בשנותיו הראשונות של קיבוץ ניר דוד שימש שריג במספר תפקידים, בהם גזבר הקיבוץ ובא כוחו של הקיבוץ אל מול המוסדות השונים כגון: ההסתדרות, המרכז החקלאי והסוכנות. בהמשך הקים שריג את ענף הרפת בקיבוץ, שהייתה לרפת הראשונה בהעלאת תפוקת החלב והגברת חוסן הפרות על ידי הכלאה של פרות הבית עם פרות מדמשק
שגיא היה עוזרו של אליעזר פרי בעריכת עיתון התנועה "על המשמר".
פעילותו בארגון ההגנה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת שגיא בהגנה. מתוך ספרו "סיפור חיי" :
"בהגנה הלך והתגבש רעיון מוזר שהיום קשה אפילו להעלותו על הדעת. המחשבות התרכזו לשאלה מה יעשה היישוב היהודי אם וכאשר הנאצים יכבשו את הארץ – כיצד נתגונן ונתנהג. אין לשכוח כי היינו אז בסך הכל יישוב של כחצי מיליון תושבים.
התוכנית שהתגבשה בהנהגת היישוב וההגנה הייתה, כי נלחם בגרמנים ובמרד הערבי עד הסוף, מעין "מצדה" שנייה."
שגיא גויס על ידי יוסף אבידר, המפקד הכללי של צפון הארץ שהציע לו לעמוד בראש מה שיהיה לאחר מכן הג"א, בריכוז על הכרמל. במסגרת תפקידו היה עליו לעמוד בקשרים עם מכבי אש, בתי החולים באזור, ארגוני הקשישים הקיימים, ואף ליזום ארגוני קשישים חדשים.
שגיא סיפר בספרו על סיום הפעילות:
"בראשית שנת 1943 נכשלה התקדמות הגרמנים לעבר מצרים. ההגנה התחילה לרכז את עיקר פעולותיה בפיתוח אמצעי לחימה לקראת המאבק על עצמאות וביטחון. שלמה גור הקים מוסד בשם "חמד" (חיל מדע) שהפך מאוחר יותר לזרוע המרכזית של פיתוח כלי מלחמה של צה"ל – "רפא"ל" – לאור התפתחות זו נגנזה תוכנית "מצדה" על הכרמל והמשרד שלנו נסגר."
פעילותו בענף המדגה.
בשנות הארבעים פרצה מחלה מסתורית בדגה בארץ, בשם פרימנזיום (Prymnesium). שגיא שהתפנה מתפקידו ברפת לאחר שהחלים משחפת ולא יכול היה לחזור לעבודתו שם, קבל על עצמו מטעם ארגון מגדלי הדגים להיות איש שטח ולעמוד לרשות החוקרים באוניברסיטה העברית, בנושא. לאחר הכשרה בת מספר חודשים על ידי סטודנט שהגיע מהאוניברסיטה, הפך שגיא למנהל המעבדה לבדיקות פרימנזיום. בהמלצתו של פרופסור רייך ובאישור מזכירות ארגון מגדלי הדגים הוחלט בהמשך להקציב הקצבה מיוחדת לאוניברסיטה, באמצעותה נקבעה המחלקה למיקרוביולוגיה בהנהלתו של ד"ר משה שילה, ככתובת לחקר מחלות דגים, כשהמעבדה בניר-דוד בהנהלת שגיא, מהווה תחנת שדה שלה.
מתוך כתבתו של אורי דרומי מהארץ במדור אחרי מות, לאחר מותו של שגיא:
חיים אישיים.
נישא לשושנה ולהם ילדים ונכדים. נהג לאסוף בולים. נפטר ב-2 במרץ 2009
סטפן פ. אוסטין
צ'ארלס הרמיט
הרמיט
אשלי בנסון
אשלי ויקטוריה בנסון (באנגלית: Ashley Victoria Benson; נולדה ב-18 בדצמבר 1989) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת אמריקאית. בנסון התפרסמה בזכות דמות האנה מרין שאותה גילמה בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות".
ביוגרפיה.
בנסון נולדה וגדלה באנהיים הילס, קליפורניה שבארצות הברית. יש לה אחות גדולה בשם שיילין. בגיל 3 היא החלה לרקוד ריקוד תחרותי בבלט, ג'אז והיפ הופ, וכן הופיעה במספר מקהלות זמר.
קריירה.
בגיל 5 דגמנה בקטלוגי ריקוד, בגיל 8 הוחתמה בסוכנות הדוגמנות "פורד מודלס". בתקופה זו הופיעה בתפקיד קטן בפרק בסדרה "זואי 101", והופיעה בקליפ "That Girl" של להקת NLT.
משנת 1999 הופיעה בנסון במספר פרסומות והחלה להופיע יותר בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
בשנת 2004, בגיל 15, החלה להופיע בסדרת הטלוויזיה היומית "ימי חיינו", ועד שנת 2007 היא גילמה בסדרה את אביגיל "אבי" דוורו, בתם הבכורה של ג'ק דוורו וג'ניפר הורטון.
בנסון הופיעה בתפקיד קטן בסרט הקומי "פתאום 30" (2004). ב-2007 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "מעודדות צמודות 4", בתפקיד קרסון. ב-2008 הופיעה בפרק בסדרה "על טבעי", באותה שנה כיכבה בשני סרטים "החדר של בארט" ו"", ב-2009 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC, "איסטוויק", בה גילמה את מיה, בתה של רוקסי טורקולטי (רבקה רומיין).
בסוף שנת 2009 לוהקה בנסון לסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות", בה גילמה את הדמות הראשית של האנה מרין עד סיום הסדרה ב-2017. ב-2010 כיכבה לצדה של כריסטינה מילאן בסרט הטלוויזיה "קופידון חג המולד", ב-2012 הופיעה בקליפ "Honestly" של "Hot Chelle Rae", ובאותה שנה כיכבה לצד ג'יימס פרנקו, סלינה גומז וונסה הדג'נס בסרט "ספרינג ברייקרס".
בראיון במסגרת המופע של אלן דג'נרס סיפרה בנסון שמכריה נוהגים לכנותה בשם החיבה "בֶּנְזוֹ", כשיבוש של שם משפחתה.
משנת 2017, בנסון משתפת פעולה עם מותג המשקפיים Privé Revaux בעיצוב ושיווק של משקפי שמש בשוק הצעירות והצעירים, לצד השחקנים ג'יימי פוקס והיילי סטיינפלד. ב-22 ביולי 2019 השיקה החברה קולקציית קפסולה של משקפי שמש שבנסון עיצבה לפי סגנונה האישי, וגם מדגמנת. הקולקציה נקראת "בנזו", כשם החיבה שלה.
מוזיקה.
בשנת 2020 ביצעה גרסת כיסוי עם בן זוגה דאז ג'י-איזי לשיר המפורסם של להקת רדיוהד "Creep". בהמשך הוציאה שיר מקורי אותו גם כתבה לצד ג'י איזי "All the Things You're Searching For" בו הם מארחים את הראפר קוסיסקו.
חיים אישיים.
בין השנים 2011–2016 קיימה בנסון מערכת יחסים לסירוגין עם ריאן גוד שהיה הסטייליסט של ג'סטין ביבר. טרם פרידתם הסופית ב-2016, שמה נקשר ברכילות ושמועות שחלקן הוכחשו, על קשרים רומנטיים עם השחקנים נאט וולף, טיילור לאוטנר וקורד אוברסטריט, וכן עם הזמר, שחקן ודוגמן טיילר בלקברן.
בנסון הייתה בת זוגה של דוגמנית העל והשחקנית הבריטית קארה דלווין במשך כשנתיים, מאז שהשתיים שיחקו יחד בסרט דרמת הרוק "הריח שלה". ביוני 2019 הן אישרו את דבר היותן בזוגיות מזה כשנה. בסוף השבוע של ה-3–4 באוגוסט 2019 התפרסמו ידיעות שלפיהן בנסון ודלווין נישאו זו לזו בחשאי בטקס שהתקיים בכנסייה בלאס וגאס בנוכחות קהל אורחים מצומצם ביותר, בהם שרליז ת'רון, סופי טרנר והאחים ג'ונאס. ואולם, מיד לאחר מכן הופצו ידיעות סותרות שלפיהן השתיים לא נישאו למעשה, ולכל היותר קיימו "טקס ידידות" לא רשמי. ידיעות אלה מבוססות בין היתר על הטענה שאצל הרשויות בלאס וגאס אין כלל רישיון נישואים מתאים. שאנון בנסון, אמה של אשלי, אף פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה טרוניה: "כה קל היום לרבים בנו לא להטיל כלל ספק במידע, אף שמידע מדויק נמנע מהם". בנסון ודלווין נפרדו בתחילת אפריל 2020.
ביוני 2020 החל לצאת עם הראפר ג'י-איזי, עד לפרידתם בפברואר 2021.
בואינג B-29
סיי טוומבלי
אדווין פארקר "סיי" טוומבלי, ג'וניור (באנגלית: Cy Twombly; 25 באפריל 1928 - 5 ביולי 2011) היה צייר ופסל אמריקאי, הידוע בציוריו האקספרסיוניסטים המופשטים ובשימוש שעשה בשרבוט ביצירותיו.
חייו.
טוומבלי נולד בעיר לקסינטון (Lexington) שבוירגיניה. הוא למד אמנות בבוסטון ובניו יורק, ובשנת 1952 עבר למכללת בלק מאונטן בצפון קרוליינה בה למד עם פראנץ קליין ורוברט מאת'רוול. בשנים אלה, הושפע מעבודותיו של פול קליי וממחוות מופשטות בציור. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 הכיר טוומבלי את אמני הפופ ארט האמריקאים כדוגמת רוברט ראושנברג וג'ספר ג'ונס. עם הראשון יצא ב-1954 לאיטליה ולמרוקו, בעזרת מלגה, ומשנת 1957 עד למותו גר באזור נאפולי וברומא. להערכת המבקרים זכה ראשית באירופה, ומשנות השמונים לערך גם בארצות הברית.
טוומבלי התפרסם בזכות ציורי הענק האבסטרקטיים שלו, שכללו שימוש בצבעים נועזים, בגרפיטי ובאותיות. כמה יצירות מפורסמות משנות השישים מחקות כתיבה צפופה או קליגרפיה על לוח. מתוך מאמץ לצייר בחושניות רבה, במיעוט מלאכותיות ותכנון מראש, טוומבלי אימץ שיטות כגון ציור בחושך, ביד שמאל או בישיבה על כתפי אדם אחר. ציוריו קשורים בעיקר בנושאים מן התרבות הקלאסית והספרות.
עבודותיו נמצאות ומוצגות במוסדות אמנות רבים ויוקרתיים ברחבי העולם, כגון מוזיאון טייט מודרן בלונדון, הביאנלה של ונציה, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מוזיאון פילדלפיה לאמנות, אוסף מניל ביוסטון טקסס (בבניין המוקדש לו), מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון גוגנהיים בילבאו, מוזיאון הלובר בפריז ובתערוכה מוזיאלית באבו דאבי. בשנת 2010 הוזמן טוומבלי ליצור תקרה מצוירת עבור מוזיאון הלובר.
טוומבלי נפטר בשנת 2011 ברומא ממחלת הסרטן.
T-60 הוא טנק קל מתוצרת ברית המועצות שפותח ויוצר בתחילת מלחמת העולם השנייה. תפקידו היה בעיקר סיור וסיוע ליחידות רגלים, מאחר שהשריון הדק והתותח חלש שלו לא היה מתאימים ללוחמת שריון. כ-6,022 טנקי T-60 נבנו בין השנים 1943-1941, אז הם הוחלפו בהדרגה על ידי ה-T-70.
פיתוח.
בעקבות הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941 והאבדות האדירות של טנקים סובייטים, עלה בצבא האדום הצורך לייצר כמות גדולה של טנקים מהר ככל האפשר. בעוד שהטנק האמפיבי ה-T-40 נכנס לייצור בתחילת המלחמה, המפתחים במפעל מספר 37 במוסקבה החלו לתכנן גרסה חדשה לא אמפיבית של ה-T-40. בפיתוח הטנק החדש המהנדסים השתמשו בחלקים של הT-40, ביניהם השלדה, המתלים והמנוע. גוף הטנק הוקטן והיה בעל צללית נמוכה יותר, והשריון בחזית עובה ל-20 מ"מ. העיצוב הכללי של הטנק הושלם בזמן קצר ביותר של 15 ימים בלבד בחודש אוגוסט 1941.