כל מרחב האוסדורף קומפקטי הוא מרחב formula_1.
חשיבותם הרבה של מרחבי formula_1 נובעת מן המשפט של אוריסון: כל מרחב formula_1 המקיים את אקסיומת המנייה השנייה, הוא מטריזבילי (כלומר: הטופולוגיה שלו מושרית על ידי מטריקה מתאימה).
מכפלות.
הישר של סורגנפריי S הוא מרחב לינדלף נורמלי, ועם זאת מרחב המכפלה formula_17 אינו נורמלי. בעיית Dowker (מ-1951) שאלה האם ייתכן מרחב נורמלי X כך ש-formula_18 אינו נורמלי. דוגמה למרחב כזה ניתנה על ידי M.E.Rudin ב-1971. עדיין לא ידוע מה העוצמה המינימלית של דוגמה נגדית.
ירבעם בן יואש
תאומים סיאמיים
תאומים סיאמיים או תאומים שלובים הוא כינוי לתאומים זהים אשר נולדים מחוברים זה לזה בחלקי גוף שונים. מקור השם הוא בתאומים אנג וצ'אנג בנקר, שנולדו בסיאם (כיום תאילנד), חיו בין השנים 1874-1811 והתפרסמו בעולם המערבי בשל השתתפותם בשורה של מופעי קרקס (אם כי תאומים מחוברים היו מוכרים בתולדות האנושות גם לפני כן).
תאומים סיאמיים מתפתחים מביצית אחת, שלא חלה בה הפרדה מושלמת של תאי הנבט לאחר ההפריה. החיבור בין תאומים סיאמיים יכול להיות בגולגולת (craniopagus), במותן (xiphopagus), בגב (pygopagus) ובאיברים נוספים. חלק מהתאומים הסיאמיים נולדים מחוברים במערכות פנימיות כגון הלב או מערכת העיכול - מקרים כאלה נוצרים כאשר תא הביצית נפרד בשלב מאוחר יחסית (ביום ה-14 להיריון). ברובם המוחלט של המקרים, תאומים כאלה מתים מספר ימים לאחר הלידה. ישנה מחלה נדירה בשם דיפרוסופוס בה התינוק נולד עם שני פנים ושני מוחות. לעיתים נוטים אנשים לחשוב כי דיפרוסופוס קשור למוטציית תאומים, אך אין זה כך.
כיום הרפואה המודרנית יכולה לבצע במקרים מסוימים פעולות כירורגיות להפרדת תאומים סיאמיים, אם כי הניתוח עלול להביא למות אחד התאומים או שניהם. כך קרה, לדוגמה, עם האחיות לאדן וללה ביג'אני מאיראן, אשר נולדו מחוברות בגולגולותיהן ומתו על שולחן הניתוחים בסינגפור ב-8 ביולי 2003. גם אם זוג התאומים שותף במערכות פנימיות ההפרדה היא אפשרית אם כי מסובכת בהרבה. בשנים האחרונות נודע על מספר מקרים בהם קבעו הרופאים כי לא ניתן להפריד בין תאומים סיאמיים בעלי גוף אחד, עם לב אחד ושני ראשים, משום שיש לתינוקות יותר מידי איברים פנימיים משותפים. בשנת 2020 מתו, בגיל 68, רוני ודוני גיילון, התאומים הסיאמיים המבוגרים בהיסטוריה.
השכיחות ללידת תאומים סיאמיים נמוכה ביותר, ונעה בין 1 ל-50,000 הריונות ל-1 ל-100,000 הריונות. כ-60% מהתאומים הסיאמיים הן זוג תאומות.
תאומים סיאמיים בישראל.
בדצמבר 1995 נולדו תאומות מחוברות בבית החולים "שניידר" והופרדו בהצלחה. ב-27 בספטמבר 2005 נולדו בבית החולים "שיבא" לראשונה בישראל תאומות סיאמיות המחוברות בבית החזה עם לב משותף אחד. המום לא התגלה לפני הלידה מכיוון שהאישה לא הייתה במעקב היריון. תאומים סיאמיים בעלי לב אחד נפטרים זמן קצר אחרי הלידה, וגם במקרה זה התאומות נפטרו שלושה ימים לאחר לידתן, כתוצאה מקריסת מערכות.
