ניקולאוס זימרוק (בגרמנית: Nikolaus Simrock, 23 באוגוסט 1751 - 12 ביוני 1832) היה נגן קרן גרמני בחצר הנסיך הבוחר של קלן בבון ומו"ל מוזיקה. הוא היה ידידו של לודוויג ואן בטהובן ומייסד בית ההוצאה למוזיקה נ. זימרוק. זימרוק, "שנהנה מהערכה גבוהה הן כאדם והן כמוזיקאי" שמר על קשר עם בטהובן במהלך שנות ה-90' של המאה ה-18 ונחשב ל"עד מהימן" לשנותיו של בטהובן בבון.
חייו.
זימרוק נולד במיינץ וניגן בקרן בקאפלה של צבא צרפת עוד לפני שמלאו לו 16. הוא פנה אל הנסיך הבוחר של קלן, מקסימיליאן פרדריק, בבקשת משרה בתזמורת החצר של בון. הוא החל לעבוד שם באפריל 1775 כ"חצוצרן" במשכורת שנתית של 300 פלורין. בטהובן הצעיר ניגן לאחר זמן באותה תזמורת.
זימרוק היה אחד הפילוסופים המפורסמים ביותר של תקופת הנאורות במעון הנסיף הבוחר. כמו עמיתיו פרנץ אנטון ריז וכריסטיאן גוטלוב נפה, נמנה גם הוא על ה" Minervalkirche Stagira", עמותה של מסדר האילומנטי. לאחר התפרקותו היה חבר מייסד של ה"Lesegesellschaft" (אגודת קריאה) בבון. הוא היה חבר בלשכת הבונים החופשיים "Les Frères courageux", שנוסדה בבון בשנת 1805.
בשנת 1793 ייסד ניקולאוס זימרוק את בית ההוצאה למוזיקה נ. זימרוק בבון. שניים מפרסומיו המוקדמים הם יצירות של בטהובן, הווריאציות "Das rote Käppchen" של (WoO 66) ב-1793 ווריאציות על נושא מאת ולדשטיין (WoO 67) ב-1794. אחת הסיבות להצלחת החברה הזאת - נוסף לכישרון העסקי של זימרוק - הייתה הנטייה הפרו-צרפתית שלו, שהשתלמה לאחר תקופת הנסיך הבוחר ב-1794 במהלך הכיבוש המוקדם של בון ועמק הריין על ידי צבאות המהפכה הצרפתית.
בראשית המאה ה-19 היה זימרוק אחד המול"ים החשובים ביותר באירופה להוצאת מוזיקה. בהנהגתו, הוציאה נ. זימרוק מהדורות ראשונות של מוזיקה מאת יוזף היידן, שאותו פגש פנים אל פנים, ולודוויג ואן בטהובן (13 מהדורות ראשונות).
בין המלחינים החשובים שיצירותיהם יצאו לאור לאחר מות זימרוק היו רוברט שומאן, כולל הסימפוניה השלישית שלו, פליקס מנדלסון, כולל האורטוריות שלו, אליהו ו"פאולוס". פריץ זימרוק, נכדו, העביר את המשרד הראשי של בית ההוצאה מבון לברלין בשנת 1870. הוא נודע ביותר בהוצאת יצירותיו של יוהנס ברהמס.
חיים אישיים.
זימרוק היה נשוי לפרנציסקה אוטיליה בלאשק ממיינץ והיו להם 13 ילדים. בני המשפחה השפיעו על קרוב ל-200 שנה של היסטוריה תרבותית בחבל הריין. אחד מבניו, פטר יוזף זימרוק, ניהל את עסקי ההוצאה לאור, בן אחר ניהל שנים רבות את מלון "טרירר הוף" בכיכר השוק, שאלכסנדר דיומא האב התארח בו. הבן הצעיר, קרל, היה מו"ל של ספרות גרמנית מתקופות שונות, עד המאה ה-19.
זימרוק הלך לעולמו בשנת 1832 בבון.
רולף ריילינגר
יוחנן ווזנר
יוחנן ווזנר (1933–2017) היה פרופסור באוניברסיטת תל אביב, בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל, ופעל רבות בתחומי ההוראה, החינוך והטיפול. הוא היה ראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב (שתי קדנציות). היה ממייסדי עמותת עלם (עזרה לנוער במצוקה), ובהיותו יו"ר העמותה יצק את חזונה ובנה את תשתיתה המנהלית והמקצועית. תחומי מומחיותו כללו עבריינות נוער, פנימיות, עבודה קבוצתית וטיפול התנהגותי. בתחומים אלה ערך מחקרים וכתב מאמרים וספרים.
ביוגרפיה.
יוחנן ווזנר נולד ב-1933 בבודפשט, הונגריה. עבר כילד את מלחמת העולם השנייה ואת השואה בגטו בודפשט. לאחר המלחמה ולאחר שסיים את לימודיו בחטיבת ביניים בבודפשט, עבר לגור עם הוריו בסומבטהלי. שם למד בישיבה.
ב-1949 עזב את הונגריה באופן בלתי ליגלי ובסכנת נפשות חצה את הגבול לאוסטריה ומשם נסע לאנגליה ולמד בישיבה במשך שנה. ב-1950 עלה ארצה לבדו. משפחתו – הוריו ואחיו - נשארו בהונגריה שמעבר למסך הברזל. ב-1951 למד בסמינר למדריכים של עליית הנוער, שם הונח הבסיס לזהותו המקצועית, אשר הלכה והתעצמה עם השנים.
בשנים 1952 עד 1968 עבד כמדריך, רכז חינוכי ומנהל במוסדות עליית הנוער ובמוסדות לעבריינים צעירים של משרד העבודה והרווחה. במקביל למד עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1968–1971 למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם סיים את הדוקטורט בעבודה סוציאלית. ב-1971 חזר לישראל לתפקיד הממונה על מעונות החסות לעבריינים צעירים של רשות חסות הנוער במשרד הרווחה. בתקופה זו ערך פרויקט ניסויי חדשני של טיפול התנהגותי בעבריינים צעירים במעון גילעם. היה בין הראשונים שלימדו ויישמו בארץ את הגישה ההתנהגותית (הגישה הביהביוריסטית).
בשנים 1974–2000 לימד בבי"ס לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב ושימש כראש בית הספר בשתי קדנציות (1983–1986, 1996–2000).
בהיותו בארצות הברית נפגש עם תורמים ויזמים יהודים אמריקאים ותכנן עמם את הקמת עמותת עלם אשר נועדה לתת סיוע לנערים ונערות במצוקה. בשנים 1981–2000 פעל כיו"ר העמותה (בהתנדבות).
לאחר צאתו לגמלאות המשיך להתנדב לעלם והיה חבר הוועדה המקצועית שלה. כמו כן התנדב לעמותות המסייעות לניצולי השואה. במשך חמש שנים היה חבר בוועידת התביעות ואחר-כך חבר בוועדה האקדמית המייעצת של הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל.
יוחנן ווזנר נפטר ב-2017 בירושלים ונקבר בהר המנוחות. השאיר אחריו את רעייתו יעלה, לה היה נשוי 62 שנים.
פרסומים.
יוחנן ווזנר פרסם ספרים ומאמרים מדעיים בתחומי התמחותו. ביניהם:
רמת פאונסאגנט
רמת פאונסאגנט (באנגלית: Paunsaugunt Plateau) היא רמה חרוצה על ידי עמקי נחלים, המתנשאת לגובה שבין 2,100 ל-2,800 מטרים מעל פני הים בדרום-מערב יוטה בארצות הברית, חלק מרמת קולורדו. הרמה שוכנת במחוזות קיין (Kane County) וגארפילד (Garfield County). רוחבה כ-16 קילומטרים והיא משתרעת דרומה מרמת סווייר (Sevier Plateau) כ-40 קילומטרים בערך, ומסתיימת בצוקים הוורודים, חלק מגרם המדרגות הגדול. פאונסאגנט היא מילה בשפת הפאיוט המתארת את "ביתו של הבונה".
את הרמה מנקז הנהר איסט פורק סווייר (East Fork Sevier River), יובל של הנהר סווייר הזורם צפונה על הרמה ונשפך לערוץ הראשי של הנהר סווייר הזורם בעמק לאורך האגף המערבי של הרמה. בצידה המזרחי חרוצה הרמה בערוצים רבים המתנקזים אל הנהר פאריה באגן הניקוז של הנהר לקולורדו, והיא אזור מוגן כפארק הלאומי ברייס קניון. קטע מקו פרשת המים של האגן הגדול (Great Basin Divide) עובר לאורך הרמה, ומרבית הרמה היא חלק מהיער הלאומי דיקסי (Dixie National Forest). על הרמה יורדים שלגים בכמות שנתית ממוצעת של 5.1 מטרים, וב-200 ימים בממוצע יש מחזור קפיאה והפשרה. כביש נופי 12 של יוטה המוגדר ככביש נופי יוצא דופן (All-American Road) מטפס לפסגת רמת פאונסאגנט.
