אָקָדיה (בצרפתית: Acadie, באנגלית: Acadia) הוא חבל ארץ היסטורי ששכן במזרח קנדה ובצפון מזרח ארצות הברית של ימינו, אשר שמו ניתן לו על ידי המתיישבים הצרפתיים בתקופת ראשית ההתיישבות בקנדה. אקדיה כלל שטחים הכלולים כיום בשטחי הפרובינציות הקנדיות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק, אי הנסיך אדוארד, וכן חלקים מאזור ניו אינגלנד בארצות הברית.
כיום קרוי על שמו של החבל הפארק הלאומי אקדיה, במדינת מיין שבארצות הברית, השוכן באזור שהיה פעם חלק מהחבל ההיסטורי.
אטימולוגיה.
שמו של החבל מיוחס למגלה הארצות ג'ובני דה וראזאנו, אשר במסעו לחופי אמריקה במאה השש-עשרה כינה את אזור החוף האטלנטי שמצפון לווירג'יניה בשם "ארקאדיה" (חבל ארץ ביוון ששימש בהשאלה ככינוי לארץ של שפע ושלווה). השם הופיע במפות החל מ-1548. סמואל דה שמפלן, אביה-מייסדה של קנדה הצרפתית, השמיט את האות ר', וכך הפך השם ל"אקדיה". בחלוף השנים יוחד השם רק לאזור הצפוני ביותר של החוף.
היסטוריה.
ההתיישבות הראשונה באקדיה נעשתה ב-1604, עת הקימו הצרפתים יישוב באי סן קרואה (כיום במדינת מיין שבארצות הברית). את ניסיון ההתיישבות הוביל פייר דוגואה דה-מון, שהגיע למקום בראש משלחת סחר בעידוד אנרי הרביעי מלך צרפת. המתיישבים סבלו מחורף קשה, וכמחציתם מתו. ב-1605 העבירו את היישוב ליבשת שלחופי מפרץ פאנדי, ליד אנאפוליס רויאל של ימינו, וקראו לו פור-רויאל. סמואל דה שמפלן היה אחד מחברי המשלחת ששרדו. אקדיה הפכה למחוז במושבה הצרפתית צרפת החדשה, שדה שמפלן היה ממייסדיה (הוא עצמו עבר ב-1608 לעמק הנהר סנט לורנס וייסד שם את קוויבק סיטי).
חבל הארץ נותר דליל יחסית. ב-1674 תבעו ההולנדים חזקה על השטח, אך ניסיונם לא צלח, אף על פי שמינו מושל לשטח. עם זאת, השליטה הצרפתית בחבל לא נמשכה זמן רב. במלחמת המלך ויליאם (1689–1697) הצליחו המתיישבים האנגלים לכבוש שטחים נרחבים מהשטח, אך נסוגו במסגרת הסכם שלום. לאחר מספר שנים, במסגרת מלחמת המלכה אן (1702–1713), תקפו הבריטים שוב, והפעם קיבלו לידיהם את החזקה על חלק מהחבל, מתוקף הסכם אוטרכט שנחתם ב-1713, למעט שטחים מסוימים בו, ובהם האי איל-רויאל (כיום האי קייפ ברטון) והאי איל סן-ז'אן (כיום אי הנסיך אדוארד), וכן שטחים ביבשת שנותרו בשלטון צרפתי תחת השם אקדיה (כיום חלק מניו ברנזוויק).
עם קבלת השליטה תבעו הבריטים מתושבי החבל להצהיר על נאמנות לבריטניה או לעזוב, אך בפועל לא נקטו אמצעים נגד הסרבנים.
ב-1719 הקימו הצרפתים את מצודת לואיסבורג, יישוב מבוצר באי איל-רויאל. ב-1740 מנו תושבי האי 4,000 נפש, מתוכם 1,500 בלואיסבורג. באקדיה הבריטית נותרו רוב האקדים, כ-8,000. החבל זכה לשם חדש – נובה סקוטיה. ב-1749 העבירו הבריטים את בירת המושבה מאנאפוליס רויאל להליפקס, בין היתר כדי להתרחק מהאוכלוסייה הצרפתית. הם דאגו גם להביא מתיישבים בריטים לאזור שבשליטתם.
עם פרוץ מלחמת הצרפתים והאינדיאנים ב-1755 תקפו הבריטים מטרות צרפתיות בגבול שבינם לבין אקדיה שבשליטת הצרפתים, ולאחר שגילו כי חלק מהאקדים שתחת שלטונם סייעו לצרפתים בקרב, החלו הבריטים בגירוש האוכלוסייה האקדית מנובה סקוטיה, גירוש שכונה "הגירוש הגדול". תוך שלוש שנים הוגלו כ-6,000 נפש, וב-1763, עם תום המלחמה, הוגלו עוד כ-12,000 למושבות הבריטיות, לצרפת ולמקומות אחרים.
במלחמה עצמה הושם קץ לשלטון הצרפתי באקדיה, עת נכבש מבצר לואיסבורג ב-1758. לאחר מכן השתלטה בריטניה על יתר שטחי החבל. לאחר המלחמה התיישבו חלק מהגולים בלואיזיאנה הצרפתית שעברה לשלטון ספרד. גולים אלה הם אבותיהם של הקאג'ונים, המהווים חלק נכבד מתושבי לואיזיאנה של ימינו ושתרבותם ייחודית לאזור.
תחת שלטון בריטניה.
החל מ-1763 קיבלה בריטניה לידיה רשמית את השליטה בכל חבל אקדיה. לחלקי החבל הגיעו בזמן המהפכה האמריקאית לויאליסטים (מתיישבים מצדדי הממלכה המאוחדת), שנמלטו מארצות הברית, וחלקם התיישבו על אדמות שהיו בעבר נחלתם של האקדים. ב-1784 תבעו המתיישבים באקדיה היבשתית להפרידם מנובה סקוטיה, והמחוז החדש קיבל את השם ניו ברנזוויק.
חלק מהגולים האקדים הורשו לחזור לאקדיה, אך הם התיישבו באי קייפ ברטון ובחופיה הצפוניים והמזרחיים של ניו ברנזוויק, ולא חזרו לנובה סקוטיה עצמה, שאדמותיהם בה נתפסו על ידי המתיישבים הבריטים. האדמות החדשות היו פוריות פחות, והאקדים עברו לעסוק בדיג ובחטיבת עצים. רק החל מ-1789 הם זכו לזכויות הצבעה בנובה סקוטיה, ומאוחר יותר גם ביתר חלקי החבל. בסוף המאה התשע עשרה הגיע מספרם לכ-140,000.
אקדיה והאקדים כיום.
צאצאי האקדים בקנדה מונים כ-96,000 נפש, רובם המכריע מתרכזים כיום בעיקר בחופים הצפוניים והמזרחיים של ניו ברנזוויק, ומיעוטם חיים בנובה סקוטיה ובאי הנסיך אדוארד. האקדים שעברו ללואיזיאנה הם אבותיה של תרבות הקאג'ון, וחלקים מסוימים בדרומה של המדינה קרויים רשמית אקאדיאנה. לאקדים דגל משלהם, המבטא יותר את לאומיותם ועברם, והמנון ("Ave Maris Stella"), וחלקם מדברים בניב מעורב של אנגלית וצרפתית-אקדית.
חסידות מז'יבוז'
קרן גרירה
קרן גרירה היא מתקן המשמש בספרי ובסרטי מדע בדיוני למשיכת אובייקט אחד על ידי אובייקט אחר מבלי מגע פיזי ביניהם, וכן לדחות אובייקט אחד על ידי אובייקט אחר (מצב המכונה גם "קרן דחיפה" או "קרן דחייה").
קרניים מסוג זה קיימות במציאות ברמה המיקרוסקופית בלבד (מלקחיים אופטיים) מאז שנות השבעים.
בסרטי וספרי מדע בדיוני רבים נעשה שימוש בקרן גרירה על ידי חלליות לצורך הובלת מטענים, גרירת חלליות ומניעת בריחתם ואף הרמתם של אנשים מעל הקרקע אל תוך החללית.
השימוש בקרניים מעין אלה נפוץ בסרטי הקולנוע מסדרת מלחמת הכוכבים ובסדרות הטלוויזיה, ספרי וסרטי מסע בין כוכבים.
ולדימיר סטסוב
קנת הראשון, מלך סקוטלנד
קנת מק אלפין הידוע גם כקנת הראשון (באנגלית: Kenneth MacAlpin או Kenneth I, בגאלית סקוטית: קינייד' מק איילפין - Cináed mac Ailpín באיות עתיק, באיות מודרני: Coinneach mac Ailpein, כלומר "קנת בנו של איילפין") המכונה "הכובש" (נפטר ב-13 בפברואר 858) היה הראשון מבין מלכי סקוטלנד. קנת כבש את סקוטלנד, הקים את ממלכת אלבה (ממלכת סקוטלנד הקדומה) ומלך בה משנת 843 ועד מותו. קנת נחשב למייסד בית אלפין - בית המלוכה ששלט בסקוטלנד במהלך מרבית ימי הביניים.
אמת מול אגדה.
על פי המיתוסים הסקוטיים, קנת היה כובש ארצות הפיקטים ומייסד ממלכת אלבה. אגדות אלה מקורם בימי הביניים, ככל הנראה בתקופת מלכותו של קנת השני, בעת שנכתבו דברי ימי מלכי אלבה, בהם מצוין כי קנת היה כובש הפיקטים, וכי כבש את ארצם שנתיים לאחר שהומלך כמלך דאל ריאטה.
אנדרו מווינטון כתב בספרו "Orygynale Cronykil of Scotland" מהמאה ה-15 כי קנת נהרג בקרב. וג'ורג' ביוקנן כתב בספרו "Rerum Scoticarum Historia" בשנות ה-70 של המאה ה-16, כי אביו של קנת נרצח על ידי הפיקטים, ורצח זה הוביל לכיבוש ארצם. ביוקנן לא כלל בספרו את העלילה בדבר "הבגידה של מקאלפין", המופיעה בספרו של ג'פרי ממונמאות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" אבל אין לה בסיס היסטורי.
מרבית המחקר ההיסטורי המודרני מתעלם ממקורות מאוחרים אלה, ומסתמך בעיקר על כתבים קדומים כגון "דברי ימי הפיקטים" מהם ניתן ללמוד כי קנת היה מלך דאל ריאטה, וכי הוא ירש את כס ממלכות הפיקטים מצידה של אימו, שהייתה נסיכה פיקטית.
כמו כן, ככל הנראה היו מלכים פיקטים שמלכו אחריו, ולכן אין מדובר במלך הסקוטי הראשון, כפי שניסו להציגו בימי הביניים, אלא מדובר במלך פיקטי, שאחריו מלכו ארבעה מלכים פיקטים נוספים.
קורות חיים.
רקע.
הגנאלוגיה של קנת אינה ידועה, ולא ידוע אם הוא צאצא של אחד המלכים הקודמים של הפיקטים או של דאל ריאטה. כתב יד משנת 1130 לערך מציין כי קנת היה בנו של מלקולם השני. היסטריונים סבורים כי הוא צאצא של קנל נ'גאבריין, מלך דאל ריאטה, אולם אביו, אלפין השני מדאל ריאטה אינו מצוין ב"דואן אלבאנאך" כאחד ממלכי דאל ריאטה.
שנות מלכותו.
בניגוד לפרטים המועדים הידועים בדבר מוצאו, עלייתו לשלטון של קנת מתועדת היטב. בעקבות מות מלך הפיקטים ואחריו בקרב כנגד הויקינגים בשנת 839, נוצר משבר ירושה בין ארבעה טוענים לכתר. בשנת 843 קנת על לשלטון, אולם רק בשנת 848 הביס את יריביו והפך לשליט היחיד. ככל הנראה הוא מלך על דאל ריאטה החל משנת 841, וניצל את משבר הירושה על מנת לכבוש את ממלכות הפיקטים.
בשנת 849 העביר קנת שרידים קדושים של קולומבה הקדוש מאיונה לדאנקלנד.
כמו כן מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי פלש ל"סקסוניה" שש פעמים, כבש את מלרוז ושרף את דאנבאר; עוד מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי בתקופת מלכותו פשטו הוויקינגים על ממלכות הפיקטים.
מקורות היסטוריים אחרים ומחקרים ארכאולוגיים מראים כי בתקופת שלטונו התיישבו הוויקינגים באיי אורקני, בקיית'נס, בסות'רלנד, באיים המערביים ובאי מאן. בעקבות פלישות הוויקינגים והתיישבותם נחלשו הקשרים בין סקוטלנד לבין אירלנד ואנגליה, וקשרי המסחר עם אירופה פסקו כליל. ניתוק זה הביא למעשה לכך שממלכות הפיקטים נאלצו להתאחד על מנת להתגונן בפני הוויקינגים, והחלו התהליכים שהביאו להפיכתם לממלכה אחת - תהליכים שהסתיימו בתקופת שלטונו של דונלד השני עת נעשה לראשונה שימוש רשמי בתואר "ממלכת אלבה".
קנת נפטר ב-13 בפברואר 858 בארמון בקינבלקויר, ככל הנראה בסמוך לסקון.
"דברי ימי אירלנד" מצטטים קינה שנכתבה לאחר מותו של קנת: