בן כבר עמוק בעניין. הוא לומד בלי הפסקה, מסתובב בים ומדבר עם עצמו בלילות, מנסה להעמיק ולחקור בכל דבר. הם ממשיכים ללכת לשיעורים ולהתווכח עם דניאל על אמונה, על חופש, על אינדיבידואליזם, למה צריך חוקים כדי להיות רוחני, ומה כל כך רוחני בלהגיד את אותם טקסטים כל יום?
כשבן מביא לעלמה מתנה זוג פמוטות היא נשברת. היא מרגישה שתהום פעורה ביניהם ומכריחה אותו להחזיר את הפמוטות לחנות.
עלמה מבוהלת, בורחת לאמסטרדם. בן מצטרף אליה ברגע האחרון.
באמסטרדם עלמה ובן מנהלים מסע של פריקת כל עול מהול בכאב. הם מנסים למצות את העניין החילוני עד תום ומצד שני להעמיד במבחן את כל מה שהם מתחילים להאמין בו: טוב ורע, מותר ואסור, רוח וחומר.
אחרי כמה ימים באמסטרדם עלמה מרשה לבן להדליק נרות חנוכה, ואז מחפשת מקום רחוק יותר לברוח, הם בורחים מאמסטרדם לצפון הולנד הקפואה, לאמלנד, אי שנראה כמו המקום הנטוש ביותר בעולם. שם, בסוף העולם, הם מוצאים יהודי שמחזיק תהילים ושם היא קוראת בו את הפסוק אִם אֶסַּק שָׁמַיִם - שָׁם אָתָּה, וְאַצִּיעָה שְּׁאוֹל - הִנֶּךָּ.
כשעלמה ובן חוזרים לתל אביב השינוי הגדול התחיל. ומתחת ליום יום המוכר מתנהלים חיים חדשים לגמרי. מרכז השבוע הוא השיעור של דניאל. עלמה מרגישה כאילו התעוררה משינה עמוקה, משהו נפתח בה. היא מחליטה לפנק את בן במתנה ברוח השינוי ומביאה לביתם פלטת שבת.
החברים של עלמה ובן מרגישים שמשהו קורה. מתחילים עימותים קשים ביניהם: עם נגה שמתחננת בפני עלמה שתגיד לה שלא שטפו לה את המוח, שלא לוקחים אותה ממנה, שהיא לא חוזרת בתשובה. עלמה מתווכחת עם נגה, אך בעצמה עדיין לא בטוחה שאין בה פקפוק.
ברגע יומיומי לגמרי, במטבח, כשעלמה לבדה, היא מרגישה בפעם הראשונה שאלוהים נוגע בה. היא מרגישה בפעם הראשונה בחייה, בעומק נשמתה, שיהיה טוב ואין בה פחד.
ההורים של עלמה ואחותה שירה מבוהלים מאוד ונלחמים בה בכל דרך אפשרית ומכריחים אותה ללכת לפסיכיאטרים ולהתעמת עם אדם שחזר בשאלה, שמתגלה שמטפל "מקצועי" בחוזרים בתשובה.
עלמה וחברתה דלית מחליטות לנסוע ביחד לאומן, לקברו של רבי נחמן מברסלב. במזג אוויר מקפיא, על אבן גדולה שהיא קברו של רבי נחמן באוקראינה, עלמה מתחילה לבכות. היא מרגישה שהיא מצאה את מי שירפא את ליבה הפצוע. עלמה ודלית רוקדות ושרות בשלג שלושה ימים, לא אוכלות, לא ישנות, מתפללות בלי הפסקה.
כשעלמה חוזרת מאומן היא ובן מחליטים לגור בנפרד. בן נשאר בדירה עם ברנר, ועלמה עוברת לגור עם דלית שמתגלה כשותפה אובססיבית לניקיון.
כל פגישה של עלמה ובן היא כמו פגישה בין בני 16 שנפגשים בפעם הראשונה. בן מציע לעלמה להתחתן, ועלמה לא יודעת מה להחליט. מצד אחד – זה הדבר שהיא הכי רוצה, מצד שני – היא מפחדת שיונצחו הדפוסים הישנים של הקשר בינה לבין בן, שהבסיס יהיה שוב יאוש וחידלון.
עלמה ובן נפרדים בתחושה קשה, אבל לבסוף עלמה מחליטה: מתחתנים. ההכנות לחתונה שוב מזעזעות את משפחתה של עלמה, שמבינה עד כמה גדול וסופי השינוי שהיא עוברת.
בחתונה של עלמה ובן יש שמחה גדולה, מהולה בעצב. זאת לא רק חתונה, זאת מסיבת הפרידה של עלמה מחייה הקודמים.
