באוקטובר 2007 החלה בנט לגלם את ולמה וון טאסל בהפקה הלונדונית של המחזמר "היירספריי" בתיאטרון שפטסברי. היא סיפרה בראיון שזה היה "מופע נהדר" ושהיא נהנתה להופיה בו, אבל גם אמרה שזה היה מתיש, מכיוון שהפאה שלה הייתה כבדה, וגרמה לקשיים בחלק מהריקודים. אף על פי כן, במרץ 2008 היא זכתה בפעם השנייה בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
בפברואר 2010 לוהקה בנט לתפקיד ג'ודי גרלנד בהפקה הלונדונית הראשונה של המחזה "End of the Rainbow" מאת פיטר קווילטר. הצגת הבכורה עם בנט בדמות ג'ודי גרלנד הועלתה בתיאטרון המלכותי בנורת'המפטון, ואחר כך הועברה לווסט אנד הלונדוני. על הופעתה במחזה הייתה בנט מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר. במרץ 2012 הועלה המחזה בברודוויי עם בנט שוב בתפקיד גרלנד. על הופעתה בברודוויי הייתה בנט מועמדת לפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזה, וזכתה בפרס Outer Critics Circle ובפרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה.
ב-2013 הצטרפה בנט לקאסט של הסדרה המשטרתית "סקוט וביילי" בתפקיד שרון, אמה של הבלשית רייצ'ל ביילי.
ב-2015 וב-2016 גילמה בנט את לורה הנדרסון במחזמר "גברת הנדרסון גאה להציג", וב-2016 הייתה מועמדת לפרס אוליבייה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ב-2017 שיחקה בנט בתפקיד מולי דרובר בסדרה הרפואית הוותיקה של ה-BBC "חדר מיון".
עוד ב-2017 הקליטה שני שירים לאלבום "Wit &amp; Whimsy - Songs by Alexander S. Bermange", האחד סולו, והשני עם שאר האמנים שהקליטו לאלבום. האלבום הגיע למקום ראשון במצעדי אלבומי הקומדיה של iTunes.
בסתיו 2017 שיחקה בנט בתפקיד קרלוטה בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזה "Follies" מאת סטיבן סונדהיים, ושרה את השיר "I'm Still Here".
אליפות העולם בכדוריד 1995
אליפות העולם בכדוריד 1995 היא אליפות העולם ה-14 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים באיסלנד בין ה-7 במאי ל-21 במאי 1995. המשחקים נערכו ברייקיאוויק, הפנרפיירדיר, אקוריירי וקואופווגיר.
זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
קוינג-שין יון מקוריאה הדרומית היה מלך השערים של האליפות בפעם השנייה ברציפות. ג'קסון ריצ'רדסון מצרפת היה השחקן המצטיין של האליפות בפעם השנייה בקריירה שלו.
מתכונת התחרות.
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. 4 נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף.
מהלך התחרות.
בית א'.
משחקי הבית נערכו ברייקיאוויק (באולם Laugardalshöll שמכיל 5,000 מקומות) וקואופווגיר (באולם Digranes)
בית ב'.
משחקי הבית נערכו בהפנרפיירדיר באולם Kaplakriki שמכיל 6,000 מקומות.
בית ג'.
משחקי הבית נערכו בקואופווגיר באולם Digranes
בית ד'.
משחקי הבית נערכו באקוריירי באולם Akureyri Sports Hall.
קונטל ג'וישר
קונטל ג'וישר (באנגלית: Kuntal Joisher; נולד ב-26 בפברואר 1980) הוא מטפס הרים הודי ופעיל לקידום טבעונות. הטבעוני הראשון שהעפיל לפסגת האוורסט.
ביוגרפיה.
ג'וישר נולד וגדל במומביי למשפחה גוג'ראטית . בשנת 2001, עבר ללוס אנג'לס והשלים לימודי תואר שני במדעי המחשב באוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר לימודיו, החל לעבוד בחברת LRN כמהנדס תוכנה. בשנת 2006, כשהחברה פתחה סניף במומביי, ג'וישר החליט לעבוד בסניף זה וחזר להודו.
הוא גר בקרגפור שבמערב בנגל.
טבעונות.
כבן למשפחה דתית, ג'וישר נולד וגדל כצמחוני מטעמים דתיים. בשנת 2002, אימץ אורח חיים טבעוני לאחר שחברו ללימודים, שהיה צמחוני מטעמי מוסר, חשף אותו לנעשה בתעשיית משק החי, ובפרט בתעשיות החלב והביצים. ג'וישר טוען כי הטבעונות מגדירה אותו, וכי טיפוס ההרים זו הדרך שלו להפיץ את הטבעונות, לשבור מיתוסים וסטריאוטיפים לגבי תזונה טבעונית, ולהראות שניתן לטפס הרים כטבעוני. כמו כן, הוא רוצה לעורר מודעות למחלת השיטיון (ובפרט למחלת גופיפי לוי בה לקה אביו). ב-19 במאי 2016, היה לטבעוני הראשון שהעפיל לפסגת האוורסט. על הפסגה, הוא שלף דגל עם הכיתוב VEGAN (בעברית: טבעוני) והצטלם איתו.
טיפוס.
בנעוריו הושפע מאוד ממעפילי האוורסט הראשונים, טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, אותם תפס כגיבורים, אולם תשוקתו לטיפוס החלה בשנת 1997, לאחר שצפה בסרט דוקומנטרי של PBS שנקרא Nova Everest. בשנת 2009, טיפס עם אשתו דיפטי על הר האטו פיק (3400 מטר) שנמצא במחוז שימלה , וברגע שהגיע לפסגת ההר, הבין שהוא רוצה לעסוק בטיפוס הרים ולהעפיל לפסגת האוורסט כדי להיות הטבעוני הראשון שמגיע לפסגה. מאז החל להתאמן באינטנסיביות ששה ימים בשבוע.
בשנת 2014, היה לטבעוני הראשון שהעפיל לפסגת הר מנסלו (8163 מטר). ב-18 במאי 2018 היה לטבעוני הראשון שהעפיל לפסגת הר להוטסה (8515 מטר).
טיפוס על הר האוורסט.
ג'וישר ניסה להעפיל לפסגת האוורסט בשנים 2014 ו-2015 אולם רק בשנת 2016 הצליח.
בשנת 2014, עשה את ניסיונו הראשון להעפיל לפסגת האוורסט. ב-18 באפריל אירעה מפולת שלגים בהר שגבתה את חייהם של 16 מאנשי השרפה וגרמה לביטול המשלחות לאחר שממשלת נפאל סגרה את האתר למבקרים למשך כל השנה.
בשנת 2015, עשה את ניסיונו השני להעפיל לפסגת האוורסט כראש צוות המשלחת. ב-25 באפריל התרחש אסון בהר כאשר רעידת האדמה שפקדה את האזור גרמה למפולת שלגים שגבתה את חייהם של 20 מטפסים ופצעה 80 נוספים. המפולת תפסה את המטפסים, ששהו באותה העת במחנה הבסיס, בהפתעה גמורה. ענן שלג ענק התקדם לעברם במהירות. ג'וישר נצמד לאוהל והרגיש שהוא עומד למות. כל האוויר, הדליל ממילא, התמלא בשלג וג'וישר החל להיחנק מחוסר חמצן. באותם הרגעים, אחד מחבריו למשלחת שהיה לידו, ג'וסט קובוש (Jost kobusch), פתח את מעילו והציע לג'וישר לדחוף את ראשו למעילו על מנת לשאוף חמצן שלכוד בכיסי אוויר במעיל. ג'וישר, שעשה כן, טוען כי אילולא עזרתו של קובוש באותם הרגעים, הוא היה נחנק למוות. עיתון הניו יורק טיימס הגדיר אסון זה כיום הקטלני ביום על הר האוורסט. רעידת אדמה זו, שפגעה גם בקטמנדו, גבתה את חייהם של 9000 איש.
בשנת 2016, ביצע את ניסיונו השלישי. ב-19 במאי, לאחר 45 ימי טיפוס, הוא העפיל לפסגת האוורסט. כששב אמר כי "האדם לעולם לא כובש שום הר. זה ההר שמחליט אם לתת לאדם להגיע לפסגה או לא".
אהרון מונסונגו
הרב אהרון מונסונגו (כ"ט בשבט ה'תרפ"ט, 9 בפברואר 1929 – כ"ו באב ה'תשע"ח, 7 באוגוסט 2018) היה מורה ומחנך, אב בית הדין ורבה הראשי של מרוקו. בעשור האחרון לחייו חי בישראל.
ביוגרפיה.
