לאחר בניית העירוב יש צורך בתיקון נוסף, הנקרא עירוב חצרות, כדי להתיר את הטלטול בין רשויות היחיד נפרדות, כגון מבית לבית אחר, דבר שאסור מדרבנן ללא תיקון עירוב החצרות. אולם ישנם מקומות בהם אין צורך בעירוב החצרות, כגון בסיס צבאי או קיבוץ, שבו אוכלים כולם בחדר אוכל משותף. במקרה שבמקום היישוב גרים גויים, יש לשכור את רשותם על מנת שעירוב החצרות יוכל לחול.
פרצות בעירוב.
כיוון שעירוב נחשב למחיצה, הוא נפסל אם נפרץ בו פתח רחב מי' אמות (כ-5 מ'), שיעור הפירצה הפוסל מחיצה. בשל מבנה העירוב הנפוץ כיום, בכל מקרה בו החוט העובר בין עמודי העירוב, שנחשב לחלק העליון של צורת הפתח, נקרע - העירוב נפסל, היות ששוב אין היישוב מוקף כהלכה במחיצות, ואינו נחשב כרשות היחיד. בשל בעיה זו, נערכים במקומות רבים סיורים לבדיקת שלמות העירוב קודם לשבת, על מנת לתקנו במידת הצורך. אם העירוב נקרע באמצע השבת - העירוב נפסל, ואין אומרים בו את הכלל 'שבת הואיל והותרה - הותרה'.
בגלל החשש מפרצות בעירוב, או נפילת העירוב בימי סערה, ישנם מקומות בהם ישנו גיבוי לעירוב באמצעות קו עירוב נוסף, המיועד להתיר טלטול חופשי גם אם קו העירוב העיקרי יפסל. יצוין כדוגמה, שבסערת השלג העזה בירושלים בשנת תשע"ד (12 דצמבר 2013) נפל העירוב בעיר, ותושבי ירושלים לא יכלו לטלטל בשבת. לאחר מספר ימים כשוך הסערה תוקן העירוב בחזרה.
עירוב שכונתי.
ישנם מקומות בהם בסמוך לעירוב הכללי שבאחריות גופים ממוסדים, נבנה עירוב נוסף על ידי גורמים פרטיים או מקומיים. לרוב, העירובים הפרטיים בנויים באופן שיהיו כשרים גם לפי שיטות הלכתיות נוספות, שהעירוב העיקרי הממוסד אינו כשר לפיהם.
כמו כן, ישנם מקומות רבים בעיקר באזורי ריכוז חרדיים, בהם קיים עירוב שכונתי נוסף לזה העירוני של המועצה הדתית, המקיף שכונה מצומצמת בלבד. עירוב זה נעשה לחומרא כדי לא להיסמך על העירוב העירוני בו יש לעיתים בעיות הלכתיות לפי חלק מהשיטות. עם זאת יש מי שפיקפק על עירוב זה.
שיטות הלכתיות שעליהן מתבסס העירוב.
ישנן שיטות הלכתיות שונות, שעל פיהן לא ניתן כיום לערב מקומות רבים באמצעות העירוב המקובל הנעשה באמצעות בצורת הפתח. ואמנם המתירים מתבססים על השיטות החולקות עליהם ומתירות לערב בצורה המקובלת בימינו.
עם זאת, ישנם הנמנעים לטלטל חפצים בשבת גם במקום שבו יש עירוב, בשל הדעות החלוקות בנושא, בעיקר מן הטעמים הבאים:
ישנה דעה שרשותו של נוכרי ומחלל שבת פוסלות את העירוב מכיוון שאין הם שותפים בעירוב. בעבר פתרו את הבעיה על ידי עריכת העירוב בשיתוף עם שר העיר שיש לו סמכות להפקיע את רשותם או להיכנס על דעת עצמו לרשותם במידת הצורך. הבעיה התעוררה מחדש בעידן המודרני במדינות דמוקרטיות ובכללן במדינת ישראל, שכעת לראשי הרשויות אין כלל סמכות להוציא תושבים מנכסיהם או להיכנס אליהם ללא צו בית משפט. בעיה זו נפתרה על ידי ביצוע העירוב בשיתוף עם משרד הביטחון שעל פי חוקי החירום של המדינה, יש לו סמכות להוציא אזרחים מביתם או להיכנס לרשותם במקרי חירום.
שיור בעירוב.
