מוריס ארנסט גיב (באנגלית: Maurice Gibb; 22 בדצמבר 1949 – 12 בינואר 2003) היה מוזיקאי, זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי בריטי, שזכה לתהילה כחבר להקת הבי ג'יז. על אף שאחיו הבכור בארי גיב ואחיו התאום רובין גיב היו הזמרים הראשיים של הלהקה, ברוב אלבומיהם נכללו לפחות שיר אחד או שניים המציגים את שירתו הראשית של מוריס, כולל "Lay It on Me", "Country Woman" ו-"On Time".
ביוגרפיה ופעילות.
מוריס גיב נולד בדאגלס. הוא אחיו הצעיר של בארי גיב, אחיו הגדול של אנדי גיב, ואחיו התאום של רובין גיב, אשר צעיר ממנו ב-35 דקות. הוא התחיל את קריירת המוזיקה שלו בשנת 1955 במנצ'סטר שבאנגליה, והצטרף ללהקת Rattlesnakes, שהפכה מאוחר יותר ל-Bee Gees בשנת 1958 כאשר הם עברו לאוסטרליה. הם חזרו לאנגליה, שם זכו לתהילה עולמית. היה נשוי לכוכבת הפופ, לולו הבריטית.
מותו.
מוריס התמוטט ב-9 בינואר 2003. הוא הובהל לבית חולים ועבר ניתוח בטן, הוא אושפז במצב קריטי אך יציב במשך שלושה ימים אך נפטר מהתקף לב ב-12 בינואר 2003. הרופאים קבעו את מותו בבית חולים בבוקר של אותו יום. בעקבות מותו הבלתי צפוי של גיב בשנת 2003, בנו אסף את הפרס שלו בארמון בקינגהאם בשנת 2004.
גבריאל מרטירוסיאנאייט
יום הגנת הפרטיות
יום הגנת הפרטיות הבינלאומי (באנגלית: Data Privacy Day; ידוע באירופה כיום הגנת המידע) חל ב-28 בינואר מדי שנה. זהו מועד בינלאומי המצוין במדינות רבות בעולם ובהן, ארצות הברית, קנדה, ישראל, הודו ו-47 מדינות באירופה. מטרת היום היא העלאת המודעות וקידום ההגנה על הזכות לפרטיות ועל המידע האישי במרחב הדיגיטלי.
יום הגנת הפרטיות הבינלאומי נועד להעלות את המודעות של ארגונים, חברות, עסקים ואזרחים לזכות לפרטיות ולהגנה על מאגרי מידע אישי, לחשיבותה של הזכות וההגנה עליה, וכן לחובות ולזכויות החלות ביחס לגורמים השונים במשק. במסגרת זו, ביום זה נערכות פעילויות הסברה שונות, מתפרסמים מדריכים והמלצות, ונערכים אירועים ודיונים בפורומים שונים במטרה להעלות את מודעות הנושא לסדר היום הציבורי ולקדם את תחום הגנת הפרטיות. הפעילות הבינלאומית מהווה פוטנציאל והזדמנות לשיתופי פעולה בקרב מגזרים שונים, ממשלה, תעשייה, אקדמיה, ארגוני מגזר שלישי, אנשי מקצוע בתחום הפרטיות ואנשי חינוך.
היום צוין לראשונה בשנת 2007 על ידי מועצת אירופה, לציון יום החתימה על אמנת שטרסבורג (שנת 1981) שעיקרה מניעת עיבוד אוטומטי של מידע אישי.
ארגונים ורשויות המציינים את יום הגנת הפרטיות הבינלאומי.
בין הארגונים והרשויות הזרות המציינים יום זה נמנים נציבות המידע הבריטית, נציבות הגנת הפרטיות של קנדה, הרשות להגנת הפרטיות של קליפורניה, אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת ג'ורג'טאון, נציבות הסחר הפדרלית (FTC), רשות התקשורת הפדרלית (FCC), לשכת החקירות הפדרלית (FBI), פרקליטות מדינת ניו יורק, מועצת ביטחון המידע של הודו ועוד.
בישראל מצוין היום בדרכים שונות, ביניהן במסגרת פעילויות הסברה שמקיימת הרשות להגנת הפרטיות. במסגרת זו, מפרסמת הרשות ביום זה מידע ומדריכים לציבור למען הגברת המודעות וההיכרות עם הזכות לפרטיות והזכויות המעוגנות בהוראות הדין הישראלי, וכן המלצות שונות לשמירה על הפרטיות במרחב הדיגיטלי.
מקומות מרכזיים
תאוריית המקומות המרכזיים (באנגלית: Central place theory) היא תאוריה גאוגרפית המבקשת להסביר את מספרם, גודלם ומיקומם של יישובים שונים במערכת אחת.
בניית התאוריה.
בשנת 1933, הגיש הגאוגרף הגרמני וולטר קריסטלר את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה ביישובים בדרום גרמניה, אזור שהיה פחות מפותח או תעשייתי, מחלקים אחרים של מדינה זאת, כמו למשל בחבל הרוהר או באזורים מרכזיים כמו באזור ברלין והנמלים הגדולים.
כדי להסביר את תפוצת היישובים באזור המחקר, את גודלם ואת הקשרים הקיימים ביניהם (מסחר ושירותים) בנה קריסטלר מודל תאורטי של מרחב דמיוני, ורצה לבדוק איך במרחב תאורטי זה ממוקמים היישובים ואיך הדבר משפיע על גודלם ועל הקשרים ביניהם. כדי ליצור מרחב תאורטי, הוא יצר שורה ארוכה של הנחות ייסוד, שברור שכל אחת מהן מרחיקה את המודל מהמציאות הגאוגרפית-כלכלית-יישובים הקיימת במציאות.
הנחות התאורטיות
1. הנוף הפיזי הוא שטוח לכל הכיוונים, אחיד וחסר גבולות.
2. המשאבים (אוצרות טבע, טיב קרקע) מבוזרים באופן שווה
3. קיים מנגנון של עליית מחיר התחבורה ככל שמתרחקים ממקום מרכזי
4. קיימת כלכלת תחרות חופשית וכולם רוצים למקסם את הרווחים שלהם
5. כל הצרכנים הם ברמת הכנסה זהה
6. לכל הצרכנים יש כוח קנייה דומה לביקוש לסחורות ולשירותים
7. כל הצרכנים משתמשים במקומות הקרובים ביותר כדי לצמצם הוצאות הובלה ונסיעה.
8. כל ספקי השירותים והסחורות יש להם רווח שווה 9. אזורי המסחר/שירותים של המקומות מרכזיים חייבים להיות בגודל שווה
10. יש רק סוג אחד של תחבורה שתשרת באותה מידה לכל הכיוונים
11. עלות ההובלה/נסיעה היא ביחס ישר למרחק.
כדי להבין מה יתרחש במרחב הנחקר, קריסטלר ניסח בתאוריה שלו שני מושגי ייסוד,
וטען שכל מוצר או שירות ניתן להגדיר על פי שני מושגים אלה:
סף כניסה - הגודל המינימלי של אוכלוסייה (או הכנסה) הדרושים כדי להביא למכירת מוצר או שירות מסוים. כך לדוגמה חנות מכולת, גן ילדים הם מוצרים עם סף כניסה נמוך, והם ימצאו בכל יישוב. בתי משפט, חנויות בגדים יוקרתיות - הם מוצרים בסף כניסה גבוה יותר, ולא יהיו בכל יישוב.
טווח מוצר - המרחק המרבי שהצרכנים מוכנים לנסוע כדי לרכוש מוצרים. כך לדוגמה לקנות בקבוק חלב או כמה עגבניות, אנשים לא יהיו מוכנים לנסוע עשרות קילומטרים. אבל לטיפול רפואי מיוחד, אנשים יהיו מוכנים לנסוע לפעמים אלפי קילומטר.
קריסטלר טען, כי כתוצאה מהעדפות הצרכנים והצרכים שלהם, בהנחות המחקר של המרחב הדמיוני, תיווצר מערכת יישובים של ״מקומות מרכזיים״, המסודרת במדרג (היררכיה) ושיהיו בה מספר חוקים:
א. קיים קשר בין גודל היישוב ובין סוגי השירותים שיש בו וייספק אותם לסביבתו: כל יישוב בהתאם למספר תושביו, נותן את השירותים המצויים בתוכו. התושבים משלימים את השירותים החסרים ביישובם על ידי נסיעה למקום מרכזי - גדול יותר לקבלם.
ב. קיים קשר בין מספר היישובים באותו דרג, ובין מספר היישובים. ככל שהיישוב קטן יותר, יהיו במרחב יישובים רבים הדומים לו. ישנו מספר גדול של עיירות, מספר יותר קטן של ערים בינוניות ומספר מועט של ערים גדולות מאוד.
ג. קיים קשר בין מרחקי היישובים מאותו סדר גודל של אוכלוסייה. הכפרים הקטנים יהיו קרובים אחד לשני, כמה קילומטרים, לעומתם הערים הבינוניות תהיינה רחוקות זו מזו כמה עשרות קילומטרים, וערים גדולות תהיינה רחוקות אפילו מאות קילומטרים זו מזו.ד. ככל שהיישוב יהיה גבוה יותר במידרג ויגדל ״טווח המוצרים״ שיתמקמו בו וכך תגדל כמות התפקודים של המקום המרכזי הזה. ערים בינוניות וגדולות נותנות מבחר גדול יותר של שירותים בעלי ״סף כניסה״ גבוה מעיירות או יישובים כפריים.
אם מתקימים התנאים האלה, התאוריה חזתה כי היישובים יסתדרו במרחב בצורת סריג של משושים: במרכז המשושה יהיה מקום מרכזי וסביבו - בקצות המשושים - יתמקמו יישובים שיקבלו ממנו את השירותים. מעל הסריג בדרג הנמוך ביותר, ייווצרו סריגים של משושים גדולים יותר - שהם מייצגים מקום מרכזי גדול יותר המספק שירותים לכמה ״משושים״ הנמוכים ממנו בדרג.
המשושים נוטים להיווצר על פי התאוריה, כי זוהי החלוקה היעילה ביותר של המרחב, שבו אין שטח שאינו מקבל שירות, ומאידך אין חפיפה ובזבוז משאבים אילו השטח היה מאורגן בצורת מעגלים של טווחי מוצר החוצים אחד את השני.
התאוריה יצרה גם מערכת חישובים שניסתה לנבא את גודלי הערים, צפיפות וסוג התחבורה, המרחקים בין היישובים במדרג ואת סוגי המוצרים והשירותים שיש לפתח בכל דרג. כן ניסתה התאוריה לחשב את הארגון המרחבי של שירותים ממשלתיים, כדי שהאזור כולו יתפקד נכון ביעילות הכלכלית הגבוהה ביותר.
את עבודתו וולטר קריסטלר הגיש כדוקטורט בגרמניה בשנת 1933, שעה שהנאצים עלו לשלטון. העבודה לא משכה את תשומת לב העולם המדעי. אבל לקראת סוף שנות השלושים, הבינו הנאצים את חשיבות העבודה בתכנון מחדש של האזורים שהם התכוונו לכבוש באירופה. קריסטלר, שהיה כבר מבוגר להיות חייל, גויס ליחידת התכנון של הס.ס ושם בשנים 1940–1944 הוא תכנן על פי המודל את האזורים שנכבשו בפולין, צ'כיה ואפילו חלקים מברה״מ ומהולנד. למעשה היה זה הניסיון הראשון ליישם את התאוריה שלו בתוך העולם האמיתי.
בתום מלחמת העולם השנייה תויג וולטר קריסטלר כתומך במשטר הנאצי ובפעולותיו.
הערכת התאוריה.
תוקף תאוריית ״המקומות המרכזיים״ בעייתי מאחר שהוא יצר מציאות תאורטית שרחוקה מאוד מהמציאות ההיסטורית והגאוגרפית. המציאות עשויה להשתנות בנוכחות גורמים מקומיים, כאקלים, טופוגרפיה, היסטוריה של התפתחות היישובים, שיפורים טכנולוגיים והעדפה אישית של צרכנים וספקים. עם זאת, עדיין ניתן להבחין בקיום יסודות מסוימים מתוך התאוריה כמו מידרג עירוני, סוגי השירותים השונים ומיקומם ועוד.
במהלך שנות החמישים עד השבעים, התאוריה נפוצה מאוד בקרב הגאוגרפים, בעקבות ״המהפכה הכמותית״, מה שהביא לבדיקת התאוריה בעשרות ומאות מקומות בעולם. ביניהם בלט החוקר בריאן ברי מאוניברסיטת שיקגו, באותם הימים. כך הבחינו כי ישנם גורמים נוספים שמשנים את התאוריה כגון - המצב הכלכלי של הצרכנים באזור. צרכנים בעלי מעמד כלכלי גבוה נוטים להיות ניידים יותר ולכן עוקפים מרכזים במדרג נמוך יותר וקרוב יותר. כך לדוגמה, ישנם אנשים המרבים לנסוע או לטוס ויקנו מוצרים במקומות רחוקים ולא קרוב לביתם.