בשנת 1848 ויתר פרדיננד על תאריו המלכותיים במהלך אביב העמים, ואחיינו פרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו, ושלט במהלך 68 השנים הבאות. ב-29 ביוני 1875 מת פרדיננד בפראג, ונקבר בקריפטה המלכותית בווינה.
מריה תרזה אנייזי פינוטיני
מריה תרזה אנייזי פינוטיני (באיטלקית: Maria Teresa Agnesi; 17 באוקטובר 1720 - 19 בינואר 1795) הייתה מלחינה איטלקית. אף כי עיקר פרסומה בא לה מיצירותיה, הייתה גם צ'מבליסטית וזמרת מחוננת, ורוב יצירותיה ששרדו נכתבו למקלדת, לקול, או לשניהם יחד.
חייה.
פינוטיני נולדה במילאנו לפייטרו אנייזי, סוחר משי מן האצולה הנמוכה. הוא העניק השכלה מגיל מוקדם למריה תרזה ולאחותה הבכירה, הנודעת יותר, מריה גאטנה אנייזי, ילדת-פלא בתחום המתמטיקה והבלשנות, שהרצתה והשתתפה בדיונים בכל רחבי אירופה, כשאחותה הופיעה בנגינה. מריה תרזה נישאה לפייר אנטוניו פינוטיני ב-13 ביוני 1752. הזוג השתקע במחוז שהיה מיושב באינטלקטואלים ואמנים. במשך הזמן ירדו מנכסיהם, והגיעו לשפל כלכלי חמור. פינוטיני מת זמן לא רב לאחר מכן.
קריירה.
לא הרבה ידוע על מריה תרזה. אין כל ידיעות על השכלתה או על מוריה, ורוב יצירותיה אינן מתוארכות. רבים מחיבוריה אבדו, אף כי יש רשומות המציינות את קיומם.
הקריירה שלה התאפשרה הודות לגישה ששלטה אז בלומברדיה האוסטרית, שהייתה מתקדמת ונאורה בנושא זכויות נשים. התנועה הייתה נפוצה יותר בווינה ובדרזדן מאשר בעיר הולדתה מילאנו, ומריה תרזה נהנתה מהצלחה ומהערכה מקהל המאזינים בערים אלה הרבה יותר מאשר בעירה היא.
מריה תרזה זכתה לכמה הופעות מפורסמות, שאולי הידועה ביותר בהן התקיימה ב-16 ביולי 1739, כשהנוסע הצרפתי המפורסם שארל דה ברוסה התרשם מאוד מן המוזיקה שלה. הוא לא היה היחיד; הרוזן ג'רולאמו ריקאטי כתב כמה מכתבים שהיללו את יצירותיה ואת כשרונה המוזיקלי. עוד הופעה מפורסמת מאוד הייתה הבכורה התיאטרלית שלה, הקנטטה הפסטורלית "איל ריסטורו ד'ארקדיה", בתאטרו רג'ו דוקאל במילאנו ב-1747, יצירה שהקדישה למושלים שונים של האזורים הסמוכים של סקסוניה ואוסטריה.
אנייזי נהנתה מחסותן של מריה תרזה, שליטת הקיסרות הרומית הקדושה ומושלת לומברדיה, ומריה אנטוניה ולפורגיס, מלחינה מחוננת בת זמנה. יש אומרים שהקיסרית שרה בקונצרט המפורסם של מריה תרזה אנייזי בשנת 1747.
מורשת והשפעה.
כיום כמעט אין מבצעים את יצירותיה של פינוטיני. המוזיקה שלה לכלי מקלדת מציגה לעיתים קרובות אתגר טכני, אך איננה בולטת בייחודה. נראה שכתיבתה הבשילה במהלך הקריירה שלה; יצירותיה המוקדמות פשוטות ונקיות, בעוד שהיצירות המאוחרות יותר וירטואוזיות יותר, מורכבות ומלודרמטיות.
תמר מטל-שומכר
תמר מטל-שומכר (26 בדצמבר 1933 – 15 ביולי 2022) הייתה אתלטית וכדורסלנית ישראלית. הייתה אלופת ישראל ושיאנית ישראל בקפיצה לרוחק ואלופת ושיאנית ישראל בקפיצה לגובה. ייצגה את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952) באתלטיקה.
