רפין צייר את הציור בין השנים 1880–1891. אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה רכש את הציור תמורת 35,000 רובלים, מה שהיה אז הסכום הגבוה ביותר בו נרכשה יצירת אמנות רוסית. מאז הציור מוצב במוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג.
רקע היסטורי.
"תשובת הקוזאקים הזפוריז'יאנים לסולטן מהמט הרביעי" מתאר תמונה היסטורית משוערת, שהתרחשה בשנת 1676, המבוססת על סיפור העם העוסק בתשובת הקוזאקים לאולטימטום שהציב להם סולטאן האימפריה העות'מאנית, מהמט הרביעי.
לפי הסיפור, הקוזאקים, שחיו מעבר לאשדי הדנייפר, הביסו בקרב את כוחות האימפריה העות'מאנית. אף על פי כן, דרש הסולטאן מהמט הרביעי מהקוזאקים להכפיף עצמם לשלטון העות'מאני. האולטימטום שהציב הסולטן הוא כדלהלן:
הקוזאקים, בהובלת איוואן סירקו , הגיבו במכתב מלא גסויות, ניבולי פה ועלבונות. להלן המכתב:
התמונה נחשבת לקלאסיקה מוכרת בקרב תלמידים רוסים ואוקראינים.
רוברט ראיין
רוברט ראיין (באנגלית: Robert Bushnell Ryan; 11 בנובמבר 1909 – 11 ביולי 1973) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. גילם בעיקר שוטרים ובריונים מושחתים.
ביוגרפיה.
הוא למד משחק בהוליווד והופיע בתפקדים קטנים בסרטים של חברת RKO בתחילת שנות ה-40.
במלחמת העולם השנייה התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ושירת בתור מדריך טירונים. באותה תקופה הכיר והתיידד עם הסופר והבמאי לעתיד ריצ'רד ברוקס שלפי ספרו The Brick Foxhole, נוצר הסרט אש צולבת בו גילם רוצח אנטישמי. הסרט הזה זיכה אותו בפעם היחידה במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1947.
לאורך 40 שנים הופיע ביותר מ-50 סרטים, בעיקר סרטי פשע, מערבונים וסרטי מלחמה. ובסדרות טלוויזיה.
ראיין היה נשוי לג'סיקה קדולדר משנת 1939 עד למותה ב-1972 והיו להם שני בנים ובת. הוא מת מסרטן ריאות בשנת 1973, בן 63.
המועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני
הר הידידות הישראלית-פלסטינית
אהרון גוטווירט
אהרון גוטווירט (באנגלית: Aaron Gutwirth; 23 בפברואר 1907 - 5 בדצמבר 1980, ט אדר תרס"ז ~ כ"ז כסלו תשמ"א) היה יהלומן ואיש עסקים יהודי-בלגי ממוצא פולני. גוטווירט התפרסם בישראל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 בשל החזקותיו בחמש חברות ישראליות: אלייד השקעות, צ'מפיון מוטורס, איי.בי.טי, חוף התכלת ואשטרום. בערוב ימיו התגורר בתל אביב והפקיד את השליטה בקבוצת חברות אלה בידי הנאמנות AG Trust.
ביוגרפיה.
אהרון גוטווירט נולד באנטוורפן, שבבלגיה, למשפחה יהודית חרדית אמידה שהיגרה מקרקוב שבפולין ועסקה בסחר ביהלומים. בשנת 1926, הצטרף לעסק המשפחתי ועבר לברזיל שם החזיקה משפחתו במכרה יהלומים. באותו הזמן שניים מאחיו עברו לקונגו ודרום אפריקה במטרה לחפש שם יהלומים ולסחור בהם.
בתחילת שנות ה-30 עת התרחבו עסקי המשפחה לאינדונזיה, מלזיה, ברוניי וסינגפור, הוא השתקע בדרום מזרח אסיה למשך 20 שנה הבאות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחו הוריו לארצות הברית, ואילו הוא נשאר באינדונזיה להמשיך לטפל בעסקיו. בתקופת הכיבוש היפני באינדונזיה המשיך לנהל באין מפריע את עסקיו באי וזאת בזכות הדרכון הברזילאי אותו החזיק. הוא הצטרף למחתרת הולנדית או אינדונזית אשר לחמה בכובשים היפנים, ונתפס על ידי השירות החשאי היפני שחקר ועינה אותו. בסיום החקירה נכלא בבידוד למשך עשרה חודשים. בשלב מסוים בריאותו החלה להתדרדר ואז הוא הועבר למחנה מעצר שבו שהו אזרחים זרים, אירופאים בעיקר.
בסיום מלחמת העולם השנייה מונה לקולונל בצלב האדום וסייע לנפגעי המלחמה. על פעילותו זו קיבל אותות ועיטורים ממלכת הולנד. כעבור מספר חודשים, היגר לארצות הברית על מנת להתאחד עם בני משפחתו וקיבל לבסוף גם אזרחות אמריקאית. באותה העת המשיך גם בניהול עסקיו שבדרום מזרח אסיה.
אזרחותו הבלגית הושבה לו עם תום מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50, לאחר שאינדונזיה ומלזיה קיבלו עצמאות והסתיים השלטון הקולוניאלי בהן, הוציא אזרחות הולנדית ובריטית. באפריל 1951 טס לניו יורק שבארצות הברית ושם נישא למרים פרידמן ניצולת שואה מצ'כיה אשר שרדה את מחנה ההשמדה אושוויץ בה הושמדה כל משפחתה. לאחר נישואיהם המשיכו בני הזוג להתגורר בניו יורק, ומעולם לא הביאו ילדים.
בשנת 1958 ביקר במדינת ישראל לראשונה בחייו.
בשנת 1962 הגיע שוב לישראל בעצתו של השר פנחס ספיר והחל לעשות גם בה עסקים לצד שותפו יהודה צבי זיס. אך הוא מעולם לא התגורר בישראל לתקופה ממושכת או התאזרח בה. בשנת 1963 רכש כ-40% ממניות חברת הבנייה "אשטרום".
בנובמבר 1964 הקים את חברת "איי. בי.טי. טרוסט לתעשייה ולבנין". במרץ 1965 החל לנהל משא ומתן עם חברת פולקסווגן הגרמנית בנוגע לקבלת הזיכיון לייבוא כלי רכב מתוצרתה. במאי 1965 מגעים אלו הבשילו לכדי עסקה, וגוטווירט הקים את חברת "צ'מפיון מוטורס ישראל בע"מ" שעסקה בייבוא המכוניות מגרמניה. ביוני 1965 גוטווירט נעצר על ידי שלטונות אינדונזיה. בספטמבר 1965 שוחרר וטס לסינגפור על מנת לטפל בעסקיו. בפברואר 1966 הקים את חברת "אלייד יהלומים". במרץ 1968 השיק את מרכז ההדרכה של פולקסווגן בישראל.
ביולי 1970 הקים את חברת "אלייד מפעלי מתכת", בפברואר 1972 היא חנכה מפעל באזור התעשייה תלפיות שבירושלים, אשר עסק בחידוש מנועים לכלי רכב מתוצרת פולקסווגן. ביולי 1980 המפעל החל לחדש גם מנועים למכוניות מתוצרת "רנו" הצרפתית ו"פורד" האמריקאית. במאי 2018 החברה חוסלה עקב מיזוג עם חברת אלייד נדל"ן.
בשנת 1972 הוקם בטכניון, בתרומתן של חברות מקבוצת אלייד, בניין גוטווירט, שנועד לשכן חברות היי-טק בתחילת דרכן.
גוטווירט היה פוליגלוט ששלט בשבע שפות: הולנדית, גרמנית, יידיש, אנגלית, סינית, אינדונזית, וצרפתית. לצד זאת הוא מעולם לא רכש השכלה אקדמית.
מותו וצוואתו.
ב-1977 נפטרה אשתו מרים. אהרון נפטר בתל אביב בשנת 1980 לאחר מחלה ממושכת ונקבר בהר הזיתים שבירושלים על פי צוואתו. על מצבתו נכתב: "פעל רבות לבנין מדינת ישראל".
לפני מותו הפקיד את מלוא מניות "אלייד" בידי הנאמנות "AG Trust" אשר רשומה באי ג'רזי, ומינה את ידידו חיים רובין ליושב ראש שלה.
על פי תקנון וחוקי הנאמנות חברים בה חמישה נאמנים בלבד, אשר נבחרו לכהן בתפקיד זה עד לסוף ימי חייהם. הנאמנים הם גם אלה שבוחרים את האנשים שיחליפו אותם בתפקידם לאחר מותם או עזיבתם. לבני משפחת גוטווירט המורחבת (היורשים החוקיים של אהרון) אין כל סמכות בנוגע למינוי הנאמנים או פעילותם, והם זכאים רק ליהנות מהדיבידנדים אותם מחלקת הנאמנות.
במהלך חייו, נהג גוטווירט לתרום מכספו מלגות לסטודנטים. פעילות פילנתרופית זו נמשכת גם היום מאז מותו באמצעות קרן הקרויה על שמו אשר ממומנת על ידי אותה הנאמנות.
משפחתו.
בזמן מלחמת העולם השנייה, אחותו נשדדה ונרצחה על ידי אדם שהבטיח להבריח אותה מצרפת לספרד הנייטרלית. בשנת 1953 אביו, טוביה גוטמן גוטווירט, אשר ייסד את כל העסק המשפחתי, נפטר בניו יורק שבארצות הברית.
באוקטובר 1963 אחיו הנדריק, שהיה שותף בעסק המשפחתי, נפטר במלבורן שבאוסטרליה. בשנת 1999 נפטר בן דודו נתן גוטווירט, שהיה שותף בחלק מעסקיו של אהרן באירופה, ובזמן השואה הוא היה מעורב בהצלתם של אלפי פליטים יהודים.
בני משפחת גוטווירט המורחבת מפוזרים בכל העולם. חלק מהם מבקרים מדי שנה בישראל למשך שבוע אחד לצורך חלוקת מלגות לסטודנטים מעוטי יכולת, ביקור אצל חיילי צה"ל, ועלייה לקברו של אהרון.
יעלון (פירושונים)
טורניר אאודי
אלייד החזקות
קבוצת אלייד
קבוצת אלייד (באנגלית: Allied Group) היא קבוצת חברות הרשומות בישראל ומחוצה לה, שהוקמה על ידי איש העסקים אהרן גוטווירט. בישראל כוללת הקבוצה את החברות הפרטיות אלייד החזקות בע"מ ואלייד נדל"ן בע"מ והחברות-הבנות שלהן.
נכון לשנת 2020 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא יצחק סוארי ומנכ"ל החברה הוא יגאל שרייבר. משרדי החברה שוכנים במגדל צ'מפיון מוטורס שבבני ברק.
היסטוריה.
"אלייד השקעות" הוקמה בישראל בשנת 1965 על ידי אהרן גוטווירט. במאי 1965 הקים גוטווירט את חברת "צ'מפיון מוטורס ישראל בע"מ" שעסקה בייבוא מכוניות מתוצרת חברת פולקסווגן הגרמנית. בפברואר 1966 הקים את חברת "אלייד יהלומים". ביולי 1970 הקים את חברת "אלייד מפעלי מתכת", שחנכה בפברואר 1972 מפעל באזור התעשייה תלפיות שבירושלים, אשר עסק בחידוש מנועים לכלי רכב מתוצרת פולקסווגן. ביולי 1980 המפעל החל לחדש גם מנועים למכוניות מתוצרת "רנו" הצרפתית ו"פורד" האמריקאית. במאי 2018 החברה חוסלה עקב מיזוג עם חברת אלייד נדל"ן.
אהרן גוטווירט נפטר בדצמבר 1980. לפני מותו הפקיד את מלוא מניות "אלייד" בידי הנאמנות AG Trust, ומינה את ידידו חיים רובין ליושב הראש שלה. על פי תקנון וחוקי הנאמנות, חברים בה חמישה נאמנים בלבד, אשר נבחרו לכהן בתפקיד זה עד לסוף ימי חייהם. הנאמנים הם גם אלה שבוחרים את האנשים שיחליפו אותם בתפקידם לאחר מותם או עזיבתם. לבני משפחת גוטווירט המורחבת (היורשים החוקיים של אהרן) אין כל סמכות בנוגע למינוי הנאמנים או פעילותם, והם זכאים רק ליהנות מהדיבידנדים אותם הנאמנות מחלקת.
במאי 1971 הייתה אלייד שותפה בהקמת חברת הנדל"ן "סקום (ישראל)".
בתחילת שנות ה-80 נמנתה "אלייד השקעות" עם המשקיעים בחברת ההשקעות "דנות", שפורקה בשנת 1985.
בפברואר 2004 רכשה "אלייד השקעות" 30% מהבעלות על חברת "ניופאן".
ביוני 2005 רכשה אלייד כ-49% ממניות חברת "אוטודיל". באוקטובר 2019 רכשה אלייד את יתרת המניות בחברה והגיעה בה להחזקה מלאה.
בספטמבר 2013 אלייד רכשה כ-12.5% ממניות חברת סיטיפס, זכיינית הרכבת הקלה בירושלים, תמורת כ-40 מיליון ש"ח.
במרץ 2018 אלייד הצטרפה כשותפה להקמת בית מיקרוסופט ישראל בהרצליה.