כשהייתה בת שש עברה סונג עם אמה ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי לתמוך בקריירת המשחק שלה; שאר בני המשפחה עברו גם הם אחרי שנתיים. כילדה צעירה, סונג רצתה לרקוד בלט ואילו אחיה הצעיר רצה לעסוק בטאקוונדו. היא אמרה; "אמא שלי רק רצתה לקחת אותנו למקום אחד", אז הם התמידו עם טאקוונדו. אף על פי שסונג בכתה לאורך כל השנה הראשונה שלה, היא מחזיקה כעת בחגורה שחורה בטאקוונדו. סונג למדה בחינוך ביתי וקיבלת את תעודת גמר התיכון שלה בגיל 16, ולקחה קורסים במכללה קהילתית. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 2009, עם תואר ראשון בפסיכולוגיה ומנהל עסקים.
קריירה.
סונג החלה את הקריירה שלה כדוגמנית לאופנת ילדים בסן פרנסיסקו, לאחר שאיתר אותה סוכן דוגמניות היא החלה לשחק בגיל חמש בפרסומת למותג הפיצה "Little Caesars" ואחר כך בפרסומת לברבי.
בשנת 2013 כיכבה בתור ורוניקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "אבאל'ה" ברשת Fox, לצד סת' גרין. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת, וקיבלה ביקורות מעורבות.
בשנת 2018 לוהקה סונג לסדרת הדרמה של רשת ABC, "תחנה 19", מבית היוצר של שונדה ריימס.
בשנת 2019 הוכרז כי סונג תדבב בסדרת האנימציה של ערוץ דיסני, "אמפיביה", בתור הקול של אן בונצ'וי. לאחר מכן כיכבה במותחן הפסיכולוגי "אובססיה סודית" לצדו של מייק ווגל. הסרט הוא תוצר מקורי של שירות הזרמת המדיה נטפליקס ועלה שם לראשונה ב-18 ביולי 2019. בנוסף, שיחקה בסרט ""Changeland", דרמה קומית בבימויו של סת' גרין. סונג, אשר קיבלה את התפקיד עקב היכרות מוקדמת שלה עם גרין, הכירה בסרט את בן זוגה כיום מקולי קאלקין. סונג גם ביצעה הופעת אורח בווידאו קליפ לשיר "Star Maps" של הצמד אלי ואייג'יי מתוך מיני-אלבום השני שלהן "Sanctuary"." בחודש נובמבר עלתה ברשת Hulu סדרת הטלוויזיה הקומית "פני בובה", בהשתתפותה של סונג בדמותה של מדיסון מקסוואל, חברתה הטובה ביותר של ג'ולס; אותה מגלמת קאט דנינגס.
חיים אישיים.
בשנת 2011 התארסה סונג למוזיקאי טרייס סיירוס, אך השניים נפרדו בשנת 2013.
בשנת 2017 החלה זוגיות עם השחקן מקולי קאלקין, אשר הכירו בצילומים לסרט "Changeland". ב-5 באפריל 2021 נולד לזוג בן, דקוטה סונג קאלקין ובינואר 2022 התארס הזוג.
יהדות השרירים
יהדות השרירים (בגרמנית: Muskeljudentum) היא מושג שטבע מקס נורדאו בנאומו בקונגרס הציוני השני שהתקיים בבזל ב-28 באוגוסט 1898. בנאומו דיבר נורדאו על הצורך בעיצובו של יהודי מסוג חדש, בעל עוצמה נפשית וגופנית, שבכוחו להגשים את יעדי הציונות. מקבילתו הנוצרית והמוקדמת יותר של המושג היא "נצרות השרירים" – תנועה זו צמחה באמצע המאה ה־19 ודגלה בנצרות "בריאה וגברית" ובמודל של צעירים נוצרים המפתחים אופי חזק בשַלבם לימודים ופעילות גופנית.
