הסיכוי של אדם להיפגע מברק במשך תקופה של 80 שנים מוערכת ביחס של 1:10,000. אם פגיעות הברק הן אירועים בלתי תלויים, אז הסיכוי להיפגע 7 פעמים עומד על 1 ל-10,000 בחזקת 7. נתונים אלו אינם נכונים במקרה של סאליבן, שכן בתור פקח יער הוא נכח יותר בשטחים פתוחים. בווירג'יניה בה חי, מתרחשות בין 35 ל-45 סופות רעמים ביום, רובן מתרחשות בחודשים יוני, יולי ואוגוסט. בין השנים 1959 עד 2000 מכות ברק גרמו למותם של 58 איש ופצעו לפחות 238 איש בווירג'יניה. ברחבי ארצות הברית, 3,239 איש מצאו את מותם ממכת ברק ו-13,057 נפצעו ברמה כזו או אחר מברקים באותו פרק זמן. רובם הגדול היו גברים בגילאי 20 עד 40 ששהו בשטחים פתוחים.
אלופי
אָלוֹפִי (בניואנית: Alofi) היא עיר הבירה של האי ניואה, הנמצא בדרום האוקיינוס השקט. אלופי מורכבת משני כפרים (אלופי צפון ואלופי דרום), בהם מתגוררים כ-1,611 תושבים. נחשבת בין הקטנות בבירות העולם (יחד עם נגרולמוד, בירת פלאו).
הכפר ממוקם במרכז מפרץ אלופי, שבחוף המערבי של האי, ליד המחשוף היחיד בשונית האלמוגים המקיפה את האי. ליד הכפר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי ניואה, המשרת את כל האי.
האוכלוסייה באי היא נוצרית אדוקה, תוצאה של הקולוניאליזם הבריטי. הממשל העצמי באי מסתכם בניהול שוטף לענייני פנים; ענייני חוץ וביטחון נקבעים ומנוהלים על ידי ניו זילנד והריבון העליון של ניו זילנד (אליזבת השנייה), שהיא להלכה הריבון העליון של ניואי.
בכפר נמצאת "גדר מברשות השיניים" הארוכה בעולם.
בשנת 2004 פקדה את האי סופת ציקלון עזה שגרמה למותם של שני אנשים, הרסה תשתיות רבות ברחבי האי, ולמעשה מחקה את כל החלק הדרומי של עיר הבירה אלופי.
כיבוש מקסיקו
פורד פרפקט (מכונית)
פורד פרפקט (באנגלית: Ford Prefect) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב פורד בבריטניה בין השנים 1938–1961.
הפורד פרפקט החליפה את הפורד 7Y. היא יוצרה ברציפות מאוקטובר 1938 ועד 1941, אז הופסק בעקבות מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה, הייצור חודש ונמשך עד שנת 1961.
במקביל ליצור הפורד פרפקט, ייצרה חברת פורד בין השנים 1940–1967 את פורד אנגליה, שהייתה בעלת תכונות דומות בסגנון, במרכב ובמנוע.
בתרבות.
אחד הגיבורים הראשיים בספרו של דאגלס אדמס, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, נקרא פורד פְרִפֶקְט.
מר רוברטס (סרט)
מר רוברטס (באנגלית: Mister Roberts) הוא סרט דרמה קומי אמריקאי משנת 1955. את הסרט ביים בתחילה ג'ון פורד אבל הוא פרש לאחר סכסוך עם השחקנים ובעיות רפואיות ומרווין לרוי השלים את בימוי הסרט.
בתפקידים הראשיים מופיעים הנרי פונדה, ג'יימס קאגני, ג'ק למון וויליאם פאוול (תפקידו האחרון בקולנוע).
התסריט מבוסס על הרומן רב המכר "מר רוברטס" מאת תומאס הגן (1918–1949) שיצא לאור ב-1946 ויש בו פרטים מחוויותיו בשרותו על אניות שרות בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ומאבקו במפקד שדחה את בקשותיו לעבור לתפקיד קרבי.
ב-1948 עובד הספר למחזה על ידי הגן והבמאי ג'ושוע לוגאן והועלה בברודוויי בהצלחה גדולה עם הנרי פונדה בתפקיד הראשי של מר רוברטס. המחזה זכה באותה שנה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר והיה הראשון לקבלת הפרס בקטגוריה זו. הגן לא הצליח להתמודד עם ההצלחה והתמכר לאלכוהול ותרופות שינה. בגיל 31 נמצא מת בביתו (התאבדות?).
