לאחר תקופת זמן של שקט, פרצה מלחמת העולם השנייה, ושתי המדינות נלחמו בקרב איי הודו המזרחיים.
ב-8 בדצמבר 1941, בעקבות ההתקפה על פרל הארבור, הכריזה הולנד מלחמה על יפן. היפנים ניצלו את כיבוש מלאיה כקרש קפיצה להתקפה על איי הודו המזרחיים, וב-16 בדצמבר פתחו במתקפה על האי בורנאו הבריטי. גנרל היסאיצ'י טראוצ'י הוביל את "קבוצת ארמיות המשלוח השנייה" לנחיתה בעיר הצפונית מירי, שהייתה מרכז לזיקוק נפט. בהגיעם לאזור נוכחו לדעת כי הבריטים הנסוגים העלו באש את שדה הנפט. עם זאת, המשיכו היפנים להנחית כוחות בבורנאו, בסרייה (Seria), קוצ'ינג (Kuching), ג'סלטון (כיום קוטה קינבאלו) וסנדקן (Sandakan), שם נכנעו הכוחות הבריטים ב-19 בינואר 1942. כעת פנו היפנים לכיבוש האיים השטחים ההולנדיים.
התוכנית לכיבוש איי הודו המזרחיים ההולנדיים קבעה כי המתקפה תערך משלושה כיוונים שונים, על ידי שלושה כוחות. "הכוח המזרחי" ינוע מהאי ג'ולו (Jolo) ומדבאו (Davao) שבפיליפינים דרומה, וישתלט על האיים סולאווסי, אמבון וטימור, בעודו מחפה על אגפו המזרחי של "הכוח המרכזי". הכוח המרכזי היה אמון על כיבוש האי טאראקאן (Tarakan) הסמוך לבורנאו, והעיר באליקפאפאן (Balikpapan) בבורנאו עצמו, וכמו כן על סיוע ל"כוח המערבי," ויחדיו ישתלטו על האי פלמבאנג (Palembang), על שדות הנפט ושדות התעופה שבו. המתקפה נפתחה ב-11 בינואר, עם כיבוש האי טאראקאן.
על מנת להתמודד עם המתקפה היפנית, התאחדו האמריקאים, האוסטרלים, הבריטים וההולנדים תחת מפקדה אחת, בפיקודו של פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול, ב-15 בינואר. אולם, כל צד במפקדה הציב מטרות שונות: הבריטים ראו בהגנה על סינגפור, בתור שער הכניסה לאוקיינוס ההודי, המקום החשוב ביותר באזור; האמריקאים והאוסטרלים ראו בהתקדמות היפנית דרומה כסכנה לאוסטרליה ולתוכניות למתקפת-נגד, ואילו ההולנדים ראו בסומטרה ובג'אווה את ביתם השני, שם חיו וסחרו במשך מעל לשלוש מאות שנה באמצעות חברת הודו המזרחית ההולנדית.
על אף איחוד הכוחות של בעלות הברית, עדיין נהנו היפנים מיתרון מספרי. הצי היפני שהשתתף בכיבוש איי הודו המזרחיים כלל את נושאות המטוסים היריו, אקאגי, קאגה סוריו וריוג'ו, ארבע אוניות מערכה, חמש סיירות כבדות, שלוש סיירות קלות ועשרים ושלוש משחתות. מולם, עמדו לרשות בעלות הברית שתי סיירות כבדות, שבע סיירות קלות, עשרים ושתיים משחתות, עשרים וחמש צוללות אמריקאיות ושש עשרה צוללות הולנדיות (שחסרו חלקי חילוף).
ב-28 בינואר, נפלה גם באליקפאפאן לידי היפנים, אך גם כאן העלו באש ההולנדים הנסוגים את שדות הנפט. אולם, עם התקדמותם דרומה, השתמשו היפנים בבסיסים שכבשו כבסיסי אוויר להוצאת מתקפות אוויריות על היעדים הבאים, וכך המשיכו בהתקדמותם. בתחילת פברואר, נפלה גם סומטרה לידי היפנים.
בימים שלאחר מכן, נחתו כוחות יפניים על האי ג'אווה, והחלו לסגור על הערים בטאוויה (כיום ג'קרטה), בה שכנה המפקדה המאוחדת, ובאנדונג, כמעט ללא התנגדות. כתוצאה מכך, ב-1 במרץ, התפרקה המפקדה המאוחדת של בעלות הברית, פחות מחודשיים מהקמתה. מפקד הכוחות ההולנדים הנותרים בשטח ידע כי לוחמת גרילה אינה אפשרית, שכן האוכלוסייה המקומית הייתה עוינת כלפי שליטיהם-לשעבר ההולנדיים, ועל כן, ב-8 במרץ, הורה לחייליו להניח את נשקם.
