הסדרה התמקדה בהרפתקאותיהם של שלושה בעלי חיים (שני גורי חתולים בשם קיטי וקט וכלבלב בשם חומי) אשר מחנכים ומבדרים את הצופים הצעירים באמצעות שירים וסיפורים שונים. קיטי וקט גרים יחד בבית בכפר בעוד שחומי חי במערה קטנה בחצר האחורית שלהם.
השלושה נפגשים כל יום ומשחק יחד בחצר האחורית. כמו כן, בחצר האחורית ישנו גם עץ גדול בו גר תוכי ושמו פליפ אשר הוא חבר טוב של הדמויות הראשיות ונוהג לבקר אותם לעיתים קרובות.
ג'יני רומטי
מלח סדומית
מלח סדומית הוא כינוי תורני למלח שמקורו בים המלח. מלח זה מופיע בכמה הקשרים בספרות התורנית.
בקטורת ובקרבנות.
המקור הקדמון ביותר בו מופיע המלח הוא הברייתא של פיטום הקטורת, בה הוא מופיע כאחד המרכיבים של קטורת הסמים. .
לקרבן יש להביא מלח סדומית.
במים אחרונים.
אחת הסיבות לתקנת מים אחרונים היא מפני שאריות של מלח סדומית הנמצאות על הידיים, ועלולות לעוור במגע עם העיניים.
זיהוי.
חלוקות הדעות בנוגע לזיהוי הספציפי של מלח סדומית- לכולם ברור שהוא מאזור ים המלח אך המחלוקת היא האם מדובר במלח מים המלח שהוא תוצר של אידוי או מלח כמחצב מהר סדום. רס"ג מזהה אותו עם מלח "דראני" ועל פי ניתוח של מקורות מימי הביניים הסיק פרופ' זהר עמר שייתכן ומדובר במלח הקרנליט שלמעשה בניגוד למלחים מסוגים אחרים התאים יותר למעשה הקטורת בכך שבשריפתו אין התפוצצויות המסכנות את המכהן המקטיר וגורמות לבעיה הלכתית של "עיכולי קטורת" שעפים ממזבח הקטורת על רצפת ההיכל.
הורישיו קיצ'נר
הלורד קיצ'נר
אחוזת אל-מסרי
אחוזת אל-מסרי או בית פלסטין היא בית מגורים מפואר הניצב בראש הר גריזים, הנמצא בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני מוניב אל-מסרי. אחוזת אל-מסרי משתרעת על-פני שטח של כ-280 דונם, באזור בו לא מתגוררים פלסטינים, בסמוך ליישוב הר ברכה ולשכונת השומרונים קריית לוזה.
אחוזת אל-מסרי נבנתה בין השנים 1998–2000 וכמעט כל חומרי הבנייה יובאו מצרפת כולל החצץ והחול. הווילה הושלמה לאחר פרוץ האינתיפדה השנייה והבנייה נמשכה במקביל ללוחמה בשכם כאשר בשטח התפוצצו פגזי צה"ל, ובבנייה הועסקו כ-500 פועלים. המקום הוחזק משך זמן-מה בידי צה"ל.
המבנה.
האחוזה היא העתקה של וילה קפרה "לה רוטונדה", שנמצאת ליד העיר ויצ'נצה שבחבל ונטו באיטליה. הווילה המקורית נבנתה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו, במאה ה-16, בתקופת הרנסאנס האיטלקי, והיא מופיעה ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
בחללי הבית הוצבו יצירות אמנות קלאסיות, מהמאות ה-17 וה-18. בין היתר נמצאים בו שידה של מארי אנטואנט, ספות של לואי ה-17, פסל של הרקולס מהמאה ה-16 שהוצב באולם הכניסה ועיטורי קיר מעשה ידיהם של פבלו פיקאסו ואמדאו מודיליאני. בחזית הבית בריכת נוי עגולה מחופה באבנים צרפתיות ובמרכזה מזרקה מסביב לברכה גן ובו עצי זית עתיקים; במרתף המבנה אתר ארכאולוגי מוכרז ובו שרידי מנזר עתיק מהמאה ה-17. השרידים התגלו באקראי בעת הבניה וזו נעצרה עד לחשיפת כל השרידים. עוד שוכנים באחוזה בריכת שחייה ולצידה ג'קוזי וסאונה. בבית משרתים עובדים שהובאו מסרי לנקה ועברו קורס בערבית.
ג'ון לנדיס
ג'ון דייוויד לנדיס (באנגלית: John David Landis; נולד ב-3 באוגוסט 1950) הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי יהודי, שחקן ומפיק. הוא ידוע בעיקר בזכות הקומדיות שלו (כגון: "האחים בלוז", "מגלה את אמריקה", "רמז מסתורי" ועוד), סרטי האימה שלו (כגון: "דם התמימים" (1992), וכן קליפים שביים עבור הזמר מייקל ג'קסון.
בשנת 1986 הועמד לדין באשמת הריגה בעקבות התאונה הקטלנית שגרמה למותם של השחקנים ויק מורו, מיקה דין לה ורנה שין-יי צ'ן בעת צילומי הסרט "", לאחר תשעה חודשים נמצאו לנדיס וארבעה אנשי צוות נוספים אשר נשפטו יחד עמו זכאים.
בנו של לנדיס הוא התסריטאי מקס לנדיס.
קריית לוזה
קריית לוזה (בערבית: قرية لوزة, בכתב שומרוני: ࠒࠓࠉࠕ ࠋࠅࠆࠄ) הוא יישוב שומרוני הנמצא בראש הר גריזים, בסמוך להתנחלות הר ברכה ולעיר שכם.
תולדות היישוב.
בראש הר גריזים ישבו שומרונים עוד מאז התקופה הפרסית, בתל העתיקות שבראש ההר נחשפו מבנים עירוניים ששימשו למגורים, על פי המנהג השומרוני כל בן העדה מחזיק בבית בראש ההר אליו עולים 3 פעמים בשנה, עם זאת עד שנות התשעים כמעט ולא התגוררו בראש ההר שומרונים בדרך קבע. בעקבות האינתיפאדה הראשונה עברו מרבית השומרונים שהתגוררו עד אז בשכם לראש הר גריזים ליישוב קריית לוזה הנמצא בשליטה ביטחונית ישראלית. לתושבי קריית לוזה יש אזרחות ישראלית, אך מכיוון שהיא קשורה לתחום המוניציפלי של שכם יש לתושביה גם אזרחות פלסטינית. השומרונים מוכרים כמיעוט ברשות הפלסטינית, ויש להם נציג במועצה הלאומית הפלסטינית.
קריית לוזה היא אחת משני האזורים השומרוניים היחידים בעולם (האזור השני הוא השכונה השומרונית בחולון נווה פנחס).
אוכלוסיית היישוב.
בית הכהנים (משפחת כהן), משתייכים לשבט לוי, מספרם 186 נפשות (137 בהר גריזים) בית הצפרי (משפחת צדקה), משבט מנשה, מספרם 139 נפשות (11 בהר גריזים) בית הדנפי (משפחת אלטיף, משפחת ששוני ושרידי משפחת משלמה ומשפחת שלבי), משבט אפרים, מספרם 212 נפשות (137 בהר גריזים) בית מרחיב (משפחת מרחיב ומשפחת יהושע), משבט אפרים, מספרם 117 נפשות (23 בהר גריזים).
כמו כן מתגוררות בשכונה משפחות בודדות של ערבים פלסטינים.
אתרים ביישוב.
ביישוב נמצא אתר עתיקות ובתוכו אתר הקרבת "זבח פסח", ביישוב נמצא בית הקברות של העדה.
על הר גריזים עמד מקדש השומרונים שהוקם על ידי סנבלט השני במאה ה-4 לפנה"ס, ונחרב בשנת 128 או 129 לפנה"ס על ידי יוחנן הורקנוס. השומרונים עולים לרגל לקריית לוזה שלוש פעמים בשנה: בחג הפסח ובו הם מקריבים את הזבח, בחג השבועות ובחג הסוכות.
בתחומי אתר העתיקות ישנם אתרים נוספים קדושים לעדה השומרונית:
מקום ה"אבנים" - שמיוחסות ל-12 האבנים שיהושע בן נון הציב בעת הכנסו לארץ ישראל; מקום מזבח "אדם" ו"שת" בנו; מקום "גבעת עולם"; מקום "אלהים יראה" - בו היה האייל שנראה בסבך לאברהם העוקד את יצחק בנו; מזבח "יצחק" ומקום "מזבח נח".
בסמוך לעתיקות נמצא קבר השייח' ע'אנם.
החל משנת 2002 מיוצרת ביישוב טחינת הר ברכה, המשווקת ברחבי הארץ ונקראת על שם היישוב הסמוך הר ברכה.
מוזיאון השומרונים - גריזים.
בתחומי היישוב נמצא מוזיאון השומרונים במוזיאון המנוהל על ידי כהן יפת בן אשר מוצגים ספר תורה שומרוני בן 600 שנה וכן סוכות שומרוניות ועוד מוצגים דתיים.
מק'גייוור
ארתור יצחק בירם
שחר קובר
שחר קובר (נולד בשנת 1979) הוא מאייר ישראלי תושב קריית טבעון.
ביוגרפיה.
קובר גדל במושב גני עם, למד בבית הספר התיכון עמי אסף בבית ברל, ובתיכון של אוניברסיטת שיקגו. שירת בחיל התותחנים. בגיל 22 התקבל למכללת "שנקר", וסיים בה 4 שנות לימוד במסלול לאיור במחלקה לתקשורת חזותית. בתום הלימודים החל קובר לאייר איורים רבים לעיתונים ישראליים בהם ידיעות אחרונות, מעריב, גלובס וכלכליסט. במקביל החל לאייר ספרי ילדים רבים בארץ ובמדינות רבות ברחבי העולם. בין השאר, עבודותיו ראו אור בארצות הברית, צרפת, בריטניה, סינגפור, גרמניה, אוסטרליה וקוריאה הדרומית. עד היום אייר קובר כ-60 ספרים.
קובר הקים וניהל את הפורום המקוון הישראלי הוותיק ביותר בנושאי איור ברשת בין השנים 2011-2006, ובין השנים 2013-2010 שימש כמבקר איור ספרי-הילדים של כתב-העת המקוון הפנקס.
משנת 2013 הוא מלמד איור ואנימציה במחלקה לתקשורת חזותית במכללת ויצו חיפה.
בין השנים 2017-2015 שימש כמנהל האמנותי של סרט האנימציה הקצר ״אמריקה״.
בין השנים 2012-2009 שימש כמנהל הקריאטיב של חברת משחקי המחשב Loadingames.
קובר הוא בנו של פרופסור אבי קובר ואחיו של המתרגם עפר קובר.
לוזטית
לוסטית
לוסאטית
לוזאטית
יהודית המנדינגר
יהודית המנדינגר (בגרמנית: Judith Hemmendinger; נולדה ב-2 באוקטובר 1923) היא סופרת, עובדת סוציאלית, לשעבר אחראית על שירותי הרווחה במכס, בעלת אות לגיון הכבוד. במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה כעובדת סוציאלית וייעצה בנושא פליטים לארגון אוז"ה . בשנים 1945–1947 ניהלה את בית היתומים היהודי לניצולי מחנה הריכוז בוכנוואלד בצרפת.
המנדינגר כתבה מאמרים וספרים על חוויית השואה וחייהם המאוחרים של ילדים ניצולי שואה.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
נולדה כיהודית פייסט בבאד הומבורג שבפרברי פרנקפורט, לפיליפ [יהושע] פייסט, יליד פרנקפורט שעבד כמהנדס מכרות וחנה אייזנמן בעלת תואר דוקטור בזואולוגיה. המשפחה הייתה אמידה, משכילה ויהודית אורתודוקסית. פיליפ היה בנו של מייסד אגודת ישראל וראש הקהל בפרנקפורט, לואיס יהודה פייסט, שעמד בראש חברת המתכת "בר וזונדהיימר". אחותה הגדולה של יהודית הייתה שולמית-סלמה, שנישאה מאוחר יותר למשה קטן. כשיהודית הייתה בת שש אביה מצא עבודה באובון (Eaubonne), פרבר פריזאי, והמשפחה עברה לצרפת. חמשת ילדי משפחת פייסט למדו בבית ספר ציבורי ולמדו צרפתית ומקצועות חול, אך בבית דיברו גרמנית וקיבלו שיעורים פרטיים בעברית ותנ"ך. כששולמית, אחותה הבכירה של יהודית, הגיעה לגיל תיכון, המשפחה עברה לפריז על מנת שהילדים יקבלו חינוך טוב יותר.
מלחמת העולם השנייה.
בספטמבר 1939, משפחת פייסט שהתה בחופשה השנתית במגב (Megève) שבדרום מזרח צרפת. פיליפ פייסט נעצר וגורש למחנה מעצר בנורמנדי יחד עם נציגים ויועצים מהשגרירות הגרמנית. ביוני 1940 הוא שוחרר ונסע לפריז בעצתם של הגרמנים שההו איתו במעצר ואילו המשפחה עברה לרואן (Roanne). הוא עזב את פריז לבקשת הרב שניאורסון להקים בית ספר יהודי בוויראון (Voiron). בדרכו לשם הוא נעצר ונשלח למחנות עד שבספטמבר 1943 הוא גורש לאושוויץ שם נרצח.