המושג מתייחס לטיפוח של תכונות נפשיות וגופניות, כגון חוזק וחוסן גופני, זריזות ומשמעת, הנחוצות לתחייתו הלאומית של העם. תכונותיו של יהודי השרירים הם הפכו הגמור, האנטיתיזה, של היהודי הגלותי, במיוחד במזרח אירופה, כפי שהוצג בספרות האנטישמית ובספרות תנועת ההשכלה. כמו כן, יהודי השרירים הוא הפכו של היהודי הרבני או המשכיל, איש הרוח והאינטלקטואל; אשר הוצג כמי שעסוק כל ימיו ברכינה על ספרים ובעיסוק בנושאים אזוטריים, ולכן כוחו דל ושריריו חלשים.
המאמר של נורדאו.
נורדאו פרסם את קריאתו לפיתוח יהדות השרירים ביוני 1900, במאמרו בגיליון השני של כתב העת "Die Jüdische Turnzeitung". הוא טען בעד המיתוס של בר כוכבא כ"התגלמות ההיסטורית האחרונה של יהדות למודת קרב ואוחזת בנשק", וכינה אותו "גיבור שסירב לדעת תבוסה". יהודי השרירים, הם בין השאר לוחמים ללא חת. נורדאו סבר כי היהודים בזמנו עדיין לא הגיעו לרצוי מבחינה גופנית; אך נמצאו במצב טוב יותר מבני הדורות הקודמים, לפחות מבחינה מנטלית (גם משום שהיהודים שעסקו בפעילות גופנית בעירום מלא כמקובל באגודות ספורט באותה תקופה, לא ניסו להסתיר את עובדת היותם יהודים, ואת העובדה שעברו ברית מילה).
בשנת 1902 כתב נורדאו פרק שני ל"יהדות השרירים", בשם "מהי חשיבותה של ההתעמלות בשבילנו, היהודים?".
עמדתו של נורדאו הצטיינה בניסוח חד ובהיר של נושא שהעסיק רבים מבני דורו.
דעות דומות לעמדתו זו של נורדאו הושמעו על ידי הוגים ויוצרים ציונים, ובוטאו ביצירתם. כך למשל, ביצירתם של המשוררים חיים נחמן ביאליק ושאול טשרניחובסקי, ביצירותיהם של המדינאים בנימין זאב הרצל וזאב ז'בוטינסקי, בכתביו של נחום סוקולוב ובדבריו בעל פה ובכתב של דוד בן-גוריון.
תגובת הרב קוק לרעיון.
בעולם הרבני ידועה תגובתו החיובית של הרב אברהם יצחק הכהן קוק לרעיון זה:
פסקה נוספת שעוררה פולמוס רב בעולם הרבני:
מסופר כי בזמן ביקור הרב אברהם מרדכי אלתר בארץ ישראל, הוא שאל את הרב קוק על פסיקתו זו, ובתגובה הרב קוק הראה לו מקור לפסיקתו מכתבי הרמב"ם:
המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב)
המכון לארכאולוגיה על שם סוניה ומרקו נדלר באוניברסיטת תל אביב ממוקם בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. המכון הוקם בשנת 1966 על ידי פרופסור יוחנן אהרוני. כיום משמש המכון את החוקרים, עמיתי המחקר ותלמידי המחקר מהחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב. המכון מתמקד במגוון גדול של תחומים ותקופות; החל מן התקופות הפרהיסטוריות, דרך המקראיות, התקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית וכלה בימי הביניים.
במסגרת מחקרי המכון מתקיימים בכל שנה מספר רב של חפירות וסקרים ארכאולוגיים. בין אלה ניתן לציין את החפירות במערת קסם, נחל זהורה, תל בית שמש, תל מגידו, תל בית ירח, יבנה ים, אפולוניה-ארשף ועוד.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20, עורך המכון חפירות הצלה מגוונות בכל רחבי הארץ באמצעות המכון ישראלי לארכאולוגיה. אלה חפירות חוזיות. עם סיום החפירות, משוחרר בדרך כלל השטח בידי רשות העתיקות להמשך פיתוחו בידי היזם.
מעבדות המכון.
המכון מפעיל מספר מעבדות מחקר:
כמו כן מאגד המכון מעבדות המיועדות לשימור ותיעוד ממצאים מחפירות המכון.
פרסומי המכון.
המכון מפעיל את מערכת ההוצאה לאור על שם אמרי וקלייר יאס המפיקה סדרות של פרסומים קבועים בארכאולוגיה ובהם סדרת מונוגרפיות, פרסומי חפירות הצלה וכתב העת המדעי Tel Aviv.
