בראשות הישיבה עמד מייסדה הרב דב מאיר רובמן ואחרי פטירתו, חתנו הרב רפאל שפירא. המשגיח היה תלמיד נובהרדוק, הרב שבתי נחומוביץ (נפטר ה'תשל"א) שניהל קודם לכן באירופה את הישיבה הנובהרדוקאית בשוק העברי (יברסקי בזאר) בקיוב, ואת ישיבות נובהרדוק בזולטניש, צ'רקאסי ושדליץ. אחריו כיהן כמשגיח הישיבה, הרב חיים זייצ'יק.
כר"מים כיהנו בישיבה: הרב צבי יהודה מלצר; הרב אליהו שלמה ליס (נפטר ניסן תשכ"ג), גיסו של הרב רובמן שכיהן לצדו כראש ישיבה; הרב מאיר אריה סגל (נפטר תשמ"ג), מחבר "אמרי שפר" שכיהן קודם לכן באירופה כראש ישיבת נובהרדוק באוסטרוב מזובייצקה; הרב יצחק דוד אתרוג, הרב תנחום דונין. כבוחנים בישיבה שמשו הרב אתרוג והרב ברוך מרקוס.
חוק חובת הדיווח
ברית המועצות במשחקים הפאראלימפיים
ברית המועצות שלחה רק שתי משלחות אל המשחקים הפאראלימפיים, שתיהן בשנת 1988, לאולימפיאדת הנכים אינסברוק ולאולימפיאדת הנכים סיאול.
האתלטים הסובייטים זכו ב-21 מדליות זהב, 20 מדליות כסף ו-15 מדליות ארד במשחקים באינסברוק וכן 2 מדליות ארד במשחקים בסיאול.
זכה עבור ברית המועצות ב-4 מדליות זהב ב-Track and field. במשחקי החורף זכתה ברית המועצות רק בתחום הסקי למרחקים.
וו נגויין גיאפ
ווֹ נְגוּייֶן גִיאַפּ (בווייטנאמית: Võ Nguyên Giáp; 25 באוגוסט 1911 – 4 באוקטובר 2013) היה מהפכן, גנרל ופוליטיקאי וייטנאמי, שפיקד על צבא צפון וייטנאם במלחמת הודו-סין הראשונה ובמלחמת וייטנאם. בעקבות הניצחון במלחמות אלו הפך גיאפ לגיבור לאומי.
חיים מוקדמים ולימודים.
גיאפ נולד וגדל בכפר לוק טואי. הוא למד באוניברסיטת האנוי ובשנת 1938 הוסמך כעורך דין וכבעל תואר ראשון בכלכלה פוליטית. לאחר מכן עבד כעורך דין וכמורה להיסטוריה. בשנת 1940 התגייס לוייט מין, ארגון שחרור מהפכני שהקים הו צ'י מין בשנת 1941 כדי ללחום להשגת עצמאות וייטנאם מן השלטון הצרפתי ולהתנגד לכיבוש היפני של וייטנאם. גיאפ שימש בארגון במספר תפקידי מטה ופיקוד ולחם במלחמת העולם השנייה כנגד הצבא היפני בווייטנאם. בשנת 1946 מונה למפקד הוייט מין ולקח חלק בלחימה כנגד השלטון הצרפתי ששב לשלוט בווייטנאם לאחר המלחמה.
בשנת 1951 מונה למפקד הכוחות הווייטנאמים שלחמו כנגד הצבא הצרפתי במלחמת הודו סין ובכלל זה בקרב דיין ביין פו. לאחר מכן פיקד גיאפ על כוחות צבא צפון וייטנאם במלחמת וייטנאם והוביל אותם בין היתר במתקפת הטט ובמצור על קה סאן.
בראיון שהעניק למגזין "ג'ורג'" בשנת 1998, הביע הגנרל ויליאם וסטמורלנד, מפקד כוחות הצבא האמריקני שלחמו בווייטנאם, זלזול מוחלט בכישוריו הפיקודיים של גיאפ: "למרות שגיאפ קיבל אימון מקצועי בלוחמה זעירה, הוא התעקש לנהל מתקפות גדולות שבהן איבד לוחמים רבים. הוא בעצמו הודה בתחילת 1969 שאיבד כחצי מיליון חיילים. עם זלזול כזה בחיי אדם אפשר, אמנם, להפוך ליריב קשה, אבל לא לגאון צבאי. מפקד אמריקני שהיה מאבד לוחמים בצורה כזאת, לא היה נשאר בתפקיד יותר מכמה שבועות."
גנרל גיאפ
גיאפ
מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן
מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן, או PJAK (ראשי תיבות בכורדית של: Partiya Jiyana Azad a Kurdistanê, پارتی ژیانی ئازادی کوردستان) הוא שמו של ארגון כורדי פוליטי-מיליטנטי אשר מאז 2004 מנהל מאבק מזוין כנגד המשטר האיראני כדי לאפשר הגדרה עצמית כורדית עבור הכורדים של איראן.
ישנם המגדירים את PJAK כפלג של ה-PKK. על פי הניו יורק טיימס לארגון הנהגה משותפת ולוגיסטית עם ארגון ה-PKK בטורקיה. ונאמנות למנהיגה עבדוללה אג'לאן. שני הארגונים חברים ב"קבוצת קהילות כורדיסטן" (Koma Civakên Kurdistanê או KCK), איגוד על של קבוצות פוליטיות כורדיות באיראן, עיראק, טורקיה, וסוריה.
חברי הזרוע הצבאית של PJAK, ה-YRK, מונים על פי ההערכות כ-3,000 לוחמים. הקבוצה נחשבת ארגון טרור בעיני איראן, טורקיה וארצות הברית.
על פי אתר הארגון נפתח אפיק פוליטי דיפלומטי חדש במפלגה, כאשר בהודעה מדצמבר 2016 מצהיר הארגון על תמיכה בהקמת קונגרס לאומי שיורכב מנציגי ארבעת הארגונים הכורדים הדומיננטיים.
כורדיסטן הסורית
המנהל האוטונומי של צפון ומזרח סוריה, הידוע גם בשמות כורדיסטן הסורית, צפון ומזרח סוריה או רוז'אבה (בכורדית: Rojavayê Kurdistanê, "מערב כורדיסטן") הוא חבל אוטונומי רב-לאומי בצפון ומזרח סוריה, שהכריז אוטונומיה חד-צדדית בשנת 2013 במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. בצפון ומזרח סוריה חיים זה לצד זה כורדים, ערבים, אשורים, טורקמנים ובני עמים נוספים.
ראשי הוועד הפועל המרכז את פעולות שלושת הקנטונים של החבל האוטונומי הם הדיה יוסיף (נשיאה שותפה ממוצא כורדי) ומנסור סלום (נשיא שותף ממוצא ערבי סוני). הארגון הפוליטי העיקרי שהוביל את המהלך של הכרזת אוטונומיה וכינון שלטון עצמאי הוא המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה (PYD), שמזוהה עם כורדים סוציאליסטים, בראשותם של סאלח מוסלים מוחמד ויושבת-הראש השותפה אסיה עבדאללה.
הכרה.
החבל האוטונומי מוכר בידי כורדיסטן העיראקית ובמידה חלקית בידי משטר אסד, שרואה בו אמצעי חצי-רשמי למאבק נגד המדינה האסלאמית (דאעש) ומקיים עמו הבנות הפסקת אש. גם ארצות הברית וחלק ממדינות אירופה מכירות חלקית בישות זו, מנהלות איתו קשרים ומספקות ציוד ללחימה נגד דאעש. טורקיה מתנגדת נחרצת לקיום האוטונומיה הכורדית בסוריה עקב הקשר הלא רשמי בין המפלגה הדמוקרטית המאוחדת לבין מפלגת הפועלים של כורדיסטן שנלחמה שנים רבות נגד טורקיה.
מנגד מדינות ערב שתומכות באופוזיציה הסורית מסתייגות מהאוטונומיה הכורדית עקב חשש מבדלנות וקשריה העקיפים עם המשטר של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד. במארס 2016, עם התגברות הקרבות בסוריה, הכריזה רוז'אבה על ייסוד פדרציה עצמאית והתנתקות מממשל סוריה, אך עדיין לא ברור מה יעלה בגורל הכרזה זו.
המינהל העצמי.
חבל רוג'בה איננו מדינה, והקו האידאולוגי אותו מובילה מפלגת ה-PYD המושפעת מהגותו של עבדוללה אג'לאן הוא של התנגדות למבנה המדינתי באמצעות המבנה שכונה על ידו 'דמוקרטיה קונפדרטיבית' ועומדת בראש קואליציית מפלגות המכונה 'התנועה לחברה דמוקרטית' (Tevgera Civaka Demokratîk - TEV-DEM) שהיא הכוח המוביל את מנגנוני המינהל העצמי. המבנה הדמוקרטי של המינהל העצמי הוא רב שכבתי, ומטרתו לקדם זרימת רעיונות והחלטות מלמטה למעלה, וחזרה אל השטח, וזאת על פי מעין חוקה שמהווה את המסמך המכונן של התנועה - 'החוזה החברתי של רוג'בה', שנחתם בינואר 2014. היחידה הקטנה ביותר שלה הן למעלה מ-4000 'קומונות' קטנות המייצגות רחוב או כפר קטן, השולחות נציגים ל'בית-עם' (Mala Gel) שכונתי או אזורי. בתי העם שולחים נציגיהם למועצה רחבה יותר ברמה העירונית, אשר בתורן – שולחות נציגים למועצת הקנטון. האוטונומיה כולה כוללת שלושה קנטונים (כובאני, אפרין וג'זירה), בכל אחד מהם מועצה בת 22 'שרים' הבוחרת שני יושבי ראש – גבר ואישה. לשלושת הקנטונים גוף מתאם המכונה Kordînasyon. מועצות הקנטונים גם מבקרות את החלטות והתנהלות המועצות הקטנות יותר הנכללות בתוכן, בהתאם ל'החוזה החברתי'.
רקע.
האוכלוסייה הכורדית במזרח התיכון מחולקת בין מספר מדינות שונות, שבכל אחת מהן הם מיעוט. כורדים רבים לחמו למען עצמאות או אוטונומיה, אך לא הייתה כל תמיכה מצד הממשלות האזוריות או מכוחות חיצוניים לשינויים בגבולות האזוריים. האוטונומיה הכורדית בסוריה לצד האוטונומיה הכורדית בצפון עיראק הם ההישגים המשמעותיים ביותר של האומה הכורדית לבדלנות.
אחרי כיבוש סינג'אר, טבח היזידים ושביית למעלה מ-7,000 נשים יזידיות כשפחות מין, עברו כוחות המדינה האסלאמית (דאעש) בספטמבר 2014 למתקפה על העיר כובאני, כבשו אותה ב-2 באוקטובר 2014 ובנוסף כבשו חלק גדול מהכפרים של המחוז המיושבים על ידי כורדים. ההתנגדות החזקה ביותר לכוחות המדינה האיסלאמית הייתה מצד תנועת הפועלות הכורדית (המפלגה הדמוקרטית המאוחדת- PYD) שהצליחו לכבוש חזרה את כובאני בינואר 2015.
גאוגרפיה ודמוגרפיה.
חבל כורדיסטן הסורית משתרע על פני צפון סוריה והוא כולל פדרציה של שלושה אזורים אוטונומיים - קנטון כובאני וקנטון אפרין (חופפים חלקים ממחוז חלב הסורי לשעבר) וקנטון ג'זירה (החופף את מחוז אל-חסכה לשעבר); כמו כן, המיליציה של הממשל הכורדי האוטונומי למעשה שולטת על חלק צפוני של מחוז א-רקה הסורי החל מיוני 2015. רוב תושביו של חבל כורדיסטן הסורית הם כורדים (לרוב חילונים או מוסלמים מהזרם הסוני), וישנם מיעוטים אתנו-דתיים משמעותיים של אשורים נוצרים, ערבים מוסלמים (לרוב סונים), טורקמנים ויזידים. בהיעדרו של מפקד תושבים רשמי, ומפאת חוסר יציבות אזורית, האומדן הקיים למספר התושבים בחבל הכורדי בסוריה הוא כ-4 מיליון תושבים בשנת 2014. אולם המספר משתנה בקצב מהיר, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
התפתחויות אחרונות.
באוקטובר 2019 הודיע נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, על הוצאת הכוחות האמריקניים מצפון סוריה. במקביל פתחה טורקיה במתקפה על עמדות כורדיות, ומאות אלפי פליטים כורדים החלו להימלט מהאזור. במצוקתם ביקשו הכורדים את עזרת ממשלת סוריה, ובתיווך רוסי הושג הסכם לפיו חיילי אסד יוצבו בנקודות מפתח לאורך הגבול הטורקי.
טורקיה שאפה לחלץ הסכמה שבשתיקה מהרוסים והאמריקנים למבצע צבאי נוסף, כזה שיבצע נתח נוסף במרחב הגבול של סוריה עם טורקיה. מטרתה היא לא רק להרחיק בהדרגה את הכוחות הכורדיים מהגבול, אלא גם לפורר את הממשל האוטונומי לרסיסים קטנים ולמנוע שרוסים יצליחו לדחוף אותם להסכמות עם הנשיא בשאר אל-אסד.
רוקוויל (מרילנד)
קזינו זלצבורג
דוד יצחק שפירא
הרב דוד יצחק שפירא (נולד תש"ח) הוא ראש ישיבת באר יעקב וחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי.