דיפוזיה היא תנועה אקראית ותרמית של מולקולות בתמיסה (תנועה בראונית) שמובילה לתנועת מולקולות מאזור של ריכוז גבוה לריכוז נמוך עד השגת שיווי משקל. בדיאליזה, דגימה ותמיסת בופר (שנקראת דיאליסייט) מופרדים על ידי ממברנה בררנית שגורמת להפרשים בדפוסי הדיפוזיה, ובכך מאפשרת הפרדה של מולקולות בדגימה ובדיאליסייט.
בשל גודל הנקבוביות של הממברנה, מולקולות ענקיות בדגימה לא יכולות לעבור דרך הממברנה, ובכך מגבילה את הדיפוזיה מתא הדגימה. לעומת זאת, מולקולות קטנות יעברו בחופשיות בדיפוזיה דרך הממברנה ויושג שיווי משקל בכל נפח התמיסה. בכך, ישתנה הריכוז הכללי של המולקולות הללו בדגימה ובדיאליסייט. ברגע שהושג שיווי משקל, הריכוז הסופי של המולקולות תלוי בנפחים של התמיסות המעורבות, ואם הדיאליסייט בשיווי משקל מוחלף בדיאליסייט חדש, דיפוזיה תמשיך להפחית את הריכוז של המולקולות הקטנות בדגימה.
דיאליזה יכולה להיות שימושית להסרה או להכנסה של מולקולות קטנות מתוך דגימה, כיוון שמולקולות קטנות נעות בחופשיות דרך הממברנה בשני הכיוונים. זה הופך את הדיאליזה לטכניקה שימושית עבור מגוון יישומים.
הליך הדיאליזה.
ציוד.
הפרדת מולקולות בתמיסה על ידי דיאליזה היא תהליך פשוט. חוץ מדגימה ובופר דיאליסייט, כל מה שבדרך כלל דרוש זה:
נובוטאקה קונדו
נובוטאקה קונדו (ביפנית: 近藤 信竹 "Kondō Nobutake"; 25 בספטמבר 1886 - 19 בפברואר 1953) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. כמפקד הצי השני, הכוח העיקרי של הצי הקיסרי, נחשב קונדו שני בחשיבותו רק לאדמירל איסורוקו יממוטו.
ביוגרפיה.
נעוריו וקריירה צבאית.
קונדו נולד בעיר אוסקה, וסיים את לימודיו במחזור ה-35 של האקדמיה הימית הקיסרית בראש כיתתו בשנת 1907. בהיותו פרח קצונה שירת קונדו על הסיירת "איצוקושימה" ועל אוניית המערכה מיקאסה. לאחר קבלת דרגות הקצונה שירת קונדו על הסיירת "אסו", על המשחתת "קיסראגי" ועל אוניית המערכה קונגו. בין השנים 1913-1912 מילא קונדו את תפקיד הנספח הצבאי של הצי הקיסרי בבריטניה. לאחר שובו ליפן שירת תקופה קצרה על אוניית המערכה "פוסו", ולאחר מכן מילא מספר תפקידי מטה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנים 1917-1916 שירת קונדו בתפקיד קצין תותחנות ראשי בסיירת "אקיצושימה".
לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה החל קונדו ללמוד במכללת המטה של הצי הקיסרי, וב-1 בדצמבר 1919 קיבלת דרגת לוטננט קומנדר.
בשנת 1920 נסע קונדו לגרמניה כחלק מהמשלחת היפנית שהשגיחה על קיום הסכם ורסאי במדינה. עם שובו ליפן ב-1923 קיבל תפקיד פיקודי באוניית המערכה "מוצו", וב-1 בדצמבר קיבל דרגת קומנדר. בשנתיים שלאחר מכן שימש קונדו יועץ ליורש העצר הירוהיטו, ולאחר מכן מונה למדריך באקדמיה הימית הקיסרית וקיבל דרגת קפטן. בדרגה זו מילא קונדו מספר תפקידי מטה במטה הכללי של הצי הקיסרי, עד שב-1929 קיבל את הפיקוד על הסיירת הכבדה "קאקו", וב-1932 קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "קונגו".
ב-15 בדצמבר 1933 קיבל קונדו את דרגת אדמירל משנה, ב-1935 התמנה לראש המטה של הצי היפני המשולב, וב-15 בדצמבר 1937 קיבל את דרגת תת-אדמירל.
