רמפורינקוסיים (שם מדעי: "Rhamphorhynchidae") היא משפחת זוחלים מעופפים מסדרת הפטרוזאורים שחיו בתור היורה שלפני 180-148 מיליון שנה. הם היו מראשוני הפטרוזאורים והיו בעלי תכונות פרימיטיביות כגון שיניים בולטות בפיהם, זנב ארוך וחלל עיניים גדול. הם גם היו קטנים יחסית בהשוואה לפטרוזאורים מאוחרים יותר.
מינים אלה נמצאו באזורים שונים בעולם לרבות באירופה, סין וחלק מאפריקה ואמריקה וכנראה עופפו מעל הימים הקדומים ושלו דגים במקורם המשונן.
מוריאל באוזר
תרצה כהן
תרצה כהן (4 ביולי 1925 - 16 במאי 2013) הייתה רופאה פנימית וגנטיקאית ישראלית, פרופסור לרפואה פנימית וגנטיקה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, חלוצת הייעוץ הגנטי והמחקר הגנטי-קליני בישראל.
ביוגרפיה.
תרצה כהן נולדה במרבורג, גרמניה, להוריה, פרופ' אברהם הלוי (אדולף) פרנקל ורעייתו מלכה (וילהלמינה). ב-1929 הם הגיעו לארץ ישראל לתקופת שבתון של שנתיים, חזרו לגרמניה ועלו לארץ ישראל ב־1933, עם עליית הנאצים לשלטון.
למדה בבית הספר התיכון ״מעלה״ בירושלים. הייתה הנערה הראשונה שנבחנה בבחינת בגרות בתלמוד, שהצריכה בקיאות ב־60 דפי גמרא. לאחר מכן יצאה לשרות לאומי בקבוצת יבנה. החליטה ללמוד רפואה, אבל בהיעדר לימודי רפואה בישראל, והעדר אפשרות לנסוע ללימודים בחו״ל תוך כדי מלחמת העולם השנייה, למדה ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מלחמת העולם השנייה למדה רפואה בז'נבה ובבזל, שווייץ.
ב־1949 נישאה ליעקב כהן, שגם הוא למד רפואה בשווייץ, ולימים שימש אפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות. שבה לישראל בתום לימודיה, ב־1952. לאחר שרות בן חמש שנים כרופאה פנימית בבית החולים על שם שוויצר בטבריה, חזרה המשפחה לירושלים, ותרצה הצטרפה כחוקרת למעבדתה של פרופ' אלישבע גולדשמידט, מחלוצות המחקר הגנטי בישראל.
במסגרת פעילותה האקדמית, ניהלה מחקרים בתחום הגנטיקה של האדם,  מאפיינים גנטיים של בני עדות ישראל השונות, יוצאי כורדיסטן, קראים, יהודי פרס, מרוקו, קוצ'ין, גאורגיה ובוכרה. בדקה את השפעתם של נישואי קרובים על התבטאותן של מחלות תורשתיות שונות. מבין המחלות והמצבים אותם חקרה היו: תלסמיה, סוכרת נעורים, חרשות, ועוד. מחקריה פורסמו בלמעלה מ־160 פרסומים, כולל בכתבי-עת רפואיים מובילים ובספרים.
ב־1964 פתחה את המחלקה הראשונה לייעוץ גנטי בארץ, בבית החולים הדסה בירושלים. שיטות העבודה שפיתחה במרפאה זו אומצו לאחר מכן במרפאות לייעוץ גנטי שנפתחו בבתי חולים נוספים בארץ.
ב־1965 נפסלה לשידור תוכנית מדע פופולרי ברדיו בה השתתפה, בגלל השימוש במילה 'מין' (בהקשר של 'תאי מין'), מילה שהייתה אסורה לשידור באותם ימים.
במקביל לעבודתה הקלינית והניהולית המשיכה לערוך מחקרים בגנטיקה של האדם שהקנו לה תארים אקדמאים באוניברסיטה העברית כולל מרצה (1965), מרצה בכיר (1971), פרופ' חבר (1976) ופרופ' מן המניין (1980).   לאחר פרישתה הרשמית ב־1990 ועד 2004 (בהיותה בת 79), המשיכה לייעץ, בהתנדבות, במרפאה לייעוץ גנטי ב״הדסה״. פעילותה ההתנדבותית נפסקה כאשר ״התגלה״ שעברה את גיל 70, שהוא הגיל המרבי שבו הותרה לרופאי הדסה לקיים פעילות קלינית התנדבותית.
