בעת שירותו כרופא צבאי בחזית המערבית נתפס על ידי חיילי ארצות הברית בינואר 1945. הוא שוחרר מהשבי באוקטובר 1945. באפריל 1946 החל לעבוד כרופא של ספורטאים בעיר גלאדבק. בקשת תעודת יושר לצורך קבלת רשיון לרובה ציד הובילה לזיהויו בשנת 1951. כשהבין שעומדים לעוצרו הוא ברח על אוניית פחם ליפן. לפי הצהרתו, הוא שירת כרופא צבאי בצי הימי במשך שלוש שנים ומפני שלא היה לו דרכון גרמני, הוא ביקש דרכון כזה כשהיה ביפן בשנת 1954 וקיבל דרכון הנושא את שמו. מיפן עבר למצרים ומשם לסודאן בה עבד מטעם ארגות הבריאות העולמי במאבק במחלת השינה. הוא השתקע בח'רטום שם עבד כמנהל בית חולים. בעקבות כתבה על "הרופא האלמוני" שהתנדב לעבוד בסודן, שכללה את תמונתו, הוא זוהה על ידי ניצול מאושוויץ, ושלטונות סודאן אפשרו לו לברוח לגאנה, שם הוא קיבל הגנה מראש המדינה, קוואמה נקרומה, ועל כן לא הועמד לדין במשפט אושוויץ השני. בשנת 1962 הוא ניהל בית חולים ממשלתי בקטה-קראצ'י . גרמניה המשיכה ללחוץ על גאנה להסגיר לידיה את שומאן, ואף נמנעה מלהסגיר פושעים לגאנה עד ששומאן לא יוסגר לידיה. גם ישראל פעלה באופן חשאי מול גאנה בבקשה ששומאן יוסגר לגרמניה.
בשנת 1966, לאחר שהודח נקרומה, הסכימה גאנה להסגיר את שומאן לגרמניה המערבית. לאחר שהוכרז בר הסגרה וערעורו בטענה שהעבירות שביצע היו בעלות אופי מדיני שאינן ברות הסגרה נדחה, הוסגר מגאנה למערב גרמניה בנובמבר 1966. במרץ 1967 העיד במשפט של נאשמים אחרים ואמר שהוא נהג לפתוח בעצמו את ברזי הגז. לאחר הכנות מרובות, משפטו נפתח בפרנקפורט ב-23 בספטמבר 1970, אך הופסק באמצעו בגלל בריאותו הלקוייה של שומאן. הוא שוחרר מהכלא ב-29 ביולי 1972 בשל לבו החלש ובריאותו המדרדרת, שבעיתונות נטען שזויפו על ידי שומאן שכרופא יודע להעלות את לחץ הדם לקראת בדיקות רפואיות. הוא מת ב-5 במאי 1983, 11 שנים לאחר שחרורו. רוברט ג'יי ליפטון (פסיכיאטר אמריקאי שחקר את השפעות המלחמה) אמר עליו: "...לשומאן יש חשיבות גדולה בשבילנו בגלל מה שהוא עשה – מעורבות אינטנסיבית הן בהריגה ובניסויים אכזריים באושוויץ – ובגלל מה שהוא היה – איש פשוט בשורות הנאצים, ורופא".
לקריאה נוספת.
מיכאל בר-זוהר, הנוקמים, לוין אפשטיין, תל אביב, 1969, עמ' 211–213
הררי
בוראנה
סידאמה
סידאמו
אוושה
בג&quot;ץ החיסולים
חיים אברהם גאגין
הרב חיים אברהם גאגין (כונה: חכם מירקאדו גאגין; חתם את שמו בראשי תיבות: אג"ן; תקמ"ז, 1787 - כ' באייר תר"ח, 1848) היה מקובל, ראש ישיבת המקובלים בית אל בירושלים וחכם באשי הרשמי, הראשון בארץ ישראל. בין פעולותיו הידועות הייתה הצלת השומרונים מסכנת מוות.
ביוגרפיה.
נולד בקושטא שבטורקיה לרב משה גאגין, בן למשפחת גאגין. הועלה בילדותו לירושלים ולמד בישיבות העיר.
נישא לבתו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי.
