בסוף שנות ה-80 נקלע המושב למשבר כלכלי כבד עקב ניהול כלכלי כושל, לקיחת אשראי מופרז לצורך פיתוח חקלאי (כדוגמת השקעה גדולה בהקמת מחלבות רמת הגולן, בה היה שותף המושב בראשיתה), וכחלק מהמשבר הכללי של תקופה זו שעבר על המגזר החקלאי על רקע תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. במקביל עבר המושב משבר חברתי עקב חילוקי דעות קשים בין החברים על דרך ניהול המושב כמושב עובדים או כמושב שיתופי, ועל השקעת הון משותף גדול בהקמת המחלבה. בעקבות החובות הכבדים מונה ועד ממונה חיצוני לאגודה החקלאית של המושב, על ידי ארגון הקניות של משקי עמק הירדן, שהיה בעל החוב העיקרי של המושב. בהמשך עברה האגודה השיתופית שצברה חובות כבדים לכינוס נכסים ולהסדר חוב, כחלק מהסדר חובות המושבים. בקיץ 1989 העביר משרד האוצר סיוע חירום חריג של כ-19 מיליון ש"ח למושב. הניהול המשותף של המושב והרפתות פורק, והמושב הפך להיות מושב עובדים. כיום חברי האגודה החקלאית במושב מתנהלים כלכלית באופן עצמאי, בעוד האגודה השיתופית מסדירה בעיקר נושאים חקלאיים. על רקע קושי גובר בהתבססות על חקלאות כעוגן כלכלי במשק המשפחתי, החלה תופעה של מספר תושבים המעבדים שטחים בהיקפים גדולים המוחכרים להם על ידי תושבים שחדלו לעסוק בחקלאות, והיקף גובר של עיסוק בעבודות חוץ שאינם חקלאיות. במקביל החל פיתוח המושב מבחינה תיירותית, והחלו להבנות יחידות אירוח לנופש על שטחים חקלאיים קטנים סביב הבתים.
נכון ל־2022 מונה המושב כ-220 משפחות, רובן הגדול של תושבים שאינם חברים באגודה החקלאית. נוב הוא היישוב היהודי הרביעי בגודלו בגולן לאחר קצרין, חספין ובני יהודה, והישוב החקלאי הגדול בגולן.
כלכלה.
כלכלת היישוב מתבססת על חדרי אירוח, רפתות, צאן ובקר במרעה, עיזים לייצור חלב וגידולים חקלאיים: מטעים נשירים (תפוחים, שזיפים, אגסים, נקטרינות, אפרסקים) כרם ענבים להכנת יין וכרם זיתים להכנת שמן, הדסים ופרחים. בנוסף לאלה ישנם אנשי חינוך רבים במושב ובעלי מקצועות חופשיים.
ביישוב ריכוז גדול של רפתות בקר, ותושבי המקום היו חלוצי גידול הדסים משולשים למצוות ארבעת המינים באופן מסחרי ואיכותי.כמו כן, קיימת במושב חווה לגידול דגי נוי מסוג דיסקוס (symphysodon).
כמו כן, היישוב היה שותף, יחד עם עוד ארבעת היישובים הדתיים האחרים בגולן (רמת מגשימים, יונתן, אבני איתן, ואלוני הבשן), בהקמת בית המלון "כינר - גליל" על חוף הכנרת. במהלך המשבר הכלכלי מכר המושב את החזקותיו במקום לשאר השותפים.
חינוך.
במושב פועל מעון יום בהנהלת המושב ושלושה גני ילדים. בית הספר היסודי ממלכתי-דתי נמצא בחיספין הסמוכה, וכן תלמוד תורה לבנים בגילאי היסודי. בית ספר משותף דתי-חילוני ובית ספר אנתרופוסופי נמצאים בנטור. תלמידי התיכון לומדים בישיבות התיכוניות בסביבה, באולפנית טבריה באולפנת הגולן בקצרין, ובתיכון שקד בעמק המעיינות. כמו כן, ישנה במושב אולפנה המיועדת לבנות המעוניינות ללמוד במקום קטן בו היחס האישי ובניית האישיות תופסים מקום מרכזי, שמה של האולפנה - אי"ל ברמה. פעילות אחר הצהריים החינוכית ביישוב כוללת סניף של תנועת הנוער בני עקיבא ותוכנית העשרה תורנית לגילאי גן עד בית ספר יסודי ב"תלמוד תורה".
ההשכלה התורנית הגבוהה במושב כוללת את מדרשת נוב.
מראשית שנות ה-70 ועד שנת 2010 כיהן כרב היישוב הרב יגאל אריאל. לאחר פרישתו, כיהן בתפקיד הרב אורי סדן. בשנת 2022 נבחר לתפקיד הרב יוסף סוראני.
צ'ארלס רוברט דארווין
נטור
נָטוּר הוא מושב הנמצא בדרום רמת הגולן. נטור היה קיבוץ של תנועת הקיבוץ הארצי ובתחילת ינואר 2008 עבר שינוי והפך למושב.
מקור שמו של היישוב בא משמה הערבי של הגבעה הסמוכה ליישוב. היישוב נמצא על הרמה שבדרומה של רמת הגולן, כ-5 קילומטרים מערבה לרמת מגשימים, ובקרבת נחל סמך.
ליד צומת הכניסה למושב נמצאת חורשה של עצי אקליפטוס הכוללת חניון למטיילים שנקרא "חניון בג'וריה". בחורף אפשר לראות בה שלולית חורף.
במושב פועלים כיום שתי ישיבות תיכוניות (ישיבת תמ"ר ורגבים) ושני בתי ספר יסודים אחד בשם "שורשים" לכיתות א' עד ח', המשלב תלמידים מבתים חילוניים ודתיים, ובית חינוך "מעיינות" לכיתות א' עד ו', המשלב גישה לימודית אנטרופוסופית עם ערכים יהודיים.
בשנת 2014 נבנה בנטור קמפוס זמני המשמש את מדרשת השילוב נטור - מסגרת חדשה אשר החלה לפעול ב-2012, ובה לומדים בוגרי יב' חילונים ודתיים במסגרת גרעין נח"ל.
היסטוריה.
במקום בו עומד היישוב עמד יישוב יהודי קדום, ונתגלה בו בית הכנסת הקרוי כיום אום אל קנטיר (מאחר שלא ידוע שם היישוב היהודי).
הקמת היישוב לוותה בוויכוח בתנועת הקיבוצית - תנועת הקיבוץ הארצי התנגדה להקמת יישובים מעבר לקו הירוק, אולם לבסוף הוחלט על פשרה לפיה חברי נח"ל שהם חניכי השומר הצעיר יקימו את היישוב.
ב-1978 החלו עבודות הבנייה, ובינואר 1980 הוקם היישוב רשמית.
בשנת 2008, הפך הקיבוץ למושב מעורב של חילוניים ודתיים.
כלכלה.
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות, מסעדנות ותיירות. כמו כן, תושבי היישוב עובדים במקצועות חופשיים מחוץ ליישוב.
עודד פלד
עודד פלד (נולד ב-31 במאי 1950 בחיפה) הוא משורר עברי, מתרגם מאנגלית ועורך.
ביוגרפיה.
בוגר אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וספרות אנגלית. פלד התפרסם בשל תרגומיו מאנגלית של יוצרי דור ה"ביט" המרכזיים, ביניהם אלן גינסברג, סטיוארט פרקוף וג'ק קרואק.
כיום מתגורר פלד בקיבוץ כפר הנשיא.
בשנת 1986 זכה בפרס חומסקי לשירה על-שם דב חומסקי. בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה על-שם לוי אשכול.
שני שירים של עודד פלד.
שׁחֲרִית
עֶרֶב יוֹרֵד
טוביה ריבנר
טוּביה רִיבְּנֶר (Rübner, לעיתים Ruebner; 30 בינואר 1924 – 29 ביולי 2019) היה משורר ישראלי בשפות עברית וגרמנית, מורה, מתרגם, עורך וצלם, פרופסור חבר בגמלאות לספרות באוניברסיטת חיפה, חתן פרס ישראל לשירה עברית (תשס"ח).
ביוגרפיה.
רקע משפחתי ושנותיו הראשונות.
ריבנר נולד בשם קוּרְט רִיבְּנֶר בברטיסלאבה שבצ'כוסלובקיה (כיום בירת סלובקיה) בשנת 1924, במשפחה אמידה ומבוססת דוברת גרמנית. אביו היה מנהל אדמיניסטרטיבי בחברת מסחר בינלאומית. בעקבות האנשלוס פוטר אביו מעבודתו והנאצים הנהיגו חוקי גזע. ריבנר הפסיק את לימודיו והצטרף להכשרה של השומר הצעיר, במסגרתה שהה שנה באחוזה ליד העיר באנסקה ביסטריצה ושם החל לכתוב לראשונה שירה. שחזר מההכשרה החליט אביו לשלוח אותו לארץ ישראל, שם תכנן לרכוש משק במושב שבי ציון.
ב-21 באפריל 1941 עזב, והחל במסע העלייה לארץ ישראל ללא משפחתו, יחד עם קבוצה של עוד תשעה נערים יהודים. בנסיעה דרך הונגריה, רומניה, טורקיה, שם הגיעו ברכבת דרך חלב שבסוריה לביירות, ומשם באו באוטובוס לראש הנקרה. הוריו, אחותו וסביו, שנשארו בסלובקיה, נשלחו על ידי הנאצים למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, שם נרצחו בשנת 1942. אחרי שלושה ימים בהם שהו במחנה העולים בעתלית, הגיעה הקבוצה לקיבוץ מרחביה בעמק יזרעאל, שם היו עתידים לחיות יחד עם עוד קבוצה של נערים ונערות מהונגריה, שהצטרפה אליהם מאוחר יותר, במסגרת חינוכית של חברת נוער מטעם ארגון עליית הנוער.
במרחביה החל לכתוב שירים בעברית וגרמנית. הידיעה שיש בחברת הנוער בחור שכותב שירים בגרמנית הגיעה אל אברהם שלונסקי, שהיה באותו זמן בקיבוץ מרחביה. שלונסקי שלח אותו אל לאה גולדברג, שגם כתבה שירה תחילה בגרמנית. מאז היה לתלמידה והקשר ביניהם, שנהפך לידידות עמוקה, התמיד קרוב לארבעים שנה, עד מותה. לאחר מותה נתבקש על ידי משפחתה לערוך את עיזבונה.
לאחר תקופה עברה הקבוצה של ריבנר לקיבוץ גן שמואל, לתקופת הכשרה לפני שישובו לקיבוץ מרחביה כדי להתקבל לחברות. שם, בספרייה קטנה שתרמה הוצאת שוקן, היו ספרים רבים בגרמנית, אותם קרא ולמד, בעיקר את ספרי פרנץ קפקא. שחזר למרחביה עבד תחילה כרועה צאן, כמו כן בכרם ובפלחה. בשנת 1944 נישא לעדה, עולה מהונגריה שהייתה איתו בקבוצה, אם בתו מרים (1949). בינואר 1951 עדה נהרגה בתאונת בין אוטובוס בו נסעו למשאית. ריבנר נפצע קשה בשריפה שפרצה באטובוס ושכב בבית החולים במשך שלושה חודשים, ולכן הקיבוץ החל להעסיקו כספרן וכמורה לספרות.
ב-1953 נישא בשנית לגלילה יזרעאלי, פסנתרנית בת עין חרוד, ונולדו להם שני בנים: עידן (1956), שחי בנפאל כבודהיסט מחמיר בתורתו, ומורן (1960), שעקבותיו אבדו בראשית שנת 1983 באקוודור כשבא לבקר את הוריו שהיו בשבתון באוניברסיטת הרווארד.
פעילותו כיוצר ומורה.
הודות לידע שרכש שלא באמצעות השכלה אקדמית פורמלית, החל ללמד כמורה לספרות בבתי ספר ומאוחר יותר כמורה לספרות כללית בסמינר למורים ובאוניברסיטת חיפה, שם הגיע לדרגת פרופסור לספרות השוואתית (משנת 1974). במקביל לימד גם בסמינר אורנים ובאוניברסיטת תל אביב.
עד שנת 1950 כתב שירים עדיין בשפת אמו, גרמנית. שיריו העבריים הראשונים בארץ הודפסו בשנת 1953. ספר שיריו הראשון, "האש באבן", יצא לאור בשנת 1957. בנוסף עסק בצילום מאז סוף שנות ה-50 צילום, אותם הציג בתערוכות. הוא הוציא כמה אלבומים שהקנו לו שם של צלם אמן, וכן צילומיו ליוו את ספרי שירתו.
ריבנר התקרב במיוחד אל המשורר אריה לודוויג שטראוס, שקירב אותו אל חבורה של יוצרים בגרמנית כמו ורנר קראפט ואחרים. בשנת 1959 ערך והביא לדפוס את הספר "בדרכי הספרות: עיונים בספרות ישראל ובספרות העמים" הסוקר את שירתו של אריה לודוויג שטראוס. ריבנר עצמו חנך את המשורר דן פגיס שהגיע כעולה חדשה לחברת הנוער בקיבוץ מרחביה. ריבנר גם קיים קשר ארוך שנים עם המשורר עוזר רבין, שהיה אף הוא תקופה מסוימת חבר בקיבוץ מרחביה.