ארדביל (בפרסית: اردبیل, באזרית: Ərdəbil, ) היא עיר בצפון-מערב איראן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר מרוחקת כ-25 ק"מ מהגבול עם אזרבייג'ן, כ-70 ק"מ מחוף הים הכספי וכ-176 ק"מ צפון-מזרחית לתבריז. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן שנערך בשנת 2016 התגוררו בארדביל 529,374 בני אדם, רובם אזרים.
במקום נערך בשנת 730 קרב ארדביל בו ניצחו הכוזרים את הצבא הערבי-מוסלמי.
מתחם הקבר והמרכז הסופי של שייח' סאפי א-דין בעיר הוכרזו בשנת 2010 כאתר מורשת עולמית.
ג'ון לגויזמו
מסה (אריזונה)
מסה (מספרדית: Mesa, "שולחן") היא עיר במחוז מריקופה שבמדינת אריזונה - ארצות הברית. העיר היא השלישית בגודלה במדינה, והיא נחשבת לפרבר של פיניקס. פיניקס, מסה ופרבריהן יוצרות יחד אזור מטרופוליטני ענק, שמבחינת שטחו הוא מדורג כ-28 בעולם.
מסה ממוקמת על רמה שטוחה, שגובהה הממוצע הוא 378 מטר מעל פני הים. עובדה גאוגרפית זו היא שנתנה לעיר את שמה, שכן "Mesa" בספרדית פירושה "הר שולחן". שטחה של העיר על פי מדידות רשמיות הוא 324.2 קמ"ר, מתוכם 0.6 קמ"ר הם מים והשאר יבשה.
אוכלוסייתה של מסה נאמדה בשנת 2006 בכ-460,000 נפש. בכך היא מקדימה ערים אמריקניות ידועות יותר, כקליבלנד, מיאמי וסנט לואיס. על פי עתודות הקרקע שלה, עשויה אוכלוסיית העיר לגדול עד כדי 630,000 נפש.
למרות מספר התושבים הגדול, מתפקדת מסה בעיקר כעיר שינה. שכונותיה אינן עשויות מקשה אחת. חלקן בתהליך של שקיעה וניוון, וחלקן בתנופת בינוי ופיתוח מתקדמים.
היסטוריה.
הידיעות הקדומות ביותר על פעילות אנושית באזור, מתוארכות בערך לשנת 1 לפנה"ס. על פי המשוער, חיו באזור באותה עת בני השבטים האינדיאניים הוהוקם ופימה, שהפכו את המדבר הצחיח למקום חי וצומח, בעזרת תעלות השקיה נרחבות שחפרו. התנחלויות אלו נמשכו כמעט ללא שינוי עד הכיבוש הספרדי, במהלכו ולאחריו הגיעו לאזור חיילים ומיסיונרים נוצריים.
במאה התשע עשרה החלו להתיישב באזור קהילות מורמוניות ונוצריות אחרות. קהילות אלו, שמנהיגן היה דניאל ובסטר ג'ונס, ייסדו בשנת 1877 את ההתיישבות להי (Lehi), בשנת 1878 התפלגו חלק מבני הקהילה מקבוצתו של ג'ונס וייסדו בסמוך את העיר מסה. במשך הזמן הגיעו תושבים נוספים מאזורים אחרים והעיר הלכה והתפתחה.
עד היום מהווים המורמונים כעשרה אחוזים מתושבי מסה.
חינוך.
במסה קיימת רשת חינוכית ציבורית, המשרתת את רוב האוכלוסייה. בעיר נמצא גם קולג' קהילתי, הגדול במחוז מריקופה, ולומדים בו מעל 22,000 סטודנטים. הפוליטכניון של אוניברסיטת המדינה של אריזונה ממוקם אף הוא בעיר, ולומדים בו כ-6,000 סטודנטים לימודי הנדסה ומדעים מדויקים.
ערים תאומות.
מסה כרתה ברית ערים תאומות עם חמש ערים אחרות בעולם:
The Chanukah Song
The Chanukah Song (שיר החנוכה) היא סדרה של ארבעה שירים שחיבר ושר השחקן והקומיקאי היהודי-אמריקאי אדם סנדלר לרגל חג החנוכה. השירים עוסקים באופן הומוריסטי בתופעת ההדרה והבידוד שחשים ילדים יהודים בארצות הברית בתקופת חג המולד. בשירים מונה סנדלר רשימה של יהודים אמריקאים מפורסמים יותר ופחות (חלקם דמויות בדיוניות), ש"גם הם חוגגים חנוכה".
ארבעת השירים הפכו לתופעה תרבותית בארצות הברית והשיר הראשון הגיע בשנת 1994 לרשימת מאה השירים הנמכרים שמדרג הבילבורד (כמו גם למקום ה-25 במצעד הרוק המודרני האמריקאי באותה שנה).
הצגתם של אנשים כ"חצי יהודי" או כ"שמינית יהודי" בשירים מתייחסת להיבט הגנאלוגי - כמה מבין הוריו (או הורי הוריו) של אדם הם יהודים. מבחינת ההלכה, אדם הוא יהודי לכל דבר (כאשר אמו יהודייה) או שאינו יהודי כלל (כאשר אמו אינה יהודייה).
ידוענים המוזכרים בשירים.
בשיר הראשון (1994):
בשיר השני (1999) השתתף גם קול ספראוס:
השיר השלישי הופיע בסרטו של סנדלר "Eight Crazy Nights" ב-2002 והשתתפו בו גם רוב שניידר ודילן ספראוט:
השיר הרביעי שיצא בהופעה בשנת 2015:
קח את עיניי
קח את עיניי (ספרדית: Te doy mis ojos) הוא סרט דרמה ספרדי משנת 2003 בבימויה של איסיאר בויאין העוסק באלימות בתוך המשפחה. הסרט קיבל שבחים רבים על יכולת הצגת הנושא תוך הימנעות מקלישאות וסטריאוטיפים, וזכה בשבעה פרסי גויה, בין היתר פרס הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר לשנת 2004.
עלילה.
הסרט מביא את סיפורה של פילאר, אישה מוכה הבורחת עם בנה חואן מביתה ומבעלה אנטוניו בשעת לילה מאוחרת, כשרק נעלי בית לרגליה. פילאר מוצאת מקלט בבית אחותה ומתחילה בחיים חדשים, מתמודדת עם אהבתה למי שהתעלל בה ומתחבטת בשאלה אם לחזור לאנטוניו ולהאמין לו כאשר הוא מבטיח להשתנות.
העובדה שבמאית הסרט איסיאר בויאין הצליחה ליצור דמויות עגולות, מבלי לתאר את אלימותו של אנטוניו באופן חד משמעי ונחרץ מאפשרת לסרט להציג את הרבדים העמוקים הקשורים בנושא אלימותם של גברים כלפי בנות זוגן, ותורמת לתחושת האמינות שהוא יוצר.
מסה (פירושונים)
שלדת אופניים
שלדת אופניים היא מסגרת שעליה מורכבים כלל המכלולים המשמשים לרכיבת אופניים. אליה יחוברו גלגלים, גלגלי שיניים ושרשרת, מערכות הילוכים ומעצורים, בולמי זעזועים ועוד.
עיצוב וחומרים.
שלדות אופניים מיוצרות מחומרים רבים: באופן מסורתי, רובם של החומרים הם מתכות, אך בשנים האחרונות נוספו פולימרים חדשניים רבים. בעבר, אופניים היו עשוייום מברזל והאופניים הראשונים היו מעץ.
כיום, מרבית האופניים בעולם עשויים מכרום או אלומיניום. ככל שהתקדם שוק האופניים נוצרה דרישה לחומרים עמידים יותר וקלים יותר והיצרנים החלו לייצר שלדות מוונדיום, מטיטניום ומסקנדיום. למשך מספר שנים יוצרו אף שלדות ממגנזיום, אך כיום רוב המגנזיום נדרש לתעשיית הרכב וכמעט ואין שלדות מגנזיום. עם התקדמות המדע ופיתוח פולימרים, החלו ליצור את שלדות הקרבון (סיבי פחמן) הראשונות. שלדות אלה, העשויות מפולימר המבוסס על פחמן, הן קלות משקל וחזקות, ומבוקשות בשל כך. חיסרון של הקרבון הוא מבנה הסיבים - במקרה שישנה פגיעה באופניים הסיבים עלולים להיפרם וכל הצינור עלול לקרוס. לעיתים לא ניתן לתקן פגמים בקרבון. בשלדות המתכת, חשיבות גבוהה ניתנת לנושא הריתוך: במרבית המפעלים המודרניים נעשה הריתוך על ידי מכונה, אך קיימים עדיין מספר יצרנים אשר מקפידים על ריתוך ידני.
הדיוק בייצור שלדות הוא מהותי: שלדה שלא תוכננה ובוצעה כראוי, לא יהיה ניתן לחבר אליה את המכלולים הרבים.