כניעת יפן ואילך.
בסופו של דבר הפסידה יפן במלחמה והולנד כבשה מחדש את אינדונזיה, עמדת המסחר החשובה ביותר שלה בדרום מזרח אסיה, למרות זאת, עד מהרה קיבלה אינדונזיה עצמאות בלחץ ארצות הברית על ההולנדים. ב-24 באוגוסט 2009 הוציאו היפנים הדפס חדש למטבע 5 אירו כדי לחגוג 400 שנים ליחסים בין שתי המדינות.
טקס פרסי אוסקר ה-90
טקס פרסי אוסקר ה-90 (באנגלית: 90th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-4 במרץ 2018. הקומיקאי ג'ימי קימל הנחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות.
סרט הפנטזיה צורת המים זכה בפרסים עבור הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והוביל את רשימת הזכיות בטקס עם ארבעה פרסים בסך הכול. סרט המלחמה דנקרק זכה בשלושה פרסים, כולל פרס לעריכה הטובה ביותר. צלם הקולנוע רוג'ר דיקינס זכה בפרס לצילום הטוב ביותר על עבודתו בסרט בלייד ראנר 2049, לראשונה לאחר 13 טקסים בהם היה מועמד לפרס אך לא זכה. הבמאי-תסריטאי ג'יימס אייבורי זכה בפרס לתסריט המעובד הטוב ביותר על כתיבת התסריט לסרט קרא לי בשמך, ובכל הפך לאדם המבוגר ביותר שזכה בפרס אוסקר, בגיל 89, 8 חודשים ו-25 ימים.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לבמאית אנייס ורדה, לבמאי צ'ארלס בורנט, לשחקן דונלד סאת'רלנד ולצלם אוון רויזמן.
זכיות ומועמדויות.
המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-90 הוכרזו ב-23 בינואר 2018. ההכרזה בוצעה באמצעות שידור חי באתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה, ברשתות החברתיות ובשידורים מקומיים ברחבי ארצות הברית. ההכרזה הוגשה על ידי צמד השחקנים אנדי סירקיס וטיפאני האדיש. הסרט שקיבל את מספר המועמדויות הרב ביותר הוא "צורת המים" עם 13 מועמדויות בסך הכול.
השחקנית מריל סטריפ קיבלה מועמדות לפרס בפעם ה-21 על תפקידה ב"העיתון", יותר מכל אחד או אחת בהיסטוריה של הטקס. רייצ'ל מוריסון, צלמת הסרט "פרחים בבוץ", הפכה לאישה הראשונה שמועמדת לפרס בקטגוריית הצילום הטוב ביותר. הבמאית אנייס ורדה קיבלה מועמדות בקטגוריית הסרט התיעודי עבור "אנשים ומקומות", ובכך עקפה את השחקנית גלוריה סטיוארט והפכה לאדם המבוגר אי פעם שהועמד לזכייה בפרס אוסקר, בגיל 89. על אף שנכלל ברשימת המועמדים הרחבה, הסרט הישראלי "פוקסטרוט" לא נכנס לרשימה הסופית של קטגוריית הסרט הזר.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות.
width="20px"|
גביע בראטינה
גדעון גולן
גדעון גולן (11 באוגוסט 1931 – 28 ביוני 2015, כ"ח באב תרצ"א–י"א בתמוז תשע"ה) היה משורר ומהנדס ישראלי, ממקימי להקת הגבעטרון ומכותבי שיריה בתחילת דרכה וממקימי מפעל בקרה בקיבוץ גבע.
ביוגרפיה.
גולן נולד וגדל בקיבוץ גבע, בנם של אליקים ודינה גולן שהשתייכו לקבוצת החלוצים מהעלייה הרביעית "דרומיה", והיו חלק ממקימיה של קבוצת גבע.כבר בילדותו בלט כישרונו בכתב יד יפה, ציור, וסגנון כתיבה מיוחד. אודות לכישרונות אלו היה גולן מרכז עיתון של "חברת הילדים" בקיבוץ שהיה מתפרסם אחת לחודש, גולן היה כותב את העיתון בכתב ידו, ומעטרו בציורים.
גדעון למד בהצלחה מדעים מדויקים והומניסטיקה, וגם כתב שירים.
