במהלך השנים הפילו סוללות ההוק 36 מטוסים ומסוקים במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל. מערך ה"הוק" הישראלי מחזיק בשני תארים; בינואר 1967 בוצע בישראל הירי המבצעי הראשון של טיל הוק בעולם, כאשר טיל הוק שוגר טיל לעבר מטוס מיג-21 סורי. הטיל לא פגע במטרתו.
ההפלה הראשונה בעולם של מטוס אויב על ידי הוק.
ב 21 במאי 1969 הושגה ההפלה העולמית הראשונה של מטוס אויב על ידי טיל הוק, עם הפלתו של מטוס מיג-21 מתוצרת ברית המועצות. סוללת הוק נפרסה בבלוזה, צפונית לקנטרה, עקב פעילות של מטוסי אויב באזור. סמל המבצעים של הסוללה, יריב גבע, זיהה על המכ"ם מטוס מיג 21 מצרי המתקרב לסוללה ונעל עליו. מכיוון שהזנקת מטוסי חיל האוויר לאזור לא באה בחשבון עקב ריחוק בסיסם מהאזור, ביקש סגן משנה יאיר תמיר, קצין המבצעים של הסוללה, אישור לירי טילים. האישור ניתן וסג"ם תמיר שיגר טיל שפגע במטוס והוא התפוצץ באוויר. זו הייתה ההפלה הראשונה בעולם של מטוס אויב על ידי טיל הוק מתוצרת ארצות הברית והיא עוררה עניין במדינות שהכניסו טילים מסוג זה למערך ההגנה האווירית שלהם.
תקדים עולמי נוסף היה ב-6 באוקטובר 1973: סוללת הוק שהוצבה בראס סודר שבסיני (מיחידה 139) הפילה שני מסוקי מי-8. הפלת המסוקים הראשונה בעולם של טילי הוק הפתיעה את מהנדסי ריית'און (יצרנית ההוק) שכן על פי תכנונו, לא נועד לכך. מהירותו הנמוכה של המסוק מנעה את נעילת מכ"ם ההארה עליו ומפעיל המכ"ם, תוך גילוי כושר המצאה, העביר את המכ"ם למצב ידני וננעל על להבי המסוק ובכך כיוון את הטיל למטרתו והשיג את ההפלה. הנוהל הוכנס לספר הנהלים של מערכי הנ"מ בארץ ובעולם.
כחודש וחצי לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים הציתה סוללת טילי הוק אש בבאר שבשדה הנפט הימי באבו רודס שבסיני. הרקע לכך הייתה כוננות גבוהה לקראת תקיפה של מסוקים מצריים עם לוחמי קומנדו. מכ"ם המעקב של הסוללה ננעל בטעות על מניפה של גנרטור בשדה הנפט שהיה בים, מאחר שמכשירי הסוללה הראו נתונים הדומים למסוק, נורה טיל על באר הנפט, הירי גרם לשרפה בבאר הנפט שבערה חודשים אחדים לאחר הירי.
הגנה על מרחבים קריטיים.
בשל טווח הגילוי הגדול של מכ"ם הPAR שלה ויכולת היירוט הארוכה, באותו זמן, של הסוללה היא הגנה על אתרים קריטיים כמו השטח של הקריה למחקר גרעיני שליד דימונה ושל המפעלים הפטרוכימיים בחיפה. עם התיישנותה מערכות אחרות החליפו את סוללות ההוק.
הפלת מיג 25 סורי במבצע שלום הגליל.
בעיצומו של מבצע שלום הגליל ביצעו הסורים גיחות צילום באמצעות מטוס מיג-25 שטס מעל דרום לבנון בגובה רב של 70 אלף רגל במהירות של 2.5 מאך. עקב הגובה הרב והמהירות הגבוהה, ניסיונות ליירוטו באמצעות מטוסי קרב לא צלחו. במטה חיל האוויר החליטו לנסות להפיל את המטוס באמצעות מערכת ההוק, חרף העובדה שהמיג-25 טס בגובה הרב ב-15 אלף רגל מטווח הירי המרבי של ההוק, שהוא 55 אלף רגל. בחודש אוגוסט 1982 יצא לדרך המבצע להפלת המיג-25 שקיבל את שם הקוד "גוזל". סוללות ההוק נפרסו בג'בל ברוך והמתינו לו. ב-12 באוגוסט הוא הופיע שוב אך מכ"ם ההוק לא הצליח לנעול עליו. סמ"ר פיני שפטר, מ״ע טכני במילואים בסוללת מנרה, יזם שינוי במערכת שנועד להגדיל את לשפר את יכולת החיפוש והנעילה שלה. שפטר בנה התקן שאִפשר נעילה על מטוס, בגובה רב ובמהירות גבוהה. עד אותה עת מכ"ם הHPI (מכ"ם הנעילה, בעל אונת עפרון) של הסוללה איפשר שני סוגי חיפושים למטרת נעילה על מטרה; חיפוש רחב בגובה וברוחב וחיפוש קופסה, שנועד למציאת מטרה במקום ידוע מראש ונעילה עליה. השינוי של שפטר מאפשר ביצוע חיפוש צר לגובה או לרוחב לפי גובה שנקבע או אזימוט שנקבע ובכך מעלה את היכולת למצוא את המטוס ולהנעל עליו. ההתקן שולב במערכת הבקרה של הסוללה, שתפקידה לנעול על המטרה. נתון הגובה הוזן למערכת באמצעות ידית מכנית שמוקמה בשידת הירי, שבקרון הבקרה (הBCC). שבוע לאחר ההתקנה, נוסתה המערכת עם הרכיב החדש, התקבלה נעילה אך לא התקיימו תנאים שאִפשרו ביצוע של ירי. ב-31 באוגוסט, סמוך לשעה 7:25 בבוקר, שוב נצפה המיג-25 בשמי הצפון. עם קבלת הידיעה נכנסו בסוללת ההוק לכוננות. הבקרים של הסוללה קיבלו את נתוני הטיסה של המיג, הצליחו לנעול על המטוס בעזרת ההתקן של שפטר ושיגרו שני טילי הוק לעבר המיג. המיג נפגע והחל לאבד גובה, זוג מטוסי F-15 מטייסת 106 שהמתינו לפגיעה, שיגרו לעברו טילים נוספים. המטוס נפל ליד ג'וניה מצפון לביירות. לאחר ההפלה נמנעו הסורים מביצוע גיחות צילום נוספות באמצעות המיג-25 באזור זה עד סוף המלחמה. השינוי המוצלח הוכנס לבסוף לכל סוללות ההוק וצורת החיפוש נקראה מאז ״חיפוש גוזל״, על שם המבצע שבעבורו הומצאה. ראש להק ציוד, תא"ל יצחק גבע, ציין את תפקודו של שפטר כ"ביצוע למופת". מאוחר יותר קיבל על כך גם את פרס חיל האוויר.
במערך ההגנה האווירית הישראלי השלימה מערכת ההוק במשימותיה את מערכת טילי הפטריוט.
במרוצת השנים הוכנסו שיפורים אמריקאים בטילים ובמכשירי הבקרה, ועקב כך שודרגו גם כל מערכות ההוק גם בישראל, עם זאת, עקב כניסת מערכות מתקדמות נוספות כמו כיפת ברזל וקלע דוד מחד, והתיישנות המערכת מאידך, הביאו לסגירת סוללות ההוק האחרונות שהיו בשימוש בחיל האוויר.
שרף (מלאך)
שרף הוא סוג של מלאך המוזכר בספר ישעיהו, ומתואר כמלאך עם שש כנפיים.
מקור והתפתחות.
בארכאולוגיה של המזרח הקדום ישנן לא מעט דוגמאות בצורות של בני אדם, ספינקסים ובעלי חיים מכונפים המופיעים על גבי שנהבים, חותמות, וטביעות חותם פיניקיים וכנעניים - המתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל, הנמשכות גם אל תוך התקופה הישראלית.
במעשה מרכבה (ישעיהו ו', א-ג) מתוארות דמויות מהפמליה האלוהית:
(שם, פסוק ו'). בהמשך הפרק, מספר ישעיהו כי . ציונים נוספים של השרף הם (שם, י"ד כ"ט) ו- (שם, ל' ו').
על פי תיאורים אלו מעריכים חוקרים רבים שהשרף היה בדמות נחש בעל כנפיים, ידיים ורגליים.נחשים כאלו מתוארים גם בממצאים אומנותיים מן המזרח הקדום במצרים ובמסופוטמיה, אולם חוקרים אחרים החזיקו בדיעה שמלכתחילה התכוונו לתת שם לנחש שארסו צורב כאש את הנשוך, ורק מאוחר יותר נעשה דמות מיתולוגית, או אגדית, מעין הנחשים המעופפים שעליהם מספר הרודוטוס (ב, 75 ; ג,109)
קווים לדמותו של השד/מלאך ניתן למצא ב"סדר המחזור כפי מנהג פולין" (משנת 1735). ניתן ללמוד על חדירת שמו של המלאך לתוככי החברה היהודית-חסידית של המאה ה-18 בכנותה -"שרף" את אחד מממפיצי החסידות בגליציה. ממנו יצאה שושלת סטרליסק, האדמו"ר רבי אורי מסטרליסק - "השרף" (1757–1826) .
