נוסח "האוטונומיה" דורש מהאדם לעשות כל מעשה אך ורק על פי מחשבתו האוטונומית, ולא על פי מוסכמות חברתיות או חוקים חברתיים. כמו כן, דורש הנוסח שהיסוד לשיקולי האדם יהיה תבוני ושאינו תלוי בניסיון. קאנט טען כי ציווים המבוססים בחלקם על הניסיון ובחלקם על התבונה אינם יכולים ליצור מערכת מוסרית שיטתית מלאה, ולכן אין להסתמך על נימוקים התלויים בניסיון, אלא רק בנימוקים אפריוריים.
"האדם כתכלית".
נוסח "האדם כתכלית" נחשב לאחד החשובים ביותר בנוסחיו של קאנט לצו הקטגורי (אולי החשוב ביותר מלבד נוסח "החוק הכללי"). על פי נוסח זה, על האדם לעשות כל מעשה כלפי האחר אך ורק אם במעשה זה הוא רואה באחר תכלית לשמה ולא אמצעי בלבד. העקרון שעומד מאחורי ציווי זה הוא שכל אדם הוא בעל התבונה המשמשת כתכלית כשלעצמה, ולכן אין להתייחס אליו אך ורק ככלי לאדם אחר. קיים קשר בין ההסתכלות של קאנט בנושא זה (ראיית האדם כתכלית כשלעצמה) לבין השקפתו על ההיסטוריה האנושית, בה קיימת תבונה המתגלית בהדרגה. יש הטוענים כי המושג הרחב של כבוד האדם, שהתפתח בפילוסופיה המערבית מאוחר יותר, נגזר מעקרון זה של קאנט.
"ממלכת התכליות".
הנוסח החמישי, "ממלכת התכליות", הוא הרחבה של הנוסח הרביעי ותובע מהאדם לעשות כל מעשה אך ורק אם מדובר במעשה שניתן היה לעשות ב"ממלכת התכליות", דהיינו, בחברה בה נוהגים הכול על פי הנוסח הרביעי של הצו הקטגורי (האדם כתכלית). יש הרואים ב"ממלכת התכליות" חזונו של קאנט לחברה מוסרית (בדומה ל"מדינה הצודקת" ו"המדינה המתוקנת" של אפלטון ואריסטו) ולא נוסח נוסף לצו הקטגורי. יש הרואים בתורותיהם של הפילוסופים של המאה ה-20 ג'ון רולס ורוברט נוזיק מימוש לחזון "ממלכת התכליות" של קאנט.
הביקורת על הצו הקטגורי.
הציווי הקטגורי בנוסחו הראשון ("החוק הכללי") הוא כלל צורני בלבד. קאנט דורש כי ציווי זה לא ייבחן בראי הניסיון אלא באופן אפריורי, תוך שקילת הנימוקים העקרוניים שאינם תלויים בניסיון עבר. לדעת כמה מפרשניו של קאנט, ניתן להצדיק כל פעולה באמצעותו.
הדוגמה הקיצונית ביותר להמחשת הטענה היא העובדה שפושעי מלחמה נאצים השתמשו בו להצדקת מעשיהם. דוגמה לכך היא עדותו של אדולף אייכמן, בה הוא השתמש בציווי הקטגורי כדי להצדיק את האידאולוגיה הנאצית. אייכמן היה מעוניין שחוקיו של הפיהרר יהיו חוקי טבע ומוסר לכלל האנושות. אמנם אייכמן טען שהוא השתמש בצו הקטגורי להצדקת מעשיו, אך הוא לא פירש את החוק בצורה הנכונה. הטיעון של אייכמן סותר את הצו הקטגורי, וזאת מפני שאחד העקרונות החשובים ביותר עליהם עמד קאנט בצו הקטגורי היה עקרון האוטונומיה. על האדם המוסרי לפעול רק על פי חוקים שהוא בעצמו קבע ולא מקור סמכות אחרת. האידאולוגיה הנאצית וחוקי הפיהרר הם בגדר ניסיון אמפירי ולא עקרונות טהורים והחשוב מכל, הם אינם מקור תבוני אלא חיצוני. לכן אם מנסים להחיל את הצו הקטגורי על אותם חוקים נתקלים בסתירה. מנגד טען ד"ר ישראל אלדד טענה הפוכה במאמרו, "אכן, כך הוליד קאנט את איכמן".
בעיה נוספת עם הצו הקטגורי הראשון היא הקושי שבניסוח הכלל הנבדק. לדוגמה, אדם שנדרש ממנו למסור אדם אחר למות או שהוא ימות, יכול לנסח את הכלל הנבדק בצורות הבאות: "האם ראוי שאדם יציל את חייו?", "האם ראוי שאדם יגרום למותו של אדם אחר?", "האם ראוי שאדם יגרום למותו של אדם אחר על-מנת להציל את חייו שלו?". שלושת הניסוחים מתאימים למקרה, אך בדיקתם בצו הקטגורי הראשון נותנת תוצאות שונות – והרי לכל מקרה צריך להיות פתרון אחד ויחיד, אחרת אין לנו מערכת מוסרית מסודרת, מה שמראה לנו שהצו הקטגורי הראשון אינו יכול להיות כלל מוסרי אוניברסלי.
הריסון פורד
אולג סלנקו
אולג אנטולייביץ' סלנקו (ברוסית: Олег Анатольевич Саленко; נולד ב-25 באוקטובר 1969 בלנינגרד, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר סובייטי ורוסי, שמחזיק בשיא העולם של גביע העולם בכדורגל כשכבש חמישה שערים במשחק אחד לזכות נבחרת רוסיה נגד נבחרת קמרון ב-28 ביוני 1994. סלנקו סיים את מונדיאל 1994 עם שישה שערים וחלק את תואר נעל הזהב (מלך השערים) עם חריסטו סטויצ'קוב.
הקריירה של סלנקו עם קבוצותיו נמשכה מ-1986 עד לשנת 2000 בהן שיחק בזניט לנינגרד, דינאמו קייב, לוגרונייס, ולנסיה, גלאזגו ריינג'רס ואיסטנבולספור.
סלנקו היה שחקן הכדורגל הראשון בברית המועצות שעשה העברה ממועדון כדורגל אחד לאחר, במובן המערבי של המילה, כאשר דינמו קייב שילמה עליו לזניט 36 אלף רובל סובייטי.
באופן מפתיע, סלנקו לא כבש אף לא שער אחד מחוץ למונדיאל 1994 עם נבחרת רוסיה ושיחק רק תשעה משחקים בינלאומיים, אחד מהם בנבחרת אוקראינה בכדורגל.
מונדיאל 1990
מונדיאל 1990 נערך באיטליה בין 8 ביוני ל-8 ביולי. נבחרת גרמניה המערבית זכתה בטורניר, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה בתוצאה 1 - 0, ובכך השלימה זכייה שלישית בתולדותיה במונדיאל.
מאמן הנבחרת הגרמנית, פרנץ בקנבאואר, הפך לכדורגלן השני בהיסטוריה אחרי מריו זגאלו הברזילאי שזכה בתואר גם כשחקן (זגאלו זכה ב-1958 וב-1962), וגם כמאמן הנבחרת. כך למעשה, הפך בקנבאואר גם לקפטן הראשון של נבחרת שזכתה בתואר, שזכה בתואר גם כמאמן של אותה נבחרת.
נבחרות אירלנד, קוסטה ריקה ואיחוד האמירויות הערביות ערכו את הופעת הבכורה שלהן בגביע העולם.
במשחק הפתיחה של הטורניר הפסידה מחזיקת הגביע, ארגנטינה, לנבחרת קמרון בתוצאה 1 - 0. הנבחרת הקמרונית המשיכה בהצלחתה, והפכה לנבחרת האפריקאית הראשונה בהיסטוריה שהעפילה לשלב רבע הגמר, שם נעצרה והודחה על ידי אנגליה בתוצאה 3 - 2 לאחר 120 דקות. במהלך המשחק קמרון עוד הובילה בתוצאה 2 - 1, אך שמטה את היתרון ונכנעה רק בהארכה. שחקן נבחרת קמרון, רוז'ה מילה, דחה את פרישתו מכדורגל במיוחד בשביל המונדיאל, והפך לכוכב בינלאומי בגיל 38, גיל שנחשב למתקדם עבור כדורגלנים, שנוטים לפרוש ממשחק פעיל מספר שנים לפני כן.
למרות הפסדה במשחק הפתיחה, התאוששה נבחרת ארגנטינה מההפסד, ועשתה את כל הדרך עד למשחק הגמר של הטורניר, תוך שהיא מנצחת את יריבתה המסורתית, ברזיל, בשלב שמינית הגמר (לימים טען דייגו מראדונה כי הצוות של ארגנטינה סימם את שחקני ברזיל בחומר מרדים בבקבוקי מים). בחצי הגמר הפכה ארגנטינה לנבחרת הראשונה שהצליחה לכבוש מול הנבחרת המארחת, איטליה. ארגנטינה אף הדיחה את איטליה, לאחר דו-קרב בעיטות עונשין (1-1 בסיום הארכה).
האיטלקי סלבטורה סקילאצ'י זכה בתואר מלך השערים של הטורניר (נעל הזהב) עם 6 כיבושים, והבקיע שער בכל משחק בו שותף. באופן מפתיע, סקילאצ'י שיחק במדי נבחרת איטליה פעם אחת בלבד לפני המונדיאל.
שיטת המשחקים.
שיטת הטורניר נשארה כפי שהייתה במונדיאל 1986: 24 הנבחרות שהעפילו למונדיאל לאחר טורניר מוקדמות חולקו לשישה בתים של 4 נבחרות בכל בית. 16 נבחרות מתוך ה-24 העפילו לשלב הנוק-אאוט - 12 הנבחרות שסיימו בשני המקומות הראשונים, וארבע עם המאזן הטוב ביותר שהגיעו למקום השלישי.
ביקורת ולקחים.
מונדיאל 1990 נחשב בעיני רבים לאחד הטורנירים הפחות מרהיבים בהיסטוריה של המונדיאל, עם ממוצע שערים נמוך למשחק, וכמות גבוהה של 16 כרטיסים אדומים שנשלפו במהלך הטורניר. רוב הנבחרות התבססו בעיקר על משחק הגנה נוקשה, תוך ביצוע תיקולים חריפים במהלך המשחק, ורווחו תופעות של בזבוז זמן. כמו כן הפעילו השחקנים לחצים על השופטים וגרמו להם לקבל החלטות תחת לחץ ואיומים. בשלבי הנוק-אאוט של הטורניר שיחקו רוב הנבחרות משחק בטוח וסגור במשך 120 דקות.
כתוצאה, נבחרת ארגנטינה, למשל, הצליחה להגיע למשחק הגמר, תוך שהבקיעה חמישה שערים בשבעה משחקים. אירלנד, שהבקיעה שני שערים בכל הטורניר, הגיעה עד לרבע הגמר. נבחרת גרמניה המערבית הייתה אחת הנבחרות הבודדות בטורניר שהציגה משחק התקפי.
כלקח מאותו מונדיאל, ערכה פיפ"א מספר שינויים בחוקת המשחק, כדי למנוע בזבוזי זמן, כמו איסור על שוער לגעת ביד בכדור שהוחזר אליו בכף הרגל, וכדי להגדיל את מספר השערים, כקביעה שקו אחד אינו נחשב לנבדל. בנוסף, כדי לעודד קבוצות להשיג הכרעה ולשחק התקפי, החל ממונדיאל 1994 הונהגה שיטת 3 נקודות לניצחון במקום 2 נקודות כפי שהיה נהוג לפני כן.
מצטיינים.
נבחרת הטורניר: במונדיאל זה נבחרו 12 שחקנים בנבחרת המצטיינת
שושנה דמארי
שושנה דמארי (31 במרץ 1923 – 14 בפברואר 2006) הייתה זמרת ושחקנית ישראלית, כלת פרס ישראל לשנת תשמ"ח (1988), שזכתה לכינוי "מלכת הזמר העברי".
דמארי, שהתפרסמה עוד לפני קום מדינת ישראל, נהנתה מפופולריות ארוכת שנים ושיריה, "כלניות", "צריך לצלצל פעמיים", "אור" ורבים אחרים, הפכו לנכסי צאן ברזל של הזמר העברי.
ביוגרפיה.
שושנה דמארי נולדה בשם שודיה דמארי בערב פסח בכפר בשאר (بشار) במחוז דמאר שבתימן כבת הזקונים במשפחה בת חמישה ילדים, ליחיא-זכריה וגזאל-איילה דמארי. משפחתה הגיעה ברגל לנמל עדן ומשם הגיעה ארצה ברכבת דרך קנטרה ביום 15 ביוני 1924, כששושנה הייתה בת שנה וחצי, והתיישבה בראשון לציון כשדמארי הייתה בת שנתיים.
היא למדה בבית הספר "חביב" וליוותה את אמה הזמרת והמקוננת בשירה ובתוף באירועים שונים בקהילה התימנית. באמצע שנות ה-30 הצטרפה דמארי כשחקנית וזמרת ללהקת התיאטרון המזרחית "שולמית", בעקבות המלצתו של אחיה הבכור סעדיה, שהיה אז שחקן, קריין וזמר בזכות עצמו. במסגרת הלהקה החלה להופיע ושרה גם בתוכניות שונות ב"קול ירושלים" המנדטורי.
באוגוסט 1938 הופיעה לראשונה כסולנית ברדיו בשירים תימניים של המשורר שלום שבזי, בליווי עוד ותופים.
בשנת 1939, בגיל 16, קיימה דמארי את הקונצרט הראשון שלה כזמרת סולנית, בליווי בפסנתר של נחום נרדי.