לטענת הסוציולוג האמריקאי אלווד קרלסון בני הדור השקט היו הדור הראשון בהיסטוריה, אשר היו קטנים מבחינה מספרית מהדור שבא לפניו, אך הוא כינה את בני הדור "בני המזל", משום שלטענתו, על אף שבני הדור השקט נולדו במהלך השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, הם שגשגו במידה רבה יחסית בבגרותם במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60. בנוסף לכך, במהלך תקופה זו שיעור התעסוקה היה גם גבוה יותר בהשוואה לדורות הקודמים ולדורות שיבואו אחריו. הם היו גם בריאים יותר וגיל הפרישה שלהם היה מוקדם יותר.
אישים בולטים שמזוהים עם הדור השקט.
אישים אמריקאים בולטים אשר השיוך שלהם לקבוצה הדמוגרפית "הדור השקט" התפרסם במקורות מהימנים בולטים:
אישים לא-אמריקאים בולטים אשר השיוך שלהם לקבוצה הדמוגרפית "הדור השקט" התפרסם במקורות מהימנים בולטים:
רלף בירד
רלף מילטון בירד הבן (באנגלית: .Ralph Milton Beard Jr; 2 בדצמבר 1927 – 29 בנובמבר 2007) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-BAA (לימים ליגת ה-NBA) בעונות –, לפני שהושעה מהליגה בגין סקנדל הימורים שהיה מעורב בו כשחקן באוניברסיטת קנטקי. בשתי עונותיו ב-NBA נבחר לחמישיות העונה, וממוצעיו הכוללים הם 15.9 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית.
בירד נולד בעיר הרדינסבורג שבקנטקי, ולמד בלואיוויל הסמוכה. בין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת קנטקי, והוביל את קבוצת הכדורסל שלה לשתי זכיות רצופות באליפות טורניר המכללות ב-1948 וב-1949. בשתי עונות אלו נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד חברו לקבוצה אלכס גרוזה, לאחר שקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 1948 השתתף עם גרוזה באולימפיאדת לונדון כחבר נבחרת ארצות הברית בכדורסל, וזכה עמה במדליית הזהב.
קריירת משחק.
בירד נלקח על ידי שיקגו סטאגס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA 1949, ומיד הועבר בטרייד לאינדיאנפוליס אולימפיאנס, במדיה חזר לשתף פעולה עם גרוזה. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 14.9 נקודות למשחק (תשיעי בליגה) ומסר 3.9 אסיסטים למשחק (שביעי בליגה), ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונתו השנייה בליגה, , העמיד ממוצעים של 16.8 נקודות (שביעי בליגה) ו-4.8 אסיסטים (חמישי בליגה) למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר. אינדיאנפוליס סיימה את אותה עונה במקום השמיני בליגה והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי מיניאפוליס לייקרס, על אף יכולת מצוינת של בירד שקלע 22.0 נקודות למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של העונה, יחד עם גרוזה.
בקיץ 1951 נחשפה שערוריית הימורים שהיו מעורבים בה 33 שחקנים משבע אוניברסיטאות שונות בליגת המכללות האמריקאית, בין השנים 1947–1950. בין החשודים היו בירד וגרוזה, אשר הושעו מליגת ה-NBA לצמיתות לאחר שהודו בחקירתם כי מכרו משחקים כשחקני קנטקי בעונת 1948/1949. מאז המקרה לא שב בירד לשחק כדורסל.
ב-29 בנובמבר 2007 נפטר בירד בביתו שבלואיוויל, קנטקי, בגיל 79.
ראלף בירד
תהילים קל&quot;ד
תהילים קל"ד הוא המזמור ה-134 בספר תהילים (זהו הפרק ה-133 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה) והוא משתייך לקובץ שירי המעלות. המזמור הוא האחרון בקובץ מזמורים זה ועיקר עניינו ברכה לה'. במזמור נעשה שימוש בליטורגיה היהודית והנוצרית.
לדעת תוספות ( ד"ה ה"ג) שני הפסוקים: גם הם חלק ממזמור קל"ד, ואילו המזמור הבא, קל"ה, מתחיל .
