מאז מעצרו של מיטניק בשנת 1995 פעלה קהילת ההאקרים והקראקרים כדי לגייס תמיכה עבור מי שנחשב בעיני רבים מהם לגיבור תרבות. במסגרת המאבק הוקמה תנועת Free Kevin, אשר מחתה על הפרת זכויותיו החוקתיות, כגון הסירוב להעניק לו שימוע לצורך בקשת שחרור בערבות. הם מחו גם על הצגתו בתקשורת כפושע אשר גרם נזקים בשווי מיליארדי דולרים לחברות מסחריות, ללא ביסוס. בין היתר, במסגרת המאבק הציבורי, קראקרים רבים פרצו לאתרים מסחריים ושתלו קריאות לשחרורו של קווין מיטניק, כדי למשוך תשומת לב תקשורתית למצבו. בהמשך נוהל מאבק כנגד ההפקה של הסרט Takedown, שהיה אמור להציג את מיטניק באורח שלילי במיוחד, כולל שליחתו לשנים ארוכות בכלא בסיום הסרט, כל זאת בטרם החל משפטו של מיטניק בפועל. הסרט הדוקומנטרי "Freedom Downtime", שהופק בשנת 2001 על ידי , מתעד מאבק זה.
לטענת מיטניק, הוא פעל כל חייו מטעמי סקרנות, ומעולם לא ניצל את יכולותיו כדי לגנוב כסף או לפגוע באחרים. לטענתו, הוא השתמש ביכולותיו כדי לקבל גישה למערכות פרטיות ולקוד מקור רק כדי להרוות את סקרנותו ולמצוא פרצות חדשות. לדבריו, מעולם לא הזיק במכוון למערכת שפרץ אליה, או השתמש בידע שרכש לצורך השגת רווח כספי. הוא אף לא הורשע בסופו של דבר בעבירה חמורה יותר מאשר בגישה לא חוקית למערכות מחשב והעתקה לא חוקית של תוכנה. בעוד מיטניק הוצג בתקשורת כסוג של אויב המדינה או טרוריסט, המהווה סיכון משמעותי לביטחון הלאומי, העבירות שבהן הורשע אינן חמורות, יחסית.
בשנת 2003, כאשר החל מיטניק לעבוד כיועץ אבטחת מידע, עורר הדבר מחלוקת רבה בקרב קהילת אבטחת המידע העולמית. רבים חשבו שאין להעסיק קראקרים, בייחוד לא כאלה שהורשעו בפריצה למערכות מחשב, כיועצי אבטחת מידע מכיוון שלעולם לא ניתן יהיה לסמוך עליהם. הטענה הנגדית היא שרוב העוסקים באבטחת מידע כיום הם למעשה קראקרים לשעבר שלא נתפסו, מכיוון שבתקופה שפעלו לפני עשר ועשרים שנה, הנושא טרם הוסדר חוקתית בצורה ברורה. נושא זה שנוי במחלוקת עד היום.
ורטיגו (רפואה)
וֶרְטִיגוֹ (Vertigo) היא תחושה מוטעית של סחרחורת סיבובית, שבה מרגיש האדם כאילו הוא עצמו או הסביבה נמצאים בתנועה מתמדת. התחושה עלולה להיות מלווה בבחילה, הקאה, הזעה או קושי בהליכה. הגורם להפרעה עשוי להיות פגיעה באוזן התיכונה, בעצב שיווי המשקל (העצב הוסטיבולרי) או במסלולים העצביים במוח, ובגרעינים הוסטיבולריים של המוח.
מאחר שמערכת שיווי המשקל מושפעת לא רק מאיבר שיווי המשקל שבאוזן הפנימית, אלא גם מחוש הראייה ומתחושות שהגוף חש באמצעות הגפיים והשפעת כוח המשיכה, הרי שכל פגיעה באיברים אלה תשפיע על שיווי המשקל.
ורטיגו פיזיולוגי שכיח לאחר תנועת ראש חדה או בלתי שגרתית או עקב אי התאמה בין הראייה לתחושה המרחבית ולתחושת שיווי המשקל, לדוגמה מחלת ים או פחד גבהים. סחרחורת אמיתית כמעט אינה מופיעה לפני התעלפות.
ורטיגו פריפרי (Peripheral vertigo) נגרם מפגיעה בעצב שיווי המשקל או איבר שיווי המשקל שבאוזן הפנימית ואילו ורטיגו מרכזי (Central vertigo) קשור לפגיעה במוח עצמו ובמרכזי שיווי המשקל שבמוח, ורטיגו לעיתים נגרם משימוש באלכוהול ובקפאין
טיפול רפואי.
הטיפול הרפואי עשוי להתחיל בהמלצה על מנוחה במיטה. תרופות ממשפחת נוגדי האלרגיה (אנטיהיסטמינים) ונוגדי בחילות יכולות להקל. מקובל להפנות לטיפול פיזיותרפי וסטיבולרי - במסגרתו מבוצעת מניפולציה תנועתית שיכולה להפחית משמעותית את הסחרחורת במקרה של BPPV. במקרה של פגיעה באיבר הפריפרי תרגול של מערכת שיווי המשקל עשוי לעזור. המוח עובר הסתגלות למצב החדש של מערכת שיווי המשקל ובהדרגה הסחרחורת נרגעת.
סארונג
סארונג, לבוש מסורתי לגברים ונשים בדרום-מזרח אסיה (אינדונזיה בעיקר).
מורכב מפיסת אריג צבעונית ודקה, ומקופל באזור המותניים כך שהוא נתלה כחצאית.
הסארונג בדרך כלל נצבע בשיטת בטיק, ומוחזק במקומו בקשירה, באמצעות סיכה או אף בחגורה.
בורקה
בּוּרְקָה (בערבית: برقع; בתעתיק מדויק לעברית: בֻּרְקַע) הוא הלבוש המסורתי של נשים במספר מדינות אסלאמיות.
תיאור.
הבורקה היא פיסת לבוש אחת המכסה את האשה מהראש ועד הרגליים. בדרך-כלל, גם העיניים מכוסות ברשת שקופה למחצה. לבישת הבורקה היא חלק מהמנהג העתיק של לבישת הרעלה, הדורש את הסתרת הנשים בציבור מעיני הגברים.
למונח בורקה מונחים אחרים כגון: חיג'אב וניקאב. הבורקה אומנם מזוהה עם האסלאם אך הם אינם התרבות הראשונה שהשתמשה בלבוש המסרותי כחלק ממנהג ההרעלה. המנהג החל הרבה לפני בתרבויות הביזנטים, הסאסנים ואחרות במזרח התיכון ואף שבטים בתקופות שקדמו לאסלאם. הצעיף היה סימן למעמד חברתי של הנשים בחברה המבדיל אותם מעבדים ומנשים לא טהורות אשר נאסר עליהם להסתיר את עצמם. מנהג ההרעלה התפשט ברחבי בעולם במהירות ופלש לתרבויות אחרות שאימצו את רעלת הנשים.
כיום קיימת מחלוקת בין תושבי מערב הרואים בבורקה צעיף המסמל דיכוי, עבדות והפרת זכויות נשים, לעומת המוסלמים המקשרים את הבורקה לציות, צניעות וטוהר.
מעמד הבורקה בחוק.
באסיה.
בעקבות סדרת הפיגועים בסרי לנקה שהתרחשו ב-2019 הוחלט לאסור לבישת כיסוי פנים (בניהם הבורקה) ברחבי המדינה, גם סין העממית אסרה על לבישת הבורקה באזור שינג'יאנג, בו רוב תושביו הם מוסלמים.
משטר הטליבאן המוסלמי-קיצוני, אשר שלט באפגניסטן בין השנים 1995-2001, חייב את כל נשות המדינה ללבוש את הבורקה. נשים שלא צייתו לחוק נענשו בחומרה.
באירופה.
באפריל 2010 נאסרה בבלגיה ההליכה עם בורקה במקומות ציבוריים. בצרפת החל מאפריל 2011 ובהולנד החל מאוגוסט 2019 נאסרה ההליכה עם מסיכות וכיסויי פנים מכל סוג, כולל בורקה, במקומות ציבוריים. בהתאם לחוק הצרפתי, נקבע שלובשי מסכה במצבים שהחוק לא מאפשר זאת ייקנסו ב-150 אירו. במקרה בו אדם הכריח בגיר ללבוש מסכה, כגון בעל המחייב את אשתו ללכת עם בורקה, מחייב הלבישה ייקנס ב-30,000 אירו, ובמקרה בו אדם הכריח קטין ללבוש מסכה, הקנס יכול היה להגיע ל-60,000 אירו.
לבישת כיסוי פנים נאסרה גם באוסטריה ובגרמניה. בגרמניה נאסר על עובדות מדינה ועובדות ציבור ללבוש בורקה בעת מילוי תפקידן. הנימוק לאיסור הוא שעל המדינה מוטלת החובה להציג את עצמה בצורה נייטרלית מבחינה דתית.
במרץ 2021 נאסרה בשווייץ לבישת בגדים המסתירים את פניהם של נשים, לאחר משאל עם בעניין..
משל הבורקה של ריצ'רד דוקינס.
בפרק "אם כל הבורקות" בספר יש אלוהים?, הביולוג ריצ'רד דוקינס מדמה את התפיסה החושית ואת הדמיון האנושי למעין בורקה ענקית שמגבילה את היכולת שלנו להבין את העולם ואף לדמיין אותו. דוקינס מציין כי תחום הראייה של האדם הוא צר מאד ביחס להספקטרום האלקטרומגנטי - אנו יכולים לראות רק אור נראה ולא רואים אור אולטרה סגול, גלי רדיו או קרני רנטגן. המדע מאפשר לנו כיום "להסתכל" באמצעות מכשירים אחרים באורכי גל אחרים. דוקינס מציין כי אם הסדק של הבורקה הדמיוני שמאפשר לנו לראות באור נראה הוא 2.5 סנטימטרים, אורכו של הבד של הבורקה של הגלים שאיננו רואים היה צריך להיות באורך קילומטרים רבים.
דוקינס מציין מגוון של דרכים בהן התפיסות והדמיון שלנו מוגבלים. איברי החישה ומערכת העצבים שלנו מותאמים להבנת "עולם האמצע" - מרחקים שנעים בין עשירית המילימטר לבין כמה קילומטרים. בעבר לא יכלנו לראות כלל דברים קטנים מידי או דברים גדולים מידי וכיום אנו רואים חלק מהם באמצעות מיקרוסקופים וטלסקופים. גם הדמיון שלנו מוגבל - קשה לנו לתפוס כיצד מתנהגים דברים קטנים מאד כמו במכניקת הקוונטים או דברים גדולים מאד כמו בקוסמולוגיה של תורת היחסות. לדוגמה רוב האנשים מדמיינים שהאלקטרון הוא מין כדורון קטן שנע מסביב לגרעין האטום, אבל האלקטרונים אינם דומים כלל לכדורון, והם אינם דומים לשום דבר שאנו מכירים.
דוקינס מצטט את הביולוג ג'י.בי. הולדינס במאמרו "עולמות אפשריים" שמציין נקודה דומה - "החשד שלי הוא שהיקום לא רק מוזר יותר מכפי שאנו מניחים, אלא מוזר יותר מכפי שאנו מסוגלים להניח... אני חושד כי ישנם דברים רבים יותר בשמיים ובארץ מכפי שאנו חולמים, ומכפי שאפשר לחלום בפילוסופיה כלשהי".
לפי דוקינס, המדע מרחיב את גבולות התפיסה והדמיון שלנו. הוא מציין כי משנת 1859 אנו מסוגלים להבין כיצד מולקולות מצליחות ליצור יצורים מורכבים כמו בעלי חיים. צ'ארלס דרווין, וכן מדענים אחרים, "קרע את הבורקה" ופתח את הדרך בפני שטף של הבנה והכוח לרומם את רוחו של האדם. דבר זה היה חסר תקדים כמעט למעט אולי המהפכה הקופרניקאית שהבהירה כי הארץ לא נמצאת במרכז היקום. תנועת כדור הארץ סביב השמש היא דוגמה לקושי תפיסתי נוסף. דוקינס טוען כי אשליית התנועה של השמש והכוכבים היא שגרמה לאנשים להאמין במשך אלפי שנים שהם נעים סביב כדור הארץ.
דוקינס מציין כי המוחות שלנו הם איברים שעברו אבולוציה, ולכן הם מותאמים לסייע לנו לשרוד בעולם שלנו. חלון הבורקה החושית והמנטלית שלנו צר, בגלל שלא היה צורך בחלון רחב יותר להשרדות אבותינו הקדומים. יש תועלת לדוגמה בכך שאנו מדמיינים כי סלעים הם "חומר מוצק" ואין אנו תופסים כי בעצם חלקם הגדול מורכב מריק כאשר כל אטום הוא- מעין אצטדיון עצום וריק שבליבו גרעין אטום שגודלו היחסי הוא כאין "זבוב". בניגוד לנייטרינו אין הגוף שלו יכול לעבור דרך אטומים. התפתחנו בעולם עם אוויר ולכן קשה לנו להאמין לגלילאו גליליי שטוען כי בעולם נטול חיכוך כדור נוצה וכדור תותח יגיעו לקרקע באותו זמן אם יוטלו ממגדל גבוה, לו התפתחנו בתוך ריק היינו מצפים לתוצאה זו. כוח הכבידה משפיע עלינו מאד ואילו הכוח של מתח פנים נראה לנו כוח חלש מאד - בניגוד לנקודת המבט של חרק.