מרד החשמונאים הוביל לממלכה יהודית עצמאית שמלכה בחלקים משטחי ארץ ישראל משנת 140 לפנה"ס ועד לכיבושה על ימי האימפריה הרומית בשנת 63 לפנה"ס . רק עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 חזרה הריבונות בשטחי ארץ ישראל לידיים עבריות. בתחומי העיר מודיעין נמצא אתר אום אל עומדן באתר ניתן להבחין בשלוש שכבות ארכאולוגיות עיקריות, אשר תוארכו בעזרת מטבעות ישנים וכלי חרס שנמצאו. הממצאים הראשונים הם מן התקופה הפרסית מהמאה החמישית עד למאה השלישית לפנה"ס. בנוסף להם אף נמצאה כמות מועטה של כלי חרס מן התקופה ההלניסטית מהמאה השלישית עד למאה השנייה לפנה"ס, ואף נמצאו שרידים רבים מהשנים המאוחרות של המאה הראשונה לספירה עד לתחילתה של המאה השנייה לספירה. בגלל הממצאים מימי מרד החשמונאים יש ארכאולוגים הטוענים כי היה זה כפר חשמונאי. האתר הוצע על ידי חופרי האתר כמיקום אפשרי למודיעים העתיקה. בעקבות החפירות שנערכו מטעם רשות העתיקות בחורבת אום אל-עומדן ניתן לזהות את החורבה ככפר. הכפר כולל סמטה מרכזית רחבה, סמטאות צרות הניצבות לה, גת, מבני מגורים ומבני ציבור, בהם בית כנסת (מהעתיקים בארץ) ומקווה טהרה. כמו כן, נחשפו במקום שלוש מערכות קבורה. בנוסף על כך, נתגלו במקום חותם אבן ועליו כתובת בארמית, כלי חרס, מטבעות מתקופות המרד הגדול ומטבעות בר כוכבא.
השטחים של מודיעין שימשו את לוחמי מרד בר כוכבא. מרד בר כוכבא שהרחש בין השנים 133-136 כנגד האימפריה הרומית. זה היה המרד השני של היהודים בארץ ישראל כנגד האימפריה הרומית. אחרי המרד הגדול בו נחרב בית המקדש השני. את המרד הוביל שמעון בן כוסבא הידוע כ'שמעון בר כוכבא' ונתמך על ידי רבי עקיבא. מרד בר כוכבא התרחש בעיקר בשפלת יהודה ובהרי יהודה. בניגוד לאסטרטגיה שכשלה במרד הגדול, של התבצרות בערים מוקפות חומה ומבצרים קשים לכיבוש, האסטרטגיה של מרד בר כוכבא הייתה של לוחמת גרילה. מערכת מערות מסתור נחפרה כהכנה למרד והן שימשו את הלוחמים להסתתרות מפני חיילי הלגיון הרומאי. בגבעת התיתורה, אתר טבע עירוני שיושב בלב העיר בצמוד לכביש 443, נמצאו מערך של מערכות המסתור של בר כוכבא.
בנוסף למערות המסתור ולישוב החשמונאי, השטחים של המסדרון האקולוגי באזור מודיעין היו מיושבים לאורך ההיסטוריה, וניתן למצוא בהם אתרים ארכאולוגים רבים כדוגמת חרבת חדת', בה נמצאה כנסייה ביזנטית ורצפת פסיפס, גבעת שר, שנמצאו בה ריכוז גבוה של שומרות, וכן כבשני סיד לאורך נחל ענבה. מלבד אלו יש עוד שרידי יישובים רבים בשטח המסדרון האקולוגי של מודיעין ביניהם חרבת' קנובה, חרבת' נכס, חרבת' רגב, וחרבת' חרובה.
לאה נודלמן
לאה נוּדֶלמן (נולדה ב-11 במאי 1955) היא שחמטאית ישראלית שזכתה במדליית זהב קבוצתית ואישית (לוח עתודה ראשון) באולימפיאדת השחמט כחברת נבחרת ישראל (חיפה 1976).
ביוגרפיה.
לאה נודלמן נולדה בסימפרופול שבחצי האי קרים, אוקראינה הסובייטית. היא התאמנה בשחמט אצל ולדימיר אלתרמן . בשנים 1968–1970 זכתה באליפות אוקראינה בשחמט בהתכתבות. בינואר 1972 סיימה במקום שביעי באליפות ברית המועצות לנוער שנערכה בצ'רניהיב שבאוקראינה. בהמשך אותה שנה, בגיל 17, עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בבאר שבע.