סכומי כסף גדולים מושקעים במציאת חומרים מתאימים לשלדות. שלדה לאופניים עשויה להגיע עד לסכום של כ 40,000 שקלים.
מבנה.
המבנה הקלאסי של שלדת אופניים הוא מעוין המורכב משני משולשים. מבנה זה לא השתנה במאה השנים האחרונות והוא עדיין שולט בתחום אופני הכביש.
השלדה צריכה לספק רמה מסוימת של ספיגת זעזועים מחד וקשיחות (על מנת להפוך כוח למהירות) מאידך. ככל שנגביר את ספיגת הזעזועים כך תיפגע הקשיחות והמהירות תרד. לכן, באופני כביש, השלדה היא קשיחה מאוד ואין כמעט בליעת זעזועים. באופני הרים המצב הפוך: יש בלימת זעזועים ואף מוסיפים בולמים ייעודיים לשלדה. לכן, קיימים עשרות עיצובים המנסים להגיע למצב שבו אין איבוד כוח על חשבון ספיגת הזעזועים. בכל מקרה, מנסים היצרנים להפוך את האופניים לקלים יותר, בדרך כלל על ידי יצירת שלדה קלה יותר.
בתחתית השלדה מופיע לרוב מספר השלדה, ערך המורכב מאותיות ומספרים ומזהה בלעדית את זוג האופניים ליצרן נתון, ערך זה נועד בין השאר למלחמה בגנבות האופניים. בישראל מחוז תל אביב במשטרת ישראל משתמש במספר זה.
יצרנים.
שלדות אופניים פשוטות מאוד מיוצרות בדרך כלל במזרח הרחוק מסגסוגת פלדה הנקראת כרומולי המכילה כרום. יצרנית גדולה נוספת של שלדות אופניים היא ארצות הברית בה מיוצרות בעיקר שלדות לאופני הרים. באופן מסורתי, אופני כביש מיוצרים באירופה ומספר רוכבי עבר גדולים נותנים את שמם לבתי מלאכה ליצור שלדות עילית כדוגמת אדי מרקס וגרג למונד.
קלוד ברי
קלוד בֵּרִי (צרפתית: Claude Berri, נולד כקלוד ברל לנגמן (Claude Berel Langmann); 1 ביולי 1934, פריז – 12 בינואר 2009) היה במאי קולנוע, שחקן, מפיק קולנוע ותסריטאי יהודי-צרפתי. נחשב לאחד ממפיקי הקולנוע הגדולים של צרפת.
קורות חייו.
קלוד ברי נולד כקלוד ברל לנגמן בשנת 1934 בפריז, ברובע העשירי, למשפחת של יהודים אשכנזים אביו היה הירש לנגמן, יוצא פולין, ואמו ביילה לבית ברקו, יוצאת רומניה. הוא נשר מוקדם מבית הספר, והיה מיועד להמשיך בדרכם של הוריו כפרוון. בימי הכיבוש הנאצי בצרפת הוסתר על ידי ידידים נוצרים של הוריו. בהתבגרותו התחיל להתעניין באמנויות הבמה. למד בקורס המפורסם לאמנות התיאטרון ע"ש רנה סימון בבירה. לראשונה שיחק ב"ימי ג'" של תיאטרון קומרטין (Théâtre Caumartin) שבניהולם של ז'אק פייר (לימים במאי טלוויזיה) וז'אק רויסו. שיחק בתפקיד "הבן" במחזה "צ'ין-צ'ין" מאת סידני מייקלס, מופע בבימויו ובכיכובו של פרנסואה ביֵידוּ, בתיאטרון דו פוֹש (תיאטרון הכיס) בפריז.
בשנת 1959 זכה במקום ראשון בתחרות כישרונות צעירים בשם "כוכב נולד" דאז ("Naissance d'une Etoile") בקטגוריית המשחק, כשבמקום השני נמצא ז'אק רויסו (בקטגוריית הזימרה זכתה אז מארי לאפורה). תודות לזכייה נבחר לשחק על יד בריז'יט בארדו בסרט "האמת" ("La vérité") של אנרי-ז'ורז' קלוזו.
פעילותו הקולנועית.
בשנת 1953 שיחק את תפקיד הבכורה שלו בסרט "רחוב אֶסְטְרָפָּאד" ("Rue de l'Estrapade") של ז'אק בקר, ובהמשך שיחק במספר תפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה. עבד עם מוריס פיאלה, לימים גיסו, על הסרט "ז'אנין".
בתקופה זו החליף את שם המשפחה לשם בעל הצליל הצרפתי הקליט יותר, "ברי", המזכיר את שמו היידי, ברל.