פיקפורד נולדה בשם גלאדיס לואיז סמית' (Gladys Louise Smith) בטורונטו, קנדה לשחקנית האמריקאית ממוצא אירי–קתולי שארלוט סמית' (לבית הנסי) ולג'ון צ'ארלס סמית', בן למהגרים אנגלים מתודיסטים. גדלה כקתולית לאחר שאביה האלכוהוליסט עזב את הבית כאשר הייתה בת שלוש.
בהיותה בת ארבע או חמש לקתה בדיפתריה, וכסגולת מרפא, הוזמן כומר שהטביל אותה כקתולית והמיר את שמה האמצעי מלואיז למרי. אחיה ג'ק פיקפורד ואחותה לוטי פיקפורד היו גם הם שחקני קולנוע שהתפרסמו בסרטים אילמים.
קריירת משחק.
תחילת הקריירה.
פיקפורד החלה את דרכה כשחקנית בגיל 17 ב"תיאטרון הנסיכה" והתפרסמה בזכות הופעתה הראשית במחזמר "אוהל הדוד תום".
ב-1909 החלה פיקפורד לעבוד עם חברת הפקת הסרטים האילמים "ביוגרף" ושיחקה בסרטיו הקצרים של ד.וו גריפית' "החדר האטום", "הדוקטור הכפרי", "רמונה", "ים לא משתנה" ו"הוילה הבודדה".
בתחילת דרכה הרוויחה פיקפורד על עבודתה כשחקנית עשרה דולרים ליום, בעוד ששחקנים אחרים הרוויחו חמישה. לאחר שנתיים של שיתוף פעולה עזבה פיקפורד את החברה ועברה לחברת ההפקה Independent Moving Pictures למשך שנה אחת.
ב-1912 חזרה למשך לשנה אחת לעבוד עם חברת ביוגרף ועם ד.וו גריפית'. סרטה האחרון עבור החברה "כובע ניו יורק" היה להצלחה גדולה ונחשב לאחד הבולטים בתקופת הסרטים האילמים.
תקופת ביניים.
בשנת 1913 חזרה פיקפורד לעבוד בתיאטרון, הופיעה על בימת ברודוויי ושיחקה בסרט אבוד, "צ'פרייס".
בתחילת 1914 שיחקה עבור אדווין סטנטון פורטר בדרמה "טס של ארץ סוערת", סרט באורך מלא של 80 דקות הנחשב על פי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית להיסטורי ולנקודת מפנה בתולדות הקולנוע. בנוסף, זכתה לשכר גדול יותר ופרסום נרחב יותר כששיחקה בסרט האבוד המוצלח של סטנטון פורטר "לבבות נישאים ברוח" אותו גם כתבה.
פיקפורד עבדה עבור חברת ההפקה "סרטי פרמאונט" ועם מקימה המפיק היהודי הונגרי אדולף צוקור במשך שנתיים והשתתפה ב-17 הפקות שלה.
מהמפורסמות אפשר למנות את "סינדרלה" בה שיחקה בתפקיד הראשי, "בחורת המחר" בה שיחקה לצידו של אחיה השחקן ג'ק פיקפורד ובעיבוד הקולנועי לאופרה "מאדאם באטרפליי" בתפקיד הגיישה צ'ו צ'ו סאן.
ב-1917 הופיעה בסרטיו הראשונים של ססיל ב. דה-מיל "האמריקאית הקטנה", סרט אותו גם הפיקה, "רומנטיקה ברדוודס" ו"גאוות קלאן".
לאותה השנה הוסיפה גם הופעות בדרמה הקומית "נערה קטנה וענייה" בתור הנערה העשירה והאומללה גוונדולין, בעיבוד הקולנועי לספר הילדים "נסיכה קטנה" אותו גם הפיקה ובדרמה "רבקה של חוות סאניברוק", שנעשה על ידי חברתה של פיקפורד "The Mary Pickford Corporation", סרט אשר זכה הצלחה קופתית מפתיעה.
ב-1918 שיחקה בדרמות "סטלה מאריס" בתור מיס סטלה מאריס ו"ארמלי של בגדים קו אלי".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתתפה בארבעה סרטי תעמולה אמריקאיים.
ב-1919 הפיקה ושיחקה בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי לספר "אבא ארך רגליים" בתור היתומה הנטושה ג'רושה אבוט.
שנות ההצלחה.
ב-1920 הופיעה בתפקיד מכונן בקריירה שלה במלודרמה הקומית המצליחה "פוליאנה" אותה היא גם הפיקה.
