בשנת 1986, במהלך תקופת ההוראה שלו במכון הטכנולוגי בחולון, הקים גבי בן זנו ורעייתו חניתה את בית הספר "הסטודיו" - מכללה ללימודי אמנות ברעננה שפעל בתמיכת ובהכרת מינהל התרבות ועיריית רעננה עד לשנת 2011. בית הספר אשר שאב אליו תלמידים רבים מהשרון ומהסביבה, התמקד בעיקר בלימודי אמנות למבוגרים וצעירים שהמשיכו ללימודים גבוהים. בתקופת השיא למדו בבית הספר כ-350 תלמידים ולימדו בו כ-17 אמנים אשר שימשו כמורים ואנשי צוות. "הסטודיו", שהיה בית הספר החלוצי הראשון לאמנות בעיר רעננה ובאזור, חלש על כל אירועי האמנות בעיר. במקביל להוראת מקצועות הציור, הצילום, הפיסול והצורפות, בן זנו יזם הקמת גלריה לאמנות, בתוך בית הספר. הגלריה, הייתה בשנותיה הראשונות הגלריה היחידה באזור השרון. בצד עבודות של מורי "הסטודיו" ותערוכות ובהן יצירות של התלמידים בוגרים הסטודיו, הוצגו בגלריה גם אמנים מובילים כמו מיכאל גרובמן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי, משה קופפרמן, לאה ניקל, נעמי סמילנסקי, בועז טל, ז'אק ז'אנו, אברהם אילת.
בשנת 1990 נבחר בן זנו לכהן בתפקיד חבר במועצת העיר רעננה. במסגרת זאת הפיק מטעם העירייה אחת לשנתיים בקיץ ( בשנים: 1991, 1993, 1995, 1998) את אירועי פיסול חוץ " פיסול ביער הקטן" בחורשת האקליפטוסים בפאתי העיר. במהלך 4 אירועי פיסול דו-שנתיים אלה, שלוו בקטלוגים, הוצבו ברחבי העיר ובפארק רעננה כ 60 עבודות. באחד האירועים האלה קיבל הפרויקט לשימושו את כל לוחות המודעות ברחוב הראשי של רעננה, שעליהם הוצגו הדפסי ענק של יצירות אמנות מוגדלות של אמנים ישראליים ובינלאומיים כגון: אדוארדו צ'ילידה, ג'ורג' אימנדולפ, איליה קאבקוב, בנטה סאטרינג, בועז טל.
בן זנו חינך והעמיד דור של ציירים ואמנים במהלך כ-30 שנה ב"סטודיו" ברעננה ובמכון לחינוך טכנולוגי בחולון, שבהן ניהל ולימד ציור ואמנות.
הקמת גלריית גבי בן זנו בנווה צדק בתל אביב.
בשנים 2011–2013, לאחר סגירת הסטודיו ברעננה ופרישתו מההוראה במרכז הטכנולוגי בחולון, העביר בן זנו את עיקר פעילותו לגלריה שפתח בשכונת נווה צדק בתל אביב. הגלריה מוקמה בחלל מרווח ואותנטי של כ-90 מ"ר אשר שימש בעבר כגלריה/סטודיו לתכשיטיה של בתו עינב בן זנו לורה ולבעלה רישארד לורה המומחה לאמנות הדפס עתיק. הגלריה שימשה כסטודיו של האמן ובמקביל כחלל להצגת עבודותיו של בן זנו לקהל הרחב. במהלך פעילות הגלריה, היא אירחה גם שלוש תערוכות של אמנים אחרים. התערוכה, "פרדס" של לורנס מרגי רפופורט, בוגרת הסטודיו רעננה, שאצרה ד"ר נאוה סביליה שדה, התערוכה הקבוצתית "פרחים". וכן – התערוכה "ציורי ילדים" תערוכת יחיד של האמנית חניתה בן זנו, אשר כאם צעירה נהגה לצייר עבור בנותיה, ולימים גם לנכדיה. במהלך השנים צברה אוסף עבודות לילדים שתורגמו להדפסי ג'קלי על בד.
בשנת 2014, החליט בן זנו להתרחק מהמולת העיר הגדולה והחשיפה היומיומית לקהל הרחב, לחזור לסטודיו שלו ברעננה.
