לווייני ריגול.
סדרת אופק היא סדרה של לווייני צילום מתוצרת התעשייה האווירית. הלוויין הראשון בסדרה, "אופק 1" שוגר בשנת 1988. לוויין מבצעי ראשון בסדרה, "אופק 3", שוגר בשנת 1995, ואחריו שוגרו לוויינים נוספים בסדרה זו. בנוסף ללווייני צילום כולל הסדרה גם לווייני ריגול בעלי הדמאת מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR), הקרויים גם טכסאר.
לוחמת סייבר.
בישראל מתקיימת פעילות נרחבת של לוחמת סייבר, הגנתית והתקפית, במסגרת החברות הביטחוניות הגדולות, בחלק מסל המוצרים שלהן, ובמסגרת חברות הזנק המתמקדות בתחום זה. אחת מחברות ההזנק בתחום זה היא קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות, המפתחת תוכנה בשם פגסוס להשתלטות על טלפונים סלולריים, ומוכרת אותה לממשלות. היקף מוצרי ביטחון-הסייבר שמייצרת ישראל מוערך כשני בגודלו בעולם.
השפעת הסיוע הביטחוני מארצות הברית.
בנוסף לאמצעי לחימה מתוצרת ישראל מצויד צה"ל (ובפרט חיל האוויר) במידה רבה באמצעי לחימה מתוצרת ארצות הברית, שנרכשים בעיקר באמצעות כספי הסיוע הביטחוני (FMS) שארצות הברית מעניקה לישראל כחלק מהשותפות האסטרטגית בין שתי המדינות.
בעבר עלו טענות שהסיוע הביטחוני מארצות הברית מזיק לתעשיות הביטחוניות הישראליות מכיוון שבלעדיו היה צה"ל מעדיף תוצרת ישראלית תוך השפעה חיובית על המשק הישראלי. בנוסף ישנן הבנות לא רשמיות בין ארצות הברית וישראל שבתמורה לסיוע הביטחוני ישראל לא תייצא נשק שיתחרה בספקיות הנשק האמריקאיות, מהלך המגביל את ההכנסה ואפשרויות הייצוא של יצרניות הנשק הישראליות. מדי פעם עולה בתקשורת הטענה, שהסיוע האמריקני אינו נחוץ לישראל, והנזק שהוא מביא איתו גדול מהתועלת, במיוחד מכיוון שהוא יוצר בעם ובקרב חלק מאנשי הממשל הישראלי הרגשה של תלות מוחלטת בארצות הברית; וזה מאפשר לה לשנות את האינטרסים הישראליים לטובת אינטרסים אמריקאיים.
ייצוא של התעשייה הביטחונית.
החל מהשנים הראשונות שלאחר הקמת התעשייה הביטחונית בישראל נעשו מאמצים לייצא מוצרים, כבר בשנת 1975 הגיע הייצוא הביטחוני לסך של 500 מיליון דולר ובהדרגה הגיעו רוב הכנסות התעשייה מייצוא.
על ייצוא אמצעי לחימה המיוצרים בישראל מפקח סיב"ט - האגף לייצוא ביטחוני במשרד הביטחון. בשנת 2007 נחקק חוק הפיקוח על ייצוא ביטחוני שמטרתו היא להסדיר את הפיקוח של המדינה על יצוא של ציוד ביטחוני, על העברת ידע ביטחוני ועל מתן שירות ביטחוני.
אחד התחומים החשובים בתעשייה בישראל הוא התעשיות הביטחוניות. בנוסף למכירות לצה"ל, הייצוא הביטחוני של ישראל הוא השמיני בגודלו בעולם ובשנת 2012 הגיע היצוא הביטחוני לשיא של 7.5 מיליארד דולר.
ב-2013 הייתה ישראל יצואנית הכטב"מים הגדולה בעולם, עם מכירות של כ-4.62 מיליארד דולר בשמונה השנים האחרונות. בשנת 2015 דורגו ארבע חברות ישראליות (אלביט מערכות, התעשייה האווירית, רפאל ותעש) בין מאה החברות הביטחוניות הגדולות בעולם. ובשנת 2017 הגיע הייצוא הביטחוני לשיא של 9.5 מיליארד דולר. בשנת 2020 היה הייצוא הביטחוני 8.3 מיליארד דולר.
ייצוא של התעשייה הביטחונית, יותר מכל ייצוא אחר, רגיש לשיקולים פוליטיים. איראן הייתה לקוח גדול של התעשייה הביטחונית הישראלית, אך חדלה מכך בהדרגה בעקבות המהפכה האיראנית.
