גרנדוס הגדיר את עצמו כמהפכן ולוחם חופש בנשמתו. הוא היה מעורב בהתקוממויות ומרידות בארצו, ובעקבות כך אף נכלא והוגלה מארצו. את חוויותיו מהביקור בארץ ישראל תיאר בספרו "כך נולדה מדינת ישראל". בדיוני הוועדה הביע גרנדוס את התפעלותו מהמפעל הציוני ומניסיונותיו החברתיים וההתיישבותיים.
בזמן ההצבעה על התוכנית ב-כ"ט בנובמבר 1947 ארגן גרנדוס, לבקשתו של נציג המשלחת הציונית אבא אבן, בסיועו של שגריר אורוגוואי, אנריקה רודריגס פברגט, את שאר שגרירי אמריקה הלטינית לגוש משמעותי של קולות בעד התוכנית, שבלעדיו לא הייתה עוברת. לאחר הצהרת העצמאות של ישראל ב-1948 היה גרנדוס השגריר הראשון באו"ם שהודיע על הכרת מדינתו במדינת ישראל, ולאחר מכן ב-1956 מונה לשגרירה הראשון של גואטמלה בארץ.
נכדתו, קארלה גרסיה-גרנדוס, היא מנכ"לית "אהמסה ישראל וערבה מיינס", המפעילה מכרות נחושת בפארק תמנע.
בזכות תמיכתו בהקמת מדינת ישראל וקשריו עימה, נקראו על שמו רחובות בירושלים, ברמת גן, ובנתניה. כהוקרה על תמיכתו, הוזמנו בני משפחתו בדצמבר 2007 לישיבה מיוחדת של הכנסת לציון 60 שנה להחלטת האו"ם על תוכנית החלוקה.
ספרו.
בנוסח עברי: כך נולדה מדינת ישראל: הדרמה כפי שראיתיה במו עיני, תרגום יצחק עבאדי, בהוצאת אחיאסף תשי"א (1951)
סמל איידהו
סמל מדינת איידהו או החותם הגדול של מדינת איידהו (באנגלית: Great Seal of the State of Idaho) אומץ בשנת 1863 כסמל טריטוריית איידהו. סמל זה היה בשימוש עד שנת 1890 עת הפכה הטריטוריה למדינה. בשנה זו שונה עיצובו של הסמל על ידי אמה אדוארדס גרין (האישה היחידה שעיצבה סמל של מדינה ממדינות ארצות הברית) על מנת להתאימו לסמל של מדינה. הסמל שונה בשנת 1957 בחקיקה.
תיאור הסמל.
במרכז הסמל מצוי מגן ועליו נוף המתאר את המדינה – עץ אורן המסמל את יערות המדינה ואת כריתת העצים בה. השטחים החקלאיים בשמאל המגן מסמלים את ענף החקלאות. במרכז המגן זורם הנהר שושוני או הנהר סנייק.
מתחת המגן מופיעות שתי קרני שפע ואלומת שיבולים המסמלים את התוצרת החקלאית העשירה של המדינה.
מעל המגן מופיע אייל המסמל את בעלי החיים של המדינה.
למגן האבירים שני תומכים: דמות אישה המסמלת את הצדק , וגבר – ככל הנראה כורה – המסמל את המכרות שהיוו את בסיס כלכלת המדינה בעבר. לרגלי האישה גדל פרח הלילך המסמל את המדינה.
סביב הסמל, במעגל הפנימי, מופיע המוטו בלטינית: "Esto perpetua" – "הוא לנֵצח".
סביב הסמל, במעגל החיצוני, מופיע הכיתוב "החותם הגדול של מדינת איידהו". בתחתית המעגל החיצוני של הסמל מופיע כוכב המסמל את הצטרפות המדינה ליתר מדינות ארצות הברית.
זמושץ'
זמושץ' (פולנית Zamość; רוסית Замосць; גרמנית Zamosch) היא עיר בפרובינציית לובלין שבדרום-מזרח פולין, השוכנת כ-240 ק"מ דרומית-מזרחית לבירה ורשה. היא שוכנת בלב אזור מיוער בגובה של כ-200 מטר מעל פני הים. בשנת 2008 מנתה אוכלוסייתהּ 66,268 תושבים, ובאזור המטרופוליטני התגוררו באותהּ העת 140,638 איש. מרכז העיר הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992.
היסטוריה.
מייסוד העיר עד המאה ה-20.
