בשנות ה-30 נבנה צינור נפט המוביל משדות הנפט בכירכוכ אל עיר הנמל טריפולי, העובר בעיר חומס. בשנת 1959 נבנה בעיר חומס בית זיקוק לנפט לאספקת צריכת הנפט בסוריה. בית הזיקוק נהרס בהפצצת חיל האוויר הישראלי במהלך מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973.
במלחמת האזרחים.
חומס היא אחת הערים המרכזיות שבהן התחוללה ההתקוממות נגד משטרו של אסד ב-2011 וב-2012, ואף כונתה "בירת המהפכה". ב-17 וב-18 באפריל 2011 הפגינו בה עשרות אלפים, לאחר שלפחות 62 איש נהרגו בה בידי כוחות הביטחון הסוריים, והוטל סגר על העיר. מאז ממשיכות המהומות בעיר באופן רצוף, וב-4 בפברואר 2012 תקפו כוחות אסד את העיר, ובתקיפה נהרגו מעל 300 איש ואלפים נפצעו. על פי ההערכות, נהרגו בחומס יותר מ-3,000 איש מתחילת ההתקוממות. על פי הערכות אחרות נהרגו בה כ-5,000 איש. במאי 2014 חזרה העיר לשליטתו של צבא סוריה. הקרבות הותירו בעיר הרס כבד.
גאוגרפיה.
מחוז חומס הוא הגדול במחוזות סוריה והעיר חומס היא בירתו. העיר ממוקמת במרכז מערב סוריה על גדתו המזרחית של נהר האורונטס (בערבית: עאסי) באזור פורה במיוחד. העיר נמצאת בין המורדות הדרומיים של הרי א-נוסירייה שהם ממערב להר הלבנון. הודות למיקומה, כמות הגשמים השנתית בחומס גבוהה יותר מאשר באזורים שמצפון ומדרום לה. ממזרח לחומס מתחיל המדבר הסורי. מדרום מערב לחומס שוכן אגם קטינה (בערבית: بحيرة قطينة) הניזון ממי האורונטס ושטחו כ-60 קמ"ר. נהר האורונטס חוצה את העיר לשני חלקים עיקריים: ממזרח משתרע מרכז העיר ושכונותיה העיקריות וממערב בנוי א-וואר, הפרבר החדש יותר של העיר.
חומס נמצאת 162 קילומטר צפונית לדמשק, 192 ק"מ דרומית לחלב, 47 ק"מ דרום לחמאת ו-186 ק"מ דרום מזרחית ללטקיה.
העיר העתיקה ואזורי העיר.
העיר העתיקה בחומס היא האזור בשטח של כ-1.2 קמ"ר, בעל צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר בחומס הכולל את השכונות: באב תדמור, באב א-דרייב, ובאב חוד וכן את האזור סביב המבצר. נותרו מעט מאוד שרידים מימי קדם לעיר העתיקה של חומס, חומות העיר ושעריה נהרסו בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית, אולם קטע קצר של החומה עם צריח פינתי עגול, עדיין שרד. בעיר העתיקה קיימות הכנסיות והמסגדים העתיקים ביותר בעיר. באתר שבו עמד מבצר העיר נמצא היום תל. מצפון לאתר המבצר נמצא הרובע הנוצרי, הידוע בכינוי אל-חמידייה. שכונה זו היא אחד האזורים הבודדים בחומס המשמר את המראה העתיק ורוב המבנים בו עשויים משילוב של אבני בזלת שחורות ואבנים בהירות עוד מימי הממלוכים. מבנים אלה עדיין משמשים למגורי אדם ולמסחר.
בתקופת בית עבאס נודעה חומס בשבעת השערים בחומותיה. היו אלה שער השוק, שער תדמור, שער א-דרייב, שער האריות, שער אל תורקמן, שער מסעוד, ושער א-חוד. רק שניים משערים אלה, שער תדמור ושער א-דרייב, שרדו.
