גולגולת מכוירת הן גולגולות שנותקו מגוף המת ופוסלו תוך שימוש בטין כחלק מפולחן המתים. הן התגלו בחפירות ארכאולוגיות בתקופה הנאוליתית בקדם קרמית ב' (9,500-8,000 שנים לפני זמננו).
סמל הגולגולת.
הגולגולת בצורותיה השונות משמשת כסמל למספר דברים, לרוב דברים הקשורים למוות. למשל: סימון רעלים וחומרים מסוכנים, הדגל שמופיע בסרטים ובספרים אודות שודדי הים, ועוד.
מס גולגולת.
מס גולגולת הוא מס המוטל בסכום אחיד על אדם באופן בלתי-תלוי בהכנסתו, רכושו, או הוצאותיו.
מס גולגולת, או "מס בסכום קבוע" (lump-sum tax), מהווה אחת הדרכים שבאמצעותן מדינה יכולה לגבות מיסים מתושביה. כיום, הדרך הנפוצה לגביית מיסים היא כאחוז מסוים מבסיס המס (למשל ההכנסה, ההוצאה, או הנכס שעליהם מוטל המס). להבדיל, מס גולגולת אינו נגבה על פי בסיס כלשהו, אלא על עצם קיומו של משלם המס.
פרסטון נורת' אנד
מועדון הכדורגל פרסטון נורת' אנד (באנגלית: Preston North End Football Club) היא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר פרסטון שבמחוז לנקשייר, אנגליה. הקבוצה, הידועה בכינויה "הצחורים" (The Lilywhites), משחקת בליגת פוטבול ליג צ'מפיונשיפ. אצטדיונה של פרסטון, דיפדייל (21,412 מקומות), הוא אחד הוותיקים באנגליה, ומשמש את הקבוצה מאז היווסדה.
היסטוריה.
פרסטון נוסדה בשנת 1881 והייתה לקבוצה מקצוענית בשנת 1885. שלוש שנים לאחר מכן נמנתה על תריסר המועדונים שכוננו את הפוטבול ליג. פרסטון זכתה באליפות הראשונה בתולדות הכדורגל האנגלי בשנת 1889. באותה שנה זכתה פרסטון גם בגביע ה-FA, וכך הייתה לקבוצה הראשונה שמשלימה "דאבל" - אליפות וגביע באותה עונה. ההישג היה מרשים במיוחד בהתחשב בעובדה שפרסטון לא הפסידה במשחק אחד משך כל עונת 1888/89, הישג ששוחזר רק בעונת 2003/04 על ידי ארסנל. הקבוצה אף לא ספגה שער חובה במשחקי הגביע שלה. כינויה של פרסטון באותה תקופה היה "הבלתי מנוצחים". הקבוצה השלימה אליפות שנייה ברציפות בשנת 1890. ארתור וורטון, שוערה של נורת' אנד באותה תקופה, היה הכדורגלן השחור הראשון בתולדות הכדורגל המקצועני באנגליה. שנה לאחר מכן סיימה במקום השני, מתחת לאברטון שהוכתרה כאלופה.
מאז הקבוצה לא זכתה באליפות, אף על פי שהייתה קרובה אליה מספר פעמים.
ראשית המאה ה-20 עמדה בסימן ירידה בכושרה של הקבוצה, אף שעד 1970 פרסטון מעולם לא שיחקה מחוץ לשתי הליגות הבכירות באנגליה. הקבוצה ירדה פעמיים לליגת המשנה ופעמיים עלתה חזרה לליגה הבכירה בעשור הראשון של המאה. בשנת 1922 הגיעו הצחורים שוב למשחק הגמר של גביע ה-FA אך נוצחו 0–1 על ידי האדרספילד טאון. ג'ו מקול, אחד מגדולי השחקנים של הקבוצה, פרש כעבור שנתיים לאחר ששיחק בדיפדייל במשך עשרים שנה.
בשנת 1929 מכרה פרסטון את חלוצה הבכיר אלכס ג'יימס לארסנל בסכום שיא של 9,000 ליש"ט. לאחר מכירתו של ג'יימס הקבוצה התקשתה והידרדרה פעם נוספת לליגת המשנה, אולם לאחר שביצעה כמה החתמות משמעותיות הצליחה לחזור לליגה הבכירה בשנת 1934. כעבור ארבע שנים זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע ה-FA לאחר ש"נקמה" בהאדרספילד וניצחה אותה בפנדל 0–1 במשחק שנערך באצטדיון ומבלי.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה כיכב בקבוצה החלוץ טום פיני, אשר נחשב עד היום בעיני רבים לגדול שחקני הקבוצה מאז ומעולם וליקיר העיר פרסטון. אחד מיציעיו המרכזיים של הדיפדייל קרוי על שמו. פיני פרש בשנת 1960, לא לפני שכמעט וזכה עם פרסטון באליפות בעונות 1952/53 ו-1957/58, בהן סיימה הקבוצה במקום השני בטבלה. עם זאת, הקבוצה ירדה לליגת המשנה בעונת 1960/61, במקביל לפרישתו של פיני.
בשנת 1964 התמודדה פרסטון שוב בגמר גביע ה-FA אולם הפסידה לוסטהאם יונייטד 3-2 מול 100,000 צופים בוומבלי. בשורותיה של נורת' אנד שיחקו הווארד קנדל הצעיר והשוער אלן קלי, שיאן ההופעות (447 במספר) של הקבוצה בין השנים 1958–1973.
בשנות השישים שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, אולם בשנת 1970 הידרדרה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית. הקבוצה חזרה לליגת המשנה כבר בעונה הבאה, אולם הדעיכה נמשכה בעשור הבא, ובסוף עונת 1984/85 הקבוצה מצאה עצמה בליגה הרביעית. את העונה הבאה סיימה במקום השלישי מהסוף בליגה הרביעית, וניצלה מירידה לליגת החובבים רק בזכות מספר רב יותר של הצבעות למענה ולא לאלופת ליגת החובבים, אנפילד.
פרסטון שבה לליגה השלישית בשנת 1988 אך ירדה ממנה כעבור חמש שנים. עם זאת, ב-1996, תחת אימונו של גארי פיטרס הקבוצה זכתה באליפות הליגה הרביעית. דייוויד מויס, שמונה למאמן בפברואר 1998, הצעיד את הקבוצה לעלייה לליגת המשנה בשנת 2000. לראשונה מזה שלושים שנה שבה קבוצת הפאר לשעבר מפרסטון לאחת משתי הליגות הבכירות. עונת 2000/01 הסתיימה בהצלחה יחסית לאחר שסיימה רביעית והעפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה 0–3 לבולטון וונדררס. מויס עזב את המועדון במרץ 2002 לטובת אברטון, ויורשו בתפקיד היה מאמן נבחרת סקוטלנד לשעבר, קרייג בראון. פרסטון כשלה תחת ניהולו של בראון והוא פוטר ב-2004. מאמנה של מאת'רוול הסקוטית, בילי דייוויס, הוחתם במקומו, ועל אף חוסר ניסיונו היחסי הצעיד את פרסטון למקום הרביעי בליגת המשנה. פרסטון ניצחה את דרבי קאונטי בשלב חצי גמר הפלייאוף אולם נוצחה על ידי וסטהאם יונייטד בגמר. בשנה לאחר מכן, דייוויס עזב לדרבי קאונטי והוחלף על ידי מאמן קרליסל יונייטד- פול סימפסון. לאחר פתיחה גרועה של עונת 2007–2008, פוטר סימפסון והוחלף על ידי עוזר מאמן אברטון, אלן אירווין. לאחר תוצאות גרועות, הוחלף אירווין בדארן פרגוסון, בנו של המנג'ר המצליח של קבוצת הפאר מנצ'סטר יונייטד, סר אלכס פרגוסון.
בסיום עונת 11–2010 אחרי עשר שנים רצופות בצ'אמפניושיפ נשרה פרסון לליגת הפוטבול ליג הראשונה שהיא הליגה השלישית באנגליה. היא חזרה לליגת המשנה כעבור 4 שנים.
סגל שחקנים.
נכון ל-30 ביולי 2021
(קפטן)
(בהשאלה מקרדיף סיטי)
(בהשאלה מאסטון וילה)
(בהשאלה ממנצ'סטר יונייטד)
גלגולת
חזה
פי.סי.
ארכיאולוגיה
סיאמי
טמפו
עמוס אריכא
עמוס אריכא (נולד בתל אביב בי"ד באלול ה'תרצ"ג, 6 בספטמבר 1933) הוא מחזאי, צייר, סופר ושחקן ישראלי. בצעירותו כתב רשימות וסיפורים קצרים שהתפרסמו בשבועונים, במוספים ובעיתונים שונים. מאז פרסם רומנים, מותחנים, ספרים ומחזות לילדים ובני נוער, וכן ציורים ואיורים שחלקם משולבים בספריו.
ביוגרפיה.
עמוס אריכא נולד בתל אביב בשנת 1933, לסופר יוסף אריכא, חלוץ מהעיר קובל שבווהלין, ולרבקה, בתו של המחנך והוגה הדעות פנחס שיפמן (בן-סירה).
