החיל הוקם בשם "חיל האוויר של אלסקה" ב-15 בינואר 1942 במטרה לנהל את בניית כוחות חילות האוויר של צבא ארצות הברית באלסקה. ב-5 בפברואר 1942 שונה שמו ל"חיל האוויר ה-11". החיל השתתף בקרב על האיים האלאוטיים שנכבשו על ידי האימפריה היפנית. במהלך הקרב ביצעו מטוסי החיל 297 גיחות והטילו כ-3,662 טון פצצות. החיל השמיד 60 מטוסי אויב, משחתת אחת, צוללת אחת ושבע ספינות נושאות גייסות. בהמשך המלחמה הפציץ החיל את מתקני הצבא היפניים באיים הקוריליים הצפוניים. בתום המלחמה אורגן מחדש החיל כפיקוד האווירי של אלסקה ומפקדתו התמקמה בבסיס חיל האוויר אלמנדורף שבאנקורג'.
בתחילת המלחמה הקרה התעצם החיל במטוסי סילון חדישים ובמתקני גילוי והתרעה. בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הופחתו מספר מטוסי הקרב המיירטים של החיל כתוצאה משינוי בדוקטרינת ההגנה האמריקאית, וכן פורקו תחנות הרדאר הרבות שהוצבו לאורך החוף הצפוני.
ב-1990 הועבר החיל לאחריות פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית ושמו שונה שוב ל"חיל האוויר ה-11". לאחר נפילת ברית המועצות, עברה התמקדות החיל מהגנה והרתעה מפני התקפה סובייטית לאימון והכשרת כוחות אוויריים זמינים למשימות ברחבי העולם.
ארגון ויחידות.
יחידות עיקריות של חיל האוויר ה-11:
ליעד אלמליח
ליעד אלמליח (נולד ב-21 בפברואר 1989) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל כרמיאל.
קריירה.
אלמליח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וב-29 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול מכבי נתניה בגביע הטוטו. בסך הכל ערך שתי הופעות בגביע הטוטו במדי מכבי חיפה, ובקיץ הושאל להפועל עכו. במחזור הפתיחה של עונת 2009/2010 ערך אלמליח את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לקבוצת נעוריו מכבי חיפה, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. בסך הכל עד תום העונה כבש שלושה שערים ב-21 הופעות, ובעונת 2010/2011 המשיך בהפועל עכו וערך 29 הופעות אך לא כבש.
את עונת החל אלמליח ללא קבוצה, ובינואר חתם בפודבסקידזי ביילסקו-ביאלה מליגת העל הפולנית. ב-18 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לווידז'ב לודז', ובסך הכל ערך במדיה חמש הופעות ליגה.
ב-15 באוקטובר 2012 חתם אלמליח בהפועל נצרת עילית. ב-28 בדצמבר 2012 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 על הפועל רעננה בליגה הלאומית. בתחילת עונת 2013/2014 לא שיחק, ובינואר הושאל להפועל אשקלון, עמה ירד בתום העונה לליגה א'. בתחילת עונת 2014/2015 חזר אלמליח להפועל נצרת עילית, אשר בשנת 2019 שינתה את שמה להפועל נוף הגליל.
ב-25 ביולי 2021, אלמליח חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-9 בינואר 2022 אלמליח חתם בהפועל כרמיאל מליגה ב'.
צבי אלחייני
צבי אלחייני (נולד ב-1971) הוא אדריכל ודוקטור להיסטוריה של אדריכלות ישראלית, כותב, עורך ואוצר, מייסד ארכיון אדריכלות ישראל ומנהלו.
ביוגרפיה ואקדמיה.
אלחייני נולד וגדל בשכונת כפר גנים א׳ שבפתח תקווה להלנה הופמן (שעלתה ארצה בשנת 1950 מפולין) ולדניאל אלחייני (שעלה ארצה בשנת 1949 ממרוקו). הוא התחנך בחינוך הממלכתי דתי, למד בישיבת בני עקיבא נחלים וסיים את לימודיו התיכוניים בבית-הספר אמי"ת גוש דן שעל-יד אוניברסיטת בר-אילן. בצבא שירת במערך ההסברה של חיל החינוך וככתב עיתון במחנה.
