בשנת 1921, לאחר פלישת הצבא האדום לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ויציאת הממשלה הגאורגית לגלות בצרפת, נלקחו אוספי המוזיאון לצרפת והוחזרו בשנת 1945, רק לאחר שנחתם הסכם מיוחד בין הממשלה הסובייטית לבין הממשלה הצרפתית. האוסף שכלל כתבי-יד, עבודות מתכת, תכשיטים, עבודות מצופות באמאיל וציורים התווסף לאוסף שעדיין נשאר במוזיאון. היסטוריון האמנות הגאורגי הבולט, שלווה אמירנאשווילי, שעמד בראש המוזיאון במשך למעלה משלושים שנה, שיחק תפקיד חשוב בהתהוות האוסף המרשים של המוזיאון. מאוחר יותר נקרא המוזיאון על שמו.
בשנת 1950, הפך המוזיאון, באופן רשמי, למוזיאון האמנות של גאורגיה, והועבר, באותה שנה, למבנה בו הוא נמצא גם היום. המבנה נבנה בשנת 1838, בסגנון נאו קלאסי, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה, ושימש כסמינר תאולוגי.
ב-30 בדצמבר 2004, הועבר המוזיאון לניהול משותף תחת המוזיאון הלאומי הגאורגי.
תצוגה.
האולמות המרווחים של מציגים תצוגה קבועה של אמנות גאורגית, אוריינטלית רוסית ואירופית, כאשר המוצגים החשובים ביותר הם, באופן טבעי, פריטי האמנות הגאורגית, הממחישים את ההתפתחות של התרבות הלאומית הגאורגית לאורך מימי קדם ועד היום. פריטי האמנות האוריינטלית תופסים את המקום השני בחשיבותו, והוא אחד מהאוספים הגדולים במדינות הפוסט-סובייטיות. התצוגה האוריינטלית כוללת חלקי אמנות יפה מפרס, במיוחד אוסף האמנות הקג'ארית (השושלת הקאג'ארית), שהוא החלק המשמעותי שבאוסף. כמו כן כוללת התצוגה מספר מיניאטורות של אמני חצר המלכות הפרסי, ביניהם פורטרטים שאחים ואצילים פרסים כמו גם ציורים של הנשים היפות בחצר המלכות. המוזיאון כולל גם תצוגה זמנית של אוספי אמנות ממקומות אחרים בגאורגיה וגם מחוץ לגאורגיה.
מוזיאון האמנויות היפות על שם שלווה אמירנאשווילי
כוורת טבעית
אדמונד רנדולף
אדמונד ג'נינגס רנדולף (באנגלית: Edmund Jenings Randolph;
10 באוגוסט 1753 - 12 בספטמבר 1813) היה משפטן אמריקאי שכיהן כמושל וירג'יניה, מזכיר המדינה של ארצות הברית והתובע הכללי הראשון.
ביוגרפיה.
רנדולף נולד בוויליאמסבורג, וירג'יניה. אביו, ג'ון רנדולף, כיהן כראש העירייה ודודו, פייטון רנדולף, היה נשיא הקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1775 חזר אביו לבריטניה, בעוד אדמונד נותר באמריקה והצטרף לשורות הצבא הקונטיננטלי כעוזרו של ג'ורג' וושינגטון. באותה שנה נפטר דודו ואדמונד חזר לוירג'יניה על מנת להוציא לפועל את צוואתו. באותה עת הוא נבחר לאספה המכוננת של וירג'יניה ולאחר מכן לראש עיריית ויליאמסבורג.
בשנים 1779–1782 כיהן רנדולף כציר בקונגרס הקונטיננטלי. בתקופה זו הוא המשיך גם לעסוק באופן פרטי בעריכת דין והיה יועצו המשפטי האישי של ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1786 הוא נבחר לכהן כמושל מדינת וירג'יניה, תפקיד בו כיהן עד 1788. במסגרת ועידות החוקה בהן השתתף מטעם המדינה הציע רנדולף לכונן משטר מרכזי חזק בעל הפרדת רשויות, כמו גם הקמת שני בתי נבחרים בהם יכהנו צירים בהתאם לגודל האוכלוסייה המיוצגת. הוא נבחר לוועדת הניסוח של חוקת ארצות הברית, אך לצד הצבעתו לאשרורה הוא סירב לחתום על הנוסח הסופי מחשש שמערכת האיזונים והבלמים איננה חזקה דיה.
