בסוף המאה ה-19 היה ברור יותר ויותר שאירופה נחלקת לשני גושים עיקריים: הקיסרויות הגרמנית והאוסטרו-הונגרית מצד אחד, והאימפריה הרוסית עם הרפובליקה הצרפתית מאידך. בריטניה ניצבה מול בחירה קשה: האם לשמור על בידודה או להצטרף לאחד משני הגושים הללו. בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הייתה בריטניה קרובה כמה פעמים למלחמה עם מעצמות שונות באירופה: בתקרית פשודה, ב-1898, היו בריטניה וצרפת קרובות מאוד למלחמה. התקרית הסתיימה בניצחון דיפלומטי בריטי, אך לו הייתה פורצת מלחמה הייתה רוסיה עלולה להתערב בה. ההתפשטות הרוסית במרכז אסיה, שכונתה המשחק הגדול, הדאיגה גם היא את הבריטים, בשל החשש שהרוסים עלולים לסכן את השליטה הבריטית בהודו. סכנה נוספת, אם כי פחותה בעוצמתה, הייתה מצד ארצות הברית שהתנגדה למדיניות הבריטית בסכסוך הגבול שלה עם ונצואלה על הגבול בינה לבין גיאנה הבריטית.
בריטניה משנה את מדיניות החוץ שלה.
ב-1902 חתמו בריטניה ויפן על ברית ביניהן. יש הרואים בברית זו את הצעד הראשון שעשתה בריטניה כדי לנטוש את מדיניות הבדידות המזהירה. היסטוריונים אחרים חולקים על כך וטוענים שדווקא הברית עם יפן חיזקה מדיניות זו, מכיוון שהדגישה את הניכור של בריטניה כלפי המעצמות האירופיות האחרות. שנתיים לאחר מכן החלה בריטניה להסדיר את יחסיה עם המעצמות האירופיות עצמן: ב-1904 חתמו בריטניה וצרפת על ההסכמה הלבבית (Entente Cordiale), שהיוותה התחלה של התקרבות בין שתי המדינות, לאחר מאות שנים של עוינות הדדית, מול ההתעצמות הגרמנית. ב-1907 חתמה בריטניה על ההסכמה האנגלית-רוסית, שהסדירה את המתח בין שתי המדינות בשאלות השליטה במרכז אסיה. בכך למעשה הפכה הברית הצרפתית-רוסית לברית משולשת, שנקראה ההסכמה המשולשת, והייתה משקל נגד לברית בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ואיטליה, הברית המשולשת. התחלקותה של אירופה לשני גושים עיקריים הייתה אחד הגורמים העיקריים שהאיצו את ההידרדרות לקראת מלחמת העולם הראשונה.
האם אכן הייתה מדיניות מכוונת של בדידות מזהירה?
המרקיז סליסבורי, שנחשב לאחד מהמדינאים שהובילו את המדיניות, מעולם לא הזכיר את המונח "בדידות מזהירה" כתיאור למדיניותו, ולמעשה טען שאין להשתמש בו. יש הטוענים שבריטניה מעולם לא הייתה מבודדת, שכן חתמה על הסכמים לא רשמיים עם מדינות אחרות, כמו ההסכמים שנגעו למדיניות בים התיכון. בנוסף, לבריטניה היו יחסי מסחר עם מדינות אחרות באירופה וקשרים נרחבים עם מושבותיה. בנוסף, סליסבורי מעולם לא סבר שהבדידות היא "מזהירה", ולדעתו היה זה מסוכן להתנתק לגמרי ממערכת היחסים הבינלאומיים באירופה. ההיסטוריוגרפיה המודרנית סבורה כי למעשה הבדידות המזהירה לא הייתה מדיניות מכוונת ומודעת.
קומפסטאט
כמיסטרו
כמיסטרו (באנגלית: Chemistro, מלשון כימיה) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס לוק קייג' ביקום מארוול קומיקס. כמיסטרו המקורי הופיע לראשונה בחוברת "Luke Cage, Hero for Hire #12" מאוגוסט 1973, ונוצר בידי הכותב סטיב אנגלהארט והמאייר ג'ורג' טוסקה.
כמיסטרו הוא אלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות - קורטיס קאר, ארצ'יבלד מורטון וקלווין קאר, אחיו של קורטיס. הם כולם בעלי כוחות הקשורים לכימיה, אלכימיה והתמרה, וזאת באמצעות מכשירים מיוחדים. קורטיס קאר חזר למוטב כגיבור-על בשם "הייטק", וזאת בלבישת שלד חיצוני בעל כלי נשק נשלפים.
ביוגרפיה בדיונית.
קורטיס קאר וארצ'יבלד מורטון.
קורטיס קאר נולד בקנזס סיטי, ונעשה כימאי ומדען. בזמן עבודתו, הוא ייצר "אקדח אלכימיה" המסוגל להתמיר חומרים, והרשים את מנהל החברה. כאשר קורטיס רצה לשמור את האקדח המנהל דרש שהאקדח יישאר בשימוש החברה ופיטר אותו. מושפל, קורטיס נעשה נבל-העל "כמיסטרו" על מנת לנקום במעסיקיו לשעבר. בקרב נגד לוק קייג', קורטיס ירה ברגלו בטעות והיא הפכה לפלדה. בגלל הטבע הלא-יציב של ההתמרה, הרגל התפוררה לאבק והותירה אותו נכה. קורטיס הוכנס למעצר, והוכה בידי שותפו לתא ארצ'יבלד מורטון - ילד שרידן, ויומינג שהוציא מקורטיס את סוד אקדח האלכימיה וברח. מורטון ניסה לשחזר את בניית האקדח, אך האקדח התפוצץ בפניו והעניק לו את היכולת להתמיר חפצים באמצעות מגע. בעזרת קורטיס, קייג' הביס את מורטון והחזיר אותו לכלא.
קורטיס התקבל לעבודה בתעשיות סטארק כמדען וכמנהל פרויקט תותבים, וכחלק מעבודתו יצר תותב גם לרגלו החסרה. המתקן הותקף בידי ההורס וקלווין קאר בשליחות לוקי כחלק מאירועי "מעשים של נקמה", וזאת כי הם נשלחו לתקוף את איירון מן. קורטיס עזר לאיירון מן ולג'ים רודס נגד ההורס, בקרב שהוביל להרס התותב. בסיום הקרב, הוא הרכיב תותב אחר ונעשה לגיבור-על בשם "הייטק". לאחר אירועי "מלחמת אזרחים", קורטיס כהייטק נחשב כמועמד פוטנציאלי ליוזמת חמישים-המדינות.
קלווין קאר.
אחיו של קורטיס, קלווין קאר, גנב את אקדח האלכימיה ותלבושת כמיסטרו ונעשה לפושע. הוא נלחם בלוק קייג' ובאיירון פיסט, והובס בידם ובידי אחיו. אקדח האלכימיה הפך לצמד כפפות בידי מכשף, והוא תקף יחד עם ההורס את אחיו במתקן תעשיות סטארק והובס. הוא הצטרף לצבא הפשע של הברדס, והודיע לברדס על מזימתו של הינשוף למכירת דת'לוק ובכך גורם למתקפה על הינשוף, שמובילה למאבק בין הברדס וג'ון קינג לבין וולברין. כמיסטרו מציע לברדס לשנות את תוכניתו לתקיפת מגדל האוונג'רס לתקיפת הבנק הפדרלי, והשוד מצליח. לאחר מכן הם תוקפים את האוונג'רס החדשים, וקלווין מובס בידי דוקטור סטריינג'.
יחד עם צבא הפשע, הוא נלחם בגזע הסקרול במהלך פלישתם. הוא השתתף במתקפה על האוונג'רס החדשים שציפו לאוונג'רס האפלים, והובס בידי מלכודת שיועדה לאוונג'רס האפלים, וזאת לאחר קרב נגד רונין ומוקינגבירד. הוא השתתף במצור על אסגרד, ונעצר בידי צבא ארצות הברית בסוף הקרב.
קלווין נראה באירועי "" מחוץ לכלא, כחבר בכנופיית "האספסוף" המורכבת מיריביו של קייג'. הם נלחמו בפאוור מן החדש, ויקטור אלוורז', שהביס אותם. קלווין נשלח למאסר באי של רייקר, אך שוחרר בהתערבות עורך-דינה של נייטשייד. במהלך אירועי "", קלווין והאספסוף הודבקו בווירוס המעניק כוחות על-עכבישיים, ונלחמו בקבוצת גיבורים להשכרה. קלווין ושאר הנגועים רופאו בידי ספיידרמן והאוקטובוטים של דוקטור אוקטופוס. יחד עם נבלי-על רבים, קלווין גויס בידי המנדרין וזיק סטיין במזימה לחיסול איירון מן. קלווין ומאולר תקפו אותו, כשלפתע איירון מן חדש הופיע, הציל את סטארק והרג את קלווין בהגנה עצמית.
קלווין נראה מאוחר יותר בחיים, כלוא במתקן הכליאה "פלזנט היל" של סוכנות S.H.I.E.L.D. הוא הצטרף מחדש לצבא הפשע של הברדס אחרי מפלזנט היל.
נתיב רובינזון
נתיב רובינזון (נולד ב-2 בדצמבר 1969) הוא מנחה טלוויזיה ושדרן רדיו ישראלי. הנחה תוכניות טלוויזיה בערוצים שונים ובסוגות מגוונות - מתוכניות טוק שואו, תוכניות קיץ, שעשועונים וחידונים, דרך תוכניות תרבות, קולנוע, ספורט וחדשות, ועד סרטי מסע שהוביל בישראל ומחוצה לה, תוכניות נוער, ותפקידי אורח בסדרות ובתוכניות אחרות.
ביוגרפיה.
רובינזון נולד בחיפה. סיים את לימודיו בבית הספר התיכון חוגים בחיפה. שירת בצה"ל בגדוד 605 של הנדסה קרבית.
בשנת 1991, לאחר שהשתחרר מהצבא, החל לשדר בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 1". התחנה שידרה מספינה בלב ים ובהמשך, מאולפן על החוף. במקביל לעבודתו על גלי האתר, עבד כתקליטן ולמד באוניברסיטת חיפה מדע המדינה ו-BA כללי.
בשנת 1994 עבר לרשת ג', כשלצידו דידי הררי, יוסי סיאס, שוש עטרי, גיל קומר ועוד. רובינזון קיבל את משבצת השידור של יוסי סיאס ב-11:00 בבוקר כשסיאס עזב, ובהמשך את משבצת השידור של שוש עטרי בשעה 13:00 בצהריים. תוכניתו האישית נקראה "נתיבי רובינזון", במקביל לה הגיש גם את המצעד השבועי והשנתי, תוכניות נוספות ושידורי חוץ רבים ומגוונים, כולל יציאה בשליחות הרדיו לאולימפיאדה באטלנטה.
בשנת 1995 החל להנחות בטלוויזיה את תוכנית האירוח לנוער "קלפים פתוחים" ששודרה בערוץ 2 בשעה 17:30, במסגרת השעות של "חינוכית 2". אחד ממשדרי התוכנית היה לתוכנית הטלוויזיה הראשונה ששודרה על-פי הוראת בג"ץ, בניגוד לדעתו של שר החינוך זבולון המר, כשזה פסל לשידור את המשדר שעסק בבני נוער הומואים ולסביות. "קלפים פתוחים" נמשכה שש עונות רצופות, שכללו יותר מ-200 תוכניות. תחקירני התוכנית היו בני נוער שעשו בה את צעדיהם הראשונים בעולם התקשורת, ויש שהמשיכו את דרכם בתחום. בהם: סיון רהב-מאיר, ליעד מודריק, נדב פייניק וגלעד אמיליו שנקר.
לאורך השנים, הנחה תוכניות נוספות בערוצי הטלוויזיה השונים (ערוץ 2, ערוץ 1, ערוץ הספורט): "זאפ לראשון", "חידון המונדיאל", "אוטו בראש", "אולימפידע", "חידון התנ"ך", "טלסינמה", "נתיבי קיץ", "חידון הציונות", טקס בחירת נערת השנה, טקס הענקת אות אביר איכות השלטון בקיסריה, מהדורות חדשות, ספיישלים שונים ואולפנים פתוחים באירועים מיוחדים, מבזקי חדשות ותוכניות מיוחדות לחגים.
רדיו.
לאורך השנים ברדיו כעורך ומגיש בקול ישראל, ניתן למנות בין השידורים ברשתות ב' ו- ג' את התוכניות : "נתיב עולמי", "מגזין הספורט" השבועי של רשת ב', תוכנית סיכום השבוע "אלה החיים", תוכנית האקטואליה "סדר יום", יומן הכלכלה "צבע הכסף", משדר יום העצמאות המרכזי "הבמה המרכזית", "הצגת בוקר" - יומני התרבות של קול ישראל, "הכל בירבורים" - גרסת החג של "הכל דיבורים", "טקס האוסקר", "הערכת מצב", "עקוץ את התקליטייה", "נתיבי רובינזון", מצעדי הפזמונים השנתיים והשבועיים, השידורים מאולימפיאדת אטלנטה, שידורי חוץ רבים ומגוונים ברחבי הארץ . גם בגלי צה"ל, אף על פי שלא ביצע את שירותו הצבאי בתחנה, הוזמן להגיש את ספיישל יום העצמאות.