החזון בדבר מדיניות העסקה רב-גילית הוא שהנחה את פעילות מרכז מהות. קידום כוח עבודה רב-גילי (Multi-Aged Workforce) מדגיש את היתרונות והחיוניות של טיפוח מגוון גילי במקומות העבודה, וזאת כמענה למגמת התבגרות האוכלוסייה. מדיניות העסקה רב-גילית תופשת תאוצה בעולם, אך עדיין אינה שכיחה בישראל. לפי המלצות מרכז מהות, גישה זו צריכה להוות עקרון מנחה מרכזי עליו יש להתבסס בפיתוח, תקצוב, קידום והטמעה של תוכניות שמטרתן שילוב תעסוקתי של מבוגרות ומבוגרים.
דוחות מחקריים על המציאות התעסוקתית-כלכלית של נשים.
מרכז מהות פרסם חמישה דו"חות עדויות המתארים את שוק התעסוקה דרך מבטן, חוויותיהן ועמדותיהן של נשים הפועלות בו; נשים המתמודדות עם שוק תעסוקה מעורער ופוגעני, ואשר קולן לא זוכה לנוכחות הראויה. הדו"חות מעניקים מקום מרכזי ומאפשרים ביטוי וקול לאוכלוסייה מגוונת של נשים, ומדגישים את משמעות הסיפור התעסוקתי שלהן כמקור לידע כלכלי וחברתי חשוב. כתיבה פמיניסטית זו מציגה גישה אלטרנטיבית לשפה הכלכלית-תעסוקתית השלטת. כמסמכים שנולדו מעבודת השטח, נועדו הדו"חות לחזור אליו, להיות לעזר ולשמש כלי עבודה לכל מי שעניינן ועניינם תעסוקה. לפיכך, יחד עם עדויות, הם כוללים סקירת נתונים ומגמות, ומנוסחות בהם המלצות לקידום שינוי חברתי.
כנסים.
כנס מרכז מהות, 2008
הלדוטריום
נתן ברנד (איש תקשורת)
נתן (ננדי) ברנד (נולד ב-21 בינואר 1964) הוא איש תקשורת, שחקן, מנחה, תסריטאי, במאי ומבקר קולנוע ישראלי. בשנים 1990–1996 היה מראשוני המנחים, התסריטאים והמנהלים של ערוץ הילדים בישראל.
ביוגרפיה.
נתן (ננדי) ברנד נולד בעיר בקאו ברומניה להורים יהודים: אמו, ליה, מהנדסת כימיה, ואביו יוסף ברנד, מורה למתמטיקה.
הוא עלה לישראל בגיל 6 בשנת 1970. אחרי לימודי עברית במרכז קליטה גבעת המורה, ברנד למד בבתי ספר בבת ים, בית הספר "הנשיא" והתיכון "חשמונאים" במגמה ריאלית. בצה"ל שירת כמפעיל מחשב באגף תכנון במטכ"ל.
למד שנה אחת מתמטיקה, מחשבים ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאותה תקופה החל לשמש כמבקר ג'אז של המקומון הירושלמי "כל העיר".
בהמשך למד 4 שנים קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, מגמת תסריטאות.
בשנים 1990–1996 פעל נתן ברנד כקופירייטר ראשי, תסריטאי ראשי ומנחה בערוץ הילדים. היה המנחה השני בערוץ הילדים (אחרי גיליה שטרן) ובהמשך הנחה יחד עם עמוס שוב, מיכל ינאי, עודד מנשה, איתי שגב, עינת ארליך, אפרת רייטן, יעל אבקסיס ועוד. כתסריטאי ראשי יצר ברנד את התוכניות ״כדור פורח״ (כולל הטקסט לשירי הפתיחים), ״הכיתה המעופפת״ ו״האוניברסיטה הקטנה״ וכתב תסריטים למאות שידורים חיים וכתבות.
הנחה את השידור הישיר הראשון בערוץ הילדים, בימי שביתת המורים ב-1993, והיה המנחה הראשון של משחק הטלוויזיה האינטראקטיבי "הוגו". במשך כמה חודשים ניהל במשותף את ערוץ הסרטים והיה אחראי להקמת רצועת השידור "הצגה שנייה". באותה תקופה שימש גם כמבקר קולנוע בעיתון "העיר".
בשנים 1996–2000 עבד נתן ברנד כמנהל קריאטיב של "קבוצת אורפאן" הפועלת בתחום מרכזי המבקרים, המוזיאונים והתיירות.
יחד עם תמרה סלם ושי אביבי יצר וכתב את סדרת "סוף העולם חלק א'", "ספישל" בשידורי קשת בבימויו של אמיר פלדמן ושיחק בה. בתוכנית השתתפו דב נבון, ארז טל, פרופ' מיכאל הרסגור, פרופ' מנחם מגד ואחרים.
כתב וביים פרק בסדרה "זום" עבור הרשות השנייה בנושא "ערפדים". בפרק נצפו אנשים ששותים דם מאנשים אחרים מתוך נטיות מיניות ואמונות מיסטיות ושקוראים לעצמם "ערפדים". בפרק רואיינו מלבד ה"ערפדים" עצמם גם רופאים, פסיכיאטרים, מרפאים בעלוקות ואנשי אקדמיה החוקרים מיתולוגיה.
ברנד כתב ושיחק בעשרות תשדירים בטלוויזיה החינוכית בנושאים שונים ביניהם על השתלמות מורים והבטיחות בדרכים, בתוכניות "חםשמח", ספיישל פורים, חידון התנ"ך ועוד.
שימש כחבר מערכת, כתב והנחה את הפינה "תפריט" בתוכנית "יומן תרבות" בהנחיית יעל דן בהערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
כמו כן שימש כמבקר קולנוע ומוזיקה בעיתונים "כל העיר" ו-"העיר". בשנים 2000–2006 עבד כקופירייטר ותסריטאי עצמאי עבור חברות רבות במשק הישראלי (קו-אופ ישראל, פיצה האט, סופר סנטר, פז). ערך תוכן, כתב וביים סרטי תדמית ומרכזי מבקרים עבור יקבי רמת הגולן, חברת החשמל, שטראוס, עלית, קוקה-קולה, הבורסה לניירות ערך, נשר, בזק, מקורות, מכללת יהודה ושומרון, עמיעד, וכו'.
ביוני 2002 התרסק עם מסוק מגובה 90 מטר בשטח מפעלי "נשר" ברמלה בעת צילומי סרט תדמית למרכז המבקרים של "נשר". נפגע חבלות מרובות בגב, צלעות, ברך ומרפקים ועבר בהמשך תהליך שיקומי. במשך תקופה קצרה ניהל בשותפות חברת מיתוג. לאחר תאונת המסוק החל לפתח עיסוק נוסף –כ VJ, CJ, אותו הוא ממשיך שנים רבות. תחילה הופיע עם להקת "איאם" ובהמשך עבד באופן קבוע במועדון ג'הפאן בערבי רגאיי, השתתף בפסטיבל האהבה בצמח, ליווה בהופעות את "התפוחים", קיד קואלה, כהן@מושון, אירועי האמנות של תל אביב, טכניקולור - סדרה לערוץ MTV ישראל בשיתוף "התדר", POV - פסטיבל צילום בינלאומי, אירועי "נופים אקוסטיים" (עם דגנית אליקים), של האתר "וואלה - סלבס", ועידת העסקים של גלובס, מפעל הפיס.
ברנד כתב, ערך וביים פרק העוסק בהפצת סרטים בסדרה "שקט מצלמים" ששודרה ב-YES.
בשנת 2009–2010 ברנד עבד כמנהל קריאטיב ותוכן עבור חברה שהציעה משחקי טריוויה.
ברדיו הוא משתתף קבוע בתוכנית הבוקר של שי ודרור בתחנת "רדיו ללא הפסקה" בפינת ביקורת סרטים "נתן ברנד אוכל סרטים", עורך ומגיש את תוכנית הג'אז "JAZZ++" בתחנת הרדיו 106FM. ערך תוכנית ג'אז "יסמין" גם ברדיו תדר. פעל המסגרת רשת Halas.am של המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון.
הוא עורך, כותב ומגיש את סדרת התוכניות "ערפדים כבני אדם" לפי כתב-יד פרי עטו, ומלווה במוזיקה של "פאניק אנסמבל", סטינג ואחרים.
ברנד היה כותב ראשי בסדרה "מייד אין ישראל", בהפקת "מטר", האיחוד האירופי, ושידורי קשת (בימוי: גבריאל ביבליוביץ', עורכת: אדווה בלזם).
