בעיה נוספת שמקשה על ההערכות לגבי מספר הנספים הלא-יהודים, היא היעדר תיעוד מספיק. הקהילות היהודיות במזרח אירופה היו לרוב מאורגנות, וכללו רישום מדויק למדי של מספר חברי הקהילות ואף שמותיהם. כמו כן, כיוון שרוב היהודים הנספים נספו במחנות ריכוז והשמדה, אפשר להיעזר בתיעוד הגרמני לגבי ה"משלוחים" למחנות, תיעוד שהוא מדויק ומפורט ברוב המקרים. לעומת זאת, רוב הנספים הלא-יהודים נרצחו, ככל הנראה, מחוץ למחנות הריכוז וההשמדה, ולא נערך תיעוד מפורט של ההשמדה הזו בשעת מעשה. כמו כן, ההגירה ההמונית הכפויה שהתחוללה אחרי מלחמת העולם השנייה בין אוקראינה, פולין וגרמניה, מקשה עוד יותר לשחזר את מספר תושבי הערים והעיירות באזורים הפגועים.
השוואה לפגיעה באוכלוסייה אזרחית על ידי בעלות הברית.
גרמניה הנאצית הייתה ייחודית, בניסיונה להשמיד עמים מסוימים, השמדה המונית ושיטתית, וברצח ורדיפה של קבוצות שלא היוו איום על המשטר.
זאת מתוך תפיסת עולם גזענית שמחלקת את העולם לגזעים ואנשים הראויים לחיות ולתת-אנשים, שאינם ראויים לחיות.
פשעים אלו התרחשו ובמידה מסוימת התאפשרו, על רקע מלחמה כוללת בה אוכלוסייה אזרחית, וערים שלמות היוו מטרה למתקפות צבאיות משני הצדדים.
בין הידועות בהתקפות שבוצעו על אזרחים במהלך מלחמת העולם השנייה ניתן למנות את הבליץ על לונדון מצד גרמניה בפתיחת המלחמה, ואת הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי על ידי ארצות הברית בסוף המלחמה.
בריטניה וארצות הברית, הפציצו והחריבו ערים שלמות בגרמניה הנאצית, במטרה להתיש את האוכלוסייה, ולבקשת ברית המועצות, במטרה להקל על התקדמות הצבא האדום. עשרות אלפי אזרחים גרמנים נהרגו, ומאות אלפים הפכו לפליטים חסרי בית. שיטות ההפצצה בהן נקטו בעלות הברית, נועדו להעצים את הפגיעה באזרחים, על ידי יצירה מכוונת של סופות אש, ושימוש במספר גלי הפצצה על מנת לפגוע בכוחות ההצלה ובניצולים מהגל הראשון.
פעולות אלו היו שנויות במחלוקת ציבורית כבר בעת המלחמה, והופסקו כאשר מכונת התעמולה הנאצית ברשות גבלס הפיצה בתקשורת העולמית תמונות מהפצצת דרזדן בשנת 1945, בה נהרגו כ-25,000 איש, בצירוף דיווחים כוזבים על מספר הרוגים גבוה פי עשרה מזה שהיה בפועל.
יום השנה להפצצה על דרזדן מצוין עד היום, ונעשה בו שימוש פוליטי על ידי גורמי ימין קיצוני בגרמניה, על מנת ליצור הקבלה בין התנהגות גרמניה הנאצית לזו של בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה
הנאצים היו היחידים במלחמת העולם השנייה, שנקטו בפעולות השמדה כנגד אוכלוסיות שלמות, ללא תועלת מלחמתית.
ק&quot;ג
הילרי דאף
הילרי דאף (באנגלית: Hilary Duff; נולדה ב-28 בספטמבר 1987) היא שחקנית, זמרת, סופרת ואשת עסקים אמריקאית.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר ובמהרה הפכה לאלילת נוער בזכות כיכובה בסדרת הטלוויזיה "ליזי מקגוויר" ובסרט המבוסס על הסדרה; "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא" (2003). לאחר מכן, היא הופיעה במספר רב של סרטי מיינסטרים כמו "הצוערת קלי" (2002), "סוכן סמוי קודי בנקס" (2003), "12 במחיר 1" (2003) ו"סיפור סינדרלה" (2004). מאוחר יותר היא הופיעה בסרטים עצמאיים בעיקר בתפקידים למבוגרים, בין היתר גילמה כוכבת פופ מופקרת בסרט "מלחמה בע"מ" (2008), נערה מתאבדת ומרדנית בסרט "החיים על פי גרטה" (2009) ובדמותה של שרון טייט בסרט השנוי במחלוקת "The Haunting of Sharon Tate" (2019). מ-2015 עד 2021, דאף כיכבה בתור קלסי פיטרס בסדרה המקורית של TV Land "יאנגר" עליה קיבלה שתי מועמדויות לפרס בחירת הקהל, וכיום היא מככבת בסדרה "איך פגשתי את אבא" בתפקיד הראשי של סופי.
דאף הגיעה לראשונה לתודעה בתעשיית המוזיקה לאחר שהוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, "Santa Claus Lana" (2002). אלבומה השני, "Metamorphosis" (2003), זכה להצלחה עצומה, עמד בראש מצעד בילבורד 200 וקיבל מעמד של אלבום פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. היא זכתה להצלחה מסחרית משמעותית עם אלבומי הפלטינה והזהב הבאים שלה שיצאו דרך הוליווד רקורדס; "Hilary Duff" (2004), "Most Wanted" (2005) ו"Dignity" (2007).
ביוגרפיה.
דאף נולדה ביוסטון, טקסס, לבוב וסוזן דאף. יש לה אחות בוגרת בשם היילי. בעידודה של אמה למדה משחק, שירה ובלט בנעוריה, ואף השתתפה בכמה פסטיבלים ברחבי ארצות הברית. ב-1993, עברה עם אמה ואחותה לקליפורניה. האחיות הופיעו בפרסומות טלוויזיה. בעקבות קריירת המשחק, דאף החלה ללמוד מהבית מגיל 8.
ב-2007 הכירה את שחקן ההוקי קרח מייק קומרי. הזוג נישא ב-2010. ב-2012 נולד בנם. ב-2014 השניים נפרדו וב-2015 התגרשו.
ב-2017 התחילה לצאת עם המוזיקאי מתיו קומה. ב-2018 נולדה בתם. ב-2019 השניים נישאו. ב-2021 נולדה להם בת נוספת.
קריירה.
רוב תפקידי המשחק הראשונים של הילרי היו קטנים ולא משמעותיים. בין השאר ניתן למנות הופעת אורח במיני-סדרה של הולמרק, "אשה אמיתית" בשנת 1997 ושנה לאחר מכן, ב-1998 בסדרת דרמה קומית בשם "Playing By Heart", לצד אנג'לינה ג'ולי, דניס קווייד ושון קונרי.
עם הזמן התחילה לקבל תפקידים משמעותיים יותר ולוהקה בתפקיד ראשי בסרט "קספר פוגש את וונדי" (1998) בתפקיד המכשפה הצעירה וונדי. לאחר מכן הופיעה בסרט הטלוויזיה "אספן הנשמות" (1999) לצד ברוס גרינווד ומליסה גילברט ואף זכתה על הופעתה בו בפרס "Young Artist Award" על ההופעה הטובה ביותר בסרט טלוויזיה.
בשנת 2001 השתתפה בקומדיית מצבים בשם "ליזי מקגוויר". הסדרה זיכתה אותה בפרסום רב, ובזכותה יצא הסרט "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא". באותה שנה יצא גם הסרט סוכן סמוי קודי באנקס בכיכובה. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט טבע האדם לצדה של פטרישה ארקט, ולאחר מכן השתתפה דאף בסרט "בקול גדול" עם השחקן הבריטי אוליבר ג'יימס. בעקבות פרסומה, השתתפה במספר סרטים נוספים כמו "12 במחיר 1", הגבר המושלם, החניכה קלי ו"סיפור סינדרלה".
בשנת 2006 שיחקה בסרט "בנות חומרניות", בו היא משחקת יחד עם אחותה היילי. באותה שנה היא הופיעה בתפקיד עצמה בטלנובלה "Rebelde". בנוסף באותה השנה השיקה דאף בושם בשם "With Love", שכלל גם קליפ ייעודי. ובשנת 2009 ליין בגדים לחברת DKNY בארצות הברית.
בשנת 2008, דאף שיחקה בסרטים .War, Inc (בו היא משחקת זמרת מפונקת) וב- !Foodfight, בו היא דיבבה דמות בשם SunShine Goodness.
ב-2009, היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט החיים על פי גרטה בו היא מגלמת את גרטה, ילדה דיכאונית עם נטיות אובדניות הנשלחת לחופשת קיץ בבית סבה. בהמשך השנה שיחקה בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בתפקיד ראשי. באותה שנה, היא התארחה בסדרות: "", "אחת שיודעת" ו"הלוחשת לרוחות".
באוקטובר 2010 יצא לאור ספרה הראשון של דאף "Elixir". באותה שנה היא התארחה בפרק בסדרה "קומיוניטי". בשנת 2012, היא כיכבה בסרט "היא רוצה אותי" לצידו של ג'וש גד, ושימשה כשופטת אורחת בתוכנית "פרויקט מסלול". ב-2013, היא התארחה בסדרה "שני גברים וחצי" ודיבבה את דמותה של ג'סיקה בסדרה "מגלים עם דורה".
החל ממרץ 2015 היא מופיעה באחד התפקידים הראשיים בדרמה הקומית "יאנגר".
ב-2016, היא שיחקה את דמותה של אמנדה בסרט העצמאי "Flock of Dudes".
מוזיקה.
אחרי הסרט "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא" בו שרה את השיר "What Dream Are Made Of" (כאשר פאלו ניסה לרמות אותה) ראו כי לדאף הצעירה יש פוטנציאל בתחום השירה ומשם התחילה דאף לעסוק במוזיקה. השיר הראשון שהקליטה דאף היה "I Can't Wait" שהופיע בפסקול המקורי לסדרה "ליזי מקגוויר". אלבום הבכורה שלה "Santa Claus Lane" היה אוסף של שירי חג המולד. האלבום נכנס לתחתית רשימת 200 האלבומים הנמכרים של בילבורד ולמקום השלישי ברשימת אלבומי הילדים. לאחר מכן הוציאה אלבום נוסף "Metamorphosis" ("שינוי צורה"). Metamorphosis הגיע למקום הראשון במכירות במצעד האמריקאי ובמצעד הקנדי והגיע למספר מכירות גדול ואף זכה בפלטינה כפולה. בעקבות הצלחתה כזמרת הוציאה מספר אלבומים נוספים, ביניהם "Hilary duff" ו-"Most wanted".
באפריל 2007 הוציאה דאף את אלבומה הרביעי Dignity. באפריל 2015, יצא הסינגל הראשון "Sparks" מתוך האלבום החמישי שלה, "Breathe In. Breathe Out." שיצא ב-12 ביוני 2015.
רעיה בלטמן
רעיה בּלַטמן (28 בינואר 1927 – 2 ביוני 2013) הייתה סופרת ילדים ונוער ישראלית.
ביוגרפיה.
בלטמן נולדה בשנת 1927 בעיירה סקורני שבבֶסָרָבְּיָה (כיום באוקראינה). עוד בילדותה, בעת ביקור אצל סבה וסבתה בעיירה זגוריצה, התוודעה לתיאטרון היידי של אברהם גולדפדן, ומאז החלה לאהוב את התיאטרון. תקופה זו בחייה מתועדת בספרה "בית על גלגלים" (2004).
בשנת 1934, כשהייתה בת 7, עלתה לארץ ישראל עם הוריה, ומאז גרה בירושלים. על אותם ימים ראשונים בארץ שבהם חשה זרה ובודדה, כתבה הסופרת בשניים מספריה: "הבית עם שעון האותיות" (1988), המתאר את ימיה הראשונים בארץ כעולה חדשה, ו"מוכרחים להתבגר" (1995), המתאר את נעוריה כילדה בודדה בכיתה ח'. כבר בנעוריה הייתה אוספת את ילדי השכנים ועורכת איתם הצגות. ספרה "מוכרחים להתבגר" מסתיים בסצנה המתארת כיצד קיבלה תפקיד בהצגה.
בלטמן סיימה את לימודיה בבית המדרש למורים העברי בירושלים (כיום מכללת דוד ילין) וקיבלה עבודה בפרדס חנה. היא עסקה שנים רבות בהוראה. 15 ספריה על "ניסן ורחמים משיכון ב'" (1974–1988) מבוססים על מקרים שקרו לבניה ולתלמידיה בשכונת מוסררה שבירושלים.
בנוסף, סיימה תואר בוגר בחוג לתולדות התיאטרון ותואר מוסמך בספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ושימשה מדריכה מחוזית לאמנות הבימה במחוז ירושלים.