4\3. "עוצמתי, אבל לא מהיר מדי" Kräftig, nicht zu schnell. הפרק הוא הארוך ביותר בסימפוניה, עם 819 תיבות, וביצוע ממוצע של כ-20 דקות. הוא משלב אלמנטים מתוך שני ריקודים שהיו פופולריים ביותר בווינה, בזמנו של מאהלר – הוואלס והלנדלר.
הפרק נפתח ברה מז'ור, בנושא עליז ותרועתי בקרנות, בכלי נשיפה מעץ וכינורות, ו"הישענות" על הפעמה השנייה, המאפיינת ואלסים וינאיים:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c' { \clef treble \key d \major \time 3/4 d8-.\sf fis-. a,2-&gt; | r4 b8-.\&lt; cis-. d-. fis-.\! | b2.~\p\&lt; | b8\ff-. r a4. fis8 | e-. r d4. fis8 | a2.\fp } &lt;/score&gt;
במספר 2 בפרטיטורה, הוואלס מקבל תפנית דרמטית עם מעבר קצר לסי מינור, וחזרה לנושא ברה מז'ור במספר 5 בפרטיטורה, בהרחבה מתמדת ("זורם שוב" wieder fliessend).
תרועת קרנות יער באוניסונו, מבשרת על מעבר לטריו הראשון (במספר 6 – "רגוע יותר" etwas ruhiger): ריקוד לנדלר איטי בסי במול מז'ור למיתרים ואבוב, נוסטלגי באופיו, בקצב טמפו מתון אך מתעתע.
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c" { \clef treble \key bes \major \time 3/4 \autoBeamOff g4\p( r8 d) f-. r | g4--( r8 c,-.) f4(~ | f\glissando bes8) r } &lt;/score&gt;
מעבר בקרנות מחזיר לווריאציה על נושא הסקרצו (מספר 7 ואילך), עם פיתוח מתמיד של המוטיבים מתוך חלקו השני.
הטריו השני, הוא למעשה אוסף חלקים מקוטעים במתכוון, שיוצרים תצרף של מספר תמונות מוזיקליות קטנות, מאוגדות על ידי מוטיבים מנושא הסקרצו: קטע כוראלי בצ'לי, קטע של פיציקטו במיתרים, חטיבה ארוכה מגוון סולואים מתחלפים בין כלי שונים תוך כדי זרימה מתונה (מספר 12), עד לחזרה חלקית של הכוראל, ולחטיבה סוערת ומהירה:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c" { \clef treble \key f \minor \time 3/4 g2(\p aes4) | g2( f4) | ees(\&lt; g, g')\! | f2 } &lt;/score&gt;
לאחר מכן, במספר 17 בפרטיטורה הסקרצו מופיע באופן מלא, תוך כדי שינויי תזמור. משלב זה, חלקים מהסקרצו ומשתי חטיבות הטריו משתלבים זה בזה, מה שיוצר מצגת של גרסה מוקצנת יותר של ה"תצרף המוזיקלי", עד לכדי חזרה של התרועות מפתיחת הפרק, בתעצומות רגש גדולות ביותר (באופן מואץ עד הסיום - sehr drängend bis zum schluss).
חלק III.
4. אדאג'ייטו בפה מז'ור.
פרק רביעי: 4\4. "איטי מאוד" Sehr langsam. כתוב בסולם פה מז'ור. ככל הנראה הפרק המפורסם ביותר מהסימפוניה, ובכלל אחת מיצירותיו המוכרות ביותר מאת מאהלר. בניגוד לסימפונית, אשר בוצעו בתקופת חייו של מאהלר ובעשרות השנים שלאחר מכן במידה מועטה ביותר, פרק האדאג'ייטו בוצע במידה רבה יותר. ביצוע ממוצע של הפרק נע בסביבות כ-10 דקות, זמן קצר בהרבה מפרקים איטיים בסימפוניות האחרות שלו. המנצח ההולנדי וילם מנגלברך, שהיה חברו של מאהלר, כתב כהערה בפרטיטורה של הפרק, שהוא נכתב כעדות לאהבתו של גוסטב לאשתו, אלמה, לאחר שזו כתבה מכתב למנגלברג בנושא. להלן השיר, כולל תרגום לאנגלית:
הפרק כתוב להרכב מצומצם של מיתרים ונבל, ובנוי בצורת שיר (ternary form) של ABA. המלודיה, בכינורות הראשונים והצ'לי, משופעת בצלילים לא אקורדיים – צלילים שכנים ועוברים, אקורדים מושהים ואפוג'יאטורות. ההרמוניה כתובה באופן כרומטי ביותר, כאשר הנבל מנגן טריולות ותומך בהתקדמות המוזיקלית. השילוב בפיאנו ובפיאניסימו של המלודיה וההרמוניה יוצר למאזינים תחושת ריחוף ושמימיות:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c' { \clef treble \key f \major \numericTimeSignature \time 4/4 \partial 8*3 c8(\pp\&lt;-- d-- e--)\! | e4\pp( f4.)\breathe f8( bes a) | a4( g4.) } &lt;/score&gt;
במספר 2 בפרטיטורה "בחום, בהאופן רהוט" mit wärme, flissender, מתחיל חלק ה-B, שהוא דרמטי יותר, וכולל מעבר לסולם הנדיר סול במול מז'ור, מצטט את "מוטיב האנחה" מתוך הפרק הראשון בסימפוניה:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c' { \clef treble \key f \major \numericTimeSignature \time 4/4 \partial 8*1 c8\f(\&lt; | d\! f) f2( ees8) d | \slashedGrace { aes8( } d4)( f2 \grace {g16[ f] } ees8 d) | \slashedGrace { g8( } f4)\&gt;( ees)\! } &lt;/score&gt;
מספר מודולציות מחזירות את המלודיה לסולם הבית פה מז'ור ולרפריזה הכתובה באופן דומה יחסית לחלק הפותח, אך במסתיימת בהתפרצות רגשית, אשר דועכת וגוועת באיטיות - morendo.
הפרק נודע בביצועים המגוונים שלו, בדגש על משך הביצוע. חלק מהמנצחים כגון הרברט פון קאראיאן, קלאודיו אבאדו ואליהו ענבל האריכו את הפרק לכדי 12 דקות, ואחרים כמו סימון ראטל נוהגים לנצח בביצוע שאורכו פחות מ-10 דקות. ההקלטה המסחרית הקצרה ביותר של הפרק היא של וילם מנגלברך ותזמורת הקונצרטחבאו ממשנת 1926, שאורכה 7:04 דקות, והארוכה ביותר היא של ברנרד הייטינק והתזמורת הפילהרמונית של ברלין משנת 1988, שאורכה 13:55 דקות. ההקלטה הארוכה ביותר בביצוע חי בקונצרט היא של הרמן שרכן ותזמורת פילדלפיה משנת 1964, שאורכה 15:15 דקות.
לאונרד ברנשטיין אשר העריץ את היצירה, ניגן אותה במיסת הלוויה של רוברט קנדי בקתדרלת פטריק הקדוש שבמנהטן בתאריך ה-8 ביוני 1968. פרק זה גם נותח בקצרה בסדרת ההרצאות הנודעת של ברנשטיין "השאלה ללא מענה" כחלק מסדרת ההרצאות על שם צ'ארלס אליוט נורטון באוניברסיטת הרווארד.
הפרק התפרסם רבות בעקבות הופעתו בסיום הסרט של לוקינו ויסקונטי, מוות בוונציה משנת 1971. ויסקונטי ציין שהמוזיקה מתאימה מאוד להתרחשות בסיום הספר וכן מתכתבת עם מחשבותיה של הדמות הראשית - גוסטב פון אשנבך.
5. רונדו-פינאלה ברה מז'ור.
Allegro 4\4. ברה מז'ור. הסימפוניה מסתיימת בפרק שנבנה באופן הדרגתי. הוא מתחיל בשיח מוזיקלי בין כלי הנשיפה מעץ:
קרן יער:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c" { \clef treble \key d \major \time 2/2 a2\f-&gt; e-&gt; | a1\fp } &lt;/score&gt;
בסון:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c { \clef bass \key d \major \time 2/2 \partial 4*1 a8\f-. r | d-. e-. fis-. g-. a-. r a-. r | d-. r cis-. b-. a2 } &lt;/score&gt;
אבוב:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c" { \clef treble \key d \major \time 2/2 fis\p( e d a') | b1( | a) } &lt;/score&gt;
בסון, קרן יער (שדוגמתו מופיעה כאן) וקלרינט:
&lt;score vorbis="1"&gt; \relative c { \clef bass \key d \major \time 2/2 e2\f-&gt; a-&gt; | b4-. b-. e-. e-. | cis-. cis-. | a'2 } &lt;/score&gt;
אותו השיח, כולל בתוכו המצאות של חלקי מוטיבים אשר יפותחו בהמשך הפרק.
בתיבה 23, הנושא מופיע לראשונה, בתצוגה כוראלית של הנושא בקרנות, אשר מבשרת על כניסה מדורגת של כלי הנשיפה מעץ, קרנות וטימפני. במספר 2 בפרטיטורה – "שלא באופן מהיר מדי" nicht eilen נכנס נושא נוסף, אנרגטי, בשמיניות אצל חטיבת הצ'לי. הנושא עובר באופן פוגאלי בשאר כלי הקשת – כינור שני, ויולות, באסים.
קטע מודולטורי קצר מעביר לתצוגה נוספת של הנושא הכוראלי, הפעם בתזמור שונה (מספר 5 –tempo I subito). הנושא שני, האנרגטי, מופיע באופן קונטרפונקטי יותר, כאשר באופן מפתיע למדי המיתרים מנגנים חלק מתוך הנושא השני, נושא חלק B מתוך הפרק הרביעי, בסולם סי מז'ור. קטעים קונטרפונקטים נוספים, המבוססים על הנושאים השונים בפרק, מהווים גשר להופעה נוספת של נושא ה-B מהפרק הרביעי, רק הפעם בסולם ה"נכון", סולם הבית של הפרק – רה מז'ור.
עם התקדמות הפרק, המהלכים ההרמוניים והקונטרפונקט הופכים לסבוכים יותר ויותר. קטע שקט וקאמרי (מספר 27 – "מורגש במעט" unmerklich etwas einhenhald) מתחיל תהליך של בנייה הדרגתית לקראת קדנצה כוראלית אדירה בכלי נשיפה ממתכת (מספר 32). סיום מפואר בדמות ההאצה מסחררת של התזמורת כולה, חותם את הסימפוניה.
ביקורת.
הסימפוניה החמישית, כמו הסימפוניות האחרות של מאהלר, לא הובנה כראוי לאחר ביצוע הבכורה שלה. מאהלר התלונן ב-1905, לאחר הופעה כושלת בהמבורג עם הסימפוניה, ש-"החמישית הוא עבודה מקוללת". ביקורות המוזיקה בשנים שלאחר הבכורה היו שליליות במידה רבה. לדוגמה, מבקר המוזיקה והמוזיקולוג הנודע פרדיננד פוהל (Ferdinand Pfohl) פסק כי הסימפוניה החמישית הייתה אחת מעבודותיו החלשות ביותר של מאהלר. העיתון החדש למוזיקה היה אחד מהבודדים שדיבר על הסימפוניה באופן חיובי, על "השפע העצום של יופי" כלשונו, ביצירה. רק לאחר מותו של מאהלר החלה להיות הערכה גדולה יותר של הסימפוניה.
כיום, הסימפוניה החמישית נחשבת לאחד הסימפוניות הפופולריות ביותר של מאהלר, ומבוצעת באופן קבוע באולמות קונצרטים ברחבי העולם.
אטלנטיק קונביור
אטלנטיק קונביור (באנגלית: Atlantic Conveyor) הייתה אוניית מכולות אזרחית בריטית, שגויסה לשירות צבאי לאחר פרוץ מלחמת פוקלנד. היא שימשה להובלת מטוסים ומסוקים לזירת הלחימה. ב-25 במאי 1982 נפגעה האונייה משני טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט שנורו ממטוס סופר אטנדר של חיל האוויר הארגנטינאי. ב-28 במאי טבעה האונייה - אוניית הסוחר הבריטית הראשונה שהוטבעה בפעולת אויב מאז מלחמת העולם השנייה. אובדן מטענה הכביד על ניהול הלחימה הקרקעית הבריטית באי פוקלנד המזרחי.
האונייה.
אטלנטיק קונביור הייתה אוניית מכולות וגלנוע בת 14,950 טון. אורכה היה 212 מטר, רוחבה 28 מטר ומהירותה המקסימלית 43 קילומטר לשעה. היא נבנתה בבריטניה ביחד עם חמש אוניות מכולה נוספות ונכנסה לשירות בחברת קונארד ליין ב-1970.