המדינאי הגרמני גוסטב שטרזמן, שהיה ידוע במדיניות הפיוס וההשלמה עם בעלות הברית המערביות, אך גם מדינאי מתון, הכריז מספר פעמים כי יש לערוך רביזיה בגבולותיה המזרחיים של גרמניה, וסירב להסדיר את ההכרה בגבולותיה המזרחיים של גרמניה במסגרת הסכם לוקרנו ב-1925 באותו אופן בו הוסדרה ההכרה בגבולותיה המערביים. באשר לגבולות המערביים נקבע כי אין עליהם עוררין, וניתנה להם ערובה משותפת של גרמניה, בריטניה, צרפת ואיטליה, אך באשר לגבול עם פולין נקבע מנגנון בו יופנו סכסוכי גבול לבוררות, ובמשתמע נפתחה מחדש שאלת הגבולות.
נימוקים בעד המסדרון.
שלושה טעמים ניתנו להצדקת העברת המסדרון לרשות פולין:
נימוקים נגד המסדרון.
בתקופה מאוחרת יותר נפגעה אמינות הנימוקים נגד הקמתו של המסדרון הפולני בגלל השימוש שעשה בהם היטלר, אך חשוב לזכור כי מלכתחילה המתנגדים להקמתו היו לא רק נאצים ואף לא רק גרמנים. למשל, הסופר הבריטי הידוע ה.ג. וולס הביע בספרו "דמות הדברים שיבואו" (The Shape of Things to Come), שפורסם ב-1933, התנגדות חריפה להקמתו ומנה שורה ארוכה של נימוקים:
המסדרון לאחר עליית הנאצים.
בשנת 1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה. בתחילה נקט היטלר במדיניות של הידוק היחסים עם פולין, אשר הגיעה לשיאה בהסכם אי ההתקפה ההדדי משנת 1934. אך לאחר סיפוח אוסטריה בשנת 1938 וחלוקת צ'כוסלובקיה בשנת 1939 בעקבות הסכם מינכן, ברור היה כי יעדו הטריטוריאלי הבא של היטלר הוא המסדרון הפולני.
בתחילת שנת 1939 הגבירה הממשלה הגרמנית את דרישותיה לסיפוחה של דנציג, כמו גם ליצירת דרך אקס-טריטוריאלית שתעבור דרך המסדרון, ותחבר את פרוסיה המזרחית עם שאר גרמניה. הממשלה הפולנית דחתה דרישות אלו, ובחודש מרץ ניתנה לעמדתה ערבות מאת בריטניה וצרפת אשר הבטיחו להכריז מלחמה על כל מדינה שתתקוף את פולין.
ב-1 בספטמבר 1939 תקפו הגרמנים את פולין, ולאחר תבוסתה של פולין סופחו העיר דנציג והמסדרון לגרמניה, כמו גם חלקים נרחבים במערב פולין. המתקפה על פולין הביאה להכרזת מלחמה על גרמניה מצד בריטניה וצרפת, והייתה הסיבה המיידית לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
גורל המסדרון לאחר מלחמת העולם השנייה.
בוועידת פוטסדאם ב-1945, שבאה בעקבות תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה שורטטו מחדש גבולותיה של פולין, בהתאם לדרישתה של ברית המועצות אשר שלטה בכל שטחה של פולין. האדמות הגרמניות עד לקו הנהרות אודר ונייסה הכוללות את המסדרון ואת דנציג, סופחו לפולין. הסדר זה בא "לפצות" את פולין על כך שמזרח פולין, מזרחית לקו קרזון סופח לברית המועצות. מזרח גרמניה הכירה בקו זה בשנת 1953 ואילו הרפובליקה הפדרלית הגרמנית הכירה בו בשנת 1970.
בהתאם להסכמת המעצמות בפוטסדם, תושביו של המסדרון שמוצאם האתני היה גרמני (כמו גם הגרמנים שהתגוררו בשאר פולין, בצ'כוסלובקיה, בהונגריה ובעיר קלינינגרד (בעבר חלק מפרוסיה המזרחית, תחת השם "קניגסברג")), גורשו לגרמניה בשנים שלאחר המלחמה, והאזור יושב מחדש בפולנים.
במסגרת גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה הועתקו לפחות 12 מיליון גרמנים ממקום מושבם הקבוע, והדבר נחשב כטרנספר הגדול ביותר של אוכלוסייה אתנית אחת בהיסטוריה המודרנית.
רבים מן העקורים נמלטו במהלך חדירת הצבא האדום מערבה, אך אלו שנותרו בשטח אף לאחר מכן, גורשו בתהליך יזום. על תהליך זה פיקח ולדיסלב גומולקה אשר לאחר המלחמה היה לשר האחראי על מערב פולין בממשלת פולין. כיום יש הטוענים כי המדובר היה ב"טיהור אתני" ובפשע מלחמה. הצטרפות פולין אל האיחוד האירופי הביאה לחששות מפני ניסיונות להשבת צאצאי המגורשים, ולו אף בדרך של רכישת מקרקעין. כתוצאה מכך קיימות הגבלות בפולין על מכירת מקרקעין לאנשים שאינם אזרחים פולנים.
גולדה מאירסון
יהודה ליב הכהן פישמן
משה שפירא
שפירא הוא שם משפחה נפוץ מאוד בעולם היהודי, וכמוהו גם השם "משה".
עיצורים מפוצצים
השמדת לא יהודים בשואה
פדואל
פְּדוּאֵל היא התנחלות בעלת אופי דתי לאומי. יישוב קהילתי השוכן בדרום מערב הרי השומרון ושייך מוניציפלית למועצה אזורית שומרון שבמערב השומרון. סמוך לפדואל, על כביש 446, נמצאים היישובים עלי זהב, לשם וברוכין (גוש היישובים על ציר 446 מכונים "גוש מערבא").
בפדואל גרים כ-2,100 תושבים (נכון לשנת 2022).
תולדות היישוב.
פדואל הוקם בחודש אב ה'תשמ"ד (1984) על ידי גרעין מבני ישיבת הר עציון. בחגיגות חמש שנים ליישוב בשנת 1989, היו ביישוב 32 משפחות. בשנת 2015 התגוררו ביישוב כ-330 משפחות.
שם היישוב על שם הפסוק () - פדויי אל - פדואל. קודם לכן הייתה כוונה להקים במקום יישוב בשם קלע או קלעים.
מוסדות ביישוב.
ביישוב קיימים בתי כנסת, מעון, בית ספר, תלמוד תורה, ספרייה, ביישוב פועלת המכינה הקדם צבאית חוסן; אחת מן המכינות הקדם צבאיות הוותיקות בארץ, אשר בשנים האחרונות התווספה לה ישיבת הסדר בשם "ארץ הצבי" בה ניתן דגש על לימודי חסידות וכן על הגותם של הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב ברוך שלום הלוי אשלג והרב קוק.
בית הספר ביישוב "שיל"ת" הוא בית ספר אזורי ובו לומדים ילדים מפדואל וברוכין.
כמו כן מופעלים ביישוב: ארבעה בתי כנסת - "אוהל רבקה" בשכונת מרום ובית הכנסת הספרדי מתחתיו, "מאור יוסף" בשכונת שלם, בית הכנסת התימני כמו גם מניין הפארק ויפה נוף הפועלים בשבתות וחגים, אולם שמחות, מעון, גני ילדים, צהרונים, בית ספר יסודי, תלמוד תורה, מכולת, מקווה, שתי מרפאות, רב תכליתי, סניף בני עקיבא, סניף תנועת עוז, מועדון נוער גדול וחווה חקלאית ופינת חי.
שכונות ביישוב.
בפדואל מספר שכונות: שכונת מרום שנקראה בעבר גבעה 409 - השכונה הוותיקה שגובהה הוא 409 מטרים מעל פני הים, שכונת שלם שנקראה בעבר שכונת אמנה, שכונת יפה נוף ושתי שכונות אמנה נוספות הפונות למזרח ומכונות "המדורגים".
שמות הרחובות בפדואל באים משמותיה של ירושלים, כגון: יפה נוף, הלבנון, אור עולם, ציון, הר המור, עיר דוד, הראל ועוד. כיום נמצאות שכונות נוספות בבנייה כגון קדמת גלעד, יפה נוף ומדורגי אמנה. בגבעה השלישית מתוכננת שכונת אריאל המכונה "ראש הציפור".
בשנות ה-90, ברכס מצפון ליישוב תוכננה לקום שכונת מגורים לאנשי חסידות חב"ד, אך בשל סיבות שונות הוקפאה הקמת השכונה, ושרידיה נותרו באתר. לבסוף הוקם על הרכס היישוב לשם שהוא חלק מעלי זהב.
