ולידה סולטאן (בטורקית עות'מאנית: والده سلطان, "אם הסולטאן") היה תואר שהחזיקה "האם החוקית" של סולטאן האימפריה העות'מאנית. התואר שימש לראשונה במאה ה-16 את האפסה סולטאן (נפטרה ב-1534), בת זוגו של סלים הראשון (שלט בשנים 1512–1520) ואמו של סולימאן המפואר (שלט בשנים 1520–1566). בדרך כלל החזיקה בתואר זה אמו של הסולטאן אם הייתה בחיים (אימהות שנפטרו לפני המלכתם של בניהן מעולם לא כונו ולידה סולטאן). במקרים מיוחדים, סבתות ואימהות חורגות לסולטאן קיבלו את התואר ולידה סולטאן.
פירוש ושימוש.
פירוש המילה ולידה הוא "אמא" בטורקית עות'מאנית.
סולטאן היא מילה בערבית שמשמעותה במקור "סמכות" או "שליטה". בתחילת המאה ה-16, תואר זה, שנישא על ידי גברים ונשים מהשושלת העות'מאנית, החליף את התארים האחרים לפיהם נודעו אנשים בולטים במשפחה הקיסרית (בעיקר האטון לנשים וביי לגברים). כתוצאה מכך, התואר ולידה האטון (התואר לאם החיה של הסולטאן העות'מאני המכהן לפני המאה ה-16) הפך לולידה סולטאן. שימוש זה מדגיש את התפיסה העות'מאנית של כוח ריבוני כפררוגטיבה משפחתית.
תרבות המערב מכירה את השליט העות'מאני כ"סולטאן", אך העות'מאניים עצמם השתמשו ב"פאדישה" (קיסר) או "הונקר" כדי להתייחס לשליטתם. תוארו הרשמי של הקיסר כלל "סולטאן" יחד עם "חאן" (למשל, הסולטן סולימאן חאן). בפנייה רשמית, ילדי הסולטאן קיבלו גם את הכותרת "סולטאן": נסיכים קיסריים (שהזאדה) נשאו את התואר לפני שמם הנתון, ונסיכות קיסריות נשאו אותו אחריו. דוגמה, שהזאדה סולטאן מהמט ומיהרימה סולטאן, בנו ובתו של סולימאן המפואר. כמו הנסיכות הקיסריות, גם האם החיה ובת הזוג הראשית של הסולטאנים השולטים נשאו את התואר לאחר שמותיהן, למשל, האפסה סולטאן, אמו של סולימאן והוולידה סולטאן הראשונה, והורם סולטאן, בת זוגו הראשית של סולימאן וההאסקי סולטאן הראשונה. השימוש המתפתח בתואר זה שיקף את התעצמות כוחן של הנשים הקיסריות, במיוחד בתקופת "סולטנות הנשים", כאשר מעמד תפקיד בת הזוג הראשית נשחק במהלך המאה ה-17, ובת הזוג הראשית של הסולטאן איבדה את התואר "סולטאן", שהוחלף ב"קאדין", תואר שקשור ל"האטון" הקודם. מכאן ואילך, אמו של הסולטאן המכהן הייתה האדם היחיד בעל הדם הלא-קיסרי שנשאה את התואר "סולטאן".
התואר "ולידה" בא לפני או אחרי השם הניתן של הנושאת בתואר. מערביים רבים השתמשו בתואר "סולטאנה" כשהם מתייחסים לנשים הקיסריות כדי להבדילו מהתואר "סולטאן" שיוחס לזכרים בשושלת העות'מאנית.
מעמדן של הולידה סולטאן.
הולידה סולטאן נחשבו לאלה שהיו בעמדה החשובה ביותר באימפריה העות'מאנית אחרי הסולטאן עצמו. כאם לסולטאן, על פי המסורת האסלאמית ("זכות האם היא זכות האל"), לולידה סולטאן הייתה השפעה משמעותית על ענייני האימפריה. היה לה כוח עצום בחצר המלכות, חדרים פרטיים (שתמיד צמודים לאלה של בנה) ומשרתים. באופן מסורתי הייתה לולידה סולטאן גישה למשאבים כלכליים ניכרים והן מימנו לעיתים קרובות פרויקטים אדריכליים גדולים. במהלך המאה ה-17, בתקופה המכונה "סולטנות הנשים", סדרה של סולטנים חסרי יכולת או קטינים העלו את תפקידיהן של הולידה סולטאן לגבהים חדשים. הולידה סולטן ניהלה גם את הרמון השפחות הקיסרי, וכאשר הלכה לעולמה, בדרך כלל הייתה בת זוגו של הסולטאן משמשת בתפקיד זה (כגון בתקופתה של קסם סולטאן ועוד).
החזקות והידועות מבין כל הולידה סולטאן בהיסטוריה של האימפריה העות'מאנית היו נורבאנו סולטאן, ספייה סולטאן, קסם סולטאן וטורהאן האדיג'ה סולטאן.
רוב נשות ההרמון היו שפחות שמעולם לא נישאו רשמית לסולטאנים. אף על פי כן, ילדיהן נחשבו לגיטימיים לחלוטין על פי החוק האסלאמי אם היו מוכרים על ידי האב. עם זאת, רק מעטות מנשות ההרמון שהפכו לולידה סולטאן עם עליית בנם לכס המלכות אכן היו משוחררות מעבדות ונשואות לסולטאן העות'מאני לשעבר. הסולטנות הללו היו נורבאנו סולטאן, קסם סולטאן, רבייה גולנוש סולטאן ופרסטו קאדין.
אהמט הראשון
אהמט הראשון (טורקית I. Ahmet; טורקית עות'מאנית احمد اول, 18 באפריל 1590 - 22 בנובמבר 1617) היה הסולטאן הארבעה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-1603 ועד יום מותו.
ביוגרפיה.
אהמט הראשון נולד ב-18 באפריל 1590 למהמט השלישי ולהאנדאן סולטאן. בשנת 1603 מת אביו, ואהמט עלה לשלטון בגיל 13 בלבד ובניגוד לקודמיו חס על חיי אחיו. שנות שלטונו הראשונות התאפיינו בתבוסה בקרבות בהונגריה, דבר שהביא לביטול תשלומי המס האוסטרים שנהגו מאז 1568, ומול הפרסים, להם איבד את השליטה בגאורגיה ואזרבייג'ן.
אהמט הראשון נודע בכישוריו בסייף וברכיבה, בכתיבת שירה ובהיותו דובר מספר שפות. הוא היה מוסלמי אדוק והוציא חלק ניכר מעושרו למטרות דתיות. בין היתר השיב את האיסור על צריכת אלכוהול וניסה לכפות השתתפות בתפילות יום שישי ומתן צדקה לעניים.
הוא מת מטיפוס הבהרות ב-2 בנובמבר 1617, ונקבר במאוזוליאום סמוך למסגד הכחול באיסטנבול, אשר נבנה בהוראתו ונקרא על שמו - "סולטאנאהמט" (Sultanahmet Camii). במאוזוליאום קבורה גם אשתו קסם סולטאן. במקומו עלה לשלטון אחיו מוסטפא הראשון, אשר הודח בשנת 1623 לטובת בנו של אהמט, מוראט הרביעי.
עות'מאן השני
עות'מאן השני (בטורקית II. Osman; בטורקית עות'מאנית عثمان ثاني, 3 בנובמבר 1604 עד 20 במאי 1622) או "עות'מאן הצעיר" (Genç Osman) היה הסולטאן השישה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-26 בפברואר 1618 ועד יום מותו.
ביוגרפיה.
עות'מאן השני נולד בארמון טופקאפי, כבנו של הסולטאן אהמט הראשון ואשתו הראשונה, מהפירוז , האם דאגה לחינוכו ולכן חוץ מהטורקית בה התחנך הוא שלט בשפות רבות כולל ערבית, פרסית, יוונית, לטינית, איטלקית ואף בשפת הסימנים הטורקית. עם מותו של האב עלה לשלטון אחיו של אהמט הראשון ודודו של עות'מאן השני - מוסטפא הראשון. מוסטפא הראשון סבל מהפרעה נפשית כלשהי ולכן, לאחר ששלט על האימפריה באופן רשמי משך שנה, הוא הודח ועות'מאן השני מונה תחתיו ב-1618, בגיל 14 בלבד. למרות גילו הצעיר הוא הוכיח את עצמו כמנהיג מוכשר וחתם על הסכם סרב , הסכם שלום עם הספווים ובכך השיג שקט בגבולה המזרחי של האימפריה. מאידך, כחלק ממלחמות המגנאטים המולדביות הוא הוביל את צבאו בפלישה לפולין, ספג מפלה ניצחת בקרב חוטין בשנת 1621 וחזר לקונסטנטינופול בבושת פנים, והאשים את היניצ'רים בהפסד בקרב.
עות'מאן השני היה הסולטאן הראשון שהכיר בנזק להתקדמות האימפריה לו גרם חיל היניצ'רים וסגר את בתי הקפה של חיילי הכוח בו נהגו להפגש ולתכנן את מזימותיהם. בנוסף הוא החל לתכנן את הקמתו של כוח צבאי חדש, נאמן, שיהיה מבוסס בעיקר על טורקים ומוסלמים. כתוצאה מכך היניצ'רים השתלטו על הארמון, כלאו את הסולטאן במבצר ידיקולו והוציאו אותו להורג לאחר מאבק קצר. לגבי אופן מותו יש שתי גרסאות - לפי גרסה אחת הוכה במכת גרזן ולאחר מכן חנקו אותו הקמים עליו במיתר קשת; ולפי הגרסה האחרת מחצו את אשכיו ואז חנקו אותו בחבל.
עות'מאן השני הקדים את זמנו וחיסול חיל היניצ'רים הצליח רק לאחר יותר ממאתיים שנה.
לפי הידוע, היה נשוי לשלוש נשים, נולדו לו שלושה ילדים אולם כולם מתו כילדים.
מוראד החמישי
מחמט החמישי
בניין המוסדות הלאומיים
ארמון דולמבאחצ'ה
מחמט השישי
מחמט עלי אג'א
לייב יפה
מוראט הרביעי
מוראט הרביעי (בטורקית IV. Murat; בטורקית עות'מאנית مراد رابع, 27 ביולי 1612 - 8 בפברואר 1640) היה הסולטאן השבעה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-8 בספטמבר 1623 ועד יום מותו. הוא נחשב לסולטאן אכזר וחזק, שהשיב את סמכות המדינה לאחר מספר סולטאנים חלשים, חולים או ששלטו תקופות קצרות.
ביוגרפיה.
מוראט הרביעי היה בנו של הסולטאן אהמט הראשון והוולידה סולטאן היווניה קסם סולטאן (Kösem Sultan). הוא הומלך בגיל 11 בלבד בדרכי תככים ולאחר שדודו החולה מוסטפא הראשון הודח בפעם השנייה. בשנות שלטונו המוקדמות שלטה הוולידה סולטאן באימפריה באמצעותו. שנים אלה התאפיינו באנרכיה - הספווים פלשו לתחומי האימפריה במזרח, התקוממויות התרחשו בצפון אסיה הקטנה ובשנת 1631 התקיפו היניצ'רים את הארמון והרגו מספר אנשים ובהם הווזיר הגדול. כדי להימנע מגורלו של אחיו עות'מאן השני, שהוצא להורג באכזריות בידי היניצ'רים, החליט מוראט הרביעי לבסס את שלטונו, ורצח שלושה מאחיו.
מנגד הוא נלחם בשחיתות, הנהיג בקרה על הוצאות השלטון ואסר על צריכת אלכוהול, טבק וקפה באיסטנבול - העונש למפרי החוק היה מוות, כל זאת אף על פי שעל פי ממצאים שונים היה אלכוהוליסט בעצמו. הוא נהג להסתובב ברחובות העיר במסווה כדי לבחון את אכיפת הוראותיו, והרג במקום חיילים שתפס בהפירם את החוק. הוא נודע בממדיו הגופניים הגדולים, בכוחו הפיזי הרב ובכישרונו בהיאבקות ובלוחמת מגע.
מוראט הרביעי כבש חזרה את אזרבייג'ן ואת ירוואן מידי הספווים ב-1635, את טבריז ואת בגדאד ב-1638. שנה לאחר מכן נחתם הסכם קסר-אה שירין עם הספווים, ובו הוסדר קו הגבול בין שתי האימפריות. מוראט הרביעי היה הסולטאן היחיד מאז סולימאן הראשון שהראה יכולת פוליטית וצבאית, והוא גם היה אחרון הסולטאנים אשר לקחו חלק במערכה לצד כוחותיהם. לאחר מסעו למסופוטמיה, שבמהלכו גם דיכא את כל ההתקוממויות ברחבי אנטוליה, הוא שב לאיסטנבול ומת ב-1640 משחמת הכבד בטרם מלאו לו 28. על ערש דווי הורה להוציא את אחיו איברהים להורג, ייתכן משום שסבר כי הוא לוקה בנפשו, אך ההוראה לא בוצעה והאחרון היה לסולטאן איברהים הראשון.
אורנה רב-הון
אורנה רב-הון (נולדה ב-2 במאי 1946) היא משוררת עברית.
ביוגרפיה.