כעת יכול היה הנרי להקדיש את תשומת לבו לענייני חוץ. הועלתה טענה שהנרי זכה לעידוד של אנשי כנסייה להיכנס למלחמה עם צרפת כאמצעי להסחת הדעת הציבורית מהבעיות מבית. ככל הנראה אין בסיס לטענה זו. סכסוכים עתיקי יומין על רקע כלכלי והתמיכה שהושיטה צרפת לאווין גלינדור שמשו כתירוץ לפתיחה במלחמה, בעוד שמצבה המעורער של צרפת לא אפשר קיומו של שלום. שארל השישי, מלך צרפת לקה במחלת נפש ובנו הבכור לא היה דמות מבטיחה. בכל אופן, הייתה זו התביעה ארוכת הימים לכתר צרפת, שהחלה בימיו של אדוארד השלישי, שהצדיקה את הפתיחה במלחמה עם צרפת בעיניהם של האנגלים.
לאחר קרב אז'נקור, מלך הונגריה, לימים זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ביקר את הנרי בתקווה להשכין שלום בין אנגליה וצרפת. מטרתו הייתה לשכנע את הנרי להתאים את דרישותיו כלפי צרפת. הנרי דאג לבידור נדיב לקיסר ואף העניק לו את תואר אביר מסדר הבירית. זיגמונד, בתורו, העניק להנרי את התואר אביר מסדר הדרקון. הנרי התכוון לצאת למסע צלב בשם המסדר לאחר שיצליח לאחד את כתרי אנגליה וצרפת, אך הוא מת לפני שהוא הגשים את שאיפותיו. זיגמונד עזב את אנגליה כמה חודשים מאוחר יותר, כאשר הוא חתם על הסכם קנטרברי שאישר את תביעות אנגליה על כתר צרפת.
מסעות המלחמה בצרפת.
הנרי התייחס לעמידה על זכויותיו כחלק מחובותיו המלכותיות, אך בכל מקרה, הסדר קבע של בעיות הפנים היה חיוני להצלחת מדיניות החוץ.
מסע המלחמה של 1415.
ב-11 באוגוסט 1415 הפליג הנרי לצרפת, שם צרו כוחותיו על מבצר בארפלור ולכדו אותו ב-22 בספטמבר. לאחר מכן החליט הנרי לצעוד עם צבאו לרוחבה של צרפת לכוון קאלה, למרות אזהרותיהם של יועציו. ב-25 באוקטובר, על המישורים שליד הכפר אז'נקור נתקל צבאו בכוח של צבא צרפת. למרות שאנשיו סבלו מתשישות, מרעב ומנחיתות מספרית, הוביל אותם הנרי אל הקרב, והביס בהחלטיות את הצרפתים, שסבלו מאבדות כבדות. מקובל לטעון שהצרפתים שקעו באדמה הבוצית, כשהם ספוגים במים מהגשם שירד בלילה הקודם ושבכך עוכבה התקדמותם, מה שגרם להם להיות מטרה נייחת לקשתים האנגלים והוולשים שאיגפו אותם. רובם של הצרפתים נטבחו כאשר הם שקועים לחלוטין בבוץ. אף על פי כן, נראה היה שזהו ניצחונו הגדול ביותר של הנרי, שעמד בשורה אחת עם קרב פואטייה.
במהלך הקרב, פקד הנרי שהשבויים הצרפתים יוצאו להורג, כולל כאלה שהיו יכולים לשמש בני ערובה שישוחררו תמורת כופר נפש. קיימת דעה שלפיה הנרי חשש שהשבויים היו עלולים לתקוף את שוביהם בשעה שאלה האחרונים יהיו עסוקים בהתגוננות מפני גל תקיפה שלישי ובכך יעמוד הניצחון בפני סכנה.
סיומו של הקרב בניצחון אנגלי, היה רק הצעד הראשון במערכה להשבת הנחלות של הכתר האנגלי בצרפת. קרב אז'נקור נתפס גם כהבטחה שכוונתו של הנרי לקבל את הכתר הצרפתי, תקרום עור וגידים.
דיפלומטיה והשליטה בים.
