רשמית, ארגון האוהדים של קופנהגן נוסד ב-24 באוקטובר 1991, הוא מונה כ - 20,000 אנשים והוא ארגון האוהדים הכי גדול בסקנדינביה. ארגון האוהדים של ברונדבי, שנקרא Brøndbysupport הוקם ב 30-בספטמבר 1993. בנוסף לארגוני האוהדים הרשמיים, לקבוצות ישנו גרעין של אוהדי ultras. על פי הנתונים, בשנים האחרונות, מספר מקרי אלימות ועימותים אלימים בין אוהדי הקבוצות גדל. בהקשר זה, המועדונים החלו לבטל מינויים של אוהדים מתפרעים.
סטטיסטיקה.
"נכון לדצמבר 2018"
מוניק מבקה פובה
מוניק מבקה פובה (בצרפתית: Monique Mbeka Phoba; נולדה ב-1962) היא יוצרת סרטים המתגוררת בבנין, אך משפחתה מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC).
סרטיה זכו במספר פרסים.
תחילת דרכה.
פובה נולדה ב-1962, בבריסל שבבלגיה, בתו של דיפלומט מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היא גדלה בבלגיה, צרפת, גרמניה ואיראן, וחייתה בקונגו (זאיר, בזמנו) למשך שנתיים, אז שימש אביה כסגן שר, ואז כשר הכלכלה בשנות ה-1970 המוקדמות. אך כשהגיעה לגיל 16, כשאביה סיים את תפקידו והפך לגולה פוליטי בצד הלא-נכון של שלטונו של ממבוטו, היא השתקעה בבלגיה.
היא סיימה שם תואר בעסקים בינלאומיים. במהלך לימודיה הייתה מגישה תוכניות על תרבות אפריקאית ברדיו הקמפוס, ואף כתבה מאמרים עבור מגוון עיתונים בבריסל וז'נבה. כשאירעה ההפיכה בבורקינה פאסו ב-1983, היא נסעה למקום לדווח משם לרדיו. היא פגשה אז את המהפכן, תומא סנקרה, שהיה לנשיא בורקינה פאסו. בשנים 1987 ו-1989, היא נכחה בפסטיבל הקולנוע הפאן-אפריקאי FESPACO, ואירועים אלו שינו את מטרותיה בחיים, והיא החליטה לעשות קולנוע במקום לפתח קריירה בעסקים בינלאומיים, ונסעה לפריז כדי להשתתף בסדנה לקולנוע תיעודי באטלייה ואראן.
קריירה.
ב-1991 יצרה פובה את הסרט הקצר "Revue en vrac" עם פרד מונגו, עיתונאי מהטלוויזיה הלאומית של זאיר (OZRT).
הסרט סיקר את לידתה של עיתונות עצמאית ופלורליסטית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
פובה אז יצרה סדרה של סרטים תיעודיים על אפריקה כולל את "Rentrer? "(1993), "Deux petits tours et puis s'en vont" (1997) על הבחירות לנשיאות בבנין, "Un rêve d'indépendance" (1998) על סבא שלה, תחת הקולוניזציה הבלגי קולוניזציה הבלגית, ו- "Sorcière, la vie" (2004).
"Rentrer?" מתאר את הבעיה של בריחת מוחות. הסרט זכה בפרס דרום / צפון של המועצה האירופאית ב-"Rencontres Media Nord/Sud" בז'נבה ב-1996.
סרטה הקצר "Une voix dans le Silence" משנת 1996 מספר על המאבק של ברונו אדיקו, איש עם HIV מבנין.
את סרטה הרביעי, "Deux petits tours et puis s'en vont...," היא ביימה בשיתוף עם עמנואל קולוולה.
הסרט עוסק בבנין, בתור מעבדת הדמוקרטיה האפריקאית, והוא זכה בפרס מקום שני לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל FESPACO במרץ 1997.
בסרטה משנת 1998 "Un reve d'indépendance" היא מתארת 35 שנים של עצמאות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הסרט בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2000.
בשנת 2001 יצרה פובה את הסרט "Anna, l'Enchantée". הוא מספר על אנה טקו, זמרת שזכתה במלגה ללימוד מוזיקה בצרפת.
אנה מגיעה ללא הכנה מספיק טובה, ומחזיקה מעמד שם פחות משלושה חודשים. הסרט התיעודי זכה בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2002.
סרטה משנת 2006, "Sorcière, la vie! " מראה את חייו של אדם זקן, אשר היה עוזר רפואי תחת הקולוניאליזם הבלגי, רופא לאחר העצמאות, ולאחר פרישתו, הסכים לשמש כשופט מסורתי. הסרט בוחן את השכיחות של האמונה בכישוף בקהילה דרך מקרים המובאים בפניו.
ב-2007 היא סיימה סרט תיעודי על הנבחרת הלאומית של זאיר, הנמרים, אשר כיכבו בגביע העולם בכדורגל בשנת 1974.
הקבוצה הזאת הייתה הראשונה מאפריקה שמדרום לסהרה שהשתתפה במונדיאל.
"Entre la coupe et l'élection" (בין הגביע לבחירות) בוים בשיתף עם גי קאביה מויה.
מ-1995 ועד 2007, התגוררה פובה בבנין, שם עבדה בהפקה, הפצה וקידום של קולנוע אפריקאי. היא יסדה את הפסטיבל לטלוויזיה וסרטים תיעודיים "Lagunimages" בשנת 2000.
מאז 2007 היא מתגוררת בבלגיה, שם גם השלימה תואר נוסף בתסריטאות.
מאז 2007, היא מחלקת את זמנה בין בלגיה למערב אפריקה. בשנת 2009, היא פרסמה אוסף שירה, "Yemadja". בשנת 2010, היא השתתפה בסרט כשחקנית בפעם הראשונה, בסרט העלילתי הקצר של הבמאי הקונגולזי פאולאן מולומבה, "Tout le monde a des raisons d'en vouloir à sa mère"..
ב-2014 היא הפיקה את הסרט העלילתי הקצר הראשון שלה: "Sœur Oyo", על ילדים בפנימייה קתולית במבנזה-מבום, בעת הקולוניזציה הבלגית. עשיית סרט זה עורר בה את הרעיון להעביר כיתות אמן על הטאבו ששורר סביב התייחסות לקולוניזציה הבלגית בקולנוע הבלגי במהלך 40 השנים האחרונות. היא ערכה את השיעור יותר מ-20 פעמים בין 2015 ל-2017 הן בבלגיה והן בפסטיבלי קולנוע באפריקה, בפסטיבל סרטי הנשים של בריסל, בבתי ספר לקולנוע ואמנות, ועוד.
הברה חסידית
פלורנס אייסי
פלורנס איסי (בצרפתית: Florence Ayisi; נולדה ב-1962 או 1964) היא אקדמאית ויוצרת קולנוע. הסרט שלה "Sisters in Law" זכה ביותר מ-27 פרסים (כולל Prix Art et Essai בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2005. וכן בפרס פיבודי) והיה ברשימה הקצרה למועמדות עבור פרס אוסקר בשנת 2006. היא זכתה בפרס "Breakthrough Brits" לכישרון קולנועי של המועצה הבריטית לקולנוע בשנת 2008. מאז שנת 2000 היא מלמדת קולנוע באוניברסיטת דרום ויילס.
אייסי ייסדה את חברת ההפקות Iris Films ב-2005.
בשנת 2007 היא זכתה להכרה עבור עבודתה המייצרת קישור למדינות חבר העמים הבריטי בפגישה עם המלכה אליזבת.
השכלה.
אייסי סיימה תואר שני בהפקת קולנוע בבית ספר לקולנוע בלידס, ותואר שני בהפקת תיאטרון ותקשורת באוניברסיטת האל. יש לה גם תעודה בעיתונות והפקת טלוויזיה מהמרכז להכשרה בטלוויזיה באולפני פולהאם, שבלונדון. את התואר הראשון שלה באנגלית השלימה בקמרון בשנת 1986.
קבלה.
מרשה מסקימון ודורותי סי רואו כתבו ש"הדיוקנאות של אייסי של חייהן של נשים אפריקאיות, המצוירים בניואנסים, דוחים סטריאוטיפים פשטניים, ומצביעים על כך שפוליטיקה מגדרית בעולם גלובלי לעולם לא יתחלק באופן קל על פי קווי המתאר של מדינות לאום, או 'מזרח' ו'מערב', או 'מפותחות' ו'מתפתחות'." במאמר משנת 2012 כתב אוליבייה ז'אן צ'ואף ש"קים לונגינוטו ופלורנס אייסי, בסרטן "Sisters in Law", בולטות במקוריות שבה הן מתארות את דמותו של שופט בהקשר של חוסר ביטחון פוסט-קולוניאלי, כשהן מאירות זרקור על שתי נשים חזקות בתור הפנים של ביטחון אמיתי ויציבות שיפוטית". בביקורת אחרת, הסרט מתואר כ"עבודה בנויה היטב וממוקדת, שבאמת אומרת משהו על היבט קטן ואפשרי לעיכול של תרבות אחרת והאנשים שמעצבים אותה." ביקורת בכתב העת "Black Camera" מתאר את הסרט "Sisters in Law" כ"סרט שהופך חוויות לאוניברסליות מבלי לנכס אותן."
ניקולאי רוקאבישניקוב
ניקולאי ניקולייביץ' רוקאבישניקוב (ברוסית: Николай Николаевич Рукавишников; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל בשלוש משימות במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים.
ניקולאי רוקאבישניקוב נולד בטומסק למשפחת עובדי מערכת הרכבת. לאחר מספר שנים המשפחה עברה למוסקבה בה הוא סיים את בית הספר בשנת 1951. באותה שנה הוא התקבל ללימודי הנדסה במכון לפיזיקה הנדסית. לאחר סיום הלימודים החל לעבוד במחלקת תכנון מס' 1. ניקולאי רוקאבישניקוב עסק בפרויקטים שקשורים בשיבוץ מערכות ממוחשבות במערכות טילים.
בשנת 1967 שובץ ניקולאי רוקאבישניקוב ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. טיסתו הראשונה בוצעה בשנת 1971 על סיפון סויוז 10. בשל התקלה הטיסה קוצרה.
בשנת 1974 שוגר רוקאבישניקוב לחלל בפעם השנייה, בחללית סויוז 16. בהמשך הוא היה חבר צוות המשנה של מספר משימות חלל סובייטיות.
בשנת 1979 רוקאבישניקוב שוגר לחלל בפעם השלישית בחללית סויוז 33 לצד גאורגי איוואנוב. הם היו צריכים לעגון בתחנת החלל סאליוט 6, במהלך תמרון התקרבות במרחק של כ-16 ק"מ מתחנת החלל המנוע הראשי הפסיק לפעול. בהיעדר המנוע הראשי לא היה שום סיכוי להתחבר לתחנת החלל ולא היה ברור האם הצוות בכלל יוכל לחזור לכדור הארץ תוך שימוש במנוע רזרבי בלבד. רוקבישניקוב הצליח להנחית את החללית בשלום.
בשנת 1987 ניקולאי רוקאבישניקוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים וחזר לעבוד במחלקת תכנון מס' 1.
ניקולאי רוקאבישניקוב נפטר בשנת 2002 מבעיות לב.
אקבוט (באנגלית: Akbot) היה וירוס מחשב שנבנה על ידי האקר אוואן ווקר (Owen Walker) מניו זילנד.
הווירוס הופץ באמצעות שימוש בפרוטוקול IRC והדביק 1.3 מיליון מחשבים. לאחר ההדבקה הראשונית מחשבו של הקורבן אפשר לתוקף חיצוני להשתלט עליו ולבצע פעולות בשמו.
בעזרת מחשבי הקורבנות בנה התוקף בוטנט זדוני שסייע לו באיסוף נתונים, שליטה על תהליכי מערכת וביצוע התקפות מניעת שירות.
ווקר נעצר בחודש אפריל 2008, במהלך מבצע של ה-FBI לתפיסת פושעי סייבר המהווים איום על הביטחון הלאומי, אך שוחרר ולא הורשע לאחר שבית המשפט פסק לטובתו.
המילון הכללי של הלשון הקטלאנית
המילון הכללי של הלשון הקטלאנית (Diccionari General de la Llengua Catalana, בקיצור DGLC) מאת פומפאו פברה הוא מילון של השפה הקטלאנית, שפורסם לראשונה בהמשכים בשנת 1931 ובתור כרך אחד בשנת 1932. הוא היה המילון התקני של קטלאנית במשך 63 שנה, עד שב־1995 הופיעה המהדורה הראשונה של מילון השפה הקטלאנית של המוסד ללימודים קטלאניים (IEC).
היסטוריה.