יאירה אמית נולדה בתל אביב וקיבלה חינוך סוציאליסטי, אף על פי שהוריה לא נמנו על תנועת פועלים. היא למדה בבית החינוך לילדי עובדים והייתה בתנועת נוער. לאחר תום לימודיה בתיכון עירוני ה', שרתה בצה"ל, במקביל למדה בסמינר הצבאי. זמן קצר לאחר תום השירות עברה לירושלים, שם למדה באוניברסיטה העברית מקרא והיסטוריה של עם ישראל לקראת תואר ראשון, וסיימה את לימודיה בבית הספר לחינוך לקראת תעודת הוראה במקרא ובהיסטוריה (1964). בשנת 1967 נישאה לרם אמית, שבה להתגורר בתל אביב ועד 1974 נולדו להם 4 ילדים. במקביל השלימה את לימודיה לקראת תואר שני במקרא (1973). נושא עבודת התזה שלה היה "מוטיב הניסיון בנדודי בני ישראל במדבר", אותה כתבה בהדרכת פרופסור מנחם הרן. עם שובה לתל אביב לימדה בבתי ספר תיכוניים שונים. מ-1971 היא אף לימדה בחוג למקרא של אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1978 ל-1984 כתבה את עבודת הדוקטור בנושא "אומנות הקומפוזיציה בספר שופטים" בהנחייתו של פרופסור מאיר שטרנברג מהחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב. מאז שסיימה את עבודת הדוקטור ועד היום היא משמשת מרצה וחוקרת באוניברסיטת תל אביב.
מחקריה.
תיאור כללי.
מחקריה של יאירה אמית בתחום המקרא מתמקדים בעיקר בדרכי העיצוב של הסיפור המקראי על רקע עולם האמונות והדעות של ספרות המקרא. העיסוק בסיפור הבודד, שהוא בעת ובעונה אחת חלק ממכלול רחב יותר, כמו מחזור סיפורים או ספר, הוביל אותה להתבוננות מעמיקה במעשה העריכה ולהבחנה בין המגמות השונות של הכותבים והעורכים, שהמשיכו לעבד את הטקסט לאורך הדורות ועד התקדשותו. כיוון שחלק ניכר מסיפורי המקרא מצטרפים לרצף דיאכרוני שמתאר את ההיסטוריה למן הבריאה ועד חורבן הבית הראשון (מבראשית ועד מלכים), היא הרבתה לעסוק בהיסטוריוגרפיה המקראית. ההנחה שספרות המקרא היא ספרות אידאולוגית מהפכנית, שבאה לבשר ולבסס אמונה חדשה עם תפישה חדשה של האל ופולחנו ושל יחסיו עם עמו, מבהירה לדעתה הן את ההעדפות הז'אנריות של סופרי המקרא והן את האמצעים הרטוריים שפותחו על-ידם. אמית משלבת במחקריה את המחקר הסינכרוני, שמתמקד בפן הספרותי, עם המחקר הדיאכרוני, שאינו מתעלם מתולדותיו הארוכים והמורכבים של הטקסט המקראי.
סקירה של מספר מחקרים.
ספר שופטים - אמנות העריכה.
זהו ספרה הראשון של אמית והוא עיבוד עבודת הדוקטור. בספר זה היא עוקבת אחר דרכי העריכה של ספר שופטים ומגמותיה. היא מציעה שני קווי עריכה מנחים לספר - אותות והנהגה, שמנמקים תופעות שונות לאורך הספר, כמו הרצף, האקספוזיציה, הסיום, הסיפור הקצר על מאפייניו, והצטרפות סיפורים למחזורים. ניתוח הספר מוליך אותה למסקנה שהוא נערך ביהודה על ידי קבוצה של אינטלקטואלים, שהושפעו מנביאי המאה ה-8 לפנה"ס, והגיבו על חורבנה של ישראל הצפונית. סופרים אלו ניסו באמצעות בחינת ההיסטוריה להבין את דרכי האל ואת יחסיו עם עמו ישראל.
היסטוריה ואידאולוגיה במקרא.
בספר זה, שבסיסו בסדרת הרצאות של האוניברסיטה המשודרת, מציגה אמית את גישתה להיסטוריוגרפיה המקראית על ספריה השונים ומראה עד כמה היסטוריה ואידאולוגיה שלובות בספרות המקרא זו בזו, ועד כמה הטקסטים המקראיים הם ייצוג של האידאולוגיות שהיו אחראיות לחיבורם ועריכתם. לפיכך לשיטתה גם חיבורים שניתן לפקפק במהימנותם ההיסטורית הם בעלי חשיבות רבה להבנת ההיסטוריה של זמן כתיבתם, כי באמצעותם ניתן להכיר הכרה רחבה יותר את הכוחות החברתיים והתרבותיים שפעלו באותה חברה שהולידה ועיצבה חיבורים אלה.
שופטים עם מבוא ופירוש.
הספר הזה הוא פירוש בסדרה "מקרא לישראל". בספר זה היא יישמה את גישתה לספר שופטים, כפי שהוצגה בספרה הראשון, עד אחרון הפרטים.
לקרוא סיפור מקראי.
ראשיתו של הספר בסדרת הרצאות של האוניברסיטה המשודרת. בבסיס כתיבתו עומדת ההנחה כי ביחסים שבין היסטוריה ואידאולוגיה בספרות המקרא לסיפור יש חשיבות מרובה. בכוחו של סיפור להגיע לקהל יעד רחב ולעניין אותו ובכוחו של העיצוב המתוחכם להעמיק את המסרים האידאולוגיים. לפיכך ספר זה מוקדש למאפייניו של הסיפור המקראי והוא דן בסוגיות כמו: תיחום, מבנה, עלילה, מספר, דמויות, זמן, מקום, משמעות והקשר.
גלוי ונסתר במקרא – פולמוסים גלויים עקיפים ובעיקר סמויים.
ספרה זה של אמית מוקדש לאחד המאפיינים הבולטים של ספרות המקרא והוא: כתיבה פולמוסית. אמית רואה סוג זה של כתיבה קשור בהיות ספרות המקרא ספרות אידאולוגית, שניהלה מאבק כפול: גם עם העולם שבתוכו היא התהוותה וגם עם התרבות הכללית שסבבה אותה. הספר מציג את דרכי הכתיבה הפולמוסית, שיש בה לבד פולמוסים גלויים ועקיפים גם פולמוסים סמויים, שקשה להתחקות אחריהם, אך גילויים, בהתאם לטכניקה שמוצגת בספר, חושף הן את העיצוב המתוחכם, הן את המתחים בעולמם של הכותבים, שפעמים נאלצו להסתיר את המסרים שלהם, והן את אופיים הפלורליסטי של עורכי המקרא שלא נמנעו מלכלול את העמדות השונות ואף המנוגדות שהפולמוסים מייצגים.
מחקרים נוספים.
אמית פרסמה עשרות מאמרים, ערכה ספרים, כתבה ערכים אנציקלופדיים ומאמרי ביקורת, ולצידם גם מאמרים שעיסוקם הוראת מקרא ומאמרים פובליציסטיים. כך למשל, מאמריה "הוראת מקרא בחינוך הכללי – עיון בתוכנית הלימודים" (2003), או "מקומן של הסוגות בתוכניות הלימודים במקרא" (2008), הם תשתית לדיון ומחקר בנושא. מאמרה "לימוד תנ"ך – סיפור שאין בו אהבה", שהתפרסם בעיתון הארץ (23 בינואר 2004) הוא מחאה על מצב לימודי התנ"ך בחברה הישראלית העכשווית.
פעילות ציבורית.
עיסוקיה האקדמיים של יאירה אמית היו משולבים גם בפעילות ציבורית הקשורה במקרא ובהוראתו. במסגרת זו שימשה בוועדות שונות של משרד החינוך והתרבות, כמו למשל הוועדה המקצועית העליונה להוראת מקרא, בה הייתה חברה ולאחר מכן יו"ר, ועדת השאלונים של בחינות הבגרות, ועדת ההוראה, ועוד. הייתה שותפה להקמת העלון למורים לתנ"ך בבתי הספר הכלליים: "על הפרק", שימשה חברה בצוות ההיגוי של החוג לתנ"ך ולמקורות ישראל של בית נשיא המדינה, משמשת חברה במועצות אקדמיות שונות, ועוד, וכן נמנית עם חברי ההנהלה הציבורית של הספרייה הלאומית. בין השנים 1998–2003 כיהנה כיו"ר ועדת התוכנית והייתה אחראית על הפקת תוכנית הלימודים החדשה במקרא למערכת החינוך הממלכתית מגן הילדים עד כיתה י"ב, המכונה "תוכנית הלימודים תשס"ג" ומשרתת את המערכת עד היום (2008). הרצאותיה למורי מקרא ולציבור הרחב מציגות את הרלוונטיות של ספרות המקרא כספרות לאומית ואוניברסלית, שלמרות עתיקותה לא נס ליחה.
