למרות הגידול המתמשך בהקפי הטיסות, חברות התעופה המסורתיות מתקשות להישאר רווחיות ממגוון סיבות. ראשית, החל מאמצע שנות התשעים, הופיעו חברות תעופה הפועלות במודל עסקי חדש, חברות ה Low Cost. חברות אלו מפעילות מגוון דרכים לצמצום העלויות ובכללן: מקיימות מחלקה אחת בלבד, מפעילות מטוס מדגם אחד בלבד, מוכרות כרטיסים רק דרך האינטרנט וכך חוסכות את עלויות ההדפסה, מחזיקות צוותי קרקע ואוויר קטנים יותר ועם פחות זכויות התאגדות, מתמחות בסבב קרקעי קצר, מצמצמות את השירותים לנוסע ובכלל זה ביטול הגשת ארוחות, גובות מחיר נוסף על כל כבודה מעבר לתיק יד ומאפשרות ואף מעודדות מודלים אגרסיביים של פרסום. חברות מסוימות מתמחות בטיסה ליעדים "פחות פופולריים", מה שמאפשר להן לקבל הכנסות מגורמי התיירות באותם יעדים - גורמים המעוניינים לפתח את התיירות אצלם על ידי שיפור היכולת של קהל תיירים להגיע אל אותו היעד בטיסה.
החל מהשנים האחרונות (בהתייחס ל 2019), יותר ויותר חברות מספקות "מערכות בידור לנוסע". מערכות אלו, כבר היום, כוללות מסכים ושרות "וידאו על פי דרישה", VOD. בנוסף, יותר ויותר חברות מאפשרות נגישות לאינטרנט במהלך הטיסה. טכנולוגיות אלו, יאפשרו פרסומות ממוקדות לנוסעים. רבים בתעשיית התעופה מעריכים שהמעבר למודל של הכנסות מבוססות פרסום או הכנסות שמקורם בגופי התיירות של יעדי הטיסה, יכולים לגרום לתופעה של הוזלת הכרטיסים לנוסע, להמשיך ביתר שאת.
בחלקים מסוימים של העולם ובפרט באירופה, התחזקותן והתפשטותן של הרכבות המהירות מהווה תחרות לענף התעופה ובפרט, על רקע מנגנוני אבטחת התעופה שהכניסו סרבול ואי-נוחות רבים לטיסות.
מרכיב נוסף שמקשה על חברות התעופה המסורתיות הם "הסכמי שמים פתוחים" שהביאו לתחרות רבה לחברות המסורתיות, המקומיות. בישראל, הסכם השמיים הפתוחים מתקיים מאז 2013.
גורמים אלו הביאו לכך שלמשתמשי הענף, הנוסעים - יש הרבה יותר חלופות הגעה מיעד אחד למשנהו ומחיר כרטיסי הטיסה ירד בהרבה בהשוואה לעבר. תופעה זו, ביחד עם עלייתו של מעמד הביניים, במדינות רבות בעולם ועליית רמת החיים בכלל, הביאו לכך שהענף ממשיך להנות מצמיחה רצופה ומתמשכת ובמקביל, יכולתן של חברות התעופה להרוויח ממכירת כרטיסים - יורדת. ב 2019, התפרסם כי אחת החלופות שחברות התעופה בוחנות, היא שילוב הופעות של אמנים במהלך הטיסה - כשיטה להצדקת מחירי כרטיס גבוהים יותר ופילוח/מיתוג של הטיסות כטיסות יוקרתיות יותר בהשוואה למתחרים. חברת לופטהנזה מקיימת פעילות מחקרית בתחום זה במסגרת ייעודית של "מעבדה טסה לחדשנות" .
ניצנה (פירושונים)
פלוס
הספרייה הלאומית של צרפת
הספרייה הלאומית של צרפת (בצרפתית: Bibliothèque nationale de France, בראשי תיבות: BnF) היא ספרייה לאומית וגם הספרייה החשובה ביותר בצרפת. יש לה מעמד חוקי של מוסד ציבורי. פעילותה נעשית במספר אתרים, שהמרכזי בהם הוא "אתר פרנסואה-מיטראן" שנמצא בגדה השמאלית, ברובע ה-13 של פריז.
אוסף הספרייה מוערך ב-13 מיליון פריטי דפוס וספרים. הספרייה מוכרת גם הודות לספריות המקוונות שלה, בעיקר ספריית גאליקה וכן אירופיאנה. המסמכים שמועלים לאתרים הם בצורת תמונות, על פי רוב, אולם הם טקסטואליים בעיקרם, במיוחד באתר אירופיאנה. זוהי אחת הספריות החשובות ביותר בעולם.
היסטוריה.
מקורה של הספרייה הלאומית של צרפת בספרייתו של המלך, שנוסדה בארמון הלובר במאה ה-14, בתקופת שלטונו של שארל החמישי. הספרן הראשי של המלך היה ז'יל מלה (Gilles Mallet). ספרייה זו פוזרה לאחר מותו של שארל השישי (1422). בתקופת מלכותו של נכדו לואי ה-11 הוקמה ספרייה חדשה שעברה בירושה ממלך לבא אחריו, אולם רק מאז תקופתו של שארל השמיני, בסוף המאה ה-15, החלה להישמר רציפות כלשהי באוספי הספרייה, מבלי שחלקים מהם ייעלמו מעת לעת. שארל השמיני היה הראשון להכניס לאוספים דברי דפוס. הספרייה הועברה לאמבואז ומאוחר יותר פוצלה, על ידי המלך פרנסואה הראשון, לספרייה מלכותית נוספת בבלואה שבפונטנבלו. ב-1544 אוחדו שתי הספריות בפונטנבלו. פרנסואה הראשון חוקק את "חוק מונפלייה" בשנת 1537. חוק זה, שחייב מסירת עותקים של מסמכים שנכתבו בצרפת לספרייה, במטרה ליצור אוסף לאומי, היה חוק ההפקדה הראשון בתקופה המודרנית. הספרייה הוחזרה לפריז בשנת 1568. היא עברה התפתחות משמעותית תחת לואי ה-14, ונפתחה לציבור ב-1692. לאחר מספר מעברים נוספים התמקמה הספרייה בשנת 1720 ברחוב רישלייה, שם נמצא כיום "אתר רישלייה" שלה. עם שינויי המשטר שעברו על צרפת החל מ-1789, הפך המוסד ל"ספרייה הלאומית", ואחר כך ל"ספרייה הקיסרית", שעברה לשכון במבנה שהוקם על ידי אנרי לברוסט (Henri Labrouste) ב-1868.
השינויים שעברו על המוסד באו לידי ביטוי גם במעברי מיקום, כשהמעבר האחרון, לאתר טולביאק (Tolbiac) היה החשוב ביותר, ואליו נלווה גידול בשטחי השימוש, בנייה חדשה, הרחבת מבנים קיימים, ואחסון האוספים בעומק האדמה (באתר רישלייה) או בגובה (באתר טולביאק). במרוצת המאות ידעה הספרייה התפתחויות טכניות רבות, אליהן הגיעה לעיתים באיחור מה. התפתחויות אלו הביאו עמן את הופעתן של תעודות מגוונות יותר. טכנולוגיות שונות הוכנסו לשימוש עם כינונם של קטלוגים מורכבים יותר ויותר (קטלוגים בכתב יד ובדפוס, ומאז 1987 קטלוגים דיגיטליים). מעמדה של הספרייה התפתח גם הוא, מספרייה ריבונית לשירות של המדינה ועד למוסד ציבורי אוטונומי. כמו כן, הספרייה גיוונה מאוד את פעילויותיה, בראש ובראשונה בארגון תערוכות, כנסים ואירועים תרבותיים נוספים. היא כוננה, בנוסף, שיתוף פעולה עם ספריות נוספות, ראשית עם מקורות צרפתיים ושנית עם מקורות מחוץ לצרפת.
מעל לכל, עיקר ההיסטוריה של הספרייה הוא צמיחה בלתי פוסקת של אוספים. ההפקדה על-פי חוק הגדילה ברציפות אוספים של מסמכים מסוגים שונים, והיא המקור החשוב ביותר לצבירת האוסף. הספרייה הלאומית נהנית גם מתרומות רבות, לעיתים תרומות של פריטים בודדים, אך גם של אוספים שלמים. החלפות ספרים הן מקור נוסף לספרים, במיוחד של פרסומים שמקורם מחוץ לצרפת. פרסומים מארצות אחרות נרכשים בכסף (מדובר בעיקר בפרסומים חדשים, אך לעיתים גם ברכישה של מסמכים נדירים במכירה פומבית). על הגדלת האוסף באמצעות רכישה ניתן דגש רב או מועט, בהתאם לתקופה ובתקציב שניתן לספרייה.
הספרייה הלאומית של צרפת מקבלת מדי פעם פריטים שמקורם בהחרמות ועיקולים. אוספיה התעשרו באופן זה במיוחד בזמן המהפכה הצרפתית. הספרייה קיבלה, כמו כן, מימון מקיף, במקור בעיקר ממנזרים, מקולז'ים ומאוניברסיטאות שנסגרו או דוכאו, רובם באזור פריז. בנוסף, קיבלה הספרייה מסמכים שהוחרמו ממדינות שכנות.
משנת 1988 עברה הספרייה הלאומית של צרפת תקופה של שינויים חשובים. ב-14 ביולי, נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן, בעצתו של ז'אק אטלי, הכריז על "הקמתה והסדרתה של אחת הספריות הגדולות והחשובות בעולם... שתכסה את כל תחומי הידע, תהיה ברשות הכול, תשתמש בטכנולוגיות המודרניות ביותר לשיגור נתונים, בה ניתן יהיה להיוועץ ממרחק, ולה יהיו קשרים עם ספריות אירופאיות אחרות". האתר שנבחר היה ברובע טולביאק החדש (שברובע השלושה-עשר של פריז) שבגדה השמאלית, אזור שעבר את ההתחדשות העירונית הנרחבת ביותר בעיר. הפרויקט האדריכלי של דומיניק פרו (Dominique Perrault) נבחר. הספרייה הלאומית החדשה של צרפת נפתחה לציבור ב-20 בדצמבר 1996, ולאחר העברת האוספים המרכזיים מאתר הספרייה שברחוב רישלייה, נפתח האתר, באוקטובר 1998, בפני חוקרים.
סטטוס ויעדים.
הספרייה הלאומית של צרפת היא מוסד ציבורי בעל אופי אדמיניסטרטיבי (établissement public à caractère administratif) תחת פיקוח משרד התרבות הצרפתי. כשאר הספריות הלאומיות, תפקידה לבנות אוספים, בעיקר סביב ההפקדה על פי חוק, לדאוג לשימורם ולהנגישם לציבור. הספרייה מפיקה קטלוג מצאי, משתפת פעולה עם מוסדות לאומיים ובינלאומיים אחרים ומשתתפת בתוכניות מחקר. היא מארגנת, בנוסף, תערוכות מתחלפות בתחומי הספרות, ההיסטוריה והאמנות (תערוכות בנושאי בולים, הדפסים, צילום, ועוד) שקשורות לכנסים או אירועים נוספים שנערכים בה.
קומת הגן העליונה - או-דה-ז'רדן - שבאתר טולביאק פתוחה בתשלום למבקרים מגיל 16 ומעלה. תחתית הגן, כמו גם חדרי ההרצאות של שאר האתרים, אינם נגישים ללא אישור למחקר, והכניסה אליהם היא בתשלום.
מאז נובמבר 2005, הספרייה הלאומית של צרפת דואגת להספקת שירותי מקורות וירטואליים, שנקרא סינבד (Sindbad).
הפקדה-על-פי-חוק.
הספרייה הלאומית של צרפת מופקדת על איסוף ושימור ההפקדות שהיא מקבלת בתוקף ההפקדה-על-פי-חוק (כוננה בימי פרנסואה הראשון במאה ה-16), בעזרתו של המכון הלאומי האודיו-ויזואלי והמרכז הלאומי לסינמטוגרפיה והמוקדים האזוריים (pôles régionaux) של ההפקדה-על-פי-חוק. היא מקבלת את מרבית המסמכים ואת מרב הכניסות שמגיעות הודות לחוק זה. אך בעוד שהספרייה משמשת כאתר להפקדת ספרים ושאר דברי הדפוס, ספריית ההפקדה עבור קומיקס היא במרכז הלאומי לקומיקס ותמונות (CNBDI) שבאנגולם.
פעילות תרבותית.
לספרייה הלאומית של צרפת מסורת ארוכה של תערוכות סביב תחומי אוספיה השונים, ואולם לעיתים קרובות הן מיובאות במלואן מבחוץ. מאז הקמתו של המוסד הציבורי החדש, הגבירה הספרייה את פעילותה באירוח אירועים מדעיים, כמו גם קולוקוויום, ועידות ולעיתים נדירות יותר, הקרנות סרטים וקונצרטים.
הספרייה הלאומית משמשת גם כבית הוצאה לאור. היא מפרסמת בעיקר קטלוגים מאוספיה, קטלוגים של תערוכות ומסמכים לא ערוכים. כמה מפרסומיה paraisse לאחר עריכה משותפת עם עורכים פרטיים.