הבחירות במדינות האיחוד, נערכו על פני ארבעה ימים, כאשר:
מפלגות מתחרות.
מפלגות עיקריות שהתחרו בבחירות:
ברבי בארץ הפיות
ברבי בארץ הפיות (באנגלית: Barbie: Fairytopia) הוא סרט הנפשה ממוחשבת קנדי-אמריקאי, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר מבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל". הסרט, המשמש כסרט החמישי בסדרת סרטי ברבי, בוים על ידי וולטר פ. מרטישיוס וויליאם לאו, נכתב על ידי אליז אלן ודיאן דון, והופק על ידי Mainframe Entertainment ו-Mattel Entertainment.
הסרט הופץ ברחבי העולם להקרנה ביתית, כאשר הוא הופץ בארצות הברית על ידי Lions Gate Home Entertainment ב-8 במרץ 2005. בישראל הסרט הופץ על גבי DVD בדיבוב עברי בשנת 2005. אורך הסרט הוא כ-71 דקות.
סרט זה הוא הסרט הראשון בסדרת הסרטים שבעל עלילה מקורית, כאשר כמו לקודמיו הופק לו קו של צעצועים, בובות ומוצרים שהופצו יחד איתו. בהשראת הסרט הופק מחזמר, כמו כן יצאו לו שני סרטי המשך, " ו", ושני סרטי ספין אוף, "ברבי מריפוסה וחברותיה פיות הפרפרים" ו"ברבי מריפוסה ונסיכת הפיות".
תקציר העלילה.
הסרט מתרחש בארץ הפיות, ארץ מעבר לקשת בה חיה אלינה, פיית פרחים יפהפייה שרוצה כנפיים משל עצמה. אלינה גרה בפרח גדול באחו הקסום יחד עם בייבל, אבקן משונה ומקסים. בבוקר אחד, אלינה מתעוררת ומגלה שבית הפרח שלה חולה, וחברותיה הפיות אינן יכולות לעוף. בעזרת אומץ היא יוצאת למסע הצלה מופלא בשביל למצוא את הפייה השומרת שיכולה לעזור לה, אזורה. במהלך המסע אלינה פוגשת אנשים חדשים שבוחנים את אומץ ליבה, ומלמדים אותה את הערך של חברות אמת.
מדבבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי דן שצברג, והופק על ידי רעות סמדר.
בנוסף דיבבו בדיבוב עברי דפנה קידר ואורה פריימן פיות, וזהר סדן שומר.
מחזמר.
מחזמר המבוסס על הסרט בשם "Barbie Live! in Fairytopia" הופק לבמות ועלה לראשונה ב-28 במרץ 2006 ב-Pullo Center. המחזמר, שאורכו כ-30 דקות, כולל שירים וריקודים מקוריים, כאשר הוא בוים על ידי אריק ד. שפר, ומככבת בו ארין אליזבת קורס בתור אלינה.
הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה
הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ברוסית: "Российская телевизионная и радиовещательная сеть") הוא מערך שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי (DTT) הפועל ברוסיה. קליטת השידורים מצריכה אנטנה וממיר דיגיטלי, או מקלט טלוויזיה המותאם לשיטת השידור הדיגיטלית, הכולל כתוביות סמויות, לוח שידורים אלקטרוני ושידורי רדיו. השידורים מופצים לקליטה בחינם בכל שטחי הפדרציה הרוסית.
שידורי הרשת נועדו להוות אלטרנטיבה חינמית לשידורי הבסיס של חברות התקשורת "טריקולור", "אוריון אקספרס" ו-"NTV Plus" והוא משדר 20 ערוצים בחינם. השירות מסופק על ידי "הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה" בבעלות משרד התקשורת של רוסיה.
עד 2010 כמחצית מתושבי רוסיה (44%) לא יכלו לקלוט יותר מארבעה ערוצים, מה שפגם ביכולות הפיתוח של השידורים האנלוגיים. עקב המעבר לשידורים דיגיטליים בסוף 2018 98.4% מתושבי המדינה יכלו לצפות בחינם בעשרים ערוצים. השידורים מסופקים בשני מרבבים הכוללים ערוצי טלוויזיה ורדיו מרכזיים. הערוצים הדיגיטליים משודרים בתקן DVB-T2.
חצי חינם
כל בו חצי חינם בע"מ היא רשת מרכולים ישראלית הפועלת במרכז ישראל. נכון לאפריל 2021 לרשת 7 סניפים במרכז הארץ.
היסטוריה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הרחיב צבי קופרלי את דוכן הפירות והירקות שהיה בבעלותו בשוק הכרמל למינימרקט, שהתמחה בחומרי ניקוי במחירים נמוכים. בניו של קופרלי, ששי ומוטי, ובן דודו זכי שלום הצטרפו לעסק.
תחילה הוקם מחסן לחומרי ניקוי בחולון, ולאחר מכן נפתח במקום מרכול תחת השם "חצי חינם". ב-2002 נפתח מרכול ענק ברחוב המרכבה באזור התעשייה חולון. מרבית הסניפים הבאים שהקימה גודלם דומה. עם השנים הוקמו שלושה סניפים באזור התעשייה החדש בראשון לציון וסניף בפתח תקווה.
בשנת 2009 רכשה "חצי חינם" את ויטה פרי הגליל.
ב-2010 נכנסה "חצי חינם" לתחום הנדל"ן המניב, עם הקמת מתחם שרונים בהוד השרון, הכולל קניון מקורה בן שתי קומות וסניף של "חצי חינם". בה בעת נאלצה החברה לסגור את הסניף במתחם ירקונים שפעל ללא היתר בנייה או רישיון עסק.
בנובמבר 2011 החל סכסוך מתוקשר בין "חצי חינם" ל"אסם", שבמסגרתו הורידה "חצי חינם" מוצרי אסם ממדפיה. הסכסוך הסתיים כחודש לאחר מכן..
ב-2018 רכשה "חצי חינם" את קניון אמריקן סיטי ברחובות, שהוקם על ידי משה ויגאל גינדי ונכשל במשך כמעט כל שנות קיומו. במסגרת הרכישה הקניון עבר שיפוץ כולל והרחבה הכוללת הקמת סניף של "חצי חינם", ועתיד להיבנות מגדל מגורים בן 9 קומות מעל האגף הקיים של הקניון. באותה השנה השיקה "חצי חינם" מותג פרטי בשם "PERFECT", המיועד לחומרי ניקוי וטואלטיקה.
באוגוסט 2021 הוגש נגד "חצי חינם", במסגרת תיק 1803, כתב אישום באשמת מתן שוחד. במאי 2022 הושג הסדר טיעון לפיו הרשת ומנהלת הנדל"ן שלה, ליהי סונק-קופרלי, יודו במתן שוחד לדוד ביטן וברישום כוזב במסמכי תאגיד. הצדדים יבקשו מבית המשפט לגזור על על רשת חצי חינם קנס בגובה 150 אלף ש"ח, ועל סונק-קופרלי שבעה וחצי חודשי עבודות שירות, קנס של 30 אלף ש"ח, חילוט של 40 אלף שקל ומאסר על תנאי.
עיסוקים נוספים.
בבעלות הרשת גם שלושה מרכזים מסחריים, "ויטה פרי גליל" ו-50% מחברת הנדל"ן הישראלית "ארמונות חן".
בריטניה גוט טאלנט
סיבית (עץ תעשייתי)
אולם הבדים (קרקוב)
אולם הבדים של קרקוב (בפולנית: Sukiennice, "סוּקְייֶניצה") הוא מבנה בעיר קרקוב שבאזור פולין קטן, המתוארכת לרנסאנס הפולני והוא אחד מסמליה המוכרים ביותר של העיר. האולם הוא המבנה המרכזי בכיכר המרכזית של קרקוב שבעיר העתיקה של קרקוב (שהוכרזה על ידי אונסק"ו אתר מורשת עולמית ב-1978).
היסטוריה.
