בחפירות בשנות ה-80 שביצע ו.א. טג'ולאנבס נמצא, כי המצודה נבנתה על ידי השוודים בשנת 1293. שכבות הכיבוש העתיקות ביותר התגלו באתר המכונה "חצר סמית'". כאן נמצאו שרידי חומת מגן שהורכבה מחול ועמודי עץ. כמו כן נמצאו שרידים חרוכים של מבנים, שהיו קשורים בחלקם לחומת המגן. טג'ולאנבס מציע כי למבצר הקרלי היה מגדל עץ. בין הממצאים שנתגלו באזור הייתה חרב מעוקלת שתוארכה לתקופה שבין 1130 ל-1200.
ימי הביניים.
בניית השלב הבא במצודה החלה בשנת 1293 בהוראתו של טורקל קנוטסון, הקברן הגדול של הלורד משוודיה, שבשנות ה-1290 ביצע מסע צלב כביכול נגד קרליה, מסע הצלב השוודי השלישי. מסע הצלב היה חלק מהמלחמות השוודיות-נובגורודיאניות המתמשכות, נגד הרוסים ברפובליקת נובגורוד. קנוטסון בחר במיקום המצודה החדשה לשליטה במפרץ ויבורג, שגובל באתרי מסחר אשר שימשו זמן רב את האוכלוסייה המקומית. מהמפרץ יוצא מעבר נהר המנווט פנימה, ובסופו של דבר מחבר את המקום עם כמה מחוזות, אגמים, ובעקיפין באמצעות מעבר, עם נהרות הזורמים לאגם לדוגה.
שלושת המצודות הפיניות הגבוהות מימי הביניים נשלטו עד שנות ה-60 של המאה העשרים מטירות טורקו (לשעבר Åbo בשוודית), המנלינה (Tavastehus בשוודית), וויבורג (Viborg).
בשנת 1364 הוכרז אלברט השלישי ממקלנבורג כמלך שוודיה, ובהתאם לדגם הגרמני החל לחלק את נציגי המצודות, שהיו עצומים בפינלנד, לפרובינציות קטנות יותר. במקרים מסוימים, מחוזות חדשים קטנים יותר קיבלו מגורים נפרדים; זה היה המקרה עם לינאבורי וטירת פורבו (Borgå בשוודית) וטירת קורסולהולם באוסטרובוטניה, בסמוך לעיר ואסה המודרנית שהוקמה מאוחר יותר. באתרים אלה נותרו רק עבודות עפר, אך בשני מקומות נבנו מעוזי אבן שהוחרבו מאז: טירת Raseborg, במערב, טירת Uusimaa (מערבית להלסינקי) וטירת Kastelholm, באיי אולנד.
המצודה הפכה למעוז התחום השוודי באזור קרליה. לאורך מאות שנים הייתה זו ההגנה הראשונה של הממלכה מפני הרוסים. מוצב צבאי ואסטרטגי זה בשלהי ימי הביניים המאוחרים היה שני רק לבירה המבוצרת סטוקהולם.
המצודה פעלה כנסיכות אוטונומית כמעט. מושליה היו בדרך כלל גובי המס ואלה שהיו אחראים להכנסות של המחוז. האתר התפרסם כמארקגראף. מושליה היו בדרך כלל מהמשפחות החזקות ביותר של הממלכה. הם נהנו מסמכויות אדמיניסטרטיביות גדולות למרות המרחק המשמעותי מהבירה. מציאות זו הפכה אותם לשליטים עצמאיים כמעט. טירת סבונלינה, אוליבינלינה (שנבנתה בשנות ה-70 של המאה העשרים), הייתה בדרך כלל נתונה לוויבורג.
אישים בולטים ששלטו כאן היו בו ג'ונסון (גריפ), כריסטר נילסון ואסה (1417–42), קארל קנוטסון בונד (1442–48, המלך העתידי), אריק אקסלססון טוט (1457–81), קנוט פוסה (1495–1497), סטן סטורה הזקן (1497–99), אריק בילקה, והרוזן ג'ון מהויה. במיוחד בשנות ה-1440 ובסוף המאה ה-15 הוגדלו המצודות עוד יותר.
האזכור הראשון של כלי נשק בפינלנד מתייחס למצודת ויבורג בשנת 1429. במהלך ימי הביניים, הרוסים צרו שוב ושוב על המצודה, המצור המפורסם ביותר היה בשנת 1495 במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה (1495–97) בזמן שקנוט פוסה היה מושל המצודה. מצבם של המגינים נראה חסר סיכוי, אך הם ניצלו על ידי פיצוץ וייבורג ב-30 בנובמבר 1495 (יום אנדריי הקדוש), פיצוץ מסתורי שהפחיד את הרוסים לאחר שהאמינו כי ראו את צלב אנדריי הקדוש בשמיים.
היסטוריה מודרנית.
במאה ה-16 המצודה שופצה רבות ונעשו תוספות למבנים. במאה ה-17 נזנחה, מכיוון שהסכנה הרוסית הופחתה והגבול זז מזרחה.
ויבורג נכבשה על ידי הרוסים בשנת 1710, אך עברה בחזרה לידיים פיניות בשנת 1812 כאשר פינלנד העתיקה חברה לדוכסות פינלנד הגדולה האוטונומית. המצודה חייבת את המראה הנוכחי שלה לשחזורים נרחבים שבוצעו בשנות ה-1890. צבא האימפריה הרוסית השתמש במצודה עד שנת 1918 עבור מנהלת השיכון העירונית.
ויבורג הייתה שייכת לרפובליקה החדשה של פינלנד העצמאית בשנים 1917–1940 ושוב בשנים 1941–1944. כתוצאה משינויי גבולות במלחמת העולם השנייה היא סופחה לברית המועצות בשנת 1944.
אדריכלות.
למצודה הראשית, שנמצאת בחלק המזרחי של האי על הגבעה הגבוהה ביותר, יש מתווה לא סדיר עם ארבע פינות, כאשר המגדל העצום של אולאף הקדוש (בפינית Pyhän Olavin torni) הוא החלק הגדול ביותר שלו. גובהו 3–4 קומות ומשתנה במקומות שונים. עבודות ההגנה חיצוניות מקיפות את המצודה הראשית, בעקבות קווי החוף של האי.
אצטדיון אוונגרד (ויבורג)
אצטדיון אוונגרד (ברוסית: Cтадион Авангард) הוא אצטדיון רב-תכליתי בוויבורג, מחוז לנינגרד, רוסיה. בנייתו הושלמה בשנת 1933 על פי תכנון האדריכל הפיני אונו אולברג.
היסטוריה.
האצטדיון נפתח בשנת 1933 כ-"Viipurin keskusurheilukenttä", אצטדיון הספורט המרכזי של "וייבורג", כאשר העיר הייתה חלק מפינלנד. באצטדיון היה יציע ראשי עם 5,500 מושבים ויציע עמידה עבור יותר מ-10,000 צופים ונחשב לאצטדיון הספורט המודרני ביותר בפינלנד.
האצטדיון שימש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל סודט ואירח את אליפות פינלנד באתלטיקה בשנת 1937. הוא תוכנן גם כמקום למשחקי הכדורגל באולימפיאדת הקיץ שתוכננה לשנת 1940 ובוטלה.
האצטדיון נפגע קשה במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, ויבורג סופחה לברית המועצות והאצטדיון המשופץ קיבל את השם "אצטדיון אוונגרד".
אני לא ברבי
אני לא ברבי הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית ג'ולייטה. האלבום יצא לאור בדצמבר 2003, על ידי חברת התקליטים הישראלית הד ארצי. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "הבחורים הכי טובים", "תתייחס אלי", "אני לא ברבי" ו-"תפסיק להתקשר אלי".
השיר "אורות אדומים", אשר הפך לשירה המצליח ביותר של ג'ולייטה ויצא בסמוך לצאת האלבום, לא נכלל בו לבסוף.
רקע.
את הסינגל הראשון "הבחורים הכי טובים" הוציאה ג'ולייטה כבר באוגוסט 2003. השיר לא הצליח להיכנס למצעד של רשת ג', אך האודיו שלו הצליח לצבור 160 אלף צפיות ביוטיוב. גם הסינגל השני "תתייחס אלי", לא הצליח להיכנס למצעד של רשת ג'.
שיר הנושא של האלבום "אני לא ברבי", הצליח להגיע אל המקום ה-25 במצעד של רשת ג' והיה הראשון של ג'ולייטה שהצליח לעשות זאת. הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום "תפסיק להתקשר אלי", לא הצליח לשחזר את הצלחת קודמו.
אף אחת
אף אחת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מירי מסיקה, מתוך אלבום הבכורה שלה, מירי מסיקה. השיר יצא לאור ביולי 2005, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. משנת 2011 השיר זמין לשמיעה ביוטיוב. ב-19 ביולי 2021 הופץ דואט של השיר בביצועם של מסיקה ורן דנקר לכבוד ט"ו באב.
השיר הגיע למקום השני במצעד של רשת ג', שם שהה במשך חמישה עשר שבועות.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי צרויה להב, הולחן על ידי שמוליק נויפלד והופק על ידי אורי זך, נויפלד וגיל פלדמן. ביולי 2021 הוציאה מסיקה בהפתעה את השיר מחדש, בהשתתפות עם הזמר הישראלי רן דנקר, לכבוד ט"ו באב. את השיר ביצעה ביוני באותה השנה ביחד עם הזמר עברי לידר. בנוסף, בוצע השיר לצד "בית משוגעים" של דנקר.
כמה שנים לאחר צאתו המקורית, עלה השיר ביחד עם האלבום בו הוא נכלל לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
משמעות.
המשפט "נשים כמוני פעם היו שורפים על המוקד" עוסק בציד מכשפות; רדיפה של בני אדם שנחשדו כעוסקים בכישוף, בדרך כלל נשים, אך בארצות מסוימות גברים הם שהיוו את רוב הנאשמים, ובמקרים שונים גם ילדים עמדו למשפט באשמת כישוף ואף הוצאו להורג. ציד מכשפות הוא גם כינוי בהשאלה לרדיפה אחרי בני אדם, בהאשמות שאינן מבוססות.
בריאיון ל-ynet דיברה מסיקה על מילות השיר ואמרה:
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מירי מסיקה ב-20 ביולי 2011. הקליפ צולם בשחור-לבן ובתחילתו ניתן לראות את מסיקה, כשהיא לובשת מעיל פרווה, תוך שהיא שרה את מילות השיר ומביטה אל המצלמה. ב-19 ביולי 2021 הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מסיקה הקליפ של הדואט עם רן דנקר, שיצא לכבוד ט"ו באב.
נכון ל-2020, מונה הצפיות של האודיו ושל הקליפ חצו את רף מיליון הצפיות.
אינטר רא&quot;ו
חברת המניות המשותפת אינטר רא"ו, Inter RAO (ברוסית: Публичное акционерное общество «ИНТЕР РАО ЕЭС»), הנסחרת כחברת החזקות אנרגיה מגוונת, שבסיסה במוסקבה, רוסיה, היא אחת מחברות החשמל הגדולות במדינה. עסקיה כוללים ייצור חשמל וחום, אספקת חשמל, סחר בינלאומי באנרגיה, הנדסה, תכנון ופיתוח תשתיות חשמל. בנוסף לרוסיה היא שולטת במספר חברות אנרגיה מחוץ לרוסיה, כולל תחנות כוח תרמיות ותחנות הידרו, היא מפעילה רשת אנרגיה וסוחרת בה עם מדינות זרות. בנוסף, היא מחזיקה במונופול על ייצוא ויבוא של חשמל רוסי ובעוד ישנן מספר חברות שונות לייצור חשמל, היא היבואנית והיצואנית הבלעדית של אנרגיה רוסית.
אינטר רא"ו היא אחת מחברות האנרגיה הציבוריות הרוסיות הגדולות ביותר על פי שווי שוק אשר עלה על 10.5 מיליארד דולר בסוף 2011. בשנת 2011 דיווחה החברה על הכנסות של 18.24 מיליארד דולר (לעומת 15.28 מיליארד דולר בשנת 2010) ורווח נקי של 1.41 מיליארד דולר (לעומת 614 מיליון בשנת 2010). בסוף 2011 היו לקבוצת אינטר רא"ו יותר מ-47,000 עובדים.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1997 כחברה בת של חברת הכוח המאוחדת הרוסית RAO UES ומתחילה התמקדה בסחר בינלאומי באנרגיה והייתה לזרוע הייצוא של חברת החשמל הממשלתית.
בשנת 2002 החלה אינטר רא"ו לייצא חשמל מרוסיה ולייצר חשמל משלה באמצעות יחידת ייצור שכורה בתחנת הכוח התרמית אייריקה. בשנת 2003 רכשה רוסאנרגאטום 40% ממניות חברת אינטר רא"ו והחברה הפכה ליצואנית היחידה של חשמל רוסי.
בשנת 2005 ביצעה מספר רכישות: