בשנת תשי"ד (1954), לאחר פטירת אביו, חלה הרב מלצר, וכסגולה נוסף לו השם רפאל, אותו נשא עד מותו. הרב אריה לוין ערך לו גורל הגר"א, והפסוק שעלה בגורל היה: "וְהֹסַפְתִּי עַל יָמֶיךָ חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה שָׁנָה". ואכן, הרב מלצר נפטר כעבור חמש עשרה שנה, בט"ו תמוז תשכ"ט. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
אחר מותו הנציחה עיריית רחובות את זכרו בקריאת רחוב על שמו.
משפחתו.
ילדיו הם: מרים, אוריאל מלצר וידעאל מלצר, שחיבר את הביוגרפיה על הרב איסר זלמן מלצר בדרך עץ החיים. חתנו של אוריאל מלצר, הרב אריה אדלר, הקים את ישיבת "אבן האזל" בנתיבות, הקרויה על שם ספרו של הרב איסר זלמן מלצר.
חתנו היה הרב יהודה עמיטל.
תקיפת המטכ&quot;ל הסורי
תקיפת המטכ"ל הסורי היא תקיפה אווירית בלב דמשק שנערכה ב-9 באוקטובר 1973, היום הרביעי של מלחמת יום הכיפורים, על ידי חיל האוויר הישראלי.
רקע.
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים היה מצב כוחות צה"ל בחזיתות חמור וחיל האוויר נדרש לרכז מאמץ ולסייע בתקיפת שטף כוחות הקרקע המצרי והסורי שזרמו לחזית ולהשהות את המשימות המתוכננות של השמדת סוללות טילי קרקע אוויר הדרושות ליצירת חופש פעולה באוויר. בימים אלה הועלה החשש שירדן תצטרף למלחמה ותפתח חזית שלישית (כפי שהיה במלחמת ששת הימים), או שתשלח חיל משלוח שיתקוף את ישראל תוך חבירה לצבא סוריה מצפון. מלבד הקושי בחזית, שיגר הצבא הסורי במשך שלושה לילות רקטות פרוג ככל הנראה עקב כישלון ניסיונותיהם של מטוסים סוריים לפגוע במטרות בעומק ישראל. התקפת רקטות הפרוג גרמו לנפגעים ולנזק. כתוצאה ממטח פרוגים בבסיס חיל האוויר רמת דוד נהרג טייס סקייהוק ונפצעו חיילים נוספים. כן נפלו רקטות פרוג על יישובים סמוכים כגון מגדל העמק וקיבוץ גבת.
לפיכך החליטה ממשלת ישראל, חרף הצורך הדחוף בסיוע אווירי לכוחות הקרקע, ליזום תקיפה אווירית נגד מטרה אסטרטגית וסמלית בעומק סוריה, להרתיע בכך את המלך חוסיין מהצטרפות למלחמה, ולאותת לסוריה כי המשך הלחימה עתיד לגבות ממנה מחיר כבד, וכי שיגור רקטות הפרוג הוא חריגה מכללי המשחק במלחמה. סגן הרמטכ"ל דאז, ישראל טל, העיד לימים כי מטרת התקיפה הייתה גם לערער משמעותית את נחישות הסורים להוסיף ולהילחם, נוכח המצב הקשה של כוחות צה"ל בחזית הצפון.
לאחר התלבטות בין מספר יעדים אסטרטגיים בעומק סוריה הוחלט לתקוף את בניין המטה הכללי ואת מפקדת חיל האוויר השוכנים בלב דמשק, והמוקפים במערך הגנה אווירית צפוף מאוד וכן את תחנת הכוח באל-חמה, הסמוכה לדמשק. בתחילה התנגדה לכך ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, מחשש שישראל תצטייר בעולם כמי שתוקפת מרכזי אוכלוסייה אזרחית, אולם לבסוף אישרה את התקיפה לנוכח המרחק המספיק בין המפקדות לבין בנייני המגורים הסמוכים, שמקטין את הסיכוי לפגיעה באזרחים.
בבוקר יום התקיפה השמיד חיל האוויר מכ"ם גילוי אווירי בג'בל ברוך שבלבנון, ששימש את חיל האוויר הסורי, ובכך איפשר תכנון נתיב כניסה בטוח יותר שחוצה את גבול סוריה-לבנון מזרחה לכיוון דמשק.
מהלך התקיפה.
המשימה הוטלה על טייסת 119 ("טייסת העטלף"). רס"ן ארנון לבושין (לימים לפידות), סגן מפקד טייסת העטלף, פיקד על שתי רביעיות מטוסי הפנטום מן הטייסת שהוקצו למשימה. המטוסים המריאו בשעה 11:30 מבסיס תל נוף וטסו צפונה בגובה נמוך מעל הים התיכון, כדי לחמוק מהמכ"ם הסורי. עקב תקלה טכנית אחד המטוסים נאלץ לחזור לבסיסו. המטוסים פנו מזרחה מעל לבנון בדרכם לדמשק. מזג האוויר היה מעונן מאוד אך המוביל לבושין, למרות דממת האלחוט, הודיע בקשר למבנה על המשך ביצוע המשימה למרות העננות הכבדה והמשיך בטיסה בגובה נמוך תחת העננים תוך הסתמכות על הידע המדויק של חברי המבנה של צורת הקרקע, אותה למדו היטב מתצלומי אוויר טרם המבצע. השביעיה חצתה את גבול לבנון סוריה וביצעה איגוף כך שהגיעה לדמשק מכיוון דרום-מערב. המבנה הגיע ליעד מבלי שהתגלה בשעה 12:00. לבושין, המוביל, גילה שבאזור היעד עננות מעטה, המאפשרת זיהוי המטרה ותקיפתה. כל מטוס בתורו נסק לגובה 6,000 רגל, צלל אל המטרה והטיל עליה מטען של כחמישה טון פצצות. סך הכל הוטלו כ-35 טון פצצות בזו אחר זו שגרמו לנזק כבד לקומות העליונות של מבנה המטכ"ל הסורי ולנזק חלקי למפקדת חיל האוויר. כן נפגע מבנה הטלוויזיה ומבנה מרכז האומנויות הסובייטי.
במהלך התקיפה פתחו הסורים באש נ"מ כבדה על הכוח התוקף, ושני מטוסים נפגעו קשה. האחד (מספר שלוש במבנה) הצליח לצאת ממרחב דמשק אך לבסוף התרסק בשטח סוריה. במהלך הנטישה נהרג הטייס סרן דב (דובי) שפיר, והנווט סגן יעקב יעקובי נפל פצוע בשבי. המטוס השני (מספר חמש במבנה) יצא מהתקיפה כששני מנועיו עולים באש. בהמשך אחד ממנועיו התפוצץ אך הצוות החליט על אף הסיכון להמשיך בהטסתו לכוון לבנון במטרה להקטין את סיכויי הנפילה בשבי. לבסוף הצליח טייסו רס"ן עמרי אפק להמשיך בטיסה עד להנחתתו בבסיס רמת דוד כשהוא בוער וללא בלמים. המטוס נבלם על רשת הביטחון בקצה המסלול. חמשת המטוסים האחרים נחתו ברמת דוד.
בזמן התקיפה היו בקומות התחתונות של מפקדת חיל האוויר חמישה טייסים ישראלים שנפלו בשבי, שהעידו לאחר מכן ש"דלתות נעקרו מעוצמת ההדף". החוקרים הסורים היו בטוחים שצה"ל ידע היכן השבויים ממוקמים ונזהר שלא לפגוע בהם ואף חקרו אותם בחשד שהצליחו להעביר מידע על מיקומם מתוך הכלא.
לאחר התקיפה.
לאחר התקיפה הוטל על חיל האוויר לבצע תקיפות נוספות במטרות אסטרטגיות בעומק סוריה. המשימות הוטלו על טייסות הפנטום של חיל האוויר: טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום"), טייסת 201 ("האחת") וטייסת 69 ("הפטישים"). מבנה נוסף בן שמונה פנטומים מטייסת 107 שבחצרים נשלח לתקוף את בניין המטכ"ל הסורי אך מוביל המבנה, מפקד הטייסת יפתח ספקטור לא זיהה פתיחה בעננות הכבדה שמעל ליעד. ספקטור הודיע על ביטול המשימה וביקש לקבל משימת תקיפה אחרת. המבנה נשלח לתקוף טור שריון סורי בחושנייה. המבנה מטייסת 69 אשר נודע להם על תנאי הטיסה הקשים והעננות הכבדה במהלך טיסתם בשמי ישראל שבו אף הם אחור ונחתו בבסיסם. רביעיית מטוסי הפנטום מטייסת 201, שאותה הוביל רון חולדאי, תקפה תחנת כוח באזור דמשק. כן הותקפו ב-10 באוקטובר תחנות הכוח בקאנטינה ובאולהמה שסיפקו כ-78% מתצרוכת החשמל בסוריה וששיקומן ארך ארבעה חודשים, והדבר הביא לפגיעה ממשית בכלכלה הסורית. בנוסף הותקפו שדות תעופה מרוחקים ששימשו לנחיתת מטוסי הרכבת האווירית הסובייטית, מפקדות עורפיות, מצבורי דלק (על ידי חיל הים) ועוד.
רס"ן ארנון לבושין (לפידות) הטייס במטוס המוביל זכה בעיטור המופת על ביצוע התקיפה. הנווט במטוס המוביל, סגן ליאור אלעזר, שהיה שותף להחלטה להמשיך במבצע, זכה בצל"ש הרמטכ"ל.
אהרן שמי
אהרן שמי (סופר)
אהרן שֵׁמי (2 בפברואר 1929 - 24 בספטמבר 2010) היה עיתונאי, סופר וסאטיריקן ישראלי.
ביוגרפיה.
אהרן שמי נולד ב-1929 בקיבוץ יגור. התחנך בקיבוץ תל יוסף, שהוריו נמנו עם מייסדיו. הצטרף לחי"ש, ובמלחמת העצמאות נפצע קשה בקרב בגלבוע. בתל יוסף נישא לרות, ובעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד עברו השניים לקיבוץ בית השיטה. היה רקדן וכוריאוגרף, ועבד עם נחום היימן וזאב חבצלת. השתתף כרקדן בפסטיבלים בינלאומיים של הנוער הסוציאליסטי.
ב-1962 עבר לתל אביב, ובה עבד כעוזר במאי בסרט "יהודית", בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מצדה", בסרטיו של אפרים קישון "ארבינקא" ו"תעלת בלאומילך", ובסרטו של מנחם גולן "פורטונה". ביים סרטי הדרכה לצה"ל וסרטי תדמית. הגה את הסיסמה "בכביש אל תהיה צודק - תהיה חכם".
כתב טורי פובליציסטיקה בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"דבר". נמנה עם מייסדי המוסף הסאטירי "דבר אחר". בתחילת פעולתו של ערוץ 2 היה חבר בצוות התוכנית "אין עם מי לדבר" שבהנחיית יאיר גרבוז.
משפחתו.
בתל יוסף נישא לרות, ולזוג נולדו שלושה ילדים, רס"ן , טייס קרב, נהרג בשנת 1984 בתאונת אימונים, איריס, זמרת בלהקת "סקסטה" ורם.
נישא בשנית לדניאלה שמי, עיתונאית וסופרת, ולזוג נולדו שני ילדים, אסף וגיא, גיטריסט בלהקת "מרסדס בנד".
ספריו.
יחד עם הצייר דני קרמן יצר ספרי ילדים רבים:
יצר ספרי ילדים נוספים עם הצייר אבנר כץ:
כתב גם למבוגרים:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
מלול
קונסטנטין נובוסלוב
קונסטנטין סרגייביץ' נובוסלוב (ברוסית: Константи́н Серге́евич Новосёлов- בבמקור ברוסית - נובוסיולוב ; נולד ב-23 באוגוסט 1974) הוא פיזיקאי רוסי-בריטי, שנודע בעיקר בזכות עבודותיו על הגרפן, יחד עם אנדריי גיים, שזיכו אותם בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2010. נובוסלוב הוא חבר בקבוצה לחקר מזוסקופיה באוניברסיטת מנצ'סטר כעמית מחקר של החברה המלכותית.
ביוגרפיה.
נובוסלוב נולד בניז'ני טגיל שבברית המועצות (רוסיה כיום) בשנת 1974. בשנת 1991 החל את לימודיו במכון לפיזיקה וטכנולוגיה במוסקבה וסיים אותו בשנת 1997. את לימודי הדוקטורט השלים בשנת 2004 באוניברסיטת רדבוד ניימכן שבהולנד. לאחר עבודה של מספר שנים במעבדה, קיבל נובוסלוב משרת פרופסור ועמית מחקר באקדמיה המלכותית של אוניברסיטת מנצ'סטר, יחד עם מנחה הדוקטורט שלו, אנדריי גיים. הוא מחזיק באזרחות רוסית ובריטית.
נובוסלוב פרסם יותר מ-60 מאמרים, בנושאים כמו על מוליכות מזוסקופית (מגנטומטריית הול), תנועה תת-אטומית של תחומים אטומיים מגנטיים, המצאת "סרט הגקו" (סרט הדבקה דו-כיווני), והגרפן.
בשנת 2011 נבחר לחבר בחברה המלכותית.
ז'אן-מישל לורן