התערבויות מומלצות למניעת שחיקה כוללות אסטרטגיות אישיות כגון ביו-פידבק, מדיטציה, אימון, או פנייה לעזרה ממטפל או יועץ פנים ארגוני. לצד זה, ישנן גישות המדגישות במיוחד את האפקט החזק של אינטראקציות חברתיות במיתון של שחיקה. אינטראקציות תומכות עם קולגות וממונים עשויות לסייע לעובדים להבין את ההיגיון שבדרישות העבודה ולעשות שכל בקונפליקטים או בדרישות הסותרות. דיבור מאפשר אוורור של תסכולים, הבהרה של יעדים עמומים, והגדרה הדדית של מטרות העבודה. זאת ועוד, השתתפות בקבלת החלטות עשויה למנוע ולטפל בשחיקה. עובדים שיש להם קול ביצירת סביבת העבודה שלהם מרגישים שלמים יותר ובעלי כוח. יתרה מכך, השמעת קולם במצבים שונים מסייעת להם להתמודד עם חוקים ורגולציות, אשר אחרת היו ממוסגרות כאילוצים מחלישים או מטרדים מעצבנים.
סקיד רו
הסליחה ואני
"הסליחה ואני" הוא אלבומה השני של הזמרת הישראלית אפרת גוש, שיצא ב-15 באוגוסט 2007 בהפקתו של ניר אוורבוך. האלבום כולל 11 שירים, כאשר הפעם, לצד יוני בלוך וברק פלדמן, אשר עבדו עמה על אלבום הבכורה, השתתפו בכתיבה גם אסף אמדורסקי, אריק ברמן, עופר מאירי וגם גוש עצמה כתבה והלחינה חלק מהשירים.
המסגד המרכזי על שם סבנג'י
המסגד המרכזי על שם סבנג'י (בטורקית: Sabancı Merkez Camii) באדנה הוא המסגד הגדול בטורקיה. המסגד הוקם על הגדה הימנית של נהר סייהאן במרכזה של העיר, הוא משתרע על שטח של 6,600 מ"ר ויכול להכיל 28,500 איש. למסגד שישה צריחים וכיפתו המרכזית בהיקף של 32 מטר מתנשאת לגובה של 54 מטר.
המסגד תוכנן על ידי האדריכל נג'יפ דינץ' (Necip Dinç) בסגנון עות'מאני קלאסי - חיצוניותו תוכננה בהשפעת המסגד הכחול (Sultanahmet Camii) באיסטנבול ותוכו ברוח מסגד סלימייה (Selimiye Camii) באדירנה, ולכן נאמר עליו:
המסגד נפתח ב-13 בדצמבר 1998 ומחצית מעלות הקמתו מומנה על ידי משפחת סבנג'י שמוצאה באדנה והנחשבת לאחת המשפחות העשירות בטורקיה. לכן קרוי המסגד על שמה.
קייסרי
קייסרי (בטורקית: Kayseri) היא עיר בקפדוקיה שבמרכז טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") המחולקת לחמש עיריות. שתיים מהן - קוג'סינן (Kocasinan) ומליקגזי (Melikgazi) מהוות את גרעינה של העיר, וב-2004 נוספו לה שלוש עיריות נוספות - הג'לר (Hacılar), אינג'סו (İncesu) וטאלס (Talas). בשנת 2021 אוכלוסיית העיר נאמדה כ-1.4 מיליון בני אדם, מתוכם כ-1.2 מיליון התגוררו בחמשת הרבעים יחד. קייסרי היא העיר השלישית בגודלה במחוז מרכז אנטוליה (אחרי אנקרה וקוניה) ומהגדולות בטורקיה כולה.
העיר מרוחקת 262 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אנקרה וגובהה כ-1,050 מטרים מעל פני הים. הר ארג'ייס (Erciyes Dağı) המתנשא לגובה של 3,916 מטר החולש על קייסרי מדרום היה לסימן ההיכר שלה ומופיע על סמל העיר.
היסטוריה.
העיר והאזור נושבו כבר בשנת 3000 לפנה"ס לערך, ואחד היישובים העתיקים באנטוליה - קילטפה (Kültepe) - נמצא כ־20 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר. באתר זה מצויים שרידיה של קַרוּם כַּנֵש ושל נשש הצמודה לה, בירתם הראשונה של החתים) באנטוליה. קייסרי עצמה נודעה בעת העתיקה בשם מזאקה (Mazaka) ושכנה בצומת דרכים חשוב. בין היתר חלפו בה דרך המשי, דרך המלך הפרסית, וצירים שחצו את אנטוליה מחופי הים השחור בצפון לעמק הפרת דרומית-מזרחית לה.
החל בתקופה הרומית, ככל הנראה בימי קלאודיוס, נקראה העיר בשם "קיסריה" (Caesarea), וזה השתבש לשמה הנוכחי. מהתקופה הרומית לא נשתמרו שרידים רבים שכן העיר חרבה בידי המלך הסאסני שאפור הראשון בשנת 260.
במאה הרביעית לספירה, קיסריי היוותה מרכז נוצרי חשוב, בהיותה מושבו של בזיליוס הקדוש מקיסריה (המכונה גם בזיליוס הגדול) שכיהן בין השנים 370- 379  בתור בישוף קיסריי ומיטרופולית קפדוקיה. בתפקיד זה שלט על האזור שבין הרי הבלקן, הים התיכון, הים האגאי ונהר הפרת. הוא נחשב לאחד האבות החשובים ביותר של הכנסייה האורתודוקסית.
חלק מהעיר היה מוקף חומה חזקה והפך למצודה בימי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון. המצודה (Kale) עומדת על תילה בכיכר הרפובליקה (Cumhuriyet Meydanı) במרכזה של העיר עד היום.
העיר נפלה לידי הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן בשנת 1064. הסלג'וקים החריבו את העיר והרגו את רוב תושביה, והעיר נותרה שוממת במשך עשרות שנים. מאז הכיבוש הפסיקה הבישופות של קיסריי להתקיים, אך תואר הכבוד "בישוף קיסריי מקפדוקיה" נשמר. משנת 1925, תואר "ממלא מקום כס הבישופות של קיסריי מקפדוקיה" מוענק לפטריארך הכנסייה האורתודוקסית הרומנית.
העיר נבנתה מחדש בשנת 1134 על ידי השליט הדנישמנדי מליק מהמד גאזי והייתה לאחר מכן למרכז חשוב בסולטנות רום הסלג'וקית. הסלג'וקים הותירו בעיר מבני ציבור חשובים כמו המסגד הגדול (Ulu camii), המדרסה הכפולה (Çifte medrese) מ-1206 ומתחם הונד האטון (Hunad Hatun) משנת 1238 שבו מסגד ומדרסה.
קייסרי נכבשה בידי המונגולים ב-1243, וב-1446 צירף אותה הסולטאן מהמט השני לאימפריה העות'מאנית. העות'מאנים הותירו בעיר את חותמם בדמות ח'אן (Kervansaray) משנת 1500 לערך, "המסגד (המכוסה ב)-עופרת" (Kurşunlu camii) מ-1585 אשר זכה לשמו בשל לוחות העופרת המשמשים לו כגג והבזאר מהמאה ה-19.
בעת מלחמת יוון–טורקיה, כאשר הצבא היווני איים על אנקרה, נעשו הכנות להעברת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לבית הספר התיכון בעיר.
העיר כיום.
למרות התפתחותה המהירה של קייסרי, הנחשבת בטורקיה כ"עיר בתנופה", והעובדה שהייתה למרכז תעשייתי, פיננסי ומסחרי חשוב במרכז אנטוליה, העיר עדיין שומרת על מאפיינים מסורתיים, ומערבת ישן וחדש, מודרני וכפרי. 80% מתעשיית הריהוט במדינה מתרכזת בעיר, וכן פועלות בה גם תעשיות מזון, מתכת וטקסטיל.
שדה התעופה הבינלאומי של קייסרי (Kayseri Erkilet Havaalani) שוכן במרחק של 5 ק"מ מצפון למרכז העיר, ודרך תחנת הרכבת שבמרכזה עוברות הרכבות המקשרות בין איסטנבול ואנקרה למזרח טורקיה. בעיר נחנך בשנת 2009 קו רכבת קלה המכונה "קייסראי" (KayseRay - צירוף של שם העיר והמילה הטורקית לפס רכבת). אורכו 17.8 ק"מ, ולאורכו 28 תחנות.
ב-1978 הוקמה בעיר אוניברסיטת ארג'ייס (Erciyes Üniversitesi) ובשנת 2007 למדו בה כ-23,000 תלמידים.
קיפצ'קים בגאורגיה
קיפצ'קים הם עם נוודים טורקי עתיק, שישבו במרחב גדול שהשתרע ממרכז אסיה למערב אירופה. הם מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה של אומות רבות במרחב זה, ביניהן גאורגיה. בשיא כוחם בקווקז, במאות השתים עשרה והשלוש עשרה, גייסו מלכי גאורגיה אלפי שכירי חרב קיפצ'קים, וניצלו בהצלחה את שירותיהם כנגד הממלכות המוסלמיות השכנות.
היסטוריה.
התקופה המוקדמת.
הקשר הראשון בין הגאורגים לקיפצ'קים מתוארך למאה האחת עשרה, כאשר הקיפצ'קים יצרו איחוד שבטים נוודים בערבות שבדרום רוסיה של היום. היחסים בינם ובין הממלכה הגאורגית המאוחדת היו בדרך כלל שלווים. יתר על כן, הפוליטיקאים הגאורגים של התקופה ראו בקיפצ'קים בעלי ברית אפשריים נגד הכובשים הסלג'וקים. על פי הרשומות הגאורגיות מאותה תקופה, ידעו הגאורגים על "יכולת הלחימה הטובה של הקיפצ'קים, אומץ לבם, וכוח האדם העצום שלהם".
דוד הבנאי, מלך גאורגיה (1189-1125), גייס לשירותו עשרות (ואולי אף מאות) אלפים חיילים קיפצ'קים, והושיב אותם בשנת 1118 בממלכתו. דוד ערך רפורמה צבאית מקיפה כדי לעמוד בלחץ הסלג'וקים. הוא יצא בראש משלחת רמת-דרג, לרבות יועצו הראשי גיאורגי מצ'קונדידי, למפקדה הקיפצ'קית, ונשא לאשה את גורנדוחט, בתו של החאן אוטרק הקיפצ'קי (על פי הרשומות הגאורגיות - אטראקה, בנו של שאראר'אן). והזמין את מחותניו, קרוביהם וחייליהם, להתיישב בגאורגיה. דוד תיווך בהשגת הסכם השלום בין הקיפצ'קים לאלאנים, וכנראה השיג את הסכמתו של ולדימיר מונומך (Владимир Мономах), הנסיך הגדול (Великий Князь) של קייב, למעבר חופשי של הקיפצ'קים לגאורגיה. מקודם הנסיך ולדימיר נלחם בחאן אוטרק והביסו (1109).
כתוצאה מהמהלכים הדיפלומטיים, עברו 40000 משפחות קיפצ'קיות, בהנהגתו של חאן אוטרק, בשנים 1118—1120, להתיישב בגאורגיה. על פי ההסכם הייתה כל משפחה מחויבת לספק חייל על ציודו המלא לצבא גאורגיה. הקיפצ'קים מצידם קיבלו אדמות מרעה, חומשו מחדש והפכו לחלק מהצבא הסדיר של ממלכת גאורגיה, תחת פיקודו הישיר של מלך גאורגי. 5000 חיילים נבחרים הוכנסו למשמר המלך. יתר הקיפצ'קים יושבו בעיקר באזורי הספר הדרומי שבגבול בין גאורגיה לסלג'וקים. עקב אופיים הנוודי, התגוררו הקיפצ'קים בחורף בשפלות כארתלי שבמרכז הממלכה, ובקיץ רעו את צאנם במדרונות הרי הקווקז. בשנת 1117 עברו הקיפצ'קים בראשות אוטרק למרגלות ההרים בצפון קווקז, ואילו אחיו של אוטרק החאן סירצ'אן חלש על ערבות נהר הדון צפונה יותר. בדרכם הרסו הקיפצ'קים את העיר (Саркел) שהייתה מיושבת באוע'וזים ופצ'נגים שנקראו בסניסים (Besenyos). האחרונים נפוצו לנסיכויות הרוסיות באותו אזור.
תקצירי הרשומות של הסלאבים במזרח הידועות בשם (Ипатьевская летопись), מציינים כי לאחר מותו של ולדימיר מונומך בשנת 1125, שלח חאן סירצ'אן, אחיו של חאן אוטרק, מהקיפצ'קים שישבו על נהר הדון את המשורר אור' לאוטרק, סיפר לו על מותו של מונומך וביקש ממנו שיחזור הביתה. האגדה מספרת, כי כאשר שמע אוטרק את אור' שר שיר קיפצ'קי עתיק, והריח את ריח הערבה, הוא נתקף געגועים, ועזב את גאורגיה. מכל מקום, חלק משכירי החרב הקיפצ'קים התיישבו בגאורגיה באופן קבוע, המירו את דתם לנצרות אורתודוקסית, ובסופו של דבר נטמעו באוכלוסייה המקומית.
התקופה המאוחרת.