הכנסייה הנוכחית הוקמה מאבני בזלת על ידי נזירים פרנציסקנים איטלקים אשר התיישבו במקום בשנת 1934. הכנסייה עשויה מחלל בודד שבקצהו אפסיס ותקרתה מעוצבת כקמרון חבית ומסויידת בטיח לבן, העומד בניגוד לקירות הבזלת הכהה. חלל הכנסייה חף מריהוט כמעט לחלוטין. הרצפה עשויה מאבנים פשוטות, ועיקר תשומת הלב מופנה אל הסלע הבלתי מעובד, שעליו, לפי המסורת, סעדו ישו והשליחים את סעודתם. באפסיס, מאחורי הסלע, ניצב המזבח ומעליו צלב יווני צבעוני. בשיאה של הקשת התוחמת את האפסיס קבוע חלון עגול ובו נראה דג המעוצב מזכוכית ויטראז'. חלל הכנסייה מואר על-יד מספר חלונות שגם בהם יצירות ויטראז'. בצידה הדרום-מזרחי של הכנסייה ניצב מגדל פעמונים קטן, ולאורך החזית הפונה אל הכנרת נראה גרם מדרגות המיוחס לכנסייה הביזנטית שניצבה במקום בעבר. המדרגות מסתיימות בחלון בקיר המדמה דלת. בין הכנסייה וחוף הימה קבועים באדמה שישה סלעים בצורת לב, שלפי המסורת העממית, מדמים את צעדיו של ישו על החוף. ייתכן שהאבנים שימשו מסד למבנה כלשהו שזהותו איננה ידועה. עוד נמצא במקום פסל המנציח את הענקת הבכורה לפטרוס. הכנסייה שוכנת בלב מתחם גדול ומטופח שבו שתי סככות לעריכת טקסים. סככות אלה מנציחות את ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל בשנת 1964 ואת ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 2000, אשר פקדו שניהם את האתר. הכנסייה שופצה בשנת 1982.
כנסיית ההבטחה
מנחם שרמן
מנחם שרמן (30 בספטמבר 1925 – 29 באוגוסט 2021) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד הקליטה וראש המועצה המקומית רמת השרון.
ביוגרפיה.
שרמן נולד בריגה שבלטביה למשפחה ציונית. בשנים 1941–1944, לאחר כיבוש לטביה בידי גרמניה הנאצית, שהה שרמן בגטאות ומחנות ריכוז שונים. לאחר חיסולו של גטו ריגה הוא הובל בשנת 1943 למחנה הריכוז שטוטהוף בו הועבד בעבודות פרך עד לשחרור המחנה על ידי כוחות בעלות הברית. בסמוך לשחרורו עלה לארץ ישראל דרך צרפת והתיישב בבית דודו בחיפה.
כעבור מספר חודשי שיקום עבר שרמן להתגורר ברמת גן והחל לעבוד כפועל בבית חרושת. כשנה לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כקצין בחטיבת הצנחנים. שרמן סיים את שירותו בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1968, עם הקמת משרד הקליטה, מונה לסמנכ"ל לענייני מינהל במשרד. במחצית הראשונה של 1970 הוא מונה למשנה למנכ"ל. אולם ביולי 1971 הוא פרש מהמשרד על רקע חילוקי דעות עם המנכ"ל. שרמן עבר להיות מנהל שירותי העירייה בתל אביב יפו. ביוני 1974 הוא שב למשרד הקליטה כמנכ"ל, למרות שלא היה איש מפ"ם, מפלגתו של השר. לאחר המהפך הצהיר שהוא מוכן להמשיך בתפקידו גם תחת שלטון הליכוד והוא נשאר מנכ"ל משרד הקליטה עד יולי 1978.
במקביל, היה שרמן פעיל במרכז מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1978 הוא נבחר להיות מועמד המערך לראשות מועצת רמת השרון, ובאישור המפלגה הקים רשימה על המפלגתית, להתחרות ברשימה המקומית של פסח בלקין ששלטה אז ברמת השרון. בבחירות, קיבלה רשימתו של שרמן שישה מושבים מתוך 15, לעומת שבעה מושבים של רשימתו של בלקין, אולם בבחירות האישיות, שהונהגו אז לראשונה, זכה שרמן ב-52% מהקולות ומונה לראש המועצה. בלקין כרת הסכם עם נציג הליכוד שסינדל את שרמן והכריח אותו להשאיר תפקידי מפתח בידי סיעתו של בלקין. אולם לקראת סוף 1979 עבר אחד מחברי סיעתו של בלקין למחנהו של שרמן ובכך שרמן קיבל יותר כח לשלוט במועצה.
בתקופת כהונתו כראש המועצה כוסו גירעונותיה והחל תכנון תוכנית המתאר למזרח היישוב. כן הוקם התיכון השני במושבה, תיכון אלון. הוקמו מתנ"סים חדשים ומקלטים ציבוריים, וכן הונהגה אינטגרציה בכמה מבתי הספר.
שרמן נפטר ב-29 באוגוסט 2021, כחודש לפני יום הולדתו ה-96.
נבחרת קרואטיה בכדורסל
נבחרת קרואטיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קרואטיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הקרואטית.
הישג השיא של נבחרת קרואטיה הוא מדליית כסף באולימפיאדת ברצלונה לאחר הפסד בגמר לנבחרת החלומות של ארצות הברית בשנת 1992. הישג השיא של נבחרת קרואטיה באליפות אירופה בכדורסל הוא המקום השלישי (בשנים 1993, 1995) ובאליפות העולם בכדורסל גם כן (בשנת 1994).
סגל הנבחרת.
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
מחנה (פירושונים)
היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני
היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני הוא יום בינלאומי המאורגן על ידי האו"ם. ביום זה נערכים אירועים במטה האומות המאוחדות בניו יורק וגם במשרדי האו"ם בז'נבה ווינה.
יום זה מצוין ב-29 בנובמבר הידוע ככ"ט בנובמבר, היום שבו אישרה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל. על ציונו החליטה העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1977.
ג'אנז יאנשה
דבור
צרעה (חרק)
קרב ורבן (1631)
קרב ורבן (באנגלית: Battle of Werben) היה קרב שהתרחש במהלך מלחמת שלושים השנים, ב-22 ביולי 1631 בין האימפריה השוודית לבין האימפריה הרומית הקדושה. הצבא השוודי מנה כ-16,000 חיילים בהנהגתו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, וצבא האימפריה הרומית הקדושה מנה כ-23,000 חיילים בהנהגתו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי. צבאו של טסרקליס התקיף את הביצורים השוודים על יד ורבן, אך כוחותיו השוודים של וולף הנריך פון בודיסין הכריחו אותו לסגת. התקיפה חודשה מספר ימים מאוחר יותר, אך הפעם, הכוחות השוודים ספגו הפסד מכריע, ואיבדו כ-6,000 חיילים.
היסטוריפיקציה
היסטוריפיקציה היא טכניקה ספרותית בה סיפור המעשה מתרחש במקום אחר ובזמן אחר מהמקום והזמן בהם נמצא הקורא (או הצופה במידה ומדובר בתיאטרון או קולנוע).
מקור השם.
השם היסטוריפיקציה הוא הלחם בסיסים: היסטוריה+פיקציה, כלומר היסטוריה בדויה. זאת מאחר שמדובר באירועים היסטוריים לכאורה, אך למעשה הם בדויים.
שימוש בהיסטוריפיקציה.
שאלת השימוש.
יכול לעיתים להיווצר בלבול, מפני שגם אם יצירה כלשהי נכתבה על התקופה בה היא נכתבה, לאחר זמן כלשהו הספר יקרה ב"זמן אחר" לעומת הקורא, שיכול להתוודע ליצירה שנים רבות לאחר שנכתבה, ובמידה ומדובר בתרגום, הרי שמבחינת הקורא ההתרחשות היא ב"מקום אחר". במקרים כאלו אין שימוש בהיסטוריפיקציה, מפני שיש להתייחס לזמן ולמקום בהם נכתבה היצירה במקור, ולראות האם היוצר בחר להעביר את ההתרחשות לזמן ולמקום אחר.
שימושים שונים בהיסטוריפיקציה.
