בידיעות אחרונות כתב מבקר הטלוויזיה עינב שיף כי "נדמה כי היוצר, רועי עידן, שאף לשלב את מסורת הפאן של הקומדיה הרומנטית עם הומור מעט יותר אקסצנטרי, כדי להדגיש את החריגות של הסיטואציה. אלא שזהו גם עקב אכילס העיקרי של "זה לא הגיל", שלא מצליחה לשלב בין האגפים השונים. לדוגמה, סצנה קריטית כמו חשיפת הקשר מוותר על אמינות (למה שמישהי שאינה טליה תפתח לישי את הדלת במפגש כה גורלי?) לטובת רצף פאנצ'ים לא מבריק במיוחד."
פסקול.
על ההפקה המוזיקלית בסדרה אחראים איתי צוק ורוני בראון. שיר הנושא של הסדרה: "זוכרת את הים", מבוצע על ידי מסיקה. המוזיקאי אליה רוסיליו כתב את השיר והלחין אותו יחד עם איתן דרמון.
אצטדיון א-סלאם
אצטדיון א-סלאם (בערבית: ستاد السلام, תעתיק מדויק: סתאד אלסלאם; בתרגום לעברית: אצטדיון השלום) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקהיר ובו כ-30,000 מקומות ישיבה.
האצטדיון משמש למשחקי ליגת העל המצרית כמגרשה הביתי של קבוצת אל אנטאג אל הארבי ולעיתים כמגרשה של אל-אהלי.
היסטוריה.
האצטדיון נבנה בשנת 2009 על מנת לארח את משחקי גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2009 שנערך באותה השנה במצרים ואירח את משחקי בית ב'.
ב-2019 במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019 אירח את משחקי בית ד' ונבחר לארח משחק בשמינית הגמר, ברבע הגמר ואת המשחק על המקום השלישי.
אצטדיון השלום (קהיר)
מולאן (זיכיון)
מולאן (באנגלית: Mulan) הוא זיכיון של סרטים מאולפני דיסני המהווים חלק מהרנסאנס של דיסני המספרים על האגדה של חואה מולאן, אשר התגייסה לצבא סין בהחבא כדי להציל את אביה מגיוס. בסדרה המקורית 2 סרטים: מולאן שיצא ב-1998 ומולאן 2 שיצא בקלטות וידאו ב-2004. בשנת 2020 יצא סרט לייב אקשן המהווה רימייק לסרט הראשון.
בנוסף לסרטים יצאו מספר משחקי מחשב על הסדרה: "מולאן" , משחק מהסדרה "Disney's Animated Storybook" וחלק מהמשחקים של Kingdom Hearts. לעומת סרטים אחרים של דיסני למולאן לא נוצרה סדרת טלוויזיה בעלת שם דומה, אך חלק מהדמויות נראות בסדרה: בית העכבר .
סרטים.
מולאן.
מולאן יצא בשנת 1998 כחלק מהרנסאנס של דיסני ומספר את סיפורה של חואה מולאן, אם כי לדמות הראשית קוראים פא מולאן . במאי הסרט הם בארי קוק וטוני בנקרופט ומדבבים בו השחקנים: מינג-נה ון, אדי מרפי, בי.די. וונג, מיגל פרר, ג'ון פוראי
בסרט מסופר על חייה של מולאן המתגייסת להציל את אביה מגיוס תוך שהיא מסווה את היותה אשה. למסעה מתלווה דרקון סיני קטן בשם מושו וצרצר מזל בשם קרי-קי. במסעה היא נלחמת נגד ראש צבא ההונים, מצילה את סין מנפילה ומביאה כבוד למשפחתה.
הסרט הצליח בקופות וגרף 304 מיליון דולר. הוא גם זכה במספר פרסי אנני, היה מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב. מכון הסרטים האמריקאי בחר את מולאן כמועמד לרשימת עשרת סרטי האנימציה הטובים ביותר.
מולאן 2.
סרט ההמשך של מולאן יצא לווידאו בשנת 2004. במאי הסרט הוא דרל רוני ומדבבים בו מינג-נה ון, מארק מוזלי, בי.די. וונג, הארווי פירסטיין, לוסי לו וסנדרה או.
הסרט עוקב אחרי עלילות מולאן בהם היא נשלחת לצד גנרל לי שאנג ללוות 3 נסיכות לחתונתם עם נסיכים רחוקים במסע שיאחד את סין.
מולאן (לייב אקשן).
בשנת 2020 (לאחר שנדחה מיציאה ב-2018) צפוי לצאת סרט לייב אקשן המהווה רימייק לסרט הראשון. במאי הסרט הוא ניקי קארו ומשחקים בו: ליו ייפיי, דוני ין, יוסון אן, גונג לי, ג'ייסון סקוט לי וג'ט לי.
עלילת הסרט דומה לסרט המקורי אם כי חלק מהשמות השתנו - הדמות הראשית נקראת "חואה מולאן" ולא "פא מולאן".
רגל הפיל (צ'רנוביל)
רגל הפיל הוא הכינוי שניתן לגוש מסה של קוריום (Corium), תערובת חומרים שנוצרה בהתכת ליבת הכור במהלך אסון צ'רנוביל באפריל 1986. גוש המסה נמצא כיום במסדרון אשר שימש להעברת קיטור, מתחת לשרידי הכור. הוא התגלה בדצמבר 1986, ובעת גילויו הוא נחשב לאובייקט רדיואקטיבי קטלני ביותר; עם זאת, מידת הסכנה שלו ירדה עם הזמן, עקב דעיכה של החומרים הרדיואקטיביים שבו.
מקור.
"רגל הפיל" הוא גוש שחור גדול של קוריום (אין קשר ליסוד קוריום Curium) המכיל הרבה שכבות, הדומות לקליפת עץ וזכוכית. הוא נוצר במהלך אסון צ'רנוביל באפריל 1986 כשהתערובת המותכת יצא מהכור ונשפכה דרך הצינורות למסדרון, והתגלה בדצמבר 1986. הגוש נקרא כך מפני שמראהו דומה לרגליו של פיל. הוא נמצא מתחת לכור מספר 4 בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל, מתחת לחדר 217.
הרכב.
"רגל הפיל" מורכב בעיקר מתערובת של צורן דו-חמצני, עם עקבות של אורניום. המסה היא אחידה במידה רבה, אם כי היא מכילה גרגרי קריסטל מזירקון. הרדיואקטיביות של המסה מחולקת באופן שווה. המסה צפופה למדי ולא ניתנת לקדיחה. ביוני 1998 החלו השכבות החיצוניות להפוך לאבק והמסה החלה להיסדק.
קטלניות.
בעת הגילוי, כ-8 חודשים לאחר היווצרותה, הקרינה הרדיואקטיביות ליד "רגל הפיל" הייתה כ-10,000 רנטגן, או 100 גריי לשעה.
מאז, עוצמת הקרינה ירדה במידה רבה. ב-1996 ביקר במקום ארתור קורנייב, שצילם תמונות באמצעות מצלמה אוטומטית ופנס כדי להאיר את החדר החשוך (תמונת הערך). בניגוד למיתוס נפוץ, נכון ל-2019 קורנייב עדיין בחיים.
"רגל הפיל" חדר דרך לפחות 2 מטרים של בטון עד למיקומו הנוכחי, היו חששות כי הוא עלול להמשיך לחדור עמוק יותר לתוך האדמה ולבוא במגע עם מי תהום, לזהם את מי השתייה של האזור ולהוביל למוות ומחלות. עם זאת, נכון ל -2016, המסה לא זזה מאז גילויה ב-1986, והטמפרטורה שלה היא כטמפרטורת החדר.
טורקו לבן-לחיים
טורקו לבן ציצית
בתולות מושבעות באלבניה
הבתולות המושבעות של אלבניה (באלבנית: Burrnesha) הן נשים שנודרות נדר בתולין ולובשות בגדי גברים כדי לחיות כגברים בחברה הפטריארכלית של אלבניה הצפונית. בסדרת הטלוויזיה "טאבו" (2002) של ה"נשיונל ג'יאוגרפיק", הוערך כי נותרו פחות מ-102 נשים כאלה.
טרמינולוגיה.
מונחים אחרים ל"בתולה מושבעת" כוללים "בתולה אלבנית" ו"בתולה מוכרזת""." באלבנית, אפשר להגיד burrnesha, vajzë e betuar (המונח הנפוץ ביותר היום, המתאר מצב שבו ההורים מחליטים עבור בתם כשהיא ילדה או תינוקת), mashkull (בן-זמננו, בשימוש באזור שקודרה), ועוד כמה מילים נרדפות לבתולה: virgjineshë, virgjereshë, verginesa, virgjin, vergjinesha; ובטורקית, sadik, כלומר "ישר, צודק".
מקורות.
מסורת הבתולות המושבעות באלבניה התפתחה מתוך Kanuni i Lekë Dukagjinit (הקנון של לק דוקג’יני, או "הקאנון"), מערך של חוקי התנהגות שניסח לק דוקג'יני במאה ה-15, וחל בעיקר על שבטי צפון אלבניה וקוסובו עד המאה ה-20. "הקאנון אינו מסמך דתי, והוא חל על מגוון קבוצות דת: נוצרים-אורתודוקסים, קתולים, ומוסלמים, בין היתר.
הקאנון קובע שמשפחות הן פטרילינליות (דפוס ירושה שבו רק הגברים של המשפחה יורשים) ופטרילוקלית (דפוס נישואין שבו האישה הנשואה עוברת לגור אצל המשפחה של בעלה). לפי חוקי הקאנון, נשים אינן זוכות לזכויות רבות, והן נחשבות לרכוש המשפחה. אסור להן לעשן, לענוד שעון, להצביע בבחירות מקומיות, לרכוש קרקעות ולעסוק במקצועות מסוימים. בנוסף, הן לא רשאיות להיכנס למוסדות מסוימים.
על התופעה של בתולות מושבעות דווחו לראשונה מיסיונרים, מטיילים, גאוגרפים ואנתרופולוגים שביקרו בהרי צפון אלבניה במאה ה-19 ובתחילת מאה ה-20. אדית דורהם שצילמה את התמונה בערך זה, הייתה בין המבקרים האלה.
סקירה כללית.
אישה יכולה לנדור את הנדר ולהפוך לבתולה מושבעת בכל גיל. לפעמים נשים בוחרות להישבע מרצון אישי ולפעמים כדי לרצות את הוריהן. כדי להפוך לבתולה מושבעת, האישה נשבעת שלא להינשא ולהתנזר ממין. שבועה זו לא ניתן לבטלה. בדרך כלל השבועה מתבצעת בפני שנים עשר זקני הכפר או זקני השבט. אחרי השבועה, בתולות מושבעות חיות כגברים והחברה מתייחסת אליהן בהתאם. בדרך כלל אך לא תמיד, אנשים אחרים משתמשים בכינויי גוף זכריים כשמדברים על בתולה מושבעת. אחרי השבועה נשים אלו רשאיות ללבוש בגדי גברים, לבחור שם גברי, לשאת נשק, לעשן, לשתות אלכוהול, לעסוק במקצועות שנחשבים לגבריים, לעמוד בראש המשפחה (אם הן גרות עם אחות או אמא, לדוגמה), לנגן, לשיר ולשוחח עם גברים.
בתולה מושבעת נחשבת לתפקיד הטרנסג'נדר הגברי היחידי באירופה שהוא מוגדר באופן פורמלי מבחינת החברה. לפי מרינה וורנר, "המין האמיתי של הבתולה המושבעת לעולם לא יוזכר שוב, לא בנוכחותה ולא מחוץ לה, והעונש לזה הוא מוות". היו גם מנהגים דומים בכמה חברות עמים ילידים ביבשת אמריקה .
פעם העונש להפרת שבועה זו היה מוות, אבל ספק אם עדיין משתמשים בעונש זה. היום הרבה בתולות מושבעות מסרבות להפר את השבועה משום שהפרת השבועה עדיין לא מקובלת בקהילתן. עם זאת, אפשר לבטל את השבועה אם הסיבות אשר הובילו אותה להישבע לא קיימות יותר.
מניעים.
יש סיבות רבות שאישה תרצה להישבע, וחוקרי התופעה ציינו מגוון מניעים. אישה אחת סיפרה שהפכה לבתולה מושבעת כדי להישאר עם אבא שלה, ואישה אחרת נשבעת כדי לחיות ולעבוד עם אחותה. היו כאלה שקיוו להימנע מנישואים כפויים לא רצויים, ואחרות קיוו להימנע מנישואים בכלל. השבועה היוותה עבור נשים פתח מילוט מנישואים מאורגנים; ביטול נישואים בנסיבות אחרות היה עלול לגרור נקמת דם.