משאישרה עצרת האו"ם את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל והקמת מדינה יהודית, פרצו אירועים אלימים בין ערביי ישראל והיישוב היהודי. אירועים אלו לא פסחו על יפו, מקום מושבו של מועדון האגודה. יהודים רבים עזבו את יפו, ופליטים יהודים שומעים התמקמו במועדון. לחברי האגודה שוב לא היה בית קבוע, והם חזרו למתכונת של פגישות אקראיות בבתי קפה שונים בתל אביב. המפגשים נפסקו כמעט לחלוטין בזמן מלחמת העצמאות וחודשו רק במרץ 1949.
משנסתיימה מלחמת העצמאות, הפנו התושבים בישראל את מאמציהם לפיתוח המדינה. קהילת החירשים תרמה גם היא את חלקה למאמץ. הנושא המרכזי שעמד במוקד עניינם של חברי האגודה בשנים הראשונות לקום המדינה היה הקמת בית לאגודה. הקושי היה כפול: היה צורך גם במקום בשביל המועדון, וגם במימון לבניית הבניין. חיים אפטר, מזכיר האגודה וכבד שמיעה, פעל בלא לאות בעזרת פעילים אחרים מקרב האגודה, להשיג את הסכמתה של עיריית תל אביב להקצות מקום להקמת המועדון. קהילת החירשים התגייסה למבצע איסוף הכספים, ומזיכרונותיהם של חברי האגודה עולה כי גיוס הכספים היה מבצע שאיחד את חברי האגודה, ולכולם היה חלק בו.
שני אירועים מוזכרים בהקשר של הקמת הבניין. הראשון היה הקרנתו של הסרט "ג'וני בלינדה", שסיפר על סבלותיה של בחורה חירשת בארצות הברית בראשית המאה. סרט זה נחל הצלחה בקרב הציבור כולו, ונתן חשיפה רחבה ראשונה לנושא החירשות ולבעיותיהם של אנשים חירשים בחברה השומעת. עותק אחד של הסרט ניתן במתנה לאגודת החרשים, והיא ערכה הקרנה חגיגית לציבור הרחב, כאשר כל הכנסות ההקרנה הוקדשו להקמת הבניין. האירוע השני היה ביקורה של הלן קלר בישראל בשנת 1952. הלן קלר נתנה מספר הרצאות בישראל, ואף נענתה בחיוב להזמנתה של אגודת החרשים ובאה להרצות בפני חברי האגודה. התקשורת בהרצאה זו הייתה מעניינת ביותר. הלן קלר דיברה באנגלית, אך משום שדיבורה לא היה רהוט, הייתה לה מתורגמנית שחזרה על דבריה באנגלית. אדם שומע, ששלט באנגלית, תרגם את דברי המתורגמנית לעברית כתובה, ומשה במברגר תרגם מהעברית הכתובה לשפת הסימנים בשביל קהל החירשים שנכח באירוע. להרצאה הייתה השפעה עמוקה על חברי האגודה. העובדה שחירשת-עיוורת הגיעה להישגים מרשימים והפכה לדמות חשובה בקהילה הבינלאומית, נתנה השראה לחברי האגודה במאמציהם להשיג הכרה ועזרה לבניית בית משלהם. חברי האגודה שיתפו את הלן קלר בתוכניותיהם לבניית בית, והיא נענתה לבקשתם לקרוא את הבניין על שמה.
מאמציהם של חברי האגודה נשאו פרי. הם הצליחו להשיג מגרש בשכונת יד אליהו בתל אביב, ולגייס סכום ראשוני לבניין הבית. ב-2 בדצמבר 1953 נערך טקס הנחת אבן הפינה לבית הלן קלר. בטקס נשאו דברים רבה הראשי של תל אביב-יפו, הרב טולידאנו, אשתו של נשיא המדינה, רחל ינאית בן-צבי, ראש עיריית תל אביב חיים לבנון, וחיים אפטר.
אחרי השלמת הבית בשנת 1958, הוא שימש מקום מפגש חברתי לקהילת החירשים, ניתנו בו חוגים שונים, שיעורי עזר וקורסי הכשרה מקצועית, כאשר בשעות הבוקר שוכנו בו כיתות לימוד של "ניב", בית הספר לחירשים.
שנות החמישים והשישים היו שנים של גלי עלייה רבים מאירופה, צפון אפריקה, עיראק וחצי האי ערב. בקרב העולים החדשים היו גם חירשים, שהביאו עימם שפות סימנים מארצותיהם, או שפות סימנים משפחתיות או מקומיות. חלק מהעולים לא למדו בבתי ספר לחירשים בארצות מוצאם, ולא הייתה להם מסגרת חינוכית מבית הספר. כדי לעזור להם למצוא תעסוקה, הרחיבה אגודת החרשים את הקורסים להכשרה מקצועית שניתנו בבית הלן קלר. הקורסים ניתנו בתנאי פנימייה, וכללו קורסי תפירה לבנות. לאחר מכן הורחבה ההכשרה ללימודים בנגרות, צילום וסנדלרות לבנים. התלמידים גרו במקום, ונוסף על ההכשרה המקצועית, חל ביניהם גיבוש חברתי. הגיבוש החברתי היה רצוף קשיים, והיעדר שפה משותפת הקשה בתחילה על התקשורת. בזכות מאמצי המדריכים להשרות על החניכים תחושה טובה, הם למדו להכיר אחד את השני, ורכשו את שפת הסימנים הישראלית. כך השהות הממושכת והאינטנסיבית של הצעירים במחיצה אחת ומפגשיהם עם חברי האגודה בישראל, תרמו תרומה משמעותית להתפתחות השפה.
גלי העלייה הביאו להתרחבות האגודה. אגודת החרשים, שהייתה בתחילת דרכה אגודה תל אביבית, נעשתה ב-1951 אגודה ארצית שנקראה בשם "אגודת החרשים-אילמים בישראל" – אח"א. אח"א הרחיבה את פעילויותיה. נוספו לה חברים חדשים, נוצרו קשרים עם חירשים מחוץ לישראל ונוסדו סניפים שלה בערים נוספות. ב-1950 נוסד הסניף בחיפה וב-1958 הונחה אבן הפינה לסניף בבאר שבע.
בשנות התשעים של המאה ה-20, עם העלייה מחבר המדינות, הגיעו גם עולים חירשים, וחלקם הצטרפו לאח"א. בסניפים אחדים בישראל מוצעות פעילויות מיוחדות לעולים חדשים, ויש גם אולפנים להוראת עברית ושפת הסימנים הישראלית. מועדוני אח"א משמשים לחירשים מקום מפגש חברתי ומציעים מערך מגוון של חוגים ופעילויות. כמו כן, מקדמת אח"א חקיקה, זכויות לחירשים וסינגור עצמי מול מוסדות הממשלה ורשויות ציבוריות אחרות.
במאה ה-21 פועלים תשעה סניפים של אגודת החרשים בישראל בפריסה ארצית. הסניפים מופעלים על ידי חברים חרשים שמתנדבים ונבחרים על ידי חבריהם. החברים החרשים הם שמתווים את דרך פעילותה של האגודה והם שנוטלים חלק ניכר בביצוע המעשי של ההחלטות המתקבלות. הצוות הנבחר בכל סניף כולל יו"ר וחברי ועד. ההנחיה המקצועית שמקבלים החברים החרשים נעשית בעזרת צוות אדמיניסטרטיבי ומערך עובדים סוציאליים קהילתיים ופרטניים.
סניפי האגודה בישראל הם תל אביב, חיפה, נתניה, פתח תקווה, ירושלים, אשדוד, אשקלון, קריית גת וקלנסווה.
אגודת החרשים מרחיבה את זכויות קהילת החרשים ומפתחת את המודעות לנושא החרשות. הדבר נעשה במסגרת הרצאות, ימי עיון, וקורסים המתקיימים באגודה ומחוצה לה. כמו כן, האגודה מקיימת קורסים לשפת הסימנים, קורסי אוריינטציה בנושאי חירשות וקורסי מתורגמנים. האגודה מפיקה מידע אודות החרשות באמצעי התקשורת השונים, בכתב ובמדיה. בנוסף, מפעילה אגודת החרשים בישראל מרכז לטיפול בחרש ובמשפחתו, המיועד לבני המשפחה של החרשים. ב-30 במאי 2019 הוקרן סרט "ההבטחה", סרט קולנוע ראשון של חירשים בבימוי החירשים לב ברימן ואלון כהן, בהפקת האגודה.
ב-14 במרץ 2020 פרסמה אגודת החרשים את הנחיות הממשלה למאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל, כולל תמלול לחירשים עיוורים.
משה שם טוב.
משה שם טוב היה יושב ראש אח"א מ-1972 עד 1989, והיה היו"ר הראשון שאישר הפעלה של קורסי מנהיגות לצעירים חירשים ללא ניסיון, והכשיר אותם בשיתוף משרד העבודה והרווחה וקרן הנס זיידל, להיות הדור הבא של הנהגת אח"א.
שם טוב, כבעל רקע תיאטרלי, קידם את להקת 'קול ודממה', שאותה הפעיל משה אפרתי אחרי פרישתו מלהקת בת דור. אחרי להקת קול ודממה, הוקמה באח"א קבוצת תיאטרון של חירשים בשם 'עשר אצבעות', והבמאי שלה היה השחקן השומע חמד שולברג.
ב-16 בפברואר 1984 ארגן שם טוב את הפגנת החירשים הראשונה מול משכן הכנסת בירושלים, כשמנכ"ל אח"א היה עו"ד עודד הון. החירשים טענו כי עקב חירשותם, פרנסתם מקופחת, ורובם אינם יכולים להשתלב במסגרות הלימוד המקצועיות, אלא חיים בעולם של נתק תרבותי וחברתי.
מאבק 'ממשלה חרשת'.
'ממשלה חרשת' הוא כותרת מאבק ציבור החרשים בישראל בשנת 2002, שהוביל אהרון עיני. אח"א נאבקה לקבל תוספת תקציבית מן הממשלה על מנת לממן רכישת מכשירי שמיעה נוספים, קידום חקיקה המחייבת את ערוצי הטלוויזיה לתרגם את שידורי החדשות לשפת הסימנים בשעות צפייה סבירות, הגדלת מכסת הזכאות לשירותי תרגום, הכרה בשפת הסימנים כשפה רשמית של מדינת ישראל, וסיוע בהוצאות החירשים בתקשורת.
מאבק החרשים בא לסיומו בחודש יוני 2002, כאשר נחתם הסכם בין עיני ובין שר האוצר סילבן שלום, והושגו בו מספר הסכמות: נקבעו דמי תקשורת לחרשים, הוגדלו שעות התרגום והתמלול מ-16 שעות ל-45 שעות בשנה לכל אדם חירש, והובטח סיוע ברכישת עזרי שמיעה ותקשורת כל ארבע שנים (סל תקשורת). כמו כן הובטח כי יוקם מרכז תקשורת לחירשים שמטרתו סיוע בהתקשרות עם גורמים חיצוניים (שירות ממסר טלפוני) בהשקעה של 800,000 ש"ח ובתקצוב שנתי של 450,000 ש"ח.
התחייבות הממשלה לשירות הממסר זכתה לתשומת לב אחרי מאבק נרחב שנעשה בשיתוף עם "פרויקט גל", ארגון סטודנטיאלי לקידום יוזמות חברתיות, אשר יוזמה אחת במסגרתו הייתה בהובלת אורטל מאיר, חרשת מגיל צעיר וסטודנטית למשפטים, שביקשה לחייב את הממשלה לקיים את התחייבויותיה ולהקים שירות ממסר כפי שהובטח ותוקצב על ידי הממשלה במסגרת ההסכם. אף על פי שמאות חתמו על עצומה להקים את שירות הממסר, אחרי סיום המאבק לא הוקם שירות ממסר על ידי הממשלה. שירות זה הוקם רק ב-27 באפריל 2008 על ידי אגודת החרשים במימון פרטי, אחרי שהממשלה לא הקימה את השירות. לאחר מכן ניאות משרד הרווחה לממן את שירות הממסר באגודת החרשים.
בחירות 2017 באח"א.
שירות הממסר באגודת החרשים נסגר ב-1 בפברואר 2017, עקב הפעלת שירות זהה על ידי המכון לקידום החירש מ-1 באוקטובר 2016 במימון משרד הרווחה, שקודם לכן מימן את השירות באגודת החרשים, כפי שנקבע בהסכם בין אגודת החרשים לבין הממשלה. בעקבות הפסקת המימון ממשרד הרווחה, נקלעה אגודת החרשים לקשיים כספיים. אתי שוורצברג, שהייתה יו"ר אח"א סניף חיפה בזמן הפגנת 'ממשלה חרשת', ומזכ"ל אח"א בקדנציה של מוטי אלשוור, יצאה למסע התרמה בקרב החירשים ברחבי ישראל. ב-3 בפברואר 2017 התקיימה אספה כללית בבית הלן קלר, ושוורצברג נבחרה כיו"רית ראשונה של אגודת החרשים בישראל, אחרי פרישתו של היו"ר בן ציון חן. שוורצברג היא כבדת שמיעה ומתורגמנית מוסמכת.
כיכר הדאם
מרקו מארין
מטה
ריו אורוגוואי
אולימפיאדת השחמט 1962