גוף כלב התחש ארוך ושרירי, רגליו קצרות ואוזניו ארוכות ושמוטות. כפות הרגליים שלו גדולות מהרגיל כדי לאפשר חפירה באופן יעיל. לתחש יש בית חזה גדול, המועיל לו בציד ואפו הארוך מסייע בהרחבה של אזורי קליטת הריח. נהוג למיין סוגים של כלבי תחש לפי אורכם, גודלם ואורך וסוג שערם. אופיו של הכלב ידידותי, אך הוא עשוי להיות עקשן וחינוכו קשה. התחש אוהב לרדוף אחר חיות קטנות כגון קיפודים, ציפורים וחתולים ומפגין לעיתים חשדנות כלפי זרים.
טורניו
גותים (מסופוטמיה)
הגוּתים היו עם נוודי שמקורו במערב פרס. במאה ה-23 לפנה"ס פלשו הגוּתים למסופוטמיה ושדדו אותה ואת ערי-המדינה בתדירות גבוהה עד שאותו-ח'גל שליט העיר אור גירש אותם.
היסטוריה.
הגוּתים ניהלו מלחמות נגד מלכי אכד עד שהשתלטו על רוב מסופוטמיה.
צורת השלטון של הגותים הייתה שונה מאלו של שומרים ואכדים. תואר המלך לא עבר בירושה מאב לבן, אצל הגותים כל מנהיג שבט היה יכול להכריז על עצמו כמלך.
בסביבות שנת 2200 לפנה"ס מלך גותי בשם ארידופיזיר הביס בקרב את מלך אכד נרם-סין, השתלט על העיר סיפר והכריז על עצמו מלך "ארץ שומר ואכד". בהמשך האכדים הצליחו למנוע את התפשטותם של הגותים. שני יורשים של ארידופיזיר הובסו על ידי האכדים, המלך הגותי סרלגב אפילו נשבה על ידי המלך האכדי שאר קאלי שארי. כששר-קאלי-שארי מת הגותים התחילו לנצח במלחמות עם האכדים ובסוף השתלטו על רוב מסופוטמיה.
בסביבות שנת 2109 לפנה"ס מלך גותי אחרון בשם טיריגן (לפי המקורות הוא שלט רק 40 יום) הובס על ידי שליט העיר ארך אותו-ח'גל. הצבא שלו ברח והוא נשבה והוצא להורג. לאחר מכן הגותים לא חזרו לשלוט במסופוטמיה.
שפה.
לגבי השפה יש שתי גישות, חלק מן החוקרים טוענים שהיא שייכת לשפות קווקזיות וחלק אחר טוען שהיא שייכת לקבוצה הודו-אירופית.
U.S. News &amp; World Report
U.S. News &amp; World Report הוא מגזין חדשות אמריקאי אשר נוסד בשנת 1933. הוא נחשב למגזין השלישי בתפוצתו לאחר מגזין Time וניוזוויק. נחשב בעל עמדה שמרנית. ביוני 2008 הוכרז כי המגזין יצא מדי שבועיים ולא מדי שבוע. בנובמבר 2008 הוחלט כי המגזין יצא פעם בחודש.
העיתון United States News הוקם על ידי דייוויד לורנס (1888 - 1973) בשנת 1933, ובשנת 1946 ייסד את העיתון המתמקד בחדשות חוץ World Report. בשנת 1948 איחד לורנס את שני העיתונים לכדי עיתון אחד. בשנת 1984 נרכש העיתון על ידי מורטימר צוקרמן, בעלי הניו יורק דיילי ניוז.
מטה החברה שוכן בוושינגטון הבירה. משנת 1983 מפרסם המגזין את America's Best Colleges, רשימת הקולג'ים הכי טובים באמריקה אשר נחשב לאחד מהרשימות בעלות הכי הרבה השפעה. כך גם לגבי America's Best Hospitals report, רשימת בית החולים הכי טובים בארצות הברית.
פלוסיום
פלוסיום (ביוונית: Πηλούσιον) הייתה עיר בקצה המזרחי של הדלתא של הנילוס, כ-30 קילומטר מדרום מזרח לעיר המודרנית פורט סעיד. במהלך ההיסטוריה ניתנו לעיר שמות שונים. בעת מצרים העתיקה נודעה העיר בשם סינה או פר-אמון (מקדש-אמון), בעברית ידועה העיר בשם סין, בערבית ידוע האתר בשם תל אל-פראמא (בערבית: الفرما). האגיפטולוג האנגלי אלן גרדינר, העלה השערה בשנות ה-20 של המאה ה-20 שבפלוסיום שכנה עיר הבירה פר-רעמסס שבנה רעמסס השני, אך בשנות ה-60 של המאה ה-20 נתגלתה ונחפרה פר-רעמסס במיקום אחר, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לקהיר ו-80 ק"מ מערבית לאיסמעיליה.
היסטוריה.
פלוסיום הייתה העיר הגדולה במזרח מצרים התחתונה, ועם בנייתה שימשה כנמל על גדות הזרוע הפלוסית, הזרוע המזרחית של דלתת הנילוס. שמה הקדום נגזר מהמילה המצרית לבוץ. החל מהמאה הראשונה נסתם הנמל בסחף של חול מהדלתה וקו החוף התרחק מהעיר ובמאה השלישית כבר הייתה העיר מרוחקת כ-4 מייל מהים התיכון. מיקומה האסטרטגי של פלוסיום הציב אותה כמבצר גבול השומר על הכניסה למצרים ממזרח, מכוון הסהר הפורה, והעיר הייתה לזירת קרבות מול אויבים שניסו לפלוש למצרים בדרך היבשה. בעת העתיקה התבססה כלכלת העיר וסביבתה על הפשתן שהיה מוצר מבוקש וסיביו, זרעיו וחלקים אחרים שימשו לייצור בד, צבע, נייר, רשתות דייג וסבון. הסופר, חוקר הטבע ואיש הצבא והצי הרומי פליניוס הזקן כותב על פשתן פלוסיום בספרו תולדות הטבע (בלטינית: Historia Naturalis) ואף נתן לו את השם הלטיני linum Pelusiacum. במשנה נאמר שהכהן הגדול היה לובש ביום הכיפורים בגדי פשתן יקרים ומשובחים מפילוסין.
בשנת 525 לפנה"ס נכבשה פלוסיום על ידי הצבא הפרסי בראשותו של המלך כנבוזי השני לאחר קרב מכריע הידוע בשם קרב פלוסיום בו הוכה הצבא המצרי וחיל המצב של פלוסיום שוק על ירך, המבצר נכנע והדרך למצרים נפתחה. על פי הרודוטוס, התנהג כנבוזי באכזריות רבה בהיותו במצרים. הוא הוציא להורג את פרעה פסמתיך השלישי, בנו של יעחמס השני (ביוונית - אמסיס) יחד עם אצילים נוספים, התעלל בשבויים, והרג נשים וילדים. בזז את המקדשים וחילל את קדשי המצרים.
בשנת 333 לפנה"ס פתחה פלוסיום את שערייה בפני אלכסנדר הגדול.
במהלך המלחמה הקואלה-סורית השישית שימשה פלוסיום זירת קרבות עזים בין הצבא הסלאוקי לבית תלמי. במהלך הראשון של המלחמה נפגשו הצבאות ליד פלוסיום, בשנת 169 לפנה"ס והקרב הסתיים בתבוסה מוחצת לצבא המצרי. המצודה נכנעה לפני הצבא הסורי ובעקבות כניעתה נפתחה הדלת ללב הממלכה התלמית. בתקופה הרומית הייתה העיר חלק מפרובינקית ערביה, שירשה את הממלכה הנבטית.
בשנת 48 לפנה"ס ברח גנאיוס פומפיוס מגנוס מרומא לפלוסיום, וביקש מהמלך תלמי ה-13 מקלט מדיני. אנשי תלמי ערפו את ראשו של פומפיוס, והגישו אותו כמתנה ליוליוס קיסר, אשר הגיע לעיר כמה ימים לאחר מכן. מסופר כי למרות יריבותם, ביכה קיסר על אובדן שותפו משכבר, קונסול של רומא, והוציא להורג את הרוצח.
בחודש דצמבר 639 יצא עמר אבן אל-עאץ המצביא המוסלמי מאל עריש, דרך מדבר סיני לכבוש את מצרים עם גדוד של 4,000 חיילים ערבים, וככל הנראה כוח כוח נוסף של חיילים ביזנטים ופרסים שהתאסלמו. בתחילת 640 הופיעו המוסלמים מול חומות פלוסיום. לאחר מצור של כחודשים וחצי נכבשה העיר בהסתערות על החומות, חומות העיר, כנסיות, הנמל והספינות שעגנו בו נשרפו. שורות הצבא המוסלמי שהדלדלו במהלך המצור התמלאו על ידי בדואים תושבי חצי האי סיני שהשמועה על כיבוש פלוסיום והתקווה לבזוז את אוצרות מצרים העבירו את נאמנותם לצד המוסלמי.
