28 בדצמבר 1860 - 8 ביולי 1932) היה אדריכל יהודי הונגרי. הוא נודע בשל עשרים ושניים בתי כנסת ועשרים מבנים קהילתיים או מבני דת יהודיים אחרים שתכנן ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה בהונגריה. בנוסף תכנן באומהורן מבנים חילוניים שונים כמו בתי דירות, בתי ספר, בנקים ווילות.
קורות חיים.
ליפוט באומהורן נולד למשפחה יהודית בעיירה קישבר במחוז קומארום, בצפון מערבה של הונגריה. לאחר סיום לימודי התיכון הריאלי בעיר גיור, נסע לווינה שם למד בבית הספר הפוליטכני (Technische Hochschule). בהמשך השתקע בבודפשט בה עבד משך 12 שנים (1883-1894) במשרד האדריכלים של אדן לכנר וגיולה פארטוש. בשנים 1893 ו-1899 השתלם באיטליה, ולאחר מכן, בשנת 1904, במרכז אירופה. באומהורן נפטר בעיירת הולדתו, קישבר, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין היהודי המרכזי בבודפשט. על מצבתו נחקקה רשימת בתי הכנסת שבנה ותמונת הגדול מכולם - בית הכנסת של סגד.
ליפוט באומהורן היה נשוי לבלנקה לבית זינגר, בתו של זיגמונד שילר, שהיה עורך העיתון "פסטר לויד".
בתי הכנסת.
את בית הכנסת הראשון תכנן בשנת 1888 באסטרגום, מבנה שקנה לו פרסום והמשמש כיום כמכון טכני. בין בתי הכנסת שתכנן נימנים בית הכנסת ברובע פבריק בעיר טימישוארה, בית הכנסת המודרני בברשוב (1898-1901); בית הכנסת ברייקה שבקרואטיה; בתי הכנסת בסולנוק (1898-1899), בד'נד'ש (1931, כיום בית מסחר לרהיטים), באויפשט, בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה ברובע ה-13 בבודפשט - כולם בהונגריה, וכן בתי הכנסת בנובי סאד (1906, כיום אולם קונצרטים), במורסקה סובוטה שבאזור סלובניה המודרנית ובזרניאנין בסרביה.
שנים עשר מבית הכנסת שהקים באומהורן ניצבים על תילם עד היום, ובהם בית הכנסת של סגד (1903) שבהונגריה, שבו 1,040 מקומות, הנחשב לפסגת יצירתו, אך לא כולם משמשים לייעודם המקורי.
תן חבשי
יעקב מטריקין
יעקב מטריקין (15 בספטמבר 1902 – 1 באוגוסט 1981) היה אדריכל ישראלי.
רקע.
נולד במרינהאוזן (רוסיה), עבר עם משפחתו לטרטו (אסטוניה) ומשם עברו לריגה (לטביה). בגלל היותו יהודי (ולמרות היותו תלמיד מצטיין) לא התקבל ללימודי אדריכלות בריגה, והוא למד באוניברסיטת אולדנברג שבגרמניה. לאחר סיום הלימודים עבד במשך שנה אצל נגר כדי ללמוד כל מה שניתן ללמוד על עץ. ואומנם, עם עלייתו ארצה נחשב לאחד המומחים בתחום זה.
בעת עלייתו ארצה דיבר רוסית, לטבית, גרמנית ועברית. אנגלית למד בארץ. הוא עלה ארצה בשנת 1924 והתיישב בירושלים, שם פגש את ציונה פלדבליט לבית בן אברהם, ממייסדי קריית ענבים, אחות "הדסה" לה נישא בשנת 1932.
פועלו.
כיהן בין השנים 1928 ועד 1951 בתפקיד ראש המחלקה הטכנית של מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית. כל ההתיישבות הכפרית שעלתה על הקרקע בשנים אלו הייתה בפיקוחו ובהדרכתו. בנוסף לתכנון הכללי ולצוות המחלקה הטכנית, תכנן גם בעצמו. לאחר עזיבתו את הסוכנות פתח משרד אדריכלים בירושלים. קודם למלחמת העצמאות התמחה מטריקין גם בעיצוב ריהוט ובין השאר תכנן ויצר בשיתוף נגר ירושלמי סדרת רהיטים עבור ארמון המלך עבדאללה בירדן.
בתכנונו הקפיד ליצור הרמוניה בין הבניין והסביבה הטבעית. הוא כתב במאמר בהקשר לתכנון שלושת המצפים בנגב: "...נוסף לאקלים המשפיע המעמיד בעיות בפני מתכנן המגורים, יש לדאוג גם להתאמת חומרי בנין ואופן ניצולם לתפקידם. תנאי האקלים מכוונים אותנו לבחירת הכוונה נכונה של הבניינים. החומרים שבהם נבחר חייבים לשמש מחיצה יעילה בין החוץ והפנים, הגנה מתמורות אטמוספיריות בקיץ ובחורף, ולסייע ביצירת אקלים פנים הנוח לחיי אדם".
ספרייתו הפרטית כללה ספרי אדריכלות, ספרי אמנות, ספרי ארכאולוגיה, ספרים העוסקים בצמחייה ובאקלים, ספרים העוסקים בציונות וארץ ישראל. מדף מיוחד הוקצה למדע בדיוני.
יעקב מטריקין נפטר ב-1 באוגוסט 1981, ונקבר בבית הקברות בקריית ענבים.
שועל לבן
מג'ומה
פטר מאיבריה
אינטרקציה
מונטריי
מונטריי (בספרדית ) ובחיבה "העיר של ההרים" ומושלת הצפון (Sultana del Norte) היא בירת מדינת נואבו לאון בצפון מזרח מקסיקו. היא מרכז תעשייתי ומסחרי מודרני. העיר נחשבת לשנייה בגודלה בשטחה במקסיקו אחרי מקסיקו סיטי, ושלישית בגודל השטח העירוני שלה. היא בעלת ההכנסה לנפש הגבוהה ביותר במקסיקו. מונטריי נחשבת לעיר בעלת רמת הביטחון האישי הגבוהה ביותר במקסיקו.
היסטוריה.
במחצית המאה ה-16, האזור בו שוכנת מונטריי נקרא בשם עמק אקסטרמדורה. היה זה אזור גדול שטרם התגלה על ידי הספרדים.
משלחות בפיקודו של אלברטו דל קאנטו (Alberto del Canto) ניסו ליישב את האזור. הניסיון הראשון היה בשנת 1577, אך המתיישבים גילו במהרה כי במקומות אחרים צפויה להם הצלחה כלכלית ונטשו את האזור. המשלחות הבאות שהגיעו לאזור ניהלו משא ומתן עם ממשלת ספרד על מנת לבנות בצפונה של מקסיקו מדינה חדשה "ספרד החדשה" אשר תקרא הממלכה החדשה של לאון (New Kingdom of León). לממלכה ניתן שטח רחב אבל גם היא לא הצליחה למשוך אליה מתיישבים. משלחת שלישית לאזור ובה 12 משפחות הגיע לעמק בשנת 1596 והקימה את Ciudad Metropolitana de Nuestra - הבסיס לעיר של ימינו.
במרוצת השלטון הספרדי, מונטריי נשארה עיר קטנה עם אוכלוסייה שנעה בין מאות תושבים לתריסר אלפים. העיר הייתה לצומת מסחרית בין סן אנטוניו (היום במדינת טקסס שבארצות הברית) בצפון ועיר הנמל טמפיקו (Tampico) במזרח ובין סלטיו בצפון-מרכז מקסיקו. סן אנטוניו הייתה מוקד המסחר עם המושבות הצרפתיות והבריטיות באמריקה הצפונית. בטמפיקו היה נמל, אליו הגיע ייבוא מארצות אירופה. סלטיו ריכזה את המסחר בין ערי צפון מקסיקו לבין עיר הבירה מקסיקו סיטי.
במאה ה-19, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, הפכה מונטריי למרכז כלכלי חשוב במדינה החדשה שהוקמה. היה זה בזכות קשרי המסחר שלה עם עיר הנמל טמפיקו, עם סן אנטוניו בצפון ועם הבירה מקסיקו סיטי בדרום. בשנת 1824 הפכה ממלכת לאון למדינת נואבו לאון ומונטריי הייתה לבירתה.
העדר היציבות הפוליטית של המדינה, בחמישים שנות קיומה הראשונות הביאו לשתי פלישות ממדינות באמריקה הצפונית לתחומה. לאחר לחימה מוצלחת, תחום המדינה הורחב. היא סיפחה אליה שתי מדינות נוספות: קואווילה וטמאוליפס ומונטריי הפכה לבירת המדינה החדשה.
במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (מ-1846 עד 1848), בספטמבר 1846 התנהל בה במשך שלושה ימים קרב מונטריי. הכוחות המקסיקניים נכנעו, אך נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים. המלחמה הייתה בתוך העיר ונשאה אופי של קרב פנים אל פנים. הניסיון שנרכש בקרבות אלה הביא לכך שרוב המפקדים המקסיקניים במלחמה הפרנקו-מקסיקנית היו ממונטריי.
במאה ה-19 חוברה מונטריי לרשת מסילות רכבת, אשר תרמו לפיתוח התעשייתי של העיר. במונטריי הוקמה אוניברסיטה לא קתולית. נבנה בה בית חולים שהוא היום אחד מבתי החולים הציבוריים הטובים בצפון מקסיקו. הוא גם משמש את בית הספר לרפואה באוניברסיטת מקסיקו.
מפעל לייצור פלדה שהוקם בעיר, האיצה את ההתפתחות התעשייתית של העיר והיה זה אחד המפעלים הגדולים בעולם בזמנו.
בשנת 1988 פגע בעיר הוריקן, אשר גרם לעליית נהר סנטה קתרינה על גדותיו. התוצאה הייתה מאה הרוגים ונזק כלכלי ניכר.
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
שמורות הטבע.
ההרים המקיפים את מונטריי מציעים מבט עוצר נשימה לנופים הכוללים קניונים, נתיבי הליכה ודרכים המובילים ליערות ולמדבריות. הנתיבים מיועדים למטפסי הרים חובבים או מקצוענים.
דרומית ממונטריי מצויים השיפולים המזרחיים של רכס סיירה מדרה אוריינטל. הם כוללים את פארקה נסיונל קומברס דה מונטריי (Parque Nacional Cumbres de Monterrey), אשר אונסק"ו הוסיפה אותו בשנת 2006 לתוכניות על האדם ועל הביוספרה.
הפארק, "פארקה נסיונל קומברס דה מונטריי" כולל את הפרקים הבאים:
צפרות היא גם פעילות באזור מונטריי.
אירועים בינלאומיים.
בעשור האחרון התקיימו בעיר אירועים בינלאומיים. הכינוסים הטילו עומס כספי ניכר על העיר, אך תרמו לפיתוח התשתיות שלה. להלן רשימת האירועים:
יהדות מונטריי.
ההיסטוריה של מונטריי והמדינה שבה היא מצויה, נואבו לאון, אינן חדשות ליהודים ולהיסטוריה היהודית. העיר מונטריי נוסדה למעשה מתחילתה על ידי יהודים אנוסים אשר ברחו מספרד והגיעו למקסיקו כדי לחפש שקט ושלווה מהכנסייה הקתולית ומחרבה של האינקוויזיציה. הכנסייה חששה שהגעתם של אנוסים בני דת משה תהיה גורם משפיע לרעה על האינדיאנים המקומיים, אשר לא מכבר הפכו לנוצרים טריים על ידי המיסיונרים הנוצרים.
בשנת 1526 נוסד בית הדין העליון של הכנסייה אשר שפט את הכופרים והאנוסים. אחד הסיפורים המפורסמים בעיר הוא על דמותו של הכובש והמייסד של העיר מונטריי, לואיס קרווחל, שנשלח כנציג המלך והמלכה בספרד ליישב את האזור. הוא לא ידע שבקרב משפחתו יש עדיין יהודים אנוסים אשר דבקים בדת היהודית בסתר. בשנת 1588 כל משפחתו נשפטה על כך, ואחיינו של ראש העיר נשפט ונשרף על ידי האינקוויזיציה בשנת 1596. יודעי דבר מספרים שכאשר שרפו אותו מצאו דפים של מורה נבוכים לרמב"ם מוסתרים בתוך הכובע שלו.
יש מבין תושבי המקום הוותיקים, הגויים, היודעים כי הם צאצאי יהודים. יש סברה לפיה ייתכן ומנהגים רבים שנשתמרו באוכלוסייה המקומית מצביעים על ההשפעה היהודית, החל מהדלקת נרות בתוך ארונות בקיר ועד המנהג הנפוץ באזור לאכול כבש, אשר לדעת רבים מקורו במנהגי יהודים.