ג'ק למון שנותן לסרט את הגוון הקומי, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (הפרס הראשון שלו). ב-1964 הופק סרט המשך בשם "Ensign Pulver" וב-1965 הופקה סדרת טלוויזיה "מר רוברטס".
תקציר העלילה.
לוטננט ג'וניור דוגלס רוברטס (הנרי פונדה) משרת כקצין ראשי באניית המשא "Reluctant" של צי ארצות הברית באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המלחמה עומדת להסתיים ורוברטס (המכונה על ידי כולם "מר רוברטס") רוצה לעבור מתפקידו המשמים לתפקיד קרבי. הוא כותב בקשות העברה אבל המפקד פוסל אותן.
המפקד הוא לוטננט קומנדר מורטון (ג'יימס קאגני) הנוהג בפקודיו בקשיחות ודואג בעיקר לקידומו הצבאי. הוא גאה בעציץ גדול של דקל אותו קיבל על תפקוד מצטיין של האניית ודואג כל יום להשקותו.
חברו של רוברטס לתא הוא אנסיין פרנק פולבר (ג'ק למון) שתפקידו הוא "קצין מורל וכביסה". הוא משתדל לא להיתקל במפקד ולא להתאמץ יותר מדי. התעניינותו היא בעיקר בחיילות- אחיות להן הוא מארגן סיור באנייה.
קצין נוסף הוא רופא האנייה המכונה "דוק" (ויליאם פאוול) המטפל בכל המתחלים בכדורי אספירין.
כאשר מגיעים לאחד מהאיים האקזוטיים מסרב המפקד מורטון להעניק למלחים חופשת חוץ. רוברטס מתווכח איתו וזה מציע לו הסכם - רוברטס יפסיק לכתוב בקשות העברה ובהם תיאור של חוסר שביעות רצון של הצוות ובתמורה לכך ירשה מורטון לתת לאנשיו חופשת חוף אבל ההסכם חייב להיות סודי בין שניהם. רוברטס מסכים וכל המלחים יורדים לחוף, שותים, מלווים ומתפרעים עד שחלק מהם מוחזרים לאנייה על ידי משטרה צבאית. האנייה מגורשת בבזיון. מורטון מתפוצץ מזעם, אוסף את כולם ומורה לרוברטס להיות יותר קשוח אתם. הדבר יוצר ניתוק ושנאה בין רוברטס והצוות.
הרדיו מודיע שהמלחמה באירופה הסתיימה ורוברטס עדיין "תקוע" באניית המשא. לילה אחד הוא משליך בזעם לים את הדקל של מורטון. מורטון הזועם מגיע למסקנה כי רוברטס עשה זאת הוא מזמין אותו לתאו ומטיח כי הפר את ההסכם שהיה בניהם כדי לאפשר את חופשת המלחים. הרמקול נשאר פתוח וכל המלחים שומעים מה שהקריב רוברטס למענם ויחסם אליו משתנה לטובה ולהערצה. בעצת "דוק" הם מזייפים את חתימת מורטון על מכתב הבקשה ורוברטס מקבל אישור לעזוב. לפני עזיבתו מוענק לו "עיטור הדקל" על "מלחמתו באויב".
רוברטס מועבר לשירות קרבי במשחתת בקרב אוקינאווה. הוא כותב לחבריו כי הוא מעריך את "עיטור הדקל" שקיבל מהם יותר ממדליית הכבוד של ארצות הברית. מכתב קצר נוסף מודיע להם כי רוברטס נהרג בהתקפת קמיקזה.
פולבר הזועם שנתמנה לקצין ראשי, זורק לים את הדקל החדש שהביא מורטון, מתפרץ לתאו ומתלונן מדוע ביטל הקרנת סרט לצוות.
מרחב קרילוב
באלגברה ליניארית, לכל מטריצה A בגודל formula_1 ווקטור b בגודל n, מוגדר מרחב קרילוב מסדר r כמרחב הנפרס על ידי b וr-1 הפעלות של A עליו. במילים אחרות:
הרעיון פורסם לראשונה על ידי אלכסיי קרילוב בשנת 1931. כיום משתמשים בו בעיקר בשיטות איטרטיביות למציאת ערכים עצמיים של מטריצות.
מה יקרה אם אמות מחר בבוקר
מה יקרה אם אמות מחר בבוקר: סיפור חייה של דפנה מאיר הוא ספר ביוגרפי שנכתב על ידי יפעת ארליך, על חייה של דפנה מאיר, אחות שנרצחה על ידי מחבל פלסטיני בביתה שבעתניאל ב-2016. בספר משולבים טקסטים שכתבה מאיר. הספר נערך על ידי ענת שינקמן בן זאב ויצא לאור בשנת 2017 בהוצאת ידיעות ספרים.
עשרת אלפים עותקים של הספר נמכרו בחודש הראשון לפרסומו. כבר בשבוע הראשון להוצאתו כיכב הספר בראש רשימת רבי המכר של צומת ספרים וסטימצקי.
פחות משנה לאחר צאתו זכה הספר לתעודת "ספר פלטינה" מטעם התאחדות הוצאות ספרים בישראל, לציון מכירת 40 אלף עותקים.
תוכן הספר.
הספר מתאר את סיפור חייה של דפנה מאיר. בתוך הביוגרפיה המספרת את סיפור ילדותה הקשה, אהבתה לנתן מאיר, ולקיחת ילדי אומנה, משולבים כתבים רבים מפרי עטה של דפנה על עצמה ואל אחרים, שאספה וערכה ארליך.
הפרק הראשון של הספר הנקרא "דפנתן" מתאר את סיפור אהבתם של דפנה ונתן מאיר שהחל במוצב על גבול לבנון.
הפרק השני מספר את סיפורו של אביה של דפנה, ניצול השואה. בפרק מובאים מסמכים שכתב כנער ניצול השואה. במהלך המחקר על הספר התגלה מידע שלא היה ידוע עליו קודם לבני המשפחה.
הפרק השלישי מתאר את חייה של דפנה כילדה בלי בית, בפנימיה ב"אחוזת שרה" בבני ברק ובחברת הנוער בקיבוץ טירת צבי.
הפרק הרביעי "אמא מספר אחת בגלקסיה", עוסק בלידות הקשות שעברו על דפנה, באימהות המיוחדת שלה, ובקשיים שבלקיחת שני ילדים באומנה.
פרק נוסף, "אחותכם", עוסק בדילמות של דפנה כאחות, תחילה במוסד לחולי נפש, אחר כך במרפאה ביישוב טנא עומרים, ובהמשך במחלקה הנוירו-כירורגית בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
הפרק "אישה עם ביציות" מתאר את פעילותה בתחום הפריון והמיניות בחברה הדתית. בפרק זה מובאת התכתבות חריפה שניהלה מאיר עם גורמים תורניים בנושא שבעה נקיים לנשים הסובלות מעקרות הלכתית שהפתרונות הרפואיים והאלטרנטיביים הקיימים אינם הולמים לבעייתן.
הפרק האחרון מתאר את ימיה האחרונים, ואת מותה הטרגי בבית, מול עיניהם של בתה הגדולה ואחד הילדים שגידלה באומנה.
התקבלות הספר וביקורות.
הספר זכה לביקורות טובות ברובן ממבקרי הספרות, אך קיבל גם ביקורות שליליות. ביקורת יוצאת דופן שעוררה סערה בפייסבוק של הכותבת, היא זו שנכתבה ב"הארץ" על ידי טלילה ציפר. לטענת הכותבת היא פנתה לעורך עיתון "הארץ", עמוס שוקן, וטענה כי לספר מגיע סיקור בעיתון, עקב כך שהוא נמצא בראש טבלת רבי המכר שלו במשך תקופה ארוכה. לאחר פרסום הביקורת השלילית, שעסקה בעיקר בקטע שכתבה מאיר ועוסק בהטרדות מיניות ובמקרי אונס וביחס אליהם, שלטענת כותבת הביקורת דבריה של מאיר בנושא שפורסמו בספר גרמו לכך ש, הגיבה ארליך בכך שפרסמה בדף הפייסבוק שלה עדות של נפגעת תקיפה מינית שבה תמכה מאיר. מספר ימים לאחר מכן פרסמה בכל סרלואי ב"הארץ" ביקורת-תגובה לזו של ציפר.
אופן כתיבת הספר והביקורת עליו.