גולדשטיין נישא למרים כהן ב-1982, בני הזוג ביקשו לקיים את חופתם בהר הבית ולאחר שהמשטרה מנעה זאת מהם קיימו אותה בסמוך לשער המוגרבים. לאחר מותו של גולדשטיין הציגה מרים את בעלה כמי שנרצח בפעולת איבה, ובהתאם לכך הגישה תלונה למשטרה על הירצחו, ותבעה מהמוסד לביטוח לאומי תגמולים על פי חוק נפגעי פעולות איבה. בקשתה נדחתה על ידי בית המשפט.
אחד מילדיו, י. גולדשטיין, סיים קורס טיס והיה נווט קרב בחיל האוויר.
פסטיבל גלסטונברי
פסטיבל גלסטונברי (אנגלית Glastonbury Festival) הוא פסטיבל מוזיקה הנערך למעלה מ-40 שנה החל משנת 1970, בחוות סאמרסט שליד העיירה גלסטונברי בדרום-מערב אנגליה.
הפסטיבל מתקיים מדי שנה, למעט בשנה השביעית, בחודש יוני ונמשך כשלושה ימים. גלסטונברי הוא פסטיבל המוזיקה הגדול בעולם כאשר בשנים האחרונות נוטלים בו חלק יותר מ-120,000 מבקרים. הפסטיבל ידוע באווירה הייחודית לו, באמנים המוכרים בקנה מידה עולמי להם הוא מעניק במה, ובמינוף הכוח הגדול שלו לטובת פעילות הומניטרית בינלאומית דרך הארגונים גרינפיס, אוקספם ו-Wateraid. יוזם ומפיק הפסטיבל הוא מייקל איוויס.
בפסטיבל הראשון בשנת 1970 הופיעה בין היתר להקת "טי רקס". בשנת 1971 הופיע דייוויד בואי ועל אירועי הפסטיבל צולם סרט בבימוי של ניקולס רוג. בספטיבל זה לראשונה במערב ניתנה הרצאה של פרם ראוואט. החל מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הפסטיבל החל להיות אירוע שנתי. אירועים שתוכננו לשנת 2020 ו-2021 בוטלו בשל מגפת הקורונה. ביוני שנת 2022 חזר הפסטיבל להופיע בו גם פול מקרטני.
תיפוף
תיפוף היא אמנות הנגינה בתוף. יש מגוון שיטות לנגן על תופים, כמו תיפוף עם מקלות או עם הידיים, כל תוף וסוגו. התופים המוכרים לנו בתקופה המודרנית נקראים מערכת תופים וצורתם הנוכחית מיוחסת בעיקר למתופף הג'אז, ג'ין קרופה. המערכת משלבת תופים ומצילות. יש למערכת מבנה בסיסי ומוכר, אך כל נגן יכול לשנות את מבנה המערכת לטעמו. המבנה הבסיסי הוא שרגל ימין על פדל של תוף הבס ורגל שמאל על פדל המצילות המכונה "הייהט", אך יש סגנונות (לדוגמה מטאל) שרגל שמאל מונחת על פדל נוסף שמכונה "דאבל פדל", או על תוף בס אחר. מתופפים שמאליים לרב הופכים את המערכת (רגל שמאל על הבס, רגל ימין על ה"הייהט"). על התופים והמצילות עצמם לרב מתופפים עם מקלות שעוצבו במיוחד בשביל המערכת. לעיתים יש מתופפים המנגנים על המערכת עם הידיים (לדוגמה ג'ון בונהם, שידוע שבשיר "מובי דיק" בהופעות היה מבצע סולו תופים עם הידיים).
טכניקות תיפוף.
למתופף יש מבחר רחב של טכניקות וטכניקות אלו מהוות הבדל משמעותי בין מתופפים שונים. הטכניקות קיימות בכל חלקי הנגינה, החל מצורת האחיזה במקלות, וכלה במבנה הסולו. להלן מספר טכניקות:
תבניות קצב.
ישנן תבניות קצביות רבות שמהוות בסיס למקצב. ברוק, למשל, התבנית המקובלת היא שמיניות על ההאי האט, בס ברבע הראשון והשלישי וסנר ברבע השני והרביעי. על בסיס תבנית זו בונים את רוב המקצבים המורכבים יותר של הארבעה רבעים ברוק, וחלק גם מן המקצבים של משקל אי רציונלי. דוגמה נוספת היא תבנית הרגלים במוזיקה לטינית, שבנויה כך: סגירת האי האט ברבע השני והרביעי, ובסים בשמינית הראשונה, הרביעית, החמישית, והשמינית. נוסף על כך ישנה תבנית שאפל המאפיינת את הבלוז, בה מקישים על אחת המצילות (לרוב רייד או האי הט) בשמיניות סווינג והבסים מסודרים כפי שהם מסודרים בתבנית הרוק.
שור הפליז
שור הפליז, הקרוי לעיתים גם שור סיציליאני הוא מתקן עינויים והוצאה להורג שהומצא ככל הנראה ביוון העתיקה, אך היה נפוץ גם בתקופה מאוחרת יותר, זו של רומא העתיקה.
תחילת השימוש בשור הפליז מיוחסת לפלאריס, רודן אקראגאס (אגריג'נטו בסיציליה של ימינו). מרבית המידע מגיע מלוקיאנוס מסאמוסאטה. מסופר כי פלאריס הזמין את פרילס, פסל פליז, להמצאת המכשיר - שור עשוי פליז, חלול מבפנים, עם דלת בצידו. הקורבן היה מוכנס לתוך השור, ואש הייתה מובערת מתחת לשור. המתכת הייתה מתחממת עד שהיא הפכה צהובה, והאדם בפנים היה נצלה למוות. על פי הסיפורים, פלאריס ציווה כי העשן העולה מן השור יריח כקטורת. ראש השור עוצב כך שצרחותיו של האסיר ישמע כשאגותיו של שור זועם. את העצמות שנותרו לאחר פתיחת השור הפך פלאריס לתכשיטים. הקורבן הראשון של המערכת היה הפסל פרילס (שהוצא מן השור לפני שמת, אך נזרק מצוק), אך על פי אובידיוס גם פלאריס עצמו הוצא להורג בשור הפליז, לאחר שטלמאכוס השתלט על אקראגאס.
על פי הרודוטוס, סוג זה של עינוי - בתוך חלל בצורת שור, או בתוך חלל מתכת "פשוט" יותר, היה מאוד נפוץ ביוון העתיקה. עם זאת, על פי הכרוניסט הסיציאליני טימאיוס, מדובר באגדה המייחסת אכזריות לפלאריס - היה פסל של שור לכבוד הנהר; אך לא היה בו שימוש לעינויים. היסטוריונים אחרים בני העת העתיקה דווקא טוענים כי שור הפליז נלקח לקרתגו על ידי חימילקו ומשם הגיע לידי הרומאים: כשפובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס הגיע לקרתגו, הוא מצא את השור שם, לפי מספר דיווחים.
קיימים מספר מרטירים נוצריים שהרומאים הוציאו להורג, על פי ההגיוגרפיה בשוורי פליז: אוסטתיוס הקדוש (על ידי אדריאנוס); אנטיפס מפרגמון (על ידי דומיטיאנוס); ופלגיה הקדושה (על ידי דיוקלטיאנוס).
פאבל פוגרבנייק
פארדייס לוסט
סמואל שיינביין
סמואל (שמואל דוד) שיינביין (באנגלית: Samuel Sheinbein; 25 ביולי 1980 – 23 בפברואר 2014) היה יהודי אמריקאי שהואשם ברצח בארצות הברית ונמלט לישראל. סוגיית הסגרתו הביאה לשינוי חוק ההסגרה הישראלי. נהרג בחילופי אש בבית הסוהר רימונים לאחר שפתח בירי על סוהרים.
תכנון הרצח.
שיינביין גדל באזור פרוורי במדינת מרילנד שבארצות הברית. בשנת 1997, בהיותו בן 17, החליט לרצוח את בן זוגה של בחורה ששיינביין חיזר אחריה. הוא הציע פרס של 5,000$ לאדם שיסכים לרצוח במקומו, ואף הציע 1,000$ נוספים לאדם שישכנע את הקרבן להיכנס לרכב, שבו ירצח אותו האדם השני. במקביל, הוא עצמו המשיך לעבוד כל אותה העת על תכנון הרצח.
במקביל, ארון (אהרון) נידל, צעיר שהכיר את שיינביין מלימודי יהדות, לכאורה, הוכה בפני חברתו על ידי צעיר אחר, בשם אלפרדו "פרדי" טלו. נידל נפגע עמוקות מההשפלה, והחליט לפנות לשיינביין ולהצטרף אליו ברצח בן הזוג של הבחורה, בתנאי שירצחו את טלו קודם לכן.
השניים הכינו רשימת מצרכים לרצח על דף מחברת, שמאוחר יותר הגיע לידי התביעה וכונה "המתכון לרצח". ברשימה נכללו אקדח הלם, תרסיס פלפל, אזיקוני מתכת, מעילי גשם להסוואה, סכין ציד מדגם ספציפי וזוג נעליים הגדולות ב-4 מידות ממידת הנעליים שלהם, כדי להסוות את זהותם.
הרצח.
ב-19 בספטמבר 1997, שיינביין ונידל קבעו להפגש עם טלו, פיתו אותו לעלות על רכבם, חשמלו אותו באקדח ההלם, חנקו אותו, דקרו אותו מספר דקירות בחזה ובצוואר והכו אותו בראשו באמצעות רובה ציד עד שמת. בדו"ח הנתיחה שלאחר המוות מצוין שהמוות נגרם כתוצאה מכל הדברים יחד: החבטות בראש, החניקה והדקירה.
לאחר שהרגו אותו, השניים הביאו את הגופה למרתף ביתו של שיינביין, שם הם ניסרו את גפיו באמצעות מסור חשמלי, שרפו את השאריות וחילקו אותן למספר שקיות.
ב-1997, לאחר שהוצא נגדו צו מעצר בארצות הברית, ברח שיינביין לישראל ונעצר בידי משטרת ישראל. ארצות הברית ביקשה את הסגרתו, אולם התעוררה סוגיה משפטית עקב היותו אזרח ישראלי בנוסף לאזרחותו האמריקאית. התברר שסבו וסבתו עלו לישראל בשנות ה-30 של המאה העשרים, הולידו בישראל את שני ילדיהם, ובהם אביו של שיינביין, וירדו לארצות הברית ב-1950. בשל כך החזיקו באזרחות ישראלית, שעליה ביקשו לוותר ב-1960 אך סורבו.
במסגרת הליכי ההסגרה טענו סניגוריו, בהם פרופסור דוד ליבאי, כי החוק בישראל אינו מאפשר להסגיר אזרח ישראלי. ב-1999 בית המשפט העליון פסק ברוב של שלושה נגד שניים, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה דאז אליקים רובינשטיין, כי הסניגורים צודקים. המדינה עתרה לקיים דיון נוסף אך בקשתה נדחתה על ידי המשנה לנשיא בית המשפט העליון. בעקבות המקרה והביקורת הקשה שעורר בארצות הברית, תוקן חוק ההסגרה כך שניתן יהיה להסגיר גם אזרחים של ישראל. עם זאת נקבע סייג לפיו יוכל האזרח לרצות את עונשו בישראל. הסייג חל רק אם האדם שעבר את העבירה היה אזרח ותושב ישראל בעת ביצוע העבירה.
שיינביין נשפט בישראל ונגזרו עליו 24 שנות מאסר במסגרת עסקת טיעון.
באפריל 2011 הוצא שיינביין מסבב החופשות בעקבות עבירות משמעת. בעקבות עתירה שלו כנגד הנהלת בית הסוהר, קבע שופט בינואר 2012 ששלילת החופשות הייתה שלא כדין, אולם מכיוון שבינתיים עבר עוד עבירות משמעת, לא ניתן להורות על הכנסתו לסבב החופשות. עם זאת הורה השופט לבחון מחדש תוך 21 יום את זכאותו לחופשות.
ב-23 בפברואר 2014, בעת היותו בבית סוהר רימונים, ירה שיינביין בשלושה סוהרים ולאחר מכן התבצר בתא השירותים. סוהר אחד נפצע קשה, אחד בינוני ושניים נפצעו קל. לאחר משא ומתן פתח שיינביין שוב באש ונורה למוות בידי כוח לוחמים מיחידת מצדה של השב"ס. בחקירה התברר כי שיינביין ככל הנראה הבריח את הנשק אל תוך הכלא בעת שהיה בחופשה שבוע קודם לכן. בעקבות המקרה מונתה ועדת חקירה שהמליצה על העברת אסירים בין בתי סוהר כדי למנוע המצאות אסיר באותו בית סוהר למשך זמן רב.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רוצחים בארצות הברית]]
[[קטגוריה:יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:מורשעים ברצח בישראל]]
[[קטגוריה:אמריקאים ישראלים]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014]]
שמסדין סמי פרשרי