להלכה נפסק כשמואל שגם לאחר מות הבעל האלמנה מתפרנסת מכספי המת ואין אפשרות להתחמק מחיוב זה, ומכיוון שחז"ל תיקנו שתמורת המזונות תתן האשה את הכסף שהוויחה "מעשי ידיה" לבעל, גם כאן מעשי ידיה של האלמנה שייך ליתומים.
איגרת מזון.
איגרת מזון היא שטר שבית הדין כותב על דבר חיוב מזונות של אדם לאשתו ובנותיו. יש להבחין בין שני סוגי אגרות: א. איגרת בה מתבאר החיוב של אדם שמת או שהלך למדינת הים לספק מזון לאשתו ובנותיו. ב. איגרת בה מפורט חיוב של אדם לזון את בת אשתו מנישואים קודמים.
מזון האשה והבנות.
איגרת העוסקת במזון האשה והבנות יכולה להיות איגרת כזו שבה בית הדין כותבים את הסכום השבועי, החודשי או השנתי, אותו קצבו למזון האשה והבנות של אדם שמת או הלך למדינת הים. בשם 'איגרת מזון' נקראת גם איגרת כזו ששולחים בית דין מסוים לבית דין שבמקום אחר, על מנת שיפסוק מזון לאשה פלונית (תוספות כתובות ק, ב). גם שטר המתאר מכירת קרקע על ידי בית הדין למטרת מימון מזון האשה ובנותיה, או שמתאר החלטה עקרונית שיש למכור קרקע פלונית למטרה זו, נקרא 'איגרת מזון'.
דרו גילפין פאוסט
קתרין דרו גילפין פאוסט (באנגלית: Catherine Drew Gilpin Faust; נולדה ב-18 בספטמבר 1947) היא היסטוריונית אמריקאית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטת הרווארד. פאוסט היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והאישה החמישית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטה בליגת הקיסוס. היא הדיקנית לשעבר של המכון ללימודים מתקדמים של רדקליף. פאוסט היא גם הנשיאה הראשונה של הרווארד מאז 1672 שלא למדה בהרווארד.
זוכת "הרצאת ג'פרסון" לשנת 2011.
שנותיה הראשונות והקריירה שלה.
פאוסט נולדה בעיר ניו יורק וגדלה במחוז קלארק, וירג'יניה בעמק שנאנדואה (Shenandoah). היא בתם של קתרין מליק ומקגי טייסון גילפין, בוגרת אוניברסיטת פרינסטון ומגדל סוסים גזעיים. אב סבה, לורנס טייסון, היה סנאטור אמריקני מטנסי בשנות העשרים. המשפחה הגיעה למחוז קלארק בראשית המאה העשרים. פאוסט היא צאצאית של הכומר הפוריטני ג'ונתן אדוארדס, שהיה נשיאה השלישי של אוניברסיטת פרינסטון.
היא בוגרת אקדמית קונקורד, בקונקורד, מסצ'וסטס ב-1964, היא סיימה תואר ראשון בבירן מור קולג' ודוקטורט בתרבות אמריקנית באוניברסיטת פנסילבניה ב-1975. באותה שנה הצטרפה לסגל אוניברסיטת פנסילבניה כמרצה לתרבות אמריקנית. היא מתמחה בהיסטוריה של דרום ארצות הברית, החל מהכרזת העצמאות של ארצות הברית ועד וכולל למלחמת האזרחים האמריקנית. פאוסט פיתחה נקודות מבט חדשות על ההיסטוריה של הדרום בתקופה זו וכן בנוגע לשינוי מעמדן של הנשים במלחמת האזרחים. היא מחברתם של שישה ספרים, בכללם: Mothers of Invention: Women of the Slaveholding South in the American Civil War, שעליו זכתה במספר פרסים: פרס פרנסיס פרקמן של החברה ההיסטורית האמריקאית ופרס אברי או. קרייבן מארגון ההיסטוריונים האמריקאים ב-1997. ספרה האחרון של פאוסט, This Republic of Suffering (2008) זכה לשבחי המבקרים על הצורה שבה בחן את הבנתה של אמריקה את נושא המוות, כפי שהתעצב במלחמת האזרחים והיה ברשימת המועמדים הסופית של פרס פוליצר ופרס הספר הלאומי.
