לאחר שחרורו מצה"ל, הקים ספני ביחד עם קווין רובין את ערוץ הוולוגים, ואת ערוץ היוטיוב "קווין ורז – חיים בחארטא". בהמשך, הופיע הצמד בתוכנית בערוץ yes KidZ 'החיים על פי קווין ורז', בה שודרו וולוגים שלהם. חבורת "חיים בחרטא" התפרקה וספני הקים חבורה חדשה ששמה "בלאגן".
ב-2016 צילם יחד עם שירלי לוי עבור תוכנית הריאליטי "אקס פקטור ישראל" של הזכיינית "רשת" סרטונים קומיים, של מאחורי הקלעים של התוכנית.
ב-2017 למד משחק בבית הספר למשחק מול מצלמה "טכניקה", של ניב רז ואולי שטרנברג.
בספטמבר 2017 השתתף במיזם יוטיוב של משרד הפרסום teenk יחד עם קווין רובין הנקרא "קווין ורז - חיים בחארטא". תוכן הערוץ כלל וולוגים מוילה ששכרה ההפקה באבן־יהודה. קהל היעד הורכב בעיקר מילדים ובני נוער. הפרויקט מומן דרך משרד הפרסום על ידי תוכן מסחרי שיווקי. הסדרה תוייגה ככזאת ש"שברה את הרשת", וכמות הצפיות לפרק עולה על 200 אלף צפיות. ערוץ היוטיוב הגיע למקום הראשון בדירוג "כוכבי הרשת לשנת תשע"ח" של הצינור. וזכה בפרסים "יוטיובר השנה", "וולוגר השנה" ו"הרכב הרשת של השנה".
באוגוסט 2018 דירג אתר פרוגי את ספני ורובין במקום ה-45 מתוך 70 כוכבי הנוער של ישראל.
רז ספני הוציא מספר שירים, ביניהם: "לא הולכים לישון", בשיתוף קווין רובין ויאלו, "הכל חארטא", בשיתוף קווין רובין ופלד ובלאגן, בשיתוף שון בלו ורון נשר.
בדצמבר 2018, השתתף ספני בנקסט פסט, מופע בהפקת סברס וטינק לחנוכה.
ביוני 2019 הוציא ביחד עם רון נשר ושון בלו את שיר הנושא של הפרויקט "בלאגן", את השיר כתב והלחין רון נשר, והפיק את השיר מוטי סימון.
ב-2019 נבחר להנחות את תוכנית החגים "גוג ונחגוג" של ערוץ KidZ.
ביולי 2019 נבחר לשפוט את תוכנית הרשת "הסאב הבא" לצד בן קיסר ועמית רחום.
באוקטובר 2021 ספני יחד עם מתן פרץ השיקו פודקאסט בשם "נכנסים לפינות" בשיתוף בנק הפועלים.
בשנת 2022 החל ספני לשחק בסדרה ספיידרז.
מריאנה אספוסיטו
אקו מיוזיק
קרלוטה גריזי
קרלוטה גריזי (באיטלקית: Carlotta Grisi (נולדה בשם Caronne Adele Josephine Marie Grisi); 28 ביוני 1819 – 20 במאי 1889) הייתה רקדנית בלט איטלקייה. גריזי נולדה בויזינאדה, איסטריה (כיום Vižinada, קרואטיה). היא למדה בבית הספר לבלט של תיאטרון לה סקאלה במילאנו, ואחר כך השתלמה אצל מנהל הבלט ז'יל פרו. היא נודעה בייחוד בהופעתה בבלט הקלאסי ז'יזל, שנוצר למענה.
חייה.
בהופעת הבכורה שלה בלונדון בשנת 1836, רקדה גריזי עם הרקדן המחונן ז'יל פרו. בהמשך הופיעה בפריז בתיאטרון הרנסאנס בשנת 1840, וכעבור שנה יצאה למסע הופעות עם פרו אל מקומות אחרים באירופה. הודות לקשריו של פרו הוזמן הצמד להופיע בפריז, לונדון, וינה, מינכן ומילאנו, שם שרה גריזי ורקדה. משני הכישרונות שחוננה בהם, היה זה הריקוד שזכה למירב השבחים. ביצועיה את הכוריאוגרפיה של פרו, שנהנתה אותן שנים מתשומת לב רבה, זיכו אותה בשבחי הקהל והביקורת גם יחד.
תפקידה הגדול ביותר היה כז'יזל. הצגת הבכורה של בלט זה בן שתי המערכות התקיימה ב-28 ביוני 1841 באולם לה פלטייה בתיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז. כ"אלברכט" רקד לוסיאן פטיפה, (אחיו של מריוס פטיפה הדגול), ואת תפקיד "מירתה", מלכת הוויליות רקדה אדל דומילאטרה. הבלט חולל סנסציה והניע את צופיו להכריז על "ז'יזל" כבלט הגדול ביותר בתקופתו ויורש מנצח ליצירת המופת הרומנטית הסילפידה. בתור שכזה העלה בן לילה את גריזי למעמד של כוכבת כבר בבלט הראשון שלה באורך מלא בפריז. משכורתה עלתה מ-5,000 פרנק ל-12,000 ב-1842 ול-20,000 ב-1844, בתוספת שכר לכל הופעה. "ז'יזל" גם ציין את התמורה ביחסיה עם ז'יל פרו.
