רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה (ברוסית: Карачаево-Черкесская Республика; תעתיק: קאראצ'ייבו-צ'רקסקאיה רפובליקה, בקאראצ'אי בלקר: Къарачай-Черкес Республика, בקברדינית: Къэрэшей-Шэрджэс Республикэ) היא רפובליקה השוכנת בדרום הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
שטח הרפובליקה נכלל בתחומי האימפריה הרוסית מאז שנת 1828 בהתאם להסכם אדריאנופול. המחוז האוטונומי קאראצ'אי-צ'רקסיה נוסד לראשונה ב-12 בינואר 1922 במחוז הדרום-מזרחי (מ-1924 נקרא צפון-קווקזי). היא פורקה לשני מחוזות אוטונומיים נפרדים ב-26 באפריל 1926. ב-30 באפריל 1928. בשנת 1943 הוגלו בני העם הקאראצ'אי לקזחסטן לאחר שהואשמו בעזרה לנאצים, האזור של גלוחורסק צורף לגאורגיה, ושאר השטח למחוז סטוורופול, כולל המחוז האוטונומי של צ'רקסיה. בשנות ה-50 הקרצ'אי הותרו לחזור, אזור גלוחורסק הוחזר מגאורגיה והמחוז המאוחד שוב נקרא בשם קאראצ'אי-צ'רקסיה בינואר 1957.
ב-3 ביולי 1991 הופרד המחוז ממחוז סטוורופול והשם "אוטונומי" בוטל. היו ניסיונות להקים מספר יחידות מנהליות אוטונומיות לאומיות שיהיו כפופות ישירות לשלטון הרוסי במוסקבה. לאחר דיונים רבים, בדצמבר 1992 הוכרזה כ"רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה" אחידה בפדרציה הרוסית. ברפובליקה התקיים משאל עם על פירוקה ל-4 ישויות, הקרצ'אי, הצ'רקסי, האבזי והקוזאקי שזכה לרוב, אך נשיא רוסיה בוריס ילצין ערך משאל נוסף על שמירת האיחוד שבסופו של דבר זכה לרוב ואחדות הרפובליקה נשמרה.
גאוגרפיה.
קאראצ'אי-צ'רקסיה נמצאת בדרום רוסיה באזור הקווקז. רפובליקה זו גובלת בתחום רוסיה ברפובליקת קברדינו-בלקריה, במחוז סטוורופול ובמחוז קרסנודאר וכמו כן היא גובלת בגאורגיה ובמחוז אבחזיה שבשטחה של גאורגיה.
אוצרות טבע:
דמוגרפיה.
כ-41 אחוזים מהתושבים הם קאראצ'אים טורקים, כ-31 אחוזים רוסים, כ-11 אחוזים צ'רקסים ושאר האוכלוסייה היא אבזים ועמים אחרים. הרפובליקה היא בין האזורים המעטים ברוסיה בהם אוכלוסייה גדלה בין מפקדי אוכלוסין בשנת 2002 ו-2010 אך ירד במקצת במפקד אוכלוסין משנת 2015. אחוז האוכלוסייה הרוסית שבשנת 1959 היה מעל ל-50% ירד עתה לכ-31%.
פוליטיקה.
ברפובליקה פועל פרלמנט הכולל 73 חברים שנבחרים ל-4 שנים. הפרלמנט מהווה את המחוקק המקומי. בראש הזרוע הביצועית עומד ראש הרפובליקה. מועמד לתפקיד נבחר בבחירות ישירות, ברם ראש הרפובליקה הנוכחי, ראשיד טמרזוב, מונה כ"נשיא ביניים" לתפקיד בשנת 2011 בהתאם להמלצת נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, ולאחר מכן, ב-1 במרץ 2011, הפך לנשיא במשרה מלאה, עוד לפני אימוץ חקיקה בנושא הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה, חוק שהתקבל בשנת 2012.
קברדינו-בלקריה
רפובליקת קברדינו-בלקריה (רוסית: Кабарди́но-Балка́рская Респу́блика, קברדינית: Къэбэрдей-Балъкъэр Республикэ, בלקרית: Къабарты-Малкъар Республика) היא רפובליקה השוכנת בדרום הפדרציה הרוסית, באזור הקווקז.
היסטוריה.
במהלך ההיסטוריה, אזור הרפובליקה היה נתון תחת השפעתן של:
קברדיה נשלטה במהלך ההיסטוריה בעיקר על ידי הנסיכים הקרברדינים. קברדיה הייתה נתונה להשפעה רוסית מאז שנת 1557 אחרי נישואיו של איוואן האיום עם נסיכה קברדינית. במסגרת השפעתה של רוסיה, נבנו מספר מבצרים בגבולה של קברדיה שיושבו על ידי כוחות רוסיים. חלק מהשטח סופח לרוסיה במסגרת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה ויתרת קברדיה נכבשה ב-1827 במהלך המלחמה הרוסית-צ'רקסית, בין הגורמים שהביאו לכיבוש האזור היו יחסיהם של הנסיכים הקברדינים עם הצארים הרוסיים.
ב־1 בספטמבר 1921, שטחה של קברדיה הפך למחוז האוטונומי הקברדיני, השם שונה לאחר צירוף בלקריה למחוז האוטונומי הקברדינו-בלקרי בהמשך אותה השנה. ב־5 בדצמבר 1936, היא הפכה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית קברדינו-בלקריה. בשנת 1944 חשד סטלין בשיתוף פעולה של הבלקרים עם הנאצים, ולכן גירש אותם לסיביר. השם שונה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הקברדינית עד שנת 1957, שבה הורשו הבלקרים לחזור לשטחם.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמה הרפובליקה הנוכחית כחלק של רוסיה וכנשיא שלה נבחר ולרי קוקוב שהיה לפני זה ראש המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות באזור. הוא היה ראש הרפובליקה עד לשנת 2005 כאשר במקומו נבחר ארסן קנוקוב. בשנת 2019 לראש הרפובליקה מונה קזבק קוקוב, בנו של הנשיא הראשון.
גאוגרפיה.
קברדינו-בלקריה נמצאת בדרום רוסיה, באזור הקווקז, וגובלת ממזרח, מדרום-מזרח ומדרום בצפון אוסטיה - אלניה, ממערב ומצפון-מערב ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה, ומצפון ומצפון-מזרח במחוז סטברופול. כמו כן, גובלת קברדינו-בלקריה מדרום בגאורגיה. הגבול משמש גם גבול בין רוסיה לגאורגיה.
בתחום הרפובליקה נמצא הר אלברוס, שהוא ההר הגבוה ביותר באירופה ובקווקז, והוא משתייך לאירופה משום שרפובליקה זו נמצאת בצד האירופי של רוסיה. ברפובליקה נכללים גם מדרונותיו הצפוניים של הר שחארה.
בין הנהרות העוברים ברפובליקה נהר טרק ונהר מלקה.
אוצרות טבע:
דמוגרפיה.
הרפובליקה מאוכלסת על ידי שני עמים שונים בעלי שפות שונות, הבלקרים הדוברים בלקרית (שפה טורקית) והקברדינים הדוברים קברדינית (שפה קווקזית שמוצאה צ'רקסי). הקברדינים מהווים 57% מכלל האוכלוסייה, הבלקרים מהווים 13% והרוסים מהווים 22%, והיתר מיעוטים אחרים. מוסלמים מהווים כ-70% מאוכלוסיית הרפובליקה.
ארמון דולמאבהצ'ה
ארמון דולמאבהצ'ה (בטורקית: Dolmabahçe Sarayı) הוא ארמון הממוקם באיסטנבול שבטורקיה, על הגדה האירופית של הבוספורוס.
הארמון שימש מקום מגורי הסולטאנים ומרכז השלטון של האימפריה העות'מאנית מ־1856 עד 1923.
מקור השם.
המקום בו נמצא הארמון היה במקור מפרץ על גדת הבוספורוס. במהלך המאה ה-18 מולא המפרץ על מנת לשמש גן מלכותי. שמו של הארמון מתאר תהליך זה: דולמה (dolma) פירושו ממולא, ובהצ'ה (bahçe) פירושו גן.
היסטוריה.
במהלך המאות ה־18 וה־19 עברו הסולטאנים הטורקים מארמון טופקאפי המיושן לארמונות שנבנו בגן זה, בשל היותם מודרניים. היו בהם מים זורמים ותאורת גז ובשלב מאוחר יותר גם חשמל וטלפון. במהלך השנים נבנו במקום מספר ארמונות. הארמון הנוכחי נבנה בשנת 1856 על ידי הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, בתכנונם של האדריכלים הארמניים קאראבט באלייאן ובנו ניקוגוס באלייאן.
ב־3 במרץ 1924 נחקק חוק שהעביר את הארמון לבעלות הרפובליקה הטורקית. מייסד הרפובליקה ונשיאה הראשון, מוסטפא כמאל אטאטורק, השתמש בו כארמון הנשיא ונפטר בו ב־10 בנובמבר 1938.
כיום הארמון משמש לעיתים לקבלת פנים של ראשי מדינות המבקרים בטורקיה.
חלקי הארמון.
בארמון שלושה חלקים עיקריים:
שטחו של הארמון כ־45,000 מ"ר, ובו 285 חדרים, 46 אולמות, 6 חדרי אמבטיה (חמאמים) ו־68 חדרי שירותים.
המפורסם בחדרי הארמון הוא חדר מדרגות הבדולח - בו כל מעקי המדרגות והמנורות עשויים בדולח באקארה.
בארמון מוצג אוסף תמונות שכולל מעל ל-200 יצירות. האוסף כולל 23 יצירות של איוואן אייווזובסקי ויצירות של ציירים נוספים כמו גוסטב בולאנז'ה, ז'אן-לאון ז'רום, אז'ן פרומנטן ועוד.
קרליה
ליון
לְיוׂן (בצרפתית: ) היא עיר במרכז מזרח צרפת, בירת חבל האוברן-רון-אלפ, ובירת מחוז רון. ביחד עם פרווריה ועיירות האזור, ליון מרכיבה את האזור העירוני השני בגודלו בצרפת אחרי פריז, עם 2,142,732 תושבים נכון לשנת 2007. שטח המטרופולין של ליון הוא 3,306 קמ"ר.
הקהילה היהודית בעיר מונה כ-40,000 תושבים ופועלים בה קרוב ל-40 בתי כנסת.
בעיר נמצא המטה הראשי של ארגון האינטרפול.
גאוגרפיה.
ליון נחצית על ידי שני נהרות, הרון והסון, שמתמזגים דרומית למרכז העיר ויוצרים מעין חצי אי שעליו נמצא המרכז. מרכז העיר המוקף ממזרח וממערב בשתי גבעות גבוהות: על האחת במערב מתרכזים מוסדות דתיים רבים, ואילו הגבעה המזרחית ידועה בזכות סדנאות המשי הממוקמות על גבה.
היסטוריה.
ליון הוקמה בשנת 43 לפנה"ס כמושבה רומאית על ידי לוקיוס מונטיוס פלנקוס, קצין בצבאו של יוליוס קיסר, במקום שבו היה מבצר קלטי. המבצר נקרא "לוגדונון" על-שמו של אל השמש הקלטי, לוג, ובעקבות כיבוש היישוב, שינו הרומאים את שמו ל"לוגדונום".
עד מהרה הפכה לוגדונום למרכזה המסחרי, התחבורתי והממשלתי של גאליה הרומית, הודות למיקומה האסטרטגי בהתמזגות שני הנהרות הראשיים. שני קיסרים רומאיים, קלאודיוס וקרקלה, נולדו בעיר. עם זאת, העיר לא הצליחה לשמור על מעמדה המרכזי לאחר נפילת הקיסרות הרומית והידרדרה רבות בתקופת ימי הביניים.
העיר ליון חזרה לצמוח כלכלית ומסחרית בעקבות הפיכתה למרכז דת ראשי במאה ה-11. עד סוף המאה ה-15, ליון תפסה את מקומה כמרכז מסחר בזכות מערכת הבנקים המפותחת שקמה בה. במאות העוקבות נודעה ליון לאצולת אירופה כמרכז ייצור המשי ביבשת, והדבר תרם רבות לפיתוח תשתיות העיר.
המהפכה הצרפתית שהחלה ב-1789 הביאה קץ פתאומי לפיתוח העיר, אם כי נפוליאון חידש אותה. במהלך המאה ה-19 הפכה ליון להיות עיר תעשייתית. בסוף המאה ההיא הואץ פיתוח פני העיר כאשר נבנו מבני ציבור רבים.
במלחמת העולם השנייה הייתה ליון לב ליבה של המחתרת הצרפתית. לאחר המלחמה המשיכה ליון להתפתח לעיר מודרנית. העיר התאגדה עם פרווריה ונוצר המטרופולין השנייה בגודלה בצרפת, ובה מוסדות תרבות, מערכת תחבורה, ותשתית תיירותית מהדרגה הראשונה. בהוקרה לעברהּ המפואר של העיר הכריז אונסק"ו ב-1998 על מרכז העיר העתיקה כאתר מורשת עולמית.
ספורט.
בעיר ישנה קבוצת כדורגל בשם אולימפיק ליון, שזכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 2001/2002 בה החלה גם רצף של שבע אליפות ברציפות, אשר נחשב לארוך ביותר בתולדות הליגה הצרפתית.
הקהילה היהודית.