VoIP (ראשי תיבות של Voice over Internet Protocol) הוא שם כללי לטכנולוגיות ולשיטות שונות להעברת דיבור על-גבי רשתות IP (כדוגמת רשת האינטרנט). טכנולוגיות אלו מהוות בסיס למגוון רחב של יישומים:
יתרון עיקרי לטכנולוגיות ה-VoIP הוא הפריסה הרחבה של רשת האינטרנט (ורשתות נתונים נוספות) ובכך נחסך הצורך לפרוס תשתיות מיוחדות לטובת הדיבור (כגון קווי טלפון, מכשירי טלפון וכו').
יתרון נוסף בשימוש ב-IP להעברת שיחות, הוא השימוש בפרוטוקול סטנדרטי ונפוץ. גופים רבים מבצעים מחקר ופיתוח של כלים שימושיים עבורו: אבטחת מידע, ניהול רשת, ניטור, אופטימיזציה של הביצועים וכו', והשימוש ב-VoIP יכול להתבסס על כל אותו הידע והכלים הקיימים.
טכנולוגיה זאת מהווה תחרות למערכות הטלפוניה בטכנולוגיית PSTN, ורגולציה על יישומי VoIP מופעלת ברמות שונות במדינות העולם. מרחיקת הלכת ביותר היא אתיופיה, אשר מסיבות של תחרות וביטחון לאומי, הגדירה בשנים 2002 ו-2012 את השימוש ביישומי VoIP כעבירה.
מהות הטכנולוגיה.
טכנולוגיות ה-VoIP מעבירות דיבור על גבי רשת הנתונים בצורה דיגיטלית. הדיבור האנושי הוא אנלוגי במקורו, ועל מנת להעביר אותו על רשתות נתונים יש צורך לקודד אותו בצורה דיגיטלית. שיטות הקידוד שהיו נהוגות בעולם הטלפוניה, לפני הופעת ה-VoIP, הניחו שקיים מסלול נתונים קבוע בין שני צדדי השיחה, שהוא בעל רוחב סרט מתאים להעברת השיחה, והוא משוריין לטובת השיחה כל עוד היא מתקיימת ברוחב הפס האופייני ששוריין שהוא 64 Kbps. הנחות עבודה אלו היו נכונות עבור רשתות טלפוניה "רגילות", אך אינן נכונות ברשתות נתונים.
ברשתות נתונים רוחב הסרט הזמין לשימוש מושפע מהעומס הרגעי על הרשת וממספר המשתמשים והיישומים הצורכים את משאבי הרשת בכל רגע ורגע (ולכן יכול להשתנות בכל רגע ורגע). בנוסף, בגלל האופי המזדמן של רשתות הנתונים, המידע בהן לא נשלח בצורה רציפה (כדוגמת שיחת טלפון) אלא בחבילות מידע. כל חבילה מכילה נתח מסוים מתוך כלל המידע, והחבילה עוברת דרך מסלול שונה ברשת על פי העומס הקיים בכל רגע ורגע בנקודות שונות ברשת.
בשל כל התכונות הנ"ל, טכנולוגיות ה-VoIP השונות צריכות להתמודד עם מספר תופעות:
מקודד קול - Vocoder.
המקודד (Vocoder - Voice Coder) הוא לב-ליבה של טכנולוגיית ה-VoIP. באמצעות קידוד מתאים של אותות הדיבור, ניתן להתגבר על תכונות רשת ה-IP ולהצליח להעביר עליה דיבור.
שמע מועבר בטלפוניה רגילה בקצב של 64 קילו ביט לשנייה. קצב זה נחשב לקצב הבסיסי להעברת דיבור באיכות של שיחת טלפון. על ידי שימוש במקודד ניתן לדחוס את השמע לקצבים נמוכים בהרבה ובכך לחסוך רוחב סרט רב. חלק מרוחב הסרט שנחסך משמש להעברת אותות בקרה להתמודדות עם התופעות הנ"ל (כגון שידור מחדש של חבילות, מספור כל חבילה במספר סידורי, הגדלת היתירות של המידע בכל חבילה, הוספת קודים לתיקון שגיאות).
פעולות נוספות שמבצע המקודד הן:
מקודדים מקובלים ב- VoIP:
שילוב בין טלפוניה ל-VoIP.
חברות טלפוניה רבות, כדוגמת Fring, מצאו שזול הרבה יותר לשלם עבור חיבור רחב סרט לאינטרנט מאשר עבור חיבור רחב סרט לוויני או סיבי. השימוש ב-VoIP מבוצע באחת מהדרכים הבאות:
שילוב עם פרוטוקולים אחרים.
טכנולוגיית ה-VoIP עצמה נותנת מענה רק להעברת הדיבור בין תחנות ברשת. אך אין די בכך. בנוסף להעברת הדיבור בין הצדדים, צריך לקיים מערכת ליצירת קשר בין הצדדים (כדוגמת החיוג ברשתות טלפון רגילות). שתי שיטות עיקריות לכך הן:
אצטדיון סנטיאגו ברנבאו
אצטדיון סנטיאגו ברנבאו (בספרדית: Estadio Santiago Bernabéu) הוא אצטדיון כדורגל במדריד, המשמש משנת 1947 כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל ריאל מדריד. תכולת האצטדיון הנוכחית עומדת על 81,044 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון השני בגודלו בספרד, והשמיני בגודלו באירופה כולה.
סנטיאגו ברנבאו הוא אחד מאצטדיוני הכדורגל המפורסמים והיוקרתיים בעולם, אשר אירח את גמר ליגת האלופות ארבע פעמים, ב-1957, 1969, 1980 ו-2010. הגמרים של יורו 1964 ומונדיאל 1982, התקיימו אף הם בברנבאו, מה שהופך אותו לאצטדיון הראשון באירופה שאירח גם את גמר אליפות אירופה וגם את גמר אליפות העולם. באורח יוצא דופן אירח האצטדיון את גמר גביע ליברטדורס 2018, בפעם היחידה בהיסטוריה שהסופר קלאסיקו הארגנטינאי התקיים במסגרת גמר טורניר יבשתי. כמו כן, הברנבאו אירח 35 פעמים את גמר גביע המלך הספרדי, יותר מכל אצטדיון אחר בספרד.
היסטוריה.
האצטדיון נחנך בדצמבר 1947, ונקרא במקור "אצטדיון נואבו צ'מרטין", אך בינואר 1955 אימצה ריאל מדריד את השם הנוכחי על שמו של נשיא המועדון - סנטיאגו ברנבאו. במשחק הראשון שנערך באצטדיון התמודדה ריאל מדריד מול קבוצת בלננשש מפורטוגל.
קיבולת האצטדיון שונתה מספר פעמים, כשהשיא היה 125,000 מקומות ישיבה, אחרי הרחבת האצטדיון ב-1953. מאז הצטמצמה קיבולת האצטדיון מספר פעמים, לאחר שאופ"א אסרה על קיום משחקים במפעלי הארגון באצטדיונים בעלי יציעי עמידה. בשנת 1998 בוטלו יציעי העמידה האחרונים באצטדיון, והפכו ליציעי ישיבה, לאחר שהותקנו בהם מושבים. בשנת 2005 גדלה תכולת האצטדיון ב-6,000 מקומות ישיבה, וכעת הוא יכול להכיל 81,044 צופים.
באצטדיון מספר סוגים של יציעי כבוד. חלקם פרוסים בטבעת מסביב למגרש, חלקם בפינות האצטדיון, וחלקם במרכז היציע המרכזי. כמו כן, האצטדיון כולל בתוכו את המוזיאון הרשמי של המועדון.
באפריל 2018 נודע שהאצטדיון ישופץ שוב. יתווסף גג, שיהיה ניתן לסגור מעל המגרש, תכולת המושבים תרד ל-78,000 וייהרסו 2 מבנים מהיציע המערבי. עלות השיפוץ מוערכת ב-400 מיליון יורו ותבוצע על ידי משרד האדריכלים הגרמני GMP.
כמו כן, משוחק באצטדיון מדי שנה לפני תחילת העונה הסדירה טורניר הידידות גביע הברנבאו.
בקיץ 2019 החלו העבודות לשיפוץ אצטדיון סנטיאגו ברנבאו, והן צפויות להמשך כשלוש שנים וחצי (עד 2022). עונת 2019/2020 הושבתה בחודש מרץ 2020 בעקבות מגפת הקורונה, וריאל מדריד החליטה לנצל את המצב והאיצה את עבודות השיפוץ בצורה משמעותית. משחקי הליגה חזרו לסדרם בחודש יוני. בעקבות האצת עבודות השיפוץ, שיחקה הקבוצה במהלך עונת 2020/2021 באצטדיון אלפרדו די סטפנו, אשר ממוקם במתחם האימונים של המועדון.
סמל אלג'יריה
סמל אלג'יריה הוא חותם בו משתמשת ממשלת אלג'יריה. הסמל מכיל כוכב וסהר שגם על דגל אלג'יריה ומסמלים את דת האסלאם הנפוצה במדינה. גרסתו הנוכחית אומצה בשנת 1976 וההבדל היחיד בינו לבין קודמו הוא הכיתוב "הרפובליקה הפופולרית הדמוקרטית של אלג'יריה" שנכתב תחילה בצרפתית ושונה לערבית.
בתוך הסמל עצמו ניתן למצוא את "היד של פאטמה" מתחת לשמש העולה. פאטמה הייתה הבת של הנביא מוחמד והמוסלמים מאמינים כי היא אחראית על הנשים בגן עדן. ידה העולה הוא הסמל המסורתי של האזור, ואילו השמש העולה מסמל את תחילתו של עידן חדש. שאר הסמל מתייחס לגאוגרפיה, לחקלאות ולתעשייה של המדינה כאשר ההרים מסמלים את הרי האטלס, הצמחים מסמלים את החקלאות והבניין מסמל את התעשייה.
אבישי רביב
אבישי רביב (נולד ב־8 ביוני 1967) הוא סוכן לשעבר של המחלקה היהודית בשירות הביטחון הכללי. גויס בדצמבר 1987 ומילא תפקיד זה עד לחשיפתו בנובמבר 1995, לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין בידי יגאל עמיר.
בתקופת העסקתו במחלקה היהודית של השב"כ השתתף רביב בפעילויות אלימות רבות, הקים שני ארגוני מחתרת פיקטיביים ועל פי דעתו של היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין פעל כסוכן מדיח, בניגוד לכוונת מפעיליו.
ביוגרפיה.
רביב נולד וגדל בחולון. בוגר תיכון קוגל בעיר. הוא עשה את שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי, שם נפצע במהלך השירות והוגדר כנכה צה"ל. לאחר שיחרורו מצה"ל הפך לפעיל שולי בתנועת כ"ך באזור ירושלים. במהלך התפרעות אלימה של פעילי התנועה בשנת 1987 נעצר על ידי המשטרה. באותה תקופה לא הוצאה עדיין תנועת כ"ך אל מחוץ לחוק ופעילותה התרכזה בכפר תפוח, בירושלים ובחברון. רביב התגורר בחברון, שם גם נשא בשנת 1990 עולה חדשה מרוסיה.
רביב גויס לשב"כ בדצמבר 1987. בבית המשפט תיארו אותו מפעיליו כסוכן 'בעייתי', שבעוד "תכלית הפעלתו לגרום לסיכול ביצוען של עבירות פליליות", אך כדברי ועדת שמגר: "הוא עצמו מבצע עבירות לרוב, כאשר הוא יודע שהוא פטור מאחריות בשל הגיבוי שניתן לו על ידי רשויות המדינה. הפיקוח עליו של גורמי השירות היה בלתי יעיל, וברוב המקרים נוכחו לדעת רק אחר מעשה, מה שאירע, אך שבו והסתפקו באזהרות.".
לאחר גירושיו עבר להתגורר בתל אביב, שם התקבל ללימודים באוניברסיטת תל אביב ונבחר למועצת אגודת הסטודנטים. בתקופת לימודיו זכה לחשיפתו הציבורית הראשונה, לאחר שניסה לתקוף את יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה באותה התקופה, מסעד קדור, דרוזי בעל עבר קרבי בצה"ל, איים על חייו וכינה אותו "בוגד". עקב תקרית זו, ותקרית נוספת בה ניסה רביב לתקוף את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, סולק מלימודיו באוניברסיטה.
בעודו מגיש ערעור על סילוקו ניסה רביב לחדש את פעילותו של ארגון ד"ב (ראשי תיבות של "דיכוי בוגדים") שהיה ארגון סטודנטים ימני קיצוני שפעל בשנים 1971–1972. ניסיון זה לא צלח ולא הניב דבר, למעט מספר הודעות לתקשורת. באותה תקופה החזיק רביב משרד בן ארבעה חדרים באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. המשרד עמד ריק רוב הזמן, ורביב לא הצליח להסביר כשנשאל בריאיון עיתונאי מאין לו המשאבים לאחזקת משרדו ורכבו החדש וגם לא יכול היה לפרט את מקורות המחיה שלו.