בשנותיו האחרונות הוא לקה במחלת אלצהיימר. שוגר ריי רובינסון נפטר בלוס אנג'לס בגיל 67 ונקבר בבית הקברות אינגלווד פארק (Inglewood Park Cemetery), באינגלווד שבקליפורניה.
חייו האישיים.
רובינסון הכיר את אשתו השנייה, עדנה מאי הולי, רקדנית ידועה שהופיעה במועדון הכותנה וסיירה באירופה עם דיוק אלינגטון וקאב קאלווי, ב-1940.
רובינסון מספר שהוא פגש בה בבריכה מקומית אותה פקד לעיתים קרובות לאחר אימוני האיגרוף שלו. בניסיון ללכוד את תשומת לבה, הוא הופיע במועדון לילה בו היא רקדה והציג את עצמו. כעבור זמן קצר הם החלו לצאת ונישאו ב-1943. הם הביאו לעולם ילד אחד, ריי רובינסון הבן, והתגרשו ב-1960. באפריל 1959, הלכה לעולמה מארי, אחותו הבכורה של רובינסון, בגיל 41.
ב-1965 נשא רובינסון לאישה את מילי ויגינס ברוס, והזוג השתקע בלוס אנג'לס.
כאשר רובינסון היה חולה במחלות שונות, האשים בנו את אשתו של רובינסון בכך שהיא החזיקה אותו תחת השפעת תרופות על מנת לתמרן אותו. לפי ריי רובינסון הבן, כשאימו של שוגר ריי הלכה לעולמה, שוגר ריי לא היה יכול ליטול חלק בהלויית אימו מכיוון שמילי סיממה אותו ושלטה בו.
ברם, רובינסון אושפז יום לפני מותה של אימו בשל התרגשות שגרמה ללחץ דמו לעלות. רובינסון הבן ועדנה מאי אף טענו שמילי הרחיקה אותם מרובינסון בשנים האחרונות לחייו.
סגנון האיגרוף.
רובינסון היה מתאגרף טבעי, בעל סנוקרת מהירה ומכת נוקאאוט חזקה. הוא היה רבגוני ביותר בביצועיו - לפי פרשן האיגרוף ברט סוגר, "רובינסון היה מסוגל להלום בנוקאאוט תוך כדי כך שהוא צועד אחורנית."
רובינסון היה יעיל בשתי הידיים, והוא הפגין מגוון אגרופים אפקטיביים - לפי מאמר בכתב העת טיים ב-1951, "אם נדון ברפרטואר של רובינסון, הוא היה מסוגל להכות באותה המהירות והעוצמה בכל אחת מהידיים, ולהשתמש בכל אגרוף מקובל החל בבולו וכלה בוו - וכמה מהם הוא שלף בהבזק של רגע."
רובינסון ציין פעם שברגע שמתאגרף הגיע לרמה מסוימת, הטכניקות והתגובות שלו נעשות כמעט רפלקסיביות. "אתה לא חושב. הכול אינסטינקט. אם אתה נעצר בשביל לחשוב, אתה נעלם."
מורשתו.
מקובל לחשוב שרובינסון היה המתאגרף הגדול ביותר בהיסטוריה, כתבי ספורט, עמיתיו המתאגרפים ומאמנים דירגו אותו כמתאגרף הגדול ביותר בכל הזמנים.
כתבי ספורט יצרו עבור רובינסון את המונח "פאונד לעומת פאונד" (pound for pound) במהלך הקריירה שלו כדרך להשוות בין מתאגרפים ללא קשר למשקלם.
מתאגרפים שנכנסו ל"היכל התהילה" כמו מוחמד עלי, ג'ו לואיס, ושוגר ריי לאונרד דירגו את רובינסון כמתאגרף הטוב ביותר בהיסטוריה לפי פאונד לעומת פאונד.
ב-1997 דירג אותו המגזין "הזירה" כמתאגרף הטוב ביותר בהיסטוריה לפי פאונד לעומת פאונד, וב-1999 הכתירה אותו Associated Press כ"מתאגרף המשקל החצי-בינוני הטוב במאה" וכ"מתאגרף המשקל הבינוני הטוב במאה".
ב-2007, אתר ESPN.com הכניס אותו לרשימת "50 המתאגרפים הטובים ביותר בכל הזמנים", בה הוא בחר את רובינסון כמתאגרף הטוב ביותר בהיסטוריה.
ב-2003, מגזין "הזירה" דירג אותו במקום ה-11 ברשימת "המתאגרפים הגדולים ביותר בכל הזמנים" (לא רשימת פאונד לעומת פאונד, אלא רשימה המשווה בין מתאגרפים בקטגוריות ותחומי איגרוף שונים).
רובינסון היה אחד מהאפרו-אמריקאים הראשונים שביסס לעצמו מעמד של כוכב מחוץ לספורט. הוא נטל חלק בסצנה החברתית של העיר ניו יורק בשנות הארבעים ובשנות החמישים.
מסעדתו המפוארת אירחה כוכבים כמו פרנק סינטרה, ג'קי גליסון, נט קינג קול, ג'ו לואיס ולנה הורן.
רובינסון נודע כבעל אישיות צבעונית שחי חיים ראוותניים מחוץ לזירה. הדבר התבטא בהופעה אטרקטיבית, בתוספת כריזמה ונופך של דרמטיות: הוא נהג בקדילק ורודה דמוית פלמינגו, והיה זמר ורקדן מוכשר, שניסה את מזלו בעסקי השעשועים.
רון פלאטר, כתב ה-ESPN.com, כותב: "הוא היה חלוץ בענף האיגרוף בכך שהרכיב לעצמו פמליה ענקית, הכוללת ספר, מעסה, חבורת מאמנים, אישה יפה, דמותג ומאמנו ג'ורג' גיינפורד, שליווה אותו לכל אורך הקריירה.
כאשר רובינסון שב לפריז בשנת 1962 - שם הוא עדיין היה גיבור לאומי - על מנת שיחצה את האוקיינוס, היה על הצרפתים לספק לו מסג'יסט, ספר, בחור ששרק כשהוא התאמן, ואת הקדילק שלו.
אישיותו הגדולה מן החיים הפכה אותו לאלילם של מיליוני בני נוער אפרו-אמריקאים בשנות החמישים. רובינסון עורר השראה במספר מתאגרפים שכמחווה לו ששאלו ממנו את הכינוי "שוגר", בין אלה היו שוגר ריי לאונרד, ושוגר שיין מוסלי. הוא גם הונצח בבול שהנפיק שירות הדואר של ארצות הברית ב-2006, שלפי הדיווחים הונפק במחזור של למעלה ממאה מיליון.
רונית ויס-ברקוביץ'
ערן זרחוביץ
עמדות התקפה
האיסלאם
וייס סיטי
לאזאר לוי
לאזאר לוי (בצרפתית: Lazare Lévy; מוכר יותר בצורה ממוקפת: כלאזאר-לוי; 18 בינואר 1882 – 20 בספטמבר 1964) היה פסנתרן, מלחין ומורה יהודי-צרפתי, שהופיע במסעות קונצרטים ברחבי אירופה, בצפון אפריקה, בישראל, בברית המועצות וביפן.
קורות חיים.
לאזאר לוי נולד בשנת 1882 בבריסל שבבלגיה להורים צרפתים. הפדגוג ווירטואוז הפסנתר לואי דיאמר (1843–1919) לקח את הילד המוכשר תחת חסותו בקונסרבטואר של פריז, ולוי זכה בפרס הראשון של הקונסרבטואר בשנת 1898. נוסף ללימודי הפסנתר למד גם הרמוניה וקונטרפונקט. בין חבריו ללימודים ולנגינה בצוותא היו אלפרדו קאזלה, אלפרד קורטו, ג'ורג'ה אנסקו, פייר מונטה, מוריס ראוול וז'אק טיבו. בגיל עשרים הופיע לוי בקונצרט הבכורה שלו בתזמורת קולון, בנגינת הקונצ'רטו בלה מינור של רוברט שומאן בניצוח אדואר קולון. לאזאר-לוי, פדגוג ברוך-השפעה, מלחין, נגן עוגב ופסנתרן וירטואוז, ניגן בביצועי בכורה יצירות מאת מלחינים צרפתיים בני זמנו, בהם פול דיקא ודריוס מיו. כמו כן היה מתומכיו המוקדמים של איסק אלבניס, שאת "איבריה" שלו (הספר הראשון) ניגן בשנת 1911.
ברסיטלים הראשונים של לוי היה נוכח קאמי סן-סנס, שחיווה את דעתו מן השורה הראשונה, כי לוי מחונן "בשילוב הנדיר של שלימות טכנית ומוזיקליות".
בשנתו העשרים וחמש היה לוי שותף לכתיבת Méthode Supérieure לפסנתר בהוצאת דיאמר (שלוי היה לעוזרו), אף כי בשנים הבאות המליץ על טכניקת פסנתר אישית וחדשנית בהרבה, שהייתה כרוכה במידה רבה יותר בטכניקת יד וזרוע מאשר בטכניקת אצבעות צרופה, כשכריות האצבעות לוחצות לעומק על הקלידים.
לוי היה פרופסור מכובד להוראת הפסנתר בקונסרבטואר של פריז, תחילה כמורה זמני (1914-16 ו-1921-23) ובהמשך כמחליפו של קורטו (1923-40; התמנה מחדש 1944-53).
כיהודי בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, היו חייו תלויים על בלימה, אך הוא שרד הודות לתנועה מתמדת, עירנות בלתי פוסקת, ישיבה במחבוא, חיים בשמות לא-לו ובמסמכים מזויפים. משרתו בקונסרבטואר נמסרה למרצ'ל קיאמפי ולא הושבה לו. בנו הצעיר, פיליפ, לוחם מחתרת בולט, הוסגר לגסטאפו בידי שני משתפי פעולה נאצים צרפתים, נאסר ונשלח למחנה הריכוז דראנסי, שם זוהה כיהודי ועונה בידי קצין האס-אס אלויס ברונר.
בין תלמידיו היו קלרה הסקיל, סולומון קוטנר, מוניק האס, לוקס פוס, ג'ון קייג', קזימייז' סרוצקי, מרסל דיפרה ועוד וירטואוזים רבים, המוכרים בעיקר בצרפת של ימינו.
שלמה אלכסנדר
שלמה אלכסנדר (3 בספטמבר 1930 - 6 באוגוסט 1998) היה פיזיקאי, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים.
ביוגרפיה.
אלכסנדר, בנו של ארנסט אלכסנדר, נולד בפרייבורג שבגרמניה, וגדל בירושלים. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עבודת דוקטורט, בהנחיית שאול מייבום ממכון ויצמן למדע, הוא בנה ספקטרוסקופ לתהודה מגנטית גרעינית שהיווה לימים את הבסיס לשיטת דימות תהודה מגנטית והיה הישג טכנולוגי בינלאומי. באמצעות מכשיר זה הוא חקר מבנה נוזלים ופיתח שיטות למחקר תגובות כימיות.
כבתר-דוקטורנט עבד אלכסנדר במעבדות בל בארצות הברית, לצד פיל אנדרסון, ועסק בחקר תכונות מגנטיות של מתכות ובחקר מוליכי על. עם חזרתו למכון ויצמן הוא הקים מעבדה ניסיונית לחקר תכונות מוצקים ושלבי המעבר בין מצבי צבירה.
לאחר מותו של יואל רקח עבר אלכסנדר לאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלו הוא זכה לפרסומו העיקרי, כתאורטיקן בתחום הפיזיקה של החומר המעובה. הוא המשיך בתחום זה גם לאחר חזרתו למכון ויצמן, בשנת 1989. בשנת 1995 הוא פרש ממחקר פעיל.
אלכסנדר זכה להוקרה בינלאומית, היה חבר האקדמיה האירופית למדעים ושימש פרופסור בקולג' דה פרנס. בישראל הוא היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת 1993.
בשנת 1998 נהרג אלכסנדר בתאונת דרכים והותיר את רעייתו, אסתר ושלושת ילדיהם.
קרב מפרץ מנילה (1898)
קרב מפרץ מנילה (באנגלית: Battle of Manila Bay; בספרדית: Batalla de Cavite) היה קרב ימי שהתרחש ב-1 במאי 1898, במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. השייטת האסייתית של הצי האמריקאי הביסה והשמידה את השייטת הפסיפית של הצי הספרדי. הקרב נערך במפרץ מנילה שבפיליפינים והיה הקרב הגדול הראשון במלחמה.
חשיבות הקרב נובעת מכמה סיבות:
הקדמה.