תיאורי יבשות ואזורים גאוגרפיים, הפכו מסוף המאה ה-19 למתודה החשובה ביותר של המחקרים הגאוגרפיים, שהגיעו לשיאן בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. אמנם במקביל התפתחו לאיטם גם תחומי גאוגרפיה אחרים כגון הגאומורפולוגיה והגאוגרפיה האנושית, אבל הרעיון הרגיונלי נתפס כפרדיגמה המרכזית של המקצוע. נכתבו עשרות מחקרים אמפיריים שתיארו חלקי עולם, ואחד מגדולי הגאוגרפים הגרמניים באותם ימים היה היהודי אלפרד פיליפסון (1864–1953), שחיבוריו על אירופה ואזור הים התיכון היו חיבורים גאוגרפיים רגיונליים, עם דגש על הגיאומורפולוגיה, שזכו לתהילה גדולה בזמנו.
בין מלחמות העולם, סייע לגיבוש הפארדיגמה הרגיונלית גאוגרף גרמני נוסף הוא אלפרד הטנר שהיה מרצה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה. הוא הגדיר את הרעיונות המרכזיים של המקצוע והדגיש את אחדותו. הטנר, שלמד פילוסופיה ועסק אף במחקר גאומורפולוגי, ניסח טיעונים שכבר היו אבני ייסוד ידועים ויצר מהם תורה סדורה של מהות הגאוגרפיה, נציין כמה מהם:
קביעותיו אלה של הטנר השפיעו על יצירת סכמת מחקר קבועה במחקרים רגיונליים: שמתחילה עם הגדרת גבולות האזור הנחקר, עוברת לתיאור המסד הפיזי והתפתחות. על גביו נערך הדיון בתפוצת התופעות האנושיות והתפתחותן. המחקר מסתיים בדיון על ייחודו הגאוגרפי של החבל הנחקר. בשיטה זו נהגו המחקרים הרגיונליים המדעיים אך גם השתמשו בה כל ספרי הלימוד בבתי הספר ברחבי העולם המלמדים על יבשות, מדינות או אזורים.
התפתחות הרגיונליזם בארה״ב.
ספרו של הטנר השפיע לא רק על הגאוגרפיה בגרמניה בין מלחמות העולם, אלא עבר גם לעולם האמריקאי דרך אחד החיבורים החשובים שנכתבו באותם ימים - ספרו של ריצ'רד הארטשורן "טבע הגאוגרפיה". בספרו הביא המחבר את עיקרי התפיסה הגרמנית ואת המסקנה המתבקשת ממנה לגבי הרעיונות המרכזיים של מקצוע הגאוגרפיה ומטרתו המחקרית. הוא הציב את חקר "הגאוגרפיה הרגיונלית" כפסגתו של המקצוע וטען שעל שאר התחומים הנושאיים (הסיסטמטיים) לשרתו מבחינת המחקר. אחת התרומות החשובות בחיבוריהם של הטנר והארטשורן היא הניסיון ליצור בסיס פילוסופי שיכניס תחת קורת גג אחת תחומי מחקר הנראים רחוקים מאוד זה מזה, שיצדיקו את "אחדותו של המקצוע".
מאז מלחמת העולם השנייה פחתה הדבקות בגאוגרפיה הרגיונלית, בגישתה הרעיונית ובדרך המחקר שהציעה. גאוגרפים שביקרו את הגישה הזאת טענו שאיננה מביאה להכללה ואין לה כוח ניבוי כפי שמצפים מתאוריות מדעיות. גם הגישה התיאורית של התופעות ספגה ביקורת ובמקומה העלו את הרצון להשתמש בשיטות מחקר אנליטיות ובנתונים כמותיים. באקדמיה התפתחה אלטרנטיבה לגישה הרגיונלית, שהביאה החל מסוף שנות החמישים לשינויים פרדיגמטיים בגאוגרפיה המכונים "המהפכה הכמותית-פוזיטיביסטית“.
כתוצאה מכך, המחקר וההוראה של הגאוגרפיה הרגיונלית הלכו ונעלמו באוניברסיטאות במחצית השנייה של המאה העשרים. עם זאת יש הטוענים כי הגישה קיימת בצורות אחרות שנזקקות למתודה הרגיונלית כמו במחקרים ועבודות יישומיות של תכנון אזורי או במחקרים ביחסי אדם-סביבה ואקולוגיה. בתחומי החינוך ממשיכה הגאוגרפיה הרגיונלית להיות דרך הוראה מרכזית בהקניית יסודות הגאוגרפיה ברחבי העולם.
מחקרי הגאוגרפיה הרגיונלית בישראל.
ראשית הדרך.
עוד לפני שהוקמה המחלקה לגאוגרפיה הראשונה בארץ, בשנת 1949 על ידי פרופ' דוד עמירן, כבר הופיעו בארץ ספרים עיוניים שנכתבו בגישת הגאוגרפיה הרגיונלית.
בראש וראשונה צריך להזכיר את ספרו של פרופ' א"י ברוור, שהופיע ב-1928, והפך לספר היסוד על הגאוגרפיה של הארץ. הספר סיכם את המחקרים והידע של אותם ימים מתחומי הגאולוגיה והאקלים, ועד לניתוח נתונים סטטיסטיים ויישוביים. הספר ערוך בגישה הרגיונלית הקלאסית, אותה הכיר פרופ' בראוור מלימודי הגאוגרפיה באוניברסיטת וינה בתחילת המאה ה-20.
אפשר לכלול בקטגוריה של סקירות רגיונליות גם ספרים שהופיעו בשנות השלושים, בהוצאת "אומנות" ביוזמתה של הקק"ל בסדרת ספרים - תחת הכותרת "לנוער, ספריית ארץ ישראל". בסדרה הופיעו במשך כעשרים שנה ספרים על אישים, מקומות, מושגים בהיסטוריה הציונית וארץ ישראל. הספרים נכתבו על ידי מומחים לנושא באותה העת. הספרים הרגיונליים שירטטו תמונת מצב של האזור הנסקר מבחינת התנאים הגאוגרפיים, ההתיישבות וההיסטוריה לפני הציונות. בהמשך הספר מתוארות פעולות ההתיישבות הציונית באזור. אלה אינם חיבורים רגיונליים קלסיים, אבל השתמשו במתודה הרגיונלית לצורכי התעמולה של הקק"ל והפצתה בקרב הנוער. לדוגמה יכול לשמש ספרו של נתן שלם על עמק החולה.
באמצע שנות השלושים הגיע לארץ ד"ר יהויקים פאפוריש, שלמד אף הוא גאוגרפיה באוניברסיטת וינה. הוא החל לכתוב ספרי לימוד רגיונליים, רובם לבתי הספר היסודיים, אך כתב גם כמה ספרים לבתי ספר תיכוניים ולסטודנטים, שהראשון שבהם היה "גאוגרפיה של ארץ ישראל" שהופיע ב-1940. משנות החמישים ואילך חוברו ספרים רגיונליים רבים נוספים למערכת החינוך בארץ.
המחקר הרגיונלי באקדמיה.
משהוקמה המחלקה לגאוגרפיה בירושלים (1949) תוכנית הלימודים שלה תוכננה על ידי פרופ' דוד עמירן. מאחר שלמד גאוגרפיה בגרמניה בסוף שנות העשרים וראשית השלושים, הוא חונך בתפיסת עולם שראתה בגאוגרפיה הרגיונלית את פסגת המקצוע. לכן תוכנית הלימודים צריכה הייתה להכשיר את הסטודנטים למחקר רגיונלי. הוא קיווה שעבודות המחקר לתואר השני ולתואר השלישי יביאו בסופו של דבר למחקר כלל האזורים של ארץ ישראל.
ראשוני התלמידים במחלקה בירושלים, צעדו בנתיב הרגיונלי במחקריהם. פרופ׳ יהודה קרמון, כתב תיזה על עמק החולה, ומאוחר יותר על אזור השרון. עבודת הדוקטורט של פרופ' דב ניר הייתה על עמק בית שאן, פרופ' יהושע בן אריה כתב על עמק הירדן התיכון. בכל העבודות האלה נשמרו העקרונות של מחקרים רגיונליים: סקירת התפתחות האזור ומאפייניו הפיזיים והאנושיים ודיון מסכם על ייחודו של האזור. למעשה המשותף לשלוש התיזות היה נהר הירדן והעמק שבו הוא עובר. בכל עמק נוצרו טיפוסי נוף אחרים עקב התנאים הפיזיים השונים וההיסטוריה המקומית. במהלך השנים הבאות פרופ׳ דב ניר המשיך לפרסם ספרים למערכת החינוך התיכונית בגישה הרגיונלית, בנוסף להתמחותו בגיאומורפולגיה. אף פרופ׳ יהודה קרמון נהג בגישה זאת, וספרו שימש כספר חובה בקורסים אוניברסיטאיים על גאוגרפיה רגיונלית של ארץ ישראל.
פרופ' דוד עמירן שאף להביא את המידע הרגיונלי על הארץ כולה בביטוי גאוגרפי אחר - ״אטלס ישראל״. אטלס, שיסכם את כל הידע והמחקרים שנעשו, ויציגם במפות נושאיות. בהכנת אטלס ישראל השתתפו חוקרים מתחומי דעת מגוונים - קלימטולוגים, היסטוריונים, ארכאולוגים, גאולוגים ועוד. האטלס הופק בפורמט ענק על ידי ממשלת ישראל, כשמאחורי כל מפה נכתב טקסט מלווה. כך למעשה האטלס הפך למסמך רשמי רגיונלי על ארץ ישראל ומאפייניה הטבעיים והאנושיים. האטלס החל להופיע באמצע שנות ה-50, והופיע בכמה מהדורות במשך כ-25 שנה.
אחרית המחקר הרגיונלי בישראל.
כפי שצוין בראשית הערך, הפרדיגמה של הגאוגרפיה הרגיונלית הלכה ונעלמה מהמחקר העולמי עקב השתנות תפיסת העולם במקצוע. מגמה זו חדרה גם לישראל, ותוכניות הלימודים באוניברסיטאות החלו להכניס יותר קורסים סיסטמטיים על חשבון קורסים רגיונליים. התהליך הביא ליוזמה לערוך כנס מדעי בשנת 1975. בכנס ניסו מצדדי הגישה הרגיונלית לעשות חשבון נפש מקצועי. במבט לאחור על הדברים שנאמרו בכנס, תוך ידיעת ההתפתחות שהתרחשה בעולם הגאוגרפיה מאז - נראה כי הכנס היה שירת הברבור לרעיון הרגיונלי כגישת מחקר מדעית מרכזית של הגאוגרפיה בישראל. את הכנס יזם פרופ׳ דב ניר שהיה מחשובי הרגיונליסטים בארץ, שכל חייו דגל בגישה הרגיונליסטית וכתב ספרים אחדים בנושא, ובכללם ספר העיון המרכזי בשיטות המחקר בגאוגרפיה רגיונלית. למרות מה שנאמר לעיל, על גסיסתה והיעלמותה של הגאוגרפיה הרגיונלית מליבת הפארדיגמה הגאוגרפית, המשיך להיות ביקוש לטקסטים ותאורים רגיונליים, שעל חלקם כבר הצביעו בכנס. כך, לדוגמה, הצביע פרופ׳ ברוך קיפניס, על הצורך בגאוגרפיה רגיונלית בתהליכי תכנון אזוריים, שהתגלגלו לימים לסקרים וחוות דעת רגיונליות לוועדות תכנון ארציות. פרופ' ארנון סופר, אף הוא מחסידי הגאוגרפיה הרגיונלית, ראה בהעלמות התחום כאופנה זמנית בעולם המחקרי, וקרא להמשיך לחקור ללמד ולפרסם בגישה זאת.
באותה העת הורגש צורך בקרב גאוגרפים להמשיך לתאר ולחקור את אזורי הארץ שלא נכללו בעבודות המחלקה לגאוגרפיה בירושלים. היוזמה לכך הייתה של פרופ' אבשלום שמואלי מאוניברסיטת תל אביב, שהביא להופעתם של כמה סדרות של מחקרים רגיונליים, אותן ערך עם עמיתים מאוניברסיטאות אחרות. הסדרות, שהופיעו במהלך שנות השמונים, קבלו את שמות האזורים שנחקרו: ארצות הגליל, מחקרי יהודה ושומרון, ספר הנגב, אגן הים התיכון.
לסיכום אפשר לומר כי גם בישראל, כמו בארצות רבות בעולם המערבי, המחקר הרגיונלי האקדמי נעלם תוך כדי שינוי תפיסת העולם המדעית של המקצוע. עם זאת הוא ממשיך להיות קיים ובולט במערכת החינוך, בה הגישה הרגיונלית משרתת צרכים של חינוך לאומי וקשר עם הארץ. יש לשער כי הוראת הגאוגרפיה בשיטה הרגיונלית מקבעת גם את הדימוי השכיח של הגאוגרפיה כמקצוע מדעי, דימוי ששונה לחלוטין מהמחקר המדעי הנערך במחלקות לגאוגרפיה בישראל ומחוצה לה.
מקס (תוכנה)
מקס, ידועה גם כמקס/אם.אס.פי/ג׳יטר (באנגלית: Max/Msp/Jitter), היא תוכנה העושה שימוש בתכנות ויזואלי עבור מוזיקה ומולטימדיה. התוכנה מפותחת ומתוחזקת על ידי החברה Cycling ’74 מסן פרנסיסקו. במעל שלושים שנות היסטוריה נעשה שימוש בתוכנה על ידי מלחינים, מבצעים, מעצבי תוכנה וחוקרים כדי ליצור מיצבים והופעות.