בדצמבר 1925, חתם על חוזה עם אסאר גבריאלסון בסטוקהולם, במטרה לנסות ולהקים ייצור של מכונית שוודית חדשה. בחוזה זה היה על לרסון לבצע את עבודות ההנדסה למכונית חדשה, וכן תוכנית השקעה עבור מפעל ייצור חדש לגמרי, אבל יהיה רק גמול על העבודה כי במקרה הפרויקט יסתדר היטב. גברילסון לקח על עצמו את הסיכונים הכלכליים. היה זה פרויקט בסיכון גבוה ללא כל ערבויות. גבריאלסון החליט לבנות סדרת בדיקות של עשרה כלי רכב עם המימון שלו ולאחר מכן להציג את המכונית ואת תוכנית ההשקעה כולה ל-"SKF".
"משרד עיצוב", שהיה קרוי "משרד העיצוב הראשון של וולוו", הוקם בחדר אחד בדירה הפרטית של לרסון. מכונית האב-טיפוס הראשונה הייתה מוכנה ביוני 1926. לארסן וגבריאלסון לקחו אותה ונסעו בעצמם, עד למטה חברת "SKF" בגוטנברג כדי להציג את הדגם וכן להציג את תוכנית ההשקעה הסופית.
חוזה נחתם ב-10 באוגוסט 1926 בין "SKF" לבין גבריאלסון בעיר גוטנבורג. ההסכם קבע כי כל 10 מכוניות אב טיפוס, רישומים הנדסיים, חישובים וכו' יהיו מועברים ל-"וולוו AB".
ב-12 באוגוסט 1926 נוסדה "וולוו" כתת-חברה של יצרן המסבים SKF Svenska Kullagerfabriken.
החברה החדשה לא הראתה שום רווח עבור השנתיים הראשונות. בסוף 1930 "AB וולוו" הראתה רווח קטן בפעם הראשונה. בשנת 1935 הגיעה "SKF" למסקנה כי וולוו תהיה חברה עצמאית. "וולוו" הוצגה בבורסה בסטוקהולם ו- "SKF" מכרה את מרבית מניותיה.
בתאריך 14 באפריל 1927, בסביבות השעה עשר, עזב דגם ההפקה הראשון של הסדרה, ה-וולוו ÖV4, את המפעל החדש שהוקם בגטבורג.
עשר מכוניות האב טיפוס שנבנו בסטוקהולם מעולם לא נמכרו, למעט מכונית אחת.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1941 יוצרה מכונית וולוו ה-50 אלף. רק לאחר תום מלחמת העולם השנייה, יוצרה סדרת מכוניות מודרניות מסוגננות: וולוו PV444 / PV544, עם עיצוב בסגנון חדש לחלוטין. הסדרה הייתה הצלחה במכירות. נמכרו כ-440,000 יחידות.
בשנת 1946 הושק דגם וולוו PV 60.
החברה עמדה על קרקע מוצקה, והייצור של מכוניות ומשאיות המשיך לגדול עד סוף חייו של לרסון.
לרסון נפטר בשנת 1968.
משפחה.
לרסון היה נשוי לאלין אוקטביה פרוברג (Elin Octavia Fröberg) משנת 1918. לזוג נולדו הילדים: אריק, אנדרס, גנל ובריט.
חוצן במבחן
חוצן במבחן (באנגלית: Lifted) הוא סרט אנימציה ממוחשבת קצר, שנוצר באולפני האנימציה של פיקסאר. הסרט יצא בשנת 2006 בבימויו של גארי ריידסטרום ויוצר על ידי קתרין סרפיאן, שיצרה בהמשך גם את הסרט "אמיצה".
הסרט הוצג לראשונה ב-12 באוקטובר 2006, בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-42 בשיקגו, והוצג בקולנוע ובמדיה הביתית עם הסרט "רטטוי" ב-29 ביוני 2007. הסרט הופץ גם באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 1.
עלילה.
חייזר צעיר בשם סטו, נמצא בתוך חללית ועושה מבחן של חטיפת בן אדם. הוא צריך לחטוף חקלאי יישן בשם ארני תחת עינו הפקוחה של הבוחן האדיש שלו ששמו מר B. על ידי שימוש רק בזיכרון שלו, סטו צריך להשתמש בלוח בקרה שעליו אלפי מתגים זהים על מנת לחטוף את החקלאי.
סטו מהסס על איזה מתגים עליו ללחוץ ובמהלך הניסיונות שלו למצוא את המתג הנכון הוא גורם לארני להיתקל בקירות ובתקרה, אך למרות זאת ארני לא מתעורר. סטו מתעצבן על כך שהוא לא מוצא את המתג הנכון ומתחיל ללחוץ באקראיות על מתגים וגורם לארני לעופף סביב החדר באקראיות כמו כדור פינבול. בסופו של דבר, לאחר שהסתכל ברשימותיו, סטו מצליח לתמרן את ארני מבעד לחלון ולמעלה לתוך הספינה, אבל הוא סוגר את קרן הגרירה מבלי לסגור את פתח המטען. וארני צונח לעבר הקרקע, מר B תופס פיקוד ומצליח לתפוס את ארני לפני שהוא מתרסק על הקרקע, ואז הוא דוחף את סטו רחוק ממנו מתחיל לעבוד על מתגים במהירות מדהימה, מר B מחזיר את ארני למיטה שלו ומסדר את הבלאגן שסטו ייצר.
מדוכא מכישלונו, סטו נאבק לעצור את הדמעות. באנחה, מר B מאפשר לו להטיס את החללית חזרה לחלל. סטו תופס בשמחה את מוט ההיגוי ומתחיל לתמרן, כעבור רגע הספינה מתרסקת על האדמה, מוחצת את ביתו של ארני. כאשר החללית מתרוממת, החלק התחתון שלה מכוסה בעפר ופסולת, ושום דבר לא נשאר מהבית מלבד עמוד עפר גבוה במרכז מכתש, שנוצר על ידי פתח המטען הפתוח. על העמוד הזה ארני עדיין ישן שינה עמוקה במיטתו.
עם סיום הקרדיטים, נשמע קול השעון המעורר של ארני, ואחריו פיהוקו, צרחה וחבטה - מה שמעיד על כך שהוא נפל לתוך המכתש.
הפקה.
ההפקה על הסרט החלה באמצע שנת 2005 והושלמה בקיץ 2006. בהכנת הסרט לא היו שימושים בטכנולוגיות מתקדמות, חוץ משימוש בתוכנה חדשה בשם "Jiggle". תוכנה זו נותנת לאנימטורים ליצור תהודה, או לנענע, חלקים מסוימים של הגוף. האנימטור יכול לשלוט כמה רחוק תהיה התהודה (לדוגמה רק בתוך איבר), או למנוע תנועה רק מחלקים מסוימים של הגוף.
פרסים.
חוצן במבחן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר ב-23 בינואר 2007 בטקס פרסי אוסקר ה-79.
212 (פירושונים)
קנדז'ז'ין-קוז'לה
קנדז'ז'ין-קוז'לה (בפולנית: Kędzierzyn-Koźle, ; שמה לשעבר בגרמנית: קנדרזין-קוזל, Kandrzin-Cosel) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר אודר. אוכלוסיית העיר נכון לשנת 2018 מונה 56,478 תושבים.
הקהילה היהודית.
יהודים החלו להתיישב בקוז'לה לפני שנת 1373.
במלחמת העולם השנייה הנצים הקימו רשת של למעלה מ־40 מחנות עבודה בכפייה באזור קנדז'ז'ין. בשנת 1944 חיל האוויר האמריקני, שפעל מבסיסים באיטליה, ביצע הפצצת שטיח על מחנות העבודה ומפעלי התעשייה המקומיים.
ב־21 בינואר 1945 חיסלו הגרמנים את מחנות העבודה בכפייה ופינו כ־56 אלף אסירים מהם. כ־1,000 אסירים מתו במהלך "צעדת המוות". המחנות שוחררו על ידי הצבא הסובייטי ב־26 בינואר 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בקוז'לה לא הצליחה להיבנות מחדש. יהודי קנדז'ז'ין-קוז'לה מיוצגים על ידי רבנות קהילת יהודי ורוצלב, שבראשה נכון לשנת 2019 עומד הרב דוד בסוק .
ניסה (פולין)
ניסה (בפולנית: Nysa, ; שמה לשעבר בגרמנית: נייסה, Neisse או Neiße) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר ניסה קלודזקה. אוכלוסיית העיר מונה 44,243 תושבים (נכון ל-2018).
נואלה הולווואי
וולוו B54
וולוו B54 (בשוודית: Volvo B54) הוא אוטובוס קטן מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצר בין השנים 1966–1971 בשוודיה.
יעקב מאליק
יעקב אלכסנדרוביץ מאליק (; 6 בדצמבר 1906 - 11 בפברואר 1980) היה דיפלומט סובייטי.
ביוגרפיה.
מאליק, יליד הכפר אוסטרוברחובקה, בגוברניית חרקובסקייה, למד במכון חרקוב לכלכלה לאומית וסיים את לימודיו בשנת 1930. לאחר מכן הוא עבד עבור המפלגה הקומוניסטית בחרקוב, ומאז 1937 עבד בשירות החוץ הסובייטי במוסקבה. היה הקונסול הסובייטי בטוקיו במהלך מלחמת העולם השנייה (בשנים 1939–1942), ולאחר מכן שגריר ביפן (בשנים 1942–1945). בשנים 1946 עד 1953 היה סגן שר החוץ של ברית המועצות. במקביל, היה השגריר הסובייטי באו"ם ובמועצת הביטחון של הארגון מ-1948 עד 1952. באוגוסט 1948, באוגוסט 1950, ביוני 1951 וביוני 1952 היה נשיא מועצת הביטחון.
ב-25 ביוני 1950, מאליק נעדר ממועצת הביטחון של האו"ם במחאה על נוכחותו של נציג מסין הלאומנית (טאיוויאן). היעדרותו איפשרה להחלטה 82 לעבור פה אחד, 9-0, בקריאה לצפון קוריאה להסיג את כוחותיה מהדרום.
בין 1953 ו-1960 היה שגריר בממלכה המאוחדת. מ-1960 עד 1980 היה שנית סגן שר החוץ. משנת 1968 עד 1976 כיהן פעם נוספת כשגריר ברית המועצות באו"ם ובמועצת הביטחון. באפריל 1968, בספטמבר 1969, בדצמבר 1970, מרץ 1972, ביוני 1973, באוגוסט 1974, בנובמבר 1975, היה גם נשיא מועצת הביטחון של האו"ם למשך חודש בכל פעם.
מאליק היה אחד מחשובי הדיפלומטים של זמנו, ושמו נקשר במספר פרשות ידועות מאותה תקופה, כמו מלחמת קוריאה, קונפליקט סהרה המערבית, היחסים בין סין העממית וסין הלאומנית (טאיוויאן) והפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. בגללו הוסר לבסוף הסגר על ברלין בשנת 1949.
מאליק נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה. זכה בשלושה עיטורי לנין.
ברטה פפנהיים
ברטה פפנהיים (בגרמנית: Bertha Pappenheim; 27 בפברואר 1859 – 28 במאי 1936) הייתה פמיניסטית אוסטרית-יהודיה, מחלוצות העבודה הסוציאלית היהודית, והמייסדת של איגוד הנשים היהודי. מוכרת גם תחת הפסבדונים אנה או כאחת ממטופלותיו של יוזף ברוייר, המוזכרת גם בכתבי פרויד.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
נולדה ב-27 בפברואר 1859 בווינה, בתם השלישית של זיגמונד ורחה פפנהיים. אביה זיגמונד (1824–1881) היה סוחר, בן למשפחה יהודית אורתודוקסית מפרסבורג שבאוסטרו-הונגריה (כיום ברטיסלבה, סלובקיה), והיה ממייסדיי השיף-שול בווינה. שם המשפחה מרמז על מוצאה בעיירה פפנהיים בצרפת. אמה, רחה לבית גולדשמידט (1830–1905), הייתה בת למשפחה יהודית אמידה מפרנקפורט. כילדה גדלה בבית בעל תפיסה מסורתית וחששה כי הוריה העדיפו שיוולד להם בן זכר. הוריה החזיקו בעמדות מסורתיות בסוגיות של נישואין, והיא חונכה בחינוך נוקשה שתאם את התפיסה המקובלת לגבי 'נערה טובה', בת מעמדה. היא נשלחה לבית ספר קתולי לנערות, אך בהתאם ללוח השנה והחגים היהודיים.
כשהייתה בת 8 נפטרה אחותה הגדולה ממנה הנרייטה (1849–1867) משחפת. כשהייתה בת 11 עברה משפחתה מרובע לאופולדשטאט שהייתה מאוכלסת ברובה ביהודים עניים, לרחוב ליכטנשטיין. בגיל 16 תמו לימודיה בבית הספר והיא הקדישה את מירב זמנה לתפירה ולעזרה לאמה בעבודות הבישול. אחיה הצעיר ממנה בשנה וחצי, ויליאם (1860–1937) המשיך את לימודיו בבית ספר תיכון, ועורר את קנאתה.
מחלתה.