ביוני 2011 עבר למכבי חיפה בהעברה חופשית. בעונתו הראשונה בקבוצה התחרה על חולצת ההרכב עם ניר דוידוביץ'. באותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, אך לא שותף בהפסד קבוצתו 2–1 להפועל תל אביב. בעונתו השנייה הפך לשוער הראשון של הקבוצה, עקב פציעתו של דוידוביץ', וערך 30 הופעות בליגה. בעונת העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-17 במאי 2014 שוחרר מהמועדון.
ב-30 בדצמבר 2014 חתם בארגוטליס היוונית. בינואר 2016 חתם בפרטיזן בלגרד. ב-1 בספטמבר 2016 חתם בקרבאך האזרית. ב-16 בספטמבר 2017 חתם בזמון הסרבית.
לזכותו של שראנוב 7 הופעות בנבחרת הצעירה של סרביה, וב-3 ביוני 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת קוריאה הדרומית.
הפרעות קשב וריכוז
שאנל
קולי ארוך-שיער
מלינואה
חסידות קוברין-ביאליסטוק
חסידות קוברין-ביאליסטוק היא חסידות ליטאית מיסודו של רבי מנחם נחום עפשטיין.
תולדות החסידות.
רבי מנחם נחום עפשטיין נולד לרב יהודה לייב בשנת תר"ו. אביו היה חתנו של רבי ישראל מבהפלי נכדו של רבי מנחם נחום טברסקי מצ'רנוביל ודודו של רבי אהרן מצ'רנוביל. אביו והוא היו חסידי קוצק. לאחר נישואיו התגורר בקוברין שם נהיה תלמידו של רבי אברהם מסלונים בעל ה'יסוד העבודה'. אחר פטירתו של ה'יסוד העבודה' בשנת תרמ"ד, היו חילוקי דעות בחסידות לגבי הממשיך, היו שצידדו בנכדו רבי שמואל מסלונים והיו שצידדו בחתנו ואחיינו רבי משה מרדכי מקוברין, בן אחיו רבי הלל. זמן רב לא הייתה החלטה ובינתיים תלמידו רבי מנחם נחום עפשטיין החל לנהל עדה בקוברין. בשנת תרנ"ו עבר לביאליסטוק (שם גם ניהל מאוחר יותר רבי אברהם השני מסלונים ה'בית אברהם' את חצרו). בנו היה רבי מרדכי יהודה עפשטיין חתן רבי יעקב ליינער מאיזביצא. חתניו היו: הרב שמחה מנדלבאום (שהגיע מארץ ישראל להשתדך איתו), רבי מאיר שלום שצדרוביצקי ממשיכו באדמו"רות, ורבי יצחק אהרן וינגרטן מיאנוב-קוברין. נפטר בא' באב תרע"ח.
חתנו רבי מאיר שלום בן הרב דב שצדרוביצקי כיהן אחריו באדמו"רות. רבי מאיר שלום שימש כסגן הרב בביאליסטוק 30 שנה. לאחר פטירת חמיו החל לנהל את חצירו. נפטר בכ"ב באב ת"ש.
בנו של רבי מאיר שלום, רבי שמואל אהרן מילא את מקומו. היה חתנו של רבי פנחס יששכר מסוסנוביץ מגזע ראדושיץ. רבי שמואל אהרן היה מגדולי עסקני אגודת ישראל באירופה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. חתניו היו רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק. בניו האחרים של רבי מאיר שלום היו הרב משה זאב חתן רבי יהושע עוזיאל וינטרוב ממרקישוב בוורשה והרב יצחק צבי חתן רבי ישראל יצחק קאליש מסקרנביץ.
בית הכנסת הגדול של גיברלטר
בית הכנסת הגדול של גיברלטר, הנקרא גם קהל קדוש שער השמים, הוא בית כנסת ותיק בגיברלטר, שהוקם בשנת 1724.
בית הכנסת ממוקם בטריטוריה הבריטית מעבר לים גיברלטר, והוא בית הכנסת העתיק ביותר בחצי האי האיברי שעדיין נמצא בשימוש. הוא הוקם בשנת 1724 על ידי אייזיק ניטו מלונדון. לאחר שנבנה מחדש מספר פעמים, הבניין הנוכחי מתוארך לשנת 1812. היא חולק מאפיינים משותפים עם בית הכנסת הפורטוגלי באמסטרדם - 1675 ובית הכנסת בוויס מארקס בלונדון, 1701.
