המותג זכה להגנה משפטית רק לאחר קום המדינה, בשנת 1968, כאשר נרשם ככינוי מקור לפי חוק הגנת כינויי מקור, תשכ"ה-1965. בשנת 2005 סירב רשם כינויי המקור לחדש את ההגנה על הסימן, וזאת משום שהמועצה לשיווק פרי הדר נתנה רישיונות שימוש במותג למגדלים בדרום אפריקה וספרד. בית המשפט המחוזי בשבתו כוועדת ערעורים, הפך את ההחלטה.
במקור יוחד השימוש במותג לתפוזים מהזן "שמוטי" אך היום תחת המותג "ג'אפה" משווקים עשרות זני פרי הדר כתומים, ירוקים, צהובים ואקזוטיים. רמת המודעות של הלקוח האירופי למותג היא עדיין גבוהה, על אף שמשקלו של פרי ההדר הישראלי בשוקי אירופה הוא נמוך. לדוגמה: בצרפת, המודעות לפרי "ג'אפה" נפוצה ו-73% מהצרכנים אמרו שהם מוכנים לשלם תוספת מחיר של 10 עד 20 אחוז עבור פרי זה בשל יתרונו האיכותי.
הגנת המותג.
לצורך הגנת המוניטין הקשור במותג, המועצה לשיווק פרי הדר רשמה 14 סימני מסחר בכ־20 מדינות בעולם.
סימני המסחר של מותג Jaffa הם:
Jaffa Sweetie, Jaffa Sunrise, Jaffa, Jaffas, Jaffarines, Sunrise, Sweetie, Suntine, Yarden Red, Yarden River, Golden Sweet, Jaffa Suntina, Jaffa Yarden Red, Jaffa Yarden River.
המועצה לשיווק פרי הדר מוסרת באתר שלה כי היא שוקלת מתן זיכיונות לגורמים מסחריים, שאינם מתחרים בפרי הישראלי, כדי שיוכלו להשתמש במותג Jaffa תמורת תשלום זכויות שימוש וכמובן – עמידה בתנאי איכות, מועדי ואזורי שיווק שיוגדרו עבורם.
במסגרת זו הגיעה המועצה לשיווק פרי הדר להסכם שיתוף פעולה עם קונצרן Lotte היפני, המייצר משקאות קלים, ממתקים וחטיפים, לפיו ישווק הקונצרן, תחת המותג "ג'אפה סוויטי" מוצרים בעלי טעם של "פרי הפומלית". ההסכם גם קובע, כי הקונצרן היפני יפרסם את המותג "ג'אפה סוויטי" באמצעי התקשורת ובטלוויזיה ויפעל למניעת השימוש במותג על ידי חברות שאינן מורשות לכך.
מיצג תפוזי ג'אפה.
לכבוד חגיגות 70 שנה לעצמאות ישראל ביצעה המעצבת הדס איצקוביץ את המיצג "תפוזי ג'אפה" בשדרות ירושלים שביפו. על עצי השדרה ניתלו מעל 400 תפוזים העשויים מחומרים בשימוש חוזר ופסולת כגון נייר עיתון ושקיות פלסטיק. על התפוזים הודבקה המדבקה המסורתית הירוקה של המותג "Jaffa Orange".
ליטן (עיירה)
ליטן () היא עיירה ברומניה. העיירה ממוקמת בקרבת סוצ'אבה - בירת מחוז סוצ'אבה.
הקהילה היהודית.
ראשית הקהילה.
ראשיתה של הקהילה היהודית בליטן הייתה בשנת 1804, אז התיישבו בה ארבעה עשר תושבים פטורים ממסים. רוב היהודים השתקעו בה באמצע המאה ה-19, רובם בעלי מלאכה, בעיקר פרוונים ונגרים, ומקצתם חנוונים.
קהילה מאורגנת של היהדות המקומית לא הייתה בעיירה ואת תפקידי הקהילה מילא ועד בית הכנסת. גם בית קברות לא היה בה והמתים הובאו לקבורה בבית העלמין ב-פלטיצ'ן (Falticeni). רב המקום היה ר' יוסף לנדאו (Landau, נולד ב-1791) שעבר לאחר מכן ל-יאשי (Iasi), ר' יוסף חיבר את ספר ההלכה "ברכת יוסף".
ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כללה האוכלוסייה היהודית בליטן 4 פרוונים, 6 חייטים, 3 נגרים, 15 חנוונים, 3 בעלי מסבאות, שהיו גם סיטונאי תבואה. בידי יהודי אחד הייתה אחוזה של מטעי סלק סוכר בשטח של 50 דונם.
לאחר האמנציפציה בשנת 1919 נבחר בליטן יהודי אחד למועצת העיירה.
רדיפות היהודים בעיירה התחילו בימי שלטון גוגה-קוזה (Goga-Cuza), בשנת 1937. רבים מהיהודים נקנסו לפי חוק לשמירת הבריאות בתואנה שחנויותיהם אינן נקיות.
תקופת השואה.
עם נסיגת הצבא הרומני מבסרביה ביולי 1940, השליכו חיילים רומניים כמה יהודים מקרונות הרכבת בשעת נסיעתה. יהודים אחרים נכלאו ונפדו בידי מנהיגי יהודי ל'.
עם פרוץ המלחמה בין רומניה לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, נצטוותה כל האוכלוסייה היהודית להתייצב לעת ערב ליד בנין העירייה, במקביל הודיע להם ראש העיירה בחשאי שעומדים לגרשם מן העיר. כשבאו יהודי העיירה בערב לבית העירייה אמר להם קצין הז'אנדארמריה שלפי צו מאת יון אנטונסקו יובלו למחרת הבוקר ברגל לעיר המחוז פלטיצ'ן. בעזרת ראש העיירה, קיבלו היהודים רשות לשכור עגלות. את מפתחות דירותיהם וחנויותיהם נאלצו למסור למפקד הז'אנדארמריה.
משנתייצבו למחרת היום, עברה במקום שיירה של מכוניות צבאיות בדרך לחזית, כשבאחת מהן ישב אנטונסקו אשר התרעם על כי "היהודונים" טרם עזבו את המקום. לעת ערב הגיעו המגורשים לפלטיצ'ן, ושם נתקבלו על ידי היהודים שבעיר אשר השתדלו לסייע להם.
לאחר השואה.
לאחר המלחמה חזרו לליטן כ-20 משפחות יהודיות. הרוסים, בעוברם דרך העיירה, השתמשו בבית הכנסת כאורווה לסוסיהם. מבניין בית הכנסת נשארו רק הכתלים והגג. ארגון ה"ג'וינט" תרם כסף לתיקון הבניין, ואף סייע בכסף ובמזון ליהודים שחזרו.
ליטני (עיירה)
קוסטה בראבה
מטסקוויה
מטסקוויה (שם מדעי: Metasequoia glyptostroboides) הוא מין יחיד בסוגו של עץ השייך לתת-משפחת הסקווים, וגדל באזור סצ'ואן-חוביי שבסין.
תיאור העץ.
הגזע והעלים דומים לאלו של סקוויה נאה, אך העץ נשיר באותה מידה כמו ברוש קירח ויכול לגדול גם בביצות. גזע העץ עשוי להתעקל אם יונח על קרקע לא ישרה. העץ גדל עד לגובה של כ-45 מטרים, כאשר קוטר הגזע הוא שני מטרים. נכון ל-2008) קיימים פרטים של מטסקוויה בני שישים שנה, המגיעים עד לגובה של 25–40 מטרים ולקוטר גזע של כ-1.3 מטרים.
העלים מסודרים בסידור נגדי זה מול זה משני צידי הגבעול, אורכם 1 עד 3 ס"מ וצבעם ירוק בהיר כשהם רעננים, ואדום-חום בתקופת הנשירה. האצטרובל הוא בצורת כדור-אליפסואיד בקוטר 1.5 - 2.5 ס"מ, ויש להם 16 - 28 קשקשים המסודרים בסידור נגדי של ארבע שורות שהזווית בין כל אחד היא 90 מעלות. אורכם של האצטברולים המואבקים הוא 5–6 ס"מ, והם מבשילים כ-9 חודשים לאחר ההאבקה. באזורים שבהם האקלים חם האצטרובלים מייצרים דורבנים ארוכים, אך רק בתחילת האביב.
היסטוריה.
עד כה התגלו שלושה מינים נכחדים של הסוג מטסקוויה: "occidentalis", "milleri" ו-"foxii". המין "Metasequoia occidentalis" גדל בעבר בחלק המערבי של דקוטה הצפונית, וניתן למצוא מאובנים של יערות נרחבים של מטסקוויה באי אקסל הייברג שבצפון קנדה.
שיגרו מיקי תיאר לראשונה את המטסקוויה כמאובן מהמזוזואיקון ב-1941, אך בשנת 1944 העץ התגלה מחדש בסין על ידי ז'אן ואנג. העץ לא נחקר עד ל-1946, לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה, ורק בשנת 1948 זוהה כמין חי של הסוג מטסקוויה על ידי ואן צ'ון צ'נג ויו הסן הסו.