הרמה נוצרה לפני 20 עד 10 מיליון שנים כתוצאה מהתרוממות רמת קולורדו. ההתרוממות גרמה להיווצרות סדקים בצדי הרמה. סחיפה שהתרחשה אחר כך, בייחוד בצד המזרחי של הפארק הלאומי ברייס קניון, גרמה להיווצרות תצורות סלע מוזרות, עמודונים המכונים הוּדוּס (hoodoos), שהם סימן ההיכר של הפארק.
דיאגרמת חתכים.
גרם המדרגות הגדול כשרמת פאוסאגנט בקצהו הצפוני (הצד השמאלי באיור).
אליפות ישראל בשחמט 1988
אליפות ישראל בשחמט 1988 הייתה האליפות ה-19 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 15 שחמטאים. התחרות נערכה בין התאריכים 26 באפריל ל-10 במאי 1988.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
בתחרות זכה גד רכליס, שצבר 11 נקודות מ-14 אפשריות.
אנדרטת חטיבת קרייתי (לטרון)
אנדרטת חטיבה 4 - קרייתי הוא אתר הנצחה לזכר לוחמי חטיבה 4 שלחמו במלחמות ישראל. האנדרטה נמצאת ליד אתר לטרון בפארק עוצבות השריון.
אנדרטת חטיבה 4 מבטאת את פועלה במלחמות ישראל לאורך כל שנות קיומה. חמישה לוחות אבן כנגד 5 מלחמות ישראל בהן לקחה חלק החטיבה בקרבות שחלקם היו משמעותיים ביותר והיטו את הכף.
האנדרטה תוכננה על ידי סא"ל במיל' יניב אבידן (סמח"ט 4), נועם אבידן, מיכה ארזי ויוסי בן הרוש. ועוצבה על ידי אמן האבן חן וינקלר ובנויה מלוחות אבן שנחצבו מאזורי הלחימה, ומותקן לכיוונו הכללי לפי רוחות השמיים. על כל אבן חקוק תיאור הקרב המשמעותי באותה מלחמה, ומן הצד השני היחידות שהשתתפו ומפקד החטיבה באותה עת. עמודי הבזלת התומכים את הלוחות מבטאים את הנחישות בעמידה במשימה ואת התכליתיות שמאפיינת עד היום את החטיבה בכל משימה שניתנת לה.
לוחות האנדרטה.
מלחמת העצמאות.
הלוח מופנה לכיוון מערב ועשוי מסלע בצורת אזור מרכז ישראל, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת העצמאות. על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף מיכאל בן-גל במבצע חמץ לכיבוש יפו, כיבוש משלט 219 ביער בן שמן ומבצע דני לכיבוש לוד, וילהלמה, רמלה, לטרון, ורמאללה.
מלחמת סיני.
הלוח מופנה לכיוון דרום ועשוי מסלע גרניט בצורת אזור סיני, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת סיני. על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף-משנה יוסף הרפז בקסיימה ואום כתף.
מלחמת ששת הימים.
הלוח מופנה לכיוון ירושלים ועשוי מאבן חברונית בצורת קו שביתת הנשק בין ישראל לירדן, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת ששת הימים. על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף-משנה משה יטבת (שנפצע במלחמה) ואלוף-משנה יוסף הרפז (שחזר לפקד על החטיבה בעקבות פציעת המח"ט) במובלעת לטרון, אזור בית חורון, הרי גופנא עד פאתי רמאללה.
מלחמת יום הכיפורים.
הלוח מופנה לכיוון צפון מזרח ועשוי מסלע בזלת בצורת אזור רמת הגולן, אזור הקרבות של החטיבה במלחמת יום הכיפורים. על הלוח מתואר קרבות החטיבה בפיקוד אלוף-משנה יעקב הדר בקרבות הבלימה והתקפת הנגד ברמת הגולן ובקרבות ההבקעה לסוריה.