העוגה מכילה חמאה מרוככת שעורבבה עם סוכר וחלמונים. לאחר שהתערובת מתקררת מוסיפים לה שקדים טחונים ושוקולד שהומס על אמבט מרים. העדר קמח במרכיבי המתכון גורם שהמאפה יהיה פריך בחלקו החיצוני, אך רך ולח בחלקו הפנימי. המאפה מוגש כשהוא מעוטר באבקת סוכר. נהוג לשתות לצדו ליקר סטרגה.
מקורו של המאפה אינו ברור וישנן מספר אגדות אורבניות הקשורות להמצאתו - אחת מהן מספרת שהמאפה נאפה עבור תיירים שביקרו בקפרי, והאופה מיהר ושכח להוסיף קמח. לפי גרסה אחרת הטורט הומצא על ידי שני נכדיו של הצייר האוסטרי אוגוסט ובר בעת ביקורם באי.
גרסה דומה של עוגה זו מגיעה מהעיר פרארה שבאיטליה -עוגת שוקולד ללא קמח.
אף שמקור העוגה אינו ברור, ידוע כי העוגה הפכה פופולרית בקרב תיירים שביקרו באי בשנות ה-20 או בשנות ה-30 של המאה ה-20.
טורט קפרי
טארט קפרי
עוגת שוקולד קפרי
ביבליוטקה אמברוסיאנה
רשת מכללות עתיד
רשת עתיד היא רשת ארצית של בתי ספר ומכללות מקצועיות ללימודי מדעים וטכנולוגיה מתקדמת.
היסטוריה עסקית.
עתיד הוקמה כרשת מכללות פרטית בשנת 1990. מייסדיה, דוד נבות ורינה פורת, הם בעליה גם כיום. את רשת החינוך מנהלים במשותף אייל קרמר (לשעבר סמנכ"ל אלקטרה צריכה) ודני פסלר (לשעבר ראש מנהל החינוך בחיפה). מנכ"ל רשת המכללות והמרכזים לפיתוח טכנולוגי עתיד הוא ערן קדוש.
בסוף שנות ה-90 החזיקה חברת "לידן", בבעלות איש העסקים עזרא הראל וחברת "משיק", ב-51% ממניות הרשת, ובשנת 2000 מכרה אותן לרשת ג'ון ברייס. כיום, אין ל"ג'ון ברייס" נציגים בהנהלת רשת עתיד.
קבוצת עתיד מונה 2 חטיבות:
פעילות.
הרשת מציעה מסלולי לימוד בתחומי המחשוב, הנדסאים וטכנאים, פיננסים, רכב, חשמל, ציוד מכני הנדסי כבד (צמ"ה) ומקצועות נוספים. בית הספר להנדסאים פרוס בחמש שלוחות ברחבי הארץ.
מדריכים מרשת עתיד מעבירים קורס מנהלי עבודה בבית הספר להנדסה צבאית (בה"ד 14).
מאז 2008 מפעילה רשת עתיד, עבור האגף להשתלמויות והדרכה לעובדי הוראה במשרד החינוך, את המינהלת להשתלמויות עובדי הוראה. המינהלת מפעילה מערך מנהלי להכרה בהשתלמויות לצורכי גמול, ומתחזקת מאגרי מידע על מבצעי ההשתלמויות.
בתי ספר תיכוניים.
רשת עתיד קבלה להנהלתה בתי ספר תיכוניים, מהם במגזר החרדי ובמגזר הערבי, שנוהלו בעבר על ידי רשתות אחרות, או על ידי רשויות מקומיות ואזוריות. בנוסף, הרשת מפעילה בתי-ספר תיכוניים תעשייתיים, הנמצאים בפיקוח משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ומיועדים לתלמידים שנשרו מבתי-ספר תיכוניים רגילים. בנוסף, הרשת זכתה בשנת 2012 ניהול ותפעול תוכנית היל"ה לנוער מנותק,
אשר נוהלה בעבר על ידי החברה למתנסים. מכרזים נוספים בהן זכתה רשת החינוך נכון לשנת 2014 הם הפעלת בי"ס עתיד "אליבן" תל שבע, הפעלת חוגי מצוינות ברובוטיקה בשיתוף עם משרד המדע והטכנולוגיה וכן מרכז להפעלת בית הספר עירוני ד' בחיפה.
