המפיקים של הסרט אמרו כי יש להם מקור פנימי, המזוהה בדו"חות העיתונאיים בשם "ג'ורג 'מקינדו", ששימש כמפיק בפועל.
הדמות הפיקטיבית של ליו פוגל עשויה לרמוז בחלקה על הפורנוגרף ו והסוחט" ברני סילבר, שהיה דמות מפתח בסוהו בשנות ה-1960 ו-1970 המוקדמות, ונכלא בשנת 1975 על רציחתו בשנת 1956 של טומי "פני צלקת" סמיתסון; וגם על אירועים מאוחרים יותר הקשורים לשותפו ג'יימס האמפריס שעסק בפורנוגרפיה. בעקבות מחאה שאירעה בשנת 1972, כאשר אנשי "יום ראשון" פרסמו תצלומים של הקצין הממונה על היחידת המשטרתית שחקרה את השוד, נופש בקפריסין יחד עם המפריס ונשותיהם, המשטרה פשטה על ביתו של האמפריס, ומצאה בכספת פנקס מפורט של תשלומי שוחד שלו ל-17 קצינים שונים. האמפריס נכלא למשך שמונה שנים על כך שתקף את מאהבה של אשתו, אך העיד כנגד בכירים בסקוטלאנד יארד שנשפטו בעוון שחיתות. הוא זכה בחנינה מלכותית ושוחרר מהכלא. בהמשך נכלא שוב בעוון הפעלת עסקי זנות.
הסרט כולל מספר הערות היסטוריות. סצנת ההכרות בה אנו פוגשים דמותו של מייקל איקס מוביל בעל בית הנעול בצווארון עבדים מבוססת על אירוע היסטורי דומה. מבט חולף על צילום של ג'ון לנון שנמצא בכספת של מייקל X הוא בהשראת תמיכתו של ג'ון לנון במפקדת "הבית השחור" של מייקל אקס, המתוארת בסרט, ולנון משחרר אותו בערבות. רגע של מתח רב בסרט מתרחש כשהמשטרה באה לבדוק את הכספת בזמן שהשודדים נמצאים בתוכה, אכן התרחש במציאות. השודדים לא רק השתמשו במוט התרמי כפי שהוצג בסרט, אלא אף בחומרי נפץ. בניגוד לאפילוג, מייקל X לא נשפט והוצא להורג על רצח גייל בנסון, אלא על רצח ג'וזף סקריט, חבר קומונה אחר, שנמצא קבור יחד עם בנסון.
הפקה.
חלק מההצילומים התרחש במשרדי וובסטרס, רחוב בייקר 136 שבו הישתמשו בגגות למקומות תצפית. הקטעים החיצוניים של הבנק והחנויות הסמוכות צולמו באולפני פיינווד על סט של רחוב בייקר שהוקם במיוחד כדי לשמור על תחושה אותנטית של התקופה.
הצילום נערך גם בתוך תחנת הרכבת התחתית Aldwych, ועל תחנת פדינגטון. הצוות השתמש ב Chatham כדי לצלם את הרציף בכניסה הצדדית של Paddington, שבו העימות הסופי בין טרי ולוי מתרחש.
קבלה.
הסקירה שנערכה ב"עגבניות רקובות" מדווח כי 79% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות. בדוחות של Metacritic הסרט קיבל ממוצע של 69 מתוך 100 שמבוסס על 32 חוות דעת.
ביצועי קופות.
הסרט גייס 64.8 מיליון דולר. הסרט נפתח במקום הרביעי בצפון אמריקה וגייס 5,935,256 דולר ב -1,603 בתי קולנוע.
תיבת נח (תוכנית רדיו)
תיבת נח הייתה תוכנית בידור שבועית ששודרה בגלי צה"ל וקול ישראל מ-1948 עד 1959 ועל ידי גלי צה"ל משנת 1965 עד 1975.
מועד ואתר שידור.
התוכנית התבססה על הקלטה חיה של הופעה במועדון תיבת נח. התכנית שודרה במקביל בקול ישראל ובגלי צה"ל וארכה כמחצית השעה. את התכנית הגיש אלימלך רם.
משנת 1948 התכנית שודרה בימי רביעי. במרץ 1952 עברה התכנית ליום שלישי. החל מתחילת 1958 נוסף לתוכנית מועד שידור בימי חמישי ובהמשך השנה נפסק השידור בימי שלישי.
