סופות מקומיות ומרוחקות עלולות לגרום לשיטפון בזק מסוכן בקניונים חריצים, ומטיילים לא אמורים להיכנס אליהם אם יש סימן לגשם בסביבה. ברבים מהקניונים החריצים יציאה בטוחה אפשרית רק אחרי קילומטרים רבים.
ב-12 באוגוסט 1997 נהרגו אחד עשר תיירים, כולל שבעה מצרפת, אחד מבריטניה, אחד משוודיה ושניים מארצות הברית בשיטפון בזק בחלק התחתון של קניון אנטילופ. מעט מאוד גשם ירד באתר באותו יום, אבל בסופת רעמים מוקדמת יותר ירדה כמות גשם גדולה באגן הניקוז של הקניון, כ-11 קילומטרים במעלה הזרם. הניצול היחיד מהשיטפון היה מדריך הטיול פרנסיסקו "פונצ'ו" קווינטנה שעבר קודם לאירוע הדרכה בהתמודדות עם מי שיטפון. באותה תקופה הייתה מערכת הסולמות מורכבת מסולמות עץ חובבניים שנסחפו במי השיטפון. מאז הותקנה מערכת סולמות המוברגת לסלע, ורשתות הותקנו בקצה העליון של הקניון, ובדוכן התשלום בכניסה הותקנה מערכת צפירת אזהרה.
בספטמבר 2015 נלכדה קבוצה של שבעה מטיילים בשיטפון בקניון קיהול (Keyhole Canyon), קניון חריץ בפארק הלאומי ציון. בשיטפון הבזק נספו כל שבעת חברי הקבוצה, ששרידיהם אותרו לאחר חיפוש שארך כמה ימים.
מחלבות גד
מחלבות גד הוא שמה של מחלבה השוכנת בבת ים ומייצרת גבינות, יוגורט ומעדני חלב.
היסטוריה.
המחלבה הוקמה בשנת 1980 בראשון לציון על ידי עזרא גד כהן, כהמשך לפעילות בתחום זה שהחלה על ידי סבו, עזרא כהן, בתחילת המאה העשרים בטורקיה, נמשכה עם עליית הסב לארץ ישראל, והתפתחה למחלבה בשוק לוינסקי בשם "מחלבת הכהנים". בשנת 2018 היו מכירות המחלבה 4.2% משוק החלב בישראל, והיא המחלבה הרביעית בגודלה בישראל, אם כי בפער ניכר משלוש מתחרותיה הגדולות ממנה. בניגוד למתחרות אלה, "מחלבות גד" אינה מייצרת חלב וגבינות בסיסיות כגון גבינת קוטג', ומתמקדת במוצרים יקרים יותר.
ביוני 2016 רכשה קרן "גרין לנטרן" 49% מהבעלות במחלבה, לפי שווי של כ-300 מיליון ש"ח. יתר 51 האחוזים נותרו בידי עזרא גד כהן, שהמשיך להיות מנכ"ל החברה. בהמשך הפך כהן ליו"ר פעיל. בסוף 2018 רכשה חברת דיסקונט קפיטל, זרוע ההשקעות של בנק דיסקונט, 20% מהמחלבה מידי "גרין לנטרן".
אלמז מנגיסטו
אלמז מנגיסטו (נולדה ב-25 ביולי 1993) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת כמגישת חדשות, מבזקנית, כתבת משפטים ולעיתים מגישה את התוכנית "שלוש" בחברת החדשות של קשת 12.
ביוגרפיה.
מנגיסטו נולדה באתיופיה ולה שישה אחים. היא עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1996. תחילה התיישבה המשפחה באתר קראוונים בחיפה, ולאחר מכן עברה למעלה אדומים.
מנגיסטו שירתה בגלי צה"ל ככתבת ומפיקה.
לאחר מכן החלה לעבוד כתחקירנית במהדורת החדשות "שישי" בערוץ עשר.
בהמשך החלה לשמש ככתבת בערוץ, ושימשה כמבזקנית ומנחת משדרים מיוחדים בחדשות 13.
מאז אוקטובר 2017 לומדת משפטים בקריה האקדמית אונו.
בדצמבר 2020 עברה לחברת החדשות של קשת 12 ככתבת משפט, מבזקנית ולעיתים מגישה את התוכנית "שלוש".
