סבה וסבתה מצד אביה עלו לישראל כמעפילים. הבריטים תפסו אותם ולקחו אותם לקפריסין, שם נולד אביה. סבה, ד"ר דוד גדני, היה רופא שיניים במקצועו, יקיר העיר נתניה וזוכה מגן שר הרווחה לשירותים החברתיים; היה ממייסדי העמותה למען הקשיש.
קריירה.
זמן קצר אחרי שסיימה תיכון, שיחקה גדני בהצגה "העלבת קהל", שזכתה בפרס הבימוי במסגרת הצגות החממה בפסטיבל עכו 1996 והמשיכה ורצה בתיאטרון הבימה. אחר-כך שיחקה בהצגה "מקלות בגלגלים", שזכתה בפרס הבימוי בפסטיבל עכו 1997.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנים 1998–1999, היא גילמה את דמותה של סיגל, פמיניסטית לוחמנית וחברתו של גל (ליאון רוזנברג), בסדרת הטלוויזיה "זבנג!", המבוססת על ספרי הקומיקס בשם זה של אורי פינק. אחר-כך שיחקה בתפקיד אורח ב"משפחת עזאני" וכמנחה ב"סטגדם", קטעי קישור בין תוכניות הילדים בשבת בבוקר, ביחד עם יעל פוליאקוב, ישי קרני וישי גולן.
היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב מחזור ל"ז 2002.
מיד בתום לימודיה שיחקה בהצגת הפרינג' "שובן של הגרביים הרצחניות", בה גילמה את דמותה של אישה שמתה במהלך פיגוע באוטובוס.
אחר-כך נכנסה לתיאטרון גשר, בו שיחקה במשך חמש שנים. ההצגה הראשונה הייתה "שאריות של אהבה". הבמאי עידו מוסרי והשחקנים היו בני כיתתה של גדני והקימו את צעירי גשר. זוהי הצגה שעסקה באנשים בשנות השלושים לחייהם, שכל אחד מהם מחפש אהבה בדרכו שלו. בהצגה שיחקו אלון פרידמן, עידו מוסרי, מתי אטלס, מיקי לאון, מיכל לוי ועדי שליטא. גדני שיחקה בתפקיד הנשי הראשי של קנדי.
ההצגה השנייה בה שיחקה בגשר הייתה "שושה", מאת בשביס זינגר, בה שיחקה בתפקיד הראשי של שושה. בהצגה "כולם רוצים להוליווד" גילמה את דמותה של הלן, התפקיד הנשי הראשי. בהצגה "גן הדובדבנים" מאת צ'כוב שיחקה את אניה. גדני שיחקה בהצגה "עיר – סיפורי אודסה", עיבוד לסיפורי איסאק באבל. היא גילמה את דמותה של באסקה, בחורה אוקראינית פשוטה והחליפה בתפקיד את יבגניה דודינה. התפקיד היה בשפה הרוסית.
עם גשר טסה להופיע בחו"ל: עם "שושה" לניו יורק ולוורשה, עם "עיר" לקנדה, עם "העבד" לריגה וטאלין ועם "כפר" פעמיים למוסקבה.
גדני שיחקה בתיאטרון הקאמרי, במסגרתו זכתה במלגה ע"ש אלי ליאון.
ההצגה הראשונה שלה בקאמרי הייתה קומדיית הדלתות "בואינג בואינג", בבימויו של לסלי לוטון. ההצגה סיפרה על שלוש דיילות, גדני שיחקה את הדיילת האמריקאית. שיחקו בה גם תיקי דיין, מיכה סלקטר, תמר קינן ושירי נדב.
היא שיחקה בהצגה "היה או לא היה". היא גילמה את דמותה של עדה, עיתונאית צעירה שמתאהבת נואשות באלכסנדר פן; פן זורק אותה והיא מתדרדרת לאלכוהול.
בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני, שיחקה את סמרלדינה, משרתת תמימה ומתוקה, שמתאהבת במשרת אחר (דרור קרן).
שיחקה בהצגה "אורזי המזוודות" פרי עטו של חנוך לוין. היא מגלמת זונה שכונתית, אשר עוזבת בעקבות הצלחתה (היא אומרת לאנשי המקום: "אצלכם זיונים אצלי תכנונים") ונוסעת לשווייץ.
ב-2012 הופיעה עם ההצגה "אשכבה", פרי עטו של חנוך לוין בסין, בתפקיד אישה בשחור.
ב-2008 שיחקה בסרטו של משה מזרחי "סוף שבוע בגליל", שמבוסס על המחזה "הדוד וניה" של צ'כוב. בסרט שיחקו גם עודד תאומי ומרינה שויף.
ב-2010 שיחקה בסרטו של שלום הגר "תכריכים". היא גילמה את דמותה של יונה, אישה חרדית המצויה בהריון. בעבר הייתה לה ולבן-זוגה נחום (קייס נאשף) ילדה שמתה בזמן שהוא שמר עליה, מה שגורם לריחוק ביניהם. מאז הוא רדוף רגשות אשמה ועובד בחברה קדישא בשטיפת גופות. הסרט זכה בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בהמבורג.
ב-2017, היא שחקנית תיאטרון באר שבע בהצגה "אבודים ביונקרס" (בלה). שיחקה בהצגות "הצעה מגונה" ו"פרק ב'".
בטלוויזיה גדני משחקת בעיקר בקומדיות. היא שיחקה ב"פולישוק" בתפקיד תקומה שהרבני, יועצת התקשורת של השר פולישוק ובסדרת הילדים "תיק יהלום" בתפקיד ראשי של עובדת בכלביה. מלבד זה, נטלה חלק גם בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף", בתפקיד שלי, אחותה הרווקה של ענת שלו (נתי קלוגר) וכן ב"ארץ נהדרת", "הישראלים", "כל שבת שנייה" ו"אין להם מושג".
גדני דיבבה ומדבבת בסדרות רבות, בהן בסדרות הטלוויזיה "ארתור" (בה החליפה את דבי בסרגליק בתפקיד ארתור, לאחר מותה), טוטלי ספייס", "מיקמק" (ובסרט המסע לכוכב המינימיקים),"וואן פיס" ובסרטים "חיים בזרם", "רנגו" ו"פיטר ראביט". שרה את שיר הפתיחה של התוכנית המצוירת "אטום-צוות אלפא על גלגלים", ביחד עם אלון ליטבק ויורם יוספסברג.
עברה סדנה בשיטת צ'בק למשחק.
ד'תתק&quot;ע
ד'תתקס&quot;ט
ד'תתקס&quot;ח
ד'תתקס&quot;ז
ד'תתקס&quot;ו
ד'תתקס&quot;ה
ד'תתקס&quot;ד
ד'תתקס&quot;ג
ד'תתקס&quot;ב
ד'תתקס&quot;א
ד'תתק&quot;ס
ד'תתקנ&quot;ט
תקופת המעבר ביוון
תקופת המעבר ביוון או תקופת החושך היא תקופה בת כ-400 שנה בתולדות יוון העתיקה, שראשיתה במשבר תקופת הברונזה המאוחרת במאה ה-12 לפנה"ס וסופה במאה ה-8 לפנה"ס. תקופת המעבר התאפיינה בשפל של היצירה התרבותית והאמנותית ביוון, באורח חיים פרימיטיבי, בחוסר סימנים המעידים על ידיעת קרוא וכתוב, ובחוסר עדויות לאדריכלות בת התקופה ומפעלי בנייה ציבוריים.
המציאות החברתית בתקופה זאת, כפי שמשתקפת מיצירותיו של הומרוס, היא של חברה פטריארכלית, ללא מרכזים עירוניים, המפוזרת בכפרים ובנחלות משפחתיות, ומחולקת ליחידות בסיסיות של משפחות, בתי אב ושבטים.
שם התקופה נובע מכך שהיא נחשבת כתקופת מעבר בין התקופה המיקנית של יוון העתיקה (המאה ה-17 עד המאה ה-12 לפנה"ס), לבין תקופת יוון הארכאית (המאה ה-8 עד ה-5 לפנה"ס) שבה התעצב העולם היווני כפי שמוכר בעולם המודרני, ובה נטעו יסודות התרבות היוונית. המקורות בשפה האנגלית נוטים להשתמש בביטוי "ימי החשיכה של יוון" (Greek Dark Ages) או "ימי הביניים של יוון" כהשוואה להיסטוריה המאוחרת יותר של אירופה, וכהקבלה לימי הביניים.
אגם אייסי
אגם אֶיָיסי (Eyasi) הוא אגם מלוח בצפון טנזניה. האגם הוא חלק מהבקע הסורי-אפריקני והוא שוכן דרומית למכתש נגורונגורו ולפארק הלאומי סרנגטי, ומערבית לארושה. לאגם, ששטחו כ-1,050 קמ"ר, צורה מלבנית - אורכו 72 ק"מ ורוחבו 16 ק"מ. גובהו 1,030 מטר מעל פני הים.
