מרכז העידן - מצרים התלמיית, 300 שנים בקירוב, סביבות 332 עד 30 לפני הספירה: דחיקת הפרסים בשימור אורחות מצרים העתיקה תחת שלטון בית תלמי הבא מתרבות יוונית, ייסוד אלכסנדריה כמרכז בעל חשיבות תרבותית מובילה בכלל העולם העתיק על ידי הכובש שבבסיס שלטון תלמי אלכסנדר מוקדון ועד מות המלכה קלאופטרה במהלך השתלטות שלטון חיצוני חדש. המצגים יתייחסו להמשך פולחן אלים, בניית מקדשים, פסלים, ועיטורים כבתקופות הקודמות, פיתוח הספרייה הגדולה בעולם העתיק באלכסנדריה ומדע ואומנות ענפים.
מושבה רומית, 450 שנים בקירוב, סביבות 30 לפני הספירה עד 400 לספירה: השתרעות מצרים כמושבה לאורך עמק צפון הנילוס בצמוד לנהר כבתחילת תרבותה העתיקה ולאורך החוף הצפוני של חצי האי סיני עד ממלכת יהודה במזרח תחת הקיסרות הרומית והתפשטות הנצרות, לעומת חורבן ירושלים בשנת 70 לספירה עם הפיכת אלכסנדריה למרכז תרבות ודת היהדות הגדול בעולם, ולעומת המשך להתפשטות האסלאם מחצי האי ערב על פני כלל אזור דרום-מערב אסיה ודרום אגן הים התיכון כמנוע נוסף לכלל תום העולם העתיק. המצגים יתייחסו להתחלפות פולחן ובנייה אלילית בהקמת כנסיות קופטיות, בתי כנסת ומסגדים כמצע להתפשטות תרבויות ודתות האל האחד בכלל צפון אפריקה, מערב אסיה ודרום אירופה, אך עדיין עם השלכות הנדסיות ואומנותיות ניכרות של סגנונות בנייה וקישוט בהשראת תרבות מצרים העתיקה.
תות ענח' אמון.
תיעוד כלל היבטי אורח ואיכות חיי תות ענח' אמון בעיקר בהיקף 19 שנה, שלסביבות 1341 עד 1323 לפני הספירה כזמן חייו ומעבר בהכללת גופות וחפצי משפחתו המורחבת, כמלך השושלת ה-18 שבמסגרת הממלכה החדשה, בעושר ובמגוון הממחיש גם את תקופה זו כמסגרת המשגשגת ביותר למצרים העתיקה, כזמן קצר לפני הפיכתה למעצמה בשיא התרחבותה וכאחד ממרחבי וזמני הביטוי האומנותי העשירים בעולם העתיק בכלל. מלך זה אמנם לא בלט בחוזק ובהשפעה להתפתחות מדינית, בייחוד לעומת העתידים לבוא אחריו כשיא מעצמתי, אבל מבנהו הוא היחיד בקברי עמק המלכים לפרעוני הממלכה החדשה, שנמצא עם שלל חפצים שגם עשויים חומרים יקרים ועבודת מלאכת מחשבת. חלל התצוגות של תות ענח' אמון כלל הזמנת קבוצות להתנסות במסע מערכת המציאות המדומה שזכה על ידם לביקורות מהללות, בשאיפה ליישמו באופן קבוע, בו ניתן לראות את החלל הופך למקדש המלך על עמודיו העתיקים, החפצים כפי שהיו בסביבה העתיקה, דמויות פועלות של מלכים ואנשים מהעת העתיקה, והמלך עצמו כמדריך המסביר למבקר אודות התקופה והמוצגים.
התערוכה מציגה את 5,398 פריטי המלך שנמצאו בקברו ובסביבה עם פריטי משפחתו לרבות מומיות וחפצים מאבן, עץ, מתכות ובדים יקרים ואבני חן, שיהיו מסודרים ביחס נושאי לתיעוד מנהגיו, מלבושיו, מזונותיו וזמני אכילתו. מסכת הקבורה להנצחת דמות המלך היא אחד מפריטי האומנות הידועים בעולם, וכן הפריט הבולט בתצוגה ראשית זו של המוזיאון. פריטים בולטים נוספים יהיו ארונות-אבן לקבורה, לפחות שלוש מיטות-לוויה "לחייו לאחר המוות", תכשיטים דוגמת שרשראות, סנדלים משובצים בתכשיטים, מרכבות מוזהבות והכתר, שתי גופות בנותיו שמתו בלידה, וחפצי הסבתא רבתא והסבא-רבא שנמצאו בקבריהם. מוצגים נוספים שנמצאו בקברו ויוצגו במוזיאון הם מזונות של גרגירים ופירות, צנצנות שהכילו משקאות בירה ויין ושמן, פפירוסים, ועורות ובדים לרבות בגדיו התחתונים של המלך.
