לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) החליטה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה בראשות בצלאל סמוטריץ' לרוץ בנפרד, ולפיכך נותרה ברשימת "ימינה" רק הימין החדש בראשות נפתלי בנט. הבית היהודי פרשה מהמרוץ והודיעה על תמיכה בימינה. בבחירות קיבלה ימינה 7 מנדטים ונכנסה לכנסת העשרים וארבע. במשא ומתן קואליציוני מונה נפתלי בנט לראש הממשלה, ברוטציה עם יאיר לפיד, ראש מפלגת "יש עתיד". בעקבות הקמת הממשלה נשמעה ביקורת קשה כלפי המפלגה על ידי חלק מבוחריה על כך שהופרו כמה הבטחות בחירות מרכזיות. ביניהן, לא לשבת תחת לפיד ולא לשבת עם רע"מ. נגד הממשלה נערכו מספר הפגנות. אחד מחברי הסיעה עמיחי שיקלי התנגד להקמת הממשלה ובהמשך אף סולק ממנה והוגדר חבר כנסת יחיד. בהמשך פרשה מהקואליציה חברת הסיעה עידית סילמן ובהמשך גם ניר אורבך שעם פרישתו, כשנה לאחר הקמת הממשלה, אבד הרוב לקואליציה והכנסת החליטה להקדים את הבחירות לכנסת הבאה.
הבחירות לכנסת ה-25.
לאחר נפילת הממשלה הכנסת החליטה על הקדמת הבחירות לכנסת העשרים וחמש לנובמבר 2022. בנט הפך לראש הממשלה החליפי, הודיע כי לא יתמודד לכנסת הבאה והעביר את השליטה על המפלגה לאיילת שקד. שקד הובילה משא ומתן עם מפלגת דרך ארץ בראשות השר יועז הנדל והוקמה רשימה משותפת לשתי המפלגות בשם הרוח הציונית בראשות שקד והנדל.
עמדות ועקרונות.
עקרונות המפלגה כפי שפירט אותם יו"ר המפלגה נפתלי בנט בעמוד הפייסבוק שלו הן:
יו"ר המפלגה איילת שקד אמרה שהמפלגה תפעל להסדיר יחסי דתיים וחילוניים על בסיס הבנות משותפות וגרסה מעודכנת של אמנת גביזון-מדן.
בפברואר 2019 פרסמה המפלגה מצע מפורט.
המישור הכלכלי.
מפלגת הימין החדש מגדירה את מדיניותה כ.
נוער הימין החדש.
נוער הימין החדש היא תנועת הנוער של מפלגת הימין החדש. התנועה הוקמה מייד עם הקמת מפלגת הימין החדש בראשות נפתלי בנט ואיילת שקד. בראש תנועת הנוער עומדים האחים בן ומתן דרור,
בתנועה פעילים בגילים: 12–18 עם הנהגה בוגרת. תנועת הנוער התמזגה לתוך תנועת "נוער ימינה".
מילה רסין
מילָה רָסין (בצרפתית: Mila Racine; 14 בספטמבר 1921, מוסקבה – 30 במרץ 1945, מאוטהאוזן) הייתה פעילה במחתרת היהודית בצרפת בזמן מלחמת העולם השנייה. היא נתפסה על ידי הנאצים ונספתה במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
פועלה בתקופת השואה.
רסין התגוררה בסַן-זֶ'רוֶוה-לֶה-בּן (Saint-Gervais-les-Bains) ושם הייתה פעילה בתנועת צופים צעירים שהוקמה כדי לסייע ליהודים בסכנה, וכן בוויצו. מ-5 בינואר 1942 עד 21 באוקטובר 1943 פעלה רסין בשורות תנועת ההתנגדות הצרפתית בטולוז, ניס, אנמס , בַּניֶיר-דה-לוּשוֹן (Bagnères-de-Luchon) ויישובים נוספים בדרום צרפת. היא סיפקה סיוע לעצירי מחנות ריכוז בדרום צרפת, בייחוד גירס, וסייעה עם אחיה עמנואל רסין להעברת יהודים אל מעבר לגבול, אל שווייץ.
אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה ב-3 בספטמבר 1943, מצאו אלפי מיהודי דרום צרפת מקלט זמני בניס. מילה רסין סייעה לרבים מהם לחצות את הגבול לשווייץ. ב-21 באוקטובר 1943 נתפסה מילה רסין על ידי הגרמנים כשהעבירה יהודים אל מעבר לגבול שווייץ באזור סן-ז'וליין-אן-ז'נבואה (Saint-Julien-en-Genevois) . היא הובאה לאנמס ונכלאה בבית הכלא של הגסטפו ששכן במלון Pax (Hôtel Pax) .
ראש העיר אנמס, ז'אן דפו, הצליח להביא לשחרורם של חלק מהילדים, בהם תינוק. הוא הציע למילה לפעול בחשאי לשחרורה, אך היא סרבה מחשש שהילדים שעדיין נותרו בכלא ייפגעו. רסין נכלאה בכלא מונטלוק בליון. לאחר מכן נכלאה במחנה הריכוז קומפיין ובמחנה הריכוז רוונסברוק. משם הועברה למחנה הריכוז מאוטהאוזן והעובדה בתיקון מסילות ברזל שנפגעו בהפצצות בעלות הברית. ב-30 במרס 1945 נהרגה מילה רסין בהפצצות בעלות הברית.
מפלגת הימין החדש
קל&quot;ף חזק
קל"ף חזק היה ביטאונה של תנועת קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית), שיצא לאור בשנים 1989–2001. הביטאון יצא מספר פעמים בשנה ונתן ביטוי ספרותי ואידאולוגי לנשים לסביות שהיו פעילות בו.
היסטוריה.
רקע.
קל"ף חזק יצא לאור בשנת 1989, גליונותיו כללו דיונים אידאולוגיים, מדורי ספרות ותרבות, דיווחים על פעילות תנועת קל"ף, תמיכה בנשים בנושאים הקשורים לעולם הלסבי וכתבות שונות.
הביטאון נסגר בשנת 2001, ואחריו יצא לאור בשנים 2003–2005 מגזין בשם "פנדורה". למשך זמן מה אף פורסם מגזין הקהילה הלסבית בישראל בשם "אסוציאציות חופשיות", שסימן כיוון חדש ולאו דווקא פמיניסטי לפעילות הארגון.
מורשת.
בשנת 2016, לרגל מצעד הגאווה שצוין בסימן "נשים בקהילה", הוצא גיליון מיוחד של קל"ף חזק, ששזר כתבות היסטוריות שנלקחו מגליונות עבר יחד עם מאמרים מאת מובילות קל"ף, המתארים את התנועה בראייה לאחור.
בדברי העורכות נכתב כי,
קקדו שחור אדום-זנב
קקדו שחור אדום-זנב (שם מדעי: "Calyptorhynchus banksii") הוא מין תוכי שחור ממשפחת הקקדואיים החי ברחבי צפון ומזרח אוסטרליה.
מאפיינים.
אורכו של תוכי זה עד 60 ס"מ והוא בעל דו-צורתיות זוויגית. הזכרים בעלי נוצות שחורות עם ציצות מעל הראש ולצד הלחיים, מקור אפור וזנב שחור, עם זוג נוצות ארוכות אדומות. הנקבות שחורות גם אך בעלות נוצות צהובות-כתומות בזנב ובחזה ובעלות כתמים צהובים-אדומים על הלחיים והכנפיים.
הזכרים גדולים יותר ומשקלם עד 670-920 גרם לעומת הנקבות שמשקלן 615-870 גרם. תוכים אלה מגיעים לבגרות בגיל 4 ויכולים להאריך שנים. ידוע על פרט אחד שמת בשבי בגיל 50.
הקקדו ניזון מזרעי עצים, בעיקר של עצי אקליפטוס ועצי Corymbia. ההוא ניזון גם מזרעי שיטה וצמחים מסוג Allocasuarina ,Banksia ,Grevillea ו-Hakea. הוא יאכל גם פירות שונים לרבות פירות חקלאיים.
קקדו זה אינו נמצא בסכנת הכחדה אך חלק מהתת-מינים מאוימים מפגיעה ביערות, שריפות ומסחר בחיות מחמד.
אדינץ
אדינץ (ברומנית: Edineț; ברוסית: Единец', ידינץ; ביידיש: יידניץ, יידיניץ או יעדינעץ) היא עיר בצפון מולדובה, כ-200 ק"מ צפונית לבירה קישינב, ובירת מחוז ידינץ. אדינץ שוכנת בחבל הארץ ההיסטורי בסרביה.
היסטוריה.
האזכור הכתוב הראשון ליישוב הוא במסמך של נסיך מולדובה אלכסנדרו הטוב משנת 1431, בו מוזכר הכפר בשם ויאדינצי (Viadineți). במסמך משנת 1690 של הנסיך קונסטנטין מוזכר הכפר בשם יאדינצי (Iadineți). השם אדינץ (Edineț) מוזכר בכתובים החל משנת 1663. בשנת 1812 סופח האזור על ידי האימפריה הרוסית, ונכלל באזור בסרביה. עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1918 הכריזה בסרביה על עצמאותה, ובהמשך אותה השנה הוכרז על איחודה עם ממלכת רומניה. בתקופה זו נכללה אדינץ בתחום מחוז חוטין.
ב-1940, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, השתלטה ברית המועצות על בסרביה, והעיירה אדינץ סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. במהלך מלחמת העולם השנייה, במסגרת ההסכם בין גרמניה הנאצית לממשלה הרומנית הפאשיסטית בראשות יון אנטונסקו, נכבשה בסרביה, ובכללה העיירה אדינץ, על ידי הצבא הרומני. בשנת 1944 נכבש האזור מחדש על ידי ברית המועצות.
החל משנת 1991, לאחר התפרקותה של ברית המועצות, נמצאת אדינץ בשטחה של רפובליקת מולדובה.
הקהילה היהודית.
בשנת 1897 התגוררו באדינץ 7,379 יהודים, והיוו כ-72% מתושבי העיירה. רובם עסקו במסחר ובמלאכה. הרופאים והרוקחים בעיירה היו כולם יהודים, כמו גם בעלי העגלות, שקיימו את הקשר עם יישובים אחרים. הסופר יהודה שטיינברג חי בעיירה זו בתקופה שבה התפרסם כסופר בעזרת חברו מנשה הלפרן. שניהם ניהלו בעיירה פעילות ברוח משכילית- קבלו את ניהול תלמוד התורה המוקמי, הדיחו את ראש הקהילה ומינו ראש קהילה משכיל וכן פתחו ספריה לצעירים. לאחר מלחמת העולם הראשונה חילקו הרומנים את העיירה לשתי יחידות אדמיניסטרטיביות נפרדות, כדי למנוע מהיהודים, שהיו הרוב, לנהל את ענייני העיירה כולה.
בשנת 1930 התגוררו בעיירה 5,341 יהודים, ואף לקחו חלק בפעילות המוניציפלית. בתקופה מסוימת כיהן יהודי כראש העיירה, וכן שימשו יהודים כסגנים ובעלי תפקידים בכירים. בשנים האלו העיירה שגשגה, הוקמו מוסדות חינוך יהודיים, כולל בית ספר "תרבות", בית חולים יהודי ובית זקנים יהודי. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, עם נוכחות של כל הזרמים.
לאחר סיפוח בסרביה על ידי ברית המועצות, הורע המצב הכלכלי. רכושם של היהודים הוחרם, בתי מלאכה הולאמו, המסחר הושבת, והיהודים שנחשבו לאמידים או לפעילים ציונים גורשו לסיביר.
השואה.
ב-21 ביוני 1941 נסוג הצבא הסובייטי מהעיירה, וב-2 ביולי הגיעו לאזור העיירה חיילים רומנים בסיוע חיילים גרמנים מאיינזצגרופה ד'. ב-5 ביולי נכנסו החיילים לעיירה, ובתוך יומיים רצחו מאות יהודים. החיילים הרומנים הסיתו את האוכלוסייה הנוצרית המקומית כנגד היהודים, ובמעשי הרצח, הביזה והאונס השתתפו, מלבד החיילים הרומנים עצמם, גם תושבי אדינץ הנוצרים וגם איכרים מכפרי הסביבה. תוך שבועיים נרצחו כ-1,000 מתוך 5,000 יהודי אדינץ. נשים ובנות רבות שכבודן חולל, תלו את עצמן. הנרצחים נקברו בשלושה קברי אחים.
באמצע אוגוסט 1941 הוקם בעיירה גטו, אליו נדחקו שארית יהודי אדינץ, אליהם צורפו מגורשים רבים מצפון בסרביה ומבוקובינה. בספטמבר 1941 כבר הצטופפו בגטו כ-12,000 יהודים, ורבים נספו מרעב, קור ומחלות.
ב-16 בספטמבר 1941 גורשו כל היהודים מאדינץ לטרנסיסטריה. חלק מהמגורשים הובלו דרך אטאקי ורזינה, וחלק אחר דרך סקורן ובריצ'ן. רוב היהודים נספו בצעדות המוות במהלך הגירושים, ומרעב, קור ומחלות במחנות וגטאות בטרנסיסטריה, וביניהם ברשד ומוהיליב-פודילסקי. לאחר המלחמה מעט היהודים ששרדו התיישבו בצ'רנוביץ או עלו לישראל. רק בודדים חזרו לאדינץ.
גלשניים
אמזון אלכסה