פאולו ג'ורדנו (באיטלקית: Paolo Giordano; טורינו, 19 בדצמבר 1982) הוא פיזיקאי וסופר איטלקי זוכה פרס סטרגה ופרס קמפיאלו על הרומן הראשון שכתב, "בדידותם של המספרים הראשוניים".
ביוגרפיה.
ג'ורדנו נולד ב-19 בדצמבר 1982, בטורינו, איטליה. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת טורינו וקיבל תואר שני בפיזיקה של כוחות היסוד. לאחר מכן זכה במלגה לדוקטורט בפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים בבית הספר למוסמכים במדע וטכנולוגיה של אותה אוניברסיטה. כיום הוא חוקר את תכונותיו של הקווארק התחתון במסגרת פרויקט שממומן בשיתוף עם המכון הלאומי לפיזיקה גרעינית.
בשנת 2010 ביקר ג'ורדנו בישראל במסגרת פסטיבל הסופרים הבינלאומי השני בירושלים. בשנת 2015 ביקר שוב בישראל במסגרת יריד הספרים הבינלאומי בירושלים ה-27.
יצירה.
ג'ורדנו כתב את הרומן "בדידותם של המספרים הראשוניים"‏ (La solitudine dei numeri primi), שיצא לאור בשנת 2008, ממנו נמכרו עד היום כשני מיליון עותקים, ואשר זיכה אותו בפרס קמפיאלו בקטגוריית ספר ביכורים ובפרס סטרגה. הוא זכה בפרס בגיל 26, והוא הסופר הצעיר שזכה בפרס זה.
דמויות בספר הן זוג מספרים ראשוניים תאומים, שמופרדים זה מזה על ידי מספר זוגי יחיד שלא מאפשר להם להפגש, למרות שהם כה קרובים. ב-2009 הופק סרט על פי הרומן. ב-2010 תורגם הרומן לעברית.
ג'ורדנו קיבל ב-9 ביולי 2008 את פרס הספרות והמדע "מרק-סרונו" (Merck-Serono) בקטגוריית סיפורת, מטעם האקדמיה לביוטכנולוגיה, וב-23 באוגוסט 2008 את הפרס הספרותי "פריניינו"‏(Frignano) בקטגוריית יצירת ביכורים. הוא גם היה בין המועמדים הסופיים בתחרות ה-14 של הפרס הספרותי של אלאסיו בתחרות הנקראת "מאה ספרים – סופר אחד לאירופה" ובתחרות ה-18 של פרס מועדון PEN האיטלקי.
לג'ורדנו טור בשבועון ג'ויה ‏(Gioia), בו הוא כותב סיפורים בהשראת ידיעות מהחדשות. הוא פרסם את הסיפור "סנפיר הזנב"‏ (La pinna caudale) בכתב העת "נושאים חדשים", בגיליון מיוחד שהוקדש ל"עדיין לא בני שלושים", על יוצרים שנולדו בשנות ה-80. ביוני 2008 הציג בפסטיבל השביעי לספרות של רומא (VII Festival delle Letterature di Roma) את הסיפור המכונה "מזון בקופסה"‏(Vitto in the box).
בשנת 2020, יחד עם הקולנוען לוקה גואדאנינו יצר את סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אנחנו מי שאנחנו" לרשת HBO, לו גם כתב את התסריט. באיטליה שודרה הסדרה ברשת Sky Atlantic.
הר הוד
הר הוּד (באנגלית: Mount Hood) הוא הר געש שכבתי הנחשב רדום במדינת אורגון, ארצות הברית.
הר הוד הוא ההר הגבוה ביותר במדינת אורגון והרביעי בגובהו ברכס קסקייד, והוא מתנשא לגובה של כ-3,429 מטרים. את ההר גילה הקצין הבריטי ויליאם רוברט ברוטון (William Robert Broughton), סגנו של ג'ורג' ונקובר, ב-29 באוקטובר 1792, וקרא לו על שם האדמירל הבריטי סמיואל הוד (Samuel Hood).
על אף שהר הוד נחשב רדום, על פי הערכת סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, הוא נחשב בעל פוטנציאל להיות פעיל, עם סיכוי של שלושה עד שבעה אחוזים להתפרץ בשלושים השנים הקרובות. הערכה זו לסיכויי ההתפרצות היא הגבוהה ביותר מבין הרי הגעש באורגון.
הוד בעל כיפת קרח תמידית וממנו יוצאים שנים-עשר קרחונים. ההר ידוע באזורי הסקי הנרחבים והפופולריים שלו.
