הספר של גילפין על נהר הוויי לא עסק רק בציוריות כאיכות ציורית אלא עם התוספת המושכת של ההקשרים הגותיים, כמו במקרה של מנזר טינטרן. הציירים שביקרו במקום פרנסיס טאון (Francis Towne, 1777), תומאס גיינסבורו (1782), תומאס גירטין (Thomas Girtin, 1793), וויליאם טרנר בסדרה שצייר בשנים 1794–1795, כיום בגלריית טייט והמוזיאון הבריטי, תיארו פרטים של תחרת חלונות של המנזר. כך גם עשו סמיואל פלמר (Samuel Palmer) (ראו בפסקת הגלריה) ותומאס קרסיק (Thomas Creswick) במאה ה-19.
צ'ארלס הית במדריך הטיולים שכתב ב-1793, ציין את האיכות הציורית של האור והאפקט "המיוחד במינו" של "ירח הקציר" (כינוי לירח המלא בחודשים ספטמבר אוקטובר) הזורח דרך החלון המרכזי. ברגע שהרכבת הגיעה ב-1876, אורגנו סיורים לאתר בשנות ה-80 של המאה ה-19 עד לתחנת הרכבת של טינטרן בעונה זו על מנת לצפות בירח דרך חלון הרוזטה. עשרות שנים אחר-כך הציור של פיטר ואן לרברח (Peter van Lerberghe) של פנים המנזר ב-1812, יחד עם מדריכי התיירים הנושאים לפידים בוערים, הראה את המנזר מואר באמצעות הלפידים ואור הירח (ראו בפסקת הגלריה). ציורים של המנזר במרחק כוללים את הציור של ג'ון וורוויק סמית (John Warwick Smith, 1779) המתאר את החורבות המוארות באור הירח, שקיעות מאת סמיואל פלמר ובנג'מין ויליאמס לידר (Benjamin Williams Leader), וכתמי הצבע המאוחרים יותר של טרנר שבו הבניין נראה כמו שמתיו אימס מתאר כ"צורה האפלה במרכז" מתחת לקרני השמש המשופעות (ראו בפסקת הגלריה).
תעשייה וגישה.
השטח הסמוך למנזר עבר תיעוש החל מאמצע המאה ה-16 עם הקמת מפעלי התיילים הראשונים של חברת עיבוד המתכת Company of Mineral and Battery Works, והרחבה מאוחרת יותר של מפעלים וכבשנים במעלה עמק אנג'ידי (Angidy valley). פחם עץ הוכן ביערות כדי להזין את המפעלים האלה. בנוסף, בגבעות מעל המנזר היו מחצבות להכנת סיד בכבשן שפעלו ברצף במשך כמאתיים שנה, ובחורבות עצמן גרו עובדים במפעלים. הסופר והצייר ג'ון תומאס ברבר (John Thomas Barber Beaumont) ציין למשל ש"עברנו ליד מפעלי יציקת הברזל ושרשרת הבקתות העלובות שהוקמו בתחומי המנזר".
עד המאה ה-19, הדרכים המקומיות היו משובשות ומסוכנות, והגישה הקלה ביותר לאתר הייתה בסירה. המשורר סמואל טיילור קולרידג' כמעט שנפל לתהום בעת שרכב על סוסו לאחר שהלך לאיבוד בחושך בעת שניסה להגיע לטינטרן מצ'פסטו לסיור עם חברים ב-1795. רק ב-1829 הושלם כביש האגרה החדש (Wye Valley turnpike) שעבר דרך חצרות המנזר. ב-1876 התחילה לפעול תחנת רכבת בטינטרן על מסילת הברזל של עמק ויי (Wye Valley Railway). אף שמסילת הברזל חצתה את הנהר לפני שהגיעה לכפר נבנתה שלוחה שהובילה אל מפעלי המתכת, החוסמת את הנוף של המנזר מכביש הגישה מצפון.
עם זאת, לא כל התיירים היו מזועזעים מפלישת התעשייה. בעת סיורם באזור ב-1795 יצאו המו"ל ג'וזף קוטל (Joseph Cottle) והמשורר רוברט סותי (Robert Southey) לצפות במפעלי עיבוד הברזל בשעת חצות, כשאחרים ציירו או איירו אותם במהלך השנים אחר-כך. הדפס של המנזר מ-1799 מאת הצייר אדוארד דאייס (Edward Dayes) כולל את המזח לסירות בסמוך לחורבות וחלק מבקתות המגורים שפלשו לתחומי המנזר. ברקע מעל מופיעים הצוקים של מחצבת הסיד והעשן המיתמר מהכבשן (ראו בפסקת הגלריה). אף שציורו של פיליפ ג'יימס דה לאותרבורג (Philip James de Loutherbourg) של החורבות מ-1805 אינו כולל את הבקתות שפלשו למנזר שתוארו על ידי אחרים, הוא מעמיד במרכז הציור את יושביהם ובעלי החיים שלהם. אפילו בפנורמה שצייר ויליאם האוול (William Havell) של העמק מדרום מצויר עשן מיתמר במרחק, בדומה למה שציין וורדסוורת' חמש שנים קודם לכן בתיאורו את הסצנה: "עלעלי עשן מיתמרים בדומיה בינות לעצים" (שורות 18–19).
מורשת.
במאה ה-20 הפכו חורבות מנזרים למוקד עניין לחוקרים, ונערכו בהם מחקרים אדריכליים וארכאולוגיים. ב-1901 קנתה הממשלה את חורבות מנזר טינטרן מדוכס בופורט (Duke of Beaufort) במחיר של 15,000 ליש"ט. החורבות הוכרו כמונומנט בעל חשיבות לאומית והחלו להתבצע עבודות שיפוצים ותחזוקה. ב-1914 הועברה האחריות על החורבות למשרד העבודות (Office of Works), והתבצעו תיקוני מבנה גדולים ושחזור חלקי. הקיסוס, שהתיירים הראשונים כה העריכו כרומנטי, הוסר. האחריות הועברה מאוחר יותר ל"משרד העבודות והבניינים הציבוריים" (Ministry of Public Buildings and Works), ואז ב-1971 למחלקת הסביבה (Department of the Environment), ולבסוף ב-1984 נטל ה-Cadw אחריות על האתר שמ-29 בספטמבר 2000 הוא בניין רשום מדרגה ראשונה. קשת ווטרגייט (Watergate, "שער המים") של המנזר, שהובילה מהמנזר לנהר ויי, עדיין קיימת כחלק מפונדק העוגן (Anchor Inn) הסמוך. גם קשת ווטרגייט היא בניין רשום מדרגה II מ-29 בספטמבר 2000. ב-2021 גילו פועלים באקראי מנהרה שנבנתה כנראה במאה ה-14 המובילה מהנהר אל המנזר.
המשורר האמריקני אלן גינסברג היה בטריפ של LSD שעה ששהה במנזר טינטרן ב-18 ביולי 1967, וכתב בעקבות החוויה את הפואמה "ביקור בוויילס" (Wales Visitation).
הרומן ההיסטורי "הסודות של מנזר טינטרן" (The Secrets of Tintern Abbey) מאת גורדון מסטרס (Gordon Masters) שיצא לאור ב-2008 ממחיז את ההיסטוריה הסוערת בת 400 שנים של קהיליית הנזירים הציסטרציאניים במנזר.
ישראל באירוויזיון למוזיקאים צעירים
ישראל נטלה חלק באירוויזיון למוזיקאים צעירים פעמיים החל מהצטרפותה הראשונה ב-1986, כאשר שירה רבין נשלחה כנציגתה בתחרות לנגן בכינור. ישראל נעדרה מהתחרות 13 פעמים בשנים 1988 עד 2016.
ישראל חזרה לתחרות בשנת 2018 ושלחה כנציג את נגן הצ'לו תמיר נעמן-פרי ומאז לא השתתפה עוד בתחרות.
ינאי פרישר
ברווז שורק שחור בטן
סלובניה באירוויזיון למקהלות
סלובניה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את מקהלת כרמן מאנה כנציגתה בתחרות. סלובניה ניצחה בתחרות של 2017. סלובניה היא המדינה הראשונה שניצחה בתחרות האירוויזיון למקהלות.
היסטוריה.
ב-27 בפברואר 2017, הודיעה סלובניה שהיא תעשה את הופעת הבכורה שלהם באירוויזיון למקהלות בתחרות של שנת 2017 בריגה.
בתחרות סלובניה ניצחה והגיעה למקום הראשון והפכה להיות הזוכה הראשונה בתחרות אי פעם.
ויילס באירוויזיון למקהלות
ויילס נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת (צפויה להשתתף בפעם השנייה ב-2019) החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "מקהלת הנשים" כנציגתה בתחרות. ויילס היא המדינה הראשונה שהגיעה למקום השני באירוויזיון למקהלות.
היסטוריה.
ב-3 באפריל 2017 הודיעה ויילס כי הם יערכו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות של שנת 2017 בריגה. ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון כלשהי.
ויילס צפויה להשתתף גם בתחרות של שנת 2019.
שטיינאך (תורינגיה)
שטיינאך (בגרמנית: Steinach) היא אחת מתשע עיירות ומועצות מקומיות במחוז זונברג, תורינגיה, גרמניה. העיירה שוכנת ביער התורינגי , 12 ק"מ צפונית לעיר זונברג (בירת המחוז). אופי העיירה כיום מושפע בעיקר מתיירות כעיר קיט לספורט חורף וטיולים רגליים, וכן כיעד לשימור המוכר על ידי המדינה. בעבר שטיינאך הייתה עיר תעשייה של כריית עפרת ברזל, לוחות צפחה (עשויים מסלע לווחה) שנשלחו לכל העולם, ותעשיית צעצועים מפותחת.
לטביה באירוויזיון למקהלות
לטביה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את מקהלת "ספיגו" כנציגתה בתחרות. לטביה היא המדינה הראשונה שהגיעה למקום השלישי באירוויזיון למקהלות והמדינה הראשונה שאירחה את האירוויזיון למקהלות.
היסטוריה.
איגוד השידור אירופי הודיע ב-8 באוגוסט 2016 שהם הולכים ליצור תחרות חדשה שתהיה מיועדת למקהלות. קיום התחרות אושר באופן רשמי ב-30 בנובמבר 2016, כאשר לטביה נבחרה לארח את התחרות שהייתה אמורה להתקיים ב-22 ביולי 2017. ב-14 בפברואר 2017 נקבע שהתחרות תתקיים בארנה ריגה.
בתחרות לטביה הגיעה למקום השלישי.
בלגיה באירוויזיון למקהלות
בלגיה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את מקהלת "הפסטורו" כנציגתה בתחרות.
היסטוריה.
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה בלגיה כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
בלגיה החליטה לתת לציבור לבחור את נציגיהם לתחרות.
אסטוניה באירוויזיון למקהלות
אסטוניה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "מקהלת הנשים האסטוניות" כנציגתה בתחרות.
היסטוריה.
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה אסטוניה כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
דנמרק באירוויזיון למקהלות
דנמרק נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעמיים החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "המקהלה האקדמית של אורהוס" כנציגתה בתחרות.
היסטוריה.
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה דנמרק כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
גרמניה באירוויזיון למקהלות
גרמניה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "מקהלת הג'אז של פרייבורג" כנציגתה בתחרות.
היסטוריה.
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה גרמניה כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
עמידת ידיים