נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן
נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן (גרמנית: Fürstentum Schwarzburg-Sondershausen), הייתה רוזנות שהוקמה בשנת 1552 בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1697 שודרגה למעמד של נסיכות, והתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
בשנת 1552 מת גינטר האחד עשר, רוזן שורצבורג, ובעקבות מותו חולקה רוזנות שוורצבורג בין ארבעת בניו: גינטר קיבל את רוזנות שוורצבורג-ארנסטדט, יוהאן גינטר קיבל את רונות שוורצבורג-זונדרסהאוזן, וילהלם קיבל את רוזנות שוורצבורג-פרנקנהאוזן, ואלברכט קיבל את רוזנות שוורצבורג-רודולשטדט.
בשנת 1599 נחתמה אמנת סטאדטילמר בין הענפים השונים של בית שוורצבורג, אולם אף לאחר מכן נמשכו הסכסוכים במשפחה, עד לחלוקת הרוזנות בשנת 1681 בין כריסטיאן וילהלם הראשון, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן לאנטון גינטר השני, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן-ארנסטדט. בשנת 1697 העניק לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לענפים השונים של בית שוורצבורג את התואר נסיך, אולם כריסטיאן וילהלם קיבל את התואר באופן רשמי רק בשנת 1719 לאחר ששילם 7,000 טאלרים לקופת הקיסרות.
בשנת 1807 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ולאחר מפלת נפוליאון הצטרפה בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1816 נתן גינטר פרידריך קרל הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן חוקה לתושבי הנסיכות, אשר הוחלפה בשנת 1841 על ידי בנו גינטר פרידריך קרל השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן בחוקה יותר ליברלית, ובשנת 1843 נערכו הבחירות הראשונות לפרלמנט במדינה. בשנת 1835 הצטרפה הנסיכות לצולפריין.
על אף הרפורמות שנערכו במדינה פרצו בשנת 1848 מרידות בנסיכות כחלק ממהפכות אביב העמים, וכתוצאה מכך נאלץ גינטר פרידריך קרל השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן לתת חוקה חדשה לנסיכות, אולם בשנת 1857 היא שונתה מחדש לחוקה יותר שמרנית. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות גאורג ויקטור לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1868 החלה פרוסיה לנהל את הנסיכות, אולם היא שמרה על מעמדה הריבוני. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1909 מת קרל גינטר, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן ללא ילדים, ובעקבות כך ירש את הנסיכות קרובו גינטר ויקטור, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט. ב-25 בנובמבר 1918 התפטר מתפקידו גינטר ויקטור, נסיך שוורצבורג, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן.
כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1920, אז מוזגה לתוך תורינגיה.
שוורצבורג-זונדרסהאוזן
רוזנות שוורצבורג-זונדרסהאוזן
הר איילמר
EMD GT26CW-2
EMD GT26CW-2 היא סדרת קטרי משא דיזל-חשמליים מתוצרת חברת EMD האמריקאית המשמשים חברות רכבות באיראן, ישראל, מרוקו, פקיסטן, פרו, קוריאה הדרומית, טורקיה ויוגוסלביה. דגם זה דומה מאוד לקטר EMD SD40-2 המוצלח שממנו יוצרו כמעט 4,000 יחידות לחברות רכבות בצפון אמריקה.
בקטר זה מותקן מנוע דיזל EMD 645 דו-פעימתי בעל 16 צילינדרים המפיק כ-3,300 כח סוס.
בשימוש רכבת ישראל.
החל משנת 1989 פועל קטר אחד מסדרה זו ברכבת ישראל.
בין השנים 2015 ו-2017 נרכשו שלושה עשר קטרים מחודשים מסדרת NGT26.
הר איילמר (ניו זילנד)
הר איילמר (באנגלית: Mt Aylmer) הוא הר בהרי האלפים הדרומיים, שגובהו 2699 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם בחלקו העליון של קרחון טזמן בשטח הפארק הלאומי הר קוק שבאי הדרומי של ניו זילנד.
