שיאה של הנבחרת היה העפלה לגמר הבית העליון, אליו העפילה שלוש פעמים בתוך ארבע שנים (1969, 1971, 1972). באותה תקופה שיחקו עבורה השחקנים הטובים ביותר שלה בכל הזמנים - איליה נסטסה שהגיע למקום הראשון בעולם, ויון ציריאק. בכל הגמרים בהם השתתפה הפסידה רומניה לארצות הברית.
רומניה משחקת בגביע דייוויס משנת 1922. נכון לשנת 2016 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 147 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 76. איליה נסטסה שהוביל את הנבחרת בתקופת הזוהר שלה מחזיק בכל שיאיה.
בשנים האחרונות נבחרת רומניה לא נמנית בין הנבחרות המובילות בגביע דייוויס, ובדרך כלל היא מדורגת בין הבית העליון לבתים האזוריים.
נבחרת רומניה משחקת בצבעים צהוב וכחול.
מעבר מיי
מעבר מיי (בסינית קלאסית: 梅關,בסינית מפושטת:梅关, בפין-יין: Méi Guān) הוא מעבר הרים אסטרטגי בשרשרת הרי מיילינג (梅岭) המהווים את הגבול בין המחוזות גואנגדונג וג'יאנגשי בדרום מזרח סין. המעבר שוכן כ-30 קילומטרים צפונית לעיר נָאנשְׂיונְג (南雄) שבמחוז גואנגדונג וכ-10 קילומטרים דרומית לעיירה דָאיוּ' (大余县) שבמחוז ג'יאנגשי. מיי בסינית הוא עץ פרי ("Prunus mume") מהסוג פרונוס ותת-הסוג בעל אותו שם (פרונוס) שבו מצויים גם השזיף והמשמש, המכונה "משמש יפני" או "אוּמֶה" (בעקבות שמו ביפנית). העץ פורח בסוף החורף כשהוא עדיין בשלכת. מקור שם המעבר בפריחה המרשימה של עצי האוּמֶה המצויים במספר רב סביבו.
למעבר מיי הייתה חשיבות אסטרטגית עוד בתקופת שושלת צ'ין (221 לפנה"ס – 226 לפנה"ס), והוא כנראה קיבל את כינויו כבר בתקופה מוקדמת זו. הוא היה אחד מחמשת נתיבי התובלה מעמק הנהר יאנגצה לעיר נָאנְהָאי, היום בירת גואנגדונג, גואנגג'ואו. בתקופת שושלת טאנג (907-618) שונה שם המעבר למעבר צ'ין (秦关), ומעבר הֶנְגפּוּ (横浦关). בשנת 716 הורה גָ'אנְג גְ'יוֹלִינְג, שר בכיר בממשל טאנג לבנות דרך ברוחב חמישה מטרים דרך המעבר כחלק מדרך המסחר שעברה לאורך הנהר גאן.
בתקופת שושלת סונג (1279-960) בוצר המעבר והאותיות המייצגות את השם מעבר מיי נחקקו עליו. הדרך שנסללה בתקופת שושלת טאנג רוצפה בלבנים. על הביצורים שנותרו עד ימינו חקוקים הכתובות "המעבר המלכותי של נָאנְיְוֵּ'ה" (南粤雄关) בצידו הצפוני של המעבר ו"המעבר הראשון של לִינְגְאָן" (岭南第一关) בצידו הדרומי (הן נָאנְיְוֵּ'ה והן לִינְגְאָן הם שמות תחליפיים לגואנגדונג).
עד העשורים האחרונים היה מעבר מיי חלק בדרך הראשית שבה עבר המסחר היבשתי מגואנגדונג צפונה, כמו גם גבול צבאי חשוב. ב-1928 ניסה מאו דזה-דונג לחצות את המעבר בדרכו מג'יאנגשי לגואנגדונג. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שהה צ'ן יי, המפקד הקומוניסטי, שלוש שנים באזור מעבר מיי כשהוא נלחם מלחמת גרילה ממושכת כנגד ניסיונות הכיתור של הקוומינטנג.
למעבר מיי הוענק מעמד של "יחידה מוגנת של שריד תרבותי" על ידי שלטונות המחוז ומגיעים אליו מעט תיירים מקומיים. מדרך טאנג המקורית נותרו בשלמותם כשמונה קילומטרים ורוב הביצורים מתקופת שושלת סונג. רוב המבקרים מגיעים בסוף החורף על מנת לחזות בפריחת עצי האוּמֶה.
