לאחר מותו של המלך הדני פרדריק השביעי, מלך דנמרק חשוך הבנים, הירושה של דוכסות הולשטיין הייתה נתונה במחלוקת. המלך הדני החדש, כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, נתקל בתביעה של נסיך דני אחר לשליטה על דוכסיות הולשטיין ושלזוויג, ומאבקי הירושה הובילו בסופו של דבר לפלישה של הברית הגרמנית, בראשות פרוסיה ואוסטריה, לדנמרק, בתחילת 1864, במה שנודע כמלחמת שלזוויג השנייה. עם כניסת צבאות גרמניה, דנמרק השיגה את כוחותיה מהולשטיין ובקשה להגן על שלזוויג, אולם במהרה ויתרה גם על רוב שלזוויג. אז התפתח ויכוח בין שליטי גרמניה ואוסטריה לגבי מי יירש את הולשטיין. על פי החוזה ביניהן בעת היציאה למלחמה, ההחלטה על השלטון בשטחים שייכבשו תתקבל בהסכמת שתי הממלכות. אולם הסכמה כזאת לא הושגה ושתיהן הציבו בינתיים נציבים מטעמם שניהלו ביחד את הולשטיין ושלזוויג. פרוסיה דרשה את הולשטיין לעצמה, בעוד אוסטריה בקשה להמליך בה את פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
לבסוף, באוגוסט 1865 הגיעו פרוסיה ואוסטריה להסכם חלוקה: הולשטיין נמסרה לשליטת האוסטרים ושלזוויג לפרוסים. אולם במהרה פרץ סכסוך בין פרוסיה לאוסטריה על דרכי ההנהגה. בעוד פרוסיה עושה בשלזוויג כבשלה וממליכה בה פקידים פרוסיים, אוסטריה הניחה לתושבי הולשטיין לנהל את הולשטיין בעצמם ובכך עוררה את זעמם של הפרוסים שהאשימו את האוסטרים בהתמרמרות של תושבי שלזוויג כלפיהם. בעקבות מלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 בין פרוסיה ואוסטריה, שבה הפסידה האחרונה, סופחה הולשטיין לפרוסיה, בשלום פראג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נערך משאל עם בשלזוויג, שהוביל להתפצלותה של שלזוויג בין דנמרק לגרמניה. שלזוויג התחתונה אוחדה עם הולשטיין, והשתיים אוחדו למדינה אחת ברפובליקה הפדרלית של גרמניה, תחת השם שלזוויג-הולשטיין.
יהודים.
בשנת 1863 תואר מעמד היהודים בהולשטיין:
באותה תקופה בקשה ממשלת דנמרק להעניק שוויון זכויות ליהודים, אך ועד הולשטיין הערים מכשולים על המהלך. כך מתואר הדבר בעיתון הכרמל:
חוף
חוף הוא אזור שמסביב לקו התפר בין גוף מים ליבשה הקרוי קו חוף. אזור זה מהווה אזור גאולוגי, גאוגרפי, וכן סביבה אקולוגית.
טופוגרפיה.
חוֹפִים נוצרים מאוסף של חלקיקים, המובאים על ידי הגלים, שמקורם בשחיקת סלעים בקרבת החוף. צורת החוף תלויה באופן תנועת הגלים. יש חלקי חוף חוליים ויש חלקי חוף סלעיים.
חוֹפֵי הים מהווים אזורים אקולוגיים בעלי תנאים מאוד קשים לבעלי חיים וצמחים. המליחות מקשה מאוד על בעלי חיים וצמחים יבשתיים, והיובש בעת נסיגת הים מקשה על בעלי חיים ימיים.
נהוג לחלק את חוף הים לשלושה אזורים:
טבלאות גידוד.
שוניות סלעיות, שמצויות לאורך החוף ושמתקיימות בקו התפר של הגאות והשפל, כך שהן מצויות מתחת למים בחלק מהזמן - ומעליהם בזמנים אחרים. הטבלאות מתקיימות בחופים סלעיים שעשויים מגיר או מכורכר - סוגי סלע רכים שנשחקים על ידי הגלים. אפשר למצוא טבלאות גידוד בכ-10 אחוזים מחופי ישראל, ובעיקר בצפון הארץ: בראש הנקרה, באכזיב, בעכו, בשקמונה, בחוף הבונים, במכמורת ובנווה ים, אבל הן קיימות גם במרכז הארץ ואף בפלמחים. מקומות אלה נמצאים בסכנה עתידית, עקב עליית מפלס פני הים.
