בשנת 2005 עבר מקרייב לדיז'ון הצרפתית בתמורה לכחצי מיליון אירו. במועדון החדש לא הצליח להשתלב, ובתום העונה חתם במריבור הסלובנית, אשר במדיה הבקיע 23 שערים בשתי עונותיו במועדון. בעונתו הראשונה היה שותף לאחת ההפתעות של גביע אופ"א, כאשר קבוצתו הדיחה את אודינזה בסיבוב הראשון של הטורניר.
ב-3 בינואר 2008 הגיע מקרייב לישראל, וחתם במועדון ספורט אשדוד. במחצית הראשונה של עונתו הראשונה באשדוד הפגין יכולת טובה והבקיע 12 שערים ב-5 חודשים, ובסך הכל כבש 44 שערים בשלוש וחצי עונות בליגת העל. בשנת 2011 עבר לקבוצה הרוסית קריליה סובטוב סמרה, ובהמשך העונה עבר לקבוצת PFC אולקסנדריה האוקראינית. בקיץ 2012 חזר לאשדוד, ושיחק במדיה עונה נוספת שבסופה שוחרר מהקבוצה.
באוגוסט 2013 חתם בקבוצת נעוריו, לבסקי סופיה. בשנת 2014 שיחק בקבוצת סאות' צ'יינה מהונג קונג. בשנת 2015 עבר לקבוצת פסי מהונגריה.
החל משנת 2009 ועד שנת 2011 שיחק מקרייב בנבחרת בולגריה, ואת שער הבכורה שלו בנבחרת כבש במשחק נגד נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
בית המלוכה הקנדי
פריסת דבוראק
פרינצסה
פרינצסה (בגרמנית: Prinzesschen - נסיכה קטנה; נולדה במשוער ב-1992, מתה ב-23 בדצמבר 2006), חסידה לבנה ממין נקבה ששימשה מושא למחקר מדעי, מהארוכים ביותר שנעשו בעולם החי, שנמשך למעלה מ-12 שנים והתפרס על פני שלוש יבשות. המעקב אחר החסידה התבצע בשיתוף פעולה בין מכון מקס פלאנק לאורניתולוגיה והמרכז הבינלאומי לחקר נדידת ציפורים בלטרון של החברה להגנת הטבע ואוניברסיטת תל אביב.
פרינצסה אותרה ותויגה לראשונה ב-9 ביולי 1994, במסגרת פרויקט מעקב אחר נדידת עופות בעזרת לוויין. הצוות שעקב אחר פרינצסה הצליח להחליף את הסוללה שבמכשיר המעקב שלה כל כמה שנים, והמעקב אחריה היה לתצפית הארוכה ביותר שנערכה אי פעם אחר ציפור. התצפיות ארוכות השנים אחר פרינצסה אפשרו לגבש השערות לגבי מנהגי הנדידה והרבייה של החסידה הלבנה והגבירו את המודעות הציבורית לשימור חיי הטבע וההגנה על ציפורים נודדות.
בחודשי הקיץ נהגה לקנן בחצר בית פרטי בעיירה הגרמנית לובורג, ובחודשי החורף נדדה מדי שנה מרחק של כ-12,000 ק"מ במסלול קבוע לאפריקה דרך דרום-מזרח אירופה והמזרח התיכון. בניגוד לסברה כי חסידות דבקות בבן זוג יחיד במהלך חייהן, פרינצסה החליפה שלושה בני זוג במהלך חייה והייתה אם ל-25 צאצאים לפחות. היא נמצאה מתה ב-23 בדצמבר 2006 ליד העיירה הופסטד שבדרום אפריקה, לאחר שהזואולוג יוסי לשם, שעקב אחר נדודיה מישראל, הבחין, על פי שידורי הלוויין ממכשיר המעקב שלגופה, כי הפסיקה לנוע. על פי הערכות, פרינצסה גמאה למעלה מ-240 אלף קילומטרים במהלך מסעותיה.
פרינצסה משכה תשומת לב ציבורית רבה בגרמניה ותועדה במספר מאמרים מדעיים, בסרט טבע באורך מלא, אשר עקב אחר נדודיה במשך שנתיים ("מסע החסידה", בגרמנית: Die Reise der Störche), בספר המתאר את מסעותיה, בבול דואר גרמני ובכתבות רבות בעיתונות. במסעותיה דרומה עברה פרינצסה גם בישראל, וביקוריה וחייה סוקרו בעיתונות המקומית. אחד המאמרים, באתר ynet, נפתח במשפט "המלחמה בלבנון הפחיתה בצורה דרמטית את מספר התיירים המגיעים לישראל בתקופה האחרונה, אך נראה כי ישנה תיירת ותיקה, המתעקשת לבקר בארץ זו השנה ה-13 ברציפות".
