גמר ליגת האלופות 1999 היה משחק כדורגל שנערך בקאמפ נואו שבברצלונה ב-26 במאי 1999, שתוצאתו קבעה את זוכת ליגת האלופות 1998/99. המשחק נערך בין הקבוצה האנגלית מנצ'סטר יונייטד והקבוצה הגרמנית באיירן מינכן. משחק הגמר זכור בשל שני השערים שמנצ'סטר יונייטד הבקיעה בתוספת הזמן של המשחק ושעזרו לה לנצח 1–2 לאחר שהייתה בפיגור לאורך מרבית המשחק. ניצחון זה של יונייטד היווה את החלק האחרון בעונת הטרבל של המועדון, לאחר שכבר זכה באליפות הפרמייר ליג ובגביע ה-FA מוקדם יותר באותו חודש. גם באיירן שיחקה במטרה להשלים טרבל, מאחר שכבר זכתה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני מספר שבועות לפני כן. שחקני מנצ'סטר יונייטד לבשו את המדים האדומים המסורתיים של המועדון, בעוד שחקני באיירן מינכן לבשו את המדים המיוחדים שלה לליגת האלופות, בצבעי אפור ובורדו. השופט פיירלואיג'י קולינה טען כי זה היה אחד המשחקים הבלתי נשכחים ששפט בקריירה שלו, בזכות שאגת הקהל בתום המשחק.
סיכום המשחק.
מחצית ראשונה.
שש דקות מפתיחת המשחק, תיקל רוני ג'ונסן ברשלנות את חלוץ באיירן קארסטן יאנקר קרוב לקצה הרחבה. השופט שרק לעבירה, ומריו באסלר בעט את הבעיטה החופשית נמוך, מסביב לחומת יונייטד, ובכך קבוצתו הובילה 0–1. בניגוד לאמונה הפופולרית, הכדור לא פגע באף שחקן, אלא תנועתו התעקמה באלגנטיות לצידו השמאלי של פטר שמייכל. על אף פתיחה רעה זו, יונייטד החלה להשתלט על הכדור, אך כשלה ליצור מצבים למרות מאמציו הרבים של דייוויד בקהאם. נראה כי יונייטד זקוקה לקשרים פול סקולס ורוי קין, אשר הושעו למשחק הגמר. ההגנה הגרמנית הייתה חזקה ומאורגנת היטב. ניסיון בעיטה של אנדי קול מטווח קרוב נבלמה על ידי שלושה שחקני הגנה. כאשר באיירן נראתה מסוכנת יותר מיריבתה, בעזרת מתפרצותיה, יאנקר בחן מספר פעמים את רביעיית ההגנה של יונייטד עם ריצות מתוחכמות, שחלקן נשרקו לנבדל. קול הגיע להזדמנות נוספת מתוך הרחבה של באיירן, אך השוער אוליבר קאן היה עירני והדף את הכדור באגרופו החוצה. באסלר הגיע להזדמנות נוספת בבעיטה חופשית, ומאוחר יותר אלכסנדר ציקלר בעט מקצה הרחבה קרוב לקורה. לקראת תום המחצית, הקיצוני ראיין גיגס הגיח מצד ימין ונגח כדור חלש מהרמה של קול. זו הייתה ההזדמנות הטובה ביותר של מנצ'סטר יונייטד לשער במחצית הראשונה.
מחצית שנייה.
הקבוצה הגרמנית פתחה את המחצית השנייה היטב. יאנקר סחט הצלה משמייכל כבר בדקה הראשונה לאחר ההפסקה. באסלר היה השחקן המסוכן ביותר של באיירן - הוא בעט בעוצמה ממרחק של כשלושים מטרים, ולאחר מכן הרים כדור למרקוס באבל, שהחמיץ את הכדור לחלוטין. ההתקפה הטובה ביותר של יונייטד במשחק הייתה בדקה ה-55. לאחר החזקה בכדור במשך כמה דקות, גיגס שלח כדור לרחבה אל עבר יספר בלומקויסט, שהצליח לבעוט את הכדור מעל המשקוף בלבד. לאחר הזדמנות נוספת של בסלר, מאמן יונייטד אלכס פרגוסון הכניס את החלוץ טדי שרינגהאם במטרה להחזיר את השליטה במשחק. מאמן באיירן, אוטמאר היצפלד, הגיב בחילוף משלו - מהמט שול הוכנס, ותוך זמן קצר מסר לשטפן אפנברג, שבעט כדור חזק שהיה קרוב לפגיעה במסגרת. לאחר מכן, שול כמעט והבקיע מהקשתה מעל השוער, אך הכדור פגע בקורה והגיע היישר לידיו של שמייכל. פרגוסון הכניס את החלוץ אולה גונאר סולשיאר עשר דקות לפני תום המשחק. המחליף אילץ את קאן להציל את הכדור בזינוק בעזרת נגיחה; זו הייתה ההזדמנות הקרובה ביותר של יונייטד להבקיע במשך כל המשחק. דקה לאחר מכן, באיירן החמיצה הזדמנות להבטיח את הגביע כאשר בעיטת מספרת של יאנקר פגעה במשקוף; שמייכל נותר חסר אונים פעם נוספת. בתוך חמש הדקות האחרונות, שני מחליפיה של יונייטד אילצו את קאן להציל בעיטות נוספות. ההזדמנות הראשונה הייתה של שרינגהאם, שבעט כדור מהאוויר, והשנייה של סולשיאר מנגיחה נוספת.
