לנסקי נולדה באוקראינה הסובייטית למשפחת פועלים. היא החלה להתאמן לאחר שבמהלך נסיעה ברכבת מדונצק לחרקוב, ולדימיר קרפצ'וק, מאמן קפיצות, הציע לה להתאמן אצלו. לאחר שלושה חודשים היא עברה למאמן אחר כדי להתאמן בריצת משוכות. בגיל 18 קבעה בריצת 100 מטר משוכות תוצאה של ­13.97 שניות, אך עברה להתמקד בריצת ­400 מטר משוכות. בגיל 20 היא התחתנה עם ולדימיר, אותו הכירה בלימודי חינוך גופני, ונולדה להם בת, אולגה. היא הפסיקה להתאמן למשך כשנתיים.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה 1995, סיימה לנסקי במקום 13 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 57.33 שניות ובמקום עשירי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:26.43 דקות.
בתחרות שנערכה בינואר 1996 היא קבעה בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי של 55.69 שניות, אך חלתה בשפעת לפני המשחקים האולימפיים שנערכו באטלנטה במשך שלושה שבועות ונאלצה להחמיץ אותם.
בתחרות שנערכה בינואר 1997 קבעה בריצת 400 מטר תוצאה של 52.60 שניות. באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 18 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 56.05 שניות.
מייצגת את ישראל.
שיאנית ישראל.
לנסקי עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1999. בתחרות שנערכה בקייב, יוני 2000 היא קבעה בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 56.09 שניות. באליפות ישראל שלפני המשחקים האולימפיים שנערכו בסידני בשנת 2000 היא התמוטטה באמצע הריצה ופונתה לבית­ חולים ושוב נאלצה להחמיץ את האולימפיאדה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 סיימה במקום תשיעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.07 שניות. באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 20 בריצת ­100 מטר משוכות בתוצאה של 13.20 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה במרץ 2002 סיימה לנסקי במקום תשיעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
בתחרות שנערכה בתל אביב במאי 2002 היא קבעה בריצת 100 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 12.90 שניות, שיפור לשיאה של אסתר רוט-שחמורוב מ-1976 (12.93 שניות). חודש לאחר מכן, בתחרות גביע אירופה לאומות דרג ג' שנערכה בבלגרד ביוני סיימה לנסקי ראשונה בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 23.15 שניות, שיפור של 42 מאיות לשיאה של שחמורוב משנת 1975. היא גם סיימה ראשונה בריצת 100 מטר משוכות, בתוצאה של 12.95 שניות, התוצאה השלישית בכל הזמנים של אתלטית ישראלית. שבועיים לאחר מכן, בתחרות ברתימנו, כרתים קבעה לנסקי בריצת 100 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 12.80 שניות.
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום עשירי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.05 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 13.04 שניות ועלתה מהמקום התשיעי.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה לנסקי במקום 11 בריצת ­100 מטר משוכות בתוצאה של 12.89 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה לנסקי במקום 30 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.75 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, בשנת 2006 היא סיימה במקום 25 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.47 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה 2009 סיימה במקום 24 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.29 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 13.18 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בראשית יולי 2010 זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.34 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי היא זכתה לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה, ובתחרות עצמה סיימה במקום 23 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.41 שניות.
בשנותיה האחרונות בקריירה התאמנה לנסקי באגודת מכבי ראשון לציון בהדרכתו של פיליפ פיינגולד. ביולי 2013 פרשה לנסקי מפעילות מקצוענית.
משפחה.
בתה של אירנה לנסקי, אולגה, אף היא אתלטית מצטיינת אלופת ישראל בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
גביע אסיה בכדורגל 2011
גביע אסיה בכדורגל 2011 של AFC נערך בקטר בחודש ינואר 2011, וזאת הפעם השנייה שהטורניר מתארח בקטר והפעם ה-15 שהטורניר נערך. במשחק הגמר ניצחה הנבחרת היפנית את מקבילתה האוסטרלית בתוצאה 0-1 לאחר הארכת זמן. הייתה זאת הזכייה הרביעית של הנבחרת היפנית בטורניר.
בחירת המארחת.
קטר, הודו ואיראן הגישו הצעות לאירוח גביע אסיה לשנת 2011 ואילו אוסטרליה הגישה הצעה מאוחרת.
קטר הוכרזה כמארחת הגביע ב-29 ביולי 2007 במהלך גביע אסיה בכדורגל 2007 בג'קרטה, אינדונזיה. בגלל תקנות פיפ"א ו-AFC הוחלט כי הגביע יוכל להתקיים בחודש יולי או בחודש ינואר ומפני שיולי נחשב לשיא הקיץ בחצי האי ערב הטורניר נקבע לינואר.
שלבי הנוק-אאוט.
מקום 3-4.
במשחק על המקום השלישי גברה על בתוצאה 3-2, וסיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השלישי בטורניר.
שיר הנושא.
לייצוג האירוע נבחר הסלוגן "יאללה אסיה" ובעקבות הבחירה נבחר השיר "יאללה אסיה" שבוצע על ידי הזמר ג'יי שון בשיתוף פעולה עם הזמר קארל וולף, הזמרית הקטרית ראדיקה וקאריה ומקהלת בית הספר לתיאטרון סילביה שבלונדון. השיר נכתב והולחן על ידי זוליקאה אל-פאסי, ראדיקה וקאריה ומקס הרמן.
האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל
תורה שלמה
דאוד כותאב
דאוד כותאב (בערבית: داود كتاب; נולד ב-1955 בירושלים) הוא עיתונאי פלסטיני.
השכלה וקריירה.
לכותאב תואר ראשון ממכללת Messiah College בארצות הברית. בין השנים 1982 ל-1987 היה העורך של העיתון הפלסטיני באנגלית Al-Fajr English Weekly. בין השנים 1987 ל-1993 היה כתב בעבור העיתון אל-קודס.
היה חבר הנהלת תיאטרון אל-חכוואתי.
בשנת 1996 ייסד את המכון למדיה מודרנית באוניברסיטת אל-קודס ושימש כמנהלו עד לשנת 2007. בין השנים 2007–2008 היה פרופסור לעיתונות בקתדרה על שם פריס באוניברסיטת פרינסטון.
ב-2003 זכה בפרס לחירות התקשורת ולעתידה (פרס לייפציג לתקשורת).
חיים אישיים.
הוא נשוי ואב לארבעה.
כתובת קעקוע
מערת שוקבא
מערת שוקבא היא מערה קרסטית גדולה ואתר ארכאולוגי-פרהיסטורי הנמצא במדרון הצפוני של ואדי א-נאטוף (נחל נטוף, יובל של נחל איילון), מדרום לכפר שוקבא, בהרי בנימין, כ-14 ק"מ מצפון-מזרח ללוד. במערה זו התגלתה לראשונה תרבות חומרית ייחודית שנקראה התרבות הנאטופית, על שם ואדי א-נאטוף הסמוך.
החפירות ותוצאותיהן.
המערה התגלתה לראשונה לחוקרים בשנת 1924 בזכות האב אלכסיס מאלון, שעבד אז בסניף המכון האפיפיורי למקרא בירושלים. ב-1928 נערכה במקום חפירה ארכאולוגית על ידי משלחת בריטית בניהולה של דורותי גארוד.
השכבות שנחשפו על ידי גארוד.
