ב-346 מת גרגורי מקפדוקיה ובהשפעתו של קונסטנס, הותר לאתנסיוס לחזור לאלכסנדריה. אתנסיוס זכה לכמה שנים של רוגע, במהלכן ערך את כתביו שעוסקים בפרשיות גלותו ונכללו בקובץ שנקרא "אפולוגיה נגד האריאניות". ב-350, בעקבות מותו של קונסטנס, פרצה מלחמת אזרחים שהותירה את קונסטנטיוס השני כמושל יחיד באימפריה. קונסטנטיוס חזר שוב לתמיכתו באריאנים וחידש את צו הגירוש של אתנסיוס. ב-356, נעשה ניסיון לעצור את אתנסיוס בעיצומו של טקס תפילת חג, ובעקבות זאת, ברח דרומה למצרים העליונה, שם הסתתר במנזרים ובבתי ידידיו. בתקופת הסתתרותו, כתב חיבורים נוספים, "ארבע דרשות כנגד האריאניות", "אפולוגיה לקונסטנטיוס" ו"אפולוגיה לבריחה (שלו עצמו)". המשך רדיפתו על ידי קונסטנטיוס ודוחות שקיבל על כך שהבישוף החדש, גאורג מלאודיקה רודף את הנוצרים שאינם אריאנים, גרמה לאתנסיוס לחבר את "ההיסטוריה של האריאנים", חיבור רגשי למדי, בו הוא מכנה את קונסטנטיוס - אנטיכריסט.
ב-361, לאחר שגאורג מלאודיקה נרצח וקונסטנטיוס מת ממחלה, חזר אתנסיוס למשרתו ולאחר כמה חודשים כינס ועידה בה ניסה לקבל תמיכה ברעיון שהכנסייה תקבל לחיקה זרמים שונים ולא רשמיים. מהלך זה היווה את הבסיס להגדרת התפיסה האורתודוקסית של השילוש הקדוש. ב-362, ציווה עליו הקיסר יוליאנוס הכופר לעזוב שוב את אלכסנדריה והוא חזר למצרים העליונה ונשאר שם עד מותו של יוליאנוס ב-363. שנתיים מאוחר יותר, חידש את צו הגלות ואלנס, קיסר האימפריה המזרחית שהיה נתון להשפעה אריאנית. כשהוא מבוגר ועייף, מימש הפעם אתנסיוס את הגזירה כשעבר לפרוורי אלכסנדריה ונשאר שם חודשים ספורים, עד שוואלנס שכנראה חשש לאבד את תמיכת תושבי אלכסנדריה, נענה לבקשתם וביטל את הצו. אתנסיוס חזר בפעם האחרונה למשרתו וחי ברגיעה את שנותיו האחרונות בהן ערך חיבור נוסף על החלטת ועידת ניקיאה בעניין האינקרנציה ופרסם את איגרת אתנסיוס שהביאה לקאנוניזציה של הברית החדשה.
לאחר מותו.
אתנסיוס נקבר בעירו אלכסנדריה, אך הועבר מאוחר יותר לכנסיית סן זכריה שבוונציה. שרידים מגופתו נשמרים מאז 1973 בקתדרלת מרקוס הקדוש שבאלכסנדריה. הוא הוכרז כקדוש ויום חגו הוא ה-2 במאי, יום מותו. ב-1568 הוכרז כאחד ממורי הכנסייה הקתוליים והוא נחשב לכזה גם בכנסייה האורתודוקסית.
מספר כנסיות ומנזרים בעולם קרויות על שמו, באלבניה, בולגריה, יוון, איטליה וארצות הברית.
יחסים בין אישיים
קשרים בינאישיים
יחסים בין-אישיים
ויקטור וסרלי
ויקטור וָסָרֶלִי(בהונגרית: Vásárhelyi Győző באנגלית ובצרפתית: Victor Vasarely; 9 באפריל 1906 - 15 במרץ 1997) היה אמן אופ ארט צרפתי ממוצא הונגרי, שהשתמש באשליות אופטיות ובהפשטה גאומטרית. הישגיו וחלוציותו ביצירת באשליה אופטית, בצבע ובשחור-לבן הפכו אותו לאחד האמנים המובילים והמוכרים ביותר במאה ה-20.
ביוגרפיה.
וסרלי נולד בפץ'. מ-1925 למד רפואה באוניברסיטת בודפשט. ב-1927 נטש את לימודי הרפואה ועבר ללמוד אמנות. בשנים 1928–1929 היה חבר בסדנה של שנדור בורטניק (Sándor Bortnyik), שהייתה מרכז לימוד של בית הספר לעיצוב ולאדריכלות, באוהאוס בהונגריה שעסק בעיקר בתחם העיצוב הגרפי והטיפוגרפי.
ב-1930 נשא לאשה את עמיתתו ללימודים קלרה שפינר (בצרפתית: קלייר ספינר Claire Spinner) והחל לעבוד במשרד פרסום בעיצוב כרזות לחברות מסחריות. זמן קצר לאחר מכן עזבו בני הזוג לפריז, בה התכוון וסרלי לפתוח מרכז לימודי ברוח הסדנה של בורטניק. בני הזוג חיו בדוחק ולא יכלו להרשות לעצמם דיור בפריז ולפיכך עברו לעיירה סנט קרה (Saint-Céré) שבמחוז לוט במרכז צרפת. וסרלי הכיר בתקופה זו את יצירותיהם של קזימיר מלביץ' ופיט מונדריאן, שהשפיעו על התקדמותו.
יצירתו.
ציורו "זברות" משנים אלה (כנראה מ-1938), העשוי כולו מפסים עקומים לבנים ושחורים, שאינם תחומים בקווי מתאר וכתוצאה מכך נראים הן כמתערבבים זה בתוך זה, והן כפורצים קדימה מתוך הרקע המקיף של הקומפוזיציה, נחשב לאחת מיצירות האופ ארט הראשונות, עוד טרם נטבע המונח. וסרלי החל להציג מיצירותיו בגלריות לאמנות ולעיצוב גרפי ולאחר מלחמת העולם השנייה עבר לפרברי פריז ופתח סדנה (אטלייה) לציור ועיצוב גרפי. וסרלי החל לגבש את סגנונו ולחקור אשליות אופטיות של תנועה הנוצרת כביכול משילובי צבעים, צורות וחללים לבנים. וסרלי יצר יתירות רבות העושות שימוש בתופעות של סיבוב ספירלי, "פעימה" של התרחקות והתקרבות צורות כתוצאה משילוב צבעים, "קפיצה" החוצה מן הדף של צורות גאומטריות ושיתוף הצופה בצפייה פעילה בציור תוך שהצופה בוהה בדף עד שנוצרת אצלו אשליה של תלת-ממדיות. בשנים אלה הציג מספר תערוכות גדולות בפריז ב-Salon des Surindépendants ב-1946, ב-Salon des Réalités Nouvelles ב-1947 ובגלריה דניס רנה (1948).
ב-1955 הוציא לאור את "המניפסט הצהוב", שביטא את רעיונות האמנות הקינטית האופטית ובו כתב על יצירת אמנות חדשה המבוססת על צורות וצבעים מכניסטיים הגזורים על פי סטנדרטיים קבועים, ברוח הבאוהאוס והעלה על נס את תחושת התנועה החיונית לכל יצירה אמנותית. ב-1958 הציג בתערוכה העולמית בבריסל וזכה למדליית זהב. ב-1959 הציג במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק, בבואנוס איירס, בקראקס ובקלן. ב-1964 זכה בפרס גוגנהיים וב-1965 זכה בפרסים ראשונים בתערוכה בליובליאנה ובביאנלה השמינית לאמנות בסאו פאולו. באותה שנה נבחר לאביר מסדר האמנויות והספרות (ב-1985 הועלה לדרגת קצין). כמו כן השתתף באותה שנה בתערוכה רבת החשיבות "The Responsive Eye" ("העין המגיבה") במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, שהציגה לציבור הרחב את האמנות החדשה.
ב-1967 נבחר לעצב את הביתן הצרפתי עבור התערוכה העולמית של מונטריאול (1967). ב-1969 הציג לראשונה תערוכה במולדתו, במוזיאון האמנויות היפות בבודפשט. ב-1970 קיבל עיטור אביר לגיון הכבוד. באותה שנה נפתח מוזיאון וסרלי הראשון, עם 500 יצירות, בגורד שבפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. ב-1971 פרסם את הכרך הראשון של ספרו "Plasti-cité", הכרך השני יצא לאור ב-1975. מאותה עת התפרשה עבודתו מלבד ציור גם לפיסול, ארכיטקטורה, יצירת ציורי-קיר גדולי ממדים ואף תפאורות לאופרה ברחבי העולם. ב-1978 נפתח מוזיאון וסלרי לעיר הולדתו, פץ'. הקוסמונאוטים במשימת החלל סויוז 7 לקחו עמם לחלל 154 יצירות מאת וסרלי לאחר מכן נמכרו היצירות והרווחים הועברו לאונסק"ו.
ב-1983 הוכרז כאזרח כבוד של העיר ניו-יורק והעביר מספר הרצאות ברחבי ארצות הברית.
ב-1987 נפתח מוזיאון וסרלי בארמון זיצ'י באובודה (בודפשט).
פסח אוירבוך
גבריאל כמורה
גבריאל כְמוּרָה (7 במאי 1946 - 19 בנובמבר 2020) היה פסנתרן ומנצח ישראלי.
חייו.
כמורה נולד בוורוצלב שבפולין להורים ניצולי השואה. מגיל רך גילה עניין במוזיקה ובגיל שש החל לקבל שיעורי נגינה בפסנתר. בגיל 11 עלה לישראל, ובשנת 1960 התקבל ללימודים בבית הספר התיכון למוזיקה ע"ש תלמה ילין בתל אביב. מורו לפסנתר בשנים אלה היה נתן מישורי.
לאחר סיום התיכון המשיך כמורה בלימודים באקדמיה למוזיקה בתל אביב, אצל קארול קליין (פסנתר), עדן פרטוש ומרדכי סתר (הלחנה וגארי ברתיני (ניצוח). בעזרת מלגה צרפתית נסע ב-1968 ללימודים בפריז, אצל פייר דרוו והמשיך במלגה של קרן נורמן ללימודים בווינה בשנים 1970-1969, שם למד אצל הנס סווארובסקי. בקיץ 1969 השתתף בקורס מיוחד למנצחים צעירים בסיינה שבאיטליה בהדרכת פרנקו פרארה.
בספטמבר 1970 השתתף כמורה בתחרות למנצחים שנערכה בבזאנסון שבמזרח צרפת וזכה במקום השני. בשנת 1971 השתתף כמורה בתחרות בינלאומית למנצחים צעירים בחסות הרברט פון קאראיין וזכה בפרס הראשון. בעקבות זכייה זו הוזמן לנצח על התזמורת הפילהרמונית של ברלין. באותה שנה זכה גם במדליית זהב בתחרות קנטלי בלה סקאלה במילאנו. זכיות אלו סללו את דרכו לזירת הניצוח הבינלאומית.
ב-1974 התמנה למנהלה המוזיקלי של תזמורת בית האופרה של אאכן בגרמניה. הוא החזיק במשרה זו עד שהתמנה ב-1983 למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוכום שבגרמניה. ב-1987 עבר למשרת המנהל המוזיקלי של תזמורת המרכז הלאומי לאמנויות באוטווה שבקנדה. ב-2001 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הלאומית של רדיו פולין בקטוביץ.
נפטר בגיל 74 ב-19 בנובמבר 2020.
ויקטור וסארלי
שני שקלים חדשים (מטבע)
שני שקלים חדשים (מכונה בעגה בשם שְׁנֶקֶל, הלחם של "שני שקל"), הוא מטבע מסדרת המטבעות של השקל החדש. המטבע הוכנס למחזור ב-9 בדצמבר 2007, לאור החלטת בנק ישראל להקטין את כמות ההטבעה, הייצור וההחזקה, וליעל את התשלום במזומן.
תיאור המטבע.
בצד הנושא של המטבע מוטבע צמד קרני שפע וביניהן רימון, יחד עם עיטור פנינים במחצית העליונה של היקף המטבע וסמל המדינה במרכז העליון של צד הנושא. מקור הנושא למטבע הוא מטבע עתיק של יוחנן הורקנוס הראשון. המטבע עשוי מפלדה מצופה בניקל.
משקלו של המטבע 5.7 גרם, קוטרו 21.6 מ"מ, והוא עשוי סגסוגת של פלדה מצופה ניקל.
סיבות ייצורו.
השיקולים בעד הכנסתו של המטבע למסחר היו ניסיון של ייעול חיי המסחר מבחינת החיסכון בזמן שהמטבע מאפשר בעת ביצוע תשלום במזומן. שיקול נוסף היה עלות הייצור הזולה של המטבע, המסתכמת בשני שלישים בלבד ממחיר ייצורם של שני מטבעות נפרדים של שקל חדש.
אמנות קינטית