טמניאן הגה את הקמתו עוד בעת היותו ברוסיה בתחילת שנת 1917. שינה מספר פעמים את התוכנית. למרות העמדת הפרויקט לתחרות, המארגנים לא מצאו הצעות משביעות את הרצון. טמניאן בחר בפתרון לא מסורתי: תכנן אותו כבניין מונומנטלי בעל שני אולמות חצי-כדוריים ("של קיץ" ו"של חורף") היוצרים צורת סגלגל ועם במה משותפת. למקרים של אסיפות המוניות ניתן היה לחבר את שני האולמות לאחד ענק בעל 3,000 מושבים. אולם הקיץ היה אמור להיות נעדר קירות חיצוניים מוקף בגלריות עם קשתות ופתוח אל גן סמוך. מאוחר יותר שינה את תוכניתו ובנה את בניין האופרה ואולם הפילהרמונית כמבנים סגורים עם במות נפרדות. טמניאן נועץ רבות עם עמית בשם טורוס טוראמניאן (1934-1864), מומחה בהיסטוריה של האדריכלות הארמנית. כתוצאה משיתוף הפעולה שלהם
השתמש טמניאן בתכנוניו במוטיבים קישוטיים של קתדרלת זוורטנוץ, שנחקרה על ידי טוראמניאן
בעמודים והקשתות שתכנן גם בבניינין אחרים התכתב טמניאן עם השרידים של קתדרלת זוורטנוץ והעיר העתיקה אני.
לצורך בניית "בניין העם" נאלץ טמניאן להסכים להריסת כנסייה עתיקה - "קפלת גת שמנים" משנת 1679, בתנאי שהיא תיבנה מחדש במקום אחר. עיכובים בבניית האופרה הביאו גם לדחיית הבנייה מחדש של הקפלה. בשנת 1932 טמניאן פוטר מניהול הפרויקט ומחליפו החליט להשתמש באבני הקפלה שנספרו ואוחסנו במיוחד, לבניית בית לפועלים ברחוב ביירון, למרות מחאותיו של טמניאן. התעוררו קשיים רבים במימון הפרויקט על ידי ממשלת הפדרציה הטרנסקווקזית בטביליסי וגם מצד ממשלת ברית המועצות. טמניאן נאלץ להתפשר ולוותר כאמור על "אולם הקיץ", על מנגנונים רבים של הבמה ועל הגימור בגרניט של חזית בניין הקרובה לבמה. גם הוא (שנפטר ב-20 בפברואר 1936) וגם ידידו, המלחין אלכסנדר ספניארוב (שהלך לעולמו ב-1928), לא הצליחו, כפי שרצו, לחיות את חנוכת הבניין עם מופע האופרה "אלמאסט". הפרויקט זכה בכל זאת לפרס גדול בתערוכה העולמית בפריז אחרי מות האדריכל, בשנת 1937. אולם האופרה נחנך בשנת 1939 בעוד שאולם הפילהרמונית - רק ב-1963.
פעילותו לשימור העתיקות.
כיושב ראש, החל משנת 1923, של הוועד לשימור העתיקות עשה טמניאן מאמצים רבים להציל מספר רב של כנסיות קדומות, שהיו בסכנת הריסה בעקבות המדיניות האנטי-דתית בעשורים הראשונים של המשטר הקומוניסטי בארמניה.
הוא השתתף, בין היתר, בשיפוץ חלקים של קתדרלת אצ'מיאדזין וחיבר רשימת המלאי של מחלקת האדריכלות של המוזיאון להיסטוריה של ארמניה.
בקורות על יצירתו.
אחרי מותו של טמניאן נשמעה בקורת על מפעלו האדריכלי מקרב חוגים קומוניסטים שהאשימו אותו בגישה "לאומנית ארמנית". כמה מתלמידיו, כמו מיקאל מזמניאן וגבורג קוצ'אר סבלו מרדיפות בימי הטרור הסטלניסטי הגדול בשנת 1937 והוגלו לסיביר.
חוקרים אחרים מעירים שהסגנון הנאו-קלאסי המונומנטלי, אפילו עם יסודות לאומיים תאם את המגמה השלטת בעת השלטון הקומוניסטי בימי סטלין ("לאומי בצורה, סוציאליסטי בתוכן").
