הרחבות מתוכננות בצפון מופרעות על ידי המיקום של התחנות צ'רקיזובסקאיה ובולוואר רוקוסובסקובו שנבנו במחשבה להיות חלק מהקו הטבעתי השני שנמצא בתכנון משנות ה-60. במנהרות של תחנת צ'רקיזובסקאיה יש הכנה לעוד תחנה שתתחבר עם הקו הטבעתי הגדול. מה שיאפשר לקו להגיע מזרחה לכיוון מחוז גוליאנובו ולהצטלב עם קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה בתחנת שיולקובסקאיה. ההרחבה הזאת למרות הכול, לא מתוכננת להיבנות בקרוב.
סוג הקרונות בשימוש.
לקו זה יש שני דפו, הראשון "סברנויה" והשני "צ'רקיזובו".
משנת 1997 שני הדפו שודרגו לקרונות החדשים 81-717.5M/714.5M. כל הקרונות מסוג EF,EF1,EM-508,EM509 יצאו משימוש.
עם פתיחת הקו בשנת 1935, הרכבות כללו ארבעה קרונות בלבד. באמצע המאה העשרים התרחב מספר הקרונות לשבעה קרונות. בשנת 2018 מתכננת ברכבת התחתית להרחיב את כל הרכבות בקו לשמונה קרונות. מהלך זה יוסיף לקיבולת של הרכבת יותר מ-186,000 אנשים כול יום.
מגדל אחמד עבד אל-רחים
שאנדור הטווני-דויטש
שאנדור הטווני-דויטש, ברון (בהונגרית: Hatvany-Deutsch Sándor, báró, ארד, 17 בנובמבר 1852 – נדישורני, 18 בפברואר 1913) היה, תעשיין, כלכלן הונגרי-יהודי, מייסד וסגן נשיא האיגוד הלאומי ההונגרי של התעשיינים (GYOSZ). בנו, לאיוש הטווני, היה סופר, ממייסדי כתב העת הספרותי החשוב ניוגט. משפחת הטוואני-דויטש הייתה אחת מעשרים ושש משפחות ברונים יהודים-הונגרים והשנייה מבין המשפחות היהודיות העשירות בהונגריה.
מאיץ תעשיית הסוכר ההונגרית.
לאחר סיום לימודיו שאנדור דויטש הפך לשותף בחברת "דויטש הראשון ובנו" שנוסדה על ידי סבו, אך הוא פיתח אותה לחברה תעשייתית ומסחרית מובילה. הוא הקים גם חברות תעשייתיות וכלכליות נוספות. מבין אלה, מפעל הסוכר והזיקוק נדישוראני היה המשמעותי ביותר בכלכלת הונגריה, כיוון שהפך במהרה לגורם משמעותי גם בשוק העולמי. מאוחר יותר הוא איחד לתוך החברה הזו את החברות אדולף קוהנר ובניו וכן את חברת הנריק בריל ובניו. כך למעשה הניח את היסודות לבית החרושת העצום לסוכר בעיר הטוון יחד עם בן דודו יוז'ף הטווני. עם בן דוד אחר, בלה הטווני, הניח את יסודות מפעלי הסוכר בשַארְוַואר, באוֹרוֹסְקָה ובשַרְקַד. תעשיית הסוכר בהונגריה החלה את שגשוגה ואת המוניטין שלה בשוקי העולם עקב הפיתוח של שאנדור הטווני ובני דודיו. לזכותם ייאמר כי, עם תמיכה פיננסית ממשלתית הפכו את הסוכר האוסטרי ללא תחרותי בשוק ההונגרי והוציאו אותו מהשוק המקומי ההונגרי.
מבחינה ניהולית היה לאחוזות של המשפחה תפקיד חיוני בשגשוש מפעליו. מבחינת השטח הכולל של אחוזותיו, שאנדור הטווני-דויטש עמד במקום ה -75 בקרב בעלי הקרקעות האריסטוקרטיות הוותיקות והעתיקות בהונגריה, אך אחוזותיו היו הגדולות ביותר מבין בעלי הקרקעות הלא אריסטוקרטיות או בין האצולה החדשה. שטחי הקרקע הנרחבים שלו היוו את הבסיס להקמת מפעליו שהיו קשורים לחקלאות. מפעלים כאלה שהוקמו על ידו היו, בין היתר, מפעל לייצור מספוא, חברת החקלאות והמסחר בע"מ, משתלת צמחים והשבחתם בעיר הטוון ומפעל שימורי עגבניות הטוון, שזכה להצלחה אדירה בין שתי מלחמות העולם, ופועל עד היום.
