בשנת 2019 בעקבות שרפות היער בג'ונגלים הענקיים שבסמיכות לנהר האמזונאס, חוקרים מצרפת ומברזיל גילו כי השפעה מעניינת של השרפה היא הפשרה של קרחונים. הם מצאו כי הפיח שנוצר באוויר משרפת היער, נישא באוויר לעבר השלג והקרחונים באזור רכס האנדים, שם הוא מכסה את הקרחון, ואז האלבדו של הקרח, כלומר רמת הבוהק שלו יורדת לעומת המשטח. כמו כן, הפיח מוסיף קרינה לקרחון אשר מעודדת המסה שלו.
סוגי שרפות.
ניתן לסווג שרפות יער לשני סוגים:
שרפת צמרות.
שרפה צמרות נוצרת לרוב כשלב מתקדם של שרפת קרקע רגילה, בעקבות תנאי מזג אוויר יבש ורוחות חזקות. שרפת צמרות מתפשטת לרוב במהירות גדולה בהרבה משרפת קרקע רגילה. בשרפה הגדולה בכרמל של שנת 2010 דיווח קצין כבאות על התפשטות אש במהירות של 1,500 מטר ל-3 דקות (8.3 מטר לשנייה או 30 קמ"ש). שרפה זו קשה יותר לעצירה מכיוון שהיא מסוגלת לדלג מעל מחסומים מלאכותיים העוצרים שרפות קרקע כדוגמת כבישים ושבילי אש, וגם מכיוון שטמפרטורת השרפה גבוהה יותר משרפת קרקע. טמפרטורת האוויר במהלך שרפת צמרות יכולה להגיע עד למעל ל־800 מעלות, דבר הגורם להצתת עצים וחומרים דליקים אחרים אף ללא מגע אש ישיר. למרות החום הגבוה בשרפה זו, לעיתים פני הקרקע בשרפה זו נפגעים בצורה קלה יותר מאשר בשרפת קרקע, והיער מסוגל לחדש עצמו בצורה מהירה יותר, מאחר ששרידות הזרעים והשורשים בקרקע גבוה יותר.
שרפת קרקע.
שרפה כזאת שורפת חומרים המונחים על הקרקע, כגון: נשל של צמחים, שרידים של צמחים עשבוניים יבשים ושל צמחים נמוכים אחרים, גזם שהושאר בשטח וכדומה. אם החומר הבוער מורכב מענפים גדולים או מגזעי עצים, השרפה עלולה להימשך ימים אחדים, והטמפרטורה של האש עולה. הטמפרטורות של שרפות קרקע הן, בדרך כלל, בתחום שבין 300 לבין 500 מעלות צלזיוס.
שרפת עשב היא שרפה מהירה, בכל נקודה היא נמשכת רק זמן קצר, כי לאחר ששרפה את כל החומר הדליק באותו המקום היא מתקדמת הלאה. הנזק שלה מועט. שרפות כאלה נפוצות מאוד, אך השפעתן על השטח כמעט אינה משמעותית.
הגנה מפני שרפות יער.
להגנה מפני שרפות יער ננקטים אמצעים אחדים:
כיבוי שרפות יער.
בנוסף לאמצעי כיבוי קרקעיים, כגון כבאיות, לכיבוי שרפות יער גדולות משמשת כבאות אווירית - באמצעות מטוסים, מסוקים או כלי טיס ייעודיים, הנושאים עמם כימיקלים, כגון מים, קצף, ותקרישים או חומרים מעכבי בעירה שפותחו במיוחד למטרה זו. שימוש בכלי טיס ייעודי לכיבוי שרפות יער רחבות היקף קיים מאז שנת 1953, שכן זו הדרך היעילה ביותר (ובפועל - היחידה) לנשיאה ופיזור של חומרי כיבוי בתנאי שטח קשים. בארצות הברית, שוכר משמר היערות או מחזיק בבעלותו כ-1,000 מטוסים ומסוקים מדי 'עונת אש', המגיעות יחד להוצאה שנתית של מעל 250 מיליון דולר.
שיקום יער לאחר שרפה.
שרפות יער קיימות מאז התפתחות החיים על היבשה. על כן, באזורים המועדים יותר לשרפות, הצמחייה והחי מותאמים אבולוציונית להתמודדות עם שרפות. חלק מההתאמה היא ברמת המין, למשל רקמות קשות יחסית להצתה בגזע העץ, יכולת שיקום הצמח משורש עמוק או התנהגות בריחה בעת חישת עשן בדבורים. חלק אחר מן ההתאמות הוא ברמת האוכלוסייה, למשל ייצור זרעים שחלק מהם יכול לשהות באדמה במשך עשרות שנים ולנבוט רק לאחר שרפה.
בעשורים שאחרי השרפה, הצמחייה משתקמת ובעקבותיה מגיעים אל שטח היער, בחזרה, בעלי החיים. אולם, הן הרכב הצמחייה והן הרכב חברת החי לא בהכרח יהיו זהים לאלה שלפני השרפה. השרפה מהווה הזדמנות לחדירת מינים חדשים אל השטח מחד ומאידך, לא כל המינים הישנים יצליחו להשתקם אחריה.
המנון ליגת האלופות
שרדנים
דליקת יער
ישראל מרמינסקי
ישראל מרום
חיים רוט
חיים רוט (נולד ב-1932) הוא כלכלן ויזם חברתי, ניצול שואה ויוזם מפעל הנצחת השמות "לכל איש יש שם" של יד ושם. מיסדם של המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי ושל "ארגון צ.א.ל.ה צוותי אזרחים לשיפור החברה" ויו"ר "ועד הפעולה להכרת והוקרת גבורתם של יהודים שהצילו את בני עמם בשואה".
רוט התכבד בהדלקת משואה בעצרת הממלכתית שהתקיימה ביד ושם בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה 1999. כמו כן, התכבד בהדלקת משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל שהתקיים בערב יום העצמאות 2001. יד ושם העניק לו את פרס מפעל חיים חינוכי בתחום השואה לשנת 2014.
ביוגרפיה.
בהולנד.
חיים רוט נולד בשנת 1932 באמסטרדם. בתחילת שנת 1943 הועברה משפחתו לאזור בעיר שבו רוכזו יהודים לקראת גירושם. בספטמבר 1943 נשלחו סבו ושתי אחיותיו לאושוויץ. האם הצליחה לחמוק מגירוש ולהציל את בעלה וארבעת בניהם. בהמשך, בזכות קשר עם קבוצה מהמחתרת ההולנדית שכללה את יוהנס פוסט (), ארנולד דאווס והיהודי מקס ליאונס (), נשלח רוט, שהיה בן 11 אל הכפר ניולנדה במזרח הולנד, שבו הוחבאו ילדים יהודים בקרב משפחות נוצריות. רוט שהה אצל מספר משפחות, ובסוף 1943 הגיע למשפחתו של אופה, שם נשאר בזהות שאולה עד סיום המלחמה. מקס ליאונס נהג לבקר את רוט מפעם לפעם חרף הסיכון הרב, שכן הגסטאפו ידע על פעילותו וחיפש אותו.. במאי 1945, הפגיש הצלב האדום את בני המשפחה מחדש. אז נודע לרוט כי שתי אחיותיו, סבו ורוב קרוביו נספו. בשנת 1949 עלה חיים עם הוריו לישראל.
לכל איש יש שם.
בשנת 1989 ארגן רוט יחד עם קבוצה של יוצאי הולנד וארגון דור ההמשך לניצולי שואה בראשות בילי לניאדו, הפגנה ייחודית מול שגרירות הולנד בתל אביב, במחאה על שחרור פושעים נאצים מהכלא בהולנד. בהפגנה השתתפו כאלף איש, ובמשך 12 שעות הקריאו המפגינים שמות של קרבנות השואה מהולנד וציינו את גיל הנרצחים לפי הצעתו של העיתונאי ההולנדי שחי בישראל, אדו רוזנטל. המחאה הייחודית הזו הפכה למפעל הנצחה רחב היקף, כאשר עקב יוזמתו של רוט ובשיתוף פעולה הדוק עם בילי לניאדו הובילה למפעל לכל איש יש שם, בראשו עומד מוסד יד ושם, ובמסגרתו מוקראים מדי שנה, בארץ וברחבי העולם, שמותיהם של מאות אלפי נספים.
פעילות בתחום הכלכלי-חברתי.
רוט הוא מוסמך של האוניברסיטה העברית בכלכלה ויחסים בינלאומיים, וכיהן בתפקידים בכירים בשירות הציבורי וכיועץ פיננסי בבנק העולמי. רוט יזם פרויקטים חברתיים, ביניהם "נוער לשינוי חברתי" במכון ון ליר בירושלים, המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי ואת צ.א.ל.ה צוותי אזרחים לשיפור החברה.
הופעה ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה במרכז האומות המאוחדות בניו-יורק.
רוט הוזמן להשתתף בטקס יום הזיכרון הבינלאומי לשואה שהתקיים ב -27.1.2016 ולנאום (באנגלית) מעל דוכן הנואמים באולם העצרת הכללית במרכז האומות המאוחדות בני-יורק. רוט סיפר על התלאות שעבר בשואה כאשר, כילד בן 7, הוסתר אצל משפחת איכרים בכפר קטן בהולנד. הוא סיים את נאומו במשפט הבא: .
בולגנין
לודמילה טורישצ'בה
לודמילה איוואנובנה טורישצ'בה (ברוסית: Людми́ла Ива́новна Тури́щева; נולדה ב-7 באוקטובר 1952 בגרוזני) היא מתעמלת סובייטית לשעבר, היא אלופה אולימפית שזכתה בתשע מדליות מהן 4 זהב, אלופת עולם (בעלת 11 מדליות מהן 7 זהב) ואלופת אירופה (בעלת 14 מדליות מהן 8 זהב).
קריירה.
טורישצ'בה החלה להתאמן בהתעמלות ב-1965 והחלה להתחרות במדי נבחרת ברית-המועצות ב-1967. מאמנה היה ולדיסלאב רסטורוצקי (שלימים אימן את נטליה שפושניקובה ואת נטליה יורצ'נקו).
באולימפיאדת מקסיקו (1968) זכתה טורישצ'בה במדליית זהב הקבוצתית לאולימפיאדה וסיימה במקום 24 בתחרות הקרב רב.
שנתיים אחרי כן טורישצ'בה עמדה בראש הנבחרת הסובייטית. מ-1970 עד 1974 היא שלטה כמעט בכל תחרות בינלאומית חשובה, ניצחה באליפויות העולם בקרב רב ב-1970 וב-1974, ובאליפות אירופה ב-1971 ו-1973 ובגביע העולם ב-1975. היא נחשבת כמי שמגלמת את הסגנון הסובייטי הקלאסי: בעלת חן, אלגנטיות, כושר ללא רבב וטכניקה מעולה.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה טורישצ'בה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות היוקרתית ביותר הקרב רב ובתחרות הקבוצתית. אף על פי שהייתה בעלת הסיכוי הטוב ביותר לזכייה במדליה, מצאה עצמה בצילה של הפופולריות הפתאומית לה זכתה בת ארצה אולגה קורבוט שהצטלמה היטב בטלוויזיה. מדליית כסף בתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל על סוס הקפיצות. טורישצ'בה הייתה אחת מהמתעמלות הראשונות שהשתמשו בשני קטעי מוזיקה שונים עבור תרגיל הקרקע שלה בתחרות בינלאומית. עבור התחרות הקבוצתית היה מרש מהסרט Circus של איסאק דונבסקי, בעוד עבור קרב רב היא השתמשה במוזיקה Die Frau meiner Träume של פראנץ גרוט.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בסקיין, נורווגיה בשנת 1975 זכתה טורישצ'בה במדליית ארד בתרגיל הקרקע. אף על פי כן, היא שבה לעצמה באותה שנה וזכתה בגביע העולם.
אחרי שסבלה טורישצ'בה מפגיעה בגבה, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית, מדליות כסף בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתחרות הקרב רב אחרי נדיה קומנץ' מרומניה ובת ארצה נלי קים.
ב-1980 כתב העיתונאי הבריטי דייוויד האן על טורישצ'בה: "מעולם היא לא הייתה צבעונית כמו כמה מיריבותיה, אבל בשלוותה היא הייתה נפלאה".