ב-2011 זכו צוות של משרד הביטחון/מנת"ק, התעשייה הצבאית, רשף טכנולוגיות, ומפקדת זרוע היבשה בפרס ביטחון ישראל על פיתוח הפגז והיישום המבצעי. בנימוקי הזכייה נאמר כי "המערכת מקנה לכוחות השריון יכולות מבצעיות חדשות ומביאה לידי ביטוי יכולות טכנולוגיות והנדסיות מתקדמות וכבר נעשה בה שימוש מבצעי. המערכת תורמת לביטחון המדינה. פגז הכלנית מהווה את חוד החנית של תחום חימוש הטנקים בעולם כולו, ויכול לשמש גם נגד אויב המסתתר בתוך בונקר או מבנה, רכבים משוריינים קלים ומסוקים וזאת על ידי שימוש משתנה במטען הנמצא בפגז. מבחינת לוחמי השריון מדובר בלחיצת כפתור אחת. פיתוח הכלנית מסייע להתאים את ייעודו של הטנק בשדה הקרב המודרני מכלי נשק מסורתי המיועד ללחימה נגד טנקים למערכת נשק עיקרית בקרבות היבשה וללוחמה בשטח בנוי".
שימוש מבצעי.
פגז הכלנית נכנס לשימוש בצה"ל במהלך שנת 2010 ונורה מספר פעמים בפעילות ביטחונית כנגד טרור בגבול רצועת עזה. פגז הכלנית השמיד בהצלחה נגמ"ש פהאד מצרי שחדר לישראל במתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה ב-5 באוגוסט 2012. הפעילות המלחמתית הגדולה הראשונה של ה"כלנית" הייתה במבצע צוק איתן ביולי-אוגוסט 2014: במהלך המבצע ירו טנקי מרכבה של חיל השריון מספר משמעותי של פגזי "כלנית" ופגזי "חצב" כנגד מחבלים ומטרות טרור. הפגזים שימשו לצד ה"חלולן" הישן שנורה בכמויות הרבה יותר גדולות, והם היו יעילים ממנו.
בשל מחירה היקר של ה"כלנית", כ-30,000 ש"ח לפגז, החליט חיל השריון להצטייד גם בפגז חצב 120 מ"מ, שמהווה שנמוך של הכלנית, אך עולה כמחצית ממחיר הכלנית.
פלאצו פובליקו (סן מרינו)
פלאצו פובליקו (איטלקית Palazzo pubblico) או פלאצו דל גוברנו (Palazzo del Governo - "ארמון הממשל") הוא המרכז השלטוני של הרפובליקה של סן מרינו, והוא שוכן בכיכר החירות (Piazza della Libertà) בעיר סן מרינו.
הארמון משמש כמשכנם של ה"קפיטאני רג'נטי" (Capitani Reggenti), או הקפטנים-מושלים, המשמשים כראשי המדינה, ראשי הרשות המבצעת, ויושבי-ראש הרשות המחוקקת, "קונסיליו גראנדה אה ג'נראלה" (Consiglio Grande e Generale - "האספה הגדולה והכללית") המשמשת כרשות המחוקקת של סן מרינו, "קונגרסו די סטאטו" (Congresso di Stato - "אספת המדינה") או הממשלה, ו"קונסיליו דיי דודיצ'י" (Consiglio dei XII - "אספת השנים עשר") שהיא הערכאה העליונה של הרשות השופטת במדינה.
היסטוריה.
הארמון הוקם החל בשנת 1884, במקום בו שכן מבנה קודם בשם "דומוס מאגנה קומוניס" (Domus Magna Comunis - "בית הקהילה הגדול"). מבנה זה הוקם בין השנים 1380-1392, ושימש את מוסדות השלטון של המדינה עד שנהרס במאה ה-19 כדי לפנות מקום לארמון החדש. ב-1894 הסתיימה הקמתו של המבנה החדש שנבנה בסגנון ערי המדינה של איטליה במאה ה-13 וה-14. המבנה שופץ שוב מאה שנים לאחר הקמתו, ונחנך מחדש ב-30 בספטמבר 1996.
חזית המבנה.
