אוטו נמנעת מאור הזרקורים בגלל הצהובונים ותשומת לבה של התקשורת. ב-2004 אמרה בריאיון כי היא מקווה שלעולם לא תהיה מפורסמת כמו ניקול קידמן מפני שהיא לא בטוחה שתוכל להתמודד עם זה.
כתב שומרי
יון נגוליץ'
יון נגוליץ' (ברומנית: Ion Negulici; 1812 – 5 באפריל 1851) היה מהפכן, צייר, מתרגם ולשונאי רומני.
חייו.
יון נגוליץ' נולד בקמפולונג, במחוז ארג'ש, בנסיכות ולאכיה, במשפחתו של הכומר דימיטריה. הוא למד בבית ספר למציירי איקונות בעיר הולדתו והמשיך בבוקרשט בבית הספר לאמנויות. ב-1830 עבר ליאשי, שם למד ציור במשך 4 שנים וחלה בשחפת. הוא זכה למלגה ונסע ללמוד באתונה ובפריז. מפריז עבר לווינה, שם למד ליטוגרפיה. לאחר שובו לוולאכיה נגוליץ' שיתף פעולה עם יון הליאדה רדולסקו בעריכת כתב העת "השליח הרומני" (Curierul Românesc) ובהיעדרו של רדולסקו, עשה בעצמו את מלאכת העריכה, תרגומים מצרפתית ואף כתיבת מאמרים והוספת איורים על פי תחריטים של כתב העת הצרפתי המקביל.
נגוליץ' כתב נובלה ומחזה ופרסם "מילון רומני" לביאור התחדישים. הוא היה חבר באגודה המהפכנית המחתרתית "האחווה" (Frăţia) ולקח חלק במהפכת 1848 (ולאכיה). בתקופת המהפכה מונה על ידי השלטון הזמני למושל מחוז פרחובה. לאחר כישלון המהפכה הוגלה לטורקיה, לעיר בורסה.
יון נגוליץ' מת ונקבר בבית העלמין הנוצרי בקונסטנטינופול. באותו קבר נקברו גם חבריו לחיים ולמהפכה, הצייר ברבו איסקובסקו והכומר אטאנאסיה לוזין. המשורר הרומני קונסטנטין אריצ'סקו כינה את השלושה "שלישית מרטירי החירות"
לשונאי
גרשון (פירושונים)
רינגלבלום
רנגלבלום
ליבאווה
ליבאבה
קובלא חאן (פואמה)
קובלא חאן (באנגלית: Kubla Khan, a vision in a dream, fragment) היא קטע מפואמה מאת סמיואל טיילור קולרידג', שיצא לאור בשנת 1816 עם הקדמה מאת המשורר ועם כותרת המשנה "חיזיון בחלום, פרגמנט". בהקדמה מגולל המשורר סיפור מוזר לפיו הוכתבו לו 300 שורות שיר בחלומו, שעה שהיה שקוע בהזיה כתוצאה מסם אופיום שנטל כמשכך כאבים, 19 שנים קודם לכן, בשנת 1797 (צעד מקובל ולא בלתי-חוקי דאז). הוא הצליח להעלות על הכתב 54 שורות לפני שהופרע על ידי מכר, משחזר לכתוב, נשכח ההמשך מזכרונו. הפואמה בנויה משני חלקים, בראשון מתואר ארמונו הפלאי של הקיסר המונגולי קובלאי חאן, זאנאדוּ, ובשני מתוארת השתוקקות לקול זמרתה של נערה חבשית. הפואמה אינה דומה לשירים אחרים מאת המשורר והיא עוררה עניין רב בשל המסתורין האופפים אותה. לדברי אסף ענברי "זהו השיר הנחקר ביותר בתולדות הספרות האנגלית, אם לא בתולדות ספרות המערב כולה".
רקע וההקדמה.
