לאחר הטלת הפצצה ופרסום פרויקט מנהטן באוגוסט 1945, הועלתה שיטת המחקר ממוקד-המטרה על נס. הקבוצה המבצעת מחקר במטרה להגיע להישג טכנולוגי מועיל הועמדה בניגוד למדע בסיסי, המתבצע על ידי אינדיבידואלים ("פרימדונות") באוניברסיטאות על מנת לספק את יצר הסקרנות שלהם בלבד. על מנת לסתור גישה זו כתב וניבר בוש לנשיא טרומן מכתב (בכותרת "מדע: החזית האינסופית") בו הזהיר מפני גישה "מכוונת" מדי והדגיש שאפילו פרויקט מנהטן ניצב על כתפי תוצר אינטלקטואלי של הישגי המדע הבסיסי הבלתי-מכוון. גישתו של בוש התקבלה על ידי הממשל והביאה ב-1950 ליצירת הקרן הלאומית למדע (NSF - National Science Foundation) שתכליתה מימון ממשלתי למחקר מדעי עצמאי לטווח ארוך.
המושג MEMEX.
במהלך 1930 הציג בוש את הרעיון שכינה "ממקס" (memex) - מכשיר מבוסס מיקרופילם שיאחסן אוסף של מסמכים זמינים בקלות לעיון, במעין "רשת סבוכה של שבילים שנערך על ידי התאים של המוח", וביסודו ידמה את הפונקציות של המוח האנושי.
מה שעוד היה חשוב במכשיר היה נגישותו "מכשיר עתידי לשימוש אישי ... סוג של קובץ ספרייה פרטית ממוכן כך שכל פריט יכול להוביל מיד לאחר".
לאחר חשיבה על רעיון זה במשך מספר שנים, תיאר בוש את מחשבותיו במאמר "As we may think" המאמר, שפורסם בירחון The Atlantic ב-1945, מתאר את "ממקס" - ספריית קבצים אישיים, בה האדם שומר את כל ספריו, מסריו ורשמיו, שיהיו זמינים לו במהירות ויהוו הרחבה מלאכותית לזיכרונו. בוש תיאר מעין שולחן כתיבה עם מסכי מגע וסורק, שמאפשר לאחסן מידע טקסטואלי וגרפי ולשלוף אותו באמצעות מלות מפתח. הוא הסביר כי המשתמש במערכת יוכל לשלוף כל ספר ולהציגו על מסכים שיוצבו על השולחן.
בוש האמין כי בעוד הוא קורא, המשתמש יוכל לפעול בהתאם למחשבות והתגובות המתעוררות בו במהלך הקריאה, בתהליך פעיל הדומה לכתיבה. הוא הניח שהקורא יוכל להוסיף למלים שמופיעות על המסך הערות ולארגן אותן מחדש והתווה את הבסיס להמצאת טקסט וירטואלי שאינו פיזי. הוא גם הגה את רעיון הקטלוג האסוציאטיבי של מילים, שידוע היום במונח "קישור". "הרעיון הבסיסי הוא שבחירה בכל פריט על המסך תוכל להביא לבחירה בפריט אחר", קבע בוש.
19 (פירושונים)
ויקטור קוגלר
ויקטור קוגלר (5 ביוני 1900 - 16 בדצמבר 1981) היה הולנדי ממקור אוסטרי שהתגורר בהולנד בזמן מלחמת העולם השנייה, עבד עם אוטו פרנק אביה של אנה פרנק וסייע למשפחה להסתתר מאימת הנאצים. על כך הוא זכה בשנת 1973 לאות חסידי אומות העולם ממוסד יד ושם.
ביוגרפיה.
ויקטור קוגלר נולד בחלק הגרמני של צפון מזרח בוהמיה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה). הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בעת מלחמת העולם הראשונה ושוחרר בסמוך לתום המלחמה בשנת 1918, לאחר שנפצע תוך כדי השירות. הוא עבר להתגורר באוטרכט שבהולנד בשנת 1920 והחל לעבוד כחשמלאי בחברה הגרמנית לייצור פקטין אופקטה. בשנת 1938 הוא הפך לאזרח הולנדי. בשנת 1940, עם כיבוש הולנד על ידי הצבא הגרמני, הוא הפך למנהל של סניף חברת אופקטה ביחד עם יאן חיס על מנת למנוע את החרמת החברה על ידי השלטונות כחברה המנוהלת על ידי יהודים. מהלך זה הותיר למעשה את אוטו פרנק כמנהל בסתר של החברה, איפשר לחברה אופקטה להמשיך להתקיים כגוף עצמאי ולמשפחת פרנק להמשיך ולהתקיים.
ביום 6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא, (הולנדית: Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן 3 קומות, שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו 2 חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.
בבוקר של יום ה-4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד האס אס קרל סילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים. לאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.
ויקטור קוגלר סומן על ידי הגסטאפו כעומד בראש הקנוניה והוא נעצר, נחקר וביום 7 בספטמבר הועבר לתא הנידונים למוות בבית הכלא. ב-11 בספטמבר הועבר למחנה הריכוז אמרספורט. הוא הפך לאסיר עבודה במחנות עבודה בכפייה בהולנד.
ב-28 במרץ 1945 הוא יצא במסע רגלי עם עוד 600 אסירים נוספים לכיוון גרמניה. המסע נעצר על גבול הולנד-גרמניה בגלל הפצצות של מטוסי בנות הברית. ויקטור קוגלר הצליח לברוח, להסתתר אצל איכר לכמה ימים ובעזרת אופניים להגיע לביתו באפריל 1945. הוא הסתתר שם עד לשחרור הולנד מידי הגרמנים ב-5 במאי 1945.
