עיקר מזונו הוא מיני השפנאים המהויים 90% מכלל מזונו. בנוסף יצוד יונקים קטנים ובינוניים, עופות וזוחלים. &lt;BR&gt; העיט מאתר את טרפו בשעת מעוף ואז נוסק עליו ולוכדו. לעיתים רחוקות יצוד את טרפו ביושבו על ענף (שיטת הציד של העקב), ולעיתים רחוקות יותר יחמוס מעופות אחרים או יתקרב לפגרים.
עונת הרבייה מתרחשת בינואר בחצי האי ערב, באוקטובר-דצמבר בצפון אפריקה, בפברואר-ספטמבר במזרח אפריקה. &lt;BR&gt; הקן כבד ורחב ומורכב מענפים ומעלים ירוקים, על פי רוב ממוקם בסולמות צוקים. &lt;BR&gt; הנקבה מטילה 2 ביצים בהפרש של 2-3 ימים, עליהן דוגרת במשך 45 ימים. לגוזלים פלומה לבנה. הגוזל הבוגר מונע מהצעיר את מזונו או תוקף אותו, כחלק מניסיונותיו לשרוד, תופעה הנקראת קייניזם או "סינדרום הבל".
שתקני בדרך כלל, אך משמיע לעיתים קריאות נבחניות. או דומות לקריאת עורב. המעוף מרשים יותר משל מרבית העיטים הגדולים.
פרידריך וילהלם שלינג
פרידריך וילהלם יוזף פון שלינג (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling; 27 בינואר 1775 - 20 באוגוסט 1854) היה פילוסוף גרמני. היסטוריונים של הפילוסופיה ממקמים לרוב את שלינג כחוליה המגשרת בהתפתחות האידיאליזם הגרמני, בין מורו יוהאן גוטליב פיכטה לבין ידיד נעוריו ויריבו האקדמי גאורג וילהלם פרידריך הגל.
ברבות השנים דעך מעמדה של הפילוסופיה של שלינג. בין הגורמים לכך ניתן למנות את הדומיננטיות של הפילוסופיה של הגל, שבעבודותיו המאוחרות הציג את שלינג כלא יותר מאשר הערת שוליים זניחה בהתפתחות תולדות הפילוסופיה. בנוסף, "פילוסופיית הטבע" של שלינג ספגה ביקורת בגלל נטייתה לאנלוגיות, ובשל היעדר ביסוס אמפירי. עם זאת, בשנים האחרונות חלה התעניינות מחודשת בפילוסופיה של שלינג בשל ביקורתו המאוחרת על הגל, שהשפיעה על קירקגור, פוירבך, מרקס ואחרים; הסובייקטיביות האנטי-קרטזיאנית שלו, שהשפיעה על ניטשה, היידגר ולאקאן; ועיסוקו ביחס האדם לטבע, שנעשה רלוונטי על רקע משבר האקלים.
קריירה.
פרידריך וילהלם שלינג נולד בלאונברג ליד שטוטגרט ב-27 בינואר 1775. הוא פקד סמינרים פרוטסטנטים בטיבינגן (כיום גרמניה) בשנים 1790–1795, והיה מוערך בקרב פילוסופים דגולים רבים כגון: הגל, והמשורר האידיאליסט פרידריך הלדרלין.
ב-1797 עבר ליינה שבגרמניה ושם התוודע לראשונה לחלק מהרעיונות של הרומנטיקה של ינה ופגש משוררים רבים שהיו בכנסים באוניברסיטה של ינה. במשך הזמן למד בפקולטה בגרמניה והגיע לדרגת פרופסור. אף על פי שהרצאותיו בברלין היו בנוכחותם של משוררים דגולים, יצירותיו הפילוסופיות לא התקבלו ולא נחשבו בעיניהם לדבר משמעותי שיש להתייחס אליו ברצינות. למרות זאת, כיום ידוע שחשיבותו הפילוסופית והאידיאליזם שחקר משפיעה על רבים שדחו אותו, בעיקר בגלל חוגי הפוליטיקה והקבוצות הנמנות איתה.
שלינג נפטר ב-20 באוגוסט 1854 בשווייץ.
שלינג
פרידריך שלינג
רשימת העיצורים
לוכסן
לוֹכסן או קו נטוי (/) (בנוסף גם סלש; מאנגלית: "Slash") הוא סימן כתב המצויר באמצעות קו אלכסוני הנוטה מימין למעלה או משמאל למטה.
היסטוריה.
השימוש בסימן זה מקורו ברומא העתיקה והוא המקור של הפסיק (גרסה מקוצרת למעשה של הלוכסן).