אריכא התגורר עשרות שנים בהרצליה, עיר שחלק מהאירועים המתוארים בספריו מתרחשים בתחומיה. הרצליה מתחברת אצלו לתל אביב, שאל נופיה ואנשיה הוא שב וחזר, ולעיתים חשף את תל אביב הקטנה שדודו, יעקב בן-סירה, מהנדס העיר משלהי שנות העשרים ועד תחילת שנות החמישים, נחשב כמי שעיצב אותה עד שנודעה לימים כ"עיר הלבנה". כיום גר אריכא עם משפחתו בנתניה.
בתיאטרון.
בשנות ה-50 עשה אריכא כברת דרך בעולם התיאטרון (הבימה, התיאטרון הקאמרי, האהל ותיאטרון זירה) והופיע כשחקן בשורת תפקידים ראשיים. הוא נמנה עם מייסדי תיאטרון הפנטומימה שיזם והקים שייקה אופיר במסגרת התיאטרון הקאמרי, כשחזר ב-1952 מפריז בה למד פנטומימה אצל רב-האמן אטיין דקרו. הצגת הבכורה, "מסכות", התקיימה באביב 1954. כן הופיע בתפקיד משני בצדם של שייקה אופיר ושושנה דמארי בסרט הצבעוני הראשון שנוצר בישראל, "באין מולדת". בשנים שעשה בתיאטרון כשחקן ביצע שורה של תפקידים מרכזיים ואחרים, ובהם:
בנוסף, הועסק אריכא בתיאטראות ילדים, עבורם עיבד וכתב מחזות במרוצת שנות החמישים, כגון "גוליבר במדינת הגמדים" ו"דוד וגלית" בבימויו של מנחם גולן, שהפכו ללהיטים. ב-1957 כתב את המחזה "הטיסה לירח" - שהוצג בתיאטרון לילדים שליד מרכז הגננות והסתדרות המורים תחת שרביט הבימוי של דן קדר (1957). הפזמונים שהושרו בהצגה נכתבו על ידי דידי מנוסי. בד בבד, עיבד את המחזה לספר שאויר על-ידו וראה אור בהוצאת "אורן".
במשטרת ישראל.
בראשית שנות השישים, משפרש מעולם התיאטרון, התגייס אריכא למשטרת ישראל בה שירת במגוון תפקידים. בתום השתלמויותיו ביחידות השונות, הוצב אריכא במחלקת ההדרכה, שהייתה אמונה על כל בסיסי ההדרכה של משטרת ישראל. במסגרת זו התמקד בפיתוח מדור פרסומי הדרכה והוצאה לאור, מעלון הסברה חדש דו-חודשי "מהנעשה בעולם המשטרה", ועד לעריכתו של ירחון משטרת ישראל, שעסק בתחומים מקצועיים בעלי זיקה לאכיפת החוק. באותה ימים סייע אריכא גם בהקמת מערכת ההסברה של הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבינלאומי.
בסתיו 1966 היה אריכא לחניך בבית הספר לקצינים בכירים, וסיים אותו באביב 1967. ערב מלחמת ששת הימים נתמנה במסגרת מינוי חירום למפקד בסיס מילואים בנפת רמת גן, שהייתה האחראית לביטחון השוטף בגזרה המזרחית של גוש דן. כעבור חודשים אחדים מונה לדובר משטרת מחוז תל אביב, ובפועל שימש לעיתים גם כדובר המשטרה כולה. תפקיד זה מילא למעלה משבע שנים, ובתקופה האחרונה עד לשחרורו נחשב יד ימינו של מפקד המחוז, ניצב דוד עופר. באותה עת התמקד המחוז בפיקודו של עופר במלחמה בגל אלימות ופשיעה שהחל מתפשט ברחבי המחוז בשנים 1971–1972. אריכא נמנה עם חברי צוות קצינים שסייעו לגבש את מדיניות המחוז לבלימת התפשטות גל האלימות ולצמצום הבריונות.
בסוף שנת 1975 השתחרר אריכא בדרגת סגן-ניצב. המפכ"ל רב-ניצב שאול רוזוליו ביקש ממנו להצטרף ללשכתו במטה הארצי בירושלים, לקדמו בדרגה ולהציבו במעמד של עוזר בכיר, אך הוא ביכר לפרוש ולהתמקד ביצירתו. ימיו במשטרת ישראל סיפקו לו מקור לא אכזב של ידיעות מקצועיות ששימשו אותו בכתיבת רבים מספריו.
עבודתו הספרותית.