ד"ר ארנה משה מונקצ'י (בהונגרית: Munkácsi Ernő; 7 באוגוסט 1896, פנצלטשה (Páncélcseh) טרנסילבניה – 1 בספטמבר 1950, בלטונפירד) היה עורך דין, סופר ואיש ציבור יהודי-הונגרי, ניצול שואה. היה פעיל שנים רבות, כולל בתקופת שואת יהודי הונגריה בהנהלת הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ידוע בזכות ספרו "איך זה קרה?".
ביוגרפיה.
ארנו מונקצ'י נולד בעיירה פנצלטשה (Páncélcseh) טרנסילבניה ב-7 באוגוסט 1896. הוריו הבלשן ברנט מונקצ'י ופאולה לבית יקובי.
פעילותו הציבורית.
ב-1921 התמנה למזכיר הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ב-1923 נתמנה ליועץ המשפטי של הארגון והחל מ-1930 שימש כמזכיר הכללי. מ-1935 שימש גם כמזכיר הכללי של המשרד הארצי של יהודי הונגריה. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה אולץ מונקצ'י, כמו רבים מהנהלת הארגון, לשמש כמזכיר מועצת היהודים שהוקמה בפקודת השלטונות הנאציים ב-22 במרץ 1944.
היה מזכיר עמותת המוזיאון היהודי של בודפשט עם הקמתו של המוזיאון ב-1931. ומשנת 1934 עד 1942 שימש כמנהלו
פעילותו העיתונאית והספרותית.
מאמרים משלו התפרסמו בעיתונות היהודית ההונגרית, בשבועון היהודי "שוויון" (Egyenlőség) ובירחון "עבר ועתיד" (Múlt és Jövő).
מאמרים משלו בתחומי המשפט והכלכלה התפרסמו בתקופונים מקצועיים ובעיתונות הכללית, ביניהם העיתון בשפה הגרמנית Pester Lloyd .
היה מעורכי הלקסיקון היהודי ההונגרי (Magyar Zsido Lexicon).
מספריו.
כולם בהונגרית:
"איך זה קרה?".
מונקצ'י ידוע בעיקר בזכות המֶמוּאָר בשם "איך זה קרה?" (בהונגרית Hogyan történt?). ספר בו תיאר את השתלשלות האירועים במהלך שואת יהודי הונגריה, זאת על סמך מסמכי המועצה היהודית שהצליח להציל.
מונקצ'י פרסם את הממואר כבר בתחילת 1946 בשבועון "Uj Elet" (חיים חדשים). הספר יצא בתחילת 1947.
ב-2018 יצא התרגום האנגלי של הספר, בהוצאה של אוניברסיטת מקגיל ואוניברסיטת קוינס
הספר עוסק בשואת יהודי הונגריה בתקופה הקריטית שלאחר השתלטות גרמניה הנאצית על הונגריה, כפי שהיא משתקפת במסמכי "הנהגת יהודי הונגריה". התיאור מתחיל עם הכיבוש הגרמני ב-19. במרץ 1944 ומסתיים ב-16 באוקטובר 1944 עם הדחת הורטי ותחילת שלטון צלב החץ.
הספר מהווה מקור חשוב לחקר התנהגות הנהגת יהודי הונגריה באותה תקופה נוראה של שנת 1944. חוקרים רבים הסתמכו על הספר. ביניהם פרופסור ברהם.
יחסי סיישל–קניה
יחסי סיישל–קניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין רפובליקת קניה. לשתי המדינות יחסים חמים, ונשיא קניה אוהורו קניאטה כינה אותם "שותפות טבעית".
היסטוריה.
נשיא סיישל דני פאור ערך ביקור בקניה באפריל 2017, במהלכו קיים שיחות עם נשיא קניה אוהורו קניאטה. במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על הסכמים רבים והסכימו על המשך שיפור היחסים הדו-צדדיים, הצבאיים והכלכליים בין שתי המדינות.
שרת החוץ של קניה, אמינה מוחמד, ביקרה רשמית בסיישל. במהלך ביקורה פגשה את נשיא סיישל, ג'יימס מישל.
שר החוץ של סיישל ביקר בקניה בשנת 2014, ובמהלך ביקורו קיים שיחות עם נשיא קניה ועם שר החוץ של קניה.
כמו כן, התקיים מפגש בין נשיאי קניה וסיישל, במהלך פסגת אפריקה-ארצות הברית.
