באופן היסטורי נוהלו האיים כאחת מנפות מחוז קורנוול באנגליה. ארכיפלג איי סילי היה חלק מדוכסות קורנוול והדוכס נהנה מזכויות מיוחדות באיים, שהוענקו לו על ידי הכתר הבריטי. חוק השלטון המקומי משנת 1888 הסמיך את מועצת השלטון המקומי באיי סילי להקים "מועצות ורשויות מקומיות אחרות הנפרדות מאלה של מחוז קורנוול... זאת לצורך יישום כל חקיקה הנוגעת לשלטון המקומי באיים." בהתאם לחוק זה הוקמה בשנת 1890 המועצה האזורית הכפרית של איי סילי, כרשות ייחודית מאוחדת, הפועלת מחוץ לתחום האדמיניסטרטיבי של מחוז קורנוול. מחוז קורנוול סיפק שירותים מסוימים לאיים, אשר עבורם שילמה המועצה האזורית. סעיף 265 של חוק השלטון המקומי משנת 1972 איפשר את המשך קיום המועצה האזורית, אולם שמה שומה ל"מועצת איי סילי".
משמעות המעמד השלטוני המיוחד של איי סילי מתבטא בכך שחלק מן המשפט המנהלי הקיים בכל אנגליה, מיושם באיי סילי בשינויים מסוימים. כך למשל, בתחומי שרותי הבריאות ומבנה השלטון המקומי. מכיוון שבאיים חיים רק כ-2,000 תושבים, המועצה מייצגת פחות תושבים ממה שמייצגות מועצות כפריות רבות באנגליה והיא מהווה את יחידת השלטון המקומי העצמאי הקטנה ביותר באנגליה. בשנת 2005 כיהנו במועצה 21 חברים (כולם עצמאיים ולא מזוהים עם מפלגה מסוימת). במועצה מועסקים 164 עובדים, כך שכמעט 10% מתושבי האיים עובדים עבור השלטון המקומי.
אין לאיי סילי מערכת משפט עצמאית וסכסוכים מתבררים בבתי המשפט של מחוז קורנוול.
דגלים.
לאיי סילי שני דגלים עיקריים:
כלכלה.
רקע היסטורי.
מאז המאה ה-18 הייתה כלכלת איי סילי תלויה במסחר עם בריטניה הגדולה ומדינות מעבר לה. לאורך השנים השתנה אופיו של המסחר באיים וזאת בהתאם לגורמים כלכליים ומדיניים. כך באו והלכו להם תחומי מסחר ועיסוקים שונים, כגון: איסוף אצות ים, ניתוב ספינות, הברחות, דיג, בניית ספינות, ולאחרונה גידול פרחים. במחקר שנעשה על כלכלת האיים בשנת 1987 נמצא כי רבות מן החוות החקלאיות באיים נאבקות כדי לשמור על רווחיותן וכתוצאה מכך יש נטייה להרחיב את תחומי ההכנסות ולעסוק אף בתיירות. על פי נתונים שנאספו בתחילת המאה ה-21 נראה שמספר העוסקים בחקלאות מהווה רק כ-2% מכלל העובדים באיים.
תיירות.
ההערכה היא כי בתחילת המאה ה-21 ההכנסות מתיירות הן כ-85% מהכנסות תושבי איי סילי. האיים השקיעו משאבים ומאמצים רבים בשיווק תיירותי המדגיש את הסביבה הייחודית של איים אלה, מזג האוויר הקייצי, התרבות הנינוחה, התחבורה הנוחה בים ובאוויר בין האי הבריטי לאיים וגודלם הזעיר של האיים, המהווה נקודת משיכה. רוב התיירים המבקרים באיים שוהים באי סנט מרי'ס, שבו חדרי אירוח רבים ושאר שירותי תיירות. באי טרסקו קיים מלון דירות נופש. באיים בריאר וסנט מרטינ'ס מבקרים פחות תיירים, אף שבכל אחד מהם קיים בית מלון וחדרי אירוח. באי סנט אגנס אין בית מלון.
האיים זכו לפרסום, שתרם לתיירות, גם בשל הטענה שבשנת 1651 הוכרזה מלחמה עם הרפובליקה ההולנדית, מלחמה שלכאורה הסתיימה רק ב 1986 ולכן מכונה "מלחמת שלוש מאות שלושים וחמש השנים". בפועל לא התנהל כל קרב.
תנועת התיירים לאיים מאפשרת קיומם של שרותי תחבורה בתדירות שקשה היה להצדיקה לאור מספרם של תושבי האיים לבדם. לכן, תנועת התיירים משפיעה אף על אותם תושבים שאינם עוסקים בתיירות. תנועת התיירות היא עונתית באופייה ומתרכזת בעיקר בקיץ, אף שבחודש אוקטובר מדי שנה מגיעים לאיים צפרים על מנת לצפות בציפורים נודדות החולפות בעונה זו באיים.
תחבורה.
תחבורה בין האיים לאי הבריטי אפשרית בים ובאוויר. האי היחיד שבו כבישים של ממש הוא סנט מרי. באי סנט מרי פועל שדה תעופה ובו שני מסלולים, שאורך כל אחד מהם אינו עולה על 600 מטר. באי טרסקו קיים מנחת מסוקים.
את האיים משרתת מעבורת המופעלת על ידי "חברת הספינות של איי סילי" והיוצאת מנמל פנזנס לאי סנט מרי'ס וכן ספינת משא. שאר האיים מקושרים לאי סנט מרי'ס בסירות מנוע.
ברברה בל-גדס
אראגוזאורוס
אראגוזאורוס (שם מדעי: "Aragosaurus") הוא סוג של זאורופוד. המין היחיד המוכר, "Aragosaurus ischiaticus," חי באראגון שבספרד אך גם בדרום אמריקה. הוא חי לפני כ-120 עד 130 מיליון שנים, באמצע הקרטיקון התחתון. האראגוזאורוס היה דינוזאור שהילך על ארבע רגליים וניזון מצמחים. אורכו הגיע ל-18 מטרים ומשקלו היה כ-28 טון. בדומה לזאורופודים אחרים, צווארו היה ארוך, זנבו היה ארוך וחזק, ראשו היה קטן וגופו גדול.
קרב הקדושים
קרב הקדושים (באנגלית: Battle of the Saintes) (9 באפריל - 12 באפריל 1782) היה הקרב הימי האחרון במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב ניטש בין צי בריטי בפיקוד אדמירל רודני לבין צי צרפתי בפיקוד אדמירל דה גראס. המלחמה נגד המושבות האמריקאיות המורדות הוכרעה אומנם חודשים אחדים קודם לכן, בעקבות ניצחונן בקרב צ'ספיק וכניעת הצבא הבריטי ביורקטאון; ברם, המאבק בין בריטניה לבין צרפת, בעלת בריתה של ארצות הברית ומי שסייעה לה באופן פעיל במלחמתה לעצמאות, נמשך בזירות אחרות. ההתנגשות בין הצדדים ארעה ליד איי הקדושים (Îles des Saintes ), בין גוואדלופ ודומיניקה, על רקע ניסיונה של צרפת לנצל את מפלות בריטניה כדי להשתלט על מושבותיה בים הקריבי (איי הודו המערבית). ניצחון הצי הבריטי בקרב לא השפיע אומנם על תוצאות מלחמתם של האמריקנים, אך הוא מהווה ציון דרך חשוב בתולדות הלוחמה הימית בעידן אוניות המפרשים. הייתה זו הפעם הראשונה בה חרג אדמירל מהמערך הטורי והחליף את הלחימה הפורמליסטית בשני טורים מקבילים בהבקעת טור אוניות האויב ופיזורו.
רקע.
בעבר, הלוחמה הימית הייתה לחימה קרובה בין היריבים והתוצאות היו מידיות וברורות וניתן היה לדעת בוודאות מי המנצח ומי המפסיד, שבדרך כלל היה מושמד על אונייתו.
כאשר החל השימוש במפרש ובכלי נשק כרובים ותותחים כנשק עיקרי, התפתחה לה גם שיטת לוחמה חדשה - שיטת הלוחמה בקו, היינו לירות מן הצד על האויב.
כאשר ציי המלחמה אימצו שיטה זו, לא היה כל צורך להיצמד אל האויב, והקרבות נערכו מטווח הארטילריה. לאחר נפילת כוחם הימי של המעצמות ספרד והולנד, התחזקה ההגמוניה הצרפתית והאנגלית, כל אחת בגזרתה הימית שלה, ושיטת הלוחמה בקו הפכה לשיטה המקובלת בציים השונים.
בצי האנגלי, "ספר הלוחמה הימית לחיל הים" אשר נכתב על ידי הדוכס מיורק היה לכלל הברזל בקרב האדמירלים בחיל הים האנגלי לדורותיו. הוראות אלו היו לניסיון אמיתי לייצר מערכת כללים ברורה תבניתית ומסודרת ללוחמה ימית. האנגלים נהגו לצאת אל הקרב באופן מסודר: שני ציים בקו ראשון מפליגים בקווים מקבילים, או עוקפים אחד את השני בכיוונים מנוגדים במהלך הקרב.
הצרפתים אימצו גם הם שיטה דומה.
העליונות הבריטית באה לידי ביטויי ביכולתם להשתמש בכלי נשק שונים. הצרפתים במהלך הקרב נהגו לכוון למפרש והתורן של האונייה האנגלית, וזאת על מנת להוציא אותה מן השורה. האנגלים לעומתם, כיוונו אל "בין הרוח למים" מתוך מטרה לגרום לנזילות מסוכנות, וכן לפגוע באזור התותחים של הצרפתים ולהוציא אותם מכלל שימוש.
בשיטת לחימה כזו, לא הייתה תוצאה חד משמעית ושני הצדדים יכלו להאמין שהם המנצחים בקרב.
רק ברבע האחרון של המאה ה-18, האדמירלים האנגלים למדו שוב להילחם קרוב אל האויב ולהכותו עד חורמה.
תקופה זו של לחימה אינטנסיבית החלה עם קרב הקדושים ב-1782, והייתה לאירוע מכונן בניצחונותיו של סר ג'ורג' רודני, אשר היה קפטן צעיר בתחנה הצפונית של אמריקה.
יציאה לדרך.
באביב 1782 נשלח רודני אל הקאריביים, כאשר כוחה ומצבה הפוליטי של בריטניה מעבר לאוקיינוס האטלנטי באזור אמריקה היה קשה ומאוים. צ'ארלס קורנווליס נאלץ להיכנע בקרב יורקטאון, וניצחון הקולוניות האמריקאיות היה מובטח. הכוח הצרפתי בקאריביים אוחד עם כוחו של המפקד גראסה, אשר יצא כמפקד העליון עם כוחות מן הקולוניות האמריקאיות- ספרדיות, על מנת להשתלט על ג'מייקה אשר הייתה המרכז של הכוח הבריטי והמסחר הבריטי אזור הקריביים.
מלח אנגלי בשם קמפנפדיט פרץ עם אוניתו אל פי התעלה והרס אונית אספקה של המפקד גראסה. בעקבות זה, רודני לקח ארבע אוניות קו, ולאחר מעבר סוער הצליח להגיע לברבדוס ב 17 בפברואר 1782. בשייטו לאנטיגואה, הוא לקח לידיו את השליטה על הצי ששהה באזור הקאריביים, צי שהיה בפיקוד הוד כאשר רודני היה באנגליה. מאנטיגואה לקח רודני את הצי לסנט לוסיה, והקים את בסיסו הראשי במפרץ גרוס איסלט, שהיה בסיס הפעולה המועדף על הבריטים במלחמות עברו.
הצי של המפקד גראסה היה במרחק ארבעים מייל צפונה משם, במפרץ מצודת רויאל במרטיניק.
במהלך חודש מרץ, שני הציים התכוננו לקרב בים. רודני קיבל סיוע מאנגליה אשר ללא ספק נתן לו יתרון צבאי. היו לו 36 מפרשי אוניות קו אל מול 30 שהיו עם המפקד גראסה במרטיניק. בצי האנגלי היו 5 אוניות תלת מפלסיות, שלוש מהן נשאו כ 98 פגזים, ובשתיים האחרות כ 90 פגזים. היו לו 21 74', 70 פגזים ו9 תותחי 64'.
לצי הצרפתי הייתה אוניית מלחמה גדולה אחת, אונית הדגל של המפקד גראסה, ה"וילה דה פאריז" עם כ 104 פגזים. היו לו 4 אוניות עם 80 פגזים, 20 אוניות עם 74 פגזים, אונייה אחת עם 70 ושלוש אוניות עם 64.
לרודני היה יתרון של כמאתיים פגזים, ושל כשש אוניות. הטכנולוגיה של הצבת הנשק על אוניות האנגלים הובילה לכך שהם יכלו לירות אש חיה על האוניות הצרפתיות כאשר חלפו לידן למשך יותר זמן, מה שלא היה אפשרי לצרפתים. בנוסף הציבו האנגלים על הסיפון תותחים עם קליבר גדול, מה שאפשר יריות כבדות כאשר האוניות היו קרובות זו לזו, היה זה נשק שטרם היה מוכר לצי הצרפתי.