מיכה אנקורי על חסידות ברסלב.
מחקרים רבים נכתבו על גל הרוחניות והחזרה בתשובה לגווניה הפוקד את העולם בעשורים האחרונים, אחד הבולטים מבין החוקרים העוסקים בכך הוא החוקר מיכה אנקורי, אשר בספרו הלב והמעיין העוסק בחסידות ופסיכולוגיה אנליטית (הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב 1991) דן בחסידות ברסלב ומונה כמה אלמנטים אופייניים לחסידות זו המתקיימים גם ב"מקימי", תהליך של שינוי, כוחו של הסיפור, כוחו של הלא מודע, הצדיק או המורה, היסוד הנשי באלוקות, והתיקון.
אחד העקרונות הבסיסיים בתורת ברסלב, כך טוען אנקורי, הוא עיקרון השינוי הפועל בהוויה כולה ואשר מגמתו אינטגרציה גבוהה יותר עם המציאות. להיות חסיד, על פי רבי נחמן מברסלב, פירושו להגשים בעולמו של היחיד את מגמת הקרבה אל השלמות וההרמוניה האלוקית. מצב התיקון נובע בדרך כלל מסיפור המסופר על ידי הצדיק, המורה, ומחלחל אל תוך נפשו של השומע ומעורר את התיקון הנפשי.
הספר מקימי בנוי רובו ככולו על בסיס התאוריה הנ"ל ומנסה ללכת בעקבותיה תוך יצירת מעין "סיפור" המחלחל לנפש הקורא ומשפיע עליה.
עיבוד לטלוויזיה.
בשנת 2013 שידרה בערוץ HOT3 סדרת דרמה בת שישה פרקים בשם "מקימי", המבוססת על הספר "מקימי". יוצרי הסדרה הם נועה ירון-דיין, יובל דיין, תמר מרום ורם נהרי.
חדר מתוקן
חדר מתוקן היה חדר (תלמוד תורה) שנוסד במזרח אירופה על ידי התנועה הציונית.
רקע.
פעילות החינוך בתלמודי התורה המסורתיים החלה בתקופה בה ברוב העולם לא הייתה מערכת חינוך, והם התמקדו בהקניית כישורי קריאה בלשון הקודש ובלימוד פרשת השבוע עם פירושים. תהליך הלמידה בהם המשיך במתכונת המסורתית גם כשחלו התפתחויות בנושא החינוך. בחדרים המסורתיים לא למדו את השפה העברית, "לשון הקודש", והשתמשו בה אך ורק לתפילות ובקריאת התורה בעוד ששפת התקשורת היומיומית של הילדים כמו גם שפת הלימוד הייתה יידיש השגורה בפי היהודים האשכנזים במזרח אירופה. כיוון שכך, והיות שרק תלמידי חכמים הבינו את לשון הקודש ברמה טובה, היה צורך בתרגום של הפסוקים ליידיש. תרגומים אלו כונו "עברי-טייטש" והמלמדים היו משננים אותם עם התלמידים. על השיטה הזו נמתחה ביקורת כיוון שחלק גדול מהתרגומים הללו היו כתובים ביידיש עתיקה שגם המלמדים לא הבינו. בנוסף, בתלמודי התורה המסורתיים לא לימדו כתיבה ודקדוק ולא לימדו מקצועות נוספים שנלמדו בבתי הספר הממשלתיים, כמו אלגברה והיסטוריה. על רקע זה חשו יהודים רבים באירופה ששיטת ההוראה מיושנת בהשוואה לשיטות ההוראה הממשלתיות ולא תואמת את הקדמה ואת רוח התקופה.
היסטוריה.
החדר המתוקן נוסד בסוף המאה ה-19. קדמו לו בתי הספר שהקימה תנועת ההשכלה, בעיקר על ידי חברת מרבי השכלה – שראתה את דרכי הלימוד בחדר המסורתי כפרימיטיביות, ובנוסף ביקשה ללמד מקצועות אחרים כמו מתמטיקה ודקדוק.
בעקבות התפשטות הציונות ברוסיה ותנועת חיבת ציון, התעוררו פעילים ציוניים רבים להקים בתי ספר שיתנו חינוך ציוני. הקמת בתי ספר רשמיים דרשה רישיונות רבים מטעם הממשלה, שלא ראתה בעין יפה את ההתעוררות הלאומית. לעומת זאת, מוסד ה"חדר" היה נתון תחת פיקוח מינימלי ביותר. לכן הוקמו בתי הספר הציוניים כ"חדרים".
