רבי ישראל חריף מסטנוב (כנראה ה'תנ"ו – ז' בשבט ה'תקמ"א) היה רב ומקובל חסידי, תלמידו של הבעל שם טוב.
תולדותיו.
נולד לרב שלמה. סבו רבי אברהם מסטנוב היה רב מפורסם. נישא לבתו של רבי יחיאל ממיקולייב (צאצא של רבי יחיאל מנמירוב שנרצח בפרעות ת"ח ות"ט). התפרסם כחריף ועל כן כונה כך.
היה לוחם גדול נגד הפרנקיסטים שהתפשטו בזמנו ברחבי גליציה. במכתבו של רבי אריה לייב מבולחוב מסופר שהפרנקיסטים היו כותבים את מכתביהם בהצפנה ולא הצליחו להבין את דבריהם רק רבי ישראל הצליח לגלות את הצופן וכך גילו את מעלליהם.
בצעירותו היה מתנגד לבעל שם טוב אך בהמשך התקרב אליו והיה לאחד מגדולי תלמידיו. סיפור התקרבותו על פי המסורת החסידית הוא שפעם העלילו עליו לשלטונות והיה צריך להימלט מעירו והגיע למז'יבוז' ושהה אצל הבעל שם טוב. פעם איחר לארוחת צהריים והבעל שם טוב נכנס לחדרו לראות למה לא מגיע, אמר לו רבי ישראל שעוסק בדברי תוספות קשה ושאלו את שאלותיו. הבעל שם טוב תירץ לו את כל קושיותיו ומאז נעשה לתלמידו המובהק. רבי יעקב ישראל מצ'רקס סיפר שכשהיה הבעל שם טוב מגיע לסטנוב היה מתארח אצל רבי ישראל.
ילדיו היו רבי דוד אב"ד סטנוב, סמטרוטש וזבניץ ורבי אלקנה אב"ד פלטישאן.
יחס גדולי דורו אליו.
כונה על ידי אנשי עירו "רבי ישראל חריף" על שם חריפותו שהייתה בולטת אפילו בסטנוב שהייתה עיר של תלמידי חכמים גדולים. בין המסכימים על ספרו "תפארת ישראל" שהודפס שנים רבות לאחר פטירתו מופיעים רבי יוסף שאול נתנזון, רבי שלמה קלוגר, רבי ישעיה שור, רבי אהרן מצ'רנוביל, רבי יצחק מסקווירא, רבי מנחם מנדל מויז′ניץ, רבי דוד מטולנא, רבי אברהם יעקב מסדיגורה, רבי מנחם נחום משטפנשט ורבי דוד משה מצ'ורטקוב.
רבי יוסף שאול נתנזון כותב בהסכמתו שרבי ישראל חריף ניצח בוויכוח תלמודי את רבי אריה לייב גינצבורג ה"שאגת אריה" שהיה נחשב בדורו לגדול הלמדנים.
רבי אהרן מצ'רנוביל כותב בהסכמתו ל"תפארת ישראל" שהחזקת הספר בבית היא סגולה.
ציניתיים
משה הלוי (בלוגר)
משה הלוי (ידוע בכינוייו הלמו ו-HALEMO; נולד ב-1970) הוא בלוגר ישראלי הידוע בעיקר בפרובוקציות והתנגשויות עם רשויות אכיפת החוק.
ביוגרפיה.
משה הלוי נולד וגר בעכו. בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה ועוסק בתכנות מחשבים, בבניית אתרי אינטרנט ובתמלול.
התפרסם כבלוגר שאינו נשמע לצווי איסור פרסום ונעצר מספר פעמים עקב כך על ידי משטרת ישראל. הוא מוכר באינטרנט בכינויו "HALEMO" המורכב מחלקי שמו המלא: HALEvi MOshe.
בשנת 2004 הגיש העיתונאי יואב יצחק תביעת לשון הרע נגד הלוי. בפסק הדין חויב הלוי בתשלום פיצוי ליצחק בסך 10,000 ש"ח ו־7,500 ש"ח הוצאות משפט.
נעצר מספר פעמים על ידי המשטרה, חלקן על רקע פעילותו כבלוגר המפרסם סקופים באינטרנט. הוגשו נגדו כמה כתבי אישום, אך הוא זוכה בכולם בבית המשפט.
הואשם בהונאת מחשב מתוחכמת במערכת המחשוב של בתי המשפט: הוא נחשד כי מחק חוב של שבעה מיליוני שקלים של בר פלוגתא לוויכוח כדי להביא להאשמתו. במשפט התברר כי כל שעשה הלוי הוא לשלם חלק מזערי מהחוב של אותו אדם, לכאורה על מנת לקבל אישור על יתרת החוב, ושהאשם הוא בבעיות חמורות במערכת המחשוב של בתי המשפט, אשר מוחקת את החוב כולו בעקבות תשלום חלקי, על כן זוכה הלוי מכל האישומים. בשנת 2008 הועמד לדין באשמת העלבת עובד ציבור, בטענה שפרסם בפורום באינטרנט את תמונת מפכ"ל המשטרה כשהוא מעוטר בסמלים נאציים. הלוי זוכה מחמת הספק.
מעצר נוסף של הלוי אירע באוגוסט 2012 בחשד שפרץ ל"נט המשפט", מערכת המידע של בתי המשפט, וחשף חומרים סודיים ורגישים. הלוי טען כי לא פרץ לאתר וקיבל את המסמכים לאחר שהכניס מספר זהות בלבד בגלישה רגילה. עוד טען כי "אם האתר הזה הוא מאגר מידע, אז הם עברו על חוק הגנת הפרטיות. אם הייתה להם כוונה שלא לחשוף מסמכים, הם היו צריכים לבנות אתר מאובטח". באפריל 2014 הפרקליטות החליטה שלא להגיש כתב אישום והתיק נסגר מחוסר ראיות. בעקבות סגירת התיק ואי פרסום עדכון באתר המשטרה, תבע הלוי פיצוי בסך 10 אלף ש"ח מהמשטרה בבית משפט לתביעות קטנות. ב-19 בינואר 2015 פרסמה המשטרה באתרה הודעה על סגירת התיק. לבסוף פסק השופט פיצוי להלוי בסך 2,500 ש"ח תוך מתיחת ביקורת על התנהלות המשטרה מול הלוי.
בחודש פברואר 2017 נעצר שוב ושוחרר לאחר חקירה למעצר בית לשמונה ימים.
הלוי תבע פיצוי ממשטרת ישראל ומשניים משוטריה על שבמהלך חקירה מחקו קבצים ממחשבו, וזכה בפיצוי (כולל הוצאות משפט) בסך 68,000 ש"ח.
הלמו
אנטופול
אנטופול (בלארוסית: Антопаль ["אנטופאל"]; רוסית: Антополь ["אנטופול"]; יידיש: אנטיפאליע) היא עיירה במחוז בריסק בדרום-מערב רוסיה הלבנה שהייתה בין שתי מלחמות העולם בנפת קוברין במחוז גרודנה בחבל פולסיה שבפולין. עד מלחמת העולם השנייה והשואה מספר היהודים היווה כ-80% מתושבי העיירה במשך לפחות 45 שנים.
גאוגרפיה.
העיירה סמוכה לבריסק (ברסט) וקוברין בקרבת מסילת הרכבת פינסק-ברסט וליד הנהר פריפט הנשפך לדנייפר.
האזור הוא אזור שפלה שבאדמתו יערות ושטחי חקלאות רבים ורובו אגמים וביצות.
היסטוריה.
עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
השלטון באזור עבר לסירוגין מרוסיה לפולין, והאוכלוסייה כללה: ביילורוסים, אוקראינים, פולנים ויהודים. יהודים חיו בפולסיה כבר באמצע המאה ה-14 והתיישבו באנטופול באמצע המאה ה-17.
במאה ה-17 אנטופול הייתה עיירה פרטית במחוז בריסק, וכך נשארה עד ראשית המאה ה-20. בתחילת המאה ה-18 אנטופול הייתה בבעלות האצילה אנטונינה זאמויסקה והעיירה נקראה על שמה. בשנת 1604 עברה אנטופול לבעלותם של האצילים ממשפחת זאמויסקי.
ב-1706 כבשו השוודים את העיירה ובייחוד נפגעו מהכיבוש השוודי היהודים, שרבים מהם נרצחו.
במסע נפוליאון לרוסיה ב-1812 התחוללו קרבות רבים באזור.
ב-1830 וב-1863 הפולנים מרדו ברוסים. היהודים תמכו במורדים הפולנים ונענשו קשות על ידי הרוסים.
ב-1897 מנתה אנטופול 3,876 נפשות שמתוכם 3,176 היו יהודים (81% בקירוב).
ב-1840 הושלמה תעלת המים המלכותית (kana kroleswski), שהייתה קרובה לאנטופול ועברה בהורודץ, מהיישובים הקרובים לאנטופול.
ב-1858 התרחשה שרפה גדולה בעיירה ובתים רבים נפגעו.
ב-1880 נסללה מסילת הרכבת פינסק-ז'אבינקה ובאנטופול הוקמה אחת התחנות. בשנים 1910-1908 נסלל כביש להורודץ ואנטופול חוברה לרשת הכלל-ארצית של תעלות המים והנהרות.
במלחמת העולם הראשונה בקיץ 1915 הגרמנים כבשו את האזור. הרוסים בנסיגתם הציתו את אנטופול ורבים מבתיה נהרסו. הגרמנים שלטו באזור עד נובמבר 1918. תחת שלטונם היה עוצר בכל לילה וצעירים נלקחו לעבודות כפייה.
בין שתי מלחמות העולם.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הצטמצמה אוכלוסיית העיירה בחצי, אך עדיין יחס היהודים מתוך תושביה נותר על כ-81%.
ב-1918 (תרע"ח) פרצה מלחמת אזרחים בין גורמים שונים: הפולנים, הקומוניסטים, הלגיונרים והבלחוביצים, והסובלים העיקרים מכך היו היהודים.
בשנים 1921-1919 התנהלו קרבות עזים בין הרוסים לפולנים שניצחו והאזור הצטרף לפולין העצמאית.
ב-1939 חיו בה כ-3,000 תושבים שמהם כ-2,300 יהודים.
במלחמת העולם השנייה.
לאחר פלישת הגרמנים לפולין ופרוץ המלחמה, ובעקבות ההסכם בין גרמניה לברית המועצות, החלק המזרחי של פולין שכלל את אנטופול, עבר לשליטת ברית המועצות.
ב-25 ביוני 1941 (ל' בסיוון תש"א) נכנסו הנאצים לאנטופול. באוקטובר הוקם גטו שלתוכו הוכנסו בנוסף ליהודי העיירה גם מהכפרים בסביבה ומהעיירות הסמוכות הורודץ, שרשוב וז'אבינקה. בגטו הצטופפו כ-2,500 איש. לאחר מספר שבועות הגטו חולק לשניים: "גטו אנטופול" (בקיצור "גטו א'"), סביבו הוקמה גדל תיל וקרשים, ובו רוכזו בעלי המקצוע שהיו דרושים לגרמנים ובני משפחותיהם. ליושבי גטו א' הונפקו תעודות מיוחדות. ב"גטו ב'" רוכזו היהודים האחרים.
בגטו פסקו החיים המשפחתיים והתרבותיים. בבקרים היו יוצאים מהגטו לעבודות יזומות של סלילת כבישים, ניקיון וחקלאות. שני הגטאות חוסלו בארבע אקציות. בסוף יולי 1942 הושמד "גטו ב'" כששוכניו, יחד עם קבוצת יהודים מגטו אנטופול, הובלו לתחנת הרכבת, ממנה נסעו יחד עם יהודים מקוברין, פינסק, ינוב ודרוהיצ'ין ליער ברונה-גורה (Brona Gora), בין בריסק למינסק, ושם נורו במכונות ירייה. אחר כך הושמד גם גטו אנטופול בשלוש אקציות נוספות. אקציה שנייה הייתה בסוף אוגוסט 1942. ב-15 באוקטובר 1942 הקיפו הגרמנים את הגטו מלווים באנשי המשטרה היהודית. זאת הייתה האקציה האחרונה ובגטו נותרו 300 איש. עד 16 באוקטובר 1942 (ה' בחשוון תש"ג) חוסלו כמעט כל יהודי העיירה בברונה גורה (brona gora), ומתוך היהודים שחיו בעיירה לפני המלחמה שרדו שמונה בלבד, בהם פנחס צ'רניאק, אשתו ובתו.
אנטופול שוחררה ב-22 ביוני 1944 (א' בתמוז תש"ד).
הקהילה היהודית.
ראשית היישוב היהודי היה ככל הנראה בשנת שס"ד (1604) כשהעיירה עברה לבעלותם של האצילים ממשפחת זאמויסקי. ידוע בוודאות על ישיבת יהודים בעיר באמצע המאה ה-17. בכיבוש השוודי בתס"ו (1706) נרצחו יהודים רבים באזור ובהם מאנטופול. סבל רב סבלו היהודים גם בכיבוש הגרמני במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים לאחריה. לאחר שנתיים של שליטה קומוניסטית במלחמת העולם השנייה כבשו הנאצים את האזור ונכנסו לאנטופול בל' בסיוון תש"א (25 ביוני 1941). עד ה' בחשוון תש"ג (16 באוקטובר 1942) הושמדה כמעט כל הקהילה, ורק שמונה שרדו.