ביוני 2014 אישר בג"ץ להרוס את ביתו של הנאשם ברצח ניצב-משנה ברוך מזרחי, זיאד עוואד וביתו פוצץ. בסוף יוני 2014, זמן קצר אחרי גילוי הגופות של שלושת הנערים שנרצחו, הרס צה"ל חלק מהבתים של החשודים ברצח, קוואסמה ואבו עיישה, ובאוגוסט המשיך בכך, לאחר שנדחתה עתירה לבג"ץ נגד ההריסה. בעקבות הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה בהר נוף בו נרצחו 4 מתפללים בידי שני מחבלים פלסטינים מג'בל מוכאבר, הנחה ראש הממשלה את כוחות הביטחון להרוס את ביתם, אך הריסת הבית נדחתה, עקב עתירה לבג"ץ. ב-31 בדצמבר 2014 דחה בג"ץ את רוב העתירות ואישר להרוס את רוב בתי המחבלים, למעט בית המחבל שהתנקש ביהודה גליק, מאחר שגליק שרד את הירי.
ב-13 בספטמבר 2015, ערב ראש השנה ה'תשע"ו פרץ גל הטרור הפלסטיני (2015–2016), שכלל מספר רב של פיגועי בודדים, לרוב פיגועי יידוי אבנים ופיגועי דקירה אך גם פיגועי דריסה ופיגועי ירי. בעקבות גל הטרור החליטה ממשלת ישראל בנובמבר לחזור למדיניות של הריסת בתי מחבלים על מנת להרתיע מחבלים נוספים מלבצע פיגועים וכן להניא משפחות מלעודד את בניהם לבצע פיגועים. מאז הרסו כוחות חיל ההנדסה הקרבית כ-16 בתי מחבלים. לדוגמה, בנובמבר 2015 פוצצו לוחמי יהל"ם את בתיהם של המחבלים שרצחו את איתם ונעמה הנקין ומלאכי רוזנפלד. בדצמבר פוצצו לוחמי יהל"ם בית של מחבל בשועפט ואת הבית בשכם של מפקד החוליה שרצחה את הזוג הנקין. ב-23 בפברואר 2016 הרסו כוחות של חיל ההנדסה הקרבית בתים של שני מחבלים. ב-4 באפריל הרסו כוחות צה"ל ומג"ב באמצעות מחפר ממוגן של חיל ההנדסה הקרבית 3 בתים של מחבלים בקבטייה. ב-10 ביוני 2016 הרסו כוחות של צה"ל, מג"ב והמנהל האזרחי את בית המחבל שרצח את דפנה מאיר. ב-4 באוגוסט 2016 הרס צה"ל את בתיהם של המחבלים מוחמד וח'אלד מח'אמרה, שביצעו את פיגוע הירי במתחם שרונה.
ב-15 בנובמבר 2015, בעקבות הריסת בתי המחבלים, הסגירה משפחתו של המחבל שביצע את פיגוע הירי בעתניאל ב-13 בנובמבר 2015 את הרוצח לידי השב"כ מחשש שצה"ל יהרוס את ביתם.
במרץ 2019 אישר בג"ץ להרוס את בית המחבל עאסם ברגותי, שביצע את הפיגועים הקטלניים בצומת עופרה ובגבעת אסף כחודשיים קודם לכן. באוקטובר 2020 אישר בג"ץ בדעת רוב, כנגד דעת המיעוט של השופט מני מזוז, להרוס את בית המחבל שרצח את הרב שי אוחיון בפיגוע דקירה בפתח תקווה.
מאז ההחלטה על המדיניות הרסו כוחות חיל ההנדסה הקרבית, משמר הגבול והמנהל האזרחי למעלה מ-28 בתי מחבלים (10 מהם על ידי כלי צמ"ה ו-8 על ידי פיצוץ). בדיון בוועדת חוץ וביטחון של הכנסת ב-31 באוקטובר 2018 נחשף כי רק 45 בתי מחבלים נהרסו בין 2015–2018, המהווים 30% מסך הבתים שהיו מיועדים להריסה.
צמצום השימוש במדיניות בעקבות פסקי בג"ץ.
על אף לשון התקנה המעניקה למפקד הצבאי את זכות ההחלטה מתי להשתמש בכלי הרתעתי זה, בתחקיר שהתפרסם במקור ראשון נכתב כי בין השנים 2014–2017 אישר בג"ץ לצה"ל לממש באופן מלא רק 36 אחוזים מכלל הצווים שהוצאו להריסת בתי מחבלים. 64 אחוזים מהצווים נגמרים בהריסה חלקית (34%), באטימה (18%) או בביטול הצו על ידי בג"ץ (12%). בשנים הללו נהרסו רק 20 בתים באופן מלא.
