שנת הכז נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי של שנה פשוטה חל בין יום שלישי 9 שעות ו-204 חלקים ליום חמישי 9 שעות ו-204 חלקים. כתוצאה מכך שנת הכז היא סוג השנה הנפוץ ביותר, והיא מתרחשת ב-18.05% מהשנים. בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תש"א, ה'תש"ד, ה'תש"ז, ה'תשי"ח, ה'תשכ"א, ה'תשכ"ד, ה'תשכ"ח, ה'תשל"א, ה'תשמ"ה, ה'תשמ"ח, ה'תשנ"א, ה'תשנ"ח, ה'תשע"ב, ה'תשע"ה, ה'תשע"ח, ה'תשפ"ט, ה'תשצ"ב, ה'תשצ"ו, ה'תשצ"ט, ה'תת"ב, ה'תתט"ז, ה'תתי"ט, ה'תתכ"ג, ה'תתכ"ו, ה'תתכ"ט, ה'תתמ"ג, ה'תתמ"ו, ה'תתמ"ט.
קריאה בתורה והפטרות.
בשנת הכז יש הבדל בקריאות בין ארץ ישראל לחוץ לארץ, כי היום השמיני של פסח, הנחוג רק בחוץ לארץ, חל בשבת. אי לכך, החל מכ"ב ניסן ועד סוף חודש אייר, יש הבדל בין ארץ ישראל לחוץ לארץ בפרשות הנקראות. הפער נסגר כאשר בארץ ישראל קוראים את פרשת בהר ופרשת בחוקותי בנפרד, בעוד שבחוץ לארץ מחברים אותן.
בשנת הכז לא קוראים כלל את פרשת וילך, מכיוון שהיא נקראת לפני ראש השנה בשנה הקודמת ואחרי ראש השנה בשנה הבאה.
בשנת הכז 51 שבתות כאשר בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה בארץ ישראל: שבת יום הכיפורים, שבת חול המועד סוכות ושבת של היום הראשון של פסח. בחוץ לארץ לא קוראים פרשה גם בשבת שבה חל היום השמיני של פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (52, פרשת וילך לא נקראת ופרשת וזאת הברכה נקראת בשמיני עצרת שחל ביום חמישי) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48, בארץ ישראל), מחוברות הפרשות ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים ומטות מסעי. בחוץ לארץ מחברים גם את הפרשות בהר ובחוקותי.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
לומנו טרסור לואה לואה
לואה לואה
פומפיאוס
שנת השא
שנת השא היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג השא היא שנה המתחילה ביום חמישי (ה), היא שלמה (ש) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום ראשון (א). שנה מסוג השא היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 355 ימים שבהם 51 שבתות.
שנת השא מתרחשת בשנים פשוטות בהן מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי חל ביום חמישי בין השעה 9 שעות ו-204 חלקים (3:11:20 לפנות בוקר) לשעה 18 (12:00 בצהריים). שנת השא היא הנדירה ביותר בלוח העברי והיא מתרחשת בערך ב-3.31% מהשנים. היא הקביעות היחידה שלעולם לא חוזרת על עצמה בתוך פחות משבע שנים ולעיתים חולפות 70 שנה רצופות שאין ביניהן שנת השא (כמו שהיה מה'תרס"ג עד ה'תשל"ד).
בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשל"ד, ה'תשנ"ד, ה'תשפ"ה, ה'תת"ה.
קריאה בתורה והפטרות.
בשנת השא 51 שבתות כאשר בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה: שבת יום הכיפורים, שבת חול המועד סוכות ושבת של שביעי של פסח. בשנת השא לא קוראים כלל את פרשת וילך, מכיוון שהיא נקראת לפני ראש השנה בשנה הקודמת ואחרי ראש השנה בשנה הבאה.
על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (52, פרשת וילך לא נקראת ופרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה שחל ביום חמישי בארץ ישראל וביום שישי בחוץ לארץ) עם מספר השבתות בהן קוראים פרשה (48), מחוברות הפרשות תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי ומטות ומסעי.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
בשנים מסוג השא מתרחשת תופעה נדירה - קוראים את ההפטרה הרגילה של פרשת משפטים. בנוסף, פרשיות ויקהל ופקודי נקראות בנפרד, אף על פי שהשנה אינה מעוברת.
