לי"ח דבר יש תוקף מיוחד, בתלמוד הירושלמי יש שתי גרסאות בדבר: לפי גרסה אחת הכלל האומר ש"אין בית דין יכול לבטל דברי בית דין חבירו אלא אם כן גדול ממנו בחכמה ובמניין" נאמר על השמונה עשרה דברים אך תקנות אחרות יכול לבטל גם מי שקטן מבית דין זה, ויש דעה אחרת האומרת שהכלל נאמר על כל התקנות ואילו שמונה עשר דבר הם תקנות שאף בית דין לא יכול לבטל, גם לא הגדול מבית דינם של בית שמאי ובית הלל "מפני שעמדה להן בנפשותיהן".
רוברט לוג'יה
רוברט לוג'יה (באנגלית: Robert Loggia; 3 בינואר 1930 – 4 בדצמבר 2015) היה שחקן קולנוע ובמאי אמריקני, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על משחקו בסרט "להב משונן".
ביוגרפיה.
נולד בשם סלבטורה לוג'יה (Salvatore Loggia) לאלנה בלנדינו ובנג'מין לוג'יה, משפחה איטלקית-אמריקאית מסיציליה, בסטטן איילנד.
לאחר שלמד במכללת וונגר ובאוניברסיטת מיזורי, שם סיים תואר בעיתונאות, התגייס לצבא ארצות הברית.
החל להתפרסם בתור שדר רדיו ובתור שחקן ב-1956 בדרמת האגרוף הביוגרפית של רוברט וייז "מישהו שם למעלה אוהב אותי" המבוססת על חייו של המתאגרף האיטלקי-אמריקאי רוקי גרציאנו (בגילומו של פול ניומן).
ב-1977 גילם את דמותו של יגאל אלון בהפקת טלוויזיה המבוססת על "מבצע אנטבה". ב-1980 השתתף במותחן הקומי-סוריאליסטי "התצורה התשיעית" בתור לוטננט בניש, קצין הסובל מהלם קרב מאז מלחמת וייטנאם ומאושפז במוסד מיוחד לאנשי צבא פגועי נפש.
ב-1982 התפרסם בצורה נרחבת יותר בסרט "קצין וג'נטלמן" בתור ביירון אביו השתיין של הקצין הצעיר זאק מאיו (ריצ'רד גיר). שיחק בתור נשיא מצרים אנואר סאדאת בדרמה "אישה ושמה גולדה" המבוססת על חייה של ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר (אינגריד ברגמן).
בשנה שלאחר מכן כבר שידרג את מועמדו וכיכב בסרט הפשע של בריאן דה פלמה שהפך לקאלט "פני צלקת" בתור איל הסמים של מיאמי פרנק לופז.
ב-1985 היה לוג'יה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור הבלש הפרטי סם ראנסום במותחן "להב משונן", התפרסם באותה שנה גם בדמותו של אדוארדו פריצי בקומדיית הפשע של ג'ון יוסטון "הכבוד של פריצי".
ב-1986 שיחק לצד ג'ולי אנדרוז בדרמה-קומית "סיפור חיים" של הבמאי בלייק אדוארדס. ב-1987 שיחק בדרמה של מנחם גולן "מעבר לשיא" ואת האב בראגונה בדרמה הקומית "סיפור חיים".
היה מועמד לפרס סאטורן ב-1988 על תפקידו בקומדיה "ביג" בתור מק'מילאן הבעלים של חברת הצעצועים בה מתחיל ג'וש (טום הנקס) את עבודתו.
לוג'יה התפרסם ב-1996 במותחן הבדיוני שובר הקופות של רולנד אמריך "היום השלישי" שם גילם את יושב ראש המטות המשולבים הגנרל ויליאם גריי ובסרט האימה של דייוויד לינץ' "כביש אבוד" בתור הגנגסטר נעים ההליכות מר אדי. ב-1997 השתתף בסרט הפשע "מלכודת זבובים", לצדה של טליסה סוטו. ב-1998 השתתף בסרט הדרמה "הצעה" לצד קנת בראנה.
ב-2009 הופיע בקומדיה הפסיכולוגית "שרינק" בתור ד"ר רוברט קרטר אביו של הפסיכיאטר ד"ר הנרי קרטר (קווין ספייסי).
שיחק בסדרות טלוויזיה רבות ביניהן "פרייז'ר", "סטארסקי והאץ'","המלאכיות של צ'רלי", "האישה הביונית", "בית קטן בערבה", "מונק", "הסופרנוס", "מגנום, בלש פרטי" ו"הוואי חמש-אפס".
הועמד פעמיים לפרס אמי על תפקיד ראשי בתור סוכן ה-FBI ניק מאנקוסו בסדרה "מאנקוסו אף. בי. איי" ועל תפקיד אורח בסדרה "מלקולם באמצע". הוא שב לדובב את דמותו של פרנק לופז במשחק המחשב "פני צלקת: העולם הוא שלך", וכן את דמותו של ריי מאצ'אוסקי ב-Grand Theft Auto III.
לוג'יה נפטר מאלצהיימר ב-4 בדצמבר 2015.
ג'ון מרטין
ג'ון מרטין (באנגלית: John Martyn; 11 בספטמבר 1948 - 29 בינואר 2009), נולד כאיאן דייוויד מקגיצ'י, היה גיטריסט, זמר ומשורר אנגלי. במהלך למעלה מארבעים שנות קריירה הוציא עשרים אלבומי אולפן ועבד עם אמנים כמו פיל קולינס, אריק קלפטון ודייוויד גילמור.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
מרטין נולד בעיירה ניו-מלדן במחוז סוריי שבדרום מזרח אנגליה לאמא יהודיה (ילידת בלגיה) ולאב סקוטי. הוריו, שניהם זמרי אופרה, התגרשו כשהיה בן חמש ומרטין בילה את ילדותו בין אנגליה לבין סקוטלנד, לסירוגין, רוב הזמן בטיפולה של סבתו. הוא למד באקדמיה "שולנדס" בגלאזגו, סקוטלנד.
שנות השישים המאוחרות.
בעידודו של מורו האמיש אימלאך, מרטין התחיל את הקריירה המוזיקלית המקצועית שלו כשהיה בן שבע-עשרה. הוא ניגן עירוב של בלוז ופולק שיצרו יחד סגנון ייחודי שהפך אותו לדמות מפתח בסצנת הפולק הלונדונית באמצע שנות השישים. הופעותיו משכו את תשומת לבו של כריס בלקוול מחברת התקליטים Island וב-1967 מרטין הוחתם בחברה, בה שנה לאחר מכן הוציא את אלבום הבכורה שלו, London Conservation, אלבום שהתאפיין בעיקר בהשפעות פולקלור קלטי, בשילוב והשפעות מסגנון הבלוז.
באותה שנה החל מרטין לשלב אלמנטים ג'אזיים ביצירתו, ובין היתר עבד עם מוזיקאי הג'אז הארולד מק'נר. בהמשך הוא הוציא אלבום נוסף, The Tumbler, שנע לכיוון הג'אז. באותו זמן התפתח רומן בינו לבין הזמרת בוורלי קוטנר. השניים נישאו ב-1969. מרטין פיתח טכניקה מקורית להפקת צליל ייחודי בגיטרה תוך שהוא משתמש באפקטים ובצורות נגינה לא סטנדרטיות. הגוון הייחודי שנהיה לסימן ההיכר שלו התבטא לראשונה באלבום !Stormbringer שמרטין הוציא יחד עם אשתו ב-1970. מרטין הוציא יחד עם אשתו אלבום נוסף באותה שנה, The Road to Ruin, אך לבסוף חברת התקליטים החליטה שעדיף לשווק את מרטין כזמר סולו וכך יצאו האלבומים הבאים שלו.
שנות השבעים.
ב-1973 מרטין הוציא את אחד האלבומים המכוננים של הפולק הבריטי, Solid Air. בין השירים הבולטים שיצאו באותה תקופה היו "Solid Air", שיר הנושא של האלבום שנכתב כמחווה למוזיקאי ניק דרייק שהיה חבר קרוב שלו, "May you never" שבוצע לאחר מכן על ידי אריק קלפטון באלבומו Slowhand, ו-"Head and Heart" שיצא קודם לכן באלבום Bless The Weather מ-1971. בשני האלבומים האלה מרטין שיתף פעולה עם נגן הג'אז, הבאסיסט דני תומפסון, שליווה אותו עוד רבות במהלך חייו.
אחרי ההצלחה המסחרית של Solid Air, בזמן קצר מרטין הקליט והוציא את האלבום הנסיוני Inside Out שהתבסס יותר על רגש ואלתור יותר מאשר על מבנה של שיר. השימוש של מרטין באפקטים הפך להיות אלמנט מרכזי בנגינתו. שירתו הייתה מאוד לא ברורה, לעיתים עד כדי כך שמילות השירים היו כמעט בלתי ניתנות לפיענוח. ב-1974 הוא הוציא את Sunday's Child. באותה תקופה מרטין היה נתון לבעיית אלכוהוליזם, בעיה אשר השפיעה באופן ישיר על הקריירה שלו. שנה אחר-כך מרטין הוציא אלבום בהופעה חיה, Live at Leeds, שאותו הוא לא הצליח לשכנע את "איילנד" להוציא וכך הוא נאלץ למכור באופן עצמאי כשהוא שולח עותקים בדואר מביתו. ב-Live at Leeds השתתפו דני תומפסון והמתופף ג'ון סטיבנס. האלבום יצא בהוצאה מחודשת ב-2010 על ידי יוניברסל מיוזיק.
לקראת סוף שנות ה-70 החל מרטין לעסוק ברוק באופן דומיננטי והזניח את הגיטרה האקוסטית שלו ואת מוזיקת הפולק. בין השאר, מרטין ביקר בג'מייקה שם הכיר את מפיק הרגאיי המפורסם לי "סקראץ'" פרי. הוא החל ליצור מוזיקת דאב, ונחשב לאחד מאמני הרוק הראשונים שאימצו את הסגנון הג'מייקני. ב-1977 מרטין הוציא את One World שהוביל כמה מבקרים להגדיר את מרטין כאבי ה-"טריפ-הופ". האלבום כלל שירים כמו "Small Hours" ו-"Big Muff" שנעשו בשיתוף פעולה עם פרי.
שנות השמונים עד שנות ה-2000.
ב-1980 התגרש מרטין מאשתו. בתקופה הזו, שמרטין הגדיר אותה כתקופה האפלה ביותר בחייו, יצא אלבומו Grace and Danger שתיאר באופן חשוף וכואב את התפוררות חיי הנישואים ושקיעת הקריירה שלו. פיל קולינס ניגן בתופים וליווה את מרטין בשירה באלבום הזה. בעזרת קולינס חתם מרטין חוזה הקלטות עם חברת ההקלטות WEA, שם הקליט ב-1981 את אלבומו Glorious Fool, שהופק על ידי קולינס ובו השתתף גם אריק קלפטון בגיטרה.
מרטין ביקר בישראל והופיע פעמיים בשנת 1986. בביקורו הראשון חימם בפארק הירקון את "ג'טרו טול". הופעתו השנייה והאינטימית יותר הייתה במועדון "ליקוויד" בתל אביב ב-1 ביולי 1986. מופע החימום שלו היה אהוד בנאי והפליטים.
בהמשך שנות השמונים והתשעים מרטין הוציא עוד כעשרה אלבומים.
ב-2009 קיבל מרטין ממלכת אנגליה את תואר האצולה OBE. מאוחר יותר באותה שנה נפטר מרטין בבית חולים באירלנד כתוצאה מדלקת ריאות.
טום הולסה
הכשר לקבל טומאה
בהלכה היהודית, הכשר לקבל טומאה הוא דין יסודי בהלכות טומאת אוכלים, לפיו מאכל מקבל טומאה רק בתנאי שהוא הורטב אי פעם (לאחר שנקטפו מהעץ או בהמה לאחר שנשחטה) במים או באחד משאר המשקים שיפורטו להלן.
הרטבה זו נקראת הכשר לטומאה, מפני שהיא מכשירה ומאפשרת לאוכל להיטמא.
מקור בתורה.
דין זה נלמד מפסוק מפורש בתורה:
בפסוק מדובר דווקא בזרע, מה שאומר דרשני. במסכת חולין מסבירה הגמרא כי דווקא אוכלים שהם בסוגת זרעים צריכים הכשר. ייחודיותם של הזרעים בהלכות טומאה, הוא שהם לעולם לא מטמאים טומאה חמורה - לטמא אדם וכלים, ולכן רק כל דבר שלא מטמא טומאה חמורה - כדוגמת זרעים - צריך הכשר לטומאה. הגמרא במסכת חולין קובעת שהגדר הוא - כל דבר שאין סופו לטמא טומאה חמורה; כך למשל פוסק רבי יוסי שנבלת עוף טהור אינה צריכה הכשר, מכיוון שסופה לטמאות טומאה חמורה - אם יאכלו אותה.
פרטי הדין.
הרטבה זו, שהיא התנאי לכך שמאכל יקבל טומאה, צריכה להיות מכוונת בדווקא, ובהסכמת בעל המזון. לאחר שמאכל נרטב הוא הוכשר לקבל טומאה, גם אם הנוזל שהרטיב אותו כבר התייבש, והאוכל יקבל טומאה מכל גורם מטמא שיגע בו.