הייתה זו הזדמנות לצוותים לטייל במאורגן בוושינגטון העיר ובמוקדי השלטון של ארצות הברית. בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, הניחו שגריר ישראל שמחה דיניץ, יחד עם אל"ם אלי רהב, בליווי משמר כבוד מצוותי הספינות, זרים על קבר החייל האלמוני, על קבריהם של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ושל אורד צ'ארלס וינגייט.
נורפוק ומיאמי.
מבולטימור הפליגו הספינות לביקור חוזר קצר בנמל נורפוק, הפעם כאורחי הקהילה היהודית. לאחר שהייה קצרה הפליגו לנמל מיאמי. הכניסה והתמרון בתוך הנמל ובמקום שהוקצה לעגינה היו מורכבים עקב הזרם החזק, דבר שחייב להפעיל את מלוא יכולות התמרון של הסטילים. במיאמי הקימו אנשי הקהילה היהודית אוהל ענק ליד הספינות, אירחו נכבדים ואף התרימו אותם. מפקד חיל הים בנימין תלם השתתף באירוח. הקהילה היהודית תרמה לצוותים ביקור בדיסניוורלד. מפקד בסיס חיל הים באורלנדו, שביקר בניו יורק על סיפון הספינות, העמיד לרשות הצוות הראשון שביקר בדיסניוורלד מגורים בבסיס חיל הים האמריקאי ואת קצין יחסי הציבור של הבסיס, שליוו את הצוות במהלך כל הביקור. הצוות השני שביקר בדיסניוורלד זכה למטוס מיוחד מהקהילה היהודית, שהטיסם ממיאמי לדיסניוורלד וחזרה.
הקשר לארץ.
אנשי הצוות לא היו רגילים לשהייה כה ארוכה מחוץ לישראל. הקשר עם הבית נשמר באמצעות שידורי גלי צה"ל שהיקצו כל יום כ-30 דקות למסירת דרישות שלום מהצוות למשפחות. בעת השהייה בניו יורק הייתה כתובת למכתבים בקונסוליה הישראלית. מפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם מיכה לצרוס, עדכן במכתבים את משפחות אנשי הצוות.
במהלך השהות בנמלי ארצות הברית נולד בן לסרן אהרון שחר, קצין המכונה של אח"י יפו (סער 4). כאשר הגיע העת שהתינוק יעבור ברית מילה, הוחלט שלא יהיה זה יאה שהאב המאושר לא יהיה נוכח בעת האירוע. שחר הוטס מארצות הברית, הגיע לברית מילה והצטרף בחזרה לספינה בנמל קרטחנה (קולומביה).
סיוע לשיווק ביטחוני לקולומביה וצ'ילה.
בעת השהייה בארצות הברית הגיעה ביוזמת אגף במשרד הביטחון, דרישה להציג את יכולת הספינות ואמצעי הלחימה למדינות דרום אמריקה. הבחירה בקולומביה נבעה מקשרים טובים עם מדינה זו ומתוך הידיעה שהביקור יהווה חלון למדינות נוספות באזור. קולומביה מקשרת בין שני האוקיינוסים, כאשר פיקוד הצי האטלנטי ממוקם בנמל קרטחנה (קולומביה). ההודעה התקבלה ברגשות מעורבים. אנשי הצוות שספגו חוויות רבות שאפו לחזור לישראל, בעוד המפקדים ואחרים ראו בכך הזדמנות היסטורית.
היציאה ממיאמי תוכננה ל-26 ביולי בשעה 07:00. למרות השעה המוקדמת הגיע נספח צה"ל בארצות הברית האלוף אברהם אדן להיפרד מהספינות. במעשה זה הביע את הערכתו ותודתו להופעה המכובדת והמוצלחת של הספינות וצוותיהן בארצות הברית.
הנתיב לקרטחנה עובר במפרץ מקסיקו והים הקריבי ועוקף את האי קובה ממערב. מצב הים היה גלי, אך ללא השפעה מיוחדת על הספינות. לישראל לא היו יחסים דיפלומטיים עם קובה והתגלו באמצעי הגילוי מכ"מים של ספינות טילים אוסה. כתגובה הוכרז בספינות מצב "עמדות קרב" ו"כוננות נגד טילים". היה זה שלוש שנים לאחר קרבות הטילים והצוותים כיבדו וחשדו בטילי הסטיקס הסובייטיים שבהם חומשו ספינות הצי הקובני.
