דרוהדה (באירית: Droichead Átha, באנגלית: Drogheda, פירוש מילולי: גשר מעל מים רדודים) היא אחת מהערים העתיקות באירלנד. העיר ממוקמת על חופיה המזרחיים של אירלנד, במרכז הפרוזדור שבין דבלין לבלפסט, כאשר רובה ממוקמת במחוז לאות' ופאתיה הדרומיים בשטח מחוז מית'. בעיר מתגוררים בקירוב כ-41,000 תושבים נכון לשנת 2016 ובכך היא העיר ה-11 בגודלה באירלנד. את העיר חוצה נהר בוין, מעט לפני שהוא נשפך אל הים האירי. אתר המורשת העולמית של אונסק"ו, ברו נא בוין, ממוקם כ-8 קילומטרים ממערב לעיר.
דרוהדה הוקמה תחילה כשתי ערים נפרדות - דרוהדה-שבמית' (באותם הימים, אדנות מית') ודרוהדה-שבאוריאל (השם של הממלכה שהתקיימה באזור מחוז לאות' המודרני). חלוקה זו נובעת מהגבול שהוצב במאה ה-12 בין שתי ממלכות איריות, שנשלטו על ידי ברונים נורמנים שונים. בשנת 1412 שתי הערים אוחדו לכדי עיר אחת. לתקופות בהיסטוריה האירית נחשבה העיר כולה כחלק משטחו של מחוז לאות', אך החל משנת 2007, הכיר החוק האירי בחלוקתה של העיר בין שני מחוזות שונים.
היסטוריה.
העיר ממוקמת באזור העשיר בממצאים ארכאולוגיים, המתוארכים לתקופה הנאוליתית והלאה, כשהמוכרים שבהם הם מעברי הקבר הענקיים שבברו נא בוין. השפע והצפיפות של האתרים הארכאולוגיים נתגלו בשנים האחרונות, עם התפתחותו של האזור העירוני של דרוהדה וסלילת כבישים מהירים באזורה. אתרים אלו מוכיחים את קיומו של יישוב אנושי באזור העיר במשך 5,500 השנים האחרונות לפחות.
על פי ההערכות ההיסטוריות, יישוב עירוני באזור דרוהדה לא התקיים לפני בואם של הנורמנים. המבנה העתיק ביותר בעיר הוא מבצר מילמאונט, מבצר תל וחצר המשקיף אל העיר ממצוק הממוקם על גדתו הדרומית של הבוין. המצודה נבנתה ככל הנראה על ידי אדון מית' הנורמני, יו דה לאסי, ככל הנראה לפני 1186. בשנת 1194, העיר הוכרזה על ידו לראשונה כעיר.
בתחילת המאה ה-16, שם העיר נהגה כ"טרדה" בהתאם להגייה המקובלת באותה התקופה. דרוהדה הייתה לעיר מבוצרת חשובה בשטחי התחום האנגלי בימי הביניים והיא אירחה מספר פעמים את מפגשיו של הפרלמנט האירי. מלחמות השושנים השפיעו במספר מובנים על אירלנד וב-1468, תומאס פיצג'רלד, רוזן דזמונד ושני ילדיו הקטנים הסתבכו בסכסוכים המלכותיים והוצאו להורג בדרוהדה בהוראת המשנה למלך - שליט אירלנד באותה התקופה. הפרלמנט האירי הועבר לדרוהדה בשנת 1494 והעביר בה את החוק של פוינינג - החקיקה החשובה ביותר בהיסטוריה של אירלנד. חקיקה זו אפשרה בשנה שלאחר מכן להכפיף את הפרלמנט האירי לרשות המחוקקת האנגלית ובכך בעצם נגוזה העצמאות האירית לחלוטין.
העיר הייתה נצורה פעמיים במהלך מלחמות הקונפדרציה האירית בין השנים 1641 ו-1653. במהלך המצור השני, חומר העיר נפרצה מדרום וכוחותיו של אוליבר קרומוול כבשו אותה ב-11 בספטמבר 1649, כחלק מהכיבוש הקרומווליאני של אירלנד. בעיר בוצע טבח בתומכי המלוכה ובמגני העיר - אוליבר קרומוול הורה להוציא להורג כל חייל עשירי שבנמצא, ואת השאר לגרש לברבדוס.
