רק לעיתים נדירות מרמז מיוקלונוס על משהו שהוא שונה מכיווץ שרירים אקראי. מיוקלונוס יכול להתפתח כתגובה לדלקת, פגיעת ראש או בחוט השדרה, שבץ, סרטן המוח, אי-ספיקת כליות או אי-ספיקת כבד, הרעלה מחומרים כימיים או מסמים, כתופעת לוואי של תרופות מסוימות כמו טראמאדול
תנועות מיוקלוניות שפירות נראות, בדרך כלל, בהרדמה כללית כשמשתמשים בתרופות תוך ורידיות. מניחים שהן נוצרות כתוצאה מאיתות בולם מופחת מן הנוירונים הגולגולתיים. מניעת חמצן ממושכת למוח, היפוקסיה עלולה לגרום למיוקלונוס פוסט היפוקסי.
מיוקלונוס יכול להיות בפני עצמו, אבל לרוב הוא אחד מכמה סימפטומים המתקשרים למגוון רחב של לקויות במערכת העצבים. כך למשל קפיצות מיוקלוניות יכולות להתפתח אצל חולים בטרשת נפוצה, מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר, אופסוקלונוס (תנועת עין בלתי נשלטת), מחלת קרויצפלד-יעקב, או לופוס. קפיצות מיוקלוניות קורות, בדרך כלל לאנשים עם אפילפסיה, ליקוי בו הפעילות החשמלית במוח נעשית בלתי סדירה ומובילה להתקפים. הוא נמצא גם ב MERRF - אפילפסיה מיוקלונית עם סיבים אדומים מחוספסים, אנצפלופתיה מיטוכונדרית נדירה.
קפיצות של קבוצות שרירים, חלק גדול מן הגוף או סדרה של רצף מהיר של קפיצות למצב זקוף ממצב ישיבה נראות, לעיתים, אצל חולים אמבולטוריים המקבלים טיפול במינון גבוה של מורפיום ותרופות דומות. יכול להיות שזה סימן לרמה גבוהה ו'או עלייה מהירה ברמת התרופה בדם. קפיצות מיוקלוניות נגרמות גם על ידי תרופות אחרות כמו תרופות אנטיכולינרגיות
פתופיזיולוגיה.
למרות שמקרים אחדים של מיוקלונוס נגרמים על ידי פגיעה במערכת העצבים ההיקפית, הרי שרוב סוגי המיוקלונוס נגרמים על ידי הפרעה למערכת העצבים המרכזית. יש מחקרים הטוענים שיש כמה מקומות במוח המעורבים במיוקלונוס. מקום כזה, למשל, הוא בגזע המוח קרוב למבנים האחראים לתגובת הבהלה, תגובה אוטומטית לגירוי בלתי צפוי הגורם להתכווצות שרירים מהירה.
המכניזמים המדויקים שהם בבסיס המיוקלונוס עדיין אינם מובנים במידה מלאה. מדענים סבורים שכמה סוגי מיוקלונוס של גירוי-רגישות נגרמים מעודף רגישות של חלקים במוח השולטים בתנועה. חלקים אלה קשורים הדדית בסדרה של לולאות של משובים הנקראים מסלולים מוטוריים. מסלולים אלה מסייעים ומווסתים תקשורת בין המוח והשרירים. יסודות חיוניים בתקשורת זו הם כימיקלים הידועים כנוירוטרנסמיטורים הנושאים עמם מסרים מתא עצב, או נוירון אחד, למשנהו. נוירוטרנסמיטורים משוחררים על ידי נוירונים וקושרים עצמם לקולטנים בחלקים של תאים שכנים. נוירוטרנסמיטורים אחדים יכולים לגרום לתא המקבל להיות רגיש יותר, בעוד שאחרים גורמים לתאים המקבלים להיות רגישים פחות. מחקרים מעבדתיים מציעים שחוסר איזון בין הכימיקלים האלה יכול להיות הבסיס למיוקלונוס.
טיפול.
