ורדסיה מחזיקה בחמש מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (1993), מדליית כסף (1999) ושלוש מדליות ארד (1991, 1995 ו-2001). במשחקים הפאן-אמריקאיים היא זכתה בשלוש מדליות זהב (1991, 1995 ו-1999) ובאליפות הפאן-אמריקאית היא זכתה בשבע מדליות; ארבע מדליות זהב (1988, 1990, 1997 ו-1998), מדליית כסף (1996) ושתי מדליות ארד (1992 ו-1994).
במהלך הקריירה ורדסיה זכתה ביותר מ-50 מדליות בתחרויות מהסבב העולמי, מתוכן 43 מדליות זהב, ביניהן מדליות זהב מטורנירי צרפת ויפן היוקרתיים.
קבוצות מזון
קבוצות מזון הן אוסף של מזונות בעלי מאפיינים תזונתיים דומים או סיווג ביולוגי דומה. מדריכי תזונה בדרך כלל מחלקים את פריטי המזון לקבוצות שונות, וממליצים להקפיד לאכול מדי יום מנות שכוללות כל קבוצה ורכיבי תזונה חיוניים על מנת לצרוך תזונה בריאה.
רמת הסוכר בדם
רמת הסוכר בדם היא כמות הגלוקוז הקיימת בדם של בני אדם ובעלי חיים אחרים. גלוקוז הוא סוכר פשוט ולרוב יהיו כ-4 גרם של גלוקוז בדם של אדם במשקל 70 ק"ג. הגוף מווסת את רמות הגלוקוז בדם כחלק מחילוף החומרים המטבולי. הגלוקוז מאוחסן בשרירי השלד ובתאי הכבד בצורה של גליקוגן. עבור אנשים שצמים רמת הגלוקוז בדם נשמרת ברמה קבועה על חשבון מחסני הגליקוגן בכבד ובשרירי השלד.
אצל בני אדם רמת גלוקוז בדם של 60-100 מיליגרם לדציליטר (mg/%), היא קריטית לתפקוד תקין במספר רקמות, והמוח האנושי צורך כ-60% מהגלוקוז בדם אצל אנשים, שאינם מרבים לעסוק בפעילות פיזית. גלוקוז יכול להיות מועבר מן המעיים או הכבד לרקמות אחרות בגוף דרך מחזור הדם. הספיגה של הגלוקוז מוסדרת בעיקר על ידי אינסולין, הורמון המיוצר בלבלב.
רמות הגלוקוז בדרך כלל נמוכות במיוחד בבוקר, לפני אכילת ארוחת הבוקר, או גבוהות לאחר ארוחות למיניהן. רמות הסוכר בדם מחוץ לטווח הנורמלי עשויות להיות אינדיקציה לסיבוכים רפואיים. המצב בו רמת הסוכר בדם גבוהה בהתמדה מכונה היפרגליקמיה. המצב בו רמת הסוכר בדם נמוכה בהתמדה מכונה היפוגליקמיה. היפרגליקמיה הוא האינדיקטור הנפוץ ביותר לסוכרת.
ישנן שיטות שונות לבדיקה ומדידה של רמות הסוכר בדם. ישנם תרופות מסוימות שמסוגלות להגדיל או להקטין את רמות הגלוקוז.
שיטאקי
שִׁיטָאקֶה (מיפנית: 椎茸; שם מדעי: "Lentinula edodes") (לעיתים תכופות נכתבות ונהגות בשוגג שִׁיטָאקִי) הן פטריות מאכל המשמשות גם כפטריות מרפא. כיום, הן סוג פטריות המאכל השני בצריכתו בעולם.
בטבע ניתן למצוא את פטריות השִׁיטָאקֶה ביערות במזרח אסיה, שוכנות בעיקר לצד עצים נרקבים.
פטריות השִׁיטָאקֶה מזינות, עשירות בחלבונים ומכילות שבע מתוך שמונה חומצות אמינו חיוניות. כמו כן, פטריות השִׁיטָאקֶה נחשבות כבעלות תכונות מרפאות לטיפול ושליטה בלחץ דם, להפחתת רמת הכולסטרול, לחיזוק מערכת החיסון, ולעיכוב ההתפתחות של גידולים, נגיפים וחיידקים.
את פטריות השִׁיטָאקֶה אפשר לצרוך טריות, ובדרך כלל פופולריות כתוספת למרקים, רטבים, סלטים ולחם.
יוסף ברלוביץ
יוסף ברלוביץ (ה'תרי"ט, 1859 - ז' בשבט ה'תר"ץ, 5 בפברואר 1930) היה מחלוצי תעשיית הקרמיקה בישראל וחקלאי, מראשוני פתח תקווה.
