לפני תחילת עונת ביקש כריס פול מההורנטס מעבר לקבוצה אחרת, עם העדפה לערים ניו יורק ולוס אנג'לס. ההורנטס הגיעו להסכמה על טרייד משולש עם לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס, אך הקומישינר של ה-NBA דייוויד סטרן, שהחזיק באופן זמני גם בתפקיד הבעלים של ניו אורלינס, הטיל וטו על העסקה. במסגרת הטרייד סוכם כי פול יעבור ללייקרס, בעוד פאו גאסול יעבור לרוקטס, וניו אורלינס תקבל את קווין מרטין, לואיס סקולה וגוראן דרגיץ' מיוסטון ואת למאר אודום מהלייקרס. נימוקו של סטרן לביטול הטרייד היה ההתחשבות בשאר בעלי הקבוצות בליגה, שהלינו על חוסר האיזון של העסקה לטובת הלייקרס. כשבוע לאחר מכן, ב-14 בדצמבר 2011, העבירו ההורנטס את פול בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לאריק גורדון, כריס קיימן, אל-פארוק אמינו ובחירת דראפט עתידית. את העונה הסדירה, שמנתה 66 משחקים בלבד בעקבות שביתת שחקנים, סיימה ניו אורלינס במקום האחרון במערב עם מאזן 21–45.
לקראת סיום אותה עונה, ב-13 באפריל 2012, רכש את ההורנטס הבעלים של קבוצת ה-NFL ניו אורלינס סיינטס, טום בנסון, בעלות של כ-338 מיליון דולר. בסיום העונה הודיע בנסון כי הקבוצה תחליף את הכינוי "הורנטס" בשם שייצג יותר את מדינת לואיזיאנה.
בדראפט 2012 בחרה ניו אורלינס את אנתוני דייוויס בבחירה הראשונה בדראפט, ואת אוסטין ריברס בבחירה העשירית. כמו כן צירפו ההורנטס את הפאוור פורוורד ראיין אנדרסון, השחקן המשתפר של עונת 2011/2012.
2013–2019: ניו אורלינס פליקנס.
ב-24 בינואר 2013 הודיעה הקבוצה במסיבת עיתונאים על שינוי שם הקבוצה ל"פליקנס" (שקנאים), על שם הציפור הלאומית של לואיזיאנה, והציגה את לוגו הקבוצה החדש. בסיום עונת , אותה סיימה הקבוצה במקום ה-14 במערב, החלפת שם המועדון נכנסה לתוקף. כשנה לאחר מכן הודיעה קבוצת שארלוט בובקאטס על החזרת הכינוי "הורנטס" לשארלוט, וכן על העברת המאזנים, השיאים והסטטיסטיקות של המועדון בעונות - למועדון שארלוט הורנטס הנוכחי. בכך אוחדה ההיסטוריה של קבוצות הכדורסל בשארלוט למועדון אחד. בהתאם, המאזנים והסטטיסטיקות של ההורנטס מאז עברו לניו אורלינס בעונת נשארו על שם מועדון הפליקנס, שנחשב כי נוסד בשנת 2002.
בדראפט 2013 בחרו הפליקנס את נרלנס נואל בבחירה השישית, ושלחו אותו בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לרכז ג'רו הולידיי ובחירת הדראפט ה-42, פייר ג'קסון. כמו כן צירפה הקבוצה את הקלע טייריק אוונס מסקרמנטו קינגס, כחלק מטרייד משולש עם פורטלנד טרייל בלייזרס. באותה עונה נבחר אנתוני דייוויס להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שהעמיד ממוצעים של 20.8 נקודות, 10.0 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק, אך פציעות שונות של דייוויס, אנדרסון, הולידיי וגורדון הגבילו את הקבוצה למאזן שלילי 34–48 שהציב את הקבוצה במקום ה-12 במערב.
בעונת חזרה ניו אורלינס לפלייאוף ה-NBA, לראשונה מזה 4 עונות, לאחר שניצחה 45 משחקים בעונה הסדירה. בסיבוב הראשון התמודדו הפליקנס מול המדורגת ראשונה, גולדן סטייט ווריורס, והפסידו לה בתוצאה 0–4. בסיום העונה פיטרה הקבוצה את המאמן מונטי ויליאמס, ומינתה תחתיו את אלווין ג'נטרי.
בעונת סיימה ניו אורלינס במקום ה-12 במערב עם מאזן 30–52. בדראפט 2016 בחרו הפליקנס את הקלע באדי הילד בבחירה השישית, אך כבר בפברואר 2017 שלחו אותו בטרייד לסקרמנטו קינגס (יחד עם טייריק אוונס ושתי בחירות דראפט עתידיות) בתמורה לדמרקוס קאזינס. על אף יכולת טובה של דייוויס וקאזינס, אשר נבחרו לחמישיות העונה ב-NBA, שוב נותרה הקבוצה מחוץ לפלייאוף, עם מאזן שלילי 34–48. בפתיחת עונת המשיך קאזינס להציג דומיננטיות עם ממוצעים של 25.2 נקודות ו-12.9 ריבאונדים למשחק, אך בפברואר 2018 סבל מקרע בגיד האכילס והושבת ממשחק עד סיום העונה. בהיעדרו של קאזינס התעלו דייוויס והולידיי, הובילו את הקבוצה לפלייאוף מהמקום השישי במערב, ואף גברו במפתיע על פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון בתוצאה 4–0. בסיבוב השני הודחו הפליקנס מול הווריורס (1–4), אשר זכו בהמשך באליפות ה-NBA.
2019-הווה: עזיבת דייוויס והגעת זאיון ווילאמסון.
בינואר 2019 הודיע כוכב הקבוצה אנתוני דייוויס על רצונו לעזוב את ניו אורלינס, וביקש מהקבוצה להעביר אותו בטרייד לקבוצה אחרת. בתגובה להצהרתו הפומבית נקנס דייוויס על ידי ה-NBA בסך 50,000 דולר. משלא סיכמו על עסקה עם אף קבוצה עד סיום מועד ההעברות ב-7 בפברואר, המשיך דייוויס לשחק עבור הפליקנס עד סיום העונה.
באפריל 2019 מינו הפליקנס את דייוויד גריפין כג'נרל מנג'ר של הקבוצה, במקומו של דני פרי שהחזיק בתפקיד באופן זמני.
בדראפט ה-NBA‏ 2019 ניצלו הפליקנס את הבחירה הראשונה כדי לבחור את כוכב ליגת המכללות זאיון ויליאמסון. באותו הקיץ העבירו הפליקנס את הפנים של המועדון בשנים האחרונות, אנתוני דייוויס, ללוס אנג'לס לייקרס תמורת לונזו בול, ג'וש הארט, ברנדון אינגרם, דיאנדרה האנטר ו-2 בחירות דראפט עתידיות. ויליאמסון היה פצוע לאורך מרבית העונה, אך ב-24 המשחקים בהם שיחק הציג יכולת גבוהה ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. ברנדון אינגרם הפך לקלעי המוביל של הפליקנס, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר וזכה בפרס השחקן המשתפר של העונה, אולם הקבוצה אכזבה וסיימה במקום ה-13 בלבד במערב. בסיום העונה הודיעה הקבוצה על פיטוריו של המאמן אלווין ג'נטרי.
בדראפט 2020 קיבלה ניו אורלינס את הבחירה ה-13 בסיבוב הראשון של הדראפט, בו היה בחרה את קיירה לואיס מאוניברסיטת אלבמה.
מאמני הקבוצה.
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
הישגים ופרסים.
שיאים למשחק בודד.
נקודות: 59, אנתוני דייוויס נגד דטרויט פיסטונס, 21 בפברואר 2016.
ריבאונדים: 26, אנתוני דייוויס נגד ברוקלין נטס, 2 בינואר 2019.
אסיסטים: 25, ראז'ון רונדו נגד ברוקלין נטס, 27 בדצמבר 2017.
חטיפות: 9, כריס פול נגד דאלאס מאבריקס, 20 בפברואר 2008.
חסימות: 10, אנתוני דייוויס נגד יוטה ג'אז, 11 במרץ 2018.
מנהלת העם
מִנְהֶלֶת העם הייתה הקבינט של היישוב שהוקם לקראת הכרזת המדינה לנהל את ענייני היישוב והמלחמה.