במאי 1976, בתחרות שנערכה בשוודיה, גברה נודלמן על טטיאנה פומינה, סגנית אלופת ברית המועצות שזכתה בתחרות עצמה. נודלמן זכתה במדליית ארד.
בשנים האחרונות היא מתגוררת בצרפת.
שי אריה מזרחי
שי אריה מזרחי (שא"מ) (17 באוקטובר 1974 - 16 באוקטובר 2012) היה משורר ועורך ספרותי ישראלי.
ביוגרפיה.
שי אריה מזרחי נולד וגדל בתל אביב. בוגר תואר ראשון בפוליטיקה, ממשל וגאוגרפיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למד עריכה במכללת בית-ברל.
שיריו פורסמו בכתבי העת הספרותיים "מאזנים", "עתון 77", "קשת החדשה", "שבו", וכן במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות". היה מנהלו ועורכו של כתב העת המקוון לשירה "כאוס", שהיה פעיל מאז יוני2010. ניהל בלוג ספרותי, "על הספסל בשדרה".
פרסם תרגומים לשירתו של ו"ה אודן, וזכה בתחרות "צרצר פיס" לכתיבת מכתב בן 140 תווים.
היה עורך בוויקיפדיה העברית.
מזרחי היה פעיל חברתי, מהפעילים הבולטים של קבוצת היצורים גרילה תרבות, והיה ממקימי ופעילי מאבק המשוררים.
חודשים לפני מותו, פרסם תמונה של סמח"ט הבקעה, סא"ל שלום אייזנר, כשצלב קרס על מצחו. זאת בתגובה לכך שאייזנר צולם מכה מפגין בעזרת נשקו. בעקבות הפרסום הוגשה תלונה במשטרה נגד מזרחי, הוא פוטר מעבודתו. לאחר מכן נטען כי ייתכן שאירועים אלו תרמו לכך שבהמשך אותה שנה התאבד.
ב-16 באוקטובר 2012, יום לפני יום הולדתו ה-38, מזרחי שם קץ לחייו בביתו ברמת גן. לאחר מותו, ספדו לו משוררים רבים והוקם לזכרו אתר השירה ליריקה, כמחווה לפעילותו והקמתו את אתר כאוס לשירה.
Diamorphoses
Diamorphoses היא היצירה האלקטרואקוסטית הראשונה מאת המלחין היווני-צרפתי, יאניס קסנאקיס. היצירה שנוצרה בין השנים 1957-1958 נחשבת ליצירת מופת במספר ספרים אקדמאים על ההיסטוריה של המוזיקה אלקטרואקוסטית.
יצירה.
לאחר הקמת האולפן ליצירת מוזיקה אלקטרונית על ידי פייר שפר ב-1948, קסנאקיס התעניין באפשרות הטמונה במוזיקה קונקרטית ומוזיקה אלקטרואקוסטית. ב-1955, קסנאקיס החל לעבוד באולפן כחלק מקבוצת מחקר מוזיקלית. במקרה הספציפי של קסנאקיס, בדומה לשפר, הצלילים שהוקלטו ביצירותיו נלקחו ממנועים, רכבות וצלילים מכניים או טבעיים נוספים.
קסנאקיס הוציא אוסף הקלטות מיצירותיו עליהן עבד מהשנים 1957-1962 כש-Diamorphoses הייתה ליצירה הראשונה וכן גם המרכזית מביניהן. ב-1958, הציג קסנאקיס את היצירה לראשונה בבריסל.
ניתוח.
כמו רבות מיצירותיו של קסנאקיס, יצירה זו גם מאופיינת ברקע מתמטי כשהיא מיישמת את עקרון פיזור נקודות אקראיות במישור. אורכה של היצירה הוא 6 דקות ו-57 שניות והיא הוקלטה על טייפ בן 2 ערוצים. בדרך כלל היצירה מושמעת בארבעה רמקולים.
מרשה לינהאן
מרשה מ. לינהאן (באנגלית: Marsha M. Linehan, נולדה ב-5 במאי 1943) היא פסיכולוגית וחוקרת אמריקאית, מייסדת שיטת הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי (DBT) לטיפול מבוסס ראיות באנשים הסובלים מהפרעת אישיות גבולית ומקשיי ויסות רגשי. את שיטת הטיפול פיתחה לינהאן על סמך ניסיונה האישי עם ההפרעה, שעמה התמודדה בעצמה במשך שנים.
