החל מ-2012 וגנר עורך ומשדר תוכנית שבועית ברדיו אינטרנט "נגישות פלוס ברשת".
וגנר גרוש, מתגורר בהוד השרון עם שלושת ילדיו.
עמותת נגישות ישראל.
ב-1999 ייסד וגנר יחד עם רני בנימיני את עמותת נגישות ישראל, העוסקת בקידום הנגישות ושילוב אנשים עם מוגבלות ומשפחותיהם בחברה בישראל. העמותה מקדמת מודעות, יוזמת חקיקה ומייעצת בהנגשת מקומות. כמו כן, היא מטפלת בכאלף תלונות בשנה על קשיים בנגישות, נגישות ישראל הוקמה בעידודו של עזר ויצמן, נשיא המדינה דאז. אירוע ההשקה התקיים בבית הנשיא.
פעילות ציבורית.
וגנר מונה למגוון תפקידים ציבוריים, ביניהם:
כרמל צרפתי
כרמל צרפתי היא שכונה בחיפה השוכנת בשיפוליו הצפון-מערביים של הר הכרמל. השכונה נקראת כך בעקבות החסות שקיבלו מייסדי המנזר הכרמליתי השוכן בה מהקונסול הצרפתי, שסייע בתיווך במגעים להקמת המנזר מול הסולטאן העות'מאני ב-1769.
גבולה המערבי של השכונה הוא מתחם סטלה מאריס, משם יורד מדרון ההר צפונה ומערבה לעבר הים התיכון; גבולה המזרחי הוא הכרמל המרכזי והדר, וגבולותיה הצפוניים והדרומיים הם ואדיות. הרחוב שעולה אל השכונה ממערב הוא "דרך צרפת", והוא מתחבר עם הרחוב הראשי, הארוך, רחוב טשרניחובסקי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה רובו של השטח שעליו נמצאת השכונה בבעלות המסדר הכרמליתי. בשנת 1936 הועתק לשכונה מנזר גבירתנו של הכרמל (ששכן לפני כן בבת גלים בתחומי בית החולים רמב"ם). הכרמליתים הציבו שני שערים בדרכים המובילות למנזר, השער המערבי בקצה דרך סטלה מאריס, והמזרחי בקצה שדרות הציונות של היום, שהיווה גבול בין השטח שבבעלות המנזר ל"כרמל הגרמני" (הטמפלרי). בשנות ה-40 נבנו מספר בתי מגורים - רובם בסגנון הבאוהאוס, שהוחכרו בדמי מפתח לבריטים, לערבים וליהודים. לאחר מכן חילק המנזר חלק מהשטחים למגרשים ומכר אותם ליהודים ולערבים. עד הקמת מדינת ישראל נבנו מעט בתים על מגרשים אלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הופקע קו הרכס שבין שני המנזרים על ידי הצבא הבריטי, שהקים לאורכו מחנות צבא.
כרמל צרפתי היא שכונת מגורים שקטה של המעמד הבינוני-גבוה. בשכונה ממוקמים אתרים ומוסדות חיפאיים ידועים, בהם מנזר גבירתנו של הכרמל, המכללה האקדמית לחינוך גורדון, מרכז החינוך והמרכז ליהדות מתקדמת על שם ליאו בק, בית הלוחם חיפה (מרכז ספורט המשמש את נכי צה"ל), בית הספר היסודי "רמות", בית הספר היסודי "טשרניחובסקי" ובית ספר "גיל" לחינוך מיוחד. כמו כן מארחת השכונה קן של תנועת הנוער העובד והלומד (המכונה "קן כרמ"צ"), שהוקם בשנת 1957 ופעל תחילה במעון דֹב שלימים מבניו הנטוּשים נהרסוּ. לימים נבנה בשנות ה-60 מבנה הקן שקים עד היום ברחוב אדמונד פלג; ומאז 2010 גם שבט של הצופים. בלב השכונה הוקם "מרכז תרבות צרפת ע"ש גסטון דֶפֵר", שבמתחם שלו נמצא גם "מרכז קריגר לאמנויות הבמה".
שכונת משנה של הכרמל הצרפתי היא רמת שאול, שהוקמה עם שנות העלייה ההמונית כשיכונים ארוכים מרובי-כניסות ובהם 2–3 קומות. בשנת עליית גומולקה נבנו שיכונים נוספים, מרווחים יחסית למקובל באותה תקופה.