מעיקר הדין, אין לערב את כל העיר בשלמות, ויש צורך לשייר חלק מסוים מהעיר שלא יהיה בתוך תחום העירוב, על מנת שיהיה היכר שכל ההיתר לטלטל הוא רק מכח העירוב, ובלעדיו אסור לטלטל כלל, בגלל איסור הוצאה מרשות לרשות, כלומר המטרה היא שלא ישכח איסור זה.
שטח השיור יכול להיות מינימלי, אפילו בית אחד וחצר אחת. ישנה מחלוקת האם השיור צריך להיות דווקא מבתי ישראל או שאפשר לשייר גם בתי גויים.
אולם בפועל נהוג כיום לערב את כל העיר ללא שיור בתים מחוץ לעירוב. הנימוק לכך הוא שסומכים על השיטה שמאפשרת לסמוך על השיור בבתי גויים, או שכיוון שכל העירוב בימינו מבוסס על חוט שעובר כצורת הפתח, (ולא על דבר קשיח כמו חומה) וכאשר החוט נקרע והעירוב נפסל מודיעים בכל העיר שאסור לטלטל חפצים, אין עוד צורך בהיכר של השיור למטרת היכר זה.
העירוב בישראל ובעולם.
בישראל קיים עירוב כמעט בכל הערים, בהסתמך על השיטה ההלכתית לפיה כשאין שישים ריבוא במקום אחד ממש, המקום אינו נחשב לרשות הרבים. ומכיוון שכך, גם בירושלים, שבה יש למעלה משש מאות אלף תושבים, נוהגים רובו המוחלט הציבור הדתי והחרדי להסתמך על העירוב. עם זאת, ישנם הנוהגים להחמיר ולא לטלטל חפצים למרות קיום העירוב, או לחלופין להקים עירוב שכונתי - המקיף מקום שבו אין שישים ריבוא איש.
בארצות הברית חלוקות הדעות בעניין העירוב. הרבנים הליטאים אוסרים לטלטל, על פי פסקיהם של גדולי הפוסקים בניו יורק, בהם הרב משה פיינשטיין, שאסר לטלטל מכיוון שסבר שיש להחשיב את כל המתגוררים בעיר במניין השישים ריבוא, ומכיוון שבניו יורק מתגוררים מיליוני אנשים אין כל היתר לטלטל בעיר. רבי אהרן קוטלר אסר את העירוב מסיבה אחרת; הוא פסק כדעתם של רוב הראשונים, הסוברים שמקום הרחב שש עשרה אמה, נחשב לרשות הרבים גם אם אין בו שישים ריבוא הולכים.
בשנת תש"ס (2000) הוקם בשכונת בורו פארק שבניו יורק עירוב בהכשר של הרב חיים יהודה כ"ץ. הציבור החסידי, בעיקר חצירות בעלז וצאנז קלויזנבורג בעיר, סומכים על רבניהם המתירים לטלטל, ואילו רבני חצירות סאטמר ובאבוב אוסרים לטלטל.
בוויליאמסבורג, שכונה בניו יורק שרוב תושביה היהודים משתייכים לחסידות סטמר, נוהגים התושבים המשתייכים לחצר זו לא לטלטל בשבת, מכיוון שלטענתם, (המוכחשת על ידי רבנים אחרים) רבי יואל טייטלבוים האדמו"ר מסאטמאר, סבר שאין להקים עירוב בעיר שאין בה רב רשמי שסמכותו נתונה על כל בני העיר, ולכן אף על פי שבשכונה קריית יואל במונרו, מטלטלים בני החסידות, הרי שבוויליאמסבורג, הם מקפידים שלא לטלטל. רבנים רבים פוסקים כי מכיוון שרוב בני העיר אינם מסכימים לעירוב, לא ניתן לבצע את העירוב בעל כרחם, שכן אף שניתן לזכות לאדם ללא ידיעתו - ולכן ניתן לזכות את פת העירוב לאדם שאינו יודע מכך, אך לא ליהודים שאינם מסכימים לעירוב מסיבות שונות, כך גם פסק הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג.
לעומת זאת, חסידויות פאפא, בעלז, חסידות צאנז ושאר החסידויות בעיר נוהגים לטלטל על סמך פסקו של הרב שלום קרויז, גאב"ד אדווארי, והרב אפרים פישל הרשקוביץ.
קישורים חיצוניים.
שו"ת יביע אומר חלק ט אורח חיים סימן לג
ועדה למאבק בנגע הסמים
הלילה ה-12 (מחזה)
אוסאנאס, קיסר אקסום
אוסאנאס היה קיסר אקסום (שנת 325 - 320 לערך).
מאנרו-האי סבור כי "מאוד סביר" שהמלך אוסאנאס הוא מי שקיבל את אדיאסיוס ופרומנטיוס מלך זה נקרא במסורת האתיופית "אלה אלאדה" או "אלה אמידה". "אלה אלאדה" הוא שם הכתרה, אם כי "אוסאנאס" הוא השם שמופיע על מטבעותיו.
W.R.O. Hahn, במסגרת מחקר שפורסם בשנת 1983, מזהה את אוסאנאס עם סאמבראוטאס (אשר ידוע רק מכתובת שנמצאה בדקי מהרי שבאריתריאה). אם זה נכון, זה נותן לאוסאנאס לפחות 27 שנות שלטון.
מטבעות עם שם זה נמצאו בסוף שנות התשעים באתרים ארכאולוגיים בהודו.
כדור עף
ג'בל חלאל
ג'בל חלאל (מכונה לעיתים גם הלאל או הילאל, בערבית: جبل الحلال) הוא הר בצפון סיני הנמצא כ-30 קילומטרים מערבית לקוסיימה. כמו הרי הנגב המרכזי והרי צפון סיני, ההר הוא תוצאה של מערכת קימוט שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח. בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר ואבן חול. בהר מצוי מכתש הדומה במבנהו למכתשי הנגב. שיאו של ההר מתנשא לגובה 892 מטר. מפנהו הצפוני של ההר מתנקז לוואדי אל-עריש למעבר הנקרא מעבר הדייקה (א-דייג'ה בערבית פירושו מיצר). הבדווים באזור הם ממטות השבטים תראבין ותיאהא.
באזור ההר נמצאים מספר עצי ערער אדום שגילם נאמד ב-865 שנה והצמח אזובית סיני שהוא אנדמי לאזור ההר וטווח התפוצה שלו הוא 25 קילומטרים רבועים בלבד.
מספר חוקרים הציעו לזהות את ג'בל חלאל כהר סיני המקראי. מיקום ההר מתאים לדעתם לתאוריות של "המסלול הצפוני" של יציאת מצרים. בחירתו נבעה מסמיכותו היחסית לעין קודיראת ולעין קדיס שחלק מהחוקרים זיהו עם קדש ברנע המקראית. מושל סיני הבריטי בשנות ה-30 של המאה ה-20, מייג'ור קלוד ג'רוויס התבסס גם על שם ההר שפירושו בערבית: "מותר" ובהקשר של הקרבת קורבנות "קדוש וחוקי". גם יוחנן אהרוני הציע לזהות את הר סיני בג'בל חלאל. הביקורת על זיהויו כהר סיני טוענת כי הממצאים הארכאולוגיים שנתגלו באזור ההר הם מתקופת האבן ומהתקופה הרומית-ביזנטית ושתי תקופות אלו אינן תואמות את התיארוך המקובל ליציאת מצרים.
ב-25 בנובמבר 1975 התרסק על ההר מטוס חיל האוויר הישראלי מסוג C-130 הרקולס שהשתייך לטייסת 131 וכל 20 החיילים ואנשי הצוות שהיו עליו נספו.
ב-2005 התפרסמו ידיעות כי אזור ההר היה מקום מסתור לאנשי ארגונים הקשורים לאל-קאעידה שביצעו פיגועי טרור בטאבה ובראס א-שטן באוקטובר 2004 ופיגועים בשארם א-שייח' ב-2005.
העוקץ (סרט)
העוקץ (באנגלית: The Sting) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1973 אשר עלילתו מתרחשת בספטמבר 1936 ומתמקדת בשני נוכלים מקצועיים (פול ניומן ורוברט רדפורד) המנסים "לעקוץ" איש מאפיה (רוברט שו) שהרג את חברם המשותף על רקע המשבר הכלכלי בארצות הברית. הסרט בוים על ידי ג'ורג' רוי היל, אשר גם ביים לפני כן את ניומן ורדפורד בסרט "קיד וקסידי" (1969).
הסרט זכה בשבעה פרסי אוסקר, בין השאר על הבימוי ועל הפסקול, המבוסס על נעימת הרגטיים המפורסמת של סקוט ג'ופלין - "The Entertainer".
בישראל הקרנת הבכורה הייתה ב-1 ביוני 1974 בקולנוע אלנבי בתל אביב.
הסרט הכניס למעלה מ-160 מיליון דולר, והוא נחשב אחת מאבני הדרך בתעשיית הקולנוע האמריקאי. לעומת זאת, סרט ההמשך שלו, "העוקץ 2" משנת 1983, זכה לפחות הצלחה ונכשל בקופות.
תקציר העלילה.