בשנת 1987 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטת מרים בן-פורת ובמשרד עורכי דין, ובשנת 1988 הוסמך כעורך דין ועבד כעורך דין. בשלב מסוים עזב את דגניה. בשנת 1991 סיים בהצטיינות תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בספטמבר 1994 מונה לשופט של בית משפט השלום בטבריה. באוקטובר 1998 מונה לסגן נשיא בתי משפט השלום במחוז צפון. בספטמבר 2000 מונה לכהן בפועל כשופט בית המשפט המחוזי בחיפה. בספטמבר 2001 מונה כרשם בית המשפט המחוזי לעניינים מינהליים. ביוני 2003 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה. בפברואר 2014 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי חיפה. באפריל 2017 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה, על עבודה שכותרתה "ראיות מנהליות לביצוע עבירה פלילית - הצורך בהליך מנהלי הוגן". ב-30 באוקטובר 2017 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
הוא מלמד בפקולטה למשפטים ובבית הספר למדע המדינה של אוניברסיטת חיפה ובמכללה לביטחון לאומי.
בפברואר 2022 דווח בישראל היום כי שפירא הורה לשלוח חומרים פוליטיים של ארגון בצלם על אלימות חיילי צה"ל והמתנחלים לכלל השופטים במחוז חיפה, לכאורה בניגוד לנהלים האוסרים על לשכה לשלוח לשופטים חומרים מטעם ארגונים פוליטיים. הרשות השופטת הבהירה כי המעטפות שנשלחו מ"בצלם" היו ממוענות שמית לשופטים.
בעל שם מלונדון
מושל מחוז מוסקבה
מושל מחוז מוסקבה (ברוסית: Губернатор Московской области) הוא המשרה הרמה ביותר במחוז מוסקבה. אחראי לניהול ענייני המחוז ועומד בראש ממשלת המחוז. תקופת כהונתו של המושל — 5 שנים.
מאז נובמבר 2012, מושל המחוז הנוכחי הוא אנדריי וורוביוב.
היסטוריה.
עד 1995 המשרה הרשמית הגבוהה ביותר במחוז מוסקבה הייתה ראש האדמיניסטרציה של מחוז מוסקבה (глава администрации Московской области).
ב-4 באוקטובר 1995 הדומה המחוזית של מוסקבה (Московская областная Дума) אימצה את החוק המחוזי "אודות הבחירות לראש האדמיניסטרציה של מחוז מוסקבה מ-17 בדצמבר 1995" (ב-12 באוקטובר וב-7 בדצמבר הוכנסו שינויים). ב-17 בדצמבר 1995 נערכו הבחירות לראשות המחוז, לצד הבחירות לנשיאות רוסיה. אמנם באופן רשמי נבחר ראש האדמיניסטרציה, אך במודעות הפרסום והתעמולה נעשה שימוש במילה מושל. בבחירות בסיבוב השני ניצח אנטולי טיאג'לוב.
ב-11 בדצמבר 1996 אנטולי טיאג'לוב חתם על חוק שאומץ על ידי הדומה המחוזית, אשר בין היתר הפך את תפקיד ראש האדמיניסטרציה למושל ולצידו סגן המושל. בחתימת המסמך, הוא אישר את שינוי שם המשרה ל""מושל מחוז מוסקבה" (губернатор Московской области)".
הבחירות הבאות היו הבחירות למושל וסגן המושל של מחוז מוסקבה שנערכו ב-19 בדצמבר 1999. אף אחד מהמועמדים לא גרף את מחצית הקולות הדרושים מהקולות ובסיבוב השני התמודדו ביניהם גנאדי סלזנייב עם ולדימיר קאשין כסגנו (27,52%) בוריס גרומוב וסגנו מיכאיל מן (20,91%). הסיבוב השני התקיים ב-9 בינואר 2000. גרומוב זכה לתמיכת תנועת ברית כוחות הימין וגרף 48.09% בעוד סלזניוב הגיע ל-46.39%. למושל מחוז מוסקבה לתקופת כהונה בת ארבע שנים נבחר בוריס גרומוב (תנועת "המולדת").
באפריל 2001 כהונת המושל הועלתה מ-4 ל-5 שנים
כהונתו של המושל גרומוב עמדה לפוג בפברואר 2004, אבל באוגוסט 2003 בוריס גרומוב ביקש מדומה המחוזית להפחית את תקופת כהונתו (הליך זה נקבע כבר בחוק "אודות הבחירות למושל מחוז מוסקבה") ולערוך את הבחירות הבאות ב-7 בדצמבר 2003, במקביל לבחירות של הדומה הממלכתית. החלטה זו התקבלה בשל הרצון לשמור על כספי התקציב הנדרש כדי לנהל את מערכת הבחירות. ב-17 בספטמבר הדומה המחוזית אישרה את ההחלטה. באוקטובר גרומוב הצהיר כי בכוונתו להתמודד על תפקיד המושל, כעצמאי. להרשמה כמועמד נדרש לאסוף 80 אלף חתימות עד 6 בנובמבר. ב-7 בדצמבר 2003 התקיימו הן הבחירות לדומה הממלכתית והן הבחירות למושל מחוז מוסקבה. בבחירות לדומה, גרומוב נבחר לכהן כחבר פרלמנט, אך הוא וויתר על המנדט ובבחירות למושל המחוז, הוא ניצח כבר בסיבוב הראשון, עם 83% מהקולות.
בדצמבר 2004, על פי יוזמתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הליך הבחירות המושלים הוחלף בהליך מינויים ונקבע כי מושל המחוז ממונה בהצבעת חברי הפרלמנט המחוזי (הדומה המחוזית של מוסקבה) בהמלצת נשיא הפדרציה הרוסית. ב-28 במרץ 2005 ההחלטה אומצה על ידי הפרלמנט.
תקופת כהונתו של המושל עמדה לפוג, בהתאם לחוק, רק בשנת 2008, עם זאת, כבר ב-18 באפריל 2007 ולדימיר פוטין קיבל את בקשת גרומוב להעריך את רמת האמון בו וב-2 במאי 2007 פוטין הגיש לדומה המחוזית את הצעתו למנות את בוריס גרומוב למושל. ב-4 במאי 2007, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה אותו לקדנציה שלישית כמושל מחוז מוסקבה בשל "ההתקדמות המשמעותית בפיתוח המחוז". מועמדותו לתפקיד המושל התקבלה פה אחד על ידי כל 50 חברי הפרלמנט המחוזי.
במאי 2012 שוב נערכו שינויים בחקיקה המחוזית לפיהן ממשלת מחוז מוסקבה ממונה על ידי המושל ולא בהצבעת הדומה כפי שהיה עד אז. בנוסף הוחלט כי תפקיד סגן המושל יכונה גם בשם ראש ממשלת מחוז מוסקבה (Председатель Правительства Московской области).
למשך זמן קצר כיהן סרגיי שויגו כממלא מקום מושל מחוז מוסקבה.
ב-15 בנובמבר 2012 לממלא מקום מושל המחוז מונה אנדריי וורוביוב ממפלגת רוסיה המאוחדת. הוא הציע לתקן את החקיקה המחוזית מחדש ולמזג את תפקיד מושל מחוז מוסקבה עם תפקיד ראש ממשלת המחוז. אלא שהחוק אוסר במפורש על מועמד לתפקיד המושל ליזום יוזמות שכאלה, אך חברי הדומה הצליחו למצוא דרך שלא להפר את החוק: על הנייר נרשמה קבוצת חברי הדומה המחוזית כמי שהציעו את היוזמה למיזוג התפקידים.
ב-22 בנובמבר 2012, בעקבות הצעתו של ממלא מקום מושל מחוז מוסקבה אנדריי וורוביוב, חברי הדומה ערכו שינויים בחקיקת המחוז. 46 צירים מתוך 50 הצביעו בעד השינויים. במסגרת השינויים הורחבו סמכויות המושל, מה שהותיר אותו רק עם שתי מגבלות בחוק: הוא אינו רשאי לפזר את הדומה המחוזית וליזום הצעות לתיקונים ושיפור החקיקה המחוזית.
בבחירות שנערכו ב-8 בספטמבר 2013 אנדריי וורוביוב זכה ב-78,94% מהקולות הוא שב וזכה בקדנציה נוספת בבחירות 2018, כשזכה ברוב של 62,52% מהקולות.
הליך הבחירות והפיטורים.
הליך בחירת ומינוי המושל מעוגן בחוק הפדרלי מדצמבר 2004 ובספר החוקים של מחוז מוסקבה.
הבחירות התקיימו ב-1995, 1999, 2003. בשנים 2007 ו-2012, מושל המחוז נבחר על ידי נשיא רוסיה ומונה על ידי הדומה המחוזית. הבחירות הישירות למושל נערכו שוב ב-8 בספטמבר 2013.
הליך פיטורי המושל מעוגן בחוק הפדרלי "אודות העקרונות הכלליים של ארגוני החקיקה וגופי הרשות המבצעת של מחוזות הפדרציה הרוסית" (סעיף 19) ובספר החוקים של מחוז מוסקבה.
ביוני 2012, נערכו תיקונים באשר לבחירת ופיטורי המושל.
נשים קטנות (סרט, 1917)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אילם משנת 1917 בבימויו של אלכסנדר באטלר, ובכיכובן של דייזי בארל, מרי לינקולן ומינה גריי. זהו העיבוד הקולנועי הראשון שנעשה על פי הרומן "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט. הסרט נחשב לאבוד.
נשים קטנות (סרט, 1918)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אילם אמריקאי משנת 1918 בבימויו של הארי נולס. התסריט נכתב על ידי אן מקסוול והוא מבוסס על הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט. בסרט מככבים איזבל למון, דורותי ברנרד, ליליאן הול, פלורנס וקונרד נייג'ל. הסרט יצא לאקרנים ב-10 בנובמבר 1918 בחברת פראמאונט. הסרט נחשב לאבוד.
אנטי-סיניות
קייטי לוטץ
שינת רע&quot;מ
הינו בלו ריבון
הינו בלו ריבון (באנגלית: Hino Blue Ribbon) הוא אוטובוס גדול שמיוצר על ידי יצרנית הרכב הכבד היפנית הינו מוטורס בין השנים 1952–1975 ובין השנים 1982 ועד היום.
בתחילת הייצור בשנת 1952 יצרנית הרכב הינו מוטורס הייתה קרויה "Hino Diesel Industry Co., Ltd".
משנת 1952 ועד היום יוצרו עשרות סדרות מהדגם.
יצרניות הרכב הינו מוטורס ו"איזוסו מוטורס" (Isuzu Motors) חברו במשותף בשנת 2002 לייצור אוטובוסים משותפים.
בין השנים 2005–2015 התחילה "הינו מוטורס" לייצר אוטובוסים בעלי הנעה היברידית. המצברים נלקחו מדגם טויוטה פריוס (סוג מצבר: 4 Ni-MH).
תרגום שמו של האוטובוס "Blue Ribbon" לעברית: "סרט כחול".
היסטוריה.
בשנות השישים של המאה העשרים בסיס הגלגלים של דגמי "הינו בלו ריבון" עמד על 4.5 מטר ו4.8 מטר. בשנת 1967 נוספו בסיסי גלגלים ארוכים יותר של 5.2 מטר ו5.67 מטר.
בסוף שנות השישים הורכבו בדגמי "הינו בלו ריבון" מנועי דיזל בתפוקה של 190 כ"ס, 225 כ"ס (הזרקת דלק ישירה) ומנוע מגדש טורבו מנוע דיזל המפיק 260 כ"ס.
בשנת 1969 אורך האוטובוס הוגדל ל - 9.0 מטר (סדרת "RD 100"), ובשנת 1977 נבנו דגמים חדשים שהגיעו לאורך של 11.7 מטר. בשנות השמונים נבנה אוטובוס בסדרת "HT 228K" באורך של 12 מטר.
בסוף שמות השמונים נהנתה "הינו מוטורס" מיצוא משגשג של אוטובוסים לסינגפור וללאוס.
משנת 1982 - 2000 נבנו דגמי "הינו בלו ריבון": ללא מדרגה, מדרגה בודדת, 2 מדרגות.
אויגן שטולצר
אויגן שטולצר (בהונגרית: Stolzer Jenő; 1886, הונגריה - 22 בדצמבר 1958, רומא) היה אדריכל יהודי-הונגרי. היה נשוי לאדריכלית יהודית סגל. בין שאר עבודותיו בישראל ומחוצה לה: תיאטרון הבימה וקולנוע אורה בחיפה.
קורות חיים.
שטולצר למד בבית ספר תיכון טכני בעיר בודפשט, הונגריה. בהמשך למד עיצוב פנים במכללה הטכנית במינכן - (האוניברסיטה הטכנית של מינכן) במשך ארבע שנים וסיים את לימודיו שם בשנת 1908.