בשנת 2018 עשה את הפריצה כאשר זכה באליפות אירופה ובשתי מדליות מתחרויות גראנד סלאם. בפברואר הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם דיסלדורף ובמרץ זכה במדליית כסף בגראנד סלאם יקטרינבורג. ב-27 באפריל קראפטיאן השתתף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג כאשר ניצח את כל הקרבות שלו באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את רגימנטס ריבינאס הליטאי, בשמינית הגמר הוא ניצח את אוסקר פרטלסון האסטוני וברבע הגמר הוא ניצח את ארטם קומולה האוקראיני. בחצי הגמר הוא ניצח את טומי מסיאס השוודי ובגמר גבר על אלוף אירופה המכהן הידאייט היידרוב האזרי שסירב ללחוץ את ידו בסיום הקרב.
באולימפיאדת טוקיו 2020, הוא הודח בסיבוב השני לאחר הפסד בווזארי לזנסאי סמאגולוב מקזחסטן.
פרסים.
מקור:
לסבופוביה
לסבופוביה הוא מונח ממדעי החברה המתאר פחד, רתיעה, דעה קדומה, בוז וסלידה מלסביות כפרטים, זוגות או כקבוצה. המונח הוא הלחם של המלים לסבית ופוביה, בדומה למונח הומופוביה, לסבופוביה אינה חרדה קלינית. אמונה זו מסווגת כהטרונורמטיביות המניחה לרוב כי הטרוסקסואליות היא הנטייה המינית הטבעית והנורמטיבית היחידה. לסביות נתקלות ביחס עוין לא רק מהטרוסקסואלים, אלא לעיתים גם מהומוסקסואלים, ביסקסואלים, נשים ולסביות.
לסבופוביה באה לידי ביטוי לעיתים בגילויי אלימות ואף רצח. בימי הביניים נשים שנחשדו כלסביות לעיתים אף הועלו על המוקד. בציד מכשפות במהלך המאה ה-15 נטייה לסבית היוותה הוכחה כביכול להיותה של האישה מכשפה. מקרה רצח שעורר הדים בימינו הוא הרצח והאונס המתקן של הכדורגלנית הדרום אפריקאית אודי סמליין אשר אירע ביוהנסבורג ב-28 באפריל 2008.
מן היסוד
"מן היסוד" היה חוג רעיוני שקם בשנת 1962 במפלגת השלטון בישראל של אותה עת, מפא"י, על רקע המחלוקת העזה שבין ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, ובין שר הביטחון לשעבר פנחס לבון בעניין "הפרשה". חברי "מן היסוד" תמכו בלבון.
היסטוריה.
בשנות ה-60 סערה מפא"י במיני פרשיות אשר במרכזן עמדו מאבקים דוריים ורעיוניים שונים. את שיאם של מאבקים אלו היוותה פרשת הדחת פנחס לבון ממשרד הביטחון בשנת 1954 ומראשות ההסתדרות בשנת 1961. סערות אלה הובילו בשנת 1962 להקמת חוג "מן היסוד", שמייסדיו היו לבון עצמו והפרופסורים נתן רוטנשטרייך ויהושע אריאלי, ועם חבריו נמנו גם שלמה אבינרי, שמואל אלמוג, הסופר עמוס עוז, חבר הכנסת יונה כסה והסוציולוגים דן הורוביץ ועובדיה שפירא. להצגת רעיונותיו פרסם החוג, החל מ-24 במאי 1962, דו-שבועון שאף שמו היה "מן היסוד", בעריכת העיתונאי לוי יצחק הירושלמי.
חברי "מן היסוד" קראו להתחדשות רעיונית ולחזרה אל ערכי היסוד של תנועת העבודה, בין היתר באמצעות הגדלת עצמאותה של ההסתדרות תוך שמירת קשר מאוזן עם מוסדות המפלגה, חיזוק חברת העובדים, הגברת הדמוקרטיזציה במפא"י ואיחוד מפלגות הפועלים השונות. במפא"י הגבילו את פעילות "מן היסוד" בסניפי המפלגה, ואף ניסו להוציא את חבריה מהמפלגה.