ב-1921 הפיקה ביחד עם אחיה ג'ק את העיבוד הקולנועי הקלאסי לספר הילדים "לורד פונטלרוי הקטן" ושיחקה בתפקיד סדריק ארול הדרמה הקומית. בנוסף הפיקה את הסרט "דרך הדלת האחורית" והופיעה בתפקיד הראשי.
ב-1924 פיקפורד שיחקה, הפיקה והייתה שותפה בבימוי הדרמה ההיסטורית "דורת'י ורנון של האדון הול", הסרט היה הראשון אותו ביימה פיקפורד, ביחד עם מארשל ניילן.
ב-1925 שיחקה בקומדיה "אנני רוני הקטנה", בתפקיד נערת הרחוב הקשוחה אנאבל רוני.
ב-1926 זכתה להערכה רבה על הפקתה "דרורים" בה שיחקה בתפקיד מולי, צעירה המחלצת תינוקות שנחטפים.
ב-1927 כיכבה בקומדיה הרומנטית המוערכת אותה הפיקה "הבחורה הכי טובה שלי", בתפקיד המחסנאית מגי ג'ונסון.
ב-1929 הפכה לזוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר השנייה בהיסטוריה, כאשר זכתה בפרס על הופעתה בסרט הסאונד הראשון בקריירה שלה "מגונדרת" אותו גם הפיקה. כמו כן, הפיקה ושיחקה בעיבוד הקולנועי הראשון למחזה השייקספירי "אילוף הסוררת", לצידו של דאגלס פיירבנקס.
ב-1933 הפיקה והופיעה בתפקידה האחרון במערבון "סודות", לצידו של לסלי האווארד.
בשנת 1950 פרשה מקולנוע לאחר שהפיקה את הקומדיה "אהבה שמחה", ביחד עם דייוויד מילר.
חייה האישיים.
פיקפורד הייתה נשואה שלוש פעמים.
ב-1911 נישאה לשחקן אואן מור איתו התקשתה להיכנס להריון, הזוג חי ביחד ולחוד במשך כ-9 שנים עד לפרידתם בעיקר בשל בעיית האלכוהוליזם של מור.
שבועות ספורים לאחר שהתגרשה התחתנה פיקפורד עם השחקן והבמאי המפורסם דאגלס פיירבנקס, נישואים שהחזיקו מעמד 16 שנה עד לגירושין.
נישאה בפעם השלישית לשחקן צ'ארלס רוג'רס, איתו אימצה בן ובת. הזוג חי ביחד 42 שנים עד לפטירתה של פיקפורד.
לאחר שפרשה מקולנוע פיתחה פיקפורד בעיית אלכוהוליזם. פיקפורד איבדה את אמה שארלוט ממחלת סרטן השד בשנת 1928, את אחיה ג'ק ממחלת העצבים נוירופתיה פריפרית ואת אחותה לוטי, איתה ניהלה מערכת יחסים מתוחה, מהתקף לב.
מותה.
פיקפורד נפטרה במאי 1979 מדימום מוחי כשהיא בת 87, נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לאן" שבעיר גלנדייל לצד בני משפחתה.
הבחירות לכנסת התשע עשרה
הבחירות לכנסת התשע עשרה התקיימו ב-22 בינואר 2013, י"א בשבט תשע"ג, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת התשע עשרה.
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-22 באוקטובר 2013 (י"ח בחשוון תשע"ד), אך הן הוקדמו בתשעה חודשים בעקבות חקיקת חוק התפזרות הכנסת השמונה עשרה אותו יזמה הממשלה.
תוצאות הבחירות סימנו הפתעה מסוימת כאשר המפלגות יש עתיד והבית היהודי, שפנו לקהל הצעיר ושבראשן עמדו פוליטיקאים חדשים, הצליחו להגיע להישגים משמעותיים. מנגד, מפלגת השלטון הליכוד שהתאחדה לרשימה משותפת עם מפלגת ישראל ביתנו, רשימה שכונתה הליכוד ביתנו, נחלשה בצורה ניכרת. במקביל, מפלגת קדימה, שהייתה הסיעה הגדולה ביותר בכנסת הקודמת, כמעט נמחקה לחלוטין תוך שהיא מאבדת 26 מנדטים, והפכה לסיעה הקטנה ביותר בכנסת החדשה, בעוד שגם התנועה, מפלגה שהורכבה בעיקר מפורשי קדימה, לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים. לעומתן, מפלגת העבודה רשמה התחזקות בהשוואה למצבה בכנסת היוצאת וכך גם מפלגת מרצ ורשימת יהדות התורה. יתר המפלגות הצליחו לשמור על כוחן.