בעקבות הריסת מועדון תיבת נח הופסק שידור התכנית. במקומה שודרה בקול ישראל תוכנית בידור שיוצריה הדגישו שהיא המשך של "תיבת נח".
בסוף 1965 חידש גלי צה"ל את שידור התכנית שהוקלטה באולם בית החייל ברחוב ויצמן והתכנית נמשכה כשעתיים. בין המנחים היו גדי יגיל ומוטי ברכאן.
תוכן.
בפתיחת כל תוכנית הוצג פזמון אקטואלי שעסק בענייני דיומא. מחבריהם של פזמונים אלו היו חיים חפר ודן אלמגור והם הולחנו על ידי משה וילנסקי או מאיר נוי. בין המבצעים של פזמונים אלה ניתן למנות את שושנה דמארי, רביעיית מועדון התיאטרון, אלכסנדר יהלומי, רפאל קלצ'קין וחיים טופול.
בתוכנית הופיעו מיטב אמני התקופה, בהם יפה ירקוני, אריק לביא, שושנה דמארי, ג'טה לוקה, ישראל יצחקי, שמשון בר-נוי, שמואל פישר, רפאל אריה, אברהם וילקומירסקי, אילנית ופרדי דורה, בליווי תזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך.
בשנות השישים ניגנו בתוכנית תזמורות נוספות בניצוח רומן מסינג, יצחק גרציאני ושירי הלהקות הצבאיות הפכו לחלק בלתי נפרד מהתוכנית.
בעיתון קול העם ביקרו את התכנית בראשיתה על שאינה מכילה תכנים ישראליים ייחודיים. תלונה אחרת נגעה לשימוש בשפת יידיש בתוכנית.
מסאי יוג'ירי
מַסָאי יוּג'ירי (באנגלית: Masai Ujiri; נולד ב-7 ביולי 1970) הוא מנהל קבוצות כדורסל ניגרי, אשר משמש כ"נשיא לענייני כדורסל" של קבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA. כמו כן מנהל יוג'ירי את ארגון "כדורסל ללא גבולות" באפריקה.
ראשית חייו וקריירת משחק.
יוג'ירי נולד בעיר בורנמות' שבאנגליה, לאב ניגרי ולאם קנייתית אשר למדו באוניברסיטת בורנמות'. בגיל שנתיים חזרה משפחתו לעיר זריה שבניגריה, בה התגורר עד גיל 14. לקראת לימודיו התיכוניים עבר לסיאטל שבארצות הברית, בשאיפה להשתפר ככדורסלן ולהמשיך לקריירה מקצועית. בשנת 1993 החל ללמוד ב"מכללת המדינה של ביסמרק" אשר בדקוטה הצפונית, ושנתיים לאחר מכן עבר ללמוד ב"אוניברסיטת המדינה של מונטנה בבילינגס".
בשנת 1996 עזב את ארצות הברית, בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, על מנת להגשים את חלומו ולפתוח בקריירת הכדורסל. בין השנים 1996–2002 שיחק עבור מספר קבוצות באנגליה, בבלגיה, בגרמניה, בפינלנד ובדנמרק.
קריירת ניהול.
לאחר פרישתו ממשחק בשנת 2002 חזר יוג'ירי לניגריה, והחל לאמן קבוצות נוער בכדורסל. באותה שנה, בעת שליווה שחקן ניגרי צעיר למבחני קדם-הדראפט, הרשים את מאמן אורלנדו מג'יק דוק ריברס, ונפגש עם ג'נרל מנג'ר אורלנדו ג'ון גבריאל אשר מינה אותו לסקאוט של הקבוצה. בין השנים 2003–2007 החזיק בתפקיד דומה בדנוור נאגטס, ובשנת 2008 מונה לראש מחלקת הסקאוטינג של טורונטו ראפטורס. מאוחר יותר באותה שנה קוּדם לתפקיד עוזר הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו.
דנוור נאגטס.
בשנת 2010 מונה לג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס, במקומו של מארק וורקנטין. בכל 3 עונותיו בקבוצה הודחו הנאגטס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, ורשמו מאזן מצטבר של 145 ניצחונות ו-85 הפסדים (63.0%). בסיום עונת זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA, ובכך היה לזוכה הראשון בפרס שאינו אמריקאי. בין פעולותיו הבולטות בקבוצה:
טורונטו ראפטורס.
לקראת עונת חזר יוג'ירי לטורונטו ראפטורס, כאשר מונה לג'נרל מנג'ר של הקבוצה במקומו של קולנג'לו. בספטמבר 2016 הוצג כ"נשיא לענייני כדורסל" של הקבוצה, וביוני 2017 העביר את תואר הג'נרל מנג'ר לבובי ובסטר, אך המשיך לשמש כאחראי בפועל על פעולות הכדורסל של הראפטורס. בתקופתו בטורונטו הפכה הקבוצה לאחת הבולטות באזור המזרחי, בהובלת צמד שחקני הקו האחורי קייל לאורי ודמאר דרוזן. בשתי העונות ו- שברה הקבוצה את שיאה כשניצחה 48 ו-49 משחקים, בהתאמה, אך הודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון. בעונת קבעו הראפטורס שיא חדש של 56 ניצחונות בעונה הסדירה, והעפילו לראשונה בתולדות המועדון לשלב גמר המזרח, בו הפסידו מול האלופה שבדרך קליבלנד קאבלירס בתוצאה 2–4. בשתי העונות העוקבות הודחה טורונטו בחצי גמר המזרח, שוב על ידי קליבלנד, על אף שסיימה את עונת בראש האזור המזרחי עם שיא מועדון של 59 ניצחונות.
לקראת עונת ביצע יוג'ירי מספר פעולות נועזות, בהן מינויו של ניק נרס במקומו של מאמן הקבוצה ב-7 העונות הקודמות דוויין קייסי (זוכה פרס מאמן העונה 2018), וצירופו של קוואי לנארד תוך ויתור על כוכב הקבוצה ב-9 העונות הקודמות, דמאר דרוזן. כמו כן, במהלך אותה עונה העביר את סנטר הקבוצה ב-6 וחצי העונות הקודמות, יונאס ולנצ'יונאס, בטרייד בו צירפו הראפטורס את מארק גאסול. בפלייאוף 2019 גברה טורונטו על אורלנדו מג'יק, פילדלפיה 76' ומילווקי באקס, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר גברה טורונטו על גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–2, וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
בין פעולותיו הבולטות בקבוצה:
טווילה תארפ
טווילה תארפ (באנגלית: Twyla Tharp; נולדה ב-1 ביולי 1941) היא רקדנית, כוריאוגרפית וסופרת אמריקאית, שחיה ויוצרת בניו יורק. בשנת 1966 הקימה את להקת המחול שלה, "להקת טווילה תארפ" (Twyla Tharp Dance). ביצירתה היא משתמשת לעיתים קרובות במוזיקה קלאסית, בג'אז ובמוזיקת פופ עכשווית.
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
תארפ נולדה ב-1941 בחווה בפורטלנד שבאינדיאנה, בתם של ויליאם ולוסיל תארפ. היא נקראה על שם טווילה תורנבורג (Thornburg), "נסיכת החזיר" של יריד מנסי (Muncie Fair) השנתי מספר 89 באינדיאנה, כפי שכתבה בספרה "ההרגל היצירתי: למד זאת והשתמש בכך כל חייך" ("The Creative Habit: Learn It and Use It for Life", 2007).
כילדה קטנה, תארפ בילתה מספר חודשים בכל שנה עם סביה הקווייקרים בחוותם באינדיאנה. אמה התעקשה שתקבל שיעורים בריקוד (בלט, טאפ, ג'אז ומודרני), פסנתר, תוף, ויולה, כינור, קצרנות, גרמנית וצרפתית. בשנת 1950 עברה המשפחה לריאלטו, קליפורניה. הוריה פתחו בית קולנוע בו עבדה תארפ. היא למדה בבית הספר התיכון פסיפיק בסן ברנרדינו ולמדה בבית הספר לריקוד ורה לין. בלט למדה עם ביאטריס קולנט. תארפ העידה על עצמה כ"תולעת ספרים מסורה" והעידה כי לוח הזמנים שלה הותיר מעט זמן לחיי חברה. תארפ למדה בפומונה קולג' בקליפורניה, אך מאוחר יותר עברה לברנארד קולג' בניו יורק, שם למדה לתואר בהיסטוריה של האמנות וסיימה את לימודיה בשנת 1963. בניו יורק למדה אצל ריצ'רד תומאס, מרתה גרהם ומרס קנינגהם. ב-1963 הצטרפה תארפ ללהקת המחול של פול טיילור .
ריקודים ומופעי בלט.