הקהילות היהודיות סירבו לאפשר נתיחת גופות של יהודים על ידי סטודנטים בפקולטות לרפואה. הסטודנטים שמו לב שחלק מהגופות המגיעות לאולמות מסולקות במהלך הלילה ונשארות רק גופות של נוצרים. בימים 3 ו-4 בדצמבר 1922, באוניברסיטת קלוז', הסטודנטים הנוצרים תבעו לאפשר לסטודנטים יהודים לנתח רק גופות של יהודים ובמהלך המהומות פגעו בסטודנטים יהודים. ביום 10 בדצמבר 1922, באוניברסיטת בוקרשט, התפרצו בזעם הסטודנטים הנוצרים, גירשו מהאולמות את הסטודנטים היהודים, כתבו עצומה המופנית לפרדיננד הראשון, מלך רומניה ולראש ממשלת רומניה, ובה דרישה לקביעת נומרוס קלאוזוס מחמיר, ויצאו אל הרחוב, כדי להביא את העצומה ליעדו ובדרך התעמתו עם כוחות הסדר, כשהם צועקים סיסמאות אנטישמיות. בראש הסטודנטים עמדו יון סימיונסקו (Ion Simionescu), קונסטנטין דנלסקו (Constantin Danelescu) ונפולאון קרצו (Napoleon Creţu). התפרצויות דומות התרחשו באוניברסיטת יאשי, בהנהגת קורנליו זליה קודריאנו ויון מוצה ובאוניברסיטת קלוז', שם הוכו הסטודנטים היהודים.
תגובות והגבלות.
ניקולאה יורגה, בעל עבר אנטישמי ידוע, גינה את מעשי הסטודנטים בקלוז', אך הפרופסור לרפואה ניקולאה פאולסקו פרסם מאמר אנטישמי בו גיבה את מעשי הסטודנטים והצדיק אותם.
הקהילה היהודית ביאשי הבטיחה לספק לפקולטה לרפואה את גופות היהודים, שלא יהיה להם דורש, אך הסתבר שהקהילה התחייבה גם לספק קבורה על חשבונה לכל יהודי, לכן מתים יהודים נקברו ללא דיחוי, בהתאם למקובל ביהדות ולא נותרו גופות "ללא דורש". בבוקרשט הבטיח וילהלם פילדרמן לספק גופות מקהילות יהודיות מערי הסביבה. ננקטו גם צעדים מפלים נגד הסטודנטים היהודים - ביאשי קבעו הסטודנטים הנוצרים את מיקום הסטודנטים הצופים בניתוחי מתים, כשלסטודנטים היהודים הוקצבו המקומות הפחות טובים.
ביאשי, בגיבויים של שני פרופסורים לאומניים, הסטודנטים הרומנים המשיכו להפגין, לתקוף סטודנטים יהודים ולהפעיל לחצים להרחקת היהודים מהאוניברסיטה. ההתפרעויות התפשטו מעבר לתחומי האוניברסיטה, והסטודנטים תקפו יהודים ברחבי העיר ופגעו בחנויות יהודיות. המאבק עם המשטרה הסלים והגיע לכך שמנהיג הסטודנטים, קורנליו זליה קודריאנו רצח את פרפקט משטרת יאשי ב-25 באוקטובר 1925, הובא למשפט ומושבעים לאומניים זיכו אותו. ב-1923, תחת לחץ הלאומניים, החליט סנאט אוניברסיטת יאשי, שהסטודנטים היהודים יוכלו לנתח רק גופות של יהודים. הפרופסורים הלאומניים הכשילו את הסטודנטים היהודים במבחנים בהיקף נרחב. מנהל המכון לאנטומיה, בהחלטה מספר 76 מיום 15 בנובמבר 1923, הוציא את הסטודנטים היהודים אל מחוץ לתחום אולם הניתוחים. ב-26 ביוני 1924 הודיע הדקאן של הפקולטה לרפואה שהסטודנטים היהודים יוכלו להיבחן באנטומיה טופוגרפית על גופות רק אם יישארו גופות לאחר שהנוצרים יסיימו את הבחינות המעשיות. פילדרמן מחה על כך, והזכיר שבין 215 הרופאים שנפלו בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה, 76 היו יהודים.
עמדת הרבנים.
בעקבות האיום על היהודים בכלל והאיום על הסטודנטים היהודים בפרט, שלח רבה של בוקרשט – הרב חיים שמואל שור, מכתב לפוסקים ברומניה לחוות את דעתם בנושא.
כך כותב הרב חיים צבי טייטלבוים רב ואדמו"ר בסיגט בשנת 1922 –
בהמשך נאמר שהשר הגדול שלח לרב שאלה בעניין, וביקש ממנו למצוא דרך להתיר את ניתוחי הגופות של היהודים. הרב שור אמר לשר, שהוא יתייעץ עם רבני המדינה, כפי שנעשה כאן.
תשובת הרב טייטלבוים הייתה, שבמקום של סכנה מותר לחברה קדישא לא לדרוש מבית החולים גופות של יהודים, אפילו שברור שינותחו, כי זה רק איסור של שב ואל תעשה.
לגבי העובדה שהסטודנטים היהודים לא יורשו ללמוד רפואה, הרב טייטלבוים לא הסכים בשום אופן להתיר ניתוח גוויות לשם זה, "ואדרבה, אם היה בידינו למחות שלא ילמדו כלל, היינו מחויבים למחות, ומה לנו ולהם על ידי לימודם שהם מחללי שבת ואוכלי טריפות, ואסור לסייע להם".
סאסאני
צ'לסי הוטל
הצ'לסי
ג'ף הוקינס
ג'ף (ג'פרי) הוקינס (נולד ב-1 ביוני 1957) הוא מייסדה של החברה האמריקנית "פאלם קומפיוטינג" (Palm Computing), שם יצר את הפאלם-פיילוט, ומייסדה של "האנדספרינג" (Handspring), ממציא, סופר ונחשב לאדריכל של מחשבים נישאים ושל טלפונים ניידים כגון פאלם-פיילוט וטראו (TREO).
כיום, הוקינס מקדיש את חייו לחקר המוח ואינטליגנציה בפרט. בשנת 2002 ייסד את "מרכז רדווד לחקר המוח" המוקדש להבנה תאורטית של פעולת המוח והאינטליגנציה, ופרסם את ספרו "על האינטליגנציה" (On Intelligence) בו מתאר את תחזיותיו לגבי תאוריות על המוח והשפעתן על יצירת בינה מלאכותית.
ראשית חייו.
הוקינס גדל במשפחה של ממציאים בלונג איילנד. הוא למד באוניברסיטת קורנל וסיים את התואר בהנדסת חשמל ב-1979.
מגיל צעיר התעניין במוחות והצהיר שבעקבות מאמר של פרנסיס קריק שהופיע במהדורת ספטמבר 1979 של סיינטיפיק אמריקן, שהוקדשה כולה למוח, החליט לשנות את מסלול חייו. הוקינס מספר בספרו על הקשיים בהם נתקל בתחילת דרכו להשתלב במחקר במדעי המוח. הוקינס מספר שבהתחלה ניסה ליצור מחלקה חדשה בנושא חקר המוח אצל מעסיקו באינטל אך הצעתו נדחתה. בנוסף הוא ניסה להתקבל למעבדת אינטליגנציה מלאכותית ב-MIT ונכשל. בסופו של דבר החליט הוקינס לנסות את כוחו בתעשיית המחשבים ולאחר מכן לנסות שוב, ממקום מבוסס יותר, מחקר במדעי המוח.
קריירה.
עם סיום הלימודים, עבד הוקינס באינטל ועבר ל"גריד סיסטמס" (GRiD Systems) ב-1982, שם פיתח תוכנות.
ספרו של הוקינס "על האינטליגנציה" נכתב בשיתוף פעולה עם הכתבת המדעית של "הניו יורק טיימס" סנדרה בלייקסלי, שהייתה שותפה לכתיבת רבי-מכר נוספים על חקר המוח ופסיכולוגיה.
ג'ף הוקינס הקים במרץ 2005, יחד עם דונה דובינסקי (מנכ"לית פאלם לשעבר) ודיליפ ג'ורג', את נומנטה (Numenta) הממוקמת ברדווד, קליפורניה. מטרתם היא למצוא במקביל תאוריה המסבירה כיצד עובד המוח ואלגוריתם חישובי המיישם תאוריה זו. הם השתמשו במידע ביולוגי על מבנה הניוקורטקס כדי להנחות את פיתוח התאוריה שלהם לגבי כיצד פועל המוח האנושי. נכון לעכשיו, הם פיתחו שלושה אלגוריתמים מרכזיים.
ויקיפדיה בשפת וואריי-וואריי
רובי נמדר
זולג
אוגוסט אוורדין
יהושע גרוסבארד
סהר אלוני
סהר אלוני (נולדה בשנת 1974) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה, מאמנת שחייה ושחקנית נבחרת ישראל בכדורמים נשים.
ביוגרפיה.
אלוני התאמנה בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של גרשון שפע.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.23 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (1:07.23 דקות) ואורת בש מהפועל נהריה (1:07.90 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1988 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.60 דקות, אחרי איריס קומן (1:05.51 דקות) ואורת בש (1:07.35 דקות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי אותה שנה סיימה אלוני במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.60 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:29.71 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, היא סיימה במקום שישי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.11 דקות.
אלופת ישראל בשחייה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.63 דקות, לפני אורת בש (1:06.89 דקות) ותרין גרטנר ממכבי חיפה (1:10.89 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.19 דקות, לפני מיכל אמין מהפועל הוד השרון בית ברל (2:26.57 דקות) ואורת בש (2:28.25 דקות).
באליפות הפועל בשחייה שנערכה הווינגייט בדצמבר 1991 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.75 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.20 דקות.
בתחרות גביע חיפה שנערכה בבריכת הטכניון בפברואר 1992 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.55 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.28 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.22 דקות, לפני גוני יהודאי מהפועל ירושלים (1:08.27 דקות) ושירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:08.84 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.87 דקות, לפני גוני יהודאי (2:30.75 דקות) ומיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם הדס פדה, דודי אדר וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.21 דקות, אחרי שנטל הריסון מקנדה (2:20.48 דקות) ומריאנה יורק מארצות הברית (2:21.81 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2004 זכתה אלוני במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:05.03 דקות, אחרי רותם פלד (1:04.58 דקות) ולפני שרי מצרי ממכבי תל אביב.
קריירה כמאמנת.
אלוני החלה להדריך שחייה עוד לפני השרות הצבאי שלה. לאחר שהשתחררה מהצבא היא למדה לתואר ראשון בחינוך גופני, ולאחר מכן סיימה את הקורס למאמני שחייה בכירים. במהלך קריירת האימון שלה שהחלה בשנת 1997, היא אימנה במספר קבוצות שחייה, שחיינים בכל הגילאים, ביניהם שחיינים שזכו באליפויות ישראל וכן הייתה בצוות המאמנים של נבחרות ישראל בשחייה.