בשנים הראשונות סבל המושב מקשיים רבים ורוב מייסדיו, עולים מעיראק, עזבוהו. בשנת 1955 נותרו במושב כ-15 משפחות מעולי עיראק ואליהם הצטרפו כ-40 משפחות מצפון אפריקה, בעיקר מרוקו. בשנת 1957 התגוררו במושב 68 משפחות. בין המתיישבים לבין הסוכנות היהודית פרץ סכסוך על רקע בחירתם של המתיישבים לשווק חלק מתוצרתם שלא דרך תנובה כדי לקבל מחירים גבוהים יותר. הסוכנות היהודית התנגדה לכך בגלל שההתחייבות לשווק דרך תנובה נכללה בהסכם הלוואה שנתקבל מהסוכנות. הנושא הגיע לדיון בכנסת לאחר שעלו טענות שמדובר בניסיון פסול של הסוכנות לקדם את תנובה על חשבון משווקים אחרים. עד שנת 1962 התקדם המושב היפה. אולם בעקבות ההצלחה ניסו המתיישבים להתרחב מהר מדי, שקעו בחובות וכמחצית המשפחות הגיעו לפשיטת רגל. בשנת 1964 שוב עלה המושב לכותרות לאחר שהתיישבו בו כ-15 משפחות של אריסים ערבים. בשנים 1966-1967 הופקעו כ-1500 דונם מאדמות המושב לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון.
בתחומי המושב - חורבה גדולה מן התקופה הביזנטית ששמה בערבית ח'רבת א-סבתרי. המקום שימש כאתר קרבות ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, ומכאן שמו העברי - גבעת דני.
המלחמה הסובייטית-פינית
משמר השבעה
מִשְׁמַר הַשִׁבְעָה הוא מושב באזור המרכז ליד היישוב בית דגן השייך למועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד). את המושב מקיפים ארבעה כבישים: כביש 1, כביש 4, כביש 44 וכביש 412.
היסטוריה.
המושב הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר הערבי הנטוש יאזור.
המושב קרוי בשם זה, לזכרם של שבעת הנוטרים שנהרגו במלחמת העצמאות בכפר יאזור (בו שוכנת כיום המועצה המקומית אזור, ובה שכונה בשם "שבענה" כהנצחה נוספת). בנוסף יש במשמר השבעה רחובות על שם כל אחד משבעת הנופלים.
במושב נחלות חקלאיות של כ-12 דונם, ובנוסף ישנם משקי עזר קטנים. בעשורים האחרונים פחת מספרם של העוסקים בחקלאות ומרבית התושבים הם בעלי מקצועות חופשיים שמוצאים פרנסתם מחוץ למושב.
בין העסקים שניתן למצוא במשמר השבעה, צימרים, חנויות פרחים, אביזרי-רכב, משתלות לצמחי נוי, ציוד-גינון, עבודות עפר, ואפילו ספא.
אפרים אגם, תושב משמר השבעה, הוא ניצול שואה מהולנד. הוא בנה בביתו מבנה של טחנת רוח לזכר יהודי הולנד שנספו בשואה. על המבנה נכתב "אל תשכח" 1940-1945 בעברית ובהולנדית.
המפלגה הבולשביקית
ניר צבי
נִיר צְבִי הוא מושב במחוז המרכז בישראל. הוא שוכן ליד העיר לוד, ושייך למועצה אזורית שדות דן (לשעבר: עמק לוד), בה הוא מהווה כיישוב הדרומי ביותר.
היסטוריה.
באפריל 1942 החלה קרן קיימת באיסוף כספים בארגנטינה לטובת רכישת קרקע להקמת "כפר ארגנטינה" בארץ ישראל. לקראת סוף 1943 כבר נקבע מיקומו של כפר ארגנטינה, אולם הקמת היישוב עצמו התעכבה. התוכנית להקמת הכפר חודשה לאחר הקמת המדינה.
ב-25 בספטמבר 1952 נערך טקס הנחת אבן הפינה ונקבע שהכפר יוקם ככפר חקלאי-תעשייתי על ידי חברת רסקו עבור בני המעמד הבינוני מיהדות ארגנטינה ויכלול 100 משקים של 25 דונם ושישים מגרשים לא חקלאיים. ראשוני המתיישבים בכפר עלו לישראל בדצמבר 1953 והתיישבו בכפר בתחילת 1954. לקראת סוף 1954 הוחלט על הרחבת הכפר. הכפר נחנך בתחילת 1955 כשנה לאחר הקמתו. בעת טקס חנוכת הכפר נקרא הרחוב הראשי על שם נשיא ארגנטינה, חואן דומינגו פרון. באותה עת התגוררו במקום 57 משפחות. היישוב נקרא בהתחלה כפר ארגנטינה, ובשנת 1955 השתנה שמו לניר צבי, על שם הברון מוריס הירש (צבי) מייסד ההתיישבות בארגנטינה. הכפר הוצג בפני יהודי ארגנטינה כסיפור הצלחה, אולם בתחילת 1961 התלוננו המתיישבים על מצבם הקשה והעדר פרנסה, בגלל שלא אישרו להם מכסות בענף הלול.
חומת ההפרדה עם פרדס שניר.
במאי 1999 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מרכז תוכנית מתאר שהכין משרד האדריכלים גוגנהים-טוראל, לשכונת "פרדס שניר" בלוד הממוקמת ממזרח לניר צבי. מטרת התוכנית הייתה הסדרת הבנייה בשכונה. אושרו הקמתם (או מתן אישור למבנים קיימים) של כ-800 בתים, ולראשונה בתולדות השכונה תוכננה סלילת כבישים ומדרכות, הסדרת מערכת החשמל, הקמת מערכת הביוב, ונקבע תוכנית להרחבת השכונה בעתיד עד ל-3,000 יחידות דיור. מושב ניר צבי הגיש התנגדות לוועדה המחוזית, בטענה שהתוכנית החדשה פוגעת בו, ודרש שלתוך התוכנית יוכנס כביש השייך מוניציפלית למועצה האזורית עמק לוד, כדי שכביש זה יחצוץ בין המושב לבין השכונה. יתר על כן, המושב דרש, שבצד הכביש תיבנה חומה גבוהה שאורכה 1.5 קילומטר וגובהה שלושה מטרים, שתפריד בין פרדס שניר לבין בתי המושב. ועדת ההתנגדויות קיבלה את ההתנגדות, והחליטה שלא תיתן תוקף לתוכנית ולא תעניק אישורי בנייה לפרדס שניר, עד שלא תאושר תוכנית החומה ויובטח ביצועה. עוד דרש המושב, שמי שיקים את החומה יהיו משרד השיכון ועיריית לוד, שתתחייב לטפל בחומה גם בהמשך.
הקמת החומה החלה אך תושבי פרדס שניר יצאו למאבק נגדה. בית המשפט לעניינים מינהליים, קיבל במאי 2006 את עתירת תושבי השכונה נגד בניית החומה, וקבע שתכנון מרחבי עוסק בבני אדם, ביחסים ביניהם ולכן אמור לבחון שיקולים רחבים. בהחלטה תקדימית קבעה בית המשפט כי על רשויות התכנון להתייחס לטענות התושבים, בדבר אפליה, גזענות, קיפוח והדרה אתנית, כאל טיעונים תכנוניים מובהקים. בין היתר קבע שהעובדה שהקיר גורם לתחושה של גטו, היא שיקול תכנוני שאינו שונה במהותו מטענה של הסתרת אור ואוויר". בית המשפט הורה למועצה הארצית לתכנון ולבנייה לדון שוב בטענות תושבי פרדס שניר, ולבחון את מידתיות הפגיעה בהם ואם יש אמצעים חלופיים להגנה על ניר צבי.
במאי 2007, דחתה ועדת המשנה לעררים של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את הערר של תושבי פרדס שניר, נגד ההחלטה להקים את חומת הפרדה בינם לבין מושב ניר צבי. הקמת החומה חודשה והיא הושלמה בשנת 2008.
הפשרת קרקעות המושב לבנייה.
בנובמבר 2018 אישרה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל) בהליך מזורז, את תוכנית "הרובע המערבי"" בלוד הכוללת כ-11 אלף יחידות דיור. חלק משטחי התוכנית הם על שטח חקלאי, בשימוש מושב ניר צבי, בהיקף של 1,690 דונם. שטחים שלא נמצאים בתחום השיפוט של לוד אך יסופחו אליה. המושב התנגד לתוכנית וכפיצוי אושר לו להגדיל את מספר הבתים צמודי הקרקע בשטחו בכ-180 יחידות.
אופי המושב.
ביישוב מתגוררים תושבים בעלי מעמד סוציו-אקונומי גבוה. רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב או באזור התעשייה הקלה שהוקם בשטחים ששימשו בעבר לחקלאות. ביישוב שוכן מרכז חברת עמינח.
