אתנסיוס הגיע לרומא לאחר גירושו השני מאלכסנדריה, וזכה להכרה כבישוף על ידי הסינוד שנערך בראשותו של יוליוס ב-342. יוליוס שלח מכתב לבישופים המזרחיים, ובו העדויות הראשונות לטענות על הבכורה של בישופות רומא. גם אם אתנסיוס ובני לווייתו נשאו באשמה באופן חלקי, נאמר במכתב, כנסיית אלכסנדריה הייתה צריכה לכתוב תחילה לאפיפיור.
באמצעות השפעתו של יוליוס נערכה מועצת סרדיקה באיליריה, ובה השתתפו רק 76 בישופים, שעד מהרה עזבו לפיליפופוליס והדיחו את יוליוס (ביחד עם אתנסיוס ואחרים) במועצת פיליפופוליס. 300 הבישופים המערביים שנותרו אישרו את ההחלטות הקודמות של הסינוד הרומאי; מועצת סרדיקה סייעה בקידום הטענה של בישופות רומא באמצעות כמה מהחלטותיה הקשורות לטענותיו של יוליוס על זכותו לבדיקה מחדש.
קביעת חג המולד.
יש הטוענים כי בשנת 350, הכריז יוליוס על ה-25 בדצמבר כיום לידתו של ישו, אולם הדבר מבוסס על מכתב מהמאה ה-9 שככל הנראה זויף. באותה תקופה זה היה אחד התאריכים המקובלים ללידתו של ישו. הטענה המוטעית היא, כי יוליוס הכריז על ה-25 בדצמבר כיום לידתו של ישו, לאחר שסיריל, הפטריארך של ירושלים, שאל מהו תאריך לידתו של ישו לפי רישומים היסטוריים המאוחסנים ברומא. כמו כן, יש המאמינים כי ישו ויוחנן המטביל נולדו באותו יום, זאת לפי הבשורה על-פי לוקאס.
תאריך לידתו הרשמי של ישו אינו ידוע. יש לציין כי ה-25 בדצמבר הוא יומיים לאחר סיומו של פסטיבל סאטורנליה הרומאי. ישנה טענה כי יוליוס בחר ב-25 בדצמבר, כדי לתת חלופה נוצרית לפסטיבל הסאטורנליה. טענה אחרת לבחירת תאריך זה היא שבשנת 274 לספירה, הקיסר הרומאי אורליאנוס הכריז על תאריך זה כתאריך לידתו של סול אינוויקטוס, אל השמש במיתולוגיה הרומאית, וכנראה שיוליוס השתמש בתאריך זה כדי למשוך מאמינים לנצרות, בכך שיאפשר להם להמשיך לחגוג את ה-25 בדצמבר. כמו כן, ישנה סברה כי יוליוס הושפע מהרעיון שישו מת ביום השנה להתעברותו. אם ישו מת בפסח, ובמאה השלישית לספירה פסח חל ב-25 במרץ, אז ישו נולד תשעה חודשים לאחר מכן, ב-25 בדצמבר.
מותו והקדשתו.
יוליוס מת ב-12 באפריל 352 והוחלף על ידי ליבריוס. יוליוס נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית, ויום החג שלו הוא ב-12 באפריל.
לקריאה נוספת.
Duff, Eamon. Saints and Sinners: A History of the Popes, Yale University Press, 2001, pp. 30–32.
הר חורשן
חרדה דנטלית
אודונטופוביה
פחד מרופאי שיניים
לינדה לאבלייס
לינדה לאבלייס (באנגלית: Linda Lovelace; שמה האמיתי: לינדה סוזאן בורמן; 10 בינואר 1949 - 22 באפריל 2002) הייתה שחקנית פורנוגרפיה אמריקאית, שנודעה בעיקר בשל תפקידה בסרט "גרון עמוק" מ-1972. מאוחר יותר הפכה לאחת המבקרות החריפות של תעשיית הפורנוגרפיה.
חייה.
לאבלייס נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק כלינדה סוזן בורמן להורים קתולים. אביה היה שוטר ואמה מלצרית. היא למדה בבית ספר קתוליפרטי ביונקרס ובית ספר תיכון בהרטסדייל במדינת ניו יורק. כינויה בתיכון היה "גברת קדושה" כיוון ששמרה מרחק בדייטים כדי להימנע מפעילות מינית. כשהייתה בת 16 עקרה משפחתה לפלורידה ובגיל 20 ילדה את בנה הראשון, שנמסר לאימוץ.
