תכונות אופייניות למינרלים ניתנות לבדיקה במעבדה באמצעים מתוחכמים. בדיקות אלה נחוצות בעיקר כאשר המינרל הנבדק משמש כאבן חן, לצורך זיהוי זיופים ותחליפים ולקביעת ערך (למשל ביהלום).
התכונות הנבדקות: משקל סגולי, קיטוב – באמצעות פולריסקופ, מקדם שבירת אור (refractive index) – באמצעות רפרקטומטר, זיהוי ספקטרום אופייני – באמצעות ספקטרוסקופ, "זריחה" באור על סגול ובקרני רנטגן.
תכונות אופייניות של מינרלים.
דוגמאות לזיהוי מינרל באמצעות תכונה מאפיינת:
דב פרוהמן
דב פרוהמן (נולד ב-28 במרץ 1939) הוא פרופסור לפיזיקה שימושית, ממייסדי מרכזי הפיתוח והייצור של חברת אינטל בישראל ומנכ"ל אינטל ישראל במשך שנים רבות. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשנ"א בתחום המדעים המדויקים.
קורות חייו.
פרוהמן נולד באמסטרדם ב-1939. בתקופת הכיבוש הנאצי בהולנד, הוסתר בחווה של משפחה נוצרית, תוך סיכון רב. הוריו נספו בשואה, והוא עלה לישראל כילד ב-1949 וגדל בבית קרובי משפחה בתל אביב, שם סיים את לימודי התיכון בתיכון עירוני א'. שירת בחטיבת גולני, ולאחר מכן השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. את המשך לימודיו האקדמיים, עשה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ממנה קיבל תואר שני (1965) ושלישי (1969) בהנדסת אלקטרוניקה ומדעי המחשב.
ב-1965 החל לעבוד במעבדות המחקר של חברת פיירצ'יילד בפאלו אלטו שבקליפורניה, במחקר שעסק בתכנון מעגלים משולבים. ב-1969, עם סיום לימודיו, החל לעבוד במרכז המחקר של חברת אינטל בקליפורניה. באינטל עסק בתכנון רכיבי זיכרון מבוססי מוליכים למחצה, והמציא את ה-EPROM (רכיב זיכרון הניתן למחיקה ולתכנות) הראשון. על פיתוח זה זכה פרוהמן בפרס מורטון של איגוד IEEE ב-1982 ובמדליית אדיסון, אף היא מטעם IEEE, ב-2008.
בתקופת עבודתו באינטל ניסה פרוהמן לשכנע את בכיריה, במיוחד את נשיא החברה אנדי גרוב, להשקיע בישראל. בהשפעתו, ועקב מחסור באנשי תכנון באותה עת, פתחה אינטל מרכז תכנון בחיפה ביולי 1974. פרוהמן השקיע מאמצים רבים כדי לגרום לאינטל לבצע בישראל גם פעילות ייצור, ולא רק מחקר ופיתוח, ומאמציו נשאו פרי עם הקמת מרכז ייצור בירושלים ב-1981. פרוהמן מספר כי "בשנים הראשונות נלחמנו בשיניים על כל מוצר וכל טכנולוגיה, ורק לאחר כמה שנות מאבק זכינו בתכנון המיקרו-מעבד הראשון".
במקביל לפעילותו באינטל, ניהל פרוהמן קריירה אקדמית. ב-1972 הצטרף כפרופסור אורח באוניברסיטה למדע וטכנולוגיה בקומאסי שבגאנה, וב-1974, עם שובו לישראל, הצטרף לאוניברסיטה העברית בירושלים כפרופסור חבר לפיזיקה שימושית. ב-1980 התמנה לפרופסור מן המניין, אך ב-1981 עזב את סגל האוניברסיטה, והתמנה למנהל כללי של חברת אינטל בישראל, תפקיד שבו החזיק עד 2000 במקביל לפעילות כסגן נשיא קבוצת המיקרו-מעבדים באינטל העולמית.
בשנת ה'תשנ"א (1991) הוענק לו פרס ישראל למדעים מדויקים ובשנת 1991 צורף כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בנוסף, זכה פרוהמן באותה שנה בפרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה.
ב-2000 פרש פרוהמן מתפקידיו באינטל. לאחר פרישתו מהחברה הקדיש את זמנו לעיסוקי פנאי, בהם קריאה, רכיבה על אופנועים ועל אופניים, והטסת מטוסים קלים. נוסף על כך כתב ספר בנושא מנהיגות: מנהיגות בדרך הקשה, שיצא לאור באנגלית ב-2008. בראיונות שנערכו עמו יצא פרוהמן נגד האדישות הפושה לדעתו בציבור הישראלי, וצפה משבר חברתי-חינוכי וכלכלי חמור שיפקוד את ישראל.
דב פרומן
דב פרומן (1929 - מרץ 2016) היה עובד סוציאלי ועורך דין, מייסד השירות הלאומי והאגודה להתנדבות.
קורות חיים.
נולד וגדל בבנדין שבפולין. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התייתם מהוריו וגדל אצל סבתו. בשנת 1943 נשלח למחנה הריכוז אושוויץ. בסוף המלחמה היה מילדי בוכנוואלד ששרדו את השואה. לאחר מפלת הגרמנים בשנת 1945 הגיע ארצה לבד ונשלח לעליית הנוער. שנה ראשונה היה בכפר פינס ושנה שנייה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל.
לאחר לימודיו במקוה ישראל רצה להמשיך את לימודיו באוניברסיטה שהייתה בזמנו רק בירושלים, על כן יצא משערי היישוב ותפס טרמפ על משאית שהובילה תוצרת לירושלים, כאשר הגיע לירושלים פגש אדם שהיה יחד איתו באחד ממחנות הריכוז, ולאחר חילוף חוויות הביאו לישיבת מרכז הרב. בשנת 1947 החל ללמוד בישיבת מרכז הרב ונקשר לרב צבי יהודה קוק. שמע שיעורים אצל ראש הישיבה הרב יעקב משה חרל"פ ואצל המשגיח הרב יצחק אריאלי. למד חברותא עם הרב אברהם הורביץ גיסו של הרב שלמה זלמן אוירבך. משום שהיה ניצול שואה ללא קרובי משפחה הוא גר אצל הרבנית רייזה רבקה, אשתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. לאחר זמן שלמד בישיבה בהמלצת חבריו עבר לישיבת כפר הרא"ה שם למד תקופה קצרה אצל הרב יעקב כלאב. לאחר מספר חודשים עזב הרב כלאב את הישיבה ועבר עם כל תלמידיו למכון הארי פישל בירושלים, שהיה בניהולו של חותנו. לאחר מכן שב לישיבת מרכז הרב יחד עם חבריו הרב בנימין אביעד, לימים רב מועצה אזורית שפיר, הרב דב ליאור, הרב פרופ' מיכאל צבי נהוראי, הרב פרופ' נחום רקובר, הרב צבי כהן, שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב ופרופ' אלאלוף שכיהן בעבר כיו"ר המועצה הדתית תל אביב.
בזמן מלחמת העצמאות היה חבר בההגנה ושירת בגדוד טוביה שהיה בזמנו של בחורי ישיבה ובהמשך הועבר לגדוד "חיי"ם", עד סיום מלחמת העצמאות. בשנת 1952 המשיך ללמוד בישיבה ולאחר מכן התגייס לצה"ל והיה קצין סעד חטיבתי ב"גולני". לאחר הצבא הלך ללמוד באוניברסיטה העברית משפטים ועבודה סוציאלית ועבד כמנהל לשכת הרווחה בבית שמש. שירת בתפקיד זה עד שנת 1961. משנת 1961 עבד במשרד הסעד בניהול עד שנת 1969. בשנת 1969 ייסד את השירות הלאומי לבנות ואת האגודה להתנדבות בעם בראשה עמד שנים רבות. הוא התמיד בפעילותו זו בשנים 1970- 1994 תוך שהמשיך ונשא בתפקידים שונים במשרד הסעד. בד בבד משנת 1970 ניהל גם משרד עו"ד עד לפטירתו בשנת 2016.
אב לארבעה. התגורר בירושלים.
האגודה להתנדבות בעם והשירות הלאומי.
ב-1971, בעת ששימש פרומן בתפקיד בכיר במשרד הסעד, ביקש ממנו השר מיכאל חזני להכין תוכנית פעולה להקמת ארגון שיגייס בנות לשירות לאומי. פרומן הכין תוכנית מפורטת שעל עקרונותיה הוקמה "האגודה להתנדבות בעם", מייסדת השירות הלאומי בישראל. עקרונות אלה, לתפעול עמותת שירות לאומי, משמשים עד היום את תפעולה של האגודה להתנדבות, ושל עמותות אחרות המפעילות מתנדבות שירות.
