במוזיקה ובשירה, קנצונה היא יצירה מוזיקלית רב-קולית מהמאה ה-16, המבוססת על שירים קצרים שמקורם בפרובאנס, צרפת שהיו פופולריים באיטליה בימי הביניים. השירים עסקו באהבה, בטבע וביופי נשי. הם הורכבו מבתים שווים באורכם, ונחתמו בהקדשה או בבית קצר יותר. מספר השורות לבית היה בדרך כלל 14, כמו בסונטה. למעשה, הועלו השערות שהסונטה נבעה מהקנצונה. הכותבים המפורסמים ביותר של קנצונות היו המשוררים מהמאה ה-14: גווידו קוולקנטי, דנטה אליגיירי ופרנצ'סקו פטרארקה. הצורה המוזיקלית שלהם הייתה עיבוד קולי למלות השירים; המונח Canzone הוא גם בר-חליפין עם Canzona, צורה אינסטרומנטלית חשובה משלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17; יצירות כאלה כונו לעיתים קרובות "קאנצוני דה סונאר" וחשיבותן נעוצה בהיותן מבשרות הסונאטה. הטרמינולוגיה הייתה חופשית למדי בסוף תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק ומה שמלחין אחד כינה "קנצוני דה סונאר" עשוי היה להיקרא "קנצונה" או אפילו פנטזיה, אצל מלחין אחר. ביצירותיהם של מלחינים מסוימים, כמו פאולו קוואליאטי, נראה שלמונחים לא הייתה שום משמעות צורנית מכל וכל. בתחילה התבססו הלחנים על שירים פוליפוניים צרפתים-פלמים ("שנסונים"), ומאוחר יותר הולחנו לחנים מקוריים. הקנצונות הכליות, כגון הקנצונה לכלי נשיפה ממתכת של ג'ובאני גבריאלי, השפיעו על צורת הפוגה ומהן התפתחה צורת הסונאטה.
רשם אינטרנט אזורי
רשם אינטרנט אזורי (באנגלית: Regional Internet registry) הוא מוסד האחראי על הקצאת מספרי אינטרנט באזור בעולם.
המספרים הארגונים מקצים הם כתובות IP עבור IPv4 ו-IPv6 וכתובות מערכת אוטונומית עבור ניתוב BGP.
ישנם חמישה ארגוני רישום אזורי פעילים:
חמשת הרשמים מאוגדים ב"ארגון משאבים מספריים" (Number Resource Organization).
רשמי האינטרנט האזוריים נוצרו כדי לחזק את הנייטרליות של רשת האינטרנט ולאפשר לכל אזור בעולם לקבוע את המדיניות שלו בנוגע להקצאת כתובות.
הרשות למספרים מוקצים באינטרנט (Internet Assigned Numbers Authority, IANA) ו-ICANN מאצילים סמכויות לרשמי אינטרנט אזוריים, ואלה, בתורם פועלים בתיאום עם ספקי אינטרנט במדינות השונות.
קן קרצ'בל
קן קרצ'בל (באנגלית: Ken Kercheval; 15 ביולי 1935 - 21 באפריל 2019) היה שחקן טלוויזיה אמריקאי שנודע בשל גילום דמותו של "קליף בארנס" בסדרה דאלאס.
ביוגרפיה.
קרצ'בל נולד בוולקוטוויל, אינדיאנה, בנם של רופא מקומי ואחות. הוא החל את דרכו כשחקן תיאטרון ומשנת 1962 הופיע על במות ברודוויי ו"אוף ברודוויי" בתפקידים במחזות כקברט ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?". במקביל, שיחק במספר תפקידים זוטרים בסדרות טלוויזיה. בשנת 1967 החל לשחק בטלוויזיה, כששיחק דמות בשם "ד"ר ניק האנטר" באופרת הסבון הפופולרית "החיפוש אחר המחר" (Search for Tomorrow). הסדרה שודרה ברציפות מאז שנת 1951, וקרצ'בל היה השחקן השני ששיחק את דמותו של הדוקטור החביב והפופולרי.
עד לשנת 1978 שיחק קרצ'בל בתפקידי משנה רבים בטלוויזיה ואף בקולנוע. בטלוויזיה הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"סטארסקי והאץ'" או "קוג'אק", ובקולנוע הופיע בסרטים כ"רשת שידור".
בשנת 1978 הצטרף לצוות הסדרה דאלאס בתפקיד קליף בארנס, יריבו המוערך של ג'יי אר יואינג גיבור הסדרה, אותו גילם השחקן לארי הגמן. דמותו הסימפתית של בארנס, שבמשך ארבע עשרה העונות שבהן שודרה הסדרה, ניסה לנקום בג'יי אר ובמשפחתו, אך לשווא, הייתה בין הדמויות האהובות על הצופים בסדרה המצליחה, ולצדו של הגמן היה קרצ'בל השחקן היחיד שדמותו הופיעה כמעט ברציפות מן הפרק הראשון בסדרה לפרק האחרון, ששודר בשנת 1991, לאחר ארבע עשרה עונות בהן שודרה הסדרה ברשת CBS. כן ביים קרצ'בל ארבעה מפרקי הסדרה. קרצ'בל הופיע בסרט ההמשך, "דאלאס: שובו של ג'יי אר" שצולם בשנת 1996. במהלך הסרטת הסדרה זכה קרצ'בל בפרסים כגון "Soap Opera Digest Awards" (בו זכה ב-1990) ו- "TV Land Awards" (בו זכה ב-1978).
לאחר ירידת הסדרה "דאלאס" מהמסכים המשיך קרצ'בל להופיע בתפקידי משנה בטלוויזיה, והופיע בהופעות אורח בסדרות כג'ורדן או ER.
קרצ'בל נישא פעמיים, והיה אב לשבעה ילדים. הוא התגורר בגרנדה הילס, קליפורניה, ובאינדיאנה.
קרצ'בל נאבק בבעיות בריאות שנבעו מהתמכרותו לעישון ולאלכוהול. בשנת 1993 אובחן כחולה בסרטן הריאה, והחלים לאחר ניתוח בו הוסר חלק מריאתו. בדומה לחברו לסדרה הגמן, הוא נאבק זמן רב בהתמכרות לאלכוהול, ובשנת 2007 נדון לשלושה ימים בכלא על נהיגה בשכרות.
נפטר באינדיאנה ב-21 באפריל 2019.
יוסף צבי הלוי
הרב יוסף צבי הלוי (קלמנס) (אלול תרל"ד, 1874 - ד' באדר תש"ך, 3 במרץ 1960) היה אב בית הדין הרבני בתל אביב-יפו. חתן פרס ישראל לספרות תורנית, וכן זכה פעמיים בפרס הרב קוק (תש"ג ותשי"ג).
קורותיו.
נולד בסלובודקה לרב אברהם הלוי, והוסמך בישיבת סלובודקה להוראת איסור והיתר. בטבת תרנ"א הוא עלה בגפו לארץ ישראל וזמן קצר לאחר מכן נישא לבתו של הרב הראשי של יפו והמושבות, הרב נפתלי הרץ הלוי. לאחר נישואיו החל בלימודים בישיבתו של הרב מרדכי גימפל יפה במושבה יהודיה, בעקבותיו החל הרב הלוי לעסוק בסדר זרעים, ולאחר פטירתו של הרב יפה, בשנת תרנ"ב, הוא התמחה בהוראה אצל אבי אשתו.
בשנת תרנ"ד עבר הרב הלוי לירושלים וזמן קצר לאחר מכן הוא שב ליפו ובשנת תרנ"ז התמנה לדיין וסייע בידי חותנו בשאלות איסור והיתר ובשאלות הנוגעות למשפטי ממון וקרקעות. לאחר מותו של חותנו הרב בשנת תרס"ב, מילא הרב יוסף צבי את מקומו עד למינוי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ולאחר מכן מונה לשמש אב בית הדין של תל אביב. בהיעדרו של הרב קוק מהארץ בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הרב הלוי מילא את מקומו כרב העדה האשכנזית וכיהן לצדו של רב העדה הספרדית, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי בריטניה הקימו השניים את משרד הרבנות המאוחדת ששימש כעבור שנים ספורות יסוד להקמת הרבנות הראשית לישראל.
הרב הלוי חיבר את הספר "הוראת שעה" בנושא ההלכות והיתרים הנוגעים לשנת שמיטה. לאורך עשרות שנותיו בתפקיד ראש אב בית הדין של תל אביב-יפו הוא היה לבר-סמכא בנושאים הלכתיים רבים. מפעלו הספרותי הגדול כלל הוצאת ספרים הנוגעים למצוות התלויות בארץ, על-פי סדר המשנה תורה לרמב"ם, ובהם ניתנו פירושים הלכתיים, פרטי ההלכות וחילוקי הדעות הנוגעים להן. עבור מפעלו זה הוא זכה ארבע פעמים בפרס הרב קוק לספרים תורניים מטעם עיריית תל אביב ובשנת תשי"ח הוענק לו פרס ישראל לספרות תורנית.
נכדו של הרב הלוי, פרופסור אברהם חיים הלוי, זכה גם הוא בפרס ישראל - לחקלאות. נכדו סייע בידו בגידול גינה ניסיונית לצורכי פסיקת הלכה בשאלות הנוגעות לגידולי שדה.
הרב הלוי נפטר בשנת תש"ך והובא לקבורה בטבריה.
המטבח האינדונזי
המטבח האופייני לאינדונזיה הוא אחד מהמטבחים המגוונים והעשירים ביותר בשיטות בישול שונות, פרודוקטים ומתכונים, חלקית בגלל שהמדינה האינדונזית מתפרשת על כ- 6,000 איים מאוכלסים, ובחלקם התפתחו מסורות בישול נפרדות לחלוטין. סיבה נוספת היא מיקומה וקשריה עם העולם החיצון שהובילו לכך שמטבחה ותרבותה הושפעו מהודו, סין, הלבנט, דרום אירופה ואפילו העולם החדש.
מאפיינים.
במהלך השנים הייתה אינדונזיה מעורבת במסחר בשל מיקומה ואוצרות הטבע שלה. שיטות הבישול המקומיות באינדונזיה, לפחות של המלאיים מושפעות מהודו, מהמזרח התיכון, מסין ומאירופה. סוחרים ספרדים ופורטוגזים הביאו למדינה תוצרת חקלאית מהעולם החדש אפילו לפני תקופת הקולוניאליזם ההולנדי. איי מאלוקו, מפורסמים בשם "איי התבלינים", תרם גם הוא להכנסת תבלינים מקומיים למטבח הכללי כמו ציפורן ואגוז מוסקט. החברה האינדונזית מורכבת מלמעלה מ-300 קבוצות אתניות שונות המאכלסות בסביבות 6000 איים, מה שמעניק למטבחה הייחודי מגוון רב. המאכלים האינדונזים הפופולריים נפוצים כמעט בכל אסיה. מאכלים כמו סטאי, בקר רנדנג וסמבל נאכלים גם במלזיה וסינגפור. מאכלי סויה כמו טופו וטמפה (סוג של עוגה מטופו) פופולרים מאוד גם הם. בדרך כלל אוכלים את האוכל האינדונזי עם כף ומזלג, הנאחזים ביד ימין ושמאל בהתאמה. בחלקים רבים של המדינה (כמו ג'אווה המערבית) מקובל גם לאכול בידיים. המרכיבים הבולטים במטבח האינדונזי הם אורז, נודלס, ומרקים הנמכרים בדוכני רחוב קטנים בשם "ווארוּנג". למעשה, באינדונזיה קיימים מטבחים מקומיים רבים אשר מושפעים משילוב בין תרבויות ילידיות מקומיות ומהשפעות חיצוניות, בעיקר מסין, הודו והולנד.
קיימות השפעות רבות על המטבח האינדונזי אשר משתנה מאוד במאפייניו מאזור לאזור. לדוגמה, המטבח המאפיין את האי סומטרה בצפון מערב המדינה מושפע מהמטבח המזרח תיכוני וההודי ואילו המטבח המאפיין את האי ג'אווה בדרום המדינה מבוסס בעיקר על מטבח מקומי עם השפעות סיניות קלות. המטבחים של מזרח אינדונזיה דומים למטבח הפולינזי והמלזי. קיימים מאפיינים מתוך המטבח הסיני שנטמעו לחלוטין במטבח האינדונזי כמו נודלס, כדורי בשר וספרינג רולז.
המטבח האינדונזי מדגים לרוב שילוב מורכב של טעמים, הנרכש ממרכיבים מסוימים ומתערובת התבלינים האינדונזיים המכונה "בומבו". המנות האינדונזיות מאופיינות בטעמים עשירים, הן מתוארות לרוב כריחניות, חריפות ומתובלות היטב. שבע שיטות בישול אינדונזיות עיקריות הן טיגון, קלייה, צלייה, הקפצה, גריל, הרתחה ואידוי.