בארכיון שמורים מסמכי היסוד של מדינת ישראל ובראשם מגילת העצמאות, חוק השבות, חוקי המדינה והסכמים בינלאומיים שהמדינה חתמה עליהם כגון הסכמי שביתת הנשק, הסכם השילומים עם גרמניה, הסכמי השלום עם מצרים ועם ירדן, הצהרת העקרונות בדבר הסדרי-ביניים של ממשל עצמי וחילופי האיגרות עם אש"ף (הסכמי אוסלו) ועוד.
חומרי הארכיון מאוחסנים במתקן ייעודי במדפים באורך של כ-45 ק"מ. החומר הארכיוני כולל בין היתר תיקים ומסמכים ניריים (מנייר) וכן תיעוד אור-קולי מגוון, ובו סרטים המתעדים אירועים מתקופת המנדט והמדינה לרבות משפט אייכמן, קלטות קול וסרטי וידאו ובהם עדויות של אישים מרכזיים במדינת ישראל, תקליטים המתעדים נאומים, ישיבות כנסת, טקסים ואירועים שונים וכן אוסף של כ-100,000 תצלומים.
לאחר שנים רבות של מאבק, בשנת 2016 החליטה ממשלת ישראל על חשיפת החומר הארכיוני הקשור בפרשת ילדי תימן החומר נחשף במעמד ראש הממשלה בנימין נתניהו ב-28 בדצמבר 2016. תיקים הקשורים בפרשת ילדי תימן רוכזו באתר מיוחד. אך באוגוסט 2018, נחשף כי בארכיון המדינה יש עוד חומרי משטרה שטרם נחשפו.
מדיה ושימור.
בארכיון המדינה ניתן למצוא את מסמכי המדינה: דיונים של מקבלי החלטות, פועלם של עובדי המדינה, טופסי הממשק בין האזרחים למשרדי הממשלה; תצלומי אירועים, סרטי חדשות מלפני היות הטלוויזיה, מפות של ארץ-ישראל המתפתחת והמשתנה על-פני מאה וחמישים שנה; מרשמי אוכלוסין, דיווחים סודיים, מכתבי אזרחים, חומרים כלכליים, משפטיים, גאוגרפיים, דמוגרפיים ומנהליים. תוכניות חינוך, תוכניות בינוי, תוכניות שיכון ועוד.
עובדי הארכיון עוסקים מאז הקמת המדינה בזיהוי התיעוד שבמוסדות המדינה ובהבאתו לארכיון, בסידורו, בשימורו ובהעמדתו לציבור. ואולם רובו העצום של התיעוד מעולם לא נפתח.
בשנת 1965 החל הארכיון להשתמש בטכנולוגית מיקרופילם.
בשנת 1970 החל הארכיון להשתמש במחשב לרישומו ולקליטתו של החומר הארכיוני.
בשנת 2004 החל פרויקט מחשוב הארכיון והתאמתו לעידן האינטרנט, שבו התיעוד דיגיטלי.
שינוי מדיניות החשיפה.
החל משנת 2015, החלה סריקה מואצת של מסמכי הארכיון. בשנת 2016 הוקם אתר אינטרנט חדש אשר מאפשר לחפש ולצפות בתיקים ומסמכים, לחפש ולהזמין תיקים שטרם נחשפו לציבור וכן להתעדכן אודות תיקים שנחשפו אך המידע עליהם חלקי. הדיגיטציה של התיקים הביאה לשימוש מוגבר בארכיון וב-2017 הגיע ל-40,000 מספר התיקים שנסרקו לבקשת הציבור. בעקבות תהליך הדיגטציה, ביוני 2016, דרש המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עורך דין רז נזרי, מגנז המדינה ד"ר יעקב לזוביק, להיצמד לתקנת חוק הארכיונים בנוגע למדיניות חשיפת החומר הארכיוני ופתיחתו לעיון הציבור, כלומר, ההחלטה על חשיפת החומרים לא תעשה על ידי עובדי הארכיון, אלא על ידי נציג מוסד המדינה שהפקיד את החומרים בארכיון. הוראה זו האריכה מאוד את זמן הטיפול בבקשות לחשיפת תיקים מאחר שכל משרד נדרש להחליט איזה מסמכים יפתחו לעיון הציבור והאם קיימת מגבלה על חלק ממסמך שנפתח לעיון הציבור ועל כן משחירים חלק ממנו. זאת ועוד, בחלק ממשרדי הממשלה והגופים המדינתיים האחרים לא הוסמך כוח אדם לנושא. 13 משרדים ממשלתיים הסמיכו את הארכיון לחשוף חומרים מטעמם. החלטה זו עוררה ביקורת רבה בקרב חוקרים שטענו כי קבלת החומרים מהארכיון תתעכב עוד יותר. בהמשך הגנז הודיע כי הוא סוגר את חדר העיון לחוקרים.
