זילוטי נולד באחוזת אביו סמוך לחרקוב באוקראינה, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. משנת 1871 למד נגינה בפסנתר אצל ניקולאי זברב בקונסרבטוריון של מוסקבה והחל מ-1875 המשיך בלימודיו אצל ניקולאי רובינשטיין, טאנייב, צ'ייקובסקי והוברט. הוא סיים את לימודיו עם מדליית הזהב לפסנתר ב-1881. זילוטי עבד עם ליסט בוויימאר בשנים 1883 עד 1886, היה שותף לייסוד "התאחדות-ליסט" בלייפציג ושם ערך את הופעתו המקצועית הראשונה ב-19 בנובמבר 1883. עם שובו לרוסיה ב-1887, הורה זילוטי בקונסרבטוריון של מוסקבה ובין תלמידיו שם היו אלכסנדר גולדנוווייסר, ליאוניד מקסימוב ודודנו סרגיי רחמנינוב. בתקופה זו החל לעבוד בעריכת יצירות של צ'ייקובסקי, בייחוד הקונצ'רטי הראשון והשני שלו.
זילוטי פרש מן הקונסרבטוריון במאי 1891, ובשנים 1892–1900 חי באירופה ויצא למסעות קונצרטים בארצותיה. כמו כן סייר בשנת 1898 בארצות הברית, בניו יורק, בוסטון, סינסינטי ושיקגו. במסעותיו אלה התוודע לראשונה לפרלוד המפורסם בדו דיאז מינור של רחמנינוב. הוא ניצח על ביצוע הבכורה העולמי של הקונצ'רטו השני לפסנתר מאת רחמנינוב בשנת 1901. מ-1901 עד 1903 ניצח זילוטי על התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה; מ-1903 עד 1917 ארגן, מימן וניצח על "קונצרטי זילוטי" בסנקט פטרבורג, שהטביעו את חותמם בעולם המוזיקה שם. בקונצרטים אלה הציג את ליאופולד אאואר, פבלו קזאלס, פיודור שאליאפין, ג'ורג'ה אנסקו, יוזף הופמן, ונדה לנדובסקה, וילם מנגלברג, פליקס מוטל, ארתור ניקיש, ארנולד שנברג ופליקס ויינגרטנר וכן בכורות מקומיות ועולמיות של דביסי, אלגר, גלאזונוב, פרוקופייב, רחמנינוב, רימסקי קורסקוב, סקריאבין, סיבליוס, סטרווינסקי ועוד. דיאגילב שמע לראשונה את סטרווינסקי ב"קונצרט זילוטי".
בדור שקדם ל-1917 היה זילוטי אחד מאמניה החשובים של רוסיה, שיוצרים כמו ארנסקי, ליסט, רחמנינוב, סטרווינסקי וצ'ייקובסקי הקדישו לו מיצירותיהם. ב-1918 התמנה זילוטי למפקח על תיאטרון מריינסקי, אבל בשלהי השנה שלאחריה נמלט מרוסיה הסובייטית לאנגליה ובסופו של דבר השתקע בניו יורק ב-1921. בשנים 1925 - 1942 לימד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד והופיע מדי פעם ברסיטלים ובנובמבר 1930 הגיש קונצרט אגדי שכולו יצירות ליסט בניצוח ארטורו טוסקניני. בין תלמידיו הפרטיים של זילוטי היו מארק בליצשטיין ויוג'ין איסטומין.
זילוטי כתב יותר מ-200 תסדירים ותעתוקות לפסנתר וערך הוצאות תזמורתיות של באך, בטהובן, ליסט, צ'ייקובסקי וויוואלדי. התעתוקה המפורסמת ביותר שלו היא, יש לשער, הפרלוד בסי מינור, המבוסס על פרלוד במי מינור של באך. זילוטי גם הקליט 8 גלילי פסנתר ו-26 דקות של תקליטים ביתיים. במאה ה-21 חלה התעוררות משמעותית של אמנות התעתוקה - טרנסקריפציה. מוזיקה כזאת, הלקוחה מיצירותיהם של אמני עבר דגולים, ביניהם באך, מוצרט, שופן, צ'ייקובסקי וליסט, רוכשת מחדש את החשיבות שנודעה לה בעבר. שמו של אלכסנדר זילוטי, מתומכיה הגדולים של אמנות זו, חוזר למעמדו משכבר הימים. קרל פישר הוציא לאור אנתולוגיה רחבת ממדים של תעתוקות הפסנתר של זילוטי והוצאת ראומן וליטלפילד הוציאה את הביוגרפיה הראשונה המלאה שלו.
המוזיאון המצרי
המוזיאון המצרי (בערבית: المتحف المصري) נמצא בקהיר, בירת מצרים, ובו נמצא אוסף הפריטים הגדול ביותר ממצרים העתיקה (כ-120,000). חלק מן הפריטים מוצגים במוזיאון ושאר הפריטים נמצאים במחסנים.
היסטוריה.
ממשלת מצרים הקימה את המוזיאון ב-1835, סמוך לגני אסבקיה. המוזיאון שכן במבנה ישן של מסגד. ביוזמתו של הארכאולוג הצרפתי אוגוסט מארייט נבנה מבנה חדש, והמוזיאון עבר לבולאק ב-1858 מכיוון שהמבנה הראשון היה קטן מדי להכיל את כל הפריטים. לאחר מכן, הדוכס מקסימיליאן מאוסטריה שכר אדריכל צרפתי על-מנת שיתכנן מוזיאון גדול לכל העתיקות. המבנה נבנה על גדות נהר הנילוס. ב-1878, המבנה ספג נזק רב לאחר שהנילוס עלה על גדותיו. לכן הועברו שוב הפריטים ליד גיזה. הפריטים נשארו שם עד 1902, ואז הועברו על ידי מנהל מחלקת העתיקות גסטון מספרו למבנה הנוכחי בכיכר א-תחריר.
עיצובו של המוזיאון מיושן, והפריטים הרבים אינם מוצגים בסדר המתאים למוזיאון בקנה מידה שכזה. כמו כן הוא איננו ממוזג. בשל כך החלה ממשלת מצרים בבניית מוזיאון חלופי בשם "המוזיאון המצרי הגדול" (Grand Egyptian Museum) העתיד להיפתח בשנת 2022 בגיזה, בהשקעה של כ-550 מיליון דולר.
במהלך ההפגנות במצרים עמדו לפני המוזיאון מפגינים בשרשרת אנושית והגנו עליו מביזה, חדרו למוזיאון בוזזים שהחריבו שתי מומיות עתיקות.
עיצוב הפנים.
במוזיאון שתי קומות עיקריות: קומת הקרקע והקומה הראשונה.
אוסקר אנטצה
אוסקר אנטצה (בגרמנית: Oskar (Oscar) Hans Antze) (24 באוקטובר 1878 - 23 באפריל 1962) היה שחמטאי גרמני.
הישגים בולטים.
אוסקר אנטצה חלק מקום ראשון בתחרות קיל 1900 עם הוגו זיכטינג, הגיע רביעי בתחרות המבורג 1905, רביעי בתחרות ברמן 1906 וניצח בתחרות לייפציג 1913.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק ד"ר אנטצה מקום 3–5 בתחרות באד-אוינהאוזן 1922 (ניצח: ארהרדט פוסט).
אנטצה סיים במקום השישי בתחרות הנובר 1926 (ניצח: אהרון נימצוביץ' ), סיים בתיקו דו-קרב קצר עם יפים בוגוליובוב 1-1 בברמן 1927 , חלק מקום 8–9 בדאויסבורג בשנת 1929 (ניצח: קארל אהוס) סיים במקום השמיני בתחרות באד אאכן 1934 (אליפות גרמניה השנייה, ניצח קארל אהוס) וסיים במקום הרביעי בתחרות ברמן 1934.
אנטצה סיים לימודי רופאה ועבר כרופא בברמן.
התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה
התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה היא תזמורת רוסית שמקום משכנה הקבוע הוא במוסקבה.
את התזמורת ייסד בשנת 1951 סמואיל סאמוזוד ושמה הנוכחי ניתן לה בשנת 1953. המנצח ששמו נקשר ביותר לתזמורת זו הוא קיריל קונדראשין, שבתקופת כהונתו הממושכת ניגנה התזמורת ביצועי בכורה של הסימפוניות הרביעית והשלוש-עשרה של דמיטרי שוסטקוביץ', בין השאר.
טומי דאגלס
תומאס קלמנט "טומי" דאגלס (באנגלית: Thomas Clement "Tommy" Douglas; 20 באוקטובר 1904 – 24 בפברואר 1986) היה כומר בפסטיסטי ממוצא סקוטי שהפך לפוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי בכיר בקנדה, ומי שנחשב כאבי הרפואה הציבורית בקנדה. הוא היה מנהיגה של מפלגת CFC בפרובינציית ססקצ'ואן משנת 1942, והיה ראש ממשלת הפרובינציה בין השנים 1944–1961. הוא הוביל את הממשלה הסוציאל-דמוקרטית הראשונה בצפון אמריקה.
אבי ביטוח הבריאות הממלכתי.
מאבקו העיקרי של דאגלס היה להקמת ביטוח בריאות ממלכתי בפרובינציה של ססקצ'ואן, בשנת 1959 הוא הבטיח ביטוח כזה בנאום בחירות, והדבר הפך לנושא העיקרי בבחירות המחוזיות של 1960, בהן ניצחה מפלגת CFC. דאגלס החל בקידום תוכנית זו, אך הוא נתקל באופוזיציה חזקה מצד הרופאים וגורמים בימין. עקב פרישתו של דאגלס למנהיגות המפלגה הדמוקרטית החדשה, הוא לא זכה לממש את התוכנית, וזו נכנסה לתוקף רק על ידי יורשו בתפקיד, וודרו לויד, בשנת 1962. הצלחת התוכנית בססקצ'ואן הובילה את הממשל הפדרלי בקנדה לעודד פרובינציות נוספות להצטרף לתוכנית. בשנת 1966 יזמה ממשלת המיעוט הליברלית בראשות לסטר פירסון תוכנית לביטוח בריאות ממלכתי בכל קנדה, שבה הממשל הפדרלי מממן חצי מההוצאות והמחוז מממן את החצי השני.
ציוני דרך בחייו.
בשנת 1930 הוא נשא לאישה את אירמה דמפסי (Irma Dempsey), סטודנטית למוזיקה בקולג' ברנדון. הייתה להם בת יחידה, השחקנית שירלי דאגלס, ולאחר מכן הם אימצו בת שנייה, ג'ואן, שהפכה לאחות. שירלי היא אימו של השחקן קיפר סאת'רלנד, נכדו של דאגלס.
כאשר ה-CFC התאחדה עם "קונגרס העובדים הקנדי" כדי ליצור את "המפלגה הדמוקרטית החדשה" נבחר דאגלס כמנהיג הפדרלי הראשון שלה, ושירת בתפקיד זה בין השנים 1961 עד 1971.
בשנת 1978 הוא פרש מהחיים הפוליטיים וכיהן בדירקטוריון של חברת הנפט Husky Oil.
דאגלס מת ממחלת הסרטן ב-24 בפברואר 1986, בגיל 81, באוטווה.
בשנת 2004 הוא נבחר כ"קנדי הגדול בכל הזמנים" בתחרות טלוויזיונית ארצית שאורגנה על ידי תאגיד השידור הקנדי. סיפור חייו הוקרן כמיני-סדרה בת 2 פרקים שהופקה בשנת 2005 על ידי רשת הטלוויזיה הקנדית CBC Television.
סמואיל סאמוזוד
סמואיל אברמוביץ' סאמוזוד (ברוסית: Самуил Абрамович Самосуд; 14 במאי 1884 - 6 בנובמבר 1964) היה מנצח רוסי.
ביוגרפיה.
הוא נולד בטביליסי, בפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז (כיום גאורגיה), והחל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה בצ'לו והמשיך בניצוח על תזמורת תיאטרון מריינסקי בפטרוגרד ב-1917. מ-1918 עד 1936 ניצח בתיאטרון מאיאקובסקי, לנינגרד. ב-1936 התמנה למנהל מוזיקלי בתיאטרון בולשוי במוסקבה. סאמוזוד ייסד בשנת 1951 את התזמורת, שהייתה לפילהרמונית של מוסקבה, עמה הציג בביצועי בכורה כמה יצירות חשובות, ביניהן האופרות "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" ו"החוטם" (על פי סיפור של ניקולאי גוגול) של דמיטרי שוסטקוביץ', הסימפוניות הרביעית, השביעית וה-13 של שוסטקוביץ' ו"מלחמה ושלום" של סרגיי פרוקופייב על פי לב טולסטוי. שוסטקוביץ' העריך מאוד את סאמוזוד וראה בו את "הפרשן העילאי" לליצירות אופראיות, כולל "ליידי מקבת". מכל מקום, אחרי ביצוע הבכורה של "סימפוניית לנינגרד" בניצוחו של סאמוזוד, כתב המלחין, שהוא רוצה לשמוע את יבגני מראווינסקי מנצח על הסימפוניה, כיוון ש"אין לו אמון רב בסאמזוד כמנצח סימפוני"..
הוא נפטר ב-6 בנובמבר 1964 במוסקבה.
טלומראז
טֶלוֹמֶרָאז (Telomerase) הוא האנזים האחראי על הארכתו מחדש של הטלומר, המגן על כרומוזומי התא ומתקצר במקומם, עם כל חלוקה של התא.
גילויו.