עם השמדתה של הטבעת, כוחו של סאורון נשבר וצורתו בארץ התיכונה אבדה. רוחו היוצאת התנשאה מעל מורדור כמו ענן שחור, אך התנדפה על ידי הרוח. האימפריה האדירה שלו התמוטטה, ייאוש ובלבול אחזו את צבאותיו שנוצחו בקלות, המגדל האפל של באראד-דור התפורר והנאזגול אוכְּלו באש מן ההר בעודם עפים תוך כדי ניסיון להציל את הטבעת. סאורון עצמו נהיה נכה לצמיתות. לכן, ב-25 במרץ, שנת 3019 לעידן השלישי, תקופת שלטון הפחד הארוכה של שר האופל השני סוף סוף באה לסיומה.
גנדלף חזה מה תהיה משמעות השמדת הטבעת עבור סאורון:
שמות ותארים.
בחלק מההערות של טולקין נכתב ששמו המקורי של סאורון היה מיירון או "הנערץ", אך זה השתנה לאחר שהוסת על ידי מלקור. אבל הוא המשיך לקרוא לעצמו מיירון, או טאר-מיירון עד אחרי נפילת נומנור.
מקור השם סאורון (Sauron), שהתפתח מהצורה המוקדמת יותר ת'אורון (Thauron) אשר ככל הנראה בעצמו התפתח מהצורה המוקדמת ביותר, ת'ו (Thû), הוא משם התואר סאורה (saura) שמשמעותו בקווניה - שפה אותה יצר טולקין - "עכור, רקוב". הוא גם יכול להיות מתורגם כ"הנתעב" או "התועבה".
בסינדארין (שפת עלפים נוספת שיצר טולקין), הוא נקרא "גורתאור" (Gorthaur), "הפחד המתועב" (the Abhorred Dread) או "תועבת האימה" (the Dread Abomination). הדונאדין (הנומנורים) קוראים לו "סאורון הנוכל" בשל חלקו בנפילת נומנור ובחישול טבעות הכוח. בשפת הנומנורים (ה"אדונאית") הוא גם היה ידוע כ"זיגור" (Zigûr) - "הקוסם".
בעידן הראשון הוא נקרא "שר זאבי האדם" של טול אין גאורהות. בעידן השני הוא אימץ את השמות "אנאטאר", שפירושו "שר המתנות", אאלנדיל, שפירושו "ידיד אאולה" וארטאנו, שפירושו "נפח גדול", בעזרתם הוא קבל זהות חדשה, הוליך את העלפים שולל ושכנע אותם ליצור ביחד איתו את טבעות הכוח. בעידן השלישי הוא היה ידוע במשך תקופה כ"בעל האוב" מדול גולדור היות שזהותו האמיתית עדיין הייתה בלתי ידועה.
במשך הזמן ניתנו לסאורון תארים רבים, כגון: "האויב" או "אויב חסר שם" (Nameless Enemy), "שר האופל", "הכוח האפל", "שר ברד-דור", "העין האדומה", "יוצר הטבעת" ו"המכשף". התואר הידוע ביותר שלו (שזהו גם שם הטרילוגיה): "שר הטבעות", מופיע רק פעמיים בטרילוגיה.
מראה.
טולקין אינו מספק בשום מקום תיאור מפורט של חזותו של סאורון באף אחד מגלגוליו.
על פי הסילמריליון, סאורון היה יכול בהתחלה לשנות את צורתו כרצונו. בתחילה הוא עטה חזות יפהפייה, אך לאחר שהמיר את נאמנותו למורגות', הוא קיבל חזות מרושעת. בעידן הראשון, גורְלים הובא בנקודה כלשהי "לפני סאורון הנורא", אבל הרמז הממשי היחיד לגבי המראה של סאורון הוא ההתייחסות לעיניו מטילות המורא.
כחלק מתוכנית להרוג את הואן, סאורון עטה את צורת זאב-האדם הגדול ביותר בהיסטוריה של הארץ התיכונה. כשהתוכנית פעלה כנגדו, הוא עטה צורה של מעין-נחש ולבסוף השתנה חזרה "ממפלצת לצורתו הרגילה". אם כך, "צורתו הרגילה" לפחות לא הייתה מפלצתית, אלא דמוית אדם.
בסוף העידן הראשון סאורון עטה שוב מראה יפהפה במאמץ להקסים את אאונווה. הוא הופיע בזהותו היפה של אנאטאר בפני העלפים סמוך לתחילת העידן השני ושוב סמוך לסוף העידן השני כשהשחית את בני נומנור. אחת הגרסאות של סיפור "מפלת נומנור", מתארת במונחים כלליים את הרושם שסאורון עשה על הנומנורים. הוא הופיע "כאדם, או כמישהו בצורת אדם, אבל גדול יותר מכל גזע הנומנור בשיעור קומה...סאורון היה אדיר בעיני האנשים, אף על פי שהם פחדו מהניצוץ בעיניו. לרבים הוא נראה יפה, לאחרים נורא; אבל לחלק מרושע".
כמו מורגות', סאורון איבד בסופו של דבר את היכולת לשנות את צורתו הפיזית. לאחר הרס צורתו הנאווה בנפילת נומנור, סאורון כבר לא היה יכול לעטות צורה נעימה או להסוות את כוחו. לפיכך, בסוף העידן השני ושוב בשלישי, הוא תמיד עטה צורה של שר אופל נורא. הגלגול הראשון שלו לאחר נפילת נומנור היה מחריד במיוחד: "צלם הרשעה והשנאה בהתגלמותן". איסילדור כתב ש"ידו של סאורון שחורה הייתה ובכל זאת יוקדת כלהבה", כמו כן נראה ממכתבו של איסילדור כי גיל גאלאד נספה מעוצמת חומו של סאורון.
העין של סאורון.
לאורך כל עלילת שר הטבעות, "העין" ("העין האדומה", "העין המרושעת", "העין חסרת העפעפיים", "העין הגדולה") היא הסמל שמזוהה לעיתים קרובות ביותר עם סאורון. האורקים של סאורון נשאו את סמל העין על הקסדות והשריונות שלהם והתייחסו אליו כ"עין" היות שעל פי אראגורן הוא לא התיר ששמו יירשם או יאמר (יוצא דופן בולט לחוק הזה היה השליח שלו, "פי סאורון"). כמו כן שר הנאזגול איים על אאווין שהיא תעונה לפני "העין חסרת העפעפיים".
לפרודו הייתה התגלות של העין במראה של גלאדריאל:
"שולי העין בערו באש, אך היא עצמה מזוגגת הייתה, צהובה כעין החתול, דרוכה ונמרצת וחריץ האישון השחור נפער אל תהום חשוכה, כחלון היוצא אל בלימה".
מאוחר יותר, טולקין כותב כאילו פרודו וסאם אכן העיפו מבט על העין באופן ישיר. הערפילים שמקיפים את באראד-דור מסתלקים לזמן קצר ו:
"רק להרף עין נגלה המראה... כמו מתוך חלון גדול שאין שיעור לגודלו נשלחה צפונה להבה אדומה, רשף העין החודרת... העין לא פנתה אליהם, היא השקיפה צפונה... אך פרודו הוכה מעוצמת המראה החטוף והנורא והופל ארצה כאילו נפגע אנושות".
בנוסח הטיוטה של רגעי השיא של שר הטבעות (שפורסם על ידי כריסטופר טולקין בספר "סאורון מובס"), ה"עין" מייצגת את נפשו של סאורון, עם רגשות ומחשבות:
"אדון האופל נעשה לפתע מודע אליו [פרודו], העין פילחה את כל הצללים... התלקחה חמתה באש מאכלת אבל הפחד עלה בה... כי עתה ידעה שסכנה מצמיתה נשקפת לה, וראתה מה דק החוט שבו תלוי גורלה... מחשבותיה, עם כל כוחה העצום, היו מכוונות לעבר ההר"...
כריסטופר טולקין מעיר: "הקטע ראוי לציון בכך שהוא מראה את הדרגה אליה הגיע אבי בנוגע לזיהוי העין של באראד-דור עם התודעה והרצון של סאורון, עד כדי שהוא היה יכול לדבר על 'הזעם שלה, הפחד שלה, המחשבה שלה'. בטקסט השני... הוא שינה את 'שלה' ל-'שלו' כאשר הוא שכתב את הטקסט".
לעומת ציטוטים אלו שמוכיחים לכאורה כי ה"עין" אכן הייתה התגלמותו בפועל של סאורון בעידן השלישי, יש המצטטים מהסילמריליון ש"אך מעטים עמדו נוכח עינו של סאורון הנורא" וזאת לפני שגופו אבד במלחמת הברית האחרונה. עוד הוכחה שלסאורון היה גוף גשמי היא מדברי גולום (שעונה אישית על ידי סאורון) המספר לפרודו שלסאורון יש, לכל הפחות, "יד שחורה" עם ארבע אצבעות (האצבע החסרה נכרתה כשאיסילדור לקח את הטבעת).
באחד ממכתביו טולקין קובע שלסאורון הייתה צורה פיזית בעידן השלישי:
רוב העיבודים של הסיפור למדיה ויזואלית מתארים את העין כנוכחת פיזית; היות שההתייחסויות לגופו של סאורון שלא נראה אף פעם הן כל כך מעטות עד שגם קוראי הספר מתעלמים מהם לעיתים קרובות.
איור סאורון על ידי טולקין.
הספר "ג'. ר. ר. טולקין: אמן ומאייר" (J. R. R. Tolkien: Artist and Illustrator) כולל איור של סאורון בצבעי מים שנעשה על ידי טולקין עצמו (מופיע בראש הערך). נראה שהציור ממחיש את הרגע שהתרחש מיד לאחר השמדת הטבעת, כשצבאות המערב ראו צורה אפלה המתנשאת מעל מורדור, כשהיא פורשת יד מאיימת לקראתם לפני התפוגגותה.
מפני שהאיור מתייחס לרגע של חזון, ונוסף על כך, הוא מאוד שטחי ולא מפורט (רישום שני של זרועו של סאורון מופיע מתחת הזרוע עצמה), אי אפשר ללמוד ממנו יותר מדי פרטים על מראהו של סאורון. באיור נראים הראש, הזרוע הימנית ופלג הגוף העליון של דמות אנושית לכאורה. הזרוע שחורה, שאר הגוף אפור, מלבד עין אדומה. לא ניתן לזהות תווי פנים אחרים. סדרה של קוצים נראית על ראשו של סאורון וייתכן שהם רומזים על כתר. ההרים של מורדור נראים מתחת לזרוע המתוחה ומאשרים את הגודל העצום של חזותו האחרונה של סאורון.
מושג/רעיון ויצירה.
סאורון עבר שינויים רבים מאז הגרסאות המוקדמות של היקום הפיקטיבי בסילמריליון, וכפי שמפורט בסדרת ההיסטוריה של הארץ התיכונה (the History of Middle-earth). אב הטיפוס או הדמות הקודמת של סאורון הייתה חתול מפלצתי ענק, "נסיך החתולים". כשהיא נקראת "טוילדו" (Tevildo), "תיפיל" (Tifil) "תיברט" (Tiberth) ועוד. הדמות הזאת - סאורון בגרסה מוקדמת, נמצאת בגרסה ראשונית של הסיפור "ברן וטינוביאל" בספר הסיפורים האבודים (The Book of Lost Tales). נסיך החתולים הוחלף לאחר מכן על ידי "ת'ו" (Thû) - "בעל האוב". לאחר מכן שמו שונה ל"גורת'ו" (Gorthû), "סור" (Sûr) ולבסוף לסאורון. השם גורתו בצורה של "גורתאור" (Gorthaur) נשאר בגרסה הסופית בסילמריליון; גם "ת'ו" וגם "סאורון" משמשים כשם לדמות ב"שירת לותין".
לפני ההוצאה לאור של הסילמריליון (1977), מקורותיו וזהותו האמיתית של סאורון היו לא ברורים לאלו שלא הייתה להם גישה מלאה להערותיו של טולקין. בגרסאות מוקדמות לספרו של רוברט פוסטר: "המדריך המלא לארץ התיכונה" (The Complete Guide to Middle-earth), סאורון מתואר כ"ככל הנראה מהעלפים של האלדר". מכל מקום, היו מבקרים אחרים שהצליחו לקלוע למטרה. כבר ב-1967, וו. ה. אודן (W. H. Auden) שיער שסאורון עשוי להיות מגזע הוולאר הרבה לפני שנודע שטולקין אכן תיאר אותו כ"חבר פחות מגזע הוולאר" (ראה את הציטוט המלא למעלה).
עיבודים קולנועיים.
בגרסאות של סרטי שר הטבעות, סאורון מתואר או כיצור דמוי-אדם (כמו בגרסה המונפשת של ראלף באקשי מ-1978), או כעין פיזית, חסרת גוף (כמו ב"שובו של המלך" המונפש, 1980), או כשניהם.