עיניו של הפרוטיאוס מנוונות, אולם השתמרה בהן רגישות לאור. הן מצויות עמוק מאחורי שכבת הדרמיס של עורו ולרוב לא ניתן להבחין בהן. לצורת הלרווה יש עיניים רגילות, אולם התפתחותן נעצרת מוקדם והן מתחילות להתנוון, עד שלאחר ארבעה חודשי התפתחות הן מנוונות לחלוטין. תאים קולטי אור נמצאים גם בבלוטת האצטרובל. ניסויים התנהגותיים מצאו כי גם העור עצמו רגיש לאור. הרגישות לאור בעורו היא הודות לפיגמנט מלנופסין, המצוי בתאים מיוחדים הנקראים תאי מלנין (melanophores).
הפרוטיאוס מסוגל לחוש בריכוזים נמוכים של תרכובות אורגניות במים. חוש הריח מאפשר להם לחוש את כמות וטיב המזון בצורה טובה יותר מדו חיים אחרים. קולטני הטעם נמצאים על האפיתל מפריש הריר בפיהם, כשרובם בחלקה העליון של הלשון ובפתחי הזימים. אלו המצויים בפיהם מאפשרים להם לטעום את מזונם, ואלו המצויים בזימים מאפשרים לחוש חומרים בסביבה המימית.
התאים באוזנו הפנימית מאפשרים לפרוטיאוס לקלוט גלי קול במים ותנודות בקרקע.
אקולוגיה ומחזור חיים.
הפרוטיאוס הוא חיה חברתית, והם נוהגים להימצא יחד בסדקים ותחת אבנים. זכרים פעילים מינית הם יוצאי דופן, והם מגנים על הטריטוריה שלהם שם הם מושכים נקבות. הזכר מפיץ תיקי זרע (spermatophore) שאותם קולטות הנקבות באמצעות פתח הביב.
הנקבות מטילות בין 12 ל-70 ביצים שקוטר כל אחת מהן 12 מילימטר. את הביצים הן מטילות בין אבנים. ההתפתחות העוברית של הפרוטיאוס נמשכת 140 ימים ב-10ºC, והוא מגיע לבגרות מינית לאחר 14 שנים נוספות. צורת הלרווה מקבלת מראה בוגר לאחר כארבעה חודשים, כשמשך ההתפתחות תלוי מאוד בטמפרטורת המים. אורך גופם של הראשנים בבקיעתם מהביצה 2 ס"מ, ובמשך החודש הראשון לחייהם הם ניזונים מחלמון.
התפתחות הפרוטיאוס כטרוגלוביטים דו-חיים אחרים מתאפיינת בהטרוכרוניות - החיה לא עוברת גלגול ותכונות של צורת הלרווה נותרות גם בהמשך ההתפתחות. צורת ההטרוכרוניות של הפרוטיאוס היא נאוטוניה - בגרות סומטית מאוחרת עם בגרות מינית מוקדמת, והם מגיעים לבגרות מינית כשנותרת בהם מורפולוגיה חיצונית של לרווה. בדו חיים אחרים מבוקר הגלגול על ידי ההורמון תירוקסין, המופרש מבלוטת התריס. בלוטת התריס מפותחת ומתפקדת בפרוטיאוס, וההסבר לכך שהוא לא עובר גלגול הוא בשל חוסר רגישות של רקמות שונות לתירוקסין.
הפרוטיאוס שוחה במים במהירות בהתפתלות כצלופח, ונעזר ממעט ברגליו. את טרפו הוא מאתר בעזרת יכולתו לחוש את תנודותיהם במים. הפרוטיאוס ניזון מרכיכות ("Belgrandiella" - משפחת הידרוביתיים), שטצדאים ("Niphargus", "Asellus", "Synurella"), וזחלי חרקים (שעירי כנף, בריומאים, גדותניים וזבובאים). הוא איננו לועס את מזונו אלא בולע את כולו. הפרוטיאוס מסוגל לשרוד תקופה ממושכת ללא מזון. כאשר מצוי המזון בחוסר הוא מפחית את פעילותו ואת הקצב המטבולי.
תוחלת חייהם הממוצעת נאמדת ב-68.5 שנים.
מאקרומולקולה
פיוטר הגדול
פְּיוֹטֶר הראשון אַלְכְּסֵיְיבִיץ' רוֹמָנוֹב (ברוסית: Пётр I Алексеевич Рома́новы; 30 במאי 1672 – 28 בינואר 1725 ) המוכר בשם פיוטר הגדול וכן פטר הגדול, היה שליט רוסיה החל מ-7 במאי 1682 ועד מותו. ראשית שלטונו הייתה במשותף עם אחיו החלש איוואן החמישי, עד מות האח בשנת 1696. משנה זו היה שליט יחיד עד שנת 1724, בה החל לחלוק את השלטון עם אשתו יקטרינה הראשונה, חלוקת שלטון שנמשכה עד למותו של פיוטר שעמו ירשה יקטרינה סמכויות מוחלטות.
תקופת שלטונו של פיוטר עמדה בסימן התפשטותה הטריטוריאלית של רוסיה לכיוון מערב והפיכתה למעצמה אירופית מהדרג הראשון. כיום הוא נחשב לאבי האומה של רוסיה המודרנית. במהלך תקופת שלטונו קידם פיוטר את הקמתו של הצי הרוסי הקיסרי. פיוטר היה אבי העיר סנקט פטרבורג הקרויה על שמו, אותה כבש במהלך המלחמה הצפונית הגדולה וקבע לבירתו החדשה במקום מוסקבה. פיוטר קבע בחייו את השאיפה הרוסית להשתלטות על קונסטנטינופול הממוקמת בלב האימפריה העות'מאנית. לאחר מותו כמעט כל קיסרי רוסיה שבאו אחריו קידמו גם כן שאיפה זאת. פיוטר היה מעורב בתהליך ההתממשות של הרפורמות שקידם והתגאה בכך. שלטון פיוטר ראה תהליך של התמערבות ברוסיה שכלל פישוט של האלפבית הרוסי, העלאת מס על זקנים שהיו קודם לכן נורמה חברתית, איסור שידוכים, הפיכת הלוח היוליאני ללוח השנה הרשמי של רוסיה ועוד רפורמות נוספות.
תחת פיוטר נאסר על שופטים לקבוע חקיקות חדשות והריבון הוסדר כמחוקק היחיד של המדינה. פיוטר החליף את הפטריארכיה של מוסקבה ב'מועצת גדולי הכנסייה הקדושה' אשר הייתה נתונה למרותו. ב-1722 הקים פיוטר את שולחן הדרגות שלפיו, בבחינה רשמית לכל הפחות, מעמדם של אנשים בחברה נקבע לפי יכולותיהם ולא לפי מוצאם. במהלך חייו קבע פיוטר שהריבון המכהן יבחר את יורשו ללא קשר לסדר ירושה אחיד. כאשר נפטר ב-1725, פיוטר לא הספיק לבחור את יורשו ועל כן החלה תקופה של משברי ירושה ממושכים שנמשכה עד לשלטונה של יקטרינה השנייה.
ביוגרפיה.
נעוריו (1672 - 1696).
פיוטר הראשון, בנם של הצאר אלכסיי הראשון ואשתו השנייה, נטליה קירילובנה נרישקינה, נולד במוסקבה, רוסיה הצארית, ב-1672. עוד קודם לכן נישא אלכסיי הראשון למריה מילוסלבסקיה, וממנה נולדו לו חמישה בנים ושמונה בנות, אף על פי שרק שניים מהבנים - פיודור ואיוואן - נותרו בחיים עם לידתו של פיוטר. בשנת 1674 מת אלכסיי הראשון, ופיודור, בכור בניו, היה ליורשו.
כהונתו של פיודור עמדה בסימן תחילת התקדמותה של רוסיה לעבר התמערבות וכללה קריאה להעלאה באחוזי החונכים ברחבי רוסיה וזאת לצד שימוש מעמדה של הכנסייה. במהלך שש שנות שלטונו של פיודור לא ידעה רוסיה אירועים מיוחדים; משנפטר מבלי להעמיד יורש, התעורר ויכוח על הירושה בין משפחותיהן של נרישקינה ומילוסלבסקיה. יורש העצר אמור היה להיות איוואן, אולם הלה סבל מפיגור קל שמנע ממנו לקבל את הירושה. בעקבות זאת, התכנסה הדומה הבויארית, מועצת האריסטוקרטים הרוסים, ובחרה בפיוטר בן העשר ליורש, כשאמו משמשת עוצרת. עם זאת, אחת מבנותיו של אלכסיי, סופיה אלכסייבנה, סירבה להכיר בכך והסיתה את ה"סטרלצים" (הצבא הסדיר של רוסיה; פירושו המילולי של המושג: "קלעים") למרוד במלכות. במסגרת מרד זה נרצחו מרבית קרוביו וחבריו של פיוטר. אפשר שהאלימות שבה חזה גרמה לו לטראומה בשנותיו המאוחרות.
