אף על פי שמלכתחילה העיר כרמיאל אמורה הייתה להקים בתחומה את הפקולטה, לבסוף ההחלטה נפלה על צפת, במטרה לעודד את התפתחותה ולתרום לה מבחינה חברתית וכלכלית.
ב–2010 נבחרה אוניברסיטת בר-אילן להקמת והפעלת הפקולטה. הפקולטה החלה לפעול בשנת הלימודים תשע"ב (2011/2012).
פעילות הפקולטה.
בשנת הלימודים הראשונה החלו ללמוד בפקולטה 124 סטודנטים. 54 מהם שבו מלימודי רפואה שהחלו מחוץ לישראל, בתוכנית תלת שנתית ו-70 האחרים הם בעלי תואר ראשון (רובם במדעי הטבע), בתוכנית ארבע – שנתית במסלול הסבה לרפואה.
הפקולטה פתחה את שעריה עבור תוכנית מוסמך אוניברסיטה (תואר שני עם תיזה) ותוכנית דוקטורט (תואר שלישי) במדעי הרפואה בהנחיית מספר חברי סגל קדם קליני של הפקולטה. כיום בפקולטה יש כמה עשרות סטודנטים לתואר שני, לדוקטורט ובתר-דוקטורט.
בתי החולים האוניברסיטאיים המסונפים לפקולטה הם המרכז הרפואי לגליל בנהריה; בית החולים רבקה זיו בצפת; בית החולים פדה-פוריה בטבריה; בית חולים אי.מ.מ.ס הסקוטי (ביה"ח האנגלי) ובית החולים המשפחה הקדושה (ביה"ח האיטלקי) בנצרת; והמרכז הרפואי לבריאות הנפש - מזרע בעכו.
בנובמבר 2017 הוסב שם הפקולטה ל"הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי", בעקבות תרומה של 50 מיליון דולר שניתנה לפקולטה על ידי קרן עזריאלי.
תוכניות עתידיות.
באפריל 2020 אושרה תוכנית הרחבה לקמפוס, במסגרתה יורחב שטח הקמפוס בכ-32 דונם, יוקמו כ-10 בניינים חדשים בהם יהיו מעבדות ומכונים.
מיקום ההרחבה של הקמפוס יהיה משני צידי רחוב הנרייטה סולד ובמסגרתו יוקם גשר להולכי רגל שיחבר בין קצות הקמפוס. על פי התכנון המוצע שטח הקמפוס יגדל ל-29.5 אלף מ"ר.
אגודת הסטודנטים לרפואה בגליל.
"אגודת הסטודנטים לרפואה בגליל" היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים בפקולטה. האגודה משרתת 550 סטודנטים הלומדים בפקולטה לרפואה. בין מטרות האגודה לפעול למען שיפור מעמד החולה והרופא בחברה בדגש על הפריפריה ולחזק את הקשר בין הסטודנטים לקהילה באזור. אחד המיזמים הייחודיים של האגודה הוא "בית חולים לדובים" - פעילות חינוכית-קהילתית שנועדה להפיג פחדים וחרדות בקרב ילדי גנים מטיפולים רפואיים ובתי חולים. לפעילות מגיעים הילדים עם הוריהם, בליווי דובי או בובה והסטודנטים לרפואה משמשים "רופאים" המטפלים באותם צעצועים.
החל משנת הלימודים תשע"ה הארגון פועל בשיתוף פעולה עם "הגילדה" - אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן.
האם ושבעת בניה
Pan European Game Information
Pan European Game Information (ידוע גם כ-PEGI) היא מערכת לדירוג משחקי מחשב ובמשחקי וידאו באירופה ובישראל שנוסדה באפריל 2003 על ידי האיגוד האירופי לתוכנה אינטראקטיבית (Interactive Software Federation of Europe; ISFE). דירוג PEGI קובע את קבוצות הגילאים שמשחק מסוים מתאים עבורן, לרבות קביעת גיל מינימלי למשחק כלשהו. כך למשל, לא יכול אדם מתחת לגיל 18 לרכוש משחק המדורג כ-18 (כאמור, מיועד לאנשים בגילאי 18 ומעלה) כחוק.
מערכת PEGI אומצה ביותר מ-40 מדינות, ביניהן ישראל, ומדרגת נכון לאוגוסט 2010 למעלה מ-15,000 משחקים.
בניגוד לדירוג ה-ESRB בארצות הברית, אין אכיפה רשמית של הדירוג בישראל והוא מוגדר כהמלצה בלבד.
ליקופוליס
דייוויד קופיי
דייוויד מרקט קופיי (באנגלית: David Marquette Kopay; נולד ב-28 ביוני 1942) הוא שחקן פוטבול אמריקני בעבר.
בשנת 1975 היה קופיי לספורטאי המקצועני הראשון בעולם שיצא מהארון.
ביוגרפיה.
קופיי נולד בשיקגו, אילינוי וגדל למשפחה קתולית אדוקה. בילדותו היה בנער מזבח. הוא למד בתיכון נוטר דם בשרמן אוקס, בלוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 1961 הוא למד באוניברסיטת וושינגטון. בשנתו האחרונה זכה בתואר אול אמריקן בתפקיד ראנינג בק (רץ אחורי).
בשנת 1964 החל קופיי לשחק בסן פרנסיסקו 49'. הוא שיחק ב-NFL (ליגת הפוטבול הלאומית והמקצוענית של ארצות הברית) עד לשנת 1972. לאחר שפרש הוא נחשב כמועמד מוביל לעסוק באימון פוטבול, אך לדעתו הוא נידחה בגלל זהותו המינית ולכן עבד אצל דודו במכירות בהוליווד.
הוא חבר במועצת המנהלים של הקרן למען אתלטים הומואים ולסביות.
בשנת 1977 יצא לאור ספר אודותיו בשם "הסיפור של דייוויד קופיי" שנכתב על ידי פרי דין יאנג.
בשנת 1986 חשף קופיי את הרומן הקצר שהיה לו עם שחקן הפוטבול המקצועני ג'רי סמית' (1986-1943) ששיחק אף הוא בוושינגטון רדסקינס בשנים 1977-1965 ונפטר מאיידס. סמית' מעולם לא יצא מהארון בפומבי.
בשנת 2006 שימש קופיי בתור הקריין בטקס הפתיחה של הגיי גיימס שנערכו בשיקגו.
בשנת 2007 הודיע קופיי שהוא תורם מיליון דולר לקיו סנטר שבאוניברסיטת וושינגטון, מרכז מידע ותמיכה עבור תלמידים הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים ואנשי סגל.
בשנת 2008 שיחק קופיי את עצמו בסרט "Tru Loved".
ויטאלי צ'ורקין
ויטאלי איוואנוביץ' צ'וּרְקין (ברוסית: Виталий Иванович Чуркин; נולד ב-21 בפברואר 1952 במוסקבה – 20 בפברואר 2017 בניו יורק) היה דיפלומט רוסי שכיהן כשגרירה הקבוע של רוסיה באומות המאוחדות מ-8 באפריל 2006 ועד לפטירתו.
ביוגרפיה.
תחילת חייו.
צ'ורקין נולד ב-21 בפברואר 1952 במוסקבה, היה בנם היחיד של מהנדס התעופה איוואן וסילייביץ' צ'ורקין ועקרת הבית מריה פטרובנה (שניהם ילידי מחוז ולדימיר). הוא השלים לימודיו בבית הספר מספר 56 והתמחה בשפה האנגלית.
בגיל 13 שיחק בסדרת סרטים בת 2 חלקים אודות לנין, "לב האם" משנת 1965 בבימויו של מארק דונסקוי והופיע גם בסרטים "המחברת הכחולה" (1963) ו"שלוש אפס" (1964).
בבית הספר כיהן כמזכיר הקומסומול.
קריירה.
