בספטמבר 2018, הודיעה חברת SpaceX כי מאזאווה יהיה הנוסע הראשון על הטיסה המסחרית של משגר הBFR לטיסה סביב הירח. כיוון שהטיל והחללית עדיין בפיתוח, הטיסה לא תתקיים לפני שנת 2023. הטיסה אמורה להמשך כמעט שישה ימים. מאזאווה רכש את כל הכרטיסים לטיסה, והוא ייקח עימו שישה עד שמונה אמנים כחלק מפרויקט אמנות הנקרא בשם Dear Moon. לא נחשף כמה מאזאווה שילם על הטיסה אולם צוין כי הוא כבר שילם פיקדון משמעותי.
טיסה לתחנת החלל הבינלאומית.
במאי 2021 פורסם שמאזאווה קנה כרטיס לטיסה לתחנת החלל הבינלאומית שאמורה להתקיים בדצמבר 2021. הטיסה מתווכת על ידי חברת Space Adventures והוא יצטרף לצוות המשוגר בחללית הסויוז. מאזאווה יהיה כ-12 ימים בתחנת החלל, כהכנה לטיסתו סביב הירח.
שנון מרקטיק
שנון מרקטיק (באנגלית: Shannon LaRhea Marketic; נולדה ב-14 בינואר 1971) היא שחקנית אמריקאית ומיס ארצות הברית לשנת 1992.
ביוגרפיה.
מרקטיק נולדה בפיניקס שבאריזונה.
ב-1989 הוכתרה כמיס הנוער של אריזונה, אך לאחר שבוע נושלה מתוארה לאחר שהתברר שנפלה טעות והיא דורגה על ידי השופטים כסגנית ראשונה.
ב-1992 היא נבחרה למיס קליפורניה והלכה לייצג את קליפורניה בתחרות מיס ארצות הברית שנערכה בקנזס באותה שנה. בתחרות זו בשלב חצי הגמר היא הייתה מקום שני בשלב הריאיון עם המתמודדות, שישית בקטגוריות של בגדי הים ושמלות ערב מה שהקנה לה עלייה ל-6 המתמודדות הסופיות ולבסוף היא זכתה בתחרות.
בתחרות מיס תבל עלתה לעשר המועמדות שעלו לחצי הגמר והגיעה למקום השמיני.
ב-1997 הופיעה בסדרה "הדון האחרון" המבוססת על הרומן מאת מריו פוזו.
ב-1999 שיחקה בפרק של הסדרה "Diagnosis: Murder", ב-2000 שיחקה בסרט "איש מאוד רע" לצד מת'יו מודין.
ב-1997 היא תבעה את נסיך ברוניי ג'פרי בולקיה ואחיו חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי בטענה ששכר אותה לעבודה ונפלה קורבן להתעללות מינית, בית המשפט דחה את תביעתה.
פורד פלקון XG
פורד פלקון XG (באנגלית: Ford Falcon XG) היא מכונית שיוצרה ב-2 תצורות: מסחרית וטנדר מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia , חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי פורד, אשר יוצרה בין השנים 1993–1996.
התערוכה העולמית של פריז (1878)
התערוכה העולמית של פריז (בצרפתית: Exposition Universelle) התקיימה בין ה-1 במאי ל-10 בנובמבר 1878 בשאן דה מארס שבפריז. הייתה זו התערוכה העולמית השלישית שהתקיימה בפריז והראשונה שנוהלה על ידי הרפובליקה הצרפתית השלישית, כצעד של שיקום לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. המבנה העיקרי שהוקם לקראת התערוכה היה ארמון טרוקדרו הישן, שנהרס והוחלף בארמון שאיו לרגל התערוכה העולמית של פריז (1937). בתערוכה ביקרו 16,156,626 איש.
היסטוריה.
מטרת התערוכה הייתה לציין את שיקומה של צרפת בכלל ופריז בפרט לאחר הטראומות הלאומיות של מלחמת צרפת–פרוסיה והתקוממות הקומונה הפריזאית ולציין את חוסנה הכלכלי ויכולותיה של הרפובליקה השלישית. עם זאת, התערוכה כמעט ולא נפתחה במועד, לאחר שההכנות לפתיחה, שנערכו בחופזה, לא הסתיימו עד לטקס פתיחתה והושלמו רק חודש לאחר מכן.