באוקטובר 2018 פרסם המוקד להגנת הפרט כי נהרסו 54 בתים, המהווים כ-30% מסך הבתים המועמדים להריסה.
בדצמבר 2018 הרס צה"ל מספר חלקי קירות מהקומה התחתונה של בית המחבל שרצח שני עובדים בא.ת ברקן, לאור עמדת הפרקליטות הצבאית כי אין להרוס את כלל המבנה היות שהמחבל עצמו לא עשה שימוש בקומות העליונות של הבית. על כך נמתחה ביקורת רבה מצד משפחות הנרצחים בפיגוע, שדרשו את הריסת הבית כולו הואיל והוכח שכל בני משפחת המחבל היו שותפים במידה כלשהי בביצוע הפיגוע. בפגישה של בני המשפחה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, עודד אותם נתניהו להגיש עתירה לבג"ץ על ביצוע ההריסה החלקית, וזאת לאחר שטען שידיו כבולות משפטית מהתערבות ישירה בנושא.
בתקופת כהונתו של נפתלי בנט כשר הביטחון הרס צה"ל מספר בתי מחבלים, כולל בית מחבל שנהרס ונבנה מחדש. רוב ההריסות בוצעו על ידי מחפרים ממוגנים של מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית.
באוגוסט 2020 ביטל בג"ץ את צו ההריסה שניתן לביתו של המחבל שרצח את החייל עמית בן יגאל, בנימוק שאשתו וילדיו של המחבל לא ידעו על כוונותיו ולא היו מעורבים במעשה. השופטים מני מזוז וג'ורג' קרא תמכו בביטול הצו, בעוד שהשופטת יעל וילנר התנגדה. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, הגיש בקשה לדיון נוסף. באוקטובר 2020 דחתה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות את הבקשה, בנימוק שלא נפסקה הלכה חדשה. בעקבות ההחלטה אטם צה"ל את חדרו של המחבל, אך בני משפחתו פתחו את האטימה.
ב-8 ביולי 2021 נהרס ביתו של המחבל שרצח את יהודה גואטה בפיגוע בצומת תפוח כחודשיים קודם לכן, זאת לאחר שבג"ץ דחה את עתירת משפחת המחבל למנוע את ההריסה. שגרירות ארצות הברית בישראל גינתה את ההריסה בטענה ש"אין להרוס את ביתה של משפחה שלמה בגין מעשיו של אדם אחד". בתגובה נמסר מלשכת ראש הממשלה בנט: "ראש הממשלה מעריך ומכבד את הממשל האמריקני. יחד עם זאת, הוא פועל אך ורק בהתאם לשיקולי הביטחון של מדינת ישראל ולהגנה על חיי אזרחי ישראל".
ב-20 בינואר 2022 הוצא צו להריסת קומת הקרקע בבית בו התגורר ג'ית אללה גראדאת, אחד המחבלים שרצחו את יהודה דימנטמן סמוך לחומש כחודשיים קודם לכן. בני משפחתו שהתגוררו בבית, שנמצא בכפר סילת אל-חארית'יה, עתרו כנגד הצו, אך בג"ץ דחה את העתירה. בפסק הדין ציין השופט אלרון שבני משפחת המחבל ידעו על כוונתו לבצע את הפיגוע, איחלו לו הצלחה, בירכו אותו על הצלחתו לאחריו וסייעו בהסתרתו ובהסתרת כלי הנשק. ב-13 בפברואר 2022 ביצעו כוחות צה"ל את צו ההריסה. במהלך הפעולה הושלכו על כוח צה"ל אבנים ובקבוקי תבערה, ואף נפתחה לעברו אש חיה. ב-8 במרץ נהרסו בכפר בתיהם של שני מחבלים נוספים שהשתתפו בפיגוע.
ב-30 במרץ, בעקבות גל פיגועים קטלניים שהיה באותו שבוע, החליט הקבינט המדיני-ביטחוני לזרז את הליך הריסת בתי המחבלים.
ב-יוני החליט ראש הממשלה נפתלי בנט לדחות את הריסת בית המחבל רעד חאזם שביצע את הפיגוע ברחוב דיזנגוף כמה חודשים קודם לכן, עד לאחר ביקורו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל כחודש לאחר מכן. גם את הריסת ביתו של אחד המחבלים שרצחו את ויאצ'סלב גולב בפיגוע הירי באריאל הוחלט לדחות על לאחר ביקור ביידן.
