בקיץ 1981–1982, סגל עובדים נוסף שוכן בקבוצת אוהלים דומה אשר ניתן לה השם "מחנה קיץ". בעוד שבמקור היו בו 2 אוהלים בלבד, כיום מכיל "מחנה הקיץ" 11 אוהלים (שיכולים להכיל כ-10 איש כל אחד), שני אוהלים לפעילות פנאי ושני מבנים נוספים שמשמשים חדר כושר ומקלחות. בנוסף לזאת, מספר מבנים מדעיים נוספו בשנות ה-90, בעיקר עבור אסטרונומיה ואסטרופיזיקה.
התחנה החדשה (2003-הווה).
בניין התחנה האנטארקטית ממוקם בצמוד לכיפה הגאודזית הקיימת וליד המנחת ומיתקני המחקר המדעיים. הבניין מתוכנן מודולרית ומעוצב אווירודינמית כך שהוא פונה אל הרוח וחלקו התחתון משופע. הקיר המשופע מגביר את מהירות הרוח כאשר היא עוברת מתחת למבנה, ובכך גורם לה לפזר את השלג, במקום שיצטבר סביב התחנה. בניין התחנה הוא הראשון שתוכנן עם חלונות הצופים מחוץ לבניין כאלמנט פסיכולוגי חשוב למשתמשי הבניין.
הבניין שתכנונו החל בשנת 1992, בנוי משלד קונסטרוקציית מתכת מודולרית ובניית הבניין ארכה שש שנים (משנת 1999 לאורך 110 ימי אור יום בכל שנה) ונחשב אחד המתקנים המתקדמים בעולם מסוגו המוקדש לקידום גבולות המדע. הבניין מתוכנן משמונה מודולים המרכיבים שני חלקים זהים של הקומפלקס - A ו-B הבנויים מעל 36 עמודי פלדה עם ג'ק הידראולי המקובעים על גבי תשתית שלג מהודק. המבנה הארוך המרכזי מכיל את הפרוזדור הראשי ואת כל הפונקציות המרכזיות והחשובות וממנו יוצאים 4 אגפים זהים. דגשים מיוחדים בתכנון הבניין ניתנו לבידוד תרמי (פאנלים ויריעות), אטימות, עיצוב המעטפת החיצונית, מערכות אנרגיה ובטיחות וליכולת טכנית של הגבהת הבניין –פעמיים – 4 מטר בכל פעם. העמודים הראשיים נמצאים מחוץ לקירות הבניין ולכן ניתן להוסיף מקטעי עמודים במהלך ההרמה. מכיוון ששלג וקרח שוקעים עם הזמן תחת משקלם העצמי, קונסטרוקציית המבנה תוכננה כך שתוכל לעמוד בשינויי גובה מקומיים, כדי לתת לבניין גובה נוסף עם חלוף השנים במטרה למנוע מהתחנה להיקבר בשלג (כפי שקרה למבנים הקודמים). היתרונות של מבנה מוגבה הם; היסחפות של שלג מופחתת ומעבר חופשי של הרוחות, חיי בניין מוגדלים - אורך חיים למשך 45 שנים, השפעה פחותה על הסביבה, בטיחות משופרת, שימוש מרבי באנרגיה סולארית ובנייה חסכונית יותר.
שטח הבניין הוא 7,200 מ"ר והוא כולל שתי קומות מוגבהות כ-4 מטר מעל מישור הקרח. קומות הבניין מכילות את הפונקציות הבאות: חדר ישיבות ואדמיניסטרציה, חדר תקשורת ובקרה, חדר גנרטורי חרום, חדרי מגורים, מרכז רפואי (חדרי טראומה, אשפוז ורפואת שיניים), חדר כביסה, חדר כלים, חדר ליצירה, חדר טלוויזיה, חדר מוזיקה, חדר הלבשה, 3 חדרי טרקלין, מעבדות, מטבח, אולם אוכל ובר, מועדון, ספריה, מעבדת מחשבים, חדר בית מלאכה לציוד אלקטרוני וחדר שרתי מחשב, חממה, חדר דואר, חדרי שירותים, סאונה, חדר כושר, אולם מגרש כדורסל, אולם תחנת כוח חרום, חדר תקשורת חרום, גרמי מדרגות פנימיים וחיצוניים. בצמוד לבנין ישנו מבנה עגול (The Beer Can) עם פיר הכולל גרם מדרגות (92) ומעלית משא, המובילים לחמישה אגפי לוגיסטיקה תת-קרקעיים (כ-3 מטר מתחת לפני השלג) (The Archers) הכוללים; תחנת כוח עם 3 גנרטורי דיזל ליצור 1000 קילוואט, תחנה להפקת מים מהקרח, מוסכי תחזוקה לצמ"ה, בתי מלאכה ומשרדים, שטחי אחסון אוכל, ציוד ודלק (45 מיכלים של כ־38,000 ליטר כל אחד), מערכת מיחזור חום ותחנת מיחזור פסולת.
