המקרא מתאר את גבול שבט אשר, מקטעי גבולות ומרשימות ערים, אשר חלק מהן, ערי גבול אשר מציינות את גבול השבט. בתחום נחלת שבט אשר עמק עכו, צפונית לכרמל ונקודתו הצפונית ביותר בעיר צידון. גבולו המזרחי של השבט אינו מוגדר, אך יש המשערים כי הוא ממשיך בגבול הגליל המערבי בקו כבול - קנה. תחום גבולו נתחם בגבול נחלת שבט זבולון. בתחום נחלת אשר נכללות ערי הכנעני: עכו, צידון, אחלב אכזיב, חלבה, אפק ורחוב. שבט אשר לא הגיע להתגבשות הנחלה כגוש אחיד. היאחזותו הייתה בקרקעות הפנויים בין ערי הכנענים ככתוב בספר שופטים א', ל"ב: "וַיֵּשֶׁב הָאָשֵׁרִי בְּקֶרֶב הַכְּנַעֲנִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ כִּי לֹא הוֹרִישׁוֹ."
מיקום נחלת אשר יצר קושי כי היא נמצאה בדרומה של פיניקיה. פיניקיה לא הייתה בשליטת ישראל אלא רק בתקופתו של דוד ובתחילת מלכות בנו שלמה, אשר נתן אותה לחירם מלך צור. שמואל אחיטוב טוען כי ניתן לשער שלפני המחבר המקראי היה מסמך מימי הממלכה המאוחדת, אשר בו תיאור הנציבות התשיעית בממלכת שלמה, וזאת בדומה לכתוב המתאר את נחלת שבט דן () ולכן אין הכתוב מוסר מידע על גבול בין נחלות אשר וזבולון וזאת כי שני השבטים היו מאוחדים.
יאן שיאן
יאן שיאן (8 באוקטובר 1883 - 22 ביולי 1960) היה מצביא סיני ששירת בממשלת הרפובליקה של סין. הוא שלט במחוז שאנשי מ-1911 זמן מהפכת צ'ינהאי ועד ניצחון הקומוניסטי ב-1949 במלחמת האזרחים הסינית. כמנהיג פרובינציה קטנה יחסית, ענייה ומרוחקת, הוא שרד את המזימות של יואן שה-קאי, עידן המלחמות הפנימיות, התקופה הלאומנית, הפלישה היפנית לסין ומלחמת האזרחים שאחריה. ונאלץ לוותר על כהונתו רק כאשר הצבאות הלאומניים איבדו לחלוטין את השליטה ביבשת הסינית. התוצאה הייתה בידוד שאנשי מכל מקור אספקה ​​כלכלית או צבאית. בעיני ביוגרפים מערביים הוא נראה כדמות שדגלה בשימוש בטכנולוגיה מערבית כדי להגן על המסורת הסינית, ובמקביל לתקן את התנאים הפוליטיים, החברתיים והכלכליים הישנים באופן שסלל את הדרך לשינויים הרדיקליים שיתרחשו מאוחר יותר מזמנו.
ילדות.
הוא נולד בזמן שושלת צ'ינג במחוז ווטאי, שאנשי, למשפחה של בנקאים וסוחרים ותיקה. כצעיר הוא עבד במשך כמה שנים בבנק של אביו תוך קבלת חינוך קונפוציאני מסורתי בבית הספר המקומי בכפר. לאחר מכן, יאן נרשם לבית ספר צבאי, שהופעל וממומן על ידי ממשלת מנצ'ו בטאי-יואן. בבית הספר הצבאי הוא שקד על לימוד מתמטיקה, פיזיקה ונושאים שונים שהובאו ישירות מהמערב. ב-1904 הוא נשלח ליפן ללמוד באקדמיה צבאית של טוקיו ולאחר מכן הוא נכנס לאקדמיה הצבאית הקיסרית, אותה סיים ב-1909.
התקופה ביפן.
במהלך חמש השנים שבהן למד יאן ביפן, התרשם ממאמצי הפתוח של המדינה. הוא הבחין בהתקדמות היפנים והחל לחשוש ממצב בו סין תפגר בפיתוחה אחרי שאר העולם. חוויה מעצבת זו צוטטה מאוחר יותר כתקופה של השראה גדולה למאמציו המאוחרים למודרניזציה של שאנשי.
