דרך דיון אישי על אודות החוויה הרגשית שיוצרים צילומים ספציפיים, מחשיב בארת את הצילום כמדיום לא סימבולי, שאינו ניתן לפירוש בפשטות של קודים בשפה ובתרבות, ככזה הפועל על הגוף ועל הנפש גם יחד. הספר מפתח שני מושגים מנוגדים המתארים את חוויית ההתבוננות בצילום – סטודיום ופנקטום: הסטודיום מציין את הפירוש התרבותי, הלשוני והפוליטי שעורך המתבונן, בעוד הפונקטום מציין נגיעה אישית, דקירה, שפרט מסוים בצילום מעורר ביחס בין המתבונן לתצלום.
לאורך הספר מתייחס בארת אל צילומים מפורסמים מהמאות ה-19 וה-20 ומנתח אותם ברמה הפרסונלית, רמת החוויה שלו. בהמשך מתייחס בארת אל צילומים משפחתיים שלו ושל אמו. לעיתים הספר נקרא כיומן אישי יותר מאשר מסה עיונית אסתטית, וכל זה תוך מודעות של בארת לדואליות שמאפיינת את כתיבתו.
שויתי
"שִׁוִּיתִי" (בהגייה אשכנזית: "שִׁיוִויסִי") הם לוחות המשמשים בבית הכנסת בקהילות יהודיות מסוימות ככלי עזר להגות בשם האל. על פי רוב הם ממוקמים מעל העמוד – הדוכן שמעליו מנוהלת התפילה על ידי החזן, על הפרוכת או על שטיח קיר על גבי כותל המזרח, או בעמוד מאויר מיוחד בסידור. לעיתים קרוי לוח "שיוויתי" בשם "מזרח".
רקע.
בספר תהילים מופיע הפסוק: (המילה ״שיוויתי״ משמעה ״שמתי״, וכן דימיתי)
התלמוד במסכת סנהדרין דורש את הפסוק כמקור לכך שהמלך היה עושה את ספר התורה שלו כמין קמיע ותולה אותה בזרועו. ומוסיף פה דרשה נוספת
הרמ"א מזכיר בתחילת השולחן ערוך את קטע הפסוק וכותב:
בימי הביניים, פיתחו המקובלים דימויים וטכניקות מדיטטיביות ייחודיות, המסייעים לרכז את המחשבה כראוי בשמות הקדושים, במטרה לרומם את הנפש ולהתחבר לעולמות הרוחניים. בספר "שער רוח הקודש" כותב הרב חיים ויטאל:
בספר קיצור שני לוחות הברית של הרב מיכל אפשטיין, מתואר מנהג לכתוב את שם הוי' על קלף ולהציג אותו בפני המתפלל בזמן התפילה:
תיאור.
אסתר יוהס כותבת שהשויתי והמנורה של מזמור ס"ז התגבשו כל אחד בנפרד ו"החל מראשית המאה ה-18 הופיעו דפים ולוחות הנושאים את צורת המנורה במילות מזמור ס"ז ואת הפסוק שויתי כשילוב שגור ומוכר.".
תיאור של המנהג מופיע בפני יהושע:
יהודה אידל שרשבסקי כותב בשנת 1861:
"שויתי" טיפוסי מציג את הפסוק בתהילים ט"ז, ח, ובו השם המפורש באותיות גדולות, ומסביבו פסוקים של מזמור ס"ז בתהילים ונוסחאות קבליות, הערוכים בדרך כלל באופן היוצר צורת מנורת שבעת-קנים. הלוח עשוי גם לכלול ציור של כף יד (המסמלת את ברכת הכהנים), מגן דוד, מזבח בית המקדש, אריות, ציפורים, איילים ודימויים אחרים המשמשים כסמלי הספירות השונות.
תיאור של "שויתי" מופיע בסיפורו של ש"י עגנון, "אגדת הסופר":
כתיבת "שויתי" הייתה נהוגה לא רק כקישוט לבית הכנסת, אלא גם כדף המופץ בין המתפללים ומוחזק בסידור התפילה. הפצתו נדונה בספרות ההלכה מצדדים שונים, על יתרונותיה וחסרונותיה, כפי שכתב בספר "שערי תשובה":
בהמשך כתב (בשם ר' אלכסנדר סנדר שור, בעל "תבואות שור") שיש בכך בעיה, שהדפים ובהם ה"שויתי" אינם נשמרים כראוי, ולפעמים מבלי משים הם מושלכים בביזיון, ולפיכך קרא "לאזור חייל לבטל המנהג". מסקנת בעל "שערי תשובה" היא שבאלו התלויים על קיר בית הכנסת אין בעיה.
שיויתי
פוינט פייפר
פוינט פייפר (באנגלית: Point Piper) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה.
גאוגרפיה.
פוינט פייפר שוכן לשפת מפרץ ג'קסון, ומוקף בים משלושה כיוונים. מדרום הוא גובל בפרוורים דאבל ביי, רוז ביי ובלוויו היל, ממזרח הוא גובל במפרצון רוז ביי, וממערב במפרצון דאבל ביי ומצפון במפרץ ג'קסון.
בזכות מיקומו נשקפים מחופיו נופים פנורמיים מרשימים, שהעלו את ערך הנכסים בפרוור לגבהים מרשימים. על פי הערכת כתבת הנדל"ן סינדי מרטין ב-2002, הערך הכולל של הנכסים על קרן וולסלי (Wolseley Crescent) לאורך קילומטר חוף, הוא כ-720 מיליון דולר אוסטרלי, מה שהופך את פוינט פייפר להיות הפרוור היקר ביותר בסידני מבחינת ערך יחסית לשטח (אם כי לא בהכרח מבחינת ממוצע שווי בתים). הפרוור הוא מהקטנים בסידני, עם אחד עשר רחובות בלבד: שדרות בקהרסט ולונגוורת; הדרכים סאות' הד החדשה, וונולה, ויונה ווולסלי; הרחובות וונתוורת ורדברס; קרן וולסלי; וונתוורת פלייס ווינגדל פלייס.
בגבולו הצפון מזרחי נמצא חוף ליידי מרטינס ובצידו המערבי חוף שבעה שילינג.
היסטוריה.
הנחלה הראשונה שחולקה בפוינט פייפר ב-1816 ניתנה לקפטן ג'ון פייפר, קצין ממוצא סקוטי. בנחלה זו בנה פייפר אחוזה בשטח של 770,000 מ"ר, לה קרא "פוינט פייפר" (מילולית, נקודת פייפר). בעת שירותו של פייפר כנציב המכס בסידני נמצאו עדויות למעילה מטעמו. אף שפייפר מעולם לא הואשם בפשע כלשהו, הוא ניסה להטביע עצמו במימי הנמל ושרד ניסיון התאבדות זה. מאוחר יותר הוא מכר את כל נחלותיו בפוינט פייפר, רוז ביי, ניוטרל ביי ופיטרשהם בעבור 5,000 דולר ועבר לחיות בכפר. במקומו הגיע נציב מכס חדש מטעם הכתר האנגלי, קולונל ג'ון גיבס, ומשפחתו דרה באחוזה. אחוזת פוינט פייפר נהרסה במהלך מאמצי השיקום והבניה במאה ה-19.
תרבות.
פוינט פייפר הוא פרוור מגורים יוקרתי, ואינו כולל מרכזים מסחריים או אזורי בידור מכל סוג, והוא אחד הפרוורים הבודדים בסידני שאינו מחזיק בגנים ציבוריים.
במקום מספר בתים מרשימים ארכיטקטונית, כגון אחוזתו של ג'ון סיימונד, שנבנתה בעלות של 70 מיליון דולר אוסטרלי (לא כולל עלות המגרש), והפכה לבית היקר ביותר שנבנה אי פעם באוסטרליה. בית המגורים השני בעלותו באוסטרליה מצוי גם הוא בפרוור, אחוזת קרייג-יי-מור (Craig-y-Mor), שהייתה בעבר בבעלותו של רנה ריבקין, בנקאי ועמיל בורסה, עד שמכרהּ בעבור 16.15 מיליון דולר. בשנת 2008 נמכרה אחוזה זו שוב ב-32.4 מיליון דולר.
בפרוור מתגוררים מספר אישים בעלי חשיבות: מלקולם טרנבול, חבר פרלמנט ומועמד לראשות הממשלה; פרנק לוי, מייסד רשת הקניונים וסטפילד; ג'ון סיימונד, מייסד רשת הלוואות המשכון Aussie Home Loans; ובוב הוק, ראש ממשלת אוסטרליה ה-23 (1983–1991).
ארכייב
ארכייב (באנגלית: Archive) היא להקה אשר התחילה את דרכה בלונדון, אנגליה, וכוללת סגנונות אלקטרוניקה, טריפ-הופ, Avant-grade, פוסט-רוק, ורוק מתקדם. במשך עשרים וחמש שנות קיומה הוציאה הלהקה עשרה אלבומים וזכתה להצלחה ברחבי אירופה, אך נותרה פחות מפורסמת בבריטניה.
היסטוריה.
1994-1997: השנים הראשונות.
ארכייב הוקמה בשנת 1994 בידי דריוס קילר ודני גריפית'ס, שהיו במקור חברי הרכב הברייקביט הבריטי "|| Genaside". יחד עם הזמרת רויה אראב והראפר רוסקו ג'ון, הלהקה הוציאה בשנת 1996 את אלבומה הראשון, "Londinium". האלבום שילב טריפ-הופ, מוזיקה אלקטרונית, ברייקביט, עם השפעות קלות של בארוק וקלאסיקה.
האלבום השיג הצלחה בינונית, אך בעקבות חילוקי דעות אומנותיים, הלהקה התפרקה מאוחר יותר באותה שנה. במגזין המוזיקה "Q", כתב פיטר גבריאל "לונידיניום היה אחד מהאלבומים האהובים עלי ביותר השנה".
בשנת 1997 צרפו קילר וגריפית'ס אל ההרכב את הזמרת סוזן וודר, ויחד איתה הוציאו את אלבומם השני, "Take My Head" שהכיל מוזיקת פופ וטריפ-הופ, והיה מלודי בהרבה מקודמו. בעקבות חילוקי דעות מוזיקליים עם מספר לא מבוטל של מפיקים שאיתם ניסו קילר וגריפית'ס לעבוד על האלבום, הלהקה הגדירה את האלבום כפחות מועדף עליה מבין כל אלבומיה.
2000-2004: עם הסולן קרייג ווקר.
בשנים 2000-2001 החלו גריפית'ס וקילר להקליט רצועות דמו להפקה הבאה שלהם. הם פרסמו מודעה במגזין המוזיקה "Mojo", בחיפוש אחר סולן חדש ללהקה. קרייג ווקר ענה למודעה והחל לעבוד באופן מידי עם הלהקה, על לחן שכתב קילר, שעתיד להיקרא "Again". בין השנים 2002 ו-2005, הוציאה הלהקה עם ווקר שלושה אלבומי אולפן, והשיגה הערכה גדלה, והכרה גדולה יותר בצרפת ופולין, בהן כבר הייתה מפורסמת. שלושת האלבומים- "You All Look the Same to me", "Noise"ו-"Michel Vaillant" היוו מפנה בסגנון המוזיקלי של הלהקה, שעברה מטריפ-הופ ואלקטרוניקה לכיוון של מוזיקה פסיכדלית ורוק מתקדם. "Michel Vaillant" היה פסקול לסרט צרפתי שיצא לאקרנים בנובמבר 2003.
בנובמבר 2004, ארכייב החלה את סיבוב ההופעות "Noise" באירופה מבלי ווקר, ונכתב באתר הלהקה כי ווקר עזב את ארכייב בעקבות מחלוקות אישיות עם שאר חברי הלהקה. בנוסף, נכתב כי דייב פן יחליף את ווקר בסיבוב ההופעות.
2005 ועד היום: עם הסולן פולארד ברייר.
בזמן סיבוב ההופעות "Noise", פגשו קילר וגריפית'ס את הזמר פולארד ברייר, באחת מהופעותהם בווינה שבאוסטריה. השלושה החלו להקליט יחדיו בלונדון, בספטמבר 2005.
תקופה חדשה נפתחה בארכייב עם אלבומה השישי "Lights", בה השתתפה גם הזמרת מריה קיו, מלהקה עם דמות מרכזית בקדמת הבמה, להרכב בו שלושה אנשים כותבים תורמים יחדיו ליצירת סאונד חדש. האלבום יצא במאי 2006, וזכה לביקורות טובות בצרפת, שווייץ, יוון ופולין. בסיבוב ההופעות "Lights", נמכרו כל הכרטיסים לרוב ההופעות, והלהקה זכתה להערכה גבוהה בפסטיבלים ברחבי אירופה.
במאי 2009, הוציאה הלהקה את מה שנחשב לאלבום הטוב והעוצמתי ביותר שלה, "Controlling Crowds I-III". האלבום השיג מקום ראשון במצעדים בצרפת למשך שבוע, וכמו כן מקום ראשון ביוון, מקום שני בשווייץ ומקום חמישי בלוקסמבורג. ההפתעה הגדולה של האלבום הייתה חזרתו של אחד מחברי הלהקה המקוריים- רוסקו ג'ון.
בספטמבר 2009, הוציאה להקה את האלבום "Controlling Crowds: Part IV".
השיר "Bullets" שימש כמוזיקת רקע לטריילר של משחק הווידאו "Cyberpunk 2077".
ארכייב וישראל.