ב-23 בינואר 1987 התארח ארגוב בתוכנית "ממני" - תוכנית האירוח של הערוץ הראשון בהנחייתו של מני פאר ששודרה אחת לשבועיים ביום שישי בערב, ובה דיבר בגלוי על התמכרותו בעבר לסמים וטען כי היום הוא כבר נקי. אולם בתוכנית היה ניתן לראות שארגוב עדיין לא נגמל לגמרי מהסם. בסיום הראיון שר ארגוב את שירו של אביהו מדינה "להיות אדם". באפריל אותה שנה הוציא המפיק ניסים בן חיים את תקליטו האחרון של ארגוב, "הדרך הברוכה", בו ניכרת ירידה דרסטית באיכות קולו כתוצאה משימוש בסמים. ארגוב ניסה למנוע את הוצאת האלבום על ידי צו בית משפט אך ללא הצלחה.
בין חברותיו של ארגוב הייתה הלן תמיר-שרעבי, גרושתו של הזמר בועז שרעבי ששימשה גם כאשת יחסי הציבור של ארגוב. בשנת 1991 שמה תמיר-שרעבי קץ לחייה בבית הסוהר נווה תרצה.
מותו.
במהלך שנת 1987 שב ארגוב והסתבך בפלילים בעקבות התמכרותו לסמים. ב-23 ביולי אותה שנה השתוללו ארגוב, אחיו ואדם נוסף בתחנת מגן דוד אדום בראשון לציון ודרשו לקבל תחליפי סמים. השלושה נכנסו למקום בשעה 3 לפנות בוקר ודרשו לקבל תרופות המשמשות כתחליפי סמים. לאחר מכן נעצר ארגוב בחשד שגנב ארנק של רופאה ששהתה במקום אך הוא שוחרר כעבור זמן קצר לאחר שהתברר שלא הייתה לו יד בדבר. במהלך שחרורו מתחנת המשטרה, לקח ארגוב אקדח שהיה מונח על דלפק היומן וברח משם. לאחר מצוד נרחב של משטרת ראשון לציון נתפס ארגוב כשהאקדח ברשותו. ארגוב נשפט על כך ונגזר עליו חודש מאסר בפועל, אך לאחר ערעור המדינה על קלות העונש, הוחמר גזר דינו של ארגוב לשישה חודשי מאסר בפועל.
שלושה שבועות לפני שחרורו מהמאסר לאחר ניכוי שליש, ושבוע לפני מותו, יצא ארגוב לחופשת שבת, אך כששב כמקובל ביום ראשון לבית הסוהר בעתלית, נעצר ארגוב ונלקח למשטרת ראשון לציון לחקירה, לאחר שחברתו (לימים אשתו) של הזמר ישי לוי, איריס גבאי, שהייתה באותה עת חיילת בת 19, התלוננה שהוא ניסה לאנוס אותה במהלך הסופ"ש כאשר הגיעו השניים לבד לבית אמו של ארגוב בראשון לציון, לאחר בילוי משותף של השלושה בביתו של לוי שבחולון.
ב-6 בנובמבר 1987, אור ליום שישי בשעה 04:00, נמצא ארגוב בתא המעצר של משטרת ראשון לציון ללא רוח חיים כאשר קרע של שמיכה כרוך סביב צווארו, מה שנראה כהתאבדות. רב פקד אהרון טל שמונה לקצין בודק של האירוע, הודיע לאחר מכן שארגוב לא התאבד אלא ניסה לאיים בהתאבדות או לביים התאבדות על מנת לסחוט מהסוהרים עוד ועוד תחליפי סם. הוא מת כתוצאה מאי ספיקת דם למוח, או "תשניק" בשפה הרפואית, כאשר הקרע התהדק על צווארו ולא יכול היה להציל את עצמו עקב ההשפעה החזקה של תחליפי הסם שלקח. בן 32 היה במותו.
לאחר מותו.
לאחר מותו יצאו לאור האלבומים "אל נבקש", "בכרם התימנים" ו"בן בלי בית", הכוללים שירים מתוך "הדרך הברוכה", הופעות חיות אותן ערך ארגוב בצרפת וברחבי הארץ, והקלטות אחרונות שביצע בשנת 1987 סמוך למותו. בנוסף, האלבומים הללו כוללים גרסאות כיסוי רבות.
בנוסף יצאו על שמו אלבומי אוסף רבים: "שר יוונית", "זוהר וחברים", "נעימות המלך", "חברים שרים זוהר", "זמרים שרים זוהר", "להיטי זהב", "המיטב", "חייו ומותו של המלך" (DVD), "זוהר ארגוב - שירת חייו", "שירת הזמיר", "20 שנה למותו של המלך", ועוד.
מורשת.
מורשתו של ארגוב שנויה במחלוקת. ארגוב נתפס בעיני רבים כדמות מעוררת מחלוקת, בשל התמכרותו לסמים והעבירות הפליליות שבהן הורשע ובהן אונס. אחרים מתמקדים בפן המקצועי של ארגוב ובקולו הייחודי, שהצליח להפוך גם שירים שגרתיים לשירים בעלי עוצמה. מותו הפך אותו למיתוס ובמהלך השנים הפך סיפור חייו לטרגדיה סמלית על גורלם של זמרים בני עדות המזרח במדינת ישראל. בעיני רבים, נחשב ארגוב למי שהכניס את המוזיקה המזרחית אל המיינסטרים הישראלי.
בתקופה הראשונה שלאחר מותו של ארגוב הוא עדיין לא זכה להכרה מצד הטלוויזיה. כאשר רצה אביהו מדינה לעשות תוכנית לזכרו ביום השנה למותו שתשודר בטלוויזיה הישראלית ונתקל בסירוב בתואנה שארגוב אינו דמות חינוכית, והשידור הציבורי אינו יכול לתת חסות לשידור תוכן על אדם שהשתמש בסמים, מדינה השיב למנהל מחלקת הבידור של הערוץ הראשון ואמר: כאמור דברים אלה לא עזרו, ורק לאחר מספר שנים, לאחר מאבק ולחץ ציבורי גדול, הוקדשו תוכניות לזכרו של ארגוב.
ב־2015, התארח מדינה בתוכנית "העולם הבוקר", שם התייחס לקורבן האונס כאל "מזרן שכונתי" וטען שלא היה ולא נברא אונס ושארגוב נאסר בשל התחצפות לשופט. לאחר שהריאיון עורר סערה, מסר מדינה את תגובתו ל"וואלה! NEWS": .
בשנת 1993 הוקם כפר זוהרים על שמו של ארגוב בחבל עדולם - לטיפול בנפגעי סמים על ידי אנשי הפנתרים השחורים. כיום המקום משמש כפר נוער חינוכי המיועד לנוער חרדי בסיכון בנשיאותו של הרב יצחק דוד גרוסמן.
ניסיונות לקרוא לרחובות בערים בישראל על שמו של ארגוב נתקלו לאורך השנים בהתנגדויות ועוררו מחלוקות, בשל הרשעתו באונס ועברו הפלילי. בדצמבר 1999 הועלתה בעיריית ראשון לציון הצעה חלופית לקרוא לרחוב ה"פרח" בשיכון המזרח, בשם "הפרח בגני". בספטמבר 2012 דנה ועדת השמות העירונית של הרצליה באפשרות הנצחתו של ארגוב באמצעות קריאת רחוב על שמו, אולם בסופו של דבר ההחלטה לא עברה ולא קיבלה את אישורה של מועצת העיר. עם זאת, רחוב אחר בהרצליה נקרא "הפרח בגני". ניסיונות דומים שלא הבשילו להנציח את ארגוב נעשו גם בתל אביב. ב-2012 הקליט המוזיקאי יהודה קיסר, אשר שיתף פעולה עם ארגוב, שיר בשם "רחוב זוהר ארגוב", כשיר מאבק לטובת קריאת רחוב על שם זוהר ארגוב.
בחודש אפריל בשנת 2009, הונפק בול לזכרו של ארגוב.
ב-1 ביולי 2015 נערך ערב מחווה באמפי-פארק בראשון לציון לרגל 60 שנה להולדתו של ארגוב.
בתרבות הפופולרית.
חייו של ארגוב היו נושא לשירים (שנכתבו עליו עוד בחייו), הצגות, מחזות זמר ועוד.
ב-1993 יצא הסרט "זהר", שכתבו אמיר בן-דוד ומשה זונדר וביים ערן ריקליס, בכיכובו של שאול מזרחי. הסרט מגולל את סיפור חייו של ארגוב תוך התמקדות בהתדרדרותו לסמים עד למותו. הסרט זכה בשני פרסי אופיר, כולל השחקן הטוב ביותר.
