הישיבה הוקמה בשנת 1936 בירושלים על ידי "האגודה למדעי היהדות" (ראשי תיבות "אלמה"). המייסדים היו ד"ר בנימין מנשה לוין יהושע רדלר פלדמן ("ר' בנימין") והרב יהושע פישל זקס. סדרי הלימוד נחלקו לשניים, שעות הבוקר הוקדשו ללימודי קודש ושעות אחר הצהריים ללימודים כלליים. מטרת המוסד הייתה להכשיר את תלמידיו לתעודת הבגרות הארץ-ישראלית מטעם מחלקת החינוך המנדטורית. שפת ההוראה הייתה עברית.
הקמת המוסד לוותה בהתנגדות רבה מצד אנשי היישוב הישן. במיוחד עורר את התנגדותם השם "ישיבה" שהוצמד למוסד.
המוסד נאבק בקשיים רבים והוא החזיק מעמד כעשור עד שנסגר.
מריה טנאסה
מריה טנאסה (ברומנית: Maria Tănase; 25 בספטמבר 1913 בוקרשט - 22 ביוני 1963) הייתה זמרת רומנייה ששרה שירי עם, רומאנסות ושירים עירוניים, בעלת קול קונטראלטו חם ומגוון, הנחשבת במשך דורות לזמרת הלאומית של ארצה. כונתה "הזמיר מן הקרפטים" (Priveghetoarea din Carpaţi).
רקע משפחתי ושנות צעירותה.
מריה טנאסה נולדה בשנת 1913 בשכונה העממית ("מחלה" ברומנית) קרמידארילור ("של יוצרי הלבנים") בבוקרשט, כיום האזור שבו נמצא "ארמון הילדים" - שכונת הנוער - טינרטולוי (Cartierul Tineretului). היא הייתה הילד השלישי של הוריה. אביה, יואן קואנדה טנאסה (1958-1877), יליד הכפר מייריה בירניצ'י (כיום היישוב מְיֶירְיׇה בכפר קְרוּשֶץ Crușeț) שבעמק הנחל אמראדיה באזור דולז' שבאולטניה, היה גנן במקצועו ובזמן הפנוי ניגן בקאוואל. אמה, אנה מונטיאנו, ילידת הכפר קֶרצה מארץ הפגראש, במחוז סיביו שבדרום טרנסילבניה. אחתוה הבכורה נקראה אוריקה (ילידת 1910) ואחיה - פרנסואה או פרנץ (יליד 1911). מגיל קטן ינקה מהוריה את האהבה לשירי העם ולמוזיקה. שכונתם בבוקרשט נמצאה לא רחוק מגבעות מאוכלסות אחרות של בוקרשט – פיסקולוי, מרצישורולוי ווקרשט. מקום מגוריהם – הבית הכפרי והאדמה שמסביב שנודעה כ"פרדס התותים" (Livada cu duzi) היו לא פעם מוקד לערבי שירים וריקודים שארגן אביה יחד עם מספר נגנים עממיים שהביא ממקום הולדתו, עמק האמראדיה. בימי הקיץ פקדה מריה את כפר אמה בטרנסילבניה. גם שם, כמו בבוקרשט ובכל הזדמנות, הסתקרנה הילדה לקלוט שירים מן האוצר העצום והמגוון של זמר העם הרומני.
בשנת 1921, בהיותה בת שמונה, הופיעה טנאסה על במת מועדון התרבות "קרמידארי דה ז'וס" ("קרמידאר תחתית") בדרך "קאליה פסקולוי" בחגיגת סוף שנת הלימודים של בית ספרה. אחר כך שרה על במת בית הספר התיכון לבנות על שם יון הליאדה רדולסקו שבו הספיקה ללמוד שלוש שנים בלבד, מפני שאילוצים כלכליים של המשפחה הכריחו אותה לעבוד, לצד הוריה, בגן הפרחים והירקות של המשפחה. שירתה של הנערה הלבושה בתלבושת עממית, בחולצה העממית האופיינית מסוג ie - "אִייה" עם פסים אדומים ובמטפחת האדומה, הייתה לגולת הכותרת של ערבי סיום השנה בבית הספר.
בגיל 15, בשנת 1929, השתתפה הנערה בתחרות הראשונה של "מיס רומניה" (מלכת היופי) אך נכשלה במבחן בגדי הים ולא נבחרה על ידי חבר השופטים שבו היו חברים אישים מכובדים כמו אלכסנדרו ואידה-ווייבוד וליביו רבריאנו.
