בין גרסאות הכיסוי של השיר יש גרסת רגאיי של הוראס אנדי, ביצוע של להקת הרוק הגותי Inkubus Sukkubus באלבומם "Wild", להקת הפאנק האירית-אמריקאית Flogging Molly באלבום "Alive Behind the Green Door", להקת הפופ האיטלקית Il Volo באלבומם "Grande Amore", וכן The Sensational Alex Harvey Band הקליטה סינגל שהגיע למקום השביעי במצעד הבריטי בשנת 1975. בקיץ 1968 במסגרת תחרות זמר Cantagiro שר הזמר האיטלקי את השיר בגרסה איטלקית בשם "La nostra favola". להקת פיית' נו מור האמריקאית ביצעה חלק מהשיר במסגרת סיבוב ההופעות שלהם "The Second Coming Tour".
דלילה (שיר)
דרגת נקודה
Internazionale
FC Internazionale Milano
FC Inter
תפרית הודית
פכרי נשאשיבי
טורנליה
בוב מארלי והוויילרס
Lemon Tree (שיר של ויל הולט)
Lemon Tree (בעברית: עץ לימון) הוא שיר עממי שכתב ויל הולט בשלהי שנות ה-50. המנגינה מבוססת על השיר העממי הברזילאי "Meu limão, meu limoeiro" אותו עיבד מוזיקלית חוסה קרלוס בורל בשנת 1937, ואשר הפך לפופולרי בעקבות ביצועו של הזמר הברזילאי וילסון סימונל. השיר משווה אהבה לעץ לימון: "עץ לימון יפה מאוד, ופרח הלימון מתוק, אבל את הפרי המסכן של הלימון אי אפשר לאכול".
גרסאות כיסוי.
לאורך השנים, מספר אמנים ביצעו גרסת כיסוי לשיר, ביניהם פיטר, פול ומרי, צ'אד וג'רמי, שלישיית קינגסטון, המשחרים, בוב מארלי והוויילרס, הרב אלפרט, סנדי שו ורוג'ר ויטאקר. בשנת 1965 הקליט טריני לופז את הגרסה המצליחה ביותר של השיר, שהגיעה למקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום השני במצעד Middle Road Singles, גם כן של בילבורד.
בתרבות הפופולרית.
השיר עובד לג'ינגל עבור פרסומת בשנות ה-60 למותג ניקיון בניחוח לימון.
ישנה התייחסות לשיר בסדרה "סיינפלד", בפרק 4 של עונה 2 ששמו "The Phone Message". כמו כן, ישנה התייחסות לשיר בסדרה "נשואים פלוס", בפרק 5 של עונה 6 ששמו "Lookin' for a Desk in All the Wrong Places".
Lemon Tree
יחסי סיירה לאון–ספרד
יחסי סיירה לאון–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיירה לאון לבין ממלכת ספרד.
סקירה כללית.
היחסים של ספרד עם סיירה לאון הם רופפים מאוד ושתי המדינות לא משתפות פעולה כלל באופן מסורתי. היא גם לא הופיעה בתוכנית המתאר של ספרד לשיתוף פעולה באזור מערב אפריקה לשנים 2013 עד 2016. עם זאת בשנים האחרונות חלה עלייה בשיתוף הפעולה בין שתי המדינות, בין היתר בארגונים מולטילטרליים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
מלך האריות (זיכיון)
פח'רי אל-נשאשיבי
ניקולה גולאן
ניקולה גולאן (בסרבית: Никола Гулан; נולד ב-23 במרץ 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבלזן.
קריירה.
גולאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, ובעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-4 באוגוסט 2007 חתם לארבע שנים בפיורנטינה מהסרייה א' תמורת 2.8 מיליון אירו. בתחילת עונת הוקפא כיוון שפיורנטינה עברה את מחסת הזרים ובינואר הושאל לסמפדוריה.
ב-2 בפברואר 2009 הושאל למינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה עד תום העונה. ב-12 באפריל 2009 גולאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לטוס קובלנץ.
באוגוסט הושאל לנאפולי.
ב-26 בספטמבר 2010 רשם את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה בניצחון 0–2 נגד פארמה.
בינואר הושאל גולאן לקייבו ורונה עד לסיום העונה. ב-6 באוגוסט 2012 חתם במודנה
בתום עונת שוחרר ממדונה, וב-28 ביוני 2013 חתם לשנתיים בפרטיזן בלגרד.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם במאיורקה.
ב-23 ביולי 2015 חתם במוסקרון מליגת העל הבלגית. בקיץ שוחרר מהמועדון, אך שב אליו ב-29 בספטמבר.
ב-5 בספטמבר 2019 חתם לשנתיים בהפועל חיפה.
ב-20 באוקטובר 2020, גולאן חתם בהאקן מליגת העל השוודית.
פח'רי עבד אל-האדי
פח'רי עבד אל-האדי (בערבית: ; ? – 1943) היה מראשי הכנופיות ב שפרץ בשנת 1936 בארץ ישראל, בתקופת המנדט הבריטי. בתחילתו של המרד, היה מהמארגנים הראשיים של הפעולות הצבאיות עצמן ונחשב למפקד הראשי של כנופיות הטרור. לאחר הגעתו של פאוזי קאוקג'י לארץ ישראל כמפקד העליון של הכנופיות, מונה עבד אל-האדי לסגנו ולמפקד הפלוגות הפלסטיניות שבכוחות המרד. ב-1937 התחדש המרד, ובסוף 1938 היה עבד אל-האדי המפקד הצבאי של "כנופיות השלום", שנלחמו בכנופיות המורדים באמצעות טרור נגדי.
ביוגרפיה.
פח'רי עבד אל-האדי היה מראשי הפלג של משפחת עבד אל-האדי שישב בכפר עראבה בנפת ג'נין. על פי יעקב שמעוני, היה עבד אל-האדי "ראש שודדים" אלים שישב לא מעט בבתי סוהר על פשעים שונים. בין הפשעים היו מעשי רצח שבוצעו בתקופה העות'מאנית, ורצח נוסף שעליו נדון בתקופת המנדט הבריטי למאסר של 15 שנים.
מפקד כנופיות במרד 1936.
בתחילת המרד (מאי–אוגוסט 1936).
משפחת עבד אל-האדי הייתה פרו-נשאשיבית ופח'רי עבד אל-האדי, איש האופוזיציה, ארגן את הכנופיות הראשונות בתחילת המרד הערבי הגדול.
במחצית השנייה של מאי 1936, החלו להתארגן חבורות מזוינות שביצעו את ההתקפות המאורגנות הראשונות של כפריים על יישובים יהודיים וגם על יחידות צבא ומשטרה שעסקו בשמירה. חבורות אלו כללו בעיקר פלאחים ובתחילת יוני הן פעלו בכל רחבי הארץ. הבולטים מבין מפקדיהן היו עבד אל-קאדר אל-חוסייני באזור ירושלים, עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד באזור "המשולש הגדול" ופח'רי עבד אל-האדי בצפון הרי השומרון ובעמק יזרעאל. מספרן של החבורות הקבועות גדל בהדרגה. הן מנו בין 50 ל-70 איש, שהקדישו את כל זמנם ללוחמת גרילה. מארגני החבורות, ובהם עבד אל-האדי, נעשו בהדרגה למפקדים הראשיים באזורים בהם התגוררו. עבד אל-האדי פיקד על אזור אל-שעראויה (בין טולכרם לג'נין). בניגוד לעמיתיו המפקדים, הוא לא ארגן את אנשיו בקבוצות בעלות מבנה היררכי, אלא בחבורה גדולה אחת שמנתה כ-100 איש. כאשר הצטרפה אל שורותיו משפחת ארשייד הפרו-נשאשיבית מכפרי אזור ג'נין, גדלו מאוד יוקרתו והתמיכה בו, משום שבכך כלל ארגונו את הקבוצות המזוינות שהיו נתונות להשפעתה ופעלו בעראבה, לג'ון, קבטיה ודיר שרף.
בסוף יולי 1936 נפגש עבד אל-האדי עם עארף עבד א-ראזק ועבדאללה אל-בירותי ליד טובאס במזרח השומרון, בניסיון ראשון לתאם בין החבורות השונות, אולם ניסיון זה ככל הנראה לא צלח. כעבור שבועיים, ב-7 באוגוסט, נפגש צפונית לטובאס עם ח'מיס עקרבאוי, שיח' פרחאן א-סעדי, עבדאללה אל-בירותי ודראר אל-נשאשיבי. במפגש הוחלט ליצור שלושה אזורי פיקוד ולכונן בית משפט עליון לשפיטת בוגדים. המתכנסים הכירו בעבד אל-האדי מפקד כל החבורות שבאזור ג'נין–טולכרם וקבוצה נוספת שפעלה מדרום לטולכרם, בנפת בני צעב. בכך למעשה, הוא הפך באוגוסט לאיש המרכזי במרד.
