החל מאוגוסט 1916, השתתפו חיילי הארמייה במערכה על רומניה. בתחילת המערכה מנתה הארמייה 5 אוגדות רגלים (האוגדות: ה-1 "סופיה", ה-4 "פרסלב", ה-5 "דנובה", ה-6 "וידין" ה-12 "אוחריד") ואוגדת פרשים אחת. תחת פיקודו של סטפן טושב תקפו חיילי הארמייה את הרומנים בגזרת דוברוג'ה תוך שהם מביסים את הרומנים בקרב טורטוקאיה ובהמשך כבשו את קונסטנצה. הגנרל טושב נקלע לעימותים עם מפקד הזירה מטעם מעצמות המרכז הגנרל אוגוסט פון מקנזן ובנובמבר 1916 בלחצו של מקנזן העביר אותו מפקד החזית של הצבא הבולגרי הגנרל ניקולה ז'קוב מתפקידו. למפקד הארמייה מונה הגנרל סטפן נרזוב. לאחר כיבוש דוברוג'ה צומצמו בהדרגה כוחות הארמייה השלישית והאוגדות נותבו לחזית המקדונית. ב-6 בנובמבר 1918, לאחר כניעת הבולגרים, פורקה הארמייה מנשקה וחייליה שוחררו.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר חתימת הסכם קראיובה הוצבו חיילי הארמייה השלישית בפיקודו של גאורגי פופוב בחבל דרום דוברוג'ה. בהמשך ועד 1943 פיקד על הארמייה הגנרל ניקולה סטויצ'ב. ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי וחברה רשמית למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. עם זאת סירב המלך בוריס השלישי לצרף את חייליו לקרבות החזית המזרחית. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הצטרפה בולגריה לבעלות הברית והכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית. הארמייה השלישית לא השתתפה באופן פעיל בקרבות, להוציא את אוגדת הרגלים ה-3 אשר סופחה לארמייה הראשונה והשתתפה במתקפת אגם בלטון.
בהמשך, הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945, הוצא הגנרל ניקולה סטויצ'ב להורג בידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה ביחד עם 180 פוליטיקאים ואנשי צבא נוספים חברי מנגנון המשטר הקודם.
הארמייה הבולגרית השלישית
הארמייה השלישית של הצבא הבולגרי
העבר (סרט)
העבר (בצרפתית: Le Passé) הוא סרט דרמה צרפתי שכתב וביים אסגאר פרהאדי משנת 2013. בסרט מככבים ברניס בז'ו, עלי מוסאפה וטהאר רחים. בישראל הסרט יצא לאקרנים במרץ 2014.
עלילה.
הסרט עוסק באחמד, גבר איראני, שחוזר לצרפת לאחר 4 שנים על מנת להסדיר את גירושיו ולפגוש את בנותיה מנישואים קודמים של גרושתו לעתיד, מארי-אן. אחמד ביקש ממנה שתזמין לו חדר בבית מלון אך היא מתעקשת שישהה בביתה. שם הוא מגלה שהיא מנהלת מערכת יחסים עם סמיר, שיש לו בן ואשתו נמצאת בקומה. הקשר בין מארי-אן לבתה הבכורה לוסי מתערער בעקבות סלידתה של לוסי מהקשר של אמה עם סמיר.
ביקורת והצלחה.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעולם, באתר Rotten Tomatoes זכה לממוצע של 96% ובאתר Metacritic לממוצע של 85%. בעיתונות הישראלית זכה הסרט גם כן לביקורות חיוביות, אך צוין שהסרט לא מצליח להתעלות על סרטו הקודם של פרהאדי, "פרידה". נטען גם שהסרט גדוש יתר על המידה בסמליות, לעיתים ברורה מדי. בז'ו זכתה לשבחים על משחקה בתור הדמות המורכבת מארי-אן. הסרט זכה לממוצע של 4 כוכבים ב"טבלת המבקרים" של הארץ.
משפחת ברטיאנו
משפחת ברטיאנו (ברומנית: Familia Brătianu) היא משפחת פוליטיקאים רומנים, ממייסדי ומנהיגי המפלגה הלאומית-ליברלית (ה-PNL) הרומנית קודם לתקופה הקומוניסטית.
בין בני המשפחה:
קלסדון
בישול בחוץ
דראג קינג
דראג קינג או מלך דראג (באנגלית: Drag king) היא דמות דראג המגולמת בעיקר על ידי נשים המתלבשות בלבוש דראג גברי ומאמצות התנהגות סטריאוטיפית של המגדר הגברי למטרות בידור, בין אם במופע יחיד ובין אם כחלק מקבוצה. נשים המגלמות מלכי דראג עשויות להיות הטרוסקסואליות, לסביות, ביסקסואליות, טרנסג'נדריות, ג'נדרקוויריות, או כל חלק אחד מהקהילה הגאה. מופע דראג טיפוסי עשוי לכלול קטעי ריקוד, משחק, סטנד-אפ, שירה חיה או שירה בליפ סינק לשירים מוקלטים מראש. מלכי דראג מופיעים לעיתים קרובות כדמויות גבריות מאצ'ואיות מוגזמות, כגון פועלי בניין, ראפרים, או שהם מחקים סלבריטאים גבריים מוכרים, כמו אלביס פרסלי, מייקל ג'קסון וטים מקגרו.
בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, מספר מלכי דראג נכנסו למיוזיק הול הבריטי. הפקות Pantomime (קומדיות מוזיקליות בריטיות) שימרו את המסורת של נשים המופיעות בתפקידים גבריים. החל מאמצע שנות ה-90, מלכי הדראג החלו לצבור לעצמם חלק מהתהילה ומתשומת הלב התקשורתית שמלכות הדראג ידעו.
היסטוריה וטרמינולוגיה.
על אף שהמונח "דראג קינג" הופיע לראשונה בדפוס רק בשנת 1972, ישנה היסטוריה ארוכה הרבה יותר של נשים המופיעות בביגוד גברי. בתיאטרון ובאופרה הייתה מסורת של תפקידי מכנסיים ושל "travesti" (בצרפתית: קרוס-דרסר. המונח הביא להתפתחות המילה באנגלית "travesty" שמשמעה לעג ופרודיה). השחקנית והמחזאית סוזנה סנטליבר הופיעה בתפקידי מכנסיים בסביבות 1700. הזמרת הפופולרית הראשונה שהופיעה כגבר על בימות התיאטרון של ארצות הברית הייתה אנני הינדל, שהתחילה להופיע בניו יורק בשנת 1867, בשנת 1886 היא נישאה למלבישה שלה, אנני רייאן. זמרת המיוזיק הול הבריטי וסטה טילי הייתה פעילה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 כשהיא מתחזה לגבר. זמרות נוספות שהופיעו כגברים בבריטניה היו אלה שיידס והטי קינג. זמרת הבלוז גלדיס בנטלי הופיעה כשהיא לבושה בבגדי גברים בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו מ-1920 ועד לשנות ה-40. סטורם דה לווייה הופיעה לצד זמרות המתחזות לגברים באולם ה-Jewel Box Revue בשנות ה-50 ובשנות ה-60, כפי שניתן לראות בסרט התיעודי "Storme: The Lady of the Jewel Box". דה לווייה הייתה בין משתתפי מהומות סטונוול.
לעיתים, נעשה שימוש במונח "דראג קינג" במובן רחב יותר, תוך התייחסות לבעלות גוף נשי המתלבשות בבגדים הנתפסים באופן מסורתי כגבריים, מסיבות שאינן למטרות בידור. שימוש זה כולל נשים שמנסות באופן זמני להתחזות לגברים וכן נשים המעוניינות בתפקידי מגדר גבריים מבלי להזדהות בעצמן כגברים. דיאן טור החלה לערוך סדנאות לדראג קינגז בשנת 1989, בהן הציעה לנשים שיעורים בהתחזות לגברים. טור הופיעה בסרט התיעודי משנת 2002 "Venus Boyz" שעסק בדראג קינגז. נשים מודרניות רבות נוהגות ללבוש כובעים, עניבות, מעילים, או אפילו חליפות מלאות כפריטי לבוש אופנתיים (למשל: בהשראת דיאן קיטון בסרט הקולנוע "הרומן שלי עם אנני"); נשים אלו אינן נחשבות לדראג קינגז.
קהילת הדראג.
שלא כמו דראג קווינס, אשר נוהגים להופיע כאינדיבידואלים, דראג קינגס נוטים ליצור הרכבים אשר מופיעים יחדיו. אף על פי שגם הם עשויים להופיע כאינדיבידואלים, זה נדיר יותר בקהילת הדראג קינגס. הרכבים רבים נוצרים מתוך רצון ליצור אנסמבל שחקנים שמציג יחדיו. עם זאת, יש עוד ועוד דראג קינגס ששוברים את הסטריאוטיפ הזה, ומופיעים כמבצעים יחידים. בשנים האחרונות מופעים של הרכבי דראג קינגס הפכו ליותר ויותר נפוצים, ודראג קינגס מוזמנים לא פעם להופעות גם מחוץ להרכבים אלו, ובמקרים מסוימים אף חולקים את הבמה עם עמיתיהן הדברים, הדראג קווינס.
דראג קינגס הם, במידה רבה, תופעה תרבותית-לסבית שיכולה להיראות לעיתים קרובות בברים המיועדים ללסביות או בפסטיבלים. לא כל מלכי הדראג הם לסביות, וחלק מהמשתתפים בתת-התרבות של הדראג קינגס אינם מעורבים בשום דרך אחרת בתרבות, בחברה או בפוליטיקה של קהילת הלהט"ב. דראג קינגס הם קבוצה מגוונת, ולכן קשה למצוא מכנה משותף אוניברסלי שיש לכל מלכי הדראג. באמצעות הופעה גברית בגוף שאיננו זכרי-סיסג'נדר, שחקנים אלו מאתגרים את הבינאריה מגדרית של החברה. ישנם גברים טרנסקסואלים שמזדהים כדראג קינגס. פואו קווינס (faux queens) מופיעות לעיתים קרובות לצד דראג קינגס, והן עשויות להיות או לא להיות לסביות.
להקה בריטית של שחקניות קברט לסביות בשם "Lesburlesque" שמה לה למטרה לקדם את תרבות הדראג קינגס בחוג רחב יותר של מופעי קברט בבריטניה. מייסדת הלהקה, פיקסי טראפל, העניקה ריאיון לעיתון "הגרדיאן" בו הביעה את רצונה לצמצם את הפער הקיים בין דראג קינגס לבין דראג קווינס וקומיקאים וסטנדאפיסטים גברים-זכרים.
בדומה לכמה מלכות דראג המעדיפות להיתפס כשחקניות - כמו ג'סטין בונד וליפסינקה - כך גם כמה מלכי דראג מעדיפים שלא להיות מתוייגים כ-"מלכי קינג" בלבד. "אני חושב שכאשר אנשים מניחים שמישהו הוא קוויר, או שונה, או טרנס, הם תמיד רוצים לשים משהו לפני שמם", אמר בראיון מורי היל, דראג קינג אמריקאי. "וזה מה שהתווית "מלך דראג" הייתה ... למה אתה לא יכול פשוט לקרוא לי 'קומיקאי', כמו שג'רי סיינפלד נקרא קומיקאי?"
האקסטרווגנזה של הקהילה הבינלאומית של מלכי דראג (באנגלית: "The International Drag King Community Extravaganza"; בראשי תיבות: "IDKE") הוא אירוע שנתי שמתקיים מאז 1999, ובו מתכנסים נציגים של קבוצות שונות מרחבי ארצות הברית, קנדה ואירופה על מנת לחגוג ולדון בנושאי מגדר ונושאים נוספים בסדרה של סדנאות המאורגנות על ידי מועצת IDKE.
תחרות מלכי הדראג הוותיקה ביותר בעולם, וככל הנראה גם הגדולה ביותר בעולם, נערכת בסן פרנסיסקו, קליפורניה. התחרות מופקת על ידי הפעיל החברתי והאמן לו ריד, המוכר גם בשם הבמה שלו - "Fudgie Frottage". מדי שנה, בעוד השופטים מתדיינים, להקת מלכי הדראג "Momma's Boyz" מופיעה באירוע זה, על מנת לבדר את הקהל. אירוע שנתי נוסף מתקיים גם בוושינגטון די. סי. ביוזמתו של קן וגאס, שהוא גם מייסד להקת מלכי הדראג "DC Kings".