בשנת 1950 התגייס לצה"ל במסגרת הנח"ל. גולן הצטיין בקורס מכ"ים ונשלח לפקד על מחלקת העולים חדשים. לאחר מכן נשלח לקורס קצינים. את שירותו הצבאי סיים בדרגת רב-סרן בחיל התותחנים.בשנת 1956 נישא לאילנה שהייתה מורה לאומנות וציור בקיבוץ גבע שנים רבות. לזוג נולדו חמישה ילדים. הוא חי כל חייו בקבוצת גבע ולה הקדיש את כל מרצו ומהותו.
משורר.
בילדותו החל גולן לכתוב שירים שביטאו בעיקר את ההווי הקיבוצי. משהוקמה להקת הגבעטרון הושרו חלק משיריו על ידי הלהקה.בשנת 1948 הוקמה מקרב צעירים מקבוצת גבע להקת הגבעטרון, לכבוד טקס חנוכת מגרש הכדורסל שבקיבוץ. גדעון כתב לה המנון ברוח הנעורים (ראה מסגרת). והוא נכלל באוסף שירי הגבעטרון. במשך שנים כתב גדעון פזמונים רבים ללהקה.
בין השירים שגולן כתב היו "לְגֶבָע בְּחַגָּה", שיר הזדהות עם הדרך, המקום והאנשים בגבע. "פזמון הקומקום", "ריקוד העבודה" ועוד.
האומן.
גולן היה מכין ומעצב כרזה לכל אירוע וחג בקיבוץ, החל מניסוח ההזמנה וכלה בשיבוץ ציורים ואיורים. הכרזות שנשמרו משקפות את עולמו של גדעון, בו היצירה, הלימוד, העבודה וחיי האדם יש בהם מהות שלמעלה מהיום-יום.
לימודי ההנדסה והקמת המפעל.
בשנת 1959 נרשם גולן ללימודים בטכניון בחיפה. בתחילה למד הנדסת בניין והצטיין בלימודיו. כשהחלו בהקמת מפעל בגבע, הופנתה אליו בקשה מהנהלת הקיבוץ לעבור הסבה ללימודי הנדסת חשמל, בהתאם לצורכי הקיבוץ, גולן למד, וקיבל תואר מהפקולטה להנדסת חשמל.
הקמת מפעל בקרה.
בשנת 1964 הוחלט על הקמת מפעל תעשייתי בגבע שיעסוק במתקני פיקוד לאוטומציה. גולן היה אחד מהוגי הרעיון ומובילי התהליך של מעבר מקבוצה חקלאית לקבוצה תעשייתית, וממקימי המפעל, ושימש כמהנדס המפעל כל שנות עבודתו.
הוא עסק בתכנון וייצור לוחות חשמליים. מחויבותו למפעל "בקרה" הייתה טוטאלית. המפעל כך אמר: . בעבודתו כמהנדס ביטא את כישוריו, יכולתו ומחשבתו היצירתית. הוא ראה את מקומו כחלק משמעותי בהתקדמותו ופיתוחו של המפעל, עד הרגע בו פסק מעבודתו.
אמונתו.
לאורך כל ילדותו ועד סמוך לפטירתו הוא הגשים לגמרי את הציווי "עבוד ולמד" כדרך חיים. הוא האמין בכל נפשו בתקומת משפחתו ובהגשמת חלום ההתיישבות כחלק בלתי נפרד מעבודה ופיתוח החלום הקיבוצי.ב-26 ביולי 2015 הובא גדעון גולן למנוחות בקיבוץ גבע. רבים ליוו את קבורתו. על מצבתו נכתב: "לב פועם, יד רושמת, חזון ונשמה". ומילים משירו "לְגֶבָע בְּחַגָּה": "שִיר אֲזָמֵר וְעוֹד יוּשָר הוּא – לְגֶבָע אִמִּי שֶלִי מִתָּמִיד".כשנה לאחר מותו נערך ערב לזכרו בקבוצת גבע, ופורסם ספר משיריו ויצירותיו: "שיר אזמר ועוד יושר".
ישראל ברמה
ישראל ברמה (20 בנובמבר 1956 – 21 בדצמבר 1984) היה סופר ישראלי שכתב בסוגת זרם התודעה.
ביוגרפיה.
בגיל 11 לקה ברמה במחלת ניוון שרירים. בגיל 17 החל לפרסם סיפורים ומאמרים בכתב העת עכשיו. ספרו היחיד, "ימים קרועים" (1991), פורסם כשבע שנים אחרי מותו.