לאחר חקיקת חוקי הרפורמה בשוק ההון לא נפסקה הפעילות לשכלול שוק ההון: בשנת 2006 נקבעו בתקנות ניירות ערך מגבלות על פעילות חיתום של גופים הקשורים לבנקים, כך שחתם שהוא חברה קשורה לבנק (קשר של למעלה מ 20% בעלות) לא יוכל להיות חתם מוביל בהנפקה של חברה שהבנק הקשור לו הוא נושה עיקרי שלה. כמו כן נקבע שם כלל האוסר על ניגוד עניינים ביחסים אלה. בשלהי שנת 2008 ובראשית שנת 2009 נדונו תקנות נוספות, הפעם מטעם הממונה על שוק ההון באוצר, המכונות "תקנות ההשקעה" אשר יצרו בפעם הראשונה מאז רפורמת בכר רגולציה מהותית על הגופים המוסדיים" - אלה המנהלים כספי חוסכים המושקעים בקופות גמל ובקרנות פנסיה. גם בתקנות אלה נכללו הוראות חשובות שנועדו למנוע ניגודי עניינים בניהול "כספם של אחרים". בין היתר נקבע בתקנה 25 לתקנות ההשקעה הכלל החשוב לפיו גוף מוסדי לא ירכוש מעל 10% מניירות המוצעים בהנפקה המנוהלת על ידי חתם הקשור אליו בקשרי בעלות. כמו כן נקבע בתקנה 30 שם כי ייאסר על גוף מוסדי לבצע פעילות ברוקראז' (ביצוע מכירות וקניות בניירות ערך) באמצעות גוף קשור אליו, אף זאת כדי למנוע ניגוד עניינים וניצול כספי החוסכים.
מובילי הרפורמה.
הרפורמה בשוק ההון היא יוזמתו של שר האוצר דאז, בנימין נתניהו. מנכ"ל משרדו, ד"ר יוסי בכר, שעל שמו קרויה הוועדה, היה האיש שקידם אותה בפועל יחד עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה דאז, אילן כהן. חברי הוועדה היו בכירי מערך הרגולציה הישראלי בשוק ההון. מלבד בכר, השתתפו בוועדה גם הממונה על שוק ההון במשרד האוצר איל בן-שלוש, הממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ת עו"ד דרור שטרום, יו"ר רשות ניירות ערך משה טרי, המשנה לנגיד בנק ישראל ד"ר מאיר סוקולר והמפקח על הבנקים בבנק ישראל יואב להמן, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דוידה לחמן-מסר והיועצת המשפטית של משרד האוצר ימימה מזוז.
אנט (פירושונים)
זקן עץ
הר האבדון
אולקוס
גרעין תורני
גרעין תורני הוא קבוצה של משפחות או יחידים מתוך הציונות הדתית שמתארגנים לגור יחד באזור בעל אוכלוסייה יהודית או דתית מועטה, מתוך מטרה לחזק את הזיקה ליהדות באותו המקום, ליצור אינטגרציה ולהניע שינוי חברתי. הגרעינים מבוססים לרוב על כולל אברכים או ישיבה העומדת במרכזם. גרעינים רבים מקימים מוסדות חינוך ותרבות, הן לגילאים הצעירים והן למבוגרים.
רקע.
אנשים נוטים לעיתים רבות להתגורר בקרבת אנשים הדומים להם מבחינה סוציולוגית. נטייה זאת לא פסחה על אנשי הציונות הדתית אשר התרכזו בערים ויישובים בעלי נוכחות דתית רבה, גם אם לא בלעדית. אמנם בראשית ימיה של מדינת ישראל נמצאו אנשי הציונות הדתית כמעט בכל ערי המדינה, אולם עם השנים הם התרכזו בערים בעלות אחוז גבוה של דתיים, דוגמת פתח תקווה, ירושלים ורחובות, בשכונות משלהם וביישובים דתיים. כך קרה שבשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 היו אזורים רבים במדינת ישראל בהם הייתה נוכחות דלה ביותר של דתיים לאומיים.
בנוסף, בעיירות הפיתוח לדוגמה: שדרות, ירוחם, נתיבות ואופקים ובשכונות המצוקה התרכזה אוכלוסייה שנחשבה חלשה, כאשר נוצר קשר מועט מאוד ביניהם לבין שכבות יותר מבוססות. תנועות הנוער בקשו למנוע מצב זה במסגרת תוכניות שונות כמו של"פ.
כישלונות של הימין הדתי בקלפי הביאו לבניית חזון של בניית קשר לאוכלוסיות מסורתיות וחילוניות אשר כמעט ולא הכירו את אנשי הציונות הדתית. הרב יואל בן נון במאמר בנקודה טבע את הסיסמה "להתנחל בלבבות" כמשקל נגד להתרכזות בהתנחלויות.
מגורים שלא בתוך הקהילה, לצורך השפעה על אוכלוסייה שונה כבר התקיימו בעבר בחברה הדתית. במיוחד מוכרת פעילותם של חסידי חב"ד, הסובבת סביב בתי חב"ד, אשר בתוכם ולצידם שיעורי תורה, פעילויות שונות ואף בתי ספר חב"דיים, הנפתחים ומתקיימים גם אם לומדים בהם תלמידים בודדים בכל כיתה.
היסטוריה.
בשנת 1968 הגיע הרב צפניה דרורי ממרכז הרב לקריית שמונה. כאשר ראה את המצב בעיר ארגן גרעין של משפחות דתיות-לאומיות שיתיישבו בעיר ויפעלו בה בתחום החינוך, קבוצה זו היוותה את הגרעין להקמת ישיבת ההסדר בעיר.
בתחילת שנות ה-70 הוקם במבשרת ציון כולל מר"ץ (מרכז צוותים), ביוזמתו ומימונו של זאב וולפסון ובניהולם של הרבנים שבתי זליקוביץ ואורי כהן, במטרה להכשיר מורים שיצאו ליישובי הפריפריה במסגרת "גרעין אמוני".
פעילות של מגורים מכוונים של משפחות מהציונות הדתית ביישוב בעל אופי שונה התקיימה ב-1975, סביב ישיבת ההסדר שקמה במעלות. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 קמו יוזמות כאלו גם באילת, בירוחם ובצפת (1989). בשנת 1988 הוקם בבית שמש "גרעין תורני" של רשת שעלי תורה, הרב רחמים נסימי מייסד הרשת היה הראשון שטבע את המונח.
מגמת הקמת הגרעינים התורניים התחזקה בשנות ה-90, במקביל להסכמי אוסלו, כאשר נוסדו גרעינים בערים רבות. בתקופה זו הוחל בהקמת גרעינים תורניים גם בערים מבוססות דוגמת תל אביב ורמת גן, בנוסף לגרעינים שהוקמו בעיירות פיתוח ובפריפריה. הגרעינים התורניים נתפסו בעיני אנשי הציונות הדתית כשגרירים של המתיישבים ביהודה, שומרון וחבל עזה ועל מטרותיהם נוסף ניסיון לקירוב רעיוני בין תושבי המדינה שבתוך הקו הירוק לאלו שמחוצה לו.
לדוגמה, אחד מהגרעינים שנוסדו, גרעין חברתי יפו שפועל מזה מספר שנים ביפו ולאחרונה אף בדרום תל אביב בשכונות סמוכות להקמת מוסדות חינוכיים בעיר, וכן גרעין "שקמים", יושב בדרום תל אביב, בשכונת שפירא, ובמסגרתו פועלות כשלושים משפחות. דוגמה נוספת היא הגרעין "אלישיב" הממוקם בלוד שנוסד בשנת 1995. נכון לשנת 2021 זהו הגרעין התורני הגדול ביותר, המונה למעלה מ-1,200 משפחות.
אל הגרעינים התורניים הצטרפו צעירים רבים שנולדו או שגדלו בהתנחלויות, אך ראו חשיבות רבה יותר בגרעינים התורניים כתרומה לחברה הישראלית.
מטרות הגרעינים התורניים.
לגרעינים השונים מטרות שונות כל גרעין לפי מקומו, אלה מספר מטרות המאחדות בין הגרעינים של הציונות הדתית:
ארגונים.
באמצע שנות ה-90 התארגנו הגרעינים התורניים בירוחם, בית שמש, אילת, דימונה ובאר שבע והקימו גוף בשם גחל"ת: "גרעינים חינוכיים לעיירות הפיתוח".
ארגון זה התפצל, בגלל מחלוקות פוליטיות ואידאולוגיות. חלק מהגרעינים התארגנו בשם שעלי תורה, בראשותו של הרב רחמים נסימי, שהיה בין מקימי הגרעין התורני בבית שמש. שאר הגרעינים התארגנו בשנת 1997 והקימו את קרן מורשת, שתמכה בשיאה בכ־40 גרעינים בהם כ־700 משפחות. נשיא הקרן היה הרב מרדכי אליהו, ודרכו האידאולוגית השפיעה על דמותם של הגרעינים שהיו תחת חסותו. מדיניות הקרן הייתה שבמרכז כל גרעין יוקם בית מדרש - כולל אברכים או ישיבה, ומקומיים שאינם בעלי תפקיד רשמי בבית המדרש לא יחשבו רשמית כחלק מהגרעין התורני. מתוקף תפקידו, ראש בית המדרש או ראש הישיבה הוא גם ראש הגרעין.
בשנת 2005 חדלה קרן מורשת מלפעול בעקבות קשיים כלכליים, וכך נותרה רשת שעלי תורה בלבד. שנה לאחר מכן החל ארגון "גשר" לקחת חסות על חלק מגרעיני מורשת לשעבר דרך ארגון קרן קהילות.
טיעוני התומכים בגרעינים וביקורת עליהם.
טיעוני התומכים:
ביקורת על הגרעינים:
הפצצה היפנית באורגון
הסמית'ס
הסמית'ס (באנגלית: The Smiths) הייתה להקה בריטית שפעלה בשנים 1982–1987.
להקת הסמית'ס מוכרת, הן על ידי מאזיני מוזיקה והן על ידי מבקרי מוזיקה, כאחת מהלהקות הבריטיות הבולטות שפעלו בשנות ה-80, וזאת על אף שנות פעולתה המעטות. בשנים אלו הצליחו הסמית'ס להתיך רוק גיטרות וליריקה אירונית ושנונה, וכך הם למעשה הניחו את היסודות למהפכת הבריטפופ, שבאה לידי ביטוי מלא בשנות ה-90, בפעולתן של להקות כמו בלר, פאלפ, סווייד ואואזיס. המוזיקה שיצרה הלהקה הייתה בגדר אנטיתזה לפופ האלקטרוני המסחרי שזכה בשנות ה-80 לפופולריות רבה.
היסטוריה.
להקת הסמית'ס הוקמה במנצ'סטר בתחילת 1982 על ידי מוריסי (נולד בשם סטיבן פטריק מוריסי [Steven Patrick Morrissey] ב-22 במאי 1959, מכונה "מוז") ועל ידי ג'וני מאר (נולד בשם ג'ון מרטין מאהר [John Martin Maher] ב-31 באוקטובר 1963): ג'וני מאר, רק בן 19, הספיק לשמש כנגן גיטרה במבחר להקות מנצ'סטריות, כגון White Dice, Sister Ray ועוד, אך אף אחת מלהקות אלו לא זכתה להצלחה; מוריסי, בן 23, היה כבר מנעוריו אוהד בקיא ונלהב של מוזיקה, קולנוע וספרים. אהבותיו והערצותיו כללו, בין היתר, את הסופר אוסקר ויילד, את הלהקה הניו-יורקית The New York Dolls ואת שחקן הקולנוע ג'יימס דין (שעליו הוא אף כתב ספר בשם James Dean Isn't Dead). כשהלהקה הוקמה, מוריסי ויתר על שמו הפרטי, וג'וני מאר שינה את שם משפחתו ממאהר למאר, על מנת למנוע בלבול עם המתופף של הבאזקוקס, בעל אותו השם.
מקור השם הסמית'ס: חברי הלהקה הסבירו כי מדובר במחאה כנגד שמות הלהקות בני אותה תקופה כמו Orchestral Manoeuvres in the Dark [תמרונים תזמורתיים בחשכה] או "Dexys Midnight Runners" [רצי החצות של דיקסי] שנחשבו לשמות יומרניים ומוגזמים בעיני חברי הלהקה. תאוריה נוספת היא כי מדובר בבדיחה מאחר שהשם סמית' הוא שם המשפחה האנגלי הנפוץ ביותר.
מוריסי ומאר צירפו אליהם את מייק ג'ויס כמתופף ואת אנדי רורק, חבר נעורים של מאר, כנגן בס. במהרה, הסמית'ס חתמו על חוזה עם Rough Trade Records והוציאו לאור את הסינגל Hand In Glove ב-13 במאי 1983, שלא זכה להצלחה רבה במצעדים (וזאת למרות ששדרן הרדיו המפורסם ג'ון פיל התרשם מאוד מהשיר). הסינגלים הבאים This Charming Man ו-What Difference Does It Make זכו להצלחה רבה יותר, וסייעו לסמית'ס לגבש סביבם קבוצת אוהדים ולזכות באהדתם של מגזיני המוזיקה.