המועדון נוסד ב-30 בינואר 1911 בעיר פמגוסטה. והיה מארח באצטדיון שנקרא אצטדיון ΓΣΕ ( ביוונית: Γυμναστικός Σύλλογος Ευαγόρας) בעיר.
בעקבות הפלישה הטורקית לצפון קפריסין בחודש יולי 1974, העיר פמגוסטה נפלה תחת הכיבוש הטורקי. ואנשי המועדון החלו לנדוד בין אצטדיונים כדי לארח משחקי בית. בין היתר אירחו ב"אצטדיון דסאקי", "אצטדיון GSZ" בלרנקה, ו"אצטדיון ציריון" בלימסול. בשנת 1986 תרם הנדבן אנתוניס פפדופולוס כספים כדי לבנות אצטדיון ביתי לקבוצה בעיר לרנקה. תחילה בקיבולת של 6000 מקומות ישיבה. ובשנת 1997 הורחב לכ-12,000 מקומות.
המאמן הישראלי רוני לוי אימן את הקבוצה מספטמבר 2011 ועד אפריל 2013, וחזר אליה לקדנציה נוספת מספטמבר 2016 ועד ספטמבר 2018.
ליגת האלופות.
הקבוצה היא הראשונה מהליגה הקפריסאית שהעפילה לליגת האלופות – היא עשתה זאת בעונת 2008/2009 לאחר ניצחון על אולימפיאקוס בסיבוב המוקדמות השלישי. בשלב הבתים הוגרלה לבית עם ורדר ברמן הגרמנית, פנאתינאיקוס אתונה היוונית ואינטר מילאנו האיטלקית. בזכות פתיחתה הטובה בטורניר – תיקו מול ורדר ברמן וניצחון על פנאתינייקוס – נחשבה להפתעת הטורניר יחד עם באטה בוריסוב הבלארוסית. לאחר מכן הפסידה 2:1 בחוץ לאינטר וסיימה איתה בתיקו 3:3 בבית אך היא עדיין ניצבה במקום השני. לבסוף סיימה בתיקו 2:2 במפגש השני מול ברמן ולא עלתה.
זוהר עמר
האיצטדיון הלאומי המקורה בייג'ינג
WordPress
הפרדת הדת מן המדינה
האנס גאמפר
האנס קאמפר
צאלנג'יחה
צאלֶנג'יחָה (בגאורגית: წალენჯიხა) היא עיירה בנפת צאלנג'יחה שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית במערב גאורגיה, שבשנת 1964 הוכרזה כעיר. נכון ל-2014 מספר תושביה מונה 3,847 איש.
צאלנג'יחה שוכנת על גדת נהר הצ'אניסצק'אלי (ჭანისწყლი) במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו. בימי הביניים שימשה צאלנג'יחה כמקום מושבם של הדדיאנים, דוכסי מגרליה, ובישוף האפרכיה של זוגדידי וצאישי.
ביצ'וינתה
מוסאקה
משבר קודורי (2001)
משבר קודורי פרץ באוקטובר 2001 כאשר לוחמים ממוצא צ'צ'ני בליווי כוחות גרילה גאורגים תקפו חיילים אבחזים בסוחומי. התקיפה התבצעה דרך עמק קודורי. המשבר נזנח ברובו על ידי התקשורת הבינלאומית, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ותקיפת ארצות הברית באפגניסטן שבאה בעקבותיה. כתוצאה מהתקיפה נהרגו מעל ל-40 איש. המנהיג הצ'צ'ני שהוביל את התקיפה, רוסלן גלייב, נסוג לגאורגיה והפעיל משם מבצעי תקיפה בעומק הקווקז הרוסי בחסות ההגנה של גאורגיה.
רקע.
במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, בין הפדרציה הרוסית כנגד בדלנים איסלאמיים צ'צ'נים, קיבלו כ-7,000 פליטים צ'צ'נים מחסה בקרב הכיסטים, קבוצה אתנית ממוצא דומה, השוכנים בערוץ פנקיסי (חבל קאחתי במזרח גאורגיה). חלק מהכיסטים אף חצו את המעברים ההרריים כדי להצטרף ל"אחיהם" במאבק לעצמאות.