בשנת 1661 נוצרה רוזנות דרוהדה כחלק מאצילות אירלנד. במהלך המלחמה הוויליאמית, ב-1690, התרחש בפאתי העיר קרב הבוין, במהלכו ניצחו הכוחות הפרוטסטנטיים את הכוחות הצרפתים והיעקוביטים. בשנת 1979, ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעיר, פחות מחודש לאחר ההתנקשות בלואי מאונטבאטן בלונדון. במהלך ביקורו בעיר, האפיפיור ירד על ברכיו בפני 300,000 הנוכחים במקום והתחנן בפני הצדדים הלוחמים בצרות, שיחדלו את מעשי האיבה.
כלכלה.
בדרוהדה מסורת ארוכת שנים של עבודה במבשלות ובמזקקות, וחברות בינלאומיות כג'יימסון, קוקה-קולה, גינס וג'ק דניאלס החזיקו או מחזיקות בבתי ייצור בעיר או בסביבתה. מבשלות מקומיות רבות קיימות בדרוהדה, כדוגמת מבשלת "בואן", המייצרת בעיר ויסקי, ג'ין, סיידר ובירה, וחברת "סליין", חברת בת של ג'ק דניאלס, המזקקת ויסקי בפאתי העיר. בתי עסק נוספים מייצרים בה סוגי אלכוהול שונים.
עם התפתחות הכלכלה האירית בשנות ה-90, דרוהדה הפכה לעיר לוויין חשובה של דבלין ועובדים רבים מהבירה עברו לגור בה, על מנת לחסוך במחירי הדיור. מהלך זה התגבר בעקבות סלילתן של דרכים מהירות חדשות בין שתי הערים, ובהן כבישים עוקפים שנסללו דרך סוורדס ובלבריגן ובניית גשר רחב על נהר בוין. כמו כן, עלו מספר רכבות היוממות בין דרוהדה לדבלין. כתוצאה מכך, מרכז העיר פותח, נבנו בה שני מרכזי קניות גדולים ורשתות קמעונאות ומותגים בינלאומיים פתחו בה סניפים. רוב אזורי הקניות בעיר ממוקמים ברובע ההיסטורי שלה, אך ישנם גם מרכזי קניות גדולים שממוקמים מחוצה לה.
תרבות.
העיר מארחת פסטיבל סמבה שנתי, במסגרתו מגיעות אליה להקות סמבה מרחבי העולם ומתארחות בה במשך שלושה ימים. בעיר מספר תיאטראות, בית ספר למשחק ותיאטרון לנוער. בעיר מרכז אמנויות ובו גלריה ותיאטרון נוסף. העיר מארחת זו השנה השנייה את פסטיבל המוזיקה האירית הלאומי, "Fleadh Cheoil na hÉireann". בשנת 2006 נפתח בעיר מרכז עירוני לאמנות חזותית וממוקמות בה מספר גלריות נוספות.
בעיר שני שבועונים מקומיים - דרוהדה אינדיפנדנט ודרוהדה לידר, שניהם יוצאים לאור בימי רביעי. תחנת הרדיו המקומית נקראת "LMFM".
בעיר שישה בתי ספר תיכוניים ומוסד ללימודים גבוהים.
תחבורה.
דרוהדה ממוקמת בסמוך לכביש M1, הכביש המהיר הראשי שבין דבלין לבלפסט. גשר נהר בוין נבנה בסמיכות לעיר על מנת לשרת את הכביש המהיר הזה, והוא הגשר המעוגן-בכבלים הגדול ביותר באירלנד. תחנת הרכבת בדרוהדה נפתחה לראשונה בשנת 1844, והיא חוברה במסילת ברזל לדבלין ב-1844, לנאבן ב-1850 ולבלפסט ב-1852. כיום, העיר מחוברת ברכבות מהירות לדאנדוק, ניורי, פורטאדאון, ליסבורן, בלפסט ודבלין. כמו כן, היא מחוברת ברכבות יוממות לבלבריגן, מאלהייד, מספר מיקומים בדבלין, בריי, ויקלו, ארקלו, דן לירי, גרייסטונס וראת'דראם.
