האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (אילמ"א) היא עמותה המשמשת אכסניית-על לכלל ציבור חוקרי המזרח התיכון בישראל. האגודה נוסדה תחת השם "החברה המזרחית הישראלית", על ידי ראשי האסכולה האקדמית המזרחנית במדינת ישראל בשנת 1949. האגודה חותרת, כאמור בתקנונה, להקנות ידע ולעודד את הפעילות המחקרית הישראלית, על הדיסציפלינות השונות שלה, בתחומי האסלאם והמזרח התיכון.
פעילות האגודה.
האגודה שותפה לטיפוח קשרי מדע ותרבות עם מדינות ערב, בין השאר באמצעות המרכז האקדמי הישראלי בקהיר.
האגודה מפרסמת את כתב העת "המזרח החדש", המשמש עד היום כבמה העיקרית בישראל לפרסום מחקרים בעברית העוסקים בהיבטים היסטוריים ואקטואליים של המזרח התיכון. כתב העת הופיע שנים רבות בהוצאת מאגנס וכיום הוא יוצא בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה. בכתב העת מופיע גם מדור נרחב של ביקורות ספרים אשר יצאו לאור, בשפות שמיות ואירופאיות, בישראל ובחו"ל, וכן תמצית של המאמרים בשפה האנגלית לתועלת מנויי כתב העת בחו"ל.
האגודה מקיימת כנסים שנתיים במוסדות אקדמיים שונים ברחבי ישראל, אליהם מגיעים מאות מזרחנים, אך הם פתוחים גם לקהל הרחב. בשנים האחרונות הוקדשו הכנסים בין השאר לנושאים הבאים: הערבים בירושלים; יחסי יהודים-ערבים בא"י/פלסטין; המזרח התיכון והאסלאם במאה העשרים; אפריקה - אסלאם, נצרות ויהדות; מדינה וחברה במזרח התיכון; וכן דת ומדינה באסלאם.
מוסד נוסף של האגודה, המתקיים עוד מימי החברה המזרחית הישראלית, הוא "פורום בר", סדרת מפגשים של חוקרים מתחומי האסלאם והמזרח התיכון מקרב הקהילה המזרחנית בארץ עם הציבור הרחב, אשר נערכת באוניברסיטת תל אביב בימי שישי, אחת לשישה שבועות, במהלך שנת הלימודים האקדמית.
פעילות מקוונת: כתבי העת האלקטרונים "רוח מזרחית" ו-Sharqiyya; במה פתוחה.
מאמץ מיוחד מוקדש להעלאת האטרקטיביות של פרסומי האגודה לתועלת הציבור הרחב, וכל זאת מבלי לפגוע ברמתם המדעית ובאיכותם המחקרית. במסגרת זו, הוחלט להתחיל בינואר 2005 בפרסום כתב עת אלקטרוני חצי שנתי, "רוח מזרחית", שמתכונתו דומה לזו של גיליונות "המזרח החדש" משנותיו הראשונות כרבעון. כתב העת כולל בין השאר מאמרים קצרים, פרסום עבודות מחקר שהוגשו באוניברסיטאות בארץ, רשמי מסע ממדינות ערביות ומוסלמיות, מפגשים עם ותיקי המזרחנים הישראלים ותרגומים של כתבות עומק, תעודות וראיונות מעיתונים וכתבי עת בערבית. אחת המטרות המרכזיות של פעילות זו היא למשוך קהלים נוספים מקרב הציבור הרחב בכלל וציבור הסטודנטים במוסדות האקדמיים בפרט אל פעילותה של האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם. החל מסוף שנת 2010 מתפרסמת מטעם מרכז דיין ואילמ"א הגרסה האנגלית של כתב העת, "Sharqiyya", אשר במסגרתה מתורגמים מאמרים ומדורים נבחרים מעברית לאנגלית. בעתיד יפורסמו גם מאמרים שנכתבו במקור באנגלית, ואלו יתורגמו לעברית ויפורסמו גם ב"רוח מזרחית".
בנוסף, באתר האגודה מתנהלת "במה פתוחה" לדיון בנושאי לימודי האסלאם והמזרח התיכון בישראל, המציעה לכל המעוניין לשטוח את משנתו בתחומים הרלוונטיים. עד היום התפרסמו בבמה הפתוחה עשרות מאמרים פרי עטם של חברי סגל אקדמי, עיתונאים, סטודנטים ומתעניינים מקרב הציבור הרחב. דיון מרכזי שפרנס מאמרים רבים בבמה הפתוחה, ואף צוטט בעיתון "הארץ", נסב סביב "המזרחנות", ה"אוריינטליזם" ועיצובה הרצוי של קהילת חוקרי המזרח התיכון והאסלאם בישראל.
