לאחר המלחמה, כשהונגריה הופרדה מאוסטרו-הונגריה וזכתה בעצמאות (1918), ראש הממשלה, מיהאי קארואי, מינה את שווימר לשגרירה בשווצריה. כאשר הקומוניסטים תפסו את הממשל ב־1919 היא התנגדה להם ונרדפה על ידם. ב־1920, כאשר מיקלוש הורטי תפס את השלטון, היא ברחה לווינה ומשם, שנה מאוחר יותר, לארצות הברית.
הגירתה לארצות הברית.
שווימר השתקעה בשיקגו ושם נשארה עד סוף ימיה ומעולם חזרה להונגריה. אחרי מלחמת העולם הראשונה, פמיניסטיות ופציפיסטיות תויגו כחתרניות; ובפרט, הנשים המעורבות בהקמת ליגת נשים בינלאומית לשלום וחירות. הן הואשמו בחוסר נאמנות בגלל פעילותן הבינלאומית. מכיוון ששווימר היה בין המייסדות, היא הוגדרה כגורם מסוכן בדוח לוסק. הדוח לוסק חקר אנשים וארגונים במדינת ניו יורק בחשד להסתה. שוימר הוגדרה בדוח בולשביקית ופמיניסטית מסוכנת. צ'פמן קאט שותפתה, התרחקה משווימר במטרה לא לפגוע בקמפיין שהובילו לזכות בחירה לנשים. הדבר גרם לאחרונה כאב ותחושת נטישה. גם הקהילה היהודית שקיבלה את פניה לפני המלחמה, ראתה בשווימר, אחראית, במידת מה, להשתלחויות האנטישמית של פורד באמצעות העיתון שלו The Dearborn Independent. אם כי פורד, שהכיר אותה מספינת השלום, מעולם לא טען זאת.
ב־1927 כאשר הגישה בקשה להתאזרחות בארצות הברית הצהירה שווימר שהיא חסרת דת וסירבה להישבע (כחלק מהתהליך קבלת האזרחות) שתשתמש בנשק על מנת להגן על המדינה. פטריוטים שמרנים כינו אותה בוגדת והיא תויגה סוציאליסטית עקב אמונותיה הפציפיסטיות.
שווימר הואשמה, על ידי העיתונאי הרפובליקני, פרד ריצ'רד מרווין, בריגול לטובת גרמניה ובכך שלכאורה שימשה כסוכנת בולשביסטית. היא תבעה תביעת דיבה וזכתה ב-17,000$ פיצויים.
שווימר הפסידה בתביעת האזרחות שהגישה לבית המשפט העליון בארצות הברית ב־1929. ב־1946, הפסיקה התהפכה ובית המשפט הכיר בדרישה של סרבני מצפון לשרת המדינה בדרכים אחרות.
בהמשך היא ניסתה ליזום הקמת ממשלה עולמית. ב־1935 היא ייסדה את המרכז העולמי לארכיונים של נשים יחד מרי ריטר בירד. שווימר קבלה את פרס השלום העולמי ב־1937. באותה שנה היא ייסדה את הקמפיין למען ממשלה עולמית יחד לולה מווריק לויד, שהיה לארגון הפדרלי הראשון במאה ה-20. הארגון הצליח הוביל לייסוד בית הדין הפלילי הבינלאומי. שעל היווסדו שווימר לרוב לא זוכה להכרה. ב־1948 היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום, אך הפרס לא חולק כלל באותה השנה.
רוזיקה שווימר נפטרה ב-3 באוגוסט 1948 מדלקת ריאות בניו יורק.
ג'מס (בירה)
ג'מס היא מבשלת בוטיק הנמצאת ברמת סיב, אחד מאזורי התעשייה של פתח תקווה. המבשלה הוקמה בשנת 2009 על ידי דניאל אלון וג'רמי וולפלד, שעלו לארץ מארצות הברית במטרה להקים מבשלת בירה. המבשלה היא מבשלת הבוטיק בראשונה בישראל שייצרה בירה עם כשרות. הבירות המיוצרות נמכרות בפאב הצמוד למבשלה ובסניפים הנוספים הנמצאים בכפר סבא, ברעננה, במתחם שוק צפון ברמת החייל בתל אביב, במודיעין, בקיסריה, בפרדס חנה, ברחובות, בבני דרור, בבאר שבע ובנתניה. לצד הבירה, מוגשות בפאבים נקניקיות המיוצרות במקום.
אריק היינריקס
אקסל אריק היינריקס (בפינית: Axel Erik Heinrichs; 21 ביולי 1890 - 16 בנובמבר 1965) היה גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה ושימש גם כרמטכ"ל לזמן קצר.
ביוגרפיה.
היינריקס נולד בהלסינקי שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד), למשפחה ממוצא שוודי. הוא למד פילוסופיה באוניברסיטת הלסינקי, ועבד זמן מה כעיתונאי. אולם כמו צעירים פיניים רבים התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. זאת בתקווה לשחרר את ארצו מהכובש הרוסי השנוא. לאחר שארצו זכתה בעצמאות חזר אליה והצטרף אל תנועת "המשמרות הלבנים", הוא לחם בהצטיינות במלחמת האזרחים הפינית, ולאחריה המשיך לשרת בצבא פינלנד הטרי. בתחילת "מלחמת החורף" קיבל את הפיקוד על הקורפוס השלישי, וחנה לצד האראלד אקוויסט (שפיקד על הקורפוס השני) מול הארמייה השביעית הרוסית. בתחילה הקורפוסים שלהם לא פעלו באופן משמעותי, אולם בהדרגה תגברו הרוסים את האזור והיינריקס ואוקיסט לא יכלו לעמוד בלחץ. המפקד העליון של החזית הוגו אוסטרמן ביקש משר ההגנה קארל גוסטף אמיל מנרהיים אישור לסגת, אולם מנרהיים סרב. הוא סילק מהפיקוד באזור את אוסטרמן, ומינה את היינריקס במקומו. במרץ 1940 נכנעה פינלנד.
לאחר המלחמה מונה היינריקס לרמטכ"ל, אולם שנה לאחר מכן עזב את התפקיד. לאחר המלחמה טען הגנרל פרידריך פאולוס, שבאחת מפגישותיו עמו גילה לו בסוד על תוכנית גרמניה לתקוף את ברית המועצות (מבצע ברברוסה). הטענה היא ככל הנראה שקרית, והפינים יודעו על המבצע רק באזור סוף מאי 1941. הוא לקח חלק פעיל במלחמת ההמשך, כאשר פיקד על כל חזית מפרץ קרליה ולדוגה-קרליה. ב-1942 מונה שוב לרמטכ"ל, הוא ערך מספר נסיעות לגרמניה הנאצית כדי לתאם פעולות עמה, באחת מהפעמים אף נפגש עם אדולף היטלר. בסוף ינואר 1944 עשה היינריקס ניסיון להגיע להסכם שלום עם ברית המועצות, ושגרירים פינים ביקרו במוסקבה, אולם המשא ומתן התפוצץ והיינריקס נאלץ לבצע נסיעה נוספת לגרמניה כדי להסביר את המצב הלא נעים. בסופו של דבר נחתם אותה שנה הסכם שלום עם רוסיה. היינריקס התפטר, וזכה בצלב מנרהיים. הוא נפטר בהלסינקי בשנת 1965.
Angular
בפיתוח תוכנה, Angular (לשעבר AngularJS ) היא תשתית תוכנה (framework) בקוד פתוח ליישומי רשת, התבססה בעבר על שפת התכנות JavaScript אך כיום בנויה בשפת TypeScript, היא מתוחזקת על ידי גוגל ועל ידי קהילה רחבה של מפתחים. התשתית מיועדת למשימות בפיתוח יישומי דף-יחיד, ופישוט הפיתוח והבדיקות של יישומים אלו, באמצעות תשתית תוכנה לארכיטקטורות צד לקוח כמו MVC או MVVM, יחד עם רכיבים בהם משתמשים בדרך כלל ביישומי אינטרנט עשירים.
ספריית AngularJS עובדת על ידי קריאת דף ה-HTML, כשאל התגיות שבו נוספו תכונות נוספות. Angular יפרש את התכונות הללו כהנחיות לקשר את אזורי הקלט או הפלט בדף למודל שמיוצג על ידי משתני JavaScript פשוטים. הערכים של משתני ה-JavaScript האלו ניתנים לשינוי על ידי קוד, וניתן לגשת אליהם בצורה סטטית, או בצורה דינאמית בעזרת JSON.
במהלך 2015 גוגל פרסמו את גרסת Angular 2.0 שכללה שינויים מהותיים בקוד, שגרמו לביקורת ומחלוקת בין מפתחים רבים לגבי העובדה כי הגרסה החדשה לא תומכת אחורה לגרסה 1.0. גרסה 2.0 פתרה בעיות ביצועים והביאה איתה מתודות למבנה קוד יותר פורמלי. בדצמבר 2016 הוכרזה גרסה 4.0 ודלגה על גרסה 3.0 על מנת למנוע בלבול עם גרסת ביניים של חבילת ראוטר 3.30.
ספריות אנגולר למיניהן נמצאות בשימוש באלפי אתרים ואפליקציות Web.
דוגמה לתוכנית Angular.
בקובץ הapp.component.ts
import { Component } from '@angular/core';
@Component({
selector: 'app-root',
templateUrl: './app.component.html',
styleUrls: ['./app.component.css']
export class AppComponent {
title = 'app works';
ובקובץ הapp.component.html
&lt;div&gt;
&lt;h1 class="color" *ngIf="title"&gt;&lt;/h1&gt;
&lt;h1 class="color" *ngIf="!title"&gt;הכותרת אם המשתנה לא מוגדר&lt;/h1&gt;
&lt;/div&gt;
ובקובץ הapp.component.css
.color{
color: red;
background-color: #eee;
width: 100%;
text-align: center;
אליפות אסיה למועדונים
גביע אסיה לאלופות
קופיס (חרב)
קופיס (ביוונית: κοπίς) היא חרב קצרה מפלדה שהייתה נפוצה ביוון העתיקה. אורכה הממוצע היה כ-65 ס"מ. החרב הייתה מעוקלת מעט ומרכז המסה שלה הוסט לעבר הקצה ליצירת "בטן" קטנה. צורה זו הגדילה בצורה משמעותית את יכולת השיסוף של החרב. חרב זו אומצה באמצע המאה ה-6 לפנה"ס.
החרב הייתה בשימוש נפוץ בעיקר בקרב הפרשים שנהנו מיתרון גובה על פני לוחם רגלי ויכלו לנצל בדרך זו את היתרונות שהעניק הלהב המעוקל. הרגלים העדיפו בדרך כלל חרב ישרה שנקראת קסיפוס.
אטימולוגיה.
מקור השם "קופיס" (מילולית: כלי לקיצוץ) לא ידוע בוודאות. ייתכן שמקורה בחרב המצרית ח'ופש או מהמילה "κόπτω" (קופטו - לחתוך). מהיוונית התגלגלה המילה לעברית לתיאור סכין גדולה עם להב כבד לחיתוך בשר - קוֹפִיץ.
קסיסטון
קסיסטון (ביוונית: ξυστόν) הוא רומח שלפי הערכות מודרניות היה באורך ממוצע של 3.5 - 4.25 מטר והיה בשימוש של חיל פרשים המוקדוני. המוקדונים חימשו שני סוגי יחידות בנשק זה: ההטיירוי, שתיפקדו כפרשים כבדים והפרודומוי, ששימשו כפרשים קלים.
הרומח צויד בדרך כלל בשני חודים, עיקרי ומשני. השימוש בשני חודים נדרש משתי סיבות: החוד המשני שימש לאיזון הנשק ושימש את הלוחם אם הרומח נשבר בקרב.
אינדריים
אינדריים (שם מדעי: Indriidae) הם משפחה של למורים גדולים החיים באי מדגסקר שליד חופי יבשת אפריקה והם הלמורים הגדולים ביותר.
מאפיינים.
הם מגוונים ובעלי פרווה ארוכה ובעלי הבדלי גדלים מהלמורים הצמריים שאורכם 30 ס"מ ועוד זנב ועד לאינדרי הגדול ביותר ויש לו זנב קטן ביותר. ראשיהם שחורים וקירחים וידיהם גדולות. הסיפאקות הם המרשימות בקבוצה והן קולניות מאוד, אך חלקם נמצא בסכנת הכחדה חמורה, עקב כריתת היערות בהם הם חיים.
האינדריים הם צמחונים ואוכלים בעיקר עלים על העצים אבל לעיתים גם יורדים לקרקע והם מסוגלים לקפץ קפיצות גדולות הן בין העצים והן על הקרקע.
מפנקסו של שרלוק הולמס
גארת' אניס
גארת' אניס (באנגלית: Garth Ennis; נולד ב-16 בינואר 1970) הוא כותב קומיקס אמריקאי יליד צפון אירלנד. זוכה פרס אייזנר בקטגוריית "הכותב הטוב ביותר" לשנת 1998. מוכר בזכות יצירותיו עבור חברות ורטיגו ומארוול קומיקס.
ביוגרפיה.