עֻזֵיר (בערבית: العزير) הוא כפר ערבי מוסלמי, בגליל התחתון המרכזי, בשוליים הדרומיים של בקעת בית נטופה ומצפון להר תורען. הכפר שייך למועצה אזורית אל-בטוף ומונה כ-3000 תושבים.
מקור השם עוזייר הוא מהנביא עוזייר (עזרא) שהמסורת מקשרת לאזור.
הכפר כיום.
בכפר יש שני מסגדים, ארבעה בתי ספר (שנים יסודיים, חטיבת ביניים, ותיכון מקיף), יחידה לחלוקת דואר, 3 מגרשי ספורט, 3 מרפאות מרפאה מקצועית ומוקד לילי.
תושבי עוזייר מתפרנסים מחקלאות, מלאכה ועבודות חוץ.
היסטוריה.
יש המזהים היסטורית בכפר את מקומו של היישוב היהודי עזיאל, מן התקופה הרומית-ביזנטית, שהייתה מקום מושבה של משמרת הכוהנים לבית אביה לאחר חורבן בית המקדש השני. במקום שרידי קברים עתיקים ומערות חצובות בסלע.
היישוב הוקם בתחילת המאה ה-19 על ידי אנשים שבאו מהכפרים הקרובים, כגון א-שג'רה.
במסגרת הכנת מפת הקרן לחקר ארץ ישראל דווח שבכפר היו 150 נפשות. ויקטור גרן תיאר את עוזייר ככפר דל שכלל כ-20 בתים. התושבים גדלו כותנה ושעורה וקיבלו את המים שלהם מבורות מאגר.
במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר 70 תושבים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בעוזייר 15 בתים מיושבים ב-88 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי עוזייר כ-150 ושטחו נרשם כ-766 דונם, מתוכם 2 דונם של אדמה ציבורית. הכפר נכבש על ידי צה"ל במהלך מבצע דקל ביולי 1948.
בשנת 1963 התגוררו בכפר כ-400 נפש. הכפר היה מבודד וקטן מכדי להקים בו מועצה מקומית ועל כן משרד הפנים מינה בו "נאמן" שטיפל בקשרים בין תושבי הכפר למשרדי הממשלה. בשנת 1964 הוחל בפריצת כביש 785 כדי לחבר את הכפר, יחד עם רומאנה ובועיינה אל כביש 65. בשנת 1976 נחנך כביש שחיבר את עזוייר ורומאנה לכביש טבריה-נצרת ליד משהד. תושבי הכפר השתתפו בסלילת הכביש בתשלום ובעבודה.
כפר מיסר
כפר מצר
כפר מצר (נהגה: כפר מִיסְר; בערבית: كفر مصر) הוא כפר ערבי באזור הצפון, השייך למועצה אזורית בוסתן אל-מרג'. הכפר נמצא כ-13 ק"מ מזרח-צפון-מזרחית לעפולה ומרחק דומה מזרח-דרום-מזרחית מהעיר נצרת.
הכפר מופיע במפה ששרטט הקולונל פייר ז'אקוטן בשנת 1799 בזמן כיבוש ארץ ישראל בידי נפוליון. במפה מופיע הכפר תחת השם מובהל. בעקבות כיבוש ארץ ישראל על ידי איברהים פחה במאה ה-19, התיישבו בכפר פלחים ממוצא מצרי מה שהוביל לשינוי שמו של הכפר לשמו הנוכחי שמשמעותו היא "כפר מצרי" . בתקופת המנדט הבריטי ככל הנראה כבר לא הייתה בו אף לא משפחת אחת ממוצא מצרי וכל התושבים השתייכו לחמולת זועביה הפזורה בכפרי הגליל התחתון ובעיר נצרת.
עד שנת 1948 היה היישוב בתחומי נפת ביסאן. על פי תוכנית החלוקה נועד להיות בתחום המדינה היהודית. לבני חמולת זועביה היו יחסים טובים עם שכניהם היהודים ובמלחמת העצמאות נשארו רוב בני החמולה בכפריהם שהפכו לחלק ממדינת ישראל. נכון ל-2001 מונה אוכלוסיית הכפר כ-1800 נפשות.
בתחומי הכפר נמצאים שרידי יישוב עתיק. ב-1986 נחשף בית כנסת מתקופת המשנה והתלמוד, ובו רצפת פסיפס וכתובות עבריות, המעידים על קהילה יהודית שחייתה במקום.
אוסטיה (עיר)
אוסטיה (Ostia) היא פרבר של העיר רומא הממוקם על שפך נהר הטיבר אל הים הטירני במחוז לאציו שבמרכז איטליה. בעבר הייתה אוסטיה עיר הנמל של רומא העתיקה.
לפי המסורת הרומית העיר הוקמה במהלך המאה ה-7 לפנה"ס על ידי המלך הרומי אנקוס מארקיוס. ממצאים ארכאולוגיים מאמתים את עתיקותה של העיר, אך יחד עם זו מצביעים על יסודה במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. עם התעצמות רומא, התפתחות המסחר בה והגידול באוכלוסייתה, הפכה אוסטיה לנמל חשוב וראשי ששימש ליבוא תבואות ומוצרי מזון לתוך העיר. במהלך מלחמת האזרחים הרומית של 88 לפנה"ס כבש גאיוס מריוס את העיר על מנת לנתק את רומא ממקורת האספקה שלה. העיר נבזזה על ידי חייליו של מריוס וספגה נזקים גדולים.
העיר גדלה והתפתחה בתקופת הקיסרות הרומית. עם נפילתה של האימפריה הרומית החלה העיר לדעוך. במהלך ימי הביניים שימשה העיר כמצודת מגן לעיר רומא.
כיום אוסטיה היא פרבר של רומא והיא משמשת בין השאר כאתר נופש וחוף פעיל. במקום קיים אתר ארכאולוגי נרחב.
סולם (יישוב)
סולם (בערבית: سولم) הוא כפר ערבי במחוז הצפון בישראל, השוכן ליד העיר עפולה, ושייך למועצה אזורית בוסתאן אל-מרג'.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברונזה. הכפר בנוי סביב תל ארכאולוגי, ששטחו 25 דונם, הקרוי "תל שונם" או "תל סולם". בתל נערכו מספר סקרים ארכאולוגים. ובין השנים 1998 ל-2015 ערכה רשות העתיקות מספר חפירות ארכאולוגיות בתל ובסביבתו. התל משמש מאז המאה ה-19 כבית קברות, כך שהחפירות הארכאולוגיות מוגבלות למדרונות התל ולסביבתו.
תקופת הברונזה.
השרידים האדריכליים הקדומים ביותר שנמצאו בתל הם מתקופת הברונזה הקדומה 1 (כ-3,500 לפנה"ס). לפי מיקום השרידים של הברונזה הקדומה מעבר לקו הביצורים של תקופת הברונזה התיכונה (2000 לפנה"ס - 1550 לפנה"ס) עולה, כי שהיישוב בתל מתקופת הברונזה התיכונה היה מצומצם בהשוואה ליישוב של תקופת הברונזה הקדומה. היישוב שגשג שוב בתקופת הברונזה המאוחרת. מתקופה זו נחשפו שני חדרים השייכים כנראה לשני מבנים הצמודים זה לזה. באחד מהם נמצאו כלי החרס שכללו קערות, קדרה עם זרבובית, סירי בשול, צפחות, קנקנים וקערה 'דמוית ברווז'. מכלול הכלים העשיר קושר את השכבה לשלהי השלטון המצרי על כנען בימי השושלת העשרים (1200 לפנה"ס - 1080-1089 לפנה"ס). "שונם" נמנית עם הערים שכבש תחותמס השלישי מלך מצרים העתיקה במהלך קרב מגידו (המאה ה-15 לפנה"ס). שונם מוזכרת במכתבי אל-עמארנה, בקטע ממכתבו של "בִּירִדְיה" מושל מגידו:
תקופת הברזל.
המבנים מתקופת הברונזה במאוחרת בתל המשיכו להיות מיישבים גם בתקופת הברזל. באחד המבנים נמצאו מכלול כלי חרס ומתקן המורכב מקנקן אגירה מקובע ברצפה. שתוארכו לתקופת הברזל 1. שונם נזכרת ברשימת הערים (מס' 15) שכבש שושנק הראשון, מלך מצרים ומייסדה של השושלת העשרים ושתיים במסעו לכיבוש ארץ ישראל (920-929 לפנה"ס).
התקופה ההלניסטית והרומית.
מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל נמצאו חרסים, בחפירה שנערכה ברחוב הראשי של הכפר
מהתקופה הרומית בארץ ישראל נמצאו בתל וסביבתו שרדי מבנים, וכלי חרס הכוללים קערות, קדרות, סיר בישול וקנקנים. בנוסף נחשפו בורות מהתקופה הרומית המצביעים על מגוון פעילויות סמוך לשדות החקלאיים.
התקופה הביזנטית והאומיית.
מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל (בין השנים 324 ו-638) והתקופה האומיית (661 עד 750) נמצאו בתל וסביבתו ממצאים רבים ומגוונים. בין השאר: ממצאי כלי הזכוכית בתוך עשרה סלים. הכלים מתוארכים לשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה האומיית ומייצגים טיפוסים נפוצים מאוד של קערות, בקבוקים, גביעי יין ונרות. בנוסף לשברי הכלים נמצאו כמה שברים המעידים על קרבה לבית מלאכה לזכוכית: התגלה גוש קטן של זכוכית גולמית, ועליו שרידי פסולת מכבשן הזכוכית, יחד עם שני שברים של כלים מעוותים בחום; התגלה גם גוש פסולת נוסף, מפורר, שמרקמו ספוגי ואוורירי, הקשור אולי אף הוא לכבשן. ממצא כלי החרס מהתקופה הביזנטית כולל קערות מחופות אדום מפוקאיה. עיקר הממצא מתוארך לתקופה האומיית, והוא כולל אגן שעוטר בחריתה, קערה מחופה אדום ממצרים, קדרת בישול פתוחה שלה ידיות אוזן מתחת לשפה, סירי בישול, קנקנים וצפחות. כן התגלו קנקנים צבועים אדום ועששית שעוטרה בעיטור קרבשניט. כמה מטיפוסי כלים אלה ממשיכים להופיע בתקופה העבאסית, ולכן אפשר שתיארוך הממצא מעט מאוחר לתקופה האומיית וזמנו בתחילת התקופה העבאסית. כמו כך נמצא מטבע של תיאודריך הגדול מלך האוסטרוגותים (491–526 לסה"נ), שנטבע ברוונה או ברומא בין שנת 493 לשנת 518 לסה"נ. ונמצאו שני מטבעות שתוארכו לתקופה הביזנטית (למחצית השנייה של המאה השישית לסה"נ). אחד המטבעות הוא מטבע ביזנטו-ערבי המחקה את המטבעות של קונסטנס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ותאריכו 640–660 לסה"נ.
בחפירה שנערכה מחוץ לשטח התל, בחלקו הצפוני-מזרחי של הכפר, כ-50 מטר מצפון למורדות התל, נחשפו שלושה ריכוזים של אבני גוויל קטנות. בחלק הדרומי של החפירה, צמוד לריכוז אבנים נחשף מפלס אדמה בהירה מהודקת. בחתכיהם של שני בורות בדיקה ניתן היה להבחין בשני מפלסי אפר; מעליהם נמצאו שלדי אדם אחדים פזורים בשטח ללא כל סימן לקבורה מסודרת. בחומר שהצטבר על שכבות האפר נמצאו שברי כלי חרס, בהם שש קערות, מכסה, קדרת בישול ושלושה קנקנים, כולם מתוארכים לשלהי התקופה הביזנטית ותחילת התקופה האומיית וכן טבעת ברונזה.
התקופה הצלבנית והתקופה הממלוכית.