היסטוריה.
טיפוס על ההר.
הראשונים שטיפסו על ההר היו ברברה, ג'ים וג'ורג' דניסטון (Dennistoun), עדה ג'וליוס (Ada Julius), וג'ק קלארק (Jack Clark) בדצמבר 1910.
טואוד (קולומביה הבריטית)
נהר טואוד (באנגלית: Toad River; מילולית: נהר הקרפדה) הוא נהר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה.
מהלך הנהר.
הנהר זורם לכיוון צפון-מזרח, זורם דרך הפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו, ומתחבר עם נהר ליארד, יובל של נהר מקנזי, אשר זורם אל האוקיינוס הארקטי. העיירה טואוד ריבר (נהר טואוד) ממוקמת בקצהו הדרומי של נהר טואוד, ובמקום זה חוצה את הנהר הכביש המהיר של אלסקה.
היסטוריה.
מקור השם.
מקור שמו של הנהר, במספר הקרפדות הרב, ובגודלן יוצא הדופן, שנצפו על גדות הנהר, על ידי סוחרי הפרווה של חברת מפרץ הדסון שחצו את הנהר בראשית המאה ה-19.
ג'ון מקלאוד, סוחר של חברת מפרץ הדסון שחצה את הנהר בשנת 1831, כתב: "שם הנחל נובע ממספר קרפדות הרב שראיתי לאורך גדותיו וחלקן עצום בגודלן; אני ראיתי כמה קרפדות שמשקלו למעלה מליברה (הערה: למעלה מחצי קילו), והאינדיאנים אמרו לי שיש בנהר קרפדות גדולות יותר".
שלמה פיינזילבר
הרב שלמה פיינזילבר (ה'תרל"א 1871 - ה' באלול ה'תש"א, 28 באוגוסט 1941) היה רבה האחרון של קיידאן ונשיא אגודת רבני ליטא, מחבר הספר "יריעות שלמה" ועוד. נספה בשואה.
ביוגרפיה.
נולד בברזה קרטוזה שבמחוז גרודנה לרב אהרן יוסף פיינזילבר, שהיה מאוחר יותר רב ביאלאבקה, מחבר הספר "עבודת אהרן", ולאמו מרים. בהיותו בן שמונה עשרה נשא את שרה טובה בת הרב חיים שור. הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור והרב חיים סולובייצ'יק.
החל לכהן ברבנות בעיר טוריק שבמחוז וילנה. בתרנ"ו עבר לכהן בפורוזובה שבפלך גרודנה, ומתרס"ד שימש ברבנות בווקשנה שליד קובנה. כהונתו שם ארכה עשר שנים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא הקים שם ישיבה. שם נפטרה אשתו, ונישא בשנית עם שרה הינדה לבית קלבנסקי, ילידת סלנט שבליטא.
בתרע"ד (1914) גורש עם כל קהילתו לרוסיה, ורוב כתביו שנשארו בווקשנה אבדו בשריפה. ברוסיה שימש כרב בית הכנסת הגדול במינסק, שם הקים ישיבה גדולה שלמדו בה מאות תלמידים.
בתר"פ (1920) חזר לווקשנה. בתרפ"ד עבר לקיידאן, ושימש כרבה האחרון של העיר עד השואה.
במשך למעלה מעשרים שנה היה נשיא אגודת הרבנים של ליטא. במסגרת זו היה פעיל מאוד במפגשים עם רבנים ואישי ציבור, יהודים ושאינם יהודים.
לאחר כיבוש ליטא על ידי הגרמנים התעללו הגרמנים ביהודי קיידן במשך שבועיים, ובה' באלול תש"א (28 באוגוסט 1941) נרצחו כולם ונקברו בקבר אחים עם הרב פיינזילבר.
משפחתו.
חתניו היו: ר' זלמן פרמוט, מנהל כולל קובנה, שנשא את בתו פלטא, נספה בדכאו בחשוון תש"ה. ר' אהרן גאלין, בעלה של חיה, ששימש כמו"צ בקיידאן ונספה עם חותנו בה' אלול תש"א. ור' אפרים שלמה קרווצקי, רב בלוקניק, נספה בתש"ג.
תומאס אורד-ליס
תומאס אורד-ליס (באנגלית: Thomas Hans Orde-Lees 23 במאי 1877 - 1 בדצמבר 1958) היה חבר במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון בשנים 1914–1917, חלוץ בתחום הצניחה ואחד ממטפסי ההרים שאינם יפנים הראשונים, הידועים בכך שטיפסו על הר פוג'י בחורף.
ילדות ונעורים.
תומאס הנס אורד-ליס נולד ב-23 במאי 1877, רשמית בזמן שהוריו בילו את חופשתם באאכן, שהייתה אותם ימים בפרוסיה. למעשה, היה בנם הלא-חוקי של תומאס אורד הייסטינגס ליס, לשעבר פרקליט ומפכ"ל המשטרה של נורת'המפטון, ועדה מרי פאטנדן (1852–1932), בתו של הכומר ג'ורג' אדווין פאטנדן, מנהל בית ספר. עדה נשלחה אל בית אחיו של תומאס באאכן ללדת שם.
משפחת ליס הייתה אמידה; הם גרו בבית המפכ"ל של נורת'המפטון עם משרתים רבים. אשתו של תומאס האב, גרייס ליס, הסכימה לגדל את תומאס הצעיר כבנה. היא מונתה לסנדקית לאחיינה של עדה, פרדריק ג'פרי ליס ג'ונסון (1880–1951), סידור שאיפשר לגרייס, עדה ותומאס האב להיפגש בקביעות. עדה נישאה לארתור ג'ון קולרידג' מאקארנס, עורך דין (בנו של ג'ון מאקארנס, הבישופ של אוקספורד ב-1890. לאחר מות תומאס האב בשנת 1924, עברה גרייס להתגורר עם ארתור ועדה מאקארנס בפיטרספילד. תומאס הבן נשאר בקשר עם אמו הביולוגית עד מותה ב-1932.
אורד-ליס למד במרלבורו קולג', באקדמיה המלכותית של הצי בגוספורט ובקולג' הצבאי המלכותי בסנדהרסט. הוא התגייס לחיל הנחתים המלכותי בדרגת סגן לוטננט בשנת 1895 וקודם לדרגת לוטננט ב-1 ביולי 1896, ולדרגת קפטן ב-16 באפריל 1902. בשנת 1900 הוצב בסין והשתתף בלחימה במרד הבוקסרים.
המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית.
בשנת 1910 הגיש אורד-ליס בקשה להצטרף למשלחת טרה נובה של סקוט, אך נדחה. כאשר שקלטון ארגן את המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, הוא החליט שדרוש לו נציג מן הצי המלכותי כדי לזכות בתמיכה פוליטית וצבאית למשלחת. אורד-ליס, שהיה גולש סקי ומומחה במנועים, התאים לדרישותיו, ואחרי ששקלטון פנה אל צ'רצ'יל לקבלת היתר, שוחרר אורד-ליס מן השירות הצבאי והורשה להצטרף למשלחת כמחסנאי.
על סיפון האונייה לא התיידד עם שאר אנשי הצוות; הליכותיו היו קדורניות ומתנשאות והוא לא ניסה להסוות את עצלנותו. אף על פי כן, אורד-ליס היה מחסנאי יעיל. הוא גילה עניין ער בכושר גופני ולקח עמו את אופניו במשלחת; אחרי שהאונייה נלכדה בקרח, נהג לצאת לטיולי רכיבה על הקרח. שקלטון פקד עליו לא לעזוב את האונייה ללא ליווי, אחרי שאיבד את דרכו בחיפוש מזון ונתקל בכלב ים נמרי צמא-דם. צעקותיו הזעיקו את פרנק ויילד (סגנו של שקלטון) מן האוהל, והוא ירה בכלב הים הנמרי כשזה היה במרחק 9 מטרים מאורד-ליס.