גופתו של לנון נשרפה בבית הקברות פרנקליף. לא נערכה לו הלוויה. יוקו אונו הודתה לקהל המזמר שהצטבר מחוץ לדקוטה, ששירתם השאירה אותה ערה; היא ביקשה שיתאספו מחדש בסנטרל פארק בראשון שלאחר מכן (הרצח התרחש ביום שני), כדי לשאת תפילה חרישית. ב-14 בדצמבר, מיליוני אנשים מכל רחבי העולם נענו לבקשתה של אונו, ועצרו את מעשיהם לעשר דקות, לזכר לנון. 3,000 איש התקבצו בליברפול, והקבוצה הגדולה ביותר, יותר מ-225,000 איש, התקבצה בסנטרל פארק, בסמוך לזירת הרצח. לפחות שני מעריצי הביטלס התאבדו לאחר הרצח, מה שהוביל לבקשה פומבית של אונו מהאבלים שלא יוותרו ליאוש. בשנת 1981 הוציאה אונו אלבום סולו, Season of Glass. על עטיפת האלבום מופיעים משקפיו מכוסי הדם של לנון. בגרסה המחודשת של האלבום, שיצאה ב-1997, נכללה הרצועה "Walking on Thin Ice", השיר שערכו לנון ואונו מעט לפני שהוא נרצח.
ביוני 1981, נגזר על צ'פמן מאסר עולם לאחר שסירב לטעון לאי שפיות, בניגוד לעצת עורכי דינו. בשל הודאתו באשמה, הוא זכה לאפשרות להשתחרר על תנאי מהכלא כבר בשנת 2000, לאחר 20 שנים בכלא. בקשתו להשתחרר נדחית מדי שנתיים מאז 2000, והוא נותר אסיר בבית הכלא אטיקה. תמונתה של אנני ליבוביץ', בה נראה ג'ון העירום מכורבל על יוקו, שצולמה בבוקר יום הרצח, הופיעה על שער מגזין הרולינג סטון מ-22 בינואר 1981, שהוקדש ברובו לכתבות, מכתבים ותמונות שהנציחו את חייו ומותו של לנון. ב-2005 דירגו חברי "אגודת עורכי המגזינים האמריקנית" ("American Society of Magazine Editors") את שער המגזין כשער הטוב ביותר בארבעים השנים האחרונות.
הנצחה.
בכל רחבי העולם ממשיכים להתאבל על מותו של לנון, והוא הפך לנושאם של מספר אתרי הנצחה, במיוחד גן שדות התות בסנטרל פארק, שטופח מול ביתם של לנון ואונו. לאחר הרצח אונו תרמה מיליון דולר לניהולו. המקום מארח אירועי זיכרון ללנון ביום הולדתו ובימי השנה להירצחו, וכן אירועי אבל אחרים כגון אסון התאומים, ומותו של ג'ורג' האריסון.
אלטון ג'ון, שהקליט את הלהיט "Whatever Gets You thru the Night" יחד עם לנון, הצטרף לפזמונאי ברני טופין והקליט שיר מחווה ללנון בשם "Empty Garden (Hey Hey Johnny)." השיר הופיע באלבומו של ג'ון מ-1982, Jump Up! ונכנס למקום ה-13 במצעד הסינגלים האמריקני מאותה שנה. יוקו אונו ושון לנון הצטרפו אל ג'ון כשביצע את השיר במדיסון סקוור גארדן מול אולם מלא.
ב-1991 קיבל לנון את הכבוד של פרס גראמי על מפעל חיים. ב-1994, אבחזיה הוציאה שני בולי דואר של גראוצ'ו מרקס ולנון, כפארודיה על עברה הקומוניסטי של המדינה, כאשר במקור התנוססו עליהם דיוקנאותיהם של קרל מרקס וולדימיר איליץ' לנין. ב-8 בדצמבר 2000, נשיא קובה פידל קסטרו חשף פסל ברונזה של לנון בפארק בהוואנה. בשנת 2000 נפתח מוזיאון ג'ון לנון בסאיטמה, יפן ושמו של שדה התעופה בליברפול שונה לנמל התעופה ליברפול ג'ון לנון, תוך אימוץ המוטו "Above us only sky" ("מעלינו רק שמיים", ציטוט מהשיר "Imagine"). האסטרואיד "4147 Lennon" שהתגלה בינואר 1983 וקוטרו כשבעה קילומטרים נקרא על שמו של לנון.
