בתקופת פריצת הדרך הנסיעה במעלה סיירים הייתה קשה מאוד - תלילות הדרך הייתה משמעותית, הידרדרות בה ארוכות ובורות ומהמורות הקשו על הנסיעה. בחלוף השנים נסללו כבישים שהחליפו את השבילים הכבושים בנגב, וגם "מעלה סיירים" שופץ והורחב ואיפשר לג'יפים לנסוע בו ביתר קלות. בשנים האחרונות מצב המעלה התדרדר, נפערו בו בורות ומדרגות והדרך חזרה להיות בעבירות קשה.
אנדרטה לזכרו של יחיאל אמסלם.
יחיאל אמסלם "אמסה" (21 באוקטובר 1939 – 5 ביוני 1967) היה קצין בצבא הגנה לישראל בדרגת רב-סרן ומפקד הצוות הראשון בסיירת מטכ"ל שבין חייליו נמנה אהוד ברק. לאחר מכן שימש כקצין מודיעין של חטיבת הצנחנים. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים. יחיאל נפל ביום הראשון למלחמה. יחיאל היווה השראה לדמותו של גיבור הספר "אהבת שאול" מאת אלי עמיר.
לאחר שנפל במלחמת ששת הימים חיפשו פקודיו מהיחידה ב"צוות אמסה" דרך להנציחו. הם תרו את הנגב בחיפוש אחר מקום סמלי להנצחת יחיאל -"מי שהוליכנו בהרים ובשבילים אלו" לבסוף נמצא "מעלה סיירים". ב-1968 הקימו לזכרו אנדרטה ותצפית בראש המעלה. "יחיאל מאד אהב לסייר ובעיקר אהב את אזור הרי אילת", מספרת אחותו ריקי יזדי, שהייתה בת 14 כשאחיה נהרג, "לכן היה זה המקום הטבעי להקמת הגלעד".
האנדרטה נפגעה על ידי רעידת אדמה ושופצה, ב-1996 חוללה על ידי זרים ושופצה שוב ב-2008 על ידי לוחמים וחבריו של יחיאל מסיירת מטכ"ל.
בית האופה
הונדה Z
הונדה Z (ביפנית : ホンダ・Z, באנגלית: Honda Z) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1970–1974 (דור ראשון) ובין השנים 1998–2002 (דור שני בתצורת "מיני SUV").
מלבד לשם הדגם "הונדה Z" אין כל קשר בין 2 דורות הדגם (תצורה, עיצוב חיצוני ופנימי, מנוע ורוב המכלולים הטכניים שונו לחלוטין), מה עוד שהפרש השנים בין סיום ייצור הדור הראשון של הדגם ותחילת ייצור הדור השני של הדגם עמד על 24 שנים.
קישורים חיצוניים.
(דגם Z600, דור ראשון)
(דגם Z360, דור ראשון)
(דגם Z660, דור שני)
לבון הלם
מארק לבון "לבון" הלם (באנגלית: Mark Lavon "Levon" Helm; 26 במאי 1940 – 19 באפריל 2012) היה מוזיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי. ידוע בעיקר כמתופף וזמר להקת הבנד שעבדה עם בוב דילן. מגזין רולינג סטון דירג אותו במקום ה-91 ברשימת מאה הזמרים הגדולים בכל הזמנים. לאחר התפרקות הבנד שיחק בסרט בתו של כורה פחם. תקליט הסולו שלו מ-2007, "Dirt Farmer" זכה בפרס גראמי לתקליט הפולק הטוב ביותר, תקליטו הבא, "Electric Dirt" מ-2009 זכה בפרס גראמי הראשון לתקליט הטוב ביותר בסוגת האמריקנה ותקליטו "Ramble at the Ryman" זכה באותו פרס ב-2011, פחות משנה לפני מותו מסרטן הגרון.
ביוגרפיה.
ילדות.
נולד בחווה חקלאית בארקנסו. הוריו היו איכרים שגידלו כותנה באזור הדלתא של ארקנסו. כבר מגיל צעיר ניגן בגיטרה ותופים וגילה כישרון מוזיקלי. חינוכו המוזיקלי הושפע מסגנונות קאנטרי, בלוז, גוספל ורית'ם אנד בלוז וכן רוקבילי ורוק אנד רול מוקדם, שצמחו כולם באזור מגוריו. כן הזכיר הלם באוטוביוגרפיה שלו את סגנונו של המתופף בלהקתו של סאני בוי ויליאמסון ככסגנון אותו ביקש לדמות בנעוריו. בהיותו בבית ספר תיכון גיבש להקת חברים.
