עד פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון הותר לאזרחים לבנונים להיכנס לישראל דרך מעבר ראש הנקרה לביקורי משפחות, וצלינות.
במעבר התקיימה עסקת חילופי גופות ב-2007, כאשר ישראל קיבלה את גופתו של גבריאל דוויט, ישראלי שטבע וגופתו נסחפה ללבנון.
ביולי 2008 התקיימה במעבר עסקת חילופי השבויים בין ישראל לחזבאללה. בעסקה הוחזרו גופותיהם של שני החיילים שחטיפתם גרמה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה - אלדד רגב ואהוד גולדווסר - ושרידי גופות של חללי צה"ל מהמלחמה. בתמורה, הועברו לחזבאללה חמישה אסירים לבנונים, בהם סמיר קונטאר, ו-199 גופות של לבנונים ופלסטינים, בהם מחבלים ולוחמי חזבאללה.
מושג יסודי
מושג ראשוני
רוברט פירס
מריה מאלניה
מריה מאלניה (1050 לערך - לאחר 1103; בגאורגית: მართა – "מָרְתָה") הייתה בתו של המלך הגאורגי בגרט הרביעי מבית בגרטיוני (1027-1072) ואשתו של הקיסר הביזנטי מיכאל השביעי דוקס ומאוחר יותר של ניקפורוס השלישי בוטניאטס. היא מוזכרת בשם מריה מאלניה, ולעיתים מבלבלים בינה לבין אמה, בורנה מאלניה, אשתו השנייה של בגרט הרביעי.
חייה.
מריה נולדה כנסיכה מָרְתָה מגאורגיה. בשנת 1056 היא נשלחה לקונסטנטינופול לקנות בה השכלה וחינוך תחת חסותה של הקיסרית הביזנטית, תאודורה, שנפטרה באותה שנה בה שבה מרתה למולדתה. בשנת 1065 נישאה לנסיך מיכאל השביעי דוקס בנו של קונסטנטינוס העשירי, שהיה בן 15 והיה מיועד לרשת את אביו על כס המלוכה. הפיכת חצר, שהתרחשה בשנת 1078, נישלה את מיכאל מכס המלכות והמליכה את ניקפורוס השלישי בוטניאטס. מריה הסכימה להינשא לקיסר החדש בתנאי שבנה, קונסטנטינוס דוקס , יוכרז כיורש מוחלט שלו. ניקפורוס הפר בסופו של דבר את הבטחתו, והקיסרית הפכה מעורבת בקשר שאורגן על ידי הגנרל הביזנטי, אלכסיוס הראשון, שעל פי השמועה היה מאהבה. אלכסיוס הכריח את ניקפורוס לוותר על כתר המלוכה, והכתיר את עצמו, בשנת 1081, לקיסר האימפריה הביזנטית. אלכסיוס הכריז על קונסטנטינוס דוקס כיורשו.
מאוחר יותר אירס אלכסיוס את בתו, אנה קומננה, לקונסטנטינוס. אלא שלאחר הולדתו של יוחנן השני, בשנת 1087, השתנה המצב ואירוסיה של אנה לקונסטנטינוס בוטלו. קונסטנטינוס נאלץ להיפרד ממעמדו כיורש מוחלט ומריה הוכרחה לפרוש למנזר. קונסטנטינוס נפטר בשנת 1095 או 1096 בערך בגיל עשרים, ומעורבותה של מריה בפוליטיקה הסתיימה סופית.
מריה התפרסמה ביופייה הרב ובהשכלתה. היא קיימה תכתובת קבועה עם התאולוג והפילוסוף הידוע דאז, תאופילקט מבולגריה , שהושפע רבות מהקיסרית כאשר כתב את עבודתו העיקרית, "הסברים לבשורה על פי יוחנן". מריה גם שימשה כפטרונית המנזרים הגאורגיים בבלקן, במיוחד מנזר איווירון שעל הר אתוס ביוון. היא הצטרפה, כמו אמה בורנה מאלניה, לבניית מנזר קאפאטה שבהר ציון בירושלים.
שיתוף פעולה של מתחרים
שיתוף פעולה של מתחרים הוא מצב שבו מתקיים, בתחומים מסוימים, שיתוף פעולה בין גופים שהיחס הבסיסי ביניהם הוא יחס של תחרות. בעקבות המושג האנגלי לתיאור מצב זה, Coopetition (הלחם של cooperative competition), הוצעו המושגים העבריים שיתופרות (או שיתוחרות וכן תחרושיתוף) - הלחם של שיתוף ותחרות. יצירת המושג coopetition מיוחסת לריימונד נורדה, שעמד בראש חברת "נובל", אך יש גם טוענים אחרים ליצירת מושג זה.
שיתוף פעולה בין פירמות בשוק עלול לעלות כדי קרטל וככה הוא יהווה הפרה של חוק ההגבלים העסקיים, אך שיתופיות קיימת, ללא מגבלה חוקית, בשוק תחרותי.
דוגמה לשיתוף פעולה תוך כדי תחרות, לשם שיפור השירות ללקוח: בראשית ימיהם של הכספומטים בישראל, היה הלקוח יכול למשוך מזומנים רק ברשת הבנקאית שאליה השתייך, במכשירים שבסניפי הרשת. לקוח של בנק הפועלים, למשל, לא היה יכול למשוך מזומנים במכשיר של בנק לאומי. כעבור שנים אחדות, הוקמה חברת ש.ב.א. (שירותי בנקאות אוטומטיים), המשותפת לכל הבנקים בישראל, שהציבה מכשירים במקומות ציבוריים ששירתו את לקוחות כל הבנקים, ולאחר מכן הסכימו הבנקים לשפר את השירות ללקוחותיהם, ולאפשר לכל לקוח להשתמש בכל המכשירים בישראל.
המגמה בשנים האחרונות היא לעבור מתפיסת תחרות כיוצרת חדשנות לתפיסה של שיתוף פעולה כיוצר חדשנות.
סוגי שיתופי פעולה בין מתחרים.
ניתן לסווג את שיתופי הפעולה בין מתחרים לשלושה סוגים.
במקרה זה החפיפה בין פלחי שוק משותפים לשתי החברות היא בתחום מצומצם.
במקרה זה החפיפה בין מוצרי או שירותי החברות גדולה. פעילותם המשותפת מאפשרת הגדלת נפח השוק או שמירה על רמת מחירים או חיסכון בעלייה בהוצאות כמו שכר עובדים.
למשל: שתי חברות קטנות המתחרות ביניהן, המשתפות פעולה על מנת להתחרות בחברה גדולה.
סהרון
שיתוחרות
מפצח האגוזים ומלך העכברים
מַפְצֵחַ האגוזים וּמלך העכברים (בגרמנית: Der Nußknacker und der Mausekönig) הוא סיפורו הידוע ביותר של א.ת.א. הופמן. הסיפור, שיצא לאור ב-1816, התפרסם בעיקר בזכות הסוויטה "מפצח האגוזים" שהלחין ב-1892 המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שהיא אחת הסוויטות המפורסמות והפופולריות ביותר לבלט. הסוויטה מבוססת באופן חלקי על הסיפור.
גיבורי הסיפור הם ילדה בת שבע בשם מארי שטאלבאום ומַפְצֵחַ אגוזים קטן, מתנה שקיבלה מארי לחג המולד. בלילה קסום קם מַפצח האגוזים לתחייה, ויחד עם צעצועיה של מארי, נלחם נגד מלך העכברים, יצור דמוני בעל שבעה ראשים, ונגד המוני העכברים המלווים אותו.
עלילה.
בבית משפחת שטלבאום נערכת מסיבת חג המולד. מארי, אחיה הקטן פריץ והוריהם חוגגים עם משפחה וחברים כאשר מר דרוסלמאייר, הסנדק המסתורי, נכנס לבית. דרוסלמאייר הוא שען וממציא, ובאמתחתו מתנות עבור הילדים. הוא שולף שלוש בובות בגודל טבעי שמרקדות כל אחת בתורה. עם סיום הריקודים מארי ניגשת לאדון דרוסלמאייר ומבקשת מתנה. לרוע המזל לדרוסלמאייר אזלו המתנות ומארי פורצת בבכי. דרוסלמאייר מצליח למצוא בשק מַפְצֵחַ אגוזים. מארי מאושרת כעת, אך אחיה שובר את מפצח האגוזים, בנסותו לפצח אגוז גדול מדי. מארי חובשת את מפצח האגוזים והולכת לישון. היא נרדמת בעודה חובקת את מפצח האגוזים בזרועותיה.
כאשר השעון מורה חצות שומעת מארי קולות עכברים. היא מתעוררת ורואה המוני עכברים המגיחים מחריצים ברצפה, ובראשם מלך העכברים. היא מנסה לברוח - אך העכברים עוצרים בעדה. מפצח האגוזים קם לתחייה יחד עם יתר הצעצועים, והם קמים להגן עליה. מלך העכברים מוביל את נתיניו לקרב. מתחיל מאבק שבמהלכו מארי מטילה את נעלה במלך העכברים, ומתעלפת.