בשנת 1964 עמדו אנשי "מן היסוד" לפרוש ממפא"י. לעצירת צעד זה שלח ראש הממשלה, לוי אשכול, מכתב לראשי "מן היסוד" שבו קבע שאין תוקף להדחת לבון וקרא לחברי "מן היסוד" לשוב לפעילות סדירה במפא"י. בתגובה לכך הוביל בן-גוריון החלטה של מזכירות מפא"י שביטלה למעשה את המכתב.
ב-7 בנובמבר 1964 החליטה קבוצת "מן היסוד" על פרישה ממפא"י וחבר הכנסת כסה הודיע על פרישה מסיעת מפא"י וביקש מוועדת הכנסת להכיר בסיעת יחיד שלו, שתיקרא בשם "מן היסוד". ב-22 בדצמבר 1964 החליטה ועדת הכנסת בהחלטת פשרה שלא להכיר בסיעה של כסה אולם לתת לו את כל הזכויות המוקנות על ידי תקנון הכנסת לסיעות.
בשנת 1965 פרשו חברי "מן היסוד", ולבון בראשם, ממפא"י. באוקטובר 1966 ביטלו מוסדות מפא"י את תוקפה של הדחת לבון, ובעקבות זאת הצטמצה פעילות "מן היסוד", ובפברואר 1966 ביטאון התנועה חדל להופיע. בשנת 1967 החלה חזרת חברי "מן היסוד" למפא"י, ובאוגוסט 1968 צורף כסה ללשכת מפלגת העבודה.
עונת 2015/2016 בליגת העל בכדוריד
עונת 2015/2016 בליגת העל בכדוריד הייתה העונה ה-63 של תחרות ארצית בישראל. הליגה כללה 12 קבוצות. לאחר שני סיבובים, שמונה קבוצות המשיכו את האליפות בשיטת פלייאוף.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על התיקו במשחק.
בהתאם לתוצאות של העונה הקודמת בליגת משנה, לליגת העל עלתה הפועל פתח תקווה. העונה הסדירה החלה ב-25 בספטמבר 2015 המחזור ה-22 הסתיים ב-14 במרץ 2016. העונה הסתיימה ב-13 במאי בניצחון של מכבי תל אביב בסיום מפגש שכלל 4 משחקים. זו הייתה האליפות השנייה בתולדות המועדון.
הקבוצות שסיימו את העונה במקומות 9-12 שיחקו בבית תחתון. הקבוצה שסיימה במקום האחרון הפועל פתח תקווה ירדה ליגה. מ.כ. חולון ומכבי קריית מוצקין לאחר משחקי מבחן עם קבוצה של הליגה השנייה שרדו. במקום הקבוצה שירדה, לליגת העל לעונת 2016/2017 בליגת העל בכדוריד עלתה קבוצה בודדת.
נטע אלקיים
נטע אלקיים (נולדה ב-9 בנובמבר 1980) היא יוצרת בינתחומית, זמרת ויוצרת ישראלית, מוזיקאית וזמרת. היא משלבת בקולה השפעות מוזיקליות אנדלוסיות, ברבריות וים-תיכוניות. סגנונה המוזיקלי משלב השפעות של שירת נשמה שחורה, פיוט, פופ ורוקנרול. ביצירתה משתפת פעולה עם מוזיקאים ותזמורות מהארץ ומהעולם, ומופיעה על במות בינלאומיות ובראשם מרוקו, צרפת וקנדה. זוכת פרס אקו"ם ופרס סמי מיכאל לשוויון ולצדק חברתי. ב-2019 מהייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידה הראשי בסרט המוזיקלי ”מאמי“.
יצירתה, הן האמנותית והן המוזיקלית, עוסקת רבות בזהותה המרוקאית במרחב הישראלי והבינלאומי. מבצעת שירים ומחדשת יצירות בשפה הערבית-מרוקאית, יצירות ישנות ופחות מושמעות ומוכרות ומעניקה להם גוון אישי. בנוסף, כותבת יצירה מקורית ומתרגמת לשפת הדאריג'ה الدارجة 'Darija (), הערבית המדוברת במרוקו.
בנוסף עוסקת באמנות פלסטית, הציגה תערוכות יחיד, השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות ופסטיבלים שונים.
ביוגרפיה.
