בשל תנועת זרמי הים סביב האזור, המים בתוך אזור ים סרגסו רגועים יחסית, ולכן מכוסה האזור באצות מסוג סרגסום הנותנות לו את שמו.
היסטוריה.
ים סרגסו התגלה על ידי מלחים פורטוגזים בראשית המאה ה-15, אולם ייתכן שהתגלה עוד קודם לכן - שכן ישנו שיר מהמאה הרביעית מאת פוסטמיוס רופיוס פסטוס אויאניוס המתאר ים המכוסה עשב. כריסטופר קולומבוס במסעו מערבה מתאר אף הוא משטחים נרחבים של אזוב באזור זה.
אקולוגיה.
ים סרגסו מכוסה ברובו במשטחי אצה מסוג "סרגסום" הצף על פני הים. באזור חיים צלופחים רבים המטילים את ביציהם בתוך סבך האצות. בין היתר מתרבים שם הצלופחים האירופיים. תנועת המים המועטה יחסית מרכזת באזור אשפה רבה הפוגעת במערכות האקולוגיות של האזור.
ים סארגאסו
ים סרגאסו
וולס עם באשיר
זיו בטר
זיו בטר (נולד ב-14 במאי 1965) הוא שחיין פאראלימפי.
ביוגרפיה.
בטר נולד בקיבוץ להבות הבשן. בשירותו הצבאי היה סמ"פ בגולני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה נפגע מהתפוצצות מוקש בעת חילוץ חברו לפלוגה דורון שזירי. כתוצאה מפציעתו איבד בטר את ראייתו בעין שמאל וכ-90% מכושר ראייתו בעין ימין. זמן קצר לאחר מכן הוא החל לעסוק בשחייה במסגרת בית הלוחם.
עד שנת 2004 השתתף בטר ב-8 אליפויות אירופה, 4 אליפויות עולם ו-5 אולימפיאדות נכים.
בטר עובד כמנתח מערכות מידע, נשוי ואב לשלושה.
ארתור אדינגטון
סר ארתור סטנלי אדינגטון (באנגלית: Sir Arthur Stanley Eddington; 28 בדצמבר 1882 – 22 בנובמבר 1944) (OM) היה אסטרופיזיקאי אנגלי במחצית הראשונה של המאה ה-20 וכיהן כפרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת קיימברידג'. בהירות אדינגטון, הגבול הטבעי לבהירות נראיתם של כוכבים, או של אנרגיה הנוצרת על ידי ספיחה על עצם קומפקטי, נקרא על שמו. יש המחשיבים אותו לראשון האסטרופיזיקאים.
אדינגטון תרם תרומה משמעותית לקידום תורת היחסות. בגלל מלחמת העולם הראשונה שובשה התקשורת בין מדענים במדינות המעורבות במלחמה ובפרט בין גרמניה ובריטניה. המאמרים המכוננים של תורת היחסות הכללית, הועברו מגרמניה, בה שהה אלברט איינשטיין, דרך הפיזיקאי ההולנדי וילם דה סיטר, לאדינגטון, שנעשה אחד מחסידיה הראשונים של תאוריה זו. אדינגטון כתב מספר מאמרים אשר בישרו והסבירו את תורת היחסות הכללית של איינשטיין לעולם דובר-האנגלית, והוא מוכר בזכות פירושיו והסבריו הפופולריים. בנוסף, עמד על כך שניתן לבחון את תוקפה של התורה בעת ליקוי חמה מלא. אדינגטון ערך מסע תצפית ליקוי חמה בשנת 1919, מסע שהתפרסם כמספק את אחד האישורים הראשונים לתורת היחסות, אם כי למעשה התוצאות שהשיג היו רחוקות מלהיות חד משמעיות.
היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (1938– 1944).
אסטרונומיה.
בינואר 1906, אדינגטון הוצע כמועמד לתפקיד עוזר ראשון לאסטרונום הראשי במצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ'. הוא עזב את קיימברידג' בחודש שלאחר מכן. בתור משימתו הראשונה, הוטל עליו ניתוח הפרלקסה של ארוס 433 לפי סדרת לוחות צילום אשר החלה מ-1900. לשם כך הוא פיתח מודל סטטיסטי חדש בהתבסס על הסחיפה הנראית של שני כוכבי רקע, עבודה שזיכתה אותו בפרס סמית' ב-1907.
