המפגש הראשון של ריכטר עם מוצרט הילד התרחש בשנת 1763 כשביקרה משפחת מוצרט בשווצינגן, מושב הקיץ של הנסיך הבוחר של פפאלץ. מוצרט פגש אותו שנית, בשטרסבורג, בשובו מפריז ב-1778 בדרך לזלצבורג אחרי שלא מימש את תוכניותיו למצוא עבודה מתאימה במנהיים או בפריז. במכתב לאביו מ-2 בנובמבר 1778, לאופולד, כתב מוצרט שהקפלמייסטר ריכטר בן ה-78 נהג לשתות כמויות גדולות של יין. הוא שיבח כ"מקסימה" את המיסה שהלחין ריכטר באותם הימים ושהושמעה בכנסייה.
שנות חייו האחרונות.
החל משנת 1783 פעל איגנץ פלייל לצדו, בגלל גילו המתקדם ומחלתו, כעוזר קפלמייסטר. פלייל ירש את המשרה אחרי מותו.
ריכטר נפטר בגיל 79 בשטרסבורג בשנת 1789, שנת פריצת המהפכה הצרפתית. אחרי מותו, הקפלמייסטר החדש, פלייל, אולץ לכתוב שירי הלל לפולחן "היצור העליון" ואחד המלחינים המחוננים בעיר, ז'אן-פרדריק אדלמן, הוצא להורג באמצעות גיליוטינה.
הובא לקבורה בבית הקברות סנקט גאל בשטרסבורג-קניגהופן באלזס, צרפת.
עם תלמידיו נמנו קרל שטאמיץ, פרנטישק קסאבר פוקורני, יוזף מרטין קראוס ופרדיננד פרנצל.
יצירתו.
ריכטר נחשב לנציג הדור הראשון של אסכולת מנהיים שמילאה תפקיד חשוב במעבר המוזיקה המשכילה מן הסגנון הבארוקי לזה הקלאסי. יצירות מסוימות של ריכטר מתאפיינות גם בסגנון הקרוי "גלאנטי" ומכילות יסודות פרה-קלאסיים.
התחום הראשי שבו עסק המלחין היה המוזיקה התזמורתית. הוא יצר 70 סימפוניות, לרבות 12 "סימפוניות גדולות", וכן קונצ'רטי לכלים שונים ותזמורת. כמו כן הלחין ריכטר 6 רביעיות מיתרים וכמה טריו-סונאטות לחליל.
עם יצירותיו הקוליות נמנית האורטוריה "הורדת ישו מהצלב" (La Deposizione dalla croce di Gesú) (1748), שלושה רקוויאמים, טה דאום, 30 מיסות, 40 מוטטים.
בתחום תאוריית המוזיקה כתב ריכטר ספר לימוד להרמוניה ולהלחנה - Harmonische Belehrungen (1767-1761), שפורסם ב-1809.
קישורים חיצוניים.
Stephan Hörner- "Richter, Franz Xaver" in: "Neue Deutsche Biographie" 21 (2003), S. 528-529 [Online-Version]
גומצן האבו
גומצן האבו (שם מדעי: Protobothrops flavoviridis) הוא מין של נחש ארסי מתת-המשפחה צפעוני גומה שבמשפחת הצפעיים, המצוי אך ורק באיי ריוקיו שביפן.
מין נחש זה מגיע לאורך 120-150 ס"מ כשהשיא מגיע לאורך 240 ס"מ. הוא בעל קשקשים בצבע צהוב עד ירוק-זית עם רצועות אפורות, דמויות טבעות מעליהם. הרחב רחב, בהיר ובעל עיניים כתומות בולטות והלסתות לבנות. נחש זה בדומה למרבית הגומצנים בעל גומות בקרבת עיניו העוזרות לו לחוש בטרף בעל חום גוף קבוע.
הנחש מצוי רק באיי ריוקיו, לרבות באוקינאווה ובאי אממי וגם על כמה איים וולקניים קטנים. הנחש חי בעיקר ביערות דקלים ובין שדות חקלאיות. הוא מצוי גם על קירות סלעיים שונים ובמערות. זהו מין קרקעי, אף שהוא יכול גם לטפס והוא פעיל בלילה, אז הוא יוצא לצוד מכרסמים וזוחלים קטנים יותר ממארב. הגומצן בשונה ממינים אחרים של גומצנים איננו משריץ ולדות אלא מטיל בעונת הרבייה עד 18 ביצים באדמה.
