בהועידה האקומנית באפסוס שהתקיימה בשנת 431 הוענק למריה התואר "אם האלוהים". מועידה זו צמחה הדוקטרינה "הריון ללא רבב" שצמחה גם על רקע היות מריה כאם הקדושה בנצרות. על פי דוקטרינה זו מרגע שמריה נכנסה להריון שוחררה מכאב וייסורי הלידה המלווים את האישה בעקבות החטא הקדמון. היות מריה, אם ישו הפך את מריה לגואלת האדם בניגוד לחוה שלפי האמונה הנוצרית הביאה עם עונשה את המוות לעולם.
אבות בכנסייה הצהירו על מעמדה הנמוך של האישה והסבירו את המקור למעמדה כתוצאה ישירה של חטאה של חוה. לשיטתו של אוגוסטינוס מעמדה הנמוך של האישה נובע מכך שנבראה מצלם אדם אשר הוא בעצמו נברא בצלם אלוהים. בספרות ימי הביניים הייתה הדעה הרווחת כי חוה היא מקור החטא. פטרוס דמיאנוס כותב כי: "אין תמה שבצאצאיה של חוה עדיין מרטיט אותו רומח אשר הטיל האויב העתיק באותה חוה".
אוגוסטינוס אב הכנסייה דימה את אשת איוב לחוה. חוה כאשת איוב לדעת אב הכנסייה הסיתה והדיחה את בעלה.
במיסטיקה הנוצרית שפיתח הנזיר ברנאר מקלרבו, אשר נודע בהשפעתו על התאולוגיה הנוצרית דימה בפירושו את חוה לחוח שזורע מוות בכל. לעומתה הוא דימה את מריה לשושנה שמרפא את הכל. השושנה בנצרות היא סמל לנשיות וטוהר.
דמותה של חוה באסלאם.
הקוראן אינו מציין את שמה ואינו מספר על בריאתה של חוה, אך שמה של חוה מופיע אצל כמה מפרשני הקוראן. לפי המסופר בקוראן נאסר על אדם ואשתו לאכול מפרי "העץ הזה". על פי המסופר אדם ואשתו הוסתו על ידי השטן לאכול מפרי העץ. העונש נקבע לצאצאיהם והוא מותנה בשמירת מצוות האלוהים. במקום אחר סורה ט.ה מספר הקוראן כי אדם ואשתו חטאו במידה שווה, והיו לעונש מיידי על כי לא צייתו, אך בקשו מחילה והאל סלח וחנן אותם. אך למרות זאת העונש נקבע לצאצאיהם והוא יינתן אם לא ילכו בדרכי האל בסורת 'ממרום החומה', שני בני הזוג מודים באשמה ומבקשים את סליחתו של האל. חוה על פי הקוראן אינה אשמה בחטאו של אדם וזאת לפי שיטת הקוראן שאדם אחראי למעשיו.
בניגוד לנאמר בקוראן, בכמה חדית'ים עולה דמותה של חוה כאישה המפתה. מקור מוסלמי המופיע אצל אל-ת'עלבי מתאר את כניסתו של השטן לגן עדן כשהוא חודר לגופו של הנחש, שקיבל צורת גמל. השטן פיתה את חוה והיא אכלה מן הפרי והיא זו ששכנעה את אדם לאכול מפרי העץ. למקור מוסלמי זה דמיון רב למדרש בבראשית רבה: "רבי שמעון בן אלעזר אמר: כגמל היה (הנחש)".
סיפורי הנביאים המיוחסים למוחמד בן עבד אללה אל-כִּסַאאִי, סופר בן המאה ה-11 מספר את בריאת חוה כאשר הוא ממשיך את הנאמר בסורה 4. אלכִּסַאאִי מתאר את חוה כגבוהה, רזה ועורה בהיר וטהור משל אדם. אל-כִּסַאאִי משבח את יופייה של חוה. הוא מוסיף כי צמותיה היו שזורות באבני חן מריחות בושם. עיניה היו בצבע כחול-שחור. בסיפור זה אדם וחוה נישאים טרם כניסתם לגן עדן.
ייצוגיה בתרבות.
בשירה.
דמותה של חוה היוותה השראה למשוררים רבים כמו יעקב כהן, תחיה בת-אורן, אנדה עמיר-פינקרפלד, ע. הלל וישראל אפרת.
חוה מתוארת בשירה העברית החדשה בשונה מהמתואר במקרא. יוכבד בת מרים מבטלת את האפיון המקראי. בשיר 'חוה' של בת-מרים, מתוארת בריאת האישה כפאר היצירה. לצד התיאור המלבב של חוה, מציירת המשוררת דמות בעלת עוצמה פנימית אדירה. ביטויים המופיעים במקרא בהקשרה של חוה מקבלים משמעות חיובית בטקסט. חוה בשירה של בת-מרים מבטאת את הרצון לדעת. הסיפור המקראי בו חוה היא החוטאת נעדר מהטקסט השירי.
בשירה של אנדה פינקרפלר עמיר משנת 1949, ההריון של חוה והלידה מבטאים את התפתחותה הנפשית של חוה כתוצאה ישירה מהרצון לדעת ולהבין את העולם.
שירים רבים, מציגים פירוש חדש השונה מהסיפור המקראי בו נתפסת חוה כחוטאת. בשירים רבים מוצגת התפיסה הפמיניסטית את חוה. בשיר "חוה ידעה" מאת ט. כרמי משנת 1981, מתוארת הידיעה הנשית כעוצמה וחוזק פנימי עשיר. שיר זה מהווה פירוש פרודי לסיפור במקרא. בשירו של דן פגיס, כתוב בעפרון בקרון החתום משנת 1970 המטפורה מאירה באור אחר, מצב וזמן מאוחר יותר. בשיר 'חוה' של יעקב פיכמן, קיים דגש על פנימיותה של חוה, אשר הסיפור המקראי חסר.
משוררים אלה יצקו דמות אחרת, השונה מחוה המקראית. בשיריהם מודגשת נקודת מבט אחרת הקרובה יותר לחייו של המשורר.
במרץ 2020 השיקה מירי מסיקה את הסינגל 'חוה', על פי מילים שכתבה ולחן של אלנתן שלום. השיר נפתח במילים: "חוה יא חוה איזו טעות מתוקה, נתת לעצמך לדעת, איבדת הכול יא חוה, בשביל ביס אחד קטן." בקליפ מופיעים רקדנים בלבוש מינימלי המדמה עירום, ולאורכו יש חבל הנכרך סביב אחת הרקדניות.
באמנות.
במאה השלישית עד הרביעית מופיעה דמותה המגולפת של חוה לצד אדם על גבי ארונות קבורה. מהמאה התשיעית נמצאים עיטורים על כתבי דת קרולינגים כחלק מסיפור הבריאה. דמותה של חוה מוצגת באופן חזותי במוצגים רבים בתקופה זו, כנטולת הבעה.
בתקופת ימי הביניים תוארה חוה באמנות בכחלק מסיפור הבריאה. אמנים הציבו את דמותה של חוה לעיתים ליד עץ הדעת. לרב תארה אותה אמנות זו בעירום. תיאור זה הגדיר אותה כסמל לאישה החוטאת לצד אדם. ↵בימי הביניים תיארו את חוה באמנות חזותית, כחלק ממחזור הבריאה וביחד עם אדם, ולא כדמות עצמאית. חוה לצד אדם מוצגת בעירום, אך לא כסמל למיניות אלא כחוטאת. לעיתים קרובות תארו את דמותיהם העירומות זה לצד זה, ושדיה של חוה נפולים וזאת כדי להעצים את החטא.
בציור קיר "הצלב החי" הנמצא בעיר תורל באוסטריה משנת 1485 לערך מופיע ישו הצלוב כאשר הוא מושיט את ידו הימנית לעבר הכנסייה, ובידו השמאלית חרב המנקבת את בית הכנסת. ברקע מאחורי בית הכנסת מופיעה חוה עם הנחש כסמלם של הרוע והחטא.
היו שתיארו את חוה בעוצמתיות. בחיתוכי העץ של יעקב שטיינהרדט מתוארת חוה כאיתן טבע. שלום סבא תיאר את חוה בקולאז' כעצומה.
ריבוע פנט
ריבוע פנט הוא כלי שהומצא על ידי הגנטיקאי הבריטי רג'ינלד פנט, ומתבסס על חוקי התורשה של מנדל. הוא משמש ביולוגים לקביעת תדירות של גנוטיפים ופנוטיפים בכל הצאצאים של הכלאה מסוימת. התרשים הוא למעשה טבלה, שבה נכתבים כל הגנוטיפים האפשריים בהכלאה. ניתן להסיק ממנה את ההסתברות לקבלת גנוטיפ מסוים, של גן אחד או יותר.
ליצורים המתרבים ברבייה זוויגית יש בדרך כלל שני אללים של כל תכונה, בעוד בגמטות, תאי הרבייה, יש רק אלל אחד של כל תכונה (הפיצול של האללים לגמטות מתרחש במיוזה). ריבוע פנט מוצג כטבלה, בעוד הגמטות האפשריות של הורה אחד נמצאות בחלק העליון של הטבלה, ושל השני - מהצד. בכל תא מוצגים הגנוטיפים (כלל האללים) של הצאצא משתי הגמטות. לפי הגנוטיפ ניתן להסיק מה התכונה שתתבטא. ההסתברות לקבלת גנוטיפ מסוים, היא תוצאת חילוק כמות הפעמים בה הגנוטיפ מופיע בטבלה במספר התאים בטבלה.
דוגמאות.
דוגמה להכלאה בריבוע פנט עם תכונה אחת. הורה אחד הומוזיגוט דומיננטי, וההורה השני הטרוזיגוט. לכל הצאצאים יש פנוטיפ דומיננטי, והסיכוי שהפרט יהיה הומוזיגוט דומיננטי או הטרוזיגוט הוא 50%.
דוגמה להכלאה דיהיברידית (הכלאה בין שני פרטים הטרוזיגוטים לשתי תכונות) בריבוע פנט. מתקבל יחס 9:3:3:1 בין הפנוטיפים.
חוק הירושה הראשונה
ג'ן סאקי
ג'ניפר רֵנֶה "ג'ן" סאקי (באנגלית: Jennifer Rene "Jen" Psaki; נולדה ב-1 בדצמבר 1978) היא יועצת פוליטית אמריקאית אשר כיהנה כדוברת הבית הלבן בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן החל מינואר 2021 ועד מאי 2022. לפני תפקיד זה היא כיהנה כמנהלת התקשורת בבית הלבן, כדוברת מחלקת המדינה של ארצות הברית, ובמספר תפקידים נוספים העוסקים בתקשורת ובעיתונות בממשלו של הנשיא ברק אובמה.
ביוגרפיה.
סאקי נולדה בסטמפורד שבקונטיקט, להורים ממוצא יווני ופולני. היא סיימה את לימודיה בתיכון ב-1996, ובהמשך בקולג' "ויליאם ומרי" שבווירג'יניה ב-2000. בעת לימודיה בקולג', הייתה סאקי שחיינית תחרותית למשך שנתיים בנבחרת האתלטית של המקום.
היא החלה את הקריירה שלה ב-2001 כשלקחה חלק בקמפיין הבחירות של שני מועמדים דמוקרטים באיווה לסנאט ולמשרת המושל. לאחר מכן מונתה ב-2004 לסגנית מזכיר התקשורת בקמפיין הבחירות של המועמד הדמוקרטי לנשיאות, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס. משם המשיכה ושירתה כמנהלת התקשורת בצוות של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'וזף קרוולי מניו יורק, וכן כמזכירת עיתונות אזורית עבור ועידת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס.
לאורך הקמפיין לנשיאות ב-2008 של הסנאטור דאז ברק אובמה, שירתה סאקי כמזכירת העיתונות של מסע הבחירות. לאחר שאובמה זכה בבחירות, התלוותה סאקי אל אובמה על מנת לשרת כסגנית מזכיר התקשורת בבית הלבן, ובהמשך קודמה לסגנית מנהל התקשורת בדצמבר 2009. בספטמבר 2011 עזבה תפקיד זה לטובת שירותה כמנהלת בכירה בפירמת יחסי ציבור הממוקמת בוושינגטון די. סי., העוסקת בייעוץ אסטרטגיה גלובלית.
ב-2012 חזרה סאקי לשרת כמזכירת הקמפיין לבחירתו המחודשת של אובמה. לאחר מכן התמנתה לדוברת מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת המזכיר ג'ון קרי בפברואר 2013. תחתה שירתה כסגנית הדוברת מארי הארף. מינויה העלה ספקולציות כי תחליף את דובר הבית הלבן ג'יי קרני, אך בסופו של דבר מונה במקומו ג'וש ארנסט. באפריל 2015 עזבה את תפקידה במחלקת המדינה, ומונתה למנהלת התקשורת בבית הלבן.
סאקי נישאה ב-2010 לגרגורי מצ'ר, מנהל פיננסי בוועידת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס.
בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי בחר בסאקי להיות דוברת הבית הלבן בממשלו העתידי, הסגנית שלה היא קארין ז'אן-פייר, היא נכנסה לתפקידה עם השבעתו של ביידן.