שנותיו האחרונות (1915 – 1920).
פישר מונה לראש הוועדה הממשלתית להמצאה ולמחקר, תפקיד שמילא עד סוף המלחמה. ב-10 ביולי 1920 נפטר פישר ממחלת הסרטן. הוא זכה להלוויה ממלכתית במנזר וסטמינסטר. ארונו נישא על ידי שישה אדמירלים, ואת מסע הלוויה ליוו מלחים ומשמר כבוד של הנחתים המלכותיים, שנשאו את נשקם במהופך, כאות אבל. גופתו נשרפה ואפרו הונח בקילברסטון, ליד אפרה של אשתו שנפטרה שנתיים לפני כן.
מזבח חצוב בסלע בגבעת הראל
המזבח החצוב בסלע בגבעת הראל נמצא כק"מ וחצי מערבית משילה, בתחומי גבעת הראל, בגובה 740 מטר מעל פני הים. המזבח חצוב בסלע, ניצב על גבי טרסה, ומעליו ומתחתיו מדרון תלול ומצוקי - כך שהמזבח בולט על פני השטח. מתחתיו מצוי כבשן סיד קדום. 600 מטר מערבה לכבשן, נובע מעיין "עין מחֵיבִּר" (נקרא היום גם "עין עֹז"), אשר מצידו כבשן נוסף.
המזבח נמצא ברום המדרון המשקיף על נחל שילה, בקטע הנחל המחבר את עמק שילה ועמק לבונה - מקטע מדרך האבות, וכנראה שזהו "מעלה לבונה" הקדום. קטע-נחל זה נקרא כיום נחל (ואדי) עלי. המזבח ניצב במפנה הדרומי של ההר ופונה לגבעת הרואה עליה שרידי חווה עתיקה ותעשיות חקלאיות נלוות ולעין עוז, וכנראה נצפה לעוברי-דרכים שעברו בנחל.
בשנת 2019 בעקבות עבודות בנייה ביישוב הסמוך גבעת הראל התדרדר סלע ופגע במזבח. הסלע שהתדרדר טרם פונה נכון לספטמבר 2019 והנזק לממצא ההיסטורי טרם טופל.
ייחודו של המזבח.
דורון ניר-צבי ויואל אליצור מצביעים על העובדה כי מאמץ רב הושקע בסיתותו של המזבח. הקדמונים אף טרחו לעצב בראשו ארבע קרנות, מתוך הסלע הטבעי. המזבח שייך בוודאי לפולחן עממי, שהתקיים מחוץ לעיר המיושבת ולא קשור למקדש כל שהוא, שהרי שרידים ליישוב לא נמצאו בסביבה.
החוקרים מסכמים לגבי המזבח את ההיבטים הבאים:
ההצעה של החוקרים היא לתארך את המזבח לראשית התקופה הישראלית.
יצירת הסלע.
המזבח נחצב משכבות סלע בה התקיים מפגש בין תצורת חוואר מוצא לבין תצורת עמינדב. מפגש החוואר עם גיר גרם לכך שסלע גדול, "בולדר" (Boulder), אשר נמצא מעוצב בצורת מזבח, ניתק מתוך גוש סלעי, הנמצא מטרים אחדים גבוה יותר. הסלע עצמו הוא מגיר רך חווארי, שקרום קשה יותר התפתח מעליו. רכותו היחסית של הסלע הפכה אותו לנוח לחציבה מצד אחד, אך גם לפגיע יותר לבלייה לאחר תום השימוש במזבח. גוש סלעי גדול יותר צמוד אל המזבח מצפון, וצידו הפונה אל המזבח נראה מיושר. המרחק בין שני הגושים נעשתה בידי האדם, לפי ההשערה, בעת חציבת הסלע.
מבנה הסלע.
בראש המזבח ניכרות ארבע קרנות ובמישור העליון - סימני יישור מלאכותי, היוצרים זווית ישרה בין הקרנות ובין מקום מערכת האש שעל גג המזבח. בצד החיצוני של המזבח ניכרת בלייה והוא אינו מיושר. גג המזבח אינו ריבוע מלא, ייתכן כי לא הספיקן לעשות כן. (תופעה דומה התגלתה גם במזבח מנוח בצרעה).
המזבח ממוקם במדרון ההר. לכן הצד הנמוך שלו, בדרום, נמוך מהצד הגבוה - בצפון. יש פגימות במבנה בשני מקומות: האחת, קיום בליטה מעוגלת והשנייה, פגימה ברוחב מטר.
למרגלות המזבח, במרחק כמטר אחד מצד דרום-מערב נמצאה פיסת סלע מושחרת, הנראית כחלק מקרום קשה שהיה על גג המזבח. ניכר בה שהיא נשרפה בחום גבוה מאוד ומראיה דומה לאבנים הנמצאות לעיתים קרובות בקרבת כבשני סיד.
מידות המזבח.
המידות של ראש המזבח הן כדלקמן: 2.20 מ' על 2.10 מ' על 2.15 מ' על 3.25 מ'. המזבח עצמו מעט יותר גדול: מ-2.90 מ' עד 3.40 מ'.
גובה הצלעות: מ-3.20 מ' בדרום-מערב עד 1.20 מ' בצפון-מזרח.
גובה הקרנות: מ-75 ס"מ במערב עד 37 ס"מ בצפון.
זוויות המזבח מכוונות לארבע רוחות השמים: צפון, דרום, מזרח ומערב.
שרידי קרמיקה.
בסביבה הקרובה של המזבח לא נמצאו שרידים למבנים עתיקים. יש מעט קרמיקה מהתקופה הרומית - התקופה הביזנטית, כנראה מהחלק הגבוהה יותר של הגבעה. ריכוז גדול יותר נמצא מעט מתחת לפיסגה והוא מתאים לימי בית שני. כן לא נמצאו אבני פסיפס.
עם זאת, יש לציין כי ברדיוס של שלשה ק"מ, לפי הסקר הארכאולוגי של ישראל פינקלשטיין, נמצאו כעשרים אתרים קדומים. ביניהן האתר המקראי שילה שכלל את משכן שילה ואת האתר המכונה היום חָא'ן אָ-לֻובָּאן - מקום משוער של בית מיכה מספר שופטים.
מזבחות ימי קדם.
הממצאים בארץ ישראל על קיום מזבחות עולה, חצובים בסלע טבעי, הם מועטים: האחד, בשומרון העתיקה, והשני, "מזבח מנוח" בצרעה.
לעומת זאת, מזבחות קטורת בני ארבע קרניים, במקדשים מתקופת הברזל נמצאו לעשרות. הידועים שבהם נמצאו בתל שבע, בתל מקנה (שם שכנה עקרון הפלשתית), בתל קסילה, בשכם, בתל דן ובתל ערד.
דורון ניר-צבי ויואל אליצור סבורים כי מזבחות העולה נבנו מאמצעים פשוטים ולפי טבעם אינם משתמרים לאורך זמן. המזבחות הוקמו על משטחי סלע טבעי או על מזבח אדמה. אולי גם בשל מפעלו של חזקיהו המלך לטיהור הארץ ממזבחות. אלו הן הסיבות שבגללן לא נמצאו מזבחות עולה בארץ.
ליל הבכורה
ליל הבכורה (באנגלית: Prom Night) הוא סרט אימה קנדי משנת 1980, שבוים על ידי פול לינץ' ונכתב על ידי ויליאם גריי ורוברט גאזה ג'וניור. הסרט צולם בטורונטו שבפרובינציית אונטריו, קנדה. לסרט יצאו 3 המשכים, ורימייק, שיצא ב-10 באפריל 2008. בסרט מככבים לזלי נילסן וג'יימי לי קרטיס.
עלילה.
בשנת 1974, 4 ילדים בני 11 - ונדי ריצ'רדס, ניק מק'בירד, ג'וד קנינגהאם וקלי לינץ' שיחקו במשחק מחבואים במבנה ישן. כאשר ילדה נוספת בשם רובין ביקשה לשחק עימם, אלו התחילו להציק לה עד אשר היא נפלה למותה מחלון מהקומה השנייה. 4 החברים מבטיחים זה לזה שלא לספר על שאירע וממשיכים בחייהם. 6 שנים מאוחר יותר, אותם הילדים, כמו גם קים ואלכס - האחים של רובין, התבגרו ומתכוננים לקראת נשף הסיום של בית ספרם. לאחר מספר רמזים מאיימים, מתחילים הנערים להירצח בזה אחר זה. לאחר שוונדי, קלי וג'ודי נרצחות יחד עם בני זוגן (דרו, סימור ולו), נותרו רק ניק וקים, אשר מתכוננים להכתרתם כמלך ומלכת הנשף. הרוצח מנסה להרוג את ניק, אך בקטטה בין קים, ניק והרוצח, זה האחרון נוחל תבוסה. אז מתגלה זהותו האמיתית - אלכס, אחיה של קים ורובין, אשר רצה לנקום בנערים שהביאו למותה של אחותו.
