ב-1997 הצטרף קגן כחבר בכיר למכון קרנגי לשלום בינלאומי ומספטמבר 2010 הוא חבר בכיר במכון ברוקינגס. ב-2008 שימש כיועצו הבכיר לענייני מדיניות חוץ של מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ג'ון מק'קיין, שהפסיד לברק אובמה.
קגן נשוי לוויקטוריה נולנד (משפחת הוריה במקור - נודלמן, יהודיה אף היא וכמוהו צאצאית למהגרים יהודים ממזרח אירופה), שהיא כיום ומאז קיץ 2011 דוברת משרד החוץ האמריקאי ובשנים 2005–2008 הייתה שגרירת ארצות הברית לנאט"ו. שני ילדים.
כתיבתו ועמדותיו.
קגן חבר כיום ב"מועצה ליחסי חוץ" - CFR, המוציאה לאור את הדו ירחון רב ההשפעה ביותר בתחום מדע המדינה - "פוריין אפיירס". הוא עורך משנה בשני ירחונים נאו-קונסרבטיבים: ניו ריפבליק, וויקלי סטנדרד, בעל טור קבוע ב"וושינגטון פוסט", טור המופץ על ידי סינדיקט ה"ניו יורק טיימס" לעיתונים רבים ברחבי ארצות הברית, כותב גם לעיתון הניו יורק טיימס עצמו, וול סטריט ג'ורנל, פוריין אפיירס, קומנטרי, ויקלי סטנדרד ועיתונים וכתבי עת רבים נוספים. הירחונים "פוריין פוליסי" ו"פרוספקט" ציינו את קגן כאחד ממאה האינטלקטואלים ה"ציבוריים" החשובים ביותר כיום.
ספרו הראשון של קגן יצא לאור ב-1996 בהוצאת "Free Press" ועסק במאבקיה של ארצות הברית ביריביה בניקרגואה בשנים 1977 - 1990. אחריו הוא כתב מספר ספרים נוספים, העוסקים אף הם כולם במדיניות החוץ האמריקאית. בין השאר הוא היה עורך משותף ביחד עם ויליאם קריסטול של הספר "הסכנות הנוכחיות: משבר והזדמנות במדיניות החוץ האמריקאית" (הוצאת אנקאונטר - 2000).
עם זאת, הספר החשוב מכולם ככל הנראה הוא "על גן עדן וכוח" (הוצאת קנופפ - 2003, הוצאת רנדום האוז - ינואר 2004). הספר עוסק ביחסי אירופה - ארצות הברית ומנסה להסביר את התרחקותן זו מזו. הוא מתאר כיצד החלו מדינות אירופה לנטוש לאחר מלחמת העולם השנייה את מדיניות הכוח ולנקוט במדיניות חוץ המבוססת על משא ומתן וחוק וסדר עולמי, בעוד ארצות הברית דווקא שומרת על פוטנציאל השימוש בכוח הזרוע במדיניות החוץ שלה ואיננה סומכת אך ורק על החוק והסדר הכלל עולמיים. הספר היה רב מכר, הן בארצות הברית והן בבריטניה, צרפת, גרמניה, ספרד, איטליה, הולנד וקנדה ותורגם ללא פחות מ-25 שפות.
ספרו "אומה מסוכנת", המראה כי ארצות הברית מעולם לא התרכזה אך ורק בתוכה פנימה, אלא הייתה, ראתה את עצמה וכל מדינות העולם ראו בה מאז היווסדה, מדינה בעלת השפעה בינלאומית, זכה ב-2007 בפרס מטעם אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
קגן פרסם מאמר בו קרא לארצות הברית לבלום את קיום "אזורי השפעה" של רוסיה ושל סין בעולם, "לפני שיהיה מאוחר מדי".
דוד הנגיד
רבי דוד הנגיד (כ"ד בטבת ד'תתקע"ג, 1212 − א' באלול ה'ס', 1300) היה בנו של רבי אברהם בן הרמב"ם, שימש כנגיד לקהילות היהודים במצרים, סוריה וארץ ישראל.
קורות חייו.
נולד בקהיר בשנת 1212. מונה לנגיד בסביבות שנת 1245. בשנות נגידותו הראשונות כיהן כנגיד תחת חסותו והדרכתו של סבו רבי חננאל בן שמואל. בשנת 1250 נוצר ערעור על כהונתו ורבי דוד ברח יחד עם סבו לירושלים או לאלכסנדריה. בשנת 1252 הוא חזר לשלטון עד שבשנת 1285 הודח פעם נוספת מנגידותו והיגר לעיר עכו. בזמן שהותו בעכו, ניהל מאבק נגד תנועת ההתנגדות לרמב"ם שהובילו רבי שלמה פטיט וחכמים נוספים. בשנת 1291 חזר למצרים ולכהונתו כנגיד.
נפטר בשנת 1300. על פי המסורת, הוא הובל לקבורה בטבריה ונטמן בסמוך לקבר הרמב"ם סבו. בשנת תרצ"ב (1922) נמצאה מצבת קבורתו, עליה נכתב: . המצבה הועברה למוזיאון הקהילה היהודית בקהיר הנמצא בבית הכנסת שער השמים. הרב משה הלל הוכיח שמצבה זו היא זיוף מאוחר שנעשה על ידי האחים רבי יעקב משה ורבי ברוך טולידאנו.
בנו היה רבי אברהם הנגיד, אביו של רבי יהושע הנגיד.
חיבוריו.
על פי המסורת, לרבי דוד הנגיד מיוחסים שלשה חיבורים.
החוקר יוסף ינון פנטון מעריך, שהספר מדרש דוד לא נתחבר על ידי רבי דוד אלא על ידי חכם אנונימי מאוחר מכיוון שסגנון המדרש אינו מתאים לתקופתו של רבי דוד. לפי השערתו של פנטון מכיוון שמדרש זה נכתב לצורך דרשות במנחה של שבת, וגם רבי דוד בן יהושע הנגיד (נינו של רבי דוד בר' אברהם) כתב ספר בשם "מדרש יקר חמדה" לצורך דרשות במנחה, הציבור בלבל בין השני הספרים בעלי אותה המטרה והחל לייחס גם את המדרש של החכם האנונימי לרבי דוד בר' יהושע הנגיד, ולאחר כמה דורות נוצר בלבול נוסף בין הסב לנינו והמדרש יוחס לרבי דוד הראשון.
הוריקן איירין
הוריקן איירין היא סופת הוריקן שפגעה בחוף המזרחי של ארצות הברית בסוף חודש אוגוסט 2011. בנתיב הסופה נמצאים בתיהם של כ-55 מיליון בני אדם, והוא נמשך לרוב אורך החוף המזרחי בארצות הברית. הסופה התפתחה מעל האוקיינוס האטלנטי, נעה עד לחוף המזרחי של ארצות הברית ומשם המשיכה צפונה לאורך החוף המזרחי עד ניו יורק, שם גרמה לסגירת הרכבת התחתית, שדות התעופה ושאר קווי התחבורה הציבורית, ולפינוים של 370,000 איש מבתיהם.
כ-3 מיליון איש נותקו מרשת החשמל, כשני מיליון בני אדם נדרשו לפנות את בתיהם, ונהרגו 56 בני אדם. בנוסף, בוטלו כ-10,000 טיסות.
רקע מטרולוגי.
ב-15 באוגוסט 2011 יצא גל טרופי מחוף מערב אפריקה, והגיח אל האוקיינוס ​​האטלנטי, הוא היה המאופיין בסיבוב ציקלוני ברמה נמוכה ולחות טרופית עמוקה. הוא נותר מוגדר היטב בזמן שהוא נעה מערבה בהתמדה מספר ימים דרומית לאיי קייפ ורדה. כאשר הגל התרחק מהאיים, התפתחות של סופות רעמים בסביבתו המשיכה להישאר מועטה, והוא הפך רחב למדי למראה. ב-19 באוגוסט החל המבנה להראות סימני התארגנות ככל שהלחץ האטמוספירי הקשור לכך ירד, וסיכוייו לעבור ציקלוגנזה טרופית גדלו במידה ניכרת. פעילות סופת הרעמים החזקה המשיכה להיות בולטת יותר סביב המבנה שהיה מאופיין בלחץ נמוך. עד 20 באוגוסט ציין המרכז הלאומי להוריקנים כי היווצרות ציקלון טרופית קרובה, ככל שהגל התקרב לאנטילים הקטנים.
איירין התמקמה כ-310 ק"מ ממזרח לדומיניקה באנטילים הקטנים כאשר סווגה, יחד עם החלשת הלחץ הגבוה מעל מערב מרכז האוקיינוס ​​האטלנטי, מה שגרם לשביל מערבי לאורך רוב מסעה במזרח הקריביים. ב-21 באוגוסט, נוגד אנטי-ציקלון סיפק זרימה תומכת על הציקלון של הסופה. עם המבנה המשופר, כמו גם הרוח הקלה וטמפרטורות פני הים הגבוהות, התחזית איירין לכוח הוריקן קרוב לפני הנחיתה שלה בהיספניולה. במהלך היום שלאחר מכן (22 באוגוסט), בזמן שעברה ליד האי סן קרואה באיי הבתולה של ארצות הברית, איירין התחקה במסע לעבר פוארטו ריקו, צפונה יותר מהצפוי בתחילה, שם עברה עלייה ניכרת בכוחה. שעות לאחר מכן עברה איירין לחוף והתקרבה מכיוון דרום-מזרח לנחיתה ליד פונטה סנטיאגו, הומאקו, פוארטו ריקו, עם רוחות מתמשכות של כ-110 קמ"ש.
ההיערכות לסופה ונזקיה.
370 אלף תושבים בעיר ניו יורק נדרשו לפנות את בתיהם. נפתחו 100 מקלטים היכולים לקלוט בסך הכול 71,000 איש, ו-6,500 חיילים מצבא ארצות הברית הוקצו להתמודדות עם נזקי הסופה. התחבורה הציבורית ונמלי התעופה בעיר הושבתו. ב-28 באוגוסט דווח על 9 הרוגים בחוף המזרחי של ארצות הברית.
הסופה גרמה לנזקים רבים במדינות צפון קרולינה, וירג'יניה, מרילנד, דלאוור, ניו ג'רזי וניו יורק, אבל נזקיה היו קטנים מן הצפוי, בין השאר מכיוון שהיא נחלשה במקצת לפני שהגיעה לחוף בניו יורק. הסופה חצתה את קו החוף שלוש פעמים, ראשית ברצועת האיים של צפון קרולינה, שנית סמוך לאטלנטיק סיטי בניו ג'רזי, ושלישית ליד קוני איילנד בניו יורק. בניו יורק עלו המים מעל מחסום ההצפות בדרום האי מנהטן, וגם ההדסון ואיסט ריבר עלו על גדותיהם והציפו אזורים נמוכים. בווירג'יניה ובקרולינה הצפונית נפלו עצים ועמודי חשמל על בתים, ודווחו מספר סופות טורנדו הקשורות להוריקן. בסופו של דבר גרמה הסופה ל-56 הרוגים לאורך מסלולה באיים הקריביים ובארצות הברית.
סופת ההוריקן איירין (2011)
רינאט אחמטוב
רינאט לאונידוביץ' אחמטוב (באוקראינית: Рінат Леонідович Ахметов, בטטרית: Ренат Леонид улы Әхмәтов) הוא איש עסקים ואוליגרך אוקראיני ממוצא טטרי. הבעלים של קבוצת הכדורגל שחטאר דונצק, מייסד ונשיא SCM אחזקות (Систем Кепітал Менеджмент). הוא פעיל במפלגת האזורים ומאז 2007 הוא חבר הפרלמנט האוקראיני. הוא נחשב לאדם העשיר ביותר באוקראינה.
ביוגרפיה.
אחמטוב נולד בדונצק שבאוקראינה הסובייטית דאז למשפחת פועלים מוסלמית סונית ממוצא וולגה-טטרי, אביו היה כורה בפוטילובסקאיה ואמו הייתה זבנית. אחיו הבכור של רינאט, איגור אחמטוב עבד אף הוא במכרה, בכריית פחם אך פוטר עד מהרה.
ב-2001 סיים אחמטוב את האוניברסיטה הלאומית של דונצק והתמחה בתחום הכלכלה. הוא היה למומחה בנקאי וראש הבנק העירוני של דונצק. ב-1996 התמנה לנשיא קבוצת הכדורגל שחטאר דונצק ומאז הוא נושא תפקיד זה.
אחמטוב הקים בשנת 2000 את SCM אחזקות שהפכה לאחת מחברות התעשייה והפיננסים הגדולות באוקראינה, עם מחזור שנתי של 18.539 מיליארד דולר ב-2009, שוויה של החברה מוערך ב-16 מיליארד דולר. במרץ 2004 הפך אחמטוב לנשיא החברה.
חייו האישיים.
נשוי לליליה ניקולייבנה סמירנובה, ולהם שני בנים.
כל מקדשי שביעי
שלום שווארצבארד
יחסי גאורגיה–רוסיה
יחסי גאורגיה–רוסיה ידעו עליות ומורדות רבות מאז התפרקותה של ברית המועצות, והקמתן של שתי המדינות כתוצאה מכך. כיום אין יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות.