באחרונים מפורשת המחלוקת כמחלוקת הגיונית בקשר למהות מחיצה. לפי רב הונא מחיצה נחשבת לכזו רק אם רוב השטח מוקף, ואין כל חשיבות למחיצה באופן אחר. לעומת זאת לפי רב פפא למחיצה יש חשיבות גם אם היא מכסה את השטח באופן סמלי וחלקי, ולכן גם אם מחצית מהשטח המוקף מכוסה על ידי המחיצה יש משמעות הלכתית למחיצה כדי להפוך את השטח לרשות היחיד. הבעיה באופן שבו רוב השטח פרוץ אינו מכיוון שמחיצה כזו אינה נחשבת למחיצה, אלא מפני בעיה צדדית. דין ה"פרצה" שמתחדש כאשר השטח פרוץ מבטל את דין המחיצה גם מהמיעוט שבו קיימת מחיצה, ורק לכן ישנה בעיה הלכתית כאשר רוב השטח אינו מוקף.
פרוץ מרובה על העומד משתי רוחות.
בהלכה נידונה השאלה מה דינו של שטח שבו השטח העומד (מוקף במחיצה) קטן אמנם מזה הפרוץ, אך בצירוף כל חלקי המחיצה; אך כאשר אנו משווים חלק אחד מהמחיצה מול החלק הפרוץ שבצידה, החלק הפרוץ גדול יותר, אלא אם כן אנו מצרפים את חלק המחיצה שמצידה השני של החלק הפרוץ. בתלמוד לא נפסק בנוגע לשאלה זו, ונחלקו הפוסקים מה היא ההלכה למעשה.
השלכות הלכתיות.
סוגיא זו, של פרוץ כעומד משפיעה רבות על סוגיות אחרות. אחת מהסוגיות הידועות היא פולמוס ה"אפשר לצמצם? שבה דנים חכמי התלמוד האם קיימת אפשרות פיזית ומקרית לצמצם שני גופים פיזיים בדיוק מושלם. שאלה זו תלויה גם במידת הצמצום והדיוק שהתורה דורשת. מסוגיא זו, נראה לכאורה כי קיימת אפשרות שחצי מהשטח המוקף יהיה פרוץ וחצי יהיה מוקף, שהרי לולי כן לא היו רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע דנים בשאלה, וברור היה שההלכה למשה מסיני אינה דנה בשאלה שאינה אפשרית מציאותית.
אהוביה טבנקין
אהוביה טבנקין (29 בנובמבר 1929, תר"צ – 24 ביוני 2011, תשע"א) היה מאנשי ארץ ישראל השלמה של תנועת העבודה, מראשי חוג עין ורד ופורום נהלל.
ביוגרפיה.
נולד בעין חרוד, צעיר הבנים של אווה ויצחק טבנקין. התוספת למילה אהוב בשמו לא נבעה מסיבות דתיות, אלא באה לשם הדגשה. למד במוסדות החינוך בעין חרוד. בשנת 1946, בהיותו נער בן 17, השתתף בהקמת קיבוץ דברת שבעמק יזרעאל. בשנת 1947 הצטרף לפלוגת עין חרוד בגדוד 13 של חטיבת גולני והשתתף בקרבות באזור הגלבוע, בית שאן וג'נין. לאחר מכן הצטרף לגדוד הפורצים של חטיבת הראל של הפלמ"ח בפיקודו של אחיו יוספ'לה טבנקין. במלחמת העצמאות השתתף במבצע דני, נפצע במהלך הקרבות ולאחר שהחלים שב להילחם בקרבות בפריצת הדרך לירושלים ובנגב. במסגרת תפקידו במחלקת הסיירים של פיקוד הדרום היה שותף לסימון גבול רצועת עזה, יחד עם משה דיין.
במלחמת ששת הימים היה קצין מודיעין גדודי ולאחר מכן קצין מודיעין חטיבתי, והשתתף בקרבות לשחרור שכם ובקרבות ברמת הגולן. לאחר המלחמה השתתף בסימון הגבול ברמת הגולן. במלחמת ההתשה היה קצין מודיעין באוגדה של מוטה גור בתעלת סואץ.
