בשנת 1976 יצר אבילדסן את קלאסיקת האיגרוף "רוקי"; התסריט לסרט נכתב על ידי השחקן בתפקיד הראשי, סילבסטר סטאלון שגילם את תפקידו של "הסייח האיטלקי" רוקי בלבואה, מתאגרף חצי מקצועני הגר בדירתו המעופשת בפילדלפיה, יום אחד מקבל רוקי את ההזדמנות עליה חלם, קרב על אליפות העולם במשקל כבד מול אלוף העולם הבלתי מעורער אפולו קריד.
רוקי נעזר בחברו לעבודה פולי (בארט יאנג) אשר מכיר לו את אחותו הביישנית אדריאן (טליה שייר) שמרבה לתמוך ברוקי לאורך הסרט, לשם אימוניו לקראת הקרב הגורלי מתאמן רוקי אצל מיקי (ברג'ס מרדית'), מאמן קשיש קפדן וקשוח שמאמין שרוקי יכול לעשות את הבלתי יאומן ולזכות בתואר העולמי.
דרמת הספורט הפכה עם השנים לקאלט עולמי, עלויות ההפקה לסרט עמדו על מעט יותר ממיליון דולרים והרווח בקופות ברחבי העולם היה לא פחות מ-225 מיליון דולר. הסרט עצמו זכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריות :הסרט, העריכה ופרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר בו זכה אבילדסן תוך כדי ניצחון על אינגמר ברגמן, סידני לומט ועל לינה ורטמילר. על בימוי הסרט היה אבילדסן מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
אבילדסן ביים גם את החלק החמישי בסדרה בו רוקי כבר פורש מאיגרוף ומתחיל לאמן מתאגרף צעיר ומבטיח בשם טומי גאן.
המשך הקריירה.
לאחר הצלחתו המטאורית עם "רוקי", ביים את המותחן הספרותי "הנוסחא" בו הופיעו ג'ורג' סקוט, מרלון ברנדו וג'ון גילגוד.
בשנת 1984 ביים את הדרמה המשפחתית "קראטה קיד", עלילת הסרט אשר הפך גם הוא לקאלט עוסקת בראלף מאצ'יו הצעיר המגיע לבית הספר במקום מגוריו החדש בקליפורניה, ונאלץ להתמודד עם בריונים המתנכלים לו. סדרת אימונים אצל מומחה יפני לקרטה בשם מיאגי (נוריוקי מוריטה), מובילה אותו גם לנצח את הבריון וגם לזכות בנערה. הלהיט הוביל את אבילדסן לביים עוד שני סרטי המשך. סרטיו האחרונים של אבילדסן היו סרט הפעולה "שועל המדבר" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם שנחל כישלון מוחלט ו"כוחו של אחד", דרמה על רקע השינויים ההיסטוריים בדרום אפריקה וחיסול האפרטהייד.
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי ומווטרפורד, ברון פרניוול התשיעי (באנגלית: George Talbot; בערך 1468 - 26 ביולי 1538), אביר מסדר הבירית ואציל אנגלי. בנם של ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי ושל קתרין סטאפורד.
ב-1475 מונה לאביר במסדר האמבט. ב-1484 השתתף בטקס קבלת השגרירים הסקוטיים. בטקס המלכתו של הנרי השביעי ב-1485 הוא נשא את חרב הרחמים, ונשא באותו תפקיד גם בטקס ההמלכה של הנרי השמיני ב-1509. במאי 1487 שימש כקפטן בכוחותיו של הנרי השביעי, ולחם עבורו בקרב סטוק. ב-1488 מונה לאביר במסדר הבירית. ב-1489, טלבוט היה לסנדקה הראשון של בתו של הנרי השביעי, נסיכת אנגליה שזה נולדה, מרגרט טיודור. ביולי 1490 עמד בראש כוח של כ-8,000 חיילים שמטרתו הייתה להגן על ברטאן מפני שארל החמישי, מלך צרפת. ב-1492 ליווה את הנרי השביעי לבולון סר מר. מאוחר יותר שירת גם בקאלה.
הוא שימש כראשון הלורדים (Lord High Steward of Ireland) מ-1473 ועד מותו ב-1538, וכלורד העוצר (Lord Steward) מ-1509 ועד מותו. בנוסף שימש כאיש אוצר בכיר. מאוחר יותר מונה לשגריר ונשלח, יחד עם רוזן סארי לאפיפיור יוליוס השני, במטרה לכרות עמו ברית נגד צרפת. שנה מאוחר יותר נשלח למשימה דומה, הפעם אצל פרננדו השני, מלך אראגון. לאחר מכן ביצע מספר תפקידים צבאיים נוספים.
ב-1522 מונה לעוצר של אדמותיה של דוכסות בקינגהאם, לאחר שהאחרון בתפקיד, אדוארד השלישי הוצא להורג. באותה שנה נשלח לגבול סקוטלנד על מנת לעמוד מול ג'ון סטיוארט, דוכס אולבני, אך בריאותו התרופפה והוא הוחלף. בזמן שביטול הנישואין של הנרי השמיני וקתרין מאראגון עמד על הפרק, הוא עמד לצד המלך ותמך בביטולם. הוא אף נתן עדות בזמן משפטה של המלכה, וחתם על מכתב שנשלח בעניין לאפיפיור. ב-1530 אירח את הקרדינל תומאס וולסי באחוזת שפילד שבנה ב-1516, בדרכו של האחרון למשפטו באשמת בגידה. לאחר פירוק המנזרים טלבוט קיבל לידיו רכוש רב ואדמות רחבות.
טלבוט נפטר ב-26 ביולי 1538 כשהיה בן 70, באחוזתו שבווינגפילד, דרבישייר. הוא נקבר במקום שבו נמצאת כיום קתדרלת שפילד, ובעבר נמצאה שם כנסיית סנט פיטר וסנט פול. אנדרטה לזכרו ולזכר שתי נשותיו עדיין עומדת שם.
משפחה.
הורי אמו של טלבוט היו האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם ואן נוויל. אן הייתה בתו של רלף נוויל, הרוזן הראשון מווסטמורלנד ושל ג'ואן בופור, הרוזנת מווסטמורלנד. הוא נישא לאן הייסטינגס, בתו של ויליאם הייסטינגס, הברון הראשון מהייסטינגס ושל קתרין נוויל. הוריה של קתרין נוויל היו ריצ'רד נוויל, הרוזן החמישי מסולסברי ואליס נוויל, הרוזנת החמישית מסולסברי. לשניים היו 11 ילדים:
מרי טלבוט (נפטרה ב-16 באפריל 1572), שנישאה להנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד, פרנסיס טלבוט, הרוזן החמישי משרוסברי (בערך 1500 - 1560), מרגרט טלבוט (נפטרה לפני 1516), שנישאה להנרי קליפורד, הרוזן הראשון מקאמברלנד, אליזבת טלבוט (בערך 1507 - 1552), שנישאה לויליאם דאקרה, הברון השלישי מדאקרה, דורותי טלבוט, ריצ'רד טלבוט, הנרי טלבוט, ג'ון טלבוט, ג'ון טלבוט, ויליאם טלבוט ולוסי טלבוט.
לאחר שאשתו אן נפטרה ב-1520, הוא נשא לאישה את אליזבת וולדן, בתו של סר ריצ'רד וולדן. לשניים נולדה ילדה אחת - אן צ'טווינד-טלבוט (18 במרץ 1523 - 18 ביולי 1588). אן נישאה לראשונה לפיטר קומפטון (שנפטר ב-30 בינואר 1544), ולהם היה ילד אחד: הנרי קומפטון, הברון הראשון מקומפטון; ובשנית לויליאם הרברט, הרוזן הראשון מפמברוק.
כיפת המילניום
צפון גריניץ' ארנה 1
אברם פינקנזון
אברם (מוסיה) פינקנזון (5 בדצמבר 1930, בלצי, בסרביה, רומניה – נובמבר 1942, אוסט- לבינסקאיה, מחוז קרסנודר, ברית המועצות) היה ילד שגילה אומץ לב וגבורה בעת מלחמת העולם השנייה והשואה. נורה בידי הנאצים.
ביוגרפיה.
פינקנזון נולד בעיר בלצי (בימינו בשטח מולדובה), לוולף ופניה פינקנזון.
מילדותו למד נגינה בכינור. כשהיה בן חמש, העיתון המקומי כתב עליו כעל ילד-פלא, וניבא לו עתיד מוזיקלי מזהיר. ב-1941, בעת שהגרמנים פלשו לברית המועצות, נאלצה משפחת פינקנזון לברוח לעומק המדינה, והגיעה למחוז קרסנודר, לאוסט-לבינסק. אביו, שהיה רופא מנתח, התקבל לעבוד בבית החולים הצבאי במקום. פינקנזון עלה לכיתה ה'. הוא הרשים את מוריו וחבריו לכיתה בידיעותיו ובתחומי העניין שלו. הוא חלם להפוך למוזיקאי מצליח. בין היתר ניגן לפצועים בביה"ח וביצע את המנגינות האהובות עליהם.
ב-1942 כבשו כוחות גרמניים את האזור. משפחתו, כולל סבתו וסבו וקרובים נוספים, נעצרו כיהודים. יחד עם יתר היהודים מהעיירה הם הובלו להוצאה להורג על גדת הנהר קובן. כשהגיעו למקום ביקש מוזיקה לנגן בפעם האחרונה וקיבל את אישור הגרמנים. הוא החל לנגן את "האינטרנציונל". הנאצים הרגוהו במקום.
מורשת.
מעשהו של פינקנזון הנער, הפך לאחר מלחמת העולם השנייה לסמל ולמופת בברית המועצות, לגבורה מול הפשיזם. שתי אנדרטאות הוקמו לזכרו וסיפורו סופר בין בתי הספר והפיונירים.
בהשראת הסיפור על פינקנזון, הציג הבמאי פדריקו פליני בסרטו זיכרונות קטע שבו גרמופון משמיע נגינת כינור של האינטרנציונל ממגדל הפעמונים, דבר שמרגיז את הפאשיסט הבכיר שהגיע לעיירה והוא יורה בגרמופון עד להשמדתו.
ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי
ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי וווטרפורד, ברון פרניוול השמיני (באנגלית: John Talbot; 12 בדצמבר 1448 - 28 ביוני 1473), אביר מסדר הבירית ואציל אנגלי. בנו של ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי ואליזבת באטלר. הוריה של אמו היו ג'יימס באטלר, הרוזן הרביעי מאורמונד וג'ואן ביוצ'מפ. ג'ואן הייתה בתו של ויליאם ביוצ'מפ, הברון הראשון מברגאווני (Bergavenny), נכדתו של ריצ'רד פיצאלן, הרוזן ה-11 מארונדל, ונינתו של ויליאם דה בוהון, הרוזן הראשון מנורת'האמפטון.
הוא ירש את אביו בתפקיד רוזן שרוסברי ב-10 ביולי 1460, ומונה לאביר זמן לא רב לאחר מכן. ב-1471 מונה לשופט בכיר בצפון ויילס. פעמיים מונה לעסוק בענייני יחסי אנגליה-סקוטלנד. טלבוט נישא לקתרין סטאפורד, בתו החמישית של האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם ושל אן נוויל. נוויל הייתה בתו של רלף נוויל, הרוזן הראשון מווסטמורלנד ושל ג'ואן בופור, רוזנת ווסטמורלנד. לטלבוט ולסטאפורד היו שלושה ילדים:
בנו ג'ורג' ירש אותו בתפקיד הרוזן כשהיה רק בן חמש.
היידר אלייב
היידר אלירזה אוגלו אלייב (באזרית: Heydər Əlirza oğlu Əliyev, ברוסית: Гейдар Алиевич Алиев; 10 במאי 1923 - 12 בדצמבר 2003) היה הנשיא השלישי של מדינת אזרבייג'ן.
ביוגרפיה.
היידר אלייב נולד בעיר נחצ'יבאן.
בשנים 1944–1969 שירת בק.ג.ב., בתפקידו האחרון היה ראש הק.ג.ב. באזרבייג'ן הסובייטית בדרגת גנרל.
בשנים 1969–1982 היה מנהיגה של אזרבייג'ן הסובייטית.
בשנת 1948 התחתן עם זריפה אלייבה, שנפטרה ב-1985 ממחלת הסרטן. נולדו להם בן ובת.
כיהן בתפקיד הנשיא מטעם מפלגת אזרבייג'ן החדשה החל מ-24 ביוני 1993 עד לסיום כהונתו ב-31 באוקטובר 2003. אלייב הנהיג במדינה משטר דיקטטורי וסמכותני, שדיכא יריבים פוליטיים. אזרבייג'ן הפכה למדינת משטרה והונאת בחירות הפכה לנפוצה. אלייב נהג לאייש את ועדות הבחירות בתומכיו וכך הובטחה זכייתו פעם אחר פעם. בתקופתו נפגעו קשות זכויות האדם באזרבייג'ן.