בשנת תפ"ו (1726) התמנה לרב הקהילה הרב צבי הירש הלוי הורוביץ, בנו של ר' מאיר הלוי הורביץ מטיקטין ממשפחת רבנים ידועה ומגדולי הרבנים בפודוליה בעת ההיא, שהניח את היסודות הדתיים של הקהילה. שני בניו, הרב פנחס ורבי שמואל (שמעלקא) היו מגדולי תנועת החסידות במאה ה-18. בתקופת הנהגתו של הרב צבי הורוביץ התפשטה בפודוליה תנועתו של יעקב פרנק, אולם נראה שבשל מעמדו והשפעתו של הרב הורוביץ השפעתה על קהילת צ'ורטקוב הייתה מועטת. בדמותו של הרב הורוביץ נקשרו אגדות וסיפורי מעשיות, בהם הוא תואר כצדיק וקדוש. אגדה מפורסמת קושרת את עושרה של משפחת רוטשילד, בברכה שקיבל מאיר-אנשיל אבי השושלת מפי הרב הורביץ. על שמו נקרא אחד מבתי הכנסת של הקהילה, "בית המדרש של רבי הירשלי".
מספר בתי היהודים בצ'ורטקוב בשנת 1722 היה 110, לעומת 142 בתי הנוצרים. בשנת 1765, גרו בעיר 812 יהודים בנוסף ל-56 שהתגוררו בכפרי הסביבה. ב-1797 היו בצ'ורטקוב 121 בתים של יהודים ו-232 בתים של נוצרים.
ב-1865 רכש רבי דוד משה פרידמן, בנו של רבי ישראל מרוז'ין, טירה בעיר והפך אותה למרכז החצר החסידית שהקים, "חסידות צ'ורטקוב". הקמת החצר שנחשבה כאחת החצרות החסידיות הגדולות והמרכזיות, הביא לפרסומה של העיר בקרב יהדות מזרח אירופה כולה. לאחר פטירתו של רבי דוד משה פרידמן ב-1903 החליף אותו בנו רבי ישראל מצ'ורטקוב שהיה מחשובי האדמו"רים של יהדות פולין קודם השואה וממנהיגיה של תנועת אגודת ישראל. כמו רבים אחרים הוא נאלץ בתקופת מלחמת העולם הראשונה לעבור לווינה, אולם הוא נהג לשהות בתקופות החגים בצ'ורטקוב. הקמת החצר החסידית בצ'ורטקוב לוותה בהתנגדות מצד רב העיר, הרב ישעיה מאיר שפירא וחסידיו, שנבעה מסיבות מגוונות ונמשכה לאורך שנים ארוכות.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 הייתה צ'ורטקוב מרכז לפעילות ציונית ותרבותית ענפה אשר התקיימה לצד מוסדות הקהילה המסורתיים. הפעילות הציבורית היהודית בעיר נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
בשואה.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-6 ביולי 1941, החלו אלו בביצוע מעשי רצח ביהודיה, וב-10 בחודש רצחו אוקראינים מקומיים כ-300 מיהודי העיר. ב-28 ביולי רצחו שוטרים גרמנים כ-150 יהודים נוספים מהעיר ביער סמוך. בהמשך, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, גיוס לעבודות כפייה והחרמת רכוש. ב-12 באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים כ-200 משכילים יהודים מהעיר, ובהם חלק מחברי היודנרט שאך מונה בעיר. יודנרט חדש שמונה בעיר נצטווה לספק לגרמנים מאות עובדי כפייה יהודים לעבודות פרך, בהן רבים מתו.
בראשית אפריל 1942 רוכזו יהודי העיר וסביבתה בגטו צפוף שהוקם בה, בו מתו רבים מהם כתוצאה מתנאי המחיה הקשים. ביוני 1942 נרצחו כמה מאות מיהודי הגטו.
ב-27 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה גדולה, בה רצחו הגרמנים והאוקראינים כ-600 ילדים, קשישים וחולים יהודים בשטח הגטו, ושילחו כ-2,500 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן, צמצמו הגרמנים את שטח הגטו, הקיפו אותו בגדר תיל, וסגרו את שעריו. בתקופה זו החלו לפעול בגטו מספר קבוצות מחתרת, אשר רוב חבריהן נלכדו ונורו. ב-5 באוקטובר 1942 נערכה בגטו אקציה נוספת, בה שולחו כ-500 איש נוספים לבלז'ץ.
