בשנת 1884 נבחר שרמן לראש עיריית יוטיקה ובשנים 1887–1891 הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1891 הוא הפסיד בהתמודדותו מחדש לתפקיד, אך הוא שב לכהן בבית הנבחרים בשנת 1893 וכהונתו נמשכה עד ל-1909. שנים ספורות כיהן שרמן כיו"ר הוועדה לטיפול בענייני האינדיאנים. בשנת 1898 הוא היה בין המועמדים לתפקיד יו"ר בית הנבחרים, אך בחר לקבל על עצמו מינוי מטעם נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי וכיהן בתפקיד בכיר בנמל ניו יורק. בתפקיד זה הוא החזיק זמן קצר בלבד לאור מחאת התושבים במחוז בחירתו.
בשנת 1908 התמודד שרמן לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, תחת המועמד לנשיאות ויליאם הווארד טאפט. הוא כיהן בתפקידו בשנים 1909–1912 והציג מועמדותו לכהונה נוספת, אך נפטר ימים ספורים טרם יום הבחירות.
פרסיון
הנרי ג'ורג' לידל
הנרי ג'ורג' לידל (באנגלית: Henry George Liddell; 6 בפברואר 1811 - 18 בינואר 1898) היה בלשן הלניסט, מילונאי היסטוריון וכומר אנגליקני אנגלי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד, ומחבר (במשותף עם רוברט סקוט) של המילון ליוונית עתיקה, הידוע בשם "לידל-סקוט".
חייו.
לידל נולד למשפחת אצולה בריטית. הוא למד בבית הספר הפרטי צ'רטרהאוס, ולאחר מכן באוניברסיטת אוקספורד (בקולג' קרייסט צ'רץ'). לאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות החל לשמש עוזר הוראה באוניברסיטה זו.
לידל עמד בראש קולג' קרייסט צ'רץ' בין השנים 1891–1855, ושימש כ-וייס צ'נסלור (מנהל כללי) של אוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1874-1870. בשנת 1857 הופיע ספרו "היסטוריה של רומא".
בשנת 1846 נישא ללורינה ריב. לזוג נולדו עשרה ילדים. על אחת מבנותיו, אליס לידל, ייסד לואיס קרול את דמותה של אליס בספרו הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
לידל ידוע בעיקר בשל חיבורו המונומנטלי, שאותו כתב יחד עם עמיתו רוברט סקוט, "לקסיקון אנגלי יווני". מאז יצא לאור משמש המילון כספר היעץ העיקרי בתחום הלקסיקוגרפיה של היוונית העתיקה.
הנרי לידל
גרמניה במשחקים האולימפיים
גרמניה השתתפה במשחקים האולימפיים, שנערכו מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896) ועד מלחמת העולם השנייה, למעט שתי היעדרויות: האולימפיאדות שנערכו לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו בבלגיה ובצרפת, שהיו חלק ממדינות ההסכמה, וגרמניה לא הוזמנה אליהן. בזמן אולימפיאדת לונדון (1948) הייתה גרמניה שטח כבוש בידי בעלות הברית, ואף בה לא השתתפה.
לאחר חלוקת גרמניה והקמתן של גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית ב-1949 סירב הוועד האולימפי הבינלאומי להכיר בוועד האולימפי של גרמניה המזרחית ודרש כי שתי המדינות ייוצגו במשלחת משותפת. גרמניה המזרחית סירבה לכך, ובאולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפה רק גרמניה המערבית, בשם "גרמניה". באותם משחקים הייתה גם משלחת נפרדת לחבל הסאר, שמעמדו הסופי לאחר מלחמת העולם השנייה טרם נקבע. לאחר מכן התרצתה גרמניה המזרחית, ובין 1956 ל-1964 התחרו ספורטאים משתי המדינות במשלחת משותפת, המשלחת הכלל-גרמנית. ב-1965 הוכר הוועד האולימפי של גרמניה המזרחית, ומאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) התחרו שתי המדינות בנפרד.
ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) מיוצגת גרמניה במשלחת אחת.
בכל האולימפיאדות בהן השתתפה, הגיעה גרמניה להישגים גבוהים ודורגה בין עשר המדינות הראשונות בטבלת המדליות, למעט אולימפיאדת הלסינקי (1952). באולימפיאדת ברלין (1936), אותה אירחה, אף דורגה במקום הראשון. בסך הכל, זכו הספורטאים הגרמנים ב-615 מדליות, מהן 191 מדליות זהב, וגרמניה מדורגת במקום השביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים.
הענפים הבולטים ביותר הם קאנו/קיאק (70 מדליות, מהן 32 מדליות זהב; גרמניה ניצבת בראש טבלת המדליות של הענף), רכיבה (52 מדליות, מהן 25 מדליות זהב; גם בענף זה מדורגת גרמניה בראש טבלת המדליות של כל הזמנים) וחתירה (51 מדליות, מהן 23 מדליות זהב; גרמניה מדורגת בענף זה במקום הרביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים אחרי ארצות הברית, גרמניה המזרחית ובריטניה. ענפים נוספים בהם הושג מספר נמוך יותר של מדליות, אך גרמניה מדורגת בהם בצמרת טבלת המדליות כוללים כדורעף חופים (מקום שלישי אחרי ארצות הברית וברזיל), טניס שולחן (מקום רביעי אחרי סין, קוריאה הדרומית ושוודיה), טריאתלון (מקום רביעי אחרי שווייץ, אוסטרליה וניו זילנד, הוקי שדה (מקום חמישי אחרי הודו, הולנד, אוסטרליה ובריטניה) וטניס (מקום חמישי, אחרי ארצות הברית, בריטניה, צרפת ודרום אפריקה.
באולימפיאדות החורף השתתפה גרמניה בין 1928 ל-1936 ומאז 1992. גם באולימפיאדות החורף מצטיינת גרמניה, ושלוש פעמים דורגה בראש טבלת המדליות: באולימפיאדת אלברוויל (1992), באולימפיאדת נאגנו (1998) ובאולימפיאדת טורינו (2006). חרף העובדה שהשתתפה רק ב-11 אולימפיאדות חורף, היא מדורגת במקום השלישי בטבלת המדליות של כל הזמנים (אחרי נורווגיה וארצות הברית). ספורטאיה זכו ב-240 מדליות, מהן 92 מדליות זהב. בשלושה ענפים מוליכה גרמניה את טבלאות המדליות של כל הזמנים: ביאתלון (52 מדליות, מהן 19 מדליות זהב), לוז' (37 מדליות, מהן 18 מדליות זהב) ומזחלות (25 מדליות, מהן 13 מדליות זהב). ענפים בולטים נוספים כוללים החלקה מהירה (38 מדליות, מהן 13 מדליות זהב; גרמניה מדורגת במקום החמישי בענף זה, אחרי הולנד, ארצות הברית, נורווגיה וברית המועצות), סקי אלפיני (26 מדליות, מהן 12 מדליות זהב; גרמניה מדורגת במקום השישי בענף) וקפיצות סקי (13 מדליות, מהן 6 מדליות זהב; מקום רביעי בענף, אחרי פינלנד, נורווגיה ואוסטריה.
אירוח המשחקים.
משחקי הקיץ נערכו על אדמת גרמניה פעמיים. ברלין נבחרה לארח את המשחקים ב-1936, לאחר שהועדפה על פני ברצלונה. משחקים אלה זכורים לשמצה בשל התעמולה הנאצית שליוותה אותם. משחקי 1972 נערכו במינכן, באותה העת חלק מגרמניה המערבית. מינכן הועדפה אז על פניהן של מדריד, מונטריאול ודטרויט. במשחקים אלה התרחש טבח הספורטאים והמאמנים מהמשלחת הישראלית.
ברלין הייתה אמורה לארח את המשחקים האולימפיים כבר ב-1916, אך אלה בוטלו בשל מלחמת העולם הראשונה. העיר הגישה את מועמדותה לאירוח האולימפיאדה בשנת 2000, אך הגיעה רק למקום הרביעי, אחרי סידני (שאירחה את המשחקים), בייג'ינג ומנצ'סטר.
