באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1971 זכתה יוטבת ב-4 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.8 דקות, אחרי דורית זלץ מברית מכבים עתיד (1:04.4 דקות) ולפני חברתה לקבוצה רות ניצן (1:07.9 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:30.3 דקות, אחרי דורית זלץ (2:21.7 דקות) ולפני תמר ריפקינד מהפועל כפר הנשיא (2:32.9 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:09.3 דקות, אחרי זלץ (5:01.4 דקות) ולפני תמר ריפקינד (5:09.6 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:55.3 דקות, אחרי זלץ (10:37.3 דקות) ולפני איריס נאבל מהפועל אפיקים (11:30.1 דקות).
אלופת ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכתה יוטבת ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.9 דקות, לפני ענת וייס (1:06.2 דקות) וגלינה ויינר (1:09.4 דקות) שתיהן מברית מכבים עתיד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:21.9 דקות, לפני ענת וייס (2:31.1 דקות) ואיריס נאבל (2:34.3 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:03.5 דקות, לפני וייס (5:27.5 דקות) ואיריס גילון מברית מכבים עתיד (5:28.4 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:49.4 דקות, אחרי וייס (2:46.9 דקות) ולפני גלינה ויינר (2:51.7 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל במשחים ארוכים שנערכה בכפר בלום היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:42.6 דקות, לפני איריס נאבל (11:33.2 דקות) וחברתה לקבוצה רעיה צורף (12:21.4 דקות).
מדליית כסף מהמכביה.
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 זכתה יוטבת במדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם גלינה ויינר, איריס גילון וענת וייס בתוצאה של 4:28.5 דקות, אחרי הרביעייה האמריקאית (4:24.5 דקות) ולפני הרביעייה ממקסיקו (4:44.2 דקות).
השתתפות בתחרויות טריאתלון לוותיקים.
בשנת 2010 החלה להשתתף בתחרויות טריאטלון ואף זכתה במקום ראשון לקבוצת הגיל שלה. בשנת 2014 זכתה במדליית זהב בתחרות חצי איירונמן לקבוצת גיל 55–59 בתוצאה של 7:22 שעות. בשנת 2016 זכתה במדליית כסף בתחרות צ'אלנג דנמרק, שהיא תחרות איירונמן מלאה לקבוצת גיל 60–64 בתוצאה של 14:05 שעות.
סנג'אי וקרייג
סנג'אי וקרייג (באנגלית: Sanjay and Craig) היא סדרה קומית מונפשת המופקת ומשודרת בערוץ ניקלודיאון. הסדרה החלה את שידוריה ב-25 במאי 2013 בארצות הברית וב-16 בינואר 2014 בישראל. האנימציה שבסדרה דומה מאוד לזו שבסדרה Bob's Burgers של ערוץ Fox האמריקאי, זאת משום שאותם מעצבי דמויות ואנימטורים יצרו את שתי הסדרות.
בעקבות ההצלחה של הסדרה, ערוץ ניקלודיאון הזמין עונה שנייה לסדרה שעלתה לשידור ביולי 2014.
ב-11 ביוני 2014, הסדרה חודשה לעונה שלישית, ובה יהיו 20 פרקים. העונה עלתה לשידור ב-7 בספטמבר 2015. הסדרה הסתיימה ב-29 ביולי 2016 בארצות הברית וב-16 באוגוסט 2016 בישראל, לאחר 3 עונות ו-60 פרקים.
עלילת הסדרה.
הסדרה עוקבת אחר מעלליהם של סנג'אי פטאל, ילד בן 12, וקרייג, נחש המחמד המדבר של סנג'אי. סנג'אי מנסה יחד עם חבריו-הקטור ומייגן להסתיר את העובדה שקרייג יכול לדבר,יש לציין שהוריו של סנג'אי מודעים לעובדה זו.
הפקה.
על פי אחד מיוצרי הסדרה ג'יי האוול, הרעיון לסדרה עלה לו ולג'ים דירסצ'בארגר בזמן שעבדו על קומיקס עם עלילה זהה. הרעיון המקורי והראשוני בא מסיפורים שהאמהות של ג'ים והאוול סיפרו להם בילדותם. האוול אמר כי מאחר שמפיקי הסדרה וויל מקרוד וכריס ויסכרדי כבר יצרו סדרה עבור ניקלודיאון הם עזרו לו ולג'ים להוסיף הומור המותאם לילדים. שלא כמו מרבית סדרות האנימציה לילדים, הסדרה אינה מסתמכת על תסריט מסודר אלא על תרחישים. בסוף 2013 אושרה עונה שנייה והיא צפויה לעלות במהלך 2014.
ביקורת.
מבקר הטלוויזיה של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, דוד וויגנט, אמר כי התוכנית "מצחיקה ומתוחכמת" וגם "מבינה מה לילדים ומה לא". מבקר הטלוויזיה של ניו יורק דיילי ניוז, דוד הינקלי, נתן לסדרה שלושה מתוך חמישה כוכבים ואמר "סלפסטיק אבסורדי שבחיים האמיתיים היה גורם לך למות". מרה אקין מאתר The A.V. Club נתנה לסדרה ציון "A". כתבת הטלוויזיה של Common Sense Media, אמילי אשבי, נתנה לסדרה שני כוכבים מתוך חמישה ונימקה:
פרק הבכורה של הסדרה זכה ל-3.6 מיליון צופים. גם שאר פרקי הסדרה זכו לנתונים נאים, ועמדו על ממוצע של כ-2 מיליון צופים.
פרוטוסטאר
פרוטו-סטאר
צריכה שיתופית
צריכה שיתופית (באנגלית: collaborative consumption) היא סוג של הסדרים כלכליים בהם המשתתפים רוכשים שימוש (נגישות) במוצרים ושירותים במקום בעלות, הסדר שכזה מתאפשר לרוב הודות לשילוב בין טכנולוגיה וקהילות משתמשים. צריכה שיתופית מציעה מודלים בתחום הכלכלה המעגלית - גישה כלכלית רחבה יותר, החותרת למניעת בזבוז, על ידי ניצול מרבי של חומרי גלם או אנרגיה.
דוגמאות לשימוש במודל הצריכה השיתופית:
פלטפורמות מכירה חוזרת כגון eBay ויד2.
פלטפורמות שיתוף מוצרים- שיתוף מכוניות כמו Zipcar ,Rentitb ו-Car2Go, שיתוף אופניים כמו תל-אופן.
פלטפורמות שיתוף אחרות- השכרת דירות/חדרים לטווח קצר airbnb, השכרת חניות פרטיות, ביקוש וביצוע שירותים TaskRabbit, מימון על ידי הלוואות עמית לעמית, שימוש בשטח בית קפה לפי זמן כמו ברשת "ציפרבלאט".
הרעיון של צריכה שיתופית והמושג "שיתופיות" (Mesh) נפרש לראשונה כמשנה סדורה בספרה של ליסה גנסקי 'מש – מדוע עתיד העסקים הוא בשיתופיות'. באותה שנה תיארה רייצ'ל בוטסמן את הכלכלה השיתופית, בספרה "מה ששלי – שלך" באומרה שהעקרונות המבדילים את הכלכלה השיתופית היא העובדה שזו אינה מונעת על ידי תחרות אלא על ידי אחווה, ושמפוקחת לא בידי רגולטורים ורשויות, אלא
באמצעות אמון הדדי ומוניטין אישי. הצריכה השיתופית היא חלק מהכלכלה המשתפת (באנגלית: Shared Economy או WEconomy).
סוגי צריכה שיתופית.
מערכות מוצר שרות.
מערכות מוצר שרות (באנגלית: Product Service Systems) הם פלטפורמות המאפשרות רכישת השימוש במוצר ללא רכישת הבעלות עליו, במערכות מסוג זה הדגש עובר מהמוצר לחוויית המשתמש ובניית יחסים לטווח ארוך, אחד מהתועלות של מערכות אלה הוא שימוש יעיל הרבה יותר במוצרים וחומרי גלם, מעבר לכלכלה מעגלית והקטנת טביעת הרגל האקולוגית. מערכות מוצר שרות פועלות תחת כמה מודלים עסקיים:
דוגמאות למערכות מוצר שרות:
שוקי הפצה מחודשת.