זמושץ' נוסדה ב-1582, בעת האיחוד הפולני-ליטאי, על ידי האציל, המצביא והמדינאי, ההטמאן יאן זמויסקי (Jan Zamoyski, מוזכר גם כיאן זמושצ'קי). לאחר שזמויסקי שהה בפדובה שבאיטליה לרגל לימודיו, הוא החליט לבנות על אדמותיו הפרטיות עיר שתהווה מרכז סחר על דרכי המסחר שקישרו את מרכז וצפון אירופה עם הים השחור, וזאת לפי עקרונות תכנון הערים האיטלקי. עיר שתהייה בעלותו.
לשם כך הוא שכר את שירותיו של האדריכל האיטלקי בן פדובה ברנרדו מוראנדו , אשר שהה אותה עת בוורשה. הקמת העיר נמשכה תשע שנים, מ-1582 ועד 1591, ומוראנדו חילק אותה לשני מוקדים - במערב אזור מגורים לבני משפחת זמויסקי ולאצולה, ובמזרח אזור מגורים ומרכז מסחרי ערוך סביב שלוש כיכרות המסודרות בטור. בשל אופייה זכתה העיר לכינוי "פדובה של המזרח".
כדי ליישב את עירו, הזמין אליה זמושצ'קי תושבים בני לאומים שונים, ובהם רותנים, יהודים, טורקים, ארמנים ואחרים, זמויסקי היה מעוניין ברופאים יהודים והזמין אותם להגיע ממקומות רחוקים בהבטיחו להם שוויון זכויות. זמויסקי הקים בעיר אקדמיה ב-1595. סגנונה של העיר שילב יסודות מנריסטיים עם השפעות של אדריכלות הרנסאנס שהייתה מקובלת אותה עת במרכז אירופה, אך היא לא בוצרה בזמן הקמתה והייתה חשופה להתקפות. במהלך המאה ה-17 הפכה העיר למוקד אסטרטגי עם ביצורה, ולאחר מכן חוזקו הביצורים לפי אסכולת ואובן.
ב-1720 נערך בעיר סינוד של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית, ובמהלכו נוסחה רפורמה ליטורגית. בעקבות חלוקת פולין ב-1772, עברה העיר לשלטון אוסטרי עד 1809 ולאחר המלחמות הנפוליאוניות שהסבו לה נזק כבד, הייתה לחלק מדוכסות ורשה. הרוסים כבשו את זמושץ' ב-1815, והיא נותרה חלק מהאימפריה הרוסית עד מלחמת העולם הראשונה. ב-1821 נרכשה העיר על ידי אוצר המדינה מידיה של משפחת זמויסקי.
המאה ה-20.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר על ידי הצבא האוסטרי, ואחר כך נכבשה מחדש על ידי הרוסים. החיילים ה"קוזאקים" האשימו את יהודי העיר בסיוע לאויב, שרפו את בתי העץ של הגטו היהודי ואף הרגו מספר יהודים. בתום המלחמה, כשקיבלה פולין את עצמאותה בשנת 1918, התמרדו קבוצות פועלים כנגד השלטון המקומי החדש ויחידות צבא פולניות שנשלחו לדכא את המהומות, ערכו פוגרום נגד יהודי העיר, שכללו רצח וביזה.
הצבא הגרמני כבש את זמושץ' ב-14 בספטמבר 1939, אך ככלל העיר לא ניזוקה במהלך מלחמת העולם השנייה והצליחה לשמור על אופייה המקורי, בין היתר הודות לכך שהיא יועדה החל מ-1942 להיות חלק ממרחב המחיה העתידי הגרמני (Lebensraum) בגנרלגוברנמן. התוכנית נקראה "פעולת זמושץ'" (Aktion Zamosc) והעיר יועדה לשנות את שמה ל"הימלרשטאט" (Himmlerstadt). לפי התוכניות היו אמורים להתיישב בה 60,000 גרמנים עד סוף 1943. באזור זמושץ' נערך ניסוי בטיהור אתני, וכ-110,000 איש גורשו מ-297 כפרים בקיץ 1943. במקביל, עד מועד זה יושבו במקום כ-8,000 בני העם הגרמני ואליהם נוספו כ-2,000 נוספים בשנת 1944, שבהמשכה שוחררה העיר על ידי הצבא האדום.
לאחר מלחמת העולם השנייה ידעה העיר תנופת פיתוח, ובשנות ה-70 וה-80 גדלה אוכלוסייתה כמעט פי שניים. ראש העיר הקודם, מרצין זמויסקי (כיהן בשנים 2002 עד 2016), הוא מצאצאיו של יאן זמויסקי.
