ב-15.11.49 נכנס הקודקס של סנהורי לתוקפו, ושנים לאחר מכן הוא יועתק או ישפיע עמוקות על הקודקסים של סוריה, עיראק, לוב, סודאן, אלג'יריה, ירדן, תימן וכווית.
יחודו של הקודקס של סנהורי.
קודקס סנהורי כחיבור בין מזרח ומערב.
כאמור, גדולתו של הקודקס היא בחיבור שהוא מבצע בין המסורת המשפטית האיסלמית, הפקה, שהיא המרכיב המשפטי של השריעה (ההלכה האיסלמית) והדין המערבי (בעיקר הצרפתי). סנהורי הצליח להכניס עקרונות וכללים איסלמיים ששיקפו לטעמו את המורשת הערבית-המצרית-האיסלמית לקודקס מודרני.
ראשית קבע סנהורי את השריעה כמקור שלישי שאליו פונה השופט כאשר אינו מוצא תשובה לשאלה המשפטית בדין או בהיקש מן הדין. עם זאת הקודקס סתר לעיתים במובהק את השריעה כאשר למשל איפשר הלוואה בריבית.
סנהורי עשה שימוש (יש שיאמרו מרחיק לכת) בשני עקרונות איסלמיים מובהקים: מוסד הח'ליפות ורעיון האג'מאע.
לעניין החליפות טען סנהורי כי אין חובה שהחליף יהיה אדם מסוים, וכי הפרשנות הנכונה למוסד החליפות היא שהיא משקפת את האומה הערבית. אם בעבר היה נכון לראות באדם מסוים כמי שמייצג את רצון האומה, בעידן המודרני ארגון בנוסח האו"ם שיאגד תחתיו את האומות הערביות (ארגון האומות המזרחיות) יכול להוות את החליפות העומדת מעל בעלי הסמכויות המדיניות והדתיות השונים.
האג'מאע הוא אחד ממקורות השריעה. לצד הקוראן המפורש (נץ), הסונות (חדית') וה (היקש) יש אפשרות לעשות שימוש בנהוג בציבור, בקונצנזוס, האג'מאע. סנהורי סבר שבאמצעות האג'מאע ניתן יהיה לשמור על מודרניות הקודקס ולזכות ללגיטמיות שלו בעולם ערבי דמוקרטי.
סנהורי אף הרחיק לכת כשביקש לפתוח את שערי האיג'תיהד, דהיינו להמשיך במלאכת כתיבת ההלכה האיסלמית (חדית') שנחתמה. כמו גם הוא ביקש לזקק מן השריעה את המרכיב המשפטי תוך התעלמות ממרכיבים אחרים, וזאת בניגוד לגישה המקובלת באסלאם לפיה יש לראות את השריעה בראייה הוליסטית.
קודקס סנהורי כקודקס סוציאליסטי-חברתי.
ההשפעה הסוציאליסטית על קודקס סנהורי ניכרת בשורה ארוכה של הוראות חוק.
בדיני החוזים למשל קובע הקודקס את כללי הצדק הטבעי כמקור משפטי, אם כשל בית המשפט למצוא מענה בחוק או בשריעה. כמו כן, הוא קבע כללי טיפול מיוחדים לתניות מקפחות בחוזים אחידים. דוגמאות נוספות מתחום דיני החוזים מצוי בסמכויות שניתנו לבימ"ש לצמצם פיצויים מוסכמים מוגזמים או להגביל את גובה הריבית.
את דיני הקניין הכפיף סנהורי ל"פונקציה החברתית של הקניין"- מושג סובייטי מובהק שמהותו כי זכות הקניין משנית לזכויות החברתיות של הציבור, והראשונה תדחה מפני האחרונות אם הן מתנגשות אחת בשנייה בעת ש"הכפיים מעוינות" דהיינו מידת האמת של כל אחד מהצדדים דומה.
הקודקס מעודד את שיתוף הקניין בקביעת הסדרים מיוחדים להתנהגות בין מספר שותפים לבעלות על קרקע אחת, להתנהגות של דיירים בבית משותף, להתנהגות של בני משפחה שכל אחד מחבריה בעל חלקה קטנה מתוך מכלול החלקות המשפחתי (מציאות מקובלת במצרים) וכו'.
את ההשפעה החברתית הזו תולים כמובן בהשפעה הרבה שהיה לרעיון הסוציאליסטי על העולם בשנים בהם פעל סנהורי. ההשפעה הסובייטית על המזרח התיכון בפרט הייתה רבה ביותר, והמפלגות השונות שדגלו בפאן-ערביות (הנאצריסטית, הבעת') היו מפלגות סוציאליסטיות-לאומיות.
ציש&quot;א
"ציש"אָ" (נהגה: "צישוֹ"; ראשי תיבות ביידיש: צענטראַלער יידישער שול-אָרגאַניזאַציע אין דער פוילישער רעפובליק – "ארגון בתי הספר היידים המרכזי ברפובליקה הפולנית"; בתעתיק פולני: CYSZO) הייתה רשת בתי ספר יהודיים סוציאליסטיים יידישיסטים שפעלה בפולין בין שתי מלחמות העולם.
רשת בתי הספר של "ציש"א" הוקמה בשנת 1921, על ידי אנשי המפלגות הסוציאליסטיות ("הבונד", "פועלי ציון", מה"מאוחדים" ומהבלתי-תלויים). "ציש"א" דגלה בחינוך חילוני-סוציאליסטי, המבוסס על סולידריות בינלאומית של מעמד הפועלים, ללא השפעה דתית, בשפת היידיש. רוב בתי הספר של הרשת התרכזו בחבלי הסְפָר המזרחי, ורוב התלמידים השתייכו למעמד חברתי נמוך.
לרשת ציש"א היה מרכז פדגוגי בוילנה: הסמינר להכשרת מורים. מוסד זה שימש גם מרכז לגיבושן והפצתן של יוזמות פדגוגיות חדשות. שנות השיא של רשת החינוך היידית כולה היו בשנות העשרים של המאה העשרים, עד לסגירתו של הסמינר להכשרת מורים בשנים הראשונות של שנות השלושים (כנראה בהוראת השלטונות).
מוסטפה ברזאני
זמרת
זימרת
סולימאן פאשא ברגיני
סולימאן פאשא ברגיני או ברקינזדה (אלבנית Sulejman Pasha Bargjini, טורקית Berkinzade Suleyman Paşa) היה גנרל עות'מאני ובעל אחוזות ממוצא אלבני. סולימאן פאשא ברגיני נולד בעיירה מולט שעל יד פטרלה. משום כך הוא מוכר גם כסולימאן פאשא מולטי. הוא היה מקימה של העיר טירנה, בירתה הנוכחית של אלבניה. הוא הקים את העיר בשנת 1614, על נתיב סחר, במקום בו הייתה מצודה רומית עתיקה. בנה שם מסגד, חמאם ומרכז מסחרי עם מאפיה.
המסגד ההיסטורי שנשא את שמו נהרס בשנת 1945 על ידי השלטון הקומוניסטי כדי לפנות מקום לאנדרטה לזכר הפרטיזנים האנטי-פשיסטים.
יש הסבורים כי מקור שמה של העיר הוא על שמה של טהראן, בירתה של האימפריה הספווית, נגדה ניהל סולימאן פאשא מערכה צבאית מוצלחת באותה תקופה. אך למעשה, האזור הוכר בשם זה עוד לפני כן, ולפירוש השם יש הסברים אחרים, סבירים יותר.
שול קולט
שול און קולטור פארבאנד ("שוּל אוּן קוּלטוּר פַרבָּנְד"; יידיש: איגוד בתי הספר והתרבות), שנודעה בכינוי המקוצר "שול קולט", הייתה רשת בתי ספר יהודיים חילוניים, שפעלה בפולין בין שתי מלחמות העולם.
הרשת הוקמה על ידי איחוד הברית העולמית של פועלי ציון ימין ופועלי ציון ("ברית הפועלים העברית הסוציאליסטית פועלי ציון - צ"ס), שפרשו מ"ציש"א", והייתה קטנה ביחס לרשתות האחרות. בתי הספר של "שול קולט" היו חילוניים, והשפה העיקרית בהם הייתה יידיש. עם זאת, בניגוד ל"ציש"א", ראו אנשי "שול קולט" בעברית שפה השנייה, אך עקב דרישת השלטונות הכניסו גם פולנית לתוכנית הלימודים ובכך הפכו, למעשה, לתלת-לשוניים.
מכון הנרייטה סאלד
מכון הנרייטה סאלד הוא מכון מחקר במדעי החברה ומדעי ההתנהגות השוכן בשכונת קריית מנחם בירושלים. המכון עוסק במחקר ובתכנון תוכניות התערבות והדרכה בתחום מדעי ההתנהגות בכלל ובתחום החינוך בפרט.