ביוגרפיה.
יוסף ברלוביץ נולד בעיירה לינקובה שבמחוז קובנה, האימפריה הרוסית (כיום ליטא). אביו היה רבי חנוך זונדל ויוסף זכה לחינוך מסורתי. הוא נשא לאישה את דינה ברלוביץ, בת נחום ברנט. בשנות ה-80 של המאה ה-19, כנראה, נסע עם רעייתו לפריז, צרפת. שם, השתלם בקדרות ובעשיית רעפים אצל יעקב ברנט, אחיה של רעיתו. הוא שימש כמנהל בית חרושת שם.
בדצמבר 1893 הגיע ליפו עם משפחתו. גיסו, זרח ברנט, סידר את כניסתו לארץ ישראל ואף העניק לו שטח אדמה בן 22 דונם ומגרש בן 2 דונם בפתח תקווה. ברלוביץ הקים במושבה בית מלאכה לייצור רעפים, שמוקם במרתף ביתו של דב ימיני. בשל עיסוקו זכה לכינוי "דער טעפער". החמר עבור הרעפים הובא ממוצא והמים שהובאו לבית המלאכה בכדים. כל אלו, בצירוף היקף היצור הקטן של בית המלאכה, הביאו לתמחור גבוהה של התוצרת, שלא יכלה להתחרות בייבוא הרעפים ממרסיי. לאחר תקופה סגר ברלוביץ את בית המלאכה ופנה לעסוק בחקלאות במשק וביקב של עובדיה לחמן במושבה. בנוסף, היה ממייסדי אגודת בעלי-המלאכה "אחיעזר" וכן ארגן שעורי תורה וגמרא בין חבריה.
פיונית (דג)
פיונית (מכונה גם פלאונדר) הוא שם עממי לא-טקסונומי לדגים בני סדרת הסוליתאים, להם גוף שטוח במיוחד עם ראש א-סימטרי ושתי עיניים בצד האחד של הראש. רוחב הגוף של הדג הוא לרוב פחות ממחצית אורך הגוף של הדג. חלק ממינים אלה יכולים להגיע עד לאורך 50 ס"מ. לדגי הפיונית לעיתים רבות יש כתמים אדמדמים על הגוף.
דגים אלה נמצאים בדרך כלל באזורים עם קרקעית חולית בעומקים של עד 100 מטר. לעיתים רבות הם חופרים את עצמם לתוך החול במהלך היום, כאשר רק העיניים מבצבצות החוצה. בלילה הם יוצאים לחפש מזון, בעיקר רכיכות ותולעים אך גם דגים אחרים.
דגי פיונית נמצאים בעיקר בים הלבן, לאורך חופי נורווגיה, בים הבלטי, סביב האיים הבריטיים, במפרץ ביסקאיה, לאורך חופי חצי האי האיברי, לאורך החופים הצפוניים של הים התיכון, ולאורך חופי הים האגאי.
מיון.
המונח מתאר מיני סולתאים מהמשפחות: Achiropsettidae, סנדליים, שטחנוניים, סנדלוניים ושטחדגיים.
מינים:
ממערב האוקיינוס האטלנטי:
מחופי אירופה:
מצפון האוקיינוס השקט:
קליפה (בוטניקה)
הקליפה היא השכבה החיצונית של הגבעולים והשורשים בצמחים כגון עצים ושיחים. הקליפה מכסה ומגנה על העץ מפני נזקים ומחלות.
הקליפה מורכבת משלוש שכבות - הפלוגן, הפלאם והקמביום הווסקולרי. הקליפה יכול להוות בסביבות 10-15% מהמשקל הכולל של העץ.
פיגמנט ביולוגי
פיגמנטים ביולוגיים הם חומרים המיוצרים על ידי אורגניזמים חיים שיש להם צבע כתוצאה מקליטה סלקטיבית של צבע.
יש צבע. חלקים שונים של אורגניזמים, כגון העור, העיניים, הפרווה והשיער מכילים פיגמנטים בתאים מיוחדים הנקראים כרומטופורים.
ישנם מגוון של מחלות ומצבים חריגים הכרוכות בפיגמנטציה אצל בני אדם ובעלי חיים, אשר כרוכים בהיעדר או אובדן של פיגמנטציה או בתאי פיגמנטים, או בייצור עודף של פיגמנטים.
הגיינת הפה
רפאל אסקלונה
רפאל קליקסטו אסקלונה מרטינס (בספרדית: Rafael Calixto Escalona Martinez, 26 במאי 1926 - 13 במאי 2009) היה מלחין וזמר-יוצר קולומביאני, שנודע כיוצר מוזיקת ואיינאטו. יחד עם קונסואלו אראוחו ואלפונסו לופס מיקלסן ייסד את פסטיבל האגדה האויינאטה Festival de la Leyenda Vallenata. הוא שר לעיתים רחוקות, בדרך כלל בחוג חבריו, והעדיף שאחרים ישירו את יצירותיו.
שיריו משקפים את האירועים שקרו במחוז מגדלנה רבתי במאה ה-20.
הם בוצעו על ידי אמנים ידועים של מוזיקת ואיינאטו כמו גיירמו בויטראגו ומלוויו (אנחל פונטנייה, אפריין טורס וקרלוס "אל מוצ'ו" רוביו), חוליו בובאה, דיומדס דיאז, אל בינומיו דה אורו רפאל אורוסקו וישראל רומרו, חורחה אוניאטה, פונצ'ו ואמיליאניטו סולטה, קרלוס ויווס.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
אפרל אסקלונה נולד בשנת 1926 בפטיאל במחוז מגדלנה רבתי של אז, בקולומביה כבנם השביעי מבין תשעת הילדים של הקולונל קלמנטה אסקלונה לאווארסס, וטרן של מלחמת אלף הימים, ושל מרגריטה מרטינס סלדון. הוא היה אחייו רבא של בישוף פרסביטריאני מספורסם של דיוקסת סנטה מרתה, רפאל סלדון אריסה, שהיה אחי סבתו מצד האם. ילדותו של אסקלונה הייתה מאושרת. נהנה מחיי הכפר, המציא משחקים ובנה משקים מיניאטוריים ועפיפונים. אסקלונה הקשיב מרותק לאיכרים ולטרובדורים מקומיים שילבו בשיריהם -מרנגס, סונס, פויאס, פסאוס וכו' - דברי אקטואליה מן האזור.
הוא עבר לוואיידופאר כדי להירשם ב"תיכון הלאומי מריה קונספסיון לופרנה" בוואיידופאר
שם בגיל 16. בפברואר 1943 הוא כתב את שירו הראשון El profe Castañeda על הפרידה העצובה ממורה אהוב (אריברטו קסטניידה), שיר שהפך לפופולרי בין התלמידים. מאז נהג לשיר בפני חבריו המוזיקאים שרשמו את מנגינותיו והקליטו אותו.
מעודד מההצלחה, כתב אסקלונה שירים נוספים שסיפרו על אהבותיו, על האנשים שהכיר, וסיפוריהם, וכו'.
בשנת 1946 מכיוון שנראה משועמם וחסר מוטיבציה הועבר לבית ספר בבאראנקייה ואחר כך לתיכון סלדון בסנטה מרתה, שבו הלחין את שירו "El Hambre del Liceo (הרעב של התיכון) שבו התלונן על האוכל הגרוע שהגישו בבית הספר.
בשובו לוואיידופאר עבד אסקלונה בחקלאות בחוות הוריו. הוא גידל אורז וזמן מה הבריח באופן בלתי חוקי קפה מארובה. התמכר לטיפה מרה - לויסקי ולרום. אחרי רומנים רבים עם נשים, ב-14 באפריל 1951 התחתן עם מרינה ארסואגה מחייה, הידועה כ"לה מאייה". היא ילדה לו שישה ילדים מתוך 29 או 36 ילדים.
המשך פעילותו.
אסקלונה היה חסר השכלה מוזיקלית פורמלית, לא נהג לשיר אלא בחוג חבריו ולא ניגן על כלי כלשהו.
בשנות ה-50 הפך אסקלונה למלחין מפורסם, התיידד עם פוליטיקאים מקומיים שהגיעו למופעים העממיים הקרויים "פאראנדה". אסקלונה התלווה בדרך כלל בבני יישובו, פטייאל, בין השאר הרננדו מולינה, בעליה של קונסואלו אראוחו. בשנות ה-60 כשאלפונסו לופס מיקלסן היה למושל המחוז ססאר, התארח לופס מיקלסקן בביתו של מולינה. באותם ימים החליטו אסקלונה, קונסולאו אראוחו ולופס מיקלסן להקים פסטיבל לשירת ואיינאטו.
לופס הזמין אותם כמה פעמים לבוגוטה בה ארגן פאראנדה של מוזיקת ואיינאטו והציג אותו בפני מנהיגים פוליטיים אחרים.
הפסטיבל הראשון למוזיקת ואיינאטו התקיים בשנת 1968.
אסקלונה מכר את זכויות היוצרים שלו וחי חיים של עוני יחסי.
בהגעתו לשלטון מינה אותו הנשיא לופס מיקלסן לקונסול קולומביה בקולון (פנמה).
חייו הפרטיים.
לאסקלונה היו 36 ילדים, מתוכם - מאומצים.