ניווט חופי היא שיטה ותיקה ואמינה למציאת המיקום בים. השיטה אפשרית בקרבת החופים. השיטה אפשרית בראות טובה בתנאי שרואים בעין, ללא במשקפת, עזרי ניווט כמו מגדלורים, מבנים בולטים, מצופים, ארובות אנטנות. בתנאי שעצמים אלה עצמם מופיעים במפה הימית המפורטת ביותר שיש לאזור.
ביצוע הניווט.
השיטה מתבססת בעיקר על מדידת תכוינים במצפן מגנטי או חשמלי, מרחקים על ידי מכ"ם ועומקים במד עומק.
כאשר כל מדידה צריכה להיות נקייה משגיאות עין ומשגיאות מכשירים שבדרך כלל ידועות. מיקום המושג בשיטה זו חייב ברישום הזמן המדויק שלו על פי השעה האזורית בכלי השיט. ההשמה במפה תעשה על פי קוד סימון גרפי המקובל בימאות תוך שימוש בכלי שרטוט מדויקים כמו 'סרגל מקבילים' עפרונות מחודדים ועוד.
האחריות לניווט בכל סוגיו היא על קצין משמרת גשר באונייה, ומעליו רב החובל או מפקד כלי השייט. תכיפות חישוב המיקום תלויה בגורמים כמו: מהירות כלי השייט, תנאי הראות, עומק הים, מצב הים, רוחות, זרמים ועוד. רוח חזקה יכולה לגרום לסטייה ולכן יש להתחשב בה ולתת פיצוי מתאים בהיגוי ולקחת זאת בחשבון בחישובי הניווט.
קביעת מיקום האנייה על פי סימני חוף ועזרים כגון: מצופים, מגדלורים וכו', וזאת בשיטות: תכווין ומרחק, שני תכוונים (בו זמנית), שני טווחים (בו זמנית), תכוונים וטווחים עוקבים, זוויות אופקיות, תכווין ועומק, תכוויני מעבר, תכוויני סכנה.
רצוי מאוד לקבל מיקום מדויק לפני ואחרי שינוי ה כדי להוציא ממנו את קו ההתקדמות על המפה הימית.
הניווט כולל בנוסף על מציאת אתר ההאנייה גם: חישוב שגיאות מצפן מגנטי וגיירו. הפלגה בזרם ורוח תוך התחשבות ובמתנגד להם. שייט לפי D.R. חישובי גאות ושפל בנמלים ראשיים ומשניים.
שיטת חיתוך תכווינים.
השיטה הנפוצה ביותר לניווט חופי היא בחיתוך של שני תכווינים בו זמנית. את התכווינים יש לקחת במצפן מגנטי, או מצפן גירוסקופ, ששגיאתם העצמית ידועה בוודאות.
מדידת הכיוונים נעשית בעזרת טבעת עליה מותקנות שתי לוחיות באחת חריץ ובשנייה חוט דק הטבעת מורכבת על שפת המצפן בעמדה הגבוהה בגשר האונייה. טבעת מדידת התכווינים נקראת "פלורוס" על שם הנווט של חניבעל שניווט את פינוי כוחות קרתגו מאיטליה.
מודדים את התכווינים ל-2 עצמים מזוהים בחוף ומסומנים במפה בעדיפות למגדלורים או מצופים מוארים הניתנים לזיהוי גם בלילה. הזווית האופקית ביניהם תהיה לפחות 30 מעלות והם צריכים להילקח תוך זמן קצר כי האנייה מתקדמת כל הזמן.
מסמנים את הכיוונים במפה בצורה מדויקת בעיפרון חד עם סרגל מקביל שהוא גם מד זווית והחיתוך ביניהם הנקרא , הוא מיקום כלי השייט לזמן המדידה.
שיטות נוספות.
שיטת כיוון ומרחק.
כלי שיט המצוידים במכ"ם יכולים למדוד טווח לנקודות בולטות בחוף שניתן לאתר אותן במפה ימית. התכוין נמדד בטבעת המצפן והטווח נמדד במכ"ם לאותה נקודת חוף. מסמנים במפה את קשת הטווח עם מחוגה כאשר החוד שלה בקו המים הסמוך אל אותה נקודת החוף. החיתוך במפה בין קשת הטווח וקו התכווין הוא ה. אפשר להשתמש בשיטה זו גם כאשר הטווח נמדד לנקודה שונה מהתכווין.
