פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
חבר השופטים.
חבר השופטים כלל את השופטים הבאים:
מדיקיין
צרפת במשחקים האולימפיים לנוער
צרפת משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). צרפת משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הצרפתים 89 מדליות, מהן 25 מדליות זהב. צרפת זכתה ב-62 מדליות במשחקי הקיץ, מהן 19 מדליות זהב, ו-27 מדליות במשחקי החורף, מהן שש מדליות זהב.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של צרפת למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 60 ספורטאים שהתחרו ב-18 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום התשיעי לאחר שזכתה ב-15 מדליות, מהן שש מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שצרפת שלחה עד כה. המשלחת מנתה 82 ספורטאים שהתחרו ב-22 ענפים. המשלחת דורגה במקום הרביעי לאחר שזכתה בעשרים מדליות, מתוכן שמונה מדליות זהב.
משחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012).
צרפת השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 29 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בתשעה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 32 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי הספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 61 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי הספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שצרפת שלחה למשחקי החורף האולימפיים לנוער. המשלחת זכתה בשתים עשרה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
משחקי הקיץ
width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף.
משחקי הקיץ
width="20px"|
משחקי החורף
רן אפלברג
רן אפלברג (נולד ב-24 ביולי 1973) הוא שחקן, תסריטאי, מחזאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
אפלברג נולד וגדל בגבעתיים. בנעוריו למד ב"תיכון תלמה ילין".
בגיל 23 כתב וביים את המחזה "מסיבת התחתונים של אודי ושאול פיטה" שזכה בפרס "יוצר השנה" מטעם תיאטרון הפרינג' בתל אביב. על הצגתו השנייה, "שובן של הגרביים הרצחניות", זכה בפרס ראשון בפסטיבל עכו.
כתסריטאי, כתב בין היתר את התסריטים לסרטים ולסדרות הטלוויזיה: "בשורות טובות" (2007), "אין בעיה" (2009), "גבוה וגרינבאום" (2011), "ילד טוב ירושלים" (2016) ויצירות נוספות.
כשחקן, שיחק בין היתר בסדרות: "זהו זה!", "קריאת כיוון", "עשרים פלוס", "גבוה וגרינבאום" - סדרה שאותה גם יצר וכתב, "החממה", "ישראל" וסדרות נוספות.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "קופה ראשית".
כסופר, פרסם שני ספרים הכוללים סיפורים קצרים פרי עטו: "חלומות על אהבה" (2014) ו"לחבק לך את הלב" (2017). ב-2022 פרסם את ספר המתח ״האישה שהפסיקה להרגיש״.
האקדמיה הלאומית לרפואה
האקדמיה הלאומית לרפואה (באנגלית: National Academy of Medicine או NAM) אשר נקרא בעבר גם המכון לרפואה (IoM) הוא מוסד ללא כוונת רווח וחוץ-ממשלתי אמריקאי אשר הוקם בשנת 1970. המכון מספק ייעוץ לאומי ובינלאומי בנושאים הקשורים לבריאות, רפואה, מדיניות בריאות ומדע ביו-רפואי בקרב מנהיגים וקובעי מדיניות. המכון אינו ממומן על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית ומרבית מהמדענים העובדים בו הם מתנדבים. יו"ר המכון נבחר אחת ל-6 שנים. דו"חות המכון זמינים באופן מקוון וחינמי באתר המכון. החברים החדשים בו נבחרים על ידי אלו הנוכחיים. תקנון המכון קובע בכל השנה מתקבלים לכל היותר 90 חברים חדשים, בנוסף עשרה מחוץ לארצות הברית. נכון למרץ 2020, מספר החברים במכון למעלה מ-2,200 מדענים ואנשי מקצוע.
האקדמיה פרסמה באתר הרשמי תוכנית אסטרטגית הנקראת 'תוכנית אסטרטגית 2018 – 2023 עמדות יעד לעתיד בריא יותר'.
מבין המדענים והרופאים הבולטים שעבדו במכון בעבר או בהווה, ניתן למנות את אליזבת בלקברן, בן קרסון, טובי קוסגרוב, מוריס הילמן, דייוויד הו, פיטר אורסג, שירלי טילמן, סוזן לינדקוויסט וג'יימס רותמן.
ליילה בוזיד
ליילה בוזיד (נולדה ב-1 ביוני 1984) היא במאית ותסריטאית תוניסאית.
ביוגרפיה.
ליילה נולדה בתוניס בשנת 1984, לבמאי נורי בוזיד. היא גדלה בתוניסיה, ובילתה את ילדותה בתוניס. אחרי קבלת תעודת בגרות היא עברה לפריז, שם היא למדה ספרות באוניברסיטת סורבון. לאחר הכנת הסרט הקצר הראשון, "(Sbeh el khir (Bonjour" (בתרגום חופשי לעברית "סבח אל ח'יר אל (בונז'ור)"), היא סיימה את שנת לימודיה הראשונה ב"לה פמיס".
הסרט הקצר של ליילה, "Twitching", היה סרט הגמר שלה ב"לה פמיס". בשנת 2012, הסרט הוקרן ב"פסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי של קלרמון-פראן" שם הוא התקבל היטב. היא גם זכתה בפרס חבר השוטפים של הסרטים הסטודנטים בפסטיבל באנז'ה.
בשנת 2013, הסרט שלה "Zakaria" פורסם. בשנת 2015, הסרט שלה "À peine j'ouvre les yeux" (בתרגום חופשי לעברית "אני כמעט פותחת את העיניים שלי") פורסם וזכה במספר פסטיבלים: "פסטיבל הסרטים של ונציה", "פסטיבל הסרטים של קרתגו", "פסטיבל הסרטים הבינלאומי של יוצרי קולנוע צעירים של סן ז'אן דה לוז" ו"פסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי".
בשנת 2018, ליילה כתבה את הסרט "Vent du nord" (בתרגום חופשי לעברית "רוח הצפון") אשר בוים על ידי וליד מטאר.
אקו פארק (חדרה)
אקו פארק הוא פארק עירוני בעיר חדרה. הפארק נחנך בשנת 2017 והוא משתרע על 72 דונמים.
הפארק ממוקם בלבה של שכונת הפארק בעיר הקרויה על שמו, בחלקה המזרחי של חדרה, בקטע שבין מרכז העיר לשכונת בית אליעזר.
את הפארק תכנן משרד שריג-וקסמן אדריכלות נוף. אבן הפינה לפארק הונחה באפריל 2015. בבנייתו הושקעו 32 מיליון שקלים.
הפארק נבנה על פי עקרונות אקולוגיים. כך, הוא תוכנן לשימור הנגר העילי על מנת לצמצם את ההשקיה בפארק, והותקנה בו תאורת לד חסכונית.
בפארק מתקני משחק, מתקני משחק אינטראקטיביים, אגם מלאכותי ובו דגי נוי, מסלול אופניים אתגרי ונקודת תצפית גבוהה המשקיפה על הפארק. בפארק נטועים כ-300 עצי הדר המאפיינים את עברה של חדרה. הכניסה לפארק בחינם, ובצמוד לו חנייה בתשלום בכל ימי השבוע.
בתחומי הפארק מקיימת העירייה אירועי בידור רבים הפתוחים לציבור.
Pariah
Pariah הוא סרט דרמה אמנותי אמריקאי משנת 2011, שנכתב ובוים על ידי די ריס. הוא מספר את הסיפור של אליקה (אדפרו אודויה), בת ה-17, נערה אפרו-אמריקאית המאמצת את הזהות שלה בתור לסבית. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סנדאנס 2011, והוא זכה שם בפרס המצוינות בסינמטוגרפיה.
עלילה.
אליקה היא בת 17, ומבלה במועדונים עם חברתה הלסבית לורה. לאט-לאט אך באופן בלתי מעורער, אליקה עוברת תהליך השלמה עם הזהות שלה כלסבית בוצ'ית, שאוהבת בגדים משוחררים ונוחים ותחתוני גברים. אמא שלה, אודרי, מתנגדת הן לאופן לבושה והן לחברותה עם לורה. בחשד גובר לגבי מיניותה של אליקה, היא מכריחה אותה ללבוש בגדים נשיים ודוחפת אותה לתוך חברות עם בינה, נערה מהכנסייה שלה. לאליקה יש מערכת יחסים טובה יותר עם אביה ארתור, שהוא בלש משטרה.
לאחר היכרות מביכה מעצם העובדה שהחברות היא בעצם יוזמת הוריהן, אליקה ובינה מתקרבות. אליקה מתחילה לפתח רגשות כלפי בינה, ומתחילה לבלות איתה יותר זמן מאשר עם לורה, דבר המעורר בלורה טינה. ארתור חוזר מאוחר כמה פעמים מהעבודה, מה שמרתיח את אודרי והם רבים לעיתים קרובות. ארתור פחות מוטרד ביחס לאליקה מאשתו, וחושב שבתו עוברת תקופה, אך הוא מזהיר אותה מהשכונה של הבר הלסבי, ואומר לה שלא בטוח שם.
לילה אחד, אחרי הופעת רוק, אליקה ובינה יושבות בחדרה של בינה, ובינה מתחילה ללטף ולנשק את אליקה. בהתחלה אליקה מהססת, שכן אין לה ניסיון אינטימי. עם זאת, בסופו של דבר היא מגיבה והשתיים מעבירות יחדיו את הלילה. בבוקר, אליקה מדברת עם בינה על מה הן רוצות ממערכת היחסים שלהן, אבל בינה אומרת לה אין שום מערכת יחסים, ושהיא לא "באמת לסבית", ורואה את המפגש הפיזי שלהן כמשהו חווייתי. לאליקה נראה שכל מה שמטריד את בינה זה שאליקה לא תספר לאף אחד מה קרה ביניהן, ואליקה נפגעת. היא חוזרת הביתה, ובוכה במשך שעות.
בינתיים, אודרי וארתור רבים מריבה חריפה, בין היתר לגבי אליקה. על אף אזהרותיה של אחותה הקטנה, שרונדה, אליקה יורדת על הוריה, מתערבת בוויכוח ביניהם, ויוצאת בפניהם מהארון. אודרי תוקפת את אליקה באכזריות בזמן שארתור מנסה לרסן אותה. אליקה בורחת לביתה של לורה, והשתיים משלימות. אודרי מנסה להתנהג כאילו לא קרה כלום לאחר מכן, דבר המכעיס את משפחתה. ארתור נפגש עם אליקה, מתנצל על התנהגותה של אודרי, ומבקש מאליקה לחזור הביתה, תוך חצי הבטחה ש"יהיה אחרת". אליקה מסרבת, ובמקום מחליטה לעבור לקליפורניה כדי להתחיל לימודים מוקדמים באוניברסיטה. היא אומרת לאביה, "אני לא בורחת; אני בוחרת."
הפקה.
הסרט הוא עיבוד באורך מלא/הרחבה של סרטה הקצר עטור הפרסים מ-2007 באותו השם של התסריטאית-במאית די ריס. ספייק לי הוא אחד המפיקים בפועל של הסרט. הצילומים התרחשו באזור העיר ניו-יורק, בעיקר בשכונת פורט גרין בברוקלין.
ביקורת.
הקרנת הבכורה של" Pariah "הייתה בפסטיבל סנדאנס 2011, בו זכה בפרס הצילום הטוב ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של טורונטו בספטמבר 2011.