בפעם השמינית התחרות התקיימה לראשונה גם לנשים ולגברים בנפרד בתאריכים 7–8 בספטמבר 2018 במוסקבה, רוסיה. את המקום הראשון במקצה נשים לקחה מודזלבסקה נטליה מאוקריאנה, את המקום השני סטנבה סבטלינה מבולגריה ואת המקום שלישי, מינטן דינקה מהולנד. במקצה הגברים זכה יוהאן סאן מצרפת, את המקום השני לקח ויקטור אלנדס אורלנדה מצ'ילה ולמקום השלישי הגיע סטפן ארוטיב מבולגריה
סלאקליין
סלאקליין (באנגלית: Slackline) הוא שילוב של ספורט ופעילות פנאי. זוהי פעולת הליכה בשיווי משקל על רצועה שטוחה העשויה פוליאסטר או פוליאתילן. הסלאקליין מתוח בין שני עוגנים (לדוגמה, עצים או בניינים), והוא דומה להליכה על חבל, אך ללא שימוש במקל לאיזון. רצועת הסלאקליין מתוחה פחות מהחבל שמשמש לסוגים אחרים של הליכה על חבל, על מנת ליצור קו דינמי יותר. המתח של הרצועה משתנה בהתאם לאופן השימוש.
דיסציפלינות סלאקליין.
הסלאקליין החל את דרכו בפארק יוסמיטי בקליפורניה של שנות ה-60 כאשר מספר מטפסים התנסו בטיפוס ובהליכה על שרשראות הברזל של גדרות החניה בפארק. הסלאקליין המודרני שכולל הליכה על רצועת בד צרה, התחיל גם הוא לראשונה בפארק יוסמיטי בקליפורניה בשנות ה-80, והמטפסים: אדם גרוסובסקי וג'ף אלינגטון נחשבים לאבות המייסדים של הסלאקליין. התחום תפס תאוצה בעולם בשנות ה-80 האחרונות והוא הולך ומתפתח בצעדי ענק.
היתרונות בפעילות.
העיסוק בתחום ספורט זה משפר משמעותית את מערכת שיווי המשקל, את מהירותו ואת דיוק המידע המגיע מהחיישנים אל המוח. כמו כן בעזרת פעילות זו חל שיפור ביכולתו של המוח לעבד את המידע. יתרונות האימון רבים וכוללים שיפור ביציבה, שיפור בתנועות שהופכות למדויקות יותר ובהפחתה של פציעות ספורט ופגיעות אחרות כמו פציעה בגב התחתון.
בישראל.
סלאקליין היא פעילות בטוחה ונפוצה בישראל. עם זאת, ישנם עקרונות בטיחותיים בסיסיים שחשוב להכיר בזמן העיסוק בסלאקליין. לעומת זאת, פעילויות הייליין, שטומנת בחובה סיכונים רבים אינה מוסדרת ומשתמשים שיעשו פעילות זו בשמורות טבע עלולים להיקנס על ידי פקחי רשות שמורות הטבע והגנים.
אל נקמות
תהלים צד
בצאת ישראל
בטי פריסו
בטי קרמייקל פריסו (באנגלית: Betty Carmichael Pariso; ב-1 בינואר 1956) היא מפתחת גוף מקצועית אמריקאית. הייתה המפתחת גוף המבוגרת והפעילה ביותר בקרב נשים.
ביוגרפיה.
נולדה כבטי סלייד (Betty Slade) בסינטיאנה שבקנטקי שבארצות הברית להרולד קולמן סלייד ולדורותי פלורנס סלייד. יש לה שתי אחיות, קיי ואן, ואח בשם טרי. היא גדלה בחווה ונהנתה מאורח חיים בריא ואתלטי שכלל כדוריד וריצות. נוסף על כך אהבה פריסו בצעירותה פינג פונג. היא גדלה ללא טלוויזיה אך הייתה מבקרת את סבתה כדי לצפות בתוכניותיה האהובות בילדותה. משבגרה, עבדה פריסו כדוגמנית במשרה חצי-מלאה, ונישאה בגיל צעיר.
בטי פריסו גרה כיום בצפון ריצ'לנד הילס שבטקסס. נישאה מחדש לאד פריסו בשנות ה-90. יש לה שני ילדים מנישואיה הראשונים.
קריירת פיתוח גוף.
מקצועית מטרתה הייתה לנצח את "proshow" כמתחרה היחידה שגילה חמישים פלוס. הפכה לאחת מהמתחרות המוצלחות ביותר בקרב פיתוח הגוף המקצועי אצל נשים בזכות הגעתה למקום ה-6 בכמעט כל תחרות שהתחרתה בה. בשנת 2001 נצחה בטי פריסו בקטגוריית משקל כבד "", מה שגרם לניצחון פרו הראשון בקריירתה.
לאחר התחרות שהתקיימה ב-2010 "phoenix pro contest" פרשה פריסו מפיתוח גוף בגיל 54.
גיטרת פלדה הוואית
גיטרת פלדה הוואית היא סוג של גיטרת פלדה אשר מנגנים בה בדרך כלל עם הכלי במצב אופקי על ירך הנגן. הנגן משנה את גובה הצליל על ידי לחיצה על מוט מתכת או זכוכית כנגד המיתרים, לעומת גיטרה מסורתית שבה קצות האצבעות של הנגן לוחצים על המיתרים נגד הסריגים. מוט זה ממוקם נגד המיתרים ונקרא "מוט פלדה" או "מוט צליל".
תיאור.
גיטרת הפלדה שונה מגיטרה רגילה בדרך שמנגנים בה. מחזיקים את גיטרת הפלדה על הירך כאשר היא פונה לכיוון המנגנים. המיתרים מורמים מעל הפינגרבורד ומוט הפלדה נלחץ על המיתרים.
היסטוריה.
ב 1885 בהונולולו, ג'וזף קיקוקו, ילד בן 11 תלמיד בבית הספר קמהאמהא התנסה בדרכים שנות כדי לשנות את הצלילים המוזיקליים בגיטרה שלו. בעקבות זה הוא יצר כלי חדש שנקרא גיטרת פלדה הוואית. פעם אחת ג'וזף מצא בורג והחליק אותו על גבי המיתרים, מה שהפך להתנדנדות האופיינית הראשונה של גיטרת הפלדה ההוואית. במשך שבע שנים, ג'וזף לימד את עצמו לייצר את הצלילים הייחודיים במסרק שיער, בכוס. לבסוף, בבית המלאכה של בית ספרו, פיתח את מוט הפלדה החלק, שמשתמשים בו היום. עד מותו בבוסטון בשנת 1932, קיקוקו סייר בארצות הברית וברוב מדינות אירופה ושם הראה את הגיטרה ולימד לנגן בה.
הפופולריות של גיטרת הפלדה הפכה למוכרת היטב בהוואי בתחילת המאה ה-20, זמן קצר לאחר מכן בשדה המוזיקה האמריקאי, פחתה באופן משמעותי כמות המורים לגיטרת הפלדה ההוואית. כך, בשנות ה-60 למאה ה-20 האומנות והטכניקה של הניגון בגיטרת הפלדה ההוואית כמעט אבדו.
איגוד גיטרות הפלדה ההוואיות.
ישנו ארגון של נגנים וחובבי גיטרת פלדה הוואית שקוראים לעצמם איגוד גיטרות הפלדה ההוואיות. איגוד גיטרות הפלדה ההוואי הוא ארגון ללא מטרת רווח בינלאומי אשר מקדם מוזיקה הוואית מסורתית ואת צליל ההיכר של גיטרת הפלדה. המטרה העיקרית של איגוד גיטרות הפלדה ההוואיות הוא קידום והנצחה של מוזיקה הוואית מסורתית. אחד מהמטרות שלהם זה ליצור רשת גלובלית של נגנים וחובבי מוזיקה הוואית מסורתית. חברות באיגוד פתוחה לכל סוגי נגני גיטרות הפלדה (גם חובבנים וגם מקצועיים) וגם לאנשים שלא מנגנים שרוצים לתמוך באיגוד ובמה שהוא מייצג. באיגוד זה יש חברים ממקומות רבים מכל צפון אמריקה, במקומות שונים באירופה, בחלקים מאסיה, באוסטרליה ואפילו באפריקה.
ה' מלך גאות לבש
הללויה הללו עבדי ה'
לדוד מזמור
למנצח בנגינות
למנצח לבני קרח מזמור (שמעו)
הלל הגדול
לדוד ה' אורי וישעי
למנצח מזמור לדוד
מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר
מזמור לדוד הבו לה' בני אלים
מזמור לתודה
על נהרות בבל
מזמור שיר חנוכת הבית
מזמור שיר ליום השבת
מכתם לדוד
שיר המעלות בשוב ה' את שיבת ציון
שיר של פגעים
למנצח על אילת השחר
שיר מזמור לאסף
ברכי נפשי
סקוואט (תרגיל)
הסקוואט (באנגלית: Squat, בעברית: כריעה) הוא תרגיל התנגדות נפוץ מאוד לחיזוק פלג הגוף התחתון. זהו תרגיל מורכב (רב מפרקי) שבעת ביצועו מפעילים את מפרק הקרסול, הברך והירך. השרירים הפעילים העיקריים בתרגיל הסקוואט הם: שריר הירך הארבע ראשי, שרירי מיתרי הברך ושריר העכוז הגדול. על ידי הוספת משקל באמצעות משקולות יד או מוט אולימפי, ניתן להגדיל את ההתנגדות ובכך להעלות את רמת הקושי בעת ביצוע התרגיל. בנוסף, הסקוואט מערב קבוצות שרירים גדולות, מה שעשוי להוביל לשריפה מוגברת של קלוריות.
