אמנות קינטית (מהמילה היוונית κίνηση, תנועה) היא סוגה באמנות פלסטית שהמרכיב המרכזי בה הוא תנועה או התפתחות אמיתית או מדומה של צורות בחלל לאורך זמן. התנועה יכולה להיווצר על ידי ניצול כוחות וגורמים פיזיקליים עם או ללא מגע של הצופה (כגון שימוש במגנט, רוח, מטוטלות, שיווי משקל, מנועים חשמליים או אחרים, מנגנונים המבוססים על התזת מים, אנרגיה סולארית ועוד), לרוב תוך ניצול תגובות שרשרת וזיקות בין תנועות שונות במרחב. גישה אחרת לאמנות הקינטית היא השגת תחושה של תנועה בדרך של אשליה אופטית. אופן נוסף להגדיר אמנות קינטית הוא כ"יצירה בארבעה ממדים", כאשר המימד הרביעי הוא הזמן.
האמנות הקינטית היא תוצר של המאה ה-20 ומהווה התמודדות וניצול של המפגש בין אמנות וטכנולוגיה. האמנות הקינטית באה לידי ביטוי במספר אסכולות שונות שצמחו במאה ה-20 בהם הפוטוריזם, שהדגיש את הזיקה למכונה, למקצב ולתנועה אמיתית של אלמנטים תלת ממדיים מחד והאסכולה של אופ ארט, העושה שימוש באשליה אופטית ליצירת אשליה של תנועה בציורים ועבודות גרפיקה דו-ממדיים, מאידך. בנוסף, משיקה האמנות הקינטית לגישת שיתוף הצופה ביצירה, כמניע אותה או כמי שאשליית התנועה נוצרת ברוחו.
היצירה הקינטית הראשונה הייתה גלגל אופניים מאת מרסל דושאן, אף שהוא לא הגדיר אותה ככזו. היה זה הפוטוריסט נחום גאבו (Naum Gabo) שיצר ב-1920 את היצירה הקינטית המודעת הראשונה, "מבנה קינטי ("גל עומד").
האמן אלכסנדר קלדר היה הראשון שמרכז עשייתו היה אמנות קינטית. משנת 1931 יצר מוביילים אמנותיים והיה הראשון ליצור יצירות מסוג זה. בעקבות קלדר יצרו אמני הדאדא יצירות מובייל מחפצים יומיומיים (רדי מייד) כאמנות קינטית. יצירתו החשובה הנוספת היא "יקום" (1934), מודל של היקום המונע על ידי מנוע.
ב-1955 פרסם ויקטור וסרלי את "המניפסט הצהוב", המגדיר את האמנות הקינטית הבנויה על אשליה אופטית. יצירותיו הדו-ממדיות יוצרות, יחד עם תודעת הצופה, אשליה של תנועה.
יעקב אגם שילב ביצירה הקינטית מרכיבים חדשים כאלומות אור, אש, מים, נגינת מוזיקה ועוד.
מטאלופרוטאין
מטאלופרוטאין (Metalloprotein) הוא מונח גנרי עבור חלבון המכיל יון מתכת, הקשור בתרכובת אורגנו-מתכתית. חלק גדול מתוך כל החלבונים שייכים לקטגוריה זו.
מטאלואנזימים.
מטאלואנזימים הם אנזימים שבהם יון מתכת. ההערכה היא כי מחצית מכל החלבונים מכילים מתכת. הערכה אחרת סוברת כי לכרבע עד שליש מכל החלבונים נדרשות מתכות על מנת לבצע את הפעולות להן נועדו. כך מטאלופרוטאינים לוקחים חלק משמעותי בפעולות בתוך תאים, כמו אנזימים, וכן הובלה ואחסון של חלבונים.
לכל המטאלואנזימים תכונה משותפת: יון המתכת קשור לחלבון בעזרת נקודה אחת יציבה. צורת הנקודה המחברת את יון המתכת לחלבון, היא קריטית. יון המתכת ממוקם בדרך כלל במעין כיס שצורתו תואמת את הסובסטראט (המצע), ומזרז את התגובה הכימית.
אלכסנדר סנדרוביץ'
אלכסנדר סנדרוביץ' (ברוסית: Александр Сендерович; נולד ב-23 באוגוסט 1970) הוא שחקן ישראלי.
קורות חייו.
