באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ארצות הברית במדליית זהב לאחר שניצחה את ספרד 100-107, ובזמן האולימפיאדה השיגה את הניצחון הגדול בתולדותיה על ניגריה 73-156.
2014, אלופת עולם.
בגביע העולם שנערכה בספרד בשנת 2014 זכתה ארצות הברית במדליית הזהב לאחר שניצחה את נבחרת סרביה 92-129. קודם לטורניר במשחק אימון פנימי שנערך בלאס וגאס נפצע השחקן פול ג'ורג' פציעה קשה מאוד ברגלו, ומספר ימים לאחר מכן גם קווין דוראנט הודיע על פרישתו מהטורניר. כתוצאה מכך הידלדל הסגל של הנבחרת, והיא כללה סגל צעיר וחסר ניסיון, כקיירי אירווינג, אנתוני דייוויס וקנת' פאריד. בעולם הושמעו תהיות לגבי כשירותם למשימה. אך השחקנים השלימו טורניר ללא הפסד. כשהם מביסים את היריבות בהפרש ממוצע של כ-30 נקודות. אירווינג נבחר ל-MVP של הטורניר.
2016, אלופה אולימפית.
בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ארצות הברית במדליית הזהב.
2019, מקום שביעי באליפות העולם.
לגביע העולם בכדורסל 2019 שנערך בסין הגיע נבחרת ארצות הברית ללא שחקניה המובילים, כאשר רבים מעדיפים לא להגיע לייצג את נבחרתם. בעקבות כך סגל הנבחרת הורכב משחקנים טובים אך צעירים. בטורניר הנבחרת הגיעה לשלב רבע הגמר אך הפסידה לנבחרת צרפת. לאחר מכן, ארצות הברית הפסידה לנבחרת סרביה וניצחה את נבחרת פולין במשחקי הדירוג וסיימה במקום השביעי, הנמוך ביותר בתולדותיה בטורניר זה.
2021, אלופה אולימפית
לאולימפיאדת טוקיו (2020), שהתקיימה בשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה, הגיעה הנבחרת עם שחקנים יותר מנוסים, ובראשם כוכבי ה-NBA קווין דוראנט ודמיאן לילארד. למרות זאת, הפסידה הנבחרת במשחקה הראשון לנבחרת צרפת, מה שגרר תגובות קשות מרחבי המדינה, אך לאחר מכן ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב, כאשר ניצחה את צרפת במשחק הגמר. דוראנט נבחר למצטיין הטורניר.
סגל הנבחרת.
סגל הנבחרת לאולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
טריטון פסים
ג'ניפר אניסטון
ג'ניפר ג'ואנה אניסטון (באנגלית: Jennifer Joanna Aniston; נולדה ב-11 בפברואר 1969) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע, קומיקאית, במאית, מפיקה ואשת עסקים אמריקאית. אניסטון פרצה לתודעה כאשר גילמה את דמותה של רייצ'ל גרין בקומדיית המצבים "חברים" בשנים 1994–2004. תפקיד זה זיכה אותה בשלושה פרסים נחשבים: פרס גילדת שחקני המסך, פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. הסדרה שודרה ברחבי העולם וצברה פופולריות רבה. רייצ'ל הדמות זכתה להיכלל ברשימת 100 הדמויות הטובות ביותר בתרבות הפופולרית וברשימת 25 הדמויות הטובות ביותר של נשים בכל הזמנים.
כשחקנית קולנוע קיבלה תפקידים ראשיים בסרטי קומדיה וקומדיה רומנטית רבים, כאשר המצליחים מביניהם הם "ברוס הגדול מכולם", "הצד שלו, הצד שלה", "מארלי ואני", "לזרום עם זה", "איך להיפטר מהבוס", "אנחנו המילרים" ו"השמועה אומרת ש..." עם רווח של למעלה מ-$200 מיליון דולר לכל סרט מכלל ההכנסות הבינלאומיות. סרטים אחרים בהם בלטה היו "ואז הגיעה פולי" והדרמה הקומית "הוא פשוט לא בקטע שלך". את רוב הציונים לשבח על כישרון המשחק שלה קיבלה עבור השתתפותה בשני סרטים: "בחורה טובה", עליו קיבלה שש מועמדויות שונות, בין היתר בטקסי פרס אינדפנדנט ספיריט ופרס סטלייט, ועל הדרמה "עוגה", שזיכתה אותה במועמדות בקטגוריית שחקנית הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ובשלושה פרסים שונים. בתחילת 2020 זכתה פעם נוספת בפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "תוכנית הבוקר" בתור אלכס לוי.
בשנת 2004 כתב העת הנמכר ביותר באמריקה, פיפל הכתיר אותה כאישה היפה ביותר בעולם, ובשנת 2011 זכתה בתואר דומה כאשר הוכתרה לאישה הסקסית ביותר של כל הזמנים על ידי מגזין הגברים הגדול בעולם Men's Health. ב-22 בפברואר 2012 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. כחצי שנה קודם לכן היא הייתה השלישית ברשימת השחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד על פי כתב העת פורבס. בשנת 2014 שמרה על המקום השלישי ברשימת השחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד.
