מוזיאון הרכבות הרוסיות מתוחזק על ידי חברת הרכבות הרוסית ואין להתבלבל עם המוזיאון המרכזי לתחבורת רכבות שבבעלות הסוכנות הפדרלית לתחבורת הרכבות וממוקם ברחוב סדובאיה בסנקט פטרבורג, אך לא כולל תצוגה של רכבות אמיתיות כי עם דגמים מוקטנים.
היסטוריה.
בשנת 1974 האיגוד המקצועי והנהלת רכבות אוקטיברסקאיה החליטו להקים מוזיאון לעובדי המפעל. התערוכה הראשונה נפתחה בשנת 1978 והיא הייתה ממוקמת במרכז לנינגרד, בשדרות ליטייני. מאוחר יותר הציעה קבוצה קטנה של עובדי רכבת נלהבים לשמר את החלקים ההיסטוריים. הצעתם נתקלה בהתנגדות הנהלת הרכבת שסיפקה אתר בפאתי העיר הדרומיים כדי לאחסן ולתקן קטרים וקרונות. המוזיאון בשושרי נפתח לציבור בשנת 1991 ותחנת הרכבת הקרובה "הקילומטר השישה עשר" ששימש את המבקרים להגיע למוזיאון שינתה את שמה ל"" (על שם הרכבת הראשונה שנוצרה ברוסיה). המוזיאון חלש על שטח בגודל 7,500 מטרים רבועים והציג 40 תערוכות, כולל 18 קטרים מסוגים שונים.
בחודש מאי 2001 נסגרה תחנת הרכבת ורשבסקי בסנקט פטרבורג לשירותי הנוסעים המתוכננים, והחלק היקר ביותר באוסף המוזיאון בשושרי הונח על גבי הרציפים של התחנה. בחודש אוגוסט 2001 נפתח האתר החדש של המוזיאון לציבור. על פני 20,000 מ"ר הוצג מלאי של 80 פריטים היסטוריים. לאחר שהאוסף הועבר לחלק המרכזי של העיר, מספר המבקרים גדל מאוד והמוזיאון הפך לאחד המקומות הפופולריים ביותר מסוגו. המבקרים יכלו גם לעשות מסע ברכבת שמונעת על ידי קיטור רטרו. עם זאת, מאחר שתחנת ורשבסקי סופק באופן בלעדי לשימוש מסחרי, למוזיאון לא הייתה תערוכה מקורה. חוץ מזה, היה צורך בהסרת מסילות התחנה הישנה כדי לפנות שטח לבנייה מתוכננת של קומפלקס מגורים; כך שבשנים 2007–2012 הפרויקט להקצאת אתר חדש למוזיאון נדחה עד סוף שנת 2017 משהושלמה בנייתו של מבנה חדש.
ב-30 באוקטובר 2017 נפתח האתר המחודש של מוזיאון הרכבת הרוסית בבניין המשוחזר של תחנת הקטר לשעבר של תחנת הרכבת בלטייסקי. המוזיאון נחנך במלאת 180 שנה לרכבות רוסיה והוא כולל תערוכות פנים וחוץ לאחסון ובסביבות 35 אלף חפצים היסטוריים, כולל 118 פריטים של מלאי מתגלגל ותערוכות מתחלפות. זהו אחד ממוזיאוני הרכבת הגדולים ביותר באירופה ובשנת 2019 המוזיאון היה מועמד לפרס המוזיאון האירופי של השנה מטעם פורום המוזיאון האירופי.
סקירה כללית.
רוב התערוכות הוצגו בעבר במוזיאון רכבות אוקטיאברסקי בתחנת הרכבת ורשבסקי לשעבר. עם זאת, עוד תערוכות נוספו לאוסף וחלק גדול של אוסף המוזיאון הוא תחת הגג. כל הסיפור של הרכבת מוצג מתקופת ריצ'רד טרביצ'יק ועד היום. שני דגמי רכבות HO נמצאים גם הם. דגם אחד הוא של רכבת הנוסעים הראשונה של רוסיה - רכבת צארסקויה סלו והרכבת השנייה של תחנת ולדיווסטוק. ניתן לראות גם את רכבות הטילים מדגמי RT-23 Molodets ו-Obukhovskii 12"/52 ועליו תותח רכבת שחונה מחוץ לאזור התערוכה הפתוחה. אחת היצירות הייחודיות היא רכבת TEP-80, רכבות דיזל אשר קבעה שיא עולם למהירות של רכבת דיזל - 271 קמ"ש - בשנת 1993. המוזיאון כולל את קטר הדיזל הראשון שנבנה ברוסיה הסובייטית בשנת 1924 על פי צו של לנין. רכיבים אינטראקטיביים כגון סימולטור של רכבת TEP-70 (ТЭП-70) זמינים. המוזיאון מספק אולמות הרצאה וחינוך ופרויקטים לילדים.
