בשנת 1989 אנדרטה של מהדק ניירות ענקי, בגודל של כמעט שבעה מטרים, הוקמה בקמפוס של המכללה למסחר ליד אוסלו לכבודו של ואלר, תשעים שנה אחרי שההמצאה שלו נרשמה כפטנט. למרות שהאנדרטה הוקמה לכבודו של ואלר המהדק שהיא מציגה הוא מהדק ניירות מסוג Gem, ולא המהדק שנרשם כפטנט על ידי ואלר. החגיגה של המצאת מהדק הניירות, על ידי ממציא נורווגי לכאורה, הגיעה לשיאה בשנת 1999, 100 שנים לאחר שואלר הגיש את בקשתו לרישום הפטנט בגרמניה. בול הנצחה לזכר כך הוצא באותה שנה, הראשון בסדרה על כושר ההמצאה הנורווגי. הרקע של הבול מראה העתק של רישום הפטנט במשרד הפטנטים הגרמני "Patentschrift". עם זאת, המהדק שבקדמת התמונה הוא לא מהדק הניירות שמתואר על מסמך זה, אלא של מהדק ניירות מסוג "Gem" הנפוץ. בשנת 2005, אנציקלופדיית הביוגרפיות הלאומית של נורווגיה (Norsk biografisk leksikon) פרסמה את הביוגרפיה של יוהאן ואלר, כממציאו של מהדק הניירות.
חיים כהנוביץ
חיים כהנוביץ (נולד ב-1942) הוא אדריכל נוף ישראלי הפעיל במשך קרוב לחמישים שנה.
ביוגרפיה.
כהנוביץ נולד בפתח תקווה בשנת 1942 ואת הכשרתו קיבל בפקולטה לחקלאות ברחובות ולאחר מכן מוסמך ללימודי סביבה ואדריכלות בטכניון בחיפה. תחילה עבד במשרדו של האדריכל שמעון מרגולין ולאחר תקופה קצרה עבר למשרדם של אדריכלי הנוף זוכי פרס ישראל ליפא יהלום ודן צור.
החל משנת 1977 מחזיק משרד פרטי המתכנן גינות, פארקים, איי תנועה, כניסות לשכונות ויישובים בפריסה ארצית. כהנוביץ תכנן פרויקטים בתל אביב, ראשון לציון, רחובות, אור יהודה, נתניה וירושלים ועוד. על גן לנדס כתב משה לרום בכתב העת "אדריכלות ישראלית" (גיליון 3): "תושבי הסביבה החיים בג'ונגל התעבורתי המאיים, יכולים למצוא בו מקום מפלט ומרגוע. הגבעה המלאכותית מתפקדת כחומת מגן לגן הנמצא מאחוריה מצד אחד, וכבסיס למפל המים משיב הנפש, שצליליו לוחמים בשאון התנועה, מצד שני".
קרן מ.ת. אברהם
קרן מ.ת. אברהם הוא מוסד אמנות ללא כוונת רווח. המטה הכללי של המרכז ממוקם בפריז, צרפת, ומשרד ראשי בתל אביב. אוצרותיו מאוחסנים בז'נבה, שווייץ. המרכז נוסד על ידי צאצאיו של מנסור תמיר אברהם לאחר מותו, בשנת 1999. מטרתו המוצהרת של המרכז היא לקדם את הערכת הציבור לאמנות המודרניזם, האימפרסיוניזם והאמנות המודרנית של רוסיה ואירופה באמצעות איסוף יצירות שניתן לשאול אותן "למטרה האחת והיחידה של הצגתן ולמידתן באמצעות מוסדות ציבור". נשיא הקרן המכהן הוא אמיר גרוס כבירי.
פעילות הקרן.
עיקר האוסף מתמקד באמנות המודרניזם של אירופה ורוסיה של שלהי המאה ה-19 והמאה ה-20. בין עבודות האוסף ניתן למצוא יצירות של אמנים כגון אביגדור אריכא, סלבדור דאלי, נטליה גונצ'רובה, בוריס גריגורייב, מנשה קדישמן, מיכאיל לריונוב, לזר ליסיצקי, קזימיר מלביץ', ז'ואן מירו, אנרי רוסו, דייוויד שטרנברג וולדימיר טטלין. ברשות המרכז אוסף פסלים מלא של אדגר דגה, שאותו השאילה למוסדות כגון הגלריה הלאומית לאמנות בסופיה, בולגריה מוזיאון תל אביב בישראל
ב-2010 קרן מ.ת. אברהם, תרמה פרסום היסטורי לספריית יד ושם: אלבום אדולף היטלר, עם זכויות יוצרים משנת 1936 מאת Cigaretten-Bilderdienst.