השליטה בים הובטחה על ידי מיגורם של הגנואנים ממימי התעלה האנגלית. בשעה שהנרי היה עסוק במשא ומתן על שלום ב-1416, הקיפו הציים של צרפת ושל גנואה את הנמל של ארפלור. כוח יבשתי צרפתי צר גם הוא על העיירה. כדי לשחרר את ארפלור, שלח הנרי את אחיו, ג'ון מלנקסטר, שגייס צי והפליג ב-14 באוגוסט. הצי הצרפתי-גנואני הובס ביום המחרת לאחר קרב מפרך של שבע שעות והמצור על ארפלור הוסר. המאמצים הדיפלומטים ניתקו את הקיסר זיגמונד מצרפת והסכם קנטרברי סלל את הדרך לסיום הקרע המערבי של הכנסייה.
מסע המלחמה של 1417-1420.
כעת, כאשר שני היריבים הללו יצאו מהתמונה, ולאחר שנתיים של הכנות סבלניות לאחר קרב אז'נקור, חידש הנרי את המלחמה בקנה מידה גדול יותר ב-1417. נורמנדי תחתית נכבשה במהרה ורואן נותקה מפריז והוטל עליה מצור. המצור הטיל צל כבד אף יותר על שמו הטוב של הנרי בהשוואה להוראה לטבוח בשבויים הצרפתים בקרב אז'נקור. מנהיגי רואן, שהייתה תחת רעב כבד ולא מסוגלת לכלכל את הנשים והילדים, כפתה עליהם לצאת דרך שערי העיר מתוך אמונה שהנרי יאפשר להם לעבור ללא פגע. בכל אופן, הנרי סירב לאפשר זאת והנשים והילדים שהורחקו מהעיר, גוועו ברעב בחפירות שהקיפו את העיר. הצרפתים היו משותקים עקב החיכוכים בין בורגונדיה לבין מפלגת הארמנקים (Armagnac). הנרי הסית את שני הצדדים במיומנות זה כנגד זה מבלי להפעיל כוח מצדו.
בינואר 1419 נפלה רואן. הצרפתים הנורמנים שהפעילו התנגדות נענשו בחומרה. אלן בלנשרד (Alain Blanchard), שתלה שבויים אנגלים על חומות רואן, הוצא להורג. רובר דה ליבה (Robert de Livet), הכומר של רואן, שהטיל חרם על הנרי, הועבר לאנגליה ונכלא לחמש שנים.
באוגוסט עמדו האנגלים על חומות פריז. התככים בקרב הצרפתים, שהגיעו לשיאם ברציחתו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, על ידי אנשי הדופן במונטרו (Montereau) ב-10 בספטמבר 1419. פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה החדש, ואנשי חצר המלכות הצרפתית נכנעו לצבאו של הנרי. לאחר שישה חודשי משא ומתן, הוכר הנרי בהסכם טרואה כיורש ועוצר לכתר הצרפתי וב-2 ביוני 1420 הוא נישא לקתרין דה ולואה, בתו של מלך צרפת. בין החודשים יוני ויולי צר צבאו של הנרי על מצודת מונטרו ולאחר מכן כבש אותה. כמו כן הוא כבש לאחר מצור את מלון (Melun) בנובמבר וזמן קצר לאחר מכן שב לאנגליה.
מסע המלחמה של 1421 ומותו של הנרי.
ב-10 ביוני 1421 הפליג הנרי בחזרה לצרפת למה שיהיה מסע המלחמה האחרון שלו. בחודשים יולי ואוגוסט צרו כוחותיו של הנרי על דרו (Dreux) וכבשו אותה ובכך הקלו על בעלי בריתם בשארטר. באוקטובר הטילו כוחותיו של הנרי מצור על מו (Meaux) ולכדו אותה ב-2 במאי 1422.
הנרי החמישי מת באופן פתאומי ב-31 באוגוסט 1422 בטירת ונסן שליד פריז, ככל הנראה מדיזנטריה, שבה לקה במהלך המצור על מו. הנרי היה בן פחות מ-36 שנים במותו.
זמן קצר לפני מותו, נקב הנרי בשמו של אחיו, ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד, כעוצר של צרפת בשמו של בנו הנרי השישי, אז בן כמה חודשים בלבד. הנרי החמישי לא זכה להיות מוכתר כמלך צרפת בעצמו, כפי שהיה בטוח שיקרה על פי חוזה טרואה, שכן באופן אירוני, שארל השישי החולני, שהנרי היה מוגדר כיורשו, מת חודשיים בלבד לאחר מותו של הנרי. גון סאטון (John Sutton), רעו לנשק של הנרי ומנהל משק הבית שלו, הביא את גופתו של המלך לאנגליה ונשא את הנס המלכותי בטקס ההלוויה. הנרי החמישי נטמן במנזר וסטמינסטר ב-7 בנובמבר 1422.
