בשנת 1959 נבחר למועצת העיר ראשון לציון מטעם הציונים הכלליים. בשנת 1962 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקידו שלוש שנים. היה חבר באגודת הכורמים ובמועצת הכורמים. אחרי מלחמת ששת הימים שימש כמושל הצבאי הראשון של אזור יריחו.
בשנת 2003 קיבל את התואר "יקיר ראשון לציון". על שמו נקרא אחד מרחובותיה של ראשון לציון.
היה נשוי ללאה טֶסלֶר, ילידת ירושלים, שעבדה כאחות בכירה בראשון לציון וסביבתה. אב לבן ושתי בנות.
דייוויד ואט טוראנס
דייוויד ואט טוראנס (באנגלית: David Watt Torrance; 6 בנובמבר 1862 – 26 באוגוסט 1923) היה רופא סקוטי שפעל בארץ ישראל, ממייסדי הרפואה הציבורית בטבריה.
ביוגרפיה.
טוראנס נולד בארדריי (Airdrie) שבסקוטלנד לד"ר תומאס טוראנס וסוזאן ואט. אביו נפטר כשדייוויד היה בן 16, והמשפחה עקרה לגלאזגו. הוא למד לימודי רפואה באוניברסיטת גלאזגו ועבד למחייתו בבית מרקחת. במהלך הלימודים, אמונתו הדתית התחזקה והוא נעשה מקורב לכנסייה של סקוטלנד. הוא הוסמך כרופא בשנת 1883, ואז קיבל פנייה מ"ועדת המיסיון היהודי" (Jewish Mission Committee), ארגון שפעל במסגרת הכנסייה של סקוטלנד וייחד את עיקר מאמציו להמרת דתם של יהודים במזרח התיכון. חברי הוועדה הציעו לו להקים מיסיון בצפת כחלק מהפעילות המכונה "המיסיון הרפואי". טוראנס הסכים, אך במהלך ההכנות התברר כי ארגון מיסיונרי אחר, החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, החליט להקים מיסיון רפואי בצפת, ולכן נשלח טוראנס למסע חיפוש אחר מקום אחר המתאים לפעילות מיסיונרית. במסגרת סיור זה הגיע טוראנס בשנת 1884 לטבריה.
באותה תקופה היה מצב הרפואה בטבריה בכי רע, ולא היו בתי חולים או רופאים שיטפלו בחולי העיר, עד כדי כך שבשנת 1883 יצא קול קורא של נכבדים ורבנים להביא רופאים לעיר. בעקבות ביקורו של טוראנס בעיר בתחילת 1884 התקבלה המלצתו לוועדת המיסיון היהודי להקים את המיסיון בטבריה ואושר לו תקציב שנתי למשך חמש שנים למטרה זו. ב-1885, לאחר שנישא ללידיה הובר (Lydia Huber), השתקע טוראנס בטבריה ופתח מרפאה. פתיחת המרפאה לוותה בחששות וחרמות של אנשי הציבור היהודי שחששו מפעולתו המיסיונרית של טוראנס. אך בשל מסירותו של טוראנס, והעובדה כי המרפאה הייתה הפתרון היחיד לאספקת שירותי רפואה ברמה סבירה באזור, הגיעו אליו לבסוף גם חולים יהודים שנעזרו בו.
בשנת 1894 פתח בית חולים במבנה שהקים בצפון העיר טבריה, לאחר שעמל על הקמתו כשלוש שנים. בתקופה זו פקדו אותו אסונות אישיים, ושני ילדיו הקטנים ואשתו מתו. בשנת 1895 נישא מחדש לאלינור דורי.
העיתון "חבצלת" מתאר את פעולתו של טוראנס ובית החולים במילים:
בשנת 1902 התפרצה מגפת החולירע בטבריה, ולטוראנס היה תפקיד חשוב בהדברתה. במגפה זו מתה אשתו אלינור, והוא נישא מחדש בשנת 1908 לאישה מארצות הברית בשם קרטיס. בשנת 1912 פרצה שוב המגפה, ושוב פעל טוראנס לעצירתה. בשנת 1914 נאלץ לעזוב את ארץ ישראל בשל היותו נתין בריטי. הוא התגייס לצבא הבריטי ושימש כמנהל בית חולים צבאי באוקבנק שבמערב סקוטלנד.
לאחר המלחמה, בשנת 1920 שב לטבריה והמשיך לנהל בה את בית החולים. בשנת 1922 הגיע בנו, הרברט טוראנס (Herbert Watt Torrance; 1977-1892), שהיה אף הוא לרופא, וסייע בעדו. בשנת 1923 מת ונטמן בטבריה. בהלווייתו נאמר עליו מפי הרב חיים אבולעפיה:
בשנת 1925 יצאה לאור ביוגרפיה של טוראנס בשם "A Galilee Doctor" מאת סופר בשם וו' פ' ליווינגסטון. בשנת 1962 נקראה כיכר בטבריה, שליד בית החולים שייסד טוראנס, על שמו ועל שם בנו הרברט. בית החולים שייסד טוראנס פעל כבית חולים וכבית ספר לאחיות. בשנת 1930 הוסב בית החולים למחלקת יולדות של בית החולים ע"ש שוויצר שהוקם בעיר, ובשנת 1959 נסגר, עם הקמת בית החולים פוריה. כיום פועל במקום המלון הסקוטי, בו מצויה כיום מסעדת יוקרה הקרויה על שמו.
American Dad
American Dad!
Samurai Jack
Les Schtroumpfs
חסיד (הלכה)
ביהדות ובהלכה, חסיד הוא אדם העושה מעשים טובים שאינם חובה על פי ההלכה, אלא לפנים משורת הדין על פי רוח ההלכה. וכן המקפיד על חומרות הלכתיות שחובתן היא רק ליחידים במעלה של פרישות וקדושה, אלה הנוהגים בדרך זו בעקביות, מכונים בהלכה בשם "חסידים ואנשי מעשה". ההלכה אינו דורשת מכולם לנהוג כך אלא מיחידי סגולה.
מקור.
מקור המושג 'חסיד' הוא מדברי המשנה במספר מקומות למשל במסכת ברכות אומרת המשנה:
כלומר החסידים הקדמונים, היו נוהגים לשהות שעה אחת לפני תפילתם על מנת להתכונן לתפילה כגון על ידי התבוננות בגדלות השם. הנהגה זו נזכרה אף בשולחן ערוך.
מאוחר יותר בימי הביניים שימש המונח בהגות ובאורח החיים של תנועה רוחנית ביהדות אשכנז שכונתה "חסידות אשכנז", כמו גם של תנועה רוחנית במצרים בהנהגת צאצאי הרמב"ם, אשר כונתה בשם "חסידי מצרים".
מהמאה ה-18 ועד היום, שימש המונח חסיד את תנועת החסידות שנוסדה על ידי הבעל שם טוב, במשמעות שונה, הפונה לכל יהודי לעבוד את השם בכל דבר ודבר שהוא עושה בחשק, בהתלהבות ובשמחה.
מידת חסידות.
מעשים אלו, שאותם עושה אדם המתנהג כחסידות, מוגדרים כמידת חסידות, לדוגמה:
חסידים ידועים.
כבר אדם הראשון כונה על ידי חז"ל בשם חסיד.
בתלמוד מוזכרים חכמים מסוימים כ"חסידים":
כך למשל מובאים בתלמוד מספר מעשיות המתחילות במילים "מעשה בחסיד אחד". ובמקום אחר אמרו בתלמוד כי הכוונה היא תמיד לאחד מהשניים, או לרבי יהודה בן בבא או רבי יהודה ברבי אילעאי. אמוראים נוספים נזכרו בתלמוד בתוספות 'חסידא' (=החסיד) בשמם, כגון רב עמרם חסידא ורבי שמעון חסידא ועוד, וכפי הנראה היה מחמת שנודעו במעשי חסידות.
יש מהתנאים ואמוראים שהוגדרו על ידי הראשונים כ"חסיד", כך למשל רבי יוחנן בן גודגדא הוגדר על ידי הערכי תנאים ואמוראים כ"חסיד גדול", ואבא בר אבא (אביו של שמואל) מוגדר על ידי רש"י כ"חסיד גדול".
במאה ה-12 ובמאה ה-13 התקיים בקרב יהודי אשכנז חוג דתי שכונה "חסידות אשכנז" בראשותם של רבי שמואל החסיד ובנו רבי יהודה החסיד מחבר ספר חסידים. באותה תקופה התקיים חוג אחר של מיסטיקנים פרושים במצרים, תחת הנהגת צאצאי הרמב"ם. הללו הושפעו ממסורות סופיות, אותן שילבו במסורת הפילוסופית-יהודית שירשו מהרמב"ם וכינו עצמם בשם "חסידים".
גם הגאון מווילנא נודע בכינוי 'הגאון החסיד'.
ניר העמק
מידת חסידות
ג'יש אל-אסלאם
ברהן ברוך
רצח פולה אליעז
רצח פולה אליעז, אשתו של המשורר והמתרגם רפאל אליעז בידי המאהבת שלו, עליזה פאנו, הסעיר את מדינת ישראל בשנת 1960.
פרשת הרצח.
עליזה ברוך עלתה בשנת 1948 מבולגריה עם הוריה. בשנת 1951 סיימה את גימנסיה הרצליה. למדה שנתיים משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ונסעה ללמוד ספרות בלונדון. עם שובה החלה לפרסם סיפורים קצרים וכתבות על נושאים ספרותיים בעיתונים "על המשמר" ו"למרחב". בתקופה זו התוודעה למשורר רפאל אליעז לאחר שביקשה ממנו חוות דעת על מחזה שכתבה. יחסיהם התהדקו, והיא הרתה לו, אך הפילה לאחר שלקחה לדבריה בכוונה כדורי כינין.
בשנת 1957 נישאה לרופא ד"ר משה פאנו, שעבד כרופא פנימי בבית החולים אסף הרופא, אולם המשיכה את יחסיה עם אליעז שסירב לבקשתה לעזוב את אשתו. בשנת 1960 עבר אליעז לחיפה, שם קיבל דירה במסגרת פרויקט שיכון לסופרים ואמנים שיזם אבא חושי. פאנו החליטה לחסל את אשתו של אליעז בנוסח ספרי אגאתה כריסטי, מהם הושפעה. נודע לה כי פולה אליעז סובלת מהפרעות בקצב הלב והיא נוטלת תכשיר דיגיטליס וכן למדה כי נטילת כמות גדולה של תרופה זו יכולה לגרום להפסקת פעולת הלב ומוות, וקשה לגלות את שרידי התרופה בדם. היא נטלה מרשמים של בעלה, זייפה את חתימתו ורכשה מספר בקבוקים של "פרודיגל" שהוא צורה נוזלית של התרופה.
ב-25 באוקטובר 1960 הגיעה פאנו לביתו של אליעז. הוא לא היה בבית ופולה שהכירה אותה, פתחה לה את הדלת. פאנו הכינה לה מיץ ומסכה לתוכו את ה"פרודיגל". מיד לאחר מכן עזבה את הבית ונסעה לבית מלון בנצרת שם בילתה את הלילה עם אליעז. פולה, לאחר ששתתה את המיץ, החלה להקיא ומצבה התדרדר. היא הובהלה לבית החולים במצב קשה כשהיא ממלמלת: "היא הרעילה אותי...אני שונאת אותה...מה פתאם היא באה לבקר אותי דווקא היום?...". למחרת היא נפטרה ובבדיקת פתולוגית נמצאו שרידי דיגיטוקסין בלב ובכבד.
יום לפני הרצח פנתה פאנו למשרד חקירות פרטי בבקשה לנהל מעקב אחרי פולה אליעז היות שהיא אמורה לקבל הודעה קשה ו"לביים התקף לב". לאחר הרצח היא התקשרה למשרד לברר על המעקב. החוקר ששמע על מותה של פולה אליעז, חשד בה והזמין את המשטרה. כאשר הגיעה פאנו למשרד היא נעצרה מיד ובארנקה נמצאו צנצנות "פרודיגל". לא ברור מדוע פעלה פאנו בצורה כזאת. ייתכן שרצתה להיעצר ולעמוד לדין כדי שהציבור יידע על אהבתה למשורר אליעז.
המשפט.
המשפט נערך בבית המשפט המחוזי בחיפה. לאחר חקירת כל העדים נשאר להחליט האם עליזה פאנו הייתה מודעת למעשיה. בית המשפט הזמין שני פסיכיאטרים שהביעו דעות מנוגדות.
פרופסור היינריך צבי ויניק, מנהל בית החולים לחולי נפש בטלביה וד"ר ראובן מאייר, מנהל בית החולים לחולי נפש בבאר יעקב הסכימו כי עליזה פאנו מעורערת בנפשה וסובלת מנוירוזה חריפה שלא הגיעה לדרגה של פסיכוזה, שהיא מחלת נפש לכל הדעות.
פרופסור ויניק גרס כי עליזה פאנו לא יכלה לעמוד נגד הכוחות ההרסניים שפעלו בתוכה. לעומתו טען ד"ר מאייר כי היא יכלה להתגבר על הדחפים שלה.
בית המשפט המחוזי קיבל את דעתו של ד"ר מאיר. עליזה פאנו הורשעה ברצח בכוונה תחילה ונגזר עליה מאסר עולם. היא ערערה לבית המשפט העליון אולם ערעורה נדחה.
סוף הפרשה.