מטעם העירייה. בדרך כלל הרכב ועדת השופטים לבחירת הזוכים בתחום העיתונות הכתובה אינו זהה להרכב לבחירת הזוכים בתחום התקשורת האלקטרונית.
הפרס.
בנוסף לכבוד שבזכייה, מקבל כל זוכה פרס כספי שגובהו מעודכן מעת לעת. ב-2013 עמד גובה הפרס על סך של 18,000 ש"ח לכל אחד מהזוכים.
שפת הפרחים
שפת הפרחים או בלועזית פלוריוגרפיה היא צורת ביטוי באמצעות פרחים, שהייתה פופולרית בתקופה הוויקטוריאנית. השפה איפשרה לבטא רגשות שלא היה מקובל לבטאם מילולית.
בשפה זו, לכל פרח או צירוף של פרחים הייתה משמעות ספציפית. השימוש בשפה נעשה לרוב באמצעות זרי פרחים קטנים שניתנו כמתנות והיו אביזר אופנתי פופולרי באותה תקופה. אולם פרחים חיים לא היו האמצעי היחיד לשימוש בשפה. לעיתים נעשה שימוש בתמונת הפרח, ובפעמים אחרות שולבו שמות הפרחים בטקסטים אמנותיים או במכתבים.
רקע היסטורי.
ייחוס של משמעות למיני פרחים היה מקובל לאורך אלפי שנים, והשימוש ב"שפת פרחים" היה מוכר בתרבויות מסורתיות ברחבי אירופה, אסיה והמזרח התיכון. צמחים ופרחים משמשים כסמלים בתנ"ך - במיוחד כנושאי מסר של אהבה או במשמעות של נאהבים ב"שיר השירים", כסמל לעם ישראל ולמשיח הממשמש ובא - וכן כסמל לישו בברית החדשה. ויליאם שייקספיר שייך משמעויות סמליות לפרחים בכתביו, במיוחד במחזה "המלט, נסיך דנמרק".
במהלך המאה ה-19 התעורר באנגליה הוויקטוריאנית ובארצות הברית עניין מחודש בשפת הפרחים, שמקורותיו בתקופה העותמאנית בטורקיה. בחצר הסולטאנים בקונסטנטינופול הייתה אובססיה לפרחי צבעונים, לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-18. השימוש הוויקטוריאני בפרחים כשפת סתרים פרח לצד העניין הגובר בבוטניקה. בראשית המאה ה-19 הופיעו באירופה חיבורים ראשונים שקשרו בין פרחים מסוימים להגדרותיהם הסמליות. בשל ההתעניינות הגוברת בתחום, הודפסו לאורך המאה ה-19 מאות מהדורות של ספרים שעסקו בשפת הפרחים באירופה (במיוחד באנגליה ובצרפת), בארצות הברית ובדרום אמריקה.
משמעויות של פרחים.
המשמעויות שיוחסו לפרחים מסוימים בתרבות המערבית היו מגוונות - כמעט כל פרח היה בעל הקשרים ומשמעויות רבים. במשך הזמן, נוצר קונצנזוס באשר למשמעות של מספר פרחים פופולריים. ההגדרות והמשמעויות שיוחסו לכל פרח נגזרו בדרך כלל מן המראה או ממחזור החיים של הפרח עצמו.
אזכורים בספרות.
ויליאם שייקספיר, ג'יין אוסטין, שרלוט ואמילי ברונטה וסופרת הילדים פרנסס הודג'סון ברנט, כמו גם אחרים, השתמשו בשפת הפרחים בכתביהם. שייקספיר השתמש במלה "פרח" יותר ממאה פעמים בסונטות ובמחזות שכתב. בהמלט, אופליה מזכירה ומסבירה את המשמעות הסמלית של פרחים שונים, ביניהם אמנון ותמר, רוזמרין רפואי, שומר פשוט, חינניות וסיגליות.
ראג'אסטאן
פארק לאומי אוורגליידס
קוסובו ומטוחיה
הילה זערור
Arcane Rain Fell
ויליאם אסטבורי
ויליאם אסטבורי (; 25 בפברואר 1898 - 4 ביוני 1961) היה פיזיקאי וביולוג מולקולרי אנגלי, אשר ערך מחקר חלוצי בשבירת קרני רנטגן (מדפוסי השבירה של קרני האיקס ניתן להסיק את המבנה של החלבון) במולקולות ביולוגיות. עבודתו על קראטין סיפקה את היסודות עבור תגלית סליל האלפא של לינוס פאולינג. הוא גם חקר את מבנה ה-DNA ב-1937 ועשה את הצעד הראשון בהבנת המבנה שלו.
ויליאם אסטבורי בצעירותו.
אסטבורי היה הילד הרביעי מתוך 7 אחים, הוא נולד בלונגטון, שהוא מחוז צפוני של סטפורדשייר באנגליה. אביו, ויליאם אדווין אסטבורי, היה קדר ופרנס את משפחתו בכבוד. לאסטבורי היה אח צעיר, בשם נורמן עמו חלק את אהבתו למוזיקה.
אסטבורי זכה במלגה לבית הספר התיכון של לונגטון. שם תחומי העניין שלו עוצבו על ידי המנהל וסגן המנהל, ששניהם היו כימאים. הוא הצטיין בלימודיו, ועקב כך זכה במדליית זהב מהדוכס של הסטרלנדס, ובמלגה המקומית היחידה אשר שלחה אותו למכללה בקיימברידג'. אחרי שני סמסטרים בקיימברידג' הופסקו לימודיו בשל שירותו במלחמת העולם הראשונה. בשל פרופיל רפואי נמוך וניתוח התוספתן הוא הוצב בקורק אשר באירלנד, והצטרף לשירותי הרפואה מלכותיים. מאוחר יותר הוא חזר לקיימברידג' וסיים את לימודיו. את שנתו האחרונה הוא סיים עם התמחות בפיזיקה.
אחרי שסיים את לימודיו בקיימברידג' החל אסטבורי לעבוד עם ויליאם הנרי בראג. בתחילה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, ולאחר מכן ב-1923 במעבדת דייווי פאראדיי במכון המלכותי של לונדון. סטודנטים שלמדו איתו כללו מדענים מוכרים כמו קתלין לונסדייל וג'ון דזמונד ברנל ואחרים. אסטבורי הראה התלהבות רבה בלימודיו, ופרסם מאמרים בנושא קריסטלוגרפיה קלאסית, והמבנה של חומצה טרטרית.
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים.
ב-1928 אסטבורי קיבל מלגת מרצה באוניברסיטת לידס שם הוא חקר את תכונותיהם של חומרים סיביים כגון, סיבי קארטין וקולגן במימון תעשיית הטקסטיל (צמר עשוי מקארטין). החומרים הללו לא יצרו דפוסים חדים של נקודות כמו גבישים, אך הדפוסים הללו הציבו גבולות פיזיקליים עבור כל מבנה שהוצע עד אז.
בתחילת 1930, אסטבורי הראה שהיו שינויים משמעותיים בשבירת קרני ה-X עבור צמר או סיבי שיער לחים כאשר הם מתוחים בצורה משמעותית (100% מתיחה). המידע הצביע על כך שלסיבים הלא מתוחים היה מבנה מולקולרי סלילי החוזר על עצמו בצורה אופיינית כל 5.1 אנגסטרם (0.51nm). אסטבורי הציע מספר הצעות:
אף על פי שטעה בפרטיהם, המודלים של אסטבורי היו נכונים במהותם וחופפים את היסודות המודרניים של המבנה השניוני, סליל האלפא וגדיל הבטא (המינוחים של אסטבורי נשמרו עד היום), והתפתחו 20 שנה יותר מאוחר על ידי לינוס פאולינג ורוברט קורי ב-1951.
האנס נאורט היה הראשון שהראה כי המודלים של אסטבורי לא היו יכולים להיות נכונים בפרטיהם, משום שהם עירבו התנגשויות בין אטומים. מאמרו של נאורט והמידע של אסטבורי נתנו השראה לטיילור (H. S. Taylor) ב-(1941, 1942) ומוריס הוג'ינס (1943) להציע מודלים עבור קראטין שדמו מאוד לסליל האלפא. ב-1931 היה אסטבורי הראשון שהציע שקשרי המימן בין הגדילים (קשרי מימן בין קבוצות האמיד על הגדילים) תורמים לעיצוב המבנים החלבוניים. התובנה הראשונית שלו התקבלה בהתלהבות על ידי כמה חוקרים כולל לינוס פאולינג.
אסטבורי המשיך בכיוון גילוי המבנה של חלבונים באמצעות שבירה של קרני X, חלבונים כמו מיוזין, אפידרמין ופיברין. הוא הצליח להסיק מדפוסי השבירה של קרני ה-X שהמולקולות של חומרים אלה מסולסלות ומקופלות.
ב-1937 טורבג'ון קספרסון משוודיה שלח לו דגימה מוכנה של DNA מבלוטת התימוס של עגל. העובדה ש-DNA יצר דפוס שבירה הצביעה על כך שגם לו מבנה מסודר. אסטבורי דיווח שהמבנה של ה-DNA חוזר על עצמו כל 2.7nm ושהבסיסים שטוחים "ונערמים" אחד מעל השני במרחק של 0.34nm אחד מהשני. בסימפוזיון שנערך ב-1938 בקולד ספרינג הארבור, הצביע אסטבורי על כך שהמרווח של 0.34nm זהה גם בין חומצות האמינו בשרשראות פוליפפטידיות. (הערך המקובל היום עבור המרחקים בין הבסיסים בצורה B של ה-DNA הוא 0.332nm).
ב-1946 אסטבורי הציג מאמר בסימפוזיון בקיימברידג'. הוא ציין שהמרווחים בין חומצות אמינו והמרווחים בין הנוקלאוטידים (שהם בסיסים, אבני הבניין של ה-DNA וה-RNA) "לא היו טעות אריתמטית".
אסטבורי לא היה יכול להציע את המבנה הנכון של ה-DNA מהמידע הבסיסי שהיה בידיו. אולם, ב-1952 לינוס פאולינג השתמש במידע הלא מספק של אסטבורי כדי להציע את המבנה של ה-DNA אשר בסוף גם לא היה מדויק. אף על פי כן, התובנות של אסטבורי הובילו ישירות לעבודתם של מוריס וילקינס ורוזלינד פרנקלין, ומשם למבנה והצורה של ה-DNA אשר הוצעו על ידי פרנסיס קריק וג'יימס די ווטסון ב-1953. לקראת סוף חייו זכה בפרסים ותוארי כבוד.
לוקאס ביגליה
לוקאס רודריגו ביגליה (בספרדית: Lucas Rodrigo Biglia ;נולד ב־30 בינואר 1986 בעיר מרסדס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר באיסטנבול בשאקשהיר.
ביוגרפיה.
ביגליה החל את הקריירה בארחנטינוס ג'וניורס, מועדון אשר הצמיח רבים משחקניה המוכשרים של ארגנטינה. הוא שיחק בשורותיה 15 משחקים בטרם נרכש על ידי אינדפנדיינטה שהתמודדה על האליפות באותה שנה. ביגליה, קשר אחורי בתפקידו, נחשב לאחד השחקנים הטובים בליגה הארגנטינאית.
החלטתו לבחור באנדרלכט התקבלה בתמיהה שכן קבוצות מליגות בכירות יותר התעניינו בשחקן אך ביגליה נימק את החלטתו בכך שהוא "רוצה להתקדם לאט באירופה" ומעדיף לשחק ולצבור בניסיון בזירה האירופאית במקום לשבת על ספסלה של אחת הקבוצות הגדולות. ביגליה השתלב מהר בקבוצה וזכה באליפות ובתואר השחקן הצעיר הטוב ביותר בבלגיה בעונתו הראשונה.
ביגליה הצטיין גם בשורות הנבחרות הצעירות של ארגנטינה ושימש כקפטן הנבחרת עד גיל 17. הוא זכה עם הנבחרת עד גיל 20 במונדיאל הנוער בשנת 2005. ביגליה נכלל בין ארבעת שחקני הגיבוי לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לקראת המשחקים בקיץ 2008. יחד איתו מופיע ברשימה גם חברו לקבוצה ניקולס פארחה. ב-23 ביולי 2013 חתם ל-5 שנים בקבוצה האיטלקית לאציו. ב-16 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים במילאן. ב-14 בספטמבר 2020 חתם לשנתיים בפתיח קארגומרוק הטורקית.
תארים.
נבחרת ארגנטינה הצעירה
אנדרלכט
אישיים
גורם גידול
גורם גידול (אנגלית: Growth Factor), או הורמון גידול מתייחס לחלבון הממריץ חלוקת תאים והתמיינות תאים. בנוסף, חשובים גורמי גידול לוויסות מגוון תהליכים תאיים בגוף.
גורמי גידול פועלים בדרך כלל כמולקולות אות (סיגנל) בין תאים בדומה לציטוקינים
ולהורמונים, שנקשרים לקולטנים (רצפטורים) ספציפיים על פני תאי המטרה שלהם.