נולד בביסאו, בירת גינאה הפורטוגלית, למשפחה שמוצאה בקאבו ורדה, שם גם השלים את לימודיו והוכשר כרואה חשבון. יחד עם אחיו-למחצה, אמילקר קברל, היה ב-1956 בין מייסדי "המפלגה האפריקאית לעצמאות גיאנה וקאבו ורדה" (Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC) ושותף בכיר בהנהגתה, לצד אחיו, שהיה ראש התנועה. בשלב מסוים נמלט קברל לקונאקרי, בירת גינאה, על מנת להימלט מהמשטרה החשאית הפורטוגלית. ב-1961 ייסד את איגוד העובדים של גינאה ביסאו, UNTG. ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. קברל היה חבר מועצת המלחמה של התנועה ומפקד הגזרה המרכזית. במהלך הלוחמה שוחררו עוד ועוד אזורים במדינה וב-1970 מונה קברל לחבר המועצה המצומצמת לניהול האזורים המשוחררים והעברתם לשלטון עצמי. כן היה אחראי על קשרי החוץ של התנועה עם סנגל, ראש משלחת התנועה לדקר, בירת סנגל ואחראי על הפליטים שנמלטו לשם מגינאה ביסאו בשל הלוחמה.
ב-20 בינואר 1973 נרצח אמילקר קברל בקונאקרי. את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של קאבו ורדה. לואיס קברל מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו. בספטמבר 1973, לאחר שתנועת השחרור אחזה בכ-90% משטח המדינה, הצהיר קברל באופן חד צדדי על עצמאות גינאה ביסאו, הצהרה שהתקבלה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל מונה לנשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. ב-10 בספטמבר אותה שנה העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לישות שכלה את גינאה ביסאו וקאבו ורדה (שקיבלה עצמאות נפרדת שנה מאוחר יותר).
קברל, שלא נבחר בבחירות, אלא נישא על גלי מנהיגותו המהפכנית, שלט באחת המדינות העניות והמוזנחות בעולם וכונן משטר חד-מפלגתי. המדינה נפגעה לא רק מהזנחה הממושכת מצד השלטון הקולוניאליסטי הפורטוגלי ומהרס התשתיות הצנועות בעת הלוחמה, אלא גם מן הבצורת הקשה שהכתה באפריקה בשנות השבעים. בנוסף לניסיונות לפתח את המדינה, נתקל קברל בהאשמות על מעורבותו בהוצאה להורג של מקומיים אשר סייעו לממסד הפורטוגלי בתקופת הלוחמה. האשמה נוספת שהועלתה נגד קברל הייתה מוצאו מקאבו ורדה והעובדה שאייש משרות בכירות רבות על ידי ילידי האיים, תוך אפליה כלפי מקומיים ילידי היבשת. על רקע האשמה זו הודח קברל ב-14 בנובמבר 1980 על ידי סנו, ראש הממשלה ומפקד הצבא לשעבר, ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, שתפס את השלטון בהפיכה צבאית.
קברל יצא לגלות, תחילה בקובה ומ-1984, כאורח ממשלת פורטוגל. עם תום מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו במאי 1999, הזמין אותו ראש ממשלת האחדות פרנסיסקו פאדול, לשוב מן הגלות. אולם קברל סירב כל עוד ויאיירה נותר נשיא המדינה. ב-2 באוקטובר 1999, לאחר הדחתו של ויאיירה על ידי אנסומנה מאנה (Ansumane Mané), הזמין מאנה את קברל לא רק לשוב לארצו, אלא גם לשוב ולכהן כנשיא מוצעת המדינה שלה. קברל אמנם שב, אך הצהיר שאינו מעוניין לקחת חלק פעיל בפוליטיקה.
קברל שב לפורטוגל, שם נפטר ב-30 במאי 2009 בביתו בעיירה טורש ורדש, כ-50 ק"מ מצפון לליסבון. עם מותו הודיעה מועצת המדינה של גינאה ביסאו על שלושה ימי אבל לאומי.
פותחים יום
פותחים יום היא תוכנית הבוקר של רשת 13 שמשודרת אחרי "העולם הבוקר" בימי חול. את התוכנית מגישים אלעד זוהר ונועה רוזין.
היסטוריה.
פורמט התוכנית מבוסס על התוכנית "פותחים שישי" ששודרה בערוץ 2 ובהמשך ברשת 13 בימי שישי.
