רותי בורנשטיין (נולדה ב-9 ביוני 1970) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה.
ילידת חולון, בת לכנר והמוזיקאי שלמה בורנשטיין ולאנט בורנשטיין, רופאת ילדים.
בוגרת החוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. למדה בלט קלסי ומודרני בבת דור, במרכז ביכורי העיתים ובבית הספר של רינה שיינפלד, ותיאטרון תנועה אצל נאווה צוקרמן.
חברת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, ותיאטרון הקאמרי בין השנים 1997–2001. שיחקה במחזות
ויאמר וילך" (95) ו"ויישתחו וירא" (98) המבוססות על טקסטים מקראיים, שתיהן זוכות פרס היצירה בטקס האוסקר של התיאטרון הישראלי, והופיעו בעשרות פסטיבלים בינלאומיים בין השאר בניו יורק, סן פרנסיסקו, אנגליה, גרמניה, דנמרק ואוסטרליה. שחקנית בלהקת הבית של תיאטרון החאן בין השנים 2001–2005, בלהקת הבית של תיאטרון הרצליה בין השנים 2005–2007. מ-2010 חברה באנסמבל תיאטרון תמונע.
מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרה 30 ש"ח לשעה לשנת 2012; השתתפה בסדרה להרוג את הסבתא, של Yes, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2015.
בתיאטרון זכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרון קצר 2006 עם ההצגה "לגעת בכוכבים" בבימוי אלינור אגם, בה גילמה את התפקיד הראשי של שרה טובול - גמדה.
חיים אישיים.
רותי בורנשטיין נשואה לבמאי הקולנוע והטלוויזיה יוסי מדמוני.
תיאטרון.
שחקנית באנסמבל עיתים של רנה ירושלמי ותיאטרון הקאמרי בשנים 1997–2001 בהצגות:
שחקנית תיאטרון החאן בשנים 2001–2005 בהצגות:
שחקנית בתיאטרון הרצליה בשנים 2005–2007 בהצגות:
פסטיבל תיאטרון קצר:
שחקנית באנסמבל תיאטרון תמונע בין השנים 2013 ו 2016 בהצגות:
שיניק ירוסלבל
מועדון הכדורגל שיניק ירוסלבל (ברוסית: Ярославский футбольный клуб Шинник) הוא מועדון כדורגל, שמשחק כיום בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה (השנייה בחשיבותה) ומייצג את העיר ירוסלבל, שבמחוז ירוסלבל, במערב רוסיה.
מועדון הכדורגל מעולם לא זכה בתואר לאומי כלשהו ולא נחשב למועדון בכיר אך הוא המייצג הבכיר של העיר בליגות הכדורגל. הקבוצה הופיעה רק עונה אחת בליגת העל הסובייטית, עונת 1964, אז סיימה הקבוצה במקום ה-16 מתוך 17 קבוצות וירדה לליגת המשנה. בליגה הרוסית, הקבוצה השתתפה 10 עונות והישג השיא שלה הוא מקום 4 בעונת 1997.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1957 בעיר ירוסלבל בשם "חימקי ירוסלבל", שם ששונה בשנת 1960. כבר בשנת 1963 זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה הסובייטית והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הסובייטית הבכירה, בה החזיקה מעמד רק עונה אחת לפני שהורדה לליגת המשנה. הקבוצה נותרה כ-30 שנים בליגות המשניות בברית המועצות עד שבשנת 1992 התפרקה ברית המועצות והוקמה רוסיה ועמה גם הליגה הרוסית.
עם הקמת הליגה הרוסית, צורפה גם שיניק אליה והחזיקה בה מעמד שנתיים בהן הייתה בתחתית הטבלה וירדה לליגת המשנה הרוסית.
הקבוצה הופיעה לראשונה במפעל אירופי בגביע האינטרטוטו בעונת 1998, אז עברה בסיבוב השני את קבוצת טורון פאלוסאורה הפינית. בסיבוב השלישי כבר הפסידה הקבוצה לקבוצה הספרדית החזקה ולנסיה.
בשנת 2001, זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה ברוסיה וכבר בעונתה הראשונה בליגה הבכירה, סיימה במקום הרביעי בטבלה. היכולת הטובה של הקבוצה לא הצליחה להגיע לידי ביטוי בשתי העונות שלאחר מכן ולאחר שנאבקה נגד הירידה בעונה הראשונה, בעונה השנייה כבר ירדה לליגת המשנה.
הקבוצה חזרה לאינטרטוטו בעונת 2004, אז עברה בסיבוב השני את קבוצת טפליצה הצ'כית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת אוניאו דה לייריה הפורטוגלית.
הקבוצה החזיקה מעמד בליגה הבכירה ארבע עונות עד שסיימה בשנת 2006 במקום האחרון בטבלה אך כבר עונה לאחר מכן, עונת 2007 הקבוצה זכתה באליפות ליגת המשנה וחזרה לליגה הבכירה, אך ירדה חזרה לליגת המשנה בעונה שלאחר מכן והתמודדה בה עד עונת 2020/2021, אז התמקמה במקום האחרון בטבלה עם מאזן של 16 הפסדים.
בעונת 2017/2018 העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל ובעונת 2019/2020 העפילה לשלב רבע הגמר. בתום עונת 2020/2021 סיימה אחרונה בליגה הלאומית וירדה לליגה המקצוענית.
בעונת 2021/2022 השיגה מאזן של 17 ניצחונות, 2 הפסדים ושוויון והתמקמה בצמרת טבלת הליגה הלאומית השנייה וחזרה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה בתום עונה אחת.
אצטדיון הקבוצה.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון שיניק המכיל 22,990 מושבים. בעונת 2019/2020 הקבוצה אירחה זמנית את משחקיה באצטדיון "יבולים" שבקוסטרומה, המכיל 4,200 מושבים, בזמן שיפוץ אצטדיון שיניק.
שיניק במפעלים האירופיים.
שיניק התמודדה במפעלים האירופיים של אופ"א פעמיים. בשתי הפעמים, לאחר שעברה את הסיבוב השני, הקבוצה הייתה נחותה בסיבוב השלישי: בפעם הראשונה — מול ולנסיה הספרדית (ב־1998), בשנייה מול אוניאו דה לייריה הפורטוגזית (2004).
סמל הקבוצה.
סמל המועדון הראשון כלל צמיג ובתוכו כדורגל. בתחילה מעל הצמיג הייתה האות "Я". הסמל סימן את השתייכות הקבוצה למפעל הצמיגים של ירוסלבל, שמימן ויזם את הקמת המועדון.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, מומן שיניק על ידי מספר גופים מסחריים, ולפיכך שונה סמל הקבוצה לסמל העיר ירוסלבל (דוב קוטב) על רקע כדורגל.
בשנת 2000 חברת NTM-holding רכשה את הקבוצה והמועדון שוב שינה את סמלו, שנשאר רשמי עד היום כולל את סמל העיר מעל לכדורגל בצבעי ירוק-כחול.
תלבושת הקבוצה.
צבעי המועדון הם שחור וכחול. מדי הקבוצה הראשית הם חולצות טריקו שחורות וכחולות, מכנסיים קצרים שחורים. סוג של צבעים לבנים משמש כגיבוי. לראשונה שחקני ירוסלבל עלתה במדים שחורים וכחולים ב־1 באפריל 2001. לפני כן, למועדון לא היו צבעים אחידים מוגדרים. כמה דורות של אוהדים צפו בקבוצה בחולצות לבנות, אדומות, ירוקות וצהובות, גם צבעי המכנסיים הקצרים השתנו. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נוספו מדי הצבע של נבחרת ארגנטינה למגוון זה, בסוף שנות ה-80 הנבחרת שיחקה בחולצות שחורות ואדומות, מכנסיים קצרים שחורים.
קריליה סובייטוב סמרה
מועדון הכדורגל המקצועני קריליה סובייטוב (ברוסית: Профессиональный футбольный клуб Крылья Советов) היא קבוצת כדורגל, שמשחקת בליגת העל הרוסית וממוקמת בעיר סמרה, שבמחוז סמרה, במרכז רוסיה. הישג השיא של הקבוצה בליגה הסובייטית והליגה הרוסית הוא מקום שלישי בעונת 1951 ובעונת 2004. בנוסף העפילה לגמר הגביע הסובייטי בכדורגל בשנים 1953, 1964 ולגמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2004 ובעונת 2021.