בספטמבר 2020, הודיע ארכיון המדינה שהוא מתכנן לפרסם מאות מיליוני מסמכים בעזרת בינה מלאכותית. הטכנולוגיה נועדה לאתר מידע מסווג, ותאפשר לארכיון לעבור על מסמכים במהירות שהייתה דורשת אלפי שנות עבודה. המידע יועבר למומחים שיקבעו אם ניתן לפרסמו.
מבנים.
במהלך השנים שכן ארכיון המדינה במבנים שונים. עם הקמת המדינה הוא היה מפוזר במספר מקומות, עד שנת 1963, בה רוכז במרתף בניין משרד ראש הממשלה החדש. אך כבר ב-1964 הוכרז על הקמת בניין חדש ליד הכנסת, בגלל חוסר מקום. ב-1966 הוכרז שיוקם מבנה מרכזי משותף, לגנזך המדינה ולארכיון הציוני. אך מנהלי הארכיון הציוני המרכזי לא הסכימו לאיחוד המוסדות, והקימו לבסוף בניין משלהם ליד בניני האומה, שנחנך ב-1985.
בשנת 1992 עבר ארכיון המדינה לבניין משרדים ברחוב מקור חיים בירושלים. בנוסף הוקם "מתקן גניזה", מבנה מסווג ומתקן ביטחוני בו מרוכז רוב החומר הארכיוני. באוקטובר 2012, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הראל לוקר, הורה לסגור את המשרדים, לאחר שהתברר כי לבניין במקור חיים אין טופס אכלוס מטעם עיריית ירושלים. הבניין הוקם כמבנה לסחר במכוניות, הורחב ועבר הסבה לבניין משרדים ללא היתר. מספר חודשים אחר כך, החליטה ממשלת ישראל, לקראת יום העצמאות ה-65 למדינה, שארכיון המדינה יועבר למבנה קבע חדש במקום בולט בירושלים. המבנה חדש לא הוקם, ובדצמבר 2014 עבר ארכיון המדינה לבניין בבעלות קבוצת רד-בינת בהר חוצבים בירושלים. בקומה הראשונה שלו הוקם אולם קריאה, בו ניתן לעיין במסמכים ותיקים אשר לא ניתן להעלות אותם לאתר האינטרנט מטעמי צנזורה ואחרים.
בשנת 2007 החליטה ועדת השרים לפיתוח הנגב והגליל על הקמת אתר גניזה לאומי של גנזך המדינה בערד. בשנת 2010 פורסם מכרז להקמתו במרכז העירוני החדש בערד. אך כעבור מספר שנים הפרויקט הוקפא.
מרכז המבקרים של ארכיון המדינה.
מרכז המבקרים של ארכיון המדינה נפתח בשנת 2019 והוא שוכן בבניין קבוצת רד-בינת בהר חוצבים בירושלים.
מרכז המבקרים הוקם בעלות של 2.5 מיליון ש"ח, והוא מציג בדרך חדשנית את החומר הרב הטמון בארכיון המדינה וכן מהווה מרכז הנצחה למנהיגי המדינה - ראשי הממשלה והנשיאים שהלכו לעולמם.
המרכז משתרע על שלושה אולמות, האחד מדמה מחסן ארכיוני עם מיכלי אחסון רבים שעומדים במדפים, באולם זה המבקר צופה בסרטון המתאר את החומרים שמגיעים לארכיון המדינה, ואת פעילות הארכיונאים. האולם השני מוקדש להנצחת נשיאי וראשי ממשלות ישראל שהלכו לעולמם. לצד דמותו של כל אחד מראשי הממשלה והנשיאים נפתחת מגירה ובה חפצים אישיים שלו. במקביל נפתחת מגירה ובה חומר ארכיוני שלו. האולם השלישי בנוי בסגנון של שעשועון טריוויה בו מתחרים המבקרים בשיוך ואיתור חומר ארכיוני באמצעות ארכיונאות נוכחית ועתידית – ארכיונאות דיגיטלית.
דף הפייסבוק של מרכז המבקרים מציג לעיתים קרובות חומרים מארכיון המדינה שרלוונטיים לתקופה, או למבקרים שביקרו במרכז.