ליז שרידן
ליז שרידן (באנגלית: Liz Sheridan; 10 באפריל 1929 – 15 באפריל 2022) הייתה שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה.
אליזבת אן שרידן נולדה במחוז וסטצ'סטר שבניו יורק, בתם של אליזבת פול-ג'ונס, זמרת קונצרטים, ופרנק שרידן, פסנתרן קלאסי. שרידן החלה את הקריירה שלה כרקדנית במחזות זמר ומועדוני לילה בעיר ניו יורק. באותה תקופה, ראשית שנות ה-50, פגשה את ג'יימס דין שטרם התפרסם. לדבריה, השניים היו נאהבים, ואף התארסו. הקשר הגיע לסיומו לאחר שדין לוהק למחזה, והקדיש לכך את רוב זמנו. המחזה כשל, אך השניים לא שבו זה לזה, או כך לפי טענתה של שרידן, שכתבה ספר על הרומן: "Dizzy &amp; Jimmy: My Life With James Dean : A Love Story". עם זאת, התסריטאי והסופר ויליאם באסט, שהיה חבר של דין באותה עת, ואף חיבר שתי ביוגרפיות על חייו, ספקן לגבי נכונות הדבר.
ב-1977 הופיעה על המסך לראשונה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "קוג'אק". בשנות ה-80 הופיעה שרידן רבות כשחקנית משנה בסרטים וסדרות טלוויזיה שונות. תפקידה המשמעותי הראשון היה גילום דמותה של השכנה החטטנית "גברת אוקמונק" בקומדיית המצבים הפופולרית של NBC, "אלף" (1986–1990). ב-1990 לוהקה לתפקיד "הלן סיינפלד", אמו של ג'רי סיינפלד בקומדיית המצבים "סיינפלד". הסדרה זכתה לפופולריות רבה ושודרה במשך תשע עונות, ובכולן הופיעה שרידן, שנודעה בשל תפקידה זה.
הייתה נשואה לדייל ויילס, מוזיקאי שהלך לעולמו ב-2003, ולהם בת אחת, צלמת במקצועה.
מותה.
ב-15 באפריל 2022 נפטרה שרידן בביתה שבניו יורק, חמישה ימים לאחר יום הולדתה ה-93.
Blue Monk
Blue Monk הוא סטנדרט ג'אז שנכתב על ידי ת'לוניוס מונק ואחת מיצירותיו הנודעות ביותר.
רקע.
היצירה הוקלטה לראשונה על ידי מונק ב-22 בספטמבר 1954, בהרכב שלישיית פסנתר, עם ארט בלייקי (תופים) ופרסי הית' (קונטרבס), ופורסמה באלבום Thelonious Monk Trio שיצא לאור באותה שנה תחת מותג ההקלטות Prestige.
Thelonious Monk Trio היה אלבום האולפן הראשון של מונק. מסופר על בוב ווינסטוק, הבעלים של Prestige, שהתלונן על כך שמונק מעולם לא ניגן בלוז, אף על פי שבשלב זה כבר היו באמתחתו של מונק לחני בלוז בולטים שכתב, כגון Straight, No Chaser ו-Misterioso. מונק העדיף לרצות את מפיקו המוזיקלי ווינסטוק, ושלא כדרכו ברוב הלחנותיו, את Blue Monk כתב בחופזה.
ביצועים שונים.
Blue Monk היא הלחן האהוב ביותר על מונק, שנהג לנגן אותה פעמים רבות בהרכבים שונים. ישנם כשלושים תיעודים שונים של מונק מבצע את היצירה, מביצועי סולו ועד לביצועים עם הרכבי ביג בנד, ובאופן בולט בהרכבי טריו (שלישיית פסנתר) או קוורטט (בצירוף סקסופון, למשל עם צ'רלי רוז או ג'ון קולטריין).
Blue Monk בוצעה והוקלטה על ידי אמני ג'אז נוספים, וביניהם ג'ימי ג'ופרה, ג'יי ג'יי ג'ונסון וקאי וינדינג, מק'קוי טיינר, ביל אוונס, האנק ג'ונס, ריי בראון, ביל פריזל ופרד הרש, צ'יק קוריאה, גארי ברטון ועוד רבים.
בשנת 1961 הקליטה זמרת הג'אז אבי לינקולן גרסה של היצירה בתוספת מילים שחיברה למנגינה, תחת השם Monkery’s the Blues. בשנות התשעים המאוחרות השיר הוקלט גם על ידי זמרות הג'אז כרמן מקריי וקרין אליסון.
מאפיינים מוזיקליים.
היצירה היא בסולם סי במול מז'ור, במבנה הנפוץ של בלוז 12 התיבות. ככזו, זו יצירה בעלת מבנה פשוט וקלה לנגינה, ונחשבת לאחת מהיצירות הפשוטות ביותר של מונק, שלעומתן נודע במיוחד גם בלחניו המורכבים והקשים לביצוע. ייתכן כי פשטותה היחסית והיותה מתאימה גם לנגנים מתחילים, תרמה לפופולריותה ועצם הפיכתה לסטנדרט מפורסם.
המחשת המבנה ההרמוני:
&lt;score vorbis="1"&gt;\relative c'
&lt;/score&gt;
בעוד שהדרגה הראשונה והחמישית (F⁷) נשארות בצורתן המז'ורית הבסיסית או בצורת הספטאקורד, שינוי בולט שעושה מונק במבנה המסורתי של בלוז 12 התיבות הוא עם הדרגה הרביעית (E♭⁷) בתיבה השישית. בתיבה השישית מתקיים מעבר שבו בסיס האקורד עולה בחצי טון, וכך נוצר אקורד מוקטן על בסיס הטריטון (E°⁷), הוא למעשה הבלו נוט.
מוטיב מרכזי במלודיה של היצירה הוא עליה כרומטית של ארבעה תווים, לרוב מהטרצה הגדולה אל הקווינטה, מהלך מלודי המדגיש את הסולם הבלוזי והבלו נוט. עם המהלך ההרמוני שתואר לעיל בתיבה השישית, שגם הוא עליה כרומטית בתו הבס המדגישה את הבלו נוט, נוצרת "התכתבות" בין ההרמוניה למלודיה המדגישות זו את זו על ידי אלמנט הבלוז.
המחשת המוטיב המלודי:
&lt;score vorbis="1"&gt;\relative c'
\times 2/3 {d4 ees8} \times 2/3 {e4 f8} r2 \times 2/3 {g4 aes8} \times 2/3 {a4 bes8} r2
}&lt;/score&gt;
המלודיה קרובה מאוד לקטע מתוך שיר הבלוז Pastel Blue מאת צ'רלי שייברס וארטי שו, ששימש בסיס ליצירה.
לצד המאפיינים ההרמוניים, ל-Blue Monk מאפיינים רבים של סגנון הבי בופ (שמונק נחשב לאחד מאבותיו המייסדים), הבאים לידי ביטוי בקצב המהיר והמורכב, ובמיוחד באופי הנגינה החופשית ובמרחב המשמעותי שניתן לקטעי הסולו של הנגנים לצורך אלתור. המבנה ההרמוני הפשוט של היצירה פותח אותה בטבעיות לקטעי אלתור ממושכים. הנגינה האידיוסינקרטית של מונק באה לידי ביטוי ניכר בביצועים המתועדים השונים של Blue Monk, מה שהופך את היצירה למזוהה במיוחד עם מונק ומייצגת את סגנונו.
Giant Steps
Giant Steps (מאנגלית: צעדים ענקיים) הוא אלבום של ג'ון קולטריין שיצא על ידי Atlantic Records בשנת 1960.
אלבום זה היה אלבומו הראשון של קולטריין שהוקלט ב-Atlantic Records, וגם האלבום הראשון שכל שיריו הולחנו על ידי קולטריין. בנוסף היה האלבום אלבום הביבופ האחרון של קולטריין (לאחר מכן הוא החל לנגן ג'אז מודאלי).
האלבום מיוחד בכך שהוא האלבום הראשון בסגנון ג'אז שכל שיריו מבוססים על הרמוניה סימטרית.
מספר שירים באלבום הפכו לסטנדרטים, כגון השיר "Giant Steps", "Naima", "Cousin Mary" ועוד.
ב-2003 דורג האלבום במקום ה-102 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של "רולינג סטון".
מחוז סצ'ואן
נבחרת גביע דייוויס של בריטניה
נבחרת גביע דייוויס של בריטניה היא האלופה לשנת 2015.
היסטוריה.
נבחרת הטניס של בריטניה זכתה 10 פעמים בגביע דייוויס (1903, 1904, 1905, 1906, 1912, 1933, 1934, 1935, 1936, 2015).
בריטניה משחקת בגביע דייוויס משנת 1900. בריטניה שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 223 משחקים, בהם ניצחה ב-163. פרד פרי הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 52 בסך הכול, ולעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 34 בסך הכל, הוא בובי וילסון.