במאי 2012, המרכז השאיל למוזאון ההרמיטאג' בסנט פטרסבורג, רוסיה, מספר ברונזות של האמן אדגר דגה לתערוכה וסימפוזיון בינלאומי בנושא פסלי ברונזה. בין האמנים בתערוכה נמנו סלבדור דאלי, אדגר דגה, אלכסנדר ארכיפנקו, קונסטנטין ברנקוזי, פייר אגוסאה רנואר, אגוסטה רודין, הונורה דומייר ואמנים נוספים.
הקרן השיקה מחלקה להפקת כתבי אומנות, העוסקת בהיסטוריה של האומנות וכן מחקרים בנושא בשם אם. טי. איי. באוגוסט 2012. במהלך 2013-2012, הקרן פרסמה ספר שעסק בנושא מכירת האומנות הרוסית על ידי הסובייטים (1938-1917), לרבות עבודות אומנות שנלקחו מאוספים של מוזיאון הארמיטאז', כמו גם נושאים אחרים, ושנקרא 'מכירת האוצרות של רוסיה'.
נכון לתחילת 2013, עם התמיכה ושיתוף הפעולה של ועדת ליסיצקי ומוזיאון Van Abbe באיינדהובן, הקרן עורכת ומנהלת את פרסום קטלוג יצירות האומנות "התקופה היהודית" של אל ליסיציקי, שיהיה הכרך הראשון מבין ארבעה שיפורסמו על פועלו של האומן.
ב-2013, כחלק מתערוכת "העיר הלבנה" במוזיאון ההרמיטאג' בסנט פטרסבורג, הקרן הפיקה פרסום בשם "העיר הלבנה – אדריכלות הבאוהאוס בתל אביב", שמציג את המסורת האדריכלית של הבאוהאוס בתל אביב. באותה שנה הקרן הפיקה וערכה את הספר בשם "ליסיצקי – קבקוב, אוטופיה ומציאות במוזיאון הארמיטאז' ".
ב-2013, כחלק מ "ימי תל אביב בסנט פטרסבורג" שהוא אירוע ייחודי של דיאלוג תרבותי בחסות משרד החוץ הישראלי והקונסול הכללי בסנט פטרסבורג שברוסיה, הקרן תמכה ונטל תפקיד מרכזי בארגון תערוכה בינלאומית במוזיאון הארמיטאז' הלאומי בשם "העיר הלבנה – אדריכלות הבאוהאוס בתל אביב", שמציגה את 'העיר הלבנה' תל אביב ומתארת את המסורת העירונית והאדריכלית של תל אביב, וכן תמך בהפקת חומרי ההסברה מטעם משרד החוץ הישראלי ברוסיה.
בדצמבר 2013, הקרן השאילה את אוסף הפסלים של אדגר דגה למוזאון ההרמיטאג' לתקופה של שנתיים, כאשר ב 20 בדצמבר 2013 נפתחה תערוכה של אוסף זה במוזאון בשם "אדגר דגה-דמויות בתנועה".
היסטוריה.
הארגון נוסד בשנת 2004 על ידי משפחתו של מנסור תמיר אברהם. מ.ת. אברהם נולד ב- 27 באפריל 1912, בעדן שבתימן, שהייתה אז תחת שלטון בריטי. הוא היה לסמכות משפטית כמומחה לשלטון החוק האפריקני והאסייתי, וזכה במדליית ג'ורג' מאת הרשויות הבריטיות, שהעניקו לו אותה על עבודתו. אברהם היה גם אספן קפדן, והתמקד בעיקר ביצירות אמנות מרוסיה וממערב אירופה. אברהם הלך לעולמו ב-9 בינואר 1999, בגיל 86.
בשנת 2004 הקימו ילדיו ונכדיו את קרן מ.ת. אברהם כמוסד ללא כוונות רווח להכלת האוספים שלו. הנשיא המכהן כיום הוא אמיר גרוס כבירי. המרכז נמצא בז'נבה, שווייץ, והמטה הכללי בפריז, צרפת.
ייעוד.
הייעוד המוצהר של הקרן הוא לקדם את הערכת הציבור לאמנות המודרניזם, האימפרסיוניזם והאמנות המודרנית של רוסיה ואירופה באמצעות איסוף יצירות שניתן לשאול אותן " למטרה האחת והיחידה של הצגתן ולמידתן באמצעות מוסדות ציבור".
המרכז מפעיל תוכנית השאלה של היצירות שמאפשר את הצגתן בתערוכות פומביות במוסדות מוסמכים, לרבות מוזיאונים, שבדרך כלל ידם אינה משגת לממן תערוכות מסוג זה.
ייעודו החינוכי הוא לאמץ "תערוכות שיעודדו הערכה והבנה לאמנות, להיסטוריה שלה, להקשרה ולמשמעות שלה". התערוכות אותן מממן המרכז מלוות בתוכניות חינוכיות לילדים ובני נוער שנערכות על ידי אמנים, מחנכים ואנשי מקצוע אחרים. כמו כן, תומכת הקרן באמנים צעירים ובסטודנטים ללימודי יהדות.
אוספים.
הזרמים האופייניים לתקופה זו כלולים האימפרסיוניזם, פוסט-אימפרסיוניזם, קונסטרוקטיביזם, קוביזם, קובו-פוטוריזם, נאו-פרימיטיביזם, ריוניזם ופוטוריזם. להלן רשימה חלקית של האמנים שיצירותיהם מרכיבות את האוסף:
רשת אפלה
רשת אפלה (מאנגלית: Darket) היא סוג רשת בתחום תקשורת נתונים מסוג רשת תכסית (overlay network), כלומר רשת נפרדת שמתקיימת על פני תשתית האינטרנט אליה ניתן לגשת רק באמצעות תוכנה, הגדרה או אישור ספציפיים לרשת, לרוב על ידי שימוש בפרוטוקולי תקשורת נתונים חריגים ופורטים לא-תקניים. ישנם שני סוגים נפוצים של רשתות אפלות: האחד הוא רשת עמית לעמית לשיתוף קבצים, אשר בה נעשים הקישורים אך ורק בין עמיתים נאמנים (לעיתים נקראת friend to friend או F2F) לדוגמה רשתות VPN פנימיות של משרדים, חברות וארגונים אחרים, הסוג השני הוא רשתות פרטיוּת אנונימיות כדוגמת רשת השירותים הנסתרים של Tor (המכונה לעיתים "הרשת האפלה" או "הדרקנט"). בגלל אופיו האנונימי של הסוג השני, רשתות פרטיות אלו הן מוקד לתקשורת של קבוצות פוליטיות מחתרתיות, של מדליפי מידע, של עברייני מחשב ושל פעילויות בלתי חוקיות אחרות. בעשור הראשון של המאה ה-21 התקיימה עלייה עקבית במספר הרשתות האפלות. נכון לשנת 2010, קיימות אלפי רשתות מסוג זה.
המונח Clearnet ("רשת שקופה") הוא המונח ההופכי לרשת אפלה (דארקנט), ומתאר את התוכן האינטרנטי אליו ניתן לגשת באמצעות פרוטוקולי תקשורת תקניים.
היסטוריה.
המונח "דארקנט" נטבע לראשונה בשנות ה-70 כדי לתאר רשתות מחשבים שהיו נפרדות ומבודדות, מטעמי ביטחון, מרשת ARPANET (אשר התפתחה ברבות הימים לאינטרנט). רשתות דארקנט היו יכולות לקבל מידע מרשת ARPANET אולם היו להן כתובות שלא הופיעו ברשימות הרשת ולא הגיבו לשאילתות, כולל שאילתות פינג, ממחשבים מחוץ לרשת.
המונח זכה לפופולריות בעקבות פרסום מאמר משנת 2002, אותו כתבו ארבעה חוקרים עובדי מיקרוסופט, בשם "הדארקנט ועתיד הפצת תוכן" (באנגלית: The Darknet and the Future of Content Distribution). במאמר טענו הכותבים כי רעיון הדארקנט מבוסס על שלוש הנחות:
טענת המחברים היא כי רשתות דארקנט הן רשתות הפצה העולות מהפצת אובייקטים בדרך המתוארת בהנחה מס' 1 והפצת אותם אובייקטים בהתאם להנחות 2 ו-3.
חוקרי מיקרוסופט טענו כי נוכחות רשתות אפלות היא הגורם העיקרי שמונע את פיתוחן של טכנולוגיות ניהול זכויות דיגיטלי ישימות. מאז התרחב מאוד השימוש במונח "דארקנט", ובתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוא שגור אף באמצעי תקשורת ההמונים. דיונים על רשתות דארקנט נערכים בתחומים רבים של אבטחת מערכות מידע, בשל מאפייני חלק מן המשתמשים ברשתות דארקנט. חלק מן הפרסומים ברשתות דארקנט נעשים ממניעים פוליטיים, בעוד פרסומים אחרים הם ממניעים פליליים. אחד השימושים ברשתות דארקנט הוא לצורך הפצת חומרים המוגנים בזכויות יוצרים.