בסרט נראה מתתיהו בן דברים איש גת, שנידון למוות בסקילה על כך שנקב בשם המפורש. היהודים מחפשים נואשות משיח לסגוד לו – וכשבריאן המסכן, הנרדף על ידי חיילים רומאים, נאלץ לעמוד בכיכר העיר, נוהר אחריו עדר מאמינים המכריזים עליו כמשיח ומקדשים את הדלעת שלו ואת נעלו שהחליקה מרגלו.
הפלגנות הפוליטית בתקופה זו, שלפני המרד הגדול, מצטיירת כטיפשית להחריד כאשר כל אחד מהפעילים האנטי-רומאיים מקים לו מפלגה עצמאית שבה הוא, פחות או יותר, הפעיל היחיד. כמובן שהמפלגות והמחתרות הללו עסוקות יותר במלחמות בינן לבין עצמן מאשר במאבק נגד האויב המשותף-לכאורה.
בריאן פוגש ביהודית, חברה באחת המפלגות הללו. הוא מתאהב בה, ומצטרף למפלגתה כדי להרשים אותה (ופחות בשל תמיכה אידאולוגית בעקרונותיה). הוא נשלח לבצע פעולות התנגדות לרומאים ובאחת הפעמים נתפס. המפלגה כולה מתעלמת ממנו ומכריזה עליו כקדוש מעונה בחייו, בעוד שיהודית מנסה להציל אותו ממוות בצליבה.
הנציב פונטיוס פילאטוס (הסובל מפגם מדיבורו והוגה רי"ש ולמ"ד כוי"ו) מכריז שישחרר אחד מהאסירים הנידונים לצליבה לכבוד הגעת ידידו הטוב, פינוס גדולוס (Biggus Dickus, אף הוא בעל פגמים בדיבור), לירושלים. יהודית פורצת לקהל ומציעה את שמו של בריאן, ופילאטוס מקבל את הצעתה ושולח את אנשיו לאסוף את בריאן מגבעה מחוץ לירושלים. כאשר הם מגיעים לשם, הוא כבר צלוב, אך עודו בחיים. הם שואלים "מיהו בריאן?", ואדם אחר משקר ומכריז על עצמו כבריאן, כמו גם כל הנידונים לצליבה. כך מתבלבלים הרומאים ובריאן נשאר צלוב.
בריאן, כמו ישו, מסיים את חייו כשהוא נצלב עם פושעים וחסרי מזל אחרים, על גבעה מחוץ לירושלים. בסצנה זו מבצעת החבורה את הקטע המוזיקלי הידוע ביותר שלה – "Always Look on the Bright Side of Life" (בתרגום חופשי: 'תמיד הסתכל על חצי הכוס המלאה'), שבו הם מסבירים שבסופו של דבר "החיים הם חתיכת חרא", אבל אם כך לפחות כדאי לצחוק מהם כמו שצריך.
התגובות לסרט.
כשיצא אל האקרנים עורר הסרט תגובות מחאה מקבוצות דתיות שונות, החל מקבוצות של פונדמנטליסטים נוצרים וכלה בוועד הרבנים של ארצות הברית, שמחו על השימוש בטלית בסצנת הסקילה. חלק ממתנגדיו אף ערכו קמפיין להחרמתו. למרות זאת (ואולי דווקא בשל זאת), נחל הסרט הצלחה קופתית אדירה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
תנ&quot;כית
פרופ'
כרטיס אשראי
כרטיס אשראי (באנגלית: Credit card) הוא סוג של כרטיס חיוב המשוך על חשבון בנק, המשמש כאמצעי תשלום חליפי למזומנים, כשלרוב הלקוח מחויב בו עבור העסקה במועד מאוחר ממועד ביצוע העסקה.
בישראל, מוסדר השימוש בכרטיסי אשראי בחוק שירותי תשלום, התשע״ט–2019.
על פי סקר הלמ"ס ל־2013, ל־84% ממשקי הבית בישראל ישנו לפחות כרטיס אשראי אחד, כאשר אחוז זה גבוה משמעותית בציבור היהודי בהשוואה לציבור הערבי.
היסטוריה.
הרומן האוטופי של אדוארד בלאמי מ-1887, "מבט לאחור", היה בין האזכורים הראשונים שניתן למצוא לתשלום באמצעות כרטיס.
