אלקטזיה היא חסר מולד של אנזים הלקטאז האחראי על הידרוליזה – פירוק של הלקטוז (דו סוכר הנמצא בחלב יונקים).
אצל עוברים בריאים, שאינם סובלים מאלקטזיה, כבר בשבוע השמיני להיריון ניתן לזהות את אנזים הלקטאז. אפשר להבחין בעלייה בפעילות שלו עד השבוע ה-34, ופעילות שיא בלידה. ואחר כך חלה ירידה דרמטית בתקופה שלאחר הגמילה מההנקה. כך שהסוכר הוא מקור אנרגיה חיוני ביותר לצמיחת והתפתחות התינוק. לעומת זאת, אצל תינוקות הסובלים מאלקטזיה יש גן אחר השונה מגן הלקטאז, הנמצא קרוב אליו ועל אותו כרומוזום, אשר אחראי לפגם. תופעה זו נשארת לכל החיים.
אבחון.
אבחון האלקטזיה מתבסס בעיקר על התסמינים החדים שנצפים בשבועות הראשונים אחרי הלידה, הכוללים שלשולים מתמשכים המובילים למראה דומה של בעלי הפרעות בתזונה יחד עם סימני התייבשות. כמטרה לקבל אבחון חד משמעי עורכים בדיקה גנטית ומחפשים אחרי הגן האחראי על פגם זה. לאבחנה מוקדמת, צריך לבדוק נוכחות אנזים הלקטאז לעובר בשבועות המתקדמים של ההיריון.
ביטוי קליני.
במקרה של אי פירוק וספיגה של לקטוז במעי הדק, הסוכר מגיע לחיידקים שבמעי הגס. החיידקים האלה מתסיסים את הסוכר באמצעות האנזימים שלהם, ומייצרים גז שמבוטא דרך תסמינים של התכווצויות בבטן, נפיחות, הקאות וגזים. כמו כן, מולקולות הסוכר במעי הגס גורמות להפרשת מים, ובכך שלשולים. התסמינים האלו עלולים להופיע מיידית או באיחור שמגיע לכמה שעות. וכמות קטנה ביותר של לקטוז יכולה לעורר אותם. נמצא שלסובלים מתסמונת זו יש היפר-קלצמיה ונפרו-קלצינוזה (הצטברות אבני סידן בכליה).
שכיחות באוכלוסייה.
הליקוי נחשב לנדיר ביותר, ולכן בעבר נמנה כסוג קשה של אי סבילות ללקטוז עם התפרצות מוקדמת. אך התברר בתחילת שנות ה-2000 כי הבסיס הגנטי לשתי מחולת אלו הוא שונה. הדיווח הראשון על אלקטזיה היה מפינלנד בשנת 1959 על ידי הולזל וחבריו, שהם אלו שהעניקו לתסמונת את שמה, עם שכיחות משוערת של 1 מתוך 60,000 תושבים.
טיפול.
הטיפול מסתכם במניעת צריכה של כל מזון המכיל לקטוז. לכן לפני פיתוח מזון תינוקות ללא לקטוז, המחלה הייתה קטלנית עבור תינוקות, שלא הייתה להם אפשרות לאכול מזון אחר.
ראו גם.
לקטוז
לקטאז
רגישות ללקטוז
עמנואל נשרי
עמנואל נשרי (1913–2000) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על בית הספר לקצינים, היה נספח צה"ל במערב אירופה ומפקד פיקוד הגדנ"ע.
ביוגרפיה.
נשרי נולד בפולין למשפחת אורלנסקי ועלה לארץ ישראל ב-1932. הוא התנדב לארגון ההגנה, שימש מפקד רעננה, מפקד נפת חפר, במהלך מלחמת העולם השנייה שימש מדריך בקורס מפקדי מחלקות ומפקד קורסי מ"כים. לאחר המלחמה נשלח מטעם הארגון לאירופה, שימש סגן מפקד ההגנה בגרמניה וב-1948 מונה למפקד הארגון בצרפת וצפון אפריקה, הוא פעל לגיוס צעירים ניצולי השואה ולהעפלתם לארץ ישראל, ואימוני הגנה עצמית לקהילות יהודיות. בשובו לישראל שימש במלחמת העצמאות כסגנו של מיכאל בן-גל, מפקד חטיבת קרייתי ומחוז תל אביב. לאחר מכן פיקד על מחוז השפלה. בפברואר 1948 מונה לקצין מנהלה בחיל האוויר וביוני 1950 לעוזר הנספח הצבאי במערב אירופה, בשובו לישראל זכה לאות לגיון הכבוד.
באוקטובר 1952 מונה למפקד בית הספר לקצינים של צה"ל ומילא תפקיד זה עד פברואר 1955, במהלך תקופה זו היה חבר בהרכב השופטים של בית הדין הצבאי שהרשיע את נאשמי מחתרת צריפין. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל במערב אירופה, שמושבו בפריז בירת צרפת. בתקופה זו פעל לחיזוק הקשרים בין ישראל לצרפת, על רקע החמרת המצב הביטחוני בישראל. הוא היה שותף למשא ומתן ולעסקאות הרכש הראשונות מצרפת שכללו מטוסי אוראגן, מיסטר, טנקי AMX-13 ועוד. שיתוף הפעולה הגיע לשיאו במלחמת סיני בה צרפת ובריטניה יחד עם ישראל נגד מצרים. על פועלו זכה נשרי באות לגיון הכבוד שהוענק לו על ידי הרמטכ"ל הצרפתי. באוגוסט 1959 מונה למפקד פיקוד הגדנ"ע תפקיד בו שירת עד ספטמבר 1960. יצא ללימודים והשתחרר ב-1963.
לאחר שחרורו משירות הקבע מונה למנהל חברת הספנות סומרפין, שנסגרה ב-1966.
נשרי הוא אב לשתי בנות מאשתו הראשונה חנה סקולסקי: הפסנתרנית ורדה נשרי, והדה עמיר פסיכולוגית, מרצה ומדריכת מנחי קבוצות ויועצים ארגוניים והוא סב לנגנית המשור נטלי פרוז.
הרוגוטשובר
גלנדייל
אגיסהורן
אגיסהורן (Eggishorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,927 מטר, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה.
ההר ממוקם באזור יונגפראו-אלטש-ביטשהורן שהוכרז כאתר מורשת עולמית, מצפון להר הבטרמהורן (Bettmerhorn) ומדרום להר הסטראלהורן (Strahlhorn), ומפריד בין קרחון אלטש ממערב ועמק הרון ממזרח, למרגלות ההר בעמק הרון שוכנת העיירה פיש (Fiesch).
טיפוס.
ניתן לעלות לפסגת ההר ברכבל מהעיירה פיש עד לתחנת פישראלפ (Fiescheralp) ומשם ברכבל נוסף לפסגת פישרהורלי (Fiescherhorli) הנמצאת בגובה 2,893, ובמרחק 500 מטר מדרום לפסגת אגיסהורן. בראש ההר ישנו מסלול פנורמי ממנו ניתן לראות מצד אחד את אזור היונגפראו וקרחון אלטש ומן הצד השני את פסגות האלפים הלפונטיניים והאלפים הפניניים וביניהם ההרים מטרהורן וייסהורן ועוד.
שחיקה רוחית
בגאומורפולוגיה, תהליכי שחיקה רוחית (באנגלית: Wind Abrasion) הם תהליכים, שבהם הרוח מעצבת את משטח כדור הארץ או משטח כוכבי לכת אחרים. רוחות עלולות לשחוק, להסיע ולהשקיע חומרים שונים ומהווה גורם יעיל באזורים עם צמחייה דלילה ואספקה נרחבה של סלעי משקע לא מגובשים. החלקיקים הנישאים עם הרוח נקראים חומרים איאולים (Eolian). אף על פי שמים הם גורם שחיקה חזק בהרבה מרוח, ישנם אזורים, בהם תהליכים איאוליים הם תהליכים חשובים יותר, למשל באזורים צחיחים, כגון מדבריות.
הכוח המניע.
מערכות רוח גלובליות קשורות להפרשי לחץ גדולים המושפעים מדפוסים עולמיים מחזוריים. רוחות מקומיות לעומת זאת נוצרות על ידי חריגות במאפיינים הפיזיקליים של אזור מסוים. דוגמה לכך אנו יכולים לראות כאשר התנהגות הרוח משקפת הבדלים במאפייני הטמפרטורה (תרמלים) של הקרקע, דבר זה יגרום לפעולות רוח עזות ונפוץ באזורים בהם תנודות הטמפרטורה הקיצוניות קיימות בשכבת האוויר הצמודה לקרקע. תנאים אלו נפוצים במדבריות, לאורך חופים ובאזורים המאופיינים בשינויי גובה קיצוניים, כגון רכסי הרים החוצים זה את זה והמישורים הנמוכים הסובבים אותם.
מאפיינים מסוימים של הרוח, בעיקר הכיוון, המהירות ודרגת המערבולת, הם המשפיעים ביותר על השינויים הגאומורפים הנגרמים על ידה.
תהליך הסעת החומר על ידי הרוח.
אופן הסעת החלקיקים תלויה בשני גורמים, גודל הגרגירים ועוצמת הרוח. ככל שהגרגירים קטנים יותר וככל שעוצמת הרוח חזקה יותר, הרוח יכולה להרים את החלקיקים גבוה יותר ולהסיעם למרחק רב יותר.
הסעה בתרחיף (Suspension) - הסעה של חלקיקים בגודל חרסית ובגודל סילט (0-50 מיקרון). החומר המוסע על ידי תרחיף מכונה אבק. מכיוון שגרגירים אלו קטנים מאוד הם יכולים לעלות באמצעות מערבולות אוויר ולהיות מוחזקים באטמוספירה במשך זמן רב. החלקיקים הדקים ביותר יכולים להיות מוסעים על ידי סופות אבק למרחקים של אלפי קילומטרים. המקור העיקרי לאבק באטמוספירה הן המדבריות הגדולות בעולם. כמות החומר שמוסעת היא בין 130 ל-800 מיליון טון מדי שנה אך אין מידע מדויק בנושא, מדבר הסהרה בלבד תורם 60–200 מיליון טון של חומר מוסע בשנה.
הסעה בהקפצה (Saltation) - אופן הסעת החלקיקים הגסים יותר על ידי הרוח. התנועה של הגרגירים נעשית קרוב לפני השטח. משב רוח מעלה את הגרגירים מעט באוויר ולאחר מרחק קצר הגרגירים נופלים בחזרה על הקרקע. לאחר מכן משב רוח נוסף מגיע ותהליך זה חוזר חלילה וכך החומר מתקדם. המסלול שעובר הגרגר הוא בצורת קשת כאשר עלייתו תלולה והירידה מתונה. הגרגרים בתנועת ההקפצה אינם מגיעים מעל גובה חצי מטר מעל פני השטח. בסופות חול חזקות מאוד הגרגירים עשויים להגיע לגובה של שני מטרים ולעבור מרחק של שמונה מטרים בכל הקפצה.
זחילה (Creep) - בתהליך זה משב הרוח מנתק את הגרגירים ממקומם ומסיע אותם על גבי הקרקע, מבלי לעלות אותם לאוויר, הגרגירים נעים לטווח קצר ונעצרים. כאשר מגיע משב הרוח הבא התהליך חוזר על עצמו וכך הגרגירים מתקדמים.
צורות נוף הנוצרות עקב שחיקה רוחית.
שחיקה של סלעים, בולדרים ומשטחים נעשים על ידי חלקיקים בטווח של גדלים. שחיקה באמצעות הרוח נעשית כאשר הרוח מעיפה את
הגרגירים בחוזקה על הסלע ומשייפת אותו. אף על פי שידוע כי גרגירים בגודל של חול הם היעילים ביותר, מחקרים מראים כי יש תפקיד
חשוב לגרגירים קטנים יותר בעיקר ביצירת שטחים מישוריים. השיעור הגבוהה ביותר של שחיקה הוא כאשר הרוח בעוצמה גבוהה יחד עם
כמות גדולה של חלקיקי חול קשים בכיוון הרוח נגד סלע רך ומתפורר. צורות בליית פני השטח על ידי שחיקת רוח:
צורות נוף הנוצרות עקב סחיפה רוחית.
פעולת סחיפה באמצעות הרוח (Wind deflation). הרוח מסוגלת להרים חלקיקים ולהסירם ובכך הרוח מנמיכה את פני השטח. צורות נוף נפוצות הנוצרות עקב פעולת הסחיפה הם מרצף מדברי ומכתשי רוח.
שחיקה רוחית במאדים.
בכוכב הלכת מאדים פעילות השחיקה הפלוביאלית (זרימת נחלים), הוולקנית (פעילות געשית) והטקטונית (תזוזת לוחות) בימינו הן דלות ואף אינן קיימות ולכן השחיקה האיאולית היא השחיקה הפעילה ביותר (בפרט לאזורי הקוטב הקפואים). בתצפיות אשר נעשו מכדור הארץ וכמו כן מכלי מחקר הנשלחו למאדים כגון מארינר וויקינג 1 ניתן לראות מגוון צורות קרקע המיוחסות לשחיקה רוחית כגון דיונות, גלונים, תבליטי סלע מעוצבי רוח וקציעות רוח.
לקריאה נוספת.
Bullard, J.E. and Livingstone, I., 2009. Loess. In: Geomorphology of Desert
צבא ממלכת פרס
נחשון וקסמן