בווידאו קליפ נראים ילדים המציגים על במה את כל שלושת המקרים המתוארים בשיר. לצד זאת נראים לסירוגין חברי הלהקה המבצעים את השיר.
ביקורת.
על אף שהשיר זכה להצלחה גדולה, הוא זכה לביקורות לא טובות ונכלל ברשימות "השירים הגרועים ביותר". הוא נבחר למקום ה-15 ברשימת 50 השירים הגרועים ביותר בכל הזמנים שיצר ערוץ VH1. מנגד הערוץ דירג אותו במקום ה-31 ברשימת שירי שנות ה-90 הטובים ביותר שבוצעו על ידי זמרים ולהקות בעלי להיט אחד.
בשנת 1995 היה השיר מועמד לפרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד או להקה אך לא זכה.
ווירד אל ינקוביץ' יצר גרסה פארודית לשיר בשם "Headline News".
סימוסתנורוס
סימוסתנורוס (שם מדעי: Simosthenurus; מילולית: "סתנורוס קצר") הוא סוג של יונק כיס נכחד ממשפחת הקנגוריים אשר חי בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באוסטרליה ובאי טסמניה. קנגורו זה סווג ב-1966 ונקרא על שם הקנגורו הקרוב סתנורוס, אשר בעבר הוא נחשב לתת-סוג שלו. במקור היו שייכים לסוג רק 2 מינים: S. maddocki ו-S. occidentalis, אך בהמשך התגלו עוד כמה לאורך אוסטרליה.
קנגורו זה היה גדול יותר מהגדול שבמיני הקנגורו המודרניים, קנגורו אדום והוא הגיע לגובה 2 מטרים ולמשקל של מעל 118 ק"ג. הוא היה בעל רגליים שריריות בהם הייתה ציפורן בודדת וכפות רגליים קדמיות קצרות יותר. קנגורו זה היה בעל פנים קצרות עצמות לחיים ושיניים חזקות יותר מהקנגורו המודרני, מה שעזר לו ללעוס צמחייה קשיחה. הוא כנראה ניתר בצורה מגושמת יותר מהקנגורו המודרני ורוב הזמן ניזון מעלי העצים.
קנגורו זה הוא קרוב משפחה של הסתנורוס ושל הקנגורו הגדול ביותר מעולם - הפרוקופטודון שנראה דומה אך היה כבד יותר. כל אלה השתייכו לתת-המשפחה הנכחדת קנגורי ענק.
בולדוגקווארליה
בולדוגקווארליה (בהונגרית: Boldogkőváralja) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
בכפר התקיימה קהילה יהודית שהושמדה בשואה.
ארקה (כפר)
ארקה (בהונגרית: Arka) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
בכפר התגוררו יהודים מעטים.
סתנורוס
סתנורוס (שם מדעי: Sthenurus; מילולית: "זנב קצר") הוא סוג של קנגורו ענקי נכחד אשר חי בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באוסטרליה. הוא השתייך לתת-המשפחה הנכחדת קנגורי ענק וחי לצד קרובו הענקי פרוקופטודון שהיה גדול הקנגורים מעולם. מאובניו התגלו באוסטרליה הדרומית בידי החוקר דרן ג. גרוק (Darren R. Gröcke) מאוניברסיטת מונש. הממצאים נחקרו וקיבלו את שמם בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון.
קנגורו נכחד זה הגיע לאורך של עד 3 מטרים ולמשקל של עד 140 ק"ג. הוא היה בעל צוואר קצר ופנים קצרות ומוגבהות ולסת שהכילה שיניים בעלות ציפוי אמייל עבה אשר עזר לבעליו ללעוס צמחייה קרקעית קשה. לקנגורו היו רגליים קדמיות ארוכות בעלות טפרים ורגליים אחוריות שריריות מאוד אך בעלות אצבע בודדת דומה לפרסה.
הוא היה אוכל צמחים שרעה בערבות וניזון מעשב לצד פאונה שכללה דיפרוטודונים עצומים, עופות מסוג גניאורניס וקנגורים אדומים. ככל הנראה קנגורו זה לא יכל לקפץ במהירות ובמקום זה נע בדומה לתנועת גורילות ושימפנזות.
לא ברור ממה נכחד בסוף הפליסטוקן אך ייתכן שהדבר קשור להגעת אוכלוסיות אנשים לאוסטרליה או לשינויי אקלים שגרמו לקריסת המערכת האקולוגית בערבות בהם חי הקנגורו.
מינים.
בעבר השתייכו לסוג גם מיני הסימוסתנורוס הקרוב.
ייחוס האבות
"ייחוס האבות והנביאים והצדיקים ותנאים ואמוראים, עליהם השלום, בארץ ישראל ובחוצה לארץ, השם יעמיד לנו זכותם אמן", ובקיצור "ייחוס האבות", הוא חיבור המתאר את המקומות הקדושים בארץ ישראל, ונוסחיו המוקדמים ביותר הם משנות ה-90 של המאה ה-15.
היסטוריה.
"ייחוס האבות" מציג את רשימה נרחבת של המקומות הקדושים ליהדות בארץ ישראל. אלחנן ריינר זיהה את מקור החיבור בארץ ישראל של לפני האר"י. הנוסח המודפס הראשון של החיבור נעשה כנראה בסביבות שנת 1537 בוונציה, אך נוסח זה לא שרד. העתק של הנוסח נוצר בצפת בידי אורי בן שמעון מביאלה בשנת 1564. כתב יד זה נמצא כיום באוסף הספרייה הלאומית. מהדורה מודפסת שנייה, בשם "Cippi Hebraici, Genealogia", הודפסה על ידי התאולוג יוהאן היינריך הוטינגר (Hottinger) בהיידלברג (גרמניה) בשנת 1659 ומהדורה נוספת בשנת 1662. הייתה זו מהדורה מאוירת שכללה את הנוסח העברי לצד תרגומו ללטינית. בשנת 1856 יצאה לאור מהדורה נוספת של החיבור, שהודפסה בווילנה על ידי גבריאל ראוויץ' וכללה תרגום ליידיש.
החיבור זכה לפופולריות רבה במאה ה-16 ו-17, אז שימש כבסיס לכתבי-יד עבריים מאוירים, שביקשו ליצור ייצוג של ארץ הקודש. כתבי היד המוקדמים מטיפוס זה, כגון "כתב-יד בניהו" (1550-1549), הגיעו מארץ ישראל לאיטליה והשפיעו על סגנון הסופרים, ששילבו את המסורת הארץ ישראלית עם מוטיבים מן האמנות המקומית הנוצרית. תיאורים אלו עיצבו חלקים רבים במסורת האיור של המקומות הקדושים.
בודרוגקישפלוד
בודרוגקישפלוד (בהונגרית: Bodrogkisfalud) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
בכפר התגוררו מעט יהודים ובעבר אף היה בו בית קברות יהודי שאבד.
פרופלאופוס
פרופלאופוס (שם מדעי: Propleopus) הוא סוג נכחד של כיסאי מסדרת הקנגוראים שחי באוסטרליה. הוא דמה במראהו לקנגורו אך השתייך למשפחה נפרדת - קנגוריים מושקים. הוא נחקר ב-1924 והתגלו בו 3 מינים שונים. כמה מאובנים של הקנגורו תוארכו ללפני 55,000 שנה בלבד.
הפרופלאופוס היה קנגורו גדול מאוד שהגיע למשקל 70 ק"ג. הוא היה בעל מבנה שיניים ארוכות ומחודדות שמרמזות על כך שבניגוד לקנגורים המודרניים הוא היה אוכל-כול ואף טורף שניזון מבעלי חיים קטנים באזור של יערות אוסטרליה. לא ברור אם הוא ניזון מטרף גדול יותר. הוא עצמו שימש טרף לנחשי ענק, למגלניה וגם לאבוריג'ינים שהגיעו לאוסטרליה.