פרופ' כהן הצטיינה בהתייחסותה המכבדת והאישית למטופליה. היא סירבה להשתמש במונח 'מקרה', שהיה מקובל באותה תקופה, לציין בני אדם חולים, והשקיעה מאמץ רב בהבנה מכבדת של המטופלים. היא שוחחה עם הפציינטים הערבים בשפתם, ורופאים רבים השתמשו בכישוריה כדי לתקשר עם המטופלים שלהם.
בעלה, ד״ר יעקב כהן, הלך לעולמו בתאונת דרכים ב-1972. בנותיה: , פסיכולוגית חוקרת, נועה ליאל, רופאה קרדיולוגית ואורינה כהן, אמנית.
לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו
לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו (בגרמנית: Luise von Anhalt-Dessau; 1 במרץ 1798 - 11 ביוני 1858) הייתה אשתו של גוסטב, רוזן הסן-הומבורג.
ביוגרפיה.
לואיזה נולדה בדסאו ב-1 במרץ 1798, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו ואמליה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט.
ב-12 בפברואר 1818 התחתנה לואיזה עם גוסטב, רוזן הסן-הומבורג, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1846 מת גיסה פיליפ, רוזן הסן-הומבורג, ובעלה גוסטב עלה לשלטון במקומו. בשנת 1848 מת בעלה, וב-11 ביוני 1858 מתה לואיזה בדסאו.
משפחתה.
ב-12 בפברואר 1818 התחתנה לואיזה עם גוסטב, רוזן הסן-הומבורג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
בקי אלברטלי
בקי אלברטלי (באנגלית: Becky Albertalli, נולדה ב-17 בנובמבר 1982) היא סופרת נוער אמריקאית, הידועה בזכות ספרה עטור השבחים סיימון מוצא את דרכו אשר יצא לאור בשנת 2015. הספר נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, זיכה אותה בפרסים רבים בתחום הספרות והיווה בסיס לסרט באהבה, סיימון. בנוסף כתבה את הספרים Leah on The Offbeat ו-The Upside of Unrequited, ואת What If It's Us אשר נכתב ביחד עם הסופר אדם סילברה.
ביוגרפיה.
אלברטלי נולדה למשפחה יהודית רפורמית באזור אטלנטה, שם גדלה כל חייה ביחד עם אחותה קרולין. היא מתגוררת באזור אטלנטה ביחד עם בעלה בריאן ושני ביניהם, אוואן והנרי.
למדה במגמת פסיכולוגיה בקונטיקט לפני מעברה לוושינגטון הבירה, שם קיבלה דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית. עבדה כפסיכולוגית עד לידת בניה בשנת 2012. באותה העת החליטה לנסות לכתוב ספר, אשר הפך בסופו של דבר לספרה הראשון, ״סיימון מוצא את דרכו״.
ביבליוגרפיה.
נכתב במשותף עם אדם סילברה:
רוזנות הסן-הומבורג
רוזנות הסן-הומבורג הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, שהתפצלה מרוזנות הסן-דרמשטדט בשנת 1622, והתקיימה עד לשנת 1866.
היסטוריה.
בשנת 1622 הוקמה הרוזנות על חלק משטחי רוזנות הסן-דרמשטאדט, ופרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג הפך לשליט הרוזנות. בתחילה היא הייתה כפופה להסן-דרמשטדט, אולם בשנת 1668 היא הפכה לרוזנות עצמאית.
בתחילה הייתה הרוזנות מחולקת להסן-הומבורג ולהסן-הומבורג-בינגנהיים, אולם הם התאחדו לרוזנות אחת בשנת 1681.
בשנת 1806 אוחדה הרוזנות עם הדוכסות הגדולה של הסן, אולם בשנת 1815, על ידי קונגרס וינה, האחרון המדינה נאלצה להכיר בעצמאותה של הסה-הומבורג, אשר קיבלה כתוספת את מייסנהיים.
רוזנות הסן-הומבורג כללה שני חלקים, מחוז באד הומבורג בצד ימין של הריין, ומחוז מייסנהיים, אשר נוסף בשנת 1815, בצד שמאל של הנהר.
בשנת 1866 מת פרדיננד, רוזן הסן-הומבורג ללא יורשים, ובעקבות כך הסן-הומבורג הועברה לשלטון הדוכסות הגדולה של הסן, בעוד מייסנהיים הועברה לידי ממלכת פרוסיה. מאוחר יותר באותה שנה, השטחים האלה נלקחו מתוך הסה-דרמשטדט שוב, ובשילוב עם שטחי נסיכות הבוחר מהסן, דוכסות נסאו, והעיר החופשית של פרנקפורט הם היוו את פרובינציית הסן-נסאו הפרוסית.
כיום, אזור זה מהווה חלק מהמדינה הגרמנית של הסן.
סטגוצרס
סטגוצרס (שם מדעי: "Stegoceras"; מילולית: "גג קרן") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת הפכיצפלוזאוריים שחי באמריקה הצפונית בתקופת הקרטיקון העליון לפני 77-74 מיליון שנה.
מסוג זה נמצאו 2 מינים:
יצור זה היה קרוב להומלוצפל והגיע לאורך 2-25 מטר ולמשקל של 10-40 ק"ג בלבד, קטן יחסית למשפחתו. ייתכן שהמאובנים היו שייכים לפרט צעיר שהיה בעל גולגולת רכה יחסית. הגולגולת הייתה רחבה ובעלת רכס קשקשי מעל העיניים והפה והשיניים היו קטנים. היצור היה רץ על שתיים וכך כנראה נמלט מטורפים, נוסף על נגיחתו החזקה. קסדתו החזקה עזרה לו להילחם ביריביו ואולי גם למשוך נקבות, בדומה לקרני כבשים.
כמה חוקרים רואים בגרבית'ולוס מין ששייך לסוג זה.
שמעון בן ננס
שמעון בן ננס המכונה גם סתם בן ננס היה תנא בדור השלישי.
חייו.
שמעון בן ננס היה חברם של רבי עקיבא ורבי ישמעאל. לפי חלק מן הדעות, היה מאלו שדנו לפני חכמים ביבנה. היה מומחה גדול בדיני ממונות, עד שפעם אחת לאחר שניצח את רבי ישמעאל בוויכוח בדיני ממונות, אמר רבי ישמעאל: . גם את רבי עקיבא ניצח בוויכוח בעניין קרבנות חג השבועות, ובוויכוח אחר סייע לעמדת ר' עקיבא בוויכוח.
יש הטוענים שכינויו "בן ננס" ניתן לו משום שהיה קטן קומה מאוד.
מאמרותיו.
נותרו לנו ממנו אמרות הלכתיות בלבד. מבין ההלכות שהשתמרו ממנו:
אבליזאורוס
אבליזאורוס (שם מדעי: "Abelisaurus") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים שחי באמריקה הדרומית בקרטיקון לפני 80 מיליון שנה. דינוזאור זה התגלה לראשונה ב-1985 בארגנטינה ומהשרידים נמצאה רק גולגולת אחת ללא לסת תחתונה. ונקרא על שם הזואולוג הארגנטינאי רוברטו אבל (Roberto Abel), מנהל המוזיאון בו מצויה הגולגולת.
הסוג אוקזאורוס נחשב בעבר כמין של אבליזאורוס אך הוא הופרד.
דינוזאור זה היה קרוב משפחתו של הקרנוטאורוס והיה בעל גולגולת רחבה באורך 85 סנטימטר ובעלת מבנה לסת של אוכל בשר. היצור השלם הגיע לאורך משוער של 7.4 מטרים. הוא היה טורף בעל רגליים קצרות מאוד ולסתות חזקות שנועדו למחוץ עצמות בדומה לצבוע. יכול להיות שהדינוזאור ניזון מיצורים קטנים או מנבלות, אך יכול להיות שגם צד דינוזאורים איטיים כמו זאורופודים שהיו נפוצים בארגנטינה הקדומה.
דיקראוזאורוס
דיקראוזאורוס (שם מדעי: "Dicraeosaurus"; משמעות השם: "לטאה מפוצלת כפולת ראש") הוא דינוזאור ממשפחת הדיקראוזאוריים שהשתייך לקבוצת הזאורופודים. מאובניו התגלו בטנזניה ב-1914 בידי החוקר הגרמני ורנר יאננש (Werner Janensch).