שטח התערוכה, שהשתרע על פני כל שאן דה מארס בגדה השמאלית של נהר הסן, כולל הקמת גשר ינה ("Pont d'Iéna") וארמון טרוקדרו הישן בגדה הימנית, היה 27 הקטאר, השטח הגדול ביותר לתערוכה כלשהי עד אז. כן הוקמה במיוחד תחנת הרכבת Gare du Champ de Mars (התחנה נהרסה זמן קצר לאחר סיום התערוכה). שטח התערוכה התחלק באופן כללי לשניים, כאשר החלק המערבי שלה כלל תצוגות מצרפת ומאלג'יריה הצרפתית (שנחשבה והוצגה כחלק אינגטרגלי של המדינה-האם) בעוד החלק המזרחי כלל תצוגות משאר מדינות העולם (פרט לגרמניה) ומן ההקולוניות של צרפת באפריקה ובאוקיינוס השקט. כשליש מתצוגת "שאר העולם" נתפס על ידי תצוגות של בריטניה ומושבותיה: הודו הבריטית, קנדה, ויקטוריה, ניו סאות' ויילס, קווינסלנד, אוסטרליה הדרומית ומושבת הכף. ראש המשלחת הבריטית היה אדוארד, הנסיך מוויילס.
מבנה התערוכה והתצוגות.
כמו בתערוכות הקודמות התמקדו התצועות בשני ענפים, אמנות יפה וטכנולוגיה. בנוסף נסללה דרך לאורכה הוצגו דוגמאות אדריכליות ממגוון ארצות העולם. המבנה המרכזי שמשך את מירב ההתעניינות היה ארמון טרוקדרו, שניצב מול שאן דה מארס, על גדת הסן הנגדית. בארמון הוצגו יצירות אמנות ממגוון ארצות והוא כלל גם אולם קונצרטים בו הועלו יצירות, שחלק נכתבו במיוחד עבור התערוכה. המאפיין המרכזי של אולם הקונצרטים היה עוגב גדול. ב-30 ביוני 1878 הוצב בגן הארמון חלקו העליון (הטורסו והראש) של פסל החירות שהוזמן במקור לכבוד חגיגות יובל המאה של ארצות הברית (1876) אך הוצב בה רק עשור לאחר מכן. ארמון התעשייה ("Palais de l'Industrie") ליד שאנז אליזה (במקום בו נמצא כיום מוזיאון הגרנד פלה) שהוקם עבור התערוכה העולמית של פריז (1855) שימש שאתר התצוגות הטכנולוגיות.
בין החידושים שהוצגו לראשונה לקהל היו הטלפון של אלכסנדר גרהם בל, מנוע סולארי, מנורות קשת חשמלית שהאנרגיה להפעלתן סופקה על ידי הדינמו לזרם ישר של גראם, פונוגרף ומגפון של אדיסון.
תצוגה פופולרית נוספת הייתה "גן חיות אנושי" אשר היה כפר סגור בו שוכנו 400 ילידים שהציגו חיים יום-יום ומלאכת יד לקהל.
כל מבני התערוכה כמעט היו מבנים ארעיים שנבנו במהירות מחומר הנקרא staff (תערובת של גבס פריזאי, גליצרול, מלט ודבק), שעוצב על יריעות יוטה שנפרסו על רשתות ברזל.
עדיין אליס (סרט)
עדיין אליס (באנגלית: Still Alice) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה המבוסס על ספר באותו השם מאת ליסה ג'נובה. הסרט נכתב ובוים על ידי ריצ'רד גלטצר וווש ווסטמורלנד, ויצא לאקרנים בשנת 2014. בסרט מככבת ג'וליאן מור, אשר זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט זה. מור מגלמת את אליס האולנד, פרופ' לבלשנות באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, אשר מאובחנת בגיל 50 במחלת אלצהיימר בהתבטאות מוקדמת. הסרט מתאר את התמודדותה של אליס עם מחלת האלצהיימר, והשפעת המחלה המידרדרת על חייה האישיים וחיי משפחתה. בסרט מככבים גם אלק בולדווין, המגלם את בעלה של אליס, וכן קריסטן סטיוארט, קייט בוסוורת' והאנטר פאריש, אשר מגלמים את שלושת הילדים של הזוג.
עלילה.
אליס האולנד, פרופ' לבלשנות באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, חוגגת את יום הולדתה ה-50 במסעדה עם בעלה, ד"ר ג'ון האולנד, ילדיה, אנה וטום, ובעלה של אנה. בתם השלישית והצעירה של אליס וג'ון, ששמה לידיה, מתגוררת בלוס אנג'לס. במהלך הארוחה, בעלה של אנה מעיר אגב שיחה שהוא מניח כי שתי האחיות, אנה ולידיה, ככל הנראה התקוטטו רבות במהלך הילדות. בפיזור דעת ארעי, אליס עונה לו שזה לא נכון, ושהיא (כלומר, אליס) ואחותה דווקא היו מאוד קרובות. אליס עומדת על טעותה בהבנת ההקשר והארוחה ממשיכה כהרגלה.
אליס נוסעת ללוס אנג'לס כדי להעביר הרצאה כמרצה אורחת באוניברסיטת UCLA, וכן לבקר את בתה, לידיה, שהיא שחקנית בתחילת דרכה. במהלך ההרצאה, אליס שוכחת מילה בה התכוונה להשתמש ושטף הדיבור שלה נקטע. היא נזכרת במילה מאוחר יותר ונראית מוטרדת מן התקרית. לאחר שהיא חוזרת לביתה בניו יורק, היא יוצאת לריצה ברחבי הקמפוס של אונ' קולומביה, המוכר לה מאוד, והולכת לאיבוד.
עקב תקריות אלה, אליס נפגשת עם נוירולוג ועוברת ראיון רפואי מקיף אודות מצבה והרקע שלה, שבמהלכו נודע כי אמה ואחותה היחידה נהרגו בתאונת דרכים כשאליס הייתה בת 18, ואביה נפטר משחמת הכבד. אליס נחשדת כלוקה במחלת אלצהיימר ומספרת זאת לבעלה, ג'ון. לאחר שמאושש סופית כי אליס חולה במחלת אלצהיימר בהתבטאות מוקדמת , השניים מבשרים את הבשורות לשלושת ילדיהם, ומסבירים להם כי מדובר בסוג נדיר ותורשתי של המחלה, והסבירות שהילדים נושאים את הגן המחולל את המחלה היא 50%. לפי דברי הנוירולוג של אליס, מי שנושא את הגן הנ"ל יפתח את המחלה בוודאות. אנה וטום עורכים בדיקה להימצאות הגן, ומתגלה כי אנה נושאת את הגן לאלצהיימר מוקדם, ואילו טום לא. לידיה מחליטה לא להיבדק.
הזיכרון של אליס יורד בהדרגה, והיא מתחילה לחלום בהקיץ אודות אמה ואחותה המנוחות. אליס נוסעת לבקר במרכז טיפולי לחולי אלצהיימר, על מנת להתרשם מאיכות המרכז, שכן היא שוקלת לעבור אליו בשלב מתקדם של המחלה שבו לא תוכל להיות עצמאית. בתום הביקור, אליס טווה תוכנית חלופית: היא כותבת סדרת שאלות בתוך תזכיר בטלפון הנייד שלה, שהן שאלות בסיסיות כדוגמת: מה שם בתה הבכורה, מה שם הרחוב בו היא גרה. בסוף התזכיר היא רושמת לעצמה שאם אינה יודעת לענות על שאלות אלה, עליה ללכת למחשב שלה ולפתוח תיקיה שכותרתה "פרפר". אליס מצלמת את עצמה בוידאו ושומרת את הקובץ בתוך תיקייה זו. במהלך סרטון הווידאו, היא נותנת הנחיות לעצמה בעתיד: היא מדברת אליס שבעתיד שמצב הזיכרון שלה חמור מאוד לכאורה, ומורה לה לבלוע קפסולה מלאה בכדורי שינה שנמצאים בשידה בחדר שלה.
עם התקדמות המחלה, אליס נוכחת כי יש לה ימים טובים וימים רעים. ישנם רגעים בהם היא מתנהגת כמעט כאדם רגיל לחלוטין, וישנם רגעים שבהם היא אינה יודעת איפה היא נמצאת. אליס ומשפחתה הולכים לראות מחזה בכיכובה של לידיה. עם סיום המחזה, אליס מדברת אל לידיה כאל שחקנית שראתה במחזה ותו לא, ומתקשה לזהות שזוהי בתה.