פִּרְזוּל סוסים היא אומנות הטיפול בטלפי הסוסים ובכלל זאת התאמת ואיזון פרסות (מנעלים) לרגל הסוס. מפרזלים משלבים את אומנותו של הנפח (בשל הטיפול והעיצוב של המתכת) עם ידע בפיזיולוגיה ובאנטומיה של הסוס ובבעיות הבריאותיות השונות שסוסים עלולים לפתח ברגליהם (למשל למיניטיס, דלקת העלעלים). תפקידם של המפרזלים אינו מסתכם בהתאמת הפרסה, אלא הם אחראים גם על טיפול בבעיות בריאות ובפציעות. בעבר, טיפלו מפרזלים גם בחיות משק אחרות, אך כיום עיקר הטיפול הוא בסוסים.
פרזול הוא מקצוע עתיק ביותר. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במצד עטרת נמצאו שלדי סוסים ובהמות רכיבה אחרות מן התקופה הצלבנית, אשר פרסותיהם נלקחו מהם. הממצאים העלו כי סוסים ופרדות פורזלו יותר מחמורים. לפני המהפכה התעשייתית היו מקצועות הנפחות והפרזול מקצוע אחד שכלל גם את הטיפול בפרסות הסוסים וגם בייצור או תיקון כלי ברזל. כיום, קיימת התמקצעות של מקצוע הפרזול והמפרזלים מתמקדים רק בטיפול בפרסות הסוסים. קיימים גם תחומים שהשתייכו בעבר לתחום פעילותם של המפרזלים, אך כיום מטפל בהם וטרינר, כמו הטיפול בשיני הסוס.
עיקר עבודת הפרזול היא בחיטוב הטלפיים והתאמת פרסות. כל טלף צריך להיות מותאם לזווית הנוחה ביותר לסוס לעמידה על הקרקע. לעיתים, אם הסוס עובד רבות במשטחים קשים, או אם הוא עובר שינויים בטלפיו, יש צורך להתאים לו פרסות.
הפיגוע ברחוב בן יהודה
רחוב בן-יהודה בירושלים היה זירה למספר אירועי טרור במהלך שנותיו. מתוכם,
תפילת בית המדרש
תפילת בית המדרש היא זוג תפילות יהודיות, שנועדו להיאמר עם הכניסה לבית מדרש לצורך לימוד תורה ועם היציאה ממנו.
רקע.
מקור התפילה הוא במנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, אשר מסופר עליו במשנה במסכת ברכות, שהיה אומר תפילה בכל יום בכניסתו לבית המדרש וביציאתו:
הברייתא שמובאת בתלמוד מפרטת את נוסח התפילה:
בעקבות מנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, הובאו זוג תפילות אלו בספרי הפוסקים כתפילות שעל כל אדם לומר בכניסתו וביציאתו מבית המדרש. מנהגו של האר"י היה לומר את התפלה כל בוקר, גם אם לא נכנס לבית המדרש אלא רק עסק בתורה ביחידות. בעקבותיו התפשט המנהג, וניתן למצוא את נוסח התפילה, יחד עם הוספותיו של האר"י במספר סידורים לאחר תפילת שחרית וכן בדף הכריכה הפנימית של גמרות וספרים תורניים נוספים.
טרפה
טרפה היא בהמה או אדם שסופם למות מחמת פציעה או חולי מסוימים, ודיניהם ההלכתיים שונים מבהמה או אדם רגילים בחלק מההלכות. המילה "טרפה" משמשת גם לתיאור פציעה הגורמת לבהמה להיות מוגדרת כטרפה.
המילה טרפה משמשת בהשאלה בלקסיקון היהודי לתיאור דבר פסול מעיקרו.
טרפה בבעלי חיים.
מקור הדין.
איסור אכילת טרפה מופיע בתורה בפרשת משפטים שבספר שמות: . פשט הפסוק עוסק בבהמה שמתה כתוצאה מטריפה, אולם מכיוון שבהמה שמתה באופן זה אסורה כבר משום איסור נבלה, דרשו חכמים שהפסוק עוסק בבהמה שנוצר בה מום משמעותי כתוצאה מהטריפה, שצפוי לגרום למותה, שאף היא אסורה באכילה מהתורה.
המקור לכך שלטרפה יש מעמד מיוחד בהלכה מופיע בגמרא המביאה את הפסוק "זאת החיה אשר תאכלו" שנדרש באופן שניתן לאכול רק בהמה המסוגלת להמשיך לחיות, ואילו טרפה אינה מסוגלת לחיות יותר משנה. לדעת הסוברים שטרפה יכולה לחיות יותר משנה, נדרש הפסוק "בין החיה הנאכלת ובין החיה אשר לא תאכל", שיש בהמה שלמרות שהיא מסוגלת לחיות, אינה מותרת באכילה.
