וינסנט מתיוז ניצח בריצת 400 מטר. הוא והזוכה במדליית הכסף, ויין קולט, עוררו סערה כשבזמן נגינת המנון ארצות הברית בטקס חלוקת המדליות נראו כשהם עומדים נינוחים, משוחחים ומתלוצצים. מתיוז טען כי התנהלותם הייתה ספונטנית, ולא מדובר במחאה שתוכננה מראש. קולט הסביר כי ההמנון אינו מסמל עבורו דבר, כל עוד השחורים בארצות הברית אינם מקבלים יחס ראוי. השניים הורחקו מהמשלחת, וכתוצאה מכך לא יכלה ארצות הברית להעמיד נבחרת למירוץ השליחים ל-400X4 מטר.
דייב ווטל היה אחרון הרצים ב-600 המטרים הראשונים של ריצת ה-800 מטר, אך ב-200 המטרים האחרונים עקף את כל הרצים, והקדים את יבגני ארז'אנוב ב-3 מאיות השנייה. פרנק שורטר היה לאמריקאי השלישי בהיסטוריה שמנצח בריצת המרתון, והראשון מאז 1908. במדליית הזהב השישית זכה הקופץ לרוחק רנדי ויליאמס. בוב סיגרן איבד את תוארו בקפיצה במוט, אך זכה במדליית כסף, וג'ורג' וודס זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בהדיפת כדור ברזל.
ענפים נוספים.
חמישה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, ושלושה מהם זכו במדליות זהב: דן גייבל (עד 68 ק"ג), ויין ולס (עד 74 ק"ג) ובן פיטרסון (עד 90 ק"מ). שני קלעים זכו במדליות זהב - לונס ויגר (ירי מ-300 מטר בשלושה מצבים, בשובר שוויון עם הסובייטי בוריס מלניק) וג'ון ריטר (ירי מ-50 מטר בשלושה מצבים). תחרויות הקשתות חודשו במינכן לאחר 52 שנים, והאמריקאים זכו בשתי מדליות הזהב, ג'ון ויליאמס במקצה הגברים ודורין וילבר במקצה הנשים. בקפיצה למים ירדו הישגיהם של האמריקאים ל-3 מדליות בלבד. מיקי קינג הייתה היחידה מהם שזכתה במדליית זהב (בקפיצה מ-3 מטר). באיגרוף זכו האמריקאים ב-4 מדליות. ריי סילס היה היחיד שזכה במדליית זהב. שייטי הסולינג זכו אף הם במדליית זהב. מדליות נוספות הושגו ברכיבה, חתירה, היאבקות וקאנו.
אחרי שבע זכיות רצופות בתואר האולימפי, איבדה אותו נבחרת הכדורסל, באחד המשחקים השנויים במחלוקת בתולדות הענף. הנבחרת לא התקשתה במיוחד בשלב הבתים, וניצחה בשבעת המשחקים בהפרש ממוצע של 33 נקודות. בשלב חצי הגמר הביסה את נבחרת איטליה בתוצאה 38–68, שהיה הניצחון ה-63 ברציפות שלה במשחקים, והעפילה למשחק הגמר מול נבחרת ברית המועצות. שלוש שניות לסיום המשחק, העלה דאג קולינס את ארצות הברית ליתרון 49–50 בזריקות עונשין. לפני הזריקה השנייה נשמעה, בטעות, צפירה לסיום המשחק, מה שיצר שרשרת של טעויות. הסובייטים לא הצליחו לקלוע בשלוש השניות שנותרו, אך אחד השופטים הורה לשחק שנייה אחת נוספת לאחר ששמע את הצפירה המוקדמת. הסובייטים טענו שביקשו פסק זמן פסק זמן לפני זריקות העונשין והשופט הורה לחדש את המשחק עם 3 שניות על שעון הזריקות. המשחק חודש והסובייטים כשלו במסירת הכדור, אולם השעון היה בתהליך איפוס בזמן ניסיון המסירה. צפירת הסיום נשמעה ושחקני הנבחרת האמריקנית החלו לחגוג את ניצחונם. אולם, מזכ"ל פיב"א ויליאם ג'ונס הורה לאפס את השעון שוב על 3 שניות ולחדש את המשחק מנקודת הזמן הזו. הפעם הסובייטים ניצלו את ההזדמנות והשחקן אלכסנדר בלוב קלע סל ניצחון עם צפירת הסיום וקבע את התוצאה 50–51 לסובייטים. המשלחת האמריקנית הגישה ערעור לאחר המשחק, שנדחה על ידי ועדת ערעורים שכללה חמישה נציגים בהחלטה של שלושה נגד שניים. ההחלטה נחשבה לפוליטית שכן שלושת הנציגים שדחו את ההחלטה היו ממדינות הגוש המזרחי (הונגריה, פולין וקובה) בעוד שתומכי הערעור היו נציגי המערב (איטליה ופוארטו ריקו). בתגובה, סירבו האמריקאים להשתתף בטקס חלוקת המדליות ולקבל את מדליות הכסף שלהם.
נבחרת הכדורמים סיימה את משחקיה בשלב הבתים המוקדם ללא הפסד, אך בשלב בית הגמר הפסידה לנבחרת הונגריה וסיימה בתיקו עם נבחרות ברית המועצות וגרמניה המערבית, והסתפקה במדליית הארד. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב הבתים, לאחר שלא ספגה אף לא שער אחד, וספגה תבוסות מנבחרות גרמניה המערבית (7-0) וממלזיה (3-0). נבחרת הכדוריד הודחה אף היא בשלב הבתים, לאחר שהפסידה בכל משחקיה.
אולימפיאדת מונטריאול (1976).
הישגיהם של 396 הספורטאים האמריקאים באולימפיאדת מונטריאול (1976) היו דומים להישגיהם במינכן - 94 מדליות, מהן 34 מדליות זהב. עם זאת, לראשונה בהיסטוריה, דורגה ארצות הברית רק במקום השלישי בטבלת המדליות, לאחר שפרט לברית המועצות, גם גרמניה המזרחית עברה אותה בדירוג.
שחייה.
השחייה המשיכה להיות הענף הדומיננטי, עם 34 מדליות, מהן 13 מדליות זהב (מתוך 26 אפשריות). הגברים ניצחו ב-12 מתוך 13 המשחים שנערכו, וב-11 מהם קבעו שיאי עולם חדשים. ג'ים מונטגומרי היה השחיין הראשון בהיסטוריה שחצה את מחסום 50 השניות במשחה ל-100 מטר חופשי (49.99 שניות). מונטגומרי גם היה שותף לשיאי העולם במשחים ל-200X4 מטר חופשי (7:23.22 דקות) ו-100X4 מטר מעורב (3:42.22 דקות), וכן זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי. ברוס פורניס, שהתחרה אף הוא במשחה השליחים החופשי, קבע שיא עולם חדש ב-200 מטר חופשי (1:50.29 דקות). שחיין שליחים נוסף, מייק ברונר, קבע שיא עולם ב-200 מטר פרפר (1:59.23 דקות). בריאן גודל קבע שני שיאי עולם, ב-400 מטר חופשי (3:51.93 דקות) וב-1500 מטר חופשי (15:02.40 דקות). ג'ון נייבר קבע אף הוא שני שיאי עולם, במשחי הגב - 55.49 שניות ל-100 מטר, ו-1:59.19 דקות ל-200 מטר. בכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה את המרחק בפחות מ-2 דקות. ג'ון הנקן, שהיה שותף למשחה השליחים המעורב, איבד אמנם את תוארו ב-200 מטר חזה (המשחה היחיד בו לא ניצח שחיין אמריקאי), אך קבע שיא עולם ב-100 מטר חזה (1:03.11 דקות). שחיין שליחים נוסף, מאט ווגל, זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר פרפר, והיה היחיד מבין חברי המשלחת שזכה בזהב מבלי שקבע שיא עולם. רוד סטראצ'ן קבע אף הוא שיא עולם, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:23.68 דקות).
במשחי הנשים נהנו השחייניות המזרח גרמניות מדומיננטיות, והאמריקאיות זכו רק במדליית זהב אחת, במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי. הן קבעו במשחה זה שיא עולם חדש, 3:44.82 דקות. שחיינית השליחות שירלי בבשוף זכתה גם בארבע מדליות כסף, במשחים ל-200, 400 ו-800 מטר חופשי, ובמשחה השליחות ל-100X4 מטר מעורב. שחיינית שליחות נוספת, ונדי בוליולי, זכתה גם במדליית ארד ב-100 מטר פרפר.
שחיינים בולטים נוספים כללו את פיטר רוקה (שתי מדליות כסף, במשחים ל-100 ו-200 מטר גב), ג'ק בבשוף (אחיה הצעיר של שירלי בבשוף, שזכה במדליית כסף ב-100 מטר חופשי), טים שו (מדליית כסף ב-400 מטר חופשי), ג'ו בוטם (מדליית כסף ב-100 מטר פרפר), טים מק'קי (מדליית כסף שנייה ברציפות ב-400 מטר מעורב אישי), גארי הול (מדליה אולימפית שלישית בשלוש אולימפיאדות, מדליית ארד ב-100 מטר פרפר) וונדי ויינברג (מדליית ארד ב-800 מטר חופשי).
אתלטיקה.
באתלטיקה רשמו האמריקאים הישג דומה להישגם במינכן - 22 מדליות, מהן 6 מדליות זהב. הם דורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי גרמניה המזרחית, שהייתה המשלחת הדומיננטית בענף.
שני אתלטים אמריקאים שברו שיאי עולם: אדווין מוזס (47.63 שניות בריצת 400 מטר) וברוס ג'נר (8618 נקודות בקרב עשר). ביתר מדליות הזהב זכו ארני רובינסון (קפיצה לרוחק), מאק וילקינס (זריקת דיסקוס) ושתי נבחרות הגברים במרוצי השליחים. מילארד המפטון, שזכה בזהב ב-100X4 מטר, זכה גם במדליית כסף בריצת 200 מטר. פרד ניוהאוז והרמן פרייז'ר, שזכו בזהב ב-400X4 מטר, זכו במדליות הכסף והארד, בהתאמה, בריצת 400 מטר. פרנק שורטר ורנדי ויליאמס איבדו את תאריהם בריצת מרתון ובקפיצה לרוחק, אך זכו במדליות כסף. דווייט סטונז זכה במדליית ארד שנייה ברציפות בקפיצה לגובה וקייט שמידט זכתה במדליית ארד שנייה ברציפות בזריקת דיסקוס.
ענפים אחרים.
שבעה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות, בהן 5 מתוך 11 מדליות הזהב האפשריות: ליאו רנדולף (משקל זבוב), הווארד דייוויס (משקל קל), שוגר ריי לאונרד (משקל קל-בינוני), מייקל ספינקס (משקל בינוני) ואחיו הבכור ליאון ספינקס (משקל כבד-קל). בקפיצה למים זכו האמריקאים בחמש מדליות, מהן שתי מדליות זהב. פיל בוגס ניצח בקפיצה מ-3 מטר וג'ניפר צ'נדלר ניצחה בקפיצה מ-10 מטר. גרג לוגאניס בן ה-16 זכה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר. ברכיבה זכו האמריקאים ב-4 מדליות. אדמונד קופין זכה בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית. הקלעים זכו בשלוש מדליות. דונלד הלדמן זכה במדליית זהב בירי בצלחות חרס. בירי בשלושה מצבים מ-50 מטר צברו שני קלעים אמריקאים, לני בשאם ומרגרט מרדוק, מספר זהה של נקודות. בשאם ניצח בשובר שוויון, אך מרדוק נכנסה לספרי ההיסטוריה כאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בקליעה, ענף שבו התחרו אז גברים ונשים זה מול זה. בקשתות נמשכה הדומיננטיות האמריקנית, כשדארל פייס ניצח במקצה הגברים ולואן ריון ניצחה במקצה הנשים. המתאבקים זכו בשש מדליות, אך רק אחד מהם, ג'ון פיטרסון, זכה במדליית זהב. מדליות נוספות הושגו בחתירה, שיט, הרמת משקולות, ג'ודו והתעמלות.
נבחרת הכדורסל, בשורותיה כיכבו, בין היתר ארני גרונפלד ואדריאן דאנטלי, שבה וזכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת יוגוסלביה 74–95. לראשונה נערך גם טורניר כדורסל נשים, והנבחרת האמריקאית זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני, אחרי נבחרת ברית המועצות, בבית שכלל שש נבחרות. נבחרת הגברים בכדוריד סיימה את משחקיה בשלב הבתים עם ארבעה הפסדים.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).