ב-1993 נוסדה ועדת ההיגוי של המאמץ שכללה את ששת הארגוניים המייסדים. ג'ודי ויליאמס, ממקימות הארגון, הייתה מתאמת הפעולות, האסטרטגית הראשית ודוברת הארגון, והביאה לשיתופי פעולה מוצלחים עם ממשלות רבות וארגונים שונים, ביניהם האומות המאוחדות והצלב האדום. עם השנים, צמח שיתוף הפעולה עד ליצירת רשת של מעל 1100 ארגונים ביותר מ-60 מדינות. אחת מהדמויות הבולטות שתמכו בארגון הייתה דיאנה, הנסיכה מוויילס, שדאגה לסייר בשדות מוקשים באנגולה ובבוסניה והרצגובינה ולמשוך את תשומת לב התקשורת למאבק.
הישגו המרכזי של הארגון הגיע ב-1997, עם החתימה על אמנת אוטווה על ידי 133 מדינות (ו-156 מדינות נכון ל-2008). אמנת אוטווה אוסרת על פיתוח, ייצור ושימוש במוקשים נגד אדם, ומחייבת פינוי כל שדות המוקשים נגד אדם, הקיימים בתחום המדינות החותמות, בפרק זמן של 10 שנים. על הסכם אוטווה לא חתמו המעצמות הגדולות, ארצות הברית, רוסיה, סין והודו. גם מדינת ישראל אינה חתומה על ההסכם.
בשנת 1997 זכה הפרויקט וג'ודי ויליאמס בפרס נובל לשלום (מחצית הפרס לכל אחד).
צד ג'
הרב הראשי בצה&quot;ל
כיפור
כנסיית יאן מנפומוק
כנסיית העלייה לרגל של יאן מנפומוק (צ'כית Kostel svatého Jana Nepomuckého) בגבעת זלנה הורה (Zelená Hora) שבעיר הצ'כית ז'דאר נאד סאזבו (Žďár nad Sázavou), באזור הגבול שבין בוהמיה למוראביה, היא יצירת המופת האחרונה של יאן סנטיני אייכל, שהיה אדריכל צ'כי ששילב בין הבארוק הבורומינסקי לבין אלמנטים גותיים בבנייה ובקישוטים.
היסטוריה.
ב-1719 הורה הארכיבישוף של פראג לחקור את שרידיו של הקדוש הנוצרי יאן מנפומוק לאחר שהתברר כי לשונו של יאן שרדה בשלמותה, דבר המעיד על היותו אדם קדוש. כתוצאה מכך יאן מנפומוק זכה לפרסום רב, ובעיקר במנזר הציסטרציאני שבז'דור נאד סוז'בו. מנזר זה מילא את מקומו של המנזר בזלנה הורה שנהרס במהלך המלחמות ההוסיטיות, היכן שיאן קיבל את חינוכו המוקדם. נזירים מזלנה הורה הקימו את המנזר החדש. וצ'לב ויימלובה, שהיה אחד ממעריציו של יאן מנפומוק ושימש בתפקיד אב המנזר בין 1705 ל-1738, החליט לבנות כנסייה לכבודו של יאן מנפומוק.
מטרתה של הכנסייה הייתה לשמש כאתר עלייה לרגל. העבודות החלו בשנת 1719, שלוש שנים לפני שמעמדו של יאן כקדוש נוצרי זכה לאישור הסופי. האדריכל שהופקד על הבנייה היה יאן סנטיני אייכל, שעבד עבור אב המנזר על מגוון פרויקטים מאז 1706. שני האנשים שיתפו פעולה בעיצוב הכנסייה, והתבססו בין השאר על המשמעות הסמלית של לשונו של יאן מנפומוק, ועל המשמעות הנומרולוגית של הספרות 5 ו-3 (יאן מנפומוק מת בגיל 53).
הכנסייה קודשה ב-16 במאי 1720 למרות שבנייתה לא הסתיימה, כיוון שתאריך זה היה יום המרטירדום של יאן מנפומוק. בנייתו של החלק העיקרי הסתיימה ב-1721, ושנה אחת לאחר מכן קודשו הרהיטים והקישוטים בטקס נוסף. אולם, בניית הקלויסטרים והמבנים המשניים הסתיימה רק ב-1727. בשנים שלאחר מכן הוספו אלמנטים שונים כגון המזבח הראשי והמזבח המשני, דוכן דרשה, ומספר פסלים.
