בנוסף הפיק עם דון ריקלס סדרת רשת והפיק עם ג'אד אפאטו את ספיישל הסטנדאפ שלו, "ג'אד אפאטו: השיבה", שעלה בנטפליקס.
כתיבת מאמרים.
פדרמן פרסם מאמר בכתב העת The Atlantic אודות התפקיד המרכזי שנטל רונלד רייגן בהסכם למתן תמלוגים לשחקנים, בעת שהיה נשיא איגוד השחקנים. בעקבות מותו של הכדורסלן פיט מרוויץ', פרסם פדרמן מאמר אודותיו שפורסם במגזין הספורט Slam. בשנת 2015 פרסם מאמר למגזין Splitsider ושמו מסאליבאן ועד סי. קיי:ההיסטוריה של הסטנדאפ האמריקאי המודרני. ב-2016 פרסם פדרמן שני מאמרים עבור כתב העת ניו יורק. האחד על ההשפעה המתמשכת של סרט של הסטנדאפיסט ריצ'רד פריור, והשני על חוויותיו מהמועדונים בהם הופיע במהלך הקיירה הענפה שלו.
בריזבין רואר
נישואים מאותו המין
שלל (ביזה)
זאב הים (ספינה)
א/מ רב חובל זאב הים (מקודם "אקרבורג") היא אונייה סוחר קטנה, ששימשה כאוניית אימונים של בית הספר לקציני ים עכו בין השנים 1979–1990. ב-1991 נמכרה האונייה, הוסבה לתחנת רדיו פיראטית ושנים אחדות לאחר מכן, ב-1993, הוצאה משימוש. במקום לגרוט אותה, היא הוטבעה בחופי יפו, ונחשבת לאונייה הראשונה בישראל המשמשת אתר צלילה לנופש.
תולדות האונייה.
א/מ "אקרבורג" נרכשה וניתנה תרומה לבית הספר לקציני ים עכו ב־1979 על ידי מר האנס קאהן, בעל חברת ספנות יהודי מהולנד, ששירת בצעירותו בחברת הספנות העברית "עתיד". שם האונייה הוחלף והיא נקראה על שמו של רב חובל זאב הים, מחלוצי הספנות העברית ומניחי היסודות לחינוך הימי בארץ. האונייה הייתה בבעלות בית הספר לקציני ים, אך שירתה את כלל בתי הספר הימיים בארץ. את עיקר הפלגותיה עשתה לאיי יוון. ב-1985 הפליגה למרסיי שבצרפת, להזמנת הקהילה היהודית בעיר.
ב-1991 נמכרה האונייה והוסבה לתחנת רדיו צפה. ב-1993, כשכבר לא הייתה כשירה לשיט, הוחלט לא לגרוט אותה אלא להטביע אותה כדי שתשמש אתר צלילה ספורטיבית קרוב לחוף. מתנדבים רבים של ההתאחדות הישראלית לצלילה עסקו בהכנת האונייה לייעודה החדש במטרה שתהיה בטוחה ונקייה כדי למנוע זיהום מים בשקיעתה. האונייה הוטבעה בשנת 1993, וזאת הייתה הספינה הראשונה שהוטבעה בישראל למטרת צלילה.
אתר הצלילה "זאב הים".
אתר הצלילה "זאב הים" נמצא כ-1.5 קילומטרים מחופי יפו והוא נמצא כ-32 מטר מתחת לים. לאתר הצלילה ניתן להגיע באמצעות הפלגה בסירה. באונייה הנמצאת באתר ניתן לצפות בבעלי חיים תת-ימיים שמצאו בה מקלט, ביניהם כרומיות, סרגוסים, לוקסים וחזירים. על שלד הספינה, שנהפך לבית גידול, ניתן לראות התפתחות מיני אלמוגים וצימדת ים. מומלץ להגיע לאתר בחורף בשעות הבוקר המוקדמות.
מויאנג
תומאזו מטולנטינו
תומאזו מטולנטינו (באיטלקית: Tommaso da Tolentino; בערך 1255 – 8 באפריל 1321) היה מיסיונר פרנציסקני מימי הביניים, שנרצח יחד עם שלושת חבריו בת'אנה שבהודו בגין חילול שמו של מוחמד. השרידים שלו הועברו לצְ'וֵ'אנְג'וֹאוּ שבסין ולטולנטינו שבאיטליה על ידי אורדוריק מפורדנון. קיבל מעמד של קדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יום חגו חל ב־9 באפריל.
ביוגרפיה.
תומאזו נולד בטולנטינו, במחוז אנקונה שבמדינת האפיפיור, בסביבות 1250 עד 1260. תומאזו, שהפך פרנציסקני בתחילת חייו, זכה למוניטין בזכות הקפדה על תקנון המסדר, במיוחד בנוגע לנדר העוני שלו. כאוהד של ניקולה הקדוש מטולנטינו ואחד מאנשי "הפרנציסקנים הרוחניים" של אנג'לו דה קלארנו , תומאזו נכלא פעמיים על גינויו המופרז על חיי המותרות.
לאחר ששוחרר באמצעות התערבותו של רמון ז'ופרואה , ראש המנזר הפרנציסקני באותה עת, שהזדהה עם "הרוחניים", נסע תומאזו עם אנג'לו דה קלארנו, מרקו ממונטלופונה , פייטרו ממצ'רטה ואנג'לו מטולנטינו לשליחות בארמניה הקטנה בשנת 1289. בשנת 1291 הנחה אותם המלך התום השני לחזור לחצרות שליטי רומא, פריז ולונדון כדי לבקש עזרה נגד אויביו המוסלמים. מאמציו להתחיל במסע צלב חדש לא צלחו והוא חזר מזרחה, בפעם השנייה, כדי לגייס מיסיונרים נוספים. הוא חזר עם שנים עשר מיסיונרים חדשים בשנת 1302, ועבד במיסיון בארמניה ובפרס. ערך ויכוח עם נוצרים ארמנים שהוא ראה בהם כופרים בעיר סיס ב-1305, והשתתף במועצה שאיחדה את הכנסיות הארמנית והקתולית בשנת 1307. בעודו בפרס קיבל שני מכתבים בשנים 1305 ו-1306 מג'ובאני ממונטקורבינו, המיסיונר הפרנציסקני שיצא לסין, ותומאזו נסע שוב לאירופה, והעביר את ההתכתבויות לרומא בשנת 1307. כשהיה שם פנה לאפיפיור ולקרדינלים, שיבח את עבודתו של ג'ובאני בסין וביקש סיוע בפיתוח ייעודיו. הוא גם דן בנושא עם קלמנס החמישי בשנת 1308. לאחרי שנה זו הוקמה היררכיה כנסייתית עבור הקתולים הקתוליים בסין. האפיפיור מינה את ג'ובאני לארכיבישוף חאנאבליק (בתוך בייג'ינג המודרנית), ושבעה בישופים פרנציסקנים ונזירים נוספים נשלחו להצטרף אליו. אולם רק שלושה מהבישופים וכמה נזירים השלימו את המסע בהצלחה. נראה שתומאזו נסע אז בפעם רביעית לארמניה ופרס.
יש פער עד שנת 1320, במהלכו ייתכן ותומאזו עבד בהודו או בסין. בשנת 1320 עזב תומאזו דרך הורמוז עם חבריו הפרנציסקנים ג'אקומו מפדובה (Giacomo da Padova) ופייטרו מסיינה (Giacomo da Padova), הדומיניקני ז'ורדן מסווראק , ודמטריוס מטיפליז - גאורגי או ארמני שהיה בקי בשפות ושימש כמתורגמן של הקבוצה. סערה אילצה את המשלחת לעגון בת'אנה, באי סלסטה, ליד מומבאי שבהודו.
את פניהם קיבלו הנוצרים המקומיים של כנסיית המזרח. ז'ורדן עזב אותם כדי להטיף בבהרוץ' והגיע לסופרה לפני ששמע שדמטריוס והפרנציסקאנים נעצרו. המשפחה שאצלה הם שהו נקלעה למריבה והבעל הכה את אשתו. כשהלכה לקאדי לדווח על התעללות זו, היא ציינה את ארבעת אנשי הדת כעדים והם נקראו לפניו. תומאזו, ג'אקומו ודמטריוס הלכו לבית המשפט בזמן שפייטרו נשאר מאחור כדי לדאוג לדברים שלהם. לאחר שהתחיל דיון בפני הקאדי שאל אותם את דעתם על מוחמד ותומזו השיב בבוטות וקילל את מוחמד. בשלב זה קראו המוסלמים סביב בית המשפט למותם בגין חילול הקודש. כמה מקורות טוענים כי הם עונו לפני הוצאתם להורג על ידי עריפה ב-8 באפריל 1321. פייטרו נהרג כעבור שלושה ימים.
מורשתו.
הנוצרים המקומיים קברו את תומאזו וחבריו אולם ז'ורדן, שהגיע מאוחר מדי להצילם, העביר את גופותיהם לכנסייה. בשנת 1323 או 1326 עבר אודורניק מפורדנון באזור. לאחר שנודע לו על תומאזו וחבריו, הוא לקח איתו את השרידים שלהם לצְ'וֵ'אנְג'וֹאוּ שבפוג'יין. את הגולגולת של תומאזו הוא לקח אתו לח'אנאבליק ומשם חזרה לאירופה, שם העניק אותה לבישוף הפרנציסקני בטולנטינו בשנת 1330. בסוף המאה ה-14 הועברו השרידים לקתדרלה של העיירה על ידי סוחר מפיזה, שהקים שם קפלה לכבוד הקדוש באישורו של האפיפיור בוניפקיוס התשיעי. כעת הוא מוחזק בקתדרלה המרכזית בכלי כסף.
תומאזו וחבריו לא זכו להכרה רשמית מאז המאה ה-14. קידושו של תומאזו אושר על ידי פיוס השביעי בשנת 1809 ושוב על ידי לאו ה-13 בשנת 1894. הוא נערץ כקדוש, לפעמים יחד עם חבריו כארבעת חללי ת'אנה ב־9 באפריל.
ארץ חדשה (שיר)
ארץ חדשה הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע שלמה ארצי. השיר יצא לאור בשנת 1988.
רקע.
השיר נכלל באלבום חום יולי אוגוסט כרצועה הפותחת שבו ועובד על ידי עדי רנרט. האלבום כלל התעסקות בנושאים פוליטיים. השיר נכתב על רקע האינתיפאדה הראשונה שפרצה בשנת 1987.
תוכן השיר.
הדובר בשיר נוסע עם בנו בדרכי עפר, לאחר שהערים תל אביב וחיפה נחסמו כתוצאה מן הגשמים. המציאות הפוליטית משתקפת לעיניהם מבעד לשמשות המכונית. הדובר מתייחס לשני עמים המסוכסים ביניהם. הוא שואל "יש לנו ארץ למה עוד אחת?".
הדובר אומר שערבים מתפללים לאיזה חג, אך הוא אינו יודע איזה חג הם חוגגים, רמז לחוסר ההיכרות של היהודי הישראלי עם תרבותם של הערבים מסביב. מטרת המסע של האב ובנו היא להגיע לארץ חדשה. הדובר מזכיר כבשים העולות עם אם הדרך, כאשר ייתכן וכוונתו לנוף גלילי או לשטחי יהודה ושומרון (הגדה המערבית). את הכבשים מזכיר הדובר "אנחנו לא דורסים". הוא מתייחס למפעל הציוני שאינו נס בעיניו אלא פרי של עבודה קשה.
קצב השיר הוזכר כדומה לסגנונו של ברוס ספרינגסטין.
אנטונינה נז'דאנובה
אנטונינה וסילייבנה נז'דאנובה (ברוסית: Антони́на Васи́льевна Нежда́нова; 16 ביוני 1873, קריב באלקה, על ידי אודסה - 26 ביוני 1950, מוסקבה) הייתה זמרת אופרה רוסייה, סופרן לירית וקולורטורה, אחת הנציגות הבולטות של האסכולה הקולית הרוסית ומהגדולות שבזמרות האופרה של המאה ה-20. כיהנה כפרופסור בקונסרבטוריון של מוסקבה.
ביוגרפיה.
אנטונינה נז'דאנובה נולדה בשנת 1873 בקריווה באלקה, על יד אודסה שבאוקראינה, אז באימפריה הרוסית.
ב-1899 התקבלה לקונסרבטוריון של מוסקבה. כעבור שלוש שנים סיימה את לימודיה והצטרפה לסגל התיאטרון האופרה בולשוי והפכה במהרה לאחת הסופרנים המובילות שלו. לעיתים קרובות הופיעה גם על במת תיאטרון מרינסקי בסנט פטרסבורג וכן בקייב ובאודסה. ב-1912 הופיעה בפריז לצד הטנור הגדול אנריקו קארוזו והבריטון טיטה רופו. לנז'דאנובה הקדיש המלחין סרגיי רחמנינוב את הווקליזה שלו, והיא ביצעה בבכורה את העיבוד שלו לסופרן ולתזמורת בניצוחו של סרגיי קוסביצקי.
נז'דאנובה גילמה תפקידים אופראיים רבים בבכורה העולמית שלהם. נודעה ביופי ובגמישות של קולה, ובמצוינות הטכניקה של ביצועיה.
אחרי מהפכת אוקטובר נשארה בבולשוי, להבדיל מעמיתים אחרים שערקו למערב.
בשנת 1936 התחילה ללמד קונסרבטוריון של מוסקבה, משנת 1943 בתפקיד של פרופסור.
היא נפטרה במוסקבה בשנת 1950.
חייה הפרטיים.
נז'דאנובה הייתה נשואה למנצח ניקולאי גולובאנוב.
קלאודיו נאראנחו