להלכה הוא פוסק שאם כותבים בסוף השטר "שריר וקיים" על פרט בשטר שנכתב על מחק או בסוף שורה וצריך חיזוק, יש לכותבו בשורה שלפני האחרונה ולחזור עליו בשורה האחרונה, שכן אם יכתב בשורה האחרונה ממש לא יהיה לו תוקף. הוא מסביר שגם לפי הפרשנות שיש חובה לכתוב "שריר וקיים" בסוף השטר, עדיין קיימת התקנה שהעדים לא ירחיקו מהשטר יותר משורה, משתי סיבות: האחת כדי שלא יהא נראה שהעדים חותמים על האוויר המרובה שבין הטקסט לחתימתם - אם יהיה כזה, וגם כדי לחזק את תקנת ה"הכול שריר וקיים", שהרי לפי ההלכה אם יש מחיקה בסוף השטר במקום שייתכן שהיה כתוב שם "הכול שריר וקיים" השטר פסול, ואם יוּתר לעדים לחתום במרחק רב אחרי השטר, שוב עולה הבעיה שגם אם המחיקה תהיה באמצע השטר יהיה חשש שמא שם היה סוף השטר המקורי ומשם ואילך נכתבו שורות רבות ברווח המרובה שבין השטר לחתימה, ולכן עדיין עומדת תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה".
דעת הרשב"א.
הרשב"א כותב בשם הרמב"ן כי צריך הן את תקנת השריר וקיים והן את תקנת השיטה אחרונה, שכן תקנת השריר וקיים נועדה למנוע זיופים והוספות אחרי ה"שריר וקיים", ולציין תיקונים שנכתבו בתוך השטר, ובמקרה שיש יותר מ"שריר וקיים" אחד, כך שקיים חשש שמא נכתבה על ידי המזייף שורה נוספת ברווח שבין העדים לשטר, נצרכת תקנת השיטה אחרונה הקובעת שיש לחזור על הכתוב בשטר בשיטה אחרונה, ורק אז יחתמו העדים, וכך ידעו שכל ה"שריר וקיים" נכתבו על ידי כותב השטר ולא על ידי זייפן.
ציאנו אצטילן
ציאנו אצטילן (Cyanoacetylene) הוא תרכובת אורגנית של פחמן, מימן וחנקן בעל הנוסחה הכימית C3HN.
המולקולה של החומר היא בעלת מבנה קווי מהצורה H-C≡C-C≡N והוא האלקין הפשוט ביותר ממשפחת הציאנו.
בזכות הקשר קוולנטי המשולש, המולקולה משמשת כאלקין בתהליך סיפוח הלוגנים.
בנוסף המולקולה יכולה לעבור סינטוז לא אורגני על מנת לייצר תוצרים פרו-ביוטיים כגון: חומצה אספרטית, אספרגין וציטוזין.
ציאנו אצטילן התגלה באמצעות ספקטרוסקופיה בערפיליות, בזנבות של כוכבי שביט, בתווך בין-כוכבי ובאטמוספירה של טיטאן (הירח הגדול של שבתאי).
בנוסף, ציאנו אצטילן היא אחת המולקולות שנוצרו בניסוי מילר-יורי.
הכנסייה הפרבוסלבית הרוסית
מיכאל הלצר
מיכאל הֶלְצֶר (Heltzer; 1 במאי 1928 – 6 ביוני 2010) היה היסטוריון של המזרח הקדום, פרופסור באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
הלצר נולד בשנת 1928 בטאלין (אסטוניה). למד לימודי המזרח הקדום באוניברסיטת לנינגרד, ובשנת 1954 קיבל תואר דוקטור על עבודה בנושא "סוגיות בהיסטוריה חברתית וכלכלית של פיניקיה", בהנחיית יצחק ויניקוב. מכוון שעל הוריו נאסר לגור בעיר, לאחר ששהו בכלא הסובייטי, נאלץ הלצר ללמד רוסית והיסטוריה בבתי ספר באסטוניה לפרנסתו. בשנת 1959 הצליח לקבל משרה באוניברסיטה הפדגוגית של וילנה (Vilnius Pedagogical University), ובשנת 1965 התקבל כחבר סגל. בשנת 1966 היה לפרופסור חבר ובשנת 1970 פרופסור מן המניין.
בשנת 1972 עלה לישראל, כשהוא כבר חוקר מוכר בתחום, והצטרף לאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2002 קיבל אות הוקרה ממלכתי על תרומתו לאסטוניה.
במהלך השנים כתב 14 ספרים, יותר מ-200 מאמרים.
היה נשוי לשושנה ואב לשלושה.