שיתופי פעולה.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, ביניהם: סחר, ביטחון ימי ומלחמה נגד פיראטים, הכלכלה הכחולה (עוסקת בניצול ושימור הסביבה הימית), חילופי פרלמנטרים, חילופים בין לשכות הסחר, וכמו כן בתחומי נוער וספורט, תרבות, דיג ועוד.
כמו כן, לשתי המדינות יש גם מיזמים משותפים בתחומים דוגמת תיירות וחינוך, ומורים רבים בסיישל הם ילידי קניה.
בשנת 2015, שתי המדינות חתמו על הסכם מיסוי כפול. ההסכם צפוי להגדיל את היקף הסחר וההשקעות בין קניה וסיישל. כמו כן ההסכם עשוי לסייע לסביבה העסקית עבור חברות משתי המדינות.
סחר.
בשנת 2012 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 6 מיליון דולר אמריקאי.
קניה ייצאה סחורות שכללו מוצרים חקלאיים ותרופות בשווי 2 מיליון דולר אמריקאי ואילו סיישל ייצאה סחורות שכללו דגים ומוצריהם, בשווי כולל של 4 מיליון דולר.
ישראל גליל
גד סנדק
גד סנדק (4 באוגוסט 1932 - 28 במרץ 1997) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממקימי ובכירי המערך הטכני של חיל האוויר.
ביוגרפיה.
נולד ב-1932 בעיירה וולודבה שבפולין, בן לנחמן וגניה. בזמן השואה שרד עם משפחתו בהרי אורל, בסיביר ובאוזבקיסטן.
עלה לישראל בשנת 1949 והתגייס לאחר שנה לחיל האוויר כמכונאי מטוסים.
שרת בטייסת ספיטפייר ונשלח בשנת 1954 כסגן ראש המשלחת לאחזקת מטוסי הספיטפייר שרכשה בורמה מישראל (מבצע "אורז").
במסגרת תפקידו שיתף פעולה עם דוד הכהן, אשר שירת באותה עת כציר הראשון של מדינת ישראל בבורמה.
היה קצין טכני בטייסת מטוסי מיסטר, ראש המשלחת לקליטת מטוסי הסמב"ד (סופר מיסטר) וקצין טכני בטייסת 105.
היה מפקד גף מטוסים ומפקד בי"מ 216 בבסיס חיל האוויר בתל נוף.
בשנת 1966 נשלח ללימודים בחיל האוויר הבריטי. עם חזרתו לישראל הקים את טייסת התחזוקה בבסיס חצרים, שהוקם אז בפיקודו של ג'ו אלון, ופיקד עליה עד 1972. משפחתו של סנדק הייתה הראשונה להתגורר בשיכון המשפחות בבסיס.
נשלח מטעם חיל האוויר לפרו ולסינגפור והיה מנהל משלחת הרכש מטעם חיל האוויר של משרד הביטחון בניו יורק. במסגרת תפקידו היה ממונה על רכש, ייצור וניהול פרויקטים עבור חיל האוויר, והיה אחראי בין השאר על הרכבת האווירית של אמצעי לחימה מארצות הברית לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים (מבצע ניקל גראס). כמו כן עסק בקליטת מטוס F-15 איגל ("בז") לראשונה בחיל האוויר, אשר נכנס לשירות ב-1976.
ב-1975 נשלח ללימודי כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1977 מונה למפקד בית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה (כיום בח"א 21), האחראי גם על המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר. בתקופת כהונתו כמפקד הבסיס הושלמה הקמתה של שלוחת בית הספר בבאר שבע, נקלט בית הספר לקצינים של חיל האוויר והורחב שיתוף הפעולה עם חילות אוויר זרים.
בשנת 1979 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ולאחר מכן שימש בתפקידים בכירים בסיב"ט (האגף לייצוא ביטחוני) ובחברות הייעוץ הביטחוניות "אלול" ו"תיל".
ב-1992 חווה אירוע לב קשה. ב-1997 נפטר ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
מרכז ציוד
מרכז ציוד (בראשי תיבות: מר"ץ) היה מרכז לוגיסטי מטכ"לי בצה"ל, בתחומי הדלק, הצר"פ (ציוד רפואי) והציוד הלוגיסטי, המקיים את כל שרשרת האספקה משלב העיתוד ועד הגריטה.
מר"ץ הוא מרכז השייך לאט"ל, ובסיסיו ממוקמים בכל רחבי הארץ בחמישה בסיסים. המרכז כפוף פיקודית לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) תחת זרוע היבשה (מז"י) במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל הלוגיסטיקה וחיל הרפואה שבאגף.