מלחמת העולם השנייה.
עם פתיחת מלחמת סין–יפן השנייה, פיקד קונדו על הצי החמישי, שהיה אחראי על מספר מבצעים בדרום סין.
בעת ההתקפה על פרל הארבור פיקד קונדו על הצי השני, שהשתתף בפלישות למלאיה, לפיליפינים ולאיי הודו המזרחיים. במהלך קרב מידוויי פיקד קונדו על כוח הפלישה לאי, אך הפלישה נכשלה. לאחר מכן פיקד על יחידות שונות בצי הקיסרי לכל אורך המערכה באיי שלמה.
במהלך הקרב הימי על גוודלקנל, בנובמבר 1942, הוביל קונדו כוח משימה שכלל את אוניית המערכה קירישימה ואת הסיירות "אטאגו", "נאגרה", "סנדאי" ו"טקאו" להתקפה על הכוחות האמריקנים בגוודלקנל, אך נתקל באוניות המערכה האמריקניות "וושינגטון" ו"דרום דקוטה", ובסוף הקרב טובעה קירישימה. הפסד זה סימן את נקודת המפנה בקרב על גוודלקנל.
ההפסד בגוודלקנל הכתים את הקריירה הימית של קונדו, ולאחר מכן הורחק מכל תפקיד פיקודי-מבצעי. בשל הפוליטיקה הפנימית בתוך הצי הקיסרי הוא לא הורחק או ננזף, וב-29 באפריל 1943 קיבל את דרגת האדמירל. בדצמבר של אותה שנה התמנה קונדו למפקד העליון של הצי היפני של אזור סין, ונותר בתפקיד זה עד שהתמנה לחבר במועצת המלחמה העליונה.
אולאשקובצה
אולאשקובצה (באוקראינית: Улашківці, נהגה: "אולאשקיבצי"; בפולנית: Ułaszkowce) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, הסמוכה לעיר צ'ורטקוב, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה, היושבת על שתי גדותיו של נהר סרט (Seret), נזכרת לראשונה במסמך משנת 1464. העיירה השתייכה בתחילה למחוז קמניץ-פודולסקי, ונודעה בסחר הפרוות שנעשה בה. בראשית המאה ה-18 הוקם בה מנזר של מסדר הבזיליאנים.
יהודי העיר.
ראשיתו של היישוב היהודי באולאשקובצה היא כנראה בימים שנוסד בה יריד הסחורות השנתי שלה, אשר היהודים שימשו חלק מרכזי בהפעלתו. היישוב היהודי בעיירה התפתח במאה ה-19, ובשנות גידולו מנה כ- 100 משפחות. בעיירה התיישב בראשית המאה ה-19 הרב יוסף-יוסקא הלר ב"ר שמשון, חתנו של רבי מאיר מפרמישלאן, והלה כיהן כרב הקהילה, וייסד שושלת אדמו"רים.
בשלהי המאה ה-19 הצטמצמה הקהילה היהודית בעיירה, בשל ההגירה לערים הגדולות ולארצות שמעבר לים. לאחר ההרס שנגרם לעיירה בזמן הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה כמעט שנתרוקן היישוב היהודי בה.
בקהילת העיירה היו שני בתי עלמין, בית מדרש וקלויז של האדמו"ר. באמצע המאה ה-19 הוחל בבניין בית כנסת בעיירה, ובנייתו נסתיימה לקראת סוף המאה. בשמה "לשקוביץ" מופיעה אולאשקובצה היהודית בסיפוריו של ש"י עגנון.
בשואה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיירה על ידי הצבא האדום. באותה עת חיו בעיירה 138 יהודים. כאשר נסוג הצבא האדום מהעיירה ביוני 1941 ערכו האוקראינים תושבי המקום פוגרום אכזרי ביהודים שבה, בעידוד הכומר המקומי, ושדדו את רכושם. 68 איש נרצחו, ובהם נשים וילדים. היהודים שנותרו בחיים קיבלו מכתבי איום מהאוקראינים, שציוו עליהם לנטוש את העיירה.
יהודי העיירה הנותרים התפזרו בעיירות הסביבה, ורובם נספו בשואה.
סליה סאסיץ'
סליה סאסיץ' (Célia Šašić; נולדה ב-27 ביוני 1988) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה בעמדת החלוצה. סאסיץ' היא זוכת פרס נעל הזהב מגביע העולם 2015, לאחר שכבשה שישה שערים במהלכו.