זמן הפציעות.
יונייטד ניגשה לבעיטת קרן בזמן שהשופט הרביעי הציג במסכו על 3 דקות תוספת זמן. בניסיון נואש לשער שוויון, פטר שמייכל נכנס לרחבה של באיירן. בקהאם הגביה את הכדור מעל ראשו של שמייכל, דווייט יורק נגח את הכדור חזרה לאזור הצפוף, ולאחר שטורסטן פינק לא הצליח להרחיק, הגיע הכדור לרגליו של ראיין גיגס בקצה הרחבה. הבעיטה שלו הייתה חלשה ולא מכוונת, אך הכדור הגיע לרגליו של שרינגהאם. שרינגהאם בעט את הכדור ברגלו הימנית לתוך הרשת של באיירן. נראה כי שחקני יונייטד הצליחו להעביר את המשחק להארכה, לאחר שפיגרו במשך רוב שלבי המשחק.
לאחר לא יותר מ-2 דקות, ניגשה יונייטד לבעיטת קרן נוספת, אך הפעם שמייכל נשאר ברחבתו. בקהאם בעט בשנית את כדור הקרן, ששפשף את ראשו של שרינגהאם. סולשיאר דחק את רגלו, פגע בכדור שהועף לתוך הגג של הרשת של באיירן, ובכך יונייטד השיגה יתרון מדהים. סולשיאר חגג בגלישה על ברכיו, חיקוי של החגיגה של באסלר בתחילת המשחק. אחד הרגעים המפורסמים במשחק היה החגיגה של שמייכל שחגג בגלגלון בשמחה רבה.
המשחק חודש, אך שחקני באיירן רבים לא יכלו להמשיך והזדקקו לעזרתו של השופט פיירלואיג'י קולינה בשביל לצאת מהמגרש. השחקנים היו המומים שהפסידו משחק שהיה בידיהם מספר דקות קודם לכן. מספר חזיזים הודלקו על ידי אוהדי באיירן לפני השוויון של יונייטד, ואף הוצמדו סרטים של באיירן מינכן לגביע עצמו כהכנה לטקס הגשתו למנצחת. יונייטד זכתה בגביע האירופי השני שלה. סמואל קופור פרץ בדמעות בתום המשחק וכרע על ברכיו. קרסטן יאנקר התמוטט מייסורים. מצלמות הטלוויזיה הראו את הבעת פניו של לותר מתאוס לאחר השער השני שיונייטד הבקיעה. מתאוס הוחלף עשר דקות לפני סיום המשחק, והגביע האירופי היה התואר היחיד בו לא זכה בקריירה שלו.
כאשר הגביע הוענק למנצ'סטר יונייטד, הניפו קפטן הקבוצה, פטר שמייכל, ששיחק את משחקו האחרון במועדון, והמאמן אלכס פרגוסון, את הגביע יחדיו.
תזמורת רדיו וינה
תזמורת רדיו וינה (בגרמנית: Radio-Symphonieorchester Wien) היא תזמורת הרדיו היחידה באוסטריה. מאז נוסדה ב-1969 ועד שנת 1996 נודעה בשם התזמורת הסימפונית ORF. שלא כרוב התזמורות האוסטריות האחרות, היא מתמקדת במידה רבה במוזיקה עכשווית.
איוון קליימנוב
איילה אינגדשט
איילה אינגדשט (נולדה ב-21 באוגוסט 1978) היא זמרת R&amp;B ישראלית.
ביוגרפיה.
אינגדשט נולדה באתיופיה ועלתה לישראל בגיל שנתיים. משפחתה של אינגדשט עלתה לארץ מאתיופיה בשנת 1981. המשפחה התגוררה בירושלים מספר שנים ולאחר מכן החליטו להשתקע באשדוד. כשאיילה הייתה צעירה, הוריה התגרשו, והאם גידלה לבד את בנות המשפחה.
כשהייתה בת 14 הופיעה לראשונה על במה, במסגרת להקת נוער באשדוד. שירתה בצה"ל כזמרת בלהקת חיל הים.
אודות השירות היא מספרת: "(...) הייתי האתיופית הראשונה בלהקה צבאית, אבל לא באתי ככזאת אלא כי רציתי לשיר. עברתי את הבחינות כמו כל אחד, אבל כשהגעתי עם המדים לחיל החינוך, המפקד לקח אותי לפגישה אישית ואמר: 'את יודעת שאת האתיופית הראשונה...', והם עשו לי הכנה, תדריך של מה הולך להיות לי, מבחינת יחס, תקשורת. זה יפה מצדם. בסך הכל דאגו לי. אבל כשהקשבתי לו זה עבר מעלי. הייתי די בהלם".
אחיותיה הצעירות של אינגדשט, מרי ומלכה, הן זמרות גם כן, אך אחותה אושרת אינגדשט היא שחקנית.
היא מתגוררת ברמת גן, נשואה ואם לשלושה.
קריירה.
אחרי שהשתחררה משירותה הצבאי שיחקה אינגדשט במספר הצגות, כ"תל אביב הקטנה" ו"מעיין הכבשים", וגם הנחתה בערוץ "בריזה". עד שנת 2006 לא הקליטה אינגדשט חומרים מוזיקליים משל עצמה. עם זאת, מוקי ופילוני, חברי להקת שב"ק ס', טיפחו אותה מוזיקלית, כולל השתתפות בהופעות ובאלבומיו של מוקי.
בשנת 2006 החלה אינגדשט לשתף פעולה עם המפיק המוזיקלי רוי אדרי, מה שבסופו של דבר הניב את אלבום הבכורה שלה, שיצא במרץ 2007. האלבום נקרא על שמה והכיל את הסינגלים "ממהרת", "אהבנו" ו"לנוע".
בשנת 2007 השתתפה אינגדשט באלבומו של מומי לוי "יבוא אישי", בו שרה יחד עם לוי את השיר "נוצה ברוח", גרסת כיסוי לשירה של ריטה.
אינגדשט משתתפת בשלושת הדיסקים של פרויקט "ילדי בית העץ" ומשתתפת באופן קבוע בהופעות הפרויקט.
כיום היא חתומה בחברת ׳התו השמיני׳ ועומדת להוציא אלבום שני.
בספטמבר 2019 הוציאה את הסינגל הראשון מתוך האלבום החדש, "בשכונה ממול". השיר מדבר על ילדותה באתיופיה ומשלב סיפורים שסבתה ואמה סיפרו לה על החיים באתיופיה. את השיר מלווה קליפ שצולם באתיופיה. את המילים ואת הלחן היא כתבה בשיתוף עם אריאל הורוביץ, וההפקה המוזיקלית היא של עופר מאירי.
לייף זגרסטאם
לייף זגרסטאם (בפינית: Leif Segerstam; נולד ב-2 במרץ 1944) הוא מנצח ומלחין פיני.
חייו.
זגרסטאם, יליד ואסה, למד כינור, ויולה, פסנתר וניצוח באקדמיה על שם יאן סיבליוס בהלסינקי וניצוח בבית ספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק אצל ז'אן מורל.
זגרסטאם היה המנצח הראשי בדימוס של הפילהרמונית של הלסינקי. הוא כיהן במספר רב של תזמורות, בהן התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק ותזמורת רדיו וינה, והופיע כמנצח אורח עם תזמורות רבות ברחבי העולם, בהן התזמורת הסימפונית של שיקגו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של טורונטו והתזמורת הסימפונית של סאו פאולו בברזיל. זגרסטאם הוא גם פרופסור לניצוח באקדמיה על שם סיבליוס בהלסינקי. בין תלמידיו סוזאנה מלקי, מיק מורדווה, סאשה מקילה ומארקו לאקסו.
זגרסטאם מוכר היטב ברשימת תקליטיו, הכוללת את מכלול הסימפוניות של סיבליוס, נילסן, ברוקנר ומאהלר, לצד יצירות רבות משל מלחינים עכשוויים, כמו הפיני איינויוהאני ראוטווארה והאמריקאים ג'ון קוריליאנו וכריסטופר ראוס.