עדיף לקחת טווחים לכפים לשונות יבשה הבולטים לים כי הם נראים טוב במכם וגם במפה. בחופי ישראל למשל: כף כרמל, פינת כף עכו, וכף ראש הנקרה הם כאלה.
שיטת הרצת תכוינים.
שיטה זו שמושית כאשר באזור ההפלגה יש רק עזר ניווט יבשתי אחד (כגון מגדלור) הנראה ומזוהה ובתנאי שמהירות כלי השייט ידועה ומהימנה ומזג האוויר נוח. בהנחה שכלי השייט חרש נתיב ישר במים . שלבים:
הכרת המפה הימית.
מפות ימיות, צריכות להיות מאושרות לשימוש על ידי מוסדות בינלאומיים. מופקות ברמת הדפסה גבוהה ומעודכנות דוגמה: איסורי שייט שמוציאה מדינה מסוימת בשטח בו מבוצעים תמרונים צבאיים שלה באופן קבוע או זמני.
שיטת מרקטור וגנומונית. סימנים וקיצורים במפה.
לצורכי אימן בניווט חופי הנפיק בשנת 2009 המרכז למיפוי ישראל בשיתוף רשות הספנות והנמלים מפה של חוף ישראל ובה הוכנסו נתונים נוספים שאינם קיימים במציאות.
עזרים ומכשירי ניווט.
קיימים עזרי ניווט מודרניים כמו ה GPS ומפות דיגיטליות. אך אין לוותר על הניווט החופי הקלסיי שקיים וזמין גם כאשר שרתי ה GPS עלולים לקרוס או ייפלו קורבן למלחמת סייבר.
מצפנים (כולל עקרון פעולה ועקרון איפוס), מד עומק, G.P.S, DGPS, מדי מהירות A.I.S, CHART P., VDR, Auto Pilot.
פרסומי ניווט.
כל ספרי הגשר, מפות ועדכונן, ספרי חופיות, רדיו, מגדלורים, הודעות לימאים וכו'.
בכל אונייה חייבים להמצא ספרי חופאות ( Pilot books) המכסים בכללי את כל נתיבי השייט בעולם. ספרים אלה נותנים בעיקר מידע מפורט ומדויק על סכנות שייט, שרטונות, זרמים ורוחות ועוד באזור ההפלגה.
תכנון הפלגה.
על פי הוראות הפלגה, תכנון, ביצוע ומעקב. הניווט החופי מאפשר
תכנון מראש של ההפלגה תוך התחשבות בסכנות שייט.
קורס אמיתי מעל הקרקע, מהירות ממוצעת כפי שבוצעה בפועל על הנתיב.
הפתעות.
ככלל הים צופן הפתעות. ייתכנו זרמים שלא תמיד ידועים באזור ההפלגה.
סכנות לשייט שהתגלו כגון שרטון שנתגלה ולא מופיע במפה. יש לדווח עליהן למדינה נוגעת בדבר.
לורי סגל
לורי סגל (Lore Segal; נולדה ב-9 במרץ 1928 בווינה כ-Lore Groszmann) היא סופרת, מתרגמת, מורה, מחברת רומנים סיפורים קצרים וספורי ילדים אמריקאית. ספרה, המטבח של שייקספיר, היה מועמד לפרס פוליצר ב-2008.
ביוגרפיה.
סגל נולדה בווינה, שבאוסטריה, כבת יחידה למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אביה היה מנהל חשבונות ראשי בבנק, ואמה הייתה עקרת בית. ספרה ״Other People's Houses" מתאר את ילדותה, ואת השתתפותה כילדה בגל הראשון של הקינדר-טרנספורט, משימת הצלה שבמסגרתה נשלחו ילדים יהודים לאנגליה.
ליזלוטה מרשל
ליזלוטה מרשל (בגרמנית: Liselotte Marshall; 15 בספטמבר 1923 – 24 במאי 2017) הייתה סופרת יהודיה ילידת גרמניה, שנודעה בזכות הרומן פרי עטה, Tongue-Tied. רומן זה מבליט את החפיפה בין אנטישמיות ובין אפליה נגד אנשים עם מוגבלויות בזמן מלחמת העולם השנייה בשווייץ. מרשל אמרה על Tongue-Tied שהיא קיוותה למחוק באמצעותו את הכאב של ילדותה.
חייה.
נולדה בשם ליזלוטה רוזנברג בעיירה גיסן. להוריה היה עסק לייצור ומכירה של יין באוזינגן הסמוכה. בילדותה חלתה בשחפת חוץ-ריאתית שפגעה בעצמותיה. היא נשלחה ללזאן, עיירה דוברת צרפתית באלפים בשווייץ, שם היא טופלה על ידי אוגוסט רולייה, שהיה ידוע בזכות פיתוח טיפול באמצעות קרני שמש (הליותרפיה). לאחר עליית הנאצים לשלטון נאסר על יהודים להעביר כסף מחוץ לגבולות גרמניה. אולייה אפשר לה להמשיך את השהות בסנטוריום, על אף שהוריה לא יכלו לממן את הטיפול. על אף שהיא נולדה יהודייה, היא קיבלה בשווייץ חינוך קלוויניסטי, כפי שהיה נהוג במקום.
ב-1937 ביקרה ליזלוטה את משפחתה בפעם האחרונה בגרמניה וחשה את האנטישמיות הגוברת. היא נשלחה חזרה לשווייץ, ולאחר מכן הוריה ברחו לפרנקפורט ומשם היגרו ב-1941 לארצות הברית. ליזלוטה נשארה בשווייץ. לאחר שהחלימה, היא עבדה כאחות בסנטוריום ולאחר מכן עברה לציריך כדי ללמוד עבודה סוציאלית. ב-1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, היא היגרה לארצות הברית, שם התאחדה עם משפחתה והחלה ללמוד בהאנטר קולג' בניו יורק. בקולג' היא הכירה את רות קליגר, ניצולת שואה והן נשארו בידידות ארוכת שנים, עליה קליגר מספרת בממואר "Still Alive".
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', היא המשיכה ללימודים לתואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת ייל. בייל היא פגשה את בעלה לעתיד, פיטר מרשל, שלמד רפואה. הם התחתנו ועברו לאנגליה והמשיכו להגר מספר פעמים בין ארצות הברית, אנגליה וקנדה. הם התיישבו לבסוף, לאחר פרישתו, בלונדון.
במותה, בגיל 93, היו למרשל שלוש אזרחויות – גרמנית, אמריקאית ובריטית – אך היא הזדהתה כחסרת לאום מתוך התנגדות ללאומיות.
ספרה.
ספרה של מרשל, "Tongie-tied" (תרגום מילולי: "קשורת-לשון") מספר על רייצ'ל, אישה שחיה בניו יורק. לאחר שנישואיה מתפרקים, היא מאבדת את יכולת הדיבור. בעקבות זאת, חוזרים אליה זיכרונות ילדותה כנערה גרמניה-יהודייה, שחלתה בשחפת והתאשפזה בשווייץ הרחק ממשפחתה. היא חוזרת לעיירה השווייצרית, ושם היא מתעמתת עם העבר, עם ההפרדה ממשפחתה, האנטישמיות של החברה השווייצרית בשנות ה-30 וה-40 והיחס היכולתני של החברה לנכות.
מרשל החלה לכתוב את הספר באנגלית ב-1991, אך הוא פורסם ראשית בגרמנית ב-1997 ("Die verlorene Sprache") בצרפתית בשנת 2000 ("Les Mots étranglés") ולבסוף באנגלית בשנת 2004. היא אמרה שהיא בחרה לכתוב את סיפורה כרומן ולא כאוטוביוגרפיה, משום שכך הרגישה ביטחון מספיק בכדי לבטא את הכאב של עברה.
קרחון גרגורי (קניה)
קרחון גרגורי (באנגלית: Gregory Glacier) הוא קרחון על הר קניה במחוז מרו, בקניה שבאפריקה.
הקרחון נמצא במרכז המדינה, כ-140 קילומטרים צפונית לניירובי, בירת קניה.
גובהו של הקרחון 4,630 מטרים מעל פני הים.
בשל התחממות כדור הארץ קרחוני הר קניה נסוגים במהירות (ובהם גם קרחון לואיס - הגדול בקרחוני הר קניה, וקרחון גרגורי), וככל הנראה בתוך 30 שנים יימסו כולם.
היסטוריה.
מקור השם.
הקרחון קרוי על שמו של ג'ון וולטר גרגורי (John "Jack" Walter Gregory), גאולוג שחקר את השבר הסורי-אפריקני.
לקריאה נוספת.
• JAMES A.T. YOUNG and STEFAN HASTENRATH, Glaciers of the Middle East and Africa - GLACIERS OF AFRICA, P 55, U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1386-G-3
• LONNIE G, THOMPSON, Ice core studies from Mt Kenya, Africa, and their relationship to other tropical ice core studies, PP 55, 60