היישוב היהודי בישראל כחברות רבות ברחבי העולם, הסתייג משימוש צבאי בילדים ובנערים. עם זאת, החברה הציונית ביישובים היהודיים הקטנים בקיבוצים ובמושבים, אשר נבנתה סביב האידאולוגיה החלוצית, שתפה את בניה הצעירים בעול ההתיישבות והשמירה עליה, אם מפאת הרצון החינוכי ואם מפאת המחסור בכוח אדם. ההגנה אשר נוסדה בשנת 1920, קיימה גם היא פעילויות הכשרה לנוער בעיקר בתפקידי קישור ואיתות, אך במקומות מסוימים גם בתפקידי הסחה של הבריטים ושמירה. במקרים אחדים השתתפו נערים צעירים גם בלחימה ממש. בני נוער התגייסו להגנה בעיקר דרך תנועות נוער ואגודות ספורט ששימשו ככיסוי לפעילות של הארגון. אחד הגורמים לנכונות ההגנה לגייס בני נוער היה גיוסם של בני נוער לאצ"ל.
בשנות ה-20 וה-30, הדעה הרווחת ביישוב הייתה נגד חינוך טרום צבאי, אך למרות זאת היו מספר אנשי חינוך, ביניהם יונה שורטפינגר וארתור בירם, שקיימו אימונים קדם צבאיים לתלמידיהם. פרסום הספר הלבן גרם למפנה ואנשי מוסדות היישוב החלו לקבל את רעיונותיו של ארתור בירם. ב-23 במאי, נכתב בנוסח ההכרזה של הוועד הלאומי: "הכשרת השכבה הצעירה ביישוב לתפקידים של שעת חירום, היא ראש פעולתנו ברגע הנוכחי". בישיבת הנהלת הסוכנות ב-5 ביוני, בן-גוריון הדגיש את הצורך במסגרת להכשרה גופנית של הנוער, שתכין אותו לשירות הביטחון. תשומת הלב לנוער גברה גם לאור הצלחות האצ"ל בגיוס נוער.
הקמת החג"ם.
ב-8 ביוני, מחלקת החינוך הטילה על ד"ר בירם לעמוד בראש ועדת חג"ם (חינוך גופני מורחב), שתדאג לאפשר את הנהגת מקצועות החג"ם בבתי הספר התיכוניים בארץ ישראל, החל מפתיחת שנת הלימודים הבאה בספטמבר 1939.
הגדנ"ע בהגנה.
קציני גדנ"ע ארציים (תקופת ההגנה).
הקצנ"א אחראי כלפי הרמטכ"ל על פעולות הגדנ"ע בארץ ישראל.
הגדנ"ע בירושלים במלחמת העצמאות.
הגדנ"ע בירושלים ופלוגת יהונתן, שרבים מחייליה היו גדנ"עים, מילאו תפקיד סגולי, כבד משקל ולעיתים מכריע, בחזית ירושלים במלחמת העצמאות. הגדנ"ע היה המאגר הגדול ביותר לגיוס הכוח הלוחם בעיר. הוא מנה כ-1,500 נערים, תחת פיקודו של יהושע אריאלי, ובוגריו הזינו את שורות הפלמ"ח, החי"ש ויחידות מפקדי הגדנ"ע בירושלים ומחוצה לה, מתחילת המאבק עד לסיומו. מעבר לזה הייתה תרומתו בהכשרתם הצבאית והגופנית של בוגריו ומבחינת המסירות, הכושר והמנהיגות, בעלת חשיבות מכרעת לטיב הלחימה.
תלמידי השישיות והשביעיות בגדודי "מודיעין", "מצדה" ו"יהודה" של הגדנ"ע, היוו את המאגר הגדול ביותר למילוי התפקידים והעבודות שהתחייבו מן הגיוס הטוטלי של ירושלים. הגדנ"עים מילאו תפקיד מכריע בעבודות הביצורים של ירושלים והסביבה. הם עסקו בחפירות אנטי-טנקיות בשכונות בית וגן, תלפיות וקטמון, הקימו את המחסומים בכל המרחב והכשירו את שדה התעופה ואת הכביש החדש בין ירושלים לבאב אל ואד (שער הגיא). עבודות אלו בוצעו לאחר ה-15 במאי, תחת הפגזה בלתי פוסקת, בה נהרגו כתריסר גדנ"עים בחודש הראשון של הפלישה הערבית. כששים אחוז מכל עבודות הביצורים בעיר נעשו על ידם. קרוב ל-600 גדנ"עים מגויסים יצאו יום יום לעבודות אלה.
מפקדי גדנ"ע ולעיתים גם סמליו בני ה-17 היוו יחידות לוחמות שנקראו בשעת הצורך לאייש מערכי לחימה ולבצע פעולות לוחמה יזומות. יחד עם פלוגת יהונתן הייתה פעולתם הלוחמת במערכת ירושלים בעלת חשיבות רבה ולעיתים אף מכרעת. כך היה בשייח' ג'ראח, בבתי מנדלבאום, בשער החדש ובנוטרדם. שם עצרו את חדירת הלגיון הערבי למרכז העיר החדשה. ברובע היהודי של העיר העתיקה פעלו גדנ"עים בקו הראשון. מפקדי גדנ"ע ופלוגת יהונתן לחמו גם במקור חיים וברמת רחל, בתלפיות ובמלחה. הם כבשו את משלט "חירבת אל חמאמה", בו נפל עודד חי, מפקד פלוגת יהונתן, ואת מיס קרי ועין כרם. כמו כן איישו עמדות ומוצבים; לראשונה בדיר יאסין לאחר כיבושה, ומאוחר יותר בקריית שמואל, בקטמון ובחוות הלימוד בצפון תלפיות. עם הלוחמים הצעירים נמנו גם נערות, שבין היתר שירתו בתפקידי קישור. גילם הצעיר לא עמד להם למכשול כשיצאו למשימה, אך לא איפשר להם לקבל אות גבורה, כפי שקרה במקרה של לוחמת הגדנ"ע טובה גולדברג שבמהלך המצור על ירושלים נשלחה למשימת קישור במהלכה איבדה את ידה.
בכל שנת המלחמה נעשה הגדנ"ע במידה רבה מסגרת החיים הכוללת של כמעט כל הנוער בירושלים. שילוב זה נתחזק עם הפסקת הלימודים בתחילת חודש אפריל, כתוצאה מהמצור על ירושלים והאיום בפלישת הלגיון הירדני.
גיוס הגדנ"ע למערך הביטחוני מתחילת הלחימה בירושלים אילצוֹ לפתח מסגרות עצמאיות של ארגון, פעילות והווי. ביטוי מובהק לכך ניתן בהקמת בסיסי הגדנ"ע בירושלים – בגבעת רם, עין כרם ועמק המצלבה – ששימשו, לצד היותם בסיסים למפקדי הגדנ"ע המגויסים (מכאן השם "גבעת ר"ם" – גבעת ריכוז מפקדים), גם מחנות אימונים והדרכה, שדרכם עברו כל חודש אלפי נערים, שהשתלמו במשך שלושה ימים ויותר בבסיס.
מוסד רב-תכליתי חדש זה, בסיס הגדנ"ע, שינה את דפוסי הפעולה וההווי, והעלה יוזמות חדשות. ממד ההסברה והתרבות שבידי קצין התרבות, התרחב ומצא ביטוי חדש בהעמקת ההסברה ובארגון אירועים סמליים, השכלתיים וחברתיים. פלוגת "הסלע" (מאוחר יותר גדוד "הסלע") בגדנ"ע ירושלים בתש"ח הורכבה מנערי השכונות ונוער שוליים. הפלוגה הוקמה ביוזמתו של אליעזר שמואלי, שראה בגדנ"ע מכשיר חינוכי, שבאמצעותו ניתן היה לשנות את פניה של חברה זאת, שהייתה מרוחקת מן "היישוב המאורגן". מימוש חזון זה נתאפשר הודות לבסיס הגדנ"ע, ששימש כאולפנה, פנימייה ומסגרת חינוכית אינטנסיבית לחניכי "הסלע".
הגדנ"ע בצה"ל-פיקוד הגדנ"ע.
מעבר ממחתרת לארגון.
עם ההכרזה על מדינה עברית בה' באייר תש"ח (14 מאי 1948) בא קיצו של המנדט הבריטי בארץ ישראל ותם הצורך בארגוני מגן מחתרתיים ובשמירה על החשאיות-כעת ניתן היה לקיים צבא באופן גלוי. ב-26 במאי אישרה הממשלה הזמנית את פקודת "צבא הגנה לישראל". ב-31 במאי פרסם ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, "פקודת יום להקמת צבא הגנה לישראל". נוסח השבועה לצה"ל שצוין באותה פקודה, הוקרא ב-28 ביוני בכל יחידות צה"ל.
פקודת מבנה הגדנ"ע.
שבועיים נוספים חלפו להפוגה הראשונה-בעוד ילידי 1931 התכנסו במחנה הגדנ"ע בבית ליד, פרצו "קרבות עשרת הימים". ב-18 ביולי הוכרזה הפוגה נוספת שהופרה תכופות על ידי שני הצדדים. בעוד שהאש אינה שוככת בחזית, ב-12 בספטמבר התפרסמה פקודת מבנה הגדנ"ע שהניחה את היסוד מחדש, באופן רשמי ומעוגן בחוק, לפעילותם של בני נוער במסגרת ייעודית בתוך צה"ל. בנספח לפקודה, שבה נאמר כי היחידה החדשה תקרא גדנ"ע, הובעה מגמה להקים בתוך הגדנ"ע גוף נוסף שיישמר את היסוד החלוצי של ההתיישבות והוא "נוער חלוצי לוחם" או נח"ל.
דיון בצורך בגדנ"ע.
לאחר פרסום פקודת הגדנ"ע נשאל, לאור סופה הקרב של מלחמת העצמאות, כשהיה ברור כי התקפתם של צבאות ערב על מדינת ישראל כשלה, האם יש עוד טעם בקיומן של יחידות נוער והאם לא הגיעה השעה להפסיק את ההכשרה הטרום צבאית לבני הנוער.
מלחמת העצמאות עוד לא הסתיימה ונדרש עוד מאמץ צבאי להסגת הצבאות הפולשים והרחבת שטח המדינה ככל האפשר. נדרש גיוסם של חיילים נוספים ובמצב החירום הכשרתם נעשתה בלחץ וחיפזון-פעילות הגדנ"ע בקרב בני הנוער יכלה לקצר את משך הטירונות ולהכשיר עבור צה"ל את המתגייסים החדשים עוד לפני הגיעם לגיל 18. הפעלת בני הנוער במשימות שאינן קשורות ללחימה יכולה להיעשות ביעילות יתר באמצעות ארגון ייעודי, במקום הסתמכות על התנדבות וכן תשחרר מבוגרים נוספים לשירות בכוחות הלוחמים. צורך נוסף וחשוב עוד יותר היה בקליטתם של גל המעפילים-בעוד שבתי הספר יספקו השכלה, הגדנ"ע יקנה את הערכים ויסייע בהתאקלמות העולים החדשים בסביבתם החדשה. איש לא ידע מתי תסתיים המלחמה, אך ידעו כי כאשר תסתיים, יחל שלב הכנתו של צה"ל לפעילות סדירה ולכשירות מלאה לפני עימות אפשרי. לא היה ניתן לומר האם מדינת ישראל תזדקק שנית לגיוסו של הנוער, אך על פי כמות האוכלוסייה בארץ ישראל באותו זמן, ניתן להעריך שבפלישה נוספת של צבאות ערב, מדינת ישראל הייתה נזקקת לשירות הנוער לשם קיום החיים התקינים בעורף. כך, במבט לאחור, ניתן להגיד כי מצבה של מדינת ישראל הצדיק את המשך פעולת הגדנ"ע ואם לא היה מוקם מלכתחילה, היה צורך בהקמתו.
תקופת אלחנן ישי (1948-1950).
סא"ל אלחנן ישי, מפקד הגדנ"ע שהחליף את דוד רשף, הקצנ"א מימי ההגנה, קיבל לידיו מסגרת מאורגנת שהותאמה לצורכי העבר-חניכיה עודם היו תחת פיקודם של מפקדי החזיתות והמרחבים, חסרי תפקיד. הגדנ"ע המשיך להכשיר ילידי 31 לתפקידים צבאיים במסגרת המאמץ המלחמתי. עליו היה לארגן את הגדנ"ע מחדש לתפקידיו העתידיים באמצעות קביעת התכנים, ארגון מפקדה והשלמת פעולות שהוחל בהן אך טרם הושלמו. סא"ל ישי סבר שאף על פי שצה"ל ימשיך לעמוד בפני חוסר כוח אדם, ניתן להתגבר על כך באמצעות יתרון האיכות-הכשרה וחינוך שיפיקו חיילים מקצועיים ונחושים.
קביעת הדרך והמטרות.
כדי לקבוע את דרכו החדשה של הגדנ"ע, נערך בירושלים כנס מפקדי גדנ"ע במהלך ההפוגה השנייה, בהשתתפות הרמטכ"ל דורי וד"ר בירם.
מבנה.
הגדנ"ע אורגן כחטיבה ארצית המחולקת למרחבים:
בכל מרחב הוקמה מפקדה שפעלה גם בתחומי ההדרכה והחינוך ושימשה לארגון החניכים ואיתור נבחרים מביניהם לקורסי קיץ.
קביעת סמל הגדנ"ע.