כמו קודמו, Spirit of Eden, האלבום מכיל תזמור מאולתר ממספר רב של מוזיקאים, כולל שבעה נגני ויולה, ונושאי המילים הם דתיים ברובם. תהליך ההקלטה הפך להיות כמעט מיתי בקרב חובבי מוזיקה מחתרתית; המגזין Tape On עשה כתבה מפורטת על ההקלטות התובעניות, והצביעה על הנטיות הפרפקציוניסטיות של מארק הוליס, ושימושו בנרות ובקטורת על מנת ליצור אווירה ייחודית. למרות הדמיון של האלבום הזה לקודמו, הטכנאי פיל בראון אמר עליו ש""Laughing Stock" הוא חיה אחרת. אני מאוד גאה באלבום, זה אולי אחד מהפרויקטים הטובים ביותר שלי... אני מוצא את האלבום מאוד אפל וקלאוסטרופובי.
לפי הקלטות האלבום, עזב פול ווב את הלהקה והשאיר את טוק טוק כצמד בין מארק הוליס ולי האריס. לאחר יציאת האלבום, טוק טוק התפרקה ופנתה לפרויקטים שונים.
ביקורות.
האלבום התקבל על ידי מבקרים בהתלהבות. הוא נחשב עד היום לאחד האלבומים המשפיעים ביותר על הפוסט רוק והרוק האלטרנטיבי, ולעיתים אף מוכתר כאלבומה הטוב ביותר של טוק טוק עצמה. מגזין המוזיקה האלטרנטיבית פיצ'פורק אמר על האלבום שהוא "אלבום שיוצר לו סביבה משל עצמו והופך ליותר מסכום צליליו." בנוסף, הוא דירג את האלבום במקום האחד-עשר ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנות התשעים.
מורשת.
"Spirit of Eden", ביחד עם האלבום הבא, Laughing Stock, נחשבים למשפיעים במיוחד בז'אנר הפוסט רוק. בביקורת לאלבום "Hex" של בארק פסיכוזיס, אומר המבקר סיימון ריינולדס (שבאותה ביקורת טבע לראשונה את המושג פוסט רוק) שהאלבום מושפע מ"הפאר הבארוקי" של "Spirit of Eden". אנדי וויטמן מהמגזין 'Paste' אומר שספיריט אוף אידן מייצג את התחלת הפוסט רוק - "הסימנים המסגירים של הז'אנר - טקסטורות של גיטרות, הקצב האיטי, והדגש על דינמיקות, אלקטרוניקה, אווירה ומינימליזם - כולם במקום, והם סוללים את הדרך ללהקות כמו סיגור רוס, מוגוואי, Godspeed You! Black Emperor, Low והתקופה המאוחרת של רדיוהד." סיימון הארפר מה'בירמינגהאם פוסט' אומר ש"ללא ספק, השילוב של ג'אז, מוזיקה קלאסית, רוק, והדים של דאב, השימוש בשקט כמעט כאילו היה כלי בעצמו, מוביל את עצמו לשפה של הפוסט רוק, ואפשר לטעון שטורטויז ושאר הלהקות משיקגו היו בקושי נשמעות אותו הדבר ללא ההישגים של הוליס ופריס-גרין." מספר רב של אמנים בעצמם שבחו את Spirit of Eden. הלהקה בון איבר ביצעה גרסת כיסוי לשיר "I Believe in You" בהופעותיהם ב-2008 בדבלין ואדינבורו.
משתתפים.
Talk Talk
משתתפים נוספים
צפיית בינג'
צפיית בינג' או בולמוס צפייה (צְפִיַּת רֶצֶף על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית; באנגלית: Binge-watching, וגם: binge-viewing) – מושג המתאר נוהג שהפך לנפוץ בשנות האלפיים, של צפייה בסדרות טלוויזיה במשכי זמן ארוכים, ברצף, על פי רוב בסדרה ספציפית. "צפיית בינג'" הפכה לנפוצה יותר ויותר לאור התרחבותם של שירותי צפייה על פי דרישה, דוגמת VOD בחברות לוויין וכבלים, או חברות טלוויזיה באינטרנט דוגמת "נטפליקס" ו"הולו".