משפט פרמה
פייר דה פרמה הוא מגדולי המתמטיקאים במאה ה-17 וכמה משפטים קרויים על שמו.
שכבה (גאולוגיה)
בגאולוגיה, שִכְבָה (בלטינית: Stratum; ברבים: Strata) היא רובד של סלע או קרקע בעל אופי אחיד ושונה מהרבדים המצויים מעליו או תחתיו. בדרך כלל, כל שכבה היא אחת השכבות האופקיות, המצויות אחת על גבי השנייה. לעיתים, השכבות נוטות ממצבם האופקי בשל כוחות טבעיים כמו תוצאה של פעולות טקטוניקת הלוחות. המונח שכבה מתייחס לשכבות סלעי משקע בלבד (סלעים סדימנטריים) וכל שכבה מוגדרת על ידי הראשון שמיפה אותה ומאז היא נקראת תצורה (פורמציה) שאליה מצטרף שם המקום בו הוגדרה השכבה לראשונה. למשל "תצורת חצבה".
חקיקה ראשית
הכלה והחותנת
הכלה והחותנת או אשתי וחמותי (באנגלית: My wife and my mother-in-law) הוא ציור מפורסם, שמקובל לייחס לצייר W. E. Hill, שפרסם אותו ב-1915. אולם, הגרסה המוקדמת ביותר הידועה של הציור היא משנת 1888, אז היה היל בן שנה, ומעריכים כי מקורו עממי. הציור מוצג עד היום.
אדם הרואה ציור זה לראשונה, עשוי לראות בו אישה צעירה בלבד או אישה זקנה בלבד, אך בדרך כלל, מסוגל להבחין בשתי האפשרויות רק לאחר שמעירים את תשומת לבו לקיום פירוש נוסף. הציור מדגים את המסקנה שתפיסת הנראה אינה פסיבית.
ציור זה והנטייה של אנשים מסוימים לפרש אותו דווקא באופן מסוים הייתה לנושאם של מחקרים שונים בפסיכולוגיה. נמצא שזקנים נוטים לראות בציור את הזקנה וצעירים את הצעירה. נמצא גם שאנשים שצפו קודם בתמונות של זקנים נוטים לראות את הזקנה ואילו אלה שצפו קודם בתמונות של אנשים צעירים נוטים לראות את הצעירה.
ישנן וריאציות שונות על הציור, כגון "בעלי וחמי" בו נראים, לסירוגין, גבר צעיר וגבר זקן. ישנן גם וריאציות בהן קל יותר לראות דווקא את האישה הזקנה או דווקא את הצעירה.
מאן
מאן (Mann) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו איש.
ראובן פירשט
ראובן פירשט (נולד ב-1955) היה בכיר באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) וחתן פרס ביטחון ישראל.
פירשט שירת בצה"ל בשנים 1974–2006 ומילא תפקידי מטה ופיקוד שונים במערך הטכנו-לוגיסטי. במהלך שנים אלו הוא השלים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון (1985) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (1994).
בשנת 1997 הוא הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מחלקת פרויקטים וסגן מפקד היחידה הטכנולוגית באט"ל. בשנת 2002 הוא מונה לראש חטיבת משאבי אנוש באט"ל וכעבור שנה הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל.
בתפקידו האחרון צבר פירשט ניסיון רב בניהול מערכים לוגיסטיים רחבי היקף ובהקמת שרשרות אספקה במגוון התחומים תחת פיקודו. כמו כן הוא הופקד על מעבר צה"ל להשכרת רכבים בשיטת ליסינג ותכנון עיר הבה"דים בנגב.
במהלך שנות שירותו זכה פירשט בציון לשבח מראש אט"ל בתחום הניהול והארגון (1991) והיחידות תחת פיקודו זכו בפרס האיכות הלאומי (1996) ופרס קפלן (1997). בשנת 1990 הוענק לפירשט פרס ביטחון ישראל על הובלת תהליך פיתוח וייצור של מערכת נשק טכנולוגית מתקדמת.
לאחר פרישתו מצה"ל הצטרף פירשט כשותף בחברת הייעוץ "קו פרויקט - יועצים לניהול". הוא משמש גם כחבר נשיאות בפורום הישראלי לניהול שרשרת האספקה.
לוקולוס
פלאצו פובליקו
תיארוך פחמן 14
קרמה