עונת 2001/2002 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2002/2003 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2003/2004 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2004/2005 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2005/2006 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2006/2007 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2007/2008 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2008/2009 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2009/2010 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2010/2011 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2011/2012 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2012/2013 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2013/2014 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2014/2015 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2015/2016 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2016/2017 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2017/2018 בליגה הספרדית העליונה
עונת 2018/2019 בליגה הספרדית העליונה
צ'לה סנדובל
צ'לה סנדובל (בספרדית: Chela Sandoval; נולדה ב-31 ביולי 1956), היא פרופסור ללימודי צ'יקנה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. היא תאורטיקנית ידועה בפמיניזם פוסט-קולוניאלי ופמיניזם של העולם השלישי. החל מהמאמר החלוצי שלה משנת 1991, "U.S. Third World Feminism: The Theory and Method of Oppositional Consciousness in the Postmodern World" (פמיניזם עולם שלישי אמריקאי: התאוריה והשיטה של תודעה אופוזיציונית בתוך העולם הפוסט-מודרני), סנדובל התגלתה כקול משמעותי עבור נשים של צבע בפמיניזם הדה-קולוניאלי.
חיים אישיים.
סנדובל נולדה וגדלה בסן חוזה, קליפורניה. היא תיארה את הוריה ממעמד הפועלים כ"אב מכונאי/פילוסוף" ו"אם מלגזנית/אקטיביסטית רוחנית" - חוזה מצ'לאביו לוסרו-סנדובל ופרל אנטוניה דוריה-סנדובל. יש לה ארבע אחיות, ג'נט רובין, סנדי וג'ולי.
השכלה.
סנדובל סיימה תואר ראשון ושני באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. היא החלה להתעניין בפמיניזם בשנת 1971 כשהיא נרשמה לקורס "נשים בספרות". כתוצאה מהקורס, היא נהייתה מעורבת בקולקטיב מדיה נשים, קבוצה שהכינה תוכניות טלוויזיה בערוץ הכבלים הציבורי. ב-1978, סנדובל עברה לניו יורק כדי לעבוד כמתמחה ב-ABC News, משרה אשר סדרה עבורה ברברה וולטרס. אך בסופו של דבר סנדובל החליטה להמשיך לדוקטורט ולא לקריירה כיוצרת סרטים דוקומנטרית. בראיון מ-2005, סנדובל אמרה שהמניע להחלטה היה הרצון להפוך את האקטיביזם לאפקטיבי יותר.
המרצים שלה בתוכנית להיסטוריה של התודעה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז כללו את סטיבן הית', תרזה דה לורטיס, ויויאן סובצ'ק וג'ייני פלייס. המנטורים שלה שם היו היידן וייט, דונה הראוויי, ג'יימס קליפורד ותרזה דה לורטיס. בהתחלה היא התכוונה לכתוב את עבודת הדוקטורט שלה על נשים וקולנוע, אך לימודיה הובילו אותה לכיוון הפילוסופיה. עבודת הדוקטורט שלה היוותה את התרומה התאורטית הראשונה שלה, הרעיון של תודעה אופוזיציונית.
אפילו כדוקטורנטית, סנדובל שיחקה תפקיד חשוב בפמיניזם האמריקאי. היא כתבה דו"ח מטעם ברית נשות העולם השלישי בעקבות מחלוקת קשה שפיצלה את התנועה ללימודי נשים סביב הכנס של האגודה הלאומית ללימודי נשים ב-1981 שנושאו היה נשים וגזענות.
תאוריות.
העבודה הנחשבת ביותר שלה, "Methodology of the Oppressed", (מתודולוגיה של המדוכאים), פיתחה באופן מלא את הרעיון המקורי שלה תודה אופוזיציונית מבדלת, מצב של "אידאולוגיה-פראקסיס" המושרש בחוויות עולם השלישי בארצות הברית, ואשר מתנגד לקטגוריות בינאריות של זהות לטובת נזילות וניעות ביניהן. היא מצינת את פרדריק ג'יימסון בתור מי שזיהה את הרעיון של תודעה אופוזיציונית בעבודתה ועודד אותה לפתח את זה, אף על פי שהעבודה שלה היא גם ביקורת וגם הרחבה של עבודתו של ג'יימסון.
