בסמוך לאחר פרישתו עסק בעריכת דין, ובמקביל אימן את הפועל כפר ויתקין מהליגה השנייה, ממנה התפטר בשנת 1976. בשנת 1991 החליף פרייטג את נח קליגר בתפקיד יו"ר מכבי רמת גן. בשנת 2001 מונה לתפקיד יו"ר מנהלת הליגה.
דניגול
האיקו
חלפניה
אריה כרוך
אריה (ליאון) כרוך (פברואר 1892, ט"ו בשבט ה'תרנ"ב - 28 באפריל 1983, ט"ו באייר ה'תשמ"ג) היה ממייסדי תנועת הצופים העבריים, ראש התנועה במשך שנים רבות ומורה וסגן מנהל בבית הספר הריאלי בחיפה.
ביוגרפיה.
כרוך נולד בלבוב, גליציה (כיום אוקראינה). הוא התייתם מאביו בגיל 9. דודו נטל אותו תחת חסותו ושלח אותו ללמוד בבית הספר הריאלי בעיר. משם המשיך ללימודי הנדסת בניין ודרכים באוניברסיטה הפוליטכנית הלאומית של לבוב.
ב-1914 התחתן עם קלרה ופתח את קורס המדריכים הראשון של תנועת השומר הצעיר שהוקמה שנה קודם לכן בעירו. התנועה הייתה גלגול של אגודת ההתעמלות "דרור" שהוקמה על ידי ד"ר הנריק (צבי) שטרנר ב-1901. שטרנר פנה אל כרוך ב-1911 על מנת להקים גדודי צופים מבין חבריה של "דרור".
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס כקצין, בדרגת לויטננט, לצבא אוסטריה, נפצע, חזר להשלים את לימודי ההנדסה ושב לחזית ליחידת נ"מ. אחרי שובו מהמלחמה החל לעבוד כמורה ומדריך בתנועת הנוער. הוא זה שגם ערך את ביטאוני התנועה.
ב-1920 עלה לארץ ישראל והשתלב בעבודות סלילת כבישים. אחר כך עבר לתל אביב שם עבד כפועל בניין וכמדריך למורי חינוך גופני, תחת ניהולו של צבי נשרי מורה בגימנסיה העברית הרצליה. נשרי הקים בגימנסיה את אגודת "הרצליה" שהייתה תנועה צופית.
כרוך עבר לחיפה, שם התקבל לעבוד כמורה למתמטיקה וגאומטריה בריאלי, ושם הקים, ב-1925, אגודה מקבילה בשם "משוטטי בכרמל" שהיא המשכה של אגודת המשוטטים שהוקמה על ידי פנחס כהן. כהן, המורה לטבע של בית הספר, לא ראה עין בעין את אופייה הצופי של הקבוצה. כרוך הצליח לשכנע את ארתור בירם, מייסד ומנהל בית הספר הריאלי, בנחיצות החינוך הא-פורמלי. השבט (שם שנתן כרוך עצמו) הוקם בט"ו בשבט תרפ"ה (1925) שהוא גם יום הולדתו של כרוך. מאז ועד היום נחשב יום זה ל"יום ההולדת" של השבטים בישראל.
כשנה אחרי הקמת השבט, נסע כרוך על מנת להשלים את לימודיו בחו"ל.
אריה כרוך חתם בשם "מצביא שבט משוטטי בכרמל" על הצטרפות לתנועה הצופיות העולמית. מאחר שהתנועה הצעירה הייתה ללא שייכות פוליטית נתגלו משברי זהות בין חבריה. כרוך השתתף ב-1933 בכינוס של עשרים ושלושה מפקדי צופים משלוש הערים הגדולות, שבו הוחלט על . הוא נבחר לראש ההנהגה של תנועת הצופים וכתנועה א-מפלגתית החל לפעול להשגת חסות רשמית של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי. חסות שנמשכת עד היום בידי משרד החינוך.
כמורה למתמטיקה הוציא כרוך מספר ספרי לימוד. כרוך קיבל את אות "יקיר חיפה" ב-1970. הוא נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה, ועל מצבתו חוקק סמל תנועת הצופים העבריים. על שמו רחוב בשכונת רמת בגין בחיפה.
בנו הוא ד"ר אילן עמית, גם הוא מתמטיקאי.