אוכלוסיית הגומצן אולי פחתה מעט עקב הבאה של נמיות אסיתיות כדי לצמצם את אולוסייתו. כמו כן פרטי גומצנים נתפסים כדי להתאכסן ביין נחשים, הנחשב לבעל תכונות מרפא.
גומצן זה נמצא בקרבה רבה לאדם, בעיקר באיי אממי, שם הסיכוי להכשה הוא 2 ל-1,000. עם זאת אחוז המוכשים למוות הוא פחות מ-1%. הארס של נחש זה פועל בעוצמה גבוהה ויכול לגרום לכאבי בטן, בחילות, הקאות, לחץ דם מזורז ולעיתים גם למוות. עם זאת ברוב המקרים הקורבן מקבל טיפול רפואי בזמן. אף על פי כן הקורבן יכול להיוותר נכה וללא האיברים שהוכשו.
גרמניה באירוויזיון 2001
גרמניה באירוויזיון 2001 השתתפה עם השיר "Wer Liebe lebt" בביצוע של מישל.
לפני האירוויזיון.
Countdown Grand Prix 2001.
התחרות לבחירת נציג גרמניה לאירוויזיון 2001 נקראתה "Countdown Grand Prix 2001" ונערכה באולם "Preussag Arena" בהנובר.
התחרות נערכה בשני סבבים, בסבב הראשון הוצגו 12 שירים שמתוכם 3 עלו לסבב השני, ולאחר מכן בסיבוב השני נערכה הצבעה חוזרת לבחירת הזוכה מבין השלושה שעלו.
אברהם אדגה (סופר)
אברהם אדגה (נולד בשנת 1965) הוא סופר, פעיל חברתי, מרצה במכללות, בתי ספר ומוסדות ציבור על מורשת העבר וההווה של יהדות אתיופיה, וכן מהנדס בניין וראש מחלקת מעבדות באגף הבינוי של הטכניון. על פועלו הספרותי זכה בפרס השר לקליטת העלייה לעולים יוצרים לשנת 2008 ע”ש יורי שטרן.
ביוגרפיה.
אדגה נולד בכפר באתיופיה. אביו היה נפח. יש לו חמישה אחים ואחיות. הוא למד בבית ספר יסודי במרחק שעת הליכה מביתו. בית הספר התיכון היה במרחק שלוש שעות הליכה מביתו, ולכן שכר דירה בעיירה. בכיתה היו גילאים מעורבים.
בגיל 17 ברח לסודאן לאחר ששמע שאנשי המוסד מארגנים נתיב עלייה למדינת ישראל. הוא הלך ברגל כ-600 ק"מ עם 15 יהודים אחרים. לאחר 38 יום נתפס בגבול בין אתיופיה לסודאן על ידי פטרול סודאני, והועבר למחנה פליטים, שם שהה כשנה. חלה במחלות טרופיות. הוא יצא בעזרת דרכון מזויף בטיסה לפריז, ובינואר 1984 הגיע לישראל. שנתיים לאחר עלייתו לארץ נוצר קשר עם הוריו.
סיים בית ספר תיכון בחיפה. סיים לימודי הנדסת בניין בטכניון.
משנת 1998 הוא מכהן כראש מחלקת מעבדות באגף בינוי ותחזוקה של הטכניון.
פעילות ציבורית.
אדגה מרצה במכללות, בתי ספר ומוסדות ציבור על מורשת העבר וההווה של יהודי אתיופיה.
בשנת 2013 התמנה לחבר הוועדה בתחום ספרות השירה במשרד העלייה והקליטה.
אדגה מתנדב באתר ההתייעצויות של ממשלת ישראל "דרך חדשה" לגיבוש המדיניות לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
ב-28 בספטמבר 2017 הנחה אדגה, במסגרת פסטיבל הפיוט העשירי, "אירוע געגועים לירוסלם שירת הקודש של יהודי אתיופיה במפגש עם השפה העברית".
מקס ואן דאם
מקס ואן דאם (19 במרץ 1910 – 20 בספטמבר 1943) היה אמן יהודי הולנדי, שנספה במחנה ההשמדה סוביבור.
נעוריו.
ואן דאם היה בנם של ארון וג'ואנה ואן דאם. הוא נולד ב-19 במרץ 1910 בעיר וינטרסויק, עיירה הולנדית על גבול גרמניה למשפחה יהודית סוציאליסטית. כבר בילדותו הפגין כישרון רב בציור דיוקנאות ונופים. על אף שאביו לא תמך במקצוע הציור, הוא סיפק לבנו מקס את הכלים הדרושים לציור. ואן דאם הושפע מהאמנים וינסנט ואן גוך וקיוט הקולויץ. כישרונו ושאפתנותו עניינו את דוקטור ג'ייקוב המרליק ששכנע את אביו של ואן דאם לאפשר לבנו ללמוד אומנות ולפתח את הפוטנציאל שלו.
לימודי אמנות (1931–1937).
על מנת להמשיך את לימודיו כמורה לציור בבית ספר, הוא היגר לאמסטרדם. אך בסיום לימודיו סירב לקבל תפקיד כמורה ובחר להמשיך את הכשרתו באקדמיה המלכותית לאמנויות באנטוורפן, שם למד במשך ארבע שנים, בין השנים 1933–1937. הוא התמחה בציור דיוקנים ולמד אצל איזודור אופסומר. בשנים אלו התחילה להתפתח התנועה הנאצית שבגרמניה שהפגינה אנטישמיות כלפי יהודים. ואן דאם התגורר בעיקר באנטוורפן, אך נדד גם בין הולנד לבלגיה וביקר באיטליה ובצרפת על מנת לפתח את כישורי הציור שלו ולשפר את המודעות החברתית שלו. בשנת 1932 עיצב ואם דאם חלון ויטראז' עבור דה דאגראד. העבודה הסתיימה בשנת 1934. באותה השנה עיצב גם פוסטר ל"הפגנה למען סוציאליזם ודמוקרטיה", שאורגנה ב־16.9 על ידי ה- SDAP– האיגוד ההולנדי של המקצוענים. בשנת 1936 ובשנת 1937 היה אורח קבוע של יאפה מלרייק ומשפחתו בברגן שבצפון הולנד, שם פגש את פרדריקה כהן שהייתה אמנית גרפיקאית והציירים ליאו גסטל צ'ארלי טולופ ומתיו ויגמן הקשורים לבית הספר בברגן. התעניינותו בציונות גברה והוא קיבל עמלה כדי לצייר את דיוקנו של תיאודור הרצל. למרות ההכרה הגוברת והשקעתו של ואן דאם, הוא התקשה להתפרנס מעבודותיו.
קריירה אומנותית.
בשנת 1938 עבר ואם דאם להתגורר באמסטרדם על מנת להכין את עצמו לקראת התחרות היוקרתית שנקראת "פרס רומא". בתחרות זו זכה במקום השני בזכות ציור השמן שלו "הגר וישמעאל". בשנה זו לא הוענק הפרס הראשון. הוא זכה בפרס יוקרתי נוסף, בתחרות הנקראת "אומנות וידידות". בשנת 1939 הציג את אחת מהתערוכות שלו במוזיאון "ריקסמוזיאום" שבאמסטרדם.
בזמן המלחמה ומותו.
ואן דאם חי תקופה מסוימת בהיחבא בברגן שבצפון-מערב גרמניה. בעודו מקבל סיוע מחברו ד"ר המלריק כאשר הולנד נכבשה על ידי הגרמנים. בשנת 1942 ניסה לברוח לשווייץ עם אליס דה יונג ובתה הקטנה, ז'קלין בת השנתיים וחצי. הוא נתפס ליד הגבול הצרפתי במונטליר ונשלח למחנה הצרפתי דראנסי. משם הועבר למחנה ההשמדה סוביבור שבפולין. בסוביבור גויס ואן דאם על ידיי קציני הss ליצור דיוקנאות שלהם לצד נופים. ככל הנראה בסיום עבודתו האחרונה נשלח ואן דאם אל מותו.
הנצחה.
לאחר המלחמה הוצגו יצירותיו בהולנד בתערוכות קבוצתיות וכן בתערוכות יחיד. כל משפחתו של ואן דאם נספתה בזמן המלחמה למעט אחותו רוז'י ששרדה.
זכרו הונצח בעיר הולדתו ברחוב הנושא את שמו. חלק מיצירותיו מתקופת חייו במסתור נמסרו לאוסף לבית לוחמי הגטאות והובאו על ידי האוצרת הראשונה ומייסדת האוסף, מרים נוביץ'.
חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי
"חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי" הוא ספר ילדים עברי מאת ד"ר תמר מאיר, מרצה וחוקרת ספרות, המבוסס על קורות משפחתה בבודפשט בתקופת השואה. העלילה מספרת על בעל חנות גלידה הנותן מחסה ליהודים בעת מלחמת העולם השנייה. הספר ראה אור בשנת 2017 וזכה לשבחים רבים ולפרסים.
על המחברת.