כנסיית הסמינריון בנויה בסגנון בארוק. הכנסייה בנויה על מסד מוגבה ואל הכניסה אליה מובילות 54 מדרגות גרניט. רוחב חזית הכנסייה 26.4 מטרים וגובהה 17.5 מטרים. החזית צבועה בצבע צהוב בהיר, מעוטרת בלבן ובנויה בשלושה מפלסים. היא מורכבת מחזית מרכזית קשתית, שבחלקה העליון סמלם של הישועים, ומשני מגדלים סימטריים המקורים ברעפים אדומים מזוגגים. מבנה הכנסייה הוא בצורת צלב. אורך אולם התווך 27 מטרים ואורך הטרנספט 16 מטרים. פנים הכנסייה הוא בסגנון בארוק אופייני צבוע בצהוב בהיר עם קישוטי גבס בלבן, המעוטרים מדי פעם בעלי זהב. מעל החלל המרכזי יש כיפה צבועה לבן שקוטרה 12.5 מטר וגובהה מהרצפה 19 מטרים. כמקובל בנצרות קתולית, יש בכנסייה שלושה מזבחות המקושטים בגמלונים של קשת שבורה מעל שתי קבוצות של עמודים סליליים המעוטרים בעלי זהב. במרכז המזבח המרכזי ניצב פסלו של יוסף הקדוש שעל שמו הסמינריון והכנסייה. ברצפת הכנסייה ובקירות מצויים קבריהם של שבעה נכבדים מקומיים.
לסמינריון יש כניסה נוספת הנפתחת לכיכר סנטו אגושטיניו (Largo de Santo Agostinho ). סביב כיכר זו נמצא הריכוז הגבוה ביותר של מבנים השייכים למרכז ההיסטורי של מקאו. מלבד הכניסה הנוספת לסמינריון סאו ז'וזה נשקפים אליה כנסיית סאו אגושטיניו, תיאטרון פדרו החמישי וספריית סר רוברט הו טונג.
תיאטרון פדרו החמישי.
תיאטרון פדרו החמישי (פורטוגזית: Teatro D. Pedro V ) - התיאטרון המערבי הראשון בסין. נבנה ב-1860, כחלק מהתוכנית למצב את מקאו כעיר תיירות, והוא קרוי על שם פדרו החמישי, מלך פורטוגל (מלך 1853–1861). ב-1873 שופצה חזית התיאטרון לצורה יותר נאו-קלאסית, הכוללת גמלון ופילסטרים. המקום הפסיק לפעול בסוף המאה ה-20 בשל בעיית טרמיטים, אבל חזר לפעול ב-1993 לאחר שיפוץ נרחב וכיום הוא משמש לחגיגות ואירועים ציבוריים.
המבנה הוא נאו-קלאסי, צבוע בירוק בהיר ומעוטר בלבן, כשלדלתות ולחלונות צבע ירוק תואם. גג הבניין מקורה ברעפים אדומים. גובה חזית הבניין 16 מטרים, יש בה שלוש כניסות קשתיות המעוטרות בפילסטרים יוניים, והיא מסתיימת בגמלון משולש. בפנים הבניין יש לובי, אולם נשפים קטן, אודיטוריום סגלגל שבקצהו במה ומסדרונות ארוכים משני הצדדים. מן המסדרונות מובילות מדרגות אל הקומה השנייה שבה יש יציע בצורת סהר.
ספריית סר רוברט הו טונג.
ספריית סר רוברט הו טונג (פורטוגזית: Biblioteca Sir Robert Ho Tung, מנדרינית תקנית: 何東圖書館 ) - בית אחוזה שנבנה ב-1894 והיה בתחילה בבעלותה של דונה קרולינה קוניה (Dona Carolina Cunha). בית האחוזה החליף כמה בעלים עד שב-1918 רכש אותו סר רוברט הו טונג, איש עסקים אירואסייתי מהונג קונג. הבית שימש את הו טונג כמקום מגורים חלופי, למעט בזמן הכיבוש היפני של הונג קונג בין השנים 1941 ל-1945, תקופה שבה התגורר רוברט הו טונג בבניין דרך קבע. הוא מת ב-1955 ובצוואתו הוריש את בית האחוזה לממשל המקומי במטרה להקים במקום ספרייה ציבורית, ולשם כך הקציב בצוואתו 25,000 דולרים הונג קונגיים לרכישת ספרים.
ספריית סר רוברט הו טונג נפתחה רשמית לציבור ב-1958. ב-2005 נבנה מבנה נוסף בגן האחורי של הבניין ובכך הפך האתר לספרייה הציבורית הגדולה ביותר במקאו. הספרייה מכילה אוסף של כ-5,000 ספרים עתיקים, כולל מילונים ראשונים פורטוגזית-סינית ואנגלית-סינית, ספרי דת עתיקים וספרים סיניים עתיקים, אוסף גְ'יָה יֵה טָאנְג וספרים נדירים אחרים.
המבנה הוא בית מידות מפואר בסגנון מערבי נאו-קלאסי צבוע בצהוב בהיר והוא בן שלוש קומות. בחזית המבנה ארקדה המקושטת בפילסטרים ובעמודים יוניים הצבועים לבן וחלונות בכחול. פנים המבנה מעוצב בסגנון סיני. למבנה צמודים גנים מטופחים המעוצבים בסגנון מערבי וכוללים כמה מיני צמחים נדירים. זוהי הספרייה היחידה שצמודים אליה גנים במקאו ובהונג קונג.
כנסיית סנטו אגושטיניו.
כנסיית סנטו אגושטיניו (פורטוגזית: Igreja de Santo Agostinho ) - הכנסייה הקרויה על שם אוגוסטינוס נשקפת לכיכר סנטו אגושטיניו. הכנסייה עברה כמה גלגולים. תחילתה במנזר פשוט שנבנה מלוחות עץ וקש על ידי נזירים אוגוסטינים ספרדיים ב-1586, ולא החזיק מעמד זמן רב. ב-1589 לקחו נזירים פורטוגזים מהמסדר על עצמם לנהל את המנזר והעבירו אותו ב-1591 למבנה בנוי אבן במקומה הנוכחי של הכנסייה. דון פרנסישקו דה מָשְקָרֶנִיאָש (Dom Francisco de Mascarenhas), המושל הרשמי הראשון של מקאו (1626-1623), מצא מקלט בכנסייה מזעם ההמון שכעס על החלטותיו והגבלת הממשל המקומי (הסנאט). סוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 הייתה תקופה של רגשות אנטי קלריקליים בפורטוגל, וב-1713 גורש המסדר האוגוסטיני ממקאו. החל מתקופה זו שימשה הכנסייה כקסרקטין וכבית חולים. ב-1873 חזר המבנה לתפקד ככנסייה. הטייפון של 1874 גרם נזק ניכר למבנה והמבנה הנוכחי הוא תוצאה של שיפוצים נרחבים שבוצעו בשנים 1874 ו-1887. עיקר חשיבותה של הכנסייה כיום הוא בהיותה מרכז דתי פעיל עבור קהילת הפיליפינים במקאו, ובמסורת של ארגון תהלוכת יום ראשון של הלנט. התהלוכה עוברת מהכנסייה לקתדרלה ובראשה נישא פסלו של ישו המוצב דרך קבע בכנסייה, כשאלפי מאמינים מתלווים אליה.
חזית הכנסייה פשוטה, צבועה בצהוב בהיר ולה כניסה בודדת מעוטרת בעמודים דוריים. מעל הכניסה גמלון משולש שבו גומחה ובה פסלה של מרים. חזית פשוטה זו היא בניגוד לפנים הכנסייה העשיר בקישוטים. הפנים הוא ערוב של סגנונות, אם כי הוא נאו קלאסי במהותו. אורך אולם התווך 30 מטרים ורוחבו 13.5 מטרים. תקרת אולם התווך עשויה מעץ מתחת לגג רעפים ומעוטרת בציורים. הקירות מקושטים בסגנון בארוק, ששימש כהשראה לעיצוב הפנים של כנסיית סאו דומינגוש.
ליאל סנאדו.
