בשנת 2008 זכתה מקדונלד בטקס פרסי סילבר, בפרס פריצת דרך של שנת 2008 ונבחרה בהצבעת קוראי ה" דיילי רקורד " לאישיות הסקוטית של השנה .
בשנת 2009 הופיעה לצד להקת U2 וזכתה בטקס פרסי Echo של תעשיית המוזיקה הגרמנית, בפרס הפריצה הבינלאומית של השנה. כמו כן, בטקס פרסי המוזיקה השווצרית, זכתה בפרס האלבום והשיר הבינלאומי של השנה (This is the life).
בשנת 2011 זכתה בטקס פרסי המוזיקה השווצרי, בפרס אלבום הרוק/פופ הטוב של השנה ( עבור אלבומה השני A Curious thing). כמו כן, זכתה בטקס פרסי אקו, בפרס אמנית הרוק /פופ הבינלאומית.
בשנת 2013 הופיעה בפסטיבל שירים בינלאומי בפולין עם שניים משיריה "This is life ", "Slow it down " וזכתה בפרס מיוחד מרדיו RMF FM.
סגנון מוזיקלי.
סגנונה המוזיקלי של מקדונלד מתאפיין בסגנון פולק רוק אקוסטי ומלווה לעיתים בנגיעות קאנטרי. הסגנון נשמע לעיתים כמלודיה פשוטה אך איכותית. מקדונלד כותבת בהשראת קלסיקות פולק אקוסטי כמו להקת טרוויס לה הייתה בעלת ההשפעה משמעותית על סגנונה המוזיקלי, כמו גם את הקילרס והליברטינז.
חיים אישיים.
מקדונלד ידועה באהבתה למכוניות, ולמכוניות פאר בפרט. בשנת 2012 התארחה בתוכנית הטלוויזיה ״טופ גיר״ שמשודרת ב-BBC ושם הצהירה על בעלות של מכונית העל פרארי 458 איטליה, אאודי R8 מגרסאות שונות וכן בוגאטי ויירון, המכונית הסדרתית המהירה בעולם.
מקדונלד חובבת גם טיפוס על קירות טיפוס.
מקדונלד נישאה לשחקן הכדורגל הסקוטי ריצרד פוסטר בשנת 2018.
רדיו 99
כיכר תחריר (קהיר)
כיכר א־תחריר (בערבית: ميدان التحرير, מידאן א־תחריר, "כיכר השחרור") היא כיכר גדולה במרכז קהיר. בעבר נקראה הכיכר "כיכר איסמעיליה", על שם איסמעיל פאשה, שליט מצרים בין 1863 ל־1879. אחרי מהומות 1919 הכיכר נודעה ברבים ככיכר "א־תחריר" (שחרור), וב־1952, אחרי מהפכת הקצינים החופשיים, הפך שם זה לשמה הרשמי.
סביב הכיכר מספר מבני ציבור חשובים, בהם המוזיאון המצרי, מטה המפלגה הלאומית הדמוקרטית, בניין ה"מוגמע" המשמש משרדי ממשלה שונים, מטה הליגה הערבית, קמפוס האוניברסיטה האמריקאית, ומלון הנילוס. את באי הכיכר משרתת תחנת המטרו על שם אנואר סאדאת.
הכיכר שימשה זירה לכמה מההפגנות והעצרות הגדולות בתולדות מצרים, בהן מהומות הלחם ב־1977, הפגנות נגד מלחמת עיראק, וסדרת ההפגנות בתחילת 2011 שהובילה לפרישתו של נשיא מצרים חוסני מובארכ.
שימוש ציבורי והפגנות בכיכר.
הכיכר שימשה זירה לכמה מההפגנות והעצרות הגדולות בתולדות מצרים, בהן מהומות 1919, מהפכת הקצינים החופשיים (1952), מהומות הלחם (1977), הפגנות נגד מלחמת עיראק (2003), השביתה הכללית במצרים (2008) והמהפכה במצרים (2011).
לאחר המהפכה.
כיכר א־תחריר המשיכה להיות סמל המהפכה גם לאחריה, בחגיגות 'יום השנה לדמוקרטיה' וביקורים של אישים מכובדים רבים מהעולם. דייוויד קמרון ראש ממשלת בריטניה, קתרין אשטון הנציגה העליונה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון של האיחוד האירופי, מזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון, וקווין ראד, שר החוץ האוסטרלי הם חלק מהשמות הבולטים שביקרו בכיכר לאחר מהפכת 2011.
אחת הספינות אשר היו אמורות להצטרף למשט השני לעזה נקראה תחריר על שם כיכר תחריר. המשט לא יצא לפועל.
ב־29 ביוני 2011 משטרת מצרים תקפה צעירים מצרים אשר התפרעו בכיכר, באמצעות גז מדמיע ואמצעים נוספים. הצעירים דרשו הליכי משפט מהירים יותר במשפטם של פקידים בכירים שסולקו ממעמדם במהלך מהפיכת 2011. משרד הפנים המצרי הטיל את האשמה במתיחות על קבוצות חתרניות שונות.
ב־1 ביולי 2013 הוצתו מחדש מחאות העם המצרי, במהלכן התמלאה כיכר תחריר במאות אלפי מפגינים המנופפים בדגלי המדינה וקוראים להדיח את הנשיא המכהן החדש מוחמד מורסי. מורסי אכן הודח וב־8 ביוני 2014 החל עבד אל־פתאח א־סיסי לכהן כנשיא מצרים. מאז כניסתו לתפקיד מקפיד א־סיסי להציב כוחות משטרה באופן קבוע בכיכר א־תחריר כדי למנוע מראש מהומות ופעולות מחאה.
אנסלמוס הקדוש
מיסיסיפי ג'ון הארט
ג'ון סמית הארט (באנגלית: John Smith Hurt; 3 ביולי 1893 או 8 במרץ 1892 - 2 בנובמבר 1966) שנודע בשם הבמה מיסיסיפי ג'ון הארט (Mississippi John Hurt) היה זמר-יוצר וגיטריסט בלוז. תוכני שיריו המבוססים בחלקם על גוספל, בשילוב עם תכנים חילוניים נחשבו בתקופתו לשילוב מקורי. גם סגנון פריטתו על הגיטרה ללא מפרט ולעיתים עם גיטרת סלייד, היה מקורי בתוך מסגרת הדלתא בלוז. להארט היו "שתי תקופות חיים" כאמן, לאחר מספר הקלטות בשנת 1928 באו כ-35 שנים בהן עבד כפועל ונשכח כליל כיוצר. עם תחיית ההתעניינות במוזיקת פולק ובלוז על ידי קהל לבן מתוחכם מערי מזרח ארצות הברית בשנות ה-60 זכה הארט ל"גילוי מחודש", להצלחה וחיבוק של מעריצים, בהם פיט סיגר ובוב דילן.
שנים ראשונות.
נולד בכפר טאוק (Teoc) וחי רוב חייו בעיירה אבלון (Avalon), שתיהן בלב הדלתא של מיסיסיפי. הוא למד נגינה בעצמו מתוך שמיעה בגיל 9, וחקר את הסגנונות הנפוצים בסביבתו, בהם מוזיקת פולק וספיריטואלס מתוך ניסיון לגבש צליל אישי. הוא גיבש סגנון מרובה-סינקופות, שהתאים לריקודים בירידים המקומיים. ב-1928 חבר לנגן כינור בשם וילי נרמור.
נרמור זכה ב-1928 בתחרות כינור מקומית, שהפרס עליה היה הקלטת תקליטון בחברת Okeh Records מממפיס, טנסי. באופן טבעי ביקש את הארט שישתתף עמו בהקלטת השיר "Monday Morning Blues". כך התגלה לראשונה הארט לקהל הרחב. החברה העניקה לו את תחילית-הכינוי "מיסיסיפי" והקליטה שישה תקליטונים משלו. במסגרת זו נסע להקליט בניו יורק, שם כתב את "בלוז אבלון" ("אבלון היא עירי, ניו יורק היא עיר יפה, אבל לא בשבילי"). עקב השפל הגדול וחוסר ההצלחה היחסי של הקלטותיו, לא הקליטה Okeh Records תקליטים נוספים עם הארט לאחר אותה שנה והוא שב לעבוד כפועל חקלאי באבאלון.
הגילוי מחדש.
בשנת 1952 נכללו שניים משיריו ("Frankie" ו-"Spike Driver Blues") באסופה שנקראה אנתולוגיית מוזיקת הפולק האמריקאית (Anthology of American Folk Music), הוצאת האסופה הייתה אחד הזרזים להתעניינות קהל לבן במוזיקה העממית של דרום ארצות הברית. עד 1963 תהו חובבי הסוגה מיהו אותו "מיסיסיפי ג'ון הארט" מסתורי והאם הוא עודנו בחיים. באותה שנה "התגלה" הארט באבלון על ידי המוזיקולוג וחוקר הפולקלור טום הוסקינס, שהגיע לעיירה (שלא הופיעה על אף מפה שהייתה ברשותו) על סמך ניחוש. כאשר גילה הוסקינס שהארט הוא אכן האיש ושכושר נגינתו ושירתו לא נפגעו, שכנע אותו לבוא עמו לוושינגטון הבירה ולהקליט עבור ספריית הקונגרס. במקביל החל הארט להופיע בפסטיבלים ומועדונים של תנועת תחיית הפולק עם אמנים כפיט סיגר ובוב דילן והוחתם על ידי חברת התקליטים Vanguard בה הקליט ארבעה תקליטים עד מותו. בשנת 1964 הופיע על בימת פסטיבל הפולק של ניופורט, הופעתו תועדה בתקליט Mississippi John Hurt at Newport. כמו כן הופיע בתוכנית הטלוויזיה "The Tonight Show" בהנחיית ג'וני קרסון, לב המיינסטרים האמריקני. תקליטוני ה-78 סיבובים לדקה מ-1928 הפכו כמעט בן-לילה לפריטי אספנות מבוקשים, בקרב חובבי הבלוז והפולק.
ב-1966 נפטר הארט מהתקף לב ונקבר באבלון. בשנת 1988 נבחר להיכל התהילה של הבלוז.
יום הביצות הבין-לאומי
יום הביצות הבין-לאומי, או יום רמסר מצוין מדי שנה ב-2 בפברואר.
יום זה מציין את התאריך של חתימת "אמנת בתי הגידול הלחים", הידועה כאמנת ראמסאר ב-2 בפברואר 1971, בעיר האיראנית ראמסאר, שלחופי הים הכספי. יום רמסר נחגג לראשונה בשנת 1997.
מדי שנה, סוכנויות ממשלתיות, ארגונים לא-ממשלתיים ואזרחים בכל רמות החברה מארגנים פעילויות שמטרתן להעלות את המודעות הציבורית לערכם של בתי הגידול הלחים. פעילויות ברחבי העולם כוללות הרצאות, סמינרים, טיולים, תחרויות אומנות לילדים, תחרויות סירות מפרש, ימי ניקיון ושידורים בטלוויזיה וברדיו.
גיא רז (צלם, 1964)
גיא רז (נולד ב-1964) הוא צלם ישראלי, חוקר ואוצר לצילום מקומי.
ביוגרפיה.
למד בקמרה אובסקורה (1993), בצלאל (BFA) והאוניברסיטה העברית בירושלים (MA).
כצלם עוסק רז בשאלות של זיכרון ושיכחה בחברה הישראלית דרך פרספקטיבות פוליטיות של זמן ומקום. רז מציג החל משנת 1993; בין עבודותיו: שבע שנים (1994), ואדי סידר (1995), כיכר העיר (1996), עמק דותן (1999), בדרך לאפרת (2000), סוכת מציל (2002), מזמור (2005), 2 שניות (2007), ליגה טרזין (2009), נפילים (2014). לצד כל אלה עוסק רז בפרויקט מתמשך של התפתחות המחסום בארץ ישראל ממלחמת העולם השנייה ועד היום. צילומיו נמצאים באוספים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.
כחוקר ואוצר לצילום מקומי החל לאצור תערוכות היסטוריות משנת 1995. החל בספטמבר 2018 משרת כאוצר לצילום במוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.