החל משנת 2002 חיל התקשוב מפעיל את ה"גדנ"ע תקשוב" כדי להגביר את הגיוס אליו. כל שנה החיל משקיע בפרסום, שבעקבותיו מתקבלות פניות מהורים או נערים המעוניינים להשתתף בתוכנית. בחופשת הקיץ, קבוצת נערים שחבריה עברו מיון ראשוני, מגיעה לקורס בן חמישה ימים בבה"ד 7 במחנה גדעונים שבצריפין. הנערים בקורס משתתפים בפעולות שדאות והדמיות של תרגילים משולבים שבמהלכם הם מתנסים בהפעלת מכשירים בהם נעשה שימוש בחיל התקשוב-כמו מחשבי כף יד, מכשירי קשר ואמצעי ניווט מבוססי GPS. החיל מלווה את משתתפי הקורס בהמשך הליך הגיוס במטרה לגייסם אל החיל.
חיל רפואה.
בתחילת שנות ה-90 התקיימו מחנות קיץ משותפים לגדנ"ע ולחיל רפואה, בשם "מד"א חר"פ" שהכשירו בני נוער מתנדבים במד"א. במחנות אלו שולבו תכנים רפואיים עם מערכי שיעור רגילים של הגדנ"ע והכנה לצה"ל.
אתרים בעלי קשר לגדנ"ע.
בסיסי גדנ"ע.
בסיסי הגדנ"ע שימשו להפעלת בני נוער באימונים מרוכזים. ביניהם היו:
מתוך בסיסי הגדנ"ע שהיו קיימים במרוצת השנים, בימים אלו רק שניים נותרו פעילים: בסיס גדנ"ע שדה בוקר, ובסיס גדנ"ע צלמון. לאחר האיחוד עם חיל החינוך, פעולות גדנ"ע התקיימו בבסיסי החיל המשותפים, בהם נכללים בסיסים שהיו ברשות חיל החינוך כמו מחנה שערי אברהם (כיום בה"ד חיל החינוך והנוער) בשנים האחרונות התקיימו פעילויות גדנ"ע גם בבית הספר לשריון ובמחנה שבטה.
חוות חקלאיות.
החוות החקלאיות שימשו בחלקן למבצעי התערות בהם בני נוער עולים קיבלו הכשרות בחקלאות.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:יחידות ההגנה]]
[[קטגוריה:גדנ"ע|*]]
[[קטגוריה:גיוס לצה"ל]]
[[קטגוריה:נוער בישראל]]
גדודי נוער
גדודי נוער עברי
ההסתדרות הכללית של העובדים בישראל
טייברן (פלג)
פלג הטייברן (אנגלית: Tyburn) הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים של לונדון המהווה את אחד מיובלי הנהר הווסטבורן.
הנהר אינו קשור לנהר הטייברן.
דג מלוח
הפליה
מפטיר
קאונטרס
נחל קאונטרס (באנגלית: Counter's Creek) הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה.
מוצאו של הנהר בקנסאל גרין, והוא זורם דרך אולימפיה, ארלס קורט ונשפך אל נהר התמזה. כיום, הנהר זורם לכל אורכו מתחת לאדמה.
סטמפורד (נחל)
נחל סטמפורד (באנגלית: Stamford Brook) הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים של לונדון באנגליה.
מהלך הנחל.
הנחל מקורו בשלושה נחלים קטנים יותר המתאחדים יחדיו, במערב לונדון, הנחל זורם דרך עמק המרסמית' ונשפך אל נהר התמזה.
הנחל כוסה בהדרגה, והחל משנת 1900 הנחל מכוסה בכל מהלכו, וכיום זורם כולו בתוך צינורות הביוב שמתחת העיר לונדון.
נקינגר
נהר הנקינגר (באנגלית: River Neckinger) הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים הזורמים מתחת העיר לונדון באנגליה.
מהלך הנהר.
הנהר זורם מסאות'רק דרך רציף סנט סייביור שם הוא נשפך על נהר התמזה.
כל מהלך הנהר כיום הוא תת-קרקעי.
דיכוטומיה
דִּיכוֹטוֹמְיָה (ביוונית: Διχοτομία) היא כל חלוקה ממצה ומוציאה של קבוצה לשתי תת-קבוצות משלימות. כלומר, כל איבר שהיה חבר בקבוצה המקורית יהיה חבר באחת משתי תת-הקבוצות החדשות, ושום איבר לא יהיה חבר בשתיהן.
משתמשים בדיכוטומיה כדי להעצים ניגודיות בין שתי קבוצות, גם אם לפעמים החלוקה היא לא חד-משמעית.
אטימולוגיה.
המונח נגזר מהמילה היוונית, שפירושה "חלוק": "dich-" הוא צורה של ""dicha", שפירושו "לשניים""; tomia-" פירושו גזירה, חתיכה או חלוקה של דבר.
המילה שנִיוּת (או דואליות) מכילה בתוכה את משמעות המילה דיכוטומיה, אך יש לה גם משמעויות נוספות.
שוק גריניץ'
שוק גריניץ' (באנגלית: Greenwich Market) הוא שוק מקורה בגריניץ' בדרום מזרחה של לונדון, בירת אנגליה. בשוק נמכרים בעיקר עתיקות וחפצי אמנות.
השוק הוקם בעקבות צו מלכותי משנת 1849. ביום חמישי נמכרים בשוק עתיקות וחפצי אספנות, בסוף השבוע (ימי שישי - ראשון) נמכרים בשוק גם עבודות יד, ובימי שישי גם מוצרים חקלאיים.
בשאר ימות השבוע השוק עצמו אינו פועל, אולם החנויות משני צידיו ממשיכות לפעול.
השומר
השוֹמֵר היה ארגון הגנה ביישוב היהודי בארץ ישראל, שפעל בשנים 1909–1920. הארגון הוקם על ידי אנשי ארגון בר גיורא, ומטרתו המוצהרת הייתה "כיבוש השמירה" ו"כיבוש העבודה". כלומר: לימוד עבודת האדמה והמלאכות שבכל ענף ומקצוע, והעדפת העסקת יהודים על פני פועלים שאינם יהודים. בשיא פעילותו, בשנת 1913, מנה הארגון כ-100 חברים וכ-300 שכירים יהודים, וריכז את השמירה ב-13 מושבות בארץ ישראל. לאחר פירוק "השומר" בשנת 1920, השתתפו חברי הארגון בהקמת "ההגנה", גדוד העבודה, מחתרת הקיבוץ החשאי, ותרומתם ניכרה בהקמת הפלמ"ח, וצבא ההגנה לישראל. לארגון "השומר" חלק במורשת הציונית בשל עקרונות 'כיבוש העבודה' וככוח מגן בהקמת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
תולדות הארגון.
רקע.
בתקופת העלייה הראשונה, בתקופת השנים 1881–1904, הוקמו ברחבי ארץ ישראל כ-20 מושבות. מושבות אלו הצליחו אמנם לתקוע יתד התיישבותי בארץ ישראל, אך הן נתקלו בקשיים כלכליים חמורים, וזמן קצר לאחר ייסודן נאלצו לפנות ולהסתמך על תרומות, ובמיוחד על ממונו של "הנדיב הידוע", הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, עד אשר ניהולן של מושבות רבות עבר לידי פקידיו. אף שחלק מהמושבות קשרו יחסי שכנות סבירים עם שכניהן הערבים, סבלו רבות מהן מהתנכלויות, מהתקפות וממכת גנבות. אחת הסיבות העיקריות להתנכלויות הייתה סכסוכי קרקעות. חלק ניכר מאדמות המושבות נקנו ממשפחות עירוניות עשירות, שראשיהן כונו "אפנדים". קודם למכירת האדמות הוחכרו אלה לתושבים מקומיים, "אריסים". האריסים, שמלכתחילה ראו את האפנדים כמי שגזלו את אדמותיהם, לא ראו בעין יפה את הגעת המתיישבים היהודים, מתוך חשש שאלו ינשלו אותם מאדמתם. קשיים נוספים עלו מול השבטים הבדואים, אשר נהגו להתעלם מזכויות קניין על אדמות ועל מקורות מים. במסורת הבדואית היו נהוגים חוקים שונים הקשורים לקניין על קרקע, יבול ומים בתלות בעונות השנה; משום כך נתגלעו עִמם סכסוכים על השימוש באדמות המושבות לצורכי מרעה ובבארות לצורך השקיית הצאן. נוסף על כך, היות שהשלטון העות'מאני המרכזי התנגד באופן כללי להתיישבות יהודים בארץ ישראל, היו רבים שראו במתיישבים היהודים כ"ואלד אל מיתה" (ערבית: כמי שדמם מותר), וברכושם – כהפקר.
ההתנכלויות ומכת הגנבות הביאו את המתיישבים להתארגן להגנה עצמית ולשמירה, שהתבססה בתחילה על אנשי המושבות. בחלוף הזמן החלו המושבות להעסיק בשמירה תושבים מקומיים – ערבים, מוגרבים, וצ'רקסים. בעקבות מעבר המושבות לאפוטרופסות הברון ולניהול רוב המושבות על ידי פקידיו, גברה מגמת העסקתם של שומרים ערבים. פקידי הברון, בניסיון למנוע סכסוכים, העדיפו לשכור את השומרים המקומיים על מנת להבטיח את ביטחון המושבות. בנוסף נהגו פקידי הברון לשלם 'בקשיש' (שוחד) לבעלי שררה עות'מאניים על מנת להבטיח את ביטחון המושבות ויחס אוהד כלפיהם.
בשנת 1900 החליט הברון רוטשילד לצמצם בצורה משמעותית את תמיכתו ביישוב בארץ ישראל, ולהעביר את ניהול המושבות לידי חברת יק"א. בעקבות כך, היו השנים 1900–1904 שנות משבר כלכלי וחברתי עבור המושבות, ובעקבות המשבר הכלכלי חלה ירידה גם במקצועיות השמירה במושבות.
בשלהי תקופת העלייה הראשונה (1904) הייתה נהוגה במיעוטן של המושבות שמירה מעורבת. בפתח תקווה ראש השומרים היה אברהם שפירא, שנודע כ"מוכתר" המושבה וזכה לכבוד רב מהתושבים היהודים, הערבים וגם מהשלטונות העות'מאנים. שפירא העסיק שומרים ערבים ויהודים באתרים רבים. בין היתר עבדו אצל שפירא אלכסנדר זייד ויחזקאל חנקין, ממקימי ארגון השומר בעתיד, כשומרים. ברוב המושבות התבססה השמירה על שומרים ערבים וצ'רקסים. במקרים רבים נחשבו שומרים אלו לתקיפים המקומיים, כך ששמם לבדו הספיק להרתיע את גנבי הסביבה מלהתקרב למושבות, ולעיתים הם אפילו לא נזקקו להופיע לשמירה. במקרים אחרים השומרים היו למעשה מנהיגי הכנופיות המקומיות, והתשלום על השמירה היווה דמי חסות להבטחת שלום המושבות. לעיתים, ראו השומרים את עצמם כבעלי הבית במושבות, וביניהם לבין האיכרים שררו יחסים מתוחים, שאף נגררו במקרים אחדים להרמת ידיים והכאת איכרים.
בראשית המאה העשרים מנתה אוכלוסיית ארץ ישראל כחצי מיליון נפש, מהם כ-55 אלף יהודים, רובם אנשי היישוב הישן ומיעוטם אנשי היישוב החדש – אנשי העלייה הראשונה ובני היישוב הישן שהצטרפו אליהם. השאיפה להקים ריבונות עברית בארץ ישראל, על פי רעיונות התנועה הציונית, הייתה משותפת לרבים בציבור זה, למול מגמות שונות ומנוגדות בכלל היישוב ובעולם היהודי בכללו.
העלייה השנייה וארגון "בר גיורא".