הפרס זיכה אותו בחברות בטריניטי קולג'. בדצמבר 1912, ג'ורג' דרווין, בנו של צ'ארלס דרווין, נפטר בפתאומיות ובתחילת 1913, אדינגטון קודם כדי להחליפו במשרת פרופסור בכיר לאסטרונומיה. מאוחר יותר באותה שנה, רוברט בול, אשר החזיק במשרת הפרופסור הבכיר, נפטר גם הוא ואדינגטון הפך להיות מנהל מצפה קיימברידג' בשנה שלאחר מכן. זמן קצר לאחר מכן הוא הפך לחבר בחברה המלכותית.
אדינגטון חקר את פנים הכוכבים באופן תאורטי, ופיתח את התובנות האמיתיות הראשונות של תהליכים המתרחשים בכוכבים. מחקרו החל ב-1916 בחיפוש אחר הסבר פיזיקלי אפשרי למשתנים קפאידיים. תחילה הוא הרחיב את עבודתו המוקדמת של קרל שוורצשילד על לחץ קרינה במודלי אמדן פוליטרופיים. מודלים אלה טיפלו בכוכב ככדור גז אשר הוחזק כנגד כוח הכבידה על ידי לחץ תרמי פנימי, ואחת מתוספותיו החשובות של אדינגטון הייתה להראות כי לחץ קרינה הוא הכרחי על מנת למנוע קריסה של הכוכב. הוא פיתח את המודל שלו למרות מודעות לחוסר ידע בסיסי בהבנת שקיפות ותהליך יצירת האנרגיה בכוכבים. עם זאת, תוצאותיו אפשרו חישוב טמפרטורה, צפיפות ולחץ בכל נקודה בתוך כוכב, ואדינגטון טען שהתאוריה שלו כה שימושית להמשך מחקר אסטרופיזיקלי, שיש צורך לקבלה למרות היותה מבוססת על פיזיקה שלא הייתה מקובלת לחלוטין. באותו תחום, ג'יימס ג'ינס תרם את ההצעה החשובה כי חומר כוכבי יהיה בהכרח מיונן, אך זה היה הסוף לשיתוף הפעולה ביו השניים, אשר התפרסמו בוויכוחיהם הנמרצים.
אדינגטון הגן על שיטתו בכך שהצביע על שימושיות תוצאותיו, ובייחוד הקשר החשוב בין מסה לבהירות. הייתה לכך ההשלכה המפתיעה כי כל הכוכבים, כולל ענקים וננסים, התנהגו כגזים אידיאליים. בתהליך פיתוח המודלים הכוכביים שלו, ביקש אדינגטון לשנות את החשיבה של אותה תקופה לגבי מקורות האנרגיה בכוכבים. ג'ינס ואחרים הגנו על מנגנון קלוין-הלמהולץ, אשר היה מבוסס על מכניקה קלאסית, בעוד שאדינגטון העלה השערות שונות לגבי התוצאות האיכותיות והכמותיות של איון פרוטון-אלקטרון ותהליכי היתוך גרעיני.
בעזרת הנחות אלה, הוא הראה כי הטמפרטורה של פנים הכוכב חייבת להיות מיליוני מעלות. ב-1924 הוא גילה את קשר המסה-בהירות עבור כוכבים. למרות אי הסכמה מסוימת, המודלים של אדינגטון התקבלו, בסופו של דבר, ככלי רב עוצמה להמשך המחקר, במיוחד בנושאים של התפתחות כוכבים. אימות להערכותיו לגבי רדיוסי כוכבים על ידי מייקלסון ב-1920, היה קריטי בשכנוע אסטרונומים אשר לא היו רגילים לסגנונו האינטואיטיבי והמגשש. התאוריה של אדינגטון הופיעה בצורתה הבשלה ב-1926 כ"מבנה והרכב של כוכבים", אשר הפך להיות טקסט בעל משמעות רבה בהשכלתו של דור שלם של אסטרופיזיקאים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, אדינגטון הפך מעורב במחלוקת בתוך הקהילות המדעית והאסטרונומית של בריטניה. אסטרונומים רבים, טענו כי כל קשר מדעי עם מדינות הציר צריך להסתיים לצמיתות, עקב פעולתם במלחמה. אדינגטון, בהיותו קווייקר פציפיסטי, נאבק להשאיר את האסטרונומיה נקיה ממרירות תקופת המלחמה. הוא חזר וקרא לאסטרונומים בריטים לשמר את קשרי טרום המלחמה שלהם עם המדענים הגרמנים. הפציפיזם של אדינגטון גרם לו לבעיות קשות בתקופת המלחמה, במיוחד כאשר הוא נקרא להתגייס, ב-1918. הוא טען להתנגדות מטעמי מצפון, עמדה שהייתה מוכרת על ידי החוק, גם אם שנואה על הציבור. כאשר הממשלה רצתה לבטל חוק זה, רק התערבות האסטרונום המלכותי ודמויות בעלות השפעה אחרות השאירה את אדינגטון מחוץ לכלא.
עבודתו של אדינגטון באסטרופיזיקה בשנות ה-1920 וה-30 המשיכה את מחקרו בנושא המבנה הכוכבי ועוררה ויכוחים נוספים עם ג'ינס ומילן. נושא חשוב היה הרחבת המודלים הקודמים שלו במטרה לנצל את ההתפתחויות בפיזיקה קוונטית, כולל השימוש בפיזיקת ניוון בתיאור כוכבים ננסיים. הדבר עורר את הוויכוח המפורסם שלו עם צ'נדראסקאר, אשר היה תלמיד בקיימברידג'. תיאורו של צ'נדראקסאר את האירוע, לפיו עבודתו נדחתה בגסות, מציג את אדינגטון כאכזרי ודוגמטי, ואינו תואם לאופיו של אדינגטון כפי שמתואר על ידי עמיתים אחרים. ביקורתו של אדינגטון הייתה מבוססת, ככל הנראה, על חשד שהסקה מתמטית טהורה מהתאוריה הקוונטית אינה מספיקה להסביר את הפרדוקסים הפיזיקליים המתמיהים, שהיוו חלק מכוכבים מנוונים.
הנצחה.
מדליית אדינגטון קרויה על שמו של אדינגטון. המדליה מוענקת פעם בשנתיים על ידי האגודה האסטרונומית המלכותית של בריטניה, על חקירה איכותית בתחום האסטרופיזיקה התאורטית.
הלגה דין
מומנט התמד של שטח
ריד אוף מי
פריקת כתף חוזרת
פריקת כתף חוזרת היא מצב בו מסיבות שונות הכתף רגישה, ועלולה להיגרם פריקת כתף גם מתנועות פשוטות (בשונה מפריקה חד פעמית המתרחשת בעיקר כתוצאה מטראומה חיצונית).
גורמים.
פריקה זו יכולה להגרם ממספר גורמים או משילובם:
מכניקה.
לרוב נוצר שבר דחיסה של ראש הזרוע בחלק האחורי - עליון (שבר היל-זקס - Hill Sachs Lesion). שבר הדחיסה של ראש הזרוע נגרם מלחץ שמפעילה העצם הקשה של הגלנואיד על העצם הרכה יותר של ראש הזרוע.
לעיתים אף נגרם נזק לחלק העליון של הטבעת הסחוסית באזור אחיזת הגיד הארוך של השריר הדו ראשי (ביספס). נזק זה נקרא SLAP
מניעה.
כדי להקטין את הסיכוי לפריקות חוזרות ניתן לבצע ניתוח או פרוצדורה פולשנית זעירה לתיקון נזק ברצועות באזור. בנוסף, למטופלים מבוגרים, למטופלים בעלי פציעה היקפית מורכבת במיוחד או למטופלים שפריקותיהם קלות במיוחד, לעיתים קרובות יוצע טיפול שמרני בפיזיותרפיה. טיפול כזה מחזק את שרירי עוטף הכתף של המטופלים והם יכולים לשמש כתמיכה אלטרנטיבית לכתף ולהקטין את הסיכוי לפריקה חוזרת.
טיפול פיזיותרפיה כזה מהווה גם חלק מהשיקום מהניתוח המוזכר לעיל.
בנוסף, במקרים יוצאי דופן מוחלף לפעמים מפרק הכתף של המטופל בשתל שמקטין את סיכויי הפריקה.
גורמי סיכון.
ככל אדם שפרק כתף פעלתן יותר, כן גוברים הסיכויים לפריקות חוזרות וכתוצאה מכך גדל הצורך בניתוח למניעתן.
אמצעי תשלום
וולס עם בשיר
ואלס עם בשיר
ברג' אל-מלח
הבבא סאלי
מזונגו
מזונגו (Mzungu) היא מילה שמשמעותה אדם לבן בשפות בנטו רבות במזרח אפריקה, במרכזה ובדרומה. קיימות מספר צורות של המילה בהתאם לאזור ולניב המקומי.