נטען כי תרומתו של טמניאן לתכנונה של ירוואן הושפעה מחד, על ידי חינוכו האמנותי השמרני ברוסיה שלפני המהפכה ומניסיונו בשטח בתחום ומאידך על ידי קליטתו את טבעם הפוליטית של הפרויקטים שהוזמנו ממנו ו"יכולתו "לתרגם" במיומנות רבה "את הרטוריקה האידאולוגית לצורות פלסטיות ואדריכליות".
קישורים חיצוניים.
Ruth Bevedian, Alexander Tamanian - His Vision of Yerevan - A Lasting Legacy, Groong, Armenian New Network, 2008
14/1/1996 ביוגרפיה קצרה של טמניאן מאת קארן חודיקיאן Karen Khudikian
קוויריקה השלישי הגדול
קוויקירה השלישי הגדול (בגאורגית: კვირიკე III დიდი, קוויריקה III דידי) (מת ב-1029) היה שליט ממלכת קאחתי-הרתי שבמזרח גאורגיה משנת 1010 (מלך משנת 1014) ועד למותו בשנת 1029.
קוויריקה ירש את השלטון בנסיכות קאחתי מאביו, דוד מקאחתי, הנסיך והכורבישוף של קאחתי. אולם בגרט השלישי מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת שבה אותו וכבש את הנסיכות. עם מותו של בגרט, בשנת 1014, נזדמנה לקוויריקה ההזדמנות לחזור לשלטון בנסיכות. קוויריקה חזר לנסיכות והשתלט גם על ה, הרתי והכריז על עצמו כמלך קאחתי והרתי - ממלכת הקאחים והראנים.
בתקופת שלטונו של קוויריקה שגשגה הממלכה וצברה כוח פוליטי. בשנת 1027 הצטרף קוויריקה לצבא המשותף של בגרט הרביעי, שונהגה על ידי ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי ואיוון אבאזאסדזה, האמיר אמירות טביליסי, אלי בי. ג'עפר והמלך דוד הראשון, מלך ארמניה כנגד האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל הראשון איבן מוחמד, שהובס תבוסה מוחצת בנהר אקלז. בערך באותו זמן, קוויריקה השלישי השמיד כוח פולש שהונהג על ידי המלך האלאני, אורדורה, שחצה את הרי הקווקז לתוך קאחתי רק בשביל להיהרג במערכה נטושה.
בשנת 1029, בשיא שלטונו ויוקרתו, נרצח קוויריקה בהתנקשות בעת ציד. על פי ההיסטוריון הגאורגי, וחושטי, בוצעה ההתנקשות בידי העבדים האלאנים שרצו לנקום את מותו של המלך אורדורה. עם מותו של קוויריקה נכבשה הממלכה זמנית בידי הממלכה הגאורגית המאוחדת.
קוויריקה השלישי, מלך קאחתי
קביריקה השלישי הגדול
קוויריקה
קביריקה
קוויריקה השלישי
כריסטינה ראיקו קופר
כריסטינה ראיקו קופר (נולדה ב-1971) היא צ'לנית ישראלית-אמריקאית.
קורות חיים.
אבי-סבה של ראיקו קופר מצד אמהּ היה משורר הייקו וסבה היה מלחין טומוג'ירו איקנוצ'י. אמה יפנית במוצאה ואביה אמריקאי. שני הוריה מוזיקאים ואביה הוא בעל תואר דוקטור במוזיקה מג'וליארד. בגיל עשר החלה ללמוד לנגן בפסנתר וכעבור זמן קצר עברה לצ'לו.
כריסטינה ראיקו קופר למדה מוזיקה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד והשתלמה שם עד לקבלת תואר דוקטור במוזיקה. היא מופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם ובמשך השנים נגנה עם התזמורת הסימפונית של אוסקה, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית סן סלבדור, התזמורת הקאמרית של פראג ותזמורת יומיורי מטוקיו. הופיעה בצפת עם נגן הכליזמרים, הקלרינטן גיורא פיידמן. היא בין מייסדי רביעיית המיתרים ויטמן.
כריסטינה ראיקו קופר הוציאה עד היום 15 אלבומי מוזיקה ו-DVD, חלקם במסגרת ההרכבים שלישיית אינטרסקשן ורביעיית ג'לאטו. נשואה ללן רוזן, מנכ"ל הסניף הישראלי של ליהמן ברדרס, שבעקבותיו התגיירה. מלמדת באקדמיה למוזיקה בירושלים.