ב-30 ביוני 2020 נערך טקס סגירת מרכז ציוד, ומוזג למרכז הספקה אחוד (מרה"ס), פרויקט המאגד תחתיו מספר מרכזים לוגיסטיים של צה"ל.
בראש המרכז עומד קצין בדרגת אלוף-משנה. מפקד המרכז האחרון היה אל"ם שגיב שרביט.
תפקיד ומטרות.
תפקידי המרכז בשעת חרום הם לספק לחיילי צה"ל (בכל הזרועות) דלק, צר"פ וציוד לוגיסטי תוך דחיפת הציוד למרכזים לוגיסטיים נייחים/ ניידים בשדרות תספוקת וניהול מתחמי הציוד, צר"פ והדלק במתחמים הלוגיסטיים הנייחים/ניידים (מל"נים).
תפקידי המרכז בזמן שגרה הם לספק לחיילי צה"ל דלק צר"פ וציוד לוגיסטי. המרכז עושה זאת החל משלב העיתוד דרך הרכש והשיקום ועד האחסון ולבסוף גריטת הציוד.
במרכז קיימים בתי מלאכה שבהם משקמים ציוד מגוון החל מטקסטיל, מיכון מטבחי, ציוד שהייה, אמסל"ח, אמצעי קירור ועד הרכבת ורענון ערכות ציוד רפואי.
כמו כן במרכז ישנם מחסנים שבהם מאוחסנים דלקים ושמנים, ציוד דנטלי, ציוד וטרינרי, תרופות, ציוד הדברה, מיכשור רפואי, ציוד טכסטיל, ציוד חגור ומיגון אישי, ציוד שהייה ואוהלים.
במרכז קיימות שלוש חנויות מכר אשר ממוקמות בב"צ 6510 (טירת הכרמל), ב"צ 6520 (תה"ש), ב"צ 6530 (חצרים) בנוסף קיימת חנות וירטואלית אשר מאפשרת לאנשי הקבע לרכוש מדים באמצעות המרשתת (אינטרנט).
מבנה ארגוני.
מפקד מרכז הציוד הוא קצין בדרגת אל"ם תחתיו נמצא מרכז דלק שבראשו מפקד בדרגת סא"ל העוסק בתחום הדלק ונגזרותיו. מטה מרכז הציוד בנוי מארבעה ענפים. בראש כל אחד מהם עומד קצין בדרגת סא"ל העוסקים כל אחד בתחום אחר כמו כן קיים מדור תקציבים שבראשו קצין בדרגת רס"ן, המדור כפוף ישירות למפקד המרכז.
בנוסף תחת מפקד המרכז ישנם חמישה גופי ביצוע שהם הבסיסים:
היסטוריה.
היסטורית המרכז החלה במסגרת הכנות ההגנה להקמת צבא סדיר. במסגרת ההגנה הוקם "שרות הציוד והאספקה". מחסני הציוד התארגנו בהתחלה בתנאי מחתרת, ולאחר מכן בבסיסים בריטים שפונו.
המרכז הוקם בשנת 1966 ויחד איתו הוקמו עוד שלושה מרכזים - מרכז ההובלה, מערך המזון ומרכז הדלק (שכיום נמצא תחת מרכז הציוד).
לקראת מעבר המרכזים הלוגיסטים למרה"ס הוחלט על ידי ראש אט"ל בשנת 2016 למזג את מצר"פ למר"ץ, המהלך דרש תכנון וחשיבה רבה .
בשנת 2017 הוחלט על ידי ראש אט"ל למזג את מרכז דלק תחת מר"ץ המהלך בוצע ב־1 בינואר 2018.
בסוף יוני 2020 נסגר המרכז ומוזג במרה"ס.
חיים טוקצ'ינסקי
חיים זמרא טוקצ'ינסקי (באנגלית: Haim Tukachinsky) (י"ח חשוון התשמ"ח, 10 בנובמבר 1987 - ט"ו בתשרי תשע"ט, 24 בספטמבר 2018) היה פסנתרן, מלחין, מנצח ומנהל מוזיקלי חרדי.
ביוגרפיה.
טוקצ'ינסקי נולד בחיפה ואת ילדותו העביר בקריית מוצקין. למד במוסדות של חב"ד בתלמוד תורה, ולאחר מכן, בישיבה קטנה בקריות. במקביל, למד בקונסרבטוריון קריית מוצקין.