מקור המים העיקרי של האגם הוא נהר סיבּיטי, הנשפך אליו בדרום מערב, אך מפלס המים בו תלוי מאוד בכמות הגשמים שיורדים באזור, והוא משתנה תדיר. גם בעונות גשומות במיוחד, המים באגם רדודים.
האגם מהווה בית גידול לשקנאים, פלמינגואים וחסידות. בסמוך לאגם חיים בני ההדזה, שבט קטן של ציידים-לקטים.
ארבידאס מסיג'אוסקאס
ריקארדו זנלה
ריקארדו זנלה (איטלקית Riccardo Zanella; 1875 - 30 במרץ 1959) היה נשיא מדינת פיומה החופשית שהתקיימה בעיר רייקה, כיום בקרואטיה, מ-1920 ועד שאיטליה השתלטה עליה ב-3 במרץ 1922.
הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי ב-1905 והחל לקדם את רעיון עצמאותה של העיר. ב-12 בנובמבר 1920, נחתם הסכם רפאלו (1920) שייעד את רייקה להיות מדינה חופשית כפי שהציע נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. בבחירות שנערכו ב-1921 נבחר זנלה לנשיא המדינה והחל לכהן בתפקידו ב-5 באוקטובר 1921. הוא נשא בתפקיד משך חמישה חודשים בלבד, ולאחר שהודח יצא לגלות. שנתיים לאחר מכן סופחה העיר לאיטליה באופן רשמי.
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה דרש זנלה להקים את מדינת פיומה החופשית שוב אך הוא לא זכה לתמיכה, ולאחר שהעיר שוחררה על ידי הצבא היוגוסלבי ב-3 במאי 1945 היא סופחה ליוגוסלביה.
רובע האקני
רובע האקני של העיר לונדון
רובע האקני של לונדון
רובע לונדון של האקני
רובע ניוהאם
רובע ניוהאם של העיר לונדון
רובע ניוהאם של לונדון
רובע לונדון של ניוהאם
הסכם רומא (1924)
הסכם רומא היה הסכם שנחתם ברומא ביום 27 בינואר 1924 בין איטליה לבין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. ההסכם ביטל את החלטת הסכם רפאלו מ-1920 שמכוחו הוקמה בעיר פיומה (כיום רייקה בקרואטיה), ישות לאומית עצמאית בשם "מדינת פיומה החופשית". ההסכם קבע כי העיר תחולק כך שרובה ימסר לשליטת איטליה, בעוד שרובע סושאק (Sušak) שבמזרחה ימסר לשליטת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. עם זאת ההסכם קבע כי רשויות הנמל של שתי הערים יישארו מאוחדות.
אלון אוליארצ'יק
ממלכת ג'אנג'ארו
ג'אנג'ארו (ידועה גם בשם יאמה) הייתה ממלכה קטנטנה בדרום אתיופיה. הייתה ממוקמת בין נהר האומו ובין נהר הגילגאל גיב, ממערבה גבלה בממלכת ג'ימה ובדרומה בממלכת גארו. שלושה הרים גבוהים ממוקמים בממלכה זו הר בור אמה, הר אזולו והר טובה, ובכך אפשר לזהות את מיקומה של הממלכה הקדומה.
אף על פי שהייתה אחת מהממלכות של הסידמאים, עד כיבושה על ידי אתיופיה ב-1894 לא הייתה ידועה והייתה מבודדת משכנייה. האירופאים הראשונים הגיעו לממלכה זו רק בשנת 1614 רק אחרי 1850 האזור היה ידוע יותר לזרים מחוץ לממלכה. כמה מהאנשים אשר ביקרו את הממלכה מתארים את תושבייה במילים "המהגים שלהם כלכך ברברים ומוזרים ביותר".
היסטוריה.
ג'אנג'ארו מוזכרת לראשונה בשיר ניצחון של הקיסר יסחק הראשון. המלכים הראשונים של ג'אנג'ארו היו שייכים לשושלת האלמאם גאמה, שגורשו על ידי שבט מווה, שעל פי המסורת הגיעו מהצפון.
ב-1844 לוחמים של ממלכת ג'ימה הביסו את צבא ג'אנג'ארו, והמלך של ג'אנג'ארו נלקח כאסיר. הוא זכה לחופש רק ב-1847 והמשיך את מאבקו כנגד שכינו.