עבודתה של סנדובל השפיעה מאוד במסגרת הגל השני של הפמיניזם, והרעיון של תודעה אופוזיציונית עומדת במרכז ה"סייבורג פמיניזם" של דונה הראווי, והרעיון אומץ על ידי חוקרים מתחומים רבים נוספים.
מאוחר יותר, סנדובל חיברה בין הסוגיות המוקדמות בהן עסקה, בעיקר בתחום התרבות, לבין עבודתה על תודעה אופוזיציונית, כדי להתמקד במה שהיא מכנה "artivism", ניאולוגיזם שהיא פיתחה עם גיסלה לה טור, הלחם של המילים באנגלית ל"אמנות" ו"אקטיביזם", כדי לתאר את מי שעושה אקטיביזם באמצעות האמנות.
סנדובל הציעה את הרעיון של פמיניזם "אנטי-מגדר", במבוסס על המודל והשיח של אנטי-גזענות, כסוג של פמיניזם הרואה במגדר הבניה חברתית מזיקה.
תאלרורוס
תאלרורוס (שם מדעי: Talarurus; מילולית: "זנב קלוע") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת האנקילוזאוריים נכחד, שחי לפני 90 מיליון שנה בתור הקרטיקון. מאובניו נמצאו במדבר גובי במונגוליה בשנת 1952. זהו האנקילוזאור הידוע ביותר ממונגוליה ולצד הטסגאנטגיה ("Tsagantegia") היה מהעתיקים שבאנקילוזאורים המונגולים.
מאפיינים.
דינוזאור זה היה בגודל של היפופוטם ואורכו הגיע ל-4–6 מטר כשמשקלו הגיע לשתי טונות. הוא היה בעל ראש קטן באורך 24 סנטימטרים ובעל רגליים קצרות בעלי 3–4 אצבעות ברגל, אך כנראה שהיה רק בעל 3 אצבעות. הוא היה בעל שריון גדול לאורך גופו והיה דחוס במיוחד באזור הצלעות שדמו מעט לצלעות של צב. מבנה העורף והחזה הזכיר חבית והכיל חיפוי מגן נוקשה. הגב היה נמוך יחסית לאנקילוזאורים אחרים וגם הרגליים היו קצרות. הוא היה בעל זנב קטן אך קצהו הכיל "אלת עצם".
הדינוזאור חי בערבות העשב של מדבר גובי הקדום לצידם של אנקילוזאורים אחרים, טורפים מהירים כמו האכילובאטור וכמה תריזינוזאורים.
מלכיצדק תבנו
מלכיצדק תבנו (בצרפתית: Melchisédech Thévenot בסביבות 1620 - 29 באוקטובר 1692 באיסי צרפת)
היה סופר, איש אשכולות, ממציא, מזרחן ודיפלומט צרפתי. המציא את פלס הבנאים, וידוע גם בזכות כתיבת הספר "אומנות השחייה".
תכופות מבלבלים את מלכיצדק תבנו עם אחיינו, איש המסעות ז'אן דה תבנו. הדיוקנאות המיוחסים לו הם למעשה של אותו אחיין.
קורות חייו.
תבנו נולד למשפחת אצולת גלימה עשירה, שהחזיקה במשרות במנגנון הממלכה. הוא ידע אנגלית, יוונית, לטינית, עברית, ערבית וטורקית. שמו הראשון היה ניקולא אליו נוסף השם מלכיצדק, כנראה לזכר סבו מצד אמו, שהיה עורך דין בפרלמנט של פריז. לאור בחירת השם מהברית הישנה, נראה שסבו היה הוגנוט.
תבנו היה מדען חובב ומצנט למדענים ומתמטיקאים רבים. הוא למד אסטרונומיה, פיזיקה, רפואה ומגנטיות. הוא ניהל התכתבות ענפה עם אישים ככריסטיאן הויגנס ויאן סוומרדם. את האחרון עודד לחקור את מקור האורגניזמים. חלקם התארח אצלו באיסי שמדרום-מערב לפריז כמו נילס סטנסן הדני, שניתח בביתו מוח אנושי בפני קהל צופים. מעגל המלומדים שנוצר סביבו קרא לעצמו "אקדמיית תבנו" בדומה לאקדמיה שקדמה לה "אקדמיית מונמור" אותה ארח הנרי לואי האבר דה מונמור. מאקדמיות אלה ואחרות נוסדה ב-1666 האקדמיה המלכותית למדעים (היום האקדמיה הצרפתית למדעים).
