אחריתו.
קרל פרש מן הצבא והעביר את הפיקוד ליוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, ובמהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית לא קיבל תפקיד, ואף מסר את תפקיד מפקד הצבא בבוהמיה לקרל פיליפ, נסיך שוורצנברג.
ב-17 בספטמבר 1815 התחתן קרל עם הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, וב-30 באפריל 1847 מת קרל בווינה ונקבר בקריפטה הקיסרית.
משפחתו.
בשנת 1815 התחתן קרל עם הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
אריתרופואטין
טוביה טננבום
טוביה טננבום (נולד ב-9 בספטמבר 1957) הוא מחזאי וסופר ישראלי אמריקאי, בעל טור ועיתונאי ב"די צייט". מחבר הספרים "אני ישן בחדרו של היטלר", "תפוס ת'יהודי", "שקרים שכולם מספרים", "שלום פליטים" ו"איך לאלף יהודי?", ומייסד התיאטרון היהודי של ניו-יורק.
קורות חיים.
טננבום, יליד בני ברק, גדל במשפחה חרדית, למד בצעירותו בישיבה חרדית ולאחר מכן בישיבות ציוניות, בהן ישיבת מרכז הרב. לאחר מכן הפך לחילוני. שירת בצה"ל בחיל השריון. מתגורר בארצות הברית מאז תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ונשוי לאיזי, שגדלה באוסטריה ובבלגיה ואותה הוא פגש לראשונה באחד ממסעותיו העיתונאיים. היא לוקחת חלק בעבודתו – כמפיקה וצלמת.
בשנותיו בארצות הברית רכש טננבום תארים במתמטיקה, במדעי המחשב ובמחזאות. לצד פעילותו כמחזאי וכמנהל התיאטרון היהודי של ניו-יורק עוסק טננבום בכתיבה עיתונאית. הוא כותב בין השאר עבור "קוריירה דלה סרה" האיטלקי, ידיעות אחרונות הישראלי, ורשת פוקס ניוז האמריקאית. טננבום כותב למספר עיתונים אירופאיים, בהם ה"די צייט" הגרמני. הטור שלו, Fett wie ein Turnschuh (מילולית, שמן כנעל התעמלות) הופיע במשך כארבע שנים פעם בשבועיים בדי צייט, ומרבית כתבותיו לאחרונה עוסקות בפוליטיקה.
ספריו.
אני ישן בחדרו של היטלר.
בשנת 2011 יצא לאור באנגלית ספרו של טננבום "אני ישן בחדרו של היטלר". הספר כולל תיאור בגוף ראשון של מסע בגרמניה של ימינו, כשטננבום שוזר לאורכו אירועים אקטואליים, רשמי מסע, ומפגשים עם אנשי רוח, אמנים ופוליטיקאים, ובהם הקנצלר לשעבר הלמוט שמידט, עורך היומון הנפוץ "די ולט", צעירים וצעירות מוסלמים, אנשי שמאל מובילים ונאו-נאצים.
הספר נכתב להזמנת הוצאת רובולט (Rowohlt) הגרמנית. בהקדמה לספרו פורש טננבום את מסכת הייסורים שליוותה את הוצאת הספר בשפה הגרמנית. לפי טננבום, האזכורים לאנטישמיות רווחת בגרמניה הובילו למערכת לחצים מצד רובולט להסרת אזכורים אלו בספר. לאחר שהספר יצא לאור בשפה האנגלית, העבירה הוצאת רובולט את הזכויות להוצאת זוהרקאמפ (Suhrkamp), והספר ראה אור בשפה הגרמנית בשם "לבד בקרב הגרמנים". הספר הפך לרב־מכר בגרמניה ושהה ברשימת רבי המכר של "דר שפיגל" משך ארבעה חודשים. ביוני 2014 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, בהוצאת ״סלע מאיר״. באותו חודש יצאה לאור המהדורה האיטלקית של הספר.
תפוס ת'יהודי.
ב-2014 פורסם ספרו "תפוס ת'יהודי". הספר עוסק באנטישמיות החדשה, בהסתה, בדה-לגיטימציה ובשנאה נגד ישראל בקרב הפלסטינים, ארגוני שמאל רדיקלי (כולל ארגוני שמאל רדיקלי בישראל) וארגוני זכויות אדם דוגמת "בצלם". הספר מבוסס על תחקיר שערך טננבום ובו התחזה לעיתונאי גרמני האוהד את העמדה הפלסטינית ושהה מעל חצי שנה בישראל ובשטחים בסיורים מטעם אותם ארגונים. חלק מהמפגשים תועדו במצלמת וידאו. בין היתר חושף טננבום בספר שתחקירן "בצלם" עאטף אבו א-רוב הוא מכחיש שואה. לדברי טננבום ארגונים בינלאומיים ומקומיים רבים בישראל פועלים מתוך דחפים אנטי-יהודיים ולא מתוך רצון להשיג זכויות אדם לכל.
שקרים שכולם מספרים.
ב-2016 פורסם ספרו "שקרים שכולם מספרים". הספר עוסק בעיקר בתקינות פוליטית וברב תרבותיות בארצות הברית. טננבום נוסע בעשרים ושמונה מדינות בארצות הברית, נוהג ממזרח למערב ובחזרה ומשוחח עם אנשים. מסקנתו מהמסע היא שאמריקה נמנעת בקנאות לגעת בסוגיות שבמחלוקת, והתקינות הפוליטית משתלטת עליה ומעוותת חשיבה חופשית, דמיון ויצירה. טננבום מלגלג בספרו על "אומת האמיצים" ובני החורין הפוחדים להתבטא. הקורא נחשף בראיונות למה שטננבום מכנה חשיבה מקובעת, שחוקה ונטולת מקוריות, לאנשי המעמד הגבוה המנקים את מצפונם בהלקאה עצמית, ולעניים החיים גם היום בתנאים מחפירים. אמריקה של טננבום מתאבדת ומוותרת מרצונה החופשי על החירויות הבסיסיות שהגדירו אותה בעבר.
