בנוסף, אי יציבות במפרקי האגן עקב גמישות יתר במהלך ההריון יכולה לגרום לסיבוב פנימה של מפרק הירך, ובהתאם גם של מנח כף הרגל. בממוצע, כף רגל האישה תגדל בכחצי מידה במהלך ההריון, ותקטן חזרה לאחר הלידה. גם אגירת הנוזלים והעלייה במשקל הגוף במהלך ההריון משפיעים על גובה הקשת בכף הרגל ומרחיבים את כף הרגל. כתוצאה מהשינוי במנח כף הרגל וכתוצאה מהמשקל הרב המופעל עליה יש עומס מוגבר על החלק הצידי של כף הרגל, ולכן עלולים להיגרם כאבים.
השינויים הפיזיולוגיים שהוזכרו משפיעים גם על מפרק האגן ועל התנועתיות שלו. מפרקי האגן נדרשים לנוע צד זה אחר זה ולאפשר לרגל להתרומם. במצב רגיל האגן מייצב את הגוף ושומר את מרכז הכובד סביב קו האמצע, אך במהלך ההריון מרכז הכובד משתנה ולכן הלחץ המופעל על כל אחד מצדדי האגן בתורו גדל. הלחץ הגדול גם הוא עם הזמן יכול להביא לשחיקה ולכאב ברצפת האגן.
טיפול.
הטיפול מתחלק לטיפול תרופתי נגד כאב וטיפול על מנת למנוע את הכאב.
פראצטמול נחשב בטוח לשימוש, אך לא הוכח כיעיל במניעת כאבים ברצפת האגן. שאר נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים (NSAID's) נמצאו כיעילים לסירוגין, אך אינם מומלצים לשימוש לאחר השבוע ה-30 להריון בשל חשש לבריאות העובר. בנוסף, קיימות גם מספר עבודות שתומכות בדיקור סיני כאמצעי להקל על הכאב.
קיימות עדויות לכך שפעילות גופנית וביצוע תרגילים לחיזוק רצפת האגן ייכולים להקל על הכאבים.
עם זאת, ייתכן והכאב לא יגיב לטיפול שמרני, ואז יישקל הצורך בביצוע ניתוח אורתופדי על מנת לייצב את המפרקים.
פרוגנוזה ואפידמיולוגיה.
עבור מרבית הנשים הכאב יחלוף מספר שבועות לאחר הלידה, אך עבור חלק הכאב עלול להימשך שנים. מצב זה יתבטא בסבל רב לאישה, וחוסר יכולת לבצע פעילות המערבת נשיאת משקל. כאבי רצפת אגן יכולים לקחת בין 11 שבועות ועד לשנתיים לאחר הלידה כדי להיעלם לגמרי. קיימים גם מחקרים שטוענים כי הזמן עד להחלמה מלאה יכול להימשך אפילו יותר משנתיים ועד 6 שנים לאחר הלידה כאשר המוסכמה היא שככל שהכאבים חמורים יותר במהלך ההריון כך משך ההחלמה יהיה ארוך יותר.
בממוצע 45% מכלל הנשים בהריון, וכ-25% מהנשים לאחר לידה סובלות מכאבים ברצפת האגן. ב-25% מההריונות מופיעים כאבים המוגדרים "חמורים" ויתר המקרים מוגדרים קלים יותר. ב-8% מהמקרים הכאבים חמורים כל כך שהם גורמים למוגבלות משמעותית בתפקוד היום יומי של האישה.
אין עדות ברורה למתאם בין גיל, תרבות, מוצא או מספר ההריונות לבין הסיכוי לחוות כאבים ברצפת האגן.
מנגד, כאבים ברצפת האגן בהריון אחד קשורים בסיכוי גבוה יותר לחוות כאבים ברצפת האגן בהריונות הבאים. עם זאת, חומרת המקרה בהריון אחד לא בהכרח מעידה על החומרה הצפויה בהריון חוזר.
קישורים חיצוניים.
כאב אגן כרוני- מועדון Be Well- איכילוב
הגשר (סדרת טלוויזיה, 2019)
הגשר (באנגלית: The Rook) היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית של רשת השידור "Starz", ששודרה מ-30 ביוני 2019 עד ל-18 באוגוסט 2019.
תקציר העלילה.