תקופות מסוימות בחייו עזב את קיבוצו עין חרוד לטובת התנדבות בקיבוצים שנזקקו לעידוד ולסיוע. בשנות ה-50 התגורר בקיבוץ יראון שבגבול הלבנון, בתקופת מלחמת ההתשה התנדב בקיבוץ גשר ולאחר מלחמת יום הכיפורים התנדב בקיבוץ אייל.
היה חבר פעיל בחוג עין ורד, ולימים בפורום נהלל. ליווה את פעילות גוש אמונים מראשיתה. יחד עם קבוצה מחבריו תושבי עין חרוד ועמק יזרעאל השתתף בפעילות ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון וליווה את הקמת אלון מורה וקדומים. היה בין מקימי בית הכנסת בקדומים, שהיה בית הכנסת הראשון בהתיישבות החדשה בשומרון. לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים היה פעיל בתנועה לעצירת הנסיגה מסיני, ובמשך כחצי שנה התיישב עם משפחתו בפתחת רפיח. סייע בהקמת מצפה יריחו ושאנור, וכמו כן סייע בהקמת המאחז גבעת ארנון ("מאחז 777") שליד איתמר.
כל ימיו היה תושב עין חרוד מאוחד. בשנת 1995 עבר להתגורר בקדומים ומאז חילק את זמנו בין שני המקומות. בשנת 2005, בחגיגות 30 שנה לייסוד קדומים, קיבל את אות יקיר קדומים. בשנותיו האחרונות הצטרף ללימודים תורניים סדירים בישיבה בקדומים. הרבה להרצות בפני צעירים דתיים בהתנחלויות על ערכי תנועת העבודה ההיסטורית וההתיישבות העובדת ועל ההיסטוריה של ההתיישבות בעמק יזרעאל.
נקבר בקיבוצו עין חרוד מאוחד.
משפחתו.
בשנת 1951 נישא לדליה, ממנה נולדו לו שני ילדים - יאיר וטל. בשנת 1972 נישא לפרופ' חוה טבנקין ונולדו להם שלושה ילדים - יצחק (על שם אביו), אבי ונטלי. בתם נטלי חזרה בתשובה ומתגוררת במאחז גבעת הראל שליד שילה.
חוה טבנקין
חוה טבנקין (נולדה ב-14 באוקטובר 1947) היא רופאה ועורכת דין ישראלית, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מנהלת המחלקה לרפואת משפחה בבית החולים העמק ויו"ר המועצה הלאומית לבריאות האישה. לשעבר יו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל ויו"ר ארגון הרופאות בישראל. חברה בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ובפורום נהלל.
ביוגרפיה.
נולדה במושב בית ינאי לרפאל וצפורה שמושקוביץ. בשנות ה-90 הייתה מנהלת רפואית של מחוז הצפון בשירותי בריאות כללית. בין השנים 1991–1993 כיהנה כיו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל. בשנת 2000 הייתה ממייסדות ארגון הרופאות בישראל ומונתה לעמוד בראשו, כמו כן הייתה חברה בוועדת סל הבריאות. מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היא מנהלת המחלקה לרפואת משפחה בבית החולים העמק בעפולה.
במאי 2009 מונתה פרופ' טבנקין ליו"ר המועצה הלאומית לבריאות האישה במשרד הבריאות. ביוני 2009 מונתה כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון. היא ראש שלוחת הצפון של המכון להתמחות בחטיבה למדעי הבריאות בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
בספטמבר 2009 נבחרה פרופ' טבנקין כחברת הנשיאות של ההסתדרות הרפואית בישראל, וכמו כן היא יו"ר ועדת הערר העליונה ויו"ר ועדת חינוך בהסתדרות הרפואית. היא חברה בחבר הנאמנים של המכון הלאומי לחקר מדיניות הבריאות, ושותפה במחקרים עם מכון ברוקדייל לחקר מדיניות הבריאות. כמו כן היא חברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל בשומרון, וחברת מועצת קרן פרס וולף.
פרופ' טבנקין חברה בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, וחברה במפלגת "התקווה". בבחירות לכנסת ה-18 הייתה ברשימת האיחוד הלאומי כנציגת "התקווה".
הייתה נשואה לאהוביה טבנקין עד לפטירתו ב-2011, ולהם שלושה ילדים. היא חברת קיבוץ עין חרוד מאוחד וחברת הוועד המנהל של יד טבנקין.
איוואן רוסב
איוואן אטאנסוב רוסב (בבולגרית: Иван Атанасов Русев; 22 בנובמבר 1872, שומן, האימפריה העות'מאנית - 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל ופוליטיקאי בולגרי שפיקד על אוגדת הרגלים השנייה, "תראקיה", במהלך קרב דוברו פולה ובהמשך נבחר לפרלמנט הבולגרי וכיהן כשר הפנים של הממלכה.
תחילת הקריירה.
רוסב נולד בעיר שומן וב-1892 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה והוצב בגדוד רגלים בדרגת סגן משנה. בין 1897 ל-1900 למד באקדמיה הצבאית של האימפריה הרוסית בסנקט פטרבורג ולאחר סיום הלימודים הוצב בתפקיד מטה. בין 1904 ל-1906 כיהן כראש מטה חטיבת הרגלים השנייה באוגדה התשיעית "פלבן" של צבא בולגריה והועלה לדרגת מאיור. ב-1912 כיהן כראש מטה אוגדת הרגלים השמינית והשתתף עמה במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. בנובמבר 1913 הועלה לדרגת פולקובניק ובהמשך מונה לראש מטה הארמייה השנייה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם הצטרפות בולגריה למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז נטל רוסב חלק במערכה על סרביה. באוגוסט 1916 מונה למפקד אוגדת הרגלים השביעית וביוני 1917 הועלה לדרגת מאיור-גנרל. ביולי 1918 הועבר לפקד על אוגדת הרגלים השנייה - "תראקיה", שלחמה בחזית המקדונית. רוסב קיבל את הפיקוד בעת שהאוגדה הייתה נתונה בבעיות משמעת קשות, חוסר בציוד צבאי ובאספקה ומורל ירוד של חייליה. ב-15 בספטמבר נערך קרב דוברו פולה שבמסגרתו הבקיעו יחידות צרפתיות וסרביות את קווי האוגדה השנייה שחייליה החלו לסגת בחוסר סדר. בעקבות הקרב נפרצו קווי החזית המקדונית, עניין שאילץ את הבולגרים לבקש שביתת נשק. למרות הכישלון החמור, רוסב עצמו לא נתפש כאחראי מרכזי לתבוסה בשל העובדה שקיבל את הפיקוד סמוך מאוד למועד הקרב. באוקטובר 1918 פרש משירות פעיל.
הקריירה הפוליטית.
בין 1920 ל-1921 כיהן כמנכ"ל שירות התעסוקה הבולגרי ונודע בעמדותיו הלאומניות והמיליטנטיות ובהתנגדותו לסיכומי חוזה ניי. ב-1923 היה ממארגני ההפיכה שהובילה לרציחתו של ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי ונטל בה חלק פעיל. בין 9 ביוני 1923 ל-4 בינואר 1926 כיהן כשר הפנים בממשלתו של אלכסנדר צאנקוב ובמסגרת תפקידו נקט צעדים נוקשים נגד חברי המפלגה הקומוניסטית בעקבות ניסיון הנפל להפיכה נוספת בממלכה והפיגוע בכנסיית סווטה נדליה. בין 1923 ל-1934 כיהן גם כחבר הפרלמנט הבולגרי ולאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה בבולגריה והובלה על ידי הליגה הצבאית, ובמסגרתה פוזר הפרלמנט, פרש רוסב למשך מספר שנים מפעילות פוליטית. ב-1940 נבחר שוב לפרלמנט מטעם מפלגת השלטון אשר הלכה למעשה ביצעה את מדיניותו של המלך בוריס.
אחריתו.