טינטין (Tintin) הוא כתב עיתון בלגי החוקר מקרים שונים ובסופו של דבר פותר תעלומות. בחלק מהספרים מצוין גילו הצעיר של טינטין והוא מוצג כ"נער", בכל מקרה הוא בעל קומה נמוכה. טינטין הוא בעל כישורים בתחום אמנויות הלחימה, קליעה באקדח (אם כי אינו מחבב אקדחים), ויכולת אקרובטית מרשימה, שמסייעת לו פעמים רבות להחלץ מצרות, ולהביס אויבים גדולים וחזקים ממנו. כל פעם שהוא יורה, באקדח או ברובה, הוא פוגע בול במטרה. בספר "כרישי הים האדום" טינטין מיירט מטוס באמצעות רובה. בהרפתקאותיו מתגלה שהוא נוהג במכונית, באופנוע ובטנק, ואף מטיס מטוסים. טינטין הוא אמיץ, נחוש, נאמן לחבריו, ישר וסקרן, ולא אחת הרפתקאותיו מתחילות בגלל ניסיונות של פושעים להפחיד את טינטין או להורגו (ניסיונות שבדרך כלל רק מגרים את סקרנותו ונחישותו). סקרנותו הרבה, נחישותו ותשומת הלב שלו לפרטים קטנים כמו גם כמות הגונה של מזל ועזרה מידידים, מאפשרים לו לפתור תעלומות רבות. למרות מעלותיו הטובות, טינטין לא פעם מתנהג בנאיביות. מראה חיצוני: שערו של טינטין אדמוני־בלונדיני ותסרוקתו מתוארת לפעמים כ"משונה". הוא נמוך ובעל פני ילד. דמותו של טינטין פחות "צבעונית" מהדמויות הסובבות אותו. טינטין שומר על כושר באמצעות התעמלות בוקר יומיומית.
שלגי.
שלגי (בצרפתית: Milou, בחלק מהגרסאות המתורגמות לעברית שמו "צחי" ו"שלג") הוא כלבו הלבן (מסוג פוקס טרייר) של טינטין המלווה אותו בכל מסעותיו, ואף מופיע בקביעות בתמונות השער של כל ספרי טינטין. שלגי הוא ידיד טוב ונאמן ומציל את חייו של טינטין מספר פעמים. שובבותו גורמת לטינטין לעיתים להסתבכויות מסוכנות, אולם כשטינטין מבהיר לשלגי את חומרת מעשיו, הוא חדל מתחבולותיו ומשתף איתו פעולה מיד.
בסדרת הקומיקס שלגי אומר משפטים שלמים המופיעים בתוך בלוני דיבור. לעיתים משפטיו ניחנים בציניות עוקצנית, ולעיתים בתמימות, כאשר שלגי אינו מבין את המתרחש סביבו. אף על פי ששלגי מביע את מחשבותיו בבלון דיבור כמו כל דמות אחרת בסדרה, ברור לכול שמחשבותיו מועברות בגדר הקיר הרביעי, והסובבים אותו אינם שומעים את הגיגיו.
בדומה לקפטן האדוק, גם שלגי אוהב ויסקי מסוג לוך לומונד, ובכל פעם שהוא משתכר, הוא נקלע לצרות. כמו כן, הארכנופוביה שלו גורמת לו ולטינטין צרות רבות.
מקור שמו הצרפתי של שלגי בשמה של חברתו הראשונה של הרז'ה - מארי לואיז, שכונתה מִילוּ (אף שבכל הספרים הוא כלב ממין זכר).
קפטן האדוֹק.
קפטן האדוֹק (Le capitaine Haddock) הוא רב-חובל וחברו הטוב ביותר של טינטין. דמותו מופיעה לראשונה בספר הסרטן בעל צבתות הזהב. בספרים הראשונים הוא דמות צינית ובוטה, המהווה ניגוד לדמותו ההירואית של טינטין ולאידיאליזם שלו. הוא נוטה לנבל את פיו בביטויים ימיים, אשר אינם קללות מקובלות, אך מן ההקשר ברור לקוראים כי מדובר בקללות. הוא גם מתואר כאלכוהוליסט, המכור לויסקי מסוג "לוך לומונד". פעמים רבות ניסה להיגמל מהשתייה אך לא הצליח.
