חיל האוויר השביעי הוא הוותיק מבין אלו המרכיבים את חיל האוויר של ארצות הברית. הוא הוקם כיחידה של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית ב-1 בנובמבר 1940, כחיל האוויר של הוואי. משימתו הייתה לשלוט ביחידות האוויריות שהתמקמו בהוואי. במהלך המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 הותקפו יחידות החיל והוא היה הכוח האווירי האמריקאי הראשון שנלחם באויב במלחמת העולם השנייה. בהמשך המלחמה מילא החיל משימות סיור והגנה באוקיינוס השקט ועם התפתחותה קיבל משימות הפצצה ארוכות טווח לריכוך יעדים אויב לקראת פלישה אמפיבית, ומשימות ליווי של מפציצי ה-בואינג B-29 סופרפורטרס להפצצות ביפן. ביוני 1949 פורק החיל.
באמצע שנות החמישים הוקם מחדש ופעל במשך כשנתיים עם אחריות על מרחב האוקיינוס השקט עד שפורק עם העברת כוחות אוויריים ששהו ביפן להוואי. בעקבות התגברות המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם הוקם החיל שוב ב-28 במרץ 1966 וקיבל אחריות על משימות דיוויזיית האוויר השנייה. במהלך המלחמה קיבל החיל אחריות על רוב המבצעים האוויריים בווייטנאם. ב-1973 עברה מפקדת החיל מווייטנאם לתאילנד וביוני 1975 פורקה.
ב-8 בספטמבר 1986 הופעל החיל שוב, הפעם מבסיס אוסאן שבקוריאה הדרומית וקיבל אחריות על משימות הדיוויזיה האווירית ה-314, לשמירת שביתת הנשק עם קוריאה הצפונית.
לנצ'יה ארדאה
לנצ'יה ארדאה (באיטלקית: Lancia Ardea) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1939–1953.
יוצרו 31,925 יחידות.
בנוסף לדגם המשפחתי יוצר דגם סדאן מוארך (ברובו נמכר כמוניות ברומא), ודגם טנדר (ואן). לאחר מלחמת העולם השנייה יוצרו כ-8,500 יחידות של דגם הואן.
בינואר 1940 מחירה של ה - "לנצ'יה ארדאה" היה 26,500 לירות איטלקיות. מחירה של פיאט 1100 (1937) היה 20,750 לירטות איטלקיות.
חברת לנצ'יה.
לנצ'יה (איטלקית: Lancia, מבוטא לנצ'ה) היא חברה איטלקית לייצור מכוניות המהווה מאז שנת 1969 חטיבה בתאגיד פיאט. היא הוקמה בשנת 1906 על ידי וינצ'נזו לנצ'יה. מכוניות החברה הצטיינו בחדשנות הנדסית, פאר וביצועים וזכו להצלחות באירועי ספורט מוטורי. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 מוצבו דגמי לנצ'יה כדגמי יוקרה בקבוצת פיאט.
М (כתב קירילי)
אֵם היא אות באלפבית הקירילי שמקורה באות היוונית מו וצורתה כשל מו גדולה. האות מייצגת עיצור דו-שפתי, אפי. ערכה המספרי הוא 40 ובעבר נקרא מיִיסלִיטֶה (Мыслитэ) שמשמעותה "לחשוב".
מרוות איג
מרוות איג (שם מדעי: "Salvia eigii") היא בן שיח מין של הסוג מרווה ממשפחת השפתניים. הצמח גודל בציצת עלים בגובה 30 ס"מ וקוטר 60 ס"מ, וממנה יוצאים גבעולים גבוהים (בגובה מטר לערך) עם פריחה ורודה בין החודשים מרץ ליוני. הפרחים דו-שפתניים מחוספסים וזיפניים, השפה העליונה ורודה כהה ובעלת שלוש שיניים והתחתונה ורודה בהירה עם שתי שיניים. בפרח פסים באדום כהה לאורך הלוע.
מרוות איג היא מין נדיר יחסית בארץ, אנדמי לאזור הגליל, הגולן, עמק יזרעאל ופלשת ועומד בסכנת הכחדה. המרווה קרויה על שם הבוטנאי אלכסנדר איג. היא אינה צמח מוגן לפי החוק הישראלי וניתנת לריבוי בגינות. קל לגדלה מזרעים.
קישורים חיצוניים.
