ב-6 במרץ 1901 ניסו מתנקשים לרצוח את וילהלם השני בברמן.
ראש עיריית ברמן, משמש גם כראש ממשלת המדינה ("נשיא הסנאט" הוא תוארו הרשמי).
חינוך ותרבות.
בברמן שתי אוניברסיטאות ושלוש מכללות, בהן לומדים כ-31,000 סטודנטים. אחת האוניברסיטאות היא האוניברסיטה הבינלאומית של ברמן, אשר נוסדה ב-1999; זו ייחודית בגרמניה בכך שהיא נמצאת בידיים פרטיות, ולפיכך דורשת מהלומדים בה תשלום שכר לימוד; כמעט בכל האוניברסיטאות האחרות בגרמניה הלימודים בחינם. הלימודים באוניברסיטה זו מתנהלים באנגלית. בברמן שבעה מוזיאונים.
מונטסקיה
ממלכת ירדן
גף בקרת ירי
קרית הותיקן
דגל הותיקן
תקופת הרנסנס
חיל הקשר
סנחריב
סַנְחֵרִיב (באכדית: סִין-אחֵ'-אֵרִבּ, סין (=אל הירח) ערב=פיצה (נתן ערבון, פיצוי) על האח), בארמית חדשה או סורית חדשה ܣܢܚܪܝܒ) היה בנו ויורשו של סרגון השני מלך אשור. עלה לכס המלכות בשנת 705 לפנה"ס. שלטונו היה בלתי יציב, ומלא מרידות. המלך פיאר את נינוה והפכה למרכז העולם המסופוטמי, ניהל מלחמה מפורסמת ביהודה והיה איש ארגון מוצלח. סופו שנרצח בידי בנו אדרמלך (או בשמו האשורי - ארד-מוליסו) בשנת 681 לפנה"ס בכ’ בכסלו.
שמותיו.
השם "סנחריב" הוא שיבוש עברי ( בתיווך ארמית, כנראה ) של שמו של המלך האשורי. באכדית שמו נהגה כך - סִין-אַחֵ'- אֵרִבּ.
מעבר להיותו שם תאופורי (כזה המכיל אלמנט דתי), שמו של סנחריב, כמו שמות מסופוטמיים רבים, הוא למעשה משפט פועלי בן שלושה מרכיבים - סין (=אל הירח המסופטמי) - נושא המשפט. אח (=בן לאותם הורים, כבעברית - אשר היא שפה שמית גם כן) - מילה הבאה עם יחסת הדאטיב המציינת מושא עקיף. והפועל אריב - (גוף שלישי, יחיד, זמן עבר של הפועל ʔirabum שמשמעותו לערוב, לפצות, לתת כפיצוי) - המופיע כנהוג באכדית, בסוף המשפט. בניגוד למקבילו העברי, הוא אינו מצריך מילת יחס.
מכאן שהתרגום של השם מאכדית יהיה "(האל) סין פיצה על האח ".
הנסיבות העומדות מאחורי הענקת השם אינן ידועות, אולם ניתן לשער, כי הסיבה מקבילה לזו של השם "אחיקם" - מות אחיו של סנחריב, ורצון להנציח את זכרו של אח זה בשם התינוק החדש.
על פי המדרש היהודי, לסנחריב היו שמונה שמות אשר מופיעים בתנ"ך, במובאות הנשמעות לעיתים כמלכי אשור אחרים. שמותיו הם: פוּל, תגלת פלאסר, פלנאסר, שלמנאסר, סרגון, אסנפר, רבא ויקירא. השם סנחריב מפורש כקיצור והלחם המילים "ששיחתו ריב".
המערכה הראשונה.
עוד בימי אביו שירת סנחריב בתפקיד דיפלומטי בצפון מערב האימפריה. משירש את השליטה באימפריה החלו התפרצויות אלימות בבבל, עקב ההתחזקות רבת השנים של השבטים הארמיים והמדיים. ואחר ההתערבות העילמית באזור פרץ בבבל מרד, סנחריב יצא לאזור פעמים רבות כדי לדכא מרידות.
בשנת 703 לפנה"ס הוביל את צבאו מחדש לבבל, היכן שמרדוך-אפלה-אידינה השני חזר לשלטון בחסות העילמים. תופס הכוח סולק בידי סנחריב ובמקומו מונה בֵּל-אִבּנִי הבבלי כמלך. לאחר מכן הצפין סנחריב ויצא להילחם בשבטי הרי הזגרוס, בני בריתם של העילמים.
המלחמה ביהודה.
בשנת 705 לפנה"ס, בעקבות מותו של המלך סרגון השני, פרצה שורת מרידות בכל רחבי האימפריה. בין השאר מרד רב ממדים במערב האימפריה האשורית שלובה על ידי המצרים. סנחריב, המלך החדש של אשור, דיכא ראשית כל את המרידות בבבל (ר' המשך הערך) ורק בשנת 701 לפנה"ס התפנה לטפל במרד שבמערב האימפריה. הוא צעד למערב בראש כח של כ-200,000 איש. צידון וערים פניקיות אחרות נכבשו, למעט צור. גם אשדוד, עמון, מואב ואדום נכנעו. ואולם, חזקיהו, מלך יהודה, סירב להיכנע לאשור. יחד עם נסיכי אשקלון ועקרון התריסו כנגד הצבא האשורי, ובטחו בביצוריהם, בעזרת מצרים ובמקרה היהודי, בעזרת האלוהים במערכה נגד אשור. סנחריב ניצח את בני הברית המצריים והחל לצעוד לירושלים, כאשר בדרך כבש 46 ערים בצורות, ובהן לכיש, ושלח לגלות כ-200,150 נפש. מנסרת טיילור, היא מנסרת סנחריב, מתארת את מסעו של סנחריב ליהודה:
חזקיהו, כמתואר במנסרה, נכנע לסנחריב, שילם את המס והמצור הוסר. בהתאם לכתוב במקרא, מתארת המנסרה את כיבושיו בערי יהודה, לעומת זאת כלפי ירושלים נכתב , ומהיעדר תיאור כיבוש, נראה שהוא כשל בכיבוש ירושלים ככתוב במקרא.
ב בספר מלכים מסופר שכאשר עמד סנחריב להטיל מצור על ירושלים, . היסטוריונים מודרניים, וגם עתיקים כדוגמת יוסף בן מתתיהו, טוענים כי מדובר במגפה שהכתה במחנה האשורי. ההיסטוריון היווני הרודוטוס כתב כי עכברים באו בליל למחנה אשור ואכלו את כל נשקי החיילים. אין אישור למאורע במקורות חוץ-תנ"כיים בני הזמן, אולם עובדה היא שירושלים לא נכבשה בידי אשור בתקופה זו, וכן שסנחריב המשיך לשלוט עוד שנים ארוכות לאחר מכן. אך אכן נהרג בידי שני בניו.
מלחמות נוספות וסוף ימיו.
תחילת שלטונו של סנחריב התאפיינה במרידות ברחבי האימפריה; מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל. ב-703 לפנה"ס, אציל בבלי בשם מרדוך-זכיר-שומי השני ניצל את המהומה ועלה לשלטון למספר חודשים. הוא הורד מהשלטון באותה שנה על ידי המלך הכשדי מרדוך-אפלה-אידינה השני שהגיע והתקבל בבבל ברצון. הוא חידש את הברית עם עילם וגייס את כל ערי בבל הגדולות, וכן את הארמים והכשדים. הצבא האשורי יצא לקרב נגדו ליד כיש; הוא נמנע מעימות גלוי, ברח משדה הקרב ולא חזר יותר לבבל. סנחריב כבש את בבל, בזז את ארמונו של מרדוך-אפלה-אידינה, את ערי בבל המורדות ואת שבטי הארמים והכשדים שהתגוררו בדרום מסופוטמיה. הוא הגלה לאשור 208,000 חיילי אויב ולקח רכוש רב. במקומו המליך סנחריב את בל-איבני, אציל בבלי שחונך באשור. כשגם הוא מרד, ובמקומו המליך סנחריב בשנת 699 לפנה"ס את בנו אשור-נדין-שומי.
במהלך מסע מלחמה של סנחריב לעילם ב-694 לפנה"ס, איגפו העילמים את האשורים מצפון, ותפסו את בבל, כשהם שובים את אשור-נדין-שומי, ומעלים לשלטון אציל מקומי בשם נרגל-אושזיב. סנחריב שב וכבש את בבל ב-693 לפנה"ס, אך איבד אותה בשנית כשחזר להילחם בעילמים. הפעם עלה לשלטון אציל כשדי בשם מושזיב-מרדוך, ששלט בבבל במשך 4 שנים.
סנחריב נלחם נגד מושזיב-מרדוך, עילם ובלי בריתם - על גדות החידקל, בקרב ח'לולה, שאחריו שני הצדדים תיארו את הקרב כניצחונם; כיון שתוצאות הקרב לא היו חד משמעיות - שני הצדדים טענו לניצחון. הקרב לא שינה את הסטטוס של המלכים הלוחמים בשני הצדדים, אבל אשור נסוגה מהאזור.
ב-689 לפנה"ס תפס סנחריב את בבל פעם נוספת, והפעם, כעונש על חוסר נאמנותה - החריבה, ונטל את פסל מרדוך מבבל לאשור. חומותיה, מקדשיה וארמונותיה הושמדו לגמרי, וההריסות הושלכו לאראכטו (Arakhtu),או בכנויו "הנהר של בבל" אשר זרם בדרומה של בבל הקדומה. חורבן בבל זעזע את העולם המסופוטמי, בהיותה התרבות המפותחת באזור. את נינוה, בירתו, בנה סנחריב בדומה לבבל שהחריב והפכה למרכז התרבותי של העולם העתיק. כמו כן, יצא סנחריב למלחמה כנגד שבטי ההרים של קיליקיה.
סנחריב נרצח ב-681 לפנה"ס בידי בנו ארד-מוליסו, הוא אַדְרַמֶּלֶךְ המקראי. במקרא צוין בן אחר בשם שַׂרְאֶצֶר, עליו לא ידועים כל פרטים אחרים, ויכול להיות ששמו הוא גלגול של אחד מנכבדי הממלכה שלא היה בנו של סנחריב). לאחר הרצח, ולאחר שלא הצליח לתפוס את השלטון נמלט ארד-מוליסו לאוררטו (היא אררט המקראית). בכרוניקה הבבלית צוין כי האל מרדוך, שכעס על סנחריב (בשל החרבת בבל, ולקיחת פסלו) גרם לבנו לרצוח אותו. לעומת זאת, המקרא מייחס את סופו להתרסה הגדולה של שליחו רבשקה וכך נאמר במפורש בנבואתו של ישעיהו בן אמוץ על כישלון המצור שלו על ירושלים (20 שנה לפני מותו): . את מקומו תפס אסרחדון, אחד מבניו האחרים מאשתו נקיה-זכותו.
מפעלי המלך.
סנחריב עמד מאחורי מספר גדול של מפעלי בנייה, רובם בבירתו נינוה. קודם בנה את ארמונו המפואר בן מאות החדרים וקרא לו שַנְיָ-לַ-יִשֻ (אין שני לו). הוא שיקם את מבניה העתיקים של העיר, בנה חומה רמה שאורכה כ-12 קילומטרים, תעלת הגנה, רחובות, גנים, חורשות וצינורות מים. כמו כן בנה בעיר אשור מקדשים ושיפץ את חומותיה. בימיו הומצאו דרכים נוחות יותר להתכת הברונזה ושימוש בחומרי בניין.
צאצאים יהודים.
לפי התלמוד הבבלי, התנאים שמעיה ואבטליון היו מצאצאיו של סנחריב.
משה ברזני
משה ברזני (14 ביוני 1926, ב' בתמוז ה'תרפ"ו – 21 באפריל 1947, ב' באייר ה'תש"ז), מעולי הגרדום, היה לוחם במחתרת הלח"י שנתפס על ידי הבריטים והתאבד בגיל 20 בצינוק בטרם הועלה לגרדום.
ילדות.
משה ברזני, נולד בבגדאד שבעיראק, ללולו ואברהם ברזאני, אביו היה רב, מקובל ושוחט בקהילה היהודית בעיראק, נצר למשפחת ברזאני - משפחה יהודית מיוחסת מכורדיסטן. אחיו של אביו היה הרב יצחק ברזאני, רב ואב בית הדין של העיר ארביל בעיראק. בגיל שש עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא התחנך על אהבה לארץ ובביתו הייתה אווירה של שאיפה לגאולת ישראל. בגיל עשר נאלץ לנטוש את לימודיו כדי לסייע בכלכלת משפחתו. כבר בגיל צעיר הצטרף למחתרת הלח"י, בעקבות אחיו הבכור שאול, וזכה לתמיכה מצד הוריו.
פעילותו בלח"י ומעצרו.
משה פעל ביחידת הנוער של הלח"י בהפצת כרוזים ומודעות כשנה וחצי, בהמשך עבר לפעולות מיקוש וחבלה. ב-22 באוקטובר 1946 השתתף בפעולת פיצוץ הרכבת ליד הכפר מלחה ממערב לירושלים.