ר' יהודה לייב כתב לעצמו את דברי תורתו שנשא לקהל חסידיו בשבתות וחגים בשנות כהונתו, ואחר פטירתו הדפיסו את כתביו בספר. המו"ל קראו שם הספר 'שפת אמת', השם נבחר מהפסוק בו סיים את מאמרו האחרון, שנכתב כמה שבועות קודם לפטירתו. על שם ספרו זה כונה האדמו"ר בשם 'שפת אמת', כינוי שבו לא היה שימוש במהלך חייו.
בנוסף לעיקר הספר שיצא מיד אחר פטירתו יצא ממנו עוד ספר על פרשיות התורה ועל מועדי השנה מכתביו שכתב בשנים תרכ"ו - תר"ל, בין פטירת סבו החידושי הרי"ם עד שנתמנה לאדמו"ר ונקרא שפת אמת ליקוטים .כן יצא מתוך כתביו ומתוך שיעוריו שהרצה לבני ביתו, ספר חידושים ופירושים על סדר מועד וסדר קדשים וקצת מסדר זרעים וקצת על סדר נשים מתלמוד בבלי, היה עוד כתבי יד ממנו על כל התלמוד בבלי שנאבדו. בין הספרים שהועברו בהעברה הראשונה שהעבירה ממשלת רוסיה 500 ספרים מתוך אוסף שניאורסון למוזיאון היהודי במוסקבה, מצאו כתב יד ממנו חידושים ופירושים על סדר נשים וסדר נזיקין שלא היה בנמצא עד אז.
הנצחתו.
על שמו ולזכרו נוסדה בירושלים בשנת תרפ"א (1921) ישיבת שפת אמת שנחשבה כישיבה המרכזית של חסידות גור בארץ ישראל, אך נסגרה ב־2016.
עמדותיו הציבוריות.
ה"שפת אמת" התנגד, בכתב ובעל פה, לציונות וראשית מפעלותיה בארץ ישראל, בין השאר שלח מכתב התנגדות להוצאת החוברת 'שלום ירושלים' לקרוב משפחתו רבי חיים ישראל מורגנשטרן, האדמו"ר מקוצק-פילוב. סביב 1900 נשלח נחום סוקולוב על ידי בנימין זאב הרצל לפגישה עם השפת אמת, בשל מעמדו כאחד ממנהיגי יהדות פולין ובמטרה לקרבו לציונות, אך הפגישה לא השיגה את מטרתה. כפועל יוצא התנגד גם לתנועת המזרחי, פגישה עמו שאותה ניסה ליזום הרב ריינס לא התקיימה. עם זאת, סירב להשתתף באספה כנגד הציונות שנערכה ב־1903 בוורשא, ומבין חסידיו היו שהצטרפו למחנה הציוני. לטענת אברהם גרין, השפת אמת אף בירך תחילה בהצלחה את אחד מחסידיו שהיה מראשוני הציונות, אך מאוחר יותר החל להביע התנגדות. הוא סבר שדבר גאולת עם ישראל בארץ ישראל:
נמנע מעיסוק בנושאים ציבוריים, כדוגמת מינוי רבנים.
קישורים חיצוניים.
ספריו
מאמרים אודות משנתו
קוט דיוואר
תא דנדריטי
תאים דנדריטיים (Dendritic cells, בקיצור: DC) הם תאים השייכים למערכת החיסון, אשר תפקידם העיקרי הוא בליעה של אנטיגנים שמקורם בפתוגנים (מיקרואורגניזמים מעוררי מחלות) והצגתם של האנטיגנים ללימפוציטים, ובייחוד לתאי T.
תאים דנדריטים תוארו לראשונה בסוף המאה התשע עשרה על ידי פאול לנגרהנס. עם זאת, המונח "תאים דנדריטים" נטבע על ידי ראלף סטיינמן וזנביל א. כהן, לאחר שגילה את תפקידו המרכזי של תא דנדריטי בתגובה החיסונית הנרכשת. סטיינמן זכה בשל הגילוי בפרס אלברט לאסקר למחקר רפואי בסיסי בשנת 2007, ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2011.
לתאים הדנדריטיים אין כל קשר לדנדריטים (אזורי הקלט של הנוירון) ורק מקור שמם של שני המושגים זהה: פירוש המילה Dendros ביוונית הוא "עץ"; גם הדנדריטים של מערכת העצבים וגם התאים הדנדריטיים של מערכת החיסון מסתעפים רבות ומזכירים במראם עץ. מטרת ההסתעפויות בשתי המערכות היא לאפשר מגע עם תאים רבים בעת ובעונה אחת ולהגדיל את שטח הפנים של התא.
התאים הדנדריטיים משתייכים לקבוצת תאים הנקראים APC מקצועיים (ראשי תיבות באנגלית: Antigen-Presenting Cells, "תאים מציגי אנטיגנים"). גם תאי B ומקרופאג'ים מסוגלים להציג אנטיגנים לתאי T, אך התאים הדנדריטיים הם תאי ה-APC החשובים ביותר. חשיבותם בהנעת התגובה החיסונית היא, לפיכך, עליונה.
התאים הדנדריטיים משתייכים למערכת החיסון המולדת. פירוש הדבר הוא שהם מסוגלים לבלוע כל אנטיגן שהוא, ללא אבחנה. מנגנון פעולתם אינו ספציפי. התאים הדנדריטיים מגשרים, למעשה, בין מערכת החיסון המולדת ומערכת החיסון הלומדת (הנרכשת); בזכותם, בעיקר, מתחילה המערכת הלומדת (תאי ה-T) להכיר בנוכחותו של פולש או זיהום, ונוקטת צעדים לחיסולו.
התאים הדנדריטיים נמצאים בכל הרקמות שלהן מגע ישיר עם הסביבה החיצונית: העור, דרכי הנשימה ודרכי העיכול (הבאות במגע עם המזון). תאים דנדריטיים בעור מכונים תאי לנגרהאנס (Langerhans). ברקמות נמצאים התאים הדנדריטיים במצב לא בוגר; יש להם יכולת בליעה (פגוטציטוזה) גבוהה, ולעומת זאת יכולת נמוכה לתקשר עם תאי T. עם בליעת פתוגן הם מפרקים אותו בתוכם ומתחילים לנדוד לעבר קשרי הלימפה, אליהם הם נמשכים באופן כימוטקטי, על ידי חלבונים הנקראים כימוקינים. במהלך הנדידה הם עוברים התמיינות והופכים לתאים דנדריטיים בוגרים; עתה הם כמעט ולא מסוגלים לבלוע פתוגנים, והם מפתחים יכולת תקשור עם תאי T.
התאים הדנדריטיים מציגים על-גבי הממברנה שלהם את חלבוני הפתוגן, ובהם האנטיגנים, באמצעות מערכת ה-MHC.
קיימים מספר נגיפים (נגיף ה-HIV, למשל, הגורם למחלת האיידס, וכן נגיף ה-SARS) אשר מגיעים אל היעד וה"קורבן" שלהם - תאי ה-T - בעזרת מנגנון הבליעה והנדידה של התאים הדנדריטיים. עובדה זו התגלתה רק בשנים האחרונות וחוללה מפנה במחקר הנוגע למחלות אלו.
כל הנאמר לעיל מתייחס למערכת החיסון באדם. בבעלי חיים אחרים תפקיד התאים הדנדריטיים שונה לעיתים במקצת. בחולדות, למשל, מסוגלים התאים הדנדריטיים בעצמם להרוג פתוגנים או תאי גוף שנפלשו על ידי פתוגן (בדומה לתאי T ציטוטוקסיים).
תאי לאנגרהאנס.
תאי לאנגרהאנס (Langerhans), קרויים על שמו של פאול לנגרהנס) הם תאים הנמצאים בשכבת ה- stratum spinosum באפידרמיס. אלו הם מקרופאגים ממקור מח העצם, והם אינם מחוברים לקרטינוציטים באמצעות דזמוזומים. לאחר זיהוי אנטיגן, תאים אלו נודדים לעבר קשר לימפה קרוב, ומציגים את האנטיגן ללימפוציטים אשר יוצרים תאי פלסמה ותאי זיכרון. בחשיפה שנייה לאותו החומר, התגובה הדלקתית תופיע באופן מהר יותר. תאי לנגרהאנס מכילים גרנולות הקרויות Birbeck granules (נראות כמחבט פינג פונג במיקרוסקופיה אלקטרונית). תפקיד גרנולות אלו אינו ברור, ייתכן כי הן התקפלויות של הממברנה עצמה (אינווגניציות).
תבחיני רגישות שונים מתבצעים בתיווך של תאי לאנגרהאנס, ולכן הם גם אחראים לתופעות אלרגיות שונות כגון contact allergic dermatitis.
אבי נימני
עטלף (מסוק)
דינר אלג'ירי
דינר אלג'ירי (בערבית: دينار جزائري, סימון לפי תקן ISO 4217: DZD) הוא ההילך החוקי של אלג'יריה. כמטבעות רבים במזרח התיכון, המטבע מכונה דינר על בסיס המטבע דנאריוס מהתקופה הרומית. כל דינר כולל 100 סנטימס.
