אולם ההופעה מלא עד אפס מקום, ובקהל נמצאים אנשים כמו קול פורטר וטלולה בנקהד. כאשר פלורנס מתחילה לשיר, החיילים צוחקים ולועגים לה. פלורנס מפסיקה את ההופעה כאשר היא מבינה מה קורה. חבריה ומוקיריה נוזפים באלה הלועגים, ומעודדים אותה לשיר. פלורנס מעודדת מתמיכה בה, וממשיכה לשיר. בינתיים, עורך הניו יורק פוסט, מסרב להמשיך להאזין, ולא שועה לתחינותיו של סנט קלייר לא לכתוב כתבה מכוערת על פלורנס.
סנט קלייר ומק'מון מוצאים כל עותק של עיתון הפוסט וזורקים אותו לפח. הם מביאים לפלורנס אוסף של כתבות מחמיאות. אבל לאחר ששני גברים פונים אליה ואומרים לה להתעלם מהערות של העיתון היא מוצאת עותקים של העיתון וקוראת את הביקורת הקוטלת. היא מתעלפת במקום. פלורנס גוססת, סנט קלייר נמצא לצידה, והיא חולמת על רגעיה היפים על הבימה. לבסוף היא מציינת כי "אף אחד לא יוכל לטעון שהיא לא שרה". לאחר שאומרת זאת היא נרדמת ומתה בשנתה.
ביקורות.
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. באתר עגבניות רקובות הוא זכה לציון של 87. בביקורת נאמר כי זהו סרט דרמה חביב, שעושה צדק עם שחקניו. באתר מטהקריטיק הוא זכה לציון של 71. לירון סיני כותב שהסרט מצליח להציג דמות שהיא גם מעוררת חמלה, אך גם אהובה. לעומתם אורון שמיר טוען כי יש בעיה בלהציג את המבקר כאיש הרע. הסרט זכה לשתי מועמדויות לאוסקר ה-89 עבור פרס השחקנית הטובה ביותר למריל סטריפ ואוסקר עבור עיצוב התלבושות, ולארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
המחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה
עקב לבן (סוג)
עקב לבן (שם מדעי: "Pseudastur") הוא סוג של עוף דורס ממשפחת הנציים המצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ביערות הגשם. בסוג זה ישנם 3 מינים.
אלו עופות דורסים בינוניים בגודלם השייכים לתת-משפחת העקבים וקרובים לעקב. הם בעלי נוצות לבנות, למעט בכנפיהם, מקורם ועיניהם והם פעילי יום הדואים מעל היערות הטרופיים.
כמו מרבית הדורסים הם מחפשים טרף קטן עד בינוני אותו הם קוטלים בטופריהם הגדולים. הם ניזונים מזוחלים קטנים, חרקים, עופות ויונקים עד גודל של קפוצ'ין או חוטמן.
היחידה לרישוי חשמלאים
אליפות גרמניה בכדורגל 1960
אליפות גרמניה בכדורגל 1960 הייתה העונה ה-50 של התחרות. זה היה השלב האחרון של עונת 1959/1960 בכדורגל הגרמני.
התחרות הסתיימה בניצחון של המבורג, וזאת בפעם השלישית בתולדות המועדון (הפעם הקודמת הייתה שנת 1928). בעקבות זכייה זו היא העפילה לגביע אירופה לאלופות.
ארגון האליפות.
התחרות כללה 9 קבוצות שהעפילו מליגות אזוריות:
תחילה, וסטפליה הרנה וקיקרז אופנבך התחרו על המקום השמיני בתחרות. וסטפליה הרנה ניצחו 0:1. הקבוצות חולקו לשני בתים. בכל בית המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. מנצחות הבתים נפגשו למשחק הגמר.
כדורגלנים מצטיינים.
אווה זלר, המבורג כבש 13 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
עיט מצויץ
עיט מצויץ (שם מדעי: "Harpyhaliaetus") הוא סוג מבוטל של דורס יום מתת-משפחת העקבים. בעבר הם שויכו לתת-משפחת העיטים. בגרסה 3.3 (2013) של רשימת המיון של הקונגרס האורניתולוגיה הבינלאומי הוחלט להעביר את המינים בסוג זה לסוג עקב שחור וסוג זה בוטל. השם מגיע מיוונית Haliaetus (עיט דגים) Harpy (הרפיה).
