עם הירושה שלו, ג'ייסון בוחר לבנות בית חולים, הנקרא "הבית של אמילי" (על שם אמילי), לחולים עם מחלות קטלניות ובני משפחותיהם, הכולל גם כנסייה (בידיעה שאמילי הייתה לעיתים קרובות בבית התפילה בבית החולים). אבל אז לפני שהבניין מתחיל, אמילי נפטרה. לאחר הנחת אבן הפינה ל"הבית של אמילי", הוא הוחזר למשרד עורכי הדין לפגישה נוספת. הוא עלה על הציפיות של סבו המת, ומקבל "מתנה" אחת סופית של סכום המעל 2,000,000,000$, כתגמול לא רק עבור השלמת המשימות, אלא גם על השימוש ב-100,000,000$ כדי לעזור לאחרים.
The Man and The Journey Tour
סיבוב ההופעות The Man and The Journey, היה סיבוב הופעות לא רשמי של להקת פינק פלויד שהתרחש בעיקר באנגליה במהלכו נוגנה המוזיקה הקונספטואלית שנקראה "The Man and The Journey" (בתרגום חופשי: האדם והמסע), כשני חלקים נפרדים שמהווים מעין אלבום כפול אשר כל אחד מחלקיו מתקשר לקודמו בתכנים. "The Man", מתייחס לייצוג של יום בחייו של אדם ו-"The Journey" מתייחס למסעו של האדם במשך חייו. ההופעה כללה חומרים מרוב האלבומים של הלהקה, וכמו כן חומרים חדשים אותם פיתחה באותה תקופה. סיבוב ההופעות התחיל ב-14 באפריל 1969 והסתיים ב-17 בספטמבר 1969. במהלך הסיבוב, הקליטו פינק פלויד חלק מהשירים מרשימת השירים שנוגנה בהופעות במסגרת העבודה על אלבומם השלישי More שיצא ביולי 1969, והיה הפסקול של סרט צרפתי באותו השם. בסוף הסיבוב, הקליטה הלהקה את רוב השירים שנותרו מרשימת השירים שלהם לאלבומם הרביעי Ummagumma שיצא באוקטובר של אותה שנה.
סיבוב ההופעות, המשיך את שינוי הגישה המוזיקלית של הלהקה, שהתחיל להתבטא עוד בסיבוב ההופעות הקודם שלהם Pink Floyd World Tour, ממוזיקת אוונגרד פסיכדלית שמבוטאת בשירים קצרים של 4 דקות בממוצע, לעבר מבנה שירים ארוכים יותר המשלבים קטעי סולו מורכבים. כמו כן, המשיכה הלהקה להתנסות בשינוי שמות שיריהם והמשך גיבושן של יצירות מוקדמות יותר, לעבר הסגנון החדש אותו החלו לעצב. כמו כן, במהלך סיבוב הופעות זה, הלהקה העמיקה את התעסקותה בעיצוב חוויית ההופעה, דוגמת מהלך השיר "Afternoon" בו הוגש תה לנגנים, על גבי שולחן שהוצב במהלך ההופעה.
רשימת השירים.
שני חלקי ההופעה הורכבו מרשימות השירים הבאות:
The Man.
החלק הראשון מייצג יום בחייו של אדם. בהתאם למוטיב זה, שונו שמותיהם של שירי הלהקה:
The Journey.
החלק השני של ההופעה, מתמודד עם המסע של חיי אדם. בדומה לחלק הקודם של ההופעה, שונו שמותיהם של שירי הלהקה:
טריו (הרכב נגנים)
סופי נליס
מארי-סופי נליס (באנגלית: Marie-Sophie Nélisse; נולדה ב-27 במרץ 2000) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית, זוכת פרס ג'יני, הידועה בעיקר בשל השתתפותה בסרטים "מר לאזאר" "גנבת הספרים" "פעם בלש, תמיד בלש" ובזכות גילום דמותה המתבגרת של שאונה בסדרת הטלוויזיה "הצהובות"
ביוגרפיה.
נליס נולדה בווינדזור, אונטריו, קנדה, שם גרה עד גיל 4, אז היגרה עם משפחתה למונטריאול, קוויבק.. היא ממוצא צרפתי-קנדי. אמה, פאולין בלהומור, עזבה את עבודתה כמורה בשנת 2013 כדי לשמש כמנהלת אישית הן עבור סופי והן עבור אחותה הצעירה, השחקנית איזבל נליס נליס שולטת בשפה הצרפתית ובשפה האנגלית כאחד.
קריירה.
בגיל 7 החלה נליס להשתתף בפרסומות מסחריות. הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בשנת 2011 בסרט "מר לאזאר", בו גילמה את התלמידה אליס. על תפקידה זה זכתה בפרס ג'יני לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס ז'וטרה, ובנוסף הייתה מועמדת ל"פרס האמן הצעיר" בקטגוריית "השחקנית הצעירה המובילה הטובה ביותר בסרט עלילתי בינלאומי". נליס השתתפה גם בסרט "אסימסק" (Ésimésac) ובסיטקום הקנדי דובר צרפתית "כאן גרים בכיף" (Les Parents).
בשנת 2013 גילמה את ליזל ממינגר בעיבוד הקולנועי של הרומן רב המכר גנבת הספרים.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי לצד קתי בייטס וגלן קלוז בסרט "גילי הופקינס הגדולה", הסרט מבוסס על ספר באותו שם משנת 2005 מאת קתרין פטרסון.
בשנת 2016 כיכבה לצד אחותה בסרט האימה והפנטזיה "Wait Till Helen Comes", המבוסס על הרומן באותו שם שיצא ב-1986 מאת הסופרת האמריקאית מרי דאונינג האן.
בשנת 2019 שיחקה לצד נומי ראפאס בתפקיד הראשי של זואי טאנר בסרט מותחן והפעולה "הגנה צמודה" אשר הופץ על ידי נטפליקס. באותה שנה כיכבה בסרט האימה "47 מטר 2"; המשך ישיר לסרט "47 מטר" משנת 2016.
בשנת 2020 כיכבה לצדו של אדם ברודי בסרט "פעם בלש, תמיד בלש".
סמרנבורג
סמרנבורג (בהולנדית: Smeerenburg) הוא יישוב נטוש השוכן על האי אמסטרדמויה (Amsterdamøya – "האי אמסטרדם") אשר מצפון-מערב לאי שפיצברגן שבסבאלברד שבנורווגיה. היישוב הוקם על ידי ציידי לווייתנים דנים והולנדים ב-1619 והוא אחד מהיישובים הצפוניים ביותר באירופה.
היסטוריה.
סמרנבורג היה מרכזו של צייד הלווייתנים בצפון בראשיתו. משמעות השם היא "עיר שומן הלווייתנים". המקום יושב לראשונה על ידי ההולנדים ב-1614, כאשר ספינות של חברת הסחר הצפונית של אמסטרדם (Noordsche Compagnie) הקימה תחנת ציד לווייתנים זמנית ובמקום נבנו אוהלים עשויים מקנבס ותנורים ארעיים. ב-1615, 1616 ו-1618 הגיעו ההולנדים שוב למקום. ב-1619 נשלחה לשפיצברגן ספינה בהדחק של 500 טונות עמוסה בעצים וחומרים אחרים. האוהלים והתנורים הארעיים הוחלפו במבני עץ ובקדרות נחושת.
בשנתו הראשונה אוכלס היישוב רק על ידי דנים והולנדים. בשנים 1619 ו-1620 נשלחו ספינות דניות למקום על ידי סוחרים מקופנהגן ובשנים 1621 ו-1622 ניתנה חסות מלכותית למקום. ב-1623 נשלחו שתי ספינות בסקיות שהועסקו על ידי הדנים לסמרנבורג והחלו לקחת ציוד ציד לווייתנים מבקתותיהם של הדנים עד שגורשו משם על ידי ההולנדים. ב-1625 כאשר חזרו הבסקים למקום, ניזוקה תחנת הציד שלהם עקב פעולתם של ההולנדים והאנגלים שנה קודם לכן. לאחר מכן גורשו הדנים מהמקום על ידי ההולנדים.
בשיא פעילתו, בשנות השלושים של המאה ה-17, היו ביישוב 16-17 מבנים, כולל "מבצר" במרכזו שנבנה עוד לפני 1631 כדי להתריע מפני פולשים, בעיקר דנים. השבילים בין המבנים רוצפו באבן עם תעלות ניקוז שאפשר לעוברים בהם ללכת בדרך יבשה. במקום נבנו תנורים בחזיתות המבנים. באותה תקופה התגוררו במקום כ-200 איש שעסקו בהפקת שמן משומן הלווייתנים, בחיתוך השומן ובייצור חביות לאגירת השמן.
