חברי מושב נאות הכיכר והמושב השכן עין תמר פועלים לקידום תיירות כיכר סדום, צפון הערבה ודרום ים המלח. במושב היצע תיירות של 50 צימרים, שני חאנים גדולים, מסעדה והיצע עשיר של טיולי מדבר בחווארי כיכר סדום, מעיינות נסתרים, מלחת סדום, ים המלח ומדבר יהודה והערבה.
עידן (מושב)
עידן (עִדָּן) הוא המושב הצפוני ביותר בערבה התיכונה השייך למועצה אזורית הערבה התיכונה.
גאוגרפיה.
המושב ממוקם כשעה ורבע מבאר שבע ושעה ארבעים וחמש דקות מאילת. הכניסה ליישוב נמצאת כ-6 ק"מ מזרחית לצומת עיר אובות שעל כביש 90. המושב ממוקם מעל אפיקו של נחל ערבה ומוקף בבתרונות שכמעט ולא מתפתחת בהם צמחייה בגלל ריכוזי המלחים והגבס, למעט אפיקי הנחלים ששם יש אדמת סחף.
המושב הוקם בשנת 1980 על ידי עולים מקנדה, בריטניה וארצות הברית. שם המושב נלקח מנחל עידן, שאפיקו ממערב ליישוב. מקור שם הנחל הוא דמיון לשמו הערבי – ואדי אום אל-עידן. עם השנים, החלו החלוצים עוזבים את היישוב, וכיום נשארה משפחה בודדת מהגרעין המקורי. אולם, במהלך שני העשורים האחרונים המושב קלט משפחות חדשות וכיום היישוב מונה כ־80 משפחות שרובן מתפרנסות מחקלאות באחד או יותר מענפי החקלאות הבאים: ירקות, מטעים, פרחים ובעלי חיים.
תודות לקרבתו של המושב לים המלח, נהנים החקלאים מאקלים אידיאלי לגידולים כמעט כל החורף. אולם, בשל המשקעים המקומיים המועטים, החקלאות מבוססת על אספקת מים מקומית הנשאבים מקידוחים ומתפיסת מי שיטפונות.
ענף תעסוקה נוסף ומתפתח הוא תיירות: ביישוב צימרים ומוצעות אטרקציות חקלאיות למבקרים.
בשל קרבתו של המושב לכביש 90 ולים המלח הוא מהווה בסיס לטיולי כוכב באזור הערבה ונחליו, ים המלח, הנגב ואילת.
ביישוב צרכניה, ספריה מקומית, בית כנסת, מגרש כדורגל, מגרש טניס, מגרש כדורסל, סקייט פארק, בריכת שחייה, גן שעשועים ומרפאה.
חינוך: ביישוב קיימת מערכת חינוכית עד גן חובה.
החל מכתה א' הילדים נוסעים לבתי הספר האזוריים בספיר: בית ספר יסודי שיטים ותיכון שיטים דרכא.
תנועת נוער- בני המושבים.
נחלים באזור: נחל ערבה, נחל אמציהו, נחל מסור, נחל צין, נחל גדרון, נחל תמר, נחל צפית, נחל אביה
צופר (מושב)
צוֹפַר (גם: בְּאֵר צוֹפַר) הוא מושב עובדים בערבה התיכונה (כ־130 ק"מ מצפון לאילת, בין היישובים צוקים וספיר) השייך למועצה אזורית הערבה התיכונה.
המושב קרוי על שם צוֹפַר הַנַּעֲמָתִי, אחד משלושת רעי איוב, וזאת בשל סמיכותו להרי אֱדוֹם ולארץ עוץ המקראית, מקום התרחשות ספר איוב.
היסטוריה.
האזור היה מיושב מאז ימי הנבטים שהקימו את מואה הנבטית מדרום מערב ליישוב. זו הייתה התחנה הראשונה בתחום ארץ ישראל של דרך הבשמים. במקום היה חאן להולכים בדרך ופותחה גם חקלאות מקומית.
היישוב המודרני הוקם לראשונה כ"היאחזות הנח"ל צופר" ב-3 בספטמבר 1968. היישוב הוקם כהיאחזות החמישית במספר בערבה על ידי בני גרעין "ציחור" של הנוער העובד והלומד שכלל צעירים מכפר סבא, רמתיים, הכפר הירוק וגבעת אולגה. העלייה לקרקע נערכה דרומית למיקום הנוכחי, במקום בו שוכן כיום היישוב צוקים ונקרא "צופר הישנה".
חיילי ההיאחזות עיבדו מאה דונם של מֵלוֹנים וגידולי גן ירק. המים ליישוב הגיעו מן הקידוחים "צופר" ו"צופר 1".
"צופר הישנה" אוזרחה בשנת 1977, על ידי בני גרעין א' – "צופר" (בני מושבים ובתי ספר חקלאיים). מאוחר יותר, הצטרפו אליהם חברי גרעין ב', "עידן", חברי גרעין ג', "שיזף" ובנות משל"ת יחיד והתחילו בקליטת משפחות למושב.
בשנת 1979 (לאחר בחירת מיקומה הסופי של צופר) נשתל מטע התמרים וניבנו בתי הקבע במושב.
בשנת 1981 עברו 20 משפחות חברי המושב, שגרו עד כה ב"צופר הישנה", למיקומה הנוכחי של צופר.
טקס העלייה לקרקע התקיים ב-22 באוקטובר אותה שנה.
בשנתיים הראשונות בצופר עיבדו את השדות שליד צוקים, למעט החלקות מאחורי הבתים. את חברי המושב ליוו בתחילה וותיקי מושב עין יהב, ששימשו כמדריכים חקלאיים וחברתיים.
בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן, בשנת 1994, עברו חלק מהאדמות החקלאיות של המושב לריבונות ירדנית. שטח זה נקרא "מובלעת צופר", או בפי בני המושב - "המזרחי". בפועל, שטח זה היה שטח מפורז שאיפשר לתושבים להמשיך ולעבדו חקלאית. השטח מנה 4,500 דונם מתוכם מעובדים 1,500 דונמים.
במהלך השנים נקלטו ביישוב משפחות חדשות ואף החלה קליטה של בנים חוזרים.
כיום, מתגוררות במושב כ-103 משפחות הכוללות כ-90 ילדים ונוער עד גיל צבא.
מקורות תעסוקה.
מקור התעסוקה וההכנסה העיקרי של המושב הוא חקלאות החורף. התנובה מיועדת ברובה לייצוא (בעיקר לאירופה) ומיעוטה משווק בשוק המקומי.
עיקר הגידולים של המושב הם: ירקות חורף: מלונים, פלפלים וזנים שונים של עגבניות. וגם מטעי תמרים ופירות נוספים.
בשטחי המושב, בבעלות משפחות מהמושב, קיימות מכלאות בקר, המשמשות כתחנות הסגר לבקר חי המיובא לישראל דרך נמל אילת.
למושב מטע תמרים המשותף לכל חברי המושב.
המושב, נמצא בקרבה לדרך הבשמים הנבטית וליד העיר הנבטית הקדומה מואה.
ענף כלכלי נוסף שתופס תאוצה בשנים האחרונות ומהווה מקור תעסוקה ופרנסה משמעותי הוא תחום התיירות. במושב חדרי אירוח (צימרים) וחאנים, לצד אטרקציות ושירותי הסעדה. דרך הבשמים הנבטית, שעוברת באזור, הוכרה בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו והופכת את המושב למבוקש עבור תיירים ומבקרים.
ליד המושב, נמצאת חוות האנטילופות בערבה ובה סיורים ואפשרות לינה.
במושב מגדלים סרטנים כחולים () לנוי ולמאכל. במחקר עליהם בהשתתפות פרופסור אמיר שגיא וחוקרים נוספים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב התגלה שהסרטנים עושים שימוש בסידן אמורפי. המחקר הביא לגילוי אפשרות ליצירת סידן אמורפי סינתטי והחל משנת 2013 משווק תוסף סידן אמורפי על ידי חברת אמורפיקל שהוקמה במהלך המחקר.
במושב, מועסקים צעירים ישראלים רבים, בבתי האריזה ונהנים מעבודה מועדפת, שלאחר הצבא (פרויקט "עבודה עברית"), לצד פועלים ממזרח אסיה.
עסקים קטנים בצופר.
במושב מגוון של עסקים קטנים כגון סדנאות אומנויות, צימרים, מתחמי אירוח והסעדה ושירותים נוספים.
חינוך וקהילה.
מבני ציבור.
במושב נמצאים גני ילדים, בריכת שחייה. מרפאה. צרכניה. בית-כנסת, מועדון חברים, מועדון נוער וספרייה.
חינוך.
בתחומי המושב ארבעה גני ילדים מגיל שנה ועד גיל בית ספר. בתי הספר: יסודי "שיטים", ותיכון "שיטים דרכא" נמצאים במרכז ספיר ומשרתים את כל תושבי המועצה האזורית ערבה תיכונה.
בספטמבר 2021 הוקמה שלוחה של מכינה קדם-צבאית ערבה. שלוחה זו היא חצי שנתית (בניגוד לשלוחות האחרות הפעילות כעשרה חודשים) ולומדים בה כ-30 חניכים.
מרכז רוחני ערבה.
בתחומי המושב נמצא גם "אוום – מרכז רוחני בינלאומי לשלום" הידוע גם כ-"מרכז רוחני ערבה".
צוקים
צוּקִים הוא יישוב קהילתי ישראלי במועצה האזורית הערבה התיכונה ממערב לכביש 90, בין המושבים צופר ופארן. היישוב נמצא 104 ק"מ צפונית לאילת.
היישוב הוא כפר אמנים, והוא הוקם בשנת 2004 על ידי תושבים ממרכז הארץ, במקום בו שכנה היאחזות הנח"ל צופר החל משנת 1968 ועד לאמצע שנות השבעים.
בעבר נקרא המקום מחנה בִּלְדַּד (כשם בלדד השוחי, אחד משלושת רעי איוב בסיפור המקראי) ועדיין ניתן למצוא שם זה במפות.
רעיון הקמת יישוב קהילתי ראשון בערבה ניזום על ידי גרעין של אנשים ממרכז הארץ שחפצו לעשות שינוי מהותי באורח חייהם תוך שילוב בשינויים בתחום עיסוקיהם. בסיס הרעיון היה הקמת יישוב קהילתי בסמוך למיזמי תיירות מדבריים, אותם הקימו חלק מתושבי צוקים הראשונים באופן עצמאי ותוך שמירה על האופי המדברי הייחודי של האזור. הקמתה של צוקים תוכננה ב-3 שלבים ובסך הכל לכ-155 יחידות דיור. בינואר 2019 התגוררו בצוקים כ-90 משפחות בשלב א' ושלב ב' של צוקים.
תושבי צוקים מתפרנסים מתיירות, חינוך, אומנות ומקצועות חופשיים כמו גם תחומי עיסוק הקשורים לחקלאות ולמועצה המקומית.
ביישוב יש שני גני ילדים, שאחד מהם הוא גן ילדים רב גילאי בו החינוך הוא אנתרופוסופי. כמו כן כ-70 בני נוער של צוקים משתתפים בפעילות של תנועת נוער אשר שייכת לתנועת התנועה החדשה.
תיירות.
סביב צוקים הוקמו 7 מתחמי לינה מדברית, החל מבקתות הבנויות מבוץ ועד לסוויטות מפוארות.
"סרטים בערבה - פסטיבל קולנוע בינלאומי" הוא אירוע קולנוע מדברי בינלאומי תחת כיפת השמיים שמתקיים בצוקים מדי שנה.
מחנה בלדד הנטוש הפך לכפר אמנים ובו סדנאות לקרמיקה, ציור, פיסול, עבודות עץ ותכשיטים. במקום חנות טבע ומבשלת בירה. כפר האומנים פתוח בימי שישי ובחול המועד, כמו גם בזמן פסטיבל הסרטים.
למך
למך בן מתושלח
לֶמֶךְ, בנו של מתושלח, הוא מראשוני הדורות הנזכרים בספר בראשית (דור תשיעי מאדם הראשון), אביו של נח וסבו של שם.
במסורת היהודית.
לפי חישוב של השנים המופיעות בתורה, הוא נולד בשנת תתע"ד לבריאת העולם (2887 לפנה"ס) ומת בשנת א'תרנ"א לבריאת העולם (2110 לפנה"ס), בגיל 777 שנה.
על פי הספרים החיצוניים, שמה של אשתו היה "בת-אנוש". שמה זה נשתמר רק במגילה החיצונית לבראשית (עמוד ב, שורות 3, 8) ובספר היובלים: "וביובל החמשה עשר, בשבוע השלישי, לקח לו למך אשה ושמה בת אנוש אחות ברכאל, בת אחות אביו, ובשבוע הזה ילדה לו בן, ויקרא את שמו נח".
לפי המסופר בספר בראשית, בנו נח נולד בהיות למך בן 182. את השם שבחר לבנו מנמק הכתוב: "וַיִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ נֹחַ, לֵאמֹר: זֶה יְנַחֲמֵנוּ מִמַּעֲשֵׂנוּ וּמֵעִצְּבוֹן יָדֵינוּ מִן הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אֵרְרָהּ ה'".
בספר הישר מסופר שמת בגיל יחסית צעיר לדורו בגלל שהיה צדיק וה' רצה שיעלה לתיבה, אך גם לא רצה שיחזה ברעה אשר הוא מביא על בני האדם, ובגלל זה הוא מת 5 שנים לפני המבול.