במסגרת פעילותו הפוליטית היה שותף בשנת 2001 להקמת תנועת "אומץ לסרב" שחבריה סירבו להמשיך ולשרת כחיילי מילואים בשטחים. קרא לחיילים לסרב לירות במפגינים פלסטינים בלתי חמושים בגבול רצועת עזה.
חיים אישיים.
נשוי לפסיכולוגית נורית ענבר-וייס ואב לשלוש בנות.
קישורים חיצוניים.
מהרצאותיו:
חוק הפיקדון
מיכה חנני
חסם הולכה על שם מוביץ
קשר העלייה והחדר
הקשר העלייתי-חדרי
הקשר הפרוזדורי-חדרי
חסם הולכה של הקוצב המשני
תעלת גאורגה הקדוש
תעלת גאורגה הקדוש (ברומנית: Brațul Sfântu Gheorghe) היא הזרוע הדרומית ביותר מבין הזרועות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור. התעלה נמצאת בחבל דוברוג'ה, ברומניה.
אורך התעלה הוא 112 קילומטרים ועומקה המרבי 26 מטרים. מתעלת גאורגה הקדוש מסתעפות תעלת דראנוב ותעלת דונאבאט המקשרות ללגונה ראזים.
בנציון בנשלום
חסם הולכה מדרגה ראשונה
חסם הולכה מדרגה שנייה
חסם הולכה עלייתי חדרי מדרגה ראשונה
חסם הולכה עלייתי חדרי מדרגה שנייה
חסם הולכה פרוזדורי-חדרי
חסם הולכה פרוזדורי-חדרי מדרגה ראשונה
חסם הולכה פרוזדורי-חדרי מדרגה שנייה
חמש אצבעות
חמש אצבעות (באנגלית: 5 Fingers, בישראל הוקרן בשם מבצע ציצרו) הוא סרט ריגול אמריקאי משנת 1952 בבימויו של ג'וזף ל. מנקייביץ' עם ג'יימס מייסון ודניאל דארייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו הגדול על הספר "מבצע ציצרו" מאת לודביג קרל מויזיץ' שהיה נספח כלכלי בשגרירות גרמניה בטורקיה והיה מעורב בפרשית ריגול שנודעה אז כפרשת ציצרו שבה עובד בשגרירות הבריטית בשם אילאז באנזה (בסרט הוא נקרא יוליסס דיאלו) שנודע בשם הקוד "ציצרו" העביר לגרמנים מסמכים סודיים, אותם אסף וצילם מכספת השגריר הבריטי.
בסרט מופיעה דמות של רוזנת פולנייה שמשמשת כבת זוגו של "ציצרו" דמות זאת נוספה כדי לשוות גוון רומנטי של אהבה/בגידה לסרט אבל לא הייתה קיימת במציאות.
הסצנות החיצוניות צולמו באיסטנבול ואנקרה.
פרסים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר ובפרס אדגר לתסריט הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בישיבה של הפרלמנט הבריטי ב-18 באוקטובר 1950. חבר פרלמנט שואל את שר החוץ בקשר לפרשת ריגול חמורה בשגרירות בריטניה באנקרה שמתוארת בספר "מבצע ציצרו" שיצא זה עתה. השר משיב כי ננקטו אמצעים למנוע מקרים כאלה וכי באופן כללי היה מקרה כזה שמתואר בספר.
לנשף באנקרה לשגרירים, מגיע השגריר הגרמני פרנץ פון פאפן (ג'ון ונגרפט) והבריטי (וולטר המפדן). בנשף נוכחת גם הרוזנת אנה סטביסקה (דניאל דארייה), אלמנה פליטה ומרוששת. היא מציעה לפון פאפן שתעזור לו בריגול תמורת תשלום אך הוא מסרב.
דיאלו (ג'יימס מייסון) הוא משרת בבית השגריר הבריטי. השגריר נוהג להעביר מסמכים סודיים ביותר לכספת בביתו. הוא רוצה להיות עשיר ולשנות את חייו ועושה זאת על ידי צילום מסמכים סודיים ומכירתם לגרמנים.
הוא מציע את המסמכים לנספח הכלכלי מויזיץ' ובאישורו של פאפן נקנים המסמכים המצולמים ונשלחים לברלין. במסמכים החלטות מוועידת טהראן וועידת קזבלנקה, תוכנית הפצצת שדות הנפט בפלוישט ועוד. הגרמנים נותנים לו את שם הקוד "ציצרו" שולחים את קולונל פון ריכטר (הרברט ברגהוף) לנהל את המשך הקשר איתו.
דיאלו נפגש עם הרוזנת אותה הוא מכיר כששימש משרת בביתה לפני המלחמה. הוא מציע לה שיתוף פעולה, מממן לה שכירת וילה בה הוא משתמש לפגישות עם הגרמנים ורוקם איתה תוכנית לברוח לבסוף עם הכסף לריו דה ז'ניירו.
הבריטים שפיצחו את הצופן הגרמני מגלים בתשדורות הגרמניות כי יש סוכן בשגרירות הבריטית שמכונה "ציצרו" שמעביר להם מסמכים סודיים. הם שולחים לחקירה את קולין טראוורס (מייקל רני) כדי לגלות את המדליף.
הרוזנת בוגדת בדיאלו ובורחת לשווייץ עם כל הכסף.
בינתיים מגיע מכתב סודי ביותר ובו פרטים על מבצע אוברלורד. דיאלו מנתק את החשמל פותח את הכספת כדי לצלם את המסמכים. מנקה מפעילה את זרם החשמל ומערכת האזעקה מופעלת. דיאלו רץ ברחובות אנקרה כשהבריטים אחריו. הוא מצליח להתחמק מהם, להגיע לאיסטנבול, להיפגש עם הגרמנים ולמכור להם את המסמכים עבור מאה אלף פאונדס. הבריטים עוקבים אחריו אך הוא מצליח להתחמק מהם, לעלות על אונייה לריו דה ז'ניירו.
הגרמנים קוראים את המסמכים על תוכנית הפלישה לנורמנדיה אך הרוזנת כותבת להם שדיאלו הוא סוכן בריטי והם לא מאמינים למה שכתוב במסמכים. פון ריכטר משוכנע שהמסמך מזויף והוא קורע אותו.
בסוף הסרט רואים את דיאלו אוכל על המרפסת במלון מהודר בריו דה ז'ניירו ומהנה מחייו החדשים. למקום מגיע הבנקאי שלו עם חוקר שמודיע לו שכל כספו הוא מזויף רוצים לעצור אותו. דיאלו נדהם אבל כשהחוקר מודיע לו שגם בחשבון של רוזנת בשווייץ נמצא שכל השטרות מזויפים, הוא פורץ בצחוק רועם.
חסם הולכה מדרגה שלישית
חסם הולכה פרוזדורי-חדרי מדרגה שלישית
טס לבית דרברוויל (סרט, 1913)
טס לבית דרברוויל (באנגלית: Tess of the D'Urbervilles) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1913 המבוסס על הרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. זה היה אחד הסרטים הראשונים שנוצרו. את הסרט ביים ג' סירל דאולי, והוא הופק על ידי בחברת הסרטים Famous Players Film Company. בתפקיד הראשי מככבת מרת פיסק שגילמה את אותה דמות במחזה משנת 1897. ההפקה של אדולף צוקור החלה אחרי שהבטיח את השתתפותה של השחקנית האמריקאית הידועה מרת פיסק.
קטע מהסרט קיים באוסף סרטים פרטי.
קבלה.
כמו סרטים אמריקאים רבים מאותה תקופה "טס לבית דרברוויל" היה נתון לפיקוח של ועדות צנזורה של ערים ומדינות שונות בארצות הברית. ב-1917 ועדת הצנזורה של שיקגו סיווגה את הסרט להקרנה למבוגרים בלבד בשל הנושאים הכלולים בו.
עוגבאי
טס לבית דרברוויל (סרט, 1924)
טס לבית דרברוויל (באנגלית: Tess of the D'Urbervilles) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1924 בכיכובם של בלאנש סוויט וקונרד נייגל. זהו הסרט השני המבוסס על הרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. הרומן עובד למחזה מצליח בכיכובה של מרת פיסק שהוצג ב-1897. ב-1913 שכנע המפיק אדולף צוקור את מרת פיסק להופיע בגרסה הקולנועית של הרומן. הסרט משנת 1913 נחשב אבוד. גם הגרסה של 1924 נחשבת לאבודה.
תקציר עלילה.
הסיפור מתרחש בתקופה הוויקטוריאנית באנגליה. גבר ממעמד בינוני מפתה ואונס משרתת צעירה שעובדת בביתו. אחרי זמן מה שהיא ממשיכה בדרכה, היא מתחתנת. הכל תקין עד שבעלה מגלה מה קרה בעברה. בעקבות זאת היא נגררת לחיי נדודים, רצח והוצאה להורג.
הבדלים בין הסרט והרומן.
אחרי השלמת הסרט, לואי ב. מאייר שינה את הסוף הטרגי של הרומן לסוף שמח, למגינת לבם של ניילאן והרדי.
High-take off
רה-פולריזציה מוקדמת
BER (ממצא אלקטרוקרדיוגרפי)
ליאת שטייר-לבני
ליאת שטייר-לבני היא פרופסור חבר במחלקה לתרבות במכללת ספיר. היא מלמדת ומרכזת קורסים במחלקה לספרות, לשון ואמנויות, ובתוכנית ללימודי תרבות לתואר שני באוניברסיטה הפתוחה. תחומי המחקר שלה הם: לימודי השואה, לימודי קולנוע, לימודי תרבות, לימודי ישראל, לימודי יהדות, לימודי טראומה, לימודי הומור, זיכרון קולקטיבי החל משנות הארבעים של המאה ה-20 ועד ימינו, ותרבות פופולרית בישראל. פרסמה עשרות מאמרים וחמישה ספרים בנושא.
ביוגרפיה.
ליאת שטייר-לבני נולדה בבת-ים לאברהם ותחיה שטייר. בגיל 4 עברה המשפחה לרמת גן ושטייר-לבני למדה בתיכון בליך. לאחר שירותה הצבאי למדה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב וקיבלה תואר ראשון בהצטיינות ב-1997. בחוג זה המשיכה גם בתואר השני בהנחיית פרופ' דינה פורת בנושא ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הציוני וסיימה אותו ב-1999. גם את הדוקטורט למדה שם בהנחיית דינה פורת ונורית גרץ ונושאו היה "דברים שרואים מכאן לא רואים משם - שואה, ניצולי שואה, שיקום וקליטה בראי הקולנוע והעיתונות של ארגונים ציוניים בארץ ישראל ובארצות הברית, 1945-1948". היא סיימה בשנת 2006.
כדוקטורנטית החלה להנחות קורסים באוניברסיטה הפתוחה ולאחר מכן החלה לרכז קורסים בקולנוע ובתרבות. בשנת 2007 עשתה את הפוסט-דוקטורט בבית ספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב. היא הצטרפה לסגל המחלקה לתרבות במכללה האקדמית ספיר ב-2009, וב-2014 מונתה בה למרצה בכירה.
שניים מספריה עוסקים בחקר ההומור בשואה ובשימור החרדה והפחד בתרבות הישראלית המודרנית.
חיים אישיים.
שטייר-לבני היא אם לשתי בנות.
קראטובו
קראטובו () היא עיירה בצפון-מזרח מקדוניה הצפונית, השוכנת 60 קילומטרים מזרחית לבירה סקופיה.
היסטוריה.
יישוב בשם קְרָאטִיסְקַרָה התקיים במקום בתקופת הקיסרות הרומית. בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו במקום התגלו שרידי מבנים, בית קברות וחפצים שונים מתקופה זו. בתקופת האימפריה הביזנטית נודע היישוב בשם קוריטוס. בסמיכות לעיר שכנו מכרות זהב, כסף, נחושת, עופרת וברזל שעליהם נסמכה כלכלת העיר. במהלך המאה ה-13 נשלט האזור על ידי ממלכת סרביה ומתועדת מערכת סחר ענפה עם הרפובליקה של ראגוזה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבשה קראטובו של ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1660 סייר בעיר הנוסע אווליה צ'לבי וציין כי בעיר ניצבים 800 בתים, 350 חנויות ו-20 מסגדים. ב-1689, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699), נכבשה קראטובו על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של סילביו פיקולומיני. היא הועלתה באש, נחרבה וננטשה.