בפקודת החוטפים טס המטוס אל נמל התעופה של אתונה שביוון ונחת שם. החוטפים דרשו באמצעות הרדיו לשחרר שני מחבלים שנעצרו לאחר התקפה באותו נמל תעופה. החוטפים איימו לרסק את המטוס במרכז אתונה אם דרישתם לא תיענה. הם גם הכריזו כי הרגו חמישה בני ערובה לרבות הקברניט. בפועל נהרג מיריותיהם בן ערובה איטלקי אחד ואחר נפצע. לאחר שהות של 16 שעות על הקרקע שב והמריא המטוס, אחרי שהחוטפים שחררו את בן הערובה הפצוע והטילו את גופתו של ההרוג על המסלול.
המטוס טס לביירות ולקפריסין, אך בשני המקומות סירבו השלטונות לאפשר לו לנחות (בביירות נחסם המסלול בכלי רכב). לבסוף קיבלו החוטפים אישור נחיתה בדמשק שבסוריה לאחר שטענו כי הדלק במטוס אוזל. מפקד חיל האוויר הסורי ניסה לשכנע את החוטפים לשחרר את בני הערובה, אך לשווא. הסורים תדלקו את המטוס, סיפקו לו מזון ואף טיפלו בפציעת הראש של אחד החוטפים. המטוס שב והמריא לאחר שהות של כשלוש שעות על הקרקע.
תחנתו האחרונה של המטוס הייתה בכווית, שם נחת למרות התנגדות השלטונות. לאחר שעה של משא ומתן בין החוטפים לבין השלטונות הכוויתיים שחררו החוטפים את כל בני הערובה בתמורה ל"מעבר חפשי" של החוטפים ליעד לא ידוע. הם הורשו להחזיק בכלי נשק וסימנו סימן V לאות ניצחון בעת שיצאו מהמטוס.
לאחר החטיפה.
נמסר כי שלטונות כווית לקחו את החוטפים לחקירה בבסיס צבאי. כווית הכריזה שאין לה כוונה להעמיד אותם למשפט. הם נותרו בכווית עד מרץ 1974. אז הסכים נשיא מצרים אנואר סאדאת כי יבואו לארצו תחת אחריות הארגון לשחרור פלסטין. הם עזבו את מצרים בהמשך ולא ידוע מה עלה בגורלם לאחר מכן.
מחלוקת הלכתית
יום העצמאות (אפגניסטן)
יום העצמאות של אפגניסטן הוא חג לאומי אפגני המצוין מדי שנה ב-19 באוגוסט, במועד החתימה על האמנה האנגלו-אפגנית של 1919. האמנה שמה קץ להתערבות הבריטית בניהול מדיניות החוץ האפגנית, וסללה את הדרך לעצמאות אפגניסטן.
השליטה הבריטית בשטחי אפגניסטן החלה בעקבות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה (1878–1880), אשר פרצה על רקע סירובו של השליט האפגני, שיר עלי ח'אן, להתיר את הגעתה של משלחת בריטית לקאבול. בתקופה שלאחר מכן, הבריטים והרוסים ייסדו וקיבעו לראשונה את הגבולות המודרניים של אפגניסטן כאשר הבריטים שמרו על שליטה אפקטיבית במדיניות החוץ של אפגניסטן במהלך אותה התקופה.
האמנה האנגלו-אפגאנית (מכונה גם "הסכם רוואלפינדי", על שם המקום בו נחתמה), הייתה למעשה הסכם שביתת נשק בין בריטניה ואפגניסטן, ששמה קץ למלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (1919). במסגרת ההסכם, אשר נחתם ב-19 באוגוסט 1919, בריטניה הכירה בעצמאותה של אפגניסטן, הכירה רשמית בגבול שבין אפגניסטן ובין הודו הבריטית, וביטלה את הסנקציות הבריטיות על אפגניסטן.
מועד החתימה על ההסכם, אשר עיגן בפועל את עצמאותה של אפגניסטן כמדינה עצמאית, מצוין בימינו כיום עצמאותה של אפגניסטן.
דונובן מיצ'ל
מעבר סאנואפטה
מעבר סַאנְוַאפְטָה (באנגלית: Sunwapta Pass) הוא מעבר הרים שגובהו 2,035 מטרים, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר נמצא בגבול שבין הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי ג'ספר שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. במעבר עובר הכביש המהיר אייספילדס, והוא המעבר הגבוה בקנדה, והכביש הגבוה בקנדה.
