ניקולס דאג להמשך תקצובן של המעבדות הלאומיות, ועזר לאמן באוק רידג' את מהנדסי חיל הים בשילוב הנעה גרעינית באוניות. ביולי 1946 היה נציג פרויקט מנהטן במבצע פרשת דרכים, שבו נוסו פצצות אטום באטול ביקיני ומתחת למים באוקיינוס השקט, כדי לבחון את השפעת הפיצוץ הגרעיני על ספינות מלחמה.
ניקולס מונה על ידי גרובס לקצין הקשר לוועדה לאנרגיה אטומית, שעמדה לקבל את האחריות על כל נושא הגרעין ב-1 בינואר 1947, ותחת אחריותו נעשתה העברה מסודרת של האחריות והנכסים מפרויקט מנהטן לוועדה.
בינואר 1948 הוא חזר לצבא כדי להחליף את גרובס כראש פרויקט הנשק המיוחד של הכוחות המזוינים (AFSWP), שכן חיל הים וחיל האוויר הטילו וטו זה על מועמדו של זה. כמפקד ה-AFSWP קיבל ניקולס באפריל 1948 דרגת מייג'ור גנרל, והפך בכך לגנרל הצעיר ביותר בצבא באותה תקופה. הוא גם היה איש הצבא הבכיר בוועדת הקשר הצבאי לוועדה לאנרגיה אטומית, וסגן עוזר ראש מטה הצבא לענייני אנרגיה אטומית.
בשנת 1950 התמנה לסגן מנהל אגף הטילים המונחים במחלקת ההגנה, ופיקח מטעמה על פרויקט ניקה, שבו פותחה מערכת טילי הנ"מ האופרטיבית הראשונה. ב-1952, כשהאגף אורגן מחדש, מונה לראש המחקר והפיתוח בו.
ניקולס פרש מהצבא ב-31 באוקטובר 1953. עבור שירותו בשנים 1948 עד 1953 הוענקה לו באיחור, בשנת 1956, 'מדליית השירות המצוין' שנייה.
לאחר פרישתו, מונה ב-2 בנובמבר 1953 למנהל כללי של הוועדה לאנרגיה אטומית. בתפקיד זה פעל להסרת סיווגו הביטחוני הגבוה של רוברט אופנהיימר, בטענה שהוא קומוניסט, ולפיכך אינו אמין. הוועדה הסכימה, וסיווגו הביטחוני של אופנהיימר הוסר.
בשנת 1955 פרש ניקולס מהוועדה לאנרגיה אטומית, פתח משרד פרטי לייעוץ בענייני אנרגיה גרעינית, ועסק בעיקר בייעוץ ובליווי של הקמת תחנות כוח גרעיניות. הוא נפטר ב-21 בפברואר 2000 מכשל נשימתי בגיל 92 בבת'סדה שבמרילנד, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ראובן סדנאי
ראובן סדנאי (17 במרץ 1933 - 22 בספטמבר 2011) היה רב חובל בוגר מחזור ז' של בית הספר הימי בעל חברת ספנות ותורם משקיע בחינוך ימי בחיפה. היה המייסד והבעלים של קוראל שירותי ים בע"מ, קונסול כבוד של פורטוגל בחיפה, נשיא כבוד של מועדון השייט חיפה.
משפחה.
ראובן נולד בחיפה, לשושנה ונח סדנאי. אביו עלה לארץ ישראל מפולין ועסק כקבלן אינסטלציה בתיקוני אניות. אמו של ראובן עבדה כעוזרת לגננת.
בשנת 1936 עברה המשפחה לקריית מוצקין. בשנת 1939 ,במהלך מלחמת העולם השנייה, הורע המצב הכלכלי והמשפחה עברה לדירה שכורה ברחוב ארלוזורוב בחיפה. האם התנדבה במגן דוד אדום לאחר שעברה קורס "עזרה מהירה". באותן השנים חיפה הייתה הופגזה על ידי מפציצים איטלקיים והתקיימו הפגנות בעיר נגד המדיניות הבריטית אשר פוזרו באלימות, שושנה סדנאי נפצעה בעקבותיהן.
ברבות השנים נעשה האב פעיל במפלגת פועלי ציון שמאל בין הפעילים של מפא"י.
ילדות ולימודים.
בעקבות אהבתה של אמו של סדנאי לים, היא נהגה לקחת אותו לשחות איתה בחופי בת גלים ולכיאט ביץ' . שם למד להכיר את הים, לשחות, להתחבר אליו ולאהוב אותו. סדנאי נמשך לים עד שכמעט בכל יום לאחר בית הספר היה מגיע לים, הוא נעשה בן בית בנמל ומומחה לסירות קטנות.