לפי דרישתה של סופיה, פיוטר ואיוואן ישלטו במשותף, כשהאחרון יהיה הבכיר מבין השניים. סופיה שימשה כעוצרת וריכזה בידיה את כל הסמכויות השלטוניות במדינה למשך שבע שנים, עד שיגיעו הנערים לבגרות. במהלך שנות עוצרותה של סופיה פיוטר לא בילה זמנו במוסקבה אלא בפראובראז'נסקויה (אשר נכון להיום מהווה חלק ממוסקבה). בהיותו שם פיוטר פיתח התלהבות ואהדה לצבא ובמיוחד לספינות (נכון לאותה העת לרוסיה לא היה חיל ים סדיר).
פיוטר עצמו לא הוטרד מן מאבקי הסמכויות, והעביר את זמנו במשחקי מלחמה עם ידידיו, מהם צמחו שני הרגימנטים הראשונים של הצבא הסדיר החדש שלו ולאחר מכן גם ה"גווארדיה" הרוסית. כאמור, בנוסף לכך התעניין פיוטר בבניית ספינות ואף שט בספינה שבנה וכונתה "הספינה של פיוטר הגדול". אמו כפתה עליו להינשא, ובשנת 1689 נישא ליבדוקיה לופוחינה מבית האצולה לופוחין. לזוג נולדו שלושה ילדים, ומתוכם רק בן אחד שרד עד לבגרות, אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה. הנישואין היו כישלון חרוץ והסתיימו כעבור עשר שנים, כשכפה פיוטר על אשתו להצטרף למנזר.
בקיץ 1689 תכנן פיוטר ליטול את רסן השלטון מידיה של אחותו למחצה סופיה, שמעמדה נחלש עם כישלון המערכה בקרים. כשלמדה סופיה על תוכניותיו, קשרה נגדו יחד עם אחדים ממנהיגי הסטרלצים. אלא שלרוע מזלה, פלג יריב בסטרלצים תכנן להיפטר ממנה בלאו הכי. היא הודחה מהשלטון, וכך החלה תקופת שלטונם המשותפת של פיוטר הראשון ואיוואן החמישי. גם בשלב זה לא הייתה בידיו של פיוטר שליטה מלאה על המדינה; רק עם מות אמו בשנת 1694 נעשה פיוטר שליט עצמאי לחלוטין. רשמית, השלטון התחלק בינו לבין אחיו למחצה, אלא שתפקודו של איוואן היה מוגבל ביותר, והוא מת בשנת 1696. עתה נעשה פיוטר שליטה היחיד של רוסיה.
ראשית שלטונו (1696 - 1700).
מלחמה ראשונה בעות'מאנים.
בראשית שלטונו יישם פיוטר רפורמות מקיפות שמטרתן להביא למודרניזציה ברוסיה. בעצת יועציו המערביים, שני גנרלים סקוטים, ארגן את הצבא הרוסי בהתאם לתפיסות אירופיות, פיזר את גדודי הסטרלצים המרדניים והרכיב צבא חדש על בסיס שני רגימנטים שעם מפקדיהם שיחק בילדותו. בנוסף לכך, פיוטר שלמד בניית ספינות, חלם להפוך את רוסיה למעצמה ימית. הבעיה העיקרית עם חלומו זה הייתה נעוצה בעובדה שבזמנו לא היה לרוסיה מוצא ראוי לים. נמליה הצפוניים כגון ארכנגלסק לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני היו קפואים במשך רוב חודשי השנה ואוקיינוס הקרח לא היה מרכז מסחר ימי כך שנדרש להעביר ספינות מצפון לים ברנץ בכדי לפתוח את הדרך המסחרית אל האוקיינוס האטלנטי. כל מדיניותו העתידית שאפה להשיג מוצא זה, או כפי שהוא קרא לו - "חלון לאירופה". מדיניותו נתקלה בהתנגדות רבה בתוך רוסיה, אולם הוא דיכא באכזריות כל ביטוי של מרי בסמכותו.