ברנדן קויל (באנגלית: Brendan Coyle; נולד ב-2 בדצמבר 1963) הוא שחקן אנגלי. שיחק בתפקיד ניקולס היגינס בסדרת הדרמה "צפון ודרום", בתפקיד רוברט טימינס בשלוש העונות הראשונות של "הדרך לקנדלפורד" ובתפקיד המשרת האישי, ג'ון בייטס, בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון". על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
קויל נולד בקורבי שבמחוז נורת'האמפטונשייר, לאב אירי ואם סקוטית. הוא אחיין של מאמן הכדורגל סר מאט באזבי.
בשנת 1981 למד דרמה בדבלין וב-1983 קיבל מלגה לבית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" בבריטניה.
ב-1999 זכה קויל בפרס אוליבייה על הופעתו במחזה "The Weir" מאת קונור מקפרסון. הוא גם זכה על תפקידו זה בפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק, להופעת בכורה מצוינת בברודוויי.
ב-2001 הופיע קויל בתפקיד מפקד הגסטפו היינריך מילר בסרט "הפתרון הסופי". בסרט הדרמה "True Dare Kiss" גילם את קאז סוויני, ובמיני סדרה "צפון ודרום", על פי רומן של אליזבת גסקל שיחק בתפקיד ניקולס היגינס.
משנת 2008 עד 2010 השתתף קויל בתפקיד רוברט טימינס בסדרה "הדרך לקנדלפורד" של ה-BBC, המבוססים על הרומנים "Lark Rise to Candleford" שכתבה פלורה תומפסון. ב-2010 החל לגלם את דמותו של ג'ון בייטס, משרתו האישי של הרוזן מגרנתהם, בסדרת הדרמה התקופתית של ג'וליאן פלוז "אחוזת דאונטון". פלוז, שהכיר את קויל, כתב את התפקיד עבורו, וזיכה את קויל במועמדות לפרס באפט"א ופרס IFTA. כמו גם מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה בשנת 2012.
עוד בטלוויזיה כיכב קויל בסדרה הקומית "סטארלינגס" של רשת Sky בתפקיד טרי סטארלינג.
חיים אישיים.
קויל מחלק את זמנו בין לונדון לבין נורפוק. הוא תומך נלהב של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
שטר מקרקעין
שטר טאבו
שטר (מקרקעין)
ידידי רועי מקימי
יְדִידִי רוֹעִי מְקִימִי הוא פיוט שחיבר רבי ישראל נג'ארה (1628-1555). הפיוט מבטא את הכיסופים של עם ישראל בגלותו לאלוהיו כצאן המשתוקק לידו המכוונת והתומכת של הרועה, ולגאולה.
הפייטן קורא לאורך השיר לרועה לשוב ולגאול את צאנו, תוך שילוב קטעי פסוקים העוסקים בצאן. בראש הבתים, האקרוסטיכון: ישראל חזק.
ישנן קהילות בהן נהוג לשורר את הפיוט כחלק מזמירות השבת. השיר נדפס פעמים רבות בשינויי נוסח קלים, וזכה למספר לחנים.
תירבות
התקף עצירת נשימה
התקף עצירת נשימה (באנגלית: Breath-holding spell) הוא תופעה בה מתרחשת אפניאה (דום נשימתי) אצל ילדים, לעיתים מלווה באובדן הכרה ושינוי בטונוס שרירי הגוף.
התקפי עצירות נשימה מתרחשים אצל בערך 5% מהאוכלוסייה עם חלוקה שווה בין זכרים ונקבות. הם שכיחים ביותר בילדים בגילאים בין 6 ל-18 חודשים ובדרך כלל לא מופיעים לאחר גיל 5 שנים. הם לא אופייניים לפני גיל 6 חודשים. היסטוריה משפחתית קיימת ברבע מהמקרים. אפשר לבלבל בקלות בין הפסקות נשימה להתקפים אפילפטיים. לפעמים הם מתרחשים בתגובה לתסכול בעת קונפליקט חינוכי.
סיווג.
