מחלקת הטמעה והדרכה מתמחה בהובלת תהליכי הטמעה למערכות מורכבות עבור לקוחות בארץ ובעולם. פעילות המחלקה מתבססת על ניסיון מקצועי רב, ועל תפיסות ומתודולוגיות עבודה ייחודיות שפותחו עם השנים, וכוללות בין היתר: תהליכי אפיון והגדרת צרכים, ניתוח כשירויות ומיומנויות נדרשות, הגדרות תפקיד, למידת מערכות והתאמתן לצורכי לקוח (קסטומיזציה), הפקת תוצרי הדרכה וחניכה קלאסיים ומתקדמים, ומתן היזון חוזר מקצועי ליצרן ולתהליכי הפיתוח.
מערכות מידע.
מחלקת מערכות מידע של אמרל מספקת שירותי מומחים לניהול, הקמה ותחזוקה של תשתיות מחשוב מתקדמות ומערכות מידע, בישראל ומחוצה לה. במחלקה מועסקים אנשי תוכנה, מהנדסי תעשייה וניהול, מהנדסים והנדסאים בתחומי החשמל והאלקטרוניקה, בוגרי מדעי המחשב וקורסי ממר"מ.
המחלקה מתמחה במתן ייעוץ מקצועי לתכנון והקמת תשתיות מחשבים ותקשורת בסביבה פיזית ווירטואלית, כולל מתן שירותי מיגרציה ותמיכה ואחזקה בענן פרטי וציבורי (כולל גיבוי, אחסון ושרידות), תכנון והפעלת מוקדי HELPDESK, תמיכה במשתמשי קצה – PC, תחזוקת תוכנה וחומרה ופיתוח תשתיות.
אמרל הנדסה AES.
בשנת 2013 הוקמה חברת "אמרל הנדסה" כחברת בת לאמרל והיא מתמחה בפיתוח מערכות אלקטרוניות במכשור רפואי, חקלאי וצבאי. לחברה התמחות במיזעור.
דמולוגוס (אונייה, 1814)
"דֶּמוֹלוֹגוֹס" (באנגלית: Demologos) הייתה סוללת־תותחים מוּשֶׁטֶת של הצי האמריקני, עשויה עץ ומונעת על ידי מנוע קיטור וגלגל מְשׁוֹטוֹת. היא נבנתה במהלך מלחמת 1812, ונועדה להגן על נמל ניו יורק מפני אוניות הצי הבריטי שהטילו עליו הסגר. הספינה תוכננה על ידי הממציא האמריקאי רוברט פולטון, ונחשבת לספינת המלחמה הראשונה בעולם שהונעה על ידי מנוע קיטור. המלחמה הסתיימה קודם שנשלמה הבנייה, ועל כן לא התאפשר ל"דמולוגוס" להפגין הלכה למעשה את יכולותיה המבצעיות. היא הוסבה למחסן צף, וטבעה ב־1829 כתוצאה מהתפוצצות מטען אבק שרפה שאוחסן בה.
תולדותיה.
ב־9 במרץ 1814, בעיצומה של המלחמה בין ארצות הברית לבריטניה, אישר הקונגרס לבנות ספינת קיטור מלחמתית פרי תכנונו של רוברט פולטון, חלוץ בוני אוניות הקיטור המסחריות באמריקה הצפונית. בניית הספינה החלה ב־20 ביוני 1814 במספנה האזרחית "אדם אֶנד נוח בראון", והיא הושקה ב־29 באוקטובר 1814. פולטון העניק לה את השם "דמולוגוס", אך לאחר מותו בפברואר 1815 הוחלף שמה ל"פולטון". ביוני 1816 הסתיימו הפלגות המבחן, והספינה נמסרה לידי שלטונות הצי.
בניית "דמולוגוס" נשלמה אחרי שהסתיימה כבר המלחמה אשר למענה היא נבנתה. היא מילאה משימה אחת בכל תולדותיה, כאשר הובילה את הנשיא ג'יימס מונרו לסיור בנמל ניו יורק. קפטן דייוויד פורטר, מפקדה הראשון של "דמולוגוס", הוסיף לה שני תרנים ועליהם מפרשים לטיניים. ב־1821 הורדו ממנה התותחים ופורק מנוע הקיטור, והיא הוצאה משירות פעיל והושבתה. אחרי שנת 1825 שימשה כמחסן צף של מספנת הצי בברוקלין. ב־4 ביוני 1829, בעודה עוגנת, התפוצץ מטען של אבק שרפה שאוחסן בבטן הספינה והיא טבעה. באסון נהרגו קצין ו־47 מלחים.
מבנה האונייה.
