המוזיאון ההיסטורי הממשלתי של רוסיה (ברוסית: Государственный исторический музей או ГИM) הוא מוזיאון להיסטוריה רוסית, הממוקם בשוליה הצפון-מערביים של הכיכר האדומה במוסקבה, בין הקרמלין ממערב לשער התחייה ממזרח. במוזיאון מוצגים ממצאים מתקופת האבן ועד למאה ה-18, ומספר הפריטים שבו מונה מיליונים. חלקים מאוסף המוזיאון מוצגים גם בבניין עיריית מוסקבה, במנזר נובודוויצ'י ובכנסיית וסילי הקדוש.
היסטוריה.
במתחם בו שוכן המוזיאון ניצב בעבר בניין בית המרקחת הראשי של מוסקבה, שהוקם בפקודתו של הצאר פיוטר הגדול. במספר חדרים בבניין בית המרקחת היו מאוחסנים חפצים בעלי ערך היסטורי, וב-1755 החלו מתקיימים בו לימודים מטעם אוניברסיטת מוסקבה.
המוזיאון נוסד בשנת 1872 לאחר שהתקבל לכך אישור מאת יורש העצר, ומונה לו ועד מנהל. הוא הוקם על ידי מספר היסטוריונים, ובהם סרגיי סולוביוב ווסילי קלוצ'בסקי, אשר היו מעוניינים לקדם את לימודי ההיסטוריה הרוסית ואת העמקת המודעות הלאומית. בבסיס אוסף המוזיאון היו פריטים מתערוכה זמנית שנערכה באותה שנה, ועם הקמתו הוא זכה לתרומות רבות מבעלי שם ומאוספים פרטיים. הקמת בניין המוזיאון הופקדה בידיו של האדריכל ולדימיר שרווד, לאחר שזכה בתחרות שהתקיימה לשם כך, והוא נבנה בין השנים 1875 ל-1881. החלק הפנימי של המוזיאון עוטר על ידי מיטב הציירים הרוסים, ובהם ויקטור וסנצוב ואיוואן אייבזובסקי.
המוזיאון נפתח לקהל ביום הכתרתו של הצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1883 וזכה לשם "המוזיאון הקיסרי להיסטוריה". באותו יום נפתחו 11 מ-43 האולמות שהיו בתכנון, והאוסף כלל מוצגים עד למאה ה-12. עם זאת, טקס הפתיחה הרשמי של המוזיאון התקיים רק בשנת 1894 בנוכחותו של אלכסנדר השלישי. החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 נערכו במוזיאון תערוכות זמניות שהוקדשו לנושאים שונים. בשנת 1917 נפתחו לקהל חמישה אולמות נוספים, והתצוגה סיקרה את התקופה המסתיימת במאה ה-16. בשנת 1934 נפתחו מספר אולמות נוספים אשר הציגו ממצאים עד המאה ה-18. בתקופה הסובייטית סופחו למוזיאון בניינים נוספים, חלקם אף מחוץ למוסקבה, ולאוסף נוספו פריטים ממוזיאונים שנסגרו. בין השנים 1986 עד 1997 היה המוזיאון סגור לרגל עבודות שיחזור נרחבות, וב-1995 הוצב פסל המרשל ז'וקוב בחזית המבנה.
על פריטיו הידועים של המוזיאון נמנים סירה שנמצאה על גדות נהר הוולגה, חפצי זהב סקיתיים, כתבי יד מנובגורוד מהמאה ה-6 וכתבי יד מהמאה ה-9 עד המאה ה-11, וכן אוסף מטבעות המונה 1.7 מיליון פריטים.
ארמניה באירוויזיון
ארמניה השתתפה באירוויזיון 14 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2006.
הישגים בתחרות.
ארמניה הצטרפה לתחרות בשנת 2006 עם השיר "Without Your Love" ("בלי אהבתך") בביצוע הזמר אנדריי. השיר העפיל לשלב הגמר, בו הוא סיים במקום השמיני. לאור המיקום הגבוה בו סיימה ארמניה ב-2006, היא העפילה אוטומטית לגמר באירוויזיון 2007. השיר "Anytime You Need" ("בכל פעם שתזדקקי") שבוצע על ידי הזמר האיקו, סיים גם כן במקום השמיני.
לאירוויזיון 2008 שלחה ארמניה את הזמרת סירושו, זמרת פופ ארמנית מצליחה ובתה של זמרת מפורסמת גם היא. השיר "Qele Qele" ("בוא, נלך"), שיר פופ אתני סוחף, נבחר בתחרות מוקדמת מבין ארבעה שירים שאת כל מילותיהם כתבה סירושו בעצמה והלחינו מלחינים שונים. הקהל בחר בשיר זה בהפרש ניכר על פני שאר השירים (86.5% מקולות המצביעים).
בגלל שינוי כללי התחרות וחלוקה לשני חצאי גמר, כאשר רק חמש מדינות (ארבע הגדולות + המארחת) מבטיחות את מקומן בגמר, נאלצה ארמניה להתמודד בשלב חצי הגמר. היא העפילה לשלב הגמר וסיימה במקום הרביעי, הישגה הטוב ביותר של ארמניה בתחרות עד כה.
עד שנת 2010 ארמניה הייתה אחת משלוש המדינות היחידות בתחרות שסיימו באחד מעשרת המקומות הראשונים בגמר האירוויזיון מאז החלה שיטת חצי הגמר. שתי המדינות הנותרות הן אזרבייג'ן ויוון, כאשר יוון עשתה זאת כבר משנת 2004, בעוד ארמניה ואזרבייג'ן הצטרפו לתחרות רק לאחר כמה שנים. באירוויזיון 2011 כשלה ארמניה להעפיל לשלב הגמר, ובכך שברה את רצף ההצלחה שלה.
יחסי ארמניה ואזרבייג'ן באירוויזיון.
יחסי ארמניה ואזרבייג'ן היו עוינים משהחלו שתי המדינות להשתתף בתחרות ב-2006 (ארמניה) ו-2008 (אזרבייג'ן). שתי המדינות נמנעו מלהצביע אחת לשנייה עקב הסכסוך הקיים ביניהן על חבל הארץ נגורנו קרבאך, הנמצא תחת שלטון ארמני דה פקטו משנת 1993, אך נמצא תחת שלטון אזרי דה יורה. חבל הארץ נגורנו קרבאך מהווה מקור מתמיד למחלוקת ומתח צבאי בין אזרבייג'ן לארמניה, מאבק שהסלים והחריף בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991.
שדה התעופה קלנדיה
כריזוליט
הצחוק (אנרי ברגסון)
הצחוק (צרפתית: Le Rire) הוא שמו של מאמר קצר שחיבר הוגה הדעות אנרי ברגסון. המאמר שפורסם בשנת 1901, מבוסס על הרצאה שהרצה ברגסון זמן רב קודם לכן. המאמר השפיע רבות במחקר התיאטרון והקולנוע. במאמר הוא מסרב לדבר על הגדרת הצחוק, ולמעשה הוא מדבר על מה שמייצר צחוק ועל תופעות שונות הקשורות בצחוק.
תנאים לקומדיה.
ברגסון מציג שלושה תנאים מרכזיים לצחוק שבלעדיהם, לטענתו, אי אפשר ליצור קומדיה.
אין קומי אלא בדברים אנושיים.
מקור הצחוק הוא תמיד במשהו אנושי, תמונת נוף אף פעם לא תשעשע אותנו. במקרה ויש אלמנט קומי שלא עוסק בבני אדם, אנחנו נזהה את הפן האנושי שלו, והוא זה שיצחיק אותנו.
הצחוק הוא אלחוש של הרגש.
על פי ברגסון, האויב הגדול ביותר של הצחוק הוא הרגש. ברגע שאדם מזדהה רגשית עם מקור הלעג, הוא לא יכול לצחוק. אנחנו חייבים להרדים זמנית את הרגשות, על מנת לצחוק. שכן אם נזדהה עם האדם המחליק על קליפת הבננה סביר שלא נצחק מכך, אלא נרחם עליו.
הצחוק הוא חברתי.
ברגסון האמין שאדם לעולם לא יצחק כאשר הוא מרגיש בודד, לעומת זאת ככל שיש יותר קהל צוחק - כך יצחק האדם יותר. על פי ברגסון הצחוק עצמו מעורר צחוק. בצליל הצחוק עצמו יש משהו שדורש הצטרפות, יש בו כמעט קנוניה. מסיבה זו מוסיפים את צליל האנשים הצוחקים בתוכניות טלוויזיה קומיות.
עקרונות קומיים.
ברגסון ציין כמה סיבות העשויות לגרום לצחוק אצל הצופה או הקורא.
קתדרלת פטריק הקדוש (מלבורן)
קתדרלת פטריק הקדוש היא קתדרלה רומית-קתולית במלבורן בוויקטוריה אשר באוסטרליה. הקתדרלה בנויה בסגנון התחייה הגותית ובעלת צריח הכנסייה הגבוה באוסטרליה.
