במסגרת העניין הרב שגילה הית' במוזיקה הוא התיידד עם מוזיקאיות רבות, כמו הפסנתרנית מאורה לימפני. כאשר כיהן הית' כראש הממשלה, פנה אליה חבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית, טפטון במיש ואמר: "מאורה, טד חייב להתחתן, האם תנשאי לו?" תשובתה הייתה שהיא הייתה מסכימה אלמלא הייתה מאוהבת במישהו אחר. מאוחר יותר היא ציינה שהמחווה האינטימית ביותר שהוא עשה כלפיה הייתה הנחת זרועו סביב כתפיה.
העיתונאי ברנרד לוין כתב באובזרבר שבריטניה הייתה צריכה להמתין עד לעלייתה של החברה המתירנית כדי לקבל ראש ממשלה בתול. בשלב מאוחר יותר בחייו, על פי הביוגרף שלו, פיליפ זיגלר, כשהשתתף בסעודות, היה הית' "שוקע בשתיקה קודרת או מתעלם במכוון מהאישה שישבה לצדו ומשוחח עם הגבר הקרוב אליו". אחרים טענו בזמנו שהית' פשוט לא היה איש שיחה באירועים חברתיים.
ג'ון קמפבל, שב-1993 פרסם ביוגרפיה של הית', הקדיש ארבעה עמודים בספרו לדיון בנוגע לנטייתו המינית. בעוד הוא מודה שהית' נתפש לעיתים בציבוריות כגיי, בעיקר בשל העובדה ש"כיום... אמירה כזאת מקובלת על כל רווק", הוא לא מצא שום עדות מבוססת לכך, למעט שמועות חסרות ביסוס. הערה זו התייחסה לאזכור של "מקרה מטריד" בראשית מלחמת העולם השנייה בביוגרפיה שפורסמה ב-1972 על ידי אנדרו רות'. קמפבל הגיע בסופו של דבר למסקנה שההיבט המשמעותי ביותר במיניותו של הית' הייתה ההדחקה המוחלטת שלו כלפיה.
בריאן קולמן, שהיה חבר אספת לונדון מטעם המפלגה השמרנית, טען ב-2007 שהית', כדי לא לגרום נזק לקריירה שלו, חדל לקיים יחסי מין הומוסקסואליים בשירותים ציבוריים בשנות החמישים. קולמן אמר שהיה ידוע לכל במפלגה השמרנית שהית' קיבל אזהרה חמורה מהמשטרה כאשר עבר בדיקות רקע לקראת מינויו כחבר במועצה המלכותית. הביוגרף של הית', פיליפ זיגלר, כתב ב-2010 שקולמן היה מסוגל לספק מידע מועט, אם בכלל, כדי לתמוך באמירתו זו. זיגלר גם ציין שאף גבר לא טען שהוא קיים יחסי מין עם הית' ואין שום עדות לנטייתו ההומוסקסואלית כביכול באף מסמך, ושאלו שהכירוהו היטב עמדו על כך שלא הייתה לו נטייה כזאת. הוא החזיק באמונה שהית' היה א-מיני.
לורד ארמסטרונג מאילמינסטר, שהיה ידידו הקרוב של הית' ושימש בעבר כמזכירו האישי, ציין שהוא מאמין שהית' היה א-מיני ואמר: "מעולם לא היה אפילו רמז למיניות ביחסיו עם גברים, נשים או ילדים". ידידה אחרת של הית' ואשת סודו, שרה מוריסון, לשעבר סגנית מנהיג המפלגה השמרנית, סיפרה שהית' אמר לה במפורש שהוא א-מיני. צ'ארלס מור, בביוגרפיה הרשמית של מרגרט תאצ'ר, אמר שחבר הפרלמנט ביל דידס האמין שתאצ'ר "הייתה משוכנעת" שהית' היה גיי, בעוד מור עצמו האמין שאמירתה של תאצ'ר בראיון שהעניקה ב-1974 על כך שהית' לא הקים משפחה הייתה רמז מכוון לנטייתו המינית, וזאת כדי לפגוע באמינותו.
טענות להתעללות מינית בילדים.
