על משמעותה של המילה "נכסה" נחלקות הדעות. לפי ד"ר עבד אלרחמן אלמרעי, המילה מופיעה כבר במילונים ערביים מימי הביניים, ופירושה שם: אדם הנופל על ראשו, או בעברית חדשה: "על הפנים". שימוש אחר בפועל "נכס" הוא הורדת הדגל לחצי התורן. שימוש זה נקשר למשמעות כללית יותר של הנכסה: נסיגה זמנית, ביטוי שיש בו דו-משמעות מסוימת. המונח "תנכיס אלאעלאם" מתייחס לאדם שהחלים ממחלתו, אך שב וחלה.
הביטוי "נכסה" היה בשימוש גם לגבי התבוסה הערבית ב-1948, אולם לא היה שכיח. כמו כן, גם התמוטטות איחוד מצרים–סוריה נקראה באותו הזמן בכינוי זה בהודעות הבעת', וב"אמנה הלאומית" המצרית נקרא הפרק הרביעי, המסכם את הלקחים מהכישלונות הלאומיים בשנים 1919–1952, "לקח הנכסה". אולם המונח "נכסה" – נסיגה זמנית, נטבע לראשונה ככינויה של המפלה הערבית במלחמת ששת הימים על ידי נשיא מצרים דאז, גמאל עבד אל נאצר, בנאום ההתפטרות שלו ב-9 ביוני 1967, כמשמעו "הכישלון הקטן", בבקשו להקטין את כישלונו הצבאי מול ישראל ולהפוך אותו ל"כישלון קטן". חוויית ההפסד הנחיתה מהלומה ניצחת על הלכי רוח מהפכניים וסוציאליסטיים שהיו נפוצים החל משנות ה-50. רוח המחאה החברתית הפנים ערבית, כתוצאה מהתבוסה, בעלת גוון אנטי-מערבי, אנטי-ציוני יחד עם תחושת העלבון ההיסטורי תועלו אל האסלאם הפוליטי לסוגיו, כתורה המגלמת תקווה לגאולה, אחדות וניצחון.
אל-נכסה הפך לראשונה למינוח היסטורי, המתאר את פרשת הדרכים אליה הגיעו מדינות ערב שהשתתפו במלחמת ששת הימים נגד ישראל מפאת חוויית התבוסה הגורפת, בשנת 2011, בעקבות ניסיון פריצת גדר הגבול של ישראל ברמת הגולן על ידי סורים, בהם צאצאי פליטים ערבים.
מאורעות יום הנכסה.
עד שנת 2011 כמעט ולא צוין יום הנכסה.
ב-5 ביוני 2011 הפגינו מאות סורים (ממוצא פלסטיני) ברמת הגולן ואף ניסו לפרוץ את גדר הגבול שבין ישראל לסוריה. צה"ל הגיב באמצעים לפיזור הפגנות, ובצד הסורי דווח כי כ-13 מפגינים נהרגו כתוצאה מירי ומשדות מוקשים שהציב צה"ל באזור, אולם על פי תחקיר צה"ל, נורו רק כמה קליעים על ידי צלפים לכיוון רגלי המפגינים, וחלקם נהרגו עוד לפני העימות, בסמוך לעיירה קוניטרה, כתוצאה מפיצוץ בשדה מוקשים שנוצר עקב השלכת בקבוקים והצתת צמיגים, מזרחית לגדר הגבול עם ישראל. ניסיון הפריצה הוגדר על ידי ישראל כניסיון פרובוקטיבי של נשיא סוריה בשאר אל-אסד להסיט ממנו את הכעס של תושבי סוריה בזמן שהפגנות מחאה רחבות היקף נערכות נגדו בסוריה. ניסיון דומה התרחש כחודש מוקדם יותר, כשסורים-פלסטינים הפגינו ופרצו את גדר הגבול ואף חדרו למג'דל שמס, כמחאה לציון יום הנכבה.
פרופסור אייל זיסר טען שהצעדות הדומות שאורגנו לציון יום הנכסה והנכבה מהוות "הכרזה מפורשת, שהפלסטינים כעם וכחברה עודם מסרבים להשלים עם קיומה של מדינת ישראל ומבחינתם השאלה אינה שאלת גבולות 1967 אלא שאלת זכות השיבה של הפליטים הפלסטינים לשטחי מדינת ישראל, תוך שלילת זכותו של העם היהודי למדינה משלו בארץ ישראל".
נקסה
וולטון פורד
וולטון פורד (Walton Ford; נולד ב-1960) הוא אמן וצייר אמריקאי.