להיסטוריפיקציה יכולים להיות שימושים שונים, התלויים ברצונו של המחבר:
יוצרים שהתפרסמו בשימושם בהיסטוריפיקציה.
בספרות.
ג'ון רונלד רעואל טולקין.
בספריו, ג'.ר.ר. טולקין העביר את סיפוריו הרבים (שר הטבעות, ההוביט, הסילמריליון) נכתבו בזמן ומקומות אשר לא קיימים (הארץ התיכונה). כך יכול היה טולקין להכניס את היצורים הבדיוניים לסיפוריו מבלי להתחייב כיצד הקוראים הפשוטים לא רואים אותם ולא מודעים לקיומם (בניגוד לספרי הארי פוטר, בהם מוזכרים פעמים רבות כיצד המוגלגים לא מודעים לעולם הקוסמים).
בתיאטרון.
ויליאם שייקספיר.
שייקספיר הרבה להשתמש בהיסטוריפיקציה ברבים ממחזותיו, כמו "יוליוס קיסר" (התרחש ברומא העתיקה), ורבים השתמש רק בהיסטוריפיקציה חלקית, כאשר הוא העביר את מקום ההתרחשות בלבד, מבלי לשנות את הזמן, לדוגמה: "המלט" (דנמרק), "רומיאו ויוליה" (ורונה), "הסוחר מוונציה" (ונציה) ועוד.
ברטולט ברכט בתיאטרון האפי.
אחת מהטכניקות החשובות של ברכט בתיאטרון האפי, שמטרתו ניכור, הייתה ההיסטוריפיקציה. ההיסטוריפיקציה העבירה את מקום ההתרחשות למקום אחר וזמן אחר, אך המחזה עדיין היווה אנלוגיה למציאות בה נכתב (עליית הנאצים לשלטון ומלחמת העולם השנייה). ההיסטוריפיקציה הייתה אמורה לתת כלי לצופה לשפוט את המציאות המוצגת במחזה בצורה אובייקטיבית, ולגרום לצופה להרגיש כי לו היה חי באותו מקום וזמן המוצגים במחזה, היה עושה משהו בשביל לשנות את המציאות הזאת, ובכך לעזור לו להבין שיכול לגרום לשינוי גם במציאות בה הוא נמצא. דוגמאות ליצירותיו בהן נעשה שימוש בהיסטוריפיקציה:
מאותם המניעים השתמש קלייסט בהיסטוריפיקציה בסיפוריו ומחזותיו, לדוגמה, "רעידת אדמה בצ'ילי", אשר מתרחשת בצ'ילה הכפופה לשלטון ספרד, כמאתיים שנה לפני תקופתו של קלייסט הגרמני.
מחזאי האבסורד.
מחזאי האבסורד עסקו במצב של חוסר המשמעות וחוסר התוכן שבקיום האנושי. לכן, מחזאי אבסורד רבים, כמו סמואל בקט, ז'אן-פול סארטר ואחרים, העבירו את ההתרחשות, בדומה לג'.ר.ר. טולקין, למקום וזמן אשר לא קיימים. אך בניגוד לטולקין, אשר העביר את סיפוריו למקומות וזמנים שאמנם לא קיימים אך היו מוגדרים, מחזאי האבסורד העבירו את ההתרחשות למקום וזמן שאינם מוגדרים. דבר זה נעשה על מנת להדגיש כי לא מדובר במצב מקומי, אלא שחוסר המשמעות שבקיום האנושי הוא אוניברסלי ונכון לכלל האנושות. בין מחזות אשר נעשה בהם שימוש שכזה ניתן למצוא את "מחכים לגודו" ו"בדלתיים סגורות".
חנוך לוין.
בדומה למחזאי האבסורד, כך גם חנוך לוין, אשר הושפע רבות מתיאטרון האבסורד ועסק בנושאים דומים, השתמש בהיסטוריפיקציה באופן דומה: הוא העביר את ההתרחשות למקומות שאינם קיימים (אך מוגדרים) ולזמנים לא מוגדרים. על מנת להגביר את תחושת ההיסטוריפיקציה, לוין נהג לתת גם שמות שאינם אמיתיים (כלמנסע, יאקיש, פופר ועוד).
המצור על שטרלזונד (1628)