צ'ארלס הועמד למשפט בפני בית דין של הפרלמנט, אך סירב להכיר בסמכות הפרלמנט לדון את המלך. הוא הורשע באשמת בגידה, נידון למוות והוצא להורג ב-30 בינואר 1649 בשערי ארמון וייטהול, מקום המגורים המלכותי. אירוע ההוצאה להורג של המלך התרחש מרחק קצר ביותר מבית הספר שבו למד ג'ון לוק הצעיר. הוצאתו להורג של המלך התקבלה בזעזוע חריף בכל רחבי אירופה. באנגליה עלה לשלטון אוליבר קרומוול כלורד פרוטקטור בחסות הפרלמנט ובוטלה המלוכה. קרומוול מת בשנת 1658 ושנתיים אחר כך עלה לשלטון בנו הבכור של צ'ארלס כצ'ארלס השני, מלך אנגליה. ב-1660 הוא הכריז על אביו כקדוש, היחיד שזכה לקאנוניזציה בכנסייה האנגליקנית לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית.
משפחתו.
צ'ארלס היה נשוי להנרייט מארי, נסיכת צרפת ובתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ולזוג היו תשעה ילדים:
גינאה ביסו
דגל גינאה ביסאו
דגל גינאה ביסאו אומץ בשנת 1973 לאחר קיבלת עצמאות מפורטוגל. הדגל צבוע בצבעים הכלל-אפריקאיים - זהב, ירוק, אדום, וכולל גם את "הכוכב השחור של אפריקה". עיצוב הדגל הושפע רבות מדגל גאנה. לצבעים יש את אותה משמעות - האדום מסמל את דם הקדושים, הירוק המסמל את היערות, והזהב המסמל את עושר המחצבים.
האימפריה הביזאנטית
סלווקים
בית סלווקוס
סלבקים
גינאה
רפובליקת גַינֵאָה (בצרפתית: République de Guinée) היא מדינה במערב אפריקה. המדינה גובלת בגינאה ביסאו בצפון מערב, סנגל בצפון, מאלי בצפון מזרח, חוף השנהב במזרח וליבריה וסיירה לאון בדרום. המדינה מכונה לעיתים גינאה קונאקרי (Guinea-Conakry), על שם בירתה, כדי להבדילה מגינאה ביסאו ומגינאה המשוונית. הרוב המכריע של אוכלוסיית גינאה הוא מוסלמי.
היסטוריה.
מהמאה ה-9 עד תחילת המאה ה-12 נשלט השטח השייך בימינו לגינאה על ידי אימפריית גאנה, ובמהלך תקופת שלטונה הגיע האסלאם לאזור. לאחר מכן, נשלטה גינאה במהלך המאות ה-12 וה-13 על ידי ממלכת סוסו ואימפריית מאלי, אשר ירשה אותה.
לאחר שקיעת אימפריית מאלי בתחילת המאה ה-15, פרחה באזור גינאה אימפריית סונגהאי, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-15. האירופים הגיעו לאזור גינאה בראשית ימיה של האימפריה הפורטוגזית, תקופה בה החלו האירופים להקים מושבות מחוץ לאירופה ולסחור בעבדים מאפריקה, תוך ניסיונות למצוא דרך ימית מאירופה להודו. החל מאמצע המאה ה-19 חדרה צרפת לאזור והשטח הפך לפרוטקטורט ב-1881 ונכלל באופן רשמי כמושבה במערב אפריקה הצרפתית תחת השם גינאה הצרפתית ב-1891. גבולותיה של המושבה נקבעו במשא ומתן מול בריטניה בסיירה לאון, מול הפורטוגזים בגינאה ביסאו ומול ליבריה, בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
במסגרת מעברה של צרפת מהרפובליקה הרביעית לרפובליקה החמישית, התקיים משאל עם בכל המושבות הצרפתיות בו יכלו תושבי המושבות לבחור בין קבלת החוקה החדשה והמשך מעמד כמושבה צרפתית או דחיית החוקה וקבלת עצמאות. גינאה הצרפתית הייתה היחידה שדחתה את החוקה וקיבלה את עצמאותה ב-1958, במחיר ניתוק כל הקשרים, כולל קשרי מסחר, עם צרפת.
