שטח אזור התעשייה ממוקם במעלה אגן הניקוז של שמורת הטבע נחל פרת, ולכן ישנם נהלים מחמירים ביותר בנושא זיהום קרקע. כמו כן הוקם בסמיכות מכון מתקדם לטיהור מים, ולא מתאפשרת הקמת מפעלי תעשייה מזהמים באזור זה.
בשער בנימין נמצא משכנה החדש של תחנת המשטרה בנימין.
בשנת 2013 הועברו למקום משרדיה של מחלקת הרווחה של המועצה.
בדצמבר 2020 נחנך בניין המועצה בקצהו המערבי של אזור התעשייה.
בחורף 2015–2016 אירעו בשער בנימין שני אירועי דקירה שונים, באחד האירועים מחבל פלסטיני דקר למוות את סמ"ר ינאי ויסמן, לוחם בסדיר שהיה בדרכו לחופשה בביתו. שניים נוספים נפצעו.
איזור השפעה
צילום חתונות
צילום חתונות הוא תחום בצילום העוסק בכל פעילויות הצילום הקשורות בחתונה. דבר זה יכלול לרוב תצלומים של בני הזוג ביום החתונה, צילום קבלת הפנים, הטקס עצמו ועוד.
למעשה, אף לפני המצאת הצילום הנציחו אנשים את עצמם ביום חתונתם. ציור של יאן ואן אייק משנת 1434 מתעד את נישואי הזוג ארנולפיני ומהווה דוגמה להנצחה מסוג זה.
התפתחות צילומי החתונות התרחשה בד בבד יחד עם התפתחותו של הצילום עצמו, החל מראשית המאה ה-19. תמונת החתונה הראשונה צולמה ככל הנראה בסביבות 1840, בחתונת המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט.
היסטוריית צילומי חתונות.
בראשית עידן הצילום לא נהגו אנשים לשכור צלם לתיעוד האירוע עצמו עקב העובדה שצילום כזה היה יקר מדי. בנוסף, כלי הצילום באותה תקופה היו מגושמים ביותר, ולפיכך רוב הצילומים נעשו בסטודיו ולא באירוע עצמו. עד לאמצע המאה ה-19 נהגו אנשים להצטלם לפני ואחרי החתונה, כשהם אינם לבושים בבגדי האירוע.
החל משנות השישים המאוחרת של המאה ה-19 החלו הזוגות להצטלם בבגדי החתונה ולראשונה היו ששכרו צלם שהיה נוכח באירוע עצמו.
ברבות השנים הטכנולוגיה השתפרה אך עדיין זוגות רבים הצטלמו רק צילום חתונה רשמי אחד. אלבומי חתונות החלו להיות נפוצים יותר לקראת 1880. בתקופה זו היו שנהגו לצלם את מתנות החתונה בין תמונות החתונה.
עם תחילת המאה ה-20 החלו להופיע תמונות צבעוניות. אולם, תמונות אלו היו יקרות ולא איכותיות ולפיכך רוב צילומי החתונה בתקופה זו נותרו עדיין בגרסת שחור-לבן.
התופעה של צילום אירוע החתונה כולו הפכה לנפוצה רק לאחר מלחמת העולם השנייה בעקבות תחילת השימוש בסרט הצילום והמצאת הפלאש הקומפקטי, אמצעים אלו הפכו את הצילום לזמין יותר.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החל צילום החתונות לגבש את הצורה בה רגילים לצלם כיום.
גישות שונות בצילומי חתונה.
סגנונות צילומי החתונה מתחלקים לשתי אסכולות עיקריות. הראשונה היא הצורה הקלאסית, המלאכותית יותר: הצלם יעמיד בתנוחות שונות את המצטלמים, לעיתים יצלמם יחד עם רקעים מלאכותיים ועוד.
השנייה היא סגנון צילום פוטוג'ורנליסטי. מונח זה בא במקור מתחום הצילום העיתונאי. צילום בסגנון זה ינסה להעביר את האירוע עצמו, ה'סיפור' המתרחש במהלך החתונה לתמונות וידגיש רגעים ורגש.
סגנון צילום נוסף השכיח באסיה ובעיקר בסין הוא צילום הנערך בסטודיו צילום. הזוגות הנישאים בוחרים סטודיו שבו הם ייערכו את צילומי החתונה שלהם ושם נערך הצילום. הסטודיו יכלול לעיתים ספר ומאפר שיעזרו בהחלפת התלבושת בין הצילומים.
