אמנות המייצב הדיגיטלי מהווה תחום פעילות רחב ומשלבת צורות רבות. חלקם דומים למייצבי וידאו, במיוחד עבודות בקנה מידה גדול הכוללות הקרנות וצילום וידאו חי. על ידי שימוש בטכניקות הקרנה המשפרות את התרשמות הקהל מהמעטפת החושית. מתקנים דיגיטליים רבים מנסים ליצור סביבה סוחפת. אחרים מרחיקים לכת ומנסים לגרום למשתמש אפילו טבילה או התמזגות מוחלטת במרחבים הווירטואליים של המציאות המדומה. סוג מייצב זה הוא בדרך כלל ספציפי לאתר או למקום, כלומר ניתן להגדיר אותו מחדש כך שיתאים לחללי תצוגה שונים.
"המסך" של נועה וורדריפ-פרוין (2003) הוא דוגמה לאמנות מייצב דיגיטלית אינטראקטיבית המשתמשת בסביבה וירטואלית אוטומטית בדמות מערות או חדרים צרים ליצירת חוויה אינטראקטיבית. "פונקציות הגבול" של סקוט סניב היא דוגמה לאמנות מייצב דיגיטלית של מציאות רבודה, המגיבה לאנשים שנכנסים למייצב באמצעות ציור קווים בין אנשים המציינים את המרחב האישי שלהם.
תאורטיקנים והיסטוריונים של האמנות הדיגיטלית.
התאורטיקנים והיסטוריונים של האמנות הדיגיטלית הבולטים בתחום זה כוללים את: אוליבר גראו , ג'ון איפוליטו , כריסטיאן פול , פרנק פופר , ג'אסיה רייכארדט , מריו קוסטה , כריסטין בוצ'י-גלוקסמן , דומיניק מולון , רוברט סי מורגן , רוי אסקוט , קתרין פרט , מרגוט לאבג'וי , אדמונד קאוטו , פרד פורסט ועוד.
הארגון לאחדות אפריקה
התאבכות הורסת
סיימון (נשק)
סיימון ררנ"ד (רימון רובה נגד דלתות) הוא אמצעי לחימה המיועד לפריצת דלתות פרי פיתוחה של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. הוא נמצא בשימוש ביחידות ההסתערבות וההשתלטות (כגון הימ"מ, סיירת מטכ"ל וענף חמ"א) ולשעבר היה בשימוש בכל חטיבות החי״ר וגדודי חה״ן. בדגמים החדשים הוא נורה על ידי כדור חי מרובה 5.56 מ"מ, כמו ה-M16. הנשק הוא ייחודי לרפאל, ופטנט נרשם על רש"ק ההדף.
המערכת מכילה מוט STAND OFF באורך 40 סנטימטר בחלקה הקדמי, חומר נפץ בחלק האמצעי וזנב לוכד כדורים אלו באורך 39.1 ס"מ. הרימון משוחרר על ידי כדור למרחק מקסימלי של 45 מטר. המטען מופעל מההדף שנוצר בעת פגיעת המוט בדלת. החומר נפץ נמצא במרחק מהחלק הקדמי על מנת שגל הדף יפגע כמה שיותר במשטח הדלת, ובכך יהדוף אותה באפקטיביות. קיימת גם גרסת אימונים בשם סיימון מוטוגוזה, ללא חומר נפץ. קיימת גרסה שמחוברת באופן ידני לדלת וידועה בשם "סיימון סטטי".
גוריה
גוריה (בגאורגית: გურია מילולית: גוּריָה) הוא מחוז בגאורגיה, שחלקו הדרומי מאופיין בהרים בעלי מדרונות מתונים של רכס מסחתי, ואילו חלקו הצפוני נמצא במישור קולכתי. גוריה ממוקמת בדרום מערב גאורגיה. גבולותיו: מחוז אימרתי מצפון, סאמצחה-ג'אוואחתי ממזרח, אצ'ארה (אג'אריה בשפות זרות) מדרום והים השחור ממערב. האקלים במחוז סובטרופי-לח וצמחייתו הכוללת, בין היתר, יערות, עשירה מאוד. כלכלת המחוז התבססה בעבר בעיקר על שדות-תירס. במאה ה-20 החלו גם בטיפוח מטעי-תה. הגורים (תושבי המחוז) דוברים בדיאלקט מקומי של השפה הגאורגית (גוריאולי). הנהרות העיקריים בגוריה הם סופסה ונטנבי.
תת-מחוזות.
