חיפושית האמברוזיה (שם מדעי: "Xyleborus glabratus") הוא סוג של חיפושית מקבוצת חיפושיות האמברוזיה המהווה מין פולש למדינות רבות ביניהן ארצות הברית וישראל. חיפושית זו תועדה, כאשר היא נוברת בענפי וגזע העץ, כנושאת עמה פטרייה הגורמת למחלה פטרייתית המתבטאת בריקבון ותמותה של הענפים והגזע ואף יכולה לגרום להרג העץ כולו. מיני העצים הנפגעים לרוב הם אבוקדו אלון ודולב.
ביולוגיה.
מאפיינים.
חיפושית האמברוזיה היא חיפושית קטנה, שחורה או חומה, באורך של שני מילימטרים. גבה של החיפושית הוא ברובו חסר שיער ומבריק בהשוואה לחיפושיות אחרות.
מקור החיפושית הוא מדרום מזרח אסיה. הזכרים הם הפלואידים, קטנים יותר, חסרי מעוף. הביולוגיה של החיפושית מתועדת באופן חלקי, אך יש להניח שהיא דומה לזו של חיפושיות אחרות, עם זחלים ומבוגרים המזינים את הפטרייה הסימביוטית שהיא נושאת בה, ולא את העץ של העץ המארח.
זחל.
הזחלים של החיפושית דומים במראם לסוגים אחרים של חיפושיות אמברוזיה. הם המתפתחים כ"תולעת" לבנה וחסרת רגליים עם ראש מעוגל בצבע חום.
זמן הגדילה של הזחל אורך בין חמישים לשישים יום.
החיפושית כמין פולש.
אוכלוסיית החיפושית התפשטה לפחות בשתי דרכים שונות: דרך אחת הוא באמצעות נתיבי הגירה טבעיים של החיפושית. דרך שנייה היא באמצעות מכירה והובלה של עץ נגוע בזחלים של החיפושית, כתוצאה ממסחר בעצים נגועים. הפטרייה שגדלה בסימביוזה עם החיפושית, גדלה לאורך העצה של העץ, ומונעת זרימת מים וחומרים מזינים בכל הצמח. מוות העץ יכול להתרחש בין ארבעה לאחת עשרה שבועות.
החיפושית זוהתה לראשונה בארצות הברית בשנת 2002, בפורט וונטוורת', ג'ורג'יה. הוצע כי החיפושית הוכנסה לארצות הברית על ידי ארגזים עשויים מעץ נגוע.
בישראל היא נחשבת למזיק והיא נמצאה בעצי אלון ודולב ואף פגעה רבות במטעי אבוקדו באזור השרון.
צלוב-מקור
צלוב-מקור (שם מדעי: Loxia) הוא סוג של עוף צפוני ממשפחת הפרושיים.
עופות אלה ניזונים באופן כמעט בלעדי מזרעי עצים מחטניים, בדרך כלל באקלימים קרים או ממוזגים ופיתחו מקור הפתוח בצורה דו כיוונית העוזר להם לחלץ את זרעי האורנים או הארזים מהאצטרובל שלהם.
בסוג זה 6 עופות שצבעם מכתום ועד ורוד כהה. הם נפוצים ביערות צפון ומרכז אמריקה, צפון אירופה ואסיה והמין צלוב-מקור מצוי מגיע גם לישראל.
צלוב מקור
Bailando
Bailando (בעברית: רוקד) הוא סינגל של הזמר הספרדי אנריקה איגלסיאס, מתוך אלבומו הרביעי "Sex and Love", משנת 2014. בשיר משתתפים דסמבר בואנו וחנטה דה זונה. לשיר יצאה גרסה בשפה האנגלית, בהשתתפות שון פול, וגרסה פורטוגזית בהשתתפות לואן סנטנה או מיכאל קריירה.
רקע.
במקור, השיר נועד רק לבואנו וחנטה דה זונה, אך מאוחר יותר ניתן השיר לאיגלסיאס.
בריאיון שביצע איגלסיאס לאתר החדשות Univision Musica, הוא אמר לכתב שראיין אותו, שכאשר בואנו השמיע לו את השיר, הוא לא מצא חן בעיניו בהתחלה. כמו כן, הוא סיפר כי לא רצה להקליט אותו. אך אחרי שיחה נוספת, הוא הקליט אותו תוך שהצהיר כי אהב את השיר. הוא כינה אותו כאחד מהשירים המועדפים עליו ביותר מהאלבום.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ לשיר יצא לאור ב-11 באפריל 2014. נכון ל-12 בפברואר, הקליפ צבר למעלה מ-3 מיליארד צפיות. מספר צפיות זה ממקם את הקליפ במקום ה-20 ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב.
