לשארלי שלושה אחים, הצעיר שבהם מתגורר עמו בפריז והשניים הבוגרים מתגוררים בבית הוריהם ומתפרנסים מפשיעות קטנות. העלילה המרכזית של הסרט נפתחת כאשר אחד האחים מגיע לפריז על מנת לבקש משארלי סיוע כספי, ובכך קושר אותו למחלוקת אלימה שהתגלעה בינו לבין שני גנגסטרים שפגע בכבודם. הללו חוטפים את שארלי ואת לנה כדי לאלץ את שארלי להסגיר את מיקומם של שני אחיו, אלא שהמזימה אינה עולה בידם ושארלי ולנה מצליחים לברוח.
בין שארלי ולנה מתפתח רומן, שבמסגרתו מעמתת לנה את שארלי עם עברו כפסנתרן קונצרטים וירטואוז ומצליח בשם אדוארד סרויאן, קריירה שנקטעה בהתאבדות אשתו הקודמת של שארלי, תרז סרויאן, בעקבות בגידתה בשארלי עם האמרגן שלו. לאחר ההתאבדות הכריז סרויאן על פרישה מעבודתו המוזיקלית, עבר לעבוד במועדון ואימץ את הכינוי "שארלי". אינפורמציה זו מועברת לצופה על ידי שימוש בפלשבק המלווה וויס אובר. לנה מפצירה בשארלי לשוב ולעסוק במוזיקה אומנותית, ושארלי ולנה מכריזים על התפטרותם ממועדונו של פלין. הדבר מעורר את חמתו של פלין ומביא לקטטה בין פלין ושארלי במהלכה נדקר פלין. שארלי נמלט מן העיר ועובר להסתתר בבית הוריו עם אחיו. למחרת המאורעות מכיעה לנה אל בית הוריו על מנת לדווח לו שהוא פטור מעונש כיוון שהשכנים היו עדים לקטטה וראו ששארלי פעל מהגנה עצמית. בשעה שהיא מגיעה פורץ קרב יריות בין אחיו של שארלי ובין הגנגסטרים עמם הסתכסכו, המוביל בסופו של דבר למותה של לנה. סצנת הסיום של הסרט מציגה את שארלי השב לנגן במועדון.
סגנון הסרט.
הסרט משתייך לזרם הגל החדש הצרפתי, ומכיל כמה מן האלמנטים הצורניים המזוהים עם התנועה, כגון שבירה של הנרטיב הליניארי הקלאסי (כאשר מאורעות שקדמו לזמן העלילה קוטעים מהלכה באמצעות פלשבק המתפרש על מספר סצנות), יחס א-סינכרוני בין פסקול ותמונה (הסצנה בה שארלי ותרז מממשים את אהבתם מכילה רצף של דימויים מופשטים מבחינת התמונה וקריינות של תרז המבטאת את אהבתה לשארלי בפסקול), ושימוש בטכניקות צילום ועריכה לא קונבנציונליות (כגון השימוש בסינמסקופ, שבאותה עת עדיין היה מזוהה עם הפקות הוליוודיות רחבות יריעה, בעיקר סרטי מלחמה ומערבונים).
הסרט כפילם נואר.
הסרט מאמץ אלמנטים סגנוניים רחבים מז'אנר הפילם נואר, כגון עלילת מתח שבבסיסה פרשייה אפלה, צילום ותאורה קונטרסטיים וקודרים בהשראת הקולנוע האסקפרסיוניסטי, ודמות פאם פאטאל המובילה את הגיבור למפלה טראגית (דמותה של תרז סרויאן, המפתה את אדוארד לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו ואף מקיימת רומן עם האמרגן שלו על מנת לקדם אותה, ולבסוף מביאה את הקריירה שלו לסיום). עם זאת, תירו בפסנתרן אינו יכול להיחשב כסרט פילם נואר קלאסי, הן מכיוון שעידן הפילם נואר הגיע לסיומו כארבע שנים קודם לכן (עם סרטו של אורסון וולס, מגע של רשע) והן מכיוון ששימושו של הסרט בקונבנציות של הז'אנר הוא רפלקסיבי, ולעיתים אף פארודי. כך לדוגמה, העמדת נושא העשייה האומנותית במוקד הסרט מעיד על גישה רפלקסיבית, בעוד הסצנה בה נעצרים המאפיונרים על מהירות מופרזת כאשר במכוניתם מצויים שארלי ולנה שנחטפו בניגוד לרצונם, או הסצנה בה מתלבטים המאפיונרים לנגד עיניו של שארלי האם לחשוף בפניו שיש בידם אקדח כיוון שהוא ודאי מצפה לכך בלאו הכי, מעידות על סגנון פארודי. לפיכך ניתן להגדיר את תירו בפסנתרן כחלוץ בזרם הנאו נואר, זרם פילם נוארים מודרניים בעלי גישה מורכבת כלפי הז'אנר, כגון צ'יינטאון של רומן פולנסקי. ההתייחסות הרפלקסיבית לז'אנר היא מאפיין מובהק של תנועת הגל החדש הצרפתי, והיא מאפיינת סרטים רבים בזרם, כגון אישה היא אישה של ז'אן-לוק גודאר (מיוזיקל) או הקצב של קלוד שברול (מותחן).
לבוב (פירושונים)
צמחונות אקולוגית
צמחונות אקולוגית היא צמחונות או טבעונות שנובעות מהאמונה כי צריכת מוצרים מהחי, במיוחד כאלו שיוצרו בחקלאות תעשייתית, היא לא בת-קיימא. הדאגות העיקריות בנוגע לצריכה של מוצרים מהחי נוגעות לזיהום והשימוש במשאבים כגון דלק, מים ושטח.
השפעה סביבתית של צריכת בשר.
מונוקולטורה היא הפרקטיקה של גידול זן אחד בלבד של מזון בכמויות גדולות, כגון תירס או בקר הבית. מונוקולטורה נהוגה לעיתים קרובות בחקלאות תעשייתית, שפוגענית יותר כלפי הסביבה מאשר פרקטיקות חקלאיות אחרות כגון חקלאות אורגנית, פרמקלצ'ר, פסטורליות או חקלאות בעל.
על-פי דוח משנת 2006 של ארגון המזון והחקלאות, חקלאות תעשייתית תורמת ב"מידה מסיבית" לשינוי אקלים, זיהום אוויר, ירידה באיכות הקרקע, בזבוז אנרגיה, בירוא יערות והרס המגוון הביולוגי. דוחו של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי משק החי (כולל חיות עבודה, עור, צמר, חלב, ביצים ודשן בנוסף לבשר) גורם לכ-18% מפליטת גזי החממה.
ההערכה מבוססת על ניתוח מחזר-חיים, כולל יצור מזול להאכלה, שימוש משתנה באדמה ועוד, והשתמש בפוטניצאל חימום גלובאלי של 23 למתאן ו-296 לחמצן דו-חנקני. ישנם מקורות אשר לא מסכימים עם ההערכה של 18%; לדוגמה, הדו"ח של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי 37% אחוזים מכלל פליטת המתאן לאטמוספירה מבוצעת בידי משק החי, בעוד דו"ח של נאס"א מעריך כי 30%.
השפעה משמעותית נוספת של צריכת מוצרים מהחי היא על הרס הקרקע ומדבור. חלק משמעותי מגידול המזון בעולם משמש להאכלת בעלי חיים. מאחר ש30% מאדמת כדור-הארץ מוקדשת למשק החי, יש צורך בקיצוץ משמעותי כדי לעמוד בגידול האוכלוסין. דו"ח של האו"ם משנת 2010 מסביר כי ההעדפות התזונתיות של המערב לבשר בן לא בנות-קיימא בעקבות העלייה באוכלוסייה. עד 2050 צפויה צריכת הבשר להכפיל את עצמה; צריכת בשר עולה בצורה עקבית במדינות כגון סין, שבעבר נהלו דיאטות יותר בנות-קיימא ומבוססות על צמחים. בקר הבית הוא סיבה מוכרת לסחיפה בעקבות רעיית יתר.
ההיבט הכלכלי מהפן הסביבתי.
טבעונות וצמחונות אקולוגית יכולות להיות מושוות לצמחונות כלכלית; אדם שמוגדר כצמחוני מתאמי כלכלה הוא אדם שצמחוני מתוך צורך או מתוך חיים פשוטים. אדם שכזה יכול לבסס את אמונתו על תפיסה פילוסופית שצריכה של מוצרים מהחי היא לא יציבה כלכלית או שהימנעות ממוצרים מהחי יכולה לשפר את בריאות הציבור.
