נסמן: formula_25 כאשר formula_26 היא מטריצה formula_27, formula_28 היא מטריצה בגודלformula_29, ו formula_30 היא מטריצה formula_31
נסמן: formula_32 כאשר formula_33 היא מטריצה formula_34 ו formula_35 היא מטריצה formula_36
נחשב: formula_37 ונשים לב שקיימים formula_38 אינדקסים formula_39 כך ש formula_40
נחשב: formula_41 כאשר formula_42 היא מטריצת היחידה בגודל formula_27
ונקבל: formula_44
הארכיפלג המאלאי
בריהל (ריינלנד)
בריהל (בגרמנית: Brühl) היא עיר בחבל הריין (ריינלנד), בתחום מדינת נורדריין-וסטפאליה אשר בגרמניה. העיר מרוחקת כ-20 קילומטרים ממרכז העיר של קלן.
לאורך ההיסטוריה העיר נודעה כמקום מושבם של הארכיבישופים של הארכידיוקסיה של קלן. במאה ה-18 בנה קלמנס אוגוסט מבוואריה, הארכיבישוף שכיהן באותה תקופה, את טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט, אשר הוכרזו על ידי אונסק"ו בשנת 1984 כאתר מורשת עולמית. בטירות אלו נהגו מנהיגי גרמניה המערבית לערוך קבלת פנים לראשי מדינה זרים שהגיעו לביקור ממלכתי.
בנוסף לטירות, מבין האתרים הידועים בעיר ניתן למנות את פארק השעשועים פנטזיהלנד ואת מוזיאון האמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר מקס ארנסט, מחלוצי זרם הדאדא והסוריאליזם באמנות, שנולד בעיר.
צלף אמריקאי
צלף אמריקאי (באנגלית: American Sniper) הוא סרט קולנוע אמריקאי בסוגת דרמת מלחמה בבימויו של קלינט איסטווד, שיצא לאקרנים בשנת 2014. הסרט מבוסס על האוטוביוגרפיה של צלף יחידת אריות הים כריס קייל: American Sniper: The Autobiography of the Most Lethal Sniper in U.S. Military History. בסרט מככב בראדלי קופר, שהוא גם בין מפיקי הסרט. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וזכה בפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר.
עלילת הסרט.
הסרט נפתח על רקע קולות מואזין. כריס קייל (בראדלי קופר) הוא צלף המחפה על כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית במהלך משימתם בעיראק. הוא מזהה אישה וילד יוצאים מבית, האישה נותנת לילד מה שעלול להיות רימון יד והוא מתקרב לעבר חיילי הכוח. על כריס להחליט האם לפגוע בילד או לא בטרם הוא משחרר ירייה.
הסרט עובר לסצנה מילדותו של קייל, ילד מטקסס שאביו מלמדו לצוד. האב מלמד את קייל ואחיו הצעיר לקח לחיים, העולם על פי האב מחולק לשלושה: הכבשים, הזאבים וכלבי רועים שתפקידם להגן על התמימים מפני כוחות הרשע. קייל נהיה לרוכב רודיאו. בעקבות ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה, הוא מחליט להתנדב לצבא ולאחר מבחנים מפרכים מתקבל ליחידת אריות הים בה מתגלה כבעל כישרון בלתי רגיל בצליפה. קייל פוגש בפאב את טאיה (סיינה מילר) והשניים מתאהבים. במהלך חתונתם נקראת יחידתו של קייל לעיראק, ומוצבת בפלוג'ה.
הסרט חוזר לאירועי סצנת הפתיחה ומתברר כי הילד אכן נשא רימון יד, קייל הורג אותו ואת אמו שנטלה את הרימון לאחר מותו בכוונה ליידות אותו על הנחתים. בשובו לבסיס עולה כי היו אלו החיסולים הראשונים שלו בשירות. קייל ממשיך ללוות את כוחות המארינס כשהוא פוגע בחמושים רבים ומציל פעם אחר פעם את החיילים. הכוחות נשלחים לתפוס את אבו מוסעב א-זרקאווי, מנהיג אל-קאעידה בעיראק. הם לא מצליחים במשימה, בין השאר בשל צלף סורי שפוגע באמריקאים.
קייל חוזר לארצות הברית ומתאחד עם אשתו ההרה, ומגלה כי הוא סובל מתופעות הפרעת דחק פוסט-טראומטית. לאחר לידת בנו הבכור נשלח קייל לסבב נוסף בעיראק. הוא נחשב לאיש המבוקש ביותר בעיראק ועל ראשו מוצא פרס של 180,000 דולר מטעם אל קאעידה. בקרב הכוחות האמריקאיים הוא מכונה "אגדה". הצלף הסורי מצליח פעם נוספת לפגוע בחיילים מיחידתו, אך לא בקייל. בשובו לחופשה נולדה בתו השנייה, והסימפטומים הפוסט-טראומטיים שלו מחמירים.
במהלך השהות השלישית שלו בעיראק, ניצוד קייל על ידי הצלף הסורי, שפוצע קשות את חברו. קייל ועמיתיו מחליטים לשוב לזירת הקרב ולנקום. הקרב מסתבך וחברו ליחידה מארק לי נהרג. בשובו לארצות הברית נוכח קייל בהלוויה של עמיתו ומבקר בבית החולים את חברו הפצוע שהתברר שהתעוור. טאיה מתחננת בפני קייל שלא ייצא למשימה נוספת אך הוא לא שועה להפצרותיה.
בסבב המשימה הרביעי שלו בעיראק, מוטלת על היחידה המשימה לחסל את הצלף העיראקי שפועל בצאדר סיטי. קייל ויחידתו מתמקמים על גג בניין, כשמתחתם שורצים כוחות האויב. הצלף הסורי פוגע בחייל אמריקאי, קייל מזהה אותו אך מתברר שהוא מרוחק 2,100 יארד מהעמדה שלהם. מפקד הכוח פוקד על קייל לא לירות על מנת לא לחשוף את הכוח. על אף המרחק הרב שהופך את הפגיעה לכמעט בלתי אפשרית וסיכון הכוח, מחליט קייל בכל זאת לירות ומצליח לחסל את יריבו. הכוח נחשף ונמצא בעמדת נחיתות מול עשרות חמושים עיראקים שמסתערים עליו. קייל מתקשר בטלפון לוויני לרעייתו ומודיע לה שכעת הוא מוכן לחזור הביתה. בחיפוי מסוק קרב וסופת חול הם מצליחים לסגת לכלי רכב הפינוי, אך קייל נפגע ונפצע במהלך הירי.
קייל שב לביתו, הפרעותיו הופכות לבלתי נסבלות ומסכנות את סביבתו. במפגש של קייל עם פסיכיאטר במרכז רפואי של המחלקה לענייני חיילים משוחררים, עולה כי הצי זקף לזכותו של קייל מעל 160 חיסולים במשך למעלה מ-1,000 ימים ששהה בעיראק. הפסיכיאטר תוהה אם קייל מרגיש חרטה על דברים שראה או עשה, אך קייל משיב שהוא הגן על חבריו וחש רק צער על אלו שלא הצליח להציל. הפסיכיאטר מציע לו לסייע לחיילים בשיקום וקייל נענה בחיוב. הוא מתחיל ללוות נכים ובוגרי מלחמה שסובלים מהפרעות דחק פוסט-טראומטית, בשיחות עידוד ובחניכה במטווח. במקביל יחסיו עם רעייתו ומשפחתו עולים על דרך המלך.
הקרנת כתוביות הסיום מתבצעת על רקע קטעי צילומים מתוך מסע ההלוויה וטקס האשכבה של קייל שנהרג מידי חייל משוחרר מעורער בנפשו בעת שסייע לו בהליך השיקום.
האירועים במציאות.
כריס קייל נולד ב-1974 בטקסס, כבר בילדותו נחשף לירי ולציד ובגיל שמונה קיבל מאביו את רובהו הראשון. הוא עבד בחווה והתחרה ברודיאו. ב-1999 התגייס לצי האמריקאי ושירת בצוות 3 של יחידת אריות הים. במרץ 2003 רשם את החיסול הראשון כצלף, כשפגע באישה שהתכוונה ליידות רימון יד על חיילי המארינס בנאסריה שבדרום עיראק. הוא היה בארבעה סבבים של משימות בעיראק במהלכם נזקפו לזכותו 160 חיסולים ועוד קרוב למאה חיסולים שלא זכו לאישור רשמי. הוא נחשב לצלף הקטלני ביותר בתולדות הצבא האמריקאי. בעיראק הוא זכה לכינוי "השטן מרמאדי" ועל ראשו הוצא פרס של 180,000 דולר. את הצליפה המתועדת מהמרחק הרב ביותר רשם ב-2008 כשפגע ממרחק של כ-2,100 יארד (1920 מטר) בחמוש עיראקי שהתכוון לירות ממטול רקטות לעבר שיירה אמריקאית. במהלך שירותו עוטר קייל פעמיים בכוכב הכסף וחמש פעמים בכוכב הארד. הוא השתחרר ב-2009, התגורר עם רעייתו ושני ילדיו בטקסס ועבד בחברה לייעוץ ביטחוני. ב-2 בפברואר 2013 נהרג במהלך מטווח מירי של חייל משוחרר מעורער בנפשו. טקס האשכבה שלו נערך באצטדיון הפוטבול של קבוצת דאלאס קאובויס, מסע ההלוויה שלו התפרס על פני 320 ק"מ, וכלל שיירה של 200 כלי רכב ומאות אנשים שחלקו לו כבוד אחרון לאורך הדרך.
הפקה.
הזכויות לסרט המבוסס על האוטוביוגרפיה של כריס קייל נרכשו על ידי אולפני האחים וורנר ב-2012 כשנה לפני מותו של קייל. למפיק וכוכב הסרט נבחר בראדלי קופר. סטיבן ספילברג נבחר לבמאי והחל לעבוד על התסריט כשהשינוי העיקרי שהכניס בו היה הדגש על היריבות בין הצלף האמריקאי לצלף העיראקי. משיקולי תקציב החליט ספילברג לפרוש מהמשך הפרויקט ונשיא אולפני האחים וורנר ביקש לבדוק האם קלינט איסטווד מוכן לקחת על עצמו את המלאכה. איסטווד היה באמצע קריאת ספרו של קייל ונענה להצעה בחיוב.
צילומי הסרט החלו במרוקו בה העמידה הממשלה רכבים צבאיים וניצבים לטובת ההפקה. עיקר הצילומים נעשו בקליפורניה ועל מנת לעמוד באתגר להוציא את הסרט לאקרנים עוד ב-2014, הוא צולם ב-44 ימים דחוסים כשאיסטווד ממעט בחזרות ובצילומים פר סצנה.
תגובות לסרט.
קהל הצופים.
הקרנת הבכורה של הסרט נעשתה במהלך פסטיבל מכון הסרטים האמריקאי ב-11 בנובמבר 2014, הוא יצא בהפצה מוגבלת בארבעה בתי קולנוע בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2014. ב-16 בינואר 2015 יצא הסרט בהפצה רחבה בבתי קולנוע בארצות הברית, ושבר את שיא ההכנסות ליום הפתיחה בחודש ינואר עם כ-30.5 מיליון דולר. על פי דן פלדמן, מנהל ההפצה של האחים וורנר בארצות הברית, הסרט הפך לתופעה תרבותית. סך הכל הכניס הסרט ברחבי העולם כ-547 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 60 מיליון דולר.
מבקרי הקולנוע.
הסרט זכה לתגובות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. דייוויד דנבי מהניו יורקר ציין כי הסרט הוא בו זמנית גם סרט מלחמה וגם סרט אנטי מלחמה. הוא שיבח את עבודתו של איסטווד שלעומתו נראים מרבית במאי הקולנוע כחובבנים ויצר סרט שלא מאבד לרגע את ריכוז הצופה ומצליח לגרום לו אי נוחות כפי שהתכוון. פיטר טרוויס ממגזין רולינג סטון נתן לסרט 3.5 כוכבים מתוך ארבעה וכינה את הופעתו של בראדלי קופר, שהעלה לצורך הסרט כ-18 קילוגרם ואימץ מבטא טקסני, כמדהימה. קלאודיה פאויג מUSA Today ציינה שמדובר בסרט עוצמתי ונוגע ללב בו סצנות המלחמה עשויות בקצב משובח ומותחות, והשוותה אותו לסרט מטען הכאב. גם ג'ו מורגנשטיין השווה את הסרט למטען הכאב, אך ציין שלקתרין ביגלו, במאית מטען הכאב, היה חופש יצירה גדול יותר. איסטווד, לעומת זאת, היה מוגבל בכך שהסרט שלו מבוסס על סיפור אמיתי. הוא ציין שמדובר בסרט עשוי היטב המפאר את אומץ הלב והפטריוטיזם.
פרסים.
הסרט נבחר לאחד מסרטי השנה מטעם מכון הסרטים האמריקאי. ארגון מבקרי הקולנוע האמריקאי בחר בסרט לאחד מסרטי השנה ובאיסטווד כבמאי הטוב ביותר.