סוגיה שעולה מפעם לפעם לדיון ציבורי היא סוגיית מכירה של אמצעי לחימה למשטרים רודניים, שבהם משמש הנשק לפגיעה בזכויות אדם ואף לפשעי מלחמה. על חלק מעסקאות ייצוא הנשק מוטלת צנזורה, המונעת את פרסומן.
ז'אן השני, מלך צרפת
ז'אן השני "הטוב" (בצרפתית: Jean II le Bon; 16 באפריל 1319 - 8 באפריל 1364), בן לשושלת ולואה, מלך על צרפת מ-1350 עד מותו.
חייו.
ז'אן היה בנם הבכור של פיליפ השישי, מלך צרפת, ואשתו ז'אן מבורגונדיה. ב-28 ביולי 1332, בגיל 13 בלבד, נישא ז'אן לבון מלוקסמבורג, בתו של יאן העיוור, מלך בוהמיה. היא ילדה לו תשעה ילדים, שהבכור שבהם ירש את כתרו אחרי מותו. בחתונתו קיבל מאביו את דוכסות נורמנדיה ואת רוזנות אנז'ו ומאן.
ב-8 בינואר 1354 נרצח שארל דה לה סרד, המפקד העליון של הצבא הצרפתי. שארל השני, מלך נווארה, חתנו של ז'אן השני, מלך צרפת, היה מעורב ברצח זה. בתגובה, תקף ז'אן השני את נווארה. שארל השני, מלך נווארה, שהיו לו תביעות לכתר צרפת, כרת ברית עם אויבה של צרפת, אדוארד, הנסיך השחור (בנו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). ז'אן השני נאלץ לחתום על הסכם מנט (22 בפברואר 1354) שלפיו שארל השני, מלך נווארה ששלט על שטחים נרחבים בנורמנדי, שמפאן וברי, קיבל לרשותו שטחים נוספים.
ב-1355 נחת הנסיך השחור עם צבאו בגסקוניה. היות שלא יכול היה לשלם לחייליו, יצא איתם למסע של ביזה. הם בזזו את הכפרים שלאורך הנהר גארון ואחר כך את הערים קרקסון ונארבון ושבו לעיר בורדו עם השלל. על פי תוכנית המלחמה של אדוארד השלישי, אמור היה הנסיך השחור לצעוד עם צבאו לעבר עמק הלואר, להתאחד שם עם כוח אנגלי אחר שנחת בברטאן ולתקוף יחד את פריז. אך כאשר הוא הגיע לעמק הלואר השתנתה התוכנית, והצבא שנחת בברטאן הופנה לנורמנדי שם לחם נגד צבאו של ז'אן השני. הנסיך השחור פנה לעבר פריז וז'אן השני נאלץ לנטוש את המערכה בנורמנדי כדי להגן על פריז. בדרכו לפריז הגיע ז'אן השני לעמק הלואר ואיגף את צבאו של הנסיך השחור שנותק מכוחותיו בבורדו.
ב-19 בספטמבר 1356 נערך הנסיך השחור עם צבאו מדרום לעיר פואטייה, במקום שהגישה היחידה אליו הייתה דרך שביל צר המוקף בסבך שיחים משני צדדיו. אנשיו הסתתרו בין שיחים אלה והוא עצמו ניצב בעמדת תצפית. מספר אנשי צבאו הגיע ל-8,000 איש בלבד לעומת כוח גדול בהרבה שעמד לרשותו של ז'אן השני. לכן, הוא פנה בהצעה להסכם שעל פיו יישבע להימנע מללחום נגד צרפת במשך שבע שנים. ז'אן השני דחה את הצעתו זו, וכך החל קרב פואטייה שהיה אחד הקרבות החשובים של מלחמת מאה השנים. כאשר 3,000 אבירים צרפתים ניסו לעבור דרך השביל הצר, האנגלים פתחו במתקפת חיצים מבין השיחים. הקשתים האנגלים גרמו לפאניקה בשורות הצבא הצרפתי ו-16,000 איש נסו על נפשם.
ז'אן השני הורה לאביריו לרדת מעל הסוסים כדי לא לשמש מטרה לחיציהם של הקשתים האנגלים. הוא ואנשיו ובהם פיליפ בנו הצעיר הותקפו על ידי הפרשים האנגלים. הוא לחם בגבורה ונפצע בראשו אך לבסוף נאלץ להיכנע, נלקח בשבי ללונדון כשהוא רכוב על סוסו וקיבל כמקום מגוריו את ארמון סבוי. כשבוי של האנגלים הוא נהנה מזכויות מלכותיות והותר לו לנהל אורח חיים מלכותי. בהסכם ברטיני שנחתם ב-1360 נקבע כופר נפש בן שלושה מיליון כתרים עבור שחרור המלך מן השבי. כמו כן הוסכם כי לואי, דוכס אנז'ו, בנו של ז'אן השני, יוחזק כבן ערובה בעיר קאלה שהייתה בשלטון האנגלים. ז'אן השני הורשה לשוב לצרפת לשם גיוס הכספים הדרושים. בעת שניסה לגייס את הסכום הדרוש, נמלט בנו לואי מן השבי האנגלי תוך ניצול הזכויות המלכותיות שניתנו לו.
