ביוגרפיה.
נולד בישראל לאדריכל אנדריי לייטרסדורף ולאופנאית אדולפינה (פיני) לייטרסדורף.
בשנות ה-60 ולאחר שנשא לאשה את בת משפחת מאייר (מבעלי מגדל שלום), החל לייטרסדורף לעבוד בחו"ל בפרויקטים של תכנון עירוני בערים שונות בהזמנת משפחת מאייר, בין השאר בפלורידה ובחוף השנהב, שם תכנן את הכפלת שטחה של עיר הבירה אביג'אן. בשנות ה-70 חזר לישראל, פתח משרד בתל אביב ומאז הוא עובד במגוון של פרויקטים. בשנות ה-80 תכנן משרדו תוכניות מתאר ומבנים רבים בהתנחלויות.
משפחתו.
היה נשוי לרינה מאיר, בתו של משה מאיר, מקים מגדל שלום. בנם הוא האדריכל ואיש העסקים יונתן לייטרסדורף, הנשוי לרונית רפאל. בתם היא המסעדנית ואשת העסקים אנדריאה "דושי" לייטרסדורף (נשואה לשחקן אנחל בונני), בעלת מתחם "דלאל" בנווה צדק.
הוא נשוי בשנית לגיל, ולהם בן.
אחיו הם פרופ' ערן לייטרסדורף, דקאן הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, ואיש העסקים גיורא לייטרסדורף.
ערן לייטרסדורף
ערן לייטרסדורף (נולד בשנת 1950) הוא רופא ישראלי, בעברו מנהל מחלקה פנימית (ב') בבית החולים הדסה עין כרם, ודיקן הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב לרגינה ולאדריכל אנדריי לייטרסדורף (שלפני כן היה נשוי לאופנאית פיני לייטרסדורף). בוגר הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנות ה-70 התמחה במחלקה פנימית ב' במרכז הרפואי הדסה. הוא השתלם בחקר טרשת העורקים במעבדה של פרופ' יחזקאל שטיין, ולאחר מכן בגנטיקה מולקולרית במעבדה של חתני פרס נובל מייקל ס. בראון וג'וזף גולדשטיין בדאלאס. הוא הקים את המעבדה המולקולרית לחקר טרשת העורקים בהדסה, וכמו כן יסד וניהל את החברה לחקר, מניעה וטיפול בטרשת העורקים.
במשך שנים עמד בראש מחלקה פנימית ב' במרכז הרפואי הדסה בירושלים. ביוני 2009 נבחר לתפקיד דיקן הפקולטה לרפואה.
היה נשוי לעופרה, ולהם שלושה ילדים. בנם יואב לייטרסדורף הוא יזם ואיש עסקים. כיום הוא נשוי לד"ר איריס לייטרסדורף, מנהלת מחלקת בקרה על קופות החולים ומנהל רפואה במשרד הבריאות, ולהם שני ילדים.
אחיו הם האדריכל טומס לייטרסדורף ואיש העסקים גיורא לייטרסדורף.
תאודורה הקדושה מסיחלה
תאודורה הקדושה מסיחלה (ברומנית: Sfânta Teodora din Sihla או ,"תאודורה האדוקה" Cuvioasa Teodora, נ' בערך 1650 - מ' בערך 1720-1730) הייתה נזירה ילידת מולדובה, ברומניה של היום, שחיה במאה ה-17 ושהודות לסגנון חייה הסגפני ולמעשי נסים ששמה היה כרוך בהם, הוכרזה כקדושה של הכנסייה האורתודוקסית. הייתה הרומנייה הראשונה שהוכרזה קדושה של הכנסייה. זכרה נחגג ביום 7 באוגוסט.
קורות חייה.
תאודורה נולדה לבויאר בשם שטפאן ז'ולדיה מהיישוב וֶנֶטוֹר -ניאמץ (Vănători Neamţ) ששימש כארמאש – מייצר כלי נשק ומעין מפקד תותחנים - במצודת ניאמץ (צ'טאטיה ניאמצולוי Cetatea Neamţului) במולדובה, במחוז ניאמץ של היום.
הייתה לה גם אחות בשם מרגיטה או מרגיוליצה, שמתה בדמי ימיה. דודה, אחי אביה, היה ככל הנראה, יואן ז'ולדיה, שליט מולדובה למשך ימים ספורים בספטמבר 1552, שסופו היה בכריתת אפו ושליחתו למנזר בעל כורחו.
אף על פי שנמשכה לחיי נזירות, תאודורה נישאה לפי רצון הוריה לצעיר אדוק מן העיר איזמאיל, כיום באוקראינה. לזוג לא נולדו ילדים. לאחר כשנתיים של נישואים, החליטו ללכת למנזר כל אחד לדרכו, מתוך אהבה לישו.
תאודורה השתכנה במנזר הקטן וֶרְזֶרֶשְט –וראנצ'ה (Vărzăreşti Vrancea) באזור בוזאו, בעוד בן זוגה, השתקע, בשם אֶלֶפתרִיֶה, במנזר פּוֹיאנָה מֶרוּלוּי (Poiana Mărului). תאודורה הייתה לחניכת האגומנית של המנזר, ה"סכימונאכיה" פאיסיה Paisia. בגלל פלישות של הטורקים שהציתו את מנזרן, הנזירות נאלצו לנדוד בהרי בוזאו ולחיות שם חיים של מחסור כעשר שנים. לאחר מכן, אחרי מותה של פאיסיה, הצפינה תאודורה חזרה למקומות הולדתה בהרי הניאמץ, ליד המנזרים סיחסטריה וסיחלה.
הנזיר המוודה, ה"הירוסכימונאך" פאבל, הוביל את תאודורה לאזור סיחלה שבו העבירה את ימיה "לבדה עם ישו" במשך שנים רבות. ביערות מסביב מצאו מקלט נזירים סגפנים רבים. היא התיישבה בהתחלה בצריף קטן שהשתייך קודם לכן לנזיר שהלך לעולמו, וכעבור זמן מה החליטה לעבור למערה בקרבת המקום. היא בילתה במערה את שארית חייה בצמצום רב ביותר. למאכל שימשו לה פירות ועשבי היער, ביניהם "עשב מתוק" שגדל על צוקי סיחלה ונקרא מאז "החומעה של תאודורה הקדושה".
כמו כן לפעמים הגיעו אליה לחם יבש ופירות יבשים מהמנזרים בסביבה. אחרי מותו של הנזיר פאבל, איש כבר לא נזכר בקיומה. עד שביום מהימים נזירים שמו לב לציפורים שליקטו פירורים משולחנם ועפו איתם למרחקים לכיוון הרי סיחלה. שני נזירים אחים התחקו אחר עקבותיהן ומצאו את תאודורה מתפללת בעוד היא מרחפת מעל האדמה ואור של להבת אש מסביב לגופה. היא אמרה להם שמזה ארבעים יום ביקשה את אלהים לשלוח לה כומר על מנת שיוודה אותה, מפני שחשה כי מתקרב הרגע כשתצטרך להיפרד מהעולם הזה ולעלות אל ישו.
שני האחים הביאו אליה את ה"הירומונאך" אנטוניֶה ואת הדיאקון לַוורֶנטייה. אחרי שזכתה להתוודות על חטאיה וקיבלה את האוכריסטיה הרימה את מבטה אל השמיים ונפחה את נשמתה בעוד ממלמלת
"הללוך אדוני על הכל". בשמה של תאודורה קשורים לפי המסורת הנוצרית המקומית עוד כמה נסים – כמו הצלתה המופלאה מידי הטורקים שהתקרבו למערתה, ומציאת מעיין מים שעזר לה לשרוד. המקומות שבהם התרחשו הנסים הפכו לאתרים המושכים עולי רגל אדוקים.
גופתה הושארה על ידי הנזירים באמצע המערה. בעלה לשעבר, היֶרומונואך אלאודור, ששמע על מה שקרה, עבר להתגורר למנזר סקו Secu ואחר כך לסיחלה קרוב למשכנה לשעבר של תאודורה.
פולחן שרידיה.
בשנת 1830 השליט של מולדובה, מיכאיל סטורדזה שיפץ את המנזר סיחלה והושיב בכנסייה של המנזר את שרידיה של תאודורה בתוך ארון זכוכית. מאוחר יותר העביר אותם לכנסייה חדשה באחוזתו מישקלאושן - Miclăuşeni על יד בירתו יאשי. המקום הפך ליעד עליות לרגל המוניות. כשבשנת 1856 מולדובה נכבשה על ידי כוחות רוסיים, שרידי תאודורה הועברו בהסכמת הנסיך מיכאיל סטורדזה והכנסייה המולדבית לקטקומבות שבלאוורת קייב-פצ'רסק בקייב שם הפכה היא ידועה בשם "תאודורה הקדושה מהקרפטים".
ב-20 ביוני 1992 הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית הכריזה עליה כקדושה וקבעה את יום חגה ל 7 באוגוסט.
הנצחה.
הפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ביקשה להחזיר לידיה את שרידי הקדושה הנמצאים בקייב.
משה חברוני
הרב אברהם משה חברוני (תרס"ה, 1905 – ט' בתמוז תשל"ה, יוני 1975) היה ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה.
תולדותיו.
נולד בשומיאץ שברוסיה לרבי יצחק זאב. בצעירותו למד אצל החפץ חיים בישיבת ראדין. בשנת תרפ"ד עלה לארץ ישראל עם קבוצה שבראשה עמד הסבא מסלבודקה. ניצול פרעות תרפ"ט. נישא לרחל בתו של ראש ישיבת סלבודקה רבי משה מרדכי אפשטיין. במשך השנים הפך לאחד מראשי ישיבת חברון. בשנת תש"ז נסע לארצות הברית לגייס כספים לישיבה, ושהה שם חצי שנה, וכך גם בשנת תש"ח. לאחר פטירת רבי יחזקאל סרנא, בשנת תשכ"ט, התמנה לראש הישיבה. בתקופת כהונתו נבנו מבני הישיבה החדשים בשכונת גבעת מרדכי בירושלים, אך הוא לא זכה לחנוך אותם. נפטר בשנת תשל"ה, לאחר מחלה ממושכת. זמן קצר לאחר פטירתו עברה הישיבה למשכנה החדש.
לאחר פטירתו החל בנו יצחק זאב לכהן כמנהל הישיבה. את מקומו בראשות הישיבה מילא רבי שמחה זיסל ברוידא, יחד עם הרב אברהם פרבשטיין והרב הלל זקס.
לאחר פטירת בנו, התמנה הנכד הרב יוסף חברוני לכהן כראש ישיבה לצד הרב דוד כהן, הרב שלמה כץ והרב משה מרדכי פרבשטיין.
בתו מנוחה טוקר כתבה עליו שיר בשם "שירו של אבא" על דביקותו בלימוד התורה. השיר הולחן על ידי הלל פלאי והושר על ידי מיכאל שטרייכר.
רחוב "משאת משה" (שם ספרו) בשכונת גבעת מרדכי בירושלים מנציח את זכרו.
אברהם פרבשטין
הרב אברהם יהודה פרבשטין (תרע"ז, 1917 - א' בשבט תשנ"ז, 9 בינואר 1997) היה ראש ישיבת חברון, מעורכי האנציקלופדיה תלמודית וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
תולדותיו.
נולד בפולין ליעקב פרבשטין, לימים ראש המועצה הראשון של בני ברק. בשנת תר"פ (1920) בגיל שלוש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התיישבה המשפחה בתל אביב, ובשנת תר"צ (1930) עברה המשפחה להתגורר בבני ברק. באותה שנה, בהיותו בגיל בר מצווה, נכנס ללמוד בישיבת חברון בירושלים. כתושב בני ברק היה מקורב לחזון איש. בשנת תרצ"ו (1936) הביאו רבי אליעזר יהודה פינקל לפולין ללמוד בישיבת מיר, שם למד בחברותא עם רבי אריה לייב מאלין ורבי נפתלי וסרמן, בנו של הרב אלחנן וסרמן. כמו כן למד חצי שנה בישיבת סלובודקה.
בשובו לארץ התחתן עם חנה, בתו של הרב יחזקאל סרנא, ראש ישיבת חברון. כיהן כראש ישיבה בישיבת חברון במשך למעלה משלושים שנה, והיה הראשון בישיבת חברון שמסר שיעורים בעברית.
מתורתו.
אחר פטירתו יצא לאור מכתביו שני ספרים:
רווית ברניב
רווית בר-ניב
נחמן נתן קורנל
אברהם קלמנוביץ'
Remember Me
אימון מוחי
אימון מוחי הוא תרגול של אזורים שונים במוח על ידי התמודדות ממוקדת עם משימות הדורשות הפעלה יעילה של אזורים אלו. ההשפעה של האימון המוחי על המוח היא עקיפה דרך מנגנוני הלמידה והפלסטיות של מערכת העצבים.
האימון המוחי מיועד לפיתוח מיומנויות קוגניטיביות ונעשה בו שימוש לסיוע בתהליך השיקום, לצורך פיצוי וצמצום הפגיעה בעקבות מצבים העלולים להוביל להנמכה בתפקודים קוגניטיביים.
תהליך ואופן הפעולה.