נכון לעונת 2021/2022 תקציב הקבוצה עמד על 600 מיליון רובל רוסי.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה הוקם בשנת 1942 ביוזמת המשרד לתעשייה האווירית וזה הסיבה לשם המועדון ("Крылья Советов" משמעותו מרוסית, כנפי הסובייטים). המשחק הרשמי הראשון של הקבוצה היה במסגרת הגביע הסובייטי, משחק שנערך ב-30 ביולי 1944 נגד לוקומוטיב מוסקבה, משחק שנגמר בניצחון 1–5 ללוקומוטיב. המשחק הראשון של הקבוצה בסבב הליגות הסובייטי היה ב-4 ביוני 1945 מול קבוצת טורפדו טרק, במשחק זה שתי הקבוצות נפרדו בתיקו 1-1, הנקודה הראשונה אי פעם של הקבוצה בליגה כלשהי.
הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הסובייטית הבכירה בשנת 1946 כאשר המשחק הראשון שלה נערך ב-21 באפריל 1946, משחק אותו הפסידה הקבוצה 1–2 לזניט לנינגרד. הקבוצה נשארה עוד מספר עונות בליגה הבכירה ואף על פי שבעונותיה הראשונות היא נאבקה בתחתית, היא התחזקה עם הזמן והפכה לקבוצת מרכז טבלה לפני שבעונת 1951 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בטבלה, הישג השיא של הקבוצה בכל שנותיה בליגה הסובייטית.
במהלך שנת 1953, שם הקבוצה שונה ל"זניט". בעונת 1955 סיימה הקבוצה במקום הלפני-אחרון בליגה הסובייטית, דבר שגרם לה לרדת לליגת המשנה אך הקבוצה חזרה לאחר עונה אחת לליגה הבכירה אך בתקופת החזרה שלה הקבוצה שיחקה רוב הזמן בתחתית עד שירדה ליגה שנית בעונת 1959. הקבוצה המשיכה לעלות ולרדת מהליגה הבכירה לליגת המשנה וחזרה עד שבשנת 1979 ירדה סופית לליגת המשנה ולא עלתה יותר לליגה הבכירה ובכך השלימה 26 עונות בליגה הבכירה עד התפרקותה בשנת 1992. עם הקמת הליגה הרוסית, הקבוצה הייתה אחת המקימות שלה.
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע האינטרטוטו בעונת , אז עברה בסיבוב השני את קבוצת דינאבורג הלטבית, אך הקבוצה הפסידה בסיבוב השלישי בשל הפרש שערי חוץ לווילם II ההולנדית.
הקבוצה חזרה לאירופה בעונת , בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על באטה בוריסוב הבלארוסית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת AZ אלקמאר ההולנדית. בהתאם לתוצאות עונת 2013/14 הקבוצה ירדה ליגה וחזרה לליגת משנה. אולם בעונת 2015/16 חזרה לליגה הבכירה לאחר שזכתה באליפות ליגת משנה הרוסית, אך בסיום אותה עונה סיימה במקום ה-15 והודחה חזרה לליגת המשנה.
בעונת 2017/2018 קריליה סובייטוב הבטיחה חזרתה לליגת העל הרוסית בכדורגל, מחזור אחד לסיום. עם זאת, תוך 3 שנים חזרה לליגה הלאומית. בעונת 2020/2021, שבסיומה גם הבטיחה העפלה לליגת העל, העפילה גם לגמר הגביע הרוסי בכדורגל.
בעונת 2021/2022 הבקיעה את מירב השערים במשחק אחד ב, כשהבקיעה 10 שערים מול זנאמיה נוגינסק בשלב הבתים של הטורניר ובכך הייתה לקבוצה שהבקיעה הכי הרבה שערים בהיסטוריה של הגביע הרוסי. באותה עונה, לאחר פתיחה חלשה (3 הפסדים ותיקו), שחקני הקבוצה השיגו 7 ניצחונות ב-10 משחקים בליגת העל והתמקמו בצמרת טבלת הליגה.
אצטדיון הקבוצה.