שוקי הפצה מחודשת (באנגלית: Redistribution Markets) הם פלטפורמות להעברת חפצים שהיו בבעלות גורם (אדם או ארגון) שאינו מעוניין בהם יותר לבעלות גורם שרוצה בהם, בשווקים מסוימים כגון פרויקט אגורה ההעברה היא חינמית, בשווקים אחרים מתבצעת החלפת חפצים "מכירה תמורת מטבע פנימי או מכירה רגילה דוגמאות לשוקי הפצה מחודשת: ebay, קרייגסליסט, יד2. בנוסף קיימים גם שווקים מתמחים כמו אתר סימניה לספרים, 99dresses לאופנה וכו'.
סגנון חיים שיתופי.
סגנון חיים שיתופי (באנגלית: Colaborative lifestyles) עוסק בשיתוף נכסים לא מוחשיים כגון: חלל, זמן, מיומנויות, כסף.
דוגמאות לפלטפורמות שפועלות בתחום הזה airbnb השכרה של מרחב מגורים, מספה ועד ארמון לטווח קצר או ארוך.
Taskrabbit השכרת זמן ויכולות, מחולל המפגיש בין משימות בתשלום לאנשים המוכנים לבצע אותן ו- Rentitb הישראלית המאפשרת השכרה של כל דבר, ממכונית, מקדחה, שמלת כלה ועד דירה, בין אנשים פרטיים.
ביקורת.
מבקרי השיטה טוענים כי היא אינה מובילה לשיתוף בין בני אדם, כפי שמרמז שמה המתורגם לעברית - אלא היא דווקא עוסקת במיסחור של שטחים נוספים מחיי האדם. תרגומים חלופיים וביקורתיים שהוצעו ל"כלכלת שיתוף" הם "כלכלה נזילה" (בהתאם לתאוריות על הקפיטליזם המאוחר של הסוציאולוג זיגמונט באומן), או "כלכלת חלטורות".
טטיאנה דורונינה
טטיאנה דורונינה (ברוסית: Татьяна Васильевна Доронина; 12 בספטמבר 1933) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסיה. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1981 הוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות. החל משנת 1987 היא מכהנת כמנהלת האומנותית של התיאטרון האמנותי על שם גורקי במוסקבה. בעלת כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
חייה.
טטיאנה דורונינה נולדה בלנינגרד. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה אביה גויס לצבא ומשפחתה נמלטה לעיירה באזור ירוסלבל. עוד לפני סיום בית הספר דורונינה ניסתה להתקבל ללימודי משחק, אך בהיעדר תעודת בגרות לא התקבלה. בשנת 1956 היא סיימה את קורס לימודי משחק בבית הספר ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. ביחד עם בעלה אולג בסילשווילי הם התקבלו להרכב של תיאטרון בעיר וולגוגרד. כבר לאחר שנה הם הצליחו לעבור ללנינגרד והחלו לשחק באחד מתיאטראות של העיר.
בשנת 1959 גאורגי טובסטונוגוב הזמין את דורונינה ובעלה לתיאטרון הדרמה הגדול ודורוניה הייתה בין השחקניות הבולטות של התיאטרון. בשנת 1966 בעקבות בעלה החדש דורונינה עברה למוסקבה והתקבלה להתיאטרון האמנותי של מוסקבה. על במת תיאטרון זה דורונינה שיחקה עד לשנת 1971. בשנת 1971 השחקנית עברה לתיאטרון מאיאקובסקי.
בשנת 1983, לפי הזמנת אולג יפרמוב דורונינה חזרה לתיאטרון האמנותי. בעקבות משבר חריף בתיאטרון זה בשנת 1987 התיאטרון התפצל ודורונינה מונתה למנהל אמנותי של התיאטרון החדש - התיאטרון האמנותי על שם גורקי. בתפקיד זה היא מכהנת עד היום.