על פי המסורת וכפי הנובע מנוסח המסכת, מי ששנה אותה היה רבי אליעזר בן יעקב, שמוצאו מצד אמו היה מהכוהנים; ומה שרבי אליעזר שכח, השלים אבא שאול.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם שמסכת זו סודרה אחר מסכת תמיד הוא כשיבנה המקדש במהרה בימינו יש לעשות את צורת המקדש כפי שנעשה. וזאת כי דבר זה (צורת המקדש) נאמר ברוח הקדש כמו שנאמר: "הַכֹּל בִּכְתָב מִיַּד ה' עָלַי הִשְׂכִּיל כֹּל מַלְאֲכוֹת הַתַּבְנִית".
פרקי המסכת.
בסה"כ במסכת 34 משניות.
מסכת קינים
מַסֶּכֶת קִנִּים היא המסכת האחת-עשרה והאחרונה בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה. יש בה שלושה פרקים, העוסקים בקינים - זוגות של עופות המיועדים לקרבן - שנתערבו זה בזה.
למסכת זו אין תוספתא, תלמוד בבלי או תלמוד ירושלמי, אך היא מודפסת ברוב המהדורות של התלמוד הבבלי עם מסכתות מעילה, תמיד ומידות.
המסכת נחשבת קשה, אך בעל ידע מתמטי עשוי לעשות שימוש בידע זה כדי להקל על עצמו את לימוד המסכת.
יסודות הדינים במסכת.
ישנם שני סוגי קורבנות הבאים מן העוף: חטאת ועולה. קיימים מספר הבדלים בתהליך ההקרבה בין החטאת לעולה, וההבדלים העיקריים הם: דם חטאת העוף ניתן בחצי התחתון של המזבח (מתחת 'חוט הסיקרא', הקו המפריד בין חציו העליון של המזבח לבין חציו התחתון), ואילו דם עולת העוף ניתן בחצי העליון של המזבח. לאחר מתן הדם, חטאת העוף נאכלת על ידי הכהנים במקדש, ואילו עולת העוף מוקטרת על גבי מערכת העצים שבראש המזבח. קרבן שדמו לא ניתן במקום המיועד לו - פסול. לפיכך, אין להביא עוף לקורבן כאשר יש ספק אם הוא הוקדש לעולה או לחטאת, שכן אי אפשר להקריבו באופן שתהיה ודאות שהוא הוקרב כהלכה.
התורה ציוותה על כמה אנשים (כגון זב וזבה, או יולדת ומצורע עניים) להביא צמד קורבנות של עולה וחטאת מן העוף. צמד כזה, נקרא במשנה קן (בלשון המשנה קן היא נקבה). קן יכולה להיות מפורשת - בעליו של הקרבן כבר קבע איזה מן העופות מוקדש לחטאת ואיזה לעולה - או סתומה - הקן הגיע לידי הכהן בטרם נקבע איזה לחטאת ואיזה לעולה, והכהן המקריב צריך להחליט על כך. ברגע שעוף אחד מקן סתומה מוקרב לעולה, בן-זוגו נקבע להיות חטאת, ולהפך.
המקרים המובאים במסכת באים להדגים איך למצוא את המספר המקסימלי של העופות שניתן להקריב לכתחילה (או של העופות שהוקרבו כראוי, בדיעבד), לאחר שהתערבבו.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים בדיון בקורבנות הבהמה וכל מה שנלווה להם, ותם אף הדיון בתוכניות המקדש, הגיע תורה של מסכת קינים. כאמור מסכת זו עוסקת בעופות שנתערבו זה בזה, ומקרה זה לא רק שמקרי ביותר (שכן ייתכן והעופות לא יתערבו), אלא גם שהדיבור עליו מועט יחסית (מספר המשניות בו - חמישה עשר - הוא הקטן ביותר בסדר ואף במשנה כולה). ולכן סודרה המסכת בסוף הסדר.
פרקי המסכת.
בסה"כ במסכת 15 משניות.
מפרשי המסכת.
מסכת זו נחשבת קשה ולכן, בנוסף על מפרשי המשניות הרגילים (רמב"ם, ר' עובדיה מברטנורא, תוספות יום טוב, וכו'), רבים פירשו את המסכת - כאשר חלק מהפירושים שונים בתכלית זה מזה בהבנת המסכת.
נחל בזק
נַחַל בֶּזֶק (ואדי שובאש) הוא נחל אכזב הזורם מדרום לגלבוע, ומנקז את מימי הר הגלבוע והרי צפון-מזרח השומרון. הוא מפריד בין השומרון המזרחי ובין רכס הגלבוע.
אורכו של הנחל הוא כ־25 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ־163 קמ"ר. שמו נגזר משמה של העיר המקראית הסמוכה בזק (ח'רבת אבזיק).
הנחל יורד מאזור הכפר ראבא (בהר בזק, גובה 713 מטר) לכיוון צפון-מערב, פונה מזרחה ב"ברך", ונשפך ל מדרום לקיבוץ טירת צבי.
באזור הנחל שתי שמורות טבע:
בשנת 1969, במהלך תקופת המרדפים בבקעת הירדן נהרגו שישה לוחמי צה"ל, ובהם מפקד גדוד 50, משה פלס, וסגנו דורון מנור, במרדף אחרי מחבלי פת"ח במעלה הנחל.
בשנת 1984 התרחשה בו תאונת המסוק בנחל בזק.
טסטודו
הטסטודו (בלטינית: Testudo; מילולית: צב) הוא מבנה קרבי שהיה מקובל בצבא הרומי. זה היה מבנה פופולרי בקרב הלגיונרים באימפריה הרומית, יעיל במיוחד כנגד ירי חצים.
בטסטודו, הלגיונרים סגרו את הפערים ביניהם; החיילים בשורה הראשונה שמו את מגיניהם לפניהם, להגן עליהם מכף רגל ועד ראש, הלגיונרים בצדדים שמו את מגיניהם לימינם או לשמאלם, ושאר הלוחמים, אשר נמצאו באמצע המבנה, החזיקו את מגיניהם מעל ראשם. החסרונות של הטסטודו הם פגיעותו הרבה מצד תוקפים למיניהם, במיוחד חיל הפרשים, העדר היכולת ההתקפית בגלל המבנה הצמוד והתנועה האיטית והמסורבלת. צדו האחורי היה חשוף ופגיע במיוחד.
בדרך כלל המבנה שימש בעת הטלת מצור יותר מאשר בשדה הקרב באזור פתוח.
אבידוס
אבידוס (דרדנלים)
אבידוס (ביוונית: Άβυδος) הייתה עיר יוונית, שנוסדה בשנת 477 לפנה"ס על ידי מילטוס, על החוף האסייתי במקום הצר ביותר של הדרדנלים. עם ייסודה הצטרפה אבידוס לברית האטית-דלית והייתה כפופה לאתונה עד שנת 412 לפנה"ס, אז עברה השליטה עליה לזמן מה לספרטה.
פיליפוס החמישי כבש את אבידוס לאחר קרב עיקש בשנת 200 לפנה"ס, אך הפסיד אותה לרומא בשנת 197 לפנה"ס. רומא הפקידה את אבידוס בידי אנטיוכוס השלישי, אך הוא התמרד כנגד רומא, ולאחר שזו הביסה אותו, ב-189 לפנה"ס, נראה שאבידוס חזרה להיות עצמאית.
באבידוס הקים קסרקסס מלך פרס גשר סירות, עליו חצה צבאו הענק את המצר בעת מסע המלחמה על יוון ב-480 לפנה"ס (הרודוטוס, ספר ז', 33 ואילך). אבידוס מפורסמת גם בזכות סיפור האהבה אודות הרו ולאנדרוס.
גילוי חורבותיה של העיר מבחינה ארכאולוגית החל בשנת 1675.
במשך שנים רבות נלקחו מחורבות העיר אבנים וחומרים ששימשו לבניה עד להכרזה על האזור כאתר ארכאולוגי בתחילת המאה ה-20.
אגון
אגון היה תחרות שנערכה בפסטיבלים שונים ברחבי יוון העתיקה וכללו בתוכם ספורט (היאבקות, איגרוף, זריקת דיסקוס, הטלת כידון, ריצות וקפיצות) ומוזיקה (ריקודים, הקראות ושירה).
האגונים נערכו בערים יווניות רבות בזמנים קבועים של השנה, והם נשאו אופי פולחני או דתי, מקומי או כללי. המפורסמים מבין האגונים הם המשחקים האולימפיים שמוקדשים לזאוס; עוד אגונים חשובים הם הנמאים, אף הם מוקדשים לזאוס; הפיתיים, שמוקדשים לאפולו והאיסתמיים, שמוקדשים לפוסידון. אל האגונים נקבצו צופים ומתחרים מכל רחבי העולם היווני, ואף היה מקובל להפסיק פעולות איבה בשעת אגונים גדולים במיוחד.
בחלק מהאגונים הדגש היה על הפעילויות הספורטיביות (המשחקים האולימפיים), ובחלק דווקא לחלקים המוזיקליים (הפיתיים); בדיוניסיה, אשר באתונה, נערכו רק תחרויות דרמטיות.
האגונים היו תמיד אופייניים לאורח החיים היווני, וברומא הם נערכו לראשונה ב-186 לפנה"ס. עם עליית הנצרות נעלמו האגונים בהדרגה (מאחר שכעת האמינו באלוהים האחד ובישו, ולא באלים האולימפיים), והמשחקים האולימפיים הופסקו בשנת 393 לספירה.
מסכת כלים
מסכת כלים היא המסכת הראשונה בסדר טהרות, שהוא הסדר השישי והאחרון במשנה. יש בה שלושים פרקים ובכך היא למעשה המסכת הארוכה ביותר במשנה. התוספתא על מסכת זו בעלת 25 פרקים ומחולקת ל"בבא קמא" "בבא מציעא" ו"בבא בתרא". מסכת זו דנה בפרטי דיני הטומאה והטהרה של כל סוגי הכלים.
על המסכת אין תלמוד בבלי ואין תלמוד ירושלמי.
מסכת כלים שבפנינו מסתיימת באמרתו של רבי יוסי: "אשריך כלים שנכנסת בטומאה ויצאת בטהרה", בכוונו לכך שהמסכת מתחילה במילים "אבות הטומאות" ומסתיימת במילים "והאפרכס של זכוכית טהורה". דברים אלו מוכיחים שכבר בדורו של רבי יוסי, דור אחד לפני מסדר המשנה רבי יהודה הנשיא, הייתה קיימת מסכת עם סידור של מילותיה.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מסכת כלים נכללת בסדר טהרות מכיוון שהיא כוללת פירוט של עיקרי הטומאות ומתוך כך שמובאים בה הדברים שמקבלים טומאה והדברים שאינם מקבלים, היא מלמדת אותנו על כל מה שטמא ומה שלא.
פרקי המסכת.
בסך הכל יש במסכת 254 משניות.
מסכת אהלות
מסכת אהלות היא המסכת השנייה בסדר טהרות, הסדר השישי והאחרון בששה סדרי משנה. במסכת אהלות שמונה-עשר פרקים אשר דנים בדיני טומאת מת בכלל ובדיני טומאת אוהל המת בפרט ומכאן שמה. בסוף הפרק הראשון של המסכת נמצאת המשנה הידועה של רמ"ח איברים.
הנושאים במסכת נגעים ובמסכת אהלות נחשבים נושאים עמוקים וקשים ביותר להבנה.
אין בידינו תלמוד בבלי או ירושלמי למסכת זו, אך בשני התלמודים עסקו במשניות המסכת במסגרת סוגיות אחרות. רבי גרשון חנוך הניך ליינר (1839 - 1891) ליקט מובאות ממקורות אחרים העוסקים במשניות המסכת לספרו "סדרי טהרות". מהדורה מדעית של המסכת יצאה לאור בשנת 1955 על ידי פרופ' אברהם גולדברג.
שם המסכת.
שם המסכת מופיע במקורות שונים במספר וריאציות:
מיקומה של המסכת בסדר טהרות.
המסכת שייכת לסדר טהרות מכיוון שרובה ככולה עוסקת בענייני טומאת מת. לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הוקדמה המסכת לפני כל המסכתות האחרות מכיוון שדיניה קשים מכל הטומאות.
פרקי המסכת.
בסך הכל יש במסכת 134 משניות.
פירותנות
פירותנות (בלועזית: פרוּטַרייניזם) היא אורח חיים תזונתי, תת-קבוצה בקרב הטבעונים, הניזונה מפירות וצמחים בלבד.
תזונתם כוללת לא רק את מה שנחשב באופן טיפוסי לפרי במובן הקולינרי (למשל, תפוחים או תפוזים), אלא גם מזון שהוא מבחינה בוטנית הפרי של בעלי פרחים (זרע הכולל חלקי רבייה) כולל סוגי פירות יער, אגוזים, זרעים, עגבניות.