ב-2003 גילמה את מורגן גורדון ב-17 פרקים של אופרת הסבון "כל ילדיי". ממרץ עד יוני 2004 הופיעה בתפקיד מרגרט קוקרן באופרת הסבון "One Life to Live". באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת The WB "" המבוססת על בובת אמריקן גירל.
בסתיו 2006 שובצה מדר כשחקנית קבועה בסדרה "צדק" של רשת FOX. הופקו 13 פרקים, אך הפרק האחרון כלל לא שודר בארצות הברית עקב אחוזי מדרוג נמוכים.
ב-2012 הופיעה מדר בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "Work it". צולמו 13 פרקים, אך רק שניים מהם שודרו בארצות הברית.
בשנים 2008–2010 הופיעה מדר ב-17 פרקים בסדרה "אבודים", בתפקיד שארלוט לואיס.
בשנים 2014–2017 שיחקה מדר בתפקיד זלינה, המכשפה הרעה מהמערב, בסדרה "עד עצם היום הזה". הדמות הופיעה במחצית השנייה של העונה השלישית במחצית השנייה של העונה הרביעית, וגם בעונה החמישית השישית והשביעית. ב-12 במאי 2017 פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה כי לא תמשיך לשחק בעונה השביעית של הסדרה. אבל זמן קצר לאחר מכן התברר כי היא כן תחזור לעונה השביעית למספר פרקים.
חיים אישיים.
מדר התארסה לבן זוגה, המפיק מרקוס קיין, ב-29 בדצמבר 2014, הם נישאו ב-23 בנובמבר 2016. בנם הבכור של השניים נולד בנובמבר 2019.
ג'יימס השני, מלך סקוטלנד
ג'יימס השני, מלך סקוטלנד (באנגלית: James II of Scotland; 16 באוקטובר 1430 – 3 באוגוסט 1460) מלך על סקוטלנד בין השנים 1437 ועד מותו בשנת 1460.
קורות חיים.
ג'יימס השני היה בנם של המלך ג'יימס הראשון ושל ג'ואן בופורט. ג'יימס היה הצעיר מבין שני תאומים שנולדו למלכה. אחיו הבכור, אלכסנדר, היה יורש העצר וזכה לתואר דוכס רות'סיי אולם נפטר בינקותו, וג'יימס הפך ליורש העצר. לג'יימס היו חמש אחיות הבוגרות ממנו, ואחות צעירה. אחיותיו הבכורות נישאו לנסיכים מבתי מלוכה שונים באירופה.
מלכותו.
ג'יימס הומלך בגיל שבע שנים. בשל גילו הצעיר בעת המלכתו, נוהלה הממלכה בפועל על ידי עוצרים במשך מרבית שנות מלכותו. ג'יימס הוכתר בעקבות ניסיון הפיכה שבוצע על ידי וולטר סטיוארט, רוזן את'ול, אשר רצח את אביו. לאחר הרצח, נתפס וולטר סטיוארט על ידי שומרי המלך והוצא להורג.
בין השנים 1437–1439 נוהלה ממשלת סקוטלנד על ידי ארצ'יבולד דאגלס, רוזן דאגלס. לאחר מותו של דאגלס, השליטה בפועל נחלקה בין ויליאם קריצ'טון, לורד קריצ'טון הראשון (הלורד צ'נסלור של סקוטלנד) לבין ג'יימס דאגלס, רוזן דאגלס, ובחלק מהזמן בין ויליאם קריצ'טון וסר אלכסנדר ליווינגסטון מקאלנדר.
בשנת 1440 נערכה ארוחת ערב המכונה "ארוחת הערב השחורה", שבה נרצח ויליאם דאגלס, רוזן דאגלס השישי, וככל הנראה הדבר בוצע בהוראת קריצ'טון וליוויגסנטון.
בשנת 1449 הגיע ג'יימס לבגרותו, אולם השליטה בפועל במדינה נותרה בידי משפחת דאגלס, אשר ניסתה לנצל את הגיעו לבגרות ולהצר את השפעתו של ליווינגסטון.
משפחת דאגלס וקריצ'טון נותרו בעלי ההשפעה במדינה ולמעשה ניהלו אותה. בין השנים 1451–1455 ניסה המלך לאחוז בשלטון בעצמו, וב-22 בפברואר 1452 הורה על רצח רוזן דאגלס השמיני, בטירת סטירלינג. ג'יימס האשים את דאגלס בכריתת ברית עם ג'ון מקדונלד, רוזן רוס (שנשא בתואר אדון האיים), ועם אלכסנדר לינדזי, רוזן קרופורד ודרש מדאגלס לנתק את הקשרים עימם. כאשר דאגלס סירב רצח אותו המלך ג'יימס.
רצח זה הוביל למלחמת אזרחים בין השנים 1452–1455 בין תומכי בית דאגלס והמלך. המלך ניסה לתפוס את אדמות בית דאגלס, אולם כוחות בית דאגלס היו חזקים יותר, ועם השבת האדמות לג'יימס דאגלס, רוזן דאגלס התשיעי נפסקה מלחמת האזרחים לזמן קצר. הלחימה התחדשה בשנת 1455 ובמאי באותה שנה, בקרב ארקינהולם הביסו כוחות המלך את כוחות בית דאגלס. בעקבות הניצחון, הכריז הפרלמנט הסקוטי כי כל רכוש משפחת דאגלס יהפוך לרכוש הכתר, וג'יימס דאגלס, רוזן דאגלס, נאלץ להימלט לאנגליה.
בעקבות הניצחון החל ג'יימס לשלוט בפועל בממלכתו ובין השנים 1455–1460 ניהל שלטון פעיל וניסה לקדם תוכניות רבות. תוכניותיו להשתלט על איי אורקני, שטלנד והאי מאן לא צלחו, אולם המלך קידם תוכניות לשדרוג הצבא, והביא לשימוש בארטילריה. במסגרת ניסיונותיו לחיזוק הצבא צר בשנת 1460 על טירת רוקסברוג שנותרה בשליטת אנגליה. במהלך מצור זה, ב-3 באוגוסט 1460, התפוצץ אחד התותחים. הפיצוץ הביא למותו של המלך ג'יימס השני שעמד בסמוך. על אף מותו של המלך, המשיכו הסקוטים בהפגזות ארטילריות והצליחו לכבוש את הטירה מידי האנגלים.
צאצאים.
ג'יימס נשא את מרי מחלדר במנזר הולירוד שבאדינבורו ב-3 ביולי 1449. לזוג נולדו שבעה ילדים:
שעת תה
ביו פידבק
קבוצות כדורגל
אקטיווציה
הקלאסיקו
הקלאסיקו (בספרדית: El Clásico, לעיתים מכונה הסופר קלאסיקו, בשל החלפה עם הסופר קלאסיקו הארגנטינאי), הוא מפגש בין שני מועדוני הכדורגל הספרדיים, ריאל מדריד וברצלונה.
שני המועדונים הן הכוח המוביל בליגה הבכירה בספרד, והם היחידים (יחד עם אתלטיק בילבאו) שמעולם לא ירדו ליגה. ויש ביניהן יריבות רבת שנים. אף על פי שהמשחק ביניהן אינו דרבי במובן הרגיל של המילה, מכיוון ששתי הקבוצות לא מגיעות מאותה עיר ואף לא מאותו אזור גאוגרפי, השם "הדרבי של ספרד" נקשר למשחק בשל החשיבות ההיסטורית שהייתה למשחק במשך השנים - שפעמים רבות אף השפיעה על הפוליטיקה בספרד, והביאה ליריבות הגדולה.
ככלל משחקי הקלאסיקו מאופיינים במספר שערים גבוה בהרבה מהממוצע למשחקי כדורגל רגילים.
בתוצאות המשחקים התחרותיים ריאל מדריד מובילה עם 100 ניצחונות לעומת 97 של ברצלונה, נוסף ל-52 תוצאות תיקו. במשחקי ראווה ברצלונה מובילה עם 19 ניצחונות לעומת 4 של ריאל מדריד, נוסף ל-10 תוצאות תיקו. בסך כל המשחקים מובילה ברצלונה עם 116 ניצחונות לעומת 104 של ריאל מדריד נוסף ל-62 תוצאות תיקו.
רקע.
תופעת היריבות בין הקבוצות נעוצה במתחים חברתיים ופוליטיים של אזוריהם. מימיו הראשונים של הכדורגל הספרדי נחשבו שתי הקבוצות כמייצגות של שני חבלי ארץ יריבים בספרד, קטלוניה וקסטיליה, של הערים ברצלונה ומדריד ואף של שני צדיה של הפוליטיקה בספרד: ריאל מדריד כמייצגת הממשל ומשפחת המלוכה, לעומת ברצלונה כמייצגת האופוזיציה. עובדה זו, בנוסף להבדלים התרבותיים והפוליטיים בין חבלי הארץ, הביאה למפגשים בין הקבוצות חשיבות רבה. היריבות בין השניים קיימת גם בענף הכדורסל.
במסגרת השלטון הדיקטטורי בספרד, הן בתקופת שלטונו של פרימו דה ריברה והן בתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, דוכאו הסממנים האזוריים וחופש הביטוי הוגבל. ניסיונו של פרנקו להמליך עצמו על ספרד עורר התנגדות בקרב הקטאלנים, שלא רצו בו עקב תמיכתו במדריד ושנאתו לקטאלוניה, שהתבטאה גם באיסור לדבר קטלאנית במדינה. על המורדים שניסו להתנגד לפרנקו הוטל עונש מוות.
בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים בספרד נרצח ז'וזפ סוניול, נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה, בידי שלטונות פרנקו. סנטיאגו ברנבאו, נשיא ריאל מדריד ומאמנה לפני פרוץ המלחמה, השתתף עם גדודי פרנקו בכיבוש קטלוניה. המתיחות התפתחה והגיעה לשיאה בזמן מלחמת האזרחים, כאשר מספר שחקני ברצלונה הוברחו מספרד. לקראת סיום המלחמה אצטדיון ברצלונה לס קורטס עמד בפני הפיכה למחנה צבאי בידי השלטונות, לאחר כיבוש קטלוניה וברצלונה בד בבד, השלטון תמך באופן גלוי בריאל מדריד, כמועדון המייצג את עיר המלוכה, וכתוצאה מכך היה המועדון מהמצליחים בספרד בתקופה זו.
לאחר מות פרנקו בשנת 1975 נכנסה הדמוקרטיה לספרד, וקטלוניה קיבלה אוטונומיה רחבה יותר. החופש התבטא גם בכדורגל: מאז התחזק מועדון הכדורגל ברצלונה מאוד וצבר כוח פוליטי וכלכלי רב משל עצמו, זאת בהמשך לתנופה הספורטיבית שהחלה שנתיים קודם עם הגעתו של השחקן יוהאן קרויף למועדון.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
ב-13 במאי 1902 נערך המשחק הראשון בין שתי הקבוצות, במסגרת חצי גמר טורניר הגביע הספרדי, טורניר שנערך לכבוד המלכתו של אלפונסו ה-13 (מאוחר יותר הוחלף שמו בגביע המלך הספרדי), שבו ריאל ניצחה 0-5.
באליפות הראשונה בתולדות הליגה הספרדית, בשנת 1929, זכתה ברצלונה, אף על פי שריאל מדריד הייתה זו שניצחה במפגש הליגה הראשון ביניהן. שחקניה הבולטים היו ריקרדו זאמורה ופפ סמיטייר.
בצל השלטון הדיקטטורי.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עזבו שחקנים חשובים בסגל ברצלונה לטובת ריאל, שזכתה לאחר צירופם בשתי אליפויות, בשנים 1931 ו-1932. ב-26 בינואר 1930 ניצחה ריאל מדריד 1–4 באצטדיונה של ברצלונה. ב-3 בפברואר 1935 נרשם הניצחון הגדול ביותר של ריאל מדריד בתולדות הליגה במשחקים ביניהן, כשניצחה 8:2 עם ארבעה שערים של אילדפנסו סאנודו. השמועות שנפוצו היו כי המלך, טרם המשחק, איים על חייהם של שחקני ברצלונה. עם זאת, במפגש הבא ביניהן ניצחה ברצלונה 0–5. ב-1936 נפגשו שתי הקבוצות למשחק האחרון ביניהן לפני מלחמת האזרחים, בו ניצחה ריאל 1–2, לאחר עצירת כדור במהלך דקות הסיום של ריקרדו זאמורה מבעיטה של חלוץ ברצלונה ז'וזפ אסקולה.
ב-10 בינואר 1943 נערך אחד מהמשחקים המרתקים ביותר בהיסטוריה של הקלאסיקו. ברצלונה אירחה את המשחק והובילה 2–4 במחצית לאחר שפיגרה 1–2, אך ריאל חזרה והשוותה בסיום ל-5-5 אחרי שער בדקה ה-87.