ל"דמולוגוס" היה מבנה מקורי, אך הוא לא השפיע על המשך התפתחותה של אוניית הקיטור המלחמתית. היא הייתה עשויה עץ, וגלגל המשוטות היחיד שלה הותקן בחלל בין שני חצאי הגוף. מנוע הקיטור נמצא בחצי גוף אחד, דוד הקיטור בחצי הגוף השני, שניהם מתחת לקו המים. מהירותה בים שקט הגיעה ל־5.5 קשרים (10.2 קמ"ש). עובי דפנותיה היה 5 רגל (1.5 מטר), ונועד להגן עליה מפגיעת כדורי התותחים של האויב. הספינה תוכננה לשאת 30 תותחים של 32 ליטראות: 24 לאורך שתי הדפנות ו־6 בחרטום ובירכתיים. מאחר שהצי התקשה לרכוש את כל התותחים הדרושים, הייתה "דמולוגוס" חמושה בחֶסֶר. זאת ועוד, לפי התכנון צריכה הייתה לשאת גם שתי קולומביאדות של 100 ליטראות, אחת מקדימה והשנייה מאחור, אך אלו לא סופקו לה מעולם.
המבנה שהגה פולטון נועד לפתור שתיים מהבעיות המוּבְנוֹת של ספינת משוטות המיועדת ללחימה: במקום שני גלגלי משוטות צִדִּיִּים, כמקובל אז בספינות קיטור מסחריות, הוא הציב גלגל משוטות יחיד במרכז, בין שני חצאי הגוף, כדי לגונן עליו מפני פגיעת תותחי האויב. צורת מבנה זו איפשרה גם להציב תותחים למלוא אורך הדפנות, וע"י כך להגדיל את כוח האש של הספינה. עם זאת, לספינה היו שני חסרונות גדולים: מנוע הקיטור, שפעל על פי שיטתו של ג'יימס וואט, סבל עדיין מתקלות תכופות ואורך חייו היה קצר. נוסף על כך, בשל חוזק המבנה הנמוך לא התאימה הספינה לשיט בים הפתוח אלא במים רוגעים בלבד. זו הסיבה מדוע הועיד פולטון ל"דמולוגוס" תפקיד מצומצם – סוללת־תותחים מוּשֶׁטֶת בנמל ולא אוניית־ים מלחמתית.
הצי האמריקאי חשב לבנות כלי שיט מלחמתיים נוספים מונעים בקיטור, אולם אף אחד מהם לא ירד משולחן השרטוט עד השקתה של "פולטון" ב־1837. צרפת, הולנד ודנמרק, שחיפשו אחר כלי שיט המתאימים להגנה חופית ולפריצת הסגר, התעניינו ב"דמולוגוס", אך לא מעבר לכך.
פמיניזם בבריטניה
דלית לאוב-סוטר
גב&quot;ח
מידול מידע הבניין
צריח נל
צריח נל (בצרפתית: Tour de Nesle או La Tour de Nesle = טור דה נל) הוא אחד מארבעת הצריחים (מגדלי השמירה) של חומות פריז הישנות, שנבנו בתחילת המאה ה-13 על ידי המלך פיליפ אוגוסט, מלך צרפת ושנהרסו בשנת 1665.
הצריח התרומם בגדה השמאלית (דרומית) של הסן ממול לטירה הישנה של הלובר שבגדה הימנית. במקור הוא נודע כצריח אמלן (Tour Hamelin) והיה לו מבנה צילינדרי שקוטרו בערך 10 מטר.
גובהו היה בערך 25 מטר, עם צריח טורט בעל מדרגות המתנשא מעליו. מאוחר יותר נכלל הצריח נל בתוך הטירה הקרויה "אוטל דה נל".
בגדה הימנית של הסן ניצב צריח דומה, "צריח הפינה" - טור דו קואן Tour du Coin). שני הצריחים שמרו על הגישה נגד הזרם אל איל דה לה סיטה
בשנת 1308 קנה פיליפ היפה את הצריח מאמורי דה נל. ב-1319 המלך פילים החמישי העניק אותו למלכתו, ז'אן מבורגונדיה והיא, בצוואתה, הורישה אותו למכללת בורגונדיה, שהוקמה בהוראתה עבור אוניברסיטת פריז. בשנת 1665 הרס השלטון את הטירה ואת הצריח ונוצרה במקומן ככר קולז' דה קאטר נאסיון ("מכללת ארבע האומות"), שבה נבנה לימים המכון של צרפת עם ספריית מאזארן. צריח נל שכן במקום שבו נמצא כיום הביתן המערבי של ספריית מאזארן.
במדיה האמנותית.
