המנות המרכזיות במטבח האינדונזי קרויות לרוב על שם הרכיבים העיקריים בהן וצורת הבישול שלהן. שיטות הבישול העיקריות הן טיגון ("גוֹרֶנְג"), הקפצה בווק ("טוּמיס"), הקפצה במחבת שטוח ("סַנגרַיי"), צלייה ("בקר", במאלאית: "שרוף"), אפייה ("פנגנג"), בישול לבן ("רֶֶבּוּס"), ואידוי ("קוּקוּס").
מטבחים מקומיים.
נהוג לחלק את המטבח האינדונזי למספר רב של מטבחים מקומיים השונים אחד מהשני במרכיביהם, צורות הבישול הנפוצות בהם, ההשפעות עליהם וכו. המטבח של ג'קרטה ספג השפעות רבות מהמטבח ההודי, הערבי, הסיני והאירופאי והוא מגוון מאוד. את האי ג'אווה ניתן לחלק למטבח המערבי (או הסונדני) המאופיין בעיקר בשימוש רב בירקות טריים לא מבושלים, למטבח של מרכז ג'אווה המאופיין בטעמים מתוקים ולמטבח של מזרח ג'אווה המאופיין גם הוא בטעמים מתוקים עם מעט יותר חריפות ושימוש רב יותר במאכלי ים. המטבח של האי באלי שונה ביחס לשאר החלקים של אינדונזיה ומושפע מאוד מהמטבח ההודי. לדוגמה, לא ניתן למצוא בו כמעט בקר. במטבח המאפיין את אזור אצ'ה בצפון האי סומטרה קיימות השפעות ערביות, הודיות ופרסיות. במטבח הבטאקי בצפון האי סומטרה קיים שימוש מוגבר בבשר חזיר ולפעמים אף בבשר כלב. במטבח המיננגקבאו שבמערב סומטרה יש שימוש רב בבשר בפאלו. למטבח המלאי של מזרח סומטרה קרבה רבה למטבח המלזי. ישנם גם מטבחים נפרדים בדרום סומטרה, מטבח מנָדואי (בצפון סולאווסי), מטבח דרום סולאווסי, מטבח המאפיין את אזור נוסה טנגרה, את מלוקו ואת פפואה.
השפעות מן החוץ.
אינדונזיה, כמוקד שהיווה במשך השנים מרכז סחר אזורי והיה נתון להשפעתו של שלטון קולונלי הולנדי החל מ-1850, ספגה השפעות קולינריות חיצוניות רבות למטבחיה המקומיים. ניתן לומר באופן גס כי ההשפעות המרכזיות באו מהודו, סין והולנד. ההשפעות ההודיות על המטבח האינדונזי החלו כבר החל מהמאה ה-4 והן התגברו עם חדירת האסלאם למדינה, בין היתר על ידי הגירה של מוסלמים הודיים. אחד המאפיינים הבולטים של המטבח ההודי באינדונזיה הוא שימוש בתבלין הקארי שנפוץ בעיקר במטבחים של צפון האי סומטרה. השפעותיו של המטבח הסיני באינדונזיה מורגשת זה מאות שנים, בעיקר בעקבות גלי ההגירה מסין שהחלו עוד מהמאה השביעית והתגברו בתקופת השלטון ההולנדי במדינה. ההשפעות הסיניות עמוקות ונרחבות כל כך עד כי ניתן לומר שחלק מהמטבחים האינדונזיים הם התכה בין מטבח אינדונזי מסורתי למטבח סיני. השימוש ברוטב סויה באינדונזיה למשל כל כך עתיק עד כי הווריאציות המקומיות המתוקות שלו בארכיפלג נחשבות לתבלין מקומי ולא חיצוני. השפעות דומות של המטבח הסיני ניתן למצוא גם במדינות שכנות לאינדונזיה כמו סינגפור ומלזיה. משנת 1512 ועד 1851 היו חלקים מסוימים בארכיפלג היה תחת שליטה פורטוגלית, מה שחשף את המטבח האינדונזי לפירות ולתבלינים השונים שהגיעו מהעולם החדש. הבוטנים הגיעו לאיים בדרך זו והחלו לקבל מקום מרכזי ומכובד ברבות מן המנות המקומיות. ההשפעות האירופאיות על המטבחים המקומיים התרחבו במהלך המאה ה-16 עם סוחרי התבלינים ההולנדים שהגיעו לאיים. האירופאים הציגו לעולם הקולינרי המקומי את הלחם, הגבינה, החביתית, הריבה, החמאה, המרגרינה, הכריך והברביקיו ועוד מאכלים רבים. השפעות אלה היו בולטות יותר בצלחותיהם של אנשי המעמדות הגבוהים שהיו חשופים לתרבות הזרה שהביאו האירופאים.
