ב-1794 השבטים קוצ'י ורובצ'ני שחיו מחוץ למונטנגרו סבלו מאוד מידם הקשה של העות'מאנים. אולם ב-1796 הובס קארה מהמוט פאשה בקרב מרטיניצ'י. בשובו נוצח הפאשה שוב ונהרג בקרב קרוסי ב-22 בספטמבר. בראש מחצית מהצבא המונטנגרי עמד המטרופוליט פטר ובראש המחצית השנייה - הגוברנדור יובאן רדוניץ'. לצד פטר לחמו גם בני שבט הפיפרים. הצבא של מהמוט פאשה שמנה אולי 30,000 חיילים, כולל שבעה קצינים צרפתים, נאבק נגד צבא מונטנגרי של 6,000 לוחמים ונחל אבדות כבדות.
ניצחון המונטנגרים הוביל להתפשטות מדינתם, כשהשבטים ביילופאבליצ'י ופיפרי הצטרפו אליה. גם הרובצ'ני, כמו שבטים הרריים אחרים ביקשו להתאחד עם מונטנגרו. משום כך החל מ-1796 נהג פטר לקרוא לעצמו נסיך בישוף של מונטנגרו וברדה. ב-1799 שיגר פטר הראשון אגרות לשבטי מוראצ'ני ורובצ'ני ויעץ להם לחיות זה עם זה בשלום ובסולידריות הדדית. ב-1799 רוסיה שלחה סיוע כספי למונטנגרו וערבה לאינטרסים שלה.
1800–1809.
בימי המרד הסרבי הראשון התחיל פטר הראשון לשתף פעולה עם ראש המורדים קאראג'ורג'ה. באותם ימים התבלט פטר פטרוביץ' ביחסיו הבינלאומיים בשני כובעיו כמיטרופוליט וכשליט מונטנגרו. לו תתעוררה הזדמנות היה צפוי שגם מונטנגרו תתקומם נגד ההגמוניה העות'מאנית. השגריר הרוסי בווינה, רזומובסקי, יידע את שר הפנים של ארצו, אדם צ'רטוריסקי על מסר חשאי שקיבל ב-13 בדצמבר 1803 שבו נמסר כי לפטר פטרובי'ץ יש אלפיים לוחמים אך שהוא התכוון לפשוט את גלימת הכמורה וללבוש מדים צבאיים ולהגדיל את צבאו עד ל-12,000 בני אדם. מכיוון שידע שאין צבאו מסוגל להיאבק בעות'מאנים החזקים בהרבה, הוא חיפש להתאחד עם מורדי שומאדיה ואחר כך בסיוע רוסי לפנות נגד הטורקים. פטר שיתף בכוונותיו את המנזר ויסוקי דצ'אני והתכתב גם עם דוסיטיי אוברדוביץ'.
ב-1806 התקדמו כוחות צרפת של נפוליאון אל מפרץ קוטור. צבא מונטנגרי בראשות פטר הראשון וסיועם של כמה פלוגות רוסיות והצי של האדמירל דמיטרי סניאבין דחף אותם בחזרה לרגוזה (דוברובניק). אולם כעבור זמן קצר ביקש הצאר אלכסנדר הראשון מהמונטנגרים למסור לאוסטרים את השליטה במפרץ קוטור. אבל אחרי נסיגת המונטנגרים להרצג נובי, חזר בו הצאר הרוסי מהחלטתו ובעזרת המונטנגרים כבשו כוחותיו את בראץ' וקורצ'ולה. בינתיים עודדה צרפת את האימפריה העות'מאנית לתקוף את רוסיה, שהסיגה את כוחותיה הימיים מהים האדריאטי כדי להגן על האיים היוניים. הסכם טילזיט בין צרפת לרוסיה הבטיח שליטה צרפתית במפרץ קוטור. מוקדם במהלך שנת 1807 שאף פטר לאחד כמה אזורים מאוכלסים בסרבים בתוך ממלכה סרבית מחודשת. בפברואר 1807 הוא תכנן פלישה להצרגובינה ופנה לעזרתו של קאראג'ורג'ה. אחרי קרבות סובודול והתקדמות המורדים הסרבים, דאג קאראג'ורג'ה לשמור על הקשר עם מונטנגרו. עם זאת, הוא לא היה מסוגל להחזיק בקשרים ארוכי טווח עם הסרבים ממונטנגרו, מבוסניה והרצגובינה אחרי דעיכת המרד שלו בשנת 1809 .
1810–1820.
