פישר האמין שתבוסה ימית מסוכנת בהרבה מתבוסה יבשתית: בים ניתן היה לנצח או להפסיד במלחמה בתוך יום אחד, ללא כל סיכוי לחידוש של הצי ולבנייה מהירה של אוניות שאבדו; צבא ניתן לבנות וליצור לו תחליף במהירות רבה הרבה יותר. במהלך מרוץ החימוש בין בריטניה לגרמניה, שקדם למלחמת העולם הראשונה, בו ניסו שתי האימפריות לבנות את הצי החזק והגדול יותר, העיר קיסר גרמניה: "אני מעריץ את פישר, ולא אומר דבר כנגדו. לו הייתי במקומו הייתי עושה את כל מה שעשה והייתי עושה את כל מה שהוא חושב עליו". ב-1911 העריך פישר שהמלחמה עם גרמניה תפרוץ באוקטובר 1914, תאריך השלמתה המתוכנן של תעלת קיל, שנועדה לאפשר לאוניות מלחמה גרמניות לעבור בקלות מהים הבלטי לים הצפוני. למעשה, העבודה הושלמה ביולי, והמלחמה החלה באוגוסט. אף על פי שפישר אולץ לפרוש, הרי שמועמדו המועדף, סר ג'ון ג'ליקו היה מי שפיקד על הצי הבריטי בקרב יוטלנד.
קורות חייו.
ילדות ומשפחה.
פישר נולד ב-25 בינואר 1841 בציילון, (כיום סרי לנקה), אז בשליטת בריטניה. הוא היה הבן הבכור מבין אחד עשר ילדים. אביו, קפטן (סרן) ויליאם פישר, קצין בצבא הבריטי היה השליש האישי של מושל האי. הוא פרש מן השירות הצבאי בשנת הולדתו של ג'ון, והחל לעסוק בגידול פולי קפה, אך המטע לא היה מוצלח דיו והמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים. כדי להקל על פרנסת המשפחה נשלח פישר הצעיר חזרה לאנגליה, כדי שיחיה עם סבו, אבי אמו, בלונדון, ואולם גם סבו נקלע לקשיים כלכליים והמשפחה התקיימה באמצעות השכרת חדרים בביתם. גם אחיו של פישר, פיליפ, התגייס לצי, והגיע לדרגת סגן; הוא נספה בסערה בים. אח נוסף, פרדריק ויליאם פישר, שירת אף הוא בצי והגיע לדרגת אדמירל.
אביו של פישר נהרג בתאונת רכיבה כאשר היה פישר בן 15. יחסיו של פישר עם אמו לא התאוששו מאז הפרידה הכפויה; הוא מעולם לא פגש אותה שוב, אף על פי שתמך בה כלכלית עד יומה האחרון.
קריירה מוקדמת (1854 – 1869).
פישר התגייס לצי הבריטי ב-12 ביולי 1854, בהיותו בן 13. הגיוס נעשה על סיפונה של אה"מ ויקטורי, אוניית הדגל של אדמירל נלסון, בפורטסמות'. בחינת הכניסה כללה את כתיבת תפילת האדון וקפיצה מעל כיסא בעירום. למחרת הוצב כקדט, צוער, באונייה אה"מ כלכותה. הייתה זו אוניית קו מונעת במפרשים בנויה מעץ, שהושקה ב-1831, ובה 84 תותחים חלקי קדח שהוטענו מהלוע, מסודרים בשני סיפונים ופונים לצידי האונייה. צוותה מנה 700 איש, והמשמעת הייתה נוקשה ומבוססת על עונשים פיזיים. פישר התעלף כאשר צפה לראשונה בעונש מלקות שהוטל על אחד מאנשי הצוות. האונייה השתתפה בהסגר הימי שהוטל על נמלים רוסיים במפרץ פינלנד, כחלק ממלחמת קרים. ההשתתפות במלחמה זיכתה את פישר בעיטור הראשון, המדליה הבלטית. האונייה סיימה את שירותה ב-1 במרץ 1856, כחודש לפני סיום המלחמה.
פישר, עדיין צוער, הוצב כעת באונייה אה"מ אגממנון. אונייה זו נשאה חימוש דומה לזה של אה"מ כלכותה, אך הייתה מצוידת, מעבר למפרשים, גם במנוע קיטור. פישר הגיע לאונייה לאחר תום המלחמה, ובילה בה זמן מועט. ב-12 ביולי 1856 קודם פישר לדרגת פרח קצונה (midshipman), דרגת הקצונה הנמוכה ביותר. הוא נשלח לשירות בשייטת הבריטית בסין, שם השתתף במלחמת האופיום השנייה, בין בריטניה, ארצות הברית, צרפת ורוסיה לבין סין, בין השנים 1856 – 1860. מפקד האונייה בה היה מוצב פישר היה נווט מעולה, והוא לימד את פישר רבות על ניווט, דבר שהביא לתוצאות ייחודיות בהמשך דרכו.
פישר עבר את הבחינות לדרגת סגן משנה (Sub Lieutenant, הדרגה נקראה אז Mate, חובל ראשון) ביום הולדתו ה-19, 25 בינואר 1860. כמה חודשים מאוחר יותר הועבר לפריגטה אה"מ צ'ספיק, כסגן בפועל. זמן קצר לאחר מכן זכה פישר לתפקיד הפיקודי הראשון שלו: פיקוד זמני על היאכטה של האדמירל, המפקד על השייטת הבריטית בסין, שהפליגה מהונג קונג לקאנטון (היום גואנגג'ואו), הפלגה בת ארבעה ימים. בקיץ אותה שנה הועבר לאונייה אחרת, ובה השתתף בפעילות מבצעית במלחמת האופיום השנייה. במרץ 1861 הפליג עם אונייתו לבריטניה.
בנובמבר ניגש פישר לבחינות ההסמכה לדרגת סגן, ועבר אותן בהצלחה מרובה. ציוניו בבחינה בניווט היו הטובים ביותר אי פעם, ועל כך זכה בפרס מיוחד. יחד עם זאת, הוא היה ללא מינוי רשמי, ונותר במצב זה עד שמונה, בינואר 1862 לקצין התותחנות על האונייה אה"מ אקסלנט, אוניית קו שעגנה בפורטסמות' ושימשה כבסיס לקורסי הדרכה של הצי. בשירותו שם היה שותף בניסוי מהפכני, בו נבדק תותח חדשני שנטען מהמכנס (חלקו האחורי של התותח) לעומת התותחים נטעני הלוע שהיו מקובלים עד אז. במרץ 1863 מונה פישר כקצין התותחנות על סיפונה של אה"מ Warrior, אוניית המלחמה הראשונה שהייתה בנויה מברזל. אונייה זו סימנה את תחילת קיצו של עידן המפרש. ב-1864 חזר פישר לאה"מ אקסלנט, שם שירת עד 1869. לקראת סיום תפקידו החל פישר להתעניין בנושא חדש: הטורפדו שהומצא בשנות השישים של המאה ה-18. הטורפדו החל להצטייר כנשק זול ופשוט יחסית, שיוכל לגרום לנזק רב, ואף להטביע אוניית מערכה. ביוני 1869 הוזמן פישר לטקס חנוכת הבסיס הימי הגרמני בווילהלמסהאפן; בטקס פגש את מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, שעתיד להתמנות לקיסר גרמניה שנתיים לאחר מכן, ויחד עמו את אוטו פון ביסמרק, אז קאנצלר פרוסיה, ואת הלמוט פון מולטקה הצעיר. ייתכן שבהשראת ביקור זה החל בכתיבת מזכר על טורפדו חשמלי, פסגת הטכנולוגיה באותם ימים.
בעודו בתפקיד זה נישא לפרנסס קתרין ברוטון, ב-4 באפריל 1866. שני אחיה של אשתו היו קצינים בצי; לזוג עתידים להיות ארבעה ילדים, בן ושלוש בנות, שכולן נישאו אף הן לקציני ים.
קומנדר וקפטן (1869 – 1890).
ב-2 באוגוסט 1869, בגיל 28, קודם פישר לדרגת קומנדר, המקבילה לדרגת סגן-אלוף. ב-8 בנובמבר התמנה פישר כסגן המפקד באונייה אה"מ דונגל (Donegal), שרב החובל שלה היה ותיק מלחמת קרים ובעל צלב ויקטוריה. האונייה הייתה אוניית קו בעלת מפרשים ומדחף כהנעת עזר. האונייה הפליגה בין פורטסמות' להונג קונג, ועסקה בהובלת צוותים רעננים לבסיסים במזרח הרחוק והחזרת הצוותים שהוחלפו. בתקופה זו השלים פישר את החיבור בנושא הטורפדו.
במאי 1870 מונה כסגן המפקד באה"מ אושן (Ocean), אוניית הדגל של צי המזרח הרחוק ("תחנת סין", China Station). בעת שמילא תפקיד זה כתב מזכר בנושא טקטיקה ימית, שהודפס והופץ על ידי מפקדו. אחד החידושים שהנהיג באונייתו היה מנגנון ירי חשמלי, שאיפשר לירות בכל התותחים בבת אחת; זו הייתה האונייה הראשונה בה הותקן מנגנון כזה. ב-1872 חזר לבריטניה, שוב לאה"מ אקסלנט, שם מונה כמפקד מחלקת האימונים בטורפדו ובמוקשים. במהלך כהונתו פוצל ענף הטורפדו ונפתח כבית ספר נפרד. הוא הועלה לדרגת קפטיין, המקבילה לדרגת אלוף-משנה, ב-30 באוקטובר 1874, בגיל 33.
עד שנת 1883 שימש פישר במגוון תפקידים ובמגוון אוניות. בין השאר, פיקד בשנת 1881 על האונייה אה"מ אינפלקסיבל (Inflexible), מינוי יוקרתי ונחשב מאוד שניתן לו לאור ההמלצות הרבות שבהן זכה במינויים הקודמים. לאונייה היו התותחים הגדולים ביותר והשריון העבה ביותר מבין כל האוניות בצי, אך עדיין נשאה תרנים ומפרשים, ותותחיה היו עדיין מן הטיפוס המיושן - נטעני לוע, בעלי קצב אש נמוך. לבניית האונייה נדרשו שבע שנים, והותקנו בה חידושים רבים כמו תאורה חשמלית וצינורות טורפדו, אך מבנה האונייה היה כה מסובך עד שאנשי הצוות היו מאבדים את דרכם בתוכה. המפרשים לא היו דרושים, אך מכיוון שביצועי הצוות נשפטו עדיין במונחים של המלחמות הנפוליאוניות, היה על פישר לתרגל אותם בפרישת וקיפול המפרשים.
באביב 1881 הייתה האונייה חלק מהצי בים התיכון, ואחת ממשימותיה היו ליווי והגנת המלכה ויקטוריה בעת ביקורה בריביירה הצרפתית. המשימה נתנה לפישר הזדמנות להתוודע אל המלכה ואל נכדה, הנסיך הנרי מפרוסיה, שהיה מאוחר יותר אדמירל הצי הגרמני. המלכה התרשמה מפישר, והייתה זו תחילת מערכת הקשרים בינו ובין חצר המלוכה, קשרים שסייעו לו רבות לאחר מכן, הן בקידום והן בתמיכה כאשר ספג ביקורת על חידושיו.
בתפקידו כמפקד אה"מ אינפלקסיבל השתתף פישר בכיבוש מצרים על ידי בריטניה ב-1882. אונייתו הפגיזה את העיר אלכסנדריה ולאחר מכן עמד בראש כוח נחיתה, שהשתלט על ארמון החד'יב בעיר. לפישר לא היו אמצעים להשגת מודיעין ולסיור, ולכן תכנן לשריין רכבת ולחמש אותה במקלעים ובתותח. תוכניתו של פישר זכתה לפרסום רב בעיתוני בריטניה, ופישר זכה לראשונה לפרסום נרחב כגיבור. משימתו על החוף עלתה לו במחלת הדיזנטריה והמלריה. מחלתו הייתה קשה, אך הוא סירב לצאת לחופשת מחלה; בסופו של דבר פקד עליו מפקדו לשוב לבריטניה, באמרו: "ניתן לבנות עוד אינפלקסיבל, לא ניתן לבנות עוד פישר".
במהלך תקופה זו התיידד פישר עם מלכה לעתיד של בריטניה, אדוארד השביעי ואשתו, אלכסנדרה. ב-1882 הוכתר כשותף (Companion) למסדר האמבט.
בתחילת 1883 היה פישר בבריטניה בחופשת מחלה. בינואר הוזמן פישר על ידי המלכה להתארח בבית אוסבורן שבאי וייט, אחוזה מלכותית שבה נהגה המלכה לנפוש. המלכה דאגה לקפטן המרשים שפגשה, ופישר שהתגייס לצי כשהוא אלמוני חסר פרוטה שמח מאוד על הקשר הנוצר.
באפריל 1883 שב פישר לשירות באה"מ אקסלנט. בחמש עשרה השנים הבאות היו כל תפקידיו על החוף. במהלך תפקידיו השונים התוודע פישר לכמה קצינים נוספים, בהם ג'ון ג'ליקו, שיהיה מפקד הצי במלחמת העולם הראשונה, שהיו מוטרדים כמוהו מרמת הביצועים ההתקפיים הירודה של הצי. פישר המשיך לסבול מתופעות לוואי הקשורות למחלתו, ובשלב מסוים נסע למעיינות המרפא במרינבד, שהיו מקובלים בחברה הגבוהה כמקום מרפא.