אדנאן יאנוזאי (באלבנית: Adnan Januzaj; נולד ב-5 בפברואר 1995 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בסביליה ובנבחרת בלגיה.
רקע.
אדנאן יאנוזאי נולד בעיר בריסל שבבלגיה, אליה היגרה משפחתו מקוסובו בשנת 1992 כדי שאביו יתחמק מגיוס לצבא היוגוסלבי. משפחתה של אמו של יאנוזאי גורשה לטורקיה על ידי השלטונות היוגוסלביים במטרה לדכא את הדרישה לעצמאות של קוסובו. מאז הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, יאנוזאי מבקר באופן קבוע את משפחתו המורחבת שם כל קיץ.
קריירת מועדונים.
יאנוזאי החל את לשחק כדורגל בגיל 6 במועדון הכדורגל של בריסל ובשנת 2005 כשהוא בן 10 עבר לאנדרלכט. במרץ 2011 כשהוא בן 16, יאנוזאי עבר לאקדמיית הנוער של מנצ'סטר יונייטד מהפריימר ליג האנגלית.
בעונת 2012–2013 המאמן, אלכס פרגוסון העלה את יאנוזאי לקבוצת הבוגרים של המועדון, כשיאנוזאי קיבל את החולצה עם המספר 44. בעונה זו יאנוזאי נכלל לראשונה בסגל למשחק רשמי של מנצ'סטר יונייטד, במשחק האחרון של העונה מול וסט ברומיץ' אלביון, במשחק זה יאנוזאי לא נטל חלק בסופו של דבר. הוא היה חלק מהסגל של מנצ'סטר יונייטד במסע ההכנה לעונת 2013–2014 באסיה ואף כבש במשחק האחרון במסע מול קבוצת קיטצ'י מהונג קונג. את הופעתו הרשמית הראשונה בקבוצת הבוגרים של מנצ'סטר יונייטד יאנוזאי עורך במשחק מגן הקהילה ב-11 באוגוסט 2013 מול ויגאן את'לטיק, כשעלה כמחליף של רובין ואן פרסי בדקה ה-84' של המשחק. את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ערך כחודש לאחר מכן, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-68' במקומו של אשלי יאנג בניצחון הביתי 0–2 מול קריסטל פאלאס. ב-5 באוקטובר 2013, כבש יאנוזאי את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון החוץ 1–2 על סנדרלנד. ב-19 באוקטובר 2013, חתם יאנוזאי על חוזה חדש במנצ'סטר יונייטד ל-5 שנים. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, ערך יאנוזאי ב-10 בדצמבר 2013 במשחק מול שחטיור דונייצק. בעונת 2013/14 רשם יאנוזאי בסך הכל 27 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים. את עונת 2014/15, פתח יאנוזאי בצורה מעט עגומה כשלאורך כל העונה רשם רק 18 הופעות ליגה ולא כבש שער אחד. למרות זאת, יאנוזאי ערך שמונה הופעות בהן כבש חמישה שערים במדי קבוצת המילואים של מנצ'סטר יונייטד והיה חלק לזכייתה באליפות ליגת המילואים של הפרמייר ליג. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל יאנוזאי לבורוסיה דורטמונד הגרמנית עד לסוף העונה. ב-12 בספטמבר, ערך יאנוזאי את הופעתו הבכורה שלו במדי בורוסיה דורטמונד בניצחון 2–4 על הנובר 96. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בדורטמונד סיים יאנוזאי את תקופת ההשאלה שלו לאחר חצי שנה ובינואר 2016 חזר למנצ'סטר יונייטד. ב-23 בינואר 2016, רשם את הבכורה המחודשת שלו מאז חזר ליונייטד כשעלה כמחליף בהפסד 0–1 לסאות'המפטון.
ב-12 באוגוסט 2016, הושאל יאנוזאי לעונה אחת לסנדרלנד אותה אימן מאמנו לשעבר ביונייטד דייוויד מויס.
ב-12 ביולי 2017 חתם יאנוזאי בריאל סוסיאדד.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם בסביליה.
קריירה בינלאומית.
אדנאן יאנוזאי רשאי לייצג את נבחרת , המדינה בה נולד, והוא היה יכול לבחור לייצג גם את בשל שורשיו, כמו גם את . בנוסף, יכול היה לשחק גם בנבחרת , אך היא עדיין לא הייתה חברה ב-FIFA כשהתחיל לשחק בקבוצות הבוגרות. ב-23 באפריל 2014 החליט יאנזואי לייצג בסופו של דבר את בלגיה, ב-13 במאי 2014 נכלל בסגל הסופי של בלגיה לקראת מונדיאל 2014. באותו מונדיאל גם שותף במשחקה האחרון של נבחרת בלגיה בכדורגל בשלב הבתים נגד נבחרת קוריאה הדרומית שבו נבחרתו ניצחה 0–1.
יאנוזאי הבקיע שער אחד בניצחון 0–1 על אנגליה בשלב הבתים במונדיאל 2018.
פרץ אריאל
הרב פרץ אריאל (א' באדר תרע"ג, 1914 – כ"ב בתמוז תשנ"ב, יולי 1992) היה רבה של מגדיאל-הוד השרון במשך כארבעים שנה.
תולדותיו.
נולד בעיירה לזדיי ליעקב אריה ודינה גטקר. בשנת 1927 עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה בכפר חיטים ליד טבריה.
למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, בשנת ה'ת"ש הוסמך לרבנות בידי הרב איסר זלמן מלצר. בתמוז תש"ב נישא למרים, בת הרב אברהם נשר.
למד בבית המדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה בחבורתא עם הרב שלמה וולבה.
כמה שנים לאחר חתונתו התמנה לרב בשכונת שייח' מוניס בתל אביב, ושימש מורה בתלמוד תורה 'יסודי התורה'.
בשנת ה'תשי"ג (1953), לאחר פטירת הרב דב מעייני, התמנה על ידי ה"חזון איש" לרבה של מגדיאל. בטקס ההכתרה השתתף הרב הראשי יצחק הלוי הרצוג. בעקבות מינויו עברת את שמו ל"אריאל". בשנת 1964 אוחדה מגדיאל עם שלוש המושבות הגובלות בה למועצה המקומית הוד השרון והוא כיהן כמרא דאתרא.
נפטר בשנת 1992. לאחר פטירתו מונה כמחליפו הרב בצלאל מעייני, בנו של הרב הקודם של מגדיאל.
בנו משה הוא חתנו של הרב שלום שבדרון. נכדו, יעקב אריה אריאל, הוא סופר ועיתונאי בעיתון יתד נאמן.
תחנת הכוח חיפה
תחנת הכוח חיפה היא תחנת כוח של חברת החשמל בחיפה. זו התחנה הקיטורית הראשונה של חברת החשמל, והצפונית מבין 5 התחנות הקיטוריות בישראל.
היסטוריה.
ב־1925 נחנכה תחנת הכוח הראשונה בעיר חיפה. הייתה זאת תחנה כוח קטנה בהספק קטן מאוד (כ־0.5 מגה-ואט). תחנה זו נבנתה כשנתיים לאחר הקמתה של תחנת הכוח הראשונה של חברת החשמל בתל אביב, ובמקביל לתחנת הכוח בטבריה (מבנה תחנה זו נמצא היום בסמוך לגשר פז, במתחם משרדים של חברת החשמל) כל שלוש התחנות היו בהספק קטן מאוד, ופעלו בטכנולוגיית דיזל-גנרטור. לאחר הקמת שלוש התחנות הקטנות התרכז מאמץ חברת החשמל בהקמת תחנת נהריים בעמק הירדן, שייצרה חשמל בהספק של 18 מגה-ואט, ונחנכה בראשית שנות ה־30. הפיתוח המואץ של הארץ והתגברות העלייה הובילו במהרה לביקוש גובר לחשמל. ביקוש זה, שהתרכז בהתיישבות היהודית במישור החוף הוביל לשינוי בגישתו של פנחס רוטנברג, מתוכנית להקמת סדרת תחנות כוח הידרואלקטריות בירדן, להקמת תחנות קיטוריות בסמוך למרכזי האוכלוסייה היהודית. להחלטה זו תרם גם ערעור מצב הביטחון, שהוביל לחשש מפגיעות טרור בקווי המתח של חברת החשמל, והפסדי ההולכה בעת העברת זרם החשמל למרחקים.
ב־1935 הוקמה בסמוך לשפך הקישון תחנת כוח חדשה בטכנולוגיה קיטורית, הראשונה שהוקמה בטכנולוגיה זו בארץ, בהספק של 30 מגה-ואט, שהופעלה באמצעות מזוט כחומר דלק. תחנה זו הובילה להגדלת יכולת הייצור הכללית של חברת החשמל כמעט פי 3. יחד עם הקמת התחנה, עברו לחיפה גם המשרדים הראשיים של חברת החשמל, ששכנו קודם לכן בתל אביב. משרדים אלו שוכנים עד היום באזור חיפה. תחנת כוח זו איפשרה את פיתוח התעשייה הכבדה באזור חיפה, שנסמכה על זרם החשמל שהופק בתחנה. בשנים הראשונות של המדינה הורחבה התחנה ונוספו לה שתי יחידות ייצור בהספק כולל של 60 מגה-ואט. כל יחידות ייצור אלו נקראות בשם חיפה א'.
ב־1962 הורחבה התחנה ונוספו לה שתי יחידות ייצור בהספק כולל של 150 מגה-ואט ('חיפה ב'). המניע להרחבת התחנה היה פיתוח התעשייה באזור, והתכנון להפעלת המוביל הארצי. תכנון חיפה ב' נעשה על ידי חברת AEG, והמימון היה מכספי השילומים. תחנות חיפה א' וחיפה ב' הושבתו במהלך השנים, ואינן פעילות כיום.
ב־1962 נחנכה תחנה כוח סודית בנשר, בשם 'תחנת הכוח אורים', שנועדה לספק צורכי חירום במקרה של פגיעה בתחנת הכוח חיפה. תחנה זו הייתה בהספק של 20 מגה-ואט, והייתה הראשונה בארץ בטכנולוגיית טורבינת גז תעשייתית.
ב־1967 נחנכה תחנת חיפה ג', שהכילה שתי יחידות ייצור בהיקף כולל של 282 מגה-ואט.
בשל בעיית זיהום האוויר שיצרה התחנה במפרץ חיפה (יחד עם מפעלי התעשייה הכבדה), עברה התחנה ב־1992 לייצור חשמל באמצעות מזוט דל-גופרית.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הוסבה תחנת חיפה ג' להפעלה באמצעות גז טבעי. ההפעלה בפועל התעכבה עד לסיום עבודות בניית צינור ההולכה של גז טבעי לתחנה. במקביל, הושבתה תחנת חיפה ב'.
ב־2011 נחנכו שתי יחידות ייצור חדשות בתחנת חיפה בטכנולוגיית מחזור משולב, בהיקף ייצור כולל של 748 מגה-ואט. בראשית 2014 הוסרו חלק מהארובות ממבנה התחנה, בשל השינוי בטכנולוגיית הייצור והתייתרות הצורך בהן.
נכון ל־2014, חיפה ג' הן יחידות הייצור הוותיקות ביותר הנמצאות עדיין בשימוש מכלל יחידות הייצור של חברת החשמל. ב-31 במרץ 2018 הושבתה חיפה ג' לצמיתות.
בניין רוטנברג.
במקביל לבניית תחנת הכוח א' ב-1935 הוקם גם בניין משרדים לייד התחנה. אל הבניין עברה הנהלת החברה ובקומה השלישית נבנה משרדו של פנחס רוטנברג. לאחר פטירתו של רוטנברג המשיך הבניין לשמש כמשרדי החברה. הבניין והמשרד עברו תהליך שימור והוגדרו אתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בצלאל מעייני
בצלאל מעייני (תש"ה, 1945 – י"ח באלול תשס"ט, 7 בספטמבר 2009) היה רבה של מגדיאל-הוד השרון.
ביוגרפיה.
נולד במגדיאל, בנו של הרב המקומי דב מעייני. אמו, פרידה, הייתה בת הרב יואל ברנצ'יק, שהיה ראש ישיבת נובהרדוק בריגה. בתקופת מלחמת העצמאות שהה אביו בארצות הברית בשליחות ציבורית ובעקבות המצב הביטחוני במגדיאל עזבו בני המשפחה את המושבה למשך תקופה ושהו בבני ברק בביתו של השופט ד"ר יצחק קיסטר. לאחר שוך הקרבות שבה המשפחה למגדיאל והוא למד בתלמוד תורה המקומי שהקים אביו. בשנת 1952, בהיותו בן שבע, התייתם מאביו. למד בישיבת תפארת ציון ובישיבת פוניבז'.
בתחילת שנות ה-70 נישא לרבקה, בת למשפחת בלוי מירושלים. בשנת 1992, לאחר פטירת הרב פרץ אריאל, התמנה לרבה של הוד השרון וכיהן בתפקידו שבע עשרה שנה.
היה מראשי מכון רש"י השלם. עסק בשירה יהודית וישיבתית, והוציא דיסק ובו שר מלחני אביו.
כמה שנים לפני מותו חלה בסרטן, ונוסף לו השם "חזקיהו". נפטר בשנת 2009 ונקבר באוהל של אביו במגדיאל.
משפחתו.