ב-8 בינואר 1900 נשא ראש עיריית סן פרנסיסקו, ג'יימס ד. פלאן (James D. Phelan) נאום בפני מועצת העיר (S.F. Board of Supervisors) בו הוא הציע לחברי המועצה לבחור דגל לעיר ועליו מוטו העיר (Oro en paz fierro en guerra). לדברי ראש העיר, סן פרנסיסקו היא החשובה בערי קליפורניה, ועליה לסמל את העקרונות של המדינה, ולהזכיר את הלוחמים מקליפורניה אשר לחמו במלחמת ארצות הברית–ספרד. הזהב, לדבריו, מסמל את עושרה של קליפורניה ואת השפע שלה, והברזל מסמל את עוצמת הלוחמים של קליפורניה במלחמה.
ראש העיר הכריז על תחרות לעיצוב הדגל העירוני, והפרס הראשון שהוצע היה 50 דולרים.
במרץ באותה שנה החלה הגשת העיצובים לדגל. בין העיצובים שהוגשו היו קביה, עכבר וקוף כדמות מרכזית בסמל, אולם ב-15 באפריל נבחר העיצוב של ג'ון מ. גאמבל (John M. Gamble), מבין 15 ההצעות שהוצעו. הצעה זו לא כללה את מעטפת הזהב המקיפה כיום את הדגל ולא כללה את המילים "סן פרנסיסקו".
ב-19 באפריל הוצג העיצוב הנבחר למועצת העיר, וב-20 באפריל נערך דיון בעיצוב.
הדגל עוצב לראשונה בתהלוכה העירונית לכבוד משטרת העיר שנערכה ב-1 במאי 1900.
הדגל המקורי של העיר הוחלף בשנת 1926 בשל בלאי שנגרם לו במהלך השנים. בדגל מחליף זה הופיעה לראשונה ציצת זהב.
רק ב-16 בדצמבר 1940 החליטה מועצת העיר על אימוץ הדגל באופן רשמי. דגל זה שאומץ כלל ציצת זהב, ובתיאור הדגל הרשמי נכתב כי הדגל "מוקף בזהב". בעקבות תיאור זה החלו חברות יצור הדגלים אמרסון (.The Emerson Flag Co) ופאראמונט (.The Paramount Flag Co) לייצר דגלים וסביבם פס מוזהב.
חברת פאראמונט הקפידה על העיצוב הרשמי, אולם חברת אמרסון הוסיפה עיטורים, צבעה את הלהבות בשלושה צבעים ושינתה את הגופנים לגופנים יותר מעוצבים. בשנת 1963 הכריז ראש העיר ג'ורג' כריסטופר כי הגרסה שיוצרה על ידי חברת פאראמונט היא עיצוב הרשמי של העיר, אולם שתי הגרסאות עדיין נמכרות.
קפיצה משולשת
קפיצה משולשת היא אחת מהקפיצות התחרותיות באתלטיקה קלה. היא כוללת שלושה מהלכי קפיצה אופקיים המבוצעים ברצף: ניתור, המבוצע מקרש הקפיצה ברגל החזקה, דילוג, המבוצע באותה הרגל, וקפיצה, המבוצעת ברגל השנייה ומסתיימת בנחיתה בארגז החול. המהלך השלישי, הקפיצה הסופית, דומה באופיו לקפיצה לרוחק.
המרחק מקרש הקפיצה, שממנו נמדד מרחק הקפיצה, ועד ארגז החול, נע בין 9 ל-13 מטרים, ובתחרויות מקצועיות הוא 13 מטרים.
היסטוריה.
קפיצה משולשת, או לפחות ספורט הכולל שלוש קפיצות אחת אחרי השנייה, היה קיים חלקית באולימפיאדות יווניות עתיקות, עם רשומות המראות שספורטאים הגיעו למרחקים של יותר מ-50 רגל (15.24 מ'). קפיצה משולשת הייתה חלק מאולימפיאדת 1896 באתונה, אם כי אז היה מורכב הספורט משני דילוגים באותה הרגל ואז קפיצה. האלוף האולימפי הראשון בעת החדשה, בכל ענפי הספורט, היה ג'יימס קונולי שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת באולימפיאדה זו. קפיצה משולשת לנשים הוכנסה כמקצוע אולימפי באולימפיאדת אטלנטה ב-1996.
