בינואר 2019 היו בו כ-55 ילדי מינגי. הם לומדים בבית ספר פרטי בעיר ביחד עם תלמידים אחרים. הילדה המבוגרת ביותר היא בת 18 ובשנה הבאה תתחיל לימודים באוניברסיטה. בילדים מטפל צוות של עובדים ומתנדבים. ארגונים נוצרים מארצות הברית אוספים תרומות ושולחים מתנדבים המטפלים בילדים. בקרוב צפוי מעבר של בית היתומים למבנה חדש וגדול יותר
שכיבה
שכיבה היא תנוחת גוף, לרוב בזמן מנוחה, אצל בני אדם ובעלי חיים, בה הגוף הוא במצב אופקי ברובו או במידה מסוימת.
בשונה מעמידה או מישיבה, בשכיבה הגוף אינו נשען על איבר כלשהו, אלא נתמך לאורכו באמצעות הקרקע שמתחתיו. שכיבה היא התנוחה המצויה ביותר בהיות הגוף מחוסר הכרה או משותק, כגון בעת שינה, עילפון, או לאחר איבוד שיווי המשקל בעקבות פגיעה פיזית ובעת קיום יחסי מין.
רהיט המיועד לשכיבה ולמנוחה הוא מיטה.
תנוחות.
הגוף עשוי להניד את עצמו למגוון תנוחות של שכיבה, ביניהן:
דגי-מקור
דגי-מקור (במקור Billfish) הוא שם כולל לדגים ממשפחות דגי-חרב ומפרשניים, המאופיינים בלסת עליונה ("מקור") מאורכת דמוית חרב או רומח.
מאפיינים.
דגי-המקור הם דגים פלגיים טורפים המאופיינים בגוף הידרודינמי, לסת עליונה מוארכת (דמוית חרב או רומח) וסנפיר גב חרמשי שברוב המינים כולל גם מפרש הנמתח מאחוריו. בין דגי-המקור נמנים המהירים שבין הדגים - מהירותם נעה בין בהערכות הקלאסיות וכ- בהערכות מודרניות - וגם הגדולים שבדקראים (המקאירה ודג-החרב). הם דגים לוחמניים ובשרם עשיר ומלא שומן.
בשל גודלם הרב, יופיים והאופי הלוחמני של הגדולים שבהם (בעיקר דג-החרב) הם הפכו לדגים נחשקים ומבוקשים בדיג ספורטיבי, גם בשל האתגר הקשה והיוקרתי שהם מציבים לדייגים חובבים.
במחצית השנייה של המאה ה-20 חלה ירידה דרסטית בכמות דגי-המקור עקב דיג מסחרי-תעשייתי בקנה מידה עצום, שנעשתה הן בעזרת מערכי חכות הכוללים אלפי קרסים לאורך קילומטרים, וכן בעזרת רשתות דיג ענקיות. בשיטות דיג אלו לא נלכדים רק דגים בוגרים וגדולים, אלא גם דגים צעירים וקטנים שטרם הספיקו להתרבות ולהעמיד צאצאים. פגיעה בדגים אלה היוותה מכה קשה לאוכלוסיות רבות של דגים. האיסור על מכירת דגים שקטנים ממשקל 35 ק"ג לא הועיל כי הדייגים במקום למכור את הדגים הקטנים פשוט זרקו אותם, אך הם עדיין נלכדו ומתו. בסוף המאה ה-20 הוטלו הגבלות נוספות על דיג תעשייתי, כולל סגירת מספר אזורי גידול המשמשים דגי-מקור לרבייה לדיג, ובזכות כך הביאו להתאוששות באוכלוסיות דגי המקור.
דיג ספורטיבי.
דגי-החרב והמפרשניים הם הדגים הפופולריים והנחשקים ביותר בדיג ספורטיבי ודיג חובבים.
השיטה הנפוצה לדיג חובבים של דגי-מקור היא דיג מסירה במים עמוקים. ניצול יתר של דגי חרב בעזרת מערכי חכות במים רדודים, הביא לצמצום במספרם במקומות אלו. הדגים עדיין נפוצים במרחק העולה על 60 קילומטרים מהחופים ונגישים רק באמצעות כלי שיט. באתרים אלו הטלת עוגן אינה מעשית ולכן הדייגים מניחים לסירה להיסחף ומשליכים למים חכות מחוזקות המתאימות לכוח שיכולים להפעיל דגי-המקור. לפתיון משתמשים בחתיכות גדולות של דגים או בפתיונות מלאכותיים המדמים את מזונם של דגי-מקור או מקלורים.
הדיג עצמו נעשה בדרך כלל בטרולינג, הדייגים משליכים חכה מסירה נעה ומחכים שדג יבלע את הפתיון. עיקר העניין בדיג של דגי-מקור אינו בשרם אלא המאבק להעלותם לסירה. הדגים החזקים נאבקים ומנסים להימלט והניסיון להתישם יכול להימשך מספר שעות ולעיתים אף להסתיים בניצחונו של הדג.
עד לתחילת המאה ה-21 פוחלצים של דגי-מקור שנידוגו בדיג חובבים היוו גביעי דיג (trophy) נחשקים ודייגים נהגו להצטלם לצד הדג התלוי אותו דגו. עם התגברות המודעות האקולוגית בקרב הציבור הרחב והדייגים, יותר ויותר נהוגה שיטת "תפוס ושחרר" כדי לא לפגוע באוכלוסיית דגי-המקור.
דגי-חרב ומפרשניים גדולים מאוד, שעשויים להגיע למשקלי שיא, נלקחים לחוף ונשקלים. שיאים נכתבים לרוב ב"ספר השיאים העולמי של דגי ענף הספורט" IGFA של האגודה הבינלאומית לדיג ספורטיבי. השיא הנוכחי נותר על כנו מזה 20 שנה.
כותבים כגון זיין גריי וארנסט המינגוויי, שהיו גם דייגים חובבים, תיארו באופן מליצי ומהלל את החוויה והאתגר שבדיג דגי חרב, ואף דגו מספר דגי חרב גדולים מאוד בעצמם. דג-החרב הוא סמלה של האגודה הבינלאומית לדיג ספורטיבי (International Game Fishing Association) - ארגון המקדם דיג ספורטיבי ומפקח עליו, ובין השאר מחזיק ספר שיאים של דגי ענק שנידוגו לפי כללי הארגון.
אפץ
אפץ (בהונגרית: Apc) הוא כפר במחוז הווש שבצפון הונגריה.
יהודי אפץ.
יהודים התיישבו לראשונה במקום בתחילת המאה ה-19 בחסות בעל האחוזה המקומי. רובם התפרנסו ממסחר. תחילה השתייכו יהודי הכפר לקהילת פאסטו ומשנת 1855 סונפו לקהילת הטן () הקהילה הקימה חברה קדישא, שני בתי עלמין, בית כנסת, בית ספר ומקווה טהרה.
בשנת 1930 התגוררו במקום 116 יהודים ובשנת 1944 חיו במקום 124 יהודים
ב-9 במאי 1944 לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הובלו כל יהודי אפץ לגטו הטוון, וכעבור שבועות מספר שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כ-15 משרידי הקהילה היהודית לכפר, אך לא הצליחו לחדש את החיים היהודיים. בניין בית הכנסת ניזוק קשה במהלך המלחמה וספרי התורה אבדו. בני הקהילה התפזרו תוך כמה שנים ובשנת 1962 כבר לא ישבו יהודים באפץ.
Me Gusta
Me Gusta (באנגלית: I Like, ובעברית: אני אוהבת) הוא סינגל של זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-2 בדצמבר 2018, על ידי חברת התקליטים פינה רקורדס, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של נטשה, "IlumiNATTI".
השיר הגיע למקום ה-39 במצעד שירי הפופ הלטיניים, וה-39 במצעד האירפליי הלטיני.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי נאטי נטשה, דדי יאנקי, ואלי TMW, ג'סטין קוילס ורפאל פינה. בשנת 2019, הוציאה את הרמיקס הרשמי של השיר, בו מתארח הזמר הלטיני פארוקו. הרמיקס זכה להצלחה רבה וצבר למעלה מ-30 מיליון השמעות בספוטיפיי.
חלק מהביקורות שהופנו כלפי השיר, טענו כי הוא מדבר על בגידה במערכת יחסים. בנוסף, תואר הקליפ שלו כ"קליפ חושני".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של נטשה ב-2 בדצמבר 2018 ובוים על ידי קרמיט רודריגז ודניאל דוראן. הקליפ זכה להצלחה רבה, וצבר 3 מיליון צפיות בפחות מיממה. בקליפ נראית נטשה כשהיא לבושה במספר תלבושות שונות, ואורות כחולים מאירים עליה.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-140 מיליון צפיות.
