ברניס בז'ו (בצרפתית: Bérénice Bejo; נולדה ב-7 ביולי 1976) היא שחקנית קולנוע צרפתייה, זוכת פרס סזאר על תפקידה בסרט "הארטיסט"; עבורו גם הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ולפרס גילדת שחקני המסך.
חייה.
בז'ו נולדה בבואנוס איירס לקולנוען הארגנטינאי מיגל בז'ו ובגיל שלוש עברה להתגורר בצרפת.
קריירה.
בשנת 2000 הועמדה בז'ו לפרס פריצת השנה של פרס סזאר על הופעתה בקומדיה "השחקנית החדשה הטובה ביותר".
התפרסמה בפעם הראשונה בהוליווד בשנת 2001 בדרמת הפעולה התקופתית "סיפורו של אביר", בה שיחקה בתפקיד כריסטיאנה חברתה הנאמנה של הגברת הצעירה ממעמד האצולה ג'וסלין (שאנין סוסאמון).
ב-2006 שיחקה בקומדיית הריגול הצרפתית "" בתור לארמינה אל אקמר בטוצ' אהובתו של הסוכן החשאי 117 (ז'אן דוז'רדן).
ב-2011 זכתה בז'ו להצלחה גדולה הודות להופעתה בתפקיד פפי מילר אהובתו של כוכב הסרטים האילמים ג'ורג' ולנטין בדרמה הצרפתית האילמת "הארטיסט". בז'ו זכתה לשבחים ממרבית מבקרי הקולנוע בהוליווד והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס באפט"א ולפרס גילדת שחקני המסך. היא זכתה בפרס סזאר ובפרס לומייר.
בשנת 2013 זכתה בז'ו בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על הופעתה בסרט הצרפתי "העבר".
בשנת 2021 שיחקה בסרט הישראלי "הסירו דאגה מלבכם" של הבמאי תום שובל.
בשנת 2022 יתשחק בז'ו בסרטו של מישל חזנוויצ'וס "Final Cut"; קומדיית זומבים המהווה רימייק לסרט יפני משנת 2017.
חיים אישיים.
לבז'ו שני ילדים משותפה לחיים הבמאי מישל הזנוויציוס זוכה פרס האוסקר לשנת 2011. השניים שיתפו פעולה בסרטים "הארטיסט", "" ו-"יוצא מן הכלל".
ראובן זסלני
דקנטציה
נאו-גאו
נאו-גאו קיצור של נאו-גאומטרי וידועה גם כנאו-מינימליזם היא תנועה אמנותית אמורפית שהתפתחה בשנות ה-80 בארצות הברית ובמסגרתה הושם דגש על ציור מופשט גאומטרי, אשר ניתנו לו משמעויות נוספות כאובייקטים שניתן לזהותם מסביבת היום יום. שמות נוספים שהתנועה קיבלה הם נאו-קונספטואליות, נאו-פוטוריזם, נאו-פופ, המופשט החדש, פוסט-אבסטרקטיזם ו"אמנות חכמה".
בנאו-גאו מופיעים היבטים של אמנות פוסטמודרנית המתוארים כנאו מינימליזם ומתייחסים להערכה מחדש של צורות אמנות קודמות. התנועה שאבה מהתפתחותה של האמנות המינמליסטית, האקספרסיוניזם המופשט ושלוחותיו, בתוספת פופ ארט, אופ ארט, ושלוחות שונות של התפתחות אמנותית, כאשר היא דוגלת בשימוש בחפצים יומיומיים כחומרים פיסוליים.
עם אמנים עכשוויים אשר קושרו למונח, או שהיו כלולים בתערוכות שעסקו בתנועה, נכללים:ג'ף קונס (Jeff Koons), פטר האלי (Peter Halley), פיליפ טאפה (Philip Taaffe), קתרין ברג'ס (Catharine Burgess), פול קון (Paul Kuhn), לורל סמית (Laurel Smith), כריסטופר וילארד (Christopher Willard), טים זאק (Tim Zuck). פסלי הפלדה של ריצ'רד סרה (Richard Serra) תוארו כניאו מינימליזם צנוע.
בתנועת הנאו-גאו הציורים מוצגים בפורמט גדול וצבעוני. ציירים כדוגמת פטר האלי משתמשים בצבע זרחני וטיח סינתטי, וביצירתם מחברים בין האמנות לגאומטריה. האלי מצייר עולם של מודלים מתמטיים וארכיטקטורה אורבנית. אמנים כדוגמת פיליפ טאפה משלבים מוטיבים אורבניים וצורות גאומטריות השאולים מההיסטוריה של האמנות הדקורטיבית.