בסתיו 1797 חי קולרידג' בנת'ר סטווי שבדרום אנגליה, ובילה בטיולים בסביבה ויצירה משותפת עם חברו המשורר ויליאם וורדסוורת' ואחותו דורותי. באוקטובר אותה שנה חלה במהלך טיול ונאלץ לנוח מספר ימים בבקתה בחווה סמוכה. לפי ההקדמה לפואמה היה עמו באותה עת ספרו של סמיואל פרצ'ס "מסע הצליינות" ("Pilgrimage", 1613). הספר מכיל בין היתר את תיאורו של ארמונו של הקיסר קובלאי חאן, כפי שנמסר על ידי מרקו פולו. התיאור פותח במילים:
לדברי קולרידג', הוא סבל מכאב בטן ונטל מנת אופיום לשם הקלה, לאחר מכן קרא שורות אלה בספר ושקע בשינה עמוקה. בשנתו חווה חיזיון מוחשי ביותר, במהלכו נגלו אליו הארמון, הגנים, הנהר "אלף" התת-קרקעי ועוד. החיזיון אף נרקם והוכתב עבורו בכ-200 עד 300 טורי-שיר. לאחר שהתעורר מהשינה מיהר המשורר לכתוב את השורות שזכר. אולם, לאחר שכתב 54 שורות הופרע לפתע על ידי "אדם מפורלוק" (a person from Porlock), שהפריע לו. לאחר שסיים את עניינו עם האיש, חזר קולרידג' אל שולחן הכתיבה רק על מנת לגלות ששאר טורי השיר פרחו מזכרונו.
הסיפור בהקדמה מעורר תהיות רבות. ראשית, ספרו של פרצ'ס היה ספר עב-כרס ביותר (בין 900 ל-1,000 עמודים), לא ספר שנוטל עמו איש לטיול. שנית, הפואמה פותחת אמנם בתיאור הארמון, אך עד מהרה עוברת לתמונה שונה, נושא העלמה החבשית, שאינו קשור לחיזיון לפי ההקדמה.
ביקורת ופרשנות.
עוד לפני שהשיר פורסם הראה אותו קולרידג' ללורד ביירון, שאהב אותו והאיץ בו לפרסמו, כך נהג גם וולטר סקוט. אולם משפורסם השיר בחוברת שכללה את השירים "קריסטבל" ו"מכאובי השינה", ב-1816, היא לא זכתה למכירות והתגובות עליה היו מעטות וגרועות ביותר. ויליאם הזליט כתב את הביקורת המלגלגת הראשונה, אשר עיצבה את הטון של אלה שבאו אחריה. "קובלא חאן", הוא כתב, "מראה שמר קולרידג' יכול לכתוב נונסנס יותר טוב מכל אדם אחר באנגליה". עם זאת, הזליט הכיר במוזיקליות של היצירה, כשכתב "זו לא פואמה אלא קומפוזיציה מוזיקלית" וסיכם שגם אם משמעות השורות אינה מובנת, הקוראים נמשכים לחזור עליהן שוב ושוב. ביקורת עוקצנית אחרת, שפורסמה בעילום שם, התייחסה למכלול השירים ולהקדמה בציינה ש"השיקול האמנותי פגום בעת השינה".
רק ב-21 באוקטובר 1821 חלה תפנית לקראת קריאה חיובית ושונה בפואמה, כאשר לי האנט ציין ב"אקזמינר" שאין להתייחס אל הפואמה כאל שיר אלא כאל "מוזרות פסיכולוגית" המציגה לקורא מראות עומק ציוריים בדרך חדשה ובלשון חדשה. לאורך המשך המאה ה-19, ככל שגבר העניין בפסיכולוגיה ובחקר החלומות הלכו ורבו ההתייחסויות לחוויה של קולרידג' וליכולתו של האדם לראות מראות אמת בחלומו, עם או בלי הסתייעות בסם פסיכואקטיבי.
ב-1927 טען ג'ון לווס (John Lowes) בספרו "Road to Xanadu" ("הדרך לזאנאדו"), מחקר בדרכי הדמיון, שהפואמה היא אחת היצירות הראויות לציון ביותר בספרות האנגלית. הוא מציין את יכולתו של קולרידג' לצייר מראות חיים ומלאי דמיון באמצעות שימוש יצירתי וחדשני בשפה ובסמלים. צירופם של הארמון, הנהר התת-קרקעי, הנקיקים ומערות הקרח, סילון המים הפורץ ועוד, יוצרים, לדבריו, מכלול שלם שלא נוצר מכל אחד מהדימויים בנפרד ומקנה תחושת מציאות למראה הדמיוני. במאמרו "The use of poetry and the use of criticism" ("השימוש בשירה והשימוש בביקורת") מ-1933 פתח טי אס אליוט במתקפה על ההילה לה החלה זוכה הפואמה. הוא טען שלא ניתן להתייחס לצמד הבתים כאל השיר כולו. השיר מעולם לא נכתב. השראה, דמיון ומקור יצירה מסתורי אינם די, יש צורך בארגון צורני וביצירה אמנותית כדי שאוסף שורות יוכל להיקרא שיר. מאמר זה פתח בדיון על הקשר שבין צורת השיר ובין תוכנו ומה שהיה ברצונו להביע.
במהלך השנים נפוצו עשרות פרשנויות, בהן מרחיקות לכת, הקשורות לשדות הפסיכואנליזה, הפאראפסיכולוגיה, מין, שימוש בסמים, ואף היסטוריה ופוליטיקה.
ההתייחסות של בורחס.
הסופר הארגנטיני חורחה לואיס בורחס הוקסם מסיפור הפואמה וחזר אליו מספר פעמים. בחיבור קצר בשם "חלומו של קולרידג'" (שפורסם בספר "חקירות נוספות" מ-1952 וראה אור בעברית בספר "מבוכי הזמן" בתרגומו של יורם ברונובסקי ב-1986) מצביע בורחס על העובדה שב-1836 יצא בצרפת תרגום של "ספר ההיסטוריות" של רשיד אלדין המדאני, ספר פרסי שחובר במאה ה-14 ושבו מופיעה הפסקה: "...הקים קובלאי חאן ארמון, הוא בנה אותו לפי תוכנית שנתגלתה לו בחלום ואשר נשמרה בזיכרונו". בורחס מפליג מצירוף המקרים אל רעיון לפיו הארמון והפואמה אינם אלא התגלויות בעולמנו של חפץ מיסטי, שנגלה ליחידי סגולה שמימשו אותו, איש איש לפי יכולתו ודרכו, בהכרח באופן עמום ומקוטע ביחס למקור השמימי.
התייחסויות נוספות.
בסרט המוזיקלי "זאנאדו" מ-1980, שהפך מאז לסרט פולחן, מצוטטת הפואמה.
האדם מפורלוק.
המכר שהתדפק על דלתו של קולרידג' והפריעו מעבודתו זכה אף הוא להתייחסות נרחבת. יש שראו בו את האבטיפוס של הגורם המפריע, המעכב את היצירה ומונע את הוצאתה לאור, הגורם הארצי המטשטש את ההשראה האלוהית.
הדמות זכתה למספר התייחסויות בתרבות וה"אדם מפורלוק" היה למטבע לשון:
התייחסות בתרבות העברית.
המשורר העברי משה דור חיבר בעקבות הפואמה את השיר "כְּסָנָדוּ בשנית".
לקריאה נוספת.
Sisman, Adam. The Friendship. New York: Viking, 2006.
נסטיה קורוטקוב
אנסטסיה "נסטיה" קורוטקוב (נולדה ב-4 בדצמבר 1990) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, ייצגה את ישראל באליפות עולם (רומא 2009) וב-3 אליפויות אירופה (איינדהובן 2008, בודפשט 2010 וברלין 2014). במהלך הקריירה היא זכתה ב-26 תארים אישים באליפות ישראל (בריכה אולימפית), במשחה ל-50 מטר חזה (2005 - 2008), במשחה ל-100 מטר חזה (2005 - 2011, 2013 ו-2014), במשחה ל-200 מטר חזה (2005 - 2008, 2011 - 2013), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2005 - 2008) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (2006 ו-2007). אלופת המכביה (2013) ושיאנית המכביה, בעלת 5 מדליות מהמכביה, מהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
ביוגרפיה.
נסטיה גדלה בירושלים ולמדה בחוות הנוער הציוני. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים בהדרכתו של דימה ריבינסקי ובהמשך התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל דולפין נתניה בהדרכתו של עדי ולפמן.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2004 זכתה קורוטקוב במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:26.70 דקות, אחרי סיגל סימסולו מבני הרצליה (2:25.10 דקות) ולפני דנית קמה ממכבי קריית אונו (2:28.45 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.17 דקות, אחרי מונה מירון מבני הרצליה (1:15.21 דקות) וחנה פולישצ'וק ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:16.01 דקות). בנוסף, היא סיימה פעמיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.25 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:14.88 דקות.
אלופת ישראל (בריכת 25 מטר).