קהל הטלוויזיה האמריקאית זכה להכיר את פלאנה במהלך שנות ה-1970 המוקדמות. היא הרבתה להופיע בתוכנית הבידור "The Joey Bishop Show" וכן ב-"The Hollywood Palace", כשהיא מגלה את כישרונה לריקוד, שירה ואף לקומדיה קלה. הופעות אלו הובילו ליותר הזדמנויות. היא הייתה שחקנית המשנה הראשונה שלוהקה על ידי ביל קוסבי בתוכנית הבידור שלו, "The New Bill Cosby Show", אשר עלה לאוויר ב-11 בספטמבר 1972 (יום הולדתה ה-30) ברשת CBS. קוסבי ופלאנה נפגשו לראשונה כששניהם היו בתחילת דרכם, הוא סטודנט אוניברסיטה שנאבק לפרוץ לעולם הקומדיה, והיא כרקדנית בת 14, רוקדת עבור פרוטות במועדוני פילדלפיה. במהלך שנות ה-1970 פלאנה הופיעה בתוכניות טלוויזיה פופולריות רבות, כולל "Tonight Show Starring Johnny Carson", "מופע החבובות", "Laugh-In" ו- "The Flip Wilson Show". היא גם כיכבה בספיישלים משלה בטלוויזיה. בשנת 1975, פלאנה הוציאה אלבום דיסקו, "There's A Man Out There Somewhere" אשר הגיע למקום #67 במצעד בילבורד למוזיקת R&amp;B. באותה שנה, היא חזרה להופיע בברודוויי בתפקיד הראשי במחזמר "Doctor Jazz". על אף שההפקה נסגרה לאחר חמש הופעות, פלאנה הייתה מועמדת לפרס פרס טוני וזכתה בפרס עולם התיאטרון לשנת 1975.
בעזרתו של דייוויס, היא פתחה מופע משלה בלאס וגאס, שהפך ללהיט מתמשך. בשנות ה-1970 המאוחרות, פלאנה כבר נחשבה ל"מלכת לאס וגאס". המופעים שלה היו כולם "סולד-אאוט" בסאנס, ריוויירה, ו-MGM גראנד, עד שלבסוף בית מלון אלאדין הציע לה 100,000 דולר בשבוע כדי להופיע שם. באותו הזמן, פלאנה קיבלה את השכר הגבוה ביותר ששולם למופיעה בלאס וגאס. המופע שלה רץ עשרים שבועות בשנה, והפך לאטרקציה תיירותית מרכזית בעיר. באותה התקופה, פלאנה הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון קצרת-המועד של רשת CBS, "Capitol", בתפקיד צ'ריטי בלייק, אשת עסקי הבידור עשירה. בשנת 1983, בעת שפלאנה הופיעה במלון באלי באטלנטיק סיטי, היא זכתה במניות בעלות בקבוצת הבייסבול ניו יורק מטס במשחק קלפים, בהם החזיקה עד 1988 אז מכרה את חלקה לפרנק קאשן בסכום של 14 מיליון דולר.
המשך חייה וקריירה.
ב-1995, פלאנה הקליטה את השיר "Don't Cry, Mary" עם האמן הקתולי ג'וזף לי הוקר. היא פרשה מהופעות, והחלה סיבוב ברחבי ארצות הברית מסוג אחר, כדי להציע תקווה ורוחניות. כשאינה בנסיעות, היא חיה חיים שקטים בלאס וגאס ועובדת בארגון הדתי אותו היא יסדה, The Lambs of God Ministry. הארגון מתמקד בסיוע לילדים יתומים באפריקה שמדרום לסהרה.
חיים אישיים.
מתישהו במהלך השנים 1965–1968, ניהלה פלאנה רומן עם מי שהיה אז מורה הרוחני, סמי דייוויס ג'וניור, אשר בא לידיעת הציבור לאחר שדייוויס הודה על קיום הרומן לאשתו מיי בריט, מה שהוביל לגירושיהם ב-1968. פלאנה הייתה נשואה לפליסיאנו "בוץ" טווארס ג'וניור, אחד מחמשת האחים מהרכב ה- R&amp;B/נשמה הפופולרי טווארס ב-1970; הם התגרש בשנת 1975.
בעיות בריאות.
ב-1987, פלאנה סבלה מהתקף חמור של טרשת נפוצה. היא נהייתה משותקת בצדה השמאלי, היא הפכה לעיוורת חלקית, וקולה ושמיעתה נפגעו. ההתאוששות שלה נמשכה כשנה וחצי, שבמהלכם היא בילתה את רוב זמנה בתפילה. פלאנה מאמינה שהחלמתה היא תודות לחוויה רוחנית, אשר היא תיארה כ"יכולת להרגיש את הנוכחות של אלוהים." פלאנה המיר את דתה לקתוליות בשנת 1988, ושילבה את הרוחניות החדשה שלה לתוך חיי היום-יום שלה. על אף שהופיעה עדיין מדי פעם, עד ל-1997, היא הפכה את הדת והאמונה למרכז חייה.
סויוז MS-10
סויוז MS-10 (ברוסית: Союз МС-10) היא חללית רוסית מאוישת ששוגרה ב-11 באוקטובר 2018 מקוסמודרום בייקונור, אלא שלאחר השלב הראשון של השיגור, שכלל הפרדת החללית מהמשגר "סויוז־FG" קרתה תקלה שבעקבותיה התבצע כיבוי חירום של המנועים בעקבות נפילת המאיצים. מערך חילוץ החירום הפריד את החללית מהמשגר.
החללית ביצעה נחיתת חירום בשלום כ־25 ק"מ מזרחית לעיר ז'זקאזגן. האסטרונאוטים לא נפצעו וחולצו בשלום על ידי אנשי חיל החלל הרוסי. במהלך הטיסה, תוכנן לשגר את חברי המשלחת ISS-57/58 אל תחנת החלל הבינלאומית. זו הייתה הטיסה ה־137 במספר של החללית המאוישת "סויוז" מאז 1967.
התקלה.
טיסת סויוז MS-10 ביצעה ביטול שיגור בערך בגובה של כ־50 ק"מ, כמחצית הדרך אל קו קרמן ועל כן ביצעה טיסה תת־מסלולית. מטלמטריית המסלול נראה כי הגובה המרבי של הטיסה לא עבר את ה־100 ק"מ, ועל כן לא נחשב כי הצוות הגיע לחלל.
מבדיקה ראשונית, התברר כי הייתה תקלה במאיצים של המשגר. במשגר, ארבעה מאיצים הקשורים לליבה המרכזית של המשגר. לרוב, תקלה במאיץ יכולה להיגרם מתדלוק שגוי, תקלה מכנית, תקלת מחשב ועוד. במקרה של זיהוי תקלה במאיץ, המשימה מבוטלת, כדי לא לסכן את האסטרונאוטים. במקרה כזה, החללית עצמה, הנושאת את האסטרונאוטים והמטען, מופרדת מהמשגר ונפתחים מצנחי החללית ובכך מתאפשרת חזרתה לכדור הארץ וכך אכן קרה לחללית.
זו הייתה התקלה הראשונה במהלך שיגור של חלליות הסויוז מאז 1973.
הצוות.
צוות סויוז MS-10 נועד להביא את משלחת 57 לתחנת החלל הבינלאומית. החללית נועדה להכיל 2 אנשים ולא 3 (עקב שינויים בהקצאת האסטרונאוטים בסוכנות החלל הרוסית) ולהחזיר את הצוות יחד עם טייס החלל הראשון מאיחוד האמירויות עם חזרתה באביב 2019.
שנות ה-70 של המאה ה-15
שנות ה-70 של המאה ה-15 היו העשור השמיני של המאה ה-15, החלו ב-1 בינואר 1470 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1479.
1470–1479
שנות ה-60 של המאה ה-15
שנות ה-60 של המאה ה-15 היו העשור השביעי של המאה ה-15, החלו ב-1 בינואר 1460 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1469.
1460–1469
גסטון ג'וליה
קבוצת ז'וליה
תום פוליי
הרחבת פיקאר-וזו
הברית האנטארקטית
אמנת אנטרקטיקה
האמנה האנטארקטית
צליחת התעלה במלחמת יום הכפורים
משפט קסורטי-ויירשטראס
עבודה זרה ביהדות
Media Forest
ז'קט בומבר
ז'קט בומבר (באנגלית: ) הוא ז'קט הנראה מעט נפוח, ומקורו בז'קטים שלבשו טייסי חיל האוויר האמריקאיים והאירופאיים במלחמת העולם הראשונה. מטרת הז'קט הייתה להגן על הטייסים מקור. ז'קט בומבר היה עשוי מעור או מניילון והיה עמיד למים. לעיתים היה לו צווארון פרווה.
הז'קט הפך מבגד של חיל אוויר לבגד אותו לבשו צעירים החל משנות ה-70. צעירים החלו לקשט ז'קט זה בתלאים (פאצ'ים) שביטאו את דעתם הפוליטית.
מפריט צבאי גברי הוא הפך לפריט שנלבש על ידי נשים. בתצוגות אופנה וברחוב הופיעו ז'קטים בומבר, למשל, ב-2004 הוא הופיע בתצוגות לנשים של הלמוט לאנג.
תיירות בקוריאה הצפונית
ענף התיירות בקוריאה הצפונית מנוהל תחת פיקוח הדוק מצד המשטר הצפון-קוריאני. לפי הערכות, מספר התיירים ממדינות המערב המבקרים במדינה מדי שנה עומד על בין 4,000 ל-6,000, כאשר במהלך שנת 2016, ביקרו במדינה כ-30 אלף מטיילים ממדינות שונות בעולם, רובם המוחלט מסין העממית.
ענף התיירות במדינה מאורגן ומתופעל באמצעות מספר מצומצם של לשכות תיירות, כולן בבעלות המדינה.
בהתאם להוראות המשטר, תיירים המבקשים לבקר בקוריאה הצפונית נדרשים לעשות זאת במסגרת טיול מאורגן, דרך לשכת תיירות רשמית, ובליווי מלווה רשמי צפון-קוריאני. נכון לשנת 2018, לא קיימת אפשרות לתיירים מערביים לבקר בקוריאה הצפונית באופן עצמאי.
בדומה למרבית מדינות העולם, החל משנת 2016 גם תיירים המחזיקים בדרכון ישראלי רשאים להיכנס לקוריאה הצפונית לצורך ביקור, בכפוף לקבלת ויזת כניסה דרך חברת ״תרבותו״, אשר קיבלה זיכיון בלעדי בישראל להנפקת ויזות תייר רשמיות לקוריאה הצפונית. בקשה לוויזה יש להגיש מספר חודשים מראש, כאשר הוויזות עצמן מונפקות על ידי שגרירות קוריאה הצפונית בסין העממית (לא ניתן לפנות בבקשה לוויזה באופן עצמאי).
הגבלות ואזהרות.
כלל האינטראקציות בין תיירים זרים ותושבי קוריאה הצפונית מוגבלות ומנוטרות בקפידה על ידי המשטר הצפון-קוריאני;
עם זאת, לפי תמונות שפורסמו ברשת האינטרנט, ועדויות מתיירים ואנשי עסקים שביקרו בקוריאה הצפונית, נדמה כי מגבלות אלו הותרו מעט החל משנת 2011. החל מינואר 2013, זרים יכולים לקנות כרטיסי SIM בנמל התעופה הבינלאומי סונאן שבפיונגיאנג, מה שמאפשר קיום שיחות בינלאומיות מתוך המדינה.
הביקור בקוריאה הצפונית דורש מהמבקרים להפגין רמה גבוהה של שליטה עצמית. כל מקרה של הפגנת חוסר כבוד כלפי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, האומה הצפון-קוריאנית או , נתפס מצד הרשויות הצפון-קוריאניות כהתנהגות פוגענית, כאשר לא קיימת סובלנות כלשהי כלפי התנהגויות כאלו. כל התנהגות חריגה הנתפסת כפוגענית יכולה להוביל למאסר מיידי ולפרקי זמן ממושכים, כפי שקרה לא אחת בעבר.
טיולים מאורגנים.
בהתאם להוראות המשטר, תיירים המבקשים לבקר בקוריאה הצפונית נדרשים לעשות זאת במסגרת טיול מאורגן, דרך לשכת תיירות רשמית, ובליווי מלווה רשמי צפון-קוריאני. נכון לשנת 2018, לא קיימת אפשרות לתיירים מערביים לבקר בקוריאה הצפונית באופן עצמאי.
במהלך יוני 2011 ניתן לראשונה היתר רשמי לאזרחים סינים לחצות את הגבול הדרומי לתחומי מחוז לאו בצפון קוריאה הצפונית, היכן שהם רשאים להסתובב בצורה חופשית. צעד חלוצי וחסר תקדים זה עבור המשטר הצפון-קוריאני נדמה כצעד ראשון לקראת פיתוח תיירותי מורחב באזור זה.
החל מחודש דצמבר 2013, קוריאה הצפונית החלה להציע מסלולי טיול לתיירים הכוללים ספורט חורף. כך לדוגמה, מתחם סקי סמוך לעיר וונסן נפתח בתחילת שנת 2014. כמו כן, בעוד שלאורך ההיסטוריה, התיירים בקוריאה הצפונית הוגבלו לביקור בבירה פיונגיאנג ובסביבותיה, החל משנת 2014 מספר סיורים החלו לכלול גם חלקים אחרים של המדינה, כגון העיר צ'ונגג'ין שבצפון-מזרח המדינה.