באוגוסט 2015 נפתחה חקירה מטעם כמה יחידות במשטרת בריטניה בנוגע לחשדות להתעללות מינית בילדים מצדו של הית'. הוועדה לחקירת תלונות נגד המשטרה בחנה חשדות שהועלו על ידי קצין משטרה בכיר לשעבר שהאשמות פליליות כלפי בעלת בית בושת פיליפינית, מיירה פורד (שהורשעה מאוחר יותר במקרה אחר) על כך שהיא סיפקה נערות קטינות ללקוחות, לא נחקרו על ידי משטרת וילטשייר לאחר שעל פי המסופר היא "איימה לחשוף" את העובדה שהית' היה מעורב במקרים של התעללות בקטינים. השאלה הייתה אם היחידה חקרה כראוי את הטענות שהועלו בשנות התשעים. באותו חודש הכחישה פורד את הטענה שהיה ברשותה מידע כזה או שהיא עשתה בו שימוש כאמור. עורך הדין שייצג אותה באותה תקופה פרסם הצהרה: "מרשתי לשעבר בקשה ממני להבהיר שבשום שלב היא לא הצהירה שטד הית' היה לקוח שלה ובשום שלב היא לא איימה לחשוף אותו כלקוח שלה אם החקירה כנגדה תימשך". נציג התביעה בפרשה זו אישר שמכתב בנדון שנשלח למערכת הטיימס לא זכה להתייחסות בשל העובדה ששלושה עדי תביעה סירבו להעיד, לא בשל חשדות כלפי הית'. במאי 2016 דיווח הטיימס שהוועדה לחקירת תלונות נגד המשטרה החליטה שטענותיו של קצין המשטרה הבכיר לשעבר היו חסרות ביסוס.
עם פתיחת החקירה דווח בדיילי מירור שגבר טען שב-1961, כשהיה בן 12, הוא נאנס על ידי הית' בדירה במייפייר, לאחר שהוא ברח מביתו.
החשדות נגד הית' נחקרו כחלק מ"מבצע מידלנד" (Operation Midland) של משטרת המטרופולין של לונדון שבו היא חקרה טענות היסטוריות על התעללות בילדים ומעשי רצח קשורים. עדותו של אדם בשם "ניק" הועברה למשטרה על ידי אתר התחקירים Exaro לאחר שזה התראיין שם בנוגע לחשדות לכאורה להתעללות מינית בילדים על ידי אישים מפורסמים בדירה בכיכר דולפין בפימליקו. הית' היה אחד מהאישים הללו.
בספטמבר 2015 דיווח הגרדיאן שהקצינים המנהלים את החקירה חלוקים בדעתם אם ניתן להמשיך במבצע מידלנד, שכן לא נמצאו ראיות מסייעות. רשת סקיי ניוז דיווחה שמשטרת ג'רזי חוקרת חשדות כנגד הית' כחלק מחקירה רחבה יותר, ושחקירה דומה התנהלה בה בעת על ידי משטרת וילטשייר. קרן הצדקה על שמו של הית', שמנהלת את המוזיאון שפועל בביתו לשעבר, הודיעה שהיא מקדמת בברכה את החקירה.
בנובמבר 2016 דיווח הגרדיאן שהקרימינולוג הבכיר, ריצ'רד הוסקינס, ציין שהעדות כנגד הית' שהועלו בחקירת משטרת וילטשייר, כולל האשמות חסרות בסיס על התעללות פולחנית שטנית, היו "מגוחכות" ו"דמיוניות", והושגו באמצעות הפרקטיקה השנויה במחלוקת של "תרפיית שחזור זיכרון" (Recovered-memory therapy). בדצמבר אותה שנה דיווח הגרדיאן ש-15 איש הגישו תלונה על פגיעה מינית על ידי הית'. באותו חודש הודיע מפקד משטרת וילטשייר כי החשדות בנוגע להתעללות פולחנית שטנית "אינן נוגעת לסר אדוארד הית'".
במרץ 2017 סגרה משטרת וילטשייר את תיק החקירה, לאחר שעלותו של זה הגיע ל-1.5 מיליון ליט"ש במשך שנתיים ולאחר ששום עדות מבוססת לא נמצאה ב-42 עדויותיהם של 40 אנשים (כולל שלושה שמות שונים שנעשה בהם שימוש עבור אדם אחד). בספטמבר אותה שנה הוכרז שבמסגרת חקירה בלתי תלויה בנוגע להתעללות מינית בילדים תיבדק חקירת המשטרה בעניינו של הית'. המשטרה הודיעה כי אם הית' היה עדיין בחיים, הם היו חוקרים אותו תחת אזהרה בנוגע ל-7 מתוך 42 החשדות, אך אין להסיק דבר בנוגע לאשמתו או חפותו. בדיווחו המסכם אישר מפקד משטרת וילטשייר כי "לא נמצאו עדויות מבוססות נוספות" כדי לתמוך בהאשמות על התעללות פולחנית שטנית.
