ב-15 במרץ 1942 הצטרף פישר לצבא צרפת החופשית. הוא עבר עם משפחתו להתגורר בצידון ואחר"כ בביירות. שירת כקצין במודיעין הצרפתי בסוריה ולבנון עד יולי 1946 תחת השם Edouard Lavergne. בנוסף, שימש פישר כאיש קשר בין תנועתו של דה גול ובין ראשי היישוב בארץ-ישראל. פישר עמד מאחורי פגישת בן-גוריון עם גנרל פול ביינה, ראש הנציגות הצרפתית בסוריה ולבנון. בפגישה, שנערכה באוקטובר 1944 בביירות, נקבע שיתוף פעולה חשאי ציוני-צרפתי, שהעניק לאליהו ששון, ראש האגף הערבי בסוכנות היהודית ולקבוצה קטנה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, גישה למקורות מידע צרפתיים - כולל מסמכים חשאיים סוריים ובריטים. שיתוף הפעולה עם המודיעין הצרפתי היה מרכיב מרכזי ביכולתו של בן-גוריון להוליך את היישוב ומדינת ישראל לניצחון אל מול מלחמת המודיעין הבריטי החשאית, 'תוכנית קלייטון', למנוע את יישומה של תוכנית החלוקה והקמת מדינה יהודית. על שירותו קיבל אותות הצטיינות מממשלת צרפת והיה לקצין לגיון הכבוד הצרפתי.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימש כמזכיר מדיני של הסוכנות היהודית בפריז תחת משה סנה. בשנת 1948, עם קום המדינה מונה כנציג הממשלה הזמנית בבירת צרפת. באותה עת ייצג את ישראל בדיוני עצרת האו"ם בפריז. במאי 1949 הועלה לדרגת שגריר ישראל בצרפת, עקב הכרתה בישראל. בין פעולותיו באותה עת היו הסדרת מעמדם העצמאי של מוסדות צרפתיים בארץ-ישראל, במסגרת הסכם פישר-שובל (Fischer-Chauvel), מסירת דו"ח ממשלת ישראל בעניין רצח פולקה ברנדוט לממשלת שוודיה (1949), שימש כראש המשלחת הישראלית ל"ועדת הפיוס לארץ ישראל" (1951), היה מעורב במגעים הראשונים של הדיונים עם קונראד אדנאואר בעניין "הסכם השילומים", היה חבר במשלחת הישראלית לאונסק"ו ועוד.
במאי 1953 עבר פישר לכהן כציר ישראל באנקרה, בירת טורקיה. הוא שימש בתפקיד עד שנת 1957. לאחר מכן שירת במשרד החוץ בירושלים כמנהל מחלקת אמריקה הלטינית. בהמשך מונה כסגן המנהל הכללי וכמנהל מחלקת מערב-אירופה. בשנת 1960 התמנה לשגריר ישראל ברומא. הוא עסק במקביל גם בקשר עם קריית הוותיקן. בנוסף, היה מעורב בארגון ביקורו של פאולוס השישי בישראל. (1964). מוריס פישר נפטר בשנת 1965 בשווייץ, במהלך כהונתו כשגריר, לאחר מחלה קשה. הוא הובא לקבורה בירושלים.
פישר נישא פעמיים. מרעייתו הראשונה, דינה לבית ריזקין, נולדו לו שני ילדים - אוצר האמנות יונה פישר, ואחיו יוסף, פעיל חברתי במסגרת הקרן לירושלים. מרעייתו השנייה, חיה לבית ריזקין, נולדה לו בת - דפנה.
בשנת 1964 נחנך לכבודו יער, בקרבת כפר יהושע, מטעם הקק"ל. על שמו רחובות בירושלים ובכפר יונה.
הכוכב האדום בלגרד (כדורסל)
הכוכב האדום בלגרד (בסרבית: КК Црвена звезда) היא קבוצת כדורסל סרבית מעיר הבירה בלגרד, המתמודדת בליגת העל הסרבית, ובליגה האדריאטית וביורוליג.
אולם הבית של הקבוצה הוא היכל פיוניר, אם כי משחקים בהם יש צפי לקהל רב מתקיימים בבלגרד ארנה.
היסטוריה.
מועדון הכדורסל נוסד ב-1945 והשתתף בליגה היוגוסלבית עם זכייה של 15 אליפויות ו-5 גביעים.
