הטרסות מתפרשות על המדרון, כאשר הטרסה הגבוהה ביותר בגובה 1,996 מטרים מעל פני הים והנמוכה ביותר בגובה 603 מטרים. מעל 2,000 מטרים הטמפרטורה נמוכה מדי ולא ניתן להבטיח אספקה שוטפת של מים. גם כך בגובה של כ-2,000 האורז גדל בטמפרטורה הנמוכה ביותר בעולם. כ-90% משטח הטרסות בגבהים שבין 900 ל-1,800 מטרים. מרבית הטרסות נבנות על מדרון ששיפועו בין 10 ל-25 מעלות, אם כי במדרונות התלולים ביותר יש טרסות הבנויות על מדרון ששיפועו 60 מעלות. הפרש הגובה בין הטרסה הנמוכה ביותר לגבוהה ביותר עולה על 1,000 מטרים והוא בולט בגוש לָאוחוּדְזְוֵי שבו ההפרש מגיע ל-1,393 מטרים, והטרסות בנויות מכ-3,000 מדרגות. להפרשי הגובה יש השלכה על סוגי האורז, ועל מועדי השתילה והטיפול. בגבהים הנמוכים יותר מגדלים זני תערובת (Hybrid rice), דוגמת אורז דביק מהזן Mengla, בעוד שבגבהים מעל 1,500 מטרים מגדלים זנים מסורתיים. כל הזנים הם וריאציה על הזן המכונה באנגלית Red Cargo rice, זן נטול גלוטן, עשיר במינרלים וויטמינים, עמיד למחלות, ולשינויים בטמפרטורה, שגרגיריו ארוכים וצבעם אדום או ארגמן.
הטרסות נבנות מלמטה כלפי מעלה, ומהשטחים שקל יותר ליישר על ידי חפירה, לשטחים באזור התלול יותר. הסוללה החוסמת את הטרסה בנויה מעפר מהודק בעובי שבין 20 ל-30 סנטימטרים ובגובה ממוצע שבין מטר לשניים, אם כי יש מקרים שבהם הסוללה מגיעה לגובה שבין חמישה לשישה מטרים. הסוללה נבנית כשהיא עוקבת אחרי קווי המתאר של המדרון וחלקה החיצוני גבוה מחלקה הפנימי.
הטיפול בטרסה כולל כ-20 תהליכים המתחלקים ל:
התהליכים הם תוצאה של ניסיון שנצבר למשך למעלה מאלף שנים וההוראות המדויקות, מתי לזרוע, מתי לשתול, מה לשתול וכו' הועברו בעל פה באמצעות שירים מדור לדור, ולהאני יש שיר לכל אחד מהתהליכים. שירים אלו כוללים גם הוראות דתיות על סוג המנחות או הקורבנות שיש לבצע כחלק מכל תהליך.
מלבד אורז מגדלים בני ההאני דגים וברווזים בטרסות המוצפות, ושותלים סויה וכותנה על הסוללות. מלבד ערכם התזונתי עוזרים הדגים הברווזים בניכוש עשבים, תפיסת חרקים ודישון.
יצחק כ&quot;ץ (ראש עיריית רחובות)
יצחק כ&quot;ץ (ראש עיריה)
גביע דייוויס 1988
גביע דייוויס 1988 הייתה התחרות ה-77 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 74 נבחרות.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון. לראשונה הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ותת-הבית התחתון תוך הסדרת העברות בינם.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת גרמניה המערבית בגטבורג. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת גרמניה המערבית שניצחה בתחרות בפעם הראשונה.
משחקי הבית העליון.
העברות לקראת שנת 1989.
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון ישראל, מקסיקו, פרגוואי וספרד נותרו בבית העליון. ברזיל, הודו, ניו זילנד ושווייץ ירדו לבתים אזוריים.
בעקבות משחקי הבתים האזוריים ארצות הברית, אינדונזיה, אוסטריה וברית המועצות עלו לבית העליון.
ישראל בגביע דייוויס.
בתחרות שנת 1988, נבחרת ישראל המשיכה להיות מוצבת בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת איטליה.
בעקבות הפסד זה הנבחרת הייתה צריכה לשחק מול נבחרת הודו על הישרדות בבית העליון. נבחרת ישראל זכתה בניצחון טכני.
קלמנוביץ
BM-24 היא רקטה ארטילרית סובייטית. היא מסוגלת לירות רקטות 240 מ"מ מ-12 קני שיגור.
ישנן 2 גרסאות ל-BM-24, הראשונה היא משגר שנישא על ידי משאית ZiL-151 6X6 ועלייה משגר והשנייה היא משגר שנישא על ידי טרקטור ארטילרי AT-S. רוב המערכות הותקנו על משאיות מתוצרת זיל. ייצור המערכת נמשך עד לשנות ה-80 של המאה ה-20.
פאבולה וסוז'ט
פאבולה וסוז'ט (ברוסית: Сюжет и фабула, מילולית: הסיפור והעלילה) הם מונחים ספרותיים בנרטולוגיה לניתוח סטרוקטורליסטי של הפורמליזם רוסי.
הפאבולה, כלומר הסיפור, מציגה את סדר האירועים הכרונולוגי לפיו התרחשו אירועים מסוימים בנרטיב. עם זאת, מאחר שיצירה איננה חייבת להופיע בסדר הכרונולוגי של הסיפור אלא יכולה לתאר אירועים בסדר אחר באמצעות למשל היזכרות באירוע טראומתי, הונח המושג סוז'ט.
הסוז'ט, העלילה, מציג את הסדר בו בפועל מסודרים האירועים בנרטיב ולמעשה הוא תלוי מחבר. כלומר פאבולה אחת, רצף מסוים של אירועים, יכול להיות מתואר בידי מחבר בסוז'טים רבים. כך באמצעות הסוז'ט, יכול המחבר לתמרן את התרחשויות הנרטיב ולהדגיש אירוע אחד על חשבון אחר בהתאם להעדפותיו.
BM-27 אוראגן
BM-27 "אוראגן" (רוסית: "РСЗО 9К57 "Ураган) הוא משגר רקטות שיוצר בברית המועצות וכיום מיוצר ברוסיה. השימוש ב־BM-27 החל בצבא האדום בברית המועצות. פירוש המילה הרוסית "אוראגן" הוא הוריקן.
תיאור.
ה"אוראגן", או מערכת ה-BM-27 כוללת משגר רב-קני 220 מ"מ.
ה"BM-27" מוצב על משאית ZIL-135 והוא כמעט זהה לפרוג-7. ה-BM-27 מונע באמצעות שני מנועי בנזין והוא מגיע עד ל-65 קמ"ש על הכביש. מנוע אחד מניע את ארבעת הגלגלים הימניים והשני את ארבעת הגלגלים בצד שמאל. ה-ZIL-135 מסוגל לנסוע עד 500 ק"מ.
תא הנהג ב-ZIL-135 מוגן מפני אב"כ, כך שאם הצוות יורה טילים כימיים הוא לא ייפגע מפני חומרים מסוכנים.
לפני הירי, חייב הצוות להכין את ה-ZIL-135 לירי בעזרת שקעים לייצוב המשאית ובעזרת מגן הדף מאחורי תא הנהג.
המשגר בעל 16 קנים, והוא יכול לירות ראשי נפץ קונבנציונליים ולא קונבנציונליים (אב"כ). כל רקטה שוקלת 280.4 ק"ג וכל ראש נפץ שוקל בין 90 ל-100 ק"ג (תלוי בסוג ראש הנפץ).
קצב האש הוא 20 שניות.
בגלל גודל ראש הנפץ, ה-BM-27 יעיל מאוד בהנחת מוקשים, כשהוא יכול להניח ממספר מוקשים בודדים ועד שדה מוקשים שלם. טקטיקות מסוג זה היו בשימוש ברית המועצות במלחמת אפגניסטן.
כאשר כל 16 הרקטות שוגרו, 9T452 (עוד משאית מבוססת ZIL-135) מסייעת בהטענת המשגר, הטענת המשגר כולו לוקחת בערך 20 דקות.
גרסאות דומות.
צבא אוקראינה משתמש במשגר אך על משאיות מסוג KrAZ בעלת 6 גלגלים והם הופעלו באופן נרחב במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה.
אקרון
אקרון (באנגלית: Akron) היא בירת מחוז סאמיט במדינת אוהיו בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר קויאהוגה הקטן (Little Cuyahoga River) בצפון-מזרח אוהיו. בעיר מתגוררים 199,110 תושבים (נכון ל-2010), והיא העיר החמישית בגודלה באוהיו. במטרופולין שלה מתגוררים 703,200 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה.
ב-1811 התיישב באזור העיר של היום פול ויליאמס. כעבור כמה שנים הוא הציע לגנרל סיימון פרקינס, שהיה הסוקר של השמורה המערבית של קונטיקט (Connecticut Western Reserve; כיום צפון-מזרח אוהיו), להקים ביחד איתו עיירה בנקודה הגבוהה ביותר של תעלת אוהיו ואירי (Ohio and Erie Canal) המתפתחת. השניים יסדו את העיירה ב-1825. מקור שמה של העיר הוא במילה היוונית "אקרון" (ἄκρον) שמשמעותה היא "פסגה", והוא ניתן לה בשל מיקומה בפסגת התעלה.
ב-1833 נוסדה העיירה נורת' אקרון (מילולית: אקרון הצפונית) ושמה של אקרון שונה לסאות' אקרון (מילולית: אקרון הדרומית). המצב נותר כך עד שתי העיירות התאחדו לאחת בשם אקרון ב-1836. ב-1840 נוסד מחוז סאמיט ואקרון הפכה לבירתו כעבור שנה. ב-1865 קיבלה אקרון מעמד של עיר.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נפתחו בעיר מספר חברות גדולות לעיבוד גומי וייצור צמיגים, בהן גודייר ופיירסטון, והעיר כונתה "בירת הגומי העולמית". בהמשך החברות תרמו לגדילת העיר בכך שהקימו שכונות לעובדיהן.
תעשיית הגומי המשיכה לצמוח בעשורים שלאחר מכן וקידמה את התפתחות העיר. מצב זה נמשך עד לשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בהן החלה הצטמצמות של תעשיית הגומי.
כלכלה.
למרות השקיעה של תעשיית הגומי, היא עדיין מהווה חלק חשוב בכלכלת העיר, כשהבסיס הראשי של חברת גודייר עדיין נמצא בעיר, וגם לחברת הצמיגים היפנית ברידג'סטון, שרכשה את חברת פיירסטון ב-1988, יש בסיס משני בעיר. כמו כן, הכלכלה המקומית נשענת על מספר תעשיות נוספות. משרדי ההנהלה של מספר חברות גדולות נמצאות בעיר, ביניהן GOJO, הבנק FirstMerit, רשת השיווק Acme ועוד.
גאוגרפיה.
אקרון שוכנת על גדות נהר קויאהוגה הקטן בצפון-מזרח אוהיו. העיר נמצאת על רמת אלגייני (Allegheny Plateau) באזור הימות הגדולות, והיא נמצאת במרחק של כ-63 קילומטרים דרומית לימת אירי.
אקלים.
אקרון נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי לח, האופייני למערב התיכון. האקלים מתאפיין בחורפים קרים אך יחסית יבשים (אם כי לעיתים קרובות יש כמויות גדולות יחסית של שלגים), באביב עם טמפרטורות חמות יותר ובו יורדים גשמים רבים יותר, בקיץ חמים אך גשום ולח ובסתיו יחסית חמים ויבש. ממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,006 מילימטרים.
חינוך.
בעיר שוכנת אוניברסיטת אקרון אשר הוקמה ב־1870, ידועה במרכז הגדול שלה לחקר פולימרים.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה האזורי אקרון-קנטון, הנמצא בעיר גרין במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר. הנמל משרת גם את העיר קנטון. בתוך העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי אקרון פולטון, שלמרות שמו המטעה משמש בעיקר לתעופה כללית.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 77, המקשר בין העיר קולומביה בקרוליינה הדרומית והעיר קליבלנד בקרבת אקרון, וכביש בין-מדינתי 76, המקשר בין מדינת אוהיו והעיר קמדן בניו ג'רזי.
תושבים נודעים מאקרון.
תושבים נודעים אשר נולדו באקרון, אוהיו כוללים את:
ערים תאומות.
לאקרון יש שתי ערים תאומות:
אקרון (אוהיו)
אקרון, אוהיו