בשל מיקום סומליה, השלטון בה היה חשוב מאוד לברית המועצות ולארצות הברית. בארה החליט לנתק את היחסים עם ברית המועצות בעקבות פריצת הסובייטים לסומליה בסוף שנות ה-70. בעקבות כך, החליט לבצע ברית עם ארצות הברית. עד 1989 ארצות הברית תמכה רבות בשלטון בארה והזרימה כספים רבים לסיוע כלכלי וצבאי.
בליל 18 באוקטובר השלטון הסומלי וגרמניה המערבית נאלצו לשתף פעולה עקב חטיפת טיסה 181 של לופטהנזה יום לפני כן ב-17 באוקטובר. המטוס אשר המריא מפלמה דה מיורקה והיה צפוי לנחות בפרנקפורט נחטף על ידי חברי החזית העממית לשחרור פלסטין אשר הנחיתו אותו במוגדישו שבסומליה. הטרוריסטים דרשו מהממשלה הגרמנית שחרור של חברים בסיעת הצבא האדום. בפעולה משותפת של GSG-9 ושל חיילים סומליים התבצעה השתלטות על המטוס ושחרור מוצלח של כל בני הערובה למעט קברניט המטוס שנרצח על ידי הטרוריסטים עוד לפני ההשתלטות.
תוכניות מקומיות.
במהלך חמש השנים הראשונות הקימה ממשלת בארה מספר חוות קואופרטיביות ומפעלים לייצור המוני כגון טחנות, מתקני עיבוד קני סוכר בג'אוור (Jowhar) ואפגואי (Afgooye), ובית עיבוד בשר בקיסמאוי (Kismayo). פרויקט ציבורי נוסף שיזמה הממשלה היה הפסקת חול; החל משנת 1971 ואילך הובילה הממשלה של בארה ארגון נטיעת עצי ענק בקנה מידה ארצי כדי לעצור את התקדמותם של אלפי דונמים של דיונות חול מונחות רוח שאיימו לבלוע עיירות, כבישים ואדמות חקלאיות.
בין 1974 ל-1975 התרחשה באזורים הצפוניים של סומליה בצורת גדולה המכונה 'דאבבר אבארטה' (בתרגום –הבצורת המתמשכת) ברית המועצות ששמרה אז על יחסים אסטרטגיים עם ממשלתו של בארה העבירה כ-90,000 אנשים מהאזורים ההרוסים של הוביו (Hobyo) וקיינבה (Caynaba). התנחלויות חדשות של כפרים קטנים נוצרו באזורי ג'ובדה הוסה (אנגלית: Jubbada Hoose תרגום – ג'ובה התחתון) וג'ובדה דצ'ה (אנגלית: Jubbada Dhexe תרגום – ג'ובה אמצעית). עם יישובים חדשים אלה הידועים בשם 'דנווארדה אגהה' ("Danwadaagaha" בתרגום – התנחלויות קולקטיביות) המשפחות המושתלות הוכנסו לחקלאות ולדייג. זה היה שונה מאורח החיים הפסטורלי המסורתי שלהם של רעיית בעלי חיים.
תוכניות אחרות של יישוב מחדש הוכנסו גם כחלק מהמאמץ של בארה להקטין את הסולידריות של אנשים לשבטים שלהם על ידי פיזור הנוודים והרחקתם מאדמות שבשליטת הקלאנים.
כלכלה.
כדי לקדם ולפתח את הכלכלה, בארה השיק מספר תוכניות פיתוח. הוא יצר משקים חקלאיים ושיתופים בדיג והקים מפעלי עיבוד מזון. עם זאת, החוב החיצוני של סומליה גדל יותר מאשר רווחי הייצוא, וזאת בעקבות מלחמת אוגדן של שנות 1978–1979, שבה היו הוצאות רבות לצבא.
בארה לא היה יכול לפנות לברית המועצות כדי לקבל סיוע כלכלי, אז הוא פנה למערב; למדינות הערביות מפיקות הנפט- כווית (Kuwait), ערב הסעודית (Saudi Arabia), איחוד האמירויות הערביות (The United Arab Emirates) וקטר (Qatar)- הוא גם פנה לבנק העולמי (World Bank). המשבר הכלכלי אילץ את סומליה לפיחות המטבע המקומי ולעודד הפרטה.
יתר על כן, רשתות התחבורה והתקשורת שלה היו מינימליות. עם זאת, בנוסף לבעלי חיים ותוצרת חקלאית, אשר היוו את עיקר הייצוא של סומליה, במדינה היו מספר סקטורים לא מפותחים. בסופו של דבר הוא לא הצליח לשפר את הכלכלה של סומליה אשר התדרדרה במהרה בשנים 1989–1990, וכתוצאה מכך ירד מצרך הסחורות ברחבי המדינה.
התנגשות הרכב.
בחודש מאי 1986, בעקבות מזג אוויר סוער, המכונית בה נמצא בארה התנגשה בגבו של אוטובוס. בארה נפצע קשה בעקבות פציעות ראש ושברים מרובים ואושפז בבית החולים לתקופה של חודש. סגן הנשיא של סומליה, מוחמד עלי סמטאר (Mohamed Ali Samatar), שימש כראש ממשלה במשך מספר חודשים כדי לפצות על היעדרותו של בארה.
ב-1986, בעקבות התאונה, וגילו המופלג, עלו השערות לגבי אפשרויות אחרות לשלטון מבארה – חתנו, אחמד סולימאן עבדייל (Ahmed Suleiman Abdille) אשר שימש בזמנו כשר הפנים וסגן הנשיא סמאטר.
התעללות ופגיעה בזכויות אדם.
חלק מזמנו של בארה בשלטון התאפיין בשלטון דיקטטורי מדכא כולל רדיפות, כליאה ועינויים של מתנגדים פוליטיים ומתנגדי המשטר. תוכנית הפיתוח של האו"ם קבעה כי "למשטר של 21 שנים בראשות סיאד בארה היה אחד הרשומות הגרועות ביותר של זכויות אדם באפריקה. בינואר 1990 פרסמה ועדת המעקב של אפריקה (סניף של ארגון: Human Rights Watch) דו"ח שכותרתו: "סומליה- ממשלה במלחמה עם אנשים משלה" המורכב מ-268 עמודים. הדו"ח מדגיש את ההפרות הנרחבות של זכויות אדם בסיסיות באזורים הצפוניים של סומליה, הוא כולל עדויות על ההרג והסכסוך בצפון סומליה על ידי פליטים חדשים ממדינות שונות ברחבי העולם. התעללות שיטתית בזכויות אדם נגד שבט איסק (Isaaq) השולט בצפון תוארה. בדו"ח נוסף הנקרא "טרור בחסות המדינה", מתואר כי הן האוכלוסייה העירונית והן הנוודים החיים באזורים כפריים היו נתונים לרציחות, מעצרים שרירותיים, מעצרים בתנאים קשים, עינויים, אונס, ואילוצים משברים על חופש התנועה וביטוי בדפוס של הפחדה פסיכולוגית. הדו"ח מעריך כי בשנים 1988–1989 בין 50,000-60,000 בני אדם הוצאו להורג והוכו בעודם קשורים בתנוחה מעוותת, עברו זעזועים חשמליים, אונס של אסירות ועוד.
בספטמבר 1970 הציגה הממשלה את חוק השירות הלאומי, מה שנתן ל NSS (שירות הביטחון הלאומי של סומליה) את הכוח לעצור ולהחזיק ללא הגבלת זמן את מי שמביע התנגדות לממשלה מבלי לעמוד לדין. בנוסף לזה, החוק נותן ל-NSS את הכוח לעצור אנשים ללא צו חשוד של השירות הלאומי. בנוסף לזה ניתן לראות בסעיף הראשון בחוק האומר: "פעולות נגד עצמאותה, אחדותה או ביטחונה של המדינה" ויכולת לתת עונש מוות לכל מי שהורשה בסעיפים אלה.
משנת 1970 ואילך בארה התמודד עם פופולריות הולכת ומתמעטת והתנגדות מקומית מוגברת. בתגובה, יחידת הכומתות האדומות ("Duub Cas") והיחידה הצבאית הקרואה "חלוצי הניצחון" (Victory Pioneers), ביצעו טרור שיטתי נגד מג'רטין (Majerteen), חוייה (Hawiye) ונגד הקלאנים של איסק. הכומתות האדומות באופן שיטתי ריסקו מאגרי מים כדי לשלול מים מהקלאנים ומעדריהם. יותר מ-2000 אנשים מהקלאנים של בני מג'רטין מתו כתוצאה מצמא וכ-5000 אנשים מאיסק נהרגו על ידי הממשלה. חברי חלוצי הניצחון אנסו נשים רבות מהקלאנים ויותר מ-300,000 חברי איסק נמלטו לאתיופיה.
בערך באמצע העשור של 1980 תנועות התנגדות נוספות שנתמכו על ידי הממשל הדתי של הקומוניסטים באתיופיה צצו ברחבי המדינה. בארה הגיב בענישה כלפי מי שנתפסו כגורמים מקומיים שתומכים בגרילה, במיוחד באזורים הצפוניים של המדינה. ב-1988, בראשות הגנרל מחמד סעיד הרסי מורגן (בסומלית "Maxamed Siciid Xirsi Moorgan") חתנו של בארה, הופצצו ערים והביאו למותם של 50,000 אנשים בצפון.
המרד.
במישור הממשלתי המקומי, סיאד בארה פיזר את כל הגופים שנבחרו בעקבות ההפיכה הצבאית ודרש שכל המועמדים לבחירה יאושרו על ידי הממשלה המרכזית.
בשנת 1979 פורסמה חוקה אשר אישרה את בתי המשפט לביטחון לאומי שהוצגו על ידי בארה. הוא מינה רק קציני צבא לבית המשפט העליון, ובכך הביא את הרשות השופטת להיות תחת הרשות המבצעת.
בעקבות זאת ובעקבות המלחמה באוגדן, הייתה עלייה של כמה תנועות אופוזיציה פנימיות מאורגנות של מתנגדים שפעלו להפיל את משטרו של בארה ולהדיח אותו מתפקידו. על מנת להתמודד אתם, בארה נקט בצעדים מדכאים, צעדים שהיו כרוכים בהפרת זכויות אדם רבות; הממשל שלו החל לעצור פקידים ממשלתיים וצבאיים בחשד להשתתפותם עם התנועות המתנגדות, הוציא אנשים להורג והשתמש באלימות כלפי העם.
הממשלה הפכה לטוטליטרית יותר, וחשיבותה האסטרטגית של סומליה; הממוקמת בין מפרץ עדן ובסמוך למזרח התיכון שנחשבו ליעדים אסטרטגיים חשובים מאוד מבחינת מעצמות רבות במהלך המלחמה הקרה במיוחד ברית המועצות וארצות הברית וזאת בגלל מיצרי המים ונתיבי הסחר והנפט שנמצאים באזור, פחתה בעיני חלק מהמעצמות בגלל אי היציבות הפנימית ששררה באותה תקופה. הדברים האלה הובילו בסופו של דבר לפרוץ מלחמת אזרחים בשנת 1991, דבר שהוביל להפלת משטרו של בארה והתפוררות הצבא הסומלי הלאומי.
גלות ומוות.
לאחר בריחתו בינואר 1991, בארה ניסה פעמיים לכבוש מחדש את מוגדישו, אך נכשל לנוכח כוחו הצבאי של הגנרל מוחמד פארה איידיד (Mohamed Farrah Aidid). במאי 1991 בארה יצא לגלות.
בהתחלה הוא החליט לעבור לקניה, אך היו לכך מתנגדים רבים מצד האופוזיציה בשל תמיכתו בממשלה הקנייתית. בעקבות כך, החליט להגלות לניגריה.
בארה נפטר ב-2 בינואר 1995 מהתקף לב. הוא נקבר בסומליה.
דונלד שופ
דונלד קאראן שופ (באנגלית: Donald Curran Shoup; נולד ב-24 באוגוסט 1938) הוא פרופסור במחלקה לתכנון עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ככלכלן הוא מזוהה עם הזרם הג'ורג'יסטי. בספרו משנת 2005, ""העלות הגבוהה של חניה בחינם"," סוקר שופ את ההשלכות השליליות של תקני החניה ומסתמך במידה רבה על תובנות "ג'ורג'יסטיות" לגבי שימוש אופטימלי בקרקע וצדק חלוקתי. בשנת 2015 הוענק לו "פרס המצוינות הלאומי לתכנון פורץ דרך" מטעם האגודה האמריקאית לתכנון.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה.