זמן קצר לאחר שוויסקרה הודיע על פיזור הקונגרס, הגוף המחוקק סירב להכיר במעשיו של הנשיא, הכריז על ויסקארה כמושעה מהנשיאות ומינה את סגנית הנשיא מרצדס אראוס כנשיאת פרו הזמנית. למרות זאת, גורמים בממשל הפרואני הצהירו כי פעולות הקונגרס בטלות מאחר שהגוף נסגר רשמית בזמן ההכרזה על החלטות אלה. בליל 30 בספטמבר התכנסו פרואנים מחוץ לארמון הרשות המחוקקת כדי למחות נגד הקונגרס ולדרוש את הרחקת המחוקקים בעוד ראשי הצבא הפרואני נפגשו עם ויסקרה והודיעו שהם עדיין מכירים בו כנשיא פרו ומפקד הכוחות המזוינים.
התפטרות אראוס.
במהלך ערב 1 באוקטובר 2019 התפטרה מרצדס ארואס, שהוכרזה על ידי הקונגרס כנשיאה זמנית, מתפקידה. ארואס התפטרה, בתקווה שהמהלך יקדם את קיום הבחירות הכלליות החדשות שהוצע על ידי ויסקרה ונדחה על ידי הקונגרס. נשיא הקונגרס פדרו אולאצ'אה הושאר לרגע ללא מילים כאשר הודיעו לו על התפטרות אראוס במהלך ראיון. באותה תקופה אף מוסד ממשלתי או ממשל זר לא הכירו בארואס כנשיאה.
קביעת בחירות חדשות.
ויסקרה הוציא צו הקורא לבחירות הפרלמנטריות ב-26 בינואר 2020. ארגון מדינות אמריקה פרסם הודעה בה נאמר כי בית המשפט החוקתי יכול לקבוע את חוקיות מעשיו של הנשיא ויסקרה ותמך בקריאתו לבחירות פרלמנטריות, באומרו "זהו צעד בונה כי בחירות נקראו בהתאם למסגרות הזמן החוקתיות ושההחלטה הסופית נופלת לפתחו של העם הפרואני".
תגובות.
כריסטין ארמריו מהסוכנות Associated Press כתבה, "פיזור הקונגרס סלל את [הדרך של] פרו למשבר החוקתי העמוק ביותר שלה מזה כמעט שלושה עשורים, ויכול להיות שהוא גם תחילתו של פרק סופי עגום לשושלת הפוליטית הבולטת ביותר במדינה. כאשר הושבת הפרלמנט לאחרונה בשנת 1992, ישב האיש החזק אלברטו פוג'ימורי בארמון הנשיאות וירה את היריות. 27 שנה קדימה, ועכשיו זו המפלגה בהובלת בתו הבכורה שבועטת".
סקרי דעת קהל של מכון המחקר הפרואני IEP הראו כי 84% מהנשאלים תמכו בצעד של ויסקרה לפיזור הקונגרס.
ועדת שביתת הנשק ישראל-סוריה
המשבר החוקתי בפרו
סיקורסקי S-97
סיקורסקי S-97 ריידר הוא מסוק סער קואקסיאלי משולב, המבוסס על הטכנולוגיות שנוסו במסוק S-69 ובמסוק X2. המסוק פותח על ידי סיקורסקי ונבנה עבור צבא ארצות הברית בתור הצעתם לתוכנית סייר אווירי חמוש. המסוק עשה את טיסת הבכורה שלו ב-22 במאי 2015.
למסוק שני רוטורים ראשיים המותקנים זה מעל זה וסובבים בכיוונים מנוגדים, המונעים את הצורך ברוטור זנב לייצוב ומאפשרים התקנת מדחף אחורי שמקנה לו ביצועי טווח ומהירות גבוהים.
פיתוח.
הניסיון המוקדם ביותר של סיקורסקי במסוק מהיר עם רוטור קואקסיאלי היה ה-סיקורסקי S-69 שטס בשנות השבעים בתוכנית ניסוי כושלת. מהירותו המרבית הייתה מעל 260 קשר (480 קמ"ש), אך הוא סבל מצריכת דלק מופרזת, מורכבות מכנית ורעידות שהצריכו יכולת שיכוך שלא הייתה קיימת. הגורמים האלה הקשו על תפעולו והובילו לביטול התכנית. בעיות אלה נפתרו ברובן בתוכנית פיתוח של מסוק X2 שבשנת 2010 השיג מהירות שיא של 260 קשר (480 קמ"ש).
תוכנית הפיתוח של ה-S-97 החלה רשמית ב-20 באוקטובר 2010. המסוק יועד להתמודד במכרז של צבא ארצות הברית להחלפת את מסוקי הבל OH-58 קיואה. סיקורסקי תכננה לבנות שני אבות טיפוס למסוק. אחד מהם תוכנן לשמש לניסויי טיסה, ואילו השני כמדגים טכנולוגי. אב הטיפוס הראשון תוכנן לטוס בסוף 2013 או 2014 אך ייצורו התעכב. בפברואר 2014, הרכבתו של אב הטיפוס הראשון S-97 הסתיימה והמסוק טס את טיסת הבכורה ב-22 במאי 2015. באוגוסט 2017 המסוק חווה "נחיתה קשה" במהלך ניסוי בריחוף בצמוד לקרקע, והיא גרמה פציעות חמורות לשני הטייסים ונזק ניכר למבנה המסוק: קריסת כני הנסע ופגיעה בכל להבי המדחפים. ביוני 2019 המסוק חזר לטיסה לאחר תהליך שיפוץ והצליח להגיע למהירות של 190 קשר (350 קמ"ש).
סיקורסקי השקיעה 150 מיליון דולר ויחד עם 54 הספקים שלה (המספקים 90% מהחלקים) הוציאו את סכום כולל של 200 מיליון דולר על שני אבות הטיפוס, מתוך שאיפה להגיע ליעד עלות של 15 מיליון דולר למסוק. עם זאת צבא ארצות הברית ביטל את המכרז והחליף את מסוקי ה-OH-58 במסוקי AH-64 אפאצ'י ותיקים מכוחות המשמר הלאומי למשימות סיור חמוש. חברת סיקורסקי החלה לחפש שווקים בבהילות הציעה את מכירת ה-S-97 ביחידות בודדות לטובת החלפת מסוקי אפאצ'י שהתרסקו. עתה סיקורסקי בוחנת יישומים אזרחיים עבור ה-S-97, כגון הובלת כוח אדם בין אסדות קידוח ליבשה.
צבאות זרים גילו עניין ב-S-97. אם כי ייתכן שייצוא מסוק מתקדם זה יהיה בעייתי מבחינת מדיניות הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
נוסף למסוק S-97, סיקורסקי מפתחת סדרת מסוקי סער קואקסיאליים ובניהם ה-SB-1 דפאיינט המפותח בשותפות עם חברת בואינג.
אם ה-S-97 ייכנס לייצור סדרתי ולשימוש, הוא צפוי להיות המסוק הסדרתי המהיר בעולם.
עיצוב.
המסוק מבוסס על עיצובי מסוקים הקודמים ה-S-69 (שהיה בשימוש נאס"א) ועל טכנולוגית שפותחו ב-X2.
בהשוואה ל-בל OH-58 קיואה, ה-S-97 מהווה קפיצה משמעותית בביצועים, כגון מהירויות שיוט גבוהה מ-200 קשר (370 קמ"ש) תוך נשיאת נשק, ביצועי פנייה של 3 ג'י וביצועי ריחוף גבוהים.
עיצובו (שני רוטורים ראשיים עם מדחף בזנב) מאפשר למסוק סייג מהירות גבוה משמעותית מהמסוקים העכשוויים. ה-S-97 צפוי לשייט במהירות של 410 קמ"ש, וזאת בהשוואה למסוקים UH-60 ו-CH-53 שמהירותם המרבית היא 360 ו-341 קמ"ש בהתאמה.
ה-S-97 יהיה מסוגל לשאת עד שישה נוסעים, בנוסף לשני אנשי צוות אוויר היושבים בתא הטייס זה לצד זה. עם זאת, צפויה למסוק יכולת הטסה על ידי טייס בודד ואף יכולת איוש אופציונלי - טיסה אוטונומית של כלי הטיס במשימות שלא דורשות צוות אוויר, כגון נשיאת משא לא קריטי.
סיקורסקי מכוונת גם לעלות תפעולית של 1,400 דולר לשעת טיסה.
מפרטים.
מאפיינים כלליים.
משקל ברוטו: 4,057 ק"ג
משקל המראה מריבי: 4990 ק"ג
קוטר הרוטור הראשי: (2 רוטורים קואקסיאליים) 34 רגל (10 מ')
מהירות שיוט: 250 קמ"ש בלי מדחף; 410 קמ"ש עם מדחף
טווח: 570 ק"מ (350 מייל)
אורך: 35 רגל (11 מטר)
מנוע: 1 × General Electric YT706
פרופלור: 6 להבים (אורך 2.1 מטר ללהב)
חימוש.
