בחצי גמר זה היו אמורות להשתתף 18 מדינות, ובו היו אמורות להצביע גם המדינות הבאות המשתתפות אוטומטית בגמר: צרפת, הממלכה המאוחדת וספרד.
מדינות אחרות.
הזכאות להשתתפות פוטנציאלית בתחרות האירוויזיון דורשת מרשתות השידור הארצי להיות חברות באיגוד השידור האירופי, על מנת שיוכלו לשדר את התחרות דרך רשת האירוויזיון. איגוד השידור האירופי שלח הזמנה להשתתפות בתחרות לכל החברים הפעילים בטווח השידור. בניגוד לשנים קודמות, אוסטרליה לא נזקקה להזמנה לתחרות של 2020, כיוון שניתנה לה רשות להשתתף בתחרות עד שנת 2023.
השלכות מגפת נגיף הקורונה.
בשנת 2020 מגפת הקורונה, שפרצה בסין, התפשטה למדינות אחרות ברחבי העולם ועוררה חששות בנוגע לקיום תחרות האירוויזיון. ב-6 במרץ 2020 הצהירה NPO, רשת השידור ההולנדית, כי "מארגני האירוויזיון יפעלו על פי הנחייתם של רשויות הבריאות בהחלטה באיזו צורה יתקיים האירוע, שייערך ב-12 עד ה-16 במאי. בחודש מרץ, הרשויות בדנמרק דחקו בביטול אירועים עם יותר מאלף צופים כדי להגביל את התפשטות הנגיף. זה הביא לכך שהגמר הלאומי הדני נערך ללא קהל חי. נציגים משוודיה, פינלנד, ישראל, שווייץ, איטליה ויוון לא השתתפו בכנס ראשי המשלחות ב-9 במרץ 2020. יון אולה סאנד השתתף בפגישה מרחוק לאחר שהושגה הגבלת נסיעות לעובדי איגוד השידור האירופי עד ה-13 במרץ וזאת כתוצאה לאחר שעובד חלה בנגיף. עדן אלנה, הנציגה הישראלית, חשפה כי היא לא תיסע להולנד כדי לצלם את הגלויה שלה כאמצעי זהירות ל- COVID-19. השדרן ההולנדי ציין שהם ינסו למצוא דרך אחרת לצלם את הגלויה שלה. הנציגים הליטאים, דה רופ, ביטלו גם הם את נסיעתם לצילומי הגלויה ואת השתתפותם במסיבות לפני התחרות בלונדון ובאמסטרדם. הנציגה הבולגרית ויקטוריה גאורגייבה גם ביטלה את השתתפותה במסיבות לפני התחרות בלונדון ובאמסטרדם.
ב-13 במרץ 2020, האירוויזיון-ספרד, מארגני המסיבה המקדימה שתוכננה ל-10 עד ה-11 באפריל במדריד, הודיעו כי היא תידחה בשל איומי הנגיף עד להודעה חדשה. באותו יום הודיעו מארגני "Israel Calling", מסיבת קדם מתוכננת בתל אביב, כי תבוטל. ב-16 במרץ 2020 הודיעו מארגני "Eurovision in Concert", מסיבת קדם המתוכננת באמסטרדם, כי תבוטל. באותו יום הודיעו מארגני "London Eurovision Party" כי היא תידחה בשל איומי הנגיף עד להודעה חדשה.
ב-18 במרץ 2020 הוחלט כי תחרות האירוויזיון 2020 עצמה תבוטל כתוצאה מהמגפה. קבוצת ההתייחסות לתחרות בוחנת את האפשרות לאפשר לשירים שנבחרו לתחרות 2020, לקחת חלק בשנה שלאחר מכן. זו הפעם הראשונה בה התחרות מתבטלת ב-65 שנות קיומה. ב-20 במרץ 2020 קבוצת ההתייחסות, החליטה כי בהתאם לכללי האירוויזיון, שירי השנה לא יהיו זכאים להתמודד כאשר התחרות תחזור בשנת 2021. עוד נאמר שעל פי שיקול דעתם של רשתות השידור המשתתפות רשאיות להחליט אילו אמנים ישלחו בשנת 2021, בין אם הנציג לשנת 2020 או אחד חדש.
הפקה.
