עגלת משטחים הידראולית מכילה זוג בוכנות הידראוליות המשמשות כמגבה הידראולי. כדי לדחוס שמן מבוכנה אחת לשנייה, יש להניע את זרוע העגלה מעלה ומטה. על מנת לשלוט על פעולת המגבה, ישנה ידית קטנה בעלת מספר מצבים: כאשר הידית מוסטת כלפי מטה, הנעת הזרוע תעביר שמן בין הבוכנות, ותגרום להעלאת המזלג. כאשר הידית נמשכת כלפי מעלה, השמן יתרוקן מהבוכנה, ושיני המזלג ירדו מטה. מצב אפשרי נוסף של הידית הוא מצב ביניים, בו תנועת הזרוע לא תשפיע על הבוכנות.
כאשר הבוכנה מתרוממת, היא מושכת, באמצעות מערכת של מוטות, את הגלגלים הקידמיים של העגלה, כך שכל גלגלי העגלה מתרוממים בו זמנית באופן שווה.
עגלות מתקדמות.
לעגלת משטחים חשמלית יכולת הרמה חשמלית של המזלג, והנעה חשמלית העוזרת בהזזת העגלה.
ישנן גם עגלות בעלות מערכת שקילה מובנת.
אוגוסט פרדיננד מוביוס
דארמשטדט
דארמשטאט
עפרה פוקס
עֹפרה פוּקְס מנור (נולדה ב-4 בינואר 1942) היא שחקנית, זמרת, רקדנית ובמאית טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
עפרה פוקס נולדה בקיבוץ בית אורן, בת לשחקן יהודה פוקס, למעצבת התלבושות מינה פוקס ואחות לשחקנית עדנה פוקס. כשהייתה בת 12 עברה המשפחה להרצליה ואביה הקים את תיאטרון זירה. פוקס החלה את הקריירה שלה בגיל 17 בלהקת כרמון. את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת פיקוד המרכז.
למדה משחק בניו יורק, ושם פגשה את אהוד מנור. בשנת 1964 התחתנו וחזרו לישראל. פוקס למדה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובנוסף, היא בוגרת לימודי בימוי לטלוויזיה ממורלי קולג' בלונדון.
בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 הייתה זמרת פופ בין להיטיה נמנים השירים "שיר אהבה" ("כמו גלגל"), "אני שומעת צעדים", "איזה בוקר של זהב", "אחי הצעיר יהודה" (שנכתב על גיסה), "הבתים שנגמרו ליד הים" ועוד. פוקס שיחקה בהצגות "פטר והזאב", "היידי בת ההרים", "מחכים לגודו", "הזוג המוזר" ועוד.
ב-1997 יצא האלבום "שפה משותפת" - אלבום משותף של עפרה פוקס ואהוד מנור.
פוקס מתגוררת בתל אביב ולה שלושה ילדים.
אל-קאהר (טיל)
אל-קאהר הוא טיל קרקע קרקע בליסטי מתוצרת מצרים לטווח קצר שעצם פיתוחו שימש לתעמולה מצרית אך נתגלה כבעל ביצועים ירודים.
החל מראשית שנות השישים נודע על פיתוח של טיל קרקע קרקע מתוצרת מצרית בעזרת מדענים גרמנים. ב-23 ביולי 1962 פורסם במצרים כי שוגר בהצלחה טיל קרקע-קרקע ששמו אל-קאהר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות".
הידיעה עוררה בישראל כעס וחשש והמוסד נתבקש לבדוק את מצב הפרויקט המצרי. משנמצא כי יש בסיס להצהרות בדבר פיתוח הטיל בעזרת מדענים גרמניים הוחל במבצע דמוקלס של המוסד שנועד למנוע את הסיוע של המדענים למצרים ולסכל בכך את תוכנית הפיתוח של הטיל. בשנים שלאחר מכן טילי אל-קאהר גדולי הממדים הופיעו במצעדים הצבאיים כשהם מוצבים על משאיות. במלחמת ששת הימים על אף היותו של הטיל מבצעי לכאורה, לא שיגר צבא מצרים טילי קרקע קרקע כלל.
עם מינויו של סעד א-שאזלי לרמטכ"ל צבא מצרים בשנת 1971, ביקש לברר אודות הטיל הסודי ואת הסיבה לכך שלא נעשה בו שימוש במלחמה. בבירוריו מצא שהפרויקט נזנח ומספר טילים שיוצרו מאוחסנים ללא שימוש. בנוסף, גילה שפותח במצרים טיל נוסף, קטן יותר ששמו אל-זאפר.
