פנים הקתדרלה הושאר בכוונה פשוט ומרווח, עם חלונות אלבסטר השומרים את פנים הקתדרלה קר בקיץ האיטלקי החם.
הגג קושט בשנות ה-1320 בידי פייטרו די ללו (Pietro di Lello) וואנוצו די מאסטרו פיירנו (Vanuzzo di Mastro Pierno), ובמהלך שנות ה-1890 שוחזר ושומר על ידי פאולו צאמפי (Paolo Zampi) ופאולו קוקרי (Paolo Coccheri) והגיע למצבו הנוכחי.
ליד הכניסה השמאלית נמצאת ברכת ההטבלה (בפטיסטריום) שנבנתה ב-1390 על ידי לוקה די ג'ובאני (Luca di Giovanni) והורחבה 16 שנים מאוחר יותר בידי סאנו די מאטאו (Sano di Matteo). קרוב לה ניתן לראות פרסקו של המדונה עם הילד, שצויר על ידי ג'נטילה דה פבריאנו (Gentile da Fabriano) ב-1425. מאחורי המזבח נמצאים מספר ציורי פרסקו שניזוקו במהלך השנים ומוקדשים לחיי מריה, אם ישו. ציורים אלו צוירו על ידי האמנים תושבי אורבייטו: פריטו אילאריו (Preto Ilario) ופייטרו די פוצ'ינו (Pietro di Puccino) ושוחזרו כל מאה שנים.
בקתדרלה מצוי עוגב גדול, המכיל 5,585 צינורות, שתוכנן במקור על ידי איפוליטו סקאלצה (Ippolito Scalza) וברנרדינו בנוונוטי (Bernardino Benvenuti) במאה ה-15. בשנים 1913-1975 נבנה העוגב מחדש. תרומה נוספת של סקאלצה היא פסל ה"פייטה" שפיסל ב-1579.
קפלת הקורפורל.
קפלת הקורפורל (Chapel of the Corporal) נבנתה כדי להכיל את שרידי נס בולסנה המגואלים בדם. הקפלה מקושטת בציורי פרסקו המתארים נסים שהתרחשו במהלך ההיסטוריה של הכנסייה. הם צוירו בשנים 1357-1363 בידי אוגולינו די פריטה אילארו (Ugolino di Prete Ilaro), דומניקו די מאו (Domenico di Meo) וג'ובאני די בוצ'יו לאונרדלי (Giovanni di Buccio Leonardelli) וראויים לציון בגלל האנטישמיות שבהם, שהסלימה באירופה המערבית באותה תקופה. בקפלה בנוסף ישנו ציור מאת ליפו ממי Lippo Memmi של ה-Madonna dei Raccomandati. במרכז הקפלה ישנה תיבה לאחסון שרידי קודש מוזהבת המכילה את הקורפורל ספוג הדם, והיא נבנתה בידי אוגולינו די ויירי (Ugolino di Vieri) ב-1339. בימי חג יוצאת מקפלה זו התהלוכה בה מוצג הקורפורל ברחבי העיר.
קפלת המדונה די סן בריציו.
קפלת המדונה די סן בריציו (Chapel of the Madonna di San Brizio) היא תוספת מאוחרת יותר לקתדרלה. קפלה זו, הידועה גם בשם קפלת סיניורלי (Signorelli), נבנתה החל מ-1397 אך ויכוחים על הבנייה גרמו לעיכוב השלמתה במאה שנה עד שנשכר האמן לוקה סיניורלי (Luca Signorelli) להשלימה. סיניורלי קישט אותה בשלמותה אחרי שלקח על עצמו להשלים את הציורים הלא-גמורים של פרה אנג'ליקו (Fra Angelico) ובנוצו גוצולי (Benozzo Gozzoli). הקפלה נחשבת ליצירה המרשימה ביותר של סיניורלי, שהשקיע שנתיים בציור סדרת ציורי פרסקו המתארים את יום הדין, עליית האנטיכריסט, סוף העולם והפרדת המקוללים מהמבורכים. מתחת ליצירה זו ישנם ציורים קטנים יותר של כותבים ופילוסופים ידועים שצופים באסון המתרחש מעליהם בעניין. בציורים אלה מתוארים הומרוס, אמפדוקלס, מרקוס אנאוס לוקאנוס, הוראס, אובידוס, וירג'ילוס ודנטה לצד תמונות מיצירותיהם ומספר מדליונים המתארים קדושים מקומיים.
ארמון האפיפיורים.
ארמון האפיפיורים (Palazzo dei Papi) הנמצא מימין לקתדרלה, נבנה במקור במהלך אמצע המאה ה-13 כאשר האפיפיורים עברו לאורבייטו כדי להימלט מהקרבות ברומא. האפיפיורים אורבנוס הרביעי ומרטינוס הרביעי שניהם חיו בעיר וכנראה גם השגיחו על שלבי ההתחלה בבניית הקתדרלה. האפיפיור בוניפציוס השמיני הרחיב את הארמון, אך עבודה לא הושלמה עקב מעבר האפיפיורים לאביניון ב-1309. הארמון המשיך לשמש למגורי אפיפיורים עד 1550, אז הועבר לבעלות הקתדרלה. ב-1896 שונה ייעוד המבנה למוזיאון שקיים עד היום. בתוך הארמון נמצאים פריטי מידע ושרידים מהיסטוריית הקתדרלה והעיר. יצירות אמנות שלא זכו לעטר את פנים הקתדרלה וחלקים מהבנייה המקורית שהוסרו במהלך השחוזרים נמצאים גם הם בתוך המוזיאון. המוזיאון כולל גם ציורים, תיבות לאחסון שרידי קודש ואת התוכניות המקוריות של הקתדרלה.
קומת הקרקע של הארמון מכילה מוזיאון המוקדש לאמן הסיציליאני אמיליו גרקו (Emilio Greco) שבנה את דלתות הקתדרלה ב-1970. המוזיאון מכיל מגוון נרחב מיצירותיו, וכן סקיצות עבור פסלים וציורים שהכין, כולל פסלים הנמצאים כיום בבזיליקת סן פייטרו בותיקן.
ארמון הקתדרלה.
ארמון האופרה של הקתדרלה (Palazzo dell'Opera del Duomo) הניצב מולה הוא מבנה גדול שנבנה ב-1359 כדי לשמש מקום עבור משרדי הקתדרלה ולהוות בית עבור פן המנהלי שלה. ב-1857 הורחב כדי להכיל מוזיאון בקומת הקרקע עבור התרבות האטרוסקית ומכיל שרידים אטרוסקים שנמצאו בעיר ומסביבה (באזור שכנה עיר אטרוסקית מרכזית). ליד הבניין נמצאה מוזיאון "Claudio Faina" המכיל אוסף אמנות אטרוסקית שנאספה במהלך המאה ה-19 בידי הרוזן מאורו פיינה ונתרמה לעיר.
רוצח בשגגה
בהלכה היהודית רוצח בשגגה הוא כינוי לאדם שהרג אדם אחר בשגגה, ללא שהתכוון לכך. בלשון הכתוב, רוצח בשגגה הוא איש "אֲשֶׁר יַכֶּה אֶת רֵעֵהוּ בִּבְלִי דַעַת וְהוּא לֹא שֹׂנֵא לוֹ מִתְּמֹל שִׁלְשֹׁם".
בתורה נכתב שעונשו של הרוצח בשוגג הוא 'גלות' - לגלות ולחיות בעיר המקלט עד למות הכהן הגדול. אם רוצח בשוגג יצא מעיר המקלט, מותר לגואל הדם לרוצחו, והוא לא יענש על כך.
דיני רוצח בשוגג.
שתי מצוות מתרי"ג המצוות הנוגעות לדיני רוצח בשגגה נזכרו בתורה:
גלות לעיר מקלט.
המונח "גלות" לעונש הרוצח בשגגה אינו מוזכר כלל בתנ"ך, ומופיע לראשונה בספרות התנאים.
דיני רוצח בשגגה מובאים בפרשת מסעי ובפרשת שופטים. במקרא נקבע כי רוצח בשגגה, כמו כל רוצח, ינוס אל אחת מערי המקלט ושם ידונו את מקרה הרצח בגינו נמלט. אם אכן מדובר ברצח בשגגה, לא ייענש הרוצח במיתה כעונש רוצח בזדון, ויישאר בגלות בעיר המקלט עד למות הכהן הגדול.
הגלות לעיר המקלט מהווה עונש לרוצח בשוגג על שקיצר ימיו של אדם, ומגנה עליו מפני נקמת דם על ידי גואל הדם. אך אם הנוקם פגש ברוצח השוגג טרם הגעתו אל עיר המקלט והרגו, לא ידונו אותו למיתה.
מצוות הגליית רוצח בשגגה לעיר מקלט, נמנתה כאחת מתרי"ג המצוות בספר החינוך, ובספר המצוות לרמב"ם.
איסור לקיחת כופר.
איסור לקיחת כופר מרוצח בשגגה כתחליף להגלייתו.
אילו רוצחים גולים.
בתלמוד מבואר, על פי דרשות מפסוקי התורה, כי לא כל רוצח בשגגה יגלה לעיר מקלט, וישנם כמה מקרים שאין בהם חיוב גלות:
שוגג קרוב לאונס: נפסק להלכה כי מי שמוגדר כשוגג קרוב לאונס – כלומר: שהמקרה כמעט ולא היה נתון לשליטתו - לא יגלה לעיר מקלט, ואין גואל הדם יכול להורגו.
שוגג קרוב למזיד: מי שהיה שוגג קרוב למזיד כלומר שהיה יכול למנוע את מקרה הרצח (גרימת מוות ברשלנות) – חטאו חמור מכדי לכפר עליו באמצעות גלות. לכן, הוא איננו גולה, אך גם אינו נהרג בבית דין מפני שלא רצח במזיד. דינו נשאר בידי שמים, אך גואל הדם יכול להורגו.
דרך עליה: כאשר פעולת הרצח הייתה פעולת עלייה אף שההריגה הייתה במצב של ירידה פטור הרוצח. לדוגמה, אדם המושך בחבל להעלות חבית ונשמט החבל מידו. בגמרא נלמד טעם הפטור מן הפסוק "ויפל עליו וימות" עד שיפול דרך נפילה. הרמב"ם נתן טעם לדבר שאין דבר זה מצוי ונחשב כקרוב לאונס.
שונא: אם לרוצח היה סכסוך עם הנרצח אינו גולה, שכן נכתב בתורה והוא לא שונא לו מתמול שלשום. ישנם האומרים שפטור רק כאשר ייתכן שהרגו בפשיעה אך ברור שבשוגג הרגו גולה.
רוצח בשוגג
חיים צימר
חיים צימר הוא איש עסקים, יו"ר קבוצת הפועל פתח תקווה בכדורגל בתחילת שנות ה-80 ויו"ר הפועל תל אביב בכדורגל בסוף שנות ה-80. שימש כממלא-מקום יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל וסמנכ"ל ההתאחדות בסוף שנות ה-90. בתחילת שנות ה-2000 שימש כמנכ"ל ההתאחדות לכדורגל.
כיו"ר הפועל פתח תקווה, תרם צימר להעלאת הקבוצה אל ליגת העל בכדורגל. מיוחסת לו המצאת המושג "מנג'ר" בכדורגל הישראלי, עם מינוי של גיורא שפיגל למנג'ר הפועל פתח תקווה, ושל דרור בר נור למאמן הקבוצה. בנוסף מינה צימר את אברהם גרנט לתפקיד האימון הראשון בקריירה שלו. הוא גילה את כישרונם של מספר שחקנים בולטים בכדורגל הישראלי, בהם אלון חזן וניר לוין. ב-1986 היה בין המובילים של קבוצת הפועל תל אביב לזכייה באליפות. כעבור שנתיים ירדה הקבוצה תחת ניהולו, לראשונה בתולדותיה, לליגה השנייה.
צימר אחראי להקמת מערך המחשוב בהתאחדות לכדורגל, הקמת ענף כדורגל נשים בישראל, וכן הקמת ליגת העל וכל הכרוך בשינוי גדול זה שנערך בכדורגל הישראלי.
The Slim Shady LP
The Slim Shady LP הוא האלבום השני של הראפר אמינם. האלבום הופק על ידי ד"ר דרה the Bass Brothers, ואמינם עצמו בחברת התקליטים אפטרמת', ויצא לאור ב -23 בפברואר 1999. מכר 283,000 עותקים בשבוע הראשון.
תוכן האלבום והצלחתו.
בחלק משירי האלבום היו טקסטים אוטוביוגרפיים בוטים, קשים ואלימים אשר דיברו על ילדותו הקשה של אמינם בשכונת עוני, על אמו, על שימוש בסמים ועל יחסי מין. עקב כך קיבל האלבום תגובות נזעמות אך אמינם טען כי המילים לא נכתבו ברצינות ומטרתן היא בידור בלבד.
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והיה לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשנת 1999. בשבוע הראשון שיצא מכר מעל 283,000 אלף עותקים ועד היום מכר למעלה מ-15 מיליון עותקים.
באותה שנה קיבל האלבום פלטינה משולשת על ידי ה-RIAA וזכה בשני פרסי גראמי: אלבום הראפ הטוב ביותר והופעת הראפ סולו הטובה ביותר. מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום 273 מתוך 500 ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
מחווה (אמנות)