תפקיד האראסטס היה לאהוב ולחנך את הנער הצעיר, או לדאוג להשכלתו. טבע לימודים אלה השתנה לפי התרבות של הפוליס שהתגוררו בה, אולם לרוב התבסס על התרבות הפיזית של הגימנסיון, אשר כלל אתלטיקה ואימונים צבאיים כמו גם לימודי פילוסופיה ומוזיקה. האראסטס ערך לעיתים קרובות חוזה או הבטיח להורים של הנער המיועד להציג בפניהם את הגבולות המדויקים ואת ההגדרה של מערכת היחסים.
אחריות נוספת כללה ניהול ההיבטים הכספיים של הנער הצעיר, בייחוד, כפי שקרה לעיתים קרובות, אם לא היה לו אב, ואז היה האראסטס מפקח על רכושו של הנער עד שהלה הגיע לפרקו. מפעם לפעם הוביל דבר זה להאשמות בנוגע לניהול כושל וגנבה בוטה, כמו במקרה של דמוסתנס והארומנוס שלו אריסטרכוס. האראסטס היה לרוב אזרח רב השפעה, מעורב בחיים הפוליטיים והחברתיים בפוליס שלו, לעיתים קרובות נישא לאישה ממשפחה פטריקית, ונהנה מרווחה כלכלית במידה כזו או אחרת.
קבלת עול האחריות בתוך מערכת היחסים הפדרסטית לא הייתה עניין זול, בייחוד בתקופות של הילולות שהיו בגדר חובה לפי תכתיבי המסורת. בכרתים זה התבטא במשתאות ובמספר מתנות טקסיות: שור, במטרה להקריבו לזאוס; חליפה צבאית, שמסמלת את הגעת הארומנוס למעמד של לוחם; וגביע שמציין את הסמכתו של הנער הצעיר להיות נוכח בסימפוזיון – כמו גם תפקידים דתיים וטקסיים אפשריים. לא היה זה נדיר עבור חבריו של האראסטס לתרום לרף ההוצאות, וההילולה איחדה את החברים של שני בני הזוג, בדומה לאירוע משפחתי רב-משתתפים.
בעוד שהקשר הפדרסטי האידיאלי היה מבוסס על אקט של נדיבות המאהב כלפי אהובו, טיפוח טוב לב ומצוינות בקרב המאהב הועילה לא רק לו עצמו אלא גם לנער הצעיר עליו היה אחראי. לפי קסנופון, ברור מאליו כי "כל אדם, שנמצא בטווח ראייה של הארומנוס שלו, דואג להצטיין ונמנע מלעשות או לומר דברים נבזיים או פחדנים, שלא ייראה נקלה בעיניו".
אראסטס כמטאפורה פוליטית.
דמות האראסטס כמיטיב לארומנוס שלו הייתה חקוקה בתפישתם של האתונאים במידה כה רבה עד כי מנהיגים פוליטיים עשו שימוש ביחס האראסטס האידיאלי לארומנוס שלו כמייצג את היחסים האידיאליים שצריכים להיות בין אזרח לפוליס שלו. הקבלות אלו התרחשו בשני מקרים שונים.
פריקלס, אדם שככל הנראה נמנע ממערכות יחסים עם נערים ורכש לנשים חיבה עמוקה, השתמש במודל האראסטס כדוגמה אותה צריכים האתונאים לאמץ ביחסם אל עירם. בנאום המיוחס לו על ידי תוקידידס הוא מטיף לאתונאים להתבונן "יום אחר יום בכוחה של העיר ולהפוך לאראסטסים שלה", כאשר בכוונתו לומר כי "חיילים-אזרחים צריכים לנהוג באתונה כמאהביה, כאראסטסים שלה, כלומר, לאהוב את העיר ללא תנאי, יותר מאשר את החיים עצמם".
במקרה אחר, שמוצג כפארודיה של המקרה הראשון וזוכה להתייחסות כזו מצד אריסטופאנס במחזהו "הפרשים", מכנה עצמו הפוליטיקאי קליאון כאראסטס של דמוס (ביוונית : אזרחי המדינה). התפנית, שמגיעה במלוא עוצמתה הקומית, קורה כאשר מאוחר יותר בהמשך המחזה, דמותו של דמוס, המייצגת את העם, מקבלת קיתונות של ביקורת על היותה להוטה יתר המידה לקבל את אהבתו של קליאון, ועל תמימותה שכן המאהב "בתמורה, בגד ועזב".
קונסטיטיושן
מאט קוטון
מאט קוטון (מאטרים קוטון), הוא אחד משלוש הדמויות העיקריות בספרו של רוברט ג'ורדן מחזור כישור הזמן.
אישיותו.
בתחילת הסדרה מאט מתואר כנער שנוטה לעשות מעשי שטות. לעיתים קורבות נינאב אל'מארה חוכמת הכפר נאצלת להעניש אותו. מאט נוטה לסבך גם את חבריו בצרות ולריב עם אחיותיו. מאט שונא את האאס סדאי ומנסה להתרחק מהן ככל האפשר. לאחר שעוזבים את שני הנהרות מבין מאט שהוא רוצה לראות עולם לרקוד, לשתות לעשן ולחיות חיי הוללות. לאחר שקיבל פגיון אופל מאדם בשם מורדט בשאדאר לוגות התחיל להעשות תוקפני ומשוגע אך לאחר שרופא במגדל הלבן חזר לעצמו. מאט הוא טאווראן בעל תכונה מיוחדת מזלו מיטב עמו מעבר להגיון מכיוון שהוא משפיע על התבנית, בנוסף במהלך הסדרה לאחר ביקורו בממלכת האילפין והאלפין הוא מתחיל לשמוע קוביות מתגלגלות בראשו הוא מבין שהן מתחילות להתגלגל כאשר עומדת בפניו בחירה חשובה ומפסיקות לאחר שבחר.
עלילותיו.
מאט יוצא עם מוריין סדאי ועוצרה לאן, ביחד עם שני חבריו פרין אייברה ורנד אל'תור הדרקון שנולד שוב. בהגיעם לשאדאר לוגות מזהירה מוריין את כולם לא לגעת בדבר אך מאט לא מתאפק ולוקח סכין לעצמו. הסכין נושאת את הטומאה שהרסה את שאדאר לוגות ונדבקת במאט. מאט מתחיל להשתגע ונעשה תלוי בסכין כדי לחיות. מאט נלקח למגדל הלבן שם האאס סדאי מרפאות אותו אך רבים מזכרונותיו ממסעו בעולם נעלמו. מאט מתגלה כלוחם גדול במוט בחצר המגדל הלבן כאשר לאחר שנרפא הוא מביס את גאלאד אחיה של אליין אשר נחשב כלוחם הכי טוב במגדל הלבן. נרמז שם שמאט יכול להיות גלגול של לוחם מוט שהביס בעבר את הלוחם הטוב ביותר בחרב שהיה אי פעם והפסיד אך ורק ללוחם כפרי שנלחם במוט. מאט בורח בעזרת של אליין, נינאב ואגווין מהמגדל ובתמורה מעביר לאמא של אליין המלכה מורגז מכתב.
לאחר שמאט מגיע קאמלין בירת אנדור הוא מגלה שמורגז היא שליטת בובה של הלורד גבריאל שמתכנן להתנקש באליין. מיד כאשר הוא מגלה זאת הוא יוצא לטיר להזהיר את אליין. בהגיעו לטיר הוא מגלה שנינאב, אליין ואגווין כלואות בכלא שנמצא בתוך האבן של טיר, מצודה עתיקה ששרדה מתקופת שבירת העולם. הוא בעזרתו של ג'ולין משחרר אותן.
מאט בעקבותיו של רנד מגיע אל השממה. בעיר רוהידין העיר היחידה בשממה הוא מתפצל מרנד ונכנס למחזור כישור הזמן - מושגים#ט'ראנגריל. הטראנגריל מוביל לארצם של יצורים הנקראים אילפין, האילפין נראים אנושיים, אך יש להם תכונות נחשיות, והם עונים תשובות נכונות על שלוש שאלות שתשאל. אם כי, שאלות על האופל יכולות להיות מסוכנות. התשובות נכונות, אך לא תמיד הן ברורות לשואל.
הוא מקבל את שלוש התשובות, אך את פירושן הוא לא מבין.
עליו להתחתן עם בת תשעת הירחים, עליו למות כדי לחיות מחדש והוא צריך לוותר על חצי מאורו של עולם. נבואות אלו רומזות על המשך הסדרה.
לאחר מכן הוא מגיע גם לממלכתם של האלפינים יצורים שנראים כמו שועלים אנושיים. הם מעניקים שלוש מתנות וכמו האילפינים הם דורשים מחיר. מהם הוא מקבל חנית בשם האשאנדרי. חלק מזכרונותיו לאחר שהם נשכחו ממנו בעקבות הפגיון והריפוי ממנו, אשר להם נוספים גם זכרונות עתיקים מאלפי אנשים לפניו. זכרונות אלו עוזרים לו בקרבותיו ובמסעותיו ברחבי העולם. הדבר השלישי הוא מדליון ראש-שועל, אשר עינו עשויה בצורת הסמל העתיק של האאס סדאי. תליון זה, נודע כתליון בעל ערך בהמשך הסדרה, לאחר שהוא מתברר כתליון המונע מאנשים ונשים אשר מתעלים את הכוח, לפגוע בו בעזרת הכוח האחד.
