שיא הצלחתו בקריירת המשחק היה בסרט "" (1991) שהפך לשובר קופות ואף זכה לארבעה פרסי אוסקר. לסרטו הבא, קומדיית האקשן "אחרון גיבורי הפעולה" (1993) היה ביש המזל לצאת בו זמנית עם "פארק היורה" והכנסות הסרט היו נמוכות בהתאם וקיבל ביקורות מעורבות, למרות זאת הפך לסרט פולחן אחרי יציאתו ושוורצנגר עדיין היה להיט בקופות עם סרט פעולה של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" (1994) לצדה של ג'יימי לי קרטיס, וגם הצליח עם הסרט "אירייזר" (1996). באותה שנה הוא כיכב בסרט קומדיה "מתנה בלתי אפשרית" (1996) שלא זכה לתוצאות מרשימות וב-1997 שחק את הנבל הראשי בסרט גיבורי-על "באטמן ורובין" שנחשב לכישלון חרוץ שאף פגע במוניטין של שוורצנגר והשפיע על סרטיו הבאים. ב-1999 כיכב בסרט האימה "סוף העולם" (1999) - הראשון מבין שלושה סרטים כושלים ברצף של שוורצנגר שאפילו לא כיסו את תקציב הפקתם (השניים האחרים הם "היום השישי" (2000) ו"פגיעה היקפית" (2002).
סרטו האחרון לפני בחירתו למושל היה "שליחות קטלנית 3" (2003), הסרט לא הצליח כמו קודמיו אבל הצליח בגדול בקופות והחזיר את הפופולריות שלו (שוורצנגר גם קיבל מחמאות על הגוף השרירי והמחוטב שהפגין בגיל 56).
ב-2010 שב לקולנוע בתור אורח בסרטו של סילבסטר סטאלון "בלתי נשכחים". ב-2011 הודיע שוורצנגר רשמית לאחר סיום תפקידו כמושל שהוא חוזר לתעשיית הקולנוע. בשנת 2012 כבר חתם על הופעה נוספת בסרט "בלתי נשכחים 2"; ובשנת 2013 כיכב בסרט הפעולה "עומד אחרון" בבימויו של הבמאי הקוריאני קים ג'י וון (ראיתי את השטן), ושיחק באותה שנה במותחן "תוכנית בריחה" לצדו של סילבסטר סטאלון.
בשנת 2014 כיכב בסרט הפשע "חבלה" ושב פעם נוספת לשחק בסרט "בלתי נשכחים 3".
בשנת 2015 שב לגלם את דמותו של בסרט "" בבימויו של אלן טיילור; הסרט הינו הסרט החמישי בסדרת "שליחות קטלנית".
בשנת 2022 לוהק שוורצנגר להוביל סדרת ריגול "Utap" בדמותו של לוק ברונר; הסדרה תשודר במהלך 2023 בשירותי הסטרימינג של נטפליקס.
פוליטיקה.
השתייכות פוליטית.
שוורצנגר חבר במפלגה הרפובליקנית, ומהווה עוף חריג ומיעוט פוליטי בקהילייה ההוליוודית שרובה הגדול תומך דווקא במפלגה הדמוקרטית. הוא מתאר את עצמו כשמרן בנושאים כלכליים וליברל בנושאים חברתיים. כך למשל, הוא תומך בנישואים חד-מיניים ושיבח את פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, וכן בעד מאבק בהתחממות העולמית. שוורצנגר היה תומך נלהב של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן, שהגיע לנשיאות לאחר שהיה שחקן קולנוע בהוליווד ומושל קליפורניה, ותמך בג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1988. אף על פי כן, הוא ביקר את חבריו הרפובליקנים במשך משפט ההדחה של הנשיא ביל קלינטון ב-1998. שוורצנגר גם הופיע בקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש באוהיו בימים האחרונים של הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004.
שוורצנגר מספר שהוא הגיע לארצות הברית חודשיים לפני הבחירות לנשיאות בשנת 1968, ויצא לו לראות תעמולה פוליטית של ריצ'רד ניקסון ויוברט האמפרי. דבריו של האמפרי נשמעו לו כמו הסוציאליזם האוסטרי שממנו ברח. לעומת זאת, ניקסון דיבר על יוזמה חופשית, צמצום ההתערבות הממשלתית, הורדת מיסים וצבא חזק. כששאל חבר שלו מאיזה מפלגה ניקסון, והוא ענה שהוא רפובליקני, שוורצנגר החליט שהוא רפובליקני.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הביע שוורצנגר תמיכה במועמדותו של מושל אוהיו ג'ון קייסיק. לאחר שזה פרש, סירב לתמוך בדונלד טראמפ ולא הצביע לו.