רוסלן גלייב, מפקד שדה צ'צ'ני של התנועה הבדלנית הצ'צ'נית כנגד הפדרציה הרוסית, שהיה ידוע כלוחם חסר רחמים, החליט, לאחר שברח בעור שיניו ממוות בתבוסה הצ'צ'נית במלחמת צ'צ'ניה השנייה, לבנות מחדש את כוחותיו בערוץ פנקיסי מצידו השני הגבול בגאורגיה, בקרב הכיסטים, שהם קבוצה אתנית צ'צ'נית שיושבת באזור פנקיסי שבגאורגיה מאות בשנים. הוא הצליח לבנות כוח משמעותי שמנה כ-800 לוחמים צ'צ'נים או כיסטים-צ'צ'נים, אליהם התווספו מוג'אהדין מרחבי העולם (בעיקר טורקים וערבים). השלטונות הגאורגיים הואשמו בכך שהגיעו להסכמה עם גלייב כי הגאורגים יספקו נשק ואספקה לכוחותיו של גלייב והוא מצידו ילחם בבדלנים האבחזים.
אדוארד שוורדנדזה, נשיא גאורגיה באותם ימים, הכחיש את קיומו של ההסכם או קשרים כלשהם על גלייב. הוא ציין כי בשנת 2001 מצאו כמה אלפי פליטים מצ'צ'ניה, בעיקר נשים ילדים וטף, מחסה בקרב הכיסטים בנפת אחמטה שבמחוז המזרחי של גאורגיה, קאחתי, המתגוררים במקום מאות בשנים. באותו זמן הודיע גם שוורדנדזה כי מספר תריסרים של פליטים שלקחו חלק במלחמת צ'צ'ניה השנייה ונפצעו, הגיעו לגאורגיה והצטרפו לפליטים הצ'צ'נים האחרים.
ב-20 בספטמבר 2001 דיווחו העיתון הרוסי אוּטרוֹ (Утро) וסוכנות הידיעות הרוסית אינטרפקס (Интерфакс), כי 400 מיליטנטים צ'צ'נים, בראשות רוסלן גלייב, עברו מערוץ פנקיסי לעיירה צאלנג'יחה שבקרבת הגבול הגאורגי עם אבחזיה. טענה נוספת שהעלו העיתונים הרוסיים הייתה כי בערוץ פנקיסי נפתח בסיס אימונים למיליטנטים הצ'צ'נים, טענה שהוכחשה על ידי השלטונות הגאורגיים.
התקיפה.
ב-4 באוקטובר 2001, חדרו, קבוצת לוחמים גאורגים, שאינם חיילים סדירים ולוחמים צ'צ'נים שהגיעו מפנקיסי, בהנהגת רוסלן גלייב, את הגבול הגאורגי-אבחזי מעמק קודורי, פנו לכיוון סוחומי ותקפו את הכפר גיאורגייבסקו. הם המשיכו ותקפו את סוחומי. ב-8 באוקטובר, הופל הליקופטר בו טסו משקיפי או"ם, ונהרגו תשעה איש. אולם התקיפה הגאורגית-צ'צ'נית לא האריכה ימים. חיל האוויר הרוסי החל בתקיפה מסיבית של העמדות הגאורגיות-צ'צ'ניות והביאו לנסיגתם. ב-18 באוקטובר, הודיעו פקידים רשמיים של משרד ההגנה האבחזי הבדלני, כי כוחותיהם החזירו לעצמם את השליטה על "קודורי תחתית", השטחים שהיו בשליטתם קודם לכן, והכוח הגאורגי-צ'צ'ני חזר כפי הנראה לשטחי גאורגיה.
אף על פי שההתקפה של גלייב נכשלה וכ-40 איש נהרגו בכללם משקיפי או"ם, זכה גלייב להערצה של פוליטיקאים גאורגים זוטרים. נשיא גאורגיה באותם ימים כינה אותו "איש אציל" ו"איש משכיל". מאותו הזמן פתח גלייב בסדרת התקפות פגע וברח כנגד מטרות צבאיות רוסיות בצ'צ'ניה, דאגסטן ואינגושטיה. רוסיה הגיבה בסדרת התקפות אוויריות חשאיות בשטחי גאורגיה, שבמהלכן נהרגו אזרחים גאורגים.
רמי צור
רמי צור (נולד ב-23 בפברואר 1977) הוא קיאקיסט ישראלי-אמריקאי.
חייו.
צור נולד בארצות הברית ואומץ על ידי משפחתו הישראלית כשהיה תינוק, הוא החל להתאמן בשייט קיאקים בשנת 1987, בשנת 1995 הוא השתתף באליפות העולם לצעירים שנערכה ביפן ודורג במקום הרביעי.
צור הבטיח את מקומו במשלחת הישראלית לאולימפיאדת סידני, הוא התחרה יחד עם רועי ילין בקיאק זוגי למרחק 1000 מטרים ודורג במקום ה-13 ובקיאק זוגי למרחק 500 מטרים שבו דורג במקום ה-16.
לאחר שלא מצא את עצמו את מבחינה מקצועית בישראל צור חזר לארצות הברית והחל להתחרות למענה, בשנת 2002 הוא זכה במדליית זהב בתחרות גביע העולם שנערכה בגרמניה באותה שנה באליפות העולם בסביליה הוא סיים במקום השישי.
צור הבטיח את מקומו במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת אתונה, הוא התחרה בקיאק יחיד למרחק 500 ודורג במקום העשירי. לאחר האולימפיאדה צור נפצע בעמוד השדרה וכתוצאה מניתוח הוא היה מושבת למשך שלושה חודשים. צור ניצח במבחנים האמריקאים בשנת 2006 ובשנת 2007 והבטיח את מקומו במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת בייג'ינג.
קאודיוס
קאודייסמו
Supercalifragilisticexpialidocious
מיליוטבקלירבחמודמקסידשופרתים
Virtual Studio Technology (ר"ת: VST) היא טכנולוגיה המאפשרת להפעיל כלי נגינה ואפקטי שמע מבוססי תוכנה כפלאג אין בתוך תוכנות להפקת מוזיקה. הטכנולוגיה פרצה דרך בשנות ה-90 המוקדמות, וכיום הפכה לכלי יצירה מקובל, תוך שהיא מסמנת את המעבר של מוזיקאים רבים לעידן המחשוב.
בשביס
מצר פמליקו
אייברהם כהאן
אברהם כהן
אברהם כאהאן
וייזמה
לסה&quot;נ
מחנה הריכוז פוסולי
מחנה הריכוז פוסולי (איטלקית Campo di Fossoli) הוקם בכפר פוסולי בשטח השיפוט של העיר קארפי שבמחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. תחילה, במאי 1942, היה מחנה לשבויי מלחמה, בדצמבר 1943 היה למחנה ריכוז ליהודים והחל ממאי 1944 הגיעו אליו גם מתנגדים פוליטיים. באוגוסט 1944 המחנה נסגר, כאשר הצבא הגרמני נסוג מאיטליה. עברו דרכו 5,000 אסירים, בהם כ-2,500 יהודים (36% מיהודי איטליה שנספו בשואה), שנשלחו בחמש שיירות לאושוויץ, מתוך השמונה שבוצעו. המחנה נמצא קרוב לצומת הרכבות בעיר מודנה, סמוך לעיירה קארפי. לאחר המלחמה שימש המחנה כבית סוהר.
המחנה במהלך המלחמה.
האסירים במחנה פוסולי חיו באוטונומיה. שומרי המחנה היו ברוב התקופה איטלקים. לאחר הכיבוש הגרמני של איטליה, ניהול המחנה עבר לידי האס אס. עם זאת נשמרה המסגרת העצמאית של המחנה. מעטים היו המקרים בהם הוצאו להורג אסירים במחנה. ניתן היה לשלוח מכתבים למחנה לפי הכתובת המקורית של המחנה: "מחנה השבויים 73" קארפי. עם זאת במשלוח המכתבים הונהגה זהירות על מנת לא לחשוף את כתובות היהודים שהצליחו להימלט, וכך חלק מן המכתבים הגיעו ליעדם רק אחרי המלחמה. כומר מהעיירה קארפי הסמוכה ביקר במחנה באופן שוטף והביא את הדואר, כולל חבילות, ונטל מכתבים חזרה.
אסירי המחנה לא נדרשו לעבוד, אלה רק בעבודת המטבח והניקיון. במחנה היו בית ספר ובית כנסת. התפילות בבית הכנסת היו מוקד חשוב לציבור היהודי, אשר חלקו היה רחוק מהדת. בשבתות נהגו לעשות "מי שברך" לבני המשפחות שנותרו מחוץ למחנה והתפללו לשלומם. אסירי המחנה נזקקו לממון על מנת להשלים את מזונם, לרכוש בגדים ושאר חפצים. הדואר שעמד לרשות האסירים שימש להעברת הכספים למחנה.
מאמץ רב הושקע במכתבים על מנת לבקש מקרובי המשפחה לא לבוא לביקורים. אלה שבאו, עקב געגועים, נאסרו מיד והצטרפו לאסירי המחנה. היו שבחרו בדרך זו בדעה צלולה.
על מידת העצמאות תעיד העובדה כי אישה יהודייה שנפטרה במחנה בשל מחלה הובאה לקבורה בבית הקברות היהודי בעיר הסמוכה. וכך נכתב מפוסולי: "זכתה לכך שנעשו לה טקסי-הלוויה-וקבורה. ועשו בשבילה כל מה שניתן. הבאנו אותה ל-Carpi. בשבת נאמרה תפילת "אשכבה". נאמר "קדיש" בכול ערב. יש כאן רבנים."
הסופר פרימו לוי מתאר בספרו "הזהו אדם" את המחנה:
הגירוש לגרמניה.