לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו מחקרים להטיל ספק בקיומה של שנאת הפסד. במספר מחקרים שבחנו את השפעת הפסדים תחת תנאים של סיכון ושל חוסר ודאות, לא נצפתה כל שנאת הפסד.
במחקרים רבים  שנעשו בתחום במאה ה20 וה21 לא עלה שיש שנאת הפסד בצורה מוחלטת אלא רק הימנעות מהפסדים גדולים שעלולים לסיים את המשחק כלומר בפועל עלה שנאת שונות ושנאת סיכון.
ישנם מספר הסברים לממצאים אלו: הראשון, שנאת הפסד לא קיימת בתגמולים בסדרי גודל קטנים; השני, שהכלליות של דפוס שנאת ההפסד היא נמוכה משחשבו בעבר. לחלופין טוען גל, כי התופעות שיוחסו בעבר לשנאת הפסד מוסברות בצורה חסכנית יותר על ידי אינרציה מאשר על ידי א-סימטריית רווח/הפסד. עם זאת, שנאת הפסד עשויה להיות בולטת יותר כאשר אנשים מתחרים. Gill and Prowse סיפקו ב-2012 ראיות ניסוייות לכך שאנשים הם שונאי הפסד סביב נקודות ציון שנוצרו על ידי הציפיות שלהם בסביבה תחרותית עם מאמץ של ממש.
שאלה נוספת שעלתה, במידה וישנה שנאת סיכון ושונות בלבד הדבר אינו מסביר עליה של ביצועים בעת הפסדים.
יחיעם והוכמן חקרו את הנושא בסדרת ניסויים בהם ההנחה הייתה כי הפסדים מעוררים את המערכת הסימפתטית, ועל ידי כך מגבירים ערנות למשימה.
המחקר כלל סדרה של ניסויים שבדקו את הקשר בין הדופק, התרחבות האישונים והמערכת העצבים האוטונומית לרמת ההצלחה במשימה. נמצא שבעת הפסדים של המשתמש התגלו סימני עוררות גבוהים יותר מאשר בעת זכייה. גם במחקר  של Gehring &amp; Willoughby (2002) נמצא השפעה גבוהה יותר של הפסדים על האונה הפרונטלית  במוח מאשר זכיות.
הסבר שהוצע לתגובה של המערכת הסימפתטית הוא הישרדותי- מניעה של הפסדים גדולים יותר.
שון פארקר
שון פארקר (באנגלית: Sean Parker; נולד ב-3 בדצמבר 1979) הוא יזם אינטרנט אמריקאי. פארקר ייסד את נאפסטר במשותף עם שון פנינג, את הרשת החברתית פלקסו, את פלטפורמת ההתרמות קאוסס והוא היה חלק מהנהלת הרשת החברתית פייסבוק. הונו הוערך בתחילת 2012 ב-2.1 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
אביו החל ללמד אותו תכנות כשהיה בן שבע. בגיל 16, הוא נידון לעונש של שירות בקהילה עקב פריצה למחשב. סיים תיכון במחוז פיירפקס שבווירג'יניה בשנת 1998.
בשנת 1999 ייסד פארקר במשותף עם שון פנינג את נאפסטר (באנגלית: Napster), מחלוצות שיתוף קובצי המוזיקה ברשת האינטרנט. נאפסטר משכה את זעמם של חברות התקליטים ושל איגוד תעשיית התקליטים האמריקאית. תביעות משפטיות מצד גורמי תעשיית המוזיקה גרמו לו בסופו של דבר לסגור את השירות.
בחודש נובמבר 2002 הוא השיק את פלקסו, שהציעה שירות של ספר כתובות מקוון ושולבה בסופו של דבר בתוכנת הניהול Microsoft Outlook. הוא עזב את פלקסו עקב מחלוקת לא ידועה עם שני בעלי מניות של החברה.
בשנת 2004 החל פארקר לייעץ ליוצרי פייסבוק, הפך לנשיאה הראשון של החברה וקיבל 7% ממניותיה, כשהפכה לתאגיד באותה השנה. הוא נאלץ לעזוב את תפקידו לאחר שנעצר על אחזקת קוקאין. המשטרה תפסה סמים במסיבה שנערכה בבית ששכר במהלך טיול בצפון קרוליינה, אך הוא לא חויב בדין עקב חוסר ראיות. מי שדחף את הדחתו היה המשקיע הגדול ביותר של פייסבוק, ג'ים ברייר. פארקר ממשיך כיום לסייע לפייסבוק בתפקיד רשמי.
בשנת 2006 הצטרף למייסדים של קרן הון סיכון שבסיסה בסן פרנסיסקו.
בשנת 2010 התחייב לתרום 100,000 דולר לקמפיין לליגליזציה של מריחואנה בקליפורניה, הידועה כהצעה 19 של קליפורניה (שלא התקבלה לבסוף).
פעילותו של פארקר בחברת פייסבוק מתוארת בסרט "הרשת החברתית", שם הוא גולם על ידי ג'סטין טימברלייק.
בשנת 2014 פרקר ספג ביקורת כשהשתלט על יער ציבורי, שמורת טבע, והשחית אותו לצורכי החתונה שלו.
ב-2013 נשא לאישה את אלכסנדרה לנאס. לזוג בת ובן.
שון פרקר
כתר מוצרים לבית ולגינה
כתר מוצרים לבית ולגינה בע"מ (בעבר, כתר פלסטיק בע"מ, מוכרת גם בשם כתר ישראל) היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בישראל ב-1948 והתפתחה לתאגיד רב-לאומי בשם Keter Group SA (הרשום בלוקסמבורג), שהוא הקבוצה הגדולה בעולם לייצור של ריהוט לבית ולגינה, מוצרי פנאי ואחסון. בקבוצת כתר 20 מפעלים הפרוסים ברחבי העולם כולל ארצות הברית, קנדה, אנגליה, הונגריה, ספרד, איטליה, פולין ולוקסמבורג. מתוך מפעליה - תשעה שוכנים בכרמיאל, ביקנעם עילית ובאזור התעשייה אלון תבור. מחזור המכירות השנתי של הקבוצה הוא מעל חמישה מיליארד ש"ח.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 1948 כבית מלאכה ליצור צעצועים ומוצרי בית ביפו, בין מקימיו היה יוסף סגול. בשנת 1971 יוסף סגול רכש את חלקיהם של שותפיו והפך לבעל החברה. לאחר מותו של יוסף סגול, קיבלו שלושת ילדיו, ויקי בן ג'וי (אשר מכרה את החזקותיה לשני אחיה), סמי ויצחק סגול את השליטה בחברה. סמי סגול שימש כיו"ר החברה, מישל בן וייס שימש כמנכ"ל וטל סנדר שימש כנשיאה.
עם השנים החברה גדלה והגיעה לכ-20 מפעלים בישראל, באירופה ובארצות הברית ובין מוצריה המשווקים לכל העולם ניתן למנות מוצרי פלסטיק לשימוש ביתי, מוצרי אחסון, ארגזים, מדפים, ריהוט לבית, לאמבטיה ולגינה.
בשנת 1985 נחנך המפעל של החברה בכרמיאל, בעל שטח של 6000 מ"ר, 200 עובדים ובהשקעה של 15 מיליון דולר. באותה שנה הוענק לחברה פרס יצואן מצטיין מנשיא המדינה
בשנת 1985 השיקה כתר את כיסא הפלסטיק הראשון שבנוי מ'חתיכה אחת', בטכנולוגיה בשם "מונובלוק". הכיסא הוא אחת מההצלחות הגדולות של החברה. ב נקשר הכיסא לאירועי אלימות בחברה הישראלית.  מנכ"ל כתר, אודי שגיא, הגיב ואמר: "לקחו את הכיסא והוא הפך לסיפור, במקום להתעסק באלימות בחברה הישראלית".
בשנת 1987 אימצה החברה את קבוצת בית"ר ירושלים למשך שנה אחת.
בשנת 1997 רכשה החברה את הפועל תל אביב והוסיפה את השם "כתר" לשם הקבוצה. בהמשך נמכרה הקבוצה להראל השקעות.
בין השנים 2003 ל-2005 רכשה כתר שתי חברות פלסטיק אירופאיות: Curver ו-Allibert והפכה לחברה הגדולה בתחומה באירופה.
החברה זכתה בפרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בגין הישגים יוצאי דופן. כן זכתה בפרס הלורד זיו על פיתוח יחסי המסחר בין ישראל לבריטניה.
בשנת 2008 נמכר מתחם המפעל הישן של כתר פלסטיק ביפו, הסמוך לשוק הפשפשים, ליזם הנדל"ן איציק ברוך.
ביולי 2016 מכרו האחים סגול 80% ממניות החברה לקרן BC פרטנרס תמורת 1.36 מיליארד דולר.
בשנתיים שאחרי המכירה חוותה הקבוצה ירידה מתמשכת ברווחיות. את שנת 2020 סיימה החברה עם הכנסות שיא של 1.28 מיליארד אירו.
בחודש ספטמבר 2021 הוגשה על ידי קבוצת כתר (Keter Group SA) טיוטת תשקיף לוועדה לניירות ערך ולבורסות לקראת אפשרות להנפקה ב-NYSE. כחודשיים לאחר מכן דחתה החברה את ההנפקה המתוכננת בשל הערכות ששווי החברה בהנפקה יהיה נמוך משמעותית מהצפי.
פעילות בישראל.
בכתר ישראל נמצאים מרכזי היצור והפיתוח המשמעותיים של הקבוצה ומועסקים בה קרוב ל-3,000 עובדים. הפעילות הישראלית מנוהלת על ידי המנכ"לים המשותפים אודי שגיא ויפתח סחר, המכהנים גם בתפקידים בכירים בהנהלה המצומצמת של הקבוצה.
לחברה מפעלים ביוקנעם, כרמיאל ובאזור התעשייה אלון תבור. בשוק הישראלי החברה מוכרת ומשווקת את מוצריה דרך רשת עצמאית, המונה 15 חנויות, רשתות "עשה זאת בעצמך" וחנויות אחרות.
כילפריך הראשון מבורגונדיה
אנרי קוריאל
אנרי קוריאל (בצרפתית: Henri Curiel; 13 בספטמבר 1914 – 4 במאי 1978) היה קומוניסט יהודי-מצרי שעמד בראש "התנועה הדמוקרטית לשחרור לאומי" (מ.ד.ל.נ.) במצרים עד שגורש בשנת 1950. קוריאל תמך בתנועות פוליטית מילנטנטיות, קומיניסטית או אנטי פשיסטיות ברחבי העולם. ב-4 במאי 1978 נרצח בפריז וישנן גרסאות שונות על זהות רוצחיו.
ביוגרפיה.
אנרי קוריאל נולד בקהיר למשפחת קוריאל, משפחה יהודית ממוצא איטלקי. אביו היה בנקאי והמשפחה גרה בבית רחב מידות ברובע זמאלכ בקהיר. בן דודו היה אוג'ניו קוריאל, פיזיקאי ופעיל אנטי-פשיסטי, שנרצח בשנת 1945. אחיו, ראול קוריאל, היה ארכאולוג שהתמחה בנומיסמטיקה.
למשפחת קוריאל הייתה אזרחות איטלקית וב-1935 קוריאל קיבל גם אזרחות מצרית. הוא למד בבית ספר נוצרי פרטי בקהיר. על אף זיקתו למצרים, הוא לא שלט בשפה הערבית.
תנועה הדמוקרטית לשחרור לאומי.
קוריאל היה אחד הקומוניסטים המובילים במצרים. הוא טען כי המשימה הראשונה של קומוניסטים מצריים הייתה לזכות בשחרור לאומי באמצעות חזית לאומית רב-מעמדית. לתפיסתו שחרור מצרים מהאימפרליזם הבריטי הייתה המשימה הראשונה של התנועה הקומוניסטית המקומית. בשנת 1943 הקים את התנועה הקומוניסטית "התנועה לשחרור לאומי", אשר בשנת 1947 הפכה ל"תנועה הדמוקרטית לשחרור לאומי". חברי מ.ד.ל.נ. דרשו שבריטניה תעזוב את פלשתינה ובמקביל ניסו להבטיח שההפגנות לא יקבלו אופי אנטישמי. כאשר מפגינים תקפו חנות בבעלות יהודית באל-מנסורה, עמדו אנשי ה מ.ד.ל.נ בפתח החנות והגנו עליה. התנועה משכה אליה מוסלמים וקופטים מהאינטליגנציה וגם ממעמד הפועלים.
קוריאל נעצר פעמים רבות עקב פעילותו הפוליטית ובזמן המלחמה הישראלית-ערבית 1948, הוא ופעילים קומוניסטים נעצרו בגלל תמיכתם בתוכנית החלוקה של האו"ם והואשמו בתמיכה בציונות. ובשנת 1950 אולץ להגר ממצרים על ידי שלטונו של המלך פארוק והתיישב בפריז, שם הקים יחד עם גולים יהודים קומוניסטים נוספים את שלוחה של מ.ד.ל.נ. שנקראה קבוצת רומא.
קבוצת רומא.