הנרי החמישי בתרבות ובאמנות.
קרב אז'נקור המפורסם הוא נושאו של מחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי החמישי", שנתן השראה ללוחמים האנגלים מאז נכתב.
מחזה זה זכה לשלושה עיבודים קולנועיים מרשימים, כאשר בכולם הדמות העיקרית היא דמותו של הנרי החמישי.
הנרי החמישי
כוח חברתי
קריפטוזואולוגיה
קריפטוזואולוגיה (מיוונית: Κρυπτοζωολογία) היא תחום פסאודו-מדעי העוסק בחקר יצורים, בעיקר בעלי חיים, אשר נחשבים בדרך-כלל למיתולוגיים, דמיוניים או נכחדים, ואשר ייתכן שנצפו על ידי בני אדם, אך ללא הוכחה מדעית. לעיתים רחוקות עומדות לרשות החוקרים גם ראיות פיזיות, כמו במקרים של גלובסטרים.
מינוח, היסטוריה וגישה.
את המושג הגה הזואולוג הבלגי "בּרנרד הֵבֶלְמַנְס" (Bernard Heuvelmans), מחבר הספר "בעקבות חיות לא-נודעות" ("On the Track of Unknown Animals"). הבלמנס שאב השראה רבה מהביולוג ההולנדי "אנתוניד קורנליס אאוּדמנס" (Anthonid Cornelis Oudemans), אשר שימש כמנהל הגן הזואולוגי המלכותי בעיר האג בסוף המאה ה-19. ב-1892 פרסם אאודמנס את ספרו "נחש הים הענק" ("The Great Sea Serpent"), בו הסיק, לאחר חקר תצפיות רבות של נחשי ים ברחבי אירופה, שככל הנראה מדובר בכלב ים גדול ממין שטרם נודע. פרסום זה מסמן, לפי הבלמנס, את לידת מדע הקריפטוזואולוגיה.
גישתה של הקריפטוזואולוגיה אינה כרוכה בתמיכה חסרת פשרות בכל תצפית של יצור אגדי. העוסקים בתחום מקפידים לציין את חשיבות הקפדנות המדעית, אך מוסיפים כי יש גם לגלות פתיחות דעת ונטייה בין-תחומית (לדוגמה: לא להסס להשתמש במקורות מיתולוגיים או ספרותיים כדי לשאוב מידע מדעי). הקריפטוזואולוגים מגיעים מתחומים רבים ומייצגים קשת רחבה של גישות; מהם כאלו הדבקים במדעים נוקשים יותר, כמו זואולוגיה, וכאלו המתייחסים ביתר סלחנות לפגמיה המדעיים של הקריפטוזואולוגיה.
הביולוגיה הממסדית נוטה להתייחס לקריפטוזואולוגיה כאל פסאודו-מדע; במיוחד לגבי השוליים הקיצוניים של התחום. רוב הקריפטוזואולוגים הם מדענים מכובדים בפני עצמם והם נאבקים להכרה ממסדית; ואף על פי שגילויים של מיני בעלי חיים חדשים תמיד מעורר התרגשות בקרב הקהילה המדעית, הקריפטוזואולוגיה מעולם לא הצליחה לגמרי לקבל את ההכרה לה היא מצפה.
עובדה עליה נשענת הקריפטוזואולוגיה היא שיצורים רבים המוכרים לנו כיום נחשבו בעבר ליצורים אגדתיים (בעגת התחום: קריפטידים). סיפורים ושמועות על חיות אקזוטיות באפריקה ובהודו, למשל, סיפורים אשר הגיעו דרך מגלי ארצות, הוכנסו לרוב לתחום הפולקלור וזכו לעניין מדעי מועט בימי הביניים. מגלי הארצות עצמם שמעו את הדיווחים מתושבי המקום; אנשי המערב הניחו כי מדובר במיתולוגיה מקומית. הקריפטוזואולוגים טוענים כי יש ללמוד מן העבר ולא להגיב בביטול לסיפורים ותצפיות דומים בימינו אנו, שכן אזורים רבים על-פני כדור הארץ עדיין לא נחקרו דיים וביטול גורף של כל תצפית של קריפטיד הוא שגוי.