מחוז בריסל (בצרפתית: Bruxelles; בהולנדית: Brussel; בגרמנית: Brüssel; רשמית: מחוז הבירה בריסל; בצרפתית: Région de Bruxelles-Capitale; בהולנדית: Brussels Hoofdstedelijk Gewest; בגרמנית: Region Brüssel-Hauptstadt) הוא עיר הבירה דה פקטו של האיחוד האירופי, והמטרופולין הגדול ביותר בבלגיה. הוא מורכב מ-19 ערים, בהן בריסל העיר - עיר הבירה של בלגיה ומקום מושבן של ממשלות הקהילה הצרפתית והקהילה הפלמית של בלגיה.
במחוז נמצאים מספר מוסדות פוליטיים חשובים של האיחוד האירופי: הנציבות האירופית, המועצה האירופית, מועצת האיחוד האירופי ואחד ממושביו של הפרלמנט האירופי. כמו כן נמצא במחוז המטה הראשי של נאט"ו.
במחוז מדוברות באופן רשמי, שתי שפות, צרפתית והולנדית, וכל השלטים הרשמיים נכתבים בשתיהן. בפועל, השפה השולטת בעיר היא צרפתית.
מנואל מארולנדה
מסירה
אורן הגלעין
מחוז בריסל
לינדזי קראוס
לינדזי אן קראוס (באנגלית: Lindsay Ann Crouse; נולדה ב-12 במאי 1948) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1984 על תפקידה בסרט "מקום בלב".
ביוגרפיה.
קראוס נולדה בניו יורק, בתם של אנה ושל המחזאי זוכה פרס הפוליצר ראסל קראוס. לקראוס אח עיתונאי בשם טימותי.
קראוס נקראה על שמו של המחזאי ושותפו של אביה לכתיבה הווארד לינדזי.
לאחר שסיימה את לימודיה הופיעה כרקדנית ג'אז וכשחקנית, את הופעת הבכורה שלה על בימת התיאטרון עשתה ב-1972 במחזה הקומי של ויליאם שייקספיר "מהומה רבה על לא דבר".
הופעת הבכורה שלה כשחקנית קולנוע הייתה ב-1977 בסאטירה הספורטיבית "פול ניומן וחבורתו" בתור לילי, אשתו הממורמרת של שחקן ההוקי נד ברדן.
סידני לומט שצפה בקראוס גם בבימות התיאטרון החליט ללהק אותה לשלושת סרטיו בתחילת שנות ה-80 "מסע דניאל", "נסיך העיר" בתור קרלה אשתו של שוטר משטרת ניו יורק דניאל סילו (טריט ויליאמס) ובדרמה המשפטית "פסק דין" בה גילמה את קייטלין קוסטלו.
בשנת 1984 קיבלה את הערכת חברי האקדמיה שהעמידו אותה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור מרגרט לומקס אחותה של הדמות הראשית אדנה ספלדינג (סאלי פילד) בדרמה של רוברט בנטון "מקום בלב". ב-1987 קיבלה לראשונה תפקיד ראשי במותחן הפסיכולוגי של בעלה המחזאי דייוויד מאמט "שם המשחק" וגילמה את הפסיכיאטרית ד"ר מרגרט פורד.
השתתפה בסוף שנות ה-90 במותחן הבדיוני "ההגעה" בתור חוקרת האקלים אינה גרין ובמותחן של מייקל מאן "המקור" המבוסס על סדרת הטלוויזיה "60 דקות" בדמותה של שרון טילר.
ב-2007 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "מיסטר ברוקס" בתור קפטן ליסטר הקצינה של הבלשית טרייסי אטווד (דמי מור).
גילמה את תפקיד השוטרת הלסבית קייט מק'ברייד בעונה השישית של סדרת הדרמה "בלוז לכחולי המדים" וכפרופסורית מגי וולש בעונה הרביעית של הסדרה "באפי ציידת הערפדים".
בשנת 1977 התחתנה קראוס עם המחזאי, תסריטאי ובמאי הקולנוע דייוויד מאמט, לזוג נולדו שתי ילדות, ווילה וזושה, הם התגרשו ב-1990.
נישאה בשנית ב-1998 לשחקן והבמאי ריק בלו.
קראוס היא בודהיסטית ומשנת 2005 מארגנת תוכניות לימוד בודהיסטיות בעיירה רוקפורט שבמסצ'וסטס.
אם יחידנית
רדגונדיס
רדגונדיס (Radegundis וגם Rhadegund ,Radegonde או Radegund; 520 - 13 באוגוסט 586) הייתה נסיכה פרנקית ומלכה מרובינגית, אחת מנשותיו של כלותאר הראשון. היא ייסדה את המנזר של פואטייה והוכרזה במאה ה-9 כקדושה.
קיימים מספר מקורות על רדגונדיס, כתבו עליה ונאנטיוס פורטונאטוס וגרגוריוס מטור. שלושתם היו מקורבים ונראה כי ונאנטיוס ורדגונדיס היו מיודדים. מקור נוסף הם כתביה ההגיוגרפיים של הנזירה בודוביניה .
רדגונדיס נולדה בערך ב-520 לברטאריוס, אחד משלושת מלכי תורינגיה, ברתאריוס, כמו שני אחיו היו בניהם של בזינוס מתורינגיה ובזינה, זו שעזבה את בעלה ונישאה לכילדריך הראשון, ומכאן שהיו אחיו למחצה של כלוביס הראשון, חמה של רדגונדיס. ברטאריוס ושני אחיו ירשו במשותף את המלוכה אחרי מות אביהם, מה שהוביל למלחמת אחים.
דודה, הרמנפריד הרג את ברתאריוס בקרב ולקח את רדגונדיס בת ה-3 לביתו, לאחר שכרת ברית עם המלך הפרנקי תיאודריך הראשון. הרמנפריד הביס והרג ב-529 את אחיו הנותר, בדריך (Baderic). הרמנפריד הפר את הברית שכרת עם תיאודריך ולא חלק איתו בריבונות על תורינגיה.
עקב הפרת ההסכם, ב-531 או 532 תיאודריך, ובנו תיאודברט הראשון יחד עם כלותאר הראשון, תקפו את תורניגיה. הם ניצחו בקרב, הרמנפריד הצליח להימלט אולם הפרנקים תפשו את אחייניתו רדגונדיס ואת אחייניו. הרמנפריד הגיע לעירו של תיאודריך אחרי שהובטח לו שיהיה בטוח שם, אולם הוא נדחף מעל חומת העיר ומת. רדגוניס חונכה חינוך דתי נוצרי קפדן וב-538 אולצה להנשא לכלותאר הראשון (הרביעית משש נשותיו). כבר בסעודת הנישואין הפגינה את צניעותה הנוצרית וסירבה ללבוש בגדי יוקרה בהתאם למעמדה. מנישואים אלה, כמו מנישואיו הראשונים, לא היו לו כל ילדים.
היא למדה קרוא וכתוב, וקראה סיפורי מרטירים שגרמו לה לפנות לחיי סיגוף. וננטיוס פורטונטוס מספר כי בעזרת כומר בשם שמואל, היא אספה ילדים עניים, האכילה אותם על שולחנה ורחצה את ידיהם ואת שערם. לאחר מכן יצאה תהלוכה בדרכה לכנסייה, ורדגונדיס רחצה את מרצפות הכנסייה בבגדיה והסירה בצעיפה את האבק מן המזבח. רדגונדיס הקפידה על תזונה טבעונית, היא אכלה רק קטניות וירקות ירוקים, וסירבה לאכול מזון מן החי. כמו כן, היא מיעטה בצריכת לחם, נמנעה מיין, מבירה ומפירות. כלותאר התלונן על כך שנשא לאישה נזירה, אך סירב להתיר לה לעזוב את ארמונו. לאחר שנודע לה שכלותאר הורה לרצוח את אחיה, היא פנתה לבישוף העיר נויון כדי שיקדיש אותה לנזירה ובכך ישחרר אותה מחובתה לבעלה. הבישוף הסכים ובסופו של דבר כלותאר שחרר אותה ואף העניק לה את האמצעים לייסד מנזר של נשים בפואטייה. המנזר נוסד בשנת 552.
על פי גרגוריוס מטור, היא אימצה למנזר שהקימה את הרגולה (תקנון) של קיסריוס מארל . רדגונדיס סירבה לעמוד בראש הקהילה שייסדה. היא מינתה אם מנזר, שירתה תחתיה כנזירה, ועסקה בכל המלאכות המוטלות על הנזירות. לימים נקרא המנזר שייסדה, מנזר "הצלב הקדוש" .
רדגונד
רדגונדה
ראדגונד
גילזיוס
ספר האשכול
ספר האשכול הוא ספר הלכה המיוחס לרבי אברהם בן יצחק אב בית דין, שחי במאה השתים עשרה. ספר זה שימש כמקור פסיקה ליהדות פרובנס. הספר עוסק בהרחבה בדברי הגאונים ובייחוד בספר הלכות גדולות.
