מנצח תחרות של השנה הקודמת דון בדג' () השנה לא השתתף. בגמר התחרות נפגשו דון מקנייל () ופרניו פונצ'ץ (). דון מקנייל שלא היה מדורג ניצח ב-3 מערכות. בהמשך זכה גם בתחרות זוגות הגברים.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 32 טניסאיות שחולקו ל-2 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר נפגשו סימון מאתיה () וידוויגה ינדז'יובסקה () שהפסידה בשתי מערכות. באליפות זו סימון מאתיה ניצחה גם בזוגות נשים.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1938 רק ברנר דסטרמו השתתף בתחרות. במשחק הגמר נפגשו דון מקנייל וצ'ארלס האריס () עם ז'אן בורוטרה וז'אן בריניון () (מנצחי תחרות 1928 ו-1934) וניצחו אותם ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 14 זוגות. מזוג מנצחות בשנים 1936-1938 רק סימון מאתיה () השתתפה השנה בתחרות. במשחק הגמר סימון מאתיה () וידוויגה ינדז'יובסקה () ניצחו את אליס פלוריאן והלה קובאץ' () בשתי מערכות. לסימון מאתיה זה היה הניצחון הרביעי בתחרות זו והתואר השני באליפות 1939.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 38 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1938 רק סימון מאתיה () השתתפה בתחרות. במשחק הגמר נפגשו סימון מאתיה () ופרניו קוקולייביץ' () עם שרה פביאן (פלפרי) ואלווד קוק () והפסידו ב-3 מערכות.
דגל הקיסרות הראשונה
הדמעות של היום הן הדבש של מחר
הדמעות של היום הן הדבש של מחר הוא אלבומו הרביעי של חיים צינוביץ', והראשון שיצא תחת דמותו הבדויה "השרוף". האלבום יצא בשנת 2000.
פרט לשיר אחד, כל השירים באלבום נכתבו על ידי צינוביץ', אותם הלחין ועיבד יחד עם תומר בירן. הסינגל הראשון מתוכו, "שקר החן הבל היופי", זכה להצלחה גדולה ולהשמעות רבות ברדיו. בנוסף, הצליחו מהאלבום גם השירים "אהבה" (שהופיע באלבום "קצת פורקן קצת חום קצת אהבה" בגרסה קצרה יותר) ו"הקשיבי לקול". באלבום נכללה גרסת כיסוי לשירה של להקת איפה הילד? "נפלת חזק".
סמל הקיסרות הראשונה
קרב החרמון
דגל הרסטורציה
סמל הרסטורציה
דגל המונרכיה של יולי
סמל המונרכיה של יולי
דגל הקיסרות השנייה
סמל הקיסרות השנייה
דגל צרפת של וישי
סמל צרפת של וישי
דגל הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית
הדמעות של היום הן הדבש של המחר
שלמה כ''ץ
דניאלה דורון
דניאלה דורון (נולדה ב-20 ביולי 1977) היא יוצרת טלוויזיה, תסריטאית, מורה לכתיבה, מגישה ועיתונאית.
ביוגרפיה.
דניאלה דורון נולדה בהרצליה ב-1977 וגדלה בעיר. אמה הייתה מגישת הרדיו שרה'לה דורון.
לאחר שירות צבאי ביחידת דובר צה"ל, למדה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בתסריטאות באוניברסיטה (את שניהם סיימה בהצטיינות). היא בעלת תעודת הוראה לספרות בחינוך העל-יסודי מסמינר הקיבוצים.
במקביל ללימודיה עבדה ככתבת תרבות במהדורת החדשות של ערוץ 10, ביימה כתבות דוקומנטריות לתוכנית "העולם האמיתי מאחורי המודעות" (ערוץ 10), כתבה לאחת מתוכניות "משחק מכור" (רשת) ואף השתתפה בפאנל. בנוסף, הנחתה את סדרת הכתבות הסאטיריות "האמת האמיתית" (אתר msn) וערכה והפיקה את תוכנית המגזין "ברומטר".
מאוחר יותר הגישה פינות סאטיריות בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות (תוכנית הבוקר בערוץ 2 ו-10, רדיו תל אביב, רדיו צפון ו-103fm), כתבה למגזינים שונים, ומאז 2007 כותבת בעיתון "Time Out תל אביב" על תרבות, עניינים אורבניים ובעיקר על נושאים הנוגעים לילדים, כולל טור אישי שרץ במשך שנים ושמו "אמא יקרה לי".
כתסריטאית כתבה דורון לסדרות "שירות חדרים" (רשת) ו"אלישע" (ערוץ הילדים) ולפני כן כתבה תסריט לסדרות "אולי הפעם" (yes), "ראש גדול" (yes), "אגדת דשא" (ערוץ 10) ו"המזימה" (ערוץ 10). בשנת 2008 קיבלה מענק פיתוח ממפעל הפיס על התסריט לקומדיה הרומנטית "תקופות קצרות".
בנוסף, חיברה שאלות טריוויה לשעשועונים רבים ("אחד נגד מאה", "משאבת הכסף", "לעוף על המיליון", "אל תפיל את המיליון", "המרדף" ועוד).
ב-2006 החלה דניאלה דורון ביצירת סדרת הטלוויזיה הקומית "מי נתן לך רישיון?", יחד עם טליה לביא ומיכל ויניק, שם שימשה התסריטאית הראשית של הסדרה והשתתפה בתפקיד אורח בחלק מהפרקים. הסדרה, שהייתה מועמדת לפרס התסריט ולפרס הסדרה הקומית בתחרות פרסי האקדמיה, כוללת 11 פרקים ומגוללת את קורותיהן הפרועות של שלוש חברות – צעירה ערבייה שרוצה להיות נהגת מונית, מורה לנהיגה לסבית ויורשת מפונקת שהופכת את הלימוזינה שלה לשירות הסעות לחוגים עבור ילדי עשירים. הסדרה שודרה בערוץ 1 ב-2014, וזכתה לביקורות נלהבות.
לאחר שלימדה קורס כתיבת תסריט בבית הספר לאמנויות מנשר, הקימה דורון ב-2008 את סדנת כתיבת התסריט "דראפט ראשון" - סדנה שבה היא מלמדת תסריטאות לקבוצות של מתחילים ומתקדמים. מדי שנה מעבירה דורון את יסודות הכתיבה לעשרות תלמידים מבוגרים, ומלווה אותם בתהליך העבודה על היצירות שלהם. כמו כן, היא עורכת תסריטים וחברה בהנהלת איגוד התסריטאים.
דורון חיה בתל אביב עם בן זוגה ושני ילדיהם, שזוכים בטוריה לכינויים "במבינו" ו"פיקולינו".
אברהם לייבוביץ
אברהם "לאבאן" לייבוביץ - (1917 קרקוב - 28 באפריל 1943 קרקוב, פולין) חבר תנועת דרור פרייהייט. מלוחמי אי"ל וממנהיגי תנועת "החלוץ הלוחם" בתקופת מרד גטו קרקוב.
ביוגרפיה.
לייבוביץ נולד ב-1917 בקרקוב למשפחה שומרת מסורת. על אף החינוך המסורתי נמשך לייבוביץ לספורט והיה פעיל בקבוצת כדורגל ובמועדון ספורט בעיר. מכיוון שאביו נפטר בגיל צעיר נאלץ לעזוב את לימודיו ולעזור במאפיה המשפחתית. בימי נעוריו הצטרף לתנועת הנוער דרור פרייהייט וב-1933 יצא להכשרה חלוצית בעיר כשנוב. ב-1936 היה ממובילי ארגון ההגנה העצמית היהודית כנגד עליית האנטישמיות. ב-1938 הגיע לוורשה על מנת להשתתף בסמינר תנועה דרור.
ב-1939 גויס לייבוביץ לצבא הפולני והגיע ללבוב. לאחר התפרקות הצבא הפולני נשאר בלבוב וסייע לחברי התנועה לעבור את הגבול מזרחה לכוון רומניה. בהמשך חזר לוורשה לעזור למשפחתו ובמקביל המשיך לסייע לחברי התנועה בבריחתם מזרחה (פעילות שנפסקה עם פלישת הגרמנים לרוסיה). במקביל הצטרף לארגון היהודי הלוחם. ב-20 ביוני 1942 הגיע לוורשה להתייעצות, נפל בידי המשטרה הפולנית ונאסר בכלא בגאנשובקה משם שוחרר ב-22 ביוני 1942 לאחר מאמצים רבים של חבריו. נשלח על ידי אי"ל לקרקוב, לעזור בארגון המרד בעיר. היה בין מנהיגי מחתרת "החלוץ הלוחם" שהורכבה מאנשים מכל תנועות הנוער בעיר בהובלת תנועת הנוער עקיבא. המחתרת מנתה כ-100 חברים כשבראשה עמדו 4 אנשים:
ב-1942 ביצעה המחתרת מספר פעולות קטנות נגד הגרמנים שלא מנעו את המשך שילוח יהודי העיר להשמדה ולכן הוחלט שנדרשות פעולות יותר משמעותיות. באוקטובר 1942 התאחדה מחתרת "החלוץ הלוחם" עם המחתרת השנייה שפעלה בעיר (מחתרת "איסקרא" של תנועת דרור) והוקמה מפקדה משותפת שכללה את:
שיאה של פעילות המחתרת המאוחדת היה ב-22 בדצמבר 1942 אז הכתה המחתרת במספר מקומות רב בעיר כשהפעולה הידועה ביותר הייתה ההתקפה על "קפה ציגנריה" שם נפגעו מספר רב של גרמנים. הגרמנים פעלו באופן מיידי (כנראה בעקבות הלשנה) ולכדו מספר גדול מהמשתתפים בפעולה שהסתתרו ב"בונקר" שברחוב סקבינסקה.
ב-23 בדצמבר 1942 הגיעו לייבוביץ ואנטק צוקרמן לאותו ה"בונקר" ונפלו למארב הגסטאפו. צוקרמן נפצע אך הצליח להתחמק והגיע פצוע בחזרה לוורשה בעוד שלייבוביץ, שנכנס ראשון, נלכד ונשלח לכלא מונטלופיך. לייבוביץ ישב בכלא עד 28 באפריל 1943 ואז נשלח למחנה פלאשוב. בהיותו בדרך ניסה לברוח ונורה למוות. בכיסו נמצא פתק עליו כתוב: "אברהם לייבוביץ, אני יהודי!".
כשנתפס לייבוביץ נמצאו בניירותיו כתובתו ברחוב ז'ולאבסקי 5, שהייתה גם כתובת המפקדה. ב-24 בדצמבר 1942 הגיעו לשם אנשי הגסטאפו הרגו, לאחר קרב, שניים ממנהיגי המחתרת (אהרון ליבסקינד ואידק טננבוים)
על פעילותו המלחמתית נגד הנאצים העניקה לו ממשלת פולין, לאחר המלחמה, את העיטור הצבאי הגבוה "ויריטוטי מיליטרי".
הממשלה ה-34
בירק
דפנה יואל
דפנה יואל (נולדה ב-20 בינואר 1967) היא חוקרת ישראלית העוסקת בחקר המוח, פרופסור מן המניין בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה ובבית הספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב. משנת 2003 היא מכהנת כראש המגמה לפסיכוביולוגיה בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה, ומ-2013 היא יו"ר ועדת הדוקטורט של בית הספר למדעי הפסיכולוגיה.
תחום התמחותה של יואל הוא המנגנונים המוחיים של התנהגות בבני אדם ובבעלי חיים. יואל פרסמה למעלה מחמישים מאמרים בכתבי-עת מדעיים וזכתה בפרסים ובמענקי מחקר ביניהם מענק קרן בוכמן, פרס מפעל הפיס ומענק הקרן האירופית. צוינה כמצטיינת הרקטור בהוראה.
יואל פעילה בוויכוח שחזר בשנות ה-2000 לזירה המדעית, על ההבדלים שבין המינים; לטענתה לא קיימת הבחנה בין "מוח נשי" ל"מוח גברי", והיא מרצה על כך בהרצאות ובכנסים מדעיים רבים בישראל ומחוצה לה.
קריירה אקדמית.
את הקריירה האקדמית שלה החלה יואל בשירות צבאי במסגרת תוכנית תלפיות, משם פרשה כעבור כשנה וחצי. לאחר השלמת השירות צבאי הצטרפה יואל לתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב. היא השלימה תואר ראשון במדעי הרפואה, ולאחריו דוקטורט בפסיכוביולוגיה (1998), שהתמקד בארגון קשרים במוח. תחום המחקר העיקרי שבו עסקה במשך 15 שנה, היה מנגנונים מוחיים של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD).
שלילת קיומם של מוח "נשי" ומוח "גברי".