בשנת 2013 נותחו תאומים סיאמיים בבית החולים רמב"ם. אחד מהם התפתח באופן תקין ונולד חי, אך השני נולד ללא רוח חיים לאחר שהתפתחותו נעצרה במהלך ההיריון והוא התמזג לתוך גופו של אחיו באופן חלקי. בניתוח שארך כ-4 שעות הצליחו הרופאים להפריד בין גופו של האח המת לגופו של האח החי. האיבר המשותף היחיד בין השניים היה הכבד, שהושאר בשלמותו בגופו של האח החי.
בשנת 2021 בוצע ניתוח להפרדת תאומות המחוברות בראשיהן בבית החולים סורוקה בהובלת ד"ר מיקי גידון.
ביהדות.
בתלמוד בבלי ישנה שאלה על תאומים סיאמיים כאשר יש גוף אחד ושני ראשים, על איזה ראש מניח תפילין, וכן האם בפדיון הבן יש לשלם כפליים. כמו כן מוזכר במדרש שאדם כזה בא לפני שלמה המלך לדין ותבע ירושה כפולה מנכסי אביו. שלמה ערך מבחן מעניין שבו הוא קשר את העיניים של אחד הראשים, ושפך מים רותחים על הראש השני. מיד שני הראשים צעקו מהכאב, וכך שלמה הוכיח שהם אדם אחד.
ב מובאת דעה הסוברת שאדם וחוה היו בתחילה תאומים סיאמיים. וכן במדרש רבה .
קסאי נוטה
קסאי נוטה (Kessai Note;
נולד ב־7 באוגוסט 1950), נשיא איי מרשל בשנים 2000–2008.
נוטה, חבר מפלגת האיחוד הדמוקרטי, נבחר לראשונה בשנת 2000 לתפקיד הנשיא על ידי הפרלמנט. הוא נבחר שנית לנשיא בינואר 2004 כאשר קיבל 20 קולות, לעומת 9 קולות ליריבו ג'סטין דה-בּרום.
יותם בן עזיהו
יותם בן עוזיהו
הגיית העברית
הגיית העברית היא האופן שבו העברית באה לידי ביטוי בפי דובריה. הגייתה של השפה העברית השתנתה במהלך אלפי שנות קיומה ובנוסף קיימים הבדלי הגייה בין אזורי מגורים שונים של העושים שימוש בשפה. מאז החייאת השפה העברית וביתר שאת עם הקמת מדינת ישראל, מקובלת ההגייה הישראלית.
בתקופת הביניים של העברית התקיימו מספר דרכי הגייה:
בתוך ההגיות הנ"ל, יש הבדלים מסוימים בהתאם לאזורים. הגיות אלה לא שימשו לדיבור עברי, משום שזה לא היה קיים כמעט בימי הביניים, אלא בעיקר לצורכי תפילה וטקסים דתיים, ובמהלך לימוד תורה, אם כי היו קהילות בעת החדשה בצפון אפריקה, ובין חצרות החסידות במזרח אירופה שהקפידו לדבר בעברית בימי שבת ומועד על פי כתבי האר"י. חלקים מן הלשון העברית, בעיקר מילים וביטויים, חדרו ללשונות היהודיים, יידיש לאדינו וערבית יהודית, וכן שפות יהודיות מקומיות כמו גאורגית יהודית וצרפתית יהודית.
במאה ה-19, מחדשי השפה העברית שאפו לאמץ את ההגייה היהודית-הספרדית, בייחוד זו שהייתה נהוגה בקהילה הספרדית של ירושלים. זאת משום היוקרה שממנה נהנתה הקהילה הספרדית של ירושלים באותם זמנים, ומשום שהגייתה הייתה קרובה למדי להגייה שמשתקפת בניקוד הטברני של המקרא, אף על פי שבהגייתה יש רק חמש תנועות בניגוד להגייה האשכנזית שיש בה שבע תנועות כמו בהגייה הטברנית. אלא שמרבית מחדשי השפה העברית ותומכיהם היו יהודים אשכנזים ממזרח אירופה, וההגייה העברית שהכירו הייתה שונה מאוד. על אף המאמץ להקנות לדיבור העברי החדש הגייה ספרדית, השפעת ההגייה האשכנזית קיימת בעברית ישראלית.
הגיית העיצורים בעברית.
הגיית העיצורים בעברית המודרנית בהתאם להשפעות שספגה ובהשוואה לעברית הטברנית והעתיקה:
הערה: ברוב הקהילות בעלות ההגייה הספרדית לא הבדילו בין ת' דגושה לרפויה ואת כולם ביטאו כ-t. אצל חלק מיהודי עיראק ביטאו ת' רפויה כ-θ, כלומר כ-th אטומה או ث הערבית.
בהגיית העברית המקראית היו שני עיצורים אפשריים לאותיות עי"ן וחי"ת. עיצור עינבלי ועיצור לועי. דוגמה לאות ע - מערב (maːʁrab) ועבד (ʕabad), ודוגמה לאות ח - חמשׁ (χamʃ) ומלח (malaħ). אך בסביבות השנים 200 לפנה"ס העיצורים העינבלים (ע-/ʁ/ ח-/χ/) התמזגו עם העיצורים הלועיים שלהם (ע-/ʕ/ ח-/ħ/) וכבר לא ניתן היה לשמוע את העיצורים הענבליים בעברית המקראית.
העיצור מכתשי, חוכך צדי, אטום [ɬ] היה קיים בהגיית העברית המקראית כאות שׂ שמאלית. בתקופה המאוחרת של העברית המקראית העיצור /ɬ/ התמזגה עם /s/. בעברית משנאית ובכל קריאות המסורת היהודיות מבטאים את האות שׂ שמאלית כ-/s/. רק בעברית שומרונית התמזגה העיצור /ɬ/ עם /ʃ/. השפות השמיות היחידות שבהן שרד העיצור /ɬ/ הן השפות הדרום ערביות המודרניות.
חוק הבג"ד כפ"ת ([b ɡ d k p t] ל[v ɣ ð χ f θ]) התפתח במהלך תקופת העברית המקראית, בעקבות ההשפעה החזקה של השפה הארמית. ייתכן שהחוק התפתח קודם בעיצורים האטומים עקב העובדה שבתעתיקי השמות בתרגום השבעים, שם האותיות בג״ד מתועתקות תמיד בביצוע הסותם formula_1, ואילו האותיות כפ״ת מתועתקות לעיתים בביצוע הסותם formula_2 ולעיתים בביצוע החוכך formula_3, אך ביוונית אין כלל תעתיק אפשרי לביצוע החוכך של בג"ד.
כמו בשפות השמיות האחרות ההגייה של האות רי"ש הייתה עיצור מכתשי, מקיש [ɾ] ושל האות וי"ו הייתה עיצור וילוני שפתי, מקורב [w]. בעקבות ההשפעה של השפות האירופיות הפכה ההגייה של האות וי"ו לעיצור שפתי-שיני, חוכך, קולי [v] ושל האות רי"ש לעיצור ענבלי בעברית המודרנית.
המקרא מראה לפעמים הבלעות פונטיות ושינויים בהגייה. יש בו מילים הנכתבות בקיצור ובבליעת עיצורים. למשל, "למרות" (ישעיהו ג ח) במקום "להמרות", "לשמיע" (תהלים כו ז) במקום "להשמיע", "תומים" במקום "תאומים" (בראשית כה כד), "לגיד" (מלכים ב ט טו) במקום "להגיד", "חמה" (איוב כט ו) במקום "חמאה". במילה "מאתיים" האל"ף שותקת אבל כנראה נשמעה במקור. התנ"ך מראה חילופים בין עי"ן לאל"ף. למשל, משערים שהמילה "פתאום" באה מהשורש "פ-ת-ע". כתוב גם "מתאב" (עמוס ו ח) במקום "מתעב" ו"מגואל" בא מ"גועל". משערים שה"א הידיעה לא נבלעה במקור אחרי מילות היחס היות שבתנ"ך יש דוגמאות לכך. למשל, כתוב "ה' בהשמיים חסדך" (תהלים לו ו), "ויהי כהיום הזה" (בראשית לט יא), "ויבדילם אמציהו להגדוד" (דברי הימים ב כה י).
הגיית התנועות בעברית.
בעברית ישראלית קיימות חמש פונמות תנועיות.
ההגיה האשכנזית היא מלעילית כללית וההגייה הספרדית (וגם התימנית) היא דקדוקית. הגיית התנועות בעברית המודרנית בהתאם להשפעות שספגה ובהשוואה לעברית הטברנית והעתיקה:
יעקב בן הרא&quot;ש
משתי עוולות יוצא צדק
כשל התנגדויות זניחות
אנטוני גרבובסקי
אנטוני גרָבּוֹבסקי (בפולנית: Antoni Grabowski; 15 ביוני 1857, בכפר נובה דוברה שליד חלמנו – 4 ביולי 1921, ורשה) היה מהנדס כימיה פולני שהיה בין הפעילים הראשונים בתנועת האספרנטו. לתרגומים שעשה לאספרנטו הייתה השפעה מכרעת על פיתוחה של האספרנטו כשפה ספרותית.
חינוך ורכישת מקצוע.