איליה צ'בצ'בדזה נולד בקווארלי, כפר הממוקם בעמק נהר האלזני, במחוז המזרח גאורגי קאחתי, שהיה באותם ימים חלק מהאימפריה הרוסית (בפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז). הוא נולד למשפחת אצילים גאורגית וקיבל את התואר תאוואדי (נסיך) עם היוולדו. על פי הסברה, משפחת האצולה צ'בצ'בדזה הגיעה מה פשאבי-חבסורתי, ובשנת 1726 העניק המלך קונסטנטין השני מעמד של נסיכים והכרה באבירותם כגיבורי האומה. אירוע זה הביא לכך שהמשפחה עברה והתיישבה בעמק נהר האלזני שבקאחתי. בפקודת ארקלה השני קיבל הסבא רבא של איליה, בזפס צ'בצ'בדזה, תואר אצילות, כהוקרה על כך שהביס 20,000 פולשים פרסים שפלשו לקווארלי בשנת 1755.
איליה היה בנם השלישי של גריגול צ'בצ'בדזה ומרים בבורישווילי. לגריגול, כמו לאביו ולסבו המפורסם, היה רקע צבאי. הוא, יחד עם אנשי צבא אחרים, הגן על הכפר מפני הפולשים הדאגסטנים בתקופת הלקיאנובה, כפי שניתן להיווכח מאופן בניית ביתו בבית המוזיאון על שם איליה צ'בצ'בדזה בקווארלי, הכולל טירה בעלת שתי קומות בסגנון ימי הביניים, שתוכננה להגנה על הבית בזמן פלישה.
אמו של צ'בצ'בדזה, מרים, נפטרה ב-4 במאי 1848, כאשר איליה היה בן 10, ואביו ביקש מאחותו, מָקרינֶה (მაკრინე), לעזור בגידול הילדים. לדודה מקרינה הייתה השפעה ניכרת על חייו של איליה, כיוון שעם מותו של גריגול, אביו של איליה, הייתה מקרינה המשגיחה היחידה של המשפחה.
את חינוכו בגיל היסודי קיבל צ'בצ'בדזה מדיאקון הכפר לפני שעבר לטביליסי, בשנת 1848, בה התכוון ללמוד באקדמיה האצולה היוקרתית. למרות זאת, הושפע איליה מגיל צעיר על ידי הוריו שהיו בעלי השכלה גבוה בלימודים קלאסיים, היסטוריה של גאורגיה ושירה. מהוריו הוא למד את הסיפורים מעוררי ההשראה על ההרואיות הגאורגית כפי שהשתקפה ברומנים ההיסטוריים הקלאסיים. באוטוביוגרפיה שלו מייחס איליה לאימו, הנסיכה מרים צ'בצ'בדזה, שהכירה את רוב בעל פה הנובלות והפואמות הגאורגיות ועודדה את ילדיה ללמוד אותן. איליה אף תיאר את השפעת הסיפורים שסיפר לו הדיאקון של כפר הולדתו, שנתן לו השראה אמנותית, ששימשו אותו מאוחר יותר בכתיבתו.
בשנת 1848, לאחר מות אמו, נשלח איליה לטביליסי על ידי אביו כדי להתחיל את בהשכלה התיכונית שלו. איליה למד בבית ספר פרטי במשך שלוש שנים לפני שהצטרף לאקדמיה מספר 1 של טביליסי בשנת 1851. זמן קצר לאחר מכן נפטר אביו, ודודתו מקרינה החלה להשגיח על המשפחה. תקופת התיכון הייתה מלחיצה עבור איליה, בגלל מות אביו. נוסף לכך, ספגה משפחת צ'בצ'בדזה צער נוסף עקב מות אחיו של איליה, קונסטנטינה, שנהרג במהלך הלקיאנובה, פשיטות ביזה של חבורות דאגסטנים לקאחתי. איליה ביטא את הצער והסבל בפואמה קצרה, הפואמה הראשונה שלו, "יגונו של איש עני". נוסף לבעיותיו האישיות, המצב הפוליטי בגאורגיה הורע תחת שלטונה הנוקשה של האימפריה הרוסית, שמילאה תפקיד הרסני עבור האומה הגאורגית ותרבותה.
חייו כסטודנט.
