הוריו נולדו שניהם בניו יורק ב-1908, ובה גדלו ונפגשו. האב למד בערבים משפטים, בבית הספר למשפטים של ברוקלין, בעודו עובד בימים כמוכר נעליים. האם עבדה כמנהלת חשבונות. הם נישאו ב-1929. בנם הבכור ריצ'רד נולד ב-1934 ודיאמונד הוא בנם השני.
דיאמונד סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת ייל בשנת 1960 וסיים לימודי דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1963. בין השנים 1964–1965 הוא עבד כמרצה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר בפועל באותו מוסד בטרם הצטרף לסגל ההוראה ב-MIT בשנת 1966. בשנת 1969 בילה שבתון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1970 קיבל דרגת פרופסור מן המניין ושימש כראש המחלקה לכלכלה בין השנים 1985–1986. בשנת 1997 קודם לדרגה האקדמית הגבוהה ביותר ב-MIT, "פרופסור המוסד".
בשנת 1968 הוא נבחר כחבר בחברה האקונומטרית האמריקאית ושימש אף כנשיאה. בשנת 2003 שימש כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה. מאז שנת 1978 הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 1984 התמנה לחבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), וב-1994 הוענק לו פרס נמרס לכלכלה. דיאמונד הוא חבר מייסד של האקדמיה הלאומית לביטוח לאומי בארצות הברית. בשנת 2008 זכה בפרס ע"ש רוברט מ. בול על הישגים יוצאי דופן בתחום הביטוח הלאומי.
דיאמונד כתב ספר על ביטחון סוציאלי יחד עם פיטר אורסג, שהיה ראש משרד הניהול והתקציב (OMB) בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה. ב-29 באפריל 2010 הכריז הנשיא אובמה כי דיאמונד הוא אחד ממועמדיו למועצת המנהלים של הבנק הפדרלי, אולם בחודש אוגוסט השיב הסנאט האמריקאי את המינוי לנשיא, ולמעשה דחה את מועמדותו. ב-13 בספטמבר 2010 שב הנשיא והעלה את מועמדות דיאמונד לתפקיד. בן ברננקי, יו"ר הפדרל ריזרב לשעבר, היה בעבר תלמידו של דיאמונד.
תרומתו לתורת הכלכלה.
דיאמונד תרם מספר תרומות יסודיות בהבנת היבטים שונים של הפעילות הכלכלית. ביניהם, החוב הלאומי וצבירת הון, שוק ההון וחלוקת סיכונים, מיסוי אופטימלי, חיפוש משרות בשוק העבודה והתאמת משרות לעובד, וביטוח לאומי. על שמו נקראות "משוואות דיאמונד" העוסקות במחיר תשומות.
פרסיפל (אופרה)
פרסיפל (בגרמנית: Parsifal) היא אופרה בשלוש מערכות מאת ריכרד וגנר.
האופרה מבוססת על הפואמה "פרציפל" (Parzival) מאת המשורר בן המאה ה-13 וולפראם פון אשנבך, ועל הרומן "פרסיבל-סיפורו של הגביע" מאת המשורר הצרפתי בן המאה ה-12 כרטיאן מטרואה.
פרסיפל היא האופרה האחרונה שכתב והלחין ואגנר, והוא התאים אותה לאקוסטיקה הייחודית של אולם הפסטיבל החדש שנבנה באותה העת בעירו ביירוית.
וגנר החל בכתיבת האופרה באפריל 1857 וסיים אותה רק לאחר 25 שנים. האופרה הועלתה לראשונה בפסטיבל ביירוית השני בשנת 1882.
ההיבט הגזעני ביצירה.
בביקורות שהושמעו כלפיה, יש הרואים באופרה את קיומם של מוטיבים לקידום רעיונות גזעניים ואנטישמיים. אחת הטענות היא כי האופרה פרסיפל נכתבה במטרה לתמוך ברעיונותיו הגזעניים של ארתור דה גובינו, בדבר עליונות הגזע הארי. פרסיפל מוצג כ"טהור דם" לעומת דמותו של הדוכס הקוסם קלינגזור (Klingsor), המתואר כבעל מאפיינים סטריאוטיפיים של יהודי, ובעיקר כאשר הוא מתנגד לאבירים הנוצריים. לעומת זאת המתנגדים לרעיון כי אנטישמיות מוסתרת ביצירה, טוענים כי למעשה אין כל הוכחה מפורשת בליברית התומכת בהם.
