ב"חייו של כבאי אמריקאי" עזרה הטכניקה לקהל לעקוב אחר התנועה החיצונית המורכבת.
שוד הרכבת הגדול ואחריו.
סרטו הגדול הבא של פורטר, היה ראשון המערבונים. "שוד הרכבת הגדול", אף הוא משנת 1903 יצר את התבנית לפיה נוצקו המערבונים במשך מאה השנים שלאחר מכן. השודדים בסרט התנפלו על רכבת, פגעו בנוסעיה, אך לאחר מרדף השיגה אותם יד החוק. פורטר השתמש באפקט הקרנה אחורית (כמו מסך כחול המודרני) פן וטילט (צידוד עם המצלמה מעלה ומטה לצדדים - עד אז לא נהגו להזיז את המצלמה בזמן צילום), סרט זה היה להצלחה כבירה. סרטיו הבאים של פורטר הציגו חידושי עריכה נוספים. ניתן לראות בפורטר את יוצרה הבסיסי של שפת העריכה הקולנועית.
פורטר לקח את הסיפור הטיפוסי של האמריקאי במערב, שכבר הכיר מן הספר "רומן באגורה" והמחזה והפך אותו לחוויה ויזואלית חדשה לגמרי. הסרט הורכב מעשרים סצינות נפרדות, יחד עם תמונת תקריב מבהילה של ירי פושע לעבר המצלמה. צילומי חוץ ופנים ביחד צילום חותך שימוש ראשוני בעריכה מקבילה (כאשר רואים פעולה בו זמנית במקומות שונים.) שוד הרכבת הגדול היה פופולרי מאוד. במשך כמה שנים הקרינו אותו ברחבי ארצות הברית, ובשנת 1905 הוא היה האטרקציה הראשונה שלה הצלחה המבוססת היטב לקולנוע כבידור מסחרי בארצות הברית.
לאחר שוד הרכבת הגדול פורטר המשיך לנסות טכניקות חדשות. הוא הציג שני סיפורים מקבילים על קלפטומן (1905), סרט של פרשנות חברתית כמו בסרטיו הקודמים יצר טכניקה לא קונבנציונלית 1904 אסיר לשעבר. בימי שבעה (1905) הוא השתמש בתאורה בצד, תקריב, אחת הדוגמאות הראשונות של סרטים היוצאים מן הקו הרגיל התיאטרלי האנלוגיה של צילום יחיד עבור כל סצנה (1906). הוא גם ביים סרטי טריקים כמו "חלום של שטן ..." (1906), המבוסס על הקומיקס של וינזור מקיי. בין 1903 ל-1905 הוא הצליח להדגים בהצלחה את רוב הטכניקות שהפכו לבסיס בתעשייה. למשל הוא עזר לפתח את המושג המודרני של עריכת המשכיות, סלל את הדרך עבור ד.וו גריפית', שהתחיל אצלו כשחקן עם זאת, הוא נראה כיוצר סגנונות רבים ולא הביא אותם יחד לסגנון קולנועי אחיד. בשנת 1910 הוא ביים סרט הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
בשנת 1909 נולדה מערכת תעשייתית חדשה (ניקלודיאון) התפתחויות אלו ביססו את האמנות החדשה, שבתחילה רבים ראו בה אך קוריוז חולף. אולמות בשם "ניקלאודיון" (ניקל בארצות הברית הוא כינוי ל-5 סנטים, עלות הכניסה לאולם) קמו בכל מקום בארצות הברית, ובשנת 1908 היו כבר כעשרת אלפים אולמות כאלו. התעשייה הפכה לעסק מסחרי ענק, אשר הביא ליצירת חברות גדולות שעסקו אך ורק בקולנוע. סרטי "פאתה" הצרפתיים השיגו מעמד בכורה עולמי, כאשר דאגו לשליטה בפטנטים חשובים בתחום, כמו גם לבעלות באולפני סרטים מתוך התנגדות לשיטה החדשה עזב את אדיסון והצטרף עם אחרים להקמת חברת רקס, חברה עצמאית לראינוע. הוא גם לקח חלק בחברה ליצור מקרנים (סימפלקס). אחרי שלוש שנים הוא מכר את חברת רקס קיבל הצעה מאדולף צוקר להיות הבמאי הראשי של חדשות מפורסמים ושחקנים חברת סרטים, (החברה האמריקאית הראשונה שייצרה בקביעות סרטים באורך מלא.) פורטר ביים את השחקן במה ג'יימס ק האקט בחמשת הסרטים האמריקאים הראשונים, האסיר (1913) וכן ביים מרי פיקפורד, פאולין פרדריק ואת ג'ון ברימור סרטים עלילתיים. אבל כישורי הבימוי שלו לא עמדו בקצב השינויים המהיר של אמנות הקולנוע. הסרט האחרון שלו יצא ב-1915 במהלך ארגון מחדש של החברה הוא עזב את חברת חדשות מפורסמים ושחקנים.
החברה.
מ 1917–1925 פורטר כיהן כנשיא החברה סימפלקס יצרני המקרנים. לאחר פרישתו בשנת 1925 הוא המשיך לעבוד על עצמו כממציא ומעצב, הבטחת מספר פטנטים עבור עדיין מצלמות ומכשירי המקרן. במהלך 1930 הוא הועסק על ידי תאגיד.
מוות.
הוא נפטר בשנת 1941 בגיל 71, בטאפט מלון בניו יורק ונקבר בבית הקברות ולהאלה, ניו יורק. הוא הותיר אחריו את אשתו, קרוליין, שנשא ב-5 ביוני 1893; בלי ילדים.
מורשת.
פורטר נותר דמות עלומה בתולדות הקולנוע. למרות החשיבות שלו כבמאי של שוד הרכבת הגדול וסרטים אחרים על סרטיו המוקדמים החדשניים לא מוטל ספק, אבל הוא מעולם לא פיתח סגנון הבימוי עקבי, וגם בשנים שלאחר מכן לא מחה כאשר אחרים השתמשו מחדש בטכניקות שלו ולא טען אותם לעצמו. הוא תואר כאדם צנוע, שקט, זהיר והוא לא חש בנוח לעבוד עם הכוכבים המפורסמים שבעבר הוא ביים. פורטר אמר כי הוא היה יותר מכונאי אומנותי מאשר אמן דרמטי, אדם שידע להתמודד עם מכונות טוב יותר מאשר עם אנשים.
אדווין פורטר
המסגד הגדול של דמשק
דיסנומיה (ירח)
דיסנומיה הוא הירח של כוכב הלכת הננסי, הטרנס-נפטוני, אריס. הוא התגלה בשנת 2005 על ידי מייקל בראון, ומגלי כוכב הלכת הננסי אריס. השם החלופי של דיסנומיה הוא "1 (S/2005 (2003 UB313". בהתחלה כונה "גבריאל" עד שקיבל את השם "דיסנומיה", על שם דיסנומיה, הבת של אריס במיתולוגיה היוונית.
גילוי.
דיסנומיה התגלה על ידי מייקל בראון, עם צוות ההנדסה האופטית של מצפה הכוכבים קק ומגלי אריס בזמן שעשו תצפית על הפלוטואידים באזור חגורת קויפר (פלוטו, האומיה, מאקה-מאקה) ובדיסק המפוזר (אריס). התמונות של התצפיות שצולמו ב-10 בספטמבר חשפו שיש עצם סביב אריס. העצם הוגדר כירח סביב כוכב הלכת הננסי, וכונה בשמו הזמני גבריאל, על שם ידידתה של זינה (שכך כונה אריס בתקופה זו), בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת".
מאפיינים.
קוטרו של דיסנומיה מוערך בכ-650 עד 700 ק"מ. הוא כנראה קטן מדי כדי להיות בצורה כמעט-כדורית. גילויו של דיסנומיה עזר לחשב את המסה של אריס (פי 1.27 משל פלוטו). רדיוס מסלולו של דיסנומיה סביב אריס הוא ±140 37,350 ק"מ. הוא מקיף את אריס כל 15.774±0.002 ימי ארץ.
היווצרות.
סביר להניח, שהיווצרותו של דיסנומיה היה בדיוק כמו היווצרותו של הירח שלנו. הירח שלנו התנגש בכדור הארץ, וסביר להניח שאריס התנגש באחד ממיליוני הגופים בדסקה הפלנטרית שבו אריס נמצא, והחומר שהועף התגבש ויצר את דיסנומיה.
בר-קיימא
מונוגרמה
מונוגרָמה, ובעברית תקנית מִשְׁלֶבֶת, היא עיטור המשמש כסמל ומורכב מאותיות משולבות זו בזו, שהן בדרך כלל ראשי תיבות של שם אדם, ארגון, או מוסד. המונוגרמה משמשת כאות זיהוי, או כלוגו.
היסטוריה.
המונוגרמות הראשונות נמצאו על מטבעות, החל משנת 350 לפנה"ס. הדוגמאות המוקדמות ביותר הן שמות ערים יווניות אשר הטביעו מטבעות ועליהן בדרך כלל הופיעו שתי האותיות הראשונות מתוך שמה של העיר. כך למשל, המונוגרמה של חבל הארץ היווני הקדום של אכאיה, בחצי האי פלופונסוס, הייתה מורכבת משילוב שתי האותיות הראשונות בשמה: אלפא וכי.
אומנים ובעלי מלאכה לאורך ההיסטוריה נהגו לסמן את יצירותיהם במונוגרמות במקום חתימה מלאה, המנהג היה נפוץ במיוחד בתקופה שבה הגילדות פעלו כדי למנוע מעוסקים שאינם מורשים לפלוש לתחום המקצוע. אחת המונוגרמות הידועות ביותר היא זו של הצייר אלברכט דירר המורכבת מראשי תיבות שמו: A ו-D.
בנצרות, לאורך הדורות מונגרמות שונות על שמו של ישו שימשו כסמל דתי. מונוגרמה נוצרית זו קרויה כריסטוגרמה. נפוץ היה שילוב האותיות יוטא (I) וכי (X) המסמל את ראשי התיבות לישו הצלוב (ביוונית: Ιησους Χριστος). נפוצה הייתה אף הכריסטוגרמה המשלבת את האותיות IHS, שלוש האותיות הראשונות בשמו של ישו ביוונית. הכריסטוגרמה הנפוצה ביותר היא ככל הנראה שילוב האותיות כי (X) ורו (P) שהן שתי האותיות הראשונות במילה היוונית "הצלוב" (Χριστος).
מונוגרמות מלכותיות.
מונוגרמות של שמות בני מלוכה משמשים לא רק לזיהויים, אלא אף לזיהוי ארגונים ציבוריים ונכסים השייכים לזרועות השלטון בממלכה. מונוגרמות מלכותיות מופיעות על מטבעות הממלכה, פעמים רבות מופיע מעליהן סמל הכתר המלכותי. בין המדינות הרבות בהן הדבר היה נהוג ניתן לציין את הממלכה המאוחדת, רוסיה, שוודיה, ומדינות רבות בגרמניה. בימינו קיימים מטבעות דניים הנושאים מונגרמה של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, בעוד מטבע כתר נורווגי נושא על גבו את המונוגרמה "H5" של האראלד החמישי, מלך נורווגיה. אף בגוש היורו, מטבעות יורו המשויכים לבלגיה ולמונקו נושאים על גבם מונוגרמות מלכותיות.
אחת הדוגמאות הבולטות בעת המודרנית לשימוש במונוגרמה מלכותית היא המונוגרמה "H7" של הוקון השביעי, מלך נורווגיה אשר שימש סמל לאומי להתנגדותה של המחתרת הנורווגית לפלישה הנאצית לנורווגיה בתקופת מלחמת העולם השנייה. המחתרת עשתה שימוש רב במונוגרמה כדי לסמל סולידריות ונאמנות למלך בהתנגדותו לכיבוש. הנאצים הענישו את מי שנתפס בציור המונוגרמה בעונשי מאסר.
מונוגרמות אישיות.
מונוגרמות אישיות הן לעיתים יצירות אומנות מורכבות שלהן שימוש בהרלדיקה, בנייר מכתבים, לסימון מזוודות, לסימון פריטי לבוש, כלי מיטה, ועוד. מונוגרמות אלה מורכבות בדרך כלל משתיים או שלוש אותיות משולבות.
עד תחילת המאה ה-20 נערות ונשים שהתארסו רקמו על כלי המיטה, המפות, המפיות, השמיכות מגבות המטבח ובגדיהן התחתונים, משלבת של שמן. המנהג הזה התחיל כי בדים היו יקרים ונחשבו כרכושה של האשה. על ידי סימונם היא יכלה לשמור אותם.
מונוגרמות אישיות מסורתיות של שתיים או שלוש אותיות משלבות את ראשי התיבות של שמו הפרטי ושם משפחתו של בעל המונוגרמה. בני זוג משתמשים לעיתים במונוגרמה משותפת המשלבת את ראשי תיבות שמותיהם הפרטיים, או מונגרמה המורכבת מראשי תיבות של שמותיהם הפרטיים ושם משפחתם המשותף.
מונוגרמה כלוגו.