אל-מאלכי נולד בשנת 1950 בעיירה אבו גאראק, הנמצאת במרכז עיראק בין כרבלא לאל חילא. הוא למד בבית הספר באל הינדיא. הוא סיים לימודי תואר ראשון במכללת אוסול-אל-דין בבגדאד ותואר שני בספרות ערבית באוניברסיטת בגדאד. אל-מאלכי חי זמן מה באל חילא, שם עבד במחלקת החינוך העירונית. הוא הצטרף למפלגת א-דעוה האסלאמית (שהיא שיעית מתונה) בסוף שנות ה-60, בעוד תלמיד באוניברסיטה.
סבו של אל-מאלכי, מוחמד חסן אבו אל מחסין, היה איש דת ומשורר אשר שירת כשר החינוך בתקופת שלטון פייסל הראשון, מלך עיראק.
חייו בגלות.
ב-16 ביולי 1979 ברח אל-מליכי מעיראק לאחר שהתגלה כי הוא חבר במפלגה א-דעוה שהוצאה אל מחוץ לחוק. הוא עזב את עיראק דרך ירדן ועד מהרה עבר לסוריה, שם אימץ את השם הבדוי "ג'וואד". הוא עזב את סוריה לאיראן בשנת 1982 והתגורר בטהראן עד שנת 1990 אז חזר לדמשק. הוא נשאר בבירת סוריה עד אשר כוחות הקואליציה האמריקנית פלשו לעיראק והפילו את משטרו של סדאם בשנת 2003. בזמן גלותו בסוריה, הוא פיתח קשרים הדוקים עם חזבאללה ובמיוחד עם איראן, וסייע לה במאמצים להפיל את סדאם חוסיין.
ראש ממשלת עיראק.
אל-מאלכי השיעי החל את תפקידו כשירש את ממשלת המעבר שהוקמה בעקבות הפלישה של ארצות הברית והפלת משטרו של סדאם חוסיין הסוני. הוא הושבע לקדנציה ראשונה ב-20 במאי 2006 וב-30 בדצמבר באותה שנה אישר את הוצאתו להורג של הרודן לשעבר.
לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים בסוף שנת 2011, הוא שמר על שיתוף פעולה עמם אולם גם התקרב לאיראן וחיזק את המאפיינים השיעיים של ממשלו, כשהמיעוט הסוני חש מופלה. בעקבות סדרת מפלות צבאיות שנחלה בגדאד מול ארגון "המדינה האסלאמית" (דאעש) בצפון המדינה ביוני 2014, התגבר על אל-מאלכי הלחץ הבינלאומי להתפטר ולפנות את מקומו לגורם שנוי פחות במחלוקת. ב-14 באוגוסט באותו קיץ הודיע על אל-מאלכי על פרישה מתפקידו ובמקומו עלה לשלטון חיידר אל-עבאדי.
אלמוות
איינר הרצשפרונג
איינר הרצשפרונג (בדנית: Ejnar Hertzsprung; 8 באוקטובר 1873, קופנהגן - 21 באוקטובר 1967, רוסקילד) היה כימאי ואסטרונום דני, שפיתח במקביל להנרי נוריס ראסל את דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל.
חייו.
הרצשפרונג נולד בפרדריקסברג הנמצאת ליד קופנהגן, למשפחה ממוצא גרמני. סבו היגר לדנמרק מפוטסדאם שבגרמניה, על מנת לשמש כמפקח על מפעל טקסטיל. אביו למד אסטרונומיה בקופנהגן, אך בהמשך ויתר על עיסוקו זה מסיבות כלכליות, ועבר לעסקי הביטוח. היות שהעדיף שבנו לא יעסוק באסטרונומיה, בביטוח או במתמטיקה, למד איינר הרצשפרונג הנדסה כימית.
בתחילת דרכו עבד שנה וחצי כמהנדס בסנקט פטרבורג שברוסיה, ובברלין שבגרמניה. לאחר מכן החל ללמוד כימיה פיזיקלית בלייפציג. בשנת 1902 חזר לדנמרק, לאחר מות אמו, שם עבד במצפה אורניה ובמצפה האוניברסיטאי כאסטרונום חובב. פרסומיו הראשונים, שעסקו בקשר ובהשלכות הצילום (של כוכבים) על האסטרופיזיקה התאורטית, לא זכו בתחילה להתייחסות המתאימה, משום שפורסמו במגזין צילום מדעי.
ב-1909 הוזמן לאוניברסיטת גטינגן לשמש כפרופסור לאסטרונומיה. באותה שנה גם התלווה לקרל שוורצשילד, שהפך למנהל המצפה האסטרופיזיקאי בפוטסדאם. ב-1912 ערך מספר תצפיות במצפה הר וילסון. משנת 1919 ועד 1946 עבד הרצשפרונג במצפה ליידן שבהולנד, כאשר משנת 1935 כיהן כמנהל המקום. בנוסף, התגורר ועבד כשנתיים במצפה יוהנסבורג שבדרום אפריקה. אשתו, הנרייטה, הייתה ביתו של האסטרונום ההולנדי יקובוס קפטיין.
תגליותיו העיקריות.
פיתוח דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל.
ב-1906, בהיותו בפוטסדאם, הבחין הרצשפרונג כי ניתן לסווג את הכוכבים האדומים ביותר לשתי קבוצות נפרדות: כוכבים הבהירים משמעותית מהשמש, וכאלו העמומים ממנה. הוא העניק לשתי הקבוצות האלה את הכינוי "כוכבים ענקים" ו"כוכבים ננסים". בשנה שלאחר מכן החל הרצשפרונג לחקור צבירי כוכבים, שהם מקבצי כוכבים הנמצאים בסמיכות זה לזה. הוא פרסם את התרשימים הראשונים של צבע לבהירות נראית של הכוכבים האלה, בהם נראתה עקומה רציפה של כוכבים, אותה כינה "הסדרה הראשית".
במקביל אליו, ערך הנרי נוריס ראסל מחקר דומה, בחקרו את הקשר בין הטיפוס הספקטרלי של הכוכבים לבין הבהירות המוחלטת שלהם, כלומר - בהירותם תוך התחשבות במרחקם מהצופה. ראסל מצא קשר ברור בין הטיפוס הספקטרלי לבין הבהירות עבור הננסים.
מבין הכוכבים האדומים שחקר הרצשפרונג, הכוכבים הננסים דבקו בקשר שמצא ראסל. עם זאת, הכוכבים הענקים היו בהירים יותר מאלה הננסים, ולא התאימו לקשר זה. ראסל הציע שהכוכבים הענקים חייבים להיות בעלי צפיפות נמוכה יותר או בהירות רבה יותר של פני השטח, באופן הפוך מהכוכבים הננסים. כמו כן, נראה כי קיימים מעט מאוד כוכבים לבנים חיוורים.
בשנת 1933, טבע אליס סטרומגרן את המונח "דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל" לתרשים המציג את הבהירות לטיפוס ספקטרלי. שם זה שיקף את הפיתוח המקביל של הטכניקה על ידי הרצשפרונג וראסל גם יחד.
חישוב המרחק אל ענן מגלן הקטן.
ב-1913 חישב את מרחקיהם של מספר משתנים קפאידים גלקטיים באמצעות היסטים סטטיסטיים, וכך הצליח לכייל את הקשר בין זמן המחזור של המשתנה הקפאידי לבין בהירותו, קשר שהתגלה על ידי הנרייטה ליוויט. בחישוביו נפלה טעות, שאפשר כי הייתה פליטת קולמוס, שקירבה את הכוכבים זה לזה פי עשרה יתר על המידה. הוא השתמש בקשר הזה כדי להעריך את המרחק אל ענן מגלן הקטן.
אסטרואידים שגילה.
הרצשפרונג גילה שני אסטרואידים, אחד מהם הוא האסטרואיד ממשפחת אמור, 1627 איוואר:
איינר הרצפרונג
ז'אן מארי וייני
ז'אן-מארי בטיסט וייני (בצרפתית: Jean-Marie Baptiste Vianney; 8 במאי 1786 - 4 באוגוסט 1859) היה כומר צרפתי שהוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כקדוש ומשמש כקדוש מגן של מספר קהילות. הוא מכונה לעיתים "Curé d'Ars", כינוי שפירושו "הכומר של הכפר אר-סור-פורמן (כיום בחבל רון-אלפ), שם שירת ככומר במשך 41 שנים. הוא התפרסם בשל עבודתו עם הקהילה והשינוי הרדיקלי שעברה. המאמינים מייחסים את השינוי לאורח חייו ה"קדוש".
וייני נולד בדרדילי שבמחוז הרון, כבן השלישי למשפחת איכרים אדוקה. לאחר שהביע רצון להפוך לכומר, נשלח לבית ספר לכמורה בליון, אך הישגיו הלימודיים היו מצומצמים והוא היה תלמיד חלש.
הוא ראה את פילומנה ומגנה האישית ובנה כנסייה לכבודה. בשנת 1843 הוא היה חולה מאוד ולדעתו הבריא רק לאחר התערבותה.
