העיסוק בהיסטוריה של נשים ומגדר הביא את מלמן לבחון את שורשי תחום זה במסורות כתיבה היסטוריות במערב אירופה במאה התשע-עשרה, המכונה 'המאה ההיסטורית', בהיסטוריוגרפיה של הכתיבה ההיסטורית על נשים, ובקשר שבינה לבין התפתחות ההיסטוריה באירופה כדיסציפלינה. מאמריה בנושא חשפו לראשונה את כתיבתן של עשרות היסטוריוניות וכמה וכמה היסטוריונים, שפעלו במאה התשע-עשרה ובמאה העשרים. המאמרים עניינם ההיסטוריה של המגדר והתפתחות ההיסטוריוגרפיה. המאמר "שינוי הסובייקט: היסטוריה והיסטוריוגרפיה על נשים 2000-1900" (‘Changing the Subject: Women’s History and Historiography 1900-2000’(2001) נבחר לשמש מאמר פותח באסופה המובילה בנושא ההיסטוריה של נשים בבריטניה במאה העשרים ומהווה אף טקסט לתלמידים הנבחנים בבריטניה בבחינות הבגרות ברמה העליונה-O Level.
ספרה האחרון.
"אימפריות של עתיקות: מודרניות והגילוי מחדש של המזרח הקדום, 1950-1914" עוסק בגילוי מחדש של ציוויליזציות האימפריות העתיקות במזרח הקדום, שחלקן נעלמו, בעידן האימפריאלי החדש, בתקופה שמפרוץ מלחמת העולם הראשונה ועד לתהליכי הדה-קולוניזציה. מלמן בוחנת את הדרכים שבהן הזמן העתיק (antiquity) ועתיקות, בלשון רבים (antiquities – אובייקטים עתיקים), הוגדרו מחדש, נתפשו, נחוו, יוצגו ועוררו הזדהויות ורגשות בעידן המודרניות המאוחרת. היא בוחנת מגוון של חוויות של העתיק-החל בחפירות ארכאולוגיות, דרך תיירות, אספנות וסחר בלתי ליגאלי, ועד לצרכנות. סדרה של תגליות ארכאולוגיות יוצאות דופן בעיראק, מצריים ובפלשתינה-א"י שהספר דן בהן, הפכו את העולם העתיק לנראה לעין ומוחשי מאי פעם. גילוי העתיק, והקשר בינו לבין מודרניות, התגבשו בתוך סדר עולמי ואימפריאלי חדש רווי מתחים והתנגשויות בינלאומיות ולאומיות מחד, ושיתופי פעולה מאידך. "אימפריות של עתיקות" משלב, לראשונה, היסטוריה של האינטרנציונליזציה של מערך עתיקות חדש ואחיד בחסות חבר הלאומים וארגוניו, היסטוריה של התשוקה האימפריאלית לעולם העתיק, בחינה של קולוניאליזם-במיוחד הבריטי, בפעולה ושל ההתנגדות לו בתנועות לאומיות. הספר מצביע על מרכזיותה של שיטת המנדטים, ובמיוחד מנדטים מסוג A במזרח התיכון, ביצירתה של תרבות עתיקות חדשה שעיצבה את הארכאולוגיה המודרנית באזורנו ובכלל. הספר, המבוסס על מחקר בארכיונים רבים בשש מדינות ועל מגוון של מקורות כתובים, ויזואליים וחומריים, חושף חומרים לא ידועים ושוזר ביחד היסטוריה בינלאומיות ועולמית, היסטוריות של מרכזים אימפריאליים באירופה, והיסטוריות מקומיות במזרח התיכון. הוא עוקב אחר סיפוריהם של מוסדות, מומחים, חוקרים-ארכאולוגים, אנתרופולוגים, פילולוגים, אדריכלים ומתכנני ערים, ובצידם נוסעים וצופים, צרכנים, רעיונות וחפצים ואחר הקשרים בינם לבין העולם המודרני.
בלהה מלמן
המסילה האורכית
שנת גכה
שנת גכה היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג גכה היא שנה המתחילה ביום שלישי (ג), היא כסדרה (כ) ועל כן בחשון יש 29 ימים ובכסלו 30 ימים, וחג הפסח חל ביום חמישי (ה). שנה מסוג גכה היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 354 ימים שבהם 50 שבתות.
בערך 6.25% מהשנים בלוח העברי הן מהסוג של שנת גכה. לאחר שנה מסוג שנת החא, תמיד תבוא שנת גכה.
בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשט"ו, ה'תשל"ה, ה'תשמ"ב, ה'תשס"ב, ה'תשס"ו, ה'תשס"ט, ה'תשפ"ו, ה'תתי"ג, ה'תת"ם.
קריאה בתורה והפטרות.
בשנת גכה 50 שבתות כאשר בשתיים מתוכן לא קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות הפרשות ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי ופרשות מטות ומסעי. בנוסף, מחוברות פרשות ניצבים ווילך, כך שיוצא שפרשת וילך נקראת פעמיים בשנה מסוג גכה. בחוץ לארץ, מכיוון שהיום השני של שבועות חל בשבת, קוראים ביחד גם את פרשות חוקת ובלק.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
ג'ון ג'וזף הופפילד
ג'ון ג'וזף הופפילד (באנגלית: John Joseph Hopfield; נולד ב־15 ביולי 1933) הוא מדען אמריקאי הידוע בעיקר בשל מודל העוסק ברשתות עצביות שפורסם ב-1982. רשת זו ידועה בכינוייה רשת הופפילד.
ג'ון הופפילד קיבל את תואר פוסט-דוקטורט מאוניברסיטת קורנל בשנת 1958. הוא עבד במשך שנתיים במעבדות בל, ולאחר מכן היה לחבר פקולטה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (בפיזיקה), באוניברסיטת פרינסטון (פיזיקה) ובמכון הטכנולוגי של קליפורניה (כימיה וביולוגיה). במשך 35 שנים הקשר בינו לבין מעבדות בל נשמר.
ב-2002 הוענק להופפילד מדליית דיראק של המרכז הבינלאומי לפיזיקה תאורטית על התרומה הבין-תחומית שלו להבנת הביולוגיה כתהליך פיזיקלי, כולל השינויים שהציע לגבי סינתזה בביולוגיה מולקולרית, תיאוריו של הדינמיקה הקיבוצית, וחישוביו עם גורמי משיכה ברשתות נוירונים. כמו כן, הוענק לו פרס אוליבר באקלי (Oliver Buckley Prize) על עבודתו לגבי יחסי גומלין בין אור למוצק.
המאמר החשוב ביותר שכתב הוא "Neural networks and physical systems with emergent collective computational abilities" שפורסם ב-1982. הופפילד נכון ל-2008 הוא פרופסור במחלקת הביולוגיה המולקולרית באוניברסיטת פרינסטון וב-2006 היה נשיאה הרשמי של איגוד הפיזיקה האמריקאי (American Physical Society).
המועצה הלאומית לכלכלה
המועצה הלאומית לכלכלה היא גוף מטה במשרד ראש הממשלה בישראל המייעץ לראש הממשלה ולממשלה בנושאים כלכליים ומסייע בגיבוש המדיניות הכלכלית-חברתית של ישראל.
ראש המועצה הלאומית לכלכלה משמש כיועצו הכלכלי של ראש הממשלה.
מטרות המועצה הלאומית לכלכלה.
מטרות המועצה כוללות, בין היתר:
היסטוריה.
המועצה הלאומית לכלכלה הוקמה בספטמבר 2006, על פי הצעתו של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בראשותו של פרופסור מנואל טרכטנברג. ייעודה של המועצה, כפי שנקבע בהחלטת הממשלה, הוא "לשמש גוף מטה לראש הממשלה בנושאי כלכלה, במטרה לסייע בתהליך קבלת ההחלטות בתחומים אלו, בהתבסס על ניתוחים מקצועיים, נתונים עדכניים וחשיבה שיטתית ארוכת טווח". עם היבחרו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה במרץ 2009, התפטר טרכטנברג מתפקידו. הוא הוחלף ביולי 2009 על יד פרופסור יוג'ין קנדל, שעמד בראש המועצה עד 2015.
במאי 2015 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת קשה על תפקוד המועצה והעומד בראשה יוג'ין קנדל. בין השאר קבע המבקר:
בינואר 2016 נבחר פרופ' אבי שמחון לעמוד בראשה. על שמחון נמתחה ביקורת רבה שהוביל לכרסום במעמדה של המועצה הלאומית לכלכלה והפך אותה לכלי לגיבוי עמדות הדרג הפוליטי במקום להביע עמדה מקצועית המנוגדת לעמדת הדרג הפוליטי.
עיסוקי המועצה לאומית לכלכלה.
המועצה עוסקת בנושאים המרכזיים שעל סדר יומה של הממשלה, בתחומי הפיננסיים, אנרגיה, בריאות, חינוך, אסטרטגיה, דיור, מיסוי, השקעה, מו"פ ועוד. המועצה עוסקת בגיבוש אסטרטגיה בתחומים כלכליים-חברתיים וקידום ותיאום פרויקטים בינמשרדיים שונים.
התוצר המרכזי שגובש במועצה הלאומית לכלכלה בשנת עבודתה הראשונה הוא האג'נדה החברתית כלכלית לישראל לשנים 2008–2010, המתווה מדיניות כלכלית-חברתית מקיפה, אשר במרכזה צמצום העוני תוך עידוד הצמיחה. התוכנית עורכת ניתוח ואבחון נקודות החזקה והתורפה של המשק הישראלי, מציעה מגוון כלי מדיניות להתערבות בנקודות הדורשות טיפול, וכוללת לראשונה יעדים חברתיים-כלכליים כחלק מיעדי המקרו בתקציב המדינה. האג'נדה כוללת שני צירים עיקריים – צמצום העוני תוך עידוד הצמיחה ויצירת מנופים לצמיחה מאוזנת בטווח הארוך – ואומצה על ידי הממשלה באפריל 2007. מעקב אחר יישומה של התוכנית והטמעתה בתקציב המדינה החל משנת 2008 נעשה במסגרת ועדת מנכ"לים בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד האוצר.
מלבד יישום האג'נדה החברתית כלכלית, עוסקת המועצה בייעוץ כלכלי במגוון הנושאים הנמצאים על סדר יומו של ראש הממשלה, מרכזת עבודת מטה בין-משרדית אודות סוגיות אסטרטגיות בתחום הכלכלי חברתי, ומלווה את תהליכי יישום המדיניות המוצעת על ידי המועצה. בין השאר, ראש המועצה היה חבר בוועדה לבחינת תקציב הביטחון בראשות מנכ"ל משרד האוצר לשעבר דוד ברודט, חבר בוועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה והמועצה השתתפה בוועדה לפיתוח מדדי עוני נוספים. המועצה עסקה בגיבוש התוכנית לייעול ומיקוד הקצבאות עבור קשישים נזקקים והמעגל השני של ניצולי השואה, שאושרה בממשלה באוקטובר 2007.
באוקטובר 2007 התבקשה המועצה על ידי ראש הממשלה לבחון, בפרספקטיבה ארוכת טווח, את משטר הכללים הפיסקאליים הנהוגים כיום בישראל, דהיינו את המגבלות הקבועות בחוק לגבי ההוצאה התקציבית ויעד הגרעון התקציבי. הממשלה והכנסת אימצו כללים פיסקליים ברוח המלצות המועצה בשנת 2010. בדצמבר 2008 הביאה המועצה, יחד עם משרד האוצר, לאישור הממשלה תוכנית סיוע לחוסכים הפנסיוניים ("רשת ביטחון").