הרקע לבחירות.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה זכה גוש מפלגות הימין והמפלגות הדתיות ב-65 מושבים בכנסת, ובכך נסללה דרכו של ראש האופוזיציה בנימין נתניהו להקמת הממשלה, והוא הקים ממשלה רחבה יחסית שכללה את מפלגות הימין (הליכוד, ישראל ביתנו), המפלגות החרדיות והדתיות (ש"ס, יהדות התורה, הבית היהודי) ואת מפלגת העבודה מהצד השמאלי הפוליטי. מפלגת קדימה, שהייתה המפלגה הגדולה בכנסת, נותרה באופוזיציה.
על אף שסעים אפשריים רבים בין מפלגות הקואליציה בנושאי ביטחון ושלום, דת ומדינה, פוליטיקה ודמוקרטיה, נהנתה ממשלת נתניהו מיציבות רבה למדי והצליחה לצלוח משברים פוליטיים וביטחוניים ללא איום ממשי מן האופוזיציה. יציבותה של הממשלה והקואליציה אף גברה לאחר הפיצול במפלגת העבודה ופרישתם של חמישה מחבריה והקמת מפלגת העצמאות. פיצול זה אמנם הותיר את הקואליציה עם 66 חברים בלבד, לאחר שבתחילתה הכילה 74 חברים, אך הוא חיזק את שורות הקואליציה ומנע נפילה אפשרית של הממשלה עקב חוסר שביעות רצונם של אנשי מפלגת העבודה מישיבה בממשלת הימין ופרישת המפלגה כולה מן הקואליציה כתוצאה מכך.
גם מעמדו של ראש הממשלה נתניהו בקרב הציבור, בדומה למעמד ממשלתו, היה יציב, והוא הצליח להתגבר על אירועים שהיו עשויים לסכן את יציבות ממשלתו - ובהם נאומו המדיני באוניברסיטת בר-אילן בתחילת כהונתו, הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, הפרסומים על כך שבין נתניהו לנשיא ארצות הברית שוררים יחסים עכורים, המשט לעזה והשלכותיו, פריצת השרפה בהר הכרמל והמחדלים שיוחסו לה, שביתת הרופאים במקביל לאירועי המחאות החברתיות, כמו גם המאבק נגד תקיפה ישראלית באיראן.
עם זאת, שרידות הממשלה נפגמה במידת מה בקיץ 2011, עם התפרצותם של אירועי המחאה החברתית שחרתה על דגלה את "המאבק ביוקר המחיה" והצליחה לפגוע בצורה משמעותית בפופולריות הציבורית של נתניהו וממשלתו. המחאה, שהחלה כעממית, תפסה לה לאיטה אחיזה בקרב קהלים רבים ברחבי המדינה, בעידוד סיקור תקשורתי נרחב - במה שהוביל לסדרת הפגנות בהשתתפות עשרות ומאות אלפי מפגינים.
השפל שאליו נקלעה הממשלה חלף במהרה עם נאומו של נתניהו באו"ם בספטמבר באותה השנה על רקע בקשתה של הרשות הפלסטינית לקבלת מעמד של מדינה. ועם מתקפת הטרור בסמוך לאילת שסימנה יותר מכל את היחלשות ביטחונה של ישראל למול גל המחאות בעולם הערבי. גם החתימה על עסקת שליט ושחרורו של החייל החטוף במסגרת חילופי שבויים בין ישראל לבין החמאס, הביאו לתמיכה גבוהה בראש הממשלה. האירועים הללו הביאו לו למעשה את התמיכה הרחבה ביותר מאז תחילת כהונתו.
כתוצאה מגל התמיכה הגבוה בראש הממשלה, הוא החליט להודיע על הקדמת הבחירות המקדימות בליכוד לתחילת 2012, הודעה שהפתיעה במקצת את המערכת הפוליטית ואף הובילה להגברת המתחים בין סיעות הקואליציה על רקע החשש מפני הקדמת הבחירות הכלליות גם כן. במקביל למתחים הגוברים, נאלצה הקואליציה בראשות נתניהו להתמודד עם שתי מחלוקות משמעותיות שאיימו על יציבות הממשלה: מציאת חלופה לחוק טל לאחר פסיקת בג"ץ שקבעה בסוף פברואר 2012 כי החוק איננו חוקתי וחקיקת תקציב המדינה לשנת 2013 שהיה צפוי לכלול קיצוצים נרחבים והעלאת מסים, לאור הגירעון בתקציב ועל רקע המשבר הכלכלי העולמי והשלכותיו.