הפסקת תרופות החשודות בכך שהן גורמות למיוקלונוס וטיפול בהפרעות מטבוליות (של חילוף חומרים) יכול לפתור מקרים של מיוקלונוס. כאשר מתווים צורך בטיפול תרופתי הרי תרופות אנטי אפילפטיות הן התרופות העיקריות אותן יתנו. ידועות תגובות פרדוקסליות לטיפול. תרופות שרוב האנשים מגיבים אליהן בצורה מסוימת עלולות, אצל אנשים אחרים, להחמיר את הסימפטומים שלהם. לפעמים מוביל דבר זה בטעות להעלאת המינון במקום להפחית אותו או להפסיק את השימוש בתרופה לגמרי. הטיפול במיוקלונוס מתמקד בתרופות שיכולות להפחית סימפטומים. התרופות בהן משתמשים לרוב כוללות סודיום ולפוראט, קלונאזפאם (קלונקס) וכמה תרופות נוגדות פרכוסים אחרות כמו לבטיראצטם (קפרה). בדרך כלל מעלים את המינון של קלונאזפאם בהדרגה עד שמצבו של החולה משתפר או שתופעות הלוואי מתחילות להזיק. ישנוניות ואיבוד קואורדינציה הן תופעות לוואי שכיחות. התוצאות המועילות של קלונאזפאם יכולות לפחות עם הזמן אם החולה מפתח סבילות לתרופה.
ברבות מן התרופות שמשתמשים בהן לטיפול במיוקלונוס כמו ברביטורטים, פניטואין ופרימידון (פריזולין) משתמשים גם לטיפול באפילפסיה. ברביטורטים מאטים את מערכת העצבים המרכזית ולכן גורמות להרגעה ומונעות התקפים. פניטואין ופרימידון הן תרופות אנטי אפילפטיות יעילות למרות שפניטואין עלול לגרום לאי ספיקת כבד או לגרום לתוצאות מזיקות בטווח הארוך אצל חולים שיש להם PME. סודיום ולפוראט הוא טיפול חלופי למיוקלונוס וניתן להשתמש בו לבד או בצירוף עם קלונאזפאם. למרות שקלונאזפאם או סודיום ולפוראט יעילות אצל רוב החולים שיש להם מיוקלונוס הרי יש חולים שמגיבים להן בצורה שלילית.
פרוגנוזה.
למרות שמיוקלונוס אינו מצב המסכן חיים הוא יכול לגרום לליקויים מחלישים. מיוקלונוס של תנועה עם מרכיביו: מיוקלונוס חיובי ושלילי נחשב, בדרך כלל חמור יותר. זה משתנה מאדם לאדם אם המצב נמשך לאורך כל החיים אם לאו.
מועדון כלבים
מועדון כלבים (באנגלית: Kennel club), הידוע במספר מדינות גם כ"מועצת כלבים" (באנגלית: "kennel council" או "canine council"), הוא גוף לענייני כלבים הדואג להרבעה, תצוגות וקידום גזע כלבים אחד או יותר. 'כל מועדוני הכלבים' מתייחס גם ל'כל מועדוני הגזע' – 'כל' מתייחס לכל גזעי הכלבים שהמועדון החליט לפתח, ו'גזע' מתייחס לכלבים גזעיים בלבד, לא כולל כלבים בני כלאיים וכלבים מעורבים. ארגון המטפל בגזע אחד בלבד נקרא חוג גזע.
תפקיד.
מועדוני כלבים מתחזקים את תקני הגזע, מתעדים אילנות יוחסין, מפרסמים את החוקים לתצוגת התאמה ומסמיכים שופטים. לעיתים קרובות הם משמשים כמרשמות, שהן רשימות של כלבים גזעיים בוגרים ורשימות של המלטות או גורים שנולדו להורים גזעיים. מועדון גזע שמנהל את כל ההיבטים האלה של גזעי הכלבים מתיימר לייצג, במישרין או בעקיפין, את הגופים החברים בו.
כיום מועדוני כלבים מתמחים בכלבי עבודה או בתצוגות התאמה. כיום, מועדונים לכלבים מעורבים מתבססים ולפעמים מסווגים כמועדוני כלבים. מנגד, מטרת המקורית של מועדוני הכלבים הייתה להרבות לעשות תצוגות התאמה לכלבים גזעיים פשוטים, וזוהי נשארה ההגדרה המקובלת הנפוצה ביותר למועדוני כלבים. מועדוני כלבים מפורסמים כמו מועדון הכלבים, מועדון הכלבים האמריקאי, מועדון הכלבים המאוחד, ומועדון הכלבים היבשתי מציעים כל אחד אירועי כלבים ותוכניות אימונים לא פחות משירותי רישום כלבים.
היסטוריה.
באמצע המאה ה-19, בעלות על כלבי הרבעה בררנית הייתה נפוצה בין העשירים באירופה.
מועדוני כלבים נוצרו מתוך הצורך ליצור סדר בתערוכות הכלבים התחרותיות הציבוריות. תערוכת הכלבים הראשונה באנגליה התקיימה בשנת 1859, והיא הייתה אירוע חברתי שהאריסטוקרטים האנגלים ארגנו על מנת לגייס כסף לצדקה. פופולריותם גדלה ב14 השנים שלאחר מכן.
מתוך הכרה בצורך להקמת גוף שלטוני בעל סמכויות ענישה, חבר הפרלמנט סוואליס שירלי קיבץ קבוצת מגדלי כלבים ידועים יחד ומועדון הכלבים הוקם. באפריל 1873 קבוצה קטנה של אנשים נפגשה בדירת 3 חדרים, פגישה שהובילה לתערוכה הראשונה של מועדון הכלבים שנה לאחר מכן בארמון הבדולח שבה השתתפו 975 מתחרים.
הפגישה הכללית הראשונה של מועדון הכלבים התקיימה במלון המערבי הגדול של ברמינגהאם בדצמבר 1874. באותה שנה, אחד מהצעדים הראשונים והחשובים של המועדון היה לפרסם ספר רבייה, שכלל את שושלות היוחסין של 4,027 כלבים שזכו בפרסים בתערוכות ב14 השנים הקודמות. כללים נוצרו וסיווגים הוקמו.
ב-1882, החברה המרכזית לכלבנות הצרפתית ומועדון הכלבים האיטלקי נוסדו, ושנתיים לאחר מכן נוסד מועדון הכלבים האמריקאי. מועדון הכלבים המאוחד הוקם ב-1898. הפדרציה הבינלאומית לכלבנות הוקמה ב-1911, תחת חסותן של חברות הכלבים של אוסטריה, בלגיה, גרמניה, הולנד וצרפת. חוקי מועדון הכלבים החדש קבעו שכל שושלת יוחסין צריכה להירשם יחד עם מועדון הכלבים שהשושלת חברה בו.
מועדוני כלבים פעלו כבית משפט לערעור, כך שיכלו לתקן עוולות, וחוסר יושר הפך לקשה ומסוכן כאחד. הם הפכו בהצלחה את ספורט תערוכת הכלבים לפופולרי, וקידמו אותו ממקומות כמו ברים ובתים ציבוריים למקומות אופנתיים. אנשים יכלו לקבל את שושלת היוחסין של כלבם ממועדוני הכלבים, שהיו קיימים במרשמות קבע. למועדוני כלבים הייתה יותר השפעה על פיתוח גזעי כלבים יותר מכל גורם אחר שכן גיוון גזעי הכלבים המקורי הפך לפונקציה.
מועדוני כלבים בינלאומיים.
בדרך כלל, לאומות שיש להן קבוצות פעילות של מגדלי כלבים ואנשים שתרגלו את התחביב של הרבעת כלבים יש גם מועדוני כלבים לאומיים, שלעיתים קרובות מסופחות למדינה כזו או אחרת. לרוב מועדוני הכלבים יש יחסי גומלין ביניהם ומועדון שנרשם במדינה אחת יכול להירשם מחדש במדינה אחרת אם הכלב מיובא.
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מייצגת מעל 80 מדינות וקשורה למועדוני כלבים גדולים ממדינות רבות. אולי יש הסכמים או הבנות הדדיות בין חברי הפדרציה.
מועדוני הכלבים המקובלים הגדולים והנרחבים ביותר במדינות דוברות אנגלית הם:
נבחרת האימפריה הרוסית בכדורגל
נבחרת האימפריה הרוסית בכדורגל (ברוסית: Сборная Российской империи по футболу) הייתה הנבחרת הלאומית שייצגה את האימפריה הרוסית בטורנירים בינלאומיים בכדורגל בשנים 1911–1914. אף שנערכו שני משחקים לא רשמיים בשנת 1910 מול הנבחרת הצ'כית, שניהם היו ניצחונותיה הבודדים: 5:4 ו-1:0. ב-22 באוגוסט 1911, נערך משחק מול הנבחרת הבריטית, אך פיפ"א החשיבה רק את משחקי הנבחרת באולימפיאדת סטוקהולם (1912) כמשחקים רשמיים ראשונים.
היסטוריה.