הריסת בתי מחבלים בתוך הקו הירוק.
בשלהי מרץ 2022, בעקבות שני פיגועים קטלניים שבוצעו בבאר שבע ובחדרה על ידי ערבים ישראלים, הציע ראש השב"כ להחיל את מדיניות הריסת בתי המחבלים גם בתוך שטחי הקו הירוק, אולם ראש הממשלה נפתלי בנט ושר הביטחון בני גנץ התנגדו למהלך עקב קשיים משפטיים וחשש מהתלקחות השטח.
רוז'דסטבנסקי
ההתקפה על המשחתת שפילד
ולדימיר קובליונוק
ולדימיר וסילייביץ' קובליונוק (בבלארוסית: Уладзімір Васільевіч Кавалёнак; ) הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא בלארוסי שטס לחלל בשלוש משימות כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
ביוגרפיה.
ולדימיר קובליונוק נולד בכפר במחוז מינסק, אז חלק של בלארוס הסובייטית. בשנת 1959 הוא סיים לימודי בית הספר, והתקבל לבית הספר לטייס. לאחר סיום הקורס הוא שירת בחיל האוויר הסובייטי ביחידות תובלה שונות.
בשנת 1967 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים, והחל בהכנות לטיסת חלל.
בשנת 1977 ביצע קובליונוק טיסה בחללית סויוז 25 ולצד ואלרי ריומין. הם היו צריכים לעגן בתחנת החלל סאליוט 6, אך בשל בעיות טכניות לא הצליחו וחזרו לכדור הארץ.
בשנת 1978 נערכה הטיסה השנייה של קובליונוק בחללית סויוז 29. לאחר עגינה בתחנת החלל סאליוט 6 הצוות החל בביצוע משימות שונות. בין היתר הם ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כשעתיים ולאחר 139 ימים בחלל, חזרו לכדור הארץ על חללית סויוז 31.
בשנת 1981 נערכה הטיסה השלישית של קובליונוק בחללית סויוז T-4. לאחר עגינה בתחנת החלל סאליוט 6 הצוות החל בביצוע משימות שונות. לאחר 74 ימים בחלל, הם חזרו לכדור הארץ על חללית סויוז 31.
בשנת 1984 ולדימיר קובליונוק קודם לתפקיד ניהולי במרכז להכנת הקוסמונאוטים. החל מפברואר 1986 הוא היה סגן מפקד ארמיית טילים ה-37 של ברית המועצות. בשנת 1988 הוא התחיל לעבוד באקדמיה צבאית של המטה הכללי הרוסי.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ולדימיר קובליונוק עבר לבלארוס ובמשך מספר שנים היה חבר פרלמנט. בשנת 1992 הוא חזר לרוסיה ובשנת 1993 קודם לדרגת גנדל פולקובניק. בשנת 2002 הוא יצאה לגמלאות.
אוסק (באנגלית: Open Source HIDS SECurity, תעתיק מקוצר: OSSEC) היא מערכת לגילוי חדירות בקוד פתוח המבוססת מחשב מארח.
באמצעות מנוע קורלציה וניתוח נתונים המערכת בוחנת שינויים בקובצי מערכת ההפעלה של מחשב או התקן, מנתחת את עורך הרישום, עוקבת אחר אירועים ופעולות חשודות ומדווחת עליהם למנהל המערכת.
אוסק פותחה על ידי דניאל סיד (Daniel Cid), תומכת במערכות הפעלה שונות: חלונות, לינוקס, FreeBSD ,OpenBSD ,OSX ועומדת בדרישות התקן PCI-DSS.
בחודש יוני 2008 הודיעה חברת Third Brigade על רכישת הזכויות על פרויקט OSSEC, החברה הבטיחה לפתח מנגנונים חדשים, לשמור על מדיניות הקוד הפתוח ולתרום לקהילה.
בחודש מאי 2009 רכשה חברת טרנד מיקרו (Trend Micro) את חברת Third Brigade וכמו כן, גם את הזכויות על פרויקט OSSEC.
איסוף מידע.
אוסק מאפשרת לאסוף מידע באמצעות 3 דרכים עיקריות:
חלק (יחידת זמן)
חלק הוא יחידת זמן המשמשת לחישוב החודשים, התקופות, והשנים בלוח העברי. כל "חלק" הוא 1/1,080 משעה ושווה ערך לשלוש שניות ושליש.
מקורות.
חלוקת השעה ל-1080 מוזכרת לראשונה בפיוט של רבי פינחס בן יעקב הכהן מכפרא.