בשנת 1995 החלה הרלי לעבוד כדוגמנית הבית של חברת התמרוקים אסתי לאודר. במהלך החודש הראשון לעבודתה השתתפה בהשקת הבושם המצליח ביותר של החברה, Pleasures. בשנת 2007 חודש והוארך החוזה של הרלי עם חברת אסתי לאודר פעם נוספת. הרלי הופיעה מספר פעמים על שער עיתון האופנה הידוע ווג והנחתה את העונה הראשונה של תוכנית הריאליטי הבריטית Project Catwalk העוסקת במעצבי אופנה בראשית דרכם.
קולנוע.
הרלי לוהקה לתפקיד ונסה קנסינגטון בסרטו הקומי של מייק מאיירס (1997) ולאחר הצלחתו של הסרט - שיחקה את אותה הדמות ב (1999). הרלי השתתפה בתפקידים ראשיים גם בשורה של סרטים נוספים כגון EDtv (קומדיה של רון הווארד משנת 1999), Bedazzled (משנת 2000, עם ברנדן פרייז'ר), Double Whammy (משנת 2001), Serving Sara (מ-2002, עם מת'יו פרי; סרטה ההוליוודי האחרון), ו-Method (מ-2004, סרט אנגלי).
בשנת 2000 עוררה הרלי ביקורת כאשר שברה שביתה בת חמישה חודשים של איגוד השחקנים האמריקני והשתתפה בפרסומת מטעם חברת אסתי לאודר. היא נקנסה בסך של 70,000 לירה שטרלינג על ידי האיגוד. הרלי התנצלה על התקרית וטענה כי לא הייתה מודעת לשביתה משום שהתגוררה באנגליה באותה העת. בעקבות המקרה אורגנה כנגדה הפגנת מחאה בשעת הקרנת הבכורה של סרטה Bedazzled.
להרלי יש ניסיון מסוים גם כמפיקה. בשנת 1994 הקים יו גרנט חברת הפקות בשם Simian Films Ltd שבסיסה באנגליה. הוא עצמו עמד בראש החברה ומינה את הרלי, שהייתה אז זוגתו לחיים, למנהלת פיתוח כדי לסייע בידו. הרלי הפיקה בפועל שני סרטים בהשתתפותו של גרנט: Extreme Measures (בשנת 1996) ו-Mickey Blue Eyes (בשנת 1999). גרנט צמצם את מעורבותו בפעילות החברה בהדרגה בשל חוסר עניין, סגר את משרדיה בארצות הברית בשנת 2002 והודיע על התפטרותו מראשות החברה ב-2005.
עיצוב.
בשנת 2005 הוצג לראשונה קו בגדי הים של הרלי - "אליזבת הרלי ביץ'" בחנויות Saks Fifth Avenue ברחבי ארצות הברית, הארודס בממלכה המאוחדת ובמקומות נוספים.
בשנת 2006 החלה הפצת בגדי הים ביתר מדינות אירופה, במזרח התיכון, באוסטרליה ובאסיה.
חיים אישיים.
הרלי ניהלה מערכת יחסים ממושכת ומתוקשרת עם השחקן הבריטי יו גרנט (בין 1987 ל-2000). גרנט היה מעורב בשערורייה ידועה בשנת 1995 כאשר נעצר עם זונה בשם דיוויין בראון בלוס אנג'לס. הרלי עמדה לצדו בשעתו הקשה ואף הופיעה עמו להקרנת הבכורה של סרטו Nine Months, שבועות ספורים לאחר האירוע. לאחר שלוש עשרה שנים של זוגיות הודיעו השניים ב-23 במאי 2000 על החלטה הדדית להיפרד.
באוקטובר 2000 החלה הרלי לנהל מערכת יחסים זוגית עם איש העסקים והמפיק האמריקאי ממוצא יהודי סטיב בינג. ב-2001, זמן קצר לאחר פרידתה מבינג, הודיעה הרלי כי היא הרה ממנו. בינג הטיל ספק באבהותו. בנם, השחקן והדוגמן דמיאן הרלי נולד ביום 4 באפריל 2002, ובדיקת אבהות שנערכה לאחר סכסוך מתוקשר בין הרלי לבינג גילתה כי הילד הוא אכן בנו של בינג.
ב-2 במרץ 2007 נישאה הרלי לאיש העסקים ההודי איירון נאייאר. חגיגות החתונה נמשכו במומבאי, הודו. השניים ערכו טקס הינדי פרטי בארמון אומייד בהאוואן שבג'ודפור, ראג'סטאן, שבו לבשה הרלי סארי שעוצב במיוחד על ידי חברתה דונטלה ורסצ'ה. ב-2011 הם התגרשו.
בסוף שנת 2011, שלושה חודשים לאחר שהתגרשה, היא התארסה עם שיין וורן , שחקן קריקט אוסטרלי בעברו. ב-16 בדצמבר 2013 מגזין Hello דיווח שהזוג החליט להיפרד.
פעילות צדקה.
מראשית עבודתה עם אסתי לאודר השתתפה הרלי בפעילות הצדקה של החברה בתחום סרטן השד. היא סיפרה כי סבתה נפטרה מסרטן השד משום שסירבה לחשוף את קיומו של גוש בשדה במשך שנים, וכי בשלב שבו הודתה בקיומו בפני משפחתה היה זה מאוחר מדי להצילה. הרלי הייתה מנהלת הטקס באירוע שנערך במלון וולדורף-אסטוריה בניו יורק לרגל עשר שנים לקרן המחקר של סרטן השד. חברת אסתי לאודר אף השיקה שפתון בשם "אליזבת פינק" שהרווחים ממכירתו הוקדשו לקרן המחקר.
הרלי אף סייעה לשחקן הקריקט עמראן ח'אן ניאזי לגייס כספים להקמת בית חולים לחולי סרטן בפקיסטן. כמו כן, עמדה בראש קרן הנסיך, ארגון צדקה שהקים הנסיך צ'ארלס לסיוע לנוער במצוקה ברחבי בריטניה.
ליז הרלי
רוונזורי
הפרד ומשול
הפרד ומשול הוא מונח בפוליטיקה ובסוציולוגיה שמקורו בלטינית "divide et impera". משמעותו צירוף של פסיכולוגיה מדינית, אַסְטְרָטֶגְיָה צבאית ואסטרטגיה כלכלית שלפיהן ניתן להשיג ולשמור על עוצמתו של השולט על ידי פיצול העוצמה המצויה בידי האחרים לנתחים קטנים. כל נתח שייווצר כתוצאה מהפיצול יהיה בעל עוצמה נמוכה מאשר הגוף שהיה קיים בעבר. השימוש במונח מקובל גם לכינוי השיטה, שלפיה מונעים מגופים קטנים להתאחד ולהשיג עוצמה רבה יותר, מאשר בהיותם במצבם העכשווי. כך נמנעים ממצב שבו יש לפרק גופים גדולים, תהליך שהוא קשה לביצוע.
בעת העתיקה.
השיטה של השגת מרב היתרונות בדרך של הפרד ומשול או הפרד וכבוש ("Divide et impera" או "Divide ut regnes") היה עיקרון המקובל על הסנאט ברומא העתיקה. השיטה לא הייתה עקבית עם שיטה מדינית אחרת שהייתה מקובלת ברומא העתיקה, שלפיה ביקשו לאחד את המדינות הכבושות - מדינית, כלכלית ואפילו חברתית - לקיסרות אחת וחזקה.
שיטת "הפרד ומשול" מתוארת אצל יוסף בן מתתיהו (אף שאינו קורא לה בשם זה). תיאורה מופיע בהקשר להחלטת המושל הרומי אולוס גביניוס לחלק את העם "לחמישה בתי-דינים", כפי שהוא כותב בספרו מלחמות היהודים. היה זה לאחר ניצחונו בארץ ישראל על אלכסנדרוס בן אריסטובולוס. הוא ממנה את הורקנוס על "משמרת בית המקדש ואת יתר השלטון "מסר לטובי העם". וכך, על הבסיס הרעיון של "הפרד ומשול" ועל המודל של הכיבוש הרומאי במוקדון, הוא ממנה את חמשת בתי-הדין: הראשון - בירושלים, השני - בגדר, את "בני הפלך השלישי תחת בית הדין" בצפון הארץ, בחמתא ליד טבריה, הפלך הרביעי - חבל יריחו ו"בראש החבל החמישי ציפורי אשר בגליל. ומסיים יוסף בן מתתיהו: "והיהודים שמחו, כי נפדו משלטון היחיד, ומהיום והלאה ינהלו אותם טובי אחיהם."
ד"ר יעקב נפתלי שמחוני מוסיף בהערות לספר, לפסקה זו : "גבינוס מלא את רצון טובי העם לייסד שלטון אריסטוקרטי בארץ יהודה, ולהשאיר להורקנוס רק את הכהונה הגדולה; וכנראה, כך נמשך המצב עד יוליוס קיסר ומסר להורקנוס שוב את השלטון המדיני בעם "אתנרכיה".
לפי אברהם שליט, גביניוס הגיע למסקנה שכדי להכפיף את יהודה למרותה של רומא הוא יצטרך לנקוט צעדים קיצוניים יותר. על בסיס רעיון "הפרד ומשול" ועל המודל של הכיבוש הרומאי במוקדון, גביניוס פירק את ממלכת יהודה וחילק אותה לחמישה מחוזות נפרדים: ירושלים, יריחו, ציפורי, חמתן ואדורים. מטרת גביניוס בחלוקה זו הייתה לפורר את האחדות הלאומית היהודית שהייתה מקור כוחו של רוח המרד כנגד שלטון רומא.
גם ההיסטוריון הרומאי סטרבו מתייחס לשיטה שמטרתה הייתה לפצל את הליגה האכאית במוקדון שביוון, כך שניתן יהיה לנהל עם כל מדינה מפוצלת משא ומתן שונה: עם אחדות - במטרה לשמור על כוחן, ועם אחרות - במטרה להרוס אותן.
בעידן המודרני.
המושג "הפרד ומשול" מוגדר כשיטה לפצל שליטה, אוכלוסייה ומוקדי עוצמה, אשר במשותף עלולים להקשות על השליט. מקיאבלי הציע ליישם אסטרטגיה צבאית זו בספרו "אמנות המלחמה" (Dell'arte della guerra). על המנהיג לעשות כל מאמץ על מנת לפצל את כוחותיו של האויב, בין אם יעשה זאת על ידי שיעורר חשד בקרב המצביא לגבי נאמנות של חלק מהכוחות לבין אם יספק לו מניע לפזר את הכוחות. שיטה זו תביא להחלשת האויב.
דוגמאות לשימוש במדיניות זו:
דוגמאות נוספות יש באפריקה, באסיה ואף בניסיונות למנוע שוויון זכויות ממיעוטים לאומיים, דתיים או גזעיים.
משה בר אשר
יהודה גבאי
יהודה גבאי (26 בדצמבר 1906 – 3 במרץ 1994; כ' באדר ה'תשנ"ד) היה שחקן תיאטרון "האהל" (1925–1969), סופר ילדים ומייסד מוזיאון התיאטרון (לימים ארכיון התיאטרון) בתל אביב.
ביוגרפיה.
יהודה בן אהרן גבאי נולד בעיירה טולצ'ין שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), למשפחה ציונית. בשנת 1921, כשהיה נער, עלה לארץ ישראל כחלוץ העלייה השלישית.
הוא עסק במשחק כבר באוקראינה, וחלם על משחק גם בארץ. בשנת 1925 היה בין מייסדי תיאטרון "האהל", ושיחק בו עד סגירתו ב-1969. היה בין מנהליו הראשונים, והממונה על ארכיון התיאטרון. במשך שנותיו כשחקן גילם כ-100 תפקידים, מהרפרטואר העולמי והמחזאות העברית והיהודית.
במשך עשרות שנים אסף גבאי פריטים לתיעוד התיאטרון הארץ–ישראלי והתיאטרון היהודי בגולה.
ב-1938 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, מעל החורבות.
בשנת 1966 ייסד את המוזיאון העירוני לתיאטרון בתל אביב, הקרוי על שמו. במוזיאון זה נאספו חומרים יקרי המציאות מתולדות התיאטרון בארץ. בשנת 1976 הועבר האוסף לדירה ברחוב מלצ'ט בתל אביב, שם שכן במשך עשרות שנים, עד שהועבר לספריית שער ציון (בית אריאלה) בשנת 2004 (הארכיון קרוי 'ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי').
משנת 1938 ועד מותו היה נשוי לאמנית ג'ניה ברגר (1910–2000). לזוג לא היו ילדים. אשתו הייתה ציירת, מאיירת ומעצבת במה ותפאורות. גבאי עצמו כתב שירי ילדים, עיבודים ליצירות ילדים ידועות, ופרסמם בעיתוני הילדים הידועים של התקופה, בעיקר ב"דבר לילדים".
גבאי נפטר בתל אביב בשנת 1994. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הרכס הכחול
שרשרת הרים
ג'ניה ברגר
גֶ'ניָה ברגר (5 בספטמבר 1907 או 1910 – 7 בספטמבר 2000, ז' באלול תש"ס) הייתה ציירת, מעצבת תלבושות ואמנית קרמיקה ישראלית.
ביוגרפיה.