בשנת 2020 התארחה אצל האחיות כרקוקלי בפרויקט הרשת שלהן "שבת חברות". באותה שנה השתתפה בפעם השישית במופע הפסטיגל. במסגרת מופע לציון יום הולדת ה-40 של המופע, גויסו כוכבי העבר של המופע לצד הכוכבים העכשוויים, ביניהם פרידר שעשתה חמישה פסטיגלים בעברה. במסגרת המופע חידשה את השיר "נערה חשמלית" שביצעה במקור בפסטיגל 2007. כמו כן לקחה חלק בוועידת התרבות של רשת 13.
פרידר כיכבה בפרסומות ובמסעות פרסום בארץ, ובהם: נקניקי "יחיעם" ביחד עם קבוצת המעודדות של מכבי תל אביב, מותג הנעליים "סקצ'רס" בישראל, חברת האופנה הישראלית TNT, קמפיין של "מועצת החלב", וכן מוצרי טיפוח מסדרת "כיף".
חיים אישיים.
בשנים 2007- 2010 הייתה בזוגיות עם השחקן קובי פרג'. בשנים 2012- 2014 הייתה בזוגיות עם אלי פיניש, אותו הכירה בפסטיגל.
בשנת 2017 נישאה לאיש העסקים דין שטרן. ב-2019 הזוג התגרש.
ביולי 2021 נישאה בשנית למנהל ובעלים של חברת מימון חוץ בנקאי אריאל פרדו. מתגוררת בתל אביב.
מחבל זרימה
נשר (קבוצת כוכבים)
נשר היא קבוצת כוכבים על קו המשווה השמימי דרכה עובר שביל החלב. היא אחת מ-48 קבוצות הכוכבים של תלמי.
כוכבים מעניינים.
α בנשר (אלטאיר) הוא כוכב לבן במרחק של 16 שנות אור, אחד מהכוכבים הקרובים ביותר, עם בהירות נראית מדרגה 0.8. יחד עם הכוכבים דנב (α בברבור) ווגה (α בנבל) הוא יוצר את משולש הקיץ.
β בנשר (אלשאין) הוא כוכב עם בהירות מדרגה 3.7 במרחק של 45 שנות אור. יש לו בן זוג חלש מאוד עם בהירות מדרגה 12.
γ בנשר (טרזד) הוא ענק כתום במרחק של כ-460 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.7.
ζ בנשר (דנב אל-אוקב אוסטרליס) הוא כוכב לבן במרחק של כ-83 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.
η בנשר הוא כוכב משתנה קפאידי במרחק של כ-1,200 שנות אור. בהירותו נעה בין דרגה 4.1 לדרגה 5.3 במחזוריות של 7.2 ימים.
מיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית מזוהה הקבוצה עם העיט של זאוס (ולפעמים עם זאוס עצמו המחופש לעיט) שנשא עבורו את חיצי הברק וחטף בשליחותו את גנימדס המזוהה לפעמים עם קבוצת דלי השכנה). לחלופין הוא מזוהה עם העיט המפלצתי שנשלח מדי יום לאכול את כבדו של פרומתאוס.
במיתולוגיה ההינדית מזוהה הקבוצה עם גארודה - חצי עיט חצי אדם.
ראאד אל כרמי
מיומה (ישוב)
ואנונו
יוסי הראל
יוסף (יוסי) הראל (4 בינואר 1918 - 26 באפריל 2008) היה מפקד אוניות מעפילים, בהן הספינה "אקסודוס". מראשי קהילת המודיעין הישראלית.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
נולד בשנת 1918 כיוסף המבורגר למשה מרדכי ובתיה המבורגר בירושלים. היה דור שישי למשפחתו בארץ ישראל. הוא, אחיו התאום נתן והוריו ידעו עוני ומחסור והראל נאלץ לצאת לעבוד בגיל צעיר במקום ללמוד. בנעוריו, היה הראל אחד הראשונים שהצטרפו ליחידה החדשה שהקים יצחק שדה, הנודדת. לאחר מכן הצטרף הראל לפלוגות השדה והשתתף במבצע העלייה לחניתה ב-21 במרץ 1938..
בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הצטרף לארגון "ההגנה" ולחם בשורות פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של צ'ארלס אורד וינגייט. וינגייט העריך מאוד את הראל והשניים היו לידידים. הראל, שהצטיין בזריקת רימוני יד בשדה הקרב והרשים את וינגייט באומץ ליבו כונה על- ידו "The Bomber". במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לפלי"ם. בין היתר לקח חלק בפעולות החוליה לחבלה ימית כנגד ספינות המשמר הבריטיות.
בהעפלה.
בתקופת ההעפלה פיקד הראל על ארבע אוניות מעפילים: "כנסת ישראל", שתי אוניות ה"פאנים": "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות", וגולת הכותרת: "אקסודוס" ("יציאת אירופה תש"ז"). ארבע אוניות אלה הובילו לארץ ישראל כ-25,000 מעפילים, כשליש מן המעפילים שעלו לארץ בתקופת ההעפלה.
הפיקוד על "כנסת ישראל".
האוניה הראשונה עליה פיקד הראל (יחד עם בנימין ירושלמי) הייתה "כנסת ישראל", שיצאה בנובמבר 1946 מנמל בקר ביוגוסלביה, כשעל סיפונה 3,400 מעפילים. הראל תרגל את המעפילים לגלות התנגדות לא חמושה מול הבריטים. כשהגיעה סמוך לנמל חיפה, הקיפו אותה משחתות בריטיות, וכשהבריטים ניסו להוריד בכוח את המעפילים, פרץ מאבק אלים שבמסגרתו נהרגו שני מעפילים וחייל בריטי אחד. לאחר שהושלכו רימוני גז לאונייה, נתן הראל פקודה למעפילים להיכנע וכל מעפילי האונייה גורשו למחנות המעצר בקפריסין.
הפיקוד על אקסודוס.
מסעה של "אקסודוס" בשנת 1947, הפך למיתוס לאומי. הספינה ועליה 4,554 מעפילים ניצולי השואה הגיעה לחופי ארץ ישראל והוכנעה על ידי חמש משחתות בריטיות לאחר קרב שארך שעות. הראל החליט להיכנע באומרו: .
רב החובל של "אקסודוס", יצחק (אייק) אהרונוביץ' (שהיה אחראי על השטת הספינה בעוד שהראל היה מפקדה), חלק על החלטתו שלא לפקוד על המעפילים להילחם בבריטים, אך כיבד את החלטתו. בהיוודע דבר מותו של הראל אמר עליו אהרונוביץ' לכתב ידיעות אחרונות:
פרשת מסע התלאות של "אקסודוס" הונצחה בספרי זכרונות רבים בעברית. בזכות הספר "אקסודוס" של הסופר היהודי-אמריקאי ליאון יוריס, שראה אור בשנת 1953 והפך לסרט קולנוע בשם אקסודוס בשנת 1960, הפכה האונייה לערך היסטורי כלל עולמי. בסרט (שעלילתו מתבססת באופן רופף ביותר על סיפורה של "אקסודוס" האמיתית), היה בן דמותו של הראל, כמפקד האונייה, השחקן פול ניומן. בספר ובסרט ניתן לו השם ארי בן כנען.
בקהילית המודיעין.
לאחר הקמת המדינה נתמנה הראל לשלישו של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
כשנהרג האלוף דוד מרכוס בימי מלחמת העצמאות הוטסה גופתו בחזרה לארצות הברית במטוס צבאי מיוחד ב-30 ביוני 1948 והלווייתו נערכה באקדמיה הצבאית ווסט פוינט ובה השתתפו כנציגי צה"ל, בחסות ההפוגה הראשונה, משה דיין והראל.
בהמשך היה הראל ממקימי המודיעין הצבאי של צה"ל (לימים אגף המודיעין -אמ"ן), בו שירת שנים ארוכות ונשא דרגת סגן-אלוף). בעת שירותו בחיל הים יצא לארצות הברית ללימודי ארכיטקטורה ימית ב-MIT.
בראשית שנת 1955 נקרא על ידי הרמטכ"ל משה דיין, להחליף את מרדכי בנצור שעמד בראש יחידה 131, ולשקמה לאחר "העסק הביש" במצרים. בתקופתו שונה שם היחידה ליחידה 188. הראל רענן את שורות מפקדי היחידה והרחיב מאוד את מבצעיה, בעיקר התנקשויות בקצינים ערביים ובהשמדת אמצעי לחימה במדינות ערב. הוא פרש מתפקידו בדצמבר 1957. כש"העסק הביש" הפך בשנת 1960 לפרשה פוליטית ונתגלעה מחלוקת בין ראש אמ"ן בנימין ג'יבלי לבין שר הביטחון בימי "עסק הביש", פנחס לבון, העיד הראל בפברואר 1960, כי היה עד להשמדת ראיות וזיוף מסמכים על ידי אנשי אמ"ן הקשורים לפרשה. הראל כונה על ידי העיתונות הישראלית (באותה עת נהגו לקרוא לדמויות המעורבות בפרשה בכינויים בלבד) "הקצין הג'נטלמן". על סמך עדותו של הראל דרש לבון ועדת חקירה בנושא "הפרשה".
