השטיבל (ביידיש: בית קטן) הוא כינוי לבית כנסת קטן יחסית המשמש לתפילה, ללימוד תורה וכמקום מפגש לקהילה. השטיבל משמש גם לכינוסים, לסעודות שבת וחג (בעיקר בסעודה השלישית של שבת) ולמקום מפגש תרבותי וחברתי לחברי הקהילה. בית כנסת בו מתפלל האדמו"ר אינו מכונה בדרך כלל שטיבל. בחצרות חסידיות אחדות (דוגמת חסידויות ברסלב ובויאן) נהוג לכנות את השטיבל בשם "קלויז".
טרמינולוגיה ורקע.
תרגומה של המילה שטיבל ביידיש הוא בית קטן, ואכן, לפי שמו ניתן להבין שהוא משמש כבית שני לבאים בשעריו. הווי השטיבל התגבש בקרב חסידויות במזרח אירופה. האברכים הצעירים והבחורים היו יושבים בו כל היום ועוסקים בתורה ובחסידות, ואילו בעלי הבתים שהיו עסוקים כל היום בעבודת כפיים היו באים בבקרים ובערבים לתפילה, ללימוד משותף ולהתחזקות דתית. השטיבל מונה החל ממניין חברים ועד כמאה בתי אב. כאשר מנין חבריו של השטיבל גדל, ישנן חסידויות הנוהגות לפצלו לשני שטיבלך, זאת כדי לשמר את הווי השטיבל המתפוגג ככל שמנין חבריו מתרבים.
שטיבלאך במשמעותו כיום.
בקהילה החרדית בישראל התפתחו בתי כנסת בהם מרוכזים מספר חדרים (ומכאן שטיבלאך - הטיית רבים יידית לשטיבל) למנייני תפילה. מטרתם של השטיבלאך היא לאפשר מקום תפילה מקביל פנים ובאווירה יותר משוחררת. בשונה מבית כנסת בו נהוגים זמני תפילה קבועים, סדרי ישיבה מסוימים וכיוצא בזה השטיבלך פועל בכל שעות היממה ומכיל כבשיגרה מתפללים ארעיים.
שטיבלאך מפורסמים בישראל.
כנגזר מן השטיבל החסידי המקורי, החלו לקרוא בזמננו לבתי הכנסת בהם יש מספר חדרים למנייני תפילה בו זמנית, בשם "שטיבלאך".
בין השטיבלך המפורסמים ניתן למנות את:
בירושלים:
בבני ברק:
בניו יורק:
בערים אחרות:
דן בראון
דניאל גרהרד בראון (באנגלית: Daniel Gerhard Brown; נולד ב־22 ביוני 1964) הוא סופר אמריקאי, מחברם של מותחנים בלשיים, ובהם חמשת רבי המכר "מלאכים ושדים", "צופן דה וינצ'י", "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור", העוסקים בהרפתקאותיו של האיקונוגרף הבדיוני רוברט לנגדון, המסייע לפענח מעשי רצח ותעלומות.
ביוגרפיה.
בראון נולד באקסטר שבניו המפשייר. הוא שאף להיות מוזיקאי ואף הוציא כמה אלבומים. עסק זמן מה בהוראה, והחל לכתוב ספרים. ספריו הראשונים (שכתב עם אשתו) "המדריך הרומנטי לאישה המתוסכלת" ו"הספר האמיץ", נכשלו מסחרית. בשנת 1999 כתב את ספרו הראשון שהצליח יחסית, "". בשנת 2001 כתב את "מלאכים ושדים", הראשון בסדרת ספרי רוברט לנגדון, וכעבור שנה פרסם את "נקודת ההונאה", שזכה גם הוא להצלחה.
בשנת 2003 פרסם את רב המכר הגדול ביותר שלו, "צופן דה וינצ'י", שבו הוא חוזר אל הגיבור רוברט לנגדון ואל הסגנון של חקר אמנות ודת. בהמשך הוציא שלושה ספרים נוספים בסדרה, שהצליחו גם הם: "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור".
ספריו, שמזכירים בקצבם המהיר את ספריו של ג'ון גרישם, הם שילוב של מציאות ודמיון מפותח. עלילתם נודדת בין דתות ומסדרים עתיקים, סמליות קדושה, מדע חדשני ורציחות מקאבריות. ספריו של בראון עוסקים במתחים שונים, כמו המתח שבין הדת למדע, המתח שבין הדת הנוצרית לפגאניזם, והמתח שבין הכוח השלטוני לשחיתות וכוחן העצום והנסתר של אגודות סתרים (הטמפלרים ומסדר ציון ב"צופן דה וינצ'י", האילומינטי ב"מלאכים ושדים" והבונים החופשיים ב"הסמל האבוד").
מוטיבים חוזרים בספריו הם התרחשות עלילתית מהירה; עיסוק בצפנים; תאוריות קשר ממסדיות; רציחות סדרתיות; גיבורים שמהווים צמדים רומנטיים, הנרדפים על ידי כוחות שליליים, שנשלחים תמיד על ידי בכיר אנונימי; ולבסוף חשיפת האמת והגעה אל הסוף הטוב של הסיפור, שבו מושב הסדר אל כנו והרעים מושמדים.
אף שרבים טענו שספריו גדושים בתאוריות לא מוכחות ובעיוותים רבים ובוטים של המידע ההיסטורי, הם הצליחו לשבות את דמיונם של רבים ולעורר סערות ציבוריות בקהלים שונים. ספריו "צופן דה וינצ'י" ו"מלאכים ושדים" זכו לגרסה מוסרטת, וגם לספרו "התופת" יצאה גרסה קולנועית ב-2016.
בשנת 2016 תרם בראון 300,000 יורו לספריית ריטמן באמסטרדם. ספרייה זו מכילה כתבים עתיקים בנושאי כימיה ומיסטיקה. הכתבים הללו העניקו לו השראה לכמה מספריו, כגון "הסמל האבוד" ו"התופת". כוונתו בתרומה הייתה שהיא תעזור לספרייה להעלות את הכתבים הסרוקים לאינטרנט לטובת הציבור. בנוסף, הוא פרסם סרטון הסברה ביוטיוב על תרומתו ועל פעילות הספרייה..
בראון היה נשוי לבליית ניולון, היסטוריונית של האמנות, ב-2019 השניים נפרדו.
צבי הנינג'ה
צבי הנינג'ה (באנגלית: Teenage Mutant Ninja Turtles, בתרגום חופשי: "צבי נינג'ה מוטאנטים מתבגרים". בראשי תיבות TMNT) היא קבוצה בדיונית של צבים מוטאנטים, גיבורי-על המופיעים בחוברות קומיקס בהוצאות מיראז' סטודיוס, אימג' קומיקס ו-IDW Publishing. הקבוצה נוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד, והופיעה לראשונה בחוברת "Teenage Mutants Ninja Turtles #1" ממאי 1984.
צבי הנינג'ה הם לאונרדו, רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו, שאומנו באמנות הלחימה נין ג'וטסו בידי הסנסיי ספלינטר. ממקום מושבם בתעלות הביוב של מנהטן, ניו יורק, ארבעת הצבים נלחמים בפושעים, מגלומנים מרושעים ופולשים חוצנים, ובכל אותה עת נותרים חבויים ומבודדים מפני העולם החיצון. ב-2019, הוצגה בהרצה של IDW ג'ניקה, לוחמת לשעבר בשבט הרגל שהופכת לצבה מוטאנטית לאחר תרומת דם מלאונרדו ומצטרפת אל המשפחה. כמו כן, גם אלופקס הצטרפה אל "שבט צבי הנינג'ה".
סדרת חוברות הקומיקס הובילה ליצירתו של זיכיון הכולל סדרות אנימציה, סרטי קולנוע ומשחקי מחשב.
בישראל הסדרה המקורית שודרה במקור בערוץ הראשון אך עברה בהמשך לערוץ הילדים וערוץ 2.
בשנת 2005 יצאו לשווקים בישראל קלטות וידאו ו-DVD הכוללים פרקים נבחרים מתוך הסדרה והיא אף הועלתה כמחזמר לילדים בכיכובה של מיכל צפיר ולאחר מכן, גם בערוץ ניקלודיאון.
דמויות ראשיות.
צבי הנינג'ה הם ארבעה צבים מוטאנטים שנוצרו על ידי תערובת של נוזלים כימיים בדיונים הנקראים מוטאגן. שמותיהם של ארבעת הצבים הראשונים הוענקו להם על ידי המאסטר שלהם, ספלינטר, אשר קרא להם על שם אנשי האשכולות האיטלקיים האהובים עליו מתקופת הרנסאנס: לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, דונטלו ורפאל. צבי הנינג'ה הם מומחים באמנויות לחימה מזרחיות וביחד נלחמים בכוחות הרשע שבראשם עומד שרדר.
היסטוריה פרסומית.
מיראז' סטודיוס, אימג' קומיקס ו-IDW.
הופעתם הראשונה של צבי הנינג'ה הייתה בגיליון "Teenage Mutant Ninja Turtles #1" במאי 1984. הגיליון פורסם בכ-3,000 עותקים על ידי מיראז' סטודיו בפורמט בגודל מגזין, באיורים בשחור-לבן ובנייר זול. התעניינות הציבור בצבים המוטנטים גברה לאחר שמודעה שיווקית פורסמה במדריך הקניות לחוברות הקומיקס "Comics Buyer's Guide #545". ההרצה המוגבלת של 3,000 עותקים הפכה באופן כמעט מיידי לפריטי אספנות, וכעבור מספר חודשים בלבד תומחרו במחיר הגדול פי 50 ממחירם ההתחלתי. שם ההוצאה, "מיראז' סטודיו", נבחר משום שאיסטמן וליירד לא השתמשו באולפני איור מקצועיים בתחילת הקריירה שלהם לפני שפרי יצירתם הפך אותם למיליונרים.
מיראז' סטודיו פרסמו גם חוברת נלווית דו-חודשית בשם "Tales of the Teenage Mutant Ninja Turtles", שתוכננה לצמצם את הפערים שביקום צבי הנינג'ה. עצם פרסומה של החוברת הפך את שתי הסדרות למקבילות אחת לשנייה ואשר מתרחשות באותה המשכיות קאנונית. הכרך הראשון של הקומיקס פורסם בין השנים 1987–1989 כאשר כל שבעת הגיליונות של הכרך הראשון אוגדו מאוחר יותר פעמיים ו-25 הגליונות של כרך שני קובצו יחדיו באוגדנים של חמש חוברות כל אחד.
לאחר שתופעת צבי הנינג'ה החלה לחלחל למדיות נוספות מצאו עצמם יוצרי הקומיקס קווין איסטמן ופיטר ליירד באמצע תאגיד פרסום שיווקית בינלאומית. הדבר מנע מהם להמשיך בכתיבתם ובאיורם של הסיפורים המתמשכים מדי חודש בחודשו ומסיבה זו אמנים רבים הוזמנו להטביע את חותמם על חוברות הקומיקס באיור ובכתיבת סיפורים. אי לכך, אופיים המגוון והנרחב של הסיפורים הקנה להם פן אנתולוגי מסוים. המעריצים דבקו בנאמנות בסיפורים ומה שהתחיל למעשה במהדורה מוגבלת הפך לסדרה מתמשכת המתפרסת על פני 104 גיליונות וארבעה כרכים.
ביוני 1996 החייתה חברת אימג' קומיקס את סדרת הכותרים במה שנחשב לכרך השלישי של הקומיקס. הייתה זו הרצה יותר מבוססת פעולה, ועל אף שזכתה לציון עקב שינויים שערכה בדמויות הראשיות, פיטר ליירד הכריז על סדרת הכותרים שהיא איננה קאנונית לסדרה המקורית. באותו זמן הוא החל בכתיבת הכרך הרביעי של הסדרה המקורית, בפרסומה של מיראז' סטודיו.
לאחר שמיראז' סטודיוס לקחה את המושכות חזרה מאימג' קומיקס היא המשיכה בהרצת הכרך הרביעי בדצמבר 2001 בשם הפשוט "TMNT". לאחר 28 גיליונות הודיע ליירד על הפסקה בת שמונה חודשים לצורך הפקת סרט הנפשה ממוחשבת המבוסס על הקומיקס. אולם, מקץ שמונה חודשים אתר הקומיקס המשיך להפיץ כי הסדרה עדיין בהפסקה לא מוגבלת. בינואר 2008, מיראז' סטודיו פרסמו רשמית כי הסדרה תשוב במאי של אותה שנה. גיליון 29 הופץ במהדורה מוגבלת של כ-1,000 עותקים והורשה לפרסום דרך אתר החברה. אף על פי שהסכם הרכישה בין ליירד וניקלודאון איפשר לו לפרסם עד ל-18 גיליונות בשנה בהתאם להמשכיות המקורית לא התפרסם כל חומר חדש מאז המכירה.