הגמן המשיך להופיע בטלוויזיה, ובשנים 2006 ו-2007 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "ניפ/טאק". כן הוא ממשיך להופיע בקולנוע. הגמן שיחק תפקיד קטן, אך משמעותי, של מיליונר מסתורי העומד מאחורי אינטריגות בממשל בתקופת ריצ'רד ניקסון בסרטו של אוליבר סטון "ניקסון" (1995), ובשנת 1998 שיחק תפקיד דומה בסרט "צבעי השלטון" בו שיחק בתפקיד הראשי ג'ון טרבולטה, סרט המבוסס על מערכת הבחירות של ביל קלינטון לנשיאות ארצות הברית.
בינואר 2011 הופיע בתפקיד אורח בסדרה עקרות בית נואשות כפרנק קמינסקי, בעלה החדש והמיליונר של סטלה, אמה של לינט סקאבו. דמותו בסדרה מתה מהתקף לב פתאומי, לאחר שהופיע בשני פרקים.
בשנת 2012 שב לגלם את תפקידו הידוע כג'יי אר, בסדרת ההמשך של דאלאס שהופקה על ידי ערוץ TNT בארצות הברית.
חייו האישיים.
יחסיו של הגמן עם אמו היו בעייתיים, לאור ילדותו הקשה, גירושי הוריו, ובחירתו בקריירת משחק שעמדה בתחילתה בצל הצלחת אמו. עם מות אביו החורג, ריצ'רד האלידיי, בשנת 1973 התפייס הגמן עם אמו. בשנת 1990 מתה האם. בשנות חייה האחרונות ניהל הגמן עם אמו מערכת יחסים קרובה, וזו הביעה גאווה בהשגי בנה.
נישואיו של הגמן לשוודית מאי אקסלסון, נחשבו לאחת ממערכות היחסים החזקות בהוליווד. לזוג, שנישא בשנת 1954, שני ילדים, היידי קריסטינה (נולדה בשנת 1958) ופרסטון (נולד בשנת 1962). הזוג גר שנים רבות במאליבו בקליפורניה ולאחרונה הם התגוררו באוהאיי, קליפורניה.
הגמן הביע דעות המקורבות לשמאל האמריקני, והיה חבר זמן רב ב"מפלגת השלום והחירות", מפלגה בעלת נטיות פמיניסטיות וסוציאליסטיות הפועלת בקליפורניה. הגמן הביע בציבור דעות כנגד ג'ורג' וו. בוש.
לאחרונה התבטא הגמן בזכות מקורות אנרגיה אלטרנטיביים ומדיניות "ירוקה". בסדרת הטלוויזיה האמריקנית "חיים עם אד" הופיע עם אשתו, והראה לשחקן אד ביגלי כיצד להשתמש באנרגיה סולארית. הגמן תמך ב"אקולונומיקה" (Ecolonomics) תורה הטוענת כי כלכלה בריאה יכולה להגיע רק דרך סביבה בריאה. הגמן עצמו נהג במכונית היברידית וכל האנרגיה שנצרכה בחוותו הייתה אנרגיה סולארית.
באוגוסט 1995 נאלץ הגמן לעבור השתלת כבד עקב מחלת כבד הקשורה בצריכת אלכוהול. המחלה, והניתוח שעבר, הביאו לשינוי משמעותי באורח חייו. בעבר השתמש הגמן במריחואנה וב-LSD והיה מכור לאלכוהול. הוא הביע את הדעה כי האלכוהול הרסני מהמריחואנה שכן "בעוד שהאלכוהול הורס את גופך וגורם לך לאלימות, הגראס גורם לך להישען לאחור ולהנות מהחיים". הגמן עבר את תהליך הגמילה של "12 השלבים" ולא השתמש עוד בסמים כלשהם או באלכוהול, ולא עישן. הגמן היה צמחוני והקפיד על תענית דיבור במשך יום בשבוע מטעמי משמעת עצמית.
הגמן היה פעיל בתעמולה כנגד עישון, ובאגודה האמריקנית כנגד הסרטן, שאת האירוע השנתי שלה "Great American Smokeout" הנחה במשך שנים רבות. הגמן שימש גם כתועמלן פעיל בזכות השתלת איברים.
בשנת 2001 הוציא לאור אוטוביוגרפיה שנכתבה בשיתוף פעולה עם סופר בשם טוד גולד, בשם "הלו דארלינ'".
באוקטובר 2011 הודיע כי לקה במחלת הסרטן. ב-23 בנובמבר 2012 מת כתוצאה מסיבוכים הקשורים בסרטן הגרון. בדיווח על מותו הגדיר אותו הניו יורק טיימס כאחד הנבלים האהובים ביותר על מסך הטלוויזיה.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
השמדת יהודי הונגריה
הגנת &quot;אמת דיברתי&quot;
אפוגיאה ופריגיאה
אַפּוֹגֵיאָה (באנגלית: Apogee) ופֶּרִיגֵיאָה (Perigee) הן האפסידים במסלולו של לוויין (טבעי או מלאכותי) סביב כדור הארץ, כלומר הנקודות שבהן נמצא הלוויין במקום הרחוק ביותר מכדור הארץ (אפוגיאה) או הקרוב אליו ביותר (פריגיאה).
אפוגיאה ופריגיאה של הירח.
מסלולו האליפטי של הירח סביב כדור הארץ יוצר נקודות אפוגיאה ופריגיאה. האפוגיאה של הירח היא בת 405,696 קילומטר (0.0027 יחידות אסטרונומיות) והפריגיאה שלו היא בת 363,104 קילומטר (0.0024 יחידות אסטרונומיות). אירוע ויזואלי מיוחד מתרחש כאשר הירח נמצא בנקודת הפריגיאה (כלומר - במיקום הקרוב ביותר לכדור הארץ) באמצע החודש העברי, כאשר הירח נראה מכדור הארץ מואר כולו. במועד מיוחד זה, הירח נראה מפני כדור הארץ גדול יותר מהרגיל, ואורו בוהק באופן מיוחד. דוגמה לתאריכים שבהם אירע מאורע שכזה הם 12 בדצמבר 2008, 5 במאי 2012, 23 ביוני 2013, 10 באוגוסט 2014, 28 בספטמבר 2015, 14 בנובמבר 2016 ו-1 בינואר 2018 אז הגיע הירח למרחק של 356,565 קילומטר בלבד מכדור הארץ.
משיקולי שימור תנע בעת אירועי גאות ושפל, הירח מתרחק מכדור הארץ כ-3.8 סנטימטר כל שנה.
פריגיאה ואפוגיאה
פויבה (מיתולוגיה)
במיתולוגיה היוונית פוֹיבֶה – "בעלת עטרת הזהב" (ביוונית עתיקה Φοίβη) שבשמה שלה הייתה ההעתק הנשי של פֶבּוׂס, הייתה אחת מן הטיטאנים – צאצאי אורנוס וגאיה.
על פי המסורת היא יוחסה לירח (ראו סלנה), כפי שמציג מייקל דרייטון ביצירתו "אנדימיון ופויבה" (1595) – הייחוס הנרחב הראשוני לאגדת אנדימיון בשפה האנגלית. בן זוגה הוא אחיה הטיטאן קויוס, איתו היו לה שתי בנות – לטו, אשר ילדה את ארטמיס ואפולו, ואסטריה, אלת הכוכבים, שלה בת יחידה – הקטה. דרך לטו הייתה פויבה סבתם של אפולו וארטמיס. השמות פויבה ופבוס רומזות על מילים נרדפות לארטמיס וככינויים לאפולו. על פי נאום שאייסכילוס שם בפיה של כוהנת דלפית, במחזהו "EUMENIDES" ("נוטות החסד" – על פי תרגומו של שלמה דיקמן), פויבה השיגה שליטה על האורקל מדלפי דרך תמיס. "פויבה תחת ירושה זו נראית כהמצאה הפרטית שלו", ד.ס רוברטסון הגיע למסקנה ששלוש החלוקות הגדולות של כוחות הנבואה בדלפי, מקבילות לשלושת דורות האלים, "אורנוס, העניק את האורקל לאשתו גאיה וקרונוס מן הראוי העניק זאת לאחותו תמיס." בכל אופן, בתורו של זאוס להעניק את המתנה, אייסכילוס לא יכול היה לדוח שהאורקל ניתנה ישירות לאפולו, אשר עדיין לא נולד, וכך פויבה נכנסה לתמונה.
Wishbone Ash
Wishbone Ash (בתעתיק לעברית: ווישבון אש) היא להקת רוק בריטית שהוקמה בסוף שנות השישים.
הלהקה הוקמה בשנת 1969 על ידי גיטריסט הבס מרטין טרנר והמתופף סטיב אפטון. השניים היו חברים בלהקה בשם טנגלווד יחד עם גלן טרנר, אחיו של מרטין. כאשר גלן עזב, הלהקה פרסמה מודעה לאיתור גיטריסט חדש במגזין מלודי מייקר. כך הצטרפו ללהקה הגיטריסטים טד טרנר ואנדי פאוול. שם הלהקה נבחר מתוך שתי רשימות של מילים שבאחת מהן הופיעה המילה wishbone, כלומר עצם המזלג בגופם של עופות, שנחשבת למביאת מזל טוב, ובשנייה הופיעה המילה ash, שפירושה אפר.
ב-1970, כשחיממו את להקת דיפ פרפל, הגיטריסט ריצ'י בלקמור שם לב לכישרון חבריה ועזר לחיבורם הראשוני עם תעשיית המוזיקה הבריטית. הוא המליץ עליהם למפיק דרק לורנס, ועזר להם להשיג חוזה עם חברת התקליטים דקה.
ב-1972 הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי והמצליח ביותר "ארגוס", שהגיע למקום ה-3 במכירות באותה שנה בבריטניה. באלבום זה הביאה הלהקה למיצוי את יכולת ניגון הגיטרה של שני חבריה, טד טרנר ואנדי פאוול, ונודעה מאז כלהקה המקפידה להפעיל שני גיטריסטים מובילים ברוב שיריה, דבר שהיה פחות מקובל באותן שנים. באותה שנה נחשבה הלהקה כאחת המבטיחות במוזיקה העולמית וקיבלה שבחים רבים, בעיקר על יכולת הניגון הווירטואוזית בהרמוניה של טרנר ופאוול.
עם השנים עזבו רוב חברי הלהקה והיא פועלת היום בהובלת אנדי פאוול, שנשאר החבר המקורי היחיד.
איסלנד במשחקים האולימפיים
איסלנד משתתפת במשחקים האולימפיים מאז האולימפיאדה בברלין בשנת 1936. עוד קודם לכן, השתתפו ספורטאים איסלנדים באולימפיאדת סטוקהולם (1912), כחלק מהמשלחת הדנית, מאחר שהייתה עדיין תחת שלטון דנמרק, ורק ב-1918 שודרג המעמד האוטונומי שלה. אף שהיו חלק מהמשלחת הדנית, כיום מקובל לשייך לאיסלנד את הישגיהם של הספורטאים האיסלנדים באולימפיאדת סטוקהולם.
במשחקי החורף משתתפת איסלנד מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט אולימפיאדת סאפורו (1972) ממנה נעדרה. אף ספורטאי איסלנדי לא זכה במדליה אולימפית במשחקי החורף, והישגיהם היו בדרך כלל נמוכים מאוד.
היסטוריה.
שני ספורטאים איסלנדים התחרו במסגרת המשלחת הדנית באולימפיאדת סטוקהולם. הבכיר שבהם, המתאבק סיגוריון פטורסון, דורג במקום השישי. באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה כמשלחת עצמאית, מאז ברלין 1936, רשמו הספורטאים האיסלנדים הישגים סמליים בלבד.
במדליה הראשונה עבור איסלנד זכה האתלט ויליאלמור איינרסון בתחרות הקפיצה משולשת באולימפיאדת מלבורן (1956). איינרסון קבע שיא אולימפי חדש כשקפץ למרחק של 16.26 מטרים, אך הפסיד את מדליית הזהב כאשר שיאן העולם הברזילאי אדהמר דה סילבה קפץ אחריו למרחק של 16.35 מטרים. באולימפיאדת רומא (1960) לא הצליח איינרסון לשחזר את הישגו, וסיים במקום החמישי.
הפעם הבאה בה זכה ספורטאי איסלנדי במדליה אולימפית הייתה רק באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אז זכה הג'ודוקא ביירני פרידריקסון במדליית ארד. מטיל הכידון איינר ויליאלמסון העפיל לגמר ודורג שישי, ונבחרת הכדוריד דורגה אף היא במקום השישי במשחקים אלה. באולימפיאדת סיאול (1988) דורגה נבחרת הכדוריד במקום השמיני.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) נבחרת הכדוריד כלל לא הייתה אמורה להשתתף, אך בעקבות החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי לאסור על השתתפותה של יוגוסלביה במשחקים אלה, כחלק מהסנקציות שהוטלו עליה, הוזמנה נבחרת איסלנד לטורניר במקומה, ורשמה את הדירוג הגבוה ביותר שלה עד אז - המקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת המשלחת המאוחדת ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת צרפת. בנוסף, בלט מטיל הכידון סיגורדור איינרסון, שדורג במקום החמישי.