בית הקברות נוהל מאז הקמתו על ידי חברת בתי הקברות של לונדון (London Cemetery Company). בעקבות הירידה בביקוש לקבורה בו החל מראשית המאה העשרים החל האתר לסבול מהזנחה בשל מחסור בכספים. בשנת 1981 עברו ניהולו ותחזוקתו לידי קרן ידידי בית הקברות הייגייט. גוף זה עורך מאז שיפוץ ושיקום של המבנים והצמחייה בבית הקברות. English Heritage (הגוף הציבורי המופקד על שימור המורשת הבנויה של אנגליה) וחברת ההימורים של בריטניה (National Lottery) תומכים כספית בקרן.
מאז 1987 כלול בית הקברות (בדירוג ברמה 1) במרשם הפארקים והגנים בעלי ערך היסטורי מיוחד של ה-English Heritage.
אישים ידועים שנקברו בבית הקברות.
במתחם המערבי:
במתחם המזרחי:
נחמן טולטשינער
דונג (פירושונים)
המנון כף ורדה
שיר החירות (בפורטוגזית: Cântico da Liberdade) הוא המנונה הלאומי של כף ורדה. השיר קיבל מעמד רשמי של המנון בשנת 1996, ולפני היותו ההמנון של כף ורדה, היה ההמנון זהה להמנונה של גינאה ביסאו. את הלחן חיבר אדלברטו איז'ינו טבארש סילבה ואת המילים כתב אמילקר ספנסר לופש.
סנט לואיס בלוז
סנט לואיס בלוז (באנגלית: St. Louis Blues) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1967 כחלק מההתרחבות הגדולה של ה-NHL שהכפילה את גודל הליגה מ-6 ל-12 קבוצות.
הבלוז זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-2019, לאחר 52 שנות בצורת מאז היווסדה של הקבוצה.
היסטוריה.
תחילת הדרך.
סנט לואיס בלוז קמה כחלק מההתרחבות שהכפילה את גודל ה-NHL וסיימה את תקופת "שש המקוריות" ב-NHL, התקופה בת 25 השנים בה שיחקו בליגה שש קבוצות קבועות. הזיכיון ניתן לסנט לואיס לא מעט בשל לחץ של משפחת וירץ, בעלי שיקגו בלאקהוקס, שהיו גם הבעלים של אולם בסנט לואיס, "סנט לואיס ארנה"; האולם היה במצב ירוד מאוד, בעיקר לאחר שניזוק מטורנדו ב-1959, ומשפחת וירץ רצתה למכור אותו לבעלי הזיכיון החדש.
הרוכש, סיד סולומון, השקיע כסף רב בשיפוץ האולם הישן והגדלת תכולתו מ-12000 ל-15000 צופים. השם שנבחר לקבוצה, "סנט לואיס בלוז", נלקח משמו של שיר מפורסם של מלחין הבלוז הנודע ויליאם כריסטופר הנדי, שזכה לעשרות ביצועים.
המאמן הראשון של הקבוצה היה שחקן העבר לין פטריק, שהביא איתו עוזר צעיר, סקוטי באומן. לאחר שהבלוז החלו בצורה לא טובה את עונתם הראשונה, התפטר פטריק, ובאומן נכנס לתפקיד המאמן.
למזלם של הבלוז, הליגה שלאחר ההרחבה חולקה לשני בתים לא שווים בחוזקם - הבית המזרחי, שכלל את "שש המקוריות" המנוסות והחזקות, והבית המערבי שכלל את כל קבוצות ההתרחבות ובהן הבלוז. הבלוז התגלו כקבוצה החזקה ביותר מבין קבוצות ההתרחבות בשנים הראשונות, והגיעו לסדרת גמר גביע סטנלי בשלוש העונות הראשונות להשתתפותם בליגה - 1968, 1969 ו-1970. בסדרות הגמר, מול נציגת הבית המזרחי, הובהרו הבדלי הרמות בין הבתים כאשר הבלוז נוצחו בכל הסדרות - פעמיים על ידי מונטריאול קנדיאנס ופעם אחת על ידי בוסטון ברואינס - בלא שניצחו ולו משחק אחד.
עיקר כוחה של הקבוצה באותן שנים היה ההגנה שלה, בראשות שני שוערים וותיקים שנחשבו לשם דבר ב-NHL - ז'ק פלאנט, שעשה את מיטב שנותיו במונטריאול קנדיאנס, וגלן הול שכיכב בשיקגו בלאקהוקס עד התרחבות הליגה. כוכב ההתקפה שלה היה רד ברנסון, חלוץ מרכזי שהגיע מניו יורק ריינג'רס.
שנות ה-70.
ההצלחות הראשונות לא חזרו על עצמן בשנות ה-70, בין השאר עקב שינוי מבנה הליגה והעברתה של שיקגו בלאקהוקס לבית המערבי. המאמן המצליח סקוטי באומן עבר למונטריאול, בדרך לקריירת אימון מפוארת ב-NHL. השחקנים הוותיקים, כולל הכוכבים פלאנט, הול וברנסון, הועברו לקבוצות אחרות או פרשו. ב-1974 החמיצה הקבוצה את הפלייאוף בפעם הראשונה, והעלייה שלה לפלייאוף ב-1977 הייתה האחרונה באותו עשור.
העשור התאפיין גם בבעיות כלכליות לקבוצה שהביאו אותה אל סף התמוטטות. לקראת סוף העשור כלל צוות הקבוצה כולו שלושה עובדים בלבד, כאשר נשיא הקבוצה, אמיל פרנסיס, שימש גם כמנכ"ל וכמאמן. מעבר הקבוצה לעיר אחרת נראה כאפשרות בלתי נמנעת, אולם ב-1977 מצא סיד סולומון רוכש לקבוצה - רלסטון פורינה, הבעלים של חברת המזון לחיות מחמד "פורינה". פורינה, שהיה תושב סנט לואיס, החליט להשאיר את הקבוצה בעיר.
שנות ה-80.
לאחר עונת 1979 הקשה, בה ניצחו רק 18 משחקים וקבעו שיא שלילי של הקבוצה המחזיק מעמד עד היום, השתפרו הבלוז בעונת 1980 ועלו לפלייאוף, אולם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי שיקגו בלאקהוקס.
ב-1981, עם כוכב העבר רד ברנסון כמאמן, הציגה הקבוצה שלושה חלוצים מצוינים - וויין באביץ' שכבש 54 שערים, בראיין סאטר עם 35 שערים, ומעל כולם ברני פדרקו שצבר 106 נקודות. לבלוז היה גם שוער מצוין, מייק ליוט, שזכה באותה עונה בפרס לסטר פירסון - ה-MVP של העונה מטעם איגוד השחקנים. בעזרת כל אלה סיימו הבלוז במאזן השני בטיבו בליגה והדיחו בסיבוב הראשון בפלייאוף את פיטסבורג פינגווינס - סדרת הפלייאוף הראשונה שניצחה הקבוצה מאז 1972; בסיבוב השני נחלו הבלוז אכזבה כשהודחו על ידי ניו יורק ריינג'רס.
ב-1983 הציגו הבלוז את נבחר הדראפט שהפך לכוכב הבא של הקבוצה, דאג גילמור, והצליחו שוב להגיע לפלייאוף, אולם צרותיה הגיעו מכוון שינוי בהנהלת חברת "פורינה". ההנהלה הישנה התייחסה לפרויקט הבלוז כתרומה לקהילה, ואילו החדשה ראתה בבלוז חטיבה עסקית שמפסידה כסף לחברה, והחליטה להיפטר ממנה. הקבוצה נמכרה לביל הנטר, ממייסדי ה-WHA - ליגה מתחרה ל-NHL שפעלה בשנות ה-70 - אולם ה-NHL הטיל וטו על העסקה בשל רצונו של הנטר להעביר את הקבוצה לססקטון, העיר הגדולה בפרובינציה הקנדית ססקצ'ואן. "פורינה" הגיבה באטימת ה"סנט לואיס ארנה" והחזירה את הזיכיון על הקבוצה ל-NHL, והקבוצה עמדה בסכנת קיום לפני שנמכרה לאיש העסקים ביל אורנסט, גם הוא תושב סנט לואיס שרצה לשמר את הקבוצה בעיר.
אורנסט הפעיל את הקבוצה בתקציב קטן יחסית, אך למרות זאת הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף מדי שנה, כאשר הישג השיא שלה היה העלייה לגמר חטיבת קמפבל (היום החטיבה המערבית) ב-1986, שם הפסידה בשבעה משחקים לקלגרי פליימס. לאחר אותה עונה מכר גם אורנסט את הקבוצה, שוב לאיש עסקים מקומי, מייקל שאנהן.
שנות ה-90: עידן ברט האל.
בתחילת שנות ה-90 המשיכו הבלוז להיות קבוצה משמעותית בליגה בעונה הרגילה, אולם בפלייאוף כשלה בסיבובים המוקדמים. המנהיג הבלתי מעורער שלה לאורך העשור היה חלוץ האגף הימני ברט האל.
האל, בנו של בובי האל שכיכב ב-NHL בשנות ה-60 ובליגה המתחרה WHA בשנות ה-70, התגלה כאחד המבקיעים המחוננים בכל הזמנים. עונת השיא שלו הייתה 1991, כאשר כבש 86 שערים - התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים עד היום, כאשר רק וויין גרצקי הבקיע פעמיים יותר שערים בעונה אחת. ההצטיינות של האל עם שותפיו להתקפה, אדם אוטס וברנדן שנהאן, ועם קרטיס ג'וזף בשער, הביאה את הבלוז שוב למאזן השני בטיבו בליגה - אך שוב נכשלה הקבוצה בפלייאוף כשהודחה בסיבוב השני על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
המחצית השנייה של שנות ה-90, באולם החדש "קיל סנטר" (כיום אנטרפרייז סנטר) שהחליף את ה"סנט לואיס ארנה" הישן, הייתה דומה לראשונה. האל המשיך להצטיין, והמאמן מייק קינן שהגיע ב-1995 ניסה לגרום לשינוי ביכולת של הקבוצה בפלייאוף. עסקאות שונות שחררו מהקבוצה את ג'וזף ושנהאן, והביאו אליה את וויין גרצקי - מבוגר ומעבר לשיאו - ב-1996, ואת השוער גרנט פיור, שניהם מלוס אנג'לס קינגס. המגינים אל מקיניס שהגיע ב-1994 וכריס פרונגר שהגיע ב-1995 היו האנשים המרכזיים בהגנה. גרצקי עזב כבר בסוף אותה עונה, והבלוז, למרות שהמשיכו להגיע בקביעות לפלייאוף, המשיכו להיכשל בסיבובים הראשונים. קינן פוטר באמצע עונת 1997, אולם הבלוז המשיכו בשלהם - הגיעו בקביעות לפלייאוף רק על מנת להיכשל בסיבובים הראשונים. ב-1998 עזב את הקבוצה כוכבה הגדול, ברט האל, לדאלאס סטארס, אותה הוביל לזכייה בגביע סטנלי עונה לאחר מכן.
2000 - 2018.
למחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000 הגיעו הבלוז עם ההגנה שיוצבה בשנות ה-90 כשבקו הראשון שלה כריס פרונגר ואל מקיניס, ובשער מאחוריהם עמד השוער הצ'כי רומן טורק. בהתקפה כיכב הסלובקי פאבול דמיטרה. באותה עונה סיימו הבלוז את העונה הרגילה עם 114 נקודות בטבלה, ובפעם הראשונה בתולדות המועדון סיימו את העונה הרגילה עם המאזן הטוב ביותר בליגה וזכו בגביע הנשיאים. אולם כישלונות הפלייאוף של הקבוצה נמשכו, והיא הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי המדורגת שמינית במערב, סן חוזה שארקס. בעונת 2001 הצליחו הבלוז באופן נדיר לעבור שני סיבובי פלייאוף, אולם כשלו בגמר החטיבה המערבית מול קולורדו אוולאנש.
עד עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה, הגיעו הבלוז לפלייאוף מדי עונה, וכמו כמעט בכל עונה, נכשלו בסיבוב הראשון או השני. עם זאת, הם קבעו רצף של 25 עונות בהן הגיעו לפלייאוף עד 2004 - הרצף השלישי בטיבו אי פעם בארבע הליגות העיקריות של הספורט המקצועני בצפון אמריקה.
העונות שאחרי העונה המבוטלת של 2005 לא היטיבו עם הבלוז. כבר בעונת 2006 נשבר רצף ההגעות לפלייאוף, ועד עונת 2011 הגיעו הבלוז לפלייאוף רק פעם אחת - בעונת 2009, שם הובסו בסיבוב הראשון על ידי ונקובר קנאקס בלי לנצח ולו משחק אחד.