בריאן הולנד (באנגלית: Brian Holland; נולד ב-15 בפברואר 1941) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע כחלק מצוות הכותבים הולנד-דוזייר-הולנד בו היה חבר, ביחד עם אחיו אדי הולנד ועם למונט דוזייר. הצוות היה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. בריאן הולנד ודוזייר שמשו כמפיקים המוזיקליים, בעוד שאדי הולנד כתב לרוב את המילים. בשנת 1967 עזב הצוות את מוטאון עקב סכסוך כספי עם הבעלים ברי גורדי, ופעל במסגרת חברות עצמאיות שייסדו, עד לשנת 1977.
בנוסף לכך הייתה להולנד קריירה קצרה כזמר בין השנים 1958 עד 1962, בחברות שונות, לרבות מוטאון. ביחד עם למונט דוזייר, כצמד קולי, הוציא סינגל יחיד בשנת 1963 ולאחר שעזבו את מוטאון, בשנות ה-70, המשיכו בפעולה כצמד קולי, ופרסמו מספר שירים בסגנון רית'ם אנד בלוז שזכו להצלחה בינונית. בשנים 1974 עד 1975 שב הולנד וניסה את כוחו כמבצע בודד.
אדי הולנד
אדוארד "אדי" הולנד ג'וניור (נולד ב-30 באוקטובר 1939) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי הידוע כחלק מצוות המפיקים המוזיקליים הולנד-דוזייר-הולנד, שפעלו במסגרת חברת מוטאון בשנות ה-60 ובאופן עצמאי לאחר מכן.
הולנד התחיל את דרכו כזמר, והקליט בחברת מוטאון להיט בשם "ג'יימי" שזכה להצלחה בינונית. מאחר שלקה בפחד במה החל לעבוד מאחורי הקלעים, ולכתוב עבור אמנים אחרים. בשנת 1962 החל לעבוד עם אחיו בריאן הולנד ועם המפיק למונט דוזייר. הצוות הולנד-דוזייר-הולנד זכה להצלחה מרובה, והיה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60. הצוות כתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. בריאן הולנד ודוזייר שמשו כמפיקים המוזיקליים, בעוד שאדי הולנד כתב לרוב את המילים. בשנת 1967 עזב הצוות את מוטאון עקב סכסוך כספי עם הבעלים ברי גורדי, ופעל במסגרת חברות עצמאיות שייסדו, עד לשנת 1977.
איוואמי גינזאן
איוואמי גינזאן (ביפנית: 石見銀山) הוא מכרה כסף בעיר אודָה, במחוז שימאנה, באי הונשו שביפן. המכרה ו-13 אתרים נוספים הקשורים בכריית כסף, ייצורו ובהובלתו נוספו לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2007 ומשתרעים על שטח כולל של 442 הקטאר.
המכרה נפתח בשנת 1526 על ידי סוחר יפני בשם קאמיָה ג'וטֵיי, ושיא תפוקתו הייתה בתחילת המאה ה-17, כאשר נכרו בו כ-38 טון כסף בשנה, שהיוו כשליש מהתפוקה העולמית. בכסף מהמכרה השתמשו בעיקר להטבעת מטבעות, ועל כן היה נושא למלחמות מרובות, עד אשר שוגונות טוקוגאווה נטלה את השליטה עליו, לאחר הניצחון בקרב סקיגהארה, בשנת 1600. לאחר מכן תוחם המכרה בגדרות ונחסם על ידי עצי אורן. טירת יאמָבּוּקי נבנתה בלב מתחם זה. כריית כסף מהמכרה הופסקה במאה ה-19 בשל אי עמידה בתחרות עם מכרות אחרים.
חלקים מהמכרה נמצאים עדיין במצב טוב וממשלת יפן הכריזה על המקום כאזור שימור מיוחד בשל קיבוץ מבנים היסטוריים. הממשלה אף בקשה להכיר במכרה כאתר מורשת עולמית, והצליחה בכך בשנת 2007, אף על פי שהערכת הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים לא מצאה באתר זה "ערך עולמי יוצא דופן".
