מהר מאוד הובן, שאלפי הגופות שנותרו מתחת להריסות מהוות סכנה חמורה לבריאות הציבור, והיה חשש ממשי אצל נסיך הכתר שיתפתחו בגינם מגפות של כולרה וטיפוס. החשש מהתפרצות מגפות העמיד את הטיפול בגופות שעדיין מתחת להריסות, באותו סדר עדיפות של חילוץ אלה שעדיין נותרו שם בחיים. ניתנה הוראה לחסום את כל אזור העיר ההרוסה, ואבקות סיד טריות פוזרו על פני ההריסות כשאלפי הרוגים מתחתם. לפי המחקר, נשקלה אפשרות של השלכת נפאלם על ההריסות, אך עקב הזדעקות גורמים שונים, הרעיון ירד מן הפרק. בסופו של דבר, המלך נתן הוראה לפנות את כל ההריסות עוד בטרם הסתיימו החיפושים וניסיונות ההצלה. ב-2 במרץ, הגיעו לנמל אגאדיר מספר אניות צרפתיות ואחת גרמנית שפרקו בנמל ציוד וחיילים לסיוע. ב-3 במרץ, שלושה ימים בלבד לאחר הרעידה, הגיעה לעיר ההרוסה, מאירופה "אנית ארצות הברית ניופורט ניוז" ועליה, בין השאר, גדוד הנדסה 79 של הצבא האמריקאי עם בולדוזרים וכלים מכניים הנדסיים אחרים, שסייעו בביצוע פקודתו של המלך. מקרב הקהילה היהודית במקום, נעדרים עד היום כ-200 איש. אין לדעת כמה נעדרים יש מהאוכלוסייה המרוקנית הכללית בעיר, כתוצאה מעבודת פינוי ההריסות שנעשתה כה מהר לאחר הרעידה, וכתוצאה מהימנעות מפרסומים בעניין זה בממלכה. העיר נבנתה מחדש שלושה קילומטר דרומית לאתר המקורי, זאת לאחר שהמלך מוחמד החמישי אמר: . לאחר שיקומה, הפכה העיר למרכז שוקק של תיירות ומסחר בממלכה המרוקנית.
חריגותה של רעידת האדמה של אגדיר מבחינת יחס מגניטודה - היקף נפגעים.
רעידת האדמה של אגדיר הייתה חריגה במיוחד בכל הקשור להיקף הנפגעים מרעידת אדמה בגודל בינוני שכזה. מעטות רעידות האדמה במגניטודה שמתחת ל-6 שגורמות לנפגעים בכלל, ובוודאי לא לכל כך הרבה נפגעים. את "האַשָם" יש לראות באיכות הבנייה הלקויה, במיקום האפיצנטר והעומק הרדוד של המוקד, בשעת הרעידה (ראו להלן) ובקומבינציה המיוחדת של התשתית הגאולוגית בעיר שיצרה תגובת אתר סייסמית: 25 המטרים העליונים של התשתית הסלעית גאולוגית באגאדיר הם סלעים בעלי צפיפות נמוכה כמו חוואר וגיר רך המעורב בצדפות; מתחת לסלעים רכים אלה קיימת שכבה של סלע דולומיט צפוף מאד; זוהי קומבינציה שיוצרת הגברה של תאוצת הקרקע, בעת רעידת אדמה, של פי 10 ויותר ביחס לצפוי על פי המרחק מהמוקד; ככל שההפרש בין צפיפות הסלע העליון לצפיפות הסלע התחתון גדול יותר "לטובת" הסלע התחתון, כך גדולה תהיה ההגברה של תאוצות הקרקע באתר.
באשר לאיכות הבנייה: גידולה של העיר החל משנות השלושים, ובמיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה, הגבירו את היקף ההרס והנפגעים. האוכלוסייה ברובעי הקסבה, טלבורג'ט פאונטי ויאשיש גדלה מאוד, ולמבנים מסורתיים בני קומה אחת נוספו קומות נוספות עם בטון רגיל שאינו מזוין. רבעים אלה נהרסו לחלוטין. לעומתם, כשליש מהמבנים ששימשו למגורי האזרחים האירופאים באגאדיר, שהיו באיכות טובה בהרבה, שרדו את רעידת האדמה.
נוסף לכל אלה, שעת הרעידה הייתה קרובה לחצות, כשהרוב המכריע של התושבים ישנים במיטותיהם, לאחר ששבעו בארוחה השוברת את צום הרמאדן. אם הרעידה הייתה מתרחשת בצהרי היום, כאשר רוב האוכלוסייה מחוץ לבתים בעיסוקיהם השונים, וביכולת תגובה מהירה לרעד הראשון, היקף הנפגעים היה יכול להיות קטן הרבה יותר. "אוסף" זה של נסיבות: איכות בנייה, קומבינציה גאולוגית, מוקד רדוד קרוב לעיר ושעת הרעידה, גרמו להיקף הנפגעים היוצא דופן כל כך, ביחס למגניטודת רעידת אדמה בינונית ומטה.
רעידות מקדימות ועוקבות.
יש ולרעידת אדמה גדולה קודמות רעידות משנה הקרויות "רעידות מקדימות", ותמיד לאחר רעידת אדמה כזו מתרחשות רעידות משנה הקרויות "רעידות עוקבות". שתי רעידות מקדימות הורגשו באגאדיר לפני הרעידה העיקרית. הראשונה התרחשה ב-23 בפברואר והורגשה קלות בלבד, עם הערכת עוצמה סייסמית מקסימלית שבין III ל-IV (מתוך 12 דרגות). השנייה התרחשה בצהרי יום הרעידה העיקרית והורגשה על ידי רוב האוכלוסייה בעיר, והוערכה לדרגת עוצמה סייסמית VI. במהלך פעולות החילוץ ופינוי ההריסות התרחשה סדרה של רעידות עוקבות ש-6 מהן היו חזקות מספיק כדי להיקלט בתחנה הסייסמוגרפית באוורוס (Averroes), ושתיים מהן: אלה שהתרחשו ב-22 במרץ וב-17 באפריל 1960, הגיעו לעוצמה סייסמית מקסימלית של V.
דיווחים על תופעות נוספות שהתרחשו לכאורה אחרי הרעידה כמו: גל צונאמי שהציף את היבשה באזור מפרץ אגאדיר עד לכדי מספר מאות מטרים, התפרצות לבה בחוף הים וכדורי אש התבררו כבלתי אמינים לחלוטין.
השפעתה של רעידת האדמה על הממלכה המרוקנית.
לאחר רעידת האדמה, הייתה הסכמה רחבה בין המומחים בתחומים שהשונים, שאגאדיר חייבת להיבנות מחדש על בסיס בטון מזוין בפלדה באזור העיר החדשה (la Ville Nouvelle) ובאזור התעשייה המזרחי. המשמעות הייתה "לסתום את הגולל" על הבנייה המרוקנית המסורתית באגאדיר על רובעיה העתיקים: הקסבה, טאלבורג'ט ופאונטי, רבעים שבהם התגוררה רוב האוכלוסייה המרוקנית זה דורות. המלך מוחמד החמישי תמך בגישה זו ואישר תוכנית אורבנית שאפתנית להקמת עיר חדשה "שתהווה ביטוי נאמן למרוקו המודרנית". גם המפלגה האופוזיציונית למלוכה, אל-איסתיקלאל המרוקנית (), ראתה בשיקום מודרני של העיר באתרה החדש מודל לעתיד האומה בכללה. רעידת האדמה החישה את "הגירת" רוב האירופאים מאגאדיר ומערים אחרות לארצות מוצאם באירופה. עובדה זו סיפקה למלוכה הזדמנות, לאחר ארבע שנות עצמאות בלבד, לבטא את סמכותה, ולהשתמש בסיוע האמריקאי שקיבלו כדי להפחית את תלותה בצרפת. המלך התעלם מדרישות של יזמים ואינטרסים פרטיים באגאדיר, כיוון שרצה להעצים את הסמכות המלוכנית שלו במרוקו. המחקר החדש מציין מקרים רבים בהיסטוריה שבהם אסונות ומאמצי השיקום בעקבותיהם, היו קשורים לשלטון סמכותי שראה בתנופת השיקום והפיתוח המודרני שייצור, הזדמנות להעצים את סמכותו, ולהפך. כך שיקומה של ליסבון לאחר רעידת האדמה (1755), היווה הזדמנות לז'וזה הראשון, מלך פורטוגל באמצעות עושה דברו ראש הממשלה סבשטיאאו קאראבלו דה מלו, לבסס את שלטונו באמצעות שיקום מהיר של העיר. אחרי מגפת הכולרה השנייה בצרפת בשנת 1830, הציבור המשכיל קרא ל"הפיכה" של טכנוקרטים שיקיימו שלטון הירארכי שיתאם את מאמצי השיקום, שיכלו להציל את צרפת, אך החשש של השלטון הרפובליקאי מהלאמת רכוש פרטי והחשש מעימותים עם האינטרסים של הבורגנים, האטו בצורה דרמטית את מאמצי השיקום. כך גם לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 ורעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906). חסן השני, מלך מרוקו שירש את הכתר רק שנה אחרי רעידת האדמה, לא יכול היה להרשות לעצמו שהמקרים של צרפת, לונדון וסן פרנסיסקו יחזרו גם במרוקו, ויזם תוכנית רחבה של הפקעה, הלאמה ורגולציה קשוחה לעניין הבנייה מחדש. עבור חסן השני, העיצוב האורבני של אגאדיר החדשה היווה ביטוי לשאיפות הלאומיות המרוקניות באמצעות הבנייה החדשה במרחב הזה. כמו אביו, מוחמד החמישי, שהציב את המונרכיה במרכז הסיוע ההומניטרי והתגובה המהירה לתוצאות רעידת האדמה, כך בְּנוֹ קשר את הבנייה המודרנית מחדש של אגאדיר לאחדות הלאומית של מרוקו, ואחדות זו התגלמה כולה במלך עצמו - כך המחקר החדש בעניין זה.