אלו עופות באורך 60–80 ס"מ, מוטת כנפיים באורך 152–180 ס"מ ושוקלים עד 3 ק"ג. הם בעלי מקור קשוח ומעט מאונקל ונוצותיהם אפורות עד חומות. מאחורי ראשם ישנה ציצת נוצות קטנה מזדקרת. כפות הרגליים עירומות מנוצות וצהובות.
הם חיים ביערות האמזונאס וצדים מגוון של בעלי חיים קטנים עליהם הם עטים מלמעלה. הם ניזונים בעיקר מיונקים קטנים עד גודל של קופים וטלאים וכן מעופות ומזוחלי יער שונים. הם יגוונו גם בדגים.
פסטיבל הסרטים של שאנגחאי
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של שנחאי (באנגלית: The Shanghai International Film Festival, בסינית: 上海国际电影节), בקיצור: SIFF הוא אחד מפסטיבלי הקולנוע הגדולים ביותר במזרח אסיה.
לצד פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טוקיו , זהו אחד מפסטיבל הקולנוע הגדולים ביותר באסיה. פסטיבל שאנגחאי הראשון התקיים בין ה-7 ל-14 בפברואר 1993 והתקיים ברציפות עד לשנת 2001. בשנת 2003 בוטל הפסטיבל עקב התפרצות מגפת הסארס. מאז השקתו בשנת 1993, פסטיבל שנחאי נהפך להיות פסטיבל קולנוע בקטגוריית A.
מנורה מבטחים החזקות בע&quot;מ
עקב צד הדרך
עקב צד הדרך (שם מדעי: "Rupornis magnirostris") הוא מין של דורס יום בינוני החי בטבע באמריקה הדרומית והוא מין יחיד בסוגו. בעבר שויך לסוג עקב.
מאפיינים.
אורכו של עקב צד הדרך 31–41 ס"מ ומשקלו 250–300 גרם. הוא בעל נוצות חומות עם ראש מעט סגול ומקור צהוב. החזה מנומר בלבן והרגליים ארוכות וצהובות. הגב והזנב מפוספסים בכמה שורות קווים. הנקבות גדולות מהזכרים ב-20% יותר. במראהו הוא מזכיר מאוד עקב.
תפוצתו משתרעת ממקסיקו ודרומה עד למזרח הרי האנדים בארגנטינה. הוא מותאם למרבית בתי הגידול בתפוצתו, אך מתרחק מיערות צפופים וסבוכים. הוא מצוי גם בערים שונות.
תזונתו של העקב מורכבת מחרקים, קשקשאים, יונקים קטנים כמו מכרסמים או מרמוסטיים שאינם מבחינים בו. הוא ינסה לעיתים לטרוף ציפורים אך הוא אינו זריז דיו ולכן מקווה להסחת דעתן של הציפורים בשביל לעוט עליהם. הוא ניזון גם מנבלות וקבוצות עקבים מתאספים מסביב לחיות שנהרגו בתאונות דרכים. על שם התנהגות זו העקב קיבל את שמו.
אוסטז'שוב
אוסטז'שוב (בפולנית: Ostrzeszów, בגרמנית: Schildberg) היא עיירה בפולין בפרובינציית פולין גדול. היא ממוקמת במרחק של כ-80 ק"מ מוורוצלב, 170 ק"מ מקטוביץ, ו-160 ק"מ מפוזנן. נכון לשנת 2011 מנתה אוכלוסיית העיר 14,659 נפש.
העיר הוקמה במאה ה-13, ובמאה ה-14 תחת שלטונו של קז'ימייז' הראשון, מלך פולין, הוקם בה מבצר והיא הוקפה בחומה. בין המאות ה-16 וה-18 שימשה העיר כעיר מחוז, ובה פעלו בתי המשפט המחוזיים. בזמן המלחמה הצפונית הגדולה, שרפו השוודים את העיר והחריבו את חומותיה. במהלך המאה ה-19 החליפה העיר ידיים כמה פעמים, ועברה משלטון פולני לשלטון פרוסי, ובחזרה.
יהדות שילדברג.
היהודים הראשונים הגיעו לאזור שילדברג במחצית המאה ה-12, (טרם שהפכה לעיר) והיו סוחרי מלח. במשך כמה מאות שנים, לא נחשבו היהודים כבני המקום, וזאת בעקבות הסתייגותם של נזירים מהמנזר המקומי שהתנגדו לנוכחות יהודית בעיר. עם זאת חיו יהודים בכפר קטן בשם בּוֹרֶק, שלימים הפך פרוור של שילדברג. בגלל התנגדות הנזירים נבנו מבני הקהילה כגון בתי כנסת, מקווה טהרה, ותלמודי תורה, בפרוורים. בשנת 1820 נשרפה העיר, ועימה נשרף בית הכנסת עד היסוד, אך יהודי העיר אספו תרומות, ובשנת 1822 נחנך בית הכנסת החדש.
על קיומם של בתי קברות, ידוע כבר מסוף המאה ה-18, לפני כן נקברו יהודי העיר בבית הקברות שבקֶמְפֶּן (בפולנית: Kępno) ובזה שבדוּרוֹכוֹב (בפולנית: Doruchów).
בפרוטוקולים של אוסטז'שוב, מוזכרים יהודים החל משנת 1680, בתפקידי בנקאים, מוזיקאים, ספרים, ויצרני פאות. על פי פרוטוקול של גילדת החייטים של העיר, משנת 1800, עולה כי התגלע סכסוך בין חייטים נוצרים חברי גילדת החייטים, לבין חייטים יהודים. הסכסוך נפתר, בקבלת חייטים יהודים אחדים כחברים בגילדת החייטים של שידלוביץ.
בית ספר יהודי היה קיים בעיר כבר בשנת 1841. בשנת 1870 למדו בבית הספר 73 תלמידים, מנהל בית הספר היה ד"ר ברנהרד קלמפנר. בשנת 1906 נבנה בניין חדש עבור בית הכנסת, אך בעקבות הגירה שלילית של יהודים מן העיר, למדו בו רק 20 תלמידים.
הרבנים אשר כיהנו בשילדברג היו: הרב איסק לוי (נפטר בשנת 1858), הרב משה אהרון באך, הרב סלומון שרייבר, הרב ד"ר אשר (אדולף) זינגר (נפטר בשנת 1889), הרב מרמורשטיין, הרב ד"ר משה לייב במברגר, הרב ד"ר קראוס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו מרבית היהודים את העיר ועברו להתגורר בגרמניה. בעיר נשארו כמאה יהודים בלבד, אלה המשיכו להפעיל את מוסדות הקהילה, אשר דאגו לשחיטה, קבורה, תמיכה בעניים ועוד. בראש הקהילה עמד מר מכלוביץ', אשר בשנת 1922, עת עזב הרב קראוס את העיר, נטל על עצמו גם את סמכויותיו של הרב.
בשנת 1939 היו בעיר כעשרים יהודים בלבד, ועם כניסת הנאצים לעיר, הם גורשו לגטו ורשה, ושם מצאו את מותם.
קרבות טריכאי
קרבות טַרִיכֶאַי היו קרבות שנערכו במהלך המרד הגדול ליד ובתוך העיר טריכאי שבגליל התחתון, בין הצבא הרומאי בפיקודם של אספסיאנוס וטיטוס ליהודים מורדים מהגליל.
הלחימה החלה בחודש אב, ג'תתכ"ז, 67 לספירה, כאשר לוחמים יהודים תקפו את הרומאים בשעה שבנו את המחנה שלהם. היהודים נסוגו במהירות, אולם בינתיים התכוננו המוני יהודים לקרב כנגד הרומאים מחוץ לחומותיה של טריכאי.
בראש 600 פרשים נשלח טיטוס לנהל קרב כנגד יהודי טריכאי, אולם בראותו את המוני היהודים שנערכו כנגדו, ביקש תגבורות נוספות שהביאו את סך חייליו למספר של 3,000, מתוכם אלף פרשים. בקרב שהתנהל מחוץ לחומות נחלו היהודים תבוסה מוחצת, ואילו הנותרים הצליחו להימלט אל מעבר לחומות העיר.
בנצלו מחלוקת פנימית שהתנהלה בעיר, האם להיכנע לרומאים או לא, התקיף טיטוס את העיר מצידה המערבי, ששכן על הכנרת ולא היה מוגן בחומות. בפחד שיצרה תעוזתו של טיטוס, נוצרה מהומה רבתי, שבמהלכה הצליחו חלק מהמורדים להימלט על סירות לכנרת, ואילו טיטוס כבש את העיר כולה.
בקרב בים הכנרת שניהלו הצדדים למחרת, חיסלו הרומאים את רוב היהודים המורדים ששרדו את ההתקפה הקודמת על טריכאי.
רקע.