משטר סמכותני (גם מִשְׁטָר אוֹטוֹרִיטָרִי או אוֹטוֹרִיטָרִיזְם או סמכותנות) הוא סוג משטר המתאפיין בפיקוח חברתי הדוק וציפייה מצד האוכלוסייה לציות למשטר, תוך שימוש לעיתים קרובות באמצעים מדכאים. במשטרים סמכותניים קיימת בדרך כלל היררכיה שלטונית וחברתית ברורה. הסמכותנות נחשב במדע המדינה לסוג משטר נפרד מן הדמוקרטיה הליברלית אך גם מן הטוטליטריזם. צורתו הדמוקרטית של המשטר האוטוריטרי מכונה לעיתים דמוקטטורה.
משטר זה נבדל מטוטליטריזם בכך שהשני נסמך על קבלה פסיבית של השלטון בידי ההמון, בעוד הראשון על תמיכה נרחבת. טוטליטריזם נחשב לגרסה הקיצונית של סמכותנות. סמכותנות שונה מטוטליטריזם בעיקר בכך שהמשטר מאפשר את קיומם של מוסדות כלכליים וחברתיים שאינם תחת שליטה ממשלתית.
מאפייניו העיקריים של המשטר הסמכותני:
נראה, כי מקור המונח בשם התואר הצרפתי autoritaire ("סמכותני"). עם זאת, כבר בעת העתיקה נעשה שימוש במונחים דומים. בין היתר, משטרים סמכותניים מייצגים לעיתים קרובות חוסר אמון ביכולתה של הדמוקרטיה לפתור בעיות ולקדם את החברה, והעדפת שלטון של "אליטה מובחרת" על פני הדמוקרטיה. כך, קיימת זיקה בין משטרים סמכותניים לבין אליטיזם מן הסוג שקידמו פילוסופים פוליטיים אנטי-דמוקרטיים מסוגם של רוברט מיכלס וקרל שמיט.
דוגמאות לשליטים ומשטרים סמכותניים:
סמל קטר
סמל קטר (בערבית: شعار قطر) מציג שתי חרבות מעוקלות בתוך עיגול צהוב. בין החרבות - אנייה השטה על גלים כחולים ולבנים, על יד אי עם שני עצי דקל. העיגול מוקף על ידי טבעת נוספת החצויה אופקית. על החלק הלבן, העליון - שמה של המדינה - "دولة قطر" - "מדינת קטר" - כתוב בכתב כופי בצבע חום. על החלק החום מופיע לעיתים שם המדינה באנגלית. קו הגבול בין החלק החום והלבן משונן ומזכיר את דגל קטר.
הסמל הוצג לראשונה ב-1976, והחליף סמל אחר, ששימש החל מ-1966, אשר היה מורכב משתי חרבות מעוקלות, צדף ושני ענפי דקלים עם הכותרת "קטר".
מספר אלמנטים מהסמל מעטרים גם סמלים נוספים בעולם הערבי - החרב המעוקלת המסורתית מסמלי ערב הסעודית ועומאן, האונייה מסמלי כווית. גם הדקל הוא סמלה של ערב הסעודית. הצבעים וחלוקת הטבעת החיצונית מגיעים מדגל קטר.
ראגרטס כבר גדולים
ראגרטס כבר גדולים (באנגלית: "!All Grown Up", בכתב חופשי "כולם כבר גדלו!"), היא סדרת אנימציה שמשודרת בערוץ ניקלודאון ושודרה מ-12 באפריל 2003 עד ל-17 באוגוסט 2008.
הסדרה מהווה ספין אוף ל"ראגרטס" ועוקבת אחרי דמויות הסדרה תשע שנים מאוחר יותר כאשר טומי, צ'אקי, פיל, ליל, קימי, אנג'ליקה וסוזי צריכים כעת להתמודד עם בעיות של גיל ההתבגרות.
בישראל שודרה בערוץ ניקלודיאון ישראל.
הטכניון בחיפה
Playing The Angel
ניצה בן דב
דרכו של הדרקון
לקיאנובה
לֶקיאנוֹבָּה (בגאורגית: ლეკიანობა) הוא השם שניתן לפשיטות ביזה ספורדיות שביצעו שבטים דאגסטנים מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19.
מקור השם.
מקור השם הוא מהמילה "לֶקי", השם בו כינו הגאורגים את הדאגסטנים, בתוספת מילת ייחוס, "אנוֹבָּה".
רקע.
ההתקפות מדאגסטן החלו עם התפוררות הממלכה הגאורגית המאוחדת, והירידה בכוחם של הממלכות שקמו אחריה עקב מלחמת ההגנה הבלתי פוסקת מול האימפריה הפרסית והאימפריה העות'מאנית בגבולותיהן הדרומיים. בסוף המאה ה-16 נתן, עבאס הראשון (شاه عباس بزرگ) חלק מאזורי הספר של גאורגיה, בתחומי סאינגילו שהייתה באותם ימים חלק מממלכת קאחתי, לברית של קבוצת שבטים דאגסטנים שבמקור התארגנו לצורך להגנה מפני פולשים.
אף על פי שהפשיטות היו בקנה-מידה קטן, היו התקיפות תכופות והרסניות למדי לממלכה המחולקת. אנשי השבטים היו משוטטים, תופסים בני ערובה ובוזזים את אזורי הספר. מאותו זמן התפתחו התקיפות למבצע צבאי גדול בהשתתפות אלפי חיילים שהנהיגו מצביאים דגאסטניים פאודלים, ולעיתים קרובות גם בברית עם הפרסים או העות'מאנים. הממלכות שסבלו מרוב הפשיטות היו הממלכות המזרח גאורגיות, ממלכת קאחתי וממלכת כארתלי. למרות שלפעמים הפתיעו הגאורגים, הם נכשלו בבנית מנגנון הגנה אפקטיבית כנגד הלאיקנובה והיו עסוקות בעיקר במלחמות הפנימיות התדירות, ואף יתרה מזו הפושטים הדאגסטנים נעזרו תכופות במלכים והנסיכים גאורגים שנאבקו אחד בשני.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18 חיזק המלך הגאורגי וחטנג השישי את מאמציו כנגד הפולשים הדאגסטנים. בספטמבר 1722, יצא לדרך צבא גאורגי-ארמני משותף של 50,000 איש מטביליסי לגנג'ה, אליהם הצטרפו 10,000 לוחמים חמושים ומאומנים מקרבאך והרריים ארמנים, במטרה להצטרף, לכוחות הצאר הרוסי, פיוטר הגדול. פיוטר שהבטיח להגיע למלחמה כנגד הדאגסטנים ובעלת בריתם העיקרית, האימפריה הפרסית, הפר את הבטחתו וחתם על הסכם שלום עם הפרסים. אי הגעתו של הצבא הרוסי הכריחה את וחטנג להסיג את חייליו. תוך זמן קצר התמוטטה העצמאות שנמשכה מעל שתי מאות תחת הלחץ העות'מאני והפרסי ובכך התאפשרו הזדמנויות נוספות לפשיטות דאגסטניות.
בשנת 1744, תאימורז השני ובנו ארקלה השני השיבו לתחייה את הממלכות הגאורגית בקאחתי ובכארתלי וצירפו את כוחותיהם להסתערות על הפושטים הדאגסטנים. משנת 1750 ועד 1755, הם הצליחו להדוף שלוש פעמים ברציפות קואליציה גדולה של שבטים דאגסטנים שהונהגו על ידי האווארי, חאן נורסאל בק. בשנת 1774, יוצר ארקלה השני כוח צבאי מיוחד ששימשו בתחילה כאמצעי יעל כנגד הפושטים הדאגסטנים. אולם תוך זמן קצר הוא נאלץ להתמודד מול משבר פנימי בממלכתו, והוא לא הצליח לחסל סופית את האיום מההרריים הקווקזיים. בשנת 1785 ו-1787 החאן האווארי, עומר, תקף פעמיים את קאחתי והותיר מספר כפרים בגבוליה חרבות. בתחילת 1801, עם סיפוח הממלכה הגאורגית, כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית, נחלשו הפולשים משמעותית בעקבות מלחמת הקווקז. בשנת 1854 פלש האימאם שאמיל לגבולות קאחתי ותקף בתקיפה הנחשבת לתקיפה האחרונה של הלקיאנובה.
אסתר שקלים
אסתר שקלים (נולדה ב-19 בינואר 1954) היא משוררת ישראלית פמיניסטית מזרחית. שקלים היא חוקרת קהילות ישראל ואוצרת אמנות יהודית. בשירתה שוטחת שקלים את חוויית הזהות הנשית, היהודית והמזרחית במרחב המשפחתי והציבורי.
חייה.
אסתר שקלים נולדה בטהראן בירת איראן, בת לנורית ולפרץ שקלים. בשנת 1958 עלתה עם משפחתה לישראל, שבה הפך אביה לסוחר שטיחים ובעל רשת חנויות שטיחים.
לאחר שירות לאומי ולימודי ספרות והיסטוריה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, נישאה וילדה שלושה ילדים. מאוחר יותר התגרשה.
סיימה תואר שני בהצטיינות באוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית ותואר שלישי באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של עם ישראל. היא עוסקת בחקר המנהגים בעדות ישראל השונות בכלל, ובעדה הפרסית בפרט. בעברה שימשה מנהלת "המרכז למורשת קהילות ישראל" במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, מדריכה ארצית ומחוזית לאמנות יהודית ומורשת קהילות ישראל במשרד החינוך וכתבה ערכות לימוד, ספרים ומאמרים העוסקים במורשת קהילות ישראל, בהיסטוריה ובתרבות של יהודי איראן.
בסיפרה היא כותבת על מנהגי החגים בקהילות ישראל ועל המייחד את העדות השונות במזרח ובמערב בבואן לקיים את המועדים המאחדים את כלל עם ישראל. בהתחקותה אחר המקורות למנהגים השונים וביטוייהם באמנות היהודית היא מעלה לא רק את הנימוקים הדתיים והלאומיים למנהגים, אלא גם את השפעות המנהגים של הסביבה הלא-יהודית על יצירת המנהגים היהודיים ועיצובם.
שירתה.
שירתה של שקלים עוסקת במפגש התרבויות מזרח-מערב ובמעמדה של האישה בתרבות הפרסית והמזרחית, במסורת היהודית ובחברה הישראלית והמערבית, זאת תוך ניכוס טקסטים קאנוניים וניהול דו-שיח מתמיד עם התנ"ך, המשנה, התלמוד, המדרש והאגדה, הפרשנות המסורתית, הפיוט, הספרות העברית לדורותיה ועוד. בשירתה מתוארת מאבקה של האישה המזרחית המבקשת שוויון והגשמה אישית, והאמביוולנטיות הנוצרת בקרבה של אישה מודרנית ישראלית, דתית ופמיניסטית הצומחת על ברכי התרבות המזרחית הפטריאכלית-שבטית.
שיריה של שקלים מתארים את התהליך שעברה ממצב של קרע נפשי ובעיה של זהות ושייכות אל פיוס ושלמות הרמונית בין זהויותיה השונות; ממצב של הרגשת נחיתות ובושה במוצאה המזרחי פרסי לחוויה של גאווה עדתית ורצון לחקור זהות זו על היבטיה השונים ולהנחילה ברבים. בצד הזדהות עמוקה עם מורשת התרבות היהודית המזרחית ותביעה להכרה בחלקם של יהודי המזרח בהיסטוריה הלאומית היהודית המשותפת לכלל עם ישראל מנהלת המשוררת דיאלוג נוקב עם נורמות מסוימות הקיימות בתרבות המזרחית, באורתודוקסיה הדתית ובחברה הישראלית ביחס למעמדה של האישה תוך תביעה לשינוי מן המזרח ומן המערב כאחד.
טום יאם גונג (סרט)
טום יאם גונג (בתאית: ต้มยำกุ้ง, IPA: tôm jɑm kûŋ, אנגלית: Tom-Yum-Goong), הופץ באנגליה כ'מלך הלוחם' (Warrior King), בארצות הברית כ'המגן' (The Protector), ובגרמניה כ'נקמת הלוחם' (Revenge of the Warrior), הוא סרט אמנויות לחימה תאילנדי משנת 2005 בכיכובו של טוני ג'ה. במאי הסרט הוא פראשיה פינקו, שגם ביים את סרטו שובר הקופות הקודם של ג'ה - אונג-באק. כמו באונג באק, מעצבי כוראוגרפיית הקרבות היו ג'ה ומורהו פאנה ריטיקארי. בקידום מכירות לסרט בארצות הברית הציג אותו קוונטין טרנטינו בהודעה שבה נאמר "קוונטין טרנטינו מציג את המגן".
עלילה.