גברת ג'ונסטון, המתגוררת עם ילדיה בליברפול, איננה מסוגלת לשלם את החשבונות, ולא יכולה לפרנס את משפחתה לאחר שבעלה נטש אותה. היא הולכת לעבוד כמנקה אצל זוג מהמעמד העליון, מר וגברת ליונס. עד מהרה היא מגלה שהיא בהריון, אבל היא בקושי יכולה להרשות לעצמה לפרנס את הילד. גברת ליונס משתוקקת לתינוק, אך איננה מסוגלת להרות. היא רוצה לאמץ ילד, אך בעלה אינו מסכים. גברת ג'ונסטון מגלה כי היא צפויה ללדת תאומים, ומספרת לגברת ליונס כי איננה יכולה להרשות לעצמה, מבחינה כלכלית, שני תינוקות נוספים. גברת ליונס מציעה כי גברת ג'ונסטון תמסור לה את אחד התינוקות. גברת ג'ונסטון מסכימה לכך, ולאחת לידת התאומים - מיקי ואדוארד - היא מוסרת את אדוארד לגברת ליונס, מגדלת את מיקי ומשקרת לבני משפחתה האחרים, בכך שהיא מספרת להם כי אדוארד מת בלידה.
גברת ג'ונסטון ממשיכה לעבוד עבור גברת ליונס, אבל גברת ליונס חשה כי גברת ג'ונסטון מקדישה יותר מדי תשומת לב לאדוארד, אותו מסרה לידיה. גברת ליונס מפטרת את גברת ג'ונסטון, אשר דורשת לקבל לידיה בחזרה את אדוארד. גברת ליונס מסרבת, ומספרת לה על אמונה טפלה, אשר על פיה "אם תאומים המופרדים בלידתם מגלים יום אחד כי הם היו פעם אחת זוג - הם שניהם מתים מיד". גברת ג'ונסטון עוזבת, ללא אדוארד.
כעבור שבע שנים, מיקי פוגש את אדוארד, ולאחר שהם מגלים כי שניהם חולקים את אותו יום ההולדת, שני הבנים מחליטים לעשות ברית להיות אחים בדם, כאשר מיקי משנה את שמו של אדוארד לאדי. גברת ג'ונסטון מגלה כי שני הילדים משחקים ביחד, והיא מגרשת משם את אדי ואומרת לו שלא יבוא שוב. מאוחר יותר, באותו היום, מיקי מגיע לביתו של אדי, משם גברת ליונס מגרשת אותו החוצה. אדי מתעמת עם גברת ליונס על כך, ומקלל אותה. היא סוטרת לו, אך מיד מתחרטת על תגובתה. היא מבינה כי אדי למד לקלל ממיקי.
מיקי משחק עם כמה ילדים בשכונה, ביניהם חברתו לינדה. לאחר מכן, הוא לוקח אותה לראות את אדי, ושלושתם חומקים יחדיו על מנת לשחק, אבל הם נתפסים על ידי שוטר, בעת שעמדו להשליך אבנים על חלון זכוכית. גברת ליונס מנסה למצוא את אדי. היא מודאגת מהידידות של אדי עם מיקי, מאחר שהתחילה להאמין באמונה הטפלה שהיא עצמה המציאה והיא משכנעת את בעלה שעליהם לעבור דירה. אדי מגיע לביתו של מיקי, על מנת להיפרד ממנו, וגברת ג'ונסטון נותנת לו במתנה תליון ובו תמונה שלה עם מיקי.
בסצנה המסיימת את המערכה הראשונה, משפחת ג'ונסטון עוזבת את בית מגוריה בשכונת העוני שבליברפול ועוברת לגור בעיר סקלמרסדייל, שבמחוז לנקשייר.
מערכה שנייה.
שבע שנים נוספות חולפות, והילדים כבר בני 14. חיי משפחת ג'ונסטון השתפרו מאז, ובמשך כל הזמן הזה הם לא ראו את אדי. מיקי מתאהב בלינדה, המעוניינת בו בעצמה. מיקי ולינדה מושעים מהלימודים, לאחר שהתחצפו לאחד ממוריהם. אדי, אשר נשלח ללמוד בפנימיה, מושעה מלימודיו, לאחר שסירב למסור למורה את התליון שגברת ג'ונסטון מסרה לו. גברת ליונס דורשת לדעת מי נתן לו את התליון, אך הוא מסרב לומר לה. גברת ליונס רואה ליד ביתה, במקרה, את גברת ג'ונסטון, ודאגותיה לאדי מתחדשים. אדי ומיקי פוגשים זה את זה בשדה במקרה, אך לא מזהים אחד את השני. הם הופכים להיות חברים, ובסופו של דבר הם מזהים האחד את השני, ומיקי מפגיש בין אדי לבין לינדה. גברת ליונס זועמת, ומנסה להרוג את גברת ג'ונסטון.
ארבע שנים מאוחר יותר, בגיל 18, אדי מאוהב בלינדה, אבל לא מגלה לה זאת, מכוון שהוא יודע שמיקי אוהב אותה. אדי עוזב ללימודים באוניברסיטה, אך לא לפני שהוא מעודד את מיקי לבקש מלינדה לצאת איתו. בזמן היעדרותו של אדי, מיקי מפוטר ממקום עבודתו והופך להיות מובטל. הוא מגלה כי לינדה בהריון, והם מחליטים להתחתן. אדי חוזר הביתה לחופשת חג המולד, אך מגלה כי מיקי השתנה מאוד, ולאחר מריבה בין השניים הם נפרדים. בהיותו נואש לכסף, מיקי מצטרף לאחיו סמי, המתכנן לבצע שוד. השוד משתבש, ומיקי נשלח לשבע שנות מאסר בכלא, כשותף לרצח שביצע סמי.
בכלא, מיקי נכנס לדיכאון עמוק מאוד. לאחר שחרורו המוקדם על התנהגות טובה, הוא עדיין נאבק בדיכאון שלו באמצעות טיפול תרופתי ומתרחק רגשית מלינדה. לינדה פונה אל אדי, שכיום הוא חבר המועצה המקומית, ובכך מסייעת למיקי למצוא עבודה. לינדה, המודאגת מהתנהגותו של מיקי, נפגשת עם אדי ומשוחחת איתו על כך. גברת ליונס רואה את שניהם ביחד, ומספרת על כך למיקי. מיקי נסער, שכן הוא סבור שאדי ולינדה מנהלים ביניהם רומן. הוא לוקח לידיו את אקדחו של סמי, ויוצא במהרה למשרדי המועצה, על מנת להתעמת עם אדי, כאשר שוטרים בעקבותיו.
מיקי מתעמת עם אדי, אשר מכחיש כי יש רומן בינו לבין לינדה. מיקי מוריד את האקדח, אשר היה עד כה מכוון אל עבר גופו של אדי. גברת ג'ונסטון מגיעה למקום, בניסיון למנוע ממיקי מלהרוג את אדי, ומספרת להם את האמת - כי שניהם אחים. מיקי המיואש מרים מעט את ידו, תנועה אשר מפורשת לא נכון על ידי אחד מן השוטרים שבמקום, אשר יורה במיקי. כתוצאה מכך, נפלט כדור מאקדחו של מיקי, הפוגע באדי. שני האחים נופלים מתים, זה לצד זה. השאלה מי אשם יותר במוות - המעמדות השונים בהם גדלו או האמונות התפלות - נשארת פתוחה.
בישראל.
ביולי 1989 החלה הצגת המחזמר בישראל, באולם "נוגה", בהפקה משותפת של גיורא קירשמן והתיאטרון הקאמרי ובבימויו של כריס בונד. שחקנים: שלומית אהרון - האם, אלון אבוטבול ומאיר סויסה - התאומים, שרי צוריאל ועמי מנדלמן - ההורים המאמצים, יובל דור - המספר.
בשנת 2011 עלה המחזמר פעם נוספת בישראל, בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של גלעד קמחי, עם מיה דגן בתפקיד האם, דורון תבורי בתפקיד המספר, עידו רוזנברג ונדב נייטס - התאומים.
את שאהבה נפשי
אֶת שאהבה נפשי הוא סרט קולנוע תיעודי ישראלי משנת 2004, שזכה בפרס אופיר (האוסקר הישראלי) לסרט התעודה הטוב ביותר, בבימויה ובהפקתה של אילאיל אלכסנדר, שזהו סרטה הראשון. הסרט מציג את סיפורן של שלוש נשים לסביות חרדיות המתגוררות בירושלים ונאבקות בשאלת נטייתן המינית ומשיכתן לנשים. הסרט מציג את הקונפליקטים העומדים בפניהן בין רצונן לממש את תשוקתן ואהבתן המינית האותנטית לבין נאמנותן למשפחתן ולאמונתן הדתית. הסרט עוקב אחר מהלך חייהן ובחירותיהן הקשות. שם הסרט לקוח משיר השירים : .
הסרט נבחר להיכלל בקטלוג של חברת ההפצה וסוכנות המכירות הבינלאומית "Films Transit International", מחברות ההפצה הגדולות בעולם הקולנוע התיעודי. זהו הסרט הישראלי הראשון שזכה להיכנס לקטלוג של החברה. את זכויות ההפצה בצפון אמריקה רכשה חברת "Women Make Movies". הסרט נקנה לשידור על ידי ערוצי טלוויזיה שונים בעולם, ביניהם: BBC בריטניה, SUNDANCE ארצות הברית, CBC קנדה, ABC אוסטרליה, DRTV דנמרק, THE POLISH TV, פולין וכיוצא בזה. בישראל שודר הסרט בערוץ 8 והוקרן בסינמטקים ובהקרנות שונות ברחבי הארץ.
פרסים.
הסרט היה סרט הפתיחה של פסטיבל דוקאביב 2004, שם הוקרן בהקרנת בכורה וזכה בפרס יצירת הביכורים. הוא זכה בפרס אופיר בקטגוריות הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, כמו גם בפרס הסרט הטוב ביותר - הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, הוא זכה פעמיים לפרס חביב הקהל, בפסטיבל הסרטים היהודי בברלין ובפסטיבל הפסטיבל הלסביות וההומואים בטורינו שבאיטליה הסרט היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב מטעם האקדמיה הבריטית לקולנוע והוקרן גם ב-OutFest, הנחשב לפסטיבל ההומו-לסבי הגדול והנחשב בארצות הברית שמתקיים בלוס אנג'לס, שם זכה ב"פרס החופש". הסרט זכה בפרסים נוספים ברחבי העולם.
הבילויים (אלבום)
"הבילויים" הוא אלבום הבכורה של להקת הבילויים, שהופק מוזיקלית על ידי הלהקה בשיתוף עם ברי סחרוף. האלבום יצא בשנת 2003 וגרף ביקורות חיוביות רבות. השירים הידועים ביותר באלבום הם "אוטו זבל", "נפלא פה" ו"כשנפוליאון יכבוש את עכו".
סגנון.
מרבית השירים באלבום הם בסגנון הקבוע של הבילויים - שילוב של רוק ומוזיקת כליזמר. למרות זאת, שירים רבים באלבום שואבים השראה ממגוון סגנונות מוזיקליים, כגון רוקבילי, רוק מתקדם, ג'אז, ואפילו מוזיקה מזרחית בשיר "מטבח אל יהוד". הבילויים עושים שימוש במגוון רחב של כלי נגינה כמו יוקולילי, טרומבון וטובה.
מבחינה מילולית, האלבום "מתנדנד" בין רצינות להומור, ולגבי שירים מסוימים קשה לקבוע אם מדובר בשיר רציני או בשיר מצחיק. כמעט לכל השירים משותף הטון הביקורתי של הכתוב.
האלבום מכיל "משחקי מילים" רבים, וכן בפראפרזות על משפטים ידועים. למשל: "אני יורק לבאר שממנה אשתה גם מחר" כפרפרזה על "אל תירק לבאר שממנה אתה שותה".
באלבום נעשה שימוש רב בהומופונים ו"כמעט הומופונים": מילים שונות הנשמעות זהות או כמעט זהות. למשל "אוטו" ו"אותו" בשורה "אוטו זבל, אותו זבל כל חיי סביב היה" בשיר "אוטו זבל", או "מטבוחה ילדונת, מה את בוכה" מתוך "מטבח אל יהוד".
האלבום עוסק במגוון רחב מאוד של נושאים, ביניהם חייהם של דמויות בשולי החברה (עובדים תאילנדים, בחורי ישיבה, אם חד הורית, ובעלי מסעדה ערביים). כמה מהשירים באלבום ("מטבח אל יהוד", "שאול מופז" ו"נפלא פה") הם שירים פוליטיים במובהק, ושנויים במחלוקת. במיוחד עורר ביקורת השיר "שאול מופז" המתאר את שאול מופז, הרמטכ"ל דאז, נוסע במזחלת ומחלק איברים קטועים של חיילים להוריהם.
ריצ'רד אדמס
ריצ'רד ג'ורג' אדמס (באנגלית: Richard George Adams; 9 במאי 1920 – 24 בדצמבר 2016) היה סופר אנגלי הידוע בכתיבתו לילדים ונוער ובמיוחד בספרו "גבעת ווטרשיפ", שזכה בפרסים ספרותיים חשובים, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים ולאחד מהספרים האהובים והנקראים שנכתבו באנגלית בעשורים האחרונים.
חייו בטרם התגלה כסופר.