רוב הקטרים והקרונות ניתן לצפות בהם רק מבחוץ, אבל יש כאלה שניתן להיכנס לתוכם. סביבת המוזיאון ידידותית לנכים ונגישה לכיסאות גלגלים. תיאורים והסברים מלאים של התערוכות ניתנים הן ברוסית והן באנגלית. סיורים מודרכים הם כרוכים בתשלום נוסף.
קרלוס לוז
קרלוס קוימברה דה לוז (בפורטוגזית: Carlos Coimbra da Luz; 4 באוגוסט 1894 - 9 בפברואר 1961) היה מדינאי ברזילאי, ששימש כיושב ראש בית הנבחרים של ברזיל בשנת 1955 ושר המשפטים והפנים של ברזיל בשנת 1946. הוא כיהן בתור נשיא ברזיל בפועל למשך שלושה ימים בין ירידתו של קפה פיליו מהתפקיד עקב בעיות רפואיות להחלפתו בידי ממלא המקום נראו דה אוליביירה.
ביוגרפיה.
קרלוס לוז נולד בעיר טרס קוראסואס, מדינת מינאס ז'ראיס, הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1894. משפחתו הייתה בעלת היסטוריה של מעורבות בפוליטיקה הלאומית; סבו מצד אמו היה המדינאי סזאריו דה עסיס קוימברה מתקופת האימפריה הברזילאית ונוסף על כך היה גם אחיינו של הסנאטור חואקים דה לוז מצד אביו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הפדרלית במינאס ז'ראיס. הוא סיים את לימודי המשפטים בהצלחה בשנת 1915.
לאחר סיום לימודיו החל לשמש בתור עובד מדינה. הוא היה חבר במועצה המנהלית של הכלכלה הפדרלית בריו דה ז'ניירו (דאז שימשה בתור בירת המדינה קודם להקמת ברזיליה), ומנהל תיק המשכנתאות של המועצה המנהלית בין השנים 1937–1938. לוז הפך לסגן נשיא ומאוחר יותר לנשיא בנק החסכונות הפדרלי מטעם ממשלת ברזיל בשנים 1939–1945 עת שלטונו הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס (ראו "המדינה החדשה"). קרלוס לוז היה אחד מהמייסדים וחבר ההנהלה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מינאס גאריס (PSD), הוא נבחר לסגן יושב ראש המפלגה בשנת 1945, אך הוא לא נכנס לתפקיד, מכיוון שהוא מונה לשר המשפטים והפנים זמן קצר לאחר מכן בידי הנשיא הנבחר גספאר דוטרה. לוז כיהן בתפקיד במשך כשמונה חודשים. כשהוחלף במשרד, הוא חזר לתפקידו הקודם בתור סגן יושב ראש המפלגה. לפני שהתקבל מחדש לתפקיד, נבחר בשנית בידי חברי הקונגרס הלאומי של ברזיל מטעם המפלגה.
ב-1947 הוא נבחר לבית הנבחרים של ברזיל ובפברואר 1955 מונה ליושב ראש בית הנבחרים, תפקיד אותו מילא במשך כתשעה חודשים. בנובמבר 1955, בעקבות נבצרותו הרפואית של הנשיא קפה פיליו והיעדרו של סגן נשיא (כיוון שפיליו מונה לנשיאות מתפקיד סגן הנשיא לאחר שקודמו בנשיאות, ז'טוליו ורגאס, התאבד בעת מילוי תפקידו), הוא מונה לממלא מקום הנשיא. על פי חוקת 1946, יושב ראש בית הנבחרים יממש את נשיאות הרפובליקה בהיעדר נושא המשרה וסגנו. כך, כנשיא הלשכה, קרלוס לוז קיבל על עצמו זמנית את נשיאות הרפובליקה ב-8 בנובמבר 1955, כמחליפו החוקתי של קפה פיליו. ב-11 בנובמבר 1955, כתוצאה מהתנועה הפוליטית-צבאית שהונהגה על ידי הגנרל לוט, שר המלחמה, הודח קרלוס לוז, בנימוק שהוא קשור לכת צבאית שמטרתה הייתה למנוע את כניסתו של הנשיא הנבחר, ז'וסלינו קוביצ'ק, לתפקיד.