התחלת הקריירה.
אחרי שעבדה בשנים 1932–1934 כקופאית בטחנת קמח ובמסעדה של האחים הרדאן בבוקרשט, הידועה גם כ"מזנון ב-7 ליי", בגיל 21, במאי 1934, התקבלה באודישן לתיאטרון הקיץ המוזיקלי "קרבוש" (ברומנית – "חיפושית") של השחקן והמפיק הנודע, קונסטנטין טנאסה, שלמרות שמו, לא היה קרוב משפחה שלה.
ב-2 ביוני הופיעה לראשונה על במת תיאטרון זה בהצגת ה"רוויו" "קרבוש-אקספרס" מאת ניקולאיה קיריצסקו.
באותה הצגה שמה הוסב זמנית על ידי מנהל התיאטרון ל"מרי אתנאסיו", ייתכן על מנת לא ליצור בלבול עם שם משפחתו שלו. מריה שרה בשישיה קולית שכללה מלבדה את ליה בוגדאן, מרצ'ל אמיליאן, מיליקה מיליאן, נאיה רומן ושטפאן גלודאריו, והם קטפו שבחים מהמבקרים.
בגיל 16 הסתבכה טנאסה בפרשת אהבים עם רופא שהביא להפלה. החוויה נותרה עם משקע רגשי בחייה מכיוון שבמשך חייה לא נולדו לה ילדים.
העיתונאי ולימים הבמאי סנדו אליאד (1979-1899), צעיר יהודי יליד מולדובה, פגש אותה ב"מזנון של שבע ליי" (Bufetul de șapte lei) בערב של גשם סוער והציע לה להתארח בדירת החדר שלו, לא רחוק מגן צ'ישמיג'יו. משם ניהל אליאד גם את האיגוד "ידידי ברית המועצות" שהוקם לא מכבר על ידי קומץ אקדמאים רומנים שעדיין תלו תקוות בשינויים הפוליטיים והחברתיים שחוללה מהפכת אוקטובר ברוסיה השכנה.
בחוג חבריו של אליאד עשתה מריה טנאסה היכרות עם אנשי רוח צעירים, חלקם סופרי אוונגרד. עמם נמנו משוררים כמו אאוג'ן ז'בליאנו, צ'יצ'רונה תאודורסקו, ראדו בואוריאנו והסופר שטפאן רול, בשמו האמיתי גאורגה דינו, אדם מצחיק ומלא שמחת חיים, שהפך לידיד קרוב. באמצעות סנדו אליאד היא הכירה גם את הרי בראונר, אתנומוזיקולוג וחוקר של הארכיון לפולקלור הרומני. הוא עזר לה להרחיב את הרפרטואר שלה בשירי עם אותנטיים רבים שאסף והקליט על פונוגרף בכל האזורים של רומניה ומריה קלטה אותם במהירות. בהתחלה נהגה מריה לשיר בפני האורחים במיוחד שלושה שירים - שיר קינה של הדוד שלה פאנה מפגראש שהתאלמן "Geaba mă mai duc acasa" (לשווא אלך הבייתה") "Of zac" (אה, אני נשכב לי) ו-"Târâişul şarpelui"("זחילת הנחש" או "מי שאוהב ונוטש", שהוקלט בשנת 1929 על ידי הרי בראונר, לדבריו, מפי אשה מן הכפר דרגוש, פגראש).
המלחין תאודור רוגלסקי והפסנתרן פיליונסקו מחוג חבריו של אליאד ובראונר הזמינו אותה לשיר ברדיו. בראונר הסביר לנגנים המלווים, הצוענים ברובם, שמצא לה (כמו נגן הצמבל קרליג (Cârlig) ונגן הקובזה מרין מרצנה (Marin Mărţână) לנגן בדיסקרטיות, שמא תיפגע איכות השמעת השירים והם אכן נשמעו להוראותיו. עם הרפרטואר המועשר שלה התחילה מריה טנאסה לשיר באחת המסעדות הידועות של בוקרשט (ככל בנראה ב"פארק לוקסנדרה") וריתקה והסעירה בקולה החם ורב הגוונים את מאזיניה אוהבי המוזיקה שהיו מגיעים לבוקרשט מכל רחבי רומניה.
שרה בהמשך במסעדות ומועדונים ידועים בבוקרשט, ביניהם "נפטון", "קפה וילסון",
הפארק ארו", "לותר", "קונטיננטל", "פריספה נאלטה" ("המרפסת הגבוהה") בככר אובור, וכו'.
באותה שנה הקליטה בחברת "ליפה" (LIFA) גם את השיר הראשון - הרומאנסה (ברומנית - רומאנצה) Mansarda ("חדר העלייה") מאת המלחין נלו מנזאטי. הקליטה בקיץ 1936 שיר עם בהוצאת התקליטים "קולומביה", תחת הדרכת האתנו-מוזיקולוגים קונסטנטין בריילויו והרי בראונר.
השמעת הבכורה שלה ברדיו אירעה ב-20 בפברואר 1938. בליווי הטראף (להקת לאוטרי של יון מטאקה מהמחוז ארג'ש (מחוז) ממונטניה, שרה אז מריה טנאסה בשידור חי שירי עם רומנים במסגרת התוכנית Ora satului ("שעת הכפר"): "M-am jurat de mii de ori" (אלפי פעמים נשבעתי),"Șapte săptămâni din post" (שבעה שבועות של צום), "Ce-i mai dulce ca alvița" (מה מתוק מן הנוגט?), "Cine iubește și lasă" (מי שאוהב ועוזב), "Geaba mă mai duc acasă", "Mărie și Mărioară" (מריה ומריאורה), Țigăneasca (צוענית) ו-"Când o fi la moartea mea" (כשיבוא יום מותי). לאור הבקורות הנלהבות וההד העצום אצל קהל המאזינים, התבקשה לשיר ברדיו מדי שבוע ושבוע.
ב-17 באוגוסט 1938 ריתקה מריה טנאסה בזמרתה את הקהל שהתאסף לרגל טקס סיום שיעורי הקיץ של האוניברסיטה העממית בוולני דה מונטה במחוז פרחובה, שבו מייסד הקורסים, ההיסטוריון ניקולאיה יורגה כינה אותה "פאסרה מייאסטרה" (צפור מופלאה) כשם מלכת הציפורים האגדית מהמיתולוגיה הרומנית שנתנה השראה גם לפסל קונסטנטין ברנקוש.
באותה שנה חתמה על חוזה עם תיאטרון "אלחמברה" של נ. ולדויאנו. ב-28 בספטמבר 1938 שרה במופע "הקונסטלציה של אלחמברה" את הלהיטים ""Mi-am pus busuioc în păr" (שמתי ריחן בשערותי) ו-"Habar n-ai tu" (אין לך מושג) מאת המלחין יון וסילסקו. מאוחר יותר הקליטה אותם בחברות "קולמוביה" (באולפניה בווינה) וב"קריסטל מישוניצקי" (לימים "אלקטרקורד").
ב-16 באפריל 1939 נסעה לתערוכה העולמית בניו יורק בשכונת "פלאשינג מידוס" ברובע קווינס. שרה שם בליווי התזמורת של גריגוראש דיניקו ונגן הנאי, פאניקה לוקה. במופעים ב"בית רומניה", חלק מביתן הרומני שם, היו נוכחים בין היתר, נשיא ארצות הברית שלעבר הרברט הובר, הסופר אנדרה ז'יד, יהודי מנוחין, יאשה חפץ, כמה ממפורסמי העם הרומני - המלחין ג'ורג'ה אנסקו, הסוציולוג דומיטרו גוסטי והפסל ברנקוש, שהיה מבוגר ממנה בכארבעים שנה ואיתו הייתה לה פרשת אהבה קצרה אך סוערת.
בימי המשטר של אנטונסקו.
בסתיו 1940 הגיעו לשלטון ברומניה כוחות הימין הקיצוני הפרו-נאצים, בראשות
הגנרל יון אנטונסקו בברית עם התנועה הלגיונרית. חברי התנועה הפאשיסטית האחרונה, הלגיונרים, הרסו את כל התקליטים של מריה טנאסה שנמצאו בארכיון של החברה הרומנית לרדיו, בנימוק שהם "עיוות" של השירה העממית הרומנית האותנטית.
למעשה היא עוררה את שנאתם בגלל קרבתה לחוגים שהתנגדו לעליית הנאציזם (לרבות ראש הממשלה לשעבר, הגנרל ארמנד קלינסקו, שנרצח על ידי הלגיונרים כתגמול על חיסול חלק מנהיגיהם בעת היותם במאסר) ולאקדמאים דמוקרטים רומנים ויהודים כמו סנדו אליאד, הרי בראונר והעיתונאי שטפאן רול.