ליהודים בבצרה הייתה השפעה רבה על הנהגת העיר מכיוון שראש הקהילה היה הצראף-באשי הממונה על הכנסות העיר מגביית מיסים ומכסים שסכומם השנתי במאה ה-18 נע בין מאתיים אלף למיליון לירות שטרלינג; רוב הכספים נוצלו ברובם בתוך הוילאיה (מחוז) העיראקית של האימפריה העות'מאנית ורק כשמינית מתוכם נשלחו לסולטאן. חברי הקהילה עסקו בהחלפת כספים ומסחר עם קהילות יהודיות אחרות בבגדאד ובערים נוספות ברחבי האימפריה ונהנו מהשפעה פוליטית על הנהגת הוילאיה וחצר הסולטאן. בעיר הייתה קהילה נוצרית שנהנתה מחסות בריטית של חברת הודו המזרחית, אשר חבריה עסקו במסחר וקיימו יחסי תחרות מתוחים עם בני הקהילה היהודית על עמדות ההשפעה הפוליטיות ברמה המקומית וברמה האימפריאלית הבינלאומית לנוכח קשרי המסחר של הנוצרים עם פרס, בריטניה ותת-היבשת ההודית.
עלילת הדם היהודית בבצרה.
בתאריך ה-20 במרץ 1791, מעט לפני חג הפסחא הנוצרי ובעת חג הפורים, יצא מביתו יהודי בשם שלום, אך לא חזר לביתו. משפחתו המודאגת פתחה בחיפושים והודיעה לשלטונות על העדרו. יומיים לאחר מכן, דיווח איש מוסלמי על מציאת גופה המונחת בתוך סל בבית חרושת לשריפת לבנים; הגופה זוהתה כגופת שלום היהודי ונמצאו בה סימני כוויות מברזל לוהט או מנר שעווה לבן. ב-23 במרץ התכנסו בארמון המושל (המותסלם), סמואל מאניסטי - הנציג הקונסולארי הבריטי, שטען בשם הקהילה הנוצרית וחוואג'ה עבדאללה בן יוסף ראש הקהילה היהודית והצראף-באשי של בצרה, שהאשים את הקהילה הנוצרית בביצוע הרצח כחלק מההכנות לחג הפסחא, וסירב לקבל את טענות הנגד של מאניסטי. בערב אותו היום התקבצו כ-500 יהודים במרכז העיר להפגנה אלימה כנגד הנוצרים, שבה הם גידפו את דתם ודרשו נקמה קולקטיבית. הפגנות דומות נערכו גם למחרת ובימים הבאים.
המותסלם (מושל העיר), מוחמד אעא, ציווה בלחץ היהודים, לעצור ארבעה נוצרים שלהם חסות בריטית כחשודים במעשה, אך התערבותו של מאניסטי הביאה לשחרורם; ב-26 במרץ נעצר רישה הנוצרי בחשד לביצוע הרצח לאחר שעובד במפעל הלבנים שבו נמצא הקורבן, דיווח על סבל שנצפה משליך סל ובו גופה, הסבל נשאל לפשר המעשה והשיב כי קיבל שוחד מרישה הנוצרי כדי להעלים את הגופה ולהסתיר את דבר הרצח. רישה כפר בהאשמות וטען באופן נחרץ לחפותו ובשל כך הפעיל חוואג'ה עבדאללה בן יוסף לחץ כבד ואיומים בנפש כנגד משרתי רישה כדי שיעידו עדות שקר ויפלילו את אדונם, בעקבות כך מחה מאניסטי באופן נחרץ וטען כי לא ניתן להאשים אדם ברצח בהסתמך על עד אחד בלבד וביקש להעביר את סמכות ההכרעה מן המותסלם לוואלי (מושל המחוז) היושב בבגדאד מפני שחשש כי המותסלם יפעל על פי דרישות היהודים שרצו לנצל את המקרה לנישול בני הקהילה הנוצרית מעמדותיהם.