ב-2021 הנחתה לצד דני דויטש את טקס פרסי ישראל, ששודר בכאן 11.
ב-2022 הנחתה יחד עם הילה קורח את טקס הדלקת המשואות ה-74.
פסדובלה
קורידורס מלח פלפל
אורורה גאלי
אורורה גאלי (באיטלקית: Aurora Galli; נולדה ב-13 בדצמבר 1996) היא כדורגלנית איטלקייה, המשחקת בעמדת הקשר ביובנטוס ובנבחרת איטליה.
קריירה בינלאומית.
היא לקחה חלק ביורו 2017 ובמונדיאל 2019, שבו הבקיעה שלושה שערים: צמד במחזור השני של שלב הבתים נגד נבחרת ג'מייקה, ושער בשלב שמינית הגמר נגד נבחרת סין.
תארים.
טורס
יובנטוס
ברן (דמות)
ברן בנם של ברהיר ואמלדיר, הוא מהדמויות המרכזיות ביותר בלגנדריום של טולקין. חי ברבע האחרון של העידן הראשון. ברן הוא בן האדם היחיד בלגנדריום שחזר מהמוות. פשר שמו, נועז. כונה גם קמלוסט (ריק-יד) וארכמיון (בעל היד האחת). על מצבתו של טולקין נכתב 'ברן', כפי שעל מצבתה של אשתו אידית נכתב 'לותין', שמה של אהבתו הגדולה של ברן.
ביוגרפיה.
ברן נולד בשנת 432 לעידן הראשון, לברהיר בן ברגור ולאמלדיר בת ברן, שניהם צאצאים לבאור, מנהיג הראשון מבתי האדם שחצו את ההרים הכחולים לבלריאנד בעידן הראשון. הם התגוררו ברמות דורתוניון שבצפון בלריאנד. בשנת 455 לעידן הראשון החל מלקור את קרב להבת הפתע – הדגור ברגולך, בו נפרץ המצור של העלפים על אנגבנד. בקרב הזה הובסו העלפים ובני האדם שלצידם ורבים מהם נהרגו, אך ברהיר, אבי ברן, הציל את חייו של פינרוד פלגונד מלך נרגותרונד. כאות תודה נשבע לו הלה שבועת ידידות נצחית ונתן לו את טבעתו, שנקראה מאז, טבעת ברהיר.
אחרי הברגולך, הפך ארד גלן, המישור הירוק, שצפונית מדורתוניון, לאנפאוגלית, האבק הפעור, שאיש לא התגורר בו מאז, מלבד סאורון לזמן מה, ויערות דורתוניון הפכו לטאור נו פוין – היער בכסות הלילה. דורתוניון גם היא התרוקנה מיושביה. אמלדיר, אמו של ברן, לקחה אתה את הניצולים דרומה ליער ברתיל. אך ברהיר עצמו, עם שנים עשר מלווים, כולל ברן בנו, נשארו בדורתוניון, בה חיו מעתה חיי פורעי חוק ומלחמה תמידית באורקים.
התנגדותם הנמרצת והמתמשכת לא נעלמה ממלקור, ששם פרס על ראשם. לכן, סאורון, ראש משרתיו, הפיל בפח את גורלים, אחד מבני לווייתו של ברהיר. גורלים, אחרי התעמרויות ועינויי נפש של סאורון, גילה את מחבואם של ברהיר וחבורתו. סאורון הרג את גורליים, ושלח אל המחבוא אורקים. כך מתו ברהיר וכל בני לווייתו, מלבד ברן, שאותו זמן היה בציד.
באותו לילה הופיע גורלים בחלומו של ברן וסיפר לו על בגידתו. ברן חזר מיד לביתו, שם גילה כי איחר את המועד. הוא נפנה לרדוף אחרי האורקים בטירוף, מצאם, ולקח לו בחזרה את טבעת ברהיר אביו, שהייתה עדיין על אצבעו הגדומה של אביו, מונפת לראווה בידי אורק. אחרי זה נשאר ברן לבדו ארבע שנים בדורתוניון, המשיך את חיי פורע החוק שהתחיל בהם עם אביו, ביחידות. הוא התיידד עם כל חיות השדה והציפורים, ושמע מעשיו היה לזרא באוזני מלקור, שהגדיל את הפרס על ראשו, שהיה עתה גבוה כשל הפרס על ראשו של פינגון, המלך העליון של הנולדור.
