במקרים של טראומה גופנית, דימום מאסיבי פוגע ביעילות הובלת החמצן, מה שמוביל לירידה בטמפרטורת הגוף (היפותרמיה), שעלולה לגרום לפגיעה במנגנון קרישת הדם ובכך להגביר את הדימום. בגלל הפגיעה במחזור הובלת החומרים בדם, הגוף נכנס למצב של הלם, ונאלץ לשרוף גלוקוז כדי לקבל אנרגיה. בתהליך שריפת הגלוקוז משתחררת חומצה לקטית המגדילה את חומציות הפלזמה בדם. החומציות היתרה פוגעת בתאים שונים, בהם בתאי שריר הלב, מה ששוב פוגע ביעילות מחזור הדם, וחוזר חלילה.
כנסיית סנט אואן
כנסיית מנזר סנט אואן ברואן (בצרפתית: Abbatiale Saint-Ouen de Rouen) היא כנסייה גותית ומונומנט לאומי ברואן שבצרפת. היא מפורסמת בגודלה הרב, בהיותה דוגמה מצוינת לאדריכלות גותית ובעוגב המפורסם של קאבייה-קול.
היסטוריה.
המנזר (שנקרא בעבר abbaye de Saint-Ouen) היה אחד המנזרים הבנדיקטיניים החשובים והחזקים ביותר בנורמנדי. עבודות על הכנסייה הנוכחית החלו ב-1318, אך עוכבו בשל מלחמת מאה השנים, והעבודה הסתיימה רק במאה ה-15 בסגנון גותי Rayonnant. המנזר נבזז ב-1562. ב-1800 עבר בית העירייה לשכון במבנה מגורי הנזירים הישן. החזית הלא גמורה הושלמה בשנים 1846–1851 עם זוג צריחים מחודדים במרקם תחרה.
אדריכלות.
אורכה של הכנסייה 137 מטר וגובה קמרונות הספינה הראשית 33 מטר. יש לה גם "מגדל-מנורה", שדרך חלונותיו חודר אור ומציף את פנים הכנסייה. מגדל המנורה בנוי כמתומן מעל מקום המצלב ומתנשא לגובה 115 מטרים.
בכנסייה חלונות זכוכית לבנה, רובם מהמאה ה-14, ולצד פאנלים לבנים של זכוכית נקייה וקפואה כוללים גם ויטראז'ים. למרות שרוב הכנסייה והויטראז'ים הם בסגנון גותי קורן (Rayonnant), חלונות הרוזטה הם מאוחרים יותר ומעוצבים בסגנון גותי לוהב (Flamboyant).
החזית, שעיצב אנרי גרגואר, עברה שיפוץ ושיקום בשנים 1846–1851.
הגן.
גן המנזר הישן נקרא כיום "גן בית העירייה". בין השאר ניתן לראות בו, ליד "שער המרמוזטים", העתק של אבני יילין, שניתנו לעיר במתנה מדנמרק ב-1911, לציון יובל האלף לדוכסות נורמנדיה. לא רחוק משם, פסל אבן מאת ארסן לטלייה של הוויקינג רולו מנורמנדי, מייסד דוכסות נורמנדיה, ופסל-ראש מארד של המשורר הבלגי הסימבוליסט אמיל ורהארן, שנפל תחת גלגלי רכבת ברואן ב-1916. מצפון לכנסיית המנזר ישנה בריכה המעוטרת בפסל של אלכסנדר סכונוורק, המתאר את חטיפתה של הנסיכה דיאנירה בידי הקנטאור נסוס.
העוגב.
העוגב של קאבייה-קול נבנה ב-1890, והוא שחזור של העוגב של קרספן קרלייה משנת 1630, בתיבה המקורית שלו. עוגב זה שרד מאז ללא שינויים משמעותיים ונחשב לאחד העוגבים החשובים בצרפת. נגן העוגב שארל-מארי וידור (Charles-Marie Widor), שאמר על הכלי בעל ארבע המקלדות ו-64 הרגיסטרים כי הוא "מיכלאנג'לו של העוגב", הקדיש לו את "הסימפוניה הגותית" מס' 9 פרי עטו.
תלמוד שטיינזלץ
תלמוד שטיינזלץ (או: תלמוד אבן ישראל) הוא מהדורה של התלמוד הבבלי בעריכת הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ). התלמוד במהדורה זו מנוקד, מפוסק, מחולק לפסקאות, ובנוסף לפירושים המקובלים (רש"י ותוספות) נכללים בו תרגום של התלמוד מארמית לעברית בתוספת מבואות, הסברים קלים, סיכומים, ביוגרפיות של חכמי התלמוד, תרשימים, תמונות ועוד. כל אלה מקלים על הלומד בן זמננו בגישתו לתלמוד. למהדורת התלמוד הבבלי נוספה מהדורה של מסכת פאה ומסכת שקלים מהתלמוד הירושלמי.
מבנה המהדורה.
הדפים בתלמוד שטיינזלץ מתבססים על החלוקה המקובלת של התלמוד, אך המקום הנדרש לניקוד ולפירוש הנוסף הביאו לפיצולו של כל עמוד לשני עמודים. בנוסף לכך, פירוש התוספות מודפס בגופן רגיל, ולא בכתב רש"י. התלמוד מודפס בשני גדלים, שתוכנם זהה, והם נבדלים רק בגודל הגופנים. כריכת הספר ושערי המסכתות עוצבו על ידי האמן בצלאל שץ.
בנוסף יצאה לאור מהדורת שטיינזלץ-וילנא, שבה מופיע עמוד של ש"ס וילנא (בצורתו המקובלת, ללא ניקוד וללא פיסוק) ולצדו עמוד עם הפירוש של הרב אבן ישראל (שטיינזלץ).
הוצאה לאור והשפעה.
התלמוד יוצא לאור בהוצאת "המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים" שאותו הקים הרב אבן ישראל (שטיינזלץ) בשנת 1965. בשנת 1967 יצא לאור הכרך הראשון, מסכת ברכות, שהתקבל בהתלהבות אך גם בביקורת. ההוצאה לאור נעשתה בהדרגה, כרך אחר כרך, והסתיימה בשנת ה'תשע"א 2010. במסגרת ההוצאה לאור, יצאו 44 כרכים, הכוללים את כל מסכתות התלמוד הבבלי; וכן מסכת פאה מהתלמוד הירושלמי. בשנת ה'תשע"ד 2013, יצא לאור פירוש על מסכת שקלים מהתלמוד הירושלמי. בשנת 2004 יצאה לאור גרסה ממוחשבת של תלמוד שטיינזלץ על גבי סדרה של תקליטורים (בפורמט PDF).
מסכת ברכות של תלמוד שטיינזלץ נכללה בתחילת 2008, כנציגה של התלמוד הבבלי, בסדרת "עם הספר" של הוצאת ידיעות אחרונות.
בשנת 2010 עברה הוצאתו לאור של תלמוד שטיינזלץ בגרסאותיו השונות להוצאת קורן. במהלך השנים תורגמו המהדורות המפורשות לשפות רבות, מהלך שהואץ עם החלפת ההוצאה לאור. בין השפות שאליהן תורגם תלמוד שטיינזלץ: אנגלית, צרפתית, יפנית, קוריאנית ועוד.
הביאור קידם את לימוד התורה לנשים.
התייחסות הרבנים למהדורת שטיינזלץ.
על פי עדותו של הרב אבן-ישראל, את הרעיון וההדרכה לצורת הדפסת תלמוד שטיינזלץ קיבל מהרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד.
למהדורת שטיינזלץ הסכמות מגדולי הרבנים, ובהם הרב משה פיינשטיין הרב עובדיה יוסף, האדמו"ר מצאנז, האדמו"ר מגור, האדמו"ר מערלוי, הרב מאיר מאזוז, הרב זלמן מלמד ועוד. הרב פיינשטיין כתב בהסכמתו:
מאידך, שורה ארוכה של רבנים, בראשם הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב חיים קניבסקי, הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, הרב ניסים קרליץ, הרב שמעון בעדני, הרב חיים פינחס שיינברג, הרב חיים קרייזווירטה אב"ד אנטוורפן בבלגיה, הרב אליעזר יהודה ולדנברג יצאו בחריפות כנגד מהדורת שטיינזלץ, מטעמים שונים. הרב שך התנגד באופן כללי למהדורות הכוללות ביאורים חדשים לתלמוד, כמו כן התנגד לתרגום התלמוד לעברית מודרנית, ואף יצא נגד ניסיונות אחרים לביאורים כאלה. לדבריו, על ידי הלימוד של התלמוד המבואר שטיינזלץ "סר כל זיק של קדושה ואמונה", והדבר יביא לשכחת התלמוד. כמו כן, התעוררה התנגדות בעקבות התבטאויות של הרב אבן ישראל-שטיינזלץ בספרים אחרים שלו, כגון כינויה של רחל אמנו כ"צעצוע רומנטי" של יעקב אבינו בספרו "נשים במקרא" - התבטאויות שנתפסו על ידי המתנגדים כפוגעות בכבוד אמהות האומה.
