בין האמנים שהופיעו בהיכל ניתן למנות את בריטני ספירס, טיילור סוויפט, מטאליקה, דפש מוד, AC/DC, ארוסמית', א-הא, אלישה קיז, ארקייד פייר, אבריל לווין, בקסטריט בויז, ברברה סטרייסנד, ביונסה, U2, בלייק אייד פיז, בוב דילן, בון ג'ובי, סלין דיון, קולדפליי, אלטון ג'ון, גרין דיי, מיילי סיירוס, לאונרד כהן (שאלבומו Live in London אף הוקלט שם) ליידי גאגא, לד זפלין, ג'סטין טימברלייק, לינקין פארק, מדונה, מיוז, פול מקרטני, פלסיבו, ריהאנה, שאקירה, הרולינג סטונז, טינה טרנר, 30 שניות למאדים, פרל ג'אם, ואן דיירקשן ורבים אחרים.
בשנת 2010 התקיים בהיכל מופע יובל 25 למחזמר עלובי החיים.
אירועי ספורט.
בשנת 2007 אירח ההיכל משחק ראווה בין קבוצות ה-NBA בוסטון סלטיקס למינסוטה טימברוולבס, ומאז אירח ההיכל משחקי NBA נוספים. בשנת 2007 אירח ההיכל צמד משחקים בין לוס אנג'לס קינגס ואנהיים דאקס אשר פתחו את עונת 2007/2008 בליגת ה-NHL, הפעם הראשונה שמשחקים רשמיים בעונה הרגילה בליגה זו נערכו באירופה. החל משנת 2009 מארח ההיכל את גמר ה-ATP בטניס, ואת אליפות העולם בהתעמלות מכשירים. כמו כן, אירח ההיכל אירועי היאבקות של ה-WWE, וכן תחרויות אגרוף שונות.
בשנת 2012 אירח ההיכל את תחרויות ההתעמלות, ואת גמר טורניר הכדורסל במסגרת אולימפיאדת לונדון. כמו כן, ההיכל אירח באותה שנה את טורניר הכדורסל של אולימפיאדת הנכים. במהלך התחרויות כונה ההיכל "צפון גריניץ' ארנה" עקב ההגבלות של הוועד האולימפי הבינלאומי האוסרות על מתקני הספורט להיקרא בשמות של חברות מסחריות במהלך התחרויות. בשנת 2013 ההיכל אירח את פיינל פור היורוליג בכדורסל.
ליד הארנה ממוקמת התחנה הדרומית של רכבל האמירטייס.
איחור התפתחותי
השיטפונות בפקיסטן (2010)
השיטפונות בפקיסטן בשנת 2010 החלו בחודש יולי 2010 ונגרמו עקב גשמי מונסון כבדים שפקדו את מחוזות: ח'ייבר פח'טונח'ווה, סינד, פנג'אב ובלוצ'יסטן והביאו לשיטפונות באזורים נרחבים של אגן הניקוז של נהר האינדוס. השטח המוצף הגיע לכ-800,000 קילומטרים רבועים, כחמישית משטחה של פקיסטן. על פי מקורות מידע ממשלתיים, כ-20 מיליון איש הושפעו בצורה ישירה מהשיטפונות; לרוב, בצורה של נזק לרכוש, לאמצעי מחיה ולתשתיות, וקרוב ל-2,000 איש נהרגו
השיטפונות שהחלו ב-27 ביולי 2010, נגרמו בשל גשמי מונסון כבדים שירדו בפרק זמן קצר: במחוזות ח'ייבר פח'טונח'ווה ופנג'אב - כ-200 מילימטר ב-24 שעות, ובפשאוור, בירת ח'ייבר פח'טונח'ווה, - 274 מילימטר ב-24 שעות. הגשמים נמשכו עד לתחילת אוגוסט ותוארו כשיטפונות הגרועים ביותר במהלך ה-80 שנה האחרונות באזור זה.. מנואל בסלר, מהמשרד לתיאום עניינים הומניטריים, טען ש-36 מחוזות היו מעורבים בשיטפון ו-500,000 איש סבלו מהגל הראשון של השיטפונות בצפון מערב המדינה. עד סוף יולי גדל מספר הסובלים מהשיטפונות למיליון ועד אמצע אוגוסט גדל מספר זה ל-20 מיליון נפש עקב התפשטות השיטפונות דרומה, סביב אגן הניקוז של נהר האינדוס. לאחר כחודש נמסר כי חלק ניכר ממי השיטפונות עבר את שפך האינדוס לים הערבי.
תותח קרופ 75
תותח קרופ 75 הוא תותח שדה גרמני תוצרת קרופ (Krupp) בקוטר 75 מ"מ מסוף המאה ה-19 שזכה לפרסום מיוחד בתקופת מלחמת העולם הראשונה. זה היה תותח השדה הנפוץ ביותר בצבא העות'מאני ערב ובמשך תקופת מלחמת העולם הראשונה. בשלבים המתקדמים של מלחמת העצמאות ובשנים הראשונות אחריה, הוא היה התותח הנפוץ ביותר בצה"ל עד להגעת תותחי ה-25 ליטראות הבריטים.
תכנון ופיתוח.
כבר במחצית השנייה של המאה ה-19 יצרה חברת שניידר הצרפתית תותחים בקוטר 75 מ"מ. חברת קרופ הגרמנית החלה בפיתוח תותח בקוטר זהה ב-1870. בשנת 1873 אימץ הצבא האימפריאלי הגרמני את התותח. החידוש הגדול: טעינה דרך הבריח (Breach Loading) בניגוד לטעינה דרך הקנה שהייתה נהוגה עד אז אצל רוב יצרני התותחים (Muzzle Loading).
התותח נקרא BL 75 mm Flakenone L/27 with Limber. הדגם נקרא C/73, כלומר מודל 1873, כאשר BL= Breach Loading ו-L/27 = מגדיר את אורך הקנה (27 × הקוטר). Limber = עגלת תחמושת נגררת.
הדגם הראשוני הזה יוצר ללא מגן קדמי.
על בסיס הניסיון המצטבר של הצבא האימפריאלי הגרמני החלה חברת קרופ לשווק את התותח גם לארצות חוץ בקטרים שונים.
בשנת 1881 הזמינה מדינת אורנג' החופשית (שבתוך דרום אפריקה) 14 תותחים במפעלי קרופ שבאסן, גרמניה. ששת התותחים הראשונים התקבלו בשנת 1892.
תותחים אלה מילאו תפקיד מרכזי במלחמת הבורים. ב-27 בפברואר 1900 כיתרו כוחות בריטים, אוסטרליים וניו זילנדים את הצבא הבורי. הלוחמים הבורים שנשארו עם תותחים ללא תחמושת חיבלו בהם והשליכום לנהר. כשנה לאחר מכן נחתמה שביתת הנשק ובשנת 1902 הוחלט לשלוח את אחד התותחים (תותח מספר 4) לניו זילנד כדי שישמש כמצבת זיכרון לנופלים הניו זילנדים. תותח זה הוא אחד מתוך שבעה בלבד מדגם זה ששרדו בעולם. התותח מוצב בגני קוק בעיר וונגני (Wanganui), ניו זילנד.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 החלה חברת קרופ לפתח דגם חדש. התותחים הראשונים יוצרו בשנת 1903 ולכן נקראו דגם M03 או M1903 - 75. כל דגמי תותחי קרופ בקוטר 75 מ"מ, היו מיועדים ליצוא בלבד.
בשנת 1910 מכרה חברת קרופ לצבא העות'מאני שני מיני תותחים בקוטר זהה של 75 מ"מ:
אחד במשקל כללי של 1,071 ק"ג ושני במשקל כללי של 995 ק"ג. אחד תותח שדה רגיל ושני תותח הרים קל. השוני במשקלם של התותחים הזהים נבע מהפילוסופיה הגרמנית שיש לשמור על קליבר אחיד אך לנסות ולהפחית במשקל התותח המיועד ללוחמה בהרים (נקרא תותח הרים) ומיועד לגרירה על ידי סוסים, לעומת תותח השדה.
גם הפגז של תותח ההרים היה קל יותר במשקלו (5 ק"ג) לעומת משקל הפגז של תותח השדה - 6.5 ק"ג.
התותח המקורי הסטנדרטי צויד בכוונת קשתית שתוכננה על בסיס הכוונת הישנה של תותח השניידר הצרפתי. (Schneider - Creusot). בהמשך נוספה כוונת פנורמה.
התותח נמכר (פרט לטורקיה) למדינות הבאות: רומניה, הולנד, דנמרק, בולגריה, ברזיל. חלק קטן מהתותחים שנמכרו לברזיל הועברו לפרגוואי.
סימון התותחים.
רוב התותחים סומנו על ידי חברת קרופ היצרנית בסמל המסחרי שהוטבע משני צידי הכיתוב. הסמל הורכב משלושה עיגולים המשתלבים זה בזה. ביניהם הופיע בדרך כלל הכיתוב: ALFRED KRUPP, ESSEN ובהמשך שנת ייצור התותח.
בצידי הבריח או מתחתיו הופיע בדרך כלל המספר הסידורי של התותח. (ראו תמונה משמאל).
שירות מבצעי.
בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה ובזמן המלחמה, היה זה התותח שיוצר בכמויות הגדולות ביותר לעומת כל שאר סוגי ויצרני התותחים האחרים ועל כן גם היה הנפוץ ביותר. שלוש מדינות רכשו את זכויות הייצור ויצרו את התותח באופן עצמאי. השלוש הן: בלגיה, איטליה ויפן.
הלקוח הגדול ביותר של מפעלי קרופ לתותח, הייתה טורקיה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עצמה, בה לחמה האימפריה הטורקית יחד עם גרמניה נגד בנות הברית, סיפקו הגרמנים לטורקים את רוב מגוון כלי הנשק לרבות תותחים. תותח ה-75 היה אחד הנפוצים ביותר בשימוש הטורקים.
גם בולגריה רכשה כמות מסוימת של תותחים עוד לפני 1905 ובשנת 1911 תפסו הכוחות הבולגרים בקרבות עם הטורקים 200 - 300 תותחים.
גם צבא רומניה רכש כמות גדולה יחסית של תותחים (כמאה יחידות). תותחים אלה ניתנים לזיהוי עקב הסימון המיוחד שהוטבע בהם של בית המלוכה הרומני והמלך קארל הראשון. (ראו תמונה משמאל).
החל משנת 1916 הפעיל הצבא הטורקי שלוש דיוויזיות חי"ר בחזית הרומנית. דיוויזיות אלה לכדו עשרות תותחים שיוצרו עבור הצבא הרומני. תותחים אלה הוטמעו והוכנסו לשימוש מלא ביחידות הארטילריה הטורקית. אחת משלוש דויזיות אלה, הדויזיה ה-26 נשלחה לחזית הפלסטינית במרץ 1917 יחד עם התותחים שלה. תשעה תותחים "רומנים" כאלה שנלקחו שלל עם כיבוש ב"ש, היו למעשה הראשונים שנלכדו בפלשתינה על ידי יחידות הפרשים האוסטרלים. בהמשך הם לכדו בספטמבר 1918 כ-90 תותחים בוואדי עוגה ו-17 באל-זיזה.
שלושה תותחים מאל-זיזה הועברו לאוסטרליה ומשמשים עד היום כמצבות זיכרון לנופלים מיחידת הפרשים הקלים האוסטרלים.
בעת תנועה מנהלתית נגרר התותח על ידי 4–6 סוסים. הסוסים גררו עגלת תחמושת (Limber) שמאחוריה נגרר התותח.
לקראת הפעלה מבצעית, נותקה העגלה מהתותח והוצבה לידו כאשר היצול שלה היה בקו ישר למעלה. כך ניתן היה להוציא במהירות את הפגזים מתוכה לשימוש מיידי בתותח.
להלן רשימת קצב אספקת התותחים בקוטר 75 מ"מ לצבא הטורקי של האימפריה העות'מאנית בשנים 1875 - 1914:
מקור המידע לייצור התותחים הטורקי העצמאי: GENERALKURMAY HARP TARIHI BASKANLIGI:
"Turk Kuvvetllri Tarihi III Cilt 6 Kisim(1908-1920)
Ankara: Bsimeri 1971 p/ 444 the Terkish Arsenal "Tophane" Manufacture
במרץ 1917 מנה למשל הכוח הטורקי שבחזית עזה 20 תותחים שפעלו במסגרת של חמש סוללות: 2 אוסטריות, 2 גרמניות ואחת טורקית.
אחד הקרבות המפורסמים בו השתמשו הטורקים בתותח הזה היה בקרב כיבוש באר שבע שחל בנובמבר 1917.
קרב זה בו תקפו כוחות אנז"ק (הכוחות הרכובים האוסטרלים והניו זילנדים) רכובים על סוסים את המתחם הטורקי של באר שבע, התפרסם עקב העובדה שהטורקים מרוב בהלה שכחו להוריד את הגררות שעל המקלעים וגם של התותחים וכך התאפשר לרוכבים לנוע ולהתקרב מתחת למתחי התותחים.
בשונה ממרעומים מודרניים, בקרופ נקבע זמן הפיצוץ על ידי טבעת פירוטכנית שהפעילה שרשרת ניפוץ. סיבוב הטבעת קבע את מקום תחילת הבעירה של הטבעת ובהתאם לכך את זמן הפיצוץ.
התחמושת של הקרופ התאימה גם לתותחי 75 מ"מ תוצרת שניידר הצרפתית.
לפי אחד המקורות הטורקיים סופקו לצבא הטורקי לפני המלחמה ובזמן המלחמה מגוון של תותחים.