באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2006 זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.06 שניות ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.87 שניות.
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007, זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.91 שניות, לפני מייטקה (26.05 שניות) ואינגה דקר מהולנד (26.11 שניות) ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.62 שניות, אחרי ליבי טריקט (לנטון) מאוסטרליה (24.53 שניות) ולפני מרליין פלדהויס מהולנד 24.70 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2008 זכתה אלסהמר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.71 שניות, אחרי מרליין פלדהויס שקבעה שיא עולם חדש של 24.09 שניות והינקליין שריידר (24.59 שניות) שתיהן מהולנד.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה אלסהמר במקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.96 שניות ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.52 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא בשנת 2009, זכתה אלסהמר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.88 שניות, אחרי בריטה שטפן מגרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 23.73 שניות ולפני קייט קמפבל מאוסטרליה ומרליין פלדהויס (23.99 שניות). היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.59 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 25.07 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט בשנת 2010 זכתה אלסהמר ב-5 מדליות, שתי מדליות זהב, אחת כסף ושתי מדליות ארד. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.45 שניות, לפני הינקליין סחרדר הולנד (24.66 שניות) ופרנצ'סקה הלסול מבריטניה (24.67 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.63 שניות, לפני יינט אוטסן מדנמרק (25.69 שניות) ומלני הניק מצרפת (26.09 שניות). מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.18 דקות, אחרי בריטניה (3:59.72 דקות) ולפני גרמניה (4:03.22 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.80 שניות, אחרי בת ארצה שרה שסטרם (57.32 שניות) והלסול (57.40 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.81 דקות, אחרי גרמניה (3:37.72 דקות) ובריטניה (3:38.57 דקות).
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה אלסהמר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.14 שניות, לפני ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (24.2 שניות) וולדהויס (24.49 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.76 שניות, אחרי אינגה דקר מהולנד (25.71 שניות) ולפני מלני הניק מצרפת (25.86 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.71 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אלסהמר במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוני 2016, קבעה אלסהמר את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) במשחה 50 מטר חופשי ובכך הייתה לאישה השחיינית הראשונה המשתתפת בשש אולימפיאדות והשלישית בכלל. היא זכתה לכבוד לשאת את דגל שוודיה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא סיימה במקום 15 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.72 שניות.
שפך
הקונה מטטה
מלון וולדורף-אסטוריה
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1848 היו הבחירות השש-עשרה בתולדות ארצות הברית, והתרחשו ביום שלישי, ה-7 בנובמבר 1848. בבחירות ניצח זאכרי טיילור מטעם המפלגה הוויגית, שהתחרה מול לואיס קאס שייצג את המפלגה הדמוקרטית ומול מרטין ואן ביורן, הנשיא לשעבר, שייצג את מפלגת הארץ החופשית. הנשיא היוצא ג'יימס פולק, שהשיג את כל הישגיו הרבים בכהונה אחת וסבל מבריאות לקויה, קיים את הבטחתו ולא ניסה להיבחר לכהונה שנייה.
זאת הייתה מערכת הבחירות הראשונה שהתרחשה ביום אחד בכל המדינות, ובפעם הראשונה יום הבחירות נקבע כיום שלישי.
הוויגים ריכזו בין השנים 1846–1847 את מאמציהם בגינוי המדיניות המלחמתית של פולק. אך הם נאלצו לשנות כיוון: בפברואר 1848, פולק הפתיע כשחתם על הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ונתן לארצות הברית אדמות חדשות (כולל קליפורניה, נבדה, יוטה וחלקים מאריזונה, ויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו). הוויגים בסנאט הצביעו ואישרו את ההסכם. בקיץ, הוויגים בחרו כמועמד את גיבור המלחמה, זאכרי טיילור. הוא הבטיח קץ למלחמות, אך לא גינה את המלחמה או את פולק, והוויגים נאלצו לסור למרותו. הם נאלצו להתעסק בהתרה או איסור של העבדות באדמות החדשות.
בחירת טיילור הייתה כמעט מתוך יאוש – הוא לא התחייב למדיניות הוויגית אך היה פופולרי לאחר המלחמה. הדמוקרטים הצליחו לקבל קרדיט על הניצחון, השגשוג, ועל השגת אורגון ודרום-מערב ארצות הברית. הם נראו כמנצחים הוודאיים עד שהוויגים בחרו בטיילור. הניצחון של טיילור עשה אותו אחד משני וויגים שנבחרו לנשיאות לפני שהמפלגה חדלה להתקיים בשנות ה-50 של המאה ה-19. הוויגי האחר שנבחר היה ויליאם הריסון, שגם הוא היה גנרל וגיבור מלחמה, אך מת כחודש לאחר כניסתו לתפקיד.
מועמדים.
מועמדים וויגים.
שתי המפלגות הגדולות חיזרו אחרי הגנרל במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, זאכרי טיילור מלואיזיאנה, שמעולם לא הצביע בבחירות אך היה פופולרי בגלל הצלחותיו בשדה הקרב. טיילור הכריז שהוא ויגי וניצח בהצבעה בקלות, כשהוא זוכה ב-171 צירים ועוקף בכך את הנרי קליי, ווינפילד סקוט, דניאל ובסטר ואחרים. אחרי שוובסטר סירב להסתפק במועמדות לסגנות הנשיאות, מילרד פילמור נבחר כשותף של טיילור. הוא ניצח את אבוט לורנס, שהיה פוליטיקאי ממסצ'וסטס שהתנגד לעבדות בהתנגדות רפה.
מועמדים דמוקרטיים.