מאז שהחל להשתתף בליגה הסרבית הקבוצה אמנם בצמרת דרך קבע, אך לא מצליחה לזכות בתארים כמו בעבר. לעומת זאת, יריבתה העירונית פרטיזן בלגרד זכתה בחמש אליפויות רצופות מאז החלה לפעול הליגה הסרבית.
הקבוצה משתתפת במסגרת הליגה האדריאטית מאז שנת 2002 והשלב הגבוה ביותר שהגיעה אליו היה חצי הגמר (4 פעמים). כמו כן השתתפה הקבוצה במפעלים האירופאים השונים והשלב הכי גבוה היה הזכייה בגביע ספורטה בשנת 1974.
בסיום עונת 2010/11, התמזגה לתוך המועדון קבוצת הכדורסל של ז'לזניק בלגרד שהתפרקה.
הכוכב האדום בלגרד עלתה בפעם הראשונה ליורוליג בשנת 2013-2014 בו סיימה בבית ד' במקום החמישי במאזן 4-6 ולא העפילה לטופ 16.
בעונת 2017/18 זכתה באליפות ליגת העל הסרבית בפעם הרביעית ברציפות.
שחייה באולימפיאדת סיאול (1988)
אולימפיאדת סיאול (1988) נערכה בסיאול, קוריאה הדרומית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-21 בספטמבר 1988 ל-25 בספטמבר 1988. 31 משחים נערכו במשחקים אלו (15 לנשים ו-16 לגברים), בהשתתפות 633 משתתפים (252 נשים ו-381 גברים) מ-77 מדינות.
קריסטין אוטו () שזכתה ב-6 מדליות זהב ובכך הייתה לספורטאית האישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה ב-6 מדליות זהב באולימפיאדה אחת.
קריסטינה אגרסגי () הייתה האלופה האולימפית הצעירה ביותר בהיסטוריה של השחייה (14 שנים ו-41 יום), כשזכתה במשחה ל-200 מטר גב.
השחייניות הבולטות.
קריסטין אוטו () שזכתה ב-6 מדליות זהב וג'נט אוונס () שזכתה ב-3 מדליות זהב.
השחיינים הבולטים.
מאט ביונדי () שזכה ב-7 מדליות מהן 5 מדליות זהב, תמאש דארני () שזכה בשתי מדליות זהב, כריס ג'ייקובס () שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, טרוי דלבי (), דאג ג'רטסן () שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב במשחי השליחים, אווה דסלר () שזכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג ואיגור פוליאנסקי () שזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד.
שיאי עולם.
בסך הכל נקבעו 11 שיא עולם חדשים, מהם 2 לנשים ו-9 לגברים. דייוויד ברקוף () קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בשלב המוקדמות (54.51 שניות).
מיכל פאפאדופולוס
מיכל פאפאדופולוס (בצ'כית: Michal Papadopulos; נולד ב-14 באפריל 1985 באוסטרבה שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בפיאסט גליביצה.
קריירת מועדונים.
שיחק במועדוני הנוער נ.ח. אוסטראבה ובאניק אוסטראבה. הופיע לראשונה בהרכב הראשון של באניק ב-2002. בקיץ 2003 הושאל לארסנל, שם הוא שיחק רק משחק אחד במסגרת גביע הפוטבול ליג במשחק מול וולברהמפטון. ב-2004 חזר לבאניק, איתו הוא זכה ב-2005 בגביע הצ'כי. בדצמבר עבר לבאייר לברקוזן. ב-2008 הושאל פאפאדופולוס לאנרגי קוטבוס. ביולי 2008 הוא חזר לצ'כיה, שם חתם עם מלאדה בולסלאב ושיחק במועדון בעונה 2008-09. ב-15 ביוני 2009 עבר להירנביין ההולנדית ושיחק בה עונה וחצי. ב-31 בינואר 2011 עבר מיכל למועדון הרוסי ז'מצ'וז'ינה סוצ'י. בהופעת הבכורה שלו בקבוצתו החדשה ב-4 באפריל 2011 במשחק מול אוראל כבש פאפאדופולוס מפנדל את שער הניצחון. באוגוסט 2011 חתם חוזה עם רוסטוב ל-4 שנים. משחק הבכורה שלו במדי קבוצתו החדשה נערך ב-27 באוגוסט 2011 מול אנז'י מחצ'קלה כאשר הוא נכנס כמחליף, המשחק הסתיים בתוצאה 1-1. ביוני 2012 עזב את רוסטוב וחזר למולדתו למועדון זגלבי לובין.
Olanzapine
Zyprexa
אולאנזאפין
אולנזפין
התאחדות הצלמים המקצועיים בפלשתינה
גן המנורה
גן המנורה (ידוע גם בשמות בור שיבֶּר וגן הסוס) הוא גן ציבורי במרכז ירושלים, בין הרחובות המלך ג'ורג', בארי, שמואל הנגיד ורחוב בן-יהודה, צפונית לבית פרומין ודרומית לבניין המשביר לצרכן. בגן אמפיתיאטרון קטן, מזרקת מים דמוית מפל, פסל בדמות סוס וכן שירותים ציבוריים.
היסטוריה.
בור שיבר.
בעליו הראשונים של השטח היו יהודים. בתקופה שבטרם רחוב בן-יהודה רכש האדריכל והקבלן הערבי-נוצרי ג'ורג' שיבר את הסביבה, ובה המגרש. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 שימש כמגרש כדורגל של הפועל ירושלים, ואולם לשיבר היו תוכניות גדולות יותר עבורו. במשך שנות ה-30 וה-40 הוצגו תוכניות שונות, בהן הוצע להקים במקום תיאטרון, בית קולנוע, מרכז מסחרי, גורד שחקים ובית מלון שתכננה להפעיל משפחתו של ירחמיאל אמדורסקי. ב-1936 נחפר במקום בור לשם הקמת היסודות לבניין בן 8 קומות, שתוכנן להפוך בשלב עתידי לבניין בן 15 קומות. עם פרוץ המרד הערבי הגדול הופסקו העבודות, והמשקיעים משכו ידיהם מהמיזם. הבור שנותר במקום זכה לכינוי בור שיבֶּר, על שמו של ג'ורג' שיבר. בשל המבנה הטופוגרפי במקום, הבור שנוצר נמוך במעט מרחוב המלך ג'ורג', אך בינו לבין מפלס רחוב שמואל הנגיד מפרידים כמה מטרים.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה שוב התעורר עניין במתחם. איש עסקים מצרי שאף להקים במקום את גורד השחקים הגבוה ביותר במזרח התיכון, והודי ששירת בצבא הבריטי התעניין אף הוא ברכישת המגרש, אך המגעים לא יצאו אל הפועל. לאחר סיום המלחמה השתמשו שלטונות המנדט בבור לשם מעצרם של תושבים שהפרו את העוצר שהטילו מעת לעת על העיר.
גן המנורה.
ב-1950 קבעה הכנסת את משכנה בבית פרומין שבסמוך לבור. באותה העת בחנה עיריית ירושלים חלופות למבנה חדש לבית העירייה; אחת מהן הייתה בור שיבר, שיתרונותיו היו הן סמיכותו למשכן הכנסת והן מיקומו המרכזי. בסופו של דבר נגנזה התוכנית עקב קשיי מימון. גם ההסתדרות ומשקיעים זרים שאפו לשים ידם על המגרש, אך גם תוכניות אלה לא קודמו. תחת זאת, הוקם במקום גן ציבורי בתכנונו של ראש מחלקת הגנים בעירייה, ע. הלל.
ב-1956 העניק הפרלמנט הבריטי מתנה למדינת ישראל – פסל ברונזה ועליו תיאור אירועים ודמויות מתולדות העם היהודי, מעשה ידיו של האמן בנו אלקן. הפסל הוצב בבור, סמוך למשכן הכנסת, ב-15 במאי אותה שנה, לרגל יום העצמאות השמיני של מדינת ישראל, בטקס שבו השתתפו אלפים. בשל מיקומו זכה הפסל לכינוי "מנורת הכנסת", ואילו הבור זכה אף הוא לכינוי חדש – גן המנורה. ב-1966 עברה הכנסת למשכנה הנוכחי, ומנורת הכנסת הועברה עִמהּ, והוצבה מול השער הראשי, למרגלות גן הוורדים. עם זאת, גם בהיעדרה של המנורה, נותר כינויו של הגן "גן המנורה".
שמו של הגן הוסב לגן משה ברעם על שם שר העבודה בממשלת רבין הראשונה (1974–1977) ואיש ירושלים.
גן הסוס.
ב-1997 הוצב בגן פסל דמוי סוס, בשם "סוסת השלום", שהעניקה לירושלים ממשלת סלובניה לרגל חגיגות 3,000 שנים להיווסדה של ירושלים. בעקבות הצבת הפסל נוסף לגן כינוי חדש – גן הסוס.
במהלך מחאת האוהלים בשנת 2011, הוקם בגן מאהל המחאה המרכזי בעיר ירושלים.