הרפורמה המשמעותית ביותר הייתה המערכת השלטונית המשותפת, הטטררכיה - חלוקת השלטון לארבעה מנהיגים, שנים מהם בעלי התואר "אוגוסטוס" ושניים נושאי התואר "קיסר". חלוקה זו הביאה לחלוקה מעשית ומנהלתית של האימפריה לשתי יחידות נפרדות: חלק מערבי וחלק מזרחי. רפורמה זו נערכה בשלבים, תחילה בשנת 285 ולאחר מכן בשנת 293. ההיסטוריון סטפן ווליאמס קובע בספרו "דיוקלטיאנוס וההתאוששות רומא" כי למרות המורכבות האדמיניסטרטיבית והשלטונית הטטררכיה לא הייתה מערכת שלטונית וקונסטיטוציונית יציבה אלא "רציונליזציה מוצלחת של יריבויות צבאיות". דיוקלטיאנוס הבין שלאורך זמן חייב הקיסר להתבסס על דבר מה נוסף על כוחו הצבאי, אחרת לעולם לא ייהנה מיציבות והכרה. את הבסיס המבוקש מצא בדת המדינה כשהכתיר את עצמו ל"שליט ואלוה" ("Dominus et Deus"), מלך וכוהן גדול בעת ובעונה אחת אשר, כיאה לאל, אינו נראה בציבור. מבקרים שנועדו עמו נדרשו שלא להביט בו ולעיתים נישקו את שולי גלימתו. אמצעים אלה ואחרים שימשו ליצירת הילה של מסתורין ועוצמה סביב הקיסר שהכריז על עצמו כאל.
עם פרישתו המלאה של דיוקלטיאנוס לחיים בארמונו הוא איבד אחיזה במושכות השלטון והשפעה על המהלכים של שאר השליטים באימפריה. בהיעדר יד מכוונת וחשש מדמות סמכותית מוסכמת החבילה הלכה והתפרקה למרות הניסיונות של גלריוס להחזיק את המבנה השלטוני של הטטררכיה. בשיא תהליך ההתפוררות נשלטה רומא על ידי 6 קיסרים ואוגוסטי, שבמקביל הקדיש כל אחד מהם את מיטב מרצו ומאמציו לקידום שלטונו ולמלחמה בשליטים האחרים. עתה התחילה תחרות בין הטוענים לשלטון לגיטימי שנמשכה כעשרים שנה.
מלחמת אזרחים זו הגיע לסיום כאשר קונסטנטינוס הגדול ניצח את כל שאר המתמודדים על השלטון והפך לשליט של האימפריה הרומית על כל חלקיה משנת 324 עד מותו בשנת 337. ב-31 שנות שלטון ערך קונסטנטינוס סדרה של רפורמות מרחיקות לכת שהעיקרית שבהן הייתה אימוץ של הנצרות לדת המדינה של האימפריה הרומית. בתהליך מדורג אך מהיר התנתקו קונסטנטינוס והאימפריה שבשליטתו מהעולם הדתי-פגאני, שהיה חלק בלתי נפרד מהמהות של התרבות הרומאית, ואימץ את הדוגמה הנוצרית מתוך הכרה שהוא נושא בשליחות להציל את האימפריה על ידי הכנסתה אל תחת כנפי הנצרות. לצד הרפורמה הדתית יזם קונסטנטינוס מספר רפורמות מהותיות. רפורמות אלו היו שבירת המסורות הרומאיות, התנתקות מן העקרונות שהנחו את שליטי האימפריה הקודמים ופתח לעידן חדש בתולדות העמים והפרובינקיות שלחופי הים התיכון. הוא יזם רפורמות ששינו את המרקם החברתי של האימפריה הרומית וקבעו מבנה חברתי על בסיס קבוצות של בעלי תפקידים מוגדרים וקבועים שעברו בירושה מאב לבן. קונסטנטינוס בנה עיר בירה חדשה קונסטנטינופול שבניגוד לערי בירה אחרות שנבנו לצידה של רומא תוכננה כבירתה החדשה של האימפריה הרומית, או כ"רומא החדשה". קונסטנטינוס העביר לקונסטנטינופוליס את מרכז השלטון של האימפריה והדיח את רומא ממעמדה ההיסטורי.
ילדות וחייו בטרם עלייתו לשלטון.
יוליאנוס נולד בשנת 332 בקונסטנטינופול, עיר הבירה של הקיסרות הרומית המזרחית. אביו היה יוליאנוס קונסטנטיוס וסבו היה קונסטנטיוס כלורוס, מייסד השושלת. הוא היה אחיינו של קונסטנטינוס "הגדול" ובן דוד של קונסטנטיוס השני. ככל הידוע אימו מתה בסמוך ללידתו. למרות זאת בכתביו הוא מתאר את ילדותו כאידילית.
בשנת 337 נפטר קונסטנטינוס הגדול, קיסר האימפריה הרומית ודודו של יוליאנוס. עם מותו, ערכו בניו ויורשיו - קונסטנטיוס השני, קונסטנטינוס השני וקונסטנס - טיהור מהיר ואכזרי בקרב בני המשפחה. יוליאנוס, אז בן 6, אחיו למחצה קונסטנטיוס גאלוס ובן דודם נפוטיאנוס נותרו בחיים. ככל הנראה גילם הצעיר של הניצולים ומעמדם השולי בהיררכית הכוח הרומאית מנעו את הצורך להוציאם להורג. ייתכן והעובדה שקונסטנטיוס היה נשוי לאחותם הייתה אף היא בעלת משקל בהישרדותם. זמן קצר לאחר שהתגבשה אחיזתם בשלטון, קונסטנטיוס ואחיו נפגשו בעיר סירמיום וסיכמו על חלוקת שטחי האימפריה ביניהם. קונסטנטיוס קיבל את הפרובינקיות המזרחיות ובהן תרקיה, סוריה ומצרים, וקבע את מושבו בקונסטנטינופול. קונסטנטינוס השני קיבל את השליטה על בריטניה, גאליה היספניה, והיה עוצר לקונסטנס, שרשמית שלט על איטליה, צפון אפריקה, איליריקום, פאנוניה ומקדוניה.
יוליאנוס ושאר הנסיכים ששרדו את הטיהור הועברו לחסותו של אוסביוס מניקומדיה בעיר ניקומדיה ולאחר מכן בקונסטנטינופול עד למותו של אוסביוס בשנת 341. ביחד עם גאלוס הוא נשלח לחינוך בחצר המלכותית בקפדוקיה. הוא למד בסתר פילוסופיה יוונית אצל מקסימוס מאפסוס, ונהה אחר הזרם הנאופלאטוני. מקסימוס היה אדם בעל קסם אישי שהתעניין בתורות המטאפיזיות והעל-טבעי בזרם הידוע גם בשם תאורגיה, שעיקרו טקסים המתמקדים בתורת הנסתר מתוך מטרה להתקרב אל האלים ולהתאחד עם נוכחותם בתהליך הידוע בשם הנוסיס. על פי הטענות, מקסימוס הפיח חיים בפסל של האלה הקטה הקשורה בין השאר לכישוף, ללילה ולירח. טקסים אלו שבו את דמיונו של יוליאנוס. הוא יצא לעיר אפסוס, שם היה מרכז של תלמידי מקסימוס, ושם מצא את ביתו הרוחני והוכנס בסוד העולם הפאגאני בתערובת של דת, קסמים ואחיזת עיניים. מהלך זה היה קו השבר בין יוליאנוס לנצרות. היסטוריונים רומאיים, מתנגדים ותומכים כאחת, מזהים את האירועים כמהלכים שהביאו את יוליאנוס להמיר את דתו, ועל מהלך זה הוא כתב:
ליבאניוס, מי שהיה מורה של יוליאנוס ולאחר מכן לביוגרף ותומך נלהב, כתב: "ועתה כאשר הפילוסופיה אור לרגליו ומראה את הדרך האמיתית, הוא הכיר באלים האמיתיים במקום באל הכוזב".
בשלב זה של חייו ולאור הפיקוח ההדוק של שליחי קונסטנטיוס המשיך יוליאנוס בחיים כפולים, מחד גיסא תלמיד שקדן ונוצרי אדוק ומאידך גיסא, בסתר, כופר ונוהה אחר עבודת אלילים.
בשנת 351 מונה אחיו הבכור גאלוס לתפקיד קיסר באנטיוכיה והם נפגשו לזמן קצר בניקומדיה, כאשר גאלוס עשה דרכו למלא את תפקידו. ידוע שהאחים שמרו על קשר באמצעות מכתבים ושליחים. בשנת 354 הודח גאלוס מתפקידו והוצא להורג על ידי קונסטנטיוס וצל של חשד נפל, שוב, על יוליאנוס. קונסטנטיוס שהיה חשדן מטבעו זימן את יוליאנוס לחצר במילאנו שם נחקר על קשריו עם גאלוס והושם במאסר בית למשך 7 חודשים בחשד שקשר כנגד קונסטנטיוס ושיתף פעולה עם גאלוס. הוא הצליח לרכוש את אמונה וידידותה של הקיסרית אוסביה (Eusebia), אשתו של קונסטנטיוס, ובהתערבותה שוחרר ונשלח לאתונה בשנת 355 להמשיך את לימודיו בפילוסופיה ורטוריקה ביחד עם תלמידים, שלימים יהיו לאבות הכנסייה, קדושים נוצרים, ויריבים מרים, ובהם שני האחים בזיליוס הגדול וגרגוריוס מניסה. הבולט שבהם, גרגוריוס מנזיאנזוס, כתב בעוינות כנגד יוליאנוס על רקע ימי האקדמיה המשותפים ותיאר אותו כאדם אימפולסיבי ופרוע. יוליאנוס הושפע עמוקות משהותו הקצרה בעיר וכתב מאוחר יותר כי הוא גילה שאתונה היא "ארץ מולדתו האמיתית".
מינוי לקיסר גאליה.
שלטונם של האחים לבית קונסטנטינוס היה סוער ולא יציב. בשנת 350, לאחר מלחמות אזרחים ומרידות בפרובינקיות, נותר קונסטנטיוס השני כשליט יחיד על האימפריה אך לא זכה לנוח על זרי הדפנה, ונאלץ להתמודד עם לחצים מחוץ לגבולות האימפריה ומורדים שניסו לנצל את קשיי השלטון המרכזי על מנת לממש את שאיפותיהם האישיות. קונסטנטיוס נאלץ לפנות לעזרת בני משפחתו המעטים שנותרו. תחילה הוא מינה את גאלוס לקיסר במזרח, אך גאלוס לא הצליח לשמור על יציבות פוליטית, והביא את הפרובינקיות תחת שליטתו לתסיסה. לבסוף זימן קונסטנטיוס את גאלוס לחצר המלוכה והוציאו להורג.
בעוד קונסטנטיוס מצליח להחזיר את הסדר לפרובינקיות המזרחיות חזרה גאליה לגעוש. השבטים הגרמאניים ערכו פשיטות של שוד והרס באזורי הגבול ובאוגוסט 355 התמרדו הלגיונות של חיל המצב והמושל הרומאי סילבאנוס הכריז על עצמו כאוגוסטוס. המרד לא האריך ימים וקונסטנטיוס הצליח בתחבולות להביא לנפילתו של סילבאנוס.
ההכרה כי לא ניתן יהיה לשלוט על גאליה והפרובינקיות המערביות ללא נציג נאמן בן משפחת המלוכה הביאה את קונסטנטיוס למנות את אחרון קרובי המשפחה, יוליאנוס, לקיסר שימשול בגאליה. הוא לא נועד להיות שליט שותף או לגלות יוזמה או עצמאות אלא לשמש דמות בעלת חשיבות סמלית שתהיה ממלא המקום האנושי, בן השושלת השולטת, בעת העדרו של קונסטנטיוס ובכך לתת תוקף מלכותי לפעולות ולצווים של פקידיו של קונסטנטיוס בגאליה. על מנת להבטיח את הקשר והמחויבות של הקיסר החדש, השיא קונסטנטיוס את אחותו הלנה ליוליאנוס ושלח אותו לגאליה. הוא הקצה לו חצר קטנה וכוח צבאי מוגבל בעוד עיקר הסמכויות והכוח ניתנו לידי פקידים וקציני צבא שמונו ישירות על ידי קונסטנטיוס.
קונסטנטיוס ויוליאנוס לא זכו לנוח על זרי הדפנה. המשברים התכופים במערך השלטון המרכזי של האימפריה שלחו גלי הלם ברחבי האימפריה. הסדקים שנבעו בעוצמת השלטון של קונסטנטיוס הזמינו את ההתקפות של אויבי האימפריה מבחוץ ותהליכי שינוי פנימיים עודדו גורמים מרדניים מתוך האימפריה לנסות ולפרוק עול. קונסטניוס ויוליאנוס נאלצו מיד לאחר חלוקת השלטון להילחם באיומים על גבולות האימפריה ממזרח וממערב ולבסוף עמדו זה מול זה בתהליך בלתי נמנע.