לאחר שמתגלה הקשר בין אדניה לאבישג השונמית, ניתנת לשלמה אמתלה להורגו. נערך טיהור רחב-היקף של חשודים בהתנגדות לכתר. יואב, ששומע כי מתוכנן לו משפט ראווה מבוים, נאחז בקרנות המזבח. לפני שבניהו הורג אותו, הוא מתנער באוזני העם מאחריות לדמים הרבים ששפך ונשבע כי הכל נעשה תמיד בפקודת דוד. באווירת המתח נופל חשד על איתן. הוא יודע כי בן יהוידע, שתכנן להשתמש בו כעד שקר במשפט יואב, שוב לא נצרך לו. איתן מואשם בזריעת דיבה וכזב מוכמנים היטב ב"דוח האחד האמיתי". איתן שר לשלמה מזמור חנופה נבוב שהכין, "", בתקווה להמתקת גורלו. המלך גוזר את דינו למוות, אך קובע גם כי הוצאה להורג של חכם ידוע לא תהיה נוחה עתה לשלטון, ולכן יהיה זה מוות בשתיקה. כל אמרות השפר של איתן ישללו ממנו ויוכנסו ל"קהלת" ול"משלי", ששלמה ייחס לעצמו, והיצירה היחידה ששמו יתנוסס מעליה לעד תהיה מזמור החנופה הרדוד.
כתיבה וקבלה.
שטפן היים החל לכתוב את "דוח המלך דוד" ב-1969, בתקופה של לחץ אישי ומקצועי כבד שהייתה גם הפורייה ביותר בכל הקריירה שלו. בדצמבר 1965, בעת שאריך הונקר (כחלק ממאבק שליטה נגד ולטר אולבריכט המוחלש) ניצל את כנס הוועד המרכזי ה-11 של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי כדי להלום בכבדות בסופרים הביקורתיים ובתעשיית הקולנוע באשמה של חתרנות, היה היים אחד מהיעדים העיקריים. הוא הוכנס לרשימה השחורה הלא-רשמית של אנשים שנאסר עליהם לפרסם. בתקופה זו פנה להתעמק בשורשי הסטליניזם ובהיבטיו ההיסטוריים והתודעתיים. הוא חיבר רומן בשם "לסל", אודות המנהיג הסוציאליסטי הגרמני המוקדם, שהיה למעשה משל אודות עריצות סטלין. הספר הוברח לגרמניה המערבית ופורסם שם ב-69', והיים נענש בקנס וספג נזיפה. בתחילת אותה שנה מתה אשתו גרטרוד (מאורע שיש לו הד ב"דוח המלך דוד", במות אסתר, אשת איתן) והיים שקע במרה שחורה. הוא הקדיש את שלוש השנים הבאות לכתיבת "דוח המלך דוד", בו עסק הן בביקורת על תופעת פולחן האישיות ועל עריצות המשטר ויומרתו לשלוט בהיסטוריה – המקבילות בין המתרחש מאחורי מסך הברזל לבין מלכות שלמה בספר ברורות, והיים התייחס אליהן רבות – אך גם במשיכה ששליטים סמכותניים עשויים להשרות על סביבתם, מוטיב שרבות מהדמויות בספר מייחסות לדוד.
היים שאב השראה בעיקר מהניתוח לספר שמואל וספר מלכים של מבקר המקרא פרופסור אמיל קאוטש, שיצא ב-1909. הוא הופנה אל הספר על ידי הכומר והפרופסור להיסטוריה דתית ולטר בלץ מאוניברסיטת האלה. קאוטש פרש את סיפור דוד במקרא כנרטיב המכיל קולות סותרים, שנאסף ונערך על ידי סופר אחד או קבוצת סופרים, והיים נטל את הרעיון והפך אותו לבסיס הרומן. רודולף ואגנר סבר שבן-דמותו האמיתי של "דוח המלך דוד", שהסופר בחר בישראל הקדומה כדי לטשטשו, היה "ההיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (בולשביקים)" – חיבור סטליניסטי קאנוני מ-1938, שהציג גרסה מוטה ומעוותת של העבר במאמץ להקנות לגיטימציה למשטר ולגמד את חלקם של פוליטיקאים שטוהרו או הוגלו. הספרון הודפס בעשרות מיליוני עותקים (42.8 מיליון ברוסית בלבד עד מות סטלין; 450,000 במזרח גרמניה בין 45' ל-51') וגונה במפורש על ידי חרושצ'וב ב. היים שם בפי דוד ברומן ציטוטים ישירים מפי לנין, כמו "בטרם תהא אחדות מוכרח להיות פירוד" וכדומה, ומתארו כמי שנאבק בזקני השבטים ובשאר האליטות המסורתיות כדי ליצור ממלכה ריכוזית חזקה, תיאור הדומה להיסטוריוגרפיה המרקסיסטית המקובלת אודות הקמת ברית-המועצות. גם היותו של לנין סוכן גרמני נגד ארצו ופרטים אחרים בביוגרפיה שלו דומים לדוד בספר. שלמה, שתפס את השלטון בזכות תמיכת הכרתי והפלתי של בניהו אך מתאר את עצמו כנבחר האלוהים, מקביל לסטלין שהקפיד לטפח את דימויו כיורשו הנבחר של לנין ותלמידו האהוב, כדי לכסות על התמרונים הפוליטיים שהקנו לו את השלטון לאמיתה; מכרות תמנע הם התייחסות שקופה לגולאג. אדוניה בן חגית משחק תפקיד דומה לזה של טרוצקי, בעוד שבניהו בן יהוידע מזכיר בארחותיו את לברנטי בריה ושאר ראשי הנקו"ד. אפילו אמחוטפ, לדעת וגנר, הוא הד לקומוניסטים הזרים במוסקבה בשנות ה-30, שחיו בסכנת טיהור יום-יומית ואימצו את כפל הלשון הסטליניסטי.
דמותו של איתן האזרחי מתבססת על היים, לפחות כפי שרצה לדמיין את עצמו; אינטלקטואל זהיר אך ישר בסופו של דבר, שנדון לשתיקה על ידי הממסד ומקווה לפרוץ אל תודעת דורות העתיד בכל זאת. אפילו מזמור החנופה של איתן הוא מחווה ליומן מסע מהלל ועתיר תשבחות אודות ברית המועצות של סטלין, שהיים פרסם ב-1951.
ב-1971, ממש בעת שהיים השלים את הספר, עלה אריך הונקר לשלטון במזרח גרמניה. כחלק ממדיניות שנועדה לפייס את האינטליגנציה ולגייס תמיכה למשטר, הונקר הכריז על ליברליזציה בתחום התרבות והאמנות, "כל עוד היצירה נובעת מקרקע סוציאליסטית איתנה." כמה ספרים וסרטים שצונזרו הורשו לצאת לאור. היים כבר ניהל משא-ומתן נמרץ עם נציגי הממסד על הסרתו מהרשימה השחורה – כפי שציינה שרה ג'ונס, הוא היה הרבה יותר להוט להתפשר עמם משתיאר אחר כך באוטוביוגרפיה שלו, ויזם פגישות מרובות עם שר התרבות קלאוס גיזי ופקידים בכירים אחרים; קציני השטאזי שעקבו אחר היים העריכו בדיווחיהם שמטרתו הייתה ניצול ההפשרה לצרכיו האישיים – והונקר התערב לבסוף אישית לטובתו, על אף המסר החתרני בבירור של הספר, שצוין גם בהערכות השטאזי על טיבו. היים הקפיד לציית לשלטונות במספר היבטים חשובים. בין היתר סירב להזמנה מערב-גרמנית לכינוס סופרים שהממסד התנגד לו, ונזהר שלא להקביל בין הספר למתרחש במזרח גרמניה כשביקר במערב.
בקיץ 1972 יצא "דוח המלך דוד" לאור לראשונה בגרמניה המערבית, בהוצאת קינדלר במינכן. היינריך בל פרסם ביקורת מהללת בדר שפיגל, ואפילו מרסל רייך-רניצקי שיבח את הספר. ב-1973 יצאה מהדורה אנגלית בלונדון (היא הייתה המקור; היים כתב באנגלית ותרגם לגרמנית בעצמו), שזכתה לביקורות טובות במוספי הספרות של הטיימס והגרדיאן, וסללה את דרכו של הרומן להפוך לרב-מכר בינלאומי שתורגם לשפות רבות.
"דוח המלך דוד" עובד שלוש פעמים: ב-1984 נכתבה אופרת רוק בשפה ההונגרית בשם A krónikás ("רושם הרשומות") בהתבסס על הספר, בידי גאבור קמן וטיבור קוצ'אק; ב-1995 הפיקו רשות השידור הגרמנית MDR ורשות השידור השווייצרית SRF תסכית שמע ששודר ברדיו; וב-2016 חיבר רועי חן מחזה בשם "ספר דוד המלך" שהועלה לבמה על ידי תיאטרון גשר.
רכבות דונצק
רכבת דונצק (באוקראינית: Донецька залізниця; ברוסית: Донецкая железная дорога) היא מפעילת תחבורת הרכבות במזרח אוקראינה, במיוחד באזור דונבאס (אגן הפחם של דונצק). הרכבת היא אחת משש מסילות ברזל טריטוריאליות שבבעלות רכבת אוקראינה ונמצאת תחת שליטה חלקית של ממשלת אוקראינה עקב ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה, שהביאה לכך שהממשל המרכזי בקייב איבד בפועל את השליטה על מחוז דונצק.
בשל המלחמה בדונבס, רק חלקים ממסילת הברזל בדונייצק פועלים. בחודש דצמבר 2014, חברת Ukrzaliznytsia הקימה סניף חלופי לרכבת דונייצק ומטהו עבר מהעיר דונצק (שנכבשה על ידי הבדלנים) לעיר לימן.
מידע כללי.
הרכבת בדונצק נוצרה בשנת 1953 על ידי מיזוג בין הרכבת צפון-דונצק (שמרכזה בעיר ארטמייבסק) ורכבת דרום-דונצק (שמרכזה בעיר יאסינובאטה).
הרכבת משרתת את החלק החשוב ביותר לתעשייה כמו אזור דונבאס - דונייצק ולוהנסק, כמו גם חלקים מזפוריז'יה, חרקוב ודנייפרופטרובסק (שבאוקראינה) ובכך משתלבת כמסוע מרכזי ונתיב הובלה יחיד לדונבאס ודניפרו, האזורים המרכזיים של רוסיה ואוקראינה, אזור וולגה והקווקז. למסילת הרכבת שתי תחנות מעבר גבול בגבול רוסיה-אוקראינה שעליהן אין שליטה בשל תנאי מלחמה.
בדרום, לרכבות דונייצק יש גישה לים אזוב דרך הנמל המסחרי של מריופול, כמו גם גישה למרכז התעשייה הגדול ביותר באוקראינה - מריופול. אורך הרכבת של דונייצק הוא 13 אחוז מהאורך הכולל של כלל רשת הרכבות האוקראינית. במקביל, חלקו מהווה 47 אחוז מהעומס ו-36 אחוז מכלל הרכבות האוקראיניות. המסילה ממוקמת על שטח של 57,000 קמ"ש.
רכבת דונייצק היא דרך התחבורה העיקרית, המשרתת נוסעים וכמות גדולה של מתקנים תעשייתיים שונים: מכרות פחם, מתכות, מערות פחם וצינורות, מפעלי בנייה למכונות ובניית מכונות, כימיה, חשמל, מזון ותעשיות אחרות.
בדצמבר 2014 בפקודת ממשלת אוקראינה כל שטחה של רכבת דונייצק והחברות הקשורות אליה, הממוקמות בשטח אוקראינה שהיו בשליטת המדינה, הועברו למינהל הזמני של הרכבות הדרומית ורכבות צ'דניפר.
מבנה.
החטיבה המינהלית של הרכבת בדונייצק מורכבת משלושה מינהלות לתחבורת הרכבת, כולם ממוקמים בעיר לימן, כלומר:
בעבר היו גם שתי מנהלות אחרות:
התחנות המרכזיות ברכבת של דונייצק הם: יאסינובאטה, דונצק, מריופול, דבלצבה, אילובאיסק, לוהנסק, פופאסנה, קונדראשבסקה-נובה, פוקרובסק, קראמטורסק, סלוביאנסק, קוסטיאנטיניבקה, מיקיטיבקה, ליימן, צ'רבונה מוילה.
פלישת רוסיה לאוקראינה (משנת 2014).
בשל המעורבות הצבאית הרוסית באוקראינה, שאר הרכבות והתחנות הועברו תחת שליטתם הזמנית של הנהלת רכבות דרום אוקראינה.
בשנת 2016 חודשה פעילות הרכבות בלוהנסק.
ב-28 במאי 2016, אנשי הרכבת שעבדו עבור הרפובליקה העממית של דונייצק ביאסינובטה, מחו נגד כישלון ממשלת אוקראינה בתשלום שכרם. ב־28 ביולי, נחשף כי ההפגנות היו לגיטימיות והממשלה חייבת לעובדים כסף עבור השירותים שניתנו. זה כלל תהליך של ארגון מחדש וסוגיה שממשלת אוקראינה מנסה לפתור. הדובר מטעם רכבת אוקראינה אישר כי כל העובדים שעדיין עובדים ברכבת דונייצק במסגרת אוקראליזניציה (UZ) שבבעלות ממשלת אוקראינה אינם מכירים בהעסקתם בשום מקום אלא ברכבת דונייצק.
מדליית ג'ון סקוט