המטרות העיקריות של המכון - פיתוח ויישום תקנים של השפה הרוסית; הכנסת חידושים בשפה הרוסית מבחינה נורמטיבית; וקודיפיקציה של השפה הספרותית במילונים, דקדוק, ובספרי עיון על תרבות הדיבור.
פרויקטים מרכזיים של המכון.
כמו כן, פרסם המכון מגזין מדע פופולרי בשם "השפה הרוסית" (Русская речь), שהוא אוסף ספרי מדע פופולרי, מילונים ואנציקלופדיות.
היסטוריה.
האקדמיה הרוסית.
האקדמיה הרוסית שנודעה גם בשם האקדמיה הרוסית הקיסרית ( Императорская Российская академия, Российская академия) הוקמה ב-30 בספטמבר 1783 ביוזמתה של יקתרינה דשקובה ויקתרינה הגדולה כמוסד ללימוד מדעים הומניטאריים ופילולוגיים. כהשראה לאקדמיה הייתה האקדמיה הצרפתית.
יקתרינה דשקובה הייתה לנשיאת האקדמיה כאשר למזכיר מונה איוואן לפיוחין. האקדמיה הורכבה מ-60 חברים שישיבותיה הראשונות נערכו בביתה של דשקובה. כחצי שנה לאחר הקמת האקדמיה נערכה ישיבה שבמסגרתה הוכנסה אל השפה הרוסית אות חדשה - האות Ë. באותה עת האקדמיה עבדה גם על מילון האקדמיה הרוסית (Словарь Академии Российской) שהעבודה עליו החלה ב-1783 ונמשכה 11 שנים.
האקדמיה פעלה לשחזור ושימור מסמכים היסטוריים ברוסית, האקדמיה אף הוציאה את מילון הרוסית הכנסייתית והאקדמיה פרחה מאוד בתקופתו של אלכסנדר שישקוב שהנהיג את האקדמיה מ-1813 ועד מותו ב-1841.
לאחר מותו של שישקוב, הצאר ניקולאי הראשון חתם ב-19 באוקטובר 1841 על צו למיזוג האקדמיה הרוסית עם האקדמיה הקיסרית למדעים של סנקט פטרבורג והאקדמיה הפכה למחלקה 2 - המחלקה ללשון הרוסית. מספר האקדמאים הורד ל-16 ושאר 35 החברים הפכו לחברי כבוד באקדמיה למדעים עצמה.
מכון השפה הרוסית.
לאחר מיזוג האקדמיה עם האקדמיה הרוסית למדעים, לא היה ברוסיה גוף נפרד לפיקוח על הלשון וכך היה המצב גם לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוחלט להקים את מכון השפה הרוסית כחלק מהאקדמיה הסובייטית למדעים וב-1944 הוקם מכון השפה הרוסית שהוכפף לאקדמיה הסובייטית למדעים.
ב-1991 האקדמיה הסובייטית הפכה לאקדמיה הרוסית למדעים כשמכון השפה הרוסית ממשיך להתקיים גם היום כגוף עיקרי לפיקוח על השפה הרוסית.
זכרונות לבית דוד
זכרונות לבית דוד - ספורים מדברי ימי ישראל הם סדרת ספרים, המגוללים את סיפורה של משפחה יהודית דמיונית, נצר לבית דוד, מגלות בבל ועד סמוך לתקופת ההשכלה. הספרים אינם מגוללים עלילה ליניארית אלא מורכבים מסיפורים קצרים. בספרים מושם דגש על ערכים של גבורה פיזית ותושיה, בניגוד לספרים קודמים ממין זה שהדגישו ערכים כלמדנות או מוות על קידוש השם. הספר היה פופולרי במשך דורות בקרב צעירים יהודים בגולה ובארץ ישראל.
הספר נכתב תחילה בין השנים 1856–1857 בגרמנית על ידי המלומד צבי הרמן רקנדורף, ששאב השראה מספרו של אז'ן סי "מסתורי פריז" ונקרא במקור "מסתורי היהודים" (Geheimnisse der Juden), כשילוב של הרצאה היסטורית מבוססת עם סיפור בדיוני סוחף. הוא תורגם לראשונה לעברית בשנת 1865 בוורשה על ידי אברהם כהן קפלן בשם "מסתרי היהודים", אולם התרגום המוכר שלו לעברית הוא משל אברהם שלום פרידברג, שיצא לאור על ידי המו"ל בן אביגדור בהוצאת אחיאסף בין השנים 1893–1895. פרידברג למעשה לא רק תרגם אלא עיבד את הספר המקורי, הוסיף לו משלו ו"תיקן" אותו כך שיהיה יותר ציוני. שני הכרכים הראשונים של פרידברג הם תרגום בעוד שני הכרכים הנוספים הם מקוריים מפרי עטו. בשנת תשי"ב עובד הספר שנית לעברית מן המקור של פרידברג על ידי אברהם אריה עקביא כאשר "הוסרו כמה מליצות קשות לאוזן הקורא החדש. קטעי ההרצאה ההיסטורית צומצמו עד למידת הנחוץ, וכן הושמטו מראי המקומות למאמרי חז"ל ומקורות אחרים שלא יכירם מקומם בסיפור שוטף. אף הושמטו פה ושם דברים שאינם צריכים לגופו של הסיפור".
הספר עוקב אחרי צאצאיו כביכול של זרבבל בן שאלתיאל מבית דוד וממנהיגי שיבת ציון, ומשבץ בשרשרת הדורות אישים ידועים כהלל הזקן, מלכים יהודים של ממלכות יהודיות קדומות בחצי האי ערב כח'יבר וחמיר ודון יצחק אברבנאל. התמה המרכזית בספר היא שבית דוד חי וקיים והוא מהווה כעין עמוד שדרה יציב ורב כוח בהיסטוריה היהודית.
זכרונות בית דוד
הרמן רקנדורף
הרמן (צבי חיים) רֶקֶנדורף (בן שלמה) (בגרמנית: Hermann Reckendorf; 1825–1875) היה סופר והבראיסט יהודי גרמני, מומחה להיסטוריה של עם ישראל ולשפות שמיות. מחבר הספר "מסתרי היהודים" ("Geheimnisse der Juden") שתורגם כ"זכרונות לבית דוד", ומתרגמו הראשון של הקוראן לעברית.
קורות חיים.
רקנדורף נולד בעיר טרביץ' שבמוראביה (כיום בצ'כיה), האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן לר' שלמה מטרביץ' (י' באב ה'תקל"ז - י"ג בתשרי ה'תר"ז). הוא למד היסטוריה ושפות שמיות והיה לפרופסור באוניברסיטת היידלברג. ב-1856 עבר ללייפציג, שם שאב השראה מספרו של אז'ן סי "מסתרי פריז" וכתב סדרת סיפורים שלהם קרא "מסתרי היהודים" ("Geheimnisse der Juden") ששילבו הרצאה היסטורית מבוססת עִם סיפור בדיוני סוחף. הספר יצא לאור בסדרת כרכים בין השנים 1856 ל-1857. הספר תורגם לעברית וידוע, כאמור, בשם "זכרונות לבית דוד".
ב-1857 פרסם גם את עבודת התרגום שלו לקוראן, המהווה את התרגום העברי הראשון בדפוס לספר הקדוש המוסלמי. בהקדמה שכתב פרס את ההיסטוריה הקדם-איסלמית של חצי האי ערב, ביוגרפיה של מוחמד, היסטוריה של האסלאם לאחר מות מוחמד, סקירה על הקוראן ושפתו ועוד. שפת התרגום הייתה עברית מקראית, אך לדברי אורי רובין בהקדמתו לתרגום הקוראן שלו, סגנונו קולח ובהיר.
ב-1868 פרסם את הספר "חיי משה" ("Das Leben Mosis") – ביוגרפיה של משה רבנו על סמך המקרא ומקורות חיצוניים.
בנו, הרמן סולומון רקנדורף (1863–1923), היה אף הוא מזרחן.
ארכיונו האישי של הרמן רקנדורף‬ שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
חטיבה 576
בניין אלטינו ארנטס
בניין אלטינו ארנטס (בפורטוגזית: Edifício Altino Arantes) הוא גורד שחקים הנמצא בעיר סאו פאולו שבברזיל. גובהו של הבניין הוא כ-161 מטרים, ויש בו 40 קומות. הוא מאוכלס במשרדים ודירות.
חטיבה 310
חטיבה 97
בן חורג
בן חורג הוא אלבום האולפן החמישי במספר של להקת הרוק הישראלית מופע הארנבות של ד"ר קספר. האלבום יצא בשנת 2011. את כול שירי האלבום כתבו והלחינו שי להב ואורן ברזילי פרט ל"נמאס לי" אותו כתב והלחין גיטריסט הלהקה אריאל פוליאקוב. ב-16 בספטמבר 2011 האלבום הושק בהופעה חגיגית במועדון ה"בארבי" בתל אביב. מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "הכל יהיה בסדר", "אף אחד לא גר כאן יותר" ו"אדמתי".
אנג'לה גאורגיו
אנג'לה גאורגיו (ברומנית: Angela Gheorghiu; נולדה ב-7 בספטמבר 1965) היא זמרת סופרן אופראית רומניה. מאז הופעת הבכורה המקצועית שלה בשנת 1990, שרה תפקידי סופרן ראשיים במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, באופרה של וינה, בלה סקאלה מילאנו ובעוד בתי אופרה רבים באירופה ובארצות הברית. כמו כן הרבתה להקליט, בעיקר בחברות EMI קלאסיקס ודקה. נשואה לזמר המפורסם רוברטו אלאניה.
חייה.
נולדה בשם אנג'לה בורלאקו באדז'וד שברומניה. מגיל צעיר שרה קטעי אופרות עם אחותה אלנה דן. בגיל 14 החלה ללמוד שירה בבית הספר למוזיקה של האוניברסיטה הלאומית בבוקרשט, בעיקר אצל מיה בארבו. היא סיימה את לימודיה בשנת 1990, והודות להפלת משטרו של ניקולאה צ'אושסקו שנה קודם לכן, יכלה להתחיל מיד בקריירה בינלאומית. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה באופרה הרומנית הלאומית בקלוז'-נאפוקה, בתפקיד מימי בלה בוהם של פוצ'יני. באותה שנה גם זכתה בתחרות בלוודיר הבינלאומית.
הופעת הבכורה הבינלאומית של גאורגיו הייתה ב-1992 בקובנט גארדן, כצרלינה בדון ג'ובאני של מוצרט. בווינה הופיעה לראשונה בתפקיד אדינה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי ובמטרופוליטן כמימי ב"לה בוהם". בשנת 1994 בחן אותה המנצח גאורג שולטי להפקה חדשה של לה טרוויאטה מאת ורדי בקובנט גארדן. הייתה זו הופעתה הראשונה בתפקיד ויולטה שפתחה לפניה את הדרך לקריירה בינלאומית מצליחה.
גאורגיו ממקדת את הרפרטואר שלה בכמה תפקידים שונים: ויולטה, מימי, מגדה, אדינה וג'ולייט. ב-2003 שרה לראשונה בתפקיד נדה בליצנים של לאונקוואלו ובתפקיד מרגריט ב"פאוסט" של גונו. הודות לטווח הרחב של קולה ולגונו הכהה, יכולה גאורגיו לשיר גם תפקידי ספינטו. היא הקליטה את טוסקה (הופעה שהייתה גם לסרט בבימויו של בנואה ז'אקו הצרפתי) ולאונורה בטרובאדור של ורדי ל-EMI ושרה לראשונה את טוסקה בהפקה בקובנט גארדן ב-2006.
אנג'לה גאורגיו השתתפה בקונצרטים רבים, אם ביחידות ואם בצוותא יחד עם זמרים אחרים. בין הופעותיה החשובות ביותר ניתן למנות את הפתיחה המחודשת של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-1999 ותאטרו מאליבראן בוונציה ב-2001.
פירמידת גילים
פירמידת גילים, או פירמידת אוכלוסייה, היא תרשים המציג את התפלגות האוכלוסייה לפי קבוצות גיל ומגדר, לרוב בתחום מדינה או חטיבה גאוגרפית. תרשים זה משמש לניתוח דמוגרפי של האוכלוסייה.
קיימים ארבעה טיפוסים מאופיינים של פירמידות גילים:
פירמידות גילים משמשות לבחינת התלות של אוכלוסיות נתמכות בכוח העבודה. אוכלוסייה נתמכת מוגדרת כקבוצות הגיל שמתחת לגיל 14 ומעל גיל 65. מדינות מתפתחות הן בעלות מאפיינים של אוכלוסייה נתמכת גדולה.