בניית הפרויקט כללה 40,000 טון של חומרי בניה וציוד שהובאו ממרחק 19,200 ק"מ במשלוח יחיד, מנמל Hueneme בקליפורניה במעבורת ומשם לנמל ליטלטון בניו זילנד ומשם על ספינה שוברת קרח לנמל בתחנת מקמרדו שבאנטארקטיקה. כל חומרי הבניין והאלמנטים המודולריים הוטסו בטיסות סביב השעון, 1,440 ק"מ מתחנת מקמרדו לתחנת אמונדסן-סקוט על ידי לוקהיד LC -130 הרקולס המותאם לנחיתה והמראה למשטחי קרח באנטארקטיקה. העלות הכללית של בניית הפרויקט היה 174 מיליון דולר והמימון ניתן על ידי הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית).
פעילות.
במהלך הקיץ, אוכלוסיית התחנה עומדת בדרך כלל על כ-200 איש. מרבית הסגל עוזב עד אמצע פברואר, ולחורף נשארים מספר עשרות אנשים (86 ב-2005, לדוגמה), בעיקר צוות תחזוקה ומספר מדענים, אשר ממשיכים את פעילות התחנה במהלך חודשי הלילה האנטארקטי. שהיית חורף בתחנה טומנת בחובה סכנות רבות ולחצים, מכיוון שהצוות מבודד לגמרי מאמצע פברואר עד סוף אוקטובר.
בתחנה מתנהל מחקר מגוון הכולל גאופיזיקה, חקר קרחונים, מטאורולוגיה, חקר האטמוספירה, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה ומחקרים ביו-רפואיים. מרבית המדענים עוסקים באסטרונומיה בתחומי תדר נמוכים. מיקום התחנה הוא אידיאלי למחקר בתחום הידע הנ"ל, משום שבמקום שוררת טמפרטורה נמוכה, הוא נמצא בגובה רב (כ-2,800 מטר מעל פני הים), והלחות באוויר נמוכה. כל אלה גורמים לאוויר בתדרים מסוימים להיות שקוף בהרבה משניתן למצוא במקומות אחרים, וחודשי החושך הרבים מאפשרים להפעיל ציוד רגיש ברציפות לאורך זמן.
ישראל באולימפיאדת סיאול (1988)
משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988) כללה 19 ספורטאים שהתחרו ב-7 ענפי ספורט.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה הקלע יצחק יונסי.
חברי המשלחת.
שיט.
תחרויות השיט נערכו בחוף העיר פוסן
סמיזדט
האות כַּאף (בערבית: كاف) היא האות העשרים ושתיים באלפבית הערבי. לפניה באה האות קאף ואחריה האות לאם.
כאף מייצגת את העיצור /k/ (כמו כּ"ף), אבל בניבים מעטים כמו ערבית כוויתית ומקצת הניבים הפלסטיניים הכפריים היא מבוטאת כ-/ʧ/ (כמו צד"י גרושה במילה "צ'יפס"), אולי בהשפעת הפרסית. בניבים מרוקאים בודדים כאף נהגית כ-/kʃ/ (קְשְ).
כאף המנוקדת בפתחה משמשת כתחילית המקבילה ל-כ־הדימוי העברית. אם כי, שלא כמו בעברית, היא לא קיצור של מילה שמשמעותה דמיון (כ"ף־הדימוי היא קיצור המילה "כמו").
כאף מנוקדת בפתחה משמשת כסופית לציון שייכות בגוף שני יחיד זכר, ונקבה כשהיא מנוקדת בכסרה. כך كتاب (כִּתַּאבּ) תרגומו "ספר" ו-كتابك (כִּתַּאבֻּכַּ) תרגומו "הספר שלך". בחלק מהניבים הניקוד שייך לעיצור שלפני הכאף כך למשל בזכר הסופית היא /ak/ ולא /ka/.
