ב-8 ביולי 2002 נפל פרסון בעת שרכב על אופניו בהרפסונד ושבר את עצם הבריח השמאלית שלו. בעקבות תאונה זו הוא לא היה מסוגל להרים את ידו השמאלית במשך זמן מה וכמעט והתעלף במהלך נאום שנשא באלמדלן יומיים לאחר מכן ולאחר פגישה עם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר שבוע לאחר מכן.
בתאונת הרכיבה היו עם פרסון שר האוצר, פר נודר וסטן אולסן, מזכיר המדינה. נודר כתב בספרו "גאה אך לא שבע רצון" ב-2008 שפרסון נפל בעת שרכב על אופניו עקב צריכה מופרזת של משקאות אלכוהוליים. בתגובה אמר פרסון: "איני יכול לתאר בפירוט את האירוע אך אני יכול לומר שאני מופתע שפר נודר זוכר משהו ממנו".
בספטמבר 2003 אובחנה אצל פרסון דלקת מפרקים ניוונית בירכיו והומלץ לו לעבור ניתוח. הוא בחר לעבור את הניתוח במערכת הבריאות הציבורית השוודית ולא באופן פרטי. הוא הוכנס לרשימת ההמתנה ובסופו של דבר הוא עבר ניתוח החלפת ירך ביוני 2004. במהלך תקופה זו של תשעה חודשים הוא צלע על ירכו ועל פי המדווח הוא קיבל משככי כאבים חזקים ונאלץ לבטל כמה נסיעות רשמיות בשל הכאבים שהוא סבל מהם.
ברנהרד הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
ברנהרד הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Bernhard I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1358/1364 – 11 ביוני 1434), היה הדוכס בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1388–1434, ואשר הקים את הענף האמצעי של בית לינבורג מבית ולף.
ביוגרפיה.
ברנהרד נולד בשנת 1358/1364, למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולקתרינה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג ואגנס מסקסוניה.
בשנת 1373 מת אביו מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה של לינבורג, וכתוצאה ממנה השתלטו ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג ואחיו אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג על שטחי הנסיכות. בשנת 1374 נחתם הסכם בין הצדדים, שברנהרד ואחיו יירשו את הנחלות לאחר מותם של ונצל ואלברכט, אולם אחיו היינריך סירב לקבל את ההסכם. בשנת 1386 התחתנו ברנהרד ואחיו פרידריך עם בנותיו של ונצל, ולאחר מותו של ונצל כתוצאה מהרעלה, ירשו שלושת האחים את הנחלות.
בשנת 1400 נרצח אחיו פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, וברנהרד והיינריך ירשו את נחלתו (נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל). בתגובה על הרצח יצאו ברנהרד והיינריך למסע נקמה נגד הנסיך הבוחר ממיינץ ורוזן ולדק, אשר היו אחראים על תכנון הרצח וביצועו.
בשנת 1409 חילקו ברנהרד והיינריך את הנחלות, וברנהרד קיבל את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל, בעוד היינריך קיבל את נסיכות לינבורג. בשנת 1428 נערך הסכם חדש בין ברנהרד לאחייניו היינריך השליח, דוכס בראונשווייג-לינבורג ווילהלם השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, והם החליפו ביניהם את הנחלות, וברנהרד קיבל כעת את נסיכות לינבורג.
ב-11 ביוני 1434 מת ברנהרד בצלה, ובניו אוטו הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ופרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
משפחתו.
בשנת 1386 התחתן ברנהרד עם מרגרטה מסקסוניה, בתם של ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג וססיליה מקרארה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פורמולה 1 עונת 1954
עונת 1954 היא העונה החמישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). בדומה לעונה הקודמת, גם בעונה זו התקיימו תשעה מרוצים - מרוץ בארגנטינה, מרוץ האינדינפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית ושבעה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה. חואן מנואל פנג'יו החל את העונה בקבוצת מזארטי. עם הצטרפותה של מרצדס לאליפות במלך חודש יולי עבר לנהוג בשורותיה וזכה באליפות.
