פדריצ'י מחברת בין הפקעה זו לבין עבודה ללא שכר של נשים, כזו שמקושרת לרבייה וכן עבודה אחרת, אותה היא מציבה כמקדם היסטורי לעלייה של כלכלה קפיטליסטית מבוססת עבודה בשכר. בהקשר זה, היא מציגה את המאבק ההיסטורי על נחלת הכלל והמאבק על קומונליזם. במקום לראות את הקפיטליזם בתור הכוח המשחרר והמביס של הפיאודליזם, פדריצ'י מפרשת את עלייתו של הקפיטליזם כמהלך ריאקציונרי אשר חותר נגד הגאות של הקומונליזם.
פדריצ'י ממקמת את מיסוד האונס והזנות, כמו גם את משפטי הכפירה וציד המכשפות, עם השריפות על המוקד והעינויים הנלווים, כחלק מרכזי בדיכוי שיטתי של נשים, וניכוס עבודתן. את הדיכוי הזה היא מקשרת להפקעה קולוניאליסטית, ומספקת מסגרת להבנת העבודה של קרן המטבע הבינלאומית, הבנק העולמי, ועוד מוסדות פרוקסי כעוסקים במחזור מחודש של צבירה פרימיטיבית, שבה כל מה שמוחזק במשותף (נחלת הכלל)—מים, זרעים, הקוד הגנטי שלנו—הופך למופרט בגרסה חדשה של גידור.
הנסיך טומאסו, דוכס ג'נובה
הנסיך טומאסו, דוכס ג'נובה (באיטלקית: Tommaso Alberto Vittorio di Savoia-Genova; 6 בפברואר 1854 - 15 באפריל 1931) היה נסיך איטלקי, אחיינו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, בן דודו וגיסו של אומברטו הראשון, מלך איטליה ודודו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
ביוגרפיה.
טומאסו נולד ב-6 בפברואר 1854 בטורינו, והיה בנם של הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה, בנם השני של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-טוסקנה, ואליזבת, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה. בקושי שנה לאחר הולדתו, ב-10 בפברואר 1855, מת אביו וטומאסו ירש את התואר שלו, והפך לדוכס ג'נובה. הוא התחנך בבית הספר הארו.
עם הכתרתו של ויטוריו אמנואלה השני על כס המלוכה של איטליה בשנת 1861, הנסיך טומאסו, יחד עם כל חברי המשפחה, הפך לנסיך איטליה.
אחותו הבכורה של טומאסו, מרגריטה, נסיכת סבויה, התחתנה עם אומברטו הראשון, מלך איטליה. בנה היחיד היה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, ששלט לאחר רצח אביו בשנת 1900.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, מילא את חובותיו בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים, ואילו טומאסו ניהל את העניינים האזרחיים של הממלכה לאורך כל המלחמה.
הנסיך טומאסו נפטר ב-15 באפריל 1931 בטורינו, והיה הנכד האחרון ששרד של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה שנותר בחיים.
משפחתו.
ב-14 באפריל 1883 התחתן טומאסו בארמון נימפנבורג, בוואריה, עם איזבלה, נסיכת בוואריה, בתם של הנסיך אדלברט של בוואריה ואמליה פיליפינה, נסיכת ספרד, בתו של האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
קריסטין א. ארנאדוטיר
קריסטין א. ארנאדוטיר (באיסלנדית: Kristín A. Árnadóttir; נולדה ב-18 בדצמבר 1957) היא דיפלומטית ופוליטיקאית איסלנדית.
ביוגרפיה.
ארנאדוטיר היא בעלת תואר במינהל ציבורי וממשל מאוניברסיטת סירקיוז, במשך תקופה היא שימשה כעוזרת ראש עיריית רייקיאוויק.
מ-2001 ועד 2005 הייתה אחראית על אגף הפיתוח והמידע בעירייה. ב-2007 ניסתה איסלנד להצטרף למועצת הביטחון של האומות המאוחדות ובמסגרת התמודדות המדינה היא שימשה כמנהלת פרויקט.
ב-2010 מונתה לשגרירת איסלנד בסין, בנוסף כיהנה כשגרירה לא-תושבת באוסטרליה, וייטנאם, לאוס, מונגוליה, ניו זילנד, קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, קמבודיה ותאילנד. במהלך כהונתה היא קידמה בין היתר את יחסי המסחר של איסלנד עם וייטנאם. בשנת 2013 היא מונתה לשגרירת איסלנד בפינלנד עם הסמכה לאסטוניה, לטביה וליטא וכיהנה בתפקיד זה עד לדצמבר 2017 כאשר הוחלפה על ידי ארני תור סיגורדסון. לאחר מכן מונתה לשגרירה לא-תושבת האחראית על סלובניה, ניו זילנד ועוד מספר ארצות ממקום מושבה ברייקיאוויק, ובנוסף כשליחה מיוחדת לשוויון מגדרי. ב-2021 מונתה לשגרירת איסלנד במוסדות הבינלאומיים בווינה שבאוסטריה - הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, CTBTO ומשרד האומות המאוחדות בווינה והגופים הכפופים לו.
מ-1995 ועד 2006 הייתה סגנית נשיאת ארגון הערים האירופאיות נגד סמים.
אלסנדרה בלוני
אלסנדרה בלוני (באיטלקית: Alessandra Belloni, נולדה ב-24 ביולי 1954 ברומא) היא זמרת, זמרת-יוצרת, מתופפת-וירטואוזית של תוף מרים, רקדנית, כוריאוגרפית, אתנומוזיקולוגית, מטפלת בריקוד ומורה איטלקייה-אמריקאית. היא נודעה בעיקר על ידי ביצועיה ומחקריה את המוזיקה העממית או האתנית האיטלקית (musica popolare), בראש ובראשונה את הטרנטלה והפיציקה בליווי טמבורינה.
בלוני התעניינה במיוחד בתרבות המוזיקלית והדתית של ה"טרנטיזם" ושל הנשים בכפרי אפוליה וקלבריה. מופעיה זכו לפופולריות בארצות הברית ובברזיל.
ביוגרפיה.
בלוני נולדה בשנת 1954 ברומא כבת למגלף בשיש ולאישה ממשפחה בעלת מסורות מוזיקליות מרוקה די פאפה בחבל לאציו. סבה מצד האם, אופה במקצועו, נודע בכפרו בגלל מופעיו כמתופף בטמבורינה ומנגן בכלי מוזיקה נוספים. בגיל 17 נסעה בנדלי לניו יורק כדי לבקר אצל אחותה ולהתחיל קריירה מוזיקלית. בשנת 1974 היא למדה משחק בסטודיו HB ושיחקה לזמן קצר בקולנוע. בין השאר ביצעה תפקיד של נסיכה טורקיה בסרט של פדריקו פליני, "קזנובה". לצורך ביצוע תפקיד זה למדה ריקודי בטן.
בהמשך היא למדה באוניברסיטת ניו יורק אצל דריו פו וקיבלה שיעורי פיתוח קול ממייקל ווארן וולטר בלייזר.
פעילותה האמנותית.
בשנת 1980 יחד עם ג'ון לה בנדרה, הקימה בלוני להקת תיאטרון, לריקודים עממיים ולמוזיקה בשם "„I Giullari di Piazza” (אי ג'ולארי די פיאצה - להטוטני הרחוב) איתה ערכה סיורי הופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה. היא הייתה זמן מה אמנית הבית של הקתדרלה האפיסקופלית יוחנן הקדוש האלוהי (St.John the Divine) בניו יורק. בלוני השתלמה בהמשך אצל נגן כלי ההקשה האיטלקי אלפיו אטיקו בשיטות הנגינה בטמבורינה, וכן שיתפה פעולה עם גלן ואלז, גם הוא נגן כלי הקשה, דמות מובילה בתחיית הנגינה בתופי יד ותופי מסגרת באמריקה. את ואלז היא הכירה ב-1982 כשעבדה בתיאטרון "לחם ובובה" (Bread and Puppet Theatre).
ואלז הכירה לה את ספרו של ארנסטו דה מרטינו "אדמת ייסורי המצפון" (Terra del Rimorso)
שעוררה אצלה את העניין בטרנטיזם מחבל אפוליה. החל משנת 1984 השתתפה בלוני בחגיגות רוקו הקדוש מטורפאדולי בסאלנטו באפוליה, חגיגת קיץ עם תופי מרים וטרנטלות מסוג
"פיציקה".
