כשפרצה מלחמת העולם השנייה ב-1939, הכריזה הולנד על נייטרליות. למרות זאת, ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה הנאצית את הולנד, בלגיה וצרפת. הולנד נכבשה תוך חמישה ימים ונכנעה ב-15 במאי. מיד לאחר הפלישה הגרמנית החלו גזירות נגד יהדות הולנד, שמנתה אז כ-140,000 איש (וכן בתוכם כ-30,000 פליטים מגרמניה, ביניהם משפחתה של אנה פרנק). בסוף המלחמה נותרו בחיים רק כ-36,000 יהודים, שרובם ניצלו כיוון שהצליחו להתחבא מבלי להיתפס. רוב האחרים נשלחו למחנות מעבר בהולנד (הגדול מביניהם היה מחנה וסטרבורק), ורובם נשלחו ברכבות למחנות ההשמדה בפולין.
משה פלינקר, אחיו ואחיותיו גורשו מבית הספר, בעקבות גזירה שקבעה כי תלמידים יהודים יכולים ללמוד רק במסגרות חינוכיות יהודיות ועברו ללמוד בבית ספר יהודי שנוסד לשם כך בהאג שם המשיך את לימודיו במחלקת המסחר. בשנה בה למד בבית הספר היהודי נתרבו האיסורים על יהודים. משה מתאר כי נאלץ למסור את אופניו למשטרה, וכיצד מספר ימים לפני סיום הלימודים על יהודים נאסרה גם הנסיעה בחשמלית מה שאלץ אותו להגיע ללימודים בצעידה שכן רצה לסיים את לימודיו מתוך אמונה שיוכל להמשיך וללמוד בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1942 משהתחילו הגרמנים לאסור יהודים הולנדים, הסתיר אבי המשפחה את משפחתו ובגבור הסכנה היגרו לבריסל שבבלגיה, שם חיו תחת זהות בדויה מחשש להסגרתם.
התקופה המתוארת ביומן.
ביומן מתאר משה את תקופת מחבוא המשפחה בבריסל תחת זהות בדויה והוא בן 16 שנים. היומן מתחיל בתיאור הקורות את משה ערב הבריחה מהולנד לבלגיה כפי שהוא כותב בתאריך ט"ו בכסלו תש"ג, 24 בנובמבר 1942.
הבריחה.
משהבינו כי גורל דומה לזה של יהודי אמסטרדם מחכה גם להם החליטו לברוח על ידי מעבר הגבול לבלגיה. באמצעות הברחות הצליחו להגיע כל בני המשפחה לעיר הגבול רוזנדל. במשך ארבעה ימים חיפשו אדם שיוכל להבריח אותם דרך הגבול עד אשר מכר גילה להם על דרך בה יוכלו לעבור מבלי להיתקל בשוטרים. חלק מבני המשפחה עברה באמצעות שוחד שניתן לנשים שהסכימו להבריחן עד אשר הגיעה כל המשפחה לבריסל. את תחילת דרכם בבריסל עשתה המשפחה בעזרת מכרים, שותפים עסקיים בעבר, זרים ובעזרת שוחד רב.
השהות בבריסל.
המשפחה חיה בבית קטן בבריסל תחת אישורי שהות שהוארכו מפעם לפעם באמצעות שוחד. כלפי חוץ הקפידו שלא למשוך תשומת לב ולא לקיים אורח חיים יהודי אך בתוך ביתם פנימה המשיכו לנהוג כהרגלם. למשפחה היו בעיר מספר מכרים יהודים איתם שמרו על קשרים. ברישומיו מתאר משה את חילוקי הדעות בין הוריו, בדיון האם לברוח לשווייץ או לנסות להאריך את האשרה שהייתה להישאר בבלגיה תמורת סיכון עצמי או ממון רב וכן מתאר ביומנו את לימודיו ואת העובר על יהודים השוהים בבלגיה.
סוגיות במחשבה.
משה עוסק רבות בשאלות כגון גלות ישראל, גאולת ישראל, אנטישמיות, התנועה הציונית, ארץ ישראל וכן מחווה את דעתו על מאמרים פילוסופיים וספרותיים של אישים כמו ש"י עגנון, יוסף חיים ברנר ועוד.
מחשבות על עתידו מובילות אותו לחלום להיות מדינאי בארץ ישראל לכשתקום בה מדינה ולאור שאיפה זאת מחליט הוא להרחיב את ידיעותיו בתנ"ך שעל פיו הוא מאמין כי תקום מדינת היהודים וללמוד את תולדות עם ישראל.
ניכר מכתיבתו כי הוא מרגיש מחובר לגורל עם ישראל ועוסק רבות בעובר עליו. פעמים רבות כתיבתו היא כעין שיח עם מחשבות רווחות בקרב היהודים שלהם הוא עונה ביומנו.
כאות הזדהות עם צרות היהודים קיבל על עצמו מנהגים של התנזרות ממותרות כגון בשר וחמאה, קניית בגדים חדשים ועוד.
מאפייני כתיבתו.
היומן נכתב בשפה העברית אף על פי שלא נהוג היה להשתמש בה כשפה יומיומית. היומן מכיל השתפכויות רגשיות, סיפורים מחוויות היומיום ועד הגיגים בשאלות דתיות ופילוסופיות. בכתיבתו מרבה פלינקר לשלב פסוקים מן התנ"ך וביטויים הלקוחים מהעולם הדתי.
גורל המשפחה.
האב הצליח להשיג רישיון שהות בבלגיה ולהאריכו מספר פעמים עד הפעם האחרונה ב-9 במרס 1944. בערב פסח תש"ד, 7 באפריל 1944 הופיע בבית המשפחה מלשין ידוע בשם ז'אק בלווית שני אנשי גסטפו. לאחר שראו את העופות המוכשרים במלח ואת המצות, אסרו אותו יחד עם אמו ו-2 אחיות נוספות ושלחום לאושוויץ. האב הצליח להסתיר 4 מילדיו שלא שהו בבית באותה העת, ונתפש כעבור מספר שבועות ונשלח אף הוא לאושוויץ. משה והוריו נספו ואחיותיו שרדו והתאחדו עם אחיו המסתתרים.
היומן.
היומן נכתב בעברית כשהיו משה ומשפחתו במסתור תחת זהות זרה. את היומן כתב בזמנים בהם היה מתבודד בחדרו. היומן מציג את תגובתו על האירועים והסובב אותו, מהול בכאב עמוק ובהזדהות עם בני עמו. על המניע לכתיבת היומן כותב משה:
פרסום היומן.
היומן מורכב משלוש מחברות שנמצאו על ידי בנות משפחת פליקר בחזרתן ממחנה ההסגר הנאצי למרתף ביתן שבבריסל-סחארבק רחוב קולונל פיקאר 1.
המחברות התגלגלו בין בני המשפחה עד שנשלחו ארצה לידי האח הצעיר, חיים אהרון. ביוזמתו של הרב חיים אלעזר אלתר נמסרו המחברות לידי ש"י עגנון. לאחר שקרא את המחברות, המליץ עגנון בפני מכון "יד ושם" לפרסמן. היומן פורסם בשם "הנער משה" כרמיזה למשה המקראי המוזכר רבות בכתביו של משה פלינקר. היומן המפורסם שומר על הצורה המקורית בה כתב הנער משה את חוויותיו. כתביו של פלינקר משמשים עדות ייחודית לחוויותיו של נער דתי מול שאלות שעוררה השואה והתשובות שהוא מספק לעצמו.
במרוצת השנים תורגם הספר ליידיש, גרמנית, אנגלית, הולנדית ורוסית.
המכון לחקר השואה של מכללת בית וגן יצר סרט תיעודי על חיו של משה.
לקריאה נוספת.
ספרות משנית:
נורית צרפתי
נורית צרפתי (נולדה ב-1946) היא מאיירת ספרי ילדים, זוכת עיטור אנדרסן לאיור לשנת 2004.
ביוגרפיה.
צרפתי נולדה בישראל בתל אביב בשנת 1946 להורים פרטיזנים מצ'כוסלובקיה. היא גדלה והתחנכה בקיבוץ העוגן ולאחר שרותה הצבאי למדה בבצלאל במגמה לאמנות ועיצוב גרפי.
בשנות השבעים המוקדמות איירה וערכה ספרי לימוד רבים עבור משרד החינוך בתחומים שונים. ב-1975 איירה את ספרה הראשון בהוצאת עם עובד, "פיט פט טו" מאת חיה שנהב, ומאז המשיכה לאייר ספרים רבים נוספים, בין השאר ספרים לילדים ולנוער וספרי לימוד. צרפתי אף איירה לעיתוני ילדים רבים כדוגמת "משמר לילדים", "פילון", "כולנו", "פשוש" ואחרים.
צרפתי זכתה בעיטור אנדרסן לאיור ב-2004, בעבור איוריה בספרה של נורית זרחי, החתונה.
היא בעלת הוצאת ספרים משפחתית בשם "צפרא" המתמחה בספרי ילדים.
נורית נשואה ללביא. בנותיהם רפאלה ושולמית הן סופרות ילדים.
שירי אפלבי
שירי פרידה אפלבי (באנגלית: Shiri Freda Appleby; נולדה ב־7 בדצמבר 1978) היא שחקנית ובמאית טלוויזיה אמריקאית-יהודייה ממוצא ישראלי. מוכרת בשל השתתפותה בסדרה "רוזוול" בתור ליז פרקר, ובסדרה "Unreal" בתור רייצ'ל גולדברג.
ביוגרפיה.
אפלבי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, לדינה ולג'רי אפלבי. אמה, דינה אפלבי (לבית בואדר), ישראלית-צברית למשפחה יהודית-ספרדית ממרוקו שהתיישבה בנתניה, והייתה מורה בבית ספר עברי בלוס אנג'לס. אביה אמריקאי וממשפחה יהודית-אשכנזית. היא ואחיה הצעיר איוון גדלו במשפחה שומרת כשרות, היא למדה בבית ספר עברי, ואף חגגה בת מצווה.
בשנים 1998–1999 למדה לתואר בספרות אנגלית באוניברסיטת דרום קליפורניה. ב־2010 בזמן צילומי "חיים בלתי צפויים", היא החלה ללמוד לתואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת פיניקס המקוונת, אותו השלימה לאחר כשנה וחצי.
קריירה.
אפלבי התחילה את דרכה בגיל ארבע, בפרסומות שונות למוצרים כמו צ'ריוס ו־M&amp;M's. לאחר כחמש שנים התחילה את דרכה כשחקנית בטלוויזיה, בהתחלה כשחקנית אורחת בתוכניות אמריקאיות מפורסמות כמו "שלושים ומשהו" (Thirtysomething), "דוגי האוזר", "ER", "משמר המפרץ", "זינה הנסיכה הלוחמת", "הרקיע השביעי" (7th Heaven), "בוורלי הילס 90210" ועוד.
בשנת 1999, בגיל 21, שיחקה לראשונה בתפקיד קבוע וראשי בסדרת הטלוויזיה "רוזוול", שם גילמה את ליז פארקר.
ב־2006 לקחה חלק בסדרת הטלוויזיה מבית ABC "שש מעלות" (Six Degrees), ושיחקה בסרט "אני ריד פיש" בכיכובו של ג'יי בארושל. לאחר מכן לקחה חלק בסדרה "לאהוב ולמות" (To Love and Die).
אפלבי לקחה חלק בכ־13 סרטים, בהם "אהבה מהי" (What Love Is) לצד קובה גודינג ג'וניור ואן הייש; "לאהוב כמו הרוח" (Love Like Wind); "המלחמה של צ'ארלי וילסון" (Charlie Wilson's War), לצד טום הנקס וג'וליה רוברטס.
ב־2008 קיבלה אפלבי תפקיד חוזר וקבוע בעונה ה־15 של הסדרה "ER", ושיחקה בסרט הטלוויזיה "לאהוב ולמות" בתפקיד של המתנקשת הילדי יאנג.
ב־2010 כיכבה אפלבי בסדרת הדרמה "חיים בלתי צפויים", שם גילמה את קייט קסידי. בשנת 2013 שיחקה בסרט הקומדיה "All American Christmas Carol" ("מזמור חג מולד כל-אמריקאי") בכיכובה של טארין מנינג.
בשנים 2013–2014 שיחקה בארבעה פרקים בסדרה "בנות" של רשת HBO, וגילמה את נטליה.
בשנת 2015 החלה אפלבי לככב בסדרת הדרמה "Unreal" ברשת Lifetime, בתור רייצ'ל גולדברג, עד לסיום הסדרה בתום עונתה הרביעית ב־2018.
חיים אישיים.
ביולי 2012 התארסה אפלבי לבן זוגה בשנתיים האחרונות, השף והמסעדן האמריקאי-יהודי ג'ון שוק. להם בת בכורה שנולדה ב־23 במרץ 2013, והם התחתנו לאחר מכן. לאחר מכן, נולד להם גם בן ב־17 בדצמבר 2015.
צ'אנגה 1
הלוח האדריאטי
הלוח האדריאטי הוא לוח טקטוני המורכב בעיקר מקרום יבשתי. לוח זה הוא שבר קרומי שהתנתק מהלוח האפריקאי לאורך העתק חילוף במהלך הקרטיקון. בתחומי הלוח שוכנים הים האדריאטי, הים היוני, חלקו המזרחי של חצי האי האיטלקי עד להרי האפנינים ודרום סיציליה.
שמות נוספים ללוח: לוח פוליה על-שמו של אזור פוליה בדרום-מזרח איטליה, ולוח אדריה.
גאולוגיה.