בשנת 2009 ערך ביטון שתי הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-15 במרץ 2016 זומן ביטון לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על ידי המאמן אלי גוטמן. ב-23 במרץ ערך ביטון את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה.
San Francisco Chronicle
נפח (פירושונים)
בסקטירס
בסקטירס (באנגלית: Baskup - Tony Parker) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים אשר משודרת. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית החל משנת 2012 עד שנת 2014. באולפני "דאבי דאב".
תקציר העלילה.
הסדרה מספרת על רודי הקפטן של קבוצת "היי פייב" אשר עזב את ההורים שלו לסן אנטוניו שבטקסס ארצות הברית כדי לשחק בכדורסל, הם מאומנים על ידי המאמן טוני פארקר ונלחמים על המקום הראשון בטורניר ה"באסקאפ" מול קבוצות כדורסל שונות ובהן הקבוצה המרושעת "הזוחלים" והמאמן שלהם סלים.
לואיז הראשון
לואיש דה ברגנסה
דום לואיש
דויטשה רייכסבאן
דויטשה רייכסבאן (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn, ראשי תיבות: DRB; בעברית: רכבת הרייך הגרמני) היה שמה של הרכבת הלאומית הגרמנית שנוצרה ממסילות הברזל של מדינות האימפריה הגרמנית שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
החברה נוסדה בשנת 1920 בשם דויטשה רייכסאייזנבאן כאשר רפובליקת ויימאר הלאימה את הרכבות בגרמניה שנוהלו בעבר על ידי מדינות גרמניה (רפובליקת ויימאר נקראה רשמית הרייך הגרמני ומכאן השימוש במילה 'רייך'). בשנת 1924 הרכבת אורגנה מחדש בשם דויטשה רייכסבאן-גזלשאפט (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn-Gesellschaft – ראשי תיבות: DRG; בעברית: חברת הרכבות של גרמניה), חברת רכבות פרטית להלכה, אשר הייתה בבעלות מלאה של גרמניה. בשנת 1937 הולאמה שוב וקיבלה את השם דויטשה רייכסבאן. לאחר האנשלוס בשנת 1938 החברה השתלטה גם על הרכבת הפדרלית האוסטרית (BBÖ).
גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית נוסדו בשנת 1949. גרמניה המזרחית השתלטה על הרכבות שבשטחה ושמרה על השם המסורתי. במקביל, הרכבת בגרמניה המערבית הפכה לרכבת הפדרלית הגרמנית (DB). הרכבת הפדרלית האוסטרית הוקמה בשנית בשנת 1945, ושמה הנוכחי ניתן לה בשנת 1947.
בינואר 1994, בעקבות איחוד גרמניה, רכבת הרייך הגרמני התמזגה לתוך הרכבת הפדרלית הגרמנית כדי להקים מודל גרמני חדש עבור גרמניה המאוחדת - הדויטשה באן. מבחינה טכנית, הדויטשה באן כבר איננה גוף ממשלתי, אך כלל מניותיה בבעלות המדינה.
1920: דויטשה רייכסאייזנבאן.
הדויטשה רייכסאייזנבאן (בגרמנית: Deutsche Reichseisenbahnen ר"ת: DRB בעברית: רכבת הרייך (הקיסרי) הגרמני) הוקמה ב-1 באפריל 1920 כאיחוד חברות הרכבת הקיימות של פרוסיה, בוואריה, סקסוניה, וירטמברג, באדן, מקלנבורג ואולדנבורג. איחוד חברות הרכבת היה נחוץ בשל החוקה החדשה של רפובליקת ויימאר אשר הטילה את האחריות למסילות הברזל על הממשלה הלאומית. הרכבות שהתמזגו:
1924: דויטשה רייכסבאן-גזלשאפט.
הדויטשה רייכסבאן-גזלשאפט (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn-Gesellschaft ר"ת: DRG בעברית: חברת הרכבות של גרמניה) בין הוראות תוכנית דוז של שנת 1924 הייתה תוכנית לנצל את רכבת המדינה לחלוטין לתשלום פיצויי מלחמה. בעקבות הפרסום של התוכנית, ב-12 בפברואר 1924 ממשלת הרייך הודיעה על הקמת הדויטשה רייכסבאן כמפעל מדינה תחת משרד התחבורה הגרמני. כאשר זה לא הספיק למלא את חובות הנושים, ב-30 באוגוסט 1924 נחקק חוק כדי להקים את 'הדויטשה רייכסבאן-גזלשאפט' כחברת החזקות שתתפעל את הרכבות הלאומיות. המטרה הייתה לייצר רווחים שבהתאם לתוכנית דוז, ישמשו לפיצויי המלחמה של גרמניה. תנאים אלו תוקנו מאוחר יותר בתוכנית יאנג. בסך הכל, 3.87 מיליארד גולדמארק שולמו כפיצויים למדינות ההסכמה.
דויטשה רייכסבאן.
הדויטשה רייכסבאן (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn, בראשי תיבות: DRB; בעברית: רכבת הרייך הגרמני) במהלך הדיקטטורה הנאצית, יחד עם אמצעים אחרים של השגת שליטה מוחלטת, רשת הרכבות הוצבה שוב בשליטה ממשלתית ישירה ב-10 בפברואר 1937 באמצעות חקיקה חדשה. כדי להדגיש זאת, צלבי קרס נוספו לסמל עיט הרייך (העיט, סימן מסורתי לריבונות הלאומית של גרמניה) שעל הקרונות, יחד עם הכיתוב 'הרייך הגרמני', למרות שביטוי זה היה דו-משמעי.
דנאבלו
ליברטריאני
גיליס
וקטור מצב
וקטור מצב (גאוגרפי)
וקטור מצב המתאר מצב גאוגרפי הוא קבוצה של נתונים המתארים את המצב המדויק אודות מיקומו של אובייקט במרחב וכן תיאור התנועה שלו.
מתוך וקטור כזה ניתן, בעזרת חישובים מתמטיים לשערך את מיקום האובייקט ותנועתו בנקודות שונות בזמן, בעבר או בעתיד.
וקטור מצב גאוגרפי מכיל בדרך כלל שבעה אלמנטים. שלושה המתארים מיקום, שלושה המתארים מהירות ואחד המתאר נקודה בציר הזמן.
אם מתארים מיקום במרחב formula_1 N-ממדי אז וקטור המצב formula_2 שייך למרחב formula_3.
או בפשטות:
כאשר:
לנוכח החופש הקיים בבחירת מערכת צירים עבור המיקום, וקטור מצב יכול להיות מבוטא במגוון של מערכות צירים (כגון NED, ECEF ואחרים).
טרודל יונגה
מלי שחורי ביטון
מלי שחורי ביטון (נולדה בשנת 1961) היא פרופסור לקרימינולוגיה אשר משמשת כסגנית הרקטור באוניברסיטת אריאל ומרצה במחלקה לקרימינולוגיה.
ביוגרפיה.
מלי שחורי ביטון נולדה במושב אבן מנחם בשנת 1961 ילדה שלישית מתוך שבעה ילדים. הוריה עלו ממרוקו והיו בין המתיישבים הראשונים במושב. במסגרת פרויקט של איתור מחוננים, נשלחה לפנימיית אורט בנתניה, שם סיימה בהצטיינות את לימודי התיכון במגמת החשמל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר כחשמלאית מטוסים.
את ראשית דרכה האקדמית החלה באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה בשנת 1984 לימודי תואר ראשון בקרימינולוגיה ובסוציולוגיה. עם סיום לימודיה התגייסה למשטרת ישראל, שם שרתה במשך כשבע שנים כחוקרת צח"מ (צוות חקירה מיוחד). בתקופת השירות עסקה בחקירת פשעים חמורים כגון מקרי שוד, רצח ואונס. במסגרת המשטרה עסקה בגביית עדויות מקורבנות, בתשאול עדים, בחקירת חשודים, באיסוף ראיות ובחקירת זירות עבירה.
בשנת 1990 עזבה את המשטרה והחלה לעבוד כחוקרת פרטית מורשית מטעם משרד המשפטים, ועסקה בחקירות בתחום הונאות כלכליות. העבודה בשטח החזירה אותה לספסל הלימודים, מתוך רצון להבין ולנתח פשעים גם ברמה האקדמית. ב– 1998 סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה גם תואר שלישי, כארבע שנים לאחר מכן, בשנת 2002.