הביקור במרכז לא כרוך בתשלום וכרוך בתיאום מראש. מנהלת המרכז היא גב' ליה בן צבי.
ריצ'רד רטי
אלימלך ליפמן מליז'נסק
שיירת ניצנים
שיירת ניצנים הייתה שיירה שכללה שני משוריינים שליוו משאית מניצנים לרחובות ב-21 במרץ 1948. השיירה הותקפה ליד מחנה חסה על ידי כ-60 ערבים שהתבצרו ליד המחנה. חלק מן הלוחמים נלכדו באחד המשוריינים, ובמשך שש שעות הדפו התקפות של הערבים. בקרב נהרגו ארבעה לוחמים יהודים וכעשרה לוחמים ערביים.
רקע.
מפקד הכוחות הערביים המקומיים באזור מג'דל - איסדוד (רצועת החוף שבין אשקלון לאשדוד כיום) היה טארק בי אל-אפריקי, שכונה "השד השחור". אל אפריקי גייס מתנדבים ממצרים וצעירים מקומיים ממג'דל, חמאמה, סאוואפיר (כיום שפיר) ובית דראס, ובעזרתם הצליח להשתלט על מחנות ג'וליס וחסה בראשית מרץ 1948, בעקבות פינויים בידי הבריטים, לקראת סיום המנדט הבריטי. לאחר ההתבססות במחנות, החל אל אפריקי לתקוף שיירות יהודיות באזור.
הקרב.
ההיתקלות.
ב-21 במרץ 1948, בשעה 7:00 בבוקר, יצאו ממחנה בית דראס, ליד באר טוביה, שני משוריינים. משימתם הייתה להגיע לקיבוץ ניצנים, כדי לתגבר בנשק ותחמושת את הקיבוץ, ולאחר מכן ללוות משאית היוצאת משם צפונה. במשוריין הראשון נסעה כיתת המשמר הנע (מ"ן) מבאר טוביה, בפיקודו של מאיר אשל (אלטשולר) שהיה גם מפקד השיירה, ובשני הייתה כיתה מגדוד 53 של חטיבת גבעתי בפיקודו של מפקד הצלפים, שמעון בן יהודה. בהגיעם ליד מחנה חסה הבחינו בחוליה ערבית המחבלת במעביר מים. אנשי החוליה נמלטו כאשר התקרבו אליהם המשוריינים. הלוחמים המשיכו בנסיעתם לניצנים מבלי לבדוק את מעביר המים וסביבתו; הייתה זו שגיאה שעשויה הייתה למנוע את הקרב.
לאחר מסירת הנשק והתארגנות לתנועה, יצא הכוח חזרה מניצנים בסביבות השעה 9:00, כשבמרכזו נעה משאית המשק, עם תא נהג משוריין, עמוסה בירקות המיועדים לצפון. ליד נהג המשאית ישב מא"ז (מפקד אזור) ניצנים, שיצא לפגישת מא"זים. כאשר הגיע המשוריין המוביל לקרבת מעביר המים סמוך לכניסה למחנה חסה, התפוצץ מטען חומר נפץ שטלטל את המשוריין המוביל, וזה החליק לתעלה בוצית בשולי הכביש. כאשר ניסה המשוריין השני לחלצו, נתקע אף הוא בבוץ. על השיירה נפתחה אש תופת ממחנה חסה. ממרחק של כ-80 מטר החלו עשרות כלי נשק לירות על שלושת כלי הרכב. נהג המשאית הצליח לסובב אותה לכיוון ניצנים, ומפקד השיירה הורה ללוחמים בשני המשוריינים לעבור למשאית. אנשי המשמר הנע שבמשוריין הראשון הצליחו לעבור אליה, אולם שבעת הלוחמים מגדוד 53 שהיו במשוריין השני, בפיקוד שמעון בן יהודה, נותרו לכודים בתוכו. תוך כדי המעבר למשאית נפצעו שני לוחמי המשמר הנע יחד עם שלמה רובינשטיין. מפקד המשוריין הראשון, מאיר אשל, הפקיר את לוחמי המשוריין השני, ונתן הוראה לצאת לכיוון ניצנים. בשעה 10:00 הגיעה המשאית לניצנים כשכל צמיגיה מנוקבים. עם הגעתה התקשר אלטשולר, מפקד כיתת המ"ן, למג"ד (מפקד גדוד) 53 בבאר טוביה ודיווח על ההיתקלות.
החילוץ - ניסיון ראשון.