לאחר המלחמה עבד כמוכר ספרים באוקספורד. הוא גם כתב מספר סיפורים קצרים, אשר משכו את תשומת לבו של צ'ארלס מונטית' (Monteith), עורך בהוצאת Faber and Faber. כתוצאה מכך, בפייבר פרסם אולדיס את ספר הבכורה שלו, "The Brightfount Diaries" (1955), רומן בן 200 עמודים הכתוב כיומן, ומתאר את חייו של שוליית מוכרים בחנות ספרים.
בערך בזמן הזה הוא גם החל לכתוב מדע בדיוני עבור מגזינים שונים. על פי ISFDB, היצירה הספקולטיבית הראשונה שפרסם היא הסיפור הקצר "Criminal Record" בכתב עת "Science Fantasy" (1954). ב-1955 פרסם מספר סיפורים נוספים.
ב-1954 ערך העיתון "האובזרבר" תחרות סיפורים קצרים שעלילתם מתרחש בשנת 2500. סיפורו של אולדיס "Not for an Age" דורג במקום השלישי לפי הצבעת הקוראים.
הספר "The Brightfount Diaries" זכה להצלחה מסוימת, והוצאת פייבר שאלה את אולדיס אם יש לו טקסטים נוספים לפרסם. אולדיס הודה שהוא כותב מדע בדיוני, לשמחתה של ההוצאה לאור, שכן היו בהנהלה מספר חובבי מדע בדיוני. פייבר הוציאו לאור את ספר המדע הבדיוני הראשון של אולדיס, אסופת סיפורים בשם "Space, Time and Nathaniel" (1957). בשלב זה הכנסותיו של אולדיס מספרות השתוו להכנסותיו בחנות הספרים, והוא החליט להפוך לכותב במשרה מלאה.
בין היתר כתב את הסיפור הקצר "Super-Toys Last All Summer Long" (1969), עליו מבוסס הסרט אינטליגנציה מלאכותית (2001).
אולדיס זכה להצחה גם כעורך אנתולוגיות. הוא ערך את "Introducing SF" ואת "Best Fantasy Stories" עבור פייבר. ב-1961 ערך אנתולוגיית מדע בדיוני בהוצאת Penguin, בשם "Penguin Science Fiction", אשר זכתה להצלחה מרובה והודפסה מספר פעמים. אחריה ערך את "More Penguin Science Fiction" (1963) ואת "Yet More Penguin Science Fiction" (1964), גם הן זכו להצלחה רבה, והודפסו בסוף כספר אחד, "The Penguin Science Fiction Omnibus" (1973). בשנות השבעים ערך אנתולוגיות גדולות ומצליחות של מדע בדיוני: "Space Opera" (1974), "Space Odysseys" (1975), "Galactic Empires" (1976), "Evil Earths" (1976), וכן "Perilous Planets" (1978), כן ערך את "Science Fiction Art" (1975), ספר בפורמט גדול ובו אוסף ציורים ממגזיינים ועיתונים זולים מהתקופה.
בשנות השישים והשבעים, גשושיות פלנטריות גילו שכוכב נוגה אינו דומה לג'ונגל החם והטרופי שתואר במדע הבדיוני של התקופה. ערך יחד עם הארי הריסון אנתולוגיה בשם "Farewell, Fantastic Venus!", שם הדפיסו מחדש סיפורים המתרחשים בנוגה שטרם הגילוי. בשנים 1968–1976 ערך יחד עם האריסון סדרת האנתולוגיות "The Year's Best Science Fiction" (גליונות 1–9).
אולדיס המציא סוג של ספרות בזק (מונח שעוד לא היה קיים אז) בשם "מיני-סאגה" - סיפורים שאורכם חמישים מילים בדיוק. המגזין "The Daily Telegraph" ערך תחרויות מיני-סאגה במשך מספר שנים, ואולדיס שפט בהם.אולדיס גם ערך מספר אנתולוגיות של מיני-סאגות.
אולדיס נסע ליוגוסלביה, שם פגש מעריצים בליובליאנה ופרסם ספר מסעות אודות המדינה בשם "Cities and Stones" (1966), עבודתו היחידה בסוגה זו. הוא פרסם סיפור היסטוריה חלופית בשם "The Day of the Doomed King" (1968), אודות
מלכים סרבים בימי הביניים, וכתב רומן בשם "The Malacia Tapestry", המספר על דלמטיה חלופית.
צייר.
בנוסף להיותו סופר מצליח, אולדיס הוא גם אמן חזותי. תערוכת היחיד הראשונה שלו "ההמיספרה האחרת" (The Other Hemisphere) הוצגה באוקספורד באוגוסט-ספטמבר 2010, והיצירה הראשית בתערוכה, "מטרופוליס" נמכרה במהדורת דפוס מוגבלת.
פרסומיו.
בתרגום עברי.
ספרים:
סיפורים:
יהושע לוף
יהושע לוף (לופנפלד) (1902 – 19 באוגוסט 1985) היה שחקן עברי ביישוב, מראשוני השחקנים בתיאטרון "אֹהל".
ביוגרפיה.
לוף נולד למשה ודבורה לופנפלד ברוסיה. בצעירותו, בשנת 1921, עלה לארץ ישראל, ולמד משחק בסטודיו אהל של משה הלוי. בשנת 1925 היה ממייסדי תיאטרון "אֹהל", ובו שיחק במשך 44 שנים, עד סגירתו. עם קבלתו לתיאטרון, ארגן לו משה הלוי משרה מנהלית בעיתון "דבר" שנוסד באותו זמן ועם הזמן הוא היה לגזבר העיתון.
לוף הופיע בהצגות רבות, בהן "המכשפה", "בפרוורי ניו יורק", "סולון בלידיה", "יום מנוחה", "תמר אשת ער", "העיר הזאת", החולה המדומה, "סוף העולם", "מתחת לגשר", "יושה עגל", ירמיהו, "שמע ישראל", "בשפל", "אגדת חורף", "עמך", "שולמית", "המשוגעת משאיו", "שש נפשות מחפשות מחבר", "אלדורדו" ו"פישקה החיגר".
לוף שיחק בתפקידי משנה בעיקר באהל, אך גם פעם אחת בהבימה.
לוף היה חובב ספורט ובשנות ה-50 השתתף בצעדות, תחרויות ומרוצים ואף היה במשלחת שייצגה את ישראל בהולנד, יחד עם יחידה צבאית שעליה פיקד בנו.
בשנים 1975-1983 הופיע במספר סרטי קולנוע – "הסנדלר העליז", "הצילו את המציל", "בוא נפוצץ מיליון", "רגעים", "מיליונר בצרות", "שלאגר", "אסקימו לימון", "טעות במספר", "שפשוף נעים" ו"בחינת בגרות".
לוף נפטר באוגוסט 1985. ילדיו הם משה לופנפלד (אדריכל) וירמיהו לופנפלד (ספורטאי שמת בשנת 1961 מבדיקה רפואית לאחר פגיעה במהלך אימון).
John Wayne
John Wayne (בעברית: ג'ון ויין) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Joanne. השיר יצא לאור ב-21 באוקטובר 2016, ביחד עם צאתו של האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
רקע והוצאה.
לאחר שחרורו של הסינגל המוביל, "Perfect Illusion" ב-9 בספטמבר 2016, יצא לאור האלבום, וכך גם השיר. את השיר כתבה גאגא ביחד עם מארק רונסון, מייקל טאקר, וג'וש הום. את השיר הפיקו גאגא בלאד פופ ורונסון. תחילה, לא הסבה גאגא את תשומת לבה אל השיר, ורק לאחר מכן לקראת פברואר 2017, הודיעה גאגא ברשתות החברתיות כי עתיד לצאת ווידאו קליפ לשיר, אך הוסיפה כי הוא לא יהיה סינגל רשמי או סינגל שיווקי מן האלבום. השיר כשמו מדבר על ג'ון ויין, שהיה שחקן קולנוע אמריקאי, שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמטי ובפרס גלובוס הזהב על מפעל חיים.
וידאו קליפ.
בתחילת חודש פברואר התחילו לדלוף חלקים מהווידאו קליפ שצילמה גאגא, ורק כמה ימים לאחר צאתו המקורית של הווידאו קליפ המלא בערוץ ה-Vevo שלה, הודלף הווידאו קליפ המלא. ב-9 בפברואר 2017, העלתה גאגא את הווידאו קליפ לערוצה, ודאגה לחסום או למחוק את מרבית ההדלפות שיצאו מלכתחילה.
בווידאו קליפ ניתן לראות את גאגא רוכבת על אופנועים, נוסעת במכוניות, שוברת דברים, ויורה באנשים. באמצע הווידאו קליפ ניתן היה לראות את גאגא דורסת כלב עם מכוניתה, דבר אשר גרר תגובות רבות מצד מעריציה ומבקריה. הווידאו קליפ נכון לאוקטובר 2018, צבר למעלה מ-32 מיליון צפיות. בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-72 מיליון השמעות. הקליפ המלווה לשיר נכנס לרשימת 15 הקליפים הטובים ביותר של ליידי גאגא.
מקוק זנב-חזיר דרומי
מקוק זנב-חזיר דרומי (שם מדעי: "Macaca nemestrina"; על פי האקדמיה ללשון: מָקוֹק זְנַב חֲזִיר) הוא מין של קוף מקוק ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום-מזרח אסיה במדינות תאילנד, מלזיה, ובאינדונזיה בכמה איים כמו סומטרה ובורנאו. הם קרובים לקוף מקוק זנב-חזיר צפוני (Macaca leonina) ובעבר נחשבו כתת-מין שלו.
אורכו של מקוק זה 43-77 ס"מ ומשקלו 5-15 ק"ג. הוא בעל פרווה אפורה-זהובה עם פנים גדולות וורודות, כפות ורודות וזנב מפותל וקצר בצבע ורוד שנתן לו דימוי של זנב-חזיר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
המקוקים חיים ביערות של דרום-מזרח אסיה בקבוצות משפחתיות קטנות. הם מחפשים מגוון מזונות הכוללים צמחייה, פירות ובעלי חיים קטנים.
בניגוד לפרימטים אחרים, מקוקים אלה אוהבים להתרחץ במים.
בירה ג'מס
אסון אייברוקס
יונת כתר דרומית
יונת כתר דרומית (שם מדעי: "Goura scheepmakeri") היא מין של יונה המצויה ביערות דרום גינאה החדשה. יונה זו היא אחת מהיונים הגדולות ביותר בעולם.
מאפיינים.
אורכה של יונה זו 70 ס"מ ומשקלה עד 2,250 גרם. היא בעלת נוצות כחולות עם חזה סגול ענקי ונוצות כנפיים כחולות שבקצוות לבנות. הזנב בינוני וכחול והראש כחול עם פס שחור סביב העיניים האדומות וציצת נוצות בצבע תכלת. המקור קטן ואפור. שני הזוויגים דומים אחד לשני.
היונה מותאמת לחיים על קרקעית היער ומצויה על הקרקע או על גזעים נמוכים במרבית זמנה. היא חיה בזוג ומחפשת בעיקר פירות ופרחים למאכל.
יונה זו עשויה להיות בסכנת הכחדה עקב כריתת היערות והבאת מינים פולשים לאי בו היא חיה.
Joanne (שיר)
Joanne (בעברית: ג'ואן) הוא הסינגל השלישי של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Joanne שנושא את שם האלבום. השיר יצא תחילה כסינגל באיטליה בלבד ולאחר מכן ברחבי העולם. השיר נכתב והופק על ידי גאגא ומארק רונסון בשיתוף חלקים נוספים עם בלאדפופ. שם זה מסמל את שמה האמצעי של גאגא על שם דודתה ג'ואן גרמונטה שנפטרה ממחלת הזאבת בגיל 19. גאגא אמרה כי האלבום הזה יוקדש לה, ובין דפי האלבום ניתן לראות תמונה של דודתה של גאגא בצעירותה. היא אמרה כי לשיר יש אפקט ריפוי לאנשים העוסקים באובדן.