המרפסת של המדינה.
כינוי שנתן אריאל שרון לתצפית בפדואל, ממנה ניתן לראות אזור רחב במישור החוף, מחיפה ועד אשקלון. במקום הוקם מצפור לשימוש המבקרים הרבים שבאים בעיקר בחופשות.
הר נוף
הר נוף היא שכונה חרדית-דתית במערב ירושלים. השם "הר נוף" משקף את ההר עליו בנויה השכונה ואת הנוף הנשקף ממנה, גובה השכונה נע בין 690 ל-810 מטרים.
היסטוריה.
השכונה שיועדה מראשיתה עבור זוגות צעירים ומשפרי דיור חילונים ודתיים, הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בסמוך ועל חורבות הכפר הפלסטיני דיר יאסין שתושביו נמלטו ממנו. שם השכונה נבחר בשנת 1979 לאחר תחרות פומבית בה הציבור הוזמן להציע שמות לשכונה. הקמת השכונה החלה בשנת 1980 בתכננו של האדריכל זאב שיינברג. בשנת 1983 החלה עיריית ירושלים בבניית מוסדות הציבור בשכונה, כיתות לימוד וגני ילדים. אכלוס השכונה התעכב לאחר שחיבורה לרשת החשמל, סלילת הדרכים ובניית השטחים הציבוריים בשכונה התארכה. השכונה אוכלסה החל משנת 1985 כשכונה מעורבת, בה תושבים חילוניים, דתיים וחרדים. בשנת 1988 התמוטט בשכונה בניין מגורים שהיה בהקמה, ולאחר בדיקה של העייריה שני בניינים נוספים הוכרזו כמסוכנים לאחר שגם בהם נמצאו ליקויי בנייה.
בשנת 1989, פרצו עימותים בשכונה בין התושבים החרדים לחילונים, מאחר שהתושבים החרדים ביקשו לסגור את רחובות השכונה לתנועת כלי רכב בשבת. לאחר שהפכה למוקד של מפלגת ש"ס, אריה דרעי, אחיו הרב יהודה דרעי ואחר כך גם מנהיג התנועה הרב עובדיה יוסף עברו לגור בשכונה, עברה השכונה תהליך התחרדות. בשנת 2002 בנתה עמותת מאור ישראל שבראשות בנו של הרב עובדיה יוסף, משה, על שטח של 70 דונם בשכונה ישיבה ופנימייה. בנוסף בנתה 200 יחידות דיור.
בשנת 1998, הוחל בתכנון הרחבת השכונה דרומה, על ידי העתקת מתקני חברת פי גלילות ובנייה בשטח זה ובשטח יער ירושלים. מסוף וחוות מכלי הדלק הוקמו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ומספקים דלק לאזור ירושלים. הדלק זורם למתקן בצינור תת-קרקעי ממתקן פי גלילות בצפון תל אביב. ב-2001 הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה בירושלים המליצה על אישור התוכנית לשכונה ובה 1,000 יחידות דיור בבנייה רוויה, והעברת מתקני הדלק למתקן תת-קרקעי בנחל רבידה הסמוך. בשנת 2007, החליטה הוועדה המחוזית ירושלים לא לשנות את ייעוד הקרקע למגורים עד שלא תמצא קרקע חלופית למסוף הדלק. בשנת 2009, ביקשה קבוצת דלק, שרכשה את חברת פי גלילות, לפנות את המסוף למכור את הקרקע תמורת 200 מיליון שקל, אך המסוף לא פונה. החל משנת 2018, מקדמת רשות מקרקעי ישראל תוכנית חדשה לאזור שתכלול 2,300 יחידות דיור בשטח של 648 דונם בין השאר על חשבון שטחים ביער ירושלים.
בשנת 2014, אושרה תוכנית לשלוחת רכבת קלה לשכונה, באורך של כ-2 ק"מ, העוברת מצומת בן דור בשדרות הרצל, לאורך רחוב כנפי נשרים ועד מסוף התחבורה בכניסה להר נוף, ותוכננה במקור כשלוחה של הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים בהמשך הוחלט לשלב אותה כחלק מתוכנית הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים. הקו צפוי להיפתח בשנת 2023.
בנובמבר 2014 התרחש בשכונה הטבח בבית הכנסת קהילת בני תורה, שבו נרצחו שישה בני אדם, חמישה מתפללים ושוטר.