בארנבוים הסכים לבקשה והחליף את היצירה ביצירות מאת רוברט שומאן ואיגור סטרווינסקי, אך הביע את צערו על הבקשה. בתום הקונצרט הצהיר בארנבוים שהקונצרט תם, וכי שני ההדרנים כבר נוגנו; הוא המשיך ואמר שברשות התזמורת ישנם התווים לפתיחה של "טריסטן ואיזולדה", אופרה מאת וגנר, וכי אם הקהל ירצה בכך, ינגנו את הפתיחה. הוא הציע שבשלב זה אלו שעלולים להיפגע יעזבו את האולם. חלק מהנוכחים הגיבו במחיאות כפיים בעוד אחרים הביעו את מחאתם. בארנבוים שוחח עם הקהל בעברית במשך כחצי שעה והסביר את עמדתו לגבי השמעת היצירה בישראל.
בארנבוים ציין גם שהחליט להתריס נגד החרם המוטל על וגנר בשל העובדה שבמסיבת עיתונאים שערך בשבוע שלפני ההופעה שמע צלצול של טלפון סלולרי שמנגינתו "דהרת הוואלקירות". "חשבתי שאם אפשר לשמוע אותה בצלצול טלפון, מדוע אי אפשר לנגן אותם באולם קונצרטים?".
בעקבות דבריו הכריזה עליו ועדת החינוך של הכנסת, בשנת 2001, כאישיות בלתי רצויה וקראה למארגני אירועי תרבות וחינוך בישראל שלא להזמינו יותר. אולם, ב-2004 הוענק לבארנבוים פרס וולף במשכן הכנסת.
התנגדותו לשליטת ישראל בפלסטינים.
ביוני 1967 השתתף בארנבוים בקונצרט חגיגי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית באמפיתיאטרון בהר הצופים לכבוד הישגי מלחמת ששת הימים ושחרור ירושלים. מאוחר יותר הפך למבקר חריף של מדיניות ישראל בגדה המערבית וברצועת עזה, ולדבריו המדינה "מאבדת את יתרונה המוסרי [בכך שהיא] נלחמת נגד הזהות של האנשים". בריאיון למבקר המוזיקה נורמן לברכט בשנת 2003 האשים בארנבוים את ממשלת ישראל בהתנהגות שהיא "תועבה מוסרית וטעות אסטרטגית" ובכך שהיא "מעמידה את עצם קיומה של מדינת ישראל בסכנה". כמחווה של סולידריות עם הפלסטינים, הופיע בארנבוים בשטחים, בעיקר בגדה.
בשנת 1999 יסד בארנבוים, יחד עם אדוארד סעיד שעמו היה בידידות קרובה, את תזמורת דיוואן מזרח-מערב. התזמורת היא יוזמה לקבץ בכל קיץ קבוצה של מוזיקאים צעירים מוכשרים מישראל ומארצות ערב. בארנבוים וסעיד נמנו בשנת 2002 עם מקבלי פרס נסיך אסטוריאס על עבודתם ב"שיפור ההבנה בין האומות".
בשנת 2017 יוזם את הקמת האולם החדש על שם פייר בולז בברלין, ושם פועלת אקדמיית ברנבוים-סעיד שנועדה בעיקר למוזיקאים צעירים מהמזרח התיכון, ותזמורת הדיוואן המערבי־מזרחי, שהוא מנהל אותה.
בארנבוים וסעיד כתבו יחד את הספר "קווי דמיון ופרדוקסים" (Parallels and Paradoxes) על בסיס סדרת דיונים פומביים שערכו בקרנגי הול בניו יורק. בשנת 2005 הוציאו את הספר ובארנבוים ארגן ערב למכירתו בתל אביב. הוא סירב להתראיין לכתבת של גלי צה"ל כל עוד היא לובשת מדי צה"ל.
ב-2007 קיבל בארנבוים באופן סמלי אזרחות פלסטינית. על הופעתו ברמאללה עם תזמורת דיוואן מזרח-מערב ב-2009 נמתחה ביקורת מצד גורמים פלסטיניים, שקראו להחרמת המופע.
בינואר 2009, בזמן כניסת צה"ל לעזה, ביטל בארנבוים שני קונצרטים של תזמורת דיוואן מזרח-מערב שהיו אמורים להתקיים בקטר ובקהיר. לדברי בארנבוים, הוא ביטל את הקונצרטים "מתוך דאגה לשלומם של הנגנים עקב האלימות המתגברת בעזה".
בשנת 2010 הצטרף בארנבוים לחרם האמנים על היכל התרבות באריאל.
בשנת 2014, בזמן מבצע צוק איתן, קרא בארנבוים לישראלים ולפלסטינים להסכים על העובדה שאין לסכסוך פתרון צבאי, ואחר כך "לדון בשאלת הצדק כלפי הפלסטינים, שמתמהמה להופיע, ועל ביטחון לישראל, שאותו היא דורשת בצדק". הוא טען שחלוקת הארץ יכולה להתרחש רק אחרי ששני הצדדים יקבלו ויפנימו את העובדה שהם יכולים לחיות יחד אלו לצד אלו.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
מעמד האישה בערב הסעודית
מעמד האישה בחברה הסעודית מיוחד, כיוון שזו חברה המקיימת הפרדה נוקשה בין המינים. על נשים סעודיות מוטלים איסורים רבים. אסור לאישה לצאת מביתה שלא בלבוש מלא הכולל עביה ורעלה, אסור לאישה לצאת מביתה ללא אישור מהמופקד עליה (מחרם), אסור לה לעבוד במחיצת גברים. ועד יוני 2018 נאסר עליה לנהוג במכונית.
החל מספטמבר 2019, הנשים הסעודיות רשאיות להתגייס לתפקידי לוחמה שונים בצבא הסעודי.
מאז שנות ה-60, השתנה מעמד האישה רבות, ידע עליות ומורדות והוא עדיין משתנה מעת לעת.
היסטוריה.
בשנות ה-50 הוקמה מערכת החינוך הסעודית. ראשית היו אלה הגברים שקיבלו חינוך ממלכתי בבתי-ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכונים. חלקם המשיך אחר-כך לתארים אקדמיים בארצות זרות, בעיקר במדינות ערביות כמצרים ולבנון, אך גם באירופה ובארצות הברית. חלק מהלומדים במדינות השונות פגשו נשים זרות ומשכילות, התחתנו וחזרו עמן לממלכה. מעמד האישה הסעודית הלא-משכילה ירד ומעמדה הפך ללא אטרקטיבי בעבור הגברים המשכילים שלא מצאו שפה משותפת עמן. מצב זה, שהיה בלתי-נסבל בעבור משפחת המלוכה עודדה להקים בתי-ספר לבנות.
בית הספר הראשון לבנות נפתח ב-1962. מטרת בית-הספר הייתה להכין את הנערה הסעודית להיותה אם ורעיה. פתיחת בית-הספר לוותה בהפגנות מצד מתנגדי הרעיון; היו כאלה שקראו להורים שלא לשלוח בנותיהם לבתי-הספר והיו אחרים שעמדו בשערי בית-הספר ואיימו להרוג כל מי שינסה להיכנס למתקן.
משום ההפרדה בין המינים, דרשה הקמת מערכת החינוך לבנות, הכשרת נשים מקצועיות להעסקה בתחום ההוראה ובמקצועות תומכי הוראה. ראשית, הובאו מורות זרות, בעיקר מצריות ובמקביל החלו בהכשרת מורות מקומיות. ב-1965 החלה לעבוד המורה הסעודית הראשונה.
הנשים החלו ללמוד ובמספרים הולכים וגדלים. הן התקדמו במעלה מערכת החינוך ואף למדו באוניברסיטאות.
מאז עלייתו של המלך עבדאללה בשנת 2005, קידם המלך רפורמות במוסדות הדת, החינוך והמשפט, במטרה לשחרר את הממלכה, ולו במעט, מכבליו של הממסד הדתי הוואבי, הנחשב לאחד השמרנים באסלאם. בעידוד בתו, הנסיכה עאדלה הידועה בפעילותה למען הנשים, הוכנסו שיעורי חינוך גופני לבתי הספר הציבוריים והפרטיים לבנות. כמו כן, הוקמו מועדוני ספורט ובריאות לנשים והותר לנשים להשתתף בתחרויות ספורט מקומיות ובחו"ל. ב-2009 חנך המלך ליד העיר ג'דה אוניברסיטה למדעים ולטכנולוגיה, המאובזרת בציוד העדכני ביותר הקיים בתחומי המדעים ומיועדת לשני המינים הלומדים יחדיו. נאמר אף כי באוניברסיטה החדשה סטודנטיות תוכלנה לנהוג בעצמם במכוניותיהן ברחבי הקמפוס.
בשנת 2007 פורסם ספר "בנות ריאד" של סופרת שעודית והוא מתאר חיי האישה במדינה. הספר זכה להצלחה ותורגם ל-40 שפות, אך הפצתו בסעודיה בערבית נאסר וניתן לרכוש רק את התרגום שלו.
בספטמבר 2011 הודיע המלך עבדאללה כי נשות המדינה תהיינה רשאיות להצביע בבחירות שיתקיימו בסעודיה ב-2015.
עד אולימפיאדת לונדון הייתה סעודיה המדינה היחידה בעולם שאסרה על נשים להשתתף באולימפיאדה. אבל רק לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי איים שיבטל את השתתפות הסעודים, אם לא יתירו לנשים להתחרות, הסעודים צרפו שתי ספורטאיות למשלחת שלהם למשחקים האולימפיים.
ב-2015 אושר לראשונה לנשים סעודיות להצביע ולהיבחר בבחירות המקומיות, ואף מספר נשים נבחרו לתפקידים ברשויות במקומיות.
ב-2017 הוחלט כי החל מ-2018 יבוטל האיסור על נהיגת נשים בערב הסעודית, ואיסור זה בוטל רשמית ב-24 ביוני 2018. כמו כן החל מ-2018 הותר לנשים להיכנס לאירועי ספורט בשלושה אצטדיונים ברחבי המדינה.
ב-2019 הוחלט לאפשר לנשים סעודיות להוציא דרכון ולטוס לחו"ל ללא אישור גבר.
ראיון עם ערפד
שיטת הפרד ומשול
דולר אוסטרלי
דולר אוסטרלי (AUD או A$) הוא ההילך החוקי של אוסטרליה, של הטריטוריות השונות של אוסטרליה וכן של קיריבטי, נאורו וטובלו.
כינויים.
המטבע מכונה לעיתים "Aussie battler"("האוסטרלי שמסרב להיכנע"), בתקופה בו היה בשפל בין השנים 2001 ו-2002 כונה בלעג "הפסו הפסיפי" ("Pacific Peso").
מסחר במטבע.
המטבע האוסטרלי הוא המטבע השישי הנסחר ביותר בעולם (אחרי הדולר האמריקני, הין, האירו, הלירה שטרלינג, והדולר הקנדי), והמסחר בו מהווה 4% - 5% מהמסחר העולמי במטבעות. מתחילת 2008 ועד אוגוסט 2013 הספיק הדולר האוסטרלי לרשום זינוק של 132 % אל מול הדולר האמריקני.
שטרות ומטבעות.
הדולר האוסטרלי מתחלק למאה סנטים. המטבע הקטן ביותר בשימוש הוא מטבע של חמישה סנט (מטבעות של סנט אחד ושני סנט בוטלו בין השנים 1990 - 1992).
השטרות מודפסים על ידי בנק הרזרב של אוסטרליה, והמטבעות מוטבעים על ידי המטבעה המלכותית האוסטרלית.
מטבעות.
מטבעות הנמצאים כיום בשימוש:
היסטוריה.
הדולר האוסטרלי החליף בשנת 1966 את הלירה שטרלינג האוסטרלית. כמו כן הוחלפה שיטת המטבעות הקודמת בשיטה העשרונית.
ראש ממשלת אוסטרליה, רוברט מנזיס הציע לקרוא למטבע בשם ה-"רויאל" ("the Royal"). כמו כן הוצעו השמות: ה"אוסטרל" וה"קואלה" אולם התקבלה עמדתו של ראש הממשלה והמטבע נקרא "רויאל". שם זה היה לא פופולרי ושונה מאוחר יותר ל"דולר", כשמם של מטבעות רבים בעולם.
החלפת המטבע.
ב־14 בפברואר 1966 הוחלף המטבע ושונתה שיטת חלוקת הכסף.
£1 הפך ל-2$, 10 שילינגים הפכו ל-1$, ושילינג אחד הפך ל-10 סנטים.
מטבעות אחרים שונו לפי הטבלה הבאה:
שטרות עשויים פולימר.
בשנת 1988 החל הבנק המרכזי של אוסטרליה להנפיק שטרות העשויים פולימר פלסטי. שטרות אלה כללו תמונה הולוגרמית של רב החובל ג'יימס קוק לציון מאתיים שנה להתיישבות האירופאית באוסטרליה.
שטר זה היה השטר ההולוגרמי הראשון בעולם.
בעקבות שטר זה החל הבנק האוסטרלי להנפיק את כל השטרות מחומר זה.
מטבעות שקדמו לדולר האוסטרלי.
קודם להפיכת אוסטרליה לפדרציה, השתמשו המושבות השונות במטבע הלירה שטרלינג (Pound Sterling), אשר הייתה מחולקת ל-20 שילינגים (Shillings), ואלה חולקו ל-12 פני (Pence).