לפני עליית התוכנית, שודרה באותה משבצת התוכנית "". לאחר מספר שבועות בה שודרה הוחלט ברשת להוריד את התוכנית ובמקומה שובצה "פותחים יום".
התוכנית הראשונה עלתה ב-27 בנובמבר 2017. את התוכנית הגישו אלעד זוהר (שעזב את הגשת "העולם הבוקר" על מנת להגיש את התוכנית) ונועה רוזין שהגישו את "פותחים שישי".
מדי פעם מוחלף אחד המגישים על ידי מגישים אחרים בערוץ 13.
יוסי פיאמנטה
יוסי פיאמנטה (ל' בחשוון תשי"ב, 29 בנובמבר 1951 - ח' באלול תשע"ה, 23 באוגוסט 2015) היה גיטריסט ישראלי שפעל בישראל ובארצות הברית. יחד עם אחיו החלילן אבי פיאמנטה, הרכיבו את להקת פיאמנטה.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לגני' וליהודה פיאמנטה, ששימש כאיש שב"כ, בגיל 12, עברה משפחתו לתל אביב. לבר המצווה שלו קיבל גיטרה כמתנה מדודו, המוזיקאי אלברט פיאמנטה והחל לנגן בה בדרך של לימוד עצמי. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל התותחנים בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים, יחד עם יוני רכטר, שלישיית אף אוזן גרון ואחרים.
בתקופת מלחמת יום הכיפורים כבר היה משוחרר והחל להופיע יחד עם אחיו הצעיר אבי, בן ה-15, שניגן על חליל ואורגן בהופעות מול החיילים המגויסים. לאחר מכן, בסוף 1974, הקימו השניים את להקת פיאמנטה.
פיאמנטה הופיע לעיתים בבית ליסין גם ללא הלהקה בערבים שהוקדשו לג'ימי הנדריקס. באחת מהופעותיו קיבל מכת חשמל שהעיפה אותו מהבמה וכמעט הביאה למותו. במקביל החל בתהליך איטי של חזרה בתשובה.
יוסי פיאמנטה, אחיו ואחיותיו השתקעו בארצות הברית. בהמשך העמיקו יוסי ואבי את חזרתם בתשובה, אחיו אבי התקרב לחסידות חב"ד, והשניים הוזמנו פעמים רבות לנגן לפני הרבי מנחם מנדל שניאורסון.
ב-2005 התגרש יוסי פיאמנטה, ולבקשת אביו, חזר לישראל. הוא הופיע בישראל ובמקביל, שמר על הפופולריות שלו בקרב יהודי ארצות הברית, ובפרט בקרב הקהל החסידי-מזרחי.
ב-23 באוגוסט 2015, נפטר פיאמנטה ממחלת הסרטן בניו יורק, ונקבר בחלקת חב"ד בהר הזיתים בירושלים.
חיים אישיים.
יוסי היה נשוי לבת דודתו, ולהם שישה ילדים. הזוג התגרש בשנת 2005, ויוסי נישא בשנית לויויאן.
נאנוקזאורוס
נאנוקזאורוס (שם מדעי: Nanuqsaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הטירנוזאוריים אשר חי באלסקה בתור הקרטיקון לפני 69.1 מיליון שנה. המשמעות של שמו היא: "לטאת דוב קוטב" - דוב הקוטב מכונה "נאנוק" בשפת האינופיאט, שהיא חלק מהשפות האינואיטיות.
הנאנוקזאורוס היה טירנוזאור באורך 6 מטרים, חצי מאורך הטירנוזאורוס המפורסם והיה בעל גולגולת באורך 60-70 ס"מ עם לסתות גדולות מלאות שיניים חדות שנועדו למחיצת טרף. במראהו הוא דמה לאלברטוזאורוס או לגורגוזאורוס מאותו האזור, באלסקה של סוף הקרטיקון. מבנה הגולגולת מרמז שבדומה לטירנוזאורוס הוא הסתמך הרבה מאוד על חוש הריח שלו. כמו כן בשל העובדה שהאזור היה מצוי בחשיכה רבה הוא הצטייד בראיית חושך מפותחת.
דינוזאור זה התגלה רק בשנת 2014 והוא חי בתנאי אקלים קרים, די דומים לאלסקה המודרנית. דינוזאור זה ניזון בדומה לדוב קוטב או לשועל שלג מודרני בחודשי הקיץ ובחורפים נאלץ לרעוב ולהסתמך על נבלות או על השומן שלו. בקיץ הוא ניזון מעדרים גדולים של אדמונטוזאורוסים או פכירינוזאורוסים נודדים.
רצח יצחק לוי
רצח יצחק לוי התבצע בירושלים בפברואר 1950. יעקב מזרחי הורשע בביצוע הרצח, ונגזר עליו עונש מוות בתלייה, ולאחר שערעורו נדחה, הומתק עונשו על ידי נשיא המדינה, יצחק בן-צבי.
הרצח.
יצחק לוי, סבל בן 25 מירושלים, נעלם ביום 23 בפברואר 1950. משלא חזר לביתו, פנו בני משפחתו למשטרה. במהלך החקירה התברר כי לוי נראה לאחרונה עם יעקב מזרחי, צעיר בן 22. ב-28 בפברואר נחקר מזרחי, אך שוחרר לאחר שחקירתו לא העלתה כי היה מעורב ברצח. בחודשים לאחר מכן, התקשתה המשטרה לפענח את היעלמותו של לוי, שנחשבה בגדר תעלומה והסעירה את תושבי ירושלים.
כשמונה חודשים לאחר ההיעלמות, ב-30 בנובמבר 1950, אסיר בשם ציון עבאדי סיפר למשטרה כי מזרחי התוודה בפניו ברצח של אדם, אשר שמו לא ידוע לו. לפי עדותו של עבאדי בוצע הרצח ביריית אקדח, והקורבן נקבר בחצר הקונסוליה הבריטית בה הועסק מזרחי כשומר. החוקרים הגיעו לקונסוליה, ומצאו בה עצמות אדם, שבהמשך, זוהו כשייכות ללוי. בגולגולת שהתגלתה נמצא חור, שבעדו חדר כדור אקדח.
יעקב מזרחי נעצר. מהחקירה עלה כי ביום הרצח, פיתה מזרחי את לוי להגיע לבניין הקונסוליה בנימוק שהוא יסדר ללוי עבודה כנהג. כשהגיע לוי, ירה מזרחי בראשו וקבר את גופתו בחצר. המניע לרצח היה שהרוצח רצה להרגיע את חששה של אשתו, אשר האשימה את לוי בכך שהוא יפיץ עליה מידע משירותה בצה"ל. בהמשך עצרה המשטרה גם את אחיו הצעיר, יצחק מזרחי וכן את חברו ניסים רביבו שנחשדו כי לאחר הרצח הפשיטו את הקורבן, ושרפו את בגדיו לאחר שנורה.
במקביל, בדצמבר 1951 הורשע מזרחי בפרשת רצח אחרת - רצח חיים הנדלר, ונגזר עליו גזר דין מוות.
ב-25 ביוני 1952 הוגש כתב אישום נגד השלושה בגין רצח יצחק לוי. בית המשפט הורכב משופטים מחיפה ותל אביב, כדי למנוע ניגוד עניינים של שופטים המתגוררים בירושלים. בנובמבר 1952 הורשע יעקב מזרחי ברצח יצחק לוי ונגזר עליו מוות בתלייה. ב-9 באפריל 1953 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של מזרחי ואישר את עונש המוות. בסמוך לאחר מכן נתן מזרחי גט לאשתו. בספטמבר 1953, לכבוד יום הכיפורים, המתיק נשיא המדינה, יצחק בן צבי, את עונשו של מזרחי למאסר עולם.
מזרחי שוחרר מהכלא בשנת 1970. לאחר השחרור סיפר על התקופה בה המתין לעונש המוות: “רק נידון למוות יכול להרגיש ולהבין את זה”, אמר מזרחי. “תבין, אתה מרגיש שאתה הולך למות בצורה מתוכננת וקרה. זה לא קרב שאתה יכול להתחמק ממנו”. כאשר ביקר שר המשטרה בכור שלום- שטרית בכלא אמר לו מזרחי, לדבריו: “כבוד השר, אל תחשוב שאתם עושים לי טובה שאתם משאירים אותי בחיים. 28 חודשים בתא הנידונים למוות זה דבר נורא. תחליטו – או-או. תעשו טובה ותגמרו. או חי או מת, אבל לא תלוי בספק”.
הדו&quot;ח היומי