פרומן עמד בראש הצוות הניהולי של האגודה (יחד עם מרים מאיר ושאול יהלום), וכיהן כמנכ"ל שלה עד התפטרותו ב-1994. הארגון שעמד בראשו הקים את השירות הלאומי, יש מאין, מיסד אותו והחדיר אותו לתודעת הציבור ולהכרת הממסד השלטוני בישראל. בתקופתו חל מהפך במגזר הדתי לאומי: עד הקמתה של האגודה, בנות המגזר קיבלו פטור משירות צבאי והמשיכו אל הפרק הבא בחייהן. האגודה פתחה להן את ערוץ ההתנדבות, ובסיום תקופת כהונתו של פרומן באגודה, כעבור 23 שנים, יצאו מדי שנה כ-4,000 בנות דתיות לשירות לאומי, רוב מוחלט של בנות המגזר.
בספר היובל של האגודה להתנדבות, על תולדות האגודה והשירות הלאומי, כותב המחבר שלומי רוזנפלד:
רכס גאלאטין
רכס גאלאטין (אנגלית: Gallatin Range) נמצא במדינות מונטנה וויומינג שבארצות הברית, והוא כולל למעלה מ-10 הרים שגובהם הוא מעל 3,048 מטרים (10,000 רגל). הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת אלקטריק שגובהה 3,343 מטרים. רכס גאלאטין נקרא על שם אלברט גאלאטין, שהיה מזכיר האוצר של ארצות הברית שכיהן בתפקידו למשך הזמן הארוך ביותר, והיה חבר בצוות המשא ומתן בין בריטניה לארצות הברית שבו נקבע הגבול בין אלסקה לקנדה. אורכו של הרכס הוא 120 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו הממוצע הוא 32 ק"מ.
הפסגות הדרומיות של הרכס נמצאות בחלק הצפוני של הפארק הלאומי ילוסטון, אך רוב הרכס נמצא ביער הלאומי גאלאטין. נהר ילוסטון זורם צפונה דרך האגף המזרחי של הרכס. רכס מדיסון מקביל לגאלאטין במערב. הקצה הצפוני של הרכס נמצא ליד העיירה ליבינגסטון שבמונטנה, ומעבר בוזמן מפריד בין גאלאטין לבין הרי ברידג'ר שבמערב. הרכס הוא חלק מהמערכת האקולוגית ילוסטון רבתי ויש בו דובי גריזלי, זאבים ומינים אחרים המצויים בסכנת הכחדה.
ברכס גאלאטין נמצא אחד מהיערות המאובנים הגדולים ביותר מהאאוקן. העצים המאובנים הם מאובנים מינרליים של מה שבעבר היה גזעי עצים. העצים המאובנים שברכס מכוסים בלבה וזרמים פירוקלסטיים מהפעילות הגעשית שהתרחשה לפני כ-50 מיליוני שנים. שירות היערות של ארצות הברית בנה שביל באורך 3.2 ק"מ שבו ניתן לצפות בעצים המאובנים.
פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה
גבי מיליטו
צא&quot;פ
הצבי ישראל
לב סמדר
כף החיים
כף החיים הוא חיבור הלכתי שנכתב בידי הרב יעקב חיים סופר, ונחשב לאחד מחיבורי ההלכה המרכזיים בציבור הספרדי.
תיאור הספר.
ספר כף החיים הוא למעשה פירוש על חלק אורח חיים בשולחן ערוך העוסק בהלכות יום יום, וכן על תחילת חלק יורה דעה בשולחן ערוך העוסק בהלכות איסור והיתר. הוא בא לבאר ולהוסיף על דברי השולחן ערוך, וכן להכריע ולפסוק הלכה בנושאים הנידונים בשולחן ערוך על בסיס הספרות ההלכתית והקבלית לאורך הדורות.
בספרו זה מדלג המחבר על הלכות כתיבת סת"ם (ספרי תורה, תפילין ומזוזות), המצויים בשולחן ערוך אורח חיים סימנים לב-לו, לט ו־מב, שנכללו בספר קודם שלו, קול יעקב.
רוב הכתוב ב"כף החיים" הוא לקט שנאסף מחיבורי רבנים אחרים, ראשונים ואחרונים עד אחרוני דורו, וכן מספרי קבלת האר"י והרש"ש. ביניהם מעט חיבורים קדומים אשר היו תחת ידי המחבר בכתבי-יד ולא ראו בזמנו אור בדפוס, וכן ספרים נדירים שהודפסו במהדורות מצומצמות אך היו מצויים בספרייתו של הרב המחבר.