כיום נחשבת ברמינגהאם לאחד ממרכזי העסקים החשובים ביותר בדרום ארצות הברית, וכאחד ממרכזי הבנקאות הגדולים בארצות הברית כולה. בעיר נמצאת ההנהלה של אחת מחמש מאות החברות הגדולות המדורגות על ידי המגזין "פורצ'ן" (Fortune): תאגיד האחזקות ריג'נס פייננשל (Regions Financial Corporation), וחמש הנהלות של חברות המופיעות ברשימת האלף של "פורצ'ן". במאה העשרים ואחת נחשבת ברמינגהאם כאחת הערים המועדפות על ידי קהילות שונות למגורים וגידול משפחה.
היסטוריה.
ברמינגהאם נוסדה ב-1 ביוני 1871 על ידי יזמי נדל"ן, שמכרו חלקות קרקע בסמוך להצטלבות מסילת הרכבת שתוכננה לקשר בין אלבמה שבדרום לצ'טנוגה שבטנסי, שכנתה של אלבמה מצפון. אזור זה נודע כאזור היחיד בעולם שמצויים בו בסמיכות רבה מרבצים של עפרת ברזל, פחם ואבן גיר - שלושת המחצבים הנחוצים לייצור הפלדה, ועל כן הוא נבחר לבניית העיר.
היסטוריה כלכלית.
בשנים הראשונות היו ענייני העיר יגעים למדי, עקב התפרצות מחלת הכולרה וכן בעקבות המפולת בוול סטריט בשנת 1873. אך מיד לאחר מכן החלה העיר להתפתח במהירות. תחילת המאה העשרים מצאה את העיר בתנופת התפתחות מרשימה של בינוי ומסחר. בעיר נבנו מספר גורדי שחקים, מהגבוהים ביותר בעולם בתקופה ההיא. התפתחויות אלו העניקו לברמינגהאם את הכינוי "עיר הקסם".
תקופת השפל הגדול פגעה קשות בכלכלתה של ברמינגהאם. גורמי כלכלה שתרמו לפני כן לצמיחתה של העיר הצטמקו במהירות, בה בעת שבעלי חוות ומשקים קורסים עשו את דרכם העירה כדי למצוא עבודה. עם ההתאוששות מהמשבר, תרמה תוכניתו הכלכלית של הנשיא רוזוולט, הידועה בשם "ניו דיל", תרומה משמעותית לברמינגהאם, בתחומי התשתיות והאמנות. במסגרת תוכנית זו הוקמו בעיר מספר אתרים חשובים, כגון מגדל וולקן, מגדל תצפית פנורמית שעל גגו ניצב פסל וולקן, יציקת הברזל הגבוהה בעולם, והפארק המדינתי אוק מאונטיין (Oak Mountain).
מלחמת העולם השנייה היטיבה עם כלכלתה של ברמינגהאם. בזמן המלחמה נדרשו כמויות עצומות של פלדה, שהייתה ועודנה ממוצרי הייצור הבולטים בעיר. לאחר המלחמה החלה בנייה מאסיבית, שגם היא צרכה כמויות עצומות של פלדה. תעשיית העיר התפתחה גם בתחומים נוספים, החל בחומרי גלם לתעשייה, וכלה במוסדות תרבות, דוגמת מוזיאון האמנות של ברמינגהאם.
בשנת 1971 חגגה העיר את יובל המאה שלה. החגיגות נסבו סביב פיתוחו המואץ של פארק וולקן, הסובב את מגדל וולקן. גם הבנקים בעיר נהנו מצמיחה ניכרת, כשגורדי שחקים חדשים הוקמו בעיר, דבר שלא אירע מאז 1921. פרויקטים אלו סייעו לכלכלת העיר, אך לא מנעו הגירה ממנה אל הפרוורים שהתפתחו סביבה. מאז 1960 ועד 2000 התמעטה האוכלוסייה בכשלושים אחוז - מ-340,887, ל-242,820. עם זאת, צמיחת הפרוורים במקביל לשקיעה העירונית שמרה ואף הגדילה את אוכלוסייתה של ברמינגהאם רבתי - המטרופולין הענקית של אלבמה.
כלכלת העיר בסוף המאה העשרים.
משנות השבעים והשמונים התמקדו מאמצי הפיתוח בברמינגהאם באוניברסיטה של אלבמה בברמינגהאם (UAB), שהפכה למרכז רפואה ומחקר ביוטכנולוגי. לבית החולים האוניברסיטאי שהוקם על יד האוניברסיטה מיוחסות פריצות דרך מחקריות משמעותיות. קמפוס ענק זה מהווה כיום את המעסיק הגדול ביותר בברמינגהאם, בהעסיקו כ-20,000 עובדים.
