בשנת 1923, החליטה הוועדה הממלכתית של גאורגיה, לייסד ספרייה ציבורית בטביליסי המבוססת על המוזיאון הקווקזי והספרייה הציבורית של טביליסי, שתאפשר כניסה לספרות סובייטית. מספר שנים לאחר מכן התווספו סיפרי האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים שנסגרה. בשנת 1952, שונה שם הספרייה לספרייה הממלכתית הגאורגית על שם קרל מרקס.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, שונה שמה שוב והיה הספרייה הלאומית הגאורגית. בסופו של דבר, ב-25 בדצמבר 1996, שונה שם הספרייה לשמה הנוכחי ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה.
כיום ממוקמת הספרייה בארבעה בניינים גדולים שהמוקדם מביניהם מתוארך לתחילת המאה ה-20 והמבנה האחרון משנת 1987. משנת 1991, חברה הספרייה ב־IFLA .
ב-5 ביולי 2007, הוענק, הארכיב המיוחד במינו של תאימורז בגרטיוני, הוענק לספריית הפרלמנט, על ידי אשתו, הנסיכה אירינה. בסוף אותה שנה החליט UNDP, במסגרת הסיוע לגאורגיה, לתמוך כספית במודרניזציה של הספרייה הלאומית
אוספים היסטוריים.
אוסף הספרים הנדירים של הספרייה כולל את הספר הגאורגי המודפס הראשון, "מילון גאורגי-איטלקי", שהודפס באיטליה על ידי בית הדפוס הגאורגי הראשון שנוסד בשנת 1629 על ידי ניקולוז צ'ולוקשווילי. ספר הדקדוק הגאורגי של פרנציסקו מריה מאגיו, שביקר בגאורגיה בשנים 1637 ו-1642, שהודפס אף הוא באיטליה בשנת 1670.
הספר הראשון שהודפס בטביליסי, שהודפס על ידי המלך וחטנג השישי בתחילת 1709, נמצא בספרייה, ולמעשה, 14 הספרים הראשונים מאותה תקופה נמצאים בספרייה, בכללם: ספרי בשורות, איגרות, ספר תהילים, ספר תפילה, ספר הזמנים וספרי תפילה אחרים. הספרייה כוללת גם את האפוס הלאומי הגאורגי, עוטה עור הנמר, שנכתב בידי שותא רוסתוולי במאות ה-12 - ה-13, ותרגום מפרסית של הספר "קסם הכוכבים" שתורגם על ידי וחטנג השישי בשנת 1721. ספרים נוספים הם מן המאה ה-18 שנדפסו במוסקבה וברומא. מספר ספרים גאורגיים נדפסו במאה ה-19 בסנקט פטרבורג. מבין הספרים הל-גאורגים שראויים לציון נכללים: "תמצית הנצרות" בארמנית שנדפס באמסטרדם בשנת 1667 וספר הדקדוק הארמני של יובאנס אקופיאן שנדפס ברומא בשנת 1675.
מהדורות זרות שיצאו לאור באותה תקופה כוללים חומר מעניין על גאורגיה והקווקז, כמו "לטייל בקולחתי", שנכתב בידי המיסיונר האיטלקי, ארצ'אנגלו למברטי (נאפולי, 1654); "לטייל לקווקז" שנכתב ידי ג. צ'רדין (לונדון, 1686; אמסטרדם 1711); "אינפורמציה לגבי גאורגיה" של פייטרו דלאוואלה (רומא, 1627) וכן סיפרו "מסעות" (פריז; 1663); שלושה עשר כרכים של "רישומי מסע במזרח" של ט. פיטון (ליון, 1717); ושישה כרכים של "מסעות בקווקז" של דובואה דה מונפרט (פריז, 1833-1844). הספר הראשון בספרייה הוא "הטרגדיות של סנקה", שיצא לאור בפירנצה בשנת 1506. מבין כתבי היד החשובים כוללים מסמך פולחני מהמאה ה-9, "קובץ דרשות מלגורקה", ספר בשורות מהמאה ה-13 שתורגם על ידי אותימיוס.
פרסומי הספרייה.
משנות ה-30 של המאה ה-20 מובילה הספרייה מחקר אקדמי. בין השנים 1934-1940 חמישה ספרים בהוצאת הספרייה הציבורית שהתייחסה לעבודה הפרקטית בספרייה, ביבליוגרפיה, ספרנות וההיסטוריה של הדפוס בגאורגיה. הספרים הציגו מחקרים ביבליוגרפיים ואנליטיים רבים מאוד על כתבי עת בגאורגית ואחרים, שנערכו תחת פיקוחה של תמר מאצ'אוואריאני. עבודה זו עזרה לספק הבנה בהירה יותר על ההיסטוריה של גאורגיה במאה ה-19, כמו גם עזרה בזיהוי הפסבדונים והכותבים האנונימיים של רבים מהעבודות הגאורגיות, ובכללם 40 מאמרים המיוחסים כיום לאיליה צ'בצ'בדזה ואחרים המיוחסים לוז'ה פשבלה.
בשנת 1954 ו-1964 פרסמה הספרייה שני ספרים בשם "הקטלוג של ארכיבי ניקולוז ניוקולודזה" המציגים חומר רב על השנים 1829-1928. קטלוגים אלה מוחזקים כיום בספרייה.
מנהלי הספרייה.
מבין מנהלי הספריי היו:
דמוי עקרב
סרטן ריאה
פול בילגר
פול בילגר (בגרמנית: Paul Rudolf (or Rudolph) von Bilguer; 21 בספטמבר 1815 - 16 בספטמבר 1840) היה שחמטאי גרמני ותאורטיקן שחמט, וזאת בנוסף להיותו קצין בצבא הפרוסי.
בילגר היה חבר באיגוד השחמט הברלינאי, וחבר הפליאדות של ברלין.
חיבר את ספר הפתיחות המקיף הראשון Handbuch des Schachspiels, שעד היום מכונה בקיצור "הבילגר". הוא מת בגיל 25 משחפת ועבודתו הושלמה שלוש שנים אחרי מותו על ידי חברו טאסילו פון דר לאסה; לאחר מכן יצאו עשרות מהדורות עדכונים של הספר, האחרונה שבהן בשנת 1922.
פונקציה חד-חד-ערכית ועל
במתמטיקה, פונקציה חד-חד-ערכית ועל (נקראת גם בִּייקציָה; באנגלית: Bijection) היא פונקציה המקבלת את כל הערכים בטווח, וכל אחד מהם מתקבל פעם אחת בלבד.
באופן פורמלי: formula_1 חד-חד-ערכית ועל אם ורק אם לכל formula_2 קיים formula_3 יחיד כך ש formula_4. בתנאי זה, קיומו של formula_5 מבטא את העובדה שהפונקציה היא פונקציה על, והיחידות שלו (כלומר העובדה שלא קיימים formula_6 שונים שעבורם formula_7 מבטאת את העובדה שהפונקציה חד-חד-ערכית.
פונקציה חד-חד ערכית ועל
התאמה חד חד ערכית ועל
פונקציה חד חד ערכית ועל
התאמה חד-חד-ערכית ועל
איב סן-לורן
איב אנרי דונא דייב מתיו-סן-לורן (בצרפתית: Yves Saint Laurent; 1 באוגוסט 1936 – 1 ביוני 2008) היה מעצב אופנה צרפתי שנחשב לאחד מגדולי מעצבי האופנה במאה ה-20.
סן-לורן היה אחד מן המעצבים המובילים הן בתחום האופנה ללבישה מוכנה והן בתחום התפירה העילית. הוא היה פעיל בראש בית האופנה הצרפתי שנקרא על שמו "איב סן-לורן" מ-1961 עד 2002.
הלך לעולמו בפריז ב-2008 כשהיה בן 71 אחרי מאבק במחלה ממושכת.
ביוגרפיה.
סן-לורן נולד למשפחה צרפתית מצרפת שהתיישבה באוראן שבאלג'יריה הצרפתית, כשהייתה זו קולוניה צרפתית. הוריו היו צ'ארלס ולוסיין אנדרה מתאו-סן-לורן. הוא עזב את ביתו בגיל 17 והחל לעבוד בבית האופנה של כריסטיאן דיור.
זמן קצר לאחר שהחל להצליח, גויס סן-לורן לצבא צרפת במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה. לאחר מספר ימים, בהם חווה התמטטות עצבים שאחריה אובחן כבעל אישיות דו-קוטבית, אושפז סן-לורן בבית חולים פסיכיאטרי. הטיפול הפסיכיאטרי שלו כלל בין היתר גם טיפול במכות חשמל.
ב-1962, כאשר החלים סן-לורן מהתמוטטות העצבים שחוה, הוא עזב את "דיור" והקים מותג משלו בשם "YSL". הוא התפרסם בשל השימוש והעיבוד של המראה הביטניקי לאופנה עילית. מאוחר יותר הפכו חליפות טוויד, מכנסיים בעלי צללית ארוכה וצמודה, מגפיים גבוהים לסימני ההיכר של בית האופנה שלו. אחד מהישגיו הבולטים היה הכנסתם לאופנה של חליפות המכנסיים לנשים באמצע שנות ה-60, פעולה אשר ללא ספק חוללה שינוי בלבוש הנשים המערביות מאז. סן-לורן היה מעצב האופנה הראשון שהעסיק דוגמניות שחורות לתצוגות האופנה שלו.
ב-1983 קיבל סן-לורן תואר כבוד ממוזיאון המטרופוליטן לאמנות והיה למעצב האופנה הראשון המקבל אות זה בעודו בחיים.
ב-1 ביוני 2008 הלך לעולמו לאחר מאבק במחלת סרטן המוח, בביתו בפריז.
המותג כיום.
לאחר מותו של איב, התפצל המותג והוגדר מחדש בקטגוריית אופנה, בישום וטיפוח.
בשנת 2010 מותג האופנה איב סן-לורן עבר מיתוג מחדש וקוצר לסן-לורן והוא מאגד בתוכו את בית האופנה בלבד. באותה שנה, רכשה קבוצת לוריאל את הזכויות בקטוגריית האיפור, טיפוח והבישום של איב סן לורן והוא פועל ברישום הסימן המסחרי YSL.
איב סן לורן
פרשת מעטפות הכסף
פרשת מעטפות הכסף או פרשת טלנסקי הם כינויים לפרשת שחיתות בה היה מעורב ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט. בפסק הדין בבית המשפט המחוזי נקבע כי אולמרט קיבל במהלך כהונתו כראש עיריית ירושלים וכשר התמ"ת כספים שלא כדין ממגייס הכספים משה טלנסקי, במעטפות אשר הכילו כסף מזומן. טענת ההגנה שלו, כי כספים אלו התקבלו על פי חוק לצורך מימון קמפיין הבחירות בו השתתף, נדחתה.
בתחילה, ביולי 2012, זוכה אולמרט בפרשה זו, אולם לאחר ערעור שכלל הצגת ראיות חדשות הוא הורשע במאי 2015 במרמה והפרת אמונים ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ונדון ל-8 חודשי מאסר וקנס בסך 100,000 ש"ח. ערעורו לבית המשפט העליון נדחה.
החקירה.
בסוף אפריל 2008, בעקבות חשדות שעלו נגד ראש הממשלה המכהן, אהוד אולמרט, במסגרת חקירות אחרות שהתנהלו נגדו באותה העת, התיר היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לפתוח בחקירה על קבלת כספים שלא כדין. על פי החשדות הועברו שלא כדין כספים במהלך השנים 1993–2002 למקורבי אולמרט, שולה זקן ואורי מסר, ממגייס התרומות האמריקאי משה טלנסקי, שההיכרות בינו ובין אולמרט החלה בתחילת שנות ה-90.
עם הסרת צו איסור הפרסום, במוצאי יום העצמאות, ב-8 במאי, כינס אולמרט מסיבת עיתונאים בה הכחיש את המיוחס לו והכריז כי בכוונתו להישאר בתפקידו ולהילחם על חפותו. במסגרת חקירת המשטרה בפרשה זו, נחקר ראש הממשלה פעמיים במעונו בירושלים. על פי הדלפות שפורסמו בעיתונות, במהלך חקירות אלה הכחיש אולמרט קבלת כספים שלא כדין, וטען כי לא ידע על העברות הכספים, עליהן הופקדו שולה זקן ואורי מסר.
המשפט.