לצד מחקר עצמאי, המוסד עוסק בכתיבת מבחנים עבור מדינת ישראל ומוסדות שונים, בין השאר המכון אחראי על כתיבת מבחני הבגרות העיוניים עבור משרד החינוך ומבחני גמר עבור מוסדות החינוך העצמאי. במכון פועלת ספרייה מקצועית המרכזת מידע בתחום מדעי החברה והחינוך, ולצידה מרכז מידע ממוחשב.
המכון הוקם על ידי המחנכת והפעילה הציונית הנרייטה סאלד בשנת 1941. יו"ר הוועד המנהל של מכון סאלד היא שלומית עמיחי. ד"ר עידית מני-איקן היא מנהלת המכון.
פעילויות המכון.
מחקר והערכה.
חוקרי המכון עוסקים בכתיבת מחקרים, פעולות הערכה, ומחקרי מעקב בתחומי החברה והחינוך, עבור ארגונים ומוסדות שונים. המכון יוזם פעולות בשדה החינוך שמטרתן פיתוח מקצועי של בעלי תפקידים בבית הספר: מנהלים, רכזי הערכה ומורים.
במכון נכתבים מבחני ידע ומבחני אינטליגנציה, ובהם בחינות הבגרות העיוניות, בחינות לאיתור מחוננים, בחינות כניסה לבתי ספר ייחודיים ועוד.
קורסים, סדנאות והשתלמויות.
במכון מתקיימים קורסי הכשרה והעשרה, המוכרים לגמול השתלמות לעובדי ציבור, ומכסים קשת רחבה של תחומים, בהם ניהול, מדעי החברה, כלכלה, השפה העברית, מחשבים ומשפטים.
מרכז מידע וספריה.
במכון פועל מרכז מידע ממוחשב בתחומי החינוך ומדעי החברה. המרכז מתמחה באיסוף מידע ובפיתוח שירותי מידע מקצועיים בתחומי החינוך ומדעי החברה בישראל. במרכז פועלת ספרייה מקצועית. שרותי המידע מיועדים לחוקרים, למרצים, לסטודנטים, לתלמידים, לאנשי מקצוע ולקהל הרחב. המרכז מפתח מאגרי מידע ממוחשבים בתחומי החינוך ומדעי החברה.
יבנה (רשת חינוך)
יבנה הייתה רשת בתי ספר יהודיים דתיים-ציוניים מטעם תנועת המזרחי, שפעלה בפולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
רקע היסטורי.
ראשיתה של רשת החינוך של תנועת המזרחי בהקמת חדרים מודרניים בשנים 1919–1921, שהיו קרובים באופיים לחדר המתוקן (של אגודת ישראל), ופחות הושפעו מגישות חינוכיות חדשות. בשנת 1920 הקימה המזרחי את בית המדרש לרבנים, "תחכמוני", בוורשה (מוסד ששימש יותר כסמינר להכשרת מורים, מאשר רבנים), ששילב לימודי קודש ולימודי חול.
בשנת 1922 החליטה ועידת המזרחי השלישית, כחלק מהמגמה הצנטרליסטית שהתחזקה על רקע החלת חוק חינוך חובה, והצורך בחזית מגובשת במאבק בשלטונות הפולניים, על הקמת "הסתדרות תרבותית מיוחדת" בשם "תחכמוני", שתהיה אחראית על הקמת רשת בתי ספר דתיים-ציוניים ארצית, שתשלב בלימודי הקודש גם לימודי חול, על מנת לזכות בהכרת הממשלה. בוועידת המזרחי הארצית החמישית הוחלט על הקמת ה"הסתדרות לתרבות ולחינוך דתי לאומי יבנה בפולין", על בסיס ההסתדרות "תחכמוני" הנ"ל, וכך נוסדה "יבנה" בשנת 1927.
היעדים.
שלושה היו יסודותיה האידאולוגיים של "יבנה":
יחסה של "יבנה" לשפה העברית היה אוהד למדי, ולמרות זאת לא הייתה העברית השפה היחידה בבתי הספר שלה, אלא שולבה עם הפולנית, או עם היידיש. הדגש הושם על התוכן, ולאו דווקא על השפה. בעוד שהיו מספר בתי ספר של הרשת, בעיקר בחבלי הספר המזרחי, שהיו חד-לשוניים, בעברית בלבד, היו רוב בתי-הספר דו-לשוניים, כשהעברית משמשת כשפת ההוראה במקצועות העבריים בלבד.