בשנים האחרונות, מאז שהופעלה שיטת ה-"Televoting", הצבעה טלפונית, הועלו טענות כנגד תחרות האירוויזיון שרוב ההצבעות הנעשות בה הן הצבעות למדינות שכנות או הצבעות של מהגרים לארצות מולדת. מצב זה הוביל להידרדרות בפופולריות התחרות במדינות מערב אירופה הוותיקות בתחרות. מאז 2002, מוקמה הממלכה המאוחדת ארבע פעמים מתחת למקום ה-20 (ב-2003 הגיעה הממלכה המאוחדת למקום האחרון עם אפס נקודות). בפעמיים הבודדות שהצליחה הממלכה המאוחדת לעבור את רף המקום ה-20, היא הגיעה למקום ה-16 (אירוויזיון 2004) ולמקום ה-19 (אירוויזיון 2006). בעוד שהבריטים טוענים שלמיקום הנמוך לה זוכה הממלכה המאוחדת יש קשר לדפוסי ההצבעה וגם למחאה אירופית על השתתפות הממלכה המאוחדת בפלישה האמריקנית לעיראק, רבים באירופה טוענים שהממלכה המאוחדת, כאחת מארבע הגדולות, אינה חוששת למיקום אליו תגיע ועל כן אין לה עניין של ממש בנציגים אותם היא שולחת לתחרות, ולכן הופעותיה אינן מוצלחות.
עם זאת, דווקא בעידן ה-"Televoting", הממלכה המאוחדת יצרה לעצמה שם של מדינה המצביעה לרוב על פי איכות השירים, ולא על פי דפוסי הצבעה נפוצים בשאר היבשת, וזאת חרף ריבוי מהגרים בממלכה המאוחדת, מארצות ערב וממזרח אירופה. עם זאת, מדובר אך ורק במעמדה של הממלכה המאוחדת בתחרות, ולא הגדרה של ממש.
אירוח האירוויזיון.
הממלכה המאוחדת היא שיאנית אירוח התחרות – 8 תחרויות אירוויזיון נערכו בשטחיה, ועוד אחת נעשתה בלוקסמבורג בהפקתה. היא אירחה את התחרות 4 פעמים לאחר זכייתה, ו-4 פעמים לאחר שהמדינה הזוכה התקשתה לארח את התחרות. ב-1969 הייתה הממלכה המאוחדת אחת מתוך 4 זוכות, ולא הוגרלה לארח את התחרות ב-1970. לאורך השנים, סייע ה-BBC לרשתות השידור המפיקות של התחרות בארגון התחרות ובשידורה, כך למשל ב1999 שודרו הצבעות של מספר מדינות בסיוע לווייני שידור של ה-BBC.
בניגוד למדינות אחרות באירוויזיון, כמו ישראל, ספרד, לוקסמבורג ואירלנד, הממלכה המאוחדת מעולם לא זכתה בתחרות כשאירחה אותה (וככלל, מעולם לא זכתה פעמיים ברצף).
הואיל והממלכה המאוחדת הובילה את אירופה ואת רוב העולם המערבי בשידורי טלוויזיה, הצליח ה-BBC להפיק תחרויות מרשימות ומושקעות בהיקפן ובתפארתן. כך למשל, באירוויזיון 1968, האירוויזיון הראשון ששודר בצבע, הוקרנו על הבמה תמונות של המבצעים המופיעים בעת הופעתם; בשנת 1972 הוצבה טלוויזיה גדולה על הבמה שהקרינה קטעי מעבר ואת שמות המדינות המשתתפות.
ארבע פעמים אירחה הממלכה המאוחדת את התחרות אף על פי שלא ניצחה שנה קודם לכן:
אירוויזיון 1973.
לאחר זכייתה של לוקסמבורג ב-1972 (שנערך באדינבורו, סקוטלנד) נדרשה ה-RTL, רשות השידור הממלכתית של לוקסמבורג, להפיק את התחרות. ב-RTL התקשו להפיק אירוע כה גדול, ופנו תחילה לרשות השידור המונגסקית (TMC), אולם זה הסכימה לסייע רק בתנאי שהתחרות תתקיים במונטה קרלו (אף על פי שהתחרות הקודמת, בה זכתה לוקסמבורג, הייתה אמורה להיערך שם אולם MTC סירבו לארחה מטעמי תקציב). ראשי ה-TMC התעקשו על קיום התחרות בארצם, ועל כן ביקשו עזרה מה-BBC בארגון ושידור התחרות. הייתה זו הפעם היחידה שה-BBC ארגן תחרות אירוויזיון מחוץ לגבולות הממלכה המאוחדת כולה, והייתה אחת משתי הפעמים היחידות בתולדות האירוויזיון כולו בה התחרות הופקה על ידי רשת שידור זרה למדינה המארחת.