צ'ורקין היה בעל תואר בהיסטוריה, וסיים את לימודיו במכון המוסקבאי הממלכתי ליחסים בינלאומיים ב-1974 ולמד יחד עם אנדריי קוזירב ואנדריי דניסוב. דיבר אנגלית, מונגולית וצרפתית.
עבד בשירות החוץ החל מ-1974, תחילה במחלקת המתורגמנים של משרד החוץ הסובייטי, והיה מתרגם בצוות המתורגמנים של הסכמי סאל"ט 2 בז'נבה.
ב-1979 כיהן כמזכיר השלישי של מחלקת ארצות הברית במשרד החוץ הסובייטי. בשנים 1982–1987 עבד כמזכיר שני וראשון בשגרירות ברית המועצות בוושינגטון, ומ-1987 ועד 1989 עבד במחלקה הבינלאומית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
ב-1989 מונה לדובר שר החוץ הסובייטי, ואחר כך היה לראש מינהל המידע של משרד החוץ הסובייטי ועסק בשירותי דוברות וקשרי המשרד עם העיתונות והתקשורת. בשנים 1991–1992 המשיך לעבוד כדובר. תחילה עמד בראש שירותי הדוברות של המשרד הסובייטי לקשרי חוץ, ואחר כך היה לדובר משרד החוץ הרוסי, ובשנים 1992–1994 כיהן כסגן שר החוץ.
כיהן כשגריר רוסיה בבלגיה (1994–1998) ואחר כך היה שגריר רוסיה בקנדה (1998–2003).
בשנים 2003–2006 היה שגריר למשימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ (מעשית המתין לתפקיד קבוע תוך ביצוע מטלות זמניות), עד שמונה ב-8 באפריל 2006 לשגריר רוסיה באו"ם ונציגהּ במועצת הביטחון של האו"ם.
בתקופת המלחמה בדרום אוסטיה באוגוסט 2008 הציג באופן נוקשה את עמדתה של רוסיה במלחמה והאשים את מדינות המערב בכך שהן מתערבות רק כשנוח להן. בנאומו בפני מועצת הביטחון תהה מדוע חבריה מיהרו לבקר כל כך את פעולותיה הצבאיות של רוסיה – שלא היו אלא תגובה לתוקפנות הגאורגית. צ'ורקין תהה היכן היו מדינות המערב כאשר מטוסי נאט"ו הפגיזו את בלגרד במהלך מלחמת קוסובו וכאשר ארצות הברית תקפה בעיראק מתוך עילה כי מצאה עדות לקיומו של נשק גרעיני. על פעילותו באו"ם העניק לו נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב את עיטור הכבוד ב-2009.
בעת המתיחות בחצי האי קרים בפברואר ובמרץ 2014 ספג ביקורת, כפועל יוצא של היותו נציג רוסיה, שספגה ביקורת רבה בקהילה הבינלאומית בשל חשדות לפעילות צבאית בקרים. כשגריר רוסיה טען כי דין קוסובו כדין קרים, וכי מה שהיה מקובל על ידי הקהילה הבינלאומית כשקוסובו הכריזה על עצמאות חד-צדדית מסרביה, יכול להיות מקובל גם במקרה של היפרדות חצי האי קרים מאוקראינה.
צ'ורקין נחשב לדיפלומט ממולח ובלתי מתפשר שנהג להציג את עמדותיו באופן נחרץ ונוקשה וללא משוא פנים.
מותו.
ויטאלי צ'ורקין נפטר לפתע בניו יורק ב-20 בפברואר 2017, יום לפני יום הולדתו ה-65.
משפחתו.
היה נשוי והיו לו שני ילדים. בתו אנה צ'ורקינה עובדת בערוץ Russia Today. אלמנתו, מרינה צ'ורקינה, מרצה לצרפתית.
קרב קנטון (1857)
קרב קנטון (בסינית: 廣州城戰役) התחולל במהלך מלחמת האופיום השנייה בין כוחות בריטים וצרפתים לבין מגנים סינים בין ה-28 ל-31 בדצמבר 1857 והסתיים בניצחון האירופאים.