בעקבות הריסת התחנה ההולנדית באי יאן מאיין על ידי הבסקים שפעלו בשליחות הדנים ב-1632, שלחו ההולנדים קבוצה של שבעה אנשים שישהו בסמרנבורג בחורף של 1633-1634. כולם מצאו את מותם. התדרדרותו של היישוב החלה בשנות הארבעים, אך עדיין קיים אזכור למקום משנת 1657. בערך בשנת 1660, עם המעבר לייצור השמן משומן הלווייתנים עם החזרה לנמל המוצא, ועם הרחבת צייד הלווייתנים לשטחי האוקיינוס, ננטש היישוב.
ב-1973 הוכרזו חורבותיה של סמרנבורג כחלק מהפארק הלאומי של צפון-מערב שפיצברגן.
סלמנקה (פירושונים)
סנטה קרוז דה פלורס
בורי ראם
בורי ראם או בוריראם (בתאית: บุรีรัมย์) היא בירת מחוז בורי ראם שבאזור איסאן. אוכלוסיית העיר בשנת 2012 הייתה 27,862 כאשר רוב אוכלוסייתה נשים. בעיר פועלים נמל תעופה, תחנות רכבת ואוטובוס.
היסטוריה.
לפני כמעט 1,000 שנה שלטה באזור בורי ראם האימפריה החמרית. בפארק ההיסטורי פאנום רונג נמצא הר געש לא פעיל ומבצר אשר נבנה על ידם. על פי כתובות שנמצאו, שליט בורי ראם הכיר בהגמוניה של קיסר האימפריה החמרית. בבנגקוק בתקופה המוקדמת, בתחילת המאה ה-19, העיר נקראה במקור מואנג פיי. העיר הייתה תחת שלטון תאילנדי. לאחר רפורמות מנהליות בסוף המאה ה -19, בורי ראם סופחה לתאילנד.
גאוגרפיה.
בורי ראם סמוכה לגבול קמבודיה. מחוז בוריראם ממוקם באזור הצפון מזרחי של תאילנד, הידוע בשם איסאן. העיר בורי ראם ממוקמת בקצה הדרומי של מישור קהוראט, שמוצף בעונה החמה ויבש מאוד בעונת הגשמים. המרחק לבירה בנגקוק הוא 400 קילומטר.
חינוך.
פועלים בעיר גני ילדים, בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים כגון בית ספר מריה אנוסורן, אוניברסיטאות ובתי ספר בודהיסטים.
קמיל סטוך
קמיל ויקטור סטוך (בפולנית: Kamil Wiktor Stoch; נולד ב-25 במאי 1987 בזאקופנה) הוא קופץ סקי פולני. הוא פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (סוצ'י 2014 ופיונגצ'אנג 2018) מקפיצה מגבעה גבוהה, בעל 3 מדליות זהב משתי אולימפיאדות חורף. ואלוף העולם (2013). במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-39 ניצחונות במסגרת סבב גביע העולם.
דוד גינצבורג (ברון)
אתנוגרף
דוד בן נפתלי גינצבורג
323 ברוסיה
מתאו רנצי
מָתֶּאוֹ רֶנצִי (באיטלקית: Matteo Renzi; נולד ב-11 בינואר 1975) הוא פוליטיקאי ומדינאי איטלקי שכיהן כראש ממשלת איטליה בשנים 2014–2016. לשעבר ראש עיריית פירנצה והמזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית, מפלגת השמאל - מרכז הגדולה באיטליה. מכנים אותו לעיתים בתואר "טוני בלייר האיטלקי". ב-5 בדצמבר 2016, לאחר שנחל תבוסה במשאל העם שנערך במדינה, הודיע רנצי על התפטרותו. לאחר התפטרותו המשיך להנהיג את המפלגה הדמוקרטית עד 2018.
קורות חיים.
ראשית חייו וקריירה פוליטית מוקדמת.
מתאו רנצי נולד בפירנצה בשנת 1975 כילד השני, מתוך ארבעה ילדים, לטיציאנו רנצי, מי שהיה חבר מועצת רינייאנו סול'ארנו () בין השנים 1985 ל-1990 מטעם המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, וללאורה בובולי, וגדל ברינייאנו סול'ארנו.
למד בבית ספר תיכון בפירנצה, וכמו כן השלים לימודי משפטים באוניברסיטת פירנצה ב-1999.
רנצי הצטרף למפלגת העם האיטלקית ב-1996 והיה למזכיר המפלגה בפירנצה ב-1999. לאחר מכן נבחר לנשיא מחוז פירנצה ב-2004 לאחר שגרף 59% מהקולות בבחירות המחוזיות.