כאשר אחד מהחכמים שוחח עם אליהו הנביא מה נעשה למעלה, הוא סיפר כי הוא מקיץ את האבות משינתם רוחץ את ידיהם ומעמידם לתפילה, אך הוא נזהר שלא להעמידם יחד, פן ירבו בתפילה יחד ואז יבוא המשיח, לפני זמנו. לשאלתו של החכם האם יש כדוגמתם בעולם הזה, השיב אליהו הנביא - כי רבי חייא ובניו, כוחם רב כשל האבות - אברהם יצחק ויעקב. כאשר שמע התנא דבר זה, הוא העמידם לתפילה, רבי חייא ובניו יחד, ושלח את אחד מהם לעמוד התפילה. כאשר הם אמרו "משיב הרוח" נשב רוח, וכאשר אמרו "מוריד הגשם" ירד מיד גשם, והם עמדו להגיע למילים "מחיה המתים", דבר שעלול היה לגרום לתחיית המתים לפני זמנה, העולם רעש, ובשמים שאלו: מי גילה את הסוד? כאשר התברר כי אליהו הנביא גילה את הסוד, קראו לאליהו הנביא והלקוהו שישים מלקות של אש, עד שהוא הגיע לבית הכנסת ונדמה להם כדוב של אש והפריעם מלהתפלל.
בני רבי חייא עסקו יחד בתורה, ובתלמוד מוזכרים רבים ממאמריהם כשיטה משותפת, בין הדינים המוזכרים:
אך כנראה שכל ההלכות בהן פסקו היו בדינים ואיסורים, ולא במשפט העברי.
הם היו עובדים יחד לפרנסתם. באחת מהפעמים בהם ישבו ועסקו במלאכתם, הם שכחו חלק מתלמודם, והצטערו צער רב. הם שאלו בינם לבין עצמם: האם יודע אבינו רבי חייא מצערינו? האם יודעים המתים הנעשה בעולם? הם דנו בנושא, וסוגיא זו ממלאת כדף שלם במסכת ברכות.
על בני רבי חייא נמנים:
בנימין מייזלר
יהודה בריה דרב חייא
Live CD
Live CD הוא אלבום הופעה של עברי לידר משנת 2006.
ההופעה כוללת שירים מאלבומו "זה לא אותו דבר", ועוד להיטים מהאלבומים הקודמים. כמו כן מלווה אותו ברי סחרוף ב"על קו המים".
גרסת ההופעה לשיר "הכוס הכחולה" כפי שמופיעה באלבום יצאה כסינגל וזכתה להצלחה במצעדי הפזמונים.
טייסת 149
טייסת 149, שכונתה גם טייסת "התוכי המנפץ", הייתה טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. טרם סגירתה, הפעילה הטייסת מטוסים מסוג כפיר C-2 והייתה מוצבת בבסיס חצור.
היסטוריה.
טייסת "התוכי המנפץ" הוקמה כטייסת A-4E סקייהוק ("עיט") בשנת 1976 בבסיס עציון, כטייסת קרב שלישית (אחרי טייסות 140 ו-144).
לאחר הסכם השלום עם מצרים (בשנת 1979) ובעקבותיו פינוי הבסיסים שבחצי האי סיני והחזרת סיני למצרים, עברה הטייסת לבסיס עובדה יחד עם הטייסת 144.
בשנת 1981 קלטה הטייסת מטוסי כפיר C-2.
באפריל 1988, במסגרת שינוי ארגוני בחיל, הועברו הטייסות האחיות 149 ו-144 לבסיס חצור, שם תפסו את מקומן של שתי טייסות כפיר שנסגרו, טייסת 113 וטייסת 254.
הטייסת נסגרה בשנת 1992.
בין מפקדי הטייסת: משה הרץ, ישראל פרנס, מיקי לב, יהודה קם (1988-1990), רון רוסו (1990-1992).
תקיפת מתקני דלק בצפון סוריה
בן ציון ידלר
הרב בן ציון גולדברג-ידלר (נכתב: יאדלר; כונה "המגיד הירושלמי" ו"מגיד מישרים"; ח' בכסלו תרל"ב, נובמבר 1871 - ט"ו באב תשכ"ב, אוגוסט 1962) היה דרשן ידוע ביישוב הישן בירושלים ובמושבות.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרב יצחק זאב ידלר-גולדברג מיאדיל, פלך וילנה, מחבר הספר "תפארת ציון" על המדרש רבה. אמו הייתה מלכה בת יצחק קרוסניק מגרודנה. למד בישיבת עץ חיים. נישא להענא בת רבי מרדכי יקותיאל הכהן גלויברמן. לאחר נישואיו למד בכולל "פרי יצחק" ובשנת תרנ"ד (1894) הוסמך לרבנות על ידי רבה של ירושלים, הרב שמואל סלנט, ובית דינו.
בילדותו ובתקופות נוספות סבל מקשיי ראייה ולכן היה מרבה לשנן את תלמודו בעל פה. עוד בצעירותו נתגלה כישרונו בדרשנות. בכל פעם שאביו סיים מסכת עם קהל שומעי שיעוריו בבית המדרש "מנחם ציון" שבחצר "החורבה", היה הנער בן ציון דורש את ה"הדרן" וזכה לשבחים מפי הרבנים שהשתתפו באירוע. דרש במספר בתי כנסת בירושלים ודרשותיו משכו קהל רב. דרש גם בבתי כנסת ביפו ובמושבות יהודה.
בשבת זכור שנת תרס"ב (1902) כיבד אותו הרב שמואל סלנט לדרוש בבית הכנסת הגדול "בית יעקב" שבחורבת רבי יהודה חסיד, ואחר כך מינה אותו ל"מגיד מישרים" בירושלים, משרה שאותה נשא שנים רבות ללא קבלת שכר. דרש בקביעות בבית הכנסת זיכרון משה. דמותו הונצחה במספר יצירות ספרותיות, המפורסמת שבהם היא דמותו של "גרונם יקום פורקן" ברומן תמול שלשום של ש"י עגנון. בתשעה באב היה דורש דרשה ארוכה ורגשנית, שמשכה אליה רבים. בסוף ימיו נהג למסור אותה בבית המדרש הגר"א בקטמון.
פעל רבות בתחום שמירת המצוות התלויות בארץ ולשם כך היה עובר באמצעות רכיבה על חמור בין המושבות, ממטולה ועד באר טוביה, כדי להדריך את החקלאים. בימי חודש אלול ועשרת ימי תשובה הגיע לתל אביב, פתח תקווה וחיפה לדרוש ולעורר את הציבור.
בשנים תרע"ב-תרע"ג (1912 - 1913) נשלח על ידי הרב קוק אל המושבות בשומרון ובגליל, ובשנת תרע"ד (1914) השתתף במסע המושבות.
בשנת תרע"ח הקים את בית הספר החרדי לבנות, הראשון בארץ ישראל. בית הספר, כיום "בית יעקב הישן", נקרא בזמנו "ר' בן ציון יאדלר'ס חיידר".
בחודש אלול תרפ"ג (1923) השתתף בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בווינה. הוא נאם בפני משתתפי הכינוס ותיאר את המצב הרוחני בארץ ישראל.
היה ממונה מטעם בית הדין בירושלים על העירוב בעיר.
נפטר בט"ו באב תשכ"ב (1962) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
צאצאיו.
מאשתו הראשונה סלובה:
מאשתו השנייה הענא:
קרב ריצ'מונד
קרב ריצ'מונד (באנגלית: Battle of Richmond), נערך בין ה-29 ל-30 באוגוסט 1862 בקנטקי במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית. הקרב הסתיים בניצחון גדול של כוחות הקונפדרציה בפיקודו של גנרל אדמונד קירבי סמית' על כוחות האיחוד שהגנו על אזור ריצ'מונד בפיקודו של גנרל ויליאם נלסון. היה זה הקרב הגדול הראשון במערכה על קנטקי, והוא נחלק לשלושה אזורי לחימה עיקריים: קינגסטון, דרך דונקאנון ובית הקברות של ריצ'מונד. הקרב נחשב כיוצא דופן במלחמת האזרחים בשל ההשמדה הכמעט מוחלטת של הכוח המגן על ידי ניתוק דרך נסיגתו.
הקרב תואר על ידי היסטוריון מלחמת האזרחים האמריקנית שלבי פוט (Shelby Foote) כ"קרוב ביותר ל[קרב] קנה שהושג על ידי גנרל, מהצפון או מהדרום, במהלך המלחמה כולה".
רקע.
בקיץ 1862 פלשו שתי ארמיות של צבא הקונפדרציה לתוך מדינת הגבול קנטקי, במטרה להעלות לשלטון ממשלה אוהדת, לאיים על ערים בשליטת האיחוד לאורך נהר אוהיו ולגייס תומכים מקומיים לצבא.
ארמיית קנטקי, בפיקודו של יוזם רעיון ההתקפה אדמונד קירבי סמית', נעה ראשונה ב-13 באוגוסט מנוקסוויל לעבר מעבר קמברלנד. ארמיית המיסיסיפי בפיקודו של מייג'ור גנרל ברגסטון בראג חצתה את נהר הטנסי מצ'טנוגה ב-27 באוגוסט ונעה בציר מקביל לארמייה של סמית'.