בשנת 2001 מונתה פאוסט לדיקנית הראשונה של מכון רדקליף למחקר מתקדם, זהו ממשיכו של רדקליף קולג'. היא יושבת בחבר הנאמנים של ברין מור קולג', של קרן אנדרו מלון ושל המרכז הלאומי למדעי הרוח. היא יושבת בוועד המייעץ של קרן גוגנהיים.
מינויה לנשיאת הרווארד.
ב-8 בפברואר 2007, נכתב בעיתון The Harvard Crimson כי פאוסט נבחרה לנשיאה הבאה של הרווארד.
כעבור שלושה ימים, אחרי האישור הרשמי של חבר הנאמנים של האוניברסיטה, הפך מינויה לרשמי.
היא מונתה בעקבות עזיבתו של לורנס סאמרס, שהתפטר ב-30 ביוני 2006, אחרי סדרה של הצהרות שנויות במחלוקת שהובילו לביקורת עזה מחברי הסגל של הפקולטה לאמנויות ולמדעים של הרווארד. דרק בוק, ששירת כנשיא הרווארד בשנים 1971–1991, שב לכהן כנשיא בתקופת מעבר במהלך השנה האקדמית 2006–2007.
במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה בקמפוס אמרה פאוסט: "אני מקווה שמינויי הוא אחד מסממניהן של הזדמנויות שנפתחו ושהיו בלתי אפשריות אפילו לפני דור." היא הוסיפה ואמרה: "אני לא הנשיאה-אישה של הרווארד, אני נשיאת הרווארד."
ב-12 באוקטובר 2007 נשאה פאוסט את הרצאת הבכורה שלה כנשיאת הרווארד באומרה: "מהותה של האוניברסיטה היא לא להשיג תוצאות ברבעון הבא; היא גם לא לאן הסטודנטים מגיעים בתום לימודיהם. זה לימוד שמעצב את החיים, לימוד שמעביר את המורשת של המילניום; לימוד שמעצב את העתיד."
אחת מיוזמותיה הראשונות של פאוסט לאחר כניסתה לנשיאות הייתה להגדיל משמעותית את התמיכה הכספית בהרווארד קולג'. ב-10 בדצמבר 2007, הכריזה פאוסט על מדיניות חדשה לסטודנטים ממעמד בינוני וממעמד בינוני-גבוה, שהגבילה את שכר הלימוד שלהם ל-10%, אם באו ממשפחות שהכנסתן בין 100,000$ ל-180,000$ בשנה והחליפה הלוואות במלגות. כשהודיעה על המדיניות החדשה אמרה פאוסט: "חינוך הוא המנוע שגורם לדמוקרטיה האמריקאית לפעול... ועליה לפעול והכוונה לכך שלאנשים חייבת להיות גישה לחינוך."
המדיניות החדשה גם הרחיבה את התוכניות הקודמות שהפחיתו את שכר הלימוד למשפחות שהכנסתן פחות מ-60,000$ בשנה, והפחיתה בצורה משמעותית את עלות שכר הלימוד למשפחות שהכנסתן פחות מ-100,000$ בשנה. אחר-כך אוניברסיטת סטנפורד,
אוניברסיטת ייל ואוניברסיטאות אמריקאיות וקולג'ים פרטיים אחרות אימצו תוכניות דומות.
בנוסף להעלאת הנגישות להשכלה הגבוהה, פאוסט הופיעה בפני הסנאט האמריקאי ודרשה להעלות את מימון המחקר המדעי של חברי הסגל האקדמי הזוטר.
היא העמידה בראש סדר העדיפויות להחיות את האמנויות בהרווארד ולשלב אותן בחיי היום-יום של הסטודנטים והסגל.
פאוסט עמלה על מנת להגביר את הבינלאומיות של האוניברסיטה, תמכה בקיימות שלה ושמה לעצמה למטרה להפחית את פליטת גז חממה של האוניברסיטה, כולל אלו שקשורים לגידול העתידי, ב-30 אחוזים בשנת 2016, מתחת למה שהייתה הרווארד ב-2006.
