הוא בנה עיר בירה חדשה באל-עמארנה ופיתח פולחן לאל אתון. זהו פולחן לאל יחיד, (פרוטו-מונותיאיזם) שונה מהסגידה לריבוי האלים שהיו מקובלים בדת של אמון. שמה של העיר בפי המצרים הקדמונים היה אַחֶתְאַתון – "האופק של אתון" (אחד מכינויו של רע, אל השמש המצרי). העיר החליפה את הבירה הישנה, נא אמון, היא תבאי.
עם העברת בירת הממלכה, אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחנתון. באל-עמארנה נבנה עבורו קבר מלכותי והתחילה עבודת בניה של קברים לנשותיו וילדיו. ב שנמצא באל-עמארנה, מצאו את סרקופג הקבורה המנותץ שלו. הוא נהרס כאשר הבירה נהרסה והוסטה חזרה לתבאי בימי מלכותו של תות ענח אמון. בימינו, הסרקופג שוחזר והוא נמצא במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. סוברים שיחד עם הריסת העיר, הועברו הגופות המלכותיות מאל-עמארנה לתבאי. ייתכן שאחנאתון נקבר בעמק המלכים בתבאי בקבר שנקרא KV55. בקבר זה נמצאה מומיה שפניה הושחתו.
יורשו, תות ענח אמון, שעלה לשלטון כשהיה בן 9 בלבד, ביצע בהשפעת יועצים רבי השפעה מהפכה שהחזירה את האמונה הישנה וניסתה למחוק כל זכר למהפכה של קודמו. עקב כך הוא שינה את שמו מתות ענח אתון, הוא נקבר בעמק המלכים. קברו, KV62, הוא הקבר השלם היחידי שנמצא על כל אוצרותיו על ידי הוארד קארטר ב 1922.
תקופת השושלות ה-19 וה-20.
מלכי השושלות הבאות, ה-19 וה-20, ובני ביתם המשיכו להיקבר בעמק. במיוחד גדול ומעוטר הוא קברו של סתי הראשון, הקבר הוא העמוק ביותר שנמצא מכל מלכי הממלכה החדשה. ניתן לבקר בו כיום. המומיה שלו נמצאה בקבר בדיר-אל בחרי ומוצגת במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. בתקופת מלכותו של רעמסס הראשון החלה קבורת הנשים בעמק המלכות, אתר אשר הפך למקום קבורתן הקבוע של הנשים החשובות בממלכה.
הקברים היוו מטרת לשודדים כבר מתקופת השושלת ה-18. תחילה, ההגנה על הקברים הייתה אי ידיעת מיקומם והסתרת הפתח שלהם. בסוף השושלת ה-18, בוצעו פטרולי שמירה בעמק. בתקופת השושלת ה-20 מעשי השוד היו תכופים ולעיתים נגרם נזק ממשי גם למומיות.
לקראת סיום תקופת הממלכה החדשה (השושלת ה 21), התחילה תקופה לא יציבה במצרים. מעשי הביזה התגברו מאוד וכהני אמון, פתחו את הקברים וקבצו את המומיות בשלשה קברים כדי להגן עליהם. מאותן סיבות, הם גם סילקו את כל האוצרות. לאחר מכן העבירו את המומיות שוב למחבוא חדש, בדיר-אל בחרי, שם הן קובצו באי סדר דבר שהקשה על זיהויים העתידי. בד בבד, חלק מהקברים עברו שימוש חוזר (KV 19, KV 22 KV 24, KV 25, KV 34, KV 44, KV 45, KV 47) לקבורת אצילים לא מלכותיים.
תקופות מאוחרות יותר.
למשך מאות שנים, העמק ננטש, עד להגעת התקופה היוונית-רומאית במאה השלישית לפנה"ס. בתקופה זו, התעוררה סקרנות תיירותית ביחס למצרים העתיקה. נמצאו כ-2000 כתובות קיר מהתקופה הזו ב-10 קברים שונים בעמק (KV1, KV2, KV4, KV6, KV7, KV8, KV9, KV10, KV11, KV15).
בתקופה הביזנטית, במאה החמישית לספירה, עם התפשטות הדת הנוצרית במצרים, שימשו מספר קברים (KV1, KV2, KV4, KV8, KV9, KV15) מסתור לנזירים מתבודדים. זאת על פי כתובות שהכילו צלבים, תפילות ומזמורים.
מחקר וארכאולוגיה.
תולדת המחקר בעמק.
