פעמיים במהלך ההיסטוריה של התוויות המיוחדות, צוירו שתי תוויות שונות לאותה השנה. הפעם הראשונה הייתה ב-1978 כשהאמן הקנדי ז'אן פול ריופל הציע שני עיצובים לתווית. הברון פיליפ דה רוטשילד אהב את שניהם במידה שווה ולכן הוא הפריד את התוצרת לשניים והשתמש בשניהם. הפעם השנייה הייתה כשתווית מוטון של שנת 1993, ציור עיפרון של נימפה עירומה רוכנת פרי עטו של הצייר הצרפתי בלתוס נאסרה לשימוש בארצות הברית בידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ. בשל כך, עבור השוק האמריקאי הוכנה תווית עם חלל ריק שם הדמות הייתה צריכה להיות מצוירת ושתי התוויות נהפכו לפריט אספנים. הפופולריות של התוויות הביאה לעלייה במחירי המכירות הפומביות של היינות, זאת לעומת גידולים ראשונים אחרים שתוויותיהם זהות משנה לשנה ומחיריהם לא השתנו.
העסקים.
חברת "ברון פיליפ דה רוטשילד" שבבעלותה שאטו מוטון רוטשילד, כוללת בין החזקותיה גם את היקבים האיכותיים שאטו קלר מילון (Chateau Clerc Milon), גידול חמישי בסיווג היינות של 1855 בבורדו, שאטו ד'ארמאיאק (Chateau d'Armailhac), דומיין דה בארונוק (Domaine des Baron'arques), וכן יין לבן איכותי איל דארז'ן (Aile D'argent) שהחל בייצורו בשנות התשעים, וכן יין פופולרי מהנפוצים והידועים בעולם, מוטון קאדה, הנמכר ב-15 מיליון בקבוקים ברחבי תבל, כמו גם סוגי יין רבים נוספים.
ב-1980, הכריזה החברה על מיזם משותף עם רוברט מונדבי והקימו את היקב אופוס וואן (Opus One) באוקוויל שבקליפורניה. שנות התשעים עמדו בסימן התרחבות ניכרת בעסקי היקבים באמריקות תחת הנהגתו של הנשיא קור דובואה, כשאזור זה הביא לכמעט חצי ממחזור העסקים של החברה. ב-1997, שאטו מוטון רוטשילד שיתף פעולה ביחד עם היקב קונצ'ה אי טורו בצ'ילה במטרה להפיק יינות אדומים מבוססי קברנה סוביניון מאיכות גבוהה ביקב החדש שנבנה בעמק מאיפו שבצ'ילה ושמו אלמאויוה (The Almaviva). מנהלת עסקי היין כיום היא הברונית פיליפין דה רוטשילד. ביוני 2003 אירחו הכרמים את חגיגת La Fête de la Fleur בסיום וינאקספו (תערוכת היין בבורדו) שחפף את יום השנה החמישים של רכישת היקב בידי משפחת רוטשילד.
בשטח השאטו ממוקם מוזיאון היקב, הממוקם במרתף. המוזיאון כולל פריטים שונים הקשורים ליין שאספו הברון פיליפ דה רוטשילד ואשתו פולין בנסיעותיהם ברחבי תבל.
יש לנו אפיפיור (סרט)
יש לנו אפיפיור (במקור: Habemus Papam; הַבֶּמוּס פּאפּאם) הוא סרט דרמה-קומית איטלקי-צרפתי משנת 2011, בבימויו של נני מורטי ובכיכובם של מישל פיקולי ומורטי. שם הסרט במקור הוא "הבמוס פאפאם", הביטוי הלטיני "יש לנו אפיפיור", שמשמש להכרזתו של אפיפיור חדש. הסיפור נסוב סביב קרדינל שבניגוד לרצונו נבחר לאפיפיור. פסיכואנליטיקאי נקרא כדי לעזור לאפיפיור להתגבר על הפאניקה שלו. הסרט הוקרן בבכורה באיטליה באפריל 2011 והוקרן בתחרות בפסטיבל קאן ה-64.
עלילה.
ביום מותו של האפיפיור, הקונקלווה מתכנסת ברומא. הפתקים הראשונים מסתיימים בעשן שחור, מכיוון שאף אחד מהמועמדים העיקריים לא מגיע לרוב הדרוש של 77 קולות. לאחר מספר סבבי הצבעה, הקרדינל מלוויל נבחר, אם כי קודם לכן לא נחשב כמתמודד פוטנציאלי לתפקיד.
