אחרי נסיגתו של הצבא הסומלי, החזית לשחרור מערב סומליה המשיכה את מאבקה באתיופיה. במאי 1980 המתקוממים, בעזרת קומץ חיילי הצבא הסומלי המשיכו במלחמת הגרילה, ושלטו באזורים נרחבים באוגדן. כוח המתקוממים הובס ב 1981.
מלחמת אוגדן החלישה מאוד את הצבא הסומלי. כמעט שליש מחילי חיל הרגלים, למעלה משליש של היחידות המשוריינות וחצי מחיל האוויר הסומלי הושמדו.
השלטון החלש של ראש ממשלת סומליה בארר נטש את החלום של סומליה הגדולה. הכישלון במלחמה החריף את אי שביעות הרצון ממשטרו של בארר, קבוצת ההתנגדות המאורגנת הראשונה, החזית הדמוקרטית לגאולת סומליה (SSDF), נוצרה על ידי קציני צבא ב 1979.
ארצות הברית וברית נאט"ו אימצו את סומליה כחלק מהמערך של המלחמה הקרה מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד שנת 1988.
לאחר המלחמה הוקמה אנדרטת תיגלצ'ין לזכר לוחמי אתיופיה וקובה שלקחו חלק בקרבות.
בעל קריאה
נפוחיתיים
נַּפּוּחִיתִיִּים (שם מדעי: Tetraodontidae) היא משפחה של דגים מקריני סנפיר המשתייכים לסדרת הנפוחיתאים. דגים אלו נפוצים בעיקר באזורים הטרופיים, ובישראל בעיקר במפרץ אילת. בישראל מיני המשפחה מכונים בסלנג "אבו נפחא", שם שמקורו בערבית.
מאפיינים.
לנפוחיתיים ארבע שיניים, וזהו מקור שמם המדעי (מיוונית: tetras - ארבע; odontos - שיניים). השיניים משמשות אותם לפיצוח רכיכות וחסרי חוליות אחרים.
אחד מהמאפיינים הבולטים של הדגים החברים במשפחה זו - וזהו גם מקור שמה בעברית, היא היכולת להתנפח לגודל כפול ויותר בעת סכנה. מאפיין אחר, שאף הוא מגן עליהם מטורפים, הוא עורם הקוצני.
הגנה נוספת מפני טורפים הקיימת אצל חלק מהמינים היא רעלן עצבי קטלני הנקרא טטרודוטוקסין (Tetrodotoxin), המצוי בעורם ובחלק מאיבריהם הפנימיים. מיני דגים מהמשפחה, בעיקר מהסוג טאקיפוגו, המכונים פוגו, נחשבים למעדן ביפן ובארצות סמוכות, למרות הסיכון באכילתם, כיוון שהם מטופלים על ידי מומחים, תחת רגולציה קפדנית. בחופי מפרץ אילת אנשים מודעים לרעל ודגים את בני משפחה זו רק לעיתים נדירות. לעומת זאת, בים התיכון ניצוד לעיתים הדג לגינון נודד, דג מהסוג Lagocephalus, על ידי דייגים חובבים, שבגלל חוסר מודעות נחשפים להרעלה כתוצאה מאכילתו.
מיון.
במשפחה זו לפחות 191 מינים ב-29 סוגים:
מינים בחופי ישראל.
בחופי ישראל מצויים המינים הבאים, מרביתם חיים במפרץ אילת אך המין לגינון נודד חי גם בים התיכון:
נמל התעופה הבין-לאומי איזמיר אדנאן מנדרס
נמל התעופה הבינלאומי איזמיר אדנאן מנדרס (טורקית İzmir Adnan Menderes Uluslararası Havalimanı) ממוקם במרחק של 18 ק"מ מדרום למרכזה של העיר איזמיר בטורקיה.
נמל התעופה החל לפעול ב-1987 וב-2006 נחנך בו טרמינל בינלאומי חדש שהוקם בסמוך מצפון לטרמינל הישן המשרת כיום טיסות פנים.
בטרמינל הישן 6 שערי עלייה למטוס, הוא משתרע על שטח של 28,500 מ"ר ומסוגל לטפל בתנועה בהיקף של 4 מיליון נוסעים בשנה. הטרמינל החדש משתרע על פני 107,699 מ"ר, יש בו 9 שערי עלייה למטוסים והוא מסוגל לתת מענה ל-5 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2007 עברו בנמל 3,635,414 נוסעים בטיסות פנים ו-1,600,890 נוסעים בטיסות בינלאומיות. באותה שנה טיפל הנמל במטען בהיקף של 50,300 טון. בנמל שני מסלולי המראה ונחיתה מקבילים באורך של 3,240 מטר וברוחב של 45 מטר, ושטחו הכולל הוא 8.23 קמ"ר.
טיסות לישראל וממנה.
במרץ 2019 הודיעה טורקיש איירליינס על פתיחת קו בין הנמל לתל אביב, הקו החל לפעול ב-1 ביוני 2019, בתדירות של 4 טיסות שבועיות.
יהדות והומור
קוניה (בסיס)
בי&quot;ח לניאדו
בי&quot;ח
היסט לאדום
ספורטס אילוסטרייטד
ספורטס אילוסטרייטד (באנגלית: Sports Illustrated) הוא שבועון הספורט הנפוץ ביותר בארצות הברית, והוא מתפרסם פעמיים מדי שבוע. השבועון מופץ החל משנת 1954, והיה שייך לענקית התקשורת טיים וורנר. העיתון מסקר אירועי ספורט וספורטאים ברחבי העולם, ובליגות אמריקאיות בפרט: פוטבול, בייסבול, הוקי קרח, כדורסל, פוטבול מכללות, כדורסל מכללות, נאסקאר, גולף, איגרוף, רכיבה על סוסים, כדורגל, וטניס.
עיקר תפוצתו של השבועון היא באמצעות מנויים: לשבועון יש כ-3,065,000 מנויים, בעוד שבדוכנים נמכרים רק כ-85,000 עותקים.
ספורטס אילוסטרייטד גם מפיץ שבועון לדור הצעיר בשם ספורטס אילוסטרייטד לילדים שתפוצתו מיליון עותקים בשבוע.
ספורטאי השנה.
מאז 1954, מעניק המגזין את תואר "ספורטאי השנה" לספורטאי או לקבוצה שהישגיהם משקפים בצורה הטובה ביותר את רוח הספורט. שחקן הגולף טייגר וודס הוא הספורטאי היחיד שזכה בתואר פעמיים.
גיליון בגדי הים.
גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, היוצא לאור מדי שנה מאז 1964, הוא המפורסם ביותר, וממנו נמכרים בדוכנים למעלה ממיליון עותקים. הגיליון מלווה באירוע תקשורתי, תוכנית טלוויזיה, וידאו ולוחות שנה.
פיילוט (טלוויזיה)
נשמה צוענית
נשמה צוענית הוא אלבומה השישי כסולנית של ירדנה ארזי, שיצא ב-1987.
רקע.
האלבום כלל אחד עשר שירים המבוססים על מוזיקה צוענית אשר מקורה במזרח אירופה, בהם להיטים בינלאומיים גדולים, כולם מתורגמים לעברית על ידי אהוד מנור. האלבום, בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי, זכה להצלחה גדולה בישראל, והוא אלבומה הנמכר ביותר של ירדנה ארזי. בנוסף, יש באלבום גם שיר אחד מקורי, "כשהצועני אוהב", שכתב אהוד מנור והלחינה יהודית רביץ, ששמרה על רוח צוענית בלחן.
באלבום זה המשיכה ארזי רצף של הצלחות מסחריות גדולות, שנמשכו לאורך כל שנות השמונים. בשבוע בו יצא האלבום הוא זכה בתקליט זהב לאחר שמכר מעל 20,000 עותקים. בהמשך אותו החודש זכה בתואר תקליט פלטינה בעקבות מכירת 40,000 עותקים, ועד תום אותה השנה זכה בתקליט פלטינה כפולה ובתקליט פלטינה משולשת. עד היום (2012) נמכרו יותר מ-150,000 עותקים.
את האלבום הוציאה ארזי בהפקה עצמאית, כמו את כל אלבומיה לאורך השנים. בשנת 1988 הועלה התקליט על דיסק, לצד אלבום נוסף של ארזי, "שוב בתמונה" שיצא ב-1986, והיה לאלבום הראשון של אמן ישראלי שיצא על גבי דיסק.
מתי כספי שמר על צליל אותנטי ומקורי, המזכיר מאוד את הלחנים הצועניים העממיים. מרבית שירי האלבום קצביים, וכן שולבו בו כלי נגינה כמו אקורדיון, מנדולינה וכינור, ובנוסף מקהלת זמרים גדולה בהשתתפות יהודה תמיר, איריס שמי, מיקי קם, פנינה בריק, ראובן גבירץ ואחרים.
ההפקה המושקעת של האלבום כללה גם שישה קליפים צבעוניים שהופקו במיוחד עבור תוכנית הטלוויזיה "ממני מני" ששודרה בערוץ הראשון בהנחיית מני פאר. הקליפים, אותם ביים צדי צרפתי, היו ללהיטיו הגדולים של האלבום: "הכינור הנאמן", "כשהצועני אוהב", "מה יש לי", "עיניים שחורות", "יריד האהבה" ו"רוח ואש". זכורה במיוחד השמלה שנתפרה לארזי לרגל האלבום, עמה הופיעה תקופה ארוכה לאחר צאתו.
השיר "רוח ואש" (או במקורו "מרכבות האש"), שהולחן על ידי הרומני ריכרד שטיין, תורגם לעברית 30 שנה קודם לביצועה של ארזי תחת השם "גוי של שבת" ("Johnny is a goy for me") על ידי דן אלמגור. את השיר בנוסח העברי הישן שרה רביעיית מועדון התיאטרון.
בעקבות הצלחת האלבום שמרה ארזי על רוח צוענית גם בשיר "בן אדם", אשר ייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון בשנת 1988 ובשיר "היא רוקדת", שהשתתף בקדם אירוויזיון הפרטי של ארזי ב-1988. גם "בן אדם" השתתף באותו קדם.
במצעד הפזמונים השנתי של שנת תשמ"ז צעד רק השיר המקורי מהאלבום "כשהצועני אוהב". הוא הגיע למקום החמישי. ארזי זכתה בפעם השלישית בקטגוריית זמרת השנה.
בשנת 2010 הוציא שחקן תיאטרון היידישפיל והזמר יוני אילת את אלבומו "ציגיַינער נשמה" ובו גרסאות ביידיש לשירי "נשמה צוענית".
באפריל 2015 הפכו שירי אלבומו של אילת (שיריה של ארזי, למעשה) להצגה ביידישפיל הנושאת אף היא את השם: "נשמה צוענית", בבימויו ובעריכתו של אילת, בהשתתפות אנסמבל השחקנים הצעיר של התיאטרון.
ב-2012 ציין אתר האינטרנט ynet 25 שנה לצאת האלבום בפרויקט מיוחד שכלל בין היתר איחוד של האנשים שמאחורי האלבום - ארזי, המפיק המוזיקלי מתי כספי, היועץ האמנותי גברי מזור, הבמאי צדי צרפתי ואלמנתו של אהוד מנור עפרה פוקס שנערך בתיאטרון הסמטה ביפו במסגרתו הוענקו לכולם אלבומי פלטינה משולשת על מכירת 150 אלף עותקים.
עוד יום אחד
עוד יום אחד הוא מאלבומיה המצליחים של הזמרת ירדנה ארזי. הוא יצא בשנת 1988 וכולל שורה ארוכה של להיטים.
הפקה.
האלבום יצא בתקופת ההצלחה הגדולה של ארזי, שהייתה זמרת השנה החל משנת 1984. הוא כלל את ארבעת השירים שהשתתפו בתחרות הקדם אירוויזיון הפרטית שנערכה לארזי, לרגל בחירתה כנציגת ישראל לאירוויזיון, את הדואט "אדם אחר", שהקליטה עם יהורם גאון לרגל מופע המשותף שלהם לשנת הארבעים למדינה, וכן את השיר "עגילי דמאר" שנכתב לרגל זכייתה של שושנה דמארי בפרס ישראל.
את האלבום הפיק מוזיקלית ירון בכר, לצד המוזיקאים אלדד שרים ועדי דגני. מפיק האלבום הוא בעלה של ארזי, נתן תומר. האלבום נמכר בלמעלה מ-100 אלף עותקים (פלטינה כפולה), וזיכה את ארזי בתואר זמרת השנה בפעם הרביעית. באותה שנה נבחרה ארזי בסקר מקיף שנערך לרגל שנת הארבעים למדינה כזמרת הפופולרית בישראל, וכן כיכבה בקמפיין פרסומי רחב היקף לבנק לאומי. באותה השנה הוציאה ארזי אלבום ילדים וקלטת סיפורי ילדים, וכן את הדיסק הישראלי שמכונה עד היום התקליטור הישראלי הראשון, על אף שזה לא נכון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי התברגו ארבעה משירי האלבום בעשירייה הפותחת, הישג חסר תקדים. שיר נוסף התברג במקום ה-38 במצעד, ושיר אחר התברג במצעד הפזמונים של 1987:
ספורטאי השנה