חייה.
קריירת מועדונים.
סאסיץ' נולדה כסליה אוקויינו דה מבאבי בעיר בון, לאב קמרוני ולאם צרפתייה. בגלל שם משפחתה הארוך, היא הייתה שחקנית הבונדסליגה היחידה ששמה הפרטי כתוב על חולצתה, ולא שם המשפחה שלה. בנבחרת גרמניה, לעומת זאת, שם משפחתה הוצג על החולצה כמו אצל שאר השחקניות. כבר בגיל חמש היא החלה לשחק כדורגל בקבוצת ילדים, ואחיה הגדול דאג לקחת אותה לאימונים.
בשנת 2004, לאחר מספר שנים במחלקות נוער שונות, הצטרפה סאסיץ' לקבוצת באד-נוינהאר 07 מהבונדסליגה. מהר מאוד היא הפכה לשחקנית הרכב ולאחת מכוכבות הקבוצה. שנה לאחר מכן, זכתה סאסיץ' במדליית פריץ ואלטר בקטגוריית כדורגל נשים, המוענקת לשלוש הכדורגלניות הצעירות הבולטות בגרמניה באותה שנה.
סאסיץ' שיחקה בבאד-נוינהאר במשך עשר עונות, אך הקבוצה לא הצליחה להגיע לשום הישג משמעותי. מיקום השיא של הקבוצה באותה תקופה היה המקום הרביעי בשנת 2006. לאחר עונת 2013, ירדה הקבוצה לליגת המשנה, וסאסיץ' החליטה לעבור לפרנקפורט מצמרת הבונדסליגה. כבר בעונתה הראשונה בקבוצה, זכתה סאסיץ' בתואר מלכת השערים של הליגה, עם 20 כיבושים ב-22 משחקים. למרות זאת, פרנקפורט לא הצליחה לזכות באליפות וסיימה בפער שתי נקודות מוולפסבורג.
עונת הייתה עונת השיא של סאסיץ' ברמה הקבוצתית. היא שמרה על תוארה כמלכת השערים של הבונדסליגה (21 שערים), ואף סיימה כמלכת השערים של ליגת האלופות, תוך שהיא משווה את שיא השערים לעונה אחת במפעל (14 שערים). גולת הכותרת של העונה הייתה הזכייה של פרנקפורט בליגת האלופות, לאחר ניצחון 1:2 בגמר על פריז סן-ז'רמן. היה זה משחקה האחרון של סאסיץ' בפרנקפורט, והיא אף כבשה את השער הראשון לזכות הקבוצה.
נבחרת גרמניה.
בתחילת 2004, קיבלה סאסיץ' את אזרחותה הגרמנית והחלה לקחת חלק במשחקי הנבחרות הצעירות. בנובמבר של אותה שנה, היא הייתה חלק מהסגל הגרמני שזכה באליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בתאילנד. היא הייתה בת 17 בלבד בזמן האליפות, אך בכל זאת פתחה בהרכב הראשון ואף כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר.
בינואר 2005, ערכה סאסיץ' את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת של גרמניה, במשחק נגד אוסטרליה. שערה הראשון הגיע בספטמבר 2006, בניצחון 3:4 על נבחרת קנדה. במרץ 2007, במהלך משחק ליגה, שברה סאסיץ' את השוקה, ונאלצה להחמיץ את גביע העולם שנערך באותה שנה. שנה לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הארד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג.
בקיץ 2009, זכתה סאסיץ' בתואר משמעותי ראשון עם הנבחרת הבוגרת – אליפות אירופה. באליפות, שנערכה בפינלנד, ניצחו הגרמניות בכל ששת משחקיהן, ובגמר גברו 2:6 על אנגליה. סאסיץ' כבשה שער אחד במהלך הטורניר (בחצי הגמר נגד נורווגיה), לאחר שברובו היא עלתה כשמחליפה מהספסל. שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם 2011, סאסיץ' כבר שימשה כשחקנית בהרכב הראשון. היא כבשה שני שערים במהלך שלב הבתים של הטורניר, והובילה את הגרמניות למקום הראשון בבית. למרות זאת, במשחק רבע הגמר נגד יפן, הפסידו הגרמניות והודחו מהטורניר בשלב מוקדם מהצפוי.