שלום, פליטים!
ב-2018 פרסם טננבום את ספרו "שלום, פליטים!" על פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה וממדינות אחרות בגרמניה. במהלך הספר הוא פוגש פליטים רבים מסוריה ומתחזה לעיתונאי חצי גרמני-חצי ירדני, כמו כן, אזרחים גרמנים שונים. מסקנתו היא כי הגרמנים מסייעים לפליטים לא מתוך אהבת כלפיהם אלא מתוך רצונם של להיראות אוהבי אדם בעיני העולם, וכן מתוך רצון להוכיח שהם יותר טובים מאחרים, ובמיוחד מ"היהודים".
את כריכת הספר עיצב ואייר שי צ'רקה.
איך לאלף יהודי?
ב-2020 הוציא טננבום את הספר "איך לאלף יהודי?" על אנטישמיות בממלכה המאוחדת. הספר מתאר פגישות של טננבום עם תושבים באנגליה, סקוטלנד, אירלנד וויילס. מסקנתו מהשיחות היא שהסכסוך הישראלי-פלסטיני מעניין אותם הרבה יותר מהברקזיט. לדבריו אין הבדל בין אנטישמיות ואנטי-ציונות, שתיהן מהוות מבטאות את האנטישמיות החדשה. הוא נפגש לשיחה עם ג'רמי קורבין ועוזרו פיטר וילסמן, שהאשים את שגרירות ישראל בלונדון בהשתלת סוכני ריגול במפלגת הלייבור, שיחה שהובילה לפיטורי וילסמן. הוא נפגש גם עם נאו נאצים ששאיפתם היא שואה שנייה, ונכנס ישירות לוועידה של צמרת הBDS וחושף שם אמירות אנטישמיות רבות. טננבום מרבה להפנות בספר ביקורת אירונית כלפי השמאל הליברלי ולהוקיעו בטענה על מוסר כפול. את הכריכה אייר ועיצב שי צ'רקה.
אריך ברנדנברגר
גנרל חיל השריון אדולף רוברט אריך ברנדנברגר (בגרמנית: Adolf Robert Erich Brandenberger; 15 ביולי 1892 – 21 ביוני 1955) היה גנרל בוורמאכט שפיקד בין היתר על הארמייה השביעית ועל הארמייה ה-19 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ברנדנברגר נולד ב-15 ביולי 1892 באאוגסבורג שבממלכת בוואריה, בחלקה הדרומי של גרמניה הקיסרית. בשנת 1911 התגייס ברנדנברגר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-6 (הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, ולקראת סופה מונה למפקד סוללת ארטילריה. על פעולותיו בקרבות עוטר בצלב הברזל (דרגה שנייה וראשונה), מדליית ההצטיינות הצבאית (בוואריה), אות הפציעה (בשחור) וצלב הכבוד.
לאחר המלחמה הצטרף ברנדנברגר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה הממונע ה-74. בתחילת 1939 מונה ברנדנברגר לראש המטה של מפקדת הכוחות בהרי אייפל.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה, היה ברנדנברגר ראש המטה של מפקדת הכוחות בהרי אייפל, וב-16 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-23, עמו השתתף במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל מיור, וב-15 בפברואר 1941 מונה ברנדנברגר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-8 עליה פיקד לסירוגין עד לינואר 1943. במהלך מבצע ברברוסה לחם ברנדנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ועל הצלחתו בקרבות קיבל ב-15 ביולי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בספטמבר לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין. ב-1 באוגוסט 1942 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל לוטננט, ובדצמבר 1942 הועבר תחת פיקוד הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. ב-17 בינואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-59, ומפברואר לחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-21 במאי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-29 שהיה חלק מהארמייה השישית ומאוקטובר חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, תוך שבמקביל פיקד מה-1 באוגוסט עד ה-1 בנובמבר גם על הקורפוס ה-17 (שהיה אף הוא באותה ארמייה), איתם לחם בקרבות החזית המזרחית. ב-1 באוגוסט 1943 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל חיל התותחנים, שהומרה ב-8 בנובמבר לדרגת גנרל חיל השריון, וב-12 בנובמבר 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 ביולי 1944 קיבל ברנדנברגר תפקיד מטה במטה של היטלר, וב-31 באוגוסט 1944 הוא הועבר לחזית המערבית ומונה למפקד הארמייה השביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ופיקד עליה בין היתר במהלך המערכה בארדנים. ב-20 בפברואר 1945 פרש ברנדנברגר לחופשה קצרה, ב-26 במרץ 1945 מונה למפקד הארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות G בדרום גרמניה, ופיקד עליה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
ב-6 במאי 1945 לקראת סיום המלחמה נפל ברנדנברגר בשבי צבא ארצות הברית, ובשנת 1948 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בעיר בון שבגרמניה המערבית, עד מותו ב-21 ביוני 1955, בגיל 62.
גלקס
גאלקס
טלסקופ החלל גאלקס
מחוז לוקאס (אוהיו)