לאחר פרישתו של קפקה מהנבחרת, קאן הפך באופן מיידי לשוער הראשון, ועמד בשער הנבחרת ביורו 2000, בו כשלה גרמניה והודחה כבר בתום שלב הבתים. לאחר הטורניר קאן ירש את סרט הקפטן מאוליבר בירהוף. בשנת 2001, קאן היה שותף לתצוגת נפל של הנבחרת, בתבוסה 5-1 לנבחרת אנגליה על אדמת גרמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, שאילצה את נבחרת גרמניה לעבור מפגש פלייאוף כפול מול נבחרת אוקראינה, שבסיומו גרמניה ניצחה והעפילה למונדיאל 2002 עצמו. הציפיות מנבחרת גרמניה לקראת המונדיאל היו נמוכות, אך גרמניה הגיעה עד לגמר, כאשר קאן סופג שער אחד בלבד בששת המשחקים שקדמו לגמר. בגמר מונדיאל 2002 הפסידו קאן ונבחרת גרמניה בתוצאה 2-0 לנבחרת ברזיל. קאן שיחק פצוע בגמר זה, אך סירב לתלות את ההפסד בפציעתו. למרות ההפסד בגמר, קאן זכה בכל תואר אישי אפשרי במונדיאל זה, בו הציג יכולת מצוינת. קאן זכה בכדור הזהב לשחקן המצטיין, והיה השוער הראשון בהיסטוריה לזכות בפרס זה. קאן זכה גם בפרס יאשין (כפפת הזהב) לשוער המצטיין, ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר.
בשנת 2004 קאן השתתף עם נבחרת גרמניה ביורו 2004, אך כמו ביורו 2000, כשלה גרמניה והודחה כבר בשלב הבתים. לאחר טורניר זה, קאן העביר את סרט הקפטן למיכאל באלאק. בנוסף, פוטר מאמן הנבחרת רודי פלר, והוחלף ביורגן קלינסמן, שהנהיג שיטת רוטציה בין קאן, לבין השוער המחליף הוותיק שלו ינס להמן, על מנת לעודד תחרות בין קאן ולהמן, שהיו ידועים כמתחרים ויריבים עיקשים. הדבר נראה בגביע הקונפדרציות 2005, בו גרמניה סיימה שלישית וערכה חמישה משחקים, כאשר קאן ולהמן התחלקו במשחקים ביניהם ואף עם השוער השלישי טימו הילדברנד. באפריל 2006 הכריז קלינסמן כי להמן יהיה השוער הראשון של גרמניה במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. על אף שקאן לא הסתיר את חוסר שביעות רצונו מהחלטתו של קלינסמן, הוא הסכים לשמש שוער שני, ואף עמד מאחורי להמן, ובירך אותו על תצוגתו ברבע הגמר מול נבחרת ארגנטינה, בה הדף שני פנדלים בבעיטות ההכרעה, וסייע לגרמניה להעפיל לחצי הגמר. להמן המשיך לעמוד בשער גם בחצי הגמר, בו הפסידה גרמניה בתוצאה 2-0 לנבחרת איטליה. במשחק על המקום השלישי, בו ניצחה גרמניה 3-1 את נבחרת פורטוגל, הוחלט לכבד את קאן בחולצת ההרכב, בהופעתו האחרונה במדים הלאומיים. מיכאל באלאק אף ויתר עבורו על סרט הקפטן למשחק זה. קאן הצטיין במשחק זה, ולאחריו הכריז על פרישה מהנבחרת לאחר 86 הופעות, מתוכן 49 כקפטן. קאן מעולם לא זכה עם גרמניה במונדיאל, אך סיים פעם אחת במקום השני ופעם אחת במקום השלישי.
חיים אישיים.
קאן נולד בקרלסרוהה, למשפחה עם שורשים בגרמניה ובלטביה. אחיו הגדול של קאן, אקסל, שיחק בקרלסרוהה כאשר זו שיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה.
בשנת 1999 נישא קאן לסימון, ממנה יש לו שני ילדים. בשנת 2003 נפרד הזוג, אך לא התגרש רשמית. בין השנים 2003 ו-2008 היה קאן במערכת יחסים עם ורנה קרט. בשנת 2009 חזר קאן לסימון, אך הזוג התגרש באופן סופי באותה שנה. בשנת 2011 נישא קאן לסווניה במינכן, ולהם ילד אחד.
