NGC-6541 הוא צביר כדורי במרחק של כ-14,000 שנות אור ועם בהירות כוללת מדרגה 6. ניתן לראותו בקלות באמצעות משקפת אך נדרש טלסקופ על מנת להבחין בכוכבים בודדים בתוכו.
מיתולוגיה.
הקבוצה זוהתה ככתר של הקנטאור המיוצג בקבוצת קשת הסמוכה.
לפי אגדות זמן החלום של האבוריג'ינים במרכז אוסטרליה, הכתר הוא למעשה המיקום בשמיים ממנו נפלה עריסת תינוק לאדמה וממנה נוצרו בני האדם.
קרב ליסה (1811)
קרב ליסה הוא קרב ימי שהתרחש ב-13 במרץ 1811 במהלך המסע האדריאטי של מלחמות נפוליאון, בין שייטת הממלכה הבריטית לבין השייטת הצרפתית-ונציאנית. הקרב נערך בים האדריאטי ומטרתו הייתה השתלטות על הנקודות האסטרטגיות באי ליסה
הצרפתים היו מעוניינים להשתלט על הים האדריאטי כדי לצייד את הצבא הגדל והמתפתח שלהם במחוז איליריה. הם שלחו במרץ 1811 כוח פלישה שהכיל שש פריגטות, ספינות קטנות וגדוד חיילים איטלקים לאזור. כוח הפלישה הצרפתי, בפיקודו של ברנאר דאבורדייא, נתקל בקפטן ויליאם הוסט הבריטי וארבע ספינותיו שהיו על האי, ושיבשה את התובלה הימית של צרפת.
בקרב שהחל מיד לאחר ההיתקלות הטביע הוסט את ספינת הדגל הצרפתית, השתלט על שתי ספינות אחרות ובנוסף פיזר את שרידיה של השייטת הצרפתית-ונציאנית. הקרב הוכתר כניצחון בריטי חשוב, בעקבות הבדלי הכוחות בין הכוחות הצרפתים והבריטים. הוסט העלה את המסר "זכרו את נלסון" בזמן שספינות המלחמה הצרפתיות נוקבו מפגזי השייטת הבריטית, תמרן את ספינת הדגל של דאבורדייא לכיוון החוף, וגרם לפירוק השייטת שלו. ברבות הימים נחשבה פעולה זו לאחד ההישגים המבריקים והגדולים ביותר במלחמות הנפוליאוניות.
רקע.
המלחמות הנפוליאוניות היו רצף של עימותים בין צבא נפוליאון וצבא יריביו שנמשכו כתשע שנים והסתיימו ב-1809. לאחר המלחמה, וחתימת הסכם שנברון קיבל נפוליאון שליטה על חלקו האחרון של החוף האדריאטי שלא היה בשליטתו עדיין: מחוז איליריה. חוזה זה נתן תוקף רשמי לשליטת הצרפתים במחוז איליריה ועל כל הים האדריאטי. בחוזה העניקה רוסיה לצרפת שליטה על רפובליקת שבעה האיים ונסוגה מהאזור בעצמה, ובכך נתנה לנפוליאון חופש פעולה בים.
נפוליאון הפך את מחוז איליריה לחלק מפרובינציית צרפת, בניגוד לממלכת איטליה השכנה שהייתה עצמאית, אך בפועל הייתה תחת שליטתו. חוזה שונברון נתן תוקף לשליטת נפוליאון על כל החוף האדריאטי ואפשר לו להעביר כוחות צבא וציוד לחבל הבלקן. הצבא הצרפתי שהתגבש במחוז איליריה התכונן יחד עם הרוסים לפלישה על האימפריה העות'מאנית. שתי המדינות חתמו על הסכם טילזיט שלפיו יתמכו זו בזו מול האימפריה העות'מאנית.
כדי לחבל בהכנות של הצבא הימי הבריטי אשר שלט על רוב הים התיכון מאז קרב טרפלגר ב-1805, תפס שליטה על האי הדלמטי של ליסה ב-1807 והשתמש בו כבסיס להסתערות על המשלוחים הימיים של איטליה ואיליריה. מהלכים אלו גרמו ללכידת ספינות רבות ובעקבותיה - לפאניקה ושיבוש האסטרטגיה הצרפתית במחוז זה. כדי למנוע זאת החלה הממשלה הצרפתית בבניית ספינות בנמלי איטליה ובמיוחד בוונציה, ושלחה פריגטות כדי להגן על משלוחיה.
כוחות הצבא הצרפתי-ונציאני בראשות ברנאר דאבורדייא לא הצליחו להביא את כוח הצבא הבריטי תחת פיקודו של ויליאם הוסט לפעולה צבאית מתוכננת ומרוכזת. הצרפתים עסקו במסע של הסתערויות לא מתוכננות באוקטובר 1810, דאבורדייא העלה כ־700 חיילים איטלקים על האי ליסה בזמן שהוסט חיפש לשווא את השייטת הצרפתית בדרום הים האדריאטי. האי נותר בשליטת גיימס לו ורוברט קינגסטון, שני פרחי קצונה בצי, שהעבירו לערים את כל אוכלוסיית האי, ביחד עם הציוד שלהם. עיר הנמל הנטושה סנט ג'ורג (St. George) נותרה בשליטת היחידות האיטלקיות. הצרפתיים והאיטלקים שרפו מספר כלי שיט בנמל ושבו אחרים, אך נסוגו אחרי שבע שעות – לפני שובו של הוסט. יתר השנה הייתה שקטה - השייטת הבריטית רכשה עליונות באזור בעקבות תגבור של אוניות הצי המלכותי הבריטי.
בתחילת 1811 החלו שוב מסעות הכיבוש והתקפות בריטיות לאורך החוף האיטלקי, שעודדו את דאבורדייא לערוך פשיטה נוספת על ליסה. הוא אסף שש פריגטות וכלי שיט קטנים יותר, וגייס מעל 500 חיילים איטלקים בפיקודו של קולונל אלכסנדר גיפלנגה. השייטת שהרכיב דאבורדייא הייתה גדולה מזו הבריטית הן במספר החיילים והספינות והן בכמות הנשק. תוכניתו של ברנאר דאבורדייא הייתה לגבור על שייטת הוסט ואז לפשוט על האי ולשבות את המחזיקים בו. פעולה זו הייתה מחסלת את האיום הבריטי באזור הים האדריאטי למשך החודשים שיבואו.
מהלך הקרב.
שייטת דאבורדייא אותרה כשהיא מתקרבת לאי ליסה ב-12 במרץ 1811 ב-3 לפנות בוקר על ידי קפטן גורדון בפעילות שגרתית של אוניות הצי הבריטי. גורדון הפנה את הספינות לכיוון מפרץ ג'ורג' באי ליסה ופנה מערב, השייטת הבריטית המתינה לגישה הצרפתית בקו הקדמי, דאבורדייא הפליג דרך הצפון חוף של האי בתוך חצי מיל של קו החוף. בשעה 06:00 בבוקר התקרב דאבורדייא לצי הבריטי, וקיווה לעבור לפני הספינה בראש הקו הבריטי בכיוון מזרח עם הפריגטה הצרפתית דאנה, שהובילה את המהלך. דאבורדייא התכונן לשבור את הקו הבריטי בשני מקומות ולהרוס את השייטת הבריטית באש הצולבת. מעל שלוש השעות השייטות המשיכו לסגור זו על זו, אך הרוחות הגבילו אותם לקצת מעל שלושה קשרים.
הוסט, שהיה בן חסות של הוריישו נלסון, זכר את השפעת השראתו של נלסון על חייליו בקרב טרפלגר. הוסט רצה להכניס רוח קרב באנשיו עקב המצב הקשה שבו הם היו נתונים ואמר: "זכרו את נלסון". דאבורדייא הבין שאין לו סיכוי לעבור את הקשת הפעילה של הבריטים בגלל מהירות האנייה הבריטית, ובנוסף הוא לא יכול לשבור דרך הקו שלהם מכיוון שהאניות הבריטיות סגרו קרבה זו לזו. דאבורדייא חיפש דרך לתקוף את האנייה השנייה בקו הבריטי, אוניית הדגל של הוסט ה. מ.ס. אמפיון HMS Amphion. דאבורדייא היה לחוץ מאוד ורצה מאוד לנצח למרות הקושי, והבין שיש לו יתרון בכמות הספינות. הוא שלח חיילים איטלקיים, שנתנו לו את ההזדמנות להכניע את הצוותים הבריטיים.
