עם השמות החדשים בסגל והמאמן סטראמצ'יוני החלה אינטר את העונה טוב ואף ניצחה את יובנטוס האלופה בביתה והנחילה לה את הפסדה הראשון באצטדיונה החדש אך לקראת אמצע העונה החלה הקבוצה להידרדר בטבלת הליגה כשהפסידה משחקים רבים והודחה מהליגה האירופית בשמינית הגמר על ידי טוטנהאם ומהגביע האיטלקי בחצי הגמר על ידי רומא. לבסוף סיימה את העונה שהייתה גם היא לאחת הגרועות בתולדותיה במקום התשיעי עם 16 הפסדים ולא העפילה למפעל אירופי לראשונה משנת 1999.
הווה – עידן אריק טוהיר.
בעקבות הכישלון הגדול פוטר סטראמצ'יוני ובמקומו מונה וולטר מאצרי שעזב את נאפולי אחרי תקופה מוצלחת וחתם באינטר בתקווה לשחזר את הצלחתו מנאפולי באינטר ולהחזירה לימיה הטובים. יחד עם המאמן החדש הובאו לקבוצה
לקראת עונת 2013/2014 החלוצים מאורו איקרדי מסמפדוריה ואישק בלפודיל מפארמה, הבלמים מרקו אנדראולי מקייבו, הוגו קמפאניירו מנאפולי ורולאנדו מפורטו, השוער חואן פבלו קאריסו מלאציו, המגן וואלאס מצ'לסי, והקשר ספיר טאיידר מבולוניה. את הקבוצה עזבו אנטוניו קסאנו, הבלם סילבסטרה ודיאן סטנקוביץ' שפרש.
ב-15 באוקטובר לאחר חודשים ארוכים של משא ומתן נחתם הסכם על מכירת המועדון מידי הנשיא מוראטי לאיש העסקים האינדונזי אריק טוהיר לפי ההסכם שילם טוהיר כ-350 מיליון יורו למוראטי עבור 70 אחוז ממניות המועדון כש-30 אחוז נשארים בידי מוראטי ובעתיד ימכרו גם הם לטוהיר, כמו כן הוחלט שטוהיר יכהן כנשיא המועדון ומוראטי יכהן כנשיא הכבוד. לאחר חתימת ההסכם אמר מוראטי: "חתמנו על ההסכם ובקרוב תתקיים מסיבת עיתונאים. אתה אוהב משהו, אבל באותו זמן מרגיש שמחה והקלה כשאתה משאיר אותו בידיים טובות, אצל אנשים טובים" הנשיא החדש טוהיר הצהיר שמטרתו הראשונה היא לאזן את המצב הכלכלי של אינטר ולבנות קבוצה צעירה ותחרותית. עם מכירת המועדון וטוהיר כנשיא עברה אינטר עוד עונה מאכזבת כשלא הצליחה להעפיל לליגת האלופות עונה שלישית ברציפות וסיימה במקום החמישי המוביל לליגה האירופית. בסוף העונה פרש ממשחק פעיל אחרי 19 עונות במדי הקבוצה הקפטן חבייר זאנטי שיאן ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים עם 858 הופעות, זאנטי שנחשב לשחקן המזוהה ביותר עם אינטר ולשחקן האהוב ביותר על אוהדי הקבוצה מונה לסגן הנשיא של המועדון ולאות הערכה וכבוד החליט הנשיא טוהיר שהמספר 4 מספר חולצתו של זאנטי בכל שנותיו כשחקן יוצא משימוש ואף שחקן לא יוכל עוד ללבוש את החולצה עם הספרה 4.
יחד עם זאנטי עזבו גם ותיקים נוספים כמו אסטבן קמביאסו, וולטר סמואל ודייגו מיליטו שהיו אחרוני השחקנים בסגל שזכו עם הקבוצה בטרבל ב-2010. לקראת עונת 2014/2015 חתם המאמן מאצרי על הארכת חוזהו עד 2016, אנדראה ראנוקיה מונה לקפטן הקבוצה במקום זאנטי שפרש ונמשכה המגמה של הצערת הסגל. לקבוצה הובאו המגן הברזילאי דודו מרומא, קשר נבחרת צרפת יאן מ'ווילה מרובין קאזאן, חלוץ נבחרת איטליה פבלו אוסבלדו מסאות'המפטון, קשר נבחרת צ'ילה גארי מדל מקארדיף סיטי והבלם הסרבי הוותיק נמניה וידיץ' ממנצ'סטר יונייטד.
ב-8 באוגוסט 2016, מונה פרנק דה בור למאמן הקבוצה, ופוטר לאחר 85 יום בתפקיד ובמקומו מונה סטפנו פיולי. גם חילופי המאמנים לא מנעו מהקבוצה עוד עונת שפל שבסופה סיימה במקום ה-7 בליגה, והודחה מהליגה האירופית בשלב הבתים בו הפסידה לראשונה בהיסטוריה שלה פעמיים לאותה קבוצה במסגרת אירופית, כאשר הקבוצה היא הפועל באר-שבע.
בתחילת עונת 2018/2017 מונה לוצ'אנו ספלאטי למאמן הקבוצה. אינטר הבטיחה את מקומה בליגת האלופות לעונת 2018/2019 בליגת האלופות לאחר שסיימה במקום הרביעי בטבלת הליגה האיטלקית בעונת 2017/2018 בסריה א'.
בעונת 2019/2018 סיימה אינטר במקום הרביעי בליגה האיטלקית, מה שהבטיח את העפלתה לליגת האלופות. במקומו של לוצ'אנו ספאלטי מונה אנטוניו קונטה לתפקיד המאמן. בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום השני כסגניתה של היריבה יובנטוס, אחרי שנלחמה על תואר האליפות עד המחזור האחרון, והייתה רחוקה ממנה נקודה בלבד.
בעונת 2020/2021 הצליחה הקבוצה לזכות באליפות איטליה ה-19 בתולדותיה לאחר 9 שנות אליפות של יובנטוס ו-11 שנים ללא זכייה באליפות. למרות ההצלחה, ב-26 במאי 2021, עזב המאמן אנטוניו קונטה את תפקידו כמאמן אינטר, ולאחר מכן ב-3 ביוני 2021 מונה סימונה אינזאגי במקומו. בינואר 2022 זכתה הקבוצה בפעם השישית בהיסטוריה בסופר קאפ האיטלקי כשניצחה את יובנטוס 1–2 במשחק הגמר לאחר הארכה. את עונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום השני, בפער של שתי נקודות מהאלופה מילאן.
צבעי הקבוצה והסמל.
הסמל.
את סמל הקבוצה עיצב הצייר ג'ורג'יו מוג'יאני שהיה אחד ממייסדי הקבוצה ב-1908. הסמל הורכב מעיגול בצבע שחור ובתוכו האותיות FCIM שהם ראשי התיבות של שמו המלא של המועדון בצבע לבן.
בשנת 1928 כשהמועדון אולץ על ידי השלטון הפאשיסטי של מוסוליני להחליף את שמו ואת צבעיו שונה גם סמל המועדון לעיגול ובמרכזו הסמל הפאשיסטי פסקס וראש של אריה, בצידו הימני של העיגול הסמל של העיר מילאנו מגן עם צלב אדום על רקע לבן ובצידו השמאלי "האיל ביסצ'ונה" (Biscione ), נחש אגדי שהיה הסמל על שלט האצולה של בית ספורצה ששלטו בדוכסות מילאנו במאה ה-15 ומהווה גם סמל של העיר.
בשנת 1931 שונה הסמל לצורת יהלום ובתוכו כדורגל על רקע פסים בכחול שחור וזהב, ומסביב ליהלום נכתב "Associazione Sportiva Ambrosiana Inter" שמו המלא של המועדון בתקופת השלטון הפאשיסטי. בתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 חזר המועדון לשמו המקורי ולצבעיו וגם הסמל חזר לעיגול המקורי עם האותיות המרכיבות את השם.
בשנת 1966 נוסף לסמל כוכב מוזהב מעל העיגול עקב זכייתה של אינטר באליפות איטליה העשירית.
בתחילת שנות ה-80 החליטו באינטר להתחבר למקורות העיר מילאנו וסמל חדש נקבע ולמרכזו חזר "האיל ביסצ'ונה" הנחש האגדי ("איל ביסצ'ונה" הוא גם הסמל של הקורבה נורד האולטראס של הקבוצה), מאחורי הנחש צוירו באלכסון שני פסים בצבעי הכחול והשחור ומעל ראשו הכוכב המוזהב.
בתחילת שנות ה-90 הוחלט לחזור לסמל העגול המסורתי, ארבע האותיות המרכיבות את השם וכוכב הזהב נקבעו בפנים העיגול, מסביבם מעגלים בשחור וכחול והכיתוב אינטר בחלק העליון ושנת ההקמה 1908 בתחתון. בשנת 2008 שנת המאה להיווסדו של המועדון שונה הסמל פעם נוספת כשהפעם העיגול נצבע בזהב עם מעגלים בכחול ושחור סביבו, האותיות נצבעו בלבן והכוכב המוזהב חזר אל מעל העיגול.
בשנת 2021 הציג המועדון סמל חדש תחת הסיסמה: "השם שלי הוא הסיפור שלי". השינוי העיקרי בלוגו החדש לעומת הקודם הוא הסרת הצבע הזהוב. האותיות "I" ו-"M" משתלבות בסמל והן מייצגות את האמירה "I Am" (באנגלית: אני), שמטרתה להציג את הזהות הייחודית למועדון.
הצבעים.
מאז היווסדה ב-1908 לבשה אינטר חולצת פסים בצבעי כחול ושחור, השחור נבחר לייצג את הלילה והכחול נבחר לייצג את השמיים. מלבד תקופת שלטון מוסוליני, שבה נקראה הקבוצה אמברוסיאנה והמועדון אולץ לשנות את צבעיו לאדום ולבן כצבעי הדגל של מילאנו, לבשה הקבוצה בכל שנות קיומה את חולצת הפסים בכחול שחור, מה שהוביל לכינויה - הנראצורי (שחורים כחולים באיטלקית). ב-2008, שנת המאה של המועדון לבשה אינטר במשחקי החוץ חולצה לבנה עם צלב אדום כמחווה לחולצה של אמברוסיאנה בשנות ה-30.
את מדי הקבוצה מייצרת חברת נייקי איתה קשורה הקבוצה בחוזה עד שנת 2023. נותן החסות הראשי של הקבוצה היא חברת הצמיגים האיטלקית פירלי שבעליה מרקו פרוברה הוא בעל מניות בקבוצה.
המנון.
במשך השנים נכתבו לקבוצה מספר המנונים. בשנות ה-70 ההמנון היה "I Tifosisimi" שהיה המנון האוהדים הלא רשמי. במרץ 1984 נכתב המנון חדש בשם "Cuore Nerazzurro" (לב כחול שחור) שבוצע על ידי להקת הזיקיות האיטלקית.
בשנת 2002 נכתב ההמנון הרשמי של הקבוצהכמחווה לפיפינו פריסקו סגן הנשיא של אינטר במשך 38 שנה שהלך לעולמו בשנת 2001. השיר שנקרא "C'è solo l'Inter" (רק אינטר) נכתב על ידי המוזיקאי האיטלקי אליו ובוצע על ידי הזמר המצליח גראצינו רומני, השיר יצא כסינגל לחנויות וכל ההכנסות ממכירותיו נתרמו לפעילות הומניטרית.
בשנת 2003 נכתב המנון נוסף בשם "Pazza Inter" על ידי פאולו בארילרי ודינו סטיוארט, השיר בוצע על ידי שחקני הקבוצה וצולם לו וידאו קליפ שהפך ללהיט בקרב אוהדי הקבוצה, בשנת 2007 כחלק מחגיגות האליפות ה-15 של המועדון חידשו שחקני הקבוצה את "Pazza Inter" וצולם לו וידאו קליפ חדש. לפני משחקי הקבוצה בסן סירו מתנגנים "C'è solo l'Inter" ו"Pazza Inter" זה אחר זה.
אצטדיון.
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון ג'וזפה מאצה, המוכר יותר בתור אצטדיון סן סירו, והיא חולקת אותו עם יריבתה העירונית מילאן.
האצטדיון הראשון בו שיחקה הקבוצה היה "הקמפו די וייה גולדוני". ב-1930 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון "הארינה ג'יאני בררה" עד שבשנת 1947 החליט הנשיא קרלו מאסרוני לעבור לשחק בסן סירו. האצטדיון נבנה בשנת 1926 ברובע המילאנזי סן סירו, מה שנתן לו את שמו המקורי, ב-1979 שונה שמו באופן רשמי ל"ג'וזפה מאצה" על שמו של כוכב אינטר בשנות ה-30 ששיחק גם שנתיים במילאן ונפטר באותה שנה.
המשחק הראשון באצטדיון נערך ב-19 בספטמבר 1926, בין אינטר לבין מילאן לעיני כ-35,000 צופים (3:6 לאינטר בסיום). במשך השנים עבר האצטדיון מספר פעמים שיפוצים והפעם האחרונה הייתה כשאיטליה נבחרה לארח את מונדיאל 1990 אז נבנתה טבעת שלישית והוגדל מספר המושבים.
תכולתו של האצטדיון היום היא 80,018 מקומות ישיבה.
לסן סירו דירוג של חמישה כוכבים לפי דירוג האצטדיונים של אופ"א והוא נמצא בבעלות עיריית מילאנו.
אוהדי הקבוצה.