מי נהרות או הפשרת קרחונים עשויים להתנקז לתוך אגם. החלקיקים – לרוב גרגרים קטנים – שוקעים מתוכם ומצטברים על קרקעית האגם. משקעים אלה מתאפיינים בוורוות – שכבות ריבוד עונתיות או שנתיות הנבדלות בעוביין ובצבעיהן. ורוות של משקעים אגמיים יצרו את סלעי חוואר הלשון בדרום ים המלח.
תהליכים.
במשקעים מתקיימים שלושה סוגים של תהליכים: תהליכים ראשוניים התורמים להיווצרותם, תהליכים המובילים ומסיעים אותם ממקום היווצרותם למקומות אחרים ותהליכים מאוחרים היוצרים מהם סלעים.
תהליכים יוצרים.
משקעים נוצרים מצירוף של תהליכים:
הובלה.
ממקום היווצרותם נסחפים המשקעים למקומות אחרים באמצעות רוחות, זרמי מים בים וביבשה, קרחונים ומי הפשרתם. במהלך הסעתם חלים במשקעים תהליכי משנה:
תהליכים מגבשים.
לאחר היווצרות המשקעים מתקיימים בהם תהליכים מגבשים הנקראים דיאגנזה (diagenesis). תהליכים אלה גורמים להתקשות המשקע וכוללים:
הידוק ודחיסה – לחצים המופעלים על המשקעים ביבשה ובים גורמים ללחיצתם ולאחיזת הגרגרים זה בזה.
מילוּט – תמיסות החודרות למשקע מתקשות ויוצרות מעין מלט המאחד את הגרגרים לסלע.
המועצה המייצגת של הארגונים השחורים בצרפת
המועצה המייצגת של הארגונים השחורים בצרפת (צרפתית: Conseil représentatif des associations noires de France או בקיצור CRAN) הוא ארגון גג של השחורים בצרפת. הארגון הוקם בשנת 2005 ומטרתו היא להילחם כנגד אפליה אתנית וגזענית של שחורים בצרפת.
המועצה הוקמה בשנת בנובמבר 2005 באספה הלאומית בצרפת. מייסדה ונשיאה הראשון של המועצה הוא פטריק לוזה (Lozès) ולואי-ז'ורז' טן שימש כדוברה. בשנת 2011 הכריז לוזה על מועמדותו לנשיאות צרפת, ובעקבות זאת פרש מתפקידו וטן נבחר לתפקיד במקומו. לוזה הסביר שהמודל של המועצה הוא "ההתאחדות הלאומית למען קידום אנשים צבעוניים" (NAACP), ארגון אמריקאי ותיק הפועל לקידום השחורים בארצות הברית. המועצה מורכבת מ-130 ארגונים אזרחיים שונים. לפי המועצה בצרפת בין 2.5 ל-5 מיליון שחורים.
הקמתו של הארגון היא במידה מסוימת שבירה של מוסכמה רבת שנים בצרפת אודות אידיאל הרפובליקאיות, שבה אין אזרח צרפתי נמדד במדדים שונים פרט לאזרחותו ואין מן הראוי לצרפתים להתאגד על בסיס אתני או גזעי. (בין השאר הלשכה הסטטיסטית בצרפת אינה אוספת מידע אודות הרקע האתני של תושבי המדינה).
אלקמנה
אַלְקְמֵנֵה (ביוונית: Ἀλκμήνη, בלטינית: Alcmene), הייתה אימו של הרקולס (או הרקלס) במיתולוגיה היוונית.
רקע.
אלקמנה היא בתם של אלקטריאון (מלך מיקנה ובנו של פרסאוס) ואנקסו. היא הייתה נשואה לאמפיטריאון. נאמר שפניה ועיניה הכהות היו מקסימים כשל אפרודיטה והיא כיבדה את בעלה יותר מכל אישה לפניה. הסיודוס מתאר אותה כבת התמותה הכי גבוהה, יפה וחכמה.
לידתו של הרקולס.
זאוס חשק באלקמנה ולכן התחזה לבעלה אמפיטריאון שחזר מוקדם מהמלחמה והכניס אותה להריון. מאוחר יותר חזר אמפיטריאון מהמלחמה, והוא גם כן הכניס אותה להריון כך שהיא הייתה בהריון עם תאומים. בלילה שבו עמדה אלקמנה ללדת, הרה, ששנאה את הרקלס מפני שהיה פרי בגידתו של זאוס, גרמה לזאוס להישבע שהילד שיוולד באותו לילה לשושלת פרסאוס יהפוך למלך. זאוס נשבע והרה דאגה לעכב את לידת התאומים של אלקמנה ודאגה שאמו של אוריסתאוס, שגם היה לשושלת פרסאוס, תלד מוקדם, כך שאוריסתאוס נהיה מלך.
מותה.
לאחר מותו של אמפיטריאון התחתנה אלקמנה עם בנו של זאוס רדמנתיס, וחיה איתו בגלות בבויאוטיה. יש שתי גרסאות באשר למותה של אלקמנה. אנשי מגארה סיפרו, שאלקמנה הלכה מארגוס לתבאי שבבויאוטיה ומתה במגארה. הדעות נחלקו היכן לקבור אותה, חלק רצו להחזיר את גופתה לארגוס וחלק רצו לקבור אותה ליד בעלה לשעבר אמפיטריאון והילדים של הרקלס. לבסוף האורקל מדלפי קבע שהיא תיקבר במגארה. על פי גרסה אחרת הפכה אלקמנה עם מותה לאבן.
בתרבות.
האסטרואיד שהתגלה על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה.
המאוים
"המאוים - הבעתה" (מתורגם גם: האלביתי ; בגרמנית: Das Unheimliche, באנגלית: The Uncanny) הוא מושג פרוידיאני עבור משהו שיכול להיות מוכר, אך בו-זמנית גם זר, והתוצאה של כך היא תחושה של זרות לא-נוחה.
משום שהמאוים הוא מוכר, אך זר, התופעה יוצרת לעיתים קרובות דיסוננס קוגניטיבי אצל הסובייקט החווה בשל אופיו הפרדוקסלי של להיות נמשך ובו-זמנית גם נדחה על ידי האובייקט. דיסוננס קוגניטיבי זה מוביל פעמים רבות לדחייה על הסף של האובייקט, משום שהסובייקט מעדיף שלא להתמודד עם התופעה.
היסטוריה.
ארנסט ינטש.
המושג זוהה לראשונה על ידי ארנסט ינטש במאמר משנת 1906, על הפסיכולוגיה של המאוים. ינטש מגדיר את המאוים כהיות תוצר של "אי הוודאות האינטלקטואלית; כך שהמאוים ימשיך להיות תמיד, כפי שהיה בעבר, דבר שהסוביקט אינו מודע לו. ככל שהאדם יתמצא טוב יותר בסביבתו, כך תפחת הנכונות שלו להתרשם מן המאוים לגבי האובייקטים והאירועים הסובבים אותו, ומרחיב על השימוש בו בעולם הבדיוני.
ינטש מזהה את הסופר הגרמני א.ת.א. הופמן כסופר אשר משתמש בתופעת המאוים בעבודתו, במיוחד בסיפור "איש-החול", שבו מופיעה דמות של בובה בעלת תכונות אנושיות בשם אולימפיה.
זיגמונד פרויד.
הקונספט של המאוים הורחב בהמשך על ידי זיגמונד פרויד במאמרו משנת 1919, "Unheimlich", אשר נשען, בין השאר, על עבודתו של הופמן (אשר פרויד מתייחס אליו כאל אמן "תחרות של המאוים בספרות"). עם זאת, הוא מותח ביקורת על טענתו של ינטש כי אולימפיה היא מרכיב מאוים מרכזי בסיפור. במקום זאת, פרויד מסיק מסקנות על יסוד שונה לחלוטין של הסיפור, כלומר, "הרעיון של ששודדים עיניו של אחד," כ"מופע יותר מרשים של מאוימות" בסיפור.
ג'וני היינס
ג'ון נורמן "ג'וני" היינס (באנגלית: John Norman Haynes; 17 באוקטובר 1934 - 18 באוקטובר 2005) היה כדורגלן אנגלי ששיחק כקשר התקפי (inside forward באותה תקופה), ונודע ביכולת המסירה המצוינת ובקריאת המשחק שלו. הוא התפרסם במיוחד בשל תקופת 18 השנים שלו בפולהאם והופעותיו במדי נבחרת אנגליה, אשר בחלקם הגדול שימש כקפטן. הכדורגלן הנודע פלה אמר עליו: "הוא היה המוסר הטוב ביותר שראיתי מעולם".
ביוגרפיה.
היינס נולד באזור קנטיש טאון שבצפון לונדון. בצעירותו למד בבתי ספר באדמונטון, ועוד בתקופת לימודיו הצטרף למחלקת הנוער של פולהאם (1950). לאחר מכן שיחק כמושאל במספר מועדונים חובבים, ובהם וימבלדון שעתידה להפוך למקצוענית. במאי 1952 חתם היינס על חוזהו המקצועני הראשון בפולהאם, כשהוא בן 17, וכעבור שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה. על אף הצעות מקבוצות רבות שהתעיינו בשירותיו, היינס נשאר נאמן לפולהאם ושיחק בה 18 שנים, במשך כל הקריירה המקצוענית שלו. כשהצטרף לקבוצה עדיין שיחקה פולהאם בליגה השנייה, אך היינס, שהפך מיידית לאחד משחקניה הבולטים, הוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה ב-1959. ב-1961 הוא הפך לשחקן הראשון שמרוויח 100 לירות שטרלינג בשבוע, מיד לאחר שהתאחדות הכדורגל האנגלית הסירה את ההגבלה של 20 ליש"ט.
לאחר שהופיע בכל נבחרות הגילאים השונות של אנגליה, ערך היינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית באוקטובר 1954, עוד כאשר שהה עם פולהאם בליגת המשנה. באותו משחק הבקיע שער בניצחון על צפון אירלנד. הוא המשיך ושיחק 55 פעמים במדי הנבחרת במהלך הקריירה שלו. היינס הפך במהירות לאחד מכוכביו הבולטים של הכדורגל האנגלי לצידו של סטנלי מתיוס. הוא היה לשחקן הקישור המוביל של הנבחרת לקראת מונדיאל 1958, ותרומתו הרבה למשחק, שהתבטאה בין היתר במסירותיו המדויקות ובקריאת המשחק, זכתה להערכה מיוחדת מהמאמן וולטר וינטרבוטום. הנבחרת כשלה באותו טורניר והודחה כבר בשלב הבתים. בהמשך השנה הבקיע שלושער בניצחון 0-5 על ברית המועצות החזקה, במה שנחשב לאחד ממשחקיו הטובים במדי הנבחרת.
היינס מונה לקפטן נבחרת אנגליה ב-1960, וכעבור שנה הוביל אותה לניצחון המפורסם 3-9 על נבחרת סקוטלנד באליפות הבית הבריטית. הוא השתתף כקפטן הנבחרת במונדיאל 1962, והופיע במדיה בפעם האחרונה בהפסד 3-1 לנבחרת ברזיל ברבע הגמר. באותה שנה הוא עבר תאונת דרכים שבעקבותיה סבל מקרע ברצועות, והושבת ממשחק למשך כשנה. פציעה זו הביאה לסיום הקריירה שלו בנבחרת, והוא לא השתתף במונדיאל 1966 שבו זכתה אנגליה.
במשך כל תקופתו בפולהאם ערך היינס 658 הופעות (מתוכם 594 במסגרת הליגה), שיא של המועדון. על אף שלא היה כובש שערים טיפוסי והתמקד בעיקר ביצירת מצבים לחבריו ובישולים, הוא הבקיע 158 שערים במדי המועדון, שיא נוסף שנשבר רק על ידי גורדון דייוויס ב-1991. לאורך הקריירה הבקיע תשע פעמים שלושער, ועונתו הטובה ביותר מבחינת כיבושים הייתה 1958/1959, שנה בה הבקיע 26 שערים והוביל את פולהאם להעפלה לליגה הראשונה. הוא שימש לתקופה קצרה גם כמאמן הזמני של פולהאם בנובמבר 1968, כמחליפו של בובי רובסון שפוטר. ב-1970 הוא עזב את הקבוצה ועבר לדרום אפריקה, שם זכה באליפות עם דרבן סיטי (תוארו היחיד במסגרת המועדונים) ושיחק במספר קבוצות נוספות עד שפרש ב-1975. שנים רבות לאחר פרישתו עדיין היה נערץ מאוד בקרב אוהדי פולהאם, שכינו אותו "המאסטרו".
ב-2002 הוכנס היינס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על תרומתו הרבה למשחק.
ב-17 באוקטובר 2005 נהג היינס במכוניתו באדינבורו כשהוא סובל מדימום במערכת העצבים, ונקלע לתאונה שבה נפצע באורח אנוש. הרופאים הצליחו להשאיר את לבו חי במשך 30 שעות, אך ביום שלמחרת הוא נפטר בגיל 71.
ג'נוארי ג'ונס