בגיל 21 חזרה לניו יורק במטרה ללכת לבית ספר למחשבים. היא נפצעה קשה בתאונת דרכים בשנת 1970 ונזקקה לעירוי דם. היא חזרה לפלורידה, לבית הוריה כדי להחלים. שם פגשה את צ'אק טריינור, בחור אלים שהפך למנהלה, סרסורה ומאוחר יותר בעלה. בהשפעתו החלה לאבלייס בקריירה בתעשיית הפורנוגרפיה כאשר הסרטים הראשונים היו סרטי פורנו קצרים, בהם סרטון פטיש לכפות רגליים. בשנת 1969 הופיעה בסרטון "Dog Fucker" (הידוע גם בשם "Dogarama"), כאשר היא מוצגת מקיימת יחסי מין עם כלב. לימים תספר לאבלייס כי יחסי המין עם הכלב לא נעשו מרצון וכי הם נכפו עליה על ידי בעלה. בשנת 1971, היא כיכבה בסרט הכולל משחקי שתן.
ב-1972 כיכבה לאבלייס בסרט "גרון עמוק" שנחשב פורץ דרך, הוקרן בכל העולם ונחשב לסרט הפורנוגרפי המצליח ביותר מבחינה כספית בכל הזמנים. לאבלייס גילחה במהלך הסרט את שער הערווה וקיימה בו מין אנאלי, שני מעשים שלא היו מקובלים בקולנוע באותה עת.
בדצמבר 1973, החלה לשחק בתיאטרון בפילדלפיה.
בשנת 1975, היא התגרשה מטריינור וב-1976 נישאה ללארי מרצ'יאנו ולזוג נולדו שני ילדים: דומיניק ולינדזי. מרצ'יאנו היה אלכוהוליסט שהתעלל מילולית בה ובילדיה ואף הכה אותה תכופות. הזוג התגרש ב-1996.
לאחר "גרון עמוק" השתתפה לאבלייס רק בעוד שני סרטים, שלא היו פורנוגרפיים ונכשלו בקופות - סרט ההמשך "גרון עמוק חלק שני" (אין להתבלבל עם הסרט "גרון עמוק 2", שהוא כן סרט פורנוגרפי ואינו קשור ל"גרון עמוק" המקורי) ו"לינדה לאבלייס לנשיאות".
ב-1980 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "Ordeal", בו סיפרה על כך שנאנסה במהלך הקריירה שלה בתעשיית הפורנו. באותה שנה הצטרפה לקבוצה פמיניסטית המתנגדת לתעשיית הפורנוגרפיה והייתה בין הפעילות בתנועה. היא דיברה בפני קבוצות פמיניסטיות ותלמידי אוניברסיטאות והופיעה בשימועים של הממשל בנושאי פורנוגרפיה. לאבלייס טענה כי במשך כל שנותיה בתעשייה היא נוצלה ושועבדה לעשות דברים כנגד רצונה.
ב-1986 העידה בפני ועדת הפורנוגרפיה של התובע הכללי וטענה כי כאשר צופים בסרט "גרון עמוק", בעצם צופים בה נאנסת, וציינה שזהו פשע שהסרט עדיין מוצג.
ב-1986 פרסמה את ספרה "Out of Bondage" בו היא מספרת על חייה אחרי 1974.
לאבלייס לקתה בדלקת כבד כתוצאה מעירוי דם שקיבלה לאחר התאונה ב-1970. כתוצאה מכך נזקקה ב-1987 להשתלת כבד. ב-3 באפריל 2002 איבדה שליטה על רכבה שהתהפך פעמיים. היא סבלה מפציעות קשות וטראומה וב-22 באפריל 2002 נותקה ממכשירי ההחייאה ונפטרה בבית החולים בדנוור שבקולורדו.
למרות הצלחתו המסחררת של הסרט "גרון עמוק", שלפי הערכות גרף בין מאה מיליון לשש מאות מיליון דולרים, לאבלייס נפטרה ענייה. היא סיפרה שקיבלה רק 1,250 דולרים עבור השתתפותה בסרט, אותם לקח בעלה.
ב-2005 יצא הסרט הדוקומנטרי "בתוך גרון עמוק", על הפקת הסרט "גרון עמוק" ובקריינות של דניס הופר. ב-2005 הוחל בהפקת סרט על חייה של לינדה לאבלייס בשם "לאבלייס", בכיכובה של קורטני לאב, ואולם הפקתו מעולם לא הושלמה.
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט "לאבלייס" המבוסס על סיפור חייה, בכיכובה של אמנדה סייפריד.
על שמה של לינדה לאבלייס נקראה בשנת 1986 שפת התכנות לינדה , כמשחק מילים על שפת התכנות עדה, הקרויה על שם עדה לאבלייס.
דרור כהן (שייט)
דרור כהן (נולד ב-31 במרץ 1968), אלוף פאראלימפי.
ביוגרפיה.
כהן, חניך "צופי ים" בנעוריו, אשר חלם להתקבל לסיירת מטכ"ל, התקבל לקורס חובלים ובמהלכו עבר לקורס טיס. הוא שירת כטייס קרב ב-F16 בחיל האוויר ובשנת 1992, במהלך נסיעה לבסיסו הצבאי היה מעורב בתאונת דרכים. לאחר תקופת שיקום נותר כהן משותק בגפיו התחתונות ובעקבות זה נמצא על כיסא גלגלים.
בעקבות שיתוקו הגופני החל לעסוק כהן בספורט אתגרי לסוגיו השונים: שיט, סקי מים, סקי, גלישת מצוקים, קפיצת בנג'י, מרוץ מכוניות (בין היתר כמשתתף הנכה הראשון בראלי דקר), כדורסל וטניס. בשנת 1995 הוא נמנה בין מייסדי עמותת "אתגרים".
פעילותו הספורטיבית מתמקדת בשיט והשתתפות בתחרויות בינלאומיות ואולימפיאדת הנכים. באולימפיאדת הנכים בשנת 2000 היה כהן סקיפר הצוות והגיע למקום השמיני בתחרות ובשנת 2004, לצד עמיתיו לצוות בני וקסלר וארנון אפרתי, זכה במדליית זהב. בשנת 2007 זכה הצוות באליפות העולם. ובשנת 2011 באליפות העולם באנגליה.
הוא זכה יחד עם אפרתי ווקסלר בתואר ספורט השנה ל-2011 מטעם ההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
כהן הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
מישוריה
בית ספר שדה הר מירון
בית ספר שדה הר מירון הוא בית ספר שדה הנמצא במרום הגליל בשמורת הטבע הר מירון בגובה 900 מטר מעל פני הים – כ-300 מטר מתחת לפסגת הר מירון (1,204 מטר מעל פני הים) בין נחל נריה ונחל מורן (יובלי נחל כזיב).
מיקום.
בית הספר נמצא בסמוך לעתיקות הכפר נריה ומעיינות המים הסמוכים לו ממערב, וחרבת חוממה ממזרח. שם בית הספר, מבחינה מוניציפלית, הוא "נריה" וכך הוא אף מופיע בחלק מהמפות.
מיקומו בלב שמורת הטבע הר מירון מהווה מוקד (בדומה לחרשים ואבירים) לחיכוכים עם תושבי חורפיש ובית ג'ן אשר טוענים שהשמורה מצרה עליהם ושהתפתחותם המוניציפלית נאסרת בעוד "בית מלון" מקבל אישור לפעולה. מאז העברת בית הספר לתפעול על ידי סאסא והפסקת יעודו המקורי - קולות אלו מתחזקים.
בית הספר נחשב לפופולרי עקב קרבתו לאתרי הטיולים בגליל: צפת, פקיעין, מערות כמו: מערת עלמה, מערת פער, נחלים: כמו נחל כזיב, נחל עמוד, נחל שרך, נחל בצת בהגליל המערבי ויישובים דרוזים כמו בית ג'ן וחורפיש. כמו כן, בית הספר קרוב למספר קברי צדיקים ואתרים מקודשים ליהודים. אחד מהקברים הגדולים והחשובים באזור הוא קבר רבי שמעון בר יוחאי וכן בתי כנסת עתיקים כגון ברעם, שמע, מירון.
היסטוריה.
הקמתו של בית ספר שדה הר מירון היוותה חלק ממאבקיה של החברה להגנת הטבע למניעת הקמת יישוב בלב הר מירון. יואב שגיא, ממקימי החברה להגנת הטבע, התיישב בשנת 1964 למרגלות ההר באוטובוס ללא גלגלים ונאבק למען הפיכת ההר לשמורת טבע - לימים שמורת טבע הר מירון. לאחר כשנה, הצטרפו אליו מספר חיילי נח"ל. באפריל 1965 הושג תקציב חלקי ממשרד החינוך להקמת בית הספר שדה במקום. בראשית 1967 נחנך מבנה בית הספר. בשנת 1970 הושלם מבנה בית הספר, שתוכנן על ידי האדריכל קלמן כ"ץ.