שחף פסיפי (שם מדעי: Larus pacificus) הוא מין של שחף גדול השוכן בחופי אוסטרליה מקרנרבון עד סידני ובאיים קטנים ברחבי מזרח האוקיינוס השקט.
מאפיינים.
השחף מגיע לאורך 58–66 סנטימטרים ובעל מוטת כנפיים באורך 137–157 סנטימטרים. המשקל מגיע ל-900–1,180 גרם, דבר ההופך אותו לאחד הגדולים שבשחפיים. לעיתים מבלבלים בינו לשחף הקלפ החולף באוסטרליה ואייה, והוא קרוב אליו בגודלו. השחף בעל מקור צהוב כבד שבקצהו אדום. הלסת התחתונה שלו בולטת ביותר בצורתה המרובעת. הוא בעל בלוטות נחיריים גדולות הפולטות מלח ובעל עיניים צהובות. גופו של השחף לבן והכנפיים אפורות כהות, שחורות בקצותיהן. גם הזנב שחור. ביחס לשחפים אחרים הכנפיים רחבות מאוד. הצעירים בוקעים כשנוצותיהם אפורות משורטטות.
השחף הוא אוכל נבלות או תופס יצורים קטנים לאורך החוף ולא יהסס לחטוף טרף של עופות אחרים.
שחף זה מקנן בזוגות או במושבות לאורך החופים ובני הזוג מכסים את הקן בעשבי ים ומקלות. הם מטילים 2 ביצים. הגוזלים מגיעים לבגרות בגיל 4 שנים.
תת-מינים.
לשחף יש 2 תת-מינים:
מפקדת קצין בטיחות ראשי ומבק&quot;א יבשה
מפקדת קצין בטיחות ראשי (מקבט"ר) ומחלקת בטיחות ובקרת איכות (מבק״א) של זרוע היבשה היא הסמכות הצבאית המקצועית המובילה לתחום ניהול הבטיחות בצה"ל ובתחומי הבטיחות בפעילות יבשתית - נשק אישי ואמל"ח, אימונים ופעילות מבצעית, בטיחות באש, בטיחות בעבודה ובטיחות בדרכים. קצין איכות ובטיחות ראשי הוא תא"ל גברעם הגלילי ומפקד מבק"א הוא אל"ם ניר יוגב.
רקע.
המחלקה הוקמה ב-1992 כחלק מהמלצות וועדת לפידות ולאחר אירועי תאונות אימונים קשות בצה"ל, בהם אסון צאלים א' ואסון צאלים ב', וכללה שני ענפים: ענף העוסק בבטיחות ובקרה של תחומי האימונים בצה"ל והכשרת מפקדי היחידות לבטיחות, וענף חקירות ללמידה והפקת לקחים מתחקירי תאונות בצה"ל.
באוגוסט 2004 הועבר למחלקה ענף בטיחות בדרכים ממחלקת הבטיחות המטכ"לית וב-2016 הוקם ענף בטיחות בעבודה ואש על בסיס מנהל הבטיחות של אט"ל ומדור בטיחות באש ממקל"ר. במהלך 2016 הוחלט על הפיכת מבק"א יבשה למפקדת בטיחות ראשית של צה"ל ואת ראש מבק"א יבשה כקצין הבטיחות הראשי של צה"ל (קבט"ר) אשר ישמש כסמכות מטכ"לית ויועץ לרמטכ"ל במינוי שנכנס לתוקפו באוגוסט 2017. ביולי 2018 הושק בטקס מערך הבטיחות החדש של צה"ל.
יעוד.
ייעוד המחלקה הוא מניעת תאונות ונפגעים ביבשה ובצה"ל.
מבק״א יבשה מובילה כמפקדה ראשית לבטיחות בצה"ל ומנחה את יחידות צה"ל על אופן ניהול הבטיחות ביחידות על ידי העלאת המודעות והרמה המקצועית של מפקדי וחיילי צה״ל בסדיר ובמילואים בתחום ניהול הסיכונים הבטיחותי, באמצעות קורסים, הדרכות, השתלמויות מקצועיות ושימוש במערכות בטיחות מתקדמות. האתגר הייחודי של המחלקה הוא מניעת נפגעים תוך מתן מענה לצורכי הכשירות המבצעית הנדרשת מהיחידות בהכנת הכוח ובהפעלתו ומתוך הדגשת מציאת פתרונות בטיחותיים רלוונטיים לסביבת הפעולה של צה"ל.