לאחר שסיים את חוק לימודיו באקדמיה החליט איליה להמשיך את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג. לפני שעזב לסנקט פטרבורג, ב-15 באפריל 1857, בכפר קרדנחי, חיבר איליה את אחת הפואמות המשובחות שלו, "לעבר הרי קווארלי", בה ביטא את התפעלותו, הנמשכת לכל אורך חייו, מהרי הקווקז הגדול, ואת צערו על עזיבת מולדתו.
באותה שנה, 1857, התקבל איליה ללימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בתקופת חייו כסטודנט אירעו מהפכות רבות באירופה, שאיליה עקב אחריהן בעניין רב. תשומת לבו התמקדה באירועים באיטליה ובמאבקו של ג'וזפה גריבלדי, שאותו העריץ שנים רבות. בתקופת לימודיו הוא פגש את הנסיכה קתרינה צ'בצ'בדזה, שממנה למד על השירה והליריקה של הרומנטיקן הגאורגי ניקולוז ברתשווילי. עקב האקלים הקשה בסנקט פטרבורג, חלה איליה מאוד בשנת 1859, ונאלץ לשוב לגאורגיה למספר חודשים.
בסופו של דבר, בשנת 1861, חזר איליה לגאורגיה, לאחר שהשלים את לימודיו. במסעו חזרה לגאורגיה כתב את אחת מיצירות הפאר הגדולות שלו, "יומני הנוסע", בו הוא מתאר את חשיבות הבנייה הלאומית ומבצע השוואה אלגורית בין הר קזבק ונהר טרק ב חבי בגאורגיה.
החיים הפוליטיים.
מטרותיו הפוליטיות והחברתיות העיקריות של איליה התבססו על פטריוטיזם גאורגי. הוא תמך באדיקות בתחייה ובשימוש של השפה הגאורגית, טיפוח ה, חידוש מעמד האוטוקפליה הגאורגית לכנסייה הגאורגית הלאומית, שמעמדה בוטל על ידי השלטונות הרוסיים והוכפף לשלטון סינודי (מועצתי) של הכנסייה הרוסית-אורתודוקסית, ולבסוף, חידוש מעמד המדינה של גאורגיה. ככל שמספר תומכיו גדל, הם החלו לעורר אופוזיציה בין מנהיגי הסוציאל-דמוקרטים והבולשביקים כגון נואה ז'ורדניה; מטרתו העיקרית הייתה להתמקד במלחמה באוטוקרטיה וביישום אידאולוגיה מרקסיסטית בכל רחבי האימפריה הרוסית. בכך לא נכללו תחיית האומה הגאורגית או זהות עצמית גאורגית. איליה הצטייר כבורגני וכאריסטוקרט שנכשל בהבנת חשיבותה של גאות מהפכנית.
בנוסף לחיבורים שחיבר, הוא היה המייסד ויושב ראש של ארגונים ציבוריים, תרבותיים וחינוכיים כמו: "האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים", "בנק האצולה", "האגודה הדמוקרטית", "האגודה ההיסטורית-אתנוגרפית של גאורגיה" ועוד. נוסף לזה הוא תרגם ספרות בריטית לגאורגית. רבות מעבודותיו תורגמו ופורסמו בצרפתית, אנגלית, גרמנית, פולנית, אוקראינית, בלארוסית, רוסית ושפות אחרות. בין השנים 1906-1907 הוא היה חבר במועצת הדומה הרוסית. תחומי ההתעניינות המגוונים שלו הובילו אותו להיות חבר, יחד עם אחרים, בוועידה הקווקזית של האגודה הגאוגרפית הרוסית, באגודה האתנוגרפית והאנתרופולוגית של אוניברסיטת מוסקבה, באגודת האוריינטליסטים של רוסיה, ובאגודה האנגלו-רוסית לספרות.
מותו בהתנקשות.
לאחר שכיהן כחבר הבית העליון של הדומה הראשונה, בשנת 1907, החליט איליה לחזור לגאורגיה. ב-28 באוגוסט הוא נרצח על ידי כנופיה של שישה מתנקשים שארבו לו ולאשתו אולגה כשהיו בטיול בדרך מטביליסי לסמגרלו, בכפר ציצאמורי שליד מצחתה. אירוע ההתנקשות באיליה ובאשתו נותר שנוי במחלוקת גם כיום. על סמך הממצאים העדכניים בארכיונים ובמסמכים היסטוריים, הקשר לביצוע ההתנקשות תוכנן על ידי הסוציאל-דמוקרטים והבולשביקים בגאורגיה, כתגובה על כך שאיליה גינה את דרכי הפעולה המהפכניים שלהם ועקב הפופולריות הגדולה שלו בקרב הגאורגים. במהלך מלחמת העולם השנייה התוודה אדם זקן בכך שנשכר על ידי הז'נדרמריה הרוסית להתנקש באיליה. בתקופת ה פתחו השלטונות הסובייטים בגאורגיה בחקירה, והסיקו בתום החקירה כי המשטרה החשאית הצארית הייתה מעורבת בהתנקשות.
מכל מקום, ההתנקשות באיליה הייתה אסון לאומי, והתאבלו עליו כל תושבי המדינה. הנסיך אקקי צרתלי, שסבל מבעיות בריאות כבדות באותם מימים, נשא נאום על קברו.
בשנת 1987 הוא עבר קאנוניזציה כקדוש איליה הצדיק על ידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית.
מורשת.
כתוצאה ממותו של איליה התגברו פעולות הטרור הבולשביקיות והסוציאל-דמוקרטים החלו לזכות בכוח ניכר ותמיכה נרחבת בקרב האוכלוסייה. בסופו של דבר, כשהבינו את ההבדלים בינם לבולשביקים, החליטו הסוציאל-דמוקרטים של גאורגיה לפעול לחידוש מעמד המדינה, וב-26 במאי 1918 הכריזו על עצמאות גאורגיה.
לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה ושילובה בתוך ברית המועצות, הפך איליה לסמל לאומי לעצמאות גאורגיה ולשחרור לאומי. בשנת 1989, במהלך ההפגנות האנטי-סובייטיות בטביליסי, הפכו הפואמות, הנובלות וחייו הפוליטיים של איליה צ'בצ'בדזה לכוח המניע מאחורי המאבק הגאורגי לעצמאות. רעיון התחייה הלאומית שאיליה תמך בה והטיף לה וותמיכתו במגוון אגודות במהלך חייו הביא לתנופה במאבק בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2002 ייסד מיכאיל סאקשווילי, פוליטיקאי גאורגי צעיר שרכש את השכלתו בארצות הברית, תנועה שחידשה מפלגה קודמת של איליה צ'בצ'בדזה, שהייתה ידועה בשם "התנועה הלאומית המאוחדת". מפלגתו של סאקשווילי מילאה תפקיד חשוב במהפכה ללא שפיכות דמים של 2003, מהפכת הוורדים שהדיחה את הנשיא המכהן אדוארד שוורדנדזה.
על שמו נקראים רחובות ומקומות רבים בגאורגיה וכן אוניברסיטה ממלכתית וספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה.
אליהו סבירסקי
אליהו סְבירסקי (Swirski; 3 בינואר 1921 – 3 במרץ 2002) היה אנטומולוג ישראלי. חתן פרס ישראל בחקר החקלאות בשנת 1994 על "מפעל חייו במחקר האנטומולוגי בישראל ובעולם ועל תרומתו להגנת הצומח והסביבה".
ביוגרפיה.
סבירסקי נולד בווילנה שבליטא בשנת 1921 ועלה לישראל בגיל 13. כבר בילדותו נמשך מאוד לחקלאות ולמד ב"גימנסיה הרצליה" במגמה החקלאית. בשנים 1938–1942  למד באוניברסיטה העברית בירושלים ביולוגיה יחד עם פעילות ב"הגנה" וקטע את לימודיו כשהתנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. עם שובו, המשיך את לימודיו ובשנת 1948 סיים תואר .M.Sc בזואולוגיה. באותה שנה החל לעבוד כחוקר במחלקה לאנטומולוגיה בתחנת הניסיונות ברחובות. עם פרוץ מלחמת העצמאות, התגייס לחטיבת גבעתי  והשתתף בקרבות בדרום בשנים 1948–1949.
עם סיום המלחמה, שב לעבודתו וקיבל בשנת 1951 תואר PhD על עבודתו בנושא כנימות עלים המזיקות לעצי פרי. בזכות פרסומיו הוכר כמומחה עולמי בנושאים שבהם עסק. בשנת 1951 הוזמן על ידי פרופ' בודנהיימר להצטרף למחלקה לאנטומולוגיה באוניברסיטה העברית להמשך המחקרים ולהוראה. המשך המחקר הניב את הספר החשוב שפורסם יחד עם פרופ' בודנהיימר: (1957) "The Aphids of the Middle East".