בשנת 1998 סיים בהצטיינות את לימודיו במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל ולאחר מכן למד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים (הטכניון) שם השלים בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני בהיסטוריה, תאוריה וביקורת של ארכיטקטורה. עבודת המאסטר שלו, אוסקר נימאייר וראשית האורבניזם הספקולטיבי בישראל אחרי 1960, חקרה לעומק לראשונה את פועלו בישראל של האדריכל הברזילאי הנודע באמצע שנות ה-60 והניחה תוך כך יסודות להיסטוריה המוקדמת של הבנייה לגובה בישראל. חלקים נרחבים מתוך מחקר זה התפרסמו בספרים ובכתבי-עת בארץ ובחו״ל.
בשנת 2014 השלים אלחייני את החיבור לשם קבלת תואר דוקטור, גם כן בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון. מחקר הדוקטורט שלו על גישות רב–הקשריות לארכיונאות אדריכלית (שיחזור ידע להיסטוריוגרפיה של אדריכלות ישראל) הציע מודל חדשני רב-הקשרי לארכיונאות, לתיעוד ולאיחוי של ידע אדריכלי עלום, על רקע פיזורם ואובדנם רחבי-ההיקף של אוספים אדריכליים אישיים וארגוניים בישראל בעשורים האחרונים.
במקביל לכתיבת הדוקטורט ייסד אלחייני במגדל שלום מאיר בסיועם הגדול של מתנדבים ותומכים את ארכיון אדריכלות ישראל שהוא כיום האוסף המקיף ביותר של תולדות התכנון, הבנייה והאדריכלות בארץ מראשית המאה ה-20 ועד ימינו. הארכיון מקיף למעלה ממיליון פריטים שרבים מהם עוברים תהליך דיגיטציה במסגרת הסכם עם הספרייה ליודאיקה של אוניברסיטת הרווארד. משנת 2016 חבר אלחייני בוועדת ההיגוי של אשכול האדריכלות בפרויקט תרבות חזותית ואמנויות הבמה של הספרייה הלאומית שמטרתו הצלה, דיגיטציה והנגשה של אוספים בתחומי האדריכלות, העיצוב, המחול, והתיאטרון בישראל.
בין השנים 2002–2017 לימד אלחייני קורסים וסמינרים בהיסטוריה של אדריכלות ישראל במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל, בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, במחלקות לעיצוב פנים וסביבה בשנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב ובHIT מכון טכנולוגי חולון, ועוד. מאז 2017
עוסק באוצרות, כתיבה ועריכה.
ספרים ופרסומים.
בשנת 2020 ראה אור בהוצאת בבל הספר ״גולדרייך דה שליט מקום״ על עבודתם של ארטור גולדרייך ותמר דה שליט מקום בעריכתו של אלחייני (עורכת משנה דיאנה דולב). בספר מאמרים וטקסטים מאת אלחייני והחוקרות לואיז בית-לחם, אורנה בן מאיר, מיכל חכם ואיילה לוין ומאות דימויים מארכיונם של גולדרייך ודה שליט ומאוספים אחרים.
בסוף שנת 2019 ראה אור בהוצאה פרטית של האדריכל יוסי פרידמן הספר ״סילו ישראלי״ שאלחייני ערך יחד עם ד״ר אדריכל אור אלכסנדרוביץ. הספר מקיף מאות תצלומי ממגורות בישראל מאת צחי אוסטרובסקי ומאמרים מקיפים על ההיסטוריה הטכנולוגית, האדריכלית והתרבותית של מבני אסמים וממגורות בעולם ובישראל מאת אלכסנדרוביץ ואלחייני.
בסוף שנת 2017 ראתה אור המונוגרפיה שמעון פובזנר אדריכל מאת אלחייני והאדריכל מיכאל יעקובסון (הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר) ופורשת לראשונה את מכלול עבודתו של אחד מנציגיה הבולטים של אדריכלות ישראל בעשוריה הראשונים, זוכה פרס רוקח, שהיה מעורב בין השאר בתכנון משכן הכנסת, כיכר מלכי ישראל וכיכר העצמאות (נתניה), מכון ון ליר ובית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, בית החייל בתל אביב ובנתניה, אתרי הנצחה רבים, בנייני המכון למחקר ביולוגי בישראל ועוד.
