ה'תת&quot;ו
אינרה שטט
אינרה שטדט
תהלים 94
תהילים 94
תהילים פרק צ&quot;ד
תהלים פרק צ&quot;ד
תהלים פרק 94
נמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור
ה'תת&quot;ז
איירבוס A320-200
ה'תת&quot;ח
ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית
ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Select Committee on Intelligence; מכונה לעיתים "ועדת המודיעין" בלבד או SSCI בראשי תיבות) היא ועדה של הסנאט של ארצות הברית האמונה לפקח על קהילת המודיעין האמריקאית — שבתוכה הלשכות והארגונים של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית המספקות מידע ופרשנויות למנהיגי הקונגרס והקבינט בארצות הברית. הוועדה נוסדה בשנת 1976 בימי הקונגרס ה-94 של ארצות הברית. הוועדה מתכנסת בבניין המשרדים של הסנאט הארט.
תפקידי הוועדה.
הוועדה היא ועדה "נבחרת" (select), בכך שהחברות בה היא זמנית, והיא עוברת בין חברי הוועדה. בוועדה חברים 15 סנאטורים - שמונה מן המושבים בוועדה שמורים לשני נציגים מהרוב ומהמיעוט בסנאט מוועדות ההקצבות, הכוחות המזוינים, החוץ והמשפט. מבין שבעת המושבים הנותרים, ארבעה הם חברים מטעם הרוב, ושלושה הם חברים מטעם המיעוט. בנוסף, מנהיג הרוב ומנהיג המיעוט הם חברים בוועדה מכורח תפקידם (Ex officio member) אך אינם בעלי זכות הצבעה. כמו כן, יו"ר ועדת הכוחות המזוינים והחבר הבכיר בה חברים גם הם בוועדה מכורח תפקידם ללא זכות הצבעה.
במסגרת תפקידה, מבצעת הוועדה סקירה שנתית של תקציב המודיעין שהוגש בידי נשיא ארצות הברית, ומכינה חקיקה המאשרת את ההקצבות לסוכנויות ולמחלקות האזרחיות והצבאיות השונות שמרכיבות את קהילת המודיעין. ארגונים אלה כוללים את משרד ראש המודיעין הלאומי, סוכנות הביון המרכזית, סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני, הסוכנות לביטחון לאומי, הסוכנות למודיעין חזותי וגאוגרפי, משרד הסיור הלאומי, וכן את זרועות הביון והמודיעים של מחלקת המדינה, לשכת החקירות הפדרלית, מחלקת האוצר ומחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
הוועדה מגישה המלצות לוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט בנוגע להרשאות לזרועות הביון והמודיעין של מרכיבי הכוחות המזוינים של ארצות הברית - חיל הנחתים, צבא ארצות הברית, חיל האוויר וצי ארצות הברית. הוועדה עורכת גם חקירות תקופתיות, ביקורות ובדיקות של פעילויות מודיעין ותוכניות ביון.
היסטוריה.
ועדת צ'רץ', בראשות הסנאטור פרנק צ'רץ' מאיידהו, הוקמה ב-1975 במטרה לחקור התעללויות בעת חקירות מצד סוכנות הביון המרכזית, לשכת החקירות הפדרלית, הסוכנות לביטחון לאומי ושירות הכנסות הפנים. שנה לאחר מכן, ב-1976, הוקמה באורח רשמי ועדת המודיעין של הסנאט ובראשה ישב הסנאטור דניאל אינווי מהוואי. ב-9 ביולי 2004 פרסמה הוועדה את "דו"ח ועדת המודיעין להערכות המודיעין של קהילת המודיעים האמריקאית טרם המלחמה בעיראק", וב-5 ביוני 2008 היא פרסמה את החלק השני של הדו"ח.
בשנת 2013 ומעבר לכך, קיבלה הוועדה תשומת לב מחודשת בעקבות הדלפות תוכניות המעקב של הסוכנות לביטחון לאומי בידי אדוארד סנודן. הסנאטורית דיאן פיינשטיין וועדת המודיעין חקרו את הנושא שהעלה מספר סוגיות שנויות במחלוקת: נודע כי הסוכנות לביטחון לאומי עוקבת אחר מיקומם של אזרחי ארצות הברית באמצעות הטלפון הסלולרי. החל מ-2017, הוועדה בוחנת את התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, קשרים פליליים אפשריים בין ממשלת רוסיה לבין הקמפיין הנשיאותי של דונלד טראמפ וביטחון תהליכי הבחירות בארצות הברית.
ה'תת&quot;ט
החוק היהודי השני
החוק היהודי השני (הידוע בשמו הרשמי "הגבלת תפיסת המרחב הציבורי והכלכלי על ידי היהודים" בהונגרית: „A zsidók közéleti és gazdasági térfoglalásának korlátozása”) היה חוק אנטישמי, שחוקק ב-5 במאי 1939 בהונגריה, במהלך מלחמת העולם השנייה.
רוב החוק הכיל הוראות מגבילות על יהודי הונגריה, כפי שצוין בכותרתו הרשמית. הסעיף הראשון שלו הגדיר גם את ההשתייכות היהודית כגזע, בנוסף להשתייכות הדתית. החוק הגדיר לראשונה בהונגריה את המוצא ואת ההשתייכות האתנית של אזרחים הונגרים בעלי דת יהודית.
החוק היהודי המקיף הראשון נכנס לתוקף בהונגריה ב-5 במאי 1939.
אירועים מקדימים, העברת החוק והשפעתו.
ב-12 במאי 1938 התרחש האנשלוס, במסגרתו הפכה הונגריה לשכנה של גרמניה הנאצית. וסמוך לאירוע זה חוקק חוק מספר 15, "החוק היהודי הראשון" (הידוע בשמו הרשמי "האכיפה האפקטיבית יותר של שיווי משקל החיים החברתיים והכלכליים").
ב-2 בנובמבר 1938, במסגרת בוררות וינה הראשונה, חוברה מחדש דרום סלובקיה להונגריה. משום שקהילות יהודיות רבות חיו בשטחים המסופחים, ההתבטאויות האנטישמיות התגברו. הועלו טענות לעניין "תפיסת המרחב" של היהודים, שאינה פרופורציונלית ביחס למספרם באוכלוסייה הכללית, בעיקר במקצועות מסוימים דוגמת רפואה ועריכת דין. סמוך לאירועים אלו הוגשה טיוטת "החוק היהודי השני" על ידי לשכת ראש הממשלה של הונגריה באותה העת, קַלְמַן דַארַאנִי (בהונגרית: Darányi Kálmán). החוק היהודי השני קיבל השראה רבה מהאירועים האנטישמיים שהתרחשו אותה העת. שלא כמו בחוק היהודי הראשון, המילה "יהודי" נאמרה בו במפורש ונכללה בכותרתו.
החוק נידון ממושכות בפרלמנט, ולבסוף עבר באופן רשמי ב-5 במאי 1939, תחת לשכת ראש הממשלה של הונגריה באותה העת, פאל טלקי. טלקי התבטא בחריפות נגד יהודי הונגריה, בהתייחסות לנוכריותם וזרותם. הוא הצהיר בגלוי כי "כן, הצעת חוק זו משפטית מהווה שלילת זכויות של יחידים (של היהודים) במובנים רבים. זה ברור. אבל שלילת זכויות זו מיחידים היא האינטרס הגבוה של האומה. (...) הצעת חוק זו היא הגנה עצמית של האומה מפני חדירת השפעת יתר של גורמים זרים".
השפעות החוק לאחר החלתו.
לאחר החלת החוק, החלה אכיפתו באופן מיידי. עיתונים רבים שהיו בבעלות יהודית נסגרו, או שבעליהם הוחלפו. יהודים רבים פוטרו ממשרות ציבוריות, אקדמיות או אומנותיות. במקרים אחדים התיר החוק עבודה של יהודי בתחום מסוים למשך מספר שנים נוספות, למשל בתחום הטבק או בתי המרקחת. החוק השפיע גם על התחום הצבאי, ויהודים לא גויסו עוד לשירות. פעולה זו הובילה ישירות להנהגת שירות העבודה, אשר שיתף פעולה באופן ישיר עם השלטון הנאצי ועם סוחרים בבני אדם.
סעיפי החוק.
במסגרת החוק נקבע "מיהו יהודי", והוטלו על היהודים מגבלות שונות בכלל תחומי החיים.
הוראות נוספות של החוק.
ההתבטאויות האנטי-יהודיות בעיתונות ובחיים הציבוריים הגדירו את תוכנו של החוק השני וגם את כותרתו. שלא כמו בחוק היהודי הראשון, המילה "יהודי" כבר נכללה ישר בכותרת החוק (הגבלת תפיסת המרחב הציבורי והכלכלי על ידי היהודים). במהלך כהונתו של ראש הממשלה אישטוואן בתלן בשנות ה-20 של המאה ה-20, כשחוקק ה"נומרוס קלאוזוס" על עדכוניו, היהודים הוזכרו בחוק כ"בני ארצנו בעלי דת ישראל", הרי כעבור עשור בהנמקת החוק היהודי השני הוזכרו היהודים כבר כ"זרים" בגוף האומה.
יוהאן גדולין
יוהאן גדולין (בשוודית ופינית: Johan Gadolin; 5 ביוני 1760 - 15 באוגוסט 1852) היה כימאי ומינרולוג פיני שוודי, "אבי המחקר הכימי בפינלנד". גדולין גילה את המתכת הנדירה איטריום במינרל גדוליניט (שנקרא על שמו, כמו גם היסוד גדוליניום) במחצבה ליד הכפר איטרבי בשוודיה ותיאר לראשונה תגובה כימית של דיספרופורציונציה. כיהן כמופקד הקתדרה לכימיה באקדמיה המלכותית בטורקו.
תולדות חייו והישגיו.
נולד בטורקו (בשוודית: אוֹבּוּ) באיחוד פינלנד-שוודיה, בנו של פרופסור לפיזיקה ותאולוגיה. בגיל חמש-עשרה החל ללמוד מתמטיקה באקדמיה המלכותית (שלימים התפתחה לאוניברסיטת הלסינקי) ולאחר מכן שינה את תחום לימודיו למינרולוגיה וכימיה. ב-1779 עבר לאוניברסיטת אופסלה. ב-1781 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא אנליזה של ברזל. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו יוהאן גוטליב גאהן וקרל וילהלם שלה, מחשובי הכימאים המודרניים.
ב-1785 התמנה למרצה באקדמיה המלכותית בטורקו. ב-1786 יצא למסע מחקר גדול באירופה, במסגרתו ביקר באוניברסיטאות ובמכרות. ב-1790 נבחר לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. ב-1797 התמנה למופקד הקתדרה לכימיה באקדמיה המלכותית בטורקו. במסגרת זו הדגיש את חשיבות החקר המעשי ובראשו תרגילי מעבדה לסטודנטים. ב-1798 פרסם את ספרו "Inledning till Chemien" על תפקיד החמצן בתהליכי בעירה, תוצאת התכתבותו המדעית עם אנטואן לבואזיה, ספר הלימוד הראשון בכימיה שראה אור במדינות סקנדינביה.
במאמר מ-1788 הראה שתגובת חמצון-חיזור עם אותו יסוד כימי יכולה להתבטא בשתי תצורות שונות ותיאר לראשונה תגובה כימית של דיספרופורציונציה.
בין מחקריו, מחקרים על קיבול חום סגולי וחום כמוס, בכללם מאמר על החום הכמוס של מים (1791) ומדידות מדויקות שעמדו בבסיס טבלאות קיבול חום סגולי של חומרים שונים אותן פרסם.
גדולין תרם לכימיה אנליטית תהליכים להפקת כחול פרוסי ואלפקה (תחליף זו לכסף).
הוא גם שיפר את המצאתו של אביו לפיתוח מעבים למעבדה הכימית, בהמשך ישמשו פיתוחיו את יוסטוס פון ליביג לפיתוח המעבה שלו.
גילוי הגדוליניט והאיטריום.
ב-1792 קיבל לידי גוש מינרל כהה ממחצבה ליד הכפר איטרבי שליד סטוקהולם. לאחר שבחן את החומר, קבע גדולין ש-38% ממנו הם "עפר" מסוג בלתי-נודע - תחמוצת שנקראה לאחר מכן אייטריה (Y2O3). היסוד איטריום בודד על ידי פרידריך ולר ב-1828. המינרל אותו בחן גדולין, ושאודותיו פרסם ב-1794, נקרא על שמו, גדוליניט.
ב-1880 גילה הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גאליסר (Jean Charles Galissard) לנתניד (מתכת מעבר) שזוהה כיסוד כימי חדש ונקרא על שמו של גדולין לכבודו - גדוליניום, כיוון שהוא מוצה מתוך גדוליניט.
חייו האישיים.