בשנת ה'תר"ב (1842), עם הינתן התפקיד הרשמי לרב בעיר ירושלים, אוחדו על פי חקיקה חדשה באימפריה העות'מאנית תפקיד החכם באשי - נציגם הרשמי של היהודים בפני שליטי האימפריה העות'מאנית, עם תפקיד הראשון לציון - המנהיג ליהודי ארץ ישראל מהמאה ה-17, והרב גאגין היה הרב הראשון בירושלים ששימש בתפקיד המאוחד. עמד בקשר עם רבני קהילות יהודיות, בין השאר, עם הרב ד"ר יהודה ביבאס כאשר כיהן כרב קהילת קורפו.
בין שלל תפקידיו, היה אחראי לתשלום מיסי היהודים לממשל הטורקי, ובסמכותו הייתה היכולת להטיל מיסים פנימיים על מזון, כדוגמת בשר, יין או מצות.
כונה בפי רבני ירושלים "רבן של חסידים", ובפי ערביי העיר "שייח אל יהוד". בימי כהונתו כחכם באשי, ניהל חלופת מכתבים עם רבנים מפורסמים בדורו מרחבי העולם, בעיקר בנושאי הלכה וחיזוק היישוב היהודי בארץ ישראל.
בספרו ״חוקי חיים״, מספק הרב גאגין הצצה למחלוקת של רבני ירושלים בנוגע לכספי החלוקה.
כתב ספר בשם מנחה טהורה על מסכת מנחות, שהודפס בסלוניקי בתקפ"ה (1835). בשנת תר"א (1841) סייע לישראל בק להקים בית דפוס בירושלים, ובו הדפיס גאגין את שני ספריו הבאים: ספר התקנות וההסכמות (אחד הספרים הראשונים שהודפסו בירושלים בתר"א, 1841) וחוקי חיים (תר"ב, 1842). ספר דרשותיו "חיים בירושלים" יצא לאור בדפוס אג"ן ושותפו שמואל צוקרמן, ירושלים תרמ"ב (1882).
נפטר בירושלים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו רחוב בירושלים.
בנו היה הרב שלום משה חי גאגין.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
הצלת השומרונים.
בימיו של הרב חיים אברהם גאגין היו השומרונים בסכנת כליה, לאחר שאברהים פחה המצרי קיבל את השליטה על סוריה וארץ ישראל בשנת תקצ"א (1831). על התקופה הקשה לשומרונים כותב ד"ר אליעזר הלוי, מזכירו של משה מונטיפיורי, שביקר בשכם בשנת תקצ"א (1831): לאחר גירוש הכוחות המצריים של מוחמד עלי מארץ ישראל, בשנת 1840 (ת"ר), מספרת אליזבט רוג'רס - אשת הקונסול הבריטי, כי תושבי שכם רדפו את השומרונים באכזריות מפני שלא רצו לקבל עליהם את דת האסלאם.
חכמי הדת המוסלמים טענו שלשומרונים אין דת, וכי הם לא מאמינים בספרים הכתובים ברוח הקודש: תורת משה, הברית החדשה, ספר תהילים, הנביאים והקוראן. המוסלמים טענו שרק לכת המאמינה לפחות באחד מהספרים הללו יש להתייחס בסובלנות (ראו: אהל אל-כתאב). לעומתם, השומרונים טענו כי הם מאמינים בחמישה חומשי תורת משה. המוסלמים, שלא ידעו את לשון הקודש או את כתב היד השומרוני, לא קיבלו את דבריהם. שומרוני העיר שכם חיו בסכנת מוות דומה לזו שקרתה לבני עדתם בדמשק במאה ה-17, שם הנותרים המירו דתם ורק בודדים נמלטו. איום זה היווה סכנת כיליון של העדה השומרונית.
השומרונים פנו בבקשה לעזרה אל הרב גאגין והוא עזר להם בכך שנתן להם תעודה בכתב המאשרת: העם השומרוני הוא ענף מבני ישראל המודה באמיתות התורה.
Data Access Object
בתכנות מוכוון עצמים, תבנית Data Access Object (בקיצור DAO) היא תבנית עיצוב המשמשת כממשק מופשט למסד נתונים או למנגנון אחסנת נתונים דומה. התבנית מספקת פעולות מוגדרות מבלי לחשוף את דרך המימוש ומפרידה את האופן שבו ניגש היישום לנתונים, מייצוגם במסד נתונים מסוים. ליישום, הנתונים מוצגים כטיפוסים ואובייקטים עסקיים.
הפרעת גוף דימורפית
מחוז בלה
בלה (געז: ባሌ; ידוע גם בשם "באלי") היה מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה. המחוז נקרא על שמה של המדינה האסלאמית בלה ששכנה בעבר באזור. גבולות המחוז היו הנהרות ובי שבלה במזרח ובצפון וגנלה במערב.
