92.19% מתושבי העיר הם לבנים, 1.23% שחורים, 0.61% אינדיאנים, 1.96% אסיאנים, 0.08% ילידי אוקיאניה ו-2.27% אחר.
ההכנסה הממוצעת המשפחתית של משקי הבית בסקוטסדייל היא $95,361.
כלכלה.
39% מתושבי העיר עוסקים בתיירות.
בשנת 2005 ביקרו בסקוטסדייל 7.5 מיליון מבקרים אשר הכניסו לעיר 3.1 מיליארד דולר.
בעיר יש יותר מ-70 בתי מלון ומרכזי נופש, כאשר 5 מהם נכללים ברשימת בתי המלון היוקרתיים ביותר בארצות הברית. בעיר ישנה כמות גדולה של מכוני ספא.
הכנסות נוספות לכלכלת העיר באות מנמל התעופה של סקוטסדייל ומפעלים באזור התעשייה המקומי.
האבל (אסטרואיד)
האבל (שם מלא: 2069 האבל) הוא אסטרואיד כהה הנמצא בחגורת האסטרואידים, ושהתגלה על ידי אסטרונומים מאוניברסיטת אינדיאנה ב-29 במרץ 1955.
האסטרואיד נקרא על שמו של האסטרונום האמריקני המפורסם אדווין האבל.
דני קרפל
דני קרפל (שדרן)
דני קרפל (9 באוגוסט 1954 – 2 במרץ 2016) היה עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי, שעבד במשך שנים רבות בגלי צה"ל. מבקר מוזיקה ויועץ מוזיקלי, בעיקר בתחום הג'אז.
ביוגרפיה.
דני קרפל נולד בכרכור, גדל במושב עין עירון עד גיל 5 והתגורר במשך מרבית שנותיו ברמת גן. אחיו הבכור הוא המוזיקאי אבי קרפל ("הסגנונות" ו"עוזי והסגנונות") ובזכותו נחשף למוזיקה מגיל צעיר.
רדיו.
קרפל היה בעל ידע נרחב ומעמיק בתחום הג'אז לסוגיו השונים, ובין השאר, ערך והגיש את תוכנית הג'אז השבועית של גלי צה"ל, "קול הג'אז הזה" ותוכניות ספיישל מיוחדות שהוקדשו ליוצרים מרכזיים מהתחום. בנוסף, הוא הגיש תוכניות רדיו שונות בתחום המוזיקה הישנה והנוסטלגית, "אולדיז" (Oldies), וביניהן "כאלה היו השירים שהיו", "יופי של שירים", ו"לבקשת הקהל". הוא הגיש גם את "ציפורי לילה" ואת "לא רוצים לישון" ובימי חמישי, ערך את תוכנית המוזיקה העברית הנוסטלגית, "ארבע אחרי הצהריים". יחד עם חברו, דובי לנץ, הגיש קרפל את התוכנית "דו רה יומי". בשנת 1986, במסגרת לוח שידורי הקיץ החדש של התחנה, החלו השניים להגיש יחד את החידון המוזיקלי "תו השעה", בתוכניתו של רפי רשף, "נכון לעכשיו". בין התפקידים שעשה בתחנה הוא היה גם עורך מצעד הפזמונים העברי והלועזי (לצד אלי ישראלי, כמגיש).
למרות מחלת הפרקינסון שתקפה את גופו בשנת 2002, המשיך קרפל לערוך ולהגיש את תוכניות הרדיו השונות בגלי צה"ל במשך כ-10 שנים נוספות. עקב מצבו הבריאותי, הוא החל לאחר מכן לערוך את תוכנית הדגל "קול הג'אז הזה" וכן את התוכנית "ארבע אחרי-הצהריים" מביתו. הדבר הסתייע בעזרתם של הקריינים עופר חזות, תמר עמית יוסף ונוגה קליין, אשר הגישו אותן במקומו.
פעילויות נוספות.
במסגרת כיסוי תחום הג'אז השתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים וראיין עשרות יוצרי ג'אז מרכזיים. כמו כן, שימש כעורך מקצועי לתרגום לעברית של הספר "ג'אז" מאת ז׳ראל ארנו וז׳אק שנל.
בנוסף לעיסוקו בגלי צה"ל, טיפח קרפל קריירה ענפה סביב אהבתו הגדולה למוזיקה: שימש יועץ מוזיקלי לתוכניות טלוויזיה שונות, היה המנהל האמנותי של פסטיבל "ג'אז, בלוז ווידאו טייפ" והיה מבקר הג'אז של העיתון "ידיעות אחרונות" ושל המקומון "תל אביב". שימש גם מרצה מבוקש בנושא הג'אז, וכיהן כחבר מן המניין במדור למוזיקה של משרד החינוך והתרבות.
פרסים והוקרה.
בשנת 2006 זכה קרפל בפרס שר החינוך, התרבות והספורט על תרומתו בתחום המוזיקה. בשנים אלה גם ערך את סדרת "ג'אז חם" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בחודש נובמבר 2015 ערכו גלי צה"ל אירוע פרידה מקרפל לאחר כמעט 42 שנים בהן שירת בתחנה. האירוע נערך בבית היוצר שבנמל תל אביב.
מותו.
קרפל נפטר ב-2 במרץ 2016, לאחר מאבק ממושך במחלת הפרקינסון. הותיר אחריו את אשתו סוזי, בן ובת.
יונתן כרמון
יונתן כרמון (28 ביולי 1931 – 6 בפברואר 2020) היה רקדן וכוריאוגרף ישראלי, ניצול השואה. מייסד ומנהל להקת המחול הנושאת את שמו - "כרמון".
ביוגרפיה.
נולד בשם יונל קלמן בבוקרשט שברומניה למשפחה בת ארבעה בנים. בשנת 1944, בהיותו בגיל 13, נלקחו הוריו למחנות עבודה, אולם הוא נשלח ברכבת עם אחד מאחיו ועוד כמה עשרות ילדים דרך בולגריה, וטורקיה לארץ ישראל. עם עלייתו ארצה, בהיותו במוסד של עליית הנוער למד בבית הספר החקלאי "עיינות" ונמנה עם גרעין מתיישבי קיבוץ רמת הנגב (שבהמשך פורק וחבריו עברו לקיבוץ משמרות). במקביל לעבודתו החקלאית החל לרקוד אצל גרטרוד קראוס ולאחר מכן גם אצל מיה ארבטובה. הוריו הגיעו גם הם לישראל בעקבותיו.
בזמן מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ולחם במסגרת חטיבת הנגב בבאר שבע, בביר עסלוג' ובנירים.
לאחר שחרורו, שב לפעול בתחום המחול. הוא נמשך לתחום ריקודי העם - תחילה כרקדן ומאוחר יותר גם כיוצר, שפעל לצדם של יוצרי הריקודים המבוגרים והמנוסים יותר. התמנה לכוריאוגרף של כינוס המחולות שהתקיים בקיבוץ דליה, ארגן כנסי מחול ותרבות רבים ברחבי הארץ והפך לאחת הדמויות הבולטות בחיי האמנות הישראלית.
ב-1953, לאחר שובו מלימודים באירופה, הקים בפתח תקווה את להקת "עלומים" ואחריה את להקת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
בתחילת 1956 התבקש להיות המדריך של להקת מחול מרכזית של ההסתדרות. ללהקה נבחרו 26 רקדנים ורקדניות מתוך 130 רקדנים שהגיעו לבחינות. בהמשך הפכה הלהקה ללאומית וייצגה את ישראל ברחבי אירופה, וכרמון נתמנה למנהלה האמנותי. מעבודתו זו צמחה הלהקה שהקים ונושאת את שמו, "להקת כרמון", אשר פעלה במשך עשרות שנים.
בין רבים אחרים, שלמה צח (מאוחר יותר בצמד "אילן ואילנית") ועפרה פוקס־מנור, נמנו על רקדני הלהקה.
בעקבות הצלחת המופעים שהעלה כרמון באולם אולימפיה בפריז הציע לו ברונו קוקטרי, מנהל האולם, לשמש כיועץ האמנותי של אולימפיה, שנחשב במשך שנים לאחד מאולמות המופעים היוקרתיים ביותר בעולם. כרמון שימש בתפקיד זה מסוף שנות ה-60 ובמשך שלושים שנה. במקביל לעבודתו באולימפיה הוסיף לפעול בפרויקטים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב–1988 נוסד בכרמיאל פסטיבל המחולות השנתי, וכרמון שימש כמנהלו האמנותי ברציפות מהפסטיבל הראשון ועד הפסטיבל של שנת 2000. בניהולו של כרמון הפך הפסטיבל למפגש יחיד במינו בין המחול העממי, האתני והאמנותי לבין המחול הישראלי והעולמי.
