מדי יום עוברות בצ'נגדו לא פחות מ-60 רכבות, מחציתן יוצאות ממנה ומחציתן מגיעות אליה. 50,000 נוסעים עוברים בתחנת הרכבת מדי יום. התחנה מתמודדת עם עומס של כמעט 8 מיליון נוסעים מדי שנה, מה שהופך אותה לאחת מתחנות הרכבת העמוסות ביותר בסין. העיר מקושרת לבייג'ינג ולשאנגחאי באמצעות כמה סוגים של רכבות, כאשר הרכבת המהירה מאפשרת הגעה לערים אלה תוך 9 עד 12 שעות.
תעופה.
נמל התעופה הבינלאומי שואנגליו בצ'נגדו (成都双流国际机场, קוד יאט"א: CTU) נחשב לאחד מ-100 שדות התעופה העמוסים ביותר בעולם. עוברים בו למעלה מ-16 מיליון נוסעים מדי שנה, ליעדים בסין וברחבי העולם. שואנגליו הוא שדה התעופה השישי בגודלו בסין. מרבית הטיסות היוצאות משדה התעופה שואנגליו הן טיסות פנימיות, אך ישנן גם לא מעט טיסות בינלאומיות ליעדים ברחבי העולם, בהם אמסטרדם, פנום פן, טוקיו, סיאול, בנגקוק וסינגפור, ואף קישורים טרנס-מחוזיים להונג קונג ומקאו.
החל מ-26 בספטמבר 2018 מפעילה חברת סצ'ואן איירליינס טיסות ישירות מנמל התעופה בן-גוריון.
רעידת האדמה ב-2008.
במאי 2008 אירעה רעידת אדמה עזה בעוצמה של 7.9 בסולם ריכטר, שמוקדה היה 80 ק"מ צפונית מערבית לעיר, שגרמה לפגיעות בעיר.
אידיוט פילוט
אמיר צורף
אמיר צורף (נולד בדצמבר 1969) הוא מלחין, גיטריסט ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
צורף נולד וגדל בחולון והיה חלק מהסצנה המוזיקלית הסוערת בעיר בסוף שנות ה-80. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו כחבר בלהקות נוער שוליים (איתה הוציא את אלבום הבכורה "נוער שוליים" בינואר 1988). בסוף 1988 עזב את נוער שוליים והצטרף ללהקת רוקפור, שם ניגן והלחין כמה שירים באלבומם הראשון, "רשת פרפרים" שראה אור ב-1991. צורף פרש גם מנוער שוליים וגם מרוקפור מיד אחרי צאת אלבומי הבכורה של שתי הלהקות. ב-1991, במקביל עבד עם טל גורדון על אלבום הבכורה שלה "מסכות", בו שירים שכתבה והלחינה לצידו של צורף, ובהפקתו של ברי סחרוף.
בשנת 1993 הקים עם תמיר אלברט את הצמד "ג'ינג'יות". השניים הוציאו אלבום בסגנון שנע בין מוזיקה אלקטרונית לרוק ודאנס. הצמד התפרק כשנה לאחר מכן, אחרי אלבום אחד שהכיל מספר להיטים, כ"ג'ינג'יות", "ביפ" ו"אל איי".
אחרי פרישתו מהצמד, בגיל 24, הפך למפיק מוזיקלי ועבד עם אסף אמדורסקי, עמיר לב, אריק איינשטיין ושלום חנוך, ג'ירפות, יהודית רביץ, יוסי בבליקי, אביתר בנאי ועוד.
בשנים 2006 ו-2007 ערך מופע משותף עם אביתר בנאי, שעלה לראשונה בפסטיבל הפסנתר. אחר כך הפיק לבנאי גרסת כיסוי לשיר "חתונה לבנה" עבור האלבום "הדרכים הידועות", אלבום מחווה של אמנים ישראלים שונים לאלבומו של שלום חנוך "חתונה לבנה", ואת האלבום "לילה כיום יאיר". ב-2009 הפיק לבנאי את האלבום "לילה כיום יאיר", וב-2013 הפיק לבנאי את האלבום יפה כלבנה.
בשנת 2008 הפיק את האלבום "הכל כאן" של עמיר לב וליווה אותו בסיבוב הופעות (צורף גם הפיק את האלבום "פעם בחיים" של לב משנת 1997).
במרץ 2017 ערך עם תמיר אלברט הופעת איחוד של "ג'ינג'יות". ביוני 2017 יצא האלבום "זה לא אני" של להקת כנסיית השכל שהפיק צורף.
חיים אישיים.
צורף הוא בן זוגה של סיון שביט והפיק את שלושת אלבומיה: "הכחול האפור הזה", "וניל" ו"בניינים נמסים". הם חיים מאז 2010 בברלין והורים לבן. אחיו הצעיר, שגיא צורף, גם הוא מוזיקאי.
ווסלי שניידר
ג'ינג'יות (אלבום)
היינקן
היינקן (בהולנדית: Heineken) היא מבשלת בירה עולמית שמקורה בהולנד. כיום מחזיקה היינקן ביותר מ-130 מבשלות בירה ברחבי העולם, ומשווקת יותר מ-170 מותגים מקומיים ועולמיים של בירה.
היינקן היא מבשלת הבירה הרביעית בעולם מבחינת היקף המכירות, והחברה העשירית בגודלה בהולנד. מדורגת במקום ה-352 ברשימת 1,000 החברות הגדולות בעולם. שוויה נאמד בכ-12 מיליארד דולר. בירה היינקן, מסמליה המסורתיים של הולנד, יוצרה כבר לפני 130 שנה באמסטרדם. בהולנד נמכרת הבירה בבקבוקים חומים, מחוץ להולנד - בבקבוקים ירוקים.
ייסוד החברה.
ב-16 בדצמבר 1863 קנה ג'רארד אדריאן היינקן את מבשלת הבירה הגדולה ביותר באמסטרדם, "דה הויברג". הוא החל להפעילה ותוך שנים אחדות הכפיל את המכירות ובנה מבשלה גדולה יותר. עשר שנים לאחר מכן הקים מבשלה נוספת בעיר רוטרדם, וקרא לחברה שלו בשם "HBM". היינקן יצא להשיג חומרי גלם בארצות השכנות, כדי לשפר את הבירה המצליחה שלו. בדרך שכר את וילהלם פלטמן, אמן בירה גרמני, ואת ד"ר אליון, בוגר בית הספר של לואי פסטר. שניהם פיתחו שמרי בירה שהעניקו טעם חדש לבירה של היינקן. במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1889) זכתה הבירה במדליית זהב.
במארס 1893, 30 שנה לאחר שקנה את המבשלה הראשונה, אדריאן היינקן נפטר. בנו, ד"ר פייר הנרי היינקן, ירש את מקומו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה צומצמו מחזורי המכירות של הבירה, אך לאחר המלחמה הצליח היינקן הבן לשלש את המכירות. בתקופת המשבר הכלכלי העולמי של 1929 החל לייצא בירה לאנגליה, לבלגיה, למערב אפריקה ולאינדונזיה (שהייתה אז מושבה של הולנד). היינקן הייתה הראשונה לייצא בירה לארצות הברית. ד"ר היינקן עמד בראש החברה עד שנת 1940. בין השנים 1946 ו-1953, עמדה היינקן לפני סגירה, בעקבות קשיים כלכליים. בעקבות אותם קשיים, לחברה היה קושי באחסון חומרי הגלם שלה והיה לה מחסור בבקבוקים ובאריזות.
המיזוג עם אמסטל.
קושי כלכלי פקד גם את חברת אמסטל, מבשלת בירה הולנדית אף היא. אמסטל החזיקה נתח צריכה של 17.5% בקרב הציבור ההולנדי (בעוד 24.7% מההולנדים שתו היינקן). בסוף שנות ה-50, חלה שוב עלייה במכירות של היינקן. כתוצאה מכך, לאחר משא ומתן שנמשך שנים, נרכשה אמסטל על ידי היינקן, באוגוסט 1968.
ההצלחה.
בירה היינקן קיבעה לעצמה סמל של בירה איכותית, ומשווקת כבירה לאניני טעם.
בירה היינקן נמכרת כיום בכ-170 מדינות. היינקן היא מבשלת הבירה הרביעית בעולם מבחינת היקף המכירות, והחברה העשירית בגודלה בהולנד. מדורגת במקום ה-352 ברשימת 1,000 החברות הגדולות בעולם.
בישראל.
זכיינית היינקן בישראל היא חברת "טמפו משקאות", אשר החלה בייבוא בשנת 1992 ובייצור הבירה ב-2005. החברה בבעלות משותפת של היינקן העולמית וטמפו תעשיות בירה. היינקן מחזיקה למעלה מ-10% מנתח שוק הבירות בישראל, שהיקפו נאמד ב-130 מיליון דולר לשנה.
בקיץ 2019 היינקן השיקה בישראל את "היינקן 0.0": בירה ללא אלכוהול, שעל פי טענת החברה פותחה בתהליך האמור לשמר את טעמי הבירה המקוריים.