מקור שמו של הקפטן בשיחה של הרז'ה עם אשתו, אשר העירה ש"חמור ים" (האדוק) הוא דג אנגלי עצוב - והרז'ה ראה בכך תיאור המשקף היטב את דמותו של הקפטן. בתחילה היה הקפטן בעל שם משפחה בלבד, ורק בשנת 1976 בספר האחרון שהושלם - "טינטין והפיקורוס" מוזכר שמו הפרטי של הקפטן - ארצ'יבולד, ככל הנראה על שמו של בוב דה מור, עמיתו של הרז'ה. בחלק מהתרגומים בעברית נקרא שמו "חמור הים".
בסופו של הספר "אוצרו של רקהם האדום" רוכש האדוק את אחוזת מרלינספייק (בחלק מהתרגומים, "אחוזת מולינסאר" (Moulinsart); בתרגום חופשי: "דג־החרב"), שבעבר ניתנה לאחד מאבות-אבותיו, סר פרנסיס האדוק, כהוקרה ממלך אנגליה צ'ארלס השני, ומתגורר בה יחד עם טינטין ופרופסור קלקולוס.
בספרים מאוחרים יותר משתנה דמותו של הקפטן, ומקבלת נופך הירואי.
דמויות משנה.
דמויות משנה נוספות אשר מופיעות באופן תדיר לאורך הסדרה:
העולם של טינטין.
לאורך הסדרה טינטין מטייל רבות ברחבי העולם (ואפילו מגיע לירח). לאורך מסעותיו טינטין מגיע לאמריקה הצפונית (בספר "טינטין באמריקה"), לאמריקה הדרומית (בספרים "האוזן השבורה", "אסירי השמש", "אוצרו של רקהם האדום" ו"טינטין והפיקרוס"), לאזורים שונים ברחבי יבשת אירופה ("טינטין בארץ הסובייטים", "האי השחור", "שרביטו של המלך אוטוקר" ו"הטיסה לירח"), לאפריקה ("טינטין בקונגו", "הסרטן בעל צבתות הזהב" "הסיגרים של פרעה") ולאסיה ("הסיגרים של פרעה", "הלוטוס הכחול", "כרישי הים האדום" ו"טינטין בטיבט"). כמו כן טינטין מבקר גם לאורך הסדרה באתרים מגוונים, מן האזור הארקטי (בספר "הכוכב המסתורי") ועד מדבר סהרה (בספר "הסרטן בעל צבתות הזהב"). במהדורה הראשונה של הספר "ארץ הזהב השחור" מגיע טינטין אפילו לארץ ישראל. אף על פי כן, במהדורות המאוחרות יותר הוחלפו האזכורים לארץ ישראל ובמקומם מוזכרת האמירות הבדיונית חמד על מנת שלא לעורר מחלוקת בקרב קוראי הסדרה.
עלילת הסדרה מתרחשת לעיתים רבות במדינות אמיתיות (בהן גרמניה, סין, קונגו הבלגית, ארצות הברית, מצרים, הודו, פרו, הממלכה המאוחדת, שווייץ, טיבט וברית המועצות) ולעיתים רבות במדינות בדיוניות אשר נוצרו במיוחד עבור הסדרה על ידי הרז'ה. המדינות הבדיוניות אשר מוצגות בסדרה כוללות את:
השימוש במדינות הבדיוניות השונות בעלילת הסדרה מאפשר להרז'ה להציג בפני הקוראים נושאים פוליטיים אקטואליים ללא חשש מבעיות אשר עלולות להיווצר עבורו כתוצאה מכן, כפי שעשה כשהתייחס למלחמת סין–יפן השנייה בספר "הלוטוס הכחול". למעשה, לעיתים קרובות עלילות הסיפורים בסדרה עסקו בנושאים אקטואליים, עד לנקודה שבה אנו יכולים לומר כי ההיסטוריה של טינטין מקבילה להיסטוריה של המאה העשרים: מלחמת הצ'אקו (בספר "האוזן השבורה"), עליית הנאציזם (בספר "שרביטו של המלך אוטוקר"), המלחמה הקרה (בספר "פרשת קלקולוס") וארגוני הגרילה באמריקה הדרומית (בספר "אוצרו של רקהם האדום").
לטינטין, עם זאת, אין בית אמיתי. עוד מהרפתקאותיו הראשונות, טינטין מתגורר במקומות שונים. אף על פי כן, קיימת התייחסות אחת בסדרת הספרים לעיר בה טינטין מתגורר: בספר "טינטין בטיבט", על המכתב אותו שולח צ'אנג לטינטין כתובה כתובתו של טינטין באותיות סיניות: "הונג קונג, צ'אנג צ'ונג'־צ'ין - עבור מר טינטין - בבריסל שבבלגיה".
ביקורת.
טענות בדבר גילויי גזענות.
כנגד הספרים הראשונים של הרז'ה נטען שהם נגועים בגזענות, בעיקר בתיאור הדמויות הלא אירופאיות. דעותיו של הרז'ה השתנו במהלך השנים, וניתן לראות זאת בתיאור הדמויות הסיניות בספר "הלוטוס הכחול" שפורסם בשנת 1936. עלילת הסיפור מתרחשת בסין אשר באותה עת הייתה נתונה תחת כיבוש יפני. הספר מבקר את היפנים ואת התערבות המעצמות הקולוניאליות בסין. הספר מציג את הסינים בצורה אנושית (אולם את היפנים מציג בצורה סטריאוטיפית).
בעת פרסום הספר "טינטין באמריקה" ביקשו המפיצים של הספר בארצות הברית לצבוע מחדש את הדמויות האפרו־אמריקניות בלבן.
בשנת 2007 תבע מבוטו מונדונדו, יליד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, את מולינסאר, המחזיקה בזכויות היוצרים על היצירה, בבית משפט בלגי. מונדונדו ביקש להכיר בכך שהקומיקס "טינטין בקונגו" (1931) גזעני ועל כן יש להסירו מעל מדפי חנויות הספרים. בעקבות התביעה העבירו חנויות ספרים רבות את הספר מאגף ספרות הילדים לאגף המבוגרים.
טענות בדבר גילויי אנטישמיות.
לאורך השנים הועלו ספקולציות כי הרז'ה היה למעשה אנטישמי, אף על פי שטענה זו מעולם לא הוכחה באופן חד משמעי והיא בעיקר הסתמכה על ספרי הקומיקס של טינטין אותם יצר הרז'ה במהלך מלחמת העולם השנייה עבור "Le Soir", עיתון בלגי אשר שיתף פעולה עם הנאצים בעת הכיבוש הנאצי של בלגיה.
לפני מלחמת העולם השנייה הרז'ה כלל בסדרת ספרי טינטין מספר דמויות של גברים יהודים בעלי מראה מאיים. בספר "האוזן השבורה" מופיעה דמות של חנווני אשר חובש כיפה, מדבר בצרפתית קלוקלת ונוהג לשפשף את ידיו עם "סבון בלתי נראה" באופן המרמז כי הוא זומם דבר מה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יצאה לשווקים הגרסה הראשונה של הספר "ארץ הזהב השחור". עלילת הספר בגרסה הראשונה שלה התרחשה בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי והציגה בין היתר פעילי מליציה חמושה יהודית אשר בראשה עומד רב.
אחד הטיעונים החזקים ביותר לאנטישמיות בספריו של הרז'ה הוא הספר "הכוכב המסתורי" אשר התפרסם במקור במהלך הכיבוש הגרמני של בלגיה. בסצנה אשר הופיעה במקור בעיתון הבלגי "Le Soir" ב־11 בנובמבר 1941 הופיעו דמויותיהם של יצחק ושלמה, שני גברים יהודים בעלי מראה מאיים אשר שומעים כי סוף העולם מתקרב. אחד מהם, אשר מדבר בצרפתית קלוקלת, מציין בתגובה כי הוא מצפה לסוף העולם משום שהוא לא יהיה חייב לשלם את חובותיו לנושיו. דמות נוספת בספר זה היא דמותו של הבנקאי האמריקני הרשע בלומשטיין המהווה ספונסר של המשלחת המתחרה. הרז'ה צייר את דמותו של בלומשטיין עם מאפיינים גזעניים מוכרים מקריקטורות אנטישמיות שהתפרסמו במהלך שנות ה־30 ושנות ה־40. במהלך העלילה מתגלה אופיו הנבזי של בלומשטיין כאשר הוא מנסה להשתמש בטקטיקות מלוכלכות וקטלניות על מנת לעכב את ספינתו של טינטין.