כאשר הגיע לירושלים החוקר צ'ארלס וורן, ב-1867 הוא הוזמן לבקר בממצאים החשובים ואף ביצע סריקה מדוקדקת של הבריכה, כאשר הוא שט על רפסודה קטנה, עשויה מדלתות ישנות, חותר בידיו ומחזיק נר בפיו..
וורן גילה שמן הבריכה ניתן להגיע למערכת מים עתיקה המובילה אל הפינה הצפון-מערבית של הר הבית. מערכת שנחסמה עקב בניית האנטוניה על ידי הורדוס (המקטע האחרון כיום במנהרות הכותל). גילוי זה החריד את הנזירות כיוון שמשמעותו הייתה שניתן לחדור אל המנזר מבחוץ, דרך הבריכה. לפיכך נבנה קיר אבנים המחלק את הבריכה לכ-2/3 בשטח המנזר ו-1/3 מחוצה לו, מתחת לרחוב הויה דולורוזה.
הבריכה כיום.
כיום ניתן לבקר בשני חלקי הבריכה. המבקרים במנהרות הכותל יסיימו את דרכם מתחת לפני האדמה על גדות שליש הבריכה, אשר בדרך כלל מלאה מים. מפעילי האתר הקימו גשר קל שמאפשר למבקרים להלך מעל פני הבריכה.
את חלקה הגדול יותר של הבריכה ניתן לראות מתוך מנזר האחיות ציון בוויה דולורוזה, המקום פתוח בדרך כלל למבקרים. בעבר הייתה הבריכה מלאה, אולם מאז שיפוצים שנערכו במנזר בשנת 2006 הבריכה ריקה ממים.
אבי אברהם אלקבץ
אבי אברהם אֵלְקַבֵּץ (נולד ב-י"ח בסיון תשכ"ד, 29 במאי 1964) הוא ראש עיריית עפולה.
ביוגרפיה.
אלקבץ נולד בצפת בשנת 1964, גדל והתחנך בתיכון קריית חיים, ובשנת 1982 התגייס לחיל הים וסיים בהצלחה קורס חובלים. במשך שלוש שנים שירת במערך הסטי"לים של החיל, ולאחר מכן שימש בתפקידים פיקודיים וכלכליים שונים, עד שפרש בשנת 1994 בדרגת רב-סרן.
במסגרת שירותו הצבאי סיים את התואר הראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה, ובשנת 1996 השלים את לימודי התואר השני בכלכלה שאף אותם סיים בהצטיינות, במסלול משותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון. בין השנים 1994 עד 2002 שימש עוזר הוראה ולאחר מכן מרצה עמית בחוג לכלכלה באוניברסיטת חיפה, במגמת מנהל עסקים.
במקביל ללימודיו, עסק ביזמות פרטית ובתחום הנדל"ן בעפולה. בשנת 1998, עת נבחר יצחק מירון לראשות עיריית עפולה, מונה למנכ"ל העירייה. מיזם מיוחד שאותו הוביל הוא שיפוץ לבה ההיסטורי של עפולה, שדרות ארלוזורוב, ושיקומה, בניית בית יד לבנים והקונסרבטוריון העירוני.
קריירה פוליטית.
במאי 2005 פרש יצחק מירון, ובמקומו נבחר אלקבץ לראשות עיריית עפולה בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-2 באוגוסט 2005. ב-2006 הצטרף למפלגת "קדימה".
במהלך כהונתו בראשות העיר, האיץ אלקבץ את ייזום הבנייה בעיר. בתקופה זו הוקם הפארק העירוני המרכזי ובו אמפיתיאטרון מודרני המכיל כ-3,000 מקומות ישיבה, מתקני ספורט רבים, "פארק-חי", פארק שעשועים לילדים ועוד. במהלך כהונתו התחייבה העירייה לאמנת שירות במטרה לשפר את השירות לתושב, ונעשו מאמצים ניכרים לשפר את תדמית העיר ולהוביל באיכות הסביבה. תקציבים רבים הושקעו בקידום החינוך והספורט.