מלבד אמנות הציור והפיסול, התנועה הנאו-גאומטרית יושמה בתחומי האדריכלות והמוזיקה.
פורשה 944
פורשה 944 היא מכונית ספורט בעלת מנוע קדמי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1982-1991.
הפורשה 944 החליפה את הפורשה 924 והייתה זמינה בשני מרכבי רכב: קופה וקבריולה. ה-944 זכתה להצלחה רבה והוחלפה לבסוף על ידי הפורשה 968.
רקע ודגמים.
פורשה הציגה את ה-944 בשנת 1981 כדגם לשנת 1982. הפורשה 944 הוצגה כמחליפה מהירה, מאובזרת ומעודנת יותר לפורשה 924. מכונית ה-924 הייתה פרויקט משותף של פורשה, אאודי ופולקסווגן, דבר אשר גרם לחלק מן הלקוחות האפשריים לא לראותה כמכונית פורשה 'טהורה', על כן קיבלה פורשה החלטה לפתח מכונית חדשה - ה-944. בנוסף לכוח ואבזור, מכונית ה-944 הייתה נוחה יותר ובעלת אחיזת כביש טובה יותר מה-924. פלטפורמת ה-944 נבנתה על פלטפורמת ה-924, אך כללה שינויים רבים כגון בניית מרכב הרכב מחדש כולל חזית ואחורי רכב חדשים עשויים סגסוגת והתקנת דלתות חדשות, שיפור מערכת המתלים לנסיעה חלקה ונעימה יותר, שיפור רכיבי מערכת השמן, הגדלת מחולל זרם החילופין (אלטרנטור) ומכל הדלק, וניתנה אפשרות לאבזור חדש כגון מושבים מחוממים.
השינוי הגדול ביותר אשר הציגה הפורשה 944 היה מנוע הרכב. בניגוד לפורשה 924 אשר הותקן בה מנוע אאודי, פורשה התקינה ב-944 מנועים חדשים מתוצרתה. בדומה לפורשה 924, מכונית הפורשה 944 הורכבה במתקנה של חברת אאודי בעיר נקרסולם בגרמניה.
הדגם כולל מנוע אורכי המורכב בחלקו הקדמי של הרכב, מקורר מים (בניגוד לתפיסה של ה-911 באותם הימים). הגיר הממוקם בחלק האחורי של הרכב המקנה הנעה אחורית כמיטב המסורת של פורשה.
הרכב עם חלוקת משקל מאוזנת מאוד, עם היגוי מדויק, ספורטיבית ומהנה מאוד לנהיגה. מעבר לכך רוב הדגמים נחשבו לאמינים מאוד.
בגרסתה הראשונה הייתה הפורשה 944 בעלת מנוע 4 צילינדרים טורי קדמי בנפח 2479 סמ"ק אשר הספקו 150 כ"ס בארצות הברית עם ממיר קטליטי, ו 163 כ"ס באירופה. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-8.5 שניות והגיעה למהירות מרבית של 220 קמ"ש. בשנת 1988 הספק המנוע שופר ל-158 כ"ס בארצות הברית, ובשנת 1989 הותקן ב-944 מנוע חדש בנפח 2681 סמ"ק אשר הספקו היה 162 כ"ס בארצות הברית.
944S/S2.
בשנת 1987 הציגה פורשה את גרסת ה-S, בדומה לכל דגמי פורשה, האות S מסמלת את המילה 'ספורט', ומציינת כי הרכב הוא חזק יותר ובעל אופי ספורטיבי יותר, וכולל שיפור רכיבים כגון שיפור מערכת המתלים.
מנוע ה-944S היה מנוע בוקסר 4 צילינדרים קדמי בנפח 2479 סמ"ק אשר הספקו היה 188 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-7.9 שניות והגיעה למהירות מרבית של 228 קמ"ש.
בשנת 1989 הציגה פורשה את גרסת ה-S2, גרסה חזקה עוד יותר. מנוע הרכב היה מנוע בוקסר 4 צילינדרים קדמי בנפח 2990 סמ"ק אשר הספקו היה 208 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.8 שניות והגיעה למהירות מרבית של 240 קמ"ש.
944 טורבו.