הכנסייה שימשה כאתר עלייה לרגל חשוב עד לביטול המנזרים ב-1784. השימוש בה נמשך מאז, ובמהלך המאה ה-19 החלו להשתמש בקלויסטר כבית קברות.
תיאור.
הכנסייה, ביחד עם הריהוט שעוצב על ידי סנטיני עצמו, ידועה בשל מאפייניה הגותיים והסימבוליות המורכבת שלה, שהיו חריגים ביחס למקובל באותה תקופה. בנימוקי ההכרזה של אונסק"ו נאמר כי מטרתם של היחסים בתוכניתו של סנטיני הייתה "יצירת מציאות מרחבית עצמאית", כאשר "המספר 5 דומיננטי במתאר ובפרופורציות" של הכנסייה. לדוגמה, בקלויסטר יש 10 קווים מעגליים הנפגשים במרכז הכנסייה, ולפיהם נקבע המיקום של הקפלות והשערים. לצד החיצוני של הכנסייה יש מראה של גוף אנכי מרכזי המעוצב בצורת כוכב מחומש. המורפולוגיה של הצד החיצוני איננה מורכבת, והאלמנטים הגותיים עשויים מסטוקו, כך שהרושם הראשוני של גאומטריית המבנה הבסיסי מתחזק. לפתחי הפורטיקו והחלונות יש קמרונות מחודדים ומסגרות פסים פשוטות, המפשטים את האלמנטים הגותיים.
הרושם העיקרי של פנים הכנסייה הוא של פאר רב וכיווניות כלפי מעלה. חלל הכנסייה מחולק לשני חלקים על ידי הגלריה שבסיס הקמרון. החלל המרכזי מתחלק לחמש גומחות, ארבע מתוכן מופרדות זו מזו על ידי מחיצות אופקיות, כאשר המזבח הראשי נמצא בגומחה החמישית והמזרחית ביותר.
רוב הריהוט המקורי של הכנסייה השתמר מאז בנייתה, והוא כולל בין השאר את המזבח הראשי שתוכנן על ידי סנטיני ומייצג את הגעתו של יאן מנפומוק לגן עדן, וכן את ארבעת המזבחות הצדדיים שתוכננו גם כן על ידי סנטיני ומייצגים את ארבעת האוונגליסטים.
כנסיית העלייה לרגל של יאן מנפומוק
נס ניו זילנד הלבן
נס ניו זילנד הלבן הוא הדגל הימי הצבאי של ניו זילנד המונף על ספינות הצי המלכותי של ניו זילנד. זהו נס לבן עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון מושחת עם הצלב הדרומי בצבע אדום על פי עיצובו של דגל ניו זילנד.
עד שנות השישים של המאה העשרים הניפו ספינות הצי המלכותי הניו זילנדי את הנס הלבן של הצי המלכותי הבריטי, אך בגלל שינויים במדיניות החוץ של הממלכות השונות של חבר העמים אומץ דגל חדש אשר יבדיל בין הספינות של הציים המלכותיים השונים. הדגל הנוכחי אומץ בשנת 1968.
פרשת רופאייזן
יהושע השל
מאסיון
מאיסון
המלחמה הגרמנית
מלחמת פרוסיה-אוסטריה
מלחמת האזרחים הגרמנית
מלחמת האחים הגרמנית
מלחמת האיחוד
לריסה לטינינה
אוטו הראשון (פירושונים)
זקופנה
קירילוס ומתודיוס
קירילוס (826 – 869) ומתודיוס (815 – 885) (ביוונית: Κύριλλος και Μεθόδιος; בסלאבית כנסייתית עתיקה: Кѷриллъ и Меѳодїи; ברוסית מודרנית: Кирилл и Мефодий) היו זוג אחים יוונים ביזנטיים ילידי סלוניקי של המאה ה-9 שפעלו כשליחי הנצרות אל הסלאבים של מוראביה הגדולה ופאנוניה.
על עבודתם, אשר השפיעה רבות על התפתחותם התרבותית של הסלאבים, זכו לתואר השליחים אל הסלאבים. מיוחסת להם יצירתו של האלפבית הגלגוליטי – האלפבית הראשון ששימש ככתב עבור השפה הסלאבית הכנסייתית העתיקה. האלפבית הקירילי, המבוסס על זה הגלגוליטי, משמש עד ימינו במספר שפות סלאביות.
ההיסטוריון והבלשן שלמה אברהם רוזאניס טען כי האחים שאלו אותיות מהכתב העברי כשפיתחו את הכתב הקירילי, כגון האותיות ש (Ш בכתב קירילי) ו-צ (Ц בכתב קירילי).
לאחר מותם של האחים המשיכו תלמידיהם את עבודת המיסיון בקרב עמים סלאביים נוספים. שני האחים נחשבים בנצרות האורתודוקסית לקדושים, ומשתייכים לקבוצה המצומצמת של הקדושים "שווי הערך לשליחים". בשנת 1880 הכניס האפיפיור לאו השנים עשר את יום חגם ללוח השנה של הכנסייה הקתולית. ב-1980 הכריז עליהם האפיפיור יוחנן פאולוס השני כעל קדושים מגנים שותפים של אירופה, יחד עם בנדיקטוס מנורסיה.
קיריל ומתודי
מתודיוס
קירילוס
קיריל או קירילוס (Cyrillus) הם שמות שמקורם ביוונית ומשמעותם אציל.
קיריל ומתוד
קיריל (קדוש נוצרי)
מתודיוס (קדוש נוצרי)
קיריל
מרגלית
פוטוצקי
יוהנס גירסינג
יוהנס גירסינג (בדנית: Johannes Hjalmar Giersing ; 18 בנובמבר 1872 - 11 בנובמבר 1954), שחמטאי דני שהיה פעמיים אלוף דנמרק בשחמט בשנים (1915 ו-1918) ואלוף ארצות הצפון בשנת 1903.
בתחילת הקריירה השחמטאית שלו חלק מקום 4-5 בתחרות קופנהגן 1895 (ניצח: אנדראס רוזנדל ). גירסינג השתתף מספר פעמים באליפות השחמט של ארצות הצפון וניצח בתחרות הרביעית שהתקיימה באוסלו בשנת 1903. כמו כן הגיע למקום השישי בתחרות השנייה שהתקיימה בקופנהגן בשנת 1899 (ניצח: יורגן מולר), חלק מקום 5-6 בתחרות השלישית שהתקיימה בגטבורג בשנת 1901 (ניצח: יורגן מולר), הגיע עשירי בתחרות סטוקהולם 1906 (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין וקרל שלכטר), הגיע עשירי בתחרות סטוקהולם 1912 (האליפות השמינית של ארצות הצפון, ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 6-7 בתחרות קופנהגן 1916 (האליפות התשיעית של ארצות הצפון, ניצח: פאול יונר), הגיע למקום החמישי בתחרות אוסלו 1917 (האליפות העשירית של ארצות הצפון, ניצח: גוסטף ניהולם) והגיע למקום ה-11 בתחרות קופנהגן 1924 (האליפות ה-12 של ארצות הצפון, ניצח: אהרון נימצוביץ' ).
גירסינג היה פעמיים אלוף דנמרק בשחמט בשנים 1915 ו-1918 והגיע למקום השלישי באליפות דנמרק לשנת 1925 (ניצח: אריק אנדרסן).
סטפנו רוסלי די טורקו
סטפנו רוסלי די טורקו (באיטלקית: Stefano Rosselli, marquis del Turco; 27 ביולי 1877 - 18 באוגוסט 1947), שחמטאי איטלקי שהיה אלוף איטליה בשחמט פעמיים בשנים 1923 ו-1931.
רוסלי די טורקו השתתף בעשר אליפויות השחמט הראשונות של איטליה, והיה אלוף איטליה בשחמט פעמיים. בשנת 1921 חלק מקום 7-8 בתחרות ויארג'ו (אליפות איטליה הראשונה, ניצח: דוד מרוטי), ניצח בדו-קרב על תואר האלוף את דוד מרוטי 8.5-4.5 בנאפולי, בשנת 1923, הפסיד בדו-קרב למריו מונטיצ'לי 6-8 בפירנצה בשנת 1929, ניצח באליפות הרביעית שהתקיימה במילנו בשנת 1931, הגיע למקום השישי בתחרות מילנו 1934 (ניצח: מריו מונטיצ'לי), חלק מקום 2-3 בתחרות פירנצה 1935 (ניצח: אנטוניו סאקוני), חלק מקום 7-9 בתחרות פירנצה 1936 (ניצח: וינצנזו קסטלדי), הגיע למקום ה-12 בתחרות נאפולי 1937 (ניצח: וינצנזו קסטלדי), חלק מקום 7-8 בתחרות רומא 1939 (ניצח: מריו מונטיצ'לי) וחלק מקום 7-8 בתחרות פירנצה 1943 (האליפות העשירית של איטליה, ניצח: וינצנזו נסטלר).