בשיא העולם לגברים מחזיק, מאז 1995, הבריטי ג'ונתן אדוארדס, והוא עומד על 18.29 מטרים. באותה שנה קבעה האוקראינית אינסה קראבץ את שיא העולם הקודם לנשים, 15.50 מטרים, שיא שנשבר בשנת 2021 על ידי יולימאר רוחאס הונצואליאנית, שקבעה באולימפיאדת טוקיו 15.67 מטרים. שיא ישראל לגברים הוא 17.20 מטרים, וקבע אותו רוגל נחום ב-1992. בשיא ישראל לנשים, 14.78 מטרים, מחזיקה חנה קנייזבה-מיננקו, מאז 2015.
עשר הקופצות הטובות בכל הזמנים.
נכון לאוגוסט 2021:
עשרת הקופצים הטובים בכל הזמנים.
נכון ליוני 2019:
האיחוד הארופי
גמלא (יישוב עתיק)
גַּמְלָא הייתה עיר יהודית ברמת הגולן שחרבה במרד הגדול בסוף ימי הבית השני. חפירות נרחבות התקיימו בגמלא מ-1976 ועד 1991 בניהולו של הארכאולוג שמריה גוטמן. היום מהווה אתר החפירות של העיר גמלא חלק משמורת הטבע גמלא ונחשב לאתר תיירות חשוב. סך השטח הבנוי של העיר היה כ-180 דונם, שטח שנחשב גדול בעת העתיקה.
שמה של העיר נגזר מהשם "גמל" על שם ההר דמוי דבשת גמל עליו היא שכנה.
היסטוריה.
העיר גמלא מוזכרת במשנה כאחת מהערים המוקפות חומה מתקופת יהושע בן נון ובתוספתא מוזכר ששימשה כעיר מקלט בימי יהושע בן נון עד לכיבושה של קדש. ככל הנראה, עוד קודם לכך, בתקופת הברונזה הקדומה היה במקום יישוב שחרב. . המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי כבש את העיר מידי מתיוונים או מושלים הלניסטיים במאה הראשונה לפנה"ס ויישב בה יהודים, מתוך כוונה לאכלס את אזורי הסְפר של ממלכתו.
יוסף בן מתתיהו, מפקד הגליל בזמן מרד הגדול נגד הרומאים, הורה בשנת 66 לבצר את גמלא כמעוזו הראשי בגולן (קדמוניות היהודים 13:394). יוסף בן מתתיהו מתאר את הטופוגרפיה של העיר, התלויה על צלע הר תלולה ואליה מוביל רק שביל אחד (גם כיום). העיר בנויה על גבעה המוקפת מדרונות תלולים משלושה עברים, ומצד צפון מזרח היא מבוצרת בחומה שבנה יוסף. הוא מפרט לגבי המצור שהטיל אספסיאנוס שהוביל לכיבוש העיר בשנת 67 (בשלב זה יוסף בן מתתיהו היה כבר שבוי בידי הרומאים). הרומאים הרעישו את חומת העיר באיל ברזל והחלו לדחוק את מגני העיר היהודים מעלה, אולם בשלב מסוים כוח החלוץ ניתק מן הכוח המרכזי. היהודים כיתרו את הרומאים, ודחקו אותם אל הגגות (שבשל תלילות העיר היו צמודים לקרקע). הגגות קרסו תחתיהם, וחיילים רומיים רבים מצאו את מותם. בניסיון השני לכיבוש העיר הצליחו הרומאים למוטט את מגדל השמירה בעיר ולהשתלט על העיר הנצורה. ארבעת אלפים מתושבי העיר נטבחו, בעוד חמשת אלפים בחרו לקפוץ אל מותם מראש הצוק של העיר (מלחמות היהודים ד' 1-83). בסך הכול נהרגו בעיר 9,000 נפש, מתושבי גמלא ותושבי הכפרים הסמוכים שמצאו בה מחסה מפני הכוחות הרומאים הקרבים.
גילוי.
מיקומה של גמלא נשכח עם השנים. עם תחילת חקירת ארץ ישראל הוצעו לזיהויו מספר אתרים שונים, בהם קלעת אל-חצן (שם מקובל כיום לזהות את סוסיתא). אתר אחר היה תל א-דרע, הנמצא בנחל רוקד, ונבדק על ידי גוסטב דלמן בשנת 1911. האתר נמצא מול הכפר ג'מליה בשטח סוריה.
