התוכנית אינה קובעת צעדים אופרטיביים ברורים וחוזרת על עקרונות המדיניות שקיבלה "המועצה הלאומית הפלסטינית" בעבר: שלילת החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם (שהתקבלה בעקבות מלחמת ששת הימים), שלילת קיומה של מדינת ישראל, דרישה להחזרת כל הפליטים הפלסטינים לבתיהם המקוריים, והקמת מדינה פלסטינית בכל שטחי פלסטין (ארץ ישראל). החידוש בתוכנית הוא הקביעה שכל צעד שיוביל להגשמת המטרות האלה הוא צעד ראוי. כמו כן, יש תביעה להעביר לשלטון פלסטיני כל שטח מ"פלסטין" שיעבור לשלטון ערבי, גם אם ההשתלטות על שטחים אחרים תתעכב. יש המפרשים את סדרת ההחלטות הזו כאילו המועצה הכירה באפשרות שמטרותיה לא יוגשמו בבת-אחת, אלא בצעדים קטנים הדרגתיים, וכן כי יש בכך הכרה באפשרות להפעיל צעדים מדיניים ודיפלומטיים ולא רק "מאבק מזוין" (אם כי לפי סעיף 2 המאבק המזוין הוא הדרך המועדפת), ובלבד שהמטרה - "שחרור" כל פלסטין (ארץ ישראל) וחיסול הציונות - תושג.
להלן שלושה סעיפים מהתוכנית שעליהם מבוססת הפרשנות דלעיל (תורגם מהנוסח האנגלי):
ישראל ראתה בתוכנית השלבים תוכנית מסוכנת, כיוון שהיא מאפשרת לכאורה להנהגה הפלסטינית להיכנס למשא ומתן עם ישראל על עניינים שבהם ישראל יכולה להתפשר, מתוך כוונה לנצל את הפשרות לשם "שיפור עמדות" לצורך תקיפת ישראל. במשך השנים התקיים משא ומתן בין ישראל לבין אש"ף או הנהגה פלסטינית אחרת, בצל החשש כי המשא ומתן אינו כן, וכי נכונות הפלסטינים לפשרות היא רק מסווה למימוש תוכנית השלבים. כשנחתמו הסכמי אוסלו, החל משנת 1993, טענו מנהיגים פוליטיים ישראלים ממפלגות הימין, כי מדובר במזימה למימוש תוכנית השלבים. ערפאת עצמו, 12 יום לפני חתימת הסכמי אוסלו (13 בספטמבר 1993), בנאום מוקלט מראש ששודר ברדיו הירדני הודיע לעם הפלסטיני כי הסכם אוסלו משרד החוץ הישראלי ראה זו כהכרזה מפי ערפאת שמשמעותה היא שאוסלו הוא חלק מ"תוכנית השלבים" לחיסול ישראל.
תוכנית השלבים מעולם לא בוטלה באופן רשמי, אולם באופן כללי ההנהגה הפלסטינית חדלה להתייחס אליה מסוף שנות ה-80 ואילך (מדיניות זו ננקטה גם לגבי החלטות אחרות של "המועצה הלאומית הפלסטינית"). עם זאת, בשנת 2009 התייחס שגריר אש"ף בלבנון לתוכנית השלבים. כיום ישנו ויכוח האם הרשות הפלסטינית, שהוקמה בעקבות ההסכמים, עדיין דבקה בתוכנית השלבים, או שהתביעות הטריטוריאליות הפלסטיניות חלות רק על שטחי הגדה המערבית (כולל מזרח ירושלים) ורצועת עזה.
התוכנית הופיעה באתר המשלחת הפלסטינית לאו"ם עד שנת 2010.
תוכנית השלבּים כביטוי.
בעקבות חדירת הביטוי "תוכנית השלבּים של אש"ף" לשיח בציבור הישראלי, נוצר הביטוי המקוצר תוכנית השלבּים או תורת השלבּים שנועד לסמל את גישתם של כמה גורמים ערביים כלפי מדינת ישראל. השימוש במונח זה נושא בתוכו מסר פוליטי שלפיו גם נכונות לצעדים מקרבי שלום, כמו משא ומתן, הם חלק מאסטרטגיה כוללת שמטרתה השמדת מדינת ישראל. השימוש במונח ככזה, מקובל בעיקר בקרב גורמי ימין בפוליטיקה הישראלית.
אמנם השימוש במונח מתייחס בדרך כלל לתוכנית עשרת השלבים של אש"ף, אך ניתן למצוא דוגמאות נוספות, כגון "תורת השלבים של נאצר" או "תורת השלבים של החמאס".