תקציר העונה.
לאחר שנתיים של שימוש במנועים בנפח 2 ליטרים המותאמים לפורמולה 2, הוחלט על הגדלת נפח המנוע ל-2.5 ליטרים וחזרה לכללי הפורמולה 1. אלברטו אסקרי, הזוכה באליפות בעונה הקודמת, עבר להתחרות עבור קבוצת לנצ'יה. הקבוצה לא הצליחה לסיים את הפיתוח ובניית הרכב בזמן והצטרפה לאליפות רק במרוץ האחרון. מרצדס הצטרפה לאליפות החל מהגרנד פרי הצרפתי, המרוץ הרביעי בעונה. חואן מנואל פנג'יו, שהחל את העונה כנהגה של קבוצת מזארטי, הצטרף לקבוצה הגרמנית. הוא ניצח שישה מתוך תשעת המרוצים בעונה וזכה בתואר האליפות בפעם השנייה.
אונפרה מרימון, נהג המרוצים הארגנטינאי, נהרג בתאונה במהלך גרנד פרי גרמניה.
דירוג האליפות.
שיטת הניקוד.
בעונה זאת חל לראשונה שינוי בשיטת הניקוד הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ, במידה ויותר מנהג אחד קבע את זמן ההקפה המהירה ביותר, מחולקת הנקודה באופן שווה בין כל הנהגים שקבעו את ההישג. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 5 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
אייכספלד
חבל אייכספלד (בגרמנית: Eichsfeld, בהיגוי מקומי: אייקספלד) הוא אזור היסטורי הנמצא בדרום-מזרחה של סקסוניה התחתונה, בצפון-מערבה של תורינגיה ובצפון-מזרח של הסן, בין הרי הארץ להנהר ורה והרי היער התורינגי (תורינגנוואלד).
חבל אייכספלד מתחלק ל:
נקרא כיום מחוז אייכספלד.
בשנים 1022-1803 השתייך אייכספלד למשך כמעט שמונה מאות שנים לארכיבישופות מיינץ, ולכן הוא נשאר כמובלעת קתולית בצפון גרמניה שבה שולטת הנצרות הפרוסטסטנטית. עד ימינו "הגלגל של מיינץ" הוא חלק מסמל החבל.
אחרי הרפורמציה כמעט כל התושבים הפכו ללותרנים. בלחץ הרפורמציה הנגדית החל משנת 1575 חזרו כולם לחיק הכנסייה הרומית-קתולית. בימי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית נשמרו חיי הדת באזור כמעט כפי שהיו. זה היה האזור הגדול ביותר בגרמניה מזרחית עם רוב תושבים קתולי. גם כיום מספר פוקדי הכנסיות במקום עולה על הממוצע הלאומי בגרמניה. הקדוש הפטרון של אייספלד הוא מרטין הקדוש מטור.
בעקבות חלוקת גרמניה בשנת 1945 הפך החלק המערבי של אייכספלד למחוז דודרשטאדט. בהתאם להסכם ונפריד נערכו בהמשך כמה חילופי שטחים קטנים בין אזור הכיבוש האמריקאי והסובייטי.
ההמנון הבלתי רשמי של אייכספלד הוא "אייספלד-ליד".
גאוגרפיה.
מיקום גאוגרפי.
החבל משתרע על שטח של כ-1540 קמ"ר. בסוף המאה ה-18 שטחו היה כ-1100 קמ"ר..הוא נמצא בין עמקי הרומה בצפון-מזרח לנהר ורה בדרום מערב, האגן התורינגי בדרום-מזרח והיער קטינגן-נורטהיים בצפון-מערב. קו פרשת המים אלבה-ווזר בא מהרי הארץ וחוצה את האזור באמצע. שם נמצאים אזורי מקורות הנהרות אונשטרוט, ויפר (אונשטרוט) והלמה השייכים לאגן הניקוז של האלבה, ומקורות הנהרות רומה, ניסה, האהלה, ליינה (אלר) ופרידה (ורה), הנשפכים אל הנהרות ורה ווזר, בהתאמה.
