צב ארוך-צוואר מזרחי (שם מדעי: Chelodina longicollis) הוא מין צב מים ממשפחת צבים נטויי-צוואר החי בנהרות ובביצות אוסטרליה.
מאפיינים.
אורכו של צב זה 20–25 ס"מ. הצב בעל צוואר ארוך ודמוי נחש בצבע ירוק כהה. השריון שטוח עם לוחיות ירוקות וכתומות. הרגליים קטנות ומותאמות לחיים במים. הצב בעל בלוטה בשריונו איתה הוא יכול להפריש מושק ריחני בעת מתקפת טורף.
הצב חי במי צפון-מזרח אוסטרליה בנהרות שונים, בעיקר בקווינסלנד. הוא מצוי במים פתוחים ועומדים, נהרות איטיים, בריכות וביצות. הצב מצוי רוב זמנו במים. הוא ניזון ממזון חי הכולל חרקים, סרטנים, תולעים, רכיכות, ראשנים, דגים קטנים ודו-חיים קטנים. הוא תופס את הטרף עם צווארו המוארך.
צב ארך צוואר מזרחי
פנחס (פינקוס) גרין
פנחס גרין
אוי פשט
אוי-פשט
אוי-פאשט
נייפעסט
נייפשט
קריסטל יסטמן
לסלי איסטרמן
לסלי "לס" דוד איסטרמן (באנגלית: Leslie "Les" David Easterman; 9 ביולי 1920 - 26 ביוני 1998) היה קצין וטייס יהודי בריטי ששירת בחיל האוויר המלכותי ועוטר בצלב התעופה המצוינת על פועלו במלחמת העולם השנייה. לאחר עלייתו לישראל שירת כקצין בכיר בחיל האוויר הישראלי, היה טייס ומנהל בכיר בחברת אל על.
קורות חיים.
איסטרמן נולד בגלאזגו שבסקוטלנד וגדל בלונדון. בנם של אסתר ואלכסנדר איסטרמן. אביו היה עיתונאי, סופר והמנהל המדיני של הקונגרס היהודי העולמי.
ב-30 בספטמבר 1940 התגייס לחיל האוויר המלכותי, עבר קורס טיס ובמרץ 1941 הוכשר כטייס. ביולי 1942 קיבל דרגות קצונה. שירת כמדריך טיסה בקנדה, ושירת כטייס מפציץ אוורו לנקסטר בטייסת 115 ובטייסת 195. מספטמבר 1944 עד מרץ 1945, רשם מעל 163 שעות טיסה ב-32 גיחות הפצצה בגרמניה. במהלך גיחת הפצצה במינכן בינואר 1945 נפגע מטוסו והחל לעלות באש, איסטרמן כיבה את השרפה, המשיך במשימה ולאחר מכן הצליח לשוב עם המטוס הפגוע חזרה לאנגליה. מטוסו נפגע מאש נ"מ גם במשימות הפצצה בדיסבורג ובלודוויגסהאפן. על פועלו עוטר בצלב התעופה המצוינת. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך לשרת כמדריך טיסה. ביוני 1946 השתחרר מהשירות בדרגת לוטננט טיסה.
איסטרמן עלה לישראל ביולי 1949 והתגייס לחיל האוויר הישראלי, הוצב כמדריך בבית הספר למטוסים דו-מנועיים בשדה עקרון. בינואר 1950 עבר לשרת בבסיס סירקין כבוחן טיסה ראשי בקורס טיס, ובמרץ אותה שנה מונה לקצין הדרכה ראשי של בית הספר לטיסה. בדצמבר 1951 מונה למפקד כנף 12 ומפקד בית הספר לטיסה, תפקיד בו שירת עד יולי 1954. עבר קורס פיקוד ומטה באלבמה שבארצות הברית. בשובו מונה למפקד טייסת תעופה בבסיס חצור ובספטמבר 1954 מונה למפקד הבסיס, תפקיד אותו מילא עד פברואר 1956.
לאחר שחרורו הצטרף לחברת אל על, שבה שימש קברניט, יושב ראש ועד צוותי האוויר, ראש אגף המבצעים, סמנכ"ל ונציב התלונות.
