את המונח קמפן טבע הגאולוג הצרפתי אנרי קוקן (Henri Coquand; 1881-1813) ב-1857. מקור השם בכפר הצרפתי שמפן (Champagne) במחוז השראנט הימי שבמערב צרפת. המיקום המייצג היה מחשוף בסמוך לכפר אובטר-סור-דרון (Aubeterre-sur-Dronne) באותו אזור. בשל שינויים בהגדרות סטרטיגרפיות, משויך חלק זה כיום לגיל המאסטריכט.
תחילת גיל קמפן נקבעה למועד שבו נכחדה חבצלת ים מהמין "Marsupites testudinarius". נכון ל-2009 טרם אושר אתר בעולם שבו ניתן לסמן את גבול השכבה (Global Boundary Stratotype Section and Point בראשי תיבות GSSP). אחד המועמדים הוא קטע בסמוך לסכר בעיירה וקסאהצ'י (Waxahachie) בטקסס שבארצות הברית.
סיום גיל קמפן מוגדר כמקום בטור הסטרטיגרפי שבו הופיע לראשונה מין האמוניטים "Pachydiscus neubergicus".
חלוקת משנה.
לעיתים מחלקים את גיל הקמפן לתתי-שלבים: תחתון, תיכון ועליון. בים הטתיס כולל קמפן שישה אזורים ביוסטרטיגרפיים של אמוניטים. אזורים אלה, מהצעיר ביותר לקדום ביותר, הם:
פלאונטולוגיה.
במהלך גיל הקמפן חל גידול מואץ במספר המינים של הדינוזאורים. באמריקה הצפונית לדוגמה מספר הסוגים עלה מ-4 בתחילת הקמפן ל-48 לקראת תום הגיל. התפתחות זו מכונה לעיתים "המפץ הקמפני" ("Campanian Explosion"). עם זאת, עדיין לא ברור אם המאורע מלאכותי. כלומר, האם המספר הנמוך של המינים בתחילת הקמפן נגרם בשל תנאי שימור מאובנים גרועים באותו זמן. כללית, מזג האוויר החמים והשטח היבשתי הנרחב המכוסה בים רדוד במהלך הקמפן התאים לדינוזאורים. בגיל הבא, גיל מאסטריכט נמצאו 30% פחות סוגים של דינוזאורים מאמריקה הצפונית מאשר בשלהי הקמפן.
בעלי חיים שחיו בתקופת גיל הקמפן כוללים:
תרופודים.
דייוויד ואריצ'יו (David J. Varrichio) ציין שבשלהי הקמפן היו באזור אלברטה בקנדה של ימינו ובאזור מונטנה שבארצות הברית של ימינו תרופודים דומים מאוד, למרות הבדלים משמעותיים במיני הדינוזאורים אוכלי העשב בין שני האזורים.
יצחק גאשצינני
יצחק גאָשצינני (קרי: גוּשְצִינִּי; תר"ה, 1845 – י"ג בכסלו תרע"א, 14 בדצמבר 1910) היה מחלוצי העיתונות העברית וה בארץ ישראל, בעל בית דפוס, ומבוני ירושלים.
קורות חיים.
יצחק בן צבי גאשצינני נולד בוורשה בשנת תר"ה (1845) ועלה לירושלים בגיל 22. בירושלים נשא לאשה את שרה בת בן ציון זילברשטיין ("טלאל"). בני הזוג נמנו עם בני כולל ורשה.
גאשצינני עשה את צעדיו הראשונים במלאכת הדפוס בבית המלאכה של ישראל ב"ק ובשנת תרל"ב (1872) יסד יחד עם גיסו שמעלקע יוסף שמער ויעקב דוד סלוטקי בית דפוס בירושלים - השישי במספר והשלישי בבעלות יהודית. עם השנים התחלפו השותפים ועמם - שמו של בית הדפוס (שם בית הדפוס לא הוכן בגלופה אלא סודר מחדש עם כל הדפסה ולפיכך קיימות וארציות רבות לשם בית הדפוס בשערי הספרים שהודפסו בו):
גאשצינני הוציא לאור מספר עיתונים: "שערי ציון" שיצא לאור בירושלים בשנים תרל"ו- תרמ"ה, "דער היילגער אנצייגער" (עיתון יידי שראה אור בגליונות בודדים בתרמ"ז/תרמ"ח), Jerusalem - עיתון כתוב גרמנית שהופץ בחוץ לארץ.
וכן הדפיס את עיתוניהם של אחרים: "עמוד היראה ועמוד התורה" של עקיבה יוסף שלזינגר ו"האריאל" שהודפס בבית דפוסו של גאשצינני בין השנים תרל"ד-תרל"ו.
