ב-9 ביוני 2017, בלאייר התארסה למתאבק מונטז פורד. השניים נישאו האחד לשני ב-23 ביוני 2018.
עמנואל אלבז-פלפס
עמנואל אלבז-פֵלְפְּס (נולדה ב-1982) היא עיתונאית ישראלית העובדת בערוץ כנסת ובתוכנית "מהצד השני" עם גיא זהר המשודרת בכאן 11. קודם לכן, שימשה כתבת בחדשות 10 ולאחר מכן, ב, במשך 11 שנים, עד יוני 2020.
ביוגרפיה.
אלבז-פלפס נולדה בצרפת. היא עלתה לבדה לישראל בשנת 2000. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובתולדות עם ישראל, ותואר שני במזרח תיכון בן-זמננו - שניהם מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה בחשיפה – בית ספר לאומנויות התקשורת, הטלוויזיה והמולטימדיה.
החלה את דרכה בתקשורת כמתרגמת ועורכת באתר "ג'רוזלם פוסט". בהמשך, כתבה וערכה שם את המהדורה בצרפתית. ב-2007 עברה ל"ישראל פוסט", בתפקיד עורכת חדשות החוץ.
ב-2009 הצטרפה לחדשות 10, תחילה כתחקירנית ומגישת פינה בתוכנית הבוקר, ובהמשך כקשבת בדסק החוץ ומגישת פינות בתוכניות "5 עם רפי רשף", "שישי בבוקר" ו"צינור לילה".
בשנים 2014–2016 עבדה כנספחת-תקשורת בשגרירות ישראל בצרפת.
ב-2017 חזרה לעשייה עיתונאית והצטרפה לתוכנית התחקירים החדשה "זמן אמת", המשודרת בכאן 11, ובמסגרת התוכנית יצרה את הסרט "העוקץ של המאה" עם הבמאי ארי פינס.
בנובמבר 2017 שבה אלבז-פלפס לחדשות עשר ככתבת לענייני חדשות חוץ. היא המשיכה בתפקידה גם לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, ושימשה בתפקיד זה עד יוני 2020. מאז יולי 2019 היא מגישה את התוכנית "משחק חוץ" בערוץ הכנסת, שמשודרת גם בשידור חוזר בערוץ כאן 11. ביוני 2020 היא בקשה לעזוב את "חדשות 13" כדי להצטרף ככותבת לתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בערוץ כאן 11, שם היא גם מגישה טור קבוע.
אלבז-פלפס נשואה ואם לשניים.
בטי סגל
בטי סגל (ביידיש: בעטי סעגאַל; 1 בספטמבר 1916 – 10 באוגוסט 1985) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-פולנייה וישראלית, שפעלה בווילנה ובישראל.
ביוגרפיה.
בטי בת ישראל נולדה בשנת 1916 בעיר וילנה, שבילדותה הייתה לחלק מפולין (כיום בירת ליטא). למדה משחק בסטודיו הדרמטי בווילנה בהדרכתו של איבוֹ גאל . שיחקה בווילנה בתיאטרון הבובות "מידים".
לאחר מלחמת העולם השנייה והשחרור מן המחנות, הגיעה למחנות העקורים במינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה, ושם שיחקה בתיאטרון שארית הפליטה – "התיאטרון היהודי של מינכן" (ביידיש: מינכענער ייִדישער טעאַטער, ובראשי תיבות: מיט). זמן לא רב לאחר המלחמה נישאה לשחקן והבמאי ישראל סגל, מי שהיה המנהל האמנותי של התיאטרון בגטו וילנה ולאחר מכן ממייסדי תיאטרון שארית הפליטה בגרמניה. בקיץ 1949 עלו השניים לישראל בעלייה ההמונית שלאחר קום המדינה והתיישבו בתל אביב.
בארץ שיחקה בתיאטרון המטאטא, התיאטרון העירוני באר שבע, תיאטרון יידי ועוד. בשנת 1958 הצטרפה לתיאטרון אֹהל (5 שנים אחרי בעלה), ושיחקה בו עד לסגירתו בשנת 1969. השתתפה בכעשרים הצגות, בהן: "החולה המדומה", "חשמלית ושמה תשוקה", "הקמצן" ו"הכתובה".
בשנים 1961–1976 שיחקה במספר סרטים ישראליים, בהם "ניני" (1963), "הילד מעבר לרחוב" (1965) ו"טוביה ושבע בנותיו" (1968).
