אדוארד נולד בתקופת שלטונה של סבתו של אביו, המלכה ויקטוריה. הוא היה לבנם הבכור של הדוכס והדוכסית מיורק באותה התקופה - ג'ורג', לעתיד ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ומרי מטק. הוא הוכתר כנסיך ויילס ביום הולדתו ה-16, שבעה שבועות לאחר הכתרתו של אביו למלך. אדוארד שירת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה ויצא למספר מסעות מעבר לים בשליחותו ובשמו של אביו. כמו כן, במהלך תקופה זו היה מעורב במספר פרשיות אהבים שהדאיגו הן את אביו והן את ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין.
עם מותו של אביו בשנת 1936, אדוארד הפך למונרך הבריטי השני לבית וינדזור. אדוארד הביע חוסר סבלנות למסורות ונוהלי בית המלוכה וגרם לדאגה רבה בקרב הפוליטיקאים בשל התעלמותו מהמוסכמות החוקתיות שהיו נהוגות בממלכה, בעיקר בכל הנוגע לקשר שבין הכתר לממשלה. לאחר חודשים ספורים, נוצר משבר חוקתי בממלכה בשל רצונו של אדוארד להינשא לווליס סימפסון, אמריקאית שהתגרשה מבעלה הראשון והייתה מצויה בתהליכי גירושים מבעלה השני. ראשי הממשלות של הממלכה המאוחדת והדומיניונים התנגדו לנישואים, בטענה שאין זה ראוי מבחינה חברתית ופוליטית שגרושה ששני בעליה הקודמים עודם בחיים תהיה למלכה רעיה הבריטית. מעבר לכך, נישואים אלו היו עומדים בסתירה עם מעמדו של אדוארד כראש הכנסייה האנגליקנית, שאסרה באותה התקופה על נישואים של גרושים שבני זוגם הקודמים עודם בחיים. על פי המוסכמות החוקתיות בבריטניה, אדוארד היה מחויב להמלצות הממשלה, ואם היה מחליט להפר אותן הייתה נאלצת הממשלה להתפטר, מה שהיה מוביל לבחירות כלליות ולפגיעה בנייטרליות הפוליטית של אדוארד כמונרך חוקתי. כשהתברר לו שלא יוכל להינשא לסימפסון ולהישאר על כס המלוכה, הוא זעזע את בריטניה כולה והחליט לוותר על המלוכה לאחר 326 ימים בלבד, מה שהופך את תקופת שלטונו לקצרה ביותר בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת. תחתיו הומלך דוכס יורק, אחיו הצעיר של אדוארד, כג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת.
לאחר ויתורו על הכתר, קיבל אדוארד את התואר הוד מעלתו המלכותי דוכס וינדזור, שהיה תואר סמלי בלבד שלא היה בשימוש באותה העת. הוא נישא לסימפסון בצרפת ב-3 ביוני 1937, לאחר שגירושיה השניים יצאו אל הפועל. באותה השנה, יצא הזוג לסיור בגרמניה הנאצית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב אדוארד עם חיל המשלוח הבריטי בצרפת. אולם, לאחר שעלו האשמות בנוגע לעמדותיו של אדוארד בנוגע לנאציזם, הוא מונה כמושל הבריטי של איי בהאמה. את שנות חייו שלאחר המלחמה העביר אדוארד בצרפת לצידה של סימפסון, עד למותו בשנת 1972.
ראשית חייו.
אדוארד נולד ב-23 ביוני 1894 בוויט לודג' שבפארק ריצ'מונד בפאתי העיר לונדון, במהלך תקופת מלוכתה של סבתו הגדולה, המלכה ויקטוריה. הוא היה לבנם הבכור של הדוכס והדוכסית מיורק - ג'ורג' (לימים ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת) והנסיכה מרי מטק. אביו היה בנו של יורשי העצר נסיך ונסיכת ויילס - אדוארד (לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת) ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק. אמו הייתה בתם הבכורה של הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' ופרנסיס, דוכס טק. עם לידתו, היה אדוארד לשלישי בסדר הירושה לכתר הבריטי, לאחר סביו ואביו.
