כפי הנראה התיישבו יהודים בוויסוקה מזובייצק בשלהי המאה ה-16, אך תיעוד ראשון להתיישבות יהודים במקום מצוי בפנקסי ועד ארבע ארצות מ-1723. בוויסוקה התגוררו עשר משפחות ולהן בית כנסת אחד, שהוקם כפי הנראה ב-1722. בית הכנסת נבנה מעץ, צורתו מרובעת והוא היה בעל גג רעפים משולש. ב-1765 כבר מתועדת במקום קהילה עצמאית. אזור המגורים של הקהילה היה בחלק הצפון מערבי של ויסוקה והוא הובדל משאר העיירה על ידי נחל ברוק שהוא יובלו של הבוג המערבי. במחצית השנייה של המאה ה-18, הוקם בוויסוקה בית עלמין ראשון שמוקם בסמוך לבית הכנסת וב-1838 הוקם בית עלמין נוסף. ב-1879 הוקם מבנה בית הכנסת החדש במקומו של בית הכנסת הישן שניזוק בשריפה ומצבו לא אפשר את המשך השימוש בו.
ב-1857 מנתה הקהילה 1,053 נפשות, שהיוו 57.73 אחוזים מכלל תושבי העיירה, ב-1897 היו בוויסוקה 1,910 יהודים וב-1921 מנתה הקהילה 1,898 נפשות שהיוו 59 אחוזים מתושבי העיירה., בני הקהילה היו סוחרי ירקות ופירות, חנוונים, סוחרי דגן, עצים ובעלי חיים. נמנו מקרבם גם בעלי מלאכה זעירה כגון חייטים, שענים, וזגגים. יהודי ויסוקה נחלקו בין חסידים למתנגדים. המתנגדים היו הרוב בקהילה והם נהגו להתפלל בבית הכנסת ובבית המדרש הסמוך. החסידים התפללו בשטיבלים, שהגדול מכולם היה של חסידי גור.
המאה ה-20.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הגרמני את העיר וצבא האימפריה הרוסית נסוג בשיטת האדמה החרוכה, כאשר כוחות קוזקים הציתו אש בחלק מבתי העיירה. בעת הכיבוש הגרמני, חלה פריחה תרבותית בקהילה היהודית הוקם תא של אגודת מכבי, נוסדה להקת תיאטרון מקומית והוקמה ספרייה ובה גם ספרים בעברית. החלה פעילות ציונית בעיירה והוקם סניפים של תנועות צעירי ציון ופועלי ציון. ב-1920, לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה חלה הרעה ביחס השלטונות והאוכלוסייה המקומית כלפי המיעוט היהודי הגדול בפולין.
בשלהי 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית התחוללו שוב פרעות ביהודי העיר. בעקבות האירועים עלו מקצת מבני הקהילה לארץ ישראל. בשנים אלו הידרדר מאוד המצב הכלכלי של בני הקהילה והוקמו מוסדות סעד ורווחה להקלת מצבן של המשפחות העניות מקרבה. במקביל, התגברה הפעילות הציונית ונוסד תא של תנועת החלוץ ובהמשך גם תא של תנועת בית"ר. חלק מחברי תאים אלו עלו לארץ ישראל. ב-14 בספטמבר 1936 התחולל פוגרום בוויסוקה במסגרתו נפגעו בתי עסק של בני הקהילה ונפצעו 23 מבניה. האירועים האנטישמיים נמשכו גם בשנים הבאות והעניין הגביר את זרם הגירת יהודי העיירה, אשר חלקם עלו לארץ ישראל.
שואת יהודי ויסוקה מזובייצק.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-2,000 נפשות. ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה ויסוקה על ידי הוורמאכט. בית העלמין העתיק בן המאה ה-18 חולל ונהרס לחלוטין בידי הגרמנים. במהלך הקרבות לכיבוש העיר נחרב מבנה בית הכנסת. חלק מבני העיירה נמלטו ממנה. ב-12 בספטמבר רוכזו הגברים היהודים בכנסייה המקומית ולאחר שלושה ימים גורשו לגטו בזמברוב. במהלך הגירוש נורו למוות חלק מהגברים. מזמברוב הועברו המגורשים ללומז'ה. חלק מגברי הקהילה הצליחו להימלט מהמעצר בלומז'ה וחלקם גורשו למחנות ההשמדה. ב-26 בספטמבר 1939 הועברה ויסוקה מזובייצק לידי הצבא האדום מתוקף הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. הסובייטים סייעו בשיקום העיירה וחלק מבני הקהילה שנמלטו ממנה שבו להתגורר בה. כשהחל מבצע ברברוסה התגוררו בוויסוקה 1,100 יהודים.