במושב נמצאת החוה האורגנית "בריאות בטבע", מהראשונות בארץ, המייצרת מגוון רחב של מוצרים אורגנים. במושב שוכן גם בית ספר אזורי, בית ספר "ניר צבי".
במקום שבט צופים בשם "שבט ניר". למרות הניגוד שבעניין מכיוון שהתנועה המיישבת של המושב היא האיחוד החקלאי.
לנתנידים
צפריה
צַפְרִיָּה הוא מושב דתי של הפועל המזרחי באזור המרכז ליד נמל התעופה בן-גוריון, השייך למועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד).
הקמה.
היישוב הוקם בשנת 1949 על חלק מאדמות הכפר הערבי סאפריה, שחרב במלחמת העצמאות ועל שמו נקרא היישוב. תחילה נקרא המושב "ספריה א'" ו"כפר צפריה". במקביל, בצד שני של הכפר, הוקם כפר חב"ד שנקרא צפריה ב' או שפריר. המושב הוקם על ידי עולים מצ'כוסלובקיה, פולין והונגריה כשהמרכיב ההונגרי היה דומיננטי בו. באמצע שנות ה-60 היו במושב 82 משקים בגודל 28 דונם. בשנת 1994 הופקעו מהמושב 640 דונם לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון.
אוכלוסייה.
אנשי המושב הוותיקים היו עובדי אדמה (גידולי גפנים) ובעלי משק חי (רפת, דירים וגידול דבורים). כיום כמעט ואין עובדי חקלאות במושב.
פרויקט הבנייה "צפריה הצעירה" מאוכלס בבעלי מקצועות חופשיים, חלקם בנים לוותיקי המושב שהם חקלאים ואנשי משק. פרויקט הבניה החדש כולל בתוכו 60 מגרשים של חצי דונם לבניה צמודת קרקע. מטרד הרעש מפעילות שדה התעופה הוא הגורם המרכזי המעיב על איכות החיים במושב. בשנת 2018 וועדת הכספים אישרה פיצוי בגובה 1.2 מיליארד שח שיועברו לרשויות המקומיות שתושביהן סובלים ממטרד הרעשים והזיהום.
למרות הפצרות התושבים, והפיצוי הגדול שניתן, עד היום הרשויות לא חשפו את המידע אודות זיהום האוויר ומטרד הרעש הצפוי בשנים הקרובות בעקבות הגידול הצפוי בתנועת הנכנסים והיוצאים בנמל התעופה בן-גוריון הסמוך.
ביישוב פועלים מספר בתי כנסת בהם בתי כנסת בנוסח אשכנז, ספרדי-מרוקאי ותימני.
בבחירות לוועד המקומי שנערכו בשנת 2018 הוכרע המנדט השלישי באמצעות הטלת מטבע ובו ניצח צביקה מנור.
שירותים.
ביישוב פועלת אולפנה לבנות דתיות – "אולפנת צפירה". בעקבות התמורות שחלו באזורי הרישום למוסדות חינוך, חלק ניכר משטח האולפנה השייך לתנועת הנוער בני עקיבא משמש כיום כמוסד לתשושי נפש (בית הדרור) ולבית ספר לנערות חרדיות בחינוך מיוחד.
המושב מספק לתושביו שירותים שונים, לרבות ארבעה בתי כנסת, מקווה, מכולת, דואר, מגרש ספורט, מועדון, גני שעשועים, ספרייה, תחנת דלק, תנועת נוער בני עקיבא, מועדון ותיקים, מרכז קהילתי ומזכירות.
תחבורה.
המושב סמוך לכביש מספר 1 ולכביש 40, כביש 4, כביש 6, כביש 412 וכביש 431. בסמוך למושב נמצא חניון שפירים – "חנה וסע" הממוקם על הנתיב המהיר בכביש 1 ומאפשר חנייה בחינם ונסיעה באמצעות הסעות (שאטל) לת"א. בכניסה הדרומית למושב שוכנת תחנת הרכבת כפר חב"ד. נמל התעופה בן-גוריון ממוקם בצמידות למושב (אך לא קיים מעבר ישיר בניהם).
אנג'ל
אַנְגֶּׁ'ל או אֶנְגֶּ'ל שם פרטי ושם משפחה המבוסס על המילה "angel", מלאך.
סנט מרטין בשדות