בדצמבר 1990, בשיאה של עליית יהודי ברית המועצות, התקבלה החלטה במשרד התעשייה והמסחר בשיתוף משרד האוצר, להשתמש במודל החממות העסקיות (Business Incubators), שהיה נהוג במספר מקומות בעולם, לצורך קליטת מדענים מקרב העולים החדשים מברית המועצות, ולהקים חממות המדגישות את הפן הטכנולוגי-חדשני ולא רק זה העסקי. החממות הראשונות ("מרכזי יזמות טכנולוגית") הוקמו בדימונה, אופקים, רמת הגולן, רחובות ובטכניון. תקציב הפרויקט בשנת פעילותו הראשונה היה מיליון שקל.
תוך שנה מתחילת הפרויקט פעלו כבר 10 חממות בכל רחבי ישראל, בעיקר באזורי פריפריה. בראשית הפרויקט בוצעה ההשקעה בישראל באמצעות "קרן יוזמה" ותוכנית יוזמה. תוך 3 שנים צמח הפרויקט להיקף של 28 חממות. בכל שנה נקלטו בחממות בין 80 ל-100 פרויקטים חדשים וסה"כ כ-2000 פרויקטים עד שנת 2009. בראשית שנות ה-2000 חממות רבות הופרטו, וב-2010 כל 24 החממות הטכנולוגיות הפזורות בארץ עברו מהלך של הפרטה, כשתחתיהן פעלו כ-150–200 חברות הזנק בכל זמן נתון. בנוסף אליהן פעלו 2 חממות תעשייתיות, המשקיעות במיזמים מוטי טכנולוגיה, הנדסה ועיצוב תעשייתי. ב-2009 הסתכם תקציב החממות ב-186 מיליון שקל.
המודל הייחודי שפותח בישראל, המוכר לעיתים בעולם בתור "המודל הישראלי, מתמקד בתמיכה בפיתוח טכנולוגיה חדשנית, בשלב שבו הסיכון גבוה, ולכן מרבית המשקיעים הפרטיים אינם מוכנים להשקיע מכספם, ולכן המדינה מוכנה לקחת במקומם את רוב הסיכון. במודל הישראלי כ-85% מכספי ההשקעה מגיעים לפרויקטים עצמם, בשונה מהמודל האמריקאי, שם חלקה העיקרי של ההשקעה מגיע לחממה עצמה לצורכי תפעול. הזיכיון לניהול חממה ניתן למספר שנים, ונקבע על ידי מכרז תחרותי המפוקח על ידי מנהלת החממות.
הקריטריונים קובעים כי "על החברה הנתמכת להיות מבוססת על רעיון טכנולוגי שיש בו חדשנות ואשר מטרתו פיתוח מוצר בעל פוטנציאל שיווקי המיועד לשוק משמעותי". כמו כן ייצור המוצר המפותח ייעשה בישראל, והקניין הרוחני של הטכנולוגיה המפותחת לא יועבר לחו"ל.
כל פרויקט שוהה כשנתיים בחממה ותקציבו בתקופה זו נאמד בין 2 ל-5 מיליון שקל (כ-600,000 דולר עד 1.5 מיליון דולר), כאשר המדינה מממנת כ-85% מתקציב זה, בעוד החממה מחויבת לממן את 15% הנותרים, לכל הפחות. ישנן, עם זאת, מספר חממות שמשקיעות מעבר למינימום. חלוקת האחזקות בחברה בין היזמים לחממה נקבעת במשא ומתן. השקעות נוספות בסיבובים מאוחרים יותר, פתוחות למשא ומתן עסקי חופשי. את המענק מחזירה החברה כתמלוגים למדינה רק מתוך מכירותיה העתידיות (3% ממכירותיה לשנה) או אקזיט, במידה שהיא מצליחה להגיע לשלב זה.
החממות הטכנולוגיות בארץ לרוב מתמקדות בתחומים שבהם יש מיעוט השקעות הון סיכון או שמדובר בחברות שזמן ההגעה שלהם לשוק גבוה, כגון תחומי מכשור רפואי, פרמצבטיקה, קלינטק, פודטק וביוטכנולוגיה.
בעבר החממות נוהלו על ידי מִנְהֶלֶת החממות הטכנולוגיות, תחת לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה. ראש מנהלת החממות מ-1990 ועד 2008 הייתה עו"ד רנה פרידור, ואחריה מונה יוסי סמולר, ו מ-2014 ועד 2021 אניה אלדן. ב-2016 הפכה לשכת המדען הראשי לרשות החדשנות ומאז עברה התכנית לרשות והיא אחת מהתוכניות המרכזיות בחטיבת ההזנק ובה כ-20 חממות טכנולוגיות הפועלות בכל עת.
אדמונית עשבונית
אדמונית עשבונית (שם מדעי: "Paeonia lactiflora"), הקרויה לעיתים אדמונית סינית, היא צמח רב-שנתי בעל פרחים הגדל בר במזרח הרחוק, באזורים גבוהים וקרים בטיבט, סין, יפן וסיביר. כמו מרבית מיני האדמונית היא בעלת פריחה גדולה בצבעים בהירים וחזקים, ואחת ממיני האדמונית הפופולריים ביותר בגידול תעשייתי למטרות נוי ומסחר בפרחים.
מאפיינים.
הצמח לרוב מתנשא לגובה של 60 עד 100 ס"מ, ובעל עלים מורכבים באורך של 20-40 ס"מ. ניצני הפרחים קטנים ועגולים, ונפתחים כל אחד לפרח עגול בעל היקף של 8-16 ס"מ, ולו בין 5 ל-10 עלי כותרת. צבעי הבר של האדמונית העשבונית הם ארגמן, ורוד ולבן, וצבע האבקנים צהוב.
קבוצות זנים.
אדמונית עשבונית תורבתה במרוצת השנים למספר רב של זנים. אלו מתחלקים לשלוש קבוצות:
גידול בארץ.
אדמונית עשבונית היא גידול מסחרי בישראל, עם תפוקה של כמיליון יחידות בשנת 2006. מרבית הפרחים מיוצאים לשווקים האירופאים, ומתחרים עם המגדלים ההולנדיים והגרמנים. ענף גידול האדמוניות החל בארץ בשנות התשעים, תוך ניצול של אזורים הרריים וגבוהים על מנת לדרבן פריחה מהירה. בהמשך, פותח הענף לגידול בחממות. למידע נוסף על גידול מסחר באדמונית עשבונית, ראו בערך הסוג.
זנים מתורבתים.
מנויים מטה חלק מהזנים המתורבתים הפופולריים ביותר בגידול תעשייתי ובתצוגות מקצועיות. קיימים פרט להם עשרות זנים מבוססים שונים, ועוד זנים צצים מדי שנה.
פרספוליס (סרט)
פרספוליס (Persepolis) הוא סרט אנימציה בבימוים של מרג'אן סטראפי ווינסנט פארונו. הסרט מבוסס על סדרת הרומנים הגרפיים האוטוביוגרפיים "פרספוליס", פרי עטה של מרג'אן סטראפי, העוקבים אחר ילדותה ונעוריה של מרג'אן בצל המהפכה האיראנית, על רקע מלחמת איראן–עיראק.
הסרט יצא לאקרנים לראשונה בצרפת ב-23 במאי 2007, הסרט המתורגם לאנגלית הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2007.
עלילה.
מרג'י בת העשר, מתגוררת בטהראן עם הוריה החילונים בעלי השקפות עולם סוציאליסטיות ופמיניסטיות השייכים לשכבת משכילים בני המעמד הבינוני. הוריה התנגדו למשטרו של השאה בו ראו דיקטטורה ואמה אף יצא להפגין בהפגנות בתקווה לכינון משטר דמוקרטי באיראן.
משטר השאה אמנם הופל, אך במקומו עלה לשלטון האייתולה רוחאללה ח'ומייני אשר שינה קיצונית את החוקה במדינה. ח'ומייני, דיכא את האישה והוריד משמעותית את מעמדה בחברה, קבע את השריעה כדין העליון במדינה ולמעשה כפה את האסלאם על כל אזרחי איראן, מוסלמים ולא מוסלמים.
מרג'י שעד גיל 10 גדלה תחת משטרו החילוני והפרו-מערבי של השאה, מתקשה להסתגל למציאות החדשה. בעקבות החוקים החדשים, נסגר גם בית ספרה הדו לשוני והוחלה הפרדה מגדרית במוסדות ציבוריים במדינה, בהם גם בתי הספר. מרג'י מאזינה למוזיקת פאנק, אשר נחשבת ל"מוזיקה מערבית" ואסורה בחוק וחובבת מסיבות ריקודים, אשר גם הם, כמסיבות מעורבות אסורות. היא מסרבת לעטות את הרעלה ומתקשה להסתגל לקוד הלבוש החדש. דודה של מרג'י היא מהפכן, והיא הייתה מאוד קשורה אליו. כאשר הוצא להורג, הדבר השפיע עליה מאוד.