הייתה שחקנית מכבי תל אביב בכדורסל וקפטנית נבחרת ישראל בכדורסל נשים. מטל-שומכר זכתה עם קבוצתה ב-11 אליפויות וב-12 גביעי המדינה ובשנת 1950 ייצגה את נבחרת ישראל הראשונה לנשים באליפות אירופה שנערכה בבודפשט.
ביוגרפיה.
מטל נולדה בפולין ועלתה עם הוריה בגיל שנתיים לארץ ישראל. מטל החלה בפעילות ספורטיבית מגיל 11. היא התאמנה בהדרכתו של אברהם גרין ולמדה בתיכון עירוני א'.
זכתה בתואר מלכת הספורט של האתלטיקה הקלה ובאליפות מכבי לאתלטיקה בקפיצה לגובה. ב-1949 קפצה לרוחק של 4.78 מטר.
השתתפה באליפות אירופה בכדורסל לנשים שנערכה בבודפשט שבהונגריה בשנת 1950 בהיותה בת 16 בלבד ושימשה כקפטנית הנבחרת. בטורניר עצמו הנבחרת סיימה במקום 11 לאחר שניצחה את נבחרת הנשים של הולנד והפסידה בחמישה משחקים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה מטל-שומכר במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר, אחרי אהובה קריביצקי שקבעה שיא מכביה חדש של 1.45 מטר ולפני נפרסטק (1.35 מטר), שתיהן מישראל.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה מטל-שומכר במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר ובמקום 29 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.16 מטר. במשחקים היא קיבלה הצעת נישואין מהאלוף האולימפי בהדיפת כדור ברזל פרי אובריאן מארצות הברית.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה מטל-שומכר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.87 מטר, אחרי איירין לדרמן מבריטניה (5.36 מטר) ולפני מרים טפר מישראל (4.86 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.45 מטר, אחרי אהובה קריביצקי (1.48 מטר) וג'. פרייזר מבריטניה (1.48 מטר).
מטל-שומכר שיחקה כדורסל בקבוצת מכבי תל אביב וזכתה עמה 7 פעמים בגביע המדינה ובאליפות ישראל פעמים רבות. היא שיחקה בנבחרת ישראל בכדורסל לנשים ושימשה כקפטנית הנבחרת.
במשחקי המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכתה מטל-שומכר להשביע את הספורטאים.
בוועידה ה-33 של מכבי ישראל שנערכה בשנת 1989 זכתה מטל-שומכר בתעודת הוקרה.
משפחתה.
מטל-שומכר נישאה לשמואל ("שומי") שומכר, ספורטאי ומורה לספורט בבית הספר אחד העם (תל אביב), אותו הכירה בעת לימודיה במכון וינגייט. לזוג נולדו ארבעה ילדים. בנה, אביהו, שיחק כדורסל בקבוצת מכבי דרום תל אביב ובתה, ליאת, שיחקה כדורסל במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. נכדתה רומי לוי היא שחקנית כדורסל ואחות של שון לוי, דוגמנית וכדורסלנית-עבר בקבוצת בנות הרצליה.
נעה דר
נעה דר (נולדה ב-1968) היא רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית, מנהלת "קבוצת מחול נעה דר".
ביוגרפיה.
דר נולדה וגדלה בדגניה א'. החלה ללמוד מחול בגיל 8 ולמדה בין היתר אצל ירון מרגולין. בגיל 18 הוזמנה להצטרף לאנסמבל בת שבע שם רקדה שנתיים. לאחר מכן עברה לניו יורק שם רקדה בלהקות צבי גוטהיינר, ג'נט סטונר, נטע פוולמכר ועוד. בשנת 1986 חזרה לארץ ונמנתה עם יוצרי להקת "תמר" שבה רקדה ויצרה את עבודותיה הראשונות. בשנים 90–92 יצרה והופיעה בפאריס, באמסטרדם ובברלין.
ב-1993 הקימה את "קבוצת מחול נעה דר". הלהקה מונה שמונה רקדנים והיא משתפת פעולה עם יוצרים מתחומי אמנות שונים. רוב יצירות הלהקה נוצרו על ידי נעה דר. יצירותיה הוזמנו על ידי פסטיבלים רבים בארץ ובעולם.
בפסטיבל הרמת מסך: "אינו אלא" (96) בשיתוף עם להקת "נקמת הטרקטור", "לנשוך בקליפות" (97) ,"אייזאורוס-פרידה" (98), על חייה ויצירתה של האמנית המקסיקנית פרידה קאלו ,"גיד אכילס" (99), "מוזר" (2000) - בשיתוף עם הכותב והבמאי יוסף אל דרור, "בית" (2001), ו"עננים ומרק" (2005).
