כמו כן, בתלמוד בבלי מובא מקרים מסוימים שלפיהם כהן שהוא גם תלמיד חכם, גם עני, וגם "מוכר בכהונה" בשכונתו רשאי לזכות את מתנותיו לאחר על אף שלא הגיע לידו כלל
היסטוריית הסכם מכירי כהונה בארץ ישראל.
בימי כהונת הרב לוי בן חביב כרבה של ירושלים הפעיל הסכם עם הכהנים להמיר מתנת הזרוע, לחיים וקיבה בעד מתנת דמים.
הרב צבי פסח פרנק, כרבה של ירושלים, הפעיל מנהג זו בשינוי שלא להעביר כסף המותן לכל הכהנים (כמנהג הרב בן חביב) -אלא בוחרים כהן אחד מבין שבט הכהנים והוא חותם על ההסכם עבור אחיו הכהנים.
הרב פרנק הפעיל הנהגה זו כלכתחילה בנימוקו שנתינת המתנות יגרום הפסדים גדולים לבעלי האטליזים, הואיל ועל ידי קיום המצווה כפשוטה יתייקר מחיר הבשר הכשר בארץ וייתכן שעל ידי הפרזת המחירים יבואו העם לידי מכשולות.
המאזן השנתי של מועצת הדת.
בשנת תשכ"ז, הדפיס הרב ברוך ישר ספר בשם תורת הכהן והלוי בימינו, בה העתיק נוסח שטר ההסכם עם הכרה להרב שמואל הכהן וינגרטן שמסר לו המאזן השנתי של המועצה דתית, ובו סעיף מיוחד אודות המתנות:
להסכם זה קמו מתנגדים בטענה כי אין לכהן פרטי סמכות לוותר על מתנת כלל הכהנים ו"למכור" את המצווה. בנוסף קיים חשש שהמכירה איננה נעשית בשווי האמיתי של הבשר, וגם איננה נעשית תוך הסכמה אמיתית ומלאה של הכהן, וכמו כן מונעת מהכהן האפשרות לאכול את המתנות "בצלי ובחרדל" כדרשת התלמוד.
ליותפראנד
ליותפראנד (Liutprand, מת בינואר 744) היה מלך הלומברדים בין יוני 712 ועד מותו בשנת 744 והוא זכור בעיקר בשל מתת סוטרי (בשנת 728) ובשל זמן שלטונו הארוך, במהלכו נקלע לסכסוכים ברחבי איטליה של ימינו (ובדרך כלל יצא בהם כשידו על העליונה). תקופתו נחשבת בדרך כלל כתקופת השיא של לומברדיה. ליותפראנד ניצל את חולשתם של הביזנטים להרחבת השפעתו לאזור אמיליה-רומאניה. ליותפראנד בלט בחוקים שהנחיל ללומברדיה ובקידום הנצרות בארצו. בתקופתו הפכו הדוכסויות ספולטו (Spoleto) ובנוונטו (Benevento) לחלק מממלכתו, והוא ויתר על רומא לטובת האפיפיור זכריה בהסכמים בין ממלכתו לזו של האפיפיור.
ליותפראנד נולד לפני 680 למלך לומברדיה אנספראנד, הדוכס מאסטי. תחילת דרכו בישרה לו דווקא רעות: אביו גורש מממלכתו לגלות בקרב הבווארים; אחיו הגדול זיגיפרט עוּוַר על ידי המלך אריפרט השני ואמו ואחותו הפכו לנכות. ליותפראנד ניצל מכיוון שנראה צעיר ולא מסוכן. הוא שוחרר מכלאו של אריפרט והורשה להצטרף לאביו בגולה.
Death of a Ladies' Man
Death of a Ladies' Man (בעברית: "מותו של איש נשים") הוא אלבומו החמישי של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן. האלבום, שיצא לאור ב-1977, נכתב והופק במשותף עם פיל ספקטור, דבר שהפתיע את מעריציו של כהן, שהתאפיין בשירים עם סאונד מינימליסטיים, בעוד ספקטור היה ידוע בטכניקת "קיר הסאונד" שפיתח, טכניקה בה מקליטים שכבות של סאונד, כשהתוצאה הסופית נשמעת כמו תזמורת מלאה. האלבום יצא במקור תחת חברת האחים וורנר, אבל מאוחר יותר הופץ תחת החברה איתה עבד כהן, קולומביה רקורדס.