היתר שאיבת מים בשבת
בהלכות ערובין, היתר שאיבת מים בשבת הוא סדרת תקנות הלכתיות שמטרתן להתיר שאיבת מים בשבת, אף במקומות שיש בדבר איסור דרבנן של הוצאה מרשות לרשות מכרמלית לרשות היחיד, ובאמצעות תיקון מחיצה מינימלית. כיום אין כמעט שימוש מעשי בהיתר זה.
רקע.
מדין התורה, אין איסור בהוצאת והכנסת חפצים מרשות הכרמלית (כגון ים או נהר), לרשות היחיד, ובכלל זה שאיבת מים שנחשבת גם כן כהוצאת והכנסת חפצים. אולם מדרבנן נאסר להוציא ולהכניס חפצים מרשות היחיד לכרמלית בשבת, וכן נאסר להוציא חפצים בין רשות היחיד פרטית לרשות יחיד משותפת, ללא תיקון עירוב חצרות. אולם כשחכמים אסרו דבר זה בכלליות, הם לא אסרו במספר מקרים פרטיים, והשאירו את ההלכה כדין התורה, ובתנאי שתהיה מחיצה מינימלית בכל אחד מהמקרים.
שאיבת מים מרשות הכרמלית לרשות היחיד.
כדי להתיר לשאוב מים בשבת מכרמלית לרשות היחיד, יש צורך במחיצה מיוחדת ברשות היחיד, מסביב לחור המיועד לשלשול הדלי אל המים. על ידי מחיצה כזו, רואים את המחיצה כאילו היא נמשכת ויורדת עד שפת המים, ('גוד אחית מחיצתא') והמים שתחתיה הם כרשות היחיד, ונמצא ששאיבת המים היא מרשות היחיד לרשות היחיד, דבר המותר בשבת. מחיצה זו צריכה להיות בגובה (או בעומק) של לפחות י' טפחים, (כ- 80 ס"מ) ועליה להקיף שטח של לפחות ד' על ד' טפחים. מחיצה זו יכולה להיות למעלה או למטה מהנקב, ובלבד שתעשה במיוחד לצורך היתר השאיבה בשבת, ולא שהייתה קיימת כבר לפני כן.
כיוון שהמחיצה מתירה לשאוב מים, היא גם מתירה לשפוך מים דרכה מרשות היחיד לכרמלית.
ההיתר שבדבר.
ניתן לשאוב מים מכרמלית לרשות היחיד לאחר תיקון מחיצה זו, אף שהמחיצה הזו היא מחיצה תלויה היינו מחיצה שחלקה התחתון נמצא בגובה של יותר מג' טפחים מעל הקרקע (במקרה הזה - מעל שפת הים), דבר שפוסל בדרך כלל מחיצה מלהיחשב כמחיצה הלכתית, ואף שהמים שמתחת למחיצה, שנחשבים לרשות היחיד, מתערבבים ללא הפסק עם המים שמסביבם, שנחשבים לכרמלית.
על אף שתי סיבות אלו המחיצה התלויה מועילה, כיוון שכל איסור ההוצאה מכרמלית לרשות היחיד הוא מדרבנן, וכשהם אסרו טלטול רגיל בין כרמלית לרשות היחיד, הם לא אסרו במקרה כזה של שאיבת מים לאחר תיקון מחיצה תלויה. עיקר תיקון המחיצה הוא משום היכר, היינו כדי להבדיל בין מקרה זה לכל טלטול אחר מכרמלית לרשות היחיד, ולא שהמחיצה הזו באמת יוצרת רשות היחיד במים.
ההיתר בספינה.
בספינה ההולכת על פני המים, שבה קשה לתקן מחיצה כזו סביב נקב השאיבה, מורחב היתר זה אף יותר, ואפשר לשאוב בה מים מהים דרך חור בקרש הרחב ד' על ד' טפחים שיוצא מדפנות הספינה, אף ללא מחיצה סביבו. הצורך בתיקון זה הוא דווקא בספינה נמוכה, שאין משפתה לשפת הים י' טפחים, וללא התיקון נמצא שהוא מטלטל מכרמלית (הים) לרשות היחיד. (הספינה) אולם במקרה והספינה גבוהה יותר, די בהוצאת זיז קטן מהספינה, שכן אוויר כרמלית מעל י' טפחים הוא מקום פטור, ונמצא כששואב מים הוא מטלטל מכרמלית למקום פטור וממקום פטור לרשות היחיד, דבר המותר במקרה הצורך. במקרה זה, הזיז משמש להיכר שרק לגבי שאיבת מים הותר לטלטל מכרמלית לרשות היחיד דרך מקום פטור, ולא לדברים לא נצרכים.