לתופעה זו יש אזכור בביטוי תלמודי - "קדירא דבי שותפי לא חמימי ולא קרירי" (תרגום מארמית: קדירת השותפים אינה חמה ואינה קרה) - כל אחד מהשותפים בביצוע משימה סומך על חברו שיבצעה. אחד התיעודים הראשונים לתופעה פורסם בשנת 1913 על ידי הפרופסור הצרפתי להנדסה חקלאית מקסימיליאן רינגלמן. רינגלמן ביצע מספר ניסויים בשנים 1882–1887 ובאחד מהם ביקש מהסטודנטים שלו למשוך בחבל חזק ככל האפשר ביחידים ובקבוצות של שניים, שלושה ושמונה. התוצאות הראו כי בממוצע ככל שהקבוצות גדלו, הכוח היחסי שהושקע היה נמוך יותר. כך למשל, בקבוצות של שלושה הושקע כוח הגדול פי 2.5 מכוחו של יחיד וכן בקבוצות של שמונה הושקע כוח הגדול פי 4 בלבד מכוחו של היחיד. מתוך כך קבע רינגלמן כי יחידים מתפקדים פחות מיכולתם כאשר הם עובדים בקבוצה. תופעה זו מכונה אפקט רינגלמן, המתאר את הקשר ההפוך בין גודל הקבוצה לבין המאמץ המושקע.
המונח בטלה חברתית נטבע על ידי החוקרים לטנייה, וויליאמס והרקינס (1979), לאחר שערכו ניסוי בו התבקשו המשתתפים לצעוק ולמחוא כפיים חזק ככל האפשר פעם כקבוצה ופעם ביחידים. גם כאן התוצאות הראו כי כיחידים המשתתפים צעקו ומחאו כפיים חזק יותר מהיותם חלק מקבוצה.
השפעות הבטלה החברתית.
השפעה על קבוצות.
תופעת הבטלה החברתית שכיחה בעולם העסקים, המשפחה, החינוך וכן בהתאספויות חברתיות שונות. כתוצאה מהתופעה נוצר אפקט חברתי שלילי הנובע מירידה בשלמותה ובביצועיה של הקבוצה. בנוסף עלולות להיווצר תתי קבוצות וכן אי שביעות רצון כנגד חברי הקבוצה שאינם תורמים באופן שווה. כמו כן הקבוצה עלולה להפסיד כישרונות פוטנציאליים של חברי קבוצה שהפכו לבטלנים חברתיים.
השפעה על יחידים.
לבטלה החברתית בנוסף להשפעה המובנת מאליה על הקבוצה, קיימת השפעה גם על חברי הקבוצה כיחידים. אחת ההשפעות האפשריות היא חוסר שביעות רצון של חבר קבוצה שעלולה לגרום לו תחושת דיכוי ואכזבה. כמו כן, כאשר אדם הופך לבטלן חברתי הוא מאבד את ההזדמנות לפתח את יכולותיו. בנוסף לכך, גם היחידים בקבוצה אשר נושאים במרבית נטל העבודה יחוו אפקט שלילי כתוצאה מבטלה חברתית כיוון שהעבודה אינה מחולקת באופן שווה.
גורמים.
קיימות תאוריות רבות המנסות להסביר את תופעת הבטלה החברתית. המרכזיות שבהן:
דרכי מניעה.
במטרה למנוע בטלה חברתית ישנם מספר קווים מנחים וביניהם:
המוזיאון הלאומי הגאורגי
המוזיאון הלאומי הגאורגי (בגאורגית: საქართველოს ეროვნული მუზეუმი, סָכַּרתווֶלוֹס אֶרוֹבנוּלי מוּזֶאוּמי) היא רשת מוזיאונים גאורגית המאגדת מספר מוזיאונים מובילים בחלקיה השונים של גאורגיה. הרשת נוסדה ב-30 בדצמבר 2004 אולם מקורה במוזיאון המחלקה הקווקזית שהוקמה בתקופת האימפריה הרוסית, בשנת 1852.
רשת המוזיאונים הוקמה במטרה לשלב את הניהול של המוזיאונים הבאים:
המוזיאון נוסד במסגרת רפורמה מבנית, מוסדית ומשפטית במטרה להביא למודרניזציה בדרך ניהול רשת המוזיאונים ולהביא לתיאום בפעולות המחקר והחינוך. מאז הקמתה מנוהלת הרשת בידי פרופ' דוד לורתכיפנידזה.
זהבית
זהבית (שם מדעי: "Gagea") היא סוג במשפחת השושניים, המונה בתוכו כ-115 מינים של גאופיטים הנפוצים באירופה ובאסיה, כשרבים מהם נפוצים באזור הים התיכון.
