ב 2001–2002, נשאט שיתפה פעולה עם הזמרת סוזן דייהים, ויצרה את "Logic of the Birds", אשר הופק על ידי האוצרת והיסטוריונית האמנות רוזלי גולדברג. יצירת המולטימדיה הוצגה בבכורה בפסטיבל הקיץ של מרכז לינקולן 2002, ואז יצא לסיבוב תערוכות במכון ווקר לאמנות במיניאפוליס ול-Artangel בלונדון. בעבודתה זו, ובאחרות שבהן היא משתמשת גם במוזיקה, היא מנסה לייצר משהו שידבר אל קהלים מערביים ומזרחיים כאחד, ויעורר את רגשות הצופים.""
פרופיל של נשאט פורסם במגזין "הניו יורקר" ב-22 באוקטובר 2007.
כשנשאט החלה לצלם בפילם, היא הושפעה מעבודתו של הבמאי האיראני עבאס קיארוסטמי. היא ביימה מספר סרטונים ביניהם "Anchorage "(1996), ו- "Shadow under the Web" (1997), אשר הוקרן על שני קירות מנוגדים, "Turbulent", (1998), Rapture (1999), ו-"Soliloquy "(1999). הכרה בעבודתה של נשאט פרצה לבמה הבינלאומית ב-1999, כשהיא זכתה בפרס הבינלאומי של הביאנלה של ונציה ה-XLVIII עבור "Turbulent" ו-"Rapture", פרויקט שכלל כמעט 250 שחקני רקע, ואשר הופק על ידי גלרי ז'רום דה נורמון. הפרויקט זכה להצלחה בקרב המבקרים והציבור. אחר כך, יצאה עבודתה "Games of Desire", המשלבת וידאו וצילום סטילס. נושא העבודה היה קבוצת קשישים בלאוס אשר שרים שירי עם להם מילים ותכנים מיניים - מסורת שכמעט נעלמה מן העולם. העבודה הוצגה בבריסל לפני שעברה לגלריה ז'רום בפריז.
ב-2009 היא זכתה בפרס אריה הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור הבכורה שלה כבמאית, " Women Without Men", המבוסס על הרומן באותו השם מאת שהרנוש פארסיפור. היא אמרה על הסרט: "היה זה מפעל של אהבה שנמשך שש שנים... הסרט הזה מספר לעולם על ארצי." הסרט בוחן את ההפיכה בגיבוי בריטי-אמריקאי באיראן בשנת 1953, בה הממשלה של איראן, אשר נבחרה באופן דמוקרטי, הוחלפה במלוכה.
ביולי 2009 נשאט לקחה חלק בשביתת רעב בת שלושה ימים במטה האומות המאוחדות בניו יורק במחאה נגד הבחירות לנשיאות באיראן של שנת 2009.
תערוכות ופסטיבלי קולנוע.
מאז תערוכת היחיד הראשונה שלה ב"פרנקלין פרנס" בניו יורק ב-1993, נשאט הציגה בתערוכות יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית במקסיקו סיטי; המוזיאון לאמנות עכשווית ביוסטון; מרכז ווקר לאמנות, במיניאפוליס (2002); קסטל דה ריבולי, בטורינו; מוזיאון האמנות בדאלאס (2000); מרכז וקסנר לאמנויות, בקולומבוס; מכון האמנות של שיקגו; גלריית סרפנטיין בלונדון; Museo de Arte Contemporáneo de Castilla y León, בליון; והמבורגר באנהוף, ברלין (2005). ב-2008, התערוכה שלה, "נשים ללא גברים", נפתחה ב ARoS Aarhus Kunstmuseum, בדנמרק, והמשיך אחרי זה למוזיאון הלאומי לאמנות עכשווית באתונה, ול-Kulturhuset, בסטוקהולם. היא השתתפה ב"פרוספקט.1", הביאנלה בניו אורלינס בשנת 2008, ב-documenta XI, הביאנלה של ויטני בשנת 2000, ובביאנלה של ונציה בשנת 1999. בשנת 2012 נשאט ערכה תערוכת יחיד בסינגפור, "Game of Desire," בגלריית ארט פלורל. רטרוספקטיבה גדולה של עבודתה של נשאט, שאורגנה על ידי המכון לאמנויות של דטרויט, נערכה ב-2013.
