מל, ג'וש ולוסי בייקר הם אחים יתומים אשר הוריהם נהרגו בתאונת דרכים בה מכוניתם הייתה מעורבת. השלושה נאלצים להעביר את חייהם בנדודים בין בתי יתומים רבים ומשפחות מאמצות, ומכיוון שאף משפחה אומנת לא הביעה רצון לאמץ את כולם לא פעם הם נאלצו להתפצל.
באותו הזמן, יצאו לשוטט זוג חייזרים מהכוכב וואלוקס ברחבי החלל החיצון. לפתע, אחד מהם חש דחף בלתי נשלט ללחוץ על כפתור אדום וגדול (אשר צוין עליו: "נא לא ללחוץ") על לוח הבקרה של החללית שלהם. כתוצאה מכך, החללית נוחתת על כדור הארץ והשניים נאלצים לשנות החללית לצורת בית רגיל ולאמץ לעצמם זהות אנושית תחת השמות בריאן וסופי ג'ונסון, על מנת להגן על זהותם האמיתית.
לא עובר זמן רב עד שהשניים מגלים שמשהו לא כשורה - שלא כמו שאר המשפחות ברחוב, להם כלל אין ילדים. לכן הם מבקרים בבית יתומים מקומי ומחליטים לאמץ את מל, ג'וש ולוסי שמאושרים מאוד להתאחד מחדש במסגרת היחידה המשפחתית החדשה.
בריאן וסופי חושפים בפני הילדים את האמת שלהם - שניהם חייזרים אמיתיים והם תקועים על כדור הארץ עד אשר ארגון ה-AA הבין-גלקטי יגיע על מנת לתקן את החללית הניזוקה ולגרום לה לפעול מחדש. לאחר שהילדים מתאוששים מההלם, הם מבינים כי זו הזדמנות שאינם יכולים לפספס, לנצל את הבורות של הוריהם החדשים לטובתם.
תוך כדי הילדים זוכים להכיר מחדש את החוקים של חיי משפחה והחייזרים לומדים לראשונה את החוקים הבסיסיים של החיים על פני כדור הארץ.
העונה השמינית והאחרונה.
בפרק האחרון של העונה השביעית בריאן וסופי נוטשים את כדור הארץ בחזרה לכוכב שלהם, אך גם הפעם בריאן לוחץ בטעות על הכפתור האדום הגדול והחללית נוחתת שוב על כדור הארץ, הפעם במקום בסמוך לחוף ים. בפרק הראשון של העונה השמינית הם מגלים שעקב הכישלון במשימתם הם יאלצו להתאייד, אך מסתבר שישנה אפשרות שתמנע זאת - למחוק את זכרונם ולזכור אך ורק את משימתם ואת השפה. אחרי לבטים רבים, בריאן וסופי בוחרים למחוק את זכרונם ולשכוח את כל מה שעבר עליהם במשך שבע העונות הקודמות. בריאן וסופי המאופסים הופכים מחדש את החללית לביתם ומאמצים ארבעה אחים יתומים: ג'ק (ג'קלין), דן, בקי ואדי בנט.
העונה גררה תגובות שליליות רבות מאלפי המעריצים המושבעים של הסדרה שלפי טענתם הייתה אמורה להסתיים בעונה השביעית, שכן העונה השמינית "הרסה" את הסדרה.
דיוקן תיאודור הרצל
דיוקן תיאודור הרצל (בגרמנית: Bildnis Theodor Herzls) הוא תחריט שנוצר בשנת 1903 בידי האמן הגרמני-יהודי הרמן שטרוק.
בעקבות פגישתו עם הרצל בווינה במאי 1903, יצר שטרוק סדרה של רישומים בביתו של הרצל בווינה, אשר שימשו כבסיס להכנת היצירה. המניע ליצירת העבודה היה כנראה התרשמותו של שטרוק מאישיותו של הרצל ומאמונתו הציונית העמוקה. בזמן הקונגרס הציוני העולמי ה-6, אשר נערך בבזל, חתם הרצל על כמה מעותקי התחריט.
התחריט מציג את ראשו של הרצל, המתואר בפרופיל על רקע כהה. פניו הבהירות מגיחות מבין הגוונים הכהים של התחריט. מבטו של הרצל מופנה קדימה ונדמה כי הוא מהרהר או שקוע במחשבות. שטרוק יצר את התחריט בטכניקה של קרומית רכה. טכניקה זו מאפשרת לאמן לשמור על בהירות וחדות קווי התחריט בעת ההדפסה.