לזהבית בצל חד-שנתי קטן. הבצל רדום בתקופת הקיץ והוא מתעורר בחורף כאשר הוא שולח אל מעל האדמה עלים צרים ומחודדים. מבין העלים מציצים עמודי תפרחת, כשבראשם פרח בודד או מספר פרחים קטנים ועדינים. ברוב מיני הזהבית, הפרחים מתרוממים לגובה 10 סנטימטר בלבד ולהם צבע צהוב (ומכאן שמו של הפרח).
כותרת הפרח מורכבת מ-6 עלים ולה עטיף ירוק. לפרח 6 אבקנים ועמוד עלי אחד. פרחי הזהבית מייצרים צוף ומושכים אליהם חרקים שונים, בעיקר דבורים וזבובים המאביקים את הפרחים.
פרי הזהבית הוא הֶלקֵט בצורת כדור או אליפסה ויש בו זרעים מרובים.
מינים בישראל.
המינים הנפוצים ביותר בישראל הם:
צואר
הומו ניאנדרתלוס
הומו-ניאנדרתלוס
התקופה הדו-גושית בפוליטיקה הישראלית
התקופה הדו-גושית היא תקופה בין השנים 1981–1999 שבה התאפיינה הפוליטיקה הישראלית במערכת מפלגתית דו-גושית. מערכת זו התבטאה בקיומן של שתי מפלגות; מפלגת שלטון ומפלגת אופוזיציה המשמשת חלופה ממשית. היווצרות המבנה הדו-גושי, שמרכזו שתי מפלגות גדולות, נבע מתהליך התחזקות בשני הגושים שהביא לגדילת חלקן בעוגה האלקטורלית של שתי המפלגות ומירידת כוחה של המפלגה הדומינטטית, מפא"י. בגוש המערך התמזגו מפא"י, אחדות-העבודה ורפ"י ואילו מפ"ם נחלשה ול"ע כמעט התחסלה. בגוש הליכוד התמזגו חרות והליברלים.
הרקע לתקופה.
סיום תקופת הדומיננטיות של מפא"י בשלטון החל להסתמן בשנת 1965, עקב מגמת עלייה בסך כל המנדטים של שתי הרשימות הגדולות. בבחירות 1965 מספר המנדטים של שתי הרשימות הגדולות היה שבעים ואחד מנדטים. שמונה שנים לאחר מכן, המספר טיפס כבר לתשעים מנדטים. 1977 הייתה שנה בה התרחש המהפך שלטוני לראשונה ובה הליכוד עלה לשלטון. סך המנדטים של שתי הרשימות הגדולות הגיע לשיאו בבחירות 1981 ומספרו עמד על תשעים וחמש.
הנטייה לדו-גושית נבעה מכמה מישורים, מפלגות המרכז שהוקמו באותו זמן החזיקו תקופה קצרה והתמזגו עם השמות הגדולים. במערכת שכזאת, שתי המפלגות הגדולות רוצות לנצח בבחירות ולכן הן מתקרבות למרכז המפה הפוליטית שבה נעשה צפוף מידי ואינן מותירות מקום למפלגות המרכז. כמו כן, המפלגות הקטנות החלו להיות מזוהות עם גוש הליכוד או לחלופין לגוש המערך. ערב בחירות 1981, הכריזו מנהיגי תמ"י והמפד"ל כי הן משתייכות לגוש הליכוד, בעוד ששינוי ורץ הודיעו על השתייכותן לגוש המערך. רק מפלגתו החדשה של משה דיין (תל"ם), סירבה להזדהות עם אחד מהגושים.
מהלך ומאפייני התקופה.
המערכת הדו-גושית מאופיינת באיזון כוחות אלקטורלי בין הגושים. שתי המפלגות הגדולות נתקלות בקשיים בהרכבת הממשלה ולפיכך כל קול עשוי להכריע את הכף. מבנה זה מוביל להקמת מפלגות מרכז שעמדתן מאפשרת שיתוף פעולה עם הימין או השמאל. על מפלגות אלו למקם עצמן במרכז, הן אינן מצטרפות לאחת משתי המפלגות הגדולות מתוך הזדהות אידאולוגית כי אם במטרה להטות את כף המאזניים. לשם כך, הן מוכנות להצטרף לכל קואליציה ובייחוד למרבה במחיר התגמולים השלטוניים. הצלחת מפלגות מרכז היא לטווח הקצר. ואילו לטווח הרחוק, כאשר הן מצטרפות למפלגה הגדולה בגוש הן נעלמות ומוותרות על עקרונותיהן ומאמצות את מדיניות אחד הגושים וכך מרחיקה את תומכיה.
בבחירות שנערכו בספטמבר 1984, זכתה מפלגת העבודה ב-44 מנדטים לעומת 47 והליכוד ב-41 מנדטים לעומת 48 שקיבלו בכנסת הקודמת. יחסי הכוחות בין הגושים שהקימו המפלגות היו שקולים בדיוק: 60 למנדטים לגוש העבודה מול 60 מנדטים לגוש הליכוד. בחירות אלו אופיינו במספר תקדימים: הראשון, מספר שיא של מפלגות קטנות – 15 במניין. השני, בפעם הראשונה בהיסטוריה הפוליטית, לא הצליחה המפלגה הגדולה להקים קואליציה. בתחילה הטיל הנשיא על שמעון פרס, יו"ר המפלגה הגדולה, להרכיב ממשלה, אולם הוא לא הצליח ליצור קואליציה עם רוב. הליכוד הצליח להגיע לגוש חוסם של 60 ח"כים אך לא הצליח לגייס שום מפלגה נוספת ומנגד לא רצה להקים קואליציה צרה. הליכוד והמערך לא רצו בבחירות חוזרות ולכן החליטו לגבש קואליציה משותפת ביניהן. לאחר שלושים ותשעה ימים הוקמה ממשלת אחדות לאומית שהייתה רב מפלגתית. הממשלה שהורכבה הייתה הגדולה ביותר שהוקמה עד אז. בבחירות אלו היו כבר שתי מפלגות, יחד ואומץ, שלא הכריזו על השתייכותן לאחד הגושים. בבחירות 1988 לא הייתה כבר אף מפלגה שעשתה זאת. כלומר, בין שני הגושים לא התייצבה מפלגת מרכז נטולת זהות גושית. דבר נוסף שהתרחש בבחירות אלו שהוא אחד מהמאפיינים של התקופה היה הפער הקטן במספר המנדטים בין שתי המפלגות הגדולות. גם בבחירות 1988 נותר שוב פער קטן, של מנדט אחד בלבד, מה שגרם שוב לכינון ממשלת אחדות לאומית.
המעבר לדו-גושיות התאפיין בשימוש הגובר של במונחים של ימין ושמאל. מונחים אשר לא נמצאו בשימוש בתקופה הדומיננטית. התגברות ההומוגניות בקרב בוחרי המערך והליכוד היא תופעה נוספת הקשורה במעבר לדו-גושיות; אם בעבר שאבה מפא"י את כוחה מכל שכבות החברה באופן כמעט שווה, כעת במעבר לדו-גושיות החלה נטייה ברורה להומוגניות. גם בצד השני של המפה הפוליטית, הרכב הבוחרים של גח"ל והליכוד היה הטרוגני והפך הומגני יותר. המערך, נתמך בעיקר על ידי בוחרים ממוצא אירופאי- אמריקני ומבעלי ותק רב בארץ. ואילו הליכוד לעומתו, נהנה מתמיכה של המוני בני עדות המזרח, בעוד שבקרב האשכנזים הוותיקים בארץ כוחו נחלש. חלוקה זאת משקפת בין היתר, את ההתפלגות המעמדית.
סיום התקופה.
ישנן סיבות רבות שהביאו להחלשת כוחן של שתי המפלגות הגדולות. עם השנים נוספו שסעים בחברה הישראלית והפכו קשים יותר לפתרון, כדוגמת הסכסוך הישראלי-פלסטיני או יחסי דתיים-חילוניים. מה שגרם לעלייתן של מפלגות חדשות רבות, שכל אחת במצע שלה וביעדה מכוונת לבעיה שונה או פלג אחר בחברה הישראלית. כמו כן, בשנת 1996 שונתה שיטת הבחירות לראשות הממשלה בישראל, לבחירה ישירה של ראש הממשלה. הבוחר יכול היה לתת את קולו גם למפלגה פחות דומיננטית, מה שתרם להגדלת כוחן של המפלגות הקטנות ולסיום התקופה הדו-גושית.
אסכלה
לי שטרסברג
פואה גרה
נהר הפוטומאק
אוטוקרטיזם
זכות קניין
סיף-אלדין אל-זועבי
דילן תומס
גשרים פתוחים
מבצע מרכולת
ISO 20000
ISO 20000 הוא תקן שנקבע על ידי ארגון התקינה הבינלאומי לצורך בחינת את איכות תהליכי העבודה ב-IT, ולספק אישור ליישום מלא של תהליכי מתודת ITIL בארגון.