המוסד לעלייה ב' קרא על שמה אניית מעפילים: ברכה פולד. כאשר נתפסה כתב נתן אלתרמן שיר לזכרה במסגרת הטור השביעי ובו בין היתר השורות:
כמו כן, הקדיש לה אלתרמן מחזור שירים בספרו "עיר היונה".
תושבי הרחוב הסמוך למקום נפילתהּ החליטו על דעת עצמם לקרוא לרחובם על שמהּ, והפצירו בעיריית תל אביב-יפו לקבל את שינוי השם כרשמי. באוקטובר 1950 החליטה העירייה לקרוא לרחוב על שמהּ.
באזור התקרית, בפינת הרחובות אבן גבירול, מרמורק וחיים לסקוב, הוצב עמוד זיכרון לזכר ברכה פולד ולאירועים ב"ליל וינגייט". העמוד הוחלף בלוחית זיכרון בפינת הרחובות ברכה פולד ואבן גבירול.
ב-1958 יסדה משפחתה את "האוסף לזכרה של ברכה פולד" בספרייה הלאומית בירושלים.
אף שלא תיארה עצמה ככזו, הפכה דמותה לדמות ה"צברית הפמיניסטית", כנס בנושא זה נערך לזכרה ב-14 במרץ 2005 במסגרת אירועי יום האישה הבינלאומי בבית אריאלה בתל אביב.
בקריית אונו הוקמה ב-1947 שכונה בשם "גבעת ברכה", המנציחה את זכרה של ברכה פולד. השכונה אוכלסה בעולים חדשים ממזרח אירופה, רובם מעפילים משוחררי מחנות המעצר בקפריסין. חלק מן המתיישבים בשכונה עלו לארץ באוניית המעפילים על שם ברכה פולד, ולכן באחת מאסיפות השכונה הראשונות הוחלט לקבוע את שם השכונה על שמה.
בקריית אתא נקרא רחוב על שמה.
אביגדור שנאן
אביגדור שִנְאָן (נולד ב-2 בספטמבר 1946) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית, באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
אביגדור שנאן נולד בפראג שבצ'כיה, בן למשפחה של ניצולי שואה. אחיו מאב, עמוס שטיינברג, נרצח באושוויץ בשנת 1944. בשנת 2020, נמצאה הנעל של אחיו ובה מכתבים שהשאירה אמו, אידה שטיינברג, שנספתה אף היא. עלה לישראל עם הוריו ב-1949, גדל בחיפה ולאחר מכן בכפר אתא ועשה את שירותו הצבאי בחיל המודיעין. בצעירותו היה נגן ויולה ב"תזמורת הנוער הישראלית - גדנ"ע" והופיע ברחבי העולם בשנים 1962–1964. את לימודיו האקדמיים מהתואר הראשון עד השלישי עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון במקרא וספרות עברית, ותואר דוקטור (במסלול ישיר) בספרות חז"ל. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "האגדה בתרגומים הארמיים הארץ ישראליים לתורה – עיצובה, תכניה ומיקומה בספרות חז"ל (על פי התרגומים לספר בראשית וקטעים נבחרים משאר החומשים)" והיא נכתבה בהדרכתו של פרופסור יוסף היינימן, שהיה האדם המשפיע עליו ביותר מבחינה מחקרית. הדוקטורט אושר ב-1978. בשנת השתלמות של פוסט-דוקטורט שהה באוניברסיטת קולומביה ובסמינר היהודי התאולוגי שבניו יורק.
בתקופת לימודיו כיהן שנאן כמזכיר האיגוד העולמי למדעי היהדות וערך את פרסומי האיגוד. ב-1979 מונה למרצה בחוג לספרות שבאוניברסיטה העברית, ובשנת 1999 מונה לפרופסור מן המניין. כיהן גם כראש החוג ללימודים כלליים, כראש החוג לספרות עברית וכדיקן הסטודנטים של האוניברסיטה העברית. כן שימש שנים אחדות כמנהל מחלקת "קריית ספר" שבבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. בשבתונים לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, בסמינר היהודי התאולוגי ובישיבה יוניברסיטי. במהלך השנים לימד גם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטת תל אביב ובמכון שכטר ללימודי היהדות. לימד תקופות קצרות יותר במוסדות להשכלה גבוהה נוספים בארצות הברית ובאירופה.
בצד ספריו ומאמריו המדעיים, עסק שנאן גם בתרגום ספריו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לעברית (עד כה ראו אור 7 ספרים), ייסד וערך את כתב העת הפופולרי "עט הדעת" ערך את כתב העת המדעי "מחקרי ירושלים בספרות עברית" ואת הרבעון הביבליוגרפי "קריית ספר". כן ערך (יחד עם אחרים) את פרסומיה של "קרן עדי" העוסקים בזיקת האמנות אל תחומים שונים במדעי הרוח ובמדעי החברה, ואת דפי פרשת השבוע "נהרדעה" שראו אור מטעם המכון למדעי היהדות שבאוניברסיטה העברית.
שנאן משמש כיועץ אקדמי של קרן אבי חי ושל בית אבי חי שבירושלים. כיהן כראש ועדת המקצוע לספרות עברית בבתי הספר הממלכתיים-דתיים וכראש ועדת המקצוע לתורה שבעל פה בבתי הספר הממלכתיים. היה אחד מיועצי הסרט "נסיך מצרים" שהופק באולפני דרימוורקס. ערך והגיש שלוש-עשרה תוכניות בטלוויזיה החינוכית על משה רבנו והרצה שנים אחדות בחוג לתנ"ך ומחשבת ישראל שהוקם בידי הנשיא עזר ויצמן. שנאן מרבה להרצות במסגרות שונות: יד יצחק בן-צבי, האוניברסיטה הפתוחה, השתלמויות מורים, המרכז לטכנולוגיה חינוכית בתל אביב, ברדיו ובטלוויזיה.
שנאן נשוי לרחל ואב לשלושה ילדים.
מחקריו.
מחקריו של אביגדור שנאן עוסקים בספרות היהודית הקדומה של שש מאות השנים הראשונות לספירה, עד ראשית האסלאם. תחילה עסק בתרגומי המקרא הארמיים, משם עבר לעיסוק בספרות האגדה והמדרש וחזר לעסוק בתרגומים וכן בסידור התפילה. המשותף לכל התחומים האלה הוא בית הכנסת הקדום, שבו נתקיימו דרשות, נערכה התפילה, הושמעו התרגומים ועוד. כן מגלה שנאן עניין בחוליות החיבור שבין עולם המקרא לבין העולם הבתר-מקראי שנבנה עליו כמעין פירמידה הפוכה, כאשר כל דור ודור מוסיף נדבך נוסף, גדל והולך, למה שעשו קודמיו. גישתו של שנאן היא גישה ספרותית, הבוחנת את הצד הספרותי ואת איכותם הספרותית של הטקסטים האלה. פרסם למעלה ממאה ועשרים מאמרים בעברית ובאנגלית וכעשרה ספרים.
חטיבה 3
זינובי רוז'סטבנסקי
זינובי פטרוביץ' רוז'סטבנסקי (ברוסית: Зиновий Петрович Рожественский) (11 בנובמבר 1848 - 14 בינואר 1909) היה תת-אדמירל בצי הרוסי הקיסרי. פיקד על השייטת השנייה של צי האוקיינוס השקט במלחמת רוסיה–יפן שהושמדה בקרב צושימה.
נעוריו ותחילת הקריירה.
נולד במשפחתו של רופא צבאי ובשנת 1864 התקבל לבית הספר לצוערי חיל הים שאותו סיים בשנת 1868. בשנת 1873 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לארטילריה ע"ש מיכאיל רומנוב.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שירת כקצין על ספינת טורפדו והשתתף במתקפה לא מוצלחת על אניית מלחמה טורקית בקרב סולין. מאוחר יותר באותה מלחמה לקח פיקוד על ספינת הקיטור "וסטה" והתנגש בגבורה באונייה טורקית גדולה. לאחר המלחמה הוא הודה כי מפקדו דיווח דיווחים שקריים אולם זה לא פגע בקריירה שלו.
הוא נשלח לארגן מחדש את ענף התותחנות של הצי הבולגרי ושירת בו בין 1883 ל-1885. לאחר מכן חזר לצי הבלטי ושירת בתור קצין במספר ספינות. ב-1891 נשלח ללונדון כנספח צבאי ימי ונותר בה עד 1893. לאחר חזרתו לרוסיה מונה למפקד הסיירת "ולדימיר מונומך" בשנת 1894. לאחר מכן מונה למפקד אוניית המלחמה המשוריינת פרבנץ. ב-1885 הוא שירת בצי האוקיינוס השקט של רוסיה כמפקד האימונים של חטיבת התותחנות של הצי הבלטי.
מלחמת רוסיה–יפן.
רוז'סטבנסקי תפקד היטב בתצוגת התותחנות הימית שנערכה לכבוד שליט גרמניה וילהלם השני ב-1902, ולאחר מכן עלייתו הייתה מטאורית. מספר חודשים מאוחר יותר הוא מונה לשליש אישי של הצאר ניקולאי השני, וקודם לתפקיד אדמירל משנה. בשנת 1903 הוא מונה על ידי הצאר למפקד כוח אדם ראשי של הצי, הדרגה שלישית בחשיבותה בצי. הוא שירת בתפקיד זה עד 1904. ב-1904 הוא מונה במקביל למפקד צי האוקיינוס השקט והתפנה להיערך למשימה הגדולה. באוקטובר, לאחר דחיות רבות, הוא הפליג עם ספינותיו לאסיה כשהוא על סיפון אוניית הדגל קניאז סובורוב.
במהלך מסע הצי הבלטי הבין רוז'סטבנסקי עד כמה לקוי היה האימון של אנשי הצוות באוניותיו. אימון חסר ומצב קשה של האוניות גרם לו לתסכול רב. בשל סיבות לוגיסטיות כמו הצורך באספקת פחם קבועה למנועים ומחסור בתחמושת, הוא לא עשה דבר כדי לשפר את המצב אולם לא היה ביכולתו לעשות דבר כדי לשנות מצב זה.
חוסר היעילות והמקצועיות של השייטת באו לידי ביטוי פרק זמן קצר לאחר תחילת המסע, כאשר ספינותיו פתחו באש על ספינות מכמורת בריטיות בתקרית שקיבלה את השם "תקרית דוגר בנק". הוא האמין מלכתחילה כי מסעו נדון לכישלון והתנגד נחרצות ליציאת השייטת נוספת מהים הבלטי לאוקיינוס השקט. הוא ניסה בכל כוחו במהלך ההפלגה להימנע מלחבור לשייטת הזו בכך שעזב את מדגסקר ללא עדכון האדמירליות בנוגע למסלולו המיועד.
ישנן הערכות שונות בנוגע להתנהגותו במהלך המסע, אולם ברור כי מרירותו והפסימיות שלו התגברו במהלך ההפלגה. בשעה שהשייטת שלו הגיעה לאזור אסיה, בהיותו יהיר ומרוחק, הוא לא בטח באיש מלבד אולי במפקד כוח האדם שלו, קפטן קלפייר דה קולון. כלפי שאר הקצינים הוא שמר מרחק ולא ניסה לשתף אותם בתוכניות הקרב שלו, במיוחד לא עם אדמירל משנה ניקולאי נבוגטוב, מפקד השייטת הפסיפית השלישית.
במהלך קרב צושימה נפצע רוז'סטבנסקי בראשו באורח קשה במהלך ירי פגזים לעבר אונייתו על ידי כמה אוניות מלחמה יפניות, ונתפס למחרת בבוקר חסר הכרה על ידי היפנים. הוא התאושש בבית חולים יפני שם ביקר אותו אדמירל היהאצ'ירו טוגו. לאחר המלחמה חזר רוז'סטבנסקי לסנקט פטרבורג ברכבת הטרנס-סיבירית, ופרש לגמלאות במאי 1906 בעקבות ההחלטה להעמיד אותו למשפט על כניעתו שנה קודם לכן. במשפט הוא הואשם בכל האחריות לתוצאות המלחמה אולם יצא זכאי עקב העובדה שהיה חסר הכרה בעת שנתפס בשבי. הוא שוב היה אדם חופשי אולם לאחר פחות מ-3 שנים הוא חלה ומת.
האיחוד הלאומי-ישראל ביתנו
ספווידים
מטורינוס
מטורינוס (צרפתית: Mathurin, מטורין; מת בשנת 300 לערך) היה מגרש שדים ומיסיונר צרפתי, אשר נחשב לקדוש נוצרי.