בהזמנת הממשלה הבולשביקית עיצב אננקוב במאי 1920, יחד עם מסטיסלב דובוזינסקי, ס. מסלובסקי וא. קוגל, את התפאורה למחזה "המנון לפועל המשוחרר". מאוחר יותר באותה שנה, הוא עיצב את התפאורה למופע ענק נוסף, "ההסתערות על ארמון החורף", שהיה חלק מחגיגות יום השנה למהפכת אוקטובר בכיכר הארמון בסנקט פטרבורג. בין השנים 1919 – 1920, יצר אננקוב סדרה של מכלולים וקולאז'ים פיסוליים, שהושפעו מזרם הדאדא.
ב-1922 ראה אור ספרו "פורטריטים". הספר כלל 80 תמונות של דמויות מפתח באמנות הרוסית של התקופה (מקסים גורקי, יבגני זמיאטין, אלכסיי רמיזוב, אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה ואחרים), תמונות שצוירו בין השנים 1906 – 1921. הספר גם כלל מאמרים של יבגני זמיאטין ושל מיכאיל קוזמין.
ביולי 1924 עזב אננקוב את רוסיה. בתחילה הוא התגורר בגרמניה ולאחר מכן הוא התיישב בפריז. הוא המשיך את עבודתו האמנותית ועסק בעיצוב תלבושות לסרטי קולנוע. יחד עם רוזין דלמר הוא היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר על עיצוב התלבושות לסרט "העגילים של מאדאם דה..." שיצא לאקרנים בשנת 1953.
קונבאייר X-6
קונבאייר X-6 היה מטוס ניסוי מוצע, כחלק ממיזם לפיתוח מטוס גרעיני. בפרויקט נעשה שימוש במפציץ קונבאייר B-36 פיסמייקר כבסיס לניסוי, ועל אף שהוא שונה והותאם (ושמו שונה ל-NB-36H) כבר בשלב מוקדם של הפרויקט, התוכנית בוטלה לפני שמטוס X-6 ומנועיו המופעלים באמצעות כור גרעיני הושלמו. ה-X-6 היה חלק מסדרה של תוכניות אשר התקיימו בין 1946 ל-1961, ועלו בסך הכל כ-7 מיליארד דולר. מכיוון שמטוס כזה לא נדרש לתדלוק הוא אינו מוגבל בטווח באופן תאורתי. התאוריה הייתה כי מפציצים אסטרטגיים יוכלו לשהות באוויר במשך שבועות ברציפות.
פיתוח ועיצוב.
במאי 1946, חיל האוויר של ארצות הברית החל את פרויקט אנרגיה גרעינית להנעה של כלי טיס (NEPA). מחקרים בנושא נערכו עד מאי 1951 אז הוחלפה התוכנית בפרויקט הנעת מטוסים גרעיניים (ANP). פרויקט ה-ANP הכיל תוכניות להסבת שני מטוסי B-36 על ידי חברת קונבאייר. אחד מהם היה אמור לשמש לבחינת המיגון הנדרש למטוס הנושא כור גרעיני והשני היה אמור לשמש מטוס X-6.
מטוס ניסוי גרעיני.
מטוס ה-B-36 הראשון נקרא מטוס ניסוי גרעיני (NTA), המטוס בו נעשה שימוש, נפגע בעת סופת טורנדו ב-1952 ולאחריה הועבר לטובת הפרויקט. שמו הוחלף ל-NB-36H ובוצעו בו שינויים על מנת שיוכל לשאת כור גרעיני בעוצמה של 3 מגה ואט. הכור היה מבצעי אך לא סיפק אנרגיה למטוס, מים שימשו לקרורו, והחום מהם נפלט באמצעות מפלטי חום מים-לאוויר. השימוש היחיד בכור היה במטרה לחקור את השפעת הקרינה על מערכות המטוס.
במטרה להגן על צוות האוויר, החלק הקדמי של המטוס שונה במטרה לכלול 12 טון של מגן עופרת וגומי. השמשה הקדמית הוחלפה בזכוכית אקרילית בעובי 15 ס"מ. כמות העופרת הייתה משתנה. לאחר מכן בוצעו מדידות של רמת הקרינה במטרה להגיע לעיצוב אופטימלי של המגן עם מינימום משקל.
בין ה-17 בספטמבר 1955 ל-מרץ 1957, המטוס השלים 47 טיסות ניסוי ו-215 שעות טיסה (מתוכן ב-89 שעות הכור היה פעיל). זהו הניסוי היחיד הידוע של מטוס ניסיוני ועליו כור גרעיני פעיל שנעשה על ידי ארצות הברית. המטוס הושבת ב-1958 בפורט וורת' ועל סמך תוצאות הניסויים, בוטל כל פרויקט הנעת מטוסים גרעיניים בשנת 1961.