מזוז
מזוז או מאזוז הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודי תוניסיה.
נהר דון
פיליפ ברוניה-פוקס
פיליפ ברוניה פוקס (ברומנית: Filip Brunea-Fox) היה שם- העט של פיליפ בראונר,
(18 בינואר 1898 רומאן - 12 ביוני 1977 בוקרשט), פובליציסט ומתרגם רומני, יהודי. יחד עם ג'או בוגזה, נחשב בין שתי מלחמות העולם מייסד של ז'אנר הרפורטז'ה הספרותית ברומנית. בגלל כישרונו והאיפוק המעודן שבכתיבתו, בוגזה כינה אותו "נסיך הרפורטז'ות".
קורות חיים.
פיליפ ברוניה-פוקס נולד בשנת 1898 תחת השם פיליפ בראונר במשפחה יהודית בעיר רומאן בחבל מולדובה שברומניה. בימי מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לגור ביאשי, שם למד בראונר בתיכון- הפנימיה היוקרתי והתיידד שם עם חבריו בנימין פונדויאנו, ויוסיף רוס ואלכסנדרו פיליפידה. בתום מלחמת העולם הראשונה התיישב בבוקרשט.
תחילת פעילותו כמשורר אוונגרדיסט.
ללא השכלה אקדמית, אבל בעל תרבות רחבה, ביקש ברוניה פוקס בנעוריו להיות משורר, ואכן לאור קרבתו לזרם האוונגרדיסטי הרומני פרסם את שיריו בעיתונים וכתבי עת ביאשי שייצגו זרם זה:
„Versuri şi Proză” ("שירים ופרוזה", בניהולו של ז'אן הפטר), „Absolution” (של י. לודו),„Zări senine ("אופקים בהירים"). פרסם אחר כך גם בבוקרשט בכתבי העת "75 H.P, "Punct"
("נקודה"), "Puntea de Fildeș" ("גשר השנהב"), "unu" ("אחד"), "Contimporanul" (בן זמננו).
ב-1925 היה, לצד יון קלוגרו, מקס הרמן מקסי ואילאריה וורנוקה עורך כתב העת האוונגרדי "אינטגרל", שהיה מגדיר את עצמו "ביטאון התנועה המודרנית בארץ ובחוץ לארץ". הוא כתב בו תחת שמות עט שונים:Fox, Mac, Pab, Potomac, F.Br, F.Br.Fx.,fx. כתב העת הפסיק להופיע בשנת 1928, תאריך שציין גם סיום התקופה האוונגרדיסטית בחייו.
"נסיך הרפורטאז'ה".
בהמשך כתב ברוניה-פוקס רפורטז'ות ספרותיות רבות, כתבות בסגנון ה grand reportage הצרפתי משנות ה-30 של המאה ה-20 תוך התמקדות בהיבטים חברתיים. לצורך כתבותיו תר ברוניה את רומניה לאורכה ולרוחבה, בנסיעות ברכבת במחלקות עממיות, באוניות, צלל, טס לראשונה במטוס דו-כנפי "פרמן" שהוטס על ידי הטייס והמלחין יונל פרניק. פעילותו העיתונאית כללה תחקירים, ראיונות, מאמרי מערכת, פיליטונים, ומדורי עיתון אחרים.
ג'או בוגזה תיאר אותו: (ג'או בוגזה, "קונטמפוראנול", 19 בינואר 1973,ציטוט על ידי מריוס מירקו, 1998).
את צעדיו הראשונים ככתב עשה ברונר תחת שם העט פ. ברוניה-פוקס, בעיתון הדמוקרטי דימיניאצה (1937-1925) תחת הדרכת מנהלו האגדי, קונסטנטין מילה, אחר כך גם בעיתון השני של אותה ההוצאה לאור, "אדוורול" (1937-1932). כמו כן בשנים 1933–1936 כתב גם בכתב העת השמאלי Cuvântul liber.
(קוונטול ליבר = הדיבור החופשי). כתב גם בעיתונים "Lupta " (המאבק), Jurnalul (העיתון).
Reporter (רפורטר), Izbânda (הניצחון), ובעיתונים היהודים "אדם", Mântuirea (מנטואיריה - הגאולה),
Puntea de Fildeș (גשר השנהב), Curierul Israelit (קוריירול ישראליט).
אחרי שנאסרו "אדוורול" ו"דימיניאצה" על ידי ממשלת הימין הקיצוני של אוקטביאן גוגה ואלכסנדרו ק. קוזה, הפחית ברוניה-פוקס את פעילותו.
אחרי פרעות הלגיונרים ביהודי בוקרשט בינואר 1941 כתב ברוניה-פוקס את הספר "עיר ההריגה", שפורסם בשנת 1944.
ברוניה פוקס פרסם עם ברמן צילומים רבים מחיי היהודים ברומניה.
אחרי הפיכת 23 באוגוסט 1944 ובשנים הראשונות אחרי המלחמה עבד ברוניה-פוקס בביטאון „Îndrumătorul cultural” ("המדריך לתרבות"), ופרסם בעיתונים "אדוורול" ו"ז'ורנאלול דה דימיניאצה", ב"רומניה ליברה" (רומניה החופשית), "סקינטייה" (הניצוץ - ביטאון המפלגה הקומוניסטית), "פלאקרה" (הלהבה), Răspântia (הצומת) של י. לודו, "ויאציה מיליטארה" (חיי הצבא),La Roumanie d'aujourd'hui” (רומניה היום - בצרפתית), Veac nou (מאה חדשה).
נודע גם בתרגומיו מהספרות העולמית, בין השאר "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון.
ברוניה-פוקס היה נשוי לליזט דניאל-ברוניה, איתה ערך חלק מתרגומיו מהספרות הזרה.
הוא נפטר בבוקרשט בגיל 79 והובא לקבורה בבית העלמין היהודי-ספרדי בבוקרשט, קרוב לקבר ידידו, ההקריקטוריסט יוסף רוס.
כתיבתו.
כתבותיו המפורסמות ביותר פורסמו במיוחד ב"אדוורול" (האמת) ו"דימיניאצה" (הבוקר). הן התלוו כמעט תמיד בתמונות מצולמות של ידי הצלם יוסיף ברמן, שעבד לפרק זמן בשרות בית המלוכה.
ברוניה-פוקס כתב בין השאר על סיפור "האיש שראה את אלהים" - האיכר 'פטראקה לופו ו"הנס במגלוויט" שהסעיר את רומניה בשנת 1935, על היריד המסורתי של ה"מוש" (Moşi) בבוקרשט, על מלצרית בכפר טרנסילבני נידח שכל חלומה היה להגיע פעם לעיר הכי הקרובה, אוראדיה, על חיי חוטבי העצים, על האי אדה קאלה, שריד של מושבה טורקית בדנובה והמיליונר עלי קאדרי שהשתלט על חיי תושביו וכו'.
ידועות גם הכתבות הספרותיות שלו על "היבטי החיים בפרובינציה" (Aspectele vieţii de provincie), "יאש, עיר הצללים" Iaşul, cetatea umbrelor, לילות בוקרשט" - Nopţi bucureştene, Trenul fantomă רכבת הרפאים, המצורעים ("השאול בלרג'אנקה"), "איפה אלד?". כתב גם על המהומות נגד היהודים בבורשה, סיגט ואוראדיה, על יהודי מרמורש (בכתב העת "אדם"). כמו כן השאיר ברוניה פוקס כתבות על אישים מן הפוליטיקה הרומנית, כגון המרשל אלכסנדרו אוורסקו, יון גאורגה דוקה, ד"ר ניקולאיה לופו, קונסטנטין ארג'טויאנו, אלכסנדרו ואידה-וויבוד.
לקריאה נוספת.
מקורות.
Revista mea, anul XXXVI,Nr.1848, 2 octombrie 1998,
פלאנגה
פלאנגה (בליטאית: Palanga, ביידיש: פּאַלאָנגע) היא עיר קיט השוכנת במערב ליטא לחוף הים הבלטי. העיר נחשבת כמרכז התיירות בליטא בעונות הקיץ ויש בה חופים רבים (18 ק"מ אורך ומעל ל-300 מטר רוחב).
היסטוריה.
על פי האגדה, היה מקדש פגאני למרגלות גבעה בפלאנגה שם שירתה יפהפייה בשם בירוטה שנהגה להדליק מדורות טקסיות.