המחוז נוסד בתחילת המאה ה-20, פורק וסופח להררג בשנות ה-40 של אותה המאה ובשנת 1963 הוחזר. המחוז גבל במחוז הררג במזרח ובצפון, במחוז ארסי בצפון-מערב, בסידאמו בדרום ובמערב ובסומליה בדרום מזרח. בירת המחוז הייתה העיר גובה .
רוב אוכלוסיית המחוז הייתה מוסלמית בדתה והקבוצות האתניות העיקריות היו האורומו והסומלים.
כיום שטח המחוז מחולק בין מחוז בלה שבמדינת אורומיה לבין מחוז אפדר שבמדינת סומלי.
קאפה
מרגרט, נסיכת קונאוט
הנצרות האורתודוכסית המזרחית
נצרות אורתודוקסית מזרחית
פוטי
מחוז קאפה
קאפה היה מחוז בדרום-מערבה של אתיופיה, עיר הבירה שלה הייתה העיר ג'ימה. המחוז נקרא על שם ממלכת קאפה, ממלכה ששכנה באזור.
קאפה גבלה בדרום מערבה ברפובליקת סודאן, בצפונה במחוז ילובור ובמחוז וואלאגה, בצפון מזרחה בשוואה, במזרחה במחוז סידאמו ובמחוז גמו גופה.
היסטוריה.
אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית מחוז קאפה נוצר מאיחודם של כמה ממלכות: הממלכות של אזור גיב, ג'אנג'ארו, קאפה, גולדייה, שאווה גימירה, באנאסו, גארפרדה, ומאג'י. כתוצאה מכך ממלכת קאפה, שנכבש על ידי מנליק השני בשנת 1897 נתן את שמו למחוז החדש, בזמן שממלכת ג'ימה, יריבתה הישנה של ממלכת קאפה, נתנה את עיר הבירה שלה העיר ג'ימה.
עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 קאפה נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, חלק קטן בצפונה נהפך להיות נפת ג'ימה שבמחוז אורומיה ורוב המחוז סופח למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
מדליית הכבוד החללית של הקונגרס
מדליית כבוד החלל של הקונגרס (Congressional Space Medal of Honor) היא עיטור אמריקני, שנוסד בשנת 1969. זהו העיטור הרם ביותר המוקדש לאסטרונאוטים. המדליה מוענקת על ידי נשיא ארצות הברית, בהמלצת הקונגרס.
המדליה מוענקת לאסטרונאוטים אשר "במסגרת מילוי חובותיהם הצטיינו באופן יוצא דופן, תוך הפגנת מאמץ בר כבוד, ותרמו תרומה לרווחת ארצות הברית והאנושות".
אף על פי שהעיטור נחשב לעיטור אזרחי, בגלל מעמדו הגבוה במדרג עיטורי ארצות הברית, הוא מאושר לענידה כאות על מדים של המשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
עיצוב העיטור.
מדליית הכבוד החללית של הקונגרס מורכבת מתצורה של זר ניצחון ירוק, עליו מונח כוכב בעל חמישה קודקודים. בין שני קודקודים סמוכים של הכוכב יוצאת להבה מוזהבת. במרכז הכוכב הגדול מעוצב ענן בצבע תכלת, ובמרכזו כוכב כחול. במרכז הכוכב הכחול קבוע יהלום במשקל רבע קרט. (זהו העיטור האמריקני היחיד הכולל יהלום). מעל זר הניצחון, קבוע עיט מוזהב עם כנפיים פרושות.
מקבלי מדליית הכבוד החללית של הקונגרס.
מדליית הכבוד החללית של הקונגרס הוענקה לאחר מותם לאנשי הצוות של החלליות אפולו 1, מעבורת החלל צ'לנג'ר ומעבורת החלל קולומביה. מדליה זו הוענקה לאחר מותו לאסטרונאוט הישראלי הראשון, אילן רמון, שהיה לאזרח הלא אמריקני הראשון - והיחיד עד כה - שהוענקה לו מדליה זו.
תחנת הרכבת מסעודיה
תחנת הרכבת מסעודיה ליד סבסטיה הייתה התחנה הרביעית (מ-6 תחנות) שבנו הטורקים בין השנים 1912 ל-1915 לאורך מסילת השומרון.
היסטוריה.
הקמת התחנה.