השיר בוצע לראשונה בהופעה חיה במסגרת האירוע "Eurovision in Concert" שנערך באמסטרדם במוצאי שבת, 6 באפריל 2019.
גרסת הרמיקס של השיר יצאה ב-11 באפריל 2019.
אירוויזיון 2019.
במהלך כנס ראשי המשלחות, הוגרל שירה של ישראל להופיע במקום ה-14 בסדר ההופעה על הבמה בתחרות הגמר של האירוויזיון. זמרי הליווי של קובי מרימי היו מעיין בווקריס, עופרי ישראלי, יוסי מארק, לרה אקסלרוד ולירון נתן לבו.
במהלך ההופעה, מאחורי זמרי הליווי, היו מספר מסכים עליהם הוקרנו פניו של מרימי, בדומה לקליפ הרשמי. על מרימי הוקרנה תאורה שיצרה אפקט של שמש, שמתכתבת עם השורה בשיר - "I feel the sun upon my skin".
מרימי הופיע על הבמה באקספו תל אביב בחליפה שחורה כאשר מאחוריו חמישה זמרי הליווי, בעיבוד מעט שונה מזה שהוצג בקליפ לשיר.
בשלב הקראת הנקודות, הוכרז בטעות שהשיר זכה ב-12 נקודות מצוות השיפוט של בלארוס, אלה היו הנקודות היחידות שקיבלה ישראל מכלל צוותי השיפוט של 40 המדינות שהשתתפו בתחרות, מלבד ישראל. לאחר הוספת הניקוד מהצבעות הקהל, הוכרז שהשיר סיים את התחרות עם 47 נקודות בסך הכל, במקום ה-23. עם זאת, לאחר סיום התחרות, הודיע איגוד השידור האירופי שבעקבות טעות אנוש, 12 הנקודות שישראל קיבלה מבלארוס בוטלו, וכך נקבע כי ישראל קיבלה 0 נקודות מצוותי השיפוט ובסך הכל, 35 נקודות. היא נותרה במקום ה-23.
וילהיווצ'י
וילחיווצ'י
וילחוביץ
וילחיבצ'י
יחסי האיטי–ונצואלה
יחסי האיטי–ונצואלה הם היחסים שבין רפובליקת האיטי לרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
היסטוריה.
נשיא ונצואלה, רומולו בטנקור, ביטל את היחסים הדיפלומטיים עם האיטי בשנת 1963, בשל פעולותיו הדיקטטוריות של נשיא האיטי פרנסואה דובליה, ובשל דרכו הפוליטית של בטנקור לנתק קשרים דיפלומטיים עם מדינות בעלות אופי דיקטטורי.
בזמן ההפיכה בהאיטי בשנת 1991, נשיא ונצואלה קרלוס אנדרס פרז שלח מטוס לחלץ מהאיטי את הנשיא המודח, ז'אן-ברטראן אריסטיד.
בעקבות רעידת האדמה החזקה שאירעה בהאיטי בשנת 2010, ונצואלה שיגרה להאיטי פרויקט סיוע בשווי 1.3 מיליארד דולר, וויתרה להאיטי גם על חובות מצטברים של תשלומי נפט בשווי 395 מיליון דולר. הפרויקט כלל הקמת 3 תחנות כוח, שבדצמבר 2011 סיפקה חמישית מכח החשמל של האיטי כולה. בדצמבר 2011 אמר נשיא האיטי מישל מרטלי כי השותפות עם ונצואלה היא החשובה ביותר של להאיטי נכון לאותו זמן.
האיטי היא חברה במעמד "משקיף קבוע" בברית הבוליברית שהקימו מדינות האזור בראשות ונצואלה מפברואר 2012. ונצואלה התחייבה במעמד קבלתה של האיטי לחזק את ענפי החקלאות, הייצור והתיירות של האיטי.
שיתופי פעולה כלכליים.
האיטי חברה בברית הנפט "פורטוקאריב" , המאפשרת למדינות הקאריביים לקנות מוונצואלה נפט במחיר מועדף.
נציגות דיפלומטית.
להאיטי יש שגרירות הממוקמת בקראקס.
לוונצואלה יש שגרירות הממוקמת בפורט-או-פרנס.
