אריגו, לוחם צעיר שנחשב כמת לאחר שנפצע קשות בעבר, מתייצב עם הכוחות הלומברדיים שהתאספו כדי לצאת נגד פרידריך ברברוסה, הקיסר הגרמני. אריגו מזכיר איך אימו חבשה את פצעיו כאשר הוזנח לדמם למוות, כיצד החלים, וכעת לפני שהוא עוזב הוא חפץ לראות שוב את אהובתו לִידה. ידידו של אריגו, רולנדו, מנהיג הכוחות ממילאנו מגיע ולהפתעתו הרבה מזהה את אריגו, השניים מתחבקים. הלוחמים נשבעים להגן על מילאנו בפני העריצים.
לידה, אשת רולאנדו, מדוכאת בגלל המלחמה הנמשכת. אסיר גרמני, מרקוואלדו, שזכה לאמונו של רונאלדו ולמידה מסוימת של חופשיות, מבטא את אהבתו ללידה, אך היא חשה בחילה מהרעיון. לידה שומעת שבעלה חוזר הביתה עם לא אחר מאשר אריגו. כאשר הם מופיעים, ברור כי אריגו כועס בנוכחותה. רולנדו נענה לקריאה, עוזב אותם לבד, ולידה מנסה להסביר לאריגו כי אביה שכנע אותה להתחתן עם רולנדו מאחר שכולם חשבו כי אריגו מת. בכנותו אותה "בלתי נאמנה", אריגו ממהר מהמקום, מתאוה למות בקרב.
מערכה שנייה.
נכבדי העיר מתאספים לשמוע את החדשות בדבר התנאים בהם נאלצה מילאנו להיכנע בפני הכובשים. אריגו ורונאלדו נכנסים, ומודיעים כי צבא חדש חדר מהצפון, הם דורשים את עזרת העיר קומו בטענה כי היא המפרידה בין הכובשים למילאנו, בתקווה כי העיר קומו תיחלץ לטובת העניין האיטלקי. לפתע ברברוסה עצמו נכנס ומכריז על עצמו כ"ייעודה של איטליה". חייליו כיתרו את העיר קומו, ויעדם הבא הוא מילאנו. הוא דורש מאריגו ורונאלדו לשוב אל מילאנו ולארגן את הכניעה.
מערכה שלישית.
אריגו מצטרף למסדר "אבירי המוות", קבוצה שנשבעה להילחם עד מוות למען איטליה, ולא להיכנע או ליפול בשבי. הנוכחים מתאחדים בשבועה להגן על איטליה.
השמועה על אריגו החובר לאבירי המוות מגיעה אל לידה, היא מנסה ליצור עמו קשר באמצעות מסר שהיא שולחת באמצעות המשרתת שלה, אימלדה. כאשר אימלדה עומדת לצאת, רונאלדו מופיע כדי להפרד מאשתו ובנו, ודורש מאימלדה להביא אליו את בנו. אימלדה מחביאה את במהירות את ההודעה המיועדת לאריגו, ויוצאת מהמקום. רונאלדו מספר ללידה על תחושות הנאמנות שלו למולדת, ומבקש ממנה לגדל את בנו עם אהבה למולדת.
רונאלדו, שאינו יודע על הצטרפות אריגו לאבירי המוות, מזמן את אריגו אליו ומבקש ממנו להגן על אשתו ובנו אם יהרג בקרב. לאחר שאריגו עוזב, מגיע מרקוואלדו, ואומר לרונאלדו כי כבודו נבגד - מרקוואלדו שמצא את ההודעה הסודית של לידה אל אריגו מראה אותה לרונאלדו הזועם, שנשבע לנקום את כבודו.
אריגו נמצא לבדו, כשלפתע נכנסת לידה, שלא שמעה ממנו תגובה על ההודעה. הם מתוודים על אהבתם ההדדית, אך אריגו מספר ללידה כי לא קיבל שום הודעה מלידה. רונאלדו מנסה לפרוץ לחדר, לידה מסתתרת במרפסת המגדל. כאשר רונאלדו פורץ לחדר, הוא מאשים את אריגו בהצטרפות לאבירי המוות. רונאלדו פותח את הדלת למרפסת ומגלה את לידה. הגברים מתעמתים, ולידה מכריזה כי היא האשמה. רונאלדו בזעמו יוצא מהמרפסת בעודו נועל את השניים על המרפסת. רונאלדו מוביל את חילותיו בהגנה על מילאנו בעוד אריגו רק צופה מהמרפסת. אריגו לא מסוגל להשלים עם זה, ובמעשה מסוכן מצליח לזנק מן המרפסת אל הלחימה, מותיר את לידה הנואשת.