הנצחת האירוע והנפגעים.
בביקור במקום בסוף מאי 2022 ניכרו עבודות בנייה מסיביות על הגבעה. שלטים במקום מעידים על קשר בין העבודות לבין אסון רעידת האדמה ב 1960. מעבר לכך אין כרגע מידע נוסף.
מיכאיל רולר
מיכאיל (מיכאי) רולר (ברומנית: Mihail Roller; 6 במאי 1908 - 21 ביוני 1958) היה היסטוריון קומוניסט יהודי-רומני ומהנדס.
ביוגרפיה.
מיכאיל רולר נולד לרב בן ציון רולר, רב העיר בוחוש שברומניה, שהיה ציוני נלהב ומחבר כמה ספרים. אחיו החורג, , נפל במלחמת ששת הימים. את לימודיו בבית הספר התיכון לבנים עשה בבקאו. הוא הצטרף לתנועה הקומוניסטית בעת לימודי ההנדסה במכון הפוליטכני בברלין. לאחר מכן המשיך ללימודים בפריז. היה פעיל המפלגה הקומוניסטית ברומניה ואף נאסר בשל פעילותו.
שיתף פעולה עם פעילי התעמולה הקומוניסטית לאונטה ראוטו ויוסיף קישינבסקי ובסופו של דבר נמלט לברית המועצות. במוסקבה עבר השתלמות בהיסטוריה המרקסיסטית. הוא שב לרומניה בסוף שנת 1944, וב-1947 עמד בראש קבוצת ההיסטוריונים שחיברו את ספר הלימוד הקאנוני (לפי התפיסה הקומוניסטית) "ההיסטוריה של רומניה" (Istoria României). רולר היה קומוניסט אדוק ונאמן, וספרי ההיסטוריה הרבים שכתב הציגו את הקו הרעיוני של המפלגה הקומוניסטית באותן השנים, בהשראת מדיניות ברית המועצות.
בשנת 1955, תוך כדי "ארגון מחדש" של המחלקה לתעמולה של הוועד המרכזי של המפלגה ששולבה בתוך המחלקה למדע ולתרבות, איבד רולר את תפקידו כסגן מנהל המחלקה והועבר לתפקיד סגן מנהל במכון לתולדות מפלגת הפועלים הרומנית השלטת, שבראשו עמד קונסטנטין פרבולסקו. בעקבות שינויים בקו המפלגה ב-1956 ערכו אנדריי אוצטיה, קונסטנטין דייקוביצ'ו ובארבו קמפינה דו"ח שמתח בקורת קטלנית על ספריו של רולר שהואשם ב"גישה אנטי-לאומית" ובכתיבת פלגיאט. הדו"ח נמסר למנהיג המפלגה, גאורגה גאורגיו-דז'.
בקיץ 1957 סולקו יוסיף קישינבסקי ומירון קונסטנטינסקו מהנהגת המפלגה. בכינוס של מליאת ועד המרכזי של מפלגת הפועלים הרומנית, ב-9–13 ביוני 1958, הואשם רולר בגישה שגויה ואנטי-מפלגתית בהצגת מאבק הפועלים בסדנאות הרכבות גריביצה משנת 1933, שבהם מילא תפקיד מנהיג המפלגה גאורגה גאורגיו-דז'. רולר, שלא הוזמן לאותו כנס, נמצא מת בביתו ב-21 ביוני 1958. הוא היה ידוע כחולה סוכרת. היו שמועות כי התאבד, אולם הדבר אינו ודאי. הנתיחה אבחנה אירוע מוחי ובצקת ראות.