ה-Su-7 היה ידוע לשמצה לאורך השירות שלו בגלל אחזקה מסובכת וסזיפית. את מכלי הדלק הפנימיים של המטוס (ארבעה בדגם Su-7, ושישה בשאר הדגמים האחרים) כמו גם מיכלים נתיקים שלרוב המטוס כלל שניים, נדרש היה לפתוח, לתדלק ולאטום בנפרד. מרבית פנלי הגישה שנדרש לפתוח בשביל סבב הטיסה היו בגב המטוס ובגלל שהמטוס גבוה יחסית, זה היה מסבך את האחזקה. תהליך טעינת התותח הייתה קשה במיוחד, שכן בגלל צורת השרוולים המותקנים בהיקף של הגוף כמו טבעת, היה נדרש להוריד את הפגזים עם השרשרת שלהם בזהירות ממעל המטוס כלפי מטה. בדגמים המוקדמים של המטוס (עד דגם BM) התווספו גם דרישות אחזקה, חוסר אמינות והרגישות לגו"ז של המנוע. כל הגורמים הללו הביאו לזה שבבחינות כשירות שבוצעו בשנת 1965, אחרי שכבר הבעיות הראשוניות של המטוס נפתרו, כל שעת טיסה דרשה 83 שעות אדם בממוצע. זה שגרם לחיל האוויר הסובייטי למבוכה, שכן מטוסי ה-F-105 אמריקאיים, שנחשבו למסובכים עם האוויניקה המתקדמת שלהם דרשו 45 שעות עבודה לכל שעת טיסה בממוצע, כמעט חצי. זה גרם ללחץ לשיפור יכולת האחזקה למטוס ועם השנים הצליחו להוריד את דרישות שעות אדם לשעת טיסה לכדי 48 שעות בממוצע.
השפעת המטוס.
השפעה טקטית ואסטרטגית.
המטוס במשך זמן רב היה למטוס התקיפה הסטנדרטי של ברית המועצות ושל הגוש המזרחי. הוא שירת בחילות אוויר של 10 מדינות. למרות כל מגרעותיו, הוא היה מטוס מהימן, קשוח, ויחסית לא יקר. עם ביצועי המהירות שלו, המטוס היווה מעין מכפיל כוח לכוחות האוויר הללו, שכן הוא אפשר לשאת חימושים ולבצע משימות שמטוסי קרב סובייטים בני הדור השני שיוצרו ויוצאו באותו זמן לא יכלו להם. הוא גם הוכיח את עצמו כחלופה ראויה למטוסי התקיפה המערביים בעלי ביצועים דומים. הוא אפוא שחרר טייסות ורגימנטים של מטוסי קרב קלים יותר לביצוע משימות שהם יכלו להתמחות בהם.
השפעה טכנולוגית ותעשייתית של המטוס.
למרות שה-Su-7 היה למטוס התקיפה העל קולי הסובייטי הראשון, הוא היה גם מאוד בעייתי בטיסה ובתפעול והציג את סף היכולת הטכנולוגית של ברית המועצות באותה תקופה. המנוע היה זללן בדלק, מוגבל ביכולתיו, ובמשך תקופה ארוכה הוא סבל מדרישות אחזקה מסובכות ותכופות. אפילו הצמיגים של כני הנסע של המטוס היו מוגבלים למספר נמוך של נחיתות ונטו להתפוצץ בגלל שהתעשייה לא יכלה לייצר צמיגים שרידים יותר. עם כל זאת, פיתוח המטוס (יחד עם הסוחוי Su-9) הייתה הצלחה כבירה למשרד התכנון הניסויי הטרי, שאלה היו מטוסי הסילון הראשונים שלו. המטוס השיג את מטרות הביצועים שהוצבו למהנדסים, יוצר במספרים משמעותיים, גם אם לא בתפקיד לו יועד במקור. וגם פותח להרבה תתי דגמים. קשייו של המטוס הקנו ניסיון רב לא רק למהנדסי משרד התכנון סוחוי, אלא גם למהנדסי חומרים, מהנדסי המנועים, ומערכות עזר שהמשיכו לפתח המוצרים ויכולות הייצור למטוסי הדור הבא שבאו אחריו.
אחד המגבלות הגדולות של המטוס הייתה מהירויות ההמראה והנחיתה שבגללם גם הוגדלו דרישות אורך מסלול. בברית המועצות בתקופה זאת הייתה חשובה היכולת לפעול משדות ארעיים שכן במלחמה הגדולה הבאה הסובייטים ציפו שבסיסי חיל האוויר שלהם יופצצו ויצאו מכלל שימוש (מה שהוכח במלחמת ששת הימים). למרות שהדגמים המאוחרים של ה-Su-7 הותאמו לפעילות משדות ארעיים, זה הגביל מאוד את יכולת המטוס לנשיאת דלק וחימוש. עם העלייה הצפויה במשקל מטוסי הדור הבא, הסובייטים הבינו שהם יצטרכו למצוא פתרון שישפר את ביצועי כלי הטיס בהמראה ונחיתה. אי לכך החלו תוכניות פיתוח לפתרונות כגון מערכות בקרת מעטפת הגבול, כנף משיכה משתנה, ויכולת המראה ונחיתה אנכית. וכך ה-Su-7 היה גורם מגשר בין מטוסי קרב מהדור השני של מטוסי הקרב הסובייטיים, לדור השלישי. בסופו של דבר על בסיסו של ה-Su-7 פותחה משפחה שלמה של מטוסי תקיפה – ה-Su-17/20/22.
דלתא (סדרת טילים)
דלתא (באנגלית: Delta) היא סדרת טילי שיגור אמריקאים אשר החלה את דרכה בשנת 1960 כפיתוח של סדרת טילי ה'תור' בטיל 'תור-דלתא'. יותר מ-300 טילי דלתא שוגרו עד היום ואחוז ההצלחה עומד על 95 אחוז. כיום פעילים שני דגמים של טילי דלתא: דלתא 2 ודלתא 4.
רקטות דלתא מיוצרות ומשוגרות על ידי חברת United Launch Alliance ‏(ULA).
מקור השם.
הטיל הוא הדגם הרביעי שיצא מסדרת טילי השיגור תור. לכן מכונה 'דלתא' - כאות הרביעית באלפבית היווני.
בסיס חיל האוויר בקייפ קנוורל
בי.סי. דונצק
מועדון הכדורסל דונצק (באוקראינית: Баскетбол Клуб Донецьк) הייתה קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר דונצק, שהתמודדה בליגת העל האוקראינית בכדורסל ובליגת VTB.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 2006 ביוזמתם של שחקני עבר ותיקים בראשות ואלרי פוליכאנוב. והחלה לשחק בסופרליגה בעונת 2008/09. באותה עונה הגיעה למקום השלישי בעונה הסדירה, ולגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאזובמאש מאריופול. במקביל, הפסידה במוקדמות היורוצ'לנג'.
בינואר 2010 הוקפאה הקבוצה בסופרליגה. והשתתפה רק בליגה המאוחדת של VTB. באותה עונה הפסידה הקבוצה במוקדמות היורוקאפ לבילבאו באסקט. ובמסגרת היורוצ'לנג' לא עברה את שלב הבתים.
בענת 2010/11 הגיעה הקבוצה שוב לגמר הפלייאוף והפסידה לבודיוולניק קייב את האליפות.
בתחילת עונת 2011/12 השתתפה הקבוצה במוקדמות היורוליג ללא הצלחה. והמשיכה לשלב הבתים של היורוקאפ, בו הגיעה עד לשלב רבע הגמר. בסיום העונה זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה באליפות הסופרליגה האוקראינית כשניצחה בסדרת הגמר את קבוצת אזובמאש מאריופול 0-4.
בשנת 2013 חדלה מלהתקיים.
בי.סי. דונייצק
ג'ונו
דאוד ראג'חה
דאוד עבדאללה ראג'חה (בערבית: داود راجحة; 1947 – 18 ביולי 2012) היה שר ההגנה של סוריה בשנים 2011–2012, וראש המטה הכללי של צבא סוריה בשנים 2009–2011 בדרגת עמאד (המקבילה לדרגת רב-אלוף).
ביוגרפיה.
ראג'חה נולד בדמשק בשנת 1947 והשתייך לזרם היווני האורתודוקסי בנצרות. הוא סיים קורס קצינים בשנת 1968 בהתמחות ארטילריית שדה. במהלך שירותו סיים קורסים רבים, בהם קורס פיקוד ומטה, וקורס לקציני מטה בכירים. בשנת 1998 קיבל דרגת לִוָאא' (המקבילה לדרגת אלוף) ובשנת 2005 דרגת עִמאד.
ראג'חה מילא שורת תפקידים בצבא סוריה, ממפקד גדוד עד מפקד חטיבה, ובהמשך ראש מנהלה וראש אגף, ובשנת 2004 מונה לסגן הרמטכ"ל.
ב-6 ביוני 2009 מונה לרמטכ"ל צבא סוריה.
ב-8 באוגוסט 2011 הודיע נשיא סוריה בשאר אל-אסד על מינויו של ראג'חה לשר ההגנה במקומו של עמאד עלי חביב.
ב-18 ביולי 2012 נהרג ראג'חה בפיגוע התאבדות במהלך ישיבה במטה הביטחון הלאומי בדמשק, המשמש את שירותי המודיעין הסורי. הפיגוע בוצע בידי גורמים מקרב המתקוממים כנגד משטרו של אסד, כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה. בפיגוע נהרגו גם בכירים נוספים מהצמרת הביטחונית והמדינית של סוריה.
ראג'חה היה נשוי ואב לארבעה ילדים.
דייוויד פרום
דייוויד ג' פרום (באנגלית: David J. Frum; נולד בטורונטו, קנדה ב-30 ביוני 1960) הוא סופר, עיתונאי ועורך עיתונות יהודי, אמריקאי-קנדי, נאו-קונסרבטיבי, ששימש ככותב הנאומים הכלכליים של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. היה הראשון בעל מידע הפנים, שחיבר ספר, בשם "The Right Man" (הוצאת רנדום האוז, 2003) על חלקה הראשון של תקופת כהונת בוש הבן, בעקבות הפיגוע במגדלי התאומים בספטמבר 2001. פרום ידוע כיום כמבקר חריף של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והמפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה.
פרום נולד בטורונטו שבאונטריו, קנדה, להורים יהודים ומגדיר את עצמו כ"יהודי לא אדוק במיוחד". אימו, ברברה פרום, הייתה עיתונאית ושדרנית רדיו ידועה בזכות עצמה. אחותו, לינדה פרום היא סנאטורית קנדית. נשוי ואב לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון ותואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת ייל, שם היה בעל טור קבוע ב"ייל דיילי ניוז", וב-1987 השלים תואר JD במשפטים באוניברסיטת הרווארד. בעת לימודיו בהרווארד נבחר לנשיא סניף האגודה הפדרליסטית (השמרנית) באוניברסיטה.
"עיתונאי, עורך ופוליטיקאי".
ניסיונו הפוליטי של פרום התחיל כבר בגיל 14 והזדתהה כאיש שמאל אך במהלך השנים השתנו דעותיו ימינה. ב-1980 השתתף כמתנדב בקמפיין הבחירות של רונלד רייגן. פרום מגדיר את עצמו עד היום כ"רפובליקני שמרן", אולם לא היסס לתקוף גם דעות ואישים מהימין, כשהדבר נראה לו נכון. היה עורך מאמרי המערכת של ה"וול סטריט ג'ורנל" בשנים 1989 עד 1992 ובעל טור קבוע במגזין "פורבס" בשנים 1992–1994. את פרסומו הכלל ארצי הפוליטי הראשון קיבל בעקבות מאמר התקפה שפרסם ב-1991 ב"אמריקן ספקטייטור" על פט ביוקנן, מועמד ימני לנשיאות אז.
ב-2001 מונה פרום לכותב הנאומים הכלכליים של הנשיא בוש, למרות היותו אז עדיין בעל אזרחות קנדית בלבד. רק ב-2007 הוא התאזרח בארצות הברית (אך נשאר גם קנדי). ב-2003 היה מהתומכים הבולטים בממשל בוש בתקיפת עיראק של סדאם חוסיין. ידוע כמי שטבע את המונח "ציר הרשע" בהתייחס לאיראן, עיראק וקוריאה הצפונית. היה יועץ בכיר לענייני מדיניות חוץ לרודי ג'וליאני בעת מסעו הכושל של האחרון למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-2008 (המנצח בפריימריס ג'ון מקיין הפסיד בבחירות הכלליות לברק אובמה). באותן בחירות הוא הביע הסתייגות מפורשת ממועמדותה של שרה פיילין לסגנית נשיא, כנגד הדעה המקובלת במפלגתו, אף על פי שאמר בסופו של דבר שיצביע עבורה כסגניתו של המועמד לנשיאות מטעם הרפובליקנים ג'ון מקיין. בשנים האחרונות הוא השמיע לא אחת דעות בלתי מקובלות בימין, גם בנושאים ערכיים, כמו התנגדותו למלחמה החריפה של הרפובליקנים בביטוח הבריאות של הנשיא ברק אובמה, התנגדותו למלחמתם הלא פחות חריפה בנישואין חד מיניים ועוד.