האי שוכן מדרום מערב לאי בראבנט, בקצה הדרום מערבי של ארכיפלג פאלמר.
האי קורמורן (אזור ציפורים מיוחד) נמצא קילומטר אחד מדרום לאי אונוור.
אורכו של האי 61 קילומטרים.
חלקו הדרום מערבי של האי הוא חלק מהאזור המיוחד המוגן "דרום מערב האי אנוור, ואגן פאלמר" (אזור ASMA 7).
היסטוריה.
גילוי האי.
האי התגלה על ידי ג'ון ביסקו בשנת 1832. האי נחקר על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית בשנת 1898 בראשותו של אדריאן דה ז'רלאש.
מקור השם.
שמו של האי ניתן לו בשנת 1898, על ידי ז'רלאש.
ז'ארלש קרא לאי על שם מחוז אנטוורפן (שם המחוז בצרפתית הוא "אנוור").
תחנת פאלמר.
תחנת פאלמר היא תחנת מחקר אמריקאית (והיא התחנה האמריקאית היחידה באנטארקטיקה הנמצאת מצפון לחוג האנטארקטי).
בניית התחנה הסתיימה בשנת 1968, והיא נועדה לאפשר מגורים לעד 50 איש בו זמנית; בתחנה נבנו מעבדות ורציף.
התחנה נקראה על שמו של נתנאל פאלמר, חוקר אנטארקטיקה, שהיה האמריקאי הראשון שראה את חצי האי האנטארקטי.
התחנה של הסקר האנטארקטי הבריטי.
הסקר האנטארקטי הבריטי בנה והפעיל תחנת מחקר על האי שנקראה בסיס N (Base N) לצורך מיפוי האזור ומחקר גאולוגי. התחנה כללה צריף.
התחנה פעלה בין ה-27 בפברואר 1955 ועד ה-10 בינואר 1958.
התחנה נסגרה בשנת 1958 עם השלמת פעילות המיפוי והמחקר באזור, והבקתה הושאלה לממשלת ארצות הברית ב-2 ביולי 1963.
ממשלת ארצות הברית הפכה את התחנה בינואר 1965 לתחנת מחקר ביולוגי, כחלק מתחנת פאלמר הסמוכה.
התחנה עלתה באש ב-28 בדצמבר 1971, עת שעברה שיפוצים על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי.
הריסות המבנה פונו מהאזור על ידי אנשי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בשנים 1991–1990, ונותרו מהמבנה רק יסודות הבטון שלו.
לקריאה נוספת.
• ARTHUR S. RUNDLE, Snow accumulation and ice movement on the Anvers Island ice cap, Antarctica : a study of mass balance, Institute of Polar Studies, The Ohio State University, Columbus, Ohio
יוחנן השלושה עשר
האפיפיור יוחנן השלושה עשר (בלטינית: Ioannes XIII; מת ב-6 בספטמבר 972) היה האפיפיור מ-1 באוקטובר 965 עד מותו בשנת 972.
ביוגרפיה.
ג'ובאני קרסנטיוס נולד ברומא, ואביו היה אציל רומאי שכיהן כבישוף. בין השנים 961–965 הוא היה הבישוף של נרני וספרן בכנסייה הרומאית. לאחר מותו של האפיפיור לאו השמיני בשנת 964, תמך אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בהחזרתו של האפיפיור בנדיקטוס החמישי, ולאחר שזה לא יצא אל הפועל, תמך במינוי של קרסנטיוס לאפיפיור יוחנן השלושה עשר. הוא היה קשור לאלבריק השני מספולטו - אולי בנו של תיאודורה הצעירה, אחותה של מרוזיה - וייתכן שבא ממשפחת ה"קרסנטיר", שהצליחו להרחיב מאוד את כוחם ברומא בתקופת כהונתו.
לאורך כל תקופת כהונתו הוא עמד לצידו של אוטו הראשון. בשל סגנונו האוטוריטרי, פרץ נגדו מרד, ובעקבות כך הוא נאלץ לברוח לבסוף. לאחר שהגיע הקיסר לרומא בפעם הרביעית, הוא דיכא את המרד ביחד חזקה, והוציא להורג את חלק ממנהיגי המרד. לאחר מכן הוא גירש את אדלברט, מלך איטליה לקורסיקה, שם אבדו עקבותיו.
ב-25 בדצמבר 967 הכתיר יוחנן את אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לקיסר. ב-19 באפריל 972 הופיע יוחנן בחתונתו של אוטו השני עם הנסיכה הביזנטית תאופנו. עם זאת, על ידי העלאת קפואה ובנוונטו למעמד ארכיבישופות, הוא הגביר את המתח עם הכנסייה המזרחית, מאחר ששתי הערים היו תחת השפעה ביזנטית.
ב-6 בספטמבר 972 מת יוחנן ברומא, ובנדיקטוס השישי מונה למחליפו.
סימנים אסטרונומיים
ז'אן-לוק מריון
ז'אן לוק מריון (בצרפתית: Jean-Luc Marion; נולד ב-3 ביולי 1946) הוא פילוסוף ותאולוג קתולי צרפתי. משנתו מתבססת על תאולוגיה פטריסטית ופנומנולוגיה. חלק ניכר מעבודתו האקדמית הוקדש לרנה דקארט, מרטין היידגר ואדמונד הוסרל, כמו גם לנושאים דתיים.
ביוגרפיה.
מריון נולד במדון , רמות הסן שבצרפת, ב-3 ביולי 1946. הוא למד באוניברסיטת נאנטר ובסורבון, ולאחר מכן באקול נורמל סופרייר שם למד אצל ז'אק דרידה, לואי אלתוסר וז'יל דלז. במקביל ללימודיו האקדמיים פיתח עניין אישי עמוק בתאולוגיה. בין השנים 1972–1980 למד לקראת דוקטורט ועבד בתור מרצה זוטר בסורבון. לאחר קבלת תואר הדוקטור בשנת 1980, החל ללמד באוניברסיטת פואטייה.
שימש כראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת נאנטר, וב-1991 מונה גם לתפקיד פרופסור אורח במכון הקתולי של פריז. בשנת 1996 ירש את מקומו של עמנואל לוינס כראש הקתדרה למטאפיזיקה בסורבון.
בשנת 1994 היה פרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו, ובין השנים 2004–2010 כיהן שם כפרופסור בקתדרה ע"ש ג'ון נובין לפילוסופיה של הדת ותאולוגיה.
ב -6 בנובמבר 2008, נבחר מריון לחבר האקדמיה הצרפתית, שם תפס את מקומו של קרדינל ז'אן-מארי לוסטיז'ה.
בין הפרסים בהם זכה:
הגותו.
משנתו הפנומנולוגית של מריון פרושה בטרילוגיה של ספרים. 'צמצום ומתן: חקירות על הוסרל, היידגר והפנומנולוגיה' (1989) הוא מחקר היסטורי על השיטה הפנומנולוגית בה עשו שימוש הוסרל והיידגר, מתוך כוונה להציע כיוונים עתידיים למחקר פנומנולוגי. 'היות ניתן: חיבור על הפנומנולוגיה של המתן' (1997) הוא חיבור העוסק במושג ההינתנות ובתופעות הרוויות. 'על העודפות' (2001) מפתח ומעמיק את הדיון בתורת התופעות הרוויות.
קריית התקשורת נווה אילן
קריית התקשורת נווה אילן (ידועה גם כ"פארק התקשורת ישרס", לשעבר קריית התקשורת ריאליטי ואולפני ג.ג.) הוא מתחם ובו 8 אולפני טלוויזיה וקולנוע בנווה אילן שבהרי ירושלים, המיועדים להפקות טלוויזיה וקולנוע ששוכרים ערוצי טלוויזיה (כגון קשת 12, רשת 13, ערוץ הקניות וערוץ הכנסת) וגורמי תקשורת שונים בישראל. כמו כן בשטח המתחם קיימים שוכרי משרדים נוספים שאינם משמשים בהכרח כגופי תקשורת או מטעמם. עד שנת 2014 המתחם היה בבעלות קבוצת גלובוס גרופ ונקרא "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים".
היסטוריה.
האולפנים הוקמו בשנות ה-80 של המאה ה-20 ביוזמת בני הדודים מנחם גולן ויורם גלובוס. באותן השנים גולן וגלובוס היו בעליה של חברת הפקות הסרטים קנון גרופ בהוליווד, שהפיקה כ-30 סרטים כל שנה. הם ביקשו לפתח את תעשיית הקולנוע בישראל ולהקים קומפלקס של אולפני קולנוע באזור ירושלים. הפרויקט הושק בשנת 1983, ותחילה הודיעו שהוא יוקם באזור התעשייה מישור אדומים, ואחר כך בעטרות, במבנים תעשייתיים שהחברה הכלכלית לירושלים בנתה והיו זמינים להשכרה. לבסוף הוחלט לבנות מתחם ייעודי לאולפנים בנווה אילן, ולא להשתמש במבנים קיימים. באתר שבו החלה הקמתו של בית הבראה שמעולם לא הושלם. לצורך ניהול הפרויקט גייסו את המפיק איציק קול. הקמת המתחם החלה ב-1985 בתכננו של האדריכל אלדר שרון שלצורך תכנון הפרויקט נסע לסיור לימודי באולפני קולנוע בהוליווד. בשנת 1986 הודיעה קנון גרופ, עוד לפני שהושלמו העבודות על הקמת האולפנים, כי תתחיל לצלם שני סרטים בחודש בנווה אילן, כחלק מהפקה של סדרת סרטים של אגדות האחים גרים בשם . הסרט הראשון בסדרה היה
עוץ לי גוץ לי בכיכובה של השחקנית איימי אירווינג. כמו כן הפיקו בישראל, בין השאר, את הסרטים: "מחץ הדלתא", "רמבו 3", "פגישה עם המוות", "לא בלי בתי" בכיכובה של סאלי פילד ו"מגן אנושי" בכיכובו של מייקל דודיקוף. הפקת הסרטים בישראל הכניסה למדינה כ-12 מיליון דולר בשנים 1988 - 1989, בעיקר בהוצאות על שרותי הפקה ושכר, ויורם גלובוס יחד עם שר האוצר שמעון פרס יזמו תוכנית לעידוד ההשקעות בהפקת סרטים בישראל, בידי מפיקים מקומיים וחברות בינלאומיות דוגמת האולפנים ההוליוודים, על ידי הטבות מס. בנוסף לאולפנים נפתחה במקום אטרקציה תיירותית בשם "ארץ התנ"ך", שאחר כך שונה שמה לעיר הסרטים "גלובוסלנד", לפי המודל של מרכזי המבקרים של האולפנים ההוליוודים.
הקמת שלב א' של האולפנים הסתיימה בשנת 1990, אך מלחמת המפרץ, שפרצה בקיץ של אותה שנה, הביא להפסקת הפקתם המתוכננת של מספר סרטים בינלאומיים באולפנים. מאז האולפנים משמשים בעיקר להפקות טלוויזיה, שהביקוש להן גדל עם כניסתם של שידורי טלוויזיה בכבלים והערוץ השני בישראל. כמו כן, הופקו בהם תוכניות ששודרו בערוץ 1, של רשות השידור. בין התוכניות של רשות השידור שהופקו באולפנים היו: "חיים שכאלה" (בשנות ה-90), "בטברנה", וה"המופע של קושניר" ותוכניות מיוחדות שדרשו אולפנים גדולים. כמו כן שכרה הרשות באופן קבוע את אולפן 3, בן 350 מ"ר, עבור ערוץ 33. באותה תקופה ניהל את קבוצת גלובוס גרופ אורי פורת, שהיה מנכ"ל רשות השידור לפני ואחרי שעבד עבור הקבוצה, דבר שהעלה ביקורת על ניגוד עניינים.
באוגוסט 1998 זכו האולפנים במכרז להקמת והפעלת מרכז הפקה ושידור חדש לחברת החדשות של ערוץ 2, שעד אז פעל באולפני הבירה בירושלים. אולפני הבירה עתרה לבית המשפט המחוזי נגד הכללת נווה אילן בתחום ירושלים. מפני שלפי חוק ערוץ 2, צריכה חברת החדשות להיות ממוקמת בירושלים. ועדת המכרזים קבעה, כי על מרכז השידור המוצע להיות בשטח מחוז ירושלים על פי החלוקה של משרד הפנים, ולכן כולל את נווה אילן.