הכניסה לנמל קרטחנה התבצעה ב-28 ביולי בשעה 10:00 והספינות התקבלו כאורחים של הצי הקולומביאני. מפקד הצי האטלנטי אדמירל הקטור קלדרון-סלאזר יצר הרגשה טובה כאורחים רצויים. למקום הגיע הנספח הצבאי של ישראל אל"ם פיני שחר, וגם אל"ם משה טבק מוושינגטון שהמשיך וראה עצמו אחראי לביקור. אנשי הצוות ביקרו בעיר כתיירים והופתעו מהשפע הטרופי. המארחים התבקשו להכין מטרה לירי תותח 76 מ"מ ולהוציאה לים הפתוח כדי שניתן יהיה להתרשם מביצועי הירי של הסטילים. במהלך הלילה ניסו המארחים להשמיש מטרה מתנפחת לנושא, אך ללא הצלחה. למחרת הגיעו אורחים מהצי והספינות יצאו להפלגה שכללה מטווח תותח אוטו מלרה 76 מ"מ ללא מטרה במפרץ. צוות טלוויזיה שהגיע מבוגוטה פעל בשיטה אחרת מאשר בארצות הברית. לספינות הגיעה גברת אלגנטית בשם קרוסאלנה דה גואררו כעורכת ואיתה צלם זריז שטיפס על התרנים וניצל כל נקודת מבט אפשרית. הכתבה ששודרה בטלוויזיה הקולומביאנית על הביקור הייתה מקצוענית, אוהדת ועשתה רושם טוב מאוד.
למרות המלצת האדמירל המארח, הקטור סלאזר קלדרון, לא רכש הצי של קולומביה ספינות טילים מישראל, אך החלון לדרום אמריקה נפתח. אל"ם פיני שחר, שמושבו הקבוע היה בברזיליה העביר הודעה לכל הנספחים הצבאיים שהיו מכריו. לצי הצ'יליאני היה באותה עת צורך מבצעי שהספינות היו עשויות למלא. אדם רציני וגבוה התייצב והודיע כי הוא סא"ל בצי הצ'יליאני ונשלח במיוחד ללמוד על הספינות. הקצין חזר עם התרשמות חיובית ביותר. בהמשך נרכשו מישראל ספינות סער מדגמים סער 4 וסער 3 וחלקן פעילות בו עד היום.
ההפלגה בחזרה.
מקרטחנה לברמודה.
בשעה 01:00 בליל ה-1 באוגוסט הפליגו הספינות מנמל קרטחנה לנמל התדלוק באי ברמודה. הים היה גבה גלי מכיוון צפון, נגדי לכיוון התנועה. הגלים בים הקריבי דומים בצורתם לים התיכון. הידיעה כי יוצאים לדרך הביתה הביאה למורל גבוה ורוב אנשי הצוות הצטופפו בגשר הסגור ושרו שירי געגועים למולדת. ב-4 באוגוסט, בשעה 09:30 נכנסו למקום המוכר בנמל ברמודה. כאן הוחלף חלק שהתקלקל וכשהסתיים התיקון יצאו בבוקר ה-7 באוגוסט לנמל התדלוק פונטה דלגדה שבאיים האזוריים.
האיים האזוריים.
קטע התנועה באוקיינוס האטלנטי חולק לשנים. נקבעה חניית ביניים לתדלוק בנמל פונטה דלגדה הנמצא באי הראשי סאו מיגל של האיים האזוריים. הספינות הגיעו לנמל בשעות אחר הצהרים של ה-10 באוגוסט. הכניסה לנמל פונטה דלגדה סוכמה בחודש הקודם עם הנספח הימי של פורטוגל בוושינגטון, אך לא היה בכך תקדים. אניות המוסד לעלייה ב' ואניות חיל הים שחצו את האוקיינוס האטלנטי במבצע קולומבוס, ביקרו בנמל לפנים. בפונטה דלגדה הופתעו הספינות לפגוש את היאכטה הנשיאותית המצרית "אל חוריה" מאוישת באנשי חיל הים המצרי עוגנת באותו רציף במרחק כ-30 מטר, כאשר הדרך ליציאה עוברת ליד המצרים. הצוותים היו בדריכות בשני הצדדים. מפקד הכוח שלח מכתב ברכה למפקד היאכטה המצרי והודיע כי כל אחד ישמור על הצוות שלו, אך לא היו בעיות עם הצוות המצרי. חלק מהצוות ניצל את הזמן הקצר של התדלוק לביקור באי, בו רוחשת גם פעילות געשית, ורכשו מהמשקה המקומי ליקר פסיפלורה. בשעה 02:00 הסתיים התדלוק והספינות יצאו את הנמל אל גיברלטר.
