התסריט שנכתב על ידי ניניו, מבוסס בחלקו על הביוגרפיה שלו ומשפחתו, על אביו, אברהם ניניו שהיה במאי מוערך ונידון למאסר על מעילה בכספים, על אמו חנה בן ארי שנפטרה מסרטן באותה תקופה ועל אנשי התיאטרון שהתנכרו לאביו בתקופה הקשה. בסוף הסרט מופיע צילום של שניהם עם הקדשה "לאבא ואמא שלי".
משה איבגי ודאנה איבגי משחקים בתפקידים הראשיים (בסרט ובחיים) כאב (יצחק בן שמואל) ובתו גוני. הם שרים במהלך הסרט את "היו לילות". שיר זה מושמע גם בעת הצגת הקרדיטים בסוף הסרט על ידי סמדר אקראי.
עלילת של הסרט "היו לילות" נעה בין שתי תקופות (כשגוני בת-7 וכשהיא בת -25) ואורגת בשתי וערב סיפור על אובדן ויתמות, תבוסה וניצחון, כאב וחסד.
פרסים.
הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אופיר: סרט, שחקנית ראשית - דאנה איבגי, שחקנית משנה - יבגניה דודינה, בימוי - רוני ניניו, צילום - עופר ינוב, עיצוב אמנותי - רחל זוסמן, תלבושות - לאורה שיים, מוזיקה - שמוליק נויפלד.
תקציר העלילה.
יצחק בן שמואל (משה איבגי) מביים מחזמר בתיאטרון על שרלוק הולמס (אלי גורנשטיין) ועוזרו, ד"ר ווטסון המגולם על ידי אלכס (גדי יגיל).
בתו בת -7, גוני (מאיה כהן) ואשתו אורה (יבגניה דודינה) נוכחות באולם וגוני נותנת הערות על ההצגה וזוכה לחיבוק מאלכס שהוא גם שחקן ראשי וגם ידיד קרוב של המשפחה.
משפחתה של אורה עלתה מרוסיה ויצחק לא מסתדר עם חמותו (פירה קנטור) וחמיו (בוריס אחנוב) וגם יחסיו עם אשתו מלאים ויכוחים, מעלות ומורדות.
הכל מתנהל על מי מנוחות עד שיום אחד נכנס לבית חוקר משטרתי (ישי גולן), מורה על חיפוש בבית ולוקח את יצחק למעצר בגין מעילה בכספי התיאטרון.
יצחק נידון למאסר ובאותו זמן חולה אשתו בסרטן וזמן קצר לאחר שיחרורו היא נפטרת. רוב שחקני ועובדי התיאטרון ובראשם אלכס לא מתגייסים למענו ואלכס תופס את מקומו כבמאי ראשי.
כעת גוני בת 25 (דאנה איבגי) גרה עם אביה מטפלת בו. היא עומדת לעבור לדירה שכורה אך אביה לוקה בהתקף לב ומאושפז בבית חולים.
גוני מטיחה בפני אלכס האשמות על שהפקיר את אביה שקידם אותו וגם לא נתן לו עבודה המתאימה לכישוריו לאחר שחרורו. אלכס מתנצל, מבקר את יצחק בבית החולים ונותן לו לביים קומדיה צרפתית מתורגמת עם שחקנים צעירים.
החזרה הראשונה עוברת יפה עם השחקנים הצעירים (ירון ברובינסקי וגאיה טראוב) אך יצחק לא מתמיד בעבודה.
לבסוף גוני נוסעת להתבודד בתאילנד ויצחק נפטר ערירי בדירתו.
החת&quot;ם סופר
(When You Leave (Numa Numa
מונרייקר (ספר)
מונרייקר (באנגלית: Moonraker) הוא הרומן השלישי מאת הסופר הבריטי איאן פלמינג העוסק בהרפתקאותיו של סוכן הריגול הבריטי ג'יימס בונד. הספר יצא לראשונה לשווקים ב-5 באפריל 1955. אחד האלמנטים יוצאי הדופן בספר זה, בהשוואה לשאר הספרים בסדרת ספרי ג'יימס בונד, היא שעלילתו מתרחשת רק בבריטניה, בניגוד ליתר הספרים, שמתרחשים במיקומים אקזוטיים שונים ברחבי העולם.
עלילת הספר שילבה חששות נפוצים בעולם המערבי בשנות ה-50 של המאה ה-20, אשר כללו תקיפת רקטות, הקומוניזם הסובייטי, ועלייה מחדש של הנאציזם.
ב-1979 נעשה שימוש בשם של הסרט עבור הסרט ה-11 בסדרת סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של רוג'ר מור כג'יימס בונד. העלילה של הסרט הייתה שונה באופן מהותי מהספר וכלל מסע לחלל.
בשנת 1988 תורגם הספר לעברית בשם סהרון, בידי עמנואל לוטם, ויצא בהוצאת הספרים זמורה-ביתן.
הייקרסטור
הייקרסטור (בהונגרית: Hejőkeresztúr) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובכפר עדיין קיימות מצבות יהודיות.
יובל חן
יובל חן (נולד ב-14 בדצמבר 1968) הוא צלם ישראלי, העוסק בצילום אמנותי ובצילום עיתונות.
ביוגרפיה.
נולד במושב פדיה. אחד מאחיו הוא עמית חיו. שירת בצה"ל כלוחם בפלס"ר גבעתי. לאחר שחרורו מצה"ל החל בלימודי קולנוע בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות. במקביל ללימודיו החל לעבוד כצלם עיתונות, תחילה בעיתון "מעריב", ומשנת 1996 בקבוצות ידיעות אחרונות, כצלם חדשות וכצלם מגזין. לאורך השנים צילם רבים משערי מוספי "ידיעות אחרונות". חן צילם לאורך השנים גם עבור מגזינים נוספים כגון: 360 מעלות, 42 מעלות, S.B.C, אטמוספירה ובייקס.
לאורך השנים שילב בין עבודתו כצלם עיתונות עם פעילות אמנותית. בין השנים 1994–2018 הציג 7 תערוכות יחיד, והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות.
ב-2014 זכה ב"תמונת השנה" בתערוכת "עדות מקומית" לצילומי עיתונות, הנערכת מדי שנה במוזיאון ארץ ישראל, על תמונה שצילם בהלווייתו של , לוחם ביחידת מגלן, שנהרג במבצע צוק איתן. בהשראת התמונה כתבה המשוררת רחל שפירא את השיר "פני הכאב", שהולחן ובוצע על ידי אלי גורנשטיין.
כצלם עיתונות תיעד יובל חן אישים ואירועים מרכזיים בציבוריות הישראלית, שבחלקם הפכו לחלק בלתי נפרד מההוויה ומהאתוס הישראלי.
כצלם אמנות מרבה חן לעסוק במושגי מפתח של האתוס הישראלי ושל המציאות הישראלית. בעבודותיו עוסק במנעד שבין המרחב הציבורי המשותף לפרטי והאישי, בין השורשים והאחיזה בנוף ובטבע הישראליים לבין ייצוגים של מציאות זמנית ומשתנה.
הייקירט
הייקירט (בהונגרית: Hejőkürt) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-326 תושבים בשנת 1990 עד ל-261 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים.
הקהילה הבהאית בארצות הברית
הדת הבהאית החלה להתבסס בארצות הברית בשנת 1893, כאשר אבראהים ג'ורג' ח'יראללה, נוצרי סורי שקיבל עליו את הדת הבהאית, הגיע לארצות הברית לקידום ענייניו העסקיים, אך תוך זמן קצר החל להפיץ את תורתו של בהאא אללה.
עבד אל-בהאא' עצמו הכיר בחשיבותה של הקהילה הבהאית האמריקנית ההולכת ונבנית, והחליט לצאת לסיור שארך 11 חודשים, במהלכו הצליח למשוך מאמינים חדשים רבים, בעיקר מקרב הנוצרים.
כיום מונה הקהילה בארצות הברית כחצי מיליון מאמינים המפוזרים ברחבי המדינות השונות.
הגעת הבהאים הראשונים לארצות הברית (1892).
האזכור המתועד הראשון לנוכחות הדת הבהאית בארצות הברית הופיע בעיתון מקומי שסקר את כינוס 'פרלמנט הדתות העולמי', שהתקיים בשיקגו בשנת 1893.
בזמן פרסום הכתבה על הדת בעיתון בשיקגו, כבר התגוררו בארצות הברית שני מאמינים בהאיים: אנטון חדאד ואבראהים ג'ורג' ח'יראללה. שניהם היו אנשי עסקים לבנוניים אשר הגיעו לניו-יורק במהלך שנת 1892, לאחר שהמירו את דתם לבהאית כשנתיים קודם לכן במצרים.
אנטון חדאד אמנם היה הבהאי הראשון שהגיע לארצות הברית, אך דווקא אבראהים ג'ורג' ח'יראללה היה זה שפעל להפיץ את משנתו של בהאא אללה. לאחר מספר חודשים בהם ניסו השניים לקדם את ענייניהם העסקיים שב חדאד לסוריה ואילו ח'יראללה נשאר לעסוק במכירת "מוצרים אוריינטליים" ובהוראת שיטות ריפוי שונות.
שנותיה הראשונות של הקהילה (1893–1900).
ח'יראללה התיישב בשיקגו והחל במקביל ללמד שיעורים בנושאי דת, אותם כינה שיעורי "מחפשי האמת". בתוך שנתיים ח'יראללה העביר את רשמיו לעבד אל-בהאא' ודיווח לו על ההצלחה יוצאת הדופן של מאמציו. ב-1895 ח'יראללה עבר לקנושה, שם החלה להתגבש קהילה בהאית, והמשיך להעביר שיעורים. בשנה שלאחר מכן דווח כי מספר המאמינים בשיקגו וקנושה נאמדו במאות בהאים. ח'יראללה גם ביקר בקנזס סיטי, ניו יורק, אית'קה ופילדלפיה, שם הצליח לזכות בעוד כמות גדולה של תומכים. ח'יראללה טען שהצליח בשנתיים הראשונות לעבודתו, לגרום לכאלפיים אמריקנים להמיר את דתם לדת הבהאית. מתוכם, כ-700 חיו בשיקגו, בין 250 ל-300 בקנושה, ראסין ומילווקי, 400 בניו יורק והשאר בבוסטון וערים גדולות אחרות.
במשך חמש השנים הראשונות, התעמולה של ח'יראללה התבצעה בשקט, אך בהתמדה וללא הפרעה, ומבלי למשוך הרבה תשומת לב מחוץ לארצות הברית. בשל הצלחתו להפיץ את תורתו של בהאא' אללה במערב, חי'ראללה קיבל מעבד אל-בהאא' את הכינויים "הכובש של אמריקה", "קולומבוס השני" ו"פטרוס של בהאא'".
בשנת 1898, חיראללה החליט לעלות לרגל לישראל על מנת לפגוש את עבד אל-בהאא', יחד עם עולי רגל אמריקניים נוספים. בהמשך, ח'יראללה החל לחתור תחת מנהיגותו של עבד אל-בהאא'. עבד אל-בהאא' שלח אליו בתחילה את אנטון חדאד עם מכתב המתנגד להגדרת המנהיגות, ולאחר מכן שלח את המורה הרוחני הראשון של ח'יראללה עצמו, עבד אל-קארים-א-טירני, על מנת להתנגד לצעדיו החתרניים. ח'יראללה לא היה מוכן להתפשר ולהמשיך לחסות תחת הנהגתו של עבד אל-בהאא', והוא הוכרז כמפר ברית.
הקהילה התפצלה לשניים, בעוד רוב הקהילה הבהאית בארצות הברית תמכה בעבד אל-בהאא'. הקהילה שהייתה נאמנה לעבד אל-בהאא', ניתקה את קשריה עם ח'יראללה. רוב המאמינים האמריקניים, אפילו אלו שח'יראללה לימד בעצמו, נטשו אותו בשל כפירתו. תמיכה בח'יראללה המשיכה להתקיים בשיקגו ובמיוחד בקנושה. ח'יראללה העריך שמספר התומכים בו לאחר המשבר עמד על 300 איש, אך הודה שהרוב נשארו עם עבד אל-בהאא'. ח'יראללה נפטר בשנת 1929 כשהוא בן 80.
זמן קצר לאחר מכן, החלו המתגיירים האמריקניים הראשונים להתחקות אחר הדת החדשה. ת'ורנטון צ'ייס היה הבולט בין המאמינים הבהאיים האמריקניים הראשונים. הוא היה הגורם המניע העיקרי מאחורי רבות מהפעילויות המוסדיות של הקהילה בארצות הברית, ולזכותו נזקפת תרומה חשובה לפעילות הבהאית המוקדמת בארצות הברית.
מותו הפתאומי של צ'ייס בשנת 1912 הותיר חלל בקהילה, שנותרה ללא מילוי עד עלייתו של בתחילת שנות ה-20, ששימש כמזכיר האספה הרוחנית של ארגון הבהאיים בארצות הברית ובקנדה.
בשנת 1900 הדת הבהאית כבר התמסדה במספר קהילות בארצות הברית ובקנדה והיא מנתה כ-1,500 חברים.