את הפיקוד על המשמר הפרטוריאני החדש מסר סוורוס לידי גאיוס פלביוס פלאוטיאנוס (Gaius Fulvius Plautianus), ידידו ובן בריתו שהלך לצידו בדרכו לכס המלוכה. במשך 12 שנים הוא היה האדם מספר שתיים בשלטון האימפריה. הוא החזיק את הפיקוד על המשמר ללא שותף בתפקיד, כמקובל. בראשית 203 הוא מונה לקונסול והצטרף לשורות הפטריקים, אך גם אז לא עזב הפיקוד על המשמר, כפי שהיה מקובל. למעשה בהיסטוריה של המשמר והאימפריה רק טיטוס החזיק בשתי משרות אלו יחד. עובדה זו הביאה את פלאוטיאנוס, ככל הנראה, להבין שגם הוא מועמד לרשת את כס השלטון והוא המשיך וביסס את מעמדו על ידי כך שהשיא את בתו פלאוטילה לקרקלה בנו של סוורוס. מהלך זה התגלה כטעות. קרקלה שנא את אשתו ואת אביה עד כדי כך שפנה לאביו מספר פעמים בטענה שפלאוטיאנוס קושר כנגדו. בסוף 205 החליט קרקלה לאחוז את השור בקרניו, והזמין את פלאוטיאנוס להופיע לפני הקיסר ללא בני לוויה. במהלך הפגישה תקף קרקלה בעצמו את פלאוטיאנוס וציווה על חייל מחילי המשמר לסיים את המלאכה ולהרוג את פלאוטיאנוס. סוורוס הסתפק בהבעת צער אך איפשר לקרקלה להגלות את אשתו ואת חותנתו ובהמשך להוציאן להורג. במקום פלאוטיאנוס מונו שני מפקדים למשמר, אחד מהם פפיניאנוס, מגדולי המשפטנים של התקופה.
ההיסטוריון קסיוס דיו, בן התקופה ומי שחזה במו עיניו בחלק גדול מהאירועים, מציין בספרו את מסקנותיו לגבי הלכות השינוי בהרכב המשמר הפרטוריאני על החיים ברומא: לפי דבריו, צעירי איטליה נזנחו ונאלצו למלא את זמנם ואת כיסם בהתאגדות לכנופיות שודדים או כגלדיאטורים. כדוגמה נותן דיו סיפור על אדם בשם בולה פליקס (לטינית: Bulla Felix), שייתכן והיה קצין שהודח מהמשמר בטיהור של סוורוס, שאסף סביבו קבוצה של כ 600 גברים שעסקו בשוד בדרום איטליה. יחידות של המשמר הפרטוריאני עסקו במשך שנתיים בניסיון לתפוס את בולה שחמק מידהם בכשרון רב ולבסוף נתפס בעקבות בגידת אהובתו. לפי דיו, משנתפס בולה הוא נשאל על ידי מפקד המשמר הפרטוריאני "מדוע אתה שודד?" ובולה השיב "מדוע אתה פרטוריאני?"
תחת שלטון קרקלה.
סוורוס מת בשנת 211. לפני מותו ציווה את בניו שלושה צווים: לחיות בהרמוניה אחד עם השני, להעשיר את החיילים ולהתעלם מכל אדם אחר. לאחר מותו הכריז הצבא על בניו קרקלה וגטה כשליטי האימפריה. לקרקלה היות תוכניות אחרות. שאיפתו להיות שליט יחיד העבירה אותו על דעתו משינאה לאחיו ומלכתחילה התנהג כשליט יחיד. תחילה הוא הרחיק את האנשים שעמדו לצד אביו, ובהם מפקד המשמר הפרטוריאני פפיניאנוס, ככל הנראה מאחר שהלה ניסה לפשר בין האחים על פי צוואת האב. לאחר מכן פעל קרקלה לסלק את גטה ולאחר מספר ניסיונות כושלים הוא הזמין את גטה להפגש במגורי אימם המשותפת יוליה דומנה, שייתכן והייתה שותפה למזימה. בעת הפגישה התנפלו על גטה חיילים, ככל הנראה סנטוריונים של המשמר הפרטוריאני, ששוחדו לבצע את הרצח, והרגוהו, או שהיו מנאמני קרקלה ורצחו את גטה בעוד הוא מבקש מקלט בזרועות אמו. לאחר הרצח רץ קרקלה למחנה הפרטוריאנים, וביקש את תמיכתם בטענה כי הוא נמלט על חייו מפני גטה. הוא הצליח להשתיק כל קול מתנגד על ידי כך הבטיח לחיילי המשמר מענקים נדיבים - כסף וחיטה. ממחנה המשמר פנה קרקלה למחנה הלגיון באלבנום הסמוכה לרומא. גם פה נתקל קרקלה בהתנגדות ראשונית אך הצליח לרכוש את תמיכת החיילים במענקי כסף. את הלילה עשה קרקלה במחנה המשמר תחת שמירתם ובבוקר שלמחרת הופיע בסנאט מלווה בכוח מחיילי המשמר, נשא נאום להצדקת מעשיו וזמן קצר לאחר מכן פתח במסע טיהורים נרחב, שבסופו נרצחו על פי קסיוס דיו 20,000 איש וביניהם מפקד המשמר הפרטוריאני Maecius Laetus, ככל הנראה מפני שהיה שותף למזימת הרצח של גטה ופפיניאנוס, מי שפוטר כשנה קודם מתפקידו כמפקד המשמר. לאחר הרצח נאם קרקלה בפני חיילי המשמר והצהיר שהוא שולט על מנת לשרת אותם ולא עבור עצמו. לדבריו הוא מתיר לפרטוריאנים להיות מאשימים ומוציאים להורג. עם זאת מחה קרקלה בפני המשמר שפפיניאנוס הוצא להורג באמצעות גרזן ולא באמצעות חרב.
באביב של שנת 217 יצא קרקלה למערכה כנגד האימפריה הפרתית, ובאפריל ביקר במקדש שנבנה בסמוך לשדה הקרב של קרב חרן. אחד ממפקדי המשמר הפרטוראני, מקרינוס, שככל הנראה חשש שהקיסר מתעתד לחסל אותו, קשר קשר ביחד עם קצינים נוספים של המשמר הפרטוריאני ובנוסף מפקד הלגיון השני והצי. הקושרים שכרו את שירותיו של חייל מהמשמר, שלאחר הרצח נהרג על ידי יחידת שומרי הראש הזרים של קרקלה וכך לא נחשפה זהותו של מתכנן הרצח.
תחת שלטון מקרינוס.
מקרינוס היה בתוקף תפקידו כמפקד המשמר הפרטוריאני בעל הסמכות והשררה לאחר מות הקיסר ולאחר 4 ימים הוכרז לקיסר על ידי משלחת של חיילי הצבא. הוא הבטיח מענק למשמר הפרטוריאני, כנהוג, על מנת להבטיח תמיכת המשמר. מקרינוס היה ממעמד הפרשים ולא טרח לקבל את המינוי הרשמי מידי הסנאט ובכך התחיל ברגל שמאל את כהונתו. אי שביעות הרצון גברה כשמינה מקרינוס את המפקד השני של המשמר הפרטוריאני לתפקיד מושל רומא, תפקיד שהיה שמור מסורתית לסנאטורים. מקרינוס, שלא היה איש צבא, לא הצליח לאחוז בתמיכת הלגיונות. אף על פי שחוסר שביעות הרצון ממקרינוס הלכה והתגברה במוקדי הכוח של האימפריה הרומית, הנסיבות שהביאו לנפילתו התפתחו ממקורות הקשורים לשלטון הקיסר הקודם ולכשלונו של מקרינוס בביסוס שלטונו בהחלטיות חסרת מעצורים, שהייתה מחויבת עבור קיסר חפץ חיים באימפריה הרומית. מקרינוס הוא דמות שולית בהיסטוריה של האימפריה הרומית, אך ציון דרך בהיסטוריה של המשמר הפרטוריאני, כאשר הצליח למנות את עצמו לקיסר האימפריה הרומית מתוך עמדת הזינוק של מפקד המשמר. הישג זה היה קצר ימים. על פי אחד המחקרים המודרניים, אמו של קרקלה והשליטה האמיתית של האימפריה יוליה דומנה זכתה לליווי של יחידת חיילים מהמשמר הפרטוריאני באישורו של מקרינוס. על פי המחקר, הפרטוריאנים שקלו למרוד כנגד מקרינוס ולקדם את יוליה דומנה לתפקיד הקיסרית של האימפריה הרומית. המזימה לא יצאה לפועל מאחר שמקרינוס ציווה על דומנה לעזוב לאנטיוכיה, שם התאבדה, ככל הנראה.
תחת שלטון אלאגבלוס.
יוליה מאיסה, אחותה של יוליה דומנה, ניצלה את הפופולריות של נכד, סקסטוס ואריוס בסיאנוס, בקרב חיילי הלגיון השלישי ואת הנאמנות של חיילי הלגיון לקרקלה על מנת ליצור בסיס כוח צבאי להפיכת השלטון. היא התניעה והנהיגה מהלך שבסיכומו עלה בסיאנוס בשם אלאגבאלוס לשלטון. עם קבלת הידיעה על המרידה שלח מקרינוס, שככל הנראה לא העריך את חומרת האיום, כוח פרשים תחת פיקודו של מפקד המשמר הפרטוריאני אולפינוס יוליוס (Ulpius Julianus) עם כוח קטן, אולי מבין הקוהורטות של המשמר, לדכא את המרד. המהלך נכשל כאשר חיילי הכוח חברו למורדים והרגו את אולפינוס. לאחר סדרת קרבות קצרה איבד מקרינוס את תמיכת הצבא, ניסה לנוס על חייו, נתפס והוצא להורג. מפקד הלגיון השני פרטיקה, פובליוס ולריוס קומזון (Publius Valerius Comazon), מתומכי אלגבאלוס בתחילת דרכו, מונה למפקד המשמר הפרטוריאני ולאחר מכן לקונסול לצד אלאגבאלוס בשנת 220 ומושל העיר רומא. כל זאת כפרס על תמיכתו וכדרך להבטיח את תמיכת המשמר בשלטונו של אלאגבלוס שהיה נער צעיר וחסר יכולת לשלוט, ולהבטיח את ביטחונן של הנשים לבית סוורוס, שהיו השליטות האמיתיות של האימפריה אך היו ללא בסיס כוח פיזי אמיתי.
לאורך כל שלטונו של אלאגבלוס היה ברור כי פעולת המשמר היא שתקבע את גורל שלטונו וברור היה שקציני המשמר לא תומכים בו מתוך נטיית לב. קסיוס דיו מצטט את אלאגבלוס מתייחס לנושא: "כאשר האנטונינוס המזויף (אלאגבלוס) זכה לשבחים מהסנאט הוא אמר: אכן, הם חייבים לי וכך בשם יופיטר, האזרחים וכך גם הלגיונות בפרובינציות אבל הפרטוריאנים, להם אני נותן הרבה, לא מרוצים ממני" משהתגברו מאבקי הכוח בתוך המשפחה השלטת התלקח עימות בין אלגבלוס ואמו מצד אחד לבין יוליה מאסה ואלכסנדר סוורוס מצד שני והצדדים פנו למשמר הפרטוריאני בבקשה לסיוע ולהגנה. מצבו של אלאגבאלוס המשיך להדרדר. הוא ניסה למנוע מאלכסנדר סוורוס מלהופיע בפומבי ובמקביל ביקש מהסנאט שתואר ה"קיסר" יילקח מסווארוס. בקשתו נדחתה, הוכחה לכך שהוא הפך לחסר השפעה לחלוטין ומנותק מכל מקורות התמיכה בו. ביום 13 במרץ 222, לאחר שניסה ככל הנראה לפגוע שוב בסווארוס, הופיע אלאגבאלוס בלווית אימו במחנה המשמר הפרטוריאני על מנת להרגיע את התסיסה והכעס נגדו אך נתפס ונאסר . שתי האחיות יוליה מָמָאֶיאה ויוליה סואימיאס שליוו את בניהם התעמתו והתחרו על תמיכת חיילי המשמר שהוציאו להורג את אלאגבאלוס ולאחר מכן את אמו. ראשיהם נכרתו ,הגופות הופשטו ונגררו ברחובות העיר, גופת אלאגבאלוס נזרקה לנהר הטיבר וגופת יוליה סואימיאס נקברה במקום לא ידוע.
תחת שלטון אלכסנדר סוורוס.