דאימון ג'וליאן, אדון דם אחר, שומע על מאמציו של ג'ושוע. הוא מחליט לעלות על סיפונה של חלום קדחת עם ערפדים אחרים, ומצליח להתגבר על ג'ושוע. כאדון הדם של כל הערפדים שעל הספינה, הוא מגרש את אבנר מהספינה ומשתלט עליה.
מאמציו של אבנר לכבוש שוב את חלום קדחת עולים בתוהו, ואחרי שהוא מכלה את עושרו בניסיון למצוא את הספינה האובדת הוא נכנע ומחליט להתיישב בעיר הולדתו.
לאחר שהוא מקבל מכתב מג'ושוע, אבנר המבוגר יותר יוצא לעזור לג'ושוע לחסל אחת ולתמיד את ג'וליאן. ג'ושוע נאבק בג'וליאן, ולבסוף מצליח לנצח אותו. ג'ושוע נהיה לבסוף, אדון הדם של כל הערפדים.
עמירם לוין
עמירם לוין (נולד ב-7 ביולי 1946) הוא אלוף במילואים בצה"ל שהיה מפקד פיקוד הצפון. במשך שנים רבות שירת בסיירת מטכ"ל, פיקד עליה, והיה שותף לאחדות מפעולותיה הבולטות. שימש גם כמשנה לראש המוסד וכיושב ראש החברה הלאומית לדרכים.
שירותו הצבאי.
לוין נולד וגדל בקיבוץ להבות הבשן. התגייס לצה"ל בשנת 1965, ולאחר טירונות צנחנים החל מסלול לוחם בסיירת מטכ"ל בצוות בפיקודו של גיורא זורע ונחשב ללוחם הבולט בצוות. לאחר שסיים קורס קציני חי"ר הפך למפקד צוות. בין חייליו היו הצייר מיכאל קובנר (בנו של אבא קובנר) ובנימין נתניהו. הוא נפצע מירי סורי ב-1966 ונכווה באורח קשה ב-1968 בתאונת אימונים. בהמשך שירת כמפקד פלגה ביחידה ולחם במלחמת ההתשה, ופיקד בין היתר על מבצע בולמוס 3. באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בביירות כמפקד חוליית אבטחה אשר פגעה בשומרי ראשו של יוסוף א-נאג'ר. במלחמת יום הכיפורים השתתף כסגנו של מפקד הסיירת גיורא זורע במבצע זנבר, בו הוטסו לוחמי סיירת מטכ"ל בעזרת שלושה מסוקי יסעור מרפידים לעומק כביש סואץ-קהיר עם ג'יפים שעליהם תול"רים ופגעו בשדה התעופה כותמיה. בהמשך המלחמה נפצע לוין ושבר את שתי רגליו במהלך פעילות היחידה בשדה התעופה פאיד שבמצרים, אף על פי כן לאחר חצי שנה בלבד פיקד על כוח היחידה שכבשה את שיא החרמון. לימים טען לוין כי הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל אך סיפורו נבלע בשל מלחמת יום הכיפורים.
באסון מעלות במאי 1974 היה ראש החוליה הפורצת לשחרור בני הערובה לאחר מכן השתחרר מצה"ל.
בפיגוע במלון סבוי הגיע לאירוע וצורף לתכנון הפעולה לחילוץ הוא היה אחד ממפקדי הכוחות של היחידה שפרצו למלון. מאוחר יותר שימש כאחראי לתכנונים מבצעיים של סיירת מטכ"ל בענף המבצעים המיוחדים של אמ"ן (בדרגת רס"ן). בתפקיד זה נשלח ב-1976 לפריז לאחר חטיפת מטוס הנוסעים של חברת אייר פראנס על מנת לחקור את בני הערובה ששוחררו והעביר מידע שאפשר את התקדמות הכנות מבצע יונתן. לאחר מותו של יונתן נתניהו במבצע, החליפו כמפקד סיירת מטכ"ל, תפקיד בו נשא עד 1978. סופר על לוין שבפגישתו הראשונה עם הרמטכ"ל מוטה גור ועם ראש אמ"ן שלמה גזית הניח לפניהם כדור גלובוס קטן, ואמר כי יביא מודיעין מכל מקום שיסמנו עליו. כהונתו כמפקד היחידה נחשבה למוצלחת במיוחד.
בהמשך עבר לוין הסבה לשריון ומונה למפקד גדוד 74, אותו הוביל במלחמת לבנון הראשונה. במלחמה נפצע לוין ונפגע בעינו במהלך הקרב על כפר סיל. על האופן בו פיקד על גדודו בקרב עוטר לוין בצל"ש אלוף. בהמשך פיקד על חטיבת שריון במילואים 670, על חטיבה 188, על עוצבת נתיב האש ועל עוצבת געש. שירת כראש מטה פיקוד הצפון, במרץ 1992 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס הצפוני, באותה שנה מונה על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק כ"פרויקטור" למבצע של סיירת מטכ"ל לחיסול סדאם חוסיין שהסתיים באסון צאלים ב'. ב-1993 מונה לממלא מקום עוזר ראש אג"ם.
אלוף פיקוד הצפון.
בתפקידו האחרון בצה"ל היה אלוף פיקוד הצפון, בין השנים 1994–1998. בימיו כאלוף פיקוד הצפון, בגיבוי הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק, החל צה"ל להתייחס ללחימה בחזבאללה כאל מלחמה לכל דבר ולתפוס את הארגון כארגון גרילה. בתקופתו הוקמה יחידת אגוז כיחידה מותאמת ללחימה בגרילה ובוצעו מבצעים מיוחדים רבים, ברצועת הביטחון ומעבר לה, לפגיעה במחבלים בדרום לבנון, ובהם מבצע שירת הצפצפה, מבצע טרף קל, מבצע נוף פראי ומבצע מרכבות האלים. באפריל שנת 1996 הוביל את יחידות הפיקוד במבצע ענבי זעם. תחת לוין בפיקוד הצפון שירתו מספר רב של קצינים ואישים בולטים, ובהם משה תמיר ונפתלי בנט, שהעידו כי למדו ממנו רבות.
לאחר שירותו הצבאי.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו למשנה לראש המוסד. בעת שירותו במוסד נוצרה יריבות בין לוין לראש המוסד אפרים הלוי, ולבסוף פרש לוין מתפקידו לאחר שהבין כי לא ימונה לראשות המוסד.
לאחר פרישתו מהמוסד כיהן בהתנדבות כיושב ראש החברה הלאומית לדרכים בישראל, ולאחר פרישתו כיהן כמנהל עסקים פרטיים בתחומי הטכנולוגיה והאבטחה. במלחמת לבנון השנייה ערך לוין ביקור בפיקוד הצפון וסייע לתא"ל ארז צוקרמן לתכנן את תוכנית התקיפה של אוגדתו כנגד מוקדי שיגור הרקטות שבליטני. לאחר המלחמה מונה לוין לחקור את תפקוד פיקוד הצפון במלחמה, במסקנותיו זיהה לוין כשלים בכל הדרגים הבכירים, ומתח ביקורת חריפה על הרמטכ"ל דני חלוץ. בשנת 2015 הביע תמיכה פומבית בארגון שוברים שתיקה.
ביולי 2017 התמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות, אך כשבועיים לפני מועד הבחירות הסיר את מועמדותו והודיע על תמיכתו באבי גבאי. בינואר 2019 בתחילת מערכת הבחירות לכנסת ה-21 הסיר את תמיכתו בגבאי ועזב את מפלגת העבודה.
לוין בוגר תואר ראשון במדע המדינה וניהול מאוניברסיטת חיפה, תואר שני בבית ספר סלואן למנהל עסקים של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס והמכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'. בנו של המחנך גדעון לוין, נשוי ואב לשלושה. מתגורר בקיסריה.
דברי איוב
דברי איוב, אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך המיוחס לאיוב, ששלח אותו כביכול לעתידים לגלות לבבל. בספר 53 פרקים קצרים למדי. הספר הוכרז כאפוקריפה ולכן לא נכלל בקאנון הכנסייתי.
שפת המקור וזהות המחבר.
החוקרים סבורים כי הספר נכתב במקורו בעברית או ארמית, אולם אבד ונשמר רק בתרגום לקופטית מן המאה ה־5. אברהם כהנא מזהה את המחבר כיהודי, "מראשונים שבבעלי אגדה היה ומנכבדיהם". זמן חיבורו של הספר אינו ברור והוא כנראה במאה הראשונה לפני הספירה או במאה הראשונה לספירה. ישנם רמזים לקיומו של הספר בתלמוד.
תוכן הספר ומשמעותו.
הספר מכיל זכרונות של איוב שהשמיע לבניו ובנותיו קודם פטירתו והעלה אותם על הכתב נריה. איוב מספר שהוא מדורו של אברהם, מצאצאי עשו, שמו האמיתי יובב, והוא מלכה של עוץ. נריה מוסיף סיום לדברי איוב המתאר את חלוקת רכושו לבניו ואת הסתלקותו המופלאה.
איוב היה מלך ממלכי אדום ועבדו של השטן. יחד עם זאת היה צדיק גדול במה שנוגע להתנהגות שבין אדם לחברו. כאשר הגיע לתובנה של אמונה באל אחד הלך וניתץ את פסלו של השטן. על כך נקם השטן באיוב כאשר קיבל מהאל רשות להכות את איוב ומשפחתו - רכושו כלה, בניו מתו, הוא הוכה ב ואשתו הפכה לשפחה. לאחר שעמד בניסיון, נשא אשה חדשה, שהיא, על פי הספר, דינה בת יעקב. ממנה העמיד איוב שבעה בנים ושלוש בנות שהיו כולם צדיקים גדולים. על בנותיו שרתה השכינה והן אמרו שירה לאלוהים בשיח מלאכי עליון.
על פי הספר הייתה הסתלקותו מופלאה מזו של כל צדיק אחר: בניו ובנותיו ראו במו עיניהם את היושב במרכבה הגדולה נוטל את נשמתו של איוב בידיו "וייקח את נפשו ויחבקנה בזרועותיו ויביאה אל המרכבה ויעף קדמה: וגוויתו עוטפה ותובא אלי קבר: ושלוש בנותיו הולכות בראש אזורות ואומרות שירה לאב".
עיקרו של הספר הוא ההוכחה מה גדול כוחה של היהדות שהיא מסוגלת להוציא אדם צדיק כמו איוב מתוך השפלה שבאומות אדום.
דמיון לספרות אחרת.
חלק מן העניינים המופיעים בספר מופיעים גם באגדות חז"ל. כך לדוגמה הסיפור על דינה שהייתה אשתו השנייה של איוב, או הסיפור על ארבעת הפתחים שעשה איוב בביתו כדי לקיים את מצוות הכנסת אורחים.
תקופת הספר.
בספר דברי איוב אין שום ביטוי או אמרה המתאר את תקופת הזמן הוודאית. לפי הוצאת קורן סיפור איוב מתרחש בזמן תקופת אברהם ויצחק. לפי דבריהם הבינו זאת מהמקומות הנזכרים בספר זה.
קליסטו (מיתולוגיה)
במיתולוגיה היוונית, קליסטו (ביוונית: Καλλιστώ) היא נימפה של האלה ארטמיס. על שמה קרויה קבוצת הכוכבים "הדובה הגדולה".
רקע.
קליסטו הייתה נימפה ידועה ביופייה, והייתה בת לוויה של ארטמיס, אלת הציד, שדרשה מהנימפות לנדור כי ישמרו על בתוליהן.
זאוס, ראש האלים, חשק בקליסטו, אולם היא לא שעתה לחיזוריו. לכן התחפש לארטמיס, התייחד עמה במרמה ואף עיבר אותה. הרה, אשתו הקנאית של זאוס, גילתה את דבר בגידת בעלה, ונקמה בקליסטו באמצעות הפיכתה לדובה.
לפי הסיודוס, ארטמיס אחוזת החימה, זיהתה את חברתה ושלחה בה חץ שהרג אותה, אולי בעידודה של הרה הנזעמת. זאוס חילץ את הוולד מריחמה של קאליסטו וקרא לו אָרְקאס.
זאוס מסר את הרך הנולד לנימפה מאיה, שגידלה אותו במערתה. לימים הפך ארקאס לאבי בני ארקאדיה. את קאליסטו וגם את בנה, ארקאס, בדמות דוב, העלה אל השמים. אלו הן, כך מספרת האגדה, הדובה הגדולה וההדובה הקטנה - שני מערכי כוכבים הסובבים את כוכב הצפון.
לפי גרסת הספר השני של מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס, קליסטו ההריונית גורשה מחברתה של מגינתה ארטמיס וילדה את ארקאס. הרה, שידועה כאלה הנוטרת טינה, ואינה שוכחת לעולם את בגידותיו של בעלה, ניצלה את ההזדמנות והפכה את קליסטו לדובה.
ארקאס גדל להיות צייד מוכשר ואמיץ, והיה חביב ביותר על זאוס.
יום אחד, בעת ששוטט ביער, ראתה קליסטו את בנה ארקאס. ההתרגשות גאתה בה, והיא החלה לרוץ לקראתו במהירות, תוך שהיא שוכחת כי היא עוטה דמות דובה. ארקאס נבהל וירה בדובה, כשהוא פוצע אותה אנושות.