ברגע ההכרזה בציבור, כשהמאמינים נאספים בכיכר סנט פטרוס והחשמן הבכיר מוכן להכריז על שמו של האפיפיור החדש, האפיפיור שנבחר שזה עתה סובל מהתקף חרדה ואינו מופיע במרפסת.
דובר הכס הקדוש מתחמק משאלות מהעיתונות וסקרנות העולם החיצון בכך שדיווח שהאפיפיור החדש חש צורך להכין את עצמו בתפילה לפני היכרותו בפני הציבור, ומסביר שהוא יופיע תוך מספר שעות. זה לא קורה.
בהתאם לחוקי הכנסייה, עד להכרזתו בפומבי של זהות האפיפיור החדש, טקס הבחירה לא הסתיים ואף אחד ממשתתפי הקונקלווה לא מורשה לעזוב את הוותיקן.
מועצת הקרדינלים, המודאגת עמוקות מהמשבר ומהדיכאון שממנו נראה שהאפיפיור החדש סובל, קוראת לפסיכואנליטיקאי פרופסור ברצי. הקרדינלים מגיבים לפסיכואנליטיקאי בחשדנות מסוימת, אך עדיין מאפשרים לו לבחון את האפיפיור החדש. ברצי, בנוכחות הקרדינלים, מנסה ליזום פגישת פסיכותרפיה, עם זאת, לא מצליח לחשוף כל דבר שמסביר את הדיכאון וחוסר האונים של האפיפיור.
ברצי מגלה כי אשתו לשעבר היא גם פסיכואנליטיקאית והאפיפיור שנבחר לאחרונה נלקח בסתר לראות אותה. לאחר שנפגש עמה הוא בורח ממחשבותיו ובורח במהלך טיול. לא מודעים להיעדרו, הקרדינלים מעבירים את זמנם במשחקים, החל בקלפים וטורניר כדורעף בינלאומי שאורגן על ידי ברצי.
הדובר גורם לכולם להאמין שהאפיפיור נמצא במגורים שלו בתפילה, ובסופו של דבר הקרדינלים מוצאים את מלוויל ונותנים לו הזדמנות נוספת להודיע על קבלתו. מלוויל יוצא למרפסת וטוען "אני לא המנהיג שאתם צריכים", מבקש מהקהל להתפלל "למה שהוא עומד לעשות" ואז נסוג חזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.
הפקה.
במאי 2009 הוכרזה הפקה משותפת בין Sacher Film, RAI Cinema והחברה הצרפתית לה פקט. פנדנגו הצטרף כמפיק-שותף בהמשך השנה. תקציב ההפקה עמד על שמונה מיליון אירו. השחקן הצרפתי מישל פיקולי לוהק לתפקיד הראשי באוגוסט 2009. שמה של הדמות, מלוויל, נוצר בהשראת הקולנוען הצרפתי ז'אן-פייר מלוויל. כמה מדמויות המשנה גולמו על ידי חברי צוות ההפקה, אותם מצא מורטי מתאים לתפקידים כשעבד על הסט.
הצילומים החלו ב-1 בפברואר 2010 והסתיימו בסוף מאי. צילומי הפנים נערכו באולפני סינצ'יטה ברומא וכללו בניית העתקים של סלה רג'יה והקפלה הסיסטינית. סצינות אחרות צולמו בפלאצו פרנזה ובווילה מדיצ'י, שמאכלסות את שגרירות צרפת ואת האקדמיה הצרפתית ברומא, בהתאמה.
נושאים.
הצגת הליכי ההצבעה.
הסרט חושף את רתיעתו המוחצת של האפיפיור להסכים לבחירתו לתפקיד. הבמאי נני מורטי הסביר את מטרתו עם הסרט במסיבת העיתונאים אחרי הקרנה לעיתונאים ברומא: "רציתי לתאר אדם שברירי, הקרדינל מלוויל, שמרגיש לא מספיק חזק ומתאים לתפקיד שהוא נקרא למלא (...) אני חושב שתחושת חוסר הנוחות הזו קורה לכל הקרדינלים שנבחרים לאפיפיור, או לפחות זה מה שהם אומרים."
