המלכה החדשה נחשבה לנמוכה מאוד והיא סבלה מבליטת הלסת התחתונה, מצב הידוע בכינוי לסת הבסבורג, שהיה נפוץ בין בני שושלת הבסבורג שהיו תוצר של מאות שנות נישואי קרובים. למרות שהיא לא סבלה ממחלת נפש או מנכות קשה, כמו רבים מבני משפחתה, אישיותה נחשבה לילדותית מאוד. יש המשייכים לה את המשפט המפורסם "אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות" (בתרגום מדויק: "אם אין לחם, שיאכלו בריוש"), שמיוחס בטעות למארי אנטואנט. מריה תרסה מעולם לא למדה לדבר צרפתית היטב והייתה מבלה את רוב ימיה בתפילה עם חמותה-דודתה ובמשחקי קלפים, שכן פוליטיקה או ספרות לא עניינו אותה במיוחד.
המלך היה נאמן לרעייתו במהלך השנה הראשונה לנישואיהם, אולם היחסים בין בני הזוג לא היו קרובים והוא החל במהרה להחזיק בפומבי בשורה של מאהבות, כולל המאהבות המפורסמות ביותר שלו, לואיז דה לוואלייר, מאדאם דה מונטספאן ומאדאם דה מנטנון, שילדו לו ילדים רבים. המלכה נהגה בכבוד ולא הראתה את אי-הסכמתה למצב בחצר. בתמורה לכך המלך הרשה לה לפנק את עצמה כרצונה. החל משנת 1680, אז החל הרומן של המלך עם מאדאם דה מנטנון, שהייתה ידועה באדיקותה ובחביבותה, הוא העניק תשומת לב מרובה לאשתו, שהחלה בשל כך להעריץ את פילגשו.
בשנים 1667, 1672 ו-1678, אז המלך יצא להשתתף בקרבות עם צבאו, שימשה המלכה מריה תרסה כעוצרת הממלכה.
לזוג המלכותי נולדו שישה ילדים, אולם רק אחד מהם, לואי, הדופן הגדול (1661–1711) הגיע לבגרות, אך מעולם לא מלך בצרפת. לואי הארבעה עשר האריך ימים אחרי בנו ונשאר מולך בצרפת.
מותה ומורשתה.
המלכה מריה תרסה מתה בפתאומיות ב-30 ביולי 1683 בארמון ורסאי. רופאיה של המלכה חשדו כי מותה לא היה מסיבות טבעיות, אולם אין שום הוכחה לכך שמישהו רצח אותה. כיום האמונה הרווחת היא שהמלכה נפטרה מגידול סרטני מתחת לזרועה. למרות ההבטחה שהבטיחה לפני נישואיה, כי צאצאיה לא ירשו את הכתר הספרדי, ירש נכדה פליפה החמישי בשנת 1700 את כס המלוכה מאחיה של מריה תרסה, קרלוס השני. כך בעתיד מלכו צאצאיה לא רק בצרפת, אלא גם במולדתה ספרד.
שפיר (פירושונים)
מריה תרזה, נסיכת ספרד
חאריס אלקסיו
חאריס אלקסיו (ביוונית: Χάρις Αλεξίου; נולדה ב-27 בדצמבר 1950) היא זמרת-יוצרת יווניה, אחת הזמרות המובילות במוזיקה היוונית ה"קלה" בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, בעיקר בסוגות לאיקו, אנדכנו (מוזיקת משוררים), רבטיקו ולפעמים אף דימוטיקו (עממית). היא ידועה גם בכינוי החיבה "חארולה" (צורת ההקטנה של שמה הפרטי). כונתה בתקופתה בכינויים המשקפים את מקומה המרכזי בזירת הזימרה בארצה: "מלכת הזמר היווני", "הכוהנת הגדולה של הזמר היווני", "הקול והנשמה של יוון", "קול השורשים" ,"סירונית אלוהית".
במהלך הקריירה שלה הקליטה חאריס אלקסיו כ-35 אלבומים אישיים והשתתפה בכ-80 אלבומים משותפים עם אומנים רבים. מבין שיריה שזכו לפרסום והצלחה בקנה מידה בינלאומי
ניתן להזכיר את "הטנגו של נפלי" (גרסה יוונית לEvora Tango הקנדי), "רחוב אריסטוטלוס", "הגל", "הכל מזכיר לי אותך".
ביוגרפיה.
חאריס אלקסיו נולדה בתבאי במרכז יוון בשם חאריקליה רופאקה(Χαρίκλεια Ρούπακα) לאם ילידת פיראוס ולאב יליד תבאי. סבתהּ וסבהּ מצד אמהּ היו פליטים מסמירנה (איזמיר) שבאסיה הקטנה. איפיגניה, אמהּ של חאריס, הייתה עקרת בית והאב, תנאסיס, פירנס את המשפחה כאיכר. האם שרה את שירי אתיק ושירים ידועים מהתקופה ואילו האב, הדוד והדודה שרו שירי סמירנאייקה. כך שאבו הילדים את אהבתם למוזיקה. בגיל 8 מת אביה. איפיגניה עזבה את הכפר אל העיר אתונה, על מנת למצוא מקור פרנסה. לימים תכתוב ותלחין חארולה את "הבלדה של איפגניה" ("I balada tis Ifigeneias"), שיר אוטוביוגרפי אותו הקדישה לאמהּ לאחר מותה:
באתונה החיים אינם מטיבים עימם. האם פותחת מכולת, שם מעבירה חארולה שעות רבות לצד אימה בעוד שאחיה מוצא תעסוקה בנמל. חארולה מרגישה צורך למצות את עצמה ונרשמת לבית ספר תיכון שם היא לומדת אנגלית, צרפתית ופריטה על גיטרה. לאחר מכן היא עומדת בהצלחה במבחני קבלה לפקולטה לדרמה ותיאטרון ומתקבלת ללמודים. המשחק, כך תווכח במהרה, לא נועד עבורה והיא נוטשת את הלימודים. אחיה שהחל בינתיים לעסוק במוזיקה פונה אליה בהצעה מזדמנת אשר נענית מיד בחיוב. חייה מקבלים תפנית משמעותית.
בילדותה כונתה חאריקליה על ידי הוריה בשם החיבה "חארולה" אך כאשר החלה את דרכה בעולם המוזיקה בחרה בשם האמנותי "חאריס אלקסיו". עם צאת האלבום "השירים של חארולה" ("Ta tragoudia tis Haroulas") אותו הלחין עבורה חברה הטוב מנוס לואיזוס, הפך שמה בין לילה ל"חארולה".
לחאריס אלקסיו בן בשם מאנוס תאופילו מנישואיה הראשונים לאכילס תאופילו.
ההצלחה בישראל.
חאריס אלקסיו הופיעה בישראל ב-5 ביוני 1991 בתיאטרון הסינרמה בתל אביב וב-6 ביוני 1991 ב"אמפי" בקיסריה בליווי הזמרים
קוסטס מאקדונס (Kostas Makedonas) ומלינה קנה (Melina Kana). כמו כן התלוו אליה הכנר הווירטואוז לפטריס זרוואס (Lefteris Zervas) והבוזוקאי פאנאיוטיס סטרגיו (Panayotis Stergiou). ערוץ הטלוויזיה היוונית תיעד את ביקורהּ בארץ.
חאריס אלקסיו שבה לישראל כשנתיים לאחר מכן והופיעה ב-10 וב-11 בנובמבר 1993 בהיכל התרבות. חאריס הייתה אמורה להופיע ב-10 ביוני 2001 בהיכל התרבות בתל אביב וב-11 ביוני 2001 בתיאטרון הרומי בקיסריה, אבל הופעות אלו בוטלו ברגע האחרון.
לאחר 14 שנות היעדרות שבה חארולה לישראל לשני מופעים ב-21 ביוני וב-22 ביוני 2008 באמפיתיאטרון הגן הלאומי בקיסריה. ליוו אותה הזמרים באביס סטוקאס (חבר להקת הפיקס-לאקס לשעבר) ואדריאנה באבאלי, הבוזוקאי דימיטריס מאריולאס, הפסנתרן קוסטאס פאפאדוקאס והכנר תאנאסיס גיולטזיס. במופע זה השתתף יהודה פוליקר כאומן אורח.
משה יוסף הפיק את כל הופעותיה של הזמרת בארץ מאז 1991.
מהלך הקריירה.
לאורך כל שנות פעילותה בתחום המוזיקה, משמרת חאריס אלקסיו בעיקביות את מעמדה בצמרת, כשהיא שרה בקלילות רבה שירים בסגנונות וזרמים שונים של המוזיקה: דימוטיקו (δημοτικό) (שירי עם מיבשת יוון, בעיקר מכפריה), סמירנאיקו (σμυρνέικο) (שירי היוונים שחיו באסיה הקטנה וסמירני), רמבטיקו (Ρεμπέτικη μουσική), לאייקה (Λαϊκά) שירי עם, ניסיוטיקה (νησιώτικα) (שירים מאיי הים האגאי), בלדות, שירי ה"גל החדש", שירים במיקצבים לטיניים, פלמנקו, פופ, רוק, בלוז, ג'אז וכו.
שנות ה-70.
תקופה של התנערות ממשטר הקולונלים וממגבלות הצנזורה, תקופה שמביאה איתה גל של שירים עם מסר פוליטי, ותקופה שה"רבטיקה" אשר נרדפה על ידי החוק, פורצת במלוא עוצמתה ומאומצת על ידי סטודנטים ואינטלקטואלים. על רקע זה עושה חאריס אלקסיו את צעדיה הראשונים בקריירה שלה.
ההקלטות הראשונות של חאריס אלקסיו נעשות בשנת 1970 על תקליטי 45, עם השירים "כאשר אישה שותה" ("Otan pinei mia gynaika"), שיר של וואסיליאדי למילים של פית'אגורס ולאחריו השיר "הסיסמה הנגדית" ("To parasynthima") של אפוסטולוס קאלדארס. ב-1971, מקליטה חאריס אלקסיו שני שירים בהלחנת טוליס ווסקופולוס "Efyge i agapi" דואט שבו משתתף ווסקופולוס, והשיר "Pali monaho to paidi".
הקריירה שלה מקבלת תפנית משמעותית ב-1972 כאשר היא משתתפת בשלושה שירים באלבום של יורגוס דאלארס "אסיה הקטנה". המלחין אפוסטולוס קאלדארס שעבד על פרויקט הלחנת האלבום במלאת 50 שנה לטרגדיה של "אסיה הקטנה", פונה אל פית'אגורס לכתיבת המילים, ואל יורגוס דאלארס וחאריס אלקסיו להשתתף בו. האלבום הופך עד מהרה לפלטינום ולנמכר ביותר בשנות ה-70. אלבום היסטורי זה נכלל ברשימת MINOS-EMI כאחד האלבומים הטובים ביותר של המאה. לאחרונה יצא האלבום לאור במהדורה מחודשת, גם כדיסק וגם במהדורה מצומצמת. הביצוע המרגש של חאריס אלקסיו לשיר "מלך השיש" ("O Marmaromenos Vasilias") על קונסטנטינוס האחד עשר, משאיר חותמו על רבים עד עצם היום הזה. קאלדארס, אם כן, יכול היה לזקוף את הצלחתה של חאריס אלקסיו לזכותו.
באותה שנה 1972 מקליט יורגוס דאלארס את האלבום "לו היה לנו, מה לו היה לנו" ("Na' hame, ti na 'hame") בהלחנת מאנוס לואיזוס למילים של לפטריס פאפאדופולוס. חאריס אלקסיו אמנם נוטלת בו חלק קטן, היא מלווה בקול שני, אבל משמעותי ביותר. פגישה זו עם המלחין מאנוס לואיזוס תהיה תחילת דרכה של חברות אמיצה ופוריה שתלווה אותם לאורך כל חייו.
ב-1973 ממשיכה חאריס אלקסיו את שיתוף הפעולה עם יורגוס דאלארס והמלחין אפוסטולוס קאלדארס, הפעם עם המשורר לפטריס פאפאדופולוס. באלבום זה, "תְּפִלַּת עַרְבִית בִּיזַנְטִינִית" ("Vyzantinos Esperinos"), שרה חאריס אלקסיו ארבעה שירים. מסחרית, היה אלבום זה פחות מוצלח מקודמו.
ב-1974 מיקיס תאודוראקיס משתף אותה באלבומיו "אומה נבגדת" (Prodomenos Laos) בארבעה שירים, ובאלבום הנדיר של סטליוס קזנדזידיס "במזרח" ("Stin Anatoli"), שיצא לאור בנובמבר 1974 ונכתב עבור תנועות הסטודנטים, שם מלווה חאריס את סטליוס בקול שני. עבור חאריס זוהי שנת שיא במספר שיתופי-הפעולה שלה, כ9 במספר, והללו רק הכשירו את הקרקע לקראת צאת אלבומה האישי הראשון בשנה שלאחריה.
באפריל 1974, יוצא לאור האלבום "בוקר טוב שמש" ("Kalimera Ilie"). זהו אלבום משותף בו משתתפים מספר אומנים, ביניהם חאריס אלקסיו, אותו הלחין מאנוס לואיזוס למילים של המשורר דימיטריס חריסטודולו. זהו אלבום עם מסר פוליטי מובהק שלא זוכה להצלחה מסחרית גדולה אבל העבודה המשותפת בין המלחין לזמרת רק מהדקת את החברות בין השניים.