חלוקה מנהלית עכשווית.
כיום רוב האזור אייכספלד העליון מהווה את מחוז אייכספלד. חלקים אחרים ממנו משתייכים למחוז אונשטרוט-הייניך.
לעומת זאת, אייכספלד התחתון, שהפך למחוז דודרשטאדט, התמזג עם המחוז גטינגן. לינדאו הפכה לחלק מקטלנבורג והוא כיום חלק מהמחוז נורטהיים.
הערים החשובות של אייכספלד הן דודרשטאדט, הייליגנשטאדט, ליינפלדה-וורביס ודינגלשטדט.
אזורי טבע ונופים.
חבל אייכספלד שוכן בגבול בין שלושה אזורי טבע:
בדרום מכיל חבל אייכספלד בעיקר את הרמות הטריאסיות של דין (Dün), של אייכספלד העילי, של גוברט, בעלות גובה ממוצע של 450 מ',היורדים בשלבים תלולים אל עמקי ליינה וורה. ההר הגבוה באייכספלד הוא הר גובורג עם הפסגה גוברט, בעלת הגובה של 543,4 מ'. בסמוך מערבה נראים הנופים ההרריים, המיוחסים להרי ורה - הוהברג (Höheberg), וגבעות רוזופה-פרידה. (Rosoppe-Frieda-Hügelland)
צפונית משם נראים הנופים החוליים הצבעוניים של אייכספלד האמצעי, המשויכים לעמק ליינה העליון עם צהנסברג ואייספלדר קסל. גם כאן מתרוממים רכסי גבעות כמו ההר אוהם (533,4 מ' בפסגת בירקנברג) ובמזרח נראים הרי בלייכרדר המרכיבים בזולשטדט עם דין את "שער אייספלד", שעל נהר ויפר.
עוד יותר בצפון שוכנים נופי האגן הפורה של גולדנה מארק, המוקף על ידי גבעות הלברגה ורוטנברג ממזרח ועל ידי הרי גטינגן ממערב.
הגבול הפנימי.
חבל אייכספלד מחולק בדרך כלל לשני חלקים: בדרום- אייכספלד העליון הגבוה והתלול יותר, ובצפון - אייספלד התחתון, הנמוך יותר. בעוד שגבולות החבל ההיסטוריה אייספלד הוא יחדית ברור, לגבול בין שני החלקים שלו אין הגדרה אחידה:
הגבול הנוכחי של מדינת תורינגיה היה פעם גם חלק מהגבול הבינגרמני (בין גרמניה המזרחית וזו המערבית)
יישובים.
רוב שטחה של אייכספלד התחתון ההיסטורי עם הערים הייליגנשטאט, ליינפלדה-וורביס ודינגלשטאט שייך למחוז אייכספלד שבמדינת תורינגיה.
לאייכספלד התחתון ההיסטורי משתייכים עוד 13 יישובים במחוז אונשטרוט-הייניך, שניים נוספים - למחוז ורה-מייסנר שבמדינת הסן. 18 היישובים של אייכספלד התחתון הם גם כן חלק ממחוז אייספלד שבמדינת תורינגיה. שאר האזור אייכספלד התחתון עם מרכזו דודרשטאט שייך למדינת סקסוניה התחתונה, כולו במחוז גטינגן, פרט ללינדאו (אייכספלד) המשתייך למחוז נורטהיים. עד 1945 הגבול בין אייכספלד העליון לאייכספלד התחתון מסומן במפה על ידי קו מקוטע צפונית מוורביס.
כדי לפשט את הסוגיה, כיום רוב החלק התורינגי של חבל אייכספלד מוכר כ"אייכספלד העליון" (Obereichsfeld) בעוד שהחלק הסקסוני תחתי כולל המחוז דודרשטאט לשעבר נקרא אייכספלד התחתון (Untereichsfeld)
הערים החשובות ביותר של החבל הן:
עיר הבירה.