קיד וקאט
קיד וקאט (באנגלית: Kid vs. Kat, מילולית: קיד נגד קאט) היא סדרה ששודרה בערוץ ג'טיקס ובהמשך בערוץ דיסני, ומספרת על ילד בשם קופ המסתבך בצרות בגלל החתול של אחותו מר קאט.
עלילה.
קופ הוא ילד ממוצע, שחייו מסתבכים כשהוא ומשפחתו משחקים בייסבול. במהלך המשחק אחותו הקטנה, מילי, זורקת את הכדור למרחק וקופ נאלץ להביא אותו. בין השיחים הוא פוגש בחתול מכוער, ורוד וקירח, שעל צווארו קולר משונה. מילי מתאהבת בו ממבט ראשון ומאמצת אותו. אחרי רצף של הסתבכויות משונות קופ הורס את קולרו המוזר של קאט. כאשר לוקחים את מר קאט למרפאה, צילום רנטגן מבהיר לקופ שקאט אינו חתול רגיל, והיות והוא (ודניס, החבר הכי טוב שלו, הווטרינר של קאט אותו קאט "נטרל" ופיונה, בת דור חמישי לגברת מונסון) אחד האנשים שיודעים על זהותו, הוא מנסה לסמן אותו כמטרה. לכל אורך הסדרה מנסה קאט להשתלט על כדור הארץ, בעוד קופ ודניס מנסים לסכל את מזימותיו. לעיתים קרובות קאט הורס דברים כך שנראה שקופ עשה את זה, וכשקופ מנסה לספר את האמת, כולם מכנים אותו משוגע ואינם מאמינים לו ובנוסף אביו מעניש אותו על כך.
המשרד למצבי חירום הרוסי
המשרד לאסטרטגיה כלכלית
מאיר (הגדול) מפרמישלאן
רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן (תס"ג, 1703 - כ"ב באב תקל"ג, 11 באוגוסט 1773), תלמידו וחברו של הבעל שם טוב וממנהיגי תנועת החסידות.
ביוגרפיה.
נולד בפרמישלאן בשנת תס"ג (1702), לבת שבע ולרבי יעקב "תם" מפרמישלאן-קולומייא. בצעירותו עסק במסחר ובני האזור שאינם יהודים כינוהו "מאיר הנאמן", בהיותו כבן 35 עזב את כל עסקיו וישב בבית המדרש וחסידים החלו נוהרים אליו. היה מראשוני תלמידיו וחבריו של הבעש"ט ועל פי המסופר, עזר לו להכניע את שרידי כת הפרנקיסטים בלבוב. לאחר פטירת הבעל שם טוב החל לנהל עדה עצמאית בפרמישלאן.
שהה תקופה מסוימת אצל תלמידו רבי שבתי מרשקוב שם שימש כמלמד.
נפטר ב-כ"ב באב תקל"ג (1773) ונקבר בעירו פרמישלאן. בנו רבי אהרן אריה לייב מילא את מקומו בפרמישלאן.
בשנות ה-2000 אותרה מצבתו בבית החיים בפרמישלאן, על ידי ישראל מאיר גבאי - יושב-ראש ועד אהלי צדיקים והוקמה בפתח בית הקברות.
ספריו.
חיבר ספר בשם "יאיר אור", העוסק בקבלה, והוא נמצא עדיין בכתב-יד ואסור להדפיסו. ספר אחר המיוחס לו, וגם הוא לא נדפס, נקרא "אור תורתו של רבי מאיר".
דבריו, וחלק מסיפורי-האגדה עליו שמספרם מגיע למאות, כונסו בספרים "אור המאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר". סיפורים על אודותיו נכתבו בשני הפרקים הראשונים של הספר "אספקלריה המאירה", בשני כרכים משנת תשנ"ז (1996), מאת הסופר מרדכי גרליץ.
קישורים חיצוניים.
רבי מאיר הגדול מפערמישלאן באתר "אידישע וועלט פארומס".
הרכבת התחתית של הונג קונג
הרכבת התחתית של הונג קונג (באנגלית: Mass Transit Railway - "רכבת הסעת המונים" או בקיצור: MTR; בסינית: 港鐵) היא מערכת הסעת המונים מסוג רכבת תחתית הפועלת בהונג קונג. מערכת זו החלה לפעול בשנת 1979 וכיום כוללת 221.6 ק"מ של מסילות ברזל ו-150 תחנות (מהן 68 תחנות רכבת קלה). הרכבת מנוהלת על ידי איגוד MTR (MTR Corporation Limited).
בשנת 2007 קיבל איגוד MTR מאת איגוד הרכבת קנטון-קאולון את הניהול ברכבת קאולון-קנטון. בעקבות קבלת ניהול בקו עילי זה שינתה הרכבת התחתית של הונג קונג את שמה בסינית מ-地鐵有限公司 (רכבות תחתיות בע"מ) ל-香港鐵路有限公司 (רכבות הונג קונג בע"מ) - כאשר השם האנגלי נותר ללא שינוי.
ברכבת התחתית של הונג קונג נוסעים כ-4 מיליון נוסעים מדי שבוע בממוצע.
היסטוריה.
הצעת הקמת הרכבת.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 בחנה ממשלת הונג קונג את הצורך בהקמת מערכת הסעת המונים בעיר. חברת הייעוץ הבריטית פרימן, פוקס, וילבור, סמית' ושות' (Freeman, Fox, Wilbur Smith &amp; Associates) נשכרה על מנת לבחון את התועלת בהקמת מערכת זו ואת מערכת התחבורה בהונג קונג לאור צפי שבשנת 1986 יתגוררו בהונג קונג כ-7 מיליון תושבים. ב-1 בספטמבר 1967 הגישה החברה את הצעתה למערכת הסעת המונים ובמסגרתה הציעה להקים מערכת הכוללת 64 ק"מ של מסילות, כאשר ארבעה קווים יוקמו בשישה שלבי פיתוח שיסתיימו בין דצמבר 1973 (מועד סיום בניית השלב הראשון) ודצמבר 1984 (מועד סיום בניית מערכת הרכבת). הקווים שהוצעו במסגרת ההצעה היו קו קוון טונג, (מהשוק המערבי למא יאו טונג) קו צואן ואן (מאדמירליטי לצואן ואן), קו האי (מקנדי טאון לצ'אי ואן) וקו שאטין (מצים שא צוי לוו ליו האנג).
התוכנית הוגשה למועצה המחוקקת של הונג קונג ב-14 בפברואר 1968. בעקבות מדגם אוכלוסין שנערך בשנת 1966 הגישו היועצים ב-22 במרץ 1968 דוח משלים וכן דוח מתוקן הוגש למועצה ביוני 1968 (וזאת לאור העובדה שבעקבות המדגם צפי האוכלוסייה בהונג קונג לשנת 1986 ירד לפחות מ-6 מיליון תושבים, וכן המדגם העיד על שינויים בפריסת האוכלוסייה הצפויה - שינויים שהביא להקטנת המערכת המתוכננת, כך לדוגמה מספר המסילות המוצע בין תחנת אדמירליטי לתחנת מונג קוק הוקטן מ-4 קווים לשני קווים בלבד).
סקר סופי הוגש בשנת 1970, ובעקבותיו תוכננה המערכת ובה ארבעה קווים: קו קוון טונג, קו צואן ואן, קו האי וקו מזרח קאולון.
בשנת 1972 הורתה ממשלת הונג קונג על הקמת "מערכת ראשונית" ובה 20 ק"מ (המהווה את קו קוון טונג של ימינו). משא ומתן נערך עם ארבע חברות בנייה בשנת 1973 ונערך מכרז ביניהן. נחתם הסכם עם חברה יפנית להקמת הקו הראשון מתוך כוונה שהעבודות יחלו בראשית 1974 אולם בשל משבר הנפט שאירע בשלהי 1973 הושהה ההסכם.
המערכת המוצעת המתוקנת.
בראשית 1975 הוקמה סוכנות ממשלתית בשם "רשות מערכת הסעת ההמונים הזמנית" (Mass Transport Provisional Authority) שתפקידה לפתח על הקמת הפרויקט. בשלב זה הוחלט על בניית מערכת מצומצמת שאורכה 15.6 ק"מ, והתוכנית להציע את הפרויקט לחברה אחת במכרז אחד נזנחה, ובמקומה הוצע הפרויקט במסגרת 20 מכרזים הנדסיים ו-10 מכרזים למערכות חשמל ומערכות מכניות. בנוסף, נוסדה איגוד רכבת הסעת ההמונים של הונג קונג (Hong Kong Mass Transit Railway Corporation) בבעלות מלאה של ממשלת הונג קונג - חברה אשר תנהל את הפרויקט לאחר הקמתו.