הפינגווינים מקננים בחופי ארגנטינה, בדרום צ'ילה ובאיי פוקלנד, בצפיפות של 20 קנים לכל 100 מ"ר. תקופת הדגירה נמשכת בין 39–42 יום וההורים מתחלקים בתפקיד בין 10–15 ימים. הפינגווינים מקננים כל שנה, והזכרים מכינים מחדש בכל פעם את המחילות. לעיתים הפינגווינים נעים צפונה אף למימי דרום פרו וברזיל.
מצב שימור.
מיליוני פריטים חיים בחופי ארגנטינה וצ'ילה, אבל המין קרוב לאיום (NT) בעיקר בגלל פגיעות האוכלוסיות לדלק שמגיע למושבות שלהם והורג כ-20,000 פרטים מבוגרים ו-22,000 פרטים צעירים מדי שנה בארגנטינה. סיבה נוספת היא הידללות הדגים באזור, וכן אריות ים שטורפים גוזלים ומבוגרים.
אהרן פוגל
איוואו אויאמה
אויאמה איוואו (ביפנית: 大山巌; 10 באוקטובר 1842 - 10 בדצמבר 1916) היה פילדמרשל בצבא יפן, גנרו ואחד המייסדים של צבא יפן הקיסרית.
ראשית ימיו.
אויאמה נולד בקגושימה למשפחת סמוראים בהאן סצומה. כבן חסותו של טושימיצ'י אוקובו היווה חלק מהמאמצים להפלת שוגונות טוקוגאווה ובכך שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י. שירת כמפקד החטיבה הראשונה במהלך מלחמת בושין. בקרב אייזו, היה מפקד כוחות הארטילריה של כוחות הצבא היפני הקיסרי שהוצבו בהר אודה. במהלך המצור, נפצע מירי של כוחות גרילה.
ההמנון היפני.
בשנת 1869, ג'ון ויליאם פנטון, מנצח הלהקה צבאית הבריטית, שעבד אז ביוקוהמה, סיפר לחברי הלהקה הצבאית היפנית על ההמנון לאומי הבריטי, אלוהים, נצור את המלך, והדגיש את הצורך בהמנון לאומי עבור יפן. חברי הלהקה ביקשו מאויאמה, שהיה בקיא בספרות יפנית וסינית, לחבר מילים עבור מה שהיה לימים ההמנון היפני, הקימי גא יו.
קריירה צבאית.
ב-1870 נשלח איוואו ללמוד באקדמיה הצבאית בסן סיר שבצרפת והיה המשקיף היפני הרשמי במלחמת צרפת–פרוסיה. כמו כן, שהה שלוש שנים בז'נבה במהלכן למד שפות וביניהן רוסית ברמה גבוהה. אויאמה הוא היפני הראשון המתועד שרכש ממוצרי לואי ויטון לאחר שקנה מזוודות במהלך שהותו בצרפת. לאחר שקודם לדרגת מייג'ור גנרל, שב לצרפת והמשיך את לימודיו. לאחר שובו ליפן, עסק בהקמת הצבא היפני הקיסרי, שלאחר זמן קצר עסק בדיכוי מרד סצומה, למרות שאויאמה ואחיו הבכור היו בני דודים של טקמורי סאיגו.
במלחמת סין–יפן הראשונה מונה אויאמה למפקדה בפועל של היחידה שנחתה בחצי האי ליאודונג ונלחמה בפורט ארתור.
עבור הישגיו הצבאיים הוענק לאויאמה התואר מרקיז ולאחר מכן קיבל את דרגת הפילדמרשל. במלחמת רוסיה–יפן מונה כמפקד הכוחות היפנים במנצ'וריה. לאחר ניצחונה של יפן במלחמה קיבל את תואר קזוקו קושאקו מהקיסר מייג'י.
קריירה פוליטית.
אויאמה כיהן כשר המלחמה היפני וכרמטכ"ל צבא יפן. אויאמה כיהן גם כשומר חותם יפן.
חייו האישיים.
אויאמה, שדיבר וכתב בכמה שפות אירופאיות באופן שוטף, חיבב גם ארכיטקטורה בסגנון אירופי. במהלך כהונתו כשר המלחמה, בנה בית בטוקיו שעוצב לפי מודל של טירה גרמנית. למרות שהיה מרוצה מהעיצוב, אשתו לא אהבה זאת כלל ודרשה שחדר הילדים יעוצב בסגנון יפני, על מנת שילדיו לא ישכחו את מורשתם היפנית. אשתו של אויאמה, הייתה אחת הנשים הראשונות שיצאו ללמוד מחוץ ליפן בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19. היא שהתה בארצות הברית מספר שנים וסיימה בשנת את לימודיה בוואסר קולג' ב-1882.
בשנת 1906 הוענק לאויאמה אות מסדר ההצטיינות בידי המלך אדוארד השביעי. עיטורים נוספים שזכה להם הם אות מסדר דיית הזהב דרגה ראשונה ואות מסדר החרצית.
אויאמה נפטר בגיל 75 בשנת 1916. אויאמה היה איש גדול מבחינה פיזית ואכל ארוחות גדולות מאוד. כיום מייחסים את מותו לסיבוכים של מחלת הסוכרת.
פלאג
בית יעקב (פירושונים)
צירוף המילים בית יעקב מופיע בתנ"ך פעמים רבות ככינוי לעם ישראל. או ככינוי לנשות ישראל.
שדה כיול
משל האטד
פיזור
פיזור הוא שם כולל לתהליכים בפיזיקה בהם התנועה של גלים כגון אור, קול או חלקיקים נעים, מושפעת ממכשול או אי-אחידות מקומית בתווך דרכו הם עוברים. זהו כלי מרכזי לתיאור תופעות בתחומים שונים, כמו אופטיקה, מכניקת הקוונטים ופיזיקת חלקיקים. תופעה זו מוסברת באופן מתמטי על ידי תורת הפיזור תוך העזרות בגדלים פיזקליים כדוגמת חתך פעולה. דוגמאות להתנגשויות הגורמות לפיזור הן מגוונות וכוללות בין השאר קרינה קוסמית המפוזרת מהאטמוספירה, פיזור אלקטרונים על ידי גרעין אטום ואת שבירתם של גלי-ים במכשולים יבשתיים העומדים בדרכם. בשימוש המקובל, המונח כולל גם סטיה של קרינה מוחזרת מהזווית הנקבעת על ידי חוק ההחזרה.
היסטוריה.
מאחר שטבעם הגלי של חלקיקים התגלה רק במאה ה-20, מושג הפיזור נתפס לראשונה בהקשר של גלי-אור נראה. ציון מוקדם של התופעה עוד במאה ה-16 מוזכר על ידי לאונרדו דה וינצ'י בספרו "צבע האטמוספירה". בספר זה, מעלה דה וינצ'י השערה שהמקור לצבעם הכחול של השמיים הוא מפגשן של קרני אור מהשמש עם חלקיקים קטנים שעברו התאיידות. השערה זו צפתה את תוצאות הניסוי שנערך על ידי הפיזיקאי האירי ג'ון טינדל כעבור 350 שנה, באמצע המאה ה-19.
בניסוי זה, מצא טינדל שאור כחול מתפזר בעוצמה גבוהה יותר מאשר אור אדום כאשר עובר דרך תמיסה דלילה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 ניסח לורד ריילי את המשוואות הקובעות את תלות אורך הגל בפיזור מחלקיקים קטנים.
הודות לחוקים אותם ניסח ריילי, ההסבר לשאלת צבעם של השמיים ניתן לבסוף על ידי ג'יימס קלרק מקסוול שקבע שצבעם של השמיים הוא תוצאתו של פיזור קרניים אלקטרומגנטיות מהשמש על ידי מולקולות באטמוספירה.
במאה ה20, המשיכה ההתקדמות בחקר תופעת הפיזור; עבודתו של גוסטב מיי המתארת את פיזורם של גלים אלקטרומגנטיים על ידי מבנים ספיריים פורסמה ב-1908. פיזור מיי המתאר את פיזור האור מעצמים בעלי ממדים דומים לאורך הגל, קרוי על שמו.
בשנת 1922,
גילה הפיזיקאי הצרפתי לאון ברילואן שכאשר מאירים בקרינה מונוכרומטית דרך מדיום אופטי נוצרים פסים ("בנדים") בשולי מסלול ההארה המרכזי. ברילואן שיער שזוהי תוצאתו של היסט דופלר המתרחש בשל יצירתם של גלים אקוסטיים בעת מפגש הקרינה עם המולקולות.
בשנת 1924, העלה לואי דה ברויי את השערת הגל-חלקיק, תאוריה בעלת תרומה גדולה למכניקת הקוונטים, לפיה, ניתן להתייחס לחלקיק כגל. תאוריה זו איפשרה יישום תופעות גליות, הידועות מתחומים כמו אופטיקה ואקוסטיקה, על חלקיקי חומר. שימוש בפיזור חלקיקים היה הבסיס למספר פריצות דרך מדעיות, ביניהן, ניסוי רתרפורד והשימוש במיקרוסקופ אלקטרונים.
בשנת 1928 גילה ונקאטה רמאן את הפיזור האי-אלסטי, תופעה משמעותית בתיאורו הקוונטי של האור ובתחום הכימיה האנליטית. במקביל, גילו המדענים הרוסיים מנדלסון ולנדסנברג את אותה התופעה בניסויים שערכו עם קוורץ.
גילויו של ראמאן הביא לריבוי פרסומים מדעיים עוקבים, מהבולטים שבהם מאמריו התאורטיים של ג'ורג' פלאצ'ק בשנות ה-30.
במחצית השנייה של המאה העשרים, עם התפתחות הלייזר והשיפור ביכולת לסנטז חלקיקים קטנים גברה ההתעניינות בפיזור על ידי חלקיקים קטנים. פיזור מסוג זה נמצא יישומי בתחומים דוגמת רפואה, ספקטרוסקופיה וארוסולים באטמוספירה. כמו כן, מחקר ניסויי באמצעות קרינת לייזר איפשר התקדמות במחקר ניסויי של אינטראקציית אור-חומר, פלזמונים וקוסמולוגיה.
מושגי יסוד.
מרכזי פיזור.
סוגי מכשולים או אי-אחידויות שהתנגשות עמם יכול לגרום לפיזור, נקראים לעיתים "מפזרים" או "מרכזי פיזור". בין מרכזי הפיזור ניתן למנות בין השאר: חלקיקים, בועות, טיפות, אדי מים, תנודות של צפיפות בנוזלים, פגמים במוצקים גבישיים, משטחים מחוספסים, תאים באורגניזמים וסיבי טקסטיל בבגדים.
קרינה יכולה להתפזר ממרכז פיזור בודד, תופעה המכונה פיזור יחיד, או להתפזר מספר פעמים על ידי מספר מפזרים המקובצים יחד, תופעה המכונה פיזור מרובה. בעוד פיזור יחיד נתפס כתופעה אקראית, פיזור מרובה נתפס כדטרמיניסטי וניתן לניבוי באופן הסתברותי כמיצוע של מספר רב של אירועים אקראיים. תיאור זה של שתי התופעות לעיתים קרובות מקושר לדואליות גל-חלקיק.
פיזור יחיד.
בפיזור יחיד, מיקומו המדויק של המפזר הבודד לרוב אינו ידוע ביחס למסלול הקרינה, על-פי עיקרון אי הוודאות. כתוצאה מכך, מסלולה של הקרינה המתפזרת לא ניתן לניבוי דטרמניסטי ונראה אקראי. תופעה זו ניתן להדגים על ידי תנועת אלקטרון בודד הנורה לעבר גרעין אטום. במקרה זה, מיקומו המדויק של גרעין האטום ביחס למסלול האלקטרון אינו ניתן למדידה, לכן, תנועת האלקטרון לאחר ההתנגשות אינה ניתנת לניבוי אלא רק כהתפלגות הסתברויות, כלומר, כתוצאה בעלת רוחב מסוים של שונות סטטיסטית. פתרון מסוג זה אופייני לבעיה ממכניקת הקוונטים. חשוב לציין, שקיימים מקרים פרטיים בהם פיזור יחיד ניתן לניבוי, כפי שקורה לעיתים כאשר קרן לייזר מפוזרת מחלקיק מיקרוסקופי, או בפיזור הנגרם על ידי מטרות מכ"ם מקרוסקופיות (כמו אדם או מטוס).
פיזור מרובה.
בפיזור מרובה, מספר גבוה של אירועי פיזור אקראיים מביאים לתוצאה הנראית כדטרמיניסטית, ע"פ העיקרון הסטטיסטי לפיו אי-הוודאות (או השונות) קטנה ככל שדוגמים אוכלוסייה גדולה יותר. דוגמה לכך היא תנועתה של קרן אור דרך ערפל. במקרה זה, החלקיקים באוויר משמשים כמרכזי פיזור רבים. גם במקרה של פיזור מרובה קיימים יוצאים מהכלל; לעיתים יש חשיבות לפלוקטואציות אקראיות סביב הפתרון הדטרמיניסטי, בייחוד במקרים של קרינה קוהרנטית בהם פלוקטואציות אלו מכונות ספקלס (speckles). במקרים אחרים מספר אירועי הפיזור אינו גבוה מאוד, מה שמותיר רוחב אי-ודאות שאינו ניתן להזנחה ומקשה על יצירת מודל לניבוי המערכת.
פיזור אלסטי ואי אלסטי.
כאשר לגל המתפזר אותה תדירות (או אנרגיה) של הגל לפני המפגש עם מרכז הפיזור, ההתנגשות מתוארת כפיזור אלסטי.