החוקה החדשה הגבילה את השליטה בכתר אך ורק לצאצאי השושלת הסולומונית מקו זכרי ומצאצאיו לעתיד בלבד מהלך זה הכעיס מספר אצילים כגון אלו נסיכי גוג'ם ותיגראי שהיו מהשושלת הסולומונית בקו נשי. הקיסר עודד גם את ההתפשטות של החינוך המודרני ושכנע צעירים אתיופים רבים ללמוד בחוץ לארץ לחזור עם השכלה מערבית ולעזור בבניית האומה. הקיסר גם בנה את בית החולים המודרני הראשון וכמה בתי ספר. הכוח הצבאי של האימפריה האתיופית התחזק עם יועצים צבאיים אירופאים שאימנו את המשמר הקיסרי והצבא. הקיסר המשיך לקדם אנשים מרקע נמוך לעמדות גבוהות בממשל על חשבון האצולה המסורתית דבר שהרגיז את האצילים ולכן הקיסר החליט לאזן את שתי הקבוצות ויצר את מועצת הכתר. מועצת השרים נשלטה על ידי פשוטי העם עם מיעוט של אצילים בזמן שמועצת הכתר נשלטה על ידי האצולה עם מיעוט של פשוטי העם.
הפלישה החלה: מזרח אפריקה האיטלקית.
בנובמבר 1935 אלפי חיילים איטלקיים מלווים יחד עם חיילי אסקארי החלו לצעוד לתוך צפון תיגראי מאריתריאה תחת פיקודו של אמיליו דה בונו. ובאופן דומה חצו האיטלקים את הגבול בדרום ובמזרח מסומלילנד האיטלקית תחת פיקודו של רודולפו גראזיני לאזור אוגדן. הקיסר שהיה בעל אמונה עמוקה בחבר הלאומים שיעצור את הפלישה והתנגד לקריאות המלחמה מהאצילים. הקיסר הסתמך על ההצהרה שקמה עליה חבר הלאומים ה"ביטחון הקיבוצי" בכך שאם מדינה שחברה בארגון מותקפת זה היה נראה כאילו כולם הותקפו ולכן הקיסר חיכה לעזרתם של חברי הארגון. בריטניה וצרפת קיוו להשתמש במסוליני כמעוז נגד המאחזים הגרמניים באוסטריה, ולכן לא רצו להכעיס את מוסוליני במה שהם ראו מדינה אפריקאית לא חשובה. לא רק שהם לא עזרו לאתיופיה צרפת גם הטילה אמברגו נשק ומנעה למעשה ייבוא מג'יבוטי לאתיופיה דרך קו הרכבת. צרפת ובריטניה עודדו סנקציות עדינות על איטליה שלא כללו איסור דלק ונפט לשימוש צבאי, הסנקציות היו חסרי תועלת. על מנת לפתור את הבעיה שרי החוץ של צרפת ובריטניה נפגשו וניהלו מסר ומתן חשאי שנקרא הסכם לאואל-הור שהיה לפי דעתם פתרון לבעיה האתיופית והיא שאתיופיה תעביר את השליטה ברוב תיגראי ובאוגדן לאיטלקים, תסכים לחסות בריטית באגן הנילוס הכחול ואגם טאנה, ותיתן לצרפת את השליטה בכל אזור קו הרכבת ג'יבוטי-אדיס אבבה. ותחת שליטתו הישירה של הקיסר יהיו שאווה, וואלו, חלק מתיגראי ושטחים מארץ גאלה, מדינה זו של הקיסר תהיה תחת הגמוניה איטלקית. כאשר ההסכם דלף האתיופים כעסו על כך שמכרו אותם לאיטלקים.
לקיסר האתיופי היילה סלאסי לא הייתה ברירה והוא הכריז מלחמה על הפלישה האיטלקית. אלפי גברים שהיו חמושים עם רובים ישנים מהמאה הקודמת, חרבות, חניות, ומגנים צעדו לצפון אתיופיה לעמת את הכוח האיטלקי הענק שהיה חמוש עם טנקים מודרניים, מקלעים, ארטילריה ומטוסים שחומשו עם פצצות גז. אפילו צבא הקבע המודרני שנוצר על ידי הקיסר לא היה יכול לעליונות הטכנולוגית של האיטלקים. הקיסר ידע שאין מנוס מלחימה אך לא דחה והמשיך בדרך הדיפלומטית עד שחבר הלאומם יתערב. הקיסר הקים את מפקדת הצפון שלו בעיר דאסי ופיקד על החיילים נגד האיטלקים. המפקד האיטלקי שפיקד על הפלישה מאריתריאה אמיליו דה בונו הועבר מתפקידו עקב איטיות הפלישה והוחלף על ידי פייטרו באדוליו תוך כשברקע הם נלחמים כנגד הצבא האתיופי במספר קרבות בתיגראי ובצפון באגמדיר, בקרבות אלו האיטלקים עשו שימוש בגז רעיל שנאסר במפורש באמנות ז'נבה אך עדיין חבר הלאומים והאירופאים שתקו, בהתקופות אלו נהרגו לא רק אזרחים אלא גם איכרים ובעלי חיים. רוב הכחות האתיופים היו מרוכזים במאיצ'ו תחת פיקודו של הקיסר, הגנרלים האתיופים שחששו מתפיסת הקיסר בשבי המליצו לו לא להיות נוכח בקרב ולכן הוא חזר לבירה אדיס אבבה.
הקיסר שידע שאתיופיה לא תחזיק מעמד כנגד איטליה כינס את משפחתו והם עלו על הרכבת מאדיס אבבה לסומלילנד הצרפתית ומשם שוטו לארץ ישראל. לפני שהקיסר עזב את אתיופיה הוא מינה את סגנו ראס ימירו למפקד הצבא וכוחות הצפון ואת חותנו למפקד כוחות הדרום, מפקד המשטרה אבבה ארגאי תחת פקודתו של הקיסר ארגן כוחות גרילה שילחמו כנגד האיטלקים לאחר כיבוש אתיופיה. ב-5 במאי 1936 האיטלקים תחת פייטרו באדוליו נכנסים לאדיס אבבה והשלימו את כיבוש אתיופיה מלבד הרר שהייתה המעוז האחרון. באותו היום מוסוליני נאם ברומא והכריז "אתיופיה היא איטלקית" רבים מהנוכחים הריעו לו ושמחו, ומלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי הוכרז כקיסר אתיופיה באותו הנאום. קיסר אתיופיה החדש ויטוריו הכריז על האימפריה האיטלקית ומינה את פייטרו באדוליו לדוכס אדיס אבבה, סומלילנד האיטלקית יחד עם אריתריאה ואתיופיה אוחדו לאחת ונקראו מזרח אפריקה האיטלקית למושל הכללי של הקולוניה החדשה מונה פייטרו באדוליו. אתיופיה נכנסת לתקופה בת חמש שנים של כיבוש איטלקי שיסתיים רק כאשר בעלות הברית משחררים אותה במהלך מלחמת השחרור האתיופית ב-1941.
בכוננות מתמדת
בכוננות מתמדת (באנגלית: The Last Boy Scout - "הצופה האחרון") הוא סרט משנת 1991 בבימויו של טוני סקוט, בכיכובם של ברוס ויליס ודיימן וייאנז. הסרט הוא סרט פעולה על חוקר פרטי שהיה בעברו איש השירות החשאי, ושחקן פוטבול לשעבר, שמסתבכים בעולם הימורי הפוטבול האמריקאי.
הסרט ביסס את מעמדו של ברוס ויליס ככוכב סרטי פעולה אחרי הצלחתו בסרט מת לחיות. הוא נכתב על ידי כותב הסרט "נשק קטלני" שיין בלאק.
הסרט היה חלק ממתקפה תקשורתית ארוכה על ליגת הפוטבול המקצוענית האמריקאית (NFL), בעיקר על רקע טענות לשימוש נרחב שנעשה בה בסמים שונים.
שיר הפתיחה של הסרט בוצע על ידי ביל מדלי.
עלילה.
במהלך הפסקת המחצית במשחק פוטבול, שחקן הפוטבול של קבוצת הלוס אנג'לס סטאליונס בילי קול (בילי בלנקס), מקבל שיחת טלפון מאדם מסתורי העונה לשם מיילו (טיילור נגרון), המזהיר אותו שאם לא יביא לניצחון במשחק הוא יירצח. קול לוקח מנה של הסם PCP, ובהשפעתו, במהלך המשחק, הוא שולף אקדח ויורה למוות בשלושה שחקנים יריבים בעודו רץ לקו הסופי, ואז כורע ברך ומתאבד בירייה. בינתיים, החוקר הפרטי ג'ו האלנבק (ברוס ויליס), לשעבר סוכן השירות החשאי שנחשב בעברו לגיבור לאומי לאחר שמנע בגופו ניסיון התנקשות בנשיא, מגלה שאשתו שרה (צ'לסי פילד) מנהלת רומן עם חברו הטוב ביותר ושותפו לעסקים מייק מת'יוז (ברוס מק'גיל). מייק נותן לג'ו משימה להיות שומר הראש של חשפנית בשם קורי (האלי ברי), ומיד לאחר מכן נהרג מול עיניו של ג'ו על ידי פצצה שהונחה במכוניתו.