נולד בפאס שבמרוקו לרב ידידיה מונסונייגו, שהיה רבה הראשי של מרוקו, מחבר שו"ת "פאת ים", ונינו של הרב ידידיה מונסונייגו, בן למשפחת רבנים בת 500 שנים. נקרא על שם סבו רבי אהרן מונסונייגו, שהיה רב נודע ובעל חסד במרוקו (נפטר בערב שבת, ט"ו באלול ה'תרפ"ב, ובהלוויתו נסגרו כל החנויות). בילדותו למד בבית הספר "אם הבנים" בפאס, ומשם המשיך לישיבתו של הרב מאיר ישראל בעיר, שהתנהלה לפי שיטת הלימוד הספרדית. במקביל למד את מקצוע הצורפות.
עם הקמת ישיבת "חכמי צרפת" באקס-לה-בן שבצרפת, חיפש מייסדה, הרב ארנסט וייל, תלמידים מהעיר פאס, כדי להוקיר טובה להרי"ף, שבאמצעות חיבורו הצליח ליישב שאלה. הוא שלח מכתב לבית הדין של פאס, שבו הוא מבקש לקבל תלמידים מהעיר לישיבתו, ושם נתקל הרב ידידיה מונסונגו במכתב, ובעקבותיו שלח את בנו ללמוד בישיבה. עם הגעתו לישיבה בשנת 1945, היה תלמידם של הרבנים ארנסט וייל וחיים יצחק חייקין. שנתיים לפני שסיים את לימודיו, החל בשנת 1950 לשמש גם כמלמד בישיבה עד לשנת 1952, ובין היתר שימש בה כשוחט. במקביל, בשנת 1951 הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי מועצת שלושת הרבנים האורתודוקסים הגדולים של פריז, ובסיום לימודיו הוסמך לרבנות גם על ידי הרב חיים יצחק חייקין.
בתקופת שהותו של הרב מרדכי פוגרמנסקי בישיבת "חכמי צרפת" במשך ארבעה חודשים בקיץ 1946, שימש הרב מונסונגו כמשמשו, ואף איפשר לו להניח מדי יום את התפילין שלו, שכתב הרב יעקב חיים סופר. באותה תקופה גם הכיר את הרב משה יצחק גווירצמן, ששהה במשך תקופה בישיבה, ומאז שמרו השניים על קשרי ידידות.
לאחר 7 שנים בישיבת "חכמי צרפת", התלבט האם לעלות לישראל, להישאר בישיבה כמורה הוראה או לחזור למרוקו, הודות להצעה שקיבל מנשיא הקהילה היהודית בקזבלנקה, יצחק שלום. לשם כך נועץ עם הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק ששהה באותה תקופה בשווייץ, ובהוראתו חזר למרוקו בשנת 1952. עם חזרתו, החל לשמש כמנהל בית ספר "תלמוד תורה" בקזבלנקה, שבו למדו בתקופתו כ-1500 תלמידים. בתקופה זו גם החל להסתובב בערים ובכפרים כדי להקים מוסדות חינוך וישיבות לצעירים היהודים.
התחתן בשנת 1952, בגיל 23.
מלבד מוסדות החינוך שייסד בפאס, בטנג'יר ובמקנס, בקזבלנקה ייסד בית ספר תיכון לבנות, ואת ישיבת "נווה שלום" (יחד עם הרב מאיר אלבאז), שבה למדו בין היתר הרב שלמה משה עמאר והרב נסים רביבו, אב בית הדין של פריז. בישיבה זו גם כיהן הרב יששכר מאיר כר"מ למשך תקופה. בהמשך מונה לכהן כדיין בקזבלנקה, ושימש בתפקיד זה במשך כ-50 שנים.
בשנת 1954 מונה לכהן כפרופסור במכון הרבני שבראשו עמד הרב שאול אבן דנאן, רבה של מרוקו, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1956. בשנת 1960 החל לשמש כמנהל רשת בתי הספר "אוצר התורה" במרוקו, שהעניקה חינוך כללי ודתי בהתאם למסורת יהדות מרוקו. בשנת 1966 היה חבר-מייסד של רשת בתי הספר "אוצר התורה" בצרפת, שעם הקמתה למדו בה כ-4,000 תלמידים. באותה שנה ועד לשנת 1976 היה פעיל בוועד "קהילת קזבלנקה בישראל". בשנת 1977 נמנה עם מייסדי המכון העברי לחינוך רבנים ומורים בקזבלנקה, ובאותה תקופה גם סייע לאביו בפעילותו כרבה של מרוקו.