(Wien-Landstrasse Oberrealschule). המשיך את לימודיו בתחום האדריכלות במכון הפוליטכני בווינה (כיום, האוניברסיטה הטכנית) (1857-1861) וסיים אותם בהצטיינות. עוד כסטודנט מעורב שלח בשנת 1859 לרקטורט של הפוליטכניקה הצעת רפורמה של הלימודים תוך דגש על ההתמקצעות. כהשלמה להכשרתו למד שטיאסני גם באקדמיה לאמנויות היפות בווינה (1861-1863) אצל מורים כמו זיקארדסבורג (Siccardsburg), ואן דר ניל (van der Nüll) ומאוחר יותר אצל פרידריך פון שמידט. גם בלימודי האמנויות היה סטודנט מצטיין וזכה בפרס מיוחד.
החל משנת 1862 נמנה עם מייסדי איגוד האדריכלים הווינאי "וינר באוהיטה" (Wiener Bauhütte).
פעילותו.
אחרי תקופת התמחות החל משנת 1866 התחיל שטיאסני לעבוד כאדריכל פרי-לאנסר בווינה. היה מעורב מאוד בתוכניות לבנית שיכוני פועלים ולצורך זה ערך כמה מסעות עיון בחו"ל. ב-1867 השתתף מטעם האיגודים המקצועיים מאוסטריה תחתית כחבר בפאנל בינלאומי בנושא זה בתערוכה העולמית בפריז. הציע רפורמת מדיניות השיכון באוסטריה על ידי הקמת חברת שיכון שלא למטרות רווח. בו זמנית התחיל לבנות כאדריכל וגם כקבלן בתים לבורגנות האמידה. שמו הלך לפניו גם כמתכנן בתי כנסת ומוסדות דת אחרים.
החל משנת 1867 היה מעורב שטיאסני בעבודות הועדה להסדרת מי הדנובה. כיהודי ליברלי היה בין השנים 1878-1900 ובין 1904-1910 חבר במועצת הקהילה היהודית של וינה. בשנים 1894-1895 נבחר גם כחבר במועצת העיר וינה.
בשנת 1895 שטיאסני הקים את החברה לתחזוקה ולשימור האנדרטאות והמונומנטים ההיסטוריים היהודים. כמו כן ייסד את המוזיאון היהודי הראשון בווינה.
סגנון עבודותיו.
כנציג של המגמה ה"היסטוריסטית" המאוחרת השתמש שטיאסני ביסודות נאו-רנסאנס, מהאמנות הפלורנטינית, נאו-בארוקיים וכמו בבתי הכנסת שתכנן בסגנון אדריכלות נאו-מורית ונאו-רומנסקי.
בנוסף שילב עיטורים ברוח "הזצסיון הווינאי"
בנוגע לאימוצו הנלהב את סגנון "התחיה המורית" לבתי הכנסת שבנה, יש שמציינים בהקשר זה את קשריו הטובים עם המזרחנים ארמין ומברי ואיגנץ גולדציהר ואת געגועיו למזרח, לארץ ישראל.
פעילותו הציונית. קסם המזרח.
כאוהד של הציונות, שטיאסני נפגש עם הרצל והיה בשנת 1904 ליושב ראש האיגוד להתיישבות מווינה.
שטיאסני היה, יחד עם עמיתו מווינה, אוסקר מרמורק בין האדריכלים והמהנדסים שנתבקשו על ידי ועד שכונת "אחוזת בית" על יד יפו, תל אביב העתידית, לעצב תוכנית ליישוב העירוני החדש. שניהם נתנו המלצות לספרות מקצועית, אבל אומרים שסטיאסני איחר בהגשת התוכנית.
התוכנית שלו, כפי שנחשפה ב"פרויקט להקמת קולוניה בארץ הקודש או באחת מהארצות השכנות" הקציבה שטח גדול למרחב ציבורי כולל גנים ("אף בית ללא גינה, אף רחוב ללא עצים, אף ככר ללא גן ומזרקות"), המליצה על המודל של דמשק - "לא עיר-גנים" אלא "עיר בתוך גן".
ויעדה לרחוב הראשי ולגימנסיה הרצליה מקום מרכזי בשכונה או היישוב החדש.
וילהלם שטיאסני נפטר בשנת 1910 בעיירת הקייט באד אישל והובא לקבורה בבית הקברות המרכזי בווינה.
היה נשוי משנת 1868 ליוליה לבית טאוסיג (1848-1916) ובנם, זיגמונד (1873-1941) היה רופא ידוע.
