במרץ 2004 הצהירה אמנסטי אינטרנשיונל בדו"ח בעקבות הפגנות בשנת 2004 כי SEBIN (אז DISIP) "כביכול השתמשה בכוח מופרז כדי לשלוט במפגינים במספר הזדמנויות".
המחאות בוונצואלה בשנים 2014–2017.
שבעה מחברי SEBIN גרמו למותם של מפגינים במהלך ההפגנות בוונצואלה בשנים 2014–2015. ב-12 בפברואר 2014, לאחר שירו לעבר מפגינים שלא היו חמושים, הסוכנים נמלטו מספר פעמים בניגוד לפרוטוקול, לאחר שגרמו למותם של בסיל דה קוסטה וחואן מונטויה. ימים לאחר מכן ב-17 בפברואר, פשטו סוכני SEBIN חמושים על מטה ארגון רצון העם בקראקס והחזיקו אנשים שהיו בפנים באיומי אקדח.
בעקבות הפרות לכאורה של זכויות אדם של SEBIN במהלך ההפגנות, נשיא ארצות הברית ברק אובמה השתמש בסמכויות שהוענקו מחוק ההגנה על זכויות האדם והחברה האזרחית בוונצואלה מ-2014 והורה למחלקת האוצר להקפיא נכסים ורכוש של מנכ"ל SEBIN, גוסטבו אנריקה גונזלס לופז והמנכ"ל לשעבר, מנואל גרגוריו ברנאל מרטינז.
מבצעים בארצות הברית.
בשנת 2012, ליוויה אקוסטה נוגוארה ולפחות 10 סוכני SEBIN נוספים שכביכול פעלו במסווה של ביצוע משימות דיפלומטיות, עזבו את ארצות הברית בעקבות מחלוקת שעסקה באקוסטה. בסרט תיעודי של יוניברסיטי, בעוד אקוסטה הייתה נספח תרבותי במקסיקו, היא על פי החשד נפגשה עם סטודנטים מקסיקנים שהתחזו להאקרים שכביכול תכננו להשיק התקפות סייבר על הבית הלבן, ה-FBI, הפנטגון וכמה מפעלי גרעין במדינה. לאחר חקירת FBI ותגובות של חברי הקונגרס בארצות הברית, הכריז משרד החוץ האמריקני על אקוסטה כפרסונה נון גרטה.
למרות נסיגתם של סוכני SEBIN, ממשלתו של ניקולאס מדורו "מחזיקה לכאורה" רשת מרגלים בארצות הברית, שהוקמה על ידי תומכי המהפכה הבוליביארית המקבלים תשלומים יפים, כך "על פי גורמים רשמיים ב- SEBIN. הגורמים לשעבר הצהירו כי תרומתם של "מרגלים" נשמרת על ידי חברי ארגון "הפטריוטאס קופרנטס" וממידע פתוח, למשל מדיווחי עיתונות או מידע שפורסם באתרים. על פי הדיווחים, ממשלת ונצואלה השתמשה בטקטיקות כאלה כדי לצפות בארגוני האופוזיציה בארצות הברית ואספה רישומים על פקידי ממשל בארצות הברית כמו הסנאטור הקובני-אמריקני מרקו רוביו ואליאנה רוס-לאטינן.
פעילויות.
תקשורת.
לוויין "סימון בוליבר".
לוויין התקשורת "סימון בוליבר" ששוגר בשנת 2008 נועד להשיג "טיפול מוחלט ובטוח במידע" בתחומי הטלפוניה, העברת נתונים וגישה לאינטרנט עבור DISIP. בנוסף נרכש לוויין שני ל"תצפית ומעקב טריטוריאלי". שני הלוויינים עדיין בשימוש כיום.
יחסי מונטנגרו–קוסובו
יחסי מונטנגרו–קוסובו הם יחסי החוץ בין קוסובו למונטנגרו. למונטנגרו יש גבול ארוך באורך 78.6 ק"מ עם קוסובו. והיא הייתה המדינה ה-49 שהכירה בעצמאותה של קוסובו.
הכרה מונטנגרית בקוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ומונטנגרו הכירה בה ב-9 באוקטובר 2008.
לפני ההכרה, ב-24 ביוני, אמר ראש הממשלה מילו ג'וקאנוביץ': "הרבה מדינות חברות חשובות באיחוד האירופי והקהילה הבינלאומית כולה כבר הכירו בקוסובו, ולכן אני לא מאמין שאף אדם רציני היה רוצה שגלגל ההיסטוריה יחזור. אנו פועלים בזהירות משתי סיבות. הראשונה היא שאנחנו שכנים של קוסובו וסרביה, ולכן עלינו לעזור ולא להזין דלק לאש על ידי ביצוע מהלכים. השנייה היא שאנחנו עצמנו עצמאיים רק שנתיים, והגענו לעצמאות זו על ידי השארת האיחוד עם סרביה. העצמאות שלנו הותירה כמה טראומות ביחסי מונטנגרו–סרביה." שלושה ימים לאחר מכן אמר גורם בכיר במפלגת ה-DPS השלטת כי ההכרה בקוסובו "אינה כרגע על סדר היום בסדר העדיפויות הלאומי." ב-7 ביולי 2008 אמר שר החוץ המונטנגרי לתקשורת בפודגוריצה כי ממשלתו תכיר בעצמאות קוסובו. עם זאת, הוא לא אמר מתי הממשלה תודיע הודעה כזו. כששאל האם זה יהיה במוקדם או במאוחר הוא השיב: "לא אני ואף אחד אחר לא יכולים להגיד ברגע זה. זה יקרה ברגע שנסיים כי זה הטוב ביותר מבחינה פוליטית עבור מונטנגרו." עם זאת, ב-15 ביולי, בריאיון לתחנת רדיו רוסית, אמר ראש הממשלה יוקאנוביץ' כי אומתו טרם נקטה עמדה בנושא הכרה, והוסיף כי "איפוק" זה נגרם על ידי הצורך לתרום, כשכנה, ליציבות באזור ושיפור היחסים עם סרביה.
יחסים עכשוויים.
ב-2 בדצמבר 2009 אמר סגן ראש ממשלת מונטנגרו, סווטוזר מרוביץ' כי אין מכשולים עבור מונטנגרו לכונן יחסים דיפלומטיים עם קוסובו. הוא גם אמר שמונטנגרו מונה כעשרת אלפים עקורים מקוסובו, אשר אלף מהם מעוניינים לחזור לעיירות מגוריהם, ועל ממשלות קוסובו ומונטנגרו לפתור את הבעיה.
ב-15 בינואר 2010, מונטנגרו וקוסובו כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
תנועות רבות הגיעו מקוסובו וממקומות אחרים להחלפת שגרירויות כדי להראות רשמית את ההכרזה ההדדית של קשרים דיפלומטיים, אולם הנשיא פיליפ וויאנוביץ' דחה כל העת את האפשרות הזו, בהצהיר על מעמדו של המיעוט המונטנגרי בקוסובו ושובם של הפליטים הלא-אלבנים שגורשו כתנאי מוקדם, מאז ההכרה בשנת 2008.
ב-31 במאי 2012 הצהירה מונטנגרו על פתיחת שגרירות בקוסובו, בה נאמר כי "יחסים טובים עם שכנים ופיתוח שיתוף פעולה אזורי מייצגים מטרה מתמשכת, מעוררים את ההתקדמות במדינות האזור בכל הנוגע לשילוב האיחוד האירופי והיורו-אטלנטי, ומגבירים את היציבות באזור כולו."
ב-30 ביולי 2013, מונטנגרו פתחה רשמית שגרירות בפרישטינה, כאשר מונה רדובן מילג'ניץ' לשגריר בקוסובו.
וולסלי 15/60
דגמי וולסלי 15/60 ו-וולסלי 16/60 (באנגלית: Wolseley 15/60, Wolseley 16/60) הם מכוניות משפחתיות גדולות מתוצרת Wolseley Motors בבעלות קונצרן הרכב הבריטי British Motor Corporation אשר יוצרו בין השנים 1958 – 1971 בבריטניה ובאוסטרליה.
דגם וולסלי 15/60 יוצר בין השנים 1958–1961.
דגם וולסלי 16/60 יוצר בין השנים 1961–1971.
תמונות.
&lt;gallery mode="packed" heights="120"; gallery caption="דגמי וולסלי 15/60"&gt;
קובץ:Wolseley (516626768).jpg
קובץ:1961 Wolseley 15-60 (21697717729).jpg
קובץ:1961 Wolseley 15-60 (21696459450).jpg
קובץ:Wolseley 15 60 1961 Castle Hedingham 2008.JPG
&lt;/gallery&gt;
&lt;gallery mode="packed" heights="120"; gallery caption="דגמי וולסלי 16/60"&gt;
קובץ:Wolseley 16-60 tail.jpg
קובץ:Wolseley 16-60 head.jpg
קובץ:Wolseley 16-60 (1968) (35456290991).jpg
קובץ:Wolseley 16-60 front.jpg
&lt;/gallery&gt;
יחסי הממלכה המאוחדת–מונטנגרו
יחסי הממלכה המאוחדת–מונטנגרו, או יחסי בריטניה–מונטנגרו, הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לבריטניה.
היסטוריה.
בשנת 1878 בריטניה הכירה בנסיכות מונטנגרו כמדינה עצמאית וריבונית על ידי קונגרס ברלין. באותה תקופה בריטניה שמרה על שגרירות בבירת המלוכה, צטיניה. שגרירות בריטניה לשעבר בצטיניה עדיין עומדת כיום והיא כיום בית האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת מונטנגרו.
לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו, בריטניה הכירה במונטנגרו כמדינה עצמאית וכוננה יחסים דיפלומטיים ב-13 ביוני 2006. בריטניה שדרגה אז את המשרד הבריטי בפודגוריצה. הדוכס מיורק ביקר במונטנגרו כדי לפתוח רשמית את השגרירות הבריטית החדשה בפודגוריצה במרץ 2009.
מונטנגרו פתחה שגרירות בלונדון בספטמבר 2007 (שגרירות סרביה ומונטנגרו לשעבר בלונדון הפכה לשגרירות סרביה ב-5 ביוני 2006).
יחסי תרבות.
המועצה הבריטית פועלת בפודגוריצה מאז 1994, והיא ממוקמת בשיתוף עם השגרירות. המועצה הבריטית במונטנגרו מטפחת יחסי תרבות בין בריטניה ומונטנגרו באמצעות עבודות הפרויקט שלה בתחומי החינוך, התעשיות היצירתיות, הממשל והשפה האנגלית, וכן באמצעות תחזוקה ופיתוח רשתות עם ארגונים ממשלתיים, לא ממשלתיים ובינלאומיים באופן מקומי.
מפקד בריטניה ב-2001 רשם 31,244 אנשים שנולדו במדינת סרביה ומונטנגרו לשעבר, שהם כיום המדינות העצמאיות של סרביה ומונטנגרו.
פוליטיקה.
בריטניה תומכת בתוקף בחברות מונטנגרו באיחוד האירופי ובנאט"ו.
פרביס אליסון
פרביס אליסון (באנגלית: Pervis Ellison; נולד ב-3 באפריל 1967) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1989–2000. נלקח בבחירה הראשונה של דראפט 1989 לאחר שהוביל את אוניברסיטת לואיוויל לזכייה בטורניר אליפות המכללות. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה ב-NBA הם 9.5 נקודות, 6.7 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים ו-1.6 חסימות למשחק.
קריירת מכללות.
אליסון נולד וגדל בעיר סוואנה שבג'ורג'יה, ובשנת 1985 החל ללמוד באוניברסיטת לואיוויל. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה סייע לה לזכות באליפות המכללות השנייה בתולדותיה, עם ממוצעים של 13.1 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק. במשחק הגמר מול אוניברסיטת דיוק הצטיין אליסון עם 25 נקודות, ובסיומו זכה בתואר "השחקן המצטיין של הפיינל פור"; בכך היה ה השני אי פעם שזוכה בפרס (אחרי ארני פרין בשנת 1944). ב-3 העונות הבאות בלואיוויל המשיך להציג יכולת טובה עם ממוצעים של 16.8 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-2.9 חסימות למשחק, אך קבוצתו לא עברה את שלב שמינית הגמר (NCAA Sweet Sixteen).
קריירה מקצועית.
בדראפט ה-NBA 1989 נלקח אליסון בבחירה הראשונה, על ידי סקרמנטו קינגס. בעונת הרוקי שלו שותף ב-34 משחקים בלבד בשל פציעה, וקלע 8.0 נקודות בממוצע למשחק.