בדראפט ה-NBA 1980 נלקח מהורן בבחירה ה-35, על ידי וושינגטון בולטס. בעונתו השנייה בוושינגטון קיבע את מקומו בחמישייה הפותחת של הקבוצה, עם עזיבתם של וס אנסלד ואלווין הייז, ורשם ממוצעים של 12.2 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בסיום עונת הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, בתמורה לדן ראונדפילד. בעונת סייע לדטרויט לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשחקן חמישייה קבוע לצד אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס, מארק אגוויר וביל למביר. לאורך הפלייאוף קלע 6.0 נקודות למשחק בלבד, אך זכה לדקות משחק רבות בשל כישוריו ההגנתיים.
בדראפט ההרחבה של שנת 1989 נבחר מהורן על ידי מינסוטה טימברוולבס, אשר שלחה אותו בטרייד לפילדלפיה 76' בטרם שיחק במדיה. בסיום עונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בעונת 1991/1992 עזב את ה-NBA וחתם על חוזה בקבוצת וירטוס רומא מליגת העל האיטלקית. בעונתו היחידה בקבוצה זכה עמה בגביע קוראץ' לאחר שגברה על סקאבוליני פזארו בסדרת הגמר.
לקראת עונת חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס, ועד לסיום עונת שיחק גם עבור פילדלפיה ודטרויט. לאורך תקופה זו שימש כשחקן ספסל זניח, ומיעט לקבל דקות משחק.
קריירת אימון.
בעונת 1999/2000 שימש כמאמן קבוצת "רוקפורד לייטנינג" מליגת ה-CBA. בין השנים 2000–2002 היה עוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת המאמן לון קרוגר.
בין השנים 2005–2009 שימש כעוזר מאמן בקבוצת דטרויט שוק מליגת ה-WNBA, תחת ביל למביר עמו שיתף פעולה כשחקן הפיסטונס. בעונות 2006 ו-2008 זכתה הקבוצה באליפות ה-WNBA. בעונת 2009 שימש כמאמן הראשי של הקבוצה, אשר הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המזרחי על ידי אינדיאנה פיבר. בסיום אותה עונה עבר המועדון לטלסה, אוקלהומה, ומהורן עזב את הקבוצה.
ריק מאהורן
יוהאנס היילה סלאסי
יוהאנס היילה-סלאסי אמבייה (באנגלית: Yohannes Haile-Selassie Ambaye; נולד ב-23 בפברואר 1961) הוא פלאואנתרופולוג אתיופי, חוקר הומינינים נכחדים מן האבולוציה של האדם, בעיקר במשולש עפר באתיופיה. הוא לקח חלק חשוב בגילויים ובמחקרם של רבים מן המאובנים העתיקים והחשובים ביותר שהתגלו באזור זה החל משנות ה-90, ובכללם מאובני ארדיפיתקוס רמידוס, ארדיפיתקוס קדבה, אוסטרלופיתקוס גרהי, אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, הומו ארקטוס והומו ספיינס.
קריירה מדעית.
בוגר אוניברסיטת אדיס אבבה בהיסטוריה בשנת 1982, היילה-סלאסי החל בשנת 1993 את לימודי המוסמך שלו באנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחייתו של הפלאואנתרופולג האמריקאי טים וייט, מחשובי החוקרים של האבולוציה של האדם. בשנת 1994 השתתף במשלחת החפירות של וייט לאזור ארמיס במשולש עפר. במשלחת זו, היילה-סלאסי היה הראשון להבחין ולחשוף מאובן משבר עצם כף-יד הומינינית. המשלחת התרכזה בחפירות באותו המקום, וחשפה חלקים רבים משאר השלד, שהפך לאחד הממצאים החשובים ביותר מן האבולוציה של האדם, והשתייך לנקבת ארדיפיתקוס רמידוס המוכרת בכינוייה הפופולרי "ארדי".
במשלחות נוספות של צוותו של וייט בשנים 1997 עד 2000, בעמק האוואש התיכון במשולש עפר, גילה היילה-סלאסי 11 מאובנים הומינינים מחמישה פרטים שונים לפחות. מאובנים אלו, בנוסף למאובנים אחרים, פורסמו על ידי הצוות בשנת 2004 כמין הומינין חדש למדע ארדיפיתקוס קדבה, שחי לפני 5.2 עד 5.8 מיליון שנה.
היילה-סלאסי קיבל את תואר המוסמך באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1995, ואת תואר הדוקטור שלו בביולוגיה אינטגרטיבית מאותו מוסד בשנת 2001. בשנת 2002 היה לאוצר וראש המחלקה לאנתרופולוגיה פיזית במוזיאון לתולדות החי בקליבלנד . הוא גם משמש כפרופסור אורח (Adjunct Professor) לאנתרופולוגיה ואנטומיה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו.
החל משנת 2004, היילה-סלאסי מנהל את החפירות באתר הפלאונטולוגי וורסנו-מילה (Woranso-Mille) שבמשולש עפר. אתר זה שהתגלה לאחרונה הוא עשיר במיוחד במאובנים של בעלי-חיים והומינינים מתקופת הפליוקן. בשנת 2010 פרסם צוותו מאובן של אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שגילו באתר, המסומן KSD-VP-1/1 וידוע בכינוי "קדנומו" ("איש גדול" בשפה העפרית). שלד הגוף של קדנומו מפורט כמעט כמו זה של לוסי המפורסמת, אך בעוד שלוסי הייתה נקבה קטנת קומה, קדנומו היה זכר גדל-גוף במיוחד, ולפיכך המחקר שלו שיפר והרחיב את הידע על אפרנסיס. במיוחד, ההתאמה של אפרנסיס להליכה על שתיים הסתברה כטובה ממה שסברו בעבר. קדנומו, המתוארך באמצעות תארוך רדיומטרי לתקופה של 3.58 מיליון שנה לפני זמננו, קדום מלוסי.
בשנת 2015, במאמר בכתב העת היוקרתי Nature, היילה-סילאסי וצוות החופרים באתר וורסנו-מילה הגדירו מין חדש למדע של אוסטרלופיתקוס, אותו כינה בשם אוסטרלופיתקוס דיירמדה , לפי שלד מאובן של כף רגל הומינינית שחשפו באתר.
באוגוסט 2019 פרסם צוות החופרים באתר בראשות היילה-סילאסי גולגולת כמעט שלמה של אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, אותה גילו באתר בשנת 2016, ותוארכה על-ידם לתקופה של 3.78 עד 3.80 מיליון שנה לפני זמננו. הגולגולת מסומנת בסימון הקטלוגי MRD-VP-1/1 ובפי מגליה כונתה בקיצור MRD. זוהי הגולגולת ההומינינית השלמה השלישית בעתיקותה שהתגלתה (אחרי גולגולת טומיי, בת כ-6.5 מיליון שנה וגולגולת ארדי בת 4.4 מיליון שנה). הצוות מצא שאנמנסיס נבדל מן המין אפרנסיס יותר מכפי ששוער לפני-כן. בהתבסס על צורת הגולגולת שהתגלתה, הצוות סיווג שבר מעצם מצח הומינינית שהתגלה באתיופיה עוד בשנת 1980 למין אפרנסיס. מכיוון שתיארכו את שבר המצח לתקופה של 3.9 מיליון לפני זמננו, החוקרים הסיקו שהמינים אנמנסיס ואפרנסיס חיו יחד באותם אזורים באתיופיה במשך כ-100 אלף שנה לפחות. לכן הם סבורים שאפרנסיס התפתח מאנמנסיס לא באבולוציה הדרגתית מאוד, אלא במאורע התמיינות מקומי, כאשר במקומות אחרים אוכלוסיות אנמנסיס המשיכו להתקיים במקביל.
טילברי
טילברי (באנגלית: Tilbury) היא עיירה ברובע תורוק, אסקס, אנגליה. העיירה הנוכחית הוקמה כישוב נפרד בסוף המאה ה-19, על אדמות שהיו בעיקר חלק מהכפר צ'דוול סנט מרי. במקום מבצר מהמאה ה-16. העיירה ממוקמת בנקודת שפך נהר התמזה לים, מהווה חלק מנמל לונדון וייחודה, בין השאר, בנמל טילברי, התורם לכלכלה המקומית.
אטימולוגיה.
שמה של העיירה טילברי הנוכחית נגזר משמו של נמל טלברי, הנגזר משמות מהיישובים הסמוכים מזרח ומערב טילברי. שמות יישובים אלו נגזרו מהאיות הסקסוני "Tilaburg". בספר יום הדין מוזכר המקום בשם הלטיני "Tilberia".
היסטוריה.
ההיסטוריה של העיירה טילברי קשורה קשר הדוק למיקומה הגאוגרפי, הסמוך לנמל טילברי. מקבילתו בגדה הדרומית של נהר התמזה, גרייבסנד (Gravesend), הייתה אף היא מרכז תעבורתי חשוב. מאחר שלונדון עצמה אינה צמודה לחוף הים, הפכו שני נמלים אלה, אליהם מגיע נהר התמזה, לנמלי תעבורה חשובים ולמעשה לשער הכניסה והיציאה למדינה.
יש עדויות ארכאולוגיות לקיומה של התיישבות רומית במקום. באותה תקופה ירד מפלס המים, והקרקע הבוצית במקום הפכה בהדרגה לראויה למגורים. התיישבות רומית הייתה ככל הנראה במיקום של רציף נמל טילברי כיום. במאה ה-12, שונה נתיב הנהר, לאחר התרוממות שירטונים (שטחים בקרקעית הנהר, הבולטים לגובה)., חפירות לשיפור זרימת הנהר הביא גם לשיפור במשאבי הקרקע שבביצה, ובשימוש בהם לייצור אריחים ולבנים. הסופר דניאל דפו, תיאר בכתביו כי בשנת 1696 עבד במפעל אריחים ולבנים בביצות טילברי.
בשנת 1588 הגיעה לעיירה טילברי המלכה אליזבת הראשונה, על מנת לסקור את צבאה הראשי. נאומה בפני הכוחות הצבאיים בטילברי הוא מהידועים בנאומיה.
בשנת 1852 אישר הפרלמנט הבריטי בחקיקה את ההקמה של קו הרכבת לונדון-טילברי, וטילברי לונדון (LTSR), והקמת תחנת רכבת במקום, כדי לאפשר ליתרון התרחבות נהר התמזה במקום לשמש כדרך מעבר רשמית ללונדון. המזח בקרבת מקום נבנה באופן רחב שיאפשר הגעת ספינות קיטור גדולות יחסית (שלא יכלו להיכנס לנהר התמזה), משם ניתן היה להעביר סחורות ונוסעים לעיר עצמה באמצעות הרכבת. תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1854.
בעוד הרציפים נבנו, אלפי העובדים במקום אוחסנו במבנים ארעיים, או נאלצו לנסוע מהכפרים והעיירות הסובבות אותם. כתוצאה מצפיפות החל להיבנות דיור קבע, לאחר השלמת בניית הרציפים. אך הבלוקים למגורים נבנו בצורה מהירה וגרועה, ועד להקמת המועצה המקומית טילברי לא הוקצה להם מימון ממשלתי.
מעבורת בקו טילברי - גרייבסנד פעלה מתקופות קדומות. מפת שרטוטים משנת 1571 וכן ציורים שונים, מציגים עדויות למסלולי מעבורת קבועים בין שתי הנקודות, ולמרחב לונדון ביניהן, ששימשו להובלת נוסעים, בעלי חיים וסחורה כגון צמר.
מבצר טילברי.
המבנה הטופוגרפי של הנהר, והפיכתו לצר יותר מטילברי ועד לונדון, הפכו את טילברי למקום מתאים לבניית מבצרים להגנת העיר לונדון מפני פולשים זרים. מבצר הקבע הראשון בטילברי, הקרוי מבצר טילברי, היה מבנה מבוצר דמוי-D שהוקם בשנת 1539 על ידי הנרי השמיני, לאחר פירוק המנזרים באנגליה. החצר מוקפת חומת אש מבוצרת. המקום הוכיח את עמידותו במתקפת הארמדה הספרדית, צי ספינות המלחמה הספרדי, שנשלח על ידי פליפה השני, מלך ספרד במטרה לפלוש ולהשתלט על חופי אנגליה בשנת 1588. המצודה מוכרת כאתר מורשת אנגלי.
ממשל.