נשאט גם משתתפת בפסטיבלי סרטים, ביניהם פסטיבל טלורייד (2000), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של שיקגו (2001), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן פרנסיסקו (2001), פסטיבל לוקרנו (2002), פסטיבל הסרטים טרייבקה (2003), פסטיבל הסרטים סאנדנס (2003), ופסטיבל קאן (2008).
ב-2013 היא הייתה חברה בחבר השופטים של פסטיבל פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין ה-63.
הכרה.
נשאט הוזמנה להיות אמנית הבית במרכז וקסנר לאמנות (2000), ובמרכז לאומנות עכשווית במסצ'וסטס (MASS MoCA) (2001). בשנת 2004 הוענק לה תואר של פרופסור לשם כבוד על ידי האוניברסיטה לאמנויות בברלין. ב-2006 היא זכתה בפרס דורותי וליליאן גיש, אחד הפרסים הגדולים ביותר (מבחינה כספית) בתחום האמנות, אשר מוענק ל"איש או האישה אשר תרמו באופן יוצא דופן ליופיו של העולם ולהנאת והבנת המין האנושי את החיים."
בשנת 2010 נשאט כונתה "אמנית העשור" על ידי מבקר "הפינגטון פוסט" ג. רוג'ר דנסן, בשל הרלוונטי המתמשכת של עבודתה לתרבות הגלובלית, ועל שיקוף "המלחמה האידאולוגית המתנהלת בין האסלאם לבין העולם החילוני על ענייני מין, דת, דמוקרטיה", וכי "השפעת העבודה שלה מתעלה מעבר לעולם האמנות בשיקופו את המאבקים החשובים ומרחיקי הלכת ביותר להחיל את זכויות האדם".
ב-2015 נשאט צולמה על ידי אנני ליבוביץ' כחלק מלוח השנה של פירלי ה-43, אשר הכיר בחלק מן הנשים מעוררות ההשראה ביותר בעולם.
פודוקנמיס צהוב-נקודות
פודוקנמיס צהוב-נקודות (שם מדעי: Podocnemis unifilis) הוא מין של צב מים גדול ממשפחת הפודוקנמיים החי באזורים הטרופיים של אמריקה הדרומית. הוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.
צב זה הוא קרובו של הצב הענקי צב אראו והוא מגיע לאורך 45 ס"מ ושוקל עד 8 קילוגרם. הצב מאופיין בפניו השחורות, אך המנוקדות בנקודות צהובות ובשריונו הנמוך בצבע חום עד שחור והשוליים שלו בהירים ובעלי בליטות דוקרניות בקצוות. רוב הגוף אפור כהה. והרגליים קצרות אך מותאמות לשחייה. העיניים של הצב גדולות וצהובות והחוטם קצר, מופנה כלפי מעלה ובעל נחיריים רחבות מאוד העוזרות לצב לצלול לזמן ארוך ולנשום מתחת למים. כחבר בקבוצה צבים מצדדי-צוואר הצב אינו יכול להכניס את הצוואר והראש לתוך השריון אלא רק להטות אותם לצדו.
הצב חי בטבע בביצות, נהרות ואגמים ברחבי אגן האמזונאס ונהר האורינוקו. כאשר הנהרות מציפים יערות גשם הם נכנסים גם אליהם. לעיתים קרובות הם נחים בשמש, לעיתים אחד על השני. מזונם כולל בעיקר עשבים שונים ופירות אך גם חסרי חוליות שונים, דגים קטנים ונבלות.
הנקבות מטילות 4–35 ביצים בגדות הנהרות החוליים בעונה היבשה, אז אין סכנה שהם יישטפו בהצפות. הביצים בוקעות כעבור 66–160 יום והצעירים מגיחים מהר ונעים לעבר המים בטרם טורפים כמו חוטמננים ועופות דורסים יספיקו לטרוף אותם. במים הם יכולים להיטרף בידי קיימנים, לוטרות, נחשים, דגים גדולים וצפרדעים. מזונם כולל מזון צמחי בתוספת נבלות ורכיכות.
הצבים נמצאים בסיכון עקב סחר בצבים לגידול בארצות הברית, שם יש חוות לגידול צבים כאלה. מצב שימורם בטבע הוא "פגיע" (VU).
אוצרת
איראנית
1907 במוזיקה
צב ראשתן מדגסקרי
צב ראשתן מדגסקרי (שם מדעי: "Erymnochelys madagascariensis") הוא מין צב ממשפחת הפודוקנמיים המצוי רק במערב מדגסקר והוא המין היחיד מסוגו. אוכלוסיית צב זה כמעט נכחדה לחלוטין עקב ציד ועקב שימוש לתרופות מסורתיות סיניות. איומים נוספים על הצב הם מלכודות דגים בעלות קרסים, רשתות חזקות וכן פיתוח קרקע הפוגע בנהרות. צב זה הוא אחד מ-25 מיני הצבים שבסכנת הכחדה חמורה, לפי הארגון "Turtle Conservation Funds" (TFC).
הצב מגיע לאורך 50 ס"מ והוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו. הוא בעל שריון חום-ירקרק, לעיתים עם כיסוי אצות וגוף וראש מגודל בצבע אפור כהה עד ירקרק. הבטן כתומה והרגליים קצרות. הצב אינו יכול להכניס את הראש לשריון.
הוא חי רק באגמים ונהרות איטיים באזור השפלות של מערב מדגסקר והצעירים מצויים במים רדודים מאוד, שם יש פחות טורפים. הצבים ניזונים מצמחייה מימית ופירות והצעירים ניזונים מיצורי מים קטנים.
לאמיה ז'ורייג'
לאמיה ז'ורייג' היא אמנית חזותית ויוצרת סרטים לבנונית. היא מייסדת שותפה ומנהלת-שותפה (יחד עם סנדרה דגר) של המרכז לאמנויות של ביירות.
עבודה.
ז'ורייג' עובדת עם מגוון מדיות, לרבות ציור, כתיבה, צילום, וידאו, ומיצב. היא בוחנת ארכיונים ונושאים אחרים הקשורים לזיכרון.
ז'ורייג' משתמשת במסמכים ארכיוניים בשילוב עם אלמנטים בדיוניים, כדי לשקף גם היסטוריה וגם את אפשרויות הטמונות בסיפורה. היא בוחנת את היחסים בין סיפורים אינדיבידואליים לבין זיכרון קולקטיבי. היא מתמקדת בעיקר בהיסטוריה לבנונית, וחוקרת את האופנים שמלחמה ותוצאותיה מיוצגים ומסופרים בארצה, ובמיוחד בביירות - עיר מולדתה ומגוריה. סרטה "Here and Perhaps Elsewhere" (2003) מייצג מעין מפה אישית של ביירות, ובו ז'ורייג' פוגשת מגוון אנשים בטיולה לאורך "הקו הירוק" הבלתי נראה - הגבול עליו נמצאות עמדות בידוק צבאיות, ומשם התרחשו חטיפות רבות אשר פילגו את ביירות למזרח ומערב.
במיצב הווידאו על ערוץ יחיד, "Objects of War" (אובייקטים של מלחמה), סדרה של עדויות על מלחמת לבנון, היא בוחנת כיצד מלחמה וטראומה יכולות להתגלם בחפצים חומריים. העבודה נרכשה על ידי מוזיאון טייט מודרן ב-2011, עבודת האמנות המז'ורית הראשונה של אמן לבנוני שנכללה באוספים הקבועים של מוזיאון זה. עבודת הווידאו שלה על ביירות, "Autopsy of a City" (ניתוח לאחר המוות של עיר) הוא חלק מ-"Story Board", מרכז דיגיטלי בהפקת המוזיאון לאמנות מודרנית של סן פרנסיסקו.
בעבודתה "Night and Days" (2007), סדרת צילומים, היא מתעדת את מעבר הזמן והשינויים שמתרחשים בעטיית מלחמות. העבודה מבוססת על צילומים ורשימות שערכה ב-2006, בעת המלחמה. בכל עבודותיה, היא עוסקת בתיעוד הזמן ומעברו, העקבות שהוא משאיר אחריו, וכיצד הוא משפיע על הבריות, לרבות זיכרונות האדם, והבלתי אפשרי שגלום בניסיון לייצר ולהנגיש נראטיב שלם של העבר.
צב ראשתני אמזוני
צב ראשתני אמזוני (שם מדעי: Peltocephalus dumerilianus) הוא מין צב ממשפחת הפודוקנמיים המצוי באגן האמזונאס באמריקה הדרומית והוא המין היחידי בסוגו. את שמו המדעי הוא קיבל על שם החוקר הצרפתי אנדרה דומריל (André Marie Constant Duméril; 1774 – 1860). הצב מזכיר במראהו את המין צב ראשתן מדגסקרי.