בשנת 1117 נכבשה פלוסיום על ידי הצלבנים בראשות בלדווין הראשון, מלך ירושלים שהחריב את העיר. מאז לא שוקמו ביצוריה והאתר שקע בתהום הנשיה ונעלם לחלוטין מדפי ההיסטוריה.
בלוזה.
במאה ה-20 נקרא האזור "בלוזה" (שיבוש ערבי של השם היווני). אזור בלוזה היה מוקד לעימותים בין צה"ל וצבא מצרים במלחמות ששת הימים, ההתשה ויום הכיפורים. לאחר הסכם הביניים בין ישראל למצרים ב-1975 נסוג צה"ל לקו חדש ממזרח לבלוזה.
ארכאולוגיה.
את החפירות הראשונות באתר ערך בו האגיפטולוג הצרפתי ז'אן קלאדט בשנת 1910 .
בשנת 1971, בעת שהאזור היה בשליטה ישראלית נערך בו סקר ארכאולוגי על ידי רשות העתיקות.
באתר, הנמצא בשטח מחוז איסמעיליה, נערכו חפירות חלקיות שחשפו שרידים מהעיר הרומאית-ביזנטית בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20.
פלוסיון
אברהם יעקב זלזניק
רבי אברהם יעקב זלזניק (ט"ו בכסלו ה'תרע"ג, 1912 – כ"א באלול ה'תש"ע, 31 באוגוסט 2010) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים בט"ו בכסלו ה'תרע"ג לרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים. לאחר פטירת אביו, בשנת תשל"ה מונה תחתיו כאחד מראשי הישיבה.
נישא לאיטה בתו של הרב ישראל שלום לוריא מירושלים. התגורר כל ימיו בשכונת כרם בירושלים.
בשנת ה'תשל"ז מונה לכהן במועצת גדולי התורה. במשך כל השנים היה מחברי המועצה שסרו למרותו של הרב שך, וכשהרב שך פרש ממועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בתחילת שנת ה'תשמ"ט וייסד את תנועת דגל התורה, הצטרף אליו הרב זלזניק, ועבר לכהן במועצת גדולי התורה של התנועה החדשה.
נפטר בירושלים בכ"א באלול ה'תש"ע, בגיל 98.
אחיו הרב שמעון זלזניק, שימש כר"מ בישיבת ההסדר שעלבים. אח נוסף, הרב אפרים היה אף הוא תלמיד חכם בולט, כיהן בראשות ישיבת עץ חיים והיה תלמידם של רבי יצחק זאב סולובייצ'יק ושל הרב יוסף דב סולובייצ'יק. גיסיו הם הרב חיים גריינימן, הרב אברהם יעקב ויינר (מחבר ספרי "שארית יעקב"), הרב יוסף ליס והרב חיים אהרן טורצ'ין, ראש "הישיבה למצוינים".
חתנו הרב יוסף קפלן, נכדו של הרב ירוחם ליבוביץ, כיהן כראש כולל "בית אשר" בירושלים.
הסוציאל-דמוקרטים (שוודיה)
נתן אשל
נתן אשל (נולד ב-5 ביולי 1947) הוא איש מִנהל ישראלי. ניהל במשך כ-16 שנים את העיתון "הצופה", היה סמנכ"ל בעיתון "ישראל היום" וראש הסגל בלשכת ראש הממשלה תחת ראש הממשלה בנימין נתניהו. נאלץ לפרוש משירות המדינה ולהתחייב שלא לשוב אליו, לאחר שנחשד בהטרדה מינית והורשע בדין משמעתי בצילום לא מקובל .
ביוגרפיה.
אשל נולד בארץ ישראל בשם נתן נטע גרינבוים. למד במדרשית נעם. הוא סגן-אלוף במילואים. היה חבר מרכז המפד"ל. ניהל במשך 16 שנים את העיתון "הצופה" ושימש דירקטור בחברת "ישראלום נכסים" בשנים 2007–2009. שימש סמנכ"ל העיתון "ישראל היום".
נשוי לדבורה ואב לארבעה. מתגורר בתל אביב. בתו, יפעת סלע, היא סגנית מנהל רשות החברות הממשלתיות.
באפריל 2009, עם שובו של בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה, מונה אשל לראש לשכת ראש הממשלה. בדצמבר 2010 פורסם שתוארו שונה ל"ראש הסגל" בלשכת ראש הממשלה. הוא מקורב לשרה נתניהו ואיש אמונה.
פרשת פרישתו מלשכת ראש הממשלה.