בראשונים נחלקו בחיוב הוצאת הדם. לדעת רש"י והתוספות החיוב הוא משום נטילת נשמה. רש"י מציע הסבר נוסף לפיו מחמת שהעור נצבע מחמת הדם, יש לחייבו משום מלאכת צובע.
ברמב"ם מבואר שטעם החיוב הוא משום מלאכת מפרק, שהוא תולדת דש (לדעת הרמב"ם).
זיהויים.
שמונה שרצים אלו אמנם מנויים בתורה בשמותם, אך בזיהוים ישנם מחלוקות ודעות שונות.
חולד.
יש המשערים כי החולד המקראי הוא החולדה.
על פי הפרשנות התלמודית לתנ"ך, ואחריה על פי פרשנות ימי הביניים ובראשה רש"י, החולד המקראי זוהה כסמור שנדחק מארץ ישראל.
פרופ' ישראל אהרוני זיהה את החולד כחיה המכונה היום חולד, אך הרבה חוקרים בימינו סבורים שמדובר על טורף קטן ממשפחת הנמייתיים או הסמוריים.
מקור השם חולד - כמו גם שמה של החולדה (המופיעה לרוב בתלמוד) בשורש ח.ל.ד. שמשמעותו אדמה או הצבע החום, צבע האדמה: והוא גם צבע החלודה מאותו השורש.
אישות.
החולד של ימינו נקרא במשנה "אישות" - מלשון איש קטן על פי פסוקים בתהלים ובאיוב, ובמסכת שקלים, בה דנים בהכנות לקראת האביב, מוסבר איך להכין מלכודת לחיה זו - מכיוון שנחשב מזיק ליבול. ישנו מדרש הקושר את האישות לחולדים.
עכבר.
זיהוי העכבר הוא כמעט ודאי, שכן הרוב המוחלט של הפרשנים והחוקרים מזהים אותו כעכבר מצוי. אמנם אין הכוונה בשם עכבר בתורה רק לשם של יצור אחד, אלא לשם קיבוצי למיני יצורים רבים הדומים בצורתם לעכבר, כדוגמת: נברן שדות, קוצן מצוי, החולדה והיערון, וכפי הכתוב בתלמוד .
רש"י פירש שצב המקראי הוא הקרפדה וגם לוינגר ועוד כמה זואולוגים הלכו על פיו. מצד שני הרס"ג ובעקבותיו מסורת יהודי תימן, וכן ישראל אהרוני ועוד הרבה פרשנים וחוקרים סבורים שהתנ"ך התכוון לחרדון צב. אלו שני הפירושים והמסורות היחידים מהעת העתיקה. והמשותף לשניהם הוא הסברת השורש 'צב' לשון ניפוח גם הקרפדה וגם חרדון הצב מנפחים את אזור הגרגרת שמתחת ללסת התחתונה.
לעומת אלו, הפירוש המודרני - שזיהה את בעל החיים שיש לו שריון כצב, החל מאוחר יותר בעקבות שגיאת תרגום של רש"י שהתפשט בהרבה ספרי זואולוגיה ובסוף התקבע על ידי האקדמיה ללשון העברית.
זהר עמר מסביר שתוספת המילה 'למינהו' לאחר המילה צב בפסוק , מוכיחה שמינים נוספים כלולים בסוג הכולל 'צב'. ומביא את פרשנות חז"ל על הפסוק "הצב למינהו - להביא הערוד וכן הנפילים וסלמנדרא" כאשר את הערוד הוא מזהה עם הכוח האפור, הנפילים עם תנין היאור או כוח הנילוס, ואת הסלמנדרא עם הסלמנדרה המצויה.
אנקה.
בקרב החוקרים המודרניים, מקובל לזהות את האנקה עם השממית או הקיפוד בשיטת זיהוי אונומטופאית. פירוש המילה 'אנקה' הוא גניחה או צעקה. השממית היא הלטאה היחידה שיכולה להפיק קול, וקולה נשמע "מעין אנחת חולה" והקיפוד שבשעת סכנה משמיע נהמה קטועה או צרחות, ובשעת מלחמה בין זכרים נשמעות יבבות כבכי תינוק
כמו כן יש המזהים את האנקה כקמטן החורש, זיהוי התואם את המדרש המתאר את האנקה כיצור זוחל ולא מסוכן.
כוח.
רס"ג תרגם את שם השרץ לחרדון. הרבה החוקרים בימינו סבורים ששמו קשור למונח כוח גופני. לכן הרוב הולכים על פי פירושו של סמואל בושאר שהכוונה למי שנקראת היום "כוח". אך יש חוקרים כמו אהרוני וזהר עמר בעקבותיו שסבורים שמדובר דווקא על הזיקית בגלל קולות הנשיפה החזקים שהיא משמיעה.
לטאה.
לפי כל מסורות הזיהוי הלטאה היא ממשפחת הלטאיים או השממיתיים או גם שתיהן יחד. כאשר הוכחה לזה ניתן לראות לפי סימן שהמשנה מביאה את תופעת ניתוק הזנב בעת סכנה (אוטוטומיה) בהקשר ללטאה.
חומט.
רש"י על הפסוק מפרש שזה החילזון (לימצ"א, limace), וכן מנחם דור סבר שהוא חילזון. אך הרבה חוקרים בימינו סבורים שמדובר בחיה שנקראת בעברית מודרנית חומט.
תנשמת.
"וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ, וְהַלְּטָאָה; וְהַחֹמֶט, וְהַתִּנְשָׁמֶת:" (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל').
שמה של התנשמת מוזכר אף בין השמות העופות האסורים באכילה: "וְאֶת הַתִּנְשֶׁמֶת וְאֶת הַקָּאָת וְאֶת הָרָחָם:" (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק י"ח), כך שסביר שזה שם כללי לבע"ח שיש להם תכונה משותפת.
בתלמוד בבלי כתוב שהתכונה הזו זה "באות", ככל הנראה הכוונה למשהו שמעורר "בעתה". באותה סוגיה נכתב בסוף שה"תנשמת העוף" זה העטלף וה"תנשמת השרץ" זה החולד, כך גם מפרש רש"י. רס"ג פירש שה"תנשמת השרץ" זו השממית, שנתפסה כחיה מתועבת בתרבות הערבית של אותם ימים.
בימינו רוב החוקרים סוברים שהתנשמת המוזכרת בתנ"ך נקראת על שם קולות נשיפה שהיא משמיעה. רוב החוקרים סוברים שהתנשמת זו מי שמכונה היום בעברית תנשמת, שני עופות אלו ידועים בקולות דמויי נשיפה שהם משמיעים.
לגבי "תנשמת השרץ" ישנו ויכוח: לדעת ישראל אהרוני זה הכוח אפור שיכול לנפח את גרונו ולהשמיע קולות נשיפה. אך יהודה פליקס סבור שזו הזיקית שידועה אף היא בקולות הנשיפה שהיא נוהגת להשמיע כאשר היא חשה מאוימת. מנחם דור וזהר עמר מסכימים עם פירוש הגמרא ש"תנשמת השרץ" זה החולד, דור הוסיף והעיד שכשתופסים חולד גם הוא משמיע קולות נשיפה חזקים.
מאיר ששון
הרב מאיר ששון (1840?-1911) היה מתרגם, דיין וסופר סת"ם, מגדולי רבני ארם צובא, שנודע בשל תרגום של חלק מספרי המקרא ללהג ערבי-יהודי שדובר בקרב יהודי סוריה.
שם משפחתו המלא של הרב הוא ששון-עג'מי. על פי אילן היוחסין של משפחה זו על ענפיה בעיר חלב, שמצוי אצל חכם אברהם עדס, המשפחה מיוחסת לצאצאי מגורשי ספרד. מידע על מעמדו הרבני של הרב מאיר ששון עולה מכך שהוא נתן את הסכמתו לשני ספרים תורניים שיצאו בחלב, הספר "שלום לעם" מאת הרב שלום הדאיה והספר "הצוואה" מאת הרב עזרא לופס. בשני הספרים הסכמתו באה לצד הסכמות נוספות של חכמי חלב. בהסכמה לספר הראשון הוא מוזכר בין דייני חלב. כמו כן ידוע שהרב שימש סופר סת"ם ועל כן נוסף לשמו הכינוי "סופר".
מפעל התרגום.
עיקר פועלו של הרב ששון היה בתרגום (שרח) ספרים מהמקרא לערבית היהודית של יהודי חלב בזמנו. הוא כתב תרגומים לספרי אמ"ת (איוב, משלי ותהילים) ולשתיים מהמגילות – קהלת ואיכה. תרגומי תנ"ך בערבית-יהודית בלהג יהודי סוריה, שנדפסו בחלב ובירושלים, הם למעשה מפעלו של הרב ששון, שתרגם ופרסם את ספריו בשנות השמונים של המאה ה-19. אומנם, בקרב יהודי סוריה נמצאו תרגומים לכל ספרי התנ"ך להוציא דברי הימים, עזרא ונחמיה, אולם ייחודו של הרב ששון הוא בהדפסת התרגומים שכתב. התרגומים האחרים נכתבו בכתב יד או נמסרו על פה, ולא נדפסו. תרגומים נוספים שכתב הרב ששון הם תרגום לפיוט אזהרות של רבי שלמה אבן גבירול לחג השבועות ליום ראשון וליום שני, ותרגום לפיוט "מי כמוך" של רבי יהודה הלוי, פיוט לפורים שנקרא בשבת זכור בבתי הכנסת בקהילות המזרח. מלבד מלאכת התרגום הענפה, מיוחסת לרב כתיבת שיר שפותח במילים "מה טוב יופיו יושב בסתר עליון", הפיוט "יוצר אדמה" – פיוט לבר מצווה שהיה נפוץ בקהילת חלב בדור האחרון; פיוט הכתוב בעברית והאקרוסטיכון בפיוט יוצר את השם 'מאיר ששון'.
הרב מאיר ששון נפטר בט' בטבת תרע"ב.
מאפייני התרגום לספר תהילים.
התרגום לתהלים כולל תרגום מלא לפסוק, תרגום כנגד כל הפסוק ולא רק למילים מסוימות. עם זאת, התרגום אינו תרגום של מילה כנגד מילה מכיוון שהוא מבוסס ברובו על הפרשנים המסורתיים, רש"י, רד"ק ומצודות, וכן על התרגום המיוחס ליונתן בן עוזיאל. דבר זה מביא לתרגום של רעיונות על דברי הפסוק או הרחבות לדברי הפסוק כפי שהם עולים מן הפרשנים. כאשר יש מחלוקת או הבדל בין הפרשנים, הוא מציג תרגום לפי כל פירוש. בלשון התרגום אין הקפדה על כללי הערבית הספרותית, ואוצר המילים שייך ברובו לערבית החלבית המדוברת, אולם יש הגבהת לשון מסוימת. כפי שמצוי בשרחים (תרגומים) נוספים, הן מן המערב והן מן המזרח, גם בשרח הרב ששון נמצאים שקיעים מתרגום רס"ג, היינו מילים, מונחים ושימושי לשון שטבע רס"ג בתפסיר שלו והשתשלו אל השרחים.
פורד פלקון XP
פורד פלקון XP (באנגלית: Ford Falcon XP, קרוי גם: Ford XP Fairmont) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia , חברת בת של פורד אשר יוצר בין פברואר 1965 לספטמבר 1966.
יוצרו 70,954 יחידות.
לובוש קוהואוטק
לובוש קוהואוטק (בצ'כית: Luboš Kohoutek; נולד ב-29 בינואר 1935) הוא אסטרונום צ'כי ומגלה שביטים ואסטרואידים במערכת השמש. נכון ל-2018 גילה 76 גופים ובהם שביט קוהואוטק.
ביוגרפיה.
לובוש קוהואוטק נולד בינואר 1935 להינק ולירמילה קוהוטואק. אחיו צטיראד קוהואוטק היה מלחין ומורה למוזיקה. אביו היה מורה לפיזיקה.
קוהואוטק החל להתעניין באסטרונומיה עוד בגיל 14 בתיכון, כשהתחיל עם צפיית מטאורים עם טלסקופ שבנה בעצמו. הוא למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מסריק בעיר ברנו והמשיך ללימודי אסטרונומיה באוניברסיטת קארל בפראג, אותם סיים ב-1958. בזמן לימודיו, היה צופה בלילות יחדיו עם של ייז'י גרייגר שהפך גם הוא לאסטרונום צ'כי מפורסם.
לאחר לימודין, הוא החל לעבוד במכון לאסטרונומיה של האקדמיה למדעים הצ'כית. בשנת 1976, במסגרת עבודתו, הוא פרסם יחד עם לובוש פרק קטלוג אודות מיפוי ערפיליות פלנטריות ("Catalogue of Galactic Planetary Nebulae", 1967). הקטלוג, שמבוסס על עבודה ותצפיות שנאספו במשך 10 שנים, נחשב כמקיף בזמנו וצוטט רבות במחקרים אקדמיים.
לאחר מכן זכה במשרה במצפה הכוכבים של אוניברסיטת המבורג הנמצא בברגדורף. בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 הוא החליט להישאר במערב גרמניה.