בשנת 1992 הקימה מועצת המנהלים של הקהילות היהודיות ביוון שתי אנדרטות-זיכרון משיש במקום שבו שכן לפני רעש האדמה ב-1953 בית הכנסת "שלום" - כמחווה לבישוף ולראש העירייה מצילי היהודים. צאצאי הקהילה נוהגים לפקוד את האתר, מדי שנה בשנה, ולהביע תודתם והוקרתם למצילי היהודים בשלל תצלומי הודיה.
יעקב דלמדיגוס, ניצול זקינתוס, חבר התזמורת העירונית של זקינתוס בנעוריו וחזן בית הכנסת "שלום" ליוצאי זקינתוס בתל אביב, הפיק כבר בשנות השמונים קלטת שמע אותה הפיץ לבני הקהילה וצאצאיהם בנושא מנהגי קהילת יהודי זקינתוס. יעקב תיאר בהרחבה כיצד נחוגו חגי ישראל, וכן את מערכת יחסי הגומלין בין התושבים היהודים לנוצרים. את הקלטת יעקב הפיץ בקרב בני הקהילה בארץ.
שמואל גני כתב ספר אוטיביוגרפי: "בהתמדה ובתושייה", בהוצאת דוקוסטורי", ובסיוע יד ושם, ובו הקדיש את שני הפרקים הראשונים לילדותו בזקינתוס ולקורות הקהילה בשואה. פרק שנים עשר והאחרון בספר מתאר טיול שורשים רב דורי שקיים עם בני משפחתו בזקינתוס, וכן את טקס ההנצחה בשלושה עשר ביולי 2014, שהתקיים בבית העלמין העתיק היהודי - מקום בו נחנכה אנדרטת זיכרון לאביה של רעייתו נעמי, משה פורטה, חייל בצבא היווני, שנהרג ב-23 בדצמבר 1940, בחזית יוון-אלבניה בקרבות נגד הצבא האיטלקי הפולש.
באותו מעמד נחנכה אנדרטה לבני זקינתוס ולמשפחותיהם שנרצחו על ידי הנאצים בכרתים ובקורפו.
ההיסטוריון היווני ד'יאוניסיס ויטצוס חיבר את הספר "יהודי זקינתוס (מהמאה ה-15 עד המאה ה-20) והצלתם מהנאצים." הספר יצא לאור ב-2017, בלשון היוונית, בהוצאת אקד'וסיס פריפלוס.
יהודי זקינתוס 1489–2016 - תחקיר מקיף ביותר על תולדות קהילת זקינתוס, אשר חובר, נערך ואוגד על ידי סמואל ארמנדו מורדו, בנו של היהודי האחרון באי זקינתוס, ארמנדו אברהם מורדו, שנפטר ב-1982. המחבר איגד במחקרו ספרות רבה ביוונית, מאמרים בכתבי עת וכתבות בעיתונות בנושא קורות יהדות זקינתוס וסיפור הצלתה מהנאצים.
מבשלת בירבזאר
דריוס מילר
דריוס טאיון מילר (באנגלית: Darius Tiyon Miller; נולד ב-21 במרץ 1990) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת תיכונים ומכללות.
מילר נולד וגדל בעיר מייזוויל שבצפון קנטקי. בשנת 2008 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון מחוז מייסון" לזכייה באליפות התיכונים של קנטקי, עם ממוצעים של 19.9 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק. בסיום אותה עונה זכה בפרס שחקן התיכונים המצטיין של קנטקי ("Kentucky Mr. Basketball").
בקיץ 2008 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי, וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה זכה לשתף פעולה, בין היתר, עם פטריק פטרסון, ג'ודי מיקס, ג'ון וול, דמרקוס קאזינס, אריק בלדסו, ברנדון נייט, טרנס ג'ונס, אנתוני דייוויס ומייקל קיד-גילכריסט. בעונת 2010/2011 קלע מילר 10.9 נקודות למשחק והוביל את קבוצתו, לצד נייט וג'ונס, לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות לראשונה מזה 13 שנים. במשחק חצי הגמר הציג מילר יכולת חלשה (4 נקודות עם 1 מ-7 מהשדה), וקנטקי הפסידה מול אוניברסיטת קונטיקט בתוצאה 55–56. בעונת 2011/2012 עבר מילר לשמש כשחקן ספסל, עם הצטרפותם לקבוצה של דייוויס וקיד-גילכריסט, וקלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק. קנטקי העפילה בשנית לשלב הפיינל פור, ואף זכתה באליפות המכללות לאחר שגברה במשחק הגמר על אוניברסיטת קנזס, בתוצאה 67–59. בסיום אותה עונה זכה מילר בפרס "השחקן השישי של העונה" במחוז ה-SEC. מילר עזב את קנטקי כשחקן בעל מספר המשחקים הרב ביותר בתולדות הקבוצה (152), וכשחקן עם מספר המשחקים השני בגובהו בתולדות ליגת המכללות הבכירה אחרי דייוויד לייטי (157).
