בשעת בוקר מוקדמת, לאחר כשלושה שבועות ב"צריף העץ" בתחנת המשטרה, הוסע המבורגר בלימוזינה גדולה לאחוזה פרטית לשעבר באזור הכפרי מחוץ לעיר. שנים-עשר חדרי האחוזה הפכו במהלך המלחמה לכלא חקירה ו"בית" לארבעים או חמישים עצירים. מלבד המבורגר היו האסירים כולם סינים. האסירות נשמרו בבניין נפרד, ששימש בעבר את משרת הבית. מחזית הבית נשקף נוף לשלושים או ארבעים קילומטר על פני עמקים ונהרות. הוא היה רשאי ליהנות מהנוף במשך רבע שעה בכל יום, דרך שני הסורגים שהוצבו על חלון חדר הכניסה בקומת הקרקע, שם נלקח ל"טיול היומי "שלו. המבורגר תיאר מאוחר יותר את מאסרו בבית האחוזה הזה כשפיר יחסית, במרווחים של שישה שבועות הוא נלקח לפני שופט, ובכל פעם שסירב להעיד הוא הוחזר למשמורת.
התערבות סובייטית.
הגנרל צ'ויקוב הגיע לבירה הזמנית הסינית בנובמבר 1940 כנספח צבאי סובייטי חדש. האימפריה הרוסית סבלה מהשפלה צבאית בידי הצבא היפני ב־1905, ועם הפלישה היפנית לסין ב־1937 מיהרה המנהיגות הסובייטית לחזק את הקשרים הפוליטיים והפיזיים עם הסינים הלאומניים. פרוץ המלחמה באירופה הגביר את נחישותה של מוסקבה למזער את הסכנות של תוקפנות יפנית נגדה ממזרח. סיבוך גדול היה יחסה של המפלגה הקומוניסטית הסינית בהנהגת מאו צה-טונג. במקום להצטרף לממשלה הלאומנית כדי להציג חזית משותפת נגד יפן, הקומוניסטים הסינים ראו את הפלישה היפנית כהזדמנות להשיג את מטרותיהם נגד הממשלה. היחסים בין הממשלה לקומוניסטים נעשו כה גרועים עד כי בינואר 1941 מצא צ'יאנג קאי-שק, מנהיג הממשלה הסינית, את עצמו נאלץ להזמין את מוסקבה להתערב כמתווך בין הממשלה לבין הקומוניסטים.
בסוף ינואר 1941 נלקח המבורגר למפגש עם השופט החוקר. הפעם לא היו שאלות. הם שכנעו אותו כי עכשיו הם יודעים מאין הוא בא וכי בקרוב הוא ישוחרר וישלח בחזרה. כדברי דו"חותיו המאוחרים יותר בעניין זה.
חזרה למוסקבה.
כאמור בשנת 1939 הוקם קשר ישיר בין צ'ונגצ'ינג למוסקבה. אפשר היה לטוס מבירה אחת לאחרת תוך חמישה ימים בלבד. בתחילת פברואר 1941 עלה רודולף המבורגר לטיסה למוסקבה. הוא היה עם סוכנים אחרים בדאצ'ה במרחק קצר מחוץ למוסקבה. בתחילת הקיץ של 1941 הוא קיבל הכשרה מקיפה, אם כי על פי דיווחים מאוחרים יותר שלו הם היו בסיסיים ביותר. ביוני 1941, עם פלישת הגרמנים מן המערב, הוא ארז שוב את חפציו.
משימה חדשה.
היעד שלו, הפעם, הייתה טורקיה, משם הוא היה אמור לספק דיווחים מודיעיניים על ההתפתחויות במזרח התיכון. כדי להתמודד עם המגבלות הפוטנציאליות של נסיעה עם דרכון הונדורס, הוא התכוון לנסוע ברכבת לוולדיווסטוק ומשם, בדרך הים, לשנחאי. משם הוא יוכל לנסוע דרך הודו ואיראן לטורקיה ללא צורך להגיש בקשה לויזה. אך המסע לא פעל כמתוכנן, שכן ב-22 ביוני 1941, בניגוד לחוזה אי-התוקפנות בין גרמניה הנאצית לברית-המועצות, פרצו כוחות גרמניים את הגבול. לאחר שתכניעה את ברית המועצות במהירות, התוכנית הגרמנית הייתה להמשיך לאיראן ולכבוש את שדות הנפט. עקב המלחמה לא היו עוד ספינות שהפליגו מוולדיווסטוק לשנחאי. המבורגר הוזעק למוסקבה. המפעילים שלו לא ביטלו את משימתו. הם יצרו תוכנית חלופית לפיה יתווספו חותמות הוויזה השונות בדרכון של הונדורס על ידי המודיעין הסובייטי ויספקו לו נתיב מזויף המעיד על כך שהוא נסע דרך שנחאי, הודו לטהראן. במהלך הסתיו של 1941, הוא נסע בדרך היבשה לטביליסי בגאורגיה וארמניה לטבריז, ליד הגבול בצפון איראן. פירוש הדבר היה שבלי קשר לדרכונו הוא עשה את המסע היבשתי דרך שטח שנשלט על ידי ברית המועצות. באוקטובר 1941 הגיע לטהראן.
המבורגר היה להוט להמשיך לטורקיה כפי שהורו לו, אבל עם המתחים הבינלאומיים שהתעוררו באזור, הגיבו השלטונות הטורקיים בשלילה על בקשתו לויזה עם הדרכון של הונדורס. בינתיים המצב באיראן השתנה באופן דרמטי מאז תחילת הקיץ, והארץ קיבלה חשיבות אסטרטגית בכל הנוגע למלחמה. באוגוסט 1941 התקיפו הבריטים והסובייטים את אירן. היה חשש שהשאה הפרסי לא היה מספיק אנטי-גרמני.
הפלישה הגרמנית לברית המועצות שלושה חודשים קודם לכן הפכה את ארצות הברית לתומכת בברית המועצות של סטלין, והאמריקאים מיהרו ליצור תשתית תחבורה חזקה דרך אירן, אשר ב־1942 הפכה לנתיב שבו זרמה כשליש האספקה ​​אל ברית המועצות. בשנת 1943 הועברו לברית המועצות דרך איראן 1.6 מיליון טונות של ציוד ומזון. טהראן הפכה לצומת דרכים של רכבות שחיברו את נמלי הים והגיעו עד הגבול הסובייטי. בשלב כלשהו, בעודו מנסה לארגן אשרה לטורקיה, הגיעו המפעילים של המוברגר במוסקבה למסקנה כי הוא יועסק בצורה טובה יותר בשליחת דיווחים מטהראן, והוא קיבל הוראות להישאר שם.
איראן.
בעיני סטלין, הנוכחות הצבאית האמריקנית הגדולה שהופיעה באיראן לקראת סוף 1941 הייתה רוע הכרחי, אבל לא היה בכך משהו שאפשר להתבונן בו בשלווה מוחלטת. מעקב אחר ההתפתחויות בשטח באמצעות רשת של מודיעים, המעסיקים סוכנים ממדינות שלישיות, הפך לחוליה חשובה בשרשרת איסוף המידע. הצבא האמריקני ידע שסוכנויות שונות נמצאות בשטח, ומנסות להבין את המניעים ה"אמיתיים" שלהן. רודולף המבורגר חיפש קשרים בין הקצינים הבריטים והאמריקאים, ועד מהרה פיתח איתם קשרי ידידות, במשימתו לאיסוף מידע מטעם המפעילים שלו. הוא העביר את ממצאיו דרך סוכני מודיעין שהוצבו בשגרירות הסובייטית בטהראן. אין ספק שהמצב הזה לא היה נטול סיכונים, ובמהלך שנת 1942 סיפקה לו מוסקבה משדר רדיו, והורתה לו להשתמש בו כדי ליצור קשר ישיר לדיווח.
על מנת לספק בסיס חוקי לנוכחותו בעיר, בינואר 1942 הוא עבד כאדריכל, במשרד האוצר בטהראן. הפרויקט הראשון שלו היה להכין עיצוב ולבנות בניין חדש עבור המשרד. רישומי טיוטה הוכנו בפברואר. צוות הפרויקט כבר כלל שישה אנשים מקומיים. עוד אירופי נשכר כדי לפקח על הפרויקט, אם כי המבורגר עצמו היה מעורב גם בתיאום עם חלקים שונים במשרד, הבוס שלו היה רופא מהנדס, אשר הוכשר בגרמניה "הגיע מאחת המשפחות המובילות בארץ". השפה שדיברו במשרד הייתה צרפתית. היה גם אדריכל אוסטרי שעמו הוא היה מסוגל לדון בעניינים הטכניים של הפרויקט. בינתיים, כתב מכתבים לאחיו ואביו. גובהה של טהראן והאוויר היבש הוביל לירידה בתדירות התקפות המלריה שהיה חולה בה. מכתביו המשפחתיים נמנעו מלהזכיר בעיות פוליטיות, כדי שלא יעלו חשד בצנזורה.