הופעתה האחרונה של גריזי במערב הייתה בבלט של פול טליוני "המטמפורפוזות" (ידוע גם כ"סאטאנלה", (1849)
בשנת 1850 הצטרפה אל פרו בסנקט פטרבורג, רוסיה, שם התמנה למנהל בלט, ורקדה את ז'יזל בתיאטרון בולשוי האימפריאלי. את "ז'יזל" הראשונה ברוסיה רקדה פאני אלסלר, ועל כן התגובה הראשונה לפרשנות של גריזי לתפקיד לא הייתה נלהבת. אף על פי כן, במשך הזמן העריכו הרוסים את כשרונותיה. היא הייתה פרימה בלרינה של התיאטרון הצארי של סנקט פטרבורג מ-1850 כד 1853, ועבדה לא רק עם פרו אלא גם עם ז'וזף מאזילייר, שביים במיוחד בשבילה את La Jolie Fille de Gand ואת Vert-Vert.
בשנת 1854 עברה גריזי עם בתה מרוסיה לוורשה, שם התכוונה להמשיך לרקוד, אבל כאשר הרתה לנסיך לאון רדזיוויל, שידל אותה זה לפרוש מן הבלט בשיא פרסומה. גריזי ילדה את בתה השנייה, לאונטין גריזי, ובגיל 34 השתקעה בסן-ז'אן (ז'נבה) בווילה גריזי, שנקראה גם וילה סן-ז'אן ואיננה קיימת עוד, ושם חיה עוד 46 שנים בשלווה. היא מתה ברובע זה בעיר ז'נבה ב-20 במאי 1899, חודש לפני שמלאו לה 80.
אחד מיוצרי הבלט ז'יזל, תאופיל גוטייה, שהיה נשוי לאחותה של קרלוטה, ארנסטינה, תיאר את ריקודה כמצטיין בחיוניות ילדותית, עליצות מאושרת ומידבקת. קרלוטה גריזי הייתה דודניתן של זמרות הסופרן המפורסמות, ג'ודיטה וג'וליה גריזי.
נסיכות אנהלט
נסיכות אנהלט הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-קתן ודוכסות אנהלט-ברנבורג ליצירת דוכסות אנהלט.
גאוגרפיה.
שטח אנהלט נמתח מהרי הארץ במערב אל נהר אלבה במזרח. בשנת 1315, עם האובדן של שטחי אנהלט-אשרסלבן, הקרקעות סביב באלנשטדט יצרו מובלעת מערבית. שטח הדוכסות לבסוף היה 2300 קמ"ר.
במערב האדמה מתפתלת ובמיוחד בצפון מערב הנסיכות, שם היא מהווה חלק מהרי הארץ, עם פסגת הר הרמברג כנקודה הגבוהה ביותר, 579 מטר. מהרי ההארץ הארץ משתפלת בהדרגה לעבר נהר הזאלה. האדמה בין הנהר לאלבה פורייה במיוחד. מזרחה לאלבה, הקרקע היא בעיקר מישור חולי שטוח, עם יערות אורן נרחבים, בשילוב עם אדמת ביצה ומרעה עשירה. האלבה הוא הנהר הראשי, החוצה את החלק המזרחי של הנסיכות, ממזרח למערב, וברוסלאו מתאחד עם נהר מולדה. נהר הזאלה זורם לכיוון צפון דרך החלק המרכזי של הנסיכות וזורמים אליו היובלים פוהנה, ויפר ובודה.
האקלים הוא בדרך כלל מתון, אם כי באזורים הגבוהים של הרי ההארץ לכיוון דרום מערב, האקלים הוא יותר קריר.
היסטוריה.
בשנת 1170 מת אלברכט הדוב, ובנו ברנהרד ירש את השטחים סביב טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה, אשר הפכו מאוחר יותר לנסיכות אנהלט. בשנת 1172 מת אחיו הבכור אלברכט, רוזן באלנשטדט ללא יורשים, וברנהרד ירש אף את נחלותיו. ב-2 בפברואר 1212 מת ברנהרד, ובנו היינריך הראשון, נסיך אנהלט ירש את רוזנות אנהלט, בעוד בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה ירש את דוכסות סקסוניה.
בשנת 1218 קיבל היינריך את התואר נסיך, ולאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1382 מת יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשנת 1396 חולקה נחלתו בין בניו; זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט. וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן נפגש עם מרטין לותר בשנת 1521 בדיאט באאוגסבורג, ויישם את הרפורמציה הפרוטסטנטית בשטחיו, והיה הנסיך השני של האימפריה הרומית הקדושה לעשות זאת לאחר פרידריך החכם מסקסוניה. הוא גם היה חבר מוביל של הליגה הפרוטסטנטית בברית טורגאו ובברית שמלקלדן נגד המדיניות של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המלחמה השמלקלדית איבד וולפגנג זמנית את נחלותיו, אולם קיבל אותן בחזרה בשלום פסאו. בשנת 1562 ויתר וולפגנג על אנהלט-קתן לבני דודיו יואכים ארנסט וברנהרד השביעי מאנהלט-צרבסט, ועם מותו של ברנהרד בשנת 1570, כל השטחים של אנהלט התאחדו רשמית תחת שלטונו של יואכים ארנסט. בשנת 1561 מת יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ואחיינו יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ירש את נחלותיו. בשנת 1586 מת יואכים ארנסט, ובשנת 1603 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו, רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה. בשנת 1817 מת לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו. בשנת 1847 מת היינריך, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ולאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ירש את נחלתו, ובשנת 1853 איחד את הנחלות לדוכסות אנהלט-דסאו-קתן. במהלך מהפכות אביב העמים נאלץ לאופולד לתת חוקה חדשה לנתיניו, אולם לאחר מכן ביטל אותה, ובשנת 1859 נתן חוקה אחרת לדוכסות. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
לאחר מכן.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות לאופולד הרביעי לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר יואכים ארנסט, דוכס אנהלט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
רוזנות אנהלט
ספר המנהיג