שימוש.
הלוכסן משמש לקישור בין שתי מילים שונות או שני משפטים שונים על מנת לצרפם יחד (ולהדגיש שהמילים חליפיות במשפט / היינו ניתן לקרוא את המשפט עם כל אחת מהמילים בנפרד / ניתן לקרוא כל אחד מהמשפטים והוא חלופי למשפט שקדם לסימן הלוכסן.) לדוגמה:
ו/או.
שימוש נפוץ בלוכסן נעשה בביטוי "ו/או". לדוגמה:
הביטוי הלוגי "או" מכיל גם את הביטוי הלוגי "וגם", ולכן בטקסט העוסק בלוגיקה הביטוי "א' או ב'" נכון כאשר לפחות אחד ממרכיביו נכון. עם זאת, בשאר התחומים (לדוגמה בכתיבה משפטית) נהוג ש"או" שולל את האפשרות ששתי הטענות יהיו נכונות ('אבוא אליך בשתיים או בארבע' שולל את האפשרות שאבוא בשתי השעות גם יחד) ולפיכך נחוץ הצירוף "ו/או".
שימושים בשירה.
בשירה נוטים להשתמש בלוכסן כדי לסמן סופה של שורה בשיר.
מתמטיקה.
במתמטיקה מסמן הלוכסן את פעולת החילוק, לדוגמה:
כמו כן משמש הלוכסן לסימון שבר, לדוגמה:
יוניקוד מציע שני לוכסנים חלופיים אשר מאפשרים תצוגה משופרת של שברים: "לוכסן חילוק" (Division Slash, יוניקוד U+2215), המשמר את כיוון זרימת הטקסט בפסקה בה הוא נמצא, ו־"סוֹלִידוּס" (, יוניקוד U+2044), המזרים את הטקסט משמאל לימין:
מחשבים.
במחשבים משתמשים בלוכסן לעיתים קרובות כתו מפריד בין חלקים של נתיב (לדוגמה בנתיבי הקבצים במערכות Unix ובכתובות אינטרנט).
ברוב שפות המחשב משמש הלוכסן כאופרטור של חילוק.
בשפות תכנות רבות משמשים שני לוכסנים // כהתחלה של הערה בת שורה אחת.
ב-HTML ו־XML משמש הלוכסן כסימון לסיום תכונת מקטע, לדוגמה: codice_1 מסיים מקטע של טקסט מודגש שמתחיל בהוראה: codice_1.
תאריכים.
ניתן להשתמש בלוכסן כסימן מפריד בין מרכיביו של תאריך.
לדוגמה:
לפי השיטה האירופאית לסימון תאריך "16/9/2003" ולפי השיטה האמריקאית לסימון תאריך "9/16/2003" יסמל את היום ה-16 בחודש ספטמבר בשנת 2003.
על פי הסימון בבריטניה הסימון "7/8 May" משמעו הלילה שבין ה-7 ל-8 במאי, בעוד שהסימון "7-8 May" משמעו שני הימים גם יחד.
סימון מטבעות בריטיות.
בטרם עברה בריטניה לשיטה העשרונית נהגו לסמן בלוכסן את ההבדל בין לירות שטרלינג, שילינגים ומטבעות פני
(המקף מסמן 0).
סאמניום
סאמניום או סאמנטיום הוא שמו של חבל ארץ היסטורי וגאוגרפי בדרום איטליה, שנקרא על שם העם שהתיישב בו בתקופות מוקדמות בהיסטוריה, הסאמניטים.
גבולות החבל היו לאטיום (לאציו) בצפון, לוקאניה (בזיליקטה) בדרום, קמפניה במערב ואפוליה במזרח.
החבל מחולק בין המחוזות האיטלקיים קמפניה, פוליה, מוליזה, אברוצו, ובזיליקטה.
החבל השתרע באזור הרי האפנינים לאורך שפלת קמפניה. הערים המרכזיות בחבל היו בוביאמום (Bovaiamom), שנקראה על ידי הרומאים בוביאנום (כיום העיר בויאנו, מחוז מוליזה), ומאלוונטום (כיום בנוונטו (Benevento) שבמחוז קמפניה).
טבעו ההררי של החבל גיבש את אופיים של השבטים האוסקנים שהתיישבו בו, שלימים הפכו לשבטים הסאמניטיים. הסאמניטים שלטו בחבל במשך כ-300 שנה, משנת 600 לפני הספירה ועד 290. משנה זו, ולאחר שהסאמניטים ניגפו בפני הרומאים במלחמות הסאמניטיות, נשלט החבל על ידי הרפובליקה הרומית.
