בשנת 2000 הקימה "קו מנחה", בשיתוף עם אייל גורביץ' וגיורא אלון, את חברת "בורסה גרף", שעוסקת בתחום הניתוח הטכני ומפתחת את תוכנת "בורסה גרף", מערכת ניתוח טכני לניהול תיקי השקעות, ביצוע השוואות ועוד.
באוגוסט 2006 ביזפורטל בשיתוף חברת יפעת בקרת פרסום, השיקו אתר העוסק בתחום הפרסום והשיווק. בנובמבר 2009 קו מנחה רכשה את האתר המתחרה, "אייס", מסיגלר תקשורת, ומיזגה אליו את אתר הפרסום של ביזפורטל.
בפברואר 2008 חברת "קו מנחה" רכשה את השליטה בחברת "יתב שוקי הון גלובליים", והשתיים השיקו מדור המספק מידע כלכלי על בורסות ארצות הברית בשפה העברית באתר ביזפורטל.
בשנת 2010 הוסכם על שיתוף פעולה בין ערוץ הספורט לבין אתר Bizportal, הבא לידי ביטוי בתחזוקו של אזור באתרי ערוץ הספורט ו-Bizportal, בשם "bizsport". האזור עוסק בכלכלה ובספורט, ונכתב בידי כתבי שני האתרים.
בשנת 2012 ביזפורטל רכשו את אתר הפורומים "דיבורסה". בסוף שנת 2013 מוזגו פורומים אלה באתר תפוז אנשים.
הגישה לרוב המידע באתר Bizportal היא חינמית, אם כי חלק מהמידע שבו ניתן לצפייה רק בתשלום כספי, כמו הגישה למידע ממאגר רשם החברות (בחלקו).
חזי שטרנליכט, כיום כתב ישראל היום, שימש בעבר עורך Bizportal.
אלי שמעוני, סגן עורך כלכליסט לשעבר, היה העורך הראשי של ביזפורטל בין ינואר 2018 למאי 2019.
ביוני 2019 מכרה חברת קו מנחה, המחזיקה בבעלות באתר, 49.8 אחוז למומחה שוק ההון והעיתונאי אבישי עובדיה, לפי שווי של 9 מיליון שקל.. במהלך 2020 אבישי עובדיה רכש 50.2% ומחזיק כעת ב-100% מביזפורטל תקשורת בעמ שמפעילה את האתר.
דיאנה ספנסר
נסיכת ויילס
נסיכת ויילס (באנגלית: Princess of Wales) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לרעייתו של נסיך ויילס בשל נישואיה לנסיך. סיום נישואים אלה בשל גירושין, או מקרה בו נסיך ויילס מפסיק לשאת בתואר זה, מביאה לכך שרעייתו מאבדת את התואר נסיכת ויילס. כך לדוגמה, אם נסיך ויילס מוכתר כמלך, רעייתו מוכתרת לצידו כמלכה רעייה, ומאבדת את התואר נסיכת ויילס. בשל עובדה זו, רק עשר נשים לאורך ההיסטוריה נשאו בתואר נסיכת ויילס מאז שנת 1283, עת קיבל יורש העצר האנגלי לראשונה את התואר "נסיך ויילס".
נסיכת ויילס הנוכחית היא קמילה, דוכסית קורנוול, בשל היותה רעייתו של צ'ארלס, נסיך ויילס. קמילה אינה משתמשת בתואר זה המקושר בקרב דעת הקהל בממלכה המאוחדת וברחבי העולם לדיאנה ספנסר, רעייתו הראשונה של צ'ארלס, אף שזו איבדה את התואר "הנסיכה מוויילס" עת שהתגרשה מצ'ארלס (והמשיכה להתקרא "נסיכת ויילס" מבלי הקידומת "הוד מעלתה המלכותית").
נסיכות ויילס.
מאז שנוצר התואר, נשאו בו עשר נסיכות בלבד:
נסיכת ויילס אינה נסיכה בזכות עצמה.
התואר נסיכת ויילס מוענק לנסיכה בשל נישואיה, ולא תואר העומד בפני עצמו. הנסיכות אלכסנדרה ומרי נשאו בתואר "נסיכה" בשל היותן נסיכות דנמרק וטק בהתאמה, ולא בשל היותן נסיכות ויילס. מסיבה זו דיאנה לא יכלה, לאחר גירושיה, להיקרא "הנסיכה דיאנה, הנסיכה מוויילס" אלא רק "דיאנה, נסיכת ויילס" (כשם משפחה בלבד).
כמו כן המלכה אליזבת השנייה, על אף היותה יורשת העצר, לא יכלה לשאת בתואר נסיכת ויילס מאחר שהוא תואר נילווה, ולא תואר העומד בפני עצמו. עד 2011 היה תקף כלל העדפת הבן הבכור בממלכה המאוחדת, ואם נולד בן זכר הוא ירש את הכתר, ולא הבת הבכורה, גם אם הבן נולד אחרי מספר רב של בנות. בשל העובדה שהיה קיים תמיד פוטנציאל שיוולד בן, נסיכה, אף אם הייתה רשמית יורשת העצר, לא נשאה בתואר "נסיכת ויילס".
תארים נוספים של נסיכת ויילס.
בשל נישואיה לנסיך ויילס, נושאת רעייתו בתארים נוספים הנובעים מנישואים אלה, מלבד התואר "נסיכות ויילס":
בפועל, נעשה שימוש בתואר "נסיכת ויילס" משום שהוא החשוב מבין כל התארים האלה, אולם כולם מתקיימים זה לצד זה, ואין מניעה להשתמש באחד התארים הפחותים יותר. כך לדוגמה, קמילה פרקר בולס ידועה דווקא בתארה השני – דוכסית קורנוול, וכן דיאנה ספנסר בהיותה נסיכת ויילס העדיפה בעת ביקור בצ'סטר לצורך חנוכת גן החיות של צ'סטר בשנת 1984 להיקרא בתואר "רוזנת צ'סטר".
בסקוטלנד נושא יורש העצר את התואר דוכס רות'סיי – התואר שניתן לרוב ליורש העצר של הכתר הסקוטי, ולכן, בהתאם, בעת ביקור בסקוטלנד נקראת רעייתו בתואר דוכסית רות'סיי.
פארק המדע קריית ויצמן
פארק המדע קריית ויצמן הוא פארק תעשיות מתקדמות (היי-טק) הנמצא בנס ציונה, בסמוך לגבולה עם רחובות.
היסטוריה.
טקס הנחת אבן הפינה לפארק נערך במאי 1971, והמבנה הראשון נחנך בסוף 1972. הפארק הוא פארק המדע השלישי שהוקם בישראל לאחר פארק מתם בחיפה והר חוצבים בירושלים. יוזם ההקמה היה שלהבת פריאר, שהיה משנה לנשיא מכון ויצמן למדע. מטרת הפארק הייתה לקשר בין המדע לתעשייה. שר האוצר, פנחס ספיר, תמך ברעיון בהתלהבות רבה, וביחד עם חברת "אפריקה ישראל להשקעות" החלו בהקמת פארק המדע, בתחום המוניציפלי של נס ציונה, ממערב לגבעת הקיבוצים. מאז הפארק גדל והתרחב. החברה שהקימה את הפארק ("פרק לתעשיות עתירות מדע בע"מ") הפכה ל"אפריקה ישראל נכסים", הזרוע היזמית בתחום הנדל"ן המניב של "אפריקה ישראל להשקעות".
הפארק כולל כ-100,000 מ"ר בנויים. מלבד גודלו הייחודי, יתרונו הוא הקרבה למוסדות אקדמיים-מחקריים: מכון ויצמן למדע, הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, מכון וולקני בראשון לציון והמכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה.
עם החברות השוכנות בפארק נמנות "HP Indigo" (שבבעלות HP), אלביט מערכות וחברת הבת שלה אל-אופ, חברת האינטרנט קונדואיט, QBI (שהוקמה על ידי חוקרים ממכון ויצמן למדע), קמהדע ועוד.
חלק מאדמות הפארק נחכרו על ידי חברת אפריקה ישראל נכסים ממכון ויצמן למדע, בהסכם חכירה ל-50 שנה שנועד להסתיים בשנת 2029. בסוף 2014 הגיעו אפריקה ישראל נכסים ומכון ויצמן להסכם לפיו תבוטל החכירה, מכון ויצמן ישלם לאפריקה ישראל נכסים 201 מיליון ש"ח, ובתמורה הפארק יעבור לבעלות משותפת של 60% אפריקה ישראל ו-40% מכון ויצמן.
פארק ת.מ.ר.
האזור כולו תוכנן כפארק אחד אך חלקו הדרומי נמצא בשטחה של העיר רחובות. עיריית רחובות נתנה לו את השם פארק ת.מ.ר (תעשייה-מדע-רחובות) על שם יצחק רבין. זהו האזור הנושק לתחנת הרכבת רחובות ונמצא בו גם מרכז מסחרי ומלון שנפתח ב-2011. רחוב המדע ורחוב וייסגל הם הגבול הצפוני של תחום הפארק ברחובות. הקמת פארק המדע באזור זה החלה בשנת 1965, עת שהונחה אבן הפינה למפעל אל-אופ שנחנך בשנת 1967. בשנת 1990 הקימה עיריית רחובות את החברה לפיתוח רחובות, שעוסקת בין השאר בקידום ופיתוח פארק ת.מ.ר.
עם החברות השוכנות בפארק נמנות אל-אופ (שבבעלות אלביט מערכות), סטרטסיס ואפלייד מטיריאלס ישראל.
שחקני כדורגל
קלט (פירושונים)
עוצבות המבצע
השסע העדתי בישראל
השסע העדתי, המכונה גם "השֵד העדתי", הוא מונח רווח לתיאור הלך רוח של קיטוב בחברה היהודית בישראל. בבסיס השסע פערים תרבותיים בין יהודים שמוצאם בעיקר בקהילות צפון אפריקה, תימן ואסיה (המכונים לעיתים "מזרחים"), לבין יהודים שמוצאם בעיקר בקהילות מרכז, מזרח וצפון אירופה ("אשכנזים"), שהולידו מציאות של יחס עדתי מפלה שהתקיים למן תקופת היישוב - פרשת מקוב, תימני כנרת, דרך דפוסי הקליטה - פרשת ילדי תימן, ההסללה הגאוגרפית לישובי הספר והפריפריה וההסללה החינוכית באמצעות מבחן הסקר, כפייה אנטי-דתית, התעסוקה, מכשירי המיון לגיוס לצה"ל ומדיניות ההפללה והענישה לאחר קום המדינה ויש שהציעו עד ימינו.
שלבים במדיניות הקליטה של העולים.
השלב הראשון והמכריע במדיניות הקליטה החל בסוף שנות ה-40 ונמשך עד תחילת שנות ה-50, ומהרבה בחינות היה זה השלב הקשה ביותר. סימני ההיכר שלו היו המעברות, פרויקטים או עבודות ציבוריות וראשית הקמתן של עיירות הפיתוח. רוב העולים שוכנו במקומות יישוב שבהם ניתנו שירותים ירודים. חלק מהם נשלח לעיירות הפיתוח החדשות שסבלו מאבטלה רבה ומתעסוקה ללא-קידום. אלה שיועדו להקמת מושבים חדשים קיבלו אמצעים ומכסות ייצור לא-מספיקים, כך שלא היה לאל ידם להתחרות עם המושבים הוותיקים המבוססים. לקראת סוף שנות ה-50 נעלמו כמעט לחלוטין רוב המסגרות הייחודיות לקליטת עולים.
רקע תרבותי ואידאולוגי של עולים.
חלק הארי של העולים החדשים התיישבו בערים, ובהן צמחו ה"שכונות" (שהיו למעשה שכונות עוני), כגון שכונת התקווה בתל אביב ושכונת ואדי סאליב בחיפה. באזורים רבים התקבצו יחד בני השכבות הנמוכות של קבוצות עולים, ומשך שניים-שלושה דורות עשו בהם את חייהם קבע מתחת לקו העוני. רובם היו ממוצא מזרחי, לרוב מצפון אפריקה ומדינות המזרח התיכון.
מניעיהם של מרבית העולים מקרב שארית הפליטה והפליטים היהודים ממדינות ערב שהגיעו לאחר קום המדינה לא היו דומים למניעיהם של העולים שהגיעו ארצה בטרם קום המדינה, אשר בצד החיפוש אחר מקלט מפוגרומים היו גם חדורי רוח ציונית ליברלית או סוציאליסטית. את מקומה של תפישה זו החליפו בקרב קבוצות מזרחיות מניעים ציוניים-לאומיים-דתיים, ומצד שני התחזקה מגמה של חיפוש אחר מקלט בטוח.
דפוסי קליטה.