המפגש הראשון התקיים ב-24 -22 במאי 1998 באתונה לרגל מלאת 150 שנה מפרסום המניפסט הקומוניסטי של קרל מארקס ולרגל מלאת 80 שנה להקמת המפלגה הקומוניסטית היוונית.
מאז התקיימו מפגשים שנתיים אלה כל שנה. בנוסף אורגן מפגש יוצא מן הכלל בדמשק ב-28–30 בספטמבר 2009 בסימן "הסולידריות עם המאבק האמיץ של העם הפלסטיני ושל עמים אחרים במזרח התיכון". בדצמבר 2009 הסכימו המפלגות המשתתפות להקים ביטאון בינאולומי משלהם International Communist Review באנגלית ובספרדית ומצויד באתר באינטרנט.
במפגשים הבינלאומיים השתתפו עד כה 121 מפלגות ממעל 84 ארצות, וביניהן: מרוסיה - המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ועוד מפלגה אחת, המפלגה הקומוניסטית הסינית, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם, המפלגה הקומוניסטית של קובה, שלוש מפלגות קומוניסטיות מספרד, מפלגת הפועלים של קוריאה, שתי מפלגות קומוניסטיות מבריטניה ושתי מפלגות קומוניסטיות מאיטליה, מפלגת תודה מאיראן, המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד מקפריסין, המפלגה המהפכנית העממית של לאוס, המפלגה הקומוניסטית העיראקית, המפלגה הקומוניסטית הישראלית ואחרות.
המפלגה הקומוניסטית של יוון אירחה את המפגש השביעי באתונה ב-18–20 בנובמבר 2006, המפלגה הקומוניסטית הפורטוגזית - את המפגש השמיני בליסבון ב-10–12 בנובמבר 2006, המפלגה הקומוניסטית של בלארוס והמפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית - את המפגש התשיעי במינסק ובמוסקבה בנובמבר 2007, המפלגה הקומוניסטית של ברזיל - את המפגש העשירי בסאו פאולו ב-21–23 בנובמבר 2008, המפלגה הקומוניסטית של הודו והמפלגה הקומוניסטית (מרקסיסטית) של הודו - את המפגש האחד עשר בניו דלהי ב-20-22 בנובמבר 2009. המפגש השנים עשר התקיים ב-2010 בדרום אפריקה.
המפגשים באתונה ב-2011 ובביירות ב-2012 התכנסו תחת הסיסמה "לחזק את המאבק נגד הסלמת התוקפנות האימפריאליסטית, למען סיפוק הצרכים הסוציו-כלכליים של העמים, בעד סוציאליזם".
המפגשים הבאים התקיימו כדלקמן:
התארגנויות כלל-קומוניסטיות בעבר.
בשנים 1919–1943 פעל ה"אינטרנציונל הקומוניסטי" שנודע כקומינטרן, ארגון עולמי של מפלגות קומוניסטיות שנמצא בשליטה מוחלטת של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית ומרכזו היה במוסקבה. ארגון זה, שעבר בשנות ה-30–40 בפקודת סטלין "טיהורים" חוזרים, שבהם קיפדו את חייהם מנהיגים קומוניסטים רבים, שנחשבו "בוגדים", פוזר על ידי סטלין בשנת 1943 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה כסימן פיוס כלפי המעצמות הברגניות שהיו לבעלות ברית של ברית המועצות במלחמה נגד היטלר.
בשנים 1947–1956 פעל אירופה בלבד הארגון קומינפורם שכלל את המפלגות הקמוניסטיות שהשתלטו על הנהגת מדינות מזרח אירופה בחסותה של ברית המועצות, ובנוסף את המפלגות הקומוניסטיות הצרפתית והאיטלקית שזמן קצר אחרי הניצחון על גרמניה הנאצית היו חלק מהממשלות בארצותיהן.
אחרי ה"דסטליניזציה" בברית המועצות שאפה ברית המועצות לשמור על אחדות התנועה הקומוניסטית וארגנה שתי ועידות בינלאומיות של המפלגות הקומוניסטיות במוסקבה: אחת התכנסה בנובמבר 1957 בהשתתפות 76 מפלגות, ואחרת - בנובמבר 1960 בהשתתפות 81 מפלגות קומוניסטיות. התנועה הקומוניסטית התחילה לסבול באותן השנים מהפילוג החריף בין המפלגה הסובייטית לזו הסינית
ב-1968 נעשו הכנות לארגון כנס דומה בבודפשט אך בסופו של דבר הוועידה התקיימה שוב במוסקבה ביוני 1969.
קובי רכט (אלבום)
קובי רכט הוא אלבום של הזמר קובי רכט משנת 1995. האלבום יצא שנתיים אחרי אלבומו הקודם, במסגרת צמד "ההוא" עם יושי שדה, "נגד הלב".
הפקה.
חלק הארי של האלבום הוקלט באולפנו הביתי של רכט בצהלה, כשאת רכט מלווה המעבד והמפיק המוזיקלי משה לוי. לאחר מכן הוקלטו משתתפי האלבום האחרים - ז'אן פול זימבריס (תופים) ואריאל אביזוב (גיטרות), באולפני "סיגמא".
האלבום הופץ על ידי חברת הד ארצי. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "שנה ושבוע", "דברים שלא רוצים לזכור", "לך איתה" (גרסת כיסוי לשיר שכתב רכט בשנת 1971, ושהתפרסם בביצועה של אילנה רובינא), "קרוב לאהבתך", "הכי חופשי" ו"ואחרי הכל".
ייחודו של אלבום זה היה שהוא יצא במקור בפורמט CD-ROM: כלומר, הדיסק יועד להתנגן במחשב, וכלל וידאו קליפים, תפריטים ושאר תוספות, שאינן נהוגות באלבומי מוזיקה בפורמט מסורתי. כך למשל צולמו קליפים לשירים "לך איתה" (בימוי: רמי סיגאווי ואהרון כהן; בהשתתפות טל מן) ו"ובינתיים" (בימוי: אלון ויינשטיין; בהשתתפות הילה רז).
אנטיפטרוס מצידון
אַנְטִיפַּטְרוֹס מצידון (ביוונית: Αντίπατρος ο Σιδώνιος; המחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס) היה מחבר אפיגרמות יווני שנולד בעיר צור ופעל כנראה בצידון.
האפיגרמות שלו נכתבו ברובן בצורת כתובות על גבי מצבות קבורה או חפצים המוקדשים לאלים. הן מצטיינות במשקל מדויק, וסיגנונן מושפע מן הרטוריקה של התקופה, שבה נהגו להשתמש במשפטים ארוכים ובשפה מליצית עם הרבה חידושי לשון נועזים. האפיגרמות של אנטיפטרוס שימשו דוגמה למחברי אפיגרמות שבאו אחריו ונכללו באוסף של מֶלֶאַגְרוֹס מגַדַרָה. כמה מהן הגיעו לידינו באמצעות האנתולוגיה היוונית.
לאה מירון כצנלסון
קורנליוס לוס
קורנליוס לוּס (Cornelius Loos; 4 בפברואר 1686, סטוקהולם, שוודיה – 15 באפריל 1738, המבורג, גרמניה) היה קצין הנדסה בצבא שוודיה, שהתמחה באדריכלות ביצורים, והגיע בפרישתו לדרגת מאיור-גנרל. לוּס נודע בציורי מבנים שביצע במסעו ללבנט בשנים 1710–1711.
קורות חייו.
קורנליס לוּס נולד בסטוקהולם ב-1686 למשפחה של פשוטי עם, ובשירותו בצבא שוודיה השתלם בהנדסת ביצורים. בתחילת דרכו הועסק בביצורי הערים רֶוַול (טאלין, אז חלק מממלכת שוודיה) וגוטבורג, ומ-1708 השתתף במערכות מלחמת הצפון הגדולה בפולין וברוסיה ביחידת משמר המלך קרל ה-12. אחרי תבוסת השוודים בקרב פולטבה ביולי 1709 הלך אחרי מלכו למקלט שהעניק הסולטאן אהמט השלישי בבֶּנדֶרי שבחבל בֵּסַרַבּיָה.
ב-1710 נשלח לוּס בפקודת המלך, יחד עם שני קצינים נוספים בעלי ניסיון במדידות ובשרטוט, "לירושלים ולמצרים", כדי לתעד "ענתיקות ומונומנטים". המניע לשליחות זו נעוץ באדיקותו הלותרנית של המלך ובעניין שגילה בתנ"ך.
שלושת הקצינים יצאו מבנדרי בינואר 1710. תחנתם הראשונה הייתה קונסטנטינופול, שבה עבדו כשישה שבועות וממנה הפליגו לאלכסנדריה שבמצרים, ביקרו בפירמידות ובאתרים אחרים והמשיכו בהפלגה לעכו. בארץ ישראל התעכבו במקומות הקדושים לנצרות, כצליינים רבים אחרים. בהמשך הצפינו לדמשק, בעלבכּ וחלב. מסוריה יצאו לקונסטנטינופול שבה שהו זמן-מה וביוני 1711 חזרו לבנדרי. לוּס הועלה עוד קודם לכן לדרגת מאיור ואחרי שובו הוענק לו תואר אצולה.
לוּס המשיך לעבוד בשירות המלך במקום גלותו בבנדרי, בעיקר בעיבוד הרשמים והרישומים שהביא עימו ממסעו. ב-1714 ליווה את סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין המודח, בעל בריתה של שוודיה, לגלותו באלזס הצרפתית. הוא עצמו הוצב בנחלת הכתר השוודי בדרום-מערב גרמניה, שם היה ממונה שנים אחדות על הקמת ביצורים. ב-1717 חזר לשוודיה וב-1718 הועלה בדרגה ומונה לסגן קצין לוגיסטיקה ראשי.
ב-1721 נשלח לוּס לנהל את הרחבת הביצורים של שטרלזונד שלחוף הים הבלטי, בפומרניה השוודית , ובתוך כך עסק בבניית ארמון המושל השוודי שם . הצבתו בשטרלזונד נותרה בעינהּ במשך 15 השנים הבאות. מניחים שלוּס הורחק אחרי הכתרתו ב-1720 של פרדריק הראשון, מלך שוודיה, בגלל השתייכותו לסיעה שתמכה בתביעת אחיינו של קרל ה-12, קרל פרידריך, לירושת הכתר השוודי. עם זאת, לוּס הועלה לדרגת אלוף-משנה ב-1734, ובמרס 1736 פרש משירותו בצבא שוודיה בדרגת מאיור-גנרל. הוא השתקע בעיר ההנזה המבורג, שבה הופקד על ביצורי העיר ועל חיל המצב שלה. עוד ב-1721 נשא לאישה את מרגריתה-אליזבת, אלמנת חבר מועצת העיר המבורג, וב-1731 אישר מלך שוודיה את הורשת השם ותואר האצולה של לוּס לבנהּ של רעייתו, ששירת אף הוא כקצין בצבא שוודיה. לוּס מת בהמבורג ב-1738 ונקבר בה.
ציוריו.
במהלך מסעו בלבנט ביצע לוּס רישומים ומפות וטרח על עיבודם בשובו למחנה המלך ב-1711. נוסף על כך העתיק כתובות וליקט מאות מטבעות עתיקים, אבני-חן מגולפות ופסלונים. עמיתיו למשלחת אספו מיני צמחים, ציירו תלבושות מזרחיות ורכשו ציורים ומזכרות (בהן תבנית קבר ישו). השלושה אף חרתו קעקועים על זרועותיהם כאות לצליינותם.
שרפה שפרצה בפברואר 1713 במגורי המלך בבנדרי, בעת ההתכתשויות עם חיל המצב העותמאני המקומי , כילתה תיבות שבהן נשמרו עבודותיו של לוּס, ויומניו בכללן. חלק מהציורים אבדו בדרכם חזרה לשוודיה. מתוך כ-250 הרישומים של לוּס שרדו 42 בלבד, רובם נופי איסטנבול ואתריה, והם מהווים תיעוד בעל ערך לחוקרי העיר. הציורים המפורטים של איה סופיה שימשו את המשחזרים והמשמרים באתר בשנות החמישים של המאה ה-20. הביצוע המוקפד והדקדקני של הציורים מיוחס הן לגישתו של לוּס כאדריכל והן לשימוש שעשה, ככל הנראה, בקמרה אובסקורה. מציורי ארץ ישראל נותר ציור בודד של היכלית קבר ישו בכנסיית הקבר בירושלים, אך נטען שהוא מועתק מציור דומה של הפרנציסקני ברנרדינו אמיקו שפורסם ב-1620. בציור פלמירה ששרד מכלל ציורי לוּס תועדו מבנים שאינם קיימים עוד ובכך ערכוֹ למחקר ההיסטורי והארכאולוגי. עם זאת נראה שהציור הועתק מזה של הצייר ההולנדי קורנליס דה ברוין שביקר באתר שלושים שנים קודם לכן.