בשנת 1789 מונה רנדולף כשר המשפטים הראשון בתולדות המדינה. הוא נשא בתפקיד זה עד 1794, לאחריו החליף את תומאס ג'פרסון כמזכיר המדינה. בתקופתו נחתמה אמנת ג'יי עם בריטניה והגיע לשלביו הסופיים המשא ומתן על אמנת סן לורנזו. כעבור שנה בתפקיד הוא התפטר, באוגוסט 1795, לאחר שנחשפו מכתביו לצרפת ובהם תיאורים של ישיבות הקבינט ודעותיו בנושאים מדיניים.
בסיום תפקידיו שב רנדולף לוירג'יניה ולעיסוקו כעורך דין, בין היתר כסנגור של ארון בר.
רוברט סמית' (מדינאי)
רוברט סמית' (באנגלית: Robert Smith; 3 בנובמבר 1757 - 26 בנובמבר 1842) היה מדינאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, שר המשפטים והשר הממונה על הצי האמריקני.
חייו.
סמית' נולד בלנקסטר, פנסילבניה. בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת בצבא הקונטיננטלי. בשנת 1781 סיים סמית' את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון והחל לעסוק בעריכת דין במדינת מרילנד.
בשנת 1789 נבחר סמית' כנציגה של מרילנד בחבר האלקטורים ובשנים 1793–1795 כיהן בסנאט המדינה. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים התחתון של מרילנד וכיהן בו עד 1800. לאחר בחירתו של תומאס ג'פרסון לנשיא ארצות הברית, מונה על ידיו סמית' למזכיר הצי של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1801–1809. תקופה קצרה (מרץ - אוגוסט 1805) הוא כיהן, במקביל, כשר המשפטים.
בממשלתו של הנשיא ג'יימס מדיסון מונה סמית' לכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. כהונתו בתפקיד נמשכה שנתיים (1809 - 1811), לאחריהן דרש מדיסון את התפטרותו לאור השקפותיהם השונות בנוגע לניהול מדיניות החוץ.
עם פרישתו מהחיים הפוליטיים היה סמית' נשיאה הראשון של אגודת התנ"ך האמריקנית (1813) ומייסד האגודה החקלאית של מרילנד (1818). הוא נפטר בבולטימור בשנת 1842.
אחיו, סמואל סמית', כיהן כסנאטור מטעם מרילנד. המשחתת USS Robert Smith נקראת על שמו.
אדוארד ליווינגסטון
אדוארד ליווינגסטון (באנגלית: Edward Livingston; 28 במאי 1764 - 23 במאי 1836), מדינאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. קודם למינויו הוא שימש ראש עיריית ניו יורק, סנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם לואיזיאנה ומדינת ניו יורק.
חייו.
ליווינגסטון נולד בקלרמונט, ניו יורק למשפחת פעילים פוליטיים. אביו כיהן כשופט והיה חבר ועדת המאה שעמדה בראש העיר ניו יורק. בסיום לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, בשנת 1781, הוסמך ליווינגסטון לעריכת דין. במקביל לעיסוקיו המקצועיים הוא פעל במסגרת המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, מטעמה הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1795–1801). בתקופת כהונתו הוא נמנה בין המתנגדים הבולטים לאמנת ג'יי והעלה את הצעתו לחייב את נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון לדווח בפני הקונגרס האמריקני על המשא ומתן המתנהל עם אנגליה.
בשנת 1801 מונה ליווינגסטון לתובע המחוזי של ניו יורק ובאותה שנה נבחר גם לכהן כראש העירייה. הוא החזיק בתפקידיו אלו עד 1803, עת הוא התפטר לאחר מגפת קדחת צהובה שפקדה את העיר ולאחר הבראתו שלו הוא לקח אחריות על ניהול כושל של כספי ציבור על ידי פקיד שהיה מצוי תחת אחריותו. ליווינגסטון נישל עצמו מנכסיו ובשנת 1804 עבר להתגורר בלואיזיאנה והחל לעסוק בעריכת דין בניו אורלינס. בשנת 1826 צלחו מאמציו להחזרת החובות שצבר בניו יורק.
בלואיזיאנה מונה ליווינגסטון על ידי בית הנבחרים לפתח את הנהלים השיפוטיים הנדרשים להחדרת המסורת השיפוטית הנהוגה באנגליה. פעילותו זו נמשכה בהדרגה בין השנים 1805–1825. בשנות כהונתו של תומאס ג'פרסון כנשיא ארצות הברית היה ליווינגסטון מצוי עמו בתביעות הדדיות על רקע מחלוקות פוליטיות ובתקופת מלחמת 1812 הוא התקרב לגנרל אנדרו ג'קסון ושימש יועצו המשפטי.
בשנת 1820 נבחר ליווינגסטון לבית הנבחרים של לואיזיאנה. בשנה הראשונה בתפקיד הוא מונה על ידי חברי הבית לעמוד בראש חקיקת חוק עונשין חדש. עבודתו הושלמה רשמית בשנת 1833, אך החוק לא אומץ על ידי לואיזיאנה, על אף שהנוסח אומץ ויושם במדינות גרמניה, צרפת ואנגליה, כמו גם על ידי ממשלת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה.
ליווינגסטון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1823–1829, חבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1829 - 1831 ולאחר מכן מונה למזכיר המדינה בממשלתו של אנדרו ג'קסון (1831 - 1833). בשנים 1833 - 1835 הוא כיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת. זמן קצר לאחר שובו לארצות הברית הוא נפטר בניו יורק.
אחותו של ליווינגסטון, גרטרוד, נישאה למושל ניו יורק מורגן לואיס. אחות נוספת שלו, אלידה, נישאה לג'ון ארמסטרונג, סנאטור, מזכיר המלחמה של ארצות הברית ושגריר בצרפת.
ג'ון פורסיית' (פוליטיקאי)
ג'ון פורסיית' (באנגלית: John Forsyth;
22 באוקטובר 1780 - 21 באוקטובר 1841) היה מדינאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. קודם למינויו שימש מושל ג'ורג'יה ונציגה כסנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ג'ון פורסיית' נולד בפרדריקסבורג, וירג'יניה. בשנת 1799 סיים את לימודי המשפטים בקולג' ניו ג'רזי.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (בשנים 1813–1818 ובשנית בין 1823–1827) וכסנאטור (בשנים 1818–1819 ובשנית בין 1829–1834). בשנים 1819–1823 היה שגריר ארצות הברית בספרד, ובשנים 1827–1829 כיהן כמושל מדינת ג'ורג'יה.
בשנת 1834 מונה פורסיית' למזכיר המדינה של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1841. פורסיית' תמך בעבדות והיה בעצמו בעל עבדים. במהלך כהונתו התרחשה פרשת לה אמיסטאד, שבה נתפסה בידי ארצות הברית ספינת סחר עבדים ספרדית כשעל סיפונה עבדים אפריקנים שמרדו, וספרד תבעה מארצות הברית להסגירם. פורסיית' תמך בקבלת העמדה הספרדית, אך בית המשפט העליון פסק נגדה והורה לשחרר את האפריקנים.
ויליאם מרסי
ויליאם לירנד מרסי (באנגלית: William Learned Marcy; 12 בדצמבר 1786 - 4 ביולי 1857) היה מדינאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וכמזכיר המלחמה. קודם למינויו הוא שימש מושל מדינת ניו יורק וכסנאטור מטעמה.
מרסי נולד בסאות'ברידג', מסצ'וסטס וסיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בראון. לאחר הסמכתו לעריכת דין, בשנת 1811, הוא החל לעסוק במקצוע בניו יורק. לאחר מכן השתתף מרסי במלחמת 1812, לאחריה חזר לעבודתו המשפטית, אך פעילותו הפוליטית בקרב המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הביאה בשנת 1818 להעברתו מתפקידו.