במאי 2008, לא קיבלה כריסטינה רומר, שהייתה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, קביעות בהרווארד, אף על פי שזכתה לתמיכה מצד חברי המחלקה לכלכלה של הרווארד. בגלל טבעו החשאי של התהליך, שכולל פאנל המורכב ממומחים חיצוניים וחברי סגל פנימיים מהפקולטה מחוץ למחלקה, סירבה פאוסט לשוחח עם עיתונאים בנוגע לנושא הקביעות של רומר.
בשלב מאוחר יותר נבחרה רומר בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לעמוד בראש מועצת היועצים הכלכליים.
לאור סדרת פיטורים באוניברסיטה, ספגה פאוסט ביקורת על כך שהיא סירבה להפחית את השכר כדי להשאיר משרות. בחודשים שקדמו לפיטורים, קראו קבוצות שונות בקמפוס לפאוסט ולמנהלים אחרים להפחית את משכורותיהם כאמצעי להפחית את העלויות הכלליות באוניברסיטה.
הדיווחים בדבר משכורתה של פאוסט הם שונים: ה-Boston Globe מסר שפאוסט הרוויחה 775,043$ בשנת הלימודים 2008-2007,
בעוד Harvard Crimson כתב שפאוסט הרוויחה 693,739$ משכורת והטבות בשנה הכספית 2009-2008.
בראשית 2009 אישר תאגיד הרווארד את הקפאת משכורותיהם של הנשיא, הדיקנים, המנהלים הבכירים, ולחברי הסגל הבכיר הוצעה תוכנית פרישה מוקדמת. האוניברסיטה גם הפחיתה את מספר חברי הסגל ב-2.4%.
בדצמבר 2010, כתבו פאוסט וג'ון הנסי, נשיא אוניברסיטת סטנפורד, יחדיו מאמר מערכת בעיתון Politico, התומך במעבר לתוכנית DREAM Act (הענקת זכויות לילדי מהגרים לא-חוקיים, שהגיעו לארצות הברית כקטינים, הם בעלי אופי טוב, למדו בתיכון ועשו אחר-כך צבא או למדו במוסד להשכלה גבוהה במשך שנתיים, החוק מציע שהם יקבלו בהתחלה אזרחות זמנית ואחר-כך אזרחות קבועה), אולם התוכנית לא אושרה בוועידת הקונגרס ה-111.
חייה האישיים.
פאוסט נשואה לצ'ארלס רוזנברג, היסטוריון של הרפואה בהרווארד. בעבר הייתה נשואה לסטפן פאוסט. בן-דודה מדרגה ראשונה הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה ג'ק גילפין, בוגר אקדמית פיליפ אקסטר ואוניברסיטת הרווארד.
פאוסט אובחנה כחולה בסרטן השד ב-1988 ו"נהנית כעת מבריאות מעולה." היא סירבה לשוחח על מחלתה והטיפול שעברה בכלי התקשורת.
סימן (רפואה)
ברפואה, סימן הוא מופע אופייני אובייקטיבי למצב רפואי כגון מחלה או תסמונת. הסימן אינו אינדיקטור למחלה, אך עשוי להיות הגורם לתסמין המתואר על ידי החולה. סימנים מזוהים בבדיקות רפואיות, לרבות בדיקה גופנית, ומהווים חלק משמעותי באבחון נכון של מחלה או מצב רפואי. הסימנים הרפואיים עשויים להיות גלויים או סמויים. בדיקות דם, לחץ דם ומדידת חום הם חלק מהבדיקות העוזרות לרופא לראות סימנים.
סימנים ותסמינים.
בעוד שתסמין הוא מקור התלונה הסובייקטיבי של החולה (לדוגמה כאב ראש), סימן רפואי הוא ברוב המקרים לא גלוי לעין או לא גורר התייחסות מצד החולה. בחילה היא תסמין בעוד שחום הוא סימן למחלה שגורמת לבחילה. תסמין מדווח לרופא על ידי החולה וסימן מתגלה לאחר בדיקה רפואית.
סימנים רפואיים הם אובייקטיביים, ולכן ברוב המקרים יהוו אינדיקטור משמעותי יותר מתסמינים. לתסמין אין משמעות קלינית בהיעדר סימנים למצב רפואי מסוים. במקרה זה, תלונות החולה משתמעות לרופא כפונקציונליות. מכלול הסימנים האפשריים למצבים רפואיים מסתמך על מחקרים ועל "הידוע" והברור מתוך מאגר המידע הרפואי.
בדיקות.