יש ויאדוקטים בעלי מספר מפלסים, מפלס אחד יכול לשמש כלי רכב והשני לתנועת רכבות. לעיתים המפלסים השונים משמשים שניהם נסיעת כלי רכב אבל בכיוונים הפוכים דוגמה לכך היא ויאדוקט הנסיך אדוארד בטורונטו, אונטריו, קנדה, שמפלסו העליון מכיל את תנועת הרכבים של רחוב בלור והמפלס התחתון מכיל את המטרו בקו בלור-דנפורת'. אחרים נבנו כדי לרווח אזורים מיושבים ולחצות כבישים מתחתם למשל בלונדון.
ויאדוקטים העוברים מעל המים.
ויאדוקטים העוברים על מים עושים שימוש באיים או בקשתות עוקבות כאשר לעיתים קרובות הם משולבים עם סוגים אחרים של גשרים או מנהרות כדי לאפשר חציה של המים בחלקים, הם יקרים פחות מאשר תכנון ובנייה של מנהרות או גשרים גדולים ומרווחים יותר, שנובעים בדר"כ מחוסר מקום אופקי או אנכי שלא מאפשרים מעבר של ספינות גדולות. למשל בגשר-מנהרה של מפרץ צ'ספיק בווירג'יניה, ארצות הברית.
שימושים בקרקע מתחת לוויאדוקטים.
במקומות שהם הוויאדוקט בנוי מעל פני הקרקע ולא מעל מים, קיים שטח רב מתחת לקשתות המרכיבות אותו. ניתן להשתמש בשטח זה עבור עסקים כגון חניה לרכב, מוסכים, תעשייה קלה, ברים ומועדוני לילה. בבריטניה, קווי רכבת רבים באזורים עירוניים נבנו על ויאדוקטים, ולכן לבעלי תשתית הרכבות יש הרבה שטח שניתן לנצל אותו להשכרה והשקעה.
בברלין החלל תחת הקשתות הגבוהות של קווי הרכבת התחתית משמש עבור מטרות שונות, כולל מזללות או ברים, למשל בכיכר אלכסנדר.
בשונה מהמגמה העולמית לנצל את השטח מתחת לוויאדוקט, בשיקגו החוק אוסר על חניה תחת מעברים מתחת לוויאדוקט.
ויאדוקטים בעולם.
הוויאדוקט הארוך ביותר בעת העתיקה הוא ככל הנראה "פונט סרם" (pont הוא גשר בצרפתית). הוא עבר מעל ביצות בדרום צרפת, אורכו הוא כ-2.7 ק"מ ורוחבו הוא 22 מטרים.
ויאדוקט מיו משמש למעבר של כלי רכב וחוצה את העמק מעל נהר הטארן ליד מיו בדרום צרפת. הוא עוצב על ידי מהנדס הגשרים מישל וירלוז'ה, בשיתוף עם האדריכל נורמן פוסטר. הוא הגבוה מסוגו בעולם כאשר שיא גובהו הוא 343 מטרים - מעט גבוה יותר מאשר מגדל אייפל ורק 38 מטרים קצר יותר מאשר בניין אמפייר סטייט. הוא נחנך באופן רשמי ב-14 בדצמבר 2004 ונפתח לתנועה יומיים מאוחר יותר. הגשר הגדול דניאנג-קונשאן בסין הוא הארוך ביותר בעולם לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2011.
כבישים מוגבהים נבנו בהרבה ערים גדולות כמו בוסטון, סיאול, טוקיו וטורונטו. חלק נהרסו מפני שהם היו לא אפקטיביים, חילקו את העיר ופגעו במרקם העירוני. עם זאת, בארצות מתפתחות כגון תאילנד, הודו, סין, בנגלדש, פקיסטן וניקרגואה נבנים יותר ויותר כבישים מהירים גבוהים כדי לשפר את זרימת התנועה, ובמיוחד בבניה עילית מעל כבישים קיימים כדי להתגבר על מחסור בקרקע. באינדונזיה ויאדוקטים משמשים לרכבות. בג'אווה גם כבישים כמהירים כמו בכביש הטבעת הפנימי בג'קרטה. בפריז הוויאדוקט של קולה ורט רנה-דומון הנטוש הוסב לפארק עירוני ב-1993.
העמותה לאחריות ארגונים לא-ממשלתיים
נבחרת קוריאה הדרומית בכדוריד נשים
נבחרת קוריאה הדרומית בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של קוריאה הדרומית. הנבחרת השתתפה ב-17 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 1995. בנוסף לכך, היא זכתה פעמיים במשחקים האולימפיים. הנבחרת זכתה 13 פעמים באליפות אסיה בכדוריד. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת מדורגת במקום העשירי עם 115 נקודות.
מדינת ג'ורג'יה
הניגסברג ודויטש
הניגסברג ודויטש (בגרמנית: Hönigsberg &amp; Deutsch) היה משרד אדריכלים אשר פעל בין 1889–1922 ובסיסו בזאגרב. המשרד נוסד על ידי שני אדריכלים יהודים, ליאו הניגסברג ויוליוס דויטש ועסק בתכנון והקמה של למעלה מ-100 מבני ציבור, מוסדות דת ומבני מגורים באזור קרואטיה ככלל ובזאגרב בפרט.
היסטוריה.
יוליוס דויטש (ידוע גם בתור יוליו או יולִיֵה; 1859, קופז'יבנה, מוראביה – 1922, זאגרב, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים) וליאו (לב, לאלוסלאב) הניגסברג (1861, זאגרב, האימפריה האוסטרית – 1911, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית) למדו אדריכלות באוניברסיטה הטכנית בווינה . לאחר תום הלימודים התמחה הניגסברג בווינה ודויטש יצא להתמחות בפריז. ב-1889 הקימו בזאגרב את משרד האדריכלים "הניגסברג ודויטש". באותה העת עברה זאגרב תנופת שיקום ופיתוח מואצים בעקבות נזקי רעש האדמה אשר פקד את העיר ב-1880 והמשרד צמח והיה לגדול ביותר באזור קרואטיה מבחינת היקף הפרויקטים.
יוליוס ודוישט תכננו במספר סגנונות אדריכליים כגון: נאו-רנסאנס, אדריכלות הבארוק ורוקוקו ובהמשך נמנו עם תנועת "הזצסיון הווינאי". ב-1911 נפטר ליאו הניגסברג ויוליוס דויטש המשיך לנהל את המשרד. ב-1921 ניהל המשרד את פרויקט הרחבת בית הכנסת בזאגרב. ב-1922 לאחר פטירתו של יוליוס דויטש ירש בנו פוואו דויטש (בסרבו-קרואטית: Pavao Deutsch , 1948-1897) את ניהול המשרד. ב-1923 התאחד משרד הניגסברג ודויטש עם משרד האדריכלים של אלכסנדר פרוידנרייך (בסרבו-קרואטית: Aleksandar Freudenreich, 1974-1892) ונקרא "פרוידנרייך ודויטש" ופעל עד 1940.
רפובליקת המכתבים
רפובליקת המכתבים (באנגלית: Republic of Letters, בצרפתית: République des Lettres, בלטינית: Respublica literaria) הוא כינוי לקהילה האינטלקטואלית הבין-לאומית שהתפתחה באירופה ולאחר מכן גם באמריקה לקראת סופה של המאה ה-17 ובמאה ה-18, בעידן הנאורות, והתבססה במידה רבה על כתיבה ושליחה בדואר של מכתבים אישיים, פמפלטים וטקסטים כתובים אחרים. היסטוריונים כיום מייחסים לרפובליקת המכתבים השפעה רבה בהפצת רעיונות בתחומי הפוליטיקה, הדת, הפילוסופיה, המדע והאמנות בעידן הנאורות.
היסטוריה.
הביטוי בצורתו הלטינית "Respublica literaria" נמצא לראשונה במכתב של פרנצ'סקו ברבארו, דיפלומט והומניסט ונציאני, לפוג'יו בראציוליני, מלומד והומניסט איטלקי ב-6 ביולי 1417. משמעה של המילה "literaria" באותו זמן היה "לימוד" או "ידע", ובכלל זה ידע מדעי, ולא "ספרות" כמו במובן המצומצם של ימינו, ומשמע השורש publica היה "ציבורי". הביטוי בתקופת הרנסאנס התייחס ללימוד או אגירת ידע לטובת הציבור, ושמר על משמעות זו גם מאוחר יותר כשהועשר במשמעויות נוספות.
השימוש בביטוי התפשט במאה ה-16 ובמאה ה-17, שבסופה הוא נכלל בכותרתם של מספר כתבי עת חשובים באירופה. בייחוד, בשנת 1684 החל הפילוסוף והסופר הצרפתי פייר בל לפרסם כתב עת לביקורת ספרות בשם Nouvelles de la république des lettres (צרפתית: "חדשות רפובליקת המכתבים").
הביטוי בשפות כמו צרפתית או אנגלית ניתן להתרגם גם כ"רפובליקת האותיות" והוא היה קרוב לביטוי men of letters (מילולית: "אנשי מכתבים" או "אנשי אותיות") שפירושו המקורי היה בפשטות "אנשים היודעים קרוא וכתוב". במאות ה-17 וה-18, בתקופת ההשכלה, החלה האוריינות להתפשט באוכלוסיית אירופה, והביטוי ציין יותר ויותר אינטלקטואלים משכילים, המתעניינים בנושאים רבים ומסוגלים לבטא עצמם בכתב. ביקורת ספרות כמו גם ביקורת אמנות ומוזיקה, וכן דיון פילוסופי, מדעי ופוליטי, הפכו לבילוי נפוץ ומוערך בסלונים חברתיים. סלונים תכופות התגבשו סביב נשות חברה כמו קתרין דה ראמבוייה, מאדאם ז'ופרין ורחל ורנהגן. בחברה שבה מרבית האפשרויות לרכוש השכלה היו חסומות בפני נשים, סלונים והחלפת מכתבים מלאו תפקיד חשוב ביצירת זהות, הענקת השכלה והעצמה לנשים שהשתתפו בהם. משכילים וחברי סלונים לעיתים התייחסו לעצמם בביטוי "אזרחים ברפובליקת המכתבים".
לרפובליקת המכתבים היה תפקיד חשוב גם בעיצובם של מוסדות מדעיים ושיטות מדעיות: אקדמיות, דוגמת האקדמיה הצרפתית שנוסדה בשנת 1635; אגודות מדעיות, דוגמת החברה המלכותית הבריטית שנוסדה בשנת 1660; כתב העת המדעי; המאמר המדעי; וביקורת עמיתים מדעית. תהליך הפרסום והשיפוט של תוצאות מדעיות מתבצע עד היום באמצעות מכתבים הנשלחים בדואר, בשנים האחרונות בדרך-כלל דואר אלקטרוני. כתבי-עת מדעיים רבים עדיין נקראים בשמות המכילים את המילה letters, ומציגים סוגים מסוימים של מאמרים כ"מכתב לעורך".
רפובליקת המכתבים מעולם לא הייתה מוסד רשמי, כמו אקדמיה או אגודה ספרותית, והתקיימה כרעיון ומושג בתפיסתם של חלק מחבריה. בין היסטוריונים והוגי דעות במאה ה-21 היא מוגדרת תכופות כרשת חברתית, מושווה לרשתות חברתיות מקוונות בעידן הדיגיטלי המודרני, ונחקרת בשיטות כמותיות של ניתוח רשתות חברתיות, כגון תורת הגרפים המתמטית. דוגמה לכך היא מיזם המחקר השיתופי "מיפוי רפובליקת המכתבים" באוניברסיטת סטנפורד.
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדוריד נשים
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של צ'כוסלובקיה. הנבחרת השתתפה ב-9 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 1957.
תוכנית-בת
אנה קנאקיס
אנה קנאקיס (באיטלקית: Anna Kanakis; נולדה ב-1 בפברואר 1962) היא שחקנית איטלקייה.
ביוגרפיה.
קנאקיס נולדה במסינה לאם איטלקייה ואב יווני, בשנת 1977 היא נבחרה למיס איטליה, היא ייצגה את איטליה בתחרות מיס תבל 1981 ובתחרות מיס אירופה 1981 שם נבחרה לסגנית שנייה.
ב-1983 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט המדע הבדיוני "2019, After the Fall of New York", ב-1989 שיחקה בסרט "מלך נאפולי" (’O Re) אודות פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות, ב-1990 שיחקה בסרט "הקמצן", הגרסה הקולנועית של המחזה הקמצן של מולייר ובשנה זו שיחקה גם ב"עונת הענקים", סרט ביוגרפי על מיכלאנג'לו, ב-1991 שיחקה במיני סדרה הבריטית "קתרינה הצעירה" העוסקת בחייה יליזבטה, קיסרית רוסיה ובסרט "כסף" לצד אריק סטולץ, ב-1993 שיחקה בסדרה "הנסיכה אלכסנדרה", ב-2006 שיחקה בסרט ההיסטורי "התחקיר" לצד דולף לונדגרן.
יוליוס דויטש
ליאו הניגסברג