בחברה החרדית מקובל לערוך צילום סטודיו באולם עצמו לזוג ולמשפחת הזוג כולה. צלם החתונה מביא איתו רקעים ואביזרי צילום נוספים ועורך סדרת צילומים לפני קבלת הפנים לבני המשפחה הקרובה.
כיום צילומי החתונה לרוב זונחים את האופי המסורתי של צילום מתוכנן מראש והגישה נוטה להיות פוטוג'ורנליסטית. הדגש של הצילום הוא ללכוד את הסיפור והאווירה שבתמונה. על מנת ליצור תמונות איכותיות בסגנון זה יש צורך בתאורה טובה, קומפוזיציה איכותית ותזמון נכון. לדוגמה בסגנון להרוס את השמלה הצילומים נעשים באתרים ובמצבים העומדים בניגוד לחגיגיות, לדוגמת צילומים ההורסים את שמלת הכלה.
חבילת צילום.
חבילת צילום סטנדרטית משתנה מצלם לצלם. לרוב מדובר בצילום תמונות ללא הגבלה ומספר מוקצב של הדפסת תמונות שנבחרות על ידי הזוג הנערכת בידי הצלם. צלמים רבים קובעים מספר שעות מוגבל ודורשים תוספת תשלום על כל חריגה.
בדרך כלל יקבל הזוג אלבומי חתונה בתוספת אלבומים להורים. יש גם הנותנים מספר מוקצב של תמונות שחור-לבן או ספיה.
סוג נוסף של אלבומי חתונות שהפך לפופולרי בתחילת המאה ה-21 הוא האלבומים הדיגיטליים. אלבום כזה נערך על ידי גרפיקאי באמצעות גרפיקה ממוחשבת וניתן להוסיף טקסטים, מסגרות ורקעים. הדפסה של אלבום דיגיטלי נעשית בבית דפוס והעמידות של האלבומים הללו נחשבת טובה יותר.
שושלת סיא
גור כלבים
גור כלבים הוא כלב צעיר. גורי כלבים בגודל ממוצע שוקלים בדרך כלל בין 0.45 ל-1.4 ק"ג, בעוד גורים גדולים יותר שוקלים בין 6.8 ל-10 ק"ג. כל הגורים הבריאים גדלים מהר לאחר לידתם. צבע פרוותו של הגור יכול להשתנות עם גדילתו.
התפתחות.
גור נולד אחרי 63 ימי הריון בממוצע, מכוסה בשפיר אשר ננגס ונאכל על ידי אימו. גורים מתחילים לינוק מיד לאחר שנולדו. אם מספר הגורים שנולדו בלידה עולה על שישה, ובמיוחד אם אחד מהם חלש, ייתכן שהגורים החלשים לא יזכו לתזונה ראויה ולתשומת לב מאמם. כאשר הגורים מגיעים לגיל חודש הם נגמלים בהדרגה מחלב אמם ומתחילים לאכול מזון מוצק. לעיתים האם מקיאה מזון מעוכל חלקית על מנת שגוריה יאכלו אותו ולעיתים היא נותנת להם לאכול ממזונה. בדרך כלל האם אינה מרשה לגוריה לינוק אחרי גיל זה, אך היא עשויה להרשות זאת מפעם לפעם.
גורים מבלים את מרבית זמנם בשינה ובאכילה. הם נערמים לערמה אחת יחד עם שאר הגורים שנולדו באותה לידה, ונכנסים למצוקה אם הם מופרדים משאר הגורים, אפילו למרחק קצר.
גורים נולדים עם חוש ריח מלא ושמיש, אך אינם יכולים לפקוח את עיניהם. במהלך השבועיים הראשונים לחייו, מתפתחים חושיו של הגור בצורה מואצת. בשלב זה חוש הריח הוא החוש המרכזי והוא משמש כדי למצוא את פטמות האם וכדי למצוא את מיקומם של שאר הגורים אם הופרדו מהם. הגורים פוקחים את עיניהם כ-9 עד 12 ימים לאחר הלידה. בהתחלה הרשתית שלהם אינה מפותחת וראייתם דלה. גורים אינם יכולים לשמוע היטב ככלבים בוגרים. למעשה, אוזני הגורים נשארות אטומות עד ליום ה-13 עד ה-17 לחייהם, כשהם מתחילים להגיב יותר לצלילים. כשהגורים בני שבועיים עד 4 שבועות הם מתחילים לנהום, לנשוך, לכשכש בזנבם ולנבוח.
גורים מתפתחים במהרה במהלך שלושת חודשיהם הראשונים, במיוחד לאחר שעיניהם ואוזניהם נפתחות והם אינם תלויים עוד לחלוטין באמם. הקואורדינציה והכוח של הגורים גדלים, והם מתחילים לחקור את העולם שמחוץ ל"קנם". הם משחקים במשחקי היאבקות, מרדף, שליטה ו"גרירה למלחמה".
גורים הם חיות חברתיות מאוד והם מבלים את מרבית שעות ערנותם בתקשורת עם אמם ואחיהם.
קטיעת זנבות וגזיזת ציפורניים.
באופן מסורתי קוטעים זנב אצל גזעים מסוימים, בחלקם חלק קטן ובחלקם כמעט לגמרי. מספר מדינות אוסרות על קטיעת זנבות למטרות יופי. בנוסף, חלק מהמגדלים מעדיפים להסיר את ציפורניהם של כלביהם כדי למנוע פציעות הנגרמות מגירוד, או במקרה של גזיזת ציפורניים, צמיחה פנימה וקריעת אצבעות. קטיעת הזנבות והסרת הציפורניים מבוצעות לרוב בימים הראשונים לאחר הלידה על ידי וטרינר או על ידי מגדל מומחה. העיסוק בקטיעת זנבות החל כאמצעי למניעת פציעות בקרב כלבים שעבדו בסביבות שבהן היה סיכון גבוה לפציעה בזנב.
גשר יבשתי
גשר יבשתי הוא מונח ממדע הגאולוגיה, ומציין רצועת קרקע צרה בדרך-כלל המתנשאת על פני הים, ומהווה חיבור בין שתי יבשות או שטחים המרוחקים זה מזה.
באמצעות חיבור שכזה עשויה להשתוות התפוצה הזואולוגית בין היבשות, בשל נדידת בעלי חיים מאחת לאחרת.
לגשר היבשתי, מטרות ושימושים רבים, כגון: העברת סחורות לצורך מסחר (קנייה ומכירה של מוצרים שונים), אלטרנטיבה לטיול יבשתי - חצייה של יבשות או שטחים באופן רגלי ועוד.
למדינות אשר יש להן גשר יבשתי, במיוחד עם חשיבות לגשר זה (רק מדינות מסוימות מחזיקות במעבר בין יבשות), אזי מעמדם הגאופוליטי עולה בהשוואה למדינות בהן אין גשר יבשתי בשטחי מדינתם.
גשר שכזה עשוי להיווצר באחת מן הסיטואציות הבאות:
בעקבות גילוין במאה ה-19 של תפוצות מאובנים ובעלי חיים שונים השווים בין יבשות דומות לכאורה, התפתחה דעה על ידי החוקרים כי בעבר התקיימו במקומות האלו גשרים יבשתיים אשר השוו בין החיים על היבשות בעקבות נדידת בעלי החיים.
גשרים יבשתיים מפורסמים בהווה ובעבר הם:
הרפובליקה העממית של בולגריה
הרפובליקה העממית של בולגריה (בבולגרית: Народна република България, בראשי תיבות: НРБ) היה שמה הרשמי של בולגריה בתקופתה כרפובליקה סוציאליסטית במהלך עידן המלחמה הקרה מ-1946 ועד 1990. בתקופה זו נשלטה המדינה על ידי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית והייתה לחלק מהגוש המזרחי ובראשו ברית המועצות, לחלק מהקומקון, ולחלק מברית ורשה.
היסטוריה.
יסוד הרפובליקה העממית.
במרבית שלבי מלחמת העולם השנייה הייתה ממלכת בולגריה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית. אולם לאחר מותו של בוריס השלישי, מלך בולגריה והמפנה שחל בחזית המזרחית, החלה בולגריה לשנות את מדיניותה והבולגרים החלו לשאת ולתת עם בעלות הברית, אך התקדמותו המהירה של הצבא האדום מנעה את הבשלת המגעים. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שאותה הובילה חזית המולדת הבולגרית, בחסות הצבא האדום שכוחותיו הגיעו בו ביום לסופיה הבירה. קימון גאורגייב הפך לראש הממשלה ותיק ביטחון הפנים נמסר לאנטון יוגוב מהמפלגה הקומוניסטית. יוגוב ניצל את תפקידו בממשל החדש כדי להביא את המפלגה הקומוניסטית להגמוניה בבולגריה.