פסגת ולדימיר פוטין (בקירגיזית: Владимир Путин атындагы чоку) היא פסגת הר בקירגיזסטן, שממוקמת ברכס ההרים של טיין שאן בשטח מחוז צ'וי.
בשנת 2011 החליטה ממשלת קירגיזסטן לקרוא לפסגה על שמו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין.
מיקום.
הפסגה ממוקמת בהרי טיין-שאן. הראות מהפסגה הוא עד 20 קילומטרים. על המדרון הדרומי של ההר זורם נהר קרטס (יובל של נהר אקסו).
שם הפסגה.
בדצמבר 2010 חברי הדומה של מחוז המשנה מוסקבה שבמחוז צ'וי הציעו לקרוא לפסגה נטולת שם בגובה 4,446 מטרים על שמו של ראש ממשלת רוסיה דאז, ולדימיר פוטין. ההצעה זכתה לתמיכת ממשלת קירגיזסטן וב-24 בדצמבר 2010 ראש ממשלת קירגיזסטן אלמאזבק אטמבאייב חתם על חוק להקצאת שמות גאוגרפיים וכך הוענק השם "פסגת פוטין" לאחת הפסגות של הר טיין-שאן, לאחר מכן ההחלטה אושררה בבית המחוקקים של קירגיזסטן, ב-17 בפברואר 2011, ברוב מוחלט.
פסגת בוריס ילצין
פסגת בוריס ילצין (עד 2002 פסגת אוגוז באשי מרכז) היא פסגת הר בקירגיזסטן. הפסגה שוכנת על רכס הרי טרקסי עלא-טו, במערכת הרי טיין-שאן. ממוקם בשטח מחוז איסיק-קול. בשנת 2002 שונה שם הפסגה לכבוד נשיא הפדרציה הרוסית הראשון, בוריס ניקולאייביץ' ילצין.
גאוגרפיה.
הפסגה ממוקמת בהר טיין-שאן ברכסי אוגוז באשי וטרסקי עלא-טו. נמצאת בחלקו המרכזי העליון של רכס טרסקי עלא-מדי . זו הפסגה השלישית בגובהה (אחרי פסגות קראקול וג'יגיט). הפסגה מכוסה קרחונים.
לדברי מושל מחוז איסיק-קול שבקירגיזסטן אמילבק אנפיאייב, הרעיון לקרוא לפסגת ההר על שם נשיא רוסיה לשעבר בא בעת ביקורו של ילצין עם רעייתו באגם סונקל הסמוך.
באוקטובר 2002 משלחת בינלאומית, בהיקף של 18 אנשים הגיעה לפסגת ההר והורכבה מאזרחים קירגיזים ורוסיים. הם הביאו עמם לפסגת ההר קפסולה ובה דברי החלטת ממשלת מחוז איסיק-קול להענקת השם בוריס ילצין.
נבחרת ישראל בשחייה
שדרות ולדימיר פוטין
שדרות ולדימיר פוטין (ברוסית: Проспект имени Владимира Владимировича Путина), שדרה במרכז העיר גרוזני, שאורכה 1880 מטר. השדרה נקראת על שמו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, על פי יוזמה של ממשלת צ'צ'ניה והעומד בראשה, רמזן קדירוב (ב-2012 נעשתה מחווה דומה גם בעיר יריחו, כשרחוב מרכזי בעיר נקרא על שם נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב).
השדרה נבנתה לראשונה בשנת 1848. בשנות החמישים של המאה העשרים נבנו בה מבנים חדשים, וכיום זו אחת השדרות הוותיקות בעיר גרוזני והרחוב הראשי בה. בשדרה נמצאים מבני ממשל, מוסדות תרבות ומרכזי מסחר, כדוגמת היכל הנוער, מחלקה משפטית, המוזיאון הלאומי של צ'צ'ניה, בית אופנה, היכל קונצרטים ותיאטרון ממלכתי, ואחד המסגדים הגדולים ברוסיה: לב צ'צ'ניה.
מיקום.
השדרות ממוקמות במרכז העיר. חלק גדול מהשדרה נמצא ברובע המפעל, וחלקה מאוכלס במבני ממשל, עד לרחוב מאיאקובסקי, המתחבר עם רובע סטרופרומיסלובסקי, מרחוב מאיאקובסקי ועד לרחוב ניקולאייב, הנושק לרובע לנין, עד לנהר סונג'י בין שדרות מחמוד אסמבאייב ורחוב ורדי לוקסמבורג.
את השדרה חוצים הרחובות מאיאקובסקי, כיכר ידידות העמים, רחוב דאגסטן, רחוב גריבוידוב, רחוב השלום, רחוב צ'רנישב, שדרות חוסיין איסאייב, כיכר אחמט קדירוב ורחוב לץ' מאגומד. אל השדרה מתחברים שדרת התהילה, כיכר העיתונאים, רחוב טיטוב, רחוב ניקולאייב, כיכר התיאטרון, רחוב רפין, רחוב פולז'אייב, כיכר אבו בוכר קדירוב, כר הקומסומול, כיכר מיכאיל לרמונטוב, ורחוב המשמר. דרך נהר סונג'ו עוברים גשר לנין, המחבר את שדרות פוטין עם שדרות אחמט קדירוב.
היסטוריה.
השדרה נבנתה בשנת 1848 ונקראה "רחוב הגבול", משום שעל הרחוב גם עבר הגבול בין תחנת גרוזני למבצר גרוזני. מאוחר יותר הורחב הרחוב לכדי שדרה. בשנת 1914 נבנה גשר בטון ומתכת בשם "גשר רומנוב". בשנת 1918 הייתה השדרה זירת קרב מרכזית בין הצבא האדום לצבא הלבן.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבנו בשדרה מבנים רבים בסגנון חרושצ'ובקה (בשנות השישים נבנה לראשונה בניין שכזה בן תשע קומות.) בשנת 1955 הוענק לשדרה השם "שדרות הניצחון", על שם ניצחון הקומוניסטים בקרב על העיר בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, קרב שהצבא האדום ניצח בו ב-11 באוגוסט 1918, ולכן לעיתים השדרה נקראה גם על שם תאריך זה.
ב-1978 נחנך קו חשמלית.
בקיץ 1993 השדרות שינו את שמן לשדרות עיסא ארסמיקוב, על שם פיזיקאי בשם זה שנהרג בקרבות שנערכו ברחוב במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. בינואר 1995 השדרה כולה ספגה פגיעות חמורות בעקבות קרבות בין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לבין הכוחות המזוינים של צ'צ'ניה, שגרמו להרס קו החשמלית. לאחר השבת השליטה הממשלתית הרוסית על העיר, השדרות לא קיבלו את שמן בחזרה, והוענק להן השם "שדרות הניצחון". ב-1996 שוב נקראו על שם עיסא ארסמיקוב. במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה בינואר 2000 שוב ספג הרחוב פגיעות רבות. בניינים רבים נהרסו, ולאחר השבת השליטה הפדרלית על העיר הוחזר לשדרות השם "שדרות הניצחון".
שיפוץ המבנים ברחוב החל בשנת 2004. בדצמבר 2004 היה הרחוב לרחוב הראשון ששופץ במלואו, לאחר שהתאורה שוחזרה והשדרה הורחבה.
ב-2008 בוצע שיפוץ נרחב במסגרתו הוצבו שעוני ענק והותקנה רוטונדה חדשה על גג בית מספר 2. נאסר על אוטובוסים לעבור בשדרה עצמה וב-5 באוקטובר 2008 הרחוב נחנך מחדש. עוד באותו יום נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב חתם על צו לשינוי שם השדרה ל"שדרות ולדימיר פוטין" — על שם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין "בשל תרומתו הגדולה למלחמה בטרור, שיקום הכלכלה והחברה של צ'צ'ניה" (כדברי הצו). ולדימיר פוטין מצדו ביקש ששינויי שם שכאלה לא יתרחשו בעתיד. פוטין עצמו ביקר בשדרה ב-16 באוקטובר 2008.
בקיץ 2011 נהרס גשר רומנוב, שחיבר את השדרות עם שדרות אחמט קדירוב.