תוכן המזמור ומבנהו.
יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: פסוקים א' -ב' והחלק השני הוא פסוק ג'.
חלק ראשון.
פסוק א' נאמר בלשון ציווי. קהל השומעים, "עַבְדֵי ה'", מצווים לברך את ה'. זהות אלה המכונים "עַבְדֵי ה'" לא ידועה וייתכן כי הכוונה לכהנים המשרתים את העם או בבית המקדש. צירוף המילה " בַּלֵּילוֹת" מעיד על כך שעבודתם של עבדי ה' נעשתה ביום כמו הקרבת קורבנות ובלילה יוחדה עבודתם להדלקת המנורה וקטורת הסמים. כמו כן אש המזבח הייתה דולקת כל הלילה. יש הסוברים כי בשעת הקרבת הקורבנות נאמרה שירה מפי עובדי הקודש. ייתכן כי הכוונה לקהל הבא בשערי בית המקדש לאכול מהקורבנות שהוקרבו במהלך היום. בפסוק ב' קורא בעל המזמור לקהל השומעים לשאת ידיים מעלה ולברך את ה'. ניתן לשער כי היה נהוג לברך בסמיכת ידיים. את המילים "שאו ידיכם קדש" יש שכיוונו לכהנים שנשאו ידיהם בתפילה.
חלק שני.
בחלקו השני של המזמור, בפסוק ג' פונה משורר תהילים אל אדם. ייתכן כי ברכתו של ה' היא מענה לברכת הכוהנים בחלקו הראשון של המזמור. ברכת עבדי ה' בחלקו הראשון של המזמור נעשיית בפנייה אל קהל השומעים כאשר עבדי ה' נושאים כפיהם. ה' בברכתו בחלקו השני של המזמור מברך את העם מציון, ברכה שניתן לפרשה כברכה אוניברסלית לכלל העמים וזאת ניתן להבין מהמילים "עושה שמיים וארץ", וכברכה לעם ישראל ממקום בית המקדש, ציון הנמצאת במרכזה של הארץ.
המזמור בליטורגיה.
בתפילה היהודית.
מזמור זה נאמר אצל חלק מקהילות אשכנז המערבי ואצל חלק מהחסידים לפני תפילת ערבית, משום שכתוב בו "העומדים בבית ה' בלילות".
בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" (תהלים קד) ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי מנחה בשבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
המזמור בספרות חז"ל.
הפסוק משמש ב כמקור לדברי ר' יהושע בן לוי שכהן שלא נטל ידיו אינו רשאי לשאת כפיים ולעלות לדוכן לברך ברכת כהנים.
הוכה פלוהה
הוֹכֶה פְלוֹהֶה (בהולנדית: Hoge Veluwe) הוא פארק לאומי במחוז חלדרלנד ליד העיר ארנהם, המנוהל על ידי קרן פרטית. שטחו של הפארק 55 קמ"ר והוא שמורת הטבע הרציפה הגדולה ביותר בהולנד. רובו מתאפיין בנוף שדות ושיחים מישורי אך הוא כולל גם חוליות (דיונות) ויערות. האזור עוצב בתקופת הקרח כמורנה בשולי קרחון. במקום נמצאים שני מוזיאונים, מוזיאון מוזיאונדר (Museonder) לביולוגיה וגאולוגיה של האזור ומוזיאון קרולר-מילר לאמנות (המחזיק את האוסף השני בגדלו של יצירות וינסנט ואן גוך אחרי מוזיאון ואן גוך באמסטרדם), בשטחו הנרחב פזורות יצירות אמנות רבות ופסלים סביבתיים.
היסטוריה.