אטימולוגיה- עם השנים המילה הפכה למושג גנרי לתיאור מאכלים שאינם כשרים. שימוש במילה טרפה באופן זה הוא נפוץ אך שגוי (בדומה לשימוש השגוי במילה "בת יענה" לתיאור יען, במילה "אקמול" לתיאור תרופה המכילה פרצטמול, או שימוש מקצועי במילה "נמס" לתיאור התכה, "נורא יפה" לתיאור דברים חיוביים וכו')
סוגי הטרפה.
בתורה מפורש רק סוג אחד של טרפה – בהמה שהותקפה על ידי בעל חיים טורף, המכונה בלשון חז"ל "דרוסה". סוגי טרפות נוספים נמסרו בתורה שבעל פה על ידי הלכה למשה מסיני. המכנה המשותף לכל סוגי הטרפות הוא שהבהמה עתידה למות מחמת הפציעה, ופירוט הסוגים השונים של הפציעות הממיתות נמסר במסורת.
על מספרן המדויק של הטרפות ניטשת מחלוקת בין האמוראים והראשונים, אך החלוקה המקובלת היא לשמונה טרפות שנמסרו בהלכה למשה מסיני, אשר חז"ל פרטו אותן לשמונה עשרה טרפות הנחלקות לשבעים מיני טרפות:
א. דרוסה.
ב. נקובה – עשרים ושש טרפות.
ג. חסירה – עשרים ושלוש טרפות.
ד. פסוקה – שתי טרפות.
ה. נטולה – שמונה טרפות.
ו. שבורה – שש טרפות.
ז. קרועה – שתי טרפות.
ח. נפולה – שתי טרפות.
חוליים שאינם טרפה.
מסוכנת.
בהמה שנוטה למות מחמת חולי ואין בה פגיעה באחד מהאיברים אינה נחשבת טרפה, אלא מוגדרת בהלכה כ"מסוכנת", וניתן להקדים ולשחוט אותה. גם בהמה ששאפה עשן, שאכלה רעל או שהוכשה על ידי נחש נכנסת תחת הגדרת "מסוכנת" ואינה נחשבת טרפה. הסיבה היא משום שטרפה נחשבת רק מה שדומה לדוגמת הטרפה הכתובה בתורה, בהמה שנטרפה על ידי חיית טרף וחסר בה איבר או חלקו, ולכן כל חולי שאין בו חסרון איבר לא נחשב טרפה.
פציעה שאינה ברשימת הטרפות.
כטרפה נחשבת רק בהמה שיש בה פציעה שמנו חז"ל ברשימת הטרפות. כאשר יש בה פציעה שאיננה ברשימת הטרפות – היא לא נחשבת טרפה למרות שהיא עתידה למות כתוצאה ממנה. יש פוסקים שסוברים שכלל זה נאמר רק לגבי חוליים שלא ברור שהבהמה תמות מהם, אך כאשר יש פציעה שברור שהבהמה עתידה למות ממנה – הרי זו טרפה ולא נצרך כלל שחכמים ימנו אותן במניין הטרפות. ואכן, גאונים וראשונים מנו כמה טרפות שלא הוזכרו בתלמוד.
פציעה לא קטלנית שנמצאת ברשימת הטרפות.
כאשר יש מקרה הפוך, בו פציעה מסוימת נמנתה במניין הטרפות, ומדע הרפואה כיום קובע כי אין פציעה זו ממיתה בהכרח – נחשבת הבהמה כטרפה בכל זאת משום שבנוגע לדברי הלכה נאמר הפסוק "על פי התורה אשר יורוך".
כשסופה להיעשות טרפה.
בהמה שיש לה פציעה שעתידה להחמיר ולהיעשות טרפה, כגון שהתחיל להיקרע איבר ועתיד להיקרע לגמרי ולהיחשב טרפה, דינה כטרפה מעכשיו.
כאשר בהמה הייתה עתידה בוודאות להיעשות טרפה, אך עדיין לא נפצעה בפועל, כגון שנמצאה מחט בתוך איבר, ובוודאות הייתה עתידה לנקב אותו ולהיחשב טרפה, נחלקו בה הפוסקים: יש שסוברים שהיא לא נחשבת טרפה כל עוד גופה לא התחיל להיות מושפע בפועל, ויש שסוברים שאם הדבר הוא חלק מגופה היא נחשבת טרפה, אך אם הוא לא חלק מגופה – אינה טרפה. אך יש פוסקים שסוברים שהיא נחשבת מיד טרפה
כאשר חולי שיש בבהמה עתיד להמיתה מחמת חולי במקום אחר, כגון שנפגעה בפיה באופן שלא מסוגלת לאכול ועתידה למות מרעב, יש ראשונים שכתבו שהיא טרפה, ויש ראשונים שכתבו שזה נחשב כבהמה מסוכנת שמותרה.
טרפה בעוף.
כאשר יש איברים בעוף השווים בצורתם לאיברי בהמה גדר הטרפה בו שווה לבהמה. גם כאשר יש איבר בעוף שלא נמצא בבהמה, אך תפקודו שווה לתפקוד של איבר אחד בבהמה – חסרון בו דומה לחסרון בבהמה, ולכן כל מה שפוסל בקיבות הבהמה המכונות "בית הכוסות" ו"כרס", פוסל בעוף בזפק ובקיבת השרירים (קורקבן). לעומת זאת, איברים השונים בצורתם מצורת בהמה אינם נטרפים כאיברי בהמה, ולכן למרות שאחד הטרפות הפוסלות בבהמה הוא חסרון במספר אונות הריאה, אין בעוף טרפה כזאת, משום שהחלוקה לאונות שונה מהחלוקה בבהמה.
סימני כשרות.
להלכה יש שני סימנים המוכיחים כי הבהמה איננה טרפה: כאשר היא נותרת בחיים במשך פרק זמן מסוים, וכאשר היא יולדת.
סימן חיות.
על סימן החיות חלקו תנאים. יש שאמרו שייתכן שטרפה תיוותר בחיים, ולכן העובדה שבהמה נותרה בחיים לא מוכיחה שהיא אינה טרפה, ויש שאמרו שלא ייתכן שתהיה טרפה שתישאר בחיים, ולכן אם רואים שנותרת בחיים במשך פרק זמן מסוים, סימן הוא שהיא אינה טרפה. ההלכה היא שטרפה לא יכולה לחיות, ונחלקו לגבי משך הזמן בו היא יכולה להחזיק מעמד בחיים. ההלכה היא שמשך הזמן הוא שנים עשר חודשים.
בדיקת שנים עשר חודש.
בתלמוד מובאים דברי רב הונא ש"סימן לטרפה -י"ב חודש". ובארו מפרשי התלמוד שהכוונה היא שכאשר ישנו ספק אם בהמה נטרפה או לא, כגון שרדפה אחריה חיית טרף וספק אם פגעה בה והטריפה אותה, ניתן להשהות את הבהמה שנים עשר חודשים מעת הספק, ואם חיה במשך שנה - הרי שאיננה טריפה. בראשונים מבואר שבדיקה זו מועילה רק במקרים של ספק, אך לבהמה שנטרפה בוודאות לא מועילה בדיקה זו, וכך נפסק להלכה.
נחלקו האחרונים האם בדיקה זו מועילה גם בספק הנובע ממחלוקת הפוסקים: לרוב האחרונים בדיקה זו מועילה גם במקרה של מחלוקת פוסקים, אך יש אומרים שרק לספק מציאותי היא מועילה, ולא לספק בהלכה.
יש פוסקים שסוברים שבדיקה זו מועילה דווקא בטרפות כאלו שידוע שלא השתנה לגביהן טבע הבהמות מימי התלמוד, ולכן כאשר הבהמה נותרה בחיים מוכח שזה משום שהיא לא הייתה טרפה, אך כאשר השתנה טבע הבהמות בדבר זה, והבהמה יכולה להמשיך ולחיות עם הטרפה, ייתכן שהבהמה נותרה בחיים משום שינוי הטבע, ולא מוכח מזה שהבהמה איננה טרפה.
סימן לידה.
גם על סימן הכשרות בלידה נחלקו תנאים ואמוראים, וההלכה היא שלידה היא סימן כשרות כמו בחיות של שנים עשר חודש – היא סימן בספק טרפה ולא בטרפה ודאית. כאשר השתנה טבע הבהמות מימי התלמוד בנוגע לסימן החיות, אין ראיה בטרפות אלו גם בסימן הלידה.
בעוף – סימן הכשרות של הלידה הוא בהטלת ביצים, ככל גדרי לידה בבהמה.
השלכות הלכתיות.
איסור אכילה.
בהמה שנטרפה אסורה באכילה, על פי דברי הפסוק "ובשר בשדה טרפה לא תאכלו לכלב תשליכון אותו". יש שדורשים מהפסוק "לא תאכלו כל נבלה", שהמילה "כל" מרבה אף איסור על אכילת טרפה.
פרט לאיסור הלאו עליו עובר האוכל טרפה, עובר גם על מצוות עשה של "זאת החיה אשר תאכלו", אשר מרמז כי אין לאכול בהמה שאיננה מסוגלת לחיות.