אגודת משוטטים ארץ-ישראלית
אגודת משוטטים ארץ-ישראלית (אמא"י) היה שמן של מספר קבוצות מטיילים שפעלו בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ציוני דרך.
הקבוצה הראשונה הוקמה בחיפה ב-1916 בשם "אגודת המשוטטים" על ידי פנחס כהן, המורה לטבע בבית הספר הריאלי. עם חברי האגודה נמנו תלמידיו של כהן מבית הספר, ובהם: זאב וילנאי, יעקב דורי ואורי קיסרי.
ב-1919 נוסדו אגודות נוער דומות ביפו ("מכבי הצעיר") ובתל אביב ("הרצליה") שהחלו לשתף פעולה עם הקבוצה מחיפה, ומהן צמחה "הסתדרות הצופים בארץ ישראל" (כיום הצופים העבריים) ושבט משוטטי בכרמל.
ב-1924 קמה קבוצת משוטטים בירושלים, וב-1927 הפכה לאגודה ארצית. בין חברי האגודה הירושלמית נמנו בין השאר: דוד בנבנשתי, נתן שלם, עזריאל ברושי, בן-ציון לוריא וחיים ברגר. שנתיים אחר כך הצטרפה אליה "קבוצת המשוטטים" למבוגרים שהוקמה בחיפה על ידי פנחס כהן, ושתי הקבוצות נקראו "אגודת משוטטים ארץ-ישראלית" (אמא"י). הרוח הפעילה באגודת המשוטטים התל אביבית היה חיים ברגר, שהיה יחד עם חברים נוספים מהקבוצה בין מייסדי מכון אבשלום. הקבוצה התל אביבית הייתה הראשונה מבין הקבוצות שארגנה טיולים לעבר הירדן ולסוריה. הקבוצה החיפאית, שהרוח החיה בה היו יוצאי מרכז אירופה הייתה הראשונה שארגנה טיול הליכה לאירופה.
דוד בנבנשתי ונתן שלם שהיו מהפעילים בקבוצה הירושלמית היו ממקימי יד יצחק בן-צבי שהוקמה על סמך רעיונות שהתגבשו בקבוצת המשוטטים.
יעדים ופעולות.
את מטרת הטיולים בטבע תיאר נתן שלם בשנת 1927:
מטרות האגודה על פי התקנון משנת תרצ"ד (1934) היו: "הכרת הארץ וחקירתה: הפצת ידיעת הארץ בציבור הרחב" על ידי "עריכת טיולים וסיורים, ייסוד תחנות מדעיות, הוצאת עיתון וחוזרים... אשר ישמשו כלי מבטא למטרות האגודה ולפעולותיה, סידור אוספים גאוגרפים, טבעיים, ארכאולוגים ואתנוגרפים ועוד. סידור טיולים עממיים והרצאות בידיעת המולדת, לחברים ולקהל הרחב. להסב את תשומת לב השלטונות והמוסדות המוסמכים לצורך בהכשרת הארץ לטיולים וסיורים על ידי טיפול בדרכים עזובות ושוממות, קביעת ציונים לסימון המקומות ההיסטוריים והיישובים הקיימים".
המשוטטים קיימו טיולים רגליים לאורכה ולרוחבה של ארץ ישראל המנדטורית, וגם בעבר הירדן, סוריה, לבנון. בנוסף קיימו סמינריונים והרצאות שבועיות בנושאי היסטוריה, טופוגרפיה ועוד. חלק מן הטיולים שימשו הסוואה לאנשי ההגנה לעריכת סיורים ותצפיות. מאורעות 1939-1936 גרמו להפסקת הפעילות של אגודת המשוטטים הארצית, אך בתל אביב המשיכו להתקיים מוקדי פעילות של המשוטטים עד שנות ה-50 של המאה ה-20 המוקדמות ובחיפה עד שנות ה-70. טיולי המשוטטים התאפיינו בשילוב של הליכה רגלית עם חקר המקומות והאתרים על כל היבטיהם.
טיולים במתכונת דומה התחילה לערוך החברה להגנת הטבע סמוך לייסודה והם נמשכים עד היום (2010).
ספרות.
את רשמיהם מהסיורים תיעדו המשוטטים בבמות שונות. מאמריו של נתן שלם התפרסמו בעיתונים הארץ, הבוקר, דבר ובירחונים שונים. ספרם של דוד בנבנשתי ופנחס כהן מורה דרך בארץ ישראל הופיע ב-1937 וכלל מלבד פרקי מבוא והדרכה למטייל, כ-200 הצעות לטיולים "מראש החרמון בצפון ועד בואך מדבר סיני בדרום, ומשפת-הים במערב ועד גבול סוריה במזרח". הספר הוגדר בעת הופעתו כ"ספר כל בו לידיעת ארץ ישראל", ובשנות ה-40 הוא שימש את אנשי הפלמ"ח במסעותיהם. זאב וילנאי הקדיש את ספרו "חיפה בעבר ובהווה" לפנחס כהן ותיאר בספר את הטיולים ואת האווירה בהם.
באפריל 1929, דווח בעיתון דבר על ביקורם של חברי האגודה בכפר יטא, במהלכו סיפרו להם בני חמולת מח'אמרה על מוצאם היהודי.
מעיין "עין משוטטים" בנחל שיח שבכרמל מנציח את האגודה.
אמא&quot;י
אגודת משוטטים ארץ ישראלית
אגודת המשוטטים
אגודת המשוטטים הארץ-ישראלית
חוג המשוטטים
אגודת המשוטטים הארץ ישראלית
צלב דייוויד הקדוש
קווין מקנלי
קווין ר. מקנלי (באנגלית: Kevin R. McNally; נולד ב-25 באפריל 1956) הוא שחקן קולנוע אנגלי.
שיחק כגיבס, יד ימינו של קפטן ג'ק ספארו בסדרת סרטי שודדי הקאריביים.
ביוגרפיה.
מקנלי נולד בבריסטול וגדל בברמינגהאם שם למד במספר בתי ספר מקומיים.
בגיל 16 הופיע על במה ב"תיאטרון הרפרטואר", בשנה שלאחר מכן קיבל מלגה מ"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ולמד שם במשך שנתיים.
ב-1976 גילם את דמותו של קסטור בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס".
בקולנוע הופיע בתפקיד קטן בסרט מסדרת "ג'יימס בונד", "המרגלת שאהבה אותי". בהמשך גילם צעיר אירי בסרט הפשע הבריטי "יום שישי הארור". ב-1987 גילם את קן בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו, "זעקה לחופש". בסוף שנות ה-90 שיחק בתור פול בדרמה הרומנטית "דלתות מסתובבות", ובתור האס במותחן האקשן "מילכוד" בהפקתו של שון קונרי.
גילם ב-2001 את חבר המפלגה הנאצית ושר החוץ הנאצי מרתין לותר בהפקה הדוקומנטרית המצמררת "הפתרון הסופי" המתעדת את ועידת ואנזה.
מקנלי התפרסם ברחבי העולם בשנת 2003 בפנטזיית ההרפתקאות "" בדמותו של הפיראט גיבס, אותו אוסף קפטן ג'ק ספארו (ג'וני דפ) באי טורטוגה, בהמשך הסרט מתגלה כיד ימינו של קפטן ספרו. בנוסף הופיע בשנה זו בתפקיד ראש ממשלת בריטניה בפרודיה על סרטי ג'יימס בונד, "ג'וני אינגליש".
ב-2004 הופיע בתור ג'וזף בוקט, עוזר הבמה הטוען שראה את הפנטום (ג'רארד באטלר) בדרמה המוזיקלית של ג'ואל שומאכר המבוססת על המחזה "פנטום האופרה". עוד סרט מוזיקלי בו השתתף היה "לילה ויום", בתור ג'רלד מארפי. ב-2006 חזר לגלם את גיבס, חברו הנאמן של ג'ק ספארו, בסרט "" שגרף למעלה ממילארד דולרים בקופות. בשנה זו שיחק גם בקומדיית המסתורין של וודי אלן, "סקופ", בתור מייק טינסלי. מקנלי חזר לגלם את גיבס בחלק השלישי ב"שודדי הקאריביים", "". כן שיחק בדרמת המלחמה ההיסטורית "מבצע ואלקירי", בה גילם את דמותו של קרל פרידריך גרדלר, מבכירי קשר העשרים ביולי.
מקנלי מתגורר בצ'יזוויק. הוא נשוי לשחקנית פיליס לוגן ולהם בן, דייוויד, יליד יוני 1996.
המזרחי הצעיר
המזרחי הצעיר היה ארגון שהוקם על ידי בני היישוב הישן, אשר הצטרף למזרחי ונטה לכיוון הימין בניגוד לפועל המזרחי שנטה לכיוון השמאל.