דייב המסוכן
דוכסית קורנוול
דוכסית קורנוול (באנגלית: Duchess of Cornwall) הוא תואר אצולה בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לאשת דוכס קורנוול, אשר ניתן לבנו הבכור של המלך ויורש העצר בסדר הירושה לכתר הבריטי.
דוכסות קורנוול מועברת באופן מסורתי לידי בנו הבכור של ראש הממלכה המאוחדת ואינה עוברת בירושה. בשל כך, התואר אינו זוכה להכרה ציבורית רחבה בשל היות הבן הבכור בעל תואר נסיך ויילס ורעייתו מוכרת בתואר נסיכת ויילס.
הראשונה לשאת בתואר דוכסית קורנוול הייתה ג'ואן מקנט, שנישאה בשנת 1361 לאדוארד, הנסיך מוויילס. הנשים שזכו לשאת בתואר זה בלבד, ללא תואר הנסיכה מוויילס, הן קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, ומרי מטק. בשני מקרים אלו התואר ניתן להן עם נישואיהן, בעת שבעליהן היו השלישיים בסדר הירושה לכתר הבריטי וטרם החזיקו בתואר הנסיך מוויילס.
משנת 2005 מחזיקה בתואר קמילה, דוכסית קורנוול, שנישאה לנסיך צ'ארלס ונמנעה מלהשתמש בתואר הנסיכה מוויילס לאור הרגישות הציבורית לאחר מות רעייתו הראשונה, הנסיכה דיאנה.
הכנסייה של סקוטלנד
הכנסייה של סקוטלנד (או כנסיית סקוטלנד; סקוטית: The Scots Kirk) היא הדת הממלכתית של סקוטלנד, בעלת השקפה וצורת ארגון פרסביטריאניות. הכנסייה רואה את עצמה כיורשת הנצרות בסקוטלנד מאז ראשיתה במאה השישית, אך מאפייניה העיקריים עוצבו בתקופת הרפורמציה במאה ה-16, על ידי ההוגה והמתקן ג'ון נוקס , תלמידו של ז'אן קלווין. בשנת 2001 דיווחו 42% מתושבי סקוטלנד שהם משתייכים לכנסייה.
הכנסייה הסקוטית מקיימת נוכחות קבועה בישראל, ומפעילה בה את המלון הסקוטי בטבריה, את אכסניית וכנסיית סנט אנדרוז בירושלים, ואת בית הספר טביתא ביפו.
קורגי
ברקשייר
ברקשייר (באנגלית: Berkshire) הוא מחוז בדרום-מזרח אנגליה, המוכר בכינויו "המחוז המלכותי" בשל ריבוי בתי המגורים של משפחת המלוכה הבריטית בתחומיו (הבולט שבהם היא טירת וינדזור). סביב לו מצויים מחוזות אוקספורדשייר, בקינגהאמשייר, סארי, וילטשייר, המפשייר ולונדון רבתי. עיר הבירה של המחוז היא רדינג.
המחוז כולל את העמקים של אמצע נהר התמזה ואת קנט. הוא מחולק לשש רשויות יחידניות: יער ברקנל, רדינג, סלו, וסט ברקשייר, וינדזור ומידנהד. ב -1998 בוטל המחוז המינהלי עצמו, וסמכויותיו המינהליות הוקצו לשש הרשויות היחידניות.
לנקסטר (לנקשייר)
לנקסטר (באנגלית: Lancaster) היא עיר ומועצה מקומית במחוז לנקשייר שבצפון-מערב אנגליה. העיר, השוכנת סמוך לנהר לון, היא עיר מרכזית במחוז לצד הבירה פרסטון, ומשמה נגזר שם המחוז, כמו גם שמו של בית לנקסטר. מקורה של דוכסות לנקסטר, בראשה עומדת מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה, הוא באזור זה.
כנסיית סקוטלנד
הכנסייה הסקוטית
תאימורז בגרטיוני
תֶאימוּרַז בָּגרַטיוֹני (בגאורגית: თეიმურაზ ბაგრატიონ, 21 באוגוסט 1912 - 10 באפריל 1992) היה אציל גאורגי-רוסי ופליט פוליטי בארצות הברית, בה כיהן בתפקיד נשיא קרן טולסטוי (Толстовский фонд), ארגון צדקה ניו יורקי.