מיפאנווי תומאס (אמה גרינוול) מתעוררת במבנה בגשר המילניום שבלונדון. היא רואה מסביבה גופות, אך לא זוכרת כיצד הגיעה לשם. במהלך הסדרה מתברר לה שהיא סוכנת מיוחדת בעלת כוחות על-טבעיים בשירות חשאי בריטי בשם "Checquy".
הפקה.
ביולי 2017 הוזמנה הסדרה על ידי רשת השידור האמריקאית "Starz". סטפני מאייר הייתה המפיקה הראשונה של הסדרה, אך היא עזבה בתחילת הצילומים בשל חילוקי דעות מקצועיים. הסדרה עלתה בארצות הברית ב-30 ביוני 2019, וב-1 ביולי בבריטניה.
מטילדה קסין ורדי
מטילדה (רחל) קסין ורדי ( 8 באוגוסט 1921, פירנצה, איטליה – 24 במאי 2006) פעלה רבות להצלת פליטים יהודים, אשר ברחו ממוראות מלחמת העולם השנייה, וחיפשו מקלט בפירנצה. כאשר נכנסו הגרמנים לפירנצה ב-8 באוגוסט 1943, היא פעלה במסגרת מחתרת יהודית-נוצרית שדאגה להסתיר יהודים במנזרים ומוסדות דתיים באזור. מקומות מסתור רבים התגלו על ידי אנשי ה-SS ועוזריהם הפשיסטים ויושביהם נשלחו למחנות ההשמדה בגרמניה אך רבים גם ניצלו. הערכה לא רשמית מדברת על כ־200 - 300 איש שניצלו אודות לפעילות זו. ב 26 בנובמבר 2019 קיבלה מטילדה את "אות המציל היהודי" מטעם ארגון בני ברית העולמי בטקס שנערך בירושלים.
ילדות בפירנצה.
מטילדה נולדה בעיר פירנצה למשפחה יהודית בורגנית. אביה היה פקיד בחברת ביטוח ידועה ואמה עקרת בית. בצעירותה השתתפה בקמפג'י (Campeggi), מחנות קיץ שארגנו פעילים ציוניים כדי להכשיר צעירים לעלייה לארץ. שם נחשפה לראשונה לרעיון הציוני, לשפה העברית ולתרבות יהודית. מטילדה למדה בבית הספר התיכון היוקרתי "גלילאו".
התחלת חוקי הגזע באיטליה.
ב-17 בנובמבר 1938 נחקקו באיטליה חוקי הגזע. בשל החוקים האלו, נזרקו התלמידים והמורים היהודים ממוסדות החינוך. כדי להתמודד עם הבעיה, הקימה הקהילה היהודית בית ספר פרטי במתחם בית הכנסת. מטילדה, ארגנה קבוצת ילדים וקיימה איתם פעילות חברתית אחר הצהריים. הם למדו שירים עבריים, ציונות, יהדות וקיימו מסיבות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באירופה, ב-1 בספטמבר 1939, החלו להגיע לאיטליה פליטים יהודיים שחיפשו מקלט ממוראות המלחמה. כדי לטפל בגל הפליטים הוקם (DELASEM (Delegazione per l'Assistenza degli Emigranti Ebrei ארגון שמטרתו הייתה לדאוג לשלומם של הפליטים. מטילדה הצטרפה לארגון מיד עם תחילת פעילותו בפירנצה. היא הייתה נוסעת לתחנת הרכבת במרכז העיר כדי לאתר את הפליטים שהגיעו עייפים ומפוחדים וכוונה אותם למשרדי הקהילה. שם, בהנהלת הרב נתן קסוטו, דאגו למצוא לפליטים מקומות לינה במוסדות ציבור נטושים, לספק להם מזון בגדים וטיפול רפואי. באותה תקופה השלטונות הפשיסטים לרוב העלימו עיין מהפעילות הזו. מטילדה זיהתה מייד את המצוקה המיוחדת של הילדים שהגיעו לעיתים קרובות בגפם ללא הוריהם. היא הקימה יחד עם האחיות לסקר הי"ד ואחרים את ארגון DELASEM dei piccoli (DELASEM של הילדים). הם ניהלו רישום של כל הילדים הפליטים ומקום המסתור שלהם, ודאגו לשלוח להם חבילות עם ספרים וממתקים ולשמור אתם על קשר רציף. באותה תקופה מטילדה גם שמרה על קשר עם ילדי "וילה אמה" קבוצת ילדים מיוגוסלביה בהנהגת יושקו אינדיג ש DELASEM שיכנה בוילה ליד העיירה נוננטולה בצפון איטליה. (מאוחר יותר כל הילדים הוברחו לשווייץ במבצע חסר תקדים של תושבי העיירה).
המחתרת היהודית בפירנצה.
הפעילות הזו נמשכה עד ל־8 בספטמבר 1943 כאשר נכנסו הגרמנים לעיר. מרגע זה, הכל השתנה, היה צורך דחוף לעבור לפעילות חשאית ולמצא מקומות מסתור לפליטים שסכנת מוות ריחפה מעל ראשיהם. הרעיון היה לפנות לעזרה לראשויות הכנסייה. אורגנה פגישה בין מטילדה והרב קסוטו לבין ראש הכנסייה הקתולית בפירנצה, הקרדינל אליה דלה קוסטה (Elia Dalla Costa). בעקבות הפגישה הוקמה מחתרת משותפת יהודית-נוצרית בהשתתפות שני כמרים (פאדרה צ'פריאנו ריקוטי (Cipriano Ricotti) ודון לטו קזיני (Leto Casini)) במטרה לאתר מנזרים באזור פירנצה שיקלטו את הפליטים. התפקיד של מטילדה היה לעבור בין המנזרים יחד עם פאדרה צ'יפריאנו ולשכנע את הנזירות להסכים לאכסן את הפליטים. המשימה לא הייתה פשוטה מכיוון שבמקרים רבים הנזירות פחדו לגורלן, מנזרים רבים היו מנזרי נשים סגורים שלא רצו לקבל גברים ובסופו של דבר היה מדובר בפליטים יהודים עם כל הדעות הקדומות הקשורות לעניין. ואף על פי כן נמצאו מקומות מסתור לא מעטים. חלק מהמקומות התגלו על ידי חיילי ה-SS ועוזריהם הפשיסטים ויושביהם היהודים נשלחו למחנות, אך רבים הצליחו לשרוד את המלחמה. הערכה לא רשמית מדברת על 300–400 שניצלו אודות לפעילות זו.
לכידת חברי המחתרת.
ב־26 בנובמבר 1943 נערכה פגישה של המחתרת במבנה של הכנסייה במרכז העיר. בעקבות הלשנה (מתוך הקבוצה) פשטו חיילי ה-SS על הבניין ועצרו את הנוכחים כולל הרב קסוטו (שבסופו של דבר נשלח לאושוויץ ונספה שם). מספר ימים לאחר מכן נעצרו אנשים נוספים במרכז העיר (ביניהם אנה, אשת הרב ורפאלה קנטוני). מטילדה אחרה לפגישה ב-26 בנובמבר וניצלה, היא נשארה כמעט לבד במערכה. בעקבות הלשנה נוספת, המיליציה הפשיסטית חפשה אחריה ועצרה את אמה ואחיה שהסתתרו בפנסיון ברכז העיר. מטילדה הסגירה עצמה למשטרה על מנת שישחררו את קרוביה אך לשווא. בעזרת חפרפרת בתוך המשטרה, אדם בשם "וינצ'נזו אטנזיו" ( "Vincenzo Attanasio") הם הצליחו להשתחרר מהמעצר לפני שהעבירו אותם לרשות השלטונות הגרמנים.
הבריחה לשווייץ.
מטילדה הבינה שהטבעת מתהדקת סביב צווארה. היא המשיכה עוד מספר שבועות לעבוד עם הכמרים. וביולי 1944 החליטה לברוח יחד עם אחיה לשווייץ. גם בשווייץ עסקה מטילדה בטיפול בילדים. היא הקימה יחד עם קנטוני ואסטורה מאייר בית ספר בעיר ווגיס (Weggis), שם למדו כ-100–150 ילדים יהודים איטלקים.
החזרה לאיטליה.
עם סיום המלחמה מטילדה חזרה לאיטליה אך לא שבה לפירנצה אלא שוב בשיתוף עם אנשים אחרים (רפאלה קנטוני, אומברטו נכון, זוג המדענים לואיג'י ואנה-מריה גוריני) הקימה בית יתומים עבור ילדים פליטי השואה בבית שיזופולי בעיירה סלבינו שבצפון איטליה. את המוסד ניהל חייל הבריגדה משה זעירי מקבוצת שילר. מטילדה שהתה בסלבינו עד נובמבר 1945 ופרשה כדי להנשא לארוסה מקס (מאיר) ורדי ששב מהארץ לאחר שנפרדו למשך כל תקופת המלחמה.
העלייה לארץ.