מסדר האמנויות והספרות (בצרפתית: Ordre des Arts et des Lettres) הוא מסדר כבוד צרפתי, אשר נוסד ב-2 במאי 1957 על ידי משרד התרבות בצרפת, והוכר בשנת 1963 כחלק ממסדר הכבוד הצרפתי הלאומי על ידי הנשיא שארל דה גול. מטרת המסדר להכיר באישים התורמים תרומה משמעותית לאמנויות ולספרות, או להפצתן.
רקע.
ההנחיות להענקת אות חבר במסדר האמנויות והספרות קובעות כי על המועמד אזרח צרפת להיות אדם שומר חוק, בן 30 לפחות, אשר "תרם באופן משמעותי להעשרת מורשת תרבות צרפת". המסדר אף מקבל חברים שאינם אזרחי צרפת וביניהם אישים בולטים רבים ממדינות אחרות. מועמדים שאינם אזרחי צרפת אינם חייבים לעמוד בדרישת הגיל.
למסדר שלוש דרגות:
המדליה עשויה בצורת כוכב בעל שמונה קודקודים בצבע ירוק-ברקת המצופה זהב למפקדים, וכסף לקצינים ואבירים. במרכז המדליה מופיע דמותה המוזהבת של מריאן, המוקפת בטבעת מוזהבת ועליה כתוב שם המסדר (Ordre des Arts et des Lettres). על צידה השני של המדליה, המצופה אמייל לבן, חרוטות האותיות "A" ו"L" וסביבן טבעת מוזהבת שעליה כתוב République Française ("הרפובליקה הצרפתית"). הסרט עליו תלויה המדליה הוא ירוק ועליו ארבעה פסים לבנים.
אימפרסיה
מיתולוגיה של המאיה
המיתולוגיה של המאיה היא חלק מהמיתולוגיה המסו-אמריקנית וכוללת את כל סיפורי המאיה בהם מגולמים כוחות הטבע, האלים, והגיבורים המשחקים בתפקיד הראשי. חלקים אחרים של המסורת שבעל פה, כדוגמת סיפורי מוסר ומעשיות בעלי חיים, אינם שייכים למיתולוגיה, אלא לאגדות ולסיפורי עמים.
מקורות.
המיתוסים העתיקים ביותר המתוארכים החל מהמאה ה-16 נמצאו במקורות היסטוריים מהרמה בגואטמלה. החשוב שבהם הוא הפופול ווך (Popol Vuh) (פירוש: "ספר המועצה"), המכיל את סיפורי הבריאה של קיצ'ין (Quichean) וחלק מהרפתקאותיהם של התאומים הגיבורים; חונאפו ושבלנקה.
ספר חשוב נוסף, הנחשב לספר ההמשך של הפופול ווך הוא צ'ילאם באלאם (Chilam Balam), המכיל קטעים גדולים מן המיתולוגיה של העת העתיקה. חלקים מן המיתולוגיה נמצאו בדברי הימים ובדו"חות של הקולוניה הספרדית המוקדמת. ובראשם "הקשר" של דייגו דה לנדה (Diego de Landa) והמילונים שנאספו על ידי המיסיונרים הראשונים.
במאות ה-19 וה-20, אנתרופולוגים ופולקלוריסטים מקומיים העבירו סיפורים רבים אל הכתב. למרות שסיפורי המאיה הם תוצאה של תהליך היסטורי בו מסורות הנרטיב הספרדי התחברה עם אלה של הילידים, כמה סיפורים מתייחסים לתקופות מוקדמות וטרום ספרדיות.
קוסמולוגיה.
מבנה העולם.
כמו ברוב החברות הקדומות, על פי הקוסמולוגיה שלהם, גם המאיה האמינו כי היקום מורכב משלושה חלקים עיקריים; השמים זרועי הכוכבים, הארץ ואדמתה הסלעית הניזונה מדמם של מלכים ומעניקה פרחים ופירות והעולם התחתון של המוות והריקבון הנקרא שיבלבה (xibalba).
המאיה ראו בכדור הארץ משטח מרובע, שלכל אחד מארבע פינותיו יש צבע משלו, המושפע מציר תנועתה היומית של השמש ממזרח למערב, שהוא הציר המרכזי. כך המזרח הוא אדום, כיוון שהוא מקום מוצאה של השמש. הצפון הוא לבן, כיוון שאין לו יחסים עם ציר השמש כלל. הדרום הוא צהוב, כיוון שהשמש עוברת דרכו במסלולה. והמערב הוא שחור, כיוון שהוא נמצא במקום בו השמש שוקעת.
בגרסה אחרת, במרכז העולם גדל עץ גפן כחול-ירוק הנקרא "עץ העולם" או "עץ החיים", הפורש ענפיו לארבע כנפות עולם ומחבר במעין ציר את כל הרמות של הארץ, השמים והשאול. כל אחד מקצוות העץ נאחזות על ידי אל אחר, אחד מבניו של האל העליון, וכל אחד מהם אחראי על אחד מארבעת היסודות: אוויר, אדמה, מים, אש.
נושאים מיתיים חשובים.
בנרטיב של המאיה, מקורם של תופעות טבע ותרבות רבות, מיוצגות במטרה מוסרית להגדיר את יחסי האדם וסביבתו. בדרך זו, ניתן למצוא הסברים על מקורן של גרמי השמיים (השמש והירח, ונוס, הפלאידות, שביל החלב); את הנוף ההררי, העננים, הגשם, הברקים והרעמים, חיות בר וחיות בית, צבעי התירס, מחלות וצמחי המרפא שלהן, מכשירים חקלאיים, אמבט אדים ועוד.
בנושאים הבאים ניתן להבחין בתימה מקיפה יותר:
הבריאה וסוף העולם.
הפופול ווך מתאר את בריאת העולם על ידי רוח הים והשמים, וגם בספר ההמשך שלו (Chilam Balam of Chumayel) ישנה התייחסות לקריסת השמים ולמבול, שלאחריהם מגיעה עליית השמים והתרוממותם של חמשת עצי העולם.
בריאת האדם.
הפופול ווך מציין 4 ניסיונות יצירה שהובילו ליצירת האדם, לאחר שבאסיפת האלים הם הגיעו למסקנה שעליהם לברוא את העולם. הם בראו אותו 5 פעמים וכל פעם לא היו מרוצים מהבריאה, לכן הם השמידו אותו כדי ליצור עולם חדש טוב יותר.
פעולות הגיבורים המסדרים את העולם.
המיתוס הידוע ביותר הוא על תבוסתו של שד-ציפור בידי חונאפו (Hunahpu) ושבלנקה (Xbalanque) שהיו אחים תאומים. חשוב לא פחות הוא סיפור מקביל של גיבור תירס המביס את אלי הרעם והברק ומקים איתם ברית. למרות שהמיתוס הזה קיים רק באזורי חופי מפרץ מקסיקו, נתונים שונים מראים כי ייתכן והוא היה פעם גם חלק ממסורת שבעל פה של המאיה.
נישואין עם כדור הארץ.
סוג מיתי זה מגדיר את היחס בין האנושות לחיות הציד ולגידולים החקלאיים. הגיבור קסאבאלאנק במסורת הקאצ'י (Q'eqchi'), מחזר אחר בתו של אל כדור הארץ. אשתו של הגיבור הופכת בסוף המהלך לחיית צייד, לדבורים, נחשים, חרקים או לתירס. אם הגיבור מצליח לזכות בידה הוא הופך לשמש ואשתו לירח.
מקור השמש והירח.
מקור השמש והירח הוא לא תמיד תוצאה של נישואין עם כדור הארץ. מגבעות גואטמלה וספר הצ'יפאס ישנו סיפור על אח צעיר ואחיו המבוגר ממנו המקנא בו. האח הצעיר הופך לשמש ואמו הופכת לירח. והאח המבוגר הופך לחזירי בר וחיות יער אחרות. בדרך דומה בסיפור האחים התאומים הגיבורים, אחיהם הגדול הופך לקופים והצעירים לשמש ולירח.
האלים הבולטים.
שלושת האלים שעשו את הניסיון הראשון לבריאת האדם מן הבוץ, אך במהרה גילו כי מאמציהם הסתיימו בכישלון:
כנסיית פטרוס הקדוש (טבריה)
כנסיית פטרוס הקדוש (הקרויה גם כנסיית פטרוס (שמעון כיפא) הקדוש) היא כנסייה קתולית ולצידה מנזר בטבריה. הכנסייה קרויה על שמו של פטרוס הקדוש, ובנויה בסמוך לכנרת בה היה פטרוס דייג.
הכנסייה נבנתה לציין את נס הדייג (הראשון) של ישו, כאשר ישו הורה לפטרוס לצאת ללב הכנרת (ים-גניסר) ולפרוש רשתות דייג (מכמורות). פטרוס הספקן, שידע שאין דגים באזור אמר לישו "כל הלילה יגענו ולא אחזנו מאומה" (לוקס פרק ה) אולם בכל זאת פרש רשת, אל תוך הרשת נכנסו דגים כה רבים עד שהרשת נקרעה ובשלל הצליחו למלא שתי סירות דיג.
היסטוריה של הכנסייה.
הכנסייה נוסדה בתחילת המאה ה-12 על ידי הצלבנים. עם כיבוש טבריה על ידי המוסלמים לאחר מפלת הצלבנים בקרב קרני חיטין בשנת 1187 הפכה הכנסייה למסגד.
במהלך המאה ה-18 התחדש עניינם של אנשי המסדר הפרנציסקני בכנסייה, והם החלו לבקר בה, בתחילה בציון יום פטרוס הקדוש, ולאחר מכן דרך קבע. במהלך מאה זו זכו הפרנציסקנים לקבל לרשותם את הכנסייה. בשנת 1833 הובא למקום העתק מדויק של פסלו של פטרוס הקדוש מאת ארנולפו די קמביו המוצב דרך קבע בבזיליקת פטרוס הקדוש בותיקן, ובשנת 1847 הקימו ליד הכנסייה מנזר. בשנת 1870 נבנתה החזית הנוכחית של הכנסייה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם במקום קיר זיכרון המתאר מוטיבים שונים הקשורים בכנסייה הקתולית בפולין ובמרכזם דמותה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
מבנה הכנסייה.
בכנסייה מוטיבים רבים הקשורים בדמותו של פטרוס, ובדימויי הדייג והרועה האופייניים לנצרות, וכן בהבטחתו של ישוע לפטרוס המופיעה בספר הבשורה על-פי מתי ט“ז 17-19 - "על הצור הזה אבנה את קהילתי ושער שאול לא יגברו עליה" , פסוק החקוק בלטינית מעל המזבח שבקדמת הכנסייה. צורתה של הכנסייה עצמה היא כצורת ספינה, כאשר האפסיס הוא חרטומה. מעל האפסיס ציור של פטרוס הקדוש בתוך ספינה על הכנרת.
המיתולוגיה של המאיה
ISO 3166-1
ISO 3166-1 הוא חלק מהתקן ISO 3166, תקן בין-לאומי של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) המקצה קודים בני אותיות או ספרות אחדות לכל אחת ממדינות העולם, לשטחי החסות וכן לאזורים גאוגרפיים מסוימים. השם הרשמי של התקן הוא "קודים לייצוג שמות מדינות וחלוקות המשנה שלה; חלק 1:קודי המדינות" (באנגלית Codes for the representation of names of countries and their subdivisions – Part 1: Country codes). התקן מגדיר שלושה סוגים של קודי מדינה:
קודי המדינות האלפביתיים נכללו לראשונה ב-ISO 3166 בשנת 1974, והקודים המספריים הוכללו לראשונה ב-1981. קודי המדינות פורסמו כ-ISO 3166-1 החל מ-1997, כשה-ISO 3166 הורחב לשלושה חלקים כדי לכלול את חלוקות המשנה של מדינות ומדינות לשעבר. כתקן בין-לאומי בעל שימוש נפוץ, ל-ISO 3166-1 יש שימושים בסטנדרטים נוספים אשר משמשים ארגונים בין-לאומיים כדי לסייע בחילופי סחורות ומידע עם זאת זהו אינו התקן היחידי עבור קודי מדינות. תקנים אחרים בשימושם של ארגונים בין-לאומיים מנוגדים חלקית או בצורה מלאה ל־ISO 3166-1, בעוד אחרים תואמים לקודי תקן זה.
קריטריונים להכללה.
נכון ליוני 2011 ישנם קודים רשמיים ב-ISO 3166-1 עבור 248 מדינות, טריטוריות ושטחים גאוגרפיים ייחודיים. על פי הסוכנות המתחזקת את ISO 3166, ה-ISO 3166/MA, ישנן שתי דרכים להוסיף רשומה חדשה ל-ISO 3166-1:
על מנת להיכנס ל-Terminology Bulletin Country Names ישות צריכה להיות:
רשימת השמות ב-Country and Region Codes for Statistical Use מבוססת על ה-bulletin Country Names ועל מקורות נוספים.