מרסדס בנד (אלבום)
מרסדס בנד הוא אלבום הבכורה של הלהקה מרסדס בנד, האלבום יצא לאור באפריל 2004.
לאחר שש שנים של הופעות ברחבי ישראל וצבירת קהל מעריצים, יצא אלבום הבכורה של מרסדס בנד, להקת Fאנק/רוק, הכולל את הסינגלים "בואי ונביא לך ת'פאנק", "משנכנס אדר", "המרסדס" ו"את ואני".
בכל השירים שר גל תורן חוץ מבשיר "היו לי תקופות", בו גיטריסט הלהקה רונן כוכבי הוא הסולן הראשי.
יצחק ויניקוב
יצחק נתנוביץ' ויניקוב (Исаак Натанович Винников; 1897–1973) היה סמיטולוג, מזרחן, בלשן-אתנוגרף יהודי-סובייטי, פרופסור באוניברסיטת לנינגרד.
נולד בחוֹטימְסְק שברוסיה הלבנה. נשלח על ידי משרד החינוך הסובייטי ללמוד בלשנות ואתנולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. עבודתו המוקדמת עסקה בהיסטוריה ובתרבות הערבית הפרה-אסאלמית. אחר כך עבר ללימוד את מנהגי ושפות השבטים הערבים של מרכז אסיה. בשנת 1941 כתב דוקטורט בנושא "הערבים בברית המועצות". בהמשך הקריירה הקדיש את זמנו לחקר כתובות ארמיות וכתב קונקורדנציה של הארמית הארץ-ישראלית לפי התלמוד הירושלמי והמדרשים. בין השנים 1940 ל-1942 עמד בראש המכון לאנתרופולוגיה ואתנוגרפיה. היה מנחה הדוקטורט של פרופ' מיכאל הלצר.
דוד עופר
דוד עופר (1919 - 4 בפברואר 1994) היה ניצב במשטרת ישראל, שימש מפקד מחוז הדרום ומחוז תל אביב. בכור האחים במשפחת עופר.
ביוגרפיה.
עופר נולד בגאלאץ שברומניה, ליוסף וצילה הרשקוביץ. בשנת 1924, בהיותו בן חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בחיפה. הוא סיים לימודי תיכון בחיפה ובשנת 1940 התגייס לשורות הצבא הבריטי. בשנת 1944 עבר לשרת בבריגדה היהודית עם הקמתה וממנה השתחרר בשנת 1946 בדרגת רב-סרן. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד 34 בחטיבת אלכסנדרוני והמשיך לשרת עד שחרורו בשנת 1952 בדרגת סגן-אלוף. אותה שנה הצטרף בדרגת סגן ניצב למשטרת ישראל.
עופר שימש מפקד בית הספר לשוטרים בשפרעם בשנים 1952-1956, היה סגן מפקד מחוז הצפון וב-1958 עמד בראש כוחות הבלימה במרד האסירים בכלא שאטה. שירת כקצין ביטחון וסגן נציב בתי הסוהר, בתחילת 1960 עבר לשרת כראש ענף תנועה במחוז תל אביב, אך כעבור חמישה חודשים בתפקיד התמנה לפקד על מקום המעצר של אדולף אייכמן ועמד בראש צוות השמירה. בשנת 1961 מונה לסגן מפקד מחוז הדרום. המחוז השתרע באותן שנים מחדרה ועד אילת, למעט מחוז תל אביב, ועופר עמד בראש מבצעי אבטחה מורכבים בירושלים, בהם מסעי הלוויה של יצחק בן-צבי, זאב ז'בוטינסקי ומשה שרת.
בשנים 1970–1972 היה מפקד מחוז הדרום. בשנים 1972–1976 פעל כמפקד מחוז תל אביב, אליו הועבר במיוחד כדי להשליט סדר שהמשטרה התקשתה לכפותו בערי המחוז (באותן שנים גברו במחוז תל אביב הבריונות, הזנות והפגיעה בביטחון האישי של האזרחים). מפכ"ל המשטרה רב ניצב שאול רוזוליו הפך את עופר למפקד המחוז, והעמיד לרשותו צוות פעולה עליו נמנו יגאל מרקוס ועמוס אריכא, וכן גדוד מאנשי משמר הגבול בראשות ניצב-משנה משה טיומקין. בעקבות הפעילות המשטרתית במחוז נבלמו הבריונות והזנות, והפשיעה במחוז ירדה בעשרות אחוזים.
משפחתו.
דוד עופר היה נשוי לחוה, ואב לשניים.
בנו הבכור, היה טייס קרב. הוא נהרג במלחמת יום הכיפורים, ב-11 באוקטובר 1973, כשמטוסו (A-4 סקייהוק) הופל מעל רמת הגולן.
הבן הצעיר, שריה, פיקד על סיירת שקד והיה ממקימי יחידת שלדג. הוא השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. ב-11 באוקטובר 2013, 40 שנה בדיוק לאחר שנהרג אחיו, נרצח שריה בידי מחבלים שחדרו לביתו ב"ברוש הבקעה" שבצפון בקעת הירדן (כ-3 ק"מ מדרום לשדמות מחולה).
שני אחיו של דוד עופר, אנשי העסקים סמי ויולי עופר, נפטרו ב-2011.
קניין אותיות
קנין אותיות הוא שם שנתנו חז"ל להקנאת שטר חוב לאדם אחר (הסבת שטר). השטר, בו נכתב כי אדם מסוים חייב לחברו סכום כסף, מוקנה על ידי המלווה לאדם שלישי, ולו ניתנת זכות הגבייה מעתה.
המחלוקת.
רבי יהודה הנשיא וחכמים נחלקו במסכת בבא בתרא אודות אופן קניין זה.
שיטת רבי יהודה הנשיא.
לפי רבי יהודה הנשיא, ואביו רבן שמעון בן גמליאל, כדי להקנות חוב הכתוב בשטר לאדם שלישי, די במסירה, שהוא מסירת השטר מידי המלווה לידי הקונה.
לפי פרשנותם של תוספות, אין הכוונה לקנין מסירה הרגיל, שכן נכסים ניידים אינם נקנים במסירה; לפי שיטתו הכוונה היא לקניין משיכה, שנהיה על ידי שהקונה מושך את השטר לרשותו, אלא שבנוסף לכך צריך גם את דעתו של המלווה שיקנה במעשה המשיכה את החוב ללווה, שכן כדי להעביר את שעבוד הגוף מהמלווה ללווה יש צורך בדעתו של המלווה להעביר את השעבוד וזאת קוראה הגמרא בשם "מסירה" למרות שאין צורך במסירה מיד ליד; לפי פירוש אחר בתוספות, יש צורך בשני הקניינים גם יחד, מסירה מיד ליד ומשיכה על ידי הקונה, על ידי המשיכה קונה את החוב, ועל ידי המסירה קונה את השעבוד שבתוכו.
לפי פירושם של התוספות, סובר רבי יהודה הנשיא שרק מסירה הוא הקניין המתאים לשטר, שכן קניין משיכה אינו מתאים כאן כלל; משיכה מתאימה רק בדבר שגופו ממון, הוא עצמו הדבר הנקנה, וכעין קניית חפצים ניידים או קרקעות, שהם עצמם הדבר הנקנה, אם כן על ידי המשיכה מראה המושך את בעלותו עליהם. אך בקניין כזה, שבא רק לסמל העברת הבעלות רוחנית על החוב מהמלווה לאדם אחר, יש צורך במעשה מצד המלווה המורה על העברת הבעלות.
שיטת חכמים.
שיטת חכמים היא שקניין כזה נקנה רק על ידי צירוף של שני קניינים; שטר, שהוא כתיבת שטר על ידי המלווה שהוא מקנה לאדם זה את ההלוואה (וכמובן מסירת השטר לידיו), וכן מסירת השטר עצמו. הראשונים מסבירים שהשטר אינו בעצם קניין שטר, אלא הוא רק כעין שטר ראייה, שמהווה סימן על דבר מסוים. כך גם כאן השטר רק מורה על מעשה המסירה, שאינו רק על הנייר עצמו, אלא גם על החוב הכתוב בו; על ידי הכתוב בשטר, ניכר למפרע ולהבא שמעשה המסירה הוא על החוב, והשטר מהווה גם כעין קניין ומחיל על המסירה חלות משמעותית יותר.
בשטר יש לכתוב "קני לך איהו וכל שעבודיה ", כלומר מקנה אני לך את השטר ואת כל השעבודים הנלויים.
פרשנות למחלוקת ההלכתית.
לפי דבריהם של כמה מהראשונים, המחלוקת האם אותיות נקנות במסירה או לא, תלויה בעצם במחלוקת של רבי מאיר ורבי אלעזר האם עדי חתימה כרתי או עדי מסירה כרתי, והדעה האומרת כי אותיות הנקנות במסירה סבורה כרבי אלעזר; בהתאם לכך פוסקים כמה מהראשונים, כי לפי שיטתם - שההלכה נפסקת כרבי אלעזר רק בגט ולא בשאר שטרות - אין אותיות נקנות במסירה.