ידיד נולד בשנת 1918 בחלב שבסוריה ולמד שם בבית ספר תיכון ובישיבה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, הצטרף לתנועת בית"ר, בשנת 1942 היה ראש פלוגה בסניף נווה צדק ובשנת 1946 היה ראש קן ירושלים. לאחר הפילוג בתנועה היה בין פעילי האצ"ל. בשנים 1939 ו-1946 אף נעצר בגין פעילותו בארגון.
לאחר קום המדינה היה ידיד בין חבריה הראשונים של תנועת החרות, ייסד את סניף התנועה בשכונת התקווה ועמד בראשו. לצד פעילותו בחרות היה גם חבר הוועד הפועל ומזכירות ההסתדרות הלאומית ובשנים 1950–1960 עובד עיריית תל אביב. בשנת 1965 היה ראש מחלקת הנוער של עיריית תל אביב.
ידיד היה מפעילי העדה החלבית בישראל ונבחר למזכיר ועד יוצאי חלב וסוריה. שימש כחבר ועד האפוטרופסים של "כתר ארם צובא".
בשנת 1965 הוא נבחר מטעם גח"ל לכנסת השישית. כהונתו נמשכה לאורך שתי כנסות נוספות, עד 1977.
בשנת 1994 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת 2001 פרסם את הספר "ידיד נפש" המספר על פעילותו.
בבחירות 2006 הוצב במקום ה-112 הסמלי ברשימת הליכוד לכנסת.
ידיד נפטר ב-5 במאי 2013 בגיל 95.
בית מדינת מרילנד
בולוניה 1909
בולוניה 1909 הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר בולוניה. המועדון משחק בסרייה א'. אצטדיון הבית של המועדון הוא רנאטו דאלא'רה, ותכולתו היא כ-31,000 מקומות.
המועדון נוסד ב-1909 כקבוצת כדורגל בשטחי אוסטריה, ושיחק בה עד שאיטליה כבשה בחזרה את שטח העיר במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן, הצטרף המועדון לליגה השישית המחוזית באיטליה.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת הצלחות ותארים.
מועדון הכדורגל בולוניה הוקם על ידי אמיליו ארנשטיין, אוסטרי שהתעניין בכדורגל בעת שהותו באוניברסיטאות של וינה ופראג. עוד לפני כן, הוא ואחיו הקימו את מועדון הכדורגל "הכוכב השחור" באוסטריה. בולוניה הוקמה ב-3 באוקטובר 1909, בצפון איטליה, בעיר בולוניה, ובעת ההקמה קרלו סנדוני היה הספונסר והמנהל הכללי של המועדון, לואי ראוץ' השווייצרי היה הנשיא, גואידו דלה ואלה סגן הנשיא, אנריקו פנגליה המזכיר, סרג'ו למפרונטי הקופאי ואמיליו ארנשטיין וליאון וינצ'נזי מונו להיות חברי המועצה של המועדון.
ב-20 במרץ 1910 שיחקה בולוניה את המשחק הראשון בהיסטוריה שלה, נגד וירטוס המקומית, שלבשה חולצות לבנות, ובולוניה הביסו את וירטוס 1–9. קבוצת הכדורגל הראשונה הורכבה מ: קוך, צ'יארה, פסראלי, ברגאגליה, גיואדו דלה ואלה, נאני, דונאטי, ראוך, ברנבאו, מצ'אנו וגראדי. את העונה הראשונה בילתה בולוניה בליגה המקומית תחת הנהגתו של אריגו גראדי כקפטן הקבוצה, ובולוניה ניצחה בליגה שלה ועלתה לליגה שנקראה "קבוצת ונטו-אמיליאנו" שם בילו 4 עונות נוספות, וסיימו במקומות חמש ומעלה. בולוניה נכנסה לליגה הצפונית לפני שמשחקי הליגות הופסקו לחלוטין בגלל מלחמת העולם הראשונה.
אחרי המלחמה בולוניה החלה בהשתפרות מתמדת וההצלחות לא איחרו להגיע. בעונת 1919/1920 בולוניה העפילה לחצי הגמר של הליגה הצפונית באיטליה, ובעונה לאחר מכן, 1920/1921, הגיעה בולוניה לגמר הליגה, שם הפסידה לפרו ורצ'לי 2-1. בעונת 1923/1924 הגיעה בולוניה פעם נוספת לגמר הליגה אבל הפסידה לגנואה וסיימה סגנית פעם נוספת.
בעונת 1924/1925 ההמתנה הגיעה לסיומה, ובולוניה זכתה באליפות הראשונה בהיסטוריה שלה לאחר שניצחה את גנואה בגמר הצפוני, ואת אלבה רומא 0–2 ו0–4 במשחקי הגמר. לאחר שהפסידה בגמר הצפון בעונה הבאה, וסיימה כסגניתה של טורינו בעונת 1926/1927, וחמישית ב-1927/1928, הצליחה לזכות באליפות פעם נוספת בעונת 1928/1929 לאחר שניצחה בגמר את טורינו החזקה, ששלטה בליגה באותה התקופה.
לאחר הקמת הסרייה א' בעונת 1929/1930, המשיכה להצמד לצמרת כשסיימה במקומות שני ושלישי במספר עונות בתחילת שנות ה-30, ובכל מקרה בחצי העליון של הטבלה. ב-1935/1936 זכתה בולוניה באליפות איטליה השלישית שלה בהיסטוריה, לאחר שהקדימה את רומא בנקודה אחת בלבד בליגה. הקבוצה המשיכה ביכולת הטובה וזכתה ב-3 אליפויות נוספות בעונות , ו- לפני שמלחמת העולם השנייה עצרה את הליגה.
לאחר סיום המלחמה המועדון דעך ולא הצליח להתרומם בשנות ה-50 של המאה ה-20 ושנות ה-60 המוקדמות, אך כן הצליחה לשחזר את הצלחתה עוד פעם וזכתה באליפות השביעית והאחרונה שלה עד היום, בעונת 1963/1964. הישג זה הביא את בולוניה להשתתף בעונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות אך הודחה בסיבוב המוקדם של התחרות על ידי אנדרלכט.
בשנות ה-70 זכתה הקבוצה בקופה איטליה פעמיים: ב-1970/1969 כשסיימה במקום הראשון בבית הגמר בגביע, וב-1974/1973 כשניצחה באופן דרמטי את פלרמו 4-3 בדו-קרב פנדלים אחרי תיקו 1-1 בתום 120 דקות.
צניחה לליגות הנמוכות.
בשנות ה-80 המועדון החל בהתדרדרות שלו לליגות הנמוכות. בתחילת שנות ה-80 ירדה הקבוצה לליגה השנייה אחרי שהפסידה בקרב הישרדות לקליארי וגנואה ששרדו על חשבונה, וירדו בעונה לאחר מכן לסרייה ג', כך יצא שהקבוצה ירדה 2 ליגות ב-2 עונות בלבד. הקבוצה עלתה לליגה השנייה בעונה לאחר מכן. מעתה ואילך נאבקה הקבוצה על מקומה בסרייה א' כאשר הצליחה להעפיל בסוף שנות ה-80 לליגה הבכירה, אך ירדה בתחילת שנות ה-90 ואף התדרדרה פעם נוספת עד לסרייה ג', והצליחה לחזור עוד פעם לסרייה א' בסוף עונת 1995/1996. הקבוצה הצליחה אף לזכות בגמר גביע האינטרטוטו לשנת 1998 במשותף עם ולנסיה וורדר ברמן. המועדון הצליח להישאר בסרייה א' עד לעונת 2004/2005 אז ירדה מהמקום ה-18 לסרייה ב' פעם נוספת.
חוסר יציבות והישרדות בליגה הראשונה.
עונה לאחר מכן הקבוצה עברה לבעלים חדש כאשר ג'וזפה גזוני מכר את המועדון לאלפרדו קצולה, איש עסקים מקומי. הקבוצה החליפה מספר מאמנים ולא הצליחה להעפיל חזרה לסרייה א' עד לסיום עונת 2007/2008 אז סיימו ה"rossoblù" (האדומים-כחולים) במקום השני בסרייה ב' ועלו לליגה העליונה בהדרכתו של המאמן דניאל אריגוני. בקיץ 2008 ניהל הבעלים קצולה משא ומתן לרכישת הקבוצה על ידי קבוצת רכישה אמריקאית אבל המכירה בוטלה לבסוף, והמועדון נמכר לבסוף לקבוצת רוכשים מקומית בראשות פרנצ'סקה מנריני, שהפכה לאישה שהיא בעלי קבוצת כדורגל השנייה בסרייה א'. הקבוצה המשיכה להילחם על חייה בליגה בעונות הבאות ונאבקה גם בקשיים כלכליים של ראשי המועדון, והקבוצה נמכרה בשנית לאיש העסקים הסרדינאי סרג'ו פורקדה ובהמשך ניצלה שוב מירידה.