לינהאן מכהנת כפרופסור לפסיכולוגיה ופרופסור למדעי ההתנהגות והפסיכיאטריה באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל ארצות הברית, וכראש המרפאות לטיפול ומחקר בהביוריסטיים. מחקרה עוסק בעיקר בהפרעת אישיות גבולית והטיפול בה, ובהשפעת מודלים התנהגותיים על נטייה לאובדנות ושימוש בסמים.
ביוגרפיה.
לינהאן נולדה וגדלה בטלסה שבאוקלהומה, ארצות הברית, הבת השלישית במשפחה בת שישה ילדים. כילדה הייתה תלמידה מצטיינת והיטיבה לנגן בפסנתר, אך נחשבה בבית לילדה קשה ובעייתית, בניגוד ליתר אחיה. בהיותה נערה שקעה במשבר נפשי קשה, בעקבותיו אושפזה במוסד פסיכיאטרי בגיל 17. ללינהאן היו נטיות אובדניות והתנהגויות של פגיעה עצמית קשה. הרופאים אבחנו אותה בשעתו כחולת סכיזופרניה, והיא טופלה בתרופות נוגדות פסיכוזה, בשוקים חשמליים ובפסיכותרפיה פסיכודינאמית. היא נשלחה על בסיס קבוע לחדר בידוד כדי למנוע ממנה פגיעה עצמית, ללא הועיל. הטיפולים שעברה לא הביאו להטבה כלשהי במצבה הנפשי. מאוחר יותר סיפרה לינהאן כי לדעתה, האבחנה שלה הייתה שגויה, וכי למעשה סבלה מהפרעת אישיות גבולית. כאישה צעירה ביצעה לינהאן כמה ניסיונות אובדניים, אושפזה שוב, וחשה ייאוש כבד.
השינוי הופיע כאשר החלה לינהאן בתהליך של קבלה עצמית. את מקור הכוח שאבה מאמונתה הנוצרית-קתולית, והגיעה לתובנות מסוימות ברגעים של חיבור רוחני דתי. הנטייה האובדנית התקיימה כל עוד היה פער בין מי שהיא הייתה, לבין מי שרצתה ולא הצליחה להיות. כאשר החלה לקבל את עצמה כפי שהיא, פחתו הפגיעה העצמית ודחף המוות.
לינהאן השלימה תואר ראשון (1968), תואר שני (1971) ודוקטורט בפסיכולוגיה (1972) באוניברסיטת לויולה (Loyola) בשיקגו. את עבודת פוסט-הדוקטורט שלה עשתה בבאפלו, שם גם טיפלה במטופלים בסיכון אובדני. החל מ-1977 היא חברה בסגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל.
לינהאן איננה נשואה. היא מתגוררת בסיאטל עם בתה המאומצת וחתנה. ביוני 2011 חשפה את סיפורה האישי בכתבה שהתפרסמה בעיתון הניו-יורק טיימס.
טיפול דיאלקטי-התנהגותי.
לינהאן פיתחה את שיטת הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי (Dialectical behavior therapy, DBT) בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הטיפול יועד בתחילה לנשים הסובלות מהפרעת אישיות גבולית ולאנשים עם נטייה אובדנית כרונית. בהמשך הורחבה השיטה לטיפול בהפרעות נוספות שבמרכזן קשיי ויסות רגשי, ובהן דיכאון, הפרעות אכילה ושימוש בסמים.
הטיפול מבוסס על עקרונות הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי, המניע את המטופל לשינוי - שיפור כישורים בינאישיים והתנהגותיים ושיפור היכולת לוויסות רגשי, לצד עקרונות של קבלה עצמית, סובלנות למצוקה רגשית, וקשיבות (מיינדפולנס). העקרונות הבסיסיים הם אלו שלינהאן מצאה כאפקטיביים עבור עצמה.
מחקרים נרחבים שנעשו על ידי לינהאן וחוקרים אחרים בעולם, הצביעו על יעילות הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי בהפחתת ניסיונות אובדניים, פגיעה עצמית ואשפוזים.
פרסומים.
לינהאן פרסמה עשרות מאמרים בנושא טיפול בהפרעת אישיות גבולית וסימפטומים נלווים לה. כמו כן פרסמה ספרים ומדריכי הוראות למטפלים בשיטת התרפיה הדיאלקטית התנהגותית. ספרה למטפלים "הפרעת אישיות גבולית - מדריך להקניית כישורים" יצא לאור בעברית בשנת 2006 בהוצאת 'אח'.
הערות שוליים.
אנונימוס (עמותה)
פולקסווגן סוג 18A