למדוזה ישנן 24 עיניים קטנות והיא מסוגלת להבחין במראות ולזהות עצמים, זאת אף על פי שאין לה מערכת עצבים כלל. לממצא זה אין הסבר מדעי.
התנהגות.
המדוזות אוכלות בשר המורכב מכל יצור קטן הפוגע בהן, לרבות דגים, חסילונים ואף מדוזות אחרות. במרכז גופה ישנה מערכת עיכול, אליה מועבר טרף משותק בידי הזרועות. ניתן לראות את הטרף מתעכל מאחר שדפנות הגוף שקופות. למדוזה עצמה אין הרבה טורפים, למעט צבי ים המוגנים מארסה.
המדוזה היא פעילת יום ובלילה היא שוכבת חסרת תנועה על קרקעית הים.
המדוזה היא יצור מסוכן ביותר לאדם מאחר שהיא יכולה לתקוף ללא כוונה בעזרת זרועותיה הצורבות מבלי שהקורבן יראה את התוקפת, לעיתים קרובות בתוך הים. התאים הצורבים ייצמדו לרגליים או לשאר הגוף של הקורבן ויחדירו ארס צורב לגוף במהירות.
הארס יכול להרוג במהירות גבוהה ביותר, מה שהופך אותה למסוכנת מכל המדוזות. מדוזה אחת יכולה להרוג בערך 61 בני אדם. הארס צורב וכואב ביותר וגורם לשיתוק ופגיעה במערכת העצבים של הקורבן, שיכול להסתיים בדום לב או בכשל של הסרעפת, זאת בנוסף להתעלפויות ולטביעה. לא פותח נסיוב כנגד ארס מדוזה - זאת מאחר שהארס מורכב ממאות סוגי רעלנים. עם זאת, ייתכן שחומץ הנשפך על מקום העקיצה יכול להועיל. למרות זאת אין הגנה מנוסה היעילה נגדה.
מרבית המתקפות תועדו מתחומי מאוסטרליה, אך גם מתאילנד, ווייטנאם, הפיליפינים, גינאה החדשה ואיי אינדונזיה. ייתכן שהיא אף נמצאה ביפן. מדוזה זו קטנה ושקופה כך שקשה לחזות היכן היא עלולה להופיע ולתקוף.
אל מריאצ'י (סדרת טלוויזיה)
אל מריאצ'י (בספרדית: El Mariachi) היא סדרת טלוויזיה מקסיקנית, דרמת פשע בשפה הספרדית, שנוצרה על ידי דארו ונגאס ולינה אוריבה, המבוססת על הסרט האמריקני משנת 1993 באותו שם בבימויו של רוברט רודריגז. הסדרה מהווה הפקה בין טלסט קולומביה לאולפני סוני וצילומיה נערכו במקסיקו בשנת 2013. בסדרה מככבים איוואן אראנה ומרתה היגארדה בתפקידים הראשיים.
עלילה.
הסדרה נסובה סביב מרטין, צעיר שנכלא בטעות. שם, מרטין יוזם חברות כנה עם שני אסירים כדי להתמודד עם הסכנות שבכלא, להציל את חייו ולהחזיר לעצמו את חירותו. בעיצומו של הכאוס הזה, מרטין מכיר את אהבת חייו, סלסטה, שמאמינה שהוא אשם בכך שביצע רצח. מרטין ילחם כדי לפתור את אלה שגרמו לו ללכת לכלא ולהשיב את כבודו ואת האישה שהוא אוהב.
מורפולוגיה עירונית ואזורית
מורפולוגיה עירונית ואזורית הוא תחום המחקר, הלימוד, העיון, ו-העיצוב של צורת ההתיישבות האנושית ותהליך היווצרותם והשתנותם. מחקר זה מבקש להבין את המבנה המרחבי ואופיו של: "מטרופולין, עיר, עיירה, שכונה, מתחם, או יישוב חקלאי" כלשהו, על ידי בחינת התבניות של חלקי הרכיב שלה והבעלות או השליטה והנתון של צורת שימושי הקרקע. בדרך כלל ניתוח הצורה הפיזית מתמקד בדפוס הרחוב, המגרש (או לדוגמה בבריטניה "המגרש") ודפוסי הבנייה. ניתוח שימושי הקרקע באופן ספציפי נערך בדרך כלל באמצעות מקורות קרטוגרפיים ותהליך הפיתוח נגזר מהשוואה בין מפות היסטוריות. תשומת לב מיוחדת מוקדשת לאופן בו צורתה הפיזית של עיר משתנה עם הזמן ואיך ערים שונות משתוות זו לזו. חלק משמעותי נוסף ממקצוע מחקרי זה עוסק בחקר הצורות החברתיות שבאות לידי ביטוי במערך הפיזי של עיר, ולהפך, כיצד הצורה הפיזית מייצרת או משחזרת צורות חברתיות שונות.