ואגנר עצמו מעולם לא התייחס בכתביו הרבים להיבט האנטישמי כביכול הטמון באופרה, וגם ביומניה של קוזימה וגנר לא מובעת תמיכה ברעיון זה. המתנגדים לרעיון כי בבסיס האופרה עומדת השקפת עולם אנטישמית מצביעים על העובדה כי היצירה הושלמה על ידי ואגנר בשנת 1877 כאשר הבסיס שלה החל להיכתב שנים רבות קודם לכן, ואילו כתביו של גובינו נקראו על ידו רק בשנת 1880.
אף על פי שוואגנר ויצירתו היו נערצים על ידי הנאצים, האופרה פרסיפל הוכרזה על ידם כבלתי ראויה מבחינה אידאולוגית ככל הנראה בהשפעת ריבוי המוטיבים הדתיים-נוצריים הכלולים בה.
הצגת הבכורה.
המלך לודוויג מבואריה שמימן את הפקת האופרה, קבע כי היא תבוצע על ידי בית האופרה של מינכן אשר המנצח הראשי שלה היה היהודי הרמן לוי. ואגנר התנגד בתוקף לכך כי הניצוח על האופרה הטעונה במוטיבים נוצריים רבים יופקד בידיו של יהודי, והביע את התנגדותו זו בפני המלך לודוויג. כתחליף העלה את הרעיון כי לוי יתנצר לפני כן, וזכה לסירוב. בתשובתו לוואגנר ענה לודוויג כי "כל בני האדם הם אחים בבסיסם", אך ואגנר הפגוע ענה כי לדעתו "הגזע היהודי הוא אויב מולד של האנושות".
נמל התעופה הבין-לאומי לוגן
נמל התעופה הבין-לאומי לוגן (באנגלית: General Edward Lawrence Logan International Airport) בבוסטון הוא נמל התעופה הגדול ביותר בניו אינגלנד, ומדורג בין 20 נמלי התעופה הגדולים בארצות הברית. בשנת 2008 עברו דרכו 26,102,651 נוסעים, ב-371,604 תנועות מטוסים.
לנמל שישה מסלולים, ארבעה טרמינלים, ו-94 שערים. כארבעים חברות תעופה טסות ללא הפסקה ליותר ממאה יעדים פנימים ובינלאומיים. בנמל מועסקים כ 12,000 איש.
אל על מפעילה 3 טיסות שבועיות בין תל אביב לבוסטון במשך כל השנה.
דלתא איירליינס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל התעופה.
היסטוריה.
שדה התעופה נוסד בשנת 1922 בשם "נמל התעופה בוסטון", ובשנת 1923 נבנה המסלול הראשון 1,500 מטר, על ידי צבא ארצות הברית. בשנת 1927 חברת Colonial Air Transport (כיום אמריקן איירליינס) החלה להפעיל טיסה סדירה ראשונה בין ניו יורק לבוסטון. במשך הזמן נוספו לנמל התעופה 1,800 דונם שנבנו על המזבלה של נמל בוסטון, כתוצאה מכך שדה התעופה מוקף בשלושת צדדיו במים.
בשנת 1956 הוחלט לקרוא את שמו של שדה התעופה על שמו של אדוארד לורנס לוגן קצין אמריקאי ששירת במלחמת ארצות הברית–ספרד. בשנת 1973 נבנה מגדל הפיקוח שהיה הגדול בעולם באותה התקופה.
בתי נתיבות.
בנמל התעופה לוגן ארבעה טרמינלים המקושרים באמצעות אוטובוסים:
תחבורה אל הנמל.
נמל התעופה לוגן נמצא במרחק של כ-5 ק"מ ממרכז העיר בוסטון, מרחק קצר בהשוואה לערים אחרות. כביש האגרה של מסצ'וסטס, כביש האינטרסטייט של ניו אינגלנד, וכביש A1, מחברים את נמל התעופה לבוסטון. הקו הכחול של הרכבת התחתית המופעל על ידי MBTA נגיש באמצעות אוטובוסים (שאטלים) ללא תשלום הפועלים מטעם רשות שדה התעופה ומגיע למרכז העיר. קו האוטובוס סילבר ליין (Silver Line) של MBTA עוצר בארבעת הטרמינלים וממשיך לכיוון מרכז הסחר העולמי בבוסטון. שירותי לימוזינות ומוניות נפוצים גם הם בשדה התעופה.
