בשנת 1991, בתקופת ממשלתו של יצחק שמיר, הוציא שר הביטחון משה ארנס צו המספח חלק משטח E1 למועצה המקומית מעלה אדומים. יתרת השטח סופחה לעיר בשנת 1994 בידי ממשלת רבין, לטובת הקמת שכונת מגורים במקום. בחודש ינואר 1994, מועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי בנתה תוכנית שהרחיבה את התכנון העירוני של מעלה אדומים, ולמעשה היוותה את הבסיס לבנייה עתידית בשטח E1. ראש הממשלה יצחק רבין אישר את התוכנית, והורה לשר השיכון בנימין בן אליעזר להתחיל בעבודות לשכונת מגורים במקום. עיריית מעלה אדומים תכננה בנייה מסיבית בשטח - שכונה גדולה בת כ-4,000 יחידות דיור, ששמה יהיה "מבשרת אדומים". באזור תוכננה גם בנייה של אזור תעסוקה משותף למעלה אדומים ולירושלים, פארק גדול, אתרי תיירות, שטחי מסחר, ובית קברות. תוכנית הבנייה אמורה ליצור רצף עירוני בין ירושלים למעלה אדומים.
בשנת 2004 החלו עבודות תשתית לשכונה, ביוזמת משרד השיכון, שכללו עבודות עפר וסלילת כביש גישה. אך הליכי התכנון והבנייה הופסקו לאחר זמן קצר בגלל לחץ בינלאומי. עם זאת, מטה מחוז ש"י של משטרת ישראל הוקם במקום, ונחנך במאי 2008.
על רקע המתיחות הפוליטית שגרמו תוכניות הבניין מחד ואי השלמתן מאידך, החל משנת 2007 הוקמו מעת לעת מאחזים בשטח E1 על ידי פעילי שמאל וימין ישראלים ופלסטינים, שפונו כולם על ידי כוחות הביטחון תוך זמן קצר.
בשנת 2009 הוציא מפקד פיקוד מרכז גדי שמני צווי תפיסה לקראת סלילת כביש חדש באזור התנחלות קדר, שנתפסה גם היא כניסיון להקל על פיתוח מגורים בשטח E1.
בספטמבר 2009 התקיים טקס סמלי של הנחת אבן פינה לשכונת "מבשרת אדומים" בנוכחות ראש העירייה בני כשריאל ובמעמד השרים עוזי לנדאו ודניאל הרשקוביץ.
בינואר 2011 נטען ברשת אל-ג'זירה כי גורמים אמריקניים בכירים דיווחו לרשות הפלסטינית כי בנימין נתניהו התחייב בפני ברק אובמה והילרי קלינטון, באופן חשאי, כי לא יבנה באזור זה. לפי "שלום עכשיו", ב-2011 ממשלת ישראל קידמה את מימוש התוכנית לבניית השכונה על ידי הכנת פינוי הבדואים מהאזור והשלמת מערכת כבישים. בנובמבר 2012 אישרה ממשלת ישראל את תוכנית הבנייה של השכונה, כתגובה להחלטת עצרת האומות המאוחדות על שדרוג הנציגות הפלסטינית למעמד של מדינה משקיפה. ארצות הברית קראה לישראל לחזור בה מן ההחלטה. בריטניה, צרפת, שוודיה, גרמניה ורוסיה גינו את ההחלטה וחלקן אף זימנו לשיחות נזיפה את שגרירי ישראל במדינה. לאחר הבחירות לכנסת ה-19 התוכנית שוב הוקפאה. בנובמבר 2013 פרסם משרד הבינוי והשיכון מכרז לשכירת אדריכל לקידום התכנון, אך הוא הוקפא בהוראת נתניהו.
בפברואר 2014 התקיימה צעדת אלפים ממעלה אדומים ל-E1 בקריאה לקיום הצהרת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
במאי 2014 חתמו 12 מתוך 31 חברי הכנסת של הליכוד, בהם 2 שרים, על עצומה הקוראת לראש הממשלה לבנות את שכונת מבשרת אדומים; ובכך לטענתם לחזק את מעלה אדומים וירושלים, להפחית את מצוקת הדיור ולתת מענה לדור ההמשך של מעלה אדומים.
בנובמבר 2014 העביר משרד הבינוי לעיריית מעלה אדומים 3.6 מיליון ש"ח לצורך התכנון, בפטור ממכרז. התכנון כולל תכנון מפורט של 3,200 יחידות דיור ובדיקת התכנות לבנייה נוספת.
בפברואר 2020, הכריז ראש הממשלה נתניהו על פרסומה של תוכנית בנייה באזור, ל-3,500 יחידות דיור. לקראת תום המועד להגשת התנגדויות לתוכניות הבנייה שפורסמו, השיק ארגון שלום עכשיו קמפיין ציבורי הקורא להתנגדות לבנייה ב-E1. האיחוד האירופי, משרד החוץ של גרמניה, וכן המשרד לענייני אירופה וחוץ של ממשלת צרפת, גינו את המהלך וקראו לממשלת ישראל לחזור בה מכך.
היסטוריה.
במרכז השטח נמצאת דרך עתיקה חצובה בסלע מתקופת בית שני. לאורכה בורות מים מהתקופה הישראלית, שרידי מבנים ומערות מגורים.
התיישבות בדואית.
בתחילת שנות ה-80 מרבית שטחי E1 הוכרזו כאדמות מדינה. להכרזה קדם תהליך של הגשת עררים על ידי תושבי הכפרים בסביבה שטענו לבעלות על הקרקע, וקרקעות שהוכח שעובדו בעבר, הוחרגו מההכרזה לפי חוק הקרקעות העות'מאני. מספר קהילות בדואים השייכות ברובן לשבט הג'האלין מתגוררות בשטח שהוכרז עם העדרים שלהם, לטענתם משנות ה-50 ובהסכמת בעלי הקרקעות מאבו דיס ואלעיזריה. לטענת הרשויות הישראליות, רק סמוך לשנת 1988 קבוצות של שבט הג'האלין החלו להתיישב בשטח E1 ועל אדמות סמוכות. כך או כך, הבדואים לא התנגדו להכרזה. בשנת 1989 חתמו נציגי השבט על הצהרה שהם שוהים על אדמות מדינה באופן זמני ובסמכות המנהל האזרחי לפנותם בכל עת. בעקבות ייעוד הקרקע לבנייה בשנות ה-90, סוכם עם נציגי השבט על מעברם לאתר חלופי וסלילת דרך גישה אליו. חלק מבני השבט עתרו נגד הסיכום, ועתירותיהם נדחתה על ידי ועדת העררים ובג"ץ. למרות זאת, על רקע לחצים דיפלומטיים והקפאת תהליכי התכנון של מבשרת אדומים, תוכניות הפינוי לא יצאו לפועל. עם זאת, במספר מקרים המנהל האזרחי הרס מבנים בשטח. הוא אף ביצע עבודת מטה ליישוב מחדש של הפזורה הבדואית בשטח C - לרבות ב-E1, ביישובי קבע. בדצמבר 2011 שגריר האיחוד האירופי בישראל, אנדרו סטנדלי, הגיש למשרד החוץ מחאה רשמית על פינוי תושבים בדואים בשטח E1, והביע דאגה מכך שמדובר בהכנות לבנייה בשטח זה.
שטח E1
מזרח גוג'ם
מזרח גוג'ם הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם מחוז גוג'ם ההיסטורי.
המחוז גובל מצפון במחוז דרום גונדר, ממערב במחוז מערב גוג'ם, מדרום במדינת אורומיה וממערב במחוז דרום וולו. עד שנת 1991 נכלל במחוז גוג'ם אחד מהמחוזות של אתיופיה. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז הוא הר צ'וקה (שידוע בשם הר ברהן).
היסטוריה.
בימי הביניים ועד 1991 היה חלק מה והממלכה לשעבר, גוג'ם, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 חולק המחוז לארבעה מחוזות: מערב גוג'ם, מזרח גוג'ם ואגאו אוי שסופחו למדינת אמהרה ולמחוז מתקל שסופח למדינת בנישנגול-גומאז.
נפות.
המחוז מתחלק לשישה עשר נפות ולדברה מרקוס שהיא עיר במעמד נפה.
AGM-84 SLAM
ה-Standoff Land Attack Missile או SLAM הוא טיל שיוט לתקיפה בטווח ארוך ובכל מזג אוויר אשר פותח מטיל ההרפון, טיל ים-ים נגד ספינות, של הצי האמריקאי.
פיתוח.
ה-SLAM פותח על בסיס AGM-84 הרפון ומעט ארוך יותר ממנו. נעשה שימוש רב בחלקים ובמערכות של ההרפון ב-SLAM, בכך נחסך כסף רב בפיתוח הטיל ואף איפשר פיתוח מהיר שלו שנעשה בכמה שבועות בלבד.
הטיל פותח בזמן מלחמת המפרץ הראשונה כדי לענות על צורך מידי בטיל שיוט מתקדם וארוך טווח.
על מנת לשגר את ה-SLAM יש צורך במטוס משגר ובמטוס אחר שישמש כתחנת קשר אל הטיל על מנת לכוון אותו אל המטרה.
SLAM-ER.
ה-SLAM-ER (ראשי תיבות של Standoff Land Attack Missile - Expanded Response) הוא גרסה מתקדמת וחדישה של ה-SLAM אשר פותחה על ידי בואינג.
ה-SLAM-ER מסוגל לתקוף ולפגוע במטרות יבשתיות וימיות, עומדות ונעות, בצורה אוטומטית בטווח ארוך של מעל 240 קילומטרים בעזרת מערכת ניווט אינרציאלית משולבת GPS וחיישן תת-אדום הדמאתי להנחיה. בנוסף לכך, טייס המטוס המשגר יכול להנחות את הטיל ידנית באוויר.
מחירו של SLAM-ER בודד הוא 500,000$.
מרכז יצחק רבין
מרכז יצחק רבין הוא מכון חינוכי-היסטורי בתל אביב, שהוקם ב-1997 להנצחת זכרו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, שנרצח כשנתיים קודם לכן, ולקידום סובלנות ודיון דמוקרטי בחברה הישראלית, והוא מתבסס על דגם הספריות הנשיאותיות לכבודם של נשיאי עבר של ארצות הברית. המרכז הוקם בידי פרופ' אניטה שפירא ולאה רבין, המרכז ממומן על ידי משרד האוצר, מתרומות ומהכנסות שונות שלו. המרכז גם מארגן חלק מאירועי הזיכרון הפומביים ליצחק רבין.
המרכז תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה בשיתוף האדריכל צחי הלברשטט. עיצוב התצוגה במוזיאון נעשה על ידי אורי אברמסון. המרכז נחנך באופן רשמי ב-14 בנובמבר 2005, במלאת עשור לרצח רבין (על פי לוח השנה העברי) אך טרם השלמת הגיבוש של כל התכנים וסיום בניית הבניין עצמו.
תוכן.
המרכז מקיים מספר תוכניות חינוכיות עבור קבוצות שונות ( בין היתר, החטיבות העליונות של בתי הספר) בנושאי החברה הישראלית, חופש ביטוי והסתה, מנהיגות וצדק חברתי. וכן בנושאים כגון: צבא במדינה יהודית דמוקרטית, גזענות, ערכים, שונה אך שווה עבור כוחות הביטחון. כמו כן המרכז מקיים גם הדרכות בנושאים ייעודיים עבור קבוצות של מבקרים מהארץ ומחו"ל.
במרכז הפעילות החינוכית עומד הרצון להבין ולגשר על הפערים בחברה הישראלית, על-מנת לאפשר את השיח הדמוקרטי המורכב וכן למנוע את הישנותו של רצח פוליטי נוסף.
בינואר 2010 נפתח במרכז רבין המוזיאון הישראלי. במקום מתוארים במקביל חייו ופועלו של יצחק רבין אל מול סיפורן של מדינת ישראל והחברה הישראלית משנות העשרים של המאה הקודמת ועד הרצחו של רבין. זהו המוזיאון המקיף ביותר לנושא החברה הישראלית וכולל בתוכו את מירב האירועים שהתקיימו בשנים האמורות.
המבנה.
מבנה המרכז בשדרות רוקח בתל אביב תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה בשיתוף האדריכל צחי הלברשטט. שטח המרכז כ-10,000 מ"ר והוא כולל מכון מחקר ותיעוד אקדמי, מוזיאון, ארכיון ומחלקה לפעילות חברתית-חינוכית, שבראשה עומדת ד"ר נורית לבינובסקי.