הכוח הנוצרי ששרד את קרב וופלה, כ-50 חיילים יחד עם הקיסרית סבלה וואנגאל נמלטו ל-"הרי היהודים" (המזוהים כיום עם אמבסל). ההיסטוריון הפורטוגלי מיגל דה קסטניוזו מוסיף שהקיסר גלאוודיוס הצטרף יותר מאוחר ללוחמים אלו בחג המולד והם "התחננו לפרסטר שיעזור להם לנקום את מות כריסטובאו" הקיסר גלאוודיוס הסכים לנקום בגראן תוך שימוש בכלי נשק פורטוגליים שאוחסנו בעיר דברה דמו לסיוע חירום. הכוח הנוצרי החל לצעוד למחנו של גראן, מזרחית מאגם טאנה. ב-13 בפברואר 1543 הם הביסו בווגארה כוח מוסלמי בפיקוד סגן האימאם סאייד מחמד, שנהרג במהלך הקרב. הנוצרים המשיכו אל עבר המחנה המוסלמי שבו שכן גראן.
הקרב.
כאשר הכוח האתיופי-פורטוגלי מצא את מחנהו של אחמד גראן, הם הקימו מחנה בסמוך על מנת שכ-50 מהלוחמים הפורטוגלים שהשמידו את צבאו של סאייד מחמד יצטרפו אליהם מכיוון שעל פי גלאוודיוס:
בימים שלאחר מכן חילות הפרשים של אתיופיה ואדאל פשטו זה על זה עד אשר המוסלמים הרגו מספר חיילי תובלה אתיופים שבראשם היה אזמץ' קאפלו. לקיסר גלאוודיוס נמאס מהמצב המתוח והוא החל בתנועה במטרה ליזום קרב פנים אל פנים. שני הכוחות החלו את הקרב ביום למחרת כאשר הכוח המוסלמי מחולק לשני ראשים. בתחילה המוסלמים הצליחו לדחוק לאחור את הכוח הנוצרי אך נעצרו על ידי הפרשים האתיופים. בתקיפה זו נהרג גראן נהרג מירי רובאי פורטוגלי. על פי כסטנהוסו, גראן זוהה על ידי הרובאים והם כיוונו את רוביהם אליו. כסטנהוסו הדגיש את ההתלכדות של הפורטוגלים לאחר מות כריסטובאו:
על פי ג'ון בארמודאז מי שהרג את האימאם גראן היה ג'ון מכסטילו. ג'ון נכנס לתוך הכוח המוסלמי על מנת שיוכל לירות בגראן מטווח קרוב. לאחר שירה בגראן, הרגו המוסלמים את ג'ון.
שני ההיסטוריונים, כסטנהוסו ולובו, מסכימים שלפני מותו של אחמד גראן הציע הקיסר גלאוודיוס את אחותו לאישה למי שיהרוג את גראן. אחד החיילים האתיופים הציג את ראשו של גראן כהוכחה אך לאחר מכן התברר שהרובאי הפורטוגלי פצע קשות את גראן לפני שהחייל האתיופי כרת את ראשו.
מותו של גראן הכה בהלם את המוסלמים והם החלו לברוח משדה הקרב מכיוון שהיו נאמנים למנהיג ולא למטרה. החריג היה המפקד של הרובאים העות'מאניים:
לאחריו.
לאחר הקרב אשת גראן בטי דאל וומברה הצליחה להימלט מהכוח הנוצרי יחד עם החיילים העות'מאנים לעיר הרר אך בנה נלכד ויותר מאוחר שוחרר תמורת אחיו של הקיסר מינאס.
מערכת הבטחון
LA Times
דבלין (פירושונים)
פיצויים
בדיני נזיקין, פיצויים הם סכום שמוטל על מזיק לשלם לניזוק כדי לפצותו על הנזק שנגרם לו.
התפיסה העקרונית של הדין היא שפיצויים הם סעד תרופתי. מטרתם היא לפצות אדם על נזק שנגרם לו. בדיני הנזיקין שולטת תפיסה זהה, לפיה על הפיצוי הנפסק להסיר את הנזק שנגרם לניזוק במידת האפשר, באמצעות תשלום כספי. ביסוד הדין שולטת מטרה תרופתית המטפלת באדם כלפיו בוצע מעשה העוולה. באמצעות הפיצויים מנסה הדין להגשים את תכליתו הראשונה במעלה, שהיא השבת הניזוק למקום בו היה אלמלא מעשה הנזיקין.
מול הניזוק ניצב המזיק עליו מושתים הפיצויים בגין העוולה שביצע. הפיצוי מחושב על בסיס הנזק שנגרם על ידי בחינת תוצאת מעשה המזיק. לרוב המוקד הוא בתוצאה עצמה, קרי הנזק שנגרם. משמעות הדבר היא שעל בית המשפט להעריך את שווי הנזק והוא בלבד יקבע את גובה הפיצוי לניזוק כך שזה האחרון יפוצה על עצם קיום הנזק ולא על כך שנגרם לו נזק. ההערכה מתבצעת באמצעות נתונים שמציג הניזוק בבית המשפט במטרה להוכיח את הנזק שנגרם. נתונים אלו, מלבד הוכחת הנזק, אף מכמתים את הנזק ומשקפים עבור בית המשפט מה שוויו.
בית המשפט אף מכיר בנזקים שאינם בממון, ברכוש או בגוף ופיתח שיטות להערכתם הכספית. בתכלית דיני הנזיקין עומדת התפיסה שאין אדם חב בפיצויים אלא בגין הנזק שגרם. עיקרון זה מקבל ביטוח בהתניית האחריות בנזיקין בקיומם של נזק שהסב האדם ושל קשר סיבתי בין מעשה העוולה לבין אותו הנזק.
פיצויים עונשיים.
פיצויים עונשיים הם חריג לגישה התרופתית בה מכיר הדין. נתינתם מהווה סטייה מהעקרון התרופתי של דיני הנזיקין בשל העובדה שהדגש בקביעתם אינו בנזק אלא בהיבטים אחרים. פיצויים אלו יינתנו לאחר שהוערכו הנזקים שהוכחו, ואין מטרתם להשיב את המצב לקדמותו. גובה הפיצויים העונשיים, להבדיל מהפיצויים הרגילים, אינו משקף את הנזק שנגרם לניזוק בשל העוולה. אופי הפיצויים העונשיים, בשונה מהאופי התרופתי של הפיצויים שניתנים בדרך כלל, הוא עונשי או הרתעתי. בהצבת מטרה עונשית בנתינת פיצויים אלו בית המשפט למעשה מעניש את המזיק על התנהגותו או מחדלו, ומביע סלידה מהמעשה שביצע או שנמנע מלבצע. במצב דברים מעין זה בית המשפט מעביר מסר שההתנהגות או המחדל שבוצעו אינם נורמטיביים. כלומר, בבסיס ההחלטה עומדת אמירה מוסרית שאין מקום למעשה או מחדל מעין אלו בחברה. ייתכן אף שהמעשה או המחדל מוגדרים כעבירה פלילית, שבקיומה חייב הנאשם בעונש מאסר או קנס כפי שקבוע בחוק העונשין (תשל"ז-1977) או בחוקים נוספים שקובעים עבירות פליליות.
פיצויים מוגברים.
פיצויים מוגברים הם סוג נוסף של פיצויים, אשר בדומה לפיצויים העונשיים ערכם גבוה מהנזק. פרופ' אהרן ברק, בחיבורו על פיצויים עונשיים, עומד על ההבדל בין שני סוגי הפיצויים. פיצויים מוגברים נפסקים על מנת לפצות את הניזוק על נזק שנגרם לו ושאינו רכושי. דיני הנזיקין מכנים נזק שכזה כנזק לא ממוני, מאחר שהוא פוגע בשמו הטוב או ברגשותיו של אדם. בשל אופיו, נזק זה אינו ניתן להערכה כספית מדויקת, ובית המשפט פוסק סכום שלהערכתו משקף את הפגיעה. בהערכת הנזק בית המשפט מתחשב בנסיבות שבהן בוצעה העוולה ובחומרת הפגיעה. ככל שהתנהגותו של המזיק פסולה יותר בשל הביטויים בהם השתמש, המעשים בהם נקט ובשל כוונתו הזדונית, כך תהא הפגיעה חמורה יותר והפיצוי גבוה יותר. במילים אחרות, בחינת חומרת התנהגות המזיק מגבירה את הערכת הנזק ומגדילה בהתאמה את סכום הפיצוי הניתן. בחינה זו מתבצעת בדומה לנעשה בהטלת פיצויים עונשיים, שבפסיקתם מתחשב בית המשפט בהתנהגותו של המזיק שביצע עוולת כוונה או זדון. על אף הדמיון בין פיצויים מוגברים לפיצויים עונשיים, קיים ביניהם שוני הטמון בנקודת המוצא שבהטלתם. המוקד בפיצויים עונשיים הוא המזיק והתנהגותו והרצון להענישו ולהרתיעו כאמור. מנגד, הניזוק והנזק שנגרם הם שקובעים את גובה הפיצויים המוגברים, אשר מוגדל עקב התנהגות המזיק. פרופ' ברק כותב כי בשונה מסכום הפיצויים העונשיים, סכום הפיצויים המוגברים מהווה הערכה כנה של הנזק, שמעשי המזיק הגבירו אותו ובשל כך גדל סכום הפיצויים.