בין בתי הספר:
רשת המכללות.
רשת המכללות מונה כיום כעשר מכללות ברחבי ישראל. רשת המכללות מורכבת ממערך חטיבות לפי תחומים וסוגי הסמכות. בשנים 2011–2012 למדו במכללה למעלה מ-26,000 סטודנטים בחטיבות השונות. רשת מכללות עתיד ורשת תיכונים עתיד עורכים שיתוף פעולה הדוק בפיתוח מיזמים לשיטות הוראה חדשות ורלוונטיות לשנת 2012.
הנהלת רשת עתיד מכללות ממוקמת בטירת כרמל.
מבנה המכללות:
רשת מכללות עתיד עורכת שיתופי פעולה עם מוסדות ממשלתיים, גופים עסקיים, עמותות לקהילה, שגרירויות וארגונים בינלאומיים.
האגף להכשרות מקצועיות במשרד התיירות, עמותת הזנק, שגרירות ניגריה, לינוקס ישראל, קרו מלגות - הקרן לידידות ישראל, Siemens Israel, עמותת הזנק למיעוטי יכולת.
אילם (אתר מקראי)
אֵילִם (לעיתים בכתיב מלא: אילים), הוא אתר מקראי אשר שימש כאתר החנייה השני במסלול נדודיהם של בני ישראל במדבר.
אזכוריו.
אילם הוזכר לאחר פרשת המחסור במים שלושה ימים, ואירוע המים המרים שנהפכו למתוקים מכוחו של נס. מסכת אירועים זו זכתה לפרשנות ספרותית והלכתית רבה במרוצת הדורות.
אילם תואר כנווה מדבר נוח לחנייה, בהיותו מוצל על ידי עצי דקל, ועשיר במזון זמין, כגון תמרים, בספר שמות:
ולאחר החנייה באילם נסעו בני ישראל אל מדבר סין אליו הגיעו בט"ו באייר:
משמעות השם.
מתוך ההקשר ניתן להבין כי את השם "אילם"/"אילים" פירשו בני ישראל כנראה במשמעות עצים כמו אלה, אלון וכדומה. בורי שיער, שהכתיב הקדום "אלם" התכוון לאלוהי המעיינות.
זיהוי.
בימי הביניים היו אשר זיהו את אילם בא-טור.
בעת החדשה הוצע לזהותה בכמה אתרים שונים:
הספרייה האמברוזיאנית
הספרייה האמברוזיאנית (באיטלקית: Biblioteca Ambrosiana, מילולית: הספרייה על שם אמברוזיוס הקדוש, פטרון העיר מילאנו) היא ספרייה היסטורית במילאנו. הספרייה נפתחה ב-8 בדצמבר (יום הקדוש אמברוזיוס) 1609 והייתה הספרייה הציבורית השנייה בעולם (לאחר הספרייה הבודליינית באוקספורד) שהייתה פתוחה לציבור המלומדים (ולא במסגרת מנזר או חצר מלכות).
היסטוריה.
הספרייה הוקמה ביוזמתו של הקרדינל הישועי פדריקו בורומאו. לפתיחת הספרייה קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. בין השליחים המלקטים היו הצנזור המומר, דומניקו ג'רוזלימיטנו, שנשלח לאסוף כתבי יד עבריים בקורפו; אנטוניו סאלאמציו (Antonio Salamazio) שנשלח ליוון, קושטא וארץ ישראל; אנטוניו גיגי (Antonio Giggi) שאסף כתבי יד בערבית ובפרסית; ופטרו פאוליני בוסקה (Petri Pauli Boschae), שהיה הספרן הראשון של הספרייה. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים.
מדפי הספרים כיסו את הקירות, עיצוב יוצא דופן בתקופה בה כוסו קירות הספריות בפרסקאות והספרים עצמם היו טמונים במדפים נסתרים.
עם פתיחתה היו בספרייה 30,000 ספרים ו-15,000 כתבי יד ובקולג' שלה כיהנו תשעה דוקטורים.
הספרייה הגדילה את אוספיה באופן קבוע והתפרשה גם לתחום הרישום. כך נרכש האוסף "Codex Atlanticus", המכיל למעלה מ-1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י. כיום כולל אוסף הרישומים מעל 12,000 רישומים מאת אמנים אירופאים מן המאה ה-14 ועד המאה ה-19.
הספרייה הפכה למקום מפורסם לעלייה לרגל של מלומדים. ב-15 באוקטובר 1816 ביקר בה המשורר האנגלי לורד ביירון. הוא קרא באולם הקריאה בספרייה את חליפת המכתבים בין לוקרציה בורג'ה ופייטרו במבו והגדיר אותם כ"מכתבי האהבה היפים ביותר בעולם". ב-12 בספטמבר 1840 ביקרה בספרייה ידידתו, מרי שלי.
דומניקו הירושלמי
דומניקו ירושלמי
שמואל ויוואס
שמואל ויוס
דומיניקו ירושלמי
דומיניקו הירושלמי
מולדה
קלאו מלבר מנומר
טוקוס לבן ציצית
קלאו אדום ראש
קלאו לבן גרון
קלאו כסוף קרן
קלאו סולאווסי
קלאו צהוב ראש
קלאו אסיאתי כתום מקור
בית המרכבות
בֵּית הַמַּרְכָּבוֹת היה יישוב מקראי בנחלת שבט שמעון ביהודה, בין חצר סוסה לבין צקלג.
הוא הוזכר בספר יהושע:
ייתכן כי נעזב מיושביו לפני תקופת מלכותו של דוד המלך, וזאת על פי הנאמר בספר דברי הימים:
בעת החדשה הוצע לזהותה בתל אבו הֻרֵירֶה, או בתל אל-מַרְכֵּב.
זרח אפשטיין
פדריקו בורומאו
פדריקו בורומאו (באיטלקית: Federico Borromeo; 18 באוגוסט 1564 - 22 בספטמבר 1631) היה מלומד קתולי ישועי, קרדינל וארכיבישוף מילאנו. יזם וייסד את הספרייה האמברוזיאנית במילאנו.
תולדות חייו.
נולד לבית בורומאו, משפחה בעלת השפעה הן בחוגים החילוניים והן בחוגים הדתיים במילאנו. בן דודו, קארלו בורומאו, היה חשמן וארכיבישוף העיר, נקבר בקתדרלת מילאנו והוכר כקדוש. בעקבות דוגמה זו היה גם פדריקו בורומאו לאיש כמורה הוא למד תאולוגיה באוניברסיטת פאביה ב-1585 המשיך את לימודיו ברומא ושנתיים לאחר מכן, בגיל 23 היה לקרדינל. ב-24 באפריל 1595 הוכתר לארכיבישוף מילאנו. פעולתו הצטיינה בהטמעת תקנות הקונטרה-רפורמציה של ועידת טרנטו ובשיפור היחסים שבין הכנסייה ושדרות הציבור מתוך תיקון הכנסייה ולוחמה בשחיתות. הסופר אלסנדרו מנצוני, בן המאה ה-19 הנציח אותו בספרו "המאורסים" והעלה על נס את הנהגתו ותרומתו לעיר ואת התמיכה שהגיש לתושבי העיר העניים בימי הרעב והמגפות שפקדו אותה בסוף המאה ה-17.
אחת ממגמות התיקון שהחליט להחיל על הכנסייה הייתה להפנות עורף למדיניות הסתרת הידע ולתרום להרחבת הדעת, במסגרת המסדר הישועי. פועל יוצא מכך היה מיזם הספרייה האמברוזיאנית שהקים כספרייה ציבורית פתוחה הראשונה בעולם הקתולי (שנייה רק לספריה הבודליאנית באוקספורד). פדריקו בורומאו ראה את הספרייה בעיני רוחו כמרכז לאקדמיה קתולית שתחקור ותפיץ את הידע האנושי כחלק מעבודת האל. לפתיחת הספרייה ב-1609 קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים פדריקו בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים.