קתדרלת ברן (בגרמנית: Berner Münster) היא קתדרלה גותית בעיר העתיקה של ברן, שווייץ. בניית הקתדרלה החלה ב-1421 והושלמה רק ב-1893 עם סיום מגדל הפעמונים המערבי שבראשו צריח מחודד המתנשא לגובה 100 מטר, הגבוה ביותר בשווייץ.
היסטוריה.
הכנסייה הראשונה באתר הייתה כנראה קפלה קטנה שנבנתה בו בעת ייסודה של ברן ב-1191. במהלך המאה ה-13 נבנתה במקום כנסייה גדולה יותר בעלת ספינה ראשית בת 3 אגפים ומגדל באגף הצפוני. במהלך המאה ה-15 התרחבה ברן ונהפכה לעיר חשובה מצפון להרי האלפים. כדי לחגוג את גדילתם בכוח ובעושר, הוכנו תוכניות לבניית כנסייה חדשה וגדולה יותר.
ב-11 במרץ 1421 החלה בניית הקתדרלה הגותית תחת השגחתו של מתאוס אנזינגר (Matthäus Ensinger) המאסר משטרסבורג, בעל ניסיון בבניית 3 קתדרלות. בזמן הבנייה תפילות נערכו בקפלה הישנה בעוד שהקתדרלה נבנתה סביבה. במהלך שנות ה-1140 בית המקהלה, שהיה עדיין ללא קמרונות, שימש לתפילות אחרי שגג פשוט נבנה מעליו וחלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית הותקנו בו. אחרי מלחמת ציריך העתיקה (1440-1446) נהרסו הספינה הראשית והקפלה העתיקה והחלו עבודות הבנייה של הספינה הראשית והחזית המערבית, תחת רבי-הבנאים סטפן הרדר (Stefan Hurder) ואחריו ניקלאוס בירנפוגט (Niklaus Birenvogt). ב-1483, הרהרד קינג (Erhard Küng) שפיסל את תגליף יום הדין נהפך לרב-הבנאים של הקתדרלה. תחת השגחתו הוקמו הספינה הראשית והמגדל נבנה עד למתומן התחתון. אחרי מותו של קינג ב-1506, פטר פיסטר (Peter Pfister) הנהיג את הבנייה והשלים את קירוי בית המקהלה בקמרונות. ב-1571 דניאל היינץ (Daniel Heintz) הובא להיות רב-הבנאים ולסיים את קירוי הספינה הראשית בקמרונות ולהשלים את העבודה. הספינה הראשית הושלמה ב-1575 ובנקודה זו נעצרה הבנייה למשך כ-300 שנה. מגדל הפעמונים הכיל את הפעמון הגדול ביותר בשווייץ והושלם רק ב-1893. במהלך המאות בהן נבנתה הקתדרלה, העיר ברן עברה רפורמציה ונהפכה לפרוטסנטית ביחד עם הקתדרלה.
שער יום הדין.
מעל השער הראשי ישנה אחת מהדוגמאות השלמות ביותר לפיסול גותי מאוחר באירופה. התבליטים והפסלים על השער מייצגים את האמונה הנוצרית ביום הדין האחרון בו הרשעים מופרדים מהצדיקים. השער מציג את הרשעים בעירום מצד שמאל, בעוד שהצדיקים עומדים לבושים בלבן בצד ימין. בצדק ניצבת הצדק, עם קדושים ובתולות חכמות וכסילות סביבה. מעליה עומד המלאך מיכאל עם חרב מונפת.
הפסלים של יום הדין האחרון היו הפסלים היחידים בקתדרלה ששרדו את האיקונוקלאזם (ניפוץ האיקונין) של הרפורמציה הפרוטסטנטית. כ-47 הפסלים החופשיים הגדולים הנמצאים כיום בקתדרלה הם העתקים (המקוריים נמצאים במוזיאון ההיסטוריה של ברן) בעוד שהפסלים הקטנים הם מקוריים.
פסלי ותבליטי יום הדין האחרון בקתדרלה הם עבודה של פסל אחד הרהרד קינג (Erhard Küng) משטאדטלוהן (Stadtlohn) שבווסטפאליה, דבר המעניק ליצירה אחידות תכנונית.
פנים הקתדרלה.
הקתדרלה נבנתה בעיר ברן כסמל לעוצמה הגוברת של העיר-מדינה. לכן פנים הקתדרלה תוכנן לגרום לייראה וכבוד בקרב האזרחים ובקרב מבקרים שבאו מחוץ לעיר. הספינה הראשית נבנתה בסגנון גותי דמוי תחרה עם חלונות גדולים מזכוכית צבעונית ומספר מזבחות בקפלות הצידיות. הסגנון הגותי אפשר בניית ספינה ראשית גבוהה יותר עם חלונות גדולים יותר מאשר קודם, ויצר מבנה מרשים, מואר ואוורירי.
מזבחות.
מזבחות רבים בקתדרלה מומנו על ידי משפחות אצולה מקומיות, דבר שהביא לעושר של אמנות ופיסול בקתדרלה. ברם, במהלך האיקונוקלאזם (ניפוץ האיקונין) של הרפורמציה הפרוטסטנטית ב-1528 הוסרו כל המזבחות.
כמעט כל הציורים והקישוטים בפנים הקתדרלה הוסרו ונזרקו ב"מינסטרפלאטפורם" (מצע/טרסת/בסיס הקתדרלה) הסמוך. הקפלות הסמוכות מולאו תחת זאת בספסלים, דבר שהפך למעשה את הקתדרלה לבעלת ספינה עם 3 אגפים. מאז, פנים הקתדרלה נותר יחסית ריק וצנוע.
חלונות ויטראז'.
חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית שבקתדרלה הם היקרים ביותר בשווייץ. החלונות נוצרו בשנים 1441–1450. החלונות שבאגף הימני ניזוקו במהלך סופת ברד ב-1520 והוחלפו ב-1868. רבים מהחלונות כוללים סמלי הרלדיקה ותמונות דתיות, המונחים זה ליד זה. החלון המעניין ביותר הוא חלון "ריקוד המוות" (Danse Macabre) הממוקם בחלק העליון של הספינה הימנית. המגפה השחורה או "הדבר השחור" היא מגפת דבר שפרצה באירופה ב-1340 והביאה להשמדתם של כשליש מהאוכלוסייה. מגפה זו הולידה ציורים ותיאורים של מלאך המוות ושלדים הרוקדים עם האנשים שאת חייהם הם באים לקחת. ציורים אלו המשיכו להיות פופולריים גם במאות ה-14 וה-15 וחלון זה הוא דוגמה טובה לכך. מטרתו של חלון זה היא להזכיר לצופה שהמוות יקרה לכולם, בלי קשר למצבו ועושרו על פני האדמה.
ספסלי המקהלה.
בית המקהלה, בצד המזרחי של הקתדרלה, בין הספינה הראשית למקדש שבאפסיס מכיל את ספסלי המקהלה המגולפים, הראשונים בשווייץ בסגנון הרנסאנס. על הספסלים מגולפות דמויות של חיות ובני אדם בחיי היום יום.
העוגב.
העוגב הראשון של הקתדרלה נוצר 200 שנה אחרי שבניית רוב הקתדרלה הושלמה. העוגב הנוכחי הוכן ב-1930 ושוחזר בשנים 1998-1999. העוגב משמש לנגינה בקונצרטים במהלך השנה.
מגדל הפעמונים.
מגדל הפעמונים המערבי הושלם רק ב-1893 ובראשו צריח מחודד בסגנון תחרה גרמני המתנשא לגובה 100 מטר.
המגדל פתוח לציבור תמורת דמי כניסה. כדי להגיע קומת התצפית הנמוכה יש לטפס 254 מדרגות, וממנה נשקפת ברן ושווייץ עד הרי האלפים. ניתן לטפס לצריח העליון על ידי עליית עוד 90 מדרגות מהתצפית הנמוכה.
הפעמון הגדול ביותר במגדל שוקל 10.5 טון והוא נוצק ב-1611. זהו הפעמון הגדול ביותר בשווייץ. כל יום בצהרים וב-6 בערב, מצלצלים בפעמוני המגדל. ניתן לעמוד ליד הפעמונים כשהם מצלצלים אבל צריך לכסות את האוזניים כדי למנוע נזק לאוזניים.
המינסטרפלאטפורם.
בסיס/מצע הקתדרלה (בגרמנית: Münsterplattform) נבנה החל מ-1334 ועד אמצע המאה ה-15 כחצר כנסייה גדולה. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית ציורים ופסלים ממזבחות הקתדרלה נזרקו שם. חלק מיצירות אמנות אלה נמצאו מאוחר יותר בחפירות ארכאולוגיות. במהלך המאה ה-20 שונה המינסטרפלאטפורם מבית קברות לכיכר עירונית פתוחה. עצי חשחש וערמון נשתלו ונסללו דרכים, וכך נוצר פארק בלב העיר העתיקה. המינסטרפלאטפורם מתנשא מעל אזור ה-"Matte" של העיר העתיקה ומעל נהר הארה.
תיאטרון פומפיוס
תיאטרון פומפיוס (בלטינית: Theatrum Pompeium- "תיאטרום פומפיום", באיטלקית: Teatro di Pompeo - "תיאטרו די פומפיו") הוא שמו של מבנה תיאטרון רומי שהוקם בשנת 55 לפנה"ס בשדה מרס שברומא העתיקה, והיה אחד התיאטראות הגדולים ביותר שנבנו בעת העתיקה. מבנה זה היה תיאטרון האבן הראשון שנבנה ברומא העתיקה (המבנים הקודמים היו עשויים עץ). המבנה הוקם על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס על מנת לצבור תמיכה ציבורית במהלך כהונתו השנייה כקונסול.
מבנה התיאטרון.
תיאטרון פומפיוס נבנה באופן שונה מאשר התיאטראות היוונים שנבנו עד אותה עת. בעוד שהתיאטראות היוונים נבנו על צלע גבעה, על מנת להשתמש בשיפוע הטבעי של הגבעה, התיאטרון נבנה כמבנה מעגלי על יסודות של בטון, כאשר מסדרונות מקושתים יצרו את הבסיס למושבים שעליהם.
בתיאטרון הוצגו מחזות דרמטיים ואירועים מוזיקליים, אירועי הקראה ספרותיים, וכן שימש התיאטרון כאתר עצרות.
בסמוך לתיאטרון היה גן ציבורי גדול, וכן אולם הצגת יצירות אמנות פסלים, וכן מקדש לאלה ונוס.
בסמוך לתיאטרון ניצבו ארבעה מקדשים מוקדמים יותר (שרידיהם מצויים כיום בלארגו די טורה ארג'נטינה).
המבנה שופץ מספר פעמים מאז הקמתו, ועד הריסתו בשנת 1455. בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס שימש המבנה כ"מחצבה" ואבניו נלקחו על מנת לבנות את ארמונות עשירי רומא.
הרצחו של יוליוס קיסר.
הסנאט הרומאי נהג להיפגש בקוריה שבחלקו האחורי של התיאטרון. במיקום זה, ב-15 במרץ (אידו של מרץ) בשנת 44 לפנה"ס נרצח יוליוס קיסר. כיום מיקום הרצח המדויק נמצא מתחת לכביש, באזור כיכר ארגנטינה.
חפירות ארכאולוגיות.
מאז שלהי ימי הביניים והרנסאנס נבזזו אבני התיאטרון ועמודיו לשימושים משניים ברחבי רומא. נותרו שרידי המרתפים של המבנה, ואלה כוסו עם השנים בעפר, או הפכו ליסודות הבתים שנבנו באתר התיאטרון.
החל מאמצע המאה ה-18 התגלו שרידים של המבנה בשימושים משניים ברחבי רומא, והחל חיפוש אחר המבנה המקורי.
לואיג'י קאנינה חקר את מיקומו של התיאטרון, וניסה לתאר את המבנה על סמך הממצאים שהתגלו. ויקטואר באלטאר הצרפתי עשה מספר חפירות ארכאולוגית באזור התיאטרון, וגילה את שרידי הבמה.
בשנת 1865 במהלך חפירת יסודות לבניין חדש, התגלה מקדש ונוס ויקטריקס. המקדשים הסמוכים לתיאטרון התגלו בחפירות שנעשו ביוזמת השלטון הפשיסטי, בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רק בשנת 1997 נערכה חפירה ארכאולוגית יסודית בראשות הארכיאולגים ריצ'רד ביצ'האם וג'יימס פאקר מאוניברסיטת ווריק.
האתר כיום.
האתר בו היה התיאטרון, משמש כיום כאזור מגורים צפוף, ואולם, על אף הרס התיאטרון ובניית מבני מגורים במקומו, ניתן עדיין לראות את מבנה התיאטרון במבט אווירי על מיקום הרחובות - המבנים ניבנו על יסודות התיאטרון ומרתפיו, ובשל צורתו המעגלית, הרחובות שסביבו, עד ימינו, הם בעלי צורה מעגלית, וכך גם חלק מהמבנים.
אל סם
עמותת אל - סם היא עמותה המציעה טיפול לבני נוער וצעירים עד גיל 24, שנפגעו משימוש לרעה בסמים או באלכוהול. העמותה נוסדה בשנת 1974 על ידי עדה מכנס.