בשנת 1986 הציגה פורשה את ה-944 טורבו. דגם זה הוא בעל מנוע ה-2479 סמ"ק של דגם הבסיס אלא עם מגדש טורבו אשר העלה את ההספק ל-217 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.3 שניות והגיעה למהירות מרבית של 245 קמ"ש.
944 טורבו S.
בשנת 1988 הוצגה גרסת הטורבו S בעלת מנוע 3 ליטר עם הספק משופר של-250 כ"ס, תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.9 שניות ומהירות מרבית של 269 קמ"ש.
ה-944 טורבו S היא המכונית החזקה והמהירה ביותר במשפחת ה-944.
British Pathé
(בְּריטישׁ פּאתֵה; בעבר נודעה בשמות: Pathé Newsreels או Pathé News) היא חברת חדשות בריטית שהפיקה יומני חדשות לקולנוע בשנים 1910-1970. היום ידועה החברה בשם British Pathé ועיקרה פעילותה בארכיב של למעלה מ-90,000 יומני חדשות שעברו דיגיטציה.
היסטוריה.
British Pathé היא אחת החברות הוותיקות ביותר בתעשיית הקולנוע. שורשיה בשנות ה-90 של המאה ה-19 כאשר החברה נוסדה בשם Société Pathé Frères (חברת האחים פתה) על ידי שרל פתה, מחלוצי הקולנוע בצרפת. פתה היה יזם נמרץ שתרם להנעת תעשיית הקולנוע בחיתוליה ואף גילה שחקני קולנוע רבים. ב-1895 הוא אימץ את הסמל הלאומי הלא-רשמי של צרפת, התרנגול הגאלי, כסימן המסחרי של החברה. חברת פתה הבריטית נוסדה בלונדון ב-1902, וב-1910 כבר פעלה מתוך בניין משלה סמוך לכיכר לסטר.
יומני החדשות הוקרנו בבתי הקולנוע. בתחילה הם היו אילמים, נמשכו כ-4 דקות ונערכו פעמיים בשבוע. אף שבתחילת דרכה יומני חברת Pathé הוסרטו במצלמות קולנוע נייחות, הן הצליחו לתעד אירועים היסטוריים כגון רגע מותה של פעילת זכויות הנשים אמילי דייוויסון, שהשליכה עצמה בדרכו של סוס דוהר במירוץ הסוסים באפסום ב-1913.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נקראו יומני הקולנוע "חדשות פתה המונפשים" (Pathé Animated Gazettes) והיוו לראשונה תחרות לעיתונים. אחרי 1918, British Pathé הפיקה סדרה של יומני חדשות לקולנוע שהיו ארוכים ומקיפים יותר. החל מ-1928 נילווה פסקול ליומנים וב-1930 כבר סיקרו היומנים נושאים רבים ומגוונים, בהם חדשות, בידור, ספורט, תרבות ונושאי נשים במהדורות שונות, בהן מהדורות שבועיות.
ב-1947 נרכשו הסרטים של חברת Pathé על ידי חברת האחים וורנר, וזאת מידי חברת RKO, אשר רכשה אותם ב-1931. חברת האחים וורנר, כמו RKO לפניה, המשיכה להפיק יומני חדשות תחת שמה המסחרי של Pathé. האחים וורנר אף הפיקו סדרה של 38 סרטים תאטרליים קצרים ו-81 מהדורות של מגזין החדשות למסך הקולנוע, שהם היום חלק מהסרטיה העשירה של Pathé.
ב-1956 הפסיקו האחים וורנר את הפקת יומני הקולנוע ומכרו את ספריית יומני החדשות של Pathé ואת סמלה המסחרי לחברת Studio Films, ששינתה את שמה זמן קצר לאחר הרכישה ל- אשר מכרה אותם מצידה לחברת
Pathé הפסיקה להפיק יומני חדשות ב-1970 משלא הצליחה להתמודד עוד עם שידורי החדשות בטלוויזיה, אולם המשיכה לשמור על ספריית הסרטים. בסרטיה של Pathé שמורים יומנים באורך של למעלה מ-3,500 שעות המתעדים למעלה מ-80 שנות היסטוריה, ובהם כ-90,000 קטעי חדשות ו-12 מיליון צילומים. ב-2002 עבר האוסף כולו תהליך של דיגיטציה במימון חלקי של הלוטו הבריטי. ב-2010 הנגישה Pathé את הארכיב שלה באינטרנט כשירות לציבור ולחברות חדשות.