הבראונמילריט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית אורתורומבית דיפירמידלית formula_1 וחבורת סימטריות מרחבית "Ibm2". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.584, b=14.60Å ו-c=5.374Å.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים מיקרוסקופיים. צורתם לוחיות עד μm60, וכמו כן במקבצים. הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.76 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הבראונמילריט הם: nα=1.96, nβ=2.01 ו-nγ=2.04. גבישי הבראונמילריט שקופים למחצה, צבעם חום אדמדם. הבראונמילריט ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). הגוון של המינרל משתי זוויות (X ו-Y) הוא צהוב-חום וחום כהה מהזווית השלישית (Z)
גילוי ומקור השם.
הבראונמילריט זוהה כמרכיב ברזל מרכזי בצמנט פורטלנד על ידי הגאולוג השוודי אלפרד טורנבוהם (Alfred Elis Törnebohm; 1911-1838) ב-1897, והוא כינה אותו צליט. מבנה הצליט זוהה ב-1928, וב-1932 זכתה ד"ר לורין תומאס בראונמילר (Lorrin Thomas Brownmiller; 1988-1902), הכימאית הראשית של חברת אלפא פורטלנד צמנט (Alpha Portland Cement Company) שמושבה באיסטון (Easton) בפנסילבניה שבארצות הברית, אחת ממזהי המבנה, שהמינרל יקרא על שמה. ב-1964 התגלה המינרל גם בטבע, ומאז הוא מוכר כמינרל טבעי על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה.
מקור ותפוצה.
המינרל נוצר בהתמרת מגע בחום גבוה בין סלעים קרבונטיים (דוגמת סלעי גיר) למאגמה (למשל במאיין שבגרמניה). בכמה מקומות קרובים במזרח התיכון נוצר הבראונמילריט מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי חרסיתי.
נכון ל-2011 נמצא בראונמילריט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ בארבעה מקומות בעולם. בשלושה מהם: מחצבת הבזלת בקלך (Klöch) בשטיריה שבאוסטריה; במחדר שיאנגשאן שבמחוז האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין; ובכמה מקומות בגרמניה, בעיקר בהר הגעש בלרברג (Bellerberg) סמוך לעיירה מאיין (Mayen) בהרי האייפל שבמדינת ריינלנד-פפאלץ (המקום בו נתגלה המינרל באופן טבעי לראשונה) נוצר המינרל בהתמרת מגע. ברביעי, תצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד ובדרך מעלה אדומים, הוא נוצר מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע.
קבר יעקב הקדוש בקומפוסטלה
חיים טל
חיים טל (נולד ב-1950) הוא פרופסור לפריודונטיה, מומחה למחלות חניכיים ורפואת הפה, מכהן כפרופסור מן המניין וראש המחלקה לפריודונטיה והשתלות דנטליות באוניברסיטת תל אביב מאז 1985, ומופקד הקתדרה להשתלות דנטליות על שם ד"ר ג'רלד ניזניק מאז 1992. במהלך תקופה זאת כיהן 10 שנים כראש בית הספר לרפואת שיניים.
ביוגרפיה.
טל נולד ברמת גן, שרת בצה"ל בחטיבת גולני, ובהמשך כמדריך בקורס קצינים. סיים לימודיו בפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בפריודונטיה (רפואת חניכיים) ורפואת הפה, והשלים למודי דוקטורט באנתרופולוגיה פיזיקלית באוניברסיטת וויטס-יוהנסבורג. שימש פרופסור חבר בפריודונטיה באוניברסיטת ניו יורק, נושא במינויים פרופסור אורח מטעם אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת טורונטו. זכה בפרס ג’ונסון אנד ג’ונסון למחקר מטעם ה-IADR - הארגון העולמי למחקר דנטלי ונושא בתארים עמית כבוד של האקדמיה האמריקאית לרפואת הפה, דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קרול-דווילה, בוקרשט, ויקיר ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל.
באוניברסיטת ניו יורק התמחה במחקר בחיות מעבדה, ועם הצטרפותו לאוניברסיטת תל אביב (1985) הוביל מחקרים יישומיים לפיתוח אביזרים רפואיים, ובפרט בתחום הרגנרציה הפריודונטלית (שיקום מנגנוני התמיכה של השן). מוכר בעיקר בזכות מחקריו בתחומי הריפוי הפריודונטלי, פיתוח חסמי קולגן חדשניים לרגנרציה פריודונטלית, קריוכירורגיה ואנתרופולוגיה פיזיקלית. הרצה בנושאים אלה בישראל וברחבי העולם, ופרסם למעלה מ-140 מאמרים מדעיים בעיתונות בינלאומית מובילה. בשנת 2012 ראה אור ספר שערך, "Bone Regeneration". הספר שהופץ עד כה בלמעלה מ-49,000 עותקים עוסק באספקטים שונים של רגנרציה גרמית בתחומי הרפואה ורפואת שיניים, ובכתיבתו נטלו חלק חוקרים וקלינאים מישראל ומהעולם.
שימש מדען קליני ראשי בחברת טקטייל טכנולוגיות ישראל, מפתחת מערכות מחשוב להנחיית שתלים, ושימש יועץ לחברות בינלאומית בתחום הרגנרציה.
בשנת 2003 הגיש תביעה משפטית נגד שותפיו לפיתוח הקולגן הרפואי שמוסחר על ידי חברת קולבר לייף סיינס בע"מ. תביעתו של טל, שטען לנישולו מזכויותיו בפיתוח חדשני של קולגן רפואי, יושבה בהסדר פשרה.
חיים טל נשוי למשוררת הדסה טל, ואב לשתי בנות.
מרגרט אדלר
מרגרט "גרטה" אדלר (בגרמנית: Margarete "Grete" Adler; 13 בפברואר 1896 – 10 באפריל 1990) הייתה שחיינית וקופצת למים יהודייה-אוסטרית. בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה.
אדלר נולדה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה אדלר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם קלרה מילך, יוזפינה שטיקר וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:34.4 דקות.
באולימפיאדת פריז (1924) השתתפה אדלר בתחרויות הקפיצה למים וסיימה במקום שמיני ממקפצות 5 ו-10 מטר.
רעמסס התשיעי
רעמסס התשיעי היה מלך מצרים, מלך במאה ה-12 לפנה"ס כנראה בין השנים 1129-1111 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה המצרית הנמוכה, או בין השנים 1142-1123 לפנה"ס על פי הגבוהה. מלך אחרי רעמסס השמיני. היה כנראה נכדו של נכדו של רעמסס השלישי מבנו מנתוחרחופשפ (Mentuherkhepeshef).
רעמסס התשיעי היה הפרעה השמיני מהשושלת ה-20. בתקופתו חזרה היציבות לממלכה לאחר תקופה ארוכה של דעיכה, שהחלה בפלישתם של גויי הים למצרים ולארץ ישראל. הוא ערך מסעות לאסיה ונוביה וחידש דרכי מסחר עתיקות. במצרים הוא הוסיף לבנות במקדש כרנך ובהליופוליס. בעקבות התגברות שוד הקברים בתקופתו, הוא דאג להעביר מומיות לקבורה מחודשת בדיר אל-בחרי, שם הם נחשפו מחדש במאה ה-19. המומיה שלו נקברה בעמק המלכים בקבר KV6, והועברה לדיר אל-בחרי בתקופת השושלת ה-21 על ידי פינודג'ם השני. בנו מנתוחרחופשפ לא זכה לרשת אותו ונקבר בקבר KV19. לאחר מותו עלה למלכות רעמסס העשירי, שלא ברור אם הייתה קרבת דם ביניהם.
בראונמיליריט
לואי השני, רוזן פלנדריה
לואי השני, רוזן פלנדריה (Ludwig II) שנודע בשם לואי לה מאל (Ludwig la Male; 25 באוקטובר 1330 - 30 בינואר 1384) היה בנם של לואי הראשון, רוזן פלנדריה ושל מרגריט הראשונה מבורגונדיה.
חייו.
אחרי שנפצע בקרב קרסי (26 באוגוסט 1346) שבו נהרג אביו, הוא ירש את רוזנות פלנדריה ואת אלה של נבר ושל רתל, ושימש כאביר בצבאו של פיליפ השישי, מלך צרפת. בנובמבר של אותה שנה שב לפלנדריה, הופיע בפני נתיניו הפלמים וניסה להרחיקם מהשפעת אנגליה, אך ללא הצלחה. אדוארד השלישי, מלך אנגליה היה כבר בשערי העיר קאלה ומאה אלף פלמים התקדמו אל עבר העיר קאסל, ובזזו והחריבו את ערי הגבול של צרפת.
הפלמים אנשי העיר גנט שעסקו בטקסטיל והיו תלויים בצמר אנגלי, דרשו מלואי לה מאל לשאת לאישה את בתו של אדוארד השלישי, ומשסירב לעשות כן הם כלאו אותו. באביב 1347 הוא נמלט לחצר המלכות הצרפתי ואחרי כן לבראבנט, שם נשא לאישה את מרגריט, בתו של ז'אן השלישי, דוכס בראבנט, שהיה בן בריתו של מלך צרפת.
באותה שנה העיר גנט מרדה בו, אך המגפה השחורה שהגיעה לפלנדריה ב-1348, והתנגדותן של הערים ברוז', ליל ואיפר להגמוניה של גנט גרמו להחלשת המרד. לואי לה מאל חתם עם הסכם נייטרליות עם אנגליה (25 באוגוסט 1348), ואנשי תעשיית הטקסטיל של גנט נכנעו לבסוף לכוחות אנשי תעשיית הטקסטיל של ערי פלנדריה האחרות (13 בינואר 1349).
ב-1355, אחרי מותו של ז'אן השלישי, דוכס בראבנט, לואי לה מאל דרש לעצמו את דוכסות בראבנט בשם אשתו מרגריט. אבל גיסתו ז'ואנה שלטה בדוכסות זו ולואי לה מאל כבש מידיה את הדוכסות. למרות שאנשי בראבנט מרדו בו (24 באוקטובר - 29 באוקטובר 1356) הוא הצליח לשמור על שלטונו בדוכסות זו.
נפתחה תחרות בין אנגליה לבין צרפת, שכל אחת מהן חפצה להגביר את השפעתה בפלנדריה באמצעות נישואים עם בתו של לואי לה מאל, מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה לעתיד, וב-19 ביוני 1369 היא נישאה לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה, שהיה בנו של ז'אן השני, מלך צרפת.
שנות שלטונו האחרונות של לואי לה מאל היו רצופות מאבקים בין הפלמים לבין הצרפתים. ב-1379 פרץ שוב מרד בעיר גנט, ולואי לה מאל קיבל עזרה מחמו, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה שניסה לדכא את המרד. הפלמים בראשותו של פיליפ ואן ארטוולדה, שהיה בנו של יאקוב ואן ארטוולדה גירשו את לואי לה מאל מפלנדריה, אך בהשפעתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, הצבא המלכותי הצרפתי בא לעזרתו והפלמים נחלו מפלה ניצחת בקרב רוזבקה (27 בנובמבר 1382). אולם, אזרחי גנט המשיכו במרד עד אחרי מותו של לואי לה מאל ב-1384.
ב-1382 מתה אמו של לואי לה מאל והוא ירש את רוזנות ארטואה ואת רוזנות פראנש-קונטה. אחרי מותו, בתו מרגריט השלישית ירשה את רוזנות פלנדריה, את רוזנות ארטואה ואת רוזנות פראנש קונטה בשיתוף עם בעלה, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה.
אלכסנדרו לפושניאנו
אלכסנדרו לפושניאנו (ברומנית: Alexandru Lăpuşneanu, מכונה לעיתים על ידי היסטוריונים אלכסנדרו הרביעי לפושניאנו; שמו לפני הכתרתו היה פטרו סטולניקול (Petru Stolnicul), כלומר פטרו הסטולניק), היה שליט נסיכות מולדובה בין השנים 1552-1561 ובין 1564–1568.
רקע משפחתי ומלוכתו הראשונה.