בשכבה B נתגלה מאסף של כלים מאבן, אבן צור, כלי עצם וחרוזים, וכן מספר קברים. כלי הצור האופייניים היו מיקרוליתים בצורת סהר (סהרונים). בהסתמך על נוכחות המיקרוליתים והיסטים אחרים של התרבות החומרית, גארוד הגדירה את המאסף כשייך לשלב לא ידוע עד אז של התקופה האפיפלאוליתית (לפי המינוח שהיה נקוט בזמנה, התקופה המזוליתית), מעט לפני התקופה הנאוליתית. התרבות, שממצאים נוספים ממנה נתגלו בחלקים נוספים של ארץ ישראל והלבנט, נקראה התרבות הנאטופית (התקיימה כ-15,000–11,700 שנים לפני זמננו). הנאטופים, אחרוני הציידים-לקטים בדרום־מערב אסיה, חיו על מפתן המהפכה הנאוליתית, והיו לאבות ראשוני החקלאים באזורם. תרבותם החומרית הייתה עשירה ושרידיה מלמדים על חברה מורכבת נייחת־משהו שבימיה חלו שינויים משמעותיים אשר עיצבו את התרבויות החקלאיות שבאו אחריה.
הגילוי, שפורסם באופן מסודר, הביא למחקר ולעניין רב בעולם. דורותי גארוד לא המשיכה את החפירות במערה, אלא עברה לחפירות בנחל מערות שבכרמל הדרומי.
מואסיר ברבוזה
מואסיר ברבוזה נסימנטו (בפורטוגזית: Moacir Barbosa Nascimento; 27 במרץ 1921 - 8 באפריל 2000) היה שוער כדורגל ברזילאי שזכה בתארים רבים ונחשב לאחד מטובי השוערים בעולם בשנות ה-40 וה-50.[1] עם זאת, הוא זכור במיוחד כגיבור הטרגי בהפסדה של נבחרת ברזיל במשחק המכריע במונדיאל 1950.
ביוגרפיה.
ברבוזה החל את הקריירה שלו ב-1940 בקבוצת ADCI מסאו פאולו, ולאחר שנתיים הצטרף לקבוצת יפרינגה. ב-1945 הוא עבר לקבוצת ואסקו דה גאמה מריו דה ז'ניירו, במדיה שיחק עשר שנים והגיע להישגים רבים. הוא זכה עמה בחמש אליפויות ליגת הקריוקה וכן ב"אליפות דרום אמריקה לאלופות" (הטורניר שקדם לגביע ליברטדורס) ב-1948. ב-1955 הוא עבר לקבוצת סנטה קרוז מפרנמבוקו, ובהמשך שיחק בקבוצות בונסוססו וקמפו גראנדה בטרם פרש ב-1962.
עם נבחרת ברזיל זכה ברבוזה בקופה אמריקה ב-1949 לאחר ניצחון 0-7 בגמר על פרגוואי. במונדיאל 1950 הוא הגיע עם הנבחרת למשחק באצטדיון המרקאנה מול נבחרת אורוגוואי, שהכריע את זהות הזוכה בתואר. על אף שברזיל נחשבה למועמדת הבולטת לניצחון היא הפסידה בתוצאה 2-1, כתוצאה משערים של חואן סקיאפינו ואלסידס גיג'ה, ולא זכתה בגביע. במהלך השער השני התמקם ברבוזה בצורה לא טובה בשערו, מאחר שציפה למסירה של גיג'ייה ולא לבעיטה לשער.
ברבוזה הואשם כגורם העיקרי בהפסד, שכונה "אסון המרקאנה", ובמיוחד בשער של גיג'ייה. בעקבות ההפסד הוא סבל מנידוי מצד האומה הברזילאית עד סוף ימיו. הוא לא הורשה להתקרב לאצטדיון על מנת שלא להביא מזל רע לנבחרת. ב-1993 הוא לא הורשה על ידי נשיא התאחדות הכדורגל הברזילאית לשמש כפרשן בשידורי המשחקים הבינלאומיים של ברזיל.
ברבוזה נפטר מהתקף לב בגיל 79, כשהוא כמעט מחוסר כל. בערוב ימיו אמר: "עונש המאסר המקסימלי בברזיל הוא 30 שנה, אבל אני, על משהו שאני לא אחראי לו, ריציתי כבר 50 שנה".
מואסיר בארבוסה
אמדן (פירושונים)
יצחק פנחס גולדווסר