במהלך עבודתו כשומר הראש של קורי, הוא נפגש עם בן זוגה, שחקן הפוטבול מקבוצת האל איי סטאליונס ג'ימי דיקס (דיימן וייאנז), שהושעה מהליגה בגלל האשמות בדבר הימורים וחשד לשימוש בסמים. לאחר ויכוח בין השניים, ג'ימי המרוגז מוריד את קורי מהבמה. ג'ו מחכה לשניים מחוץ למועדון, אבל קבוצה של רוצחים שכירים תוקפת ומנטרלת אותו. ג'ימי וקורי יוצאים מהמועדון בשתי מכוניות נפרדות בזמן שג'ו מוחזק כבן ערובה על ידי אחד מהרוצחים, אבל מצליח להתגבר עליו ולברוח. כאשר קורי נרצחת בכביש על ידי שאר הרוצחים השכירים, ג'ו מגיע בזמן כדי להציל את ג'ימי.
בביתה של קורי, ג'ימי וג'ו מוצאים הקלטות של שיחת טלפון בין הסנאטור קלווין ביינרד (צ'לסי רוס), שמוביל באותה העת ועדת חקירה של הקונגרס בנוגע להימורים בספורט, לבין הבעלים של קבוצת הלוס אנג'לס סטאליונס שלדון "שלי" מרקון (נובל וילינגהאם). כשהקלטת נהרסת על ידי מערכת הרדיו המקולקלת במכוניתו של ג'ו, ג'ימי מבין שקורי ניסתה להשתמש בקלטת על מנת לסחוט את מרקון להחזיר אותו לליגה, ועל כן מרקון דאג שיתנקשו בחייה. ג'ו מציל את ג'ימי מפצצה נוספת שהונחה במכוניתו על ידי שני רוצחים שכירים נוספים וגורם להם לפוצץ את עצמם, אך הפיצוץ הורס את הקלטת.
ג'ו מגלה לג'ימי שבהיותו איש השירות החשאי הוא היה עד לאונס שביינרד ביצע באישה בחדר בבית מלון, תקף אותו על מנת להפסיק את האונס וסירב לטייח את המקרה, וביינרד הביא לפיטוריו. ג'ימי מספר לו שהוא היה נשוי בעבר, אבל אשתו נהרגה בתאונת דרכים כשהייתה בהריון. בביתו של ג'ו, ג'ימי פוגש את בתו המנוכרת בת ה-13 דריאן (דניאל האריס). כשג'ו תופס את ג'ימי צורך משכי כאבים לא חוקיים בחדר השירותים שלו, הוא מעיף את ג'ימי מהבית. לפני שג'ימי עוזב, דריאן מבקשת ממנו לחתום על קלף פוטבול ומספרת לו שג'ו היה מעריץ שלו, ולאחר שהוא הודח מהליגה הוא הפסיק לחלוטין לצפות במשחקי פוטבול. הוא חותם לה על הכרטיס "לבתו של הצופה האחרון" ועוזב את הבית.
בלשי המשטרה בנג'מין בסאלו (ג'ו סנטוס) ומיק מק'קאסקי (קלארנס פלדר) לומדים על הרומן בין שרה למייק, ולכן מניחים שג'ו רצח את מייק. מק'קאסקי מגיע לביתו של ג'ו על מנת לעצור אותו, אבל מיילו, יד ימינו של מרקון, מקדים אותו, משתלט בעזרת אנשיו על ג'ו, וכשמק'קאסקי מגיע הוא יורה בו למוות באמצעות אקדחו של ג'ו. ג'ו נלקח לביתו של מרקון ושם מרקון מסביר לו שהוא שיחד סנאטורים על מנת להפוך את ההימורים בספורט לחוקיים, אבל ביינרד ניסה לסחוט אותו בעבור 6 מיליון דולר. מרקון, שהיה מודע לעבר של ג'ו וביינרד, החליט שיהיה יותר זול להרוג את ביינרד ולהפליל את ג'ו ברצח. ג'ו נלקח ליער סמוך ושם נאלץ באיומי אקדח להעניק לשומרי ראשו של ביינרד מזוודה שלכאורה מלאה בכסף אבל בפועל ממולכדת, והתמונות מצולמות על ידי אנשיו של מרקון על מנת להעביר אותן אחר כך למשטרה ולהפליל את ג'ו. לאחר מכן ג'ימי ודריאן, שמגיעים לאזור, מצילים את ג'ו שמשיג את שתי המזוודות ומעיף את מיילו מהכביש במרדף מכוניות. מיילו שורד וחוטף את דריאן בזמן שהיא מחכה למשטרה.