בשנת 1927 הגיש סערוני לצנזורה בלנינגרד קובץ סיפורים בשם "סיפורי סמרקנד". הספר נשלח לצנזורה המרכזית במוסקבה ומשם לייבסקציה. בניסיון להיאבק בהגבלות על התרבות העברית ואיסור הפצת פרסומים בעברית שלח סערוני מכתב תלונה גלוי אל התובע העליון של ברית המועצות. המכתב נתפס ועוכב על ידי הצנזורה ולבסוף הוא פורסם ב"דבר" וב"הצפירה" באוגסט 1927. ייתכן ובעקבות כך, ובגלל פעילותם למען העברית, נאסרו כמה מחברי הקבוצה הלנינגרדית בנובמבר 1927. סערוני הוגלה לעיר מינוסינסק שם שהה בשנת 1928. בשנת 1929 הצליח לצאת מברית המועצות ועלה לארץ ישראל.
עיתונאי סופר ומתרגם.
עם בואו לארץ נפגש עם ברל כצנלסון במערכת העיתון "דבר". הקשר עם ברל כצנלסון החל עוד בשנת 1927 כאשר ברל הזמין את סערוני לכתוב ל"דבר". סערוני התלונן אז לפני ברל שהוא שלח לאברהם שלונסקי סיפור על מנת שיתפרסם ב"דבר", אך לדברי ברל, שלונסקי סירב לשחרר את היצירה. ב"דבר" נפגש סערוני גם עם משה שרתוק, שהיה אז מזכיר העיתון, ובאקראי גם עם דוד בן-גוריון. במהלך ביקורו ב"דבר" התגאה שרתוק בפני סערוני במכונת הדפוס החדשה שנרכשה בכספי תרומות מארצות הברית.
בתחילת עבודתו בארץ שיתף פעולה עם אליעזר שטיינמן ואברהם שלונסקי בכתב-העת "כתובים" (שנוסד על ידי ח.נ. ביאליק). כבר משנת 1929 פרסם רשימות וסיפורים ב"כתובים". בהיותו מחוסר-בית באותה עת, התגורר סערוני בחדר-המערכת של "כתובים", בשדרות רוטשילד 13 בתל אביב. על רשימותיו ב"כתובים" נהג לחתום בשם העט י. סין. בתקופה זו החלה ידידות קרובה עם אלכסנדר פן שהגיע לתל אביב מרחובות. סערוני סיפר שפגישתו הראשונה עם פן התרחשה כבר בשנת 1930, בעת שביקר ברחובות בחברת מייסד כתב-העת "גזית", גבריאל טלפיר. עם בואו של פן לתל אביב הוא פגש את סערוני במשרד של "כתובים" והשניים התגוררו תקופת מה יחד בחדר המערכת של העיתון. פן ישן על שולחן כתיבה וסערוני על ערמת כרכים של העיתון. סערוני התיידד גם עם נתן אלתרמן ואף תכנן איתו להשתקע בחיפה ולהוציא שם ירחון עצמאי - תוכנית שלא יצאה אל הפועל. כשנסגר כתב-העת "כתובים" בשנת 1933 המשיך סערוני לעבוד עם אברהם שלונסקי בעיתונו החדש "טורים". הוא כתב במגוון רחב של כתבי עת נוספים (ביניהם גם "גזית" ו"בוסתנאי") רשימות, כתבות, ביקורת ספרות, תיאטרון וקולנוע ואף סיפורים פרי עטו. בשנת 1930 השתתף בכתיבת תוכניות לתיאטרון "המטאטא" (תוכניות י"ג וט"ז). כבר בשנת 1932 פרסם בשבועון המצויר "השבוע", ביקורת קולנוע על הסרט הישראלי "ויהי מה" שנחשב בעיניו "הסרט הארצישראלי הראשון" אותו הגדיר כ"מפעל-חלוצי". משנת 1933 כתב בנושאי תיאטרון בכתב-העת "במה" (החל מגיליונו הראשון - מאמר תחת הכותרת "חיינו באמנות הבמה- סקירת העונה"). מאמריו של סערוני בנושאי תרבות ותיאטרון התפרסמו ב"מאזניים" החל משנות ה-30, וכמו כן השתתף בעיתונים הומוריסטיים כגון "משכית" (1930), "כרמליון" (1937), "עגל הזהב" (1939) ועוד. במרוצת השנים התפרסמו מאמרים וכתבות של סערוני גם בעיתונים היומיים"הדור" (עיתונה של מפא"י), "הארץ", "על המשמר" ו"דבר".
כבר בראשית דרכו בארץ היה סערוני מעורה בקרב חוגי סופרים, משוררים, עיתונאים ומו"לים. היה מזוהה עם חבורת "יחדיו" שהתכנסו בבית הקפה "אררט" (נפתח בשנת 1937) בתל אביב. בין אנשי חבורת "יחדיו" ניתן למנות את המשוררים והסופרים נתן אלתרמן, לאה גולדברג, אברהם שלונסקי, אברהם חלפי, אלכסנדר פן, אליעזר שטיינמן, יעקב הורוביץ, משה ליפשיץ, ישראל זמורה, יוסף אריכא, מנשה לוין ואביגדור המאירי. הגרעין של חבורת "יחדיו" סבב סביב שלונסקי וכתב-העת "טורים". בארכיון סערוני מצויים מספר מאמרים גנוזים על אנשי החבורה ובהם מאמר על אביגדור המאירי. על קשריו עם אלכסנדר פן ודמותו כתב סערוני בהרחבה במאמר שפרסם בשנת 1973 ב"סימן קריאה" תחת הכותרת "פן ופניו". הודות לקרבה ביניהם, צוטט סערוני רבות במאמרים ובמחקרים על שירתו ודרכו של פן.
בשנת 1961 יצא לאור בהוצאת עם עובד ספרו "נסים בצפת" שזכה לקבלת פנים פושרת של המבקרים. לפי עדות רעייתו סבל מדיכאון בעקבות התגובות הלא אוהדות לספרו.
סערוני עסק רבות בתרגום ספרות רוסית לעברית. בין תרגומיו החשובים ניתן למנות את "ארכיפלג גולג" ו"אגף הסרטן" פרי עטו של אלכסנדר סולז'ניצין וכן את "השטן במוסקבה" של מיכאל בולגקוב. "השטן במוסקבה" הוא למעשה גרסה מצונזרת של יצירתו הסנסציונית של בולגקוב "האמן ומרגריטה", ממנה השמיט הצנזור הסובייטי למעלה מ-14,000 מילים. תרגומו של סערוני לעברית יצא לאור בשנת 1969, בסמוך לפרסום הספר המקוצר בברית-במועצות. על עבודת התרגום בחר סערוני לחתום בשם העט א.ר. לאחר התפרקות ברית המועצות התגלה במרתפי הק.ג.ב העתק כתב היד המלא של הרומן, והוא ראה אור בעברית בשנת 1999 בתרגומו של פטר קריקסונוב. בדברי פתיחה לתרגום היצירה המלאה, מעלה יהודה מלצר על נס את תרגומו של סערוני, ומציין בהשתאות את בחירתו לחתום על התרגום הראשון בשם בדוי.
ממצאים מארכיונו.
מעיון בארכיונו מתברר שסערוני הרבה להשתמש בשמות עט במהלך עשרות השנים בהן פרסם בעיתונות העברית בישראל. בין השמות הרבים בהם חתם ניתן למנות כינויים כמו: פרפר, צליף, דינה עדינית, יוסיפון, מררי, י. פין, י. סין, ירשוף, י. רשוף, אצטרובל (ראה מקבץ של שמות עט בפרסומים שונים וכן בכתב ידו מתוך קטעים השמורים בארכיונו במרכז קיפ באוניברסיטת תל אביב). בארכיון נמצאים גם קטעי יצירות גנוזות של סערוני. בדברים שנרשמו מפיה של רעייתו, נאמר כי הירבה להתחיל אך מיעט לסיים. כמו כן מכיל האוסף בארכיון מכתב מנעמי שמר שהייתה ידידה קרובה ונהגה להתארח בביתו, וכן מכתב מהסופר דניאל פרסקי המפציר בסערוני לפרסם ביקורת על ספרו "לאלף ידידים".