בזמן המצור האיאלי ושל צבא הדרקון על קאירהיין מאט מגלה פלוגת חיילים שעומדים להיכנס למלכודת. למרות אי-רצונו להילחם, עם הזכרונות של מצביאים דגולים שבראשו הוא עוצר אותם, מציל אותם ומוביל אותם לניצחון. כך הוא מקים בטעות את חבורת היד האדומה. חבורת היד האדומה גדלה כל הזמן והופכת להיות כח משמעותי שלא כבול לשום ממלכה. הוא מוביל אותם לקרבות בשירותו של רנד ומשיג הישגים גדולים בשדה הקרב נגד צבאות אויב.
בשלב מאוחר יותר מתחיל לתהות מי היא בת תשעת הירחים ולאחר מסעות רבים נתקל בטעות בטואון שתוארה הוא בת תשעת הירחים והיא יורשת הכס הסינציני והאדם הבכיר ביותר בדם בשטחי הכיבוש הסינציני. לאחר מסעות רבים ולאחר שמאט פולט בטעות מספר דברים כמו שהוא זוכר את פניו של ארתור הוקינג (גנרל שאיחד את כל ארצות היבשת והסינצינים הם צאצאיו) היא מבינה על פי נבואה שניתנה לה שהם יינשאו ולכן נישאים. מאט מקבל את התואר נסיך העורבים.
בהמשך הסדרה מאט הולך שוב לארצם של האילפין והאלפין כדי להציל את מוריין שנכלאה בממלכתם הוא נאלץ לוותר על עינו ("חצי ממאור העולם", כציטוט הנבואה) כדי לצאת ובכך הוא מגשים את הנבואה השלישית. בעזרת האשאנדרי הוא בורח ממלכתם ומציל את מוריין בדיוק בזמן כדי שתוכל לייעץ לרנד לפני יציאתו לקרב האחרון.
יוסף טבנקין
יוסף (יוספל'ה) טבנקין (18 במרץ 1921 - 24 בספטמבר 1987) היה ממפקדי הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
חייו.
טבנקין נולד בתל אביב וגדל בעין חרוד. אביו, יצחק טבנקין, היה מנהיג תנועת הקיבוץ המאוחד וממנהיגי תנועת אחדות העבודה, אמו הייתה אווה טבנקין מחלוצות העלייה השנייה. אחד מאחיו היה המשורר וסופר הילדים משה טבנקין. הוא נקרא על שם חברם של הוריו, יוסף זלצמן, שנרצח בשנת 1913.
בשנת 1938 הצטרף לפלוגות השדה (פו"ש) של ארגון "ההגנה" תחת פיקודו של יצחק שדה. בשנת 1939 סיים קורס מפקדי כיתות בג'וערה והשתתף בפשיטה על חירבת דין.
בשנת 1941 התמנה למפקד עין חרוד.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח, ופיקד על קורסים של מפקדי כיתות ומחלקות של "ההגנה" בג'וערה.
בשנת 1944 התמנה למדריך ראשי במטה הפלמ"ח והיה בין מתווי תורת הלחימה של הפלמ"ח.
בשנת 1947 התמנה למפקד הגדוד הרביעי של הפלמ"ח (שנודע אחר כך כגדוד הפורצים). הוא פיקד על הפשיטה לרמלה, ועל הפשיטה על מחסני המחנה הצבאי הבריטי בתל ליטווינסקי שנועדה להשיג נשק לצורכי ליווי השיירות לירושלים.
במבצע נחשון באפריל 1948 פיקד על הגדוד הרביעי בגזרת שער הגיא, ובירושלים.
תחת פיקודו השתתף הגדוד בפריצת הדרך לירושלים, בקרב הקסטל והכפרים לאורך הדרך לעיר, במבצע הראל, קרב נבי סמואל, קרב סן סימון בקטמון ובית מחסיר, בפריצה לעיר העתיקה, בפריצת דרך בורמה ובפריצת המצור על ירושלים.
טבנקין החליף את יצחק רבין כמפקד חטיבת הראל, ופיקד עליה בין השאר במבצע יורם, במבצע דני, במבצע ההר ובמבצע חורב.
טבנקין נודע כמפקד עצמאי, שלא היסס לסרב לפקודות שהחשיב כמוטעות.