האחיות אופירה ורוית יוספי המוכרות גם בשם האחיות יוספי היו צמד מוזיקלי מסוגת הפופ שפעל בישראל בשנים 1989–1991. האחיות יוספי הן אחייניותיה של הזמרת עפרה חזה.
היסטוריה.
האחיות יוספי נולדו וגדלו בשכונת כפר שלם שבתל אביב.
אופירה יוספי (23 במאי 1964 – 18 ביוני 2017), הבוגרת מבין השתיים, שרה כבר בנעוריה וזכתה במקום הראשון ב"פסתיכון" הארצי. היא שירתה בצה"ל במקהלת צה"ל, וב-1986, לאחר סיום שירותה הצבאי, הופיעה בלהקת הייצוג של הפסטיבל החסידי, כמו כן באותה השנה היא הופיעה בתוכנית "רחוב סומסום", וב"שלום סומסום" הגרסה באנגלית של התוכנית.
כמו כן הייתה זמרת הליווי של דני סנדרסון. הוא נהג להציג אותה במשפט "אופירה, לא רק שהיא זמרת, היא גם יודעת לשיר!". ב־1989, עוד לפני שהתחילה פעילותן המשותפת של האחיות, הוציאה אלבום סולו בשם "לא שחורה לא לבנה", בהפקתו של יגאל בשן ובלחנים של יורם צדוק.
רוית יוספי (נולדה ב-31 בדצמבר 1968) שירתה בצה"ל בלהקת הנח"ל, ובין השאר הופיעה עם הלהקה בתוכנית "תל אביב אינה מודאגת" בשנת 1987.
האחיות החלו לעבוד ולהופיע יחד בשנת 1989 בניהול מוזיקלי של יורם צדוק ובהפקת הזמר יגאל בשן. בתחרות הקדם אירוויזיון באותה שנה הופיעו בשיר הפופ הקצבי "לשמוח ולרקוד", שדורג במקום השלישי בתחרות. בהמשך הוציאו השתיים את השירים "כל אחד יכול", "טיפ טיפ טופ (מלצרית)" ו"אלוהים", שזכו להצלחה במצעדי הלהיטים. בנוסף הוציאו חידוש לשיר "יום יבוא", לצידו של בשן, עבור ההצגה "אל תקרא לי שחור".
בסוף אותה שנה יצא אלבומן היחיד, שנקרא בפשטות "אופירה ורוית יוספי". לצד השירים שהצליחו במצעדי הפזמונים, נכללה באלבום רצועה בשם "מעורב תימני", מחרוזת שירים בסגנון יהדות תימן. בפסטיגל של אותה שנה ביצעו האחיות מחרוזת דומה בשם "פסטיגלבי" עם דפנה דקל ומרגלית צנעני. כן השתתפו בפסטיגל עם השיר "ילד התעורר", שזכה במקום השלישי. באותה השנה השתתפו האחיות בתוכנית "מסיבת גן".
בשנת 1990 בתיווכו של בשן, מנהלן האישי, הוזמנו האחיות על ידי המפיק רלף צ'אנג להקליט שני שירים בפרנקפורט שבגרמניה. שיר אחד פרי עטו של צ'אנג, אחד ממפיקי המוזיקה המצליחים בגרמניה, שהפיק בין השאר את הזמרת צ'אקה קאן, והשני חידוש לשיר של להקת הקרפנטרז. זה בסוף לא יצא לפועל והאחיות חזרו לישראל עם פרוץ מלחמת המפרץ. באותה שנה, הן השתתפו בתוכנית הטלוויזיה "הופה היי", ובהפקה הבימתית החדשה של "הופה היי" לצד אייל גפן ושלישיית "הופה היי" עם אבי דור ואהרון פררה (במקום עוזי חיטמן ויונתן מילר). גם בשנת 1991 הן שיתפו פעולה עם השלישייה, לצד מוני מושונוב, שלמה בראבא וגידי גוב, במופע שנקרא "זהו הופה".
ב-1992 צמד האחיות הפסיק להופיע יחד, וכל אחת פנתה לקריירה עצמאית.
לאחר הפרידה.
רוית פרשה מעולם המוזיקה, ומשנת 2007 התגוררה עם משפחתה במקסיקו לתקופה מסוימת, לרגל עסקיו של בעלה, אפי אללוף.
כיום היא מתגוררת בארץ והיא ובעלה מנהלים מסעדת דגים בבעלותם ברמת השרון.
אופירה המשיכה בקריירה המוזיקלית. היא חזרה והופיעה בתחרות קדם-אירוויזיון 1991 עם השיר "עולם" שזכה במקום השביעי, והפך לשירה המוכר ביותר, באותה השנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרת המתח והמסתורין של מיקי בהגן "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" ששודרה בערוץ הראשון בפרק "מוות בטוח" לצידם של נתן זהבי ודן תורג'מן. בשנת 1996 הקליטה עם דני רובס את הדואט "מכתב קטן" לאלבומו "ככה אני אוהב", ובאותה השנה הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "לילה גוב" וביצעה עם גידי גוב את השיר "היה או לא היה", גרסה עברית לשיר הברזילאי ("בוקר של קרנבל") מפסקול הסרט "אורפאו נגרו". השיר נכלל באוסף המשולש "לילה גוב 2" שיצא ב-1997. ב-1998 גנזה את אלבום הסולו שלה, שנשא את השם "כמו אגדה", ונכתב והולחן על ידי גרי אקשטיין ודייוויד חטב.
בנוסף היא שרה ביחד עם דב רייזר ורותי הולצמן את שיר הפתיחה של הסדרה המצוירת "נאנוק". לאורך השנים הקליטה מספר ג'ינגלים ותשדירי בחירות, וכן קולות רקע לזמרים אחרים. כמו כן, עבדה בתיאטרון הסמטה.
אופירה נפטרה ב-18 ביוני 2017 לאחר מאבק של שלוש שנים במחלת הסרטן, כשהיא בת 53. היא נקברה בבית העלמין ירקון והותירה אחריה בעל, בן ובת.
ב-7 באוקטובר 2018 הוציא עידו מימון בהפקה משותפת עם המפיק והבסיסט דני שניידרמן את הסינגל "רומנטיקה", שהקליט עם אופירה לפני פטירתה, עם קולות רקע של הראלה בר.
השיר נכלל במקור באלבום הגנוז "כמו אגדה" של יוספי משנת 1998.
יון גנאר
יון גְנָאר (באיסלנדית: Jón Gnarr; נולד ב-2 בינואר 1967) הוא שחקן, קומיקאי ופוליטיקאי איסלנדי, אשר נבחר ב-15 ביוני 2010 לראש עיריית רייקיאוויק וכיהן בתפקיד עד 2014.
גנאר החל את עבודתו כקומיקאי בתוכנית הרדיו "טוויהופי", ניגן בלהקת נפרנסלי וכיכב במספר סרטים, הבולט שבהם הוא "החלום האיסלנדי" (Íslenski draumurinn - 2000) וכן "איש כמוני" (Maður eins og ég - 2002). בנוסף, הוא כיכב והיה שותף בכתיבת תוכנית הטלוויזיה "משמרת לילה" (Næturvaktin) בתפקיד גיאורג ביירנפרדסון.
בשנת 2009 הקים גנאר את "המפלגה הטובה ביותר", מפלגה סאטירית שלעגה לפוליטיקה האיסלנדית. בראשות מפלגה זו נבחר כראש העיר.
מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שריפות
מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שריפות (באנגלית Modular Airborne FireFighting System ובראשי תיבות MAFFS) היא יחידה עצמאית המשמשת לכבאות אווירית וניתנת להטענה על מטוס C-130 הרקולס.
המערכת מאפשרת כיבוי שריפות מן האוויר, תכונה החשובה למשל בשרפות יער, שלעיתים קרובות אין גישה אליהן מן הקרקע.
המערכת ניתנת להטענה על כל מטוס הרקולס מדגם E או H המצויד במערכת הטענה מסוג USAF 463L. בשעת הצורך ניתן אפוא להסב לכיבוי שריפות מטוסים צבאיים המשמשים ביומיום למשימות אחרות.
המערכת מורכבת מחמישה מכלי לחץ בעלי קיבולת כוללת של 10,000 ליטר מעכב בעירה נוזלי ובנוסף אוויר דחוס לפליטת הנוזל בלחץ. משקל המערכת כ-5 טון. המערכת ניתנת להטענה על מטוס ההרקולס על ידי צוות מיומן תוך זמן של בין ארבע לשש שעות.
MAFFS2 הוא דגם משופר של המערכת, המצויד במכל לחץ אחד גדול, קיבולת נוזל גדולה יותר של 13,000 ליטר, וזמן הטענה קצר יותר (עקב דחיסת האוויר שתתבצע באוויר במקום על הקרקע) של בין שעה אחת לארבע שעות.
המערכת פותחה על ידי חברת FMC Corporation בשנת 1970, בעקבות שריפות הענק במחוז סן דייגו, בקליפורניה. טיסת המבחן הראשונה הייתה בשנת 1971. המערכת מיוצרת על ידי חברת Aero Union. הדגם הראשון של MAFFS2 נבנה בשנת 2007, ונכנס לשימוש בשנת 2008.
המערכת נמצאת בשימוש משמר היערות האמריקאי, חיל האוויר הברזילאי וחיל האוויר המלכותי התאילנדי.
הפיגוע בנהריה (1974)
הפיגוע בנהריה שאירע בליל 24 - 25 ביוני 1974 היה פיגוע בו חדרה חוליית מחבלים מארגון פת"ח דרך הים מלבנון לנהריה, הרגה חייל ושלושה אזרחים, פצעה ששה, וחוסלה בידי כוח מסיירת גולני.
השתלשלות האירועים.
מעט לאחר השעה 23:00 של 24 ביוני 1974 נחתו שלושה מחבלים מהזרוע הימית של פת"ח בחוף נהריה באמצעות סירת "זודיאק" עם מנוע. המחבלים יצאו ככל הנראה ממחנה הפליטים אֶ-רַשִידִיֶה שמדרום לעיר צור. על פי ציודם כוונתם הייתה ככל הנראה להגיע לבית הקולנוע 'געתון' כדי לבצע שם פיגוע המוני עם תום הקרנת סרט שהוצג בו.
מחוף הים פנו שלושת המחבלים בקו ישר מזרחה לתוך נהריה. לאחר שחצו את רחוב בלפור הם ניסו לחצות גדר שיחים. הרעש שעוררו משך את תשומת לבו של נער שהתגורר בקומה הראשונה של בית מס' 19. הוא הביט מהחלון זיהה אותם לאור פנסי הרחוב וזעק בקול: "מחבלים". קריאתו של הנער הזעיקה למקום שני אנשי סיור של "המשמר האזרחי". משזיהו אותם המחבלים, השליכו לעברם רימון יד וירו לעברם. אנשי המשמר האזרחי השיבו באש מהרובים הצ'כיים שהיו ברשותם ותפסו מחסה. השעה הייתה 23:10. פעולתם הנמרצת של אנשי המשמר האזרחי שיבשה את תוכנית המחבלים. הייתה זו הפעם הראשונה שאנשי המשמר האזרחי בישראל סייעו ללחימה בטרור הפלסטיני.
בעקבות הירי החלו להגיע לאזור קצינים וחיילים במילואים ובסדיר, חלקם חמושים בנשקם האישי וכן שוטרים ממשטרת נהריה. הם ירו לעבר המחבלים וריתקו אותם למקומם בחניון המכוניות של הבניין שהיה מתחת לעמודיו בחלקו המזרחי, עד הגעת כוחות הכוננות של פיקוד הצפון.
הראשון שדיווח למשטרה ולצה"ל על האירוע היה מפקד העיר נהריה, רס"ן (במילואים) יצחק ישראלי, שהתגורר ברחוב בלפור בבית מס' 21. לאחר מכן פינה את כל דיירי הבניין שבו גר. בשעה 23:15 הגיע לאזור ברכבו גם מפקד משטרת נהריה, פקד מאיר אלמגור. עמו הגיע בג'יפ סמל המשמרת של תחנת נהריה. בהגיעם סמוך לבית המשפט העירוני ירו לעברם המחבלים וניפצו את שמשות הג'יפ. השניים חברו לאנשי המשמר האזרחי ויחד המשיכו לירות לעבר המחבלים. פקד מאיר אלמגור דאג להביא למקום את מזכיר בית המשפט שפתח את הבית כדי לאפשר קיום קשר טלפוני עם צה"ל.
בשעה 23:20 הגיע למקום גם סא"ל (במילואים) דב ירמיה, מפקד המשמר האזרחי בנהריה, שגם הוא התגורר בסמוך. ירמיה הגיע לבית המשפט, שמע מפקד מאיר אלמגור שיש מחבלים בבית מס' 19 ופתח באש לעבר המחבל שירה אותה שעה מגג בניין מס' 19. חייל בשירות סדיר שהגיע לאזור ביוזמתו פתח גם הוא באש מרובהו האישי.
בעוד נמשכים חילופי האש עם המחבלים, הגיעו למקום אנשי צבא נוספים שהיו בחופשה והיה ברשותם נשק. מפקד העיר, רס"ן יצחק וסא"ל ירמיה ריכזו את כל החיילים שהגיעו לאזור, בהם לוחמים מבא"ח גולני שהיו מפוזרים בתפקידי אבטחה בעיר וכיתרו את הבית מכיוונים שונים כדי למנוע מהמחבלים לסגת.