ממשלת פורטוגל הודיעה בסוף 1976 על הקמת קשרים דיפלומטיים מלאים עם ישראל. שר החוץ יגאל אלון ומנכ"ל המשרד שלמה אבינרי היו בקשר עם ראש ממשלת פורטוגל מריו סוארש, והאישור לתדלוק היה סנונית ראשונה בהתחממות היחסים.
גיברלטר והים התיכון.
התנועה לגיברלטר הייתה במהירות 30 קשר, בים שקט עם גלי גיבוע ארוכים מאוד. תוך כדי תנועה נודע כי הוריקן פגע בתחנת החיזוי בחוף המזרחי של ארצות הברית. העיתוי היה מוצלח, מאחר שהספינות נכנסו ב-12 באוגוסט בשעה 15:00 למקום המוכר להם שוב, באירוח הצי הבריטי, ולא נזקקו יותר לתחנת החיזוי שנפגעה. הפעם היה להם גם מה לספר לאדמירל מפקד המקום. האדמירל, שהתרשם ממסע הספינות הקטנות, טרח לפני עזיבת גיברלטר להיפרד מהספינות ולתת למפקד אח"י תרשיש כתשורה עגבניות טריות אותן קטף מגינתו.
בגיברלטר העביר אל"ם אלי רהב את הפיקוד לרס"ן שאול חורב מפקד אח"י תרשיש (סער 4) שקודם ל. במברק העברת הפיקוד צוין:
הספינות הפליגו מגיברלטר באותו הלילה בשעה 02:00 ונכנסו לנמל הקישון ב-16 באוגוסט. אנשי הצוות שטפו את הספינות וזכו בעצמם למקלחת, ולבשו מדים לבנים לקבלת הפנים שנערכה בנמל חיפה בשעה 10:30.
תקלות ופתרונן.
ב-48 השעות שהוקצו להכנות לפני היציאה, הועלתה אח"י תרשיש למבדוק לתיקון תקלה ב של הספינה.
הפעלת מערכות מכניות וחשמליות בתנאי רטיבות ומליחות יוצרת תקלות. חלקן ניתנות לתיקון תוך כדי הפלגה על ידי צוות הספינה וחלקן דורשות טיפול של בתי המלאכה בחוף. תקלות שהתגלו תוך כדי הפלגה טופלו על ידי הצוות. הספינות נזקקו לתיקונים בבתי מלאכה בנמלים.
מערכות ספינות הסער הישראליות הוכיחו את עמידותן והתקלות שהופיעו במהלך ההפלגה תוקנו על ידי צוותי הספינות, ללא תקלות שהשפיעו על המסלול ומהירות ההפלגה. לא היה דבר שהעיב על ההופעה הקרבית המכובדת וקלקל את הרושם שהייתה כוונה ליצור. התקלות המשמעותיות יותר, שחייבו פעילות חיצונית, היו:
כיסוי בתקשורת הכתובה.
ביקור ספינות הטילים בארצות הברית זכה לסיקור נרחב בעיתונות הישראלית. מאמרים פורסמו על ידי יעקב ארז, יונה שמשי ורבים אחרים, וגם בתקשורת המקומית בערים השונות.
ציון לשבח.
סגן ראש הממשלה ושר החוץ יגאל אלון, שלח מברק ברכה למפקד חיל הים אלוף בנימין תלם בזו הלשון:
חתום יגאל אלון, סגן ראש הממשלה ושר החוץ.
מחמוד פהמי נוקראשי
מחמוד פהמי נוקראשי פאשה (ערבית: محمود فهمي النقراشي, תעתיק מדויק: מחמוד פהמי אלנקראשי; 1888 - 28 בדצמבר 1948) היה פוליטיקאי מצרי ששימש פעמיים כראש ממשלת מצרים בשנות ה-40 של המאה ה-20. בזמן כהונתו השנייה התרחשה מלחמת העצמאות, במהלכה פלש צבא מצרים למדינת ישראל שהוקמה זה מכבר. נרצח בידי מתנקשים מארגון האחים המוסלמים.
ביוגרפיה.
מחמוד פהמי נוקראשי נולד בשנת 1888. הוא היה חבר במפלגת הגוש הסעדי, שהתפצלה ממפלגת אל-ופד בשנת 1938 על רקע סכסוכים עם ראש המפלגה מוסטפא אל-נחאס. התנועה הונהגה בידי אחמד מאהר, נוקראשי עצמו, והאינטלקטואל עבאס מחמוד אל-עקאד. לאחר התפטרותו של נחאס מראשות הממשלה באוקטובר 1944 התמנה מאהר לראשות הממשלה.