יעקבי, בת 23, נעלמה ב-26 באוקטובר 1975, היא יצאה מחיפה בדרכה לקיבוץ מעגן מיכאל שם גרה וככל הנראה עלתה על טרמפ. גופתה נמצאה ב-2 בנובמבר במטע אבוקדו ליד צומת מעגן מיכאל, עירומה במצב ריקבון מתקדם עם שברים קשים בגולגולת לאחר שנאנסה.
חליווה הודה ברצח ליאונור בן לולו, ולטענת החוקרים מסר תיאור מדויק של מקום הגופה, אך טען שהוא קבר אותה אף שהגופה נמצאה גלויה על האדמה. הפרקליטות החליטה כי הודאתו של חליווה בעייתית, והוא עצמו חזר בו וטען מאוחר יותר שהיא נמסרה תחת לחץ. אחיה של בן לולו, שהיה שוטר באותה תקופה, סיפר שסבר אז שמדובר בחליווה.
הרשעה ברצח אורלי דובי.
בין התאריכים 13 בנובמבר ל-16 בנובמבר 1983 יצא חליווה לחופשה מהכלא. במהלך שהייתו בחופשה, בליל ה-15 בנובמבר נעלמה החיילת אורלי דובי. גופתה של דובי נמצאה ב-14 בדצמבר 1983, במצב ריקבון מתקדם, כשהיא עירומה ומוטלת על בטנה, ליד צומת נתניה, סמוך לערימות פסולת של חול מסוג כרומיט, המשמש בתהליך של יציקת פלדה במפעל "אורדן תעשיות" הסמוך. מדיה של דובי, יתר בגדיה, ארנקה ומסמכיה האישיים נמצאו מפוזרים, חלקם בסביבה הקרובה וחלקם בתעלת המים, מעברו השני של כביש החוף. חזייתה נמצאה כשרצועותיה קשורות בקשר כפול, ומכך הסיקו הפתולוגים שהיא נחנקה באמצעותה.
לאחר מציאת הגופה, חשדה המשטרה בחליווה ותישאלה אותו בעניין. אף על פי שלא נרמז לו כלל שהוא חשוד ברצח, באופן לא אופייני הוא ביקש לבקר אצל אביו החולה, דבר שהתגלה כשקר ובקשתו נדחתה. לאחר מכן ביקש שוב חליווה לצרפו לטיול אסירים והמשטרה נעתרה לבקשתו. בזמן שהייתו בטיול, ניצל זאת חליווה ונמלט. מאוחר יותר, כעבור מספר ימים הוא נתפס מסתתר בישיבה בירושלים. בחיפוש שנערך על בגדיו של חליווה - מעיל עור שחור וחולצת פלנל כחולה, שאותם שאל מאסירים אחרים, ומכנסי ג'ינס, נמצא מינרל בשם כרומיט. מאחר שמינרל זה, עם מאפיינים כימיים זהים לזה שנמצאו בגרגירים על בגדיו, היה ייחודי לאותו מפעל "אורדן" בארץ ולא נמצא בטבע - הסיקו החוקרים את הקשר של חליווה לזירת הפשע, ובדיעבד זו הייתה הראיה העיקרית להרשעתו. בשיחות שצוטטו מהכלא נשמע חליווה מודאג בקשר לבגדים שלבש ואף ניסה לשבש הליכים, כנראה מחשש שעדי ראייה יזהו אותו לפי בגדיו. בדיקת סוג הדם של הזרע שהכתים את בגדי דובי התאימה לזו של חליווה.
ב-31 באוקטובר 1991 הורשע חליווה בבית המשפט המחוזי, בהרכב השופטים שולמית ולנשטיין, יעקב קדמי ועדנה שצקי בעבירת רצח ונדון למאסר עולם באשמת רצח אורלי דובי. לפי פסק הדין, חליווה יצר קשר עם דובי כאשר נסעו באוטובוס, דובי שהייתה עייפה ביקשה מהנהג להעיר אותה בצומת נתניה אך הנהג שכח לעצור. חליווה שעלה בעקבותיה זעק "נתניה, נתניה", הוא ירד עמה ואמר "בואי, אני אראה לך איפה נתניה". צורת הניקוב של כרטיסיית האוטובוס שנמצאה בכליה של דובי זהה לזאת של הנהג שהעיד שראה אותה. הנהגים בקווי האוטובוס שבו נסעה שגו בתיאור של חליווה ודובי, הם תיאורו את חליווה כבן 25 ונמוך, ואותה כ"שמנמונת" בגובה 1.5-1.6 מטר, בעוד שחליווה היה אז גבר גבוה בן 34 ודובי לא הייתה שמנמונת והייתה גבוהה מ-1.7 מטר. חליווה עצמו טען שתפרו לו תיק והציג אליבי בו כביכול שהה בבית הוריו בקריית ים. השופטים קבעו שלאחר שיצא מהקולנוע הבחין בדובי והתיידד איתה, ועלה איתה יחד לאוטובוס לכיוון נתניה, וכשירדה ירד יחד איתה, וביצע את זממו באונס ורצח החיילת.
ב-17 באוקטובר 1995 נדחה ערעורו לבית המשפט העליון פה אחד, בפסק דין של אליהו מצא, אליו הצטרפו יצחק זמיר וצבי טל.
חשד ברציחתן של רחל הלר וז'קלין סמית.
מסוף שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-80, נמצאו גופותיהן של לפחות עשר צעירות באזור כביש החוף. ביניהן החיילת רחל הלר בת ה-19 בשנת 1974, שגופתה נמצאה בחולות שליד קיבוץ שדות ים והתיירת הבריטית ז'קלין סמית בת ה-24, שגופתה נמצאה ב-26 במאי 1972. בזמן רציחות אלו היה חליווה בבית הסוהר, אך אושר לו לצאת לחופשות. תיק החופשות שלו הושמד, דבר שהקשה לאמת רציחות אלו, למרות שהיו מספר ראיות, ואף באחת מחקירותיו של חליווה בשלב מאוחר יותר שהוא זה שרצח את השתיים, אך לא היה בזה עדות חותכת כדי להרשיע את חליווה, כאשר במקרה של רחל הלר החקירה הופנתה באופן ישיר לעמוס ברנס כמי שביצע את המעשה, ואף ריצה מאסר בפועל.
מעשי הרצח מזכירים באופיים ובאכזריותם את רצח אורלי דובי שבו הורשע חליווה, וכן ואת רצח ליאונור בן לולו ועירית יעקובי שבו נחשד אך לא הועמד לדין. מעשי הרצח כללו חנק בעזרת פרטי לבוש, הזזת הגופה, החדרת חפץ זר לאיבר המין, דקירה של הקורבן באמצעות חפץ חד, השחתת הגופה באמצעות קולפן - כל אלו אירועו ברצח רחל הלר, וכן ברצח התיירת ז׳קלין סמית, מאפיינים אלו מהווים על פי החשד מאפיינים של רצח סדרתי מאורגן המתרחש מתוך דחף מיני-שליטתי. עם זאת בשנים שנרצחו השתיים שהה חליווה בבית הסוהר, אך היה מאושר חופשות באופן מתמיד, לא היה ניתן לעקוב על הזמנים בהם היה בחופש כיוון שתיק האסיר שלו הושמד לאחר שהותו בבית הסוהר על ידי שב"ס, וכן לא ניתן היה לאמת את זמני החופשות בהם יצא מבית הסוהר. עם זאת, הרצח היחיד שחליווה הורשע בו הוא של אורלי דובי, שביצע בחופשתו מבית הסוהר.
בעונה השנייה של הסדרה "" נטען כי חליווה הוא מי שהוגדר כ"רוצח כביש החוף", שרצח חמש נשים. יוצרי הסדרה התלוננו שחליווה איים לפגוע בהם, לאחר שיוצרי הסדרה דיברו עם חליווה מבית הסוהר.
חליווה מעולם לא הודה, ולא התנצל על מעשיו, ואף מכחיש את רצח אורלי דובי בו הורשע, למרות שהעלה בחקירותיו פרטים מוכמנים שרק מי שהיה במקום הרצח יכול היה לדעת. בנוסף, אסירים שישבו בבית הסוהר עם חליווה טענו שסיפר להם על מספר מעשי אונס ורצח נוספים. בעקבות הנושא שהעלו יוצרי הסדרה "צל של אמת - רוצח כביש החוף", נפתחו תיקי החקירה שוב, האמצעים שעמדו לחוקרי המשטרה היו דלים לאחר שנים רבות שרוב תיקי החקירה נסגרו, ולא היו מספיק חומרי חקירה מעמיקים ומכריעים, ולא ניתן היה להאשים את חליווה ברצח ואונס של הנשים הנוספות המוזכרות בארבעת פרקי הסדרה.
חליווה קיבל הקצבה למאסר העולם, למרות שלא הודה או התנצל על מעשיו, הוא צפוי להשתחרר מהכלא בשנת 2024.
שלמה חליוואה
הגביע הרוסי בכדורסל 2002/2003
הגביע הרוסי בכדורסל גברים בעונת 2002/2003 נערך בחסות התאחדות הכדורסל הרוסית. הטורניר שנערך מנובמבר 2002 עד מרץ 2003 היה טורניר הגביע השני וזכתה בו אוניקס קאזאן הטטארית.
MBA (כדורסל)
MBA (ברוסית: БК МБА, ראשי תיבות של Московская Баскетбольная Ассоциация ; התאחדות הכדורסל המוסקבאית) היא קבוצת כדורסל לגברים מהעיר מוסקבה, רוסיה המתמודדת ב.
בשנים 2013–2022 התמודדה בליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה, סופרליגה-1.
הקבוצה מפעילה גם קבוצת כדורסל נשים בשם זה, שמתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורסל נשים.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה ביוזמת התאחדות הכדורסל המוסקבאית במאי 2013. הקבוצה הוקמה במקומה של קבוצת התאחדות הכדורסל הצעירה שהתמודדה בליגות המוסקבאיות החל מעונת 2011/2012.
בעונת 2013/2014 הקבוצה התמודדה בליגה הבכירה, הרביעית בחשיבותה ברוסיה. ברם הקבוצה התחזקה מאוד וכבר בתום עונת הבכורה הבטיחה את העפלתה לליגת המשנה, הסופרליגה הרוסית בכדורסל. בעונת 2014/2015 היא התקשתה מעט יותר וסיימה את העונה במקום 15.
הקבוצה התמודדה גם בטורניר הגביע הרוסי בכדורסל והישג השיא שלה הוא העפלה לשלב שמינית הגמר בעונת 2014/2015 שבו הפסידה לאירקוט.
בעונת 2022/2023 השתתפה בליגת VTB.
ז'אן-בטיסט גרז
ז'אן-בטיסט גרז (בצרפתית: Jean-Baptiste Greuze, 21 באוגוסט 1725 טורני - 21 במרץ 1805 פריז) היה צייר ורשם צרפתי. גרז החיה את סוגת הציור הז'אנר (המתאר את חיי היום יום), המוסרי או הסנטימנסטלי אחרי העדנה שידעה סוגת הציור ההיסטורי בימי שלטונו של לואי הארבעה עשר. גרז הושפע מהרוקוקו ומהריאליזם של האמנים ההולנדים ופלמים. נשאר בתודעת הציבור שהעריץ אותו בעיקר הודות לסצנות הרגשניות מחיי האיכרים, שהעבירו מסרים מוסריים, ווהצטיין באמנות הדיוקן.
ביוגרפיה.
גרז נולד בשנת 1725 כז'אן גרז ביישוב טורני, עיירת שוק בחבל בורגונדיה, כבנם של ז'אן-לואי גרז, רעפן וקבלן, ושל קלודין לבית רוק. מילדותו נמשך לציור בניגוד לרצון אביו שהועיד אותו לקריירה של אדריכל. בסופו של דבר השתכנע האב לאפשר לו להתלמד אצל הצייר שארל גרנדון בליון. המורה, אמן ידוע בפני עצמו ולימים חמיו של המלחין אנדרה מודסט גרטרי, המליץ לאב לטפח את כישוריו ולהרשות לו לנסוע לפריז בשנת 1750 . גרז נרשם באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול, זכה להערכתו של לואי דה סילבסטר והיה תלמידו של שארל-ז'וזף נאטואר, הוא לא הלך בתלם ולא קיבל את תכתיבי מוריו. הוכנס לעולם האנציקלופדיסטים והבוהמה, וקיבל השראה מגישתם של אנשים כמו דידרו, לה שוסה וסדן.
בשנת 1755 ציורו "אב מסביר את כתבי הקודש לילדיו" הפתיע את חוגי האמנים, שכמה מהם העלו ספקות שגרז היה בשל מספיק כדי שיוכל ליצור אותו. בסופו של דבר השתכנעו מכישרונו. יצירה זו וכן "העיוור המרומה" (L'aveugle trompé) משכו את תשומת לבו של האספן לה ליב דה ז'ילי שהשיג את הצגתם בסלון האמנים באותה שנה. לפי המלצתו של פיגאל התקבל גרז כחבר שלא מן המניין באקדמיה המלכותית הצרפתית לציור ולפיסול.
בשנים 1757-1755 נסע לאיטליה, כמלווה של האב גוגנו, ושהה בעיקר ברומא ובפירנצה. התקבל הרושם שמסע זה לא הותיר עקבות ביצירתו. זמן קצר אחרי הגעתו לאיטליה צייר את "הביצים השבורות".