במהלך שנות השבעים ניגן דיכנה עם הזמרים: אילנית ב-1976, ניגן במופע ובתקליט של אריק איינשטיין אנשים אוהבים לשיר ב-1977, ועם צביקה פיק החל מסוף 1977. בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 ביצע ביחד עם דודו זר, חני אליקים ודפנה ארמוני את השיר "אקומה נא". השיר הגיע למקום העשירי.
באוגוסט 1978 הצטרף ללהקת גזוז (עם דני סנדרסון, מזי כהן, גידי גוב ואחרים). בפברואר 1979 נערכה הופעת הבכורה של הלהקה. אלבום הבכורה של הלקה יצאה לאור במאי ונמכר ב-70,000 עותקים. הלהקה הספיקה להוציא אלבום נוסף בשם "גלגול שני", הקליטה באוקטובר תוכנית טלוויזיה מיוחדת בה צולמו כל להיטי, קטעי מעבר ומערכונים הלהקה, לפני שסנדרסון החליט על פירוקה בסוף 1979.
בשנת 1980 דיכנה הלחין ושר את השיר "נחום תקום" בתקליט כישרונות צעירים של חברת "סי-בי-אס". יחד איתו ניגנו אילן וירצברג בגיטרה, יוריק בן-דוד בקלידים וקולות, אלון הלל בתופים ויואל לרנר בקולות. באותה שנה הצטרף דיכנה אל להקת סתיו בה היו חברים גרי אקשטיין בגיטרות ושירה, יאיר שרגאי בגיטרות ושירה, שלמה חממי בתופים ודריו מלכי בקלידים. הלהקה הופיעה בעיקר עם חומר מקורי שכתב אקשטיין, וגרסאות כיסוי של שירי רוק ובלוז. אחרי פיקור להקת סתיו הצטרף דיכנה (עם שלמה חממי ודני רובס), ללהקת הליווי בהופעות של אריק סיני.
בשנת 1981 הוציא שני תקליטי שדרים "עד שנפרד" ו"מי אני".
ב-1982 השתתף בהרכב "אצבעות שמחות" לצד קורין אלאל ואהרון ביהרוז.
באותה השתתף באלבום "מבחר שירי פסטיבלי הילדים".
בשנת 1984 היה חבר בהרכב שנקרא "שפה משותפת", שכלל את מוטי דיכנה, אילן וירצברג, שפי ישי ושלמה חממי. "שפה משותפת" שרו בעיקר חומר מקורי וגם קצת עיבודים ללהיטים מוכרים משנות ה-60. מאחר שההרכב לא הצליח, דיכנה, וחממי יחד עם יואל לרנר החליטו להקים הרכב שיתרכז רק בחומר מוכר ולא בשיריהם המקוריים והקימו את להקת הסיקסטיז. "הסיקסטיז" הופיע לראשונה כחלק משירות המילואים שלהם יחד עם גרי אקשטיין ויאיר שרגאי. לרנר, דיכנה וחממי היוו את הבסיס של הלהקה, שמדי פעם הצטרפו אליהם גיטריסטים שונים, ביניהם אקשטיין, אלי נחום, גיורא קנת ואחרים.
בסוף 1986 הוציא אלבום הסולו ראשון "עד ראייה", וב-1987 היה שותף בתקליט שירי הילדים "מתחת לארון" ביחד עם יהודית תמיר ושפי ישי ויעקב בנאי.
ב-1991 השתתף דיכנה בקדם אירוויזיון כחלק מלהקת "אממא" (על משקל "אבבא" ביחד עם יואל לרנר) עם השיר "פרימה-דונה" שהגיע למקום העשירי. באמצע שנות ה-90 דיכנה שימש גם כסולן להקת "התנינים" שהשתתפה בקביעות בתוכנית האירוח של גידי גוב, "לילה גוב".
ב-1994 דיכנה שר קולות רקע בקלטת הווידאו של קלסיקלטת "שירי פעוטות של: לאה נאור (יום חלום)" ביחד עם מיכל ברנט, אלברט סופר ודנה רז.
באוגוסט 2011 החליט דיכנה להעלות את אלבום הסולו הראשון שלו, "עד ראייה", להורדה חופשית באתר בנדקמפ. בנוסף ערך הופעה חד פעמית בה שר את כל שירי האלבום.
