הדמות הופיעה בפרק השלישי בעונה הראשונה, "בדיקות", בדיבובו של וואלאס לאנגהאם בבימויו של קורט גדה ובכתיבתו של ג'ים קרייג. הפרק עשה שימוש בשחמט כסמל לסכסוך בין באטמן ואנרכיה. מורקמי תיאר כי "באטמן הוא המלך השחור ואנרכיה הוא המלך הלבן, וזהו סוג של משחק שחמט פסיכולוגי". תלבושתו של אנרכיה שונתה ועוצבה מחדש בצבע לבן לגמרי, כמעין ניגוד לחליפת העטלף השחורה של באטמן. החליפה מורכבת מאוברול נמתח, גלימה, ברדס, מסכה גמישה, חגורת כלים וכובע. במרכז חזה האוברול מצויר סמל אנרכיה זעיר בצבע שחור. עיצוב זה הושווה לעיצובו של מון נייט, גיבור-על מחברת מארוול קומיקס.
באטמן: ארקהם אוריג'ינס.
בשנת 2013 אושר כי דמותו של אנרכיה תופיע במשחק הווידאו "באטמן ארקהם אוריג'ינס". הוא היה מהנבלים הראשונים שהוצגו בהשקת המשחק בכנס E3, שבו תואר כאנטי-נבל המנסה לכרות ברית עם באטמן נגד הממשלה המושחתת. בערב חג המולד, הוא החביא בגות'אם סיטי 3 פצצות מתוחכמות אותן השחקן כבאטמן צריך למצוא, וזאת כדי להשמיד את מושחתי גות'אם. הוא מנהיג צבא חסרי-הבית של גות'אם, המוכנים למות עבורו. לאחר שנטרל את הפצצות, השחקן כבאטמן נלחם באנרכיה ואנשיו ולבסוף מביס אותו לאחר שגילה כי הוא נער ומשאיר אותו למשטרה. במשחק זה, תלבושתו שונתה במעט - הוא בעל תיק גב, מעיל טיסה וברדס אדומים בגוון בורדו, מגפי קרב וצעיף כתום מתחת למסכתו, ששונתה ממסכת זהב למסכה לבנה בסגנון מסכת גאי פוקס.
דמותו במשחק דובבה בידי מתיו מרסר. גראנט הביע את כבודו לצירוף הדמות במשחק, אף על פי שביקר לרעה את שינוי המסכה והרגיש כי דמותו התבססה על סטריאוטיפים אנרכיסטיים. במהלך המשחק "", מעילו ומסכתו של אנרכיה מ"ארקהם אוריג'ינס" הופיעו בחדר הראיות של משטרת גות'אם סיטי, ולפי השוטר אהרון קאש הוא לא נראה בגות'אם סיטי מאז אירועי "ארקהם אוריג'ינס". סמל האנרכיה נראה מצויר על דלפק בדיינר של פולי, וקצין המשטרה אוונס נתקל באדם הדומה במראהו לאנרכיה.
החץ.
השחקן הקנדי אלכסנדר קלברט לוהק לגלם את דמותו של לוני מאצ'ין בעונה הרביעית של סדרת הלייב אקשן "החץ" כאנטגוניסט ובגרסה בוגרת של הדמות. הוא תואר כ"פושע שכיר מופרע המוכן לעשות כל מה שצריך כדי להרשים מעסיקים פוטנציאלים".
בהופעתו הראשונה בסדרה, פרקה השני של העונה הרביעית, לוני מאצ'ין תואר כפושע שעבד עבור ארגוני פשע רבים, אשר הושכר בידי ארגון H.I.V.E לעצור בעד המועמדת ג'סיקה דנפורת' להתמודד לתפקיד ראשות העיר סטאר סיטי. אמנם, הוא פוטר בידי דמיאן דארק בשל שיטות עבודותיו הקיצוניות, ולאחר שהחליט להרוג את בתה של ג'סיקה כדי להרשים את דארק, הובס בידי החץ הירוק ותיאה קווין/ספידי, אשר הציתה אותו באש כחלק מהשפעות מהן סבלה בעקבות תחייתה בידי בור הלזרוס. בעקבות אירועים אלו, מאצ'ין נעשה לאנרכיסט פורע חוק ויצא למסע הרג שיטתי של חברי H.I.V.E במטרה לנקום בדארק על שדחה אותו. הוא סייע זמנית לחץ הירוק נגד דארק, לאחר שזה גרם לשיתוקה של ארוסתו פליסיטי סמוק, אך נאלץ להילחם בצוות החץ לאחר שגילו כי התכוון להרוג את אשתו ובתו של דארק. לקראת סיום העונה הרביעית, מאצ'ין נראה בתוך מקום מקלט שנבנה בידי H.I.V.E כדי להבטיח את הישרדות האנושות לאחר השמדת האוכלוסייה האנושית בידי פצצות גרעין. שם הוא נתקל פעמים רבות בתיאה קווין, אליה הוא מתייחס כ"אמו", והורג את אשתו של דמיאן דארק.
איטליה במשחקים הפאראלימפיים
איטליה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים כמארחת משחקי הקיץ באולימפיאדת הנכים רומא (1960) ומאז נטלה חלק בכל אחד מאירועי הקיץ. באולימפיאדת החורף לנכים השתתפה איטליה בכל המשחקים שהתקיימו החל מאולימפיאדת הנכים גאליו (1980), וארחה גם את טורניר משחקי החורף באולימפיאדת הנכים טורינו (2006).
במהלך השנים זכו הספורטאים האיטלקים ב-530 מדליות, מהן 153 מדליות זהב, 173 כסף ו-204 מדליות ארד. באולימפיאדת הנכים ברומא אותה ארחה, זכתה המשלחת האיטלקית בכמות המדליות הגבוהה ביותר מבין כל המדינות המשתתפות, ובתחרות שנערכה בטוקיו 1964 דורגה המשלחת במקום השלישי בסך המדליות אותן קטפו.
הספורטאיות הבולטות בתולדות המשלחת האיטלקית הן האתלטית מריה סקוטי שזכתה ב-11 מדליות פאראלימפיות באולימפיאדת הנכים רומא (1960), מהן 9 מדליות זהב, ואלוויזה דה וידי שזכתה ב-12 מדליות, מהן 6 מדליות זהב פאראלימפיות. במשלחת בלט גם השחיין לוקה פנקלי שזכה ב-15 מדליות, מהן 8 מדליות זהב ו-6 מכסף.
מיכאיל ארציבשב
מיכאיל פטרוביץ ארציבשב (ברוסית: Михаи́л Петро́вич Арцыба́шев; 5 בנובמבר 1878 – 3 במרץ 1927) היה עיתונאי, סופר ומחזאי רוסי.
חייו.
מיכאיל ארציבשב נולד בחווה ביישוב דוברוסאבובקה בנפת אחטיר בפלך חרקוב (כיום מחוז סומי), בצפון מזרח אוקראינה באימפריה הרוסית, אביו היה בעל אדמות זעיר רחוקים ואמו, ממוצא פולני, נפטרה משחפת, כשהיה בן 3. הוא למד עד גיל 16 בעיירה המקומית, אוחטירקה, ובשנים 1895 - 1897 עבד כפקיד. בשנים 1897 - 1898 למד בבית הספר לאמנויות בחרקוב. ב-1897 ניסה להתאבד וב-1898 נשא לאישה את אנה קובושקו, ממנה נולד לו בנו, בוריס ארציבשב. הוא נפרד מרעייתו ב-1900. ב-1898 התיישב בסנקט פטרבורג, שם עבד כעיתונאי חופשי ופרסם סיפורי משעשעים. ב-1901 סולק מהעיר בגלל השתתפות בהפגנה. באותה שנה כתב את הסיפור "פאשה טומאנוב", אך לא הצליח לפרסם אותו בגלל מגבלת הצנזורה.
הספר "סאנין", שנכתב על ידו בשנת 1903, אך פורסם רק ב-1907, שוב בגלל הצנזורה, עורר נגדו קוראים רוסים רבים בגלל תוכנו. הספר נכתב תחת השפעת הפילוסופיה של מקס שטירנר ומנסה להציג את עקרונות האנרכיזם האינדיבידואלי. סאנין תורגם לעברית על ידי אברהם סלמן ויצא לאור בהוצאת עידית בשנת 1953.
ארציבשב עבר ב-1912 למוסקבה ולאחר מהפכת אוקטובר התחיל לכתוב נגד הבולשביזם. ב-1923 עבר לפולין והתאזרח שם. ארציבשב נפטר בוורשה, בירת פולין, בשנת 1927.
אפולו 6
אפולו 6 (באנגלית: Apollo 6) הייתה הטיסה הבלתי מאוישת השלישית והאחרונה בתוכנית אפולו, אשר שוגרה ב-4 באפריל 1968. מטרת הטיסה הייתה הדגמה של יכולות הטיל סטורן 5, לשגר חללית אל הירח וכן בדיקת מגן החום של תא הפיקוד של החללית אפולו.
הקשיים בשיגור החלו כעבור שתי דקות מההמראה. כשלים במנועי השלב השני והשלישי של הטיל, מנעו ממנו מלהביא את החללית למסלול הגעה לירח, אך הוא הצליח לנוע במהירות הקרובה למהירות השיבה מן הירח, באמצעות שימוש במנוע החללית. למרות כשל המנועים, הטיסה סיפקה לנאס"א את הביטחון לשגר באמצעות הטיל טיסה מאוישת, בשל כך בוטל תכנון אפשרי לטיסה בלתי מאוישת נוספת, והטיסה הבאה בתוכנית הייתה אפולו 7, הטיסה המאוישת הראשונה בתוכנית אפולו.
שיגור אפולו 6 לא עורר הד תקשורתי רב, זאת בשל העובדה שמרטין לותר קינג נורה ונהרג ביום השיגור.
בית הכנסת הגר&quot;א (שערי חסד)
בית הכנסת הגר"א הוא בית כנסת ותיק בשכונת שערי חסד בירושלים.
היסטוריה.
בית הכנסת, שנקרא על שם הגר"א מווילנה, שוכן ברחוב בר זכאי שבמרכז השכונה. הוא הוקם בעשור השני של המאה ה-20, סמוך למועד הקמת השכונה, על ידי המקובל הירושלמי הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן שלצורך כך התרים את תושבי השכונה הפרושים ההולכים בשיטת הגר"א.
במשך כשני עשורים היה בית הכנסת בן קומה אחת. בשנות ה-30 נוספה לו קומה שנייה. הכניסה הראשית לבית הכנסת מוסתרת בקיר בטון, שהוצב שם במלחמת העצמאות בשנת תש"ח. חצר בית הכנסת מוקפת בסורג מתכת, ועליו סמלי השבטים וחלקי פסוקים מהתנ"ך.
בצמוד לבית הכנסת מצפון ישנה רחבה מרוצפת ובמרכזה בור מים חסום. ברחבה זו התקיימו טקסי החופה והקידושין בשכונת שערי חסד במשך עשרות שנים.
בחזית בית הכנסת, משמאל לפתח, קבוע שעון שמש קטן, המשמש זה למעלה משבעים שנה את מתפללי מניין 'ותיקין'. את שעון השמש בנה השען משה שפירא.
החזן הראשון של בית הכנסת במועדי השנה ובימים נוראים היה מקים בית הכנסת הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, ששימש אף כבעל קורא עד לפטירתו. נוסח התפילה שלו נודע כנוסח שערי חסד על פיו מתפללים בקהילות רבות.
חדרי הספח של בית הכנסת משמשים כ'שטיבלך'. בין מתפלליו לאורך השנים אישים ידועים מתושבי השכונה, ובהם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי לייב הכהן קמינצקי, והרב יוסף בוקסבוים.
רב בית הכנסת במשך שנים רבות היה הרב אברהם דוד רוזנטל, רב השכונה, ולאחר פטירתו מונה תחתיו בנו הרב יהושע מאיר רוזנטל, אב"ד בירושלים ומחבר הספר "מי הבאר".
מאז שנות ה-80 שוכן בקומה העליונה בית המדרש של ישיבת מעלות התורה שהייתה בראשות הרב שמואל אוירבך עד פטירתו.
בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד הוא הוותיק שבבתי הכנסת בישראל הקרויים על שם הגר"א. בשנות ה-30 הוקם בית הכנסת הגר"א בתל אביב.
בשנת התש"פ הקימו בני ניניו של הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, הרב אפרים שמואל נוימן וחנוך ברקוביץ, בית כנסת על שם הגר"א ברחוב הרב שך בביתר עילית, המשמש לקהילה ליטאית צעירה בעיר ביתר עילית.
קארלו בורומאו
קארלו בורומאו (באיטלקית: Carlo Borromeo, בלטינית: "Carolus Borromeus" (קארולוס בורומאוס); 2 באוקטובר 1538 – 3 בנובמבר 1584) היה קרדינל וארכיבישוף מילאנו. דמות מפתח בקונטרה-רפורמציה הקתולית. בשנת 1610 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פאולוס החמישי.
תולדות חייו.
שנים ראשונות.
נולד בארמון משפחת בורומאו בארונה, על גדות אגם מאג'ורה לאחת המשפחות בעלות ההשפעה הרבה ביותר באזור מילאנו. אביו היה ג'ילברטו השני בורומאו, רוזן ארונה, ואמו הייתה מרגריטה דה מדיצ'י, אחותו של האפיפיור פיוס הרביעי.