נכון לאוגוסט 2017, פלשרינו התגוררה בנויקלן, סמוך לתחנת הרכבת הרמנפלאץ.
הספר.
באביב 1978 העידה פלשרינו במשפטו של היינץ ג., גבר שהואשם והורשע בעבירות מין ובכך שסיפק הרואין לה ולחברותיה, תמורת שירותי מין. שני עיתונאים מטעם השבועון שטרן, קאי הרמן והורסט ריק, שסיקרו את המשפט במסגרת תחקיר עיתונאי על מצב הנוער ובעיית הסמים בברלין, פגשו את פלשרינו לריאיון קצר אחרי שהעידה, אך כאשר הבינו השניים את היקף המידע שברשותה על חיי הזנות והסמים של בני נוער בברלין, הם ראיינו אותה בבית סבתה בהמבורג במשך חודשיים. את הראיונות המוקלטים עיבדו שני העיתונאים לספר עיון דוקומנטרי שיועד לצורכי חינוך. לאחר שכמה הוצאות סירבו להדפיס אותו עקב עיסוקו בזנות של ילדים וסמים, פרסמו שני העיתונאים את הספר כסדרה של מאמרים, בתקווה שפרסומם יביא לשינוי. בסופו של דבר הדפיס ה"שטרן" את הספר ב-60,000 עותקים שחולקו לבתי ספר, ו-5,000 עותקים נוספים נמסרו לבית הספר לעיתונאות שליד מערכת השבועון. הספר הוכנס לתוכנית הלימודים, אך עד מהרה עלה הביקוש על מספר העותקים שהודפסו, הוא הפך לרב-מכר, ויותר מארבעה מיליון עותקים נמכרו. ברם, הספר הביא לתוצאה הפוכה, ובמקום להרתיע, בני נוער רבים נישבו במסתורין וברומנטיקה של חיי נערה צעירה בעולם הסמים והזנות, ופלשרינו הפכה לאייקון תרבות ומודל לחיקוי.
הספר נכתב בגוף ראשון ומתאר את חייה של פלשרינו מגיל 6 עד אחרי המעבר להמבורג. תרמו לו עדויות, אף הן כתובות בגוף ראשון, של אמא של כריסטיאנה, של מנהלו לשעבר של המרכז הקהילתי "בית המרכז" בגרופיוסשטאט, של אנשי רשויות שטיפלו במגפת הסמים במערב ברלין באותן שנים, ושל מתבגרים שתרמו לספר את שמותיהם ותמונותיהם, מתוך רצון לשבור את השתיקה שנבעה מבושה. הספר תורגם ל-21 שפות, יצא לאור ב-35 מדינות, שהה במשך 95 שבועות בראש רשימת רבי המכר של השבועון "דר שפיגל" ובכך היה לספר התיעודי הגרמני המצליח ביותר בתקופת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. בישראל הוא תורגם מגרמנית על ידי גדעון טורי, ויצא בשם "אני, כריסטיאנה פ.".
בפברואר 2013 ראה אור בארצות הברית תרגום חדש לאנגלית לנוער של הספר, בשם "תחנת גן החיות - סיפורה של כריסטיאנה פ." (Zoo Station – The Story of Christiane F). במהדורה זו, מופיע השם christiane f כמחברת, בעוד ששמותיהם של הרמן וריק, שהיו חתומים על הספר המקורי כמחבריו, לא מופיעים כלל. הספר נשמר בספריית הקונגרס תחת מספר 2012936083.
הסרט.
בשנת 1981 יצא לבתי הקולנוע סרט המבוסס על הביוגרפיה, בהפקתו של ברנד אייכינגר ובבימויו של אולריך אדל. התסריט נכתב על ידי הרמן ויגל בשיתוף העיתונאים ריק והרמן. כותרת הסרט בגרמנית הייתה כריסטיאנה פ. - אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות (Christiane F. – Wir Kinder vom Bahnhof Zoo), ובתרגום לאנגלית הוא נקרא "Christiane F" בלבד. בישראל נקרא הסרט כשם הספר בתרגום לעברית. כריסטיאנה שימשה יועצת להפקה, אבל לא הופיעה בסרט בעצמה. אפיזודות נרחבות צולמו באתרי התרחשות אותנטיים בסביבות גרופיוסשטאט, תחנת הרכבת "ברלין גן החיות" ודיסקוטק "סאונד". דייוויד בואי, הזמר האהוב על כריסטיאנה בשנות העלילה, תרם לסרט הופעת קמע כמחווה לפלשרינו, בהיותו מכור לסמים בעצמו בשנים ההן. בואי גם סיפק את פסקול הסרט הכולל תשעה שירים שלו, מהם שמונה מתקליטים שהקליט בשנות שהותו בברלין (1980-1976) יחד עם המפיק בראיין אינו, וגרסה גרמנית לשיר "Heroes", שכתבה זמרת הליווי הגרמניה אנטוניה מאאס.
פלשרינו הייתה אנונימית עד צאת הסרט לבתי הקולנוע. זהותה נחשפה כאשר נסעה לארצות הברית לקדם את ההפצה, מכיוון שהשחקנית נָטְיָה בּרוּנְקְהוֹרסט שגילמה את דמותה, הייתה צעירה מדי. בסרט צפו כחמישה מיליון איש.
סדרת טלוויזיה.
במהלך ינואר–פברואר 2021 צפויה לצאת סדרת טלוויזיה גרמנית בת שמונה פרקים, המבוססת על הביוגרפיה של כריסטיאנה פלשרינו, ונושאת את שמו המקורי של הספר: "אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות" . אורכו של כל פרק יהיה 60 דקות. שלב הצילומים, שהתקיים בפראג ובאתרים אותנטיים בברלין החל באמצע יולי 2019 והסתיים ב-6 בפברואר 2020. תקציב ההפקה מוערך ב-25 מיליון אירו, סכום שיא בגרמניה לסדרת טלוויזיה.
הסדרה הוקרנה לקהל קַניינים במסגרת אירועי "MIPCOM" באוקטובר 2020. היא תופץ תחילה למדינות דוברות גרמנית באירופה (גרמניה, אוסטריה ושווייץ) באמצעות "Amazom Prime Video" , שירות הזרמת המדיה של חברת "אמזון", ואת ההפצה הבינלאומית תעשה "פרימנטל" , חברה בריטית להפקה והפצה של תכנים לטלוויזיה.
כבר בסוף יולי 2017 הודיעה חברת ההפקות הגרמנית "קונסטנטין", מפיקת סרט הקולנוע משנת 1981, שהביוגרפיה של פלשרינו תעובד לסדרת טלוויזיה. מפיקי הסדרה הם אוליבר בֶּרְבֶּן המכהן כחבר הדירקטוריון של "סרטי קונסטנטין", וסופי פון אוּסְלָר. הבמאי הוא פיליפ קאדלבך , ועל התסריט אחראית אנט הס שעמדה בראש סדנת כתיבה שבה השתתפה בין היתר התסריטאית והבמאית הגרמניה לינדה ברידה. בראיון מפברואר 2018 הסבירה הס שסדרה עלילתית מודרנית מאפשרת כיום לתאר את חיי כריסטיאנה וחבריה מזוויות מבט שונות בדיוק היסטורי מקיף וחסר רחמים, ולכן הסדרה לא תיועד להקרנה בשעות צפיית השיא בערב. הס הסבירה שבסדרה יודגשו היבטים שחסרו בסרט: הזנחה מצד ההורים, תנאי החיים של ילדי גרופיוסשטאט, האלימות וצמצום מרחב המחיה שלהם, והוסיפה שהסדרה תשרטט דיוקן מוסרי של תקופה של קיצוניות, התמכרות ואיומי טרור מצד השמאל הקיצוני. לדבריה, כאז כן היום, הנוער מהווה סייסמוגרף של החברה, וגורלם של כריטיאנה וחבריה הוא אישי ואוניברסלי בעת ובעונה אחת.
ב-13 בפברואר 2019 הודיעה חברת "אמזון" שהחברה רכשה את זכויות ההפצה, ובכך הפכה הסדרה להפקה משותפת של "סרטי קוסנטנטין" ו"אמזון פריים וידאו". ברבן אמר בהודעה שהסדרה לא תציג את הילדים כקורבנות, אלא כחזקים, אמיצים וכובשי לב. ב-10 באוקטובר 2019 פורסמו פרטים ראשונים ותצלום קבוצתי של אנסמבל השחקנים העיקרי. את דמותה של כריסטיאנה פ' מגלמת השחקנית האוסטרית-אוסטרלית יאנה מק'קינון , ודמויות נוספות מגולמות על ידימיקלאנג'לו פורטוצי ("בֶּנוֹ"), לאה דרינדה ("בבסי"), לנה אורצנדופסקי ("סטלה"), יירמיאס מאייר ("אקסל"), וברונו אלכסנדר ("מיכי"). בניגוד לסרט משנת 1981 שהתמקד בדמותה של כריסטיאנה, הסדרה תעניק התייחסות שווה לכל הדמויות בחבורה. כמו כן, בני הנוער יבואו מרקע חברתי מגוון ולכן יתמודדו עם בעיות שונות, וגורלותיהם יצטלבו בתחנת הרכבת הידועה לשמצה.
הבדל נוסף בין הסדרה לסרט הוא בהקשר התקופתי. בעוד שהסרט מעוגן באופן מובהק בשנות ה-70 של המאה ה-20, הסדרה מהווה פרשנות מודרנית לזכרונותיה של פלשרינו, אך המפיק אוליבר ברבן הסביר שהסדרה תהיה מנותקת מהגדרת זמן מסוים.
דרבי (סוסים)
דרבי הוא סוג מרוץ סוסים, הקרוי על שם הדרבי של אפסום (שעדיין מתקיים במסלול אפסום באנגליה). הדרבי של אפסום נקרא בתורו על שם אדוארד סמית'-סטנלי, הרוזן ה-12 מדרבי, שהחל את מסורת המרוץ ב-1780. הסוסים המתחרים הם בני שלוש שנים ומשקל דומה. המרוץ נחשב למרוץ הקלאסי לסוסים בגודל זה, אם כי מספר מרוצי דרבי (בקנדה, בסינגפור והונג קונג) מיועדים למעשה לסוסים בני ארבע שנים. הצפייה במרוצי דרבי באנגליה הפכה לאירוע חברתי של החברה הגבוהה, המסוקר בכלי התקשורת ברחבי העולם. אחד ממרוצי הדרבי הידועים בעולם הוא הדרבי של קנטקי בארצות הברית.
יודקה
המנון נורווגיה
הו, נאהב ארץ זו (בנורווגית Ja, vi elsker dette landet) הוא ההמנון הלאומי של נורווגיה. מילות ההמנון נכתבו על ידי ביירנסטרנה ביירנסון בין השנים 1868-1859 והלחן נכתב על ידי ריקרד נורדראק ב-1864. לשיר המקורי היו שמונה בתים, אולם נהוג לשיר רק את הראשון ושני האחרונים. ההמנון בוצע לראשונה בחגיגות היובל לחוקת נורווגיה ב-27 במאי 1864.
אף על פי כן, לנורווגיה יש גם המנון מלכותי - Kongesangen. להמנון זה כמה גרסאות, שהראשונה בהן נכתבה על ידי הנריק ורגלנד. אולם הגרסה שמשתמשים בה כיום היא זו של גוסטב ינסן (Gustav Jensen), שכתב את הגרסה שלו לכבוד הכתרתו של הוקון השביעי למלך נורווגיה ב-1906. גרסתו של ינסן הושפעה מהמנון הממלכה המאוחדת, והלחנים שלהם זהים.
לוח בקרה
לוח בקרה או לוח שעונים הוא לוח או צג, לרוב שטוח, המשמש להצגת מידע ונתונים להמחשת תפקודה של מכונה כלשהי.
פעולה.
לוח בקרה משמש להמחשת מטרות ותפקידו הוא לעקוב אחר התקדמות תפקוד המכונה. לוח שעונים גדול מכיל בעיקר צגים ממוזערים, ושעונים שונים (כמו שעון מהירות – "ספידומטר" ושעון גובה, במטוסים, להצגת הגובה בו משייט המטוס).
לוח הצגת הנתונים הוא השער להבנת תפקוד המכונה ואופן פעולתה, דרכי השתנות הפעולות בה והתראות מפני תקלות, ובכך מאפשר הענקת מידע והסבר מפורט יותר של אופן התפקוד.
שימוש.
לוח הבקרה הוא האמצעי המאפשר שיתוף מידע, פיקוח ותיאור האופן בו המכונה עובדת, ועוזר למצוא משאבים לקבלת מידע נוסף.
ישנם מספר רב של מכונות וכלים בהם מותקנים לוחות אלו:
בספינות, במטוסים ובכורים גרעיניים, לוח הבקרה מכיל גם מתגי בקרה ושליטה מלבד הצגת נתונים למפעיל.
דגל ממלכת בריטניה הגדולה
דגל הנסיך
אשלגן כלוריד
יצחק קאליש
צ'ארלס ברונסון
צ'ארלס דניס בוצ'ינסקי הידוע בשמו הקולנועי צ'ארלס ברונסון (באנגלית: Charles Bronson; 3 בנובמבר 1921 - 30 באוגוסט 2003) היה שחקן קולנוע אמריקאי. ברונסון הרבה להשתתף במערבונים וסרטי פעולה בתפקידי שוטרים, פושעים, אקדוחנים ואזרחים הבוחרים בדרכים אלימות להשגת צדק ודמותו הייתה לסמל של גבריות וקשיחות.