בספטמבר 2009, עם ההחלטה על השבת האחריות על מחלקות המודיעין בדרג הנפרס לחיל המודיעין ושינוי שם החיל לחיל האיסוף הקרבי, שינה בהתאמה בית הספר את שמו לבית הספר לאיסוף קרבי (ובקיצור: ביסל"ק) וחנך תג יחידה חדש שעוצב על ידי סמ"ר אופיר שוב, מפיק המולטימדיה של החיל. במקביל, הועברו הכשרות מש"קי וקציני המודיעין לבית הספר למודיעין במחנה גלילות (בה"ד 15).
במהלך 2020 שונה שם לבית הספר להגנת הגבולות. ובשנת 2021 שונה תג בית הספר ע״י רס״ל ניר פלגי, לתג בצבעי אפור-בז', הכולל את סמלי הרב ממדיות של תג זרוע היבשה, יחד עם חרב, ספר ורקע המשקף את השפה העיצובית של סמל חיל הגנת הגבולות.
בית הספר כיום.
כיום מתקיימים בבית הספר מסלולי ההכשרות הבאים:
בנוסף, מהווה בית הספר מוקד ידע בתחומי האיסוף הקרבי ומתקיימים בו קורסים מקצועיים שונים.
תל קקון
מודנה
מוֹדֶנָה (באיטלקית Modena) היא עיר מרכזית במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. העיר משמשת כבירת נפת מודנה וממוקמת בצידו הדרומי של נהר הפו.
רקע.
בעודה עיר עתיקה הייתה מודנה מקום מושבו של ארכיבישוף, אך היא ידועה בעיקר כבירת "עמק מכוניות העל" שכן ליצרניות רכבי הספורט פרארי, מזראטי, בוגאטי, דה טומאסו, למבורגיני, פגאני ואחרות ישנם או היו בעבר מפעלים בעיר.
אוניברסיטת מודנה אשר נוסדה בשנת 1175 היא בעלת זיקה איתנה ללימודי רפואה ומשפט. קציני צבא איטלקיים עוברים חלק מהכשרתם באקדמיה הצבאית האיטלקית אשר שוכנת בעיר ומאוכלסת בחלקה בארמון הדוכס (Palazzo ducale) אשר במרכז העיר.
ספריית אסטנסה (Biblioteca Estense) מכילה כרכים היסטוריים רבים וכן 3,000 כתבי-יד מקוריים.
פרסומה של מודנה נובע גם מהחומץ הבלסמי, אשר מודנה נחשבת לבירתו הבלעדית.
רבים מאנשי מודנה (מודנזים) הידועים ברחבי העולם ובהם הטנור לוצ'יאנו פאבארוטי ומקים חברת הרכב פרארי, אנצו פרארי.
גאוגרפיה.
מודנה שוכנת בעמק הפו ומאוגפת על ידי הנהרות סקיה (Secchia) ופנארו (Panaro), יובלים של נהר הפו. כסמל להימצאות נהרות אלו הוקמה מזרקת שני הנהרות (Fontana dei due fiumi) במרכז העיר. רכס הרי האפנינים מתחיל כ-10 ק"מ מדרום לעיר. האקלים בעיר הוא סובטרופי לח, והיא חווה עונות קיץ חמות ולחות עם כמות משקעים נמוכה ועונות חורף קרות ולחות.
היסטוריה.
העת העתיקה.
בתקופת הברזל אוכלס אזור מודנה על ידי הווילאנובים (Villanovans) ולאחר מכן על ידי השבטים הליגוריים. למרות ששנת ייסודה המדויק אינו ידוע, ידוע שהעיר כבר הייתה קיימת במאה ה-3 לפנה"ס, מאחר שידוע שבזמן פלישת חניבעל לאיטליה בשנת 218 לפני הספירה שבטי הבויי אשר התיישבו באזור מרדו וביצרו את העיר.
ימי הביניים.
גולי מודנה הקימו עיר חדשה מצפון-מערב לעיר, המרוחקת ממנה מספר קילומטרים בודדים. עיירה זו עדיין קיימת בשם צ'יטנובה ("עיר חדשה"). במלחמות שבין הקיסר פרידריך השני לבין האפיפיור גרגוריוס התשיעי צידדה מודנה בקיסר.
העידן המודרני.
העיר בוצרה על ידי ארקולה השני ד'אסטה, דוכס פרארה, והייתה למגורי הדוכס הראשיים כאשר פרארה, מקום מושבה הראשי של בית אסטה, נפלה לידי מדינת האפיפיור בשנת 1598. ב-20 באוגוסט 1859 הצהירו נציגי מודנה על היותם חלק משטחה של ממלכת איטליה, החלטה אשר אוששה במשאל עם בשנת 1860.