ישנן אותיות רבות השאובות מכאף ומשמשות לכתיבת עיצורים במילים שאולות, או לייצוג עיצורים בוואריאנטים של האלפבית־הערבי: כאף המשמשת באלפבית הפרסי שונה בצורתה המבודדת והסופית מזו הערבית והיא אינה "יושבת" בתוך לאם אלא נראית כך ک. כמו כן, נוצרה באלפבית־הפרסי האות גאף (گ), כוואריאנט של כאף לייצוג העיצור /ɡ/ (כמו גימ"ל). בג'אווי, אלפבית שמהווה גם הוא ואריאנט של האלפבית־הערבי, העיצור /g/ מיוצג על ידי כאף, ערבית או פרסית, עם נקודה דיאקריטית מעליה, כך ڬ או כך ݢ. אות נוספת הנשאבת מכאף היא ڭ או ݣ, עם שלוש נקודות, המשמשת בערבית מרוקאית באופן בלתי-רשמי לייצוג /g/ במילים שאולות. בשפות אחרות דוגמת אויגורית, היא משמשת לייצוג העיצור /ŋ/ (כמו נו"ן במילה "בנק"). למרות שבכתיבה הלכה־למעשה אין הבחנה של ממש בין האותיות בערבית־מרוקאית משתמשים לרוב ב-ݣ.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
מקור האות כאף ב"כף" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
אירינה לויטינה
אירינה לויטינה (ברוסית: Ирина Соломоновна Левитина; באנגלית: Irina Levitina; נולדה ב-8 ביוני 1954 בסנקט פטרבורג, ברית המועצות) היא שחמטאית יהודיה סובייטית ומאוחר יותר אמריקאית, בדרגת רב-אמן, סגנית אלופת העולם בשחמט, אלופת ברית המועצות ואלופת ארצות הברית בשחמט, שחקנית ברידג' מקצוענית וחמש פעמים אלופת עולם בברידג'. לויטינה היא שחקנית ברידג' מקצוענית המדורגת במקום ה-14 בעולם, נכון לספטמבר 2012
אירינה לויטינה זכתה ארבע פעמים באליפות הנשים של ברית המועצות, בשנים 1971, 1978 (במשותף), 1979 ו-1981. לאחר שהיגרה לארצות הברית זכתה שלוש פעמים באליפות ארצות הברית לשנים בשנים 1991 (במשותף), 1992 ו-1993 (במשותף).
ביוגרפיה.
אירנה סולומונובה-לויטינה היא שחמטאית יהודייה ילידת סנקט פטרבורג. עוד בתקופה שהייתה שחמטאית מהטובות בעולם, שיחקה ברידג'. השלטון הקומוניסטי בברית-המועצות, טיפח את משחק השחמט ובאופן מעשי אסר לשחק ברידג'. עוד לפני שלויטינה היגרה בדצמבר 1990 לארצות הברית, היא החליטה לעזוב את השחמט ולהתרכז בברידג'. בארצות הברית חידשה את פעילותה השחמטית והפכה לשחקנית ברידג' מקצוענית. בתקופת מגוריה בברית-המועצות, הייתה אירינה לויטינה לאזרח הסובייטי הראשון שזכה בפרס בינלאומי בברידג', כאשר זכתה בפרס AlpWater Award בשנת 1986.
לויטינה היגרה לארצות הברית בעקבות אחיה איליה והשתקעה בעיר מגוריו בניו ג'רזי. בנוסף לעבודתה כשחקנית ברידג' מקצוענית, היא מלמדת שחמט.
בשנת 2007 הייתה מעורבת במחלוקת פוליטית ביחד עם חברותיה לנבחרת ארצות הברית בברידג' שזכתה באליפות העולם שהתקיימה בשאנגחאי שבסין.
שחקניות נבחרת הברידג' הביעו את התנגדותן לנשיא ג'ורג' ווקר בוש. השחקניות בנבחרת הצטלמו באירוע הרשמי של חלוקת הפרסים במסעדה, כשהן מחזיקות תפריט שעל צידו האחורי כתוב "We did not vote for Bush."
האירוע עורר סערה. התאגדות הברידג' האמריקאית חששה מאובדן חסויות כספיות וגינתה את השחקניות. חלק מהשחקניות התנצלו. לויטינה הייתה אחת מהשחקניות שסירבו להתנצל.
באולימפיאדות השחמט.
לויטינה ייצגה את ברית המועצות ארבע פעמים באולימפיאדות השחמט ואת ארצות הברית פעם אחת.
הישגים בולטים בברידג'.
הישגים בתחרויות.
אליפויות עולם
אליפויות צפון-אמריקה
תשע פעמים זכתה באליפויות צפון-אמריקה וחמש פעמים סיימה במקום השני, על פי הפירוט הבא:
אליפות ארצות הברית