האלבום הוקלט בלוס אנג'לס, קליפורניה. לפני שהקלטתו הושלמה, גירש אותו ספקטור מהאולפן, והמשיך את תהליך עיבוד האלבום לבד. בריאיון לסרט תיעודי שנעשה על כהן ב-2005, "I'm Your Man", הביע כהן אכזבה מההקלטות ואמר כי השירים לא עמדו בדרישות ששאף אליהן. הוא ציין גם כי האלבום היה אהוד מאוד בקרב תרבות הפאנק (Punk).
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן, והולחנו על ידי פיל ספקטור.
עברית בסימן טוב
עברית בסימן טוב הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית, ללימוד עברית, ששודרה בטלוויזיה הלימודית. הסדרה הופקה בשנים 1973–1975 ב-19 פרקים, ששודרו גם בשידורים חוזרים.
הדמות המרכזית בסדרה הייתה "סימנטוב" (דודיק סמדר), מדריך תיירים, אשר עסוק גם בפתרון תעלומות בלשיות, לצד הצגת נופי ישראל לתיירים. עוד השתתפו בתוכנית רחל הפלר כ"אביבית", מזכירתו של סימן טוב, מרדכי בן זאב (מר גולומבק), עלינה סטרניצקה (גב' סימן טוב), רולף ברין, יצחק ברקת (איז'ו), יעקב טימן וצביה דורון.
פרקי הסדרה הוקדשו לסוגיות שונות בשפה העברית וכן הוצגו בה נופים ואתרים בארץ. אחד ממאפייני הסדרה הוא: נעימות חליל צד ששימשו מוזיקת הרקע. אות הפתיחה של התוכנית היה השיר "טוב ללכת בדרכים" של נתן יונתן בביצוע שלישיית שריד.
את התסריט כתבה רות בונדי והמפיקה הייתה דניה אביאל. האחראי לצד הלשוני לימודי של הסדרה היה פרופ' חיים רבין. הסדרה לוותה אף בסדרת ספרים שנמכרו לקהל הרחב.
במשך שנים רוב פרקי הסדרה נחשבו לאבודים, מאחר שהחינוכית לא המירה את הפרקים לפורמט עדכני, אך בשנת 2012 מרבית פרקי הסדרה (מלבד הפרק השני) שוחזרו בהצלחה לפורמט עדכני מקלטות שידור שנעשה בהם שימוש בשנות השמונים. למרבה האירוניה, הפרקים המשוחזרים עלו לערוץ היוטיוב של החינוכית בנובמבר 2012 וכיומיים לאחר מכן הלך לעולמו דודיק סמדר. ב-5 בדצמבר 2016 נחשף הפרק השני במסגרת פרויקט הדיגיטציה של הטלוויזיה החינוכית.
סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי
סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי (באנגלית: Intercontinental Champions' Supercup, בספרדית: Supercopa de Campeones Intercontinentales) שהיה ידוע גם בשם הסופר קאפ הבין-יבשתי או הרקופה הבין-יבשתי, היה טורניר כדורגל שהתקיים החל מ-1968 ביוזמת שלושת מועדוני הכדורגל הדרום אמריקאים שזכו בעבר בגביע הביניבשתי: סנטוס, ראסינג ופניארול. קונפדרציות הכדורגל CONMEBOL ואופ"א קיבלו בברכה את היוזמה, והטורניר התקיים ב-1968 ו-1969. בנוסף לשלושת המועדונים החשובים בדרום אמריקה, השתתפו בטורניר גם שני מועדונים מרכזיים מיבשת אירופה: אינטר מילאנו וריאל מדריד.
בטורניר שהתקיים ב-1968, קיימו ביניהן שלוש הקבוצות מדרום אמריקה סדרה של שישה משחקים, והטובה בסדרה, סנטוס, התמודדה בגמר הטורניר מול אינטר מילאנו, המנצחת בהתמודדות הנפרדת שקיימו ביניהן הקבוצות האירופאיות. במשחק הגמר, שהתקיים באצטדיון סן סירו במילאנו ב-24 ביוני 1969, ניצחה סנטוס בתוצאה 1:0 וזכתה בגביע רקופה.
בטורניר שהתקיים ב-1969, הצטרפה לשלוש הקבוצות הדרום-אמריקאיות גם הקבוצה אסטודיאנטס לה פלאטה, וארבעתן קיימו ביניהן סדרה של 11 משחקים. המשחק ה-12 והאחרון, בין אסטודיאנטס וסנטוס, שנועד ל-8 בינואר 1970, לא התקיים. פניארול הוכרזה כזוכה בגביע, לאחר שהייתה הטובה מבין כל המשתתפות.