תוכניות פיתוח.
במידה והתוכנית הייתה ממשיכה, מטוס ה-X-6 היה מונע באמצעות מנועי ג'נרל אלקטריק שהותאמו לשימוש באנרגיה גרעינית במקום דלק נוזלי, תוך שימוש בכור P-1. במטוס גרעיני, ליבת הכור שמשה כמקור חום לזרימת האוויר בטורבינה, במקום לשרוף דלק מטוסים. אחד החסרונות הם שמכיוון שזרימת האוויר דרך המנועים שימשה לקרור הכור, זרימת האוויר הייתה צריכה להישמר גם אחרי שהמטוס נחת וחנה. בג'נרל אלקטריק בנו שני מנועי אב טיפוס.
נבנה האנגר ברוחב 110 מטר נבנה באיידהו במטרה לאחסן בו את מטוס ה-X-6, אך הבניה בעקבות ביטול הפרויקט, ולפני שהושלם מסלול המראה של 4,600 מטר, אורך המסלול היה גדול עקב המשקל הצפוי של מטוס גרעיני.
התוכנית הסובייטית.
בשנות ה-60, ברית המועצות ערכה ניסוי דומה באמצעות מטוס טופולב Tu-119, שהוסב מדגם של המפציץ טופולב Tu-95.
לוזובה
לוזובה (באוקראינית: Лозова) היא עיר במחוז חרקוב אוקראינה.
היישוב הוקם כתחנת רכבת ב-1869 וב-1939 לוזובה קיבלה מעמד של עיר.
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה התרחשו באזור קרבות קשים בין הצבא האדום לצבא הלבן.
במלחמת העולם השנייה העיר נכבשה על ידי הגרמנים מספר פעמים. נכבשה לראשונה ב-11 באוקטובר 1941 ושוחררה ב-27 בינואר 1942. נכבשה בשנית ב-23 במאי 1942 ושוחררה ב-11 בפברואר 1943. ב-1 במרץ 1943 נכבשה בפעם השלישית ושוחררה בפעם האחרונה ב-16 בספטמבר 1943.
מחמד אבן עבד אל-והאב
צלופח אירופי
צלופח אירופי (שם מדעי: "Anguilla anguilla") הוא מין של צלופח שחי במים מתוקים באירופה, צפון אפריקה, והמזרח התיכון.
מאפיינים.
הצלופח מגיע בדרך כלל לאורך של 60–80 ס"מ, אך במקרים נדירים הוא יכול להגיע גם לאורך של 1.5 מטר. הצלופחים האירופיים מתרבים בים סרגסו באמצע האוקיינוס האטלנטי, והפגיות נסחפות לחופי אירופה במשך 300 ימים. כשהפגיות מתקרבות לחופי אירופה הן הופכות למה שידוע בשם "צלופחי זכוכית" (הם נקראים כך מפני שבשלב זה הם כמעט שקופים), נכנסים לזרמי נהרות ושוחים במעלה הזרם. בהגיעם למקווי מים מתוקים הם הופכים לגרסאות מוקטנות של צלופחים מבוגרים הידועות כ"צלופחים צהובים", מאחר שבשלב זה נוטה צבעם לצהוב-חום. לאחר 5–20 שנה הם מגיעים לבגרות מינית והופכים ל"צלופחי כסף". בשלב זה, הפרטים בעלי עיניים גדולות, גבם הופך כסוף-כחול, והבטן הופכת להיות לבנה. לאחר הגעה לבגרות מינית, יחל הצלופח בנדידה חזרה לים סרגסו לטובת השלמת מחזור חייו.
הצלופח האירופי הוא צלופח המים המתוקים היחיד שחי בישראל.
קרב רפיח (פירושונים)
סידני הולנד
סר סידני ג'ורג' הולנד (באנגלית: Sidney George Holland; 18 באוקטובר 1893 – 5 באוגוסט 1961) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-25 בין השנים 1949–1957.
ראשית חייו.
סידני הולנד נולד בגרינדייל שבחבל קנטרברי שבאי הדרומי כילד הצעיר וכבן הרביעי במשפחה של שמונה ילדים. אביו, הנרי הולנד, היה חוואי וסוחר שכיהן כראש עיריית קרייסטצ'רץ' בין השנים 1912 – 1919 והיה חבר הפרלמנט של ניו זילנד מטעם המפלגה הרפורמיסטית בין השנים 1925 – 1935. במלחמת העולם הראשונה התגייס סידני הולנד לצבא ניו זילנד ב-1915 ומאוחר יותר קודם לדרגת לוטננט משנה. הוא השתתף בקרב מסין ולאחר מכן נשלח הביתה לאחר שנפצע קשה. הוא אושפז למשך שישה חודשים ואיבד ריאה.
הולנד היה גם ספורטאי בולט ועסקן ספורט. הוא שיחק בנבחרת ההוקי שדה של קנטרברי. לאחר שפרש ממשחק הוא ניהל את נבחרת ניו זילנד בהוקי במהלך סיור באוסטרליה ב-1932 בו היא נותרה בלתי מנוצחת. הוא גם היה שופט בולט בענף ספורט זה. לאחר המלחמה הקימו הולנד ואחד מאחיו חברת הנדסה שייצרה משאבות ריסוס לחקלאות ופעלה במודל של שיתוף רווחים עם עובדיה. ב-1920 נשא הולנד לאישה את פלורנס דרייטון. השניים הביאו לעולם שני בנים ושתי בנות. בראשית חייו החזיק הולנד באמונה המתודיסטית, אך מאוחר יותר הוא הפך להיות אנגליקני.
בעקבות בחירתו של אביו של הולנד לפרלמנט ב-1925, הוא שימש כמזכירו הפרטי הבלתי רשמי ומנהל מסעות הבחירות שלו עד 1935. עקב ניסיונו, הוא צבר ידע ועניין בפוליטיקה הפרלמנטרית. במהלך השפל הגדול, היה הולנד הן לנשיא ארגון המעסיקים של קנטרברי והן של מועדון אנשי העסקים של קרייסטצ'רץ', שיצרו קשר עם הלגיון השמרני של ניו זילנד ועם המפלגה הדמוקרטית קצרת הימים, שהתנגדה לממשלת קואליציה של המפלגה המאוחדת בראשותם של ג'ורג' פורבס וגורדון קואטס. כתוצאה מניסיונו הפוליטי, פיתח הולנד סלידה מהקומוניזם.
קריירה פרלמנטרית.
לאחר פרישתו של אביו של הולנד מהחיים הפוליטיים, הוא התמודד בהצלחה בבחירות של 1935 על המושב של מחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ'-צפון, למרות שהלייבור ניצחה בבחירות אלו ניצחון סוחף. הממשלה החדשה בראשותם של מייקל ג'וזף סאבג' ושל פיטר פרייזר, שהובילה סדרה ארוכה של רפורמות כלכליות, כולל מיסודה של מדינת רווחה על בסיס הכלכלה הקיינסיאנית, הלאמת משאבי מפתח כלכליים והרחבה של מיזמי דיור ממשלתיים. בתגובה להצלחה האלקטורלית של הלייבור, התמזגו ב-1936 המפלגה הרפורמיסטית והמפלגה המאוחדת והקימו את המפלגה הלאומית של ניו זילנד, שייצגה את מגזר הייצור החקלאי ההולך וגדל.
ב-1940 החליף הולנד את אדם המילטון בתפקיד מנהיג המפלגה הלאומית. עוד קודם לכן, הוא שימש כמזכירו הפרלמנטרי של המילטון. כמנהיג המפלגה הלאומית, שאף הולנד להשיג את תמיכת מחוזות הבחירה החקלאיים של המפלגה על ידי הקמת חוות הרבעה לכבשים ובקר. בנוסף, הוא צירף למפלגה הלאומית מפלגות יריבות כמו המפלגה הליברלית, תנועת החיילים ומפלגת העם. מיזוג זה סייע לחזק את המפלגה הלאומית על בסיס ריכוז ההתנגדות למפלגת הלייבור. הולנד שימש כמנהיג האופוזיציה במשך כעשור, עד לניצחונה של המפלגה הלאומית בבחירות של 1949.
בעקבות הצטרפותה של יפן למלחמת העולם השנייה, ממשלת הלייבור הסכימה בחוסר רצון להקמתו ביולי 1942 של מנהל מלחמתי דו-מפלגתי. החלטתו של הולנד גרמה ליחסים מתוחים הן עם ממשלת הלייבור והן עם כמה מחברי הפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית, כולל גורדון קואטס ואנדרו המילטון, שבניגוד לדעת ועידת המפלגה הלאומית הצטרפו לקבינט המלחמה כעצמאיים. התפטרותם של השניים, שהיו בעבר חברי פרלמנט מטעם המפלגה הרפורמיסטית, סייעה להולנד לחזק את שליטתו על מוסדותיה של המפלגה הלאומית.