שאולי הלוי
שאולי הלוי (נולד ב-20 במאי 1967) הוא במאי דיבוב, מפיק דיבוב ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
הלוי נולד בישראל וב-1997 החל לדבב באולפני תומיתות לצד המדבבים דן שצברג, אסף אבידן וגדי לוי. בין הסדרות בהן דיבב נכללות "בוב הבנאי" (מאק ורולי), "נדב ידי זהב" (פיליפס), "הדרדסים" (גרגמל), "דן הדוור" (מר כהן ופקד משה), "פימפה" (ארמנדו), "רחוב החיות 64", "הילדים מארץ עוץ" ו"שלוש, שתיים, אחת - פינגווינים!" (קווין).
בשנת 2000 ביצע שירי פתיחה כגון "רולי פולי אולי", "צ'רלי צוק", "בית משותף" ו"בידאמן".
חיים אישיים.
הלוי נשוי והוא אב לשתיים, שאף הן עוסקות בדיבוב.
ראיון עם מתנקש
ראיון עם מתנקש (באנגלית: Interview with the Assassin) הוא סרט דרמת מתח ומסתורין אמריקאי עצמאי משנת 2002 שביים ניל ברגר כסרט הביכורים שלו בקולנוע על-פי תסריט שהוא עצמו כתב. הפיקו דייוויד לוין ובריאן קופלמן. בתפקידים הראשיים משחקים ריימונד ג' בארי ודילן האגרטי.
העלילה, המדמה סרט תיעודי, מבוססת על תאוריית קשר שנוצרה סביב רצח הנשיא קנדי ב-22 בנובמבר 1963, לאור עדויות אודות מתנקש נוסף שהיה על תלולית הדשא אחרי עיקול רחוב אלם ומחסן הספרים שממנו ירה לי אוסוואלד. הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל, בעיקר בגין הדמות המשכנעת שגילם ריימונד בארי.
הסרט מצולם וערוך בטכניקת פאונד פוטג' שנועדה לשוות לצילום ממד עובדתי אותנטי, ולכן אין כלל כתוביות פתיחה וכותרות המציגות את הסרט, וכן אין מוזיקת פתיחה, רקע וסיום, אלא הפסקול כולל רק צלילים דיאגטיים הנובעים מההתרחשויות על המסך.
עלילה.
רון קוֹבֶּלֶסְקִי (האגרטי) הוא צלם טלוויזיה מובטל המתגורר בסן ברנרדינו, קליפורניה, עם אשתו שרון ובתם הקטנה קארן. בשלהי חודש ספטמבר 2000 פונה אליו שכנו, וולטר פיטר אולינגר בן ה-62 (בארי), לשעבר צלף בחיל הנחתים של ארצות הברית, ומבקש להתוודות מול מצלמה על פשע שביצע לפני שנים רבות ולא דיבר עליו מעולם. כעת, וולטר מתוודה על פשעו מכיוון שהוא חולה סרטן ונותרו לו חודשים ספורים לחיות. רון חסר התעסוקה מסכים לצלם כתבה, מתוך כוונה למכור אותה כאשר וולטר יאשר את פרסומה.
וולטר מספר שהוא היה המתנקש השני שירה בנשיא קנדי מתלולית הדשא. לדבריו, הוא המקצוען שהרג את קנדי, ואילו לי אוסוואלד שעבד במחסן הספרים, היה רק שעיר לעזאזל טיפש שהופלל. כהוכחת מהימנות, וולטר מראה לרון את תרמיל הקליע ששמר בכספת בבנק. רון לוקח את התרמיל למומחה לבליסטיקה סטיבן ווּ המאשר ששנת ייצורו מתאימה לאותן שנים. רון משאיר את הקליע אצל סטיבן לבדיקות נוספות.
וולטר ממשיך ומספר שהוא נשכר למשימה על ידי ג'ון סימור שהיה מפקדו בנחתים, ומת זה מכבר. הוא לא יודע עבור מי עבד סימור ומה היו מניעי מזמין ההתנקשות, אך עשה זאת בקור רוח שחצני מתוך תחושת כוח, לדבריו. השניים טסים לדאלאס, שם משחזר וולטר למצלמה את תנועות שיירת הנשיא, את מעשיו שלו וכיצד הגיע למקום יחד עם סימור, שנתן לו רובה והודיע שיהיה מתנקש נוסף. בשלב מסוים הם נפרדו, נפגשו שוב אחרי הרצח, וולטר החזיר לסימור את הרובה ומאז לא ראה אותו. וולטר לא הכיר את לי אוסוואלד ולא היה ביניהם קשר, ואחרי הרצח הוא הסתתר כשבוע באוקלהומה לפני שחזר לביתו.
אחרי השחזור נכנסים וולטר ורון לחנות כלי ירייה, וולטר מצביע על רובה "מאוזר" דומה לזה שהשתמש בו לרצח, בוחר גם אקדח ומבקש מרון לשלם כי שמו שלו נמצא במאגרים מקוונים והוא לא יכול לרכוש כלי נשק. מהחנות הם נוסעים אל חוואי טקסני בשם ג'ימי ג'ונס, חברו לשירות הצבאי של וולטר, שמספר לג'ימי שרון מכין כתבה על היחידה שלהם שהתאמנה לרצוח את פידל קסטרו בעקבות כישלון הפלישה למפרץ החזירים. ג'ימי מפתיע את השניים ומספר שידוע לו שג'ון סימור בחיים, ומאחר שסימור הוא האדם היחיד שיודע מדוע נרצח קנדי ויכול לגבות את הסיפור, הם מחליטים לאתר אותו. וולטר ורון חוזרים לקליפורניה למחרת, ועל המשיבון של וולטר הם מוצאים הודעה שהשאיר אלמוני המאיים על וולטר לחדול ממעשיו. וולטר משוכנע שג'ימי ג'ונס מעורב בדבר, ומזהיר את רון שעכשיו יתחילו לרדוף אותם כמו בשנתיים שאחרי רצח קנדי, כאשר וולטר קיבל איומים חוזרים ונשנים ומצא את עצמו במנוסה מתמדת. אבל כעת הוא נחוש בדעתו לחשוף את הקנוניה. וולטר מוציא את האקדח שקנו בדאלאס ואת אקדחו הפרטי, ונותן את הרובה לרון לצורך הגנה עצמית.
בספרייה ציבורית, רון מאתר במאגר מקוון את פרטיו ותמונתו של סימור שמתגורר בנורפוק, וירג'יניה. בצאתו מהספרייה הוא מזהה אלמוני שעוקב אחריו, וכשהוא מגיע הביתה נודע לו שמישהו חיפש אותו בזמן שבבית היו רק בתו קארן והשמרטפית. רון מתקין בבית מצלמות אבטחה ומספר לשרון על הפרשה. היא נרעשת, אך רון מסביר שהכתבה יכולה להכניס להם כסף רב, אם הסיפור יתברר כנכון. בלילה נראית תנועה חשודה בחצר ביתם, אך הם לא מזהים במה מדובר. למחרת מתברר כי נעשה ניסיון לפגוע בגורדון, בנו של וולטר, שמבין שמדובר בניסיון השתקה. וולטר ורון נוסעים לבית אשתו לשעבר של וולטר כדי להזהיר אותה, אך וולטר מתחרט ונוסע מהמקום. מאוחר יותר, רון בא לבדו לראיין כביכול את האישה לכתבה. היא טוענת שוולטר היה ונשאר שקרן. לאור תשובותיה, רון חושד שהיא ידעה על מעשיו של בעלה לשעבר, והיא מסרבת להמשיך בראיון.
רון פונה לחוקר הפרטי גארי דיץ בווירג'יניה, שמאתר עבורו את הבית של סימור. השניים טסים לווירג'יניה, ולתדהמת רון, וולטר מראה לו שהצליח להבריח את האקדח למטוס. הם מגיעים לבית בנורפוק, שם מתגורר ג'ון סימור הבן שמספר שאביו על ערש דווי ומאושפז בבית החולים הצבאי בבת'סדה, מרילנד. בלילה, וולטר מזהה מחוץ למוטל שהם שוהים בו, אלמוני שצופה לעברם ממכונית עם לוחית רישוי של וירג'יניה. הוא יוצא להתעמת עם האיש, אך הלה בורח במכוניתו. וולטר בטוח כעת שג'ון סימור הבן הזהיר את אביו. למחרת הם הולכים אל החוקר הפרטי שמאתר את פרטי הרכב אשר שייך לשוטר בשם אלן דלבקיו. הם נוסעים לביתו של דלבקיו, וולטר מתנפל עליו ומכה אותו, לדבריו כדי "להעביר מסר", והם נמלטים תוך שרון מתרעם על שוולטר חיבל בסיכוי לפתור את התעלומה. הם נוסעים לבת'סדה, מוצאים את החדר שבו מאושפז סימור, וולטר מאיים עליו ודורש שיחשוף את נסיבות מעורבותו ברצח קנדי, אך סימור אומר לרון שוולטר חולה נפש ואושפז בעבר בבית חולים פסיכיאטרי. וולטר מגחך ועונה שאפשר לחדול מסיפורי הכיסוי מאחר ששניהם, וולטר וסימור, ממילא גוססים. הוא מבקש מרון להשאירו ביחידות עם סימור, ובצאתו מהחדר הוא אומר שסימור מת, אולם לא מידיו של וולטר.