השפעות כלפי חוץ.
השפעותיה של השליטה הקולונאלית ההולנדית איננה מורגשת רק במטבחים האינדונזיים המקומיים אלא גם במטבח ההולנדי עצמו. ראשית, ניתן למצוא מסעדות אינדונזיות רבות בערים ההולנדיות הגדולות כמו אמסטרדם, האג ורוטרדם, אותם פתחו מהגרים אינדונזיים שהשתקעו במדינה. במהלך השנים הרבות של השליטה הולנדית בארכיפלג, ובעיקר לאחר קבלת העצמאות של אינדונזיה אחרי מלחמת העולם השנייה, שבו רבים מהמתיישבים ההולנדים לארצם והחזירו עימם מנות ורעיונות קולינריים מימיהם באינדונזיה. למטבח האינדונזי קיימות השפעות גם עקב הגירה למדינות שכנות כמו מלזיה ואף תאילנד הרחוקה יותר. מטבחה של מערב סומטרה הקרוי גם "מטבח פדאנג" מזכיר מאוד את המטבח המלזי וניתן למצוא מנות רבות דומות בין שני המטבחים. בדרום מלזיה קיימות השפעות בולטות יותר דווקא למטבח המאפיין את האי ג'אווה. ההשפעות על המטבח התאילנדי צנועות בהרבה וייתכן כי רבות מהן התרחשו עקב השפעתו של המטבח המלזי על המטבח התאילנדי.
מנות בולטות.
סטאי – מנה בשרית הנפוצה בכל המדינה ובעיקר בסומטרה ובג'אווה. מדובר בבשר, לעיתים משומר, צלוי ומוגש ברוטב סמיך. הרוטב הוא לרוב על בסיס בוטנים או סויה. במדינה קיימות וריאציות רבות של המנה.
גאדו-גאדו – מנה שמקורה בג'אווה, לעיתים צמחונית ולעיתים מכילה פירות ים. המנה מכילה תערובת של ירקות, שרימפס או קרקרים ודגים עם רוטב בוטנים. לעיתים המנה מכונה גם "הסלט האינדונזי".
נאסי צ'אמפור – מנה על בסיס אורז מטוגן הנפוצה בכל רחבי המדינה. המנה מכילה אורז מטוגן, ירקות מוקפצים ולעיתים בשר.
נאסי גורנג – מנה נוספת על בסיס אורז מטוגן הנפוצה אף היא בכל רחבי המדינה. במנה זו האורז מקבל גוון כהה יותר בערבות רוטב הסויה המתוק. לעיתים רבות במנה משולבת ביצה טרופה ובשרים מסוגים שונים.
סוֹטוֹ – מרק בשר הנפוץ בכל רחבי המדינה. למרק וריאציות רבות הכוללות עוף או בשר אך מאפיין המשותף לרוב הסוגים הוא גוונו הצהבהב של המרק בעקבות השימוש בכורכום כאחד התבלינים המוספים אליו.
אָיָאם בקר - מנת עוף בגריל אשר נפוצה בכל רחבי אינדונזיה.
אָיָאם גוֹרֶנג – עוף מטוגן בשמן קוקוס עמוק. המנה נפוצה בכל רחבי המדינה.
בֶּבֶּק גוֹרֶנג – מנת ברווז מטוגן אשר נפוצה בכל רחבי המדינה. מוגשת לרוב עם סמבל, משחת צ'ילי חריפה. סמבל מסוג זה זהה בצורתו ובטעמו לסחוג האדום הנפוץ בישראל.
אוֹפּוֹר אָיָאם – מנת מרק עוף המבושל בחלב קוקוס. מנה זו אף היא נפוצה בכל רחבי המדינה.
סֶמוּר - נזיד בשר עם רוטב סויה מתוק (קצ'אפ מניס). גם מנה זו נפוצה ברחבי הארכיפלג.
קְרוּפּוּק קוּליט – קינוח הדומה לקרקרים ומיוצר מעור של פרה.
טוּמפֶּנג – צורת הגשה של מנת אורז ותוספות של ירקות ובשר כך האורז מוגש כקונוס גבוה ובצדדיו מוגשות התוספות.
סאיוּר לוֹדֶה - ירקות במיץ קוקוס.
