בספרו "מיין קמפף" (פרק 11), האשים היטלר את היהודים בקשירת קשר עם הבונים החופשיים למטרת השתלטות מוחלטת על גרמניה וטען כי הם האחראים למצבה העגום של גרמניה בתקופה שאחרי מלחמת העולם הראשונה. לטענתו, הבונים החופשיים חברו עם היהודים כדי שידם תגיע בקלות אל "נשק" נוסף שישמש אותם נגדו: עולם הדפוס, שהיה אז בעיקרו מקצוע של יהודים. כפתרון לבעיה זו קרא היטלר בשנת 1931 להשמדת שני גופים אלה: יהודים ובונים חופשיים. מפקדים בכירים במשטר הנאצי קיבלו "מדריך" בו נכתב: "האיבה הטבעית של האזרח כנגד היהודים, והאיבה שלו כנגד הבונה החופשי כמשרתו של היהודי, חייבת להגיע לשיאה".
למרות שבאותם ימים אכן היו יהודים אשר השתייכו לארגון הבנייה החופשית, מספרם היה מועט. אף על פי כן, בעקבות הדברים שכתב היטלר ב"מיין קאמפף", ראו הנאצים בבונים החופשיים וביהודים גוף אחד והתייחסו אל כל בונה חופשי בדיוק כפי שהתייחסו אל כל יהודי.
רוסיה הפוסט-סובייטית.
תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים מצאה קרקע פורייה ברוסיה הפוסט-הסובייטית, בשילוב עם עלילות דם והכחשת שואה. מסקר דעת קהל שבוצע במוסקבה בשנת 1990 עלה כי כ-18% מתושבי מוסקבה מאמינים כי קיימת קנוניה ציונית נגד רוסיה וכ-25% נוספים לא שללו אפשרות זו.
קשר לקבוצת בילדרברג.
תאורטיקנים קונספירטיבים עכשוויים טוענים כי למעורבות קבוצת בילדרברג ליצירת סדר עולמי חדש, כשלעיתים קרובות מושפעים מתאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים, תוך האשמה למעורבות משפחת רוטשילד או את הבנקאים הבינלאומיים.
פנקס הזכויות
פנקס הבתים המשותפים
פנקס השטרות
נסח טאבו
נסח רישום מקרקעין
אמנות סינית
האמנות הסינית היא אחת ממורשות האמנות העשירות ביותר בהיסטוריה העולמית וכוללת תחומים רבים כמו: מטבעות, ארכיטקטורה, ציור בצבעי מים, מניפות, אריגה, קדרות, קליגרפיה. קיימת גם סצנה תוססת של אמנות סינית מודרנית ועכשווית הכוללת גרפיטי וסרטים קולנועיים.
אמנות מסורתית.
קליגרפיה.
הקליגרפיה הסינית נחשבת לצורת האמנות הנשגבת ביותר בסין. נושאי הקליגרפיות הם כתבים קלאסיים ודתיים (קונפוציאניים, דאויסטיים או בודהיסטים) כמו גם שירה ופתגמים. במהלך ההיסטוריה נכתבו סימני הכתב הסיניים במגוון סגנונות וגרסאות, ואלה מתועדים בעשרות אלפי מסמכים היסטוריים, מעצמות ניחוש עתיקות ועד לצווים קיסריים של שושלת צ'ינג.
כמו כן, לסין היסטוריה עשירה של כתיבה ספרות קאנונית. העתיק שבהם הוא ספר התמורות. ספרים קלאסיים רבים נכתבו בתקופת המדינות הלוחמות, שהידועים שבהם הם ספר המאמרות לקונפוציוס והדאו דה ג'ינג של לאו דזה. בסין הקיסרית הייתה גם מסורת עתיקה של כתיבת דברי ימי השושלות, מסורת שהחלה בסְה-מָה צְ'יאן, היסטוריון החצר של שושלת האן שבספרו רשומות ההיסטוריון (史記), העלה על הכתב את דברי ימי סין המסורתית מתחילתה ועד למאה הראשונה לפנה"ס. תקופת שושלת טאנג ידעה פריחה של שירה סינית, והמפורסמים שבמשורריה הם דו פו ולי באי. השיא של כתיבת הפרוזה הוא בתקופת שושלות מינג וצ'ינג, אז נכתבו ארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים.
פרט לאלה לסין תרבות מסורתית עשירה ומגוונת בתחומי אמנות שונים. חפצי האמנות הקדומים ביותר שנמצאו בסין הם כלי-חרס מהתקופה הנאוליתית שנחשפו בצפון סין. הכלים מעוטרים בעיקר בדוגמאות גאומטריות וצורות חלזוניות. בנוסף, נמצאו בסין כלי הברונזה המיוחסים לתקופת שושלת שאנג (1600-1046 לפנה"ס), כלים אלו שימשו בטקסים שונים והיו מעוטרים בדרקונים, מסכות, צורות גאומטריות ועוד. לקדרות החרסינה היסטוריה של למעלה מאלף שנה וידועה בכל העולם בטיבה ובתחכומה. האופרה הסינית היא צורת אמנות בימתית בת למעלה מאלף שנה, המתאפיינת בתלבושות ססגוניות, בשימוש בכלי נגינה מסורתיים. קיימות מאות צורות לאופרה, ולכל צורה הכללים הבימתיים המייחדים אותה. בסין מגוון של כלי נגינה מסורתיים הכוללים מגוון של כלי מיתר, כלי קשת, כלי נשיפה, גונגים, מצילות, ותופים. הציור קיים בסין למעלה מאלפיים שנה והוא דומה בתפישתו ובטכניקות המשמשות אותו לקליגרפיה הסינית. צורות אמנות מסורתיות נוספות שניתן למנות הן ההדפסים, הריקוד והמחול, ואמנות עממית כגון מגזרת נייר.
יודאופולוניה
יודאופולוניה היא תאוריית קשר אנטישמית הטוענת לתוכנית יהודית עתידית לשליטה יהודית על פולין.
שורשי הרעיון נעוצים בספרו של יוליאן אורסין ניימצ'ביץ משנת 1858, שלא זכה לעלות בשיח האנטישמי עד תחילת המאה ה-20. טאודור יסקה-חוינסקי ציין בספרו משנת 1912 כי היהודים מבקשים: "אם לא תניחו לנו להקים "מדינה יהודית-פולנית" ואומה של "אנשים יהודים-פולנים", נחנוק אתכם."
המיתוס הוחיה מדי פעם לפעם בהקשר לתוכנית בודנהיימר (הליגה של מזרח אירופה הברית).
שיהוי (משפט)
היעדר שיהוי במשפט הוא תנאי סף להגשת תביעה משפטית, הקובע שבית המשפט לא ידון בתביעה שהוגשה באיחור רב. עיקר התחולה של השיהוי הוא במשפט ציבורי בו לזמן העובר מאז החלטה מנהלית יש השלכות רחבות ועל כן נדרש המבקש לפנות לבית המשפט ללא שיהוי. עם זאת, השיהוי מופיע גם, בצורה מצומצמת, במשפט אזרחי. חרף הדמיון של השיהוי עם ההתיישנות מפני שבשניהם מתקיימת מניעות משפטית בחלוף זמן, מדובר בדוקטרינות משפטיות שונות. ניתן לדמות את היחס שבין התיישנות לשיהוי, כיחס שבין כלל לסטנדרט. בעוד ההתיישנות מציעה מועד קשיח ממנו והלאה היא מופעלת, השיהוי מציע מבחנים להבניית שיקול דעתו של בית המשפט.
במשפט ציבורי בישראל.
בישראל נדרש מהעותר לבג"ץ או לבית משפט מנהלי לעשות זאת מיד לאחר שהעניין הופך אקטואלי (אך לאחר שביצע פנייה מוקדמת לרשות ולא קיבל מענה מספק). עיכוב בלתי מוצדק בפנייה לבג"ץ, בפרט כאשר הרשות או אחרים כבר הסתמכו על ההחלטה כנגדה מבוקש הסעד, יביא לדחיית העתירה. במיוחד, "כשמדובר בקיומן של בחירות, חייבים מועדי הפעולה או התגובה להיות קצרים ביותר, שאם לא כן תלקה הפנייה בשיהוי". כך למשל, כאשר תשובת המדינה לפניית העותרים נתקבלה שבוע לפני הבחירות לרב העיר אשדוד והעתירה עצמה הוגשה ביום הבחירות, סירבה השופטת אסתר חיות להוציא צו ביניים נגד קיום הבחירות, כאשר אחת מנימוקיה הוא שיהוי. עם זאת, גם כאשר החוק קובע מסגרת זמנים מוגדרת להגשת עתירה, לא בהכרח תדחה עתירה בגלל אי עמידה בזמנים, אלא ייבחן השיהוי על פי מרכיביו.