ליאל סנאדו (פורטוגזית: Leal Senado, מילולית "הסנאט הנאמן" ) - מבנה זה, השוכן בשדרת אלמיידה ריביירו (Avenida Almeida Ribeiro) מול אחת מצלעות הכיכר הנושאת את שמו (כיכר ליאל סנאדו), שימש מקום מושבה של ממשלת מקאו בתקופה שבה הייתה מושבה פורטוגזית. מאז שמקאו הועברה לסין ב-1999 מצויים בו משרדי "המכון לעניינים אזרחיים ומוניציפליים" ("Instituto para os Assuntos Cívicos e Municipais) של האזור המנהלי המיוחד של מקאו. התואר "הסנאט הנאמן" הוענק לממשל של מקאו (ומכאן גם לבניין) ב-1810 על ידי הנסיך העוצר (ולעתיד מלך פורטוגל) ז'ואו השישי, כפרס על הנאמנות של מקאו לפורטוגל בתקופת האיחוד האיברי בין 1580 ל-1640. המבנה הוקם ב-1784 על אדמה שנרכשה מבעליה הסיני. הבניין נפגע קשה מטייפון פעמיים: ב-1874 (שופץ ב-1876 וב-1887) וב-1936 (שופץ בשנים 1938–1940). ב-1904 בוצע שיפוץ משמעותי שנועד לשפר את הפונקציונליות של המבנה.
הבניין בנוי בסגנון נאו-קלאסי בצורת האות חי"ת, החזית בשדרת אלמיידה ריביירו והזרועות נצבות לשדרה. חלקו האחורי של הבניין הוא פאטיו ובין הזרועות גן. הבניין צבוע בלבן. גובה חזית הבניין 14.5 מטרים, רוחבה 44 מטרים והיא מחולקת לשלושה חלקים על ידי עמודי גרניט, כשבחלקה המרכזי, הבולט במקצת, גמלון משולש בגובה 17 מטרים. הכניסה הראשית מעוטרת על ידי עמודי גרניט דוריים. חלונות צרפתיים, שמשקופיהם עשויים גרניט, ובחלקם התחתון מעקות ברזל ובהם אדניות עם פרחים, מפוזרים באופן סימטרי לרוחב הבניין.
בקומת הקרקע אולם כניסה נרחב המשמש לקבלות פנים ולתערוכות פומביות. מהאולם מובילות מדרגות מגרניט לקומה הראשונה ובה קפלה קטנה; ספרייה ציבורית מחופה בעץ ועשירה בעיטורים המכילה, בין השאר, ספרים וכתבי יד נדירים מאוניברסיטת קוימברה, וחדרי ישיבות. כמו כן ניתן להגיע משם אל הגן האחורי הקטן המעוצב בפשטות. פרט עיצובי ייחודי לבניין הם אריחי קרמיקה פורטוגזיים לבנים וכחולים המעטרים את גרם המדרגות המרכזי.
מול חזית הליאל סנאדו מתחילה כיכר סנאדו (פורטוגזית: Largo do Senado - מילולית "כיכר הסנאט" סינית: 議事亭前地 ) - כיכר במרכז מקאו שהייתה ועודנה הכיכר הפופולרית ביותר למפגשים, חגיגות ואירועים רשמיים. הכיכר מרוצפת בריצוף פורטוגזי אופייני של שיבוץ באבנים כהות ובהירות בדגם גלי. שדרת אלמיידה ריביירו (Avenida Almeida Ribeiro), הרחוב הראשי של המרכז ההיסטורי של מקאו, עובר דרך הכיכר. אל הכיכר נשקפים מבני ציבור רבים: הליאל סנאדו (שנתן את שמו לכיכר), בית הדואר הראשי, "בית החמלה הקדוש", וכנסיית סאו דומינגוש.
מקדש סם קאי וואי קון.
מקדש סם קאי וואי קון (סינית: 三街會館 פורטוגזית: Templo de Sam Kai Vui Kun ) הוא מקדש סיני בסמוך לשוק הסיני הישן (כיום שוק סאו דומינגוש). תאריך הקמתו אינו ידוע, אך הוא קדם ל-1792, שנה הנקובה בלוחיות שנתגלו במקום כתאריך בו עבר המקדש שיפוץ.