לפני הקדנציה הקצרה שלו, היה היגשיקוני קצין בצבא הקבע. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הקיסרית הצבאית (1908) ובמכללה הצבאית (1914), עבר ללמוד במכללה הצבאית העליונה (École Supérieure de Guerre) בפריז בין השנים 1920-1922. בחזרתו ליפן, הגיע בסופו של דבר לדרגת גנרל, לאחר ששירת בזה אחר זה כמפקד חטיבת חיל רגלים החמישית (1930-1934), המחלקה הצבאית הרביעית (1934-1937), אגף התעופה הצבאית (1937-1938) והצבא השני בסין (1938-1939). היגשיקוני היה לחבר במועצת המלחמה העליונה משנת 1939, ושירת כמפקד פיקוד הגנה לאומית בין השנים 1941 ל-1944. הוא שיתף פעולה עם מספר אצילים ואחרים מהמשפחה הקיסרית על מנת לסלק את הידקי טוג'ו מראשות הממשלה לאר נפילת סייפן ב-1944.
הקיסר הירוהיטו מינה את היגשיקוני לראשות הממשלה ב-16 באוגוסט 1945, במקומו של האדמירל קנטרו סוזוקי. לממשלת היגשיקוני היו שתי מטרות: האחת, להבטיח הפסקה של כל פעולות האיבה של כוחות הצבא היפנים; והשנייה, להרגיע את העם היפני כי המוסד הקיסרי עודנו מוגן. היגשיקוני התפטר באוקטובר עקב חילוקי דעות עם כוחות הכיבוש האמריקאים בקשר לביטולו של חוק שימור השלום משנת 1925.
החיים כאזרח מן השורה.
היגשיקוני איבד את תואר הנסיכות ואת החברות במשפחה הקיסרית כתוצאה מרפורמה של צבא הכיבוש האמריקאי על משק הבית הקיסרי. כאזרח מן השורה, הוא הפעיל מספר עסקים קמעוניים לא מוצלחים ושירת זמן קצר ככומר ראשי במסדר דתי חדש, היגשיקוני-קיו, אשר הוחרם לאחר מכן על ידי שלטונות הכיבוש האמריקאים. הנסיך לשעבר היה לראש-כבוד האיחוד הבינלאומי לאמנויות לחימה (IMAF) ב-1957, נשיא-כבוד התאחדות כלבי הרועים היפניים וכמה ארגונים אחרים. ב-1958, היגשיקוני הוציא לאור יומני מלחמה משלו תחת השם "יומן המלחמה של חבר במשפחה הקיסרית".
הוא הוציא לאור אוטוביוגרפיה, "זיכרונותיו של היגשיקוני", ב-1968. הנסיך לשעבר היגשיקוני נרוהיקו נפטר בטוקיו ב-20 בינואר 1990 בגיל 102. הוא האריך ימים מאשתו, שניים מבניו, כל אחיו ואחיותיו, ואחיינו, הירוהיטו. היגשיקוני זכור בעיקר כראש הממשלה הראשון שלאחר מלחמה.
הלהקה
הלהקה הוא סרט קולנוע ישראלי, שיצא לאקרנים בשנת 1978 בבימויו של אבי נשר. על קורותיה של להקה צבאית בימי מלחמת ההתשה. הסרט זכה להצלחה רבה בבתי הקולנוע בארץ, בעת צאתו לאקרנים צפו בו כחצי מיליון צופים. את הסרט ליווה המלחין והמעבד יאיר רוזנבלום, שהיה מנהלה המוזיקלי של להקת הנח"ל והלחין את השירים ששרה הלהקה ומופיעה איתם גם בסרט. והשירים הוקלטו מחדש על ידי שחקני הסרט בעיבודים חדשים שלו. בנוסף, כל השחקנים בסרט, למעט חלי גולדנברג, ושמוליק בוגדוב הם יוצאי להקות צבאיות בעצמם. מה שהביא לשחזור חוויותיהם מתקופתם בלהקות הצבאיות.
במרכזו של הסרט סכסוך ומרד בלהקה בעקבות חילוקי דעות על סולו וכבוד. הוא מבוסס על אירועים אמיתיים, ובהם "המרד הגדול" שהתחולל בלהקת הנח"ל ב-1971, במהלך החזרות לקראת מופע גדול במלאת 30 שנה לייסודו של הפלמ"ח. את המופע ניהל יאיר רוזנבלום, שגם הלחין את רוב השירים בו, ובהם השיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן במלאת לפלמ"ח שבע שנים. רוזנבלום ייעד את הסולו בשיר לגידי גוב, אך היותו זמר חדש בלהקה הביאה למחלוקת קשה, שהביאה לפרישת רוזנבלום מהפקת המופע. בעקבות זאת העביר רוזנבלום את השיר אל צוות הוי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני, והוא הושר על ידם במשותף.
עלילה.
הסרט, שמתרחש במהלך מלחמת ההתשה, מספר את סיפורה של להקה צבאית יוקרתית (התואמת את להקת הנח"ל במציאות). אל הלהקה מצטרפים שלושה חיילים חדשים. חברי הלהקה הוותיקים מקבלים את פניהם בקבלת פנים צוננת הכוללת התבדלות מהם, התנכלות, החרמה וזאת בהתאם למסורת הנהוגה עם מצטרפים חדשים. לאחר תקופת ההסתגלות של החיילים החדשים וכניסתה של הלהקה לשגרת הופעות, נודע למפקדי הלהקה כי הלהקה היא אחת מהמועמדות להופעה בטלוויזיה וכי ההכרעה תהיה על פי איכות הופעותיהם בימים הבאים. בתקופה זו נוצרים בלהקה סכסוכים ומתחים בין חבריה הוותיקים על רקע של כבוד ותפקידי סולו, וזאת מתוך שאיפה ורצון מצד חברי הלהקה להצליח ולעורר התלהבות אצל אמרגנים לצורך עבודתם בתום השירות הצבאי. במקביל יוזמים מפקדי הלהקה (ובעיקר הבמאי) משטר חזרות ומשמעת נוקשים לנוכח ידיעתם אודות הסיכוי להופעה בטלוויזיה. כתוצאה מלחץ מפקדיהם ומהאווירה העכורה השוררת בלהקה, במהלך אחת מהחזרות, למיקי נשבר מהתנהגותו הבוטה של במאי הלהקה והיא שופכת עליו לבן, וכתוצאה מכך מעיפים את מיקי מהלהקה. לאחר מכן חברי הלהקה מכריזים על מרד כנגד הבמאי שלהם בתגובה לסילוקה של מיקי מהלהקה. מרד זה מגבש את חברי הלהקה אך גם מאיים על המשך קיומה, שכן המפקדים מחליטים לפרק את הלהקה. פקידת המפקד לא מספיקה להודיע לטלוויזיה על ביטול ההופעה, ובסופו של דבר, חוזרים בהם המפקדים מהחלטת הפירוק, וההופעה מתקיימת, עם מיקי שחוזרת ללהקה.
פסקול הסרט.
מרבית השירים מבוצעים בסרט במלואם (כולל ההעמדה) על ידי השחקנים המשתתפים בו וכן מרבית השירים הופיעו במקור בביצועה של להקת הנח"ל, ויאיר רוזנבלום, שהיה המנהל המוזיקלי של הלהקה, עיבד אותם מחדש לצורך הפקת הסרט. דני ליטאי, במאי הלהקות הצבאיות שעבד אף הוא רבות עם להקת הנח"ל, יצר את הכוריאוגרפיה המלווה. בעיבודי השירים לסרט נשמר אופי הביצועים המוכר של הלהקות הצבאיות, שכלל שימוש נרחב בשירת קולות רקע לצד מספר סולנים וכן ליווי מוזיקלי מצומצם יחסית, בשל הצורך בניידות המופע והעלאתו בתנאי שטח.
המחזמר "הלהקה" בתיאטרון "הבימה".
בשנת 2006, כ-30 שנה לאחר יציאת הסרט, העלה תיאטרון הבימה את "הלהקה" כמחזמר תיאטרלי בעיבודם של ענת גוב (מחזה) ורמי קלינשטיין (מוזיקה), בכיכובם של הקאסט:
המחזמר "הלהקה" בהפקת התיאטרון הארצי.