אתרים ראשיים.
קתדרלת מודנה.
קתדרלת מודנה ניצבת בצידה הצפוני של פיאצה גרנדה (Piazza Grande - "הכיכר הגדולה") הנמנית יחד עם המבנים שסביב לה על רשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בניית הקתדרלה החלה תחת פיקוח מטילדה רוזנת טוסקנה עם הנחת אבן הפינה ב-6 ביוני 1099. הבנייה הושלמה בשנת 1184 והמבנה נחשב לאחד מהחשובים באירופה בסגנון רומנסקי. הקתדרלה ידועה במיוחד במגדל הפעמונים שלה הקרוי "מגדל הגירלנדינה" (Torre della Ghirlandina) או "מגדל העיר" (Torre Civica). המגדל נישא לגובה של 86.12 מטר והוא נראה גם מחוץ לעיר. המגדל הוקם בשנת 1179 במטרה להתחרות במגדליה של בולוניה השכנה, ונקרא תחילה מגדל סן ג'ימיניאנו (Torre di San Geminiano). על המגדל כיפה אופיינית ולה שמונה צלעות ובראשה שני זרי שיש (ghirlande) ומכאן שמו של המגדל. נכון לשנת 2010 נמצא בניין הגירלנדינה בשיפוצים.
ארמון הדוכס.
ארמון הדוכס, שאת בנייתו החל פרנצ'סקו הראשון מבית אסטה, והשלים פרנץ החמישי, דוכס מודנה, הייתה מקום מושבם של בני משפחת אסטה מהמאה ה-17 עד למאה ה-19. הארמון שוכן בשטחה של טירת אסטה (לשעבר) למרגלות העיר. כיום משמש הארמון כמשכנה של האקדמיה הצבאית של מודנה, מוזיאון צבאי וספרייה. לארמון חזית בסגנון הבארוק, חזית אשר ממנה ניתן לגשת לרחבת הטקסים הצבאיים.
ארמון העיר.
ארמון העיר (Palazzo Comunale) הוא משכנה של מועצת העיר מודנה והוא סוגר על פיאצה גרנדה ממזרח ומצפון. בניית הארמון החלה בשנת 1046, והמגדל המקורי שניצב מעליו ואשר נקרא "מגדל העיר", חרב ברעידת אדמה ב-1671, אך הוקם שוב בשם "מגדל מוצה" (Torre Mozza) ובו שעון.
בית הכנסת של מודנה.
בית הכנסת של מודנה השוכן לצד הארמון העירוני (Palazzo Comunale) נבנה בשנת 1873 על ידי הקהילה היהודית בעיר בסגנון לומברדי. בית הכנסת עדיין פעיל והוא משמש את חברי הקהילה היהודית של מודנה.
ספורט.
ספורט מוטורי.
למודנה זיקה חזקה ביותר לספורט, בעיקר לספורט מוטורי. קשר זה נוצר בהיוולד אנצו פרארי, מייסד חברת המכוניות וקבוצת המרוצים של פרארי, בעיר מודנה בשנת 1898. בניינה הראשון של קבוצת סקודריה פרארי הוקם במודנה, בעוד שמפעליה כיום נמצאים בעיירה הסמוכה מראנלו. כדי לסמל את הזיקה של חברת פרארי לעיר מודנה כעיר שבה החל סיפורה, השיקה פרארי בשנת 1999 מכונית ספורט בשם פרארי 360 מודנה.
בעקבות התפתחות האזור אשר מסביב למודנה כאזור החביב על ידי חברות מכוניות ספורט, מכונה כיום מחוז מודנה בחיבה "עמק מכוניות העל", אשר מעבר לפרארי כולל גם את מזראטי, למבורגיני, פגאני ובעבר גם את בוגאטי אשר לימים מוקמה מחדש בצרפת ודה טומאסו אשר פשטה רגל בשנת 2004. ישנן מספר חברות קטנות נוספות באזור כגון אדוניס.
כדורגל.
לעיר היה מועדון כדורגל, מודנה אפ.צ'י. (Modena FC) המועדון, ששיחק לאורך רוב שנות קיומו בסרייה ב', פורק רשמית בנובמבר 2017 בעקבות פשיטת רגל.
כדורעף.
לכדורעף תפקיד חשוב בהיסטוריה הספורטיבית של מודנה, שכן הקבוצה המקומית Panini Modena זכתה ב-11 אליפויות ארציות.
סירופ מייפל
סירופ מייפל הוא סירופ ממתיק המיוצר באופן מסורתי מלשד העצה של מספר מיני אדר ("Acer"). מקובל להשתמש בו כתוספת לחביתיות, וופלים או פרנץ' טוסט. לעיתים משמש באפייה, בייצור ממתקים וכתוספת לקינוחים.
ייצור.
סירופ המייפל מיוצר באופן מסורתי ואותנטי בצפון אמריקה. אף שנהוג לייחסו בעיקר לפרובינציית קוויבק בקנדה ולמדינת ורמונט בארצות הברית ניתן, למעשה, לייצרו בכל מקום שבו מתאפשרת צמיחת עצי אדר הסוכר. קנדה אחראית ליותר מ-80% מן הייצור העולמי של סירופ מייפל, כלומר - 7 מיליון גלונים בשנה (נתוני 2005). רוב הייצור, כ-75% מהייצור העולמי, מתבצע בקוויבק. כמויות קטנות יותר מיוצרות אף בפרובינציות אונטריו, נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד. בארצות הברית מתבצע עיקר הייצור במדינת ורמונט (בהיקף של 410,000 גלונים לשנה). כמויות קטנות יותר מיוצרות במיין, ניו יורק, פנסילבניה וכמה מדינות נוספות בניו אינגלנד והמערב התיכון.
בתהליך הייצור נעשה שימוש בעיקר בלשד עצי אדר הסוכר ("A. saccharum"), ולעיתים גם בלשד עצי אדר שחור ("A. nigrum") ואדר אדום ("A. rubrum"), בשל תכולת הסוכר הגבוהה שלהם. באופן מסורתי את סירופ המייפל רודים על ידי ביצוע חתך בעץ האדר וניקוז הנוזל לדלי. כיום מקובל לבצע את האיסוף באמצעות צינורות פלסטיק, הגם שיש המשתמשים עדיין בשיטות המסורתיות. לא מתבצע חתך בעץ שגילו פחות מ-40 שנה וקוטרו קטן מ-25 סנטימטרים. עומקו של החתך הוא בערך 25–38 מילימטרים.
ייצור המייפל מתרכז בחודשים פברואר, מרץ, ואפריל, בהתאם לתנאי מזג האוויר. לילות מקפיאים וימים חמימים נחוצים לעידוד זרימת נוזל העצה. מעבר מטמפרטורה גבוהה מנקודת הקפאון לטמפרטורה נמוכה מנקודה זו גורם לספיגת מים מן האדמה, ומעבר טמפרטורה הפוך גורם להתפתחות לחץ פנימי, אשר בסיוע כוח המשיכה מוביל לזרימת הנוזל דרך החתכים בגזע העץ ובענפיו. צינורות המוחדרים לעץ משמשים לאיסוף הנוזל והובלתו לדליים או למערכת צינורות חיצונית. שימוש במערכת צינורות מודרנית תוך יצירה מלאכותית של ריק מגביר את התפוקה. בכל שנה נקדח חור בנקודה אחרת על מנת לאפשר החלמה של גזע העץ.
בשיטה המסורתית הועבר הנוזל שנאסף בדלי למקום עיבודו, הקרוי "בקתת סוכר" (או "בית סוכר"). כיום ההעברה לבקתת הסוכר מתבצעת באמצעות צינורות. בבקתת הסוכר מוזרם הלשד באיטיות למשטח אידוי שבו הוא מורתח עד הפיכתו לסירופ. התהליך איטי בשל כמות המים שיש לאדות לשם יצירת הסירופ; מ-40 ליטרים של לשד (תנובה ממוצעת של עץ מייפל בוגר בעונה) מיוצר כליטר אחד בלבד של סירופ (לאחר שאוּדוּ ממנו 39 ליטרים של מים).
ווידאו
הקיסר פרידריך השני
תיאו מסרו
תיאו מסרו (באנגלית: Teo Macero; 30 באוקטובר 1925 - 19 בפברואר 2008), סקסופוניסט ג'אז, מלחין ג'אז ומפיק תקליטים אמריקאי, היה אחראי בחברת התקליטים "קולומביה" מ-1959 עד 1975 על כל ההקלטות של צ'ארלס מינגוס, ת'לוניוס מונק ומיילס דייוויס.
קליפטומניה
ישראל רייכרט
ישראל רייכֶרט (Reichert; 5 באוגוסט 1891 – 22 במאי 1975) היה ממניחי היסודות להמחקר הפיטופתולוגי ולחקר החקלאות בישראל. הוא היה מראשוני מכון וולקני, פרופסור בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל למדעי החיים (תשט"ו).