תשלום עתי ותשלום חד-פעמי.
לתשלום הפיצויים משמשות שתי חלופות:
בעת פסיקה למתן פיצויים חד-פעמיים, מלוא סכום הפיצויים שנפסק ניתן לניזוק ללא דיחוי, בגין תקופת הפיצויים המשוערת כולה. לעומת זאת, בפסיקה למתן פיצויים עתיים, רק נזק שנגרם בעבר והוכח מפוצה באופן מידי. בנוסף נקבעים תשלומים תקופתיים, כפיצוי על הנזק המתמשך. בפסיקה לפיצויים עתיים, לניזוק נשמרת הזכות לשינוי סכום הפיצויים כאשר חל שינוי שמצדיק זאת.
פיצוי סמלי.
לעיתים פוסק בית המשפט על תשלום פיצוי סמלי, בסכום מזערי (כגון שקל אחד). בפיצוי כזה מביע בית המשפט את דעתו, שאף כי התובע צודק בתביעתו, ולכן חייב בית המשפט לקבוע פיצוי, הרי הנזק פעוט ביותר (או שמשיקולים אחרים אין להחמיר עם הנתבע). דוגמה:
פיצוי ללא הוכחת נזק.
חוקים אחדים מקנים לנפגע מהפרתם זכות לפיצוי ללא הוכחת נזק. דוגמאות לחוקים אלה:
פיצוי
עופל בופל
עוֹפל בּוֹפל (באנגלית: Fiddley Foodle Bird) היא סדרת אנימציה בריטית בת 13 פרקים אשר הופקה לשידור בערוץ BBC One בשנת 1992. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית ב-1993.
עלילה.
הדמות הראשית בסדרה היא ציפור גדולה מדברת ממין זכר אשר שמה המלא הוא "עופל בופל ימפפופל אליק בליק בם", אך היא מכונה בפי כל עופל בופל. לעופל בופל כוחות על-טבעיים, בעזרתם הוא מסוגל לשנות את גודלו וצבעו.
ילד בשם מתתיהו מוצא ספר קסמים ומביע משאלה שהציפור הבדיונית בספר תהיה אמיתית. משאלתו מתגשמת ובעקבות כך הוא יוצא למסע הרפתקאות בעקבות הוריו, זוג חוקרים אשר אבד בקוטב הצפוני, יחד עם עופל בופל, הנסיכה טוטו ועוזרת הבית שלו, גברת קוטרבאום. דודו הרשע של מתתיהו שחורי, יוצא אחריהם על מנת לוודא שמשימתם תיכשל וגם כדי לשים את ידיו על אוצר מסתורי. הוא נעזר לשם כך בבריון בשם נזק, איש צרפתי בשם קלוד פלאנל, ושודד ים בשם מר מגבעת, בעל תוכי ירוק וחכם.
ויין גרצקי
ויין דאגלס גרצקי (באנגלית: Wayne Douglas Gretzky, נולד ב-26 בינואר 1961, אונטריו, קנדה), הוא שחקן ומאמן הוקי קרח לשעבר, אחד מבעלי קבוצת הפיניקס קויוטיס מליגת ה-NHL.
גרצקי נחשב לגדול שחקני ההוקי קרח בכל הזמנים, ואף מכונה "הגדול" (The Great One).
ביוגרפיה.
נעוריו.
גרצקי היה ילד פלא שבלט בכישורי ההוקי שלו, הרבה בזכות אביו שטיפח ודחף אותו להצלחה. כבר בגיל 6 התמודד בקבוצה הבכירה של גילאי 10, ובגיל 16 היה לשחקן הצעיר ביותר באליפות העולם בהוקי קרח לנבחרות צעירות וסיים את הטורניר כמלך הנקודות.
קריירה מקצוענית.
ב-1978, כשהיה בן 17, החל גרצקי את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדיאנאפוליס רייסרס מליגת ה-WHA, הליגה המקצוענית השנייה, כיוון שבליגת ה-NHL אסור היה לשתף שחקנים מתחת לגיל 18.