על מרכיבי השיהוי כתבה נשיאת בית המשפט, מרים נאור:
השופט עוזי פוגלמן כתב על הליך בחינת השיהוי:
השופטת דורית ביניש הבחינה בין שיהוי של הפרט ובין שיהוי של הרשות:
מזהה בינלאומי של מכשיר נייד או מספר IMEI (באנגלית: International Mobile Station Equipment Identity) הוא מספר, בדרך כלל ייחודי, אשר המשמש לזיהוי של מכשירים מסוג 3GPP (GSM, UMTS, LTE) ומכשירי טלפון ניידים מסוג iDEN ומכשירים נוספים לתקשורת סלולרית גם כן. ברוב מכשירי הטלפון הניידים ניתן להציג את מספר ה-IMEI באמצעות הזנת הקוד #06#* מהחייגן (חיוג). ניתן למצוא את מספר ה-IMEI מודפס על מדבקה בגב המכשיר הסלולרי (אשר נגישה לאחר הסרת הסוללה) וגם, במכשירי סמארטפון מסוימים ניתן להציג את המספר ממסך ההגדרות של המכשיר.
מספר ה-IMEI נפוץ בקרב מכשירים סלולריים מסוג GSM בעיקר לזיהוי ומניעה של גנבות באמצעות חסימה מרשתות סלולריות. רשת ה-GSM מנהלת מאגר שמשמש כמסד נתונים עבור חברות סלולר בשוק הבינלאומי לצורך של זיהוי המכשיר וחברות סלולר אשר מקבלות דיווח על מכשיר גנוב יכולות לצרף בקשה להוספת מספר ה-IMEI לרשימה השחורה במסד הנתונים של ה-GSM.
חיות הפלא והיכן למצוא אותן (סרט)
חיות הפלא והיכן למצוא אותן (באנגלית: Fantastic Beasts and Where to Find Them) הוא סרט קולנוע מסוגת פנטזיה בהפקה אמריקאית-בריטית, הראשון מתוך סדרה של חמישה סרטים, המהווים סרטי פריקוול לסדרת סרטי "הארי פוטר", בהפקת אולפני האחים וורנר. את הסרט ביים דייוויד ייטס, ומככבים בו אדי רדמיין, קתרין ווטרסטון, אליסון סודול, דן פוגלר, עזרא מילר, סמנתה מורטון, קולין פארל, פיית' ווד-בלאגרוב וג'ן מורי. דייוויד היימן, שהיה אחראי על הפקת סרטי "הארי פוטר", אחראי גם על הפקת הסרטים.
צילומי הסרטים החלו ב-17 באוגוסט 2015 באולפני ליבסדן. הסרט הראשון יצא לאקרנים ב-18 בנובמבר 2016 בארצות הברית בפורמט תלת-ממד ובאיימקס. תסריט הסרט הראשון יצא לאור כספר רשמי ב-19 בנובמבר 2016 באנגלית, וב-2 במרץ 2017 בתרגום לעברית.
שם הסרט מבוסס על ספר בשם זהה, המשמש כספר לימוד בדיוני בבית הספר הוגוורטס בסדרת ספרי הארי פוטר. בשנת 2001 פרסמה ג'יי קיי רולינג את ספר הלימוד, תחת שם העט ניוט סלמנדרה - שמו של גיבור הסרט.
סקירת העלילה.
בניו יורק של שנת 1926, כוח עצום ומסתורי משאיר עקבות של הרס ברחובות, ומאיים לחשוף את קהילת הקוסמים לאל-קסים (No-Maj; לא קסום, המקביל האמריקאי של מוגל) ולהפר את המרקם העדין של החיים המשותפים. בנוסף, גלרט גרינדלוולד, קוסם בעל עוצמה שזרע הרס באירופה, חמק וכעת אין למצוא אותו.
לאחר שניוט סלמנדרה (במקור השם הוא סקמאנדר) השלים את סיורו העולמי בו חיפש ותיעד מגוון יוצא דופן של יצורים קסומים, הוא מגיע לחניית ביניים קצרה בניו יורק, ושם משתבשות כל התוכניות. ג'ייקוב (שהוא אל-קס) משחרר בטעות כמה מחיות הפלא אל תוך העיר הגדולה, והן מאיימות להרוס את היחסים בין הקוסמים לאל-קסים בארצות הברית. במקביל, ניוט מוצא את עצמו מעורב במצוד אחר הכוח המסתורי שמחריב את ניו יורק בעודו מתחמק מזרועות רשויות הקסמים הצדות אותו ואת יצוריו המופלאים.
עלילה.