בשנת 2022, הועלה "הלהקה" כמחזמר תיאטרלי בבימויו של צדי צרפתי,
המחזה מאת אורן יעקובי וניהול מוזיקלי של טל בלכרוביץ',צוות השחקנים:
פרטיטורה
פַּרְטיטוּרַה, או תַּכְלִיל, היא ספר תווים הכולל את כל תפקידי הכלים והקולות המשתתפים ביצירה מוזיקלית. התפקידים בפרטיטורה כתובים או מודפסים בשורות נפרדות זה מעל זה, בסדר קבוע. מתכונת זו מאפשרת למנצח לעקוב אחר ביצוע היצירה.
מבנה הפרטיטורה.
בפרטיטורה תזמורתית קלאסית, התפקידים ערוכים לפי קבוצות כלים, ובתוך כל קבוצה לפי גובה הצליל של הכלים, בסדר הזה:
פרטיטורה של אופרה כוללת גם את הלברית והוראות הבימוי.
יש גם פרטיטורות להרכבים שונים, כגון פרטיטורה להרכב של כלי קשת, פרטיטורה להרכב של פסנתר ושני כינורות, פרטיטורה להרכב של כלי נשיפה ועוד.
בדרך כלל, החמשות (התווים) בפרטיטורה מוקטנות, כדי שכל הכלים המנגנים יופיעו בעמוד אחד, ולא יתפסו הרבה מקום. גודל החמשות בפרטיטורה קטן בכ-50% מתווים רגילים, והמנצח צריך להתרגל לקרוא גודל כזה של תווים. בדרך כלל, גם ספרי הפרטיטורות קטנים.
מאחר שביצירות לתזמורת לא כל הכלים מנגנים כל הזמן, מקובל להציג בפרטיטורה רק את הכלים הפעילים כדי לחסוך מקום (כאשר כלי אינו מנגן לאורך שורה שלמה, נהוג לא לכתוב את השתקים בפרטיטורה, אלא "להסתיר" את הכלי).
בשורה הראשונה מצוינים השמות המלאים של כל הכלים המשתתפים ביצירה, והחל מהשורה השנייה השמות מקוצרים, או אינם מופיעים כלל.
מעל כל חטיבת שורות בפרטיטורה מצוין מספר התיבה שבו היא מתחילה. מספור התיבות מקל על ההתמצאות ביצירה.
וולברהאמפטון
מסדר הישועים
אלעזר (יישוב)
אֶלְעָזָר הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש עציון, 18 ק"מ דרומית לירושלים.
היסטוריה.
היישוב הוקם ככפר תעשייתי ומושב שיתופי על ידי גרעין משפחות אקדמאים דתיים שעלו מארצות הברית. חברי גרעין זה היו פחות אדוקים ברעיון השיתופי מגרעינים אחרים, כמו זה של נווה אילן, וגרסו הבדלים מסוימים בהכנסות. היישוב תוכנן ל-100 משפחות.
ב-1 באוקטובר 1975 נחנך המקום על ידי 11 המשפחות הראשונות. בשנים הראשונות התפרנסו תושבי המקום משירותי מחשוב. בשנת 1988 כשבמושב היו רק 18 משפחות, התפרק המושב השיתופי, והיישוב הפך ליישוב קהילתי.
בשנות ה-80 וה-90 נותר היישוב קטן, אך בעשור הראשון של המאה ה-21 התפתח היישוב וגדל מאוד. עד שנת 2010 התקיימה ביישוב תעשייה זעירה בכמה ענפים, שרידי המושב החקלאי, שהלכה ודעכה עם השנים. ב-2011 הוקמה שכונה חדשה בשטח שבו שכנו מבני התעשייה והלולים של המושב.
ב-2017 מנה היישוב כ-500 משפחות. מרבית התושבים עובדים בגוש עציון ובירושלים הסמוכה.
שמות היישוב.
בעת הקמתו נקרא היישוב באופן זמני "עציון ג'".
היישוב נקרא על שם אלעזר החורני, אחיו של יהודה המכבי, שנהרג במהלך קרב בית זכריה שנערך בקרבת מקום, סמוך לחרבת זכריה. גם שמות הרחובות ביישוב קשורים ברובם לחשמונאים ומלחמותיהם: חשמונאים, יהודה, יוחנן, יונתן, שמעון, מתתיהו, שלומציון, בית צור, בית זכריה, הרי גופנה, מודיעין.
הדרך העולה לשכונת נתיב האבות קרויה "דרך גוש קטיף", ורחובות השכונה החדשה נקראים על שם יישובי גוש קטיף.
שכונת נתיב האבות.