עד הצטרפותה כמדינה עצמאית היא נטלה חלק בתחרות תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בין 1961-1991, תחת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ב-1992 ותחת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו בין 2004-2006.
היסטוריה.
בין התחרויות בשנים 1961-1991, מונטנגרו הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה פעמיים מתוך עשרים ושבע פעמים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות, כאשר הישגה הטוב ביותר בתחרות היה המקום הרביעי עם 125 נקודות בתחרות ב-1983, שהוא גם המיקום הטוב ביותר בתחרות של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה חוץ מהמקום הראשון ב-1989 עם השיר "Rock Me" של להקת "ריווה".
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, מונטנגרו הייתה מיוצגת ב-1992 תחת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ב-2003 והיעדרות בין 1993-2003, מונטנגרו הייתה מיוצגת תחת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו בתחרויות בין השנים 2004-2006.
לאחר התפרקותו של האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו ב-2006 מונטנגרו וסרביה הצטרפו לשורות התחרות כמדינות עצמאיות.
היעדרויות.
מונטנגרו נעדרה מארבע תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של מונטנגרו התרחשה לאחר שרשות השידור המונטנגרית הודיעה בנובמבר 2009, כי מונטנגרו לא תיטול חלק בתחרות ב-2010 בשל קשיים כלכליים של הרשות המונטנגרית.
בדצמבר 2010, מספר חודשים לאחר קיומה של התחרות ב-2010, רשות השידור המונטנגרית הודיעה כי מונטנגרו לא תשוב לתחרות בדיסלדורף בשל קשיים כלכליים של רשות השידור המונטנגרית וכן מחסור בחסויות מסחריות. אולם, רשות השידור המונטנגרית הודיעה כי ישנן תוכניות לשוב לתחרות ב-2012 ומונטנגרו אכן שבה לתחרות באותה שנה.
אף על פי שאישרה בהתחלה את השתתפותם בתחרות 2020, ב-8 בנובמבר 2019 הודיע רשות השידור המונטנגרית, RTCG, על פרישתם בגלל בעיות כלכליות, שלא היה ניתן לטפל בהם בזמן כדי להבטיח את ההשתתפות. באוקטובר 2020, הודיעה רשות השידור המונטנגרית כי לא תשוב לתחרות ב-2021.
ב-12 באוקטובר 2021 הודיע ה-RTCG שמונטנגרו תחזור ותשתתף באירוויזיון 2022.
צילום מלחמה
צילום מלחמה הוא ז'אנר בצילום העוסק בתיעוד עימותים חמושים ואורח החיים באזורי קרבות. רוג'ר פנטון היה הצלם הידוע הראשון שמזוהה עם תחום זה, כשצילם את מלחמת קרים בשנים 1854-1855.
צילום מלחמה מתאר בדרך-כלל את המלחמה על כל פניה, ומציג גם את מעשי הגבורה וגם את מעשי הזוועות. השפעת הצילום על התודעה הפוליטית הציבורית הפכה לנושא טעון לאחר שהתגלו עוד ועוד מקרים בהם צלמים ביימו וסדרו את הסצנות אותן צילמו, על מנת להגביר את הדרמטיות. עידן הצילום הדיגיטלי והעריכה הגרפית הביאו לפקפוק כבד באמינותו של תחום צילום זה ולפיכך, בתועלתו העיתונאית.
היסטוריה.
הצילום שימש כבר מראשית ימיו לתיעוד מידע ואירועים היסטוריים, אך טכניקת הצילום הראשונית שבה השתמשו אז, דאגרוטיפ, דרשה זמן ומאמץ רב להפקה, וצלמים נדרשו להיסחב עם הציוד הכבד והמסורבל של אותם ימים ולתעד את פעולות הקרב המהירות, אך במציאות, כל תמונה הייתה זקוקה לחשיפה של מספר דקות על מנת להיקלט, כך שלא היה אפשר לתעד פעילות חיה, ולכן לא שימשה לצילום מסוג זה.
צלם המלחמה הראשון היה אמריקאי אלמוני, שצילם מספר תמונות דאגרוטיפ במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1847. רוג'ר פנטון יצא בשנת 1855 עם ציוד מסורבל, והיה מוגבל לצילומים של נוף או אובייקטים קבועים. הוא נסחב לאורך כל הדרך עם כרכרת משא גדולה. לאנגליה חזר עם מעל 350 תשלילים בפורמט גדול. בשנות ה-50 המאוחרות נסע פליצ'ה באטו להודו כדי לצלם את המרד ההודי הגדול, והפיק מספר גדול של תמונות. לאחר מכן נסע לסין, שם צילם את מלחמת האופיום השנייה.
מכיוון שהצלמים הראשונים לא היו מסוגלים לצלם אובייקטים נעים, הם התמקדו בהיבטים יותר נייחים במלחמה, כמו ביצורים ופריסת חיילים על הקרקע לפני ואחרי הקרב. גם דיוקנאות של חיילים היו מאוד מקובלים, אך על מנת להפיק תמונה, היה על אובייקט התמונה להיות דומם לחלוטין במשך מספר דקות. היו צלמים ששחזרו סצנות מן הקרב כדי לצלמן שוב. אלכסנדר גרדנר ומת'יו בריידי אף לקחו גופות של חיילים וסידרו אותם מחדש במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית (1861-1865) על מנת להעביר את מעשי הזוועה שהתרחשו במלחמה.
המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה בשנים 1878-1880 צולמה על ידי ג'ון בורק, שנסע עם הכוחות האנגלים. היה זה מיזם מסחרי, והוא קיווה למכור אלבומים של תמונות מן המלחמה. במהלך המאה ה-20 צלמים כיסו את כל העימותים המרכזיים, ורבים מהם אף נהרגו במהלך עימותים אלו. אחד מן הצלמים המפורסמים היה רוברט קאפה, שסיקר את מלחמת האזרחים בספרד, את יום הפלישה לאירופה ואת נפילת פריז, ונהרג כשעלה על מוקש בווייטנאם (אז הודו-סין) במאי 1954.
צילום המלחמה אפשר לציבור להיות מעודכן היטב בחדשות מהמלחמה. היכולת לשכפל באופן המוני של תמונות לא אפשרה רק עדכון של הציבור, אלא גם אפשרה תיעוד היסטורי ונדיר של מאורעות.
צלמי מלחמה.
צלמים העוסקים בתיעוד מצבי מלחמה הם חשופים מאוד, ולכן עלולים בסופו של דבר להיפגע, ולעיתים אף להיהרג בזמן עבודתם בשטח. עיתונאים וצלמים אומנם מוגנים על ידי אמנה בינלאומית, אך ההיסטוריה מראה כי לפעמים הם מהווים מטרות של אחד הצדדים הנלחמים, אם המטרה היא לנקום בצד האויב או למנוע את הבאת החומר המצולם אל שאר העולם. צילום מלחמה הפך מסוכן יותר עם התפתחות הטרור, שמפר את חוקי המלחמה והאמנות הבינלאומיות. במלחמת עיראק, נתפסו מספר צלמים והוצאו להורג, וכמה נהרגו מאש חיה. שני צלמים עיראקים שעבדו עבור סוכנות הידיעות רויטרס נהרגו על ידי הכוחות האמריקאיים במהלך תקיפה אווירית, דבר שעורר שערורייה גדולה בכל העולם.
צלם איטלקי בשם רפאל צ'יריאלו שהרבה לסקר מלחמות בעולם, בהן בסיירה לאון, אפגניסטן, רואנדה, לבנון וקוסובו נהרג ב-2002 ברמאללה. הירו מוראמוטו, צלם של "רויטרס" נהרג ב-2010 בעת שכיסה את מהומות בתאילנד.
פאן (תנועת מצלמה)
פאנצר סימן 7
פאנצר 7 'לובה' (Panzerkampfwagen VII Löwe מגרמנית: אריה) היה טנק כבד מאוד נסיוני שפותח על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1941-1942.
הטנק לא הגיע אף לשלב האב טיפוס ונזנח לטובת פרויקט המאוס והטייגר 2.
פיתוח.
החל משנת 1941 החלו מהנדסים בגרמניה הנאצית לתכנן טנק מסוג כבד מאוד (מעל 75 טון) שהיה אמור לעמוד באיומים הרבים בשדה הקרב וכלל תותח בעל קוטר גדול כדי להתמודד עם הגנות האויב ושריון האויב. הרעיון לפיתוח מפלצת שריון שכזאת עלה אחרי שהגרמנים נתקלו בתכנונים הסובייטים לטנק כבד מאוד משלהם. בראשית הדרך תוכננו שני דגמים:
כאשר בחן אדולף היטלר את התקדמות הפרויקט הורה לזנוח את דגם ה-Liecht ולהתמקד בדגם הכבד יותר, בנוסף ביקש לערוך שיפורים לטנק בצורת החלפת התותח לתותח 150 מ"מ, שדרוג המיגון לכדי 140 מ"מ (שריון קדמי) ושדרוג המנוע על מנת להגיע למהירות 30 קמ"ש. תכנון טנק הפאנצר סימן 7 בדגם ה-Schwere התקדם ונעשו בו שיפורים נוספים כמו מנוע 12 צילינדרים בעל 800 כ"ס שהביא את הכלי למהירות 35 קמ"ש והחלפת התותח לתותח 88 מ"מ.
כאמור, בסוף 1942 הפרויקט כולו נזנח לטובת פרויקט הפאנצר סימן 8 מאוס שהיה אף הוא טנק מסוג כבד מאוד אשר הגיע מעט רחוק יותר מהפאנצר סימן 7, כאשר ממנו יוצרו שני אבות-טיפוס.
פאולו בוזלי
פאולו בוזלי (באיטלקית: Paolo Boselli; 8 ביוני 1838–10 במרץ 1932) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חייו.
בוזלי נולד בעיר סאבונה שבאיטליה. הוא כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת רומא בשנת 1869.
בשנת 1870 נבחר בוזלי לחבר בפרלמנט האיטלקי מטעם מפלגת הימין. בשנת 1881 מונה לכהן כשר לתשתיות ציבוריות, תפקיד אותו מילא עד שנת 1891, וכן שימש בתפקיד שר החקלאות.
לאחר התפטרות ראש ממשלת איטליה, אנטוניו סלנדרה, בעקבות תבוסת איטליה לכוחות האוסטריים בקרב אסיאגו, מונה בוזלי לתפקיד ראש הממשלה. בוזלי, שנחשב לאחד מחברי הפרלמנט הוותיקים באיטליה, הושבע לתפקידו ביוני 1916. בוזלי אולץ להגיש את התפטרותו בחודש אוקטובר 1917 לאחר תבוסה נוספת של צבא איטליה בקרב קפורטו.
בוזלי, כחברים רבים ממפלגת הימין, גילה אהדה רבה לעלייתו לשלטון של בניטו מוסוליני בשנת 1922 לשלטון באיטליה. מוסוליני מצדו גמל לבוזלי על תמיכתו בו והעניק לו בשנת 1924 אות כבוד מטעם המפלגה הפשיסטית האיטלקית.
בוזלי נפטר ברומא בשנת 1932 בגיל 93. בוזלי היה ראש הממשלה האיטלקי שהאריך חיים יותר מכל ראש ממשלה אחר באיטליה.
עמית IBM
שרה צ'וק
שרה לואיז כריסטין צ'וֹק (באנגלית: Sarah Louise Christine Chalke; נולדה ב-27 באוגוסט 1976) היא שחקנית, מדבבת ודוגמנית קנדית. צ'וֹק נודעה בעיקר בזכות תפקידה בתור בקי קונר היילי בסיטקום "רוזאן", לאחר מכן בתור אליוט רייד בסיטקום "סקראבס", בזכות תפקידה בתור סטלה זינמן בסיטקום "איך פגשתי את אמא" ואף בזכות היותה המדובבת של הדמות בת' סמית' בסדרת הטלוויזיה הקומית המונפשת "ריק ומורטי".
ביוגרפיה.
צ'וֹק נולדה באוטווה שבאונטריו שבקנדה למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי. היא גדלה בוונקובר שבקולומביה הבריטית. צ'וֹק היא השנייה מבין שלוש אחיות. אמה היא ילידת רוסטוק שבגרמניה, ועל כן צ'וֹק למדה, לצד האנגלית והצרפתית הנפוצות בקנדה, גם את השפה גרמנית. צ'וֹק סיימה את לימודיה בהאנדסוורת' שבקנדה.
סבתה ודודתה של צ'וֹק נפטרו מסרטן השד שלא התגלה בשלבים ראשוניים, ומאז החלה לעודד בדיקה תקופתית לגילוי מוקדם אצל נשים.
קריירה.