התנהגויות נסיגה גורמות לפגיעה בארגון, בפעילותו ובפריון העבודה שלו, ובשל כך להפסדים כלכליים. היעדרויות עובדים גורמות לנזק כלכלי גדול הן בשל חוסר התפוקה שנגרם מהיעדרם והן בשל הצורך בתשלום שעות נוספות ומתן תמריצים לעובדים אחרים, עליהם מוטל העומס של העובדים הנעדרים.
תחלופת עובדים בארגון מהווה הוצאה יקרה, כיוון שיש לבחור ולהכשיר עובדים חדשים במקום אלו שהתפטרו. אי לכך על הארגון להתמודד עם הפסדים כספיים גבוהים בשל התנהגויות הנסיגה. מאידך, תחלופת עובדים ברמה מסוימת היא הזדמנות להכניס לארגון כוחות חדשים ולשפר את רמת העבודה בו והיא תהליך טבעי ובריא לכל ארגון.
השלכות חברתיות.
התנהגויות הנסיגה פוגעות בשאר העובדים בארגון הנדרשים לעבוד מעבר לכפי שהוגדר להם, כתוצאה מהקטנת התרומה של העובדים הנסוגים. על אותם עובדים עלולים להיווצר עומס ולחץ, דבר הגורם לירידת מוטיבציה ומורל . אף על פי כן, ישנה סברה שגורסת כי ישנו היבט חיובי לארגון מהתנהגויות נסיגה של עובדיו – ייתכן כי עובדים שנוטים להיעדר ולאחר עושים זאת כדי לבצע פעילויות שאינן קשורות למקום העבודה, שעל ידיהן העובד מתמלא בסיפוק ומקבל אנרגיות חדשות. אלו מאפשרות לו לחזור לעבודה בכוחות מחודשים ולהיות יותר פרודוקטיבי. אך כמובן שעל אותם התנהגויות להופיע לתקופה מצומצמת ומוגבלת כדי שהפן החיובי הזה לא יהפוך לשלילי .
מניעת והתמודדות עם התנהגויות נסיגה.
מתן תגמולים.
כדי להפחית התנהגויות נסיגה ולהגביר את אמון העובדים בארגון ראוי לתגמל את העובדים, ובפרט אלה הפועלים למען הארגון ושאינם נוטים להפגין התנהגויות נסיגה שליליות. התגמולים עשויים להיות חומריים (שכר הוגן, בונוס, העלאה) או רגשיים (ציון לשבח, עובד מצטיין). עובדים המאמינים שמערכת השכר של הארגון אינה הוגנת, נוטים להיות פחות מרוצים בעבודתם ולפתח התנהגויות נסיגה. דבר זה אינו מתייחס רק למשכורת ושכר על פי שעות, אלא גם להטבות נלוות .
רישום ובקרה.
כדי לצמצם התנהגויות נסיגה כגון איחורים והיעדרויות, ניתן לנהל רישום של איחורים והיעדרויות של העובדים (גישת אקלים של כללים וחוקים).
בחירת עובדים.
על הארגון לבצע בדק בית לגבי תהליך גיוס, בחירה והשמת העובדים, משום שאלה מהווים את עיקר הגורמים לתחלופת עובדים.
רענון המדיניות והנהלים.
מומלץ לרענן ולעדכן את המדיניות והנהלים בארגון בשיתוף עם העובדים. במסגרת עדכון הנהלים יש לדון בשאלות הנוגעות להתנהגויות נסיגה כגון
ריענון הנהלים עשוי להפוך אותם רלוונטיים יותר ולהגביר את מודעות העובדים. שיעור האיחורים והיעדרויות עשוי להצטמצם ובכך תתאפשר צמיחת הארגון.
ביזור הכח הארגוני.
ביזור הוא המידה שבה קבלת ההחלטות מצויה בידי כמה אנשים, בניגוד לאדם אחד או אנשים ספורים. כשהכוח מבוזר מותר לאנשים להשתתף באופן חופשי בתהליך קבלת ההחלטות. סידור זה תורם לרגשות שביעות הרצון שלהם משום שהוא גורם להם לחוש שיש להם השפעה חשובה על הארגון. בניגוד לכך, כשהכוח לקבל החלטות מרוכז בידי קומץ אנשים, שאר העובדים עלולים לחוש חסרי אונים ולא אפקטיביים, וכך נוצרים רגשי אי שביעות רצון.
שיפור שביעות רצון.
כדאי למנהלים למקד את תשומת לבם בגורמים המקדמים את שביעות הרצון בעבודה על מנת להפחית ולמנוע התנהגויות נסיגה בקרב העובדים. יש לדאוג להזדמנויות לצמיחה אישית ולפיתוח הכישורים המקצועיים בעבודה. דרך אפקטיבית להשביע את רצון העובדים היא לגלות מה הם רוצים, ולספק זאת במידת האפשר. כדי לשפר ולברר את עמדות העובדים כלפי הארגון ואת רצונותיהם ניתן להשתמש בסקרים, סדנאות, או בקבוצות עמיתים. אלו מאפשרים להעלות נושאים המטרידים את העובדים, ללבן אי הבנות ולשתף בתחושות – דברים שאינם מתאפשרים במהלך העבודה היומיומית. הוכח ששביעות הרצון גבוהה ביותר בקרב עובדים המאמינים שהמפקחים עליהם מיומנים, מתייחסים אליהם בכבוד, ומתחשבים באינטרסים שלהם. כמו כן, שביעות רצון בעבודה מתחזקת כשהעובדים מאמינים שיש להם קווי תקשורת פתוחים לממונים עליהם. פתרונות אלה עשויים להמעיט בהתנהגויות נסיגה.
דניאל פול שרבר
סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג
סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג (Мария Фёдоровна, 25 באוקטובר 1759 - 5 בנובמבר 1828), ידועה גם בשם מריה פיודורובנה, קיסרית רוסיה, הייתה אשתו השנייה של הצאר הרוסי פאבל הראשון ואמם של שני קיסרים, אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון.
ביוגרפיה.
סופיה דורותיאה נולדה ב-25 באוקטובר 1759 בשטטין שבפרוסיה (כיום העיר שצ'צ'ין שנמצאת בפולין), והייתה בתו הבכורה מתוך שמונה ילדים של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט. בשנת 1769 עברה המשפחה להתגורר בטירת מונבליאר, הנמצאת ליד העיר בזל שבשווייץ (אז נמצאה בשטחה של דוכסות וירטמברג). מונבליאר נחשבה באותה התקופה למרכז תרבותי ודמויות אינטלקטואליות ופוליטיות רבות נהגו לבקר בטירה.
חינוכה של הנסיכה הצעירה היה מכוון בעיקר לכיוון האמנויות, אותן תאהב כל חייה. עד שהגיעה לגיל 16 סופיה ידעה גרמנית, צרפתית, איטלקית ולטינית. בהתאם לתקופה הנסיכה סופיה חונכה בהתאם לאופנה ולעידון הצרפתיים אולם בשילוב עם פשטות בורגנית גרמנית, והיא נחשבה לנערה נאה, עליזה, תמימה ועדינה.
נישואין.
בשנת 1773 נחשבה הנסיכה סופיה לאחת המועמדות לנישואים עם יורש הכתר הרוסי, פאבל פטרוביץ', לעתיד הצאר פאבל הראשון, אולם היא הייתה בת 14 בלבד וככלה נבחרה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטט. סופיה התארסה לנסיך לודוויג, לעתיד הדוכס הגדול של הסן ואחיה של הנסיכה וילהלמינה. אולם בשנת 1776, לאחר שהנסיך פאבל התאלמן מאשתו בשל לידה קשה, הציע פרידריך השני, מלך פרוסיה את הנסיכה סופיה בת ה-17 כאשתו השנייה. לודוויג, ארוסה של סופיה, קיבל פיצוי כספי בתמורה להפרת האירוסין.
הקיסרית הרוסיה יקטרינה השנייה שמחה מאוד על הבחירה בסופיה ככלתו החדשה של בנה הבכור. היא חשה כי לה ולנסיכה הצעירה יש הרבה מן המשותף, משום ששתיהן נולדו בשם סופיה בעיר שצ'צ'ין ושתיהן קיבלו חינוך דומה בילדותן. סופיה ופאבל נפגשו לראשונה בברלין שם ערך לכבודם פרידריך השני סעודה מפוארת. יום למחרת סופיה כתבה במכתב לחברה כי היא מאוהבת וגם פאבל כתב לאימו כי הוא מאוד מרוצה מהשידוך.
בחודש ספטמבר 1776 הגיעה הנסיכה סופיה לסנקט פטרבורג שם המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את השם והתואר החדשים מריה פיודורובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. ב-7 באוקטובר נישאו רשמית בני הזוג.
הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בתקופה שלאחר הגעתה של סופיה לרוסיה הקיסרית יקטרינה הייתה מוקסמת ממנה ואהבה את חברותה, אולם היחסים בין השתיים הדרדרו במהרה, שכן סופיה צידדה בבעלה בריבים התכופים בינו לבין אימו, וכוונותיה הטובות של הנסיכה להרגיע את המצב המתוח רק גרמו להחרפתו.
בדצמבר 1777 ילדה הנסיכה הגדולה את הראשון מבין עשרת ילדיה, הצאר לעתיד אלכסנדר הראשון. שלושה חודשים בלבד לאחר מכן הקיסרית לקחה את התינוק מאמו כדי לגדל אותו לפי רצונה ובלי התערבות הוריו. גם כאשר נולד בנם השני של מריה ופאבל, קונסטנטין, באפריל 1779 לקחה אותו יקטרינה תחת השגחתה. דבר זה יצר מתיחות גדולה בין סופיה לקיסרית. הנסיכה הגדולה מילאה את החלל שנותר לאחר שנלקחו ממנה ילדיה בעיצוב ארמון , אותו נתנה יקטרינה לזוג הצעיר לרגל הולדת נכדה הראשון. מאמציה של מריה יצרו את אחד הארמונות היפים ביותר בכל רוסיה.
בשנת 1781 ביקשו מריה ופאבל רשות מהקיסרית לנסוע למערב אירופה. בספטמבר של אותה השנה הם יצאו למסע של 14 חודשים בפולין, אוסטריה, איטליה, צרפת, בלגיה, הולנד וגרמניה תחת השמות הבדויים "הרוזן והרוזנת של סברני". בדרך חזרה לרוסיה הזוג עצר בווירטמברג כדי לבקר את הוריה של הנסיכה הגדולה. בסוף 1782 הם חזרו לרוסיה שם מריה השקיעה את מרצה בארמון פבלובסק, בו היא ילדה ב-9 באוגוסט 1783 את הנסיכה אלכסנדרה, הראשונה מתוך שש בנות אותן תלד במהלך 12 השנים הקרובות. כדי לחגוג את היוולדה של אלכסנדרה העניקה הקיסרית יקטרינה כמתנה לזוג את ארמון גטצ'ינה, בו השקיע יורש העצר עבודה רבה עד שעלה לכס המלוכה. הקיסרית לא לקחה את בנותיהם של פאבל ומריה ונתנה להם לגדל אותן כרצונם.
הקיסרית.
לאחר 20 שנה בצילה של יקטרינה הגדולה הפכה מריה בשנת 1796 לקיסרית רוסיה כאשתו של פאבל הראשון. במהלך חייה של יקטרינה, מריה, כמו פאבל עצמו, לא יכלה להתערב בענייני המדינה, אולם עם עלייתו של בעלה לשלטון היא נכנסה לחיים הפוליטיים. הייתה לה השפעה רבה על פאבל אותה היא ניצלה כדי לקדם את חבריה בחצר.
מריה פיודורובנה נחשבה לאישה עם טעם משובח ביותר. ארמון גטצ'ינה, ארמון צארסקויה סלו, ארמון החורף בסנקט פטרבורג והארמיטאז' קושטו ורוהטו תחת השגחתה הצמודה. היא תמכה באמנויות ובמוסדות צדקה רבים, אולם אחת ממורשותיה החשובות ביותר לרוסיה הייתה יסוד בתי הספר לנשים במדינה. כקיסרית היא עזרה ככל יכולתה לרבים מקרוביה הגרמניים שאיבדו את הונם ואת רכושם לאחר מלחמות נפוליאון.
אלמנותה.
הקיסר פאבל נרצח ב-12 במרץ 1801 על ידי קצינים מורדים. בליל מותו מריה ניסתה לחקות את חמותה יקטרינה ולהכריז על עצמה כקיסרית במקום בעלה, אולם לאחר מספר ימים בנה אלכסנדר הניא אותה ממעשה זה. הצאר החדש השאיר את אימו בתפקיד האשה החשובה ביותר בחצר המלוכה הרוסית ופעמים רבות היא הייתה צועדת יחד איתו באירועים חשובים בעוד שאשתו, הקיסרית יליזבטה (לואיזה מבאדן), נאלצה לצעוד מאחוריהם. דבר זה גרם למרירות רבה בין מריה לכלתה.