לאחר פטירת הרב מוהליבר לא נבחר עוד רב רשמי בביאליסטוק. הסמכות הרוחנית בעיר הייתה בידי הדיין רבי חיים נפתלי הירץ הלפרין, בנו של ה"עונג יום טוב". ששימש במשך חמישים שנה בתפקיד ראש בית הדין בעיר. הוא נפטר ב-1919. בנו ליפמן היילפרין מחבר שבועת הרופא העברי, עלה לארץ ישראל וחתנו, רבי דוד פאיאנס – שימש בתפקיד ראש אב בית דין ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי" עד פטירתו (1935), בתקופתו פעל בעיר סניף גדול של ישיבת נובהרדוק בהנהלת הרב אברהם יפה'ן והרב יעקב ישראל קניבסקי.
זאלצבורג
סטוכיומטריה
שגיאת דגימה (כשל לוגי)
שגיאות דגימה היא קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי היקש. בכשלים מסוג זה ההנחה המשנית, המקרה או הדגימה שנבחרה כדי לייצג כיתה רחבה יותר, שגויה ואינה מייצגת את הכיתה הרחבה יותר שנבחרה לייצג. אם ההנחה המשנית שגויה, בלי קשר למידת הדיוק בתצפית, הנתונים שיאספו עלולים שלא לשקף את הכיתה הרחבה יותר.
ישנם מספר כשלים מסוג שגיאות דגימה:
טיעון רטרודוקטיבי
טיעון רטרודוקטיבי (Retroductive Argument) הוא טיעון שבו מוצע הסבר שיבאר עובדה או ערכת עובדות נצפית. ההסבר נובע מהתרחשות בו זמנית או הקבלה: "הדם על חולצת הנרצח תואם את סוג דמה של שטרנהולצר -- ייתכן שהיא הרוצחת". מאחר שהטיעונים מבוססים על הקבלות או הצלבה, טיעונים רטרודוקטיביים עשויים להיות שגויים במקרים רבים, מה שהופך אותם לסוג הטיעון החלש ביותר. למרות זאת, רטרודוקציה היא הסוג היחיד של טיעון המצביע על קשרים אפשריים חדשים שבאמצעותם ניתן להרחיב את ידיעותינו על העולם.
בטיעון רטרודוקטיבי, ההנחה הראשית היא כלל, כמו בהיסק -- הצהרה כללית ביחס למבנה העולם. בניגוד להיסק, ההנחה המשנית היא התוצאה של תצפית -- עובדה, לעיתים מפתיעה, שאנו מנסים להסביר. מקרה, המניח את התוצאה לפי כלל ידוע, מציע הסבר אפשרי. רטרודוקציה עוברת מהכלל והתוצאה אל המקרה.
דוגמה:
כשלי רטרודוקציה
כשלי רטרודוקציה היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון רטרודוקטיבי. כשל זה מבוסס לרוב על סיבה שגויה או על דיווח שגוי.
ישנם שני סוגים של כשלי רטרודוקציה:
יענקל'ה רוטבליט
יעקב (יענקל'ה) רוֹטְבְּלִיט (נולד ב-13 בפברואר 1945) הוא משורר, פזמונאי, ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
רוטבליט נולד בחיפה והיה חניך ב"אגודת יורדי ים זבולון" וב"השומר הצעיר".
לאחר סיום לימודי התיכון ב"חוגים", התגייס לנח"ל עם גרעין השומר הצעיר "שדמה", שנועד להשלים את קיבוץ מצר. לאחר השחרור מצה"ל, בהיותו סטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1967, פרצה מלחמת ששת הימים. הוא לחם כמפקד מחלקה בגדוד 163 של החטיבה הירושלמית. במהלך הקרב בשכונת אבו תור נפצע רוטבליט קשה. ידו ניזוקה והוא איבד רגל.
בשנות ה-70 הכיר לו דורי בן זאב את מי שתתפרסמה לימים כמורה רוחנית, רינה שני. הם עברו לגור יחד וחיו כשנה בקליפורניה, אולם בסופו של דבר רוטבליט חזר לישראל. ב-1982 נישא לאורנה, שהביאה איתה את בתה בת ה-5 מנישואיה הראשונים, לימים הזמרת עלמה זהר. אורנה ילדה שתי בנות ובן, ונפטרה בשנת 1998 לאחר מחלה. רוטבליט הקדיש לה את השיר "דרכנו" שהולחן על ידי יזהר אשדות ובוצע על ידי דני בסן. למעט שנים אחדות שבהן שהה במקומות נוספים בישראל ומחוצה לה, רוטבליט התגורר מאז 1966 בירושלים, בשכונת אבו טור, בקרבת המקום בו נפצע במלחמה. כיום מתגורר בשכונת מחנה ישראל בירושלים.
בשנת 1968 הוקלט לראשונה שיר פרי עטו של רוטבליט, "זמר שכזה", ולאחריו "שיר לשלום" (1969), אשר בוצע לראשונה על ידי להקת הנח"ל והסולנית מירי אלוני וזכה לפופולריות רבה, ובין השאר הושר על ידי יצחק רבין בעצרת השלום, שבסיומהּ נרצח.
רוטבליט כתב מילים למאות שירים, שהוקלטו (באתר שירונט מופיעים יותר מ-220 שירים פרי עטו). עשרות מהשירים שכתב ידועים מאוד, בהם "אמא אדמה", "כמה טוב שבאת הביתה", "אני רואה אותה בדרך לגימנסיה", "קפה טורקי", "שבתות וחגים", "באה מאהבה", "אחרי עשרים שנה", "חוזה לך ברח", "לוח וגיר", "דברים שרציתי לומר", "רואים רחוק רואים שקוף", "בנימין זאב", "לקחת את ידי בידך" ו"דרכנו". בין האמנים שהלחינו ושרו את שיריו: יהודית רביץ, שלום חנוך, שמוליק קראוס, מתי כספי, נורית גלרון, ריקי גל, קורין אלאל, יהודה פוליקר, שלמה ארצי, מיקי גבריאלוב, ג'וזי כץ, להקת תיסלם, דני בסן, כיף התקווה הטובה, להקת אחרית הימים, השלושרים, יגאל בשן, אריאל זילבר, יזהר אשדות, נינט טייב ותמר אייזנמן. רוטבליט היה גם מקורב לחבורת לול.
שיתופי פעולה עם אמנים הניבו אלבומים שלמים, בהם: אריק איינשטיין ("בדשא אצל אביגדור" 1971), יהודית רביץ ("באה מאהבה" 1987), דני בסן ("דני בסן" 1986), שמוליק קראוס ("גלגל מסתובב" 1982, "אחרי עשרים שנה" 1988, "ידידותי לסביבה" 1994, "יום רודף יום" 2003).
אחדים משיריו של רוטבליט הפכו לשירי נושא של סרטי קולנוע: "סוסעץ", "העיט" ו"מכת שמש". השיר "רואים רחוק רואים שקוף" היה לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" (2003), והשיר "דרכנו" לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "הבורגנים" (2001).
בשנת 1998 סיכמה חברת "הד ארצי" חלק מיצירתו של רוטבליט באלבום אוסף כפול, "דברים שרציתי לומר", ובו 36 משיריו הבולטים, המבוצעים על ידי אמנים ידועים. בשנת 1999 התקיים במסגרת פסטיבל ישראל ערב מחווה לרוטבליט ולשיריו. בשנת 2004 יצא בהוצאת NMC אוסף כפול נוסף מיצירתו, "שיר לכל עת", ובו 36 שירים, חלקם יצאו לראשונה על גבי תקליטור, בהם: "עגילים וג'ינס קרוע" המוקדש להרוגי הפיגוע בציר פילדלפי, "מתה האמת הישנה", ו"שיר לכל עת".
בשנת 1998 זכה רוטבליט בפרס אקו"ם על מפעל חיים. בשנת 2002 קיבל תואר "עמית כבוד" של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
בנוסף לכתיבתו הפזמונאית, עסק רוטבליט לאורך השנים גם בכתיבה עיתונאית. בשנים 1970–1973 פרסם טור סאטירי שבועי בשם "שחק אותה" במוסף "הארץ" וכן מדור נוסף בשם "גלגל אותה" בגיליון אמצע השבוע של העיתון. לאורך השנים פרסם טורים אישיים, רשימות וכתבות בעיתונים חדשות, העולם הזה, דבר, דבר אחר, צלול, מעריב, מוניטין והעיר.