סנדרוביץ' נולד באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות דאז. משפחת אביו חיה באוז'הורוד, בגבול ברית המועצות וצ'כוסלובקיה, אביו ניגן בקלרינט ובסקסופון בתזמורת של התיאטרון העירוני. ב-1968, בהיותו בן עשרים, עבר אביו יחד עם המנצח של תזמורת אוז'הורוד לתזמורת התיאטרון של צ'רניגוב, עיר בה חיה משפחת אמו של אלכסנדר. שם, בצ'רניגוב, הוריו נפגשו ושם אלכסנדר נולד. אמו שרה ורקדה בלהקה חובבנית ובמקצועה תפרה בגדים במתפרה. מכיוון שכמוזיקאי היה אביו בסיבובי הופעות ברחבי ברית המועצות הרחק ממשפחתו, זנח אביו את המוזיקה והפך לצלם. לאלכסנדר אחות קטנה ממנו בשש שנים. אלכסנדר למד בתיכון בשנים 1977–1987, הלך פעמים בודדות לחוג דרמה ולא גילה שום עניין בתיאטרון. ב-1988 הוא התקבל למסלול הנדסת מכונות ב"מכון הפוליטכני" בעירו. במכון הפוליטכני היה תיאטרון סטודנטים, שם החל אלכסנדר לשחק ומייד נשבה בחיידק המשחק. הוא למד הנדסת מכונות במשך שנתיים וחצי, מבלי שסיים את לימודיו, מכיוון שעלה לישראל ביחד עם משפחתו ב-1991. בישראל למד במסלול למשחק בחוג לתיאטרון בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב (1996-1992). בכיתתו למדו השחקנים אמיתי קדר, רותי בורנשטיין, ערן שראל ולילך כספי. בין מוריו באוניברסיטה היו יבגני אריה, נולה צ'לטון, עדנה שביט ויורם בוקר. במסגרת לימודיו נסע עם הצגות האוניברסיטה להופעות בעולם וזכה בפרס השחקן המצטיין על ביצוע תפקיד קספר במחזה "קספר" מאת פטר הנדקה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לבתי ספר למשחק בברנו, צ'כיה, 1995. שיחק בהצגה "קברט-עגנון" בבימויה של עדנה שביט שהוצגה בפסטיבל עכו 1996, הצגה שהועלתה לאחר מכן במסגרת הפרינג'.
הצטרף לתיאטרון גשר במסגרת "גשר 2", פרויקט הצעירים של גשר.
על תפקידו בתיאטרון – סגנרל, משרתו האישי של דון ז'ואן ב"דון ז'ואן" זכה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח לשנת 1998/99.
אחד מתפקידיו הבולטים בגשר היה בהצגה "שוורץ וחיות אחרות", בה גילם את דמותו של עורב בשם שוורץ, שחושב את עצמו ליהודי זקן ורדוף אנטישמים. במסגרת התפקיד סנדרוביץ' חובר לכבלים שבעזרתם עף ותוך כדי תעופה שר וניגן על כינור. היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2008 בקטגוריית שחקן המשנה על תפקידו כמלווליו בהצגה "הלילה השנים עשר".
בקולנוע שיחק אלכסנדר סנדרוביץ' בתפקיד ראשי בסרט "חצוצרה בואדי" בבימוי לינה וסלבה צפלין (2002). הוא גילם את דמותו של אלכס, עולה חדש מרוסיה ששוכר חדר בעליית גג בחיפה, מעל משפחה ערבית ומתפתח רומן בינו לבין בת המשפחה.
על תפקידו בסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבלים בז'נבה ופורט לודרדייל, 2002.
בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "שאול", סנדרוביץ' גילם את דמותו של גרגורי, עולה חדש, רופא במקצועו, שהוא ממורמר על שלא הצליח למצוא עבודה כרופא ונאלץ לעבוד כעוזרו של שאול (דב'לה גליקמן) בחנות פרחים.
בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" היה בתפקיד יפים שרצקי, חשב המשרד לקידום חברתי.
בסדרת טלוויזיה לקהל הרוסי "בין השורות" (2009) סדרה שמתארת את הנעשה במערכת עיתון רוסי בישראל, סנדרוביץ' גילם את דמותו של גאורגי, עיתונאי לענייני בריאות בעיתון רוסי, היפוכונדר שתמיד חולה.
בסדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" (2010) שיחק בתפקיד דנטה, המדען הראשי הרשע של "זורקום", החברה שילדיו של אלימלך זורקין הקימו.
ליאנדר האוסמן, הבמאי הגרמני שביים את ההצגה "מזימה ואהבה" בה השתתף סנדרוביץ' בתיאטרון גשר ב-1999, הזמין אותו לשחק בסרט הגרמני Hotel-Lux (2011) אותו הוא ביים. זהו סרט שאינו קשור לישראל וסנדרוביץ' שיחק בתפקיד מרכזי של ניקולאי יז'וב, ראש הנ.ק.וו.ד בתקופת הטיהורים הגדולים, בשנים 1936–1938.
בדרמה הקומית לטלוויזיה "לנין באוקטובר" (2010), שיחק את גרישה, בחור שחולם לפתוח מסעדה. הוא מקבל כסף בירושה מדודו שהיה קומוניסט מושבע, שמתנה את מתן הכסף בכך שהמסעדה תפעל לפי ערכים קומוניסטיים, ופסלו של לנין יוצב במרכז המסעדה.
על תפקידו בסרט זכה בצל"ש בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011.
אלכסנדר סנדרוביץ' נשוי, אב לשני ילדים ומתגורר ברמת גן.
תפקידים.
בתיאטרון גשר
קולנוע
טלוויזיה
מטאלופרוטאינים
There's a Nightmare in my Closet
בן ציון בן יהודה
נחש הנחשת
נ. סלושץ
נחום סלושץ'
ארינחשאים
אֲרִינַחֲשָאִים או (שם מדעי: "Raphidioptera"; אנגלית: Snakeflies) היא סדרה של חרקים המונה כ-210 מינים מוגדרים. בעבר מיני קבוצה זו נכללו בסדרת מרושתי-כנף (יחד עם סדרת כנפתנאים), אבל כיום אלו נחשבות סדרות נפרדות שנמצאות בקבוצת רקומי-כנף.
זבובי נחש הם חרקים טורפים גם כבוגרים וגם כזחלים. מין זה נפוץ מאוד באזורים בעלי אקלים חם בחצי הכדור הצפוני כגון באזורים החמים של אירופה ואסיה, במערב ארצות הברית ובמדבריות ערב.
אנטומיה ומחזור חיים.
זבובי נחש מתאפיינים בפרוטורקס מוארך אך אין שינוי של הרגליים הקדמיות. בעלי עיניים גדולות ומורכבות. למינים אחדים אף יש אוסלים. הנקבות בדרך כלל בעלות צינור הטלה ארוך, בו הן משתמשות על מנת להטיל את ביציהן בתוך סדקים או קליפות עץ רקוב. מבנה הכנפיים דומה למבנה כנפי הזבוב המצוי עם דפוס ורידים פרימיטיבי.
הזחלים.
לזחלים ראש גדול עם לסתות חזקות. הראש והחלק הראשון (סגמנט) קשה ואילו שאר הגוף הוא רך ובשרני. יש להם שלושה זוגות של רגליים, אך עם זאת על מנת לנוע ולהתקדם על משטחים אנכיים קיים אזור דביק על בטנם, העוזר להצמד אל משטחים.
חוק דולבר
חוק דוֹלְבֶּר הוא נוסחה, הקובעת את הקשר שבין תדירות צרצור הצרצר לבין טמפרטורת האוויר. הנוסחה נתגלתה על ידי הפיזיקאי האמריקאי עמוס דולבר (Dolbear) בשנת 1897. הנוסחה מאפשרת לחשב את הטמפרטורה לפי מספר הצרצורים של צרצר בדקה: אם formula_1 הוא מספר הצרצורים בדקה ו-formula_2 היא הטמפרטורה במעלות צלזיוס, אז מתקיים הקשר:
על פי המחקר כל הצרצרים מהמין הטקסונומי שדולבר בדק, מצרצרים בקצב המתואר בנוסחה, אך דולבר לא ציין את שם המין שהוא בדק. מקובל לחשוב שהוא בדק את המין Oecanthus fultoni. יש מעט שוני בין מיני הצרצרים בקצב צרצורם. אולם הנוסחה של דולבר מתארת בקירוב טוב את כלל המינים, כולל את צרצר השדה המצוי.
מאיר הכהן קפלן
הרב מאיר הכהן קפלן (תרס"ה, 1905 - י"ב בטבת תשנ"ד דצמבר 1993) היה רב ודיין ישראלי.
תולדותיו.