יפן הציעה להיות המדינה האסיאתית הראשונה שתארח את המונדיאל פעמיים (הפעם הראשונה הייתה במונדיאל 2002 בשיתוף עם דרום קוריאה). עם זאת, העובדה שיפן אירחה את המונדיאל לא מזמן, הייתה עלולה לפעול כנגדה. אף על פי, שביפן לא היה אצטדיון בעל קיבולת של 80,000 מושבים כמו בדרישות פיפ"א, הצעת יפן התבססה על אצטדיון של 100,000 מושבים שיהיה מרכזי באולימפידאת טוקיו 2020 (האצטדיון האולימפי החדש של טוקיו).
יפן גם התחייבה שאם תוענק לה הזכות לארח את מונדיאל 2022, היא תפתח טכנולוגיה שתאפשר לה לשדר שידור חי בינלאומי בתלת-ממד על גבי מסכים גדולים ובכך תיצור אשליה שהצופה נמצא ממש בקרבת השחקנים. ויתר על כן, יפן התחייבה לשדר את המשחקים בפורמט הולוגרפי, אם הטכנולוגיה תאפשר זאת.
ב-4 במאי 2010, יפן משכה את הצעתה לאירוח מונדיאל 2018, על רקע הקריאות לקיומו באירופה. הצעתה של יפן לאירוח מונדיאל 2022 נכשלה והגיעה למקום הרביעי.
קטר.
הקטרים הגישו הצעה לאירוח מונדיאל 2022 בלבד. קטר רצתה להיות המדינה הערבית הראשונה שמארחת את המונדיאל. הצעות כושלות ממדינות ערביות אחרות כוללות את מרוקו (1994, 1998, 2006, 2010 ונכון ל-2021, גם 2026 ו-2030), מצרים (2010) והצעה משותפת של לוב ותוניסיה ב-2010 שלבסוף הוסרה.
קטר תכננה לקדם את ההצעה כהצעה לאחדות ערבית וקיוו להיעזר בתמיכה מכל העולם הערבי והציבה זאת כהזדמנות לגשר על הפער בין העולם הערבי למערב. ההצעה יצאה לדרכה בקמפיין פרסומי ברחבי המדינה בנובמבר 2009.
הרבה חששות היו על הצעתה של קטר ובמיוחד בקשר לטמפרטורות החמות בקיץ שיכולות להגיע ל-40 מעלות צלזיוס. בעקבות החששות חשבו בפיפ"א להעביר את המונדיאל לחורף. בינואר 2014 אמר המזכיר הכללי של פיפ"א, ג'רום ואלקה: "הטורניר לא יתקיים ביוני-יולי. נובמבר-ינואר נראים החודשים הטובים ביותר". לבסוף התקבלה החלטה לקיים את המונדיאל בחודשים נובמבר-דצמבר.
למרות החששות הרבות על קיום המונדיאל בקטר, נשיא פיפ"א אישר את קיומו במזרח התיכון בטענה כי "גם לעולם הערבי גביע עולם.."
לאחר המינוי של קטר לאירוח הטורניר הופיעו בתקשורת העולמית שורה ארוכה של תחקירים ובהם נחשפו חשדות שההצבעה הייתה פסולה והתרחשה קניית קולות - פרשה שזכתה לכינוי "קטרגייט". במאי 2014 אמר נשיא פיפ"א ספ בלאטר כי בחירת קטר הייתה טעות.
דרום קוריאה.
דרום קוריאה הגישה הצעה לאירוח מונדיאל 2022 בלבד. גם הם, כמו יפן, התמודדו להיות המדינה האסיאתית הראשונה שמארחת את המונדיאל פעמיים (הפעם הראשונה הייתה במונדיאל 2002 שאירחה יחד עם יפן). עם זאת, העובדה שדרום קוריאה אירחה את המונדיאל לא מזמן, הייתה עלולה לפעול כנגדה במכרז.
אף על פי שבדרום קוריאה לא היה אצטדיון עם קיבולת של 80,000 מושבים כמו בדרישות פיפ"א, היא תכננה לשדרג אצטדיון קיים בכדי לעמוד בדרישות. הערים שהיו מארחות את המונדיאל לו היה מתקיים בדרום קוריאה היו: בוסאן, צ'ואונאן, דאיגו, טג'אן, קויאנג, קוואנגג'ו, אינצ'ון (2 אצטדיונים), ג'ונג'ו, סאוגוויפו, סיאול (2 אצטדיונים), סוואן ואולסן.
ההצעה הדרום קוריאנית לא התקבלה והגיעה למקום השלישי.
ארצות הברית.
פדרציית הכדורגל של ארצות הברית הודיעה לראשונה בפברואר 2007 כי יגיש הצעה לאירוח מונדיאל 2018 ו-2022. בינואר 2010 נבחרו 18 ערים ו-21 אצטדיונים ברחבי ארצות הברית. כולם נכללו בהצעתה הסופית של ארצות הברית לאירוח המונדיאל. הערים הן: אטלנטה, בולטימור, פוקסבורו (בוסטון), דאלאס, דנוור, יוסטון, אינדיאנפוליס, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, מיאמי, נאשוויל, ניו יורק, פילדלפיה, פיניקס, סן דייגו, סיאטל, טמפה, ו-וושינגטון די. סי.
21 האצטדיונים היו אמורים להיות בעלי קיבולת ממוצעת של 77,000 מושבים, שאף אחד מהם לא יהיו פחות מ-65,000 מושבים. בשבעה מהאצטדיונים יש לפחות 80,000 מושבים. באוקטובר 2010 ארצות הברית משכה את הצעתה לאירוח מונדיאל 2018, על רקע הקריאות לקיומו באירופה. ההצעה האמריקאית לאירוח מונדיאל 2022 הגיעה למקום השני.
ההצעה המשותפת של ארצות הברית, קנדה ומקסיקו לאירוח מונדיאל 2026 התקבלה והוא יתקיים שם בקיץ 2026.
הצעות שנפסלו.
אינדונזיה.
בינואר 2009 ההתאחדות הכדורגל של אינדונזיה אישרה את כוונתה להציע הצעה לאירוח מונדיאל 2022. בפברואר 2009 השיקה ההתאחדות האינדונזית את קמפיין "המונדיאל הירוק באינדונזיה 2022". קמפיין זה כלל תוכנית של מיליארד דולר אמריקאי לשדרוג תשתיות של אצטדיונים בכדי לעמוד בדרישות של פיפ"א.
במצגת הקמפיין אמר נשיא ההתאחדות האינדונזית כי הוא מאמין שלאינדונזיה יש סיכוי לזכות במכרז לאירוח מונדיאל 2022, למרות התשתיות הדלות.
ההצעה של ההתאחדות האינדונזית לא זכתה לתמיכה ממשלתית עד לתאריך 9 בפברואר 2010, המועד האחרון שממשלת המדינה יכולה להגיש מכתב תמיכה בהצעה. ב-19 במרץ אותה שנה, פסלה פיפ"א את ההצעה האינדונזית מכיוון שהממשלה הצהירה כי היא לא מתכוונת לתמוך בהצעה. ההתאחדות האינדונזית העבירה את תמיכתה להצעה האוסטרלית.
נג'קניז'ה
נג'קניז'ה (בהונגרית: Nagykanizsa; בגרמנית: Großkirchen, Groß-Kanizsa; בקרואטית: Velika Kaniža; בטורקית: Kanije) היא עיר במחוז זאלה, בדרום-מערב הונגריה. היא שוכנת בסמוך לגבול עם סלובניה וקרואטיה, כ-210 ק"מ מבודפשט הבירה וכ-45 ק"מ דרומית-מערבית לאגם בלטון.
מיקומה של העיר על נתיבי תחבורה היסטוריים חשובים הפך אותה במשך מאות שנים לצומת תחבורה מרכזי. סחורות הועברו דרכה מסלאבוניה לעיר גראץ. העיר מילאה תפקיד חשוב במסחר שהתנהל בין הים האדריאטי לאזור האלפים, וינה ובודפשט.
היסטוריה.
השם קניז'ה (Kanizsa) מופיע בכתובים לראשונה ב-1245. מקור השם סלאבי (Knysa), שמשמעותו – "השייך לנסיך" – מעיד שהאזור היה בבעלותה של משפחת אצולה. משפחת קניז'אי (Kanizsai) המשיכה בבניית הטירה המבוצרת שצורתה הייתה מלבנית וישבה על אי על נהר קניז'ה. ימי הזוהר של העיר והטירה היו במחצית הראשונה של המאה ה-16, כאשר העיר הפכה למרכז סחר עם איטליה ושטיריה.
בזמן פלישת העות'מאנים הפכו קניז'ה וסיגטוואר (Szigetvár) למעוזים העיקריים של דרום-מערב הונגריה. רוב תושבי העיר נטשו אותה, וב-1600 השתלט הצבא העות'מאני על הטירה והעיר. היא הפכה למרכז יחידת שלטון עות'מאנית (איילט), עד לכיבושה חזרה על ידי הצבא ההבסבורגי ב-1690.
קניז'ה איבדה את חשיבותה האסטרטגית לאחר עזיבת העות'מאנים, ומועצת המלחמה בווינה החליטה ב-1702 להרוס את חומות העיר והטירה. לעיר הובאו מתיישבים גרמנים, קרואטים וסרבים כדי ליישבה.
חיי המסחר והעסקים התפתחו ושבו לפרוח במהירות. ב-1765 נוסדו מוסדות חינוך ראשונים על ידי מסדר הפיאריסטים. בית הספר הראשון למסחר של טרנסדנוביה שנפתח בעיר משך תלמידים רבים גם ממדינות שכנות.
ב-1860 החל שלב חדש של פיתוח אינטנסיבי בעיר. נסללה מסילת ברזל שחיברה בין נג'קז'ינה לווינה, בודפשט ורייקה. ההתפתחות המהירה של התעשייה והמסחר הביאו לפתיחת בנקים מקומיים וסניפים של בנקים בינלאומיים. רשת הטלפונים שהוקמה בעיר חוברה לרשת הבינלאומית ב-1895. ב-1885 נפתח בית החולים הראשון בעיר.
הקמת שני קסרקטינים בעיר בתקופת מלחמת העולם הראשונה הביאה למודרניזציה של העיר. נבנו מערכות אספקת מים וביוב עירוניות, ורחובות העיר רוצפו.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה ובעקבות חוזה טריאנון הפכה נג'קניז'ה לעיר ספר, ואיבדה את מעמדה כמרכז מסחרי המקשר בין קרואטיה, דלמטיה, טורקיה ואיטליה. גילוי של מרבצי נפט וגז טבעי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 איפשר לעיר להתאושש מהמשבר הכלכלי שבו הייתה נתונה. העיר הפכה למרכז העיקרי של תפוקת הנפט בהונגריה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הקומוניסטי, הוקמו בעיר מפעלי תעשייה חדשים. הידועים שבהם הם מבשלת בירה מהטובות במדינה, מפעל לייצור נורות ליבון מהגדולות בעולם, ומפעל לייצור רהיטים, שזכה למוניטין רב ברחבי אירופה. כמו כן הוקם פארק עירוני גדול עם אגם מלאכותי לשיט סירות, שהפך למרכז בילוי חביב על תושבי העיר והסביבה.
קהילה יהודית.
יהודים התיישבו בנג'קניז'ה, שהייתה העיר הגדולה במחוז, כבר בתחילת המאה ה-18. מיקומה האטרקטיבי של העיר על צומת נתיבי מסחר חשובים וסביבה של שווקים נרחבים משכו לשם יהודים שנעו ממוראביה לכיוון מרכז הונגריה. גורם חשוב נוסף שעודד את התיישבות היהודים בעיר היא הסובלנות שגילו כלפיהם בני משפחת Batthyány - שליטי המקום.
ב-1745 נבנה בית הכנסת הראשון של הקהילה שלפי הרישומים משנת 1746 מנתה 7 משפחות. באותה תקופה לערך נוסד החברה קדישא והוקם בית הקברות היהודי הראשון. על פי המפקד הארצי הראשון, שנערך ב-1785, התגוררו בעיר 420 (או לפי מקורות אחרים 501) יהודים. ב-1869 הגיע חלקם של היהודים לשיא של 17.9% מסך אוכלוסיית העיר (2,707 מתוך 15,125). מספר היהודים המשיך לגדול עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. המשטר בעל הנטיות האנטישמיות שקם בהונגריה השפיע לרעה על יהודי העיר ומגמת הצמיחה נעצרה.
ב-1821 נחנך בית כנסת חדש ששופץ ושודרג בסגנון קלאסי בשנת 1845. מבנה בית הכנסת נשאר ללא שינוי כמעט מאז והוא משמש כמרכז תרבות לאחר שב-1980 הוא נרכש על ידי העירייה מהקהילה היהודית. מאז הקמתה הקהילה היהודית הייתה בעלת אופי ליברלי וב-1869 הצטרפה רשמית לזרם הנאולוגי. החל מ-1829 התפילה בבית הכנסת לוותה על ידי מקהלה קבועה וב-1845 קהילת נג'קניז'ה הייתה הראשונה בהונגריה שהכניסה עוגב לבית הכנסת.
אחד מרבני הקהילה החשובים והמשפיעים של הקהילה היה הרב לאופולד לעף, שכיהן בקהילה בין השנים 1841–1846. הוא היה ממובילי המגמה הליברלית והיה הראשון שנשא את דרשותיו בהונגרית.