שנים אלו היו שנים של ייאוש ובדידות לברן. לכן לא ירא ברן את המוות. רק את השבי. מכאן אומץ הלב והגבורה הבלתי רגילים שלו במשך ארבע השנים האלו. אותה תקופה הוא חדל לאכול בשר, והיה הורג רק משרתים של מלקור. אך בסופו של דבר, מלקור הצר את צעדיו עד כדי כך שהוא היה מוכרח לנטוש את דורתוניון. הוא העפיל את ארד גורגורות, הרי המגור שמדרום לדורתוניון. משם ראה במרחק, בדרום, את דוריאת, לשם החליט לשים פעמיו.
מסעו של ברן לדוריאת היה אחד המעללים הגדולים ביותר שלו, אפילו שהוא מעולם לא דיבר עליו. הוא ירד את ארד גורגורות, חצה את עמק נן-דונגורתב, עמק המוות הנורא, שהיה משכנן של עכבישות מפלצתיות, צאצאיותיה של אונגולינט, והגיע לגבולותיה הצפוניים של דוריאת, העתיקה בממלכות העלפים בבלריאנד, שמלכו בה תינגול ומלין המיא.
בגלל הגורל שיועד לו, הצליח ברן לחצות את מחגורת מלין, שמנעה מכל מי שלא היה מידידי תינגול לחצות. ובאותה תקופה תינגול לא הכיר ולא ידע כלום על בני האדם, מלבד שמועות. ביערות דוריאת פגש ברן את לותין, בתם של תינגול ומלין, שכונתה 'היפה מכל ילדי אילובטר'. הוא התאהב בה ונתן לה את השם טינוביאל – זמיר. תקופה ארוכה היו השניים ביחד ביערות, עד שדירון, מבני ביתו של תינגול, שאהב אף הוא את לותין, סיפר למלך על ברן. תינגול, שאהב את בתו יותר מכל, ושאפילו נסיך עלפים היה מבחינתו זיווג פחות לבתו, זעם על כך. הוא דרש מלותין לשוב לביתו, היכלי מנגרות.
לאחר שהבטיח לה תינגול שלא יהרוג את ברן באו שניהם למנגרות. שם הודיע ברן לתינגול שהוא מבקש את ידה של בתו. תינגול, שלא יכול להרוג אותו, אך בשום פנים לא התכוון לתת לברן את בתו לאשה, אמר לברן שהוא מסכים לתת לו את יד לותין, בתנאי שברן יתן לו קודם אחד מהסילמרילים שבכתרו של מלקור.
ברן נענה להצעתו של תינגול. הוא יצא מדוריאת לנרגותרונד, ממלכתו של פינרוד, שעוד חב טובה לאביו שהציל אותו בדגור ברגולך. פינרוד, אחרי ששמע את סיפורו של ברן, החליט להצטרף אליו, עם עשרה מנאמני אנשיו. את נרגותרונד השאיר לאחיו אורודרת, אולם בעלי ההשפעה הגדולים בה היו עתה קלגורם וקורופין, בני פאנור, כי אנשי נרגותרונד כעסו על פינרוד שנטש אותם.
יחד הם עלו צפונה עם נהג הנרוג, עד שהגיעו לאתל יברין. משם פנו צפונה ומזרחה עם ארד ו'תרין, הרי הצל, עד שהגיעו לטול-אין-גאורהות, אי זאבי האדם, שם שלט סאורון. אפילו שבכשפיו של פינרוד, היו התריסר מחופשים לאורקים שפגשו לפני כן והרגו, סאורון ראה אותם עוברים תחת מצודתו צפונה וחשד בהם. כי האורקים שנשאו בשורות לאנגבנד, נהגו לעצור אצלו בדרכם. סאורון הצליח לחשוף אותם, כך שלא נראו יותר אורקים, אך לא הצליח לחשוף את זהויותיהם. כך לא ידע סאורון מי הם שבוייו. ברן וחבורתו הושמו בצינוק. ואחד אחד מבני החבורה נהרגו על ידי זאבי אדם שהיו באים לטרוף אותם מפעם לפעם. בסוף נשארו רק פינרוד וברן לבדם. כאשר בא זאב אדם לטרוף שוב אחד מהם, הצליח פינרוד לנתץ את כבליו ולהרוג את הזאב, אך מת בעצמו.