אריק תואר על ידי מי שלימים היה האפיפיור פיוס השני כבעל "גוף נאה, שיער אדמוני בהיר, פנים סמוקות וצוואר ארוך וצר... הוא הצליח לבדו, ללא כל סיוע ומבלי לגעת בארכופים, לקפוץ מגב סוסו וכל הנשים נמשכו אליו..."
מלך.
על פי מקורות מהתקופה, נראה אריק כאדם אינטליגנטי, בעל חזון, אנרגטי וחזק. כמו כן הוא היה גם בעל קסם אישי ואיש העולם הגדול. מנגד, נראה שהוא היה בעל מזג חם, חסר חוש דיפלומטי ועקשן להחריד.
כמעט כל תקופת שלטונו של אריק עמדה בסימן העימות המתמשך שלו עם רוזני שאונבורג והולשטיין. הוא ניסה לקבל בחזרה את שלזוויג, שהיה בבעלותה של מרגרטה, אך הוא בחר במדיניות של לוחמה תחת אפשרות של משא ומתן. התוצאה הייתה מלחמה הרסנית, שלא רק שהסתיימה ללא כל כיבוש, אך גם הובילה לאובדנם של האזורים בדרום יוטלנד. במהלך מלחמה זו הוא הפגין מידה רבה של אנרגטיות ויציבות, אך גם מידה ראויה לציון של חוסר פיקחות. ב-1424, זכה אריק להכרה על ידי זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כשליט החוקי של דרום יוטלנד, הכרה שזכתה להתעלמות מרוזני הולשטיין. המלחמה הארוכה הייתה עול על הכלכלה הדנית וכן סיכנה את האחדות הנורדית.
הצעד מרחיק הלכת ביותר של אריק היה ככל הנראה הנהגתו ב-1429 של מס המעבר על מיצר ארסונד, שבוטל רק ב-1857. בהנהגתו של מס זה הבטיח אריק הכנסה יציבה לממלכתו שעקב כך הפכה למדינה עשירה והעיר אלסינור פרחה. מהלך זה הראה את העניין שלו בסחר ובכוח הימי הדני, אך גם היווה אתגר מתמשך עבור המעצמות הבלטיות, במיוחד ברית ערי הנזה. בין השנים 1426 – 1435 היה אריק במצב מלחמה נגד הברית. אירוע חשוב נוסף היה הפיכתה של קופנהגן כנחלה מלכותית ב-1417 והבטחת מעמדה כבירת דנמרק. עם זאת, ב-1428, כאשר תקפו הערים ההנזאיות והולשטיין את קופנהגן, עזב אריק את העיר, ואשתו, המלכה פיליפה, ניהלה את הגנת העיר.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-15 קרסה מדיניותו של אריק. ב-1434 החלו האיכרים ועובדי המכרות בשוודיה לנהל מרד חברתי שעד מהרה שימש את האצולה השוודית להחליש את כוחו של המלך. הוא נאלץ להיכנע לדרישות של ההולשטיינים ושל ברית הנזה. בנורווגיה, פרץ מרד איכרים נגד אריק ופקידי השלטון ועל אוסלו הוטל מצור. כאשר האצולה הדנית התנגדה לשלטונו וסירבה לאשרר את בחירתו בבוגוסלב התשיעי, דוכס פומרניה, כמלך הבא של דנמרק, הוא עזב את דנמרק והתיישב בטירת ויסבורג שבגוטלנד, כמה שנראה כ"שביתה מלכותית", שהובילה להדחתו על ידי המועצות המלכותיות של דנמרק ושוודיה ב-1439. האצולה הנורווגית נותרה נאמנה לאריק, וב-1439 הוא העניק לזיגורד יונסון את התואר drottsete (עוצר) והוא משל בנורווגיה בשמו של אריק. אך כשהמלך נשאר מבודד בגוטלנד, האצולה הנורווגית הרגישה שהיא חייבת להדיח אותו וצעד זה נעשה ב-1440. במשך עשר שנים חי אריק בגוטלנד ומצא את מחייתו משוד ימי בסחר הבלטי.
דוכס פומרניה.
עם הדחתו מכס המלכות בדנמרק ובשוודיה, ירש אותו אחיינו, כריסטופר מבוואריה. בשלב זה נותרה המועצה המלכותית הנורווגית נאמנה לאריק ורצתה שהוא ימשיך לכהן כמלך נורווגיה. הוא היה עקבי בסירובו להצעה זו וכריסטופר, יורשו, מת ב-1448, הרבה לפני אריק עצמו. המלך הבא של איחוד קאלמאר היה כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, שהיה בנו של יריבו של אריק משכבר הימים, תאודוריך, רוזן אולדנבורג. אריק העביר לו את השליטה בגוטלנד בתמורה לכך שיתיר לו לשוב לפומרניה. בין השנים 1449 – 1459 ירש אריק את בוגוסלב התשיעי כדוכס פומרניה ושלט בפומרניה-ריגנואלד, חלק קטן מדוכסות פומרניה-סטולפ, תחת השם אריק הראשון.
אריק מפומרניה מת ב-1459 בטירת דרוובו ונקבר בכנסיית מריה הקדושה שבעיר.
יודל פן
יורי פן
קרל למל
יום הלא
מפל לחה
S.H.I.E.L.D
ארמון עאבדין
ארמון עאבדין (בערבית: قصر عابدين) הוא ארמון היסטורי במרכז קהיר, בירת מצרים, מהווה מעון ממשלתי רשמי ומשרד ראשי עבור נשיא מצרים.
הארמון הוקם בין השנים 1863 ו-1873 על ידי השליט המצרי והח'דיו איסמעיל פאשה, ונחנך רשמית ב-1874. הארמון החליף את מצודת קהיר כמקום מושבה הרשמי של הממשלה המצרית. הארמון נקרא על שמו של המצביא המצרי ממוצא אלבני עאבדין ביי, אשר פעל בתקופתו של שליט מצרים מוחמד עלי.
הארמון, שבו 500 חדרים, נבנה על שטח של 24 פדאנים (כ-0.1 קילומטר רבוע), ותוכנן על ידי האדריכל הצרפתי רוסו, בשיתוף עם מעצבים מצרים, איטלקים, צרפתים וטורקים. עלות הקמת הארמון הייתה כ-700 אלף לירות מצריות, ו-2 מיליון לירות עלה הריהוט. הארמון הוא בין המפוארים בעולם, ובו אוסף מרשים של חפצי ערך, ציורים, שעונים, רבים מהם מעוטרים בזהב טהור.
כיום הארמון משמש כמוזיאון. הקומות העליונות, ששימשו בעבר למגורי משפחת המלוכה, שמורות כיום לאירוח אורחים רמי דרג ממדינות זרות. הקומות התחתונות מאכלסות את מוזיאון הכסף, מוזיאון הנשק, מוזיאון משפחת המלוכה ומוזיאון המתנות הנשיאותי. בשנת 2005 נפתח בארמון מוזיאון המסמכים ההיסטוריים, אשר בו מוצג לראווה הפירמן (צו מלכותי) העות'מאני אשר העניק את סמכויות השליטה על מצרים למוחמד עלי ומשפחתו, סרטיפיקט עבור מסדר כתר הברזל וכן מסמכים רשמיים של ממלכת אראוקניה ופטגוניה מהמאה ה-19.
צבי אלפלג
אר (מחוז)
אר (בצרפתית: Eure) הוא מחוז בחבל נורמנדי והוא נקרא על שם נהר אר.
היסטוריה.
אר הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו במהלך המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. הוא נוצר במהלך פירוק פרובינציית נורמנדי.
לאחר ניצחון אנגליה ופרוסיה בקרב ווטרלו, אר נכבש בידי כוחות פרוסים בין יוני 1815 לנובמבר 1818.
במהלך 1851, עת עלייתו לשלטון של נפוליאון השלישי, מחוז אר היה אחד המחוזות בהם הוכרז מצב חירום במטרה לעצור את ההתנגדות למשטר הפוסט-רפובליקני. פחות מ-100 ממתנגדי המשטר נתפסו באר.
גאוגרפיה.
אר הוא חלק מחבל נורמנדי עילית והוא גובל במחוזות סן-מריטים, אואז, עמק האואז, איוולין, אר ולואר, אורן וקלבדוס.
תסרוקת
תסרוקת היא עיצוב של השיער, לרוב על גבי הקרקפת האנושית.
עיצוב השיער יכול להיחשב כהיבט של טיפוח עצמי, אופנה או קוסמטיקה וגם כמצביעים על השתייכות דתית או סטטוס חברתי.
סוגי תסרוקות.
ישנם מספר סוגים של תסרוקות, אשר יכולות להופיע בפני עצמן או באופן משולב המאחד בין תסרוקות מסוגים שונים.
צמה.
צַמָּה היא מבנה מורכב או דפוס הנוצר על ידי שילוב שלושה או יותר גדילים של חומר גמיש, כגון, סיבי טקסטיל, חוט, או שיער אדם. בהשוואה לתהליך האריגה בו משתמשים בבד בעל שתי קבוצות נפרדות (שתי וערב), צמה היא בדרך כלל ארוכה וצרה, וכל רכיב בה מקביל בזיגזג וחופף לאחרים. תסרוקת של צמה מורכבת משילוב של קבוצות שיער וניתן לשזור בה חוטים וקישוטים נוספים.
זנב סוס.
קוקו היא תסרוקת שבה כל או רוב השיער על הראש נמשך מכיוון הפנים אל הראש, נאסף ומהודק בחלק האחורי של הראש ונותר תלוי בחופשיות מנקודה זו. התסרוקת קרויה גם "זנב סוס", בזכות הדמיון שלה לזנב של סוס ובמקביל לשמה בשפות אחרות.
על פי רוב השיער נאסף עם גומייה שמכונה לפעמים "קוקייה", אשר קיבלה את שמה משם התסרוקת. כמו כן, השיער יכול להיאסף גם על ידי סיכה, סרט בד וכלים דומים. בתרבויות שונות, בימי קדם, לעיתים נעשה הדבר בעזרת חוט או מעין קליפסים ממתכת.
פוני.
פוני היא תסרוקת בה השיער גזור מלפנים ונח על המצח. לרוב הפוני גזור בצורה ישרה מעל הגבות, אך הוא יכול להיות גם פרוע, בצורת קוצים, מוסט לאחד הצדדים או מכסה את העיניים.
מקור הכינוי בעברית הוא מהשפה הגרמנית, שם הכינוי מתאר את רעמת סוסי פוני שגדלה גם מלפנים ומכסה את מצח הסוס.
ראסטות.
ראסטות הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער המכוסים בחוטים ברוב המקרים. בתרבות המערבית המודרנית נקלעות הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לרוב בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי. העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגית במצרים, אשר חשפו גופות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות.
אפרו.
אפרו הוא תסרוקת ייחודית בה השיער מתרחב מהראש בצורה של הילה, ענן או כדור. אפרו דורש שיער מתולתל מאוד. עבור אנשים רבים ממוצא אפריקאי, אפרו הוא צורת השיער הטבעית שלהם. עם זאת, כל אחד מכל רקע אתני מסוגל לגדל אפרו אם שיערו מתולתל מאוד.
הלוואה וחיסכון.
הלוואה וחיסכון הוא כינוי שניתן לסוג של תספורת או תסרוקת של גברים מתקרחים, שבה שיער מאזור לא מקריח בראש מסודר כך שיסתיר את הקרחת. השם "הלוואה וחיסכון" ניתן על שום המטאפורה, לפיה האזור השעיר "מלווה" את השיער לקרחת, והוא שימוש הומוריסטי בשם הבנק הלוואה וחיסכון.
קארה.
תספורת קארה (באנגלית: bob cut ), המכונה גם בוב או גרסון, היא תספורת קצרה עד בינונית, שבה גוזרים את השיער בקו ישר בדרך כלל סביב הראש, בגובה הלסת בערך, אך לא מתחת לכתפיים, לרוב עם פוני בחזית. גזרת הקארה הסטנדרטית חושפת את החלק האחורי של הצוואר ושומרת על כל השיער שמעל הכתפיים.
היסטוריה.
אנשים סידרו את שיערם בדרכים שונות, אשר הושפעו במידה ניכרת מהתרבות שבה הם חיו. תסרוקות הן סמלים של חשיבות ומעמד חברתי, גיל, מצב משפחתי, זהות לאומית או גזעית, אמונות פוליטיות ועמדות לגבי מגדר.בתרבויות רבות שיערן של הנשים מכוסה בציבור, לרוב מסיבות דתיות.
היסטוריה עתיקה.
בתרבויות עתיקות שיערן של הנשים עוצב בזהירות ובקפידה בדרכים מיוחדות ומגוונות.
נשים צבעו את שיערן, סלסלו אותו ואספו אותו במגוון דרכים.
גורמים המשפיעים על בחירת התסרוקת.
שיקולים הקשורים לאסתטיקה של התסרוקת נקבעים על ידי גורמים מרובים כמו התכונות הפיזיות של האדם, התדמית שהוא מעוניין לשדר והאינסטינקטים של מעצב השיער.