בכמה ארצות במזרח אירופה סגרו הממשלות את החדרים, על מנת שהילדים היהודים ילמדו בבתי ספר רגילים ויסתגלו לחיי המדינה. רבים מהיהודים המסורתיים התנגדו לשינויים הללו, ובשנת 1899 החלו להקים מוסדות בשם "חינוך מתוקן"; עד שנת 1903 הוקמו בסך הכול 934 חדרים מתוקנים. בחדר המתוקן למדו מקצועות נוספים, ובעיקר את השפה העברית.
השינויים שהונהגו בתוכן הלימוד.
בחדר המתוקן היו מספר שינויים בצורת הלימוד::
ההתנגדות.
מרבית היהודים האורתודוקסים, שהתנגדו לתנועת ההשכלה ולציונות, התנגדו גם לחדר המתוקן, וזאת מכמה טעמים:
מתנגדי החדר המתוקן נהגו לבטא את חששם ממנו בכנותם אותו "חדר מסוכן", שכן בהגייה האשכנזית ת' רפה נהגית כ-ס', כך שמתקיימת זהות פונולוגית בין "מתוקן" ובין "מסוכן".
קונקורר
הרי נלסון פילסברי
הרי נלסון פילסברי (באנגלית: Harry Nelson Pillsbury; 5 בדצמבר 1872 - 17 ביוני 1906) היה שחמטאי צמרת אמריקאי. בגיל 22 ניצח באחת מתחרויות השחמט החזקות בכל הזמנים, אך מחלתו ומותו המוקדם מנעו ממנו להתמודד על אליפות העולם בשחמט. לשיא יכולתו הגיע בשנים 04–1902 כאשר היה ממוקם ראשון בעולם. פילסברי דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1893 ל-1902.
ילדותו.
פילסברי נולד במסצ'וסטס, עבר לניו יורק בשנת 1894 ולאחר מכן עבר לפילדלפיה בשנת 1898.
בשנת 1890, לאחר ששיחק שחמט רק במשך שנתיים, ניצח פילסברי את מומחה השחמט סטון. באפריל 1892 זכה פילסברי בדו-קרב מול אלוף העולם וילהלם שטייניץ 2-1, כאשר שטייניץ העניק ליריבו הצעיר יתרון של רגלי ומסע. נסיקתו של פילסברי הייתה מטאורית, ובחלוף זמן קצר לא היה איש יכול להתמודד איתו בזירת השחמט הניו-יורקית.
קריירה.
הייסטינגס 1895.
מועדון השחמט של ברוקלין מימן את נסיעתו של פילסברי לאירופה כדי שיוכל להתמודד בתחרות החזקה שאורגנה בהייסטינגס, תחרות זו כללה את כל גדולי השחמט של אותם הזמנים. פילסברי בן ה-22 הפך למפורסם בארצות הברית ומחוצה לה לאחר שזכה בתחרות, ובהקדימו את אלוף העולם המכהן עמנואל לסקר, אלוף העולם הקודם שטייניץ, הטוענים לכתר מיכאל צ'יגורין ואיזידור גונסברג ומתמודדים לעתיד על כתר אליפות העולם כזיגברט טאראש, קרל שלכטר ודוד ינובסקי. הסגנון הדינמי שהציג פילסברי במהלך התחרות סייע לפופולריות של גמביט המלכה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19.
הנה ניצחונו המפורסם מול טאראש.
סנקט פטרבורג 1895.
התחרות הגדולה הבאה הייתה בסנקט פטרבורג באותה השנה, תחרות בת שישה משחקים בין פילסברי, צ'יגורין, לסקר ושטייניץ - ארבעה מחמשת הזוכים בתחרות הייסטינגס (טאראש לא השתתף). ככל הנראה פילסברי לקה בעגבת לפני תחילת התחרות. הוא הוביל את התחרות לאחר שלושה סיבובים עם 6.5 נקודות מתוך 9, לפני לסקר עם 5.5, שטייניץ עם 4.5 וצ'יגורין עם 1.5, אך כאבי ראש קשים מנעו ממנו מלהפגין את אותה הרמה במחצית השנייה של התחרות בה צבר 1.5 מ-9 בלבד, וסיים במקום השלישי עם 8 נקודות. התוצאה הסופית: לסקר עם 11.5, שטייניץ עם 9.5 וצ'יגורין עם 7. פילסברי הפסיד משחק קריטי בסיבוב הרביעי מול לסקר, משחק שגארי קספרוב סבור שלו היה מנצח, היה יכול לנצח בתחרות ולדרוש דו-קרב על אליפות העולם מול לסקר.
אליפות ארצות הברית 1897.