המבנה הוקם באמצע המאה ה-14, בתקופת שלטונו של קז'ימייז' השלישי מלך פולין, כמבנה גותי במקום דוכני השוק שהיו קיימים במקום מהמאה ה-13 ושימש לסחר בדים. המקום נשרף כליל ב-1555, ונבנה מחדש בין 1556 ל-1560 בסגנון רנסאנס על ידי ג'ובאני איל מוסקה (Giovani il Mosca) מפדובה. הוא שימש אז כמרכז מרכזי של סחר בינלאומי. סוחרים נודדים נפגשו בו כדי לדון בעסקים ובסחר חליפין. בתור הזהב של פולין במאה ה-15, היה האולם מקור למגוון של סחורות יבוא אקזוטיות מהמזרח - תבלינים, משי, עור ושעווה - בעוד שקרקוב עצמה ייצאה טקסטיל, עופרת ומלח בישול ממכרות המלח בווייליצ'קה.
סמוך לאולם הבדים התקיימו עד המאה ה-19 שני מבנים קשורים אליו "בית השקילה הגדול" (Wielka Waga Miejska) ו"בית השקילה הקטן" (Mała Waga Miejska). אולמות בדים אחרים דומים היו קיימים בערים אחרות בפולין, כדוגמת ורוצלב ופוזנן, כמו גם בערים אחרות באירופה דוגמת אולם הבדים של איפר בבלגיה, בבראונשוויג ובלייפציג בגרמניה, שבהן המבנה מכונה גוונדהאוס (Gewandhaus) (המקור לשם תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג) ובלידס באנגליה (st White Cloth Hall1).
קרקוב הייתה עיר הבירה של פולין, והיא הייתה בין הערים הגדולות ביותר באירופה כבר לפני שהחלה תקופת הרנסאנס. עם זאת, החלה הידרדרות במצבה עם מעבר הבירה לוורשה בסוף המאה ה-16. דעיכתה של העיר הואצה בשל מלחמות ופוליטיקה שהובילו לחלוקת פולין בסוף המאה ה-18. עד השיפוץ האדריכלי שהוצע לאולם הבגדים בשנת 1870 תחת השלטון האוסטרי, חלק גדול ממרכז העיר ההיסטורי היה במצב רעוע. שינוי במצב הפוליטי והכלכלי של מלכות גליציה ולודומריה ב-1860 הביא לתחייה מחודשת של העיר בשל האספה המחוקקת החדשה (סיים, בגרמנית Landtag von Galizien und Lodomerien, בפולנית Sejm krajowy). ב-1877 החל שיפוץ אולם הבדים על פי עיצובו של טומאש פרילינסקי (Tomasz Pryliński) ובפיקוח של ראש העיר מיקולאי זיבלקייביץ' (Mikołaj Zyblikiewicz), יושב ראש האספה המחוקקת, והוא נחנך ב-3 באוקטובר 1879. השיפוץ, שכלל את הוספת הקשתות בחזית המבנה, היה אחד ההישגים הבולטים של תקופה זו.
האולם אירח אורחים מכובדים רבים במשך מאות שנים, ועדיין משמש לארח מלכים ונכבדים, כדוגמת צ'ארלס, נסיך ויילס ואקיהיטו, קיסר יפן, שהתקבלו באולם ב-2002. בעבר התקיימו כאן נשפים, בעיקר לאחר שהנסיך יוזף פוניאטובסקי שחרר את העיר לתקופה קצרה מהשלטון האוסטרי ב-1809. מעבר לערכו ההיסטורי והתרבותי, המבנה עדיין משמש כמרכז מסחר. כשקומת הכניסה משמשת ברציפות למסחר ובה דוכני מזכרות ובתי קפה, ובקומת העליונה שוכן מוזיאון הסוקייניצה.
מוזיאון הסוקייניצה.
מוזיאון הסוקייניצה, רשמית "גלריה של אמנות פולנית מהמאה ה-19 בסוקייניצה" (Galeria Sztuki Polskiej XIX wieku w Sukiennicach), השוכן בקומה העליונה של אולם הבדים הוא שלוחה של המוזיאון הלאומי של קרקוב. הוא כולל את התצוגה הקבועה הגדולה ביותר של ציורים ופסלים פולניים מהמאה ה-19, בארבעה אולמות גדולים המסודרים לפי התקופה ההיסטורית והנושאים המוצגים המקיפים את כל התקופה האמנותית. המוזיאון שודרג ב-2010 ונוספו לו אמצעים טכניים חדישים, מחסנים, אזורי שירות כמו גם פריסה משופרת של התצוגה על פי נושאים.