סיפורי משפחת החיות המוזרות
עמק החיות המוזרות
משפחת החיות המוזרות
יצחק אלעזרי
א. ציוני
א' ציוני
דפוס איתן
קבוצת הארמיות ה-6
קרפאתוס
קרפאתוס (ביוונית: Κάρπαθος) הוא האי השני בגודלו בין האיים הדודקאנסיים הנמצאים בים האגאי. הוא ממוקם בין רודוס לכרתים, בים הקרפאתי, הקרוי על שמו. בשל מיקומו המרוחק והמבודד נשתמרו בו מנהגים ולבוש אותנטיים וכן ניב מעט שונה של יוונית, המזכיר את זה של כרתים וקפריסין.
שטחו של האי 324 קמ"ר ומתגוררים בו 6,500 תושבים. הוא ממוקם 47 ק"מ דרום-מערבית לרודוס. מצפון לו, מעבר למיצר צר, נמצא האי הקטן סאריה, השייך אליו מבחינה מוניציפלית אך כמעט ואינו מיושב. מרכז האי כולו הוא הררי, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר (1,215 מ') נמצאת על הר לאסטוס. עיר הבירה ועיר הנמל המרכזית של האי היא פיגאדיה (או בשמה הרשמי: קרפאתוס). הנמל השני באי נמצא בעיר דיאפאני. שדה התעופה של קרפאתוס נמצא בדרום האי, במרחק 13 ק"מ מהעיר פיגאדיה.
בתחנת המדידה של קרפאתוס, יחד עם זו של כרתים, נמדדות הטמפרטורות הממוצעות הגבוהות ביותר ביוון.
אל האי קרפאתוס ניתן להגיע בטיסות מאתונה, רודוס, כרתים וקאסוס. בעונת התיירות, הנמשכת מאפריל עד אוקטובר, ניתן להגיע גם בטיסות שכר מיעדים שונים באירופה. מעבורות מגיעות לאי מנמל פיראוס, דרך כרתים ורודוס. אל רוב הכפרים באי ניתן להגיע בכבישי אספלט. באי חופי רחצה רבים, שאל חלק מהם ניתן להגיע רק בדרכי עפר או בשייט.
היסטוריה.
האי נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1536. בשנת 1821 התמרדו תושבי האי יחד עם תושבי יוון, אך המרד דוכא והאי נשאר באימפריה העות'מאנית. האי נכבש על ידי האיטלקים במלחמה האיטלקית-עות'מאנית במאי 1912.
האנגירי
האנגירי (ביפנית: 半切 או 飯切) או האנדאי (飯台 מילולית: "קערת אורז") הוא כלי קיבול להכנת אורז לסושי במטבח היפני.
האנגירי הוא מעין חבית עץ שטוחה ורדודה עשויה מעץ ארז וחבוקה בשתי רצועות נחושת. קוטר ההאנגירי נע בין כ-30 ס"מ (לכלי ביתי) לכ-1 מטר (לכלי המשמש במסעדות).
ההאנגירי משמש לשלבי ההכנה הסופיים של האורז. לאחר תום שלב בישול האורז, האורז מוכנס אל ההאנגירי, בו הוא מעורבב עם הרוטב המתאים (רוטב חומץ אורז, סוכר ומלח) ומקורר כשהוא מכוסה בבד המכונה פוקין. קירור זה יוצר את המרקם הדביק הנדרש עבור אורז סושי.
הנגירי
איטרות
ממשל זמין (פרויקט)
מוצב טרמית
מוצב טרמית היה מוצב צה"ל שחלש על ציר פילדלפי באזור רפיח הוא הוקם בשנת 1995 על בסיס מבנה מקומי עד אשר פונה ב-2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.
המוצב הוקם על ידי צה"ל כדי למנוע מעבר של אמצעי לחימה ומחבלים מרצועת עזה למצרים ומשם לשטח ישראל. המוצב הוקם על בסיס בית ישן בן שלוש קומות, ששכן על מפגש הצירים פילדלפי (ציר גבול ישראל-מצרים) ורחוב צלאח א-דין ברפיח. מיקומו הבעייתי של המוצב, בין רפיח המצרית לרפיח הפלסטינית, כמו גם בידודו הביאו לסיכון עבור חיילי המוצב.
היסטוריה.
בשנת 1996, באירועי מנהרת הכותל, נהרג באזור המוצב אלוף-משנה נביה מרעי, סגן מפקד אוגדת עזה.
במהלך האינתיפאדה השנייה לוחמי המוצב חוו שורה של פיגועים באמצעות מטעני חבלה וחפירת מנהרות תופת מתחת למוצב ופיצוצן. בעקבות הפיגועים הרבים וניסיונות ההסתננות הוחלט בשנת 2002 להוסיף "קיר שיגומים" לשני מוצבים מוצב טרמית החדש ולמוצב חרדון.
באוגוסט 2005 יצא צה"ל ממוצב טרמית בעקבות ההתנתקות והיציאה מחלקו הצפוני של ציר פילדלפי.
לאורך כל שנות פעילותו של המוצב איישו אותו לוחמי גדוד הסיור המדברי, חטיבת הנח"ל וחטיבת גבעתי.
סגן חטיבת קטיף, ויקטור סודאי, תיאר בכתבה במעריב את זכרונותיו מהמוצב: "שירתתי בלבנון ובנקודות חיכוך רבות, אבל מאז מלחמת יום הכיפורים לא היה מוצב ישראלי שהיה נתון ללחימה כה קשה ומתמשכת. אין בצה"ל חיילים שעוברים קרבות אש מדי יום כמו הלוחמים במוצב טרמית. קרב רודף קרב והסכנה תמיד מרחפת מעל הראש".
סופווית' קאמל
סופווית' קאמל (באנגלית: Sopwith Camel) היה מטוס קרב דו-כנפי בריטי ששירת בסוף מלחמת העולם הראשונה ויוצר על ידי "סופווית' אוויאיישן קומפני". למרות הקושי היחסי בשליטה בו, טייסים מנוסים ראו בו כלי תמרון מעולה ללא מתחרים. הוא התפרסם במספר ההפלות הגבוה שלו - 1,294 - יותר מכל מטוס אחר של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. מחקרים מאוחרים יותר טוענים שהמספר גבוה הרבה יותר והוא קרוב ל-3,000. נעשה בו שימוש גם לתקיפות קרקע, בעיקר בסוף המלחמה, עת מטוסים חדישים יותר עלו עליו ביכולותיהם והוא איבד את יתרונו.
תכנון וייצור.
טיסת המבחן הראשונה של אבטיפוס הקאמל הייתה ב-22 בדצמבר 1916. הקאמל היה מיועד להחליף את הסופווית' פאפ ולכן הכינוי שלו בשלב הפיתוח היה "ביג פאפ". המנוע היה מכוסה באלומיניום, תא הטייס כוסה בעץ לבוד וגוף המטוס, הכנפיים והזנב כוסו בבד. שני מקלעי ויקרס מתואמים בקוטר 7.7 מ"מ היו מותקנים בקדמת תא הטייס. מעטפת אווירודינמית שהורכבה על המקלעים, יצרה כמין בליטה או דבשת שהובילה לשמו של המטוס, "קאמל", דהיינו גמל. בניגוד לקודמו הסופווית' פאפ או לסופווית' טריפליין, הקאמל לא נבנה במחשבה על נוחות הטייס. יכולת התמרון הגבוהה של הקאמל והקושי בשליטה בו נגרמו בשל ריכוז 90 אחוז ממשקל המטוס (הטייס, המנוע, הדלק והחימוש) בשני המטרים הקדמיים שלו. במהרה צבר הקאמל מוניטין גרועים אצל פרחי הטייס. בנוסף, היה מנוע הקאמל רגיש לתערובת הדלק בה הוזן וטעות בתערובת עלולה הייתה לגרום לו להשתנק ולכבות בשעת המראה. כמו כן, היה מכל דלק מלא מדי עלול לשנות את מרכז הכובד של המטוס ולהביא גם הוא להתרסקויות בשעת המראה.
קייטן סושי
קייטן סושי (ביפנית: 回転寿司 - מילולית: "סושי סרט נע") או קורו קורו סושי (くるくる寿司 - מילולית - "סושי קרוסלה") הוא סגנון הגשה של סושי במסעדות מזון מהיר יפניות מתמחות.
במסעדות אלה נעות צלחות סושי מסוגים שונים על גבי סרט נע, והסועד יושב על דלפק המסעדה, בוחר את המאכלים שהוא רוצה לאכול ולוקח אותם מהסרט הנע. המאכלים מוצעים במספר רמות מחיר, כאשר כל רמת מחיר מאופיינת בצבע צלחת שונה או צורת צלחת שונה. בתום הארוחה מחושב מחירה בהתאם למספר הצלחות המצויות ברשות הסועד, ועל פי צבען או צורתן. המלצרים במסעדות אלה מגישים שתייה או מנות מיוחדות בלבד, ואינם אוספים את הצלחות עד תום הארוחה (לצורך חישוב מחירה).
מסעדות מתמחות אלה לעיתים מקושטות כך שהצלחות נעות על גבי רכבת צעצוע, מכוניות צעצוע או סירות השטות בתעלה.
הצלחות נעות על גבי הסרט הנע עם כיוון השעון על מנת להקל על הסועדים לקחת את הצלחות (מתוך הנחה שמרבית הסועדים ימניים). הסועדים יישובים הן לצד הדלפק של המסעדה והן לצד שולחנות הצמודים לדלפק, דבר המאפשר לקבוצת סועדים לשבת יחדיו.
על פי רוב המנות הנעות על גבי הסרט הנע הן מנות סושי, אך לעיתים גם משקאות וקינוחים נעים על גבי הסרט הנע.
הקייטן סושי הן לרוב מסעדות מזון מהיר הזולות במחירן. מסעדות אלה פועלות ביפן וברחבי העולם. המסעדות מאפשרות לתיירים המבקרים במדינה בה אינם יודעים את השפה לבחור את המנות שהם רוצים מבלי צורך להזמין אותם. גודלן הקטן של המנות מאפשר אכילה מדודה יותר ומונעות בזבוז אוכל.
היסטוריה.
שימוש בסרט נע במסעדות סושי הומצא על ידי יושיאקי שיראישי, בעל מסעדת סושי, אשר התקשה במציאת מלצרים עבור מסעדתו. הוא פיתח את הסרט הנע ופתח את המסעדה הראשונה - "מאווארו גנרוקו סושי" באוסקה בשנת 1958. הצלחת המצאתו ופופולריותה הביא לפתיחת רשת מסעדות שכללה בשיאה 250 מסעדות. נכון לשנת 2001 ברשת 11 מסעדות.
שיטת הסעדה זו הוצגה בתערוכת אקספו 1970 באוסקה, והצגתה הביאה לתפוצתה ברחבי העולם.
קורו קורו סושי
סושי סרט נע
מנטאיקו
מנטאיקו או מנטייקו (ביפנית: 明太子) הוא מאכל מהמטבח היפני המכיל ביצי דג זהבון המתובלים ברוטב.
מקורו של מאכל זה במאכל מהמטבח הקוריאני בשם מייאונגראן ג'אוט (בקוראנית: 명란젓). מאכל זה הגיע ליפן בראשית המאה ה-20, והוא הפך פופולרי בפוקוקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מקור שמו של המאכל ביפנית מהלחם בסיסים של שיבוש של המילה הקוראנית "מייאונגטאי" (명태) - דג הזהבון) והמילה היפנית "קו" (子 - "צאצא").
הרוטב בו מתובלים הביצים משתנה בין אזורי יפן השונים, וכן צבעם של הביצים משתנה (הן נצבעות בצבעי מאכל שונים).
המאכל נאכל לרוב עם אוניגירי, אך לעיתים המאכל נאכל בפני עצמו, לצד סאקה.
מנטייקו
מאנטאיקו
ייבוש
קרסומי
קרסומי או קאראסומי (ביפנית: カラスミ (鱲子) הוא מאכל העשוי ביצי דג מולית מוחמצים במי מלח ומיובשים.
הביצים מומלחות ומיובשת בשמש. מאכל זה נחשב למעדן ביפן ובטאיוואן. ביפן נהוג לשתות יין סאקה לצד הקרסומי.
מאכל זה מאפיין את אזור נגסאקי שביפן ויחד עם האוּני (ביצי קיפוד ים מומלחות) והקונווואטה (מעיי מלפפון ים) הם שלושת הצ'ינמי (מילולית "טעם נדיר"), מאכלים הנחשבים ייחודים לאזור מסוים ביפן.
ישנה סברה לפי מקור שמו של המאכל בדמיונו למקלות הדיו (ביפנית: סומי) שיובאו מסין ליפן (סין כונתה "קרה").
בישראל מיוצר קרסומי מביצי דג בורי, לצורך שיווקו למדינות מזרח אסיה.
קאראסומי
שמאי ליבוביץ
שמאי קדם ליבוביץ (נולד ב-1969) הוא עורך דין ישראלי-אמריקאי, פעיל שמאל רדיקלי. הודה והורשע בבית משפט אמריקאי בהדלפת מסמכים מסווגים של סוכנות הביון-FBI.
תולדות חייו.
ליבוביץ נולד בחיפה, הוא נכדו של הפרופסור ישעיהו ליבוביץ, בנם של המתמטיקאי פרופ' אלחנן ליבוביץ ושירה, מורה ומתרגמת במקצועה.