במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שקדמו לה, כבשה האימפריה האיטלקית את אתיופיה וסביבתה. מוסוליני צר חוק יסוד כמעיין צ'רטר או חוקה לאתיופיה הכבושה ביוני 1936 שחילק את מזרח אפריקה האיטלקית לשישה מחוזות:
חוקת סלאסי השנייה (1955 - 1974).
חוקת אתיופיה משנת 1931 הוחלפה בשנת 1955 בחוקה חדשה, שהרחיבה את סמכויות הפרלמנט אך בפועל הרחיבה את סמכויותיו של הקיסר - היילה סלאסי. החוקה עמדה בתוקף עד המהפכה האתיופית (המהפכה המרקסיסטית; 15 בספטמבר 1974), עת השתלט הצבא על הנהגת המדינה במהפכה צבאית.
החוקה העממית (1987 - 1991).
לאחר השתלטות הצבא על אתיופיה, החוקת אתיופיה העממית היא החוקה שיוסדה באתיופיה ב-10 בספטמבר 1987 ועל בסיסה קמה הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה. למרות שחוקה זו הגדירה את אתיופיה כמדינה דמוקרטית, לא כך היה המצב. למעשה החוקה, מיסדה את אתיופיה כמדינה דיקטטורית קומוניסטית. החוקה ביטלה גם את מוסד הקיסרות. החוקה הייתה בתוקף עד ה-27 במאי 1991, כאשר האיחדג השתלט על הממשלה האתיופית.
הצ'רטר הלאומי (1991 - 1995).
מלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי באתיופיה ב-27 במאי 1991 ועד כינון החוקה החדשה ב-27 במאי 1991, החוק העליון הזמני שהיה תקף במדינה היה הצ'רטר האתיופי הלאומי.
האיחדג שהשתלט על המדינה יצר וועידה רב-אתנית שמטרתה תהיה בין השאר לאמץ צ'רטר לאומי. הצ'רטר הלאומי יצר עיקרון למה שצפוי היה להיות בתקופה של כשנה וחצי עד שנתיים של תקופת המעבר. הצ'רטר קרא ליצירה של טיוטה לחוקה חדשה שתיכנס לתוקף עד תחילת 1995. וגם חייב את ממשלת המעבר להתנהל בהתאמה עם ההצהרה העולמית של האו"ם לזכויות אדם ולא להתערב בעניינים פנימיים של מדינות סמוכות. הצ'רטר הכיר את הזכות של כל העמים באתיופיה לקביעה עצמית, בהקשר של פדרליזם אתני, וקראה ליצירה של מחוזות ומועצות אזוריות על הבסיס האתני.
חוקת הפדרציה (1995 ואליך).
לאחר שהאיחדג השתלטו על המדינה ב-27 במאי 1991, פג תוקפה של החוקה הקומוניסטית משנת 1987. החוקה הנוכחית של אתיופיה, המהווה את החוק העליון של המדינה, אומצה על ידי ממשלת המעבר של אתיופיה בדצמבר 1994 ונכנסה לתוקף באוגוסט 1995. החוקה הוכנה על ידי "האספה המכוננת" אשר נבחרה בחודש יוני אותה שנה. החוקה מסדירה את היותה של אתיופיה רפובליקה דמוקרטית פדרלית המחולקת ל-11 מדינות בעלות אוטונומיה רחבה בענייני פנים. החוקה גם קובעת את זכויות האדם באתיופיה, במבוסס על ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות. בנוסף, החוקה קובעת מעמד שווה לכל השפות באתיופיה, מלבד אמהרית, אשר תשמש כשפה הרשמית של המדינה.
לודוויג פוזנר
ליאת תימור
ליאת תימור (נולדה ב-25 בפברואר 1962) היא עיתונאית, עורכת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
קורות חייה.
ליאת תימור נולדה בחיפה וגדלה בשיכון ותיקים ברמת גן. בהיותה בת חמש נישאה אמה (לאחר שאביה נעלם) לחיים תימור, אלמן ואב לשני ילדים, ולזוג שני ילדים משותפים. המשפחה חייתה בנאות אפקה, ובהיותה בת 18, נהרג אביה החורג של ליאת, חיים תימור, בתאונת דרכים. לאחר מותו, נישאה אמה לדרור רוסו, אב לשלושה (אחד מהם הוא טל רוסו שהיה אלוף פיקוד הדרום).
תימור שירתה בצבא בשנים 1980–1982, כמורה חיילת בפרויקט מרווה (פרויקט לחיילים מחו"ל שעברו טירונות מזורזת במטרה לעלות לישראל) ובמחזור הראשון של פרויקט נערי רפול. כשהשתחררה סיימה לימודי תואר ראשון בתקשורת ופוליטיקה במכללת האנטר ובמכון הטכנולוגי של ניו יורק – NYIT (בשנים 1982–1986). היא החלה לימודי תואר שני בתקשורת באוניברסיטה העברית, אך לא השלימה את התואר.
עיתונות וכתיבה.
מששבה תימור לישראל עבדה בעיתון "חדשות" מ-1986 ועד לסגירתו ב-1992. בעיתון שימשה כרכזת כתבים וכמפיקת מוסף סופשבוע, וכן כסגנית עורכת מוסף האוכל של רון מייברג. בשנים 1993–2002 עבדה במעריב, תחילה כסגנית עורך מוסף "סגנון" ואחר-כך, במשך תשע שנים, כעורכת המוסף. בשנים 2008–2010 שימשה תימור כעורכת מוסף "סגנון" במעריב וכעורכת תחום הפנאי וסגנון החיים בעיתון. מאז 2010 היא כותבת טור אישי במוסף, ובו היא מתכתבת עם קוראים ובעיקר עם סופרים.
בשנת 2007 הקימה הוצאה לאור בשם "Must Have: רק דברים טובים" ביחד עם כרמית יוכפז. מ-2007 הן מוציאות מדריך שנתי העוסק בסגנון חיים ומציג את בתי העסק המובילים בתחום.
טלוויזיה.
תימור החלה להנחות תוכניות בטלוויזיה בשנת 2002, בתוכנית "עבודת בית" בערוץ 2 ולאחר מכן הוחלפה באלימור זילברמן. ב-2003 הגישה יחד עם רפי קרסו תוכנית בוקר בטלעד בשם "המדריך", שעסקה בבריאות ובסגנון חיים. היא ערכה תוכניות טלוויזיה שונות, בהן "הקו האדום" של דנה מודן, ואת העונה השנייה של התוכנית "בנות".
ב-2009 שימשה תימור כשופטת בתוכנית "פרויקט מסלול" בערוץ 2 ובשנת 2010 הגישה את התוכנית "מעצבים" ו"מעצבים באהבה", וכן פינות בתוכניות שונות בערוץ 10, בנושאי ילדים, משפחה וזוגיות.
בשנת 2011 החלה להגיש את התוכנית "רוצים הביתה" בקשת, שבה היא עוזרת לזוגות לרכוש דירה בהתאם לתקציב שלהם.
פוליטיקה.
ב-2013 הצטרפה תימור למפלגת "הרצליה שלנו" בראשות יהונתן יסעור. היא התמודדה על מקום במועצת העיר ומוקמה במקום השני ברשימה. כיום היא יו"ר החברה לתרבות ולאמנות הרצליה וחברת מועצת העיר.
משפחה.
בשנת 1988 נישאה ליאת תימור לגילי קצנלנבוגן (דודה של שירה קצנלנבוגן), ויש להם ארבעה ילדים. בשנת 2000 התגרשו.
כיום בן זוגה הוא ד"ר נחשון קנולר, אב לחמישה ילדים ונוירו-כירורג, מנהל יחידת עמוד השדרה בבית החולים תל השומר. אחיה למחצה הוא טל רוסו, בעברו אלוף פיקוד הדרום וחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בכנסת ה-21.
ספרים.
סגנון חיים (הוצאת מודן, 1999)
ספר עיצוב ואירוח המציג רעיונות יצירתיים בסגנון עשה זאת בעצמך. היה רב-מכר.
לילדים: מדריך עיצוב (הוצאת מודן, 2005)
מדריך עיצוב לעבודה עצמית לילדים.
Must Have: רק דברים טובים (הוצאה עצמית, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011)
מדריך שנתי לסגנון חיים, המציג את בתי העסק המובילים בתחום.
שלום אהבה: איך להיפרד באלגנטיות (הוצאת כנרת, 2011)
נכתב בשיתוף עם נילי לנדסמן. הספר סוקר את דרכי הפרידה המקובלות בין בני זוג ומציג כלים להתמודדות בריאה עם פרידה.
בנימין אייזנר
הרב בנימין (בני) אייזנר (ו' באדר ב' תש"ג 13 במרץ 1943 – א' בחשוון תשע"ב, 29 באוקטובר 2011) היה רב ומחנך, ממייסדי תלמוד תורה מורשה. מתלמידיו של הרצי"ה קוק.
חייו.
נולד בירושלים. למד בבית ספר יסודי בתל אביב ובתיכון בקיבוץ יבנה. לאחר התיכון שירת בצה"ל ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב. לחם במלחמת ששת הימים, והיה ממשחררי בית לחם.
לאחר חתונתו למד תורה בקיבוץ יבנה ובישיבת אור עציון. בהמשך החל לשמש כר"מ ומשגיח בישיבת ירושלים לצעירים. לימד את תורת הראי"ה והרצי"ה גם בישיבת עטרת כהנים, מכינה קדם צבאית עלי, מכינה קדם צבאית עטרת כהנים, ישיבת כרם ביבנה, ישיבה קטנה מורשה, ישיבת מרכז הרב, ישיבת הר המור, מורשת יעקב ועוד. העביר שיעורים גם בביתו, בין היתר בימי שישי לימד שם את תלמידי ישיבת שבי חברון.
בשנות השמונים היה בין מייסדי ארגון שלח את עמי שפעל למען שחרורם של נתן שרנסקי ואסירי ציון אחרים מהכלא הסובייטי. מטה הארגון הוקם בביתו. היה ממקימי רשת החינוך "נעם-צביה", ממקימי תלמוד תורה מורשה ומהוגי רעיון המכינות הקדם-צבאיות.
קשרים מיוחדים היו לרב אייזנר עם יהודי ארצות הברית. הוא היה ממייסדי בית המדרש לתלמידים אמריקאים "בית מדרש תורה" (BMT), בשכונת בית וגן בירושלים, שבו למדו שנה או שנתיים לפני המשך לימודיהם בקולג' בארצות הברית. מוסד זה היה מוסד פנימייתי של הסוכנות היהודית, שכלל גם מגורים למשפחות אנשי הסגל. תלמידיו האמריקאים שמרו איתו על קשרים הדוקים.
נהג לנסוע לבסיסי צה"ל ללמד את החיילים, במיוחד לפני מלחמות ומבצעים.
בשנים האחרונות התגורר ב'בית היהודי' בשכונת אבו תור בירושלים.
בשנת תשע"א התגלה בגופו גידול ממאיר. נפטר בליל שבת פרשת נח, א' בחשוון תשע"ב, ונקבר בלוויה רבת משתתפים בחלקת הנביאים שבהר הזיתים, בסמוך להראי"ה ורבו הרצי"ה.
ביום השנה לפטירתו, נערך בביתו שבשכונת אבו תור ערב שיעורים שנמשך לכל אורך הלילה, ובו מוסרים רבנים מהציונות הדתית שיעורים תורניים בנושאים שונים, לעילוי נשמתו.
משפחתו.
הרב אייזנר היה נשוי לשרה, אחותו של הרב אברהם יצחק אולמן (דיין בבד"צ של העדה החרדית), ולהם נולדו 11 ילדים. בין ילדיהם: סא"ל שלום אייזנר, לשעבר סמח"ט הבקעה (חתנו של הרב יהושע צוקרמן).
גארי ספיד
גארי אנדרו ספיד (באנגלית: Gary Andrew Speed; ) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ולשי. ספיד שימש כקפטן נבחרת הכדורגל של ויילס במדיה צבר 85 הופעות, שני רק לנוויל סאות'הול.
הוא החזיק בשיא ההופעות לשחקן בתולדות הפרמייר ליג עם 535 הופעות ליגה, עד שבירתו בשנת 2009 בידי דייוויד ג'יימס. לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 2010, מונה למאמנה של שפילד יונייטד אותה אימן במשך מספר חודשים. בדצמבר 2010 מונה למאמנה של נבחרת ויילס, ואותה אימן עד מותו.
ספיד היה שחקן מגוון שיכול היה לשחק במספר עמדות על המגרש. על פי רוב שימש ספיד כקשר מרכזי, אך במידת הצורך היה מסוגל לשחק הן כקשר באגף השמאלי, והן כמגן. ב-27 בנובמבר 2011 שם ספיד קץ לחייו בתלייה.
קריירת המועדונים.