על פי עדותו של טוהיי, כשרק הגיע לדוג'ו והחל ללמוד אצל המורים שהיו תלמידיו של אואשיבה הוא לא השתכנע שאייקידו היא האמנות בשבילו. אך כשאואשיבה עלה למזרן והחל להדגים את הטכניקות על המורים הוא החל להשתכנע. לטענתו הוא הבין את הכח של האייקידו רק לאחר שאואשיבה ביקש ממנו לנסות ללפות אותו וטוהיי לא הצליח אפילו לתפוס את המורה. מאותו רגע החל טוהיי ללמוד אייקידו, לצד כך שהמשיך לעסוק בדיטציה ומיסוגי.
לאחר חצי שנה שבה למד עם אואשיבה, הוא נשלח ללמד אייקידו באקדמיה המשטרתית. זה היה לפני שקיבל כל דרוג שהוא באייקידו, לבסוף בזמן שירותו הצבאי אואשיבה העניק לו דאן חמש.
בשנת 1942 טוהיי גויס לצבא היפני והוצב בסין כמפקד יחידה. טוהיי התייחס לחייליו יפה, וכן (יחסית לקציני אחרים בכוח הכיבוש) לאסירים הסינים.
לאחר המלחמה.
בשנת 1953 טוהיי נשלח להוואי ללמד שם אייקידו. כעבור זמן מה הוואי נהיה המרכז האמריקאי של אייקידו, ובכלל מרכז עולמי גדול מאוד. זה היה המקום שבו טוהיי מיסד את השיטה שלו.
הוא קיבל מאואשיבה דרגת דאן עשר, הדרגה הגבוהה ביותר באייקידו בשנת 1969, לאחר שסירב לאותה ההצעה כמה שנים קודם לכן.
במשך השנים טוהיי פיתח שיטה ייחודית לאייקידו ששמה דגש גדול יותר על עבודה עם הקי ופחות על טכניקות. טוהיי גם כתב הגות רבה בנושאים של הפילוסופיה של האייקידו וארבעת העקרונות שלו, שהם: נקודת המרכז, הזרמת הקי, רגיעה בשליטה ושמירה על משקל כלפי מטה, משמשים זרמים שונים של האייקידו דוגמת הסיידוקאן.
מרכוס בראון
מרכוס ג'יימס בראון (באנגלית: Marcus James Brown; נולד ב-3 באפריל 1974 בווסט ממפיס, ארקנסו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
קריירה מקצוענית.
קריירת ה-NBA.
לאחר 4 עונות בהן שיחק עבור נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת מוריי סטייט מקנטקי, נבחר בראון בסיבוב השני של דראפט 1996 על ידי הפורטלנד טרייל בלייזרס מה-NBA. בראון שותף בעונתו הראשונה ב-21 משחקים בלבד, בהם קלע בממוצע 3.9 נקודות בפחות מ-9 דקות למשחק. בעונתו השנייה חתם בונקובר גריזליס אך לא שותף באף משחק ושוחרר במהלך העונה. לקראת עונת 1999–2000 הוחתם על ידי דטרויט פיסטונס, אך שוחרר לאחר ששותף בשישה משחקים בלבד בהם לא בלט.
קריירה באירופה.
לאחר ששוחרר מהגריזליס חתם בראון ב-1998 בקבוצת פו אורטז מליגת העל הצרפתית, הוא הוליך אותה לזכייה באליפות ואף נבחר ל-MVP של הליגה. פציעה בברך, שספג במשחק האחרון של סדרת הגמר, הביאה להשבתתו מכדורסל למשך כל עונת 1999. לאחר הניסיון הכושל השני שלו בליגת ה-NBA, שב בראון לליגה הצרפתית וחתם בקבוצת הכדורסל לימוז' עימה זכה בשלושה תארים קבוצתיים: אליפות הליגה, הגביע הצרפתי וגביע קוראץ', גם בעונה זו נבחר בראון ל-MVP של הליגה הצרפתית ובנוסף נבחר ל-MVP של הפלייאוף.