טורניר זה היה האחרון בגביע רקופה. הטורניר השלישי, שנועד להתקיים במהלך 1970, נדחה מספר פעמים, ולבסוף בוטל.
גביע רקופה הביניבשתי
באראנוביץ'
באראנוביץ
אלכסנדר גורצ'קוב
אלכסנדר מיכאיילוביץ' גורצ'קוב (ברוסית: Александр Михайлович Горчаков; 15 ביולי 1798 – 11 במרץ 1883) היה מדינאי רוסי, נסיך ממשפחת גורצ'קוב וכיהן גם כשר החוץ של רוסיה.
אלכסנדר גורצ'קוב נולד במשפחת אצולה בכפר קטן בשם Haapsalu באסטוניה של היום, אז בתחומי האימפריה הרוסית. אביו היה קצין והמשפחה שינתה מקום מגורים מספר פעמים. הוא רכש השכלה בליצאום (בית ספר תיכון) של צארסקויה סלו בו למד באותו שנתון עם אלכסנדר פושקין כחבר לספסל הלימודים. פושקין ציין שעוד בתקופת הלימודים גורצ'קוב היה מקובל חברתית וניבא את הצלחתו. בנוסף לכך הוא קיבל השכלה ספרותית שתרמה רבות ליכולת הרטורית שלו.
בתום לימודיו, בשנים 1820–1822 השתתף גורצ'קוב במשלחת דיפלומטית רוסית בראשות קרל רוברט נסלרודה ובסיומה התמנה למזכיר השגרירות בלונדון. עד לשנת 1833 הוא שירת בתפקידים שונים בשגרירויות ברומא, ברלין, פירנצה ווינה.
שגריר בארצות הגרמניות.
בשנת 1841, נשלח גורצ'קוב לשטוטגרט להסדרת הנישואים של הנסיכה הגדולה אולגה (ביתו של ניקולאי הראשון) עם נסיך הכתר צ'ארלס מווירטמברג. לאחר הסדרת העניין גורצ'קוב נשאר בשטוטגרט במשך 12 שנים. בהיותו בגרמניה הוא עקב מקרוב אחר התנועות המהפכניות בה. בשנת 1850 בנוסף לתפקיד השגריר שמילא, הוא מונה למיופה כוח ליד הסיים הגרמני בפרנקפורט (הבית התחתון). ההשפעה הרוסית על הנעשה בגרמניה הייתה גדולה אז.
בשנת 1850 כאשר הוקמה מחדש הקונפדרציה הגרמנית, במקום הפרלמנט של פרנקפורט, מונה גורצ'קוב לקשר מול הפרלמנט שם. בהיותו בפרנקפורט גורצ'קוב התקרב לאוטו פון ביסמרק אשר באותה תקופה תמך באופן נלהב ביחסים קרובים בין גרמניה לרוסיה.
מלחמת קרים.
הקיסר ניקולאי מצא כי כי שגרירו בווינה, הברון מיינדורף, אינו מעביר את מסריו הפוליטיים כראוי. אי לכך, בקיץ 1854 גורצ'קוב הועבר לווינה ובאביב 1855 הוא מונה לראש השגרירות שם.
באותה תקופה אוסטריה הפתיעה את הרוסים תוך החלטתה לתמוך באנגליה וצרפת ולפעול נגד הרוסים בקשר לאימפריה העות'מאנית. מצב השגריר בווינה היה לא נוח. לאחר מותו של הקיסר הרוסי סוכם על פתיחת וועידה לקביעת תנאים לסיום המלחמה. תודות למאמצי גורצ'קוב, אוסטריה התרחקה במהלך השיחות מצרפת ואנגליה והכריזה על עצמה כנייטרלית. עם זאת, אירועי המלחמה ובמיוחד נפילת סבסטופול שינו את עמדת האוסטרים והם שבו לעמדות המקוריות. האוסטרים החליטו לתמוך בדרישות מדינות המערב והרוסים נאלצו לקבל את התנאים ובפברואר 1856 בפריס נפתחה וועידה חדשה להסדרת תנאי סיום המלחמה. למרות שהשתתף בוועידה זו, נמנע גורצ'קוב בכוונה להוסיף את חתימתו לחוזה השלום לאחר זו של הרוזן אורלוב, שהיה הנציג הראשי של רוסיה. באפריל 1856 הקיסר החדש, אלכסנדר השני, שהכיר בחוכמה והאומץ שגילה גורצ'קוב, מינה אותו לשר החוץ במקום הרוזן נסלרודה.
פעילותו כשר החוץ.
לאחר מלחמת קרים.