המטבעות בתפוצה כללית של 5, 10, 20, 50 ו-100 דינר. מטבעות הסנטימס אינם נמצאים עוד בשימוש רחב, כמוהם כמטבעות 1 ו-2 דינר. השטרות בשימוש הם בערכים של 100, 200 ו-1,000 דינר. נכון לינואר 2022, היחס בין הדינר לשקל הוא כ-43 דינר לשקל אחד.
הפועל מנשה גן שמואל
אנטוניו מאוצ'י
אנטוניו סאנטי ג'וזפה מאוצ'י (באיטלקית: Antonio Santi Giuseppe Meucci, 13 באפריל 1808- 18 באוקטובר 1889) היה ממציא איטלקי-אמריקאי, שיש הרואים בו כממציא האבטיפוס הראשון של הטלפון המודרני. בשנת 2002 החליט בית הנבחרים של ארצות הברית כי יש להכיר בהישגיו של מאוצ'י ולהוקיר את עבודתו על המצאת הטלפון.
ביוגרפיה.
מאוצ'י נולד בסאן פרדיאנו, פרוור של פירנצה. הוא למד כימיה והנדסה מכנית באקדמיה של פירנצה לאומנות, ועבד בתיאטראות כטכנאי במה. ב־7 באוגוסט 1834 הוא נשא לאישה את אסתר מוקי (Esterre Mochi), מעצבת תלבושות. בעקבות השתתפות בקונספירציה שעירבה את התנועה לאיחוד איטליה בשנים 1833-1834, נאסר מאוצ'י לשלושה חודשים וסבל ממעקב והטרדה של המשטרה.
בעקבות המאסר היגרו מאוצ'י ואשתו לאמריקה באוקטובר 1835, תחנתם הראשונה הייתה בקובה שם השיג מאוצ'י עבודה בהוואנה. ב־1850, היגר מאוצ'י לארצות הברית והתיישב בסטטן איילנד שבניו יורק, שם גר לשארית חייו.
המצאת הטלפון.
בסביבות 1854 מאוצ'י המציא מכשיר שאיפשר לו לתקשר בין חדר בקומה השנייה של ביתו לבין מעבדתו במרתף, וזאת על מנת לתקשר עם אשתו הנכה שסבלה משיגרון (ראומטיזם), לפני כן המציא מכשיר שאיפשר לתקשר באמצעות צינור בין חדר הבקרה לבמה בתיאטרון.
נכסיו של מאוצ'י התדלדלו בעת שהותו בארצות הברית, וזאת גם בשל העובדה שסייע לאיטלקים רבים להגר לאמריקה, והוא נאלץ לחיות מתרומות. ב־1860 התכוון מאוצ'י להציג את המצאתו בניו יורק, אולם פיצוץ שאירע בספינה גרם לו לפגיעות קשות והוא נאבק על חייו. בתקופה זו, כאשר מצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר עוד, מכרה אשתו את עבודותיו השונות כולל הטלפון לסוחר תמורת 6 דולרים בלבד.
מאוצ'י התאושש וחזר להמצאותיו אולם לא הצליח לגייס את 250 הדולרים שהיו דרושים לשם הגשת פטנט על ה"טלגרף המדבר" שלו (הוא הצליח לגייס סכום זה לרישום 14 פטנטים אחרים בשנים 1859 - 1883), ולכן הגיש "הצהרת כוונות" מעין פטנט מוקדם שהיה נהוג בארצות הברית עד 1909, הצהרה זאת עלתה לו 20 דולרים בלבד לשנה, ואושרה בשנים 1871-1873. מיד לאחר רישום הבקשה שלח מאוצ'י את המצאתו ל"וסטרן יוניון טלגרף קומפאני", ובמשך שנתיים ניסה מאוצ'י לשכנע את החברה לאפשר לו להציג את "הטלגרף המדבר" על קווי התקשורת שלה, אולם נענה בדחיות חוזרות ונשנות, בשנת 1874 ביקש מאוצ'י את המצאתו בחזרה ונענה שזאת "אבדה".
ב־1876 הגיש אלכסנדר גרהאם בל פטנט על המצאת הטלפון, הפטנט לא הציג שרטוטים מדויקים של המכשיר אלא רק תיאר את הפונקציה אותה ימלא, כששמע על כך מאוצ'י ניסה לפעול במשרד הפטנטים בוושינגטון אולם שם נמסר לו שכל הרישומים אודות הפטנט המוקדם שהגיש אבדו.