כאשר המקדמים formula_14 תלויים במומנט ה-formula_15י של התפלגות המטען. אם המטענים ממוקמים באזור הראשית, אזי במרחק גדול ניתן להסתפק באיבר הראשון בטור שאינו מתאפס. לפיכך, במקרה בו מדובר בהתפלגות מטען שבכללותה נטרלית (עבורה המומנט מסדר אפס, המונופול formula_16 מתאפס), הפוטנציאל החשמלי והשדה החשמלי הנגזר ממנו נקבעים (במרחק גדול מהתפלגות המטען) על ידי הדיפול.
דוגמה - דיפול המורכב משני מטענים נקודתיים.
הדוגמה הפשוטה ביותר להתפלגות מטען בעלת דיפול היא שני מטענים נקודתיים formula_17 המרוחקים מרחק formula_18 זה מזה.
מומנט הדיפול של התפלגות מטען זו היא formula_19 כאשר הווקטור formula_20 מצביע מהמטען השלילי לחיובי.
תכונות.
formula_21
formula_22
formula_24
formula_26
דיפולים חשמליים יגיבו לשדה חשמלי אחיד בסיבוב (כלומר יפעל על הדיפול מומנט סיבוב) ולגרדיאנט שדה חשמלי בתאוצה קווית (כלומר יפעל על הדיפול כוח שקול שונה מאפס), נוסף על התאוצה הסיבובית. מכך נובעות שתי התכונות הבאות:
formula_29
formula_30
דיפולים בעלי מומנט דיפול משתנה בזמן מקרינים קרינה אלקטרומגנטית:
formula_32
האבסינת
האבסינת (בצרפתית: L'Absinthe) הוא ציור משנת 1876 מאת הצייר האימפרסיוניסטי הצרפתי אדגר דגה, הנחשב לדוגמה מובהקת של סגנון האימפרסיוניזם באמנות. בעת יצירתו נקרא הציור "שרטוט של בית קפה צרפתי", מאוחר יותר שוּנה שמו ל"דמויות בבית קפה", ורק בשנת 1893 קיבל את שמו הנוכחי. הוא מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז.
תיאור היצירה.
בציור מתוארות שתי דמויות – גבר ואישה. האישה יושבת במרכז התמונה, והגבר יושב לשמאלה ומביט שמאלה – אל מחוץ לתמונה. האישה בוהה קדימה, מבטה אינו ממוקד בדבר, ולפניה כוס ובה אבסינת שהוא משקה ירוק חריף.
כל אחת מהדמויות שקועה בעצמה, והיצירה מבטאת את הניכור והבדידות החברתית שנפוצה בפריז הגדלה והולכת של שנות ה-1870.
האישה היא השחקנית אלן אנדרה ששימשה מודל לאמנים, והגבר הוא הצייר והפסל מרסלן דבוטן – שתי דמויות בוהמייניות ידועות באותה עת. בית הקפה שבו יושבים השניים הוא קפה דה לה נובל אתנה בכיכר פיגאל שבפריז, ששימש מקום מפגש מקובל לאמנים (נהרס בשרפה ב-2004).
הקומפוזיציה של הציור משקפת את השפעת הצילום על האמנות המודרנית בקיטוע של הקומפוזיציה ובנקודת המבט של הצייר. הדמויות ממוקמות בשולי הפורמט, ואת החלל המרכזי של הציור תופשים השולחנות הריקים של בית הקפה, המסודרים בזווית היוצרת עומק פרספקטיבי בחלל.
ביקורת.
כשהוצגה לראשונה בשנת 1876, זכתה היצירה לביקורות שליליות ביותר. המבקרים כינו את היצירה "מכוערת" ו"מעוררת דחייה" והיא לא הוצגה שוב עד שנת 1892, עת הוסרה מהתצוגה בשל קריאות הבוז של הצופים. בין השאר תקפו המבקרים את התמונה בשל מה שנראה כ"חוסר איזון" – הדמויות אינן במרכז התמונה או בחזיתה, והדמות הימנית "חתוכה".
בפעם השלישית הוצגה היצירה בשנת 1893 באנגליה, שם עוררה שיח ציבורי ער. רבים ראו בה מסר בלתי מוסרי בשל תיאור דמויות "מנוונות", משולי החברה; בעיני רבים אימתה התמונה את חשדם של הוויקטוריאנים כלפי האמנות בצרפת וכלפי הצרפתים בכלל. מאידך, רבים אחרים ראו בה מעין תמרור אזהרה מפני הידרדרות מוסרית, ועל כן הותרה הצגתה. הסופר ג'ורג' מור אמר על הדמות הנשית בתמונה "איזו זנזונת!" והוסיף, "זה אינו סיפור נעים, אבל הוא מהווה לקח".
האבסינת'
ריאל סעודי
הריאל (ערבית: ريال, תקן ISO 4217: SAR) הוא המטבע בערב הסעודית. שמו המקוצר הוא ر.س או SR. המטבע מחולק ל-100 הללות (ערבית: هللة).
היסטוריה.
הריאל היה המטבע בערב הסעודית מאז היווסדה. הריאל שימש כמטבע של חג'אז לפני ערב הסעודית. הריאל החיג'אזי התבסס על הלירה העות'מאנית, וכתוצאה מכך חולק ל-20 ג'ירש, חלוקת המשנה של הלירה העות'מאנית. וכך, מכיוון שהריאל הסעודי הראשון השתווה לקודמו החיג'אזי והופץ ביחד עם זה העות'מאני, הוא השתווה לכ-22 לירות עות'מאניות, וחולק לחלוקת משנה של כ-22 ג'ירושים. המערכת הזו נותרה מערכת המטבע אפילו ששוי הריאל ירד, ולבסוף השתווה לרופי ההודי בשנת 1935. בשנת 1960, המערכת שונתה ל-20 ג'ירש = 1 ריאל, ולאחריו הגיעה יצירתו של ההללה בשנת 1963, שהשתווה למאית הריאל.
עקרון הטרנזיטיביות
יוהנס הראשון
אלן ברנאר
אלן אנדרה לואיס אדמונד ברנאר (בצרפתית: Alain André Louis Edmond Bernard; נולד ב-1 במאי 1983) הוא שחיין צרפתי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) בעל 4 מדליות, סגן אלוף עולם (רומא 2009) ושיאן העולם בעבר במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-50 מטר חופשי.
ברנאר היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 100 מטר חופשי מתחת ל-47 שניות והוא בעל התוצאה השלישית בטיבה במשחה זה, בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
נולד באובניה הסמוכה למרסיי. עד גיל 16 לא נחשב כשחיין מצטיין והתמחה במשחי הגב והמעורב האישי. מאמנו במועדון השחייה של אנטיב, דניס אגווין, ששם לב לכך שברנאר גבה במהירות (דבר שגרם לו לבעיה של כאבי גב), המליץ לו להסב את התמחותו למשחים בסגנון חופשי מאחר שהאמין שגובהו הרב ומוטת זרועותיו יסייעו לו יותר בסגנון זה. ברנאר אף חיזק את גופו והצליח להתקדם בשחייה העולמית. ב-2006 סיים שביעי באליפות אירופה וב-2007, אותה החל כששיאו האישי ב-100 מטר חופשי עומד על 49.21 שניות, הגיע תשיעי באליפות העולם בשחייה. ביוני 2008 שיפר את שיאו האישי ביותר משנייה וקבע זמן של 48.12 שניות. בכך הפך לאחד מהשחיינים המהירים בעולם.
שיאן עולם.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 קבע ברנאר שני שיאי עולם, ב-100 מטר חופשי שהחזיק מעמד ארבעה חודשים וחצי, בתוצאה 47.50 שניות, והשלים שיפור של 1.7 שניות בתשעה חודשים וב-50 מטר חופשי בזמן של 21.50 שניות, אך שיאו זה החזיק מעמד רק ארבעה ימים ונשבר על ידי איימון סאליבן האוסטרלי. התקדמותו המהירה בגיל מבוגר יחסית העלתה סימני שאלה בקרב עמיתיו השחיינים אך ברנאר טוען כי אינו משתמש בחומרים אסורים. הצלחתו יוחסה בין השאר לחליפת השחייה לייזר רייסר החדשה של ספידו אותה לבש בעת שבירת השיאים.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ברנאר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. במשחה הראשון הוא זכה במדליית כסף. במשחה השליחים 4X100 חופשי, שיאו ב-100 מטר חופשי נשבר על ידי איימון סאליבן ששחה ראשון בתוצאה של 47.24 שניות. ברנאר ששחה רביעי ואחרון שחה, ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 46.73 שניות והפסיד בקרב צמוד לג'ייסון ליזאק מארצות הברית שקבע את התוצאה המהירה בהיסטוריה ב"זינוק שליחים" 46.06 שניות והעניק את מדליית הזהב לארצות הברית בשיא עולם חדש של 3:08.24 דקות, לפני צרפת שקבעה שיא אירופה חדש של 3:08.32 דקות ואוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 3:09.91 דקות. במשחה השני, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.21 שניות. בשלב חצי הגמר במשחה ל-100 מטר חופשי הוא קבע שיא עולם חדש של 47.20 שניות, אך מיד במקצה השני של חצי הגמר שבר סאליבן את שיא העולם שוב והעמידו על 47.05 שניות. במשחה השלישי, הוא זכה במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה שחל 21.49 שניות, אחרי סזאר סיילו מברזיל שקבע שיא אולימפי חדש של 21.30 שניות) ובן ארצו אמורי לבו (21.45 שניות).
באליפות צרפת הפתוחה שנערכה במונפלייה ב-23 באפריל 2009 קבע ברנאר שיא עולם פעם נוספת ב-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.94 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה ברנאר במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:09.89 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:09.21 דקות ורוסיה (3:09.52 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה ברנאר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.14 דקות, אחרי אוסטרליה (3:11.00 דקות) ולפני ארצות הברית (3:11.96 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.75 שניות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.92 שניות, אחרי סזאר סיילו (21.52 שניות) ולוקה דוטו מאיטליה (21.90 שניות).
ברנאר כשל במבחנים הצרפתיים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו במסגרת אליפות צרפת בשחייה שנערכה במרץ 2012 לאחר שסיים רק במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חופשי.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי אותה שנה זכה ברנאר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:13.55 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (48.95 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי (22.24 שניות) ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:35.41 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ברנאר במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
מחכים לגודו
מחכים לגודו (En attendant Godot) הוא מחזה מאת המחזאי האירי סמואל בקט. המחזה נכתב בצרפתית והוצג לראשונה בפריז, ב-5 בינואר 1953. "מחכים לגודו" נחשב לנקודת מפנה בדרמה המערבית המודרנית ונחשב לאחד המחזות המכוננים של תיאטרון האבסורד.
היסטוריה של המחזה.
מחכים לגודו נכתב בצרפתית, בפריז, בין השנים 1947 ו-1949. הגרסה הצרפתית ראתה אור בשנת 1952, והבכורה הועלתה בינואר 1953. בפריז הועלתה ההצגה יותר משלוש מאות פעם. הגרסה האנגלית, שתורגמה על ידי בקט עצמו, הועלתה בלונדון ב-1954. הצגת הבכורה בארצות הברית התקיימה בפלורידה באפריל 1956. לניו יורק הגיעה ההצגה ב-19 באפריל 1956. מאז עלתה ההצגה בעשרות שפות ומדינות, ובכל סוגי התיאטראות.