בראשית המאה ה-20 היה נהוג שימוש ב"מטבעות גבייה" (charge coins) ואמצעים דומים שאינם מטבעות רגילים-אמצעי תשלום אלו ניתנו ללקוחות שהיה להם חשבון בעסקים כגון מלונות. לאמצעי תשלום אלו היה מספר החשבון וסימון של בית העסק. אמצעי זה איפשר להעתיק בזריזות ובדיוק את מספר החשבון וכך תהליך התשלום, שנעשה בכתב יד והיה חשוף לטעויות, קוצר והפך ליותר אמין. עם זאת, שם הלקוח לא הופיע על אמצעי זה ולכן ניתן היה לגנוב אותו ולעשות בו שימוש לרעה. במהלך שנות השלושים, סוחרים עברו לאמצעי אחר ששמו Charga-plate שהיה נהוג עד לסוף שנות החמישים. ב-1934 השיקו אמריקן איירליינס ואיגוד התעבורה האווירית כרטיס לטיסות אוויריות, שהפך ב-1948 למקובל בכל חברות איגוד התעבורה האווירית הבינלאומי. ב-1950 ייצרה חברת דיינרס קלאב את כרטיס החיוב הראשון ל"שימוש כללי" וב-1958 ייצרה חברת אמריקן אקספרס רשת בינלאומית של כרטיסי חיוב שהפכה בהמשך לרשת כרטיסי אשראי.
עד 1958 היו פעילים כרטיסי חיוב שונים שהנפיקו סוחרים וכן היו ניסיונות שונים של בנקים בארצות הברית להשיק כרטיסים אך אלו כשלו משום שסוחרים לא מיהרו לאמץ כרטיס שהיה בשימוש של מעט לקוחות ולקוחות לא אימצו משום שהיו בשימוש של מעט סוחרים. בספטמבר 1958 השיק בנק אוף אמריקה את הכרטיס BankAmericard, שהיה הכרטיס הראשון שאומץ בהצלחה. הכרטיס הושק בפרזנו שבקליפורניה, בה 45 אחוז מתושבי העיר היו לקוחות הבנק. הבנק שלח כרטיסים בו זמנית ל-60 אלף התושבים וכך הסוחרים השתכנעו לאמץ אותו. בנקים נוספים הוציאו ברישיון את אותו הכרטיס בארצות הברית ובהמשך מסביב לעולם וב-1976 כל בעלי הרישיון להנפקת הכרטיס התאחדו תחת המותג "ויזה". ב-1966 קבוצת בנקים התאחדו והשיקו את "Master Charge" (שקדם ל-"Mastercard") כדי להתחרות ב-BankAmericard וב-1969 הצטרף אליהם הבנק סיטיבנק ואיחד את כרטיס ה-"Everything Card" שלו. ב-1966 הושק באנגליה כרטיס האשראי הראשון מחוץ לארצות הברית.
עד למחשוב התהליך, הרכש באמצעות כרטיס אשראי היה מסורבל ביותר. בכל רכש, הסוחר היה צריך להתקשר לבנק, משם התקשרו לחברת האשראי, שם העובד היה צריך לחפש את שם הלקוח ידנית ולבדוק את מאזן האשראי שלו. ב-1973 מיחשבה חברת ויזה את התהליך וקיצרה את זמן העסקה משמעותית לפחות מדקה.
מאפייני כרטיסי אשראי.
כרטיס אשראי הוא כרטיס פלסטיק עם פס מגנטי ולפעמים גם שבב, המכילים את נתוני הזיהוי של הכרטיס, הנקראים בעת בשימוש בכרטיס (על ידי קופה רושמת, כספומט וכדומה). במרבית הכרטיסים, בעיקר אלו המיועדים לשימוש בין לאומי, נתוני הכרטיס מובלטים על גבי הכרטיס, מסיבה היסטורית: בעבר, קריאת הנתונים נעשתה באופן מכני לשובר נייר (פעולה שעקב צורתה נקראה "גיהוץ").
ניתן גם לעשות שימוש בכרטיס באופן וירטואלי (כלומר ללא מסירה פיזית של הכרטיס) באמצעות מתן פרטי הכרטיס, לצורך חיוב בעסקאות הנעשות באינטרנט או בשיחת טלפון. פרטי הכרטיס כוללים את מספרו המלא של הכרטיס ומועד פקיעת תוקפו. כאמצעי בטיחות, נדרשות גם שלוש או ארבע ספרות ביטחון (cvv) המודפסות בדרך כלל בגב הכרטיס. מסלקות מסוימות עשויות לדרוש גם את מספר הזהות של בעל הכרטיס. עסקה לפי פרטי האשראי (מכונה "עסקה במסמך חסר" או "עסקה טלפונית") טומנת בחובה סיכון רב יותר של שימוש לרעה בכרטיס האשראי, ולכן לרוב עמלת הסליקה שלה גבוהה יותר. נוסף על כל אלה, משמש פרוטוקול 3-D Secure כמנגנון אבטחה נוסף לעסקאות אינטרנטיות בכרטיסי אשראי. מימושים של פרוטוקול זה אומצו על ידי רשתות הכרטיסים השונות. (עם Visa Secure אשר משמש את לקוחות ויזה, SecureCode אשר משמש את לקוחות מסטרכארד, ProtectBuy המשמש את רשת דיסקאבר ועוד)
גודל כרטיס אשראי, על פי תקן ISO/IEC 7810 ID-1 הוא 85.60 על 53.98 מילימטר ופינות מעוגלות ברדיוס 2.88 עד 3.48 מילימטר.