סמכויות מקצועיות.
מבק"א יבשה משמשת כסמכות מקצועית במאפייני הפעילות בשירות; שגרה, אימונים ופעילות מבצעית וכן בתחום הבטיחות בחופשה. המאפיינים התחומיים בהם מבק"א משמשת כסמכות בטיחותית הם; דרכים, נשק אישי ומטווחים, תרגילים יבשתיים ואימוני אש, עבודה וגובה, בטיחות באש ובחומרים מסוכנים ועוד. בנוסף, מבק״א פועלת בחירום לצמצום הנפגעים מאירועי בטיחות בזמן לחימה ומלחמה, כתוצאה מסיכונים שאינם נובעים מאויב כגון ירי-דו צדדי, היפגעות מהפעלת אמל"ח כוחותינו ועוד.
ג'קטה מלוקסמבורג
Partner tv
שנות ה-80 של המאה ה-14
שנות ה-80 של המאה ה-14 היו העשור התשיעי של המאה ה-14, החלו ב־1 בינואר 1380 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1389.
1380–1389
דויראן
דוֹיְרָאן (במקדונית: Дойран, ) הייתה עיר אשר שכנה לחופו המערבי של אגם דויראן, בדרום-מזרח מקדוניה הצפונית המודרנית בעת שנשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית וחרבה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
ישובים מאורגנים הוקמו באזור עוד בתקופה ההלניסטית. היישוב בשמו המודרני מאוזכר לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-14, עת נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. בעיר העילית שכנו מוסדות השלטון העות'מאניים, המסגד וכן חמאם ובאזאר ובעיר התחתית התגוררו תושבים נוצרים על פי רוב בולגרים. מיקומה לחוף אגם דויראן הפך אותה לעיר קיט ונופש לבכירי ממשל עות'מאניים וכן למרכז מסחרי אזורי. ב-1912 נמנו בעיר 7,000 תושבים. שקיעתה של דויראן החלה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ונמשכה במהלך מלחמת הבלקן השנייה. בעיר נגרמו נזקים כבדים לרכוש והחלה הגירה ממנה. במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבה דויראן על קו החזית המקדונית, חרבה כליל במהלך הקרבות ותושביה נטשו אותה. לאחר המלחמה שבו לאזור מקצת מהתושבים והקימו שני כפרים הנושאים את השם "דויראן הישנה" (במקדונית: Стар Дојран) ו"דויראן החדשה" (במקדונית: Нов Дојран). מעבר לגבול עם יוון שוכנת העיירה דויראני.
הקהילה היהודית.
תיעוד לקהילה יהודית בדויראן מופיע בספרי שאלות ותשובות החל מהמאה ה-18. לפי התיעוד מדובר היה בקהילה מאורגנת וממוסדת ובכלל זה בית דין רבני, בית כנסת, בית עלמין יהודי, ומנגנוני גביית מס קהילה המעידים שככל הנראה היא נוסדה עוד קודם. לאורך המאה הגיעו לדויראן עשרות מיהודי סלוניקי בעיקר בשל גזירות כלכליות ומתועדות מחלוקות הלכתיות בין הסלוניקאים ליהודי המקום על רקע מנהגים ופרשנות הלכתית שונה. מרישומי אוכלוסין עולה כי ב-1832 התגוררו בדויראן 80 יהודים, ב-1892 מנתה הקהילה 225 נפשות שהיוו כ-4 אחוזים מכלל האוכלוסייה וב-1900 מתועדים 160 יהודים בעיר שהיוו 2.4 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ולאחריה השנייה עזבו את דויראן רבים מבני הקהילה היהודית. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היו 9 בתי אב של יהודים בדויראן. במהלך המלחמה עזבו כולם לסקופיה ורב העיר עבר לפירוט. בעת הקמת הכפרים נוב דויראן וסטאר דויראן נלקחו מצבות מבית העלמין היהודי לשימוש משני לצורך בניית בתי הכפרים ולריצוף דרכי גישה.
שנות ה-70 של המאה ה-14
שנות ה-70 של המאה ה-14 היו העשור השמיני של המאה ה-14, החלו ב-1 בינואר 1370 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1379.
1370–1379
הארמייה העשירית (ברית המועצות)
הארמייה העשירית (ברוסית: армия я-10) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה בפלישת ברית המועצות לפולין ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
היחידה הוקמה באוגוסט 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות בבלארוס הסובייטית. היא השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין. לאחר סיום הפלישה, התמקמה הארמייה באזור ביאליסטוק.
ביוני 1941 השתתפה הארמייה העשירית בקרבות מגננה באזור הורדנה. לקראת סוף יולי 1941 השתתפו יחידות הארמייה בקרב ביאליסטוק-מינסק שם הובסו. רק לוחמים מעטים הצליחו לצאת מזרחה ולחבור לכוח העיקרי של הצבא האדום. מפקד הארמייה עם מפקדתו הצליח לצאת מהכיתור ומונעה למפקד ארמייה ה-13.
ב-1 באוקטובר 1941 הוחלט על הקמת הארמייה ה-10 מחדש. תהליך זה לא הסתיים וב-17 באוקטובר הופסק.
ב-1 בנובמבר 1941 שוב הוחלט לחדש את הקמת הארמייה. לאחר סיום ההקמה, הועברה הארמייה מערבה והשתתפה בקרב מוסקבה. בהמשך השתתפה בקרבות מגננה במחוז קלוגה ובשנת 1943 השתתפה בקרבות לשחרור סמולנסק.
ב-23 באפריל 1944 הוחלט על פירוק הארמייה ה-10. מפקדת הארמייה הייתה בסיס למפקדה של החזית הבלארוסית השנייה והיחידות הועברו לארמייה ה-49.
שנות ה-60 של המאה ה-14
שנות ה-60 של המאה ה-14 היו העשור השביעי של המאה ה-14, החלו ב-1 בינואר 1360 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1369.
1360–1369
World Series Of Poker
צ'ק-אין
ביצוע צ'ק-אין הוא תהליך בו אנשים מבצעים רישום של הגעתם לבית מלון, נמל תעופה, נמל ימי או אירוע.
בנמלי תעופה.
בנמל התעופה תהליך הצ'ק-אין מבוצע בדרך כלל על ידי חברות התעופה או על ידי סוכן העובד מטעם חברת תעופה מסוימת. במסגרת תהליך הצ'ק אין, הנוסעים בדרך כלל מוסרים לחברת התעופה את כל התיקים שהולכים לתא המטען של המטוס ומקבלים את כרטיסי העלייה למטוס לפני שהם רשאים להמשיך לעלות לטיסה שלהם.
כל הנוסעים שמגיעים לנמל התעופה נדרשים לעבור את תהליך הצ'ק-אין בזמנים מסוימים לפני המראת הטיסה. במהלך תהליך הצ'ק אין הנוסעים נדרשים לרוב לבחור את המושב בו הם ישבו במהלך הטיסה מבין המושבים הפנויים, ורשאים גם לשלם על שדרוגים מסוימים אם האפשרות זמינה.
תהליך הצ'ק-אין משתנה מחברת תעופה לחברת תעופה.
בבתי מלון.
אורחים שמגיעים לבתי מלון נדרשים לעבור תהליך צ'ק-אין על מנת לקבל את המפתח לחדר ולעיתים רבות, במסגרת תהליך הצ'ק אין נדרשים לספק את פרטי כרטיס האשראי על מנת לכסות עלויות אפשריות במשך השהייה בבית המלון.
צ'ק-אין ברשתות חברתיות.
ישנם רשתות חברתיות שונות, כגון Foursquare, Google Latitude, Google+, Facebook, Jiepang, VK, Gowalla, GetGlue ו- Brightkite, שמאפשרים למשתמשים לבצע פעולה המכונה "דיווח עצמי" (Self-reported positioning), או מכונה גם "צ'ק אין", למקום פיזי בו הם נמצאים כעת, על מנת ליידע באופן זה את חבריהם ברשת החברתית על מיקומם.
ביישומים רבים בטלפונים החכמים ישנו כפתור בו המשתמש יכול לראות רשימה של מקומות שנמצאים בקרבת מקום בהם המשתמש יכול לבצע "צ'ק-אין" ברשת החברתית. לעיתים רבות, אם המיקום אינו מופיע ברשימת המקומות הסמוכים, המשתמש יכול להוסיף את המיקום ישירות מהטלפון החכם. לאחר שהמשתמשים מבצעים "צ'ק-אין" ברשת החברתית לעיתים רבות הם מסוגלים לשתף את המיקום שלהם עם חברים בשירותים כגון Twitter או Facebook.
Innerspeaker