אדוארד הוטבל בשם אדוארד אלברט כריסטיאן ג'ורג' אנדרו פטריק דייוויד על ידי הארכיבישוף מקנטרברי. סנדקיו היו סבתו הגדולה המלכה ויקטוריה, סביו הגדולים כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ואשתו לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, בן-דודה הרחוק של אמו וילהלם השני, מלך וירטמברג, דודתו הגדולה אולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, דודו הגדול אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה, הוריו של אביו אדוארד ואלכסנדרה, דודו הגדול הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', בן-דודו של אביו ניקולאי רומנוב, הצארביץ' של רוסיה והוריה של אמו פרנסיס ומרי. השם אדוארד נבחר לזכר דודו המנוח הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, שנודע בקרב משפחתו בתור "אדי", מאחר שאחד משמותיו היה אדוארד; השם אלברט נכלל בשמו לבקשתה של המלכה ויקטוריה, לזכר בעלה המנוח אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה; השם כריסטיאן נבחר על שמו של סבו הגדול כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק; וארבעת שמותיו האחרונים - ג'ורג', אנדרו, פטריק ודייוויד - ניתנו לו על שם הקדושים המגינים של אנגליה, סקוטלנד, אירלנד וויילס בהתאמה. אדוארד כונה בקרב משפחתו וחבריו הקרובים בשמו האחרון, דייוויד.
כמקובל אצל ילדי המעמד הגבוה באותה התקופה, באדוארד ואחיו הצעירים טיפלו אומנות ולא הוריהם באופן ישיר. אחת ממטפלותיו הראשונות נהגה לצבוט אותו לפני שהוצג בפני הוריו, ובעקבות כך אדוארד הבוכה והמטפלת שלו נשלחו על ידם בכל פעם מחדש. כשנתגלה הטיפול הלקוי שלה בילדים, היא פוטרה והוחלפה בשרלוט ביל. אביו של אדוארד, שהיה איש משמעת ומחנך קפדן, נהג דווקא להפגין חיבה כלפי ילדיו, ואמו נהגה סביבם בעליזות ושמחה, שעמדו בסתירה עם מעמדה הציבורי החמור והרציני.
אדוארד למד בחינוך ביתי בשנותיו הראשונות. כשהוריו יצאו למסע באימפריה הבריטית למשך 9 חודשים לאחר מותה של המלכה ויקטוריה ב-1901, אדוארד הצעיר ואחיו נותרו בבריטניה עם סבם וסבתם, המלך אדוארד והמלכה אלכסנדרה. עם חזרתם, אדוארד ואחיו הופקדו בידי פרדריק פינץ' והנרי הנסל, שהיו אחראים לחינוכם בפועל למשך יתר שנות ילדותם. אדוארד נותר תחת השגחתו הקפדנית של הנסל עד שהיה כמעט בן 13; מורים פרטיים אחרים לימדו אותו גרמנית וצרפתית. אדוארד עבר את בחינת הכניסה למכללה הימית המלכותית שבבית אוסבורן של הצי המלכותי הבריטי והחל את לימודיו בה ב-1907. הנסל ביקש שיתחיל את לימודיו מוקדם יותר, אך אביו של אדוארד סרב. לאחר שנתיים בבית אוסבורן, בהן אדוארד לא נהנה, הוא עבר ללמוד במכללה הימית המלכותית "בריטניה" שבדארטמות', בה היה אמור ללמוד כשנתיים ולאחר מכן להצטרף לצי המלכותי.
אדוארד הפך באופן אוטומטי לדוכס קורנוול ולדוכס רות'סיי ב-6 במאי 1910, בעקבות מותו של סבו ועלייתו לכס המלוכה של אביו בתור ג'ורג' החמישי. הוא הוכתר כנסיך ויילס ורוזן צ'סטר כחודש וחצי לאחר מכן, ב-23 ביוני 1910, ביום הולדתו ה-16. ההכנות לקראת עתידו כמלך החלו באופן מיידי; מסלולו האקדמי במכללה הימית הופסק בטרם סיומו הרשמי, והוא החל שירות של שלושה חודשים כפרח קצונה על סיפון אה"מ הינדוסטן. לאחר מכן, החל לימודים במגדלן קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד; על פי דעת הביוגרפים של אדוארד, הוא לא היה מוכן ללימודים אלו מבחינה אינטלקטואלית. הוא סיים את לימודיו לאחר 8 סמסטרים, ללא תואר או הכשרה אקדמית רשמית.
כנסיך ויילס.
אדוארד הוכתר באופן רשמי כנסיך ויילס בטקס מיוחד שנערך בטירת קרנארבון ב-13 ביולי 1911. הטקס נערך בוויילס ביוזמתו של הפוליטיקאי הוולשי דייוויד לויד ג'ורג', שכיהן באותה העת כשר האוצר של בריטניה ולימים כראש ממשלת הממלכה המאוחדת מטעם המפלגה הליברלית. הטקס שתכנן לויד ג'ורג' היה בעל מאפיינים ולשים טקסיים, והוא אף לימד את אדוארד מספר מילים בשפה הוולשית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, כבר היה אדוארד בגיל המינימלי לשירות בצבא הבריטי והיה נלהב לקחת חלק במלחמה. הוא הצטרף למשמר הגרנדירים ביוני 1914 ועל אף שהיה נחוש לשרת בחזית המלחמה, שר המלחמה הוריישו קיצ'נר סירב לכך בטענה שההשלכות של נפילת יורש העצר בשבי האויב יהיו קשות ומרחיקות לכת. אף על פי כן, אדוארד חזה במלחמת החפירות וביקר בקווי החזית בכל הזדמנות שנקרתה בדרכו, ועל כך הוענק לו ב-1916 הצלב הצבאי. בנוסף, הוא יצא לטיסה הצבאית הראשונה שלו ב-1918 ובהמשך הוציא רישיון טיס. על אף שתפקידו במלחמה היה מצומצם, הוא העניק לו פופולריות רבה בקרב אלו ששירתו בה.
בשנת 1917, במהלך חופשותיו מהשירות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, אדוארד נהג לצאת למסיבות בפריז. במהלך תקופה זו התאהב בקורטיזנה מרגריט אליבר, לה נהג לכתוב מכתבים רבים, אך מערכת היחסים ביניהם נמשכה שנה אחת בלבד. ב-1923 אליבר זוכתה במשפט על רצח בעלה, לאחר שירתה בו למוות במלון סבוי. מאמצים נואשים ננקטו מצד בית המלוכה על מנת למנוע את העלאת שמו של אדוארד בכל הקשור למשפט או לאליבר באופן כללי.
אחיו הצעיר של אדוארד, הנסיך ג'ון, מת בגיל 13 מפרכוס אפילפטי חריף ב-18 בינואר 1919. אדוארד, שהיה מבוגר מג'ון ב-11 שנים הכיר אותו רק בקושי וראה במותו "קצת יותר ממטרד מצער". הוא כתב לפילגשו באותה העת ש"הוא סיפר לה הכל בנוגע לאח הקטן, ושהוא היה אפילפטי. ג'ון היה מבודד בשנתיים האחרונות בכל מקרה, אז אף אחד לא ראה אותו חוץ מהמשפחה, וגם אז פעם או פעמיים בשנה. הילד המסכן הזה הפך לחיה יותר מאשר לכל דבר אחר". כמו כן, הוא כתב לאימו מכתב חסר רגישות, אשר אבד עם השנים. היא לא ענתה למכתב זה, אולם אדוארד חש צורך לכתוב מכתב התנצלות, בו כתב "אני מרגיש כה קר לבב וחזיר לא סימפתי בשל הדברים שכתבתי... אף אחד לא יכול להבין יותר ממך מה ג'וני הצעיר והמסכן היה עבורי, שבקושי הכרתי אותו... אני כואב את כאבך, אימי היקרה, שהייתה גם אימו".
ב-1919 אדוארד הסכים להיות נשיא הוועדה המארגנת של תערוכת האימפריה הבריטית בוומבלי שבמידלסקס. לבקשתו נבנה לטובת התערוכה "מגרש ספורט לאומי גדול", שלימים נודע כאצטדיון ומבלי.