בפסטיבל ישראל: "חיכיתי, בכיתי" (98), "הנסיכה והדרקון" (99), "בארץ שחורה, שחורה" (2003), "ארניקה" (2007), "אנו" (2009).
בפסטיבל עכו: "טטריס" (2006).
בזירה הבין תחומית: "הראשים המוחלפים" (2008)
במסגרת פסטיבל "צלילי ילדות" בחולון: "משחקי ילדים" (2002), "החלום הוא צייר גדול" (2004)
במסגרת פסטיבל המחול "הרמת מסך", "אגו" (2009).
במסגרת פסטיבל "מחולוהט" במרכז סוזן דלל, "אנו באנו" (2010).
ב-2010, העלתה את מופע סולו בביצועה, "הדומם והמחכה לתורו", המבוסס על שירו של שאול טשרניחובסקי "אני מאמין", ב"מעבדה" בירושלים, במסגרת אירוע "מחול ברוח".
ב-2014, העלתה את המופע "עור".
ב-2018, לאחר שנים רבות שבהן עסקה רק ביצירה, חזרה דר להופיע, במופע שיצרה "נוע נוע". ב-2019 רקדה ביצירה נוספת "אינוונטר", שנוצר כמסיבת פרידה לסטודיו שלה, שאותה נאלצה לעזוב לאחר שהמבנה נמכר לטובת בניית מגדל מגורים במקומו.
קבוצת מחול נעה דר
טחנת הקמח היהודית בבאר שבע
טחנת הקמח היהודית בבאר שבע היא טחנת קמח שפעלה בבאר שבע.
היסטוריה.
טחנת הקמח היהודית בבאר שבע הוקמה על ידי יעקב גורדון ומאיר שיינדרוביץ מרח' קק"ל ועד רח' טרומפלדור בשנת 1902 . לאורך שנים ארוכות היה זה המבנה היחיד שהיה בבעלות יהודים והטחנה היהודית הממוכנת היחידה בכל הנגב. במשך 27 שנים שימשה הטחנה מרכז לכל היהודים שעברו באזור. בטחנה היו מארחים יהודים ומסייעים לאלו שבצרה. בשנת 1916 אף הוקם בחצר הטחנה בית כנסת. בשנות ה-20 היה ענף טחנות הקמח המכניס ביותר בעיר. פעלו בה שלוש טחנות שעבדו בהם כ-20 איש, וההכנסה השנתית שלהם עלתה על סך ההכנסות של שאר העסקים גם יחד.
הכיבוש הבריטי ותוצאותיו.
לאחר הכיבוש הבריטי שימש גורדון נציג הקהילה היהודית הקטנה אל מול השלטון הבריטי. הטחנה נעזבה לאחר מאורעות 1929 בעת הפרעות ביהודי חברון ועזה, הקיץ הקץ גם על קהילת יהודי באר שבע, שמרכזה היה בחצר טחנת הקמח. בעלי הטחנה נוכחו לדעת, שגם אם ישובו לעיר, יחיו בה כמיעוט בלתי מוגן בלב אוכלוסייה עוינת. הם הגיעו למסקנה, שאין להם מנוס אלא לחסל את רכושם ולעזוב את העיר לצמיתות. גורדון שהיה לאחרון היהודים בבאר שבע, הוכרח למכור את הטחנה למתחרהו הערבי-חאג' עיסאי ב-1930. חאג' עיסאי הצליח לרכוש את הקרקע עם הטחנה, הבאר והמבנים האחרים במחירי מציאה והקים מסגד בסמוך.
קייל היינס
קייל טרל היינס (באנגלית: Kyle Terrel Hines; נולד ב-2 בספטמבר 1986 בסיקלרוויל, ניו ג'רזי שבארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית. שיחק בעברו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בגרינסבורו.
קריירה מקצועית.
ורולי.
לאחר קריירת כדורסל המכללות, היינס לא דורג בדראפט ה-NBA לעונת 2008. הוא חתם בקבוצה האיטלקית סוסיאטה ורולי, שם שיחק שתי עונות בליגה האיטלקית השנייה. עם ורולי, הוא זכה בשני גביעי הליגה האיטלקית השנייה בעונות 2009 ו-2010 וזכה בתואר ה-MVP במסגרת טורניר הגביע לעונת 2009.
ברוז במברג.