הנשיא לשעבר מרטין ואן ביורן ניסה שוב להיות המועמד הדמוקרטי, אולם לואיס קאס נבחר בסיבוב הרביעי. קאס היה מושל וסנאטור מטעם מישיגן, וגם מזכיר המלחמה אצל אנדרו ג'קסון, מ-1836 עד 1842 היה השגריר בצרפת. הגנרל ויליאם באטלר נבחר כשותפו, והשיג 169 קולות, כשהוא גובר בדרך על סגן הנשיא לעתיד, ויליאם רופוס קינג, ומי שיהיה בעתיד נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה, ג'פרסון דייוויס.
המצע הדמוקרטי לא נקט עמדה בנוגע לעבדות, ומכיוון שקאס נחשב לתומך בעבדות, דמוקרטים מתנגדים לעבדות עזבו את בולטימור כדי ליצור את מפלגת הארץ החופשית. ואן ביורן לא הצליח לזכות במועמדות, אז הפך למועמד של מפלגת הארץ החופשית.
מפלגת הארץ החופשית.
מפלגת הארץ החופשית הוקמה בבחירות אלו כדי להתנגד להרחבת העבדות מערבה. המפלגה הובלה על ידי דמוקרטים שהתנגדו לעבדות, כולל ואן ביורן. עוד מחבריה המובילים היו סלמון צ'ייס וג'ון הייל. הוועידה שלה התרחשה בבאפלו, וב-22 ביוני, הנשיא לשעבר מרטין ואן ביורן ניצח את הייל עם 154 צירים לעומת 129 כדי לזכות במועמדות, כשצ'ארלס פרנסיס אדמס, הבן והנכד של ג'ון קווינסי אדמס וג'ון אדמס בהתאמה, נבחר כמועמד לסגנות הנשיאות.
ואן ביורן ידע שאין לו סיכוי לנצח, אז קיווה שיוכל לפגוע בדמוקרטים ולתת את הבחירות לוויגים. בגילו המתקדם, לואן ביורן לא היה אכפת לפגוע במפלגה שעזר להקים. הוא תיעב את לואיס קאס.
מפלגת החופש.
למרות שדי הצליחו לפני הבחירות, כמה אירועים גרמו לכך שמפלגת החופש תפסיק להתקיים.
המפלגה רצתה להכריז על המועמדים שלה בסתיו 1847 בבאפלו. הם בחרו בג'ון הייל, ובלייכסטר קינג, שופט לשעבר וסנאטור מאוהיו, להיות סגנו. הוויגים והדמוקרטים שהתנגדו לעבדות יצרו את מפלגת הארץ החופשית עם כמה מחברי מפלגת החופש. הייל וקינג פרשו לטובת ואן ביורן, ורוב חברי מפלגת החופש עשו זאת גם כן. קבוצה קטנה סירבה לתמוך בואן ביורן, וביוני 1848 התכנסו כ"מפלגת החופש הלאומית". הם בחרו בגארט סמית' כמועמד לנשיאות, ובצ'ארלס פוט, כומר דתי ממישיגן, כסגנו.
עוד מועמדים.
המפלגה הנייטיביסטית, שירשה את תנועת שאינם יודעים דבר, נפגשה בספטמבר 1847 בפילדלפיה, ובחרו בטיילור כמועמד לנשיאות. הם בחרו בהנרי דירבורן ממסצ'וסטס כסגנו. כשטיילור הפך למועמד הוויגי, הנייטיביסטים איבדו את כוחם.
בחירות כלליות.
מסע הבחירות.
מסע הבחירות היה חסר התלהבות, ובלי נושאים מרכזיים. המפלגות הגדולות לא ניסו לגרום לאנשים לעמוד לצד עקרונות חשובים.
וויגים, כמו אברהם לינקולן ורתרפורד הייז, דיברו על איך שטיילור הוא אנטי-מפלגתי, והתנגד למינויים מפלגתיים ופיטורי עובדים מהממשל הקודם. בדרום, הם הדגישו שהיה בעל עבדים, ובצפון הם הדגישו את רצונו להישמע לקונגרס בעניינים חשובים (דבר שטיילור לא עשה כנשיא).
הדמוקרטים חזרו, כמו שעשו במשך שנים, על התנגדותם לבנק הלאומי, למכסים גבוהים ולמימון ממשלתי לפרויקטים של שיפור פנימי. תומכי מפלגת הארץ החופשית אמרו ששתי המפלגות תומכות בעבדות, וטענו שהחקלאים העשירים שלטו בשתיהן. הן טענו שהאדם הממוצע צריך לתמוך בהם, אולם נאלצו להתמודד עם התפשרותו של ואן ביורן בנוגע לעבדות.
הוויגים הדגישו את עברו הצבאי של טיילור. טיילור נשאר מעורפל בנוגע לנושאים רבים, ומסע הבחירות היה רווי השמצות אישיות. הדמוקרטים קראו לטיילור וולגארי, לא מחונך, אכזרי ותאב בצע, בעוד שהוויגים תקפו את קאס, וטענו שהוא מושחת ושקרן. הפילוג הדמוקרטי בנוגע לעבדות נתנה לטיילור שליטה בצפון-מזרח המדינה.
תומכי מפלגת הארץ החופשית נרשמו רק ב-17 מהמדינות, ואמנם היה לואן ביורן סיכוי תאורטי להיבחר, אולם הוא מעולם לא היה מועמד רציני. למרות זאת, המפלגה השקיעה מאמץ רב במעוזים הדמוקרטיים בצפון-מזרח המדינה.