מספטמבר 2021 מפקד על הפיקוד גנרל אנתוני קוטון.
ארגון, יחידות, כלי נשק וכלי טיס.
הפיקוד כולל כ-31,000 חיילים. האמצעים העיקריים כוללים טילים בליסטיים בין-יבשתיים LGM-30 מיניטמן, מפציצים חמקניים B-2 ספיריט, מפציצים B-52 סטרטופורטרס, מפציצים B-1 לנסר, מטוסי בקרה בואינג E-4 ומסוקי בל יואי.
היחידות העיקריות שלו הן:
ויג
הרפובליקה הפולנית-ליטאית
הקונפדרציה הליטאית-פולנית
הקונפדרציה הפולנית-ליטאית
פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר של ארצות הברית
פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר (באנגלית: Air Force Special Operations Command ובקיצור AFSOC) הוא פיקוד בחיל האוויר של ארצות הברית הכפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים. ייעוד הפיקוד לספק יכולות אוויריות למבצעים מיוחדים ברחבי העולם. הפיקוד נוסד ב-1990 על בסיס הפעילויות ויחידות המבצעים המיוחדים שהועברו אליו מחיל האוויר ה-23. בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת לוטננט גנרל (3 כוכבים).
היסטוריה.
בעקבות מסקנות ועדת חקירה של הקונגרס לכישלון "מבצע טופר העיט" הוקם פיקוד המבצעים המיוחדים ב-1987 וזרועות הצבא והצי הקימו פיקודים למבצעים מיוחדים שהועברו לכפיפות פיקוד זה. גם חיל האוויר של ארצות הברית נערך להעביר את פעילות המבצעים המיוחדים שאורגנה עד אז תחת חיל האוויר ה-23 ופיקוד התובלה הצבאית.
ב-22 במאי 1990 הוקם פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר כאחד מהפיקודים המרכזיים בחיל ובכפיפות לפיקוד המבצעים המיוחדים. מפקד הפיקוד הראשון היה מייג'ור גנרל תומאס איגרס שקודם לכן שימש מפקד חיל האוויר ה-23.
יחידות הפיקוד השתתפו במבצעים מיוחדים במלחמת המפרץ, ב"מבצע השבת התקווה" בסומליה, ב"מבצע כוח מכוון", כוח האכיפה, כוח הייצוב, ו"מבצע כוח מאוחד" בבלקן, ב"מבצע שמירת הדמוקרטיה" בהאיטי, בתמיכה באיתור ושחרור בני הערובה בקולומביה ב-2008, במלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן ובפעולות נוספות במסגרת המלחמה העולמית בטרור.
כמו כן השתתף הפיקוד בשורה של מבצעים הומניטריים בהם חילוץ פליטים מליבריה ב-1996, חילוץ האזרחים האמריקאיים מאלבניה לאחר פרוץ מלחמת האזרחיים במדינה ב-1997, מתן סיוע בעקבות הוריקן קתרינה ב-2005, בעקבות רעידת האדמה בהאיטי (2010) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011).
יחידות.
כנף מבצעים מיוחדים ה-1 (1st SOW).
משימות הכנף כוללות תובלת סער, תדלוק אווירי, תובלה אווירית וסיוע אווירי קרוב. הכנף משתתפת במבצעי לוחמה לא קונבנציונלית, לוחמה בטרור, חילוץ קרבי, לוחמה פסיכולוגית, סיוע אווירי קרוב, מודיעין חזותי ואספקה לעומק שדה הקרב.
כנף המבצעים המיוחדים ה-24 (24th SOW).
הכנף מהווה זרוע קרקעית של פעילות חיל האוויר במבצעים מיוחדים. הטייסות הטקטיות המיוחדות (STS) מורכבות מבעלי התמחויות טקטיות המצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים ותומכים בהשתלבות הממד האווירי במבצע. תפקידם כולל איתור הפעלת מנחתים מאולתרים ושדות תעופה קדמיים, חיפוש והצלה קרבי, איתור נעדרים ומנותקים, ביצוע ניתוחי שדה, תצפיות ואיסוף מודיעין, סימון מטרות לנשק מונחה והכוונת תקיפות אוויריות וסיוע אווירי קרוב.
כנף מבצעים מיוחדים ה-27 (27th SOW).
