בחצות ליל ה-28 ביולי תקפו האנגלים את ספינות הארמדה העוגנות - באמצעות ספינות הבערה: ספינות ישנות אותן מילאו בגופרית, זפת ואבק שרפה, יחד עם חפצים וכלים דליקים; ספינות אלה נשלחו אל הארמדה, כשהן עושות דרכן "לבד" בעזרת הרוח והגאות. ספינות ההבערה המתקרבות עוררו בהלה רבה בקרב הארמדה; אוניות המלחמה העיקריות הכבדות לא שינו את מקומן, אך אוניות רבות אחרות חתכו את כבלי העגינה בבהלה כדי להימלט, והמבנה המסודר התפזר. עם שחר איבדה הארמדה את המבנה הצפוף, המסודר והמאורגן שאפיין אותה והיא התפזרה בשטח עד לטווח של עשרה מייל, לכיוון שבו נשבה הרוח, עד לכפר גרייבליינס (Gravelines). הצי האנגלי צמצם טווח בשלב זה לקראת קרב.
קרב גרייבליינס ונאום טילברי.
ב-29 ביולי התחולל מול חופי גרייבליינס הקרב המכריע במערכה בין הארמדה הספרדית "הבלתי מנוצחת" לצי האנגלי. מדינה-סידוניה חשש להפליג עוד מזרחה, כדי לא להילכד על השרטונות בחוף פלנדריה. ניסיון הקרבות הקודמים לימד את האנגלים כיצד להתמודד מול הארמדה; כעת, מול צי ספרדי מפוזר נטלו האנגלים סיכון והתקרבו עד למרחק מטרים ספורים מן הספינות הספרדיות, אך עדיין לא קרוב מספיק כך שיריביהם יצליחו לדלג ולהשתלט על ספינותיהם. ממרחק מצומצם זה הצליחו פגזי האוניות האנגליות לפגוע באוניות הארמדה ולגרום לנזקים קטלניים. שתי גליאות ספרדיות נפגעו קשה וסבלו אבדות כבדות; הן נסחפו לחוף ונלכדו על ידי ההולנדים. גליאה נוספת נפגעה קשות ונלכדה על ידי האנגלים בקרב קשה; ספינה רביעית שקעה למצולות באותו ערב, ואוניה נוספת עלתה על שרטון. אוניות ספרדיות רבות נוספות נפגעו קשות בקרב, בעוד הספינות האנגליות כמעט ולא סבלו אבדות בקרב.
הסיבות לכשלונם של הספרדים בקרב היו מורכבות: התותחנים הספרדיים לא אומנו לטעון מהר את תותחיהם מחדש; הם היו אמורים לירות פעם אחת ואז להצטרף לשאר מלחי וחיילי הספינה בהשתלטות הפיזית על אוניית האויב. האנגלים היו מנוסים מהם בטעינה חוזרת ומהירה של תותחיהם, וקצב האש שלהם היה גבוה בהרבה. מעבר לכך, מראים ממצאים ארכאולוגיים שפגזי הארמדה הוכנו בצורה לקויה, לא היו אמינים, וכנראה התפרקו לחלקיקים בזמן שנורו או בזמן הפגיעה, ולפיכך לא גרמו לנזק כמתוכנן. האנגלים הצליחו להרוויח בינתיים זמן יקר, אך סכנת הפלישה טרם חלפה.
יום לאחר הקרב השתנה כיוון הרוח, והארמדה החלה להפליג צפונה. למרות שהתחמושת באוניות כמעט אזלה, המשיך הווארד לרדוף צפונה אחרי הארמדה, עד סקוטלנד. מלחי הארמדה היו מותשים, ללא מים, והדרך היחידה לחזור לספרד הייתה על ידי הקפה מסוכנת של סקוטלנד וחזרה דרך האוקיינוס האטלנטי.
נאום טילברי.
למרות שהארמדה התרחקה, הסכנה לאנגליה טרם חלפה. האנגלים הציבו 4,000 חיילים בטילברי, באסקס, בפתח נהר תמזה, כדי להדוף נחיתה אפשרית מכיוון הולנד. המלכה אליזבת הגיעה למקום כדי לעודד את חייליה, ושם נאמה בפניהם את אחד מנאומיה המפורסמים ביותר, הנקרא "נאום טילברי":
החזרה לספרד.
הארמדה הפליגה סביב סקוטלנד ואירלנד אל צפון האוקיינוס האטלנטי. באוניות החלו להתגלות בעיות רבות, עקב הבלאי מן המסע הארוך; לכמה מהן היה צורך ללפף בחבלים. האספקה החלה לאזול, והיה צורך להטיל את סוסי הפרשים לים. המטרה הייתה להתרחק מחופי סקוטלנד ואירלנד, בביטחון היחסי של הים הפתוח; ואולם, מכיוון שבאותה תקופה לא הייתה שיטה למדידת קווי אורך, לא הבינו הספרדים שזרם הגולף נושא אותם צפונה ומזרחה בעת שהם ניסו להפליג מערבה; סטייה זו הובילה אותם להפליג הרבה יותר מזרחה מן המתוכנן, טעות חמורה בניווט. כאשר קרבו לחופי סקוטלנד ואירלנד נתקל הצי בשורה של סערות חזקות, שדחפו רבות מן הספינות אל החוף. באוניות רבות נחתכו העוגנים בעת הבהלה בקאלה, וכעת לא היו האוניות יכולות לעגון במרחק בטוח מן החוף, והרוחות דחפו אותן אל הסלעים. ההערכה היא שכ-5,000 איש נספו ברעב ובטביעה; חיילים ספרדיים שהגיעו אל החוף נהרגו בידי חיילים אנגליים. רק חצי מן האוניות שיצאו למסע שבו לספרד: 67 אוניות וכ-10,000 איש. גם מאותם שהצליחו להגיע לספרד מתו רבים במגפות, שנגרמו מן התנאים הקשים, הצפיפות והמחסור באספקה באוניות. מסופר שכאשר שמע פליפה השני על תוצאת המסע אמר: "שלחתי את הארמדה נגד בני אדם, לא נגד הרוחות והגלים של אלוהים". פליפה התאכזב קשות, אך סלח לדוכס מדינה-סידוניה.
תוצאות הקרב.
אבדות האנגלים בקרב היו קלות, ואף אחת מאוניותיהם לא הוטבעה. ואולם, לאחר הניצחון מתו בין 6,000 ל-8,000 מן החיילים האנגלים ברעב ובמחלות הטיפוס והדיזנטריה. חלקם מתו בעקבות חוסר תמיכה כלכלית מצד ממשלת אנגליה, שלא העניקה ללוחמיה כל סיוע בזמן המלחמה ובמשך חודשים רבים לאחריה. זאת, בניגוד לסיוע הכספי שניתן לחיילים הספרדים מידי ממשלתם.
הצי האנגלי לא הצליח למנוע מן הארמדה לשוב ולהתארגן לאחר קרב גרייבליינס, ונאלץ להישאר בכוננות גבוהה למרות האבדות הכבדות של הארמדה. ואולם, קרב זה סימל את המעבר מטקטיקת הקרב הישנה שגרסה ניצחון בעזרת השתלטות פיזית על אוניות האויב. חשיבות התותחנות בקרב הימי עלתה מאוד. בסוף המאה ה-16 היה הצי האליזבתני הצי החזק ביותר בים, ואולם, הספרדים למדו את לקחי הארמדה וערכו שינוי מקיף בצי שלהם, שינוי שאיפשר להם את המשך השליטה בים סביב ספרד.
תוצאות הקרב היו חשובות מאוד למורל האנגלי, וסייעו מאוד לפופולריות העצומה של אליזבת, גם אחרי מותה. הניצחון על הארמדה הספרדית הגביר את האמונה הפרוטסטנטית ברחבי אירופה, בעקבות האמונה שאלוהים עמד לצד האנגלים הפרוטסטנטים, כפי שהתבטא בחריטה על מדליית הקרב: "He blew with his winds, and they were scattered". חריטה נוספת הייתה "באתי, ראיתי, ברחתי", בפרפרזה על ביטויו המפורסם של יוליוס קיסר. האנגלים ראו בניצחון את הניצחון החשוב ביותר מאז קרב אז'נקור ב-1415. ואולם, ניסיונם של האנגלים לנצל את התבוסה הספרדית במסע משלהם (שנקרא הארמדה האנגלית) שנה לאחר מכן לא עלה יפה. צרפתים והולנדים המשיכו במסעות של שודדי ים נגד ספרד, אך אנגליה הרוויחה מכך רק מעט. המלחמה בין אנגליה לספרד נמשכה עוד חמש עשרה שנים, אך הסתיימה ללא הכרעה; ספרד נותרה המדינה החזקה באירופה, אך אנגליה הוכיחה שהיא האויבת המסוכנת ביותר לספרד. בשנת 1604 נחתם בלונדון הסכם שלום בין שתי המדינות, ביוזמת יורשיהם של פליפה ואליזבת, פליפה השלישי, מלך ספרד וג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
בהיסטוריה האנגלית מתואר הקרב כתבוסה ספרדית, אך בפועל מספר האוניות הספרדיות שהוטבעו היה קטן ועיקר הנזק נגרם על ידי הרוחות והים. גם האנגלים העריכו את לחימת הספרדים ואת האומץ שגילו; האנגלים נלחמו בעוז להגנת חופיהם ואילו הספרדים פלשו לאזור ימי לא ידוע להם, ומכאן היתרון האנגלי. הטעויות של הארמדה היו בעיקרן טכניות ורובן נגרמו על ידי שיקול דעתו השגוי של פליפה השני, שיזם תוכנית חסרת סיכוי שלא התאימה לספינות הספרדיות.
