הטייפון פגע צפונית לאזור שחווה הרס רב מטייפון האיאן שנה לפני כן, כולל הרג של מעל 6,000 אנשים והשארת כ-4 מיליון ללא קורת גג. לקראת הגעת הטייפון, כמיליון אנשים ברחו מבתיהם למקלטים מוגנים או לאזורים מחוץ לטווח הסכנה בזכות התרעות מוקדמות כאשר מעל 120,000 אנשי צבא וכוחות ביטחון סייעו במיגון והכנות לסערה הצפויה. בנוסף הטייפון נחלש משמעותית בעת פגיעתו.
הטייפון עלה על הקרקע ליד העיר לגזפי שבדרום מזרח לוזון.
לאחר מכן הטייפון נחלש לרמה של סופה טרופית ופנה מערבה לכוון מנילה. נזקי הטייפון כוללים 19 הרוגים ולמעלה מ-900 פצועים.
Hagupit
מוריי ליינסטאר
מוריי ליינסטר
א.א. דוק סמית
ברוך קונשטט
הרב ברוך קונשטט (כ"ה בכסלו תרמ"ה, 1885 – ט"ו בשבט תשכ"ז, 1967) היה ממייסדי ישיבת קול תורה בירושלים ומראשיה.
תולדותיו.
נולד בפרשבורג שבסלובקיה לאברהם-אריה ופיירל קונשטט. נשלח ללמוד בישיבתו של הרב שמחה בונם סופר בעל השבט סופר, והיה מתלמידיו ומתלמידי בנו רבי עקיבא סופר. הוסמך על ידי בעל השבט סופר. בגיל 22, בהיותו עדיין תלמיד ישיבה, התמנה לרב ודיין בקהילת פולדה. בפולדה נשא את צפורה, בתו של אלחנן משה עמנואל. הקים בפולדא ישיבה, בין השאר בסיועו של הרב קלמן כהנא, ממנה השתלשלה לימים ישיבת קול תורה בראשותו בירושלים.
בליל הבדולח נשרף בית הכנסת שבעירו. ספר תורה ששרד נשמר בביתו כל השנים. במלחמת העולם השנייה נשלח לבוכנוואלד, יחד עם בנו יונה. אשתו פעלה לשחרורו. אחיה, מרדכי עמנואל (אביו של יונה עמנואל), השיג מסמך מזויף שאיפשר את שחרורו. במחנה בוכנוואלד נדר שאם יצא חי, יעלה לארץ ישראל ויקים בה ישיבה. עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בשכונת נחלת אחים. הוא נסע לחו"ל להעלות את אמו הישישה והיא נפטרה בירושלים ונקברה בשייח' באדר.
בירושלים פגש את הרב יחיאל מיכל שלזינגר, והם חברו יחד והקימו את ישיבת קול תורה, עבור צעירים משארית הפליטה של יהדות גרמניה. ישיבה זו הייתה הראשונה בארץ שבה התנהלו לימודי הקודש בעברית מקרב הישיבות החרדיות אשכנזיות.
נפטר בירושלים בט"ו בשבט תשכ"ז (26 בינואר 1967) בגיל 81 מלבד תפקידו בישיבה שימש גם כפוסק הלכה. נכדו, אברהם אריה, בנו של הרב אלחנן קונשטט, הוציא ספר שמקבץ שו"תים שעליהם ענה הרב ברוך. הספר נקרא "יענה ברוך".
בנו, הרב אלחנן משה קונשטט, התמנה תחתיו. חתנו הוא הרב קלמן כהנא.
מאוסינרם
מאוסינרם הוא כפר במדינת מגהלאיה, הודו, במרחק 65 קילומטרים מהעיר שילונג. הכפר מתואר בתור האזור הגשום ביותר בכדור הארץ, עם כמות גשמים שנתית ממוצעת של 11,872 מילימטרים, אך בפועל בעיר יורו שבקולומביה הייתה כמות גשמים שנתית ממוצעת של 12,717 מילימטרים בין השנים 1952 ו-1989, ובלופס דל מיקאי, הנמצאת גם היא בקולומביה, כמות הגשמים השנתית הייתה 12,892 מילימטרים בין השנים 1960 ו-2012. לפי ספר השיאים של גינס, במאוסינרם ירדה כמות גשמים של 26,000 מילימטרים בשנת 1985.
מידע נוסף.
מאוסינרם נמצאת בגובה של 1,400 מטרים מעל פני הים, 16 קילומטרים מערבית לעיירה צ'רהפונג'י, באזור גבעות קהאסי שבמדינת מגהלאיה. שם הכפר מכיל את המילה "מאו" שפירושה בשפת קהאסי אבן, וככל הנראה מתקשרת לכך שמגליתים נמצאים באזור מסביבה. גבעות קהאסי עשירות במגליתים כאלה.
אקלים ומשקעים.
לפי שיטת קפן, האקלים במאוסינרם הוא אקלים אוקיאני גשום במיוחד ובעל עונות מונסון ארוכות. לפי הנתונים שנאספו בעשרות השנים האחרונות, נראה שזהו האזור הגשום ביותר על פני כדור הארץ, או ליתר דיוק המקום בעל כמות הגשמים השנתית הגבוהה ביותר. מאוסינרם "סופגת" כמעט 12 מטרים של גשם בשנה ממוצעת, כאשר רוב הגשמים יורדים לארץ במהלך חודשי המונסון.
הודות לגובהו הרם יחסית, הכפר כמעט ולא זוכה למזג אוויר חם. הטמפרטורות הממוצעות החודשיות נעות מ-10 מעלות צלזיוס בחודש ינואר לקצת יותר מ-20 מעלות בחודש אוגוסט. על אף ממוצע הגשם השנתי הגבוה, ישנים חודשים בהם כמות הגשמים היא נמוכה יחסית, אלו הם החודשים דצמבר עד פברואר, בהם כמות המשקעים הממוצעת לא עולה על 60 מילימטרים. כמות משקעים נמוכה דווקא בחודשי החורף, מאפיינת גם כפרים וערים אחרות באזור.
ישנם שלושה גורמים עיקריים בזכותם כמות הגשמים במאוסינרם כה גבוהה:
ציוני דרך.
במאוסינרם נמצאת מערה הנקראת "מאוג'ימבוין", הידועה בשל הנטיפים שבה. בתוך המערה ישנם שני זקיפים שעוצבו על ידי הטבע בלבד והם דומים מאוד ללינגאם (סמל פולחן לאל שיווה).
נזירה ג'ונבלאט
נזירה ג'ונבלאט (בערבית: نظيرة جنبلاط; תעתיק מדויק: נט'ירה ג'נבלאט; 1890 - 27 במרץ 1951) הייתה מנהיגה פוליטית בלבנון במחצית הראשונה של המאה העשרים. היא הצליחה לשמור על שלום ויציבות בהרי השוף בתקופת הקולוניאליזם הצרפתי ששיאה היה בלבנון בשנת 1925. בזכות דרך ההנהגה הפוליטית שאפיינה אותה, היא מנעה התקפות מצד הקולוניאליזם הצרפתי על בני העדה הדרוזית בהרי השוף.
ביוגרפיה.
ג'ונבלאט נולדה בשנת 1890 בעין אל-קנא (عين القنى) בלבנון, במחוז הרי השוף שבו התיישבו בני העדה הדרוזית בלבנון. היא הייתה בתם של א-שייח' פארס ג'ונבלאט, ושל אמה א-שייח'ה פרידה סעיד ג'ונבלאט. ג'ונבלאט לא רכשה חינוך פורמלי. המנהגים והמסורת של העדה הדרוזית באותה עת, אסרו על הבנות ללמוד בבתי הספר. את החינוך קיבלה מסבתה, בדר אמאן א-דין (بدر امان الدين). היא חינכה אותה על פי המסורת והמנהגים של העדה והדת הדרוזית. בהמשך היא רכשה השכלה ולימודים מידי מורים פרטיים שהגיעו לביתה, שעיקרם היה לימוד השפות האנגלית והצרפתית. ההשכלה שרכשה והחינוך שקיבלה בבית, תרמו באופן משמעותי ליכולות שלה להנהיג ולכהן בתפקיד פוליטי, בתרבות שבה חל איסור מוחלט על נשים להשתתף בפעילות פומבית ובפרט בפעילות פוליטית.
היא התחתנה בגיל 15 עם פואד ג'ונבלאט, שהיה מושל מחוז הרי השוף בתקופת האימפריה העות'מאנית, ובתחילת המנדט הצרפתי בלבנון. בעלה נולד בשנת 1885 באל-מוכתארה (المختارة). כשהיה בן 8 אביו מת, והוא גדל אצל דודו. פואד ג'ונבלאט למד בבית הספר במחוזו, והמשיך את השכלתו הגבוהה באוניברסיטה האמריקאית בביירות. בשנת 1919 מונה כמושל מחוז הרי השוף. ב-6 באוגוסט 1922 נרצח ג'ונבלאט בוואדי עינבאל (وادي عينبال) על ידי שכיב והאב (شكيب وهّاب), שהיה אחד הפעילים במאבק נגד המנדט הצרפתי. לאחר מותו של בעלה, נותרה נזירה עם בתה לינדה ועם בנה כמאל ג'ונבלאט, שהיה בעת מותו של אביו בן ארבע. מטרתה של נזירה הייתה לשמור על מעמדה החברתי והפוליטי של משפחת ג'ונבלאט ולפיכך החליטה למלא את מקומו הפוליטי ואת תפקידו כמושל הרי השוף. בנוסף לכך, ראתה חשיבות בשמירת הכוח הפוליטי שהיה לבעלה, כדי להעבירו בהמשך לבנה כמאל. התקופה שבה הנהיגה נזירה ג'ונבלאט הייתה ייחודית, מכיוון שהזירה הפוליטית בתקופה זו נשלטה לחלוטין על ידי הגברים.
זהותה הפוליטית.
הפוליטיקה המקומית.
לאחר מותו של פואד ג'ונבלאט, שררה בארמון אל-מוכתארה (قصر المختارة) אווירה של בלבול ומתח פוליטי, מכיוון שהיורשים הזכרים של פואד היו עדיין ילדים. כתוצאה מכך, נוצר ואקום בפוליטיקה המקומית בהרי השוף. באותה עת התבסס המנדט הצרפתי, והתחזקה החלוקה וההפרדה של האזרחים לקבוצות פוליטיות קטנות. בשנת 1923 הגיש עלי ג'ונבלאט (علي جنبلاط), אחיו של פואד ג'ונבלאט, את התפטרותו מתפקיד קאימקאם של מחוז אל-שוף ועזב את ארמון אל-מוכתארה. בעקבות זאת, לקחה נזירה ג'ונבלאט על עצמה את המנהיגות הפוליטית של משפחת ג'ונבלאט והייתה לאישה הראשונה שהייתה מנהיגה בפוליטיקה הלבנונית ובהיסטוריה של העדה הדרוזית. השיקול העיקרי להחלטתה למלא את תפקידו הפוליטי של בעלה היה סלילת הדרך הפוליטית לבנה כמאל, שהיה בן ארבע שנים בעת מות אביו, כמנהיג פוליטי של הדרוזים בלבנון. אהבתה הגדולה לבנה גרמה לה להיות מנהיגה פוליטית בעצמה עד שיגדל וימלא בהמשך את מקומה. בעקבות כך, ההנהגה הפוליטית של הרי השוף נשארה בידי משפחת ג'ונבלאט.
בתחילת דרכה, התמודדה ג'ונבלאט עם השינויים הפוליטיים שהתרחשו בלבנון שהשפיעו על הרי השוף. תפקידה הפוליטי היה רגיש ושנוי במחלוקת, ומטרתה הייתה לשמור על רגיעה פוליטית. היא זכתה בכבוד והערכה מאנשי הפוליטיקה הלבנונים, הצרפתים והדרוזים. מיומנותה וכישוריה אפשרו לה להתקדם בתפקידה הפוליטי. האזרחים בהרי השוף העריכו אותה ונתנו בה אמון אחרי מות בעלה. ג'ונבלאט קיבלה את פני האזרחים בארמון אל-מוכתארה, הקשיבה למצוקותיהם, התעניינה בחיי היומיום שלהם ובמקור פרנסתם ועזרה להם. בנוסף, מסופר עליה כי זכרה את שמותיהם של האזרחים גם אם פגשה אותם פעם אחת בלבד. נזירה הקפידה לשמור על המסורת הדרוזית, וזכתה בשל כך לתמיכתם של הגברים הדרוזים השמרניים והדתיים בהרי השוף, שתרמה אף היא להגשמת שאיפותיה הפוליטיות. בשנת 1924 הצליחה לקבל את תמיכת השיח'-אלעקל (شيخ العقل), המנהיג הרוחני של הדרוזים בלבנון. הביקור הראשון שלו בארמון אל-מוכתארה היווה תמיכה רשמית בתפקידה הפוליטי. לאחר ביקורו, הייתה נזירה ג'ונבלאט לאחת מהמעוזים הפוליטיים המשפיעים ביותר בתקופה זו בהרי השוף ובלבנון.
פוליטיקה ושלטונות המנדט הצרפתי.
ג'ונבלאט המשיכה בדרכו הפוליטית של בעלה וידעה להתמודד כמוהו מול המנדט הצרפתי. הצרפתים ראו בתנועה הלאומית הערבית (الحركة الوطنية العربية) ובתנועת הנאורות הלאומית (النهضة القومية), איום על שליטתם בלבנון. לעומת זאת, ג'ונבלאט שמרה על עמדה פוליטית נייטרלית. היא אפשרה ניהול משא ומתן מדיני מול הצרפתים, תוך שמירה על האינטרסים של הדרוזים בהרי השוף, ובכך חיזקה את מעמדה הפוליטי בתוך העדה הדרוזית בלבנון.