בשטחי הטבלאות הייחודיים חיים מאות מינים של בעלי חיים, שביניהם מתקיים מארג מורכב של קשרי גומלין: אצות, שושנות ים, חסרי חוליות, סרטנים ומגוון יצורים קטנטנים - רבים מהם ייחודיים לבית הגידול. בנוסף למערכת האקולוגית הייחודית שמתקיימת בהן, טבלאות הגידוד בולמות חלק מאנרגיית הגלים וכך, מפחיתות את השחיקה של קו החוף, שעלולה להביא לקריסת מצוקים.
החוף כבית גידול לבעלי חיים.
החוף מהווה בית גידול לסרטנים הנוהגים למצוא את מזונם בחול, ולעופות ים.
צבי ים נוהגים להטיל את ביציהם על החוף, על אף שהם חיים בים.
החפת לווייתנים.
לעיתים, עולים יונקים ימיים אל החוף, דבר שגורם לעיתים קרובות למותם. לתופעה זו ניתנו הסברים שונים, והיא מכונה החפת לווייתנים.
צמחיית החוף.
צמחיית החוף מורכבת, לרוב, משיחים או צמחים קטנים בעלי שורשים חזקים הרותמים את האדמה שמסביבם אליהם כדי שלא תנוע, והצמח יישאר נטוע במקומו. כזה, הוא הרותם, ששמו בא לו מרתימת האדמה אל שורשיו. בנוסף לכך, צמחי חוף עמידים לרוב למליחות, ואינם צורכים כמות רבה של מים מתוקים, שלרוב אינם בנמצא באזור חוף הים.
הסכנות בחוף הים.
זרם סחף.
בים, בסמוך לחוף, הטופוגרפיה משתנה. תלי חול בתוך המים, או סלעים, משפיעים על אופן חלוקת המים שמקורם מהגלים, בחלקים השונים של החוף, ועלולים לגרום לזרם סחף, שאחראי לטביעות רבות.
הסכנות לחוף מעליית מפלס פני הים.
בעקבות הפשרת הקרחונים באנטארקטיקה, הקרח היבשתי בגרינלנד, והקרחונים בפסגות ההרים מסביב לעולם, וכן בשל התרחבות מי הים כתוצאה מהתחממותם בכמעלה אחת (צלזיוס), עלה מפלס פני הים העולמי בקרוב ל-25 סנטימטר ב-150 השנה האחרונות – מתוכם כתשעה סנטימטרים ב-25 השנים האחרונות בלבד. כבר ב-2021, נראתה השפעה במדינות איים שונות ברחבי העולם, כמו במיקרונזיה שבאוקיינוס השקט, שבה שטחם של כמה מהאיים כבר הצטמצם משמעותית, וחלק מהם אף החלו להיעלם לחלוטין מהמפה. בנוסף, חלקים מקו החוף של ארצות הברית החלו להפגע, ולמשל, העיר מיאמי שבפלורידה, נאבקת בהצפות שנגרמות בעקבות עליית פני הים. עליית פני הים גם גרמה לרבים לאבד את בתיהם בבנגלדש, ובמקומות נוספים.
שלל גורמים מאיימים על המערכת האקולוגית הימית. כך, לאחרונה הוביל גל חום קיצוני, לאורך חופי קולומביה הבריטית שבקנדה, למות מיליוני צדפות, ולפגיעה בבעלי חיים ימיים רבים אחרים, כמו חלזונות וכוכבי ים, מה שפוגע במארג המזון לאורך החוף. גם עליית מפלס הים תטביע שטחים לאורך החופים, ותגרום לפגיעה ואף להיעלמות בעלי חיים וצמחיית ים לאורך החופים.
הסכנות בישראל.
במחקר, שנערך בשיתוף פעולה עם חוקרים מהטכניון, נסרקו הגובה והטופוגרפיה של טבלאות הגידוד באזורים שונים בישראל. הממצאים הראו, שגם עלייה של כ-30 ס"מ במפלס הים, תטביע את כל משטח הטבלאות, והתוצאה, שהןתהיינה שקועות בתוך המים לכל אורך היממה. במצב זה, בהמשך המחקר, נמצא כי רבים מהמינים שאופייניים לטבלאות הגידוד, לא הצליחו לשרוד את השקיעה אל מתחת למים.
תרבות הפנאי בחוֹפִים.