המלך ז'אן השני זעם על הפרת ההסכם המלכותי על ידי בנו, דבר שראה כפגיעה בכבודו. היות שלא עלה בידו לגייס את הסכום הדרוש לשחרורו, חזר ז'אן השני, מלך צרפת לשביו באנגליה בתחילת 1364, ונפטר שם באפריל של אותה שנה. גופתו הוחזרה לצרפת והוא נקבר בנקרופוליס של מלכי צרפת, בבזיליקת סן-דני שליד פריז. בנו בכורו שארל ירש את כתרו בשם שארל החמישי.
גן פעמון הדרור
גן הפעמון או בשמו המלא גן פעמון הדרור הוא גן עירוני גדול בירושלים. הגן ממוקם בסמוך למרכז העיר, בין השכונות טלביה, המושבה הגרמנית וימין משה. מבחינה טופוגרפית, שטח הגן הוא פתחו הצפוני של עמק רפאים. ממזרח נתחם הגן בידי רחוב המלך דוד, כשמעברו השני גן בלומפילד.
היסטוריה.
הגן הוקם בשנת 1976 על חלק ניכר משטח "מתחם עומריה", לאחר שתוכנית רחבת היקף להקמת מגדלי מגורים יוקרתיים ובתי מלון במקום בוטלה עקב מחאה ציבורית, והוחלפה בתוכנית צנועה יותר שכללה גם פארקים ושטחים פתוחים לפי הצעת צוות בראשותו של האדריכל דוד קרויאנקר. עם זאת צפונית לגן הוקם ב-1983 מלון לרום (המלון שינה את שמו למלון ענבל) ומדרומו תוכנן לקום מלון של רשת ארבע העונות. בקרבת הגן קיימים מלונות נוספים, שהבולט ביניהם הוא מלון אוריינט מרשת ישרוטל.
הגן נחנך במלאת 200 שנה לעצמאות ארצות הברית, ובמרכזו הוצב פעמון שהוא העתק של 'פעמון הדרור' המפורסם בפילדלפיה, אשר העניק לגן את שמו. מונומנט אחר הוקם ברחבה בחלקו הצפוני של הגן. שם "בוקעת" מתוך הקרקע דמות של דרקון העשויה בטון. על-פי השילוט בגן, הדרקון מכונה ג'רי.
ברחבי הגן ניתן למצוא אמפיתיאטרון קטן מאבן לכ-500 צופים ומתקנים שונים כגון מרכז החלקה על גלגיליות, גני שעשועים לילדים, וכן מגרשי כדורסל, קטרגל, פינג פונג, ומ-2010 גם מגרשי כדורגל חופים בהם מוקמים יציעים זמניים המכילים מאות מקומות בעת טורנירים. בנוסף פועל בשטח הגן גם תיאטרון הקרון שבשנת 2016 נחנך עבורו מבנה חדש וגדול יותר (מאשר המתקן הישן), בעלות של כ-5 מיליון ש"ח. בחודש מאי 2014 נפתח בגן סקייטפארק מהגדולים בארץ שעלות הקמתו מעל 10 מיליון ש"ח ושטחו כ-2,500 מ"ר. בסקייטפארק הוקם גם יציע מוצלל לשבעים צופים ותאורה לילה שיאפשרו לו לארח תחרויות סקייטבורדינג.
ב-2016 אושרה תוכנית ותיקה להקים בצידו הדרומי של הגן טיילת המכונה "טיילת דובנוב", על שם הרחוב הסמוך, שתכלול שבילים לאופניים והולכי רגל, ספסלים ותאורת רחוב ותקשר בין רחוב דובנוב המגיע סמוך למתחם תיאטרון ירושלים ולידו גם לאתרים כגון וילה שרובר, בית הנסן, חורשת הירח ובין מתחם התחנה. עלות פיתוח הטיילת הצפוי הוא כשני מיליון ש"ח. בין האתרים שתקשר הטיילת ניתן למנות את גן השושנים, תיאטרון הקרון, הסקייטפארק, חזיתו של מלון הארבע העונות המתוכנן וכאמור מתחם התחנה ופארק המסילה.