קריית מנחם בגין
קובדונגה
אולוס קלאודיוס כאראקס
אולוס קלאודיוס כאראקס (בלטינית: Aulus Claudius Charax) היה סנאטור והיסטוריון רומאי במאה ה-2 לספירה, שהחזיק במספר תפקידים בשירות הקיסר. הוא שירת כקונסול בנונדיניום (תקופת שירות קצרה משנה אחת) אפריל–יוני 147 לספירה, לצד עמיתו הקונסול קווינטוס פופיקיוס קורנוטוס . כאראקס כתב חיבור היסטורי בארבעים ספרים בשם "הלניקה" (Hellenika), שמתוכו שרדו רק קטעים.
חייו.
מסלול המשרות של כאראקס ידוע בחלקו מתוך כתובת יוונית שהוצבה בפרגמון. כתובות במקומות אחרים באסיה הקטנה ויוון מספקות פרטים אחרים על חייו.
ייתכן ובמהלך מסעותיו בפרובינקיות המזרחיות, הקיסר אדריאנוס פגש את כאראקס. יש שפע של עדויות שכאראקס היה אמיד מאד; נכסיו כללו מפעל גדול לאריחים. בהיותו די עשיר ואדם תרבותי, הוא ככל הנראה קסם לקיסר ההלנופיל (אוהב התרבות ההלניסטית) שהחליט להקל על בחירתו לקוואיסטור; משרה זו הכניסה אותו לסנאט. הכתובת מפרגמון מאשרת שכאראקס כיהן במשרתו בפרובינקיה של סיציליה, ואז מוסיפה את ההערה המתמיהה שהוא נבחר למלא מקום פנוי – inter aedilicios, או כאיידיל – מה שהיה הגיוני יותר אם כאראקס דילג על משרת הקוואיסטור. ייתכן, אם כן, שהאדם שכתב את הכתובת התבלבל לגבי בחירתו זו של כאראקס.
לאחר מכן התקדם כאראקס למשרת פראיטור, ולאחריה הוא קודם בקצב מהיר. הוא מונה לקוראטור של ויה לטינה , וכיהן במשרה זו בין השנים 138–141 לערך. מיד לאחר מכן מונה ללגאטוס או מפקד הלגיון השני אוגוסטה, שהיה מוצב בפרובינקיה בריטניה, ובמשרה זו כיהן בין השנים 141–144 לערך. במרוצת השנים הללו היה הלגיון עסוק במלחמות של המושל קווינטוס לוליוס אורביקוס בסקוטלנד, ובבנייתה של חומת אנטונינוס. לאחר מכן היה כאראקס מושל פרובינקיה קיליקיה , וכיהן במשרה זו עד סביבות זמן כהונתו כקונסול.
בשלב זה המידע בכתובת של פרגמון מסתיים, והדבר מצביע על כך שהיא נכתבה זמן קצר לאחר תקופת הקונסולות של כאראקס. כאן נוספים פרטי מידע מתוך הכתובות האחרות. כאראקס בנה על חשבונו את אולם הכניסה (propylon) לאסקלפיאיון (Asklépiéion) בפרגמון. כתובת אחרת מספרטה מעידה שהוא היה פאטרונומוס (Patronomos, "שומר החוק") בסביבות אמצע המאה ה-2; זו הייתה משרה שלעיתים החזיקו בה נכרים מכובדים.
אזכור היהודים בחיבורו.
סטפנוס מביזנטיון מצטט בערך "עברים" במילונו הגאוגרפי את כאראקס, שאומר ש"כך נקראים יהודים על שם אברמון (אברהם)". אולם לא ניתן לדעת באיזה הקשר התייחס כאן כאראקס ליהודים. ההסבר לפיו מקור השם "עברים" הוא בשם "אברהם", נמצא כבר בקטעים מתוך חיבורו של הסופר היהודי-הלניסטי ארתפנוס (המאה ה-2 לפנה"ס), אולם הצורה הכמו-יוונית "אברמון" אינה ידועה משום מקום אחר.
צבי פרנקל (בן עמרם)
צבי פרנקל (בן עמרם) (1916 - 6 בספטמבר 1937) היה איש אצ"ל שהוצא להורג על ידי הארגון בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט, מחשש שהוא עלול להלשין על המחתרת בפני משטרת המנדט.
איש האצ"ל.
צבי פרנקל, בן גיזלה ועמרם, נצר למשפחת ד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל מייסד בית הספר למל בירושלים, נולד בשנת 1916 בעיר פרנקפורט בגרמניה. בשנת 1934, בגיל שמונה עשרה, עלה לארץ ישראל,