סוגי סקוואטים.
קיימים סוגי סקוואטים שונים:
רכב חירום
רכב חירום (בתקנות התעבורה הישראליות: רכב ביטחון) הוא כל כלי תחבורה המסומן ומורשה לטפל באירוע חירום בו נשקפת סכנה לחיים. הרכב משמש להעברת צוותי מטפלים, מטופלים, עצורים או ציוד הנדרש להצלת חיים או לביצוע פעולות המונעות סכנה לחיי אדם כגון מקרי אלימות, וכן גנבה או ונדליזם.
רכב חירום יכול להיות כל כלי תחבורה המשמש למקרים בהם יש צורך להגיע בדחיפות למקום הנדרש, כגון בית חולים, מקור שרפה או כל מקרה בו האדם או קבוצת אנשים זקוקים לתגובה מהירה.
היסטורית ארגוני החירום.
מד"א.
בשנת 1918 באפריל הוקם ארגון ושמו מגן דוד אדום בארצות הברית, הוא הוקם לשם עיסוק בעבודה רפואית בארץ ישראל. במהלך שנות ה-20 עלה הרעיון להקים ארגון מגן דוד אדום בינלאומי אשר מקביל לצלב האדום. הסניף הראשון הרשמי הוקם ביוני 1930 בתל אביב. במשך השנים נפתחו סניפים חדשים והתחדשה הרפואה אך רק בשנת 1950 אז הוכר חוקית כארגון ההצלה והחירום של מדינת ישראל. מד"א התקבל כחלק מהוועד הבינלאומי של "הצלב האדום".
משטרת ישראל.
במרץ 1948 הוקמה משטרת ישראל כחטיבה צבאית של ההגנה. לאחר הקמת משרד המשטרה, הופרדה יחידת המשטרה מן ההגנה והוכרזה כמשטרת ישראל האזרחית של ארץ ישראל. בהקמתה מספר החירום היה 999 ובהמשך הוחלף ל-100. עם הקמתה, אמצה משטרת ישראל שיטת עבודה של משטרת המנדט בתחומים כגון מנהל, חקירות, זיהוי פלילי ועוד.
כבאות והצלה לישראל.
קבוצת הכבאים הראשונה בישראל הוקמה בזכרון יעקב ב-1897. הקבוצה מנתה 32 מתנדבים מצעירי המושבה. ציוד הכיבוי היה, משאבות, צינורות, סולמות, גרזנים ומדים מפוארים עם כובעי נחושת.
מארי נחמיאס
מארי (ממו) נחמיאס (נולדה בשנת 1926) היא ניצולת שואה, ששימשה אם אומנת ל-52 ילדים, בהם ילדים בעלי צרכים מיוחדים שננטשו. נחמיאס השיאה משואה בערב יום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
ביוגרפיה.
מארי נחמיאס נולדה בתוניס שבצפון אפריקה בשנת 1926, לשלום וחנה סבח.
כשהייתה נחמיאס בת 6 עברה עם הוריה ואחיה לאלג'יר, שם פתח אביה קונדיטוריה. כשהייתה בת 14 התעקשו האחים לחזור לתוניס. כשהייתה בת 16 וחצי, נישאה לאברהם נחמיאס.
באותה תקופה פלשו הנאצים לתוניס, ומארי סבלה מרדיפות. אביה גויס כמתורגמן ובזכות זה הוא ניצל.
בתוניס נולדו לה ארבעה ילדים. בשנת 1950 עלתה עם משפחתה לישראל ושוכנה בתחילה במעברה בחדרה. במעברה ילדה מארי בת נוספת. ממעברת חדרה עברה המשפחה למעברת עפולה וממנה לעפולה עילית, שם נולדו למארי עוד שלושה ילדים. בזמן הזה גם הוריה של מארי עלו לארץ, והיא סעדה אותם וטיפלה בהם.