יש ארבעה סוגים של עצירות נשימה:
הדיאגנוזה של עצירת נשימה היא בדרך כלל קלינית. כאשר ההיסטוריה כוללת רצף של אירועים, אין בריחת שתן ואין שלב פוסט איקטלי זה עוזר לתת אבחנה מדויקת. לחלק מהמשפחות ממליצים להקליט בווידאו את האירועים כדי לסייע לאבחנה. א.ק.ג. עשוי לשלול הפרעות קצב לב כגורם. יש כמה עדויות לכך שילדים עם אנמיה (במיוחד מחסור בברזל) עשויים להיות פגיעים יותר להתקפי עצירת נשימה.
טיפול.
הכי חשוב זה קודם כל לטפל במשפחה מכיוון שעצירות נשימה הם מחזה מפחיד. אין טיפול וודאי והילד לבסוף גדל והתופעה חולפת. ניסויים אחדים הוכיחו את היעילות של טיפול בברזל, במיוחד משום שלמרות שעצירות נשימה יכולות להתרחש בקלות גם ללא אנמיה, הם מוגברות כאשר קיימת אנמיה. מחקרים אחרים תמכו בשימוש בתרופת piracetam; מחקר מ-1998 הצביע על כך שכאשר נוטלים את התרופה יותר מחודשים מופחתת השכיחות של עצירות הנשימה בשישים אחוז, כפליים מאשר הפלצבו. כל המחקרים הללו מסכימים עם הדעה הרפואית שקובעת כי טיפול תרופתי אינו הכרחי, אם כי זה עשוי להיות רצוי בשביל הנוחות של ההורים והילד.
שני מאמרים על התקפי עצירת נשימה ממליצים כי יש לשקול להיבדק על ידי א.ק.ג לאפשרות הנדירה שהתקפי עצירת הנשימה הם למעשה סימפטום של תסמונת QT מאורך (אי סדירות במערכת החשמלית של הלב).&lt;br&gt;
ריבוי מוגבלויות
ריבוי מוגבלויות (באנגלית: Multiple disability) הוא מצב המתאר אדם עם שילוב של שתי מוגבלויות או יותר, לדוגמה: מוגבלות חושית לצד מוגבלות פיזית. כמעט למחצית מהאנשים עם מוגבלות (47%) יש יותר מסוג מוגבלות אחד. צירוף המוגבלויות השכיח ביותר הוא מוגבלות פיזית ונפשית (14% מקרב האנשים עם מוגבלות בגיל העבודה).
סיווגי ריבוי מוגבלויות.
אנשים עם ריבוי מוגבלויות יכולים להיות מאובחנים במגוון אבחונים הכוללים בין היתר:
במצב של ריבוי מוגבלויות קיימת אפשרות של אבחנה כפולה. אבחנה כפולה מכילה בתוכה ריבוי מוגבלויות הכולל מוגבלות שכלית התפתחותית לצד הפרעה נפשית.
אבחנה כפולה.
אבחנה כפולה (dual diagnosis) פירושה הפרעה נפשית או התנהגותית המתלווה למוגבלות שכלית התפתחותית. לפי מחקרים שונים, הפרעות נפשיות והתנהגותיות מופיעות בשכיחות גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ביחס לאוכלוסייה הכללית ונמדדות בין 10% ל-60% מכלל האוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית. כלומר, אוכלוסייה זו נמצאת בסיכון גבוה לפתח הפרעות נפשיות. כן נמצא שככל שחומרת הפיגור עולה הסיכון להפרעה נפשית נלווית, עולה.
מאפיינים.
הפרעות נפשיות והתנהגותיות מופיעות בשכיחות גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית ביחס לאוכלוסייה ונמדדות בשיעור של בין 30%-40% ומתפלגות באופן שווה, ללא קשר למין. על פי מספר מחקרים נמצא ש- 0.3%-0.5% מכלל האוכלוסייה בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית וגם עם הפרעות נפשיות.
בעבר נהוג היה לייחס הפרעות נפשיות או התנהגותיות אצל אנשים עם מגבלות שכלית התפתחותית, להשפעותיה של המגבלה השכלית ולא לאבחון פסיכופתולוגי, או אבחנה מבדלת. ישנן כמה הפרעות נפשיות והתנהגותיות הנפוצות יותר בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית: תסמונות הספקטרום האוטיסטי, שיטיון מסוג אלצהיימר, סכיזופרניה המוכרת בתדירות פי 3 מאשר באוכלוסייה הרחבה והפרעות אפקטיביות.
קיימים מספר גורמי סיכון המסבירים את השכיחות הגבוהה של הפרעות נפש בקרב אנשים עם מגבלות שכלית התפתחותית:
בנוסף לכל גורמי סיכון אפשריים אלה, מתווספות ההשפעות הסביבתיות המשתנות כיחס של הסביבה התומכת.
למציאת האבחון הנכון ישנן השלכות על היכולת להעניק את הטיפול והתמיכה המתאימים ולשפר את איכות חייו של האדם עם האבחנה הכפולה.
עקרונות האבחון אינם שונים מאלה שיש להפעיל ביחס לילדים ומבוגרים עם אינטליגנציה רגילה, אך ההבדל טמון ביישום המעשי של כללי האבחון ויש לשים לב לכמה מלכודות אפשריות בדרך.
דרכי טיפול בישראל.
הטיפול באנשים עם ריבוי מוגבלויות נחלק בישראל בין משרדי ממשלה ואגפים המתמחים בטיפול בסוגי מוגבלויות שונות. טיפול באנשים עם אבחנה כפולה דורשת בניית תוכנית מותאמת הוליסטית הנותנת מענה לכלל הקשיים עימם מתמודד האדם. על כן נדרשת עבודה בשיתוף פעולה עם גורמים מאגף השיקום, השרות לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית, בריאות הנפש ומשרד הבריאות.
עקרונות הטיפול באוכלוסייה זו דומה לאילו של האוכלוסייה הכללית. הן כשמדובר על מבוגרים והן על ילדים ומתבגרים. הטיפול כולל אבחנה רב ממדית, טיפול המורכב מיותר ממודל טיפולי אחד ובדיקה מהי טובת המטופל. לעיתים ניתן גם פסיכותרפיה, כאשר הוא מותאם למטופל ולרוב מסתמך על אמצעים שאינם מילוליים (כמו טיפול במשחק או טיפול באומנות).
אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, המתגוררים בהוסטלים, יכולים לקבל טיפול להפרעה הנפשית מפסיכיאטר ומפסיכולוג המגיעים בקביעות למסגרת. לאילו המתגוררים בבית ובקהילה, המצב יותר בעייתי. זאת כיון שלרוב במרפאה לבריאות הנפש אזורית, לא מטפלים באילו המאובחנים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. (מייק סטבסקי).
באוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית קיימת מגמה של שילוב בקהילה, אולם כאשר מדובר באבחנה כפולה, השילוב בקהילה מורכב יותר, כאמור, וקיים צורך לתת הכשרות ממוקדות לאנשי הצוות הטיפולי בנוגע לעקרונות השילוב.
הטיפול באוכלוסייה זו של אנשים עם אבחנה כפולה, מבוסס על זיהוי הגורמים לשינויים ההתנהגותיים ולביטויי המצוקה שלהם. מרכיב חיוני בטיפול הוא הדרכה של המערכת המטפלת. כאשר המטפלים העיקריים הם מערכת התמיכה של המטופל. בני משפחה או מטפלים במסגרות השונות. אלה זקוקים לליווי והדרכה לאורך כל הדרך.
כאשר ישנה הפרעה נפשית ספציפית, יש לשלב גם טיפול תרופתי מתאים. לאור השילוב של המוגבלות השכלית יחד עם ההפרעה הנפשית, לעיתים התגובה לתכשירים רפואיים יכולה להיות שונה, המינונים או בתופעות הלוואי. על כן, יש לנקוט משנה זהירות במתן תכשירים אלה. לאור המורכבות, יש להתוות תוכנית טיפולית בזהירות רבה, בכל מקרה לגופו.
במקרים שבהם קיימת החרפה התנהגותית ניכרת, המחייבת אשפוז בבית חולים פסיכיאטרי, למרות חומרת המצב יש לשקול אפשרות זו בזהירות רבה, מאחר שאשפוז במחלקות פסיכיאטריות רגילות חושף אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית לקושי רב יותר ולמצוקה גדולה יותר, דבר שגורם להחרפה במצבם. בנוסף, הצוותים העובדים במחלקות אלו אינם, במקרים רבים, בעלי ההכשרה הנדרשת והם אינם ערוכים ומתקשים לתת את המענה הרפואי הרצוי לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.