ב-6 בדצמבר 1952 נפטרה אשתו, לאורה. שלוש שנים לאחר מכן הוא נשא לאישה את לוסי ון לנגן והיגר לקנדה.
קוגלר קיבל עיטור והכרה כחסיד אומות העולם בשנת 1973. בשנת 1977 קיבל אות ופרס כספי מהסניף הקנדי של הליגה נגד השמצה.
ונבר בוש
בפ פוסקאול
אליזבת "בפ" פוסקאול (בהולנדית: Elisabeth "Bep" Voskuijl; 5 ביולי 1919 - 6 במאי 1983) הייתה אזרחית הולנדית שסייעה להסתיר את אנה פרנק ומשפחתה בזמן הכיבוש הגרמני של הולנד בעת מלחמת העולם השנייה.
חייה.
פוסקאול נולדה באמסטרדם, בת למשפחה בת 8 ילדים בשנת 1937 היא נתקבלה לעבודה בסניף ההולנדי של החברה הגרמנית אופקטה בניהולו של אוטו פרנק ובשנת 1942 הפכה למנהלת האדמיניסטרטיבית של החברה.
ביום 6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא, (הולנדית:Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן 3 קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו 2 חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.
היא סייעה למשפחה ולנלווים אליה במחבוא והייתה חברה קרובה לאנה פרנק. אביה יוהאן פוסקאול בנה את ארון הספרים שהסתיר את הכניסה למחבוא.
בבוקר של יום ה 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל סילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.
בפ פוסקאול הצליחה להימלט מהפשיטה ועבדה בחברה עד לנישואיה בשנת 1946, בתה אנה-מרי שנולדה בשנת 1960 נקראה על שם אנה פרנק. היא התרחקה מפרסום אך שמרה על קשר עם אוטו פרנק עד ליום מותו.
בשנת 1972 הוכרה פוסקאול על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
יואל ליב הלוי הרצוג
שיר ילדים
שירי ילדים הם שירים שמבוגרים מחברים עבור ילדים או ילדים מחברים ושרים ביניהם באופן מסורתי, למטרות בידור או חינוך.
חוקרי הפולקלור יונה ופיטר אופי (Iona &amp; Peter Opie) מיינו את שירי הילדים לכאלו שמבוגרים מחברים עבורם ומלמדים אותם, כגון שירי ערש, וכאלו שילדים מחברים בעצמם ומלמדים זה את זה. עם זאת, חלוקה זו אינה מוחלטת, למשל ילדים לעיתים קרובות מאמצים מילים ולחן מתוך שירים שכתבו מבוגרים ומשתמשים בהם בשירים שהם מחברים בעצמם.
החוקרים אופי ואופי סיווגו בשנות ה-60 וה-70 את שירי הילדים לקטגוריות שונות. בין השאר ציינו שירי ערש, שירי שעשוע (כולל שירים המלווים משחקי ידיים למיניהם), ושירי רחוב, שחלקם מקושרים למשחקים וחלקם נועדו לבידור (כולל שירי בדיחה, משחקי מילים, מוזיקה פופולרית, שירים מקאבריים, ג'ינגלים, סלוגנים, שעשועי לשון כגון משפטים שוברי שיניים ועוד).
שירי ילדים הם שונים בין תרבויות שונות, בחלקן התופעה נפוצה יותר ובחלקן פחות.
IDF D9
הוראת המתמטיקה
הוראת המתמטיקה היא תחום העוסק בהוראה ובלימוד של מתמטיקה.
חוקרים בחינוך המתמטי מפתחים כלים, שיטות וגישות המאפשרים תרגול ולימוד בפועל. כתוצאה מכך התפתח תחום רחב של מחקר, הכולל מושגים, תאוריות, שיטות, ארגונים לאומיים ובינלאומיים, כנסים וספרות.
רקע.
מקומה של המתמטיקה בתרבות.
כבר בעת העתיקה קנתה המתמטיקה "מקום של כבוד" במסגרת החשיבות שמקנה לה החברה. יישומים מתמטיים נדרשים במקומות רבים מחיינו: החל מביצוע פעולות יום-יומיות כמו בישול או נהיגה, המשך בכלכלת הבית וכלה במדעים המדויקים וענפי ההנדסה והטכנולוגיה, שרובם עתירי מתמטיקה. כלים מתמטיים רבים, בפרט כלים של אריתמטיקה יסודית כגון מנייה וארבע פעולות החשבון, נחשבים כחלק אינטגרלי של האוריינות.
כיום, ידע מתמטי נחשב למרכיב מרכזי ב"ארגז הכלים" של האדם המודרני. בעת הערכת יכולותיו המקצועיות של אדם, בייחוד במקצועות טכניים או הנדסיים, ניתן לעיתים ליכולות המתמטיות מקום רב.
בבחינה הפסיכומטרית, מתמטיקה היא אחד משלושת הכישורים הנבדקים, כאשר לה (במקביל ליכולות השליטה בשפת האם) נתן משקל רב יותר מאשר לידיעת השפה האנגלית. כמו כן, ציונים גבוהים במקצוע זה מקנים "בונוס" מוגדל ביחס לשאר המקצועות (פרט לאנגלית) בעת שקלול הציון עבור מרבית המוסדות האקדמיים בארץ. במבחני הערכה בינלאומיים רבים, מהויים הציונים במקצוע המתמטיקה פרמטר עיקרי להשוואה.