ב-GWU פגש את הפיזיקאי ג'ורג' גאמוב שהסכים להדריך את עבודת הדוקטורט שלו. עבודתו של אלפר הייתה שימושית גם עבור גאמוב עצמו בכך שהיוותה את הבסיס המתמטי לתאוריות שלו. תוך כדי הלימודים פגש את לואיז, לה נישא חודש לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור.
בשנת 1954 עבר לעבוד במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק, מקום בו עבד 30 שנה. הוא המשיך לפרסם שורה של מאמרים. בשנת 1987 הצטרף כפרופסור ל בסקנקטדי ניו יורק, שם נשאר עד שנת 2004. בין השנים 1987–2004 כיהן גם כמנכ"ל .
תאוריית אלפא-בתה-גמה.
עבודת הדוקטור של אלפר דנה בנושא שנקרא מאוחר יותר נוקליאוסינתזה של המפץ הגדול. "המפץ הגדול" הוא כינוי (ניתן במקור כלשון גנאי על ידי פרד הויל) לתיאור התפתחות היקום ממצב לחץ וטמפרטורה אדירה, דרך התפשטות והתקררות, עד היקום הקר והדליל (יחסית) שאנו רואים סביבנו היום. "נוקליאוסינתזה" הוא ההסבר כיצד יסודות מורכבים נוצרו מיסודות פשוטים (חלקיקים) לאחר המפץ הגדול. מיד אחרי המפץ הגדול, כשהטמפרטורה הייתה גבוהה מאוד, חומר מורכב לא יכול היה להיווצר, כי גם אם הוא נוצר, הפוטונים (קוונטות של אנרגיה) ה"חמים" של הסביבה היו מפרקים אותו לגורמים. כלומר, האנרגיה של הפוטונים הייתה מתגברת על הכח החזק המושך. אם פרוטון ונייטרון היו מתחברים לייצר גרעין של דאוטריום, היסוד החדש היה נהרס (בחזרה לפרוטון ונייטרון בודדים) על ידי פוטון בעל אנרגיה גבוהה. עם הזמן היקום התפשט, הטמפרטורה ירדה, והאנרגיה (הממוצעת) של הפוטונים ירדה. בשלב כלשהו, בערך שנייה אחרי המפץ הגדול, הכח החזק המושך התחיל לנצח את כח המפריד של הפוטונים, ודאוטריום התחיל להיווצר ולהישאר. כשהיקום התקרר עוד, נייטרונים ופרוטונים נוספים יכלו לקשור עצמם לדאוטריום, כדי ליצור הליום ויסודות אחרים.
אלפר וגאמוב חשבו שבצורה זו ניתן להסביר את היווצרותם של כל היסודות הכבדים, יסוד אחר יסוד. מאוחר יותר נודע שתאוריה זאת לא יכולה להיות נכונה, כי אין יסודות יציבים במשקל אטומי של 5 ו-8, מה שמונע את היווצרותם (במנגנון זה) של יסודות כבדים מהליום.
יותר מ-300 אנשים באו לשמוע את הגנת התזה של אלפר, כולל אנשי תקשורת, וכתוצאה מכך נכתבו מאמרים רבים בכלי התקשורת על העבודה, תופעה יוצאת דופן עבור עבודת דוקטורט. העבודה הופיעה בכתב העת "Physical Review" ב-1 באפריל 1948 עם שלושה מחברים – רלף אלפר, ג'ורג' גאמוב והפיזיקאי המפורסם הנס בתה. האמת היא שבתה לא תרם מאומה למאמר הספציפי (אמנם הוא תרם רבות לתחום הכללי) וגאמוב רק צירף את שמו כבדיחה כדי שרצף שמות המחברים יישמע כמו האותיות הראשונות של האלפבית היווני – אלפא, בטא, גמא (formula_1).
קרינת הרקע הקוסמית.
בהמשך השנה (1948), חישבו אלפר ורוברט הרמן את הטמפרטורה של קרינת הרקע הקוסמית, קרינה אלקטרומגנטית כזו שמקרין גוף שחור בטמפרטורה של K 2.7, שצפויה הייתה להישאר מהמפץ הגדול. במאמר הראשון הם העריכו שהטמפרטורה תהיה K 5 ואחרי שנתיים הם "תיקנו" את השיערוך ל-K 28. התחזיות של אלפר די נשכחו ונתגלו מחדש בשנות ה-60 על ידי ויעקב זלדוביץ'.
קרינת הרקע הקוסמית נמדדה בשנת 1964 על ידי שני פיזיקאים ממעבדות בל – ארנו פנזיאס ורוברט וילסון, שקבלו פרס נובל לפיזיקה בשנת 1978. אלפר והרמן קבלו פרסים רבים על עבודתם החשובה – מדליית הנרי דרייפר מהאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1993, פרס מן החברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1975, מדליית זהב מ, ופרס מהמכון הבלגי לאסטרונומיה, אבל לא את פרס נובל. בשנת 2005 הוענק לאלפר הפרס היוקרתי ביותר במדע בארצות הברית – "המדליה הלאומית למדעים". בכתב ההקדשה נכתב:
המדליה הוענקה לבנו ויקטור על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש ביולי 2007, כי רלף היה חולה מדי לנסוע לטקס ההענקה. רלף אלפר נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-12 באוגוסט 2007.
גישתו למדע.
בראיון בשנת 1999 אלפר אמר:
וג (בגעז: ዌግ) הוא אזור היסטורי בצפון אתיופיה השוכן בין תיגראי ללסתה. סקוטה היא העיר העיקרית במחוז המשמשת כמרכז מסחרי ואזורי חשוב.
לפנים ישבו במחוז האגאו ובמסורת האתיופית נחשב לחלק מהשטחים שקיבל אדל. מראשיתו היה המחוז למקום בו הייתה התנגדות לממלכת אקסום וכן למולדתה של שושלת זאגווה ששלטה באתיופיה בתקופת החושך. במאה ה-13 תושבי המחוז היו ברובם נוצרים.
כאשר השושלת הסולומונית תפסה את כס הקיסרות האתיופית בשנת 1270 ניתנו וג וסביבותיה כחלק מהסדר החדש לשושלת זאגווה המודחת אשר קיבלה גם את התואר וגשום (מושל וג).
במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז וואלו. כיום, שטחי וג כלולים במחוז וג המרה שבמדינת אמהרה.
רצח הלנה ראפ
רצח הלנה ראפ הוא פיגוע דקירה שבו נרצחה הנערה הלנה ראפ בידי מחבל פלסטיני בטיילת העיר בת ים ב-24 במאי 1992. האירוע היה לאחד מהבולטים מרצף אירועי הדקירה ששטפו את מדינת ישראל בראשית שנות ה-90, והשפיע על ההידרדרות בתחושת הביטחון האישי של אזרחי המדינה ועל המערכת הפוליטית.
הרוצח פואד עבד אל האני אל עומרין שוחרר באוקטובר 2011 במסגרת עסקת שליט.
הפיגוע.
ב-24 במאי 1992 סמוך לשעה 07:30 בבוקר רצח פואד עבד אל האני אל עומרין את הנערה הלנה ראפ, שהייתה בת 15 וחצי בדקירות סכין בצומת הרחובות בן-גוריון וז'בוטינסקי בבת ים, בזמן שהייתה בדרכה לתחנת אוטובוס כדי להגיע לבית ספרה. הרוצח דקר את הלנה ראפ 3-4 דקירות והמשיך לדקור אותה לאחר שנפלה, ולאחר מכן הוא ברח ועוברים ושבים רדפו אחריו ותפסו אותו.
הרוצח נעצר, והודה בחקירתו שיצא מביתו בנוסייראת עם שני סכינים במטרה לרצוח יהודי. הוא טען שהוא התרגז בגלל שלא הייתה לו עבודה והוא היה צריך להתחתן ולכן החליט לרצוח יהודי.
בית משפחתו של הרוצח בעזה, בה התגורר עם הוריו ואחיו, בהם שני אחים נשואים עם נשותיהם, נהרס לאחר שעתירה לבג"ץ נגד הריסת המבנה כולו נדחתה ברוב דעות של השופטים גבריאל בך ודב לוין, נגד דעתו החולקת של מישאל חשין שטען שאין להרוס את הדירות של האחים הנשואים. מאחורי הרצח עמד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והרצח היה לאחת הסיבות לחיסולו של פתחי שקאקי ב-1995.
הרוצח הורשע ברצח ונדון למאסר עולם ביולי 1992. הוא שוחרר מהכלא על ידי ממשלת ישראל באוקטובר 2011, במסגרת עסקת שליט. אביה של הלנה ראפ טען בעת השחרור שבידיו התחייבויות בכתב של אריאל שרון ואהוד אולמרט שהרוצח לא ישוחרר לעולם.
השלכות הפיגוע.
בעקבות הפיגוע הפגינו אלפים מתושבי בת ים ברחובות העיר במשך חמישה ימים, מקצת המפגינים תקפו בעלי חזות ערבית שעברו בעיר. בין מארגני ההפגנות היה גם ברוך מרזל, שמאוחר יותר נשפט לשמונה חודשי מאסר על תנאי בגין חלקו באירוע. לאחר חמישה ימים בהם עודד את ההפגנות, נענה זאב ראפ לבקשת המשטרה וביקש מהמפגינים להתפזר וההפגנות שככו.
זכרה של הלנה ראפ הונצח בדרכים רבות, בהן אמבולנס שנתרם על שמה, אנדרטה במקום הרצח, חניון ביער בן שמן וקריאת חצר בית ספרה על שמה. ב-18 במרץ 2009 נחנך בבת ים גן הנצחה לזכר הלנה ראפ וחללי פעולות האיבה בני בת ים.
בכניסה לגן מרחוב אנה פרנק יש לוח שיש ועליו שיר מאת הלנה ראפ:
בחלק האחורי של לוח השיש חקוקים שמותיהם של 48 תושבי בת ים, חללי פעולות האיבה.
זאב ראפ, אביה של הלנה הקדיש לאחר האירוע את חייו להנצחתה ולפעילות ציבורית כיושב ראש ארגון נפגעי פעולות איבה.
הרצח אירע במהלך מערכת הבחירות לכנסת השלוש עשרה ופוליטיקאים רבים הגיעו לבת ים או התבטאו בנושא הרצח. רוני מילוא, שר המשטרה, הגיע להלוויה וכן הגיע רחבעם זאבי ממולדת. דובר של מרצ אמר, במקביל לגינוי הרצח, שמדיניות הליכוד של שליטה בשטחים משחקת לידי הטרוריסטים והרוצחים. שמעון פרס הגיע לסיור בבת ים ולמרות החששות התקבל בשמחה על ידי התושבים. הוא ביטל סיורים אחרים שתוכננו ויצא לסיור של שש שעות ברחבי בת ים כדי לפגוש את תושבי העיר. יגאל סרנה כתב שבאותה תקופה יצחק שמיר היה יותר שנוא בבת ים משמעון פרס, שכן שמיר היה האחראי להיעדר הביטחון בעיר, בהתאם להרגשה הרווחת בבת ים שהממשלה אשמה בכול. תמונות מההפגנות בבת ים הוקרנו בתעמולת הבחירות של מפלגת העבודה תוך האשמת הממשלה של הליכוד במצב המדרדר של הביטחון. מיכל שמיר ואשר אריאן כתבו בספרם על מערכת הבחירות שבניגוד לבחירות קודמות בהן נתפסו התקפות מחבלים באופן כללי כמסייעות לימין, הטרגדיה בבת ים נוצלה על ידי מפלגת העבודה והשמאל ולא ברור מי יצא מורווח בקלפי מהאירוע.
טרנס-אירופה אקספרס
טרנס־אירופה אקספרס (Trans Europ Express, בראשי תיבות: TEE, לפעמים נרשם בטעות כ-Trans Europa Express) הייתה רשת רכבות מהירות, אלגנטיות ונוחות שפעלו במדינות הקהילה האירופית ובשווייץ. בקווי הרשת הופעלו רק קרונות במחלקה ראשונה, והם יועדו לאנשי עסקים המרבים לנסוע.
היסטוריה.
בשנת 1954 נוסדה בהאג ועדת הטרנס־אירופה אקספרס בעקבות הצעה של פרנציסקוס קווריאן דן הולנדר, בזמנו נשיא חברת הרכבות ההולנדית (ה-Nederlandse Spoorwegen). החברות המייסדות של הוועדה היו חברות הרכבות הממשלתיות של בלגיה, הולנד, גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, לוקסמבורג ושווייץ. חברת הרכבות של ספרד הצטרפה מאוחר יותר. מאפייני כלל הרכבות: