Lithium (בעברית: ליתיום) הוא הסינגל השני של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס באלבום האולפן השני של הלהקה The Open Door. הסינגל יצא ב-8 בינואר 2007. השיר כולו נכתב והולחן על ידי איימי לי, ואין לו קשר לשיר Lithium של להקת הגראנג' נירוונה, כמו שחשבו בטעות מספר מעריצים.
רקע.
בפרימיירה העולמית שנערכה לאלבום The Open Door בלונדון, איימי לי סיפרה שהמקור לכתיבת השיר הוא בן זוגה לשעבר שון מורגן, סולן להקת סית'ר. תגובת המעריצים לשיר הייתה חיובית. רבים השוו אותו לשיר "My Immortal" כמו גם למספר שירים מהאלבום Origin.
בריאיון ל-VH1 תיארה לי את השיר:
בריאיון אחר שהעניקה ל-MTV סיפרה לי שהשיר לא מתייחס בצורה מפורשת לסם ליתיום, אלא הוא פשוט מייצג את חוסר התחושה ואת השמחה השלילית שהוא גורם. כמו כן היא סיפרה שהשיר מתאר מעין מאבק במערכת היחסים בו היא מנסה להחליט אם להיות שמחה או שמא היא תשקע שוב בתוך עצמה. היא הוסיפה שהיא אוהבת את השיר מכיוון שבסופו היא מוותרת על הכאב ובוחרת להיות שמחה.
רשימת השירים.
גרסת הסינגל שהופצה בעולם הייתה הגרסה המורחבת שכללה בתוכה 4 שירים, אולם יצאה גם גרסה בסיסית לסינגל.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר 2006 בלוס אנג'לס והוא בוים על ידי פול פדור. הקליפ דלף ב-23 בנובמבר, יום אחד לפני שיצא באופן רשמי בקנדה באתר MuchMusic, וכן לפני שיצא באתרים נוספים כמו YouTube ו-מייספייס. הקליפ דומה לקליפ "Love Like Winter" של להקת AFI שיצא בתחילת נובמבר באותה שנה.
בקליפ איימי לי והלהקה מופיעים בשלג כאשר לי מייצגת שתי דמויות. הדמות הראשונה לבושה בשחור והיא מייצגת את הצער בעוד הדמות השנייה לבושה בלבן ומייצגת את השמחה. שאר חברי הלהקה לבושים בשחור, ביניהם טים מק'קורד שמשתתף לראשונה בקליפ של אוונסנס.
בריאיון ל-MTV News תיארה לי את השיר:
אנדרה מארטי
אנדרה מארטי (בצרפתית: André Marty, 6 בנובמבר 1886 - 23 בנובמבר 1956) היה מנהיג של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית במשך כשלושים שנה.
כן היה חבר האספה הלאומית הצרפתית, בהפסקות, במשך פרק זמן דומה: מ-1924 עד 1955. מארטי היה בצעירותו קצין בשורות הצי הצרפתי, והיה ממנהיגי מרד שפרץ בספינות הצי זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, היה מארטי מזכיר הקומינטרן מ-1935 עד 1943 וקומיסר הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936 עד 1938. בתפקיד זה דן למוות רבים מן המתנדבים לבריגדות.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
אנדרה מארטי נולד ב-1886 בפרפיניאן שבדרום צרפת למשפחה מבוססת, שנטייתה הפוליטית לשמאל. אביו היה סוחר יינות. בצעירותו ניסה להתקבל לאקדמיה הימית, אך ניסיונו זה לא צלח ובמקום זאת הפך לשוליה אצל יצרן דודי חימום. מאוחר יותר הוא הצטרף לצי הצרפתי, בתפקיד קצין מכונות, על אוניית המערכה ז'אן באר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלחה 'ז'אן באר' אל הים השחור במסגרת התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה, וזאת כדי לסייע בהגנת העיר מפני הבולשביקים.
המרד בים השחור.
ב-19 באפריל 1919 פרץ מרד באוניית המערכה 'ז'אן באר' ובאונייה האחות 'פראנס' (France) ומארטי היה אחד ממנהיגיו, אם כי חלקו אינו ברור לחלוטין. ברקע המרד עמדה אהדת הצוותים לבולשביקים, אך סיבות ישירות יותר היו שחרורם המתעכב, כחצי שנה לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ומזון בלתי מספק. המרד שכך מששלטונות צרפת נענו לעיקר הדרישות והחזירו את האוניות לצרפת, אולם מנהיגי המורדים הועמדו למשפט. מארטי נידון לעשרים שנות מאסר עם עבודת פרך. ב-1922 שוחררו המורדים הנידונים. כאות הזדהות מצד המפלגה הקומוניסטית של רוסיה, הוא נבחר באופן סמלי לחבר בסובייט של מוסקבה על ידי פועלי מפעל 'דינאמו' המקומי.
פעילות פוליטית בצרפת.
ב-1923, לאחר שחרורו מהכלא, הצטרף מארטי למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ולא מעט בזכות הכריזמה שלו ועברו במרד בים השחור, נבחר מטעמה ב-1924 לאספה הלאומית הצרפתית. כן הפך לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. מארטי, שהשתתף במאבקים כנגד מה שנראה לו כמיליטריזם הגובר בצרפת, נכלא על רקע זה לזמן מה בכלא לה סונטה (La Santé) בפריז. ב-1931 הוא החל להיות פעיל בקומינטרן, ובהמשך נבחר למזכירות ולנשיאות הארגון.
מלחמת האזרחים בספרד.
כשפרצה, בשנת 1936, מלחמת האזרחים בספרד נשלח מארטי לייצג באותה ארץ את הקומינטרן. באוקטובר הוא מונה לקומיסר הראשי של הבריגדות הבינלאומיות. מארטי פעל בתפקידו זה מאלבסטה, שם היה ממוקם מטה הבריגדות ובסיס האימונים הראשי שלהן. הוא זכה שגדוד מן הבריגדה ה-XII יקרא על שמו, ולהבדיל, זכה לכינוי "הקצב של אלבסטה", שכן הוא היה ידוע במשמעת הנוקשה שהנהיג ובנטייתו "לראות" בוגדים בכל אשר פנה. מארטי פסק עונשי מוות חדשות לבקרים, שקורבנותיהם מנו מאות מתנדבים, ואלה היוו אחוז משמעותי ממספר המתנדבים בכללו, שהיה כ-35,000, וממספר ההרוגים מביניהם, שהיה כמה אלפים.
שארית חייו.
אחרי תום מלחמת האזרחים בספרד, מארטי עשה דרכו לברית המועצות והקדיש עצמו לעבודתו בקומינטרן, עד לפירוק הארגון ב-1943. בין מאי לאוקטובר 1943 הוא נשלח לאלג'יר כנציג המפלגה הקומוניסטית הצרפתית בכוחות צרפת החופשית. עם שחרור פריז באוגוסט 1944 חזר מארטי לצרפת, וניסה לנצל את אי הסדר שעד להתבססות השלטון להפיכה. תוכניתו לא זכתה לתמיכת מנהיגי המפלגה, כמו גם של החברים מן השורה, ואפילו סטלין הטיל עליה וטו.
אחרי המלחמה מארטי נבחר שוב לאספה הלאומית, אולם מעמדו נפגע באופן רציני בשל התקפות עליו בעיתונות, חלקן מצד פקודיו לשעבר. הוא הואשם שהיה סוכן משטרתי ואף על פי שההאשמות לא הוכחו, הוא סולק מן המפלגה בסוף 1952. מארטי נותר חבר האספה הלאומית עד 1955 ומת כתוצאה מסרטן הריאות ב-1956.
לקריאה נוספת.
ארנסט המינגוויי, למי צלצלו הפעמונים, תרגם מנשה לוין, הוצאת עמיחי, 1942. תרגום שני גדעון טורי, הוצאת זמורה ביתן, 1986. תרגום שלישי תרצה גור-אריה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006.
מאנגלית: Ernest Hemingway, For Whom the Bell Tolls, 1940
פאלקון כבד
פאלקון כבד (באנגלית: Falcon Heavy) הוא משגר כבד ורב-שימושי באופן חלקי אשר פותח ומיוצר על ידי SpaceX. הפאלקון כבד מתבסס על המשגר פאלקון 9 ולמעשה מורכב ממשגר פאלקון 9 כשלב מרכזי ושני מאיצי צד המורכבים מהשלב הראשון של משגרי פאלקון 9. למשגר זה יכולת נשיאה של 63,800 ק"ג למסלול לווייני נמוך והוא מסווג כמשגר כבד, דהיינו בעל יכולת נשיאה גבוהה מאוד לחלל. יכולת הנשיאה שלו היא כמחצית מזו של הסטורן 5 והוא המשגר הפעיל העוצמתי ביותר בעולם כיום.
פיתוחו של הפאלקון כבד החל בתחילתו של העשור השני של המאה ה-21 והוא נכנס לשימוש בשנת 2018. זהו המשגר השני בהיסטוריה אחרי הפאלקון 9 אשר ניתן לשימוש חוזר באופן חלקי כאשר שלושת המאיצים העיקריים שלו מסוגלים לנחות בחזרה במאונך לאחר חדירתם לאטמוספירה ולהיות משוגרים פעמים נוספות. מלבד שיגור לוויינים, משגר זה יועד תחילה גם עבור שיגור בני אדם אל מעבר למסלול לווייני נמוך אך בפברואר 2018, SpaceX הודיעה היא לא מתכוונת לשגר אסטרונאוטים באמצעות משגר זה. עם כניסתו העתידית של משגר הסטארשיפ לפעילות רצופה, החברה מתכוונת להפסיק את פעילותם של הפאלקון כבד והפאלקון 9.
יכולות ומבנה המשגר.
למשגר יכולת נשיאה למסלול לווייני נמוך של כ־63 טון, וכ־27 טון למסלול גאוסטציונרי. זאת בהנחה של שיגור בתצורה מתכלה - שלושת השלבים הראשונים ישתמשו במלוא הדלק שבהם ללא אפשרות נחיתה חוזרת. אם תתבצע נחיתה חוזרת, היכולות יפחתו. יש המעריכים שהמשגר יוכל להביא רק כ־8 או 9 טון למסלול גאוסטציונרי באופן זה.
שלב ראשון.
עיצוב המשגר מבוסס על רכב השיגור הסטנדרטי של החברה, המשגר הדו־שלבי פאלקון 9. לפאלקון הכבד שלב ראשון מרכזי שאליו צמודים שני שלבים ראשונים נוספים המשמשים כמאיצי צד, סגנון הדומה למשגר דלתא 4 כבד. בעוד שני מאיצי הצד זהים לשלב ראשון של פאלקון 9, שלדת השלב הראשון המרכזי הייתה צריכה לעבור עיצוב מחדש, על מנת שיוכל לעמוד בלחצים וברעידות החזקות שיוצר החיבור לשני המאיצים.
לכל שלב ראשון תשעה מנועי מרלין שמונעים בדלק נוזלי מסוג RP-1 (דלק קרוסין מזוקק) וחמצן נוזלי, כך שבסך הכל יש למשגר בשלביו הראשונים 27 מנועים רקטיים. כל שלושת השלבים הראשונים של הפאלקון הכבד מתוכננים להיות רב־שימושיים, ולנחות לאחר השיגור על היבשה או על אסדה באוקיינוס. הנחיתה נעשית באמצעות מספר בעירות רקטיות בשילוב עם סנפירי רשת (Grid fins) הממוקמים בחלק העליון של כל שלב ראשון, שיטה המפחיתה מיכולת השיגור של המשגר, שכן הוא לא מנצל את כלל מאגר הדלק שלו, אך מאפשרת להקטין את עלויות השיגור שכן עלות השלב הראשון היא עיקר עלות הטיל בפרט והשיגור בכלל.
שלב שני.
השלב השני של המשגר זהה לשלב השני של הפאלקון 9, ומונע בעזרת מנוע מרלין 1D יחיד, המותאם לפעולה בתנאי ריק, עם כוח דחף של 934 kN. השלב השני יכול לפעול מספר פעמים, וזמן הבערה שלו בדחף מלא הוא 397 שניות.
פיתוח ושיגור הבכורה.
פיתוח הפאלקון הכבד נמשך יותר משבע שנים, הוא הוצג לראשונה באפריל 2011 אז נטען שהשיגור הראשון יתרחש ב־2013, אך מאז מועד השיגור נדחה מספר פעמים עד ששיגור הבכורה התקיים בהצלחה ב־6 בפברואר 2018.
אילון מאסק סיפר במסיבת עיתונאים אחרי השיגור הראשון כי פיתוח הטיל היה קשה הרבה יותר משחשבו תחילה, וכי בשלוש הזדמנויות שונות שקלו לבטל אותו, לדבריו SpaceX השקיעה בפיתוח פאלקון כבד כ־500 מיליון דולר.