הרב ד"ר מיכאל אברהם, הוגה דעות דתי, הצביע על ההבדל היסודי שבין התפיסה ההלכתית לבין תפיסת המשפט הישראלית, כפי שבאה לידי ביטוי בפסק דין זה. לדבריו, גישת ההלכה היא מהותנית, ועל כן אין היא יכולה לדון כיצד תוגשם המטרה של השבת האבדה באופן המיטבי, אלא עליה לדון מי הוא המוגדר כבעלים האמיתי לפי הלכות חושן משפט. לעומת זאת גישת המשפט הישראלי, כמו גם שיטות המשפט המערביות האחרות, הן תכליתיות (טלאולוגיות). לכן אין הן עוסקות בבירור הגדרת הבעלים ברגע מציאת האבדה, אלא דנות כיצד תתקיים השבת האבדה - מטרת החוק הנדון - באופן האופטימלי. הבדל בסיסי זה, שולל, לטענתו, את האפשרות ליצור חיבור אמיתי בין שתי מערכות משפט אלו.
גם הפסיקה המעשית הוזכרה רבות במקרים דומים לה. כך למשל, במשפט 'שטיין ליאת נגד רשות שדות התעופה בישראל', אוזכר פסק הדין. שטיין מצאה 200 אירו סמוך לכביש בנמל התעופה בן-גוריון. בית המשפט לתביעות קטנות קבע כי היא המוצאת החוקית. בית המשפט המחוזי בתל אביב, בפניו ערערה רשות שדות התעופה, ציטט רבות את פסק הדין של בית המשפט העליון בפרשת הנדלס, ובעיקר את קביעתו כי "רשותו של אדם אחר" תיבחן על פי קביעת המען המועדף לחיפוש על ידי הבעלים. למרות זאת דחה בית המשפט את הערעור, מנימוקים פרוצדורליים ומהותיים גם יחד.
גמדות פרימורדיאלית
גמדות פרימורדיאלית (באנגלית Primordial dwarfism) היא צורה נדירה של גמדות שגורמת לממדי גוף קטנים מאוד בכל שלב בחיים, והיא מתחילה עוד בתקופת ההריון, אצל העובר. ליתר דיוק, גמדות פרימורדיאלית היא קטגוריה שלמה של אבחנות שכוללת סוגים מסוימים של גמדות בה הפרופורציות נשמרות, של אנשים בעלי ממדים קטנים באופן קיצוני לגילם, אפילו בתור עוברים. רוב האנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית לא מאובחנים עד גיל שלוש.
רופאים מומחים לרוב מאבחנים בשלב ההריון גודל חריג, או בעיות גדילה תוך-רחמיות בבדיקת אולטרה סאונד. לרוב, אנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית נולדים במשקל נמוך מאוד. אחרי הלידה, גדילתם ממשיכה להתעכב, מותירה אותם הרבה מאחורי שאר בני גילם מבחינת גובה ומשקל.
ברוב המקרים, קומה נמוכה היא תוצאה של הפרעה שלדית או אנדוקרינית. חמשת התת-סוגים של גמדות פרימורדיאלית הם החמורים ביותר מתוך 200 סוגים של גמדות, ולפי הערכה, חיים בכל העולם רק 100 אנשים בעלי הפרעה כזאת. נדיר מאוד שאנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית עוברים את גיל 30.
מישל בקמן
מישל מארי בקמן (באנגלית: Michele Marie Bachmann; נולדה ב-6 באפריל 1956) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה בשנים 2007–2015 כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת מינסוטה. בעת כהונתה הייתה לאחת הנציגות המרכזיות של תנועת מסיבת התה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם מישל מארי אמבל (Michele Marie Amble) בעיר ווטרלו שבמדינת איווה למשפחה נוצרית-לותרנית. לאחר גירושי הוריה, היא גדלה אצל אמה בעיירה אנוקה שבמדינת מינסוטה.
היא סיימה תואר ראשון בווינונה סטייט יוניברסיטי (Winona State University). לאחר מכן למדה משפטים באוניברסיטת אורל רוברטס (Oral Roberts University) המזוהה עם הזרם האוונגליסטי וקבלה תואר (JD) בשנת 1986. היא קבלה תואר שני עם התמחות בדיני מיסים (LL.M) מקולג' ויליאם ומרי (College of William &amp; Mary).
בקמן היא מלכת יופי לשעבר.
היא נשואה למרכוס בקמן, פסיכולוג קליני ובעל מרפאה. הם הורים ל-5 ילדים ובנוסף גידלו כמשפחת אומנה כ-23 נערות במהלך השנים.
קריירה.
בין השנים 1988 ל-1993 שימשה כתובעת של מס הכנסה בבית המשפט הפדרלי לענייני מיסים בסיינט פול במינסוטה.
בקמן נולדה במשפחה התומכת במפלגה הדמוקרטית, אך הפכה לרפובליקאית במהלך לימודיה. לדבריה, מה שהשפיע עליה היו התיאורים הנלעגים של ג'ורג' וושינגטון בספר "בר" של גור וידאל. היא החלה להיות פעילה בתנועה נגד הפלות וערכה תפילות מחוץ לקליניקות המבצעות הפלה.
בשנת 2001 נבחרה לסנאט של מדינת מינסוטה מטעם הרפובליקנים ושימשה בתפקיד עד לשנת 2007. בנובמבר 2006 נבחרה כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השישי של מדינת מינסוטה, הכולל את פרבריה הצפוניים והמזרחיים של מיניאפוליס-סיינט-פול, מטעם המפלגה הרפובליקנית. היא נבחרה שוב ב-2008 וב-2010.
ביולי 2010 הקימה את שדולת מפלגת התה בקונגרס (Congressional caucus), והצטרפו אליה עשרות חברי קונגרס, כולם מהמפלגה הרפובליקנית.
ב-13 ביוני 2011 הכריזה על מועמדותה בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בקמן הייתה מהמועמדים הבולטים במירוץ, ובחודשים יולי – אוגוסט אף דורגה במקום השני בסקרים. אך בזמן שחלף מאז ועד התחלת הבחירות התקשתה בקמן לשמור על מעמדה, ושיעורי התמיכה בה פחתו. באסיפות הבחירה באיווה שהתקיימו ב-4 בינואר 2012 הגיעה בקמן למקום השישי עם חמישה אחוזים בלבד מהקולות. בשל התוצאות הודיעה בקמן באותו יום על פרישתה מהמירוץ.
ב-29 במאי 2013 הודיעה כי לא תתמודד שוב בבחירות 2014 על מקומה בקונגרס.
עמדות.
בקמן תומכת בלימוד האמונה הבריאתנית של תכנון תבוני בשיעורי מדע בבית ספר ציבוריים. בשנת 2003 אמרה בריאיון לרדיו כי תאוריית האבולוציה מעולם לא הוכחה. בשנת 2006 אמרה במהלך כי "ישנה מחלוקת בקרב מדענים האם האבולוציה היא עובדה או לא... ישנם מאות ומאות של מדענים, מהם רבים המחזיקים בפרסי נובל, המאמינים בתכנון תבוני".
היא נחשבת לתומכת בישראל והתנדבה בקיבוץ בארי לאחר סיום לימודי התיכון בשנת 2010 אמרה בכנס של קואליציית היהודים הרפובליקנים כי מתוך אמונתה הנוצרית החזקה, היא מאמינה כי אם ארצות הברית תדחה עזרה לישראל, היא תקולל על ידי אלוהים.
בקמן מתנגדת נחרצות לזכויות להט"ב ולהומוסקסואליות. היא התבטאה בחריפות כנגד הומואים בהזדמנויות שונות, ובין היתר אמרה: "הם חלק מהשטן".
בקמן איננה מאמינה בהתחממות עולמית, ואף טענה, כי פחמן דו-חמצני איננו גז מזיק.
ב-1 בדצמבר 2011 הודיעה כי אם תיבחר לנשיאות ארצות הברית, תנהג כמו אנגליה (שהחזירה את הדיפלומטים שלה מאיראן) ולא תסכים שלארצות הברית תהייה שגרירות באיראן, דבר שהתפרש כתמוה הואיל ושגרירות זו כבר סגורה מ-1980 בעקבות משבר בני הערובה באיראן. ביוני 2012 ביחד עם לואי גומרט ומספר רפובליקנים נוספים היא חתמה על הפניה למשרד לביטחון המולדת בהקשר למגעים לכארוה של פקידי ממשל עם האחים המוסלמים.
הצבא הרומאי
ישראל שפיגל
ישראל שפיגל (ו' באלול תרצ"ד, 17 באוגוסט 1934 - ו' באב תשע"א, 6 באוגוסט 2011) היה עיתונאי פובליציסט, מתרגם והגיוגרף חרדי, עורך המודיע, עורך דגלנו ובעל מדור שבועי ביתד נאמן.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים למשפחה מחסידות צ'ורטקוב. לדוד משה, נקרא על שם בנו האדמו"ר רבי ישראל מצ'ורטקוב שנפטר מספר חודשים לפני לידתו. אמו, חיה מאטיל, היא בת למשפחת וינשטוק, צאצאי אדמו"רי ללוב (אחיה הם הרבנים המקובלים משה יאיר וינשטוק ויוסף וינשטוק). אביו, דוד משה שפיגל, שימש הגבאי הראשי של בית המדרש צ'ורטקוב בשכונת מאה שערים.
שפיגל התחנך בישיבות היישוב הישן - עץ חיים וחיי עולם. בגיל צעיר התגייס לצבא. בשנות החמישים נישא לחיה טובה גפן, ממשפחת אדמו"רי וולברוז'. בניו נישאו לבנותיהם של הדיין הרב משה יוסף מילצקי מירושלים והדיין הרב אריה הורוביץ מבני ברק. בתו נשואה לבנו של הרב דב יפה. דודנו הוא הסופר החרדי יאיר וינשטוק. אחותו של שפיגל, מרים וינשטוק הוציאה כמה ספרים.
התגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
קריירה עיתונאית וספרותית.
שפיגל היה מחלוצי העיתונות החרדית בישראל. באמצע שנות ה-50, בשנות העשרים לחייו הצטרף ככתב צעיר לסגל עיתונאי המודיע וכיסה תחומים רבים. בתחילת שנות ה-60 מונה לממלא-מקום העורך, ובשנות ה-70 מונה לעורך העיתון, יחד עם משה עקיבה דרוק.
עיקר פרסומו היה כפובליציסט המבטא את דעת התורה וההשקפה של הקו האידאולוגי החרדי-אגודאי. בשנת 1982 הוציא את הספר "בדרך המלך" שהכיל פרקי עיון והיסטוריה של אגודת ישראל. בשנת 2009, שנתיים לפני פטירתו, הוציא את הספר "והארץ אזכור", הפורס את עיקרי ההשקפה האגודאית על הציונות. מלבד מאמרי פובליציסטיקה פרסם שפיגל כתבות ורפורטז'ות בתחומים שונים, חלקן תחת שמות העט י. אלרואי וש. חמד.
שפיגל היה חבר ופעיל מרכזי בתנועת צעירי אגודת ישראל, המזוהה עם הזרם הליטאי. לאחר הפילוג באגודת ישראל, עם הקמת העיתון יתד נאמן בסוף שנות ה-80, עזב שפיגל את המודיע שמזוהה עם אגודת ישראל והצטרף ליתד נאמן המזוהה עם דגל התורה. מאז הוא פרסם מדור שבועי במוסף התורני של העיתון. בשנות ה-90 ערך את ביטאון צעירי אגודת ישראל "דגלנו".
בשנות ה-50 עסק רבות בתרגום לעברית של ספרות יפה של סופרים אידיים חרדים בפולין, במסגרת הוצאת הספרים "נחליאל" שיסד יהודה ליב לוין. בשנות ה-90 פרסם את סדרת הספרים "שאל אביך ויגדך", מאוצרו של המגיד הירושלמי הרב שלום שבדרון.
היה מקורב לחסידות רוז'ין ולאדמו"ריה, והיה חבר הנהלת ישיבת תפארת ישראל - רוז'ין בירושלים. עסק בההדרתם, עריכתם והוצאתם לאור של כתביהם של אדמו"רי בית רוז'ין. שנה לפני פטירתו פרסם שני כרכים של הספר "על הצדיקים ועל החסידים", בהם ריכז את מאמריו ורשימותיו על אדמו"רי רוז'ין. ערך את ספרי הרב חיים זייצ'יק וכן את ספרו של הרב אברהם יפה'ן "המוסר והדעת".
אמה (יחידת אורך)
חיים סרברו