בשנים 1940–1946 קנופף היה גם חבר בחבר שופטים של הפרס פיבודי לספרות.
קנופף עצמו ניסה את כוחו גם בכתיבה. השאיר ספרים כמו "Some Random Recollections" ("כמה זיכרונות כיד המקרה"),"Publishing Then and Now" ("מו"לות אז ועכשיו")
"בלאנש קנופף:30 ביולי 1894 - 4 ביוני 1966" ו'Sixty Photographs ("ששים צלמים").
עיצוב הספרים.
בקטלוג משנת 1916 טען קנופף:"אני אוהב ספרים באופן פיזי ואני רוצה אותם יפים...מצאתי שהמחשבה הנפוצה לפיה ספר יפה מראה חייב להיות יקר היא מוטעית לחלוטין"
כוכבי ההוצאה לאור היו בעיניו לא העורכים אלא המעצבים והדפסים - שמות כמו קלוד ברגדון, אלמר אדלר, פרדריק גאודי, וו.א. דוויגינס, רודולף רוזיצ'קה ופול ראנד.
ב-1925 הומצא הקולופון של החברה - הברזוי.
שנותיו המאוחרות.
כשבנו, אלפרד א. קנופף הבן עזב את החברה המשפחתית בשנת 1959 כדי לייסד את "Atheneum Publishers" (שנרכשה מאוחר יותר, בשנת 1978 על ידי Simon &amp; Schuster
קנופף ואשתו, בלאנש, היו מודאגים מאוד לגבי עתיד עסקם. בסופו של דבר, בשנת 1960 נמצא פתרון במיזוג בית ההוצאה קנופף עם רנדום האוס שבבעלות ידידיהם, בנט סרף ודנולד קלופפר. קנופף שמר על פיקוחו המלא על ההוצאה לאור שלו למשך חמש שנים ואחר כך שמר לעצמו רק את זכות הווטו לגבי ההחלטות הפרסומיות של שאר המו"לים. המחלקות להוצאה לאור של שתי החברות נשארו נפרדות ובית ההוצאה קנופף שמר על צביונו המיוחד. קנופף קרא לעסקה הזאת "נישואים מושלמים".
מאוחר יותר רנדום האוס עצמו הפך לחלק מחברת בטרלסמן, חברה רב-לאומית שמקורה בגרמניה. בית הדפוס קנופף המשיך להתקיים.
אחרי שאשתו, בלאנש, נפטרה ביוני 1966, התחתן קנופף מחדש באפריל 1967 בריו דה ז'ניירו עם הלן נורקרוס הדריק. בשנת 1972 פרש לגמלאות והתמנה ליושב ראש אמריטוס של ההוצאה לאור.
הוא נפטר באוגוסט 1984 מסיבוך של אי ספיקת לב, באחוזתו בפרצ'ס (Purchase), ניו יורק.
חייו הפרטיים.
אשתו, בלאנש לבית וולף (1966-1894), הייתה בת לתכשיטן מווינה שהיגר לארצות הברית. קנופף פגש אותה לראשונה ב-1911 והם התחתנו ב-14 באפריל 1916.
בלאנש קנופף שיחקה תפקיד חשוב ביותר בהקמת ההוצאה לאור המשפחתית ובניהולה. במשך הזמן היא התמנתה למנהלת ואחר כך לסגן יושב ראש החברה.
היא העדיפה לגור חלק מהזמן בנפרד בדירה במערב השדרה החמישית בניו יורק, בעוד שהוא בחר לבלות באחוזתם בפרצ'ס.
נולד להם בן יחיד, אלפרד א. קנופף הבן, שהמשיך את דרכו של אביו כמוציא לאור. לקנופף הבן נולדו שלושה ילדים.
פרט לאהבתו ליינות ואוכל ולמוזיקה קלאסית (התיידד, בין היתר, עם ארתור רובינשטיין), המשיך קנופף להתעניין בהיסטוריה והיה חבר במועצת המכון האמריקאי להיסטוריה ולתרבות מוקדמת וחבר בהתכתבות של החברה ההיסטורית והחברה הקולוניאלית של מסצ'וסטס. החל משנת 1948 תמך בשימור שמורות הטבע, הפרקים הלאומיים והיערות.
פרסים אותות הוקרה.
השתתפו סופרים כמו ג'ון הרסי, ג'ון אפדייק, פול הורגן, ג'ון קראו רנסום.
זילנדיה
זילנדיה היא יבשת ש-94% משטחה נמצאים מתחת למי האוקיינוס השקט, גאולוגים אמריקנים משערים שזו היבשת השמינית במספר בכדור הארץ. עם זאת לא קיים גוף מדעי רשמי המכיר ביבשת זו.
