יחסי גרמניה–דרום אפריקה מתייחסים ליחסים העכשוויים והיסטוריים בין גרמניה לדרום אפריקה. לדרום אפריקה יש שגרירות בברלין וקונסוליה במינכן. לגרמניה יש שגרירות בפרטוריה וקונסוליה בקייפטאון.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1914 נכנסה דרום אפריקה למלחמת העולם הראשונה מטעם האימפריה הבריטית נגד הקיסרות הגרמנית. בהמשך כבשה דרום אפריקה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית, והחזיקה אותה עד לעצמאות נמיביה בשנת 1990.
מלחמת העולם השנייה.
דרום אפריקה נכנסה למלחמת העולם השנייה בצד בעלות הברית נגד גרמניה הנאצית ומדינות הציר האחרות. רבים בדרום אפריקה, כולל תנועת האפריקאנרים אוסווברנדוואג (OB), התנגדו וביקשו לשמור על נייטרליות דרום אפריקה במהלך הסכסוך, אם לא להיכנס למלחמה בצד גרמניה.
חברי ה-OB סירבו להתגייס לכוחות דרום אפריקה, ולעיתים אף התנכלו לחיילים במדים. זה הביא להתפרעות גלויה ביוהנסבורג ב-1 בפברואר 1941; 140 חיילים נפצעו קשה.
מסוכן יותר מכך היה היווצרותם של "הסטורמיירים", אגף פארא-מיליטרי של ה-OB בדומה לאס אה הנאצי. את אופיים של הסטורמיירים היה ניתן לראות מהשבועה שנאמרה על ידי מגויסים חדשים: "אם אני נסוג, תהרוג אותי. אם אמות, נקום אותי. אם אני מתקדם, עקוב אחרי". הסטורמיירים עסקו בחבלה נגד ממשלת האיחוד. הם פגעו בקווי חשמל ומסילות רכבת, וחתכו קווי טלגרף וטלפון. מעשים מסוג זה הלכו רחוק מדי עבור רוב האפריקנים, ומאלן הורה למפלגה הלאומית להיפרד מה-OB בשנת 1942.
ממשלת האיחוד פשטה על ה-OB ועל הסטורמיירים, והעמידה אלפים מהם במחנות מעצר למשך המלחמה. בין העצורים היה ראש הממשלה לעתיד ג'ון פורסטר.
בסוף המלחמה ה-OB נקלט במפלגה הלאומית וחדל להתקיים כגוף נפרד.
גרמניה ואפרטהייד דרום אפריקה.
לגרמניה המערבית ולממשל האפרטהייד בדרום אפריקה היו קשרים הדוקים מאוד, למרות הסנקציות הבינלאומיות. בשנת 1951, הקונסוליה הכללית המערב-גרמנית נפתחה בקייפטאון. בשנת 1955 החלו המשא ומתן להסכם תרבות. בשנת 1956 החל משפט של 156 חברי האופוזיציה בגין בגידה קשה. התביעה בדרום אפריקה ביקשה את עזרתה של בון במשפט חשוב זה וקיבלה אותו ללא דיחוי. אחד הנאשמים במשפט זה היה נלסון מנדלה.
במהלך שנות השישים והשבעים של המאה הקודמת, מערב גרמניה ודרום אפריקה ניהלו אפילו שיתוף פעולה גרעיני. בראשית שנות השבעים נאלץ ה-FRG להחזיר את שגריר נאט"ו, מכיוון שביקר במפעל להעשרת אורניום בדרום אפריקה.
תעשיית הנשק המערבית-גרמנית ייצאה שריון לדרום אפריקה - גם לאחר הכרזתו הרשמית של אמברגו הנשק של האו"ם ב-1977. "דיימלר הוא שותף חיוני לתעשיית המלחמה בדרום אפריקה", סיכם עבדול מינטי, מנהל ארגון האנטי-אפרטהייד הבינלאומי בסוף שנות השמונים. "ואם יש חברה בינלאומית, שעשויה להחליש את צבאה של מדינת האפרטהייד, זו תהיה דיימלר-בנץ." למרות הסנקציות של האו"ם, מסרשמיט-בולקוב-בלום ייצאה מסוקים לדרום אפריקה. כדי להתחמק מהסנקציות בשנת 1979 הוקמה החברה הדרום אפריקאית אטלנטיס דיזל מנועים, ולדיימלר-בנץ היה מניות בהיקף 12% בחברה זו.
כאשר יותר ממאה ארגונים אמריקאים נסוגו מדרום אפריקה באמצע 1987, חברות מערב גרמניות הרחיבו את מסחרן והשקעותיהן בדרום אפריקה.
לאחר האפרטהייד.
מאז סיום האפרטהייד גברו היחסים בין המדינות. הוועדה הבין-מדינתית הגרמנית-דרום אפריקאית סיפקה מסגרת לשיתוף פעולה דו-צדדי מאז 1996.
ביקורים רשמים.
באוקטובר 2007 ביקרה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בדרום אפריקה, ונפגשה עם נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי. בשנת 2010 ביקר שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה בדרום אפריקה, וכינה את מערכת היחסים "מעולה" ו"שותפות אסטרטגית "בכלכלה ובענייני עולם.
יחסי סחר.
דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של גרמניה באפריקה. הסחר בין שתי המדינות גדול מאוד ומוערך בסכום כולל של 12.6 מיליארד אירו (2008). בשנת 2010 הייתה גרמניה שותפת הסחר הרביעית בגודלה של דרום אפריקה אחרי סין, ארצות הברית ויפן, והסחר נאמד בהיקף של 35.478 מיליון ראנד (3.718 מיליון אירו). דרום אפריקה ממשיכה לדווח על גירעונות סחר גדולים עם גרמניה, ולאחרונה מחלקת המסחר והתעשייה של דרום אפריקה הביאה זאת לידי האיחוד האירופי עד להמתנה לניהול חוזר של סחר בין המדינות.
הגירה.
דרום אפריקה היא ביתם של מספר גדול של אנשים ממוצא גרמני.
הפעולה המיוחדת ליד ח'אן יונס (נובמבר 2018)
יחסי דרום אפריקה–הממלכה המאוחדת
יחסי דרום אפריקה–הממלכה המאוחדת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין בריטניה לרפובליקה של דרום אפריקה. דרום אפריקה היא השותפה הגדולה ביותר של בריטניה בסחר באפריקה, ושותפה חשובה לבריטניה במספר תחומים.
הקשרים בין דרום אפריקה לבריטניה כוללים שפה משותפת (אנגלית) וקשרים תרבותיים, מערכות חוקה ומשפט דומות, ותשוקה משותפת לאותם ענפי ספורט, כמו גם אינטרס משותף לקידום סחר ומערכת בינלאומית מבוססת כללים. ישנם גם מספר גדול של דרום אפריקאים החיים בבריטניה, וכן ישנם מספר רב של אזרחים בריטים ואנשים ממוצא בריטי החיים בדרום אפריקה. מיעוט קטן של דרום אפריקאים הם ממוצא בריטי בגלל היותה מושבה של האימפריה הבריטית לשעבר. ההערכה היא כי נכון לשנת 2010 התגוררו בבריטניה כ-227,000 דרום אפריקנים.
היסטוריה.
איחוד דרום אפריקה.
לבריטניה והאזור של אפריקה הדרומית הידוע כיום כדרום אפריקה, קיימת היסטוריה ארוכה, כאשר בריטניה מילאה תפקיד חשוב ביותר בהיווצרות הרפובליקה המודרנית של דרום אפריקה. ראשית היחסים בין דרום אפריקה לבריטניה החלה ב-31 במאי 1910, כאשר איחוד דרום אפריקה נוסד כדומיניון האימפריה הבריטית. משנת 1910 עד שדרום אפריקה הכריזה על עצמה כעל רפובליקה ב-31 במאי 1961, דרום אפריקה לחמה כחלק מהאימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
כאשר הוציאה דרום אפריקה את עצמה מחבר העמים הבריטי ב-1961, בריטניה התנגדה לסנקציות כספיות וכלכליות, מאחר שלבריטניה היו קשרי סחר מרכזיים רבים, ובמיוחד נזקקה לזהב של דרום אפריקה.
היו גם מניעים טקטיים לא לנתק את כל הקשר עם ממשלת האפרטהייד. כאומה הדרומית ביותר באפריקה, והצומת בו נפגשים האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי, דרום אפריקה הייתה עדיין נקודה חיונית במסלולי הסחר בים. בשנת 1969 אישר המפקד הכללי של כוח ההגנה הדרום אפריקני (SADF) כי "בכל רחבי האוקיינוס מאוסטרליה לדרום אמריקה, דרום אפריקה היא הנקודה הקבועה היחידה שמציעה בסיסים ימיים מודרניים, נמלים ומתקני שדה תעופה מודרני, תעשייה מפותחת וממשל יציב." דרום אפריקה הייתה גם שותפה מרכזית למערב בשנות המלחמה הקרה. אם המערב יידרש אי פעם לשירותי לחימה, ימיים או אוויריים ביבשת אפריקה, יהיה עליו לסמוך על סיוע של דרום אפריקה.
בשנים 61–1960 היחסים בין דרום אפריקה לבריטניה החלו להשתנות. בנאום "רוחות השינוי" בקייפטאון דיבר ראש ממשלת בריטניה הרולד מקמילן על השינויים באפריקה ועל האופן שבו המדיניות הגזענית של דרום אפריקה הולכת נגד הזרם. אפילו כאשר מדינות נוספות הוסיפו לקריאה לסנקציות, בריטניה לא הייתה מוכנה לנתק את הקשר עם משטר האפרטהייד. הסיבות האפשריות היו ההשפעות על נכסיה במדינה, חוסר נכונות לסכנת זעזוע שהובלה על ידי התערבות בין יבשתית, והעובדה שבריטים רבים התגוררו בעבר בדרום אפריקה, או שאכן חיו בה בעצמם. יחד עם ארצות הברית, בריטניה הצביעה בהתמדה נגד סנקציות מסוימות נגד דרום אפריקה.
בשנת 1984, נשיא דרום אפריקה פיטר וילם בותה ביקר בבריטניה כחלק מסיור עמים אירופיים ונפגש עם מרגרט תאצ'ר אם כבר שנאמה לאחר מכן בפני בית הנבחרים ואמרה "אני הבעתי את הדעות שלנו על האפרטהייד, ואמרתי למר בותה את הדאגה המיוחדת שלי מההסרה בכפייה והעליתי את שאלת המשך מעצרו של מר נלסון מנדלה."
התנגדותה של מרגרט תאצ'ר לסנקציות כלכליות הותקפה על ידי פעילי אנטי-אפרטהייד, כולל הבישוף הדרום אפריקני דזמונד טוטו, אותו פגשה בלונדון, ואוליבר טאמבו, מנהיג תנועת הגרילה נגד האפרטהייה, שקשריו עם הגוש המזרחי גרמו לה לחשד, והיאאף סירבה לראות אותו, משום שהוא דגל באלימות וסירב לגנות פיגועי גרילה והרג האספסוף של שוטרים שחורים, פקידים מקומיים ובני משפחותיהם.
בפסגת חבר העמים בנסאו באוקטובר 1985, הסכימה תאצ'ר להטיל סנקציות מוגבלות ולהקים קבוצת קשר לקידום דיאלוג עם פרטוריה, לאחר שהוזהרה על ידי מנהיגי העולם השלישי, כולל ראש ממשלת הודו רג'יב גנדי וראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד, כי התנגדותה מאיימת לפרק את ארגון חבר העמים הבריטי. בתמורה ננטשו הקריאות לאמברגו מוחלט והוסרו ההגבלות הקיימות שאימצו מדינות חברות נגד דרום אפריקה. נשיא ה- ANC Tambo הביע אכזבה מהפשרה הגדולה הזו.
אולם באוגוסט 1986 הורחבו הסנקציות בבריטניה כנגד דרום אפריקה באפרטהייד וכלל "איסור מרצון" על תיירות והשקעות חדשות.
לאחר סיום האפרטהייד, דרום אפריקה חזרה לחבר העמים כרפובליקה של חבר העמים. ראש ממשלת בריטניה לשעבר, דייוויד קמרון, גינה את מדיניותה של מרגרט תאצ'ר בנושא ההתקשרות הקונסטרוקטיבית, תוך שהוא מכעיס רבים ממבוגרי חברי המפלגה השמרנית.
היחסים לאחר האפרטהייד.