נולד בירושלים לאברהם ויהודית (לבית המבורגר) סלומון. למד בבית הספר היסודי תחכמוני ובגימנסיה העברית רחביה בירושלים. סלומון היה חניך תנועת בית"ר. בהיותו בן 12, לאחר הוצאת בית"ר אל מחוץ לחוק על ידי ממשלת המנדט באוגוסט 1947, התגייס לפלוגת הנוער של האצ"ל בירושלים. נעצר על ידי הבולשת הבריטית בשעה שהדביק כרוזים של האצ"ל ונידון לפיקוח קצין מבחן למשך שנה.
שירות בצה"ל.
שירת בצה"ל בהנדסה קרבית, סיים קורס קצינים ומונה למפקד מחלקה ואחר כך למפקד פלוגה. השתתף במבצע סיני (1956). בוגר קורס קומנדו שהתקיים במסגרת בית הספר לצניחה וללוחמה זעירה בבסיס תל נוף (1957).
בינואר 1958 נפצע קשה בעת שפיקד על כוח שעסק בפינוי מוקשים בסמוך לגבול סוריה. על הכוח נפתחה אש ממוצבים סוריים ואחדים מחייליו של סלומון נפגעו. סלומון עצמו וחייל נוסף נדרסו על ידי נגמ"ש שהתלווה לכוח. סלומון, שנפגע בעמוד השדרה, אושפז במשך כשנה ובסיום הטיפול נותר מוגבל בתנועת רגליו ונאלץ להיעזר במקל לשם הליכה. למרות נכותו, חזר ליחידתו ושימש קצין מבצעים במשך כשנה, עד לשחרורו מצה"ל ב-1960.
לימודים אקדמיים.
לאחר שחרורו מן הצבא השלים תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות האסלאם ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. המשיך בלימודים לתואר דוקטור וחקר את תולדות התנועה הלאומית הכורדית במאה ה-20. בשל פעילותו הציבורית הפסיק את כתיבת הדוקטורט טרם השלמתו.
פעילות פוליטית.
בזמן לימודיו באוניברסיטה העברית הצטרף לתנועת החרות. בבחירות המוניציפליות ב-1970 נבחר למועצת עיריית ירושלים במסגרת רשימת גח"ל (גוש חרות ליברלים). באמצע שנות השבעים שימש גם חבר הנהלת תנועת החרות ועמד בראש מחלקת נוער, צעירים וסטודנטים בתנועה.
ב-1978, בזמן המגעים בין ישראל למצרים על חתימת הסכם שלום, הקים את "חוג נאמני עקרונות תנועת החרות", שנאבק בתוך התנועה נגד מסירת סיני למצרים ונגד מתן אוטונומיה לפלסטינים ביהודה, שומרון ועזה. לאחר חתימת הסכמי קמפ דייוויד פרש סלומון מתנועת החרות ומן הליכוד (שתנועת החרות הייתה שותפה מרכזית בו). היה בין מקימי תנועת התחייה ב-1979. שימש חבר מזכירות התנועה ומועמדהּ לראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות ב-1983.
תנועת נאמני הר הבית.
פעילותו הפוליטית הבולטת של סלומון היא ב"תנועת נאמני הר הבית וארץ ישראל". הוא הקים את התנועה בעקבות מלחמת ששת הימים ועומד מאז בראשה. סלומון והתנועה מזוהים יותר מכול עם מאבקה להשבת הר הבית למרכז החיים הדתיים, הלאומיים והתרבותיים היהודיים ובמאבק להקמת בית המקדש השלישי על ההר.
סלומון הוא מן הבולטים שבמארגני ומשתתפי הפגנות הימין בירושלים. ב-1990 עמדה תנועת נאמני הר הבית בלב ההתרחשויות שהובילו למהומות הר הבית, לאחר שהודיעה על כוונתה להניח אבן פינה לבית המקדש השלישי. מאז לא התירה משטרת ישראל לסלומון להיכנס לשטח ההר. עתירות של התנועה לבג"ץ בבקשה שיורה למשטרה לאפשר את כניסתו להר נדחו. בינואר 2019, אחרי 28 שנה של הרחקה, כשהוא בן 84 ומתנייד בכיסא גלגלים בעקבות שבר ברגלו, התיר מפקד מחוז ירושלים יורם הלוי לסלומון לחזור ולעלות אל הר הבית, אך ללא פרסום וללא מצלמות.
סלומון ותנועתו שימשו, ככל הנראה, כאחד היעדים המודיעיניים של סוכן השב"כ אבישי רביב. הוא צולם בהפגנות נגד ממשלת רבין כשידו האחת על שכמו של רביב והשנייה על שכמו של בן גביר.
משפחה.
סלומון הוא דור שישי למשפחת סלומון בארץ ישראל. אביו של גרשון סלומון, אברהם, היה בעליה של אחת מטחנות הקמח המודרניות הראשונות בירושלים, ובנו של מרדכי, אחיינו של יואל משה סלומון. הוא נשוי לנעמי (לבית כרמי), ציירת, פסלת וזמרתבת קיבוץ משמרות, אב לחמישה. אחיו, דב סלומון, היה מפקד באצ"ל ובין היתר שימש סגן מפקד הפריצה לכלא עכו (1947).
מהומות הר הבית
אגודת הציירים והפסלים בישראל
אגודת הציירים והפסלים בירושלים
ביסקוויט הפסחא
2005 בארצות הברית
2005 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 229 שנה מיום היווסדה.
ישיבת ההסדר ראשל&quot;צ
שמעון יעקב גליקסברג
הרב שמעון יעקב הלוי גליקסברג (ז' באדר תר"ל, 1870, מזריטש – כ"ט בכסלו תשי"א, 8 בדצמבר 1950, תל אביב) היה רב בפינסק ובאודסה, ולאחר עלייתו ארצה היה רב בשכונת נורדיה בתל אביב.
ביוגרפיה.
נולד במזריטש. אביו, רבי מאיר דב הלוי, שהיה ממשפחה חסידית מיוחסת, היה רבו הראשון. עד גיל 18 למד תורה בעיר הולדתו. רבו המובהק היה הרב יוסף הכהן ראוויץ, רבה של רסטוביץ, וממנו קיבל גם סמיכה לרבנות. לאחר מכן למד בעיר סוויסלוץ' בפלך מינסק, ונשא לאשה את צפורה בת רבי מרדכי דוד אלפרט, רב העיר. למד מספר שנים בבית חותנו, ואחר כך הוסיף להשתלם בתורה בקיבוץ האברכים "תומכי תורה." נסמך לרבנות גם על ידי הרבנים רבי חיים יהודה ליב ליטווין מסמורגון ורבי משה שמואל שפירא מבוברויסק. למד גם בלשנות ולימודי חול. במינסק היה פעיל ב"חברת נצח ישראל", בה נתן הרצאות לנוער. היה מראשי אגודת "שלומי אמוני ציון", ומטעמה נשלח להשתתף בוועידת היסוד של המזרחי בווילנה, בחודש אדר תרס"ב. כמו כן, עזר רבות לביסוסה של ישיבת הרב ריינס בלידא.
בשנת 1902 נתמנה לרב בפרבר של פינסק, שם המשיך בפעולתו הציונית. שימש כציר בכנסיית ציוני רוסיה במינסק ובקונגרס הציוני השישי בבזל, בשנת תרס"ד.
בשנת תרס"ו, 1906 נתמנה לרב באודסה, שם קנה לו שם ברוחב ידיעותיו ביהדות, בהשכלתו הכללית ובדרשותיו המצוינות. הרב התחבב מאוד על כל שכבות הציבור. ליד תפקידו ברבנות הרבה לפעול בשטח החינוך והעבודה הסוציאלית. בהשתדלותו נוסדו מספר בתי כנסיות, ובתי ספר לילדים עניים.
באודסה התמסר ביתר שאת לפעולה הציונית. היה יו"ר המזרחי בעיר ופעיל בוועד חובבי ציון. דרשותיו בבית הכנסת הציוני "יבנה" משכו המוני צעירים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עסק בסיוע לפליטים שהגיעו לעיר. לאחר המלחמה היה חבר מועצת העיר וציר בכנסייה הלאומית של יהודי אוקראינה.
בשנות תרפ"ג-תרפ"ח הופיע בוויכוחים בענייני אמונות ודעות שנערכו מטעם השלטונות הסובייטים בתיאטרון העירוני שבאודסה והגן על אמונת ותורת ישראל. יריביו עמהם התמודד, היו ארכיבישוף, מרקסיסט, ופרופסורים. בתקופה זו פעל רבות בשביל עליית נוער ציוני לארץ ישראל.
בשנת 1937 הצליח לצאת מברית המועצות, עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, בה היה אב בית דין ורב בשכונת נורדיה. היה חבר בית הדין הכבוד של המזרחי בישראל, ומשופטי פרס הרב קוק לספרות תורנית.
נפטר ב-17 בדצמבר 1950 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
בנו הבכור הוא הצייר חיים גליקסברג.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
שלום שוורצברד
נקודה כחולה חיוורת
נקודה כחולה חיוורת (באנגלית: Pale Blue Dot) הוא תצלום של כדור הארץ שצולם ב-1990 על ידי הגשושית וויאג'ר 1, ממרחק של למעלה מ-6 מיליארד ק"מ, בו נראה כדור הארץ כנקודה קטנה על הרקע העצום של החלל.
נאס"א נעתרה לבקשתו של האסטרופיזיקאי קרל סייגן והורתה לגשושית וויאג'ר 1, אשר סיימה את תפקידה והחלה לשייט אל מחוץ למערכת השמש, לצלם את כדור הארץ מהמרחק הרב בו שהתה. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1994, הוציא סייגן ספר בשם זהה וכך כתב בהתייחס לתצלום:
ב-2001 נבחר התצלום לאחד מעשרת תצלומי החלל החשובים בכל הזמנים.
לפי נאס"א, המרחק בין הגשושית לבין כדור הארץ בעת הצילום היה כדלהלן:
התמונה היא חלק מרצף צילומים שנקרא הדיוקן המשפחתי, שבו וויאג'ר 1 צילמה עוד חמישה כוכבי לכת במערכת השמש, ואת השמש. הרצף כולל את השמש, צדק, כדור הארץ, נוגה, שבתאי, אורנוס, ונפטון.
אן סות'רן
הרייט ארלין לייק (באנגלית: Harriette Arlene Lake; 22 בינואר 1909 - 15 במרץ 2001) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1987 על תפקידה בסרט "לווייתני אוגוסט". ידועה בשם אן סות'רן (Ann Sothern).
ביוגרפיה.
סות'רן נולדה בוואלי סיטי שבדקוטה הצפונית וגדלה במיניאפוליס, שם סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון המרכזי שבעיר. בגיל 18 עזבה את ביתה כדי לפתח את כישורי המשחק שלה, בתחילת דרכה הופיעה בעיקר בתור ניצבת. קיבלה חשיפה ראשונה בשנת 1934 בסרט המוזיקלי "ילד המיליונים" לצידו של אדי קנטור. ב-1937 גילמה את טוני פמברטון בקומדיה של אוטו פרמינגר "סכנה- אהבה בעבודה". הופיעה ב-1940 בקומדיית הפשע של לויד בייקון "אח סחלב" בתור פלורנס אדמס חברתו של הגנגסטר ג'וני סאטו (אדוארד ג'י רובינסון). תפקידה בסרט המוזיקלי זוכה האוסקר "גברת היי טובה" ב-1942 היה זה שנתן לה את הדחיפה לתפקידה הגדול ביותר בתחילת דרכה בקומדיה הקלאסית של ג'וזף ל. מנקייביץ' "מכתב לשלוש נשים" בתור אשת הקריירה הנשואה ריטה פייפס שכותבת סיפורים לאופרות סבון רדיופוניות.
בשנות ה-50 התפרסמה בזכות תפקידה הראשי בחמש עונות קומדיית המצבים "מזכירה פרטית" בתור המזכירה הפרטית סוזן מק'נמרה. על תפקידה בסדרה קיבלה סות'רן שלוש מועמדויות לפרס אמי ומועמדות אחת לקומיקאית הטובה ביותר. בשנת 1958 קיבלה סדרה על שמה, "המופע של אן סות'רן" בה גילמה את קטי אוקונור, עוזרת הנהלת בית מלון בניו יורק. הסדרה עצמה זכתה בפרס גלובוס הזהב וסות'רן הייתה מועמדת לפרס אמי בפעם החמישית.