סמית', עם 9,000 חיילים, עקף את חיל המצב של צבא האיחוד במעבר קמברלנד, השאיר מולו את חטיבת הפרשים ה-2 של קנטקי ואת דיויזיית החי"ר ה-1, וצעד במהירות צפונה לעבר הבלוגראס עם שתי הדיוויזיות הנותרות כאשר בחוד נעה חטיבת פרשים. ב-17 באוגוסט תקפה חטיבת הפרשים את חיל המצב של צבא האיחוד בלונדון, הרגה ופצעה כ-50 ולקחה בשבי 75 איש. ב-23 באוגוסט הניסה חטיבה זו כוח קטן של צבא האיחוד ליד ביג היל, דרומית מזרחית לריצ'מונד.
בתגובה לפלישה, הורה ראש מחלקת אוהיו שמפקדתו בסינסינטי, מייג'ור גנרל הורשיו רייט, למפקד ארמיית קנטקי ויליאם נלסון, שישב בלקסינגטון, לתפוס עמדות מגן לאורך המכשול הטבעי של נהר קנטקי. אך נלסון וסגנו, בריגדיר גנרל מהלון מנסון, סברו שהנהר לא יוכל לשמש כמחסום בר-הגנה ולכן החליטו להתעלם מפקודתו. 6,500 אנשיו של נלסון צעדו מלקסינגטון דרומה וחצו את נהר קנטקי כדי לקדם את הצבא הפולש בריצ'מונד.
סדר כוחות.
הקונפדרציה.
סדר כוחות הקונפדרציה לקרב מנו 2 דיוויזיות חי"ר (ה-3 וה-4) וחטיבת פרשים של חיילים מנוסי-קרבות שחלקם השתתף בקרב שילה. כל דיוויזיה כללה שתי חטיבות חי"ר בצירוף סוללת תותחים ופלוגת צלפים. הכוח היה הטרוגני מאוד והחטיבות הורכבו מרגימנטים מארקנסו, טקסס, טנסי ופלורידה. מייג'ור גנרל אדמונד קירבי סמית' שימש כמפקד הארמייה ומפקדי כוחות המשנה היו הבריגדיר גנרלים תומאס צ'רצ'יל (בפיקוד על הדיוויזיה ה-3) ופטריק קלבורן (בפיקוד על הדיוויזיה ה-4). על חטיבת הפרשים פיקד הקולונל ג'ון ס. סקוט.
האיחוד.
על אזור ריצ'מונד הגנה ארמיית קנטקי, שהורכבה משתי חטיבות חי"ר (ה-1 וה-2) כאשר הרוב המכריע של הרגימנטים הורכב ממגויסים חדשים ולא מנוסים מאינדיאנה ומיעוטם מקנטקי, טנסי ואוהיו. לחטיבה ה-1 הייתה סוללת תותחים שאולתרה מצירוף שתי סוללות של תותחים קלים ואנשיה היו בני מישיגן. בראש שדרת הפיקוד עמד המייג'ור גנרל ויליאם נלסון ומפקדי החטיבות היו הבריגדיר גנרלים מהלון מנסון (בפיקוד על החטיבה ה-1) וצ'ארלס קרופט (בפיקוד על החטיבה ה-2). חטיבת הפרשים, בפיקודו של ג'יימס ס. ג'קסון, שימשה להתראה ולהטרדת כוחות צבא הקונפדרציה הקרבים אך לא נטלה חלק פעיל בקרב.
מהלך הקרב.
לאחר הקרב בביג היל הגיעו פרשיו של סקוט עד לריצ'מונד ודרשו את כניעתה של העיירה, אך זיהו את תנועתם של כוחות צבא האיחוד ונסוגו בחזרה לכוח העיקרי של קירבי סמית' ליד לונדון.
ב-29 באוגוסט, מיקם מנסון (שפיקד זמנית על ארמיית קנטקי עד להגעתו של נלסון) את החטיבה ה-2 בריצ'מונד, וצעד עם חטיבתו דרומה לעבר רוג'רסוויל (Rogersville), שם הקים מחנה. בקינגסטון (Kingston), כ-2.5 ק"מ מדרום לרוג'רסוויל, נתקלו כוחותיו של מנסון בכוח החוד של פרשי הקונפדרציה. לאחר קרב קצר נהדפו הפרשים לביג היל ומנסון שרד התקפת נגד. מנסון מסר על המתרחש לנלסון והורה לחטיבה של קרופט לנוע דרומה ולתגבר את כוחותיו. כאשר הגיעה ההודעה לנלסון, הוא הורה למנסון לסגת ולפגוש אותו בלנקסטר, אך פקודתו הגיע באיחור.