פוליטיקה וממשל.
חברי המועצה המקומית של דרוהדה ושיוכם המפלגתי:
המועצה המקומית של דרוהדה היא גוף ממשל נבחר בכפוף לחוק הממשל המקומי שחוקק בשנת 2001, על מנת לספק מנהיגות מקומית ופורום לייצוג דמוקרטי של הקהילה המקומית. תחת אחריותה של המועצה נתונים נראות השטח העירוני והכפרי, פינוי אשפה, פיתוח התיירות, רישוי עסקים, תמיכה באמנויות ועוד. המועצה מורכבת מ-12 חברים הנבחרים באופן דמוקרטי ובראשם ראש העיר. ראש העיר הנוכחי של העיר הוא ריצ'י קולהיין ממפלגת פינה גייל.
בבחירות המקומיות למועצת מחוז לאות', העיר מחולקת לשני אזורי בחירה - דרוהדה-מזרח ודרוהדה-מערב. בבחירות הארציות לדאל אירן, העיר היא חלק ממחוז הבחירה של לאות', שבוחר כ-5 חברים בפרלמנט. בעקבות הבחירות הכלליות בשנת 2016, נבחרו במחוז שני חברי מפלגת פין שיין, שני חברי מפלגת פינה גייל וחבר אחד ממפלגת פיאנה פול.
ספורט.
ב-2005 קבוצת הכדורגל העירונית, דרוהדה יונייטד, זכתה בגביע האירי לראשונה וב-2007 זכתה לראשונה בליגה האירית. צבעיה של הקבוצה הם אדום וכחול. בעיר קבוצת רוגבי בשם "בוין" שהוקמה בשנת 1997 מאיחודן של שתי קבוצות עירוניות אחרות. כמו כן, בעיר בתי ספר ללימוד משחק הרוגבי. ישנן בעיר חמש קבוצות של כדורגל גאלי.
ברבי הנסיכה ובת הכפר
ברבי הנסיכה ובת הכפר (באנגלית: Barbie as the Princess and the Pauper) הוא סרט הנפשה ממוחשבת קנדי-אמריקאי, מסוגת פנטזיה, רומנטיקה, הרפתקאות ומוזיקה, אשר מבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל", ועל הרומן "בן המלך והעני" מאת מארק טוויין. הסרט, המשמש כסרט הרביעי בסדרת סרטי ברבי, בוים על ידי ויליאם לאו, נכתב על ידי קליף רובי ואלנה לסר, והופק על ידי Mainframe Entertainment ו-Mattel Entertainment.
הסרט הופץ ברחבי העולם להקרנה ביתית, כאשר הוא הופץ בארצות הברית על ידי Lions Gate Home Entertainment ב-28 בספטמבר 2004. בישראל הסרט הופץ על גבי DVD בדיבוב עברי בשנת 2004. אורך הסרט הוא כ-85 דקות.
סרט זה הוא הסרט המוזיקלי הראשון בסדרת הסרטים, כאשר הוא נחשב כסרט פולחן בזכות עלילתו ושיריו. בשנת 2005 הסרט היה מועמד לשישה פרסים ב-DVD Exclusive Awards. בשל הפופולריות של הסרט, בשנת 2012 יצא הסרט "ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ" המשמש לו כרימייק, אשר בעצמו עורר השראה לשני סרטים בעלי מראה מודרני יותר - הראשון הוא "ברבי מלכת הרוקנרול" שיצא בשנת 2015, והשני הוא "" שיצא בשנת 2020.
עלילה.
הסרט מספר על שתי ברביות, אנליז ואריקה, אשר כל אחת מהן חולמת על חופש, אך בצורה שונה. אריקה היא יתומה שגרה בכפר ועובדת כתופרת אצל מאדאם קארפ המרושעת, אשר חולמת להיות זמרת ולטייל ברחבי העולם. אנליז היא נסיכה ובתה היחידה של המלכה. היא מוכרחה להתחתן עם המלך דומיניק מהממלכה השכנה, שאינה מכירה כלל, על מנת להציל את הממלכה מעוני, בעודה מאוהבת במורה והעוזר שלה, ג'וליאן.