לאחר שלמד בישיבת תומכי תמימים בלוד ובכפר חב"ד אצל המשפיע הרב שלמה חיים קסלמן, נסע בחודש אלול תשכ"ה ללמוד בניו יורק במרכז חב"ד העולמי אצל הרבי מליובאוויטש רבי מנחם מנדל שניאורסון. בתקופה זו היה חבר בצוות שעסק בכתיבת ספרי הרבי. בשנת תשכ"ח נסע ללמוד שם שנה נוספת. באדר תשכ"ט התחתן עם רבקה לבית ברגמן מירושלים, לאחר שירות צבאי מקוצר וארבע שנות לימוד בכולל החל בשנת תשל"ה לשמש משפיע בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, לצד המשפיע הראשי, הרב מנחם מנדל פוטרפס. לאחר פטירת הרב פוטרפס בשנת תשנ"ה מונה למשפיע הראשי בישיבה. משנת תש"ע הוא גם משפיע ברשת "מעייני ישראל".
בשנת תשס"ה מונה הרב גופין לחבר הנהלת ארגון תורת חב"ד לבני הישיבות. הוא המשפיע של ארגון הנוער "צבאות השם - הפנסאים" (מתשע"א) ושל מחנה הקיץ "גן ישראל ארץ הקודש".
שיעוריו והתוועדויותיו מושכים אליהם קהל מגוון. הוא מוסר שיעורי חסידות גם לנשים. מפרסם מאמרים בתורת החסידות בכתבי העת, היכל הבעש"ט, הערות התמימים, מעיינותיך, בשבועון כפר חב"ד ועוד.
הרב גופין משתייך לזרם המתון בחב"ד. הוא סבור שהרבי מליובאוויטש נפטר ושאין לפרסם את משיחיותו, אך כתב גם שהכחשת האמונה שהרבי הוא "נשיא הדור" וש"הוא יגאלנו", גם כיום, לאחר פטירתו, אין לה מקום בחסידות חב"ד.
משפחתו.
לרב גופין אחד עשר ילדים:
ספריו.
שיעוריו יצאו לאור בסדרת ספרים:
חוק רכישת מקרקעין (אישור פעולות ופיצויים) התשי&quot;ג - 1953
חר&quot;ם
סטיבן באואר
סטיבן באואר (באנגלית: Steven Bauer; נולד ב-2 בדצמבר 1956) הוא שחקן קובני-אמריקני ממוצא יהודי. הוא ידוע במיוחד בשל תפקידו כמאני ריברה בסרט "פני צלקת" משנת 1983, ובשל משחקו בקומדיית המצבים הדו-לשונית "Que Pasa, USA" של רשת PBS. החל משנת 2013 משחק גם בסדרה "ריי דונובן".
ביוגרפיה.
נולד בשם אסטבן ארנסטו אצ'ווריה סמסון (בספרדית: Esteban Ernesto Echevarría Samson) בהוואנה שבקובה, למשפחה מרקע נוצרי בעיקרה. בנם של ליליאן, מורה ואסטבן אצ'ווריה, טייס שעבד בחברת קובאנה דה אוויאסיון. סבו של באואר מצד אמו היה יהודי שנמלט לשם מגרמניה הנאצית, וממנו לקח את שם המשפחה "באואר" כשם במה. הוריו של באואר היגרו מקובה למיאמי שבפלורידה ב-4 ביולי 1960, בעקבות המהפכה של פידל קסטרו. הוא סיים את בית הספר התיכון "מיאמי קורל פארק" ב-1974. באואר התכוון להיות מוזיקאי, אבל אז פנה למשחק ולמד ב"מיאמי-דֵייד קומיוניטי קולג", אך אז עבר לאוניברסיטת מיאמי, שם למד במחלקה לאמנויות התיאטרון ושיחק בתיאטרון "ג'רי הרמן רינג" שם התיידד עם השחקן ריי ליוטה.
קריירה.
תפקידו המשמעותי הראשון של באואר היה בקומדיית המצבים הדו-לשונית של PBS "¿Qué Pasa, U.S.A.?", שם גילם את בנם המתבגר של משפחה קובנית גולה במיאמי, מ-1977 עד 1979. הוא גם הופיע במיני סדרה הטלוויזיונית "מעתה ועד עולם" משנת 1980. ניתן לו קרדיט במיני-סדרה זו במספר פרויקטים מוקדמים נוספים כרוקי אֶצֶ'וַורִיָה. ב-1981 כיכב באואר בסרט הטלוויזיה "She's in the Army Now", שם פגש את אשתו הראשונה, מלאני גריפית. הם עברו לעיר ניו יורק וגרו בדירתו של ריי ליוטה, בעוד ליוטה עבר ללוס אנג'לס ודר בדירתם. הן באואר והן גריפית למדו אצל המורה למשחק סטלה אדלר, והוא הופיע במספר הפקות אוף ברודוויי. במהלך זמן זה הוא אימץ לזמן קצר את שם הבמה "רוקי אֶצֶ'וַורִיָה", לפני ששינה אותו ל"סטיבן באואר".