בציבור החרדי הליטאי לא מקובל להשתמש במהדורה.
בתגובה אמר הרב אבן-ישראל כי ההתנגדות לספריו היא "חלק מהמאבק נגד חב"ד".
התזמורת הפילהרמונית של מינכן
Hello World
תלמוד וילנה
באיה מארה
באיה מארה (ברומנית: Baia Mare, בהונגרית: Nagybánya, בגרמנית: Frauenbach, ביידיש: באניע) היא עיר במחוז מרמורש שבצפון מערב רומניה, בשיפולי הרי הקרפטים המזרחיים בטרנסילבניה.
באיה מארה היא בירת מחוז מרמורש והגדולה בעריה. מספר התושבים, נכון ל-2011, היה 123,738. היישוב הוזכר לראשונה במסמכים ב-1329 וב-1469 נתן מתיאש הוניאדי היתר לבניית חומות העיר.
במלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-15,000 יהודים שרוכזו בגטו ונשלחו לאושוויץ ו-85% מתוכם נרצחו. לאחר המלחמה היו בעיר פחות מאלף יהודים, כולל יהודים שהגיעו מיישובים אחרים. כעת יש בעיר יהודים בודדים.
מבנים.
בבאיה מארה המבנה הגבוה ביותר ברומניה, ארובת מפעל הנחושת הפניקס, גובהה 351.5 מטר.
ערים תאומות.
לבאיה מארה עשר ערים תאומות
הקהילה היהודית בבאיה מארה.
עד המחצית השנייה של המאה ה-19, הייתה באיה מארה נעולה בפני יהודים, וזאת בשל חוק משנת 1693 המגביל את התיישבותם במקום. יהודים בודדים שהצליחו להשיג היתר חריג מצד השלטונות להתיישב במקום, היו נתונים למגבלות קשיחות בנושא תעסוקה, ולפיקוח הדוק.
עם הסרת המגבלות לקראת סוף המאה ה–19 הלך וגדל מספר היהודים בבאיה מארה בקצב מהיר. עיקר עיסוקם סבב סביב מלאכה, מסחר ותיווך. יתירה מכך, היהודים היוו גורם משמעותי להתפתחות ענף המכרות בעיר.
בנת ג'בל
700 לפנה&quot;ס
טום מורלו
תומאס בפטיסט מורלו (באנגלית: Thomas Baptist Morello; נולד ב-30 במאי 1964), מוכר בכינוי The Nightwatchman ("איש משמרת הלילה"), הוא נגן גיטרה זוכה פרס גראמי, הידוע בעיקר על חלקו בלהקות רייג' אגיינסט דה משין ואודיוסלייב. בנוסף לפעילויותיו המוזיקליות, הוא גם פעיל פוליטי גלוי וחבר בארגון ה-IWW, ארגון פועלים אמריקאי בעל צביון אנרכו-סינדיקליסטי וקומוניסטי.
מורלו הוא אחד מ-20 נגני הגיטרה הנמנים במאמר "20 הגיטריסטים החדשים הטובים" במגזין רולינג סטון. הוא דורג במקום ה-40 באותו המגזין ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים".
קריירה.
רייג' אגיינסט דה משין (1991-2000; 2007-היום).
תחילת דרכה של הלהקה הייתה לא שגרתית. מורלו ביקר מועדון בלוס אנג'לס בו זאק דה לה רוחה שר. לאחר שקרא את יצירותיו של דה לה רוחה, טום ביקש ממנו להיות הסולן של להקה חדשה. מורלו גייס את בראד וילק, מתופף שנכשל בבחינות ללהקתו הקודמת של מורלו, לוק-אפ, ודה לה רוחה הציג את השניים לחברו טים קומרפורד. הארבעה הרכיבו להקה חדשה, רייג' אגיינסט דה משין.
רייג' הייתה להקה מוצלחת מאוד, בייחוד בצפון אמריקה ואירופה. האלבום הראשון, הקרוי על שמם, מזוהה על ידי מעריצים בזכות החדשנות בנגינת הגיטרה של מורלו, וכן במקוריותו (שהרי היה אחד האלבומים ששילבו רוק והיפ הופ). מורלו ביטא את גישתו לגבי כתיבת שירים בתקופה זו כפוליטית באופן גלוי: