קשר קוולנטי כפול, בניגוד לקשר בודד, הוא קשיח, ואינו מאפשר תנועה סיבובית של האטומים המשתתפים בו. אי לכך, במצב בו קיימים אטומים שונים הקשורים לפחמנים המשתתפים בקשר הכפול, הרי שבמולקולות מסוימות ייתכן סידור מסוים של האטומים השונים (לדוגמה: שני אטומים מסוימים נמצאים מאותו הצד של הקשר הכפול), ואילו במולקולות אחרות ייתכן סידור אחר (שני האטומים נמצאים בצדדים מנוגדים של הקשר הכפול). כיוון שהקשר הכפול, כאמור, קשיח, לא ניתן לעבור באופן ספונטני ממצב אחד לשני. שני המצבים שתוארו אף הם איזומרים, ומהווים שני חומרים נפרדים, בעלי תכונות שונות. הפעם מוגדרים שני האיזומרים כאיזומרים מרחביים: סידור האטומים בהם זהה, אך התצורה המרחבית שונה. באופן ספציפי מוגדרים האיזומרים הללו כדיאסטריאומרים: איזומרים מרחביים שאינם תמונת ראי זה של זה.
האלקנים הדיאסטריאומרים מקבלים את הקידומת ציס (Cis) או טרנס (Trans) לפני שמם. ציס מציין שני מתמירים שנמצאים מאותו הצד של הקשר הכפול, וטראנס - שני מתמירים הנמצאים בצדדים מנוגדים של הקשר הכפול.
כפי שצוין, לא ניתן לעבור באופן ספונטני ממולקולת ציס למולקולות טרנס. כדי לעבור ממצב אחד למשנהו ניתן להשתמש בחומצה חזקה כזרז. אם מערבבים, למשל, ציס-2-בוטן, טרנס-2-בוטן וחומצה חזקה ומחכים זמן מה להשגת שיווי משקל, מבחינים כי כמות איזומר הטרנס גדולה פי 3 מכמות איזומר הציס (75% לעומת 25%). הסיבה לכך היא שאיזומר הציס יציב הרבה פחות מאיזומר הטרנס (ולכן הוא נוטה להיווצר פחות), והסיבה לחוסר יציבות זו היא ששני המתמירים (במקרה זה: קבוצות מתיל) נמצאים באיזומר הציס באותו הצד של הקשר הכפול, דבר הגורם לדחייה חשמלית ביניהם, מה שמערער את יציבות המולקולה. ניתן לראות בנוסחת המבנה בצד שמאל את הקרבה הרבה בין שני המתמירים באיזומר הציס.
דיאן
טריאן
אלקנים
ז'אק קוסטו
ז'אק-איב קוסטו (בצרפתית: Jacques-Yves Cousteau;
11 ביוני 1910 – 25 ביוני 1997) היה אקולוג וחוקר ים. נחשב לאבי הצלילה המודרנית והצילום התת-מימי. הוא היה חבר באקדמיה הצרפתית, אליה התקבל ב-1989.
ביוגרפיה.
קוסטו נולד בסן-אנדרה דה-קובזק שבצרפת לדניאל ואליזבת קוסטו, נפטר בפריז. היה ידוע גם כקפטן קוסטו.
המצאתו העיקרית היא מערכת נשימה פתוחה (Aqua-Lung). בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 ערך קוסטו ניסויים בצלילה במים רדודים בעזרת מסכות ושנורקל. הוא וחבריו פיתחו את מכל הצלילה הראשון שאפשר לצולל לצלול לעומק מבלי שנאלץ להיות מחובר בצינור אל ספינה שמעל ואפשר לצולל חופש רב יותר. קוסטו הפיק גם סדרות טלוויזיה בנות כמה עשרות פרקים על העולם התת-ימי.
ב-1976 חפר בספינה הטרופה מאנטיקיתרה שהתגלתה לראשונה ב-1900. הוא העלה באמצעות צוללת בתיסקף ממצאים מהספינה.
ב-1985 העניק לו נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, שהיה (ועודנו) עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר של ארצות הברית. קוסטו זכה בעיטורים נוספים בצרפת, ביניהם אות לגיון הכבוד.