כרמל צרפתי מוגדרת מבחינה מוניציפלית כתת-רובע של רובע הכרמל. לפי הגדרה פורמלית זו נכללות בכרמל הצרפתי גם שתי שכונות קטנות ממזרח לה, "רמת התשבי" ו"כרמל צפוני", המזוהות יותר עם מרכז הכרמל, וכוללות את רחוב התשבי ושדרות הנשיא והרחובות היוצאים מהם, ואף מספר רחובות היוצאים משדרות הציונות.
הרכבת התחתית של בייג'ינג
הרכבת התחתית של בייג'ינג (בסינית מפושטת: 北京地铁; בפיניין: Běijīng dìtiě) היא מערכת רכבת תחתית המהווה חלק ממערך התחבורה הציבורית של העיר בייג'ינג בסין. הרכבת נמצאת בבעלות עיריית בייג'ינג. הקו הראשון נפתח בשנת 1969, וכיום ישנם 22 קווים שמהם 20 קווי מטרו, קו אחד של רכבת ריחוף מגנטי, וקו אחד של רכבת קלה. המערכת משתרעת לאורך של 636.8 קילומטר וכוללת 391 תחנות.
הרכבת התחתית היא הוותיקה בסין, השנייה באורכה במדינה לאחר הרכבת התחתית של שאנגחאי, והיא מערכת הרכבות התחתיות העמוסה בעולם, עם 3.78 מיליארד נסיעות בשנת 2017, וממוצע של 10.35 מיליון נסיעות ביום.
בשנת 2002 החלו עבודות מאסיביות להרחבת הרשת, עד שנה זו פעלו שני קווים בלבד. למרות עבודות אלו מערכת הרכבת התחתית עדיין לא עונה על הצרכים של העיר, ותוכנית הפיתוח קוראת להרחיב את הקווים ל-998.5 קילומטר שישרתו 18.5 מיליון נסיעות ביום עד 2021.
תעריף נסיעה.
מודל התמחור של הנסיעה שונה ממחיר קבוע למודל של תשלום מבוסס מרחק נסיעה בדצמבר 2014, למעט בקו Airport Express. המחיר מתחיל מ-3 יואן סיני עבור נסיעה של עד 6 קילומטר ועולה בהדרגה (ראו טבלה מטה).
מחיר הנסיעה ב-Airport Express הוא 25 יואן סיני ללא תלות במרחק הנסיעה. ילדים שגובהם עד 1.3 מטר לא משלמים עבור הנסיעה במידה והם מלווים במבוגר ששילם עבור הנסיעה. אזרחים ותיקים מעל גיל 65, אנשים עם מוגבלויות, קצינים בדימוס, אנשי צבא, משטרה ויוצאי צבא שנפצעו בזמן פעולה, ואנשי המשטרה העממית המזוינת של סין נוסעים ברכבת התחתית ללא תשלום.
הרחבה ותכנון עתידי.
מערכת הרכבת התחתית בבייג׳ינג ממשיכה להתרחב במהירות, ועל פי תוכנית האב היא תשתרע על פני 998.5 ק״מ עד סוף שנת 2021. בתחילת 2019 היו קווים באורך 252.3 ק״מ בבנייה. הקווים החדשים ירחיבו בצורה משמעותית את הכיסוי של המערכת, בייחוד בדרום העיר ובמערב העיר.
מונורייל.
בשנת 2014 רשות התכנון בבייג׳ינג בחנה הקמה של קווי מונורייל באזורים בעיר בהם הקמת קו תת-קרעי עלול להיות קשה לביצוע. למרות שקו מונורייל יכול לשנע כמות נמוכה של אנשים ביחס לקו רכבת תחתית והוא פועל במהירות נמוכה יותר, קווי מונורייל זולים משמעותית מקווי רכבת תחתית והם שקטים יותר.
התכנון של קו בודד שכלל 21 תחנות אושר והעבודות החלו ב-2014, אך בתחילת 2015 העבודות הופסקו והתוכניות להקמת מונורייל נגנזו בגלל התנגדות תושבים וקיבולת נמוכה של הקו.
קו 28.
באוגוסט 2015 רשויות התכנון הציעו להקים מסיעון תת-קרקעי שיעבור דרך המע"ר של בייג׳ינג. לפי פרסומים מ-2018 הוחלט לבסוף להקים את קו 28 כקו רכבת תחתית ולא כמסיעון. הקו הוא באורך 8.77 ק"מ והוא כולל 9 תחנות.
קיכלי
הכרמל הצרפתי
שמואל יחזקאל דיווקר
שמואל יחזקאל דיווקר (סאמאג'י הסאג'י דיווקר, ידוע גם כקומאדן מוקאדם דיווקר) (נולד 1730 - נפטר בי"ד בכסלו 1797) היה אחד הדמויות החשובות והמובילות של קהילת "בני-ישראל מהודו" במאה ה-18.
קורות משפחתו.
דיווקר נולד דרומית למומבאי (בומבאי) באזור הנקרא "הבסאן ג'נג'ירה" בסביבות השנה 1730. שלישי מבין שמונת בניו של יחזקאל (הסאג'י) שנולד ב-1700 והיה בעל אדמות בג'נג'יר. סבו היה משה (מוסאג'י) שנולד ב-1665 (ישנה הטענה ע"פ מקורות צאצאיו שמשה היה דודו ולא סבו), מבין הראשונים מקהילת "בני-ישראל מהודו" שעברו מאזור קונקאן והתיישבו בעיר מומבאי. שם אבי סבו היה באוואג'י (בנימין) וככל הידוע עליו הוא נולד כנראה בסביבות 1650 וגר בכפר דיוו.
שמות כמה מאחיו הם: יצחק (איסאג'י), שלמה (סילאמון), אליהו (אילבאג'י),דויד ודניאל. שאר שמות האחים אבדו ברשומות ההיסטוריה.
באותה תקופה היה נהוג להעניק לילדים יהודים שני שמות פרטיים, שם עברי לשימוש במשפחה ובבית הכנסת ושם עם אופי מוגולי ומראטי לשימוש בפני אנשים מחוץ לקהילה.
המשפחה עזבה את ביתם עקב רדיפות והצקות של שליט מוסלמי מקומי בשם חיידר עלי ועברה לעיר בומביי ב-1746.
כל הידוע על חייו כמתבגר וכחייל צעיר הוא שהיה בעל אופי רגוע ומאוד פייסני אך חייל אמיץ עם חוש הקרבה שגובל בטירוף.
ציטוט ידוע שלו היה "What is born must also die. So why not die in action on the battle field".
גיוס לשירות הבריטים.
בעשור שבין 1750 ל-1760 דיווקר יחד עם לפחות ארבעה אחים נוספים התגייסו ל"חברת הודו המזרחית הבריטית" לגדוד של בומביי, בעת שהבריטים הרחיבו השפעתם בתת-היבשת ההודית.
האחים ראו במעשה ההתגייסות לשורות השירות הבריטי כמקפצה לקידום הן מבחינת קריירה והן מבחינת מעמד והון.
כולם התקדמו בסולם הדרגות די מהר והגיעו לדרגות פיקוד בכירות, דבר יוצא דופן משאר המקומיים ההודים, שכן לרוב הבריטים לא דגלו בשוויון בינם לבין ההודים שעבדו בשירותם.
דיווקר קודם לדרגת ג'אמאדר - המקבילה למפקד פלוגה בגדוד השישי ב-2 ביולי 1775 ובסמוך למותו קודם לדרגת סובידר קומנדנט המקבילה לדרגת מפקד גדוד.
צו מתאריך 4 ביולי 1791 מטליצ'רי חתום על ידי מייג'ור ג'נרל אברקרומבי שפיקד על הכוחות המזוינים של הוד מעלתו במחוז מלבר, מציין את שמו של שמואל יחזקאל דיווקר כנשיא בית דין צבאי.
האחים דיווקר היו ידועים בכך שלרוב תקפו עם הגל הראשון ואומץ לבם נודע בקרב חבריהם לגדוד, אך כתוצאה מכך רק כשני אחים שרדו את כל השירות הצבאי כ שישה נהרגו בשדות הקרב במהלך השנים.
שמואל יחזקאל הביע את רצונו לפרוש מהצבא בסביבות השנה 1784 לאחר כ-34 שנות שירות נאמנות וחזרתו מהשבי אך נתקל בסירוב מהרשויות הצבאיות שטענו שהוא נכס גדול מדי מכדי שהצבא יאבד אותו, הוא הורשה לפרוש לבסוף בשנה 1792, לאחר שמילא תפקיד שופט בבית משפט צבאי.
השבי.
במהלך מלחמת מייסור השנייה (1780-1784) בין הבריטים לממלכת מייסור בהנהגת הסולטאן חיידר עלי ולאחר מכן בנו טיפו סאהיב נפלו בשבי שמואל, אחיו יצחק ואח נוסף יחד עם שאר הקצינים הבריטים וכל רגימנט בומביי שכלל חיילים וקצינים רבים מעדת בני-ישראל.
כאשר החלו המשפטים של הנופלים בשבי הוחלט על ידי טיפו סאהיב להוציא להורג על ידי עריפת ראש את כל השבויים, ראשית את הבריטים ואחר כך את חייליהם המקומיים אלא אם יסכימו להתאסלם.