עקרון ההכרה בהכנסה
עקרון ההקבלה בין הוצאות להכנסות
מיכאל ימרו
ליג' מיכאל ימרו (באמהרית: ሚካኤል እምሩ, 1929–2008) היה פוליטיקאי אתיופי, אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה החמישי והראשון שמונה לא על ידי הקיסר אלא על ידי החונטה הצבאית האתיופית.
ביוגרפיה.
מיכאל ימרו היה בנו של ראס לאול ימרו היילה סלאסי מאשתו ציג מריאם. אביו היה בן דודו של הקיסר היילה סלאסי. ימרו היה בן יחיד במשפחתו שבה היו שבע אחיות. למד באוניברסיטת אוקספורד.
כיהן כשר החקלאות (1958–1959), שגריר בארצות הברית (1959–1961), שר החוץ (1961), ושגריר בברית המועצות (1961–1965). הוא עבד בוועדת האו"ם לסחר ופיתוח (1965–1968) וכיהן כמזכיר המסחר והתעשייה בוועדה זו עד מינויו לראש ממשלה ב-1974. ימרו החזיק בתפקיד ראש הממשלה עד ההכרזה של הדרג ב-15 בספטמבר. לאחר ההכרזה של הדרג בוטלה משרת ראש הממשלה וימרו שיתף פעולה עם החונטה וכיהן כשר ההסברה. לאחר מכן כיהן כשר להתפתחות הכפר ושליח אתיופיה לבנק העולמי.
ימרו מת לאחר מחלה באדיס אבבה.
ראס לאול
אל ביצא
ביצ'א
בית הכנסת יוספין
בית הכנסת יוספין או Templul evreiesc ortodox Iosefin
"הטמפל האורתודוקסי" הוא החדש שבין שלושת בתי הכנסת של טימישוארה, רומניה והיחיד בעיר שעדיין פעיל. בית הכנסת נבנה בשנת 1910 עבור הקהילה היהודית האורתודוקסית המקומית ובחצר שלו פעלו גם בית ספר יסודי וגן ילדים.
הרבנים שכיהנו כאן בין מלחמות העולם היו הרב הראשי ברכיה שיק, ולאחר פטירתו בנו הרב מאיר שיק.
השם "טמפל" מוסבר על ידי הצורה האסתטית של הבניין ועל ידי השימוש במילה ההונגרית ממקור לטיני "טמפלום"
בשביל כנסיות ובתי כנסת כאחד.
בית הכנסת קרוי על שם הרובע בו הוא שוכן, יוספין או יוזפין.
בימינו מפני שמשמשת בית כנסת יחיד של יהודי טימישוארה, מתפלליו המעטים יכולים להיות נאולוגים או אורתודוקסים כאחד.
מיטוכונדר
סרגיי בגאפש
סרגיי ואסיל-איפָּה בָּגאפּש (באבחזית: Сергеи Уасыл-иҧа Багаҧшь, בגאורגית: სერგეი ბაგაფში; 4 במרץ 1949 - 29 במאי 2011) היה נשיא הרפובליקה הבדלנית אבחזיה משנת 2005 ועד מותו ב-2011, וראש הממשלה האבחזית לשעבר בין השנים 1997–1999.
ביוגרפיה.
סרגיי בגאפש נולד ב-4 במרץ 1949 בסוחומי אבחזיה, ובמשך רוב חייו הוא התגורר באבחזיה. הוא למד באוניברסיטה הממלכתית לחקלאות סובטרופית של גאורגיה בסוחומי. במהלך לימודיו הוא עבד בתחילה בקואופרטיב של יין ומאוחר יותר כאיש אבטחה בבנק הממלכתי. בשנת 1972 הוא השלים את חובת שרותו הצבאית כראש סובחוז, ובעקבות זאת בגאפש התמנה למדריך בוועידת המקומית של הקומסומול האבחזי. בשנת 1978 בגאפש קיבל את תפקיד האחראי על האינפורמציה בוועידה המרכזית של הסניף הגאורגי של הקומסומול, ובשנת 1980 הוא התמנה כמזכיר הראשון בוועידה האבחזית האזורית. בשנת 1982 קיבל בגאפש את תפקיד מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית במחוז אוצ'מצ'ירה. לאחר נפילת הקומוניזם, הפך בגאפש לאיש עסקים ונציג הממשלה האבחזית במוסקבה.
ב-29 באפריל 1997 מונה בגאפש לתפקיד ראש ממשלת אבחזיה. בשנת 1998 התגברה המתיחות בין גאורגיה ואבחזיה, כאשר הממשלה האבחזית הגולה שבסיסה בטביליסי נערכה בעמדות לאורך הגבול עם השלטון הבדלני של אבחזיה. כתוצאה מהמלחמה בת ששת הימים נמלטו 30,000 פליטים גאורגים שהתגוררו באזור בשליטת הבדלנים לזוגדידי שבגאורגיה הסמוכה לגבול.
סרגיי בגאפש כיהן בתפקיד שר האנרגיה כאשר הוא הפך למועמד האופוזיציה הבחירות לנשיאות אבחזיה בשנת 2004. בתחילת 2004, הפך בגאפש לאחד משלושת מנהיגי תנועת האופוזיציה שאך זה קמה, אבחזיה המאוחדת. לאחר 20 ביולי 2004, איחדה "אבחזיה המאוחדת" את כוחותיה עם מפלגת אופוזיציה אחרת בשם אמטסחארה, ובגאפש נבחר לעמוד בראש המפלגה המאוחדת לבחירות שנערכו באוקטובר של אותה שנה, כשהוא הצליח להביס מועמד מבטיח אחר בשם סרגיי שאמבה.
תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. ועדת הבחירות האבחזית הכריזה בתחילה על ניצחונו של יריבו של בגאפש, ראול חאג'ימבה אולם בית המשפט העליון של אבחזיה הכריע לאחר ערעור לטובתו של בגאפש עם רוב של 50.3%. אולם בית המשפט הפך את החלטתו לאחר שכוחותיו של חאג'מבה הסתערו על בנין בית המשפט, ובגאפש ותומכיו קיבלו איומים שלא לערוך את טקס ההכתרה ב-6 בדצמבר 2004. בסופו של דבר הגיעו בגאפש וחאג'ימבה הגיעו להסכמה, בתחילת דצמבר, לרוץ יחד כאיחוד לאומי. הבחירות נערכו ב-12 בינואר 2005, והאיחוד ניצח. על פי ההסכם נבחר בגאפש לנשיא וחאג'ימבה לסגנו.
ב-29 במאי 2011, נפטר בגאפש במרפאה במוסקבה, עקב סיבוכים הנוצרו מניתוח ריאות שעבר זמן לא רב לפני. לאחר הניתוח, גילו רופאיו שהיה לו סרטן. סגנו, אלכסנדר אנקבב, החליף אותו כנשיא בפועל, ובחירות התקיימו ב-26 באוגוסט באותה שנה.
אמיר קין
אמיר קין (נולד ב-1959) היה הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב) בשנים 2007–2015.
ביוגרפיה.
בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא". שירת בצה"ל בחטיבת גולני ולאחר שחרורו פנה ללימודי גאוגרפיה וארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. לאחר מכן החל לעבוד במשרד הביטחון. הוא הצטרף למלמ"ב ועסק בתחומים של אבטחת מידע ואבטחת קשרי חוץ של משרד הביטחון ושל התעשיות הביטחוניות. הוא שימש כראש לשכתם של מנכ"ל משרד הביטחון דוד עברי ואילן בירן ולאחר מכן שימש כנציג משרד הביטחון באוסטרליה במשך כשלוש שנים. לאחר מכן שימש קין במשך כשש שנים כעוזר למנכ"לי משרד הביטחון עמוס ירון, יעקב תורן, גבי אשכנזי ופנחס בוכריס.
באוגוסט 2007, כ-20 שנה לאחר שהחל לעבוד במשרד הביטחון, מונה קין לתפקיד המלמ"ב במקומו של יחיאל חורב על ידי שר הביטחון אהוד ברק. הבחירה בקין התקבלה בהמלצת ועדת איתור בראשות מנכ"ל משרד הביטחון, פנחס בוכריס. גם חורב המליץ על קין לשמש כמחליפו. בשנת 2014 נמנה עם הנחקרים בפרשת מסמך הרפז, והמשטרה המליצה להעמידו לדין משמעתי. תיק החקירה נסגר מחוסר אשמה. קין סיים את תפקידו בנובמבר 2015.
לאחר פרישתו מונה לנשיא חברת אניוויז'ן (AnyVision), העוסקת בטכנולוגיות לזיהוי פנים.
צלם זברוץ'