שטרוק תיאר את פניו של הרצל בדיוקן במונחים מיסטיים: "קלסתר פניו היפים של המנהיג נחרשו בו ברבות הימים חריצים, שכן היה מפעלו כבד אחריות עד ללא נשוא, ואף נוספו בו אותות עמוקים של כמה ניסיונות מרים. רק עיניו התעמקו וקיבלו אופי חדש: מבט של החוזה לאחרית הימים." גם ד"ר קרל שוורץ, חוקר אמנות ומנהלו הראשון של מוזיאון תל אביב, פירש תחריט זה במונחים מטאפיזיים: "כנראה, שאף האמן ליצור דמות אידיאלית של אחד מנביאי ישראל, ודבר זה הצליח בידו. תיאודור הרצל חי בלב כולנו באותו דיוקן שטבע האמן שטרוק; זו הייתה תמונתו של הרצל בה"א הידיעה: ההוזה השקוע במשאת-נפשו, שעיניו צופות אל העתיד".
בשנת 2004 הוציאו ישראל, הונגריה ואוסטריה בול לציון 100 שנה למותו של הרצל, ועליו הופיע דיוקן נוסף של הרצל שיצר שטרוק בשנת 1915.
תומאס הקסלי
אל-גמאל (חתימה דיגיטלית)
גדר
גדר או סְיָג היא מכשול שנועד לתחוֹם שטח מסוים, כדי לציין בעלות עליו ולהקשות על הכניסה אליו. גדרות עשויות לרוב מרשת או מוטות ברזל, ובעבר נפוצו יותר גדרות עץ.
פגיעה אקולוגית של גדרות.
גידור של שטחים פתוחים גורם לפגיעה אקולוגית. כך במקרה של הרי יהודה הגידור סביב כרמים חוסם את אפשרות התנועה של חיות הבר, מצמצם את אזורי המחיה שלהם ומסכן את אוכלוסיית הצבאים באזור.
ייעודי הגדר.
הגדרות השונות נבדלות במאפיינים רבים, בהם:
סוגי גדרות.
גדר תיל.
גֶדר תיל או תיל דוקרני הם סוג של גדר העשויה תֵילים, בהם מותקנים קצוות חדים המונחים במרווחים. אדם או חיה שינסו לעבור דרך גדר התיל, או מעליה, צפויים לחוש אי-נוחות או להיפגע ולהיפצע מן הקצוות החדים.
הנחת גדר תיל דורשת הנחת עמודים במרווחים וביניהם נמתחת גדר התיל. לעיתים מונחת גדר התיל מעל מכשול או חומה קיימים, על מנת למנוע את המעבר מעליהם. גדר התיל היא מכשול זול וזמין, וקל להניחו באמצעות צוות של עובדים, שאינו צריך להיות מיומן.
גדר חשמלית.
גדר אשר במגע עמה נסגר מעגל חשמלי ובכך מונעת מעבר של בעלי חיים או בני אדם. יכולה לגרום בין שוק חשמלי קטן למוות, תלוי בשימוש בגדר. נפוצה במתקני כליאה, חוות ומתקנים ביטחוניים.
היסטוריה של הגדרות.
המקור של הגדרות איננו ידוע אולם קיימים שרידים מתקופות היסטוריות קדומות (חומת יריחו העתיקה היא בת קרוב לעשרת אלפים שנה, וניתן להניח שגדרות חלשות יותר היו קיימות אף לפני כן).
במרבית השנים נעשה שימוש בעיקר בגדרות אבן אותן קל יחסית לבנות או בגדרות חיות. כניסתן לשימוש של גדרות תיל במאה ה-19 אפשרה במידה רבה את ההשתלטות של המתיישבים האמריקאים על מערב ארצות הברית משום שניתנה להם אפשרות מעשית להרחיק את האינדיאנים.
הגדר ביהדות.
מלבד החומות המוזכרות בתנ"ך דוגמת חומות יריחו וחומות ירושלים ההלכה היהודית כבר במשנה ובגמרא עוסקת בהגדרת הגדרות ובתפקידם ההלכתי.
מינימום של גדר מבחינת ההלכה הוא 10 טפחים שהם כ-80 סנטימטר והיא משמשת על מנת להגדיר את רשות היחיד, להפריד בין חצרות ושטחים שונים ואף להפריד בין שדות שונים לדיני כלאיים.
קונסטנטין דאדשכליאני
קונסטנטין (מורזקן) דאדשכליאני (בגאורגית: კონსტანტინე დადიშქელიანი) (1826-1857) היה הנסיך האחרון (מתאווארי) של המחוז ההררי במערב גאורגיה, סוואנתי, משנת 1841 ועד לשנת 1857.
ביוגרפיה.
דאדשכליאני היה בנו הבכור של הנסיך מיכאיל (ציוֹק) דאדשכליאני, והוא ירש את אביו עם מותו בשנת 1841. הוא שלט תחת שלטון העוצרת, סבתו דיגורחאן, שנפטרה בעת הסכסוך האלים בין שני ענפי דאדשכליאני מסוואנתי, בשנת 1843.
קונסטנטין הגיע לכוח שלטוני מלא בשנת 1846. הוא נותר להלכה ואסל של האימפריה הרוסית, אבל בפועל הייתה נסיכותו עצמאית. בהמשך לסכסוך המשפחתי הממושך בין דאדשכליאנים, ההתנגדות שלהם לשלטון הרוסי, ופעולותיהם בתקופת מלחמת קרים (1854-1856), הובילה להתערבות ישירה של הרוסים.
בשנת 1857, הנסיך אלכסנדר בריאטינסקי (1856-1862), הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הורה על הכנעת נסיכות סוואנתי בכוח צבאי. קונסטנטין מצידו ניסה לנהל משא ומתן, אבל הודח ב-11 בספטמבר 1857, ונצטווה לצאת לגלות בירוואן. בפגישת הפרידה, שהתקיימה בכותאיסי, ב-27 באוקטובר 1857, הוא התווכח עם האדמיניסטרטור הרוסי המקומי, אלכסנדר גגרין והרג אותו יחד עם שלושה מאנשיו. כאשר נתפס נשפט במשפט צבאי מהיר והוצא להורג ביריה.
קונסטנטין מורזקן
צ'ארלס רוזן
צ'ארלס רוזן (באנגלית: Charles Rosen; 5 במאי 1927 - 9 בדצמבר 2012) היה פסנתרן, מוזיקולוג ותאורטיקאי מוזיקה יהודי אמריקאי.
חייו.
רוזן למד נגינה בפסנתר אצל מוריץ רוזנטל, אך בראיון שהופיע בגיליון יוני 2007 של מגזין המוזיקה של ה-BBC אמר רוזן, שהשפעתו של יוזף הופמן, שאותו שמע, לדבריו, מדי שנה החל בגיל שלוש, הייתה גדולה יותר. רוזן העלה בזכרונו נגינה לפני לאופולד גודובסקי בגיל שבע; גודובסקי שאל את רוזן מה הוא רוצה לעשות כשיהיה גדול ורוזן ענה, לבדיחות דעתו של גודובסקי, "אני רוצה להיות פסנתרן כמו יוזף הופמן." רוזן הזכיר גם את ארטורו טוסקניני כמי שהשפיע עליו רבות, בעיקר הודות לתשומת הלב שהקדיש לרצף של קולות פנימיים.
כפסנתרן וירטואוז הופיע רוזן באין-ספור רסיטלים וקונצרטים ברחבי העולם. בראיון הוא אמר, שאין לו עניין לבצע מוזיקה של סקריאבין, פורה ואחרים מן המלחינים הטונאליים המאוחרים, אך הוא הקליט, עם זאת, מספר רב של יצירות המאה ה-20 לפי הזמנת מחבריהן, ביניהן יצירות של סטרווינסקי, קרטר ובולז. בין הקלטותיו גם ספרות מוקדמת יותר כמו האטיודים של דביסי, הסונאטות המאוחרות ו"ווריאציות דיאבלי" של בטהובן ו"אמנות הפוגה" של באך; בראיון ציין רוזן, שהוא מסרב לנגן את היצירה האחרונה במלואה בקונצרט משום שהוא סבור, שהיצירה נועדה לאימונים בבית ומן הנמנע לנגן אותה כמו שבאך התכוון אלא ביחידות, להנאה אישית.
רוזן היה גם מוזיקולוג ומחברם של ספרי מוזיקה רבים וחשובים. ספרו החשוב ביותר, אולי, הוא "הסגנון הקלאסי", המנתח את טבעו והתפתחותו של הסגנון הקלאסי העליון, כפי שפיתחו אותו יוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט ולודוויג ואן בטהובן. "צורת הסונאטה" הוא בכמה מובנים המשך של "הסגנון הקלאסי"; זו היא אנליזה אינטנסיבית של הצורה המוזיקלית הראשונה במעלה, שהייתה בשימוש בתקופה הקלאסית. "הדור הרומנטי" עוסק ביצירות הדור המוקדם של מלחינים רומנטיים, כולל פרדריק שופן, פרנץ ליסט, רוברט שומאן ופליקס מנדלסון.