דמוקרטיה עממית
דמוקרטיה עממית (או רפובליקה עממית) הוא מינוח מכובס, שמתאר את סוג המשטר במדינות קומוניסטיות תחת שלטון או השפעה של ברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה ברית המועצות בהשתלטות הדרגתית על מדינות רבות במזרח אירופה. באמצעות הצבא האדום, ומנהיגים קומוניסטים שהוכשרו לכך מבעוד מועד, הפעילה ברית המועצות לחץ על המשטר המקומי במדינות אלה, ועודדה את ניצחון הקומוניסטים בבחירות פסאודו-דמוקרטיות, או בהשלטת שלטון קומוניסטי בכוח הזרוע. לאחר הבחירות, הוציאו הקומוניסטים שורת חוקים, ששינו את סדרי המשטר של המדינה הנידונה.
תהליך הקמתן של דמוקרטיות מסוג זה, והחשש שהדבר יצר במדינות המערב בכלל ובארצות הברית בפרט, היה אחת הסיבות העיקריות לפתיחת המלחמה הקרה.
ב-1990, חלק ניכר מן "רפובליקות העממיות" של מזרח אירופה (פולין, הונגריה, ובולגריה) ומונגוליה שינו את שמם ל-"רפובליקות" ועברו למשטר דמוקרטי ליברלי וכך המושג "רפובליקה עממית" הפך למזוהה עם המשטרים הקומוניסטים הישנים (אף על פי שהמונח "רפובליקה עממית" משמש גם בשמות הרשמיים של אלג'יריה ובנגלדש שאינן קומוניסטיות).
לעיתים משתמשים בביטוי הרפובליקה העממית כדי להבדיל בין הרפובליקה של סין (טייוואן) לבין הרפובליקה העממית של סין (סין היבשתית).
בין הרפובליקות העממיות שקיימות היום:
הרפובליקה הדמוקרטית העממית של אלג'יריה
הרפובליקה הדמוקרטית העממית של בנגלדש
הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה
הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס
דוגמאות היסטוריות כוללות, בין השאר, את:
הרפובליקה העממית (בשנים 1976–1992 גם "הסוציאליסטית") של אלבניה (1946-1992)
הרפובליקה העממית של אנגולה (1975-1992)
הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה (1987-1991)
הרפובליקה העממית של בנין (1975-1990)
הרפובליקה העממית הסובייטית הבוכרית (1920-1924)
(1946-1990)
הרפובליקה העממית של קונגו (1970-1992)
הרפובליקה העממית ההונגרית (1949-1989)
הרפובליקה העממית של קמבודיה (1979-1989)
הקהילייה הערבית הלובית הסוציאליסטית העממית הגדולה (1977-2011)
הרפובליקה העממית של מקדוניה (1944-1991)
הרפובליקה העממית של מונגוליה (1924-1992)
הרפובליקה העממית של מוזמביק (1975-1990)
(1952-1989)
הרפובליקה העממית הרומנית (1947-1965)
הרפובליקה העממית של אוקראינה (1917-1919)
רפובליקת תימן הדמוקרטית העממית (1967-1970)
הרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה (1946-1963)
עין רוגל
עֵין רוֹגֵל היה אחד ממקורות המים של ירושלים הקדומה, בנקודת המפגש של שלושת הוואדיות המקיפים את העיר - נחל קדרון, הגיא וגיא בן הינום.
זיהוי.
מעיין זה לא קיים כיום אך מזוהה עם "ביר איוב"- באר בתוך מסגד בכפר סילואן שבמזרח ירושלים. הזיהוי נעשה על ידי הנתונים הבאים:
1. באר זוהי בעצם חציבה למי תהום. נגישות למי תהום אפשרית במקום בו היה בעבר מעיין קדום.
2. על פי עדויות תנ"כיות (ראו בהמשך) המעיין צריך להיות קרוב מאוד לעיר ואף בטווח שמיעה.
3. "ורעש גדול הרעיש את האדמה... ולפני העיר על יד הנקרא עין רוגל, נשברה מחצית ההר שבמערב והתגלגלה ארבעה ריסים, ועמדה על ההר שבמזרח עד שנסתמו הדרכים והפרדסים של המלך" (יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ט 225). עדות זו של יוספוס מתארת רעידת אדמה באזור עין רוגל דבר שכנראה גרם לסתימת אזור הנביעה.
סיפורים תנ"כיים הקשורים למעיין.
בספר שמואל, מרגלי דוד מתחבאים במעיין הקרוב לעיר כדי לקבל מידע על פעילות אבשלום בן דוד שמרד באביו. חושי הארכי יועץ אבשלום אך נאמן לדוד מעביר את המידע על תכנוני אבשלום דרך צדוק ואביתר הכהנים למרגלים של דוד (אחימעץ בן צדוק ויהונתן בן אביתר) המתחבאים במעיין.
"ויהונתן ואחימעץ עומדים בעין רוגל והלכה השפחה והגידה להם והם ילכו והגידו למלך דוד כי לא יוכלו להראות לבוא העירה" ()
ובספר מלכים, אדוניהו, בנו של דוד המלך מחליט להמליך את עצמו על העם בניגוד לדעת אביו שהבטיח את המלוכה לשלמה. לכן אדוניה חוגג בעין רוגל, ולא בתוך העיר- כדי שלא יראה על ידי אביו.
"ויזבח אדוניהו צאן ובקר ומריא עם אבן הזוחלת אשר אצל עין רוגל ויקרא את כל אחיו בני המלך ולכל אנשי יהודה עבדי המלך..." ()
דוד מתבשר על המלכתו של אדוניה מבת-שבע, עם שלמה שבא אליו בעצת נתן הנביא ועל כן הוא מחליט להמליך את שלמה כדי להקדים את אדוניה. לשם כך דוד שולח את צדוק הכהן, נתן הנביא ובניהו בן יהוידע להמליך את שלמה.
אדניהו והחוגגים שנמצאים איתו בעין רוגל שומעים את קולות חגיגיות המלכתו של שלמה העולים מכיוון העיר ותוהים לפשר העניין.
"וַיִּשְׁמַע אֲדֹנִיָּהוּ וְכָל הַקְּרֻאִים אֲשֶׁר אִתּוֹ וְהֵם כִּלּוּ לֶאֱכֹל וַיִּשְׁמַע יוֹאָב אֶת קוֹל הַשּׁוֹפָר וַיֹּאמֶר מַדּוּעַ קוֹל הַקִּרְיָה הוֹמָה"(שם, מא)
בהמשך יהונתן בן אביתר הכהן מבשר לאדוניהו על הנעשה והחוגגים מתפזרים.
בשעת כניסת המלך עוזיהו לבית המקדש, התחולל רעש אדמה גדול המוזכר בתנ"ך, בספרות חז"ל ובקדמוניות היהודים (ומובא למעלה), בו נבקעה מחצית מהר המשחה והתגלגלה לעבר הר ציון, על פני עין רוגל.
מסורת עממית סוברת שממקום זה שתה איוב ואף רחץ, והודות למי ביר איוב נרפא ממחלתו.
הערות שוליים.
שנת השג
שנת השג היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג השג היא שנה המתחילה ביום חמישי (ה), היא שלמה (ש) ועל כן גם בחשוון וגם בכסלו יש 30 ימים, וחג הפסח חל בה ביום שלישי (ג). שנה מסוג השג היא שנה מעוברת ומכילה שני חודשי אדר. אורך שנת השג היא 385 ימים שהם 55 שבועות בדיוק.
שנת השג נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי של שנה מעוברת חל בין יום רביעי 11 שעות ו-695 חלקים ליום חמישי 18 שעות. כתוצאה מכך כ-6.66% מהשנים הן שנות השג ועל כן זו היא השנה המעוברת השכיחה ביותר. השנה שאחרי שנת השג היא תמיד שנת הכז.
בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'ת"ש, ה'תשי"ז, ה'תשכ"ז, ה'תשמ"ד, ה'תשע"א, ה'תשע"ד, ה'תשצ"ה, ה'תשצ"ח, ה'תתכ"ב, ה'תתכ"ה.
קריאה בתורה והפטרות.