חסידות קרלין-סטולין
נחל תלם
נחל תלם (נקרא גם: נַחַל נְצִיב) הוא ואדי היורד מהרי חלחול לכיוון מערב, אחד מיובליו של נחל גוברין, המתחבר בהמשך לנחל לכיש.
שמו הרשמי של הנחל הוא "נחל נציב", על שם העיר המקראית נציב, המזוהה עם "ח'רבת נציב" הסמוכה למוצא הנחל. השם "נחל תלם" הוא על שם היישוב היהודי הקרוב ביותר, תלם.
הירידה לנחל היא מכביש חברון-חלחול (הסגור היום לתנועת ישראלים) או מהתנחלות תלם, בדרום הרי חברון על כביש "חוצה יהודה". הנחל ידוע במעיינות שבו המקיימים זרימת-חורף בחלק מהערוץ ובבוסתני הפירות. ניתן לצפות בו בשרידי חורש ים-תיכוני ובעצי חרוב. לאורך הערוץ טרסות נטועות עצי זית וכרמי גפנים. בוואדי מצויה "שמורת יער אל קוף" ולאחריה "מערת טור-צפא", הגדולה ביותר מבין המערות במורדות המערביים של ההר בישראל.
מוצאו של הנחל בחלקה הדרומי של העיירה חלחול, והוא תחום מצפון על ידי אגן הניקוז של נחל האלה, ומדרום על ידי אגן הניקוז של נחל גוברין. על השלוחה המפרידה בין נחל תלם לנחל גוברין עובר כביש 35. נחל תלם נשפך לנחל גוברין מערבית לתרקומיא.
ב-28 בדצמבר 2007 התרחש בנחל פיגוע בו נרצחו שני חיילי צה"ל ששהו בחופשה.
שמורת יער אל קוף.
הוואדי מתחבר אל "ואדי אל-קוף", היורד מאלוני ממרא מצפון לחברון. בדרך קולט נחלים נוספים. בהמשכו מכונה הנחל "נחל גוברין", שהוא אחד מיובלי נחל לכיש. המשכו של הוואדי עובר ב"שמורת יער אל קוף". השמורה ניטעה בשנת 1927 בתקופת המנדט הבריטי על ידי מחלקת הנטיעות הממשלתית. השטח המקורי של היער היה 1,000 דונם. מחלקת הייעור של ממשלת ירדן הרחיבה את היער, ובשנת 1966 נטעה בצפונו עוד 900 דונם. בתחומי המשתלה נובעים שני מעיינות קטנים וכן ריכוז נדיר של צמחי חלמונית גדולה.
השמורה חוצה את כביש חברון-בית גוברין, שסלול על תוואי הדרך הרומית העתיקה מחברון לאשקלון. יש המכנים קטע כביש זה בשם "שער הגיא החברוני"
בקצה המזרחי של "שמורת יער אל קוף" נמצא המעיין "עין אל-קוף". מי המעיין זורמים לבריכת בטון קטנה וממנה בצינור אל משתלה של עצי יער. המשתלה נוהלה על די מחלקת הייעור של ממשלת ירדן ואחרי מלחמת ששת הימים עברה לאחריות המנהל האזרחי. ליד הבריכה עצי צפצפה גדולים ונאים.
מערת טור-צפא.
באזור מצויה "מערת טור-צפא", מערה טבעית, הגדולה ביותר מבין המערות במורדות המערביים של ההר בישראל. המערה נחקרה על ידי דוד עמית מרשות העתיקות ועמוס פרומקין מהאוניברסיטה העברית בירושלים. המערה נמצאת במצוק תלול מעל הגדה המערבית של ואדי איצחה (נ"צ 1102/1540).
האזור שבו נמצאה המערה קרוב למרכז שפלת יהודה, אזור שבו נמצא ריכוז צפוף של יישובים מתקופת בר כוכבא. ריכוז בולט של מערות כאלה נמצא ליד לכיש במערות חזן. מכאן גם עלתה ההשערה כי היא שימשה כמערת מפלט בימי מרד בר כוכבא. על פי עדויות שודדים נמצאו במקום מטבעות מזמן מרד בר-כוכבא (132–135): ההערכה של החוקרים היא כי לקראת סוף המרד שימשה חלקה התחתון של המערה כמקום מקלט ומחבוא לאחרוני המורדים, אשר ניצלו את קושי הנגישות אל האגף הנסתר במערה (למרות הקרבה לדרך הרומית החשובה בין חברון לבית גוברין).