לאחר העצמאות הגאורגית ב-1991 זכה גוריה במעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו אוֹזוּרגֶתי. הרגיוני מתחלק לשלושה ראיונים (תת-מחוזות):
היסטוריה.
בימי הביניים המוקדמים צמחה בגוריה נסיכות פאודלית. היא הצטרפה לממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-10, מספר שנים לפני שהושלמה איחודה. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 שבה להיות נסיכות עצמאית בהנהגת שושלת גוריאלי - נסיכות גוריה. ככל מערב גאורגיה במהלך ימי-הביניים המאוחרים סבלה רבות מפלישות של האימפריה העות'מאנית. במאה ה-17 אף נקרעה ממנה אזור מתוך אג'ריה שבדרומה (באותם זמנים השתייכה לנסיכות גוריה), שאוכלוסייתה אוסלמה לאחר מכן.
ב-1828 האימפריה הרוסית סיפחה וביטלה את הנסיכות. מסוף המאה ה-19 החבל התפרסם בזכות התארגנות מחתרתית חזקה של איכרים מרקסיסטים. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה בשנים 1918–1921 לגוריה היה מעמד אדמיניסטרטיבי של מאזרה (מחוז). תחת השלטון הסובייטי עברה תהליך של קולקטיביזציה כפויה, אך מלבד מיכון החקלאות לא עברה מודרניזציה בדמות תיעוש ועיור והיה לאחת החבלים העניים בגאורגיה. בן-החבל המפורסם ביותר הוא אדוארד שווארדנאדזה, מי שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ברוב שנות ה-80, שר החוץ של ברית המועצות בתקופת הפרסטרויקה ונשיאה השני של גאורגיה העצמאית בשנים 1992–2003.
מתחילת שנות ה-90, עקב המחסור במקורות אנרגיה בגאורגיה העצמאית (מ-1991), גוריה סובלת ממצוקה כלכלית בגלל הפגיעה באספקת חומרי גלם להנעת המיכון החקלאי.
מחזיר פינתי
מחזיר פינתי (באנגלית: Corner reflector) הוא עצם פסיבי, שצורתו כצורתה של פינה שנחתכה מקובייה, המשמש כמחזיר לאות בתחום מגלי רדיו עד לאור נראה. ייחודו הוא בכך שאינו מפזר את האות הפוגע באופן שווה לכל הכיוונים, אלא מחזיר את רובו לכיוון המשדר.
עקרון הפעולה.
כאשר פוגע גל בעצם אקראי, חלקו מוחזר ממנו. בהחזרה רגילה תקף החוק באופטיקה, שלפיו זווית הפגיעה שווה לזווית ההחזרה. לפיכך, כאשר פוגע אות בעצם כלשהו, הסיכוי שחלק ממנו יחזור לכיוון מקור האות הוא קטן: לשם כך על העצם להיות ניצב לקרינה הפוגעת, והסיכוי לקבלת מצב זה באקראי הוא נמוך מאוד. במחזיר פינתי, לעומת זאת, יש שלושה משטחים מחזירים, ניצבים זה לזה. בגלל הגאומטריה המיוחדת, האות שפוגע באחד המשטחים מוחזר למשטח אחר, ומוחזר גם ממנו, בחזרה לכיוון המשדר. לכן חלק גדול מהאות שפוגע במחזיר הפינתי יחזור למשדר.
ועידת קטוביץ
ועידת קטוביץ הייתה ועידה שהתכנסה ב-6 בנובמבר 1884 בעיר קטוביץ שבחבל שלזיה בגרמניה (כיום בפולין), ביוזמתם של הד"ר יהודה לייב פינסקר והרב שמואל מוהליבר. בוועידה, שנערכה בלשכת "קונקורדיה" של בני ברית בעיר, השתתפו 36 נציגים של חובבי ציון מרוסיה, מרומניה, משלזיה, מגרמניה ומצרפת, ובהם ראשי חיבת ציון: קלונימוס זאב ויסוצקי, משה לייב ליליינבלום, שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר), אלכסנדר צדרבוים, אחד העם ודוד גורדון. נשיא הכבוד של הוועידה היה הרב שמואל מוהליבר שקיבל את הכבוד מהרב איציק גווילי והניהול המעשי הוטל על פינסקר, שנאם את נאום הפתיחה ונאום הנעילה.
מארגני הוועידה חששו לפרסם את מטרת הוועידה מאחר שהפעילות הציונית ברוסיה הייתה אסורה על-פי חוק, ולכן הוסוותה הוועידה כמסיבת יובל לרגל יום הולדתו המאה של השר משה מונטיפיורי. מטרתה האמיתית של הוועידה הייתה לנסות ולפתור את בעיות הארגון של תנועת "חובבי ציון" ולמצוא דרך לסייע להתיישבות בארץ ישראל. כמו כן הכינוס הניח את היסוד לתחילתה של פעילות לאומית מאורגנת.
בפתח הוועידה כי מצבם של היהודים ישתנה "רק על ידי שינוי מקום ואורחות חיים". פינסקר ציין כי רק רכישת שטח פעולה חדש לעבודת האדמה בארץ ישראל עשויה לפתור את הבעיה היהודית. דיוני הוועידה התנהלו באווירה חגיגית, מתוך תחושה היסטורית של פתיחת תקופה חדשה בחיי העם היהודי.
משתתפי הוועידה.
ישובים (מימין לשמאל): יעקב דייכס (חארקוב); ד"ר ישראל מיכל רבינוביץ (פריז); אלכסנדר הלוי צדרבוים (ארז) (סנקט פטרבורג); ר' דוד פרידמן (קרלין); ד"ר יהודה לייב פינסקר (אודסה); ר' שמואל מוהליבר (ביאליסטוק); דוד גורדון (ליק, אז בפרוסיה); לייב קליבאנסקי (קובנה); זאב קלונימוס ויסוצקי (מוסקבה).
עומדים מלפנים (מימין לשמאל): אץ לבינגר (קטוביץ); לייבוש דודיסון (ורשה); קלמן ואלרויך (לונדון); זאב-וולף לונץ (ריגה); ד"ר ב' דרובינוביץ (רוסטוב על הדון); לייב שליט (ריגה); עו"ד ישראל יסינובסקי (ורשה); ד"ר יוסף חזנוביץ (ביאליסטוק); שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר) (ורשה).
עומדים מאחור (מימין לשמאל): כתריאל-צבי (ירקין, פולטאבה); פנחס פינס (רוז'ינוי); בנימין ריטנברג (ורשה); מוריץ מוזס (קטוביץ; היו"ר-המייסד של לשכת בני ברית בעיר); זליג פרייטאל (קטוביץ); ברוך פריידנברג (ביאליסטוק); ש' פרידלנדר (קטוביץ).
עוד שנטלו חלק בוועידה, אך אינם מופיעים בתמונה: זרח ברנט (לונדון); משה בראמסון (קובנה); ד"ר קרפל ליפה (יאשי); יהודה לייב קלישר (טורון); נ' שיינמן (מזריץ').
יצאו לוועידה אך לא הגיעו: ר' אברהם חנהל'ס (מינסק); המגיד ר' יעקב יוסף (וילנה); הרב ליפמן רבינוביץ (קרייצבורג); הרב יצחק יעקב ריינס (לידא).
הד"ר פינסקר הציג את יעדי "חובבי ציון" ותוכניתם בנאומו שכלל בין השאר את התובנה כי "עמדת היהודים החברתית בארצות שבהן הם יושבים צפופים בהמוניהם, והמצוקה העמוקה הנובעת ממנה הביאו לידי הכרה, שאפשר לשנותה לטובה רק אם אפשר לסול מסילה חדשה ולפתוח מקצוע (דרך, נתיב) חדש לפעולת עמנו".
החלטות הוועידה.
בחמשת ימי הוועידה התקבלו ההחלטות הבאות:
הניסיון לבצע את החלטות הוועידה נתקל בקושי מצד השלטון העות'מאני, שלא התיר רכישת קרקעות והתיישבות בארץ, וכן בקשיים כספיים.
טלפרינטר
טלפרינטר, או טלפר, הוא מכשיר ששימש למשלוח מסרים טקסטואליים ממקום אחד למשנהו באמצעות קו תקשורת. הטלפרינטר מהווה למעשה מכשיר קלט/פלט למסוף טלגרף.
ליצירת המסר משמשת מקלדת, שהקלדה עליה הופכת את המסר לאותות חשמליים העוברים בקו תקשורת. להדפסת המסר משמשת מדפסת, ההופכת את האותות החשמליים לסימנים מודפסים. רבים מהטלפרינטרים כוללים גם קורא ומנקב סרטים מנוקבים. ממשק התקשורת, המקשר את הטלפרינטר למכשיר, עבר מספר גלגולים, ומופיע במספר אופנים, וכמוהו גם הפרוטוקול שמשמש לתקשורת.