בין עבודותיו: כוריאוגרפיה לאופרה אותלו של ורדי, בניצוח אשר פיש, בפסטיבל ישראל 2001, וניהול אמנותי של להקת הסטודנטים ירושלים. כמו כן הוא שימש כמנהל האמנותי של הקתדרה למחול הישראלי במשרד החינוך והתרבות.
הוא נפטר בתל אביב ב-6 בפברואר 2020. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. מאות חומרי תיעוד על פעילותו של כרמון נצברו בביתו ובמחסניו של מנהלה האדמיניסטרטיבי של להקת כרמון, אלון שמידט, ועברו בשנת 2018 דיגיטציה ורישום בספרייה הלאומית. לאחר מות כרמון, נרשם גם ארכיונו האישי בספרייה.
להקת כרמון.
להקת כרמון הוקמה בשלהי שנות ה-50 ובלטה בתחומי הריקוד והשירה העממיים. הלהקה נחשבה לשגרירת התרבות הטובה ביותר של ישראל בתפוצות באותן שנים וזכתה במקום הראשון בפסטיבל הבינלאומי למחולות עם בליל שבצרפת. בהמשך, הצליחה בהופעותיה בכל רחבי אמריקה והופיעה בתוכנית הטלוויזיה היוקרתית של אד סאליבן בארצות הברית.
המחולות שיצר כרמון ללהקתו שילבו בין המחול הפולקלוריסטי לבין המחול האמנותי, המודרני, הבלט הקלאסי ומוטיבים מיצירות בולטות באמנות הישראלית. כרמון שילב בתוכניות הלהקה שירי עם ופולקלור מהזמר הישראלי החדש והישן. המנהל המוזיקלי של הלהקה היה גיל אלדמע שעיבד את השירים וניגן על האקורדיון. תקליטי הלהקה יצאו בחברת התקליטים הבינלאומית "ואנגארד" ובארץ הודפסו בחברת הד ארצי.
זמרים ישראלים רבים החלו דרכם בלהקת כרמון ואחרים השתלבו בהופעות הלהקה מחוץ לישראל, ביניהם: שושנה דמארי, יפה ירקוני, "אילן ואילנית" (כרמון הגה את השם כצמד), מייק בראנט, מיכל טל, בועז שרעבי (שהופיע אצלו כנגן חלילית), יזהר כהן, החלונות הגבוהים, האחים והאחיות, ושלמה בר.
הופעות הלהקה התמעטו בתקופת עבודתו של כרמון באולימפיה. ב-1980 הקים כרמון את להקת ירושלים שנתמכה על ידי עיריית ירושלים ובהמשך על ידי תורמים מחוץ לישראל. מאוחר יותר, עקב ירידה בתמיכת הממסד, יצאה הלהקה לפגרה עד שבפסטיבל המחולות של כרמיאל בשנת 1988 חזרה להופיע בפרויקטים שונים על פי כוריאוגרפיות של יונתן כרמון. בשנת ב-1996, לאחר עזיבתו את הפסטיבל, חידש כרמון את הופעות הלהקה בישראל ומחוצה לה, בתוכניות "געגועים" ו"ללכת שבי אחריי".
בשנת 1967 התחוללה סערה בעקבות מקרה שחברי להקת כרמון החזירו טיסה שיצאה מלונדון לארצות הברית חזרה ללונדון, כי הגישו לקבוצה הישראלית אוכל כשר, בזמן שהם התעקשו לאכול מזון לא כשר. הרב הראשי הרב אונטרמן ושורה של בכירים פוליטיים ואנשי חינוך פרסמו הודעת גינוי על הפרשה.
הוקרה.
ב-2004 בטקס הענקת פרסי משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול, הוענק ליונתן כרמון פרס על מפעל חיים. בין הדברים שנכתבו בנימוקי השופטים: "יונתן כרמון הנו אחד מהיוצרים החשובים שקמו למדינת ישראל בתחום המחול... הוא יצר סגנון מחול סיפורי ותיאטרלי בהשראת הפולקלור היהודי והישראלי... בחזונו האמנותי, באישיותו הוא העמיד דורות של רקדנים".
כרמון הוכרז כזוכה בתחום המחול בפרס לנדאו לאמנויות הבמה לשנת 2008. כמו כן בעל עיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
ב-2016 זכה בפרס אריק איינשטיין ליוצרים ותיקים.
ב-2018, זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו למחול הישראלי במסגרת פסטיבל "אשדודאנס".
הרי הקווקז