שיריו של ארגוב זכו לביצועים רבים של יוצרים מגוונים, ובהם גם מחוץ לתחום הזמר המזרחי. בין הביצועים ידוע אייל גולן בביצוע השירים "ברצלונה" ו"סוד המזלות", ועידן יניב בשיר "מרלן" אותו שר במסגרת "עבודה עברית". כמו כן, נודעו גם הביצוע של מאיר אריאל לשירו "כבר עברו השנים" והביצוע של נינט טייב לשיר "ים של דמעות", אותו היא שרה בגמר תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" וזכתה עמו במקום הראשון. בספטמבר 2007, לכבוד מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ, הקליטה להקת סינרגיה ביצוע חדש בסגנון רוק לשיר "בדד", במלאת 20 שנים למותו של ארגוב. להקת הרוק "דנה נמה" ביצעה גרסת רוק לשיר "נכון להיום", בשם "מוח רץ". בשנת 2008, במסגרת הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית", חידשו הראל מויאל את השיר "עוד דקה את נעלמת" ולהקת לוס כפרוס את "נכון להיום".
בשנת 2008 הוציא הזמר שלומי סרנגה "דואט" עם ארגוב בשירו "עוד יום יבוא", כשקולו של ארגוב נלקח ונדגם במחשב, וסרנגה הצטרף בשירה ביוונית.
בינואר 2011 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "זוהר", בבימויו של משה קפטן ובכיכובו של דן שפירא שגילם את ארגוב.
בשנת 2015 הוציא ההרכב המוזיקלי "הפרויקט של רביבו" אלבום בשם "זוהר", שכולל ביצועים לשיריו.
בשנת 2017, עם ציון 30 שנה למותו של ארגוב, עלתה ב-HOT סדרה דוקומנטרית בבימויים של דני דותן ודליה מבורך אודות חייו - "זוהר ארגוב: סוף עצוב וידוע מראש", המתארת את הקריירה המוזיקלית של ארגוב החל מרגע צמיחתו בקהל הישראלי, עד שהגיע לשיא פריחתו, ומה שהוביל למותו. בעקבות הצלחת הסדרה, זו עלתה לשידור גם ברשת 13.
ב-18 במרץ 2018 הוציא אייל גולן אלבום "נכון לתמיד", בהפקתו המוזיקלית של יעקב למאי, כמחווה לציון 30 שנה למותו של ארגוב. האלבום כולל בתוכו עשרה חידושים לשיריו של ארגוב בביצועים משותפים עם גולן. בין השירים שמופיעים באלבום: "מספרים הזקנים", "בלילה", "אל נבקש", "הפרח שנבל", "סיימתי מילואים" ועוד.
רחל
רָחֵל היא דמות מקראית המופיעה בתורה בספר בראשית, פרקים -. היא מתוארת כרעייתו האהובה ביותר של יעקב, מבין ארבע נשותיו, ואם יוסף ובנימין. במסורת היהודית, היא נחשבת לאחת מארבע האמהות של עם ישראל.
לידה.
תאריך לידתה של רחל אינו ברור.
רחל ויעקב.
רחל הייתה רועת צאן, בבית אביה לבן, בפדן ארם. היא מתוארת במקרא כ"יפת תואר ויפת מראה". היא פגשה ליד הבאר את יעקב, שנס על נפשו לארם בעצת אמו רבקה, לאחר הריב עם אחיו עשיו, כאשר שאל את הרועים, האם הם מכירים את לבן דודו. המקרא מספר שיעקב עזר להשקות את צאנה של רחל, לאחר שהצליח בכח על-אנושי להזיז אבן כבדה מפי הבאר, ונשק לה. לאחר חודש שהייה בבית לבן, ביקש יעקב לשאת את רחל לאישה. מאחר שלא היה לו מוהר הציע יעקב לעבוד בעבור רחל ברעיית צאנו של לבן, למשך 7 שנים.
ביום הכלולות טמן לבן פח ליעקב והשיא לו במרמה את לאה אחותה הבכורה של רחל. על פי המדרש, רחל ידעה על רמאותו של אביה, וכדי למנוע ממנו להשיא את יעקב לאחרת לקחה ממנו סימנים שישמשו כהיכר לכך שזו היא. התלמוד מספר שרחל, מתוך הקרבה עצומה, שיתפה פעולה עם אביה כשראתה כי החליף בינה לבין אחותה, ויתרה ללאה ונתנה לה את הסימנים. יעקב נדרש לעבוד 7 שנים נוספות לאחר שנשא לאישה את אהבת חייו, רחל.
רש"י מפרש את דבריו של יעקב ללבן, "ברחל בתך הקטנה", כך: מכאן נובע הביטוי "ברחל בתך הקטנה" בימינו, שמשמעותו פירוט מדוקדק שאינו מותיר מקום לספק.
למרות שרחל הייתה רעייתו האהובה של יעקב, לקראת מותו הוא ביקש להקבר לצד לאה במערת המכפלה. .
ילדיה של רחל.