משימות הכנף כוללות תובלת סער, תדלוק אווירי, תובלה אווירית וסיוע אווירי קרוב. הכנף משתתפת במבצעי לוחמה לא קונבנציונלית, לוחמה בטרור, חילוץ קרבי, לוחמה פסיכולוגית, מודיעין חזותי ואספקה לעומק שדה הקרב.
כנף מבצעים מיוחדים ה-352 (352nd SOW).
הכנף ממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי מילדנהול, סופוק, אנגליה, ומשרתת את המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה של ארצות הברית.
כנף המבצעים המיוחדים ה־193 (193rd SOW).
הכנף ממוקמת בבסיס האוויר של המשמר הלאומי הריסבורג, מידלטאון, פנסילבניה. משימותיה תעמולה ולוחמה פסיכולוגית בשידורי AM,FM,HF, טלוויזיה ותקשורת צבאית וכן לוחמה אלקטרונית.
קבוצת מבצעים מיוחדים ה-353 (353rd SOG).
הקבוצה ממוקמת בבסיס חיל האוויר קדנה, אוקינווה, יפן, ומשרתת את המבצעים המיוחדים של פיקוד הפסיפיק של ארצות הברית.
תנין מערב אפריקני
האח הגדול אוקראינה
שירה בציבור בישראל
בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית
בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית (באנגלית: North Carolina House of Representatives) הוא הבית התחתון ואחד משני בתי המחוקקים המרכיבים את האספה הכללית של קרוליינה הצפונית (הרשות המחוקקת במדינת קרוליינה הצפונית). יחד עם בית הנבחרים, הסנאט של קרוליינה הצפונית מרכיב את כלל הרשות המחוקקת בקרוליינה הצפונית.
נכון להיום (2017), המפלגה הרפובליקנית היא השולטת ברוב בית הנבחרים של צפון קרוליינה, עם 74 חברים לעומת 46 למפלגה הדמוקרטית. למפלגה הרפובליקנית רוב בבית הנבחרים משנת 2011.
על מנת להיבחר לבית הנבחרים, על המתמודד להיות בן יותר מ-21 שנים.
בבית הנבחרים חברים כ-120 חברים ובראשם עומד יושב ראש בית הנבחרים. כיום, יושב ראש בית הנבחרים הוא טים מור מהמפלגה הרפובליקנית, המכהן מאז 14 בינואר 2015.
ועידת הפסגה הערבית הראשונה
ועידת הפסגה הערבית הראשונה, נודעה גם בשם: "ועידת קהיר", (13 בינואר 1964 – 18 בינואר 1964), הייתה התכנסות של ראשי 13 מדינות ערב החברות בליגה הערבית, והתקיימה בקהיר בירת מצרים, במטרה לדון במעשי מדינת ישראל, ולקבל החלטות אופרטיביות כנגדה. ההחלטה העיקרית והמפורסמת בהחלטות שקיבלה ועידת הפסגה הערבית הראשונה, הייתה, להטות את מקורות הירדן. אחת מתוצאות הפסגה הייתה עליית קרנו ויוקרתו של גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בעיני העולם בכלל, והעולם הערבי בפרט. בעקבות תמיכת הוועידה התאפשרה, בחודש יוני של אותה שנה, הקמתו של הארגון לשחרור פלסטין.
רקע.
לוועידת הפסגה קדמו מספר כינוסים בדרגים נמוכים יותר, ככינוסי מועצת הליגה הערבית (מרץ 1962, מרץ 1963, ספטמבר 1963), מועצת ההגנה הערבית המשותפת (יוני 1961) וכינוס הרמטכ"לים הערבים (אפריל 1961). בכינוסים אלו התקבלו החלטות שבהמשך היו בסיס להחלטות הפסגה, אולם לטענת נאצר ההחלטות לא יושמו בשל פער בין הדרגים המבצעים לקובעי המדיניות, כאשר ראשי המדינות אינם מעוניינים לשתף פעולה בישום ההחלטות מסיבות פוליטיות. נאצר ראה בפסגה אמצעי להשגת מחויבות אמיתית של מדינות ערב לתוכניות שכבר גובשו. הוא האמין, כי באמצעות הועידה ניתן יהיה לגבש וליישם אסטרטגיה ארוכת טווח לניצול המשאבים הערביים על מנת להכין את מדינות ערב למלחמה שתסתיים בהשמדת ישראל.
הסוגיות העיקריות שעמדו ברקע הועידה היו:
תעלת ההטיה, והמוביל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, התבצע על ידי מדינת ישראל מיזם שנודע בשם תעלת ההטיה. מיזם זה היה אמור להיות שלב ראשון במיזם המים הגדול של מדינת ישראל, המוביל הארצי. על פי התוכנית, יובלו מי הירדן ההררי מדרום לגשר בנות יעקב בתעלת הטיה פתוחה לכורזים, משם ימשיך חלקם לכנרת, תוך ייצור חשמל הידרואלקטרי, והחלק הנותר יוזרם מערבה למאגרי צלמון ואשכול. בעוד ישראל הייתה נחושה לישם את המיזם, מדינות ערב ובראשן סוריה הביעו התנגדות נחרצת לביצועו.
העבודות על המיזם החלו ביולי 1953 בשטח ישראל, ובספטמבר נכנסו שני מחפרים לשטח המפורז. ההתנגדות המעשית של הערבים, התבטאה בהפרעה לעבודות באמצעים צבאיים, תלונות למועצת הביטחון, והטלת וטו על ידי ברית המועצות, על החלטות של מועצת הביטחון לטובת המשך המיזם.
יחסי סוריה מצרים.
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 שרר משבר ביחסי מצרים–סוריה. הרקע להתערערות היחסים היה פרישתה החד-צדדית של סוריה מקע"מ. באותה עת שלטה בסוריה מפלגת הבעת'. שלטונות סוריה לחצו על הליגה הערבית, לאשר יציאה למלחמה נגד ישראל, כדי למנוע את השלמת הקמת המוביל הארצי. בעוד שהאינטרס של עבד אל נאצר היה לדחות מלחמה שכזאת, שכן צבא מצרים היה שקוע עד צוואר במלחמת האזרחים של צפון תימן. (נאצר תמך במהפכנים הרפובליקנים בפיקודו של עבדאללה אל סלאל, באמצעות חיל משלוח שכלל כ-70,000 חיילים וכלי נשק). נאצר התנגד ליוזמה הסורית, וכפעולת נגד יזם את כינוס ועידת הפסגה.
סכסוכים בין מדינות ערב השונות.
באותה תקופה שררו יחסי משבר בין מספר מדינות חברות הליגה לבין עצמן. בין אלג'יריה למרוקו היה סכסוך גבול בנוגע לשליטה בסהרה המערבית. בין סוריה ומצרים, כאמור לעיל, שרר סכסוך כבד, כאשר סוריה טוענת שמצרים זנחה את הבעיה הפלסטינית, ואף מזלזלת בצורכי המים של סוריה. סכסוך שרר גם בין סעודיה למצרים. זאת עקב המתקפות התעמולתיות המצריות על סעודיה, עקב היותה פאודלית שבטית. היוזמה לקיים את ועידת הפסגה, נבעה (הצהרתית) גם מהרצון להפגיש בין מנהיגי המדינות היריבות.
סדרי הוועידה.
הוועידה החלה בישיבה חגיגית. בישיבה זאת גילה נאצר, כי כבר בחודש יוני 1961, התקבלה החלטה על ידי מועצת ההגנה הערבית שהתקיימה בביירות, לצאת למלחמה כוללת כנגד ישראל, כאשר האחרונה תשלים את עבודות הטיית הירדן.
החלטות הועידה.
בוועידה התקבלו פה אחד 3 החלטות עיקריות:
להחלטות הועידה הייתה תרומה מכרעת להידרדרות שהובילה לפרוץ מלחמת ששת הימים.
הכל עליי
הכל עליי הוא אלבום הסולו השני של הראפר פלד שיצא במרץ 2016, באלבום 11 שירים כמו באלבומו הקודם. האלבום עוסק בחייו של פלד, הרע והטוב, ולכן יש בו קטעים רבים מחייו האישיים. האלבום הוא השני, לאחר ח.ר.ק.ו.ת שיצא ב-2012. השירים הכי מצליחים באלבום הם "קוקוס", "הכל עליי" ו"אין יותר טוב מזה". בריאיון לקראת יציאת האלבום סיפר פלד שהאלבום היה אמור להיקרא "לא כמו כולם" (שמו של השיר הרביעי באלבום). את האלבום הפיקו אורי שוחט ומיכאל כהן.
שופיפיי