כלומר, העיר באר שבע שהייתה בירת הבקעה הייתה הגבול ההתיישבותי הדרומי של ישראל. למשל, כאשר אליהו הנביא ברח מאיזבל וכאשר הגיע לעיר באר שבע השאיר שם את משרתו, והמשיך דרומה למדבר. כלומר, המשרת נשאר במקום הכי דרומי שבו גרים ישראלים, בבקעת באר שבע ואליהו הנביא המשיך למדבר, בו לא גרים ישראל כלל. המעשה מתואר בספר מלכים א':
בנוסף, המקום הכי דרומי שהוזכר בתנ"ך כמקום שבו גר מישהו בממלכת ישראל או ממלכת יהודה, הוא באר שבע, בה גרה צביה אשת יהואחז המלך:
זוהי עוד הוכחה להיותה של בקעת באר שבע הגבול ההתיישבותי הדרומי של ממלכת ישראל. דוגמה נוספת, מובאת במקרה של גם בספר נחמיה שמגולל את סיפור העם היהודי בתחילת תקופת בית שני מובאת רשימה של הערים בנחלת שבט יהודה שאליהם חזרו לגור תושבי ישראל (ביניהם גם שלושה מערי בקעת באר שבע):
על פי הפסוקים ניתן לראות שגם בתקופת בית שני המקום הכי דרומי שבהם חיו בני ישראל (נחלת יהודה ושמעון שבתוכה היא הנחלה הכי דרומית ולכן גבולה הדרומי של נחלה זו הוא גם גבולה הדרומי של כל ההתיישבות הישראלית) היא באר שבע, בירת בקעת באר שבע. אף על פי שידוע לנו על ערים ישראליות נוספות מדרום לבקעה כמו תל אסדר וחורבת ערוער, ברור הוא כי באר שבע הייתה המרכזית באזורה ולכן לא היה צורך לציין עיירות וכפרים קטנים כעיר גבול. לעומת זאת, העיר באר שבע שטופחה וגדלה בצל קדושת האבות הייתה עיר מרכזית וחשובה שיכלה לשמש כעיר גבול.
בקעת באר שבע נזכרת פעם נוספת כאשר אביה ויואל בני שמואל נמנים לשופטים בבירת הבקעה, היא באר שבע:
היסטוריה.
בקעת באר שבע ובמרכזה העיר באר שבע היא מקום היסטורי מאוד מגוון. זהו מקום בעל היסטוריה מאוד רחבה שלאורך יותר מששת אלפים שנה האנשים יישבו אותו ונכון לשנת 2012, יושבים בו כ-300,000 בני אדם, כ-230,000 אנשים בערים שבבקעה: באר שבע, תל שבע, עומר, שגב שלום, אום בטין, א-סייד והמושב נבטים ועוד כ־70,000 לפי ההערכות בכפרים הבדואים הלא מוכרים. למרות קרבתה של בקעת באר לשבע למדבר היא תמיד הייתה החיץ בין הישימון למזרע והיוותה פרשת דרכים מאוד חשובה. בשל כך, להתיישבות בבקעת באר שבע היה יתרון כלכלי והחל מאנשי תרבות באר שבע הקדומים, דרך אברהם אבינו וצאצאיו- עם ישראל ודרך הרומאים והביזנטים עד הטורקים, הבריטים ובחזרה אל עם ישראל במדינת ישראל, ההיסטוריה בבקעת באר שבע ובעיר באר שבע מאוד ארוכה ועתיקה. אלה הם האתרים הארכאולוגיים (מהעת העתיקה ומימי הביניים) שנמצאו במרחבי בקעת באר שבע:
בנוסף בעיר נמצאים מספר אתרים מהעת החדשה שנבנו בתקופת הטורקים והבריטים ועליהם יש גם עדויות בכתב. בין השאר:
לאור ממצאים אלו הארכאולוגיים מחלקים את ההיסטוריה של ההתיישבות בבקעת באר שבע ובעיר באר שבע כמרכז לארבעה חלקים:
התקופה הכלקוליתית.