לאחר סיום שירותו בצה"ל שירת הראל ב שם נטל חלק, בין היתר, במבצע זעם האל, מבצע שנמשך במהלך רוב שנות השבעים.
במקביל לשירותו הביטחוני למד הראל פילוסופיה יוונית באוניברסיטת אתונה. בנוסף לכך סיים לימודי ארכיטקטורה.
בעסקים.
לאחר פרישתו מהמוסד, הפך הראל לאיש עסקים. הוא עסק בייבוא בשר מארגנטינה ולאחר מכן התגורר שנים אחדות בארצות הברית, שם ניהל עסקי מקרקעין. בחייו העסקיים נמנע הראל מלחשוף את פעילותו הביטחונית רבת השנים.
אחרית ימיו.
באחרית ימיו התגורר הראל בתל אביב, ברחוב הירקון מול הים, ועסק באיסוף ובמסחר בתמונות אמנות.
בתו היא מפיקת הקולנוע שרון הראל.
הראל נפטר בשביעי של פסח, כ"א בניסן ה'תשס"ח. על פי בקשתו, הובא למנוחות ב-28 באפריל 2008 בקיבוץ שדות ים, שהיה הבסיס של הפלי"ם. בהלווייתו נכח כל סגל הפיקוד הבכיר של חיל הים. בבית העלמין ספדו לו ידידיו ובהם חברו, הסופר יורם קניוק וכן נשיא המדינה שמעון פרס. חיל הים ערך משט הצדעה לכבודו מול חופי תל אביב.
עיריית הרצליה הנציחה את זכרו בקריאת כיכר על שמו ברחוב השונית.
הסכמי בן-גוריון - ז'בוטינסקי (הסכמי לונדון)
הסכמי לונדון הם סדרה של הסכמים שנחתמו בין מנהיג תנועת העבודה ביישוב, דוד בן-גוריון, לבין מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית (הצה"ר), זאב ז'בוטינסקי, כחלק מהניסיון לפייס ולגשר על הפערים בין שתי התנועות בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20. ההסכמים נחתמו בלונדון, אנגליה, בתיווכו של פנחס רוטנברג במסגרת של 16 פגישות שקיימו בן-גוריון וז'בוטינסקי לאורך תקופה של חודש. לאחר שנים של אלימות ויריבות קשה בין שתי התנועות ביישוב היהודי הייתה זאת נקודת השיא בהתקרבות בין שתי התנועות והמנהיגים שלהן בניסיון לאחות את הקרע בתנועה הציונית.
הרקע להסכמים.
מפא"י והתנועה הרוויזיוניסטית, תנועות אידאולוגיות שפעלו במסגרת התנועה הציונית, היו שרויות ביריבות שהלכה והחריפה. התנועה הרוויזיוניסטית הציעה חלופות לתוכניות המדיניות שנהגו עד אותה עת בהסתדרות הציונית, ובהן התוכניות של מפא"י.
מקור כוחה של מפא"י היה בעיקר ביישוב העברי בארץ ישראל, בעוד התנועה הרוויזיוניסטית נשענה על היהודים אנשי המעמד הבינוני בגולה.
בקונגרס הציוני ה-17, בשנת 1931, התקיימה המערכה הפוליטית הראשונה בין מפא"י בראשות בן-גוריון לרוויזיוניסטים בראשותו של ז'בוטינסקי.
שני הצדדים יצאו זה נגד זה בהתקפות בוטות כשהנושא העיקרי של המחלוקת היה המדיניות הציונית. ההנהלה הציונית, בראשות חיים ויצמן, ניהלה מדיניות של שיתוף פעולה עם השלטון הבריטי, ויתרה על חלק מהמטרות המדיניות של הציונות והסתפקה בפיתוח היישוב היהודי בארץ בקצב שהממשלה הבריטית הייתה מוכנה לאשר. למדיניות זו התנגדו הרוויזיוניסטים שדרשו להפעיל לחץ מדיני על הממשלה הבריטית ולאלץ אותה לאמץ את המדיניות שהתחייבה לה בהצהרת בלפור.