בשפה מצרית קדומה מופיע השם שֶרֶף seref ומשמעותה: בעירה, כעס, אש. בקבר בני חסן במצריים נתגלה פסל שזוהה כ"גריפין", ועליו חקוקה המילה "שרף" בכתב דמוטי. בהסתמך על חיצוניותו, היו חוקרים שהציעו לזהות אותו הגריפין עם היצור המתואר בספר ישעיהו (ראו לעיל) ושתפקידו היה - שמירת מקדש. משום ששמו נתפס כמקודש עבור מתרגם השבעים, והוולגטה - לא תרגם זה את המילה שרף-שרפים, אלא נכתבה היא בתעתיק המקורי, כפי שנהגו בתרגום המילה "כרובים". משום הדמיון בשמות, מעטים מהחוקרים אף הציעו לזהותו עם האל היווני סרפיס שמנתון היה מכוהניו ומפיציו הידועים .
שרפים קיימים גם בהיררכיית המלאכים של הנצרות.
סוסיא (יישוב)
סוּסְיָא היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהר חברון, כ-15 ק"מ מדרום לעיר חברון. היישוב שייך למרחב המועצה האזורית הר חברון, ומשתייך לתנועת ההתיישבות אמנה. היישוב שהוקם ב-1983 נקרא בהתאם לשמו של היישוב העתיק סוסיא הנמצא בסמוך. ברישומי ועדת השמות הממשלתית מאוית השם "סוסיה", אך התושבים משתמשים בשם בכתיב הארמי.
גאוגרפיה.
היישוב נמצא על גבעה בגובה של כ-810 מטר מעל פני הים. צפונית ליישוב נמצא "רוג'ום אל-חמרי", תל אבנים ומערות גדול שהיווה בעבר ציון דרך לנוודים במדבר על הדרך הרומית העתיקה וכן בסמוך לכפר הפלסטיני סוסיא. מרחק היישוב מבאר שבע הוא 40 ק"מ, מערד 30 ק"מ, מקריית ארבע 30 ק"מ ומירושלים 65 ק"מ.
סוסיא נמצאת באזור ספר המדבר וזוכה לכמות משקעים ממוצעת בין 200–300 מ"מ בשנה. בסמוך ליישוב היהודי מתקיים גם יישוב פלסטיני עונתי בשם "סוסיא".
תולדות היישוב.
היישוב הוקם ב- אוגוסט 1983 אלול ה'תשמ"ג על ידי קבוצה של עשר משפחות מגרעין "עינב", שהכיל ברובו בני מושבים, בוגרי ישיבות, ששאפו להקים מושב עובדים חקלאי ביש"ע. אזור הר חברון נבחר כיעד, מפני שהיה כמעט ריק מיהודים (בתוך המשולש: קריית ארבע–באר שבע–ערד היו אז רק היישובים בית יתיר וכרמל). הגרעין ביקש להתיישב ליד סוסיא העתיקה במטרה לחדש את ההתיישבות היהודית במקום והופנה לאדמות המדינה הקרובות ביותר לאתר סוסיא העתיקה שהיו זמינות להתיישבות יהודית. השאיפה לחדש את ההתיישבות היהודית מתבטאת בסיסמת היישוב הרקומה על הפרוכת של בית הכנסת: "ונבנתה עיר על תִלה". כמו כן, בית הכנסת של היישוב נבנה כדוגמת מבנה בית הכנסת העתיק של סוסיא.
שכונות.
ביישוב סוסיא שבע שכונות:
תעסוקה.
סוסיא הוא יישוב קהילתי ותושביו עובדים במגוון מקצועות. חלק מהתושבים עובדים בהוראה בין השאר במוסדות החינוך במקום ובאזור. חלק מתושביו הם בעלי מקצועות חופשיים העובדים בירושלים, בקריית ארבע, בערד ובבאר שבע. חלק מתושבי היישוב מתפרנסים מחקלאות, בין השאר כרמים של ענבים וגידולים בחממות. אחרים, כולל תושבי היישובים השכנים עוסקים בגידול עזים לחלב ובגידול כבשים. בשנת 2008 הופעל בסוסיא מכון חליבה לעיזים משוכלל וחדיש, הגדול ביותר בישראל. לצדו פועל דיר של 500 עיזים ו-500 כבשים סך הכול 1000 ראש
חינוך.