החל משנת 1985 מעניקה ארצות הברית סיוע קבוע לישראל בסך 2.5 מיליארד דולר לשנה. כפיצוי על החלטת ישראל בשנת 1987 להפסיק את פיתוח פרויקט הלביא, כ-600 מיליון דולר מומרים לשקלים ומשמשים לצורכי רכישה מן התעשייה הישראלית.
ב-2016 נחתם הסכם לפיו תעביר ארצות הברית לישראל 38 מיליארד דולר בעשור שבין השנים 2019–2028, זאת לעומת 34.4 מיליארד בעשור שקדם לו. על ההסכם נמתחה ביקורת עקב כך שלראשונה נקבע שהסכום במלואו יופנה לרכישת תוצרת ארצות הברית, בניגוד לעבר.
ביקורת על הסיוע.
בריאיון לירחון "דיפנס ניוז" טען גרשון הכהן, אלוף במילואים וחוקר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, שהסיוע מכניס מתח מיותר לדיאלוג האסטרטגי עם ארצות הברית, פוגע בריבונות הישראלית, יוצר תלות צבאית בארצות הברית ומנוון את הייצור התעשייתי בישראל. לכן, טוען הכהן, שישראל צריכה לפעול להקטנה של הסיוע במקום הרחבתו, ושהשותפות הישראלית-אמריקנית רק תתעצם לאורך זמן, אם תשכיל ישראל להיגמל, באופן הדרגתי ומחושב, מהנדיבות הפיננסית האמריקנית. דברים דומים כתב קודם לכן הפרשן אמוץ עשהאל באתר מרקטווץ' של דאו-ג'ונס.
גם בקרב מחוקקים אמריקאים יש המביעים ביקורת על היקף הסיוע ועל דרכי השימוש בו. חברת בית הנבחרים בטי מקולום ממדינת מינסוטה הגישה פעמיים הצעות חוק, יחד עם עוד 15 חתימות של חברי בית הנבחרים. לפי הצעות אלה, שכותרתן היא "קידום זכויות האדם של ילדים ומשפחות פלסטיניות החיים תחת כיבוש צבאי ישראלי", ייאסר על מדינות המקבלות סיוע צבאי מארצות הברית להשתמש בכספי הסיוע למימון מעצרים, חקירות או עינויים של ילדים. גם חברת הקונגרס אלכסנדריה אוקסיו-קורטז אמרה: "אפשר לדון בצמצום הסיוע הכלכלי והביטחוני לישראל. הרעיון הזה בהחלט צריך להיות על השולחן. זה חלק מהשיח שאנחנו מנהלים בינינו, המחוקקים הדמוקרטיים."
ואצלב סמיל
ואצלב סמיל (אנגלית: Vaclav Smil; נולד ב-9 בדצמבר 1943 בצ'כוסלובקיה) הוא פרופסור באוניברסיטת מניטובה בויניפג שבקנדה. הוא כתב יותר משלושים ספרים בנושאים אינטרדיסיפלינריים הקשורים לאנרגיה, גלובליזציה, איכות סביבה, כלכלה, טכנולוגיה ואקולוגיה.
אודות.
ואצלב נולד בפלזן שבבוהמיה בשנת 1943. הוא סיים את הדוקטורט (RDNr) שלו בתוכנית האינטרדיציפלינרית במדעי הטבע בשנת 1965 מאוניברסיטת קרוליניום (Carolinum) שבפראג. בשנת 1966, לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, עבר לארצות הברית ושם מתגורר מאז. הוא סיים תואר שלישי נוסף מאוניברסיטת מדינת פנסילבניה בשנת 1972. הוא כתב יותר משלושים ספרים בנושאים הקשורים לאנרגיה, גלובליזציה, איכות סביבה, כלכלה, טכנולוגיה ואקולוגיה.
סמיל היה הלא-אמריקאי הראשון אשר קיבל את פרס האגודה האמריקנית לקידום המדע לקידום ההבנה הציבורית של המדע והטכנולוגיה. הוא חבר בחברה המלכותית הקנדית (האקדמיה הלאומית הקנדית). הוא נשוי לאווה ואב לדייוויד.
אריק ורלינד
אריק ורלינד (הולנדית: Erik Peter Verlinde; נולד ב-21 בינואר 1962) הוא פיזיקאי תאורטי הולנדי העוסק בתורת המיתרים ופרופסור במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת אמסטרדם.
בין השנים 1980 ל-1985 למד באוניברסיטת אוטרכט פיזיקה תאורטית. בשנת 1988 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטה, תחת פרופסור ברנרד דה וויט (Bernard de Wit), שבה הציג בין השאר את "אלגברת ורלינד" ואת "נוסחת ורלינד", אשר משמשות בתורת המיתרים. אחר כך המשיך כחוקר במכון למחקר מתקדם עד לשנת 1993.
בשנת 2009 הציע תאוריה שבה כח הכבידה אינו כח בסיסי ביקום אלא אפקט הנגזר מסיבות אחרות. הוא הסביר בראיון כי "בסדרי גודל קטנים ביותר חוקי ניוטון לא פועלים, אלא רק בעבור תפוחים וכוכבים. אתה יכול להשוות זאת ללחץ של גז. למולקולות עצמן אין שום לחץ, אבל לחבית שבתוכה יש גז יש לחץ". בשנת 2010 התפרסם בציבור בזכות כתבה אודות עבודתו בניו יורק טיימס.
הוא אחיו התאום הזהה של הרמן ורלינד, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון.
בתי ורשה (יפו)
בתי ורשה (או: וורשא) הייתה חווה חקלאית טמפלרית לצד ראשיתה של דרך סלמה ביפו, כיום מטה מחוז תל אביב של משטרת ישראל. מ-1907 ועד 1940 הייתה מתחם בבעלות יהודית ששימש למגורים, חקלאות ותעשייה קלה.
ארגון השמירה 'בר גיורא' הוקם ב-1907 בחדרו של יצחק בן צבי, במתחם.
המתחם שרד את פרעות תרפ"א, חצרותיו נשרפו במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט וב-15 באוגוסט 1947 חרב עד היסוד בשריפה שמקורה בהצתת מחסני עץ גדולים בבעלות יהודית ברחוב סלמה על ידי ערבים.
היסטוריה.
בשנת 1871 הקים
הגרמני-טמפלרי יוהאן גאורג קאפוס הזקן (1905-1826; Johann Georg Kappus senior) חווה בפאתי המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו. לאחר שזקנו זקן הציע יוהאן גאורג קאפוס הצעיר (1928-1855) את החווה למכירה. את המקום קנה בשנת 1907 שאול יצחק פניגשטיין, חסיד גור, שעלה מוורשה שבפולין בשנת 1905. פניגשטיין פיתח את המקום, ולצד חקלאות השכיר את המקום ליהודים שפתחו מפעלי תעשייה זעירה כמו מפעל שמן, פקקים, מאפייה ועוד. גם בית כנסת פעל בחצר ושרת את דיירי החצר, אורחים מזדמנים ושכנים. כן השכיר חדרים למגורים פרטיים. אחד הדיירים במקום היה יצחק בן-צבי. חדרו שימש מרכז לצעירים אחרים חברי פועלי ציון. בחדר זה הם התקינו בשנת 1907 מכונת דפוס קטנה, שבה הדפיסו בהסתר מהשלטונות העות'מאניים עיתון ביידיש בשם דער אונפאנג "(ההתחלה"). בחדר זה התאספו ב-29 בספטמבר 1907 עשרה צעירים, וייסדו בחשאי את ארגון בר גיורא, שנוסד במטרה לכבוש את השמירה במושבות היהודיות מידי הערבים והצ'רקסים. בזיכרונותיו מתאר בן צבי את הכינוס החשאי בחצר ורשה:
גירוש יפו ב-1917 לא פסח על משפחת פניגשטיין. בהיעדר המשפחה נשמרה החווה בזכות שכן ערבי. בפרעות תרפ"א תקפו ערבים את המקום וניסו לפרוץ אל פנים המתחם אבל הונסו על ידי חיילים בריטים מהגדוד העברי שהוזעקו ליפו בפיקודו של אליעזר מרגולין.
ברבות השנים עזבו בני המשפחה את המקום, והמקום הושכר ליהודים שהפעילו בתי מלאכה זעירים. המקום הותקף גם בשנת 1936. בשנת 1940 נפטר פניגשטיין, והמקום נמכר לערבים. במהומות שפרצו בגבול יפו–תל אביב לאחר הרצח בגן הוואי הותקף המקום ב-15 באוגוסט 1947 בידי פורעים ערבים, נשרף ונחרב עד היסוד.
בזמן שלטון המנדט הבריטי הוקם במקום בניין המשטרה הבריטית -יפו שבו פעלה שלוחה של המטה הארצי של משטרת ישראל לאחר קום המדינה. בשנת 2000 נהרס בניין המשטרה הבריטית לצורך הקמת בניין משטרה חדש על חלקו של השטח. 2005 נחנך במקום בניין תחנת משטרת תל אביב ע"ש רב ניצב דוד קראוס. לציון בתי ורשה הוקם בחזית הבניין עמוד ובו תולדות המקום ותבליט של בתי ורשה.
מדליית לורנץ
מדליית לורנץ (הולנדית: Lorentzmedaille) הוא פרס המוענק מדי ארבע שנים על ידי האקדמיה המלכותית ההולנדית לאומנויות ולמדעים . הפרס נוסד בשנת 1925, לכבוד יובל החמישים לעבודת הדוקטורט של הפיזיקאי ההולנדי הנדריק לורנץ. הפרס מוענק לאדם אשר עשה תרומה חשובה לפיזיקה התאורטית.
ישראל במלחמת יום הכיפורים
מלחמת יום הכיפורים היא השלישית מבין מלחמות ישראל בהיקף מלא שהתחוללו לאחר מלחמת העצמאות. להבדיל משתי קודמותיה, מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים, שבהן פתחה מדינת ישראל, במלחמת יום הכיפורים הותקפה ישראל בהפתעה, ובו-זמנית בשתי חזיתות. במהלכי המלחמה הראשונים הייתה יד התוקפים על העליונה, בזירת הדרום צלח צבא מצרים
את תעלת סואץ, ובצפון חדר צבא סוריה לעומק רמת הגולן. האבדות בנפש ובציוד היו כבדות וההתאוששות ארוכה. מלבד המהלכים הצבאיים של המלחמה, היו לה, בזירת הפנים, השפעות מורליות קשות על העורף הישראלי ועל הציבור בישראל, והשלכות על מהלכיה הצבאיים והמדיניים של מדינת ישראל לעתיד.
בין המלחמות.
מאז סיום מלחמת העצמאות נשמעו איומים מצד מדינות ערב על "הסיבוב השני". ביטוי זה עורר מורא מסוים במדינה ומה גם שבראשית שנות ה-50 חלה התדרדרות במצב הביטחוני. המסתננים (חלקם פליטי 1948 שבאו לראות את רכושם ולבקש נקם), רצחו וגנבו באזורי הספר, הפדאיון שנשלחו על ידי המודיעין המצרי, ביצעו גל מעשי הרג וחבלה. ומנגד ביצע צה"ל שורת פעולות תגמול. בעסקת הנשק הצ'כית-מצרית משנת 1955, התחמשה מצרים בכמויות גדולות של מפציצים ומטוסי קרב, בעוד שישראל הייתה נתונה באמברגו מצד מדינות המערב - כל אלו לא בישרו טובות על הסיבוב השני העתידי. והנה, במלחמת סיני, שישראל פתחה בה ב-29 באוקטובר 1956, כבש צה"ל תוך שבוע את רצועת עזה וחצי האי סיני. כל זאת במיעוט אבדות ובהרס הנשק הסובייטי או לקיחתו שלל.
חלף עשור ובחודש מאי 1967 נתרגשה על ישראל תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים ושוב אחזה בציבור חרדה. במלחמה כבש צה"ל תוך שישה ימים את רצועת עזה וחצי האי סיני ואת רמת הגולן, סילק את צבא ירדן מחלקי ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן והעיר העתיקה והכותל המערבי היו בידי ישראל. החרדה נמוגה ובמקומה אחזה בציבור אופוריה.
נראה היה כי לאחר שני ניצחונות מזהירים אלו ישראל היא בלתי מנוצחת. הופיעו שלל אלבומי המלחמה שקיבלו את הכינוי "אלבומי הניצחון" והעיתונות החלה לפאר את אלופי צה"ל במה שכונה "פולחן הגנרלים". המדינה "מגולן עד סיני" נראתה כאימפריה שאין לזעזעה. כל זה התנפץ בצהרי יום הכיפורים תשל"ד.
גיוס ביום הקדוש.