משלחת מטעם הגן הבוטני של אוניברסיטת הרווארד הגיע לסין ב-1948 על מנת לאסוף זרעים, וזמן קצר לאחר מכן החלו האוניברסיטאות לקבל שתילים לצורך גידול נסיוני.
בשנות ה-80 התגלה כי עצי הדור השני בטיפוח סובלים ממוטציה גנטית העשויה לגרום להגברת הפגיעות למחלות, ולחוסר פוריות. הסיבה לכך הייתה שמקורם של רוב העצים היו שלושה עצים בלבד, מה שגרם להקטנת השונות הגנטית. בשנות ה-90 הגיעו לסין משלחות איסוף זרעים רבות על מנת לנסות לפתור את הבעיה שהתעוררה, על ידי הגדלת השונות הגנטית.
ויאצ'סלב פומנקו
פרופסור ויאצ'סלב פומנקו (נולד ב-30 באוגוסט 1934), מהנדס בכיר בתאגיד החלל יוז'נוי, ולשעבר סגן המנהל של משרד התכנון יוז'נוי בתקופת ברית המועצות.
היה עוזרו של מיכאיל יאנגל. חיבר למעלה מ-200 מאמרים מדעיים בנושאים שונים הקשורים להנעה רקטית. בעל שם עולמי בתחום הבקרה והדינמיקה של זרימת דלק ומחמצנים במנועים רקטיים, תחום עליו קיבל תואר דוקטור במכון הפוליטכני של חארקוב.
עסק בפיתוח מערכות הנחיה לטיל הבליסטי SS-18, למשגר הלוויינים "זניט" ולמעבורת החלל הסובייטית בוראן. במקביל לעבודתו הטכנית והמחקרית עסק בהוראה באוניברסיטת דנייפרופטקובסק שבאוקראינה. כמהנדס צעיר היה נוכח בקוסמודרום בייקונור בעת שהתרחש אסון נדלין.
עלה לישראל בשנות התשעים של המאה העשרים, מתגורר באשדוד.
הניו-יורקר
אורליינוס
אאורליאנוס
אאורליינוס
לוקיוס דומיציוס אורליאנוס
לוקיוס דומיציוס אורליינוס
לוקיוס דומיציוס אאורליאנוס
לוקיוס דומיציוס אאורליינוס
אמודאי
אספלנית
סרבנדה
אאורנגזיב
אאורנגזייב
אאורנגזב
נציבי רומא ביהודה
אורנגזב
אבו אל-מוזפר מוחי א-דין מוחמד אורנגזב, הידוע בעיקר כאורנגזב (اورنگ‌زیب) או עאלם-גיר (عالمگیر - כובש העולם) (3 בנובמבר 1618 - 3 במרץ 1707) היה המלך המוגולי הגדול האחרון. שלט מ-1658 עד 1707. שלטונו הוחל על רוב תת-היבשת ההודית.
לפני עלייתו לכס.
אורגזנזב היה בנם השלישי (והילד השישי) של שאה ג'האן ומומתאז מהאל. בגיל 15 הוכיח את אומץ ליבו כאשר התייצב מול פיל משתולל; בזכות מפגן אומץ זה העניק לו אביו את התואר בהאדור, כלומר "אמיץ".
בסוף 1634 קיבל את הפיקוד הצבאי הראשון בקרב שהתרחש ליד העיר בונדלה נגד שליט אורצ'ה.
ב-1636 מינה אותו אביו כמשנה למלך, האחראי על הדקאן (במקביל למינויים של אחיו כמשנים למלך בטריטוריות אחרות), בכך באה אל קיצה סולטנות אחמדנגר העצמאית. ב-1637 השתלט על הנסיכות הקטנה של בגלנה. ב-1645 מונה כמושל גוג'ראט וב-1647 מינה שאה ג'האן את בנו הצעיר, מוראד בח'ש, להיות מושל גוג'ראט ושלח את אורנגזב להיות מושל בלך ולהגן עליה מפני תקיפות האוזבקים והטורקמנים, אולם המשימה הייתה קשה מדי ושאה ג'האן ויתר על חלק מהשטח על מנת להגיע להסדר עם האוזבקים. אורנגזב נשלח להיות מושל אזור מולטאן ואזור סינד. אחרי שנכשל לכבוש מחדש את קנדהאר, הוחלף על ידי דארא, אחיו הבכור, ונשלח ב-1654 חזרה לדקאן כמושל. הדקאן הוא אזור עני יחסית לסינד ולאורנגזב נגרמו הפסדים כספיים כתוצאה ממעבר זה.
תפיסת כס המלוכה.