יחסי ונצואלה–האיטי
להתראות כריסטופר רובין
להתראות כריסטופר רובין (באנגלית: Goodbye Christopher Robin) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי משנת 2017 על חייו של הסופר אלן אלכסנדר מילן, יוצר הדמות פו הדב, ועל בני משפחתו, בעיקר בנו כריסטופר רובין. את הסרט ביים סיימון קרטיס וכתבו פרנק קוטרל-בויס וסיימון ווהן. מככבים בו דונל גליסון, מרגו רובי וקלי מקדונלד. הקרנת הבכורה בממלכה המאוחדת הייתה ב-29 בספטמבר 2017. הוא קיבל ביקורות מעורבות, וההכנסות היו בסכום של 7.2 מיליון דולר.
תקציר עלילה.
תחילת הסרט בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה. אלן אלכסנדר מילן, המכונה בפי בני משפחתו וחבריו "בלו", ואשתו דפנה מקבלים לביתם מברק מצער. העלילה עוברת לשנת 1916 בזמן מלחמת העולם הראשונה כשבלו נלחם בקרב על הסום. הוא חוזר לאנגליה וממשיך בחייו עם דפנה, אבל סובל מהלם קרב, ומדי פעם יש לו פלאשבקים מאירועים בקרבות. דפנה יולדת את בנם. היא קיוותה ללדת בת, והתאכזבה שנולד לה בן. שמו של הילד הוא כריסטופר רובין מילן, אבל כולם קוראים לו "בילי מון". הם מעסיקים אומנת בשם אוליב, שבילי מכנה אותה "נו".
בלו מתקשה לחזור לכתיבה הרגילה שלו – הוא רוצה לכתוב מסה כנגד המלחמה – ועובר לגור עם משפחתו בבית בכפר ובסמוך יש שטח מיוער. דפנה מתנגדת למעבר וחוזרת ללונדון לתקופה ממושכת. אחר זמן מה אוליב הולכת לטפל באימה החולה, וגם הטבחית עוזבת באותה עת. בלו ובילי נאלצים להסתדר בעצמם. בתחילה בחוסר רצון בלו לוקח את בילי לסיורים ביער, וממציא סיפורים על הרפתקאותיו של הילד עם חיות הצעצוע שלו, שקנו לו הוריו.
בלו מזמין את ידידו המאייר ארנסט להצטרף אליהם בבית, ויחד הם מתחילים לפתח את ספרי פו הדב. דפנה חוזרת הביתה אחרי שבלו שולח לה שיר שכתב "Vespers", והיא מפרסמת אותו במגזין Vanity Fair. אוליב חוזרת אחרי מות אמה. כש"פו הדוב" הופך להצלחה גדולה, הם הופכים לידוענים ודפנה מתחילה לנהל את חייהם בהתאם. בילי, מרבה להופיע בפני הציבור בדמות כריסטופר רובין, והדבר מבלבל ומתסכל אותו.
כשבילי מגלה שלאוליב יש מחזר, אלפרד, הוא מספר להוריו. דפנה מרגישה נבגדת ומתעמתת עם אוליב ברשעות. אוליב, שמתחילה לכעוס על בלו ודפנה, מתפטרת מתפקידה, ומוכיחה אותם על מה שהם מעוללים לבילי. בלו מחליט להפסיק לכתוב על הילד ועל חבריו הדמיוניים.
בלו מפסיק את הופעותיו הפומביות של בילי ורושם אותו לפנימייה. אבל התלמידים מתעמרים ב"כריסטופר רובין" וכשהוא מסיים את בית הספר, הוא רוחש טינה לאביו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא נפסל בבדיקות רפואיות ולא גויס, אבל דרש מאביו – שחשש לשלומו של בנו – שיפעיל את השפעתו כדי שיתקבל לצבא. בילי עוזב לקראת הגיוס שלו ומפנה את גבו אל אביו ומתכחש לספרים ולכסף שהם מביאים.
סצנת הפתיחה מוקרנת שוב. הפעם עם הסבר שבילי נעדר ונחשב למת. הוריו מוסרים את החדשות הרעות לאוליב. עם זאת בילי שרד את המלחמה וחוזר לבית בכפר ללא הודעה מוקדמת. בלו ובילי מתפייסים ובסצנת הסיום הם מהלכים יחד בתוך היער, כשרואים את בילי כילד וכאיש צעיר לסירוגין.
הפקה.
פיתוח הסרט החל ב-2010, עם המפיקים סטיב כריסטיאן ונואלה קווין-ברטון, ובהמשך דניאל ג'ונס. סיימון ווהן כתב את התסריט.
באפריל 2016 לוהק דונל גליסון לככב בתפקיד א. א. מילן. ביוני 2016 אושר שבסרט יככבו גליסון ומרגו רובי, בתפקיד דפנה אשתו. בהמשך לוהקה קלי מקדונלד לגלם את דמותה של אוליב, האומנת של כריסטופר רובין.
צילומי הסרט החלו בספטמבר 2016.
יציאה לאקרנים.
הקרנת הבכורה בממלכה המאוחדת הייתה ב-29 בספטמבר 2017. בארצות הברית הוקרן הסרט לראשונה ב-13 באוקטובר 2017.
פטגוזאורוס
פטגוזאורוס (שם מדעי: Patagosaurus; מילולית: "לטאת פטגוניה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד אשר חי באמצע היורה לפני 165-161 מיליון שנה.
הפטגוזאורוס היה קרובו של הצטיוזאורוס והשתייך לאותה משפחת - משפחת הצטיוזאוריים. המאובנים שלו התגלו בצ'ובוט שבארגנטינה בשנת 1979 בידי הפלאונטולוג הארגנטינאי חוסה בונפרטה. נמצאו מספר ממצאים של הדינוזאור, בהם נמצאו עצמות ירכיים, שוק, כמה חוליות וגולגולת קטנה.
זאורופוד זה היה קטן יחסית, באורך ומשקל של 7.5–8 טון מטרי. כמה חוקרים סוברים שהגיע למשקל של מעל 9.5 טון. היה לו צוואר קצר וגולגולת קטנה בעלת חוטם נמוך. הלסתות היו בעלות שיניים קטנות בעלות כתרים, דומים לאלה של הקמרזאורוס. הזנב של הדינוזאור היה ארוך מאוד ביחס לאורכו ואולי שימש להתגוננות או לאיזון.
הוא חי ביערות של מחטניים או של שרכים גדולים, אולי בסמוך להרי געש פעילים. לצידו חיו יצורים שונים מתור היורה, ביניהם דו-חיים, צבים, הזאורופוד וולקימריה (Volkheimeria) והטורפים הגדולים פיאטניצקיזאורוס (Piatnitzkysaurus) וקונדורפטור (Condorraptor) שאולי צדו את הפטגוזאורוס האיטי.
הר סמיית' (קולומביה הבריטית)
הר סמיית' (באנגלית: Mount Smythe) הוא הר בצפון הרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה.
גובהו של ההר 2,750 מטרים מעל פני הים (ההר ה-861 בגובהו בקולומביה הבריטית).
ההר מתנשא לגובה של 625 מטרים מעל סביבתו.
רוחבו של ההר 7.1 קילומטרים.
ההר ממוקם 4.5 קילומטרים צפונית מערבית להר וולש; 4 קילומטרים צפונית מזרחת לרכס בארדסיי; 7 קילומטרים מזרחית להר לויד ג'ורג'; 2.5 קילומטרים דרומית מזרחית לקרחון לויד ג'ורג', ודרומית לרכס מוסקווא.
היסטוריה.
מקור השם.
ההר נקרא על שם פרנסיס סידני סמיית', מטפס ההרים שטיפס על הרי ההימלאיה, האלפים והרי הרוקי הקנדיים; הר נוסף באותו שם נקרא גם הוא על שמו של סמיית'.
לקריאה נוספת.
• U.S. Geological Survey Professional Paper, Satelite Image Atlas of Glaciers of the World: North America, P 277
יחסי סין–קמרון
יחסי סין–קמרון הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של קמרון.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות החלו ב-26 במרץ 1971.
בשנות ה-2000 ביקרו מספר דיפלומטים ביקורים ממלכתיים הדדיים. בשנת 2006 ביקר נשיא קמרון פול בייה בסין, וב-2007 ביקר נשיא סין חו ג'ינטאו בקמרון. שר החוץ הסיני, וונג יי, ביקר בקמרון ב-12 בינואר 2014.
עקב קשריה הטובים עם סין, קמרון לא מכירה בעצמאותה של טאיוואן.
יחסים כלכליים.
מאז ה"פורום שיתוף הפעולה בין סין לאפריקה" הראשון שאירע בשנת 2000 העבירה סין לקמרון כ-2.4 מיליארד דולר.
סין גם השתתפה בפרויקטים גדולים של בנייה בקמרון, ביניהם בניית נמל ימי, סכר הידרו-אלקטרי למרכז למחקר המלריה.
בשנת 2008 עמד היקף הסחר בין שתי המדינות על 854 מיליון דולר, אך הוא פחת ל-813 מיליון דולר בשנת 2009, עקב המשבר הכלכלי העולמי.
ביקורת.