חלק ממחקריו, דוגמת הטענה שהאטמוספירה היא גורם בתנועות הלב והמוח, היו מופרכים וחסרי גישה מדעית קפדנית, מה שמאפיין את התקופה
בין 1658 ל-1661 ביצע ניסויים על נימיות וסיפונים. תבנו הציע להשתמש במיץ לימון לריפוי מחלות שונות ושימוש בסירופ מצמח האיפקה (ipeca) לריפוי דיזנטריה (שימוש בצמח זה כבר אינו מומלץ).
ב 1661 המציא תבנו את פלס הבנאים תוך שימוש בסרגל אבן חלול מצויד בעדשה אותו מלא באלכוהול. הוא שיתף בהמצאתו את רוברט הוק בלונדון ווינצ'נצו ויויאני בפירנצה. הפלס הוצע לשימוש במשלחת המיועדת למדגסקר ב 1666.
הוא שימש כשגריר ונשלח לג'נובה ב 1647 ולרומא מספר שנים לאחר-מכן. עם מותו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי ב 1665 הוא השתתף בקונקלווה שבחרה באפיפיור הבא אלכסנדר השביעי. ב 1684 התמנה לספרן המלכותי של לואי ה-14 מלך צרפת. הוא מת באיסי.
לייבניץ אמר עליו שהיה אחד האנשים הסקרנים שפגש מעודו ודימה אותו להקאטונכיר מפלצת במיתולוגיה היוונית בעלת חמישים ראשים ומאה ידיים.
ספרי מסעות.
סיפורי מסע היוו מוקד לסקרנותו. בערוב ימיו היו ברשותו 290 כתבי-יד שנרכשו לאחר מותו על ידי ספריית המלך. בין 1663 ל 1672 הוא מפרסם אסופה שכותרתה "מסעות שונים ומוזרים שנערכו על ידי צרפתים, ספרדים, גרמנים, פורטוגזים, אנגלים, הולנדים, פרסים, ערבים ועוד בני עמי המזרח [...] מלווה בתיאור צמחים וחיות שלא היו מוכרים באירופה ומפות גאוגרפיות שטרם פורסמו". האסופה שעזרו בכתיבתה רבים מחבריו כללה 1700 עמודים בני ארבעה חלקים. ראוי לציון הוא התרגום לצרפתית בן 216 העמודים אודות סין (אזור) על ידי מרטינו מרטיני האיטלקי, הראשון אחרי מרקו פולו שנתן תיאור ממצה. התרגום צמוד למקור ותבנו אינו מבקר את הנכתב אלא מסתפק בלמסור אותו כלשונו.
הספר כולל דיווחים מרוסיה, קרים, טרטריה (שם שניתן בתקופתו למרחב במרכז אסיה מהרי אורל ועד לאוקיינוס השקט), סין, פורמוזה, הודו, פרס (היום איראן), חצי האי ערב, ארץ הקודש, סיאם (היום תאילנד), בנגל, בורנאו, הפיליפינים, יפן, מצרים, אפריקה ואמריקה. המפות באסופה פורסמו, כפי שציין, כבר קודם לכן, אך חלקן לא היו מוכרות עד אז לציבור הרחב.
בן תקופתו ז'אן שאפלן אמר שמטרת האסופה "היא לאפשר לקורא להתוודע לאופן מחשבתם של הבוחנים את הטבע". למעשה, האסופה עונה לסקרנות האירופאים בעידן של גילוי ארצות ובזמן הקמת חברות הודו המזרחית השונות.
הוא השתתף גם בריכוז חיבורים של קונפוציוס שהופיע ב 1687 בשם "הפילוסוף של הסינים" (בלטינית "Sinarum Philosophus").
הספר "אומנות השחייה".
ארבע שנים אחר מותו ב 1696 התפרסם ספרו שהיה בין הראשונים בנושא. הספר נקרא על ידי רבים במהלך המאה ה-18 והפך את שחיית החזה לפופולרית. בנג'מין פרנקלין ממציא הסנפיר היה בין קוראיו. בספר תוארו גם סגנונות נוספים, כגון צלילה וקפיצת ראש.