שלמה מוסאיוף העיד במהלך ראיון טלוויזיוני כי בשנות השמונים של המאה הקודמת הגיעו אליו שני סוחרי יודאיקה ובידם מזוודה. הם הציעו לו "סחורה" שהייתה לא פחות מאשר חלקי האוטוגרף הטברני כתר ארם צובא החסרים, תמורת סכום של מיליון דולר. מוסאיוף טען בראיון כי בעת ההיא לא היה בידו סכום כסף גדול כל כך, ולכן העסקה לא התקיימה, לטענת העיתונאי מתי פרידמן בספרו "תעלומת הכתר" מוסאיוף הציע להראות לו את החלקים החסרים תמורת סכום כסף, ייתכן להשערתו שהחלקים החסרים של הכתר נמצאים בידי שלמה מוסאיוף.
חייו האישיים.
שלמה מוסאיוף ואשתו, עליזה, התגוררו בכיכר גרוונר שבשכונת מייפייר שבלונדון. הם הביאו לעולם שלוש בנות, דורית, תמר ושרון. בתם השנייה, תמר, עובדת בעסק המשפחתי. בתם הבכורה, דורית, היא רעייתו של נשיא איסלנד לשעבר, אולפור רגנר גרימסון.
שלמה מוסאיוף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן ב-2000.
דיודורוס איש סיציליה
מחוז מאריאמפול
טורפים אורבים
טורפים אורבים הם בעלי חיים טורפים אשר מעדיפים לחכות לטרפם במארב, במקום מוסתר, מוסווה ונוח לטורף וממנו לתקוף את הקורבן או להתקרב אליו בחרישיות.
דרך טריפה זו מועדפת על רוב הטורפים בעולם, גדולים וקטנים, כיוון שהיא הרבה יותר יעילה באנרגיה ממרדף פעיל או מאבק ממושך וברוב המקרים גם יותר בטוחה ומהירה מציד פעיל. היא משמשת אפילו צמחים טורפים או פטריות טורפות שונות.
רוב הטורפים בשיטה זו יחכו בשקט עד שהטרף יתקרב אליהם ממקומם החבוי וברגע שהוא מספיק קרוב ופגיע הם יהרגו אותו במהירות על ידי נשיכה בצוואר, הזרקת ארס או שאיבה מהירה של הטרף לפיהם. חיות אחרות יחכו לטרף באזור שהוא יתקרב אליו כגון שפת מים באזור יבש או פרח לחרקים יונקי צוף ושם יתקפו. אחרים פשוט מפתים את הטרף לבוא אליהם לתוך הלסתות על ידי פתיון או אור מושך.
יונקים.
בין היונקים הבולטים מטורפי המארבים הם החתוליים למינם. החתולים לא בנויים לריצה לטווח ארוך או למאבקים ממושכים ולכן הם מעדיפים להסתוות לטרף, לחכות לו במקום שבו הוא פגיע ואז לקפוץ עליו ולשבור את חוליות הצוואר שלו או לנשוך אותו בגרון עד שייחנק. חתולים אורבים מתמחים שונים כוללים את הנמר, היגואר, הפומה והאוצלוט, אך גם חתול הבית. גם כמה סמורים כמו הדלק וההרמין ממתינים למכרסמים קטנים ליד מאורתם והורגים אותם בנשיכה. הדוב הלבן מחכה לכלבי ים שיגיחו מחור בקרח וכלב הים הנמרי מחכה לפינגווינים שיצללו ואז תוקף אותם בהפתעה מתחת למים. גם מספר פרימטים ננסיים כמו לוריס איטי, גלגו וטרסיוס עוקבים לאט אחרי טרפם וחוטפים אותו במהירות בעזרת ידיהם.
עופות.
רוב העופות לא שמים מארב לטרפם. חלק מעופות המים כמו האנפות מורטים נוצות קטנות ומחכים לדגים שינסו לאכול את הנוצה. השלדג תוקף מצלילה מהאוויר והבזים מתעופפים במהירות אל טרפם מבלי שיבחין בהם. מומחים גדולים יותר בכך הם דורסי הלילה כמו לילית השלג שמתעופפים בחשיכה מוחלטת, ואינם משמיעים קול כשהם עפים למאורת עכבר שאינו חושד בדבר.
זוחלים ודו-חיים.
אלו בין היצורים המותאמים ביותר למארבים. הנחשים הם מומחי מארבים גדולים ומתמחים בדרכי מארב שונות. חלקם, כמו הפיתון והאנקונדה, מחכים מתחת למים לחיות צמאות. אחרים כמו הבואה ורב-חנק איזמרגדי מוסווים על העץ ותופסים עופות החולפים לידם. הביטיס נראה כמו עלים יבשים, הנחש השוטני נראה כמו עלה צר והעכן מתחבא בחולות ורק ראשו הקטן מציץ החוצה. חלקם גם מפתים את הטרף לבוא כמו פתן המוות ומוקסין המים הצעירים, בעלי זנב שזז כמו תולעת לפיתיון. הם יכולים לנוע מאוד מהר כמו נחשי הממבה והגומצן. הם הורגים את הטרף במהירות על ידי הכשה, בליעה או חניקה חזקה והרג במקום.
מבין הלטאות הבולטות ביותר הם הזיקיות שיכולות להחליף צבעים ולתפוס טרף שמרוחק מהם יותר מ-2 מטר על ידי לשונם הארוכה והדביקה. לטאות אחרות כמו שממיות מחכות לחרקים ליד מנורות ותופסות אותם כשהם מתקרבים.
הדו-חיים פשוטים יחסית ומחכים לטרף על שפת מים או באזור אחר ואז קופצים לעברו עם לשונם הדביקה. חלקם כמו צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה מפתים את הטרף לעבר הפה הגדול שלהם. אחרים מוסווים כמעט לגמרי ויכולים לשאוב מה שעובר לידם כמו אצל הצפרדע פיפה מצויה.
יכולת השאיבה נמצאת גם אצל כמה צבים טורפים כמו המטמטא ששואבים כל חיה קטנה שמתקרבת אליהם. צבים טורפים נוספים הם צב אליגטור מצוי שפוער את פיו הענקי ומציג לשון דמוית תולעת שמושכת דגים קטנים לפיו. צבים אחרים מוסווים ושוכבים מתחת לבוץ בהמתנה לטרף כמו אצל צב רך אסייתי ענק.
התנינאים מותאמים ביותר למארבים בביצות ובשפת מקווי מים או נהרות. לרוב התנין שקוע מתחת למים, בלתי נראה לחיות המגיעות לשתות ולעיתים התנין נראה כבול עץ צף. הוא מחכה שחיה כלשהי לא תיזהר, מזנק לעברה, נושך אותה בעוצמה וגורר אותה לתוך המים על ידי לסתותיו ושם מטביע אותה למוות. תנינים מסוימים גם שוכבים בבוץ ללא תנועה מחכים לחיה צמאה שתגיע. כולם בעלי לסתות חזקות ביותר שתופסות במהירות את הטרף.
דגים.
דגים שונים מתמחים בהסוואה תת-מימית ובציד ממארב. בי הבולטים ביניהם ניתן למנות את דג התנין וזאב הנהר שאורבים מבין צמחים ותוקפים במהירות גבוהה דגים קטנים. אחרים שוכבים על קרקעית הים ותופסים מי שמתקרב כמו מיני הסולית, החשמלנים, הכרישטיחיים וכרישי המלאך. גם סוסוני הים, האבנון, דגי העלה ופיתיונאיים שואבים במהירות יצורים קטנים מהם, כולם מוסווים ודומים לצמחים או אבנים ולא לחיות טורפות. דג הזהרון שואב יצורים קטנים ופורש את זרועותיו שלא יברחו בזמן. בעומק הים דגי החכאי מפתים דגים לבוא לעברם על ידי פתיון נוצץ ליד שיניהם המרושעות. לעומתם המורנה והדקר, מחכים מבין האלמוגים והסלעים לטרף לא זהיר שיעבור.
חלק מהדגים צדים חיות יבשתיות והם עושים זאת על ידי קפיצה לעברם כמו הארואנות או יורקים לעברם כמו דג הצלף.
חסרי חוליות.
העכבישים מכינים מארבים שונים בדרכיהם. הצורה הידועה ביותר שלהם היא טווית רשת לוכדת כמעט בלתי-נראית לטרפם. עכבישים אחרים רודפים בשקט אחרי הטרף כמו הזאבניים או מפתים את הקרבנות על ידי ריחות של נקבות והזכרים נתפסים ברשת (בייחוד עכבישי בולאס). ככה נוהגים מספר פשפשים, בייחוד ממשפחת הטורפניתיים. אחרים כמו המשפכניים והמסוטליים חופרים בור באדמה, קוברים אותו וכשחרק קטן עובר ליד, הוא נתפס. העכבישים ממשפחת הדינופידיים טווים קורים בין זרועותיהם ומפילים על חרק שעובר מתחת והקופצן קופץ על חרקים אחרים. עכבישי הסרטביש כמו גמלי שלמה מסוימים מחכים על פרחים לחרקים לא זהירים, כשהם נראים בדיוק כמו הפרח. זחלי יתוש ה-Arachnocampa מניו זילנד טווה קורים ואח""כ מפתה חרקים על ידי אור מקצה גופו.
הארינמל הזחל מייצר גומת חול וכשנופלת לתוך הגומה נמלה היא מחליקה בחול עד לאמצע הגומה שם ניצב הזחל. כמותו מתנהגים זחלי חיפושיות מסוימות (ממשפחת הרצניתיים) שמחכים בבור מסווה ובקצהו הלסתות של הזחל הטורף.
במים ישנם טורפי מארב כמו התמנון והדיונון שמשנים את צורתם וצבעיהם בצורה יוצאת דופן ומתקיפים במהירות עם זרועות גדולות לתוך פיהם הארסי. יצורים אחרים כמו זחלי שפיריות וחרקי מים גדולים מוסווים ותוקפים יצורים קטנים על ידי לסתותיהם הגדולות. לעומתם שושנת הים נראית כמו צמח בלי צבעי הסוואה וכך היא מפתיעה מיני סרטנים ודגים קטנים.
שאקי (ליטא)
שאקי () היא עיר בליטא, אחד היישובים הוותיקים בליטא, המשמשת כמרכזו המנהלי של מחוז משנה שאקי במחוז מריאמפולה שבדרום-מערב המדינה. הייתה לפני השואה שטעטעל טיפוסי.
היסטוריה.
היישוב בשאקי הוא מהוותיקים בליטא, וקיים לפחות מאמצע המאה ה-14. עד המאה ה-18 היו אדמות העיר וסביבתה בבעלות פרטית של נסיכי בית צ'רטוריסקי, בשנת 1776 קיבלה העיירה זכויות מגדבורג ובמקביל הותר ליהודים להתיישב בה.
אוכלוסיית הסביבה, איכרים ליטאים לצד יהודים, נוצלה במשך השנים בידי בעלי אחוזות, ולכן במרד האצילים הפולנים נגד השלטונות הצאריים ב-1863 נמנעו חלקים גדולים מהאוכלוסייה מהשתתפות במרד לצד האצילים.
בתקופת ליטא העצמאית הוכרזה שאקי כעיר מחוז והוקמו בה מוסדות מנהלה אזוריים ומוסדות שלטון אחרים. למרות מאמץ מודע של השלטונות להטות את המאזן הדמוגרפי לטובת אוכלוסייה ליטאית אתנית, מילאו יהודים תפקידים בכירים במנגנון העירוני, וארבעה יהודים כיהנו במשרת ראש העיר שאקי.
יהדות שאקי.
יהודים החלו מתיישבים בשאקי בשנות ה-70 של המאה ה-18.
במפקד האוכלוסין של 1897 מנו יהודי העיירה 1638 תושבים מתוך כ-2100 תושבים, למעלה מ-74 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בעת נסיגת הצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה, ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, רצחו מספר יהודים, השחיתו רכוש ושרפו ספרי תורה. בעקבות אירועים אלו נטשו רוב יהודי שאקי את העיר, וחלקם שב והתיישב בה עם הכיבוש הגרמני ולאחר תום המלחמה.
רוב התעשייה הקלה בעיר היה בבעלות יהודית, והבנק העממי בעיר אף הוא היה בבעלות ובניהול יהודים.