שמואל נולד בשנת 1952 ברמת גן למרדכי ומניה דונרשטיין. הוא למד בבית הספר העממי 'אורה' ולאחר מכן בגימנסיה 'דביר' ברמת גן. את שירותו הצבאי הסדיר עשה בחיל השריון כמפקד טנק בחטיבות 7 ו-500. במהלך מלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת חטיבת אגרוף הברזל (חטיבה 205) בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, בפיקודו של יוסי פלד. בתום המלחמה ירדה החטיבה לחצי האי סיני ונפרסה כנגד הארמייה ה-2. שמואל המשיך לשרת עד לחודש מאי 1974, עת שוחררה יחידתו משירות מילואים.
בתום המלחמה החל שמואל ללמוד כלכלה באוניברסיטת תל אביב, אולם פרש לפני שהספיק לסיים את התואר, בעקבות רצונו להשתלב בשוק העבודה.
שמואל דונרשטיין נשוי לשלומית. הוא אב ל-3 ילדים וסבא לשישה נכדים. מתגורר כיום ברמת השרון.
פעילות עסקית.
בשנת 1975 מונה שמואל דונרשטיין לבעלים ומנכ"ל של מפעל לממתקים בשם ממתקי מוטי, חברה שהחלה את דרכה כחברה משפחתית קטנה בשנת 1975, ועד לשנת 1983, עת נמכרה לקונצרן עלית, הפכה לאחת מחברות הממתקים הגדולות בישראל, אשר העסיקה כ-300 איש.
בין השנים 1986-1994 עסק דונרשטיין ברכישת חברות תעשייה באמריקה הצפונית והמרכזית וכן באירופה והעתקתן למדינות דרום-מזרח אסיה, ביניהן: מלזיה, אינדונזיה, סינגפור ותאילנד. במסגרת תוכנית רכישה זו הצליח להקים, לאורך תקופה של 8 שנים, כ-14 מפעלים חדשים במדינות אלה.
בשנת 1994 יזם וניהל את פרויקט הקמת בנייני משרדים במבואות הדרומיים של חיפה, בניינים אשר יועדו לתעשיית ההיי-טק.
בשנת 1995 הקים את חברת אופן גלרי - חברת דלתות פנים אשר התפרסמה במכירת דלתות וחלונות מעוצבים היישר מאולמות התצוגה. 3 שנים מאוחר יותר, בשנת 1998, רכש שמואל דונרשטיין את מפעלי עץ כרמיאל ואיחד בין שתי החברות. דונרשטיין ניהל את החברה עד לשנת 2006.
בשנת 2008, בתום הקפאת הליכים שנמשכה כ-5 חודשים, רכש שמואל דונרשטיין את מפעל הדלתות של המותג רב-בריח.
בשנת 2014 קיבל את פרס התעשייה במעמד שר האוצר יאיר לפיד ושר הכלכלה נפתלי בנט. באותה השנה רכש מחדש את "מפעלי עץ כרמיאל", לאחר שזו נכנסה להקפאת הליכים בשל חובות שצברה.
פעילות ציבורית.
דונרשטיין הוא חבר ותיק בהתאחדות התעשיינים בישראל, וחבר פעיל בוועד הנאמנים במרכזי הטניס בישראל כשעיקר עיסוקו במסגרת הוועד הוא טיפול בנוער בסיכון באזורי הפריפריה. הוא חבר ועד המנהל של מכון התקנים הישראלי במהלך השנתיים האחרונות, וכן יו"ר ועדת החינוך של התאחדות התעשיינים במהלך השנתיים האחרונות.
בוזלודז'ה
בוזלודז'ה (בבולגרית: Бузлуджа) היא אחת מהפסגות בהרי הבלקן שבבולגריה, שגובהה כ-1441 מטר מעל פני הים. בשנת 1868 היה במקום הקרב האחרון בין כוחות האימפריה העות'מאנית לבין המורדים הבולגרים.
כיום מוכרת הפסגה גם בזכות המבנה של המפלגה הקומוניסטית שנבנה בפסגתה. המבנה נבנה במטרה להנציח את האירועים שהתרחשו במקום בשנת 1891, כאשר סוציאליסטים בהנהגתו של דימיטר בלאגוב, נפגשו מקום במטרה לייסד את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בולגריה, קודמתה של המפלגה הקומוניסטית של בולגריה. האתר נבנה במשך חמש שנים, ונפתח בשנת 1981. במהלך חמש שנות הבנייה תרמו אזרחי בולגריה שבועיים של עבודה באתר למען המשטר הקומוניסטי.
האתר ידוע בזכות מנורת הכוכב האדום שנמצא בראש המגדל שהיה אבן האודם הגדולה בבלקן ואומרים שהאירה עד לצפון יוון. לאחר נפילת המשטר אנשים בזזו את הכוכב ומכרו את אבני האודם.
לאחר התפרקות המשטר הקומוניסטי בבולגריה, האתר הפסיק להיות מתוחזק וכיום הוא נטוש והרוס, וסגור לכניסת קהל.
אבן חג'ר אלעסקלאני
ארייז'
אַריֶיז' (בצרפתית: Ariège, באוקסיטנית: Arièja) הוא מחוז (département) בחבל אוקסיטניה. המחוז נקרא על שם נהר בעל שם זהה, אחד מיובליו של נהר הגארון העובר בתוכו. המרכז המנהלי של המחוז הוא העיר פואה.
המחוז נמצא דרומית-מזרחית לגארון עילית, אוד למזרחו והפירנאים המזרחיים בדרום מזרח. בנוסף, המחוז גובל בדרום עם ליידה שבספרד ועם אנדורה.
המחוז הגדול (4,890 קמ"ר) מחולק לשלשה רבעים: פווה, פמייה וסן ז'ירון ול-332 קומונות. ב-28 במאי 2009 הוקם הפארק הלאומי האזורי הפירנאים הארייז'ים (Parc naturel régional des Pyrénées ariégeoises) המכסה כ-40 אחוזים מכלל שטח המחוז - 2,465 קמ"ר.
ארייז' (נהר)
נהר הארייז' (צרפתית: Ariège, אוקסיטנית: Arièja) הוא נהר בדרום צרפת. אחד מיובליו של נהר הגארון ואורכו 163.2 ק"מ.
מקורו של הנהר בהרי הפירנאים, בגובה 2,400 מטר מעל גובה פני הים. בדרכו, הוא מסמן חלק מהגבול בין צרפת לאנדורה. לאחר מכן הוא זורם צפונה, דרך מחוז ארייז' הקרוי על שמו ומחוז גארון עילית, שם הוא מתאחד עם הנהר גארון.
שמו של הנהר (בלטינית: Aurigera, מילולית: נושא זהב) מגיע מכך שהגאלים כרו זהב מן הנהר, באמצעות סינון הסחף.
פואה
פֿוּאָה (בצרפתית: Foix, באוקסיטנית: Fois) היא עיירה במחוז ארייז', בדרום-מערב צרפת, המשמשת כמרכז המינהלי של המחוז. בעיר מתגוררים 9706 תושבים (נכון ל-2015).
העיר נוסדה ככל הנראה בידי קרל הגדול, שהקים על פסגת הגבעה בית תפילה שהפך למנזר ב-849. המנזר חוזק והפך למבצר, מבצר שעמד בפני התקפותיו של סימון הרביעי דה מונפור במהלך מסע הצלב האלביגנזי בשנים 1211–1217. האחרון שהחזיק בטירה כמקום מגוריו היה גסטון השלישי, דוכס פואה (1331–1391). במאה ה-16 הוסבה הטירה לבית סוהר שהתקיים עד 1864.
העיר עצמה התפתחה סביב המבצר, והגיעה לשיא גדולתה במאה ה-14. הטירה והמנזר וכן חלקי העיר העתיקים מהווים מוקד משיכה לתיירות.
ערים תאומות.
לעיר ברית ערים תאומות עם הערים:
אסף בורגר
רונן שובל
רונן שובל (נולד ב-20 באוגוסט 1980, ח' באלול ה'תש"מ) הוא דוקטור לפילוסופיה פוליטית, פובליציסט, פעיל פוליטי, מייסד תנועת "אם תרצו", דיקן קרן תקווה וראש מכון ארגמן.
ביוגרפיה.
רונן שובל נולד ב-1980 ברמת השרון. אביו, אדוארדו שובל, הוא יזם היי-טק יליד ארגנטינה.
למד בבית הספר הפתוח-דמוקרטי ביפו, ובתיכון רוטברג ברמת השרון.
שירת בצה"ל, תחילה בחיל השריון, ובהמשך כסמל מבצעים בקריה.
למד יחסים בינלאומיים ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. שובל הוא בעל תואר ראשון ותואר שני במחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. סיים דוקטורט בתחום הפילוסופיה הפוליטית ב, עם עבודה שכותרתה "La sainteté collective dans la politique biblique : aux sources de la théologie politique" ("קדושה קולקטיבית בפוליטיקה המקראית: ממקורות התאולוגיה הפוליטית"), שנעשתה בהנחייתו של פרופ' שמואל טריגנו.
כיהן כמנכ"ל חברת הסטרט-אפ "Blink". בשנת 2019 מונה לדיקן קרן תקווה.
בשנת 2006 נישא לחמוטל, ולהם חמש בנות. מתגורר בנווה דניאל.
פעילות ציבורית.
השתתף ב"תוכנית למנהיגות צעירה" של המכון לאסטרטגיה ציונית.
כשהיה סטודנט בתקופת תוכנית ההתנתקות ייסד עם עוד שני סטודנטים את "תא כתום" - קבוצה של אלפי סטודנטים מכל רחבי הארץ שהביעה מחאה נגד ביצוע התוכנית.
שיא המאבק היה שביתת רעב של 12 יום מול בית המשפט העליון של עשרות סטודנטים.
בשנת 2006, לאחר מלחמת לבנון השנייה, ייסד ביחד עם ארז תדמור את תנועת "אם תרצו", שנרשמה כעמותה בינואר 2007. בשנת 2010 יצא לאור ספרו "אם תרצו: כוכב מישראל - מניפסט לציונות המתחדשת". הספר מציג את רעיונות התנועה והמחבר עומד בו על ההבדל בין תודעה ציונית שלילית לתודעה ציונית חיובית ומבקש להציע פתרון לפוסט-ציונות הימנית והשמאלית באמצעות פיתוח שיטה אידאולוגית אותה הוא מכנה "נאו-ציונות". בסוף 2013 פרש שובל מראשות התנועה.
שובל הוא גם פובליציסט ופרסם מאמרים רבים בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"מקור ראשון". מאז האיחוד בין מעריב לעיתון סופהשבוע מבית הג'רוזלם פוסט כותב שובל טור שבועי ב"מעריב סופהשבוע".
בשנת 2014 מונה שובל לשמש כיו"ר עמית בית אורי צבי גרינברג בירושלים.
פעילות פוליטית.
בתחילת 2014 מונה שובל ליו"ר "ביתנו עולמי" - התנועה העולמית של מפלגת ישראל ביתנו, תפקיד ממנו פרש בנובמבר 2014. כיו"ר "ביתנו עולמי" הוא שימש חודשים ספורים כחבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית וחבר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.
בחודש ינואר 2015 התמודד בבחירות הפנימיות למפלגת הבית היהודי על מקום ברשימתה בבחירות לכנסת העשרים. הוא נבחר למקום ה-16 ברשימת המפלגה ולא נכנס לכנסת.
ב-3 ביולי 2015 נבחר שובל ליו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, והחליף בתפקיד את פרופ' אריה אלדד. במסגרת מיתוג מחדש הוביל לשינוי שם הארגון לשם "המועצה האקדמית למדיניות לאומית".
בפברואר 2019 היה מועמד לראשות מפלגת הבית היהודי, אך לבסוף בחרה המועצה הציבורית ברב רפי פרץ.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
מרצה מן החוץ
מהומות הגזענות בארה&quot;ב (2014)
משבר בני הערובה בסידני
משבר בני הערובה בסידני אירע בין ה-15 בדצמבר ל-16 בדצמבר 2014 כאשר מוסלמי ממוצא איראני, השתלט על בית קפה השייך לרשת לינדט בסידני, אוסטרליה, והחזיק בכמה עשרות אזרחים כבני ערובה.
המוסלמי, מַאן הַרוֹן מוֹניס, שכינה עצמו "שייח' הארון" , היה פליט איראני שהואשם ב-2002 בתקיפה מינית של אישה שהגיעה אליו לקבלת טיפול רוחני, ובסיוע לרצח גרושתו שנה לפני כן. באותו חודש הודיע מוניס על המרת דתו מהאסלאם השיעי לאסלאם הסוני.
חמישה אזרחים הצליחו לברוח במהלך השתלטות המחבל על המקום. בני ערובה הוצבו מול הוויטרינות עם ידיים מורמות ובהן שלטים עם כיתובים אסלאמיים אופייניים כגון השהאדה.
המחבל פרסם סרטונים של החטופים כשהם מציגים את דרישותיו.