חומס מורכבת משבע שכונות מחוץ לעיר העתיקה. השכונה הגדולה של חלדייה נמצאת בשוליה הצפוניים של העיר, בעוד שהשכונות המודרניות יותר של אל-סאביל, אל-זהרה, וג'וב אל-ג'נדלי נמצאות ממזרח לעיר העתיקה. מדרום לה נמצאות השכונות באב אל-לו, אל-מרייג'ה, אל-נזהא, אכראמה ומעבר להן שוכנות כארם אל-זייתון, וכארם אל-לוז. המרכז המסחרי המודרני של העיר נמצא ממערב לעיר העתיקה בשכונת ג'ורט אל-שייח, וממערב להן נמצאות שכונות היוקרה קוסור, אל-מהאטה ואל-ע'וטה. הפרבר אל-ואר נמצא אף ממערב להן, ומופרד מן העיר בשטחי חקלאות (אל-באסתין) ובנהר עאצי היוצרים רצועה ירוקה שבה אסורה כל בנייה. קמפוס אוניברסיטת אל-בעת' כולל מעונות הסטודנטים נמצא מדרום-מערב לעיר, סמוך לשכונת אכראמה.
אקלים.
בזכות מיקומה הגאוגרפי של חומס אקלימה מתון בהשפעת רוחות מערביות הבאות מן הים התיכון. כתוצאה מכך אקלימה של העיר מתון יותר מאשר בעיר חמאת הסמוכה לה, עם כמות משקעים שנתית ממוצעת של כ-460 מ"מ, לעומת 360 מ"מ בלבד בחמאת, אולם בחומס מנשבות רוחות עזות יותר.
נתונים דמוגרפיים.
חומס הייתה אחת הערים הגדולות בסוריה המוסלמית במאה ה-12 ואוכלוסייתה מנתה כ-7,000 נפש. בשנת 1785 מנתה אוכלוסיית העיר מעל 2,000 נפש כמחציתם מוסלמים ויתרתם נוצרים יוונים-אורתודוקסים. בשנות ה-60 של המאה ה-19 עלה מספר תושבי העיר ל-15,000–20,000. בשנת 1907 ישבו בחומס כ-65,000 איש, שני שלישים מהם מוסלמים ויתרתם נוצרים. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1981 נמנו בעיר 346,871 נפש, ובשנת 1994 נמנו בה 540,133 נפש. על פי הערכות, בשנת 2005 ישבו בעיר כ-750,000 תושבים, ובשנת 2008 היו בה 823,000 תושבים.
באוכלוסייתה של חומס בתחילת המאה ה-21 נמצא מגוון העדות הקיימות בסוריה כולה. רוב אוכלוסיית העיר היא מוסלמית סונית ולצידה קיימים מיעוטים עלווים, נוצרים יוונים-אורתודוקסים, ונוצרים סורים-אורתודוקסים. לתקופה קצרה, בין השנים 1933–1959, ישבה בעיר הפטריארכיה הסורית, אולם היא הועברה בתום אותה תקופה לדמשק.
בתחומי העיר שוכן מחנה פליטים פלסטינים ובו כ-14,000 תושבים. רוב תושבי המחנה הם צאצאי פליטים מעכו ומחיפה. בתקופת רצח העם הארמני נמלטו לעיר ולכפרים סביבה כ-20,000 ארמנים. בעיר קיימת אף קהילה יוונית קטנה.
כלכלה.
במהלך המאה ה-20, נהנתה חומס משגשוג כלכלי, לאחר תקופה ארוכה של שפל תחת השלטון העות'מאני. מיקומה הגאוגרפי הפכה אותה למוקד למסחר חקלאי ולתעשייה. תוכנית ההשקיה האזורית של חומס, הראשונה מסוגה בסוריה, הביאה לעלייה בגידולים חקלאיים באזור ולעלייה מקבילה במפעלי עיבוד למוצרי החקלאות בעיר. גידולים חקלאיים באזור חומס כוללים, חיטה, שעורה, שעועית, סלק סוכר, כותנה, וענבים. חומס אף משמשת כשוק חקלאי המושך קונים מאזורי המדבר הסורי והאזורים החקלאיים. כיוון שקיימת גישה נוחה מחומס אל חוף הים התיכון, העיר מושכת אף סוחרים העושים דרכם ביבשה בין המפרץ הפרסי ועיראק לבין ערי החוף.
בחומס קיימים מספר מפעלי תעשייה כבדה. ממערב לעיר פועל בית זיקוק לנפט אשר נפתח בשנת 1959. בשנת 1971 נפתח בעיר בית חרושת לדשנים, המעבד פוספטים הנכרים סמוך לתדמור ומספק דשנים לשוק המקומי ולייצוא. בעשור הראשון למאה ה-21 שגשג בחומס אף המגזר התעשייתי הפרטי, ויוזמות פרטיות רבות בהיקף קטן עד בינוני פועלות באזורי התעשייה מצפון-מערב ומדרום לעיר. מפעל חדש לזיקוק סוכר נבנה בעיר על ידי חברה מברזיל,
ויצרן כלי הרכב האיראני, איראן חודרו (Iran Khodro), מקים בעיר מפעל להרכבת מכוניות. ממזרח לעיר נבנים גם בית זיקוק חדש לנפט ומפעל פוספטים נוסף. חומס היא אף צומת רכבות חשובה בסוריה ומהווה תחנה ראשית על הדרך המובילה בין הערים בפנים המדינה אל חוף הים התיכון.
47 ק"מ מדרום לחומס נבנתה עיר תעשייתית חדשה, חיסייה, הנפרשת על פני 25 קמ"ר, ובה ארבעה תחומי ייצור עיקריים: טקסטיל, מזון, כימקלים ומוצרים הנדסיים. העיר תוכננה ל-66,000 תושבים ונקבע בה אזור סחר חופשי. קרבתה של העיר חיסייה לחומס ודאי תשפיע על כלכלתה.
האזורים החקלאיים הסמוכים לחומס ידועים בכרמי ענבים משובחים המהווים חומר גלם לתעשיית המשקאות בחומס, במיוחד ערק, מיץ ענבים ויין אדום. לעיר אף מגיעים תיירים היוצאים ממנה לאתרים בסביבה, הבולטים שבהם: המבצר הצלבני קראק דה שבלייה, האתר הארכאולוגי תל קטנה (בערבית: قطنا) וכפר הנופש מרמריטה ( تلكلخ). בחומס מספר בתי מלון, הבולט שבהם הוא מלון ספיר, הנחשב לאחד ממלונות הפאר הטובים בסוריה.
תרבות.
מטבח מקומי.
אף שבחומס נהוגים מאכלי המטבח המזרח-תיכוני המשותפים לאגן המזרחי של הים התיכון, העיר ידועה ברחבי סוריה בזכות מטבחה הייחודי. אחד המאכלים המיוחדים לחומס הוא בַּטַרָש, גרסה מקומית למאכל באבא גנוש ובו יוגורט במקום טחינה. חומס נודעה גם בזכות מיני הקובה המוגשים בה, הממולאים בבשר כבש. תפוחי אדמה ממולאים אף הם מאכל ייחודי לחומס, העשוי מתפוחי אדמה קטנים הממולאים בבשר כבש, צנוברים ורוטב רימונים. העיר ידועה אף בזכות מאכל הבמיה עם שמן זיתים.
בעיר מגוון רחב של מסעדות, שתיים מן הידועות שבהן פועלת במלון ספיר, אחת מגישה אוכל איטלקי והאחרת מן המטבח הערבי. בעיר דוכנים רבים למזון, בהם דוכני שווארמה, קבב, פלאפל, עוף צלוי ומאכלים סורים אחרים וכן דוכנים למיצי פירות. מסעדות חומוס רבות מצויות בעיר העתיקה, כמו גם בתי קפה המהווים מקום מפגש לגברים, ובהם ניתן לשבת ולעשן נרגילה.
בדומה למגמה בדמשק ובחלב, גם בעיר העתיקה של חומס הפכו בתים פרטיים רבים לבתי מזון המתמחים במטבח ים תיכוני. מסעדת בית אל-אגא, השוכנת בבית מידות משופץ בעל מאפיינים עות'מאנים וממלוכים, ומסעדת יוליה דומה, הפועלת בבית שתואר כדוגמה הטובה ביותר לבית אופייני לעיר חומס, הבנוי מאבנים כהות ובהירות.
מוזיאונים.
בעיר פועלים שני מוזיאונים בולטים, שניהם נמצאים במרכז העיר. בארמון אזה חרווה, ארמון מן התקופה הממלוכית שהיה שייך לאחד מן הכפופים לסולטאן ביברס, שוכן מוזיאון הפולקלור הלאומי של סוריה. בחצר הבניין ניתן לראות עדיין את סמלו של הסולטאן: זוג אריות.
ברחוב שוקרי אל-קוואתלי נמצא המוזיאון הראשון שנבנה בעיר, המכיל אוסף של ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בסביבה, החל מן התקופה הפרה-היסטורית ועד לעידן האימפריה המוסלמית.
פסטיבלים.