במהלך הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008, הביע ראש העיר לשעבר מירון את רצונו לשוב לתפקיד. אלקבץ התמודד מול מירון ומול מועמדים נוספים, ניצח שוב בבחירות וזכה לכהונה נוספת כראש העיר, ברוב של 56% מן הקולות. במהלך הקדנציה קידם אלקבץ את העיר עפולה במגוון תחומים וקידם פרויקטים גדולים וביניהם אצטדיון כדורגל עירוני שזכה לכינוי "הסוכרייה", שכונה חדשה בשם "רובע יזרעאל", בריכה עירונית, מרכז הורים ילדים, מרכז לגיל הרך ועוד.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2013 התמודד אלקבץ על ראשות העיר מול שני מועמדים, יצחק מירון ודוד סויסה. לבסוף זכה בתפקיד יצחק מירון, שניצח את אלקבץ בסיבוב שני, בהפרש של כ-160 קולות בלבד.
אלקבץ נבחר לתפקיד ראש העיר בפעם השלישית בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018, לאחר שגבר על ראש העיר המכהן יצחק מירון בפער של 878 קולות.
במהלך חציה הראשון של כהונתו השלישית, הוביל אלקבץ בינוי מסיבי של מוסדות חינוך וביניהם שלושה בתי ספר חדשים ("שהם", "אלון יזרעאל" ו"אוהל מאיר"), הרחבה של שלושה נוספים ("אלון בן-גוריון", "תדהר" ו"גוונים") ובנייה של 30 גני ילדים חדשים ברחבי העיר.
כמו כן, הוקמו שני בתי כנסת גדולים בשכונת "רובע יזרעאל" ושכונת "לב העמק", נבנתה קריית ספורט חדשה ע"ש ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, נבנו שני אולמות ספורט, חמישה מגרשי מיני פיץ, שלושה מתחמי נינג'ה ומתחם טניס פתוח לקהילה.
בימים אלה נבנים בעיר מתחם בילוי ענק שיכלול כעשרה אולמות קולנוע, מסעדות ופאבים; מרכז תרבות לוותיקי העיר; מרכז נוער רביעי ושני מסלולי אופניים אתגריים. בקרוב אמורה להתחיל בנייתו של פארק מים ענק לכל המשפחה.
במסגרת ההיערכות לחגיגות המאה של העיר אשר יצוינו בשנת 2025, הוחלט לקרוא רחוב על שמו של "אדריכל ההתיישבות הציונית" ומתכנן העיר, ריכרד קאופמן. כמו כן, התקבלה החלטה להוסיף שורת מידע והסבר לשילוט רחובות העיר. בחודשים הקרובים אף ייחנך שביל היסטורי לתולדות העיר ופרויקטים נוספים הקשורים לתולדות העיר ולציון חגיגות המאה נמצאים בשלבי תכנון מתקדמים.
פעילות ציבורית.
ב-23 באוגוסט 2005 נתמנה ליושב ראש חברת "יזרעאל עפולה בע"מ", העוסקת במפעלי התעשייה המשותפים לעיר עפולה ולמועצה האזורית עמק יזרעאל. באותו מועד הוא נתמנה גם ליושב ראש "החברה הכלכלית לפיתוח עפולה בע"מ" העוסקת בפרויקטים לפיתוח העיר, וכן כחבר בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל. ב-1 ביוני 2009 נתמנה ליושב ראש "איגוד ערים לכבאות והצלה יזרעאל", החולש על כ-500,000 תושבים בעמק יזרעאל וסביבתו.
חיים אישיים.
אלקבץ נשוי לישראלה ואב לשתי בנות ולשני בנים.
אחיו זה ד"ר שמעון אלקבץ - יו"ר הראל פיננסים אחזקות בע"מ
שכל ישר (ספר)
שכל ישר (באנגלית: Common Sense) הוא מנשר פוליטי שפורסם לראשונה באופן אנונימי ב-10 בינואר 1776 בעת המהפכה האמריקאית. המסמך גינה את השלטון הבריטי בפרט ואת השלטון המלוכני בכלל. הוא זכה לפופולריות עצומה, ותרם רבות לקידום המהפכה האמריקאית והפצת רעיון הדמוקרטיה הייצוגית במדינות נוספות. המסמך נכתב על יד תומאס פיין ונערך על ידי בנג'מין ראש שגם הגה את שם המאמר.
תוכן הספר.
עיקר המאמר מתחלק ל-4 חלקים קצרים ואורכו (בעברית) 48 עמודים. בפרק הראשון עוסק פיין בשלטון באופן כללי ובחוקה האנגלית. פיין מבחין בין השלטון לבין החברה. כמו כן טוען פיין כי באופן טבעי אנשים היו בוחרים בשיטת שלטון של דמוקרטיה ייצוגית. הוא טוען כי התנ"ך מכיל נימוקים כבדי-משקל נגד מלוכה ובעד "מעין רפובליקה", וכי בני-ישראל טעו וחטאו כאשר בחרו להמליך על עצמם מלך (כלומר, הטקסט התנ"כי הידוע כמשפט המלך מהווה בסיס עקרוני חשוב בטיעונו של פיין נגד מלוכה). בהמשך הפרק תוקף פיין את החוקה המלוכנית האנגלית. החיבור מנמק מדוע השלטון הבריטי על המושבות בצפון אמריקה אינו לגיטימי. הספר גם מציע חוקה עבור המושבות, המבוססת על בחירת נציגים. המשך הספר מוכר פחות וכולל הערכות אופטימיות של פיין על כוחן של המושבות בהתמודדות מול אנגליה - לדוגמה הערכות שמורדים יוכלו להקים במהירות צי גדול תוך שהם נעזרים בעצים הרבים שיש בשטח המושבות.
תפוצה והשפעה.
הספרון זכה כאמור לפופולריות עצומה במושבות בצפון אמריקה, והופץ במהדורה שנייה זמן קצר לאחר הראשונה. המהדורה השלישית יצאה ב-14 בפברואר 1776 וכללה גם דין וחשבון על כוחו של הצי הבריטי, נספח מורחב ותגובה לביקורת מצד הקווייקרים. הערכות שונות מעריכות את מספר העותקים של הספר שנמכרו בימי חייו של פיין בין 150,000 ל-600,000 עותקים, בתקופה שבה אוכלוסיית המתיישבים עמדה על כ-3 מיליון איש.
תומאס ג'פרסון העריך שלא היה איש בארצות הברית שלא קרא את הספר. מאז הספר יצא בלמעלה מ-25 מהדורות בארצות הברית, ויצא לאור גם במדינות נוספת, בעיקר בבריטניה ובצרפת, כמו גם בעותקים פירטיים רבים.
פיין הקדיש את זכויות היוצרים על היצירה למדינה, כך שהוא עצמו לא זכה בשום הכנסה ישירה מהספר, אם כי הוא העניק לו פרסום בינלאומי.
ברברה טוכמן כותבת בספרה "מצעד האיוולת" כי "חוברת התעמולה (...) חשמלה את המושבות, שכנעה אלפים בצורך להתקומם והביאה אותם עם רובי המוסקט שלהם למרכזי הגיוס". הדעות שהוצגו בספרון לא השפיעו רק על האיש הפשוט, אלא הרשימו גם דמויות בכירות באליטה המקומית: ג'ורג' וושינגטון, לימים הנשיא הראשון של ארצות הברית, התרשם עמוקות מהדעות שהוצגו בספרון והחל לנטות לכיוון מחשבה על עצמאות מהאימפריה הבריטית. ב-4 ביולי, כשישה חודשים בלבד לאחר פרסום הספרון, הכריזו שלוש-עשרה המושבות על עצמאותן.
כוחו האמיתי של פיין היה טמון ביכולתו להציג רעיונות מסובכים, לכאורה, בצורה קוהרנטית ופשוטה יחסית. יכולת זו הייתה מופלאה במיוחד לאור צורת הכתיבה הפילוסופית והקשה, שהייתה רווחת באירופה באותם הימים. פיין היה אף האדם שהציע את השם "ארצות הברית של אמריקה" למדינה העתידית.
פיין, הידוע בחדות לשונו וניסוחו הישיר, הצליח לכתוב בספר זה מסה מדינית שנגעה בלב ההמון, עוררה ויכוחים רבים ושלהבה את דמיונם של רבים. עד היום הספר נחשב על ידי רבים לאחת המסות הפוליטיות הטובות שנכתבו אי פעם.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2007 בהוצאת שלם, בתרגומה של ליה נירגד.
בנייה תעשייתית
אבי אלקבץ
היסטוריה של אדריכלות המערב