בנובמבר 2012 חגג המועדון 125 שנים להקמתו, ובאותו השבוע העפילה הקבוצה ל-32 האחרונות בליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–1 על ברצלונה בשלב הבתים. לבסוף הגיעה הקבוצה לשמינית גמר ליגת האלופות ושחזרה את הצלחתה מ-2007 ו-2008, וסיימה את העונה הזו עם דאבל נוסף. במרץ 2014 השלים המועדון 3 שנים מוצלחות עם 3 תוארי אליפות רצופים, כאשר בתווך קובע שוער הקבוצה פרייזר פורסטר שיא של 1,256 דקות ליגה ללא ספיגה. ב-22 במאי 2014 התפטר המאמן ניל לנון מתפקידו לאחר ארבע שנים מוצלחות בקבוצה, וב-6 ביוני 2014 מונה רוני דיילה הנורווגי לתפקיד. הוא המשיך את הרצף המצוין של המועדון עם 2 אליפויות רצופות וגביע הליגה נוסף, אבל ביצועי הקבוצה במפעלים האירופים היו בירידה והיא לא הצליחה להתרומם במפעלים אלו. לאחר הדחת הקבוצה מהגביע הסקוטי ב-2016 הודיע המאמן כי יעזוב את הקבוצה בתום העונה.
ב-20 במאי 2016 הודיעה הקבוצה על מינויו של ברנדן רוג'רס כמחליפו של דלייה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה להצלחה גדולה שהצליחה לזכות בתואר הרשמי המקומי ה-100 שלה, כשזכתה בגביע הליגה בנובמבר 2016 לאחר ניצחון 3–0 על אברדין בגמר. בנוסף השלימה הקבוצה תואר אליפות שישי רצוף בזמן שיא של 8 מחזורים לסיום הליגה, ולבסוף סיימה עם כמות שיא של 106 נקודות בעונה אחת. בנוסף השוותה הקבוצה שיא נוסף של ריינג'רס מ-1899 שכשהשלימה את האליפות הנ"ל ללא הפסד. הקבוצה השלימה טרבל עונתי לאחר ניצחון בגמר הגביע 2–1 על אברדין. סלטיק המשיכה לשבור את השיא בעונה הבאה כשלבסוף סיימה 69 משחקים רצופים ללא הפסד בליגה, עם הפסד להארטס בנובמבר 2017, תוך כדי שהיא שוברת גם את השיא בן ה-100 של עצמה מתקופת ווילי מיילי שעמד על 62 משחקים ללא הפסד. סלטיק הגנה על תואר גביע הליגה כשניצחה בגמר את מאת'רוול. את האליפות בעונת 2017/2018 היא לקחה לאחר ניצחון 0–5 בדרבי מול גלאזגו ריינג'רס. הקבוצה פגשה פעם נוספת את מאת'רוול בגמר הגביע הסקוטי - והשלימה טרבל מקומי שני ברציפות, והייתה למועדון הראשון שעושה זאת בסקוטלנד.
בפברואר 2019 חזר ניל לנון לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה במקומו של רוג'רס, ובתום העונה זכתה הקבוצה באליפות השמינית ברצף, אחרי ניצחון על אברדין, והשלימה טרבל שלישי ברציפות.
ב־28 באוגוסט 2022 ניצחה הקבוצה בתוצאה 9-0 במשחק חוץ את דנדי יונייטד ובכך שברה שיא ליגה.
תארים.
ליגת העל הסקוטית (52):
הגביע הסקוטי (40): (שיא)
גביע הליגה הסקוטית (20):
ליגת האלופות (1):
גביע אופ"א
סגל הקבוצה.
(בהשאלה מבנפיקה ליסבון)
(בהשאלה מטוטנהאם הוטספר)
(בהשאלה מיוקוהמה מרינוס)
(קפטן)
ליאז'-בסטון-ליאז'
כל הקצר קודם
"כל הקצר קודם" הוא כינוי לעיקרון לשוני, שעל פיו נסדרות רשימות מלאי או סדרות מנייה של חפצים, כלים או מושגים. עיקרון לשוני זה, הוא, בה בעת, גם עיקרון ספרותי-אמנותי, ומופעל, למשל, בספרות המשנה והתלמוד בסוגיות העוסקות במנייה כלשהי. לפי עיקרון זה, נזכרים קודם הפריטים בעלי מספר ההברות המועט ביותר, ולאחריהם הפריטים מרובי ההברות, וכך נוצר סדר הקל לזכירה. עיקרון זה התפתח בתקופה בה היה מקובל הלימוד בעל פה, ומצטרף לעקרונות לוגיים לשוניים מנמוטכניים אחרים, המקלים על הזכירה.
בדיעבד מצאו חוקרים בעיקרון זה גם ערכים לשוניים אמנותיים, המבוססים על המוזיקליות של הצטברות ההברות. ידועים שירי ילדים בכל הלשונות, שבהם המשחק הוא הוספת הברות לשם או למילה. לדוגמה: "בר, שדה וגורן". הברה אחת, שתי הברות ולאחר מכן שלוש הברות. דוגמה נוספת: האליטרציה התנכ"ית הידועה "גד גדוד יגודנו". הברה אחת - גד; שתי הברות - גדוד; וארבע הברות - יגודנו. לאליטרציה זו יש גם מצלול מוזיקלי מושך וקל לזכירה.
"כל הקצר קודם" מצוי לא רק בעברית אלא גם בלשונות אחרות.
אילן פפה
אילן בנימין פַּפֶּה (באנגלית: Ilan Pappé; נולד ב-7 בנובמבר 1954) הוא היסטוריון ואיש מדע המדינה ישראלי-בריטי, העוסק במחקריו בסכסוך הישראלי-ערבי ונחשב לאחד מהבולטים שב"היסטוריונים החדשים" בישראל. לימד באוניברסיטת חיפה במשך 23 שנה עד עזיבתו לבריטניה ב-2007.
ביוגרפיה.
פפה נולד בחיפה ב-1954 להורים יוצאי גרמניה עולי העלייה החמישית, ולמד בבית הספר הריאלי בעיר במגמת מזרחנות. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין. הוא השלים לימודי דוקטורט ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת אוקספורד.
את הלימודים לתואר הדוקטור עשה בסנט אנתוני'ס קולג' באוקספורד, בהנחיית ההיסטוריון אלברט חוראני.
לדברי פפה, הוא שימש נציג שלום עכשיו בבריטניה וב-1982 נזרק מהתנועה בעקבות ויכוח שניהל עם נציג של אש"ף בבית הנבחרים.
משנת 1984 לימד באוניברסיטת חיפה, תחילה בחוג ללימודי המזרח התיכון ואחר כך בחוג למדע המדינה. הוא ייסד את המכון לחקר השלום בגבעת חביבה ועמד בראשו בין השנים 1993–2000. שימש כיו"ר מכון אמיל תומא בחיפה לעיונים פלסטיניים.
בסוף שנת 2007 עזב את ישראל ועבר לבריטניה, שם הוא מועסק כמרצה בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת אקסטר. לדבריו, דעותיו הלא-שגרתיות מקשות על חייו בישראל. בריאיון לעיתון בקטר אמר פפה שבישראל הוא נחשב ל"משוגע וסוכן של הערבים". הוא קיבל איומי רצח בדואר ובטלפון עקב דעותיו. הכנסת גינתה אותו, שר החינוך קרא לפיטוריו, ותמונתו הופיעה בעיתון "ידיעות אחרונות" במרכזה של כוונת. לצד התמונה פורסם טור בו נכתב: "אני לא אומר שצריך להרוג את האיש הזה, אבל אני לא אהיה מופתע אם מישהו יעשה את זה".
עבודתו האקדמית.
פפה נמנה עם קבוצת ההיסטוריונים החדשים, אך בשונה מהיסטוריונים חדשים אחרים אימץ גישה מתודולוגית נרטיביסטית, אשר שמה דגש על גיבוש הסיפר (הנרטיב) ההיסטורי ולא רק על מחקר ארכיוני. עבודותיו המרכזיות מתמקדות בגיבוש ובהצגת הסיפר הפלסטיני והישראלי-ציוני.
פפה התייחס בעבר להתפלגות "ההיסטוריונים החדשים" לשתי קבוצות, אותן כינה "פוזיטיביסטים" ו"רלטיביסטים". פפה מנה את עצמו בין הרלטיביסטים, המושפעים מרוח הפוסטמודרניזם, כלומר "פוסט-ציונות". אלא שלאחר מספר שנים בהן הציג עצמו כ"רלטיביסט" התובע זכות שווה של "הנרטיב הפלסטיני", נעשה "פוזיטיביסט", המאמין בקיומה של "אמת מוחלטת ואובייקטיבית".
פפה פרסם עשרות מאמרים מקצועיים וכתב וערך אחד-עשר ספרים, לרבות "בריטניה והסכסוך הישראלי-ערבי", "היסטוריה של פלסטין המודרנית" (ראה אור באנגלית ב-2003) ו"אצולת הארץ - ביוגרפיה פוליטית של משפחת חוסייני". ספרו המצליח והמצוטט ביותר עד כה, "הטיהור האתני של פלסטין", ראה אור באנגלית באוקטובר 2006 ובעברית ביולי 2021. בספר טוען פפה כי עזיבת הפליטים הפלסטינים במהלך המלחמה ב-1948 הייתה תוצר של מדיניות גירוש מכוונת של ישראל, שנוסחה ויושמה כחלק מתוכנית ד'. בריאיון שנערך עמו לאחר שהספר יצא לאור, אמר:
בספרו ״הרעיון של ישראל״ (The Idea of Israel) מתמקד פפה בתהליך ההיסטורי של בניית הנרטיב הציוני באופן שלטענתו קושר את ההיסטוריה של העם היהודי לארץ ישראל ובו-בזמן מתכחש להיסטוריה של העם הפלסטיני בארץ. הספר מפתח ניתוח תרבותי של ההיסטוריה הציונית, לרבות ספרי היסטוריה פופולרית, מחקרים אקדמיים, מוזיקה, קולנוע וספרות.
בביקורתו על ספרה של ההיסטוריונית אניטה שפירא "הליכה על קו האופק", קרא לה פפה "להשתחרר...מכתונת המשוגעים שכופה על החוקרים האידאולוגיה הציונית".
ביקורות ושבחים על פרסומיו.
ההיסטוריון בני מוריס, שטבע את המושג "ההיסטוריונים החדשים", ביקר בחריפות את ספריו של פפה ותקף את מקצועיותו ואף את יושרתו כהיסטוריון. במאמרים שפורסמו בספרו "מדיר יאסין עד קמפ דייוויד" כתב מוריס כי "במקרה הטוב אילן פפה הוא אחד ההיסטוריונים הרשלנים בעולם; במקרה הגרוע הוא אחד הפחות ישרים". לדעתו של מוריס, פפה "משמיט לעיתים ראיות בולטות ומתעלם מהן", "טוען לפעמים שמקור מספר לנו את ההפך הגמור ממה שהוא אומר באמת" ואף "מעוות ראיות" (עמ' 224). ביחס לספר "היסטוריה של פלסטין המודרנית" כתב מוריס כי "רוב הדברים שפפה מנסה למכור לקוראיו הם בדיה מוחלטת" (עמ' 210) וכי ניסיונותיו "להכניס נשים אל תוך ההיסטוריה המתרקמת של פלסטין הם מלאכותיים, לא פעם אבסורדיים ולעיתים נטולי כל תימוכין במקורות" (עמ' 211). בביקורתו על הספר "אצולת הארץ" טען כי פפה "לא נעזר בשום ארכיון עות'מאני" ועשה "שימוש זניח בלבד" בארכיון בתי הדין השרעיים ביפו ובירושלים (עמ' 223), והאשים אותו "בסילוף המכוון של ההיסטוריה" ובהפגנת "בורות עמוקה ביחס לעובדות" (עמ' 226).
על המהדורה העברית של ספרו של פפה "הטיהור האתני של פלסטין" פרסם הסוציולוג תום פסח מאמר בו ביקר את פפה על היבטים מסוימים בספרו, כגון התעלמותו ממספר היסטוריונים פלסטינים או הצגתו את תוכנית ד' באופן שלדעת פסח אינו הולם את המורכבות האמיתית של התמונה. לצד זאת, שיבח פסח את הספר בכך שהוא מספק נרטיב רציף של ההתרחשויות, נטול ניסיונות לאפולוגטיקה או לטשטוש האחריות של המנהיגות הציונית וצה"ל, ובכך שבניגוד לספריהם של מוריס וגלבר הוא מכיל הפניות לעדויות של פליטים פלסטינים, ולכן חשוב לקריאה על ידי ישראלים.
רן אדליסט כתב בביקורתו על הספר כי פפה ניהל "רישום דרמטי, מדויק וטרגי של כל כפר, עיירה או שכונה פלסטיניים בערים מעורבות שנמחקו ותושביהן נהרגו וגורשו" ושמדובר בספר החשוב בתולדות הסכסוך הישראלי פלסטיני, משום שהוא מכריח את הקורא לדון בשאלות יסוד ומציב בפני החברה הישראלית מראה שחורה במקום להעלים ולהדחיק צדדים לא נעימים.