פניותיו של מאניסטי לוואלי ואיומיו לסגור את תחנת המסחר של חברת הודו המזרחית בבצרה והטענות הסותרות ששלחו לוואלי יהודי בצרה הובילו לשליחת נציג מיוחד מטעמו לבצרה כדי לסיים את הפרשה. גם לאחר הגעתו של הנציג ב-8 במאי נמשכו העימותים בין ראשי היהודים למאניסטי, וזה החל לדרוש להעניש את מנהיגי היהודים על ההסתה נגד הנוצרים ולהטיל עונשים קולקטיביים על הקהילה כולה. ב-23 במאי כינס שליח הוואלי את הדיוואן (ערכאה משפטית) של בצרה שזיכה את רישה, בעיקר על סמך הטיעון שעדות אחת אינה מספיקה להרשעת נאשם ברצח.
גם לאחר ההכרעה בסוגיית הרצח עצמה המשיכו מנהיגי היהודים ומאניסטי לגייס תומכים לעניינם. מאניסטי הוסיף ודרש להטיל עונשים על היהודים ומנהיגיהם, ואילו היהודים מצידם לא קיבלו את ההכרעה ודרשו למצות את הדין על האשמים. מסעות ההשתדלות של הצדדים הגיעו עד לרשויות הבריטיות והעות'מאניות ושבו והתמקדו בשכנועו של הוואלי להתערב בפרשה. הוואלי סירב לפגוע ביהודים ובמנהיגיהם ולבסוף הציע מעין פשרה לפיה מנהיגי היהודים יתנצלו על פעולותיהם ויורחקו מבצרה, כאשר למעשה שיקפה החלטה זו את קידומם של שניים ממנהיגי היהודים לעמדות השפעה בבגדאד. מאניסטי סירב לקבל את הסכם הפשרה בטענה כי הענישה סמלית בלבד, ובמהלך אוקטובר 1792 שב וניסה לשנות את ההחלטה, אך בלא הצלחה. כישלון מאמציו, והפגיעה במעמדם של בני החסות של בריטניה בבצרה בעקבות פירמן שהגיע מאיסטנבול במהלך ההתדיינות, אותו התעקש הוואלי ליישם באופן מיידי, הביא אותו לממש את איומיו, לסגור את תחנת המסחר בבצרה, ולהעביר את הפעילות המסחרית של חברת הודו המזרחית הבריטית לכווית השכנה, מעבר לתחום שלטונו של מושל דמשק.
סיום הפרשה.
למרות שעזיבת מאניסטי חשפה את כוחה של הקהילה היהודית וחוואג'ה עבדאללה מנהיגה, לא יכלו מושלי המחוז העות'מאני להשלים עם הנזקים הכלכליים הקשים שנגרמו כתוצאה מהעברת פעילות המסחר לכווית ובשנת 1795 קראו למאניסטי לחזור לבצרה והסגירו לידיו את מנהיגי היהודים בעיר, אך אין כל מידע לגבי גורלם. החשוד העיקרי ברצח שוחרר מחמת הספק וזהות הרוצח האמיתי לא נתגלתה. מסכת ההאשמות ההדדיות שיקפה נאמנה יחסי תחרות מרים בין שתי קבוצות דתיות שהוגדרו על ידי האימפריה העות'מאנית באופן רשמי כ ד'ימי-בנות חסות שחבריהן יכולים לעסוק במסחר, הלוואות והחלפת כספים בלבד, ושמשרות בצבא ובצמרת ההיררכיה הפוליטית היו סגורות בפניהן. השתלשלות האירועים שיקפה את עליית כוחם והשפעתם של היהודים בבצרה במהלך המאה ה-18 ועד העשור האחרון של המאה ה-18, אך לבסוף גם את ירידת כוחם ואת עליית השפעתה של בריטניה באזור.
בתוליט
ספרה ציבורית
בד&quot;צ שארית ישראל
חץ (קבוצת כוכבים)
חץ היא קבוצת כוכבים קטנה בשמיים הצפוניים. רק שתיים מבין 88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קטנות ממנה. זוהי אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, אך אז היא הייתה אפילו קטנה יותר מאשר כיום. הקבוצה מייצגת את החץ שירה הרקולס בעיט שאכל את כבדו של פרומתאוס.
כוכבי הקבוצה.
α בחץ הוא ענק צהוב במרחק של כ-475 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 4.4. זהו רק הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה.
β בחץ הוא ענק צהוב נוסף במרחק של כ-465 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.4. הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצה.