תותחים: 50 מקלע קל
רקטות: תרמיל עם 7 רקטות
היפרטרופיה של החדר הימני
היפרטרופיה של החדר השמאלי
גשר צר מאד
גשר צר מאד הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בסוף 1985 בבימויו של נסים דיין, שכתב גם את התסריט ביחד עם חיים חפר. עם אהרן איפלה וסלווה נקארה בתפקידים הראשיים. העלילה היא סיפור אהבה בלתי אפשרי בין קצין במילואים בתפקיד תובע בממשל הצבאי ברמאללה לבין אלמנה פלסטינית נוצרייה, על רקע המתיחות ב.
הפקה.
הפקת הסרט החלה בשנת 1984, תחילה על ידי יהורם גאון והמפיק איצ'ו נהר, על פי סיפור קצר מאת חיים חפר. לאחר שביצעו כמה צילומי רקע החליטו השניים לנטוש את הפרויקט, ונסים דיין רכש את זכויות ההסרטה של הסיפור.
דיין בחר ללהק לסרט שחקנים מרקע מגוון, בין השאר בחר בשחקן הטורקי טונז'ל קורטיז לשחק את ראש המשפחה הפלסטינית, ובמכרם ח'ורי כמושל הצבאי הדתי, ולתפקיד הראשי ליהק את השחקן אהרן איפלה, שחקן ישראלי שעשה חיל בהוליווד, אך זה היה סרטו הראשון והיחיד בו כיכב בישראל.
רוב צילומי הסרט נערכו בעיר רמאללה, ונתקלו בקשיים שונים, חיילי מג"ב סירבו לאבטח את הצילומים וגורמים שונים בעיר הביעו התנגדות לצילום הסרט בעיר. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1985. במהלך צילומי הסרט, יצרה הבמאית דינה צבי-ריקליס סרט תיעודי על תהליך ההפקה והצילום שלו. הסרט הופץ במקביל ליציאת הסרט בשם "מראה מגשר צר". הסרט ניבא במידה רבה את אירועי האינתיפאדה הראשונה, שפרצה שנתיים אחר כך.
"גשר צר מאד" היה הסרט הישראלי הראשון שהתקבל לתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן בספרד.
סלווה נקארה זכתה בפרס שחקנית השנה - 1985.
תקציר העלילה.
בני תגר (אהרן איפלה) הוא עורך דין שמשרת במילואים כתובע בבית המשפט של הממשל הצבאי ברמאללה. מכוניתו נרגמת על ידי נערים ברמאללה, הוא נפצע בפניו ושמשת הרכב מתרסקת. הוא קופץ מהרכב, רץ אחרי המיידים ומבחין באחד מהם נכנס לבית ספר. הוא מתפרץ לבית הספר ומאתר את הנער בחדר אחד עם הספרנית לילה מנסור (סלווה נקארה). הנער נפחד ובני מביט בלילה ונרגע. למקום מגיע המושל הצבאי אמנון (מכרם ח'ורי) ואומר לשחרר את הנער כי הוא נכדו של המכובד אנוואר מנסור (טונז'ל קורטיז) עמו יש לממשל הצבאי קשרים הדוקים.
בני נמצא בהליכי גירושים מאשתו אילנה (רחל דיין) שהיא פעילת שמאל ומשתתפת בהפגנות נגד הכיבוש. הוא מתאהב בלילה ומתחיל לחזר אחריה. לילה היא אלמנה מנביל, בנו של אנוואר מנסור מהמכובדים והעשירים ברמאללה ובעל קשרים טובים עם הממשל. בהתחלה היא מסתייגת מבני המייצג את הכיבוש אבל לאט לאט היא מתאהבת בו.
הרומן הזה בתנאים האלה הוא מסוכן. בני מוזהר על ידי מפקדו אמנון, ואיש הממשל הצבאי אזולאי (אורי גבריאל) להפסיק זאת. גם דודו מנשה (ז'אק כהן) העובד בממשל כאזרח, מזהיר אותו אך בני לא נענה.
מצבה של לילה יותר מסוכן, היא מוזהרת על ידי חמיה אנוואר מנסור, מפוטרת ממשרתה ונאלצת לברוח לכפר עין עריכ. בני לא מרפה ומצליח למצוא אותה ומציע לה לברוח איתו אך היא מסרבת בשלב זה.
אנוואר מסעוד מזעיק את בנו טוני (יוסף אבו ורדה) מעמאן, נותן בידו אקדח ומצווה עליו לרצוח את לילה בגלל חילול כבוד המשפחה. טוני הוא מבוקש של השב"כ. הוא מגיע ללילה אבל לא מסוגל לירות בה. באותו רגע מגיע למקום אזולאי ושניהם יורים אחד בשני ונפצעים.