מהדורת אוירבך.
באמצע המאה ה-19 (האלברשטאדט, תרכ"ח) יצא הספר לאור על ידי הרב צבי בנימין אוירבך (הרב הצב"א) מגרמניה, שהוסיף לו ביאור בשם "נחל אשכול". אוירבך כתב בהקדמה שהספר מבוסס על כתב יד שקיבל מאדם בשם משה מרציג. מיד אחרי הוצאתו לאור, עוד בחיי הרב אוירבך, פורסם מאמר ב"החלוץ" מה'מגיה' שטען שהספר של הרב אוירבך הוא זיוף המכיל חומר רב שאינו מקורי.
לאחר מותו של אוירבך פרסם שלום אלבק נגד מהדורת אוירבך וטען שהוא מזויף. טענתו העיקרית הייתה שהספר קיים בספריות הידועות בשני כתבי יד דומים, בהם כרבע מהחומר שהדפיס הרב אוירבך. אין שום עותק קיים בעולם הדומה לספר של אוירבך. לטענת אלבק רובו של הספר הוא פרי רוחו של אוירבך, או רעיונות שהעתיק מספרי זמנו. אלבק טען: "היכן כתב היד הזה?"
בשעתו עם פרסום הספר על ידי אוירבך הוא התקבל ללא עוררין, היות שאוירבך היה דמות רבנית שלא היה ניתן להעלות על הדעת לחשוד בו בזיוף. אפילו בספרי הלכה מקובלים כמו "משנה ברורה" הוא מובא מספר פעמים. עם פרסום מאמרו של אלבק התעורר רעש גדול והמבוכה רבתה. כעבור תקופה פרסמו הרב חנוך ארנטרוי, הרב יעקב שור, הרב דוד צבי הופמן ופרופ' אברהם ברלינר כתב הגנה על הרב אוירבך בשם "צדקת הצדיק" (ברלין תר"ע), בו הם טוענים שאכן היה קיים אדם בשם "משה מרציג" שציווה לקבור עמו את כל כתביו האישיים, והם משערים שבטעות נקבר עמו גם כתב היד הזה. אלבק לא קיבל את דבריהם ופרסם קונטרס בשם "כופר האשכול" (ווארשא תרע"א) להרחיב את טענותיו.
אלבק לא קיבל את דברי ההגנה על מהדורת אוירבך, והוא ההדיר "אשכול" משלו על פי כתבי היד הקיימים, מהדורה שלבסוף יצאה לאור על ידי בנו חנוך אלבק. במאמרו "מחוקקי יהודה" טען אלבק כי ספר האשכול הוא למעשה "מהדורה קצרה" של ספר העתים שחיבר החכם הספרדי יהודה בן ברזילי הברצלוני.
לדעת ישראל תא שמע ויעקב זוסמן, מהדורת אוירבך אכן מזויפת אך היא לא זויפה בידי הרב אוירבך, כפי שטען אלבק, אלא אכן התבססה על כתב יד אחר שהיה בידיו. כתב יד זה עצמו זויף בידי אדם אחר במאה ה-14, והם משערים שהוא נעשה בידי רבי משה די ליאון.
קצת אחרת (אלבום של רוני דלומי)
קצת אחרת הוא שמו של אלבום הבכורה של רוני דלומי, אשר יצא בשנת 2010, שנה וחצי לאחר השתתפותה בתחרות כוכב נולד.
הפקה.
האלבום, בהפקתו ובעיבודו של אורי זך, כולל גרסאות כיסוי לתשעה שירים בסגנון דרום אמריקאי וספרדי אשר להם נכתבו מילים עבריות, ושיר שכתבה דלומי בספרדית והלחין זך יחד עם איל הלר. הרעיון לאלבום, על פי דלומי, עלה בעקבות תגובת הקהל האוהדת לביצועה לשיר Cada Dia אשר ביצעה במהלך תחרות "כוכב נולד", שיר שביצעה במקור הזמרת הקולומביאנית מרתה גומז באלבום "בין קירות ביתי" של הפרויקט של עידן רייכל. את האלבום עצמו הקליטה דלומי תוך כדי שירותה בלהקה צבאית והוא כולל שיתוף פעולה עם מרתה גומז בשירה Paula Ausente, עם מילים עבריות שכתב דניאל אפרת. באלבום גם הקלטה מחודשת לשיר Cada Dia שכתבה גומז והלחין עידן רייכל. דלומי עצמה לקחה חלק בכתיבת שני שירים באלבום.
הנאג'אדה
לחמית