זינגר ערך מחקרים פילולוגיים בתחום הלשונות הקדומות של אנטוליה ודובריהן, דיונים בסוגיות שונות הנוגעות לכלכלה ולחברה החיתית, וסיכום מצב המחקר בשאלת החתים במקרא וההשפעות האנטוליות על התרבות הישראלית.
דת ומיתולוגיה חיתית.
זינגר ערך את המחקר הפילולוגי הראשון ששאף להקיף את כל חלקיו של טקסט המתאר חג חיתי, "פסטיבל בית-השער". זהו עיבוד פילולוגי של תפילת מווטלי, היא התפילה החיתית הארוכה והשלמה ביותר, וכן קובץ תרגומים של תפילות חיתיות שונות. מחקרים בסוגיות שונות על הדת החיתית, ובהן הפנתיאון, דמות האל, תפיסת החטא ועונשו ותפיסת המוות. מחקרים על הספרות והמיתולוגיה החיתית וקשריה עם הספרות הסורו-כנענית.
ספרו האחרון של זינגר, "החתים ותרבותם", הוא ספר מקיף על התרבות החיתית, שראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2009, הכולל תרגומים עבריים של טקסטים חיתיים שונים.
ספר יובל לכבודו.
הספר כולל ביוגרפיה וקורות חיים של איתמר זינגר.
דז'וואן
דז'וואן קייטאנו ויאנה (בפורטוגזית: Djavan Caetano Viana, נולד ב-27 בינואר 1949 באלגואס שבברזיל), הידוע כדז'וואן, הוא זמר ומלחין ברזילאי. דז'וואן משלב מקצבים דרום אמריקאיים מסורתיים עם מוזיקה פופולרית מארצות הברית, אירופה ואפריקה.
דז'וואן נולד במסייאו (Maceió, בירת מדינת אלגואס, צפון-מזרח ברזיל), למשפחה ענייה, בן לאם אפרו-ברזילאית ולאב הולנדי-ברזילאי. בנעוריו למד בעצמו לנגן בגיטרה והרבה לשחק כדורגל. בגיל 18, הקים את ההרכב "אור, קול, ממד" (בפורטוגזית: "Luz, Som, Dimensão" או "LSD"), אשר ניגן, בין היתר, סינגלים של הביטלס, בנשפים, במועדונים, בחופים ובכנסיות במסאיו. שנה לאחר מכן, נטש דז'וואן את הכדורגל והחל להקדיש את זמנו בעיקר למוזיקה. בשנת 1973, עבר דז'וואן לריו דה ז'ניירו והחל לשיר במועדוני לילה מקומיים. לאחר שהשתתף בפסטיבלים רבים, זכה לתשומת לב והקליט ב-1976 את האלבום "הקול, הגיטרה והאמנות של דז'וואן" ("A Voz, o Violão e a Arte de Djavan"). האלבום כלל את השיר "Flor de Lis" ("פרח חבצלת") שהפך לאחד מלהיטיו הזכורים ביותר. באלבומיו הבאים, בהם ניכרת השפעה של מוזיקה אפריקאית, להיטים כגון "Açaí", "Sina" ו-"Samurai". בין שיריו הנודעים, נמנים "Meu Bem Querer", "Faltando um Pedaço", "Pétala", "Lilás", "Esquinas", "Seduzir", "A Ilha", "Fato Consumado", "Álibi", "Azul", "Cigano" ו-"Serrado".
לחניו של דז'וואן הולקטו בידי מגוון אמנים בעולם, כגון אל ז'רה, כרמן מקריי, מנהטן טרנספר, לורדנה ברטה, אליאנה אליאס; בברזיל זכו יצירותיו של דז'וואן לביצועים של מוזיקאים כגון גל קוסטה, דורי קאימי ונאנה קאימי (בנו ובתו של דוריבאל קאיימי), לניני, ז'ואו בוסקו, שיקו בוארקי, דניאלה מרקורי, נאי מטוגרוסו, דומינגיניוס, קייטנו ולוזו, מריה בתאניה, ג'וני אלף, רוזה פאסוס ואחרים.
בשנת 1999 נמכרו 1.2 מיליון עותקים של אלבומו הכפול במופע חי, "Ao Vivo", ושירו "Acelerou" נבחר לשיר הברזילאי הטוב ביותר לשנת 2000 במסגרת פרסי גראמי הלטיני.
נורת פלואורוסנט קומפקטית
אריה בן-ציון
גדי רבינוביץ'
גדי רבינוביץ' (נולד ב-20 באוגוסט 1965) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
בילדותו עסק הרבה בכדורגל וכדורסל. ב-1991 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. משמש כסמנכ"ל שיווק ותקשורת והכרוז של קבוצת הפועל חולון בכדורסל. התפרסם כשהחל לגלם את דמותו של עורך הדין ישעיהו טנצר המניאק בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "שמש". בשנת 2011, במשקל שיא של 171 קילו וכשהוא מזוהה ביותר עם דמותו של טנצר המניאק גדול הממדים מ"שמש", עבר ניתוח שרוול קיבה שלאחריו הסיר 65 קילוגרמים.
נשוי ואב לבן ובת, מתגורר באזור.
תיאטרון.
ב-1992 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי במשך 12 שנה: ב-1992 השתתף בהצגה "בית העלים הכחולים" שכתב ג'ון גואר וביים גדליה בסר. ב-1993 השתתף בהצגה "ענבי זעם" שכתבו ג'ון סטיינבק ופרנק גלאטי וביים אילן רונן; ובהצגה "חלום ליל קיץ" שכתב שייקספיר וביים ליביו צ'וליי. ב-1993 השתתף בהצגה "מבקר המדינה" שכתב אילן חצור על פי ניקולאי גוגול וביים אילן רונן. ב-1994 השתתף בהצגה "הסוחר מוונציה" שכתב שייקספיר וביים עמרי ניצן. ב-1995 השתתף בהצגה "בויטרה הגזלן" שכתב (על פי משה קולבק) וביים הלל מיטלפונקט. ב-1996 השתתף בהצגה לילדים "מסע הניסים והנפלאות" שכתבו יורם טהרלב ויוסף כרמון שגם ביים. ב-1997 השתתף בהצגה "אדון וולף" שכתב הלל מיטלפונקט (על פי "וולפונה" מאת בן ג'ונסון) וביים אילן רונן. ב-2001 השתתף בהצגה "כטוב בעיניכם" שכתב שייקספיר וביים עמרי ניצן. ב-2002 השתתף בהצגה "רווקים ורווקות" שכתב חנוך לוין וביים אלדד זיו.
הצגות ילדים.
ב-1999 גילם את אבא של בילבי, קפטן לונגסטוקינג, בהצגת הילדים "בילבי" בהשתתפותם של דנה דבורין, מיכל צפיר, ירון לוי סבג, חיים זנאתי ויעל עמית. ב-2009 גילם את אדון חמדנוב לצד אמיר פיי גוטמן, יעל דואני, ושרון צור בהצגה "מכולת קטנה ומדליקה" שביים אבי דור. ב-2010 גילם את הענק לצד גלית גיאת ומיכל מוכתר בהצגת הילדים "הענק וגנו הקסום" שכתב וביים ליאור כלפון על פי אוסקר ויילד. במחזמר "הנסיך הקטן" גילם את המלך, הטייס והשיכור.
קולנוע וטלוויזיה.
ב-1994 גילם לצד יגאל עדיקא את בנו של בעל המסעדה (גבי עמרני) בסרטו של רמי נעמן "הגמל המעופף". באותה שנה השתתף לצד אלי יצפאן, יוסף שילוח ואביתר לזר בסרט האמריקאי "שרשרת פיקוד" שביים דוד וורט. ב-1997 החל לגלם את עו"ד ישעיהו טנצר המניאק בסיטקום המצליח "שמש" לצד צביקה הדר, גלית גיאת, אליעד נחום, זבולון מושיאשווילי ואורלי ויינרמן. באותה שנה גילם את כח בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק". ב-1998 גילם את טנצר בסדרת הטלוויזיה "המופע של גרי וגוגול" ששודרה בערוץ הילדים. בין השנים 2004–2006 גילם את ישעיהו טנצר המניאק ואת עצמו בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו". גילם את אפי רינת בתור פרודיה לעיתונאי ומנכ"ל ערוץ 10 לשעבר רפי גינת בפרק 28 של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הפיג'מות". ב-2010 גילם שומר ראש בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד" ובסדרת הטלוויזיה המהווה הרחבה של סרט זה "הכבוד של מרציאנו". ב-2011 גילם את אמנון בסדרת הטלוויזיה "יוני והמחוננים". בשנת 2019 הצטרף לקאסט הסדרה "פוראבר", שוב בדמותו של ישעיהו טנצר המניאק.
דיג'
דיג'ירידו
Djavan
האדמו&quot;ר מנדבורנא
האדמו&quot;ר מסטריקוב
נס ניו זילנד האדום
נס ניו זילנד האדום (אנגלית: New Zealand Red Ensign) הוא דגלה הימי האזרחי של ניו זילנד, ולמעשה, דגל הצי הסוחר הניו זילנדי. זהו דגל המעוצב על בסיס עיצוב הנס האדום – דגל הממלכה המאוחדת בקנטון ושדה אדום המושחת במערכת הכוכבים הצלב הדרומי. יחסי הדגל, מיקומי הכוכבים וסכמת הצבעים של הדגל זהים לתכונות הדגל הלאומי.
על פי "חוק ספינות הסוחר (צבעים)" של שנת 1889 הותר לספינות הצי הסוחר של מושבות האימפריה הבריטית להניף את הנס האדום המושחת בסמל המושבה על דסקה לבנה כאמצעי לזיהוי ואיתות. לניו זילנד תוקנן דגל המבוסס על הנס האדום, ובדף ההינף הוטבעה דיסקה לבנה עם ארבעה כוכבים אדומים. דגל זה שימש את ספינות הצי הסוחר הניו זילנדי עד קבלתו של "חוק הספנות והספנים" בשנת 1903, אשר תקנן את הדגל הנוכחי כדגל הנכון להנפה על ספינות אזרחיות הרשומות בניו זילנד.
איית בן אדו
אחמד ע'נדור
אחמד נאג'י אל-ע'נדור (מכונה "אבו אנס") הוא מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, בצפון רצועת עזה. נולד בשנת 1967, מתגורר בעיר עזה. מוצא משפחתו מיפו. עם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, החמאס חשף בתקשורת את האישים המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו כונה אחמד רנדור בתואר "מפקד צפון רצועת עזה".
מפקדי החטיבות הנוספות של החמאס ברצועת עזה הם: ראא'ד סעד (מפקד חטיבת העיר עזה), אימן נופל (מפקד חטיבת מחנות המרכז, נעצר במצרים בשנת 2008 ונכלא. בתחילת שנת 2011, במסגרת אירועי "יום הזעם" ברח מהכלא המצרי וחזר לרצועת עזה), מוחמד סנואר (מפקד חטיבת ח'אן יונס), ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח), ומוחמד אבו שמאלה (מפקד חטיבת דרום הרצועה ואזור רפיח). עד חיסולו על ידי ישראל היו כלל מפקדי החטיבות כפופים לאחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בפועל ואחראי על חטיבה נוספת בעיר עזה.
אחמד ע'נדור היה פעיל בזרוע הצבאית של החמאס באינתיפדה הראשונה. ריצה עונש מאסר בישראל בשנים 1988-1994. היה כלוא ברשות הפלסטינית חמש שנים. באינתיפאדה השנייה, שימש עוזרו של עדנאן אל-רול, מהנדס החמאס ברצועת עזה ויד ימינו של מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של החמאס. לאחר חיסול אל-רול באוקטובר 2004, כחלק מהשינויים בצמרת החמאס, הוא מונה למפקד צפון רצועת עזה. היה יד ימינו של אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס וכיום הוא נחשב מספר 2 בהנהגה הצבאית של החמאס. ביחד עם ג'עברי ייצג את הפלג הניצי בהנהגת החמאס, שהתנגד להסכם מכה ולרגיעה עם הפת"ח. עודד את פעילי החמאס בהתקפות צבאיות על אנשי פתח, שעמם נותר חשבון דמים פתוח מחודשי מלחמת האחים ברצועה, והיה בעד חידוש בהדרגה של הפיגועים נגד ישראל. ע'נדור היה מהיוזמים של כיבוש הרצועה על ידי החמאס בשנת 2006. שמו נקשר גם לחטיפת החייל גלעד שליט. ע'נדור משמש כסמכות לאישור פיגועים עבור אנשי ועדות ההתנגדות העממית. הוא ואנשיו עומדים בקשר הדוק ומתמשך עם מוחמד דרמוש, ראש ועדות ההתנגדות העממיות, והוא מכוון את פעילותם.