נעה אשכול
דני רוטשילד
דני רוטשילד (נולד ב-1946) הוא אלוף בצה"ל בדימוס ואיש ציבור המכהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת אפקה וכחבר הוועדה המייעצת לבנק ישראל.
ביוגרפיה.
רוטשילד נולד בראשון לציון. בשנת 1964 התגייס לצה"ל ועבר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס חובשים. בהמשך עבר קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין ביחידות שונות, ביניהם קמ"ן חטיבת גולני, חטיבה 217 במלחמת יום הכיפורים וקמ"ן פיקוד המרכז. בהמשך דרכו שימש כעוזר הרמטכ"ל משה לוי ומפקד יחידת הקישור ללבנון. בתפקידו הבא שימש ראש חטיבת המחקר, בין היתר במלחמת המפרץ. ב-1991 מונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים ובמסגרת זו עמד בראש הצוות הישראלי למשא ומתן עם הרשות הפלסטינית לקראת הסכם אוסלו. היה מעורב גם בהסכם השלום עם ירדן. דני רוטשילד פרש מצה"ל ב-1995 ופנה לעסקים פרטיים.
בין השאר שימש כיו"ר המועצה לשלום ולביטחון; ראש המכון למדיניות ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה; חבר חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים; חבר המועצה הציבורית של ארגון אמון הציבור וחבר דירקטוריון בנק כללי. ב-2006 מונה למועצה המייעצת של בנק ישראל.
ב-2005, כחלק מהוויכוח הציבורי על תוכנית ההתנתקות, החתים מאות קציני מילואים על גילוי דעת, בו נאמר בין השאר: "ההתנתקות תאפשר את יכולת הפעולה של כוח הביטחון ותעניק לה לגיטימיות. היא תגרום לשינוי אסטרטגי מדיני ותפתח סיכוי להסדר, ההתנתקות חשובה לביטחון הלאומי."
רוטשילד מתגורר בהר אדר.
דניאל רוטשילד
טרנספורמציה (גנטיקה)
טרנספורמציה היא העברת חומר תורשתי מחיידק אחד לאחר, ללא מגע ביניהם. במסגרת התהליך ה-DNA יוצא לסביבה, וממנה נכנס אל חיידק אחר.
היסטוריה.
התופעה שבה תא יכול לשנות את תכונותיו נצפתה לראשונה על ידי פרדריק גריפית' ב-1928. גריפית' חיפש דרך לייצר חיסון לדלקת ריאות, ומצא כי כאשר חושפים חיידקים מסוג "Streptococcus pneumoniae" שאינם וירולנטיים לחיידקים "Streptococcus pneumoniae" שהומתו בחימום, הם מקבלים את תכונת הווירולנטיות. באותה העת לא ניתן היה להראות מהו אופי הגורם המעביר את התכונה הנשלטת. ב-1944 הראו אוסוולד אוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי (ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי) כי הגורם המועבר הוא גן (DNA) וכינו את התהליך טרנספורמציה.
שימושים.
בביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש נרחב בטרנספורמציה (התמרת תאים) שנחשבת להליך מעבדתי פשוט. טרנספורמציה משמשת ככלי מחקר חשוב להבנת תפקידם של גנים ודרכי פעולתם. עקרונות המשמשים בתהליך הטרנספורמציה הם הפיכת ממברנת התא לחדירה ל-DNA באמצעים שונים בהם קירור, ושימוש ביונים דו-ערכיים ושימוש בשדה חשמלי על מנת לגרום לתנועה של ה-DNA הטעון במטען שלילי.
כימשון תפוחי האדמה
כימשון תפוחי האדמה (באנגלית: Potato blight או Late blight) היא מחלה קשה הנגרמת בעיקר לתפוחי אדמה בעקבות הדבקה בטפיל מהמין Phytophthora infestans, השייך לסוג Phytophthora ולמחלקת ה-Oomycota (המכונה Water molds). הטפיל פוגע בעלי הצמח ובפקעת, שהיא החלק האכיל של תפוח האדמה. הטפיל יכול לפגוע גם בעגבנייה ובמינים נוספים של משפחת הסולניים.
הטפיל.