קריירה כשחקן ומדובב.
דיכנה השתתף לראשונה כשחקן בסרט "מעגלים של שישבת" משנת 1980, סרטה הראשון של הבמאית עידית שחורי. ב-1980 הופיע עם להקת סתיו בסרט "פצעי בגרות 80" ושר את "פרח הלילך" וגם "ואלס להגנת הצומח". בשנת 1999 השתתף בתפקיד "פרקש" הסוהר, בשלוש העונות של סדרת הדרמה "זינזאנה".
לאורך השנים השתתף דיכנה גם בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים, בהם "סיפורי ספר הג'ונגל" (באלו), "החתולים הסמוראים" (גבון, ציפורעה), "עומר" (מורגן), "מאנו", "חבורת הצב המעופף" (שחור איש), "צבי הנינג'ה" (שרדר), "מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" (פינסטר המפלצות של ריטה ולורד זד מר קפלן (המנהל בתיכון אנג'ל גרוב וקריין הטלוויזיה), "בננמן" (גנרל בליית') "אוליבר וחבורתו" (דודג'ר) ו"משפחת וילובי" (החתול). בנוסף גם שר שירי פתיחה של מספר סדרות, ביניהם שיר הפתיחה של הסדרה "מקרון 1" יחד עם גרושתו, סימה עמיאל. כמו כן, שר את שירי הפתיחה של הסדרות "צבי הנינג'ה", "סמי הסנאי", "החתולים הסמוראים" ו"חבורת הצב המעופף".
מוטי דיכנה הוא מומחה לסומו מקצועני והוא סגן יו"ר התאחדות הסומו הישראלית לחובבים.
דיסקוגרפיה.
השתתף גם באלבומים של "גזוז", "איזולירבנד" ו"הסיקסטיז".
שרביט אדוארד הקדוש
שרביט אדוארד הקדוש (באנגלית: St Edward's Sceptre) המכונה גם השרביט עם הצלב (באנגלית: Sceptre with the Cross) הוא שרביט המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה ושימושים.
השרביט נוצר עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661. בשנת 1905 שונה מראה השרביט בעקבות גילויו של יהלום קולינן, ובראש השרביט שובץ יהלום קולינן 1 ("הכוכב הגדול של אפריקה") בן 530 קרט (106 גרם). היהלום שובץ בצורה בה ניתן להסירו מהשרביט ולענוד אותו כסיכה.
השרביט מסמל את הסמכות הארצית של המונרך - סמכות אותה הוא מבצע תחת הצלב. במהלך טקס ההכתרה אוחז המונרך את שרביט אדוארד הקדוש בידו הימנית ואת שרביט היונה המסמל את סמכותו הרוחנית של המלך, בידו השמאלית, בעת שהארכיבישוף מקנטרברי מכתיר את המונרך בכתר אדוארד הקדוש.
השרביט מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
אנדריי ארשבין
רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג
לורד רוּפוּס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרֶדינְג (באנגלית: Rufus Isaacs, 1st Marquess of Reading; 10 באוקטובר 1860 – 30 בדצמבר 1935) היה פוליטיקאי ומשפטן יהודי-בריטי שהגיע למשרות רמות בשירות הממשלתי הבריטי וזכה בתוארי אצולה גבוהים. הוא היה גם פעיל ציוני שנרתם לעשייה בארץ ישראל, והיה מעורב בהקמת מפעל החשמל בארץ ישראל ובתמיכה בצי העברי המתחדש של היישוב. על שמו נקראת תחנת הכוח רדינג בתל אביב.
קורות חיים.
אייזקס היה בנו של סוחר פירות יהודי בספיטלפילדס (Spitalfields) שברובע טאוור האמלטס של לונדון. הוא נכנס לעסקי המשפחה בגיל 15, עבד כנער משלוחים, ובהמשך כסוכן בורסה.
משפטן ואיש ציבור.
ב-1881 הצטרף אייזקס ל"מידל טמפל", אחת מארבע אכסניות המשפט בסיטי של לונדון. כעורך דין מצליח, עשה את שמו בסדרת משפטים מתוקשרים שהסעירו את המערכת המשפטית בבריטניה בתחילת המאה ה-20. ב-1904 שנה הצטרף לבית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז הבחירה רדינג מטעם המפלגה הליברלית (ניצח את ג'ורג' ויליאם פאלמר), תפקיד בו החזיק עד לשנת 1913. בתקופה זו שימש כפרקליט המדינה של אנגליה וויילס (Solicitor General for England and Wales) וכיועץ משפטי לממשלה (Attorney General) בממשלותיהם של סר הנרי קמפבל-באנרמן ושל הרברט הנרי אסקווית'. בשנת 1912 היה ליועץ המשפטי לממשלה הראשון שנחשב כחבר בקבינט. בשנת 1913 היה למשנה לנשיא בית המשפט העליון (Lord Chief Justice of England and Wales), משרה בה החזיק עד לשנת 1921.
בשנת 1918 מונה אייזקס לשגריר בריטניה בארצות הברית, משרה בה שרת בוושינגטון הבירה עד 1919, בעודו אוחז בתפקידו בבית המשפט העליון. בשנת 1921 התפטר מתפקידו בבית המשפט העליון על מנת להפוך למשנה למלך ומושל כללי של הודו. למרות נטייתו למשטר פייסני, הוא השתמש בכוח מספר פעמים וכלא את מהטמה גנדי בשנת 1922. הוא שירת לזמן קצר בממשלתו של רמזי מקדונלד כשר החוץ בשנת 1931, אבל הסיר מועמדותו בחילופי התפקידים הראשונים עקב בריאות רופפת.
אייזקס התגורר בבית פוקסהיל בעיר ארלי הסמוכה לרדינג שבאנגליה, והועלה לתואר הברון רדינג מארלי במחוז ברקשייר בשנת 1914. אייזקס המשיך לעלות בדרגות האצולה האנגלית: הוא הפך לוויקונט רדינג ב-1916; לרוזן רדינג בעודו ממשיך להחזיק בתואר ויקונט רדינג ב-1917; ולבסוף למרקיז רדינג ב-1926. זוהי הדרגה הגבוהה ביותר מבין תוארי האצולה האנגלית אליה הגיע יהודי בהיסטוריה הבריטית. הוא שינה את שמו והוסיף ל 'רופוס' דניאל אייזקס, שם שנושאים צאצאיו ממין זכר עד היום.
ציוני.
אייזקס היה גם ציוני ידוע, וכך הצליח חברו פנחס רוטנברג לגייס אותו למען עשייה בארץ ישראל. יחד עם אלפרד מונד והרברט סמואל, משנת 1923 היה אייזקס היושב ראש המייסד של חברת החשמל הישראלית בימי המנדט הבריטי על ארץ ישראל. תחנת הכוח רדינג בתל אביב נקראה על שמו.
אייזקס ורעייתו ביקרו בארץ ישראל בשנת 1931, לכבוד הפעלת תחנת הכוח בנהריים. אז התוודע לתחיית הימאות העברית והכיר מקרוב את בני הנוער, הימאים תלמידי בית הספר הימי של אגודת יורדי ים זבולון. אלה חגגו במדים לבנים את יום הים הראשון על חוף תל אביב. משצפה בהם, הכירם ופגש במוריהם, סיפרו לו כי הם מודאגים מעצם הקמת תחנת כוח בשפך נחל הירקון, המשמש לזבולונים יציאה אל הים הפתוח. אייזקס הרגיעם, משהבטיח לוודא שנזק לשפך נחל הירקון לא ייגרם. מאז הצטרפו הוא, רעייתו ובתו לסייע כ"ידידי זבולון", רבות בהשפעת חברתה הקרובה של הליידי מרדינג, הגב' הנרייטה דיאמונד, שהייתה לפטרונית הראשית של אגודת זבולון ושל חזון חידוש הצי העברי.
נשותיו.
אשתו הראשונה של אייזקס הייתה אליס אדית כהן (1866-1930), בתו של אלברט כהן, סוחר לונדוני. אליס ודניאל אייזקס נישאו בשנת 1887, ובאותה שנה הוסמכה אליס כמשפטנית. התואר "גברת אייזקס" הפך עקב תואר האבירות של בעלה לתואר הרשמי "ליידי אייזקס" בשנת 1910. תואריה השתנו על פי תוארי בעלה: ברונית (1914), ויקונטסה (1916), קונטסה (1917) ולבסוף המרקיזה מרדינג (1926). לבני הזוג נולד בן ושמו ג'רלד.