אדואר לוקאס (בצרפתית: François Édouard Anatole Lucas; 4 באפריל 1842 – 3 באוקטובר 1891) היה מתמטיקאי צרפתי שידוע בעיקר בשל תרומותיו לתורת המספרים ובחידת מגדלי האנוי שהמציא.
ביוגרפיה.
לוקאס נולד באמיין שבחבל פיקרדי בצפון צרפת. הוא למד באקול נורמל סופרייר בפריז. לאחר לימודיו עבד במצפה הכוכבים של פריז תחת אורבן לה-ורייה. הוא שירת כקצין ארטילריה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 ובהמשך כיהן כפרופסור למתמטיקה במוסדות שונים בפריז.
לוקאס מת בגיל 49 בלבד בנסיבות בלתי שגרתיות כאשר נחתך בלחיו מרסיס של צלחת שהפיל מלצר במהלך סעודה חגיגית. הוא נפטר ימים ספורים לאחר מכן, ככל הנראה מאלח דם.
עבודתו המתמטית.
עבודותיו הידועות ביותר של לוקאס עסקו בסדרת פיבונאצ'י והכללותיה. הוא חקר לעומק את סדרות לוקאס הנקראות על שמו. לוקאס רתם תוצאות מתחום זה לפיתוח מבחני ראשוניות. בשנת 1876 הצליח להוכיח כי מספר מרסן הענק (39 ספרות), הוא מספר ראשוני. זה היה המספר הראשוני הידוע הגדול ביותר עד אז, גדול בהרבה מהראשוני הידוע הגדול ביותר הקודם, שהתגלה על ידי אוילר כמאה שנה קודם לכן, 2,147,483,647. שיאו של לוקאס החזיק עד שנת 1951, ועודנו המספר הראשוני הגדול ביותר שנמצא ללא מחשב. השיטות ששימשו את לוקאס הובילו אותו לפיתוח מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן שנועד לבדוק את הראשוניות של מספרי מרסן גדולים, ועד היום משמש למציאת רוב הראשוניים הגדולים. בשנה האחרונה לחייו הכליל מרסן את המבחן ופיתח את מבחן לוקאס-להמר הכללי. בנוסף שיפר תוצאה של אוילר וקבע תנאים חזקים שמחלקים של מספרי פרמה חייבים לקיים.
לוקאס הוא שהעניק לסדרת פיבונאצ'י את שמה, לאחר שגילה שהאזכור הראשון של הסדרה הוא בספר החשבונייה של פיבונאצ'י. יש המייחסים ללוקאס את גילוי הנוסחה הישירה לאיברי סדרת פיבונאצ'י. אולם הנוסחה הייתה ידועה כבר לז'אק פיליפ מארי בינה בשנת 1843, ואולי אף ללאונרד אוילר ב-1765 ואפילו לאברהם דה-מואבר ב-1730.
לוקאס נודע בשל עיסוקו בשעשועי מתמטיקה. בין השאר המציא את חידת מגדלי האנוי ואת משחק הקווים והריבועים.
ב-1875 לוקאס שיער כי הפתרון היחיד למשוואה הדיופנטית formula_1 ל- הוא N=24 ו-M=70. בעיה זו נודעה בשם בעיית כדורי התותח, שכן ניתן לחשוב עליה כבעיה של לקיחת ריבוע של כדורי תותח, ובנייה של פירמידה עם בסיס ריבועי מתוכם. הוכחה להשערה נמצאה בשנת 1918.
אוקסקארבאזפין
אוקסקארבאזפין היא תרופה אנטיכולינרגית, אנטי-אפילפטית ומייצבת מצב רוח המשמשת בעיקר לטיפול באפילפסיה. משתמשים בה גם לטיפול בחרדה, בבעיות מצב רוח ובטיקים מוטוריים שפירים. אוקסקארבאזפין משווקת כטרילפטל וטרילפטין על ידי חברת נוברטיס ומצויה במספר ארצות כתרופה גנרית.
שימושים.
תוך כדי טיפול באפילפסיה נמצא שאוקסקארבאזפין משפר את מצב הרוח ומפחית סימפטומים של חרדה יותר מאשר תרופות אחרות שמשתמשים בהן לטיפול באפילפסיה.
מבנה פרמקולוגי.