מנהלת העם הוקמה על פי החלטה של הוועד הפועל הציוני ב־12 באפריל 1948 לקראת הכרזת המדינה, לשם ניהול ענייני היישוב וניהול המערכה הצבאית, בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות שהתחוללה באותה עת. במנהלת העם היו 13 חברים והם: דוד בן-גוריון - היושב ראש, משה שרת (אז שרתוק), אליעזר קפלן, דוד רמז, פרץ ברנשטיין, יצחק גרינבוים, מרדכי בנטוב, אהרן ציזלינג, הרב יהודה לייב מימון (אז פישמן), פנחס רוזן (אז פליכס רוזנבליט), משה שפירא, בכור-שלום שטרית, הרב יצחק מאיר לוין.
חברי מנהלת העם נבחרו מבין חברי מועצת העם בת 37 החברים שהוקמה באותו מועד לתפוס את מקומה של המועצה המלכותית, שבשמה שלטה בריטניה בארץ ישראל המנדטורית. בניגוד למועצת העם, במנהלת העם לא היו נציגים קומוניסטים או רוויזיוניסטים (עיקרון שיישומו נקרא בהמשך בלי חרות ומק"י).
הישיבה הראשונה של מנהלת העם התקיימה ב-18 באפריל 1948 בבית קק"ל בתל אביב, שם התקיימו כל ישיבות המועצה עד ה-14 במאי 1948, יום תום המנדט הבריטי. בישיבה השנייה שהתקיימה ב-26 באפריל 1948 הוחלט על חלוקת התיקים. תיקי המפתח היו: שר הביטחון - דוד בן-גוריון (בנוסף לתפקידו כיושב ראש), שר החוץ - משה שרת, שר הכספים - אליעזר קפלן.
ב-12 במאי 1948, באחד הכינוסים האחרונים של מנהלת העם בבית קק"ל, דנו בהצעתו של מזכיר המדינה האמריקאי, הגנרל ג'ורג' מרשל (שהוועד הערבי העליון דחה אותה כבר), בה הפציר בהנהגת היישוב לדחות את ההכרזה על הקמת המדינה ולהכריז על הפוגה של 3 חודשים במלחמה, לאור אזהרתו כי אם תוכרז המדינה יתקפו אותה צבאות ערב ויכריעו אותה בשל חולשת צבאות היישוב היהודי למול הצבאות הסדירים של מדינות ערב, וכן כי המצב עלול להוביל למלחמה כלל-אזורית. לבסוף נתקבלה ההכרעה על הכרזת המדינה, שתיקרא בשם "ישראל", במועד שנקבע, עם תום המנדט הבריטי ב־14 במאי. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הדיונים. לפי תיאור אחד, שמקורו בספרו של זאב שרף מזכיר הממשלה הזמנית, ההחלטה עברה בעקבות לחצו של דוד בן-גוריון, ועל חודו של קול. לעומתם יש חוקרים כדוגמת מרדכי נאור ויגאל עילם המסתייגים מכך, וטוענים כי ההצבעה במינהלת העם לא הייתה על הכרזת המדינה אלא בנושא אחר - האם לקבוע מראש את גבולותיה על פי גבולות החלוקה וכי כול הנוכחים הסכימו על ההכרזה.
הוחלט אף לדחות את הצעת ההפוגה ולהימנע מלהכריז על גבולותיה של המדינה.
יום לפני הכרזת המדינה שלחה מנהלת העם הזמנות סודיות למוזמנים, בהן הם נתבקשו להגיע ביום שישי, 14 במאי 1948 בשעה 15:30 למוזיאון תל אביב לאמנות, ששכן אז בבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד, לשם קיום טקס הכרזת העצמאות.
במגילת העצמאות שקרא דוד בן-גוריון בטקס, שהייתה מגילת היסוד של מדינת ישראל, הוכרז בין היתר כי מנהלת העם הופכת להיות לממשלה הזמנית של המדינה ומועצת העם הופכת להיות למועצת המדינה הזמנית, המוסד המחוקק של המדינה.
מחמוד אחמדינז'אד
מחמוד אחמדינז'אד (בפרסית: , נהגה: מהמוד אהמדי-נז'אד ; נולד ב-28 באוקטובר 1956), הוא פוליטיקאי איראני לשעבר אשר כיהן כנשיאה השישי של הרפובליקה האסלאמית של איראן בין השנים 2013-2005.
כיהן כראש עיריית טהראן, בירת איראן, ממאי 2003 עד יוני 2005, לפני שנבחר לנשיא. נחשב לשמרן דתי, ולפיכך זכה לתמיכה אינטנסיבית של הגורמים הקיצוניים של ההנהגה העליונה הדתית של איראן.