הרחוב ידוע כאחד הרחובות המרשימים ביותר בו שולט הסגנון האקלקטי בארץ ישראל. לאורכו מבנים רבים המסוגננים בתערובת של סגנונות אוריינטליים ואירופאים וכוללים קשתות, עיטורי אר נובו, קישוטים נאו-קלאסיים ובתים צבעוניים.
המסחר ברחוב התפתח למרכז של חנויות וסוחרי טקסטיל הגדול מסוגו בישראל. מרבית החנויות בחלק הצפוני של הרחוב מוכרות בדים ומוצרים נלווים. כפועל יוצא, בסביבת הרחוב סדנאות רבות של מעצבי אופנה וטקסטיל.
מאז 1986 הפך חלקו הצפוני של הרחוב למדרחוב בו מתקיים יריד אמנים פעמיים בשבוע.
נחמני.
רחוב נחמני נמצא בלב העיר במקביל למזא"ה. הוא קרוי על שמו של הרמב"ן – רבי משה בן נחמן, שכונה גם "נחמני". הוחלט שלא לקרוא לשם הרחוב רמב"ן כדי לא להתבלבל עם רמב"ם הנשמע דומה. בתקופה המקבילה הוקמו גם בשכונת רחביה בירושלים רחובות בשמות אלה אלא ששם נקראו הרחובות הפוך: רחוב רמב"ן (ירושלים) ובמקביל אליו "שדרות בן מימון" על שם הרמב"ם.
אתרים ברחוב:
נמיר.
דרך נמיר, או בשמה הקודם "דרך חיפה", היא כביש ראשי הממשיך מהעיר צפונה לכביש החוף (כביש ארצי מס' 2) לכיוון חיפה. הדרך משתרעת מצומת תנובה (מפגש עם דרך בגין ושאול המלך) ועד מחלף גלילות שהוא הנקודה הצפונית ביותר בשטחה המוניציפלי של העיר.
אתרים חשובים ורחובות חוצים לאורך הדרך (מצפון לדרום):
עזה.
רחוב עזה הוא רחוב אורך ביפו המוביל מדרך בן צבי במרכזה של העיר אל שכונת יפו א' (דקר). אורכו של הרחוב כ-1.2 ק"מ, ובחלקו הצפוני הוא מקביל לשדרות ירושלים. הרחוב קרוי על שמה של העיר עזה, והוא חופף את הדרך ההיסטורית שהובילה דרומה, לכיוונה. לאורך צידו המערבי של הרחוב, ניצבת שורת בתים שחלקם הוקמו במאה ה-19, ובמחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-21 החלה תנופת פיתוח ושיפוץ במקום. חלקו הצפוני של הרחוב שופץ, ולאורכו נסללה מדרכה רחבה להולכי רגל ולרוכבי אופניים.
שניים מהמבנים לאורכו של הרחוב הם בתי באר – בית הבאר של עלי ביבי בבניין מס' 13 ובית הבאר של וורדה בבניין מס' 88. בתי באר נוספים ששכנו לאורך הרחוב נהרסו במשך השנים כדי לפנות מקום למכללה האקדמית תל אביב-יפו שנמצאת בצידו המערבי של הרחוב. בית הבאר של עלי ביבי הוקם בתחילת המאה ה-19 על ידי אל-חאג' עלי ביבי שהיה בעליהם של פרדסים רבים בסביבה. במלחמת העצמאות עזבה משפחתו של עלי ביבי את העיר, והבית הופקד בידיו של אחד מעובדי המשפחה. לאחר מכן הועבר המבנה לבעלותו של האפוטרופוס לנכסי נפקדים, לידי חברת עמידר ולבסוף לידיים פרטיות. הוא שימש כבית ספר תיכון "גמנסיה סוקולוב-לאור" ובשנת 2004 הוא הושכר על ידי הראביטה למען ערביי יפו, ונפתח בו בית ספר דמוקרטי ערבי. ליד המבנה רחבה מרוצפת ובה שורות ספסלים שחורים. בדרומו של הרחוב שכן בעבר אצטדיון גאון, אך הוא נהרס ב-28 ביולי 2009, וכיום משתרעת במקום חלקת דשא גדולה. השטח מיועד לפיתוח.
פנקס.
רחוב ראשי וציר כניסה לעיר מכיוון מחלף ההלכה שבנתיבי איילון. הרחוב נמשך מדרך נמיר ועד רחוב אבן גבירול בכיכר ה"קסטל" אליה מתחברות גם שדרות נורדאו.
אתרים ברחוב:
פרוג.
רחוב פרוג הוא רחוב צידי קטן במרכז העיר בין רחוב בן עמי שליד כיכר דיזנגוף לבין רחוב גורדון ובמקביל לדיזנגוף. על אף היותו רחוב קטן, הוא ידוע בזכות מספר מבנים שנמצאים בו וכרחוב המייצג נאמנה את העיר הלבנה של תל אביב. בין המבנים הידועים הנמצאים בו נמנים:
באזור רח' פרוג פעל בשנות ה-20 וה-30, שיא תקופת צמיחתה של תל אביב, בית חרושת ללבני סיליקט. בלבנים אלו נעשתה מרבית הבנייה בתקופה זו. מאזור הרחוב, עוד טרם בנייתו המלאה, נחצב הסיליקט לייצור הלבנים. מסיבה זו רבים מן הבניינים לאורך הרחוב, כמו גם בכמה רחובות סמוכים, בנויים נמוך יותר ממפלס הרחוב והם כוללים קומות מרתף או חצרות מונמכות (חצרות אנגליות). החצר המונמכת הבולטת ביותר היא זו החצר הפנימית שבין בית צעירות מזרחי לבין מעונות עובדים שדרכה גם עובר השביל המחבר בין פרוג לבין דב הוז.
לרחוב פונה צידו האחורי של "פסאז' דיזנגוף" שמעליו שכן בעבר התיאטרון הקאמרי וכיום תיאטרון בית ליסין. כרחוב אחורי המשרת בין השאר את באי התיאטרון, זכה להתייחסות מבדחת מצד יוסי בנאי במופע יחיד בו טען כי אפשר להחזירו לערבים בתמורה לשלום מלא.
פרישמן.
רחוב פרישמן הוא אחד מרחובות הרוחב החשובים במרכז העיר המחבר בין כיכר רבין במזרח למלון דן ולחוף פרישמן שנקרא על שם הרחוב. הרחוב חוצה ממערב למזרח מספר רחובות חשובים. זהו הרחוב הדרומי ביותר של אזור הצפון הישן החוצה ממזרח למערב את שטח תל אביב הישנה של עד קום המדינה, אשר תוכנן במסגרת תוכנית גדס. מצפון לרחוב זה עוד מספר רחובות רוחב מקבילים המחברים כיום את חוף הים וציר אבן גבירול. בשל היותו רחוב המקשר בין הים לרחובות המרכזיים של תל אביב, יש לאורכו מספר מקומות חנויות ומקומות בילוי. בעיקר בחלקו המערבי.
קדם.
רחוב קדם הוא הרחוב הראשי העובר לאורך טיילת החוף של יפו. לאחר קום המדינה נקרא רחוב 60.
הרחוב מתחיל מדרום ליפו העתיקה ומסתיים ליד גבול בת ים.
קיבוץ גלויות.
דרך קיבוץ גלויות הוא ציר ורחוב ראשי בדרום העיר. הדרך מבוססת על תוואי היסטורי של דרך שהובילה מיפו ללוד והמשכה המזרחי של הדרך, הידוע גם ככביש 461, אכן משנה את שמו לרחוב הלח"י, דרך בר-לב ולבסוף ל"דרך לוד" בתחומי העיר רמת גן. הדרך מתחילה בפינת רחוב שלמה ומסתיימת במחלף קיבוץ גלויות. הדרך היא גם חלק ממחלף חיל השריון המחבר את הקטע המרכזי של נתיבי איילון עם הקטע הדרומי של הכביש, המוביל אל חולון, בת ים ואל ראשון לציון.
מלבד היותו ציר תחבורה ראשי המחבר את דרום העיר עם נתיבי איילון, מהווה הרחוב את גבולן הצפוני של השכונות גבעת הרצל וקריית שלום, וכן את גבולה הדרומי של שפירא.
בעבר, רחוב ז'בוטינסקי של היום היה קרוי "רחוב קיבוץ גלויות". לאחר מותו של זאב ז'בוטינסקי, שונה שם הרחוב ובהמשך הוקצה השם "קיבוץ גלויות" לרחוב הנקרא היום ויצמן. לאחר שגם שמו הוחלף, הועבר השם לדרך המוכרת כיום.
עם האתרים השוכנים לאורכה של דרך קיבוץ גלויות נמנים גני הטבע, בית הנוער העובד והלומד (משכן ברנר וחבריו), תחנת הרכבת תל אביב דרום ובית הספר הולץ. שלושה עצי שקמה ניצבים בלב המסלול המוביל מערבה בדרך, והחוצץ בין נתיביו. לידם, מצידו הצפוני של הכביש, שוכנים שרידיו של בית קברות שייח' מוראד ובו קבר שייח' בשם זה השוכן במבנה קטן שלו שתי כיפות. על המבנה קבועה כתובת ממלוכית.
קפלן.
מצירי הכניסה הראשיים לעיר מנתיבי איילון, המוביל ממחלף השלום למרכז העיר בפינת הרחובות אבן גבירול ודיזנגוף. הרחוב היה בעבר רחובה הראשי של המושבה הגרמנית שׂרונה ולאורכו בתים רבים שנשמרו מתקופה זו. לאחר נטישת המושבה במלחמת העולם השנייה התמקמו במבנים הבריטים ולאחר הקמת המדינה השתמשו בהם צה"ל ומוסדות ישראלים נוספים. כך למעשה צמחה הקריה הנמצאת סביב רחוב קפלן שכיום רק מצפונו. מדרומו נחנך בעשור השני של המאה ה-21 מתחם שרונה.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הוקמו בחלקו המערבי של הרחוב ובסביבתו, שהיו מחוץ לתחומי המושבה הישנה, בנייני ציבור מוסדיים רבים, בהם בנייני הסוכנות היהודית, בית העיתונאים, בית הסופר, בית יכין ועוד. רוב בניינים אלו נבנו בסגנון הברוטליזם שאפיין את הבנייה בארץ באותן שנים והם חלק ממרכז עסקים הנמשך גם בשדרות שאול המלך. בשל היותו ציר מרכזי המקשר בין נתיבי איילון ורכבת השלום ללב העיר לאורכו ממשיכים לבנות גורדי שחקים רבים בעיקר משטחים אשר אוזרחו מהקריה.
ב-2005 נערך מבצע ראשון מסוגו בישראל להזזת חמישה מבתי הטמפלרים המוגדרים כמבנים לשימור לצורך הרחבת הכביש.
קרליבך.
רחוב מסחרי באזור העסקים של העיר – בין צומת מעריב (במפגש עם דרך בגין) ועד צומת הרחובות אבן גבירול-יהודה הלוי-מרמורק. המסחר ברחוב שגשג שנים רבות בזכות השוק הסיטונאי שהתקיים עד שנת 2006 לאורך קטע ארוך מצידו המערבי של הרחוב.
בעורפו המערבי של רחוב קרליבך נמצא רחוב צקלג (מכונה גם מתחם צקלג) אשר נבנה על אדמות שהיו בעבר בית קברות טמפלרי של תושבי שרונה.
ברחוב מתוכננת תחנת רכבת קלה תת-קרקעית, תחנת קרליבך בקו האדום והקו הירוק של הדנקל כמו כן, על פי תוכנית הפיכת מתחם השוק הסיטונאי לשכונת מגורים, יהפוך הרחוב לשדרה.
שד' רוטשילד.
מן הרחובות החשובים ביותר בעיר והשדרה הידועה והחשובה ביותר מבין השדרות בתל אביב. השדרה מילאה תפקיד מרכזי בהתפתחות האורבנית של העיר, ולאורכה אתרים חשובים רבים. השדרה הייתה ועודנה הלב התרבותי של תל אביב, והיא חלק מלבה הכלכלי של ישראל, בהיותה אחד הרחובות העיקריים במרכז העסקים הגדול והחשוב של המדינה.
השדרה קמה יחד עם רחובותיה הראשונים של אחוזת בית ב-1909 והייתה בשנותיה הראשונות של העיר גם השטח הירוק הפתוח היחידי בעיר. בשדרה עמד בית העירייה הראשון (נקרא אז בית הוועד), הקיוסק הראשון בעיר וכן ביתם של כמה מן האישים המרכזיים בהנהגת העיר והיישוב בהם מאיר דיזנגוף אשר בביתו, אשר הוסב למוזיאון תל אביב, אף נערכה הכרזת המדינה.
אדריכלות המבנים בשדרות רוטשילד מספרת בעצמה את סיפור התפתחותה של תל אביב: מבתים קטנים בחולות, דרך "בתי החלומות" האקלקטיים (המאפיינים את חלקה הדרומי), בתי ה"באוהאוס" (הסגנון הבינלאומי) ועד גורדי השחקים המודרניים הממשיכים להיבנות ברחוב עד היום.
רוקח.