המטבח היווני התפתח והתרחב בתקופת האימפריה הביזנטית. מעמדה של קונסטינטופול כמרכז סחר בין-לאומי הנגיש למקומיים מצרכים חדשים שהשתלבו במהרה בתזונה המקומית. המטבח הביזנטי נכללו עתהתבלינים חדשים כגון אגוז מוסקט, ריחן מצוי וביצי דגים אשר הגיעו ליוון בדרכי המסחר. הלימון הגיע ליוון במאה השנייה לספירה, ותחילה נעשה בו שימוש רפואי. בהמשך, הוא מצא את דרכו לתזונה היוונית. הבשר הלך ונעשה שכיח יותר, וכך במקביל הדגים הפכו בעיקר לנחלתם של היושבים לחופי הים האגאי.
גם תקופת הכיבוש העות'מאני הארוכה השפיעה רבות על המטבח היווני וישנם מאכלים רבים המשותפים למטבח היווני ולטורקי - מאכלים שמקורם בטורקיה או במזרח התיכון כגון המוסקה, הצזיקי והבורקס.
המטבח היווני המודרני.
כיום כולל המטבח היווני מרכיבים שהובאו מן האמריקות: העגבנייה, תפוח האדמה והפלפל, אך גם ירקות אשר היו בו בעת העתיקה כמו המלפפון.
במטבח היווני המודרני נעשה שימוש רב בעשבי תיבול טריים: אורגנו, מנתה, שום, בצל, שמיר, בזיליקום, תימין, שומר ועלי דפנה.
הטופוגרפיה של יוון והיותה ארץ הררית הביאו להעדפת גידול עזים וכבשים על פני גידול בקר, ובשל כך נעשה שימוש בגבינות העשויות חלב עיזים וכבשים, והשימוש בבקר מועט יחסית.בין גבינותיה הרבות של יוון יש למנות את הפטה, קאסרי, קפאלוטירי, גראווירה, אנתוטירוס, מאנורי מצוונה והמיציתרה.
חופיה הארוכים של יוון ואיים הרבים מביאים לשימוש רב בדגה באיים ולאורך החוף.
מאפיין נוסף של המטבח היווני הוא סגנון האכילה המשותף - בכל רחבי יוון נפוצות הטברנות המגישות אוכל יווני בסגנון ביתי במחירים זולים, ואשר משקפות את תרבות האכילה מחוץ לבית הנפוצה ביוון.
מאכלים אופייניים.
ניתן לאפיין ביוון מספר אזורים קולינריים להם מאפיינים ומאכלים מקומיים, ייחודיים כך לדוגמה ה"כניוטיקו בורקי" - מאכל תפוחי אדמה עם קישואים, גבינת מיזיתרה ומנתה אופייני לאי כרתים, ואינו נאכל מחוץ לאי זה.
מאכלים אחרים משותפים לכל אזורי יוון.
מתאבנים.
צורת הגשה המאפיינת את המטבח היווני היא המזה (μεζές) (המכונים בישראל "מזטים") - הגשת מנות ראשונות בו זמנית במספר רב של צלחות קטנות כדי לעורר את התיאבון, כאשר לצידן מוגשים לרוב פיתות ואוזו - משקה אלכוהולי בטעם אניס.
מנות המזה כוללות:
מרקים.
המרקים האופיינים ביוון הם:
מאכלי בשר ומאכלי ים.
מנות עיקריות יווניות אופייניות הן:
קינוחים.
בין הקינוחים האופייניים ליוון הם ה"אמיגדלוטה" או ה"פסטלי" הכוללים שקדים טחונים עם סוכר ומי ורדים; הבקלווה; החלווה; עוגת הקארידופיטה; עוגיות קולוראקיה ועוגיות קוראבידס; ממתקי לוקומי ויוגורט עם דבש.
משקאות.
ביוון מוגש הקפה שחור המכונה "קפה יווני". קפה זה מוגש כשהוא סמיך, ולרוב ממותק. הקפה אינו מסונן, ומשקעי הקפה שוקעים לתחתית הכוס ואינם נשתים.
יין נשתה ביוון מאז העת העתיקה. כיום גם הבירה פופולרית ביוון.
פְרפֶּה - משקה קיץ פופולרי עתיר קפאין עשוי מספר מנות אספרסו מוקצף עם קרח, חלב וסוכר.
משקה אלכוהולי נפוץ המסמל את יוון הוא האוזו שטעמו אניס.משקה אלכוהולי נוסף הנפוץ יותר בעיקר אצל המקומיים הוא ראקי (raki) מעין שילוב של כוהל עם סודה, המשקה קל להכנה עד כי בכל בית בעיר ובכפר מכינים את הראקי על בסיס שבועי, איתו פותחים את הארוחה ואתו סוגרים את הארוחה, בטברנות המקומיות יגישו לכם את הראקי על חשבון הבית בסיום הארוחה. ישנה תעשייה ליצור ראקי רגיל ובטעמים, המוכר והנפוץ הוא ראקי דבש, ניתן למצוא בשווקים בקבוקי מים מינרליים עם ראקי ביתי ללא תיוג בעלות נמוכה מאד.
המטבח המקסיקני
המטבח המקסיקני (בספרדית: Gastronomía de México) הוא מונח המתאר את סגנון הבישול של מקסיקו. לעיתים מונח זה מתייחס למטבח טקס-מקס, מטבח שהתפתח בדרום מערב ארצות הברית, בייחוד במדינות טקסס וניו מקסיקו ולו מאפיינים המשלבים את המטבח המקומי אמריקאי של מדינות אלה עם המסורת של המטבח המקסיקני שהיה באזורים בהם ממוקמות כיום המדינות, ואשר היה בעבר חלק ממקסיקו.
המטבח המקסיקני משלב אלמנטים מקומיים מסורתיים שמקורם בתרבות האצטקים ותרבות המאיה אשר הייתה באזור, עם אלמנטים אירופאיים שהובאו למקסיקו על ידי הכובשים הספרדים במאה ה-16 ואלמנטים של מטבחים אירופאיים שהגיעו עם מהגרים למקסיקו מאז.
בנובמבר 2010 הוכרז המטבח המקסיקני כמורשת תרבותית בלתי מוחשית על ידי ארגון אונסק"ו.
מאפיינים עיקריים.
המטבח המקסיקני מתבסס על התירס והשעועית. התירס נאכל כשהוא מבושל, או כבצק העשוי מקמח תירס ממנו עושים טמלה, טורטיה וגורדיטה.
במטבח זה נעשה שימוש רב בתבלינים: פלפל הצ'ילי, אורגנו, כוסברה, קינמון, שום, בצל וקקאו
היסטוריה.
כיבוש האימפריה האצטקית על ידי הקונקיסטאדורים הספרדים שינה את המטבח המקומי, שהתבסס עד אז בעיקר על תירס, שעועית ועגבניות, אך כלל גם שוקולד, וניל, אבוקדו, גויאבה, אננס, דלעת, בטטה, אגוזים ודגים.
הספרדים הביאו עימם את הצאן, העופות, עזים, בקר, חזירים, והחלו את השימוש בחיטה, שעורה, שמן זית, יין ושקדים.
במהרה נוצר מטבח המשלב את המטבח המקומי עם המטבח הספרדי.
שוקולד.
לשוקולד מקום מרכזי בהיסטוריה של המטבח המקסיקני. המטבח האצטקי עשה שימוש רב בשוקולד (ומשם שמו). במטבח האצטקי השוקולד נשתה כמשקה, בעיקר בטקסים דתיים, כאשר המשקה כלל וניל ופלפל צ'ילי.
פולי הקקאו שימשו למעשה כמטבע, כך למשל תרנגול הודו היה שווה 100 פולי קקאו ואבוקדו אחד היה שווה שלושה.
הכיבוש הספרדי הביא לשימוש בשוקולד במאכלים רבים ואף כתבלין במאכלי בשר.
גאואיד
גֵאוֹאיד (באנגלית: Geoid) הוא צורה סביב היקף כדור הארץ אשר מייצגת את פני הים לו היו מושפעים מהכבידה ומסיבוב כדור הארץ לבדם, ובהיעדר השפעות אחרות כגון רוחות, זרמים, גאות ושפל. צורה זו מומשכת אל תוך היבשות ולמעשה עוטפת את כדור הארץ כולו.
כל הנקודות על פני הגאואיד הן בעלות אותו פוטנציאל גרביטציוני. כח הגרביטציה פועל בכל נקודה בניצב למשטח הגאואיד.
על פי גאוס שתיאר אותו לראשונה, הוא "תיאורו המתמטי של כדור הארץ". הגאואיד הוא למעשה משטח חלק לא סטנדרטי מפני שצורתו מושפעת ממספר גורמים השוברים את הסימטריה של האליפסואיד. אחת הסיבות המרכזיות היא שמסת כדור הארץ אינה מחולקת בצורה אחידה בתוכו ועל פניו. הוא אינו תואם את המשטח בפועל של קליפת כדור הארץ, אלא מחושב על ידי מדידות גרביטציה עדינות. ערכי המדידות משתנים עם הזמן (בקצב איטי) ולכן מדי כמה שנים יוצאים חישובי גאואיד חדשים. למרות חשיבותו הרבה למעלה ממאתיים שנה, רק בשלהי המאה ה-20 הוא חושב ברמת דיוק גבוהה באמצעות מדידות כוח כבידה על ידי לווינים. פעמים שהגאואיד נחשב "צורתו האמיתית" של כדור הארץ, בניגוד לצורה המוכרת והפשוטה יותר של אליפסואיד.
כאמור המשטח הגיאואידי איננו משטח סדור, בניגוד לאליפסואיד הייחוס המהווה ייצוג מתמטי אידיאלי ומוחלק של כדור הארץ הפיזי. חרף זאת הפרש הפוטנציאלים, או במקרה זה הפרש הגבהים המרבי במבנה הגאואיד הוא בין 106- ועד 85+ מטר, כלומר 191 מטר, בעוד שבמבנהו הפיזי כדור הארץ מציג הפרש גבהים של עשרות אלפי מטרים בין הנקודה הנמוכה בקרקעית האוקיינוסים ובין הנקודה הגבוהה על פניו, הר האוורסט. משטחו של הגיאואיד יהיה גבוה יותר מאשר אליפסואיד הייחוס, בכל מקום בו יש אנומליית כח משיכה חיובי (עודף מסה), ונמוך מאליפסואיד הייחוס בכל מקום בו יש אנומליית כוח משיכה שלילית (חסרון מסה). במיפוי לרוב משתמשים בגובה של משטח הגיאואיד (בקובצי DTM למשל), לעומת זאת ב-GPS משתמשים באלפסואיד הייחוס. ישנם קבצים מיוחדים למודל גליות בשם earth gravity model" (EGM) שמכילים את ההפרשים שבין הגיאואיד לאלפסואיד הייחוס בכל מקום בעולם.
דוגמה מפושטת.
שדה הכבידה של כדור הארץ אינו מושלם ואינו אחיד. אליפסואיד שטוח משמש תדיר כדי לעשות "אידיאליזציה" של כדור הארץ, אך אף לו היה ספירה מושלמת, עדיין שדה הכבידה לא היה שווה בכל מקום, מפני שהצפיפות (ולכן המסה) משתנה ממקום למקום. זאת הודות לחלוקת המאגמה, רכסי הרים, בקעים בקרקעית האוקיינוס ועוד.
לו הספירה המושלמת הייתה מכוסה לגמרי במים, לא היו המים באותו גובה בכל מקום על פני כדור הארץ. גובה פני הים היו נקבעים על פי עצמתו של שדה הכבידה באותה הנקודה.
איתן תבור
איתן תבור (1962 - 26 במאי 1999) היה מחלוצי התקליטנים בישראל. בשנות השמונים היה סולן להקת "קסבה". שימש תקליטן במועדונים התל אביביים "שירוקו" ו"אליזבת". נחשב מהראשונים שהכירו לקהל הישראלי את סגנונות האסיד טכנו והטכנו. בשנות התשעים שידר בגלגלצ.
איתן טויטו נולד בלוד כבן הזקונים במשפחה בת עשרה ילדים. משפחת טויטו עלתה לישראל מתוניסיה ב-1954 והתיישבה בלוד. האב עבד באל על.
המשפחה הייתה מסורתית ואילו איתן התרחק מהדת, דבר שהביא לעימותים עם אביו. בגיל צעיר עברו לבת ים שם החלה אהבתו למוזיקה.
כילד היה מופנם ולא נטה לשתף חברים או בני משפחה בנושאים שהעסיקו אותו.
לאחר שסיים את השירות הצבאי נסע ללונדון. שם הלך להופעות, קנה בגדים ובעיקר רכש הרבה תקליטים, שאת חלקם לא ניתן היה להשיג בישראל.
באותה תקופה הייתה הלהקה הסקוטית "The Associates" אהובה עליו ובמיוחד סולן הלהקה בילי מקנזי.
באמצע שנות השמונים שימש כתקליטן ב"נואיבה ים-תיכונית", כפר נופש שפעל במכמורת. שם הכיר את גיל קומר, לימים שדרן בגלי צה"ל.
לאחר מכן עבר לתל אביב והחל לעבוד כתקליטן בלובי של מלון ימית בעיר.
תבור הצטרף בשנת 1986 כסולן ללהקת הגל החדש "Indirect Speech" (החליף את דלית קהן). לאחר הפקת סינגל, שלא הצליח ברדיו, עזב תבור את הלהקה.