חזית המבנה מתאפיינת בשלושה פתחים בקומה הראשונה ובשלושה חלונות בקומה השלישית, שמעליה ניצב מגדל השעון. החזית עשויה אבן חול, וקבועים בה סמליהן של מספר משפחות אצולה איטלקיות, כשבין הפתחים תבליטים של סמלי ארבע הערים המקוריות של סן מרינו. במרכז הקומה השנייה תלויה מרפסת שבה נערך טקס מינוים של המושלים אחת לשישה חודשים. בפינתה הימנית של החזית ניצב פסל ארד של מרינוס הקדוש, אבי הרפובליקה, ועל מגדל השעון טריפטיכון עשוי פסיפס, המתאר את שלושת הקדושים האחרים של המדינה: לאו הקדוש, אגאתה הקדושה וקווירינוס הקדוש מסיסק.
פנים המבנה.
באולם הכניסה גרם מדרגות אבן גדול המוביל אל הקומה השנייה ותקרתו עשויה עץ צבעוני. על הקיר השמאלי קבוע סמל גדול של הרפובליקה עשוי מאבן חול, וגרם המדרגות מעוטר בשתי קשתות מהמאה ה-16. שתי הדלתות באולם מובילות לאולם הכס של המושלים ואל מזכירות המדינה.
חלל הקומה השנייה, או קומת הביניים, צופה אל אולם הכניסה, ועל אחד מקירותיו ציור המתאר את שחרורה של סן מרינו ב-5 בפברואר 1740 מכיבושה בידי הקרדינל ג'וליו אלברוני. אלברוני מתואר בציור כעץ מאיים (Albero באיטלקית הוא עץ), וכוכב מסמל את אגתה הקדושה, שה-5 בפברואר הוא יום חגה. ברקע נראים הר טיטאנו ושלוש המצודות של סן מרינו, עם הכתובת "נעלם, נמלט, הסתלק." ליד הציור מונח פסל ראשו של האפיפיור קלמנס השנים עשר אשר סייע לרפובליקה במאבקה.
בקומה השלישית נמצאים אולמות האספה הגדולה והכללית ואספת השנים-עשר. על הקיר קבוע הטריפטיכון המקורי של שלושת הקדושים, שהעתק שלו בפסיפס נמצא כיום על מגדל השעון. הטריפטיכון המקורי היה קבוע במגדל השעון עד 1922, אך הוא ניזוק מפגעי מזג האוויר והועבר לתוך המבנה.
טקס החלפת המשמרות.
בארמון מתקיים טקס החלפת המשמרות של "המשמר לובש המדים להגנת המצודה" (Nucleo Uniformato della Guardia di Rocca). הטקס מתקיים אחת לשעה בין החודשים מאי לספטמבר. המשמר הוקם ב-1754 ובו שתי מחלקות - "המשמר לובש המדים" (Nucleo Uniformato) המופקד על שמירת הסדר במדינה, בניני הציבור שלה ועל גבולותיה; וסוללת התותחנים (Compagnia d'Artiglieria) הפועלת בחגים ובטקסים בלבד.
יעקב זוסמן
יעקב זוּסְמן (Sussmann; נולד בי"ח באלול ה'תרצ"א, 31 באוגוסט 1931) הוא חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חתן פרס ישראל לחקר התלמוד.
ביוגרפיה.
זוסמן נולד בבודפשט שבהונגריה. הוריו היו צאצאי שושלות רבנים, ואבי אביו כיהן כרבה הראשי של בודפשט. מצד אמו זוסמן הוא דור חמישי לחת"ם סופר. בעקבות נמלטו הוא ומשפחתו ברכבת קסטנר, דרך ברגן-בלזן, לשווייץ, בה המשיך את לימודיו בישיבות. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בישיבת חברון.
שנים ספורות לאחר עלייתו לישראל פנה זוסמן להוראה. לאחר הסמכתו בבגרות, בשנת 1954, הוא עבר ללמוד באוניברסיטה העברית תלמוד ומקרא, ובהמשך החל להרצות בנושאי תלמוד והיסטוריה של עם ישראל. לאחר סיום שני תאריו בהצטיינות הוא סיים בשנת תשכ"ט (1970) לימודי דוקטורט עם דיסרטציה שכותרתה "סוגיות בבליות לסדרים זרעים וטהרות". בשנת 1975 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין. במהלך השנים עמד זוסמן בראש החוג לתלמוד ובראש המכון למדעי היהדות.
תחומי מחקריו של זוסמן מתפרשים על פני יריעה רחבה בסוגי התלמוד השונים (תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי ומדרשים). משנת תשנ"ז הוא חבר האקדמיה ללשון העברית.
פרופ' זוסמן נבר בספריות אוסטריה, גרמניה ואיטליה וחשף אלפי פריטים. הממצאים החשובים ביותר שגילה היו כתבי יד של "ספר ירושלמי", שהביאו לשחזור נוסחו ובכך לאישוש ההשערה אודות קיומו.
מתגורר בשכונת רמת דניה שבירושלים.
מרס תורכי (סרט)
מרס תורכי הוא מותחן קומי בבימויו של עודד דוידוף שיצא לאקרנים בשנת 2001. הסרט מבוסס באופן חופשי על רב המכר של לימור נחמיאס מ-1996 "צבוטותי". נחמיאס אף כתבה את התסריט לסרט, יחד עם גל זייד, אשר גם משחק בו.
הסרט עוסק בשוטרת סמויה, הנשלחת על ידי מפקדה הנשוי, איתו היא מנהלת רומן, להפיל בפח את אחד מראשי העולם התחתון.
למרות שזכה לשבחי הביקורת, הוא לא הצליח בקופות וההכנסות לא כיסו את עלות ההפקה.
תמצית העלילה.
פטריק סרוסי (גל זייד) הוא עבריין הנתון במאסר בית ועומד לדין, שהרשעתו תלויה בעדותם של שני עדים, שמעון פרס (שמוליק קלדרון) ודוד שואשו (צחי גראד), עבריינים אף הם, הנשמרים בידי המשטרה. פטריק חומק ממאסר הבית, ויחד עם עוזרו, קדוש (אבי מדר), מגיע לביתו של אחד העדים, שואשו, מוציא ממנו מידע בעינויים, ורוצח אותו ואת אשתו, חדוה (הילה סורג'ון פישר). איה (יעל הדר), שוטרת סמויה, מגיעה לדירה שבה מתגוררים יפתח (תומר שרון) ואחותו שולי (דלית קהן), יחד עם חתולה מופרעת. שולי חוקרת את האורגזמה הנשית, ועל רקע זה הסתכסכה עם אמו של ארוסה, בוביק. איה הגיעה לדירתם כדי לתרץ את ביקורה בדירה שמעל, שבה שוהים פטריק וקדוש, ובה היא מטמינה מכשיר האזנה בשערותיו של קדוש. מפקד מבצע אבטחת העדים, הבלש רב פקד ראובן שכטר (אלון אבוטבול) ושותפתו השוטרת כהן (אופירה רחמים). ראובן הוא מאהבה הנשוי של איה. העד הנוסף, פרס, נשמר אישית על ידי ראובן ושוטרים נוספים, ומעביר את הזמן עד למשפט יחד עם האנס ברדוגה (דביר בנדק). השניים מבלים במשחקי שש בש, כשמפעם לפעם, בלהט המשחק, הם מאיימים זה על זה באקדחים שנתנה להם המשטרה. ראובן חושש שפטריק ימצא דרך לחסל גם את פרס ולצאת זכאי. איה, המתוסכלת מיחסו של ראובן, שומטת מגש בזמן שפרס וברדוגה מאיימים זה על זה באקדחיהם, ומהרעש השניים נבהלים ויורים זה בראשו של זה. פטריק נעצר בעת שניסה להימלט, אך משוחרר משום שכל העדים נגדו מתו.
ראובן, שכועס על איה, מודיע לעו"ד ניסים (נחמן אשכנזי), עורך דינו של פטריק, שיש לו עדה חדשה, איה, שתעיד שפטריק שלח אותה לרצוח את פרס. איה מגיעה אל פטריק ומציעה לו להיות עדת הגנה, תוך שהיא מאשימה את המשטרה בשלל עבירות נגד פטריק. כדי להוכיח את נאמנותה, פטריק מטיל עליה לצאת עם קדוש ולרצוח את יפתח, שאותו הם לוקחים בתוך שטיח מגולגל. איה וקדוש נוסעים עם יפתח לאתר בנייה, שבו הם אמורים לקבור את יפתח. איה חופרת את הקבר, אך בסופו של דבר הורגת את קדוש, וקוברת אותו בעזרת יפתח.
איה לוקחת את אקדחו של קדוש, מגיעה לביתו של פטריק, ובקרב יריות ביניהם היא הורגת אותו, תוך שהיא מותירה במקום סימנים מפלילים לכך שראובן הוא שהרג את פטריק. היא מגיעה לביתו של ראובן ומציעה לו לברוח איתה לחו"ל, אך ראובן מסרב. היא נמלטת לבדה, יחד עם מזוודת מזומנים שלקחה מפטריק, ובמטוס מצטרף אליה יפתח, שנענה להזמנתה.
פרסים.