במאי 1942 קיצץ משרד האוצר בטהראן את תקציב הבניינים החדשים בשל לחצי המלחמה. הקיצוץ הפסיק את העבודה על בניין המשרד החדש שעליו עבד המבורגר. כמו כן, ייצור פלדה היה מופנה למלחמה כלומר לא היה מספיק פלדה עבור בטון מזוין. יחד עם עבודת המשרד, הוא גם מצא לקוחות פרטיים.
לכוד.
בתחילת שנת 1943 פיתה את המבורגר ידיד איראני שעבד כמתורגמן סימולטני. כשבועיים לאחר השיחה איתו, המבורגר נעצר על ידי המשטרה הצבאית האמריקנית. בפגישת החקירה הראשונה הבין כי השיחה שלו עם המלשין הוקלטה. המבורגר העריך כי אפשר היה להפליל אותו. כדי למצוא עוד ראיות מרשיעות, פרצו האמריקאים לביתו אבל הם לא מצאו את המשדר הרדיו הכבד שנתנו לו המפעילים הסובייטים שלו.
בערך באותו זמן נתקל המבורגר בקצין אנגלי בטהראן שעבורו עבד בשנחאי עשר שנים קודם לכן. האיש עבד אז במשטרה הקולוניאלית הבריטית בקולוניה הבינלאומית בשנחאי, והיה מעורב בבניית בית-סוהר חדש שהמבורגר תכנן. סביר להניח שהאיש היה מודע לחלוטין לנסיבות המעצר של המבורגר שנתיים קודם לכן בצ'ונגצ'ינג. מכאן נובע שחשיפתו של המבורגר בטהראן כסוכן סובייטי יכולה להיות רק עניין של זמן. רודולף המבורגר נעצר והועבר למחנה צבאי קטן מחוץ לעיר. בינתיים נלקח דרכונו לבדיקה נוספת. הרשויות קבעה כי לא ניתן היה להתאים את הבולים שהונחו בה על ידי קציני דרכונים בשלוש קולוניאליות בריטיות - בומביי, סינגפור וסואץ - לרשומות מקבילות בתיקי המחסומים המעורבים. מהר מאוד קבעו השלטונות כי חותמות הדרכונים יכלו להעשות רק על ידי מנהלת המודיעין הראשית של ברית-המועצות. שום משפט נוסף לא היה נחוץ. באוגוסט 1943 השופטים הבריטיים נתנו לו כמה ימים לעזוב את הארץ, והוא הועבר לשגרירות הסובייטית.
האמנם מקלט מדיני.
המודיעין הסובייטי לא העריך מאוד את שירותיו למרות, שרודולף המבורגר הפגין מידה רבה של התמדה, מחויבות ונאמנות במשך השנים. הוא נאלץ לעזוב את טהראן בהתראה קצרה והוא בירך על ההזדמנות לחזור למוסקבה כדי להגיש בקשה למקלט מדיני.
יומיים לאחר הגעתו לבירה הסובייטית הוא הואשם כי עבד עבור המודיעין האמריקאי נגד האינטרסים של ברית המועצות ונלקח למעצר חקירה. בשבועות הבאים הוא עבר חקירות שהתקיימו בלילות וכל אחת נמשכה כמה שעות. עם עלות השחר הוחזר לתאו. הוא ניסה להפגין את חפותו, אבל החוקרים חזרו עם האשמות נוספות שהוא עבד בשירותי מודיעין "אחרים".
שנים רבות לאחר מכן "שירות הביטחון של גרמניה המזרחית" (MfS) חשף את הדו"ח של הסובייטים מחקירתו, ובו המסקנה "כי נסיבות שחרורו של המבורגר מהמעצר באיראן הוליד את החשד כי גויס על ידי שירות מודיעין זר באיראן "
גזר הדין.
במשך קצת יותר מתשעה חודשים, בין אוגוסט 1943 לאפריל / מאי 1944, רודולף המבורגר הוחזק במעצר חקירה במוסקבה. הוא נפגע קשה מבחינה פיזית ונפשית. לא נערך לו משפט, אבל הוא נידון לחמש שנים במחנה מעצר. ההרשעה התבססה על סעיף 58 לחוק העונשין. אסיר אחד הסביר כי זאת פסקה המתייחסת "פושעים פוליטיים". עם זאת, המבורגר גם היה מודע לכך כי הרשעתו נשאה תג נוסף שזיהו אותו "כאלמנט מסוכן מבחינה חברתית".