היישוב האנושי הראשון במרכז הבקעה מתחיל בתקופה הכלקוליתית באלף הרביעי לפנה"ס. באזור תל באר שבע נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מעטים מהתקופה הכלקוליתית. בנוסף באזור העיר באר שבע על גדותיו של נחל באר שבע הוקמו שלושה יישובים כלקוליתיים שהיו חלק מתרבות מגוונת הקרויה "תרבות באר שבע" שהתקיימה באלף הרביעי לפנה"ס. שלושת האתרים (חורבת צפדי, ביר אבו מטר וחורבת בתר) היו כפרי מגורים, תת-קרקעיים בחלקם. אף על פי ששלושת היישובים הכלקוליתיים הללו הם בעלי אופי קבוע ישנם סימנים ברורים לעזיבה מתוכננת של האוכלוסייה במקום (למשל: כלים וחפצים הונחו בצרורות ופתח החדרים נחסם באבן).
היישובים כללו תחילה חדרים תת-קרקעיים שנכרו באדמת הלס ושימשו כנראה לשינה ואחסון. לאחר מכן הרחיבו המתיישבים את המערכת התת-קרקעית, על ידי חפירת אולם גדול המתחבר לתאים נוספים. הירידה מפני הקרקע הייתה דרך פיר אנכי. בתוך תאים ואולמות אלו נחפרו בורות קטנים ששימשו לאחסון חפצים. התושבים של התרבות שהיו נוודים למחצה היו יוצאים לנדידות לפי עונות ושומרים את חפציהם העודפים בבורות אלו ומכסים אותם בסדר ובצורה מתוכננת. באחת הנדידות לא חזרו התושבים והאתרים היו שוממים לזמן מה. בשלב ההתיישבות השלישי זה בנו התושבים את בתיהם על השקעים שנוצרו מהתמוטטות מערותיהם ובשלב הרביעי והאחרון נבנו גם בתים על הקרקע אך בצורה יותר משוכללת. תושבי תרבות באר שבע נהגו לסחור אם רבים משכניהם במזרח התיכון, כגון תושבי רמת הגולן (כלי בזלת אשר נמצאו באתרים מעידים על מסחר שכזה). תושבי התרבות עסקו בחקלאות ובמרעה וכן עסקו בציד צבאים.
גם בתל שבע נמצאו ממצאים כלקוליתיים, אם כי לא רבים. בתל נמצאו חרסים בודדים ומספר בורות שנראה שימשו למגורים, אולי הייתה זאת השפעה של תרבות באר שבע ואולי הייתה בעצם אותה תרבות. תרבות באר שבע ואיתה כל ההתיישבות בבקעה בתקופה הכלקוליתית נעלמה כלא הייתה בסוף האלף הרביעי לפנה"ס. בתקופת הברונזה לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות בבקעה.
תקופת הברזל.
בתקופת הברזל (התקופה הישראלית) שהתקיימה בין המאות ה-13 עד ה-6 לפנה"ס, שבטי ישראל התנחלו בבקעת באר שבע לאחר שהבקעה הייתה ריקה מהתיישבות בתקופת הברונזה. בקעת באר שבע הייתה מיושבת לאורך כל תקופת הברזל, מההתנחלות עד חורבן בית המקדש הראשון. בבקעה ישנם אתרים רבים שנמצאו בהם ממצאים מתקופת הברזל והם: תל שבע, תל באר שבע, חורבת אום סרבוט', אתר נחל יתיר, חורבת יתן וחורבת יתנה. תל באר שבע שבעיר העתיקה של באר שבע הוצע לזיהוי כעיר הקדומה של באר שבע. נכון לשנת 2014 לא התבצעו חפירות גדולות מספיק שבעזרתם ניתן ללמוד יותר על העיר. עד כה נמצאו רק מספר מבנים וכלי חרס מתקופת הברזל II.
גם בחורבת אום סרבוט' נעשו מספר חפירות מועט שעד כה גילו מבני מגורים מסוף תקופת ממלכת יהודה. כמו קודמיהם גם בחורבת יתן, חורבת יתנה ואתר נחל יתיר אין מספיק פרטים וכל אחד מהאתרים הוצע לזיהוי כעיר המקראית- מולדה. מחקר תקופת הברזל בבקעת באר שבע הוא תחום שנחקר רבות, אך דווקא בתל שבע נחפרו שכבות רבות ונמצאו ממצאים רבים. בתל שבע נתגלתה עיר מיוחדת במינה עד כדי כך שהוכרזה כגן לאומי. התל שבתחילה הוצע לזיהוי כעיר באר שבע, ידוע כיום כעיר שבע. בתל שבע נחפרו חמש עשרה שכבות ארכאולוגיות, החל מהתקופה הכלקוליתית עד התקופה הערבית הקדומה במאה השמינית לספירה. בין השכבות נמצאו 9 שכבות מתקופת הברזל.
בשכבה הראשונה של התל מתקופת הברזל נמצאו שרידים של עיר שהתנהלה במהלך השנים 1150 לפנה"ס- 1050 לפנה"ס ומספר תושביה מנה בין 120 למאתיים נפשות. שכבת התיישבות ראשונה זו מאופיינת בבורות חפורים בסלע הקונגלומרט. חלקם שימשו למגורים וחלקם שימשו לאגירה ושמירה על מוצרים וכלים כגון: יין, תבואה, כלי חרס ועוד. בנוסף תנורי הבישול שנמצאו בקדמת אחד הבורות מצביעים על שימוש חלק מן הבורות כמקומות מלאכה. סביר להניח כי בקרבת הבורות הוקמו סוכות ואוהלים ששימשו גם הם למגורים. כלכלת היישוב באותה תקופה התבססה על גידול צאן ובקר. אופי היישוב היה ארעי ותושביו כנראה היו נוודים למחצה, כמרבית תושבי הבקעה. השלב השני המשיך ברציפות לקודמו במהלך השנים 1050 לפנה"ס- 1025 לפנה"ס והוא מאופיין בהתפתחות הבנייה. הבורות שנחפרו בשלב הראשון חולקו לתאים בעזרת קירות תת-קרקעיים ומעל הקרקע נבנו מבנים מסוג "הבית הישראלי" (בית ארבעת המרחבים). אחד הממצאים המרשימים של אותה שכבה היא הבאר בעומק של יותר מארבעים מטרים. תקופת הזמן בה מיושבת השכבה הארכאולוגית הזאת חופפת לתקופת הזמן בהם היו יואל ואביה בני שמואל שופטים בבאר שבע, מעשה שמעיד על התפתחות כלשהי בעיר ובבקעה כולה, אולי גידול באוכלוסייה שמצריך בית משפט מקומי. בשלב הבא, הוא השלב השלישי שתקופת זמנו תוארכה לשנים 1025 לפנה"ס- 975 לפנה"ס נבנתה העיר שבע לאחר שבורות המגורים העתיקות מולאו בעפר ופני גבעת העיר יושרו. היישוב החדש נבנה בתוך מצודה סגלגלה, שקוטרה הארוך היה 70 ק"מ, הכניסה אליה הייתה בצורת מסדרון ארוך שעובר בין שני מגדלים גבוהים ובמרכזה חצר ריקה. מבני ארבעת המרחבים נבנו בצמוד לחומות המצודה ובקרבתם חצרות ובהן שורות של עמודים. כמו ערים נוספות בנגב גם העיר שבע התפשטה אל מחוץ לחומת המצודה, בעיקר לכיוון באר המים העמוקה. העיר שבע נבנתה בתוך מצודה בשכבת הזמן המדוברת, כנראה מסיבות ביטחוניות. שהרי באותה תקופה היו שכיחות המלחמות בין העמלקים שבמרכז הנגב לבין שאול מלך ישראל. בשלב הרביעי, כאשר העננה הביטחונית פגה, בשנים 975 לפנה"ס- 950 לפנה"ס איבדה המצודה את שימושה ההגנתי וזאת אפשר להבין ממבנה שנבנה על קו המצודה במהלך פירוק קטע ארוך ממנה. בשלב זה נראה כי העיר שבע הפכה למחנה עבודה בו תוכננה להיבנות עיר מרכזית וגדולה שתשמש את השלטון הישראלי בתקופת דוד המלך. בשל הניצחונות הצבאיים וההצלחות הכלכליות של דוד המלך יכלה הממלכה לגשת לעניינים שכאלה ולהתחיל לפתח את העיר לשיפור הגבול הדרומי ולמטרות מדיניות נוספות. כך נגמרה תקופה של ארבע שכבות ארכאולוגיות, שהחלו בתקופת ההתנחלות ונגמרו בשלטון המלך דוד. במהלך מאתיים שנים אלו התנהלה העיר שבע כעיר ככל הערים שעם השנים התפתחה, אך כעת תהפוך לעיר מנהל מרכזית.