ובאמת, רד"צ הפליא לכתוב בספר זה מנקודת מבט כמו-אובייקטיבית, עד כי הדברים אכן יוצרים רושם, כדברי רב צעיר שהובאו לעיל, שאילו היה מגיע למסקנות אחרות מן המסורת היה מאמצן באותה מידה. חשוב להדגיש שהדברים נכונים לגבי סגנון הספר ומטרתו, שנועד לשכנע גם את הלא-משוכנעים (ולחזק את המשוכנעים), אך לא לגבי עצם אמונותיו האישיות של רד"צ, כפי שהבהיר היטב ב"הערות המוקדמות" לספר ויקרא.
פירושיו לתורה.
הראשון (והנודע) מבין פירושיו לתורה שיצאו לאור היה פירושו לספר ויקרא. הפירוש מבוסס על הרצאות שהעביר רד"צ בבית המדרש לרבנים בשנים 1873/4 ו-1876/7, ויצא לאור שלושה עשורים לאחר מכן, ב-1904. לאחר מכן יצא, על ידי בנו הרב משה הופמן, פירושו לרוב ספר דברים, ולבסוף פירושו לחלקים מבראשית; גם פירושים אלו מבוססים על סדרת הרצאות שהעביר. בכתב יד נותרו טיוטות פירושיו לספר שמות, שאותם לא הספיק לעדכן לאור התפתחויות המדע החדש.
לפירושו לספר ויקרא צירף רד"צ מבוא כללי על הנחות היסוד העקרוניות של פירושיו, וכן "הערות מוקדמות" לספר ויקרא גופו. לפירוש לספר דברים הקדים רד"צ הקדמה קצרה; מבוא כללי לספר, כתב, יוכל לבוא רק לאחר כתיבת כל הפירוש. רד"צ לא זכה להשלים את הפירוש, ועל כן גם לא כתב את המבוא הכללי לספר. בשונה משני ספריו אלה, שהוכנו לדפוס על ידי רד"צ עצמו, בגרמנית, נדפס פירושו לספר בראשית לאחר מותו, כשהוא מתורגם כבר לעברית מתוך כתב היד. פירושו של רד"צ לספר שמות נדפס מטיוטות כתב היד בתרגום עברי רק בשנת 2010.
רד"צ כחוקר ספרות חז"ל.
רד"ץ הופמן הוציא לאור את "מדרש תנאים" על ספר דברים, ו"מכילתא דר' שמעון בר יוחאי" על ספר שמות. מלבד זאת חיבר מאמרים על דרך הלימוד של חז"ל: "המשנה הראשונה ופלוגתא דתנאי" בו הוא מבאר את עריכת המשנה; ו"מסילות לתורת התנאים".
רד"צ כפוסק הלכה.
מלבד היותו מורה, חוקר מקרא, וחוקר ספרות חז"ל, היה רד"צ הופמן פוסק הלכה. בעשרות שנותיו האחרונות היה לפוסק ההלכה הראשי של יהדות גרמניה האורתודוקסית, בפרט בקהילות צפון גרמניה. בין היתר נזקק לענות תשובות לשאלות הלכתיות שעלו בעקבות ההתקדמות הטכנולוגית המודרנית, כדוגמת נסיעה ברכבת שעלולה להמשך אל תוך השבת, והדלקת נורת להט חשמלית בשבת. כפוסק, נאלץ להתמודד גם עם שאלת היחס ההלכתי למחללי שבת, לאור העובדה ששומרי המצוות הפכו להיות מיעוט בין יהודי גרמניה. מאות מתשובותיו לשואלים, פורסמו בספר "שו"ת מלמד להועיל" שיצא לאור בפרנקפורט בשנת תרפ"ו (1926), כשש שנים לאחר פטירתו. בספר מופיעות תשובות בחלקי אורח חיים, יורה דעה, ואבן העזר משולחן ערוך.
סרוב פקודה
סירוב פקודה
פרובאנס
פְּרוֹבַאנְס (בצרפתית: Provence; באוקסיטנית: Provença) הוא אזור גאוגרפי בדרום צרפת, לשעבר פרובינקיה רומית וכיום חלק מחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. האזור נמצא דרומית לחבל בורגונדי וגובל בים התיכון מדרום ובאיטליה ממזרח. האזור כולל באורח מסורתי את הנפות (départements) ואר, ווקלוז, בוש-דו-רון, וכן חלקים מנפות אלפ-מאריטים ואלפ-דה-אוט-פרובאנס.
פרובאנס התפרסם בין השאר באתריו ההיסטוריים והתיירותיים, במטבח הפרובנסאלי הייחודי וביינותיו המשובחים.
היסטוריה.
מתיישבים יוונים מאסיה הקטנה ייסדו את העיר מאסאליה (מרסיי של היום) בשנת 600 לפנה"ס, ובהמשך הקימו עוד מושבות מסחר לאורך החוף. במקביל פלשו הקלטים לפנים הארץ, והתערבבו בתושבים הליגורים הקדומים של האזור. המרכז הקלטי-ליגורי היה העיר אָנטרְמוֹן.
במאה השנייה לפני הספירה הפכה רומא את חבל פרובאנס לפרובינקיה רומית, ומכאן שמו של האזור.
גאוגרפיה.
העיר המרכזית בפרובאנס היא מרסיי. ערים ידועות נוספות: אקס-אן-פרובאנס, אביניון, נים וארל.
יהדות פרובאנס.
כבר בתחילת האלף השני לספירה הייתה יצירה יהודית מקורית בפרובאנס. באותה העת התגורר בפרובאנס, בעיר נרבונה, רבי משה הדרשן אשר ליקט וחיבר ספרי מדרשים על התורה. יש להבחין בין 'פרובאנס' - מחוז מגוריהם של 'חכמי פרובאנס' שממערב לנהר הרון, לבין מחוז הידוע כיום כ'פרובאנס' שממזרח לרון, באזור שבין דרום האלפים מניס ועד אביניון. במחוז זה פרחו במאה ה-15 ארבע הקהילות במסגרת 'מדינת האפיפיור' והם: אביניון, קארפנטרה, קאבאליון ול'איל-סור-לה-סורג.
בימי הביניים, סביב המאות 12–14, פרחה קהילה יהודית גדולה ותוססת הקרובה בתרבותה ליהדות ספרד, שיצרה הגות ופרשנות מקרא מיוחדת, עסקה בפילוסופיה וגם בקבלה. עם יוצריה המרכזיים נמנים המאירי, הרד"ק, רלב"ג, רבי יהונתן הכהן מלוניל, רבנו זרחיה הלוי (בעל המאור), הראב"ד, בנו ר' יצחק סגי נהור ועוד רבים. יהודי פרובאנס דיברו בשפה מקומית - פרובנסלית יהודית. שפה זו קרובה מאוד לצרפתית, אך כוללת גם אלמנטים רבים מספרדית עקב הקרבה הגאוגרפית לספרד.
ליהודי פרובנס נוסח תפילה ומנהגים ייחודיים רק להם, נוסח פרובנס.
גירוש יהודי פרובנס.
בניגוד ליהודי צרפת שגורשו ממנה באופן סופי בשנת 1394, יהודי פרובנס נשארו עד לשנת 1501 בה גורשו כמעט כל יהודי פרובנס. בארבע ערים בלבד נשארו יהודים, כיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור, שלא גירש את היהודים מארצו. המנהגים ונוסח התפילה של יהודי פרובנס השתמרו בארבע ערים אלו עד לדור האחרון. רבים ממגורשי ספרד היגרו לפרובנס (כמו למשל משפחתו של ההיסטוריון היהודי ר' יוסף הכהן הרופא) דבר שהפר את האיזון בין ההשפעה הספרדית לבין ההשפעה הצרפתית על המנהגים של היהודים שנשארו וקירב אותם יותר למנהגים הספרדיים. אף על פי כן, מנהגים עתיקים רבים נשתמרו בקרב יהודים אלו.
אסכולת אשקאן
אסכולת אשקאן היא קבוצת אמנים אמריקאים שציירה בסגנון ריאליסטי בתחילת המאה העשרים. אש קאן פירושו פח אשפה - השם ניתן לקבוצה בשל הצבעים הקודרים שבהם השתמשו כדי לתאר נופים עירוניים. בראש הקבוצה עמד רוברט אנרי שלתפיסתו ולחזונו האומנותי הייתה השפעה רבה בעיקר על אדוארד הופר ג'ורג' בלווז ואחרים.
הרקע להיווצרות הקבוצה.
בתחילת המאה העשרים העקרונות האומנותיים בארצות הברית היו עדיין מושפעים מהזרמים המסורתיים בציור האירופאי. המגמות המהפכניות האירופאיות טרם קנו אחיזה בתרבות האירופאית ולכן לא היו מוכרות בארצות הברית. התערוכה שלמעשה תרמה רבות לאפיון ה"שמונה" ולאסכולת אש קאן הייתה תערוכת הארמורי. בתערוכה זו הוצגו לראשונה בניו יורק יצירות אירופאיות מודרניות לצד יצירות אמריקאיות מודרניות.