עסקי הבנקאות בעיר משגשגים אף הם. הבנקים הגדולים: ריג'נס פייננשל קורפוריישן (Regions Financial Corporation), קאמפס בנקשרס (Compass Bancshares) וסאות'טראסט (SouthTrust) מנהלים את עסקיהם ממשרדים בעיר. בנקים רבים אחרים, קטנים יותר, ממוקמים אף הם בברמינגהאם.
ספקית הטלקומוניקציה AT&amp;T (בעבר בלסאות') מחזיקה אף היא כמה משרדים גדולים במטרופולין של ברמינגהאם. חברות ביטוח גדולות אחדות, דוגמת פרוטקטיב לייף (Protective Life), אינפיניטי פרופרטי אנד קאז'ולטי (Infinity Property &amp; Casualty) ופרואשורנס (ProAssurance), קבעו את משרדיהן הראשיים במטרופולין ומעסיקות מספר רב של עובדים.
בעיר פועלות מספר חברות הנדסה ובינוי, דוגמת BE&amp;K, בראספילד אנד גורי (Brasfield &amp; Gorrie), הגדולה במדינה, BL הרברט אינטרנשיונל (BL Harbert International) ודאן קונסטרקשן (Dunn Construction). חברות אלו הן מהגדולות בעולם בתחום זה של בינוי והנדסה.
תעשיית הפלדה ממשיכה לפרוח. מספר חברות, מהגדולות ביותר בארצות הברית, פעילות בעיר. בהן:
U.S. Steel, McWane, ו-Nucor. בשנים האחרונות הודיעו חברות הפלדה המקומיות על השקעה של 100 מיליון דולר בפיתוח ובהקמה של מפעלים חדשים באזור ברמינגהאם.
סיבה מרכזית לצמיחתה הכלכלית של ברמינגהאם היא היותה של העיר מרושתת היטב על מפת הכבישים של ארצות הברית, עובדה המגבירה את הנגישות והמרכזיות שלה. רכבות נוסעים ורכבות משא רבות באות בשערי העיר. בנמל התעופה הבינלאומי של ברמינגהאם עוברות ושבות יותר ממאה ושישים טיסות יומיות. הטיסות יוצאות לכ-40 ערים ברחבי המדינה, והן משרתות מעל 3 מיליון נוסעים בשנה.
הפיתוח הכלכלי המואץ של ברמינגהאם גורר בעקבותיו תחייה מחודשת לאזורים שנחשבו בעבר הלא-רחוק לבלתי מבוקשים. כמיליארד דולר מושקעים בשחזור האזור המסחרי העתיק של העיר. הביקוש לדירות ולעליות גג באזור זה עלה במהירות, ויזמים הופכים אותן למסעדות, גלריות וחנויות.
צמיחתה הבלתי רגילה של כלכלת העיר מתועדת גם במחקרים ובסקרים כלכליים. המטרופולין של ברמינגהאם מדורגת בעקביות כאחד המקומות הטובים ביותר ברחבי ארצות הברית מבחינת עבודה והכנסות, רמת שכר גבוהה ורמת הוצאות נמוכה. מחקר שהתפרסם בשנת 2006 על ידי חברת הדירוג Salary.com קבע כי ברמינגהאם היא השנייה בארצות הברית בצבירת הון פרטי, בהתבסס על נתוני שכר מקומיים, יוקר המחיה ושיעור האבטלה. מחקר אחר העריך את סך ההכנסה האישית הכללית של ברמינגהאם (סך כל ההכנסות של כל תושבי המטרופולין בשנה) ביותר מ-48 מיליארד דולר.
היסטוריה חברתית.
בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים משכה ברמינגהאם תשומת לב עולמית, בהיותה מרכז של פעילות ענפה במאבק השחורים לשוויון זכויות בארצות הברית. העיר אף זכתה לכינוי הלועג "Bombingham", עקב סדרת פיגועים על רקע גזעני שאירעה בשנים אלו.
התרחשות גזענית שאירעה בשנת 1963 בברמינגהאם הייתה רצח ארבע ילדות אפרו-אמריקאיות בפצצה שהונחה ברחוב הכנסייה הבפטיסטית. האירוע הונצח על ידי המשורר השחור דדלי רנדל, בשיר "הבלדה של ברמינגהאם", ועל ידי סקסופוניסט הג'אז ג'ון קולטריין, בשיר "אלבמה".
קו פרשת המים של התנועה לזכויות האזרח היה באותה שנה, כאשר מנהיג התנועה בברמינגהאם פרד שאטלסוורת' הזמין את הכומר השחור מרטין לותר קינג ואת "ועידת המנהיגות הנוצרית הדרומית" (ארגון שלחם למען זכויות השחורים) להגיע לעיר כדי לסייע למאבק בהפרדה הגזעית. ארגונים אלו החלו במתקפה מרוכזת על חוקי ההפרדה הדרומיים הגזעניים ("חוקי ג'ים קרואו"), מתקפה שכונתה בשם "פרויקט C" (קיצור של Confrontation - עימות). במהלך החודשים אפריל ומאי נקטו המפגינים צעדים כתהלוכות מחאה ו. המשטרה פעלה בברוטאליות מרובה, תוך שימוש בגז מדמיע ובכלבי תקיפה, ועצרה למעלה מ-3,000 איש, רבים מהם קטינים. עקב מעצרם של משתתפי המחאה הבלתי אלימה, פרסם ד"ר קינג את המנשר המפורסם "מכתב מבית הכלא של ברמינגהאם", מסה המגדירה את ההתנגדות להפרדה הגזעית. בסופו של דבר קצרו מחאות אלו הצלחה רבה, בהובילן לביטול ההפרדה בברמינגהאם, ואף להוצאה מחוץ לחוק של החקיקה הגזענית בכל רחבי ארצות הברית, שהתרחשה בשנה העוקבת ואשר נודעה בשם "חוק זכויות האזרח של 1964".
שנים ספורות לאחר מכן, בשנת 1979, נבחר לראשונה שחור לראשות העיר. היה זה ריצ'רד ארינגטון הבן. ארינגטון שירת בתפקיד זה עשרים שנה, עד 1999.
גאוגרפיה ואקלים.
ברמינגהאם שוכנת בעמק ג'ונס, בסמוך לרכס הר, שלוחה של הרי האפלאצ'ים. העמק מנקז כמה פלגים הנשפכים לנהר הבלאק וורייר. את העמק חוצה מסילת הרכבת הראשית, שהייתה בעלת חשיבות היסטורית, בעת שהעבירו בה אמצעי ייצור ותעשייה במאה התשע עשרה.
בדרום האזור המסחרי של העיר נמצא "ההר האדום". על פסגתו הבולטת ממוקמים אמצעי שידור של תחנות רדיו וטלוויזיה. האזור שמעבר להר נהנה מההפרדה שיצר ההר בינו לבין האזור התעשייתי הסואן והמזוהם. באזור זה הוקמו הפרוורים האמידים "הר ברוק" (Mountain Brook), "גבעות וסטביה" (Vestavia Hills), "הומווד" (Homewood) ו"הובר" (Hoover). דרומית לאזור זה שוכנת המערכת האקולוגית של נהר קהבה, מהמגוונות ביותר באמריקה. בצפון ממוקם הר סנד, שהוא רכס קטן יותר, ובמזרח מתנשא הר רפנר, הכולל שמורת טבע עירונית מהגדולות ביותר בארצות הברית.
מדידות רשמיות קובעות כי שטחה הכולל של ברמינגהאם הוא 393.5 קמ"ר, מתוכם 388.3 קמ"ר הם יבשה, והשאר מים.
אקלים.
האקלים בברמינגהאם הוא אקלים סובטרופי גשום, המאופיין בקיץ חם, חורף מתון וגשמים מרובים. כמות המשקעים הממוצעת לשנה היא 1,330 מ"מ, והם פרושים על פני כל השנה, עם ממוצע עליון של 155 מ"מ במרץ וממוצע תחתון של 82 מ"מ באוקטובר. שלגים יורדים בעיר לעיתים רחוקות, והממוצע השנתי עומד על סנטימטר אחד בלבד של שלג.
עונות המעבר הן על פי רוב נוחות למדי, אך לעיתים מתפתחות בהן סופות רעמים ואף סערות טורנדו, שכן העיר ממוקמת בלב רצועת הטורנדו החוצה את מרכז אלבמה. בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו מופיעים לעיתים סופות טרופיות והוריקנים, עקב קרבתה של אלבמה למרכז מפרץ מקסיקו. הסתיו עצמו מתאפיין ביובש יחסי, במיעוט משקעים ובמספר מועט של סערות.
הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 11.7° ביום, ו-0.1° בלילה. ביולי מגיעה הטמפרטורה היומית הממוצעת לכדי 32.6° ביום ו-20.9° בלילה. ממוצע הטמפרטורה השנתי הוא 17°.