ב-1819 יזם פטר הראשון מסע מצליח נגד האלאייט העות'מאני בבוסניה. ב-1820 בצפון מונטנגרו, אנשי ההר ממוראצ'ה בראשות הסרדאר מרקויה מיושקויביץ' נחל ניצחון מזהיר נגד הכוחות העות'מאניים בבוסניה. הדיפת פלישה עות'מאנית מאלבניה בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) הביאה להכרת ריבונותה של מונטנגרו באזור השבט פיפרי. פטר חיזק את האיחוד עם שבטי פיפרי וביילופבליצ'י וכשהאחרונים ושאר אנשי "שבע הגבעות" הסתפחו למונטנגרו, נקראה המדינה "ההר השחור (מונטנגרו) והגבעות" (צרנה גורה אי ברדה - Црна Гора и Брда).
פאן-סרביות.
ב-1807 עמל פטר הראשון על תוכנית לתחיית הקיסרות הסרבית ("הקיסרות הסלאבית-סרבית) אותה שיתף עם אנשי החצר במוסקבה.
מוקדם יותר, ביוני 1804 יידע את הרוסים המיטרופוליט הסרבי סטפן סטרטימירוביץ' שחי באימפריה האוסטרית, על תוכנית דומה.
פטר הראשון שאף לאחד את פודגוריצה, ספוז', ז'אבליאק, מפרץ קוטור, הרצגובינה, דוברובניק ודלמטיה עם מונטנגרו.
את תואר קיסר סרביה הוא הועיד לקיסר הרוסי. הסכם השלום בין רוסיה לצרפת חיבל בתוכנית. אחרי שכבשו הצרפתים את דלמטיה, הם הציעו לפטר את התואר "פטריארך של כל האומה הסרבית או כל איליריקום". בתנאי שיפסיק את שיתוף הפעולה עם רוסיה ויקבל את החסות של צרפת, הצעה שהוא דחה מחשש להגדלת השפעת האפיפיור באזור. מיטרופוליית צטיניה הגבירה את השפעתה על ברדה ועל הרצגובינה הישנה שראו במונטנגרו מנהיגת המאבק לשחרור. כשקנה מספיק יוקרה והשפעה בשטחים בסביבה, הוא פנה בעצמו לסרביה המהפכנית כאל מנהיגת העל של המאבק לשחרור ולאיחוד.
דדליין
דדליין (מאנגלית: Deadline, ובעברית: מוֹעֵד אַחֲרוֹן) היא השעה שנקבעה לסיומה של פעילות מסוימת, ולכן על כל העוסקים בפעילות זו לכוון צעדיהם כך שיעמדו בשעה שנקבעה.
בניהול נהוג לקבוע אבני דרך לסיומם של שלבים המרכיבים פעילות, כדי להבטיח את סיומה של כלל הפעילות עד למועד שנקבע. קביעת אבני דרך מקטינה את הסיכוי ששלב מסוים בפעילות יגרור לחריזה מהדדליין, ומאפשרת שקיפות טובה יותר לגבי התקדמות הביצוע של השלבים או איתור בעיות בדרך להשגת הדדליין.
להצגת הזמן שנותר עד לדדליין משמשת ספירה לאחור.
דד-ליין
אסטנה
דדליין (פירושונים)
תאמין לי
תאמין לי הוא אלבומה השני של הזמרת הישראלית עדן בן זקן. האלבום יצא לאור ב-4 בספטמבר 2016, על ידי חברת התקליטים ארומה מיוזיק. מהאלבום יצאו חמישה סינגלים: "תאמין לי", "כל העיר שלנו", "תזיזו", "אף אחד" ו"אין לי אותך".
ב-20 בנובמבר 2016, חודשיים וחצי לאחר יציאת האלבום, האלבום זכה למעמד אלבום פלטינה.
נער המים
נער המים (באנגלית: The Waterboy) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1998 בבימויו של פרנק קורצ'י ובכיכובם של אדם סנדלר, קתי בייטס, פירוזה באלק, הנרי וינקלר, ג'רי ריד, לארי גיליארד ג'וניור, בלייק קלארק, פיטר דנטה, וג'ונתן לוגראן.
סנדלר הפיק את הסרט וכתב את התסריט יחד עם טים הרליהי.
הסרט גרף מעל ל-161 מיליון דולרים באמריקה הצפונית לבדה.
תקציר העלילה.
אדם סנדלר מגלם את בובי בושר בן ה-31. בושר, אשר סובל מבעיות חברתיות ומחוסר יכולת לשלוט בכעס שלו, עובד כנער מים עבור קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת לואיזיאנה קוגרס ומתגורר בבית אימו השתלטנית. לאחר ששחקני הקבוצה התעמרו בו הוא פוטר לבסוף על ידי המאמן. בעקבות כך הוא מצא קבוצת פוטבול אחרת לעבוד עבורה. המאמן של קבוצת הפוטבול שהוא עובד עבורה, מבחין בבעיית הכעס של בושר ונותן לו בעקבות כך לשחק בקבוצה. למרות התנגדות אימו של בושר, הוא ממשיך לשחק פוטבול. בושר לומד להשתמש בכעס שלו על מנת להתמודד עם השחקנים היריבים כאשר הוא מעמיד פנים שהם צוחקים עליו. בעקבות כך הוא הופך לאחד משחקני הפוטבול המובילים ולמושא אהבתה של ויקי ואלנקורט, כל זאת תוך כדי שהוא מוביל את קבוצתו למשחק הגמר המכריע.
אלינה ביסטריצקאיה
אלינה ביסטריצקאיה (ברוסית: Эли́на Авраа́мовна Быстри́цкая; באנגלית: Elina Bystritskaya; 4 באפריל 1928, קייב - 26 באפריל 2019, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע, מורה וזמרת. בשנת 1978 הוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות.
קורות חייה.
אלינה ביסטריצקאיה נולדה למשפחה יהודית ב-4 באפריל 1928 בקייב, אוקראינה, ברית המועצות. אביה היה אברהם פסחוביץ' ביסטריצקי (ברוסית: Быстрицкий Авраам Петрович), רופא צבאי ,יליד העיר ברדיצ'ב ואמה הייתה אסתר איסקובנה ביסטריצקאיה (ברוסית: Быстрицкая Эсфирь Исааковна). אחותה סופיה שגלמן חיה מאז 1989 באשדוד, ישראל. בילדותה התגוררה יחד עם הוריה באוקראינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה למדה קורסים בסיעוד ועבדה מגיל 13 כאחות בבית חולים צבאי בעיר סטלינו, כיום דונצק.
ב-1945 התקבלה לבית הספר לאחיות בעיר ניז'ין וסיימה את לימודיה ב-1947. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 החלה לעסוק באמנות התיאטרון כתחביב. בלחצו של אביה החלה בשנת 1947 את לימודיה בפקולטה הפילולוגית של המכון הפדגוגי בניז'ין. לאחר שנה עזבה את בית הספר והתחילה לימודים במכון לתיאטרון ואמנות בקייב , אותם סיימה בשנת 1953.
בין השנים 1953–1956 הייתה שחקנית תיאטרון דרמה בווילנה, ובין השנים 1956 ועד 1958 החלה את הקריירה שלה כשחקנית בתיאטרון דרמה על שם אלכסנדר פושקין במוסקבה. בשנת 1958 החלה לשחק בתיאטרון מאלי במוסקבה בו עבדה עד שנת 2012.
ביסטריצקאיה החלה לשחק בקולנוע בשנת 1950. בשנת 1955 קיבלה את התואר "השחקנית הטובה ביותר" במשאל שנערך בין קוראי העיתון "סוווטסקאיה קולטורה". בשנים 1957–1958 היא כיכבה בדמותה של אקסיניה בסרטו של סרגיי גרסימוב "הדון השקט" , המבוסס על ספרו של מיכאיל שולוחוב, זוכה פרס נובל לספרות.
בשנת 1978 התמנתה לפרופסור במכון לתיאטרון על שם מיכאיל ש'פקין ולמרצה באקדמיה לאומנויות התיאטרון - גיטיס.
בין השנים 1975–1992 הייתה נשיאת התאחדות ההתעמלות האמנותית בברית המועצות, נשיאת כבוד של התאחדות הסנוקר של ברית המועצות, סגנית נשיאת הקרן להגנה על בריאות האם והילד.
מותה.
אלינה ביסטריצקאיה נפטרה בגיל 91 ב-26 באפריל 2019 בבית חולים במוסקבה. טקס הפרידה התקיים על במת תיאטרון מאלי ב-29 באפריל באותו היום היא נטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.
ג'וני נמוניק
ג'וני נמוניק (באנגלית: Johnny Mnemonic) הוא סרט סייברפאנק-פעולה-מותחן קנדי-אמריקאי משנת 1995 אשר בוים על ידי רוברט לונגו. בסרט מככבים קיאנו ריבס ודולף לונדגרן. הסרט מבוסס על ספר באותו השם מאת ויליאם גיבסון.
הסרט מציג את ההשקפה הדיסטופיסטית של גיבסון על העתיד בו העולם נשלט על ידי תאגידי-על.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 במאי 1995, זכה לביקורות שליליות ונכשל בקופות.