"הצל" נלחם גם נגד אסופה של פושעים, כדוגמת "השבעה השקטים" (The Silent Seven), "אחי האבדון" (The Brothers of Doom), וההידרה. בשעה ש"הצל" הורג לעיתים את משרתי האופל, במספר סיפורים היו אלה קורבנותיהם או המשטרה שהרגו אותם, כאשר "הצל" פועל ברקע.
סרטי קולנוע.
דמותו של "הצל" עובדה למספר רב של סרטים:
בנוסף, נעשו שני ניסיונות לפתח סדרות טלוויזיה המבוססות על דמותו של "הצל". האחת - The Shadow, נוצרה בשנת 1954 בכיכובו של טום הלמור, והשנייה - The Invisible Avenger, נעשתה ב-1958 בכיכובו של ריצ'רד דר. שני פרקי הפיילוט לשתי הסדרות לא שודרו, אך קובצו יחדיו לסרט באורך מלא, ששוחרר בשנת 1962 בשם Bourbon Street Shadows.
רנגאקו
הצל
ממלכת אבחזיה-אגריסי
אגם אוחריד
אגם אוחריד (במקדונית: Охридско Езеро, Ohridsko Ezero. באלבנית: Liqeni i Ohrit) נמצא למרגלות ההרים בין האזור הדרום-מערבי של מקדוניה הצפונית לבין מזרח אלבניה. האגם משמר מערכת אקולוגית מימית בעלת למעלה מ-200 מינים מקומיים והוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1979, יחד עם אזור האגם כולו. אולם, פעילות האדם בגדות האגם ובאזור האגירה שלו גורמת ללחץ על המערכת האקולוגית.
גאוגרפיה והידרולוגיה.
אגם אוחריד הוא האגם העמוק בחבל הבלקן. עומקו המרבי מגיע ל-288 מטר ועומקו הממוצע עומד על 155 מטר. הוא משתרע על שטח של 358 קמ"ר ואוגר בקרבו 55.5 ק"מ מעוקב של מים. אורך חופיו הוא 87.53 ק"מ, ואלה מתחלקים בין מקדוניה הצפונית (56.02 ק"מ) ואלבניה (31.51 ק"מ).
מקורם של אגם אוחריד ואגם פרספה הסמוך לו בתקופת הפליוקן לפני כ-5 מיליון שנים, ורק לאגמים ספורים בעולם היסטוריה כה ארוכה. בעוד שמשך חייהם של רוב האגמים בעולם אינו עולה על 100,000 שנים מרגע היווצרותם ועד שהם מתמלאים בסלעי משקע וגוועים, נראה כי במקרה של אגם אוחריד, התהליך נבלם בשל עומקו ובשל כמות סלעי המשקע הקטנה יחסית השוקעת בו. יתר על כן, בדרומו של האגם עדיין מתרחשת פעילות טקטונית העשויה לשמש משקל נגד לתהליך התמלאותו בסלעי משקע.
האגם מנקז שטח של כ-2,600 קמ"ר והוא ניזון בעיקר ממעיינות תת-קרקעיים לאורך חופו המזרחי וכן מנגר עילי וממשקעים. המוצא היחיד של האגם הוא דרך נהר הדרין השחור (אלבנית Drini i Zi; מקדונית Црн Дрим, Crn Drim) הזורם דרך אלבניה אל הים האדריאטי, ובדרך של התאיידות. היחס הגדול יחסית בין שטח האגם לבין גליל מימיו (1:7), גודלו הקטן יחסית של האחרון, והאקלים הים תיכוני היבש השורר באזור, מביאים לכך שמים שוהים באגם פרק זמן ארוך יחסית של כ-70 שנים בממוצע. מי האגם ידועים בנקיונם ובשקיפותם המאפשרים ראות עד לעומק של 22 מטר. כתוצאה מזרמי הרוח וסיבובו של כדור הארץ, נעים מי האגם לאורך חופיו של האגם נגד כיוון השעון.
החי.
באגם מערכת אקולוגית עשירה הכוללת למעלה מ-200 מינים אנדמיים, ואלה נעים מפיטופלנקטון, אצות וזואופלנקטון דרך רכיכות וסרטנאים וכלה בדגים מקריני סנפיר ובדגים טורפים. באגם שני מיני טרוטה אנדמיים: "בלוויצה" ("Belvica", שם מדעי Acantholingua ohridana) וטרוטת אוחריד (Salmo letnica), אך בשל דיג יתר, וייתכן שגם בשל הרס אזורי הרבייה, אוכלוסייתם הצטמצמה.
נוסף על מינים אלה, קיימים באגם מיני בעלי חיים שאינם ייחודיים רק לו, ואלה כוללים מינים ניידים או מינים נודדים כמו הצלופח האירופי, אולם תנועתו של האחרון הוגבלה בשנים האחרונות בשל הקמת מפעלים הידרואלקטריים על הדרין השחור. בנוסף משמש האגם כאזור מחיה חשוב למינים רבים של עופות כמו עיטי שמש, ברבורים ועוד.
התיישבות אנושית.
שלוש ערים שוכנות לחופי האגם - אוחריד וסטרוגה במקדוניה הצפונית, ופוגרדץ באלבניה. בנוסף שוכנים לחופיו מספר כפרי דייגים הנסמכים יותר ויותר על התיירות. זו פחתה בתקופת התפרקות יוגוסלביה והמשבר האתני בתוך מקדוניה בשנת 2001, אולם היא הולכת ומתאוששת מאז.
כ-131,000 איש חיים לחופיו של האגם, וכ-170,000 מתגוררים בגליל מימיו, נתון שגדל ביותר מפי שניים בחמישים השנים האחרונות. עובדה זו בצירוף היותו של האגם מוקד פופולרי לנופש ולתיירות דתית הפוקדת את האתרים הנוצריים שלחופיו, מכבידה על המערכת האקולוגית העדינה של האגם.
ועדה מסדרת
ועדה מסדרת היא שיטה להרכבת רשימת מועמדים של מפלגות לקראת בחירות. שיטה זו הייתה נהוגה בעבר בקרב רוב המפלגות בישראל לקראת הבחירות לכנסת. כיום שיטה זו מקובלת בעיקר בקרב מפלגות קטנות.
בשיטה זו מוסדות המפלגה ממנים ועדה, המורכבת מבכירי המפלגה, לשם הרכבת רשימת המפלגה שתוגש לוועדת הבחירות המרכזית (לרוב ראש הרשימה נבחר עוד לפני הרכבת הוועדה, בבחירה נפרדת במוסדות המפלגה).
ועדה זו משבצת ומסדרת את סדר המועמדים ברשימה, לרוב תוך התייחסות ליחסי הכוחות בין הקבוצות והמגזרים המרכיבים את חברי המפלגה. בדרך כלל הוועדה מונה בין שלושה לחמישה משתתפים (בכך נבדלת השיטה משיטה שבה מורכבת הרשימה על ידי אדם אחד, לרוב ראש הרשימה).
יתרונות וחסרונות.
יתרונותיה של שיטת הוועדה המסדרת נובעים מכך שהיא מאפשרת בקרה על רשימת המועמדים (לעומת שיטות של בחירה על ידי גוף בוחר, בהן הרכב הרשימה אינו צפוי מראש). לכן ניתן להרכיב רשימה שתיתן ייצוג לכל הקבוצות ולכל המגזרים שבמפלגה, לגוון את הרשימה, וגם לצרף מועמדים איכותיים שאינם עסקנים פוליטיים או מועמדים חסרי השפעה בקרב חברי המפלגה או מוסדותיה.
יתרון נוסף הוא עלותה הכלכלית הנמוכה של השיטה, לעומת שיטות הבחירות המקדימות. שיטה זו חוסכת כסף לקופת המפלגה (ובעקיפין גם לציבור), מונעת את התלות של המועמדים בתרומות כספיות וגם מצמצמת את ההבטחות למתן משרות וטובות הנאה אחרות לחברי הגוף הבוחר.
מאידך שיטה זו נחשבת כשיטה דמוקרטית פחות, מפני שקביעת אופי הרשימה תלוי במספר אנשים מצומצם, ולא בגוף בוחר, ולכן אינה מקיימת את עיקרון הכרעת הרוב, ואינה מאפשרת תחרות הוגנת בין חברי המפלגה על הזכות להיבחר לכנסת. מכיוון שחברי הרשימה ממונים ולא נבחרים הרשימה משקפת פחות את רחשי הציבור ודעת הקהל.
כמו כן בחירת המועמדים סובלת מהעדר שקיפות, שהרי המועמדים אינם נבחרים על פי קריטריונים ברורים. נוסף לכך, בשיטה זו לעיתים נדחקים מהרשימה אישים שמהווים אופוזיציה להנהגת המפלגה.
שיטת הוועדה המסדרת בישראל.
שיטת הוועדה המסדרת הייתה נהוגה ברוב המפלגות כבר בבחירות למוסדות השונים בתקופת היישוב. כמעט כל המפלגות המשיכו להרכיב את רשימותיהן לפי שיטה זו בכל מערכות הבחירות, עד לבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977. במערכת בחירות זו המירה לראשונה תנועת החירות את שיטת הרכבת הרשימה (כחלק מרשימת הליכוד) מועדה מסדרת לבחירה על ידי חברי מרכז המפלגה. המרת השיטה גרמה לשינוי באופי הרשימה, לעומת הרכבה בבחירות קודמות, שבאה לידי ביטוי בדחיקת רבים מוותיקי המפלגה ובחירת מועמדים צעירים.
מפלגת העבודה המשיכה להרכיב את רשימתה בשיטת הוועדה המסדרת עד לבחירות לכנסת האחת עשרה שנערכו בשנת 1984. לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, בשנת 1988, המירה מפלגת העבודה את שיטת הרכב הרשימה לשיטת בחירות על ידי חברי מרכז המפלגה, ולקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה, בשנת 1992 המירה שוב את השיטה לשיטת הבחירות המקדימות בקרב כל מתפקדי המפלגה.
כיום אף מפלגה גדולה אינה בוחרת את מועמדיה בשיטת הוועדה המסדרת (אם כי רשימות מפלגת קדימה וישראל ביתנו לבחירות לכנסת השבע עשרה הורכבו על ידי ראש הרשימה). מספר מפלגות קטנות מרכיבות את רשימתן על ידי ועדה מסדרת, ויש רשימות המורכבות בידי ראש הרשימה.
במפלגות החרדיות, מורכבות הרשימות על ידי ועדות מסדרות שבהן חברים רבנים חשובים, ומכונות "מועצת גדולי התורה" (באגודת ישראל ובדגל התורה) או "מועצת חכמי התורה" (בש"ס).
לאחר שנחשבה בשנים האחרונות כשיטה מיושנת, יש הקוראים כיום להנהיג מחדש את שיטת הוועדה המסדרת, לאור חסרונותיהן של שיטות בחירת המועמדים השונות שהונהגו במערכות הבחירות האחרונות. עם זאת, רוב ההצעות קוראות להרכיב את רשימות המפלגות תוך שילוב שיטת הוועדה המסדרת עם שיטות בחירה אחרות, ולא בהכרח כשיטה שתרכיב את כל הרשימה.
מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי
מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי (באנגלית: The Trans-Atlantic Slave Trade Database) הוא מסד נתונים המקבץ את מרבית המידע המוכר על עשרות אלפי מסעות סחר העבדים שחצו את האוקיינוס האטלנטי בין המאות ה-16 וה-19.
מסד הנתונים הראשון הוא פרי עבודתם המשותפת של כמה מגדולי חוקרי סחר העבדים הטרנס-אטלנטי שאספו, אימתו וערכו את הנתונים על 27,233 מסעות בין השנים 1993–1997 במסגרת מכון דו בויז (Du Bois) למחקר אפריקאי ואפרו-אמריקאי באוניברסיטת הרווארד. מסד נתונים זה ראה אור בשנת 1999 בידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בעריכתם של דייוויד אלטיס (Eltis) ואוגו נוקג'י (Nwokeji) על גבי תקליטור. המידע הכלול בבסיס הנתונים הוא על מספר האפריקנים שהובלו בדרכם לשיעבוד, מספר אנשי הצוות ושמות רבי החובל ובעלי הספינות, שמות הספינות ונפחן, הנמלים בהם התבצע הסחר הן באפריקה והן באמריקות וכן תאריכי היציאה וההגעה. מידע זה אינו מלא עבור כל הרשומות. מסד הנתונים מאפשר חיפוש וסינון המידע בהתאם למשתנים רבים, ביניהם אזורים, אישים, תקופות ונמלים וכן לחולל סטטיסטיקות על תמותה, זמן המסע והתפלגות דמוגרפית של האפריקאים המשועבדים.