חמישיית פסנתר בלה מז'ור מס' 2 של דבוז'אק, אופוס 81, B. 155 היא חמישיית פסנתר הכתובה לפסנתר שני כינורות, ויולה וצ'לו. דבוז'אק חיבר את היצירה בין 18 באוגוסט ל-8 באוקטובר 1887 והיא בוצעה לראשונה ב-6 בינואר 1888 בפראג. החמישייה מוכרת כאחת משלוש יצירות מופת בצורה זו (השתיים האחרות הן של שומאן וחמישיית הפסנתר של ברהמס).
רקע.
היצירה חוברה למעשה כתוצאה מניסיון המלחין לעבד יצירה קודמת, חמישיית פסנתר בלה מז'ור, אופוס 5. דבוז'אק לא היה מרוצה מן החמישייה אופוס 5 והשמיד את הפרטיטורה זמן לא רב לאחר ביצוע הבכורה שלה. כעבור חמש-עשרה שנים שינה את דעתו, השיב לעצמו עותק של הפרטיטורה שנשמר אצל ידיד והחל לעבוד על תיקונים ושינויים. כך או כך, דבוז'אק גמר בדעתו שלא להגיש את היצירה המשוכתבת להוצאה לאור אלא לחבר יצירה חדשה לגמרי. החמישייה החדשה נחשבת ליצירת מופת בסוגה, תערובת של הליריות עתירת המבע של דבוז'אק עם יסודות מן המוזיקה הצ'כית העממית. כאופייני למלחין, יסודות אלה כוללים סגנונות וצורות של שיר ומחול, אבל לא נעימות עממיות בפועל; דבוז'אק יצר מלודיות מקוריות בסגנון עממי אותנטי.
מבנה.
ליצירה ארבעה פרקים:
נגינת החמישייה נמשכת כ-40 דקות.
הפרק הראשון נפתח בשקט, בנושא לירי בצ'לו בליווי פסנתר, ובהמשכו שורת שינויים משוכללים. הוויולה מביאה את הנושא השני, גם הוא מלודיה לירית, אך פעלתנית הרבה יותר מן הקו האיטי ואומר הכבוד של הצ'לו. שני הנושאים זוכים לפיתוח נרחב מצד הכינור הראשון והשני והפרק מסתיים ברופריזה ובקודה מלאת חיים.
הפרק השני מוכתר בתואר "דומקה", צורה שדבוז'אק עשה בה שימוש מוכר היטב בשלישיית הפסנתר "דומקי". הדומקה נפתחת בנושא מלנכולי בפסנתר, שאליו מצטרפת התיבה הרביעית הוויולה. ייחודו של הנושא בשילובי מקצבים, טריולות וסינקופות, עם חלקי 32 קישוטיים בין רבעים איטיים. בתיבה 24 מצטרף הכינור הראשון אל הפסנתר, הממשיך לפתח את הנושא הראשון, למשך שמונה התיבות הבאות. הפסנתר סולו ממשיך בנושא הראשון עד לסימן החזרה. הוולטה השנייה נפתחת באקורד ספורצנדו שבור בפסנתר ונמשכת בסדרת אקורדים, העוברים מפורטה לפיאנו, כשהצ'לו והכינור הראשון מצטרפים בתיבה 40 בטריולות של חלקי שש-עשרה. קטע מעבר זה מסתיים בתיבה 44 בשינוי סולם, מפה דיאז מינור לרה מז'ור, ושינוי קצב ואופי, המוגדר במילים Un pochettino piu mosso - קצת יותר תנועה. הכינור הראשון מנגן את הנושא החדש, מהיר יותר וזורם במתיקות וברגש (dolce, sempre espresivo) כהוראת המלחין, על רקע פיציקטו בוויולה ובצ'לו ובליווי הפסנתר. בקדמה לתיבה 60 נפסק הפיציקטו וכלי הקשת חוזרים ללוות בפיציקטו ובקשת לסירוגין את הפסנתר, בנושא מהיר יותר, סוער ועתיר מודולציות, משובץ קטעי ביניים מהירים ועולצים. בתיבה 90 חוזר הנושא הראשון, תחילה בפסנתר ובהמשך בפיתוח בכלי הקשת. הפרק בנוי במתכונת של A-B-A-C-A-B-A, כש-A, איטי ואלגי, חוזר בפסנתר עם וריאציות, B הוא קטע כינורות מבריק ברה מז'ור ו-C הוא קטע מהיר ונמרץ, הלקוח מקטע הפתיחה החוזר. מרקם הדומקה (A) מתעשר עם כל חזרה.
הפרק השלישי מסומן כ"פוריאנט", ריקוד עממי בוהמי מהיר. הצ'לו והוויולה מתחלפים ביניהן בפיציקטו רתמי מתחת לנעימה העיקרית של הכינור הראשון. קטע הטריו האיטי יותר של הסקרצו לקוח גם הוא מנושא הפוריאנט, כשהפסנתר והכינור מתחלפים ביניהם במלודיות העיקריות. מחול העם הבוהמי המהיר חוזר והפרק מסתיים בהסתערות לקראת הפולקה של הפרק האחרון.
הפינאלה הוא פרק קליל ונלהב. הכינור השני מוביל את הנושא אל פוגה בקטע הפיתוח. בקודה, דבוז'אק כותב "טרנקוילו" (רגוע) לקטע כוראלי, לפני שהקצב מואץ מחדש והחמישייה נחפזת אל סיומה.
אסלאן מסחאדוב
אסלאן (חאלד) אלייביץ' מסחאדוב (בצ'צ'נית: Масхадан Али кант Аслан, ברוסית: Аслан Алиевич Масхадов; 21 בספטמבר 1951 - 8 במרץ 2005) היה מנהיג בדלני צ'צ'ני ונשיאה השלישי של "הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה", השם שנתנו הבדלנים הצ'צ'נים למדינה שהקימו לאחר התמוטטות ברית המועצות, שחרבה במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
מסחאדוב נודע כמי שזכה לניצחונות רבים על הרוסים במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, שהניצחון הצ'צ'ני בה איפשר את הקמתה של הרפובליקה העצמאית דה פקטו של איצ'קריה. בינואר 1997 נבחר לנשיאה השלישי של הרפובליקה. בעקבות תחילת מלחמת צ'צ'ניה השנייה באוגוסט 1999, ירד למחתרת והנהיג לוחמת גרילה נגד הצבא הרוסי בצ'צ'ניה. הוא נהרג על ידי הרוסים בפשיטה על טולסטוי-יורט, כפר בצפון צ'צ'ניה, במרץ 2005.
חייו עד למלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
מסחאדוב נולד במחוז קרגנדה שבקזחסטן בעת שזו הייתה חלק מברית המועצות, בכפר קטן בשם שאקאי, אליו הגיעה משפחתו לאחר שגורשה מצ'צ'ניה במהלך מבצע עדשה, גירושם ההמוני של הצ'צ'נים ממולדתם בפקודת סטלין ב-1944. ב-1957 התיר חרושצ'וב לצ'צ'נים לשוב למולדתם, ומסחאדוב ומשפחתו שבו לצ'צ'ניה. בגיל 17 נישא מסחאדוב לקוסמה. הנישואים הביאו לעולם בן ובת.
משבגר מסחאדוב, התגייס לצבא הסובייטי, וסיים את בית הספר לקציני חיל התותחנים בטביליסי ב-1972. לאחר סיום לימודיו שרת בתפקידי פיקוד זוטרים ביחידת תותחנים באזור ולדיווסטוק. בשנים 1978 - 1981 למד באקדמיה צבאית של חיל התותחנים בסנקט פטרבורג. לאחר מכן הוצב בהונגריה, שם פיקד על גדוד תותחים מתנייעים. ב-1986 הועל לדרגת קולונל ונשלח לוילנה, שם שירת כמפקד אגד ארטילרי. ב-1990 מונה לסגן מפקד אוגדה. בינואר 1991 השתתף בניסיון הכושל של החיילים הסובייטים להחזיר את ליטא לברית המועצות בכוח, באמצעות השתלטות על תחנות הטלוויזיה, המכונה בליטא "אירועי ינואר". ב-1992, עם התפרקות ברית המועצות, פרש מהשירות הצבאי ושב לצ'צ'ניה. בצ'צ'ניה מונה למפקד ההגנה האזרחית של הרפובליקה הצ'צ'נית בין 1992 לנובמבר 1993.
בקיץ 1993 נטל מסחאדוב חלק בפשיטות נגד המתנגדים לשלטונו של ג'וחר דודייב במחוזות צ'צ'ניה השונים. בנובמבר 1993 הביאה מרידה כושלת נגד דודייב להחלפתו במסחאדוב של מפקד הצבא הצ'צ'ני ויסקאן שחבוב, החל במרץ 1994.
מלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
עם פרוץ מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, בדצמבר 1994, היה מסחאדוב הדמות הצבאית הבכירה בצד הצ'צ'ני, ותרם תרומה מכרעת לניצחון הצ'צ'ני במלחמה. מסחאדוב היה סגן היושב ראש הראשון של מועצת ההגנה של איצ'קריה (יושב ראש היה הנשיא דודייב), וראש המטה הכללי של הצבא. בתפקידים אלו ארגן את הגנת הבירה גרוזני במהלך הקרב על גרוזני בשנת 1994. מסחאדוב פיקד על הגנת העיר מארמון הנשיאות. בפברואר 1995 קידם דודייב את מסחאדוב לדרגת "גנרל דיוויזיה" המקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל.
מיוני 1995 לקח מסחאדוב חלק בשיחות השלום בגרוזני. ביוני 1996 בעת השיחות בנאזרן שבאינגושטיה, חתם מסחאדוב בשם הרפובליקה של איצ'קריה על פרוטוקול משותף, אך זה לא הוביל להפסקת הלחימה. באוגוסט 1996 לאחר שכוחות צ'צ'נים הנחילו לרוסים תבוסה עקובה מדם וכבשו את גרוזני, ניהל מסחאדוב שיחות עם אלכסנדר לבד, וב-31 באוגוסט 1996 חתם על "הסכם חאסאב-יורט", הסכם הפסקת אש שסימן את סופה של מלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
נשיא צ'צ'ניה.
באפריל 1996 נהרג הנשיא דודייב, ואת מקומו מילא כנשיא בפועל זלימחאן יאנדרבייב. ב-17 באוקטובר 1996 התמנה מסחאדוב לראש ממשלת איצ'קריה, ונשאר בתפקיד ראש המטה הכללי ושר ההגנה. בדצמבר 1996 הכריז על מועמדותו לנשיאות בבחירות שאמורות היו להיערך לדרישת הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE). שני המועמדים האחרים היו שאמיל באסייב וזלימחאן יאנדרבייב.
הבחירות נערכו תחת פיקוח של משקיפי ה-OSCE והאומות המאוחדות, ומסחאדוב זכה בהן לרוב של 60% מהקולות, ואף קיבל את ברכת נשיא הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין שהבטיח להתקדם לקראת יחסים תקינים עם צ'צ'ניה. ב-12 בפברואר 1997 הושבע מסחאדוב לתפקידו. הוא השאיר עצמו בתפקיד ראש הממשלה, וחיסל את תפקיד שר ההגנה. הוא הותיר בידיו את משרת מפקד הכוחות המזוינים. ב-12 במאי 1997 הגיע לשיא הקריירה הפוליטית שלו כאשר חתם על הסכם שלום עם ילצין בקרמלין.
בין שתי המלחמות הצ'צ'ניות.
בתחילת 1997 כאשר נכנס מסחאדוב לתפקידו, היו כחצי מיליון מאזרחי צ'צ'ניה (כ-40% מאוכלוסייתה) עקורים וחסרי בית, וחיו במחנות פליטים ובכפרים צפופים יתר על המידה. הכלכלה הייתה הרוסה, והשליטה בצ'צ'ניה שמחוץ לגרוזני הייתה נתונה בידי מיליציות מקומיות, שסירבו להתפרק מנשקן. מעמדו הפנימי בצ'צ'ניה היה רעוע, ואך החמיר, שכן בהדרגה איבד את שליטתו בבאסייב ובמנהיגי המיליציות. אפילו סגנו ארסאנוב הפך ליריבו הפוליטי. צ'צ'ניה הפכה למקום בו ניתנה יד חופשית לפשע המאורגן, והחטיפה הפכה למקור הכנסה מקובל.
בשנת 1997 הוציא לאור בגרוזני ספר ושמו "החיים מעל הכבוד".
באוגוסט 1997 הכריז מסחאדוב כי השריעה היא החוק המקובל בצ'צ'ניה. כן ניסה לעצור את צמיחת זרם הוהאביה האסלאמי, וזרמים פונדמנטליסטים אחרים, בהם תמך באסייב, ובכך יצר נתק בהנהגת הבדלנים הצ'צ'נים בין פונדמנטליסטים איסלמים ולאומנים צ'צ'נים. מסחאדוב שרד כמה ניסיונות התנקשות, ב-23 ביולי 1998 וב-21 במרץ וב-10 באפריל 1999. מסחאדוב האשים את שירותי הביון הרוסיים, אך ייתכן כי התנקשויות אלו בוצעו בידי קיצונים אסלאמיים או בידי אנשי הפשע המאורגן.
מלחמת צ'צ'ניה השנייה.