סינקלייר היא בתם של רובר ז'וזף שוורץ (שינה את שמו ב-1949 לסינקלייר, כינויו בתנועת ההתנגדות הצרפתית), איש עסקים ואביר לגיון הכבוד, ומישלן נאנט רוזנברג. אבי אמהּ, פול רוזנברג (1881-1959), היה בעל גלריה חשובה וסוחר אמנות בפריז ומאוחר יותר בניו יורק, לשם נמלט מהנאצים. ממנו ירשה סינקלייר חלק מאוסף ציוריו בשווי עשרות מיליוני אירו. ציור אחד של אנרי מאטיס - "השפחה: הרמוניה בכחול", נמכר ב-2007 בכריסטי'ס תמורת 33.6 מיליון דולר.
שנים ספורות לאחר לידתה של סינקליר חזרה משפחתה לצרפת.
בשנת 1972 השלימה את לימודיה לתואר במדעי המדינה והחברה במכון למדע המדינה בפריז, ותואר במשפטים מאוניברסיטת פריז.
קריירה.
את הקריירה העיתונאית היא החלה בשנת 1973 בערוץ "אירופה 1". בשנת 1984 החלה להגיש את התוכנית "7 על 7" - מגזין חדשות ופוליטיקה שבועי ששודר בערבי יום ראשון בערוץ "TF1", וזכה לקהל צופים רב בצרפת. במהלך 13 שנות הגשתה את התוכנית ערכה סינקלייר למעלה מחמש מאות ראיונות עם אישי ציבור מהשורה הראשונה, שהפכו אותה לאחת העיתונאיות המפורסמות ביותר בצרפת; הקריאה "דבר אמת!" אותה נהגה להפנות למרואייניה הפכה לסימן ההיכר שלה.
בעקבות מינויו של בעלה, דומיניק סטראוס-קאהן, לשר האוצר והמסחר הצרפתי בשנת 1997, היא התפטרה מהגשת התוכנית כדי להימנע מניגוד אינטרסים, והחלה לנהל את חברת הבת האינטרנטית של הערוץ - "e-TF1". היא עזבה את קבוצת TF1 בשנת 2001, לאחר חילוקי דעות עם המנכ"ל פטריק לה ליי. בשנת 2003 שבה לעסוק בעיתונאות, עת השיקה את תוכנית הרדיו "Libre Cours" ("קורס חופשי") בתחנת השידור הציבורית "פראנס אינטר". תוכנית זו עסקה בהפגשת תלמידים עם אנשי מקצוע תובעניים. בשנת 2008 השתתפה בתוכנית "Le Grand Journal" ששודרה בערוץ Canal +, ודיווחה - יחד עם העיתונאית לורנס האים (Haïm) - על הבחירות לנשיאות בארצות הברית. עם מעברה לארצות הברית ב-2007 החלה לפרסם בלוג בשם "שניים שלושה דברים שרואים באמריקה" שהתרכז במדיניות החוץ האמריקנית. בנובמבר 2010 הצטרפה למועצת המנהלים של מוזיאון פיקאסו.
באוקטובר 2011 החלה לשמש כעורכת המהדורה הצרפתית של ההאפינגטון פוסט.
סינקלייר זכתה בשלושה פרסי "Sept d'Or", המקבילה הצרפתית לפרס אמי. בשנים האחרונות החלה לכתוב ספר ביוגרפיה על סבה, סוחר האמנות פול רוזנברג.
חיים אישיים.
לסינקלייר שני ילדים מבעלה לשעבר העיתונאי, יליד הונגריה, איוואן לוואי, דוד ואלי (אלי נקרא על שם ידידם הוותיק אלי ויזל). ב-24 בנובמבר 1991 נישאה לפוליטיקאי הצרפתי דומיניק סטראוס-קאהן, עמו החלה בקשר רומנטי לאחר שנפגשו על סט תוכנית האירוח שלה בשנת 1989, בעודם נשואים לבני זוגם הקודמים.
לאחר שסטראוס-קאהן מונה לראש קרן המטבע הבינלאומית, עברה סינקלייר עמו לוושינגטון, שם רכשה בית מידות בג'ורג'טאון. סינקלייר התייצבה בקביעות לימינו של סטראוס-קאהן, שהיה מעורב לאורך השנים במספר שערוריות מיניות וכלכליות. בפרט, לאחר שנעצר בניו יורק במאי 2011 באשמת אונס חדרנית, היא העמידה לרשותו את אמצעיה הכלכליים הרבים למען שחרורו למעצר בית מאובטח והגנתו. באוגוסט 2012 נפרדה מסטראוס-קאהן.
סינקלייר הביעה פעמים אחדות תמיכה נלהבת במדינת ישראל. היא הצהירה כי מלחמת ששת הימים חיזקה בה את מודעותה לזהותה היהודית: "הייתי בת 19, ובאותו רגע ממש ראיתי את עצמי כיהודייה, מפני שבדידותה של ישראל הייתה בלתי נסבלת בעיני".
מרכז לידר
מרכז הספורט לידר הוא היכל הספורט של המועצה המקומית גני תקווה. המרכז נמצא ברחוב הגליל, מספר 33.
אולם הכדורסל משמש כאולמה הביתי של קבוצת מועדון כדורסל גני תקווה מאז שנת 2009. כמו כן, האולם משמש בית לנבחרות הנשים הצעירות של ישראל בכדורסל.
כשנבנה האולם הוא הכיל 700 מקומות ישיבה ביציעים, מתוכם 250 ביציע נשלף. תוך כדי עונת הכדורסל 2011/12 בוצעו באולם הרחבות ושדרוגים על מנת להתאימו לתקנים של מנהלת ליגת העל. בשלב זה נוספו לאולם עוד 500 מקומות ביציעים חדשים שהוקמו מאחורי הסלים.
המבנה במתחם כולל כ-8200 מ"ר בנויים ומכיל גם חדרי כושר, בריכת שחייה תחרותית, אולם התעמלות מקצועי, חדרי ספינינג, סטודיו אירובי, חדרי הלבשה ומלתחות, אולם קרבות לענפי הג'ודו, הקראטה, הלחימה המשולבת, קרב המגע, האייקידו והטאיצ'י, חדר ההדרכה להכשרת מאמנים ומדריכים בתחום הספורט.
בפברואר 2014 יארח מרכז הספורט את אליפות אירופה בסיף עד גיל 17.
У (כתב קירילי)
אוּ היא אות באלפבית הקירילי שמקורה באות היוונית אופסילון וצורתה כשל Y לטינית קטנה. זוהי אחת משש האותיות היחידות באלפבית הקירילי (יחד עם Р, Е, Б ,А ו-Ф) אשר צורותיה הגדולה והקטנה שונות זו מזו (צורתה הגדולה רחבה במעט מצורתה הקטנה). האות מייצגת תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת /u/.
ברוסית, כשהיא ניצבת לבדה, פירושה הוא מילת היחס "אצל" או מילת קריאה של הפתעה.
בבלארוסית היא שמשה ליצירת האות ў שנקראת "у קצרה" ושנהגית כמו ה w האנגלית.
היסטוריה.
קדמה לאות זו אות אחרת שהייתה בשימוש בסלאבית כנסייתית עתיקה וסלאבית כנסייתית. האות נקראה אוּ או אוּק ומובנה היה מדע או לימוד. ערכה המספרי היה 400. במקור היה זה דיגרף (שילוב של 2 אותיות) שיובא מן היוונית: אומיקרון (o) ו אופסילון (u או Υ) שנכתב: ОУ או OѴ.
כדי לחסוך במקום נכתבו ה У או ה Ѵ מעל ל O כליגטורה: Ѹ. הליגטורה בוטלה בכתב האזרחי, ה"גראז'דנקה", שנוצר ב-1708 תחת פיוטר הגדול ונותרה ה у.
קישורים חיצוניים.
Lippincott Williams and Wilkins
Lippincott Williams &amp; Wilkins היא הוצאה לאור של ספרים ברפואה ובמדעי החיים. ההוצאה מפרסמת ספרים, מדיה אלקטרונית ולמעלה מ-275 כתבי עת.
ההוצאה השיקה את Point, נקודת למידה מקוונת למידה לתלמידים ומחנכים למקצועות סיעוד, רפואה ובריאות. thePoint מציעה מערך מלא של חומרי תמיכה וטכנולוגיה חינוכית, כולל מערכת לניהול קורסים המסווגת את מנהל הקורסים, תוכני ספרים נלווים, קורסים ללמידה אלקטרונית, והדרכות וכלים משולבים של הערכה ובדיקה.
קהלי היעד של ההוצאה הם רופאים, אחיות, בעלי מקצועות פארא-רפואיים וסטודנטים. המשרדים הראשיים נמצאים בפילדלפיה ולהוצאה סניפים רבים ברחבי ארצות הברית ובעולם, כולל לונדון, הונג קונג וסידני.
מקורה של ההוצאה בדוכן ספרים שנפתח בפילדלפיה ב-1792 והיא עברה מאז גלגולים רבים. מאז 1990 שייכת ההוצאה לחברת וולטרס קלוור (Wolters Kluwer). היא מתקיימת בשמה הנוכחי מאז 1998.
ליפינקוט ויליאמס ווליקינס
Lippincott Williams&amp;Wilkins
Lippincott Williams &amp; Wilkins
החוף הצפוני (שיקגו)
הטלת פצצת האטום על הירושימה ונגסאקי
סלרנו
סלרנו (באיטלקית: Salerno) היא עיר נמל במחוז קמפניה, בדרום-מערב איטליה, המשמשת כבירת נפת סלרנו. העיר נמצאת לחוף מפרץ סלרנו בים הטירני.
סלרנו היא עיר גדולה הסמוכה לחוף האמאלפיטאני וידועה במיוחד בזכות "סקולה מדיקה סלרניטנה" (בלטינית: Schola Medica Salernitana), הטוען לכתר בית הספר הראשון לרפואה בעולם. במאה ה-16, עת העיר הייתה תחת שלטון משפחת סנסוורינו, אחת המשפחות הפאודליות החזקות בדרום איטליה, היא הפכה למרכז אקדמי, תרבותי ואמנותי, והמשפחה השלטת הביאה לעיר כמה מגדולי האינטלקטואלים של התקופה. בשנת 1694 הוכתה העיר במספר רעידות אדמה חזקות ובמגפת דבר, שלאחריהן ידעה תקופה של שלטון ספרדי עד למאה ה-18. במאה ה-18 הייתה סלרנו לחלק מן הרפובליקה הנפוליאונית.
במאה ה-20 הייתה סלרנו למקום מושבו של מלך איטליה שהתיישב בעיר, לאחר שעזב את רומא, בשנת 1943. במשך תקופה קצרה נוסדה בעיר "ממשלת הדרום" והיא הייתה לבירת איטליה לתקופה של חודשים ספורים. במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה נחתו חלק מן הכוחות סמוך לעיר סלרנו.
בתחילת המאה ה-21 סלרנו היא מרכז תרבותי בולט במחוז קמפניה ובאיטליה ומשמרת את תרבותה רבת הימים. בעיר מתקיימים מדי שנה אירועי תרבות רבים.
היסטוריה.
האזור בו שוכנת העיר סלרנו היה מיושב ככל הנראה באופן רצוף החל מן העידן הפרהיסטורי, אולם ממצאים ארכאולוגיים חד-משמעיים ראשונים להתיישבות אנושית במקום מתוארכים אל בין המאות ה-9 וה-6 לפנה"ס. היישוב האטרוסקי אירנה (אשר נוסד במאה ה-6 לפנה"ס) שכן מעבר לנהר אירנו, במקום שבו נמצא היום רובע פראטה של העיר. היישוב היווה צומת מסחרי חשוב של האטרוסקים על המושבות היווניות של פאסטום (Paestum) ווליאה (Velia).
עם התפשטות האימפריה הרומית, בשנת 194 לפנה"ס, תפסה המושבה הרומית סלרנום (Salernum) את מקומה של העיר האטרוסקית אירנה. היא החלה כמושבה צבאית אולם בהדרגה הפכה למרכז סחר אשר קושר בדרך לעיר רומא. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על עיר משגשגת. בתקופת הקיסר דיוקלטיאנוס, בשלהי המאה ה-3 לספירה, הפכה סלרנום לבירה המינהלית של פרובינציית ברוטיה ולוקניה. במאה ה-5 לספירה, לאחר נפילת הקיסרות הרומית המערבית המשיכה סלרנום להוות עיר מרכזית תחת שלטון האוסטרוגותים. כתוצאה מן המלחמה הגותית (535-554) עברה השליטה בעיר למשך 15 שנה לידי האימפריה הביזנטית (553-568), עד שנכבש כמעט כל חצי האי האיטלקי בידי הלומברדים. בדומה לערי חוף רבות אחרות בדרום איטליה, בתחילה לא תפסו הלומברדים את השלטון בעיר והיא נפלה לידיהם רק בשנת 646. העיר הפכה אחר כך לחלק מדוכסות בנוונטו (Ducato di Benevento).
סלרנו ידעה שיא בפריחתה תחת שלטון דוכסי לומברדיה. בשנת 774 העתיק ארכיס השני מבנווטו את בירת דוכסות בנווטו לעיר סלרנו, זאת כדי לחמוק מתקיפת כוחות קרל הגדול ולהבטיח את שליטתו באזור אסטרטגי, הנמל המרכזי ונתיב ראשי בחבל קמפניה.