נוה נוי
דרך שבעת האגמים
דרך שבעת האגמים (בספרדית: Camino de los Siete Lagos או Ruta de los Siete Lagos) היא כינויו של קטע נופי בן 107 ק"מ בדרך RN40 הארגנטינאית, העובר לאורכם של שבעה אגמים, בין סן מרטין דה לוס אנדס לבין ויז'ה לה אנגוסטורה שבפרובינציית נאוקן.
שבעת האגמים הם (מצפון לדרום): לאקר, מָצ'וֹנִיקוֹ, פַאלְקְנֶר, ויז'ארינוֹ, אֶסְקוֹנְדִידוֹ, קוֹרֶנטוֹסוֹ ואֶסְפֶּחוֹ. בסמוך לדרך נמצאים אגמים נוספים, המצויים כולם במרחק של קילומטרים ספורים ממנה: מָליקינָה, הֶרְמוֹסוֹ, טְרָפוּל, אֶסְפֶּחוֹ צ'יקוֹ ונאוול ואפי.
הדרך עוברת בתחומי הפארקים הלאומיים לָנין ונָאוֶול וָאפִּי.
טורפדו ז'ודינו
טורפדו ז'ודינו היא קבוצת כדורגל שמשחקת בליגת העל הבלארוסית ושמגרשה הביתי הוא אצטדיון טורפדו שנמצה בעיר ז'ודזינה (ז'ודינו ברוסית) שבבלארוס. עד שנת 1993 שמה היה "BelAZ ז'ודינו" ואז שונה לטורפדו ז'ודינו.
הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הבלארוסי בשנת 2010 והעפילה לליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את פיילקיר. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה ל-OFK בלגרד והודחה מהטורניר. בשנת 2016 השיגה את התואר הראשון בתולדותיה, כשזכתה בגביע הבלארוסי.
מכבי קריית ביאליק (שחייה)
מכבי קריית ביאליק היא אגודת שחייה שהוקמה בשנת 1960. באגודה שחיינים מקריית ביאליק ומהערים השכנות.
אודות האגודה.
פעילויות האגודה כוללות בית ספר לשחייה לילדים מגיל 5, קבוצות לשיפור סגנונות לכל הגילאים וקבוצות שחייה תחרותיות.
יות. שחייני האגודה מתאמנים לאורך כל השנה בבריכת מרכז הספורט "אפק" בקריית ביאליק. האגודה היא בין האגודות הגדולות בארץ ואחת המצליחות.
תחרות משחה המילניום שמאורגנת על ידי האגודה בסוף השבוע האחרון של כל שנה אזרחית ב-20 שנים האחרונות היא אחת התחרויות הוותיקות והגדולות בישראל. בין השאר משתתפים בתחרות שחיינים ממדינות זרות דוגמת: רנדל בל (מקום 4 במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) ומנצח הליגה העולמית של FINA בשנת 2007), אולג ליסגור (אלוף ושיאן עולם במשחי החזה), דניס סילנטייב (אחד השחיינים המצטיינים בעולם בסגנון הפרפר) ועוד.
באליפות ישראל שנערכה ב-7 באוגוסט 2009 קבעה מכבי קריית ביאליק שני שיאים ישראלים חדשים. במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב לגברים, בתוצאה של 1:39.55 דקות ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב לנשים, בתוצאה של 1:58.42 דקות.
ויז'ה לה אנגוסטורה
ויז'ה לה אנגוסטורה (בספרדית: Villa La Angostura) היא עיירת נופש ארגנטינאית לחוף אגם נאוול ואפי שבפרובינציית נאוקן, כ-110 ק"מ דרומית לסן מרטין דה לוס אנדס וכ-90 ק"מ צפונית-מערבית לבארילוצ'ה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-7,300 תושבים.
למילה הספרדית Angostura אין מקבילה בעברית, ופירושה הוא למעשה שם העצם של המילה "צר", ההפך מ"רוחב". פירוש השם "ויז'ה לה אנגוסטורה" הוא "עיר הרוחב הצר", והוא נגזר ממצר היבשה שהיא שוכנת עליו בחלקה.
גאוגרפיה.
ויז'ה לה אנגוסטורה נמצאת בתחומו של הפארק הלאומי נאוול ואפי.
היא שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של אגם נאוול ואפי, ובחלקה מצויה על מצר יבשה שהוא חלק מחצי האי קֶטְרִיאוּאֶה, עליו נמצא הפארק הלאומי לוֹס אָרָזָ'אנֶס. צפונית מערבית לה נמצא אגם קורנטוסו.