פעילויות נוספות.
התוצאה של פעילותו הייתה גם הקמת מבשלת בירה בודפשט, פיתוח מפעל טאנינים בנסיץ (טאנין הוא חומר הנמצא בין השאר בקליפות ענבים ובחרצניהם). משנת 1894 הפך לנשיא האיגוד הלאומי של יצרני הסוכר ההונגריים. בשנת 1902 הקים הברון פרנץ קורין את האיגוד הלאומי של התעשיינים ההונגריים (GYOSZ), שהטווני הפך בו סגן הנשיא הראשון שלו. להטווני היה חלק גדול גם בהקמת תיאטרון הקומדיה של בודפשט. כמו כן, עסק בפעילויות צדקה רבות, כולל הרחבת מחלקת הנשים בבית החולים היהודי בבודפשט והרחבת בית היתומים היהודי בעיר ארד שאותו הקים סבו, וכן הקמת בית לעיוורים. בנוסף למאמרי הכלכלה שלו, שפורסמו בעיקר בעיתון "פסטר לויד", המחקר הכלכלי העיקרי שלו, "תעשיית הסוכר", פורסם בכתב העת "סקירת בודפשט".
בשל פעילותו והישגיו, כיבד אותו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם המלך יוז'ף הראשון של הונגריה, בחברות בבית הנבחרים ההונגרי (1903) ובתואר אצולה וכן בתואר ברון (23 באוקטובר 1908).
מגדל אלמס
מגדל אל-מאס
תהילים ע&quot;א
תהילים ע"א הוא המזמור ה-71 בתהילים. (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-72 במספר).
תוכן המזמור ומבנהו.
יש המחלקים את המזמור לשני חלקים כאשר כל חלק, כולל בתוכו חלקי משנה. בחלקו הראשון (פס' א'-י"ג) של המזמור פונה בעל המזמור אל ה' שיצילו ומבקש ממנו שלא ישליכו לעת זקנה. בפסוקים א'-ג' מצהיר המשורר על ביטחונו בה'. חסות המשורר בה' לדברי המשורר קיימת בו עוד בזמן שהיה בבטן אימו (פס' ד'-ו'). המשורר שם את מבטחו באל ובטוח כי לא ישליכו לעת זקנה ויצילו ממבקשי רעתו וזאת כי לדבריו התנהלותו הייתה מופת לסביבה (פסוקים ז'-י"ג). בחלקו השני של המזמור (פס' י"ד-כ"ד) מבטיח המשורר להודות לאל על צדיקותו ונפלאותיו של האל. חלקו השני אף הוא נחלק לכמה חלקים: המשורר מבטיח לספר אודות גבורות ה' (פסוקים י"ד-ט"ו), לספר את נפלאות ה' עד זקנתו (פסוקים י"ז-י"ח), דברי שבח והלל לה' ותקוות המשורר מה' בדיבור ישיר: "תָּשׁוּב תחינו (תְּחַיֵּנִי)", התחייבות המשורר לשיר לה' על הצלתו ולהביא בושה וכלימה על אויביו (פסוקים י"ט-כ"א).
אַל-תַּשְׁלִיכֵנִי, לְעֵת זִקְנָה; כִּכְלוֹת כֹּחִי, אַל-תַּעַזְבֵנִי.
פסוק ט' משמש כביטוי לבקשתו של בעל המזמור מאלוהים. כיום משתמשים בביטוי לתיאור בקשה של אדם נזקק שלא יתנערו מהאחריות עליו, כאשר אין יותר צורך בו. נושאו של ביטוי זה הוא כיבוד אב ואם. למצווה זו זיקה ישירה לדיבר החמישי "כַּבֵּד אֶת-אָבִיךָ וְאֶת-אִמֶּךָ". כאשר ההורים זקוקים לעזרת ילדיהם לעת זקנתם נבחנים הצאצאים מוסרית, בציות לדיבר זה.
המזמור בתרבות.
ידוע לחנו וביצועו של אביהו מדינה לפסוק ט'. השיר "אל תשליכני לעת זקנה" זכה לביצועים רבים. ביניהם הברירה הטבעית, ליאורה, דקלון, שימי תבורי ורינת גבאי. ידוע גם הביצוע של הזמרת היווניה גליקריה.
בשיריה של נעמי שמר שזורים פסוקים, ניבים רבים מהתנ"ך וממקורות אחרים ביהדות. בשירה 'חבלי משיח' משנת 1978, משלבת נעמי שמר את פסוק ט'. המשוררת מבקשת כי תוכל להתמיד בשירתה כשם שמחבר המזמור מתחייב לספר אודות נפלאות ה', צדיקותו וישועתו במזמור:
במוזיקה החסידית.
ניגוני חב"ד.
על פסוקים במזמור זה מושרים מספר ניגוני חב"ד שהולחנו לרגל יום הולדתו ה-70 של הרבי מליובאויטש בשנת ה'תשל"ב:
מגדל חאליד אל עטאר 2
מגדל חאלד אל-עטאר 2
יחסי יוון–קפריסין
היחסים בין הרפובליקה ההלנית (יוון) לרפובליקת קפריסין הם היחסים הדו-צדדיים בין יוון לקפריסין. היחסים הדיפלומטיים החלו בשנת 1960. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ושתיהן בעלות רוב יווני.
היסטוריה.
בסביבות 1600 לפנה"ס הגיעה לקפריסין תרבות יוון המיקנית. מושבות מתקופה זו עדיין פזורות ברחבי קפריסין. במהלך ההיסטוריה נכבשה קפריסין על ידי אימפריות רבות, בהן האשורים, המצרים והפרסים. לבסוף היא נכבשה מידי הפרסים על ידי שושלת בית תלמי, יורשת האימפריה של אלכסנדר הגדול במצרים, ועברה הלניזציה מלאה. בשנת 68 לספירה היא הסתפחה לאימפריה הרומית. ב-395, האימפריה חולקה לשתיים וקפריסין שויכה לאימפריה הביזנטית.
ב-19 בפברואר 1959 נחתם בלונדון הסכם שהתקבל על ידי טורקיה, יוון, בריטניה ושתי הקהילות האתניות באי, ואשר לפיו תסתיים השליטה הבריטית בקפריסין והאי יזכה בעצמאות. ההסכם קבע כי האי לא יאוחד עם יוון ולא יחולק לשתי מדינות אתניות נפרדות, ובסעיף 3 קבע כי טורקיה, יוון ובריטניה ישמשו ערבות לשלום האי ולביטחונו, וכי ידונו יחדיו ביישומו התקין של ההסכם. עוד קבע סעיף 3 להסכם כי אם שלוש המדינות לא יבססו הסכמה בענייניו של האי, רשאית כל אחת מהן לעשות באופן חד-צדדי את הנדרש כדי להביא ליישומם של כללי ההסכם. בכך ניתנה לשלוש המדינות זכות להתערב בענייניו הפנימיים של האי. הן ממשלת טורקיה והן ממשלת יוון, שנשלטה החל מ-1967 בידי החונטה הצבאית, התערבו באופן תדיר בענייניו של האי, אשר נע בלאו הכי בין רעיון האיחוד עם יוון לבין רעיון ה"חלוקה" (Taksim) הטורקי.
היוונים מהווים כ-80% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה של קפריסין. רובם נוצרים אורתודוקסים, השייכים לנצרות האורתודוקסית הקפריסאית. לאחר שקפריסין קיבלה עצמאות בשנת 1960 ועלייתו לשלטון של הארכיבישוף מקאריוס השלישי, הצטרפותה ליוון הפכה לסוגיה העיקרית עבור קפריסאים יוונים במהלך העשורים הבאים. כתוצאה מכך, הדבר הביא לפלישה המזוינת של טורקיה על האי בשנת 1974 ולכיבוש החלק הצפוני של האי. כתוצאה מפעולות אלה, קפריסין חולקה לשני חלקים - יוונית וטורקית, ולכן יוונים רבים נאלצו לעזוב את בתיהם שבצפון קפריסין ולעבור לדרום האי או למדינות אחרות באירופה. למרות חלוקה זו, בשנת 2004 הצטרפה קפריסין לאיחוד האירופי, הרואה אותה מדינה הוליסטית.
פסגות.
הפסגה המשולשת בקהיר ב-2014.
ב-8 בנובמבר 2014, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אנטוניס סמאראס נפגשו בקהיר ודנו על בעיות במזרח התיכון ובים התיכון. מנהיגי המדינות הסכימו להרחיב את שיתוף הפעולה בנושאי כלכלה, ביטחון, תיירות, אנרגיה ובנוסף, לקבוע את הגבול הימי בין המדינות ועל המים הכלכליים של המדינות.