היסטוריה.
ב-1801, כעבור 12 שנים בלבד מייסודה של מלבורן, המזכיר הקולוניאלי של ויקטוריה העניק לכנסייה הרומית-קתולית שטח לבניית כנסייה באזור הגבעה המזרחית (Eastern Hill). זמן קצר לאחר מכן, הנזיר האוגוסטיני ג'יימס אליפיוס גולד (James Alipius Goold) הגיע מבריטניה וייסד את הדיוקסיה של מלבורן ונהפך לבישוף הראשון שלה. הוא החליט לבנות את הקתדרלה על השטח שהוקצה לה בגבעה המזרחית. מאחר שהקהילה הקתולית במלבורן באותה עת הורכבה כמעט אך ורק מאירים, הוחלט להקדיש את הכנסייה לקדוש הפטרון של אירלנד, פטריק הקדוש.
ויליאם וארדל, האדריכל הדתי הראשון במעלה במלבורן, קיבל עליו את המשימה לתכנן את הקתדרלה. הפרויקט התעכב בגלל מחסור בעובדים במהלך הבהלה לזהב של 1851 שמשכה הרבה גברים כשירים לחיפוש אחר זהב. כתוצאה מכך, אבן הפינה הונחה רק ב-1858. הקתדרלה תוכננה בסגנון התחייה הגותית בהתבסס על הקתדרלות הגדולות של אנגליה. סגנון הספינה הראשית הוא גותיקה אנגלית מוקדמת (Early English) בעוד ששאר המבנה הוא בסגנון גאומטרי מקושט (Geometric Decorated), סגנון גותי אנגלי מאוחר יותר. וארדל גם תכנן את קתדרלת מרי הקדושה בסידני בסגנון דומה. הצריחים המחודדים בנויים בסגנון גותי מוקדם במרקם חלק.
אף על פי שהספינה הראשית הושלמה תוך 10 שנים, הבנייה התנהלה באטיות והתעכבה בעקבות המיתון הכבד שפגע במלבורן ב-1891. הקתדרלה נחנכה לא לפני 1897 וגם אז לא הייתה שלמה. בהינתן גודל הקהילה הקתולית במלבורן באותה תקופה, הקתדרלה הגדולה בסגנון גותי הייתה מיזם יקר ועצום, והיו עיכובים ארוכים בזמן שכספים גויסו למטרה. קתדרלה זו הייתה אחת מן הגדולות שבנייתן הושלמה במהלך המאה ה-19.
דניאל מניקס (Daniel Mannix), שנהפך לארכיבישוף של מלבורן ב-1917, הפגין עניין קבוע בקתדרלה והיה נחוש לראות אותה מושלמת אחרי העיכובים והדחיות הארוכים ב-30 השנים שקדמו לו. הוא השגיח על הוספת הצריחים המחודדים ואלמנטים אחרים בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 והקתדרלה הושלמה רשמית ב-1939.
ב-1970 האפיפיור פאולוס השישי היה האפיפיור הראשון שביקר בקתדרלת פטריק הקדוש וב-1974 העניק לה את התואר של בזיליקה מינורית. ב-1986 האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בקתדרלה.
הקתדרלה בנויה בסגנון צלב לטיני המורכב מספינה ראשית בת 3 אגפים וטרנספט (בית רוחב) בן 3 אגפים, ובית מקהלה עם 7 קפלות וחדר תשמישי קדושה. אורך הקתדרלה הוא מטר, רוחבה בטרנספט הוא 56.4 מטר ו-25.3 מטר בספינה הראשית. גובה הספינה הראשית הוא מטר. גובה צריח המצלב הוא וגובה צריחי החזית הוא מטרים. הצריחים בנויים בסגנון גותי מוקדם במרקם חלק.
ב-1997, לרגל חגיגות המאה לחניכת הקתדרלה, עברה הקתדרלה עבודות שימור עם כספים שנתרמו מהממשל הפדרלי האוסטרלי והממשל הוויקטוריאני המקומי, וכן מתרומות של תורמים פרטיים וקהילת מלבורן.
יוסוף אבו דורה
יוסוף סעיד אבו דורה (בערבית - يوسف سعيد أبو درة; הוצא להורג ב-1940) היה מנהיג כנופיה בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. היה ממנהיגיו הבולטים של המרד הערבי הגדול.
ביוגרפיה.