אלקיים נולדה בעיר נתיבות להורים ילידי מרוקו. אמה עלתה מהעיר קזבלנקה אליה הגיעה מהכפר איליר (Zaouïa d'Illigh, ), ואביה מהכפר טינריר (Tinghir, ). אביה הוא האמן מיכאל אלקיים.
סבתהּ של נטע אלקיים שכלה את שני בניה: הראשון נפל בגיל 30, בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים והותיר אישה ושני ילדים. השני נהרג בגיל 19, בשנת 1982, במהלך שירותו הצבאי.
נטע גדלה בסביבה ספוגה בתרבות יהודי מרוקו ולכך השפעה עמוקה על יצירתה.
השכלתה של אלקיים נגעה בתחומי אמנות ומוזיקה מגוונים. את לימודי התיכון סיימה במגמת מוזיקה, באולפנת בני עקיבא, אבן שמואל. ב־2005 סיימה לימודי אמנות במסלול האקדמי לאמנות במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר-שבע וב־2007 סיימה את תוכנית ה'שנה החמישית' ללימודי התמחות לאמנים צעירים בבית הספר לאמנות קלישר בתל אביב. בנוסף, ב־2008 סיימה לימודי מיצג בבמת מיצג, בית ספר לאמנות בינתחומית, תל אביב. אלקיים היא בוגרת תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
אלקיים נשואה ליוצר והמוזיקאי עמית חי כהן, והשניים יוצרים יחד ומתגוררים בירושלים.
סגנון מוזיקלי.
סגנון שירתה וקולה משלבים השפעות מוזיקליות אנדלוסיות, ברבריות וים-תיכוניות, כמו גם השפעות של שירת נשמה שחורה, פיוט ורוקנרול.
נטע מבצעת שירים בסגנונות שונים ועכשוויים כמו פופ, בלוז ורוקנ׳רול ושואבת השראה משפע הסגנונות המצויים במרוקו וביניהם: 'ע'ייטה' (), צעקה, שהוא סגנון עממי אמזירי (ברברי), 'שגורי' שהוא סגנון משני של שעבי מרוקאי (), ומוזיקה אנדלוסית בסגנון 'אלא'.
נטע מכוונת ביצירתה לקהל המקומי ולקהל הבינלאומי והיא יוצרת מוכרת ומושמעת במרוקו.
פרויקטים מוזיקליים.
הווא ג׳אני (הנה הוא בא אלי) (2012).
ב-2012 הקליטה וצילמה בביתה יחד עם עמית חי כהן שני סרטונים עם ביצועים מחודשים למוזיקה של יוצרים יהודים צפון אפריקאים משנות החמישים, לין מונטי וסלים הללי. סרטונים אלה זכו לצפיות רבות אשר בעקבותיהם יצרו השניים ב-2013 את המופע ״הווא ג׳אני״ בליווי הרכב נגנים, ביניהם הכנר אלעד לוי, תלמידו של הכנר ישועה אזולאי שהיה ממקימי התזמורת האנדלוסית הישראלית, ונגן העוד שיקו בכר.
המופע ׳הווא ג׳אני׳ הוזמן לפסטיבל GWMF, Gibraltar World Music Festival, () שבגיברלטר, בפסטיבל Pèlerinage en décalage בפריז, ובין השנים 7–2013 השתתף בפסטיבלים רבים בין היתר בשווייץ, בנגקוק, ניו-יורק, ברלין ופסטיבל ״אטלנטיק אנדלוס״ באסואירה שבמרוקו, שם ביצעה אלקיים לראשונה יצירה נשכחת של הזמרת היהודייה המרוקאית זוהרה אלפסיה ״מולאי איברהים״ (האכ אה מאמא), שהפך מאז ללהיט מרוקאי וקיבל עוד עשרות גרסאות על ידי מבצעים ממרוקו וישראל. לאחר הופעותיה במרוקו זכתה לכתבה נרחבת במגזין ״אקו״ הפופולרי במרוקו, שם קיבלה את הכינוי: ״יונת השעבי המרוקאי״.
שיר הנושא של המופע ״הווא ג׳אני״ שכתבה, עובד לתזמורת על ידי המנצח והמעבד תום כהן, הוקלט בהופעה חיה בליווי תזמורת ירושלים מזרח ומערב ונבחר לאחד מעשרת שירי השנה של 2015 של עיתון הארץ.
אביאדי (אשריי) (2016).