הקליפ לגרסה האנגלית לשיר בהשתתפות שון פול, יצא לאור ב-13 ביוני 2014 וצבר למעלה מ-400 מיליון צפיות. הקליפ לגרסה הפורטוגזית לשיר בהשתתפות לואן סנטנה, יצא לאור ב-3 ביולי 2014 וצבר למעלה מ-150 מיליון צפיות. הקליפ לגרסה הפורטוגזית לשיר בהשתתפות מיכאל קריירה, יצא לאור ב-22 באוגוסט 2014 וצבר ללמעלה מ-48 מיליון צפיות.
פרסים.
איגליאס זכה על השיר בשלושה פרס גראמי הלטיניים. זאת הייתה הזכייה הראשונה שלו מאז 2003.
משה רוזנטליס
משה רוֹזֶנטָליס (18 בנובמבר 1922 - 26 באוגוסט 2008) היה צייר ומורה לציור יהודי-ליטאי-ישראלי. נודע בעיקר בזכות הצבעוניות של יצירותיו, הרבגוניות של טכניקות היצירה שלו והחיפוש המתמיד לחדש את סגנון ציורו. בשנים 1978–1980 צייר את סדרת הציורים הנודעת "קורות עם ישראל", הסדרה הגדולה ביותר בהיקפה שצוירה אי פעם על קורות העם היהודי.
ביוגרפיה.
נולד במריאמפול, ליטא. בן למשפחת סוחרים אמידה והבכור מתוך שלושה אחים. כבר בגיל שלוש נמשך לציור. בוגר הגימנסיה העברית במריאמפול, ובזכות זאת השפה העברית הייתה שגורה בפיו.
ב־1941, עם פלישת גרמניה הנאצית, ברח לתוך רוסיה. נפצע בקרבות במסגרת שירותו בצבא האדום. היה צייר גדודי וגם צייר של הדיוויזיה שאליה השתייכה יחידתו, הדיוויזיה הליטאית של הצבא האדום.
את השכלתו האמנותית רכש רוזנטליס באקדמיה לאמנות פלסטית בווילנה. בתקופת לימודיו שם (1950-1945) שלט הסגנון של ה"ריאליזם הסוציאליסטי". ההוראה הייתה אקדמית אדוקה - מבוססת על רישום מדויק ויבש לפי הטבע. אולם נתמזל מזלו ללמוד אצל אמנים נודעים בליטא כגודאיטס, מצקיאביצ'יס וירקונס, שנתחנכו על המסורת של הציור הצרפתי בראשית המאה העשרים. ציירים אלו העניקו לו לדבריו תשתית טובה להתפתחותו בעתיד. הוא סיים את האקדמיה בהצטיינות, זכה בפרס רכישה של עבודת הדיפלומה שלו, "שחרור אסירים פוליטיים מבית הכלא בקאונס", והתקבל לאגודת הציירים והפסלים של ליטא. בשנים שלמד, התפרנס מציור פלקטים ומאיור חוברות וספרים.
למרות ההצלחה הרבה שלה זכה בברית המועצות (הזמנות ממלכתיות רבות, פרסים, השתתפות בתערוכות במוסקבה), החליט לנצל את זכות אשתו לעבור לפולין. בשנת 1957 יצא עם משפחתו לוורשה. בורשה נתקל רוזנטליס לראשונה בציור המופשט. באותה תקופה הייתה פולין פתוחה יותר מארצות סוציאליסטיות אחרות לתרבות המערב, והיה בה, לפי עדותו של רוזנטליס, "ציור מופשט לגמרי וחזק מאוד". היכרות ראשונה זו עם הציור המופשט גרמה לו זעזוע עמוק והכינה אותו למפגש עם האמנות המודרנית בישראל, מפגש אשר בהשפעתו התחיל לשנות בהדרגה את דרך עבודתו.
העלייה לארץ.