ב-23 בדצמבר 2010 קבוצת המשקיעים "בולוניה 2010" בראשות הבנקאי ג'ובאני קונסורטה ואיש העסקים מאסימו זנאטי רכשה את המועדון מפורקדה, לאחר שהלן לא העביר משכורות לעובדים והביא את המועדון לסף פשיטת רגל. זנאטי מונה לנשיא המועדון ביחד עם המוזיקאי האיטלקי, אוהד הקבוצה, ג'אני מורנדי שמונה להיות נשיא של כבוד במועדון, אך כעבור 28 ימים זנאטי והמנכ"ל התפטרו בגלל אי הסכמות וההנהלה התחלפה בשנית, בזמן שהקבוצה דשדשה בליגה וסיימה בחלק התחתון של הסרייה א', אך עם זאת שרדה. בעונת 2013/2014 חוסר היציבות בהנהלת הקבוצה השפיע והיא ירדה שוב לסרייה ב' מהמקום אחד לפני האחרון. החוסר יציבות המשיך, והקבוצה החליפה שוב בעלים כאשר קבוצה דרום אמריקאית בשם "מועדון הכדורגל בולוניה 1909" בראשות ג'ו טקופינה וג'ואי סאפוטו (בעלי הקבוצה מונטריאול אימפקט מה-MLS) לקחה את המועדון מידי אלבינו גואראלדי.
תחת ההנהלה החדשה, הקבוצה עלתה שוב לסרייה א' בסיום עונת 2014/2015.
סגל הקבוצה.
נכון ל-20 באוגוסט 2022
(קפטן)
(קפטן שני)
(בהשאלה מיובנטוס)
(בהשאלה מדינמו מוסקבה)
מלך האריות 2
אולדהאם
אולדהאם (באנגלית: Oldham) היא עיר באנגליה השייכת למנצ'סטר רבתי. אולדהאם ממוקמת 11 קילומטר צפון-מזרחית ממנצ'סטר, ומסביבה עיירות קטנות רבות אשר נחשבות למטרופולין של אולדהאם - ובכך זהו בעצם מטרופולין בתוך מטרופולין.
העיר מונה כ-100,000 תושבים והיא משתרעת על שטח של 67 קילומטרים רבועים.
העיר נקראת על שמו של הבישופ של אקסטר, האג אולדהאם (1450-1512), שהיה תושב המקום.
היסטוריה.
אולדהאם נוסדה במאה ה-9 כעיירה קטנה על הדרך בין מנצ'סטר ליורק. רק בתקופת המהפכה התעשייתית הפכה אולדהאם לעיר משגשגת, בזכות מפעלים רבים ליצור טקסטיל שנוסדו בה, והייתה לעיר מובילה בתחום יצור הטקסטיל והכותנה בכל אנגליה.
בשנת 1849 הפכה אולדהאם לרשות מקומית.
במאה ה-20 החלה ירידה בתעשיית הטקסטיל המקומית ומפעלים החלו להיסגר. בשנת 1998 נסגר המפעל האחרון. בעקבות סגירת המפעלים פוטרו העובדים וגל גדול של אבטלה פקד את העיר.
בנוסף לתעשיית הכותנה העיר התהדרה בכריית פחם. בשיא הכרייה היו 150 מכרות פחם ליד אולדהאם.
תחבורה.
אולדהאם לא יושבת על מסילה ראשית, והחיבור שלה לשירות הרכבות הוא דרך קו-סיבובי אולדהאם. הקו הסיבובי, המתחיל במנצ'סטר ועובר דרך פרברים שונים, כולל את אולדהאם וחוזר לתחנת היציאה שלו במנצ'סטר, הנקראת "מנצ'סטר ויקטוריה". אורך המסילה 9.7 קילומטר. חברת הרכבות המשרתת את העיר כמו את כל האזור היא נורת'רן. בעבר היו 6 תחנות רכבת באולדהאם, כיום יש רק 4.
מנצ'סטר מטרו-לינק, חברה המפעילה את הרכבת הקלה של מנצ'סטר מתכוונת לבנות קו שיחבר את מנצ'סטר עם אולדהאם ויעבור דרך פרברים נוספים בדרך. בעבר הייתה רכבת קלה בין אולדהאם למנצ'סטר בשנים 1990-1946.
מתחנת האוטובוסים המרכזית של אולדהאם ישנם אוטובוסים של חברת נשיונל אקספרס למנצ'סטר, לערים ועיירות מסביב ולמערב יורקשייר דרך הרי פנינס.
כביש M60 ו-A627 מחברים בין אולדהאם לכביש המהיר M62 העובר 6 קילומטרים מצפון לעיר. כביש זה הוא כביש מהיר העובר ממזרח למערב ומחבר את האל וליברפול.
ספורט.
לאולדהאם אין כיום אף קבוצה בליגה הבכירה באף ענף ספורט.
בשנת 1876 הוקמה קבוצת ראגבי אולדהאם רוגיידס.