הצעת חוק פרטית ברוח זו הוגשה לראשונה בכנסת השש עשרה על ידי חברי הכנסת עמיר פרץ ואילנה כהן. ההצעה הוגשה בשנית בכנסת השבע עשרה על ידי חברי הכנסת שלי יחימוביץ', גדעון סער, מרינה סולודקין וזבולון אורלב, ואושרה בשנת 2007. במצב שקדם לחוק נהגו אחדות מרשתות השיווק וחנויות אחרות, שלא לאפשר לעובדיהן, ובמיוחד לקופאיות, ישיבה במהלך העבודה, ואלו נאלצו לעשות מלאכתן בעמידה, דבר שנטען כי הוא מזיק בריאותית ומשפיל.
החוק קובע "מעביד יעמיד לרשות עובד במקום העבודה מושב לעבודה ולא ימנע מעובד ישיבה במהלך העבודה, אלא אם כן הוכיח המעביד שביצועה הרגיל של העבודה אינו מאפשר ישיבה". כן מחייב החוק את המעביד להעמיד לרשות העובדים במקום העבודה כיסאות או ספסלים מתאימים, בעלי משענת גב, במספר מספיק ובמצב תקין, לישיבה בעת הפסקה בעבודה. הוראות החוק חלות גם על מעסיק בפועל של עובדים של קבלן כוח אדם.
בית הדין לעבודה הוסמך בחוק לתת צווי מניעה או צווי עשה לתיקון הפרה של הוראות החוק, וכן לפסוק פיצויים נגד מעבידים המפירים את החוק. על הפרת הוראות החוק ניתן להגיש גם תובענה ייצוגית, בשם קבוצת עובדים שנפגעו, כשם שאפשר להגישה בגין הפרת חוק שכר מינימום או הפרת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, אך מאידך, על פי חוק תובענות ייצוגיות, תביעה כזו אינה יכולה להיות מוגשת על ידי עובד שחל עליו הסכם קיבוצי ומעבידו הוא צד להסכם. עם זאת פסק בית הדין לעבודה כי על אף שלארגון עובדים ניתן הכוח להגיש תביעה בגין הפרת החוק, לא ניתן לראות בהפרת החוק משום סכסוך קיבוצי, שכן הדגש ביישוב סכסוכים קיבוציים הוא על דיון מהיר, ואילו תביעה על פי חוק זה דורשת בירור מקיף של ראיות עובדתיות.
לאחר אישור החוק החלו קבוצות מאורגנות של פעילים חברתיים וחברי הכנסת לסייר ברשתות השיווק כדי לאתר מעסיקים אשר מונעים מעובדיהם לשבת במהלך עבודתם. ברוב בתי העסק שנבדקו לא יושם החוק. כמו כן, משך זמן רב לאחר חקיקת החוק, לא סופק מקום ישיבה לסדרנים במליאת הכנסת. הסתדרות העובדים הכללית הגישה בקשת צד בסכסוך קיבוצי נגד 61 מקומות עבודה בטענה שהפרו את החוק. במהלך הזמן שחלף מאז הגשת הבקשה הצד ועד לדיון בה, הגיעה ההסתדרות להסכמי פשרה עם חלק מן המשיבים, ובית הדין נתן תוקף של פסק דין להסכמים אלה. ההליכים נגד משיבים אחרים נמחקו לבקשת ההסתדרות, ונותרו 21 משיבים. הבקשה בעניין המשיבים שנותרו נדחתה בנימוק שאינה מתאימה לדיון בהליך של סכסוך קיבוצי. ההסתדרות ערערה על ההחלטה לבית הדין הארצי לעבודה.
בית הדין הארצי לעבודה דן לראשונה ובאופן יסודי ומקיף בהוראות החוק בפסק דין שניתן בעניין זואילי בנובמבר 2011. באותו המקרה נפסקו לעובד שהוראות החוק הופרו כנגדו במשך כחודשיים וחצי, "פיצויים לדוגמה" בשיעור 50,000 ש"ח, ונקבע כי אלו פיצויים עונשיים אשר נועדו לחנך ולהרתיע מעבידים מפני הפרת הוראות החוק.
הרקע להצעת החוק, הקמפיין הציבורי שקדם להצעה, תהליך החקיקה ופעילות האכיפה מתוארים באריכות באחד מפרקי הספר "אנחנו" שכתבה יחימוביץ'.
