אסלאם קרימוב (באוזבקית: Islom Abdug‘aniyevich Karimov; ברוסית: Ислам Абдуганиевич Каримов; 30 בינואר 1938 – 2 בספטמבר 2016) היה נשיאה הראשון של אוזבקיסטן, משנת 1990 עד מותו. בתקופת שלטונו הלך והתעצם כוחם של שירותי הביטחון באוזבקיסטן. במשך השנים זכה קרימוב לשבחים על הדיכוי המוצלח של קיצוניות איסלאמית בארצו, אך גם לביקורת על שלטונו הרודני וההגבלות שהחיל על זכויות דמוקרטיות.
ביוגרפיה.
קרימוב נולד ב-30 בינואר 1938, בן לאם טג'יקית ולאב אוזבקי.
הוא למד הנדסה במכון הפוליטכני של טשקנט ולאחר שעבד כמהנדס עבר לתפקידי ניהול בממסד המפלגתי. בשנת 1989 התמנה למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית האוזבקית והיה בתפקיד זה עד להתפרקות ברית המועצות.
קרימוב החל לשלוט באוזבקיסטן הסובייטית בשנת 1990, ובדצמבר 1991 היה לנשיאה הראשון של אוזבקיסטן העצמאית, בעקבות ניצחונו בבחירות הראשונות לנשיאות, שבהן זכה ברוב מוחץ של 86%. בינואר 2000 נערכו שוב בחירות לתפקיד, וקרימוב זכה ברוב של 91.9%. בדצמבר 2007 התמודד לקראת קדנציה שלישית רצופה, וזכה שוב, ברוב של 90.77%. באפריל 2015 התמודד לקדנציה רביעית וזכה ברוב של 94%. כל מערכות הבחירות נחשבות על ידי משקיפים מערביים כבלתי הוגנות.
שגריר בריטניה בשנים 2002–2004 דיווח על הפרה שיטתית של זכויות אדם, הכוללת עינויים, חטיפות, רציחות, מעשי אונס ורדיפה על רקע דתי. חופש העיתונות במהלך תקופת שלטונו הוגבל מאוד, וכמעט כל אמצעי התקשורת שויכו למדינה. קרימוב זכה לכינוי "המרתיח" לאחר שב-2002 אנשיו הוציאו להורג שני מתנגדים, באמצעות הרתחה. קרימוב הואשם באחריות לטבח שהתרחש בשנת 2005 בעיר אנדיז'ן; כוחות הביטחון רצחו באותו יום מאות ואולי אלפי מפגינים.
נטען כי קרימוב הקפיד לרדוף כל מי שהוא אסלאמי מדי או חילוני מדי. הוא השתלט על העיתונות, הוציא אל מחוץ לחוק כל אופוזיציה, והגביל תנועה אסלאמית לא-רשמית. גורמי המודיעין הפנימיים של אוזבקיסטן, שצמחו ממשרדי הק.ג.ב. לשעבר, תועדו על ידי תנועות בינלאומיות לזכויות אדם כמדכאות כל מי שנחשב כאופוזיציה שלטונית, ובמיוחד אסלאמיסטית פונדמנטליסטית. הדבר התבטא בהגליה, עינוי, וכליאה לא רק של אותם גורמים אלא גם של משפחותיהם. אחרי 1998 השלטונות האוזבקיים הקלו מעט את ההגבלות באשר לחופש הדת, אך עדיין היה פיקוח הדוק על מסגדים והתארגנויות דתיות וכתיבה דתית מבחוץ. כמו כן נאסר לבוש דתי מחוץ לבית. דוקטרינות דומות אומצו גם במדינות השכנות ובעיקר בטורקמניסטן, שהשליטה דוקטרינה כמעט זהה לזו של אוזבקיסטן.
מתנגדיו בעיקר מהתנועות האסלאמיות, ובראשן מפלגת השחרור האסלאמית, כינו אותו "רודן יהודי", עקב קשריו עם ישראל.
באוגוסט 2016 לקה קרימוב בשבץ, וב-2 בספטמבר הוא מת, בגיל 78. הוא נקבר בבית העלמין ההיסטורי שאחי-זנדה בסמרקנד.
קרימוב השאיר אחריו שתי בנות. בתו הגדולה גולנרה קרימובה החלה את דרכה ככוכבת פופ, ובהמשך הפכה לאחד האנשים החזקים באוזבקיסטן ושלטה לפי דיווחים באימפריה עסקית רחבה; בשנת 2014, דיווח כלי תקשורת כי היא הושמה במעצר בית, ומאז לא נראתה בציבור. בתו הצעירה היא לולה קרימובה-טילייבה , דיפלומטית ונדבנית, המשמשת כשגרירת אוזבקיסטן לארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו). לקרימוב אין בנים, שעשויים היו לשמש יורשיו, כמקובל במדינה כאוזבקיסטן בעלת האופי הפטריארכלי.
פסקל קפה
פסקל קאפה (בצרפתית: Pascal Caffet; נולד ב-2 במרץ 1962 בטרואה) הוא שף קונדיטור צרפתי שהתמחה בפאטיסריה ובתחום השוקולדים ("שוקולטייה"). זכה בתחרויות חשובות בצרפת ובחו"ל, כולל באליפות העולם בפאטיסריה, ובשוקולדים וגלידות, כמו כן בתואר "העובד הטוב ביותר בצרפת בתחום הפאטיסריה".
המדריך לצרכני שוקולד guide des Croqueurs de Chocolat, במהדורת 2009-2008, סיווג אותו בין היוצרים המובילים של שוקולדים "גורמה" בצרפת.
ביוגרפיה.
פסקל קאפה הוא בן של האופה-פאטיסייה ברנאר קפה מן העיר טרואה. מילדות התחיל ללמוד מאביו את מלאכת יצירת המאפים, העוגות והשוקולדים. בשנת 1979 אביו הקים בטרואה את המאפיה וחנות השוקולדים "פאלה די שוקולה" Palais du Chocolat ("ארמון השוקולד") שזכתה ביוקרה ויש לה כיום סניפים בפאריס (אחד נסגר בשנת 2010),
ברובע סן ז'רמן (2008), ביפן (2004), בטורינו (2009) ובמזרח התיכון.
בהמשך למד מדוגמתם של מרסל דריין (בית ספר "לנוטר") ושל ג'קי ז'ילה, שהקים בשנת 1986 את רשת הפצת מוצרי השוקולד והפאטיסרי DGF והשתלם אצל הקונדיטור לוסיין פלטייה.
בשנות השמונים המוקדמות כבר השתתף קאפה הבן בתחרויות הארציות והבינלאומיות אך בהתחלה נאלץ להסתפק במקום הרביעי - בתחרות "השוליה הטוב ביותר בצרפת" או במקום השני - ב"שוליה הטוב ביותר באירופה" (1982).
בשנת 1987, אחרי מות אביו, פסקל ירש, בתמיכת אמו, את העסק המשפחתי, והתחיל לנהלו יחד עם אשתו, פלוראנס.
בשנת 1990 החנות והמאפיה הגדילו את שטחן וב-1998 פסקל קאפה העביר אותן ממרכז העיר אל הפריפריה. ב-2003 ייסד בוטיק שני וב-2007 אשתו הקימה בוטיק נוסף בתוך השוק "לה האל" (les Halles) של טרואה. בשנת 2010 החברה הגסטרונומית "פושון" רכשה כשותפה 33% מהעסק של פסקל קאפה.
בין השוקולדים "גורמה" מתוצרתו ניתן לציין כאלה בעלי טעמים וניחוחות של תה ברגמוט (עם תה "ארל גריי"), וניל בורבון, אתרוג, כמו כן תערובות נועזות, מתובלות כמו שוקולד חלב עם קינמון, גנאש ואגוזי לוז פרלינה עם כוסברה.
מוד נייתן
מוד נייתן (באנגלית: Maud Nathan; 20 באוקטובר 1862 - 15 בדצמבר 1946) הייתה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, פעילה פוליטית וסופרג'יסטית יהודיה אמריקאית שפעלה למען שיפור תנאי עבודתן של נשים וזכותן להצביע.
קורות חיים.
נייתן נולדה למשפחה יהודית ניו יורקית אריסטוקרטית, אחת מארבעת ילדיהם של אנני אוגוסטה (Annie Augusta) ורוברט ויקס נייתן (Robert Weeks Nathan). למשפחתה שורשים עמוקים בארצות הברית: קרוביה לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ונייתן היא בין השאר צאצאית של גרשום מנדס סיישאס (Seixas; 1745 - 1816) - מן המנהיגים הדתיים היהודים הראשונים שנולדו והתחנכו בארצות הברית. אחד מדודניה הוא בנג'מין קרדוזו, שופט בית המשפט העליון, ודודנית נוספת שלה היא המשוררת אמה לזרוס. אחיינה הוא הסופר והמשורר רוברט נייתן.
אחותה הצעירה של נייתן, אנני נייתן מאייר (1867 - 1951), הייתה סופרת שתמכה ועודדה השכלה גבוהה לנשים, והייתה המייסדת של ברנרד קולג' (Barnard College) בניו יורק – קולג' הנשים הראשון לתואר ראשון בעיר.
בגיל 17, נישאה לקרוב משפחתה, פרדריק נייתן. לשניים נולדה בת אחת, אנט פלורנס נייתן (Annette Florance Nathan), שנפטרה כשהייתה בת 8. פטירתה של אנט הובילה את נייתן לפעילויות צדקה רבות. לאחר שפגשה בג'וזפין שוֹ לואל (Josephine Shaw Lowell) ובעידודה, החלה נייתן להתעניין בשיפור תנאי העסקת נשים. נייתן שימשה כנשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, תפקיד בו החזיקה לפחות 20 שנה. הליגה ביקשה לשפר את תנאי העבודה של מוכרניות בניו יורק. ממצאיה של נייתן בנושא העסקת נשים לימדו אותה כי הנשים שעבדו בחנויות קמעונאיות בניו יורק סבלו מתנאי עבודה ירודים, משכר נמוך תמורת שעות עבודה ארוכות ואף מהטרדה מינית.
נוסף על היותה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, כיהנה נייתן כסגנית ליגת הנשים העירונית של ניו יורק (Woman’s Municipal League of New York). היא האמינה באחריותם החברתית של הצרכנים, כמי שצריכים לגלות אחריות באשר לתנאי עבודה במפעלים וסדנאות יזע וצריכים לנהוג כצרכנים אחראיים במהלך קניותיהם.
תמיכתה בזכות הצבעה לנשים, נושא שלמענו פעלה רבות, גרמה למתח במשפחתה כשאחיה ואחותה התנגדו לכך. עם זאת, בן זוגה, פרדריק נייתן (שנפטר ב-1919), תמך בה ואף הוביל, בין השאר, את ליגת הגברים עבור זכות בחירה שוויונית (Men’s League for Equal Suffrage).
מוד נייתן נפטרה ב-1946, בגיל 84.
יוליה אוסטינובה
יוליה אוסטינובה (נולדה ב-31 באוגוסט 1962) היא פרופסור מן המנין במחלקה להיסטוריה כללית ומופקדת הקתדרה בהיסטוריה ע"ש אנה וסם לופין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא עוסקת בהיסטוריה של יוון העתיקה.
אוסטינובה נולדה בסנקט פטרבורג ברוסיה. תואר הדוקטור הוענק לה בשנת 1988 מהמכון לארכאולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בלנינגרד. בשנת 1990 עלתה יוליה אוסטינובה לישראל, ומאז גרה בבאר שבע.
בשנת 2018 מונתה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקרה מתמקד בתולדות הדת ובתפקידה בחברה היוונית העתיקה. בנוסף למקורות ההיסטוריים והארכאולוגיים, מבססת יוליה אוסטינובה את עבודתה על גישה רב-תחומית, העושה שימוש בתוצאות המחקרים בנוירופסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה להבנת תופעות היסטוריות.
טריאתלט
יום נפלא ללב שבור
יום נפלא ללב שבור (באנגלית: A lovely Sunday for Creve Coeur) הוא מחזה שנכתב בשנת 1979 על ידי טנסי ויליאמס.