הייתה נשואה כ-40 שנה לישראל סגל, והתגוררה עמו ברחוב גורדון בתל אביב. במשך שנים רבות סעדה את בן-זוגה, שחלה בפרקינסון.
סגל טבעה בקיץ 1985 בחוף תל אביב, לאחר שהים היה סוער והמצילים נעדרו מעבודתם; גופתה נמשתה בבוקר מחוף גורדון. בת 68 במותה. אלמנהּ, ישראל, נפטר מספר שבועות אחריה. השניים נקברו זה לצד זה בבית העלמין הדרום.
בעטי סעגאל
DAB (Digital Audio Broadcasting) היא משפחת תקנים לשידור רדיו דיגיטלי ומולטימדיה. המונח DAB נקבע תחילה לתיאור שידורי רדיו דיגיטליים, אך כיום הוא מזוהה בעיקר עם התקן האירופאי אאורקה 147.
תקן אאורקה 147 פותח על ידי תאגיד הפיתוח האירופי אאורקה (Eureka). זהו תקן פתוח, אשר אושר על ידי גופי התקינה העיקריים בעולם, ומגדיר הן שידורים קרקעיים והן שידורים לווייניים (אם כי עד סוף 2006 נעשה בו שימוש רק בשידורי קרקע).
טכנולוגיה.
בשיטה משתמשים בתדרי VHF או L band. זהו התקן הראשון שעשה שימוש ב-OFDM. אפנון הגלים התת-נושאים מתבצע בשיטת QPSK דיפרנציאלי סימטרי (SDQPSK או π/4 D-QPSK). תיקון השגיאות מתבצע באמצעות קוד קונבולוציה מנוקב.
דחיסת השמע בתקן זה היא MP2.
היסטוריה.
DAB פותח בהדרגה משנת 1981, ותוקנן בשנות התשעים. מאז אומץ על ידי מספר גדול של מדינות. בחלקן יש כבר שידורים מסחריים, ואילו באחרות יש בשלב זה רק שידורים ניסיוניים. מקלטים לקליטת שידורים בשיטה זו נמכרים לציבור מאז 1999. שידורים בשיטה זו מיועדים להחליף את שידורי ה-FM ויישומה בעולם מתואם על ידי הפורום WorldDMB, שבו מיוצגים כ-30 מדינות ומספר יצרני ציוד.
נכון ל-2006 מעריכים כי כ-500 מיליון אנשים מכוסים על ידי שידורי DAB. המדינות המובילות, הן מבחינת כמות וכיסוי תחנות השידור (מעל לכ-95% מהאוכלסיה), והן מבחינת כמות המקלטים שבשימוש, הן הממלכה המאוחדת, שווייץ, דנמרק, בלגיה, הולנד וגרמניה. ב-2017 הייתה נורווגיה למדינה הראשונה שמספקת שידורי DAB בכיסוי מקיף (כ-99.5% מהאוכלסיה), ואף הפסיקה את שידורי ה-FM שבה, כתוצאה מהמעבר לשידור רדיו דיגיטלי.
תקנים מתקדמים +DAB ו-DMB.
מאז פיתוח התקן, הטכנולוגיה של שידורים דיגיטליים התקדמה ובעקבות התקדמות זו פותח ב-2007 תקן חדש ומשופר, המכונה . תקן זה משתמש בדחיסת שמע HE-AAC v2, ובקוד ריד-סולומון לתיקון שגיאות מתקדם יותר. התקן יעיל פי שניים מקודמו. אין תאימות לאחור.
נכון לאוקטובר 2017, שידורי +DAB הושקו במספר מדינות: אוסטרליה, צ'כיה, דנמרק, גרמניה, הונג קונג, איטליה, מלטה, נורווגיה, פולין, שווייץ ובלגיה מלטה הייתה המדינה הראשונה באירופה שהשיקה שידורי +DAB. מספר מדינות נוספות צפויות גם הן להשיק שידורים כאלו בשנים הקרובות, כגון אוסטריה, הונגריה, תאילנד, וייטנאם ואינדונזיה.
DMB (Digital Multimedia Broadcasting) הוא תקן פתוח, המבוסס על DAB, עם יכולות של תמונות וידאו בנוסף לשמע, אומץ בשנת 2006 על ידי הפורום WorldDMB (לשעבר WorldDAB). נכון לשנת 2017, שידורי DMB מתקיימים בנורווגיה, קוריאה הדרומית ותאילנד.
בישראל.
בישראל אומץ לשימוש תקן אאורקה 147. חברת בזק הפעילה שידורי ניסיון בתחום VHF משנת 1996 עד 2007. ב-15 באוגוסט 2004 התקבלה החלטת ממשלה על הקמת תחנות רדיו דיגיטליות, במטרה להגביר את התחרות בתחום הרדיו. במרץ 2005, נעשתה החקיקה בעניין באמצעות תיקון לחוק הרשות השנייה. הצפי לסיום הקמת התשתית ותחילת השידור הדיגיטלי, היה לקראת הרבעון השני של 2007.
ביוני 2008, לאחר דחיות רבות, פרסמו משרד האוצר ומשרד התקשורת מכרז משותף להקמה ולהפעלה של מערך שידורי רדיו דיגיטלי . הזיכיון הוצע ל-14 שנה, כאשר תקופת ההקמה אמורה הייתה לעמוד על שנתיים. המענק שהוצע עמד על 23 מיליון שקל. בזק נפסלה מראש, ואף חברה אחת אחרת לא הגישה הצעה למכרז, ושרות רדיו דיגיטלי לא הוקם בישראל.
תלמידי חכמים
ארגייל (דוגמה)
ארגייל (Argyle או Argyll, נקרא גם Hose) היא דוגמת סריגה פופולרית של סוודרים, אפודות וגרביים הכוללת תשליב מעוינים, לרוב במספר רמות החופפות זו את זו. מקור הדוגמה בטארטן (דוגמת האריגה או הסריגה) האופיינית של שבט קמפבל מארגייל שבמערב סקוטלנד.
חברת האפנה פרינגל (Pringle of Scotland) ייצרה סוודרים וגרביים בדוגמה זו בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעיקר עבור לבוש למגרש הגולף. מי שתרם לפופולריות הדגם היה הנסיך אדוארד שתועד לובש סוודר בדוגמת ארגייל, ששימשה עד אז, מחוץ להקשר הסקוטי, רק עבור גרביים. בעקבותיו החלו גם כוכבי קולנוע גברים לובשים סוודרים ואפודות בדוגמת המעוינים. בשלב מאוחר יותר החלו גם נשים ללבוש סריגים בדוגמה זו.
ריבונות (כתב עת)
"ריבונות" הוא כתב עת מדיני בהוצאת תנועת הריבונות (מייסודה של נשים בירוק), שהחל לצאת לאור בחשון תשע"ד - אוקטובר 2013. המגזין עוסק בנושא סיפוח יהודה ושומרון וכולל כתבות וראיונות עם שרים, חברי כנסת ואישי ציבור.
המטרה הרשמית של כתב העת: "לצעוד צעד נוסף בדרך להטמעה רעיונית ומעשית של החלופה הציונית לחזון שתי המדינות שהציג השמאל במשך עשרות שנים וכשל... כחלק מהמאמץ ההסברתי, המקביל למאמץ המעשי להיאחזות בקרקע".
המגזין יוצא לאור כל חצי שנה בממוצע, בשתי מהדורות; עברית ואנגלית.
גיליונות 'ריבונות'.
הגיליון הראשון כולל ראיונות עם מגוון פעילים ומשפטנים העוסקים בתחומי יהודה ושומרון, בהם; אורי אריאל זאב אלקין, גדעון פרל, שולמית מלמד, בצלאל סמוטריץ' וישראל הראל. אלן בייקר פרסם מאמר בו נימק מדוע אין כל צידוק משפטי או היסטורי להגדיר את יהודה ושומרון "שטחים כבושים", כתבה במגזין סיקרה את המאבק על שדמה. הגיליון הופץ ב-100.000 עותקים וצורף לעיתוני מקור ראשון שהופצו ב-25 באוקטובר 2013.
גיליון 2 יצא לאור בשבט תשע"ד (פברואר 2014) ברקע הלחצים של ג'ון קרי על ממשלת ישראל, אותה עת. הגיליון התמקד בהעמדת התוכנית לסיפוח יהודה ושומרון כאלטרנטיבה ליוזמות שמציע השמאל בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני וכלל ראיונות, בין היתר, עם ציפי חוטובלי, יריב לוין, קרולין גליק, יורם אטינגר, פרופ' יוג'ין קונטורוביץ, ד"ר מרטין שרמן ופרופ' רפי ישראלי. כתבה במגזין סיקרה את קורות חייו של מרדכי אהרוני, מוותיקי ההתיישבות היהודית בגוש עציון מאז שנות ה-30. הגיליון הופץ בישראל ובארצות הברית ב-150,000 עותקים, שליש מהם באנגלית.