לאחר המלחמה הוא מונה לרב מחנות העקורים באזור האוסטרי, שם טיפל בנישואין, כשרות, בעיית העגונות, חינוך ועוד. אחר כך שימש כרב קהילות הפליטים בגרמניה. הוא נישא בשנית למלכה רחל והקים משפחה חדשה. בשנת 1951 עלה לישראל וכיהן כרב בפתח תקווה. בנוסף היה אחראי על הפרשת תרומות ומעשרות הכללית של כלל יבול החיטה בארץ, והיה נחשב כבעל ידע רב בענייני מצוות התלויות בארץ. הוא המשיך לעסוק בשימור זיכרון השואה וכתב מאמרים בנושאי אמונה נוכח השואה. בארץ עמד בקשר עם האדמו"רים מסוכטשוב: רבי חנוך העניך בורנשטיין ובנו רבי מנחם שלמה בורנשטיין, והיה בין זקני החסידים שהכתירו את האדמו"ר הנוכחי רבי שמואל יצחק בורנשטיין. עם הקמת עמנואל עבר להתגורר בה מספר חודשים בשנה והיה דמות משמעותית שהשפיעה על צביונו של היישוב.
נפטר בי"ב בכסלו תשנ"ד ונטמן בהר הזיתים. כתביו ההלכתיים יצאו לאור בספרו "ישועת משה". ספרו "עלי מרורות" יצא לאור אחר פטירתו על ידי בני משפחתו ובתוכו חיבוריו על השואה מהתקופות השונות בהם נכתבו.
מרדכי הכהן
הרב מרדכי הכהן (כ"ג בכסלו תרס"ז, 10 בדצמבר 1906 - ה' באייר תשל"ב, 19 באפריל 1972) היה רב, סופר וחוקר, איש היישוב הישן בירושלים. ומחשובי הוגיה של הציונות הדתית אביהם של האחים שמואל אבידור הכהן, פינחס פלאי ומנחם הכהן, וחמיו של הרב יחזקאל פוגל.
ביוגרפיה.
נולד בעיר העתיקה בירושלים להרב חנוך חיים הכהן, רב ותלמיד חכם שעלה עם משפחתו לארץ ישראל מטרנסילבניה בשנת 1900 בילדותו למד בישיבת עץ חיים. נישא לרבקה, נכדת הרב שמואל יצחק שור, ובתו של הרב אברהם צבי שור, מחבר ״שביבי א״ש״ ואב ב"ד חסידים שבירושלים.
התגורר ב"בתי מונקאטש" שבירושלים. בבחרותו הוסמך לרבנות על ידי הרב קוק והרב יוסף חיים זוננפלד.
למרות חינוכו השמרני כמסורת היישוב הישן בירושלים, גילה בצעירותו נטיות עצמאיות ותמך בציונות. מגיל צעיר קרא ספרות כללית בשפות שונות. ב-1924 היה מעשרת התלמידים הראשונים במכון למדעי יהדות של האוניברסיטה העברית. התנדב לגדוד העבודה ועסק בסלילת כבישים. בשנים הראשונות לאחר נישואיו עסק בהוראה ובניהול בית ספר. את ילדיו שלח למוסדות חינוך דתיים שבהם למדו גם לימודי חול.
את חייו הבוגרים הקדיש למחקר וכתיבה, ולמחייתו עבד כפקיד בכיר במשרד הדתות - יועץ לשר הדתות לענייני המקומות הקדושים ומנהל מחלקת המחקר של המשרד.
הרב הכהן נפטר ביום העצמאות שנת ה'תשל"ב, כבן 65 היה בפטירתו. הוא נטמן בהר הזיתים בירושלים.
לאחר מותו הנציחה עיריית ירושלים את זכרו ברחוב "נרות שבת" שבשכונת רמות על שם העיתון שהוציא.
מפעלו הספרותי.
מגיל צעיר גילה כישרון ספרותי ונטייה מחקרית. בשנות ה-40 ערך שבועון בשם "נרות שבת" ושיתף בכתיבתו את בניו - שמואל ופנחס. לימים יסדו הבנים את השבועון "פנים אל פנים" והוא פרסם בו מאמרים תורניים ומחקריים. פרסם מאמרי מחקר בביטאונה של הרבנות הצבאית "מחניים", שערך בנו מנחם.
