הגשר נבנה בשנת 62 לפנה"ס ומקשר בין שדה מרס מצפון (הגדה הימנית של נהר הטיבר) לבין אי הטיבר שבמרכז הנהר. גשר קסטיוס מקשר את האי לגדתו השנייה של נהר הטיבר (הגדה השמאלית - טרסטוורה).
מקור שמו של הגשר - "ארבעת הראשים" מתייחס לפסלי האל יאנוס לו שני הראשים, אשר מצוי משני צידי הגשר. הפסלים הובאו אל הגשר במאה ה-14 מכנסיית גרגוריוס הקדוש במונטה סבלו.
על פי דיו קסיוס הגשר נבנה שנה לאחר שקיקרו נבחר לקונסול והחליף גשר עץ קדום יותר שעמד במקום. הגשר הוזמן ביוזמת לוקיוס פבריקיוס ונקרא על שמו. הגשר שוקם בשנת 21 לפנה"ס ביוזמתם של הקונסולים מרקוס לוליוס וקווינטוס אמיליוס לפידוס.
אורך הגשר 62 מטרים, רוחבו 5.5 מטרים והוא מורכב משתי קשתות, כאשר במרכז הנהר עמוד מרכזי תומך בשתי הקשתות.
הגשר בנוי אבן טופה געשית, ומצופה אבן טרוורטין וכתובת הקדשה מנציחה את בונה הגשר:
בימי הביניים נקרא הגשר בשם "גשר היהודים" (בלטינית: pons Iudaeorum) בשל סמיכותו לגטו רומא.
הגשר שופץ על ידי האפיפיור אינוקנטיוס ה-11 בשנת 1679.
ארתור דייק
ארתור דייק (באנגלית: Arthur Dake (Darkowski); 8 באפריל 1910, פורטלנד, אורגון - 28 באפריל 2000, רינו, נבדה), היה שחמטאי יהודי-אמריקאי.
ראשית פעילותו.
דייק נולד למשפחה ממוצא פולני, שהיגרה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. בגיל 16 נהיה למלח, ושט ליפן, סין ולפיליפינים. בשנת 1927 חזר לבית הספר התיכון באורגון ולמד שחמט ממהגר רוסי שחי ב-ימק"א המקומי. דייק חזר לעבודתו כספן ובדרך זו הגיע לניו-יורק בשנת 1929. ניו-יורק הייתה מרכז השחמט בארצות הברית באותן השנים, ודייק חבר לשחקן דמקה מוביל בשם קנט גרובר והשניים העמידו דוכן שקיבל מתמודדים מולם תמורת תעריף של 25 סנט למשחק. התמוטטות וול סטריט ביום חמישי השחור סיכלה את המשך הפעילות הזו.
התחרות הראשונה בה השתתף דייק הייתה אליפות מדינת ניו-יורק לשנת 1930, שם הגיע למקום השלישי. בשנת 1931 ניצח באליפות מועדון השחמט מרשל. שנות השפל הגדול ראו שליטה ללא מצרים של ארצות הברית בשחמט העולמי, כאשר נבחרת ארצות הברית זכתה בשלוש אולימפיאדות רצופות בשנים 1931, 1933 ו-1935.
אולימפיאדות השחמט.
דייק ייצג שלוש פעמים את ארצות הברית באולימפיאדות שחמט:
התוצאה המצטברת של דייק בכל אולימפיאדות השחמט עומדת על 75.6%, +27 -4 =14.
באולימפיאדות אלו זכה דייק בשלוש מדליות זהב קבוצתיות בשנים (1931, 1933, 1935). כמו כן זכה בשתי מדליות אישיות: אחת זהב ב-1935 ואחת כסף בשנת 1933.
פעילותו התחרותית.
בשנת 1931 חלק דייק מקום ראשון-שלישי עם עקיבא רובינשטיין ופרדריק ייטס בתחרות אנטוורפן.
בשנת 1932 חלק מקום שלישי-חמישי, לאחר אלכסנדר אלכין ויצחק קשדן בתחרות פסדנה. בתחרות זו ניצח דייק את אלוף העולם אלכין במשחק ביניהם והיה לאמריקאי הראשון שעשה זאת.
בשנת 1934 הגיע דייק למקום השלישי באליפות הפתוחה של ארצות הברית, חלק מקום שלישי-רביעי בתחרות סירקוז (ניצח: שמואל רשבסקי), חלק מקום שני-שלישי באליפות מועדון מנהטן וחלק מקום ראשון-שלישי במקסיקו סיטי עם יצחק קשדן וראובן פיין.