לצד מיני המגה-פאונה האחרים של אוסטרליה הוא נכחד לפני כ-50,000 שנה. קרובו החי היחיד של קנגורו זה הוא קנגוריל המושק מצפון אוסטרליה.
דמויי קנגורו
אקפראסיס
אקפראסיס (מיוונית: ἐκφράσις =תיאור; מהלחם המילים אק [ἐκ=החוצה] ופרזיס [φράσις=לדבר]) הוא תיאור רטורי של יצירת אמנות, תיאור בכלי ספרותי או פרשנות מילולית של יצירת אמנות חזותית.
חוקר הספרות שמעון זנדבנק מגדיר את מושג האקפראסיס בשירה כך: "אקפרסיס - שירה המתארת יצירות אמנות: ציורים, פסלים, בניינים וכדומה".
האקפראסיס נחשב כלי רטורי שבו תחום אחד של אמנות מנסה להתייחס לתחום אחר באמנות, בעזרת הגדרה ופירוט של מהות היצירה וצורתה. פרוזה, שירה, סרט או אפילו תמונה אקפראסטיים יכולים להאיר דרך אותה "חיוּת רטורית" את המתרחש ביצירה החזותית המקורית. האקפראסיס מעשיר את היצירה ואף מסוגל להפיח חיים ביצירה החדשה דרך התיאור. לדוגמה: ציור עשוי לתאר פסל ושיר יכול לתאר תמונה. כמעט כל תחום אמנותי עשוי להיות נושא של אקפראסיס. אמנות אקפראסטית איינה חייבת לייצג או לספר את היצירה המקורית באופן אותנטי, שכּן באקפראסיס רוח היצירה היא החשובה. האקפראסיס מרחיב את ההשפעה האמנותית של היצירה המקורית דרך סינרגיה של היצירות.
חוקר הספרות אבנר הולצמן מסביר כי ישנם שני יסודות שהם הכרחיים באקפראסיס: התיאור והאינטרפרטציה. הולצמן מוסיף כי המתח בין התיאור והאינטרפרטציה הוא שקובע במידה רבה את אופיו של כל שיר. לעיתים יהיה שיר הנוטה אל התיאור המפורט והמדויק, ובמקרים אחרים המשורר יסתפק רק בהבלטת פרטים מעטים מן היצירה ויתמקד בהבעת התחושות וההרהורים העולים בו למראה אותה יצירה. הולצמן מציג את דעותיהם של מספר חוקרי ספרות ותרבות על אודות העניין המיוחד הקיים בחוויה האקפראסטית: "כנרת מאיר, למשל, מדברת על המשחק המורכב בין שלוש נקודות תצפית המופעלות בשיר האקפראסטי בעת ובעונה אחת: 'תפיסתו של הקורא את תפיסתו של המשורר את תפיסתו של האמן הראשון'. פרד מורמרקו מצביע על המתח בין עולמו של השיר האקפראסטי בן-ימינו הנטוע בעולם המושגים של המציאות שבה נכתב לבין עולמה של יצירת האמנות הפלסטית המשתקפת בשיר, אשר ככל שהיא קדומה יותר מתבלטים ריחוקם וזרותם של המציאות ושל הערכים האסתטיים שבתשתיתה".
היסטוריה.
כבר מן העת העתיקה ידוע לנו על חיבורים ושירים שבהם מופעים של אקפראסיס, דוגמת חיבורו של הסופיסט פילוסטרטוס מלמנוס, "תמונות" (ביוונית: "איקונס"), בו מתוארים 64 ציורים בגלריה נאפוליטנית. דוגמה נוספת מן העת העתיקה ניתן למצוא באיליאדה של הומרוס: בשיר השמונה-עשר שם מוצג תיאורו של המגן המפוסל המפואר שייצר הפייסטוס (האל-הנפח) עבור אכילס.
בימי הביניים אין מופעים משמעותיים לתופעה זו, זולת רשימות מלאי של יצירות אמנות פלסטיות. רק במאה הארבע-עשרה החל להתגבר השימוש באקפראסיס. בתקופת הרנסאנס והבארוק הייתה כבר שירה אקפראסטית ענפה.