שטח הפארק נרכש על ידי בני הזוג הלנה קרולר-מילר (Helene Kröller-Müller) ואנטון קרולר (Anton Kröller) כאחוזה פרטית ב-1909. הם הביאו למקום חיות על מנת לפתח במקום ציד. במקביל החלו להקים מבנה מוזיאון שיאכסן את אוצרות האמנות שאספו כאספני אמנות. אולם, המשבר הכלכלי העולמי לא איפשר לבני הזוג לקיים את תוכניותיהם. ב-1935 הם תרמו את אוסף האמנות שלהם לממשלת הולנד, בתמורה להתחייבותה של זו להקים את המוזיאון. אדמות האחוזה הפכו לפארק שנמסר לניהול של קרן שהוקמה בסיוע הלוואה ממשלתית. כך הייתה האחוזה לפארק הלאומי השני במדינה.
בין בעלי החיים בפארק נמנים מאות פריטים של אייל אציל ואייל הכרמל, כבש מופלון וחזירי בר. כן ניתן למצוא בו שועלים, גיריות ודלק אירופי.
שטחו של הפארק מגודר ובשעריו נגבים דמי כניסה, במהלך השנים גברו התלונות על כך שהוא דורש דמי מעבר ממטיילים ורוכבי אופניים העוברים בדרכים החוצות אותו (ושאינם מעוניינים לבצע עיקוף ארוך). החל מ-2007 משלמים רוכבי אופניים השוהים בשטח זמן קצר יחסית (האופייני לחצייתו) סכום מופחת.
בפארק עצמו פועלת מערכת של שיתוף אופניים, במסגרתה יכולים מטיילים לתור את הפארק.
מוזיאון קרולר-מילר.
סמוך לשער הכניסה לפארק מכיוון הכפר אוטרלו (Otterlo) ניצב מבנה המוזיאון וגן הפסלים רחב הידיים שלו. בני הזוג קרולר-מילר היו מבין הראשונים שזיהו את גאוניותו של וינסנט ואן גוך ובין היתר נמצאים באוסף ציוריו מרפסת בית הקפה בלילה וגרסה של אוכלי הבולבוסים, באוסף המוזיאון נמצאות גם יצירות של פיט מונדריאן, ז'ורז'-פייר סרה, אודילון רדון, ז'ורז' בראק, פול גוגן, לוקאס קראנאך האב, ג'יימס אנסור, חואן גריס ופבלו פיקאסו.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי אנרי ון דה ולדה ונחנך ב-1938. גן הפסלים נפתח לציבור ב-1961. ב-1977 נפתח אגף תערוכות מתחלפות.
מוזיאון מוזיאונדר.
המוזיאון הוקם במרכז הפארק ב-1993 על ידי בעלה של המלכה ביאטריקס, קלאוס פון אמסברג. במקום תצוגה קבועה של הביולוגיה והגאולוגיה של האזור (בהם הסבר ותצוגה על היווצרותו הגאולוגית של האזור וסלעים תועים; מאובנים ושלדים של יצורים שחיו במקום בעבר כגון דוב מערות וקרנף אירופאי, פיל ישר-חט ושור הבר ומערכת שורשים של עץ קדום בן 135 שנה) ותערוכות מתחלפות.
מוזיאון קרולר-מילר
תהלים קל&quot;ד
שיר המעלות הנה ברכו את ה'
אגם נארוץ'
משה אלפי
משה אלפי (נולד ב-3 במרץ 1966 - י"א באדר תשכ"ו) הוא יוצר, במאי, מפיק קולנוע וטלוויזיה והמרצה הוותיק ביותר בבית הספר לטלוויזיה, קולנוע ואמנויות, מעלה בירושלים.
ביוגרפיה והשכלה.
אלפי נולד בירושלים, דור 11 בעיר, וגדל בשכונת בית וגן. שירת בתוכנית ההסדר של ישיבת אור עציון בחטיבת גבעתי.
עניינו בתקשורת חזותית החל ב-1990 כשלמד בימוי והפקה לטלוויזיה ב"מכון התורני לחינוך ולתקשורת", שהיה המוסד הדתי הראשון בארץ לקולנוע ותקשורת. מורהו במכון, אדיר זיק, היה לימים לשותפו של אלפי ועמו יצר פרויקטים רבים. בהמשך הוציא תעודת עיתונאי וסיים לימודי תואר ראשון בתקשורת ומנהל עסקים בשלוחה הישראלית של צ'מפליין קולג' .