בשנת 1636 החליט הנסיך הבוחר של קלנברג להעביר את מקום מגוריו להנובר. השושלת שינתה את שמה כאשר ראש בית מונה לאלקטורט של הנובר (בית הנובר), אשר צאצאיו יהפכו מאוחר יותר למלכים של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה (ולאחר 1801 - מלכי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד). הראשון שבהם היה ג'ורג' הראשון, שעלה אל כס המלכות הבריטי ב-1714. שלושה מלכי בריטניה היו באותו זמן גם אלקטורטים של הנובר.
בשנים 1714–1837, כשהתקיימה האוניה הפרסונלית עם בריטניה, ביקר המלך בעיר לעיתים רחוקות (יוצא דופן בכך היה ג'ורג' הראשון). למעשה, במהלך תקופתם של שלושת המלכים המשותפים האחרונים (1760-1837) נערך רק ביקור אחד - של ג'ורג' הרביעי ב-1821. בדרך כלל יוצג המלך בהנובר על ידי משנה למלך.
במהלך מלחמת שבע השנים ב-26 ביולי 1757, התרחש הקרב על האסטנבק סמוך לעיר. הצבא הצרפתי הביס את צבא המשקיפים ההנוברי, והדבר הוביל לכיבושה של הנובר.
לאחר שנפוליאון כפה את ועידת ארטלנבורג (ועידת אלבה) ב-5 ביולי 1803, הוצבו בהנובר כ-30 אלף חיילים צרפתים. הוועידה גם קבעה כי צבאה של הנובר יפורק, וכתוצאה מכך היגרו חיילים רבים מהנובר לבריטניה והקימו שם את הלגיון הגרמני של המלך, שהיה הצבא הגרמני היחיד שנלחם במלחמות נפוליאון נגד הצרפתים. מאוחר יותר הם מילאו תפקיד חשוב בקרב ווטרלו ב-1815.
בקונגרס וינה ב-1814 שודרג האלקטורט של הנובר למעמד של ממלכה, ממלכת הנובר, והחזיר אותה לשליטת בית הנובר. הנובר, עיר הבירה, הורחבה גם לצדו המערבי של הנהר ליינה והיא המשיכה לגדול. בשנת 1837 הגיעה לסיומה האוניה הפרסונלית עם בריטניה, כאשר ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, הוריש את כסאו בממלכה המאוחדת לאישה, המלכה ויקטוריה, ואילו כתר ממלכת הנובר יכול היה לעבור בירושה רק לזכרים על פי החוק הסאלי. הנובר עברה לאחיו של ויליאם הרביעי, ארנסט אוגוסט כממשיך השושלת, והממלכה שרדה עד 1866, כאשר הנובר, למרות ניצחונה בקרב לאנגנזאלצה נגד פרוסיה, סופחה לפרוסיה. תושבי הנובר התנגדו לסיפוח למשטר הפרוסי, ולמרות זאת המשיכה העיר לגדול.
במלחמת העולם השנייה הופגזו וחרבו כשני שלישים משטחה של העיר בהפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה הפכה העיר לחלק מאזור הכיבוש הבריטי של גרמניה, אשר חידשה בה ממלכה עצמאית לתקופה קצרה, וב-1946 הפכה העיר הנובר לבירתה של מדינת סקסוניה התחתונה, כחלק מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
אישים מפורסמים.
סופיה מהנובר, אשר צאצאיה הוכרזו כממשיכי שושלת המלוכה הבריטית בתחילת המאה ה-18.
גוטפריד וילהלם לייבניץ, מתמטיקאי אשר התמקם בעיר ב-1676 בהזמנת בית בראונשוויג (ברונסוויק).
גיאורג לודוויג, הוא ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ברנהרד רימן, מתמטיקאי אשר למד בתיכון (גימנסיום) בעיר באמצע המאה ה-19.
גרהרד שרדר, מנהיג הSPD וקנצלר גרמניה.
חנה ארנדט, פילוסופית יהודייה, גדלה בהנובר עד לימי האוניברסיטה. כיום קרויים על שמה כיכר ורחוב בעיר.
הרשל גרינשפן, גדל בעיר ללא אזרחות, כיהודי פולני. בעקבות האנשלוס ב-1938 גורשה משפחתו באקציה הפולנית. בתגובה גרינשפן התנקש בשליש הגרמני בפריס, אירוע ששימש כהצדקה הנאצית לליל-הבדולח. בית הכנסת של הנובר נשרף כליל בליל הבדולח, וכיום קיימת אנדרטה במקום.
הרב שלמה זאב צווייגענהאפט, רב העיר.
הרב חיים פנחס לובינסקי, רב העיר.
כלכלה.
העיר האנובר היא ביתן של חברות גדולות בהן חברת קונטיננטל AG והחטיבה המסחרית של רכבי פולקסווגן אשר בין היתר מפעילות תחנת כוח פחמית, ומעסיקות את מספר העובדים הגדול ביותר באזור.
גני הרנהאוזן.
גני הרנהאוזן בעיר הנובר נחשבים לקומפלקס הגנים הגדול ביותר בגרמניה. גנים אלה קישטו בעבר את מעון הקיץ של המלכים לבית הנובר. הגן המרכזי, המכונה "הגן הגדול" (Großer Garten) הכולל פארק בסגנון צרפתי, תיאטרון פתוח, מבוך ומזרקת המים מרשימה בגודלה, המתיזה מים לגובה של 82 מטרים. בגני הרנהאוזן נמצאים גם גנים בוטניים (Berggarten), בהם נמצאת חממה שנבנתה כבר בשנת 1666 עבור החצר הנסיכותית. בגני הבוטניים של גני הרנהאוזן נמצאים יותר מ-2,500 סוגים של סחלבים וקקטוסים. אחד הגנים המפורסמים הנוספים הוא גן גיאורג (Georgengarten) שנוצר במאה ה-19 בשיטה של הגנים הרומנטיים האנגליים. במרכז הגן נמצא ארמון ואלמודן (Wallmoden), שבו נמצא מוזיאון המוקדש לתערוכת קריקטורות ולאיורים של חלוץ הקריקטורות, וילהלם בוש, יוצר סיפורי "מקס ומוריץ", שהתגורר בהנובר.
אנדריאס הרצוג
אנדריאס (אנדי) הרצוג (בגרמנית: Andreas "Andi" Herzog; נולד ב-10 בספטמבר 1968) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
הרצוג הוא שיאן ההופעות בנבחרת אוסטריה, כשלזכותו 103 הופעות בהן הבקיע 26 שערים.
קריירה ככדורגלן.
הרצוג נולד בווינה שבאוסטריה, למשפחה מרקע נוצרי. הוא החל את קריירת הבוגרים שלו בראפיד וינה בשנת 1986. בעונת 1986/1987 זכה הרצוג באליפות הבונדסליגה האוסטרית עם המועדון על אף שלא שותף כלל, ובעונת 1987/1988 החל הרצוג לשחק לעיתים, והקבוצה זכתה באליפות נוספת. בפגרת החורף של עונת 1987/1988 הושאל הרצוג ליריבה העירונית פירסט וינה, השאלה שהייתה מוצלחת במיוחד, על אף שארכה רק חצי עונה. בתום עונת 1987/1988 החזירה ראפיד וינה את הרצוג לשורותיה, והוא שיחק במועדון עוד ארבע עונות נוספות, בהן הפך לשחקן מפתח, לא ירד משש הבקעות לעונה, ואף זומן לסגל נבחרת אוסטריה למונדיאל 1990. בעונת 1991/92 הבקיע הרצוג 11 שערי ליגה, ונבחר ככדורגלן השנה באוסטריה.
הצלחתו של הרצוג בראפיד וינה גררה התעניינות ממועדונים גדולים, ובקיץ 1992 הוא חתם בשורות ורדר ברמן, אחת הקבוצות המצליחות ביותר בגרמניה באותה תקופה, ומחזיקת גביע אירופה למחזיקות גביע הטרייה. בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה הרצוג באליפות הבונדסליגה, והיה שחקן מפתח בחלק התקפי שכלל גם את וינטון רופר, מירקו ווטאבה ומרקו בודה. הרצוג הבקיע עשרה שערים בעונה זו. בעונת 1993/94 הרצוג זכה עם ורדר ברמן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 על רוט-וייס אסן בגמר, בו הבקיע הרצוג את השער השני. בבונדסליגה הבקיע הרצוג שישה שערים בעונה זו, אותה סיימה ברמן רק במקום השמיני. בעונת 1994/1995 הבקיע הרצוג עשרה שערי ליגה, וסייע לורדר ברמן לסיים במקום השני, מרחק נקודה אחת מהאלופה בורוסיה דורטמונד.
בקיץ 1995 עזב הרצוג את ורדר ברמן וחתם בבאיירן מינכן. הרצוג היה שחקן הרכב קבוע בחוליית קישור עמוסה למדי שכללה גם את כריסטיאן ציגה, כריסטיאן נרלינגר, מהמט שול, צ'יריאקו ספורצה, דיטמר האמאן ותומאס שטרונץ. הרצוג לא הצליח להביא בעונה זו את יכולותיו לידי ביטוי, וסיים את עונת 1995/1996 עם שני שערי ליגה בלבד. על אף זאת, זכה הרצוג עם באיירן מינכן בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על בורדו. הרצוג הבקיע שני שערים במפעל זה בדרך לגמר, אך לא שותף כלל במפגש הכפול. בתום עונה אחת בבאיירן מינכן, עזב הרצוג את המועדון וחזר לורדר ברמן.
עונת החזרה של הרצוג לורדר ברמן, 1996/1997, הייתה מרשימה במיוחד. הרצוג הבקיע בעונה זו 15 שערי ליגה, והיה המבקיע המוביל בקבוצה, כשהוא מהווה חלק מחוליית קישור שכללה גם את מרקו בודה, דיטר איילטס, היימו פפייפנברגר וינס טוט. למרות הצלחתו האישית של הרצוג בעונה זו, סיימה ורדר ברמן רק במקום השמיני בבונדסליגה. הרצוג החמיץ חלק גדול מעונת 1997/98 בגין פציעה, אך בעונת 1998/1999 זכה עם ורדר ברמן בפעם השנייה בקריירה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על באיירן מינכן במשחק הגמר. הרצוג הוחלף בגמר זה כבר במחצית. ברמן סיימה עונה זו בחלק התחתון של הטבלה, אך הרצוג הוכיח את יכולתו גם כמבשל שערים כשבישל שבעה שערי ליגה בעונה זו. בעונת 1999/2000 בישל הרצוג עשרה שערים והבקיע שישה, וברמן סיימה את העונה במקום התשיעי. עונת 2000/2001 הייתה העונה המלאה האחרונה של הרצוג בקבוצה. הרצוג הבקיע שני שערים בעונה זו, אותה סיימה ברמן במקום השביעי. הרצוג התחיל את עונת 2001/2002 בברמן, אך בפגרת החורף שב למועדון בו החל את קריירת הבוגרים, ראפיד וינה, שם שיחק עונה וחצי, והבקיע ארבעה שערים.
בשנת 2004 עבר הרצוג לתחנה האחרונה בקריירת המשחק הפעיל שלו, כשחתם בלוס אנג'לס גלקסי. הרצוג שיחק במועדון זה במשך עונה אחת, בה הבקיע ארבעה שערים. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית.
הרצוג ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אוסטריה באפריל 1988, במשחק ידידות מול נבחרת יוון. עד מהרה הרצוג הפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת האוסטרית, ובהמשך מונה כקפטן. הרצוג והנבחרת האוסטרית העפילו למונדיאל 1990, בו השיגה אוסטריה ניצחון אחד ושני הפסדים בשלב הבתים, שבסיומו הודחה מהטורניר. הרצוג שיחק את מלוא הדקות של אוסטריה בטורניר זה. לאחר מכן, הרצוג המשיך לשחק בקביעות בנבחרת האוסטרית, שכשלה בנסיונותיה להעפיל לטורנירים הגדולים הבאים, עד למונדיאל 1998. במונדיאל זה, הרצוג פתח בהרכב בתיקו 2–2 מול נבחרת צ'ילה, ונכנס כמחליף במחצית בתיקו 1–1 מול נבחרת קמרון. במשחק ההפסד לנבחרת איטליה במחזור האחרון של שלב הבתים, הרצוג נכנס כמחליף בדקה ה-80, והבקיע את השער המצמק לאוסטריה בדקה ה-90. לאחר משחק זה, הודחה אוסטריה מהמונדיאל. לאחר המונדיאל מונה הרצוג כקפטן הנבחרת, במקומו של טוני פולסטר.