באואר קיבל תפקיד כמאני ריברה בסרט "פני צלקת" משנת 1983, אם כי הוא לא היה שחקן ידוע באותה עת. המפיקים של "פני צלקת" היו משוכנעים שהוא היה האדם המתאים לתפקיד בשל מבחן הבמה המוצלח שלו, כמו גם בשל הרקע הקובני האמיתי שלו. הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר.בשנת 1984שיחק בסרט "גונב הלבבות" בתפקיד פורץ, שפורץ לביתה של אישה עשירה ונשואה וגונב את היומן שלה.
מאז, באואר ביסס את הקריירה שלו בעיקר, אם כי לא רק, על סרטי פעולה ודרמות פשע, בתפקידים גדולים וקטנים, בכללם סרטים כמו "פחד ראשוני" ו"טראפיק". ב-1986 שיחק בסרט הטלוויזיה "חרב גדעון", שם גילם את דמותו של סוכן "המוסד" אבנר, שבמסגרת מבצע זעם האל נשלח בראש יחידת חיסול להרוג את המחבלים שהיו אחראים על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. הוא הופיע במשחק הווידאו שיצא בשנת 2006, שם דיבב סוחר סמים בשם "הסנדמן". בשנת 2009 שיחק בסרט "ממקסיקו באהבה" לצד דנאי גרסיה. ב-2012 הופיע במשחק שבו דיבב דמות בשם "בירדי". ב-2011 הופיע בסדרה "שובר שורות" בתפקיד ברון הסמים המקסיקני, דון אלדיו.
בשנת 2021 שיחק במותחן הפשע "Flinch" ובסרט הדרמה ""Women Is Losers"."
חיים אישיים.
באואר נשא לאשה את השחקנית האמריקאית מלאני גריפית בספטמבר 1981. לזוג נולד בן, אלכסנדר באואר ב-1985, הזוג התגרש ב-1987. הוא התחתן בשנית ב-1989, הפעם עם אינגריד אנדרסון, שעמה יש לבאואר בן נוסף, דילן, שנולד ב-1990. נישואיו השניים הסתיימו בגירושים ב-1991. שנה מאוחר יותר, הוא נשא את אשתו השלישית, כריסטיאנה בוני, לאחר זמן קצר הם התגרשו.
חידושי ר' חיים סטנסיל
קולוניאלי
אמנה על הסחר הבינלאומי במינים של בעלי חיים וצמחי בר המצויים בסכנה
מיתר גב
גדול מרבן שמו
לארווה
האוניברסיטה הקתולית של לובן
האוניברסיטה של לובן
האוניברסיטה של לוון
שארל דה לה ואלה-פוסן
שקע קטרה
הפרעה פוסט טראומטית
חורבת קסטרה
פוסט-טראומה
עזרת נשים (בית חולים)
בית חולים עזרת נשים
גרמניה (חברת תעופה)
גרמניה (בגרמנית: Germania Fluggesellschaft mbH) הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיסיה היו בברלין, המבורג, ברמן ודיסלדורף, והיא העניקה שירות טיסות לכ-140 יעדים באירופה, אפריקה, והמזרח התיכון. החברה הפעילה טיסות בשירות מלא כולל ארוחה ומזוודה.
נכון לקיץ 2014 העסיקה החברה כ-850 עובדים ואף הפעילה מרכז שירות גדול נמל התעופה שנפלד בברלין.
גרמניה איירליינס הייתה חברה פרטית ומהוותיקות בגרמניה, החברה נוסדה בשנת 1976 על ידי ד"ר היינריך בישקוף ונוהלה על ידי משפחתו. החברה כללה בתחילת דרכה צי של שלושה מטוסים מסוג: SE-210 Caravelle.
החברה הפעילה טיסות רבות מטעם סיטונאי תיירות מובילים. בנוסף, היא הציעה טיסות שכר אד-הוק, חכירת מטוסים "רטובה" (כולל צוותי האוויר), טיסות לאירועים ספציפיים, והסעות עובדים מטעם חברות אירופיות.
ב-4 בפברואר 2019 הודיעה החברה על פשיטת רגל וביטול לאלתר של כל הטיסות.
פעילות החברה בישראל.
גרמניה איירליינס החלה את פעילותה בשוק התעופה בישראל במרץ 2015 עם פתיחת קו תעופה מנמל התעופה בן-גוריון לעיר המבורג. בנובמבר 2015 פתחה החברה קו תעופה נוסף מנמל התעופה בן-גוריון לעיר דיסלדורף. באוקטובר 2017, החברה החלה להפעיל ארבע טיסות שבועיות לדיסלדורף ושתי טיסות שבועיות להמבורג, ומנובמבר 2017 היא הפעילה גם שתי טיסות שבועיות לנירנברג ושש טיסות שבועיות לנמל התעופה ברלין טגל.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה בעת פשיטת הרגל (פברואר 2019):
קבוצת F/64
קבוצת F/64 הייתה קבוצה של שבעה צלמים שחיו במהלך המאה ה־20 בסן פרנסיסקו, אשר דגלו בצילום ישיר וחלקו סגנון צילום משותף, שהיה מאופיין בצילומים חדים מאוד ופריימים מוקפדים מאוד. הם היוו קבוצה מנוגדת לתנועת הפיקטוריאליזם, שהייתה נפוצה מאוד בתחילת המאה ה־20, אך עיקר הקבוצה היה לקדם אסתטיקה מודרנית, שדגלה בחשיפות מדויקות של צורות טבע וחפצים.
רקע.
סוף שנות ה־20 ותחילת שנות ה־30 היו תקופה של אי שקט חברתי וכלכלי בארצות הברית. ארצות הברית סבלה מהשפל הגדול, ואנשים ביקשו מעט הפוגה מתלאות היום־יום.
אמריקה המערבית נתפסה כבסיס שממנו תבוא ההתאוששות הכלכלית, בעיקר בזכות סכר הובר שסיפק עבודות רבות לציבור. הציבור חיפש תמונות וחדשות מהמערב, שנתפס כאי של תקווה בתקופה קשה ועגומה. הקהל נמשך יותר ויותר אל תמונות של צלמים כמו אנסל אדמס, אשר תמונותיו המפורטות מאוד היו עדות מצולמת להשראה ולגאולה.
במקביל, החלו פועלים מכל רחבי ארצות הברית להתאחד ולדרוש תנאי עבודה ושכר טובים יותר. הייתה תנועה גדלה והולכת בקרב הפועלים העניים שקראה להתאגד למען הסולידריות וכוח המיקוח, וצלמים רבים השתתפו במאבקים אלו.
זמן קצר לפני שקבוצת F/64 הוקמה, אדוארד וסטון הלך לפגישה במועדון ג'ון ריד על שם העיתונאי הקומוניסט ג'ון ריד, שהוקם על מנת לתמוך באמנים וסופרים מרקסיסטים. הנסיבות לא רק גרמו לקבוצה של בעלי דעות דומות להתאחד סביב אינטרס משותף, אלא גם היוו בסיס לדרכה של הקבוצה ולמה שבחרה להתמקד בו.
קבוצת F/64 הייתה מעבר לקבוצה של אמנים: הם תיארו את עצמם כשותפים בקרב כנגד "זרם הפיקטוריאליזם המעיק", וקראו בכוונה להצהרת הכוונות שלהם "מניפסט", עם כל המשמעויות הפוליטיות שרומז שם זה.
בזמן שכל השינוי החברתי הזה התרחש, צלמים נאבקו להגדיר מחדש איך אמור להראות המדיום שלהם ומה הוא אמור לייצג. עד שנות ה־20, אסתטיקת הצילום הסטנדרטית הייתה האסתטיקה של זרם הפיקטוריאליזם, שהיה מונהג על ידי צלמים כמו אלפרד סטיגליץ. לקראת סוף שנות ה־20 חל שינוי קטן, שבא בעקבות צלמים כמו פול סטרנד ואימוג'ן קנינגהם, אבל עד סוף העשור היה ברור שאין יורש לפיקטוריאליזם כסטנדרט ויזואלי משותף. צלמים כמו וסטון היו עייפים מנקודת המבט הישנה, והיו להוטים לקדם את חזונם החדש.
ייסוד ושותפים.
קבוצת F/64 נוסדה כאשר הצלם וילארד ואן דייק ואנסל אדמס החליטו לארגן כמה מחבריהם הצלמים לקידום עקרון אסתטי משותף חדש.