אילקס בלר
אילֶקס בֶּלֶר (בפולנית: Ilex Beller; 6 במרץ 1914 – 2005) היה צייר יהודי צרפתי יליד פולין, שהנציח בסגנון האמנות הנאיבית את הווי החיים בעיירה היהודית במזרח אירופה בטרם השואה.
חייו.
אילקס (חיים) בלר נולד בשנת 1914 בעיירה גרודז'יסק דולנה שבדרום-מזרח פולין. התחנך בחדר, כרגיל, ולאחר מכן למד בבית ספר עממי פולני. בהיותו בן 12 יצא לעיר פשמישל, ובה למד בגימנסיה עברית. בשנת 1926, בהיותו נער בן 14, עבר להתגורר אצל קרובי משפחתו בעיר אנטוורפן בבלגיה.
בבלגיה עבד בלר כמלטש יהלומים. כשפרץ השפל הגדול בשנת 1929 ורבים מצאו את עצמם מחוסרי עבודה, נאלץ בלר לעבוד למחייתו בעבודות שונות; בבית חרושת לזכוכית, במפעל פלדה ובמכרה פחם.
בשנת 1934 הגיע אילקס בלר לפריז ומאז, לסירוגין עד סוף ימיו, חי בצרפת. עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, בשנת 1936, התנדב בלר לבריגדות הבינלאומיות, שלחמו לצד הרפובליקנים נגד הפשיסטים. בלר נפצע בקרב ובשנת 1937 חזר לפריז ומצא פרנסתו מעיסוק במקצוע הפרוונות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 התנדב בלר לצבא הצרפתי. עם פלישת גרמניה לצרפת ולארצות השפלה במאי 1940 נלחם בלר בחזית הסום ונפצע קשה בקרב. על חלקו במערכה זכה לאותות הצטיינות. לאחר כניעת צרפת והחתימה על הסכם שביתת הנשק ב-22 ביוני 1940 הוא עבר לעיר קרקסון בדרום צרפת, בה התגורר עם אשתו ועסק בפרוונות.
בנובמבר 1942, כאשר השתלטו הגרמנים על החלק הבלתי כבוש של צרפת, הצליח בלר לברוח לשווייץ, שם נכלא במחנה עבודה.
ב-1944, לאחר שחרור פריז, חזר בלר לעיר ופתח בה עסק של פרוונות, בו עבד עד לפרישתו בשנת 1970.
בלר היה פעיל ב-UEVACJ (איגוד המתנדבים והלוחמים היהודים). כיהן כנשיא האיגוד בין השנים 1986–2004, ולאחריהן כיהן כנשיא כבוד של האיגוד עד למותו.
בנו הוא השחקן ז'ורז' בלר .
יצירתו.
כגמלאי, שעיתותיו בידיו, החליט בלר להנציח את עיירת הולדתו בפולין. בשנת 1973, בהיותו בן 59 שנים, החל לראשונה לעסוק בציור. ציוריו הם בסגנון אמנות נאיבית – סגנונם של ציירים חובבים שלא למדו באקדמיות לאמנות, אך זוכים להכרה אמנותית, ומוערכים בשל כישרונם הטבעי, הצבעוניות שבציוריהם וערכם האתנולוגי. יצירותיו הוצגו בתערוכות בצרפת, בלגיה וגרמניה ואף במוזיאון יד ושם בירושלים.
בלר הוציא שני ספרים ובהם לקט מיצירותיו: "הם הרגו את הכפר שלי" ("Ils ont tué mon village: main schtetl"; 1981) ו-"החיים בעיירה" ("La vie du shtetl: la bourgade juive de Pologne en 80 tableaux"; 1986).
לציוריו של אילקס בלר חשיבות כפולה: הן כדוגמה אופיינית לאמנות הנאיבית, והן כהנצחה לעולם העיירה היהודית שנכחד בשואה ואיננו עוד.
אילקס בלר נפטר בשנת 2005 והוא בן 91 שנים.
קאפררה
קאפררה (איטלקית: Caprera) הוא האי השני בגודלו בארכיפלג איי מדלנה (איטליה), המצוי במצר בוניפאצ'יו, בין האי סרדיניה לבין האי קורסיקה. שטח האי כ-16 קמ"ר, אורך חופיו כ-45 ק"מ, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר טייאלונה (Monte Teialone), שגובהו 212 מטרים מעל פני הים. האי מחובר לאי לה מדלנה בכביש מוגבה באורך כ-600 מטר.
תיירות כללית.
האי הוא מוקד תיירותי, שחופיו ניחנו במפרצים ומעגנים נוחים לספינות. צבע מי הים הוא ירוק צלול, הודות לעובדה שזרמי הים החזקים במקום מנקים את פני הים. אין בו בתי מלון, אך יש כפר של בקתות נופש (בונגלו).
אתר מורשת.
עיקר פרסומו בא לו בשל היותו המקום אליו פרש ג'וזפה גריבלדי ב-1856, והתגורר בו עד למותו בשנת 1882. גריבלדי רכש את האי בשנת 1855 והקים בו אחוזה חקלאית. הוא נטע בו יער אורן המכסה היום את פני האי. בתחום האחוזה הוקם מוזיאון למורשת ג'וזפה גריבלדי, בשם קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה.
טבע.
האי הוכרז כשמורת טבע, בשל מיני עופות ים נדירים החיים בו: שחף מלכותי, קורמורן ובז נודד. כמו כן חיות בו עזי בר שעל שמן נקרא האי (capra באיטלקית פרושה עז).
קרקעית הים בקרבת האי מהווה מוקד משיכה לחובבי טבע ולחוקרי ארכאולוגיה ימית. באי נמצאו שרידים של אוניות מטען מהתקופה הרומית. לדעת חוקרי תולדות האי, מאז שניטש על ידי הרומאים, שהו בו רועי צאן בלבד.
חזקיה דה סילואה
קרנף סומטרה
קרנף סומטרה (מכונה גם קרנף סומטרי, שם מדעי: "Dicerorhinus sumatrensis") הוא מין במשפחת הקרנפיים. בדומה לשני מיני הקרנפים האפריקניים (רחב-שפה וצר-שפה), לקרנף סומטרה שתי קרניים, והגדולה שבהן היא הקרן האפית (מלשון אף). שכבת שיער חומה-אדמדמה מכסה את מרבית גופו.
בעבר נפוצו הקרנפים הסומטריים ביערות הגשם, בביצות וביערות העננים בהודו, בבורמה, בתאילנד, באיים באינדונזיה. כיום מצב השימור של המין מוגדר "בסכנת הכחדה חמורה", משום שנותרו רק שש תת-אוכלוסיות עיקריות: ארבע מהן בסומטרה, אחת בבורנאו ואחת בחצי האי המלאי. קשה לאמוד את מספרם של הקרנפים הסומטריים, בשל נטייתם להתבודדות ועקב פיזורם הרב באזור מחייתם, אך האומדנים מעריכים כי חיים בעולם כ-300 פרטים בלבד. הירידה במספרם מיוחסת בעיקרה לציד שמטרתו השגת הקרניים שלהם, שערכן ברפואה העממית גבוה לאין ערוך - מחיר קילוגרם אחד של קרני קרנפים סומטריים עשוי להגיע ל-30,000 דולרים בשוק השחור. הקרנפים הסומטריים סבלו גם מאובדן ניכר של בתי גידול עקב בירוא יערות שמשרת את תעשיית העץ והחקלאות.
הקרנף הסומטרי מבלה את מרבית זמנו לבדו, למעט תקופות של חיזור ושל גידול צאצאים. הוא הקרנף הקולני ביותר מכל הקרנפיים החיים כיום. המחקר על אודותיו מקיף יותר מהמחקר על אודות קרנף ג'אווה, שנוטה גם הוא להתבודד. הסיבה העיקרית לכך היא תוכנית שבמסגרתה הועברו 40 קרנפים לחיי שבי, במטרה לתרום לשימור המין. התוכנית נחלה כישלון חרוץ, אפילו לדעת יוזמיה: מרבית הקרנפים מתו ולא הומלט אף צאצא אחד במשך כ-20 שנה, ירידה חדה אף יותר מהנצפה בטבע.
מיון ואבולוציה.
הקרנף הסומטרי הוא מין יחיד בסוג דיצרורינוס ("Dicerorhinus"), שבמשפחת הקרנפיים. במשפחת הקרנפיים נמצאים זולתו ארבעה מינים: קרנף צר-שפה, קרנף רחב-שפה, קרנף הודי וקרנף ג'אווה. מקובל לסווג את המין קרנף סומטרי לשלושה תת-מינים: