אמנית המוות היא מושא למחקר רב. מרבית החומרים המשניים הפעילים בה בודדו, ביניהם הרעלן אלפא אמניטין הפוגע בכליות ובכבד בצורה קטלנית.
ב–2018 נמצאה הפטריה בחורשות אלונים ברמת הגולן.
מארי לואיז ד'אורליאן
מארי לואיז ד'אורליאן (צרפתית: Marie-Louise d'Orléans; 26 באפריל 1662 - 12 בפברואר 1689) הייתה אשתו של קרלוס השני, מלך ספרד.
מוצאה וילדותה.
מארי לואיז הייתה בתם הבכורה של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, אחיו הצעיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ורעייתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אחותם הצעירה של צ'ארלס השני וג'יימס השני, מלכי אנגליה. היא הייתה צאצאית של משפחות המלוכה הגדולות באירופה: סביה מצד אביה היו לואי השלושה עשר, מלך צרפת ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל בעוד שסביה מצד אמה היו צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה והנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
מארי לואיז בילתה את ילדותה במעונות המלכותיים של אביה, הפאלה רויאל בפריז וארמון סן קלוד שמחוץ לעיר. היא גם בילתה זמן רב עם סבתה, אנה, שאהבה אותה מאוד והשאירה לה את רוב הונה כשנפטרה בשנת 1666, וכן עם סבתה השנייה, הנרייטה מריה. בגיל 8 נפטרה אמה של מארי לואיז, אולם שנה לאחר מכן אביה נישא לאליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, שהייתה לה ולאחותה הצעירה אן מארי כמו אם.
נישואים.
ב-19 בנובמבר 1679, בגיל 17, נישאה מארי לואיז לקרלוס השני, מלך ספרד. המלכה החדשה נודעה ביופייה ובקסמה האישי, וקרלוס היה מאוהב בה מהרגע הראשון. למרות זאת, חצר המלוכה הספרדית ונסיונותיה הכושלים להיכנס להריון גרמו לה לסבול מדיכאון.
הזוג המלכותי ניסה במשך שנים רבות להביא ילדים לעולם אך ללא הצלחה. למרות זאת הם נשארו אופטימיים ונהגו להתפלל יחדיו בכנסייה לילדים.
מותה.
ב-11 בפברואר 1689, לאחר שיצאה לרכב, המלכה החלה להרגיש כאבים חזקים בבטנה. בבוקר שלמחרת היא נפטרה, ככל הנראה מדלקת התוספתן. באותו הזמן צצו שמועות שטענו כי חמתה של מארי לואיז, מריאנה מאוסטריה, הרעילה את כלתה משום שלא הצליחה להיכנס להריון. שמועות אלו היו חסרות כל בסיס, שכן המלכה האם וכלתה היו קרובות מאוד ומריה אנה לקחה את מותה בצרה קשה מאוד. המלך קרלוס השני היה שבור לב ממותה של רעייתו האהובה, אולם המדינאים הספרדיים מיהרו לחפש לו מלכה חדשה, ושנה לאחר מותה של מארי לואיז הוא נישא למריה אנה מנויבורג.
באונדרי פארק
באונדרי פארק (באנגלית: Boundary Park) הוא מגרש הכדורגל הגדול בעיר אולדהאם, אנגליה ומגרשה הביתי של אולדהאם אתלטיק אשר משחקת בליגה השלישית באנגליה.
המגרש נחשב לקר ביותר בין מגרשי כדורגל ברחבי אנגליה והשני בגובהו אחרי 'האוטורנס', מגרשה הביתי של וסט ברומיץ' אלביון.
באצטדיון יש 13,635 מושבים. כמות הצופים הגבוהה ביותר שנרשמה באצטדיון הייתה 47,671 במשחק גביע מול שפילד ונסדיי עוד כשהיו באצטדיון יציעי עמידה. מאז 1994 נבנו כיסאות בכל היציעים.
בשנת 2006 הציגה הנהלת אולדהאם אתלטיק את התוכניות העתידיות שלהם לגבי המגרש. התכנון הוא לבנות יציע נוסף ולאחר השלמת בניתו יהיו 16,000 מושבים. בנוסף מתכננת ההנהלה לבנות מלון 4 כוכבים בתחומי האצטדיון, בריכת שחיה ומועדון כושר.
חופית
בתי הזיקוק באשדוד
נסיב אבקריוס ביי
נסיב אבקריוס ביי (1 במאי 1878 - 7 בספטמבר 1946) היה עורך דין ערבי נוצרי שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי ונחשב לאחד מגדולי עורכי הדין הפליליים בארץ ישראל באותה תקופה.
חייו.
נסיב אבקריוס נולד בשנת 1878 בקהיר בירת מצרים למשפחה יוונית-אורתודוקסית אמידה. בתחילת המאה העשרים קיבל תואר במשפטים בפריז. תפקידו הציבורי הראשון היה שופט מחוזי בח'רטום בירת סודאן, ולאחר מכן שימש כפקיד בכיר במשרד המשפטים המצרי. בשנת 1919 קיבל מידי פואד הראשון מלך מצרים את תואר הכבוד "ביי".
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, בסוף שנות העשרים, הגיע אבקריוס לארץ. בראשית תקופת המנדט הבריטי היה מנהל בתי המשפט ולאחר שפתח את משרדו הפרטי הפך המשרד לאחד ממשרדי עורכי הדין המצליחים בארץ ישראל באותה עת. במשך שנות השלושים היה נסיב אבקריוס עורך הדין הפלילי הבולט ביותר בארץ. הוא הכיר את השופטים, היה מקושר למינויים והיה בעל יכולת הופעה מרשימה. אבקריוס נחשב לעורך הדין הנועז והיקרן מבין כל עורכי הדין המקומיים. הוא העז לכתוב בכתבי הטענות דברי ביקורת על השופטים שבפניהם הופיע, אך תמיד בגבולות המותר. אבקריוס ביי היה שותפו של עורך הדין דוד גויטיין, לימים שופט בית המשפט העליון של מדינת ישראל. בשנות הארבעים הפך משרדם להיות המשרד המוביל, בזכות כל הערעורים בהם זכו בדין.
אחד המשפטים הנודעים שבהם הופיע אבקריוס היה משפטו של ראובן שיינצוייט שהואשם ברצח המהנדס יעקב צוואנגר, פרשה הידועה כ"הרצח בחולות תל נוף".
אבקריוס התאהב ביהודיה בשם לאה טננבוים, הצעירה ממנו בכשלושים שנה, והשניים נישאו באלכסנדריה שבמצרים בשנת 1930. לכבוד אשתו בנה עורך הדין האמיד בשנת 1934 בית מפואר בשכונת רחביה בירושלים, שנודע בשם "וילה לאה".
במרוצת הזמן ירד אבקריוס מנכסיו. לאחר התרוששותו עזבה לאה את אבקריוס ו"וילה לאה" הושכרה בשנת 1936 להיילה סלאסי קיסר אתיופיה, שגלה מארצו לאחר כיבושה בידי האיטלקים. בני הזוג התגרשו בשנת 1945.
לאחר קום מדינת ישראל הפכה "וילה לאה" לרכושו של האפוטרופוס הכללי, ושוכנו בה, בזה אחר זה, אישים בכירים כמשה דיין, אליעזר קפלן ויוסף בורג.
נסיב אבקריוס ביי פרש מעריכת דין במהלך מלחמת העולם השנייה ונפטר בשנת 1946 בירושלים בחוסר כל. עם מותו כתב עליו דוד גויטיין דברי הספד:
אינסטרומנטליזם (פילוסופיה של המדע)
אִינְסְטְרוּמֶנְטָלִיזְם (אנגלית: Instrumentalism) הוא זרם מרכזי בפילוסופיה של המדע המנסה להציג תשובה עקבית ושיטתית לשאלת היסוד "מה טבעה של תאוריה מדעית?".
על פי האינסטרומנטליזם, המושגים והתאוריות בהם אנשי מדע עושים שימוש הם לא יותר מכלים לניבוי תופעות, לארגונן ולשליטה עליהן. כלומר: עבור האינסטרומנטליסטים, אין משמעות לשאלה "האם תאוריות מדעיות הן אמתיות או שקריות", כשם שאין משמעות לשאלה "האם הפטיש שבאמצעותו אני תוקע מסמרים בקיר הוא אמיתי או שקרי". בשני המקרים מדובר בכלים בלבד המשמשים למטרה מסוימת.
הזרם המנוגד לאינסטרומנטליזם בפילוסופיה של המדע נקרא ריאליזם מדעי, והוא מחויב לטענה שלתאוריות מדעיות יש ערכי אמת ושקר, ושהישים המאכלסים אותן, או ישים מאוד דומים להם, אכן קיימים במציאות.
מקור השם.
האינסטרומנטליזם היה במקור זרם בפילוסופיה הפרגמטית שפותח על ידי ג'ון דיואי ועמיתיו באוניברסיטת שיקגו, על סף סיום המאה ה-19. על פי האסכולה הפרגמטיסטית שהייתה פיתוח פילוסופי-חילוני של דפוסי מחשבה תאולוגים פרוטסטנטיים, האמת נמדדת על פי תכליות מעשיות. אי לכך, רעיונות אנושיים אינם אלא כלים להשגת מטרות החיים של האדם ואין להם משמעות מטאפיזית נוספת כלשהי. ג'ון דיואי פיתח את האספקט האינסטרומנטלי של הפרגמטיזם על פיו רעיון נמדד על פי ערכו המעשי והיכולת להשתמש בו ככלי לפתרון בעיות. כל ידע הוא פונקציונלי ורעיונות הם כלים להשגת מטרה מסוימת, אין לידע האנושי כל משמעות נוספת או שמעבר לכך. דיואי התעניין במיוחד בבירור המושג מחקר ומצא את משמעותו במציאת התנאים ליצירת המצב הרצוי לנו בחיים. מושג המחקר אצל דיואי היה כללי (קשור לפילוסופיה של החינוך) ולא עסק בהכרח במחקר המדעי. דיואי כמעט ולא עסק בסוגיות הפילוסופיה של המדע, והשפעתו על הפילוסופיה של המדע הייתה מועטה.
אינסטרומנטליזם והשקפות קרובות לו.
יש המכנים בשם "אינסטרומנטליזם" כל השקפה פילוסופית אנטי ריאליסטית. הגדרה מצומצמת יותר מתייחסת לאינסטרומנטליזם בראש ובראשונה כתזה סמנטית, כלומר כתזה על השפה שבה משתמשים המדענים. לפי התזה הסמנטית, משפטים כגון "לאלקטרון יש מטען שלילי" אינם אמתיים או שקריים, אלא הם כלים נוחים בלבד לארגון התופעות הניתנות לצפייה. בנוסף, אין להבין מושגים כגון "אלקטרון" המתארים חלקיקים בלתי נראים כמתיימרים להורות על אובייקטים הקיימים במציאות, אלא רק ככלים לארגון התופעות הניתנות לצפייה.
לפי ההגדרה המצומצמת, לא כל השקפה אנטי-ריאליסטית היא אינסטרומנטליסטית. בפרט, ההשקפה האנטי-ריאליסטית המובילה כיום, אמפיריציזם קונסטרוקטיבי, המזוהה עם הפילוסוף באס ואן פראסן אינה אינסטרומנטליסטית, משום שלשיטתו יש להבין מושגים מדעיים כמתיימרים להורות על אובייקטים במציאות, אלא שהוא ספקן לגבי יכולתנו לדעת האם אובייקטים אלה אכן קיימים. למעשה, נדירים הפילוסופים של המדע המזהים עצמם כאינסטרומנטליסטים. אף על פי כן, ההשקפה האינסטרומנטליסטית היא רבת השפעה, וטענות אינסטרומנטליסטיות נפוצות בכתיבה של פילוסופים ריאליסטים כטענות שאותם הם מנסים להפריך, גם אם הן לא מיוחסות לאדם מסוים.
האינסטרומנטליזם קרוב להשקפות אחרות. ישנן נקודות ההסכמה רבות בין אינסטרומנטליזם לפרגמטיזם. נקודת המחלוקת העיקרית ביניהם היא זאת: האינסטרומנטליסט יטען שלתאוריות מדעיות אין ערכי אמת או שקר, ואילו הפרגמטיסט יטען שיש להן. אולם, עבור הפרגמטיסט, אין להבין את המושגים "אמת" ו"שקר" כמתארים יחס של התאמה בין השפה לעולם (כפי שמבין אותם הריאליסט), אלא כמתארים יחס של התאמה בין השפה לתכליות מסוימות - טענות אמתיות הן טענות העוזרות לקדם מטרה אנושית מסוימת, ואילו טענות שקריות אינן עוזרות לקדם אותה.