מורכבות המודל של נוירונים ביולוגיים נבדקה בפרויקט OpenWorm שמטרתו סימולציה מלאה של תולעת בעלת 302 נוירונים ו־1,000 תאים בסך הכל. הרשת העצבית של התולעת נחקרה ותועדה היטב לפני תחילת הפרויקט. אף על פי שהמשימה נראתה פשוטה בהתחלה, הסימולציה המבוססת על מודל עצבי פשוט לא פעלה. נכון ל־2020, המאמצים מתמקדים בשיפור המודל העצבי בהתאם לידע על נוירונים ביולוגיים ברמה המולקולרית, אך עדיין לא ניתן לכנות את התוצאה כהצלחה. הלקח מפרויקט זה הוא כי גם אם הקושי בסימולציית המוח האנושי אינו פרופורציונלי למספר הנוירונים, הדרך לפתרון הבעיה עוד ארוכה ומורכבת.
ביקורות על גישות מבוססות סימולציה.
ביקורת מהותית על סימולציות מוח נובעת מההשקפה שקיום המוח כחלק מגוף הוא מרכיב חיוני בהיווצרות אינטליגנציה אנושית. חוקרים רבים מאמינים כי גוף הכרחי ליצירת הבנה ומשמעות. אם השקפה זו נכונה, כל סימולציית מוח מלא ומתפקד תצטרך להכיל לא רק את הרשת העצבית אלא גם גוף רובוטי. גרטזל טוען כי אין הכרח בגוף רובוטי פיזי וניתן להסתפק בסימולציה של גוף וירטואלי.
מחשבים המשתמשים במעבדים המסוגלים ליותר מ־109 פעולות בשנייה זמינים מאז 2005. על פי הערכות כוח העיבוד בו השתמש קורצווייל, מחשבים אלו אמורים לתמוך בסימולציה של מוח דבורה, אך למרות העניין, סימולציה מתפקדת כזו לא קיימת. סיבות אפשריות לכך:
בינה כללית מלאכותית ותודעה.
בשנת 1980 טבע הפילוסוף ג'ון סרל את המונח "בינה מלאכותית חזקה" כחלק מטיעון החדר הסיני שלו. הוא רצה להבדיל בין שתי השערות שונות בנושא בינה מלאכותית:
ההשערה הראשונה נקראת "בינה מלאכותית חזקה" והשנייה היא "בינה מלאכותית חלשה" וזאת מכיוון שהטענה הראשונה חזקה יותר: היא מניחה שכשאר סימולציה עוברת סף מורכבות מסוים, קורה לה משהו מיוחד שחורג מיכולת הבדיקה שלנו.
השערת הבינה המלאכותית החלשה שקולה להשערה כי אינטליגנציה כללית מלאכותית אפשרית. לדברי ראסל ונורוויג,
בניגוד לסרל, ריי קורצוויל משתמש במונח בינה מלאכותית חזקה כדי לתאר כל מערכת בינה מלאכותית שמתנהגת כאילו יש לה מחשבה ללא קשר אם ניתן לקבוע אם זה נכון או לא. בתחום המדע הבדיוני, בינה כללית מלאכותית מתקשרת לתכונות כמו תודעה, תבונה ומודעות עצמית הקיימות בייצורים חיים. עם זאת, לדברי סרל, זו שאלה פתוחה האם האינטליגנציה הכללית מספיקה לתודעה. אין להתבלבל בין בינה מלאכותית חזקה (כהגדרתו של קורצוויל) לבין "השערת הבינה המלאכותית החזקה" של סרל. השערת הבינה המלאכותית החזקה היא הטענה כי מחשב שמתנהג בצורה אינטליגנטית כמו אדם חייב בהכרח להיות בעל תודעה ונפש. בינה כללית מלאכותית מתייחסת רק לרמת האינטליגנציה שהמכונה מציגה, עם או בלי תודעה.
ישנם היבטים נוספים של המוח האנושי מלבד האינטליגנציה הרלוונטיים לבינה מלאכותית חזקה אשר ממלאים תפקיד מרכזי במדע הבדיוני ובאתיקה של בינה מלאכותית:
להיבטים אלו יש חשיבות מבחינה מוסרית, מכיוון שמכונה בעלת תכונות כאלה עשויה להיות ראויה להגנה ולזכויות חוקיות, לפחות כמו זכויות בעלי חיים. לא ידוע עדיין מי מתכונות אלו אכן נחוצות לקיום בינה מלאכותית חזקה. במיוחד, תפקיד התודעה אינו ברור, וכרגע אין מבחן מוסכם לבחינת קיום תודעה. האם מכונה שמדמה את מבנה המוח האנושי ותפקודו תהיה בהכרח בעלת מודעות עצמית?
איגור אלכסנדר טוען כי העקרונות ליצירת מכונה מודעת כבר קיימים אך ייקח ארבעים שנה להכשיר מכונה כזו להבנת שפה.
הסברים אפשריים להתקדמות האיטית במחקר.
מאז השקתו של מחקר בבינה מלאכותית בשנת 1956, קצב צמיחתו של תחום זה האטה. הסבר אפשרי לעיכוב זה הוא חוסר בזיכרון וכוח עיבוד של מחשבים.
סיבה אפשרית נוספת היא היעדר תשתית רעיונית למהות האינטליגנציה. תשתית זו תהווה בסיס רעיוני חזק לבחינת השערות והסקת מסקנות, ותוכל לאפשר התקדמות שיטתית בפיתוח בינה כללית מלאכותית. תשתית רעיונית כזו הייתה עשויה, למשל, להסביר מדוע מחשבים מסוגלים לבצע משימות מורכבות שבני אדם לא מסוגלים לבצע, בעוד הם נכשלים במשימות יומיומיות שאפילו ילדים מבצעים בקלות (הפרדוקס של מורבק).
התחזיות הכושלות של חוקרי הבינה המלאכותית בעבר, היעדר הבנה שלמה של ההתנהגות האנושיות, ובעיות קשות שעלו במשך שנות קיומו של התחום תרמו להפחתת העניין הראשוני ולצמצום במספר החוקרים והתקציבים המופנים בתחום. אף על פי שההתקדמות במחקר גרמה לאכזבות רבות, רוב החוקרים אופטימיים לגבי יכולת השגת היעד במאה ה־21.
חוסר הבנה של המוח האנושי ברמת הפסיכולוגיה והנוירו־פיזיולוגיה הגבילו חוקרים רבים מחיקוי תפקוד המוח האנושי בחומרת מחשב. ייתכן כי עד שלא תושג התקדמות משמעותית בחקר המוח לא ניתן לצפות לפריצות דרך בבינה כללית מלאכותית.
מחלוקות וסכנות.
היתכנות.
קיימות מגוון הערכות בשאלות האם תתקיים בינה כללית מלאכותית ומתי. בקצה אחד של תחום הדעות, חלוץ הבינה המלאכותית הרברט סיימון כתב בשנת 1965: עם זאת, ניבוי זה לא התגשם. מייסד־שותף של מיקרוסופט, פול אלן, טען כי אינטליגנציה כזו אינה סבירה במאה ה־21 מכיוון שהיא תדרוש פריצות דרך בלתי צפויות ושאינן נראות באופק והבנה מדעית עמוקה של התודעה. חוקר הרובוטיקה אלן ווינפילד טען במאמר כי המרחק בין המחשוב המודרני לבין בינה מלאכותית ברמה האנושית הוא רב כמו המרחק שבין יכולותיהן של טיסות החלל הנוכחיות לטכנולוגיית תעופה מעשית מעל מהירות האור. דעותיהם של מומחי בינה מלאכותית משתנות תדיר. ארבעה סקרים שנערכו בשנים 2012 ו־2013 הראו כי ההערכה החציונית בקרב המומחים לגבי מתי בהסתברות של 50% תהיה בינה כללית מלאכותית הייתה 2040 עד 2050, וההערכה הממוצעת היא 2081. מעניין לציין כי 16.5% מהמומחים ענו "אף פעם" כשנשאלו אותה שאלה אך בהסתברות של 90% במקום 50%.
הטענה לפיה בינה מלאכותית מהווה סיכון קיומי, וכי סיכון זה מחייב תשומת לב רבה יותר מכפי שהוא מקבל כיום, מושמעת על ידי רבים. המפורסמים ביותר הם אילון מאסק, ביל גייטס וסטיבן הוקינג. חוקר הבינה המלאכותית הבולט ביותר שמחזיק בדעה זו הוא סטיוארט ג'יי ראסל. תומכי הטענה מביעים לעיתים השתאות כלפי הספקנים. גייטס טען שהוא , והוקינג מתח ביקורת על אדישות הציבור בסוגיה זו:
רבים מן החוקרים המודאגים מסיכון קיומי מאמינים כי הדרך הטובה ביותר להתקדם היא לבצע מחקר רחב היקף לפתרון בעיית השליטה הקשה כדי לענות על השאלה: אילו סוגי אמצעי הגנה, אלגוריתמים או ארכיטקטורות יכולים מתכנתים ליישם על מנת להגדיל את ההסתברות שבינה מלאכותית המסוגלת לשפר את עצמה באופן רקורסיבי, תמשיך להתנהג בצורה ידידותית, ולא הרסנית, אחרי שהיא תגיע לבינה על אנושית.
לטענה כי בינה מלאכותית יכולה להוות סיכון קיומי יש גם מתנגדים רבים. אלו גורסים כי זוהי אמונה לא רציונלית באפשרות של אינטליגנציה־על המחליפה אמונה לא־רציונלית באל כל יכול. ג'רון לנייר טוען כי כל התפיסה שמכונות יכולות להיות אינטליגנטיות היא "אשליה".
חלק גדול מהספקנים טוענים כי בינה כללית מלאכותית אינו סביר בטווח הקצר. מדען המחשבים גורדון בל טוען כי המין האנושי כבר ישמיד את עצמו לפני שיגיע לבינה כללית מלאכותית. גורדון מור, שטבע את חוק מור, מצהיר סגן נשיא באידו, אנדרו נג טוען כי הסיכון הקיומי מבינה מלאכותית הוא
אלווארו אוריבה ולס
מבחן TOVA
מבחן TOVA (ראשי תיבות באנגלית: Test of Variables of Attention) הוא מבדק ממוחשב המיועד להערכה נוירולוגית של מאפייני התנהגות של הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות. המבחן מודד יכולת משתנה של תשומת לב, בצורה של משחק מחשב פשוט, המודד תגובות לגירויים חזותיים. זהו אחד המבחנים הנפוצים ביותר לשימוש בקרב נוירולוגים לאבחון הפרעת קשב וריכוז.
המבחן נחשב אמין דיו כדי להיות אינדיקציה נוספת לקיום לקות קשב וריכוז רק אם הצטברו סימנים מעידים נוספים ללקות כזו בשיטות אבחון אחרות ולכן המבחן משמש רק כחלק מתהליך האבחון להפרעת קשב וריכוז ולא כאבחון בפני עצמו. חסרונו של המבחן הוא בעודף יחסי של שגיאות מסוג II - דהיינו המבחן אינו מגלה לקות ריכוז אצל אחוז רב מדי של אנשים שדווקא יש להם לקות כזו.
היסטוריה.
מבחן TOVA פותח על ידי ד"ר לורנס מ. גרינברג, פרופסור אמריטוס, לשעבר ראש החוג לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר באוניברסיטת מינסוטה. פיתוח המבחן החל בשנת 1964. המבחן הפך לזמין מסחרית בשנת 1990.
תהליך הבדיקה.
הבדיקה אורכת 21.6 דקות (לאחר מתן הסברים לנבדק ותרגול של 3 דקות), בהן על הנבדק ללחוץ על כפתור בכל פעם שהוא רואה אובייקט מסוג א' על מסך המחשב, ולא ללחוץ כאשר הוא רואה אובייקט מסוג ב'.
הבדיקה מתחלקת לשתיים: בחלק הראשון של הבדיקה, האורך 10.8 דקות, המטרה היא למדוד את תשומת הלב במהלך פעילות משעממת. היעד מופיע ביחס של 1 ל-3.5. בחלק השני של הבדיקה, שאורכו זהה, המטרה היא לבדוק את תשומת הלב במהלך פעילות מגרה, בה היעד מופיע ביחס הפוך, של 3.5 ל-1. לאחר מכן, בהתאם לצורך, נוטל הנבדק חד פעמית תרופה לקשיי קשב וריכוז (בדרך כלל ריטלין), ממתין כשעה, ומבצע את הבדיקה שנית, כדי לבדוק האם נוצר שיפור בתפקודו בעקבות נטילתה.
הנתונים שמתקבלים נועדו לבחון שלושה מדדים: חוסר קשב של הנבדק במהלך המשימה הממוחשבת, אימפולסיביות בלחיצה על הכפתור, והתמדה של הנבדק במשימה.
הנתונים מתבטאים בארבעה סוגי ציונים:
תוצאות אלו מושוות לנורמה באוכלוסיית בני גילו של הנבדק. לנבדק ניתן ציון תקן, בין 2- ל-2+, כאשר ציון 0 מבטא את הנורמה. בנוסף נערכת השוואה בין התפקוד במבחן לפני ואחרי נטילת התרופה לקשיי קשב וריכוז, כדי לבדוק האם נוצר שיפור בתוצאות בעקבות נטילתה.
ביקורת.