γ בחץ הוא ענק כתום במרחק של כ-275 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.5. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
δ בחץ הוא כוכב זוגי במרחק של כ-450 שנות אור המורכב מענק אדום וננס לבן - כחלחל עם בהירות מדרגה 3.7. שלא ניתן להפרידם באמצעות טלסקופ אלא באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות בלבד. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
גרמי שמיים מעניינים נוספים.
M71 הוא צביר כדורי במרחק של כ-12,000 שנות אור ועם בהירות כוללת מדרגה 6. ניתן לראותו במשקפת ככתם עמום ועגול, אך רק בטלסקופ גדול ניתן להבחין בכוכבים שבו.
מיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית הקבוצה יצגה את החץ שנורה על ידי הרקולס והרג את העיט שנשלח על ידי זאוס לענות את פרומתאוס על ידי אכילת כבדו מדי יום. הקבוצה ממוקמת בהתאם בין קבוצת הרקולס וקבוצת נשר (קבוצת כוכבים) שייצגה את העיט של זאוס.
סיפורים אחרים יחסו את החץ למשימה השישית של הרקולס - חיסול הציפורים הסטימפליות שיוצגו על ידי הקבוצות הסמוכות נשר, נבל וברבור או לחלופין לחץ של הקשת שנורה אל העקרב.
סוסון (קבוצת כוכבים)
סוסון הוא קבוצת כוכבים בשמי הצפון, השנייה בקוטנה מבין 88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. למרות קוטנה והעדרם של כוכבים בהירים בקבוצה, זו הייתה כבר אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי. הקבוצה מייצגת את סלריס - בנו או אחיו הצעיר של פגסוס השכן.
כוכבי הקבוצה.
α בסוסון הוא ענק צהוב במרחק של כ-185 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 3.9 והוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה. מדידות ספקטרוסקופיות העלו שלכוכב יש בן זוג כוכב הסדרה הראשית לבן קרוב מאוד, כך שלא ניתן להבחין בו באמצעות טלסקופ.
γ בסוסון הוא כוכב זוגי במרחק של כ-115 שנות אור המורכב מכוכב לבן - צהבהב עם בהירות משתנה סביב דרגה 4.7 ובן זוג עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 11.6 הניתן להפרדה רק באמצעות טלסקופ גדול.
δ בסוסון הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-60 שנות אור המורכב מכוכב לבן - צהבהב עם בהירות מדרגה 4.5 וכוכב צהוב עם בהירות מדרגה 5.4, הניתנים להפרדה באמצעות משקפת או טלסקופ חובבים. ביחד הם מהווים את הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
מיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית הקבוצה יצגה את סלריס בנו (או בגרסאות מסוימות אחיו הצעיר) של פגסוס שניתן על ידי מרקוריוס במתנה לקסטור.
מכיוון שהקבוצה זורחת מעט לפני קבוצת פגסוס, הקבוצה נקראת גם "הסוס הראשון" (Equus Primus בלטינית).
משרד כללי לענייני יהודים
באן צ'יאנג
באן צ'יאנג (תאית: แหล่งโบราณคดีบ้านเชียง) הוא אתר ארכאולוגי השוכן במישור קהוראט שבתאילנד. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
עד לשנות ה-60 דרום-מזרח אסיה נחשב לאזור שפיגר מאחור בכל הקשור להתפתחות התרבותית בפרהיסטוריה, וכי ההתפתחות נגרמה בעיקר כתוצאה מהשפעות חיצוניות. החפירות שנערכו בבאן צ'יאנג ובנוק נוק טהא הפריכו את הגישה הזאת והוכיחו כי אזור זה של תאילנד היה המרכז של פריחה תרבותית עצמאית ששגשגה כבר לפני אלפי שנים.
האתר התגלה בשנת 1957 וזכה לתשומת לב ציבורית בגלל כלי הקדרות האדומים שנמצאו בו. במהלך החפירות המדעיות הרשמיות הראשונות שנערכו ב-1967 נחשפו מספר שלדים ומתנות ברונזה המיועדות לקברים. באותן חפירות התגלו גם שברי אורז, ועל סמך זאת נטען כי המתיישבים באזור בתקופת הברונזה היו ככל הנראה חקלאים. בקברים העתיקים ביותר אין חפצי ברונדה ולפיכך הם מתוארכים לתקופת האבן החדשה; הקברים החדשים ביותר מתוארכים לתקופת הברזל.