ב-16 בנובמבר 534 פורסם 'הקודקס בקריאה חוזרת' ("Codex Repetitae Praelectionis"), שהיווה עדכון ותיקון לקודקס הישן, תוך הוספת חוקים חדשים והשמטת חוקים שבוטלו, וכלל 12 ספרים בהם רוכזו החוקים הקיסריים התקפים. בהתאם להצהרתו של יוסטיניאנוס, קודקס זה החליף במערב את הקודקס הישן של 529 החל מ-29 בדצמבר 533. ספר 1 דן בחוקים הנוגעים לכנסייה הנוצרית, ביחס למינים ולדתות אחרות (פרקים 9 ו-10 עוסקים ביהודים), ספרים 2–8 כוללים חוקים הקשורים למשפט הפרטי, ספר 9 עוסק בפשעים וספרים 10–12 כוללים משפט מנהלי.
הנובלות.
הנובלות (בלטינית: Novellae Constitutiones, מילולית: "הצווים הקיסריים החדשים") היו למעשה הכרזות, צווים לפקידים ומכתבים שפרסם יוסטיניאנוס לאחר שהקודקס השני פורסם בנובמבר 534, ולהן היה תוקף חוקי. נובלות אלו נכתבו בלטינית וביוונית עתיקה, בהתאם לשפה של נמעני המכתב, הפקודה או ההכרזה. רבים מחוקים אלו החליפו הוראות קודמות מהקודקס. בין ינואר לאוגוסט 535 פורסמו 32 נובלות כאלו ועד 546 פורסמו 115 נובלות נוספות. קצב פרסום הנובלות הואט לאחר שנת 546 ועד למותו של יוסטיניאנוס. ב-554 תכנן יוסטיניאנוס לאגד נובלות אלו לקובץ מאוחד עבור הפרובינקיות החדשות שנוספו לאימפריה במערב, אך התוכנית לא הגיעה לכדי מימוש, ייתכן עקב מותו של טריבוניאנוס. אף על פי שחלק מהנובלות שמוזכרות במקורות אחרים אך לא שרדו, נובלות רבות השתמרו במספר אוספים פרטיים:
השפעת הקורפוס יוריס קיוויליס בימי הביניים.
על אף שיוסטיניאנוס והמשפטנים שלו נסמכו על החקיקה הרומית, הסמכות החוקית החדשה הייתה השליט-במיוחד כשהשליט היה נוצרי. בימיו, הגדרת ההשתייכות לקהילה הרומית השתנתה מזהות אזרחית לזהות דתית, כפי שהדבר מתבטא בחוקים הדתיים שבקורפוס. לשילוב זה בין החוק האימפריאלי לנצרות היה משקל רב בתפיסת המלוכה האירופית בימי הביניים.
הניסיון לקיים מערכת משפטית עתיקה לצד חקיקה קיסרית חשף במהירות את הבעייתיות ביומרה ליצור חוקים ודאיים וחד-משמעיים. מפרשי החוקים העתיקים כלל לא הסכימו אחד עם השני ונטו להתפלמס רבות, כשטיעוניהם לא בהכרח תאמו את החקיקה של הקורפוס. המשפטנים לא הצליחו ביצירת ודאות משפטית חדשה ובלתי מעורערת, ולכן הקורפוס הפך לחסר משמעות במרוצת השנים.
תחייה מחודשת של הקורפוס חלה במאה ה-12 באוניברסיטת בולוניה, כשהקודקס הנשכח של יוסטיניאנוס התגלה על ידי המרצה אירנריוס. בעקבותיו ה"פוסט-גלוסטרים" (המאה ה-13) לקחו על עצמם לפרש את קוד יוסטינאנוס ולתת לו פרשנות "מודרנית". קבוצה זו של מלומדים החלו לחקור וללמוד את המשפט הרומי שכאמור נעלם מפני השטח והחלו להפיץ אותו ברחבי אירופה.
התרגום היווני לקורפוס נותר הבסיס לחוק הביזנטי למשך כמעט אלף שנים, עד כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453. הניסיון של יוסטיניאנוס להפיץ את הקורפוס למערב לא צלח. לאחר שהתגלה מחדש באוניברסיטת בולוניה, הפך למקור העיקרי לחוק הקונטיננטלי במערב ודרום אירופה.
מצעד הסינגלים הבריטי (1990–1999)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו משנת 1990 עד שנת 1999.
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, המתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. בשנות ה-90 התבסס דירוג המצעד על נתוני מכירות סינגלים בחנויות ולא על נתוני שידור שירים.
שבוע של המצעד נמשך מיום ראשון ועד ליום שבת, וארבעים השירים המובילים במצעד נחשפו מדי שבוע בשידור ייעודי בתחנת הרדיו BBC 1.
כתוצאה מהמעבר לפרסום אגרסיבי, הוצאת שירים לרדיו זמן רב לפני הפצתם והתגברות הורדות השירים באינטרנט, החלו סינגלים רבים להיכנס היישר לראשות המצעד.
206 סינגלים הגיעו במהלך העשור לראש המצעד. שירו של בריאן אדמס , שהה במקום הראשון למשך הזמן הרצוף הרב ביותר - 16 שבועות. בכך שבר את השיא לשהיה רצופה במקום הראשון במצעד, בו החזיק שירו של סלים וויטמן משנת 1955, Rose Marie.
למרות ששהה במקום הראשון רק חמישה שבועות, היה שירו של אלטון ג'ון משנת 1997, Candle in the Wind, שמכר בבריטניה חמישה מיליון עותקים, לסינגל הנמכר ביותר בהיסטוריה הבריטית.
הלהקות בעלות המספר הרב ביותר של שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד בשנות ה-90 הן טייק ד'את והספייס גירלז עם שמונה שירים בראש המצעד.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בשנות ה-90.
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה
♫  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בשנות ה-90
רובוטריקים 3
רוק בבית הסוהר
מרגרט לייטון
מרגרט לייטון (באנגלית: Margaret Leighton; 26 בפברואר 1922 - 13 בינואר 1976) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה זוכת שני פרסי טוני, פרס אמי ופרס באפט"א, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1971 על משחקה בסרט "המקשר".
ביוגרפיה.
לייטון נולדה בכפר ברנט גרין שבווסטרשייר, מערב אנגליה.
היא נישאה שלוש פעמים: למוציא לאור מקס רינהארדט, לשחקן היהודי-אנגלי מועמד פרס האוסקר לורנס הארווי ולשחקן מייקל וילדינג, ולא הביאה ילדים לעולם.
בשנותיה האחרונות סבלה לייטון קשות מדלקת מפרקים, למרות זאת הצליחה לשחק עד לפטירתה בשנת 1976 ממחלת טרשת נפוצה.
סרטו הקצר של עמוס גוטמן "מקום בטוח" הוקדש לזכרה של לייטון.
קריירת משחק.
תיאטרון.
התפרסמה בתחילת דרכה בתחום התיאטרון והופיעה לראשונה כנערה בלונדון ב"תיאטרון אולד ויק".
את הופעת הבכורה שלה בברודוויי עשתה לצעדם של אגדות התיאטרון לורנס אוליבייה ורלף ריצ'רדסון.
בשנת 1957 זכתה לייטון בפרס טוני על הופעתה במחזה "שולחנות נפרדים", תפקידה בתור גברת שאנקלאנד יועד בתחילה לשחקנית ויוויאן לי.
בשנת 1962 זכתה בפרס הטוני השני שלה על תפקידה במחזהו של טנסי ויליאמס "ליל האיגואנה" בתור האמנית חנה ג'קלס.
לייטון הועמדה לפרס הטוני פעמיים נוספות עבור הופעותייה במחזות "מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד היתומה באטריצ'ה ו"טצ'ין טצ'ין" לצידו של אנתוני קווין.
קולנוע וטלוויזיה.
שיחקה לראשונה בתפקידי קולנוע בסוף שנות ה-40, בסרטו של אלפרד היצ'קוק "מתחת למזל גדי" בתור מילי, עוזרת הבית של הזוג פלוסקי, ובדרמה "בן וינסלו".
לייטון הועמדה לצידו של זוכה האוסקר דייוויד ניבן לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בזכות הופעתה בדרמה הצבאית " קארינגטון וי.סי " בתור ולארי אשתו של המייג'ור צ'ופר קארינגטון.