ליאת איילון
ליאת איילון (נולדה בשנת 1973) היא סגנית ראשת בית הספר לעבודה סוציאלית וראש התוכניות להשלמה לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. פרופ' איילון היא חברה באקדמיה הצעירה הישראלית וחוקרת בולטת בתחום הגרונטולוגיה. תחומי מחקריה הם גילנות, מטפלים זרים, דיכאון בקרב קשישים, דמנציה ודיור מוגן.
ביוגרפיה.
איילון למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למדה לתואר שני בפסיכולוגיה ולתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית במכון הטכנולוגי של אילינוי. נושא עבודת התזה שלה היה: A comparison of depressive symptoms in African Americans and Caucasian Americans, ונכתבה בהנחיית ד"ר מיכאל יאנג. את עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה גם היא בהנחייתו של יאנג, כתבה בנושא: "An explanatory model of racial variations in illness behaviors". לאחר סיום הדוקטורט המשיכה להתמחות ולפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן-פרנסיסקו בתחום רפואה גריאטרית.
פועלה האקדמי.
פרופ' איילון פרסמה מאמרים רבים שהופיעו בכתבי עת מובילים בתחום הזקנה וזכו להכרה בינלאומית. מחקריה עוסקים בגילנות, שילוב שירותי בריאות הנפש במרפאות קופות החולים ושילוב בין הטיפול הפורמלי בזקנים עם הטיפול הבלתי פורמלי בהם.
בין השנים 2014–2018 הייתה יושבת ראש בקבוצת מחקר בינלאומית שעסקה בגילנות; בין השנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הבינלאומית למדעים. בנוסף, היא משמשת באופן קבוע כשופטת של כתבי עת בינלאומיים ושל קרנות מחקר. היא שימשה כיושב ראש המדעי של הכנס של האגודה הישראלית לגרונטולוגיה שהתקיים ב-2013 ושימשה בתור חברת הוועדה המדעית של כינוס האגודה האירופית לטיפול התנהגותי קוגניטיבי ב-2015. היא גם שימשה בתור יועצת לתוכנית הלאומית למניעת אובדנות. כמו כן, היא מרצה בהתנדבות בתחום מחקרה במסגרות בלתי פורמליות שונות.
איילון שימשה כחברה בקבוצת המחקר SAPEA, שהוזמנה על ידי הנציבות האירופית להכין דו"ח בנושא "שינוי עתיד ההזדקנות". היא משמשת גם כחברה בארגון הבריאות העולמי בקבוצה לפיתוח קמפיין עולמי למאבק בגילנות. בנוסף, היא מייעצת בביטוח הלאומי בפרויקטים חדשניים שונים בתחום הגילנות. פרופ' איילון מרכזת את תוכנית הדוקטורנטים הבינלאומית בנושא גילנות במימון האיחוד האירופי. היא גם נציגת ישראל של תוכנית MascAge במימון האיחוד האירופי לחקר גברויות מזדקנות בספרות ובקולנוע. מחקריה נתמכים על ידי הקרן הישראלית למדע, קרן גרמניה-ישראל, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, והמכון הישראלי למחקר מדיניות בריאות.
בשנת 2009 קיבלה פרס חוקרת צעירה מצטיינת מאיגוד הגריאטרים של ארצות הברית ובשנת 2010 קיבלה פרס מהקולג' הבינלאומי לפסיכו-נוירופרמקולוגיה. איילון קיבלה מענק מאוניברסיטת מישיגן ושימשה כפרופ' אורחת באוניברסיטה בשנת 2013.
סימאון דה ויט
סימאון דה ויט (באנגלית: Simeon De Witt;
25 בדצמבר 1756 - 3 בדצמבר 1834) היה קרטוגרף אמריקאי. ידוע בעיקר על מפות של מדינת ניו יורק.
קורות חייו.
סימאון דה ויט נולד למשפחה ידועה ממוצא הולנדי באזור ניו יורק. הוא היה בן דוד של דוויט קלינטון. הוא למד בבית הספר ובאוניברסיטת ראטגרס. לאחר סיום לימודיו, כאשר האזור נכבש על ידי הבריטים, נמלט לניו יורק והצטרף לצבא.
ביוני 1778, לאחר תקופת התמחות קצרה הוא מונה לעוזר של קולונל רוברט ארסקין ולאחר פטירתו בשנת 1780 מונה במקומו למשרת מודד בצבא.
לאחר סיום מלחמת העצמאות של ארצות הברית סימאון דה ויט ניסה לשכנע את הקונגרס הקונטיננטלי בצורך במיפוי ארצי, אך ללא הצלחה. דה ויט סירב לקבל תפקיד מודד ראשי של האצרות הברית כאשר התפקיד הוצא לו.
בשנת 1807 היה דה ויט חבר בוועדה שהכינה תוכנית מתאר שהגדירה את צורת הרחובות החדשים במנהטן. הוא גם היה חבר בוועדה של תעלת אירי.
משפחת דה ויט התגוררה באחוזה פרטית באולבני.
תלמידי גריפינדור
תלמידי סלית'רין
תלמידי רייבנקלו
תלמידי הפלפאף
מחילה (סרט)
מחילה הוא סרט קומדיה ישראלי, שיצא לאקרנים ב-26 בספטמבר 2019. בסרט משתתפים חנן סביון וגיא עמיר (שאף ביימו את הסרט). לצידם, משתתפים צחי הלוי, נועה קולר, אלון אבוטבול ושירי מימון (בהופעתה הראשונה בקולנוע).
מאחר שעלילת הסרט מתרחשת בעשרת ימי תשובה, הסרט יצא לאקרנים בתקופה זו, מספר ימים לפני ערב ראש השנה תש"ף.
הסרט צולם בבאר יעקב.
עלילה.
הסרט מתרחש במהלך עשרת ימי תשובה בעיירה בדרום הארץ אשר נמצאת במצב תמידי של כוננות ואזעקות מפני ירי מרצועת עזה. במרכז העלילה, שאול (גיא עמיר) וניסן (חנן סביון), זוג חברים שלפני שלוש שנים יצאו לשוד שהסתבך ומאז נפרדו דרכיהם - שאול נכנס לכלא לאחר שנתפס, ואילו ניסן מצליח להימלט ועובר לחו"ל. ביום שחרורו של שאול מן הכלא, חוזר ניסן ומופיע כאדם דתי-חרדי, חוזר בתשובה, ומבקש בחרדת קודש את סליחתו של שאול על שאירע. שאול ממאן לסלוח, במיוחד לאחר שאינו מצליח לקבל את מחילתה של אשתו, אורנה (נועה קולר), המתקשה לסלוח לו על המחיר ששילמה משפחתו של שאול כשנעדר מן הבית במהלך ישיבתו בכלא. במהרה מתגלה כי השלל שנותר מן השוד שהסתבך עשוי לפתור את הבעיה הכלכלית המרכזית - תשלום שכר הלימוד לאקדמיה המלכותית עבור לימודי ריקוד שאליהם התקבלה בתם - אלא שניסן לא מצליח להיזכר במיקום המדויק שבו הטמין אותו. במקביל, ניסן קובע כי לא יוכל להתחתן עם בת זוגו, רבקי (שירי מימון), עד אשר יביא לשלום בית בין שאול לבין אשתו, אורנה.
השגת סכום כסף שיספיק לתשלום שכר הלימוד עשויה לפתור את בעיותיהם של כל הדמויות המרכזיות בסרט, וכך העלילה מסתבכת בניסיונות נוספים להשיג את הכסף המיוחל.
תגובת הקהל.
הסרט "מחילה" זכה להצלחה רבה בקרב הקהל הישראלי. יוצרי הסרט, עמיר וסביון, הביעו את גאוותם על מספר הצופים הרב בפרק זמן כה קצר (200,000 צופים, תוך שלושה שבועות בלבד). בקטע וידאו שפורסם בחשבונות האינסטגרם של השניים, נראים עמיר וסביון מגיעים אל אולם הקולנוע שבו יושב הצופה ה-200,000 בסרט, ומודים לקהל על התגובות החיוביות שקיבלו בעקבותיו.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
המחאות בטאמיל נאדו כנגד השפה ההינדית
גלידות פלדמן
TACACS+
צללים צרובים