ב-9 באוקטובר 2007, אונו הקדישה אתר הנצחה נוסף ללנון, מגדל Imagine Peace, על אי בסמוך לבירת איסלנד, רייקיאוויק. בכל שנה בין 9 באוקטובר ו-8 בדצמבר, מוקרנות אלומות אור אל עבר השמיים. ב-8 בדצמבר מתקיים טקס מול בנין קפיטול רקורדס ברחוב Vine שבהוליווד. בין 28 ו-30 בספטמבר 2007, הכפר דורנס אירח את פסטיבל האורות הצפוניים של ג'ון לנון, אותו הגישה אחותו למחצה של לנון ג'וליה ביירד ובן דודו הסקוטי, סטנלי פארקס.
בשנת 2009 הוצגה באגף היכל התהילה של הרוק אנד רול שבניו יורק תערוכה בנושא ג'ון לנון. בתערוכה הופיעו מזכרות וחפצים אישיים מעברו של לנון, ואפילו את הבגדים שלבש כשנרצח. יוקו אונו עדיין מניחה נר על אדן החלון בחדרו של לנון מדי 8 בדצמבר.
בסרטים.
שני סרטים שמתארים את הירצחו של לנון יצאו לאור בסמיכות, כ-25 שנים לאחר האירוע. הראשון מהשניים, The Killing of John Lennon, ב-7 בדצמבר 2007 (יום לפני יום השנה ה-27 של הרצח). את הסרט ביים אנדרו פידינגטון, וכיכב בו ג'ונאס בול בתפקיד מרק דייוויד צ'פמן. הסרט השני, Chapter 27 ("פרק 27"), יצא ב-28 במרץ 2008. את הסרט ביים ג'ארט שצ'אפר ובתפקיד מרק דייוויד צ'פמן שיחק ג'ארד לטו. את תפקידו של לנון גילם השחקן מרק לינדזי צ'פמן. בין שני הסרטים, הסרט דל התקציב The Killing of John Lennon התקבל טוב יותר, כאשר Chapter 27 זכה לביקורות שליליות.
התפסן בשדה השיפון.
לסיפור ההתנקשות של מרק דייוויד צ'פמן בג'ון לנון יש קשר מיוחד עם הספר "התפסן בשדה השיפון", מאת ג'יי די סלינג'ר. צ'פמן התחבר מאוד רגשית לדמות הראשית בספר, הולדן קולפילד, ולערכיו. בלילה בו רצח את לנון הוא נותר בזירת הרצח, קורא בעותק של הספר, עליו כתב "זוהי הצהרתי" וחתם בשמו של הולדן. יש שטוענים שצ'פמן הונע למעשה הרצח בעקבות דעות שמופיעות בספר.
את הספר קרא צ'פמן לראשונה בעקבות המלצה של חבר. הסיפור קבל משמעות אישית עצומה בחייו, אותם עיצב סביב עקרונותיה וחייה של הדמות הראשית בסיפור, הולדן קולפילד. צ'פמן הושפע מכעסו של הולדן כלפי הצביעות בחברה וכן מהצורך שלו להגן על אנשים, ילדים במיוחד. במכתב ששלח לחברתו לינדה אייריש בספטמבר 1980, חודשיים לפני הרצח, הוא ביטא את ההשפעה עמוקה של הספר, "אני משתגע", הוא כתב וחתם "התפסן בשדה השיפון".
בפברואר 1981, לאחר שנעצר, שלח צ'פמן מכתב לניו יורק טיימס, בו המליץ לכל לקרוא את הספר, וקרא לו, "ספר יוצא דופן שטומן בחובו הרבה תשובות." באוגוסט אותה שנה, כשנשאל במשפט אם יש לו מה לומר, הוא בחר להקריא קטע מתוך הספר, בו מספר הולדן לאחותו הקטנה פיבי מה ירצה לעשות בחייו.
יש שטוענים, ביניהם גם הפסיכיאטר שנכח במשפטו, דניאל שוורץ, שצ'פמן הונע לרצח לנון משום שראה אותו כ"מזויף", סמל לצביעות החברתית אותה קולפילד מתעב. צ'פמן בעצמו הודה מאוחר יותר שקיווה כי באמצעות רצח לנון הוא יהפוך להולדן קולפילד, "מעין מושיע" או "מלאך שומר". בנוסף, בדיון על שחרורו על תנאי, אמר צ'פמן, "אני מרגיש שעכשיו אני רואה את לנון לא כסלבריטי. אז ראיתי. ראיתי אותו כדמות קרטון על עטיפת אלבום. [...] עכשיו הגעתי להבנה של העובדה שג'ון לנון היה בן אדם. בלי קשר להיותו חבר הביטלס או להיותו מפורסם."
צ'פמן נזכר שהקשיב לאלבום John Lennon/Plastic Ono Band מספר שבועות לפני הרצח, וספר: "הקשבתי למוזיקה ונעשיתי כועס עליו [לנון], על זה שאמר שהוא לא מאמין באלוהים... ושהוא לא מאמין בביטלס. זה מאוד עצבן אותי, למרות שהאלבום יצא עשר שנים לפני כן. רציתי לצעוק בקול רם, 'מי הוא חושב שהוא, אומר את הדברים האלה על אלוהים, על גן עדן ועל הביטלס? אומר שהוא לא מאמין בישו ודברים כאלה'. בנקודה הזו המוח שלי כבר היה בחשכה המוחלטת של כעס וזעם, [..] בשטח של 'התפסן בשדה השיפון', שם המוח שלי היה הולדן קולפילד, ופעלתי נגד צביעות". בנוסף אמר צ'פמן שלמרות שהולדן לא היה אלים, הייתה לו "דרך מחשבה אלימה, לפיה היה יורה במישהו, מרוקן אקדח תופי אל הבטן שלו, אם היה עושה לו רע". יחד עם זאת, הולדן היה "בחור מאוד רגיש וכנראה לא היה הורג מישהו כמוני. אבל זוהי יצירה בדיונית, ובמציאות אני עמדתי מול הדקוטה".
קוצק
קוֹצְק (בפולנית: Kock) היא עיירה במזרח פולין, השוכנת במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין. העיירה ממוקמת כ-45 ק"מ צפונית ללובלין, כ-120 ק"מ מדרום-מזרח לוורשה וכ-20 ק"מ מרדזין. אוכלוסייתה מנתה 3,273 איש (נכון ל-2019).
קוצק היא אחת העיירות העתיקות ביותר באזור לובלין (עתיקה אף מורשה), שימשה כעיירת שוק על דרך המסחר לליטא, בזכות הגשר שהיה קיים בסמוך על נהר הוויפש (). נוסדה במאה ה-10, וקיבלה זכויות עיר ב-1417. קוצק היא עיירה קטנה ושקטה, המרוחקת ממסילות הרכבת ומערים אחרות. במשך שנים ארוכות התנהלה התחבורה מקוצק לערים אחרות דרך רדזין בעגלות סוסים. נתונים אלו גרמו לכך שהעיירה לא התפתחה באוכלוסייתה ובבנייניה. רוב בתי העיירה עשויים מעץ. כמה קרבות מפורסמים התנהלו באזור קוצק בשנת 1809.
יהודי קוצק.
ברבע הראשון של המאה ה-17 נוסדה הקהילה היהודית בעיירה. עד מהרה (כמו רוב התושבים האחרים), הם נרצחו (בשנת 1648) על ידי הקוזאקים של חמלניצקי. לאחר מלחמות אמצע המאה ה-17, נבנתה העיירה מחדש, והיהודים חזרו אליה. החל משנת 1670 היה רב בעיירה בנו של משה בן יצחק יהודה לימא, (מחבר "חלקת מחוקק").
במאה ה-19 הפכה העיירה למרכז חשוב של תנועת החסידות, כאשר רבי מנחם מנדל מורגנשטרן, הרבי מקוצק, קבע בה את ביתו. בעקבותיו הגיעו לעיירה יהודים רבים מפולין ואף מחוצה לה. רבי מנחם מנדל נפטר ב- כ"ב שבט ה'תרי"ט 1859, אולם חלק מצאצאיו המשיכו לגור בקוצק. בנו רבי דוד, נכדו ישראל היה אדמו"ר בקוצק ואחר כך בפילוב. בשנת ה'תרפ"ט -(1929) מילא את התפקיד בקוצק, נינו רבי אברהם יוסף מורגנשטרן, בן רבי חיים ישראל אשר הקים ישיבה במקום.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, פעילות של הבונד, השומר הצעיר, ופעילות של אגודת ישראל, שהפעילה במקום ישיבה (משנת 1913) וחדרים פרטיים. כמו כן, פעלו בה בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב.
בשואה.