מערכה רביעית.
הנאספים בכיכר שרים לכבוד הניצחון. אימלדה מרגיעה את לידה, בידיעה כי אריגו נראה כשהוא יוצא מזירת הקרב. לידה מתפללת לשלום שני הגברים. המנון ניצחון נשמע, קצינים המגיעים למקום מכריזים כי ברברוסה נהרג בידי אריגו. לפתע נכנסים אבירי המוות כשהם נושאים את אריגו הגוסס בידיהם. רונאלדו ניגש לאריגו, הנשבע לו כי לידה חפה מכל פשע, ובנשימתו האחרונה אומר: "איטליה ניצלה!".
קרב לניינו
זאב פריאל (וולפגנג פרידלנדר)
Nox Aurea
Nox Aurea (מבוטא "נוקס אוריאה", בלטינית: "לילה מוזהב" או "זהב לילי") היא להקת דום-דת' מלודי ומטאל גותי משוודיה.
מוזיקה.
הלהקה דומה במקצת במוזיקה שלה ל-Draconian (גם היא להקת מטאל גותי שוודית) אך איטית יותר, ללא קטעים מהירים ומשלבת יותר ליווי של קלידים וחליל ברקע. את השירה מוביל סולן השר בגרואלינג כשלצידו זמרת נשית השרה שירה מלודית.
נושאי השירים עוסקים בגנוסטיקה, לוציפר, כאוס, מוות וצער.
הפילוסופיה של הלהקה שעומדת מאחורי שיריה היא:
היסטוריה.
הלהקה הוקמה על ידי פטר לאושטסן וגרים וינדקאל ב-2005, אך רק ב-2007 נוספו לה רוב המוזיקאים החברים בהרכב עד היום בהם פטריק קולברג, אליס פרסל ויואקים אנטונסון. ב-2009 הוציאה את אלבומה המלא הראשון, Via Gnosis, העוסק בגנוסטיקה ומתאר את הסבל של אדם וכיצד הוא מתאבד ונשמתו נגאלת על ידי לוציפר. האלבום הארוך (כ-71 דקות) זכה להצלחה בקרב המעריצים ולביקורות טובות. בעקבותיו חתמה הלהקה על חוזה עם נאפלם רקורדס, חברת תקליטים אירופאית גדולה המתמחה במטאל. ב-2010 הוציאה את אלבומה השני Ascending in Triumph. ב-2011 הקפיאה את פעילותה.
זאב פריאל
זאב פריאל (פרידלנדר) (20 במרץ 1907 – 16 ביוני 1991) היה מנצח ישראלי.
חייו.
נולד בברלין בירת גרמניה בשם וולפגנג פרידלנדר. אביו, ד"ר משה פרידלנדר, היה דוקטור לפילוסופיה שחקר שפות שמיות ונהרג כחייל בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה. בילדותו היה חבר בתנועות הנוער של בר-כוכבא ובבלאו וייס. למד פסנתר, תאוריה וניצוח באקדמיה למוסיקה בברלין. לאחר סיום לימודיו באקדמיה ב-1931 נסע לרומא, שם השתלם בניצוח אצל ברנרדינו מולינרי. כמנצח צעיר עבד בתיאטרון העירוני של המבורג ואף ניצח בברלין ובוורשה. במרץ 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פוטר מעבודתו. כחודש לאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב.
מיד עם הגיעו לארץ חבר למוזיקאים נוספים, וב-16 במאי 1933 ארגן קונצרט סימפוני ראשון בניצוחו. פריאל היה ממיסדי "החברה הפילהרמונית הארצישראלית", שהוקמה באוקטובר 1933 ובראשה עמד מאיר דיזנגוף. החברה קיימה את הקונצרט הראשון שלה בניצוחו של פריאל ב-30 בדצמבר 1933.