יהושע בלאו
יהושע בלאו (22 בספטמבר 1919 – 20 באוקטובר 2020) היה בלשן ישראלי, פרופסור בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, הנשיא השלישי של האקדמיה ללשון העברית, חבר חוץ של האקדמיה הבריטית, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חתן פרס רוטשילד, וחתן פרס ישראל לשנת תשמ"ה (1985). נחשב לגדול חוקרי הערבית היהודית של ימי הביניים.
ביוגרפיה.
יהושע בלאו נולד בקלוז' (קולוז'וואר, קלאוזנבורג) שבטרנסילבניה לד"ר פנחס פאול בלאו, שהיה סוחר ועיתונאי, ולסימה גרינפלד. אחותו הייתה הבוטנאית קלרה חן. הוא גדל במשפחה דתית ולמד בארבע הכיתות הראשונות בבית הספר העממי היהודי הניאולוגי בקלוז', ושנתיים כתלמיד פרטי בגימנסיה היהודית בבודפשט. כשהיה בן 12 עברה המשפחה לאוסטריה והתגוררה בבאדן ביי וין (Baden bei Wien), שם עסק האב בעיקר בעבודה עיתונאית. בלאו למד בגימנסיה המקומית וסיים את מבחני הבגרות בהצטיינות ב-1937. אז עברה המשפחה לווינה והוא התחיל את לימודיו בערבית באוניברסיטת וינה ואת לימודי הרבנות בבית המדרש לרבנים בווינה. במרץ 1938 פלש היטלר לאוסטריה, ומשפחת בלאו הצליחה לעזוב את אוסטריה ב-8 ביוני 1938 בעזרת הדרכונים הרומניים שברשותה. הם נסעו לטריאסט וכעבור חודש וחצי עלו לארץ ישראל על סמך סרטיפיקט "בעלי הון" של ההורים, וסרטיפיקט סטודנט לבלאו.
המשפחה התיישבה בתל אביב, ויהושע בלאו קיבל תחילה שיעורים פרטיים בתלמוד ובלילות למד לבד עברית וערבית. בהמשך נרשם ללימודים באוניברסיטה העברית. באביב 1942 קיבל את התואר מוסמך בשפה וספרות ערבית כחוג ראשי ובמקרא ובלשון עברית כחוגים משניים. בשנים 1942–1955 הורה בבתי ספר תיכוניים, בתחילה בגימנסיית מוריה והגימנסיה העירונית הדתית בתל אביב ואחרי-כן בסמינר מזרחי לבנים בירושלים. ב-1945 נשא לאישה את שולמית לבית חביב, מורה. לזוג שני ילדים, בן ובת.
במלחמת העצמאות שירת ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות, בתחום פיצוח צפנים.
בינואר 1950 קיבל תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית על עבודתו 'דקדוק הערבית-היהודית של ימי הביניים בעיקר על סמך טקסטים בלתי-ספרותיים' בהדרכתו של דוד צבי בנעט. מורהו החשוב השני היה יעקב פולוצקי מהחוג לבלשנות. בשנת 1954 החל לשדר פינה ברדיו בנושא הלשון העברית. בשנת 1955 קיבל פרס לחוקרים צעירים מהקרן ע"ש מוריץ ושרלוטה ורבורג של האוניברסיטה העברית, על עבודתו "מחקרים בתחבירם של המדרשים"
החל מ-1956 לימד עברית ובלשנות שמית באוניברסיטת תל אביב וב-1957 הצטרף לחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית ולימד בו עד פרישתו ב-1987. ב-1960 הועלה לדרגת מרצה בשפה וספרות ערבית, בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-1966 נתמנה לפרופסור מן המניין.
החל מ-1959 החל לשמש כחבר באקדמיה ללשון העברית, בתחילה כחבר־יועץ, והחל מ-1963 כחבר מלא. בשנים תשמ"א–תשנ"ג (1981–1993) היה נשיא האקדמיה.
בלאו היה פרופסור אורח באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטת קייפטאון, בישיבה יוניברסיטי, באוניברסיטת איטווש בבודפשט, באוניברסיטת לוצרן, ובאוניברסיטת הרווארד.
ב-20 באוקטובר 2020 נפטר בביתו שבירושלים בגיל 101.
מחקריו.
תיאור מחקריו.
מחקריו של בלאו עסקו בשני תחומים עיקריים: הראשון הוא מחקר הערבית הבינונית בכלל, והערבית היהודית בפרט. השני הוא בלשנות שמית, ומחקריו בתחום זה נגעו בעיקר להתהוותה ולהתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא. בנוסף לכך כתב ספרים ומאמרים בתחום העברית החדשה, לשון חז"ל וארמית.
מחקר הערבית היהודית בפרט והערבית הבינונית והכללית בכלל.
יהושע בלאו היה גדול חוקרי הערבית היהודית של ימי הביניים בעולם. בימי הביניים שימשה הלשון הערבית, לצד העברית, כלשון התרבות של היהודים בארצות הדוברות ערבית. העילית היהודית כתבה בערבית היהודית רבות מיצירות הספרות הנשגבות שלה. מה שמציין את הערבית היהודית של ימי הביניים בפרט ואת הערבית הבינונית (שהערבית היהודית היא אחד מענפיה) בכלל הוא שאינן כתובות לא בערבית הקלאסית ולא בערבית המדוברת (מה שמכונה נאו-ערבית) אלא בלשון מעורבת, אשר מתחלפים בה יסודות קלסיים, בתר-קלסיים ונאו-ערביים בהתחלפות מגוונת. כן מרובים בה תיקונים מדומים, המשקפים ניסיונות שווא של הכותבים להגביה את סגנונם. הבנה מדויקת של הלשונות האלה חיונית כדי לרדת לעומקם של טקסטים אלו, שלחלק גדול מהם חשיבות תרבותית גדולה. ניתוח היסודות הנאו-ערביים מאפשר לשחזר את ההיסטוריה של הלהגים הערביים המודרניים.
מספריו של בלאו בנושא:
תחביר הלהג הערבי של אזור ביר זית.
בשנת 1960 יצא לאור ספרו Syntax des palästinensischen Bauerndialektes von Bir-Zet ("תחביר הלהג הערבי הארץ ישראלי של חקלאי ביר זית"). ספר זה מתבסס על 132 סיפורים עממיים מביר זית שנאספו בידי הנס שמידט ויצאו לאור על ידו יחד עם פאול קאלה (גטינגן 1918/1930). הסיפורים כתובים בלהג המקומי המוגבה, במעין לשון תקנית של הדיאלקט ששימשה בסיפורים. החלק הראשון של החיבור דן בתחבירם של חלקי הדיבר, החלק השני בתחביר המשפט.
דקדוק הערבית-היהודית של ימי הביניים.
זהו עיבוד של עבודת הדוקטור של בלאו, ובו הוא מנתח את היסודות הלא-קלסיים הנמצאים בטקסטים ערביים-יהודיים, בעיקר מן השליש הראשון של האלף השני, שהיא התקופה הקלאסית של הערבית היהודית בכלל ושל גניזת קהיר בפרט, כשהוא ממשיך בניתוחיו את דרכו של מורהו דוד צבי בנעט. מאחר שהספר עוסק במרחב הגאוגרפי העצום שבו כתבו ערבית-יהודית על פני מאות בשנים, הוא אינו מתאר לשון אחידה אלא סוקר את הלשון הערבית-היהודית תוך התחלפויותיה והתגוונויותיה הנרחבות כל כך. עד הופעת הספר לא היה בידי הבלשן המעוניין תיאור בלשני כולל אלא הקדמות לספרים בודדים בלבד.
תשובות הרמב"ם.
הרמב"ם כתב את תשובותיו בערבית, להוציא את המקרים המעטים שהשואל לא ידע ערבית. בלאו ההדיר את השאלות והתשובות, תרגמן וליוון בהערות. השאלות נאספו בעיקרן משלושה כתבי יד וחשיבותן גדולה לא רק מבחינה הלכתית אלא גם מבחינה בלשנית ואף היסטורית. גם התשובות שכבר תורגמו בימי הביניים גדול החידוש בתרגומן החדש, מפני שמתרגמי ימי הביניים לא היו מעוניינים אלא בצד ההלכתי, והשמיטו מן השאלות את הרקע ההיסטורי. הכרך השלישי מכיל ניתוח בלשני של לשון השאלות והתשובות.
תיאור התהוותה של הערבית היהודית.