בשנת 2011 יזם ראש הממשלה בנימין נתניהו רפורמה ברשות השידור שמטרתה הייתה צמצום גרעון. בשלב זה עוד דובר על מימוש תוכנית "קריית רשות השידור" על ידי מימוש שאר הנדל"ן של הרשות, אך אחר כך קודמה תוכנית לסגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור. בדצמבר 2015 התחיל לפעול תאגיד השידור זמנית מאולפנים שנמצאים מחוץ לירושלים, במודיעין. כל נכסי רשות השידור, כולל מתחם שערי צדק עבור לבעלות רשות מקרקעי ישראל.
הבניין המשיך לשמש את רשות השידור בזמן שהייתה בפירוק עד סוף שנת 2018, כולל הארכיון שהעובר אליו.
בית רוח חדשה.
במרץ 2020, רשות מקרקעי ישראל העמידה למכירה באמצעות מכרז את המתחם. כחמישה מגרשים שכוללים אפשרות לבניית 240 דירות, מלונאות ומסחר
ביולי זכתה חברת הנדל"ן ישראל קנדה במכרז תמורת 512 מיליון שקל. היא תרמה את השימוש במבנה לתקופת ביניים לעמותת "רוח חדשה" להפעלת מרכז תרבות, אמנות ויזמות לטובת קהילת הצעירים בירושלים. בחודש ינואר 2021 נוסד במבנה "בית רוח חדשה", בתמיכת הקרן לירושלים. הבית הוא מרחב יצירתי בו פועלים עשרות אמנים ויזמים המשתייכים לקולקטיבים אמנותיים, קואופרטיבים מקצועיים, עסקים יצירתיים, מאיצי יזמות, אולפני וידאו ופודקאסטים, מוזיקאים בהם סולן להקת הדג נחש שאנן סטריט, תזמורת הבארוק ירושלים, מיזמים חברתיים וקהילתיים, סטודיו יוגה ותנועה ותוכניות פיתוח עסקים הפועלים כולם מתוך חללי עבודה משותפים ויוצרים תוכן עבור קהילת הצעירים והצעירות הירושלמית.
בבית רוח חדשה פינות עבודה זמניות ליוצרים וכותבים, גלריה, תוכנית רזידנסי, הופעות חיות, תערוכות אמנות מתחלפות ואירועים נוספים. לצורך הפעילות פונה המבנה מהפסולת הרבה שהצטברה בו וכן בוצעו בו עבודות שיפוץ קלות שכללו חזרה לחלוקה המקורית של החללים השונים במבנה.
על פי התוכניות העתידיות המבנה, המיועד לשימור, ישופץ בעתיד על ידי חברת יזמות הנדל"ן ישראל קנדה וישמש כמלון בוטיק יוקרתי בעוד שבשטח סביבו יוקמו לדיור ומשרדים עם מתחם מסחרי, שירכיבו יחד את רובע 'מידטאון', המוקם בעלות של כמיליארד שקל.
בדצמבר 2021 אישרה להפקדה הוועדה המקומית לתכנון ובניה תוכנית חדשה לרובע 'מידטאון', התכנון החדש כולל ארבעה מגדלים שיתנשאו עד לגובה של 42 קומות, אלף יחידות דיור, מלונאות, מסחר, משרדים, דיור מוגן ושטחים לצורכי ציבור. בשטח כולל של כ-170,000 מ"ר, מעל חניון תת-קרקעי של כ-1,400 כלי רכב
מקור השם.
שמו של בית החולים הוא כשמה של השכונה שערי צדק הסמוכה לבית החולים מצפון, שנוסדה כבר בשנת 1890 ושמה נגזר מפסוק בספר תהילים:
בתי השכונה שערי צדק ואחר כך בית החולים היו המבנים המערביים ביותר בירושלים, והיו בפועל שערי העיר ירושלים שאחד משמותיה במקורות הוא גם עיר צדק.
בזכות ד"ר ואלאך היה בית החולים קרוי בפי תושבי ירושלים במשך שנים רבות בית החולים ואלאך וישנם עדיין ירושלמים ותיקים שעדיין קוראים למבנה הישן בשם זה, יש המגדילים וקוראים לו גם "ואלאך הישן" להבדיל מהבניין החדש ("ואלך החדש").
בית העלמין שערי צדק.
בית העלמין שערי צדק הוא בית קברות יהודי קטן הממוקם בצמוד אל מבנה שערי צדק הישן בירושלים. הוא הוקם במהלך מלחמת השחרור ופעל תקופה קצרה.