מותגים פופולרים.
היינקן מייצרת 30 סוגים של בירות, בטעמים שונים ובדרגות ריכוז שונות של אלכוהול, בהן:
Supposed Former Infatuation Junkie
Supposed Former Infatuation Junkie (בעברית: לכאורה נרקומנית להתאהבות לשעבר) הוא אלבומה הבינלאומי השני של אלאניס מוריסט. האלבום יצא לאור בחברת התקליטים מאבריק ב-3 בנובמבר 1998.
היסטוריה.
אחרי ההצלחה ההיסטרית של Jagged Little Pill, מוריסט נחשבה לאחת הכוכבות הגדולות בעולם. בדומה לכוכבים אחרים שלא ידעו איך להתמודד עם הצלחה מסיבית מהירה (כמו קורט קוביין) מוריסט חוותה מצוקות נפשיות.
חולשתה הפיזית והנפשית יחד עם התשישות מהלחץ האדיר, הביאו אותה למצב של התערערות נפשית.
מוריסט החליטה לפרוש מעולם המוזיקה עד להודעה חדשה; לדבריה, היא שקלה לא להוציא עוד אלבומים בחייה.
ב-1997, בעצת חבר טוב, החליטה לברוח יחד עם חברה טובה ואימה לטיול של כחצי שנה להודו, קובה ומדינות המזרח. שם לראשונה יכלה להרגיש אנונימית ולמצוא את השלווה שתוציא אותה מהבלבול והטירוף שהרגישה.
מוריסט ידעה שאם תמשיך את הקו של "גלולה קטנה ומשוננת" היא תחשב כאמנית מתפשרת שהולכת על בטוח לכיוון המיינסטרים.
מלאת הארה, היא החליטה שאלבומה השני יהיה בכיוון שונה לגמרי, וכך יצרה אלבום שנראה וכמעט שעוצב רק כדי לעורר שוק אצל המעריצים.
זהו אלבום אפל, אינדיבידואלי ומורכב יותר, אשר מכיל שירים ללא חריזה, מבנה מותאם ופזמונים - מה שהפך את האלבום לקשה לעיכול והבנה.
שירים כמו "Front row", "The Couch", "Unsent" ו-"I was hoping" שונים מכל סגנון כתיבה מסורתי.
הסינגל הראשון מהאלבום,Thank U, יצא לאור באוקטובר 1998 ועורר פרובוקציה עולמית בעקבות הקליפ שלו, שבו מוריסט משוטטת ערומה ברחובות - כסמל לבריאה המחודשת שהרגישה.
השיר שודר פעמים רבות והצליח במצעדי העולם, אך מבקרי מוזיקה ומעריצים לא הצליחו לעכל את התפנית שחלה בזמרת: מזמרת של שירי רוק-פופ מחאתיים בעלי טון כועס, לזמרת מאופקת, פילוסופית וטולרנטית.
כשיצא האלבום לאור, הוא נכנס מיידית למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים ושהה שם שבועיים.
כבר בשבוע הראשון ליציאתו מכר האלבום 450,000 עותקים, שיא באותם זמנים שנשבר מאוחר יותר על ידי בריטני ספירס עם אלבומה Oops!... I Did It Again. האלבום יצא ממצעד המכירות לאחר 28 שבועות, עם מכירות של 7 מיליון עותקים בעולם, כמות גדולה יחסית לאמנים אחרים, אך קטנה בהשוואה לאלבומה הקודם שמכר 30 מיליון עותקים.
סינגלים.
מהאלבום יצאו שלושה קליפים ועוד שני להיטי רדיו.
Thank U היה הסינגל הראשון שהצלחתו הייתה גדולה והשמעותיו היו רבות.
לאחר מן שוחרר Joining You לרשתות הרדיו, להיט רוק שמזכיר את החומרים ב-Jagged Little Pill ולכן זכה להצלחה גדולה.
הקליפ השני מהאלבום היה Unsent, שיר אקוסטי, עם שירה מדוקלמת רציפה, ללא פזמון או חריזה, שיר שאיתגר את המיינסטרים, ולכן כמעט ולא זכה לשידורים לא מצד הרדיו ולא מצד הטלוויזיה.
הקליפ השלישי היה So Pure, שיר פופ אלטרנטיבי שגם הוא לא קנה את תשומת לב התקשורת.
הסינגל האחרון ששוחרר לרדיו בלבד היה That I Would Be Good, בלאדה שנחשבת לאחת האהובות בעיני מעריצי הזמרת וזכתה להצלחה יחסית גבוהה.