בינואר 1934 ניצח על סדרת הקונצרטים של החברה הפילהרמונית בהשתתפות הכנר ברוניסלב הוברמן. סדרה מוצלחת זו הייתה אחד הגורמים ששכנעו את הוברמן להתערב בפיתוח המוזיקה בישראל ודחפו אותו להקים את התזמורת הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית).
בשנים 1937–1958 שימש כמנצח אורח בתזמורת הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית).
ניצח באופרה העממית הארצישראלית ובאופרה הישראלית.
ב-1934 נשא את הדסה שרמן, מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל ולימים יושבת-ראש התאחדות הבוגרים והחניכים של הגימנסיה העברית "הרצליה".
נפטר בתל אביב ביוני 1991. נקבר בבית העלמין ירקון.
וולפגנג פרידלנדר
דניה (חיפה)
דניה, או הוד הכרמל, היא שכונה בדרום חיפה, בחלקה ההררי, שהוקמה החל משנות ה-60 של המאה ה-20. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה קבעה באפיון יחידות גאוגרפיות וסיווגן לפי הרמה החברתית-כלכלית של האוכלוסייה 2017 כי הוד הכרמל מדורגת במקום השלישי בשכונות בישראל. לדניה שכונות-בנות, שקמו מסביבה במהלך השנים, ויחד עימן היא מהווה את רובע המגורים המבוסס ביותר של מטרופולין חיפה. שכונות היוקרה נבנו על שטחי טרשים ויער באזור הפריפריאלי המרוחק של העיר, בסגנונות בנייה מגוונים, שבהם דגש על צמודי-קרקע על מגרשים גדולים מהמקובל, ואוכלוסייתן כוללת את הדמויות המשפיעות ביותר בכלכלה העירונית.
היסטוריה.
האזור המזרחי של דניה, לרבות קריית אוניברסיטת חיפה של ימינו, נכלל לפנים בשטח מצוקי מיוער שנודע בשם ח'רייבה - והגיע על ליאג'ור שלמרגלות הכרמל. על שטח זה הוחלה בשנות ה-30 תוכנית פיתוח ובינוי נרחבת שיזמו מוסדות היישוב, שגולת הכותרת שלה הייתה נקודת התיישבות שתיקרא בשם "פסגת הכרמל". רחוק מחיפה, בעומק הכרמל הפראי, תכננה חברת הכשרת היישוב מאמץ חלוצי שיבטיח את התרחבות חיפה העברית – שאת קצה הבנוי סימנה אז השכונה הצעירה אחוזה – עוד דרומה. קרקעות קבוצת "המנחיל" נקנו עוד באמצע העשור הקודם, והדרך הראשית שחיברה את חיפה עם עספיא, לימים שדרות אבא חושי, קיבלה משקל רב במיוחד כחלק מאוטופיה של דרך בין-אזורית שתשרת את כל שכונות הרכס, עם חיבור ליערות הכרמל. רוחבו של הכביש, כפי שנקבע בידי השלטונות, היה 20 מטר, והחזון כלל יצירת שכונות מקבילות משני עבריו. ב-1941, עם התחזקותם של זרמים "ירוקים" בשיח ההתיישבותי והעירוני, הורחבה הדרך ל-30 מטר, וזאת כדי לצמצם את הבינוי שלאורך הכביש וכך להימנע מפגיעה בנוף לעבר הים התיכון. ל"חורשת הארבעים" היה יעוד להישאר גן ציבורי מחוץ לשטח הבנוי האורבני, ולמעשה השטח כולו, מ"המנחיל" ודרומה, הוגדר על ידי הממשלה כשמורת יער, והעירייה תחת שבתי לוי אף היא התנגדה לפיתוח מסיבות אקולוגיות.
בחלוף שני עשורים החלה בנייתה של שכונת דניה - אם כי לא באתר המקורי של "פסגת הכרמל"; וכעבור עשור נוסף, ביולי 1971, אושררה הכרזת מרבית השטחים הפתוחים שנותרו כפארק הכרמל, תוך גניזת חלק מחזונות הבינוי.
עד 1969, שנת מותו של ראש העיר אבא חושי, נקרא הכביש הראשי "דרך דליה", ובשנה זו הוסבה הדרך על שמו.