אחד האתרים הנושאיים האמורים הוא אתר "כתבי יד תלמודיים", ובו כתבי יד של המשנה, התוספתא, התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי. כתבי היד (מכונים גם "עדי מקור") כוללים כתבי יד תלמודיים מהגניזה הקהירית, וניתן לנווט בהם לפי כתב יד או לפי מראה מקום (מסכת, פרק, משנה, דף, עמוד). אתר נוסף הוקדש לרמב"ם ולחיבוריו. באתר שני כרכים מפירוש המשנה בכתיבת ידו של הרמב"ם עצמו, וכן כתבי יד ודפוסים ראשונים של חיבורים שלו בעברית, ערבית יהודית, ומהדורות לטיניות שלהם. אתר נוסף הוקדש לרש"י ולחיבוריו.
אוצרות התורה.
ספריית אוצרות התורה היא מאגר המכיל כ-42,000 ספרים בכל מקצועות התורה, שהקים הרשל מורגנשטרן כשירות לקניית עותקים מצולמים של ספרים שאזלו מן השוק. לאחר פטירתו הפכו יורשיו את המאגר לדיגיטלי ובהמשך צירפו לו מנוע חיפוש.
המאגר מכיל גם ספרים עתיקים ונדירים החל מראשית הדפוס, ירחונים תורניים מתחילת הופעתם, מחזורים עתיקים ועוד.
תקליטור תורני DBS.
התקליטור התורני די.בי.אס הוא מאגר ספרים המכיל מנוע חיפוש. התקליטור בגרסה 25 מכיל כ-5,000 ספרי יהדות מוקלדים, חלקם נדירים, בתחומים: תנ"ך, תלמוד, ראשונים ואחרונים, הלכה, מחשבה, חסידות וקבלה, וכן סידורי תפילה במגוון נוסחאות). בתקליטור תוכנת אחזור מידע בסיסית ופשוטה.
ויקיטקסט.
בפרויקט ויקיטקסט העברי, הוקם פורטל "", ובו מבחר מהדורות מוקלדות של חיבורים תורניים, התנ"ך ופרשנים שונים שלו, ספרות חז"ל ועוד.
ספריית אתר דעת.
מאגר ספרי יסוד שונים בעיקר במחשבת ישראל ומדרשי אגדה, כמו מורה נבוכים, שמונה פרקים, חובת הלבבות, ספר העיקרים, שער הגמול, תפארת ישראל, כתבי הרשב"א, וחלק מספרי הרמח"ל, ביניהם ספר דרך ה' וספר מסילת ישרים.
מכון ממרא.
האתר של מכון ממרא מכיל טקסטים בסיסיים: תנ"ך, משנה, תוספתא, תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, משנה תורה להרמב"ם ותרגום אונקלוס.
הטקסטים של "מכון ממרא" מוצגים באתר "מקראנט" ומוצגים גם במאגר ספרות הקודש של אתר "סנונית".
תורת אמת.
תורת אמת היא תוכנה המכילה מאגר מידע אלקטרוני חינמי של ספרי קודש, המאגר מכיל מעל 1,000 ספרים וקונטרסים.
בתוכנה אפשרות לחיפוש ניבים וביטויים או מחרוזות אחרות בתנ"ך, במשנה, בגמרא, בספרי פוסקים נודעים (כמו שולחן ערוך, היד החזקה לרמב"ם) ובמפרשיהם, וכן בספרי קודש נוספים, החיפוש כולל בנוסף אפשרויות למציאת גימטריות, ראשי תיבות ודילוגי אותיות בתנ"ך.
אתר Grimoar.
מאגר מאסף כמות גדולה של ספרי קבלה והגות יהודיים מוקלדים ופתוחים לשימוש.
אספקלריא.
קובץ אנציקלופדי למחשבת היהדות - מאגר של ערכי אנציקלופדיה, כשכל ערך מציג ליקוט של מקורות בנושא. הוקם על ידי שמואל אברהם אדלר.
אתר אסיף.
אתר המאגד מאמרים מכתבי עת וספרים מעולם התורה הדתי לאומי. נכון ל-2017, יש באתר כ-7,500 מאמרים הניתנים לקריאה ישירה באתר.
דוגמאות למאגרים נושאיים.
תנ"ך ומפרשיו.
המהדורה המקוונת של 'מקראות גדולות הכתר' היא מהדורה מדעית הכוללת את המקרא, המסורה, התרגומים ומבחר של פרשני ימי הביניים. זו המהדורה היחידה המאפשרת לבצע שאילתות גם על ניקוד וטעמים.
המהדיר והעורך המדעי הוא פרופ' מנחם כהן. בין הפרשנים במהדורה זו: רש"י, אבן עזרא, רמב"ן, רשב"ם, רד"ק, רלב"ג, ר' יוסף בכור שור, ר' ישעיה מיטראני, ר' יוסף אבן כספי, ר' יוסף קרא, ר' אליעזר מבלגנצי, ר' מנחם המאירי ור' מנחם בן שמעון.
מאגרים נוספים.
מלבד המאגרים המוזכרים קיימים מאגרים מסחריים נוספים, חלקם מתמחים בנישה ייחודית, תוכנית או טכנולוגית.
מפתחות.
מאגרי מפתחות אינם כוללים גישה לספרות התורנית עצמה, אולם הם מאפשרים לאתר מראי מקום ולחפש לפי נושאים.
רמבי"ש.
האתר רמבי"ש: רשימת מאמרים שלבני הישיבות הוא אינדקס מאמרים ממוין ומקוטלג של אלפי מאמרים תורניים. רמבי"ש מכיל כתבי עת וקבצים תורניים בלבד, וכולל הפניות למאות מאמרים הזמינים ברשת האינטרנט.
מאגר מפתחות נוסף הוא מאגר המפתחות לספרות חז"ל של המכון לחקר התלמוד ע"ש שאול ליברמן. המאגר מספק הפניות ביבליוגרפיות לדיונים בספרות חז"ל ונושאים קרובים, מתוך המחקר המודרני.
קישורים חיצוניים.
מאגרים:
מאגרים ללא כוונת רווח:
תרומת איברים
תרומת איברים היא הפעולה של נטילת איבר או רקמה מגוף של אדם אחד לגוף של אדם אחר, על מנת להשתיל אותה בגוף האדם השני. איבר זה מכונה שתל. אם השתל נקלט בגוף החולה הדבר יכול לשפר את איכות חייו באופן משמעותי, ובמקרים מסוימים אף להציל את חייו.
איברים להשתלה מגיעים ממקורות שונים: מאדם חי או מאדם מת, מבעל חיים (למשל: מסתם לב מחזיר) ואף איברים מלאכותיים שיוצרו במיוחד (למשל: לב מלאכותי).
תרומת איברים כרוכה בסוגיות רפואיות, חוקיות, אתיות ודתיות.
תרומת איברים מאדם חי.
ישנם מעט איברים הניתנים להשתלה, כדוגמת כליה או כבד, שניתן להביא מתורם חי. כמו כן, ישנן רקמות הניתנות להשתלה שניתן להביאן מתורם חי כמו סוגים שונים של כלי דם ומח עצם.
כאשר הסכמת התורם של איבר מושגת תמורת תשלום, הדבר מכונה סחר באיברים. במדינות רבות החוק אוסר סחר זה, הגם שקיימת מחלוקת האם איסור זה ראוי. הגישה הרווחת בעולם המערבי היא שאין לשלם על תרומת איבר מכיוון שאיברי בני אדם אינם מצרכים וכדי למנוע ניצול מצוקתם של עניים המסכימים לתרום איברים לא בגלל רצון חופשי אלא בגלל מצוקה כלכלית. מנגד נטען שמתן אפשרות תשלום עבור איברים יגדיל את היצע האיברים ויתרום לרווחתו של התורם.
תרומת איברים מאדם מת.
את רוב האיברים הניתנים להשתלה, כדוגמת לב, ריאה וקרנית העין, ניתן כיום להביא רק מתורם שמת מוות מוחי וליבו עדיין פועם. זאת משום שאין אפשרות לחיות לאחר תרומת האיבר (לב, ריאה) או משום שאדם חי לא יוותר על מאור עיניו לטובת אחר, ומשום שצריך שלא תהיה הפסקה ארוכה בפעילות האיבר עד להשתלה.
רוב האיברים ניתנים לתרומה רק מנפטרים בריאים, כך שרק פחות מאחוז אחד של הנפטרים כשירים לתרום איברים.
מבחינה אתית מקובל כי לאדם ישנה בעלות על גופו גם לאחר מותו, ולכן אסור ליטול איברים מגופו ללא הסכמתו. כשלא ידוע מה היה רצונו, מקובל כי יש לקבל את הסכמת קרובי משפחתו של הנפטר. פעמים רבות ישנו קושי להשיג הסכמה של כל בני המשפחה, גם כי הזמן לקבלת הסכמה זו הוא שעות ספורות, גם כיוון שמדובר בדרך כלל במוות פתאומי וגם מסיבות של דת ואמונה. לכן במקרים רבים גם כאשר ישנה אפשרות טכנית להשתיל איברים מגופו של תורם מת האיברים לא נתרמים.
אחד הפתרונות לבעיית חוסר ההסכמה לתרומות הוא חתימה מחיים על הסכמה לתרומת איברים במקרה של מוות. ברבות ממדינות אירופה, החוק מניח שהנפטר מעוניין לתרום את איבריו, ודרושה התנגדות של המשפחה למנוע תרומת איברים. בארצות הברית, אנשים שהסכימו בעודם חיים לתרומת איברים, איבריהם נלקחים גם אם המשפחה מתנגדת.. לפי מחקר סטטיסטי שנערך על ידי שילה בירד, במידה ויהיה אסור לקחת עברים לתרובה רק כאשר יש אי-הסכמה מפורשת של התורם, ניתן באופן משמעותי להגדיל היקף ההשתלות.
תרומת איברים בישראל.
תרומות מהמת.
ביחס לאיברים מן המת, נקבע ב-1953 בחוק האנטומיה והפתולוגיה, שאין צורך בהסכמת הנפטר לשימוש באיבריו אלא מספיק צוות של שלושה רופאים שיקבע שיש צורך בהם כדי להציל אדם אחר על מנת לקחת את איבריו גם בניגוד לדעתו.
ב-1980 עודכן חוק זה וקבע שאם הנפטר גילה התנגדות לתרום את איבריו, אין ליטול מגופתו איברים בניגוד לרצונו. במקום שלא גילה התנגדות, הדבר תלוי בהסכמת קרובי משפחתו בדרגה ראשונה (בן זוג, ילד או הורה). ברם, במקרה שלא ניתן להשיג את בני המשפחה ושיש צורך להציל את חייו של אדם אחר בעזרת התרומה, אין הכרח לקבל את הסכמתם כל זמן שנעשה מאמץ סביר להשיג אותם. זאת, במקרה שלא הובעה התנגדות, להבדיל מקבלת הסכמה מראש במקרים האחרים. על-פי החוק, גם שימוש בקרנית על מנת להציל אדם מעיוורון, שימוש למניעת ליקוי בראייה או בשמיעה, שימוש בכליה ושימוש ברקמות עור להשתלה כדי להציל חייו של אדם נחשבים כשימוש לצורך הצלת חיים.
הסכמה מחיים.
חוק האנטומיה והפתולוגיה קובע כי אם הסכים אדם שגווייתו תנותח, מותר לנתחה על אף כל התנגדות של בן-משפחה. ההסכמה הנדרשת ע"פ החוק היא "הסכמה שניתנה מרצון חפשי ומתוך דעה צלולה בטופס שנקבע בתקנות". היות שכרטיס אדי אינו עולה לכדי הגדרה זו, הרי שאין לחתימה על כרטיס אדי תוקף בדין, והיא לכל היותר הצהרת כוונות של אדם לכבד את רצונו גם לאחר המוות. ואכן, משרד הבריאות הוציא חוזר מנכ"ל המורה שלא ליטול איברים ללא הסכמתה של המשפחה גם אם הנפטר חתם בחייו על כרטיס אדי.
עמותת אדי מחתימה אנשים על כרטיסי תורם. כרטיסים אלה מכונים כרטיס אדי. נכון לסוף שנת 2010 חתומים 561,071 ישראלים המהווים כ-10% מהאוכלוסייה הבוגרת. נתון זה נמצא במגמת עליה עקב פעולות הסברה בתחום והעלאת הנושא למודעות הציבור. כיום (2017) רשומים באדי 924,403 אזרחים, המהווים כ - 14-15% מהאוכלוסייה הבוגרת.
בדו"ח שחובר על ידי ועד ההשתלות באיחוד האירופי יחד עם ארגון הבריאות העולמי לקראת סוף 2007 ישראל נמצאת במקום ה-33 מתוך 50 מדינות בשיעור השתלות איברים ביחס לאוכלוסייה וכן במקום ה-3 בשיעור הסירובים לתרומה. בסוף שנת 2007 שיעור הסירוב היה 58% ומאז ירד לכ-50%, נתון שעדיין נחשב גבוה ביחס לרוב מדינות המערב.
בסביבות שנת 2010 קמה עמותה בשם "בלבבי" (לזכרה של בלהה הירשברג ע"ה), המנפיקה כרטיס לתרומת איברים בשם "בלבבי". הכרטיס תואם את דרישות הרבנות הראשית ורבני הציונות הדתית, אשר מסתמכים על אגודת הרופאים "ערבים" שמקדמת תרומת איברים בפיקוח הלכתי.