להר מספר לועות, מהן נשפכו זרמי לבה בעבר. לפי מחקרים גאולוגיים, התפרץ ההר ארבע פעמים, כאשר לפחות שלוש מהן אירעו מאז המאה ה-3 לספירה, והאחרונה ב-1781. בהר התרחשו גם פעילויות געשיות משניות שאינן התפרצות, האחרונה בהן ב-1907. אף שההר מוגדר הר געש רדום, מתחוללות בו עדיין רעידות אדמה (האחרונה התרחשה ב-2002), ותופעות געשיות המתבטאות בנביעה של מים חמים, פליטת גזים וריחות.
תה אסאמי
ריבית ליבור
ריבית הליבור (ראשי תיבות באנגלית של: London Inter Bank Offered Rate - LIBOR) מפורסמת פעם ביום עסקים על ידי ארגון הבנקאים הבריטי (BBA) ומייצגת את גובה הריבית על פיה בנקים מוכנים להלוות האחד לשני.
ריבית הליבור משמשת כריבית הנפוצה ביותר להלוואות לטווח קצר (עד 12 חודשים), ונגזרת מממוצע מסונן של ריביות פנים בנקאיות הנקבעות על ידי בנקים נבחרים המשתתפים בסקר זה. מהרגע בו מפורסמת ריבית הליבור, היא משתנה בהתאם לגורמים שונים כגון רמת הנזילות בשוק.
למרות היות ריבית הליבור ביחס קרוב לריבית הבנק המרכזי באנגליה, בהתאם למצב הכלכלי, היא יכולה להיות שונה לחלוטין מריבית הבסיס. לדוגמה, במצב בו בנקים חוששים להלוות כספים למוסדות אחרים, ריבית הליבור תהיה גבוהה משמעותית מריבית הבסיס.
בשונה מריבית הפד (FED) שנקבעת על ידי הבנק המרכזי בארצות הברית – הבנק הפדרלי, ריבית הליבור לא נקבעת על ידי ממשלה כלשהי. במקום זאת, שיעור הליבור מחושב באמצעות סקר יומי שעורך איגוד הבנקאים הבריטי (BBA) כל יום בלונדון בקרב 16 בנקים גדולים לגבי עלויות ההלוואות הבין בנקאיות לטווח קצר, ועד הלוואות בין בנקאיות לשנה. האיגוד מקבל מן הבנקים את המידע על בסיס יומי, מתעלם מארבע הריביות הגבוהות ביותר ומארבע הריביות הנמוכות ביותר, ואז מוצא את הממוצע של 8 הנותרות אשר יהווה את ריבית הליבור.
ריבית ליבור מול ריביות אחרות.
קיימת קורלציה בין ריבית הליבור לבין הריביות של הבנקים המרכזיים בעולם, אבל הן לא מתנהגות בהתאמה מלאה. לדוגמה, בשנת 2008 המרווח בין שתי הריביות התרחב: כאשר הנגידים בכל העולם הורידו את הריביות לרמות אפסיות בזמן המשבר הכלכלי, ריבית הליבור דווקא עלתה והתקרבה ל-4%. עליית הליבור מצביעה על כך שהבנקים חוששים להלוות זה לזה, תופעה שידועה כ- "מחנק אשראי". ירידה בליבור מאותת על הפשרה של הקיפאון בו נתון שוק ההלוואות הבין בנקאיות.
ריבית ליבור בישראל.
הסדר לעניין סכומים במטבע-חוץ, נחקק לראשונה רק בחוק פסיקת ריבית והצמדה (תיקון מס' 4), תשמ"ד-1984, בו נוסף סעיף 4(ג), שקבע כי שיעור הריבית על סכומי כסף המשולמים במטבע חוץ, או במטבע ישראלי המחושב לפי ערכו במטבע חוץ, לא יעלה על "שיעור הריבית שמשלם בנק ישראל לתאגידים בנקאיים על כספי פיקדונות, באותו מטבע, שהם מפקידים אצלו לתקופה של שלושה חודשים". זאת, מתוך הכרת המחוקק בכך כי סכומים אלה מוצמדים, אך למדד אחר – לאותו מטבע-חוץ. הסדר אחרון זה היה רלוונטי אך לתקופה קצרה בלבד, שכן בפברואר 1985, הפסיק בנק ישראל לשלם ריבית על פיקדונות שהופקדו אצלו, לתקופה הקצרה משנה; ובהתאם, בתיקון 5 לחוק (שהתקבל רק בנובמבר 1986) עודכן השיעור המרבי בסעיף 4(ג) להיות זה שמשלם בנק ישראל בגין פיקדונות מהסוג האמור, לתקופה של שנה. בנוסף, החל מסוף ספטמבר 1992, חדל בנק ישראל מלקבל פיקדונות שכאלה, ומאז ועד היום הפכה הוראה זו לאות מתה.
ב-1978, עוד קודם לתיקון 3 לחוק, כאשר נדרש בית-המשפט זה לגובה שיעור הריבית על חיוב שהוערך בדולרים, קבע את השיעור של 11% לשנה. השופט דוד בכור שמפיו ניתן פסק-הדין, הסביר, כי:
עם זאת, בתום פסק-דינו ביקש שהמחוקק (שם, בע' 110).
מצב זה נותר על כנו עד שנת 2003. ביום 20 במרץ 2001, תוקן סעיף 4(א) לחוק פסיקת ריבית והצמדה (תיקון מס' 8, תשס"א-2001) ונחקקה הוראה לפיה שיעורי הריבית שבחוק יהיו: תחילת תוקפו של תיקון זה, נקבע כמועד שבו יותקנו תקנות בעניין זה. ב-20 בפברואר 2003 הותקנו תקנות פסיקת ריבית והצמדה (קביעת שיעור הריבית ודרך חישובה) תשס"ג-2003, אשר נכנסו לתוקפן ביום 1 באפריל 2003.
תקנה 4 לתקנות קובעת, את שיעור הריבית במטבע חוץ:
ריבית הליבור מוגדרת בתקנה 1 כ:
בע"א 6388/98, DENIZTAS NAKLIYAT VE TICARET A.S נ' CREDIT LYONNAIS S.A מסבירה השופטת דורנר את הרציונל שמאחורי קביעה זו:
שילוב ריבית ליבור בהלוואות משכנתה.
אחד המסלולים האפשריים ללקיחת משכנתה הוא משכנתה צמודת מט"ח, שבה ניתן לקבוע הצמדה של הריבית לריבית הליבור. עבור משכנתאות הנקובות בשקלים, מקובל להשתמש בישראל בריבית הפריים, אשר נקבעה על אחוז וחצי מעל ריבית בנק ישראל. (המשתנה תקופתית בהתאם למדיניות המוניטרית שלו באותה העת)
סוף דרכה.
בעקבות שערוריית הליבור והמחסור בנזילות שהפך את אחזקת האינדיקטור לבלתי אפשרית, ומשאיר פתח למניפולציה, הוחלט בשנת 2017 לבטלה. היא עתידה לצאת משימוש בסוף שנת 2021. מתוכננים להיקבע שיעורי ריבית ללא סיכון אלטרנטיביים, עבור המטבעות השונים. עובר הלירה שטרלינג בנק אנגליה מקדם את SONIA (Sterling Over Night Index Average).
ריבית הליבור
כיכר גרוונר
כיכר גרוונר או כיכר גרובנר (באנגלית: Grosvenor Square) היא כיכר מרובעת, שבמרכזה גן, הממוקמת בשכונת מייפר היוקרתית ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
הכיכר נבנתה על ידי משפחת גרוונר, דוכסי וסטמינסטר על אדמות המשפחה, וקרויה על שם המשפחה.
היסטוריה.
בשנת 1710 קיבל סר ריצ'רד גרוונר רישיון מלכותי לפתח את האדמות. עבודות הבנייה החלו בשנת 1721 ובמהרה הפכה כיכר גרוונר לאחד מאזורי המגורים היוקרתיים והאופנתיים ביותר בלונדון ובכיכר התגוררו בני משפחות אצולה רבות - מצב שנמשך עד מלחמת העולם השנייה.
בכיכר נבנו מבנים האופייניים לתקופה - ולהם מרתף, שלוש קומות ועליית גג. המבנים עוטרו בעמודים קרונתיים בין חלונות המבנה (לרוב בין חמישה לשבעה חלונות לכל מבנה בכל קומה). מאחורי המבנים נבנו אורוות וסימטאות איפשרו גישה לאורוות אלה.
במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 נבנו מרבית הבתים מחדש, ונוספה להם קומה נוספת. כך למשל מבנה מס' 26 נבנה מחדש עבור אדוארד סטנלי, רוזן דרבי ה-11, בין השנים 1773–1774 על פי תכנונו של האדריכל רוברט אדאם, ונחשב לאחת היצירות האדריכליות היפות ביותר של אדריכל זה; המבנה נהרס ונבנה מחדש בשנות ה-60 של המאה ה-19.