עד המאה השש עשרה, המונח מולטים (mulatto ) שימש בפורטוגל, ספרד, וברחבי הקולוניאליות שלהן, כדי לסווג אנשים שונים, לעיתים קרובות עבדים ואלה בעלי רקע גזעי מעורב, על בסיס צבע עורם.
בתמונתו של אקהאוט האיש המולטי זוקף את נשקו כשהוא ניצב בתנוחה של שלושה רבעים מול הצופה. אקהאוט הציב את האיש בסביבה חופית מול שמיים אפורים מעוננים עם שלוש אוניות אירופאיות הנראות באופק. האיש עומד על האדמה החולית, ממוסגר בשדה קני סוכר גבוה מימין ועץ פפאיה גדול משמאל. עורו בצבע חום בהיר, בהיר בהרבה מציוריו של אקהאוט את הילידים והאפריקאים. ההילה הבלתי נשלטת של שיער מקורזל וחום כהה צומחת מתוך ראשו כאשר עיניו החומות הבהירות מביטות אל הצופה בצורה בטוחה.
ממלוקה.
המושג mameluco הוא מונח שמשתמשים בו מעט מאוד בברזיל, אך כמו המולטים ניתן לייחס את מקורותיו לפורטוגזים במאה השש עשרה, לאחר הקמתם של המאחז הקולוניאלי בברזיל. הייצוג הראשון של ממלוקו הוא בגרסתו של דה בריי לתיאורו של הנס סטאדן את ברזיל.
בציורו של אקהאוט אשת ממלוקה שהוא צייר היא דמות חצי ברזילאית וחצי אירופאית אוחזת בסל. בתיאורו של אקהאוט נראית האשה בשמלה לבנה ואוחזת סל פרחים ביד אחת. ידה השנייה מרימה את שמלתה כדי לחשוף חלק קטן מהרגל שלה. לציור הזה היבטים רבים שהיו אופייניים לציוריו האחרים של אקהאוט מתקופתו בברזיל. שני חזירונים לרגלי האישה מראים את התעניינותו בחיי הטבע של ברזיל. בנוסף, הפרחים שהיא נושאת ושפע הצומח סביבה הם הדרך של אקהאוט לייצג את הפוריות בברזיל, למשוך תשומת לב לפוטנציאל הגידולים המוצלח שם.
בציור - האישה עומדת ומביטה ישר כשהיא משחקת בעיני הצופה. השפתיים מופנות מעט כלפי מטה בקצוות בהנחה שהיא בקרוב תפרוץ בחיוך מזמין. היא מלאה בתכשיטים עם שרשרת ועגילים תואמים. את התכשיטים משלים הכובע הקטן והירוק שלה, המעוטר בפנינים ופריחת עץ תפוז. שמלתה הלבנה הפשוטה, אך עם זאת, מעט מקומטת. דימוי זה של הממלוקה מתייחס לפוריות המושבה ואף יין פירות הקשיו המשכר ביותר, המיוצר מדי שנה על ידי הקבוצה האתנית הזאת.
תערוכה.
בשנת 2002, באמצעות מבצע שיקום גדול, הועברו כל הציורים הידועים של אקהאוט חזרה לברזיל. זו הפעם הראשונה שהם הוצגו במדינה בה הם נוצרו מאז תחילת שנות הארבעים של המאה ה-17. כותרת התערוכה הייתה אלברט אקהאוט volta ao Brasil 1644-2002 (אלברט אקהאוט חוזר לברזיל). התערוכה הוצגה במכון ריקרדו ברננד ברסיפה, מבנה שהוקם בעיר בה התגורר מאוריץ בעיצומה של הקריירה שלו. שמונה תמונות דומם בתערוכה זו נועדו להיראות מנקודת מבט נמוכה ונועדו להיות תלויים בגובה כקישוט. בתערוכה הנוכחית מעולם לא חשבו לתלות את הציורים כמרכיב דקורטיבי.
פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר
שלמה החזקות
שגרירות ארצות הברית לכס הקדוש
שגרירות ארצות הברית של אמריקה לכס הקדוש (באנגלית: Embassy of the United States to the Holy See) (או שגרירות הוותיקן) היא הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית של אמריקה ל, מונח המתייחס לממשל המרכזי האוניברסלי של הכנסייה הרומית הקתולית.
השגרירות הנוכחית עברה לבניין חדש בספטמבר 2015, בבניין נפרד באותו מתחם בו ממוקמת שגרירות ארצות הברית רומא.
השגרירות שכנה בעבר בגבעת אוונטינו שבווילה דומיזיאנה (Villa Domiziana) ברומא, איטליה, שנבנתה כמגורים פרטיים בשנת 1953.
בשנת 1994 רכשה ממשלת ארצות הברית את הנכס החדש עבור מבנה השגרירות לכס הקדוש.
ב־16 באוקטובר 2017 אושר מינוייה של קליסטה ל. גינגריץ "Callista Gingrich" על ידי הסנאט האמריקני כשגרירה הבאה לכס הקדוש.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים עם הכס הקדוש הוקמו בשנת 1984 על ידי הנשיא רונלד רייגן והאפיפיור יוחנן פאולוס השני. לארצות הברית לא היו יחסים דיפלומטיים עם הוותיקן מאז 1867.
הנציגות ברומא הפכה ל-"שגרירות ארצות הברית לכס הקדוש" (בראשותו של ויליאם וילסון) והשליח האפוסטולי בארצות הברית קיבל מעמד מלא ורשמי של נונציו, למעט הגדרתו כבכיר חברי הסגל הדיפלומטי ("ראש הסגל הדיפלומטי"), מנהג מקובל במרבית ארצות העולם.
השגרירות פועלת בשיתוף עם הכס הקדוש בנושאים גלובליים הכוללים: דמוקרטיה, שלום וביטחון, סחר בבני אדם, דיאלוג בין דתי, פיתוח וסיוע חוץ, וזכויות אדם
מתחם השגרירות הפך למוקד מחלוקת בלתי צפויה כאשר דווח בשגגה ב־27 בנובמבר 2013 כי השגרירות תיסגר.
השגרירות הייתה אמורה להיות מועברת בינואר 2015 לבניין גדול יותר הסמוך לשגרירות ארצות הברית באיטליה ("Embassy of the United States, Rome" ) מסיבות של עלות, ביטחון וקרבה לוותיקן עצמו. עם זאת, כחלק מדחיפה רחבה יותר לקיצוץ האבטחה בשגרירויות ארצות הברית, הקונגרס האמריקאי חסם את המהלך בשנת 2014.
שגרירות ארצות הברית לכס הקדוש, ששכנה בעבר בגבעת אוונטינו, עברה בספטמבר 2015 למבנה נפרד באותו מתחם של שגרירות ארצות הברית ברומא בכתובת: "Via Sallustiana, 49
Rome".
טקס פרסי אוסקר ה-92
טקס פרסי אוסקר ה-92 (באנגלית: 92nd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2019 נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-9 בפברואר 2020. בדומה לטקס הקודם, לא נבחר מנחה מרכזי לטקס; מספר רב של מגישים הנחו את הטקס והעניקו את הפרסים לזוכים.
במהלך ישיבת הדירקטוריון של האקדמיה באפריל 2019, הוחלט על שינוי שמו של "פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר" לשם "פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר". כמו כן הוחלט על הגדלת מספר המועמדים לפרס לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר, משלושה לחמישה מועמדים.
בטקס פרסי הנאמנים אשר נערך ב-27 באוקטובר 2019 הוענקו פרסי אוסקר לשם כבוד לבמאים דייוויד לינץ' ולינה ורטמילר, ולשחקן וס סטודי. כמו כן הוענק פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית לשחקנית ג'ינה דייוויס.
זכיות ומועמדויות.
המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-92 הוכרזו ב-13 בינואר 2020. ההכרזה שודרה בשידור חי באתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה, ברשתות החברתיות ובשידורים מקומיים ברחבי ארצות הברית. את ההכרזה הגישו השחקנים ג'ון צ'ו ואיסה ריי. הסרט "ג'וקר" קיבל את מספר המועמדויות הרב ביותר – 11 – ושלושת הסרטים "האירי", "1917" ו"היו זמנים בהוליווד" קיבלו מועמדויות ל-10 פרסים.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות.
width="20px"|
טסאגן
טסאגן (שם מדעי: Tsaagan) הוא סוג של דינוזאור בן משפחת הדרומאוזאוריים, הקרוב לוולוצירפטור, אשר חי במהלך הקרטיקון העליון שלפני 75 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בידי משלחת למונגוליה בתצורת דג'דוכטה ב-1996 ותוארו ב-2006 בידי החוקר מארק נורל. משמעות שמו הוא: לבן, כשכנראה מדובר בשיבוש ממונגולית של המילה "Tsagaan" שפירושה "מפלצת לבנה" (цагаан мангас). סוג זה כולל מין אחד - "Tsaagan mangas", שבעבר נחשב למין של ולוצירפטור.
הטסאגן היה דינוזאור קטן יחסית, באורך משוער של 2 מטרים ומשקל של 15 קילוגרם. הממצאים ידועים מפרט אחד, והם כללו רק עצמות גולגולת שבורות, כמה חוליות צוואר וחלק משכם הכתף השמאלית. הממצאים השתייכו כנראה לפרט בוגר. הגולגולת הייתה מוארכת והלסתות הדקות נטו מעט מעלה, בייחוד בקצוות. דבר זה השווה להם מעט מראה של לסת ספינוזאור.
מבנה גופו של הדינוזאור היה קל וזריז, מה שעזר לו לנוע במהירות אחרי טרף. הוא היה קרובם של האדזאורוס, הטיאניורפטור ושל הבמבירפטור, ובמידה רחוקה יותר לוולוצירפטור ולזאורורניתולסט. בדומה למרבית הדרומזאורים הוא עטה נוצות על גופו.
הטסאגן חי לצד פאונה נכחדת של מדבר גובי שכללה את הוולוצירפטור, השובוויה, מספר טרודוניים, הפרוטוצרטופס והאובירפטור ולצד יונקים מוקדמים כמו הזלמבדלסטס ומינים מהסדרה מולטיטוברקולטה.
Puch 500
אדזאורוס
אדזאורוס (שם מדעי: Adasaurus; מילולית: "הלטאה של אדה - מין של שד מהמיתולוגיה המונגולית") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים, שחי באסיה במהלך סוף הקרטיקון לפני 68–70 מיליון שנה מהיום. הממצאים שלו כללו את מרבית השלד לרבות רוב הגולגולת, החוליות, עמוד השדרה והאגן, וחסרו רק חלקים מהגפיים והזנב. הם התגלו בתצורת נמגט שבמדבר גובי במונגוליה והוגדרו לראשונה ב-1983 בידי החוקר רינצ'ן ברסבולד. הסוג כלל מין אחד - "Adasaurus mongoliensis", אשר נקרא על הימצאו במונגוליה.
האדזאורוס היה תרופוד קל רגליים באורך 1.9 מטר ומשקל של 9 עד 22.9 קילוגרם, דומה בגודלו לבונה. דינוזאור זה היה צייד זריז בעל גפיים ארוכות, ראש קטן, אך מוארך ולסתות בולטות שדמו מעט ללסתות ספינוזאורים בבליטתם היחסית. הוא דמה לטסאגן ולולוצירפטור במראה וכן לדיינוניכוס הגדול יותר. בדומה לקרוביו הוא עטה נוצות על חלקי גופו. הגפיים האחוריות הסתיימו בטפרים קטלניים, אך היו קטנים ביחס לקרוביו.
הוא התקיים סביב פאונה נכחדת ממדבר גובי שכללה את הזאורולופוס, הוולוצירפטור, מיני טרודוניים, האנסרימימוס ואת הטרבוזאורוס הטורף. כנראה שהוא צד בחבורות וניזון מטרף של זוחלים או של יונקים קטנים.
אורן הרמן