הוצאה לאור של ספרי אמנות, ופרסום ראיונות עם אמנים.
בתקופת פעילות "הסטודיו", יזם גבי בן זנו את ההוצאה לאור של סדרת ספרוני אמן בתמיכת מנהל התרבות. בין האמנים שהופיעו בספרונים הצבעוניים נמנו: יגאל תומרקין, לאה ניקל, בועז טל, ביאנקה אשל גרשוני, ורד קמינסקי, דוד פיין, דוד פאר, חניתה בן זנו, גבי בן זנו, דוד טרטקובר, אבנר כץ, אלי קופלוביץ, דוד גרשטיין, אלי אברהמי, פסי גירש, ג'ון בייל מיכה בר-עם, ומרגלית מנור.
יצירתו של גבי בן זנו.
כאמן התמודד בן זנו עם האמירה על "מותו של הציור", שצמחה במחצית השנייה של המאה העשרים, עם פריחתם של האמנות הקונצפטואלית, וזרם האמנות המושגית, שעירערו על תקיפותם של נושאי הציור הקלאסיים בז'אנרים כגון עירום או טבע דומם, ושל סגנון הציור פיגורטיבי. יצירתו מחזירה לציור הפיגורטיבי את מקומו המרכזי ואת חשיבותו בתולדות האמנות. בין אם זה ברישום המפוסל שלו, או בפיסול שטוח, ובין אם זה בציורי השמן עמוסי צבע. חלק מעבודות הציור הפיגורטיבי שלו מנסות לחרוג ממיגבלות הדו-מימד של מישור הציור, והופכות לרישום מפוסל, או לפיסול מצויר. בין עבודותיו ישנה התייחסות לאמנים שהתמודדו עם נושא התנועה, הקו והחלל, כגון אדגר דגא, בתערוכתו פסלי הרקדניות של דגא ברישום פחם על קירות הגלריה לשלום בקיבוץ גבעת חביבה, הסדנא לאמנות ביבנה.
סגנון יצירתו, המתפרש על פני מגוון זרמים בתולדות האמנות, נע בין הרישום המצומצם, המדיטיטיבי ולעיתים גאומטרי, ועד לציור אקספרסיבי חושני מתפרץ, נוטף צבע ומלא רגש בשמן על בד. בן זנו הציג גם מיצבים, והעביר את הרישום הפיגורטיבי שלו מן הנייר אל רישום מפוסל במתכות שונות החל בברזל, וכלה בפליז מצופה זהב. טכניקות העבודה של בן זנו מגוונות והוא יוצר כאמן ציור, רישום, הדפס, פיסול שטוח, קולנוע נסיוני, ומיצב. ביצירתו עושה בן זנו שימוש בקשת רחבה של חומרים. החל ברישום של עיפרון על נייר, ציור של צבע שמן על בד, דרך שימוש בצבעים תעשייתיים על אריזות קרטון משומשות שהושטחו, עבור דרך תגזירי לבד, הדפסי תחריט, מוטות ברזל מכופפים, חומרים מתכלים כגון עץ, וכלה במתכות מעודנות כגון חוטי פליז מצופים בזהב.
עבודתו של בן זנו מאופיינת במתח בין הסגנון האקספרסיבי-דרמטי שמתבטא בהטחות צבע עזות, לבין מינימליזם מאופק ועידון מדיטטיבי כמעט זני, ברישומים דלי קווים אך מלאי הבעה ורגש.
בשנת 1972 זכה בן זנו במדליית הכסף בפסטיבל הסרטים בוונציה על סרטו הקצר צורה וקו, סרטון הנפשה של התרחשות קינטית.
גודל יצירותיו המפוסלות בברזל יכול להתפרש על פני קירות הגלריה, או להצטמצם למידות של פסלים זעירים שיכולים לשמש גם כתכשיט מצופה זהב. אחד מרישומי הראש של בן זנו הוגדל לפסל עשוי קורות של פיגומי עץ בגובה כ 6–7 מטר. הפסל הארעי הוצב ברחבת בית יד לבנים ברעננה. בשנת 1985 הוצב פסל אחר שלו העשוי מחומרים מתכלים בבסיס חיל האוויר בחצור.
בין האוצרים של תערוכותיו והכותבים על יצירותיו נמנים: רחל זמר מנהלת ואוצרת מוזאון עוקשי לאמנות בעכו, ד"ר נאוה סביליה שדה, ד"ר דורית קדר, קובי כרמי ורוני סתר. האוצרת המוערכת נעמי אביב שזכתה בפרס משרד התרבות לאוצר לשנת 2011, שכתבה מאמרים פרשניים וטקסטים ביקורתיים מאירי עיניים על יצירתו ותערוכותיו, אצרה את תערוכתו "פראי בלב" בבית האמנים בתל אביב.
יצירותיו של בן זנו נמצאות באוספים של המוזאונים החשובים בארץ כגון: מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, וכן באוסף L.A. WORLD PRINT CENTER; וכן בגלריה הלאומית של תאילנד בבנגקוק The National Gallery, Bangkok, Thailand. עבודותיו הוצגו בתערוכות במוזאונים החשובים בארץ ויצירותיו ייצגו את ישראל בתערוכות ובגלריות בעולם.
השתתפות בתערוכות קבוצתיות בינלאומיות.
The International IMPACT ART Festival, Kyoto municipal museum of ART
הנריק מיקיטריאן
אברהם יוסף ורטהיימר
אות מערכת צוק איתן
אות מערכת צוק איתן הוא אות מערכה ישראלי שהוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במבצע צוק איתן, מכוח החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים ובהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן – קביעת זכאים), תשע"ה-2015 ותקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן – קביעת אזרחים זכאים), תשע"ה-2015.
שר הביטחון, משה יעלון, המליץ לוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להורות על חלוקת האות אף על פי שהמבצע צוק איתן לא הוכר כמלחמה, בשל "היקף הכוחות שהיו מעורבים במערכה ובשל משך הזמן שלה". זהו אות המערכה הישראלי השמיני, והראשון המוענק לעימות צבאי שלא הוגדר כמלחמה.
עיצוב האות.
במרכז האות מופיעים הצבעים כחול ולבן - המסמלים את דגל המדינה. בנוסף מופיעים הצבעים: אדום – מסמל את דם הנופלים והפצועים, חום בהיר – צבע החול ברצועת עזה ובנגב, וכתום – צבעו של פיקוד העורף, מסמל את עמידת אוכלוסיית העורף במהלך המבצע.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל.
האות יוצר על בסיס הצעתו של המעצב יגאל גבאי.
זכאות לאות.
האות הוענק בליווי תעודה ו לחיילי צה"ל בסדיר ובמילואים שהשתתפו במערכה במשך חמישה ימים לפחות בתקופה הקובעת (התקופה שמיום 7 ביולי עד 26 באוגוסט 2014), וכן לאנשי שירות הביטחון הכללי, "המוסד", משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
בנוסף לגופים אלה, העניק שר הביטחון (בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון) את האות לקציני הביטחון ורכזי הביטחון ביישובי עוטף עזה, לאנשי הרשות הארצית לכבאות והצלה, מגן דוד אדום, אזרחים עובדי צה"ל ועובדים אזרחיים של מינהלת התיאום והקישור לאזור רצועת עזה ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
גופים אזרחיים נוספים שנטלו חלק במערכה בדרום, כגון משרדי ממשלה, בתי החולים הציבוריים וארגוני מתנדבים, קיבלו, בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון, אותות מערכה קבוצתיים.
אות צוק איתן
אות מלחמת צוק איתן
מלחמה בטרור (ספר)
מלחמה בטרור: כיצד יביסו המשטרים הדמוקרטיים את הטרור המקומי ואת הטרור הבינלאומי הוא ספר משנת 1996 מאת בנימין נתניהו. בספרו מציג נתניהו מנקודת מבטו כראש ממשלת ישראל את משנתו המדינית בסוגיית המלחמה בטרור.
הספר מבוסס ברובו על ספרו של נתניהו (בעריכת יורם חזוני), "Fighting Terrorism: How Democracies Can Defeat Domestic and International Terrorists", שנכתב בשנת 1995 בארצות הברית (180 עמודים). זהו ספר המשך והשלמה לספרו , שערך נתניהו ב-1987.