ליד הרבעון הוקמה גם הוצאת ספרים בשם "ספרי סימן קריאה". הספר הראשון שראה אור במסגרתה היה המחזה "חפץ" של חנוך לוין (1972). בהוצאה ראו אור בעיקר ספרי היוצרים מחבורת "סימן קריאה": ספרי שירה ומחזות, אך גם סיפורת, כדוגמת "זיכרון דברים'" של יעקב שבתאי, והיא פרסמה גם תרגומים שונים, בהם "גטסבי הגדול" של פיצג'ראלד (1974) ו"המבנה של מהפכות מדעיות" של תומאס קון (1977).
בשנת 1983, לאחר שהתפרסם שירו של יצחק לאור "המנון לגוש", בו השורה "ובמצותינו דם נערים פלסטיניים כי בלאו הכי הכל עלילות עכו"ם", הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב החליט להפסיק את תמיכתו בכתב העת. במקביל התעוררה סערה על כך שפורסם נאום של מנחם בגין.
בשנת 1985 ייסדה ההוצאה, יחד עם כתר הוצאה לאור והוצאת הקיבוץ המאוחד, את "הספרייה", סדרת ספרים לפרוזה מקורית ומתורגמת, ובשנת 1990, בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד, את סדרת הספריה החדשה.
לאחר כשלושים-ושלוש שנים אמר על "סימן קריאה" העורך והמייסד, מנחם פרי:
עסקת חבילה (כשל לוגי)
עסקת חבילה הוא כשל לוגי הכולל הנחה שדברים שמקובל לקבצם בדרך כלל ביחד, מתוקף מסורת או תפישה תרבותית, יקובצו באופן כזה תמיד. בכשל זה נפוץ שימוש שגוי באופרטור "ו". לפרטים, ראו דילמה כוזבת.
דוגמאות:
המונח עם ניתן להגדרה כקבוצה חברתית בעלת מספר מאפיינים משותפים ייחודיים (לרוב לפחות רובם), כגון מוצא אתני, שפה, דת, תרבות, היסטוריה, מנהגים או אזור גאוגרפי ולעיתים ישנם אנשים שיכלילו גם גזע בעוד שישנם אנשים שאפילו יגדירו גזע כמילה נרדפת לאתניות.
מאפיינים אלו הם תנאים מספקים להגדרתו של עם, אך אינם הכרחיים עקב החסרונות הנובעים מהם. לכן, ההגדרה של עם אינה מונוליטית ואין זה הכרחי שכל המאפיינים הללו יהיו משותפים או יתקיימו במלואם בקבוצה המוגדרת כעם. הגדרה נוספת, קשה יותר להפרכה, היא "קבוצה חברתית הרואה עצמה כבעלת עתיד משותף". על פי ההגדרה המרקסיסטית המונח "עם" מתייחס לכלל החברה אשר אינה נמנית עם האליטה.
גודלם של עמים איננו קבוע לא בזמן (מרבית העמים בזמן החדש גדלו בצורה משמעותית, לעומת עמים אחרים שהלכו ופחתו עד שנעלמו). ישנם עמים זעירים כמו העם של פיטקרן שמונה פחות ממאתיים בני אדם ועמים ענקיים כמו עם ההאן (העם העיקרי של סין) שמונה למעלה ממיליארד בני אדם.
אף על פי שדת היא מרכיב חשוב בחלק גדול מהעמים ומהווה נדבך מרכזי במרבית התרבויות המשותפות יש עמים שבהם הדת שונה במקצת (כמו בגרמניה המחולקת בין פרוטסטנטים וקתולים) או שונה בהרבה (ביפן יש הן מאמינים של דת השינטו והן מאמינים בודהיסטים).
מרבית העמים יושבים על שטח אדמה קבוע, בין אם הם מעבדים אותה בתור חקלאים, מחזיקים אותה בתור שטחי מסחר או שירותים או אף נודדים עליה. חלק קטן מהעמים שנאלצו לנדוד ממולדתם הצליח לשרוד את המעבר ורובם נעלמו במהלך ההיסטוריה. דבר זה שימש ממלכות כמו בבל ואשור שהשתמשו בהגליה, בתור דרך ענישה כלפי עמים מורדים. לעומת זאת עמים נולדים לעיתים קרובות כתוצאה של הגירה, כך נוצרו מרבית העמים האירופאיים בעקבות נדידת העמים שמוטטה את האימפריה הרומית.
כתוצאה מתהליכים אלו, עמים אינם נשארים קבועים במהלך ההיסטוריה, חלק מהעמים נעלמו מבמת ההיסטוריה (רומאים, פיניקים למשל), חלקם השתנו לעמים אחרים (לדוגמה המדיארים הפכו להונגרים), עמים אחרים נוצרו במהלך הזמן (כגון האמריקאים) ורק מיעוט קטן מהעמים שמר במהלך השנים על ייחודו (היהודים, הארמנים והיוונים הם דוגמאות כמעט יחידות).
במהלך מרבית ההיסטוריה מרבית העמים היו חלק מממלכות גדולות ואף אימפריות שהכילו עמים רבים. רק בתקופה המודרנית ובעיקר בעקבות אביב העמים, צץ הרעיון של הגדרה עצמית. דבר זה שבא לידי ביטוי ממשי ב־14 הנקודות של וילסון שהיוו את הבסיס לחבר הלאומים, ובסופו של דבר גרם להתמוטטות האימפריות השונות ולתום הקולוניאליזם.
בימינו נחשבת ההגדרה העצמית לאחד העקרונות המרכזיים במשפט הבינלאומי, דבר שגורם לחיכוכים רבים. ברוב המקרים קיימת הסכמה על עצם קיומו של עם (אולם לא על הצורה של ההגדרה העצמית הרצויה לו), אולם לא תמיד זה המצב.
כתוצאה מהחלוקה הקולוניאליסטית "נוצרו" עמים חדשים, אם בדרך של חלוקה של עמים קיימים (למשל הערבים, שמגדירים היום את עצמם כאומה המורכבת מעם לכל מדינה) ואם בצורה של איחוד שרירותי של עמים נפרדים (לדוגמה בקניה, אוחדו הקוקיו ועוד מספר עמים לעם שלכאורה שייך למדינה). לגבי אפריקה מקובל להשתמש בכינוי "שבט" עבור העמים היושבים בה, אף על פי שאין להבחנה הזאת הצדקה מעשית.
ואף על פי שיש הגדרה כללית של מהו עם, להגדיר עמים זהו דבר קשה,
לדוגמה: ישנם היאמרו שישנו עם בריטי, אך ישנם אחרים היאמרו שהבריטים אינם עם, אלא אזרחות של מדינה שבה יש יותר מעם אחד.
או האמריקנים, משום שרבים מהם הם פשוט מהגרים, או שפשוט לאמריקנים אין אתניות, דת, תרבות (לדומה במקרה של ההיספנים) או היסטוריה משותפת (לדוגמה: מהגרים חדשים).
גם היהודים הם מפולגים מאוד, אתניות שונה, שפות שונות (יותר מבחינה היסטורית), הצורה שבה עדות שונות מאמינות בדת, תרבות שונה, היסטוריה משל עצמם, אזורים גאוגרפיים שונים ומנהגים שונים.
כמו כן, גם ניתן לומר ההפך, לדוגמה, שכל הסלאבים הם עם אחד, או של העמים דוברי הגרמנית (גרמניה, אוסטריה, שווייץ, ליכטנשטיין, לוקסמבורג, דרום טירול, ובלגיה הגרמנית).
תקומה (יישוב)
דגל אונטריו
דגל אונטריו (באנגלית: Flag of Ontario) הוא דגל המעוצב כנס אדום, דגל בצבע אדום אשר בקנטון מופיע דגל הממלכה המאוחדת, המושחת במגן מתוך סמל אונטריו. הדגל משמש כדגל הפרובינציה הקנדית אונטריו מאז ב-21 במאי 1965, בעקבות חקיקת "חוק הדגל".
קודם לשנת 1965, נס קנדה האדום שימש כדגל הרשמי בפרובינציה. באותה שנה, לאחר שהדגל הלאומי הוחלף בדגל קנדה הנוכחי, התנגדו תושבי אונטריו להחלפה, וראש ממשלת הפרובינציה ג'ון רובארטס, הציע כי לאונטריו יהיה דגל דומה לנס קנדה האדום (וההבדל היחיד הוא - החלפת שלט האצולה המלכותי של קנדה במגן מתוך שלט האצולה של אונטריו).
על אף שרובארטס תמך בהחלטת ממשלת קנדה להחליף את הדגל, הוא חשב שלדגל הקודם חשיבות היסטורית ותרבותית רבה.
כזב פתטי
כזב פתטי (באנגלית: Pathetic Fallacy) הוא כשל לוגי ואמצעי רטורי, ספרותי ושירי נפוץ, שבו מיוחסים לישות דוממת תכונות של ישות חיה (לרוב תחושות ורגשות). מושג זה קרוב במשמעותו להחפצה ולהאנשה.
דוגמאות.
מקרים נוספים.
במקרים אחרים, המכונים גם "היפוסטטיזציה" או "ראיפיקציה", מתייחסים למושג מופשט כאילו היה ממשי. כשל זה מתרחש גם כאשר מתייחסים לדברים שניתן לבצע רק ביחס לדברים ממשיים, ומוצעים לביצוע ביחס למושגים מופשטים. כשל זה קיים גם כאשר מתייחסים למושג מופשט כאילו אין לו קשר לדברים הממשיים שהוא הפשטה שלהם.
דוגמאות:
יוני בלוך
יוני בלוך (נולד ב-11 באוגוסט 1981) הוא מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, זמר רוק ישראלי ויזם בתחום המדיה האינטראקטיבית.
ביוגרפיה.
יוני בלוך גדל בבאר שבע ובגיל 17 עבר עם משפחתו ללהבים. הוא החל ללמוד פסנתר בגיל 6, לימד את עצמו גיטרה ותופים, ובגיל 14 החל לכתוב שירים ולהלחינם. בגיל 18 התגייס למסלול העתודה ולמד מדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון, אך הפסיק את לימודיו לאחר שנת לימודים אחת.
את דרכו האמנותית התחיל בלוך באתר האינטרנט "במה חדשה", המאפשר לאמנים מתחילים לפרסם את יצירותיהם בתחומי הפרוזה, השירה, הפלסטיקה, המוזיקה וכדומה. בתו של מנכ"ל חברת התקליטים NMC שמעה דרך האתר את שיריו של בלוך, התלהבה מהם וסיפרה אודותיהם לאביה. תוך זמן קצר החלו שיריו של בלוך להיות מושמעים בתחנות הרדיו.
אלבום הבכורה של בלוך, "אולי זה אני", יצא בשנת 2004. את רוב שירי האלבום פרסם בלוך קודם לכן באתר "במה חדשה". האלבום התאפיין בסגנון רוק מלודי, ונע בין שירים קצביים ו"רוקיסטיים" יחסית, לבין שירים רגועים ושקטים יותר. בשירים שולבה אווירה הומוריסטית, אשר באה לידי ביטוי במוזיקה ובטקסטים. את רוב השירים כתב ברק פלדמן, ובלוך הלחין. נגני האלבום היו טל זובלסקי בגיטרה אקוסטית, ארז פרנק בגיטרת בס, אריאל ערמוני בתופים, דניאל קורן בקלידים, תומר להב בגיטרה ואפרת גוש בקולות. יעל קראוס החליפה את גוש כזמרת ליווי. מתוך האלבום הצליחו השירים "מכיר אותו", "נפוליאון", "נעים בחוץ" ו"התקף לב קטן".
במסגרת פסטיבל הפסנתר הופיע בלוך עם הזמר ערן צור בהופעה בה בוצעו שירים של שניהם וכן של אפרת גוש וז'אק ברל. שניהם נפגשו עוד לפני כן כאורחים בהופעה של אפרת גוש. מפגש זה הוביל לשיתוף פעולה גם בהופעות נוספות של ערן צור.
בתקופה זו הלחין בלוך את שירי הנושא של מספר סדרות טלוויזיה, ובהן "הפיג'מות", "השיר שלנו", "פיק אפ", "הנפילים" ו"דני הוליווד", וכן כתב יחד עם ברק פלדמן את שיר הנושא לעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", "כל כך הרבה שירים" ששר יהודה סעדו. כמו כן הלחין בלוך את שירי ההצגה "רחוב טוב". לאלבומה של נינט טייב "יחפה" משנת 2006 הלחין את שירו של ברק פלדמן "אחרי הכול".