כחובב ארץ ישראל, הקיף הכהן בכתיבתו ובמחקריו נושאים רבים הקשורים בארץ ובחידוש ההתיישבות בה. ב-1969 פרסם ספר על אבות רעיון חידוש יישוב ארץ ישראל. הוא כתב על המקומות הקדושים, מערת המכפלה, הר הזיתים ועוד. חיבה מיוחדת גילה לכותל המערבי והתמחה בתחום המקדש וגבולותיו. שנה לאחר מלחמת ששת הימים פרסם את הספר "הכותל המערבי: מקורות ומסורות".
בשנות ה-50 פרסם בהוצאת משרד הדתות את "דפים לחג", עלונים המוקדשים לחגי ישראל, הלכותיהם ומנהגיהם.
בתשכ"ב (1962) הוציא לאור את הספר "מדרש בראשית זוטא" מאת רבי שמואל בן נסים מסנות, בן המאה ה-12, מכתב יד, בתוספת הערות, ציוני מקורות ומבוא מקיף.
לאחר מותו הוקם מכון יד רמ"ה, שהוציא לאור חלק ניכר מכתביו.
משפחתו.
בניו הם שמואל אבידור הכהן, פינחס פלאי ומנחם הכהן. בתו, טובה וכטפוגל (גיתית הכהן), הייתה עיתונאית ב"פנים אל פנים", ולימים בשבועון "יום השישי", שבו ערכה את המדור לנשים, תחת שם העט ט. בת הרמה (ראשי תיבות: הרב מרדכי הכהן). שלוש בנותיו הנוספות - שרה, יהודית ואמרמה, שהייתה נשואה ליחזקאל פוגל עד לפטירתה בטרם עת.
בין נכדיו: הסופרת אמונה אלון ודיקן בית הספר למשפטים שערי משפט פרופ׳ אביעד הכהן.
היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים
היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים (בגרמנית: Eine kurze Weltgeschichte für junge Leser) הוא ספר שכתב פרופ' ארנסט גומבריך בגיל 26. הספר פורסם לראשונה בגרמנית בשנת 1936, נערך ועודכן בשנת 2001 ותורגם ל-25 שפות וזכה לאהדה רבה.
כתיבת הספר.
משסיים גומבריך את הדוקטורט שלו ולא מצא עבודה עקב המצב הכלכלי הקשה ערב מלחמת העולם השנייה, ביקש ממנו חברו לחוות דעה על ספר היסטוריה לילדים באנגלית ואולי אף לתרגמו לגרמנית. גומבריך שלא התרשם מהספר המליץ שלא לתרגם את הספר והוסיף כי לדעתו יוכל לכתוב ספר מוצלח טוב יותר. לאחר שכתב פרק לדוגמה על תקופת האבירים, אישר המוציא לאור ולטר נוירט לגומבריך לכתוב את הספר תחת התנאי שיסיים את כתב היד תוך שישה שבועות כדי לא לחרוג מלוח הזמנים שהוקצב לצאת הספר המתורגם. גומבריך קבע ראשי פרקים לפי האירועים ההיסטוריים שלדעתו השפיעו ביותר על ההווה והמוכרים ביותר. בכל ערב כתב פרק אחד לאחר שבבוקר קרא בספרים ובלקסיקון היסטורי שבבית הוריו ובצהרים בספריה המקומית. בעת כתיבת הספר נפגש בכל שבוע עם מי שעתידה הייתה להיות אשתו ולה מוקדש הספר, אליזֶה הלר, והקריא לה את חיבוריו.
בסגנון כתיבת הספר בא הדבר לידי ביטוי בנוכחותו של מספר המוסיף את הערותיו לאירועים ההיסטוריים כקריין.
לדעת גומבריך "הספר הזה לא אמור לבוא במקומו של ספר היסטוריה כלשהו, המשרת בבית הספר מטרות אחרות לגמרי. הייתי רוצה שהקוראים שלי יקראו בו להנאתם, ויעקבו אחר סיפור ההיסטוריה בלי להיות מחויבים להכין סיכומים ולרשום שמות ותאריכים. אני מבטיח שלעולם לא אבחן אותם".
משיצא הספר לאור הוא התקבל באהדה רבה ותוך זמן קצר תורגם לחמש שפות. באותה התקופה הנאצים הגרמנים אסרו את הפצת הספר מכיוון שהיה פציפיסט מידי לטעמם.
כמה שנים לאחר המלחמה קיבל גומבריך בחזרה את זכויות היוצרים על הספר ויותר משלושים שנה אחר כך, בסוף שנות השבעים, יצא הספר שוב לאור במהדורה שנייה לאור בקשת מוציא לאור גרמני שהתרשם לטובה מן הספר.
לאורך שנים התנגד שהספר יתורגם לאנגלית על ידי אחר מלבדו אך התמהמה במשימה. ההתמהמהות נבעה מהמחשבה כי הספר לא יעניין ילדים אנגלים שרגילים ללמוד היסטוריה המרוכזת אך ורק בהיסטוריה של עמם ולא בהיסטוריה של כלל אירופה. רק בשנות התשעים נתרצה ותרגם את הספר תוך תיקונים ועדכונים שונים. כשנפטר היה באמצע המלאכה ולא הספיק להוסיף פרקים שתכנן אודות שייקספיר ומגילת הזכויות של ארצות הברית.
תוכן.
הספר מספר אודות הפרקים החשובים בתולדות האנושות מתקופת האבן ועד ימינו. הספר מתאר קורות עמים קדומים וקורות עמים מודרניים, מאבקים ומלחמות, הישגי האנושות במדע, באמנות, דתות ואמונות, תרבויות בעולם ועוד. הספר מלווה באיורים רבים ובמפות והוא מציג בעיקר סיפור של מלחמות, מאבקים, ניצול, רצח ואכזריות של האנושות לאורך ההיסטוריה. הספר מתרכז בעיקר בקורות הארצות והאירועים באירופה, צפון אפריקה ובאזור המזרח התיכון.
רוב הספר דן בעבר הרחוק יותר, שלושים פרקים מתוך ארבעים סוקרים אירועים עד לימי הרנסאנס, ולקראת סוף הספר דנים שני פרקים במאה ה-19, אחד בתחילת המאה ה-20 ומלחמת העולם הראשונה ופרק נוסף, שכתב גומבריך בערוב ימיו על המשך המאה ה-20 כולה כפי שהוא עצמו חווה אותה.
בסיום הספר בגרסתו משנת 1936 כתב גומבריך ש"כולנו מקווים לעתיד טוב יותר - הוא חייב להיות טוב יותר!". בסוף הפרק שהוסיף בשלהי המאה ה-20, הוא מצא לנכון להתנסח ביתר זהירות. גומבריך, אחרי שתיאר את המלחמות, האסונות והאיומים שהביאה עמה המאה העשרים, סיים במילים: "עדיין מותר לנו להמשיך לקוות לעתיד טוב יותר".
התרגום לעברית.
התרגום לעברית נעשה לראשונה בשנת 2009 וכלל הקדמה אפולוגטית של ההוצאה לאור, המסבירה את התמקדות הספר במאבקים הטריטוריאליים ופחות בנושאים אחרים, המיעוט בכתיבה על המזרח הרחוק, אוסטרליה וארצות אחרות בעובדה שהיסטוריון כפוף להשקפות בנות זמנו. התרגום הוא של המהדורה השנייה של הספר כפי שערך אותה גומבריך עצמו בערוב ימיו אך בתוספות ועריכות העורכים העבריים בין השאר על גלות בבל, העולם המוסלמי וימי הביניים.
בנוסף צורף תרגום של פרק הקדמה למהדורה השנייה שכתבה נכדתו, ליאוני גומבריך, המתארת את תהליך כתיבת הספר ופרק המתאר את קורות חייו של גומבריך.
קוד ריד-סולומון
קוד ריד-סולומון (באנגלית: Reed–Solomon code) הוא קוד תיקון שגיאות ליניארי נפוץ ושימושי ביותר,
המבוסס על אינטרפולציה באמצעות פולינומים מעל שדות סופיים.
הקוד מיועד להעברה אמינה של מידע בערוץ תקשורת רועש (כדוגמת טלפון סלולרי), שבמידע המועבר בו עלולות להיווצר שגיאות, או לשמירת מידע במדיה שעלולה להיפגם (DVD, למשל), ולכן להכיל שגיאות.
מבוא.
קוד ריד-סולומון פותחו על ידי צוות החוקרים אירווינג ריד וגוסטב סולומון ממעבדת לינקולן (MIT Lincoln Laboratory) - מעבדת המחקר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית ב-MIT.
במאמרם משנת 1960 הציגו ריד וסולומון שיטה יעילה ופשוטה לקידוד מידע, וניתחו את כמות השגיאות שניתן לתקן בעזרת קוד זה. הקוד הוצג לראשונה בשנת 1952, כחלק ממחקר בנושא ריבועים לטיניים, אך ריד וסולומון היו הראשונים להכיר בתכונותיו לתיקון שגיאות.
השימוש בקוד לתיקון שגיאות דורש הפעלת שני אלגוריתמים, לקידוד ולפענוח. תפקידו של אלגוריתם הקידוד לקחת מילה מסוימת (מילת המקור) ולקודד אותה למילה אחרת, ארוכה יותר, המכילה יתירות (מילת הקוד).