בשנת 2000 חתם בבנטון טרוויזו מליגת העל האיטלקית ששיחקה באותה עונה גם ביורוליג. בראון קלע בממוצע 17.2 נקודות למשחק בליגה האיטלקית ו-19.9 ביורוליג. לאחר עונה זו חתם בראון באפס פילזן מליגת העל הטורקית בה שיחק במשך שנתיים וזכה עימה בשני גביעים ושתי אליפויות. ב-38 משחקיו ביורוליג עם פילזן קלע בראון 18.6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2003 עבר בראון לצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית, ברוסיה שיחק במשך שתי עונות בהן זכה עם צסק"א בשתי אליפויות, גביע אחד והגיע עימה פעמיים לפיינל פור של היורוליג. בשתי עונותיו במועדון נבחר בראון ל-MVP של הליגה הרוסית ופעם אחת לחמישיית העונה של היורוליג, הוא קלע בממוצע 16.6 נקודות למשחק בליגה המקומית, ו-17.2 ביורוליג.
ב-2005 הצטרף לאוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, יחד עם מלאגה זכה באליפות ספרד לעונת 2005–2006, אך בעונתו שנייה במועדון נפצע ושיחק ב-13 משחקים בלבד בליגה. ב-2007 חתם בז'לגיריס קובנה מליטא וסייע לה לזכות באליפות, הוא עזב את הקבוצה בעקבות קשיים כלכליים שחוותה והצטרף באוקטובר 2008 לשורות מכבי תל אביב.
לאחר עונה אחת במדי מכבי חזר בראון לקבוצת ז'לגיריס קובנה, הוא זכה עימה באליפות וגביע הליגה הבלטית, ובמאי 2010 מונה למאמנה לאחר שדריוש מסקוליונאס פוטר במהלך סדרת הגמר נגד ריטאס וילנה.
באוקטובר 2011 פרש מכדורסל מקצועני.
מרקוס בראון
ישראל פלג
ישראל פלג (נולד ב-5 ביוני 1949) היה מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, קונסול כללי של ישראל בפילדלפיה ומנהל לשכת העיתונות הממשלתית. כיהן ומכהן בדירקטוריונים בחברות עסקיות גדולות, וניהל ארגונים ציבוריים גדולים.
ביוגרפיה.
נולד ב-1949 ברמת השרון לבת-ציון, ילידת תל אביב ולנח פולצ'ק, שהיה מזכ"ל איגוד מגדלי הירקות ומראשוני "אגרקסקו". נשוי לד"ר ענת פלג, אשר הייתה כתבת לענייני משפט של "קול ישראל", מרצה למשפט ותקשורת, מנהלת המכון לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן ואב לשניים.
משרות ציבוריות, ממשלתיות ודיפלומטיות.
בין השנים 1976-1973 עבד כעוזר למנהל מרכז ההסברה יהודה אילן, במסגרת תפקיד זה ריכז את חגיגות שנת ה-25 לעצמאות ישראל, והיה אחראי על ארגון סיורי ראש הממשלה יצחק רבין בישראל.
כאשר עבר המערך לאופוזיציה ב-1977, מונה פלג למרכז ודובר סיעת המערך בכנסת. פלג יזם והקים את מערך העוזרים הפרלמנטריים בכנסת, ובמסגרת זו גייס "צעירים מבטיחים" שסייעו לחברי הכנסת שלראשונה עברו מהממשלה לאופוזיציה.
ב-1981 היה פלג דובר מטה הבחירות של המערך. כאשר הגיעו תוצאות המדגם זימן את מסיבת העיתונאים שבה הציג את שמעון פרס (למרות אזהרות יועץ ראש מטה הבחירות) כ"ראש הממשלה הבא של ישראל", אך תוך זמן קצר התברר כי על פי תוצאות הבחירות מנחם בגין הוא שיקים את הממשלה הבאה.
ב-1984 מונה למנהל לשכת העיתונות הממשלתית. בתפקידו זה יזם והקים את מערכת הטלטקסט בישראל, והיה חבר בצוות יועצי ראש הממשלה שמעון פרס (שכונה "חבורת הבלייזרים").
בעת כהונתו כקונסול כללי של ישראל בפילדלפיה (בשנים 1992-1988) היה אחראי על הקשר עם מדינות המיד-אטלנטיק (פנסילבניה, דרום ניו ג'רזי, קנטקי, דלאוור ומערב וירג'יניה) – הן מול הקהילה היהודית והן מול הממסד הפוליטי והמדיני בארצות הברית. היה נשיא הקורפוס הדיפלומטי בפילדלפיה. הוביל את "משלחת ה-1000" של פילדלפיה – המשלחת הגדולה ביותר שיצאה מקהילה יהודית אחת בארצות הברית לישראל. יזם את "שבוע האופנה הישראלי" ו"שבוע הסרט הישראלי" בפילדלפיה. היה בעל טור, שנקרא "Just-A- Minute", שפורסם ב-21 עיתונים יהודים בארצות הברית.
כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה (בשנים 1996-1992) יזם את פרויקט המטמנות – הקמת אתרי סילוק פסולת מוסדרים וסגירתן של כ-400 מזבלות ביחד עם סגירת אתר חירייה. הוא טבע את המונח "מטמנה", כדי להבחין בין אתרי הסילוק המוסדרים לבין המזבלות "הפראיות" שפוגעות בסביבה. היה חבר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, יזם את איחודן של רשות הגנים הלאומיים ורשות שמורות הטבע. יזם את תו התקן הירוק למוצרים ושירותים השומרים על איכות הסביבה.
היה ראש המשלחת הישראלית לשיחות השלום הרב-צדדיות בנושא איכות הסביבה, מיוזמי "אמנת בחריין" לשיתוף פעולה אזורי להגנת הסביבה. היה סגן נשיא איחוד מדינות הים התיכון להגנת הסביבה (לפי אמנת ברצלונה). היה יו"ר צוות ההיגוי להכנת התוכנית הלאומית לפיתוח בר-קיימא – להכנת תוכניות פיתוח תשתיות לאומיות תוך התחשבות בצרכי הסביבה. שימש כמרכז צוות בית הנשיא לקיימות ומודעות סביבתית. כמו כן, פלג כיהן כדירקטור בחברת גאון-אגרו העוסקת בפרויקטים סביבתיים (תשתיות מים, אנרגיה וכו').
פעילות אקדמאית.
פלג קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית ביוני 1982. היה מרצה לתקשורת פוליטית במכון לקומוניקציה באוניברסיטה העברית, ובבית הספר לעיתונות באוניברסיטת תל אביב. פלג היה מרצה לתקשורת שיווקית (MarCom) לתואר MBA במנהל עסקים, במרכז ללימודים אקדמיים. פלג חבר בחבר הנאמנים של האקדמית תל אביב-יפו ויזם את העברתה למתחם בו נמצאת המכללה כיום.
פעילות עסקית, ניהולית וציבורית.
בשנים 1981–1984 היה בעלים של שני משרדי פרסום ויחסי ציבור: "מעוף"- בשותפות עם פרסום טל-ארויו, ו"אתגרים" בשותפות עם פרסום פלד.
פלג כיהן במספר דירקטוריונים של חברות עסקיות, ביניהן אל על (1993–1999), קואופ הריבוע הכחול (1996–2001), פולאר השקעות כדמ"צ ויו"ר ועדת ביקורת (1996–2001). הוא חבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו, חבר הנהלת "קרן היעל" לטיפוח חיות בר, ערכי טבע ונוף בישראל. שימש כנציג מסחרי של מדינת קונטיקט בישראל. חבר מועצת לשכת המסחר ישראל-ארצות הברית וחבר הנהלת אגודת הידידות ישראל-ארצות הברית (AIFL) וחבר לשכת המסחר ישראל-פולין.
שימש (2007–2008) כיו"ר הוועדה הציבורית לבחינת השירות והמוצר התיירותי בישראל. הוועדה מונתה על ידי השר יצחק הרצוג והגישה מסקנותיה למ"מ שר התיירות והשר לאיכות הסביבה, גדעון עזרא במאי 2008. בין יתר המלצותיה: הנהגת שיטת דירוג חדשה לבתי מלון, החלת "גילוי נאות" על פרסומי מידע תיירותי בכל מגזרי הענף, ניסוח אמנת שירות בתחום זה, והסדרת ענף האירוח הכפרי ומיתוגו מחדש.
בעקבות פנייתו של ראש עיריית תל אביב רון חולדאי (ב-1999) הכין פלג מסמך להקמת מינהלה מיוחדת לשיקום ופיתוח יפו. הוא קרא לה: "המישלמה ליפו", היה מייסדה ומנהלה הראשון. גיבש את תוכניות השיקום – הפיזי והחברתי – של יפו ובין היתר פעל להקמת הקמפוס של המכללה האקדמית תל אביב-יפו ב"מתחם אייזנברג" ביפו. היה חבר דירקטוריון מוזיאון ארץ ישראל בתל אביב. שימש כיו"ר דירקטוריון חברת "גני יהושע" של עיריית תל אביב המנהלת את פארק הירקון, פארק דרום (פארק בגין) והגנים הזואולוגיים ביפו-תל אביב.