שמונת החברים הבולטים בקבוצה (שכונתה באופן טבעי "השמונה") היו:
שטח חתך מכם
ארגון אחדות אפריקה
ארגון אחדות אפריקה (באנגלית: The Organisation of African Unity, בצרפתית: Organisation de l'unité africaine) הוא ארגון מדינות אפריקה אשר הוקם ב-25 במאי 1963, ופורק ב-9 ביולי 2002 על ידי תאבו מבקי מדרום אפריקה, יושב ראש הארגון האחרון. הארגון הוחלף בארגון חדש ושמו "האיחוד האפריקאי".
מטרתו המתוכננת של הארגון הייתה לקדם את האחדות והסולידריות של מדינות אפריקה ולשמש קול קולקטיבי ליבשת כולה. הארגון שם דגש גם על סילוק הקולוניאליזם משטחו, ויצירת קהילה ליברלית שתעזור לתנועות עצמאיות באפריקה.
המטה של הארגון ישב באדיס אבבה, אתיופיה, בהזמנת שליט המדינה היילה סלאסי. מסמך הייסוד של הארגון נחתם על ידי 32 מדינות אפריקאיות עצמאיות. בזמן התפרקות הארגון בשנת 2002, 53 מתוך 54 מדינות אפריקה היו חברות בארגון; מרוקו עזבה את הארגון בשנת 1985 לאחר הצטרפות סהרה המערבית בשנת 1982 (מרוקו טוענת לבעלות על סהרה המערבית). הארגון קיים מדי שנה ועידה של ראשי מדינות אפריקה.
ועדת השחרור של הארגון פעלה לסייע לארגונים שנאבקו למען עצמאות עמי אפריקה, כמו תנועות השחרור באנגולה.
מתחילתו סבל הארגון מסכסוכים פנימיים רבים ושיתוק שנבע מחילוקי דעות על דרך הפעולה הרצוי.
הארגון זכה ללעג רב עקב היותו בימת נאומים ללא שום כוח או השפעה. מזכ"ל האו"ם הקודם, קופי ענאן, שהיה מגאנה, הילל את הארגון בכך שהוא קירב את האפריקאים. למרות זאת, במשך 39 שנות קיומו המבקרים טענו כי הארגון עשה מעט מאוד להגן על זכויותיהם וחרויותיהם של עמי אפריקה מהמנהיגים הפוליטיים שלהם.
סוכנויות משנה בארגון.
תחת הארגון עבדו מספר סוכנויות עצמאיות, בהן:
שלאמוב
ורלאם שלאמוב
ורלאם שאלאמוב
גריין (יחידת מידה)
גריין (באנגלית: Grain - גרגר) היא יחידת משקל עתיקה המבוססת על משקלם של גרגירי דגן, לרוב אורז. כיום יחידת המידה כמעט ואינה בשימוש, אך היא משמשת לתיאור משקלם של כדורי אקדחים.
וארלאם שלאמוב
שטוטגרט
שטוטגרט (בגרמנית: ) היא בירת מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה והעיר הגדולה בה, אוכלוסייתה מונה כמעט 600 אלף תושבים ובמטרופולין סביבה מתגוררים כ-5.3 מיליון תושבים.
לשטוטגרט חשיבות היסטורית וכלכלית רבה. במיוחד ידועה העיר כמרכז של תעשיית הרכב הגרמנית; בעיר זו הוקמו כמה ממפעלי הרכב הראשונים בעולם בהם דיימלר AG (יצרנית מרצדס-בנץ) ופורשה, ובה הם פועלים גם כיום.
שטוטגרט ממוקמת בחלק הדרום-מערבי של גרמניה, כ-75 ק"מ מהגבול עם צרפת ו-120 ק"מ שווייץ. העיר שוכנת לגדות הנקר, יובלו של הריין. בניגוד לערים אחרות בהן עובר הנקר כגון טיבינגן והיידלברג, בהן בנוי מרכז העיר בסמוך לנהר, הרי שבשטוטגרט מרוחק הנהר מהמרכז, הוא אינו מהווה סמל ומרכז תרבותי לעיר וחשיבותו היא בעיקר כלכלית. הנוף העירוני נשלט על ידי גבעות, כרמים וריאות ירוקות, בנייה לגבוה אינה דבר נפוץ כלל.
בעיר שוכנים הפרלמנט ומוסדות הממשלה של באדן-וירטמברג וכן שתי אוניברסיטאות: