ג'אר ג'אר בינקס הוא גאנגאן יתום ומגושם מילדותו, אך הקומיקס מספר שהוא היה בנו של ג'ורג' אר בינקס (George R. Binks). ג'אר ג'אר לא הצליח להסתדר בבתי הספר ב"אוטו גאנגה" ונזרק מכולם, לכן הוא עבד רוב הזמן ולרוב פוטר ביום שבו הועסק מפני שהיה מגושם כל כך. העבודה האחרונה של ג'אר ג'אר לפני עלילת הסרט הייתה מלצרות במסיבה מפוארת של בוס נאס (השליט של אוטו גאנגה), אך ג'אר ג'אר פוצץ בתאונה מצערת את התנור. הפיצוץ סדק את קירות הבועה והציף את המסיבה. ג'אר ג'אר ניסה להציל את הרכב היוקרתי של הבוס, אך ריסק אותו במקום. בוס נאס החליט שזה מספיק והגלה את ג'אר ג'אר בינקס, כיוון שהיווה סכנה לציבור.
פרק I אימת הפנטום.
נאבו.
חייו של ג'אר ג'אר השתנו כשהוא ראה את הפלישה של צבא פדרציית הסחר. ג'אר ג'אר נבהל מאוד ופגש את אביר הג'דיי קווי-גון ג'ין ותלמידו אובי-וואן קנובי. הג'דיי הצילו את עצמם ואת ג'אר ג'אר מדריסה על ידי רכב של הפדרציה. ג'אר ג'אר, שמכבד את חוקי הגאנגאנים, חב את חייו לקווי-גון. אובי-וואן העלה את העובדה שהם צריכים להגיע לת'יד כדי לדבר עם מלכת נאבו, פאדמה אמידאלה. ג'אר ג'אר הזכיר שאפשר להגיע לשם דרך אוטו גאנגה, אך התחרט מיד, כיוון שחשב שיהרגו אותו אם יחזור.
ג'אר ג'אר הצטרף לג'דיי והדריך אותם לאוטו גאנגה. לאחר שהגיעו, נעצר ג'אר ג'אר והועמד לדין מול בוס נאס. קווי-גון דיבר עם הבוס והצליח להשיג תחבורה לת'יד. לאחר מכן גזר נאס עונש מוות על ג'אר ג'אר. קווי-גון אמר שחייו של ג'אר ג'אר הם רכושו ולכן בוס נאס לא יכול להרוג אותו. הבוס קיבל את זה ושלח את ג'אר ג'אר עם הג'דיי.
בת'יד ראה ג'אר ג'אר איך אבירי הג'דיי הצילו את המלכה אמידאלה. ג'ין שכנע את המלכה ללכת לקורוסנט ולבקש עזרה מהסנאט. ספינתה של המלכה הצליחה לעבור את המחסום שהציבה פדרציית הסחר אך ניזוקה. החבורה נאלצה לנחות בטטואין כדי לקנות חלקים לספינה.
אחרי נאבו.
טטואין.
החבורה הגיעה לטטואין ונכנסה לנמל החלל "מוס אייסלי". הם מצאו שם את החנות של וואטו. לוואטו היו חלקים לספינה, אך הוא לא קיבל את הכסף של הרפובליקה, מכיוון שהשפעתה של הרפובליקה הייתה חלשה מאוד בטטואין ולכן המטבע שלהם היה חסר כוח קניה. בחנות הם פגשו ילד קטן ושמו אנאקין סקייווקר. אנאקין הציל את ג'אר ג'אר מידיו הכועסות של חייזר בשם סבולבה, שניסה להרוג את ג'אר ג'אר. אנאקין היה אדיב והציע לחבורה מחסה בביתו בזמן שסופת חול פקדה את מוס אספה. בביתו הם גילו את כישרונו במרוצי פודים. סקיווקר חשב שהמירוץ הקרוב יכול להיות דרך טובה לקווי-גון ולאמידאלה להשיג את הכסף לחלקים.
ג'אר ג'אר עזר לאנאקין לתקן את הפוד שלו לקראת המירוץ. אנאקין העריך את עזרתו של בינקס, וביום מרוץ ה"בונטה איב קלאסיק" היה ג'אר ג'אר עם הג'דיי ועם אמו של אנאקין שמי במקומות השמורים למשפחה וחברים.
עיצוב הדמות.
לפי לוקאס, ההשראה לפיתוח דמותו של בינקס מבוססת על דמותו המצוירת של גופי. בתחילה, הזמר מייקל ג'קסון נלקח בחשבון לדבב את הדמות, אך הוא ביקש לשחק את הדמות באמצעות איפור מיוחד בעת שלוקס דרש שכל הדמות תהיה מעוצבת באמצעות גרפיקה ממוחשבת.