אוקסקארבאזפין הוא נגזרת מבנית של קארבאמזפין עם קטון במקום אלקן על טבעת הדיבנזאזפין. הבדל זה עוזר להפחית את ההשפעה על הכבד וכן מונע צורות קשות של אנמיה או גרנולוציטופניה (ירידת פתע במספר תאי הדם הלבנים בדם) הקשורה בדרך כלל עם קארבאמזפין. למעט הפחתה זו בתופעות לוואי סבורים שיש לה אותו מכניזם של קארבאמזפין – דיכוי תעלות נתרן (שהיא, כנראה מכניזם הפעולה העיקרי) ומשתמשים בה לטיפול באותם מצבים.
תופעות לוואי.
אוקסקארבאזפין גורמת לסחרחורת, נמנום, ראייה מטושטשת או כפולה, עייפות ועלולה לגרום לכאבי ראש, בחילה והקאה. היא עלולה לגרום גם לקושי בריכוז וכבדות מנטלית. היא עלולה לגרום להיפונטרמיה (תת-נתרן בדם) (2.7% מן החולים) ולכן יש לבדוק רמות נתרן בדם אם החולה מתלונן על עייפות קשה. חלק מתופעות לוואי אלה (כמו כאבי ראש) ניכרות יותר זמן קצר אחרי נטילת התרופה והן נעלמות עם הזמן (בערך 60–90 דקות). צוינו גם השתוקקות למאכלים מלוחים, כמו צ'יפס ואימפולסיביות מוגדלת. תופעות לוואי אחרות כוללות כאבי בטן, רעד, פריחה, שלשול, עצירות, תיאבון מופחת ויובש בפה. גם רגישות העור לאור השמש עלולה לגדול וחולים עלולים לחוות כוויות שמש חמורות. תכיפות תופעות הלוואי עולה כאשר המינון היומי עובר 1200 מ"ג.
סיכונים אפשריים בפוריות.
אוקסקארבאזפין עלולה לגרום לאמצעי מניעה הנלקחים דרך הפה להיות פחות יעילים.
בניסויים בבעלי חיים (חולדות וארנבים) נצפו מקרים של אי-תקינות מבנית בעוברים וגילויים אחרים של רעילות התפתחותית (מוות ברחם, פיגור בגדילה). בעלי חיים אלה טופלו באוקסקארבאזפין בזמן ההיריון במינונים דומים למקסימום המומלץ לבני אדם.
אין מחקרים קליניים מספיקים ומהימנים של אוקסקארבאזפין על נשים בהיריון. עם זאת אוקסקארבאזפין קרוב מאוד במבנה שלו לקארבאמזפין הנחשב למזיק לבני אדם.
אמהות מניקות.
אוקסקארבאזפין והמטבוליט (תוצר של פעולת חילוף חומרים) שלו MHD מופרשים בחלב אם. בשל הסיכון האפשרי לתופעות לוואי קשות לתינוקות יונקים יש לקבל החלטה אם להפסיק את ההנקה או את נטילת התרופה כל זמן שהאם מניקה.
ארמיית הפאנצר החמישית (ורמאכט)
ארמיית הפאנצר החמישית, הידועה גם כקבוצת פאנצר מערב וקבוצת פאנצר אברבאך (בגרמנית: Panzer-Armee, Panzergruppe West, Panzergruppe Eberbach.5) הייתה ארמיית שריון גרמנית של הוורמאכט שנלחמה נגד כוחות בעלות הברית, תחילה במערכה בתוניסיה, ולאחר מכן במערב אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
שרידי הארמייה נכנעו בחבל הרוהר ב-1945.
היסטוריית שירות.
ארמיית הפאנצר החמישית הוקמה ב-8 בדצמבר 1942 בתור מסגרת פיקודית ליחידות פאנצר גרמניות, שנשלחו לתוניסיה החל מנובמבר 1942, כדי למנוע את כיבושה על ידי כוחות בעלות הברית, לאחר שהאחרונים השתלטו על מרוקו ואלג'יריה במסגרת מבצע לפיד. הארמייה לחמה לצדה של הארמייה האיטלקית הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות אפריקה. היא ביצעה מספר התקפות נגד מוצלחות כנגד כוחות בעלות הברית בצפון-מערב תוניסיה, אך לבסוף נאלצה להיכנע, יחד עם שארית כוחות הציר בצפון אפריקה, עם סיום המערכה בתוניסיה ב-13 במאי 1943. ב-30 ביוני 1943 פורקה הארמייה באופן רשמי.
נורמנדי.
הארמייה הוקמה מחדש ב-24 בינואר 1944 כקבוצת פאנצר מערב, העתודה המשוריינת של ה-OB West (הפיקוד הגרמני העליון במערב). שיטת ההפעלה של הארמייה במקרה של פלישה אנגלו-אמריקנית הייתה נושא למחלוקות רבות, כשמפקד ה-OB West גרד פון רונדשטט ומפקד קבוצת ארמיות B ארווין רומל מעדיפים שיטות פעולה שונות. רונדשטט האמין כי על קבוצת הפאנצר להישאר בעתודה במרחק בטוח מהחזית, ואז להשיב במתקפת נגד על חדירה של האויב. לעומתו, רומל היה משוכנע כי עדיפות בעלות הברית באוויר לא תאפשר לגרמנים חופש תנועה בהזזת כוחות גדולים, ולכן התעקש על פריסתם של הכוחות הרבה יותר קרוב לחזית. אולם כשבעלות הברית נחתו בצרפת ב-6 ביוני 1944, קבוצת הפאנצר מערב לא נעה, מאחר שהיטלר אסר על פקודיו להזיז את הארמייה ללא אישורו.
קבוצת הפאנצר ספגה אבדות קשות בלחימה נגד כוחות בעלות הברית בנורמנדי, ולבסוף נלכדו מרבית הדיוויזיות שלה בכיס פאלז. לאחר ששרידי קבוצת הפאנצר נמלטו מפאלז, הם נסוגו לעבר הגבול הגרמני.
ארדנים וגרמניה.
באוגוסט, שאריות היחידה אורגנו מחדש כארמיית הפאנצר החמישית. לאחר תקופה קצרה תחת פיקודו של יוזף דיטריך, הארמייה עברה לידיו של האסו פון מנטויפל. ארמיית הפאנצר החמישית השתתפה בקרבות קשים מול בעלות הברית בגבול הגרמני, כשדיוויזיות הפאנצר שלה סופגות אבדות קשות מידי מטוסי התקיפה של בעלות הברית.
בנובמבר 1944 הארמייה החלה להיערך בארדנים, לצדה של ארמיית הפאנצר השישית של האס אס שהוקמה זה מכבר. שתי הארמיות השתתפו בקרב על הבליטה, כשארמיית הפאנצר החמישית סופגת אבדות קשות בקרבות סביב בסטון ובקרבות השריון סביב דינאן וסלה. לאחר שהמתקפה הגרמנית הופסקה, הארמייה המשיכה בקרבות נסיגה לגבול גרמניה. במרץ 1945 השתתפה הארמייה במאמצים לחסל את ראש הגשר האמריקאי מעל הריין בגשר לודנדורף. לבסוף כותרה הארמייה בכיס הרוהר, ונכנעה ב-17 באפריל 1945.
טופולב Tu-204
טופולב Tu-204 הוא מטוס נוסעים צר-גוף רוסי לטווח קצר עד בינוני שפיתוחו החל בימי ברית המועצות בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, על מנת להוות תחליף למטוסי הטופולב Tu-154. המטוס נחשב למקביל למטוסי איירבוס A320 ובואינג 757 המערביים.
היסטוריה.
רעיון פיתוח המטוס עלה כבר ב-1973, אך לאורך השנים התוכניות השתנו עשרות פעמים בהתאם להשקת מטוסי בואינג חדשים, ורק בשנות ה-80 הואצו תוכניות הייצור. המטוס יוצר על ידי מפעל התעופה באוליאנובסק, כיום חברת "אוויה-סטאר" (Авиастар-СП), שנערך לייצורו הסדרתי כבר ב-1987. כיוון שהמטוס פותח לאחר סיום המלחמה הקרה, לא הוצמד לו קוד דיווח נאט"ו. עלות כל מטוס מגיעה ל-35 מיליון דולר.
טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-2 בינואר 1989 וב-1994 החלה טופולב לייצר את המטוס בייצור סדרתי. בפברואר 1996 נערכה הטיסה הראשונה של המטוס בקו סדיר, ממוסקבה למינרלניה וודי.
עתיד המטוס.
עד כה יוצרו 78 מטוסים מדגם זה, המשרתים חברות תעופה רוסיות כדוגמת Red Wings, ולדיווסטוק אוויה (Владивосток Авиа) וטראנסאארו, וכן קיימות הזמנות לעשרות מטוסים נוספים. במהלך השנים פותחו מספר גרסות מתקדמות של המטוס, בהן דגם הטופולב Tu-214 שמיוצר במפעל בעיר קאזאן בחסות תאגיד המטוסים המאוחד.