הנוהל של בחירת האפיפיור מחייב הצבעה של שני שלישים כדי לבחור אפיפיור חדש. אז, כשהקרדינל הבכיר שואל את האפיפיור אם הוא מקבל את בחירתו, האפיפיור הנבחר חופשי לדחות את ההצעה, אם כי בדרך כלל הקרדינלים שמתכוונים לסרב לבחירתם מציינים זאת במפורש לעמיתיהם לפני שמגיע שלב ההצבעה. האפיפיור נכנס מיד לתפקידו ומסיים את הקונקלווה ברגע שהוא מקבל את בחירתו. כל הטקסים הנוגעים להשבעתו הם טקסיים בלבד.
שחרור.
הסרט יצא באיטליה ב-15 באפריל 2011 באמצעות חברת ההפצה האיטלקית 01 Distribution בשיתוף פעולה עם Sacher Distribuzione. הסרט הוקרן ב-460 בתי קולנוע. עם הכנסות של 1,298,524 אירו במהלך סוף השבוע הראשון, הסרט היה משוברי הקופות באיטליה. הוקרן גם בפסטיבל קאן 2011.
שיקגו וויט סוקס
פארמה (נפה)
נפת פארמה (באיטלקית: Provincia di Parma) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 3,449 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 413,198 נפש. בירתה של הנפה בעיר פארמה.
נפת פארמה גובלת בנפת קרמונה ובנפת מנטובה במחוז לומברדיה בצפון, בנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בנפת מאסה-קרארה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת לה ספציה ובנפת ג'נובה במחוז ליגוריה בדרום ובנפת פיאצ'נצה במחוז אמיליה-רומאניה במערב.
אטלנטה ברייבס
אטלנטה ברייבס (באנגלית: Atlanta Braves) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אטלנטה, ג'ורג'יה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בבוסטון ב-1871 תחת השם בוסטון רד סטוקינג, ב-1876 היא הייתה בין הקבוצות המייסדות של הנשיונל ליג, והיא אחת משתי הקבוצות היחידות ששרדו מאז יחד עם השיקגו קאבס. שמה של הקבוצה שונה מספר פעמים עד שהתקבע לברייבס ("לוחמים אינדיאנים") כינוי שנבחר ב-1912. ב-1914 העפילה הקבוצה לראשונה לוורלד סיריס לאחר מהפך שעשתה במהלכו טיפסה מהמקום האחרון למקום הראשון על חשבון הניו יורק ג'איינטס. בסדרת הגמר ניצחו הברייבס 0–4 את הפילדלפיה אתלטיקס.
ב-1953 עזבה הקבוצה למילווקי ומשכה קהל שיא של צופים בעונתה הראשונה בעיר, מה שהביא במרוצת השנים הבאות לעזיבת קבוצות בייסבול נוספות לערים אחרות. הקבוצה שיחקה במילווקי עד 1965, כשב-1957 אף העפילה לוורלד סיריס וזכתה באליפות לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז. לאחר מכירת הקבוצה ב-1962, חיפשו הבעלים החדשים עיר בעלת פוטנציאל שוק גדול יותר, ובחרו לעבור לאטלנטה בה גם נבנה אצטדיון חדש במטרה למשוך לעיר קבוצות מה-MLB.
בשנות ה-90 זכתה הקבוצה להצלחה רבה, זכתה 8 פעמים בראשות הבית שלה, והעפילה 5 פעמים לוורלד סיריס. ב-1995 זכו הברייבס באליפות לאחר ניצחון 2–4 בסדרה מול הקליבלנד אינדיאנס. ההצלחה נמשכה גם במחצית הראשונה של שנות האלפיים, ואטלנטה זכתה בראשות הבית המזרחי בשנים 2000–2005. בסך הכל זכו הברייבס בראשות הבית שלהם במשך 14 עונות רצופות.
ערבית דרוזית
ערבית דרוזית (בערבית: اللهجة الدرزية) היא ניב של השפה הערבית המדובר בקרב הדרוזים. ניב זה מעולם לא הוכר כניב רשמי על ידי הגופים המפקחים על השפה הערבית (ובראשם האקדמיה ללשון ערבית במצרים), והוא כינוי להגייה ספציפית של השפה הערבית אשר נפוצה בקרב הדרוזים ונחשבת לקרובה ביותר להגיית הערבית הספרותית.