ביקורת על דמותו.
דמותו של ג'אר ג'אר בינקס ב הפכה לדמות שנואה בקרב חלק מעריצי הסדרה. היא הותקפה בחריפות מספר פעמים על ידי מעריצי הסדרה שהתלוננו כי היא ילדותית, סטריאוטיפית ואפילו גזענית. הדמות מזוהה יותר בהומור סלפסטיק ואינה רצינית. ג'ורג' לוקאס עצמו טען בתגובה כי גרעין המבקרים מורכב בעיקר מצופים אשר לא מוכנים להכיר בכך שהסרטים מיועדים לילדים ונרתעים מכל מה שנראה להם ילדותי.
תאוריית "דארת' ג'אר ג'אר".
בחמישה באוקטובר 2015, משתמש reddit בשם "Lumpawarroo" העלה לאתר תאוריה שמסבירה את ההתנהגות של ג'אר ג'אר בינקס בטרילוגיה המוקדמת. התאוריה התפרסמה ביוטיוב ופותחה אף יותר.
על פי התאוריה, ג'אר ג'אר בינקס הוא לוחם סית' מיומן שמשתמש באמנות הלחימה "אגרוף שיכור" או דומה לה, יכול לשלוט במחשבות של אחרים, וכהוכחה נוספת ליכולות השליטה שלו בכוח, הוא עשה סלטה עם בורג בגובה 6 מטרים מעמידה במקום.
עקב השנאה הרבה לג'אר ג'אר, תפקידו כעוזר של דארת' סידיוס הוחלף בדמות חדשה וחסרת רקע, הרוזן דוקו.
נשיא אוסטריה
הנשיא הפדרלי של אוסטריה (בגרמנית: Österreichischer Bundespräsident) הוא ראש המדינה הפדרלי של אוסטריה. לפי החוקה לנשיא יש כוח פוליטי רב, אך דה פקטו תפקידו הוא סמלי בלבד. כהונת הנשיא נמשכת שש שנים, ובבחירות לנשיאות רשאים להשתתף רק בוגרים בעלי זכות בחירה. לשכתו של נשיא אוסטריה ממוקמת באגף לאופולדין בארמון המלכותי הופבורג הנמצא במרכז ווינה.
נשיאים רבים של אוסטריה נחשבו לפופולריים בתקופת כהונתם, ועד כה לא הפסיד נשיא מכהן בבחירות חוזרות. חמישה מנשיאי אוסטריה מתו במהלך תקופת כהונתם ונכון להיום (2020) בין החיים רק נשיא אחד לשעבר - היינץ פישר שכיהן משנת 2004 עד שנת 2016. ליורשו בתפקיד נבחר ב-4 בדצמבר אלכסנדר ואן דר בלן.
תולדות המשרה.
קודם לקריסתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית הרב-לאומית, לקראת סיומה של מלחמת העולם הראשונה, היו השטחים המהווים היום את הרפובליקה של אוסטריה, חלק ממונרכיה שבה קיסר היה ראש המדינה וראש הרשות המבצעת. האימפריה החלה להתפורר באופן בולט בסוף שנת 1917 והתפרקה למספר מדינות לאום עצמאיות במהלך השנים הבאות.
החל מ-21 באוקטובר 1918 הקימו חברי המועצה הפרלמנטרית הקיסרית, שייצגו את המחוזות של האוכלוסייה הדוברת גרמנית, את "האספה הלאומית הזמנית" של שרידי מדינתם המשותקת ומינו את מנהיג מפלגתם לשעבר, קרל זייץ כאחד משלושת יושבי הראש שלהם שהיו שווי מעמד. כיושב ראש, נעשה זייץ מתוקף תפקידו (ex officio), חבר "מועצת המדינה האוסטרית" (Deutschösterreichischer Staatsrat). ב-12 בנובמבר 1918 החליטה מועצת המדינה פה אחד על תפקידיו של ראש המדינה על פי החלטת של האספה הלאומית.
ב-11 בנובמבר, הודיע קרל הראשון, קיסר אוסטריה: "אני מוותר על כל חלקי בניהול המדינה. כמו כן, שחררתי את חברי ממשלת אוסטריה מתפקידיהם". ביום המחרת הכריז הפרלמנט על הקמתה של רפובליקת אוסטריה הגרמנית. נשיאי האספה (זייץ, פרנץ דינגהופר ויוהאן נפומוק האוזר) המשיכו לשרת כראשי המדינה בפועל עד ל-4 במרץ 1919, אז אישרה אספת הבוחרים הלאומית את תפקיד הנשיא. אנטון דויד כיהן כנשיא אספת הבוחרים הלאומית מ-4 במרץ עד 5 במרץ 1919 וזייץ החליפו עד 10 בנובמבר 1920.
קרל זייץ מילא את תפקידי ראש המדינה על פי החוק שכונן ב-1 באוקטובר 1920, שהעביר את התפקידים הללו ל"נשיא לשעבר של אספת הבוחרים הלאומית" לתקופה שבין ה-10 בנובמבר ועד למועד השבעתו של הנשיא הפדרלי הראשון ב-9 בדצמבר 1920. מאחר שאוסטריה לא גיבשה סופית את החלטתה להפוך את המבנה שלה לפדרציה קודם לכינון החוקה ב-1 באוקטובר 1920, ההתייחסות לזייץ כאל הנשיא הפדרלי הייתה בלתי מדויקת. לפיכך, הנשיא הפדרלי (Bundespräsident) הראשון היה מיכאל הייניש, יורשו בתפקיד של זייץ. בהקשר הזה, מקורות רבים מציינים תאריך כלשהו בין אוקטובר 1918 לבין מרץ 1919 כמועד תחילת תקופת כהונתו של זייץ כנשיא. בעוד שכמה מהם מטעים, אחרים הם פשוט שגויים. למרות שזייץ מונה להיות נשיא האספה הלאומית הזמנית באוקטובר 1918, היה זה בלתי אפשרי עבורו להיות נשיא אוסטריה, שכן באותו חודש לא הוכרז אפילו על הקמתה של הרפובליקה.
במקור הגדירה החוקה את אוסטריה כרפובליקה פרלמנטרית. מלכתחילה, החוקה הייתה פרלמנטרית במאפייניה. הפרלמנט הדו-בתי, שכונה האספה הלאומית, לא רק החזיק בסמכויות חקיקה, אלא גם מילא תפקיד ביצועי. הקבינט מונה על ידי המועצה הלאומית ולא על ידי הנשיא, שנבחר על ידי שני בתי האספה הפדרלית ולא על ידי העם. תקופת כהונתו של הנשיא ארכה ארבע שנים ולא שש. הנשיא היה אחראי בפני האספה הפדרלית ובמיוחד, לא הייתה לו הסמכות לפטר את המועצה הלאומית. מאחר שגם לא הייתה לו אף ההשפעה על מינויים של שופטי בית המשפט לחוקה, הוגבל תפקידו של הנשיא להיות כמעט כולו טקסי.
אופי תפקידו של הנשיא היה תוצאה של פשרה שהושגה במהלך ניסוח החוקה. הסוציאל-דמוקרטים העדיפו שנשיא המועצה הלאומית ישרת מתוקף תפקידו כראש המדינה, בעוד שחברי המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית רצו שהנשיא יהיה בעל סמכויות ביצועיות הזהות לאלו של נשיא גרמניה. בסופו של דבר, למרות שנוצר תפקיד נשיא נפרד, בחרו מנסחי החוקה בגישה מינימליסטית כדי לפייס את דעתם של הסוציאל-דמוקרטים. תחת מסגרת חוקתית זאת הושבעו מיכאל הייניש ווילהלם מיקלס לתפקידיהם ב-9 בדצמבר 1920 וב-10 בדצמבר 1928, בהתאמה.
השיטה הפרלמנטרית שנקבעה בחוקה הייתה מאוד בלתי פופולרית, בכל אופן, בקרב חברי תנועת "משמר המולדת" (Heimwehr) הסמכותניים במהלך שנות העשרים של המאה ה-20. תנועת משמר המולדת הייתה בעד שיטה שתעניק סמכויות רבות יותר לראש המדינה ובסופו של דבר הטילה את מוראה על הממסד הפוליטי כדי שיתקן תיקון לחוקה שיבטא במדויק את העיקרון הזה. ב-29 בדצמבר 1929, תוקנה החוקה כך שניתנו לנשיא הסמכויות הביצועיות והחוקתיות הכוללות שבהן הוא מחזיק עד היום. כמו כן נקבע בתיקון זה שהנשיא ייבחר בבחירות כלליות לתקופה של שש שנים. המועד לבחירות הראשונות נקבע ל-1934. יחד עם זאת, עקב הגידול בממדי השפל הגדול ברחבי העולם, הסכימו כל המפלגות להשעות את מועד הבחירות כדי שמיקלס ייבחר מחדש על ידי הפרלמנט.