הופעה הוליוודית זכורה של לייטון הייתה בתפקיד אליס אשתו של מזכיר ארצות הברית לשעבר ויליאם ראסל (הנרי פונדה) בדרמה הפוליטית "האיש הטוב ביותר".
לייטון שיחקה לצדם של אגדות קולנוע כדוגמת אודרי הפבורן בסרט "האישה הכועסת משאיו" ואליזבת טיילור ומייקל קיין בסרט "זי וקו". בשנת 1971 זכתה בפרס באפט"א, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור גברת מאודסלי, ראש הבית האריסטוקרטי האנגלי בדרמה של ג'וזף לוסי "המקשר". באותה שנה זכתה גם בפרס אמי על הופעתה בסדרת הטלוויזיה "היכל התהילה של הולמרק".
ספג'בל והורבינק
מכון תאמר לחינוך קהילתי
מכון תאמר לחינוך קהילתי (בערבית: مؤسسة تامر للتعليم المجتمعي) הוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח הפועל למען קידום החינוך בקרב ילדים ונוער ברשות הפלסטינית. המכון הוקם בשנת 1989 ומשרדיו שוכנים ברמאללה.
המכון נוסד על ידי בת קוטאב ומוניר פאשה בירושלים. בשנת 2009 זכה המכון בפרס אסטריד לינדגרן בעבור פעילותו למען קידום הקריאה והכתיבה בקרב הילדים ברשות הפלסטינית.
קומוז
קומוז (בטורקית: קופוז) הוא כלי מיתר עתיק חסר שריגים, נחשב לכלי הנגינה הלאומי של קירגיזסטן, ובכלל אחד מסמליה הלאומיים המובהקים.
הקומוז בנוי מפיסה אחת של עץ (בדרך כלל משמש) ומשלושה מיתרים העשויים מגידים, אם כי מיתרי הקומוז המודרני עשויים מחוט דיג.
בכוונון השכיח ביותר, המיתר האמצעי מפיק את הצליל הגבוה ביותר.
וירטואוזים לעיתים קרובות מנגנים על הקומוז במגוון תנוחות - מעל הכתף, בין הברכיים והפוך.
נגינה בקומוז.
הקומוז משמש הן ככלי סולו והן ככלי ליווי, ככזה, בדרך כלל לשירי אפוס.
לקומוז מספר כוונונים רב, אשר שמותיהם מתאימים לסגנון.
קמברקן d-a-d
קרבז e-a-e
שינגרמה d-a-e
אונגו e-a-b
טרס d-a-g
פרס אסטריד לינדגרן
פרס אסטריד לינדגרן (שוודית: Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne) הוא פרס בינלאומי לספרות ילדים אשר נוסד על ידי ממשלת שוודיה בשנת 2002 לכבודה של סופרת הילדים אסטריד לינדגרן. הפרס מוענק מדי שנה וסכומו כחמישה מיליון קרונות שוודיות.
הפרס ניתן לסופרים, מאיירים, לאישים או גופים הפועלים לקידום הקריאה, אשר בפועלם משקפים את "רוחה של אסטריד לינדגרן". את זוכה הפרס קובעת ועדה בת 12 חברים, המורכבת ממחברים, ספרנים, חוקרי ספרות ומבקרי ספרות. כל אחד מהחברים מתמנה לכהונה בת 5 שנים על ידי מועצת האמנות השוודית.
פרס גרובר לצדק
פרס גרובר לצדק (באנגלית: The Gruber Prize for Justice) היה פרס בינלאומי שהוענק החל משנת 2001 ועד לשנת 2011 על ידי קרן גרובר. סכום הפרס היה כחצי מיליון דולר והוא היה אחד מחמישה פרסים שנוסדו על ידי הקרן שנקראת על שם פיטר ופטרישיה גרובר.
הפרס הוענק לאישים או ארגונים אשר תרמו לקידום הצדק באמצעים משפטיים. זוכי הפרס נקבעו על ידי ועדה בינלאומית של מומחים בנושאים של משפט וזכויות אדם.
בפרס זכו שני ישראלים: אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון בשנת 2006, והאגודה לזכויות האזרח בשנת 2011.
הכנס העולמי למדע בדיוני