פרוטוקול שיתוף מפתח קריפטוגרפי בטוח אמור להתמודד לכל הפחות עם התקפות פסיביות שבהן המתקיף מנסה לנחש את המידע הסודי רק מהתבוננות בחילופי המהלכים בין המשתתפים הלגיטימיים. ההנחה היא שמסרי הפרוטוקול משודרים בערוץ פתוח שניתן לציתות על ידי כל גורם עם ציוד מתאים. לעיתים רצוי שהפרוטוקול יהיה עמיד בנוסף נגד התקפות "אקטיביות" שבהן התוקף יכול גם ל'הזריק', ליירט, למחוק, לשנות ואו לשכפל מסרים.
ביתר פירוט פרוטוקול שיתוף מפתח אמור לתת מענה לאיומים הבאים:
מאפיין נוסף רצוי לעיתים אך לא הכרחי הוא מאפיין יכולת הכחשה (deniability), מאפיין שימושי במיוחד בתוכנות מסרים מיידיים. היכולת לאמת ושמור על סודיות השיחה באופן כזה שכל שיחה לאחר שנעשתה אינה ניתנת להוכחה על ידי צד שלישי ואפילו לא על ידי המשתתפים בפרוטוקול. יכולת הכחשה ניתנת ליישום באמצעות מושג שנקרא סימולציה. אם קיים סימולטור המסוגל לדמות את מהלכי הפרוטוקול באופן בלתי ניתן להבחנה לעיני המתבונן ממהלכי הפרוטוקול האותנטיים לא ניתן יהיה להוכיח קשר מחייב כלשהו בין נושא השיחה לבין זהות המשתתפים בה.
הגדרות ביטחון פורמליות.
בניגוד להצפנה פרוטוקול שיתוף מפתח בדרך כלל אינטראקטיבי מטבעו. המשתתפים בפרוטוקול אליס ובוב מחליפים ביניהם מספר מסרים לפי פירוט מהלכי הפרוטוקול, בסופם הם אמורים לשתף ביניהם מפתח הצפנה סודי. נניח שהפרוטוקול מסומן באות formula_4 (המייצג אוסף של הוראות עבור אליס ובוב). וכן קיים פרמטר ביטחון formula_1 שמתייחס בדרך כלל למספר הסיביות של המודלוס, היות שהפרוטוקול מוגדר בטוח מבחינה חישובית בלבד, פרמטר הביטחון קובע את כמות העבודה הנדרשת כדי לשבור את הפרוטוקול בכוח גס. בפרוטוקול מודרני בדרך כלל נוסף אלמנט של אקראיות. כל צד מפעיל אלגוריתם נפרד ובלתי תלוי כגון הטלת מטבע. בסיום הפרוטוקול אליס ובוב מקבלים את formula_6 ו-formula_7 באורך formula_1 סיביות כל אחד, בהתאמה. כאשר השאיפה היא ש-formula_9 כי אז המשמעות היא שהפרוטוקול הסתיים בהצלחה.
באופן אינטואיטיבי פרוטוקול שיתוף מפתח ייקרא בטוח אם המפתח (formula_10) אינו ידוע לאיש מלבד המשתתפים בפרוטוקול. כל יריב המצותת לערוץ התקשורת ורואה את חילופי המסרים בין אליס ובוב לא יוכל להסיק כל מידע מועיל לגבי formula_11 או בהגדרה חזקה יותר היריב formula_12 המאזין לרשת לא יוכל להבחין בין המפתח formula_11 הנוצר על ידי הפעלת formula_4 לבין מחרוזת אקראית לגמרי באורך formula_1 סיביות. בניסוח פורמלי ביטחון הפרוטוקול מתואר באמצעות הניסוי הבא:
העובדה שהמתקיף מקבל את תעתיק הפרוטוקול (למעט formula_11) משקפת את המציאות כי ההנחה היא שרשת התקשורת חשופה לציתות וביכולתו להקליט את חילופי המסרים בין אליס ובוב. במציאות המתקיף לא מקבל מפתח כלשהו, כאן הוא מקבל מפתח שיכול להיות בהסתברות של חצי המפתח "הנכון" או סתם מחרוזת אקראית, זאת רק לצורך הגדרת הביטחון של הפרוטוקול כדי שיהיה אפשר לנסח את המשמעות של "שבירת" הפרוטוקול. באופן רשמי שבירת הפרוטוקול מנוסחת כך:
אם המתקיף מסוגל לזהות שמחרוזת כלשהי היא תוצאה של הפרוטוקול ולא מחרוזת סתמית בהסתברות גבוהה מחצי באופן משמעותי הרי שהוא הצליח לשבור את הפרוטוקול. הרעיון הוא ש-formula_11 צריך "להראות" כמפתח אקראי טרי. הוא נקרא בשל כך "מפתח ארעי" (ephemeral key) כדי להבדילו מהמפתחות הסודיים ארוכי הטווח השייכים למשתתפים בפרוטוקול. המטרה של פרוטוקול שיתוף מפתח היא כמעט תמיד לייצר מפתח שיחה כדי להצפין מספר מוגבל של מסרים כלשהם תוך שימוש בפרימיטיב קריפטוגרפי כמו צופן AES או כדי לאמת מסרים כלשהם על ידי קוד אימות מסרים מוסכם על שני הצדדים.
מטעמי ביטחון מומלץ לא להשתמש ב-formula_11 ישירות אלא לגזור ממנו מפתח אחר באמצעות פונקציית גזירת מפתח (Key derivation function) בקיצור KDF. למשל אפשר להזין את המפתח כקלט לפונקציית גיבוב קריפטוגרפית ולהשתמש בחלק מהפלט כמפתח שיחה.
אימות ושלמות.
החסרון בפרוטוקול דיפי הלמן במתכונתו המקורית שהוא אינו מספק אימות זהויות ולכן חשוף להתקפת אדם באמצע, ללא אמצעי נוסף המשתתפים אינם יכולים להיות בטוחים עם מי הם מתקשרים. אפשר להוסיף מרכיב אימות על ידי חתימה דיגיטלית או תעודת מפתח ציבורי החתומה על ידי רשות מאשרת. משיקולי יעילות נעשו מאמצים לפתח פרוטוקולים המספקים אימות עקיף כחלק אינטרגלי ללא צורך בתהליכים נפרדים ובהתערבות צד שלישי, כמו MQV. אפשר לחלק את מרכיב האימות לשני סוגים, שיתוף מפתח מאומת שבו צד אחד משתף ומאמת מפתח עם צד אחר, כך שהוא מקבל אישור לזהותו של המשתתף האחר (כיוון אחד) ונקרא בקיצור AK וכן "שיתוף מפתח מאומת עם אישור", שבנוסף מאשר את זהות השרת כלפי הלקוח (דו כיווני) שנקרא בקיצור AKC (קיצור של Authenticated Key agreement with Confirmation).
פרוטוקולים.
קיימים מספר פרוטוקולים לשיתוף מפתח, חלקם מכילים בנוסף מספר תכונות חשובות כמו: סודיות מושלמת קדימה (perfect forward secrecy) ויכולת הכחשה (deniability). ביניהם ניתן למנות את:
כסף ישן
כסף ישן (באנגלית: old money; מכונה גם: family cash, family Money או (מצרפתית) vieux riche – בניגוד ל-"nouveau riche", נובו ריש) הוא העושר המוּרָש של משפחות במעמד הגבוה (כלומר, אצולה, הפטריאטית) או "אדם, משפחה או שושלת שיש להם עושר בירושה". המונח בדרך כלל מתייחס לעשירים שהצליחו לשמור על עושרם במשך דורות רבים, ולעיתים קרובות נתפסים כאצולה דה פקטו בחברות שחסרות היסטורית מעמד אריסטוקרטי רשמי, כגון ארצות הברית.
בארצות הברית.
הון, המוחזק על ידי יחיד או על ידי משק בית, מספק ממד חשוב של ריבוד חברתי משום שהוא יכול לעבור מדור לדור, כדי להבטיח כי צאצא של המשפחה יישאר יציב מבחינה כלכלית. משפחות עם "כסף ישן" משתמשות בנכסים שנצברו או בחסכונות כדי לגשר על הפרעות בהכנסה, ובכך לשמור על ניידות חברתית כלפי מעלה.
"כסף ישן" חל על המעמדות העליונים שעושרם מפריד בינם למעמדות החברתיים הנמוכים. על פי האנתרופולוג ויליאם לויד וורנר, המעמד העליון בארצות הברית בשנות השלושים נחלק בתוך עצמו למעמד העליון והתחתון. התחתון העליון היו "הכסף החדש", אלו שלא הגיעו ממשפחות עשירות מסורתיות, אלא הרוויחו את כספם מהשקעות ועסקים ולא מירושה. בניגוד למעמד העליון של "הכסף הישן". אלו שהיו עשירים במשך דורות, וחיו מירושות ורווחי מניות והשקעות קימות, ולא מעושר מרוויח, קרי פעיל ואקטיבי.
