המשמר הדומם (Silent Sentinels) הייתה פעילות המחאה הראשונה של מפלגת הנשים הלאומית. קבוצות נשים עמדו מינואר 1917 ועד יוני 1919 מול הבית הלבן בדרישה לזכות בחירה לנשים. משמרות המחאה הסתיימו כאשר התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית התקבל על ידי הקונגרס האמריקאי. במשך שנתיים וחצי, כאלף נשים שונות שבתו ביום ובלילה (למעט ימי ראשון) מול בית הנשיא. על השלטים שהחזיקו היו ססמאות שכוונו לנשיא וילסון: "אדוני הנשיא, מה אתה עושה לקידום זכות הצבעה לנשים?" ו"דמוקרטיה צריכה להתחיל בבית". אחרי שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, באפריל 1917, האקלים הפוליטי השתנה וביקורת על הממשל נעשתה פחות קבילה. שלא כמו סופרג'יסטיות אחרות שהפסיקו את פעילותן למען זכות הבחירה לנשים והפנו את מאמציהן לפעילות לטובת המלחמה, מפלגת הנשים לא תמכה בצורה פומבית במלחמה ולא הפסיקה את פעילותה למען זכות ההצבעה לנשים. פול השתמשה ברטוריקה של וילסון על המלחמה להאיר את הצביעות של ההנהגה האמריקאית שטענה שהיא נלחמת להגן על הדמוקרטיה באירופה אך לא מעניקה זכות הצבעה לנשים בארצות הברית. בסוף יוני 1917, לאחר שמשמרת המחאה החזיקה שלטים שביקרו את התנהלות ארצות הברית במלחמה, החלו הנשים להיעצר מסיבות מנהליות כמו הפרעה לתנועה. מפלגת הנשים הלאומית טענה כי לחברות המשמר הדומם יש את החופש להפגין, וחופש הביטוי והמחאה.
בתחילה, נעצרו המפגינות בגין הפרעה לתנועה ושוחררו מיד. אולם לאחר שהמחאה המשיכה, ב-26 ביוני 1917 הן נעצרו והוחזקו במעצר עד להבאתן ביום למחרת לפני שופט, שקנס כל אחת מהן 25 דולר. כשסירבו לשלם, נכלאו למשך שלושה ימים. התנהלות זו חזרה על עצמה במשך מספר שבועות. מאסרן של שתי פעילות במפלגת הנשים הלאומית לחודשיים עורר הדים ציבוריים ולחץ הופעל על וילסון לסייע בהעברת התיקון ה-19 בשני הבתים של הקונגרס. ב-20 באוקטובר 1917, פול נעצרה ונשפטה למאסר בן שבעה חודשים. עשרה ימים לאחר מכן, היא פתחה בשביתת רעב במטרה לקבל לעצמה ולפעילות האחרות מעמד של אסירות פוליטיות. לאחר שבוע של שביתת רעב, החלו להאכיל את פול בכפייה. המידע על ההתנהלות בבית הסוהר יצרה מחאה גדולה, והנשיא וילסון הודיע על פתיחת חקירה.
התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית.
בכירים בממשל התקשו יותר ויותר להתנגד לתיקון ה-19 לחוקה שיעניק זכות בחירה לנשים. נשים תרמו למאמץ המלחמתי והחליפו גברים בתפקידים רבים בעורף. טיעונים לנחיתות נשית גופנית ופיזית לא היו יכולים להשתמע בתקופת המלחמה. בנוסף לכך, הטקטיקות המיליטנטיות של מפלגת הנשים הלאומית שתומכיה התרבו עם פרסום מאסרן של פול ואחרות והתמיכה הנמוכה שהייתה לווילסון, הובילו לכך שב-8 בינואר 1918 הנשיא אישר את נוסח התיקון והעביר אותו לבית הנבחרים. רק ביוני 1919 אושר התיקון בבית הנבחרים. עד לאישור התיקון, המשיכו פעילות מטעם מפלגת הנשים הלאומית לאייש את המשמר הדומם ופול ואחרות ארגנו פעולות מחאה נוספות, כגון שרשרת אנושית בין הבית הלבן לסנאט. הן הפעילו לחץ על וילסון לשכנע את חברי בית הנבחרים המתנדנדים. באוגוסט 1920 אושר התיקון על ידי כל המדינות, שאחרונה שבהם הייתה טנסי.
התיקון לשוויון זכויות.
ב-1923, ביום השנה השבעים וחמישה לוועידת סנקה פולס, הודיעה פול כי היא תפעל להוביל תיקון נוסף לחוקה שאותו ניסחה יחד עם קריסטל איסטמן ושתי נשים נוספות. היא קראה להצעתה "תיקון לוקרשיה מוט". התיקון המוצע קרא לשוויון מוחלט בין גברים לנשים. פול המשיכה בפעילות מואצת לקידום התיקון לשוויון זכויות. ב-1943, 20 שנה לאחר הנוסח הראשוני, ניסחה פול מחדש את התיקון. הנוסח החדש אושר בקונגרס ב-1972, אך התיקון לא אושר על ידי המדינות.
במקביל לניסיון להעביר את התיקון לשוויון זכויות, השלימה פול שלושה תארים במשפטים. תואר ראשון בוושינגטון קולג' (1922) ותואר שני ודוקטורט באוניברסיטה האמריקאית (1927 ו-1928).
כשההצעה לתיקון לא התקדמה, פול הפנתה את מרצה לפעילות בינלאומית ופנתה אל חבר הלאומים על מנת לקדם את זכות ההצבעה לנשים וזכתה שם לתמיכה מסוימת. היא שימשה יועצת לוועדה שחקרה את צורכי הנשים. בין השנים 1927–1937 עמדה בראש הקרן למחקר נשים. פול טענה בתוקף שרבות מצרות העולם נובעות מחוסר הכוח הפוליטי של הנשים, והיא חזרה על השקפה זו כשפרצה מלחמת העולם השנייה: "זה לא היה צריך לקרות, וכנראה לא היה קורה אילו ניתנה לנשים זכות דיבור בכנס השלום בפריז, בסוף מלחמת העולם הראשונה". ב-1938 היא הקימה את מפלגת הנשים העולמית והסבירה ש"כל הסכם בינלאומי צריך להתייחס גם לנשים". מאמצי המפלגה הובילו לכך שעקרון שוויון זכויות לנשים נכלל בהקדמה לאמנת האו"ם. מעבר לפעילות הפוליטית בז'נבה, המפלגה ופול בעצמה סיעו לפמיניסטיות אירופאיות ולפליטים עד סיום המלחמה.
ב-1941 פול חזרה לארצות הברית וחזרה להיות יושבת ראש מפלגת הנשים הלאומית. אולם, כוחה במפלגה קטן ויריבויות פנימיות החלישו את מעמדה.
חוק זכויות האזרח (1964).
הדיון שנערך בקונגרס בנושא חוק זכויות האזרח היה עוד הזדמנות לפול ולמפלגת הנשים הלאומית לקדם שוויון זכויות לנשים. הווארד ו. סמית', חבר הקונגרס מווירג'יניה, פעל בבית הנבחרים להוסיף התייחסות מגדרית לסעיף השביעי בחוק שאסר על אפליה בעבודה. מבקריו של סמית' טענו שהוא סייע לפול על מנת להפיל את החוק כולו, שהוא התנגד אליו. מנהיגי התנועה לזכויות האזרח חששו שהניסיון להוסיף את הנושא המגדרי לחוק יטה את הכף לדיון בזכויות נשים על חשבון זכויות שחורים בארצות הברית. חשש שזה התבסס על ההתנגדות של חלק מתנועת הנשים לתיקון לחוקה ה-15 שמונים שנה קודם לכן והעובדה שהפעילות במפלגת הנשים היו נשים לבנות אמידות ומבוגרות (פול הייתה אז בשנות השבעים לחייה).
פול והתנועה הפמיניסטית.
שנתיים לאחר שנחקק חוק זכויות האזרח, לא חל שינוי במצבן של נשים בשוק התעסוקה בארצות הברית והנציבות לשוויון זכויות בתעסוקה לא הצליחה לאכוף את החוק. בעקבות זאת הוקם ארגון נשים לאומי (NOW). מייסדות NOW הזמינו את אליס פול להצטרף אליהן. אולם אף על פי ש-NOW הצליח להעביר בקונגרס את התיקון לשוויון זכויות, לתפיסתה של פול הבחירה של מנהיגות הארגון לעסוק בנושאים נוספים מעבר למאבק על זכות ההצבעה, כגון הזכות להפלות, הייתה טעות. בנוסף לכך, לתחושתה, "פמיניסטיות צעירות" לא הכירו את ההיסטוריה של התנועה ואת חלקה של פול עצמה בהיסטוריה.
אליס פול הייתה מוערכת מאוד בתנועה הפמיניסטית, אך היא עוררה גם חוסר נוחות וביקורת. היא הייתה אליטיסטית, אוטוקרטית ומתבודדת. היא פעלה לעיתים באימפולסיביות שנתפסה כחוסר רגישות ולעיתים רחוקות הביעה הערכה לעבודתן של קולגות. אף על פי שפול הייתה ביחסי ידידות עם מרי צ'רץ' טרל ועם נשים אפרו-אמריקניות אחרות והעריכה את תמיכתן בתיקון לשוויון זכויות, היא לא היססה להדיר אותן מאירועים פוליטיים בהם חשבה שנוכחותן תפריע לקדם את מה שהיא ראתה כאינטרסים הכללים של נשים. לתפיסתה, התנגדות להצבעה של נשים שחורות היא סוגיה גזעית ולא פמיניסטית ולכן לא נגעה לפעילות של מפלגת הנשים הלאומית. היו לה גם התבטאויות אנטישמיות, אף שהייתה בקשרי ידידות ועבודה עם מספר נשים יהודיות. פול האמינה כי מיקוד במטרה אחת, שוויון משפטי, יכול לאחד את כל הנשים ולא הצליחה לראות את המורכבויות הנוגעות לחיי נשים הקשורות לגזע, מעמד או זהויות אחרות.
מורשת.
אליס פול המשיכה בפעילות עד שלקתה בשבץ ב-1974. היא נפטרה בגיל 92 ב-7 ביולי 1977 במוסד סיעודי קווייקרי בניו ג'רזי ונקברה בקינמינסון טאונשיפ, ניו ג'רזי.
ב-1979 נכנסה פול להיכל התהילה הלאומי לנשים. ב-1987 קבוצת נשים מניו ג'רזי גייסה כסף על מנת לקנות את עזבונה של פול במכירה פומבית. כיום כתביה נמצאים בספריית שלזינגר בבוסטון ובסמית'סוניאן בוושינגטון. אותה קבוצה, שהתאגדה כמכון אליס פול, רכשה גם את הבית בו נולדה פול בפולסדייל, במאונט לורל שבניו ג'רזי, שהוכרז בינתיים כאתר מורשת.
בשנת 2018 עסק פרק מהסדרה טיימלס בפועלה של אליס פול ובהשפעתה על מהפך במעמד הנשים בהמשך ההיסטוריה.
האקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן
האקדמיה המלכותית לאמנות היפות של אנטוורפן
האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות באנטוורפן
האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות באנטוורפן
האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של אנטוורפן
הנסיך הצפרדע
הנסיך צפרדע
ווזנר
זלקה פירטל
ללגס
ללגַס (ביוונית: Λέλεγας) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, נחשב לרוב למלך ספרטה הראשון.
ללגס היה המלך הקדום של לאקוניה לפני ייסוד ספרטה. על פי חלק מהגרסאות הוא היה בנו של פוסידון ולוב, בתו של מלך מצרים. ועל פי גרסאות אחרות בנו של הליוס. הוא נישא לנימפה קלאוקאריה ונולדו לו כמה בנים, בכללם מילס, פוליקאון, ופטראלוס. למילס נולד בן בשם אורוטס, שלו נולדה בת בשם ספרטה, שנישאה ללאקדיימון שייסד את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו. לספרטה נולדה בת בשם אורידיקי שנישאה לאקריסיוס שילד את דנאה שילדה את פרסאוס.
ללקס (מיתולוגיה)
צרחת וילהלם
צרחת וילהלם (באנגלית: The Wilhelm Scream) היא אפקט קולי ששימש עד כה ביותר מ-400 סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו, החל משנת 1951 בעקבות הסרט "Distant Drums". הצרחה המגוחכת מושמעת לעיתים קרובות כאשר דמות כלשהי נפגעת מירייה, נופלת מגובה רב או מושלכת עקב פיצוץ.