משחקי החורף נערכו בגרמניה פעם אחת, אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). גרמיש-פרטנקירכן הועדפה על פניהן של מונטריאול וסנט מוריץ. ברכטסגדן הגישה מועמדות לאירוח אולימפיאדת החורף ב-1992, אך דורגה רק במקום השביעי. מינכן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים בשנת 2018, אך הפסידה לפיונגצ'אנג.
היסטוריה.
אולימפיאדת אתונה (1896).
גרמניה הייתה אחת מ-14 המדינות שהשתתפו באולימפיאדה הראשונה, אולימפיאדת אתונה (1896). היא שלחה 19 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים, וזכתה ב-13 מדליות, 6 מהן מזהב. בסיום המשחקים דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית והמארחת יוון.
10 מבין 13 המדליות היו בהתעמלות מכשירים. נבחרת ההתעמלות הגרמנית זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרויות הקבוצתיות במקבילים ובמתח, וכמה מחבריה זכו במדליות אישיות: הרמן ויינגרטנר זכה במדליית זהב במתח, במדליות כסף בסוס הסמוכות ובטבעות ובמדליית ארד בקפיצות, אלפרד פלאטו זכה במדליית זהב במקבילים ובמדליית כסף במתח, קארל שומן זכה במדליית זהב בקפיצות ופריץ הופמן זכה במדליית ארד בטיפוס על חבל. שומן והופמן זכו במדליות גם בענפים אחרים - שומן זכה במדליית זהב בהיאבקות והופמן זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר. ספורטאי נוסף, אאוגוסט פון גדריך, זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש.
אולימפיאדת פריז (1900).
לאולימפיאדת פריז (1900) שלחה גרמניה 78 ספורטאים. הם זכו בשמונה מדליות (מהן ארבע מזהב), וגרמניה דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
נבחרת השחייה הגרמנית זכתה במדליית הזהב במשחה הקבוצתי ל-200 מטר חופשי, וארנסט הופנברג זכה גם במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב. בחתירה, נערכו שתי תחרויות מקבילות לצוותים של רביעיית חותרים עם הגאי. באחת מהן זכו צוותים גרמנים במקומות הראשון והשלישי, ובשנייה זכה צוות גרמני במקום השלישי. צוות שייטים גרמני זכה במדליית הזהב במקצה לסירות במשקל טון עד שני טון, ובמדליית הכסף במקצה הפתוח. מועדון הרוגבי פרנקפורט 1880 מהעיר פרנקפורט היה אחד משלושה מועדוני רוגבי שהשתתפו במשחקים. הוא קיים משחק אחד מול מועדון צרפתי והפסיד, ודי היה בכך כדי להקנות לו מדליית כסף.
בענף ההתעמלות, בו קצרה הצלחה באתונה, סיימה ללא הישגים, והגרמני הראשון דורג רק במקום ה-29. ככל הנראה, יש לכך קשר לכך שהשופטים היו צרפתים, וב-18 המקומות הראשונים זכו מתעמלים צרפתים.
אולימפיאדת סנט לואיס (1904).
גרמניה הייתה בין 12 המדינות שהשתתפו באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ובדומה ליתר המדינות האירופיות, שלחה משלחת מצומצמת ביותר, שכללה 17 ספורטאים. למעשה, הייתה זו המשלחת האירופית הגדולה ביותר. בשל מיעוט המשתתפים, נהנתה ארצות הברית מדומיננטיות רבה וזכתה במרבית המדליות. גרמניה זכתה ב-13 מדליות, מהן 4 מזהב, שהקנו לה את המקום השני בטבלת המדליות.
השחיין אמיל ראוש היה הספורטאי הבולט במשלחת. ראוש זכה במדליות זהב במשחים למייל ו-880 יארד בסגנון חופשי, ובמדליית ארד במשחה ל-220 יארד. ולטר בראק זכה במדליית זהב ב-100 יארד גב ובמדליית כסף במשחה ל-440 יארד חזה, גאורג זכריאס זכה במדליית זהב במשחה ל-440 יארד חזה ובמדליית ארד במשחה ל-100 יארד גב, וגאורג הופמן זכה במדליית כסף ב-100 יארד גב ובמדליית כסף בקפיצה למים. במדליית הארד בקפיצה למים זכה אלפרד ברונשווייגר.