דו&quot;ח ולד
שיגור בהתרעה
שיגור בהתרעה הוא אסטרטגיה של מעצמה גרעינית לשגר את הנשק הגרעיני שלה כתגובה להתרעה על טילים שנורו לעברה החשודים כטילים גרעיניים. שיגור בהתרעה, כאשר מערכת ההתרעה אמינה מספיק וזמן התגובה של שיגור טילים קצר מספיק, הוא אמצעי לביצוע מכה שנייה כתגובה למכה ראשונה, ועל ידי כך להשיג השמדה הדדית מובטחת.
הסיכון בדוקטרינת שיגור בהתרעה הוא טעות טכנית או פירוש לא נכון של אמצעי חישה העשוי לצד החושש שהוא מותקף לכאורה לשגר את הנשק הגרעיני שלו אל היריב. היריב, בהנחה שהוא בעל יכולת מכה שנייה, בין אם באמצעות שיגור בהתרעה ובין אם באמצעים אחרים כצוללות טילים בליסטיים, צפוי לתקוף בחזרה וכאשר שורר מצב אסטרטגי של השמדה ההדית מובטחת שני הצדדים יושמדו.
מקרה מפורסם של כמעט טעות כזו הוא החלטתו של סטניסלב פטרוב ב־26 בספטמבר 1983 שהיה קצין תורן בבונקר "סרפוחוב־15" שליד מוסקבה, בו שכן מרכז הבקרה של מערכת ההתרעה המוקדמת מפני מתקפת טילים, או בשם הקוד שלה, "אוקו" (עין), שלא לשגר לנוכח התרעה. בדיעבד התברר כי הכשל הטכני שהוביל להתרעות השווא, נבע ממערך נדיר של השתקפות אור השמש על עננים גבוהים יחד עם מסלולי מולניה של הלוויינים. התקלה תוקנה מאוחר יותר, באמצעות לוויין בעל מסלול גאוסטציונרי שציר הסיבוב שלו זהה לזה של כדור הארץ, דבר שמקבע את מיקומו יחסית לכדור הארץ.
א.א.ון ווגט
א.א.ואן ווגט
קארל ג'ון
משה קהתי
משה קהתי (6 ביוני 1900, ט' בסיוון ה'תר"ס – 6 ביוני 1994, כ"ז בסיוון ה'תשנ"ד) היה איש ציבור ומורה, עורך דין, חבר מועצת עיריית ירושלים ונשיא העדה התימנית בעיר.
קורות חיים.
נולד בצנעא שבתימן ב-6 ביוני 1900 (ט' בסיוון ה'תר"ס) לשלום קהתי, צורף זהב, בן למשפחת רבנים מפורסמת בתימן, ולטורקיה בת שלום משרקי. בשנת 1906 (ה'תרס"ו) עלה עם הוריו לירושלים, שם החל ללמוד בבית הספר למל. בסיום לימודיו עבר ללמוד בבית המדרש למורים של חברת עזרה, ולאחר מכן שימש במשך מספר שנים כמורה.
נמנה עם הראשונים שלמדו בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, ובסיום לימודיו בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) הוסמך לעורך דין ונוטריון. כן למד באוניברסיטת ברן שבשווייץ, ונבחן בהבר האנגלי בלונדון.
בשנת 1934 נישא לאסתר בת שלמה סעדי.
בפעילותו הציבורית שימש כחבר מועצת עיריית ירושלים, כחבר לשכת בני ברית וכנשיא העדה התימנית בירושלים. כן רכש בתקופת המנדט הבריטי מידי ערבים שטחים גדולים בירושלים, בחיפה ובקיסריה והעבירם ליהודים.
כתב מאמרים על הספרות וההיסטוריה של יהודי תימן, ופרסם מספר קטעים מספר המוסר של הפייטן התימני מארי יחיא אלצ'הרי.
הודות לפועלו קיבל את תואר יקיר העיר ירושלים לשנת 1974.
הלך לעולמו ב-6 ביוני 1994 (כ"ז בסיוון ה'תשנ"ד).
אלכסנדר צ'אקובסקי
אלכסנדר בוריסוביץ' צ'אקובסקי (ברוסית: Алекса́ндр Бори́сович Чако́вский'; 26 באוגוסט 1913 - 17 בפברואר 1994) היה כתב צבאי, סופר, ועורך יהודי סובייטי.
קורות חיים.