קבוצת הפייסבוק "עולים לברלין" הפכה למוקד דיונים בנושא יוקר המחיה בישראל, ומנתה מעל 15,000 חברים. בעקבותיה קמו קבוצות נוספות בפייסבוק המעודדות ישראלים להגר לחו"ל, ביניהן "עולים לקנדה", "עולים למיאמי", "עולים לניו יורק", וכמו כן למקומות נוספים כגון לוס אנג'לס, שווייץ, פריז, פראג וניו זילנד. כך נוצר מחדש דיון מקביל, שליווה את המחאה לאורכה, על הלגיטימיות של הירידה מישראל.
יוזם המחאה.
יוזם המחאה שמר על מעטה אנונימיות והתראיין בתחילתה לכתבה בעיתון "דר שפיגל", שם הזדהה באמצעות דרכון ישראלי. בכתבה נאמר שמדובר בגבר ישראלי בן 25 ששירת כקצין בצה"ל.
ב-18 באוקטובר יוזם המחאה, נאור נרקיס, נחשף בשמו ובפניו בריאיון לחדשות 10, שם מחה על יוקר המחיה ועל מחירי הדיור. בראיון אמר: "כולנו מבינים שזה לא המילקי אלא החבילה הכוללת של חינוך, דיור, בריאות ורווחה".
נרקיס שימש בעבר כיו"ר מועצת התלמידים העירונית של רמת גן, למד בתיכון בליך ושירת בצה"ל כקצין בחטיבת המחקר של אמ"ן לאחר שהוכשר בתוכנית חבצלות. הוא אמר עוד בראיון שהוא מתכוון לחזור לישראל בהקדם, על מנת להמשיך בה את מחאת המחירים.
בדצמבר 2014, לאחר שובו לישראל, קרא נרקיס לתושבי רמת גן "להכריז מלחמה על העירייה" ולסרב לשלם ארנונה, בתגובה לחקירת המשטרה בנוגע לשחיתויות של בכירי העירייה.
תגובות.
שר האוצר יאיר לפיד התראיין ב-7 באוקטובר באולפן ynet ואמר: "החבר'ה הצעירים האלה צודקים, המחירים בלתי-נסבלים, ורשתות המזון צריכות לדעת - אנחנו נכניס מוצרים לפיקוח". כמו כן אמר: "עכשיו מתחילים להתפרסם פרקים מדו"ח מבקר המדינה על משבר הדיור ... משבר הדיור מתחיל מ-2008. איפה היו כל האנשים שמבקרים עכשיו בזמן שמפלצת הדיור באה לזלול דור שלם?".
בריאיון עם בן כספית שהתפרסם ב-12 באוקטובר, אמר לפיד: "קודם כל, הטענה הזו נכונה, אם כי אני חושב שמקצינים אותה ולוקחים אותה למקומות שהיא לא אמורה להגיע אליהם ... הדיון על חיים בארץ הוא מורכב יותר משאלת יוקר המחיה. זו שאלה חשובה, אולי אפילו חשובה מאוד, אבל צריך למקם אותה בתוך הפסיפס הרחב של כל השיקולים, הנסיבות והערכים". עם זאת, בראיון כינה לפיד את אלה שבחרו להגר לברלין עקב המחאה "חבורה מתועבת של פוסט-ציונים, מסוג הגועל שצריך להלום בו". כינוי זה גונה על ידי פעילי המחאה: "יאיר לפיד וכמובן ראש הממשלה הרסו את הסיכוי שלנו הצעירים לבנות כאן בית. בשביל שתהיה ציונות לא מספיק רק להיות לאומי. כדאי שגם בממשלה יבינו שהדור שלנו לא יהיה כאן אם דברים לא ישתנו מהר".
השחקן אקי אבני, ששיחק במשך מספר שנים בפרסומות ל"מילקי", הביע תמיכה במחאה נגד יוקר המחיה אך הסתייג מהבחירה במוצר: "אני לא רוצה לירוק לשוקת ששתיתי ממנה הרבה שנים מים טובים ... המחאה על יוקר המחיה מוצדקת אבל היא לא צריכה לצאת נגד היצרנים".