עד סוף שנת תר"ן (1890) נדפסו בבית הדפוס כמאה ספרים, בעברית, יידיש ולאדינו. בין הספרים היה אחד פרי עטו של גאשצינני עצמו: משניות עם פירוש ותרגום אשכנזי בשם "נר נשמה".
אין ידיעות ברורות על עיסוקיו של גאשצינני לאחר סגירת בית הדפוס - ייתכן כי הפעיל מאפייה או עסק בסחר בפחם עץ.
גאשצינני היה בין המתיישבים הראשונים בשכונת מחנה יהודה וכן היה שותף לניסיון-הנפל להקמת שכונת "נוה שלום" באזור בקאע.
יצחק גאשצינני נפטר בירושלים בשנת 1910 ונקבר בהר הזיתים.
מאיר חביב
מאיר חביב (בצרפתית: Meyer Habib, נולד ב-28 באפריל 1961) הוא פוליטיקאי יהודי צרפתי, המכהן מאז יוני 2013 כציר מטעם UDI, מפלגת מרכז ליברלית, בפרלמנט הצרפתי. בעבר היה סגן יו"ר הקריף, ארגון הגג של הארגונים והקהילות היהודיות בצרפת. נחשב ידיד אישי של בנימין נתניהו מאז ראשית שנות התשעים ומייצג אותו לעיתים במגעים חשאיים שונים עם ראשי השלטון הצרפתי.
קורות חיים.
חביב נולד ב-1961 בפריז, להורים יהודים יוצאי תוניסיה, שהיגרו לפריז ב-1956. אביו, עמנואל רוז'ה, שימש כנציגה של תוניסיה בקונגרס הציוני העולמי והיה ממייסדי הקהילה היהודית של יוצאי תוניסיה בצרפת, מחלוצי הכשרות בארץ זו, בעל יקב שייצר את היין הכשר הראשון בצרפת ואף קרא לשמפניה הראשונה שייצר "ציונה". איש בית"ר ופעיל בעלייה לישראל. אימו של חביב, ליליאן, ושתי אחיותיו, מתגוררות בישראל. אחיו משה, היה רב בישיבת בית אל שבחבל בנימין, וכיום הוא דיין בבית הדין הרבני בנתניה.
מאיר חביב, כמו אביו לפניו, היה בצעירותו חבר בבית"ר. כמבוגר, הוא אף היה במשך שנים אחדות נציג תנועת הליכוד בצרפת. עלה לישראל בגיל 18, אף כי שמר גם על אזרחותו הצרפתית. למד וסיים תואר ראשון כמהנדס תעשייה וניהול בטכניון בחיפה. חזר לצרפת והמשיך בעולם העסקים וטיפס במהירות רבה עד שהגיע למשרת המנכ"ל של חברת התכשיטים הצרפתית הגדולה - "Groupe Vendome".
בנוסף לתפקידו הפרלמנטרי משמש חביב כיום (2013) גם כנשיא ועד ידידי המכללה האקדמית נתניה.
חביב הוא בעל חגורה שחורה בקראטה. נשוי ואב לארבעה ילדים. גר בירושלים ובפריז.
סגן יו"ר הקריף.
כיהן כסגן יו"ר הקריף במשך שמונה שנים. שנתיים היה סגנו של רוז'ה קוקרמן. לאחר מכן שלוש שנים תחת היו"ר רישאר פראסקייה, בקדנציה הראשונה שלו (2007–2010). ב-2010, אחרי חמש שנים כסגן, התמודד מול פראסקייה על מישרת יו"ר הקריף, אך הפסיד כשקבל כ-36.5% בלבד מקולות חבר הבוחרים (כ-200 מראשי יותר מ-60 ארגונים יהודיים צרפתים) ונאלץ להמשיך כסגנו של פראסקייה גם בקדנציה השנייה (2010–2013).
קשריו עם בנימין נתניהו.
חביב הוא ידיד אישי של בנימין נתניהו, מאז ראשית שנות התשעים לפחות ומשמש לעיתים כאיש קשר בינו לבין ראשי צרפת. הוא שימש בפועל כנציגו הלא רשמי של נתניהו בפריז וארגן כמה מפגישותיו של נתניהו כיו"ר אופוזיציה עם הנשיא לשעבר ניקולא סרקוזי. את יום הבחירות לכנסת ב-2009 הוא בילה צמוד לנתניהו, ובעת הרכבת הממשלה הוא היה זה שתפר לנתניהו את הפשרה שבה מונה סילבן שלום למשנה לראש הממשלה ולשר לפיתוח אזורי. בנובמבר 2012, כשביקר נתניהו בצרפת, חביב היה איתו לאורך כל המסלול, גם בטולוז, שם הלכו השניים, יחד עם נשיא צרפת פרנסואה הולנד, לנחם את בני הקהילה היהודית אחרי הטבח שבו נהרגו מורה בקהילה ושלושה בני משפחה אחת. באוגוסט 2013, כשנתניהו סירב לפגוש את לורן פביוס שר החוץ הצרפתי בעת ביקורו בארץ, עקב חופשתו, היה זה חביב ששינה בסופו של דבר את דעתו של נתניהו ואיפשר את הפגישה.
בשנת 2016 חשף העיתונאי רביב דרוקר שחביב מימן מכיסו מספר נסיעות של נתניהו לחוץ לארץ. כמו כן, חביב היה מכרו של ארנו מימרן ויצר קשרי חברות בין נתניהו למשפחת מימרן.
ציר באספה הלאומית הצרפתית.
ב-26 במאי 2013 נערכו בחירות משנה לפרלמנט הצרפתי, למחוז השמיני, שהוא מחוז המזרח התיכון (טורקיה, יוון, איטליה, קפריסין, מלטה, ישראל ועוד), אחד מאחד עשר המושבים השמורים באספה הלאומית לאזרחי צרפת השוהים מחוץ לארצם. חביב רץ בבחירות אלה מטעם מפלגת המרכז - ימין החדשה UDI - "Union des démocrates et indépendants", איחוד של שמונה מפלגות מרכז ימין קטנות בראשותו של ז'אן לואי בורלו, ונתמך באופן בולט ופומבי על ידי בנימין נתניהו, שאף השתתף בסרטון תעמולה למענו. הוא הגיע בסיבוב הראשון למקום השני, אחרי ולרי הופנברג נציגת האיחוד למען תנועה עממית - UMP, מפלגת הימין - מרכז העיקרית, שהקים בשעתו ז'אק שיראק ולאחר מכן הייתה מפלגתו של ניקולא סרקוזי. בסיבוב השני, שנערך ב-9 ביוני 2013 בין שני מנצחי הסיבוב הראשון, התהפכו היוצרות וחביב גבר על הופנברג, 53% - 47%.
סמוך לאחר בחירתו לפרלמנט הצרפתי נבחר חביב גם לוועדת החוץ של האספה הלאומית והוא מפגין בהתמדה עמדות פרו ישראליות מובהקות. בין השאר למשל, הוא הזהיר את לורן פביוס שר החוץ הצרפתי, כי הסכם גרוע עם איראן בנוגע לפירוק פוטנציאל הנשק הגרעיני שלה עלול להביא להתקפה ישראלית על המתקנים הגרעיניים האירנים. כעבור יומיים הוא הישווה את ועידת ז'נבה לפירוק פוטנציאל הנשק הגרעיני האירני, בין שש המעצמות והאיחוד האירופי, לבין איראן, בנובמבר 2013, לועידת מינכן 1938, בין נוויל צ'מברלין להיטלר. השוואה שנועדה לנסות למנוע את ההסכם שהושג בסופו של דבר.
ב-18 ביוני 2017 זכה שוב בסיבוב השני בבחירות הפרלמנטריות בצרפת, כנגד המועמדת שהתמודדה מולו מטעם מפלגתו של הנשיא עמנואל מקרון.
ב-2022 נבחר לכהונה השלישית בפרלמנט כשגבר על יריביו בסיבוב השני.
Edmontonia
גינון יערות
גינון יערות (נקרא גם בשם "יער אכיל" או "יער מאכל") היא שיטת גידול אוכל מבוססת צמחים בעלת עלות החזקה נמוכה באזורים בעלי תוואי שטח מיוער, שמשלבת פירות ועצי אגוז, שיחים, עשבי תיבול, צמחים מטפסים וירקות רב שנתיים אשר מפיקים תועלת ישירה לבני אדם. בעזרת שתילה של מספר סוגי צמחים, ניתן ליצור אזור מיוער המפיק אוכל.
גינון יערות היא שיטה פרהיסטורית להבטחת אוכל באזורים טרופיים.
היסטוריה.
גינון יערות היא אחת משיטות עיבוד הקרקעות הוותיקות ביותר. השיטה ככל הנראה התפתחה בתקופות פרהיסטוריות באזורים טרופיים ובעלי מונסון. במהלך התהליך בו קבוצות אנשים שיפרו את צורת החיים שלהם באופן מיידי, סוגי צמחים יעילים זוהו והורבו בידי האנשים, וצמחים לא יעילים הושמדו.