בורי
יוחנן אפק
יוחנן אפק (נולד ב-16 באפריל 1952, תל אביב) הוא שחמטאי ופרובלמאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי. אפק הוא היחיד בעולם המחזיק בתואר של רב אמן לקומפוזיציה שחמטית וכן בשלושה תארים בינלאומיים בשחמט: אמן בינלאומי במשחק התחרותי עצמו, שופט בינלאומי הן בתחרויות שחמט והן בשיפוט תחרויות של בעיות שחמט. בנוסף לתאריו אלו מחזיק אפק גם בתואר אמן פיד"ה בפתרון בעיות (בשנת 1977 ובשנת 1978 זכה עם אורי אבנר במדליות הכסף והארד בהתאמה בשתי אליפויות העולם הראשונות לנבחרות במאלינסקה שבקרואטיה ובקנטרברי באנגליה).
התפתחותו המקצועית.
אפק החל את דרכו השחמטית בגיל 14, בעיקר בהדרכתו של משה צ'רניאק. במשך שנים רבות אפק היה שחקן חובב שמצא פרנסתו בארגון, כתיבה ואימון ורק בשנות השלושים המאוחרות לחייו החליט להפוך לשחמטאי מקצועי כאשר בדרך כלל התהליך הוא הפוך. בגיל 41 זכה בתואר אמן בינלאומי במשחק התחרותי ואת הציון הבודד בו זכה לתואר רב אמן קיבל כשניצח באליפות הבינלאומית של פריז בשנת 2002 - פסגת הישגיו בקריירה התחרותית. במקביל למשחק התחרותי אפק גילה מגיל צעיר התעניינות בתחומי פעילות שחמט נוספים ובהם: ארגון תחרויות, אימון שחקני שחמט, חיבור בעיות שחמט ושיפוט בתחרויות שחמט.
כמארגן תחרויות וכשופט אפק יזם ושפט במאות אירועי שחמט מסוגים רבים, כולל כ-20 תחרויות של רבי אמנים. בין השנים 1984–1990 ניהל אפק את מועדון השחמט העירוני בתל אביב בו יסד בשנת 1988 את הפסטיבל הבינלאומי לשחמט של העיר, אירוע אותו ניהל מדי שנה במשך למעלה מעשור. בשנת 1989 קיבל עיטור מיוחד על הישגיו ותרומתו ממנכ"ל משרד החינוך, התרבות והספורט.
כמדריך ומאמן לימד יוחנן אפק מאז גיל 16 אלפי שחקנים צעירים הן בבתי ספר והן ברמה הלאומית. במהלך השנים 1988–1998 שימש כמאמן סגל הנוער של ישראל, ארגן מחנות אימון בהם הדריך את נציגי ישראל וכן ליווה אות הנוער לאליפויות העולם ולאליפויות אירופה.
כעיתונאי שחמט פרסם אפק בביטאונים ישראליים ואירופיים ובאתרי אינטרנט מאות מאמרים מקצועיים ודיווחים על תחרויות. במהלך השנים 1973–1986 היה עורך המדור של קומפוזיציה שחמטית בעיתון "על המשמר" בין השנים 1997- 2014 ערך אפק את טור השחמט בעיתון מעריב. הוא כותב בקביעות ל"אינפורמטור" היוגוסלבי ולאתר ההולנדי "צ'ס וייבס" ומפרסם מאמרים בירחונים הבריטיים. היה גם בעל טור קבוע בכתב העת המוביל New In Chess בו תיעד החמצות מבריקות של רבי-אמנים ואמנים כדי שלא יאבדו לעד רק כיוון שמעולם לא התרחשו. בין השנים 2003–2009 ערך את מדור האטיודים של ביטאון הקומפוזיציה המוביל The Problemist הרואה אור בבריטניה ומקץ הפסקה בת שנתיים חזר לערוך אותו ועושה זאת עד היום. יש לו גם טור קבוע ברבעון הבינלאומי המוקדש לאמנות הסיום השחמטאי EG. פרסם ששה ספרים שנכתבו בשיתוף מחברים נוספים.