יהושע פרונט כתב- "כל חיי למדתי ציור, ציירתי, חייתי ונשמתי אמנות, התעניינתי בענפים אחרים של אמנות ודעת, חיי לא היו, ועדיין אינם סלולים ולעיתים שילמתי מחיר כבד. עד היום אני חווה את עצמי כאמן, וגם כאביר – לוחם על אמונותיי ועל עקרונותיי. לראות אנשים חסרי ישע, משוללי כבוד בסיסי, חסרי עתיד, אשר הופכים להיות עם הזמן יותר ויותר שקופים, גורם לי כאב וכעס. האמצעי היחידי שלי לבטא כל זה, הוא להציג אותם בציורי, להתריס. להציג מראה לפני החברה."
בעקבות המחאה החברתית שהתפרצה ביולי 2011 במאהלים והפגנות בכל הארץ ויצאה נגד בעיית יוקר המחיה בישראל צייר פרונט סדרה של ציורים העוסקים בנושא המחאה בה מופיעים מקבצי נדבות, חסרי בית, נידחי החיים, מחטטים בפחי אשפתות ודמויות שוטרים ללא ראש אך עם אקדח ואזיקים.
סדרת ציורים נוספת של פרונט עוסקת בנושא עקדת יצחק. בציורים אלה סוקר פרונט את נושא העקדה מאספקטים שונים המשתנים עם הזמן ומתריסים כנגד הגישה המקובלת. בין היתר משווה פרונט את עקדת יצחק לצליבת ישו.
אהבתו הגדולה של פרונט היא הארץ ונופיה והוא מרבה לצייר ציורי נוף בזמן הטיולים שלו ברחבי ישראל "בצאתי לטיולים בנופי הארץ אני חש חגיגה של תנועה, צבע ומרחב ואור. היום, עבורי זה הנאה צרופה, ללא שום יומרות."
הציג תערוכות יחיד בגלריות שונות בארץ ובמוזיאון לאמנות ישראלית ר"ג תערוכה של אוטופורטרטים באצירת אדם ברוך. עבודותיו ראו אור על כריכות ספרי עגנון בהוצאת שוקן, כמו כן על כריכות של ספרי שירה בהוצאת מוקד.
האוצר ומבקר האמנות אדם ברוך שאצר את תערוכת היחיד הראשונה שלו כתב: "מבלי לאבד כהוא זה מאישיותו האמנותית הפרטית, יהושע פרונט משתייך למסורת הגדולה של ציור המתאר-חווייתי (אקספרסיוניסטי). הפורטרטים של פרונט מנשבים את קסם הציור ואת כאבו. פרונט מפענח את המשותף לנפשיות ולפיזיות שלו. רוח האדם: גוף האדם.. באותה השעה, הנפשי והפיזי אינם רק אלה של פרונט המסוים אלא של "כל אדם". הציור נע בין ריאליזם להפשטה מתונה, נפער פסיכולוגית, נתחם למצבי חיים מוכרים (בית, אוכל, מעט טבע). הוא עשוי באנרגיה גבוהה, תאוותנית, כמעט בספונטניות, ובאותה שעה הוא פרי של רישומי הכנה לעבודות על הבד."
מאפייניי יצירתו.
ציוריו מאופיינים ביחס ישיר לסובייקטיביות ולאמת המובעת במשיכת מכחול בוטחת וחד משמעית. שפתו האמנותית מיושנת אך טעונה בידע ברוח המודרניזם המוקדם ואסכולת האקספרסיוניזם כפי שבאה לידי ביטוי בציור הגרמני והישראלי וכמו כן בציור הפולני של תחילת המודרניזם. איננו מהבולטים בציירים הישראליים אך מציג שפת ציור נחרצת תוך אמונה מלאה בצדקת דרך ציורית ואמונה בציור כדרך לדעת את העולם הנחווה. הזנחת עבודתו על ידי מוסדות האמנות המרכזיים בארץ נובעת בחלקה מכך שלא עדכן את שפתו האמנותית בעקבות התפתחויות שחלו באמנות הישראלית עם תנועות האמנות שעברו בה תוך התרחקות ממוקדי השפעה פוליטיים מבחינה אמנותית וניכור ביחס לקהילה האמנותית המרכזית. עבודתו בצללי האמנות הישראלית אינם מפחיתים מאיכות ציורו אך ממקמים אותו מחוץ לציר הזמן הרשמי שלה במידה מסוימת וגוזרים עליו בדידות אמנותית, עבודתו כמורה חיברה אותו במידת מה אל ציירים צעירים אך בדידות משוועת זו בה הוא עובד לאורך רוב השנים משווה לעבודתו תחום עבודה אישי שאינו מתחכך בזרם הראשי של האמנות בארץ.