העיר כיום.
העיר שוכנת סמוך לגבול פולין עם אוקראינה, בצומת מסילות הרכבת והכבישים מלבוב לוורשה ומשלזיה לכיוון רוסיה. זמושץ' מנסה למתג את עצמה כמרכז כלכלי-מסחרי ולהפיק תועלת ממיקומה בסמוך לשלושה מעברי גבול בין פולין לאוקראינה וכן כיעד תיירותי.
בעיר פועלת התזמורת הסימפונית על שם קארול נמיסלובסקי בזמושץ' (Karol Namysłowski Symphonic Orchestra in Zamość) ומתקיימים בה אירועי מוזיקה קלאסית וג'אז. עוד מתקיימים בה, בין היתר, אירועי תיאטרון הקיץ באוויר הפתוח (Zamojskie Lato Teatralne) ופסטיבל הפולקלור הבינלאומי "אירופולק" (Eurofolk).
מערכת החינוך הגבוה בעיר כוללת חמישה מוסדות בהם לומדים כ-7,000 תלמידים בסך הכל. המוסדות הם:
אתרי העיר העתיקה.
העיר העתיקה של זמושץ' (Stare Miasto) קטנה למדי. אורכה ממזרח למערב כ-700 מטר ורוחבה מצפון לדרום כחצי קילומטר. סביבה הוקמו חומות ומגדלי שמירה ששרדו רק בצידה המזרחי של העיר ולאורך קטע קטן בדרומה. רחובותיה ערוכים בצורת שתי וערב כמעט ללא יוצא מן הכלל, ובצידה המערבי, סביב ארמון זמויסקי, משתרע פארק העיר (Park Miejski) ששטחו 112 דונם ובו בריכה שבמרכזה אי.
כיכר השוק הגדולה (Rynek wielki) שוכנת במרכזה של העיר העתיקה. היא רבועה בצורתה, ואורך כל אחת מצלעותיה הוא 100 מטר בדיוק. סביבה בתים שבקומתם הראשונה ארקדה ובה נפגשים שני רחובותיה הראשיים של העיר העתיקה - רח' גרודזקה (Ul. Grodzka), רחוב האורך ממזרח למערב, ורחוב הרוחב המוביל צפונה אל כיכר המלח (Rynek Solny) ודרומה אל כיכר שוק המים (Rynek Wodny).
בית העירייה ניצב בצידה הצפוני של הכיכר, והוא נבנה בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17. בין 1639 ל-1651 הוא הוגדל והוגבה ונוספו לו שלוש קומות. במאה ה-18 נוספו לו חדר משמר ושני גרמי מדרגות בצורת חצי עיגול. ב-1770 הונחה כיפה על ראשו של מגדל השעון שמעליו, ונקבעה בה מנורה.
הקתדרלה שוכנת בחלקה הדרום-מערבי של העיר העתיקה והיא נבנתה בין השנים 1587–1598, וזכתה למעמד של קתדרלה ב-25 במרץ 1992. היא מוקדשת לאדון הגאולה ולשליח תומאס הקדוש. אורכה 45 מטר ורוחבה 30 מטר. למבנה שלוש ספינות ומצדדיהן קפלות שאחת מהן קרויה על שם זמויסקי. במגדל הפעמונים שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-18, שלושה פעמונים היסטוריים שהגדול שבהם מכונה "יאן" על שמו של מייסד העיר. בבניין קבוע לוח המנציח את זכרם של תושבי זמושץ' והסביבה שנרצחו בעת מלחמת העולם השנייה.
ארמון זמויסקי שוכן בקצה המערבי של העיר העתיקה, ושימש כמעון מגוריה של המשפחה השלטת בעבר. הוא הוקם בין השנים 1579–1586 והוקף בעבר בחומות משלו שחצצו בינו לבין מרכז העיר. במקורו היה בן קומה אחת ואורכו עמד על 60 מטר. במאה ה-18 הוא נבנה במחדש בסגנון הבארוק ונוסף לו גג משופע המעוטר בפסלים בפינותיו. ב-1809 חדל המבנה מלשמש את בני המשפחה וב-1821 נמכר יחד עם העיר כולה לאוצר המדינה. ב-1831 הפך המבנה לבית חולים צבאי ונגרם לו נזק. מאז 1918 הוא משמש כבית משפט.