נבות פרסמה עשרות מאמרים משפטיים אקדמיים בתחומי המשפט החוקתי בהם: על משפט חוקתי של פרשה, על הביקורת השיפוטית על חוקים (בצרפת), על נדידת המידתיות, על הפליה חוקתית, ועל חופש הביטוי של חברי הכנסת והזכות לשם טוב, על הדיאלוג החוקתי שבין הרשויות ועוד. כמו כן כתבה שני ערכים לאנציקלופדיה למשפט חוקתי השוואתי (Max Planck Encyclopedia of Comparative Constitutional Law).
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
סורפרס פאראדיס
מוסד אקדמי
דורון נשר
דורון נשר (נולד ב-28 במרץ 1954) הוא שחקן, סופר, תסריטאי, משורר, במאי, קומיקאי, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
נשר נולד וגדל ברעננה. אביו, מקסי נשר, עבד כנהג אגד והשתתף במספר סרטים: "בלוז לחופש הגדול" ו"הקיץ של אביה".
את שירותו בצה"ל עשה נשר בחיל השריון ולאחר שירות של שנה, עבר לפקד על להקת גייסות השריון. הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
נשר החל את דרכו כשחקן בשנת 1976, במחזה המבוסס על היצירה מסעות בנימין השלישי בתיאטרון בימות ושיחק בסרטים הקצרים "מקום בטוח" (1977) בבימוי עמוס גוטמן, ו"הקרב על מבצר ויליאמס" (1981) בבימוי רנן שור. בהמשך שיחק בדרמת הטלוויזיה "אינדיאני בשמש" (1981), ובתפקיד המרכזי בסרט העלילתי באורך המלא "צלילה חוזרת" (1982).
בשנת 1979 החל לעבוד על תסריט לסרט עם רנן שור, שנקרא תחילה "באוגוסט 1970". נשר ושור כתבו בין השנים 1978–1985 שש גרסאות לתסריט, עד שהוא אושר אושר לבסוף להפקה על ידי קרן הקולנוע הישראלי ב-1985. הסרט, "בלוז לחופש הגדול", בבימויו של רנן שור, יצא לאקרנים ביוני 1987. הוא היה הסרט הישראלי הראשון שנבחר לפתוח את פסטיבל הקולנוע ירושלים, ביולי 1987, וזכה לאהבת הקהל ולביקורת אוהדות.
בשנת 1983 שיחק בסרט קצר, שביים מודי קלינבורט, ששודר בטלוויזיה בשם "בריחה ראשונה".
בשנת 1984 שיחק בשני פרקים בסדרת קומדיית המצבים "קרובים קרובים", כדייר משנה בדירתה של חנה מרון. באותה שנה השתתף גם בסרט ההוליוודי "המתופפת הקטנה".
בשנת 1990 העלה את תוכנית הבידור "הצעות לסדר", שזכתה לביקורת אוהדות והוצגה במשך כשנתיים.
בין השנים 1984–1987 כתב והנחה את תוכנית הטלוויזיה לילדים ולנוער "שישאר בינינו" בערוץ הראשון.
בתחילת שנות ה-90 הגיש פינה קומית קבועה בתוכנית ערב יום שישי של הטלוויזיה "סופשבוע", שזכתה לפופולריות בימי מלחמת המפרץ. בעקבות הצלחת הפינה קיבל עליו להנחות שנתיים אחר כך את תוכנית יום השישי כולה, בהפקת חיים מלובן. התוכנית, "שולחן ארוך עם דורון נשר", שודרה לסירוגין בימי שישי בערוץ הראשון עד סוף 1992. לאחר שספגה ביקורות נוקבות הוא הוחלף בידי דודו טופז כמנחה "סופשבוע".
בשנת 1992 פרסם שני ספרי ילדים, "סיפור מביצה" (בספריית הפועלים) ו"מתן צ'יק צ'ק" (בהוצאת כנרת), וכן ספר שירה בשם "גלידה בטעם מוות" (בספריית הפועלים).
החל מספטמבר 1993, הגיש אחת לשבוע במשך למעלה מחמש שנים את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל, אשר כללה השמעת קטעי מוזיקה מסגנונות שונים ושיחות עם טכנאי הקול באולפן. כמו כן, הגיש בימי ראשון תוכנית בוקר הומוריסטית שבה השמיע את דעותיו על הידיעות שהתפרסמו בעיתוני היום. ב-1997 הגיש בערוץ 8 את תוכנית האירוח "פונדק הרוחות", בעריכה משותפת עם ירון בלוך.
