המצור הערבי השני על קונסטנטינופול (717-718) היה מתקפה של הערבים מבית אומיה כנגד עיר הבירה של האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול. מתקפה זו סימנה את סיומן של עשרים שנים של התקפות ערביות והשתלטותם על שטחים באזורי גבול של האימפריה הביזנטית, בעוד ביזנטיון סובלת מחוסר יציבות פנימי מתמשך מזה שנים.
אחרי המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול הייתה תקופת רגיעה, ואחריה היו הערבים עסוקים במלחמות אזרחים פנימיות (פתנה). בתום מספר שנים של הכנות, פלשו הערבים ב-716 בהנהגת מסלמה בן עבד אלמלכ לאסיה הקטנה בשליטת ביזנטיון. משישהו במשך החורף בחופי אסיה הקטנה, חצה הצבא הערבי לתוך תראקיה בקיץ 717 והתכונן להטלת המצור על קונסטנטינופול, שהוגנה על ידי חומותיה העצומות. הערבים תכננו גם להטיל על העיר מצור ימי, אולם הצי הערבי הובס על ידי צי ביזנטיון שעשה שימוש באש יוונית. הצלחת הצי הביזנטי אפשרה לעיר לקבל אספקה מהים, בעוד הצבא הערבי סבל מרעב ומחלות במהלך החורף הקשה שבא. בקיץ 718 נשלחו שני ציים ערביים כתגבורת אך גם אלה הושמדו, וכך גם תגבורת שנשלחה מהיבשה והושמדה במארב באסיה הקטנה. גורמים אלו, יחד עם מתקפות בולגריות (מאחר שלקיסר לאו הייתה ברית עם הבולגרים) בעורפם של הערבים, אילצו את הערבים לסגת באוגוסט 718. במסעו חזרה כמעט והושמד הצי הערבי על ידי איתני הטבע ומתקפות ביזנטיות.
הכישלון הערבי הוביל להשלכות רחבות היקף. הישרדותה של קונסטנטינופול הבטיחה את הישרדות ביזנטיון, ומאידך השתנתה תפיסתה האסטרטגית של הח'ליפות: בעוד ההתקפות הרגילות על שטחי ביזנטיון נמשכו, ננטש רעיון כיבושה של העיר. היסטוריונים מייחסים את עצירת ההתפשטות המוסלמית לתוככי אירופה לכישלון במצור השני על קונסטנטינופול, ורואים בכך את אחד מהקרבות המכריעים בהיסטוריה.
תושבות קבע
ג'ון פיטר זנגר
ג'ון פיטר זנגר (John Peter Zenger; 26 באוקטובר 1697 – 28 ביולי 1746) היה אמריקאי ממוצא גרמני - אמריקאי, מו"ל ועורך העיתון "ניו יורק ויקלי ג'ורנל", שעזר לבסס את עקרונות חופש הביטוי וביטול חבר המושבעים. זנגר הואשם במשפט אמריקאי המכונה "משפט זנגר" בסוף שנת 1733 לאחר שהשמיע את דעותיו הביקורתיות על מושל ניו יורק הקולוניאלי, ויליאם קוסבי, והואשם בהוצאת דיבה. עורך דינו, אנדרו המילטון, טען כי הוצאת דיבה היא פרסום עובדות שאינן מדויקות. בנובמבר 1734 זנגר נעצר על ידי השריף בהוראת קוסבי, ולאחר שחבר המושבעים סירב להגיש תביעה נגדו, הוא הואשם בהוצאת דיבה באוגוסט 1735 על ידי היועץ המשפטי לממשלה ריצ'רד בראדלי.
חייו.
ג'ון פיטר זנגר הגיע לאמריקה בשנות העשרים המוקדמות שלו. אביו נפטר במהלך מסעה של המשפחה לאמריקה. זנגר הצעיר עבד במשך מספר שנים כעוזרו של העורך ויליאם ברדפורד, וב-1726 פתח בית דפוס משלו. שבע שנים לאחר מכן, הקים את השבועון "ניו יורק ויקלי ג'ורנל", שהפך לעיתון השני בגודלו בניו יורק. כתב העת ביקר בתקיפות את המושל באותה עת, ויליאם קוסבי.
בשנת 1733 פרסם זנגר בעיתונו כתבה שבה הביע את התנגדותו למדיניותו של המושל ויליאם קוסבי, שזה עתה התמנה. זנגר פרסם בכתב העת שלו מאמרים ביקורתיים על המושל המלכותי. בתגובה, קוסבי פרסם כרוז המגנה את העיתון במילים "שערורייתיות, ארסיות, שקריות והסתה".