פרשת צריח נל הייתה לנושא לעוד ספרים:
קלינט איסטווד (שיר)
Mixed martial arts
אימג'ן דרגונס
בית הכנסת &quot;הטמפל&quot; (פשמישל)
בורדטלה פרטוסיס
נתנאל סמריק
נתנאל סֶמְרִיק (נולד ב-1 באפריל 1972) הוא סופר, עיתונאי, מוציא לאור, מגיש טלוויזיה, עורך ומגיש רדיו, במאי ויוצר דוקומנטרי ישראלי.
ביוגרפיה.
בוגר תואר ראשון בכלכלה וניהול, אוניברסיטת ת"א.
מסלול מקצועי.
גלי צהל.
שימש כתב צבאי בגלי צה"ל. ערך את התוכנית "בוקר טוב ישראל" בהגשת גיא זהר ויעל דן. ערך את רצועת "נכון להבוקר" בהגשת רפי רשף ואילנה דיין. עורך ומגיש 70 על 70 .
טלוויזיה.
ערך והגיש את התוכניות "ישר ללב" (ערוץ 2); "היוצאים לאור", (ערוץ 10).
הפיק וערך את סרט סיקור הבחירות בארצות הברית (חברת החדשות ערוץ 2); "ניו יורק עיר במלחמה", אסון מגדלי התאומים (ערוץ 2); "מי מפחד מצופית גרנט" (ערוץ 10), שישי בגאון, (ערוץ 1); "תראו מי שמדבר" (ערוץ 10); סרט על אודות הצלם יצחק רבין עם סרטי 8 מילימטר (ערוץ 10).
יצר סרטי ראיונות אישיים עם דורון אלמוג, אילן בירן ואסא כשר.
הוצאה לאור.
בשנת 2018 הוקמה הוצאת קונטנטו נאו המתמקדת גם בשיווק דיגיטלי ובסרטים.
ביולי 2016 פורסם בעיתון "דה מרקר" כי 17 תביעות הוגשו לבית המשפט המחוזי בתל אביב על ידי יוצרים וסופרים נגד נתנאל סמריק, בטענה כי ההוצאה רשמה את עצמה כבעלת זכויות היוצרים על הספרים, על אף שלא ניתנה הסכמה מפורשת מצד המחברים.
אזורים אדומים
אזורים אדומים (בצרפתית: Zone Rouge) הוא כינוים של שטחי קרקע בחלקה הצפון מזרחי של צרפת, שממשלתה הכריזה עליהם לאחר מלחמת העולם הראשונה כסגורים וכבלתי ראויים למגורי אדם. הגדרה זו ניתנה להם לאחר שחרבו וזוהמו באופן חמור ביותר בנפלי תחמושת ובזיהום כימי וביולוגי ולאחר שהוחלט כי עלות טיהורם מכל אלו היא גבוהה מדי. למרות זאת היקף האזורים האדומים הופחת עם השנים לאחר פעולות טיהור ושיקום.
האזורים האדומים.
האזורים האדומים הקיפו במקור במצטבר שטח של כ-1,200 קילומטר רבוע מצפון מזרח לפריז, שבהם התנהלה הלחימה האינטנסיבית ביותר בשנות המלחמה בין הצבא הגרמני לבין צבאות צרפת והאימפריה הבריטית.
האזורים שהוגדרו כאדומים, שבהם התקיימו יישובים, מבנים ושטחי חקלאות, חרבו כליל במהלך המלחמה כתוצאה מלחימה ומהפגזות. בנוסף לכך התברר לאחריה שהם זוהמו באופן מסיבי ביותר לעומק גדול בדרכים שונות:
לפי מקור אחד נותרו בצרפת בשנת 2015 שטחים בהיקף של 100 קילומטר רבוע המוגדרים כאזורים אדומים. לפי מקור אחר נותרו ב-2014 בגזרת קרב ורדן בלבד 169 קילומטרים של שטחים המוגדרים כאזורים אדומים.
מגבלות שימוש.
בהתאם לחוק הצרפתי האזורים שהוגדרו כאדומים אסורים לכניסה ואין לקיים בהם פעילות של מגורים, ניהול חקלאות וייעור. בהתאם לכך היישובים ששכנו באזורים האדומים לא הוקמו מחדש. מחלקם פונו בכפייה תושבים ששבו להתגורר במקומות שבהם עמדו בעבר בתיהם.
בחלק מהאזורים האדומים שגשגה הצמחייה מאז המלחמה היטב באין מפריע. בחלקים אחרים שלהם נפגע השיקום העצמי של הצמחייה וחיי הבר עקב נוכחות הרמות הגבוהות של חומרים מסוכנים בקרקע ובמים.
אזורים ברמת זיהום מופחתת.