בשנת 2014 החל לשחק במחזה "איש הפיל" בתפקיד של פרדריק טריוויס, תחילה המחזה הוצג בברודוויי, ושנה לאחר מכן במהלך סיבוב ההופעות שלו הוצג בתיאטרון היימרקט בווסט אנד של לונדון. ב-2015 היה מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה.
חיים אישיים.
בשנת 2003 התחתן ניבולה עם השחקנית האנגלייה אמילי מורטימר, כאשר השניים הכירו על הסט של "אל תשטו באהבה" ב-2000. בנם הראשון, סמואל ג'ון נולד ב-26 בספטמבר 2003, ובתם השנייה, מיי רוז נולדה בשנת 2010.
הזוג מתגורר יחד עם ילדיהם בשכונת בוריאום היל, ברוקלין, ניו יורק.
היינריך קספאר שמיד
היינריך קספאר שמיד (בגרמנית: Heinrich Kaspar Schmid; 11 בספטמבר 1874 – 8 בינואר 1953) היה מלחין גרמני.
חייו.
שמיד נולד בלנדאו. בנעוריו למד מוזיקה אצל אביו, שהיה מורה בבית ספר ומנצח מקהלה. במשך שנים אחדות גם שר במקהלת נערים בקתדרלה של רגנסבורג. הוא נכנס לאקדמיה למוזיקה במינכן, שם למד הלחנה אצל לודוויג טואילה. ב-1905 קיבל משרת הוראה באקדמיה של מינכן וב-1919 קודם לדרגת פרופסור מן המנין. אחרי מלחמת העולם הראשונה החלה תקופה מצליחה במיוחד בקריירה של שמיד, הן כנגן והן כמלחין. הוא סייר באוסטריה, סקנדינביה ורוסיה. ב-1921 התמנה למנהל הקונסרבטוריון של קרלסרוהה וב-1924 קיבל לידיו את הנהלת בית הספר למוזיקה של אאוגסבורג (כיום קונסרבטוריון). שמיד פרש מעבודתו האקדמית בשנת 1932.
היינריך קספאר שמיד מת בגייזלבולאך, סמוך למינכן, בשנת 1953.
יצירתו.
מבחינה סגנונית, השתייכו יצירותיו של שמיד לשלהי התקופה הרומנטית יותר מאשר לחידושי המאה ה-20. השפעתו של ברהמס, במיוחד, ניכרת מאוד ברגישותו היוצרת של שמיד. הדבר ניכר ביותר בסונאטות לכינור ופסנתר (1920, 1939). יצירתו הטובה ביותר היא, קרוב לוודאי, הסימפוניה ברה מינור (1947), שזכתה להערכה רבה על רעננותה ועל הטיפול המיומן שלה בחומרים מוזיקליים מסורתיים. יסודות של מוזיקה עממית בווארית מופיעים במוזיקה למיסות הכפריות, בחיבוריו הכוראליים, בלידר שלו, ביצירותיו הקאמריות ובאופרה שלו.
מגדל י-ם
חוח
דוד משאש
הרב דוד משאש (א' באב ה'תרצ"ד, 13 ביולי 1934 – כ"ג בחשון ה'תשע"ב, 20 בנובמבר 2011) היה רבה הראשי של העיר פריז שבצרפת.
ביוגרפיה.
נולד בעיר מקנס שבמרוקו לג'אמילה אלכרייף ולרב שלום משאש, לימים רבה הראשי של ירושלים. בשנת 1964 היגר עם משפחתו לפריז שבצרפת, ומשנת 1967 החל לכהן בה במספר תפקידי רבנות. כמו כן כיהן כמנהל בית הספר היהודי רמב"ם בבולון הסמוכה לפריז. בסוף שנות ה-80 התמנה לרבה הראשי של ז'נבה, ומשנת 1995 התמנה כרבה הראשי של פריז. פעל בתחום הפצת היהדות בקרב יהודי פריז.
נשא לאישה את דולי לבית ברדוגו ולשניים נולדו שלושה ילדים - שני בנים ובת. הלך לעולמו בצרפת, והובא לקבורה בהר המנוחות שבירושלים, ליד קברו של אביו.
הקודקס של ארכימדס
המפלגה העממית
המפלגה העממית או מפלגת העם () היא מפלגת הימין הראשית במערכת הפוליטית הספרדית. ידועה בראשי התיבות PP.
היסטוריה.
שורשי המפלגה ב"ברית העממית" - מפלגה שהקים ב-1976 מנואל פראגה, פוליטיקאי שהיה שר עוד בימי הדיקטטורה של פרנקו. בשתי מערכות הבחירות הראשונות בספרד של אחרי פרנקו, ב-1977 ו-1979 היא הייתה המפלגה הרביעית בגודלה בספרד, אחרי מפלגת איחוד המרכז הדמוקרטי מהימין-מרכז, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית.
במערכת הבחירות של 1982 בה ניצחה המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של פליפה גונסאלס התפורר "איחוד המרכז הדמוקרטי", ו"הברית העממית" הפכה למפלגת השנייה בגודלה, ומפלגת האופוזיציה הראשית לשלטון הסוציאליסטי של גונסאלס, לעיתים בבריתות עם מפלגות ימין-מרכז קטנות.
במהלך שנים אלה היה פראגה ראש המפלגה לסירוגין, כאשר מדי פעם החליפו אותו אחרים ללא הצלחה.
בינואר 1989 "הברית העממית" הצטרפה למפלגות ימין-מרכז נוספות כדי ליצור את "המפלגה העממית". בראש הפלגה החדשה המשיך לעמוד פראגה, ובהמלצתו הועמד חוסה מריה אסנאר כמועמדה לראשות הממשלה בבחירות שהתקיימו בסוף השנה, בה נשארו הסוציאליסטים בשלטון. ב-1990 החליף אסנאר את פראגה כיושב ראש המפלגה, ורץ כמועמדה בבחירות של 1993 בהן המפלגה הגדילה את כוחה, ושל 1996 בה ניצחה לראשונה בבחירות.
בשתי הקדנציות בה הייתה המפלגה בשלטון היא יישמה מדיניות של הפרטה, קיצוץ תקציבי והורדת מיסים תוך צמצום קצבאות רווחה וההשקעה הציבורית בשירותים ותשתיות. בתחום יחסי החוץ התקרבה ספרד לארצות הברית. ספרד, תחת אסנאר, הייתה בין המדינות היחידות שתמכה בפלישה האמריקאית לעיראק ואף השתתפה במלחמת עיראק.
לקראת הבחירות של 2004 קיים אסנאר את הבטחתו לא לרוץ לקדנציה נוספת, והוחלף על ידי מקורבו מריאנו רחוי. למרות שהמפלגה העממית הייתה צפויה לנצח בבחירות, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד שהתרחשו שלושה ימים לפני הבחירות, והתעקשות אנשי המפלגה לרמוז שהם מעשה של המחתרת הבסקית אט"א לאחר שהתברר שטרוריסטים מוסלמים ביצעו את הפיגוע, הובסה המפלגה בבחירות, ועלה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו הסוציאליסטי, זאת לאחר שבדעת הקהל, עלתה העמדה כי הקרבה לארצות הברית הפכה את ספרד יעד לטרור.
גם באופוזיציה המשיך רחוי להנהיג את המפלגה, והוביל אותה במערכת הבחירות של 2008, בה היא הפסידה. בשנת 2009, נחשף כי פרנסיסקו קוראה, איש עסקים, קבלן ופעיל בכיר במפלגה, שיחד אנשים, הלבין כספים והתעשר על חשבון הציבור. קשריו עם צמרת המפלגה אפשרו לו לנצל את השפעתו ולזכות במכרזים של גופים ציבוריים שנשלטו בידיה. הוא גבה גם כספים מחברות בנייה שחתמו על חוזים עם אנשי המפלגה. בשחיתות היו מעורבים אנשי המפלגה במספר ממשלות אזוריות, בכ-6 עיריות ובמטה המרכזי של המפלגה במדריד.
במערכת הבחירות של 2011 זכתה המפלגה ב-43% מהקולות, בעוד שמפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית זכתה ב-29%, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי שפגע קשה בכלכלה הספרדית. ב-22 בדצמבר 2011, הציג רחוי את ממשלתו.
בינואר 2013, התגלה כי גזבר המפלגה, לואיס בארסנס הסתיר 22 מיליון יורו בחשבונות בשווייץ, והעביר לבכירים במפלגה שוחד בתמורה להיתרי בנייה שניפחו את בועת הנדל"ן. מספר ימים אחר כך חשף העיתון "אל פאיס" מידע על חשבונות סודיים שהחזיקה המפלגה ומהם עלה שראש הממשלה רחוי, כמו גם בכירים אחרים במפלגה, קיבלו תרומות לא חוקיות מקבלנים ואנשי עסקים בתקופת הבום הנדל"ני בעשור שקדם למשבר הכלכלי. העיתון פרסם מסמכים בכתב יד המעידים כי רחוי קיבל במשך 11 שנים 25,200 אירו לשנה מבלי שדווחו לרשויות המס. בתגובה הודיעה ראש הממשלה רחוי כי המסמכים שפרסמו מזויפים, והמפלגה העממית תובעה חצי מיליון יורו מהעיתון "אל פאיס". ביולי 2013, גבר הלחץ על רחוי להתפטר, בעקבות חשיפתם של מסרונים ששלח לגזבר המפלגה לשעבר, לואיס בארסנאס, ומהם עולה כי ידע על החשבונות לא חוקיים שהחזיקה מפלגתו בשווייץ וכי הוא עצמו נהנה מהכספים. בעקבות גלי המחאה החברתית ששטפו את ספרד מוכת המיתון והאבטלה, וחשיפת השחיתות של המפלגה, יזמה המפלגה העממית את "החוק לביטחון אזרחי. חוק המאפשר להטיל קנסות כבדים על צילום שוטרים, הפגנה ללא אישור ומחאה מול בניין הקונגרס. בנוסף אפשר החוק למשטרה לנהל רשימות שחורות של פעילים ועיתונאים.
עטרת שלמה
עטרת שלמה היא רשת מוסדות תורה חרדית ליטאית, הכוללת ישיבה גדולה, כוללי אברכים, ישיבות לצעירים תלמודי תורה וגני ילדים, ובה כארבעים מוסדות בישראל (נכון ל-2016).
ראש רשת המוסדות הוא הרב שלום בער סורוצקין. נשיא המוסדות היה הרב אהרן יהודה לייב שטינמן ולאחריו הרב חיים קניבסקי, עד פטירתו (2022).
כוללים.
תחילתה של הרשת בשנת תשנ"ה (1995) שנתיים לאחר תחילת האכלוס החרדי בבית שמש, אז פתח סורוצקין כולל לאברכים צעירים במקום, בשם "עטרת שלמה", על שם הרב שלמה זלמן אוירבך שנפטר באותה שנה. עם השנים נפתחו עוד סניפים בעיר. בשנת תשס"ד נבנה בניין מרכזי ובו רוכזו כל הכוללים בעיר. באותה שנה נפתח גם כולל בביתר עילית ובהמשך נפתחו כוללים של הרשת גם בירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, אלעד, פתח תקווה, צפת, רכסים, ירוחם, נתיבות, בית מאיר, אשדוד, חיפה, טלז סטון, יסודות, טבריה, בית חלקיה ואופקים. בשנת 2012 התרחבו המוסדות לפעילות גם במגזר החסידי, והוקם כולל כלל חסידי בירושלים, ובהמשך גם בבני ברק, אשדוד, בית שמש ומודיעין עילית.
ברשת הכוללים לומדים למעלה מאלפיים וחמש מאות אברכים.
מלבד המלגה החודשית הניתנת לאברכי הכוללים, הרשת מסייעת לאברכים הלומדים בה בחלוקת ביגוד והלבשה לאברכים ובני משפחותיהם, ובהשתתפות כספית עבור מצרכי מזון לפני חגים. במסגרת זאת מחלקת הרשת אלפי חבילות מצות שהיא אופה במאפיית מצות בית שמש, במחיר מסובסד לאברכי הרשת.
בערב פסח תשע"א (2011) הושמעה ביקורת על כך שחולקו על ידי הכולל סלי מזון לקמחא דפסחא בשיתוף פעולה עם כולל חב"ד. הרב סורוצקין השיב שקיבל את הסכמתו של הרב שטיינמן ודחה את הטענה כי מקור המימון הוא מהקרן לידידות.
בזמן מגפת הקורונה בישראל (2020) ישיבת עטרת שלמה הייתה הראשונה שקיימה לימודים במסגרת מתווה הקפסולות.
ישיבות.
בשנת תשנ"ח (1998) נפתחה ישיבה קטנה בבית שמש, בשם "אור אליעזר" על שם הרב אליעזר לאטץ. עם השנים נפתחו ישיבות קטנות נוספות, בירושלים ("עטרת שלמה אריה"), בני ברק ("עטרת יוסף"), מודיעין עילית ("עטרת יוסף שלום"), נתיבות ("תורת ישראל") וביתר עילית ("עטרת שלמה") ואחיסמך (לוד) ("עטרת שלמה")