך כתב העת "לשוננו". תרגומו של התנ"ך לגרמנית הוא בין התרגומים הבודדים שהושלמו במלואם עד לתקופתו.
בשנת 1934 נבחר לשמש כנשיא ועד הלשון העברית, בראשו עמד עד לייסוד האקדמיה ללשון העברית והמשיך כנשיאה עד לפטירתו. בראש הוועד והאקדמיה ללשון עמד 39 שנים ולקח חלק מרכזי בחידוש השפה העברית. בעצתו קיבלה האקדמיה ללשון את ההחלטה על המשך עריכת מילונו של אליעזר בן-יהודה, אשר בחייו הספיק להוציא חמישה כרכים בלבד. בשנת 1959 השלימה המערכת את הכרך ה-16 וטור-סיני היה עורכם של הכרכים האחרונים.
עבודתו בפרשנות מילים מקראיות ספגה ביקורת רבה, ובשנת 1938 הביאה לדרישת שוחרי האוניברסיטה להדיחו מסגל האוניברסיטה.
היה נשוי למלכה זילברשטיין (נטמנה לצידו בהר המנוחות) ואב לשניים. בערוב ימיו נשא לאישה את פרומה לבית אלפר, שטיפלה בו במסירות.