היסטוריה.
בעקבות אמנת פונטנבלו הוגלה הקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה לאלבה, לאחר הדחתו הראשונה.
נפוליאון נשאר באי 9 חודשים ו-21 יום וניתן לו התואר קיסר אלבה. אף כי נפוליאון היה שליטה הרשמי של אלבה, סיורים של הצי הבריטי קיימו תצפיות על האי. במהלך חודשים אלו, הן כדי להעביר את הזמן והן מתוך דאגה כנה לרווחת התושבים, הנהיג נפוליאון שורה של רפורמות כלכליות וחברתיות במטרה לשפר את איכות החיים באלבה. נפוליאון ברח מאלבה בסופו של דבר ושב לצרפת ב-26 בפברואר 1815.
במהלך מלחמת העולם השנייה האי היה בשליטת איטליה. לאחר כניעת ממשלתו של פייטרו באדוליו לבעלות הברית בספטמבר 1943, עלו כוחות גרמניים על האי ופרקו את החיילים האיטלקים מנשקם. במאי 1944 הופצץ האי על ידי בעלות הברית. כוחות צרפתיים נחתו על האי ב-17 ביוני 1944 ושיחררו אותו מידי הכיבוש הגרמני הנאצי שהיה תחתיו בקרב שנמשך 78 שעות, ארוך מן המתוכנן.
בעת האחרונה החל האי להתפרסם כאתר תיירות מבוקש ובזכות יינותיו.
ג'סר אל זרקא
S&amp;M (אלבום)
S&amp;M הוא אלבום הופעה של להקת המטאל האמריקאית, מטאליקה. האלבום הוא התשיעי במספר של הלהקה, והוא הוקלט בשיתוף פעולה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, מה-21 באפריל עד ה-22 באפריל 1999. מטאליקה הוציאה למכירה את ההופעה גם על גבי וידאו ו-DVD.
מטאליקה ניגנה יחד עם התזמורת שירים מהאלבומים Ride the Lightning ועד ל-ReLoad, בנוסף לשני שירים חדשים שלא נכללו באלבומיה הקודמים של הלהקה: No Leaf Clover (תלתן חסר עלים) ו-Minus Human (פחות אנושי), שמעולם לא נוגן ללא התזמורת, בניגוד ל-No Leaf Clover שנוגן גם בהופעות חיות ללא התזמורת.
עטיפת האלבום.
עטיפת האלבום כוללת תמונה מתוך ההופעה, כשבחלק התחתון של התמונה מופיע הכיתוב S&amp;M:
בנוסף, שם האלבום כולל משחק מילים:
S&amp;M באנגלית הוא גם קיצור מוכר של הביטוי סאדו-מזוכיזם (Sadism and Masochism).
ההופעה.
במשך חודשים עמלו הגיטריסט והסולן ג'יימס הטפילד, המתופף לארס אולריך ומנצח התזמורת מייקל קיימן על התאמת יצירותיה של מטאליקה, מכל תקופותיה, לכלי התזמורת. לאחר חודשים של עבודה משותפת, הוחלט להוציא לפועל את ההופעה, וכרטיסים החלו להימכר.
ביום ההופעה, אולם התזמורת של סן פרנסיסקו היה מלא עד אפס מקום. ההופעה נערכה באולם התזמורת, על כן חברי הלהקה התבקשו להימנע מניבולי פה במהלך האינטראקציה עם הקהל, מתוך כבוד למקום ולנגנים. הגיטריסטים, קירק האמט וג'יימס הטפילד, אשר עמדו בחזית הבמה, אף לבשו חליפות לכבוד ההופעה המיוחדת והמכובדת. במיוחד חששו נגני התזמורת מהקהל של מטאליקה, אשר במהלך שנים של הופעות רכש תדמית של קהל מופרע ונטול רסן. על כן, גם הקהל התבקש לנהוג באיפוק במהלך ההופעה.
ההופעה נפתחה כשחברי התזמורת בלבד נמצאים על הבמה. התזמורת פתחה את ההופעה בנגינת הנעימה הנאו-קלאסית הקצרה The Ecstasy of Gold ("הבהלה לזהב") מתוך הסרט "הטוב, הרע והמכוער". הקהל הגיב בתשואות וחברי מטאליקה עלו לבמה, תוך שהם ממשיכים לנגן מוזיקה אטית, מלודית ועדינה. בבת אחת נוספו התופים וה-Distortion של הגיטרות, והקהל נוכח לדעת כי אותה פתיחה מלודית ועדינה, אשר נשמעה כמו יצירה קלאסית וממשיכה את היצירה הקודמת, הייתה למעשה הפתיחה לגרסה הסימפונית ליצירה האינסטרומנטלית The Call of Ktulu מהאלבום Ride the Lightning של מטאליקה משנת 1984. היצירה נוגנה תוך שכלי התזמורת מוסיפים לה נופך הרמוני עמוק, ומיד לאחר מכן, סופו של השיר "The Call of Ktulu" התחבר להתחלה של השיר "Master of Puppets". בשלב זה, הקהל כבר לא יכל להתאפק ונעמד על רגליו.
ההופעה של מטאליקה עם התזמורת הסימפונית הייתה ארוכה במיוחד, וכללה כעשרים משירי הלהקה מהאלבומים הישנים והחדשים כאחד. מלבד המחרוזת הנ"ל, במיוחד בלטו הגרסאות החדשות לשיר האקוסטי Nothing Else Matters, לקטע הסולו של One ולפתיחה האקוסטית של השיר Battery, אשר חתם את ההופעה. בגרסה התזמורתית, הגיטרה האקוסטית של הפתיחה הוחלפה בכלי נשיפה.
גליקריוס
גליקריוס (בלטינית: Glycerius; נולד בערך 420, נפטר אחרי 480) היה אחד הקיסרים הרומיים האחרונים. שלט במשך 8 חודשים בין השנים 473 ו-474 ומאוחר יותר שימש בישוף קתולי.
חייו.
גליקריוס החזיק בתואר ראש הארמון בחצר הקיסרית ברוונה כאשר הועלה לכס הארגמן על ידי המגיסטר מיליטום (אדון החיילים) החדש של האימפריה המערבית, גונדובאד הבורגונדי בערך ב-3 במרץ 473. כשליט בובה של גונדובד, שירש את הקיסר הנבחר הלגיטימי אנתמיוס שנרצח, הוא לא זכה להכרה מטעם חצר האימפריה הביזנטית של הקיסר ליאו הראשון.
פעולתו העיקרית הייתה משלוח כוחות צבא רומיים לגאליה בסוף שנת 473 כדי לבלום את הכוחות האוסטרוגותים המתקדמים. פעולה זו, עם זאת, לא תרמה לחיזוק הלגיטימיות שלו בעיני האימפריה הביזנטית ובתוך זמן לא רב מונה במקומו יוליוס נפוס, שהפליג מדלמאטיה לנמל אוסטיה וביוני 474 כפה על גליקריוס לעזוב את רומא. כתמורה על שיתוף הפעולה שלו, הוא קיבל מינוי כבישוף בסלונה שבדלמאטיה, ארץ מולדתו של נפוס.
על–פי טענותיו של ההיסטוריון מלקוס, גליקריוס היה מעורב בקשר שהביא לרציחתו של נפוס מאוחר יותר, ככל הנראה ב-25 באפריל 480. מי שהורה על הרצח, המלך הברברי של איטליה אודואקר העניק לגליקריוס תמורה הולמת במנותו אותו לבישוף מדיולנום, מילאנו של היום, שהייתה כבר אחת הערים החשובות באירופה (מידע זה אינו ידוע בוודאות ושנוי במחלוקת).
ג'יסר א-זרקא
ולדיסלב שיקורסקי
ולדיסלב אוגניוש שִׁיקוֹרְסקי (; 20 במאי 1881 – 4 ביולי 1943) היה ראש ממשלה ומנהיג צבאי ופוליטי פולני, בשתי מלחמות העולם וביניהן.
קורות חיים.
קריירה מוקדמת, ומלחמת העולם הראשונה.
שיקורסקי נולד ב-1881 בכפר טוּשׁוֹב נרוֹדוֹבִי ("Tuszów Narodowy") שבקרבת העיר מיילץ (מעליץ), גליציה. כפר הולדתו היה בטריטוריות הפולניות שבשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, אחת משלוש המעצמות (בנוסף לאימפריה הרוסית והקיסרות הגרמנית) שחילקו ביניהן את שטחי פולין. אביו היה טומאס שיקורסקי, איש השלאכטה (האצולה הפולנית התורשתית), שירד מנכסיו. אמו הייתה אמיליה הברובסקה.
שיקורסקי הצעיר למד הנדסה במכון הפוליטכני בלמברג, בירת החלק האוסטרי של גליציה (כיום לבוב שבאוקראינה), והתמחה בסלילת כבישים והקמת גשרים. לאחר שסיים את לימודיו עבד עבור הממשל בגליציה בתעשיית הנפט. ב-1906 התנדב לשירות בן שנה בצבא האוסטרו-הונגרי, ולמד בבית הספר הצבאי האוסטרי. קיבל דרגת קצונה זוטרה והפך לסגן משנה במילואים. בשנת 1909 נישא להלנה זוברזבסקה.
בשנת 1907 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הפולנית (שהייתה אז במחתרת), שמטרתה הייתה להבטיח את עצמאות פולין. שם פגש לראשונה ביוזף פילסודסקי. בשנת 1908 בלבוב, שיקורסקי, ביחד עם מריאן קוקייל, ואלרי סלאבק, קאזימיר סוסנובסקי, ויטולד יודקו-נרקייביץ' והנריק מינקייביץ' ארגנו מיליציה סודית שמטרתה להביא למרד כנגד האימפריה הרוסית, אחת משלוש המעצמות שחילקו ביניהן את פולין. ב-1910 שיקורסקי ייסד בלבוב את "אגודת הרובאים", שארגנה אימונים צבאיים לחברי המחתרות הלוחמות לעצמאות פולין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הפך שיקורסקי לראש הוועדה הצבאית ב"וועדה הלאומית העליונה" הפולנית (Naczelny Komitet Narodowy; גוף דמוי-ממשלה עבור הפולנים בגליציה בין השנים 1914–1917), ונותר בתפקידו זה עד ל-1916. לאחר מכן, התגייס ל"לגיון הפולני" – צבא שנוצר על ידי פילסודסקי על מנת לשחרר את פולין מן הכיבוש הרוסי, ולאחר מכן מהכיבוש האוסטרו-הונגרי והגרמני. הוא נלחם בהצטיינות במסגרת זו, לצד צבאות אוסטרו-הונגריה, כנגד הרוסים באזור גליציה, אך משלב זה ואילך נוצרה מתיחות גוברת בינו לבין פילסודסקי, משום שהוא הטיף לשיתוף פעולה עם האוסטרו-הונגרים בעוד פילסודסקי טען כי האוסטרו-הונגרים והגרמנים מעלו באמון העם הפולני. ביוני 1917 סירב פילסודסקי להישבע אמונים לקיסר האוסטרו-הונגרי, ולפיכך נכלא במצודת מגדבורג. שיקורסקי לעומתו, הצטרף אל הצבא האוסטרו-הונגרי. על אף שב-1918 הגיעו שני האישים להסכמה, דבר שגרר אף את כליאתו של שיקורסקי לצדו של פילסודסקי, היה "משבר השבועה" לתחילתו של הקרע בין האישים אשר עתיד היה להוביל אותם מעתה ואילך לכיוונים מנוגדים.
המלחמה הפולנית סובייטית.
ב-1918 התמוטטו המונרכיות ברוסיה, אוסטרו-הונגריה וגרמניה, ופולין הפכה שוב לעצמאית, אך גבולותיה של הרפובליקה הפולנית השנייה לא היו יציבים. במזרח נקבעו הגבולות בעימותים עם כוחות רוסיים, אוקראיניים, וכוחות המדינות הבלטיות, אשר שיאם היה המלחמה הפולנית-סובייטית, שנמשכה בין 1919 ל-1921.
בשלב הפותח של המלחמה, שיקורסקי, שעתה היה מפקד הצבא הפולני בגליציה, שחרר את לבוב ופשמישל. בתחילת 1920 פיקד שיקורסקי על כוחות פולנים במהלך "מתקפת קייב", שבה ניסו כוחות פולנים, במשותף עם כוחות אוקראינים וחיל משלוח מערבי, ליצור מדינה אוקראינית עצמאית. המתקפה נכשלה, וכתוצאה מכך נותרה אוקראינה בידי הצבא האדום.