אחרי המלחמה התחתן דוד עם דינה לבית רצקי, אחות מוסמכת בבית החולים "הדסה" בירושלים ויו"ר עמית של מועצת ויצו העולמית.
לזוג נולדו שני ילדים: אבשלום (אבשה), שנקרא ע"ש דודו של דוד, אבשלום פיינברג ודורית, שתי נכדות ונינים.
בנו, אבשלום התגייס לסיירת שקד וב-1970 ספג פציעה קשה בראשו מרסיסי מרגמה, ואחרי סבל של ארבע שנים נפטר. זו הייתה חוויה מכוננת בעבור דוד שוהם, ובגיל 60 פרש מעבודתו, ומכאן ואילך הקדיש את מרצו לתרומה לחברה.
שוהם נפטר בשנת 2005 ונקבר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.
קריירה.
שוהם סיים תואר שני בכלכלה ב, ושירת במשרד האוצר בתחום מטבע החוץ תחת לוי אשכול ופנחס ספיר. למרות דעותיו הפוליטיות הימניות, אמר שתמיד הסתדר היטב עם המפא"יניקים. אחרי שליחויות כלכליות בארצות הברית ובבריטניה הוא התמנה למנהל הבנק לסחר חוץ, ואחר כך עמד בראש בנק כללי של הברון רוטשילד.
נשיא הטכניון לשעבר, אלוף (בדימוס) עמוס חורב, מספר איך סייע ביכולתו הארגונית וברצונו הטוב להקים את בית הספר לרפואה ע"ש ברוך (ברוס) רפופורט בטכניון ואת המרכז למחקר רפואי.
במסגרת תפקידיו בשירות המדינה כיהן כסגן מנהל המועצה לכוח אדם ולשכת המענק במשרד ראש הממשלה, סגן מפקח על מטבע חוץ במשרד האוצר, נציג האוצר בניו-יורק ויועץ כלכלי בשגרירות ישראל בלונדון. בהמשך, מנכ"ל הבנק לסחר חוץ, מנכ"ל בנק כללי לישראל ודירקטור בחברות.
במסגרת פעילויותיו הציבוריות: היה חבר מזכירות איגוד החיילים המשוחררים; חבר המועצה להנצחת החייל (משרד הביטחון); חבר הקורטוריום של הטכניון; בהנהלת ידידי שמורות הטבע והגנים; בהנהלת אגודת ידידי האוניברסיטה הפתוחה; בהנהלת האגודה לשיקום נפגעי ראש; יו"ר קרן אהרונסון, בית אהרונסון ומוזיאון ניל"י; יו"ר קרן שיבא בבית החולים תל השומר; חבר הנהלת מכון רפפורט למחקר רפואי; חבר הנהלת קרן בוקסבאום וקרן מלגות על שם רוקח.
פעילות ציבורית.
שוהם הקים באוניברסיטה הפתוחה קרן מלגות לחיילים קרביים לזכר בנו אבשלום.
הוא היה ממייסדי המכון הלאומי לשיקום נפגעי ראש.
הוא עמד בראש שתי קרנות חשובות - קרן חיים שיבא למחקר רפואי וקרן בוקסנבאום נטע.
הוא היה פעיל בוועד להנצחת החייל ובאיגוד החיילים המשוחררים בישראל.
הוא עמד בראש קרן ובית אהרונסון בזכרון יעקב.
כשהתגלתה מערת הנטיפים ליד בית שמש, הוא גייס משאבים לפיתוחה, והיא נקראה על שם בנו אבשלום. אורי ביידץ, מנכ"ל ואחר כך יו"ר רשות הטבע והגנים, מספר על תרומתו לחי-בר ולקרן היעל ע"ש אברהם יופה.
ארווין סאבו
ארווין סאבו (במקור שמואל ארמין שלזינגר, בהונגרית: Szabó Ervin; סלניצה 23 באוגוסט 1877 - בודפשט, 30 בספטמבר 1918) היה סוציולוג, ספרן, מנהל ספרייה, משפטן, מהפכן אנרכו-סינדיקליסטי, מנהיגם האינטלקטואלי של הסוציאליסטים המהפכניים. הוא היה מן המרצים בחוג יום ראשון.
ביוגרפיה.
משנת 1901 ארווין היה מעובדי הספרייה של בודפשט ומשנת 1911 מנהלה. הוא כתב בעיתון נפסבה (קול העם-Népszava) שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית משנת 1900 ויצר את המדור הספרותי של העיתון. הוא בא ממשפחה בורגנית מרוששת. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט ואחר כך באוניברסיטת וינה; כבר בתקופה זו הצטיין בעבודתו הסטטיסטית והספרנותית. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1899. לאחר מספר שנים של התמחות, הצטרף לספרייה המטרופוליטנית כלומר סיפריית הבירה בודפשט והיה כאמור למנהלה משנת 1911. הוא תכנן רשת תרבותית מקיפה, וברוחו החל לבנות רשת ספריות. הוא ניסה להנגיש את המוסד למגוון רחב של אנשים, ובמיוחד למעוטי יכולת. בעבודתו עקב אחר הדוגמה של הספרייה הציבורית האנגלית. תחת הנהגתו נולדה ספרייה מודרנית למדעי החברה. רק כמה שנים לאחר המהדורה הצרפתית הראשונה של מערכת הספרייה העשרונית העולמית, כלומר שיטת UDC (ראשי תיבות של: Universal Decimal Classification - מיון עשרוני אוניברסלי) היא שיטה למיון וסימון ספרים הנהוגה בחלק מהספריות, הדומה לשיטת דיואי, ומהווה מעין הרחבה שלה. בשנת 1912, הוא הציג את הגרסה ההונגרית הראשונה של שיטת UDC בספרייה הראשית של בודפשט.
סאבו החל את עבודתו המדעית בשנת 1903. משנת 1906 היה סגן נשיא "האגודה למדעי החברה". בסדנה ההונגרית הראשונה לסוציולוגיה הוא דיווח באופן קבוע על סוגיותיה של תנועת הפועלים הבינלאומית דרך כתב העת "המאה העשרים". הוא כתב גם מאמרים בגרמנית עבור Neue Zeit ובצרפתית עבור Mouvement Socialiste. הוא יצר קשר עם ז'ורז' סורל, קרל קאוטסקי, פרנץ מהרינג, גיאורגי פלחנוב, ובסוף 1904 בפריס עם גארדל והסינדיקליסטים הצרפתים, כמו גם עם סוציאליסטים מהגרים רוסים רבים. בשנות מלחמת העולם הראשונה, למרות מחלתו הקשה, הוא הפך למנהיג הרוחני של התנועה האנטי מיליטריסטית. הוא סיים במיטתו את יצירתו ההיסטורית הגדולה, "קרבות חברתיים ומפלגות במהפכה ההונגרית 48-49".
הוא תמך במהפכה פרולטרית אלימה ולא נטולת טרור. הוא השתתף בעבודת הקבוצה (סוציאליסטים מהפכניים) שניסו להתנקש בחייו של ראש הממשלה אישטוואן טיסה .
משפחתו.
ארווין סאבו נולד בשם שמואל ארמין שלזינגר במשפחה יהודית מתבוללת כבנם של דיולה שלזינגר ולואיזה פולצ'ק. בני דודיו היו אדן פור, ארנה זיידלר, קרל פולאני ומיכאל פולני.
הנצלה.
כהוקרה על עבודתו כמפתח ספריות, נקראה לראשונה ספריית בודפשט על שמו לזמן קצר בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית, ובשנת 1946. בשנת 1948 ניתן לכיכר לפני הספרייה השם ארווין סאבו. בתקופה 1972–1991 נקראה על שמו מדליית הזיכרון עבור ספרנים וארכיבאים מצטיינים. בשנת 1977 הוצא בול בשווי 1 פורינט לזכרו. בספטמבר 2010 העלתה עמותה של היסטוריונים ימניים את נושא שינוי שם הספרייה, מה שעורר דיון סוער.
אקאשי מוטוג'ירו
אקאשי מוטוג'ירו (ביפנית: 明石 元二郎; 1 בספטמבר 1864 בפוקוקה, שביפן – 26 באוקטובר 1919 בפוקוקה, שביפן) היה גנרל יפני, המושל הכללי של טייוואן בשנים 1918 – 1919. במהלך מלחמת רוסיה–יפן ארגן אספקת הנשק לבדלנים הפינים והקווקזים.
ביוגרפיה.
בשנת 1889 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הגבוהה של הצבא הקיסרי. בשנת 1894 נשלח ללמוד בגרמניה. עם פרוץ מלחמת סין-יפן, הוזעק ליפן, שירת במטה אוגדת המשמר בפורמוזה.
הוא היה משקיף צבאי בפיליפינים במלחמת ארצות הברית-ספרד. בשנת 1900 נשלח לסין להשתתף במשא ומתן בסיום מרד הבוקסרים.
בינואר 1901 מונה לנספח צבאי בצרפת. ב-15 באוגוסט 1902 התמנה לנספח צבאי ברוסיה. הגיע לפטרבורג ב-1 בנובמבר 1902.
עם פרוץ מלחמת רוסיה-יפן ב-10 בפברואר 1904 הוא מונה לנספח צבאי בסטוקהולם, אך נסע ברחבי אירופה ואסף מידע. באמצעות אקאשי מומנו מהפכנים רוסים, בדלנים פיניים, פולנים וקווקזים ברוסיה. כסף יפני קיבל גם מנהיג מפלגת ההתנגדות הפעילה, העיתונאי קוני ציליאקוס, מנהיג מפלגת הפדרליסטים הסוציאליסטים הגאורגיים גאורגי דקנושישווילי. ביולי 1904 נפגש אקאשי עם פלחנוב ולנין בז'נבה. באמצעות ציליאקוס הוא מימן את ועידת פריז של מפלגות האופוזיציה הרוסיות בשנת 1904 ואת ועידת ז'נבה בשנת 1905. בסך הכל, כמיליון ין (כ-35 מיליון דולר במחירי 1990) שהוקצו על ידי המטה הכללי היפני הושקע בפעילות חתרנית ברוסיה דרך אקאשי.
ב-11 בספטמבר 1905, זמן קצר לאחר כריתת הסכם השלום בפורטסמות', הוטל על אקאשי לחזור ליפן. ב-28 בדצמבר הגיע לטוקיו.
לאחר מסירת דיווח על עבודתו מונה אקאשי לנספח צבאי בגרמניה. עם זאת, בשנת 1906, עיתון ברוסיה פרסם את היקף פעילותו של אקאשי, בעיקר המבצעים החשאיים למימון תנועות בדלניות. הדיווח פורסם גם על ידי עיתוני אירופה ובשנת 1907, אקאשי שוב הוחזר מאירופה.
באוקטובר 1907 מונה אקאשי לראש המשטרה הצבאית בקוריאה. בדצמבר 1913 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ובאפריל 1914 מונה לסגן רמטכ"ל. בתפקיד זה הוא התעקש לכבוש את צ'ינגדאו ולהעלות 21 תביעות לסין.
בשנת 1918 התמנה למושל הכללי של טייוואן. מת באוקטובר 1919.
אקאשי מוטודזירו
מס על רכוש יהודי (גרמניה 1938)
מס על הרכוש היהודי (בגרמנית: Judenvermögensabgabe) היה מס שרירותי מיוחד, שהוטל על יהודי גרמניה בשנת 1938 בתקופת הנאציזם של הרייך השלישי.
לאחר ההתנקשות במזכיר השגרירות הגרמנית ארנסט אדוארד פום ראת ואירועי ליל הבדולח בנובמבר 1938, דרש הרמן גרינג מס עונשין של מיליארד RM רייכסמרק מהיהודים כ"תשלום עונש בגין התנהגות עוינת נגד העם הגרמני". הצו לתשלום עונש ליהודים בני הלאום הגרמני (RGB1. 1579) משנת 1938 נחתם ב־12 בנובמבר אותה השנה על ידי הרמן גרינג, שבשנת 1936 ניתנה לו סמכות כללית להוציא תקנות ליישום "תוכנית ארבע השנים".
הרקע לחקיקה ולהטלת המס.