חופים הם אתרי תיירות בכל רחבי העולם. החוף משמש הן למנוחה והן כאתר למשחקי ספורט ואירועי ספורט ימי.
אירועי ספורט על החוף כגון כדורעף חופים, כדורגל חופים, מטקות, הפסטיבל הבינלאומי לפיסול בחול, משחק בחול, בניית ארמון חול, ופיסול בחול חובבני.
אירועי ספורט בתוך הים, כגון: גלישה הכוללת גלישת גלים, גלישת רוח וגלישת קיט, שחייה הכוללת מקצי השחייה כחלק מתחרויות טריאתלון, ואירועי שיט הכוללים מפרשיות, קטמרנים וכדומה.
חוֹפִים בהיסטוריה.
רחצה בחוף הים.
בתקופה הוויקטוריאנית, בשל האווירה הצנועה ששררה אז, שחייה בגוף חשוף נחשבה לא צנועה, ובגדי ים מלאים ואף קרונות רחצה היו נפוצים. במהלך המאה ה-20, ובמיוחד בעקבות המהפכה המינית בשנות ה-60, הפופולריות של בגדי הים החשופים גדלה במרבית מדינות המערב, ואף חופי נודיסטים הפכו פופולריים אך בקרב קהילות אדוקות שחייה בלבוש מלא עדיין מקובלת.
פותח (לוגיקה)
סוגר (לוגיקה)
טריטוריית אריזונה (קונפדרציה)
טריטוריית אריזונה של קונפדרציית המדינות של אמריקה הייתה טריטוריה מאורגנת בשליטת הקונפדרציה שהתקיימה בין 1861 ל-1865. שטחה חפף, הגם שלא היה זהה, לטריטוריית אריזונה שנוצרה על ידי ארצות הברית ב־1863. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התרחשו בה מספר קרבות חשובים, בעיקר עקב נתיב הפלישה האפשרי שהיה בכוחה להציע לקונפדרציה
לעבר דרום קליפורניה.
היסטוריה.
בטרם מלחמת האזרחים האמריקנית היה כל שטחן של מדינות אריזונה וניו מקסיקו של היום חלק מטריטוריית ניו מקסיקו. אולם, לאחר הגדלת הטריטוריה ברכישת גדסדן, התעוררו בקרב ממשלת הטריטוריה בסנטה פה חששות בקשר ליכולתה לשלוט בשטחה הדרומי.
ב-29 באוגוסט 1856 התכנסה ועדה בטוסון ובה הועלה לראשונה באופן רשמי רעיון יצירתה של "טריטוריית אריזונה" עצמאית בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו הקיימת. בוועדה נוסחה עצומה למען הצעת החלוקה, שנחתמה על ידי 256 איש ונשלחה לקונגרס ארצות הברית, ואף נבחר נציגה של הטריטוריה המוצעת לקונגרס.
בינואר 1857, הוצגה הצעת החוק למען יצירת הטריטוריה, בבית הנבחרים, אך לא התקבלה בטענה
שאוכלוסייתה של הטריטוריה המוצעת קטנה מדי. הצעת חוק דומה בסנאט נחלה אף היא כישלון.
ההתנגדות להצעות החוק נבעה בחלקה מחשש שהמתיישבים בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו נתונים להשפעתם של פעילים דרומיים שהיו
מעוניינים להרחיב את מנהג העבדות לעבר אזור הדרום מערב.
בפברואר 1858 אישר בית המחוקקים של טריטוריית ניו מקסיקו את ההצעה ליצירת טריטוריית אריזונה, בתנאי שכל האינדיאנים בטריטוריה יועברו לשטחה הצפוני של אריזונה.
ביולי 1860 נערכה ועדה נוספת בטוסון בהשתתפות מתיישבים מחלקה הדרומי של הטריטוריה, בה נוסחה חוקה לטריטוריה החדשה, ואף
נבחר לה מושל.
לאחר שפרצה מלחמת האזרחים, התמיכה בקונפדרציה הייתה חזקה בקרב חלקיה הדרומיים של הטריטוריה. ב-1861, פלש כוח חיילים מטקסס, בפיקודו של לוטננט קולונל ג'ון ביילור, לטריטוריה, ואילץ את חיילי האיחוד ששהו בה להיכנע. ב-1 באוגוסט 1861, הכריז לוטננט קולונל ג'ון ביילור על טריטוריית אריזונה העצמאית בהתאם לגבולות שהוצעו בוועידת טוסון, ומינה עצמו למושל.