שנה לאחר מכן פנתה מנהלת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון אל השלישייה עם הצעה לככב בתוכנית לכל המשפחה, וכך התוכנית "הופה היי" עלתה לשידור ב-22 ביוני 1986, בהשתתפות אותה שלישיית "כמו צועני" - יגאל בשן, יונתן מילר ועוזי חיטמן. כמו כן, באותה השנה שווק הספר הראשון של הלהקה.
שם התוכנית ושיר הנושא "הופה היי" הפך לבסוף גם לשמה של השלישייה. במקור יגאל בשן כתב והלחין את השיר עבור גידי גוב אשר ביצע אותו לראשונה עם מילים אחרות בפסטיבל שירי הילדים ב-1983 וזכה עמו במקום השני.
בכל שבוע הופיעה השלישייה במקום אחר בארץ, והתוכנית הייתה מבוססת על תקלות וההרפתקאות שקורות להם בדרך. ציפי שביט השתתפה כאורחת קבועה בעונה הראשונה של התוכנית כ"ציפי קפיץ", שתמיד מופיעה משום מקום ומנסה לשכנע את חברי השלישייה שיתנו לה להצטרף אליהם להופעה. משתתפת קבועה נוספת בסדרה הייתה העז לילוש שנסעה עם "הופה היי" בכל רחבי הארץ לכל ההופעות.
התוכנית "הופה היי" זכתה להצלחה עצומה בקרב הילדים גם בטלוויזיה וגם על הבמה. בשנת 1987 עלתה הצגה שנקראה "הופה היי" והשתתפו בה חברי השלישייה עם איגור בוריסוב וצמד קוסמים. במשך שנתיים התקיימו כ-600 הופעות. לחנויות יצאו שני אלבומים מצליחים: "הופה היי" ב-1986 ו"הופה היי 2 - כמו צועני" ב-1987 ובאותה שנה אף יצאו שני ספרים של הלהקה. בין השנים 1987–1988 עלתה העונה השנייה של הסדרה, שבה היה ספי ריבלין אורח קבוע שגילם תפקידים שונים. במקביל, השלישייה יצאה בהצגה חדשה לילדים יחד עם ספי ריבלין ועירית ענבי. השלישייה הוציאה באותה שנה אלבום חדש למבוגרים (בתור שלישיית "כמו צועני"), כדי להזכיר שהלהקה אינה מופיעה ומקליטה רק לשכבת הגיל הצעיר, ובאותה שנה אף יצאו שני ספרים נוספים של הלהקה.
"הופה היי" כיכבו גם בפסטיבל בצבעים טבעיים ב-1986 וזכו במקום הראשון עם השיר "שוטרים וגנבים" שכתב אהוד מנור והלחינו יגאל בשן ועוזי חיטמן. בפסטיבל שירי ילדים ב-1987 זכתה השלישייה במקום הראשון עם השיר "בוא נחזור הביתה בשלום".
בשנת 1988 השלישייה התפרקה.
בחנוכה 1988 הופיעו בשן וחיטמן במופע מיוחד הנקרא "מה יהיה חביבי? יהיה הופה היי!",יחד עם להקת "הכל עובר חביבי", עזרא דגן, עירית דגן ואייל גפן.
ההרכב השני.
בשנת 1989, בעקבות הביקוש הרב, הוחלט להחזיר את "הופה היי" עם יגאל בשן. את מקומם של חיטמן ומילר תפסו אבי דור ואהרון פררה, ואילו את לילוש החליף כלב לבן קטן בשם דומדום.
התוכנית עם הצוות החדש עלתה לשידור ב-24 במאי 1990 וזכתה להצלחה רבה.
בתוכנית טיילו המנחים ברחבי ארץ ישראל כאשר בכל תוכנית שולבה עלילה ומתח. רוב המקומות בהם הגיעו היו מחולקים לשניים או שלושה פרקים, בשונה מההרכב הראשון שכל פרק היו השלושה במקום אחר. התוכנית בהרכבה השני שעלתה לשידור בשנת 1990 שודרה עד 1995.
גם הפעם ההרכב זכה להצלחה גדולה בטלוויזיה (6 עונות), בחנויות (הוציאו 5 אלבומים) ועל הבמה (6 הצגות מצליחות מאוד).
השלישייה נחלה הצלחה גם בפסטיגל: בשנת 1992 זכתה במקום הראשון עם השיר "היי עצור", בשנת 1993 במקום השני עם השיר "עושים שמח", ובשנת 1995 במקום השני עם השיר "כשיש לך חבר".
"הופה היי" החדשה הוציאה חמישה אלבומים:
"הופה היי" החדשה כיכבה גם בשש הצגות:
בנוסף יצאו בדצמבר 1991 ארבע קלטות וידאו עם פרקים נבחרים מהסדרה.
ב-1993 לקחו חברי הלהקה חלק בפרסום של המעדן לילדים "דני" של שטראוס גרופ.
מ-1993 עד 1994 חברת "אסם" ייצרה שוקולד חדש וקראה לו "הופה היי". בפרסומות בטלוויזיה ובשלטי החוצות כיכב יגאל בשן.
בשנת 1999 כיכבה השלישייה בתוכנית "חלום של נסיעה", בנושא זהירות בדרכים, בהפקת הערוץ הראשון.
ב-26 באוקטובר 2000 השלישייה התפרקה סופית.
מוצרים נלווים.
ל"הופה היי" יצאו ארבעה ספרים, 2 קסטות טייפ (בהן מסופרים פרקים של השלישייה הראשונה), ארבע קלטות וידאו בהפצת קלסיקלטת וחטיף שוקולד.
ב-1994 הופקו שני פוגים של "הופה היי" במסגרת פוגים של "הורוספוג" (של יגאל בשן ושל הכלב דום דום).
אוטוקרטיה
אוטוקרטיה (גם: אבסולוטיזם פוליטי, מֻחְלְטָנּות, או שִׁלְטוֹן יָחִיד) הוא צורת שלטון בה כל סמכויות המדינה נתונות תחת שלטונו של אדם אחד באופן מוחלט (מהמילה הלטינית Absolvere או Absolutus שמשמעותה למחול או לפטור, כלומר השליט פטור מלציית להוראות החוק או יש למחול לשליט אם הוא עובר על החוק), והוא אינו חולק את השלטון עם אף גורם אחר (כמו אצולה או כנסייה).
משטרים אוטוקרטיים שיש בהם שליט אחד הם דוגמה לאבסולוטיזם פוליטי. בשלטון זה אין הכרה בריבונות העם - השלטון מהגדרתו אינו דמוקרטי או שוויוני. דוגמה לאוטוקרטיה היא ספרד תחת שלטונו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו בין שנות ה-30 לשנות ה-70 במאה ה-20. בימינו אוטוקרטיה משמשת מושג נרדף לדיקטטורה, אף-על-פי שהיא מציינת כל סוג של שלטון יחיד, כולל מונרכיה (מלוכה).
מונרכיות (גם "ממלכות") בהן המונרך עדיין מחזיק בכוח אבסולוטי בימינו כוללות את ברוניי, אסוואטיני, עומאן, ערב הסעודית, קטר וקריית הוותיקן.
פילוסופיה.
תומאס הובס, אחד מהפילוסופים הדוגלים בשיטה זו האמין כחלק מהפילוסופיה שלו על אודות "חוק הטבע", כי שליטים אבסולוטיים מופיעים בכפוף לדחפים היסודיים ביותר של האדם. לפי טענתו, לא ייתכן סדר חברתי ללא ויתור על הכוח לידיו של אדם יחיד שיפעל לריסון אלימות ומגמות אנטי-חברתיות של אנשים. הובס לא טען כי הכוח השולט יהיה האל, אלא אדם בעל סמכויות שיוצא מן המדינה והוא אחראי לביטחון האישי של כל פרט. אותה התאגדות של מדינה שבה מוותר היחיד על חלק מזכויותיו על מנת שכל היחידים יוכלו לחיות בשלום, נקראת, על פי הובס, "לווייתן".
בעיני אלה המאמינים כי השליט האבסולוטי נבחר בידי אלוהים, בגידה במונרך כמוה כבגידה באל. לפיכך, השלטון נחשב אבסולוטי, בכך שהשליט לא יכול להתחלף.
צרפת.
משטר אבסולוטי היה נפוץ בצרפת במאה ה-17 ו-ה-18. השלטון האבסולוטי הונהג בצרפת למעשה עד למהפכה הצרפתית ב-1789. במאה ה-17 הלך והתגבש בצרפת משטר חדש שנקרא "המשטר האבסולוטי". משטר זה ביקש לפתור בעיות מדיניות, כלכליות וחברתיות קשות בצרפת. בצורת משטר זו ניתנות כל סמכויות השלטון למלך, הנחשב לשליחו של אלוהים. לכן באותו זמן ציות למלך היה נחשב ציות לאל. השלטון האבסולוטי הצרפתי התפרסם בשל פער המעמדות החריף בין המעמד השלישי למעמד האצולה. רשמית הוא אמנם ביטל את סמכויותיהם השלטוניות של האצילים, אך למעשה הותיר בידם זכויות-יתר רבות (התחמקות מתשלום מיסים, תפקידים שלטוניים שהיו פתוחים רק בפניהם וכו'), כך שמבחינות מסוימות הפיאודליזם היה עדיין קיים. השלטון האבסולוטי בצרפת הוא זה שהוביל למהפכה הצרפתית.
אבסולוטיזם כביטוי לא מופיע עד למאה ה-19, עת חלף העידן המסורתי של האבסולוטיזם.
אוכל
גשר הקונפדרציה
גשר הקונפדרציה הוא גשר המחבר בין הפרובינציה אי הנסיך אדוארד לבין ניו ברנזוויק בקנדה והוא מגשר על פני מצר נורת'מברלנד לאורך 12.9 ק"מ. זהו הגשר הארוך ביותר שמתוח על פני מים שקופאים בכל חורף.
רובו של הגשר נמצא בגובה של 40 מ' מעל המים, אולם חלקו מוגבה לכדי 60 מטר במפתחים רחבים על מנת לאפשר מעבר ספינות. הגשר נשען על 62 עמודים, המרוחקים זה מזה עד 250 מטר. רוחבו של הגשר 11 מטר. אגרה נגבית בגשר, רק ביציאה מאי הנסיך אדוארד. להולכי רגל ואופניים אין מעבר על הגשר, לרשותם עומדת מעבורת.
פתיחתו הרשמית של הגשר לתנועה נערכה ב-31 במאי 1997.
מתן וילנאי
מתן וילנאי (נולד ב-20 במאי 1944 בירושלים), הוא איש צבא ופוליטיקאי ישראלי. שימש בכמה תפקידי שר וכחבר כנסת מטעם מפלגת העבודה וסיעת העצמאות וכן כשגריר ישראל בסין. השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף, אחרי שבתפקידו האחרון שימש כסגן הרמטכ"ל.
כיום הוא מכהן כנשיא האוניברסיטה הסינית הבינלאומית בישראל (UIBE-ISRAEL) וכיו"ר ארגון "מפקדים למען ביטחון ישראל".
השכלה.
מתן וילנאי הוא בנו של חוקר ארץ ישראל זאב וילנאי. עשה את ילדותו בירושלים, למד בגימנסיה רחביה והיה חניך בשבט מצדה של תנועת הצופים. בכיתה י"א הצטרף אל הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. סיים בהצטיינות את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. סיים לימודים במכללה לביטחון לאומי, שימש כעמית מחקר במרכז ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד, כעמית מחקר במרכז ללימודים אסטרטגיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בוושינגטון - שם התמחה בנושא "המהפכה בארגון הצבאי לקראת שנת 2000" - ובארגון וניהול ארגונים גדולים. וילנאי בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית.
שירות צבאי.
בשנת 1962 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כמפקד כיתה בגדוד.