ציורו המפורסמים הם ציורי טבע בסגנון ריאליסטי של ג'ון ג'יימס אודובון שהיה מקובל במאה ה-19, בהם הוא מתאר בעלי חיים. אולם בכל תמונה מוסיף להם מימד פרודי, אפל או מקברי ומוטיבים שונים של אלימות, מין, צייד או מוות, וכך הוא מתאר את השפעת המין האנושי על הטבע.
פורד בוגר תואר ראשון מבית הספר לעיצוב בפרובידנס שברוד איילנד משנת 1982.
הנקסה
פנלופה אן מילר
פנלופה אנדראה מילר (באנגלית: Penelope Andrea Miller; נולדה ב-13 בינואר 1964) היא שחקנית אמריקאית.
מילר היא מועמדת פרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "דרכו של קרליטו".
ביוגרפיה.
מילר נולדה בלוס אנג'לס, בתם של העיתונאית ביאטריס ושל השחקן מארק מילר.
למילר שתי אחיות סוואנה ומריסה מילר שעוסקת גם במשחק ובעיצוב סטי צילומים.
בנעוריה הייתה מילר מעורבת בתאונת דרכים שהשאירה לה צלקת בולטת בלחי ימין.
סיימה את לימודייה מהתיכון ונסעה לניו יורק כדי ללמוד שם תיאטרון.
למילר שתי בנות מבעלה השני ג'יימס האגינס.
מילר הייתה נשואה במשך שנה לשחקן הקנדי ויל ארנט.
קריירת משחק.
מילר החלה את הקריירה שלה, בברודוויי במחזהו של ניל סיימון "טירונות" בו שיחקה את דייזי בה מתאהב המגויס הטרי יוג'ין מוריס (מתיו ברודריק).
מילר גילמה את התפקיד גם מספר שנים לאחר מכן בגרסה הקולנועית של מייק ניקולס למחזה.
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה מילר לצידה שלאליזבת שו בקומדיה "לילה מגניב".
ב-1989 הועמדה מילר לפרס הטוני על הופעתה בהצגה "העיר שלנו".
ב-1990 שיחקה מילר בדרמה "התעוררות" את פאולה המתאהבת בחולה מחלת השינה לאונרד לאו (רוברט דה נירו).
הופיעה בנוסף בתור הגננת ג'וייס פלימרי בה מתאהב הבלש ג'ון קימבל (ארנולד שוורצנגר) בקומדיית הפעולה "שוטר בגן ילדים" ובתור טינה בתו של המאפיונר קארמין סברטיני (מרלון ברנדו) בקומדיית הפשע "צעדיי הראשונים במאפיה".
ב-1992 גילמה מילר את השחקנית ההוליוודית אדנה פורביינס שכיכבה בסרטיו של צ'ארלי צ'פלין (רוברט דאוני ג'וניור) בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו על חייו "צ'פלין".
ב-1993 נתנה מילר את הופעת הקריירה שלה בדרמת הפשע של בריאן דה פלמה "דרכו של קרליטו" והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על הופעתה בתור גייל חברתו הנאמנה של סוחר הסמים קרליטו בריגנטה (אל פצ'ינו).
ב-1994 שיחקה בעיבוד הקולנועי של הקומיקס "הצל" את הטלפתית המוזרה מהמעמד הגבוהה מרגו ליין.
ב-1997 הופיעה בדמות הביולוגית האבולוציונית ד"ר מרגו גרין לצידו של טום סייזמור בסרט האימה הספרותי "רליק".
ב-2007 השתתפה מילר במותחן האימה "השליחים" בתור דניס אמה של הנערה הבעייתית ג'ס סולומון (קריסטין סטיוארט).
בשנת 2016 גילמה את דמותה של אליזבת' טרנר בדרמה ההיסטורית "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים, של הבמאי נייט פארקר.
בשנת 2018 לוהקה לתפקיד אורח בעונה השלישית של דרמת הנעורים "ריברדייל".
לב יודע מרת נפשו
לב יודע מרת נפשו הוא פסוק במשלי (), המשמש ככלל הלכתי, לפיו אדם הוא סמכות רפואית מכריעה לגבי מצבו הבריאותי. על פי כלל זה הותר לעיתים לאדם לעבור על איסור מהתורה במצבי חולי, כאשר האדם חש כי נשקפת סכנה לחייו, אף כאשר רופא חולק על אבחנה עצמית זו.
הכלל.
כלל זה נשנה בתלמוד בבלי, לגבי אופן היתר לחולה לאכול ביום הכיפורים, מעיקר הדין אין היתר לחולה לאכול, אלא אם כן קבעו הרופאים שהצום יסכן את בריאותו או את חייו, על פי הכלל פיקוח נפש דוחה את כל המצוות שבתורה, חוץ משלוש עברות. כאשר החולה עצמו מבקש לאכול, משום שהוא חש שזה חיוני לחייו, מותר לו לאכול, על אף שהרופאים המומחים סבורים שמצבו של החולה מאפשר לו לצום ללא חשש, דעתם אינה שקולה כנגד תחושתו של החולה, שכן "לב יודע מרת נפשו".
האחרונים חלוקים בדעתם, האם כלל זה, תקף לגבי שאר מצוות, כגון: חולה שסבור על פי תחושתו שאכילת מצה תסכן את חייו, או שמא דווקא לגבי תחושת רעבון,
הרב יחיאל יעקב וינברג כתב בספרו שו"ת "שרידי אש", שההיתר נאמר רק לגבי תחושת רעבון, ולא לגבי שאר דברים, אולם הרב אליעזר יהודה ולדנברג בשו"ת ציץ אליעזר חלק עליו, וסבר שהכלל תקף בכל המצוות, ואלו דבריו: "ועניין לב יודע מרת נפשו הוא לא מכח מבינות אלא מכח רגשים עמוקים שהאדם חונן בהם לשם שמירת גופו... דהך (=שהכלל), "לב יודע" איננו מטעם מבינות, כי אם רק מכח דלבו אומר לו שצריך, עיין שם, ואם כן שייך זה בכל עניין שהוא, בין אם יאמר שאם יאכל דבר זה יועיל לו וגם לרבות אם יאמר להפך שאם יאכל דבר זה יזיק לו".
פירושים נוספים לפסוק.
הפסוק המלא הוא, "לב יודע מרת נפשו, ובשמחתו לא יתערב זר".
בנוסף על הפירוש הנגזר מהכלל האמור, נאמרו על ידי פרשני המקרא, פירושים נוספים על הפסוק, רש"י מביא שני פירושים אלו:
בספרות המוסר נעשה לעיתים שימוש בפסוק זה, כדי לעורר את האדם, לשוב מעוונותיו, הידועים רק לו עצמו.
אנטוטו
אנטוטו (בגעז: እንጦጦ) היא שרשרת גבעות בגובה של כ-3,200 מטרים מעל פני הים, השוכנת צפונית-מזרחית לאדיס אבבה, בירת אתיופיה, וממנה נשקף מראה פנורמי של העיר ששוכנת דרומית-מערבית לו. על-שמו של רכס הגבעות קרוי גם רובע המגורים שצמוד למרגלותיו בצידו הדרומי.
היסטוריה.
חשיבותו העיקרית של אנטוטו בתולדות אתיופיה, היא בכך שבאתר זה הקים הקיסר אתיופיה לימים מנליק השני את ארמונו בשנת 1881. מנליק השני בחר באתר ההררי בשל יתרונותיו ההגנתיים, אך לאחר שביסס את מעמדו, החל המקום לאבד מחשיבותו האסטרטגית. באנטוטו שורר אקלים הררי קשה והיה צריך לשנע אליו מהמישור מים ועץ להסקה. ב-1886 העניק מנליק השני לרעייתו טיטו בטול קרקע במישור שמדרום להר, וזו ייסדה בה אחוזה וקראה לה "אדיס אבבה" ("פרח חדש"). עם הזמן החל מתפתח סביב האחוזה יישוב, ומנליק השני ואצילים נוספים החלו שוהים בו יותר ויותר. כאשר עלה מנליק השני לשלטון ב-1889, מיקם את בירתו באדיס אבבה ונטש את ההר.
אתרים.
ההר מכוסה בחורש עצי אקליפטוס שנטע עליו מנליק השני, ותושבי הבירה עושים בהם שימוש להסקה. אנטוטו נחשב לקדוש ולבעל סגולות מרפא. על הרכס שוכנים מספר מנזרים וכנסיות. כנסיית אנטוטו מריאם המשושה שוכנת סמוך לפסגה והיא מוקפת ארקאדה. מבנה הכנסייה צבעוני ובתוכה ציורי קיר עשירים. סמוך לכנסייה שוכן ארמונו של מנליק השני ומוזיאון קטן. כקילומטר מערבית לאנטוטו מריאם שוכנים שתי כנסיות המוקדשות לרפאל - "קידוס רגואל הישנה" שנחצבה בסלע ו"קידוס רגואל" החדשה, כנסייה מתומנת שבה ציורי קיר עשירים. שטח של כ-13 קמ"ר מההר, מוגדר כפארק טבעי.
החברה המנוריאלית של בריטניה