כאשר פתחו שלושת בעלי הברית הנסיך לודוויג החמישי (רוזן פלטין) פיליפ הלנדגרף של הסן והארכיבישוף ריצ'רד מטרייר במצור על טירתו בלנדשטול ציפה זיקינגן להחזיק מעמד לפחות במשך ארבעה חודשים, בתקווה שעד אז יגיעו תגבורות מבחוץ לעזרתו. עם זאת הוא לא העריך נכונה את עוצמתה של הארטילריה החדישה שעמדה ברשות התוקפים, שהפגיזו את טירתו באינטנסיביות בתוך שבוע בלבד הפכו את טירתו לעיי חורבות. זיקינגן עצמו סבל מפציעות קשות. וב-7 במאי 1523 נאלץ להיכנע לשלושת הנסיכים ומת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
עם מותו איבד מחשיבותו כמעט לחלוטין מעמד האבירים ככוח צבאי משמעותי בגרמניה וסימל את שקיעתה של האבירות באירופה. הוטן המשיך לחיות עוד מספר חודשים אחרי זיקינגן לפני שנפטר ממחלת העגבת במנזר בשווייץ בו שהה לאחר נסיגתו.
טירותיהם של מרבית המשתתפים והתומכים במרד הוחרמו. הארכיבישוף ממיינץ אף נקנס בשל החשדות נגדו במעורבות במהלכים שהובילו אל המרד. האבירים היו עתה ברובם במצב של פשיטת רגל עקב כישלון המרד לנוכח אינפלציה גוברת, פגיעה בחקלאות, דרישות גוברות מצד הנסיכים וחוסר יכולתם להמשיך ולהתפרנס מ"ביזה חוקית".
רוב האבירים המשיכו להתקיים כאדונים פיאודלים פחותים בחשיבותם שהתקיימו על ידי הטלת מיסים כבדים על איכריהם. לא היה להם עתה עוד מעמד עצמאי של ממש, ואלה שכן הצליחו להתעלות מעל מעמדם עשו זאת על ידי כך שהצליחו לשמש כאנשי מינהל מוכשרים כמרים או אנשי צבא בשירותם של הנסיכים. מעטים כמו האביר פלוריאן גאייר סירבו להשלים עם הנסיבות שנכפו עליהם (והיו הגורמים לפרוץ המרד) והצטרפו בסיוע למרד האיכרים הגרמני שהתחולל מספר שנים מאוחר יותר. הסירוב הגורף בקרב האבירים לשלם את מס המעשר לכנסייה במהלך המרד התפשט בהדרגה למעמד האיכרים והיה אחד הגורמים לפרוץ המרד בקרבם.
הריון כימי
ריקלין&amp;מגל
נופר
נוּפָר (שם מדעי: Nuphar) הוא סוג של צמחי מים ממשפחת הנופריים הגדל באזורים הממוזגים והסובטרופיים בחצי הכדור הצפוני.
אטימולוגיה.
מקור המילה "נוּפר" בסנסקריט (nīlōtpala), והיא מורכבת כנראה משני רכיבים: nīlu – כחול, utpala – פרח, ומשמעותה שם היא פרח הלוטוס. משם הושאלה המילה לפרסית (nīlūfar) וממנה לערבית (نينوفر – nīnūfar), ומערבית ללטינית של ימי הביניים כ-Nuphar.
טקסונומיה ומורפולוגיה.
הנופר הוא קרוב משפחה של הנימפאה, אך עלי הכותרת שלו קטנים משמעותית ופירותיו נמצאים מעל המים, בניגוד לפירות הנימפאה. בדומה לנימפאה, עליו צפים על פני המים, והם בעלי חריץ מההיקף ועד נקודת חיבור הפטוטרת.
צורת עליו משתנה בין המינים, ונעה בדרך כלל בין צורה דמוית-לב לעלה עגול עם פטוטרת מחוברת באמצעו בעל צורה דמוית-מגן. למספר מינים יש גרסה שונה של צורת עלים, לדוגמה: למין "Nuphar sagittifolia" יש עלים מוארכים דמוי-חץ.
עשרות מינים של נופר תועדו. מחקרים מולקולריים הראו הבדלים ניכרים בין המינים האירו-אסייתיים והמינים הגדלים באמריקה (להוציא "Nuphar microphylla" הגדל בצפון אמריקה, אך משתייך לקבוצה האירו-אסייתית מבחינת מאפייניו המולקולריים).
אקולוגיה.
הנופר גדל במקווי מים, באגמים ובנחלים ונהרות עם זרימה איטית, במים בעומק של עד 5 מטרים. מינים שונים מותאמים למים עשירים בחומרי מזון (לדוגמה, נופר צהוב) או עניים בחומרי מזון (לדוגמה, "Nuphar pumila").
הנופר מסוגל לגדול זמנית גם בסביבה דלת-חמצן, כמו אדמה רוויית מים.
העלים החדשים צומחים דרך קני השורש, ויוצאים דרך העלים הישנים יותר.
בדומה לסוגים אחרים במשפחת הנופריים, מינים שונים של נופר עשויים לכסות כליל את משטח פני המים, לחסום את מעבר קרני השמש, ובכך להרוג מיני צמחים מתחת לפני המים, וצמחי פני-מים אחרים תחרותיים פחות.
עופות שונים, כמו הברווזיים, ניזונים מזרעי הנופר, ויונקים שונים כמו הבונה והנוטרייה ניזונים מהשורשים של חלק ממיני הנופר. צביים ניזונים מעלי הנופר ומפרחיו.
Castles in the Air
"Castles in the Air" הוא שיר מאת דון מקליין, שהוקלט לראשונה בשנת 1970, והיה הסינגל הראשון שיצא בארצות הברית לפני "American Pie". הגרסה המקורית של השיר נכללה באלבום "Tapestry". בפברואר 1971 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום והוא הגיע למקום הארבעים במצעד בילבורד Easy Listening/Adult Contemporary. אחרי הצלחת הסינגל "American Pie" נכלל השיר "Castles in the Air" כבי-סייד של השיר "Vincent".
ב-1981 הקליט מקלין את השיר "Castles in the Air" פעם נוספת. גרסה זאת של השיר היא בלדה איטית יותר בהשוואה לקצב המהיר של הגרסה המקורית. הגרסה נכללה באלבום "Believers" ואחר כך החליפה גרסה זו את השיר באלבום "Tapestry". גרסה זו זכתה להצלחה רבה יותר והגיע למקום ה-36 במצעד הבילבורד ולמקום ה-31 במצעד Cash Box. באוסטרליה הגיע השיר למקום ה-11 במצעד. עוד הגיע השיר למקום השביעי במצעד Adult Contemporary בארצות הברית ולמקום השני בקנדה.
השיר מתאר אדם שאינו מרוצה ועייף מסגנון החיים האורבני. על אף שהוא יליד העיר, הוא מחליט לנטוש לא רק את "המגדלים באוויר" העירוניים, אלא גם את אהובתו שם. בגלל אהבתו לחיי הכפר הוא מחליט לחפש אהבה עם אישה שחושבת כמוהו.
חינניות ים
בניין המטה הכללי (מוסקבה)
בניין המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (Здание Генерального штаба ВС РФ) הוא מבנה מנהלי הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה ברובע ארבט ברחוב זנאמנקה, 14/1.
נבנה בשנים 1979–1987 על פי תוכנית של האדריכלים מ.ו. פוסוחין (אדריכל ראשי של מוסקבה בשנים 1960–1982), י. ב. פופוב, נ. ג. מינאייב והמהנדסים ס. י. שקולניקוב, ו. ס. ניקולאייב.
היסטוריה.
כדי לפנות מקום בשביל הבניין נהרסו הבניינים בזנמנקה, ווזדוויז'נקה, וסמטאות בכיכר ארבט. במיוחד נהרס הבית בו התגוררו החברים ניקולאי רובינשטיין ופיוטר צ'ייקובסקי בצעירותם, כמו גם המלון בו התגורר סרגיי רחמנינוב.
בחצר המטה הכללי נמצא הלובי הקרקעי של תחנת המטרו ארבטסקאיה של קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה. במהלך בניית מבנה המטה הכללי הוסדרו יציאות חדשות מהלובי דרך הבניין לכיוון ווזדוויצ'נקה, כאשר היציאות הישנות, עד לכיכר ארבט, נסגרו.
אדריכלות.
בניין המטה הכללי מאכלס רובע שלם. אחת החזיתות פונה לכיכר ארבט. הבניין כולל שמונה קומות. הקירות מעוטרים באבן שיש וגרניט שהובאו מאורל. לחזיתות חלוקה אופקית ואנכית. הסגנון הארכיטקטוני בכללותו מאפיין את מבני המינהל הסובייטיים בשנות השישים של המאה העשרים, אך עם זאת, ישנם כמה מאפיינים של פוסטמודרניזם בעיצוב השערים ובעיצוב החלק הכתום של המבנה.
מנו בוכינגר
מנו בוכינגר (בהונגרית: Buchinger Manó; ניטרה, 15 במאי 1875 – בודפשט, 18 באוגוסט 1953) היה סופר ופובליציסט הונגרי-יהודי, מנהיג איגודים מקצועיים, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, חבר פרלמנט, ניצול שואה.
כסוציאל-דמוקרט צעיר.
בוכינגר נולד ב־15 במאי 1875 במשפחה יהודית בניטרה. אביו היה יעקב בוכינגר ואמו יוזפינה בראך. מגיל שלוש עשרה התגורר עם משפחתו בבודפשט, שם למד כריכת ספרים. הוא הצטרף לאיגוד המקצועי של כורכי הספרים ועבד באיגוד כספרן. הוא ייסד והנהיג באיגוד פלג מתחרה (עם אוריינטציה שמאלנית). לאחר מיזוג שני הארגונים הפך לנשיא האיגוד המקצועי כולו. בין 1899 לבין 1905 עבד כפקיד ב"קופת הסיוע הכללית לעובדים חולים".
משנת 1894 ועד מותו היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בשנת 1904 התמנה לחבר ההנהגה הלאומית ומשנת 1907 עד 1919 היה המזכיר של מרכז המפלגה. בשנת 1908 ניסח את כללי הארגון של המפלגה. הוא השתתף בתנועות ההמונים הסוציאל-דמוקרטיות, כולל בבחירות הכלליות. בכתביו ציטט את פרדיננד לאסל הגרמני שדעתו הייתה שצריך להיות "חירש ועיוור לכל דבר שאינו קשור לזכות הבחירה האוניברסלית". בגלל דעותיו, הקומוניסטים האשימו אותו ברפורמיזם ובאופורטוניזם. למעשה בוכינגר מעולם לא האמין בדיקטטורה של הפרולטריון, אלא לחם למען הדמוקרטיה האזרחית ושלטון החוק.
משנת 1905 הפך לחבר העיתון היומי של המפלגה נפסבה. בשנים 1908 עד 1919 היה העורך האחראי והכותב הקבוע של הגרסה הגרמנית של המגזין "Volkstimme". הוא גם פרסם בקביעות במגזין "סוציאליזם" שנקשר לשמם של ארנה גראמי וז'יגמונד קונפי. הוא התמודד מול הרשויות פעמים רבות בחייו. בשנת 1907 נכלא לשמונה חודשים. עם האירוניה המאפיינת אותו כל כך, הוא כתב באחת האוטוביוגרפיות שלו: "אני אסיר תודה למערכת הישנה, כי בכלא אתה יכול סוף סוף להירגע ולהרחיב את הידע שלך."
בזכות כישוריו המצוינים בשפה הגרמנית והסלובקית, היה הציר של ה-MSZDP והשתתף בקונגרסים של מפלגות האחים הסוציאל-דמוקרטיות ובישיבות התנועה הסוציאליסטית הבינלאומית מאז ראשית המאה. משנת 1908 הפך לכתב קבוע של הלשכה הסוציאליסטית הבינלאומית. בנובמבר 1910 התחתן עם סרנה לדאני (1940-1884), ממארגני תנועת הפועלות ההונגריות. לא נולדו להם ילדים.
בשנות המהפיכות.