בעקבות המצב הקשה במדינה ופרוץ מלחמת איראן–עיראק החליטו הוריה של מרג'י לשלוח אותה לאוסטריה על-מנת שתבנה את חייה במדינה דמוקרטית. מרג'י מתקשה להסתגל לגלות. היא מכירה חברים, ואחרי זמן מה שבה להסתגר. היא חשה שונה מכל שאר האנשים. היא אף חווה מספר אהבות, שמסתיימות לא טוב. לבסוף היא נופלת למשכב, וכאשר היא מחלימה היא חוזרת לטהראן. שם היא לומדת באוניברסיטה, מכירה חברים נוספים, ואף מתאהבת בבחור. בגלל חוקי המדינה הנוקשים הם נאלצים להנשא מוקדם מהמתוכנן. לאחר כשנה מרג'י מבינה כי אינה אוהבת את בעלה, ומחליטה לעזוב אותו ואת המדינה בפעם השנייה. הסרט מסתיים כשהיא מגיעה לצרפת ולדרכה החדשה.
פרסום.
הסרט, בדומה לסדרת הספרים, זכה להצלחה רבה הן באירופה והן בארצות הברית. הסרט הוקרן בישראל במסגרת פסטיבל הקולנוע בירושלים וזכה בפרס "ברוח החופש" לזכרו של וים ון ליר המוענק לסרטים העוסקים בחופש הביטוי, חופש הדת וזכויות האזרח. בעת הקרנת הסרט, היה האולם מלא וצופים אף ישבו על הרצפה בעת ההקרנה.
ממשלת איראן אסרה בתחילה את פרסום והפצת הסרט באיראן, אך לאחר מכן ועדת הצנזורה האיראנית אישרה הקרנות מוגבלות בסינמטקים בטהראן, וקיצצה 6 סצנות מיניות בסרט. הוא נחשב לאחד הסרטים הפופולריים בשוק הפיראטי באיראן. כמו כן, הצליחה שגרירות איראן בתאילנד למנוע את הקרנת הסרט בפסטיבל הסרטים בבנגקוק. לאחר הקרנת הסרט בפסטיבל קאן, אמר יועצו התקשורתי של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד כי "פרסופליס" והפניית אור הזרקורים אליו בקאן עולים בקנה אחד עם האיסלאמופוביה ומציגים באופן לא מציאותי את "הישגיה המפוארים של המהפכה האסלאמית".
אירועים.
ללא תאריך מדויק:
נפטרו.
ללא תאריך מדויק:
שלם (אל)
שָׁלֶם (באוגריתית 𐎌𐎍𐎎) הוא אל השקיעה במיתולוגיה הכנענית, ותאומו של שחר אל הזריחה. שניהם נולדו כתוצאה מיחסי מין בין ראש הפנתיאון הכנעני אל לבין "אתֿרת ורחמי", כלומר האלה אשרה והאלה ענת או שם כפול של האלה אשרה. סיפורם מוזכר בשירה האוגריתית ב"שיר האלים הנעימים והיפים".
שמו מופיע כרכיב תיאופורי בכתבי אוגרית בשמות 𐎛𐎍𐎌𐎍𐎎 (אִלשלם), 𐎁𐎓𐎍𐎌𐎍𐎎 (בעלשלם), ו-𐎕𐎄𐎖𐎌𐎍𐎎 (צדקשלם), וכן בשם התאופורי הפיניקי 𐤉𐤊𐤍𐤔𐤋𐤌 (יכנשלם).
מניחים כי מקור השם "ירושלים", או במקור "ירושלם", הוא: 'ירה-שלם' כלומר: "[העיר ש]יסד שלם", או "העיר שהורתה (נולדה מזרעו של) שלם". בספר בראשית מתואר מלכיצדק כמלך העיר שלם וככהן לאל עליון.
באכדית, šúl-mu היא שקיעה.
לקות
לקות היא אחד מסדרה של מושגים המתארים מוגבלות בכשירות גופנית, נפשית או קוגניטיבית של אדם. להלן הגדרותיו של ארגון הבריאות העולמי לסדרת מושגים זו ההולכות ונעשות מקובלות החל משנות ה-80 של המאה ה-20 על הגורמים הטיפוליים ובשפת היום-יום. המשך ערך זה משווה את הגדרת המושג לקות להגדרות אחרות של מוגבלות.
הגדרות ארגון הבריאות העולמי.
ארגון הבריאות העולמי רואה את הלקות כפועל יוצא של שילוב שני גורמים: שונות פתולוגית של הפרט ותנאי סביבתו. ראיית מושג הלקות כתלוי בשני גורמים אלה נקראת "המודל החברתי". זאת בניגוד לגישה המכונה "המודל הרפואי", שמקבלת את החברה והסביבה כנתון שאין לשנותו ורואה את הלקות כנובעת כולה מפגם רפואי בפרט.