אפרים הסורי (סביבות 306–373; סורית: ܐܦܪܝܡ ܣܘܪܝܝܐ, תעתיק: אַפְרֵים סוּרִיָיָא; יוונית: Ἐφραίμ ὁ Σῦρος; לטינית: Ephraem Syrus) הוא קדוש נוצרי. אפרים היה דיאקון, אחד ממחברי המזמורים החשובים בשפה הסורית ותאולוג של המאה ה-4. הוא מוכר כקדוש בכל רחבי העולם הנוצרי, אך במיוחד בקרב הכנסייה הסורית (הנוצרים האשורים). הוא נחשב לאחד ממורי הכנסייה (מאז 1920). בתקופתו הושלם תרגום התנ"ך והברית החדשה לסורית.
אפרים נולד בנציבין (נוסייבין של ימינו). הוא ניהל חיי פרישות ולימד שם עד שקיסר רומי יוביאנוס נאלץ לסגת מן העיר לטובת הכובשים מן האימפריה הסאסאנית בשנת 363. הוא מת באדסה (אורפה בטורקיה של ימינו).
אפרם סוריאיה
מרדכי עופר
מרדכי עופר (20 בפברואר 1924 - 1 בספטמבר 1971) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
עופר נולד בשם מרדכי קסבינר בשנת 1924 בקרקוב שבפולין. בהיותו בן שנה עלתה משפחתו ארצה והתיישבה תחילה ברמת ישי ולאחר מכן בנחלת יצחק. למד בגימנסיה נורדיה. בבגרותו הצטרף למשטרת היישובים העבריים ושירת כנוטר. עם קום המדינה הצטרף לשורות צה"ל, ממנו השתחרר בשנת 1950 בדרגת סגן-אלוף.
בתום שירותו הצבאי הצטרף לחברת "אגד" ונבחר להנהלת הקואופרטיב. בשנים 1961–1971 שימש מנהל אגף הכספים בחברה.
במקביל, עופר נבחר בשנת 1965 לכנסת השישית מטעם המערך. כהונתו בכנסת נמשכה עד לפטירתו, בשנת 1971, במהלך הכנסת השביעית. בשנים אלו היה חבר ועדת הכלכלה, ועדת הכספים וועדת הכנסת.
התחנה המרכזית בת גלים שבחיפה נקראה על שמו.
45 לפנה&quot;ס
כרומטוגרפיית חילוף יונים
דיורבל
דיורבל (בערבית: ديوربل, בסרר: Jurbel, בוולוף: Njaaréem) היא עיר בסנגל הנמצאת מזרחית לעיר טיאס. העיר ידועה במסגדיה ובתעשיית הבוטנים המקומית שלה. העיר היא בירתו של מחוז דיורבל. נכון ל-2007 בעיר יש 100,445 איש.
פטרושקה
פטרושקה (ברוסית: Петрушка) הוא בלט הכולל 4 תמונות. את הכוריאוגרפיה למחזה חיבר מיכאיל פוקין ואת המוזיקה איגור סטרווינסקי שכתב את הלברית יחד עם אלכסנדר בנואה אשר עיצב גם את התלבושות והתפאורה.
מבנה הבלט.
תפקידים ראשיים.
3 מריונטות: פטרושקה, בלרינה ומורי, וכן קוסם זקן. המוזיקה מעמידה בפני הרקדנים והכוריאוגרף מקצבים מורכבים ומשתנים במהירות, ואתגר מחולי לא פשוט.
הנושא משולש יחסים: פטרושקה המופנם והמורי המוחצן רבים על ליבה של הבלרינה הבובתית. פטרושקה הוא בובה המגלה רגשות אנושיים.
עלילה.
תמונה ראשונה: יריד הקרנבל בכיכר בסנקט פטרבורג - המוזיקה מיטיבה לתאר את אווירת הקרנבל על שלל הקולות, הרקדנים ניצבים משתדלים לתת לכך ביטוי מחולי, קול תיפוף ונגינת חליל מסתורית מבשרים את כניסת הקוסם ותיאטרון הבובות שלו, עם היפתח מסך תיאטרון הבובות נגלים שלושה תאים ובהן שלוש המריונטות. המורי ופטרושקה מאוהבים בבלרינה, פטרושקה מקנא במורי ומתקיף אותו, הקוסם בניסיון להציל את המצב מסיים את ההצגה.
תמונה שנייה: חדרו של פטרושקה - פטרושקה נעול בחדרו כעונש על מעלליו, הדלת נפתחת והבלרינה נכנסת, פטרושקה מחזר אחריה באופן מגושם והיא עוזבת את פטרושקה למגינת ליבו.
תמונה שלישית: חדרו של המורי - המורי נעול אף הוא בחדרו אבל הוא אינו מתרגש ומשחק להנאתו באגוז קוקוס, הבלרינה נכנסת ומנסה להגביר את הערצתו אליה, פטרושקה נכנס בהפתעה ומאיים על יריבו, המורי רודף אחריו עם חרבו השלופה ופטרושקה מצליח להימלט בעור שיניו.
תמונה רביעית: חזרה לכיכר - חגיגות הקרנבל בכיכר נמשכות, כשלפתע פטרושקה נכנס ואחריו המורי הדוקר אותו למוות. המשטרה באה וחוקרת, אך הקוסם הזקן טוען ומדגים שזאת בסך הכל בובה. וכולם יכולים להתפזר, הקוסם גורר את הבובה חסרת החיים אל האוהל כאשר לפתע נראה חלקה העליון של בובת פטרושקה מעל הגג, כסמל לניצחון רוחה של דמותו של פטרושקה המריונטה הטראגית.
הופעה ראשונה.
ההופעה הראשונה נערכה בתיאטרון שאטלה בפריז 1911 על ידי להקת הבלט הרוסית של סרגיי דיאגילב. בתפקיד פטרושקה: ואצלב ניז'ינסקי, בתפקיד הבלרינה: תמרה קרסבינה, בתפקיד המורי: אלכסנדר אורלוף, ובתפקיד הקוסם הזקן: אנריקו צ'יקטי. על התזמורת ניצח פייר מונטה.
סוכר מחזר
סוכר מחזר הוא כל סוכר אשר בתמיסה בסיסית, יוצר אלדהיד חופשי לנוע. דבר זה מאפשר לסוכר לתפקד כגורם מצמצם, לדוגמה בתגובת מייאר ובתגובת בנדיקט.
סוכרים מחזרים כוללים גלוקוז, פרוקטוז - יחזר רק אם פחמן מס' 1 ופחמן מס' 2 חופשיים, גליצראלדהיד, לקטוז, אראבינוז ומלטוז. כל החד-סוכריים המכילים קבוצות אלדהיד ידועים כאלדוזיים (Aldoses). לעומתם, סוכרוז ידוע כסוכר "לא מחזר" מכיוון שהטבעת הימנית שלו היא פרוקטוז בו פחמן 2 לא חופשיי לנוע.
על מנת לקבוע הימצאות של סוכר מחזר משתמשים בריאגנט בנדיקט. אם אכן זהו סוכר מחזר, ה-תמיסה תהפוך לירוקה, כתומה או אדומה. ניתן להשתמש גם בתמיסת פאלינג , היות ששתי התמיסות מכילות יוני נחושת (II), אשר מצומצמים למשקע אדום של תחמוצת הנחושת (I) בעת חימום התמיסה.
דרך נוספת לבדיקת הימצאות סוכרים מחזרים בתמיסה היא בשיטת Bernfeld. בשיטה זאת מוסף לתמיסה ריאגנט סמנר שצבעו במצב הלא מחוזר צהוב, כאשר ישנם סוכרים מחזרים בתמיסה, ריאגנט הסמנר מחוזר וצבעו הופך לחום. את עוצמת הצבע ניתן לקרוא במכשיר ספקטרופוטומטר באורך גל של 550 ננומטר ועל ידי כך לקבוע כמותית את נוכחות הסוכרים המחזרים בתמיסה.
סוכר מחזר מתקבל כאשר הפחמן האנומרי שלו חופשי. היות שסוכרים נוצרים במבנה שרשרת וכן במבנה טבעת, ייתכן כי נוצר שיווי משקל כימי בין שני החומרים. כאשר קבוצות ההידרוקסיל של ההמי–אצטל או הקטאל חופשיה ע"ע אינה נעולה, אינה קשורה לקבוצת סוכר אחרת, צורת האלדהיד (או הקטו-) פנויה לצמצום איוני הנחושת (II). כאשר הסוכר מחומצן, קבוצת הפחמן הקרבונילי (קבוצת אלדהיד או קטון) מומרת לקבוצת פחמן קרבוקסילי.
גלים עומדים
אגירין
אגירין הוא מינרל, חבר בקבוצת הקלינופירוקסן - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים. האגירין בנוי משרשרת בודדת. נוסחת המבנה הכימי של האגירין היא: NaFe3+ Si2O6. האגירין נמצא בתחילת השורה האיזומורפית של האגירין-אוגיט (Ca,Mg,Fe)SiO3)). בשורה זו הנתרן מתחלף בכמויות משתנות עם הסידן, כאשר ברזל (Fe+2) ומגנזיום מחליפים את הברזל (Fe+3) על מנת לאזן את המטען החשמלי. אלומיניום מחליף גם הוא את הברזל (Fe+3).
אגירין מופיע כגבישים דקים ארוכים עד 35 סנטימטר אורכם, הגבישים מקווקווים לאורכם, לעיתים מכופפים או מעוותים וגונם ירוק כהה. לאגירין יש ברק זגוגי ופצילות מושלמת. קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 על פי סולם מוס ומשקלו הסגולי נע בין 3.2 ל-3.4. מבחינת תכונותיו האופטיות האגירין הוא דו-צירי, והוא ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). מזווית אחת הוא נראה ירוק עמוק בגוון האזמרגד, מזווית שנייה הוא נראה ירוק צהוב ומזווית שלישית ירוק חום, או חום צהבהב.
האגירין מופיע בסיאניט-נפלין פראלקליני ובסלעי יסוד דומים. מקומות בהם ניתן למצוא אגירין כולל את אזור הר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה, העיירה קונגסברג (Kongsberg) שבנורווגיה, נרסרססוק (Narsarssuk) בגרינלנד, חצי האי קולה ברוסיה, העיירה מגנט קוב (Magnet Cove) בארקנסו שבארצות הברית, קניה, סקוטלנד וניגריה.
בישראל ניתן למצוא אגירין בנורדמרקיט (סוג של סיאניט) של מכתש רמון; איגרין-אוגיט (המינרל הנמצא באמצע השורה האיזומורפית בין אגירין לאוגיט) מופיע בנפלין-מונזוניט של גבעת המורה. במצרים ניתן למצוא אגירין בגרניטים אלקליניים בסיני ובמדבר המזרחי.
האגירין נתגלה לראשונה בנורווגיה בשנת 1835 וקיבל את כינויו על שמו אגיר, אל הים במיתולוגיה הנורדית. שם נרדף למינרל הוא "אקמיט" (מיוונית נקודה) בהתייחס לגבישים המחודדים שלו.
וירג'יל דודה
וירג'יל דודה (ברומנית: Virgil Duda; 25 בפברואר 1939 - 5 בספטמבר 2017) היה סופר ועורך יהודי ישראלי בשפה הרומנית.
ביוגרפיה.
דודה נולד בברלאד כבנם של אוקה סולומון וקארול ליבוביץ'. סיים ב-1970, בהצלחה, את לימודי המשפטים באוניברסיטת בוקרשט והוסמך כעורך דין. הוא היה יועץ משפטי של בית הזיקוק טלאז'ן (Teleajen), בפלוישט ועורך תסכיתים ומפיק של הסטודיו הקולנועי של בוקרשט בין השנים 1970 - 1987. לאחר עלייתו לישראל ב-1988 עבד כספרן ובין השנים 1989 - 2004, כעורך בעיתונים הישראלים בשפה הרומנית, "השעה האחרונה" (Ultima oră) ו"חיינו" (Viaţa noastră).
דודה היה סגן נשיא התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
נפטר ב-5 בספטמבר 2017.
ג'ונו (סרט)
ג'ונו (באנגלית: Juno) הוא סרט דרמה-קומי שיצא בדצמבר 2007, בוים על ידי ג'ייסון רייטמן ונכתב על ידי דיאבלו קודי.
הסרט, שהופק בתקציב נמוך, זכה להצלחה קופתית, להערכת המבקרים, זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, והיה מועמד במספר קטגוריות נוספות, לרבות הסרט הטוב ביותר. השחקן ג'ון מלקוביץ' נמנה עם מפיקי הסרט.
עלילת הסרט.
במרכז העלילה עומדת ג'ונו מקגאף (אליוט פייג'), נערה סרקסטית בת 16, אשר מגלה שנכנסה להריון. הסרט עוקב אחר ההתמודדות שלה עם מצב זה שכוללת מספר מערכות יחסים: עם אבי התינוק, פולי בליקר (מייקל סרה), בו היא מאוהבת אך לא מודה בכך; עם אביה מאק (ג'יי קיי סימונס)
ואימה החורגת ברן (אליסון ג'ני); ועם ונסה ומארק (ג'ניפר גארנר וג'ייסון בייטמן), זוג בורגנים להם היא מתכוונת למסור את התינוק. במהלך הסרט מתחברת ג'ונו עם מארק, איתו היא חולקת את אהבתה לנגינה, שמיעת מוזיקה וצפייה בסרטים. כשוונסה ומרק נפרדים, ג'ונו מוצאת עצמה בדילמה.
פרסים, מועמדויות וביקורות.