לאחר 4 שנים בבית ספר גאולה עבר לבית ספר חוגים. סדנאי לא אהב להשקיע בלימודים, אך מפאת גובהו הרב היה שחקן כדורסל מצטיין.
למרות אהבתו הגדולה לים והניסיון הרב שרב שצבר במשך השנים, סדנאי היה סובל ממחלת ים, אף על פי כן מעולם לא חשב לוותר על השייט.
בגיל 11 הצטרף ל"ימיית הפועל". הפעילות הימית הייתה בשבתות ובמשך השבוע היה חבר ב"צופים". סדנאי, באופן חשאי, ביקר בפעולות של השומר הצעיר, וכאשר הדבר נתגלה היה עליו לבחור באחת מתנועות הנוער. סדנאי בחר להישאר ב"צופים", שם גם פגש את אסתר חברתו, שלימים הפכה לאשתו.
כאשר ראובן סדנאי היה בן 14 נולד אחיו הצעיר רמי סדנאי.
הים כמקצוע.
בקיץ 1947 עבד סדנאי בדיג בקיבוץ שדות ים. הוא היה יוצא בימי ראשון וחוזר ביום חמישי בערב עם כ-10 ק"ג דגים. העבודה כללה פרישת רשתות ואיסופן, מיון דגים ומשמרות בהיגוי ספינות הדיג.
בשנת 1948, לאחר סיום כתה י' בבית ספר חוגים, מוריו של סדנאי המליצו לו לא להמשיך בבית הספר, עקב ציוניו הנמוכים וחוסר השקעתו בלימודים. בניגוד לכך, תלמידי בית הספר הימי שהופיעו מדי פעם בתהלוכות ברחובות חיפה במדים לבנים שבו את ליבו, ולמרות התנגדות הוריו נרשם לבית הספר הימי. הלימודים כללו הפלגות בספינת האימונים "ולדורה".
ב-17 באפריל 1949 הצטרף לאניית צים ה-"נגבה", וב-28 ביולי באותה השנה עבר להפליג על " אח"י אילת", כאשר נושא תעודת "מלח רגיל".
בין ההפלגות סדנאי יצא ב-9 ביולי 1949 ל'שיוט הערים' כמפקד סירה בשם "רוניה רבינוביץ" והגיע במקום השני.
על מנת לשלם את שכר הלימוד ועל ספרי הלימוד, עבד סדנאי בנמל תוך כדי הלימודים. הוא סיים בהצלחה את לימודי במחזור ז', על אף קשייו הלימודיים. במקביל לסיום לימודיו, סדנאי החליט שבכוונתו לשרת בחיל הים, לכן עזב את קבוצת הצופים.
חיל הים.
בשנת 1950 התגייס סדנאי לחיל הים אף כי היה עדיין צעיר מגיל הגיוס. נשלח לטירונות בסרפנד בגלל גובהו נעשה סמן ימני ומוביל הקבוצה.
בסיום הטירונות נשלח לקורס תותחנים ימיים. לא היה מקובל אז להגן על האזניים ואכן סבל מחרשות חלקית. בסיום הקורס הוצב באח"י משגב (ק-30) כמפקד סולל תותח אורליקון.
באביב שנת 1951 החל סדנאי יחד עם כמאתיים ימאים בהכנות למבצע קולומבוס והפליג עם אח"י משגב (ק-30) לארצות הברית.
סדנאי נבחר עם שלושה לשליחות מיוחדת לטוס ללוס אנג'לס. שם התחכך עם אנשי הוליווד ובאחד האירועים אף הושב ליד אליזבט טיילור.
קצונה ימית.
ביולי 1951 זומן סדנאי עם שלושה מחבריו בוגרי בית הספר הימי ללשכת מפקד חיל הים אלוף מרדכי לימון. לימון בירך אותם והודיע כי החייל צריך קציני ים ובמעמד זה הריהם מועלים לדרגת סגן משנה.
תפקידו הראשון כקצין סיפון באח"י אילת (א-16). תוך כדי שירותו היה מצטרף מדי פעם לאח"י משגב (ק-30) בתפקיד קצין משמרת גשר.
סדנאי עבר קורס קציני ובתפקיד זה הוצב לאח"י משגב (ק-30).
צי הסוחר.
ב-6 באוקטובר 1962 השתחרר סדנאי מחיל הים. ומיד חיפש אנייה להפליג עמה בצי הסוחר. הקצונה בחיל הים לא הספיקה וסדנאי חזר למעמד של מלח. תקופת הניסיון הנדרשת ממלח כשיר לחובל הייתה ארבע שנים. בזכות הלימודים בבית הספר הימי והשירות באניות חיל הים קוצרה לשנתיים וחצי.
האנייה הראשונה אליה הוצב הייתה " מאיר דיזנגוף" אניית קיטור ישנה ורעועה. באנייה זאת הפליגה בים התיכון ואף חצתה את האוקיינוס האטלנטי והגיעה לחוף המזרחי של ארצות הברית.
לאחר כשנה עלה למעמד של "מלח כשיר" AB ועבר לאנייה "חיפה" . ולאחר הפלגה אחת לצפון אירופה עבר ל"א/מ תמר".
באנייה זאת שירת כמלח כשיר ממאי 1954 עד פברואר 1955. תקופת הניסיון הנדרשת הסתיימה וסדנאי ירד לחוף ולמד ונבחן עד להסמכתו כחובל. הלימודים היו לרמה של חובל שני ובסיומם הוצב לאניה "יהודה" כחובל שלישי. באנייה זאת הפליג עם רב חובל בן ברקוביץ בקו למערב אפריקה.
בהפלגה הראשונה הצטרפה גם אשתו אסתר ובמהלכה השתתף בטקס חציית המשווה כשסדנאי ממלא בו את תפקיד "נפטון" אל הים. קשר מיוחד נעשה עם החובל השני אברהם אריאל שבמהלך ההפלגה התכונן לבחינות קצין ראשון.
הפלגה למערב אפריקה נמשכה כארבעה חודשים. המטען העיקרי היה בולי עץ כבדים שהוטענו בתוך הנהרות.
מלחמת סיני.
באוקטובר 1956 תקופת מלחמת סיני גויס סדנאי למילואים הועלה לדרגת סגן והופקד על איבראהים אל-אוול השבויה שנמצאה במבדוק בנמל חיפה.
בנובמבר 1956 יועד לצאת בהפלגת הרקולס עם אח"י מבטח (ק-28) כדי לנצל את ניסיונו וידיעותיו במערב אפריקה. אך בפגישה עם מפקד החיל שמואל טנקוס הוחלט לשחררו מהמילואים.
המשך בצי הסוחר.
סדנאי הוצב כחובל שני לאנייה משולבת נוסעים ומשא, "ישראל". אונייה נוחה ויעילה שנבנתה במסגרת הסכם השילומים מגרמניה. ההפלגות היו לנמלי הים התיכון וחציית האוקיינוס האטלנטי עד לניו יורק וחזרה.
אנייה שנייה שעליה הפליג סדנאי כקצין שני הייתה "נגבה". הוא הצטרף לאנייה בגרמניה בגמר בנייתה.
חלק ממשימות הקצין השני הוא הגשת עזרה ראשונה וטיפול בנוהל "מדיקו". בהיות "נגבה" כמאתיים מיל ימי מחיפה. נדרש סדנאי לבצע טיפולי החייאה במכונאי שהתחשמל. הטיפולים צלחו והגיע מסוק של חיל האוויר ופינה את הנפגע לחוף.
סדנאי למד ולאחר הסמכתו כקצין ראשון הוצב לאנייה "גפן" רוב עיסוקו היה סידורי המטען באנייה.
האנייה הבאה עליה הפליג כקצין ראשון הייתה אנייה חדשה "נתניה" שהייתה בשלבי סיום בנייתה בליבק גרמניה. ביציאה לים היה רב החובל בנבצרות וסדנאי הוציא את האנייה לים.
כאשר הגיעה לחיפה ביקש סדנאי העברה והוצב לאנייה "נחשון" האנייה ביקרה בנמלי הים האדריאטי נעשה קשר טוב עם המפליגים בה.
כתפקיד האחרון בדרגת קצין ראשון עשה תשעה חודשים בשנת 1961 בפיקוח על גמר בניית אניית הנוסעים "מולדת"
אחרי גמר הבנייה הפלג סדנאי ארבעה חודשים כקצין ראשון ב"מולדת" היה זה תפקידו האחרון לפני קבלת הפיקוד.
פיקוד בים.
את תעודת רב החובל קיבל סדנאי בסוף שנת 1960. אך פיקוד ממש נמסר לו לראשונה על האנייה "צפת". אניית קירור ששייטה ב והובילה בשר של חברת אינקודה ודגים של חברת יונה, ממאסאווה לאילת. סבב הפלגה של 10 ימים. מעבר במצרי טירן באיום התותחים המצרים.
ב שייטו אז ספינות דיג ישראליות של חברת יונה. פרט אליהם היה מעט מאוד שייט. סדנאי היה מעורב בקשר למקרים של צורך בהפעלת ספינות הדיג לגרירת כלי שיט אחרים שסבלו מתקלות.