למרות הקרבה המילולית בין המילים "יבשה" ו"יבשת", בגאולוגיה ניתן להגדיר "יבשת" גם אם היא איננה יבשה וחלקה העיקרי מכוסה במים. יחידה גאולוגית תוגדר כיבשת אם היא עונה על ההגדרות הבאות:
לפי ההשערות בשטח היבשת כלולה גם המדינה ניו זילנד והיא קטנה יותר מיבשת אוסטרליה/אוקיאניה ו-94% משטחה נמצאים מתחת למים. לפי מדענים באיגוד הגאולוגים האמריקני, גודלה של זילנדיה חמישה מיליון קילומטרים רבועים, כשני שלישים מגודלה של אוסטרליה. הנקודה הגבוהה ביותר בה היא כנראה הר קוק.
ויליאם וקי
ויליאם וקי (באיטלקית: Villiam Vecchi; 28 בדצמבר 1948 – 3 באוגוסט 2022) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער בעיקר במספר קבוצות באיטליה. שימש כמאמן שוערים בקבוצת א-סד.
קריירת מועדונים.
וקי נולד בסקנדיאנו שבאיטליה. שיחק במילאן מהסרייה א' בין השנים 1967 ל-1974, ולאחר מכן עבר לקליארי. לאחר שתי עונות במועדון עבר לקומו, איתה נע בין הליגות הראשונה, השנייה והשלישית. בעונת שיחק וקי בספאל.
קריירת אימון.
וקי אימן את דידה ואת ג'אנלואיג'י בופון כמאמן שוערים במילאן ובפארמה. הוא שימש בתפקיד זה גם ברג'אנה וביובנטוס. בשנת 2013 החל לשמש כמאמן שוערים בריאל מדריד, ואימן את איקר קסיאס, את קיילור נבאס ואת פרננדו פאצ'קו. ב-25 במאי 2015 עזב וקי את ריאל מדריד לאחר שפלורנטינו פרס החליט לפטר את קרלו אנצ'לוטי, המאמן תחתיו אימן וקי בכל הקבוצות בהן שימש כמאמן שוערים.
וקי שימש כמאמן שוערים בא-סד מליגת העל הקטרית.
נפטר ב-3 באוגוסט 2022.
הדרך לאל-דוראדו
השערת השומנים
השערת השומנים היא תאוריה ברפואה אשר מניחה קשר סיבתי בין רמת הכולסטרול בדם להתפתחות של מחלות לב. סיכום משנת 1976 תיאר אותה כך: "אמצעי המשמש להפחתת שומנים בפלזמה בחולים עם היפרליפידמיה יוביל לירידה באירועים חדשים של מחלת לב כלילית". ובניסוח מדויק יותר, "הפחתת הכולסטרול בדם ... מפחיתה באופן משמעותי את מחלת הלב הכלילית".
הצטברות של ראיות הובילה לקבלת השערת השומנים על ידי רוב הקהילה הרפואית; עם זאת, יש הטוענים כי הראיות אינן תומכות בהשערה, ובעיקר אינן תומכות בכך שמזון עשיר בשומן גורם למחלת לב בבני אדם, ושכולסטרול גורם לחסימת עורקים. ויכוח זה מכונה "מחלוקת הכולסטרול". הוא קשור קשר הדוק למחלוקת השומן הרווי ומחלות לב וכלי דם.
התפתחות ההשערה.
הפתולוג הגרמני Rudolf Virchow תיאר את הצטברות השומנים (מולקולות שומן) על דפנות העורקים. בשנת 1913 מצא החוקר ניקולאי אנטישקוב, כי ארנבים ושרקנים שהוזנו בכולסטרול פיתחו בעורקים נגעים הדומים לטרשת עורקים, ולכן הוצע שכולסטרול יש תפקיד ביצירתה. לציין כי אותו חוקר לא מצא ממצאים דומים בחולדות (שהן אוכלות בשר טבעיות). ב-1951 התחזקה ההסכמה, כי על אף שגורם טרשת העורקים עדיין לא ידוע, הצטברות השומן היא תכונה מרכזית של תהליך המחלה. "מה שכונה כתמי שומן או פסי שומן של העורקים, הוא שלב מוקדם של נגעי טרשת עורקים ו... עלול להתפתח לנגעים מתקדמים יותר של המחלה.
אנסל קיז ומחקר שבע המדינות.
באמצע המאה ה-20 קיבלה השערת השומנים תשומת לב גדולה יותר, עם האבחנה הגוברת של מחלות לב וכלי דם כגורם העיקרי למוות בעולם המערבי. ב-1940, הציע אנסל קיז, מאוניברסיטת מינסוטה, כי מגפת התקפי הלב בגברים אמריקאים בגיל העמידה קשורה בהרגלי החיים שלהם ובמאפיינים גופניים הניתנים לשינוי. תחילה, בחן את השערתו בקבוצת גברים שהם אנשי עסקים ואנשי מקצוע במינסוטה, אותם גייס למחקר מעקב שהחל מ-1947. זהו מחקר עוקבה ראשון מבין רבים שהתווספו בהמשך ברחבי העולם. המעקב נמשך עד 1981 והדיווח הנרחב הראשון התפרסם בשנת 1963. לאחר חמש-עשרה שנות מעקב, המחקר תאם את תוצאותיהם של מחקרים גדולים שדיווחו מוקדם יותר על ערך החיזוי להתקף לב של מספר גורמי סיכון: לחץ דם, רמת הכולסטרול בדם ועישון סיגריות. בינתיים, באמצע שנות ה-1950, גייס קיז חוקרים שותפים בשבע מדינות ליצירת ההשוואה הבין-תרבותיות הראשונה של הסיכון להתקף לב בקרב אוכלוסיות של גברים העוסקים במקצועות מסורתיים, בתרבויות עם שוני בתזונה, במיוחד באחוז הקלוריות של השומן, מחקר שבע המדינות עדיין נמשך היום. אך עוד לפני שהמחקר החל, ננקבה ביקורת על השיטות שלו. ירושלמי והילבו (Yerushalmy and Hilleboe) ציינו כי קיז בחר למחקרו את המדינות שייתנו לו את התוצאות שהוא רוצה, והשמיט נתונים משש-עשרה מדינות שנתוניהם סותרים את השערתו. הם גם ציינו כי קיז מצא "קשר קלוש" ולא הוכחה סיבתיות.
מחקר שבע המדינות החל רשמית בסתיו 1958 ביוגוסלביה. סך של 12,763 זכרים בני 40–59 שנים נרשמו בשבע מדינות, בארבעה אזורים של העולם (ארצות הברית, צפון אירופה, דרום אירופה, יפן). קבוצה אחת היא בארצות הברית, שתיים בפינלנד, אחת בהולנד, שלוש באיטליה, חמש ביוגוסלביה (שתיים בקרואטיה ושלוש בסרביה), שתיים ביוון, ושתיים ביפן. בדיקות הכניסה שבוצעו, בין 1958 ו-1964 עם ממוצע שיעור ההשתתפות של 90%. הנמוך ביותר בארצות הברית (75%) והגבוה ביותר באחת הקבוצות היפניות (100%). ספרו של קיז "לאכול טוב ולהישאר בריא" הפך לפופולרי את הרעיון שהפחתת כמות שומן רווי בתזונה תפחית את רמות הכולסטרול ואת הסיכון למחלות קשות בשל טרשת עורקים. אחרי קיז, במהלך כל המאה ה-20, הצטברו עבודות שהדגימו שוב ושוב קשר בין רמות כולסטרול (ועוד גורמי סיכון כולל עישון וחוסר בפעילות גופנית) לבין סיכונים למחלות לב כליליות. אלה הובילו לקבלה של השערת השומנים כשלטת בקרב רובה של הקהילה הרפואית.
בסוף שנות ה-80, נמסרו הצהרות אקדמיות גורפות על כך שהשערת השומנים הוכחה מעבר לכל ספק סביר. או כפי שמאמר אחד ציין - "הוכרה אוניברסלית כחוק."
מחלוקת.
להשערת השומנים נרשמה התנגדות ערה. מטא אנליזה של מחקרי הפחתת כולסטרול הראתה כי מחקרים התומכים בהשערת השומנים צוטטו כמעט פי שישה מאשר מחקרים שאינם תומכים בהשערה ועל אף שהיה מספר דומה של מחקרים שאינם תומכים בהשערה, אף לא אחד מהם צוטט אחרי 1970; חלק מהסקירות התומכות, גם הן התעלמו ממחקרים שלא תמכו בהשערה. במטא אנליזה זו, שכללה את המחקרים הפחות מצוטטים, נמצא כי התמותה לא פחתה על ידי הפחתת כולסטרול, וכי לא סביר שהפחתת כולסטרול מנעה מחלת לב כלילית. קריאה להערכה מדעית מחודשת של יעילות ובטיחות התרופות השכיחות להפחתת שומנים וכולסטרול בדם (סטטינים) פורסמה ב-2016 על ידי לורגריל ורבאוס, לאחר שערכו מטא אנליזה בנושא זה.