אזכורים בתרבות.
בספר מיכאל שלי מספר עמוס עוז את סיפור אהבה המתרחש בשכונת מקור ברוך בירושלים של שנות החמישים המוקדמות, מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות, ובצל המחסור במוצרי מזון ותקופת הצנע בישראל באותן שנים. במקביל מצטיירת ירושלים כעיר ייחודית, בעלת היסטוריה מרתקת, נוף מרהיב, וסמטאות ומבנים המקרינים קסם מיוחד. על רקע העיר, האווירה והנופים, מתפתח סיפור האהבה בין חנה, גיבורת הספר, לבין מיכאל. גיבורת הספר נכנסת להריון ויולדת בבית החולים שערי צדק ומספרת:
בית הכנסת נוז'יק
בית הכנסת נוז'יק (בפולנית: Synagoga Nożyków) הוא היחיד מבתי הכנסת בוורשה ששרד את השואה. בית כנסת זה ממוקם ברחוב טווארדה 6 בוורשה בירת פולין. בית הכנסת נחנך בשנת 1902. הוקם בכספי משפחת נוז'יק, ונקרא על שמם.
הקמת בית הכנסת.
זלמן ורבקה נוז'יק היו זוג יהודים עשירים חשוכי ילדים, שהקדישו את הונם לבניית בית כנסת חדש בורשה. הם מינו לצורך כך ועדה מקרב נכבדי הקהילה בעיר, בראשם עמד זלמן נוז'יק עצמו. בשנת 1893, רכשה הוועדה את הקרקע ברחוב טווארדה 6 לצורך בניית בית הכנסת, בסכום של 157,000 רובל. הבניה שנמשכה 4 שנים (1898-1902) עלתה בסופו של דבר 250,000 רובל. הסכום כולו שולם על ידי משפחת נוז'יק. בל"ג בעומר תרס"ב (1902) נחנך המבנה המפואר של בית הכנסת בטקס חגיגי. פחות משנה לאחר מכן, נפטר זלמן נוז'יק. אשתו רבקה, נפטרה בשנת 1914.
פעילות בבית הכנסת.
בבית הכנסת כיהן פרופ' מאיר בלבן, אשר נאומיו משכו רבים לבית הכנסת. אופיין המפואר של התפילות שנערכו בבית הכנסת היוו אף הן מקור משיכה. על ההווי המוזיקלי בבית הכנסת היה אחראי מנצח המקהלה אברהם צבי דוידוביץ'. המקהלה הורכבה מגברים ונערים, ליוותה את החזן ושרה יצירות ליטורגיות של מלחינים ידועים. במהלך השנים שימשו כחזנים ראשיים בבית הכנסת, שלמה הרשמן (אחיו הצעיר של החזן מרדכי הרשמן), משה לוינסון וגרשון סירוטה. בבית הכנסת שימש גם "חזן שני" שהיה סגן לחזן הראשי. בין החזנים ששמשו בתפקיד זה היו יעקב לוינסון ואברהם ברקין (אביו של החזן יעקב ברקין), לעיתים היה זה סולן מן המקהלה.
הרב והמטיף הראשון בבית הכנסת היה הרב הגאון אבא חיים מיקלישנסקי זצ"ל. מיקלישנסקי התחנך בישיבת וולז'ין והיה בין חתניו של רבה של וורשה, הרה"ג שמואל זענוויל קלפפיש זצ"ל, שנפטר בשנת 1902.
הבניין עבר שיפוץ בשנת 1923. לרגל הפתיחה המחודשת נערך בבית הכנסת טקס בו הופיעה מקהלת בית הכנסת בניצוח דוידוביץ' אשר ליוותה את החזן גרשון סירוטה.
מלחמת העולם השנייה.
בתחילת הכיבוש הנאצי בפולין, נכלל בית הכנסת בתחום הגטו ויהודים הורשו להתפלל בו. עם צמצום הגטו, הוצא בית הכנסת מחוץ לתחום והמבנה הוחרם וחולל על ידי הפיכתו לאורוות סוסים ומחסן למספוא. בית הכנסת ניזוק בהפצצות בעקבות המרד הפולני בשנת 1944.
מאז מלחמת העולם השנייה.
עם תום המלחמה, שופץ בית הכנסת ונפתח מחדש לציבור בסוף שנות הארבעים.
בשנים 1950-1947 כיהן כחזן ראשי בבית-הכנסת החזן ישראל שטוקהמר.
בשנת 1977 החלו עבודות לשיפוץ והרחבת בית הכנסת. על המבנה נוסף אגף, שיועד למשרדי הקהילה היהודית בורשה. הפתיחה המחודשת נערכה בסימן 40 שנים למרד גטו ורשה, בתאריך 18 באפריל 1983. בפתיחה נכחו מנהיגים יהודיים מפולין ומהעולם וכן נציגי הכנסייה הקתולית בפולין.
בשנות התשעים היווה בית הכנסת יעד להתקפות אנטישמיות, ובשנת 1997 אף הוצת, ונגרם נזק למבנה.
כיום משמש בית הכנסת את הקהילה היהודית הקטנה בורשה.
לועניתיים
לוֹעָנִיתִיִּים (שם מדעי: Scrophulariaceae) היא משפחה גדולה של צמחים בעלי פרחים, מסדרת הצינוראים. השם המדעי והשם העברי של המשפחה נגזרים משם הסוג לוענית, אב הטיפוס (type genus) של המשפחה. משפחה זו מיוצגת על ידי צמחים רבים בצמחיית ארץ ישראל, ורבים מסוגיה משמשים כצמחי נוי.
תיאור המשפחה והשקפות סיסטמטיות שונות.
באופן מסורתי נכללו במשפחה 275 סוגים ומעל 5,000 מינים, אולם מחקרים פילוגנטיים מולקולריים של השנים האחרונות הראו שהמשפחה במתכונת זו היא פוליפילטית, והעבירו סוגים רבים למשפחות אחרות, חלקן קיימות (לחכיים, עלקתיים) וחלקן חדשות. במתכונתה החדשה (Scrophulariaceae "sensu stricto") המשפחה הצטמצמה מאוד בהשוואה למתכונת הישנה (Scrophulariaceae "sensu lato").
בין הסוגים שהוצאו מהמשפחה ניתן למנות את לוע הארי, דיגיטליס, עפעפית, פשתנית, לועית, פאולוניה, ו-ורוניקה. לעומתם לבן-עלה, לוענית ובוצין נמנים עם הסוגים שנותרו במשפחה המצומצמת (והבודליה נוספה).
ערך זו עוסק במשפחת הלועניתיים במובנה המסורתי, משום שכך היא מופיעה במרבית המקורות הכתובים הקיימים. אין לראות בכך קביעה מדעית כלשהי, והדבר נעשה רק לצורך קלות הצגת המידע.
מאפייני המשפחה.
משפחה זו מייצגת צורות חיים שונות: החל מעשבים, המשך בשיחים, ואף בצמחים טפילים או טפילים למחצה. מספר מינים מועט הם עצים
העלים של כל בני המשפחה הם עלים פשוטים, רבים מבני משפחה זו מאופיינים בעלים משוננים.
הפרחים דו-מיניים, חלק הארי של פרחי המשפחה מדומים לצורת לוע, ומכאן שמה. לדוגמה, לוע-ארי גדול. פרחים מטיפוס זה מכונים פרחים דו-שפתניים.
לעומת זאת, לחלק מהסוגים כותרת פרושה כדוגמת בוצין מפורץ. בכל מקרה, לפרחים אין סימטריה רדיאלית. רוב בני משפחה זו מואבקים על ידי חרקים, ומכאן שהצמחים משמשים לראווה למשיכת חרקים. סוגים רבים הם בעלי פרחים גדולים שגם עין האדם נהנית מהם.
בניתוח מבנה הפרח של סוגי המשפחה השונים על פי החלוקה המסורתית, נגלה שמספר איברי הפרח אינו קבוע, ומכאן הסיקו חוקרי אבולוציה שמשפחה זו היא דינמית מבחינת התפתחותה, ואף שמקור התפתחותה לא אחיד (פרפילטית). וכאמור, לפי מחקרים אחרונים המעמד הסיסטמטי של המשפחה השתנה.
כך לדוגמה, מספר האבקנים הוא לרוב 4, ולעומת זאת קיימים גם מינים בעלי שניים או חמישה אבקנים. בחלוקה המסורתית, נהוג להחשיב את הסוגים מרובי האבקנים לפרימיטיביים בהשוואה למינים מעוטי האבקנים, כאשר המעבר ביניהם הוא הדרגתי. לדוגמה, בסוג פשתנית, כבסוגים רבים אחרים, קיימים 4 אבקנים, אך אורכם משתנה- שניים קצרים ושניים ארוכים. בסוג לוענית קיים סטמינוד שהוא אבקן חמישי מנוון.
הפרי הוא הלקט, צורתו אינה קבועה.
חשיבות המשפחה לצמחיית ארץ-ישראל.