בניסוי שיגור שנערך בטיל אל-קאהר לבקשתו של שאזלי ב-23 בספטמבר 1971 הטיל התגלה כפרימיטיבי: טווח פעולתו המרבי 7.5 ק"מ בלבד, משקלו כ-2.5 טון וממדיו עצומים ואינם נוחים לתפעול בתנאי לחימה. רמת הדיוק של הטיל נמוכה אך עוצמת הפיצוץ שלו הייתה גבוהה (יצר מכתש בחול בקוטר של 30 מ' ובעומק 10 מ'). למרות יכולותיו הירודות של הטיל החליט שאזלי להכניסו לשימוש בצבא מצרים.
לקראת סוף מלחמת יום הכיפורים ביום ה-22 באוקטובר 1973, שעות אחדות לפני הפסקת האש הראשונה, הודיעה מצרים כי שוגרו טילי אל-קאהר לעבר ראש הגשר הישראלי בדוורסואר. בדיעבד, התברר כי היו אלה שלושה טילי סקאד, שהופעלו על ידי צוותים סובייטיים. עוד התברר, כי הם ירו ללא ידיעת צבא מצרים כלל, אלא מתוך רצון של המפעילים הסובייטים לעשות שימוש מבצעי בטיל, שהיה טיל קרקע קרקע חדש. הטילים פגעו בריכוז משאיות תחמושת ישראליות, וגרמו להריגתם של שבעה חיילי צה"ל.
ככל הנראה, מעולם לא נעשה שימוש מבצעי בטיל אל־קאהר.
עופרה פוקס
שדה סגור ריבועית
שדה סגור ריבועית הוא שדה, שבו לכל איבר יש שורש ריבועי. שדות אלו הם השדות הפיתגוריים שאינם סדורים. במאפיין אפס, השדה הסגור ריבועית הקטן ביותר הוא שדה המספרים הניתנים לבניה.
אם formula_1 הרחבת שדות מממד סופי שבה formula_2 אינו סדור ו-formula_3 סגור ריבועית, אז גם formula_2 סגור ריבועית.
פרס רופין
פרס רופין הוא פרס חיפאי לספרות, על שם ארתור רופין ולזכרו. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1945.
היסטוריה.
פרס רופין נוסד כאות הוקרה לסיוע שניתן על ידי ארתור רופין לפיתוח העיר חיפה. ההחלטה על חלוקת הפרס נעשתה בקיץ 1943. בתחילה הפרס ניתן על ידי ועד הקהילה העברית בחיפה וועד הדר הכרמל בחלקים שווים ולאחר קום המדינה ניתן על ידי עיריית חיפה. הפרס ניתן בשלושה תחומים: ספרות יפה, מדעי החברה וטכניקה ולכל תחום חבר שופטים נפרד. הפרס לספרות יפה ניתן מדי שנה, אולם הפרס לטכניקה ניתן רק בחלק מהשנים אם מפני שלא הייתה כוונה לחלקו ואם מפני שלא הוגשו הצעות שעמדו בדרישות ועדת הפרס. בעשר השנים הראשונות הוא חולק רק שלוש פעמים. לקראת שנת 1950 הוכפל גובה הפרס והועמד על 150 לירות. בשנת 1966 היה גובה הפרס 1,000 לירות. טקס חלוקת הפרס כוללת הרצאה לזכרו של ארתור רופין.
קארל וולפסקהל
קארל ווֹלְפְסקֵהל (לעיתים וולפסקל; Karl Wolfskehl; 17 בספטמבר 1869, דארמשטאדט – 30 ביוני 1948, אוקלנד, ניו זילנד) היה סופר, משורר ומתרגם יהודי-גרמני נודע. יצירתו כללה שירה, פרוזה ודרמה, ולצד זאת הוא תרגם לגרמנית משפות רבות, בהן גרמנית עילית-בינונית (Mittelhochdeutsch), צרפתית, אנגלית, איטלקית, שוודית, עברית, לטינית עתיקה ולטינית ימי-ביניימית.
קורות חיים.
נולד בדארמשטאדט, בנו של הבנקאי, עורך הדין וחבר הפרלמנט המדינתי (ה-Landtag) אוטו וולפסקהל, בן למשפחה מבוססת ועתיקה, שישבה בעיר מזה דורות. קארל הוא אחיינו של התעשיין והמתמטיקאי החובב פאול וולפסקהל. למד גרמניסטיקה, היסטוריה של הדתות וארכאולוגיה בגיסן, בלייפציג ובברלין. ב-1898 נישא להאנה דה האן (Hanna de Haan), בתו של מנהל התזמורת הקאמרית של דארמשטאדט, ולזוג נולדו שתי בנות.
וולפסקהל פעל בחוג הקוסמי של מינכן – חבורת אינטלקטואלים שהתרכזו סביב אלפרד שולר. ב-1904 התפרק החוג, בעקבות קרע בין וולפסקהל, שזכה לתמיכתו של שטפן גאורגה, לבין לודוויג קלאגס (Klages), שזכה לתמיכת אלפרד שולר.
לאחר עליית הנאצים לשלטון היגר וולפסקהל בשנת 1933 לשווייץ, משם המשיך ב-1934 לאיטליה, ולבסוף הגיע ב-1938 לניו זילנד עם בת-זוגו, מרגוט רובן (Margot Ruben), כשהוא בן שישים ותשע וכמעט עיוור. וולפסקהל הלך לעולמו בניו זילנד ב-1948.
קארל וולפסקל
קרל וולפסקל
חסמב&quot;ה ונערי ההפקר
אל חיאם
הריגת חילמי שושא
דיווחית
דיווחית היא מערכת אלחוטית של מכשירים מסוג זימונית, לשידור התרעות קוליות או הודעות טקסט של פיקוד העורף בזמן חירום, המיוצרת ומופעלת על ידי חברת "ביפר תקשורת".
היסטוריה.
ה"דיווחית" הושקה לראשונה בינואר 1991, לקראת מלחמת המפרץ, כתשתית התרעה ואזעקה על בסיס מערכת הזימונית של חברת "ביפר", עבור לקויי שמיעה. הפרויקט החל ביוזמה של חברת "ביפר" בשיתוף אגודת החירשים בישראל והארגון היהודי ההומניטרי ג'וינט. במסגרת הפרויקט חולקו מכשירי זימוניות רוטטות, שפעלו עם הפעלת האזעקה באזור, במקרה של התקפת טילים על ישראל.
בשנת 2000 חודש הפרויקט ביוזמת משרד העבודה והרווחה, פיקוד העורף וחברת "ביפר" ושוב חולקו מכשירי זימונית ללקויי שמיעה, עבור שידור סימולטני של התראות כגון אזעקה בעיתות חרום. חברת "ביפר" המשיכה בפיתוח המערכת עבור "פיקוד העורף", במטרה לשדר תשדורת אלחוטית, לצורך העברת אזעקה בעיתות חרום למספר בלתי מוגבל של מכשירים, בתוך שניות בודדות. המטרה הייתה לקצר את זמן התגובה של הציבור בעת התקפת טילים או שיגור רקטות, תוך שילוב עם מערך ההתרעה של פיקוד העורף. את המערכת החל פיקוד העורף לפרוס ביישובי קו העימות. בשנת 2005 התנהל
גם משא ומתן עם האיחוד האירופי לרכישת כ-50 אלף מערכות "דיווחית", שיתריעו מפני אסונות טבע המוניים, כגון צונאמי, הוריקן, שיטפונות ומפולות שלגים.
בסוף שנת 2005 הוחל בפריסה של מערכות "דיווחית" בכל יישובי עוטף עזה. בינואר 2006 הוחל בפריסה של מערכות "דיווחית" בתחנות כיבוי ברחבי המדינה, ועד תחילת קיץ 2006 נפרסו בישראל כבר כ-15,000 מערכות "דיווחית".
במהלך מלחמת לבנון השנייה חולקו כ-5,000 מכשירים באזור גבול הצפון, ולאחר המלחמה הותקנו דיווחיות בבתי התושבים במטולה.
בקיץ 2007 הותקנה מערכת מדגם "דיווחית פלוס" ב-65 בתי עסק ומפעלים באזור שדרות, כשדרוג של מערכות קיימות של ביפר, אשר מתריעות על נפילת רקטות. המערכת המשודרגת מעבירה דיווח התרעות "צבע אדום" ועדכון מיידי של הנחיות חירום, והותאמה לצורכי חברות עסקיות, מוסדות חינוך ומוסדות ציבור. היא מקושרת בממשק ישיר למערכת זיהוי הירי בעוטף עזה, והופכת את קבלת ההודעה להתרעה קולית שמכריזה בקול רם 'צבע אדום', כך שנוכחים במקום ידעו מיד להיכנס למרחבים מוגנים.
במהלך שנת 2008 הורחבה הפריסה של המערכת עד אזור אשדוד. בנוסף חילק משרד הרווחה מכשירים לכבדי שמיעה בבכל אזור הדרום.