בפברואר 1968, לאחר כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים, נערך סקר אתרים ונופים בגולן ויצחקי גל נבחר על ידי משה סלע לרכז את חוליית סקר נופים ואתרים בגולן. עבודה זו הייתה חלק מפרויקט גדול שבסופו הוצעה תוכנית להתיישבות בגולן. החוליה סקרה אתרים בעלי פוטנציאל למשיכת תיירים ושמורות טבע, וכן אתרים ארכאולוגיים, ביניהם אתרים יהודיים כגון א-צלבה ועסליה. על פי נתונים בשטח, יצחקי גל הצביע על גבעת א-סלם כעל מיקומה של גמלא העתיקה. בפרט משכה את תשומת לבו העובדה שניתן לראות מאתר גמלא את הכנרת ואת היישוב מגדל המזוהה עם טריכיי, מיקום המתיישב עם תיאורו של יוסף בן מתתיהו (בעוד שהדבר בלתי אפשרי מתל א-דרע).
ב-31 מאי 1968, הם הגיעו לדיר קרוח וצפו ממנו למורד נחל דליות. גל התרשם כי מראה הגבעה שלרגליהם דומה לתיאור של גמלא שנכתב על ידי יוסף בן מתתיהו:
קטע מהיומן המתאר את הסיור הזה שנכתב באותו יום:
גל סיפר לגוטמן על השערתו לגבי מיקומה של גמלא, וגוטמן ארגן את משלחת החפירות של גמלא בשנת 1976 על מנת לבדוק אותה. החפירות נמשכו עד לשנת 2000.
חפירות.
בשנת 1976 נערכו במקום חפירות בראשות הארכאולוג שמריהו גוטמן שחשפו את שרידי החומה, מקום פריצתה על ידי הרומאים, מבנים מהעיר ותחמושת מהמצור - אבני קלע וראשי חץ. כמו כן התגלה בחפירה מטבע ברונזה ייחודי אשר הוטבע בגמלא שעליו נכתב "לגאולת ירושלים הקדושה" (במקור לגאלת ירשלם הק).
בקריאה מחודשת של המטבע מוצע שבפני המטבע כתוב "בגמלא" או ב' גמלא (גמלא שנה ב') ובגב המטבע עדיין לא ברור האם הקריאה "ירשלם הק" נכונה. עד היום התגלו סה"כ 7 מטבעות כאלו בחפירה וסה"כ 11, הן נמצאו רק בגמלא ולכן כנראה נטבעו בה. בגמלא נתגלה בית מלאכה ליציקת חפצי ברונזה ולכן סביר כי המטבעות עצמן גם נוצקו וגם נטבעו בעיר. ככל הנראה הן נוצרו למטרות תעמולה יותר מאשר לצרכים כלכליים. דגם הגביע הוא חיקוי לשקלי הכסף שנטבעו באותו זמן בירושלים. הכיתוב נעשה ברישול ולכן קשה לפיענוח.
בחפירות התגלו גם שרידי היישוב הקדום יותר, מתקופת הברונזה, שעל שרידיו הוקם בימי בית שני בית בד ולידו מקווה טהרה נוסף שנראה שימש את עובדי בית הבד. ממצא בולט נוסף בעיר הוא בית הבד המערבי, שתקרתו נתמכה על ידי שתי קשתות גדולות, ששוחזרו.
בחפירות גמלא נחשפו גם עיר יהודית מהתקופה החשמונאית והתקופה הרומית. נתגלו בה בית כנסת, שרידים רבים של כלי מלחמה, המעידים על הקרב בין היהודים לרומאים, וכן מטבעות שנטבעו בגמלא במרד. כל אלה מחזקים את זיהויה של גמלא במקום.
בית כנסת.
במהלך החפירות נתגלה בית הכנסת של גמלא, שמקורו כנראה בתקופה ההרודיאנית. זהו ממצא ייחודי שכן היה זה בית הכנסת הראשון מהתקופה ההרודיאנית שנתגלה - תקופה שבה עדיין היה קיים בית המקדש בירושלים. בית הכנסת המפואר עמד בסמוך לכניסה לעיר. המבנה מחולק לאולם ראשי ולסטווים על ידי ארבעה טורי עמודים בעלי כותרות מקושטות ועיטורים. טור עמודים נוסף חצה את האולם הראשי לשניים. מעניין לראות שהעמודים שניצבו בפינות האולם הם בעלי חתך בצורת לב, בדומה לבתי כנסת אחרים במרחב הגליל, כמו בית הכנסת בברעם או בכפר נחום. רצפתו של האולם המרכזי לא הייתה מרוצפת, וככל הנראה כוסתה בשטיחים או במחצלות. ליד הפינה הצפון-מערבית של האולם המרכזי מצאו החוקרים גומחה, וההערכה היא כי שימשה כארון הקודש ובה נשמרו ספרי התורה. ליד בית הכנסת נחשף מקווה טהרה. בחלק המערבי של גמלא מצאו החופרים מבנים מפוארים שהיו שייכים כנראה לשכונת עשירי העיר.
רעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906)