הבניין בנוי לתוך האדמה. מהצד הצפוני ומהכניסה הראשית הוא נותן רושם נמוך וצנוע, הנשלט על ידי משטחי זכוכית גדולים. בצד הדרומי, הבניין במלוא גובהו. ארסקין מפרק את החזית ל"כרכים" רבים בגודל, מבנה, וגובה שונים ובסידור מעניין. החזית הצפונית מצופה בלבנים בגוונים שונים של אדום, מתבטאות בארשת של מרקמי משטח מגוונים. הגג, הנראה למרחוק, כולל מחזירי שמש, האופייניים לסגנונו של ארסקין, המעבירים אור יום לאולם דרך צוהר. המרחב הפנימי מציע פנורמה עצומה דרך חזית הזכוכית מצפון, אשר מציבה את הצופה במגע הדוק עם הטבע ועם האלונים הישנים שבחוץ. בפנים חוזרים קירות הלבֵנים. לעיצוב הפנים יש תחושה טבעית דרך סלע חשוף במבואה התחתונה. הבטנה הכפרית של עץ בצבע בלונד היא תכונה אופיינית בכל הבניין, ומציגה ניגודיות חמה לאבן הזכוכית.
עיצוב האודיטוריום נוצר בהשראת תוכנית חצי־מעגלית של אמפיתיאטרון עתיק. זה נועד לאפשר לקהל של 1,194 לתפוס את הדובר ללא הגברה חשמלית. למטרה זו עבד ארסקין עם היועץ האקוסטי נילס-אוקה נילסון. לתקרת העץ יש שיפוע תלול לכיוון הבמה כדי להגביר את התפשטות הצליל ולהימנע מהדים. פתרונות אלה נועדו גם לספק אפקט פיסולי אסתטי. כדי להשיג התפשטות מרבית של צליל, השיפוע התלול שולב בעיצוב, והחומרים והצורות של החלל נבחרו בקפידה.
קונצ'רטו קלן
קונצ'רטו קלן (בגרמנית: Concerto Köln) הוא הרכב בארוק קאמרי.
הקבוצה הוקמה בשנת 1985, אחת מקבוצות רבות שקמו כתוצאה מן העניין הגובר והולך בביצוע אותנטי בשנות ה-80' של המאה ה-20. חברי ההרכב היו בעיקר מוזיקאים, שסיימו זמן לא רב קודם לכן קונסרבטוריונים או בתי ספר למוזיקה באוניברסיטאות של אירופה. הם החלו לסייר ברחבי היבשת, והופיעו לעיתים קרובות בפסטיבלי מוזיקה חשובים. בשנת 1992 ייסדו, בעזרת רדיו גרמניה, את פסטיבל קלן למוזיקה עתיקה. הם אינם מקבלים שום תמיכה ממשלתית ואין להם מנצח קבוע, אם כי יש להם מנהל אמנותי, מרטין זנדהוף.
הרפרטואר שלהם משתרע מן הבארוק המוקדם, דרך התקופה הקלאסית ועד למאה ה-19, למשל מנדלסון. הם עסקו גם במספר שיתופי-פעולה, כגון תקליטור ששילב מוזיקה עממית טורקית עם יצירות בסגנון טורקי מאת מלחינים כמוצרט ואחרים. הם מרבים להקליט, בין השאר, עם רנה יקובס, דניאל הרדינג, לואי לאנגרה, דייוויד סטרן, איבור בולטון, מרקוס קריד, כריסטופר מולדס ואוולינו פידו.
הקלטות.
ההרכב הוציא עד כה יותר מ-50 הקלטות. מבחר מהן:
מרדכי רפאל חיים כהן
פסגת לזלי (אנטארקטיקה)
פסגת לזלי (באנגלית: Leslie Peak) הוא הר סלעי נמוך שצורתו חרוט, שנמצא דרומית להר קוק ברכס לקי שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של לזלי מילר (Leslie Miller) שהיה קצין רדיו בתחנת מוסון בשנת 1964; וכן השתתף במשלחת החקר שמפתה את רכס לקי בשנת 1965.
המלחמה הסינו-ווייטנאמית (1075–1077)
המלחמה הסינו-ווייטנאמית (ידועה גם כמלחמת לי-סונג) הייתה מלחמה בין שושלת לי של וייטנאם (דאי ויאט) לשושלת סונג של סין בין השנים 1075–1077. המלחמה החלה כאשר הקיסר לי הורה לפלוש לסין עם למעלה מ-100,000 חיילים. לאחר ארבעים ושניים ימי מצור על יונגז'ו (עיר הבירה של מחוז גואנגשי), הצליחו כוחות הדאי ויאט לכבוש את העיר. בתגובה לכך, ב-1076 הוביל הקיסר סונג כ-300,000 מחייליו לווייטנאם, וב-1077 הם כמעט הצליחו להגיע עד עיר הבירה טאנג-לונג, אך נהדפו על ידי הגנרל לי ת'ונג קיט. שני הצדדים נאבקו אחד בשני במשך ימים ארוכים, אך לבסוף הגנרל ת'ונג קיט הציע למפקד גואו קואי לחדול מהלחימה ולכונן שלום. קואי הסכים, ושני הצדדים הסיגו את כוחותיהם.
המלחמה הסינו-ווייטנאמית, 1077-1075
הליאיה
הליאיה (ביוונית עתיקה: Ἡλιαία; ביוונית דורית: Ἁλία) היה בית המשפט העליון של אתונה העתיקה. הדעה הרווחת בקרב חוקרים היא ששמו של בית המשפט נלקח מהפועל היווני העתיק ἡλιάζεσθαι, שפירושו 'קהילה'. הנחה נוספת היא שהשם נבע מהעובדה שהדיונים התקיימו בחוץ, תחת השמש (ἥλιος).
השופטים נקראו הליאסטים () או דיקסטים (ὀμωμοκότες, δικασταί", = אלה שנשבעו, כלומר המושבעים).
משפטים מפורסמים שנערכו באיליה.
משפט סוקרטס (399 לפנה"ס).
סוקרטס הואשם בחילול הקודש על ידי מלטוס, אניטוס ולייקון, ובסבב ההצבעה על גזר דינו, הוחלט ברוב של 280 קולות מתוך 500 לגזור עליו גזר דין מוות למרות גזר הדין, סוקרטס שמר על קור רוח לאורך המשפט, וכאשר ניתנה לו ההזדמנות לדבר, הוא לא הציע להגלות את עצמו מאתונה, ואף סירב להצעות חבריו לסייע לו להימלט.
יוגב בר-ששת
יוגב בר-ששת (נולד בשנת 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש סגן ראש המנהל האזרחי. קודם לכן שימש כסגן מפקד עוצבת הפלדה, מפקד חטיבת יואב, קצין המבצעים של פיקוד הדרום ומפקד גדוד 50.
ביוגרפיה.
בר-ששת למד בפנימייה הצבאית לפיקוד-אור עציון. התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד 51 בחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בחטיבת ביסלמ"ח. בהמשך שימש כסגן מפקד פלוגה. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה בביסלמ"ח. בהמשך עבר לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד פלוגה, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה מונה למפקד פלנ"ט נח"ל. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן מונה למפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח נח"ל.
בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד לימן, גדוד מרחבי בעוצבת ברעם, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. במאי 2014 מונה למפקד גדוד 50, והוביל אותו בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן, את תפקידו סיים ב-21 ביוני 2016. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום בין השנים 2016–2019. ב-19 ביוני 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יואב, תפקיד בו שירת עד 12 בספטמבר 2021. בשנת 2021 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה. ב-22 בנובמבר 2021 הוחלט על מינויו לסגן ראש המנהל האזרחי.
חיים אישיים.
בר-ששת מתגורר בנטע, נשוי ואב לשישה.
יהדות קטלוניה
יהדות קטלוניה (קטלוניא, בספרות הרבנית ובכתבי־היד) הייתה קהילה יהודית שהתקיימה בחצי האי האיברי, בממלכות הנוצריות של קטלוניה, ולנסיה ומיורקה עד גירוש ספרד ב-1492. שיא תפארתה היה במאות ה-12, ועד 14, בהן שגשגו שני מרכזי תורה חשובים בברצלונה ובג'ירונה. יהדות קטלוניה פיתחה מאפיינים ייחודיים, שכללו סידור תפילה משלה (נוסח קטלוניה), מנהגים ומסורת פסיקת הלכה. אף על פי שבקטלוניה היו מנהגים ונוסח תפילה שונים מספרד, היום נוהגים לכלול את חכמי קטלוניה בתוך יהדות ספרד.
בעקבות פרעות קנ"א (1391) והגירוש בשנת 1492 היגרו יהודי קטלוניה שלא התנצרו לאיטליה, לאימפריה העות'מאנית, לצפון אפריקה ולארץ ישראל.
היסטוריה מוקדמת.
ההיסטוריונים משערים שהיהודים הגיעו לחצי האי האיברי לפני חורבן בית שני, אבל הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר שמעידים על חיי הקהילה היהודית הם מן המאה ה-3 בלבד.
המונח "אספמיה" הועתק מהשם היספניה (Hispania) והתייחס לחצי האי האיברי בתקופה הרומית. בתחילת המאה ה-5 איבדו הרומאים בחצי האי האיברי את שלטונם לוויזיגותים. בתקופה הוויזיגותית נגזרו גזרות רבות נגד היהודים ולפעמים נכפתה עליהם המרת דת לנצרות או גירוש.
בשנת 711 החלו המוסלמים את מסע הכיבוש של חצי האי האיברי. האזורים שנכבשו והפכו לאזורים שתחת שלטון האסלאם נקראו בשם הערבי "אַל־אַנְדָלוּס". לא ידוע לנו הרבה על תולדות היהודים בראשית השלטון המוסלמי אבל כבר אז היהודים השתמשו בשם ספרד כדי להתייחס לארצות הללו.
בתהליך כיבוש מחדש שכונה "רֶקוֹנְקִיסְטָה" כבשו הממלכות הנוצריות הצפוניות את כל השטחים המוסלמים מצפון לדרום. עם הרקונקיסטה הנוצרית גם השטחים שנכבשו על ידי ממלכות קסטיליה ופורטוגל כונו על ידי היהודים בשם 'ספרד', קטלוניה ושאר הארצות הצפוניות כונו בשם 'אדום' או 'עשו'. תהליך הרקונקיסטה של קטלוניה התחיל בחסותם של המלכים הפרנקים שגירשו את המוסלמים שהצליחו לחצות את הפירנאים בקרב פואטייה (Poitiers) בשנת 732. האזורים המשוחררים מידי המוסלמים הפכו לרוזנויות ונשארו תחת הארגון האדמיניסטרטיבי של הפרנקים. הרוזנים הקטלאניים, בראשות רוזני ברצלונה, התנתקו אט אט מהפרנקים ושלטו באופן עצמאי. קטלוניה העתיקה היוותה אזור חיץ נגד התפשטות האסלאם. יהודים רבים עברו מספרד (החלק המוסלמי) אל הצפון (החלק הנוצרי) ולהפך ושימשו כמתורגמנים והיו בעלי תפקידים הן בקרב השלטון המוסלמי והן בקרב השלטון הנוצרי. ליהודים היו שדות וכרמים וחלק גדול מהם היו חקלאים.
בתקופה הקדומה הזאת תלמידי חכמים בקטלוניה שרצו להשלים את השכלתם התלמודית ירדו לישיבות הדרום. גם אלה שרצו ללמוד מדעים או בלשנות ירדו לספרד כפי שעשה רבי מנחם בן סרוק שנולד בעיר טורטוסה ועבר לקורדובה כדי ללמוד ולעסוק בלשון העברית בחסותו של הנגיד רבי שמואל אבן נגרילה.
העדויות הראשונות על התיישבות יהודית משמעותית בברצלונה ובג'ירונה הן מן המאה ה־9. במאות ה-11 וה-12 היה בברצלונה בית דין ומרכז תורני חשוב, והעיר שימשה מעין תחנת ממסר לתורת הגאונים. חכמים מאותה תקופה הם רבי יצחק בן ראובן אלברג'לוני, רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני, הנקרא גם הנשיא מברצלונה, ורבי אברהם בר חייא הנשיא. כמה מגדולי חכמי פרובאנס נסעו ללמוד בבית המדרש של ברצלונה, כמו רבי יצחק בן אבא מארי ורבי אברהם בן יצחק.