הרשות הפלסטינית הודיעה כי בכוונתה להעמיד לדין את המחבלים שהסגירו עצמם לידיה, וכי אין בכוונתה להסגירם לידי ישראל, על כך התרעמו מספר הורים שכולים, ובעתירה לבג"ץ דרש ד"ר אריה בכרך, אב שכול ומראשי "אלמגור - ארגון נפגעי טרור", שבג"ץ יורה לממשלת ישראל לפעול להסגרת רוצחי החיילים. המדינה השיבה כי ההחלטה שלא לדרוש את הסגרת המחבלים ניתנה בהמלצת שב"כ, שהעדיף שהאחריות לשפיטת המחבלים וכליאתם תהיה בידי הרשות הפלסטינית. בתגובה אמר הרב עמיחי, אביו של אחיקם, שהחלטת הממשלה "משדרת רפיסות והפקרה של חיילי צה"ל". ב-22 בינואר 2008 הורשעו הרוצחים בבית משפט צבאי פלסטיני, ונגזרו עליהם 15 שנות מאסר.
הנצחת הנרצחים.
לזכר דוד ואחיקם הוקם ארגון "טיולי דוד ואחיקם" שמטרתו לטייל ככל האפשר בשטחי יהודה ושומרון. הארגון מבצע טיולים קבועים בימי שישי. סיסמת הארגון היא "במקום בו יעבור המטייל היהודי שם יעבור הגבול היהודי" כפרפרזה לאמרתו של יוסף טרומפלדור "במקום בו תעבור המחרשה היהודית שם יעבור הגבול".
בפועל מתקיימות שתי מסגרות נפרדות: צפונית: "טיולי דוד ואחיקם", המסיירים בשומרון ובבנימין, ודרומית: "טיולי אחיקם ודוד" המסיירים באזור יהודה.
נתנאל אלינסון, זוכה פרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2014, הוציא לזכרם את סדרת הספרים המדריך למטייל.
במלאת שש שנים למותו של דוד רובין הוציאה משפחתו ספר לזכרו "הדרך אל החלום", ובו קטעים מיומניו, קטעי מכתבים וסיפורים שסיפרו חבריו. הוריו וחבריו של דוד בנו לזכרו את בית הכנסת "צמח דוד" במצפה רמון.
דה מלו
חדקניים
חדקניים (שם מדעי :"Acipenseridae") היא משפחת דגים מסדרת החדקנאים. החדקניים הם דגי גרם המצויים באקלים סובטרופי ובמקומות נוספים. הפרטים הגדולים ביותר יגיעו לגודל של 5 מטרים. המשפחה ידועה בצורתה המוארכת. ביצי הדגים משמשות להכנת קוויאר.
החדקן הוא אחד ממיני הדגים העתיקים בעולם. הוא חי בדרך כלל בסביבה סובטרופית וסובארקטית, באזור הגבול בין אירופה לאסיה ובצפון אמריקה. הם בולטים במבנה גופם הארוך וחסר הקשקשים ולעיתים גודלם יוצא הדופן נע לרוב בין 2 ל-3.5 מטר, אך מינים אחדים אחרים של דג זה מגיעים לגודל של 5.5 מטרים.
רוב החדקנים ניזונים ממזון הנמצא על הקרקעית: בעזרת החוטם הארוך הם בוחשים באדמה רכה ובעזרת המחושים הם מאתרים רכיכות ודגים קטנים. מכיוון שאין להם שיניים הם אינם מסוגלים לתפוס טרף, על אף שפרטים גדולים במיוחד יכולים לבלוע טרף שלם, כולל דגי סלמון וגורי כלב ים.
מינים מסוימים של החדקן גדלים בחוות דגים ומביציהם מכינים קוויאר.
החדקנים גדלים לאט ומגיעים לבגרות בשלב מאוחר בחייהם, דבר ההופך אותם לפגיעים לזיהומים ולשינויים בסביבת החיים. רוב המינים של החדקן נחשבים כיום למינים בסכנת הכחדה עד סכנת הכחדה חריפה.
לפי תיעוד המאובנים, הופיעו החדקנים לראשונה לפני כ-200 מיליון שנה, ומאז עברו מעט מאוד שינויים, עובדה שהקנתה להם את התואר מאובנים חיים.
Playgirl
גרוש (מטבע אירופי)
גרוֹש (בלטינית: Grossus; בגרמנית: Groschen; באיטלקית: grossone; בצ'כית: groš; בפולנית: grosz; בהונגרית: garas; ברומנית: gros, ברוסית: грош) היה מטבע (לעיתים שם בלתי רשמי, בלשון דיבורית) ששימש בכמה מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן במספר מדינות מרכז אירופיות (בוהמיה, פולין) ונסיכויות ברומניה.
מקור השם במונח בלטינית וולגרית "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה".
שמו של הגרוש, שהיה נהוג באזורי האימפריה העות'מאנית וסביבתה, נגזר מאותו מקור לטיני.
היסטוריה.
שמות כ"גרושן", "גרוסוס", "גרוס", "גרוש" ועוד שימשו בימי הביניים כשמם של כל מטבעות הכסף העבים, בניגוד למטבעות כסף דקים כמו הדנייר הצרפתי והפני. שוויו ההיסטורי של המטבע היה בין מספר דנאריוס לתריסר.
טיפוס המטבע הונפק לראשונה ב-1271, על ידי הדוכס מיינהרד מאזור טירול.
במהלך ימי הביניים הוטבע המטבע במדינות נוספות ובגרסאות שונות של שמו: באנגליה הוטבע הגרוֹט (Groat) (החל מ-1279), בבוהמיה הוטבע מ-1300 הגרוש הפראגי, שבהמשך אומץ על ידי מרבית מדינות מרכז אירופה, ובפולין הוטבע החל מ-1367 הגרוֹש הקרקובי, שהיה שווה ערך ל-12 דנאריוס.
במהלך השנים ויתרו חלק מהמדינות על הגרוש, בעוד שבאחרות ערכו הופחת. בפולין למשל, הלך משקל מטבע הכסף וקטן עד שב-1752 הוא הוחלף במטבעות נחושת בעלי אותו שם. כיום מצוי בשימוש בפולין מטבע בשם גרוֹש, שערכו מאית הזלוטי.
בגרמניה במאה ה-18 שימש הגרוש בעיקר במדינות הצפוניות כמטבע שערכו 12 פפניג השווים ל-1/24 רייכסטאלר (שווה ערך ל-1/32 קונוונציונסטאלר של האימפריה הרומית הקדושה). במאה ה-19 שונתה שיטת המטבע - בפרוסיה הונהג החל מ-1821 הטאלר, ששוויו 30 גרושן. לאחר איחוד גרמניה והמעבר לשיטה עשרונית, נקבע המארק כמטבע הראשי, הנחלק ל-100 פפניג. הגרושן נותר ככינוי סלנג למטבע של 10 פפניג. המילה פחות פופולרית מאז המעבר לאירו, אולם עדיין נשמעת לעיתים, בעיקר מפי הדור המבוגר.
הגרושן האוסטרי, ששוויו היה מאית השילינג, הונפק בין 1924–1938 ובין 1945–2002 (עד המעבר לאירו).
באוקראינה גרוש היא מילת סלנג לקופיקה, מאית ההריבניה. גם המילה האוקראינית ל"כסף" נגזרת ממילה זו.
בבולגריה שימש הגרוֹש כהילך חוקי עד שהוכנס למחזור הלב במאה ה-19. המילה משמשת עדיין כשם כללי למטבע או כסף בכמה ביטויים ופתגמים וכן בסיפורי עם ובסיפורים שעלילתם מתרחשת בעבר.
טושירו היטצוגאיה
חומר היגרוסקופי
דניאל הארוויץ
דניאל הארוויץ (Daniel Harrwitz ; 23 באפריל 1823 – 9 בינואר 1884) היה אמן שחמט יהודי-גרמני. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-50 של המאה ה-19 כאשר היה הראשון בעולם. הארוויץ דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1846 ל-1860.
חייו.
הארוויץ נולד בברסלאו (ורוצלב) במחוז הפרוסי של שלזיה. הוא צבר מוניטין בפריז, במיוחד כשחקן של שחמט עיוור. בשנת 1846 הפסיד בדו-קרב באנגליה להווארד סטאונטון למרות שסטאונטון נתן לו יתרון של רגלי ומסע. למרות יתרון זה היו המשחקים בלתי שקולים וסטאונטון ניצח 7-0. שנתיים מאוחר יותר סיים בתיקו דו-קרב שנערך בגרמניה עם אדולף אנדרסן.
הארוויץ חי באנגליה משנת 1849 ויסד את העיתון British Chess Review. בשנת 1856 עבר לפריז, שם ניצח דו-קרב מול ג'ול ארנו דה ריוויאר. בשנת 1858 שיחק מול פול מורפי דו-קרב בפריז. הארוויץ זכה בשני המשחקים הראשונים אך הפסיד בדו-קרב 5.5-2.5. הארוויץ פרש מהדו-קרב בתרצו זאת במצבו הבריאותי.
בשנת 1862 פרסם את הספר Lehrbuch des Schachspiels ספר לימוד של משחק השחמט.
בהמשך עבר לדרום אוסטריה, לטירול, ושם מת בדוזן בשנת 1884.
להארוויץ הייתה תוצאה חיובית מול אנדרסן, ולמרות שנוצח על ידי מורפי בדו-קרב, היה אחד האמנים הבודדים שהצליחו לנצח את מורפי בכלים השחורים: אחד מניצחונותיו בפריז בשנת 1858.
Mollusca
קאטי סארק
קאטי סארק (באנגלית: Cutty Sark) היא ספינה מסוג קליפר אשר נבנתה בשנת 1869 ושימשה כאוניית סוחר משנת בנייתה ועד שנת 1954, עת הפכה למוזיאון. "קאטי סארק" הייתה הקליפר האחרונה שנבנתה. הספינה נפגעה בשרפה ב-21 במאי 2007 עת עברה שיפוץ.
מקור השם.
המונח "קאטי סארק" מקורו בשפה הסקוטית ומשמעו "חצאית קצרה" או "תחתונית". הספינה קרויה על שם כינוייה של הדמות "נאני" משירו של רוברט ברנס משנת 1791 "תאם או'שאנטר" אשר לבשה את החצאית קאטי סארק וכונתה על שם החצאית. הדמות שבחרטום הספינה קרויה "נאני" על שם הדמות.
היסטוריה.
הספינה תוכננה על ידי הרקולס לינטון ונבנתה בשנת 1869 במספנות דמבארטון שבסקוטלנד על ידי חברת הספנות סקוט ולינטון, אולם זו פשטה רגל בעת הבנייה. המשך הבנייה מומן על ידי חברת William Denny &amp; Brothers והספינה הושקה ב-22 בנובמבר באותה שנה.
הספינה נועדה לייבא תה לאנגליה. באותה תקופה הייתה חשיבות רבה להגעת יבול התה הטרי מדי שנה מסין לאנגליה. הספינה שהגיעה ראשונה קיבלה את המחירים הגבוהים ביותר (בשל הביקוש הרב).
הספינה תוכננה להפליג במהירות רבה (במטרה שתהא המהירה שבין ספינות הקליפר). במרוץ שנערך בשנת 1872 בין "קאטי סארק" לקליפר "תרמופיליי", בשל נזק שאירע להגה של "קאטי סארק", אף ששתי הספינות עזבו את נמל שאנגחאי ב-18 ביוני, הגיעה הספינה ללונדון רק ב-18 באוקטובר, ואולם, התרמופיליי הגיע שבוע לפניה (ב-11 באוקטובר) ועל כן נחשבת הגעתה של "קאטי סארק" בתקופה של 122 ימים ועם הגה שבור להישג גדול.
תחילת השימוש בספינות קיטור ובניית תעלת סואץ קיצרו את מועדי הבאת התה והפכו את ספינות הקליפר למיותרות. "קאטי סארק" עברה לשמש בייבוא צמר מאוסטרליה. בשל העובדה שבאחת מהפלגותיה הצליחה לעבור את המרחק ב-67 ימים -הספינה הצליחה לעבור 666 ק"מ ב-24 שעות, במהירות ממוצעת של 15 קשרים (27.75 קמ"ש) נחשבה לספינה המהירה ביותר באותה עת ביחס לגודלה.
בשנת 1895 נמכרה לחברה הפורטוגזית "פריירה" (Ferreira) ושמה שונה ל"פריירה" על שם החברה, אף שבפועל המשיכו לכנות אותה "פקוונה קמיסולה" - "Pequena Camisola" ("חצאית קצרה" בפורטוגזית - תרגום של שמה הסקוטי).
בשנת 1916 נמכרה הספינה בשנית, הורדו מפרשיה במספנה בקייפטאון, הותקן לה מנוע, ושמה שונה ל"מאריה דו אמפארו". בשנת 1922 נקנתה על ידי רב החובל וילפרד דאומן אשר השיב לה את מפרשיה והשתמש בה כספינת אימונים נייחת. בשנת 1954 הועלתה על המבדוק בגריניץ' שהוכן עבורה על מנת שתשמש כמוזיאון.
המוזיאון.