בשנת 1935 הגיע למקום השני, אחרי פיין באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1936 חלק מקום 6–7 באליפות הראשונה של ארצות הברית. על תרומתו לספר התחרות החליטו שני המחברים להקדיש לדייק את הספר.
באותה שנה חלק מקום שני-שלישי אחרי ישראל הורוביץ באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1938 חלק מקום 6–7 באליפות השנייה של ארצות הברית.
דייק פגש את אשתו הלן על האניה שהחזירה אותו מהאולימפיאדה בורשה בשנת 1935. הם חזרו יחדיו לפורטלנד, שם דייק עבד במחלקה לכלי רכב במשך יותר משלושים שנים.
הנבחרת האמריקאית נסעה ב-1946 למוסקבה לדו-קרב מול הקבוצה הסובייטית ודייק סיים בתיקו את שני משחקיו נגד רב אמן אנדור לילינטל. בשנת 1950 שיחק דייק בלוח השישי של הנבחרת האמריקאית בדו-קרב מול יוגוסלביה שהתקיים באמצעות הרדיו. דייק הפסיד 1.5-0.5 לסטויאן פוס. בשנת 1952 חלק דייק מקום רביעי-חמישי בתחרות הוליווד (ניצח: סבטוזר גליגוריץ'). בשנת 1954 הפסיד דייק משחק אחד לדוד ברונשטיין בדו-קרב מול הקבוצה הסובייטית.
למעט האירועים האמורים לא שיחק דייק שחמט תחרותי מאליפות ארצות הברית בשנת 1938 עד שהופיע לפתע בשנת 1977 והשתתף בתחרות לון-פיין. באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1987 שהתקיימה בעיר מגוריו, פורטלנד, שיחק דייק בגיל 77 והשיג 8/12.
דייק קיבל תואר אמן בינלאומי בשנת 1953 ובשנת 1986 הוענק לו תואר כבוד של רב אמן על תוצאותיו המצוינות בשנות השלושים. הוא היה רב האמן התחרותי המבוגר ביותר בהיסטוריה, ונפטר בגיל 90. את לילו האחרון בילה במשחק בלק ג'ק בקזינו בעיר רינו. שם מת למחרת מוות טבעי.
בלו צ'יר
בלו צ'יר (באנגלית: Blue Cheer) היא להקת בלוז-מטאל ורוק פסיכדלי אמריקנית מסן פרנסיסקו. עיקר פרסומה היה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, אך היא המשיכה לפעול עד שנת 2009.
שמה בא לה מסם פסיכדלי שהיה נפוץ בתקופת הקמת הלהקה. יש האומרים כי הלהקה היא להקת ההבי מטאל הראשונה.
קורות.
הלהקה החלה כאשר חברים בה שישה נגנים בשנת 1966, אבל כבר בשנת 1967 נותרו בה שלושה: ליי סטפנס (Leigh Stephens) על גיטרה, דיקי פטרסון (Dickie Peterson) בגיטרת בס ושירה, וכן פול ווליי (Paul Whaley) על התופים. הלהיט הראשון והגדול ביותר שלהם היה הסינגל "בלוז הקיץ" ("Summertime Blues"), שהוא גרסת כיסוי לשיר של אדי קוקרן, והגיע למקום הארבע עשר בבילבורד 100 החמים. שיר זה הוכנס לאלבומם הראשון Vincebus Eruptum. אלבום זה הוגדר כ"יצירת מופת כאוטית של כח גלם", והגיע למקום האחד עשר בטבלת הבילבורד 200.
התקליט הזה מאופיין בצליל מטאלי בסיסי ורועש, השונה ממה שבא לפניו ואולי גם אחריו.
קשה לאפיין את צליל הלהקה בתקופה הראשונה שלהם (עד לשנת 1971) אך ברור שזהו צליל רועש, מכיל אלמנטים מהבלוז ומהרוק הפסיכדלי.
הלהקה עשתה שינויים בהרכב אחרי התקליט השני שלהם Outsideinside בשנת 1968: ליי סטפן הוחלף ברנדי הולדן (Randy Holden) מלהקת החצי השני. בשנת 1969 הולדן עזב, וברוס סטפנס (Bruce Stephens) ביחד עם רלף קלוג (Ralph Kellogg) החליפו אותו. שינוי זה גרם לעידון הצליל של הלהקה בתקליט השלישי שלהם, "New, Improved".
לאחר עוד מספר שינויים, ולאחר הוצאת התקליט Oh! Pleasant Hope בשנת 1971, החליטה הלהקה להיפרד.
בשנים 1988 - 1994 הלהקה הופיעה בעיקר באירופה, והוציאה תקליט הופעה חיה ראשון Blitzkrieg Over Nuremberg.
התרומה של הלהקה.
בלו צ'יר הייתה מראשוני הלהקות המטאליות אם לא הראשונה, והשפיעה על הלהקות שבאו אחריה כמו לד זפלין, דיפ פרפל, בלאק סבאת' ועוד.
מחטני
לגש
גשר קסטיוס
גשר קסטיוס (בלטינית: Pons Cestius - "פונס קסטיוס", באיטלקית: Ponte Cestio - "פונטה צ'סטיו" - גשרו של קסטיוס) הוא גשר אבן המקשר בין אי הטיבר מצפון (בגדתו המזרחית/ הימנית של עיקול הטיבר) עם אזור טרסטוורה מדרום (בגדתו השמאלית /מערבית של עיקול הטיבר), בעיר רומא.
היסטוריה.
הגשר נבנה במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ככל הנראה בין השנים 62 ו-27 לפנה"ס, לאחר בניית גשר ארבעת הראשים המקשר את האי לגדתו הצפונית של נהר הטיבר.
גשר זה ניזוק במהלך המאה ה-19 ורק חלקים מועטים מהמבנה המקורי נותרו על ימינו. בגשר המתוקן משתמשים גם כיום.
הגשר היה הגשר הראשון ברומא העתיקה שקישר את הגדה המזרחית למערבית של הטיבר.
הקיסר ולנטיניאנוס הראשון שיפץ את הגשר במאה הרביעית. אחריו שיפצו אותו ואלנס וגרטיאנוס, השיפוץ הסתיים בשנת 369 והגשר נחנך מחדש בשנת 370 בשם "גשר גראטיאני" (pons Gratiani). במהלך השיפוץ צופה הגשר באבן טרוורטין שנלקחה מתיאטרון מרקלוס שבגדתו הצפונית של הנהר. אורכו של הגשר היה 42 מטרים, רוחבו כ-8.2 מטרים, והוא כלל קשת מרכזית גדולה שקוטרה 23.65 מטרים, ושתי קשתות קטנות משני צדדיה (שקוטרן 5.8 מטרים).
בין המאה ה-12 ושנת 1834 שופץ הגשר מספר פעמים.
במהלך השנים 1888 ו-1892, עת נבנו רציפי גדות הטיבר, נהרס הגשר ונבנה מחדש לצורך הרחבת הנהר מ-48 מטרים ל-76 מטרים. הגשר הקדום היה קצר מדי, ולכן נבנה גשר חדש בן שלוש קשתות, שהמרכזית בהן נבנתה מאבני הקשתות המקוריות.
פורמה
יצחק הירש וייס
מוריס פוקס
מוריס פוקס (באנגלית: Maurice Fox; 14 בינואר 1898 האימפריה הרוסית - 25 ביוני 1988 קנדה) היה שחמטאי יהודי-קנדי. זכה שמונה פעמים באליפות קנדה בשחמט.
קורות חיים.
בסוף 1898 משפחת פוקס עברה ללונדון, אנגליה. לאחר שסיים את אוניברסיטת לונדון בשנת 1921 היגר פוקס לקנדה בשנת 1923. שנה לאחר מכן סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה לשחמט אחרי ג'ון מוריסון.
בשנת 1926 סיים שוב במקום השני. בשנים 1927, 1929, 1931, 1932, 1935, 1938, 1940 ו-1949 זכה באליפות קנדה. פוקס השתתף מספר פעמים גם באליפות הפתוחה של ארצות הברית.
בשנים 1928 ו-1929 ניצח פוקס באליפות מונטריאול. בשנת 1929 סיים במקום החמישי בתחרות בריידלי בארצות הברית (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1930 ניצח באליפות הקיץ במונטריאל. בשנת 1931 סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1933 סיים במקום התשיעי באליפות הפתוחה של ארצות הברית (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1935 ניצח בתחרות הבזק הראשונה שהתקיימה במונטריאול, את אליפות העיר ואת אליפות קנדה. בשנת 1936 סיים במקום השני בתחרות אליפות קנדה אחרי בוריס בלומין. באליפות הפתוחה של ארצות הברית סיים במקום השני בשלב המוקדם אחרי ארתור דייק ובגמר חלק מקום 8–10 (ניצח: ישראל הורוביץ).