בפרק 9 של הסאגה על בני אינגלינג בחיבור "מחזור העולם" (נורדית עתיקה: Heimskringla), מסופר כי סקאד'י נישאה בעבר לנְיֶירְד אך לא קיימה עמו יחסי מין וכעת היא נשואה לאודין והולידה לו צאצאים רבים. הצאצא היחיד שמצוין בפרק הוא סֶמינג, מלך נורווגיה.
תאוריות.
פרופסור ג'ון לינדוו סבור כי לתעלולי לוקי עם התיש יכול להיות קשר לעקרות ולפולחן בו ניסו לגרום לאלה לצחוק.
בנוסף מציין לינדוו כי ככל הנראה ישנו קשר מיוחד בין לוקי לסקאד'י וכראיה לכך מתאר את הצבתו של הנחש מעל ראשו של לוקי בידי סקאד'י
הן ב"גידופיו של לוקי" והן ב"תרמיתו של יולפי".
קיימים מקומות רבים הקשורים לשמם של האל אוּל וסקאד'י, במיוחד בשוודיה. לכן מספר חוקרים הציעו שייתכן וקיים קשר אפשרי ביניהם.סברה נוספת היא שסקאד'י הייתה במקור ישות אלוהית ממין זכר.
ד"ר הילדה הליס דיווידסון סבורה כי הפולחן של סקאד'י שגשג בעיקר ב, אזור בצפון נורווגיה, משום שהתנהגותה של סקאד'י מזכירה מנהגים של לאפים, שהיו ידועים בעיסוקם בגלישה, וציד בחץ וקשת. פרידתה מנְיֶירְד עשויה להצביע על התפצלות הפולחן בינה לבין אלי הוואניר באותו אזור, בו סקנדינבים וסאמים באו במגע.
קישורים חיצוניים.
סקאד’י: האישה הנורדית החזקה, בכישופים: הקדרה המבעבעת של כרמית
קבוע ליוביל
מספרי ליוביל
החזית לשחרור קוויבק
החזית לשחרור קוויבק (בצרפתית: Front de libération du Québec) הייתה קבוצה בדלנית, מיליטנטית וסוציאליסטית בקוויבק, קנדה, אשר הייתה פעילה בין השנים 1963–1970.
היסטוריה.
הקבוצה התארגנה בפברואר 1963 כפלג קיצוני של התנועה הבדלנית בקוויבק שדרשה להתנתק מקנדה ולהקים מדינה עצמאית. הפלג שנודע כ"החזית לשחרור קוויבק" אף נקט בשורת פעולות טרור שונות להשגת המטרה (בין השאר הייתה אחראית לפיגוע בבורסה של מונטריאול, ב-1969).
משבר אוקטובר 1970.
במשבר אוקטובר 1970 הגיבה ממשלת קנדה באופן תקיף לאחר שנחטפו ג'יימס קרוס , ופייר לאפורט , שר העבודה בממשלת קוויבק.
בעקבות אירועי החטיפות, דרשה ממשלת קוויבק מראש הממשלה פייר טרודו להכריז על מצב חירום באמצעות החלת חוקים לזמן מלחמה וכך הוא עשה. הוזעקו חיילים לפרובינציה למשימות אבטחה ושיטור, במהלך הפעילות נעצרו מאות אנשים שנחשדו בקשר עם ארגון "החזית לשחרור קוויבק". ב-17 באוקטובר 1970, נמצאה גופתו של פייר לאפורט בתא מכונית ליד שדה התעופה במונטריאול. הרצח הכה בתדהמה את קנדה ואת תושבי קוויבק, והביא הלכה למעשה לסיום השימוש באלימות כאמצעי למימוש מטרות התנועה הלאומית של קוויבק. לאחר מספר שבועות שחררו החוטפים את ג'יימס קרוס בתמורה להבטחת מעברם לקובה. אף שהפעלת אמצעי החירום בזמן המשבר על ידי ממשלת קנדה עוררה ביקורת בקרב חברי אופוזיציה שונים, היא זכתה להסכמה בקרב מרבית מהציבור.
ב-1968 הוקמה מפלגת הקוויבקים (Parti Québécois), כזרוע פוליטית של החזית לשחרור קוויבק - אף שהחזית חדלה מלהתקיים ממשיכה המפלגה בפעילותה ובבחירות 2007 הפכה למפלגה השנייה בגודלה באספה הלאומית של קוויבק. מצעה הפוליטי מגדיר כמטרה: השגת אוטונומיה והיפרדות לקוויבק מקנדה.
על פי עדויות של עריקים סובייטיים מהקג"ב, לחזית לשחרור קוויבק היו קשרים סמויים עם הקג"ב - זאת בהתבסס על ספרם של כריסטופר אנדרו וואסילי מיטרוחין.
ארגון ההתנגדות הבינלאומית.
כיום פועל בקוויבק ארגון טרור אחר, בהשראת החזית לשחרור קוויבק, הארגון הוקם ב-2004 בתור ארגון ההתנגדות הבינלאומית (Initiative de résistance internationaliste) השואף להשגת עצמאות לקוויבק ונחשב לארגון אנרכיסטי התומך בטרור אקולוגי.
הארגון מתנגד לגלובליזציה ומוביל אידאולוגיה אנטי-אמריקאית.
שלטונות קנדה ושירות הביטחון של קוויבק (Sûreté du Québec) מאשימים את הארגון בשני פיגועי טרור שבוצעו: האחד ב-4 באוגוסט 2006, כאשר פוצץ רכב תופת בסנט תרזה סמוך למונטריאול, במכון להפקת נפט; השני ב-2 ביולי 2010, כאשר פצצה התפוצצה בלשכת הגיוס של צבא קנדה. בשני המקרים לא היו נפגעים.
מסיה 31
מסיה 32
מסיה 33
מסיה 34
יצחק שמואל אליהו פינקלר
רבי יצחק שמואל אליהו פינקלר (י"ט באדר תרנ"ב, 1892-כ"ז בחשוון תש"ה, 1944) היה האדמו"ר מראדושיץ–פיוטרקוב. נספה בשואה.
תולדותיו.
לפני השואה.
נולד בראדושיץ לרב מאיר מנחם פינקלר, הרבי מראדושיץ. נשא לאישה את בת ר' מנחם דוד טאוב מפראגה שליד ורשה (תרל"ג-תש"ב). למד בוורשה אצל הרב מנחם זמבה ואצל הרב נתן שפיגלגלס.
בהיותו בן 20 ירש את מקום אביו כאדמו"ר בפיוטרקוב, לאחר פטירתו בה' בסיוון תרע"ב. קירב ועודד, בייחוד נערים עניים. נודע באריכות תפילותיו ובמיעוט שנתו. התפרסם בעצותיו הטובות, ואף נוצרים היו באים להיוועץ בו.
היה אוהב ארץ ישראל, ותרם לקופת צדקת רבי מאיר בעל הנס. השתדל לעלות לארץ עם משפחתו, אך לא עלה בידו.
דברי התורה שהשמיע נרשמו בידי קרוב משפחתו, הרב נתן דוד בארון במחברות רבות שאבדו בשואה.
בימי השואה.
כאשר גברו הפצצות הנאצים על פיוטרקוב בראשית המלחמה אירח הרבי במרתף ביתו כשלוש מאות איש, בהם רב העיר, הרב משה חיים לאו. עד לכיבוש הנאצי יעץ לא לעזוב את העיר, משום "שב ואל תעשה עדיף", אך לאחר הכיבוש יעץ לברוח מהגטו. הוא עצמו סירב להימלט, כהצעת אחד מחסידיו שארגן עבורו דרך מילוט, כדי לא לעזוב את קהילתו.
כשגדלה הסכנה לחייו ירד למסתור. המשיך לעמוד בקשר מכתבים עם חסידיו. לאחר כחמישה חודשים החליט לצאת מהמחבוא ולהמשיך בהנהגת הקהילה. רעייתו רייזן נפטרה לאחר זמן קצר ממחלה. בתחילת שנת תש"ג (אוקטובר 1942), בעת ביצוע האקציה הגדולה למחנה ההשמדה טרבלינקה, מצאה משפחת הרבי מסתור בעליית הגג מעל לדירתם, שאליה הועלו גם ספרי הקודש וכתבי היד של הרבי. הוא המשיך ללמוד תורה ולהשיב לשאלות. הוא הדריך את הפונים אליו להסתיר את הילדים אצל איכרי הסביבה. עליית הגג התגלתה לאחר מספר שבועות, והרבי ומשפחתו הועברו לגטו הקטן שבו הצטופפו כארבעת אלפים יהודים בתנאים קשים. המשיך להתפלל במניין ולערוך טיש בסעודה שלישית עם זמירות בלחש. מפאת הסכנה גילח את פאותיו וחלק מזקנו והסיר את בגדי האדמו"ר שלו.
גם בדירתו הצנועה בגטו הסתיר פליטים. באדר א' או אדר ב' תש"ג (בין השבוע הראשון של פברואר לשבוע הראשון של אפריל 1943), הועבר עם משפחתו למחנה הכפייה בסקרז'יסקו-קמיינה במחוז קיילצה. הרבי היה אמור היה לעבוד שם בעבודת פרך, אך היהודים במקום עבדו במקומו ככל שיכלו.
גם כאן שמר מצוות ככל האפשר. בתקופה מסוימת ארגן בדרך לעבודה מניין לתפילה, והוא שימש כבעל תפילה. החביא במזרן קש כרך קרוע בחלקו של מסכת בכורות מהתלמוד הבבלי והעביר בו שיעור קבוע בצריף שלו. קיומו של השיעור התגלה על ידי הקאפו והוא הופסק. המשיך לקיים "טיש" בסעודה השלישית ויהודי המחנה פנו לבקש את עצתו, כולל חברי המחתרת. במקרה אחד ניסה סגן מפקד המחנה להכריח את הרבי לאכול בשר טרף, אך הוא ירק אותו. למרות הסירוב העיקש של הרבי, הוא לא הוצא להורג על כך. למעט מקרה זה, הגרמנים כמעט לא התנכלו לרבי. בימים הנוראים תש"ד התקיימו תפילות ראש השנה ויום הכיפורים בצריף של הרבי. לקראת ראש השנה דאג להברחת ראש איל עם קרניים לתוך המחנה, ומשה וינטרטר, בן קהילתו של רבי, התקין שופר כשר במסגרייה שבה עבד. תפילת ראש השנה התקיימה לאחר החזרה בעלות השחר מעבודה בלילה. הרבי ששימש כשליח ציבור וכבעל תוקע. לאחר מכן הוצא השופר בידי גוי אל מחוץ למחנה, התגלגל לארצות הברית ונמצא כיום ב"יד ושם". לקראת סוכות תש"ד ביקש מיהודים שעבדו בבנייה להביא לו קרשים שבהם הוקמה בסתר סוכה קטנה ביותר. לקראת פסח תש"ד הכשיר תנור אפייה ודאג לקניית קמח מפולנים, כדי לאפות מצות. הוא שיתף יהודים רבים באפייה וכולם רקדו על שזכו לקיים את המצווה. הרבי כתב כתובה עבור זוג שרצה להתחתן במחנה, והעתקה שמור ביד ושם.
הצטיין גם בלימוד זכות. בתו סיפרה לו כי בימי ראשון, כאשר היהודים פנויים מעבודה הם עורכים מסיבות הוללות, ואמרה כי היא אינה מבינה כיצד הם מתנהגים כך בזמן שנשפך דמם של רבים מעמם. הרבי ענה שלאלו שחונכו בדרך האמונה היהודית קל יותר לעמוד בייסורים, אבל הצעירים הללו, שלא זכו לכך, אפשר להבינם שהם רוצים להתנתק כך מצרותיהם. הוא והוסיף: "הלוואי שגם יהודים אלו יישארו בחיים, כמה שיותר יהודים יישארו בחיים, יותר טוב!".
באמצע אב תש"ד חלק היהודים בסקרז'יסקו נשלחו לבוכנוואלד, ובתוכם הרבי, שנפרד בפעם האחרונה ממשפחתו. לאחר מספר ימים הועברו למחנה שליבן בגרמניה, כשבדרך הרבי מעודד את הנשלחים ומדבר לפניהם דברי תורה. אף במחנה זה התקיימו תפילות הימים הנוראים בצריף הרבי כשהוא משמש כחזן ונעזר בדפי נייר שעליהם כתב את התפילות מזכרונו. בשל בעיות כשרות נמנע מלהכניס לפיו מזון מבושל, והתקיים על לחם יבש, מים רתוחים ותפוחי אדמה. נפטר מחולשה כשלושה וחצי חודשים לפני השחרור.
בנו היחיד, הלל, נספה בכ"ז בניסן תש"ה (10 באפריל 1945), חמישה חודשים לאחר פטירת אביו. שתי בנותיו שרדו. ביתו מלכה נישאה לסופר יחיאל גרנטשטיין שכתב על הרבי את הספר "הוד וגבורה" (ראה ב"לקריאה נוספת").
מסיה 35
מסיה 36
סקאדי
מסיה 37
מסיה 38
חסידות רדושיץ
חסידות רדושיץ (ביידיש: ראדאשיץ) היא חסידות פולנית. אבי החסידות היה רבי ישכר דב מראדושיץ.
היסטוריה.
רבי ישכר בער בארון נולד לרבי יצחק בשנת תקכ"ה. היה תלמידם של החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ, הרב מאפטא והיהודי הקדוש מפשיסחא. היה מלמד תינוקות בצעירותו ולאחר שעשה מופתים התגלה והחלו לנהור אליו חסידים. היה מכונה ה'בעל שם טוב השני' על שם מופתיו הגלויים והמסעירים. נפטר בי"ח בסיוון תר"ג.