ז'ק קוסטו
M1 תומפסון
M1 תומפסון (באנגלית: Thompson submachine gun) הוא תת מקלע תוצרת ארצות הברית. הנשק, שהיה ידוע גם כטומי גאן או מכונת הכתיבה משיקגו היה אחד מכלי הנשק המפורסמים ביותר במחצית הראשונה של המאה העשרים. הוא שימש פושעים, שוטרים, חיילים, טרוריסטים ואנשי חוק ברחבי העולם משנות העשרים ועד שנות השישים.
רקע.
לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה, ועם הגעת טכנולוגיית הנשק האוטומטי לבגרות, נוצר סוג חדש של נשק קל. הנשק היה קטן יחסית, ירה תחמושת של אקדח, אך היה לו קצב אש של מקלע. על בסיס מאפיינים אלה נקרא הנשק החדש תת-מקלע (Sub Machine Gun). אחד מתתי המקלעים המוצלחים הראשונים שנוצרו היה התומפסון או "טומי גאן". פיתוחו של התומפסון החל ב-1916, כשגרסתו הראשונה פותחה כבר ב-1921. מתכנן הנשק היה גנרל ג'ון תומפסון, ומכוון שהנשק פותח אחרי מלחמת העולם הראשונה, הוחמצה הזדמנות לשווקו במלחמה זו והוא שווק לשוק האזרחי בארצות הברית (בתקופה בה לא היו תקנות נגד נשיאת נשק אוטומטי על ידי אזרחים).
הנשק.
התומפסון עצמו היה תת-מקלע כבד ומוצק, מבוסס על פעולת גז, שירה תחמושת אקדח מסוג בקוטר 0.45 אינץ'. תחמושת זו, ששימשה באקדח הקולט M1911 המפורסם, הייתה חזקה מאוד וקטלנית בטווח קצר. הנשק היה מסוגל לקצב אש אדיר של עד 700 כדורים לדקה, והוזן ממחסניות ותופי תחמושת של עד 100 כדורים. התומפסון היה אמין מאוד, והצטיין בממדים קטנים שאיפשרו הסתרה קלה של הנשק. החסרון האמיתי היחיד של הנשק, פרט למשקלו הכבד, היה הטווח המעשי הקצר מאוד שלו.
"מכונת הכתיבה של שיקגו".
תקופת היובש של שנות ה-20 של המאה ה-20 הפכה חלקים של ארצות הברית לאזורי קרב בין כנופיות שהתחרו על שוק האלכוהול המוברח. בארצות הברית של אותם ימים, שבה הנשק היה חופשי וזמין לכל דורש, נשאו "חיילי" המאפיה כל פריט אפשרי, החל מאקדחי 0.22 אינץ' ועד למקלעים קלים. הודות לממדים הקטנים וכח האש האימתני שלו, התחבב ה"טומי גאן" על המאפיונרים, אשר עשו בו שימוש נגד עבריינים יריבים ואנשי חוק כאחד. במיוחד התפרסמו מקרי רצח בשיקגו, עיר שהייתה מרכז ללחימה בין כנופיות מבריחים, ובמיוחד מעשה הטבח של יום ולנטיין. הצליל הייחודי של התומפסון, בשילוב עם כותרות העיתונים המזעזעות שליוו אותו באותה תקופה, הקנו לו את הכינוי "מכונת הכתיבה של שיקגו".
מלחמת העולם השנייה.
התומפסון שירת במלחמת העולם השנייה לצד רובי ה-M1 גאראנד וה-M1 קרבין.
התומפסון נכנס למלחמה עוד לפני ארצות הברית עצמה. יחידות בריטיות מיוחדות העדיפו אותו על פני הסטן הודות לאמינותו ולקטלניות הגבוהה יותר של תחמושת ה 0.45 אינץ'. הגרסאות הצבאיות היו בעלות קצב אש נמוך יותר כדי להקל על הדיוק. אך עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה הפך השימוש ב"טומי גאן" לנפוץ מאוד. הנשק שימש כנשק אישי בכוחות מיוחדים ומוצנחים וכנשק אישי של מפקדי יחידות חי"ר אמריקאיות. החיילים האמריקאים אהבו את הנשק בזכות כוחו ואמינותו, ומחלו לו על המשקל הגדול והטווח הקצר.
החסרון העיקרי של התומפסון היה עלות הייצור שלו. הוא היה יקר יחסית ומסובך לייצור. על אף ניסיונות במהלך המלחמה להוזיל את ייצורו ולפשט אותו, הוא היה מורכב מדי לייצור בקנה מידה המוני. כתוצאה מכך לקראת המחצית השנייה של מלחמת העולם ה-2 החלו האמריקאים להחליף אותו בתת-המקלע M3 גריז, שהיה פשוט לייצור ודומה יותר לסטן הבריטי.
לאחר המלחמה.
התומפסון המשיך לשרת בצבא ארצות הברית עד אחרי מלחמת קוריאה. חיילים אחדים בצבא ארצות הברית העדיפו אותו גם במלחמת וייטנאם, על פני רובה ה-M-16 הארוך או ה-M3 גריסגאן. ה-FBI ויחידות אכיפת חוק אחרות המשיכו להשתמש ב"טומי גאן" עד שנות ה-70 של המאה ה-20, ואז זנחו אותו לטובת ה MP5 הגרמני של הקלר וקוך.
בעולם השלישי התומפסון שירת צבאות רבים, פעמים רבות ביחידות העילית או כנשק אישי של מפקדים חשובים. הנשק זכה להערכה רבה בכל מקום, על אף שיחסית לתת-מקלעים רבים משנות החמישים הוא היה נחות.
בצה"ל הצעיר הוכנסו לשירות מספר מוגבל של תומפסונים, בעיקר ביחידות עילית (כמו יחידה 101), והוחלפו על ידי העוזי בשנות ה-50 של המאה ה-20. הנשק התפרסם בארץ כנשקם האישי של מאבטחי דוד בן-גוריון בזמן מלחמת העצמאות.
עושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפינחס
עושה מעשה זִמְרִי ומבקש שכר כְּפִינְחָס הוא ביטוי המתאר אדם העושה מעשה נקלה אך מתהדר כאילו עשה מעשה נעלה.
מקור הביטוי.
מקור הביטוי בסיפור המופיע בתורה, שם מסופר על זמרי בן סלוא, נשיא בית אב בשבט שמעון שבא על הנסיכה המדיינית כזבי בת צור בהתרסה, "לעיני משה ולעיני כל עדת ישראל" וגרם לעונש המגפה שבה נהרגו עשרים וארבעה אלף מבני ישראל, עד שבא פינחס בן אלעזר בן אהרן הכהן, הרג את זמרי ואת המדיינית, ובכך עצר את המגפה.
הסבר הביטוי.
מעשהו של פינחס נחשב על פי פשוטו של המקרא למעשה גבורה עילאי, ואף לקידוש השם (התלמוד מתייחס למעשה באופן מורכב יותר, וממקד את ההצדקות ההלכתיות להרג), על כך קיבל שכרו לשמש מכאן ולהבא בכהונה, ועל פי התרגום יונתן בן עוזיאל והזוהר אף זכה לשכר שלא ימות לעולם ויהפך למלאך, והוא אף יבוא לבשר על הגאולה.
לעומתו נחשב מעשהו של זמרי למעשה של טומאה, ועונשו נחשב למוצדק על ידי חכמי התורה, אף שלא הייתה קיימת הלכה מפורשת שמתוכה היו יכולים להעמידו לדין, אלא רק הלכה שבעל-פה, על פיה הבועל ארמית (גויה) - קנאים פוגעים בו.
לראשונה מופיע הביטוי בדבריו האחרונים של אלכסנדר ינאי אל אשתו שלומציון המלכה, כפי שמצטט אותם התלמוד הבבלי. בתקופה האחרונה לשלטונו לחם אלכסנדר ינאי, מגדולי המלכים לבית חשמונאי, כנגד סיעת הפרושים, ואף הרג רבים מהם.
בימיו האחרונים הבין אלכסנדר ינאי כי שגה, וראה שאשתו שלומציון מקרבת אליה דווקא את הפרושים שבהם נלחם, ומרחיקה את בעלי בריתו הצדוקים. צוואתו לה הייתה: .
ביבי
אשר למד בישיבת אמי"ת אלירז והיה חברו הטוב ביתור של חיים שטינברג
ביבי נתניהו
בנג'מין ניתאי
אף.בי.איי
קריית חיים
קריית חיים היא רובע ושכונה בפאתי חיפה, הממוקמת בלב הקריות שבעמק זבולון. הקריה נקראת על-שם חיים ארלוזורוב, שנרצח בתל אביב ב-1933. בשנת 2015 התגוררו בקריית חיים כ-30 אלף תושבים, שרובם המכריע היה ציבור חילוני.