ביוגרפיה.
אניסטון נולדה בשרמן אוקס, שכונה אמידה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אביה ג'ון אניסטון (במקור יאניס אנסטאסקיס) הוא יווני-אמריקאי יליד האי כרתים שאינגלז את שמו בטרם התחתן. אמה ננסי דואו היא ילידת העיר ניו יורק. שני הוריה הם שחקנים במקצועם, ויש לה שני אחים למחצה; אח גדול בשם ג'ון ט. מאליק מנישואיה הראשונים של אמה, ואח קטן בשם אלכסנדר אניסטון מנישואיו השניים של אביה. הסנדק שלה היה השחקן המנוח טלי סוואלס, חבר קרוב של אביה ג'ון. בשנת 1970 אביה סיים את תפקידו הראשון (גילם דמות אחרת מאוחר יותר) באופרת הסבון "ימי חיינו" ונשאר מחוסר עבודה. כתוצאה מכך, אניסטון בת ה-5 עקרה עם משפחתה ליוון ב-1974, שם תכנן ג'ון לעשות הסבה לתחום הרפואה כדי להתפרנס. כשסוכנו מצא לו עבודה לטווח הארוך כשנה לאחר מכן באופרת סבון אחרת "אהבת חיי", עברה משפחתה של אניסטון לניו יורק ושם היא גדלה. כשהייתה בת 6 התחנכה בבית ספר יסודי פרטי על פי גישתו האנתרופוסופית של רודולף שטיינר, שם פגשה במשחק לראשונה כשהצטרפה למועדון הדרמה. היא התעניינה במשחק לאחר שצפתה בפרק בסדרה "תהילה", המבוססת על סרט בעל אותו השם, ומגוללת את קורות חייהם של מורים ותלמידים בתיכון לאומניות הבמה בניו יורק של שנות השבעים, כאשר לאחריו החליטה להרשם ללימודים ממלכתיים בבית הספר למוזיקה, אמנות ואמנות הבמה על שם פיורלו לה גוארדיה שבמנהטן, בית הספר ממנו שאבה הסדרה השראה, ושם למדה דרמה.
בשנת 1978, כשהייתה כבת 9 הוריה התגרשו, זאת לאחר שאביה התאהב בשחקנית ששיחקה לצדו בסדרה "אהבת חיי" שלמענה הוא חזר לארצות הברית. בשנת 1996 אניסטון ניתקה את הקשר עם אמה ננסי לאחר שזו התראיינה לתוכנית בטלוויזיה, במהלכה חשפה פרטים אישיים על מערכת היחסים ביניהן, ובהמשך אף ניסתה לרכב על ההצלחה של בתה כשכתבה ספר בשם "From Mother And Daughter To Friends: A Memoir", שכלל אף הוא דברים חושפניים, ועם פרסומו הכפילה את המבוכה כלפיה. אמה הפכה מנוכרת עבורה למעלה מעשור, אולם לאחר שנישואיה עם בעלה לשעבר בראד פיט התפרקו, השתיים התפייסו.
1988–1994: ראשית הקריירה.
עם תום לימודיה בשנת 1987, אניסטון החליטה לוותר על לימודים בקולג' והחלה לגשת אל מבחני בד רבים תוך שהיא עובדת, בין היתר כמלצרית; בתחילה לקחה חלק בהפקות אוף ברודוויי בניו יורק, כמו "Dancing on Checker's Grave" ו-"For Dear Life", ובשנת 1990, לאחר אודישנים מרובים הגיעה הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה כאשר קיבלה תפקיד ראשי בקומדיית המצבים "מולוי", לה היו שבעה פרקים בלבד. בהמשך כיכבה בסדרות טלוויזיה נוספות בתפקיד ראשי, כמו בקומדיית המצבים "פריס ביולר" שמבוססת על הסרט "שמתי ברז למורה" וקומדיית המערכונים "The Edge", אולם גם אלו הפסיקו שידוריהם כעבור זמן קצר. במקביל קיבלה תפקידי אורח בסדרות "זינוק לאתמול" ו-"בראש של הרמן", כמו גם שיחקה בסרט הטלוויזיה "מחנה קוקמונגה". בשנת 1993 השתתפה בסרט האימה "לפרקון", אשר חרף הביקורות השליליות שקיבל הפך עם השנים לסרט פולחן.
בשנת 1994 השתתפה בשתי סדרות של רשת הטלוויזיה CBS; היא לקחה חלק בסיטקום נוסף בשם "Muddling Through", שבדומה ליתר הסדרות גם הוא לא האריך ימים ובוטל לאחר עשרה פרקים, ונתנה הופעת אורח בדרמת הפשע "החוק של בורק", שהייתה חידוש לסדרה בעלת אותו השם משנת 1963. לאחר שארבע הסדרות בהשתתפותה - "מולוי", "פריס ביולר", "The Edge" ו-"Muddling Through" - נחלו כישלון, אניסטון החלה לאבד את המוטיבציה, וברגע של ייאוש אף שקלה ברצינות לוותר על השאיפה להיות שחקנית.
1994–2002: הפריצה הטלוויזיונית והמסך הגדול שבאופק.