דוד איסטרמן
לס איסטרמן
נירעדהאז
נירדהז
נ'יר-אג'האזא
לוטננט טיסה
המצפה האירופי הדרומי
המצפה האירופי הדרומי (באנגלית: European Southern Observatory, בקיצור ESO או איס"ו) הוא ארגון מחקר בין-ממשלתי לאסטרונומיה תצפיתית מהקרקע. הארגון, שנוסד בשנת 1962, מספק לאסטרונומים מתקני מחקר מהשורה הראשונה וגישה לשמי חצי הכדור הדרומי. נכון ל-2019 כולל הארגון 16 מדינות חברות: אוסטריה, איטליה, אירלנד, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, ספרד, פולין, פורטוגל, פינלנד, צ'כיה, צרפת, שוודיה, ושווייץ. אוסטרליה היא שותפה אסטרטגית. ברזיל חתמה על הסכם ההצטרפות, אך טרם אישרה אותה. המצפים עצמם ממוקמים בצ'ילה שבדרום אמריקה, לה מעמד מיוחד. התקציב השנתי של איס"ו, המוענק לו על ידי המדינות החברות, עומד על כ-198 מיליון אירו, והארגון מעסיק כ-700 עובדים.
במהלך השנים בנה איס"ו והפעיל כמה מהטלסקופים הגדולים והמתקדמים ביותר טכנולוגית, ביניהם טלסקופ הטכנולוגיה החדשה (NTT), חלוץ ראשון בתחום האופטיקה הפעילה , והטלסקופ הגדול מאוד (VLT), הכולל ארבעה טלסקופים בעלי מראה ראשית בקוטר 8.2 מטרים כל אחד, וארבעה טלסקופי-עזר קטנים יותר. המערך המילימטרי הגדול באטקמה (ALMA), הצופה ביקום באורכי גל בתחומי המילימטר והתת-מילימטר, הוא המצפה הקרקעי הגדול ביותר בעולם כיום. בנייתו הושלמה במרץ 2013 כחלק משיתוף פעולה בין-לאומי של אירופה (המיוצגת על ידי איס"ו), צפון אמריקה, מזרח אסיה וצ'ילה.
הטלסקופ הגדול במיוחד (Extremely Large Telescope, ELT), לו מראה בקוטר 39.3 מטר, נמצא כרגע בתהליכי בנייה. עם השלמת הבנייה ב-2024 יהיה ה-ELT הטלסקופ המחזיר אור הגדול ביותר בעולם. כוח איסוף האור שלו יאפשר מחקר מדוקדק של כוכבי לכת חוץ-שמשיים, של העצמים הראשונים ביקום, של חורים שחורים על-מסיביים, ושל מהות והתפלגות החומר האפל והאנרגיה האפלה השולטים ביקום.
בעזרת מתקני התצפית של איס"ו התגלו תגליות אסטרונומיות רבות, והורכבו מספר קטלוגים אסטרונומיים. בין התגליות המרכזיות ניתן למנות את העדות לחור השחור העל-מסיבי במרכז הגלקסיה שלנו, התפשטות היקום, כוכב הלכת פרוקסימה קנטאורי b שהתגלה באזור הישיב של הכוכב הקרוב אלינו ביותר, פרוקסימה קנטאורי.
היסטוריה.
באביב 1953 הציעו האסטרונומים וולטר באדה ויאן אורט ממצפה ליידן שבהולנד את הרעיון להקמת מצפה גדול משותף לאסטרונומים אירופיים. ב-21 ביוני באותה שנה קיבץ אורט קבוצת אסטרונומים בליידן על מנת לדון ברעיון. מיד לאחר מכן דנו בהצעה בהרחבה בכנס בכרונינגן שבהולנד. ב-26 בינואר 1954 חתמו אסטרונומים משש מדינות אירופיות על ההכרזה על איס"ו, בה הביעו את רצונם להקמת מצפה אירופי בחצי הכדור הדרומי.
באותה תקופה, כל הטלסקופים המחזירים בעלי קוטר של שני מטרים ומעלה נמצאו בחצי הכדור הצפוני בלבד. ההחלטה על הקמת המצפה בחצי הכדור הדרומי נבעה מהצורך בצפייה בשמיים הדרומיים: כמה מנושאי המחקר, כמו החלקים המרכזיים של שביל החלב והעננים המגלניים, ניתנים לצפייה מחצי הכדור הדרומי בלבד.
אף שבתחילה תכננו להקים את המצפה בדרום אפריקה, שם כבר היו קיימים מספר מצפים אירופיים, בדיקות שנערכו בין השנים 1955 ו-1963 הראו שהרי האנדים מתאימים לכך יותר. ב-15 בנובמבר 1963 נבחרה צ'ילה כיעד עבור המצפה האירופי הדרומי. להחלטה קדמה ועידת איס"ו ב-5 באוקטובר 1962, בהשתתפות בלגיה, גרמניה, הולנד, צרפת ושוודיה. ב-1 בנובמבר 1962 נבחר אוטו הקמן כמנהלו הכללי הראשון של הארגון. ההתערבות הממשלתית בהקמת איס"ו הייתה חיונית עקב העלויות הגבוהות של משלחות חיפוש האתר. ההסכם שנחתם ב-1962 הושפע במידה רבה מ-CERN (הארגון האירופי למחקר גרעיני), בשל הדמיון הרב בין הארגונים.
ב-30 בנובמבר 1966 החל לפעול הטלסקופ הראשון של איס"ו, במצפה לה סייה בצ'ילה. מאחר ששני הארגונים עוסקים בפיתוח מכשור מתוחכם נועצו אנשי איס"ו פעמים רבות ב-CERN, וב-1970 נחתם הסכם שיתוף הפעולה בין איס"ו לבין CERN. מספר חודשים מאוחר יותר עברה מחלקת הטלסקופ של איס"ו לבניין השייך ל-CERN בז'נבה. המחלקות האירופיות של איס"ו עברו למשכנן החדש במטה איס"ו בגרכינג (ליד מינכן) שבגרמניה ב-1980.
המצפים בצ'ילה.
אף שהמטה המרכזי של איס"ו נמצא בגרמניה, הטלסקופים והמצפים שלה נמצאים בצפון צ'ילה. המצפים של איס"ו בצ'ילה כוללים את מצפה לה סייה, הכולל את טלסקופ הטכנולוגיה החדשה (NTT), מצפה פרנאל, בו נמצא הטלסקופ הגדול מאוד (VLT), ומצפה יאנו דה צ'חננטור, הכולל את טלסקופ התת-מילימטר APEX, ואת המערך המילימטרי הגדול באטקמה (ALMA). הטלסקופ הגדול במיוחד (ELT) עתיד לקום בסרו ארמסונס. אתרים אלו הם בין האתרים המתאימים ביותר לתצפיות אסטרונומיות בחצי הכדור הדרומי.
כ-2000 בקשות לתצפית בטלסקופים של איס"ו מתקבלות מדי שנה, כמות הגדולה פי ארבעה בערך מזמן התצפית האפשרי. הבקשות מדורגות בתהליך של ביקורת עמיתים, בסופו נבחרות הבקשות שתזכינה לצאת אל הפועל. המחקרים המבוססים על התצפיות האלה מתפרסמים בכתבי עת מדעיים לאחר ביקורת עמיתים. כך, לדוגמה, בשנת 2016 פורסמו 936 מאמרים מדעיים המבוססים על תצפיות במתקנים השונים של איס"ו.
לה סייה.
המצפה הראשון של איס"ו, מצפה לה סייה (La Silla), ממוקם בחלקו הדרומי של מדבר אטקמה, כ-600 ק"מ צפונית לסנטיאגו דה צ'ילה, ומתנשא לגובה של כ-2400 מטרים. בדומה למצפים אחרים בסביבה, לה סייה מרוחק ממקורות של זיהום אור, והלילות בו הם מהחשוכים על פני כדור הארץ. איס"ו מפעילה שלושה טלסקופים בלה סייה: טלסקופ בקוטר 3.6 מטר, טלסקופ הטכנולוגיה החדשה, וטלסקופ ה-2.2 מטר של איס"ו ומכון מקס פלאנק.
לטלסקופים במצפה ניתן לחבר מכשור אורח, המוסר בתום סבב התצפיות. המצפה מארח גם טלסקופים לאומיים, כמו טלסקופ ה-1.2 מטר השווייצרי וטלסקופ ה-1.54 מטר הדני.
בשנים האחרונות, פורסמו כ-200–250 מאמרים מדעיים בשנה המבוססים על תצפיות שנערכו בלה סייה.
טלסקופ ה-3.6 מטר של איס"ו.
טלסקופ ה-3.6 מטר של איס"ו החל את פעילותו בשנת 1977. בשנים שחלפו מאז הוא עבר שדרוגים, כולל התקנת מראה משנית חדשה. הטלסקופ, לו מעמד פרסה רגיל, נועד במקור לתצפיות ספקטרוסקופיות בתחום התת-אדום. כיום מותקן עליו הספקטרוגרף HARPS, המשמש לחיפוש כוכבי לכת חוץ-שמשיים ולאסטרוסייסמולוגיה.
טלסקופ הטכנולוגיה החדשה.