לאחר קבלת העצמאות שלט בה הדיקטטור אחמד סקו טורה (Ahmed Sékou Touré), שהנהיג מדיניות סוציאליסטית, דיכא באכזריות כל התנגדות לשלטונו והתקרב לברית המועצות ובהמשך לסין. כחלק מהאידאולוגיה המרקסיסטית שלו תמך טורה בארגון המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה שהקים בסיסים על אדמת גינאה ביסאו השכנה. בתגובה פשט הצבא הפורטוגזי על קונאקרי ב-22 בנובמבר 1970, בין השאר בניסיון כושל לחטוף את טורה. בתגובה ביצע טורה טיהור במערכות השלטון והוציא להורג בכירים משלטונו. מספר ימים לאחר מותו של טורה ב-1984 התחוללה במדינה הפיכה צבאית נטולת שפיכות דמים, שהעלתה לשלטון את הגנרל לנסאנה קונטה. קונטה המשיך באופן כללי בשלטון ריכוזי ואוטוקרטי, אך מיתן מעט את אחיזתה של הממשלה בכלכלה, מה שלא עזר רבות לצמצום העוני. ב-1992 הכריז על חזרה לשלטון אזרחי. הבחירות הראשונות נערכו במדינה בשנת 1993, וקונטה ניצח בהן, למרות חשדות כבדים באשר לטוהר הבחירות. קונטה נבחר שוב לנשיא ב-1998 ושוב ב-2003, בבחירות שכמעט כל מתחריו החרימו.
בשנת 2001 מורדים מ"עצרת הכוחות הדמוקרטים של גינאה" בתמיכת ליבריה ערכו מספר מתקפות בשטח גינאה. כתגובה צבא גיאנה תקף את בסיסי הארגון בשטח ליבריה והייתה סכנה למלחמה כוללת בין המדינות. בסופו של דבר הנושא סודר במפגש דיפלומטי בין המדינות.
לאחר מותו של קונטה ב-22 בדצמבר 2008 נשלטה המדינה על ידי חונטה צבאית בראשות מוסא דדיס קמארה (Moussa Dadis Camara). לאחר ניסיון התנקשות ב-3 בדצמבר 2009 שהסתיים בפציעתו, הוטס קמארה לטיפול רפואי במרוקו וההנהגה הועברה לידי סגנו סקובה קונטה (Sékouba Konaté). פגישה שנערכה בינואר 2010 בואגאדוגו בהשתתפות קמארה קונטה ונשיא בורקינה פאסו בלז קומפאורה, סוכם על הקמת ממשלת מעבר בראשות ז'ן-מארי דורה (Jean-Marie Doré) לקראת מעבר לשלטון אזרחי בתוך שישה חודשים וקיום הבחירות החופשיות הראשונות בתולדות גינאה.
ב-27 ביוני נערך סיבוב הבחירות הראשון, ולאחר סיבוב שני ב-7 בנובמבר זכה אלפה קונדה, שהפך רשמית לנשיא ב-21 בדצמבר 2010. קונדה נבחר שנית לנשיא בבחירות שנערכו ב-17 באוקטובר 2015. באוקטובר 2020 נבחר שלישית. בספטמבר 2021, התרחשה הפיכה צבאית שגרמה להדחתו.
פוליטיקה.
המדינה היא רפובליקה.
הנשיא נבחר ישירות על ידי העם לכהונה בת חמש שנים והוא ראש המדינה וראש הממשלה. הנשיא הנוכחי, אלפה קונדה, נתמך בעיקר על בני הקבוצה האתנית השנייה בגודלה במדינה – מנדינקה. הנשיא ממנה ממשלה בת 25 שרים, שמנהלת את המדינה.
האספה הלאומית מורכבת מבית אחד והיא הגוף המחוקק של המדינה, וחבריה נבחרים ישירות על ידי העם. האספה לא נפגשה מאז שנת 2008, ומאז מועד הבחירות נדחה פעמים רבות, בניגוד להבטחותיו של הנשיא. לבסוף, הבחירות התקיימו בספטמבר 2013, בהן מפלגתו של הנשיא זכתה לרוב, בעוד האופוזיציה גינתה את הבחירות בטענות של הונאה.
גינאה מחולקת ל-8 אזורים ו-33 מחוזות.
גינאה חברה בארגונים בינלאומיים רבים כולל האיחוד האפריקאי, קרן המטבע הבינלאומית וארגון האומות המאוחדות.
ב-20 ביולי 2016 חידשו ישראל וגינאה את היחסים ביניהן לאחר שאלה נותקו בשנת 1967, ושגריר ישראל בסנגל הופקד גם על גינאה.
כלכלה.
גינאה סובלת מתשתית לקויה, שיעור נמוך של אוריינות, חוסר שקט בגבולות עם ליבריה וסיירה לאון ורמה גבוהה ביותר של שחיתות. היא אחת המדינות העניות בעולם, למרות הפוטנציאל הכלכלי הגדול של המחצבים הטבעיים בשטחה. המדינה היא מפיקת הבוקסיט השנייה בחשיבותה בעולם, וכן מצויות בה כמויות משמעותיות של עפרות ברזל, זהב ויהלומים וכמות לא ידועה של אורניום. תעשיית הכרייה מספקת 75% מהכנסות המדינה.
על-פי דיווח ב"פייננשל טיימס" מתנהלת חקירת שוחד נגד קבוצת בני שטיינמץ (BSGR) בגינאה. הממשלה המקומית חוקרת חשד שלפיו העניקה טובות הנאה לבכירים במדינה בתמורה לאפשרות לרכוש את מכרה סימנדו ב־160 מיליון דולר בלבד. תחילת הפרשה בדצמבר 2008, אז הורתה ממשלת גינאה לחברת הכרייה הבריטית "ריו טינטו" להעביר את זכויות הכרייה במכרה סימנדו לידי חברת BSGR תמורת 160 מיליון דולר בלבד. באפריל 2010, באחד האקזיטים הענקיים שנעשו בתחום ענף הכרייה והמחצבים על ידי איש עסקים ישראלי, מכרה BSGR של שטיינמץ את השליטה (51%) בסימנדו תמורת סכום ענק של 2.5 מיליארד דולר לחברת VALE הברזילאית, חברת המכרות ומשאבי הטבע השנייה בגודלה בעולם.
החקלאות מעסיקה כ-76% (הערכה מ-2006) מכוח העבודה במדינה. ענפי הגידול העיקריים הם אורז, קפה, אננס, לבבות דקל, קסאווה, בננות ובטטות, וכן בקר, עזים וצאן. גם הדיג הוא ענף חשוב.
שלא כמרבית המושבות הצרפתיות לשעבר ביבשת, לגינאה יש מטבע משלה, פרנק גינאי, והיא אינה שייכת לגוש המטבע של הפרנק CFA. רמות האינפלציה גבוהות - שער המטבע צנח מ-1,975 פרנק לדולר אמריקני ב-2002 ל-8684 פרנק לדולר ב-2022.
על הכלכלה מעיק חוב לאומי של מעל 3 מיליארד דולרים. הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית הפסיקו כמעט כליל את הסיוע למדינה ב-2003.
גאוגרפיה.
לאורך החוף משתרעות ביצות אך אזוריה המזרחיים והפנימיים יותר של הארץ מיוערים או מכוסים בערבות דשא.
מזרחה יותר מתנשאת רמה שגובהה בממוצע הוא 900 מטר ומעליה מתרומם הר נימבה לגובה של 1800 מטר.
מכאן מתחילים את דרכם שני נהרות מהגדולים ביבשת אפריקה, הניז'ר והסנגל, לכיוון צפון-מזרח וצפון-מערב בהתאמה.
האקלים במדינה טרופי: הטמפרטורות גבוהות ומגיעות בעונת הקיץ לכ 35 מעלות צלזיוס ואף יותר, הגשמים מרובים, במיוחד לאורך החוף בה יורדים כ-4,000 מ"מ בממוצע.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית גינאה מנתה כ-7.1 מיליון תושבים במפקד אוכלוסין שנערך ב-1996. קצב גידול האוכלוסייה הוא מהיר, ועל-פי הערכת האו"ם מנתה האוכלוסייה כ-8.8 מיליון תושבים ב-2005. על-פי ספר העובדות העולמי המספר גדול אף יותר, וב-2007 נאמד ב-9.9 מיליון נפש.
אחוז הבערות במדינה עומד על 70.5%.
מוצא, דת ושפה.
הקבוצה האתנית הגדולה במדינה נקראת בצרפתית פֶּאוּל, באנגלית פוּלה או פולאני, ובשפתה-היא Fulɓe. שיעורה מגיע ל-40% מן האוכלוסייה, והיא מתרכזת באזור ההררי של פוטה ג'אלון. אחריהם נמצאים המנדינקה (נקראים גם מנינקה, בצרפתית מֵלינקַה), המונים כ-30%, ומתרכזים בצפון-מזרח המדינה. קבוצה שלישית היא הסוּסוּ (או סוֹסוֹ) המונים כ-20% ומרוכזים במערב ובעיקר בסמוך לחוף ובמערב המדינה. בנוסף קיימות עוד קבוצות קטנות ששיעורן הכולל כעשרה אחוזים, בהן וולוף, וכן חיים במדינה כ-30,000 תושבים ממוצא לא-אפריקאי, ברובם צאצאי מהגרים מלבנון או מצרפת.
השפה הרשמית היא צרפתית, ולכל קבוצה אתנית שפה משלה.