קריירה מקצועית.
ניו אורלינס הורנטס/פליקנס.
בדראפט ה-NBA 2012 נלקח מילר על ידי ניו אורלינס הורנטס בבחירה ה-46, לאחר חמישה שחקנים נוספים מקנטקי אשר נבחרו בדראפט – אנתוני דייוויס (בחירה ראשונה), מייקל קיד-גילכריסט (2), טרנס ג'ונס (18), מרקיז טיג (29) ודורון לאמב (42). בשתי עונותיו הראשונות בניו אורלינס שותף ב-97 מתוך 164 משחקי הקבוצה, ותרם 3.3 נקודות בממוצע למשחק בלבד. לאורך עונת הרוקי שלו נשלח מספר פעמים לקבוצת הבת של ההורנטס מליגת הפיתוח – איווה אנרג'י – וב-11 משחקיו בקבוצה קלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק. בנובמבר 2014, לאחר חמישה משחקים בעונת , שוחרר מילר מניו אורלינס.
ברוזה במברג.
בפברואר 2015 חתם מילר על חוזה בקבוצת ברוזה במברג הגרמנית עד לסיום עונת 2014/2015, ובהמשך האריך את חוזהו בשנתיים נוספות. עד לסיום עונת זכה עם במברג 3 פעמים באליפות הליגה הגרמנית ופעם אחת בגביע הגרמני. בשלושת משחקי סדרת גמר הליגה הגרמנית של עונת 2016 מול רטיופארם אולם קלע מילר 18 נקודות בממוצע למשחק, כולל 5.3 שלשות למשחק, ובסיום העונה זכה בפרס ה-MVP של סדרת הגמר. בעונת 2016/2017 נבחר לחמישיית העונה של הליגה הגרמנית, לצד חברו לקבוצה ניקולו מלי. בשתי עונותיו עם במברג ביורוליג רשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק.
החזרה לניו אורלינס.
לקראת עונת חזר לניו אורלינס מה-NBA, כשחתם בקבוצה על חוזה לשתי עונות. בעונת 2017/2018 קלע 7.8 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצתו להשוות את הישג השיא של המועדון – העפלה לחצי גמר האזור המערבי. ביולי 2019 חתם על הארכת חוזה בניו אורלינס לשנתיים נוספות עבור כ-14.3 מיליון דולר. באוגוסט 2019 סבל מקרע בגיד האכילס של רגלו הימנית, ונאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו ממשחק לכל אורך עונת .
אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-24 בנובמבר 2020 הועבר לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות שכלל עשרה שחקנים.
קהילת יהודי פוניבז'
הקהילה היהודית בפּוֹנֵיבֵז' שבליטא (בליטאית: Panevėžys; ביידיש: פּאָנעװעזש) התקיימה החל מהמאה ה-18 לערך ועד להשמדתה בשואה. הקהילה עברה שינויים רבים החל מלפני מלחמת העולם הראשונה ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, כשכל מלחמה השפיעה ישירות על מצב הקהילה היהודית. בשיאה מנתה הקהילה כ-8,000 יהודים, כ-60% מקרב האוכלוסייה בפוניבז', כשלאחר השואה שרדו כ-70 יהודים בלבד. קהילה זו מפורסמת בעיקר בזכות ישיבת פוניבז' הידועה. אישים מוכרים רבים גרו בה, חלקם הגיעו בעקבות הישיבה, או היו תוצר של מספר שנות לימוד בה.
תולדות הקהילה לפני השואה.
פוניבז' היא העיר החמישית בגודלה בליטא. במהלך המאה ה-18 החלו להתיישב בעיר יהודים. בתחילה משפחות של קראים שבמשך הזמן התמעטו וקהילתם בפוניבז' חדלה להתקיים. ובהמשך גם יהודים שלא מהקהילה הקראית. הגירת היהודים לעיר גדלה בהתמדה עד כדי כך שבסוף המאה ה-19 היהודים היוו כ-60% מכלל האוכלוסייה. בשנת 1883 אסר הצאר הרוסי על היהודים לגור במחוז פוניבז' (הכפרים שמסביב) והיהודים נאלצו לעבור לגור בפוניבז' עצמה בצפיפות גדולה. רובע המגורים העיקרי שלהם היה בשכונת סלובדקה, שנבנתה בשטח של ביצות. רוב עניי העיר גרו שם, ולשם דחפו גם את היהודים. ובעקבות כך החלה הגירה גדולה של יהודים אל מחוץ לעיר. במהלך המאה ה-19 הונחה בליטא מסילת ברזל שעברה דרך העיר פוניבז', דבר שגרם להתפתחות המסחר והמלאכה בעיר. היהודים בפוניבז' היו פעילים מאוד בענפים שהתפתחו בעקבות זה היהודים עסקו כמעט בכל המקצועות: רופאים, עורכי דין, רוקחים ומורים.
מצב קהילת יהודי פוניבז' דמה למצבן של רוב שאר הקהילות היהודיות באירופה. כלומר הקהילה ומנהיגיה היו חרדיים. הילדים למדו בחיידרים ותלמודי תורה, היו ישיבות לבחורים והחיים הדתיים התרכזו בעיקר סביב בית הכנסת ובית המדרש. אך בנוסף לכך כבר החלו לחדור השפעות של ההשכלה ותנועת הציונות. יהודי פוניבז' היו פעילים בתנועה הציונית ובעלייה לארץ. היו ממחדשי היישוב בפתח תקווה. ב-1887 עלתה קבוצת יהודים לארץ ישראל בעזרת תנועת "חובבי ציון".
לפני מלחמת העולם הראשונה למדו בני הנוער היהודי בבתי הספר הרוסיים ובגימנסיה הריאלית הרוסית בעיר. בשנות ה-70 של המאה ה-19 היה במקום בית ספר יסודי עברי מודרני, שבו למדו עברית, תנ"ך ולימודי חול, ובין המורים היו הסופרים יצחק רומש (ממייסדי בית הספר) והמשורר יהודה לייב גורדון. באותה התקופה הייתה פוניבז' מרכז לתנועת ההשכלה, וכונתה בשם "וילנה הקטנה".
בזמן מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוגלו היהודים מפוניבז' לאחר התראה של 24 שעות בלבד לעיירות במרכז רוסיה, כיוון שנחשדו על ידי השלטונות לבלתי נאמנים. הרובע היהודי נשרף והרכוש שבו נשדד ויהודי העיר הפכו בין לילה לפליטים. לאחר שנכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני החלו לחזור אליה שרידי יהודים שהתחמקו מהגירוש ונשארו בעיירות שמסביב לפוניבז' או בפלך וילנא. יהודים אלו היוו את הגרעין המחודש של קהילת יהודי פוניבז'. לאחר חתימת חוזה ברסט ליטובסק ויציאת רוסיה מהמלחמה נכנסו לעיר הבולשוויקים. אלו נשארו בעיר לתקופה קצרה כיוון שגורשו מפוניבז' על ידי הליטאים. ביולי 1920 נחתם חוזה שלום בין ליטא לרוסיה ולפיו רוסיה (הממשלה הבולשוויקית) מכירה בעצמאות ליטא. באותה תקופה הייתה התעללות רבה ביהודי פוניבז' בטענה שהם משתפים פעולה עם אויבי ליטא.
בין מלחמות העולם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה, התפתחה פוניבז' באופן מואץ. הוקמה מדינת ליטא העצמאית וניתנו זכויות ליהודים. דבר שהביא להתאוששות החיים הציבוריים והכלכליים של היהודים בפוניבז' היהודים היו שותפים במוסדות העירוניים, הקימו מוסדות משלהם, ובתי חינוך שונים. כמו כן ניתנה ליהודים אוטונומיה, כלומר הזכות לנהל כרצונם את חיי הקהילה שלהם.