סמואל אטו
סמואל אטו פילס (באנגלית: Samuel Eto'o Fils; נולד ב-10 במרץ 1981 בקמרון) הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת החלוץ ונשיא ההתאחדות לכדורגל של קמרון.
בשיאו נחשב כאחד מהחלוצים הטובים בעולם. ובנוסף הוא אחד הכדורגלנים האפריקאים הטובים בהיסטוריה. אטו זכה ארבע פעמים בתואר כדורגלן השנה באפריקה בשנים 2003, 2004, 2005 ו-2010.
אטו הוא מלך השערים של נבחרת קמרון בכל הזמנים עם 56 שערים, אותם כבש במהלך 118 הופעות, הוא מדורג שלישי בטבלת ההופעות של נבחרתו. אטו הכריז על פרישתו מנבחרת קמרון בשנת 2014.
אטו הוא השחקן הראשון בהיסטוריה של המשחק כשזוכה ב"טרבל" במשך שתי עונות רצופות עם שתי קבוצות שונות. הוא זכה עם ברצלונה בשנת 2009 ועם אינטר מילאנו בשנת 2010.
קריירה.
קריירת מועדונים.
בשנת 1998 חתם סמואל אטו על חוזה בן 6 שנים במועדון ריאל מדריד. אטו שיחק בקבוצה רק 3 משחקים ולאחר מכן הושאל למספר קבוצות, כאשר בשנת 1999 הוא הושאל לקבוצת מיורקה שם שיחק ב-13 משחקים וכבש 6 שערים. לבסוף שוחרר אטו מריאל מדריד כשהוא מקבל ממנה 24 מיליון אירו ובשנת 2000 חתם בקבוצת מיורקה.
משנת 2004 שיחק אטו בברצלונה איתה זכה באליפות ספרד בעונות 2004/05 ו-2005/06 ובליגת האלופות של עונת 2005/06 בה כבש את שער השוויון נגד ארסנל בגמר. בשנה זו היה אף מלך השערים בספרד, עם 26 שערים.
בשנת 2005 במהלך חגיגות האליפות של ברצלונה, אטו קרא משפטי גנאי כלפי ריאל מדריד כנקמה אישית ובמטרה להלהיב את אוהדי ברצלונה ונענש בחומרה.
ב-אוקטובר 2006 הוא נפצע במשחק נגד ורדר ברמן במסגרת ליגת האלופות והחמיץ את רוב משחקי העונה ושב לשחק ב-4 בפברואר 2007.
בשנת 2007 אטו סירב להיכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון ברצלונה 2:0 על ראסינג סנטאנדר. אטו תקף את פרנק רייקארד ואת רונאלדיניו, וכינה אותם "אנשים רעים". לבסוף יישרו ביניהם את ההדורים.
אף על פי שמאמנה החדש של הקבוצה, ז'וזפ גוארדיולה, הצהיר כי אטו נמצא מחוץ לתוכניותיו לעונה הקרובה, נשאר אטו בברצלונה. אטו היה משחקניה הבולטים בפתיחת עונת 2008/09, כבש 13 שערים ב-10 משחקים, כולל רביעייה מול ויאדוליד. הוא סיים את העונה עם 30 שערים בסך הכול בליגה ו-36 שערים בכל המסגרות, וסייע לקבוצתו לזכות בטרבל של אליפות ספרד, גביע המלך הספרדי וליגת האלופות.
בקיץ 2009 שבו הדיבורים על התנגדותו של ז'וזפ גווארדיולה שאטו ימשיך בקבוצה, וכשלאטו נותרה עוד עונה אחת בחוזה, הוא רצה לחדשו לאורך זמן בשכר גבוה. תחילה ניסו הצדדים להגיע להסכם, אך עד מהרה העדיפה ברצלונה למצוא לאטו קבוצה חדשה.
לבסוף נרקמה עסקה בין ברצלונה לבין אינטר מילאנו, שבה סמואל אטו יעבור לאינטר תמורת מעבר הפוך של זלאטן איברהימוביץ' לברצלונה בתוספת סכום של 45 מיליון אירו.
את משחקו הראשון במדים של אינטר, שיחק אטו במונקו מול הקבוצה המקומית כאשר נכנס כחילוף במחצית. משחקו הרשמי הראשון של הקמרוני באינטר היה במסגרת הסופר קאפ האיטלקי בו כבש אטו שער מול לאציו בהפסדה של אינטר 1–2. את המשך העונה סיפק אטו עם שערים נוספים מול קבוצות הליגה האיטלקית.
ב-16 במרץ 2010 נכנס אטו לליבם של אוהדי אינטר כאשר כבש שער מול צ'לסי במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות. שבוע לאחר מכן, במסגרת משחק ליגה מול ליבורנו אטו כבש צמד כשאחד משעריו היה במספרת ובכך רשם את שערי הליגה הראשונים שלו ב-2010.
ב-22 במאי 2010 הפך אטו לשחקן הראשון בהיסטוריה שזוכה ב-2 טרבלים ברציפות, אחרי שאינטר מילאנו ניצחה את באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות 0–2. תואר זה התווסף לגביע האיטלקי ולאליפות איטליה.
את עונת 2010/2011 פתח הקמרוני בצורה טובה, כשכבש שלושער בניצחון 4:0 נגד ורדר ברמן בליגת האלופות בנוסף לבישול, ובמחזור לאחר מכן כבש צמד בניצחון 4:3 של אינטר נגד טוטנהאם בנוסף ל-2 בישולים. במשך אותה עונה בליגה הוא כבש צמדים נגד פאלרמו, נגד בארי, נגד בולוניה, נגד רומא ונגד גנואה.
באוגוסט 2011 עבר למועדון הרוסי אנז'י מחצ'קלה. אטו חתם על חוזה לשלוש עונות, ושכרו נקבע על 20.5 מיליון יורו לעונה. העסקה שלשלה לאינטר מילאנו, 27 מיליון יורו. ב-27 באוגוסט הופיע סמואל לראשונה במדי קבוצתו החדשה במשחק מול פ.צ. רוסטוב, כאשר הוא נכנס בדקה ה-58. כבר אחרי 22 דקות במשחק הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה והציל את אנז'י מהפסד (המשחק נגמר בתוצאה 1-1).
ב-29 באוגוסט 2013 חתם לעונה אחת בצ'לסי בחוזה בסכום של 8 מיליון אירו. אטו הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-19 באוקטובר נגד קארדיף סיטי. ב-30 ביוני 2014 חוזהו הסתיים ועזב את הקבוצה.
ב-26 באוגוסט 2014 חתם על חוזה לשנתיים באברטון. לאחר חצי עונה בקבוצה, ב-25 בינואר 2015 חתם בסמפדוריה האיטלקית.
ב-23 ביוני 2015 חתם אטו בעולה החדשה לליגת העל הטורקית אנטליהספור.
ב-31 בינואר 2018 חתם אטו בקוניאספור הטורקית לשנתיים וחצי.
ב-15 באוגוסט 2018 חתם אטו בקטר ספורטס קלאב הקטרית.
ב-7 בספטמבר 2019, בגיל 38, הודיע אטו על פרישה מכדורגל.
נבחרת.
בגיל 17, אטו היה השחקן הצעיר ביותר במונדיאל 1998 כששיחק בהופעת הבכורה במדי נבחרת קמרון נגד נבחרת איטליה. הוא שיחק עם נבחרתו גם במונדיאל 2002, כמו כן הוא זכה עם נבחרת קמרון בשלושה טורנירים משמעותיים: גביע אפריקה לאומות בשנים 2000, 2002 ובמדליית הזהב באולימפיאדת 2000.
אטו נבחר לכדורגלן השנה באפריקה בשנים 2003, 2004, 2005 וב-2010. בכך הפך לשחקן שזכה בפרס זה במספר הפעמים הרבות ביותר (עקף את ג'ורג' ואה ואת עבדי פלה). כמו כן אטו הוא השחקן היחידי אשר זכה בפרס זה במשך 3 שנים רצופות מאז שהפרס מוענק על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
ב-8 בספטמבר 2013, אחרי שנבחרת קמרון עלתה לשלב הפלייאוף במוקדמות המונדיאל 2014, הודיע אטו כי הוא פורש ממדי הנבחרת הלאומית. עם זאת, חזר בו אטו ובאוקטובר 2013 הודיע כי הוא מצטרף להכנות למשחק נגד נבחרת תוניסיה בשלב פלייאוף המונדיאל. עם זאת, ב-27 באוגוסט 2014, לאחר שהצטרף לאברטון, החליט לפרוש סופית ממדי הנבחרת.
ההתאחדות לכדורגל של קמרון.
ב-11 בדצמבר 2021 נבחר סמואל אטו לנשיא ההתאחדות לכדורגל של קמרון.
13 AMX
טיטאניק (סרט)
כדור הזהב