גראנד שומיאר
אקדמי גראנד שומיאר
אקדמי דה לה גראנד שומיאר
גראנד שומייר
אקדמיה גראנד שומייר
אקדמי גראנד שומייר
אקדמי דה לה גראנד שומייר
גרנד שומייר
אקדמיה גרנד שומייר
אקדמי גרנד שומייר
אקדמי דה לה גרנד שומייר
גרנד שומיאר
אקדמיה גרנד שומיאר
אקדמי גרנד שומיאר
אקדמי דה לה גרנד שומיאר
גבי שפלר
גבי שפלר (נולד בירושלים ב-23 ביוני 1947) הוא פסיכולוג קליני בכיר ופסיכואנליטיקאי, פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה, מנחה, מדריך בפסיכותרפיה ובפסיכודיאגנוסטיקה, פסיכואנליטיקאי מנחה.
שפלר למד ולימד באוניברסיטה העברית בירושלים. את העבודה לקבלת תואר דוקטור הגיש ב-1990 בנושא פסיכותרפיה מוגבלת בזמן, מחקר תוצאה מבוקר, בהנחיית פרופ' חיים דסברג ופרופ' גרשון בן-שחר.
ביוגרפיה.
בשנים 1975–1979 התמחה בפסיכולוגיה קלינית במחלקה הפסיכיאטרית במרכז רפואי"הדסה", ירושלים, בבי"ח הממשלתי לבריאות הנפש, "בי"ח איתנים, ובמרפאת בי"ח "הרצוג" (עזרת-נשים).
שפלר הוכשר כפסיכותרפיסט באוריינטציה אנליטית (1980-1977) במכון ישראלי לפסיכואנליזה על-שם מ' אייטינגון, בירושלים וב-1997 גמר שם את ההכשרה הפסיכואנליטית.
ב-1984 סיים לימודי המשך בטיפול מוגבל בזמן בשיטת פרופ' ג'יימס מאן ובהנחייתו.
במרוצת קריירתו המקצועית, מ-1967, עבד שפלר "במרכז למען הילד" ירושלים (מכון טיפולי לילדים ובני נוער אוטיסטים) , במחלקת מדעי ההתנהגות בצה"ל במסגרת מילואים, עסק בהנחיית קבוצות בבית ספר לעובדי הוראה בכירים במשרד החינוך ובאגף השיקום במשרד הביטחון ומ 1976 ועד לפרישתו ב 2018 עבד כפסיכולוג קליני ולאחר מכן כפסיכולוג הראשי של בית החולים "הרצוג" ("עזרת נשים") בירושלים. בתפקידו האחרון ניהל צוות רב-מקצועי במרפאת המבוגרים, ניהל יחידה לטיפול קצר מועד, היה חבר ב"ועדת הלסינקי" של ביה"ח ושימש כעמית מחקר ב"מרכז לאטנר" למחקר בפסיכותרפיה ובפסיכולוגיה חברתית (מ-1990 ועד 2018).
מ-2018 ועד היום משמש שפלר כפסיכולוג הראשי והאחראי על התמחות הפסיכולוגים בקליניקה הקהילתית של המחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת בן - גוריון בנגב.
במשך שנים, במקביל לעבודה הקלינית כיהן שפלר באקדמיה בתחילה כמרצה אורח (מ 1988 ועד 1993) מ-1996 כיהן כמרצה בכיר קליני ומ 2002 כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, היה ראש המגמה הקלינית לפסיכולוגיה ובמשך 4 שנים ברציפות מ 1999 ועד 2002 נבחר כ"מרצה המצטיין". שפלר היה חבר בוועדה העליונה לאתיקה במחקר באוניברסיטה העברית ומנהל "מרכז פרויד" לחקר הפסיכואנליזה ומופקד הקתדרה ע"ש זיגמונד פרויד. במסגרת תפקידיו אלה הגה, יזם והקים את "מארג"- כתב עת לפסיכואנליזה, שנתון שיוצא לאור בהוצאת "מאגנס" ובשיתוף חברות, מכונים ואגודות פסיכואנליטיים. מאז ועד היום משמש כיו"ר המערכת.
מ 2019 מורה בכיר במגמה הקלינית רגישת תרבות במכללה האקדמית "אחווה". ב-2020 מונה לדיקן בית הספר ללימודים מתקדמים במכללה זו.
שפלר הרצה ומרצה, ערך ועורך סדנאות, השתתף בכנסים מקצועיים בארץ ובכל רחבי העולם בנושאים שונים בפסיכולוגיה קלינית ובאתיקה.