המים בסנוטות הם בדרך-כלל צלולים מאוד, שכן מקורם הוא מי גשם שחלחלו באיטיות דרך שכבות הסלע למאגר מי התהום, תהליך שסינן מהמים את מרבית הרחופת. מהירות זרימת המים בסנוטות משתנה: בחלק מהסנוטות הקצב איטי מאוד, בין מטר ל-1,000 מטרים לשנה, ובחלקן זרימת המים מהירה - עד 10 ק"מ ביום.
גאולוגיה והידרולוגיה.
היווצרות.
תהליך היווצרות הסנוטות כולל שני שלבים עיקריים. בשלב הראשון נוצר חלל תת-קרקעי כאשר המסלע שמתחת לפני השטח, הבנוי אבן גיר, מתמוסס בהשפעת המים החומציים. חלל תת-קרקעי זה עשוי להיות מחובר למערכת פעילה של מערות. בשלב השני מתמוטטת התקרה הסלעית שמעל לחלל התת-קרקעי כאשר אינה מסוגלת עוד לתמוך במשקלה, ונוצר פתח בפני השטח אל החלל התת-קרקעי. גושי הסלע שנפלו לתוך המים יתמוססו גם הם, ויפנו בכך מקום לגושי סלע נוספים. קצב התמוטטות התקרה גדל בתקופות שבהם גובה פני מי התהום יורד והתקרה אינה נתמכת יותר על ידי כוח הציפה שמעניקים המים. תקרת הסנוטות יכולה להתמוטט לחלוטין וליצור בכך בריכת מים גלויים, או להתמוטט חלקית כשחלק מהסלע תלוי עדיין מעל המים. הסנוטות הידועות ביותר דומות לבריכת מים עגולה שקוטרה כמה עשרות מטרים ודופנותיה אנכיים, אבל במרבית הסנוטות יש צורך להתכופף ואפילו לזחול על-מנת להגיע אל המים. סנוטות עתיקות עשויות להתמלא בשפוכת, בדרדרת ובחומרים אורגניים, ובסופו-של-דבר הגישה למים נחסמת ונותר אגן שעל מדרונותיו התלולים גדלה צמחייה. שלב זה קרוי סנוטה יבשה.
ממדי מערך הסנוטות.
בצפון ובצפון-מערב חצי האי יוקטן שוכנות הסנוטות מעל חללים שעומקם נע בין 50 ל-100 מטרים מתחת לגובה מי התהום של ימינו. עם זאת, נראה כי סנוטות מעטות בלבד מחוברות למערכת נרחבת של נהרות תת-קרקעיים, ומרביתן ניזונות ממי אקוויפר המפעפעים דרך הקירות או דרך סדקים. לעומת זאת, הסנוטות המצויות לאורך החוף הקריבי של חצי האי יוקטן (כחלק ממדינת קינטנה רואו (Quintana Roo)) מאפשרות גישה למערכות נרחבות מאוד של מערות. נכון ל-2003 נתגלו 91 מערכות כאלו שאורכן הכולל מעל ל-500 קילומטרים, בהן שלוש מערכות המערות המוצפות הגדולות בעולם:
ממשק מים מתוקים/מי ים.
חצי האי יוקטן מכיל מערכת אקוויפר חופית נרחבת, בה ערוכים המים בכמה שכבות השונות בצפיפותן. שכבה דקה של מים מתוקים הניזונה ממי גשמים מצויה מעל, כשהיא צפה על-פני שכבת מים מלוחים הכבדה ממנה. שכבת המים המלוחים נעה כלפי החוף, הן משום שמים מתוקים מתערבים בה או בשל תנועת שכבת המים המתוקים המושכת אחריה את שכבת המים המלוחים העליונה. כפיצוי יש תנועה של מים מלוחים יותר בשכבה העמוקה ביותר כלפי היבשה. האקוויפר הוא לכן מערכת אנכיאלינית (מיוונית "קרוב לים" מערכת הקשורה לים). כאשר הסנוטה שהיא מערה מוצפת מאפשרת גישה עמוקה לתוך האקוויפר, ניתן להגיע לממשק שבין המים המתוקים והמים המלוחים. ממשק זה המכונה הלוקלינה (מיוונית "מצע המלח") ומתרחש בו שינוי חד בריכוז המלח בשכבה שאורכה קצר יחסית. העומק בו מצויה ההלוקלינה נגזר מצירוף של כמה גורמים: האקלים – ובמיוחד כמות מי הגשמים היורדים באזור והמחדשים את מי האקוויפר, מידת החלחול של הסלע, פיזור המערות, הקשרים ביניהן ועד כמה הן מנקזות ביעילות את המים לחוף, וכן המרחק מהחוף. ככלל, ההלוקלינה עמוקה יותר ככל שהמרחק מהחוף גדל, וביוקטן עומק זה הוא בין 10 ל-20 מטרים מתחת לגובה פני מי התהום בחוף ו-50 ועד 100 מטרים מתחת לפני מי התהום במרכז חצי האי. מים מלוחים מצויים מתחת לכל חצי האי.
סוגים של סנוטות.
ב-1936 הוצעה שיטת מיון של סנוטות המבוססת על צורתן:
שיטת מיון זו התבססה על תצפיות מעל מי התהום, ולכן משקפת בצורה חלקית את התהליכים שיצרו את הסנוטות ואת הקשרים ההידרוגאוכימיים עם מערכת המערות המוצפת שמתחת לסנוטות. אלו החלו להתגלות רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך כאשר החל מחקר באמצעות צלילת מערות.
הקשר בין סנוטות לבין מכתש צ'יקשולוב.
סנוטות מצויות בשפע בכל רחבי חצי האי יוקטן, ועם זאת קיים ריכוז גדול במיוחד של סנוטות לאורך קשת המקבילה לשולי מכתש צ'יקשולוב, מכתש פגיעה הקבור מתחת לקרקע. מכתש זה אותר תחילה בשל צורת הקשת בה התהוו הסנוטות, אבל זוהה אחר-כך באמצעים גאופיזיים (כולל מיפוי כבידה), ונבחן באמצעות קידוחים עמוקים. המכתש מתוארך לתקופה שבין הקרטיקון לשלישון, כלומר לפני כ-65 מיליון שנים. פגיעת המטאוריט באתר זה מזוהה עם התקופה שבה נכחדו יצורים רבים, בין השאר כל סוגי הדינוזאורים, אירוע המכונה הכחדת קרטיקון-שלישון.
הסנוטות והמאיה.
בחצי האי יוקטן אין נהרות אלא מספר קטן של אגמים, וגם אלה הם בדרך-כלל יותר ביצות מאשר אגמים. הסנוטות, שתפוצתן נרחבת, הן מקור מי השתייה הקבועים העיקריים במרבית חצי האי יוקטן. ליישובים העיקריים של המאיה נדרשה גישה לאספקת מים נאותה, ולכן הערים – ובכלל זה העיר הידועה צ'יצ'ן איצה – נבנו סביב בארות טבעיות אלה. חלק מהסנוטות, דוגמת "הסנוטה הקדושה" ("cenote sagrado") המכונה גם סנוטת הקורבנות ("Cenote de los Sacrificios") ומהווה חלק מאתר המורשת העולמית של צ'יצ'ן איצה, היוו אתר חשוב בפולחן הדתי. בהאמינם כי בריכות אלו הן פתחים לעולם הבא, נהגו תושבי המקום להשליך לעיתים חפצים יקרים לתוכן.
שמועות בדבר מנהג זה ואף בדבר קורבנות אדם שהושלכו לסנוטות התפשטו בקרב הספרדים עוד מכיבוש מקסיקו במאה ה-16. בישוף ספרדי כתב: .
אדוארד הרברט תומפסון (Edward Herbert Thompson; 1935-1857), חוקר חובב של המאיה שכיהן כקונסול ארצות הברית ביוקטן ובקמפצ'אה, רכש ב-1894 את החווה והמטעים שבתחומיהם שכנה עיר המאיה צ'יצ'ן איצה והתגורר שם עם משפחתו. בהתבססו על הסיפורים החליט תומפסון לחקור את הסנוטה הקדושה – בריכה שקוטרה 60 מטרים ועומקה כ-15 מטרים עד קו המים. ב-1904 הציב תומפסון עגורן ומחפר פרימיטיביים ובעזרתם שלה ממעמקי הבאר כדורים של קטורת ריחנית, פכים לנסך ונטיפות זהב. כאשר המחפר לא שלה דברים נוספים לבש תומפסון בגדי אמודאים של אותה תקופה וירד אל הסנוטה שוב ושוב. עד 1911 העלה תומפסון כ-30,000 פריטים שונים מהסנוטה, שכללו תכשיטים מזהב, ירקן וטורקיז, אבל גם עצמות אדם – בוגרים וילדים – שהוכיחו כי האגדה בדבר הקרבת קורבנות אדם לאל הגשם היו נכונות. ב-1961 חזרו הארכאולוגים לסנוטה הקדושה ובאמצעים מודרניים מצאו עוד כ-4,000 פריטים וגולגולת של אישה צעירה.
סנוטות וצלילת מערות.
בחלק מהמקרים (בייחוד קרוב לחוף) מהוות הסנוטות פתח למערכת מערות תת-קרקעיות מוצפות. משום כך הן מושכות אליהם צוללני מערות. הצלילה משמשת לעיתים למחקר" צוללים מיפו ועדיין ממפים את מערכות המערות הנרחבות, שחלקן משתרעות לאורך של כמה עשרות קילומטרים (מעל 100 קילומטרים במקרה של מערכת "אוקס בל הא" –"Ox Bel Ha"), אבל מרבית הצלילות הן של חובבים המחויבים על-פי חוק להיעזר במדריכים מקומיים. גם כך לא מעט צוללים, כולל מנוסים, קיפחו את חייהם בסנוטות.
אגד ארטילרי 282
א.א. 282
מספנת הצי בקורה
מספנת הצי בקוּרֶה ("kaigun kōshō" ,呉海軍工廠) הייתה אחת מארבע המספנות העיקריות אשר שימשו והופעלו על ידי הצי הקיסרי היפני.
היסטוריה.
רובע הצי בקורה נוסד בעיר קורה, במחוז הירושימה, יפן, בשנת 1889, כרובע-צי השני האחראי על הגנת איי הבית היפניים. בנוסף לבסיס ימי, נבנתה גם מספנה לתיקוני כלי שיט. הבנייה נעשתה בפיקוחו של המהנדס הצרפתי לואי-אמיל ברטן (Louis-Émile Bertin). ספינת המלחמה הראשונה שנבנתה במספנת קורה, מיאקו, הושקה בשנת 1897. בשנת 1903 שונה שמן של "מספנות קורה" ל"מספנת הצי בקורה."
מספנת הצי בקורה התפתחה והפכה לאחת מהמספנות הגדולות באימפריה היפנית, עם היכולות לעבוד עם כלי השייט הגדולים ביותר. המספנה כללה מפעל לייצור פלדה (אשר נבנה בסיוע בריטי), ומפעלים לייצור תותחי ארטילריה ימית ופגזים. אוניות המערכה יאמטו ונאגאטו תוכננו ונבנו בקורה.
מתקני מספנת הצי בקורה היוו מטרה מועדפת להפצצות הצי האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה, ומעל 70% מבנייני המספנה וציודה הושמדו במהלכה.
לאחר כניעת יפן בשנת 1945, הועברה מספנת הצי לשליטה אזרחית. כיום המספנה היא בבעלות חברת הספנות היפנית אישיקווג'ימה הארימה, והיא אחת מהמספנות הבודדות הפעילות כיום ביפן.
אמר-סין
אמר-סין (או בור-סין) מלך שומרי מן השושלת השלישית של אור. לפי כרונולוגיה תיכונה שלט בין השנים 2037-2046 לפנה"ס. הוא ירש את הכתר מאביו שולגי והוא מלך רביעי מהשושלת. הוא שלט במשך 9 שנים ונפטר ממחלה כלשהי.
לפי המקורות העתיקים אמר-סין היה מנהיג אמיץ וחרוץ שהתמיד במדיניות של אביו. כמו אביו, הוא הואלל עוד בחייו. הוא בנה מקדשים וארמונות חדשים, הוא טיפח מסחר ומלאכות, הוא היה ממנה שרים וכוהנים. הוא כנראה התחיל את בנייתו של הזיגוראת הלא גמור בארידו, אגיפטולוג דייוויד רוהל מזהה את הזיגוראת הזה עם מגדל בבל.
העיר ארידו ננטשה בתקופת שלטונו, כנראה זה נעשה בגלל בעיות מליחות שהקשתה מאוד על החקלאות באזור.
כדי לשמר את מה שאביו כבש, אמר-סין היה צריך כל הזמן להילחם. בשנה השנייה לשלטונו הוא דיכא מרד בעיר אורבילום והרס את העיר. בשנה השישית לשלטונו דוכא מרד בעיר אשור. למושל אשור מונה זריקום שהשאיר כתובת שבה הוא קורא לעצמו משרת של אמר-סין ומבקש מאלים חיים ארוכים לאדון שלו. בשנה השביעית לשלטונו הוא כבש עיר חוחנורי בעילם. אמר-סין גייס הרבה שכירי חרב לשירותו, בעיקר עילמים ואמוריים.
תעשיות רכב נצרת עילית