בשנת 2016 פרסם אלחייני עם מיכאל יעקובסון את המונוגרפיה הדו-לשונית האדריכלות של נדלר-נדלר-ביקסון-גיל: 1946-2010 הפורשת לראשונה את מכלול עבודת אחד ממשרדי האדריכלים הפעילים בארץ, מייסודם של האדריכלים שולמית נדלר ומיכאל נדלר.
אלחייני מעורב בשורה ארוכה של מאמרים, קטלוגים, ספרים ותערוכות העוסקים באדריכלות ישראל. עם תום לימודי התואר הראשון שימש עורך המשנה של שני כרכי הספר הפרויקט הישראלי: בניה ואדריכלות 1948-1973 (עורך: צבי אפרת, 1,055 עמ׳, הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות 2005), המהווים לקסיקון נרחב של ההיסטוריה של אדריכלות ישראל בעשורים הראשונים של הריבונות הישראלית.
בין השנים 2004–2006 שימש אלחייני עורך הארכיטקטורה של סטודיו (כתב עת) לאמנות ובמסגרת זו פרסם מספר שורה של מאמרים וכן ערך עם יעל ברגשטיין גיליון ארכיטקטורה מיוחד שעסק באדריכלות שנות ה-70 וה-80 בישראל, תקופת המעבר שבין הברוטליזם והפוסטמודרניזם באדריכלות ישראל על רקע המהפך הפוליטי והתמורות הטריטוריאליות והכלכליות בארץ באותם עשורים.
בשנת 2009 שימש יועץ מדעי לתרגום העברי של המונוגרפיה מוניו גיתאי-ויינרויב: ארכיטקט באוהאוס בארץ ישראל מאת ריצ׳ארד אינגרסול (הוצאת בבל ומוזיאון תל אביב לאמנות).
כמייסד המנהל של ארכיון אדריכלות ישראל היה אלחייני שותפו של ד״ר אדריכל אור אלכסנדרוביץ בהוצאת הספר להעז את התריס: התגוננות סולארית בבנייה התל אביבית של שנות ה-50 וה-60 (הוצאת פאבליק סקול, 2016) וכן יועץ מלווה של הספר אפוריה: ארכיטקטורה של עצמאות, הסגנון הברוטליסטי של תל אביב יפו 1948-1977 בעריכתם של ד״ר ירמי הופמן והאדריכלית הדס נבו-גולדברשט (הוצאת מרכז המורשת לארכיטקטורה בטכניון, 2017) הסוקר ומנתח למעלה מ-120 מבנים ברוטליסטיים שנבנו בתל אביב לאחר הקמת המדינה ומתבסס ברובו הגדול על חומרים מתוך אוספי ארכיון אדריכלות ישראל.
נוסף על אלה אלחייני פרסם עשרות מאמרים בנושאי אדריכלות ואמנות בכתבי-עת, מגזינים, עיתונים ואתרי חדשות בישראל (xnet, הארץ, העיר, כל העיר, גלובס, סטודיו, המדרשה, מעין, משקפיים, מוזה, מבנים, העין השביעית, עת־מול, בלוק ועוד) ובכתבי-העת הבינלאומיים לאדריכלות ולעיצוב Blueprint, ARCHIS, VOLUME, LOG ואחרים, וכן בספרים, אנתולוגיות וקטלוגים בישראל ובחו"ל.
אוצרות ותערוכות.
בשנים 1998–2000 שימש אלחייני עוזר אוצר לצבי אפרת בתערוכה הפרויקט הישראלי: בניה ואדריכלות 1948-1973 שהוצגה בסוף שנת 2000 בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו של מוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2002 היה חבר בצוות התערוכה הפרעה גבולית (Borderline Disorder) (אוצר צבי אפרת) בביתן הישראלי בביאנלה ה-8 לארכיטקטורה בוונציה וטקסט שלו אף נכלל בקטלוג הנלווה.