סערוני נישא בישראל לטובה (גיטה) נגינה (עלתה בשנת 1928) שעסקה בחינוך בפנימייה לנערות במצוקה. רשמים מניסיונה בעבודה עם הנערות פורסמו בספרה "ילדות עשוקה" שיצא לאור בסדרת הספריה לעם בהוצאת עם עובד בשנת 1958. בני הזוג התגוררו כ-40 שנה בבית צנוע ברחוב ריינס 13 בחולון. לבני הזוג לא היו ילדים. לאחר מות יוסף סערוני במרץ 1990 פורסמו בעיתונות דברי הספד לזכרו מאת נעמי שמר, ב"ידיעות אחרונות", וחיים באר, ב"דבר השבוע".
גל כהן גרומי
גל כהן גרומי (נולד ב-22 באפריל 2002) הוא שחיין ישראלי. אלוף ישראל, אלוף אירופה לנוער (הלסינקי 2018) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי וזוכה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער (קאזאן 2019) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. שיאן ישראל במשחה ל-100 מטר פרפר ושיאן ישראל בבריכת 25 מטר, במשחים ל-200 מטר חופשי, ל-100 מטר פרפר ול-200 מטר פרפר. ייצג את ישראל בשתי אליפויות עולם (קוואנגג'ו 2019 ובודפשט 2022) ובאולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה.
כהן גרומי מתאמן בקבוצת הפועל עירוני הוד השרון בהדרכתו של זוהר גלילי. הוא מחזיק במספר רב של שיאי ישראל לגילאים הצעירים.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בגיוֹר הונגריה בסוף יולי 2017 זכה כהן גרומי בשתי מדליות כסף במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב ביחד עם דוד גרצ'יק, רון פולונסקי ומיכאל סמירנוב בתוצאה של 3:46.60 דקות ובמשחה שליחים 4X100 מטר מעורב משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) ביחד דוד גרצ'יק, לאה פולונסקי ואנסטסיה גורבנקו בתוצאה של 3:59.99 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.39 שניות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.83 דקות, במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.79 שניות ובמקום 17 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.33 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי ב-1 ביולי 2018 זכה כהן גרומי במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם תומר פרנקל, דניס לוקטב ובר סולובייצ'יק בתוצאה של 7:16.28 דקות, לפני רוסיה (7:17.49 דקות) ובריטניה (7:17.93 דקות), לראשונה בהיסטוריה של נבחרת ישראלית בשחייה. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם תומר פרנקל, דניס לוקטב ומיכאל סמירנוב בתוצאה של 3:21.27 דקות, 15 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי 2018 זכה כהן גרומי ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 24.54 שניות, לפני דניאל אייזנברג מירושלים רבתי (24.55 שניות) וגיא גרופר ממכבי חיפה (24.80 שניות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.58 דקות, אחרי גיל קיזלר ממכבי חיפה (3:56.49 דקות) ומרק חינאווי מהפועל בת ים (3:57.02 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:18.31 דקות, אחרי יבגני ממין מהפועל דולפין נתניה (2:17.80 דקות) ואיתן יודשקין ממכבי קריית ביאליק (2:18.09 דקות).
באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) שנערכה באוקטובר 2018 הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא נוער חדש של 2:02.41 דקות.
בתחרות שבע הגבעות שנערכה ברומא, איטליה ביוני 2019 קבע כהן גרומי במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 52.93 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות המבחן האחרונה לקראת אליפות העולם שנערכה בווינגייט בסוף יוני אותה שנה הוא סיים במקום ראשון במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא נוער חדש של 2:01.47 דקות, לפני איתי גורביץ' (2:02.27 דקות) ובמקום שני במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:49.05 דקות, אחרי דניס לוקטב (1:48.50 דקות).
מדליית ארד באליפות אירופה לנוער.