ב-10 בספטמבר וב-29 בספטמבר בוצעו נחיתות נוספות מן הים על ידי הגדוד הבריטי ה-29 והגדוד הבריטי ה-22, במטרה להשלים את כיבוש האי לפני עונת הגשמים. ההתקדמות לאורך האי, מצפון לדרום, הייתה קשה. האויב נקט בטקטיקה של אדמה חרוכה, והדרכים באי היו משובשות מלכתחילה. בספטמבר נכבשה בירת האי אנטננריבו ללא התנגדות, אך פעולות האיבה נמשכו עד ראשית נובמבר. המושל אנה נכנע ב-5 בנובמבר בעיירה אילהוסי שבדרום האי. מועד זה, חצי שנה ועוד יום למן נחיתת בעלות הברית באי, איפשר לחייליו קבלת מענק הניתן בעבור שירות בשדה הקרב במשך למעלה מחצי שנה.
במהלך הנחיתה בדייגו סווארס ספגו בעלות הברית 500 אבדות. 30 חיילים נוספים נהרגו ו-90 נפצעו במהלך כיבוש האי לאחר מכן. רוב אנשי וישי שנפלו בשבי הביעו את רצונם להצטרף לצבא צרפת החופשית.
תוצאות הקרב.
לאחר הקרב נמסר האי לידיהם של אנשי צבא צרפת החופשית. הגנרל פול לואי לז'נטיום מונה לנציב מדגסקר. לאחר המלחמה ביקשה מדגסקר את עצמאותה. ב-1947 אירעה התקוממות עממית, שדוכאה לאחר לחימה עזה, והובילה לעצמאותו של האי ב-1958. בהערכה שלאחר מעשה של כוונותיה של יפן, נראה כי לא היו ליפנים אינטרסים מיוחדים באוקיינוס ההודי, וכי האיום שכנגדו כוון המבצע היה איום סרק. המבצע אך הביא להחרפת היחסים בין אנשי וישי ובין בריטניה, שהיו גרועים ממילא.
נבות תל-צור
נבות תל-צור (נולד ב-10 באוקטובר 1957) הוא עורך דין בתחום הפלילי של עבירות צווארון לבן, ובתחום הליטיגציה המסחרית, ראש משרד "תל-צור ושות'".
ביוגרפיה.
נולד וגדל בקיבוץ אפיקים, בן בכור לרות ול (מלוחמי יחידה 101, שנהרג בעלותו על מוקש במעבר שהירה בסיני, ביולי 1967 כמג"ד 890 של הצנחנים).
תל-צור שירת ביחידה מובחרת כקצין מודיעין, ובהמשך שירת במילואים בדרגת סא"ל.
בשנת 1979 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 החל את התמחותו כעורך-דין אצל עו"ד ד"ר יעקב ויינרוט. בשנים 1985–1989 עבד כעו"ד שכיר במשרדו של ד"ר ויינרוט.
בשנים 1987–1988 הרצה במקצוע דיני שטרות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 עזב את משרדו של ד"ר ויינרוט ועסק בעריכת דין באופן עצמאי. במקביל השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1995 הקים משרד חדש בשותפות עם עו"ד יוסף עזגד. ב-1999 הצטרף כשותף בכיר למשרד כספי ושות', ומונה למנהל המחלקה המטפלת בעבירות צווארון לבן.
תל-צור כיהן כחבר מליאת רשות השידור, חבר נשיאות הפורום הפלילי של לשכת עורכי הדין בישראל, חבר בחבר הנאמנים של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ב-2010 נבחר ל"עורך דין השנה" על ידי ועד מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין.
במאי 2014 נחקר תל-צור, כמי שהיה פרקליטו של אהוד אולמרט, בחשד לעבירות שיבוש מהלכי משפט והדחת עד בעניינה של שולה זקן. בחודש נובמבר 2016 הודיע פרקליט המדינה כי התיק הפלילי נגד תל-צור ייסגר. בפרשה זו הגיע תל-צור עם הפרקליטות להסדר טיעון משמעתי לפיו הודה בעבירת משמעת של התנהגות שאינה הולמת את מקצוע עריכת הדין, והושעה בהסכמתו לתקופה של 12 חודשים, החל מ-30 בנובמבר 2017.
עם תום תקופת השעייתו מונה לעמוד בראש צוות ההגנה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, אך פרש ממנו בשנת 2019 לאחר כ-5 חודשים.
בינואר 2020 פרש ממשרד כספי ושות' יחד עם עורכי הדין ליה גוני (שותפה) ואלרן דולב והקים עם עורכי הדין טל שפירא, אריאל כפרי ומירב בר-זיק את משרד "תל-צור ושות'".
נבות תל-צור נשוי ואב לשלוש בנות.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1968 היו הבחירות ה-46 במספרן לנשיאות ארצות הברית, והן התרחשו ב-5 בנובמבר 1968. בבחירות ניצח המועמד הרפובליקני, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון, את המועמד הדמוקרטי, סגן הנשיא המכהן יוברט האמפרי. בחירות אלו סימלו את התחזקות המפלגה הרפובליקנית והפיכתה למפלגה המרכזית למשך שני העשורים הבאים במירוץ לבית הלבן, והביאו לסופה של קואליציית הניו דיל ששלטה בפוליטיקה במשך שלושים ושש שנים.
שנת הבחירות הייתה רוויית התרחשויות: היא החלה עם רציחתו של מנהיג התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, מרטין לותר קינג, ומהומות ברחבי המדינה, ההתנקשות במועמד הדמוקרטי רוברט קנדי וההתנגדות למלחמת וייטנאם באוניברסיטאות. הנשיא היוצא לינדון ג'ונסון שרק ארבע שנים קודם לכן ניצח ניצחון סוחף בבחירות, סירב לנסות להיבחר מחדש בגלל ההתנגדות למלחמה ומעמדו הרעוע שהופגן בתוצאות של הפריימריז בניו המפשייר. הוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1968 הייתה מלאה בעימותים אלימים בין שוטרים ובין מתנגדי המלחמה, והמפלגה הדמוקרטית התפלגה.
ריצ'רד ניקסון ניהל מסע בחירות בו הבטיח להחזיר את החוק והסדר למדינה, ולספק מנהיגות במלחמת וייטנאם. כעבור שנה, השתמש במונח הרוב הדומם כדי לתאר את קהל היעד שלו. ניקסון ניצח בבחירות בהפרש צמוד של 0.7%, אולם זכה בקלות ברוב בחבר האלקטורים, עם 301 אלקטורים לעומת 191. בנוסף, התמודד גם מושל אלבמה, ג'ורג' וולאס, שתמך בהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים. הוא זכה בחמש מדינות בדרום ארצות הברית וגם בכמה תומכים באזורים התעשייתיים בצפון.
הייתה זאת מערכת הבחירות הראשונה מאז העברת חוק זכות ההצבעה, שהוביל למתן זכויות הצבעה לרוב המיעוטים הגזעיים במדינה, בעיקר בדרום. הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה היו לניו יורק הכי הרבה אלקטורים בחבר האלקטורים (ארבעים ושלושה). לאחר מפקד האוכלוסין של 1970, קיבלה קליפורניה הכי הרבה קולות והפכה למדינה המאוכלסת ביותר.
הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה מפלגה מרכזית בחרה במועמד שכבר הפסיד פעם קודמת (ניקסון הפסיד לג'ון פיצג'רלד קנדי ב-1960), וגם הפעם האחרונה בה מועמד של מפלגה שלישית זכה בבחירות במדינה אחת או יותר.
רקע היסטורי.
בבחירות ב-1964, אחרי 14 חודשים בתפקיד מאז רציחתו של קודמו בתפקיד, ג'ון פיצג'רלד קנדי, ניצח לינדון ג'ונסון הדמוקרטי, עם אחוזי התמיכה הגבוהים ביותר אי פעם, בבחירות לנשיאות מול המועמד הרפובליקני, בארי גולדווטר. במהלך כהונתו, השיג ג'ונסון כמה הצלחות פוליטיות, כולל תוכנית "החברה הגדולה" שלו (וחוקים למען מלחמה בעוני), העברת חוקים שחיזקו את זכויות האזרח, והמשך חקר החלל. למרות הישגיו, התמיכה בג'ונסון הייתה קצרת ימים. באותו הזמן, חוותה האומה כמה מהומות גזעיות בערים הגדולות, וגם מרד של צעירים יחד עם ויכוחים בנוגע למדיניות חוץ. עלייתם של ילדי הפרחים, השמאל החדש ותנועות כוח לשחורים גרמו להתנגשויות בין מעמדות, גזעים ודורות שונים. המתח הלאומי רק החריף ב-4 באפריל 1968, עם רציחתו של מנהיג זכויות האזרח, הכומר מרטין לותר קינג, בממפיס, טנסי, דבר שרק גרם ליותר מהומות שאף הגיעו לוושינגטון, במרחק מספר רחובות מהבית הלבן. שוטרים הוצבו למרגלות הבית כדי להגן עליו.
הנושא המרכזי שגרם לירידה בפופולריות של ג'ונסון הייתה מלחמת וייטנאם, שהסלימה במהלך תקופתו. בסוף 1967 נלחמו מעל 500,000 חיילים בווייטנאם. המגויסים היו 42% מהצבא בווייטנאם, אולם היוו כ-58% מהקורבנות, כשאלף אמריקנים נהרגים מדי חודש ועוד רבים נפצעים. ג'ונסון נפגע במיוחד כשלמרות התעקשותו שהם מנצחים במלחמה, התקשורת הראתה את ההפך ותקפה אותו על המחיר הגבוה של המלחמה.
בתחילת ינואר 1968, הודיע מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה שהמלחמה תאט כיוון שהצפון וייטנאמים מאבדים את רצונם להילחם, אולם מעט לאחר מכן, החלו כוחות הצפון במתקפת טט, שבה תקפו כוחות הווייטקונג את מוסדות הממשלה בדרום וייטנאם. ממשל ג'ונסון נפגע עוד יותר במתקפה כשכוחות הווייטקונג חדרו אל שגרירות ארצות הברית בסייגון, בירתה של דרום וייטנאם, לפני שנהרגו בידי חיילים אמריקניים במהלך קשה שתועד בטלוויזיה. למרות הניצחון הצבאי האמריקני במתקפה, היא גרמה לעלייה בביקורת כלפי המלחמה ולטענות שאי אפשר לנצח בה. רבים גם טענו שהממשלה משקרת בנוגע למצב בווייטנאם. בתגובה למתקפה, טען הפנטגון כי אפשר לנצח במלחמה רק על ידי הוספת כמה מאות אלפי חיילים נוספים אל הכוחות שכבר נמצאים בדרום וייטנאם. בחודשים לאחר מכן, סקרים הראו שפחות מ-35% מהציבור תומכים בג'ונסון, והשירות החשאי של ארצות הברית סירב לתת לו לערוך הופעות ציבוריות בקמפוסים של מכללות ואוניברסיטאות בגלל חוסר הפופולריות שלו בקרב סטודנטים. השירות החשאי גם מנע מג'ונסון להופיע בוועידה הדמוקרטית הלאומית בשיקגו, מתוך חשש שהגעתו תגרום למהומות ואף להתנקשות בנשיא.
מועמדים מהמפלגה הדמוקרטית.
כניסתו של יוג'ין מקארתי.
בגלל שלינדון ג'ונסון נבחר לנשיאות רק פעם אחת (ב-1964) ושירת פחות משנתיים מלאות בתפקיד לפני בחירתו, לא פסל אותו התיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית מלרוץ לתקופת כהונה נוספת. כתוצאה מכך, בתחילת 1968 הניחו רוב האנשים שג'ונסון ירוץ לעוד כהונה, ושלא תהיה לו בעיה גדולה לזכות במועמדות בוועידה הדמוקרטית.