תחרות האירוויזיון 2020 היא הפקה משותפת בין שלושה ארגוני טלוויזיה הולנדים קשורים—AVROTROS, NOS ו-NPO—שכל אחד מהם קיבל תפקיד אחר. סייטה בקקר ואינגה ואן דה וורד משמשים כמפיקים בפועל בזמן שאמילי סיקינגה וג'סיקה סטאם הם סגני המפיקים. באוגוסט 2019, מרניקס כרטיס ומארק פוז הוכרזו כבמאים של שלוש ההופעות החיות, כמו גם גרבן בקקר כאחראי הראשי על המופע. קורנלד מאס משמש כיועץ יצירתי. יון אולה סאנד ממשיך את תפקידו כמפקח בכיר של התחרות, כפי שעשה מאז שהחל ב-2011, אם כי מתכוון לפרוש לאחר תחרות 2020.
שחרור וידאו על פי דרישה.
שירות וידאו על פי דרישה של נטפליקס חתם על הסכם עם איגוד השידור האירופי ביולי 2019 שיאפשר להם להפיץ את תחרות האירוויזיון 2020 על שירותם בארצות הברית.
האלבום הרשמי.
אירוויזיון: רוטרדם 2020 הוא אלבום האוסף הרשמי של התחרות, שהורכב על ידי איגוד השידור האירופי והיה צריך לצאת לאור על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ פיזית ודיגיטלית ב-17 באפריל 2020, אך נדחה ל-8 במאי 2020. ומאוחר יותר נדחה ל-15 במאי 2020. האלבום כולל את כל 41 המדינות שיהיו צריכות להשתתף.
בית הקונסוליה הגרמנית (תל אביב)
בית הקונסוליה הגרמנית הוא מבנה היסטורי, שנבנה כקונסוליה הגרמנית בשכונה הטמפלרית "ואלהאלה" ביפו. בנייתו החלה בשנת 1913, לצד דרך שכם (כיום - רחוב אילת 59) בתל אביב-יפו.
בעלי המקצוע אשר תכננו את המבנה וסביבתו היו: האדריכל אפל מגרמניה, הקבלן יוהנס ונאגל, ומתכנן הנוף יוהאן למלה. יוהאן למלה (Lämmle ) ויוהנס ונאגל (Johannes Wennagel) היו תושבי המושבה שרונה. הבנייה נעשתה בשיתוף פעולה עם רוב הציבור הגרמני- טמפלרי בפלשתינה. סיום הבנייה התעכב בשל מלחמת העולם הראשונה, אשר פרצה באמצע שנת 1914. הואיל וכך, נחנך הבניין רק בשנת 1916, על ידי הקונסול הגרמני רוסלר.
תיאור הבניין וחומרי הבנייה.
בניין בעל שתי קומות, הגדול ביותר בארץ, שנבנה מבלוקים עשויים בטון וכנראה גם האחרון שבהם. הבניין היה בנוי בהתאם למאפייני הבנייה הטמפלרית ביפו: קירותיו עשויים לבני בטון טרומיות דמוי אבן, בלוקים שבאחת מפינותיהם הוטבעה דוגמת אבן, שלא טויחה. קירות החוץ של המבנה, עשויים היו מבלוקים שהחליפו את השימוש באבן, כמו מבנים אחרים מאותה תקופה. כל האלמנטים העיטוריים, עשויים היו אף הם, מיציקות בטון טרומיות. הגג, היה מכוסה רעפי חרס וחלונותיו ותריסיו היו עשויים עץ. לבני הבטון והרעפים עשויי החרס סופקו על ידי בית החרושת ״וילנד״ (Wieland) מיפו ועל ידי משפחת שלוש. בית החרושת של האחים ואגנר שנמצא בסמוך, סיפק את הברזל והצנרת.
פנים הבניין היה מרוצף באריחי בטון ססגוניים. בנוסף, היו בתוכו מדרגות עץ הכוללות מעקה מסוגנן ומהודר. מחוץ לבניין הייתה גינה מטופחת. במשך השנים נוספו למבנה תוספות בנייה, והחזית נפגעה בשל הכנסת מרכיבים זרים שהוחדרו לבניין.
שימוש.
הבניין המפואר והגינה המטופחת סביבו שימשו מרכז חברתי לבני מושבות הטמפלרים. עם כיבוש יפו על ידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה, שימש הבניין זמנית כקנטינה המרכזית וכמעון מזדמן לחיילים בריטיים.
לדברי מנחם ידיד, שהיה מפקד האצ״ל ובית״ר באזור הדרום, נהגו התושבים הטמפלרים להניף בגאווה את דגליה של גרמניה הנאצית עם צלב הקרס בכל יום ראשון בשבוע, החל משנת 1937 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, על הבניין ובבית החרושת ואגנר הסמוך לו. הנפת הדגלים עם הסמלים הנאצים, פגעה ביישוב היהודי ששכן מסביב. לפיכך, נקטו הוא ושותפו צבי גור-אריה בתגובה. הם היו מטפסים בהיחבא על גגות המבנים, מורידים את הדגלים ושורפים אותם בלהט רב. בסיום הפעולה היו חומקים לבקעת מסילת הרכבת, ומשם נעלמים בינות לבתי הסביבה.
הקונסוליה הגרמנית נסגרה בתחילת שנות ה-40 של המאה הקודמת, כאשר חלק גדול מהציבור הגרמני הוגלה מהארץ, הואיל והיו נתיני ארץ אויב.
נכון לשנת 1995, במסמך של משרד הבריאות, ממוקמת במבנה המעבדה לגיהות תעסוקתית של משרד העבודה והרווחה.
שימור המבנה.
הבניין שופץ בתחילת שנות ה-2000, על ידי משרד האדריכל אמנון בר אור, אולם שימור מעטפת הבניין לא הושלם. עבודת התכנון כללה שימור קפדני של המבנה והחזרתו למצבו המקורי, תוך כדי טיפול אינטנסיבי של פנים המבנה. במסגרת שדרוג הבניין ושיפור תפקודו הותקנו תשתיות חדשות, אשר כוללות מערכת מחשוב ותקשורת מורכבות ביותר, הותקנה מערכת מיזוג אוויר, ושופצו המבנים הנוספים במתחם, אשר נותקו מהמבנה העיקרי.
בוכה על הקבר
בוכה על הקבר הוא פזמון שכתב והלחין אביב גפן וביצעו אביב גפן ולהקת "התעויוט". השיר יצא לאור בשנת 1993.
רקע.
השיר נכלל באלבום עכשיו מעונן, אלבומו השני של גפן. את השיר כתב גפן על מותה הדמיוני של אמו, נורית.
בווידאו קליפ שיצא לשיר שצולם בכנסייה ביפו, צולמה נורית גפן בתוך ארון קבורה. גפן סיפר על השיר : "השיר הזה על הפחד שלי הגדול ביותר. בשיר ובקליפ ניסיתי לראות בעיניים שלי שנייה לפני שזה קורה את כל ההכנות, שהיא בארון והיא מתה. זה שיר פרידה, שיר התבגרות. אני כבר מתגבר והולך קדימה".
בשיר מזכיר גפן גם את אביו, יהונתן גפן, הסובל מבעיות שכרות. גם בשירו עכשיו מעונן מאותו האלבום, כתב גפן על בעיות השתייה של אביו.
השיר היה 22 שבועות במצעד השבועי העברי של רשת ג' מתוכם שבועיים במקום הראשון, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי דורג השיר במקום השישי.
הרשות הלאומית להסמכת מעבדות
הרשות הלאומית להסמכת מעבדות היא תאגיד סטטוטורי המנוהל על ידי מועצה בת שבעה חברים שהוקם על-פי חוק הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, ה'תשנ"ז-1997. הרשות אמונה על הסמכת מעבדות בישראל. הסמכה מוגדרת כהכרה רשמית ביכולת המקצועית של המעבדה לבצע סוגים ייחודיים של בדיקות, מדידות וכיולים בצורה נכונה ובהתאם לסטנדרטים בינלאומיים. ההסמכה זמינה לכל מעבדות הכיול או הבדיקה וכן גופים בודקים אחרים, מהמגזר הציבורי והפרטי.
מנכ"ל הרשות היא אתי פלר.
רקע להקמת הגוף.
בראשית שנות ה-90 גברה המודעות בדבר איכותם של מוצרים והתאמתם לתקנים לאומיים ובין-לאומיים לגבור בארץ ובעולם. תקנים אלו נועדו בעיקר להבטיח שאין במוצרים סכנה לבריאות הציבור, לבטיחות ולאיכות הסביבה. לשם כך, נדרש גוף הסמכה שיאשר שאת המעבדות הבודקות ככאלו שיש להן את היכולת לבצע בדיקות ברמה הנדרשת.
הקמה ופעילות.
התאגיד הוקם על פי חוק הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, התשנ"ז 1997 ובראשית ימיה עמד בראשה אינג' נחום גרנות
על פי נוסח החוק תפקידיה וסמכויותיה של הרשות הם:
מערכת האיכות של הארגון עונה לדרישות התקן הבינלאומי הרלוונטי כמו: ISO/IEC 17025, או ISO 15189, או ISO/IEC 17020 או ISO/IEC 17043 ואחרים.