ב-23 ביוני 1943 רצחו הגרמנים כ-500 עד 700 יהודים נוספים מהגטו ביער סמוך, ובספטמבר 1943 חוסל סופית הגטו בעיר, תוך הצתת בתיו. לאחר מכן הוכרזה העיר רשמית כ"נקייה מיהודים".
מכ-6,000 יהודי העיר שרדו את השואה כ-100 איש.
ספר יזכור להנצחת קהילת צ'ורטקוב יצא לאור בשנת 1967 בעריכת ד"ר ישעיהו אוסטרידן, והוא כולל מידע רב על העיר ועל הקהילה היהודית, מוסדותיה ואנשיה לאורך הדורות. חלק מהמאמרים בספר נכתבו ביידיש ובסופו קיים גם מדור באנגלית. בפתח הספר מובא חיבורו של הרב ד"ר אפרים זוננשיין המתאר את קורות הקהילה כפי שתועדו בפנקס הקהילה החל משנת תצ"ח. חיבורו של זוננשיין התפרסם לראשונה ב-1939 בוורשה וצורפה אליו הקדמה מאת פרופ' מאיר בלבן.
יחסי החרדיות והציונות
אולפני פבל מיל
אולפני פבל מיל (באנגלית: Pebble Mill Studios) היו מרכז הפקה ושידור של תוכניות טלוויזיה ורדיו של ה-BBC בעיר ברמינגהאם שבבריטניה. המרכז היה פעיל משנת 1971 ועד לשנת 2004. בתקופה זו הופקו בו רבות מן התוכניות הנודעות ביותר של ה-BBC והוא נחשב שני בחשיבותו רק למרכז הטלוויזיה של ה-BBC בלונדון.
המרכז נבנה בשנים 1967–1971 בפרבר של העיר וכלל מבנים על פני מגרש בגודל של 36 דונם, ובכללם בניין מרכזי בעל תשע קומות. הוא נפתח על ידי הנסיכה אן ב-10 בנובמבר 1971.
התוכנית הידועה ביותר ששודרה מהמרכז הייתה Pebble Mill at One – אחת מתוכניות האירוח הראשונות בטלוויזיה, ששודרה בערוץ BBC1 בשעת הצוהריים (בשנים 1972-1986). תוכנית יומית פופולרית זו נודעה בין השאר בכך שלא צולמה באולפן טלוויזיה מסורתי, אלא במבואה בעלת קירות זכוכית של אחד הבניינים, וזאת בשל העובדה שהאולפנים במרכז היו תפוסים במשך רוב הזמן לצורך הפקות אחרות.
בין יתר תוכניות הטלוויזיה שהופקו במרכז זה היו:
במרכז שכנה תחנת הרדיו BBC West Midlands – אחת מזרועות הרדיו האזורי של ה-BBC. בין תוכניות הרדיו שהופקו בו הייתה אופרת הסבון ברדיו The Archers – תוכנית הרדיו בעלת משך השידור הרצוף הארוך ביותר בעולם (מ-1950 ועד עתה).
בראשית שנות האלפיים החליט ה-BBC לסגור את המרכז ולהעביר את הפעילות בו לאתר אחר. ההחלטה נתקבלה בשל שיקולים כלכליים שונים ובכללם הוצאות התחזוקה הגדלות של הבניינים. המרכז נסגר באוקטובר 2004 וחלק מהפעילות בו הועתקה לבניין במרכז העיר ברמינגהאם. בנייני המרכז נהרסו באביב 2005 מתוך כוונה לבנות במקומם פארק מדע וטכנולוגיה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. בשנת 2016 נפתח במקום "בית החולים ברמינגהאם לרפואת שיניים", שכולל מרפאות שיניים כחלק משירות הבריאות הלאומי ובית ספר לרפואת שיניים שקשור לאוניברסיטת ברמינגהאם.
חנה יעוז-קסט
טשארטקאוו
טשורקוב
טשורטקוב
אברהם תורג'מן
אברהם תורג'מן (1932 - 28 בספטמבר 2018, י"ט בתשרי תשע"ט) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה.
תורג'מן נולד במרוקו ובישראל השתייך לארגון יוצאי המדינה, ועד העדה המערבית בירושלים.
התגייס למשטרת ישראל ב-1952. בשירותו במשטרה שירת שנים ארוכות במחוז הדרום של משטרת ישראל (אותה עת מחוז ירושלים-דרום). שימש קצין סיור ראשי וקצין המבצעים בנפת ירושלים, ב-1964 מונה לראש מחלקת חקירות של משטרת ירושלים, ב-1967 לראש לשכת סיור של הנפה, בהמשך שימש סגן ראש ענף חקירות במחוז, ב-1970 מונה לראש ענף מבצעים מיוחדים במחוז דרום ומתוקף תפקידו פיקח על פעילות תנועת "הפנתרים השחורים". ב-1971 מונה לסגן מפקד מרחב ירושלים. במקביל לתפקידיו במחוז שימש דובר משטרת ירושלים.
מאוחר יותר התמנה תורג'מן לראש מחלקת תנועה במטה הארצי ובסוף 1974 הועלה לדרגת ניצב משנה. בשנת 1976 מונה לסגן ראש אג"ם במטה הארצי. בשנים 1978 עד 1981 שירת כמפקד מרחב חיפה בדרגת תת-ניצב. באותה תקופה התפתחה פרשת דניאל חנוך. בשנת 1981 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד מחוז תל אביב. בשנת 1984 מונה למפקד המחוז הדרומי ושימש בתפקיד כתשעה חודשים.
בנו של תורג'מן, חירש מלידה, נפגע בשנת 1993 אנושות בתאונת דרכים. תורג'מן הרבה להרצות בנושא בטיחות בדרכים. בשנת 1957 התחתן עם בת דודתו, המיסטיקנית והגרפולוגית מרים תמיר; הם התגרשו בשנת 1963, אולם נישאו שוב לאחר 17 שנים.
תורג'מן נפטר ב-28 בספטמבר 2018, בן 86 בלכתו. נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות ברחובות.
מרדכי מנדל
אילמות סלקטיבית
אילמות סלקטיבית (באנגלית: Selective Mutism) היא תופעה פסיכיאטרית המתאפיינת בכישלון מתמשך לדבר באופן תקין במצבים חברתיים מסוימים, למרות הצלחה בשימוש בדיבור תקין (או הרבה יותר קרוב לתקין) במצבים חברתיים אחרים. אילמות סלקטיבית נחווית בעיקר אצל ילדים ומתבטאת בחוסר יכולת לדבר במקומות ובהקשרים מסוימים, למשל בבית הספר, וזאת למרות שעשויות להיות לילד יכולות ורבליות מעולות בסביבת אנשים מוכרים. אילמות סלקטיבית עשויה להיות צורה קיצונית של פוביה חברתית.
אדם בעל אילמות סלקטיבית עשוי, שלא להצליח לדבר במוסד לימודיו אך כן להצליח לדבר, לפחות בלחישות, עם בני משפחתו הקרובים. במקרה בו לאדם בעל אילמות סלקטיבית יש הפרעה נוספת לשימוש בשפה (כמו גמגום, מבטא זר או אוטיזם), עדיין קיים הבדל דרמטי בהצלחתו להשתמש בשפה על פי ההרכב החברתי בו הוא נמצא. תופעה זו נפוצה בעיקר אצל ילדים.
היסטוריה.
תופעה זו אובחנה בשנת 1877 על ידי פסיכיאטר גרמני, אך תוארה לראשונה בספרות המקצועית בשנת 1943, ולא נחקרה באופן שיטתי עד לשנת 1990. תופעה זו נקראה בעבר אילמות אלקטיבית (elective mutism) - אילמות מתוך בחירה, בגלל שנחשבה לאילמות רצונית; כיום ידוע שילדים הסובלים מאילמות זו אינם נמנעים מהדיבור בשל חוסר רצון אלא בגלל חוסר יכולת נפשית ולכן השם שונה ל"אילמות סלקטיבית" - אילמות בררנית.
איבחון.
לפי ה-DSM 5, האילמות הסלקטיבית כוללת את המאפיינים הבאים:
א. כישלון מתמשך בדיבור במצבים ספציפיים במקומות בהם יש ציפייה גבוהה מהאדם (למשל בית ספר, מוסד השכלה גבוהה וכדומה) וזאת למרות שהאדם יכול לדבר במצבים ומקומות אחרים.
ב. ההפרעה מפריעה לתפקוד התעסוקתי והלימודי ופוגעת בהישגיות, או מפריעה לתקשורת החברתית.
ג. משך ההפרעה הוא לפחות חודש אחד (זמן זה אינו מוגבל לחודש הראשון בבית הספר).
ד. הכשל בדיבור אינו מיוחס להיעדר ידע, או יכולת להתבטא בנוחות בשפה הדרושה בסיטואציות חברתיות.