המקור לתופעה נעוץ בספיישלים שנהגו ערוצי טלוויזיה שונים לערוך בעבר, בו שידרו בשידורים חוזרים פרקים של סדרות אהובות או סרטים בסדרה – ברצף, במסגרת של מרתון. צופים נהגו גם לערוך מרתונים דומים, של צפייה בסדרות אהובות, בעזרת השכרה של DVD.
חברת "נטפליקס" הפכה את "צפיית הבינג'" לפופולרית במיוחד, כאשר שחררה בעת ובעונה אחת לצפייה עונות שלמות של סדרות דגל, מה ששלח צופים רבים אל המסך למרתון צפייה מרוכז. בסקר שנערך על ידי נטפליקס בארצות הברית, אמרו 73% מהנשאלים כי בעבורם, צפייה מסוג זה מוגדרת כצפייה בשניים עד שישה פרקים עוקבים של סדרת טלוויזיה ברצף.
לא מעט צופים דיווחו כי האפשרות לצפייה מרוכזת גורמת להם להתמכרות של ממש, ולקושי להתנתקות מהמסך.
הפופולריות ההולכת וגדלה של צפייה מסוג זה נחשבת לאחד הגורמים לפופולריות מחודשת שצברו סדרות עבר. הביקורות החיוביות שהן קיבלו והמלצות ששותפו ברשתות חברתיות, שלחו רבים למרתונים מרוכזים של צפייה בהן.
צפיית הבינג' גרמה לשינויים בענף הטלוויזיה: בחלק מרשתות הסטרימינג ובפרט בהפקות המקור של נטפליקס מקובל לצלם מראש עונה שלמה ולהעלות את כל פרקיה ביום אחד ביחד, במקום להעלות אותה לצפייה שבועית.
בשנת 2013, המושג אף נכלל ברשימת ביטויי השנה של מילון אוקספורד.
בשנת 2021 החלו ערוצי הספורט להשתמש אף הם במושג.
סטיבן בראדבורי
ברדבורי
ברדבורי (באנגלית: Bradbury) הוא שם משפחה ושמם של מספר יישובים.
יוחנן טברסקי (ירושלים)
רבי יוחנן טברסקי (אב ה'תר"ס, 1900 - כ' בכסלו ה'תשמ"ב, דצמבר 1981) היה האדמו"ר מרחמסטריווקה בירושלים. משקם החסידות לאחר השואה.
ביוגרפיה.
נולד ברחמסטריבקה (אז האימפריה הרוסית, כיום אוקראינה), לרבי דוד טברסקי ולשפרה (בת רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי). למד אצל אביו. בתחילת המהפכה הקומוניסטית, נתפס כשהוא לומד תורה וכמעט הוצא להורג. בשנת ה'תרפ"ו עלתה משפחתו, בראשות הסב רבי מנחם נחום, לארץ ישראל. למד בישיבת שפת אמת של חסידות גור.
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תש"י, מונה לממלא מקומו. הוא פתח את ישיבת מאור עיניים לזכר אבי השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. לאחר שחרור הכותל המערבי נהג לפקוד אותו הרבה. הוא נהג בפשטות ובמאור פנים עם תלמידיו. נודע כמתמיד. בתקופתו החלה להיווצר חצר בחסידות רחמסטריווקא, לאחר שבשני הדורות הקודמים של האדמו"רים בירושלים, לא התפתחה חצר סביב האדמו"רים.
נקבר באוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בהר הזיתים.
משפחתו.
נישא לאסתר רבקה, בתו של גבאי הצדקה רבי נחמן יוסף וילהלם, שחמיו היה בן למשפחת אזולאי, המתייחסת לחיד"א. ילדיהם:
אריה איסר
אריה שמשון איסר (Arie S. Issar; נולד ב-13 ביולי 1928) הוא מבכירי הגאולוגים בישראל ובעל שם בחקר ההידרולוגיה. חתן פרס בן-גוריון לשנת תשע"א. עיקר התמחותו היא בחקר מי תהום, חקירת אפשרויות פיתוח הנגב וההשפעה העתידית של ההתחממות העולמית על משאבי המים במזרח התיכון. פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומייסד המרכז למשאבי מים במכונים לחקר המדבר בקריית שדה בוקר.
תולדות חייו.
נולד ב-1928 בירושלים לשמחה ובלה איסרוב. האב השפיע על בנו לבחור במדעי הטבע על מנת שיוכל להימנות עם מתקני העולם. ביולי 1947, ביום הולדתו ה-19, התנדב לצאת עם קבוצת מורים לאוסטריה, למחנות העקורים, לצורך חינוך ילדים ששרדו את השואה ולהביאם לארץ ישראל. לקראת סוף שירותו באוסטריה עסק בגיוס ואימון מתנדבי חו"ל ועמם חזר ארצה ביולי 1948.
הוא שב לירושלים הנצורה (בדרך בורמה) והתגייס ליחידת התותחנים שרק הוקמה, השתתף במערכות ישראל כולל מלחמת ששת הימים.
נשוי מ-1950 למרגלית לבית צארום ולהם שני בנים, גיורא וגלעד, וארבע נכדות ונכד.
ב-1950 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בגאולוגיה (מקצוע ראשי) ותורת הקרקע והגאוגרפיה בהנחיית פרופ' יהודה ליאו פיקרד, חלוץ ההידרו-גאולוגיה של ארץ ישראל, וזוכה פרס ישראל לשנת תשי"ח, החל במחקר יישומי במסגרת עבודת המוסמך "הגאולוגיה התת-קרקעית של אזור רגלי ההרים המרכזי".
חקר מי תהום בישראל.
ב-1956 סיים בהצטיינות את הלימודים וקיבל תואר מוסמך לגאולוגיה.
באותה תקופה החל הפיתוח המואץ של מקורות המים של שפלת החוף ואיסר החל לחקור נושא זה בהנחייתו של פרופ' יהודה ליאו פיקרד כבסיס לעבודת הדוקטורט שלו: "הגאולוגיה של מקורות המים התת-קרקעיים באזורי השפלה והשרון".
באוגוסט 1961 סיים את עבודתו וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. במקביל שימש כאסיסטנט לפרופ' פיקרד ועוזרו, זאב שיפטן, במחקרי השדה ופיקוח על קידוחי המים בנגב ובערבה. קידוחים אלו בוצעו ביוזמת דוד בן-גוריון מתוך מטרה למצוא מקורות מים שיאפשרו את פיתוח הנגב ויישובי. ממצא המים בקידוחים אלו פתח את הערבה להתיישבות חקלאית.
פעילות באירן.
בסוף 1961 התבקש לצאת לאיראן מטעם ארגון המזון והחקלאות הבינלאומי ולעמוד בראש צוות ישראלי של אנשי תכנון המים לישראל (תה"ל) להדרכת האיראנים בשיטות מודרניות של מחקר מי התהום. לצורך זה הקים איסר וצוותו הישראלי מרכזי מחקר בפרובינציות השונות, שאוישו על ידי צוערים איראניים ושאותם הם ביקרו לעיתים מזומנות, אחד הצוותים עבד באזור קזווין. בהנחיית איסר התגלו מים ארטזיים מתוקים מתחת לכל האזור ואפילו מתחת למדבר המלח.
ב-1962, כאשר אירעה רעידת האדמה שהחריבה את האזור ואת מנהרות המים המסורתיות (הקנאטים). שמשו המים שנמצאו על ידי הצוות הישראלי לאספקה לניצולים. בזכות עבודת צוות זו, נתבקשה ישראל להציע פרויקט לשיקום אזור הרעש. ההצעה הבין-תחומית הוכנה על ידי צוות ישראלי בראשותו של לובה אליאב, כאשר איסר וצוותו תורמים לנושא ההידרו-גאולוגיה של אזור הרעש. בעקבות ההצעה זכתה ישראל לעבודה רבת שנים ורבת היקף באזור קזוין. קשריו המדעיים של איסר באיראן נמשכו עד עלייתו של חומייני לשלטון ב-1979.
אוניברסיטת בן-גוריון.
עם שובו לישראל, חזר למכון הגאולוגי הישראלי, שהפך לאגף במשרד הפיתוח.
במקביל התמנה כמרצה אורח בקורס הבינלאומי במרכז לחקר מי תהום באוניברסיטה העברית בירושלים וכן הרצה בפני משתתפי הקורס הבינלאומי לניהול משאבי מים בטכניון וכן בקורס משאבי מי תהום במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע.
בין השנים 1964 ו-1975 הוא התבקש על ידי המחלקה לשיתוף בינלאומי (מש"ב)
של משרד החוץ לצאת בשליחויות ביועץ לממשלות שונות באמריקה הלטינית, אסיה ואפריקה בנושאי
פיתוח משאבי מים באזורים צחיחים.