בקבוצה "עולים לברלין" נרשמו תגובות רבות של ניצולי שואה, שכעסו על הקריאה להגר דווקא לברלין, שהייתה בירת גרמניה הנאצית. אורי חנוך, יושב ראש ועד הניצולים ממחנה הריכוז דכאו, אמר על המוחים שהם "חוטאים" וקרא למחאה "חלום בלהות". בתגובה לדבריו אמר נרקיס: "אני חייב לציין ששמעתי ניצולי שואה מדברים על זה ואני מצטמרר ... אבל אני אומר לאותם ניצולי שואה, בבקשה תבינו אותי: אין לי סיכוי לקנות בית בישראל, אין לי סיכוי.".
חברי כנסת ושרים רבים התבטאו בגנות המחאה, ביניהם עליזה לביא, אופיר אקוניס ושר הביטחון משה יעלון. ראש הממשלה בנימין נתניהו התבקש להגיב באחד הראיונות עמו, אך הוא סירב.
שר החקלאות, יאיר שמיר, אמר: "אני מרחם על ישראלים שהספיקו לשכוח את השואה וירדו לגרמניה בגלל מילקי. מי שמעוניין למכור את יהדותו בשביל זה, שיהיה בריא".
בין המתנגדים למחאה היה גם בני ציפר, שכינה את המוחים "חסרי תרבות, חסרי כבוד עצמי".
סיקור המחאה בתקשורת.
הדיונים במחאת המילקי נערכו בתחילה בפייסבוק וברשתות חברתיות נוספות, וכללו השוואות בין מחירי מעדני חלב בישראל ובגרמניה, וכן דיונים בנושאים כלכליים רחבים יותר.
ב-6 באוקטובר המחאה סוקרה בהרחבה בכלי התקשורת. הנושא זכה לכותרת ראשית בעיתון "מעריב השבוע" ולדיונים נרחבים בתוכניות הרדיו של רזי ברקאי בגלי צה"ל ושל עודד שחר ברשת ב'. לאחר מכן ירד היקף הסיקור בתקשורת הישראלית המרכזית, במיוחד בהשוואה לסיקור של המחאה החברתית בשנת 2011 ומחאת הקוטג'. על פי נתונים של יפעת מחקרי מדיה, התקשורת הממוסדת לא תמכה במוחים, ואף הציגה הסתייגות מהמחאה. מהנתונים עולה כי רוב האייטמים שעסקו בנושא לא פתחו את מהדורות החדשות, ורובם אוזכרו במדורי הצרכנות בעמודים הפנימיים או באמצע מהדורות החדשות. גם פרשנים בכירים בתקשורת הכללית לא סיפקו רוח גבית למחאה, ורבים מהם אף יצאו נגדה.
בראיון של רביב דרוקר ורזי ברקאי בעיתון TheMarker הם אמרו שלדעתם יוזמי המחאה מגיעים מארגוני שמאל בישראל, וכמו כן טענו שבכלי תקשורת רבים עיתונאים קיבלו הנחיות להשתיק את המחאה.
הטענה בדבר המניעים הפוליטיים של מחאת המילקי קיבלה משנה תוקף לאחר שובו לישראל של יוזם המחאה, נאור נרקיס. בטור אישי שבפרסם בדצמבר 2014 קרא נרקיס להתנגד למדיניותו של בנימין נתניהו, והוסיף: "האם נחיה במדינה גזענית ומפלה, או במדינה חופשית עם תקווה, שכיף לחיות בה?".
המחאה פורסמה בכלי תקשורת רבים בעולם, ומטבעה זכתה לכותרות בגרמניה. העיתון "בילד" יצא בכותרת "מהפכת ברלין בישראל - בגלל מעדן שוקולד", וגם בעיתון "דר שפיגל" פורסמה כתבה שבה כונתה ברלין "גן עדן למעדנים", תוך סיקור נרחב של המחאה.
מחאת המילקי צוינה כאחד מ"סיפורי השנה" הבולטים של שנת 2014 בתוכנית "חי בלילה" של נדב בורנשטיין ששודרה בערוץ 2, וכן בסיכומי השנה של העיתונים "הארץ" ו"גלובס".
התאחדות בולאי ישראל
התאחדות בולאי ישראל היא עמותה, ששמה לה למטרה לטפח ולקדם את הבולאות בישראל.
"איגוד הפדרציות הפילטליות בארץ ישראל", שצורף בהמשך לאיגוד הבינלאומי לבולאות, הוקם בתל אביב ב-11 באפריל 1945. זאת בעקבות תערוכת הבולים ארצית "פילא 1945" שאורגנה על ידי בולאי תל אביב. באותו זמן אורגנה תחרות לייצוב בולים חדשים שבסופו של דבר לא הונפקו.
להתאחדות בולאי ישראל שיתוף פעולה הדוק עם השירות הבולאי, והיא זוכה לתמיכת חברת דואר ישראל.
פעילות במישור המקומי.
במישור המקומי, התאחדות בולאי ישראל משתתפת בתהליכי תכנון ועיצוב הבולים החדשים של ישראל, לוקחת חלק בהנפקת בולים מיוחדים, מפיקה מגזין בולאי רבעוני בשם "שׂבֶל", מקיימת חוגי נוער בבתי הספר ומתחזקת ספרייה בולאית. ההתאחדות תומכת ומסייעת לאגודות בולאיות מקומיות ומקצועיות, מעבירה הרצאות נושא, מקיימת יריד בולים חודשי וכנס שנתי.
המישור הבינלאומי.
במישור הבינלאומי, התאחדות בולאי ישראל מארגנת תערוכות בולים עולמיות ובינלאומיות, מעודדת את השתתפותם של בולאים ישראלים בתערוכות בחוץ לארץ ומייצגת את ישראל בוועדות מקצועיות בינלאומיות.
מחאת ברלין
חואקין פוריאל
חואקין אלחנדרו פוריאל (בספרדית: Joaquín Alejandro Furriel, נולד ב-26 באוגוסט 1974; בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא שחקן ארגנטינאי. הוא ידוע בתפקידו בעיקר בטלנובלה הארגנטינאית "דון חואן ועלמתו היפה".
ביוגרפיה.
בשנת 1996 פוריאל הופיע לראשונה בטלוויזיה בטלנובלה הארגנטינאית "Montaña Rusa: Otra vuelta" ("רכבת ההרים: סיבוב נוסף"), בה גילם את דמותו של ג'ודי.
בשנת 1999 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Verano del '98" ("קיץ 98'"), בה גילם את דמותו של חואקין.
בשנת 2000 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Calientes" ("חמים"), בה גילם את דמותו של ברונו.
בשנת 2002 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "099 Central" ("מרכז 099"), בה גילם את דמותו של לוקאס.
בשנת 2003 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Soy gitano" ("אני צועני"), בה גילם את דמות של רפאל.
בשנת 2004 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Jesús, el heredero" ("חסוס, היורש"), בה גילם את דמותו של חסוס.
בשנת 2005 שיחק בהצגת התיאטרון "Sueño de una noche de verano" ("חלום ליל קיץ") של שייקספיר. שיחק בסדרה הארגנטינאית "Ambiciones" ("שאיפות"), בה גילם את דמותו של יוני. בנוסף, באותה שנה שיחק בהצגת התיאטרון "La mala sangre" ("שנאה"). עוד באותה שנה, שיחק בסדרת הדרמה "Botines" ("מגפיים"), בה גילם את דמותו של וריוס.
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Montecristo" ("מונטקריסטו"), בה גילם את דמותו של מרקוס. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2007.
בשנים 2008–2009 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Don Juan y su bella dama" ("דון חואן ועלמתו היפה"), בה גילם את דמותו של חואן קנה. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנים 2009 ו-2010.
בשנים 2009–2010 שיחק בהצגת התיאטרון "El rey Lear" ("המלך ליר") של שייקספיר.
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Caín y Abel" ("קין והבל"), בה גילם את דמותו של אגוסטין. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2011.
בשנת 2010–2011 שיחק בהצגת התיאטרון "La vida es sueño" ("החיים הם חלום").
בשנים 2012–2013 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Sos mi hombre" ("אתה הגבר שלי"). על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2013.
בשנת 2013 שיחק בהצגת התיאטרון "Final de partida" ("סוף המשחק").
בשנת 2014 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Sres. Papis" ("מר. פאפיס"), בה גילם את דמותו של איגנסיו.
בשנת 2018 שיחק בסרט "סודות בין אחיות", ובסרט הספרדי "עץ הדם".