לצד פועלו כפזמונאי וכעיתונאי, הוציא רוטבליט חמישה אלבומי סולו שאותם הלחין, שרובם הורכבו משירי מחאה כתב וביצע בעצמו: "כך שחררתי את ירושלים" (1978), "מכתבים מבית רביעי" (1989), "מדינת היהודים/קטעים" (2004), "מדינת היהודים/חלק ב'" (2005) ו"צומת עלעול" (2011). בניגוד לעשרות הלהיטים שכתב רוטבליט עבור זמרים אחרים, מהפזמונים שכתב ושר בעצמו, השירים באלבומי הסולו לא זכו להצלחה.
בשנת 2011 החל לעבוד על פרויקט החצר האחורית יחד עם תומר יוסף, איתמר ציגלר וגדי רונן. רוטבליט חבר לכל דבר בהרכב מוזיקלי זה, ומשתתף בהקלטות ובהופעות. בשנת 2013 יצא האלבום לאור לאחר שחברי הלהקה פתחו במסע גיוס כספים לאלבום באמצעות מימון המונים בלבד, ללא חברת תקליטים. רוטבליט כתב את מילות כל ארבעה עשר השירים באלבום זה, הנושא את שם הלהקה. בשנת 2017 הוציאה הלהקה את אלבומה השני.
בין השנים 2006–2010 כיהן רוטבליט כיו"ר דירקטוריון אקו"ם.
ב-2 בפברואר 2021 יצא אלבום מחווה לרוטבליט, "הוצאו מהקשרם - שרים רוטבליט", בו ביצועים אלטרנטיביים ל-23 משיריו. באלבום השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, נומקה, יובל מנדלסון, האחים צברי, עומר מושקוביץ, תמר אפק, ג׳נגו, אור אדרי ואמנים אלטרנטיבים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
תמותה
יהודית כפרי
יהודית כפרי מאירי (נולדה ב-6 בפברואר 1935) היא משוררת, סופרת, מתרגמת, ביוגרפית ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה.
יהודית כפרי נולדה בקיבוץ עין החורש, שהוריה היו במייסדיו, והשתייכה לקבוצת הילדים הבכורים של הקיבוץ. כתבה דברי שיר מגיל צעיר. עם נישואיה עברה לקיבוץ סאסא שבגליל העליון, שם כתבה את ספר שיריה הראשון "הזמן ירחם" שראה אור בהוצאת "מחברות לספרות" ב-1962 שנה אחרי שעברה עם משפחתה לקיבוץ שובל.
בקיבוץ שובל הוציאה כמה ספרי שירה, ספרי ילדים ועשתה את נסיונותיה הראשונים בכתיבת פרוזה.
יהודית כפרי היא אם לשלושה ילדים ומ-1989 היא מתגוררת עם גד מאירי, בעלה, במזכרת בתיה, שם המשיכה לכתוב ולפרסם ספרי שירה, ולערוך ביוגרפיות. ספר זכרונותיה מילדותה בקיבוץ "כל הקיץ הלכנו יחפים", זכה להצלחה ונמכר בכמה מהדורות. (ראה אור בשנת 1997). פרסמה 18 ספרים, חציים שירה וחציים בעיקר פרוזה ביוגרפית ושני ספרי ילדים.
ב-2003 פרסמה רומן ביוגרפי היסטורי גדול "זושה - מעמק יזרעאל לתזמורת האדומה", על חייה רבי התהפוכות של חברת התזמורת האדומה שנרצחה בידי הגסטפו. הביוגרפיה של זושה פוזננסקה עוררה עניין רב, זכתה בפרס אקו"ם להישג הספרותי של השנה, ראתה אור באנגלית, והופיעה בפולין בפולנית בשנת 2013. בשנים 2016–2015 זכה תרגום הספר לאנגלית ב-3 מקומות ראשונים ב"אמזון" בקטגריות: "נשים בהיסטוריה", "היסטוריה של השואה", ו"ביוגרפיות היסטוריות אירופיות".
שירים של יהודית כפרי ראו אור בעברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, קרואטית, ורוסית.
פרסים ומלגות.
נימוקי השופטים של "הפרס להישג השנה ליצירה הספרותית" שהוענק לספר "זושה".
באמצעות תחקיר נרחב, מעמיק וקפדני, מתמודדת המחברת בתעוזה יוצאת-דופן עם דמות של גיבורה במובן הקלאסי והראוי ביותר של המלה. מערכת יחסים עדינה נרקמת בין המחברת לבין חברת "התזמורת האדומה" - זושה, שאת קורותיה יצאה לתעד.