קורט טוכלר
ד"ר קוּרט טוּכלֶר (בגרמנית: Kurt Tuchler; 11 בדצמבר 1894 – 23 בנובמבר 1978) היה משפטן ושופט יהודי גרמני, ממנהיגי ציוני גרמניה ועסקן ציבור, ממייסדי ומנהיגי תנועת הנוער היהודי הגרמנית בלאוּ וייס (Blau Weiss; גרמנית: כחול-לבן). כחבר ההנהלה של התאחדות ציוני גרמניה, נלווה אל ליאופולד פון מילדנשטיין, ראש המחלקה היהודית באס דה (שירות הביטחון הנאצי) בביקורו בארץ ישראל באביב 1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון. לאחר שעלה טוכלר לארץ בשנת 1936, היה ממייסדי בית ההשקעות הידוע "מוריץ את טוכלר".
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
קורט טוכלר נולד בעיר שְטוֹלְפ (Stolp) שבפומרניה, הקיסרות הגרמנית (כיום סלופסק (Słupsk), בפולין), בשנת 1894. בשנים 1913-14 למד באוניברסיטאות פרייבורג ומינכן תורת המשפט וכלכלה, וקיבל תואר שני. המשיך ללימודי תואר שלישי, ובשנת 1920 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת האלה. מאותה שנה כיהן טוכלר כשופט בברלין – תחילה כשופט שלום ואחר כך כשופט מחוזי – עד תום תקופת רפובליקת ויימאר, אז פוטר ממשרתו ב-1933 על פי החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי של גרמניה הנאצית. כמו כן היה יו"ר מועצת הקהילה היהודית בברלין.
בשנת 1931 נישא לגרדה להמן (Gerda Lehmann), ולימים היו בני הזוג הורים לשתי בנות ובן.
ציוני בגרמניה בראשית התקופה הנאצית.
בעת עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 היה טוכלר חבר בהנהלה של התאחדות ציוני גרמניה. התנועה הציונית צברה פופולריות רבה בקרב יהודי גרמניה מאז עלה אדולף היטלר לשלטון, ונטתה לשתף פעולה עם השלטונות בקו שנקטו בו, בראשית תקופת שלטונם, של עידוד היהודים לעלות לארץ ישראל. ב-7 באפריל 1933, ימים אחדים לאחר עליית הנאצים לשלטון, הכריז ה"יודישה רונדשאו" ("Jüdische Rundschau"), ביטאון התאחדות ציוני גרמניה, כי מכל חלקי האוכלוסייה היהודית עשויה רק התאחדות ציוני גרמניה ליצור קשר עם הנאצים בתום לב כ"שותפים כנים". ההתאחדות הטילה על טוכלר, שהיה אחד מפעיליה וחבר הנהלתה, ליצור קשר עם תומכים אפשריים בציונות בקרב המפלגה הנאצית, במטרה להקל את עליית יהודי גרמניה לארץ ישראל. טוכלר פנה לליאופולד פון מילדנשטיין, שהיה איש האס דה, שירות הביטחון של המפלגה הנאצית והאס אס, וביקש ממנו לכתוב משהו חיובי בעיתונות הנאצית על יישובם של היהודים בארץ ישראל. פון מילדנשטיין הסכים לשליחות עיתונאית זאת, בתנאי שיותר לו לבקר בארץ ישראל המנדטורית, עם טוכלר כמלווה.
הביקור עם פון מילדנשטיין בארץ ישראל.
באביב של שנת 1933 יצאה מברלין לארץ ישראל קבוצה של שני זוגות, טוכלר עם אשתו גרדה, ומילדנשטיין עם אשתו. בדו"ח שמסר טוכלר לימים לארכיון יד ושם הוא כתב: "מטרתנו הייתה ליצור בעיתון נאצי חשוב אווירה שתקדם את מפעל הבנייה בארץ ישראל". לדבריו, גורמים מוסמכים בתנועה הציונית אישרו את יוזמתו. מילדנשטיין וטוכלר בילו ביחד בארץ חודש ימים.
מילדנשטיין קיים את הבטחתו לטוכלר, ולאחר שובו לגרמניה פרסם בשנת 1934 סדרה של שתים עשרה כתבות מצולמות אודות סיורו בארץ בעיתון הנאצי "Der Angriff" (גרמנית: "ההתקפה"), ביטאונו של יוזף גבלס, שנשאו את הכותרת "נאצי נוסע לפלשתינה". בעמודו הראשון של העיתון הופיעה מפת ארץ ישראל ולאחריה הכתבות בהן הביע מילדנשטיין אהדה לחלוצים ולמתיישבים היהודים ולהישגיהם, שיצרו לדבריו סוג חדש של יהודי. הוא תיאר יהודים חורשים את האדמה, מייבשים ביצות ומגשימים את הרעיון הציוני. לרגל סדרת הכתבות הוציא העיתון הנאצי מטבע מיוחדת עם צלב הקרס מצִדה האחד ומגן דוד מצִדה האחר, כאשר את מגן הדוד מקיף הכיתוב "נאצי נוסע לפלשתינה" ("Ein Nazi fährt nach Palästina").
טוכלר המשיך לשמור על קשריו עם מידלשטיין ומסר לו ידיעות מועילות.
העלייה לארץ ישראל.
כשהחמיר מצב היהודים בגרמניה, עלו קורט טוכלר, אשתו ובתם לארץ ישראל בשנת 1936. בשנת 1939 נסע לז'נבה להשתתף בפעם השנייה בקונגרס הציוני (הפעם הראשונה הייתה טרם עלייתו, ב-1935, בקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן). בארץ היה טוכלר ממייסדי חברת ההשקעות "מוריץ את טוכלר" (יחד עם מקס מוריץ אביו של יצחק מוריץ). בני הזוג טוכלר גרו מאז עלייתם לארץ ועד יומם האחרון באותה דירה ברחוב גורדון בתל אביב, דירה בבניין באוהאוס שהייתה מעין מובלעת ברלינאית בתל אביב.
פון מילדנשטיין המשיך לשמור על קשריו עם משפחת טוכלר גם בהיותה בארץ. אחת לשנה שלח להם ברכה לראש השנה בעברית. קורט טוכלר ואשתו האריכו ימים: קורט טוכלר נפטר בשנת 1978, בן 83 שנים; גרדה טוכלר נפטרה בשנת 2006, בת 98 שנים. שניהם נקברו בבית העלמין קריית שאול.
"הדירה".
לאחר פטירתה של גרדה טוכלר באו בני המשפחה לפנות את חפציהם של בני הזוג מדירתם בתל אביב ומצאו ערימות של חפצים, תמונות, מכתבים ומסמכים וביניהם את המטבע. ואז נודע להם על אודות הקשרים של בני הזוג טוכלר עם מילדנשטיין ועל ביקורם המשותף בארץ ישראל, שעליהם לא סיפרו בימי חייהם. אז גם נתברר לבני המשפחה כי בני הזוג טוכלר המשיכו לקיים חליפת מכתבים ארוכה עם בני הזוג מילדנשטיין לאחר המלחמה ואף נסעו לגרמניה לבקרם פעמים רבות. נכדם של קורט וגרדה טוכלר, במאי הקולנוע ארנון גולדפינגר, יצר על בסיס תגליות אלו סרט קולנוע תיעודי בשם "הדירה", שבו כלל גם ריאיון עם בתו של מילדנשטיין. הסרט זכה בפרס אופיר לשנת 2011 כסרט התיעודי הטוב ביותר.
זאב מז'ברז'
שהשמש תעבור עליי
דייוויד גומז
דייוויד גומז פימנטה (בפורטוגזית: David Gomez Pimenta; ) הוא כדורגלן ברזילאי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בשמשון תל אביב.
קריירה.
גומז נולד בסאו פאולו שבברזיל. במהלך עונת 2008/2009 נבחן גומז בבית"ר ירושלים, לאחר שהגיע אליה מהליגה השנייה בברזיל, אולם לא הצליח להרשים את הצוות המקצועי וחתם בסופו של דבר בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. גומז כבש חמישה שערים ב-15 משחקי ליגה. לקראת העונה הבאה נבחן גומז פעם נוספת בבית"ר ירושלים, ובסופו של דבר הוחתם בקבוצה מליגת העל, לאחר שהצליח להרשים את מאמן הקבוצה יצחק שום. גומז זכה לדקות משחק מועטות במדי הקבוצה, ועבר בחלון ההעברות למכבי נתניה עד לסיום העונה, ושם כבש שלושה שערים ב-16 משחקי ליגה, ושער אחד במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2010/2011 עבר גומז להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. גומז כבש בעונה זו 14 שערים, והיה אחד השחקנים המשמעותיים ביותר בקבוצה שבאותה עונה העפילה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן כבש 7 שערים בליגת העל, שלא סייעו לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2012 עבר גומז לקבוצת הפועל עכו, ובחלון ההעברות של ינואר 2013 עבר לקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 פתח בהרכב הקבוצה בכל 37 משחקי הליגה, כבש תשעה שערים והעפיל עם הקבוצה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, וב-24 הופעות במדי הקבוצה כבש שער ליגה אחד. ב-7 ביולי 2015 חתם בהפועל עפולה שם כבש שער ליגה אחד ב-15 הופעות. בדצמבר 2015 חתם במכבי שעריים עימה עלה להליגה הלאומית בתום העונה אחרי היעדרות של 23 שנים.
בנובמבר 2016 חתם בעירוני נשר. ב-17 בינואר 2018 חתם בבית"ר נורדיה ירושלים מליגה א'.
חייו האישיים.
ביוני 2011 נישא גומז לישראלית, ולזוג ארבעה ילדים.
שטאדטלנגספלד
שְטַאדְטְלֶנְגְסְפֶלְד (בגרמנית: Stadtlengsfeld) היא עיירה בתורינגיה, גרמניה. הממוקמת על רכס הרי הרון. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה אוכלוסיית העיירה במגמת ירידה ובין 2000 ל-2010 קטנה מצבת האוכלוסין ב-9.3 אחוזים ועמדה על 2,566 נפשות.
היסטוריה.
תיעוד ליישוב במקום קיים מ-1326 עת נמכרו אדמותיו למנזר הבנדיקטי בפולדה. בראשית המאה ה-19 הייתה העיירה בשטחי הממלכה הפרוסית ובהמשך נכללה בשטחי הקיסרות הגרמנית. ב-1791 הוקמה הכנסייה המרכזית בעיירה. ב-1878 פרצה בעיירה דליקה שכילתה חלקים נכבדים בה. מ-1889 מהווה ענף ייצור החרסינה מקור פרנסה עיקרי לתושבי העיירה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה העיירה בשטח גרמניה המזרחית, עד אוקטובר 1990 אז אוחדו גרמניה המערבית והמזרחית.
הקהילה היהודית.
מניחים שראשוני היהודים התיישבו במקום ב-1359, אך הקהילה עזבה את היישוב בשל רדיפות היהודים. במהלך המאה ה-16 חודש היישוב היהודי במקום, ובעיירה התיישבו שמונה משפחות יהודיות. במהלך מלחמת שלושים השנים נותרה בעיירה משפחה אחת. בראשית המאה ה-18 היגרו לעיירה משפחות יהודיות נוספות והוקם בית עלמין יהודי.
ב-1731 מנתה הקהילה היהודית 24 משפחות, ב-1800 800 נפשות וב-1825 מנתה הקהילה היהודית 566 נפשות שהיוו רבע מכלל האוכלוסייה במקום. בראשית המאה ה-19 נבנה במקום בית כנסת ובצמוד אליו תלמוד תורה. יהודי העיירה היגרו ממנה בהדרגה. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 100 נפשות. התיעוד על הקהילה אינו מלא בשל הדליקה שפרצה בעיירה ב-1878 שבמהלכה נשרף כליל בית העירייה ואבדו מסמכים רבים. בני הקהילה עסקו במסחר ובכלל זה בטקסטיל.
ב-1932 נמנו 32 יהודים בעיירה. באוקטובר 1938 גורשו חלק מבני הקהילה לפולין וב-1941, לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, נשלחו ככל הנראה לגטו לודז'. מספר ימים לאחר ליל הבדולח התחולל פוגרום בעיירה ובמהלכו נהרס בית הכנסת ונפגעו עסקיהם ובתיהם של בני הקהילה. כמו כן חולל בית העלמין. לאחר הפוגרום, מספר מצומצם של יהודים שעדיין נותרו בעיירה גורשו ממנה למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-1988 הוחל בעבודות שיקום בית העלמין היהודי, ומעריכים כי מצויות בו כ-600 מצבות מתקופות שונות.
שוב בתמונה
שוב בתמונה הוא אלבומה החמישי ואלבום האוסף הראשון שהוציאה ירדנה ארזי בשנת 1986 מאז החלה את קריירת הסולו.
הפקה.