בסופו של דבר הגיע יאן למסקנה כי היפנים עברו בהצלחה תהליך מודרניזציה בעיקר הודות ליכולות הממשלה לגייס את אוכלוסייתה לתמיכה במדיניותה ולמערכת היחסים ההדוקה והכבוד הקיימים בין האליטה הצבאית לאוכלוסייה האזרחית. הוא ייחס את הניצחון היפני המפתיע במלחמת רוסיה–יפן ב-1905 לגיוס נלהב של הציבור היפני לתמיכה בצבא. לאחר שחזר לסין ב-1910 הוא כתב חוברת המזהירה את סין כי היא נמצאת בסכנה שתותקף על ידי יפן, אלא אם כן היא תפתח ותתקדם.
עוד לפני שלמד ביפן, ראה יאן את השחיתות הנפוצה של פקידי קיסרות צ'ינג בשאנשי, והשתכנע כי חוסר האונים היחסי של סין במאה ה-19 הוא תוצר של היחס העוין של השושלת כלפי המודרניזציה והתפתחות התעשייתית. בעת שהיה ביפן פגש את סון יאט-סן והצטרף אליו בהקמת חברה חשאית למחצה שהוקדשה להפלת שושלת צ'ינג. הוא גם ניסה להפיץ את האידאולוגיה של סאן דרך שורות הסטודנטים הסינים באקדמיה הצבאית הקיסרית. מטרתה של קבוצת הסטודנטים הייתה לארגן מהפכה שתוביל ליצירתה של סין חזקה ומאוחדת, בדומה לאופן שבו יצר אוטו פון ביסמרק את גרמניה החזקה ומאוחדת.
חזרה לסין.
כשחזר לסין ב-1909 הוא מונה כמפקד אוגדת של הצבא בשאנשי, אך עבד בחשאי להפלת הצ'ינג. במהלך מהפכת 1911, יאן שיאן הוביל כוחות מהפכניים מקומיים והכריז כי המחוז עצמאי מממשלת צ'ינג. הוא הצדיק את מעשיו בכישלון ממשלתו צ'ינג בהדיפת תוקפנות זרה, והבטיח מגוון רחב של רפורמות חברתיות ופוליטיות במחוז.
עם יואן שה-קאי.
יאן נבחר כמושל צבאי על ידי חבריו, אך לא היה מסוגל למנוע את פלישת כוחות של יואן שה-קאי, אשר כבשו את רוב חלקי שאנשי בשנת 1913. במהלך הפלישה של יואן, יאן חשב ​​לשרוד על ידי נסיגה צפונה והתחבר עם קבוצה מורדים ידידותית במחוז השכן. על ידי הימנעות מעימות צבאי מכריע עם יואן, יאן היה מסוגל לשמור על בסיס הכוח שלו. אף על פי שהיה ידידו של סון יאט-סן, יאן לא נתן לו תמיכה ב"מהפכה השנייה" של 1913, ובמקום זאת התקשר עם יואן, שאיפשר לו לחזור כמושל צבאי של שאנשי. בשנת 1917, זמן קצר לאחר מותו של יואן שה-קאי, יאן חיזק את שליטתו על שאנשי.
מודרניזציה של שאנשי.
ב־1911 הייתה שאנשי אחת הפרובינציות העניות ביותר בסין. יאן האמין כי אם לא יוכל לחדש את הכלכלה והתשתיות של שאנשי, הוא לא יוכל למנוע את ההשתלטות עליה על ידי זרים. יאן הבין כי שאנשי אינה מפותחת מספיק כדי להתחרות על ההגמוניה עם מחוזות אחרים, ולכן נמנע מהפוליטיקה הלאומית האלימה של אותה תקופה על ידי אכיפת מדיניות נייטרלית על שאנשי ושיחרר את המחוז ממלחמות האזרחים של אותה העת. במקום להשתתף במלחמות האזרחים המתמשכות, יאן הקדיש את עצמו כמעט אך ורק למודרניזציה של שאנשי ולפיתוח המשאבים שלה. ההצלחה של הרפורמות שלו היו מספיק גדולות, כדי שהוא יכונה על ידי מבקרים מהחוץ - כמושל לדוגמה, ואת שאנשי כינו "מודל של פרובינציה".
נחישותו של יאן למודרניזציה של שאנשי הייתה בעיקר בהשראת חוויותיו ביפן, אך גם מחוויותיו עם רופאים ואנשי צוותים זרים שהגיעו לשאנשי ב־1918 כדי לסייע לו לדכא מגפה שהרסה את המחוז. הוא התרשם מן הנחישות, הכישרונות וההשקפות המודרניות שלהם, ולאחר מכן השווה את הזרים עם הפקידים השמרנים שלו, שבדרך כלל פעלו מתוך אדישות. השיחות עם רפורמים מפורסמים אחרים, כולל ג'ון דיואי, הו שי, וחברו הקרוב של יאן ה.ה. קונג, חיזקו את נחישותו לפתח את שאנשי.
מלחמת המישורים המרכזית.
הברית של יאן עם צ'יאנג קאי שק הופרעה ב-1929, כאשר יאן הצטרף לאויביו של צ'יאנג כדי להקים ממשלה לאומית חלופית בצפון סין. תוך כדי סדרת קרבות בין הצבאות של השליטים השונים, כנגד צבא הממשלה של צ'אנג, ניסה יאן לגבש קואליציה פוליטית ולהכריז על ממשלה בצפון סין, שהוא יהיה הנשיא בה. הוא ושותפיו גם ניסו לנסח חוקה לאומית, ולצרף מושלים ומצביאים ממקומות נוספים כדי להגיע לממשלה לאומית חלופית.
הקרבות האלה ידועים כ״מלחמת המישורים המרכזיים״, שבה היו תנודות צבאיות, הישגים והפסדים לכל צד. בסופם של סדרת הקרבות, יאן הובס והוא נמלט לדאליין, ולאחר מספר חודשים הגיע להסכם שלום עם ציאנג בשנת 1931.
המאורעות בין השנים 1927–1931 מוסברים בצורה הטובה ביותר כאסטרטגיות של מצביאים אזוריים שהתרגלו לבריתות המשתנות ללא הרף, שאפיינו את הפוליטיקה הסינית מאז התמוטטות השלטון המרכזי עשור שנים קודם. הסיבה העיקרית לתבוסתו של יאן הייתה כמות האוכלוסייה הנמוכה וחוסר ההתפתחות הטכנולוגית באזורים שהיו בשליטתו, מה שלא איפשר לו לארגן צבא גדול ומצויד היטב, בדומה לצבא של צ'יאנג באותה עת. יאן גם לא היה מסוגל להתחרות באיכות המנהיגות והפיקוד של צבא הממשלה, וביוקרתו של צ'יאנג והצבא הלאומני. לפני שהוא הובס, דמותו של יאן שיאן הופיעה על השער של ״טיים מגזין״ עם כותרת המשנה "נשיא סין הבא". תשומת הלב שנתנו לו המשקיפים הזרים בתקופה זו, והתמיכה והסיוע שהוא קיבל ממדינאים סינים אחרים, מרמזת כי הייתה ציפייה אמיתית שיאן יוכל להוביל ממשלה מרכזית, אם צ'יאנג לא יכריע את הברית של המצביאים.
החזרה לשנאשי.
יאן נשאר ברקע הפוליטיקה של שאנשי עד שממשלת נאנג'ינג נכשלה ולא הצליחה למנוע את השתלטות היפנים על מנצ'וריה לאחר תקרית מוקדן. כישלון זה נתן ליאן ולתומכיו הזדמנות להפיל באופן בלתי רשמי את הקוומינטנג בשאנשי. ב-18 בדצמבר 1931, קבוצה של סטודנטים התאספו בטאי-יואן כדי למחות על מדיניות ממשלת נאנג 'ינג שלא התנגדה לכיבוש היפני. ההפגנה הייתה אלימה עד כדי כך ששוטרי הקוומינטנג ירו לתוך הקהל. הזעם הציבורי על "טבח 18 בדצמבר" היה מספיק חזק, כדי לתת לאנשיו של יאן תירוץ לגרש את הקוומינטנג מהמחוז על בסיס שלום הציבור. לאחר האירוע הזה חדל הקוומינטנג להתקיים בשאנשי, אלא כארגון דמה שחבריו היו נאמנים יותר ליאן מאשר לצ'יאנג קאי-שק.
קשיים עתידיים בהבטחת נאמנותם של מצביאים סינים אחרים ברחבי סין, מלחמת האזרחים המתמשכת עם הקומוניסטים והאיום המתמשך של הפלישה היפנית הניעו את צ'יאנג לתת ליאן לשמור על התואר נציב ב-1932, ומינה אותו בראש הוועדה של הממשלה המרכזית המפקחת על מונגוליה וטיבט. לבסוף בשנת 1934 ציאנג שיבח את התנהלות יאן בתמורה לתמיכתו הציבורית של יאן בממשלת נאנג'ינג. למעשה צ'יאנג הודה כי יאן יישאר השליט הבלתי מעורער של שאנשי.
היחסים עם הממשלה הלאומנית.