בשנת 2008 שימש קאן פרשן ואנליסט למשחקי נבחרת גרמניה ביורו 2008 עבור ערוץ ZDF הגרמני. בשנת 2009 שימש קאן חלק מצוות שיפוט של הטלוויזיה המרכזית של סין לאיתור השוער הסיני הצעיר הטוב ביותר. בשנת 2011 החל קאן במגעים עם ערוץ SAT 1 הגרמני ליצירה של תוכנית דומה בגרמניה.
בשנת 2009 דחה קאן הצעה של שאלקה 04 לשמש כמנג'ר בקבוצה.
בשנת 2010 קיבל קאן תואר מאסטר במנהל עסקים מאוניברסיטת האגן שבגרמניה, ובמקביל קיבל רישיון לאמן קבוצות כדורגל.
באפריל 2011 נקנס קאן בסכום של 125 אלף אירו על העלמת מס, מאחר שלא הצהיר על רכישה של מוצרי יוקרה בסך 6000 אירו בדובאי.
בשנת 2015 חברת משחקי המחשב קונאמי הצהירה שקאן יככב במשחק פרו אבולושן לשנת 2016 כאחת מאגדות הכדורגל של המשחק. ראוי לציין שמסיבה לא ידועה, קאן לא אישר עד אז להשתמש בשמו במשחקי מחשב ומשתמשים בשם ינס מאסטרמאן (מאסטרמאן הוא שם בדוי, וינס הוא שמו של יריבו המר ביותר, ינס להמן).
בינואר 2020 הודיעה באיירן מינכן כי קאן מצטרף לדירקטוריון הקבוצה.
התניה קלאסית
התניה קלאסית (או התניה פבלובית, או רספונדנטית) היא תהליך שבו גירוי נייטרלי שלא עורר תגובה מסוימת בעבר, מעורר בפרט את התגובה, לאחר שהופיע פעמים רבות בסמיכות לגירוי שמעורר את התגובה באופן טבעי. כתוצאה מתהליך ההתניה, גירוי נייטרלי יכול להוביל לתגובה רפלקסיבית, שלא הוביל אליה בעבר.
"התניה קלאסית" היא אחד המושגים המרכזיים בביהביוריזם ובניתוח ההתנהגות. הוא נטבע על ידי הפיזיולוג הרוסי איוואן פטרוביץ' פבלוב, בעקבות מחקרים שביצע.
אבחנות ויחסי גומלין בין התניה קלאסית לאופרנטית.
ההבדל המרכזי בין ההתניה הקלאסית להתניה האופרנטית הוא שהתניה קלאסית עוסקת באופן רכישת תגובות רפלקסיביות מותנות, בעוד התניה אופרנטית עוסקת באופן רכישת תגובות רצוניות.
לעומת ההבדל בסוג התגובה, שני מרכיבי ההתניה האחרים, הגירוי המותנה והגירוי הבלתי מותנה מופיעים הן בהתניה קלאסית והן בהתניה אופרנטית אם כי בסדר שונה. כשבהתניה קלאסית גירוי מותנה ובלתי מותנה מופיעים זה לצד זה, והתגובה (הרפלקסיבית) מופיעה בסוף התהליך. ובהתניה אופרנטית גירוי מותנה כלשהו, מניע תחילה את התגובה (הרצונית), ורק לאחר מכן מוצג הגירוי הבלתי מותנה כחיזוק.
התניה קלאסית מהווה רכיב חיוני בהתניה אופרנטית. מפני שחיזוק (גירוי בלתי מותנה) שניתן בהתניה אופרנטית כגמול לביצוע פעולה רצויה, מופיע בסמיכות יחסית לגירוי נייטרלי אקראי שעורר את הפעולה, ובהתאם לחוקי ההתניה הקלאסית הסמיכות הופכת את הגירוי הנייטרלי לגירוי מותנה, קרי לגירוי שיוצר תגובה מותנית (רפלקס) שבמקור החיזוק יוצר באופן טבעי. התגובה המותנית מקשרת בין הגירוי המותנה לחיזוק, וכך יוצרת ציפייה לחיזוק שמעלה את המוטיבציה לפעולה. ככל שהגירוי המותנה יחזור ויופיע בסמיכות לחיזוק כך הוא יתחזק ותדירות הפעולה תגבר.
המחקרים של איוואן פבלוב.
איוואן פבלוב גילה באופן מקרי את תהליך ההתניה הקלאסית במחקריו בפיזיולוגיה של כלבים, בעשור האחרון של המאה ה-19. ידוע כי כל כלב נוהג, כתגובה, לרייר כאשר מוגש לו מזון. פבלוב גילה כי כלביו נהגו לרייר עוד כשהופיע בדלת החדר. הוא הסיק כי במוחם נוצר קשר בין הופעתו לבין המזון שיקבלו, אף אם לא הגיש להם אותו. בעקבות עובדה זו ערך פבלוב ניסויים בכלביו, בשלושה שלבים: בשלב הראשון ניתן מזון לכלבים ונמדדה כמות הריר שהוציאו מפיהם. המזון הוא גירוי בלתי מותנה, והריור היא תגובה בלתי מותנית.
בשלב השני פבלוב השמיע צלצול פעמון ורק לאחר מכן הגיש לכלבים את מזונם. פבלוב חזר מספר פעמים על שלב זה. בשלב השלישי השמיע את הפעמון לבדו, ולא הגיש מזון לאחר מכן. עצם השמעת הפעמון לבדו גרמה לכלבים לרייר. במילים אחרות, הפעמון אשר היווה גירוי מותנה אשר בא לפני גירוי בלתי מותנה, המזון, הביא לתגובה בלתי מותנית, הריור. בסוף הניסוי הפעמון עצמו, הגירוי המותנה, הביא לתגובה מותנית, הריור.
המזון הוא גירוי בלתי מותנה – מיום היוולדו מזיל הכלב ריר למראהו, ולכן הריור גם הוא תגובה בלתי מותנית (מולדת, מקורה בפילוגנטיקה).
פבלוב התנה את הכלב להגיב לצלצול הפעמון, כפי שהגיב להופעת המזון – יצר קשר בין גירוי בלתי מותנה (המזון) לגירוי מותנה (הפעמון).
שפה חדשה.
במהלך המחקרים של פבלוב והקולגות שלו, הם נתקלו בקשיים רבים כאשר ניסו לדון אחד עם השני על תוצאות המחקרים שלהם. פבלוב הבין שהבעיה נובעת מכך שהם השתמשו במושגים יומיומיים כדי לתאר תהליכים פיזיולוגים והתנהגותיים. הם הגיעו למסקנה שהם מפסיקים להשתמש במילים כגון: הכלב "הבין", "רצה", "חשק" וכו'. פבלוב והקולגות שלו עברו להשתמש בשפה אובייקטיבית עם המושגים החדשים שפותחו, ואף קבעו שיינתן קנס למי שישתמש במילים עממיות בתוך קירות המעבדה. (פבלוב, 1916). מאז ימיו של פבלוב לשפה הטכנית של ההתנהגות הייתה משמעות רבה במחקר המדעי. כיום בניתוח ההתנהגות היישומי ישנו דגש רב לשימוש בשפה אופרטיבית לתיאור התנהגות. השפה המודרנית של ניתוח ההתנהגות נמנעת משימוש במושגים הקשורים לתהליכיים תודעתיים, מנטליים, ואף נוירולוגיים (אף על פי שפבלוב השתמש רבות במושגים הקשורים למערכת העצבים עקב היותו פיזיולוג, אך מדע ההתנהגות, שמבוסס חלקית על מחקריו טוען שתחום המחקר שלו אינו תהליכים נוירולוגיים, אלא התנהגותיים). בתור דוגמאות למילים שמדעני ההתנהגות נמנעים משימוש בהם למטרות מדעיות אפשר להציג את המילים הבאות:"רצון", "אסוציאציה", "צורך", "יצר", "למידה", וכדומה. (אף על פי שהמושג "למידה" נראה לעיתים קרובות בתחום ההתנהגות, מושג זה לא נחשב כטכני).
ניסוי "אלברט הקטן" של ג'ון ווטסון.
הפסיכולוג האמריקאי ג'ון ווטסון שיסד את הביהביוריזם, המשיך את מחקריו של פבלוב, ובתחילת המאה ה-20 ביצע מחקרים על מנת לחקור את טבע הפחד.
ווטסון יצר בניסויו תגובת פחד בתינוק יתום בן 9 חודשים בשם אלברט. לפני הניסוי בדק ווטסון את תגובת התינוק לחולדה, לארנב, לקוף, לכלב, למסכות שונות וכדומה. התינוק לא הגיב בפחד לאף אחד מהאובייקטים הללו. מהמחקרים ווטסון הסיק שקיימות רק שתי תגובות פחד מולדות אצל תינוקות - רעש פתאומי וחזק, ואיבוד פתאומי של שיווי המשקל. בניסוי שלו עם אלברט הקטן הוא השתמש במכה של פטיש בפיסת מתכת כדי לעורר תגובת פחד.