כבמאי קולנוע ביים פרסומות רבות, כתבות טלוויזיה, סרט דוקומנטרי באורך מלא על המוזיקאי שלמה גרוניך "האיש שבא לכמה תווים" ואת הסרט העלילתי "אגדת האיש ששתק" (1998).
בשנים 2000–2006 שימש כשליח הקרן הקיימת לישראל באזור צפון קליפורניה בארצות הברית. ב-2006, בתום תקופת השליחות, הקים בארצות הברית חברה בשם "TimelessCities" שמטרתה הקמה באינטרנט של מודלים בגרפיקת תלת-ממד של ערים היסטוריות. החברה הקימה מודל של ירושלים בימי בית שני וכן מודל של קרקוב.
בשנת 2001 יצא לאור רומן פרי עטו, "אחד מרעננה" במסגרת הוצאת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2010 חזר דורון נשר עם משפחתו לישראל. על תהליך השיבה לישראל, יצר סרט בשם "כל עוד בלבב". בשנת 2011, החל להגיש את התוכנית "תושב חוזר" בימי שבת בגלי צה"ל, והחל לכתוב רומן בשם "האדמה זוכרת". ב-2012 העלה נשר מופע יחיד "זה לא פשוט", בו הוא מספר על אביו מילדותו בברלין, דרך השירות בצבא הבריטי ועד לעבודתו כנהג אגד. המופע הוא שילוב של סיפורים מצחיקים ומרגשים על אביו שהלך לעולמו.
בשנת 2013, החל שידורה של סדרת הקומדיה "בלתי הפיך" בערוץ 2, בה גילם נשר את יוסי, אביו של אודי (שמגלם מולי שולמן).
באוגוסט 2012 לקה נשר באירוע מוחי ואושפז במצב קשה. צוות מגן דוד אדום שהוזעק לביתו, מצא אותו עם סימנים לאירוע מוחי. הצוות ביקש לפנותו, אך הוא התנגד לכך בתוקף ולא הסכים להתפנות. הצוות המשיך בטיפול בבית המשפחה ובמשך כשעתיים, אך הוא המשיך להתנגד בתוקף. הצוות עזב, מאחר שעל פי החוק חל איסור על צוותי מגן דוד אדום לפנות חולה לבית חולים כאשר הוא מתנגד לכך בתוקף, ואשתו פינתה אותו לבית החולים. בעקבות האירוע הקים משרד הבריאות ועדת בדיקה. הוועדה קבעה כי הצוות נהג כהלכה, ולא היה בסמכותו לכפות את פינויו של נשר לבית החולים. אך הוחלט לגבש נהלים ברורים למקרים מסוג זה בעתיד.
בשנת 2021 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "המוח שלי ואני", בו הוא מתאר את תהליך השיקום שלו בעקבות האירוע המוחי.
פרסים והוקרה.
נשר זכה בפרס "מנורת הכסף" ב-1988 (המקביל לפרס אופיר של אותם ימים), על התסריט לסרט "בלוז לחופש הגדול".
חיים אישיים.
נשר היה נשוי לזהר, בתו של הרמטכ"ל חיים בר-לב, ונולד להם בן. מנישואים שניים, לנילי, הוא אב לשתי בנות. מתגורר ברמת השרון.
צ'אק שומר
צ'ארלס אליס "צ'אק" שומר (באנגלית: Charles Ellis "Chuck" Schumer; נולד ב-23 בנובמבר 1950) הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת ניו יורק מאז שנת 1999. בנובמבר 2016 נבחר למנהיג הסיעה הדמוקרטית בסנאט, שעד ינואר 2021 הייתה סיעת המיעוט ומאז הוא מנהיג הרוב בסנאט.
ראשית חייו.
שומר נולד בשכונת מידווד ברובע ברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית. הוריו היו סלמה רוזן ואברהם שומר. שם משפחתו נגזר מעיסוק משפחות המוקדמת בשמירה בגטו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בברוקלין, וסיים כבוגר המצטיין בשכבתו בתיכון ג'יימס מדיסון ב-1967. שומר התמודד מטעם תיכון מדיסון בתוכנית החידונים הטלוויזיונית לבתי ספר התיכוניים, "זה אקדמי".
הוא למד במכללת הרווארד, ושם החל להתעניין בפוליטיקה והיה פעיל בקמפיין של יוג'ין מקארתי למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1968. לאחר שסיים את התואר הראשון, המשיך שומר לבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודיו ב-1974 עם תואר J.D. שומר עבר את בחינת ההסמכה של מדינת ניו יורק במשפטים ב-1975, אך מעולם לא עסק בעריכת דין, אלא התחיל מיד בקריירה פוליטית.
קריירה פוליטית.
בשנת 1974, עם סיום לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת הרווארד, רץ שומר לבית הנבחרים המדינתי של מדינת ניו יורק, ובחירתו, בגיל 23, הפכה אותו למחוקק הניו יורקי הצעיר ביותר מאז תאודור רוזוולט.
ב-1980, אחרי שלוש תקופות כהונה רצופות בבית הנבחרים המדינתי, התמודד שומר על מושב שהתפנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם מחוז הנמצא בברוקלין ובקווינס, שבו התמיכה במפלגה הדמוקרטית היא בין הגבוהות במדינת ניו יורק. שומר נבחר מחדש שמונה פעמים במחוז זה בגלגוליו השונים (המחוז ה-16, המחוז ה-10 ולבסוף המחוז ה-9), ללא תחרות רצינית. בשנת 1997 כאשר משה צבי פולין עזב את תפקידיו במערכת הרבנית האמריקאית צ'אק שומר הקדיש לו נאום בקונגרס.
לקראת הבחירות של 1998, החליט שומר להתמודד על ייצוג מדינת ניו יורק בסנאט של ארצות הברית. הוא ניצח בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית כשזכה ב-51% מהקולות לעומת 21% לג'רלדין פררו ו-19% למארק גרין. בבחירות הכלליות הוא הצליח להביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן זה שלוש כהונות, אל ד'אמטו, ברוב של 55% ממניין הקולות מול 44%. ב-2004 נבחר מחדש ברוב של 71% מהקולות. ב-2010 ניצח שוב בבחירות לסנאט כשזכה לרוב של 66% מקולות הבוחרים. ב-2016 זכה בכהונה רביעית עם 70.6% מהקולות.
במרץ 2015 תמכו הסנאטורים הארי ריד ודיק דרבין במינויו של שומר למנהיג המפלגה הדמוקרטית בסנאט, עם פרישתו של ריד ב-2017.
בקיץ 2019 צ'אק שומר הביע "חששות רציניים באשר להגנה על הנתונים הנצברים בפייס אפ, כמו גם אם המשתמשים מודעים למי עשוי לקבל גישה אליו" וקרא לחקירתה של האפליקציה על ידי ה-FBI.
ועדות.
נכון לשנת 2015, הוא מכהן בוועדות הסנאט הבאות:
רקורד חקיקתי.
תחום בולט שבו פעל שומר הוא נושא ההגבלות על מכירת נשק. בזמן שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית הוביל שומר את תהליך החקיקה בבית הנבחרים של שנים מהחוקים הבולטים בתחום: ב-1993 הוביל, במקביל להווארד מצנבאום בסנאט, את חקיקת "חוק בריידי" שקבע תקופת המתנה בזמן רכישת נשק; ב-1994 הוביל במקביל לדיאן פיינסטיין בסנאט, חקיקת הגבלות על מכירת סוגי נשק מסוימים (כגון עוזי וקלשניקוב). תקנה זו שכונתה "איסור מכירת רובי סער" ("Assault Weapons Ban") הייתה חלק מחוק כולל למניעת פשע, ונקבע כי היא תפקע לאחר 10 שנים. ב-2004, עם פקיעתה הובילו פיינסטיין ושומר ניסיון להאריך את תוקפה, אך הרוב הרפובליקני בשני בתי הקונגרס הכשיל זאת.
שומר פעל גם בנושאי רגולציה על משחק וידאו, בנקאות וצרכנות, מלחמה בטרור ובנושאים הקשורים לפיתוח כלכלי במדינת ניו יורק.