ראשי האיגוד בעבר נמנו על הבולטים שבמלחיני ישראל, ובהם מנחם אבידום, בן-ציון אורגד, בנימין ברעם, צבי אבני, יורם מיוחס, עמי מעייני, אשר בן יוחנן, מנחם צור, ארי בן שבתאי, רון וידברג ודן יוהס. נכון לתחילת 2014, מכהנים בראשות האיגוד המלחינים שי כהן בתפקיד היו"ר, ג'ון בוסטוק כגזבר וחנה אג'יאשווילי כמזכירת האיגוד.
מנהלת משרד האיגוד היא המלחינה הילת בן קנז.
פעילות האיגוד.
פעילות האיגוד כוללת ארגון קונצרטים בהם מנוגנות יצירות חברי האיגוד, בדגש מיוחד על עידוד מלחינים צעירים וכן מלחינים שעלו ארצה זה לא מכבר. פעילויות נוספות מופנות לעידוד מבצעים לביצוע היצירה הישראלית, פעילות חינוכית בקונסרבטוריונים ואקדמיות למוזיקה וכן שיתוף פעולה עם איגודים מקבילים לחו"ל על בסיס של חילופי תרבות. איגוד הקומפוזיטורים מעניק את פרס קרן קלון לעידוד מלחינים צעירים המצויים בתקופת לימודיהם, וכן מקיים את תחרות פרס ליברסון הפתוחה לחברים ומתקיימת מדי שנתיים.
המרכז למוזיקה ישראלית.
איגוד הקומפוזיטורים הקים ומפעיל את מל"י – המרכז למוזיקה ישראלית, המתפקד כבית הוצאה לאור של כלל המלחינים החברים באיגוד. האיגוד פעיל בהוצאה לאור של תקליטורים של מוזיקה ישראלית, מפעל שהגיע לשיאו עם הפקתם של תשעת התקליטורים בסדרת "פסנתרין" המתעדים את המוזיקה הישראלית לפסנתר במשך המאה העשרים.
אבי דהן
אבי דהן (נולד בשנת 1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המשמש ראש מחלקת כושר קרבי בזרוע היבשה. קודם לכן שימש סגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד חטיבת אילת ומפקד חטיבת שועלי מרום.
קורות חייו.
אבי דהן נולד בחיפה. בצעירותו שיחק בקבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
שירותו הצבאי.
התגייס לצה"ל בשנת 1993, ושובץ בגדוד דוכיפת. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 931. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן נח"ל. במהלך תפקידו כמפקד הפלחה"ן, שימש בשנת 2000 כמפקדו האחרון של מוצב הבופור, ופיקד על פינוי ופיצוץ המוצב בעת הנסיגה מלבנון. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת דובדבן.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 931, ופיקד עליו במהלך פינוי חומש כחלק מתוכנית ההתנתקות. במלחמת לבנון השנייה הוביל את הגדוד בין היתר בקרבות כנגד החזבאללה בכפרים א-טייבה וחולא, בקרב על הסלוקי ובלחימה בכפר ע'נדוריה, את תפקידו סיים בשנת 2007. לאחר מכן מונה למפקד גדוד בבה"ד 1 בין השנים 2007–2008, ופיקד עליו במבצע עופרת יצוקה. בהמשך שימש כמפקד גדוד גפן בין השנים 2008–2009. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל במארינס בין השנים 2009–2011.
לאחר שובו לישראל, הועלה לדרגת אל"ם ומונה במאי 2011 למפקד חטיבת שועלי מרום, ובמקביל לראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה, הוא פיקד על החטיבה בין היתר במהלך מבצע עמוד ענן, בתפקידיו אלו שימש עד אוגוסט 2013. ב-9 באוקטובר 2013 מונה למפקד חטיבת אילת, ושימש בתפקיד עד 26 באוגוסט 2015. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ג (2016-2015). באוגוסט 2016 מונה לסגן מפקד אוגדת איו"ש וביולי 2017 מונה במקביל לראש מחלקת כושר קרבי בזרוע היבשה. בשנת 2018 סיים את תפקידו כסגן מפקד אוגדת איו"ש ופרש מצה"ל, תוך שהוא ממשיך בתפקיד ראש מחלקת כושר קרבי, בתור אזרח עובד צה"ל.
דהן נשוי ללימור ואב לשלושה.
ז'אקו ואן דורמל
ז'אקו ואן דורמל (בצרפתית: Jaco Van Dormael; נולד ב-9 בפברואר 1957) הוא במאי ותסריטאי בלגי. סרטיו הם מורכבים ומבקרי הסרטים משבחים את כתיבתו, סרטיו מובחנים בהצגתם המכובדת והסימפתית לאנשים בעלי מוגבלויות מנטליות ופיזיות.
ואן דורמל העביר את ילדותו בנסיעות ברחבי אירופה לפני שלמד על עשיית סרטים בבית הספר הבלגי לקולנוע INSAS בבריסל, שם כתב וביים את סרטו הקצר הראשון Maedeli la brèche בשנת 1981, עליו קיבל את פרס הסרט הזר בתחרות הסרטים החובבנית Student Academy Awards. סרטו העלילתי הראשון באורך מלא של ואן דורמל היה "טוטו הגיבור" משנת 1991, הסרט הפך ללהיט מיידי וזכה בפרס מצלמת הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
חמש שנים מאוחר יותר בשנת 1996 הגיע שוב לפסטיבל הקולנוע בקאן עבור סרטו "Le huitième jour" (צרפתית: היום השמיני) כאשר שני השחקנים הראשיים בסרט, דניאל אוטיי ופסקל דוקן זכו במשותף עבור פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל. סרטו העלילתי השלישי, מר אף אחד משנת 2009, קיבל ביקורות חיוביות ושבחים רבים וזכה בשישה פרסי מגריטה (פרסי הקולנוע הבלגים) כולל פרס הסרט הטוב ביותר ופרס השחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
ז'אקו ואן דורמל נולד באלסנה שבבלגיה ב-9 בפברואר 1957 להורים בלגים. ואן דורמל גדל בגרמניה עד גיל שבע, אז משפחתו חזרה לבלגיה. בלידתו הוא כמעט נחנק על ידי חבל הטבור כאשר קיבל כמות לא מספיקה של חמצן. היה חשש שיגדל עם לקות שכלית. טראומה זו מסבירה את הנושאים החוזרים ונשנים בסרטיו, אשר חוקרים את עולמם של אנשים בעלי מוגבלויות נפשיות ופיזיות.
הוא נהנה לעבוד עם ילדים ובמשך זמן מה רצה לעבוד כליצן קרקס. הוא הפך למפיק הצגות בידור לילדים במספר תיאטראות בבלגיה. אחרי שהתעניין בעשיית סרטים, הוא נרשם לבית הספר לקולנוע INSAS בבריסל ואחר כך למכללת "Louis Lumière College" בפריס. כמבדר ילדים, ילדות ותמימות הפכו לנושאים חזקים בעבודותיו.
קריירה.
תחילת עבודתו.
בשנות השמונים, ואן דורמל הפיק מספר סרטים קצרים שעוררו עניין ביקורתי רב. בעודו סטודנט בבית הספר INSAS, הוא כתב וביים את הסרט הקצר "Maedeli la brèche". הביקורות שיבחו את סרטו והוא קיבל את פרס הסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1981 בתחרות הסרטים Student Academy Awards המוגשת על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע. בשנה שלאחר מכן ביים ואן דורמל את הסרט הדוקומנטרי הקצר "Stade 81", אשר מדבר על המשחקים הפאראלימפיים. מאוחר יותר הוא ביים את הסרטים הקצרים זוכי הפרסים "Les voisins" משנת 1981, L'imitateur משנת 1982, "Sortie de secours" מ-1983 ו-"De boot" משנת 1985. סרטו הקצר המפורסם ביותר באותה תקופה היה "È pericoloso sporgersi" משנת 1984 אשר זכה ב-Grand Prix בתחרות הסרטים הבינלאומית בפסטיבל הסרטים הקצרים בקלרמון-פראן.
פריצת הדרך.
סרטו העלילתי הראשון של ואן דורמל היה בשנת 1991 עם Toto le héros (טוטו הגיבור), סיפור על גבר שמאמין שאשתו "נגנבה" ממנו כאשר הוחלף בלידתו. הכנתו של טוטו הגיבור נערכה במשך 10 שנים כאשר ואן דורמל כתב את התסריט מחדש לפחות שמונה פעמים. בשנת 1985, שני מפיקים בלגים קראו גרסה של התסריט ובמשך חמש השנים הבאות הם גייסו כ-3.5 מיליון דולר, סכום ענקי עבור הפקה בלגית. הקרנת הבכורה של טוטו הגיבור נערכה בפסטיבל הקולנוע בקאן 1991, שם זכה בפרס מצלמת הזהב. הסרט שוחרר לאקרנים מאוחר יותר באותה השנה והיה להצלחה קופתית. הסרט זכה בחמישה פרסי ג'וזף פלטו, פרס סזאר עבור הסרט הזר הטוב ביותר, ארבעה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, פרס אנדרה קאבנס וקיבל מועמדות לפרסי האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה. פסקול הסרט שהולחן על ידי פיר ואן דורמל, אחיו של ז'אקו קיבל גם הוא תשבחות. ומאז שיתוף הפעולה הראשון שלהם ב-1980, הוא הלחין מוזיקה עבור כל סרט של אחיו. טוטו הגיבור דחף את ואן דורמל אל אור הזרקורים הבינלאומי כתסריטאי ובמאי.
"מר אף אחד" ואחרי.
ואן דורמל החל את עבודתו על הסרט מר אף אחד בשנת 2001, פרויקט שנמשך שש שנים עד שהיה מסוגל להשיג מימון וליצור את הגרסה בשפה האנגלית בשנת 2007. הפרויקט של ואן דורמל נבדל מהפקות בלגיות אחרות בכך שצולם באנגלית במקום אחת מהשפות הרשמיות בבלגיה. הבמאי הסביר, "הסיפור בא אליי באנגלית. זה סיפור שמתרחש במסגרות זמן ומרחקים ארוכים מאוד. אחד מקווי העלילה הוא על ילד שחייב לבחור אם לחיות עם אמו בקנדה או עם אביו באנגליה. יש גם כמה שחקנים שמדברים אנגלית בצורה נפלאה שרציתי לעבוד איתם." תקציב ההפקה של מר אף אחד היה 33€ מיליון (47 מיליון דולר), הסרט הבלגי היקר ביותר שנעשה. התקציב אושר לפני סיום ליהוק השחקנים לסרט, עקב שמו המוכר של הבמאי וחוזק התסריט. הסרט מסופר בעלילה לא ליניארית ובפירוש העולמות המרובים כדי לספר את סיפור חייו של בן התמותה האחרון על פני כדור הארץ, נימו נובאדי. אשר מגולם על ידי השחקן ההוליוודי ג'ארד לטו.
בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-66, המעצבת האמנותית של הסרט זכתה בפרס גולדן אוסלה עבור תמיכה טכנית. הסרט קיבל תשבחות רבים ממבקרי סרטים ונחשב על ידי רבים כאחד מהסרטים הטובים ביותר של 2010, והיה מועמד לשבעה פרסי הקולנוע הבלגיים וזכה בשישה מהם: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר עבור ואן דורמל, הצילום הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר עבור פיר ואן דורמל והעריכה הטובה ביותר. בפרסי האקדמיה האירופית לקולנוע ה-23 מר אף אחד זכה גם בפרס בחירת הקהל לסרט הטוב ביותר. בנוסף, זכה הסרט בפרס אנדרה קאבנס והוכתר לסרט הטוב ביותר של שנת 2010 על ידי התאחדות מבקרי הסרטים הבלגית. מאז תאריך שחרורו המקורי, מר אף אחד הפך לסרט פולחן, המתאפיין בייחודם של הדמויות, הפילוסופיה, הפסקול והצילום בסרט.
בשנת 2015, יצא סרטו העלילתי הרביעי, קומדיה אלוהית, בכיכובם של קתרין דנב, יולנד מורו ובנואה פולוורד. זהו סרט קומדיה בו אלוהים חי וגר בבריסל עם בתו. ב-17 במאי 2015 הסרט ערך הקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה לשבחי המבקרים.
ג'קו ואן דורמל
מר אף אחד