שדה התעופה הבינלאומי לוגן
חיל האיסוף
טכנולוגיה מסייעת לשילוב לימודי
טכנולוגיה מסייעת היא תחום ידע בטכנולוגיה, העוסק בקבוצת מכשירים לשיפור התפקוד של אנשים עם מוגבלות ובידע הנלווה למכשירים אלה. למידה והשתתפות בתוכניות אקדמיות היא תחום חשוב מפעולות היומיום וקיימת טכנולוגיה מסייעת ענפה לשילוב בלימודים למרות לקויות.
לקויות ניתן למיין באופן גס ללקויות חישה (בעיקר לקות ראייה ולקות שמיעה) ללקויות תנועה (לקות בניידות, בתמרון חפצים ובהפקת דיבור), ללקויות קוגניטיביות (למשל לקויות למידה, אוטיזם, פיגור שכלי, תופעות לוואי קוגניטיביות של תרופות לצריכה כרונית) וללקויות נפשיות. את פעילויות הלמידה ניתן למיין באופן גס לפעילויות קלט (למשל הקשבה בהרצאה או קריאת ספר), לפעילויות עיבוד (למשל חזרה על החומר) ולפעילויות פלט (למשל מבחן). תלמידים עם מצבי לקות שונים, עם כישורים שונים וסוגי תפיסה שונים ידרשו מכשור שונה עבור שלבי הלימוד בהם הם מתקשים.
טכנולוגיות סיוע בכתיבה עבור תלמידים עם דיסגרפיה.
דיסגרפיה היא שם כולל להפרעות כתיבה על רקע קוגניטיבי. לאנשים עם סוגים שונים של דיסגרפיה יתאימו טיפולים והתאמות שונות. לחלק מאנשים אלה יהיו ההתאמות גם מתחום הטכנולוגיה המסייעת. אולם שני אנשים עם דיסגרפיה עשויים להשתמש בטכנולוגיה מסייעת שונה לחלוטין.
ישנם תלמידים עם דיסגרפיה שיתקשו לתפקד בעת כתיבה בכתב יד. כתב היד המשובש שלהם יגרום לשיבושי קריאה של עבודותיהם דבר המוביל לרמת תסכול, בעת הקריאה. כתיבתם של ילדים עם דיסגרפיה על בסיס גרפו-מוטורי מתאפיינת בקושי בעיצוב אותיות מבחינה גודל וצורה, אותיות לא גמורות, בכתיבת טקסט שאינו קריא, שגיאות כתיב חריגות, וקושי רב בהעתקת הטקסט.
נמצא כי השימוש במעבד תמלילים כטכנולוגית סיוע לשם שיפור תפקודם האקדמי של תלמידים עם לקויות בכתיבה, המשולבים בכיתה הכוללת והכתיבה באמצעות מחשב מסייעת לשיפור התוצרים האקדמיים, לעיצוב הכתיבה ואף מעודדת את התלמידים לכתוב סיכומי שיעור. מעבד התמלילים מאפשר לתלמידים גם לארגן את החומרים שלהם באופן יעיל יותר. ניתן גם לכוונן את מעבד התמלילים כך שיתאים דווקא לסוג דיסגרפיה מסוים (כמו להפוך את השימוש בפונקציית תיקון השגיאות אוטומטי לנוח יותר) או להוסיף לו תוספים קנויים (כמו משוב קולי).
טכנולוגיות סיוע בקריאה לדיסלקטים ולבעלי לקות ריכוז.
תוכנות הקראה.
תלמידים עם לקות בקריאה יכולים להשתמש בתוכנות הקראה ברוב השפות כולל עברית. תוכנת הקראה נקראת גם text to speech, reading software או קורא מסך. הקראת הטקסט יכולה לכלול אותיות, מילים, משפטים, קטעים או טקסט מלא, לפי בחירת המשתמש. התוכנה מקריאה את הטקסט באנגלית ובמקביל, ניתן לעקוב אחר קצב הקריאה באמצעות סמן העוקב אחר המילים הנקראות. המשתמש יכול לבחור את קצב ומהירות ההקראה של הטקסט ואף את קול הדובר (בחירה בין קול של אישה, גבר או ילד).