למחרת מתעוררת מארי כשזרועה חבושה, אך הוריה אינם מאמינים למשמע סיפורה וחושבים שהיא הוזה.
דרוסלמאייר מתקן את המפצח השבור, ומספר למארי את הסיפור על הנסיכה פירליפאט ומלכת העכברים. מלכת העכברים שכנעה בעורמה את המלכה, אמה של פירליפאט, לתת לה ולילדיה לזלול את שומן החזיר שהיה אמור להיות מוגש לארוחת הערב המלכותית. המלך הזועם מורה לממציא החצר שלו, דרוסלמאייר, להתקין מלכודות כדי ללכוד את מלכת העכברים וילדיה. מלכת העכברים נשבעת לנקום בבתו, הנסיכה פירליפאט. האם מנסה להגן על בתה, ומקיפה אותה בחתולים כדי לשמור עליה, אך המשגיחה שמונתה על ידי המלכה לשמור על החתולים ערים נרדמת, והחתולים אינם מבצעים את תפקידם.
מלכת העכברים מכשפת את פירליפאט והופכת אותה ליצור מכוער, דמוי מפצח אגוזים, בעל ראש ענק, פה רחב וזקן.
המלך פונה לאצטגנין החצר, וזה קובע כי התרופה של הנסיכה היא באכילת קרקאטוק, אגוז מסוג מסוים, שיפוצח ויוגש לה על ידי אדם שמעולם לא התגלח ומעולם לא נעל מגפיים. לאחר שיגיש לה את ליבת האגוז עליו לצעוד לאחור שבעה צעדים בלי למעוד.
המלך שולח את האצטגנין ואת דרוסלמאייר לחפש את האגוז ואת האיש, ומשביע אותם שלא יחזרו ללא מבוקשו. לאחר שנים של חיפושים הם מוצאים את האגוז ואת האיש, שאינו אלא אחיינו של דרוסלמאייר.
המלך מבטיח את יד בתו לאיש שיפצח את האגוז. גברים רבים שוברים את שיניהם בניסיון לפצח את האגוז, אך רק אחיינו של דרוסלמאייר מצליח. הוא מגיש לנסיכה את תוכו של האגוז. הנסיכה בולעת את האגוז, וחוזרת להיות יפה כמקודם. דרוסלמאייר הצעיר נסוג שבעה צעדים לאחור, אך בצעד השביעי הוא דורך על מלכת העכברים ומועד.
הקללה עוברת אליו, והוא הופך למפצח אגוזים, עם ראש ענק, פה רחב וזקן. הנסיכה כפוית הטובה רואה את היצור המכוער, אינה רוצה בו כבעל והוא נזרק מהארמון.
כאשר מארי מחלימה מפצעיה, היא שומעת באמצע הלילה את מלך העכברים לוחש באוזנה, ומאיים כי יקרע את מפצח האגוזים לגזרים אם לא תיתן לו את בובותיה וממתקיה. מלך העכברים מקבל את מבוקשו, אך תאבונו הולך וגדל. מפצח האגוזים מבקש ממארי שתשיג לו חרב, והוא "יגמור עניין" עם מלך העכברים. פריץ נותן למארי חרב צעצוע. בלילה נכנס מפצח האגוזים לחדר כשאתו שללו - שבעת כתריו של מלך העכברים. הוא לוקח את מארי איתו לממלכה קסומה - ממלכת הבובות.
למחרת בבוקר מארי מספרת את קורותיה לאמה, אך נתקלת שוב בחוסר אמון. יום אחד מארי מתבוננת במפצח האגוזים ונשבעת לו שאילו היה אמיתי, לא הייתה נוהגת כפי שנהגה הנסיכה פירליפאט, והייתה אוהבת אותו יהא אשר יהא מראהו.
ברגע זה נשמע קול נפץ. אמה מבשרת לה שדרוסלמאייר הגיע עם אחיינו הצעיר לביקור. האחיין לוקח את מארי הצדה ומספר לה כי בשבועתה לאהוב אותו ללא תנאי הסירה את הכישוף מעליו, ואכן האחיין הוא עלם נאה. הוא מציע לה נישואין, והיא נענית בחיוב. לאחר שנה מפצח האגוזים לוקח את מארי לממלכת הבובות, שם היא מוכתרת למלכה.
"מפצח האגוזים" של שמיאקין.