אריק שוורצמן הוא נהג משאית שנקרא לשירות מילואים. במסגרת שירות המילואים הוא מצטרף לבסיס של המשטרה הצבאית ומשתתף במבצע ללכידת אנס, המכונה "האנס במדים", גבר שזהותו אינה ידועה, שמתחזה לקצין בדרגת סגן אלוף שנוהג לאסוף חיילות מטרמפיאדות, להסיע אותן למקומות שוממים ולאנוס אותן. במסגרת המבצע כל איש מילואים מצוות לחיילת בשירות סדיר על מנת שתעלה על טרמפ ותשמש כפתיון ללכידת האנס.
אריק מצוות לנטלי - עולה חדשה מצרפת אשר אימה היא תושבת חוזרת ומאושפזת בבית חולים לחולי נפש.
במהלך הפעילות המשותפת מספר אריק לנטלי אודותיו, על היותו גרוש ואב לבן או בת שאין לו מידע לגביו או לגביה, משום שזוגתו עזבה את ישראל ואבד לו איתה הקשר בעודה בהריון.
נטלי מבקשת לצאת לבקר את אימה, אך היא מקבלת על כך סירוב מרס"ר הבסיס - בן שבת. על אף זאת, היא יוצאת עם אריק שוורצמן לבקר את אימה, וזאת בניגוד לפקודות.
בליץ, עוזרו של הרס"ר בן שבת, נשלח לעקוב אחריהם. הוא מאתר את אריק המחכה מחוץ לבית החולים, ומורה לו לחזור לבסיס. נטלי ממשיכה את הביקור, אריק חוזר ומוחזק במעצר בתוך הבסיס.
בזמן שאריק במעצר, מוזמנת לבסיס דנוטה, זונה מפולין המגיעה אל בן שבת. בן שבת ודנוטה נמצאים בחורשה ומקיימים יחסי מין, אך הם אינם יודעים שהם מצולמים, וכי חיילים רבים בבסיס צופים בהם מרחוק.
בינתיים נטלי עולה על טרמפ מבית החולים לכיוון הבסיס, ללא ידיעה כי מדובר במכוניתו של האנס במדים, הסוטה מנתיב הנסיעה הרגיל. נטלי חושדת בנהג ולוחצת על לחצן המצוקה שסופק לה. אריק שנמצא במעצר מקבל את אות המצוקה במקלט, במסגרת המבצע ללכידת האנס, ומבין שנטלי במצוקה, אך אינו יכול לעזור לה. לבסוף, בעזרת חברו קולומבו הוא מצליח להחלץ מן המעצר. הוא מאתר את מקום הימצאה של נטלי, ומגיע לשם ברכבו, מלווה בכלב תקיפה (ג׳מבו) שהוצמד לו. אריק מצליח להכניע את האנס אשר נתפס.
לאחר מכן מועלה אריק למשפט אצל מפקד הבסיס. רגע לפני מתן גזר הדין, נודע לבן שבת שמעשיו עם דנוטה תועדו. כתנאי לאי פרסום הקלטת הוא מתבקש לרצות את אריק. בן שבת משכנע את מפקד הבסיס שמדובר בטעות, שאריק אינו עריק, אלא "אריק", כי הוא "נהדר בעת מילוי תפקידו" ולא "נעדר בעת מילוי תפקידו", וכי הוא אחד מחיילי המילואים הטובים ביותר.
נטלי מגיעה לבקר את אימה בבית החולים שם היא שוהה, איתה מגיע אריק שמסיים את המילואים, היא מבקשת ממנו להתלוות אליה, לאחר שסיפר לה דברים המקבילים למה שעברה אימה, לאחר שבמהלך היכרותם סיפר לה אריק את סיפורו המאפיין במקרים הדומים לשלה, ונטלי מבינה שיש סיכוי שאריק הוא אביה אותו היא מחפשת.
אריק מתלווה לנטלי, ואכן מגלה שאימה של נטלי היא הבחורה איתה הייתה לו מערכת יחסים בעבר, וכי נטלי היא בתו.
הפקה.
הסרט הופק על ידי יהודה ברקן באמצעות חברת "רועי הפקות" שהייתה בבעלותו. בנוסף, ברקן היה גם שותף לכתיבת התסריט.
דמותה של נטלי גולמה בסרט על ידי השחקנית מיכל ינאי שזו הייתה הופעתה הראשונה על המסך. בזמן הצילומים עוד הייתה ינאי תלמידת תיכון בעלת מראה צעיר לגילה. בגלל מאפיינים אלו חשש תחילה ברקן ללהק את ינאי לסרט, והעדיף ללהק במקומה שחקנית אחרת שהייתה כבר חיילת. אולם, הצבא לא נתן אישור לאותה שחקנית להשתתף בצילומים, וברקן החליט לתת את התפקיד למיכל ינאי יום לפני תחילת הצילומים.
חודש לפני סיום עבודת העריכה של הסרט, עבר הבמאי שמוליק פירסטנברג (Sam Firstenberg) לביים את הסרט "מחץ הדלתא 3" (Delta Force III), והעורך שלמה חזן סיים את עריכת הסרט יחד עם יהודה ברקן ופיקח על עריכת הסאונד והמוזיקה.
קיימים מספר מאפיינים משותפים בין הסיפור בסרט לבין חייו של יהודה ברקן:
הגיבור הראשי, אריק שוורצמן (יהודה ברקן) מגלה בסוף הסרט כי הוא אביה של נטלי שנולדה בצרפת לאחר שאמה דניאלה הופרדה ממנו על ידי משפחתה כשעוד הייתה בהריון. עד לשלב זה, שוורצמן אף לא ידע אם הוא אב לבן או בת.
נושא התסריט עלה לאחר שבמציאות, אשתו הראשונה של יהודה ברקן התגרשה ממנו כשעוד הייתה בהריון ועברה לגור בברזיל, שם ילדה את בתם המשותפת שאותה לא פגש. ממקרה זה עלה הנושא לסרט לפי תסריט משותף של יהודה ברקן ושלמה משיח, וכן על פי רעיון של אסי דיין.
שחקנים.
בתפקידי משנה נוספים: דנוטה לאטו, שולה רווח, דני שגב, אריה צ'רנר, רחלי חיים, צופית שפאן, דן הרדן, אסנת עופר, רינת הלון.
האסקי סיבירי
הָאסְקִי סִיבִּירִי הוא כלב עבודה ושירות בגודל בינוני, שמקורו במזרח סיביר; שייך למשפחת הזאבים ולקבוצה כלבי שפיץ. זהו זן פעיל, גמיש ואנרגטי.
היסטוריה של הגזע.
גילו של הגזע נאמד ב-3,000 שנה. מבנה גופם מזכיר זאבים, ובדומה להם, למרות שהם יכולים לנבוח ולנהום, הם לרוב מייללים.
צ'וקצ'ים, שבט נודד של ציידים-לקטים שהסתמכו על עזרת ההאסקים הסיביריים, היו הראשונים שגידלו אותם, ליד נהר קולימה, בקור העז של צפון סיביר. הם השתמשו בהם לגרירת מזחלות למרחק גדול בתנאי מזג אוויר קשים. כיום משמש ההאסקי במרוצי מזחלות ופופולרי כחיית מחמד בשל אופיו החברותי ויופיו.
ההאסקים הסיביריים התחבבו על בני האדם והפכו לחיות מחמד. בשל תפקידם ההיסטורי ככלבי מזחלות, ביכולתם להסתגל במהירות לתנאי מזג אוויר קשים ביותר.
בהתאם לתנאי המחיה, התפתחו עם הדורות מספר גזעים מוכרים: האסקי סיבירי, האסקי גרינלנדי, האסקי אלסקי והאסקי של נהר המקנזי.
אופי.
ההאסקים הסיביריים ידועים באופיים החברותי. הם שלווים, אוהבים ומסורים לבעלים. הם בעלי כושר הבנה מפותח ואינטליגנציה רגשית גבוהה. הם חברותיים מגיל צעיר ומתיידדים במיוחד עם ילדים, כך שהם כלבי משפחה אידיאליים. הם חיים מטבעם בלהקות ורגילים לעבודת צוות, ולכן מחשיבים את עצמם כחלק מהמשפחה.
ההאסקים הסיביריים ערניים, אנרגטיים וידידותיים. הם מסויגים מעט, אך לא חשדנים כלפי זרים, ולא מתאימים לשמש ככלבי שמירה היות שהם שקטים ולא תוקפניים. יש להם נטייה לברוח היות שהם כלבי מזחלת הרגילים לגמוא מרחקים ארוכים.
ההאסקים הסיביריים מסתדרים בדרך כלל עם כלבים אחרים ועם חתולים. הם נחשבים ככלבים נקיים במיוחד, לא נבחנים, לא הרסניים וללא ריח אופייני לכלבים. הגזע פרימיטיבי, וככזה בעל יצר ציד מפותח.
ההאסקים הסיביריים זקוקים לפעילות גופנית באופן קבוע, ובלעדיה הם עלולים לפתח דיכאון ובעיות התנהגות.
מראה כללי.
לכלבי ההאסקי הסיבירי גודל בינוני, ומראה הנחשב מרשים ויפה. הפרווה סמיכה, רכה ונעימה למגע, מנשירה בדרך כלל פעמיים בשנה (תזונה לא מתאימה תביא לנשירה תדירה יותר). צבע הפרווה נע מלבן עד שחור, בדרך כלל לבן עם כתמים בצבע שחור, אפור או חום-אדום. צבע העיניים נע מתכלת עד חום כהה, לעיתים עם הטרוכרומיה. תוחלת חיים: 12–14 שנים. משקל: 16 ק"ג עד 30 ק"ג. גובה: 50 עד 70 ס"מ.
פרוות כלב ההאסקי שומרת עליו מפני קור בטמפרטורה של עד 60 °C-.
המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
טווח ביניים
אשל הפרקים
אֵשֶׁל הַפְּרָקִים (שם מדעי: "Tamarix aphylla") הוא אשל בתצורת עץ גבוה המתנשא לגובה 4-15 מטרים. זאת לעומת מיני האשל האחרים הגדלים בארץ ישראל שצורתם שיחנית.
מאפיינים.
לאשל הפרקים אין כלל עלים, ענפי האשל הצעירים בנויים חוליות חוליות של פרקים קטנים ומפרקי הרוחב שבין הפרקים נראים בבירור.
האשל פורח בחודשים אוגוסט-נובמבר, הפרחים הם לבנבנים, יושבים על תפרחות ערוכות במרבדים. הפרי הוא הלקט מרובה זרעים.
לפי הספרות הבוטנית, צמח זה יכול לגרום לתגובה אלרגית.
תפוצה.
בית הגידול של אשל הפרקים הוא ואדיות גדולים במדבר הקיצוני, ששם אופקי לחות גבוהים, וחולות נודדים שבהם הצמח עוצר חולות וגדל. הקרן הקיימת לישראל תרבתה את העץ והיא נוהגת לשתול אותו כעץ עוצר חולות. אשל הפרקים הוא צמח מוגן על פי החוק.
ניצנה
ניצנה (נִצָּנָה) הוא כפר ובו קהילה חינוכית-התיישבותית. הכפר נמצא כ-70 קילומטרים דרומית-מערבית לבאר שבע, סמוך לגבול בין ישראל למצרים. ניצנה צמודה לתל ניצנה, ולבסיס הטורקי לשעבר עוג'ה אל-חפיר, הסמוכים לגבולם הדרומי של חולות חלוצה. באזור שוכנים היישובים ניצני סיני (קדש ברנע), כמהין, עזוז ובאר מילכה. סמוך לניצנה נמצא גם מעבר הגבול עם מצרים למטרות מסחר, מתחם בסיסים צבאיים, בית סוהר קציעות, בית סוהר סהרונים ומתקן חולות.
הכפר נוסד בשנת 1986 על ידי אריה לובה אליאב (שגם עמד בראש הכפר כעשרים שנה) ובסיוע המחלקה לעליית הנוער של הסוכנות היהודית בהנהגת אורי גורדון ואלי עמיר. מנהלו הראשון היה זאב זיוון. במשך 25 שנים, עד שנת 2021, מנהל ניצנה היה דויד פלמ"ח. בשנת 2012 הוסב שם המקום לניצנה - קהילייה חינוכית התיישבותית על שם אריה (לובה) אליאב. כיום מאגד הכפר בתוכו מגוון תוכניות חינוכיות ופעולות של אקטיביזם חברתי.
פרס גולדה מאיר לשנת 2019 הוענק לקהיליית ניצנה על מכלול פעולתה החינוכית והחברתית בהנהגתו של דוד פלמ"ח, לפי חזונו הציוני ו"מורשתו של לובה אליאב".
משנת 2021 מנהל ניצנה הוא אבי כהן.
מבנה הכפר ותושביו.
בניצנה אכסניה וחדרי אירוח, חאן אירוח בסגנון מדברי, בריכה, מרפאה אזורית, חדר אוכל מרכזי משמש את כל תושבי הכפר הקבועים והאורחים. ב"בית אורי" (על שם אורי גורדון) פועל מרכז הדרכה וסימפוזיונים. ב-2017 נחנך "בית הסופר" (על שם אלי עמיר). דיירי הכפר כיום הם בעיקר עובדי החינוך והמנהלה הקשורים לתוכניות הכפר.
שכונה קהילתית - ניצנה.