בישראל, במרבית כרטיסי האשראי מחויב הלקוח בכל התשלומים במועד חודשי קבוע לפי בחירתו, כלומר הכרטיס משמש לחיוב דחוי (Deferred Charges). עבור האשראי, מיום ביצוע העסקה ועד ליום החיוב החודשי, הלקוח אינו מחויב בריבית. אשראי זה ממומן מהעמלה שמשלם הספק לחברת כרטיסי האשראי. בקשת דחיית תשלומים נוספת (כלומר, אשראי) כן כרוכה בתשלום ריבית. עם זאת, חשוב להבדיל בין עסקת תשלומים שבה מעניק המוכר את האשראי, והיא אינה נושאת ריבית (למעט עמלת שורה אם יש כזו), לבין עסקת קרדיט שבה חברת האשראי מעניקה את האשראי ונושאת ריבית.
במדינות רבות בעולם, בהן ישראל, הסוג הנפוץ של כרטיסי האשראי הוא "כרטיס אשראי מתגלגל" (Revolving Credit Card). בכרטיס כזה הלקוח אינו מחויב אוטומטית בסכום המלא בתאריך חיוב קבוע, אלא יכול לבחור להיות מחויב או לשלם רק סכום מסוים ולדחות את יתר התשלום. תמורת אשראי זה משלם הלקוח ריבית. כרטיס אשראי מתגלגל הוא למעשה מסלול אשראי גמיש חלופי למשיכת יתר בנקאית. כרטיסים כאלה משווקים בישראל בשנים האחרונות תחת המותגים "Multi" (של לאומי קארד), "More" (של ישראכרט) ו-"CalChoice" (בעבר "Active") (של Cal). מדובר למעשה בלקיחת הלוואה באופן קבוע בידי הלקוחות, ולכן כמוצר המקודם על ידי חברות האשראי.
בעוד שברוב העולם, נפוץ שהחברות המנפיקות את כרטיסי האשראי הן בנקים, בישראל מנפיקות האשראי (אשר שלוש הגדולות מביניהן הן כ.א.ל, ישראכרט, ומקס) די אינן בנקים אך לוקחות את התפקיד שנלקח על ידי הבנק המנפיק (Issuing bank) במרבית העולם. לכן, חברות אלה עשויות גם לא לדעת האם ללקוח יש סכום מספק כדי לכסות את החייבויותיו, ורק בסוף מחזור החיוב לגלות כי בקשת התשלום מחשבון הבנק של הלקוח נדחתה.
עם זאת, קיימים בארץ גם כרטיסי אשראי בנקאיים. בכרטיס שהונפק על ידי הבנק, הבנק קובע את תנאי הכרטיס, לרבות מסגרת האשראי, והוא מחויב לפרוע את השימוש בכרטיס גם אם במועד החיוב אין יתרת זכות מספקת. כרטיס אשראי בנקאי יכול לשמש גם ככרטיס הפעלה של מכשירים אוטומטיים של הבנק המנפיק, לצורך ביצוע פעולות בחשבון (למשל, שימוש בכספומט, או בירור מידע על החשבון במכונות אוטומטיות). בכרטיס חוץ-בנקאי (כלומר כזה שהונפק על ידי חברת האשראי לפי הסכם בינה לבין הלקוח), אין לבנק ידיעה או שליטה על תנאי הכרטיס, והחיוב מתבצע לפי הרשאה לחיוב חשבון. הרשאה לחיוב חשבון ניתנת לביטול על ידי הלקוח, וככלל הבנק אינו מחויב לפרוע תשלומים במקרה שיש מניעה חוקית או שמצב החשבון אינו מאפשר זאת. לרוב, השימוש בכרטיס אשראי מלווה בדמי כרטיס אשר משולמים לחברת האשראי או לבנק, בהתאם לזהות מנפיק הכרטיס.
אופן השימוש בכרטיסי אשראי.