אחרי שנת 2012 הופיע ברנד גם כסטנדאפיסט והוא מעורב כפעיל למען זכויות בעלי חיים.
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה
לואי פרדיננד ויקטור אדוארד מיכאל הוברטוס אדלברט, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Louis Ferdinand Victor Eduard Adalbert Michael Hubertus Prinz von Preußen 9 בנובמבר 1907 - 26 בספטמבר 1994) היה בנו השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, וזכה בתואר ראש בית הוהנצולרן לאחר שאחיו הבכור וילהלם, נסיך פרוסיה ויתר עליו. היה מתנגד חריף לנאציזם.
ביוגרפיה.
לואי פרדיננד נולד ב-9 בנובמבר 1907 כבנם השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה וצציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה. סבו היה וילהלם השני, קיסר גרמניה, וכבר בגיל עשר הוענק לו אות מסדר העיט השחור מאת סבו.
לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם לואי פרדיננד נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם. אחיו וילהלם, נסיך פרוסיה התאהב במהלך לימודיו באוניברסיטת בון בדורותיאה פון סלוויאטי, אולם סבו וילהלם השני לא אישר את הנישואים, משום שמוצאה לא הלם את תנאי הנישואים של בית הוהנצולרן, ובשל כך ויתר וילהלם על התואר ראש בית הוהנצולרן ללואי פרדיננד.
לואי פרדיננד לא היה מעורב בקשר העשרים ביולי להתנקשות באדולף היטלר בשנת 1944 אבל נחקר על ידי הגסטפו מייד לאחר הקשר ונכלא במחנה הריכוז דכאו.
לואי פרדיננד נפטר ב-26 בספטמבר 1994, ונכדו גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה - בנו של בנו החמישי שנקרא אף הוא לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה הפך לראש בית הוהנצולרן, והוא ראש בית הוהנצולרן הנוכחי.
משפחתו.
בשנת 1938 התחתן לואי פרדיננד עם קירה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בסמלה
הבַּסְמָלָה (בערבית: ) היא הכינוי המקוצר לאימרה המוסלמית "בִּסם אללּה (אל)רחמן (אל)רחים" (; נהגה: בסמי-ללהי ר-רחמני ר-רחים ), ומשמעותה בתרגום המקובל – "בשם אלוהים הרחמן והרחום". אמירת הבסמלה מכונה "תַסְמִיָה" (). הביטוי מופיע בקוראן בראש כל סורה (פרק), מלבד סורה מספר 9, סורת א-תַוּבַּה. כחלק מהיותה האיה (פסוק) הראשונה בסורת אל-פאתחה, היא נאמרת בתפילה האסלאמית, הצלאה, שבה נקראת הסורה, אם כי קיימת מחלוקת בין אסכולות המשפט האסלאמי בסוגיית הכללתה ובאופן הגייתה בתפילה (בקול או בשקט).
אימרה זו, שלפי המסורת האסלאמית מעניקה ברכה לאומריה, נחשבת לאחד הביטויים הדתיים הנפוצים ביותר בעולם האסלאם, היא מצוטטת כהקדמה לספרים, טקסטים ומכתבים, ונאמרת על ידי המוסלמי הדתי כברכה לפני קריאה מהקוראן, ולפני פעולות ומצבים רבים כגון אכילה, נאום, יחסי מין ושחיטה. יש הרואים בבסמלה, במיוחד בקרב המיסטיקה המוסלמית, ביטוי המתמצת את הקוראן כולו. כך, למשל, אבן ערבי כותב כי "הבסמלה היא המפתח לכל סורה".
אטימולוגיה.
הבסמלה היא צורת המקור של הפועל (בַּסְמַלַ: "אמר 'בִּסם אללּה (אל)רחמן (אל)רחים'"), ונחשבת לצורה נדירה של שורש מרובע ( . . . ) אשר נוצר כאיחוד של ארבעת העיצורים הנשמעים בביטוי המקוצר של הבסמלה: (בשם אללה). שיטה זו מתקיימת גם בפועל (חַמְדַלַ), שצורת המקור שלו היא (חַמְדַלַה) ומשמעותו אמירת "אלחמדוללה".