חוק הקופאיות
חידות של חיתוך והרכבה
ימים מאושרים
ימים מאושרים (באנגלית: Happy Days; נקראה בעברית גם "היו ימים") היא קומדיית מצבים אמריקנית פופולרית בת 11 עונות, אשר הופקה לשידור במקור עבור רשת ABC, בשנים 1984-1974. עלילת הסדרה מתרחשת בין אמצע שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים ומתמקדת בחבורת צעירים בעיר מילווקי. הסדרה זכתה להצלחה מסחרית רבה והניבה סדרות בת: "לוורן ושירלי", "מורק ומינדי", "ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י", "Blansky's Beauties" וכן את הסדרות המצוירות "פונזי וחבורת ימים מאושרים" ו"השעה של מורק ומינדי, לוורן ושירלי ופונז". הסדרה שודרה בישראל בשנות השמונים בטלוויזיה הישראלית (שלוש העונות הראשונות), בערוץ המזרח התיכון ובטלוויזיה החינוכית (שלוש העונות הראשונות). מאוחר יותר שודרה בערוץ הילדים ובסטאר וורלד.
תקציר העלילה.
עלילת הסדרה מתמקדת במשפחת קאנינגהאם, משפחה אמריקנית ממוצעת ממעמד הביניים ממילווקי. ההורים הם הווארד (טום בוסלי) ומריון (מריון רוס), וילדיהם המתבגרים, ריצ'י (רון הווארד), נער בעל גישה אופטימית ונאיבית, ואחותו היפה אך המגושמת ג'ואני (ארין מורן).
בתחילה, עלילת הסדרה נעה סביב דמותו של ריצ'י וחבריו: וורן (פוטסי) ובר, ראלף מאלף (Ralph Malph) וארתור (פונזי) פונזרלי. בעוד שבתחילה לדמותו של ארתור היה תפקיד קטן, בהמשך, עקב הפופולריות לה זכה הפכה דמותו למרכזית יותר. פונזי, בגילומו של הנרי וינקלר, היה חבר לשעבר בשתי כנופיות מקומיות, והוא הופך לחברו הטוב של ריצ'י ומתיידד גם עם משפחתו. הוא הוצג כפרחח חביב, נערץ על בנות ובעל השפעה רבה על ריצ'י וחבריו. דמות נוספת בסדרה היא בן דודו של פונזי, צ'ארלס ארקולה (סקוט באיו), "צ'אצ'י", בו ג'ואני מתאהבת.
סדרות-בת.
ל"ימים מאושרים" מספר סדרות-בת: "לוורן ושירלי", "Blansky's Beauties", "מורק ומינדי", "Out of the Blue" ו"ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י". בנוסף, הסדרה זכתה למספר סדרות בת מצוירות: "פונזי וחבורת ימים מאושרים" ו"השעה של מורק ומינדי, לוורן ושירלי ופונז". לא כולן זכו להצלחה. כך למשל הסדרות "Out of the Blue" ו-"Blansky's Beauties" זכו רק לעונה אחת ואילו "ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י", לשתי עונות. בין סדרות-הבת המצליחות של "ימים מאושרים" ניתן למנות את "לוורן ושירלי", שלה 8 עונות ואת "מורק ומינדי", עם 4 עונות.
לוורן ושירלי.
"לוורן ושירלי" (Laverne &amp; Shirley) הייתה סדרת-בת על שתי נשים צעירות ועצמאיות בטווח הזמן של שלהי שנות-50 עד סוף שנות ה-60 (1959 - 1967 לערך). הן החלו להופיע בתפקיד אורח ב"ימים מאושרים" כמכרות של פונזי, אך זכו לתוכנית משלהן שזכתה להצלחה רבה. העלילה התמקדה בלוורן דה פזיו (פני מרשל) וחברתה הטובה שירלי פיני (סינדי ויליאמס). לוורן נחשבה לבחורה צעירה, קשוחה וצינית ואילו שירלי נחשבת לבעלת האופי החביב יותר מבין השתיים. הסדרה שודרה ברשת ABC בין השנים 1976 עד 1983 ונחשבה לסדרת-הבת המצליחה ביותר של "ימים מאושרים", עם 8 עונות.
מורק ומינדי.
סדרת-בת נוספת, שזכתה ל-4 עונות, הייתה "מורק ומינדי" (Mork &amp; Mindy) ששודרה ברשת ABC בין השנים 1978 עד 1982. הסדרה, שכללה מוטיבים של מדע בדיוני, התמקדה בחייזר דמוי אדם בשם מורק (רובין ויליאמס). מורק הופיע לראשונה ב"ימים מאושרים" ולאחר שדמותו צברה פופולריות רבה הוא זכה לסדרה משלו. מורק הוא חייזר מכוכב "אורק" שמגיע לכדור הארץ כדי לחקור את בני האנוש ובדרך הוא פוגש את אהובתו, מינדי (פאם דובר), שעובדת בחנות תקליטים. הוא מחליט לחיות בכדור הארץ אך נתקל בקשיים מרובים כיוון שאינו יודע איך לתקשר היטב עם בני אדם.
ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י.
סדרת-בת נוספת התמקדה בג'ואני קנינגהאם (אחותו של ריצ'י) וצ'ארלס "צ'אצ'י" ארקולה (בן דודו של פונזי) המאוהבים זה בזו. הסדרה כשלה וירדה אחרי שתי עונות, היא שודרה ברשת ABC בין השנים 1982 ל-1983.
סדרות מצוירות.
"פונזי וחבורת ימים מאושרים" ו"השעה של מורק ומינדי, לוורן ושירלי ופונז" היו סדרות-הבת המצוירות של חברת ההפקות האנה-ברברה. עקב ההצלחה הרבה של "ימים מאושרים", הוחלט להפיק סדרות מצוירות שיתאימו לילדים. אולם הסדרות המצוירות לא הצליחו למשוך צופים רבים, ולאחר פחות משנתיים, ירדו מהמסכים. הסדרות שודרו בין 1981 ל-1983.
דולי ג'ונסון
דוּלי ג'ונסון (אנגלית: Dulee Johnson; נולד ב-7 בנובמבר 1984 במונרוביה, ליבריה) הוא כדורגלן עבר ליברי ששיחק העמדת הקשר האחורי.
קריירה.
ג'ונסון החל במחלקת הנוער של הקבוצה הליברית לואן סטאר, וב-1998 השתתף בגביע גות'יה השוודי, שם התגלה על ידי סוכן הקבוצה השוודית פלודה. לאחר עונה עבר להֵקֶן ששיחקה בין היתר בליגת העל השוודית. מקץ 4 עונות נוספות עזב והגיע לא.י.ק סולנה, בתור מחליפו של דרק בואטנג. בעונת הגיע ג'ונסון לישראל עם קבוצתו, כדי לשחק מול הפועל תל אביב, בסיבוב הראשון של גביע אופ"א, לה הפסידו 0-1 בסיכום שני המשחקים.
לקראת עונת חתם ג'ונסון במכבי תל אביב לשלוש שנים. מעברו לתל אביב יצא לפועל על אף שחלה במלריה בעת ששהה בליבריה ולמרות מספר עבירות תנועה שנרשמו לחובתו. ג'ונסון זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו באותה עונה, אולם לאחר עונה אחת בלבד במדיה נמכר חזרה לא.י.ק סולנה.
לאחר עונה נוספת בשוודיה, ניסה ג'ונסון את מזלו ביוון בקבוצת פאנטוליקוס, אך שוחרר ממנה כעבור חצי עונה בשל בעיות התנהגות, ועבר לשחק בהולנד בקבוצת דה חראפסחאפ, שגם ממנה סולק אחרי חצי עונה בלבד. בקיץ 2012 עבר ג'ונסון לאמזאזולו הדרום אפריקנית.
בינואר 2013 חתם בקבוצת בראג מהליגה השנייה בשוודיה. בפברואר 2014 חתם בקבוצת סג'אטה נבודאר מליגת העל הרומנית. ב-2 בספטמבר 2015 חתם כמוס מהליגה הנורווגית השנייה. ב-9 בינואר 2016 חתם במולדה מהליגה הנורווגית הראשונה, אך הספיק לערוך הופעה אחת בלבד בגביע, ולא רשם כלל הופעות ליגה עד ששוחרר מהמועדון ב-1 ביוני, כחצי שנה אחר כך. עם שחרורו הצטרף לסטארט, גם היא מליגת העל הנורווגית.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה ערך ג'ונסון בשנת 2001, ועד שנת 2011 ערך 25 הופעות בנבחרת.
מרקוס אמיליוס לפידוס
הזכות לעבודה בישיבה
הלשכה הציבורית של רוסיה
הלשכה הציבורית (ברוסית - "Общественная палата, ОП РФ") היא גוף בפדרציה הרוסית בו 168 חברים, שנוצר ב-1 ביולי 2005 ביוזמת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על מנת לבחון ולנטר את חקיקת הפרלמנט, הממשלה ושאר גופים ציבוריים בכל הסובייקטים הפדרליים של הפדרציה הרוסית.