זנגר נעצר בתוקף צו בית משפט על "הוצאת דיבה", שבאותה תקופה הגדרתה הייתה פרסום דברים ללא אישורו של הממשל. הוא היה עצור 45 שבועות, אך משפטו נמשך יומיים בלבד. במהלך שהותו בכלא, אשתו ועמיתיו המשיכו לפרסם את כתב העת ובו ביקורת על המושל.
זנגר העסיק שני עורכי דין שייצגו אותו, אך רישיונם נשלל מיד, ולכן קרא לפרקליט מחוץ למדינה, אנדרו המילטון (1676–1741), שנרתע פחות מהמושל קוסבי. במהלך המשפט טען המילטון כי הביקורת נגד המושל קוסבי, שהתפרסמה בכתב העת, הייתה אמת, ולכן זנגר אינו אשם. ההגנה הצביעה על כך שהביקורת כלפי המושל קוסבי לא הייתה במטרה ליצור הסתה. זנגר זוכה במשפט.
"משפט זנגר" היווה אבן פינה לחופש התקשורת באמריקה ובשנת 1789 פסק הדין נכנס לחוקת ארצות הברית למרות שלפני כן הוא התקבל כחוק רק במדינת פנסילבניה.
מותו.
ג'ון פיטר זנגר מת בניו יורק ב-28 ביולי 1746, ונקבר בטריניטי שבמנהטן התחתית. אלמנתו המשיכה את ניהול בית הדפוס המשפחתי, עד שבנו הבכור החליף אותה בדצמבר 1748.
מאיר הגדול מפרמישלאן
פח'ה-צ'אס
פח'ה-צ'אס הוא שמו של משחק צ'רקסי מסורתי.
פח'ה-צ'אס הוא משחק בו נעשה שימוש במקל העשוי מעץ שאורכו כ-30 ס"מ.
משתתפים.
מספר המשתתפים הוא בין שניים לעשרה משתתפים.
אופן המשחק.
כל שחקן מחזיק בשני מקלות.
המשחק משוחק מחוץ לבית בשטח בוצי.
המשתתף הראשון נקבע על ידי הגרלה. המשתתף אוחז במקל בשתי ידיים ומנסה לתקוע כמה שיותר עמוק בבוץ, המשתתף השני אוחז במקל בשתי ידיים ומנסה לפגוע ולהפיל את מקלו של אויבו.
שטח המשחק חייב להיות פתוח כדי שאנשים לא ייפגעו (רדיוס של 5 מטר).
מטרתו של המשתתף הראשון זה להכניס את המקל כמה שיותר עמוק בבוץ על מנת שהמשתתף השני לא יוכל לפגוע ולהפיל את מקלו.
דימיטרי וגאס ולייק מייק
דימיטרי טיביוס ומייקל טיביוס, המוכרים בשם הבמה "דימיטרי וגאס ולייק מייק" (באנגלית: Dimitri Vegas &amp; Like Mike), הם צמד תקליטנים בלגים ממוצא יווני ומפיקים מוזיקליים בסגנונות אלקטרו-האוס, ביג רום האוס ופרוגרסיב האוס.
ביוגרפיה.
דימיטרי טיביוס נולד ב-17 במאי 1982 ואחיו, מייקל טיביוס נולד ב-2 בדצמבר 1986, להורים בלגים ממוצא יווני. דימיטרי החל את צעדיו הראשונים במוזיקה בגיל 14 ובשנת 1999, עזב את בלגיה לטובת סיבוב הופעות ברחבי אירופה.
בשנת 2003 הפך לרזידנט במועדונים גדולים באיביזה וכך הפך ל-DJ פופולרי בקהילת המוזיקה האלקטרונית. כעבור 3 שנים חבר לאחיו מייקל (לייק מייק) והקימו את הצמד DMN שהפך במהרה ל-"דימיטרי וגאס ולייק מייק".
בשנת 2010 הופיעו לראשונה בפסטיבל Tomorrowland ואף יצרו את המנון הפסטיבל לאותה שנה ביחד עם הצמד דאדה לייף. בשנת 2011 הקימו הצמד את חברת התקליטים "Smash The House". בשנת 2013 דורגו במקום השישי ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 עלו למקום השני וביום שישי ה-16 באוקטובר 2015 זכו במקום הראשון.
ב-14 בינואר בשנת 2014 הקימו צמד האחים דימיטרי וגאס ולייק מייק בשיתוף עם סטיב איוקי את ההרכב "3 Are Legend"
הצמד ידוע בעיקר בזכות הרזידנט הקבוע שלהם בפסטיבל Tomorrowland. הצמד מופיע בבמה הראשית מדי שנה ומפיק את ההמנון השנתי לפסטיבל כבר משנת 2010. בנוסף לכך, הצמד עורך את המוזיקה לסרטוני ה-Aftermovie של הפסטיבל. בשנת 2019, השתתפו בשיר "Instagram", של נאטי נטשה, דייוויד גטה, אפרו ברוס ודדי יאנקי.
ויסמבור
ויסַמְבּוּר (בצרפתית: Wissembourg; נהגה בצרפתית "וִיסֵמבוּר" ובאלזסית: "וֵיְסֶבּוּרך"; בגרמנית: Weißenburg, וייסנבורג) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי.
גאוגרפיה.
ויסמבור נמצאת בצפון אלזס בגבול עם מדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. את העיר חוצה נהר הלותר שנשפך לריין. העיר נמצאת בפאתי הרי הווז' הצפוניים, כך שחלקה המערבי נמצא בהרי הווז'; מחלקה המזרחי יוצא מסלול הליכה שעולה להרי הווז' ועובר בדרכו במספר טירות בהרים. החלק המזרחי של העיר נמצא במישור ובו עוברת דרך סנטיאגו שמגיעה מכיוון גרמניה.
היסטוריה.
מנזר סן-פייר וסן-פול מוקם על אי על נהר לותר במאה השביעי על ידי אצילים אוסטרים. מספר שנים לאחר ייסוד המנזר, סן פירמין מכניס למנזר את תקנון בנדיקטוס. העיר שמוקמת בסמוך למנזר מתרחבת ובמאה העשירית משתרעת על פני מעל 200 קמ"ר כך שבשנת 923 היא מגיעה לגודל של נסיכות. גם המנזר מתרחב והוא הופך להיות המנזר הגדול באלזס.
במאה ה-14 העיר מתנתקת מהמנזר ומצטרפת לדקאפול בשנת 1354. בשנת 1469 לאחר מותו של אב המנזר התגלה כי המנזר נמצא בגרעון גדול. אב המנזר החדש ניסה לשקם את המנזר אולם פרידריך ה-1, רוזן פפאלץ שעל הריין, אויבם של הדקאפול, ניסה להשתלט על המנזר ובכך להשתלט על העיר כולה. הוא שלח למנזר נזירים ומפקחים אך אב המנזר הצליח לברוח ולהסתתר בארמון דראקנפל. האיכרים של העיר החליטו להתמרד נגד הנזירים והרגו חלק מאנשיו של רוזן פפאלץ וביקשו מאב המנזר לחזור למנזר. פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שם קץ לסכסוך זה ובעקבות הסדר שנעשה ב-1471 חזר אב המנזר לתפקידו אך חלק מהנזירים החדשים נשארו במנזר.
למרות שלום זה מחליט רוזן פפאלץ לתקוף את העיר, אך לא את המנזר, והוא מפציץ את העיר וגורם להרס רב. גם המאה ה-16 טמנה בחובה מלחמות רבות מרד האיכרים של אלזס, מלחמת שלושים השנים והצבאות הרבים שבאו בעקבותיו גרמו להרס רב בעיר וב-1648 נותרו בעיר רק 140 תושבים. שלום וסטפליה שהיה אמור לסיים את הסכסוכים, תוך סיפוח אלזס לצרפת, היה התחלה של לחימה של אלזס, בהובלת הדקאפול, בצרפת והם לא הכירו בלואי הארבעה עשר כמלכם. רק ב-1677 נכנעה ויסמבור וסופחה סופית יחד עם הדקאפול לצרפת ב-1679.
ערים אלו נפגעו מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את האזור בהתאם לשלום וסטפליה ב-1648. הברית שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לדקאפול. רק מילוז עוד נשארה בקונפדרציה ההלווטית עד שהיא סופחה ב-1789 לרפובליקה הצרפתית הראשונה. לנדאו כחלק מרוזנות פפאלץ שעל הריין ניתנה לבוואריה בשנת 1815 בעקבות קונגרס וינה.