בהשוואה להתקפות של מפציצי B-29 על יפן שנתיים מאוחר יותר, הפשיטה הייתה הישג סמלי. עם זאת, כשהידיעות על הפשיטה נפוצו ברבים הן גרמו לעליית המורל האמריקאי ועידוד רוחם. היו לה גם השלכות אסטרטגיות. היפנים שתכננו לפלוש לאוסטרליה החליטו לשנות אסטרטגיה ולהרחיב את טבעת השליטה סביב יפן באוקיינוס השקט. הפשיטה שימשה אמתלה לאיסורוקו יממוטו ועזרה לו לשכנע את קברניטי המדיניות במשרד הצי הקיסרי היפני בדבר נחיצות כיבוש אטול מידווי שממנו המריאו, כביכול, המפציצים. יממוטו הצליח במאמציו והצי היפני יצא לכבוש את האטול וספג תבוסה קשה מידי הצי האמריקני בקרב מידוויי.
אחרי הפשיטה.
לאחר הפשיטה, הוכרזו הצוותים של שני מטוסים כנעדרים. ב־15 באוגוסט נודע מהשגרירות השווייצרית בשאנגחאי ששמונה טייסים אמריקאים נשבו על ידי היפנים והוחזקו בבניין מטה המשטרה שם. ב־19 באוקטובר היפנים שידרו שהם שפטו את שני הצוותים ודנו אותם למוות, אך עונשם של חלק מהם הומתק למאסר עולם ו־3 מהם הוצאו להורג.
לאחר המלחמה, נחשף גורלם של הטייסים השבויים במשפט פושעי המלחמה יפניים שהתחיל בשאנגחאי בפברואר 1946. המשפט התנהל נגד ארבעה קצינים יפניים בעוון התייחסות בלתי הולמת כלפי שמונת השבויים. שני אנשי צוות נהרגו כשמטוסם נחת נחיתת אונס מול חופי סין. שמונת האחרים נפלו בשבי. בנוסף לעינויים שהיו מנת חלקם בשבי האסירים לקו בדיזנטריה ובמחלת הבריברי כתוצאה מהתנאים הירודים שבהם הוחזקו. ב־28 באוגוסט 1942 נשפטו שלושה מהם על ידי קצינים יפניים, אף על פי שמעולם לא נאמר להם מה ההאשמות נגדם. ב־14 באוקטובר נאמר להם שהם יוצאו להורג למחרת. למחרת, בשעה 16:30 הם הובאו במשאית לבית קברות ציבורי ליד שאנגחאי, והוצאו להורג בירייה.
חמשת האחרים נותרו בכלא צבאי, בתזונת רעב ובריאותם הידרדרה במהירות. באפריל 1943 הם הועברו לעיר נאנג'ינג, וב־1 בדצמבר 1943 מת אחד מהם. תנאיהם של ארבעת הנותרים הוטבו קמעה, והם אף הורשו להחזיק עותק של הברית החדשה. הם שרדו עד לשחרורם באוגוסט 1945.
ארבעת הקצינים היפניים שנשפטו על פשעי מלחמה כנגד שמונת הפושטים, נמצאו אשמים. שלושה מהם נשפטו למאסר עם עבודות פרך במשך 5 שנים והרביעי נשפט למאסר של 9 שנים.
במשך שלושה חודשים לאחר הפשיטה ביצעו היפנים חיפוש אחר הצוותים הנותרים אשר נמלטו באזור ג'ג'יאנג. כרבע מיליון אזרחים סיניים נרצחו על ידי היפנים בזמן המערכה באזור ג'ג'יאנג־ג'יאנגשי במרוצת החיפושים אחר אנשי הצוות האמריקאים.
ב־2015 העניק הקונגרס של ארצות הברית את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית ליחידת המתנדבים שהשתתפה בפשיטה.
הפשיטה בקולנוע.
הפשיטה תוארה בסרט "שלושים שניות מעל טוקיו", מ־1944 בכיכובו של ספנסר טרייסי בתפקיד דוליטל, בחלק האחרון של הסרט מ־2001 "פרל הארבור" שבו שיחק את דוליטל השחקן אלק בולדווין, ובסרט "הקרב על מידוויי" מ-2019.