היריות הראשונות של הקרב נורו ב-09:00 בבוקר, על ידי הבריטים. הבריטים תקפו את ספינות ההובלה הצרפתיות, פייבוריט Favorite ודאנה Danaé. השייטת הצרפתית עצרה את האש של הבריטים למספר דקות, דאבורדייא אסף את החיילים והימאים שלו לתוך הקשת של "פייבוריט" כדי להגדיל את ההשפעה מההתקפה שלו. הפעם באה אוניית הדגל שלו במגע עם הספינה אמפיון HMS Amphion. הוסט היה מודע לכוונות של דאבורדייא וליתרון הצרפתי במספר הספינות, בעקבות המצב הזמין תותח ימי גדול 5.5 אינץ' 140 מ"מ לסיפון של אמפיון. התותח הכיל מעל 750 כדורי מוסקט. הספינות עמדו במרחק של מספר יארדים מהספינה אמפיון שתקפה. הוסט נתן הוראה לפתוח באש והתותח ירה מיד והרס את חרטום הספינה הצרפתית פייבוריט. עשרות מאנשי הספינה הצרפתית נפצעו ותריסר נהרגו, ביניהם דאבורדייא. אלוף-משנה גיפלאנגה פיקד על הספינה פייבוריט ואמפיון המשיכה לירות עליהם. הקרב בין הצי הבריטי לצרפתי נמשך גם בעורף. הספינה דאנה Danaé, הייתה המובילה וכמה מהאניות הצרפתיות באו בזווית שבה יכלו לכוון את התותחים שלהם כלפי ספינה הבריטית האחורית ביותר בה.מ.ס., ושני הצדדים המשיכו בירי כבד והתקפות מוחצות.
תמרוני הוסט.
בעקבות מותו של דאבורדייא, קפטן אוניית פלור, קפטן פרידייר, הורה לספינות הצרפתיות והוונציאניות להתקיף את הקו האנגלי ישירות. הספינה פייבוריט החבוטה ניסתה גם היא להקיף את אמפיון ולהרוס אותה לפני השמדתה באש צולבת ע"פ תוכניתו הראשונית של דאבורדייא. יתרת השייטת הצרפתית-ונציאנית פעלה על פי תוכנית זו וניסו לנצל את יתרונם המספרי כדי להביס את השייטת הבריטית. הוסט היה מוכן לאירוע זה והורה מיידית לספינותיו לפנות דרומה ומזרחה לכיוונים מנוגדים. מהלך זה גרם לשייטת הצרפתית-ונציאנית להיכנס לבלבול. פייבוריט לא הצליחה להגיב ונכנסה לאזור סלעי ונהרסה. בעקבות המצב האיחוד הצרפתי-ונציאני התפרק. הספינות הצרפתיות פלור (Flore) ובלונה הצליחו להגיע לספינה הבריטית הכי נדירה אמפיון שמצאה עצמה לכודה בין שתי הפריגטות. הדבר גרם להאטה בקו הבריטי כך שהספינה הצרפתית דנאה הצליחה להכות בספינה וולאג הבריטית , ולהשאיר אותה עם תותח אחד בלבד.
המרדף.
הספינה הוונציאנית "קורונה" עירבה את הספינה הבריטית "סרברוס" בדו-קרב. במהלכו ספגה הסרברוס מכות קשות, אך הצליחה גם להסב נזק לספינה האיטלקית. חילופי האש המשיכו עד שהספינה שאקטיב גרמה לספינות הצרפתיות דאנאה, קורונה וקרולינה לסטות מזרחה. בעורף, אמפיון הצליחה להסיט את פלור הצרפתית וגרמה לנזק רב וקציני הספינה הצרפתית הניפו את דגלם כהצהרת כנע. קפטן פרידייר נפצע קשות באירוע ולא לקח חלק במהלכים הבאים של פלור. אמפיון אז התקיפה את בלונה ובפעילות נמשכה עד 12:00 בצהרים אילצה את הספינות האיטלקיות להיכנע. במהלך הקרב הספינה הקטנה "פרינסיפסה אוגוסטה" פתחה באש מרחוק על אמפיון עד שהפריגטה הצליחה לירות בהם ולהבריח אותם. הוסט שלח סירה קטנה כדי לקחת בשבי אבל בעקבות הנזק שספג לא הצליח הוסט להוציא ספינה לים שתתפוס את פלור. הוסט היה מודע לקושי של אמפיון, הקצינים של פלור שביצעו תיקונים חפוזים במהלך העימות בין אמפיון ובלונה, הצליחו להפליג לנמל הצרפתי על אף שכבר נכנעו.
אקטיב, הספינה הבריטית היחידה שנותרה במצב לחימה התקדמה לעבר קורונה ותפסה אותה ב-12:30 בתעלה בין ליסה והאי הקטן של ספלמדון. הפריגטות שטו אחת מסביב לשנייה במשך השעה. ובסופו של דבר נכנעה קורונה לאקטיב אך, אקטיב ספגה מכה קשה גם כן והקרב הגיע לסופו משום שהשייטת הבריטית הייתה חלשה מכדי להמשיך.