בעקבות זאת כוחות מיוחדים, בפיקודו של לואי מאונטבאטן, ראש מטה מבצעים משולבים, החלו לבחון אפשרות ביצוע של פשיטה במקום. על פי התוכנית שנרקמה, כוחות צנחנים, שאליהם יצוות מפעיל רדאר של החיל האוויר המלכותי, יצלמו את הרדאר מקרוב, וייקחו כל רכיב שיצליחו לקחת משם. ב-27 בפברואר 1942 כוח הפשיטה בן 116 איש, בפיקודו של רס"ן ג'ון פרוסט, הוצנח בברונוואל באמצעות שנים־עשר מפציצים. הגרמנים גילו התנגדות ניכרת נגד הכוח הפושט, אך הכוח הפושט הצליח לצלם את המתקן, ליטול חלק מהרכיבים האלקטרונים במקום ולחטוף טכנאי של רדאר וירצבורג. משם, בהתאם לתוכנית, התקדם הכוח אל עבר החוף, ופונה חזרה לבריטניה באמצעות כוחות של הצי. הכוח הימי שפינה את כוח הפשיטה חמק מכוח גרמני של משחתת וספינות סיור שעבר במרחק של מייל ממקום הנחיתה. במהלך המבצע נהרגו שני חיילים בריטים, שישה נפצעו, ושישה נפלו בשבי. שני קשרים נתפסו תשעה ימים לאחר מכן כאשר ניסו לחמוק לשווייץ. מנגד, נהרגו חמישה גרמנים ושניים נפלו בשבי, בהם הטכנאי. על האופן שבו פיקד על המבצע קיבל פרוסט את הצלב הצבאי.
הצלחת המבצע התפרסמה בעיתונות הבריטית והעלתה את מורל הציבור לאחר רצף כישלונות, כדוגמת הכישלון במניעת מעברן של הספינות הגרמניות בתעלה האנגלית (מבצע קרברוס) שבועיים קודם לכן. הצלחת הפשיטה גם חיזקה את ההכרה של הרשויות הבריטיות כי המתקנים הבריטים הסמוכים לחוף חשופים לפגיעות דומות מצד כוחות קומנדו. בעקבות זאת הועבר מיקומו של המוסד לחקר טלקומוניקציה.
כלקח מהמבצע הבריטי, החלו הגרמנים לבצר את מתקני הרדאר שלהם. במהלך הפשיטה על דייפ, פשיטת משנה שנעשתה במטרה לתפוס רכיבים של רדאר פרייה נכשלה עקב ביצורים אלו. במסגרת עבודות הביצורים שורטטו הוראות מפורטות כיצד יש להקים ביצורים ראויים. הדבר סייע לבריטים לזהות ביתר קלות מתקנים צבאיים שבוצרו מאשר המתקנים שקודם לכן לא מוגנו, וזאת כיוון שהייתה לביצורים תבנית דומה. לאחר מציאתם של מתקנים כאלו, יכולים היו הבריטים להפציצם מן האוויר.
הפשיטה על ברונוואל
EuroTrip
מספר טהור
סיגבאן
NIIRS (ראשי תיבות של: National Imagery Interpretability Rating Scale) הוא מדד המשמש לדירוג איכות תמונות שהופקו באמצעות מערכות דימות שונות. NIIRS נחשב לסטנדרט לדירוג איכות תמונה על ידי מרבית מפענחי התצלומים והמדענים. NIIRS מגדיר דרגות שונות של איכות תמונה והיכולת לפענחה על בסיס סוגי המשימות שהמפענח יכול לבצע עם תמונות בעלות דירוג NIIRS נתון. הרעיון הוא שמפענחי תצלומים אמורים להיות מסוגלים להבחין ביותר פרטים ולבצע משימות פיענוח תובעניות יותר ככל שאיכות התמונה עולה.
מדד ה-NIIRS מורכב מ-10 דרגות, החל מ-0 (האיכות הנמוכה ביותר) עד ל-9 (האיכות הגבוהה ביותר).
מאחר שסוגים שונים של מערכות דימות מאפשרות להפיק תמונות שאיתן ניתן לבצע סוגים שונים של משימות פיענוח, מדדי NIIRS נפרדים פותחו עבור ארבעה סוגי דימות עיקריים: התחום הנראה, מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR), תת-אדום ומולטי-ספקטרלי.
מרב מילר
מרב מילר (נולדה ב-21 במאי 1971) היא שדרנית רדיו וטלוויזיה, עורכת ומגישת חדשות ישראלית.