תמצית הרעיון של המורפולוגיה העירונית בא לידי ביטוי בתחילה בכתביו של המשורר והפילוסוף הגדול גתה בשנת 1790. עם זאת המונח ככזה שימש לראשונה במדעי הביולוגיה. לאחרונה משתמשים בו יותר ויותר במקצועות גאוגרפיה, גאולוגיה, פילולוגיה ותחומי נושא אחרים. בגאוגרפיה, המורפולוגיה העירונית כתחום לימוד מסוים חייבת את מקורה עבור קבוצת החוקרים: "לואיס מומפורד, ג'יימס ואנס וסאם בס וורנר. פיטר הול ומייקל באטי, ו-סרג 'סאלט".
מורפולוגיה עירונית נחשבת בעיקר כיום עבור "חקר רקמות עירוניות" בתחום של עיצוב עירוני ו-תכנון ערים ואזורים. רקמות עירוניות כוללות בעיקר "מורפולוגיה שכונתית קוהרנטית" (שטחים פתוחים, בניין) ותפקודים (פעילות אנושית). שכונות מציגות דפוסים ניתנים לזיהוי בהזמנת מבנים, חללים ופונקציות, ו-ריאציות שבתוכה בכל זאת תואמות מערכת עקרונות מארגנת. גישה זו מאתגרת את התפיסה השכיחה של סביבות לא מתוכננות כאוטיות או אורגניות מעורפלות דרך הבנת המבנים והתהליכים המוטמעים בעיור. חקר המורכבות העירונית סיפק הסברים נוספים המראים כיצד מבנים עירוניים נובעים מפעולה בלתי מתואמת של אנשים מרובים בדרכים רגילות ביותר, בין היתר זה קשור לזרימות אנרגיה וחומרים קבועים לשמירה על מבנים אלה.
בישראל.
כמה אדריכלים ישראלים בתחילת המאה ה-20 כגון: יוסף טישלר שתכנן את שכונת נווה שאנן בתל אביב בצורת מנורת שבעת הקנים, או ריכרד קאופמן שתכנן את נהלל בצורה מעגלית וישובים נוספים בצורת פעמון התעסקו רבות בתחום זה של העיצוב והצורה של יישובים ושל שכונות בארץ.
בעולם.
אדריכלים מפורסמים שתכננו בעבר ערים חדשות כגון: אוסקר נימאייר שתכנן את ברזיליה בצורה של מטוס.
קטלנית זעירה
קַטְלָנִית זְעִירָה (שם מדעי: Carukia barnesi) היא מין של מדוזות קובייה המכונה לעיתים בשם אירוקנג'י, והיא קרובה למדוזה מאלו קינגי. היא חיה לאורך חופי אוסטרליה הטרופיים, בייחוד קווינסלנד, ובעלת ארס רב והיא יכולה לגרום לתסמונת אירוקנג'י, היכולה להסתיים במוות. היא קרויה על שם החוקר ג'ק בארנס (1922-1985), אשר גילה שלבישת גרביונים מועילה נגד עקיצתה.
המדוזה מורכבת מ־95% מים והיא קטנה מאוד, באורך 12–30 מ"מ בלבד ועם פעמון באורך 20 מ"מ בלבד. גופה מכיל פעמון שקוף וממנו יוצאות ארבע זרועות מרכזית שאורכם 5–50 ס"מ, בהם מיליוני תאים צורבים היכולים להזריק ארס קטלני לתוך העור.
המדוזה משתמשת בארסה החזק כדי לשתק ולהרוג דגים קטנים או חסילונים ואז לגרור אותם למרכז הפעמון השקוף שלה ולעכל אותם. מדוזה זו מסוגלת לנוע באופן עצמאי.
מדוזה זו קטלנית לאדם והיא כמעט בלתי נראית במים, עד שהזרועות שלה פוגעות באדם. הפגיעה גורמת לתסמונת אירוקנג'י והנעקץ ממנה יכול לסבול משיתוק, רעידות בכל הגוף, בחילות, הזעה, לחץ דם גבוה ופגיעה בנשימה. מקרי המוות שכיחים מאוד, בייחוד לצוללנים העלולים לטבוע לפני שתינתן להם הצלה. הצלה יכולה להיעשות באמצעות עירוי והנשמה או ביד פטידין ומשככי כאבים.
ז'וסואה פישקיירה
פריגייש קארינתי
פרנץ אורגלר
פרנץ יעקב אורגלר (בגרמנית: Franz Orgler; 22 באוגוסט 1914 - 13 בינואר 2015) היה אתלט יהודי-גרמני, סגן אלוף המכביה השנייה (1935) בריצת 800 מטר ושיאן מכבי העולמי בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה.
אורגלר נולד וגדל בוופרטל-ברמן למשפחה יהודית ליברלית. אביו, קורט אורגלר, היה עורך דין מכובד ואמו אדל אורגלר-בלומנטל. משנת 1931 היה קורט אורגלר יו"ר הקהילה היהודית של ברמן עד לפירוקה. לפרנץ היו שלושה אחים האנס יואכים, מארי-לואיז ואווה. בגיל 17 הוא התאמן במועדון הבורגני של ברמן שחור-לבן במגרש הספורט "מלאק". הוא היה האתלט היהודי היחיד במועדון. בהמשך עבר להתאמן בקבוצת הכח קלן בגרמניה.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה אורגלר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ולפני לאון פאסי מיוון (2:05.8 דקות).
במאי 1937 ברח אורגלר מהנאצים לשוודיה.
באליפות סטוקהולם שנערכה במרץ 1946 קבע אורגלר בריצת 1500 מטר שיא מכבי עולמי של 4:01.4 דקות.
חיים אישיים.
שלושת אחיו הצליחו לברוח בזמן מגרמניה הנאצית. אווה ברחה לאיטליה בשנת 1933 ובהמשך לארגנטינה, מארי-לואיז ברחה לאנגליה בשנת 1939 והנס יואכים ברח גם הוא לשוודיה בשנת 1939.
ב-20 ביולי 1942 נלקחו הוריו, קורט ואדל אורגלר לדיסלדורף וגורשו משם לגטו טרזינשטט ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ ב-28 באוקטובר 1944, שם ככל הנראה נרצחו זמן קצר לאחר מכן. תאריך המוות המדויק אינו ידוע. לפני גירושם כתבו הוריו מכתב פרידה לילדיהם.
בשנת 1947, לאחר עשר שנים של מגורים קבועים בשוודיה, הוא קיבל אזרחות שוודית ושירת בצבא. מאז הוא מכנה את עצמו בשם פרנס אורגלר. במשך 56 שנים היה נשוי לאשתו מצפון שוודיה.
נפטר ב-13 בינואר 2015.
לודוביק אורבן
לודוביק אורבן (ברומנית: Ludovic Orban; נולד ב-25 במאי 1963 בבראשוב) הוא פוליטיקאי רומני, מהנדס מכונות בהכשרתו, שכיהן מנובמבר 2019 ועד דצמבר 2020 כראש ממשלת רומניה מטעם המפלגה הלאומית ליברלית. בעבר שימש שר התחבורה בממשלת טריצ'אנו.
בדצמבר 2020 נבחר אורבן ליושב ראש בית הנבחרים של רומניה. בין יוני 2017 ל-2021 כיהן לודוביק אורבן כיושב ראש המפלגה הלאומית ליברלית.
בנובמבר 2021 אחרי הסכם הקואליציה בין מפלגה זו למפלגה הסוציאל הדמוקרטית, עזב אורבן ועוד 16 חברי פרלמנט את המפלגה הלאומית ליברלית והקים מפלגה בשם "כוח הימין".
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
אורבן נולד בשנת 1963 בעיר בראשוב בטרנסילבניה ברומניה, כבן לאב הונגרי שעבד בבולשת (הסקוריטטה) בימי המשטר הקומוניסטי ולאם רומנייה. משתייך לכנסייה האונטיריאנית של טרנסילבניה.
בשנת 1982 סיים אורבן לימודיו בתיכון "אנדריי שאגונה" בבראשוב ובהמשך למד עד 1988 בפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטת בראשוב. אחר כך למד עד שנת 1993 בבית הספר הלאומי ללימודים מדיניים ולמנהל בבוקרשט. בשנים 1988–1990 עבד כמהנדס סטאז'ר במפעל למבדדים בטרגו סקוייסק, אחר כך בשנים 1990–1991 כמהנדס מכונות במפעל "טרקטורול" בבראשוב ובשנים 1991–1992 פעל כעורך ביומון "ויִאיִטוׂרול רומנסק" (Viitorul Românesc - "העתיד הרומני").
הקריירה הציבורית והפוליטית.