כתוצאה ישירה של המלחמה, ברית הארץ הפכה לגורם מכריע ביחסי הכוחות של הגלקסיה. ליגת העולמות הבלתי מאוחדים ראו בברית הארץ כמגינתה וייחסו לה כבוד. אולם, הניצחון במלחמה גם הפך אותה לשאננה בכל הנוגע לעליונותה הריבונית, וכי היא מסוגלת לנצח כל גזע חוצני המאיים על שטחה. בני האדם התעלמו מאזהרתם של הסנטאורים כי אין להפריע לגזע המינברים העוצמתי, ובני האדם הם אלה אשר גרמו לפריצתה של מלחמת ארץ-מינברים. הייתה זו גם נקמתה האולטימטיבית של ג'אדור, שעזרה לכוחות המינברים בעולם ביתם, מינבר.
מלחמת הדילגארים מוזכרת בפרק 9 בעונה הראשונה של הסדרה וכן בקצרה בסרט "".
מלחמת איקארן.
הרבה לא ידוע על מלחמת איקארן, מלבד שהתרחשה כאלף שנים לפני עלילת הסדרה, בזמן מלחמת הצללים הראשונה ובתקופת חייו של ויילן, מנהיג המינברים האגדי. האיקארן היו ציוויליזציה מתקדמת ביותר בעלת טכנולוגיה אורגנית, בדומה לזו של הוורלונים והמינברים, אשר הותקפו פעם אחר פעם בידי כוח מסתורי עד להכחדתם הטוטאלית. נרמז כי הגורם להכחדתם היו הצללים.
אזכור למלחמת איקארן מופיע בפרק הרביעי בעונה ראשונה, עת מתגלים שרידים של טכנולוגיה אורגנית בעולם מת שלא נותרו בו חיים.
מלחמת קסון.
לגזע הקְסוֹן היסטוריה עקובה מדם עם הסנטאורים. בתקופה המוערכת כשנת 3000 לפנה"ס, עם תחילתה של ההתיישבות הסנטורית, משלחת סנטאורית של שלוש ספינות נשלחה למשימת מפגש ראשוני עם גזע חייזרי נוסף השוכן בעולם ביתם, הקסון, המיושבים לאורך החוף המפריד בין שתי הציוויליזציות. המשלחת חזרה, אך עם כוח תקיפה קסוני, כאשר כל חברי המשלחת הסנטאורית נשחטו.
כאשר הסנטאורים נכנסו לשלב אבולוציוני הדומה לרנסאנס, בשנת 738 לפנה"ס לערך, הקסון החלו לתקוף ולפשוט על כפרים סנטאורים, מה שהתפשט עד מהרה למערכה כוללת של שליטה טריטוריאלית בגזע הסנטאורים. אמנם הקסון היו נחותים מהסנטאורים מבחינה טכנולוגית, אך היותם חזקים יותר פיזית ובעלי סיבולת גבוהה יותר מהם הביא למלחמה שנמשכה כאלף שנים, עד כמעט להכחדתם של הסנטאורים.
המלחמה הביאה להשמדת ערים שלמות מצד שני הצדדים, והקונפליקט גרם לסנטאורים לפתח את רמתם הטכנולוגית בצורה שתאפשר עליונות על גזע הקסון. בשנת 800 לספירת הנוצרים, גזע הקסון הושמד לבסוף כליל מעל פני הכוכב. בתקופה זו, הסנטאורים התפתחו לרמה המקבילה של העידן התעשייתי של תחילת המאה ה-20 של ימינו.
תבוסת גזע הקסון הביא להתפתחות המבנה התרבותי המודרני של הסנטאורים. משפחות הסנטאורים אשר שרדו את המלחמה הפכו לבתי האצולה השליטים בסנטאורי פריים, עולם הבית של הסנטאורים, והם אלה אשר הקימו את הסנטאורום, הממשל הנוכחי. האצילים מינו את לורד טוסקנו, שהוביל את המלחמה בקסון, למעמד קיסרות.
הגלריה הלאומית של סקוטלנד
הגלריה הלאומית של סקוטלנד () היא מוזיאון לאמנות הממוקם באדינבורו שבסקוטלנד.
היסטוריה.
הגלריה ממוקמת במבנה נאו קלאסי הניצב בראש גבעה שבין שני חלקי גני רחוב הנסיכים. המבנה תוכנן על ידי ויליאם הנרי פלייפייר, אבן הפינה של המבנה הונחה על ידי הנסיך אלברט ב-30 באוגוסט 1850, והמבנה נפתח לציבור בשנת 1859.
בסמוך ניצב מבנה האקדמיה הסקוטית המלכותית לאמנות. שני המבנים שופצו בשנת 1912 על ידי ויליאם תומאס אולדריב.
אוספי המוזיאון כוללים למעלה מ-30,000 ציורים והדפסים, החל מתקופת ראשית הרנסאנס ועד שלהי המאה ה-19. כמו כן במוזיאון ספריית עיון העוסקת באמנות החל משנת 1300 ועד שנת 1900 ובה למעלה מ-50,000 ספרים וכתבי עת.
במסגרת פרויקט פלייפייר נוסף למוזאון בשנת 2004 אגף חדש המחבר את שני הבניינים, אשר כולל אולם תיאטרון להרצאות, חנות, ומרכז מידע.
אוספי המוזיאון.
מקורו של אוסף המוזיאון באוסף של ציורים שהועברו אליו מבניין האקדמיה הסקוטית לאמנות אשר כלל יצירות של יאקופו באסאנו, אנתוני ון דייק וג'ובני באטיסטה טייפולו. הגלריה החלה לרכוש תמונות רק בשנת 1903. בשנת 1945 השאיל דוכס סאות'רלד את אוספיו למוזיאון הכוללים יצירות מופת רבות.
בין היצירות העיקריות המוצגות במוזיאון ניתן למנות את יצירותיהם של ג'ובאני לורנצו ברניני: "קארלו אנטוניו דל פוצו"; סנדרו בוטיצ'לי: "הבתולה עם ישו הילד ישן"; אנטוניו קנובה "שלוש הגרציות"; פול סזאן: "העצים הגדולים" ו"נוף הר סנט-ויקטואר"; ז'אן-בטיסט סימאון שארדן: "אגרטל עם פרחים"; ג'ון קונסטבל: "עמק דדהאם"; חרארד דויד: "שלוש אגדות ניקולס הקדוש"; אדגר דגה: "דיוקנו של דייג מרטלי"; ג'יימס דראמונד: "האספסוף" ו"גברת הקמה מכיסאה"; אנתוני ון דייק: "משפחת לומליני"; תומאס גיינסבורו: "גברת גרהאם המכובדת"; פול גוגן: ""; הוגו ון דר חוס: "מזבח השילוש הקדוש"; פרנסיסקו דה גויה: "אל מדיקו"; אל גרקו: "ז'רום הקדוש מביע חרטה", ", "; קלוד מונה: "ערימות השחת"; ניקולא פוסן: "שבעה הסקרמנטים"; אלן רמזי: "מרגרט לידנזי"; רפאל: "מדונת ברידג'ווטר"; רמברנדט ון ריין: "אישה במיטה" ו"דיוקן עצמי"; סר ג'שואה ריינודלס: "העלמות וולדגרייב"; ז'ורז' סרה: "לה לוצרן, סנט דני"; טיציאן: "ונוס אנדיומנה", "דיאנה וקליסטו", "דיאנה ואקטיון", "המדונה והילד עם יוחנן המטביל" ו"שלושת גילי האדם"; דייגו ולסקס: "אישה זקנה מבשלת ביצים"; יאן ורמיר: "ישו בבית מרתה ומרים" וכן יצירות של אנטואן ואטו, דייוויד אלן, פרנסיס בייקון, ויליאם בלייק, דייוויד יאנג קמרון, גוסטב קורבה, אז'ן דלקרואה, אלברכט דירר, וינסנט ואן גוך, פרנס האלס, האנס הולביין הבן, רוברט סקוט לאודר, לורנצו מונקו, קאמי פיסארו, פטר פאול רובנס, טינטורטו ולאונרדו דה וינצ'י.
רבקה גולדשטיין
סרגיי מירונוב
סרגיי מיכאילוביץ' מירונוב (יליד ה-13 בפברואר 1953, פושקין, מחוז לנינגרד) – הוא מדינאי ופוליטיקאי רוסי, חבר הדומה הממלכתית (הבית התחתון בפרלמנט הרוסי) ויושב ראש מועצת הפדרציה של רוסיה לשעבר, הבית העליון בפרלמנט הרוסי (2001-2011). נוסף לכך, כיהן בעבר כמנהיג מפלגת רוסיה הוגנת (לשעבר – המפלגה הרוסית לחיים), המפלגה השלישית בגודלה ברוסיה, אחרי המפלגה הקומוניסטית הרוסית ותנועת רוסיה המאוחדת.
ביוגרפיה.
מירונוב הוא בוגר המכון לתקשורת אלקטרו-טכנית של לנינגרד. בשנים 1971–1973 שירת בחיל הצנחנים הרוסי בחטיבת המשמר ה-104 של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא סיים שירותו בדרגת סרג'נט בכיר. בשנים 1978–1986 היה גיאופיזיקאי ומהנדס בכיר בתאגיד "רודגיאופיזיקה" והיה גאופיזיקאי במשלחת של משרד הגאולוגיה הסובייטי. בשנים 1986–1991 עבד כגיאופיזיקאי בכיר במונגוליה.
ב-1993 קיבל אסמכתא ממשרד האוצר הרוסי לעבוד בשוק ניירות הערך. בשנתיים שלאחר מכן היה ממלא מקום מנהל תאגיד הבנייה "תחיית סנקט פטרבורג". ב-1994 נבחר כחבר במועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. באפריל 1995 היה לסגן ראשון של יושב ראש המועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. באפריל-דצמבר 1998 היה ממלא מקום יושב ראש האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג. בדצמבר 1998 נבחר ברוב של 70% כחבר במועצה המחוקקת הפטרבורגית.
ביוני 2000 נבחר כסגן יו"ר האספה המחוקקת של פטרבורג ובספטמבר אותה שנה היה לראש המועצה הפוליטית של התנועה החברתית הפוליטית האזורית בסנקט פטרבורג, תנועת "רצון פטרבורג". לאחר הרפורמות במועצת הפדרציה הרוסית, נבחר ב-13 ביוני 2001 כחבר מועצת הפדרציה מטעם האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג. מאז אותה עת, הוא היה חבר בוועדה לחקיקה חוקתית וענייני זכויות המשפט, בנוסף היה גם חבר וועדת הליכי הפרלמנט. באוקטובר אותה שנה היה לסגן יו"ר הוועדה. ב-5 בדצמבר 2001 נבחר ליושב ראש מועצת הפדרציה. באפריל 2003 היה לראש המפלגה הרוסית לחיים. ב-1 בפברואר 2002 נבחר ליושב ראש המועצה הבין-פרלמנטרית של אספת המדינות – ראשי הפרלמנט של המדינות החברות בחבר המדינות העצמאיות.
בבחירות הנשיאותיות בשנת 2004 היה מועמד לנשיאות רוסיה מטעם המפלגה הרוסית לחיים ונחל כישלון חרוץ כשסיים אחרון, עם 524,324 קולות (0,75%). ב-2006 היה ממייסדי מפלגת רוסיה הוגנת שתכליתה להיות למתחרתה של רוסיה המאוחדת כחלק מהקמת מערך דו-מפלגתי אפשרי ברוסיה (בדומה לארצות הברית, כיום). בשנת 2007 שוב נבחר ליושב ראש האספה המחוקקת של פטרבורג במועצת הפדרציה. ב-30 במרץ אותה שנה נבחר שוב לראשות הבית התחתון של הפרלמנט, כמעט פה אחד.
ב-16 באפריל 2011, התפטר מתפקיד מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת, כהכנה לקראת הבחירות הפרלמנטריות בהמשך השנה. באותו היום מונה ליו"ר מועצת חברי מפלגת רוסיה הוגנת.
ב-1 במאי 2011, בעת כנס לקראת "יום הפועלים והאביב", התבטא מירונוב ואמר ש"סנקט פטרבורג היא העיר המושחתת ביותר ברוסיה". התבטאותו זו הביאה למחאה בקרב חברי מפלגת רוסיה המאוחדת שדרשו את התפטרותו ממועצת הפדרציה, מאחר שהתבטאות כזו אינה מתאימה לסנאטור המייצג את העיר, מאחר שמירונוב הוא חבר מועצת הפדרציה מטעם העיר סנקט פטרבורג.
ב-18 במאי 2011, לבקשת מפלגת רוסיה המאוחדת, האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג הסירה את תמיכתה בו כנציג מטעמה במועצת הפדרציה הרוסית והוא פוטר מתפקיד יושב ראש הבית העליון בפרלמנט. זאת כחלק ממאבקים בין-מפלגתיים לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011.
ב-14 ביוני היה לחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (בעקבות התפטרות מהדומה של נציגה אחרת של אותה מפלגה) וליו"ר סיעת רוסיה הוגנת בבית התחתון בפרלמנט והיה לחבר בוועדה הפרלמנטרית למדע וטכנולוגיה.
ב-10 בדצמבר 2011, במהלך כנס נשיאות מפלגת רוסיה הוגנת הכריז על עצמו כמועמד לבחירות הנשיאותיות ב-2012 והכריז על תמיכתו בהפגנות האופוזיציה נגד תוצאות הבחירות שזויפו וקרא לפוטין להתמודד מולו בעימות טלוויזיוני.
בשנת 2013 נבחר מחדש לכהן כיושב ראש מפלגת רוסיה הוגנת.