עם הגיעו לישראל בשנת 1958 נקלע היישר לסגנון המודרניזם הישראלי בציור, שעיקרו היה אז המופשט הלירי מאסכולת "אופקים חדשים", שהייתה אז בשיא פריחתה. כדי להתפרנס פנה להוראה. בה בעת נתקבל כחבר באגודת הציירים. בתחילה התקשה לזנק מהריאליזם הסוציאליסטי שאך זה עתה השאיר מאחוריו אל ההפשטה שהייתה פותחת לפניו דלתות של מועדון אקסקלוסיבי. בנסיעותיו בארץ מצא רוזנטליס את הדרך ללמוד את השוני בין נופי העבר הכהים, על אקלימם האפור ורכיביהם הצפוניים, לבין הנוף החדש שטוף האור הגדול, המסנוור. הוא השכיל להבין שאינו צריך לעשות קיצורי דרך כדי להגיע מהר יותר אל היעד המקווה: להשתלב כאחד מן החבורה ולהתאזרח מהר ככל האפשר בקריית האמנות הישראלית. הוא המשיך בתחילה באותו תוואי שהתארך לו מווילנה לתל אביב והלך בו צעד אחר צעד.
עם מכריו הציירים באותה תקופה נמנים יוצרים בעלי שם בעולם האמנות הישראלית, כגון חיים גליקסברג, מרדכי לבנון, צבי שור, ליאו קאהן, שמואל עובדיהו, אריה אלואיל, אלכסנדר בוגן, שמשון הולצמן, שמואל טפלר, ג'ון בייל, רוברט בזה והפסל משה ציפר. רוזנטליס השתתף עם חלקם בתערוכות קבוצתיות ממוקדות ובתערוכות השנתיות בבית דיזנגוף, מוזיאון תל אביב ובאגודת הציירים והפסלים בתל אביב.
תוך שהוא מתערה בסביבתו החדשה המשיך לצייר דיוקנאות, שאחדים מהם עודם מצויים בגנזיו. רוזנטליס התחיל להבין את המופלא באווירה של ישראל, ספג את החירות שנפלה בחלקו כאן, ואת הביטוי לכך החל להעביר אל בדיו. הוא צייר באותה תקופה את הדיוקנאות של גליקסברג, אלואיל, לבנון, הולצמן וציפר, וכן של המשוררים ברוידס, עזרא זוסמן ואברהם שלונסקי.
1970-1960.
שנות השישים המוקדמות עמדו בסימן של שינוי מובהק שחל בתפיסתו האסתטית. בזניחת הריאליזם האובייקטיבי ובחתירה אל ביטוי היחסים המתהווים בין כתמי הצבע ואל העמקת הביטוי האישי. גילוים של המקצבים המוזיקליים המעודנים מציין את המעבר משנות השישים לשנות השבעים, בעוד שלקראת סוף העשור כאילו גילה את השפעתו של האור ואת שקיפותו של הצבע. נקודת המוצא נשארת, כתמיד, בהתבוננות המדוקדקת במציאות - בנוף, בדמות, בכלי הנגינה - אולם העיצוב הציורי כמו מעבירו אל עולמו של המופשט הלירי.
תהליך התערותו של רוזנטליס כאזרח וכאמן בעולם חופשי הגיע לפי הסימנים לסיומו לקראת אמצע שנות השישים. הוא התרכז בפועליו של הצבע ובחן את הזיקה בין הגוונים השונים והיחס ביניהם, שילובים ומעברים וחימום הקר וצינון החם בצבעים, ויצירת סטרוקטורה באמצעות הצבע בלבד, בלי קווי מתאר מבדילים ומתחמים. זו הייתה ממש מהפכה בציורו של רוזנטליס, שבסופו של דבר זינק ישר לתוך המופשט, לציור שבו ניתנה הבכורה ל"צבע הטהור".
1980-1970.
בשנות השבעים עשה רוזנטליס תפנית להחזרת היסוד הרישומי לציוריו, והעשיר את הצורות החסכניות בקונסטרוקציות גאומטריות ובבנייה של נדבך על נדבך לצד צורות עגולות. בשנת 1973 שהה בקרב הקהילה הבינלאומית של אמני פריז ששגשגה שם והתרשם עמוקות מעבודותיהם של פיקאסו, בראק, קנדינסקי, דופי, מאטיס ודלוניי. בפריז אף הציג תערוכה אשר זכתה לשבחים רבים.
"קורות עם ישראל", 1980-1978.