מרוות איג באתר הצמחים בסכנת הכחדה בישראל
פיצת מצות
אגרמנט
ביחסים דיפלומטיים, אגרמנט (בצרפתית: Agrément) הוא הגשת כתב מינוי של ראש נציגות במדינה זרה.
אגרמנט הוא צעד דיפלומטי מחייב - לפני שמדינה ממנה ראש משלחת דיפלומטית חדש במדינה זרה, היא מגישה בקשה לאגרמנט על מנת לוודא תחילה אם הממונה המוצע מקובל על המדינה המקבלת.
הסכמתה של המדינה המקבלת מסומנת על ידי הענקתו של האגרמנט, ולעיתים רחוקות אגרמנט אינו מתקבל.
לאחר קבלת האגרמנט, ראש המשלחת (השגריר) מגיש את כתב האמנה שלו, שניתן לו על ידי ראש מדינתו עבור ראש המדינה המארחת.
לאחר מסירת כתב האמנה, מתקבל השגריר המיועד לסגל הדיפלומטי במדינה המארחת.
אנדריי קרמריץ'
פייר מישל-לאסוגה
מכללת מורשת יעקב
נמל התעופה ורשה פרדריק שופן
שדה התעופה הבינלאומי ורשה
נמל התעופה הבינלאומי בוורשה
נמל התעופה הבינלאומי פרדריק שופן
שדה התעופה הבינלאומי פרדריק שופן
פיגועי הכנסיות במצרים ביום ראשון של הדקלים
פיגועי הכנסיות במצרים ביום ראשון של הדקלים הם הכינוי בו נודעו שני פיצוצים שאירעו ב-9 באפריל 2017 בשתי כנסיות קופטיות במצרים. הפיצוץ הראשון אירע בכנסיית גאורגיוס הקדוש בעיר טנטא. הרשויות דיווחו כי כתוצאה מהפיצוץ נרצחו 27 בני אדם ו-78 נפצעו. לאחר מכן אירע פיצוץ נוסף בסמוך לקתדרלת מרקוס הקדוש באלכסנדריה בו דווח כי נרצחו 17 בני אדם ו-41 נפצעו.
האפיפיור הקופטי תאודורוס השני התפלל בכנסיית מרקוס הקדוש זמן קצר לפני הפיצוץ. משרד הפנים המצרי דיווח כי היה במבנה במהלך הפיגוע, אולם הוא לא נפגע.
מחוז סיני של המדינה האסלאמית פרסם כי חבריו היו מעורבים בהפצצות.
תומאס מיצ'ל (מאמן)
אן (כתב קירילי)
תומאס מיטשל
מייק מיצ'ל
חיל האוויר הראשון של ארצות הברית
חיל האוויר הראשון של ארצות הברית (באנגלית: First Air Force) הוא כוח אווירי המשתייך לפיקוד צפון של ארצות הברית, לפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה ולפיקוד הקרב של חיל האוויר. משימתו של חיל האוויר הראשון היא לספק עליונות אווירית והגנה אווירית בשטח מדינות ארצות הברית (למעט אלסקה והוואי). כמו כן מספק חיל האוויר יכולות ריגול מהאוויר ומהחלל ומערכות בקרה ושליטה כחלק מפיקוד הגנה האוויר והחלל המשותף לארצות הברית ולקנדה.
היסטוריה.
חיל האוויר הראשון הוא אחד מארבעת חילות האוויר המקוריים. הוא הוקם ב-18 בדצמבר 1940 כמחוז האווירי צפון-מזרח במיטשל פילד שבלונג איילנד. ב-9 באפריל 1941 שונה שמו לחיל האוויר הראשון. החיל השתתף במלחמת העולם השנייה בהגנה על החוף המזרחי של ארצות הברית וניהל מבצעים נגד צוללות. בהמשך המלחמה אימן החיל כוחות אוויר לקראת השתתפותם במערכה.
לאחר המלחמה המשיך חיל האוויר במשימת ההגנה על צפון מזרח ארצות הברית, וכן באימון צוותי אוויר בעיקר של המשמר הלאומי ושל כוחות המילואים, עד פירוקו ב-23 ביוני 1958.
ב-20 בינואר 1966 הוקם החיל מחדש בבסיס סטיוארט שבמדינת ניו יורק, הוא קיבל את המשימה על הגנת צפון-מזרח ארצות הברית, חלקים מקנדה, וכן על איסלנד וגרינלנד, הוא פורק שוב בסוף 1969.
ב-6 בדצמבר 1986 הופעל מחדש בבסיס לנגלי שבוירג'יניה ושויך לפיקוד הטקטי של חיל האוויר. החיל הורכב מיחידות המשמר הלאומי של חיל האוויר ופעל בשיתוף פעולה עם הכוחות הצבאיים של קנדה. ב-1992 הוכפף לפיקוד הקרב של חיל האוויר. באוקטובר 1997 קיבל החיל אחריות על ההגנה האווירית על יבשת צפון אמריקה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 קיבל החיל את המשימה להוביל את "מבצע העיט האציל" ("Operation Noble Eagle") להגנת שטח ארצות הברית (ללא אלסקה והוואי) מפני איום מתקפות טרור אוויריות.
ארגון ויחידות.
חיל האוויר הראשון כולל חמש יחידות מדווחות ישירות, יחידות של המשמר הלאומי של חיל האוויר, 1,400 יחידות של משמר אזרחי אווירי, ויחידות התראה רבות. בחיל משרתים כ-15,000 חיילים בשירות סדיר, בכוחות המילואים, כוחות המשמר הלאומי וכוחות קנדיים.
היחידות המרכזיות של חיל האוויר הראשון:
בן ציון אלגזי
מנשה קטלר
מנשה קטלר (באנגלית: Manasseh Cutler; 13 במאי 1742 - 28 ביולי 1823) היה איש ציבור, איש כמורה ואיש מדע אמריקאי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס ולוחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. מייסד אוניברסיטת אוהיו.
תולדות חייו.
נולד בקונטיקט, למד משפטים באוניברסיטת ייל. משנת 1771 ועד 1793 שימש ככומר בכנסייה פרוטסטנטית-קהילתית בהמילטון (מסצ'וסטס).
בשנת 1776 התגייס לגדוד מגיני בוסטון של הצבא הקונטיננטלי בעת מלחמת העצמאות של ארצות הברית ושירת בדרגת קפטן. ב-1778 יצא עם הגנרל ג'ון סאליבן לקרב על רוד איילנד.
קטלר תמך בהרחבת ההתיישבות בטריטוריה הצפון-מערבית. בקיץ שנת 1784 הנהיג יחד ג'רמי בלקנפ (Jeremy Belknap; ) משלחת בוטנית-גאולוגית להר וושינגטון, במסגרת סקר מחקרי של ניו אינגלנד. השניים קראו את ההר על שמו של ג'ורג' וושינגטון, שהיה אז גנרל. ב-1787 הוביל את כתיבת הטיוטה עבור חקיקת תקנות צפון-מערב (בשמם הפורמלי והמלא: "An Ordinance for the Government of the Territory of the United States, North-West of the River Ohio" - "תקנות עבור ממשלת הטריטוריה של ארצות הברית, צפון-מערב נהר אוהיו", שאומצו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-13 ביולי 1787 וצירפו למעשה את הטריטוריה לארצות הברית המתהווה. קטלר ועמיתיו מימי השירות הצבאי רכשו כ-6,000 דונם בתחומי הטריטוריה וקטלר עסק בין היתר בספסרות קרקעות, כאשר מכר קרקעות בזול לחברי קונגרס על מנת שיתמכו בחקיקה לטובת הטריטוריה החדשה. בין השנים 1801 ל-1805 כיהן כציר המפלגה הפדרליסטית לבית המחוקקים.
בנוסף לעיסוקיו כאיש ציבור, עסק קטלר במדע. הוא קידם את המחקר הבוטני כאשר זיהה כ-350 זני צומח חדשים בעיקר בניו אינגלנד ופיתח מספר המצאות בתחומי המטאורולוגיה והאסטרונומיה. כן תמך בייסוד אוניברסיטה בטריטוריה החדשה, לימים אוניברסיטת אוהיו.
ב-1781 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
שורד מיועד
בארצות הברית, השורד המיועד או השורד בכוננות (באנגלית: Designated survivor) הוא אדם בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, בדרך כלל חבר בקבינט של ארצות הברית, שנערכים עבורו סידורים על מנת שישהה במקום מרוחק, מאובטח ולא ידוע כאשר הנשיא ושאר המנהיגים הבכירים (סגן הנשיא וחברי הקבינט) מתאספים במקום אחד בו זמנית, למשל במהלך נאום מצב האומה והשבעת הנשיא.