הנתיב הארתוריאני הוא הכינוי המקובל למסלול עלייה לרגל שעובר בעיקר במערב אנגליה בין מקום לידתו המשוער של המלך ארתור למקום קבורתו הרשמי.
תרגומים לעברית ויידיש.
התרגום העברי המוקדם ביותר של הסיפורת הארתורית, והיחיד שהופק בימי הביניים, הוא "ספר השמד הטבלה העגולה של המלך ארטוש" מ-1279 שנכתב כנראה באיטליה ועובד מגרסה איטלקית של מחזור הוולגטה הצרפתי. רכיב מוסרני יהודי מקורי שהוסף הוא תליית חורבנם של ארתור וחצרו בניאוף של לנסלוט וגווינביר. מן החיבור שרדו כעשרה עמודים הנמצאים בספריית הוותיקן, שנמצאו ופורסמו על ידי אברהם ברלינר ב-1885. "ספר השמד" מזכיר את "הפרש הנעלה לנצולוט דללק", "הדוכוס מטיטאמל" ואשתו הדוכסית איזרנא (איגריין), "מרלין שהוא יודע בחכמת השדים", המלך ארטוש והמלכה זנברא (גווינביר; דומה לתרגום האיטלקי של שמה) ואת בתה הרביעית של איזרנא ש"לא רצתה לינשא לאיש אבל למדה חכמת השדים והיא הייתה מורגנא". כמו כן נזכרים "מורדריט הרשע" ו"מלחמת חיפוש התמחוי" (הגביע הקדוש) אליה יצאו "פרשי הטבלה".
בעוד ש"ספר השמד" לא נפוץ, במאה ה-15 יצא ביידיש רומן בשם "איין שיין מעשה פון קיניג ארטיש הוף" (מעשה יפה מחצר המלך ארתור). זה היה עיבוד ותרגום של הוויגלואה הגרמני. "קיניג ארטיש" היה חיבור פופולרי מאוד ונותר בדפוס עד סוף המאה ה-18.
אנגלה מרקל
אנגלה דורותיאה מרקל (בגרמנית: Angela Dorothea Merkel, ; נולדה ב-17 ביולי 1954) היא פוליטיקאית גרמנייה, שכיהנה כקנצלרית גרמניה השמינית בין השנים 2005–2021. בעבר עמדה בראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU).
כהונתה כקנצלרית החלה ב-22 בנובמבר 2005 לאחר שבבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-18 בספטמבר באותה שנה, ניצחה מפלגתה ברוב זעום את מפלגת ה-SPD, בהנהגת הקנצלר דאז גרהרד שרדר. מפלגתה ניצחה גם בשלוש הבחירות הבאות שנערכו ב-2009, 2013 ו-2017. כהונתה הסתיימה ב-8 דצמבר 2021 לאחר שהבונדסטאג אישר את מינויו של אולף שולץ לקנצלר גרמניה.
אנגלה מרקל האישה הראשונה בהיסטוריה של גרמניה אשר כיהנה בתפקיד הקנצלר. היא גם הראשונה מבין הקנצלרים שגדלה בגרמניה המזרחית, והראשונה מביניהם שנולדה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם אנגלה דורותיאה קאזנר (Angela Dorothea Kasner) בהמבורג, להורסט והרלינד קאזנר. יש לה אח ואחות צעירים ממנה.
אביה, הורסט קאזנר (Horst Kasner, 1926–2011), נולד בשכונת הפועלים וודינג בצפון ברלין, ללודוויג קאזנר , מהגר פולני משלזיה, שנולד בעיר פוזנן ומרגרתה, גרמניה מברלין. השניים נפגשו בברלין, נישאו, השתקעו בה וסמוך אחר כך, ב-1930 שינו את שם משפחתם קאז'מירצ'אק (Kaźmierczak), לשם בעל הצליל הגרמני, קאזנר. לודוויג, הסב, עבד בברלין כשוטר עד מותו ב-1959. הורסט, אביה של מרקל גדל בשכונת פנקו, סמוך לשכונת הולדתו, בצפון-מזרח העיר.
אמה של מרקל, הרלינד לבית ינטש (Herlind née Jentzsch), נולדה ב-1928 בדנציג והייתה מורה לאנגלית ולטינית. אביה, סבה של מרקל היה הפוליטיקאי וילי ינטש ואמה, סבתה של מרקל, גרטרוד דראנגה הייתה בתו של אמיל דראנגה , פקיד בעיריית אלבינג (אלבלונג בפולין).
הדת מילאה תפקיד מרכזי במעבר של משפחת קאזנר לגרמניה המזרחית. אביה נולד למשפחה קתולית, אולם זו עברה כולה ללותרניזם כשהיה ילד. מאוחר יותר הוא למד תאולוגיה לותרנית בהידלברג, ולאחר מכן בהמבורג. בשנת 1954, כשמרקל הייתה בת שלושה חודשים, אביה קיבל תפקיד כומר בכנסייה לותרנית בקוויצוב , רובע של פרלברג בברנדנבורג, שהייתה אז חלק מגרמניה המזרחית. עקב כך, המשפחה עברה לטמפלין , ומרקל גדלה באזור הכפרי הזה, כ-90 ק"מ צפונית לברלין המזרחית.
כמו צעירים רבים בגרמניה המזרחית, מרקל הייתה חברה בנוער הגרמני החופשי, תנועת הנוער הרשמית שהייתה בחסותה של מפלגת השלטון - מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. אף על פי שרשמית החברות בתנועה הייתה התנדבותית, אלו שבחרו שלא להצטרף נתקלו בקשיים רבים בהרשמה למוסדות להשכלה גבוהה. היא לא השתתפה בטקס ההגעה לבגרות החילוני "יוגנדווייהה" , שהיה נהוג בגרמניה המזרחית באותה תקופה. במקום זה, היא עברה קונפירמציה. בבית הספר, למדה מרקל לדבר רוסית שוטפת, ואף הוענק לה פרס על הצטיינותה ברוסית ובמתמטיקה.
בין השנים 1973–1978 למדה אנגלה מרקל פיזיקה באוניברסיטת לייפציג. בזמן היותה סטודנטית, השתתפה בפרויקט השיקום של המוריצבסטיי , אותו יזמו סטודנטים כדי ליצור לעצמם מועדון ומתקן נופש בקמפוס. יוזמה כזו הייתה חסרת תקדים בגרמניה המזרחית של אותה התקופה, ותחילה נתקלה בהתנגדות מצד אוניברסיטת לייפציג. אולם בעזרת גיבוי מצד ההנהגה המקומית של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, הותר לפרויקט להמשיך. בין 1978 ל-1990 מרקל עבדה ולמדה במכון המרכזי לכימיה פיזיקלית באקדמיה הגרמנית למדעים בברלין . במהלך התקופה הזו הפכה לחברה במזכירות "הנוער הגרמני החופשי" של האקדמיה למדעים. לדברי מרקל, היא הייתה מזכירת התרבות, תפקיד שכלל פעילויות כמו השגת כרטיסים לתיאטרון וארגון שיחות עם סופרים סובייטים שהגיעו לביקור. לאחר שסיימה דוקטורט בכימיה קוונטית ב-1986 עבדה מרקל כחוקרת ופרסמה מאמרים בתחומה.
קריירה פוליטית מוקדמת.
מרקל התחילה את דרכה הפוליטית עם התמוטטות המשטר הקומוניסטי בגרמניה המזרחית. כחודש לאחר נפילת חומת ברלין, החלה מרקל להיות מעורבת בתנועה הדמוקרטית הצומחת והצטרפה אל המפלגה החדשה "התעוררות דמוקרטית" , שעמדה לבחירות לפולקסקאמר במסגרת "הברית למען גרמניה", רשימה של מפלגות מרכז-ימין שהיוותה את המקבילה המזרח גרמנית של הנוצרים הדמוקרטיים. לאחר ניצחון הרשימה בבחירות הכלליות בגרמניה המזרחית, 1990 , שהיו היחידות בתולדותיה שהשתתפו בהן יותר ממפלגה אחת, מרקל מונתה לסגנית הדוברת של הממשלה, תחת לותר דה מזייר . מרקל הרשימה אותו בהתנהלותה מול שאלות התקשורת לגבי תפקידו של וולפגנג שנור (Wolfgang Schnur), אחד ממנהיגי המפלגה, כמודיע סודי של המשטרה. באפריל 1990 "התעוררות דמוקרטית" התמזגה עם האיחוד הדמוקרטי הנוצרי , שלאחר איחוד גרמניה מחדש התמזג עם מקבילו המערבי.
בבחירות הפדרליות בגרמניה, 1990 , הראשונות מאז איחוד גרמניה, נבחרה מרקל לבונדסטאג במחוז הבחירה שטראלזונד - נורדפורפומרן - ריגן . היא ניצחה בבחירות במחוז הזה בשש מערכות הבחירות הפדרליות שהתקיימו מאז.
לאחר הבחירות הראשונות, היא מונתה לשרת הנשים והנוער תחת הקנצלר הלמוט קוהל, וכך, בגיל 36, הפכה מרקל לשרה הצעירה ביותר בתולדות גרמניה.
היא שימשה בתפקיד זה במשך שלוש שנים, וב-1994 קודמה לתפקיד שרה לענייני הסביבה וביטחון גרעיני, שהעניק לה נראות פוליטית גדולה יותר ובמה שסייעו לה לבנות את הקריירה הפוליטית שלה. כבת-חסותו של קוהל וכשרה הצעירה ביותר בממשלתו, נהג קוהל לכנות אותה "נערתי" (mein Mädchen).
מנהיגת האופוזיציה.
לאחר תבוסת המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (ה-CDU) של קוהל בבחירות הפדרליות בגרמניה, 1998 , התמנתה מרקל ב-7 בנובמבר 1998 למזכירה הכללית של המפלגה.
בבחירות 1999 ניהלה מרקל סדרת ניצחונות של המפלגה בשש מתוך שבע מדינות ובכך נשברה שליטתן של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) ומפלגת הירוקים בבונדסראט.
בעקבות שערוריית התרומות למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית , שהיו מעורבים בה אישים בכירים רבים במפלגה, כולל קוהל עצמו ויורשו כמנהיג המפלגה, וולפגנג שויבלה, ביקרה מרקל את קוהל בפומבי ותמכה בהתחלה חדשה של המפלגה, בלעדיו. ב-10 באפריל 2000 נבחרה להחליף את שויבלה, ובכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה להנהיג מפלגה בגרמניה. בחירתה הפתיעה רבים, מכיוון שאישיותה היוותה ניגוד לאופי המפלגה שאותה נבחרה להנהיג: מרקל היא פרוטסטנטית צנטריסטית שמוצאה מצפון גרמניה הפרוטסטנטי, ואילו מפלגתה היא שמרנית חברתית בעלת מעוזים במערב ודרום גרמניה ונשלטת על ידי גברים, ולמפלגת האחות הבווארית שלה, ה-CSU, ישנם שורשים קתוליים עמוקים.
בעקבות בחירתה למנהיגת ה-CDU, נהנתה מרקל מפופולריות משמעותית וסקרים הצביעו על כך שגרמנים רבים רצו לראות אותה הופכת למתמודדת הראשית מול הקנצלר שרדר בבחירות 2002 . אולם מאוחר יותר היא תומרנה פוליטית על ידי מנהיג ה-CSU הבווארית, אדמונד שטויבר , שבסופו של דבר מסרה לו את הזכות להתמודד מול שרדר. שטויבר בזבז יתרון גדול בסקרים והפסיד בבחירות בהפרש מזערי. לאחר הפסדו, בנוסף על תפקידה כמנהיגת מפלגתה, הפכה מרקל למנהיגת האופוזיציה בבונדסטאג: פרידריך מרץ , קודמה בתפקיד הזה, הוזז ממנו כדי לפנות את המקום למרקל.
מרקל תמכה ברפורמה משמעותית של המערכת הכלכלית והחברתית של גרמניה, ונחשבה כתומכת בכלכלת שוק יותר ממפלגתה. היא תמכה בשינויים בחוקי העבודה, ובפרט בהסרת חסמים לפיטורי עובדים ובהגדלת מספר שעות העבודה המותרות בשבוע. היא טענה שהחוקים הקיימים הקשו על גרמניה להתחרות בשוק הבינלאומי, משום שחברות לא יכלו לשלוט בקלות בעלויות העבודה כאשר הפעילות העסקית בשפל.
מרקל דגלה בשותפות טרנס-אטלנטית חזקה וידידות גרמנית-אמריקנית. באביב 2003, למרות התנגדות ציבורית חזקה, תמכה מרקל בכניסת ארצות הברית לעיראק . היא תיארה אותה כ"בלתי נמנעת" והאשימה את הקנצלר שרדר באנטי-אמריקניות . היא ביקרה את תמיכת הממשלה בצירוף טורקיה לאיחוד האירופי והעדיפה במקום זאת "שותפוּת עם זכויות" . בכך שיקפה את דעת הקהל שהפכה עוינת יותר כלפי חברותה של טורקיה באיחוד האירופי.
קנצלרית גרמניה.