תחת פיקודו של קאוקג'י (אוגוסט–אוקטובר 1936).
ב-22 באוגוסט 1936, הגיע פאוזי אל-קאוקג'י לארץ ישראל וב-28 באוגוסט פרסם את הכרוז הראשון שלו, מטעם "המפקדה הכללית של המרד הערבי בסוריה הדרומית (פלסטין)". ב-29 באוגוסט נפגש לראשונה עם שלושה מפקדי מורדים מקומיים ובהם עבד אל-האדי, וכעבור ארבעה ימים נפגש עם ששה מפקדי חבורות גדולות, ובהם עבד אל-האדי, שחתמו על הצהרה שהכירה בו כמפקד הראשי של "המרד הערבי בפלסטין". קאוקג'י חילק את אנשיו לארבע פלוגות, על פי מוצאם: עיראקים, סורים, דרוזים ופלסטינים. עבד אל-האדי מונה לפקד על הפלוגה הפלסטינית ונחשב לסגנו של קאוקג'י, המפקד הראשי.
קאוקג'י הקים בין היתר גם "בית משפט של המרד", בו נשפטו בוגדים ומרגלים, שהורכב מארבעה אנשים, בהם עבד אל-האדי. "בית המשפט" הזה דן ערבי אחד שגנב רובה מאחד המורדים ל-100 מלקות והריסת ביתו. שלושה ערבים הוצאו להורג בעוון ריגול, שניים מהם במכות. ב"בית המשפט" הזה נידונו גם גנבים ופושעים למיניהם, ופעולתו החריפה עוד יותר את אווירת הפחד שכבר הייתה קיימת.
השומרון המרכזי והצפוני היה האזור היחיד שבו סייעו הנשאשיבים למורדים, וכך זכו עבד אל-האדי ואנשיו לסיוע רב מראש עיריית שכם וממשפחת ארשייד.
הפלוגה הפלסטינית מנתה כמה עשרות לוחמים והייתה הפחות מנוסה מבין הפלוגות. ניכר היה פער בין כושרם הצבאי הנמוך של הלוחמים הפלסטינים לבין רמת לחימתם של המתנדבים הזרים המאומנים. מפקדי החבורות האחרות סירבו, ככל הנראה, להשלים עם מעמדו הבכיר של עבד אל-האדי, והלוחמים הפלסטינים רבו עם הלוחמים העיראקים והסורים על מזון. גורמים אלה הביאו לכך שהניסיון לארגן את כל הפלסטינים תחת פיקודו של עבד אל-האדי נכשל, והם נותרו בחבורות נפרדות תחת מפקדיהם המקוריים ותחת מרותו העליונה של קאוקג'י. אף על פי כן, שיבח קאוקג'י בזיכרונותיו את עבד אל-האדי במיוחד.
בגלות 1936–1938.
באוקטובר 1936 הופסק המרד הערבי, בעקבות איום השלטון הבריטי בהכרזה על משטר צבאי.
בסוף אותו חודש, עזב עבד אל-האדי את ארץ ישראל עם כוחותיו של קאוקג'י לעיראק. לאחר מכן עבר לסוריה בחיפוש אחר תמיכה כספית גדולה יותר.
באביב וקיץ 1937 התחדשו מעשי הטרור, בעיקר נגד ערבים מתונים שנחשדו בתמיכה בתוכנית החלוקה שנידונה בוועדת פיל. בעקבות פרסום המלצת החלוקה, נתחדש המרד, אולם בניגוד לשנת 1936, לא לקחו בו הפעם אנשי האופוזיציה הנשאשיבית חלק. נגד אנשי האופוזיציה נערך מסע טרור, ובתגובה ליחס העוין של הנשאשיבים כלפיהם, הגבירו המורדים את פעולות הטרור נגדם. במהלך שנת 1938 קמו בכפרים חבורות בודדות שנועדו להגן על הכפריים מפני סחיטות המורדים. הנשאשיבים עשו מאמצים רבים להרחיב את חוג הלוחמים במורדים וניסו להעביר לצדם את אחד ממפקדיהם.