HBO צילמו סרט מיוחד של ההופעות ב-"The Monster Ball" במהלך 21–22 בפברואר 2011 ב-"Madison Square Garden" ניו יורק. כותרת הסרט הייתה "Lady Gaga Presents the Monster Ball Tour: At Madison Square Garden" ששודר ב-HBO בתאריך ה-7 במאי 2011 וב-Sky One ב-21 מאי 2011 בארצות הברית ובבריטניה בהתאמה. בניו זילנד הסרט הוקרן על ידי Prime ב-2 ביוני 2011. הסרט הראה את כול המופע של The Monster Ball וכמה קטעי רקע מאחורי הקלעים, שהוצגו בשחור-לבן. הוא מסתיים עם קטע נוסף מאחורי הקלעים בו גאגא וזמרות הליווי שלה מבצעות את פזמון השיר "Born This Way".
לאחר שידורו, זכה הסרט להצלחה ביקורתית רבה. המבקרים שיבחו את הופעתה של גאגא, והיה מועמד לחמישה פרסים בטקס "פרסי האמי לבידור בפריים טיים" ה-63 בקטגוריות, "המגוון המדהים", "מוזיקה או קומדיה מיוחדת", "מגוון היכרות יוצא דופן", "צילום יוצא דופן", "היבט טכני יוצא מין הכלל". לסרט הופץ DVD שמכיל תמונות של גאגא בצילומים בתקופת The Fame Monster והופעות מיוחדות. ה-DVD היה לעוד הצלחה מסחרית של גאגא ונכנס לכ-20 מצעדים רשמים בהם הגיע למקום הראשון, בצרפת, איטליה, ארצות הברית, ולעשירייה המובילה בכול שאר 17 המדינות כגון גרמניה, שווייץ, ארגנטינה, אוסטרליה, בלגיה ועוד. לאור מכירותיו הוא קיבל תואר פלטינה בברזיל ופלטינה כפולה באוסטרליה וצרפת עם כ-30,000 עותקים, ובבריטניה היה לתואר זהב עם 25,000 עותקים. זה הוא ה-DVD הרביעי הנמכר ביותר בארצות הברית לשנת 2011.
רשימת שירים.
גרסה מקורית.
רשימת שירים זו מראה את השירים שבוצעו מ-28 בנובמבר 2009. אלה הם לא רשימת השירים הקבועה שבוצעה בכול המופעים בסבב מתאריך זה.
גרסה חדשה.
רשימת שירים זו מראה את השירים שבוצעו מ-1 ביוני 2010. אלה הם לא רשימת השירים הקבועה שבוצעה בכול המופעים מתאריך זה.
Rising Sun
Rising Sun הוא האלבום השני של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ.
האלבום יצא ב-12 בספטמבר 2005, ומכר כ-293,094 עותקים, מה שהביא לו את התואר האלבום הרביעי הנמכר ביותר בשנת 2005.
הישגים.
שנת 2007 בקוריאה צוינה כשנת "בצורת" במוזיקה עקב מכירות מועטות, אך האלבום הגיע לדירוג 100 האלבומים המצליחים בקוריאה לשנת 2007, למרות יציאתו ב-2005, וזכה לתואר האלבום ה"ישן" הכי נמכר ב-2007.
באפריל 2009 שיר הנושא של האלבום, Rising Sun, הופיע בפסקול הסרט מהיר ועצבני.
סלע גיר
המלחמה הסורית החמישית
המלחמה הסורית החמישית הייתה המלחמה החמישית שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי על השליטה בקוילה-סוריה, והתרחשה בין השנים 202 לפני הספירה ל-195 לפני הספירה.
רקע.
ב-205/204 לפנה"ס עלה תלמי החמישי, והוא רק בן 5, על כיסא המלכות במצרים. עלייתו לוותה באי יציבות והעוצר שהשתלט על הממלכה לא היה מוכשר לנהלה. אנטיוכוס השלישי מלך הממלכה הסלאוקית ראה את חולשת השלטון במצרים כהזדמנות להתפשטות טריטוריאלית והוא כרת ברית סודית עם פיליפוס החמישי לחלוקת ממלכת תלמי מתוך כוונה לנצל את החולשה של הנהגת מצרים כדי לכובשה ולחלקה בין שתי הממלכות.
בהתאם להסכם פלש אנטיוכוס לקוילה-סוריה ופיליפוס פלש לאיים הקיקלאדיים ולמספר ערים בתראקיה שהיו כפופות לשלטון התלמיים. שריו של תלמי הבינו את הסכנה הנשקפת לממלכה ושהם לא יוכלו להודפה בכוחות עצמם, לכן הם ביקשו את עזרתה של הרפובליקה הרומית שנענתה לבקשת העזרה וששלחה משלחת בראשות מרקוס אמיליוס לפידוס למצרים.
קרב בניאס.
אנטיוכוס הצליח להביס את הכוחות התלמיים בקרב בניאס ליד מקורות נהר הירדן ולהשתלט על לבנון וארץ ישראל, בנוסף הוא כבש מספר ערים בקיליקיה וליקיה שהיו כפופות למצרים. בתגובה פנו יועציו של תלמי בבקשת עזרה מהרומאים ואלו שיגרו משלחת בראשותו של מרקוס אמיליוס לפידוס והוא דרש הפסקה של המלחמה. כתוצאה מחששו מהתערבות רומאית הגיע אנטיוכוס להסכם שלום עם תלמי בשנת 199 לפנה"ס. לפי הסכם השלום תלמי יתחתן עם קלאופטרה בת אנטיוכוס וכחלק מהסדר הנישואים יקבל את ארץ ישראל ולבנון כנדוניה מצד אבי הכלה. הנישואים נערכו בשנת 193 לפנה"ס, אולם בסופו של דבר אנטיוכוס לא עמד בהסכם וסירב להחזיר את השטחים למצרים.
ועידת החוקה (ארצות הברית)
ועידת החוקה של ארצות הברית (באנגלית: Constitutional Convention), הידועה גם בשם ועידת פילדלפיה (Philadelphia Convention), היא ועידה שנתכנסה בשנת 1787 בין התאריכים 25 במאי ו-17 בספטמבר בעיר פילדלפיה במדינת פנסילבניה על מנת למצוא פתרון למדיניות האיחוד של הקונפדרציה שנתפוגגה בשנים שלאחר מלחמת העצמאות האמריקנית. עם זאת רבים ממשתתפי הוועידה פעלו על מנת להקים ממשלה לאומית. בראש הוועידה ישב ג'ורג' וושינגטון, לימים נשיאה הראשון של ארצות הברית, בסיומה של הוועידה נכתבה חוקת ארצות הברית, אחד המסמכים המכוננים בהיסטוריה של ארצות הברית.
רקע היסטורי.
תקנון הקונפדרציה שנחתם בנובמבר 1781 בין שלוש עשרה המושבות באמריקה, נועד מלכתחילה לאיחוד לצורך ייעול המאבק בכתר הבריטי. אולם, עם סיום המלחמה, תקנון זה נתגלה כ"חסר שיניים" והחל להיווצר פיצול בין המדינות. בסיום המלחמה ובעיקר לאחר חוזה פריז ב-1783, גופי השלטון של הקונפדרציה נתרוקנו כמעט לגמרי.
השנים שלאחר מלחמת העצמאות היו שנים קשות ורצופות בבעיות. ראשית, התגלו מחלוקות בין מדינות, כגון קונטיקט ופנסילבניה, לגבי טריטוריות מערביות שהשתרעו עד נהר המיסיסיפי, דבר שהביא לעימותים אלימים והפריע לפיתוח הטריטוריות המערביות. בנוסף, מדינות מסוימות החילו מיסים על מוצרים שיובאו על ידי סוחרים ממדינות אחרות. מדינות כגון ניו ג'רזי וצפון קרוליינה שלא היו להן נמלים מפותחים משלהן מצאו את עצמן תלויות במדינות שכנות. בנוסף לכל זה, החוב הלאומי הלך וגדל, ההכנסות של הממשל המרכזי היו קטנות, והמדינות לא שעו לצורך לתרום לאוצר הלאומי. בגבולות, התגלה סכסוך עם הכוחות הספרדים שמנעו מעבר של ספינות אמריקאיות במיסיסיפי וטענו לזכותם על טריטוריות שהוכרזו כאמריקאיות בהסכם פריז. הן ספרד והן בריטניה עודדו שבטים אינדיאנים בצפון מזרח היבשת לפשוט על יישובי ספר. בצפון, הכוחות הבריטיים סירבו לפנות שתי מצודות שחלשו על אזורים הסמוכים לימות הגדולות. לבסוף, המדינות עצמן החלו להיקלע למשבר כלכלי שהוביל לירידה בערך המטבע ולמחסור בזהב וכסף, ששימשו למסחר עם מדינות אחרות.
בעיות אלה הובילו לכינונה של ועידת אנאפוליס בספטמבר 1786, באנאפוליס שבמרילנד. הוועידה, שהייתה אמורה לפתור את הבעיות של הממשל הפדרלי, נכשלה. ארבע מהמדינות החרימו את הוועידה מחשש שהסכמות שיושגו בה יחלישו את עצמאותן, ארבע שלחו נציגים שלא הצליחו להגיע בזמן לוועידה, ורק שלוש מדינות (ניו ג'רזי, וירג'יניה ודלאוור) שלחו נציגות מלאה. גיבור מלחמת העצמאות, ג'ורג' וושינגטון, בלט בהיעדרו. ההישג המרכזי של הנציגים שנכחו בוועידה – הבולטים ביניהם היו ג'יימס מדיסון ואלכסנדר המילטון – הייתה הקריאה לקונגרס לכנס ועידה במאי 1787 בפילדלפיה.
הקריאה שיצאה מוועידת אנאפוליס התקבלה תחילה באדישות, אולם אדישות זו התחלפה בתחושת בהילות כאשר החלו התפרעויות באזורים שונים. הבולט מבין מקרים אלו היה מרד שייז במדינת מסצ'וסטס. מהומות אלו עודדו את מנהיגי המדינות לפעול למען חיזוק מנגנוני השלטון הפדרלי.
ב-21 בפברואר 1787, הקונגרס קיבל החלטה לפעול על פי ההמלצה של ועידת אנאפוליס ולקיים ועידה ביום שני השני של חודש מאי. ההחלטה קבעה שהנציגים בוועידה ימונו על ידי המדינות. עוד היא קבעה שמטרתה היחידה היא שינוי תקנון הקונפדרציה, ושעל הנציגים יהיה לדווח לקונגרס ולבתי המחוקקים של המדינות על המלצותיהם לשינויים, אשר - אם יאושרו על ידי המדינות - יהיו לחוקה פדרלית המתאימה לצורכי הממשל ולשימור האיחוד.
חברי המשלחות.
נציגי המדינות מנו 55 איש כאשר רבים מהם נחשבים ל"אבות המייסדים" של האומה האמריקנית. כמו כן ניתן לומר כי כולם היו מהאליטה של החברה באמריקה, גברים, לבנים, בעלי עמדה, יוקרה והשפעה במדינותיהם. הגיל הממוצע של הנציגים היה 41, ורבים מהם היו צעירים למדי - הנציג המבוגר ביותר היה בנג'מין פרנקלין (בן 81), והצעיר ביותר היה ג'ונתן דייטון (בן 26). כמעט כל הנציגים הגיעו מאזורי החוף המיושבים של מדינותיהם. כמחצית מהנציגים היו עורכי דין בהכשרתם (ומתוך אלה, חצי הסתמכו על עריכת דין לפרנסתם). עוד רבע מהם היו בעלים של מטעים או חוות גדולות. 42 מתוך ה-55 היו חברי קונגרס בהווה או בעבר. בלט בחסרונו מחבר הכרזת העצמאות של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון, ששימש בתקופה זו כשגריר בצרפת המלוכנית.
ההצלחה של הוועידה נזקפת לפעמים להצלחה של הנציגים להתעלות מעבר השיקולים הצרים שלהם ושל המדינות מהן הם באו לטובת האומה כולה. עם זאת, נראה שחלק מההצלחה קשורה בבחירה של הנציגים. מרבית המנהיגים והפוליטיקאים שהיו מרוצים מהמצב כפי שהוא (ג'ורג' קלינטון לדוגמה) בחרו לא להשתתף בוועדה מתוך חוסר רצון לתרום לה; מנגד, אלה שהאמינו יותר ברעיון של ממשל מרכזי ניצלו את ההזדמנות להופיע כנציגים בוועדה.
רוד איילנד היא המדינה היחידה שכלל לא שלחה נציגים לוועידה. ההנהגה ברוד איילנד, שהייתה המדינה הקטנה ביותר, חששה שהמהלך ייפגע באופן מכריע בעצמאותן של המדינות, ובמיוחד באלה של המדינות הקטנות.
הדיונים.