גאוגרפיה.
הכביש המהיר אייספילדס עובר דרך מעבר סאנואפטה, 108 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ג'ספר, ו-122 קילומטרים צפונית למפגש עם הכביש המהיר טרנס-קנדה בסמוך לעיירה לייק לואיז.
מעבר סאנואפטה הוא קו פרשת המים בין נהר אתבסקה לבין נהר צפון ססקצ'ואן. המים הזורמים מצפון למעבר נשפכים אל האוקיינוס הארקטי דרך נהר מקנזי, בעוד אלה הזורמים דרומה, נשפכים דרך מפרץ הדסון אל האוקיינוס האטלנטי.
רפואת שיניים לילדים
רפואת שיניים לילדים, או פדודונטיה (מיוונית: פדו= "ילד", דונטיה= "שיניים"), היא התמחות ברפואת שיניים העוסקת בטיפול בילדים, עד תקופת תום המשנן המעורב (בשפה עממית, עד נשירת כל ה"שיניים החלביות" בפה).
למפגש בין רופא השיניים לילד ישנן מספר מטרות, ביניהן הטיפול עצמו; מניעת עששת, הדרכה לצחצוח נכון, מעקב אחר התפתחות תקינה ועוד. מטרה נוספת היא הכנת המטופל לעתיד, הקניית גישה חיובית לטיפולי שיניים, יצירת שיתוף פעולה, הקטנת הפחד ככל הניתן וחינוך של ההורים, במקביל (או בעקיפין) לילד, להיגיינה דנטלית נכונה עבורם ועבור הילד.
ביקור ראשון אצל רופא שיניים מומלץ (על פי האגודה האמריקאית לרפואת שיניים לילדים - AAPD) מזמן בקיעת השן הראשונה ועד גיל שנה - הראשון מבין השניים ולאחר מכן פעם בחצי שנה.
התמחות ברפואת שיניים לילדים מוכרת על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים ואורכת כשלוש וחצי שנים במשרה מלאה. נכון לשנת 2015 היו בישראל 133 מומחים בפדודונטיה, אשר נלמדת במסגרת המוסדות הבאים: בית החולים ברזילי באשקלון, בית החולים רמב"ם בחיפה, אוניברסיטת תל אביב ובית החולים הדסה בירושלים.
משנן נשיר.
משנן נשיר, או בשפה העממית "שיניים חלביות" הוא סט השיניים הראשון בפיו של אדם. השן הראשונה שבוקעת היא בדרך כלל שן קדמית תחתונה ובקיעת השיניים ממשיכה עד גיל שנתיים וחצי בממוצע. בפיו של ילד בוגר ישנן 20 שיניים, בכל לסת 4 חותכות, 2 ניבים ו-4 טוחנות.
ישנם מספר גורמים המשפיעים על זמני בקיעת השיניים: משך ההיריון, בריאותה הכללית של האם, בעיות גנטיות הורמונליות ולידת פג.
בעיות בהתפתחות השיניים והפה.
שפה שסועה וחיך שסוע.
שפה שסועה היא פיצול של השפה העליונה, שלעיתים מלווה בחיך שסוע, פיצול בחלל הפה. המום מופיע בעיקר בבנים, בשלב מוקדם של ההריון, ונובע מגנטיקה, צריכת תרופות בהריון וסינדרומים שונים. הטיפול העיקרי הוא בניתוח קוסמטי מספר חודשים לאחר הלידה ומומלץ לא מאוחר משנה.
חבלות בשיניים נשירות.
רוב החבלות במשנן הנשיר מתרחשות בגילאי שנתיים עד ארבע שנים. כאשר 50% מהילדים יחוו חבלה דנטלית כלשהי עד גיל14. קיימת הסכנה לנזק בלתי הפיך לשן הנשירה, או לשן הקבועה אשר אמורה לבקוע במקומה. על כן יש חשיבות רבה לטיפול אצל רופא השיניים בהקדם האפשרי לאחר שהתרחשה החבלה, על מנת לטפל בהתאם, כך שלא ייגרם נזק עתידי לשיניים הקבועות.
ניתן לחלק את החבלות בפה לשלושה תחומים עיקריים:
סיווג נוסף של החבלות הוא למקרים דחופים או שאינם דחופים (במקרים אשר מערבים חבלות משלושת התחומים או מחלקם).