ביוגרפיה.
מילר נולדה וגדלה בכפר סבא. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכה בחיל האוויר הישראלי. לאחר שחרורה מצה"ל, עבדה במשך מספר שנים כדיילת אוויר, ולמדה תקשורת במכללה למינהל.
מילר החלה את דרכה המקצועית ככתבת שטח בחדשות HOT. לאחר מכן החלה לעבוד ברשות השידור כעורכת ומגישת חדשות הכלכלה ברשת ב'. ב-2002 עברה לעריכת החדשות בערוץ הראשון, וגם שם הגישה את חדשות הכלכלה, "מבט לכסף". בין פעילויותיה הבולטות ככתבת שטח בערוץ הראשון היו סיקור תוכנית ההתנתקות וסיקור האירועים בגבול הצפון במלחמת לבנון השנייה.
ב-2004 הנחתה את האירוע לבחירת השיר שייצג את ישראל באירוויזיון. בשנה זו גם הגישה את תוצאות הניקוד הישראלי בתחרות.
בשנת 2006 הגישה לראשונה את "מבט" כשהחליפה את חיים יבין באופן חד-פעמי בהגשת מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ הראשון. ב-10 במאי 2007 הודיע יבין כי בכוונתו לפרוש מהגשת "מבט", לאחר כ-40 שנים בהן הגיש אותה כמגיש יחיד. הנהלת הערוץ הראשון ניהלה משא ומתן עם גאולה אבן, אך לאחר מחלוקות כספיות הוחלט כי לא תגיש את "מבט", ושאת המהדורה יגישו מרב מילר וינון מגל. מהדורת "מבט" הראשונה בהגשתם שודרה ב-10 בפברואר 2008.
ב-2008 הנחתה את טקס הענקת פרסי ישראל לצידו של חיים טופול.
בשנת 2012 התגלה כי רשות השידור מוציאה כ-10,000 ש"ח בחודש על הוצאות הנסיעות של מרב מילר במוניות. הפרשיה עוררה גלים ברשת האינטרנט, בעיקר בקרב התומכים בביטול רשות השידור.
בשנת 2015 עזבה את כיסא "מבט" לטובת יעקב אילון, ועברה להגיש את תוכנית הבחירות "ישראל בוחרת" לצד אמיר איבגי. לאחר הבחירות, העברה להגיש מגזין ראיונות בשם "הערב בשש" ששודר במשך חצי שנה. בהמשך, ועד לסגירת רשות השידור, הגישה מגזין כלכלה יומי ששמו היה "חשבון יומי עם מירב מילר".
ב-2017 שימשה מילר כמגישה מחליפה בתוכנית "הבוקר של קשת" בערוץ 2. באוקטובר אותה שנה מונתה למגישה, לצד מרב בטיטו, של התוכנית "כותרות הבוקר" של קשת בערוץ 2, בה המשיכה גם לאחר המעבר ל"קשת 12". התוכנית ירדה מהאוויר לאחר חודשים ספורים וכיום מילר היא מנחה מחליפה בתוכנית "אנשים", וכן מנחה את תוכנית הנדל"ן של קשת 12 "הקומה ה-12".
מילר מתגוררת בתל אביב ואם לשניים.
בנט
בית חולים איטלקי
בית ספר נזירות כרמלית
בית ספר נזירות כרמלית המוכר גם כ"בית הספר התיכון האיטלקי" הוא בית ספר ערבי, פרטי, בבעלות הכנסייה הקתולית, השוכן בעיר חיפה.
היסטוריה.
בית הספר נוסד רשמית בשנת 1919 בסיוע Ansmi "האגודה לעזרה למיסיונרים איטלקים", אגודה דתית איטלקית שהוקמה במטרה לסייע לאוכלוסייה נזקקת במזרח התיכון ומתן שירות לצליינים, בעיקר מאיטליה, בעת ביקורם בארץ הקודש. האגודה, בראשות המיסיונר ארנסטו סקיפרלי, הקימה בתי ספר, בתי יתומים, בתי חולים בביירות ובקהיר, ומאוחר יותר את בתי החולים האיטלקיים בחיפה, בנצרת ובירושלים.
כאשר עלה הצורך בהקמת בית הספר, פנה סקיפרלי לנזירה תרזה, שהגיעה בחודש מאי 1907 לארץ ישראל, בברכת האפיפיור פיוס העשירי, במטרה להקים מנזר נשים של מסדר האחים של הבתולה הברוכה מריה מהר הכרמל בחיפה.
הנזירה תרזה הסכימה להרחיב את פעילותה החינוכית, ויחד עם נזירות נוספות הקימה בית ספר במבנה המנזר. תוך ארבע שנים צמח בית הספר למוסד שחינך למעלה מ-300 תלמידים ברוח קתולית אדוקה מצד אחד, ושואפת להשכלה ולפתיחות לעולם מצד שני. בשנת 1968 נפתח בית הספר התיכון.
עם השנים התרחב בית הספר, והוא כולל היום למעלה מ-1,000 תלמידים מגיל הגן ועד כיתה י"ב. בית הספר קלט תלמידים בני דתות שונות, וכיום נחשב כבית ספר יוקרתי בעל אחוזי הצלחה גבוהים בבחינות הבגרות, המחנך את תלמידיו למעורבות בקהילה ולנתינה. בית הספר מגיש 100% מתלמידיו לבחינות הבגרות, מתוכם קרוב ל-90% עוברים את הבחינות בהצלחה.
בשנת 2007 חגגו המנזר ובית הספר 100 שנה להיווסדם.
בית ספר תיכון איטלקי
יצפאן (תוכנית טלוויזיה)
יצפאן הייתה תוכנית אירוח ישראלית בכיכובו של אלי יצפאן ששודרה בין אפריל 2001 ליוני 2006 בהוט 3.
פורמט.
התוכנית כללה ראיונות וכן מערכונים בכיכובו של יצפאן שרובם כללו חיקויים, בעיקר של פוליטיקאים. אחד הראיונות הזכורים ביותר הוא ראיון עם ספי ריבלין במהלכו השתולל ריבלין באולפן ושבר את שולחן המראיין של יצפאן. בין הדמויות המזוהות עם מערכוני התוכנית: אושרית חנניה, האלוף לא טוב במיה, ניצב אלברט אפללו, דינה חממי, ועזרא שמש. ב-2001 הגישה מצרים מחאה רשמית לישראל בעקבות סדרת מערכונים בהם חיקה יצפאן את הנשיא חוסני מובארכ.
בתוכנית הראשונה התארחו דודו טופז ושמואל פלאטו-שרון ובתוכנית האחרונה, שכללה הומאז' של חיקויים של אריאל שרון וראיונות איתו, התארחו שלמה ארצי, שלישיית מה קשור וישראל קטורזה. תוכניתו הבאה של יצפאן, "שלום אנד גוד איבנינג", עלתה לשידור בקשת ב-2007.
הפקה ושידור.
התוכנית הופקה על ידי חברת התוכן של חברות הכבלים ICP (באותה עת חברות הכבלים עוד לא מוזוגו לחברה אחת), ושודרה חמישה ימים בשבוע, בשעה 22:00, החל מאפריל 2001. במקור, תוכננה התוכנית לרדת מהמסך בסוף יוני, לאחר 82 תוכניות. אך היא זכתה להצלחה ורייטינג גבוה, והחוזה עם יצפאן הוארך מספר פעמים. בסך הכל שודרה במשך שש עונות.
התוכנית הוחלפה בערוץ הוט 3 בתוכנית של שלישיית מה קשור.
"יצפאן" זכתה בשלושה פרסי מסך הזהב ובפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית אירוח.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
טימי באוורס
טימותי ג'רמיין באוורס (באנגלית: Timothy Jermaine Bowers; נולד ב-9 בינואר 1982 במילווקי, ויסקונסין) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה.
באוורס החל את הקריירה באוניברסיטת מיסיסיפי ושיחק לצד מריו אוסטין, ששיחק בהפועל ירושלים.
לאחר כשנתיים עבר לאוניברסיטת סנטה קלרה, בתקופה זו זכה בתואר מלך החטיפות של הליגה ונבחר לחמישיית העונה.
בעונת 2004/2005, עבר לאשוויל אלטיטיוד וזכה באליפות ליגת הפיתוח של ה-NBA, בקיץ של אותה השנה שיחק במדי פיניקס סאנס בליגת הקיץ של ה-NBA.
עם סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר.
בעונת 2005/2006, חתם בקבוצת מכבי גבעת שמואל וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל בכדורסל כשסיים עם ממוצעים של 21 נקודות, 5 ריבאונדים ו-3 אסיסטים למשחק.
בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת הפועל ירושלים וזכה עמה פעמיים בגביע המדינה בכדורסל ובגביע ווינר סל .
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת יובקזרטה באסט, ששיחקה בליגת העל האיטלקית.
בעונת 2011/2012, חתם בקבוצת רייר ונציה.