באמצע שנות השישים של המאה העשרים עבר לורנסון לבריטניה. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1969 בסרט "נשים אוהבות". באותה שנה שיחק בתפקיד קטן ללא קרדיט בסרט "The Magic Christian".
לורנסון הופיע במספר רב של הפקות שייקספיריות בהן "ריצ'רד השני", בתפקיד רוזנקרנץ ב"המלט", ובסדרת המרתון ברדיו "Vivat Rex". ב-1970 שיחק לורנסון בתפקיד פירס גייבסטון בהפקה של המחזה "אדוארד השני" מאת כריסטופר מרלו לצדו של איאן מקלן. עוד הופיע בדרמות תקופתיות "אליזבת ר." ובתפקיד רוזן לינקולן בדרמה "The Shadow of the Tower" (מ-1972). באותה שנה כיכב בתפקיד מפקח בילוש נפוליאון "בוני" בונפרטה בסדרת הדרמה האוסטרלית "בוני" בדמות בלש ממוצא אבוריג'יני. ב-1974 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "The Prison" המבוסס על רומן מאת ז'ורז' סימנון, שהיה הפרק הראשון בסדרה "Armchair Cinema" של טלוויזיית תיימז ויוסטון פילמס. עוד הופיע בדמות אביו של פינק בסרט "פינק פלויד - החומה" משנת 1982.
ב-1984 לוהק לורנסון לתפקיד ראשי בדמות ג'וליאן מארש בהפקה של הווסט אנד למחזמר "רחוב 42" בתיאטרון המלכותי דרורי ליין. עוד בתיאטרון הופיע במחזה "Falling Over England" לצדה של שארלוט קורנוול בתיאטרון גריניץ'.
לאורך הקריירה שלו הופיע לורנסון בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות כגון "Z-Cars", "חלל: 1999", "המקצוענים", "Hammer House of Horror", "רמינגטון סטיל", "קגני ולייסי", "המפקח מורס", "ברז'ראק", "בון", "לאבג'וי", "החשוד העיקרי", "שארפ", "A Touch of Frost", "בקצב הלב", "עדות אילמת", "טגארט", "רציחות במידסומר", "שם המשחק", "הנוכלים", "אנדוור" ו"ספוקס".
לורנסון הרבה להופיע ברדיו ה-BBC, בין תפקידיו היו אדון האחוזה של אלטרנון בעיבוד משנת 1991 לרומן "פונדק ג'מייקה" מאת דפנה דה מוריאה.
ב-2012 גילם לורנסון את רוזן וסטמורלנד בעיבוד של ערוץ BBC Two למחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" וחלק שני. ב-2013 הופיע בתפקיד פרופ' הילרי אמברוז בפרק בסדרה "האב בראון" של ערוץ BBC One. ב-2016 שיחק בתפקיד ג'ון וייר בסדרת הדרמה של נטפליקס "הכתר".
חיים אישיים.
לורנסון מתגורר בעיר השוק פרום שבסאמרסט באנגליה.
ג'יימס לאורנסון
אחרי המוות עם ארצ'י
אחרי המוות עם ארצ'י (באנגלית: Afterlife with Archie) הוא שמו של קומיקס אמריקאי, שמופץ על ידי חברת הוצאת הקומיקסים "ארצ'י קומיקס" וחברת הבת שלה, "ארצ'י הורור", ויצא לאור לראשונה באוקטובר 2013. הקומיקס נכתב על ידי הכותב רוברטו אגירה-סאקאסה, ואוייר על ידי המאייר פרנצ'סקו פרנקווילה, והוא מתאר אפוקליפסת זומבים שמתחילה להשתולל בעיירת ריברדייל במציאות חלופית.
הקומיקס מהווה את חוברות הקומיקס הראשונות של "ארצ'י קומיקס" שנמכרו רק בשוק הישיר (כלומר בחנויות הקומיקס), ולא בדוכני העיתונים; הקומיקס הוא גם הקומיקס הראשון של "ארצ'י קומיקס" שלא מיועד לילדים ומדורג בדירוג "TEEN+", שכן חוברות הקומיקס כוללות תוכן שלא נחקר קודם לכן ב"ארצ'י קומיקס", כולל אלימות ריאליסטית מקיפה, קטעי גור, נושאים נטרוטיים, סצנות קשות לצפייה, ושפה עכשווית.
חוברת #8 של הקומיקס הייתה החוברת הראשונה שהציגה את סמל הרשמי של "ארצ'י הורור", שאחראית גם להפצת ארבע סדרות אחרות שחולקות את אותן הדמויות - "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה", "", "ומפרוניקה" ו"בלוסום 666" - אך לא קשורות ישירות זו לזו.
קשת העלילה.
לאחר שהוט דוג, כלבו האהוב של ג'אגהד, נהרג במהלך תאונת פגע וברח על ידי רג'י מנטל, ג'אדהד מבקש מסברינה ספלמן להשיב את הוט דוג לתחייה. סברינה נעתרת לו ומשיבה את הוט דוג, אך שלא במודע, הוט דוג שב לתחייה כזומבי, ונושך את ג'אגהד, שהופך לזומבי בעצמו ומתחיל אפוקליפסת זומבים שמאלצת את תושבי ריברדייל להילחם על חייהם.
שבועות אחרי שארצ'י וחבריו עזבו את ריברדייל, הם משוטטים כעת לאורך הכבישים הנטושים של אמריקה, ומנסים להישאר צעד אחד לפני עדר הזומבים ההולך וגדל שמורכב ממי שהיו פעם חבריהם ובני משפחתם, אך מנגד, ישות עתיקת יומין וקטלנית מושכת בחוטים על מנת להשיג את נשמתן של סברינה ובטי קופר, ארוסתו של ארצ'י.
דמויות.
כמה מהדמויות שנפטרו או נהפכו לחלק מעדר הזומבים כוללים את הוט דוג, ג'אגהד ג'ונס, המנהל וות'רבי, גברת גראנדי, את'ל מאגס, טרי "פופ" טייט, המאמן קליאטס, פרד אנדרוז, וגאס; כלבו של ארצ'י, ראש העיר מרטינז, פורסיית' וגלדיס ג'ונס, מוס מייסון, מידג' קלאמפ וג'ייסון בלוסום. בהמשך נחשף כי נשמותיהם של אזרחיו המתים של ריברדייל עדיין משוטטים על פני כדור הארץ כרוחות רפאים, ובכך נרמז על כוח גדול וקטלני יותר - שמתגלה כקת'ולהו - ששולט בגוויותיהם.
כמה דמויות אחרות שמתו לפני אירועי הסדרה כוללים את הרמיוני לודג', ג'ליבין ג'ונס, הכלב של שריל, שוגר ואת גנרל קלר.
ביקורת.
שמונת החוברות הראשונות של הקומיקס נמכרו עד שאזלו לגמרי מהחנויות. בסקירת החוברת הראשונה, לוני נדלר מ-"Bloody Disgusting" כתב: "עם איזון בין דרמה אמיתית לדרמת הנעורים המתקתקת, "אחרי המוות עם ארצ'י" לוכדת את רוח נקישות האימה הטובות ביותר בסוף שנות ה-70'". מייקל סנטיאקומו מ-"The Plain Dealer" תיאר את הקומיקס כ"מבריק", וכ"מרתק ונפלא". ג'ודי ארלינגטון מ-"NPR" כינתה אותו "נהדר" ו"יצירת מופת" כי הוא "מפחיד באמת". מארק פיטרס מ-" Salon" אמר ש"אם זה היה רשימה של מיטב הקומיקס של שנת [2013] במקום גיבור קומיקס הטוב ביותר, כנראה הייתי שם את "אחרי המוות עם ארצ'י" בראש הרשימה."
מנכ"ל "ארצ'י קומיקס", ג'ון גולדווטר, אמר שאביו המנוח, ג'ון ל. גולדווטר, היה "מזועזע מ"אחרי המוות", (...) אבל מזועזע בצורה נהדרת" בהתייחסו לגלגולים המודרניים של הדמויות והסיפורים.
ג 'ק מוראלי זכה בפרס הארווי לשנת 2015 בקטגוריית "הלטרר הטוב ביותר" עבור עבודתו על הרצת הקומיקס.
מרגריטה תרסה מספרד
מרגריטה תרסה מספרד (בספרדית: Margarita María Teresa de Austria, בגרמנית: Margarita Theresa von Spanien; 12 ביולי 1651 – 12 במרץ 1673) הייתה הקיסרית האימפריה הרומית הקדושה, מלכת גרמניה, ארכידוכסית אוסטריה, מלכת הונגריה ובוהמיה, כאשתו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. היא הייתה בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ואחותו הבכירה של קרלוס השני, מלך ספרד. היא הדמות המרכזית של לאס מנינאס המפורסם על ידי דייגו ולאסקס, והנושא של ציורים רבים שלו מאוחר יותר.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
מרגריטה תרסה נולדה ב-12 ביולי 1651 במדריד לפליפה הרביעי, מלך ספרד ומריאנה מאוסטריה. .
סבה וסבתה של מרגריטה תרסה מצד האב היו פליפה השלישי, מלך ספרד ומרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד, ואילו סבה וסבתה מצד האם היו פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אנה מספרד, בתם של סבה וסבתה מצד אביה.
נישואיהם של הוריה נעשו אך ורק מסיבות פוליטיות, בעיקר בשל החיפוש אחר יורש זכר חדש לכס הספרדי לאחר מותו המוקדם של בלתסר קרלוס, נסיך אסטוריאס בשנת 1646. הילד היחיד ששרד את הנישואים הראשונים של פליפה הרביעי הייתה מריה תרסה, נסיכת ספרד, שהפכה מאוחר יותר לאשתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. לאחר מרגריטה תרסה, בין 1655 ל-1661, נולדו ארבעה ילדים נוספים (בת ושלושה בנים) מנישואיהם של פליפה הרביעי ומריאנה מאוסטריה, אך רק אחד מהם שרד את ינקותו, המלך לעתיד קרלוס השני, מלך ספרד.
מרגריטה תרסה לא פיתחה את הבעיות הבריאותיות והנכויות החמורות (בגלל הקרבה ההדוקה של הוריה) שאחיה הצעיר גילה מאז לידתו. בילדותה חלתה פעם, אך שרדה את המחלה. לדברי בני דורה, למרגריטה תרסה היה מראה מושך ואופי חי. הוריה וחבריה הקרובים כינו אותה "המלאך הקטן". היא גדלה בתאי המלכה בארמון המלכותי של מדריד, מוקפת משרתות ומשרתים רבים. מסופר כי מרגריטה אהבה סוכריות, והסתירה אותן ללא הרף מן הרופאים שדאגו לבריאות שיניה. גם אביה של מרגרט וגם סבוה מצד אמו, הקיסר פרדיננד השלישי, אהבו אותה עמוקות. במכתביו הפרטיים קרא לה המלך פליפה הרביעי "שמחתי".
עם זאת, מרגריטה תרסה חונכה על פי כללי התנהגות קפדניים של בית המלוכה במדריד, וקיבלה חינוך טוב.
נישואיה.
במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-15 בחצר הקיסרית בווינה התפתח הצורך לנישואים נוספים בין הענפים הספרדי והאוסטרי של בית הבסבורג. האיחוד היה נחוץ כדי לחזק את העמדה של שתי המדינות, במיוחד נגד ממלכת צרפת. תחילה עלתה ההצעה לחתן את מריה תרסה, בתו הבכורה של פליפה הרביעי, עם יורש האימפריה הרומית הקדושה, הארכידוכס לאופולד איגנץ. אבל בשנת 1660 ובהתאם לשלום הפירנאים, היא התחתנה עם המלך הצרפתי; כחלק מחוזה הנישואים שלה, היא נאלצה לוותר על טענותיה לכס הספרדי תמורת תשלום כספי כחלק מהנדוניה שלה, שמעולם לא שולמה.
לאחר מכן החל דיון על נישואים בין מרגריטה תרסה לבין הקיסר לאופולד הראשון (שהיה דודה מצד האם ובן דודה מצד האב). עם זאת, חצר המלוכה במדריד היססה להסכים להצעה זו, כי היא הייתה יכולה לרשת את הכתר הספרדי אם אחיה הקטן ימות. הרוזן פואנסלדאניה, שגריר ספרד בצרפת, הציע את האינפנטה לכלה אפשרית עבור צ'ארלס השני, מלך אנגליה. עם זאת, פליפה הרביעי דחה את הרעיון הזה, בתשובה כי מלך אנגליה צריך לחפש אישה בצרפת.