לימים הוקמה בפלימות' אנדרטת הארמדה הלאומית לציון הניצחון האנגלי על הארמדה.
סאשה (די ג'יי)
די ג'יי סאשה (במקור - אלכסנדר קו) הוא תקליטן בריטי שעיקר פעילותו אירעה בשנות ה-90.
סאשה החל את דרכו כתקליטן בסצנת המועדונים של שנות ה-80 באנגליה שם זכה לתשומת לב כאשר תיקלט במועדון הרנסאנס, ממייסדי סגנון ההאוס באנגליה. לאחר זמן מה החל לשחרר אוספים של הלהיטים אותם ניגן במועדון ופתח את הדרך לאוספי המועדונים תוך כדי ביסוס מעמדו כמוביל הסצנה. המיקסים שלו התמקדו בטראנס, דיפ האוס ופרוגרסיב האוס. סאשה נחשב לאחד מהתקליטנים הבודדים הרב-גוניים ובעלי כישרון יוצא דופן לשלב סגנונות (crossover DJs).
בהמשך דרכו הוציא אלבומי מיקסים לאמנים אחרים ותוך כדי החל ליצור חומר והפיק אלבומים עם יצירות מקוריות שלו. אלבומו המקורי הראשון 'Xpander' זכה להצלחה רבה ולהיטיו נוגנו במועדונים באותה התקופה. לפי מילותיו שלו, הוא שואב את ההשראה מאמנים שונים כגון: Spooky, Future Sound of London, Underworld, Leftfield והלייבל של וילאם אורביט - Guerilla. שנים רבות סאשה היה בצמרת התקליטנים העולמית. לאורך מרבית הקריירה שלו הרבה לעבוד עם תקליטן העל John Digweed.
קניבליות
אלכסיי פז'יטנוב
אלכסיי לאונידוביץ' פז'יטנוב (רוסית: Алексе́й Леони́дович Па́житнов, נולד ב-16 באפריל 1955) הוא מהנדס מחשבים רוסי, אשר בשנת 1984 המציא את משחק המחשב הפופולרי טטריס.
הוא החל לקבל תמלוגים על טטריס רק בשנת 1996, אז הקים את חברת טטריס ביחד עם הנק רוג'רס.
ביוגרפיה.
פז'יטנוב נולד ב-1955. במהלך עבודתו במרכז המחשבים של האקדמיה הסובייטית למדעים, מרכז המחקר והפיתוח של ממשלת ברית המועצות, פיתח, בעזרתם של עמיתיו דמיטרי פאבלובסקי וואדים גראסימוב, את משחק הטטריס. ההשראה למשחק נבעה ממשחק הפנטומינו שבו שיחק בילדותו, שבו היה צריך לסדר בלוקים לתוך צורות שונות. הוא פיתח גם גרסה נוספת, פחות ידועה, למשחק - הגרסה התלת-ממדית "וולטריס". הרישיון של טטריס היה שייך ל"אלרוג", חברה ממשלתית סובייטית שהייתה בעלת מונופול על ייבוא וייצוא של תוכנות מחשב בברית המועצות. מכיוון שפז'יטנוב היה עובד של הממשלה, הוא לא קיבל תמלוגים מטטריס.
ב-1991 היגר פז'טנוב מרוסיה לארצות הברית, ובשנת 1996 ייסד את "חברת טטריס" בשותפות עם הנק רוג'רס, האיש אשר רכש את הזכויות על המשחק מממשלת רוסיה. בתחילה, הוא עסק בעיצוב פאזלים עבור קונסולת המשחקים של נינטנדו.
באוקטובר 1996 החל לעבוד בחברת התוכנה מיקרוסופט.
ב-2005 החל לעבוד בשיתוף פעולה עם חברת התוכנה "ווילד סנייק".
לפז'יטנוב יש אישה ושני בנים. אחד מבניו, דימיטרי פז'יטנוב, מת ב-3 ביולי 2017 כתוצאה מתאונת סקי בהר ריינייר.