רדיפות והשמדה - עם הקמת ממשלת סאלו בצפון איטליה בספטמבר 1943 הוציאה ממשלתה הנחיות לאסור את יהודי איטליה ולהפנותם למחנות ריכוז. הצעד הזה הקל על יחידות הס.ס. לשלוח אותם להשמדה. התהליך נמשך ללא הפסקה עד לשחרור העיר על ידי בעלות הברית ביום 11 באוגוסט 1944. הצבא הגרמני הגיע לפירנצה ושהה בה, ואף החרים את בית הכנסת הגדול לשימושו, אך היא לא נכללה בתחומי שלטון ממשלת סאלו. יהודי פירנצה חוו תקופה קשה של השפלות והורעו מאוד תנאי חייהם, אולם רובם לא נשלחו להשמדה כיהודי צפון איטליה. מתוך יהודי פירנצה נשלחו למחנות כ-250 איש. רוב המשולחים נספו, ביניהם רב הקהילה נתן קאסוטו.
בית הכנסת הראשון של פירנצה, שנבנה במאה ה-15, פוצץ על ידי הגרמנים ב-5 באוגוסט 1944. הוא ניזוק קשה כאשר הצבא הגרמני פיצץ בנינים ממערב ל"פונטה וקיו" במטרה להקשות על בעלות הברית לכבוש את פירנצה בשלהי מלחמת העולם השנייה. שער הכניסה לבית הכנסת שוקם והוצב במקום שלט הנצחה (ראו תמונה).
עם ניצחון בנות הברית על הצבא הגרמני ושחרור איטליה שימש בית הכנסת והבניינים בסביבתו כהכשרה לפליטים לקראת עלייתם לארץ ישראל. לאחר הסכם עם שלטונות הצבא הבריטי, הושאל אריה אבישר, ששירת כסמל בפלוגת מובילי המים 148 של הצבא, לשמש כאחראי ורכז הפרויקט, כשאליו הצטרפו עוד כמה מחברי הפלוגה, בארגון כיתות בית ספר והקמת הכשרה של תנועת החלוץ לצעירים. במקביל, טיפלו אבישר ואנשיו בהוצאת ילדים יהודים ממנזרים בעיר. רבים מהיהודים ששהו בפירנצה הגיעו לארץ ישראל, חלקם בעליית פרינסס קאתלין, עוד לפני תום המלחמה ב-25 במרץ 1945.
הקהילה היהודית בימנו.
הקהילה היום מספקת שירותי דת למשפחות היהודיות המתגוררות במחוז טוסקנה. מרכזה של הקהילה הוא בית הכנסת הגדול של פירנצה, שהוקם בשלהי המאה ה-19. בסמוך לבית הכנסת הוקמו בית אבות שהוקדש לזכרו של רבי נתן קאסוטו, משרדי הקהילה ומוסדות החינוך היהודיים. בעיר קיים בית חב"ד,שתי מסעדות כשרות וחנות למכירת מוצרים כשרים. ליהודי פירנצה ניב מיוחד של איטלקית. רב הקהילה הוא גדי פיפרנו.
דמוגרפיה.
מעריכים את מספרם של יהודי העיר כדלקמן:
ניב ייחודי.
ביטוי לדוגמה לשימוש בניב היהודי המיוחד מצוי בבלדה העממית לָה נְיוֹרָה לוּנָה (La Gnora Luna), הציגה את המחזה בשנת 2006. המיוחד במחזה הוא הניב שבו הוא נכתב: גרסה אחת טוענת כי המחזה נכתב בניב באז'יטו של יהדות ליבורנו, וגרסה אחרת בשם זה נכתבה על ידי "בני קד"ם" - בנותיו ובנו של פרופ' הרב משה דוד קאסוטו ובני משפחתם המורחבת, בניב הפיורנטיני, דהיינו מפירנצה. חוקר יהדות איטליה, בצלאל רות, סבור כי מדובר בשתי יצירות בעלות אותו שם.
הצגת המחזה באמצע המאה ה-18 עוררה שורת מהומות בכל רחבי איטליה. המחזה מתאר בשפע פרטים מגוחכים, מקרה אסון שאירע כביכול, בחתונה יהודית באותם הימים. למחזה התלוותה נעימה מלבבת, המינואט של מלך סרדיניה, שהפכה לשיר מקובל, שצליליו הושמעו בפי האספסוף, בראותו יהודי, ליד שערי הגטו או מתחת לחלונות בתי יהודים.
חיי התרבות.
חיי התרבות של יהודי פירנצה הושפעו מרוחות הרנסאנס שנשבו בעיר. לורנצו דה-מדיצ'י קרב אליו יהודים מלומדים כמו אליהו דלמדיגו (הרופא), יוחנן אלימנו ואברהם פריצול. היו ביניהם אשר לימדו עברית ואת הספרות העברית והפילוסופיה באוניברסיטה של העיר, במגמה הכוללת של הרנסאנס, להחיות מחדש את קריאת הספרים מהעת העתיקה בלשונות המקור.
בשנת 1899 הוקם בית המדרש לרבנים בפירנצה, בראשות שמואל צבי מרגליות, צבי פרץ חיות ויצחק משה (איתמר) אלבוגן. היה זה לאחר שמוסד עתיק זה, אשר הוקם בשנת 1829 בפדובה, עבר בשנת 1887 לרומא לא הצליח להכות שורשים בערים אחרות. בית המדרש היה למרכז רוחני לא רק ליהדות איטליה. בבית המדרש נלמדו לא רק לימודי יהדות כמקובל בתפוצות אלה גם מקצועות אחרים, אשר לדעת מנהלי בית המדרש היו דרושים למען הכנת מורי הוראה לקהילות יהדות איטליה.
בשנים 1734 - 1736 פעל דפוס עברי בעיר. הוא פעל גם בשנים נוספות, עד 1783.
בפירנצה הופיע גם הביטאון של יהודי איטליה "Rivista Israelitica" בין השנים 1904 - 1915.
בתי כנסת.
בית הכנסת הגדול.
מרכזה של הקהילה הוא בית הכנסת הגדול של פירנצה (Tempio Maggiore Israelitico) אשר הוקם בשלהי המאה ה-19, ונחנך בטקסיות רבה ב-24 באוקטובר 1882 בנוכחות אישים יהודים רמי מעלה ופרנסי העיר. בשנת 1887 ביקר בו מלך איטליה אומברטו הראשון ותעיד על כך כתובת מאבן בכניסה לבית הכנסת. משערים, כי בעקבות התגובות הנלהבות לחנוכת הבית המפוארת של בית הכנסת בפירנצה נבנו בתי הכנסת הגדולים בערים רומא וטורינו.
בית הכנסת החדש הוקם לאחר יציאת היהודים מהשכונה היהודית במרכז העיר פירנצה והתפזרותם ברחבי העיר. בשנת 1874 נמסר תכנון בית הכנסת לאדריכלים נודעים אשר תכננו את מבנה בית הכנסת בשילוב של שני סגנונות אדריכליים שקמה להם עדנה באותה תקופה: האדריכלות המורית והאדריכלות הביזנטית.
בית הכנסת הוקם במרכזו של גן נוי, המשווה לו מסגרת נאה ומבליט את מראהו בין שורת מבני המגורים שברחוב. בכניסה לגן מוצב שער מפואר בסגנון בניה מורי. בגן עצמו מוצבים לוחות זיכרון שונים, הגדול שבהם, לוח זיכרון הכולל את שמות יהודי פירנצה שנספו בשואה, מצבת זיכרון לחללים היהודים מבני פירנצה שנפלו במלחמת העולם הראשונה בשירותם בצבא האיטלקי, לוח זיכרון לשלושה מבני פירנצה שנפלו בישראל כלוחמים במלחמת העצמאות ולוח זיכרון לאריה אבישר שסייע רבות לשיקום הקהילה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בית הכנסת לשעבר ברחוב די רמג'ליאנטי.
בית הכנסת עתיק בפירנצה היה ברחוב דה רמג'ליאנטי (Via dei Ramaglianti) ליד "בורגו סן יאקופו", בשכונת אולטרארנו (מעבר לנהר ארנו) (Oltrarno), בקרבת פאלאצו פיטי. בית הכנסת היה ברחוב שכונה בשם "via dei Giudei", בו שכנו היהודים מהעת העתיקה.
קיימת הסתברות כי בית הכנסת הוקם במאה ה-15. עקבות קשתות עתיקות של הגלריה של בית הכנסת נראו במקום עד למלחמת העולם השנייה. הבניין נהרס בשנת 1944 בעת פיצוץ מוקשים על ידי הגרמנים במטרה למנוע את כיבוש העיר על ידי בעלות הברית.
שער המבנה שוקם וחוזק על ידי קורת ברזל. עירית פירנצה הציבה במקום שלט לציון קיומו של בית כנסת לשעבר.
בתי הכנסת ברחוב דלה אוקי.
בתי הכנסת ברחוב דלה אוקי הם שני בתי כנסת קטנים שהיו בשימוש בתחילת המאה ה-19 וה-20. כאשר הגטו של פירנצה נהרס בסוף המאה התשע עשרה, לאחר שהוא חדל מהיותו תחום התיישבות חובה ליהודים. אעבירו את התכולה של בתי הכנסת הקיימים לבניין ב-Via delle Oche No.5, שהיה בבעלות Guglielmo Finzi
בבתי הכנסת הונהגו: באחד נוסח איטליאני ובשני נוסח אשכנז. הם נקראו "מתיר אסורים" (ראו תמונה). לפני מלחמת העולם השנייה נסגר בית הכנסת האיטלקי, ובשנת 1962, לאחר 80 שנות פעילות נסגר גם בית הכנסת האשכנזי.
בתי הקברות.
בית הקברות הנוכחי של יהדות פירנצה נמצא ברחוב צ'צ'יולה (via di Caciolle) ברובע "ריפרדי" (Rifredi) בצפונה של העיר. הוא נפתח בשנת 1880. קדם לו בית הקברות המונומנטלי ברחוב אריאוסטו (via Ariosto) מחוץ ל"פורטה סן פרדיאנו" (Porta San Frediano). בית קברות שהיה בשימוש מאז שנת 1777. מצויות בו מצבות עתיקות יומין ומיוחדות במינן.
בולטות במיוחד המצבות של משפחת לוי, העשויות כמעין פירמידה מצרית. מצבה אחרת, בולטת בשטח, היא של משפחת סרודיו. מצבה שלישית מפורסמת, תוכננה על ידי אדריכל בית הכנסת של פירנצה, מרקו טרווס, עבור משפחת פרנקאטי (Franchetti).
בית הקברות המונומנטלי פתוח רק פעם בחודש לסיורים מאורגנים הנערכים בו בשעות הבוקר.
בית קברות ישן יותר היה ליד נהר הארנו, מושבה של הקהילה העתיקה של העיר.
נצח יהודה
נצח יהודה הוא שמם של מספר מסלולי גיוס לצה"ל המיועדים לחרדים. המסלול הבולט בהם הוא שירות בגדוד נצח יהודה, גדוד 97, המשתייך לחטיבת כפיר של חיל הרגלים. הגדוד נקרא בעבר הנח"ל החרדי, משום שהיה שייך לחטיבת הנח"ל. מקור השם "נצ"ח יהודה" בראשי תיבות של "נוער צבאי חרדי".
המסלולים הוקמו על ידי צה"ל בשיתוף עם רבני עמותת נצח יהודה ואגף הנוער והנחל (הביטחוני חברתי) במשרד הביטחון, על מנת לאפשר לחרדים לשלב שירות צבאי קרבי עם המשך השמירה על אורח חייהם. עד שנת 2008 שירת גדוד נצח יהודה בגזרת חטיבת הבקעה. בסוף אותה שנה עבר הגדוד לגזרת חטיבת מנשה (ג'נין וטולכרם), מתחילת 2015 הגדוד תפס קו בגזרת חטיבת בנימין (רמאללה).
מסלול “נצח יהודה” כולל שירות בצה"ל במשך שנתיים, ושנה שלישית המוקדשת ללימודי מקצוע, השלמת בגרות או מכינה קדם אקדמית במטרה לשלב את הבוגר באופן מיטבי בחברה הישראלית תוך שימור הערכים שאיתם גדל.
היסטוריה.
גלגולה הראשון של יחידת הנח"ל החרדי (יחידת האם של גדוד נצח יהודה).
ב-1961 הוקמה היאחזות נח"ל חרדית במושב עמיעוז שבחבל אשכול. המהלך נוהל על ידי הרב משה ארנסטר, בברכת הרב חיים מאיר הגר מוויז'ניץ. הניסיון לא צלח והבחורים הועברו למושב קוממיות ולסמכות צעירי אגודת ישראל, שם פעלה משך תקופה ונקראה אף היא "הנח"ל החרדי". שם היו נתונים לפיקוח הרב בנימין מנדלזון החיילים שירתו ביחידות קרביות ואחרות לפי הפרופיל הרפואי שלהם, ולאחר מכן את שלב ההגשמה ביצעו בקוממיות ובחזון יחזקאל. מקימו ומפקדו הראשון של הנח"ל היה משה חיים שיינפלד, הנח"ל החרדי איבד לוחמים במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ובפעולות נוספות. בשנות השבעים נסגרה מסגרת זו.
הגדוד במתכונתו הנוכחית.