ב-2015 המוכתר חזר להופיע לראשונה לאחר היעדרות בת מספר שנים, בתוכנית חדשה, Electric Palm Tree. המופע עלה בישראל, בברלין וביפן, במסגרת Peach Moon Festival. במהלך אותה שנה, יזם את אירועי בית רעזר - בית תפילה, במרכזם פיוטים, מעשיות וניגונים בתחנה המרכזית החדשה. ב-2015 עלתה בכורת האופרה השנייה שכתב וביים, "הסכר" - אוטופיה קומית, מזרח-תיכונית, בתיאטרון הקאמרי. ב-2016 יצא אלבומו "הדוגמן" בו שכתב ושר ברוסית. ב-2017 עלתה בברלין בכורת "Null Stern Hotel" (מלון בלא כוכב), אופרת יחיד אלקטרונית של המוכתר, בבימויו ובכיכובה של זמרת האופרה ניבה אשד. האופרה יצאה לאור באלבום ב-2019 (עטיפה: אמיתי בן דוד), ועלתה בבכורה ישראלית ב-2019. (הועלתה שוב ב-2020 וב-2021 על במת הגדה השמאלית ובפסטיבל אינטימדאנס בתיאטרון תמונע). ב-2018, לראשונה מזה 11 שנה, (מאז תוכניתו "דרך כל בשר") יצא המוכתר עם מופע יחיד חדש בעברית, "זול ועליז". בתחילת 2019, לציון 30 שנות פעילות, יצא לאור הספר "המוכתר- אגודת נחשים" מבחר משיריו בהוצאת רסלינג ואלבום האוסף "דה בסט אוף 1988–2018". בשנת 2021 יצא לאור האלבום "הומאז" המתעד את ההופעה החיה בבארבי (מועדון) שנערכה ב-10 ביוני 1999. ההופעה המשותפת עם המוזיקאי והפסנתרן דורון בורשטיין ציינה סוף של תקופה מיתולוגית בתולדות המוכתר. להיטי הזהב מ"הירח והפרתנון", "חיילים וזונות", "אימפריאל" קיבלו פרשנות חדשה ועשירה עם הפסנתר.
קיסטים
נמזיס
הסראי הגדול
ה‎‎סראי הגדול (בערבית: السراي الكبير או "ארמון הממשלה", בצרפתית: Le Grand Serail) הוא בניין בו שוכן משרד ראש ממשלת לבנון בביירות.
המבנה הוקם לראשונה על ידי העות'מאנים ב-1853 ושימש כבסיס צבאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה הבניין למקום מושבו של הנציב העליון הצרפתי בלבנון ובסוריה. בשנת 1943, כאשר לבנון קיבלה את עצמאותה, המבנה הפך למשרד ראש הממשלה, והוא כולל את דירת השרד של ראשי ממשלת לבנון.
בשנת 1998 חודש המבנה לחלוטין, ולשם כך נהרס כולו, למעט קירותיו החיצוניים.
הסראי הכנף
החתונה בקנה
"החתונה בקנה" הוא כינויו של אירוע מחיי ישו המתואר בברית החדשה ב"בשורה על-פי יוחנן". הוא גם ידוע כאחד מן הנסים של ישו בשם "נס הפיכת המים ליין". על פי האמונה הנוצרית, השתתף ישו בחתונה רבת משתתפים ביישוב קנה שבגליל, שהוא, כפי הנראה, כפר כנא של ימינו, ואולי חורבת קנה צפונה משם. בחתונה ביצע ישו את הנס הראשון שלו ובו הפך מים ליין. מקום התרחשותו של הנס מונצח בשתי כנסיות סמוכות - כנסיית החתונה הפרנציסקנית וכנסייה יוונית אורתודוקסית.
על פי המסורת הנוצרית, "הכד מירושלים" הוא אחת מ-6 כלים שבהם מים הפכו ליין והוא נשמר בכנסייה בגליסיה.
תיאור האירוע.
תיאור אירוע "החתונה בקנה" מתרחש לאחר טבילת ישו בידי יוחנן המטביל, גיוס כמה מתלמידיו של ישו ופגישתו עם נתנאל (המשוער להיות ברתולומאוס הקדוש), בה הוא מבטיח לו כי הוא עתיד לחזות בנסים גדולים. על פי המתואר בפרק השני של הבשורה על-פי יוחנן, מרים, ישו ותלמידיו משתתפים בחתונה רבת משתתפים בכפר קנה. לאחר שהיין בכדים אוזל, מבקש ישו כי יביאו לפניו שישה כדי מים, אותם הוא הופך באופן פלאי לכדי יין משובח. רב המסיבה מתרשם מאיכותו הגבוהה של היין ומשבח את בעל השמחה על כך שהגיש בסופה של מסיבת החתונה יין משובח עוד יותר מזה אשר הוגש בהתחלה.
פרשנות.
האירוע הוא הראשון מבין שבעה נסים שביצע ישו והמתוארים על ידי יוחנן. המאורע נתפש כרמז להגשמה של נבואת עמוס () ובראשית ( ונבואת יעקב לבניו בראשית () בהם מופיע שפע של יין כאחד מן הביטויים לבואו של המשיח. כמו כן הפרשנות הנוצרית רואה בחתונה הגשמה של החתונה המשיחית המתוארת בספר ישעיהו ().
יוחנן משתמש במונח היווני "semeion" לתיאור הנס ובמונח "ergon", שמשמעותו "עבודה", במקום להשתמש במונח המקובל - "dynamis", שמשמעותו "מעשה באמצעות כוח" (act of power).
יש לציין שהטקסט מתאר כי המים שהפך ישו ליין נאגרו בשישה כדי אבן, וכי דבר זה מתאים לנוהג היהודי הנובע מהלכות הטהרה. מיוחד בציון זה היא העובדה שבשלהי תקופת הבית השני (שלהי המאה הראשונה לפסה"נ ובמאה הראשונה לספירה), ורק בתקופה זו, היו בשימוש בידי היישוב היהודי בארץ ישראל, ביהודה ובגליל, כלי אבן, ובהם גם סוג של כלי גדול שניתן להניח כי כלים מסוגו שימשו בחתונה של קנה.
שייקה בן-פורת
בלגורוד
בֶּלְגוֹרוֹד היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בלגורוד. העיר ממוקמת על שפת נהר סוורסקי דונץ, כ-695 ק"מ דרומית ממוסקבה וכ-40 ק"מ מהגבול עם אוקראינה. פרוש השם בלגורוד - "עיר לבנה". בעיר מתגוררים כ-330 אלף תושבים.
בעיר קיימים שבעה מוסדות להשכלה גבוהה.
יסוד כלכלת העיר - מפעלי גיר. בסביבות העיר קיימים מרבצי גיר באיכות גבוהה.
היסטוריה.
העיר הוקמה בשנת 1596 כמבצר בגבול הדרומי של רוסיה. בתחילת המאה ה-18 לאחר סיפוח אוקראינה חשיבות העיר כמבצר גבול ירדה ובשנת 1785 המבצר סיים את תפקידו המבצעי.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-25 באוקטובר 1941. היא נכבשה שוב על ידי הצבא האדום ב-9 בפברואר 1943. נכבשה שוב על ידי הוורמאכט ב-18 במרץ 1943 במסגרת קרב חרקוב השלישי שהוביל ליצירת "מבלט קורסק".
הגרמנים תקפו את המבלט מסביבות בלגורוד ובסביבתה התנהל קרב קורסק שהיה קרב השריון הגדול בהיסטוריה. בבלגורוד נמצאת דיורמה גדולה המדגימה את הקרב הזה.
7 בנייני מגורים בעיר נפגעו כתוצאה מהפצצות של צבא אוקראינה ב-25 בפברואר 2022.
במסגרת מלחמת אוקראינה ורוסיה בשנת 2022, הפציצו 2 מסוקי מיל מי-24 של צבא אוקראינה, מחסן נפט בעיר.
דוד שפרבר (מבקר אמנות)
דוד שפרבר (נולד ב-1974) הוא אוצר, ד"ר לאמנות, חוקר ומבקר אמנות יהודית, אמנות ישראלית ואמנות פמיניסטית.
ביוגרפיה והשכלה.
דוד שפרבר, יליד ירושלים, הוא בנו של הרב פרופסור דניאל שפרבר. למד בישיבה התיכונית חורב, בישיבת מרכז הרב ובישיבת ההסדר הר עציון. לימודיו האקדמיים כוללים לימודי ארכאולוגיה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2017 סיים שפרבר כתיבת עבודת דוקטורט בתוכנית ללימודי מגדר, אוני' בר-אילן, בהנחיית פרופ' רות איסקין מהמחלקה לאמנויות, אוני' בן-גוריון בנגב. העבודה נכתבה בחסות "מלגת הנשיא", של בר-אילן, "מלגת רוטנשטריך לדוקטורנטים מצטיינים בתחומי מדעי הרוח", המועצה להשכלה גבוהה וה-Memorial Foundation for Jewish Culture Doctoral. עד סוף שנת 2021 שימש שפרבר עמית מחקר במרכז דוד הרטמן למצוינות אינטלקטואלית, מכון שלום הרטמן, ירושלים, וב־2019-2018 שימש עמית פוסט-דוקטורט במכון למוזיקה מקודשת באוניברסיטת ייל, קונטיקט, ארצות הברית (The Yale Institute of Sacred Music), שם לימד גם במחלקה לתולדות האמנות. כיום הוא ראש התוכנית ללימודי אוצרות אמנות עכשווית במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים וחבר בבית המדרש לרבנות ישראלית של ההיברו יוניון קולג' בירושלים.
שפרבר היה עורך התמונות של כתב העת דעות, שם התחיל לכתוב על אמנות יהודית ואמנות ישראלית. מאוחר יותר שימש יועץ באיגוד לפרשנות התלמוד ועורך ויזואלי באוניברסיטה הפתוחה ומשנת 2021 הוא משמש עורך התמונות של כתב העת "אופקים", מכון הרטמן. משנת 2002 אצר וכתב במסגרת "מרכז ליבר לאמנות יהודית" באוניברסיטת בר-אילן. שפרבר עוסק בתחום של אמנות הנוצרת בישראל והקשריה התרבותיים; אמנות יהודית פמיניסטית בישראל ובארצות הברית ואמנות הנוצרת בתוך החברות היהודיות הדתיות.
פעילותו כחוקר אמנות.
בתחילת דרכו עסק שפרבר באמנות היהודית של העת החדשה. לאחר שפרסם מאמרים אחדים על ההיסטוריה האמנותית והדתית של תפילת נשים, ציורי המשיח וייצוגיו של האל, החל להתמקד באמנות בת זמננו ובפענוחה דרך מקורות ההשראה היהודיים והישראלים שלה. הוא נוהג להשוות בין יוצרים הפועלים בעולם וממשיכים מסורות יהודיות, נוצריות או מוסלמיות.
משנת 2003 פרסם שפרבר קטלוגים שליוו תערוכות שאצר במרכז ליבר. בקטלוגים השווה את היצירות המוצגות למקבילותיהן בעולם של ימינו ובמסורות האמנות בעבר.
בשנים 2007-2003 פרסם סדרה של חוברות העוסקות בהבדלות באמנות היהודית. הסדרה עוקבת אחר ביטויי ברכת ההבדלה: "המבדיל בין קודש לחול, בין אור לחושך, בין ישראל לעמים, בין יום השביעי לששת ימי המעשה", ועוסקת בנושאים קדושה-חולין, שמש ואור כדימויים של אלוהים, אינטראקציות בין אמנות אסלאמית וערבית לבין אמנות יהודית-ישראלית ועוד. בדצמבר 2007 התפרסם קטלוג בשם "כלים שבורים", שבו הוא מסכם את הסדרה ודן בשבר ובהתרסה של האמנות הישראלית ביחסה לתמות יהודיות. החוברת "איפכא מסתברא" יצאה בקיץ 2008 והיא מנסה לקשר בין תרבות בית המדרש המסורתית לשדה האמנות המקומית.
הסדרה "אותות – מעגל השנה, המועדים והאמנות היהודית העכשווית" שהחלה לצאת בשנת 2009 מתארת את העיסוק האמנותי העכשווי בתמות הקשורות למעגל השנה, מעגל החיים, המצווה והפולחן היהודי. בראש החוברת הקדמה המבחינה בתהליכי "הכלאה" ו"טיהור" כמבנים את שיח האמנות העכשווי. הדברים הורחבו בשנת 2010 כמאמר בכתב העת images.
שפרבר הופקד על בחירת התמונות וכתיבת הטקסטים על אודותיהן בספר "פרקי אבות - פירוש ישראלי חדש", שפרסם אביגדור שנאן בשנת 2009.
ב-2011 יצא לאור ספרו "שוליים - אמנות יהודית כפריפריה ישראלית". ביסוד הספר עומדת תיזה שתופסת את היהדות כצידה האחורי ולפעמים הלא-מודע של התרבות הישראלית. שפרבר מערער בספר על האבחנות המקובלות שבין הדתי לחילוני. לצד דיון ביצירותיהם של אמנים קנוניים שקיבלו הכרה מהמרכז ההגמוני, הדיון בספר נסוב גם במגמות שוליים.