אלסנדרה בלוני מלמדת מחולות עם הנהוגים בטקסי ריפוי עתיקים שנועדו לנשים שסבלו מערבות בחיי המין, התעללות מינית, עייפות כרונית ותחושה שהן כלואות בתוך קורי עכביש.
הטרנטיזם או "תסמונת נשיכת העכביש" הייתה צורת היסטוריה (המכונה בימינו הפרעה קונברסיבית או דיסוציאטיבית), שהתרפאה בדרך כלל על ידי נגינה בתוף וריקוד המחול הקדום הקרוי "פיציקה טרנטאטה" (pizzica tarantata). פיציקה - משמעותה "נשיכה", והאישה המדוכאת והבודדה שסבלה מטרנטיזם כונתה טרנטאטה (tarantata).
המחול האקסטטי נועד להוציא החוצה את הרעל האחראי על התופעות הדמויות-"דיבוק" ולגרום להחלמה. בלוני חקרה גם את מסורות המדונה השחורה, במיוחד של המדונה ממונטוורג'ינה בחבל קמפניה, שבהן נהוגות גם כן פרקטיקות של מחול אקסטטי
מן התקופה הטרום-נוצרית, ההלנית. היא התעניינה במקביל גם במסורות אמנותיות ושל נגינת תופים מברזיל, כולל בתוף ה"אוקיאני" רמו, שהיה חלק מפולחן האלות ימנג'ה ואושון ובנגנת המתופפים באפריקה.
פרט לתחיית המוזיקה העממית והפולחנית הקדומה, הלחינה בלוני גם שירי פולק מקוריים בהשראת המדונה השחורה, נושאים ברזילאיים ושירי אהבה לפי המסורת האיטלקית.
בלוני עוסקת גם בטיפול באמצעות מחול, לפי שיטה שהמציאה, בשם „Rythm is the Cure”
("המקצב הוא הריפוי"), המבוצע תוך לבישת אבנטים אדומים. החל משנת 2009 היא מנהלת בניו יורק להקת נשים המנגנות בתופי מרים, המכונה "בנות סיבלה".
מופעיה -"המקצב הוא הריפוי" ו"מחול העכביש טרנטלה" (Tarantella Spider Dance
) כוללות מוזיקה, ריקודי "טמוריאטה" (tammuriata), נגינת תופים, דרמה, מחלות "של האש" ו"של האוויר", וכו'. מחול העכביש מתחיל עם לידת אשת העכביש ועוקב את גלגולי מחול הפיציקה טרנטאטה מאז הפולחן העתיק של סיבלה ודיוניסוס ועד לפולקלור האיטלקי העכשווי.
חייה הפרטיים.
אלסנדרה בלוני הייתה נשואה בעבר לדריו בוליני שביים חלק מסרטי הטלוויזיה על פעילותה.
סטורמי דניאלס
סטפני גרגורי קליפורד (נולדה ב-17 במרץ 1979), הידועה בשם הבמה כסטורמי דניאלס, היא שחקנית פורנוגרפיה, חשפנית, תסריטאית ומפיקה אמריקאית. זכתה במספר פרסים בענף הפורנוגרפיה, והיא חברה בהיכלי התהילה של NightMoves, AVN ו-XRCO.
בשנת 2018 הייתה מעורבת בפרשה משפטית עם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ועורך הדין שלו, מייקל כהן. טראמפ וסביבתו שילמו לכאורה דמי שתיקה לדניאלס כדי להסתיר רומן שלטענתה קיימה עמו משנת 2006.
ראשית חייה.
סטפני גרגורי נולדה ב-17 במרץ 1979, לשילה וביל גרגורי, שהתגרשו כ-3 שנים מאוחר יותר. לאחר מכן גודלה גרגורי על ידי אמה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון סקוטלנדויל מגנט בבאטון רוז' ב-1997.
לדבריה, גרגורי "באה ממשפחה ממוצעת, בעלי הכנסה נמוכה שם היו ימים ללא חשמל", והיא תיארה את עצמה בתור כמי שבאה מ"שכונה ממש רעה".
קריירה.