המסיבה של קלאריסה באותו ערב היא הצלחה איטית. מגיעים לשם רוב הדמויות שהיא פגשה במהלך הספר, כולל אנשים מעברה. היא שומעת על התאבדותו של ספטימוס במסיבה, ובהדרגה מגיעה למסקנה שהיא מעריצה את המעשה- היא מחשיבה אותו כמעשה שבא לשמר את הטיהור של אושרו.
סגנון.
מרבית האירועים בספר, למעט הפלאשבקים, מתרחשים ביום בודד ביוני. זו דוגמה לעלילה שמסופרת בסגנון זרם התודעה, במבנה וסגנון המזכירים את "יוליסס", לג'יימס ג'ויס, רומן שבדרך כלל נחשב לאחד הטובים של המאה ה-20. וולף עצמה לעגה לרומן של ג'ויס (היא ובעלה לאונרד סירבו לפרסם את הרומן באנגליה).
כל סצנה עוקבת באיטיות אחר המחשבות הרגעיות של דמות מסוימת. וולף מטשטשת את ההבחנה בין הנאום הישיר לבלתי ישיר במהלך הרומן, היא מחליפה את הסיפר שלה עם תיאור שיודע הכל, מונולוגים פנימיים לא ישירים וחד-שיח. העלילה עוקבת לפחות אחרי 20 דמויות בדרך זו, אבל רב הרומן מתרכז בקלאריסה וספטימוס.
נושאים עיקריים.
פמיניזם.
כפרשנות לחברה בזמן המלחמה, הדמות של קלאריסה מדגישה את תפקידה של האישה כ"מלאך של הבית" שכולל דיכוי מיני וכלכלי. היא ממשיכה ואפילו מאמצת את הציפיות מאשתו של פוליטיקאי, אבל היא
עדיין מצליחה להביע את עצמה במסיבות שהיא עורכת.
סאלי סיטון, אותה קלאריסה מעריצה בכנות, מוזכרת כאישה עצמאית מאוד: היא מעשנת סיגרים, פעם היא רצה במסדרון עירומה, והצהירה הצהרות נועזות שלא מתאימות לגברת על מנת לקבל תגובות מאנשים. כאשר קלאריסה פוגשת בה בהווה, היא מתגלה כעקרת בית מושלמת, נישאה לגבר עשיר וילדה חמישה בנים.
הומוסקסואליות.
קלאריסה דאלוויי נמשכת מאוד לסאלי סיטון בברטון - 20 שנה אחרי היא עדיין מחשיבה את הנשיקה שהן חלקו כרגע המאושר בחייה. היא מרגישה כלפי נשים "מה שגברים מרגישים" אך היא אינה מכירה ברגשות אלו כסימן להומוסקסואליות.
יכול להיות שגם ספטימוס וורן סמית הוא הומוסקסואל. הוא אובססיבי לגבי החייל שנהרג אוונס, הוא לא מרגיש אהבה אמיתית כלפי אשתו, ולרגשות האשם שלו יש הרבה במשותף עם פאניקה הומוסקסואלית.
מחלה נפשית.
ספטימוס גיבור המלחמה בעל הפרעת דחק פוסט-טראומטית פועל כביקורת ליחס והטיפול למחלות נפשיות ודיכאון. וולף מצליפה במערכת הרפואית דרך ההתדרדרות של ספטימוס והתאבדותו. רופאיו שופטים את מצבו, הם מדברים איתו אך ורק דרך אשתו, ומבטלים את הווידויים הדחופים שלו לפני שהוא בכלל מספיק לבצע אותם.
יש דמיון בין מצבו של ספטימוס למאבקה האישי של וולף עם הפרעה דו-קוטבית שהיא סבלה ממנה (שניהם הוזים שציפורים שרות ביוונית וולף פעם ניסתה לזרוק את עצמה דרך החלון כפי שספטימוס עושה לבסוף). וולף בסופו של דבר הטביעה את עצמה.
סוגיות קיומיות.
כאשר פיטר וולש רואה בחורה ברחוב ומטריד אותה במשך חצי שעה, הוא שם לב שיחסיו עם הבחורה "הומצאו כמו שאדם ממציא את החלק הטוב ביותר בחייו". בעזרת התמקדות במחשבותיהם ותפיסותיהם של הדמויות, וולף מבליטה את החשיבות של מחשבות פרטיות יותר מאשר אירועים ממשיים בחייו של אדם. רוב הנקודות החשובות בעלילה של הרומן הן הבנות שהדמויות מגיעות אליהן במוחם.
בעקבות ההתמודדות עם החולי שלה, קלאריסה דאלוויי מוצגת כאישה שמעריכה את החיים. האהבה שלה לעריכת מסיבות באה מתשוקה להפגיש אנשים יחד וליצור רגעים שמחים. היא מפרשת את מותו של סמית כמעשה שמאמץ את החיים, ומצב הרוח שלה נשאר קליל אפילו כאשר היא מבינה שנישואיה הם שקר.
עיבוד לקולנוע.
גרסה קולנועית לרומן יצאה לאקרנים בשנת 1997, את קלאריסה דאלוויי שיחקה ונסה רדגרייב. צוות השחקנים גם כלל את נטשה מקאלהון, לנה הידי, רופרט גרייבס, מייקל קיטצ'ן, אלן קוקס, שרה באדל וקטי קאר.
גברת דאלוויי היה המפתח לעלילה של הספר והסרט "השעות".
חמצן מולקולרי
מחוז פוקט
קו פיפי
הכלכלה הישראלית בין מלחמות ששת הימים ויום כיפור
ג'וליאן מור
ג'ולי אן סמית' (באנגלית: Julie Anne Smith; נולדה ב-3 בדצמבר 1960), המוכרת בשם הבמה ג'וליאן מוּר (Julianne Moor) היא שחקנית וסופרת אמריקאית-בריטית. זוכת פרס אוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
מור החלה להופיע בשנות ה-80 של המאה ה-20 בתפקידים משניים בטלוויזיה. ב-1988 היא קיבלה פרס אמי על תפקידה באופרת סבון "כשהעולם מסתובב". את חשיפתה הבינלאומית קיבלה על הופעתה בסרט "לילות בוגי" שעליה היא קיבלה מועמדות ראשונה לפרס אוסקר. היא גם שיחקה בסרטים מצליחים כמו "סוף הרומן" ו"מגנוליה", וב-2002 היא קיבלה ביקורות מהללות על משחקה בסרטים "הרחק מגן עדן" ו"השעות" שעל תפקידה בהם היא קיבלה פרסים רבים. ב-2009 היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "סינגל מן".
ב-2014 זכתה מור בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "עדיין אליס".
ביוגרפיה.
ג'ולי אן סמית' נולדה בבסיס פורט בראג, צפון קרוליינה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבה של סבתה היה יהודי-אשכנזי. אמה של מור, אן (לבית לאב) הייתה פסיכולוגית ועובדת סוציאלית ילידת-סקוטלנד. אביה של מור, פיטר מור סמית' היה צנחן, עורך דין צבאי, שופט וקולונל בצבא ארצות הברית. לה אח ואחות צעירים ממנה. במהלך נעוריה המאוחרים התגוררה עם משפחתה מספר שנים גם בגרמניה. נאלצה לשנות את שמה המקורי לשם במה הנגזר ממנו על-מנת למנוע בלבול בינה לבין שחקניות בעלות שמות זהים, כך איחדה את שמה הפרטי (ג'ולי) שלה עם זה של אמה (אן), ואת שמו האמצעי של אביה (מוּר) כשם המשפחה החדש שלה.
בשל היותה חצי-סקוטית ולאות הוקרה לאמה המנוחה, מור התאזרחה גם כבריטית ב-2011.
קריירה.
מור עברה להתגורר בניו יורק בשנת 1983 והחלה את קריירת המשחק שלה באופרות סבון. כשהחלה לעבוד בתיאטרון היא נאלצה לשנות את שמה כיוון שהייתה כבר שחקנית בעלת שם זהה.
תפקידה הראשון על המסך היה בשנת 1985 באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב" ברשת CBS, וגילמה בין התפקידים הראשיים את דמותה של פראני יו עד לשנת 1988.
בתחילת שנות ה-90 עברה מור לקולנוע, ואת התפקיד המשמעותי הראשון שלה ביצעה ב-1992 בסרט "היד שמנענעת את העריסה". היא גם שיחקה בתפקידים משניים בסרטים: "בני וג'ון" ו"הנמלט". מאז ביססה את עצמה מור כשחקנית מצליחה ושיחקה בין היתר בסרטים "תמונות קצרות", "", "ביג לבובסקי", "חניבעל", "נקסט" ו"חסד אכזרי". למור ארבע מועמדוית לפרס אוסקר על הסרטים "לילות בוגי", "סוף הרומן", "הרחק מגן עדן" ו"השעות".
ב-2009 שחקה בתפקיד אורח בקומדיית המצבים רוק 30.
ב-2012 זכתה מור בפרס אמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על הופעתה בתפקיד הפוליטיקאית שרה פיילין בסרט הטלוויזיה של HBO "חוקי המשחק". באותה שנה הודיעו כי מור עתידה לשחק בסרט "".
מור קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-3 באוקטובר 2013.
במאי 2014 זכתה מור בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על הופעתה בדרמה של דייוויד קרוננברג "מפות לכוכבים". באותה שנה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס באפט"א ובפרס גילדת שחקני המסך, על תפקידה בסרט "עדיין אליס". בשנת 2016 שיחקה לצד גרטה גרוויג בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר.
כתיבה.
ב-2007 התחילה מור בקריירה ספרותית. ספרה הראשון היה ספר ילדים המבוסס על ילדות של מור, בשם "Freckleface Strawberry". הספר יצא לאור בישראל בשנת 2008 בשם "מנומשת מקושקשת", בתרגום לעברית מאת רימונה די-נור. זהו ספר ילדים המבוסס על חוויותיה כילדה. ב-2009 המשיכה בספר ילדים שני, "Freckleface Strawberry and the Dodgeball Bully".
חיים אישיים.
מור הייתה נשואה לשחקן ובמאי התיאטרון, ג'ון גולד רובין, בין השנים 1986–1995. לאחר מכן נישאה לבמאי בארט פרויינדליק ב-23 באוגוסט 2003. לשניים, שביחד מאז 1996, יש שני ילדים.
מור תומכת בזכותן של נשים לבצע הפלה, ואף תרמה 2,000 דולר לקמפיין הבחירות ב-2004 של המתמודד הדמוקרטי, ג'ון קרי.
מספר הגל
הקרב על יער הירטגן
הקרב על יער הירטגן היה מהקרבות הארוכים ביותר במלחמת העולם השנייה, והארוך ביותר שנערך על אדמת גרמניה. הוא התחולל מ־19 בספטמבר 1944 עד 10 בפברואר 1945, ביער הירטגן, מזרחית לגבול גרמניה־בלגיה.
שדה הקרב.
מקום הקרב היה רמת יער בשטח 140 קמ"ר צפונית-מזרחית לגבול בלגיה-גרמניה, מדרום לקו אאכן - דירן וממערב לרור. היום הוא נקרא Hürtgenwald. האזור מורכב מיערות מרודה, וונאו, הירטגן ורוטגן עם יערות עבותים, גבעות לא מיוערות, עמקים עמוקים ואזורים דלילים.
רקע.
בעקבות מבצע קוברה הצליחו בעלות הברית לפרוץ את העמדות הגרמניות במערב אזור הפלישה. במלחמת התנועה שלאחריה בצפון צרפת, ההתקדמות המהירה באופן בלתי צפוי של כוחות בעלות הברית גרמה לכך שהם לא הצליחו עוד להבטיח את האספקה הדרושה וההתקדמות נעצרה באזור אאכן מול קו זיגפריד. זה נתן לגרמנים הזדמנות לארגן מחדש את כוחותיהם המוכים קשות ולהקים עמדות הגנה.
מטרתן העיקרית של בעלות הברית הייתה לפרוץ בין אאכן למונשאו באזור יער הירטגן ולהכניע את הכוחות הגרמנים באזור על מנת למנוע מהם לתגבר את כוחותיהם צפונה יותר, בין נהר הרור לעיר אאכן, שם התנהלה מלחמת חפירות. היעד המשני בחשיבותו לבעלות הברית היה כיבוש העיירה שמידט והגעה לנהר הרור. לעומת זאת ולטר מודל, מפקד הכוחות הגרמניים באזור, שאף להדוף את בעלות הברית לקיפאון, על ידי גרימת אבדות כבדות לבעלות הברית ועל ידי השגת שליטה מלאה בביצורי קו זיגפריד.