יחסו לישראל.
שוורצנגר ידוע באהדתו למדינת ישראל. ב-23 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה השתתף שוורצנגר בהפגנה פרו-ישראלית בקליפורניה כנגד ארגון חזבאללה. הפגנות דומות ערך בעקבות מבצע עופרת יצוקה והמשט לעזה ביוני 2010.
מושל קליפורניה.
שוורצנגר הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל קליפורניה במערכת בחירות recall שנערכה ב-2003 ובה, יחד עם ההצבעה על הדחתו של המושל המכהן גריי דייוויס נערכה הצבעה על זהות מחליפו אם הוא יודח. דייוויס הודח ברוב של 55.4%, ועבור שוורצנגר הצביעו 48.6% מהמצביעים (כשלמועמד שלאחריו, קרוז בוסטמנטה הדמוקרטי הצביעו 31.5%), והוא הפך בכך למושל קליפורניה.
בין פעולותיו הראשונות של שוורצנגר היה ביטול ההעלאה האוטומטית של דמי הרישוי השנתיים למכוניות (אחד הגורמים לחוסר הפופולריות של קודמו דייוויס). הוא הסתכסך עם מספר איגודים מקצועיים של עובדי מדינה, וארבע הצעות שהעלה במשאל עם נדחו ב-2005. לאחר מכן הצליח בשיתוף פעולה עם נציגי המפלגה הדמוקרטית ואף מינה את סוזן קנדי, דמוקרטית, כראש הסגל שלו.
עוד ב-2005 עמד שוורצנגר במרכז סערה, כאשר סירב להשתמש בסמכותו כמושל ולחון את סטנלי ויליאמס, מנהיג כנופיה שחזר למוטב, מעונש מוות. גם בעיר שבקרבתה נולד, גראץ שבאוסטריה, התעוררה מחאה נגדו, ופרנסי העיר נדרשו להסיר את שמו מאצטדיון הכדורגל של העיר, שנקרא על שמו כשנפתח ב-1997. בתגובה פרסם שוורצנגר הודעה שכדי לחסוך את ההתלבטות מפרנסי העיר, הוא מבקש מיוזמתו להסיר את שמו מהאצטדיון - וכך היה.
בבחירות שנערכו ב-2006, ניצח שוורצנגר עם רוב של 56%. בנובמבר 2009 הודיע שוורצנגר כי בכוונתו לפרוש מהפוליטיקה בסוף כהונתו כמושל.
בינואר 2011 הוא סיים את תפקידו כמושל, ובמקומו הושבע ג'רי בראון הדמוקרטי, שנבחר בנובמבר 2010.
בעקבות בחירתו כמושל קליפורניה, זכה לכינוי "הגוברנייטור" (הלחם של המילה האנגלית למושל (Governor) ושם דמותו בסרטי "שליחות קטלנית" – "המחסל" (Terminator).
לאחר הקריירה הפוליטית.
בספטמבר 2015 נבחר להחליף את דונלד טראמפ כמנחה התוכנית "המתמחה", אך פרש מהנחייתה במרץ 2017.
פעילות סביבתית.
בשנת 2016 השתתף שוורצנגר בתשדיר הקורא לצמצום בצריכת הבשר כאמצעי להפחתת פליטת גזי חממה ולהתמודדות עם ההתחממות העולמית. בשנת 2018 שוורצנגר השתתף בהפקת הסרט "כוח טבעי", העוסק ביתרונות של תזונה מהצומח לספורטאים, לצד ספורטאים טבעונים בולטים. ב-2019 הצהיר כי התזונה שלו כיום היא "99% טבעונית".
קורנליוס
קורנליוס (בלטינית: Cornelius; מת ב-253) היה אפיפיור במשך שנתיים, בין השנים 251–253.
קודמו בתפקיד, פביאנוס, הוצא להורג על–ידי הקיסר דקיוס ב-20 בינואר 250 והנוצרים ברומא חששו כל–כך מן הרדיפות אחריהם על–ידי הקיסר שנמנעו ממינוי בישוף ברומא. כפי שמספר קיפריאנוס (איגרת 51, סימן 8 ואילך) כאשר הרדיפות נחלשו במרץ 251, בגלל מותו של דקיוס בקרב נגד הפרתים כינסו שישה עשר בישופים ברומא וקורנליוס נבחר על–ידם ברוב קולות, לכאורה כנגד רצונו.
זמן קצר אחרי כן, כפי שמספר קיפריאנוס: "עריץ, נתעב בעיני כהני האל... נסיך יריב עלה כנגדו וכונן את כיסאו ברומא". אותו "עריץ" היה נובטיוס, כומר אדוק ברומא, שהתקומם כנגד מה שתפש כסלחנותו היתרה של קורנליוס, שהיה מוכן לקבל חזרה לחיק האמונה את כל אלו שמעלו בה והתכחשו לדתם בלחץ הרדיפות והעינויים שהוביל דקיוס. ככל הנראה, הדמות העיקרית מאחרי הקלעים הייתה קיפריאנוס, שדחף את קורנליוס להחליט בקונציל קרתגו בשנת 251 על קבלת הכופרים חזרה לכנסייה אחרי כפרת עוונות קצרה.
אוסביוס מצטט בהרחבה ממכתבו של קורנליוס לפביאנוס בישוף אנטיוכיה, שנטה אז לתמוך בנובטיוס, בו הוא מאשים את נובטיוס כמי שחולל את הקרע בגלל אכזבה מאי-בחירתו למשרת האפיפיור. קרוב לוודאי שלמרות תיאורו של קיפריאנוס, ההפך היה הנכון: קורנליוס הוא ששאף למינוי למשרת האפיפיור, והסכים להתמנות אף על פי שהמוודים ואנשי הדת הבכירים בעיר הסתייגו ממנו וממדיניותו. נובטיוס, שנהנה מתמיכתם, היה ככל הנראה זה שנאלץ להתמנות לבישוף-שכנגד כדי להגן על עקרי האמונה האורתודוקסית, כנגד גישתו הסלחנית של קורנליוס.
כך או כך, כפי שקיפריאנוס מדגיש, העקרון כי אין לסבול מצב בו ישנם שני בישופים בעיר אחת הפך בלתי נסבל בעיני הבישופים המובילים. קיפריאנוס גייס על צידו של קורנליוס את מאה הבישופים באפריקה ואת השפעתו של דיוניסיוס בישוף אלכסנדריה, שהיה משוכנע—לפחות על–פי מכתבו לנובטיוס—כי נובטיוס התמנה לבישוף-שכנגד בגלל אכזבה מאי-בחירתו למשרת האפיפיור. מכתביו של דיוניסיוס הצליחו להבטיח לקורנליוס את התמיכה הקריטית של בישופי המזרח, שהכריעו למעשה את הכף. באיטליה התכנס ויעוד של שישים בישופים שנועד לשוב ולאשר את בחירתו של קורנליוס, ולדחות את מינויו של נובטיוס.
במכתביו המרירים והארסיים של קורנליוס לפביאנוס מאנטיוכיה נחשפים באקראי נתונים על מבנה הבישופות של רומא, שכללה לפי קורנליוס ארבעים ושישה כהנים, שבעה דיאקונים, שבעה תת-דיאקונים (עוזרי דיאקונים), ארבעים ושניים אקוליטים (ἀκόλουθοι) וחמישים ושניים מגרשי שדים, קוראים (לקטורים, ̓ναγνῶσται) ושוערים או שרתים (πυλωροί), ולמעלה מאלף חמש מאות אלמנות ואנשים במצוקה שנתמכו על–ידי הכנסייה.
מספר זה נותן אפשרות להעריך באופן כלשהו את מספר הנוצרים ברומא העתיקה אז. לפי גיבון מספרם היה כחמישים אלף, אך בנסון ופון הרנאק, המומחים הבולטים בסוף המאה התשע עשרה ביחס לחיי קיפריאנוס סבורים כי מספרם היה קטן בהרבה.
זמן לא רב אחרי שסיעת קיפריאנוס הצליחה לחסל את סיעת נובטיוס התחדשו הרדיפות וקורנליוס גורש לקנטומקלאי (קיויטה וקיה) וככל הנראה מת שם כעבור זמן קצר. על–פי המסורת שאומצה מאוחר יותר הוא מת כמרטיר כאשר ראשו נערף, אך ככל הנראה לא כך היה. ייתכן אף כי בעקבות הירונימוס חל בלבול בין מותו של קורנליוס ומותו של קיפריאנוס במועד מאוחר יותר.
פולחן קדושים.