ראשית המחקר הארכאולוגי הקדום במצרים התמקד בניסיון להבין את הסימנים שהופיעו על כרטושים, אובליסקים וכיוצא בזה.
עמק המלכים עמד במרכז העניין של המחקר הארכאולוגי במצרים במשך 200 השנים הקודמות. לאור הביקוש הרב שהיה לעתיקות ומזכרות עתיקות במערב, התפתחה בו פעילות רבה של ציידי עתיקות, שיטות החפירה הראשונות היו הרסניות לקברים ולסביבתם. האירופאים רכשו לעיתים את המוצגים מאנשים מקומיים שחפרו בעמק ובסביבתו כשמטרתם להשיג ולמכור את הממצאים לכל המרבה במחיר.
ב-1799 התלוותה לצבאו של נפוליאון שפלשה למצרים, משלחת מדעית מתוך כוונה לחקור את מצרים העתיקה. אז עלתה ההשערה שסמני החרטומים הם כתב (הכתב פוענח עם חקירת אבן רוזטה שנמצאה ב-1798 ופוענחה כ-20 שנה מאוחר יותר). המשלחת הפיקה ספר בן 24 כרכים, ("Description de l'Egypte)," שניים מהם הוקדשו לעמק המלכים. בוצע מיפוי של העמק ואוזכר לראשונה גם העמק המערבי (ראה כרך 2 שם).
תרומה נוספת למחקר בעמק הייתה של הגרמני קארל ריכרד לפסיוס, שהתמנה על ידי מלך פרוסיה להוביל משלחת מדעית למצרים, סיני וסודאן. לעמק המלכים הוא הגיע ב-1844 וב־1858 הסתיים פרסום הספר המתאר את ממצאי המשלחת, "Denkmäler aus Aegypten und Aethiopien""." הספר משמש גם כיום חוקרים של המקומות הללו.
בשנים הראשונות הגיעו אירופאים רבים לאזור בהם אמנים וחוקרים (הבלשן אדוארד ליין, האמנים דייוויד וילקי, ג'ון פרדריק לואיס ו-דייוויד רוברטס, והארכאולוג ג'ון גארדנר וילקינסון) שתרמו גילויים חשובים. חלק חשוב בעבודת המחקר היה תיעוד ותיאור הציורים על הקירות של הקברים. אז, בוצע התיעוד בעזרת ציורים. לפעמים על מנת לתעד את הממצאים, גירדו את הציורים המקוריים ובכך גרמו להם נזק (למשל, בקברו של סתי הראשון). תיעוד זה הוא רב ערך כיום, כי חלק מהמקומות ניזוקו וזה המקור היחידי למראה שלהם.
במחצית השנייה של המאה ה-19, התפתחה והתחזקה הגישה של שימור בניגוד לאיסוף. המשלחות נשאו אופי מחקרי מדעי. איש העסקים האמריקאי, , מימן משלחת של ארכאולוגיים לאזור. בין החוקרים במשלחת: הוארד קארטר שגילה את קברו של תות-ענח' עמון, KV62, אדוארד ראסל איארטון שגילה את KV55 (אולי אחנתון, אביו של המלך תות ענח' עמון?) ו עיתונאי וסופר שתיעד תגליות חשובות.
משלחות ממדינות נוספות הגיעו לאזור ותרמו רבות לגילויים חשובים. בין היתר:
ג'ובאני בטיסטה בלזוני שגילה את קברו של סתי הראשון KV17 ב-1817, גילוי המחבוא של המומיות המלכותיות ב-KV35 (קברו של אמנוחתפ השני) ב-1898, שגילה את הקברים של יויה ו ההורים של אשתו של אמנחותפ השלישי ובעצם הסבים של תות-ענח' עמון, ב-KV46. זה נחשב לקבר בעל הממצאים החשובים ביותר עד לגילויו של KV62 על ידי הוארד קארטר. ב-1995, התגלו מספר רב של מסדרונות וחדרים ב KV5, קברם של בניו של רעמסס השני.
כיום מתבצעות עבודות תיעוד הקברים על ידי צילום. עם זאת, רק 11 קברים תועדו באופן מלא.
ב-1978 הוקם שנתמך על ידי האוניברסיטה האמריקאית של קהיר. במקור, הוא נוצר כדי למפות באופן מקוון את עמק המלכים. כיום מוטלות עליו משימות נוספות. בשלב מסוים, מחוסר מימון, הוא ירד מהרשת, אולם החל מ-ינואר 2021 הוא שוב מקוון ומעודכן.
הקברים.
מספור.
בעמק המזרחי, היכן שהתגלו רוב הקברים, נוהגים לציין את הקברים באותיות KV ומספר. המספר מסמל את סדר גילוי הקבר. (למשל, קבר תות ענח' אמון הוא KV62. הקברים בעמק המערבי (4 במספר) מצוינים באותיות WV.
שיטת מספור זו נקבעה ב-1827 על ידי ג'ון גארדנר וילקינסון. וילקינסון כתב מספרים על הכניסה של 21 הקברים שהיו ידועים בתקופתו על פי מיקומם בעמק החל מהכניסה לעמק לכוון דרום ומערב.
חוקרים נוספים אשר חקרו את העמק השתמשו בשיטות אחרות, אולם שיטת וילקינסון היא היחידה שבה משתמשים גם כיום.
מבנה הקברים.
תיאור כללי.
הקברים אינם אחידים במבנם. קיימים מספר טיפוסי קברים:
בסוג הראשון, השייך למלכים, ניתן להבחין במסדרון יורד כלפי מטה נחצה על ידי פירים עמוקים, מסדרונות אופקיים או מסדרונות הפונים ב-90 מעלות אחד כלפי השני, עם עמודים, שנועדו להטעות שודדים פוטנציאליים. בקצה המסדרון לעיתים בחדר דמוי כרטוש (בתקופת השושלת ה-18), הונח הסרקופג שבו שכנה המומיה המלכותית. מסביב היו חדרי אכסון שהכילו רהיטים וציוד לשימושו העתידי בחיי הנצח של המלך. המבנה התפתח במשך השנים. החדרים והמסדרונות היו מעוטרים בציורים המתארים שלבים שונים בדרכו של המת לחיי נצח וגם תמונות מחייו הארציים.
הסוג השני, השייך לאצילים לא מלכים קיים מסדרון יורד כלפי מטה, מסדרון אופקי ושוב מדרגות יורדות. (למשל, KV37,KV33 ,KV46, KV32) גם קברים אלו היו מעוטרים.
סוג אחר הוא "קברי פיר" שבהם הכניסה לקבר היא באמצעות פיר עמוק ולאחר מכן, יש לשכה אחת או מספר חדרים. אלו הם קברים של לא-מלכים ומאפיין אותם חוסר עטור מוחלט של הקירות.
הרכיבים הארכיטקטוניים של הקברים.
הכניסה
בדרך כלל הכניסה לקבר מתחילה במסדרון ארוך ומשופע או במדרגות או בפיר, חצובים בסלע, תלולים, פתוחים לשמיים עד לשער הראשון. בתקופה המאוחרת של השושלת ה20, התלילות נעלמה והכניסה הייתה מישורית ורחבה יותר. הבונים התכוונו למלא את דרכי הגישה העיליים בעפר ולהסתיר את הפתח לאחר הנחת המומיה בקבר. לרוב הכניסה לא הייתה מעוטרת.
מסדרונות הגישה
המסדרונות שהובילו מהכניסה דרך אולם אחד או יותר עד לחדר הקבורה עצמו. הם משובצים בחדרים ובנישות בעלי תפקידים מיתיים אלוהיים.
בקברים המוקדמים, המסדרונות לא היו בקו ישר, אלא הסתובבו ב 90 מעלות לפחות פעם אחת (למשל קברו של תחותמס הרביעי ב KV43). הבונים התכוונו למלא את המסדרונות העיליים בעפר ולהסתיר את הפתח לאחר הנחת המומיה בקבר. נוהגים לכנות את דגם המבנה הזה "ציר מכופף" ("Bent Axis").
לאחר תקופת אל-עמרנה, המבנה התחיל להתיישר והכינוי שלו הוא "ציר נדחף" ("Jogged Axis") דוגמה לכך הוא קברו של חורם ח'ב, KV57.
בתקופה שלאחר מכן נוצרו קברים עם מסדרון גישה ישר, והוא מכונה מבנה בעל ציר ישר ("Straight Axis"). למשל, קבר KV6 של רעמסס התשיעי ו-KV11 של רעמסס השלישי. בד בבד עם התיישרות הציר, התלילות של המסדרון פחתה ובתקופה המאוחרת של השושלת ה20, התלילות נעלמה.
לחדרים ולאולמות שמות הלקוחים מהדת המצרית כגון: "דרך המעבר של רע", "נישות המלוכה של אלוהי המערב והמזרח", "חדרי שומרי הסף". חדרים אלו היו מעוטרים בציורי אל השמש.
לשכת הבאר