משפט הערך הממוצע
מארוול
ג'ירולמו סבונרולה
ג'ירולמו סבונרולה (באיטלקית: Girolamo Savonarola; 21 בספטמבר 1452 – 23 במאי 1498) היה נזיר ומטיף דומיניקני ושליטה של פירנצה לתקופה קצרה, הידוע בשל הרפורמה הדתית שניסה להנהיג, והטפתו כנגד תרבות הרנסאנס, הטפה שהתבטאה בשריפת ספרים והשמדת יצירות אָמָּנוּת.
ביוגרפיה.
סבונרולה נולד בעיר פרארה באיטליה בשנת 1452 וסיים את לימודיו באוניברסיטת פרארה.
לאחר הדחתם של בני משפחת מדיצ'י מן השלטון בפירנצה בשנת 1494 הפך סבונרולה לשליטה היחיד של פירנצה. על אף ששליטה הקודם של פירנצה, לורנצו דה מדיצ'י ("המפואר"), היה פטרונו הפוליטי, הפנה אליו סבונרולה את חצי ביקורתו, הן כלפי התרבות והאמנות שמדיצ'י היה גדול הפטרונים שלהן, והן כלפיו באופן אישי.
סבונרולה ייסד בפירנצה רפובליקה תאוקרטית אותה אפיין כ"רפובליקה נוצרית דתית". אחד ממעשיו הראשונים כשליט היה הפיכתו של "מעשה הסדום", אשר בעבר היה העונש עליו קנס, לעבירה שעונשה מוות. אויביו העיקריים, הדוכס ממילאנו והאפיפיור אלכסנדר השישי שאותו האשים סבונרולה בניוון מוסרי, רצח ושחיתות, הוציאו נגדו חרמות ונידויים, אך הוא התעלם מהם.
ב-1497 ביצעו סבונרולה ותומכיו את "מדורת ההבלים". הם שלחו נערים אשר אספו מדלת לדלת חפצים המקושרים לניוון מוסרי: מראות, קוסמטיקה, תמונות תועבה, ספרים אליליים, שולחנות הימורים, בגדים נאים ועבודותיהם של משוררים בלתי מוסריים (לפי הגדרתו), ושרפו אותם במדורה גדולה בפיאצה דלה סיניוריה במרכז פירנצה. עבודות אמנות רבות מתקופת הרנסאנס אבדו כתוצאה ממעשיו אלו של סבונרולה, לרבות תמונות של סנדרו בוטיצ'לי אשר הושלכו אל האש בידי האמן עצמו.
עד מהרה מאסו תושבי פירנצה בקנאותו של סבונרולה. בדרשה שנשא ב"יום העלייה לשמים" ב-4 במאי 1497, החלו קבוצות נערים לחולל מהומות, אשר הפכו למרד. בתי מרזח נפתחו מחדש, והבריות הימרו בפומבי.
ב-13 במאי 1497 נודה סבונרולה על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי, וב-1498 נתלה וגם נשרף, באותו המקום בו הורה להוציא להורג אחרים בצורה זו. הוא הואשם בהתנבאות ובמשגים דתיים. יאקופו נרדי, אשר תיעד את האירוע בספרו "היסטוריה של העיר פירנצה" (Istorie della città di Firenze), מספר כי התליין קרא "האיש שרצה לשרוף אותי יישרף עתה בעצמו" כאשר הצית את האש. ניקולו מקיאוולי, כותב הספר "הנסיך", צפה אף הוא במחזה וכתב עליו. לאחר מותו המשיכה להתקיים בפירנצה רפובליקה עד שנת 1512, בה חזרו בני משפחת מדיצ'י לעמדות כוח בעיר.
במאה ה-20 החלה מתפתחת בתוככי הכנסייה הקתולית תנועה להכרזתו של סבונרולה לקדוש נוצרי. כמו כן, במספר מקומות באיטליה, בהם ברומא, קיים רחוב הקרוי על שמו.
ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (1986)
ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון לתל אביב היה ניסיון כושל לפוצץ מטוס בואינג 747 של חברת אל על ב-17 באפריל 1986. אן מרי מרפי, קתולית אירית בת 32, שהייתה בהיריון, ניסתה לעלות לטיסת אל על LY016 שעצרה בלונדון בדרכה מניו יורק לתל אביב כשעמה מזוודה שלה תחתית כפולה. בצד הנסתר של המזוודה הטמין ארוסה הפלסטיני־ירדני של מרפי, ניזאר נוואף אל-מנסור אל-הינדאווי, חומר נפץ שהיה אמור להתפוצץ במהלך הטיסה, ולהביא למותם של 375 הנוסעים. מרפי לא הייתה מודעת לפצצה שבמזוודתה, שצפויה הייתה להמית גם אותה. אנשי הביטחון של חברת אל על חשדו במרפי וערכו בדיקה קפדנית למטענה וגילו את חומר הנפץ. זה היה אחד ממספר מקרים בהם עשו ארגוני הטרור שימוש ב"נוסע תמים" לצורך החדרת מטען חבלה למטוס.
החקירה הבריטית העלתה שסוריה ושירותי המודיעין שלה היו קשורים במישרין לניסיון הפיגוע. ממשלת בריטניה החזירה את שגרירה מדמשק. אל-הינדאווי נידון ל-45 שנות מאסר, ככל הנראה העונש הקצוב הארוך ביותר בתולדות המשפט הבריטי, שאינו מאסר עולם, ועתירותיו לקיצור עונשו נדחו בכל הערכאות.
רקע.
ניזאר נוואף אל-מנסור אל-הינדאווי, יליד 1954, הוא ירדני ממוצא פלסטיני. עד מלחמת העצמאות היה אביו בעל משק בביסאן. במקצועו היה הינדאווי עיתונאי וברח מירדן בשל פעילותו המהפכנית. בלונדון הוא לא התאקלם יפה, עסק בעבודות "צווארון כחול", והתחתן עם אישה פולניה שילדה לו בת, אך נטשה אותו. במצוקתו פנה הינדאווי לבחון אפשרויות בשגרירות סוריה.
בינתיים, ב-1984, נכנס הינדאווי למערכת יחסים עם מרפי, חדרנית בת 30 שהגרה ללונדון מדבלין, בירת אירלנד. ב-1985 הגיע הינדאווי לסוריה, עבר בה הכשרה צבאית, ופגש בבכירים סוריים, בהם ראש מודיעין חיל האוויר, מוחמד אל חולי, אדם המקורב לחאפז אל-אסד. אלו סיכמו איתו על ביצוע הפיגוע, העניקו לו דרכון דיפלומטי, ואף שילמו לו מקדמה של 12,000 דולר - חלק מסכום של רבע מיליון דולר, שהיה אמור לקבל אחר הצלחת הפעולה. הינדאווי השתמש בדרכון סורי מזויף, ובקשות הויזה שלו בשם מזויף זה נתמכו בידי שגרירות סוריה. הינדאווי שב מאוחר יותר לסוריה להכשרה נוספת ונאמר לו כי אם ייתפס, אסור לו להודות בהיותו שליח הסורים; אחרת, יסכן את חייהם של מאות קרובי משפחה. בתחילת 1986 נודע להינדאווי שמרפי בהריון. הוא לחץ עליה לעבור הפלה מלאכותית אך היא סירבה ושקלה לשוב לאירלנד.
הפיגוע.
הכנת הפיגוע.
ב-7 באפריל הפתיע הינדאווי את מרפי בדרישה שיתחתנו לאלתר והכין תוכניות טיול למזרח התיכון. בתירוץ כלשהו הסביר את רצונו שיטוסו בטיסות נפרדות. הוא דרש ממרפי בתוקף שתשמור על דיסקרטיות לגבי תוכניות הטיול והכין אותה לקראת התשאולים שייערכו לה לקראת טיסתה לישראל. הוא גם סייע לה באריזה לטיסה וסיפק לה מזוודה על גלגלים בעלת תחתית כפולה. בתחתית הנסתרת הכניס הינדאווי חומר נפץ מסוג סמטקס, סוג שקשה לגלותו באמצעות בדיקת הרנטגן הרגילה. בחומר נפץ זהה נעשה שימוש בפיצוץ טיסת פאן אם 103 כשנתיים וחצי לאחר מכן. הינדאווי צייד את מרפי גם במחשבון, כביכול מתנה לחברים בישראל. למעשה במחשבון היה מתקן שהפך אותו להדק להפעלת חומר הנפץ במזוודה. אחרי שנפרד הינדאווי ממרפי הוא שב בחזרה למלונו. בדעתו היה לעלות במהרה על מטוס חברת התעופה הסורית לדמשק שבו הוכן לו מקום מבעוד מועד כאחד מאנשי הצוות.
גילוי המטען.