צמחונות אקולוגית קוראת להורדה בצריכת הבשר במדינות המפותחות, בעיקר בארצות הברית. לפי קרן האוכלוסייה של האו"ם "כל אזרח אמריקאי צורך בממוצע 260 פאונד (117 קילוגרם) בשר בשנה, הכי הרבה מכל מדינות העולם. מספר זה הוא בערך 1.5 יותר משל העולם התעשייתי, פי שלושה יותר מהממוצע של מזרח אסיה, ופי 40 משל הממוצע בבנגלדש", בנוסף לכך טוענת "קרן האוכלוסייה של האו"ם" כי "טביעת הרגל האקולוגית של אדם ממדינה מפותחת גבוהה פי שישה משל אחד ממדינה מתפתחת"
קישורים חיצוניים.
בין המקומי לעולמי - חשבונאות סביבתית של מערכת אספקת הבשר הישראלית
חטיבת יהודה
חטיבת יהודה (ידועה גם כחטיבת חברון) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל שתפקידה להשליט חוק וסדר בגזרת חברון ולמנוע פעילות חבלנית עוינת.
היסטוריה.
חטיבת יהודה הוקמה ב-4 בנובמבר 1981 בשם "מרחב יהודה", כאשר הממשל הצבאי הישראלי בשטחים, שהיה אמון הן על ההיבט הביטחוני והן על הטיפול באוכלוסייה האזרחית, פוצל. הוקם המנהל האזרחי שאחריותו לדאוג לצרכיה האזרחיים של האוכלוסייה הפלסטינית שבשליטת ישראל. המושלים הצבאיים בכל נפה הפכו לקציני המנהל האזרחי, סמכויותיהם צומצמו והם איבדו את השליטה על הנושא הביטחוני. במקביל, הוקמו שלושה מרחבים: יהודה, בנימין ושומרון, שמפקדיהם, קצין בדרגת סגן אלוף, עוסקים בביטחון שוטף וכפופים למפקד יהודה ושומרון בדרגת אלוף-משנה. מפקד "מרחב יהודה" הראשון היה שלום לוגסי. בסוף שנת 1982 המליץ הפרקליט הצבאי הראשי להעביר מתפקידם במרחב-יהודה את סא"ל שלום לוגסי וסגנו, ולשבצם בתפקיד אחר, שאינו בתחום הממשל הצבאי, לאחר שהצטברו נגדם מספר תלונות על התעללות בתושבים, בין השאר שהכו באמצעות אלות כמה תושבים מקומיים.
לאחר האינתיפדה הראשונה, הורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת אזור יהודה ושומרון (במקום חטיבת יהודה ושומרון) "מרחב יהודה" הפך ל"חטיבת יהודה" בראשות אלוף-משנה משה גבעתי, ששימש קודם גם בתפקיד מפקד "מרחב יהודה". שירותו כמפקד החטיבה הסתיים לאחר תקרית בה ירה למוות בפלסטיני שיידה אבנים בעיירה בני נעים, בהתאם להחלטת הפרקליט הצבאי הראשי אמנון סטרשנוב, הוא הועמד לדין משמעתי באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וספג נזיפה חמורה מסגן הרמטכ"ל. באותה עת פוצלה גם חטיבת עציון מחטיבת יהודה. חטיבת עציון קיבלה את האחריות על אזור בית לחם וחטיבת יהודה רק על אזור חברון (מאז מכנים אותה גם בשם חטיבת חברון).
בנובמבר שנת 2001, הוקם גדוד לביא, שהיה גדוד של החטיבה. הגדוד הוקם כגדוד חי"ר ייעודי בגזרת דרום הר חברון תחת פיקודה של החטיבה. בניגוד למרבית גדודי הבט"ש האחרים באותה עת, לא היה הגדוד יחידת חרמ"ש בעברו והוא הוקם כגדוד בט"ש. בשנת 2003 צורף לאגד 900, אך נשאר בגזרת חברון. בקיץ 2007 נחשפה פרשה במסגרתה חטפו חיילים מגדוד לביא בפיקוד קצין מונית פלסטינית בדאהרייה, כפתו את נהג המונית, נסעו ברחבי העיירה ולבסוף ירו בעובר אורח לא חמוש ופצעו אותו קשה. לאחר-מכן, במהלך התחקיר הצה"לי, שיקרו החיילים על הפעולה. בפברואר 2008 חשפה תוכנית הטלוויזיה "עובדה" עדויות על סדרת מקרים שבהם התעללו חיילים מחטיבת כפיר בפלסטינים. אירועים אלו היו חלק מהגורמים שהובילו לניתוק הקשר בין גדודי הבט"ש לחטיבות המרחביות, ובין השאר בעקבותיהם החלו הגדודים, ובהם גדוד לביא, לנוע בין גזרות שונות.