ב-24 ביוני 1941 נכבשה ויסוקה מזובייצק בידי הגרמנים ומייד לאחר הכיבוש הוחל ברדיפת יהודי העיירה, אשר חויבו לענוד טלאי צהוב, הוטלו עליהם מגבלות מסחר ותנועה ובאוגוסט הם רוכזו בגטו שהוקם בעיירה. ב-1 בנובמבר 1942 נמלטו כ-500 יהודים מגטו ויסוקה ובעקבות האירוע, נסגר הגטו למחרת היום, ובני הקהילה הנותרים גורשו לגטו בזמברוב. בין ה-11 ל-17 בינואר 1943 נשלחו יהודי ויסוקה מזמברוב למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו רובם. ב-15 בינואר 1945 הובלו מעט מבני הקהילה שנותרו בחיים, במסע רגלי מאושוויץ למחנה מאוטהאוזן. בספר הזיכרון לבני הקהילה שיצא לאור ב-1975 קיים תיעוד לגבי 1,018 נפשות שנרצחו במהלך השואה. בין 2006 ל-2007 בוצעו פעולות שיקום נרחבות בבית העלמין היהודי "החדש" בוויסוקה.
יצחק (צפל) ישורון
עם אחד עם שיר אחד
עטלף פירות
חיים מאיר יחיאל שפירא (מוגלניצא)
רבי חיים מאיר יחיאל שפירא (תקמ"ט – ט"ו באייר תר"ט), "השרף ממוגלניצא", היה מהבולטים באדמו"רי פולין בזמנו. נכדו של רבי ישראל מקוז'ניץ.
תולדותיו.
נולד לפערל בתו של רבי ישראל מקוז'ניץ ולרבי אבי עזרי זעליג שפירא מגרניץ, צאצא של המגלה עמוקות. היה תלמידם של סבו, של החוזה מלובלין, של הרב מאפטא, של היהודי הקדוש מפשיסחה ובעיקר של בנו רבי ירחמיאל רבינוביץ מפשיסחא. נישא לבתו של רבי אלעזר בנו של רבי אלימלך מליז'נסק.
לאחר פטירת דודו וגיסו רבי משה (בנו של המגיד מקוז'ניץ) בשנת תקפ"ח החל לנהוג באדמו"רות במוגלניצא. חסידיו נאמדו באלפים מרובים ובהם אדמו"רים ורבנים חשובים ובכל זאת עם היותו אדמו"ר, היה נוסע לצדיקים כמו רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי ישראל מרוז'ין ולרבי שלום רוקח מבעלז. הוא נודע בקדושתו ובהתלהבותו ועל כך כונה ה'שרף'. היה האדמו"ר המרכזי בפולין של החסידים שלא השתייכו ל"חדר" פשיסחא. לאחר פטירת רבו רבי ישכר בר מרדושיץ, הצטרפו אליו רבים מחסידיו וצאצאיו. אז נודע כבעל מופת ופועל ישועות. כמו כן מילא את מקום דוד אשתו רבי יעקב ממוגלניצא.
היה נשיא כולל רבי מאיר בעל הנס ליהודי פולין בארץ ישראל. נפטר בוורשה בשנת תר"ט.
אדמו"רים רבים היו נוסעים אליו בהם: רבי אלעזר מקוז'ניץ, רבי שלמה מרדומסק, רבי עמנואל וולטפרייד מפשדבורז', רבי ישראל יצחק פינקלר מרדושיץ, רבי נתן דוד רבינוביץ משידלובצא, רבי יצחק מפשיסחה, רבי יוסף ברוך מניישטאט, רבי ישכר דב מוולבורז', רבי לייבוש פסח מליפסק, רבי הלל מרדושיץ ורבי גבריאל "מלאך" מוורשה.
שושלתו.
חמשת בניו של רבי חיים יחיאל מאיר שפירא ממוגלניצא כיהנו כאדמו"רים בפולין. חתניו היו רבי יהודה ממעליץ והרב אברהם אלחנן אונגר רב בקוויף ואופטשנה ואדמו"ר בקאלושין, בנו של רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה.
בלנדוב.
רבי יעקב יצחק שפירא (– כ"ד בסיון תרמ"ב, 1882) כיהן בבלנדוב. תורתו בספר "אמת ליעקב".
בניו היו רבי יוסף מנחם (-י"ז באב תרפ"ז) מפראגה, רבי ישעיהו מלודז' (-ט"ו באדר תרע"ז), רבי שלום מפשיטק חתנו של רבי דוד מקשאנוב, היה מקובל והרבה להתבודד, רבי משה מבלנדוב-ביאלה ורבי אבי עזרא זעליג חתן רבי משה מקארוב שכיהן בקוז'ניץ (ובנו רבי יוסף היה דיין בקוז'ניץ).
גרודז'יסק.
רבי אלימלך שפירא (גרודז'יסק) (תקפ"ד, 1824 – תרנ"ב, 1892), כיהן כאדמו"ר בעיירה גרודז'יסק מזובייצקי. נחשב מגדולי צדיקי דורו והיה גם עסקן ציבורי פעיל. בניו מנישואיו הראשונים מתו עוד בחייו. לאחר פטירתו עברו חלק ניכר מחסידי גרודז'יסק לבית מדרשו של רבי מאיר יחיאל האלשטוק מאוסטרובצא. כאדמו"ר בגרודז'יסק התמנה נכדו, רבי ישראל שפירא (תרל"ד, 1874 – תש"ב, 1942). שני בניו הצעירים של רבי אלימלך מגרודז'יסק מנישואיו השניים היו: רבי קלונימוס קלמיש שפירא (תרמ"ט, 1889 – תש"ד, 1943), בעל ה"אש קודש" ו"חובת התלמידים" ורבי ישעיהו שפירא (תרנ"א, 1891 – תש"ה, 1945), "האדמו"ר החלוץ".
דרוהוביטש-גוואדז'יץ.
רבי אבי עזרא זליג שפירא (–י"ט באב תרמ"ו, 1886) - חתנו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה. מתרמ"ג אדמו"ר בסטרי. בניו היו רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', מייסד חסידות דרוהוביץ' ורבי יצחק מרדכי שפירא (אב תרכ"ז - ג' בתמוז תר"צ) מגוואדז'יץ, חתן דודו רבי ישראל פרידמן מסדיגורה. חתנו היה רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין.
בני רבי יצחק מרדכי היו:
גרויצא.
רבי משה יוסף שפירא מגרויצא (–תרמ"ח).
מוגלניצא.
רבי אברהם יהושע השל שפירא (–כ"ו בסיון תרל"ח, 1878) - אדמו"ר במוגלניצא. חתן רבי ישראל יצחק מרדושיץ. בנו רבי אבי עזרא זעליג מילא את מקומו.
עוד מצאצאי רבי חיים מאיר יחיאל; המשורר ש. שלום ואחיו המחנך ד"ר יצחק שפירא.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1980 היו מערכת הבחירות הנשיאותית ה-49 בתולדות ארצות הברית, והתרחשו ב-4 בנובמבר 1980. בבחירות ניצח המועמד הרפובליקני רונלד רייגן את הנשיא המכהן הדמוקרטי ג'ימי קרטר. ניצחונו של רייגן הוביל לעליית התנועה השמרנית בארצות הברית, ומערכת הבחירות נחשבת להתחלת "מהפכת רייגן".
קרטר היה מאוד לא אהוד בציבור ובתוך מפלגתו, ונאלץ להתמודד מול טד קנדי, הסנאטור ואחיו הקטן של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. קרטר ניצח את קנדי ברוב מערכות הבחירות המקדימות, אולם קנדי נשאר במירוץ עד להיבחרו של קרטר בוועידה הדמוקרטית הלאומית. בתוך המפלגה הרפובליקנית התמודד רייגן, מושל קליפורניה לשעבר, מול חבר הקונגרס לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש מטקסס, חבר הקונגרס ג'ון אנדרסון ממישיגן ומועמדים אחרים, כשכולם פרשו לפני סוף מערכת הבחירות. רייגן ובוש נבחרו להיות המועמדים הרפובליקניים, ואילו אנדרסון נכנס למירוץ כמועמד עצמאי, כשהמושל הדמוקרטי לשעבר פטריק לוסי הוא סגנו.
רייגן תמך בהעלאת תקציב הביטחון, בכלכלת צד-היצע ובתקציב מאוזן. הוא זכה לסיוע עקב חוסר השביעות הדמוקרטית כלפי קרטר, משבר בני הערובה באיראן ועקב הכלכלה המידרדרת בתוך המדינה, שסבלה מאבטלה ואינפלציה. קרטר תקף את רייגן וטען שהוא ימני-רדיקלי מסוכן, והזהיר שרייגן יפגע במדיקר ובביטוח הלאומי.