לוז הודח והוחלף בנשיאות על ידי נראו דה אוליביירה ששימש קודם לפני כן כנשיא הסנאט, הבית העליון של הקונגרס הלאומי של ברזיל. אוליברייה כיהן בתפקיד ממלא מקום הנשיא במשך שלושה חודשים עד להשבעתו של הנשיא הנבחר ז'וסלינו קוביצ'ק בתחילת שנת 1956. בחייו האישיים לוז התחתן פעמיים, בפעם השנייה לאחר מותה של אשתו הראשונה. נולדו לו שני ילדים. לוז נותר מעורב בפוליטיקה הברזילאית עד לפטירתו בשנת 1961 אך היה חסר סמכות פוליטית נרחבת ונדחק לצדי הפוליטיקה הפדרלית.
Ronan (בעברית: רוֹנָאן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. השיר יצא לאור ב-8 בספטמבר 2012, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. "Ronan" הוא שיר צדקה. סוויפט כתבה והפיקה את בעזרת חיבור של ציטוטים מהבלוג של תומפסון והוסיפה אותה כאחת מכותבות השיר בקרדיטים שלו. כל ההכנסות ממכירותיו של השיר נתרמו לעמותות שנלחמות במחלת הסרטן.
רקע.
ב-"NPR" פרסמו כתבה שתיעדה את השתלשלות האירועים. מאיה תומפסון הצהירה: . הסרטן התפשט בצורה שתוארה כ"בלתי-נראית", עד שיום אחד הבחינה מאיה שעפעפו השמאלי של רונן צונח. בהתחלה, הרופאים חשבו שמדובר בזיהום או בשעורה, אך בסופו של דבר הם הבינו שיש לו נוירובלסטומה בשלב 4; סרטן במערכת העצבים. מאיה פתחה את הבלוג מיד לאחר שאובחן רונאן כחולה בסרטן. הפוסט הראשון שלה, שפורסם ב-13 באוגוסט 2010, נקרא "המסע מתחיל" ובו הצהירה:
כתיבה.
סוויפט כתבה את השיר לאחר שקראה את הבלוג של מאיה תומפסון. תומפסון היא אמו של רונאן תומפסון בן הארבע, שנפטר בשנת 2011 מנוירובלסטומה. הוא טופל במכון הנוירולוגי בארו בבית החולים לילדים בפיניקס. מאיה החלה לתפעל את הבלוג באוגוסט 2010 כאשר אובחן רונאן כחולה סרטן. היא המשיכה לעדכן את הבלוג במהלך תשעת החודשים בהם סבל רונאן מהמחלה לפני שנפטר במאי 2011, שלושה ימים בלבד לפני יום הולדתו הרביעי.
מאיה הביעה את צערה על ידי המשך תפעול הבלוג, תוך שהיא פרסמה מכתבים שתוארו כ"מכתבים קורעי לב" ואספה כספים למען ילדים חולי סרטן. השתיים נפגשו באוקטובר 2011, כאשר סוויפט הזמינה את מאיה להופעה שלה שהתקיימה בגלנדייל, אריזונה. לאחר המפגש, העלתה סוויפט את השיר לחנות האייטונס וכל ההכנסות נתרמו לעמותות של ילדים חולי סרטן.
סוגה ומשמעות.
מילות השיר מבוססות על בנה בן הארבע של מאיה תומפסון, שנפטר כתוצאה מנוירובלסטומה. סוויפט כתבה והפיקה את בעזרת חיבור של ציטוטים מהבלוג של תומפסון והוסיפה אותה כאחת מכותבות השיר בקרדיטים שלו. בשיר יש אזכור ישיר לליל כל הקדושים, היות שהיה זה החג האהוב ביותר על רונאן.
מארק הוגאן ממגזין ספין תיאר את "Ronan" כבלדת רוק קל. בנוסף, תואר השיר כשיר רוק קל.
ביקורת.
"Ronan" זכה לשבחים עולמיים מטעם מבקרי המוזיקה. ברולינג סטון כונה השיר כ"קורע לב". ביל דוכס מ-"Taste of Country" כתב: "היה ברור ש[סוויפט] היא רק ​​הקול של מאיה תומפסון...", תוך שאד מאסלי מ-"The Arizona Republic" אמר כי "השיר הוא כנראה הרגע הטוב ביותר של סוויפט כאמנית". במגזין הבילבורד תואר השיר כ"יצירה חד-פעמית שלא מצאה מקום באחד מאלבומיה של סוויפט".