עם פרוץ מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס עמדו הסאמינטים, יחד עם המארסים, בראש המרד האיטלקי ברומא. לאחר מספר הצלחות בתחילת המלחמה הם נוצחו, אך היו השבט האחרון שהחזיק מעמד בלחימה עקשנית. בסיומה של המלחמה הם הצליחו לזכות באזרחות רומית.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית צידדו הסאמניטים בסיעה הפופולרית, וכך רכשו לעצמם אויב אכזר בדמות לוקיוס קורנליוס סולה, מנהיג הסיעה האופטימאטית במלחמה, שהיה גם המצביא שנלחם נגדם במלחמת בעלות הברית.
כנקמה ערך סולה, לאחר ניצחונו במלחמת האזרחים, בשנת 80 לפנה"ס, מסע כיבוש והשמד באדמת סאמניום, החריב את עריה, חיסל את עמה, והגלה את שרידיו לצפון איטליה. חבל סאמניום הפך להיסטוריה.
סמניום
קפיצה במוט
קפיצה במוט היא מקצוע המשתייך לענף האתלטיקה הקלה. המתחרה במקצוע זה ינסה לקפוץ מעל לרף שהונח בגובה מסוים, תוך כדי שימוש בריצה לתנופה ובמוט כדי לדחוף את עצמו כלפי מעלה ברגע הניתור. היכולות הנדרשות מקופץ במוט הן מהירות, זריזות ושליטה בטכניקת הקפיצה. כמו כן, גם בחירת המוט והתאמתו לקופץ מהווים גורמים משמעותיים במידת הצלחת הקפיצה.
התפתחות הספורט.
מקורות הספורט, ככל הנראה, ביוון העתיקה. גם הקלטים באנגליה ובני האי כרתים העתיקים נהגו לקפוץ במוט - אבל לא כספורט, אלא כאמצעי לחצות תעלות, שוחות ושאר מקומות לא עבירים.
קפיצה במוט בצורה המוכרת לנו כיום תועדה לראשונה ב-1791, בבית ספר בשנפפנטאל, גרמניה . תיעודים נוספים קיימים משנת 1826 מבריטניה, שם נערכו תחרויות בהשתתפות 1300 מתחרים בסך הכל, בהן הקופצים הגיעו עד לגובה של 3.3 מטר. הענף התפשט לארצות הברית לקראת סוף המאה ה-19, שם החלו להשתמש במשטחי חול לצורך ריכוך הנחיתה על הקרקע. תחילה, מוטות הקפיצה היו עשויים מחומרים נוקשים כגון במבוק ואלומיניום. מוטות קפיצה גמישים נוצרו לראשונה באמצע המאה ה-20 מחומרים מרוכבים כגון פיברגלאס וסיבי פחמן, שאפשרו לקופצים להגיע לגבהים חדשים.
הספורט כיום.
כיום, מקצוע הקפיצה במוט הוא אחד מארבעת מקצועות הקפיצה באתלטיקה, הוא ענף אולימפי וגם המקצוע השמיני בקרב עשר. מכיוון שהקפיצה במוט והקפיצה לגובה הן קפיצות אנכיות, התחרויות במקצועות אלה מנוהלות בצורה זהה. כל קופץ יכול לבחור את הגובה בו הוא ירצה להתחיל להתחרות. לאחר מכן, הוא מקבל שלושה ניסיונות לעבור את הגובה. אם הקופץ עובר את הגובה, הוא עובר לגובה הבא, שם יהיו לו עוד שלושה ניסיונות. אם הקופץ מפיל את הרף שלוש פעמים ברציפות, הוא מודח מהתחרות, והגובה הרב ביותר שהוא עבר ירשם כתוצאתו. במהלך התחרות, הקופצים יכולים לדלג על גבהים. אם קופץ פוסל פעם אחת בגובה מסוים, הוא יכול לבחור לדלג על הגובה הזה, ולעבור לגובה הבא, אך הוא יקבל רק שני ניסיונות לעבור אותו. בדומה לכך, אם קופץ פוסל פעמיים בגובה מסוים, הוא יכול לדלג לגובה הבא, אך הוא יקבל רק הזדמנות אחת לעבור אותו.
המתחרה שעבר את הגובה הרב ביותר, הוא המנצח בתחרות. אם תוצאתם של שני קופצים ומעלה זהה, המנצח הוא זה שפסל פחות פעמים בגובה האחרון אותו עבר. אם לשני קופצים כמות זהה של פסילות בגובה האחרון אותו עברו, הקופץ בעל כמות הפסילות הנמוכה ביותר בכל קפיצותיו, הוא המנצח.