סטיית תקן=formula_3|
חציון=formula_2|
שכיח=formula_2|
שונות=formula_6|
אנטרופיה=formula_7|
מומנטים=formula_8עבור formula_9, פונקציית בטא|
אופיינית=formula_10for formula_11|
גבנוניות=formula_12|
צידוד=formula_13
התפלגות לוגיסטית היא התפלגות רציפה, שעד כדי הזזה וכיווץ, הקובעים את התוחלת והשונות, פונקציית ההתפלגות המצטברת שלה היא הפונקציה הלוגיסטית formula_14. צורת ההתפלגות דומה לזו של ההתפלגות הנורמלית, אך היא בעלת גבנוניות גדולה יותר (החריגות מהתוחלת הן גדולות ונדירות יותר).
פונקציית ההתפלגות.
ההתפלגות הלוגיסטית מאופיינת בשני פרמטרים, formula_2 ו- formula_16. פונקציית ההסתברות המצטברת של ההתפלגות היא הפונקציה הלוגיסטית המוזזת ב-formula_2 ומכווצת פי formula_16: formula_19
פונקציית הצפיפות היא הנגזרת של פונקציה זו: formula_20. למשתנה מקרי בעל התפלגות כזו יש תוחלת formula_2, ושונות formula_22.
פונקציית סיכון.
פונקציית הסיכון (Hazard function) של ההתפלגות לוגיסטית היא :
formula_23
פוליקרבונט
פוליקרבונט הוא שם כללי למשפחת פולימרים סינתטיים תרמופלסטיים. פוליקרבונט בעל עמידות מעולה לנגיפה, עמידות טובה בחומרים חריפים וחום רב יחסית יחד עם תכונות שקיפות מצוינות, לעיתים טובות יותר משל זכוכית, למשל בסוג הפוליקרבונט הקרוי CR-39 ומשמש לאופטיקה. בשל כך השימוש בו נפוץ הן ליישומים ביתיים והן למוצרים הדורשים עמידויות מיוחדות.
הרכב כימי.
פוליקרבונט הוא פלסטיק שבו המונומרים קשורים זה לזה בקשרי קרבונט (-O-(C=O)-O-). ישנם 2 סוגי פוליקרבונט עיקריים : אליפטי וארומטי. פוליקרבונט המבוסס על ביספנול A (פנול מבוסס בנזן) עמיד ביותר לנגיפה עד כי ניתן לייצר ממנו חלונות חסיני ירי. עם זאת, עמידותו בשריטות נמוכה ולכן יש לצפות עדשות משקפיים, למשל, העשויות מפוליקרבונט, בציפוי קשה נגד שריטות.
תכונותיו האופטיות של הפוליקרבונט דומות לאלו של פולימתיל מתאקרילט (PMMA, אקריל או בשמו המסחרי "פרספקס") אך הפוליקרבונט אינו שביר ויקר יותר לייצור.
יישומים.
ביישומים החשופים למזג האוויר וקרינה אולטרה סגולה, מצופה הפוליקרבונט בדרך כלל בשכבה חיצונית של פולימר אחר חסין יותר לשריטות ומתוסף בתוספי הגנה כנגד קרינת השמש.
שמות מסחריים נפוצים של פוליקרבונט הם Lexan של ג'נרל אלקטריק, Makrolon של באייר, פלסן של פלרם ואחרים.
ארבעים הימים של מוסא דאג
קנטוריון
קנטוריון (מלטינית: centurio) או שר-מאה הייתה דרגה צבאית בצבא הרומאי.
בתחילה הייתה הקנטוריון דרגה במערך המניפול, שהורכב מקבוצה הומוגנית של חיילים רגלים, בת שישים או מאה ועשרים חיילים, שעליהם היו מופקדים שני שרי מאה – אחד שימש כמפקד היחידה, והאחר כסגנו.
לאחר הרפורמות של גאיוס מריוס פיקד שר המאה על הקנטוריה, יחידה שהורכבה משמונים חיילים, כל קוהורטה הורכבה משש קנטוריות. בקוהורטה הראשונה היו רק חמישה שרי מאה, וכל לגיון הורכב מעשר קוהורטות, כך שבכל לגיון היו 59 שרי מאה.
בדרך כלל היו הקנטוריונים חיילים שקודמו משורות הלגיונרים הפשוטים על ידי הטריבונים הצבאיים. פרימוס פילוס (מילולית: הכידון הראשון) נחשב לדרגה הגבוהה ביותר שקנטוריון יכול להגיע אליה. הקנטוריונים הוצבו בקוהורטות לפי בכירותם: שרי המאה הבכירים ביותר היו חלק מן הקוהורטה הראשונה והזוטרים ביותר - חלק מן הקוהורטה העשירית. כאשר קנטוריון קודם, הוא הועבר לקוהורטה הבכירה הבאה.
בתחומי אחריותו של הקנטוריון היו ענייני השגרה של החיילים: לאמן אותם לקרב, לוודא שהם שומרים על הציוד שלהם במצב תקין ועל התנהגות ממושמעת. לקנטוריון הייתה סמכות שיפוט על חייליו במקרים של עברות פעוטות והוא יכול היה להטיל עונשים גופניים. ההיסטוריון צבי יעבץ מתאר את תפקיד הקנטוריון כרב-סמל מקצועי.
השירות כקנטוריון נתן לחייל אפשרות לניידות חברתית והזדמנות לשפר את מצבו באזרחות, עם השחרור הפך הקנטוריון לשעבר למגיסטראט בכיר במוניקיפיות ועלה בסולם החברתי לדרגת פרש. אחדים מהקנטוריונים אף הפכו לחברי הסנאט.
מחסום ארז
נואל מרטין
נוֹאֵל מרטין (Noël Martin; 1959 – 14 ביולי 2020) היה בריטי, שנפל קורבן לפשע שנאה של תקיפה על ידי ניאו נאצים.
ביוגרפיה.
מרטין נולד ב-1959 בג'מייקה. לאחר שהיגר לבריטניה, התגורר בברמינגהאם. ב-16 ביוני 1996, בעת ששהה בברנדנבורג, גרמניה, ועבד שם כפועל בניין, הותקף מרטין בגלל עורו השחום בידי ניאו נאצים, שהשליכו לבנת בטון על מכוניתו. הלבנה ניפצה את חלון הרכב והוא נפגע קשות בראשו ובעמוד השדרה, נותר משותק בארבע הגפיים (קואדריפלגיה), ונזקק לעזרה של 24 שעות ביממה.
מרטין התפרסם כשביקש בשנת 2006 סיוע בהתאבדות, על ידי המתתו בהמתת חסד. פרסומו גרר הפקה של סרט תיעודי על חייו, שהפיק ערוץ 4 הבריטי בשנת 2009.
נפטר ב-14 ביולי 2020.
מונטיסלו
שר מאה
אורבן השני
מרכז הכרמל
מרכז הכרמל (או כרמל מרכזי) שבחיפה, היא שכונה, אזור תרבות ופנאי על רכס הכרמל. גבולותיה של השכונה הם: במזרח - כיכר רוטרי במפגש הרחובות קיש, יפה נוף, ווג'ווד. בצפון - רחובות הנרייטה סולד, יפה נוף וטיילת לואי. במערב - הצטלבות הרחובות איריס, דפנה ושדרות הנשיא, הצטלבות הרחובות הצופים ודרך הים וכן רחוב ניצנים לכל אורכו, כולל שדרות הצבי, ובדרום - הצטלבות הרחובות וולפסון ומוריה.
עד אמצע המאה ה-19 לא שימש רכס הכרמל למגורים, פרט למגורים ארעיים של רועים ומתבודדים, משום שהיה מרוחק מאזור החוף שבו התקיים היישוב חיפה העתיקה עד שנת 1761, וגם לאחר מכן, האזור נותר מרוחק מהעיר שנבנתה והוקפה חומה על ידי דאהר אל עומר, במקום שבו נמצאת העיר התחתית. הבעלות על אדמות רכס הכרמל התחלקה בין המדינה, המסדר הכרמליתי, ותושבי הכפר הערבי א-טירה (במקום בו כיום נמצאת העיר טירת כרמל). על ההר התפרסה דרך משובשת אחת הידועה בשם "הדרך העליונה" (בניגוד ל"דרך התחתונה" הנקראת כיום "דרך ההגנה").
במהלך המאה ה-19 רכש המסדר הכרמליתי נחלות בסטלה מאריס ובוואדי שיח. התיישבות הגרמנים הטמפלרים על הכרמל בסוף המאה ה-19 סימנה את תחילת פיתוח המקום. קניית אדמות האזור על ידי חברת הכשרת היישוב, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, הביאה לפיתוח האזור כשכונה יהודית מוקפת גנים, כפי שהיא מוכרת כיום.
התיישבות נתיני המעצמות הזרות.
כחלק מהתיישבות נתיני המעצמות בארץ ישראל, גם הר הכרמל החל להיות מיושב בשלהי המאה ה-19. בדומה למה שקרה בחיפה התחתית, בירושלים ובמקומות אחרים בארץ ישראל, החלו נתיני המעצמות לנסות ולהתיישב בהר הכרמל, אזור שכאמור היה ריק כמעט לגמרי (למעט בתים בודדים - בעיקר של חקלאי קיץ). ההתיישבות לוותה במאבקים פיזיים ומשפטיים רבים, ואף באיום בפתיחה במלחמה בין גרמניה וצרפת, בעקבות מה שלימים כונה "משפט קרקעות הכרמל". במשפט זה הועלתה, לראשונה, חוקיות בעלות המסדר הכרמליתי על הקרקע בכרמל. לבסוף נפלה ההחלטה בסיכום של האפיפיור לאו השלושה עשר וביסמרק לחלוקת הכרמל בין הכרמל הצרפתי לכרמל הגרמני.
כרמלהיים.
טמפלרים, תושבי המושבה הגרמנית בחיפה, שרצו לבנות לעצמם שכונת בתי קיץ הבחינו במעלות הטובות של הכרמל והיו מעוניינים בהשתקעות באזור. הטמפלרים הצליחו לקבל את "מתנת הכרמל" מידי מושל דמשק, אך מתנה זאת לא התממשה מעולם, בעיקר בגלל התנגדות הממשל המקומי בחיפה. ב-1883 החלו הטמפלרים לרכוש בכרמל אדמות (בתחילה כ-1,800 דונם) וכך החלה לפרוח במקום שכונת "כרמלהיים" (Karmelheim). בראש הטמפלרים שבכרמל עמד פרידריך קלר , סגן קונסול פרוסיה, קצב במקצועו, שכונה לימים "מלך הכרמל". הוא קבע את ביתו בקצה הדרך המובילה מהמושבה הגרמנית ה"תחתונה" (כיום סמוך לקצה הדרומי של "שדרות הנשיא"), בחלקת קרקע שהייתה שייכת לידידתו ברטה פון באנוורט. ארבע שנים מאוחר יותר בנה קלר את בית המרגוע "לופטקורהאוס" (אשר נהרס בינתיים).
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 בנתה משפחת היימן בפאתי כרמלהיים (בשדרות הצבי של היום) מבנים ששימשו כבתי הארחה מוקפי עצים וגינות. שאר בתי השכונה נבנו מסוף שנות ה-30 ואילך. במורד הרחוב נבנו מספר מבנים בבנייה רוויה, אולם רוב בתי השכונה נבנו בבנייה נמוכה ובאחוזי בנייה נמוכים. לאורך הרחוב עצי אורן וברוש בני כ-100 שנים, המשרים על הרחוב אווירה מיוחדת.
מיסיון הכרמל.
מיסיון הכרמל, בניהול מרטין שניידר, החל לפעול בכרמל הגרמני ב-1903. הוא החל בקניית מלון פרוס (כיום בית הכט) ולאחר מכן התרחב למתחם שכלל בתי מגורים (בית מיינץ ובית הפסטור שניידר) ואכסניה לצליינים. היה זה גננו של המיסיון שהחל בנטיעת האורנים הרבים בכרמל.
הכנסייה הרוסית.
הכנסייה הרוסית-אורתודוקסית הקימה בשולי מרכז הכרמל של היום, כנסייה קטנה ואכסניה לעולי רגל (בהצטלבות רחוב החורשה עם שד' הנשיא).
הכנסייה היוונית.
ברחוב מגידו (של היום) נבנתה בתחילת המאה ה-20 אכסניה לצליינים נוצרים בשם "מנוחת אליהו" על ידי הנזירות הקתוליות. לאחר מכן עברה האכסניה לבעלות הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. מאוחר יותר שימשה את הסוכנות היהודית כמעון קליטה בשנות ה-90. המתחם משמש, נכון ל-2017, את עמותת נדר (נוצרים דוברי רוסית) של קהילת היהודים המשיחיים אשר מסייעת למכורים לסמים או לאלכוהול (בעיקר מקרב עולי ברית המועצות).
שלהי מלחמת העולם הראשונה והכיבוש הבריטי.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה החלו הגרמנים להרגיש שהאדמה נשמטת מתחת לרגליהם, והם החלו למכור את אדמותיהם על הכרמל.