במהלך "תקופת ההתנתקות" ב-2005, וכשלוש שנים לאחר מכן, ערכה מחקרים הקשורים בתהליך ההתנתקות, ובהשפעת התהליך על בני נוער הן מבחינה נפשית והן מבחינת המעורבות שלהם בעבריינות אידאולוגית. מאוחר יותר בחנה את ההשפעות של שיגורי הרקטות לעבר תושבים בעוטף עזה ובשדרות.
במקביל ללימודי התואר השני והשלישי, עסקה במהלך השנים בהנחיית קבוצות טיפול בקרב אסירים שכללו עברייני מין ועברייני אלימות במשפחה. לאחר שסיימה את עבודת הדוקטורט, למדה שלוש שנים טיפול זוגי ומשפחתי (2001-2004), בבית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 סיימה לימודי פוסט דוקטורט בנושא צדק מאחה, תחום העוסק בגישור בין תוקפים לקורבנות, באוניברסיטת טיובינגן שבגרמניה.
במשך שנים לימדה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל. ב־2012 קודמה שחורי ביטון לדרגת פרופסור חבר. בשנה זו גם מונתה לתפקיד סגנית הרקטור באוניברסיטת אריאל. ב-2017 קודמה לדרגת פרופסור מן המניין. במקביל לתפקידה כסגנית הרקטור, הייתה אחראית על מניעת הטרדה מינית באוניברסיטה, עד שנת 2020. היא שימשה בתפקיד סגנית הרקטור כשבע שנים. במקביל גם ניהלה את החוג לקרימינולוגיה.
בראשית העשור השלישי של המאה ה-21, היא עומדת בראש המגמה לקרימינולוגיה קלינית באוניברסיטת אריאל ומשמשת כראש החוג לקרימינולוגיה.
שחורי ביטון פרסמה עשרות רבות של מאמרים בכתבי עת בינלאומיים וישראליים וערכה חמישה ספרים העוסקים בעיקר בתחומי המחקר הקשורים בעבריינות מין, אלימות במשפחה, אלימות על רקע אידאולוגי וקורבנות לסוגיה (נשים מוכות, ילדי פנימיות ועוד). בנוסף ליוותה הקמה של מרכז יום, ראשון מסוגו, לטיפול בעברייני מין בקהילה. בתחום האלימות במשפחה פרסמה מספר מחקרים העוסקים בנשים מוכות. אחד מהם הוא מחקר מקיף ראשון מסוגו בישראל, בו השתתפו נשים מוכות חרדיות ששהו במעון לנשים מוכות מהמגזר הדתי והחרדי. במהלך השנים עסקה בחקר השפעות החשיפה לאירועים ביטחוניים ולטרור על האוכלוסייה הישראלית.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה "שירותי רווחה בעידן של הפרטה: מדיניות ויישומה".
בשנת 2018 נבחרה על ידי העיתון "פורבס ישראל" לאחת מחמישים הנשים המשפיעות בישראל.
תפקידי ניהול באקדמיה:
בשנים 2004–2011 שימשה יו"ר האגודה הישראלית לקרימינולוגיה, חברה בוועד המנהל של עמותת קש"ת (קדום שרותי תקון), עמותה הפעילה מספר פרויקטים חברתיים חשובים, ביניהם תוכניות סיוע לנוער במצבי סיכון ומצוקה, מרכז לטיפול בעברייני מין, מקלט (דיור) כהגנה ושיקום של קרבנות סחר בבני אדם ועוד.
שחורי ביטון נשואה לרובי ולזוג נולדו שני ילדים.
אברהם בנימין זאב המבורג
הרב אברהם בנימין זאב (וולף) המבורג (נודע גם בראשי התיבות אוה"ב, גרמנית: Wolf Hamburger; כ"ז בטבת תק"ל, 24 בינואר 1770 – ד' בסיוון תר"י, 15 במאי 1850) היה ראש ישיבת פיורדא, מבכירי רבני אשכנז בראשית המאה ה-19.
ביוגרפיה.