באולימפיאדה זו השתתפו לראשונה בנפרד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית (בשנים 1956-1964 הספורטאים מגרמניה השתתפו במשלחת משותפת). תחרויות סקי אלפיני נערכו באתר שארוס כ-15 ק"מ מהעיר גרנובל.
בלק בלוק
גלגול
סמל פולינזיה הצרפתית
סמל פולינזיה הצרפתית הוא סמל עגול הכולל במרכזו סירת קאנו פולינזית מסורתית, הנתמכת על ידי מצופים צידיים. הסירה שטה על רקע של שמש שוקעת לתוך האוקיינוס השקט. הסמל דומה במאפייניו לסמלים נוספים של מדינות באזור זה של האוקיינוס השקט (לדוגמה, סמל קיריבטי.
ראו גם.
סמל שוודיה
סמל שוודיה הגדול (בשוודית: Stora Riksvapnet) וסמל שוודיה הקטן (lilla riksvapnet) הם סמלי המדינה הרשמיים של שוודיה.
מלבד היותו סמל המדינה הרשמי, סמל שוודיה הגדול הוא גם החותם האישי של המלך, ולפיכך מלך שוודיה יכול לקבוע שגם אנשים אחרים מבית המלוכה יוכלו להשתמש בו, בשינויים ובהתאמות הנדרשים.
חלקי הסמל.
המגן.
המגן מחולק לארבעה רבעים באמצעות צלב זהב שזרועותיו מתרחבות בקצוות: ברבעים הראשון והרביעי, ניתן לראות את שלושת הכתרים המלכותיים של שוודיה בזהב על רקע כחול. כתרים אלו היו סמל מאז תקופת שלטונו של אלברכט ממקלנבורג. השדות השני והשלישי, הם כחולים ועליהם שלושה פסים אלכסוניים לבנים גליים. עליהם אריה זהב שלשונו וטפריו אדומים והם מסמלים את שושלת ביילבו. באמצע המגן נמצא מגן נוסף שמחולק בניצב: צידו הימני מחולק באלכסון לצבעים כחול, לבן ואדום ועליהם אגרטל זהב מעוטר. זהו סמלם של בית ואסה (ומכאן האגרטל), שושלת מלכים ששלטו בין השאר בשוודיה בשנים 1523 - 1654. צידו השמאלי של המגן הוא שדה כחול שבראשו שבעה כוכבי זהב, תחתם נשר זהב שהיה סמלו של נפוליאון בונפרטה ותחתיו גשר עם שני צריחים וארבעה עמודים כסף מעל נהר. זהו סמלו של קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה אבי שושלת ברנדוט שהיה מרשל צרפת בצבא נפוליאון.
הבסיס.
המגן נתמך על ידי שני אריות שלכל אחד מהם יש זנב שקצהו דומה למזלג (queue fourchée). האריות פונים מהמגן ועל הראשים שלהם מצוירים הכתרים המלכותיים. האריה מהווה חלק חשוב בהרלדיקה של שוודיה במהלך מאות השנים האחרונות ובמיוחד בסמלי המדינה.
סמלי המסדרים המלכותיים.
כמו כן, ניתן לראות כי המגן מוקף על ידי הקולר של מסדר המלאכים. מסדר זה הוא אחד החשובים ביותר בשוודיה, ואות המסדר הוא האות החשוב ביותר שהמדינה יכולה לתת לאדם פרטי כלשהו.
לפני 1908 המגן היה מוקף בדרך כלל על ידי הקולר של יותר ממסדר אחד, ובדרך כלל היה מדובר בקולרים של כל ארבעת המסדרים המלכותיים (כוכב הקוטב, וואסה והחרב). כמו כן, הייתה תקופה שבמהלכה הקיף הקולר של מסדר צ'ארלס השמיני את המגן. הקולרים הוספו מסביב למגן בסדר יורד (שנקבע לפי חשיבות המסדרים): מסדר צ'ארלס השמיני, מסדר וואסה, מסדר כוכב הקוטב, מסדר החרב ומסדר המלאכים.
החותם האישי של מלך שוודיה.
צורתו של החותם האישי של מלך שוודיה נקבעה ב-1943 באמצעות חוק מיוחד. החותם שנקבע בחוק כולל את החלק המרכזי של סמל שוודיה הגדול. הדגל – המכונה באופן רשמי דגל הפיקוד האישי של הוד מלכותו – וקיים בצורה אחת בלבד. כיום קיים עותק אחד בלבד, ועותק זה הוא עבודת מלאכה של איינאר קדג'ה שהיה אומן הרלדיקה שוודי. הבד שעליו תפור החלק המרכזי של סמל שוודיה מוצמד למוט מתכת באופן קבוע כאשר בראש המוט יש כתר.
סמל שוודיה הקטן.
הגופים העיקריים שמשתמשים בסמל שוודיה הקטנה הם הממשלה השוודית והסוכנויות השונות הכפופות אליה. מסיבה זו ישנם מקרים בהם מוסיפים לסמלה אותות שונים המציינים את סוג הפעילות של הגוף, וזאת רק בתנאי שוועדת ההרלדיקה השוודית אישרה זאת. לדוגמה, ניתן למצוא את הסמל על כל חליפות המדים של משטרת שוודיה. לעיתים המגן שבסמל מוקף על ידי סמל מסדר המלאכים.
ההגבלות על השימוש בסמלים.
השימוש בסמלי שוודיה נתון לפיקוח לפי החוק, הקובע כי "בפעילויות מסחריות סמל המדינה, הדגל או כל חותם רשמי אחר של שוודיה לא ישמשו כחלק מסימן רשום או כל סימן אחר עבור המוצרים או השירותים, וזאת בתנאי שלא ניתן אישור מתאים. הוראה זו כוללת כל סימן או טקסט המתייחס לממשלת שוודיה שיכולה לתת אישורה לסימן מסחרי אישור רשמי. הוראה זו כוללת גם את הסמלים המוניציפליים שנרשמו".
כל תמונה או איור המורכבים משלושה כתרים המסודרים שניים מעל אחד נחשבים כהעתק של הסמל הקטן, והשימוש בהם מוגבל בחוק.
סמל פורטוגל
סמל פורטוגל אומץ באופן רשמי ב-30 ביוני 1911, ביחד עם הדגל הרפובליקני של פורטוגל.
היסטוריה ומשמעות.
סמל פורטוגל הנוכחי הוא תוצאה של תהליכים ושינויים שהתרחשו במשך 1000 השנים האחרונות. הסמל שממנו החלו התהליכים היה סמלו של הנרי מבורגונדי שבו היה צלב כסף על רקע כחול, ועל סמל זה הוספו (או נגרעו ממנו) אלמנטים שונים, כאשר ההוספה הבולטת ביותר הייתה של המכלול ההרלדי שנקבע באופן רשמי ב-1911 לאחר המהפכה הרפובליקנית של 1910. צבען של שתי הרצועות המופיעות על הסמל (אדום וירוק) לקוח מדגל פורטוגל.
המגן המעוטר והבזנט.
לאחר ההכרה הרשמית בממלכת פורטוגל כמדינה עצמאית ב-1143 (העצמאות הוכרזה ב-1139) הוספו ים כסופים לדגל בורגונדי, וסימלו את המטבעות ואת זכותו של המונרך להנפיק הילך חוקי. הדעה הרווחת היא כי בסופו של דבר, ובהתחשב בדינמיות המהירה של ההרלדיקה בימי הביניים, המגן נפגע ואיבד מספר אלמנטים במהלך קרבות שונים, עד שלבסוף איבד את צורת הצלב לחלוטין.
את המגן בצורתו זו ירש סאנשו הראשון מאביו, אפונסו הראשון, כאשר צורת הצלב כבר לא הייתה קיימת ועל הסמל היו רק חמישה מגנים מעוטרים, שהיו ממוקמים במקום שבעבר היו חמשת הבזנטים הכסופים. בתקופה מאוחרת יותר הפחית המלך סבסטיאן הראשון את מספר המגנים מ-11 ל-5, ומספר חוקרים טוענים שהמספר 5 היה כנגד מספר הפצעים של ישו, אם כי טענה זו איננה סבירה.
הטירות.
במהלך תקופת שלטונו של אפונסו השני הוסף לסמל הגבול האדום עם טירות הזהב (ולא מגדלים כפי שכמה מקורות טוענים). למרות שמספר הטירות יכול להיות בין 8 ל-12, אפונסו הרביעי קבע שמספרן יהיה 12 ואילו סבסטיאן הראשון קבע כי מספרן יהיה 7, ומצב זה נשמר עד היום. הטירות מייצגות את הטירה המורית שנכבשה על ידי פורטוגל במהלך הרקונקיסטה. מקורן של הטירות הוא ככל הנראה בסמל ממלכת קסטיליה, אולם בניגוד לטירות ספרדיות, ששעריהן צבועים בדרך כלל בכחול והם פתוחים, הטירות הפורטוגליות מצוירות תמיד כששעריהן בצבע זהב והם סגורים.
כדור השמים.
החל מהמאה ה-15 החל השימוש באחד האלמנטים החשובים ביותר בהרלדיקה הפורטוגלית – כדור השמים (אחד מתת הסוגים שלו הוא האצטרולב). כדור זה מופיע על דגלים קולוניאליים פורטוגליים רבים, ובעיקר באלה שבברזיל. האצטרולב היה מכשיר ניווט ששימש לחישוב מרחקים וייצג את חשיבותם של הפורטוגלים במהלך עידן התגליות האירופאי, כמו גם את גודלה של האימפריה הפורטוגזית.
למרות שהאצטרולב מייצג בדרך כלל את השלטון הרפובליקני, בניגוד לכתר המונרכי בדגל הפורטוגלי, על מספר דגלים מונרכיים (כגון אלו של הממלכה המאוחדת של פורטוגל, אלגארבה וברזיל) האצטרולב כן הופיע. הכללתו של האצטרולב בדגל הפורטוגלי ב-1816 קשורה לאימוץ הדגל של ברזיל, שהיה כדור אצטרולב על רקע כחול.
סמל גואם
סמל גואם הוא סמל בעל צורה אליפטית המופיע במרכז דגל גואם. צורת הסמל מקורה באבנים שתושבי האי הקדומים, לוחמי החמורו, נהגו להשתמש בהן כאבני קלע.
הסמל מציג את מפרץ האגאטנייה הסמוך לעיר האגאטנייה שבגואם. במרכז המפרץ מוצגת סירת פרואה האופיינית לאזור, המסמלת את תושבי האי ואת התבססותם על הים, וכן את הגעתם אל האי בסירות אלה, ועל החוף דקל קוקוס המסמל את צמחיית האי ואת כלכלת הטריטוריה.
פנבז'יס
שיראז (פירושונים)
שירז
שיראז
שיראז () היא בירת פרובינציית פארס בדרום איראן, כ-684 ק"מ דרומית לבירה טהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 התגוררו בעיר 1,565,572 בני אדם והיא העיר החמישית בגודלה במדינה. העיר מוזכרת בלוחות חומר מעילם, המתוארכים לשנת 2000 לפנה"ס בקירוב, ונמצאו ביוני 1970 בעת חפירות בפינה הדרום מערבית של העיר. הלוחות, שנכתבו בעילמית מזכירות עיר בשם "טיראזיס" (שם זה הפך בפרסית עתיקה ל/širājiš/). לאורך ההיסטוריה הייתה העיר מרכז מסחרי אזורי, והיא שימשה מספר פעמים כבירה ראשית או כבירה מחוזית. בשנים 1750–1781, בתקופת שושלת זנד , היא שימשה כבירתה של פרס.
כלכלתה של העיר נשענת על גידולי גפן, פירות הדר, כותנה ואורז בסביבתה. העיר מפורסמת בזכות הגנים המרובים (למשל גן אראם) ובזכות עצי הפרי הפזורים בה. כן היא נחשבת כ"עיר המשוררים, היין והפרחים".
היסטוריה.
שרידים להתיישבויות בסביבת שיראז נמצאו בחפירות ארכאולוגיות ומצביעים על קיום התיישבות באזור במאה ה-6. ממצאים מתקופת האימפריה הסאסאנית נמצאו ממזרח לשיראז בברמדלכ (برم‌دلک), בצפון מערבה בג'וים (گويم) וכן שרידי מבצר בקסר אבו נסר (قصر ابو نصر) ממזרח.
שיראז הוקמה או נוסדה מחדש ב-693 על ידי מחמד בן יוסף אלת'קפי (محمد بن يوسف الثقفي).
על פי המסורת שיראז שימשה כמקום מסתור לבני משפחתו של עלי א-רידא לאחר מותו ב-817/18. בסוף המאה ה-9 השושלת הצפארית בהנהגתו של יעקוב בן לית' הפכה את שיראז לבירה של המדינה האוטונומית שלהם. אחיו עמר בן לית' הקים בעיר את המסגד הגדול הראשון.