מקרים דחופים (כדאי לפנות לרופא השיניים עד 24 שעות מרגע החבלה):
מקרים שאינם דחופים:
עששת הילדות המוקדמת ("עששת הבקבוק").
עששת זו היא מחלה כרונית נפוצה בקרב ילדים עד גיל שש (בשכיחות של 40%-50% בישראל) ובמקרים חמורים מתחת לגיל שלוש (12%-15% בישראל). היא תוקפת את השיניים סמוך לבקיעתן ואופיינית למשטחים החלקים של השן.
תסמיני העששת.
עששת הילדות המוקדמת ידועה בהרס נרחב של השיניים הקדמיות- החותכות העליונות ובהמשך של שאר השיניים בפה. השיניים הקדמיות התחתונות ייפגעו אחרונות מהעששת מכיוון שהן מוגנות על ידי הלשון וקרובות לפתחי בלוטות הרוק התת-לסתיות (אשר מונעות או מאיטות את התקדמות העששת). הסימנים הראשונים נראים לעין על גבי השן והם כתמים לבנים, בהתקדמות המחלה יופיעו תסמינים כגון רגישות לקור, חום, או מאכלים ממותקים ובהמשך כאבים עזים.
עששת לא מטופלת יכולה להוביל לסיבוכים כגון: נפיחות, ניידות השן והפרשת מוגלה. נבטי השיניים הקבועות הנמצאים בתוך הלסת, בסמוך לשורשי השיניים הנשירות עלולים להיפגע אף הם. זיהום שמתפשט לחללים נוספים באזור ראש וצוואר ובעייתי במיוחד בלסת העליונה עם נפיחות תת-עינית. עקב הבעיה האסתטית הביטחון העצמי של הילד עלול להיפגע, בנוסף נגרמות הפרעות אכילה, בעיות בהתפתחות, הפרעות בתפקוד היום יומי ובשינה.
מניעה וטיפול.
עששת הילדות המוקדמת יכולה להימנע על ידי מודעות ומניעה: יש להימנע מהרדמות הילד עם בקבוק או מהנקה ממשוכת, להקפיד על צחצוח שיניים נכון פעמיים ביום, להשתמש במברשת שיניים המכילה פלואוריד, להמעיט בחשיפה לסוכרים. דרך מניעה נוספת היא להקפיד להיבדק אצל רופא השיניים ולטפל בעששת בעת הצורך.
רפורמת טיפולי שיניים לילדים בישראל.
בשנת 2010, יעקב ליצמן, סגן שר הבריאות דאז ושר הבריאות כיום, הוציא לפועל את רפורמת טיפולי השיניים לילדים עד גיל 8 בקופות החולים. הטיפולים כללו בדיקות שגרתיות, הסרת אבנית, איטום חרירים וחריצים ועוד בחינם ועוד טיפולים משמרים (סתימות, טיפולי שורש וכו') במחירים סמליים. במהלך השנים הרפורמה הורחבה לגילאים נוספים, הורחבה לטיפולים נוספים, הוקפאה וחזרה. כיום טיפולי השיניים ניתנים בחינם עד גיל 15. ממחקרים שבוצעו במהלך השנים היה ניתן לראות עלייה בטיפולי השיניים במסגרת הרפורמה, במרפאות השיניים בקופות החולים.
הטיפולים המוצעים כיום במסגרת הרפורמה:
חרדה דנטלית בילדים.
פחד מרופאי שיניים, "דנטופוביה", נובע פעמים רבות מגורמים אשר באים לידי ביטוי בילדות; חוויה שלילית עם רופא שיניים כילד (הן מכאבים שהילד חווה במהלך הטיפול והן מתקשורת לקויה בין הרופא לילד), משפחה או סביבה אשר "מפחידה" את הילד לקראת הביקור- לדוגמה, הורים אשר בעצמם מפחדים מטיפולי שיניים, רעש או ריח הגורמים לרתיעה ועוד. שכיחות הפוביה הדנטלית באוכלוסייה הבוגרת היא 5%-10% ופוביה זו עלולה לגרום למטופל להימנע מביקורים אצל רופא השיניים, לעיתים אף למספר שנים, אשר גוררים הזנחה במצב השיניים ובריאות הפה. יש חשיבות לגישה נכונה כלפי המטופל (באופן ספציפי כאשר מדובר בילד) על מנת למנוע את החרדה, או להקטין אותה ככל הניתן.