עם רוני הוקינס.
בגיל 17 הצטרף ללהקתו של הזמר והאמרגן רוני הוקינס מארקנסו. הוקינס ולקהתו, "The Hawks", ניגנו גרסאות כיסוי ללהיטי רוקנרול ורוקבילי והופיעו ברחבי ארצות הברית וקנדה, בעיקר בבארים בעיירות קטנות. בשנת 1959 הגיעה להקתו של הוקינס לקנדה. רבים מנגניו המקוריים, פרט להלם, עזבו את הלהקה והוקינס גייס בקנדה נגנים חדשים. בין היתר גייס הוקינס את רובי רוברטסון כגיטריסט ובסיסט בלהקתו. הרכב הלהקה בסיבוב ההופעות של 1961 כלל גם את ריק דאנקו (בס), ריצ'רד מנואל (קלידים, כלי הקשה, סטיל גיטאר), וגארת' הדסון (סקסופון, אקורדיון וקלידים) - כולם יהיו בהמשך חברי "הבנד".
הבנד.
עם בוב דילן.
סיבוב ההופעות עם רוני הוקינס נמשך עד 1964. חברי הלהקה, שזכתה לכינוי "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", הבינו שהם מהווים גוף מקצועי שאינו זקוק עוד לרוני הוקינס. הלהקה יצאה לסיבוב חדש, ללא הוקינס ועם הלם כזמר המרכזי בהרכב. בסוף שנת 1965 חיפש בוב דילן הרכב ליווי לסיבוב ההופעות העולמי שלו, לאחר שההרכב שהקליט איתו את "Highway 61 Revisited" סירב לצאת איתו לסיבוב ההופעות שיקדם את הוצאת התקליט. דילן ביקש שההרכב יהיה אמון על רוקנרול חשמלי. דילן קיבל מהגיטריסט מייק בלומפילד המלצה על "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", ולאחר ששמע אותם בהופעה הציע להלם ולרוברטסון להצטרף אליו לסבב ההופעות. למרות ההצעה המפתה השניים הודיעו לדילן שהם יצטרפו בתנאי שגם שאר חברי הלהקה יצורפו לסבב ההופעות וכך הפכה להקת ה-Hawks ללהקת הליווי של דילן. החל מספטמבר 1965 החלו חברי הלהקה ללוות את דילן בסיבוב ההופעות העולמי שלו, הסיבוב זכה לתגובות עוינות מצד חלק מהצופים בעיקר סביב המעבר של דילן מהופעות אקוסטיות של מוזיקת פולק להופעות חשמליות של רוק אנד רול. עקב העוינות שהופגנה כלפי הלהקה עזב הלם את סיבוב ההופעות וחזר לארקנסו. ב-29 ביולי 1966, במהלך הפסקה מסיבוב ההופעות ביקר דילן את אמרגנו אלברט גרוסמן בוודסטוק, ניו יורק. דילן, שרכב על אופנוע, נפל או החליק או התנגש באירוע שמעולם לא התברר לחלוטין אם כלל התרחש, אך בסופו דילן הוכרז "כפצוע" וסיבוב ההופעות העולמי שלו נפסק.
בין החודשים מרץ - יוני 1967 נהגו דילן וחברי הלהקה (בתחילה ללא הלם) להיפגש במרתף ביתם המשותף של דנקו, מנואל והדסון שנקרא Big Pink. הדסון התקין במרתף הבית ציוד הקלטה ובמהלך חודשים אלה קליטו דילן וחברי הלהקה את המפגשים בניהם, כאשר הכוונה הייתה לתעד את המפגשים אך ללא כל כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש. החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים. החומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975, אז יצאו חלקם במסגרת התקליט "The Basement Tapes" (מארז ההקלטות המלא ראה אור ב-2014). במקביל הכיר הלם לרובי רוברטסון במהלך שנים אלה את האווירה של דרום ארצות הברית ורוברטסון ניגן עם נגנים שורשיים של המוזיקה המקומית. אווירה זו גילם רוברטסון בשירו The Weight.
Music from Big Pink.
לאחר חודשי הפעילות במרתף ה-Big Pink ושובו של הלם להרכב, השיג אלברט גרוסמן חוזה הקלטות ללהקה, בחברת קפיטול רקורדס. חברי ההרכב נשארו להתגורר ב-Big Pink והחלו לעבוד על חומרים שאת מרביתם כתב רוברטסון וחלקם שאר חברי ההרכב לבד או בשיתוף בוב דילן (מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו לתקליט "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released"). בתחילת 1968 הקליטה הלהקה את מרבית שירי אלבום הבכורה שלהם, "Music from Big Pink" באולפני A&amp;R במנהטן ובהמשך הוקלטו השלמות ועריכות באולפני קפיטול בלוס אנג'לס. עד להקלטת התקליט להרכב לא היה שם רשמי ולבסוף השם THE BAND (הלהקה) אשר דבק בחברי הרכב הליווי של דילן בזמן שהייתם בוודסטוק הפך לשמם הרשמי. על התקליט לא היה פירוט של חברי ההרכב והם נותרו במידה רבה מסתורין עבור התקשורת והציבור.
ב-1 ביולי 1968 יצא התקליט, אשר תוך זמן קצר זכה להערכה גדולה, מהמבקרים, ממוזיקאים אחרים ומהקהל. התקליט הציג סגנון מוזיקלי חדש ולא מוכר (שבהמשך יקרא אמריקנה) ששילב ומיזג את הסגנונות שהרכיבו את המוזיקה האמריקאית המסורתית לגווניה השונים לתוך רוק אנד רול. למרות ביקוש גדול להופעות התקליט לא קודם על ידי הלהקה באמצעות הופעות (בעיקר עקב פציעתו של ריק דאנקו בתאונת דרכים) ולא באמצעות ראיונות (חברי הלהקה פשוט לא רצו להתראיין). כל אלו יחד עם הצלחת התקליט רק העצימו את העניין סביב הלהקה וחבריה.
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה.
בהמשך השנה עברה הלהקה ללוס אנג'לס לצורך הקלטת אלבומה השני. לצורך כך שכרו חברי הלהקה בית בלוס אנג'לס בו התגוררו כל חברי הלהקה ובני משפחתם ובו הוקם אולפן הקלטה אשר אפשר לחברי ההרכב זמן הקלטה בלי מוגבל ואפשרות להתנסות בטכניקת הקלטה ושימוש בכלים מוזיקליים רבים. התוצאה הייתה תקליט אשר שומר על הקו המוזיקלי, אך מציג עושר מוזיקלי רב ויכולות כתיבה והלחנה משופרות. הלם ניגן בהקלטות אלה לא רק התופים אלא גם בגיטרת 12 מיתרים ובמנדולינה.
במהלך 1969 התחילה הלהקה להופיע ואף השתתפה בשניים מהפסטיבלים הגדולים והנחשבים של התקופה: פסטיבל וודסטוק ופסטיבל האי וייט 1970 באנגליה בו ליוו את דילן ובנוסף הופיעו כהרכב עצמאי. בספטמבר 1969 ראה אור תקליטה השני של הלהקה, שנקרא בפשטות "The Band" והיה הראשון שציין במפורש את חברי ההרכב. התקליט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, הגיע למקום ה-9 במצעד האלבומים האמריקאי ושהה ב-40 המקומות הראשונים במשך 24 שבועות. הקרדיט לכתיבת כל 12 השירים בתקליט ניתן לרוברטסון, פרט ל-"When You Awake" ו-"Whispering Pines" שנכתבו יחד עם ריצ'רד מנואל ול-"Jemima Surrender" שנכתב יחד עם הלם. הלם אף לא זכה לקרדיט על תרומתו לאחד הלהיטים המרכזיים של התקליט, "The Night They Drove Old Dixie Down", שאת מילותיו סייע לכתוב לפי טענתו באוטוביוגרפיה שלו (רוברטסון טען מנגד שאמנם הרעיון היה של הלם, אך השיר נכתב כולו על ידי רוברטסון עצמו).