המפקח רקס
המפקח רקס (בגרמנית: Kommissar Rex; באיטלקית: Il commissario Rex) הוא סדרת דרמה משטרתית ודרמה קומית שנוצרה על ידי פטר הייק ופיטר מוזר ששודרה במקור מ-1994 עד 2004 ברשת ORF 1. בשנת 2008, הסדרה חודשה תחת הפקה אוסטרו-איטלקית ברשת Rai 1. הסדרה בסופו של דבר בוטלה ביוני 2015, לאחר שמונה עונות.
הסדרה מגוללת את קורותיו של כלב משטרה מסוג רועה גרמני בשם רקס, שותפיו ואנשי הצוות של משטרת הפלילים בווינה בכלל ומחלק הרצח בפרט, בעודם פועלים יחד כדי לפתור פשעים. מאז 2008, עלילת הסדרה מתרחשת במשטרת רומא.
הסדרה זכתה לסדרת ספין אוף בשם Stockinger, המתמקדת בחוקר ארנסט סטוקינגר, אחד מאנשי מחלק הרצח ושודרה ב-1996. הסדרה זכתה גם לעיבוד מחודש בפולין (שם נקראה בשם: המפקח אלכס, Komisarz Alex), ועלילתה מתרחשת בלודז' (2012), סדרה רוסית בשם חזרתו של מוחטאר (שודרה בשנים 2004–2019, ברשת רוסיה-1 וברשת NTV ומהווה המשך לסרט "אליי, מוחטאר", Ко мне, Мухтар!, בכיכובו של יורי ניקולין), סדרה סלובקית בשם רקס, שמתרחשת בעיר ברטיסלאבה ומשודרת מאז 2017, סדרה לטבית בשם המפקח גראודס (Inspektors Grauds), סדרה אוקראינית בשם הכלב (Пёс), שמשודרת מאז 2015 וסדרה קנדית בשם הדסון ורקס (Hudson &amp; Rex) משנת 2019.
עלילה.
עלילת הסדרה המקורית מתרחשת בעיר וינה ומתמקדת בשלושה שותפים במחלק הרצח (Mordkommission) של משטרת הפלילים האוסטרית (Kriminalpolizei). בנוסף לשלושה שוטרים, המשרד מאויש בכלב רועה גרמני בשם רקס, הכוכב הראשי של הסדרה, שמשמש ככלב ההרחה (גם במלחמה בהברחות ובסמים) והוא משמש כזוג עיניים ואוזניים נוסף לאנשי המחלק.
הצוות המקורי במשרד הורכב מהחוקרים ריצ'רד מוזר, ארנסט סטוקינגר ופטר הוילרר. בקבוצה הזו משרת גם המומחה למשפט ד"ר ליאו גראף והשוטר בדימוס מקס קוך. לאורך העונות, מספר דמויות הוחלפו, כך למשל הגיע כריסטיאן בויק שהחליף את סטוקינגר, אלכסנדר בראנדטנר שהחליף את מוזר וקצין הסטטיסטיקה לשעבר פריץ קונץ שהחליף את הוילרר. בגלגול האחרון של הסדרה האוסטרית (בעונת 2004) השתתפו בה צמד ביש גדא של זכר ונקבה: מארק הופמן והקצינה ניקי הרצוג שעבדו לצד קונץ. ד"ר גראף הייתה הדמות היחידה שנשארה במשך כל עונות ההפקה האוסטרית.
בעונה האחת עשרה, העלילה הועתקה לרומא, כאשר המפקח לורנצו פאברי לוקח אחריות על הכלב. בעונה זו, הסדרה התנהלה באיטלקית ובגרמנית. בסוף העונה, רקס מקריב את עצמו למען פאברי והחל מעונה 12 הסדרה מתנהלת באיטלקית ומתרחשת במחלק החקירות של משטרת רומא.
מאמן העונה בפרמייר ליג
מאמן העונה בפרמייר ליג (באנגלית: Premier League Manager of the Season) הוא תואר המוענק מדי עונת כדורגל (מאז 1993/1994) למאמן אשר נבחר לבולט, ליוצא דופן וטוב ביותר באותה עונה בפרמייר ליג. הבחירה נעשית על ידי פאנל מומחים וההכרזה על הזוכה מתרחשת בשבוע השני או השלישי של חודש מאי.
לאחר הקמת ליגת הפרמייר ליג ב-1992, נכנסו פרסי "מאמן החודש" ו"מאמן העונה" בראשית 1993/1994. תארים אלו נוספו על פרסי כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית, המוענק משנת 1947, וכדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות שחקני הכדורגל באנגליה ובוויילס, המוענק משנת 1973.
ב-1994 נבחר הזוכה הראשון, מאמן מנצ'סטר יונייטד אלכס פרגוסון, אשר זכה באליפות הליגה באותה עונה. זוכה התואר ב-2022 הוא מאמן ליברפול יורגן קלופ. שיאן הזכיות בפרס הוא אלכס פרגוסון, אשר זכה 11 פעמים, הראשונה ב-1994 והאחרונה ב-2013, שנת פרישתו. בשנת 1998 הפך ארסן ונגר למאמן הלא בריטי הראשון שזוכה בתואר, וזכה פעמיים נוספות, כולן כמאמן ארסנל. חמישה מאמנים זכו בתואר יותר מפעם אחת, ז'וזה מוריניו (3),ארסן ונגר (3), פפ גרוודיולה (3), יורגן קלופ (2) ואלכס פרגוסון (11). פרגוסון זכה בתואר ברציפות הרבה ביותר, כאשר זכה בו 3 פעמים בין השנים 2007–2009.
ואלון אחמדי
ואלון אחמדי (באלבנית: Valon Ahmedi; נולד ב-7 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן אלבני המשחק בשחטיור סליהורסק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים.
אחמדי נולד במקדוניה להורים ממוצא אלבני ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לאיטליה. אחמדי התחיל לשחק כדורגל בגיל צעיר בקבוצה קסטלבל, ובגיל 17 הצטרף לסודטירול. ב-22 בדצמבר 2012 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד טריטיום.
ביולי אחמדי חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הפתיחה של העונה נגד זאברץ. ב-1 באוגוסט 2014 אחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 את קרקה. בפברואר אחמדי נפצע ונעדר כשלושה חודשים מהמגרשים.
בינואר אחמדי חתם במריבור. ב-20 באפריל 2016 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 בהארכה נגד זבראץ, במסגרת חצי גמר הגביע הסלובני.
ב-13 בספטמבר 2018 אחמדי חתם בעירוני קריית שמונה כמחליפו של נייג'ל האסלביינק שעבר להפועל באר שבע.
את עונת התחיל כשחקן חופשי. ב-1 באוקטובר 2019 חתם באינטר זאפרשיץ' מליגת העל הקרואטית.
בינואר אחמדי חתם בשקנדייה מליגת העל המקדונית.
ב-9 בינואר 2021 חתם אחמדי בשחטיור סליהורסק הבלארוסית.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, אחמדי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אלבניה. לאחר שמריבור העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2017/2018, אחמדי משך את תשומת ליבו של כריסטיאן פאנוצ'י, מאמן נבחרת אלבניה. ב-2 בספטמבר 2017 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
יונתן ריגר
יונתן ריגר (נולד ב-14 בפברואר 1975) הוא עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי, במאי, יוצר ומגיש טלוויזיה בחברת החדשות.
ביוגרפיה.
ריגר נולד ב-14 בפברואר 1975 בתל אביב וגדל בפתח תקווה להורים ילידי ארצות הברית. אביו הוא שימי ריגר, מאמן ופרשן כדורסל, ואימו, ניטה ריגר, היא מורה לאנגלית. נין מצד אביו לרב שמחה זליג ריגר דיין מבריסק שנרצח בשואה. את לימודיו התיכוניים העביר בתיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון. בין השנים 1993–1998 שירת במחלקת התרבות בגלי צה"ל ככתב, עורך ומגיש. בשנת 1999 החל את לימודיו לתואר ראשון בקולנוע (BFA) בבית הספר לאמנות חזותית , אותם סיים ב-2003.
קריירה.