הטעם לדין נלמד מהפסוק: , אותו פירשו חז"ל: . ואין דרכו של אדם לדור במקום שמצטער בו, אלא מחפש לו מקום אחר בו הוא לא יהיה לו צער. כפי שכתבו בעלי התוספות: .
הגדרת הצער הפוטר.
הצער הפוטר מן הסוכה הוא כזה שאם היה האדם סובל ממנו כאשר הוא בתוך ביתו, היה מעדיף לעבור לבית אחר. והכוונה לבית שבו התנאים פחות נוחים מביתו שלו. במשנה במסכת סוכה הובאה דוגמה לצער הפוטר מן הסוכה: . ובתלמוד הבבלי על משנה זו בארו שהכוונה לתבשיל של גריסים: . ופירש רש"י שם שזהו תבשיל שממהר להתקלקל ברדת מעט גשמים עליו.
עוד כלל יסודי הביא הרמ"א להלכה בשם המרדכי, שרק צער שנובע מחמת הסוכה, וכשאדם יהיה בביתו ינצל ממנו, פוטר מהסוכה. למשל אדם שחם לו מאוד בסוכה ובבית יהיה לו נעים. אך אם הצער יימשך בבית, גם אם הוא סובל בסוכה - אינו נפטר מישיבתה. למשל אם בסוכה הוא סובל מיתושים, אך גם בביתו יסבול מהם - חייב בסוכה.
אדם שבנה סוכה במקום או באופן שידע מראש שיבוא לידי צער בסוכה, אינו יכול לטעון שהוא מצטער בישיבתה ולהיפטר מחובת הישיבה בה. לכן אדם שבנה סוכתו במקום שיש בו ריח רע, או באופן שהרוח נכנסת אליה ומקררת אותו - חייב בסוכה על אף שמצטער מהריח או מהקור.
המצטער משינה בסוכה ואינו מצטער מאכילה בה, פטור משינה בסוכה וחייב לאכול בה.
אדם מפונק.
בתלמוד הבבלי מובא מעשה:
ממעשה זה למדו הפוסקים שהגדרת הצער איננה אחידה אצל כל בני האדם, וישנם אנשים מפונקים שצער שנחשב למועט בעיני רוב בני האדם ואינו פוטר אותם מהסוכה, ייחשב עבורם לצער גדול והם ייפטרו בו מהסוכה. אמנם סייגו דבריהם ואמרו שדווקא צער שידוע שאניני הדעת סובלים ממנו, נחשב לצער הפוטר אדם כזה מסוכה. אך אם אדם מסוים סובל מדבר שאפילו אניני דעת לא סובלים ממנו בדרך כלל, אין הוא פטור מסוכה.
חזרה לסוכה עם תום הצער.
ככלל הפטור של המצטער מהסוכה הוא כל זמן שיש לו צער בסוכה, ומשעה שהצער הפסיק - שבה חובת הישיבה בסוכה. למשל, אם ירדו גשמים בסוכה - פטור מהסוכה וישב בביתו. פסקו הגשמים וכבר הפסיקו לטפטף טיפות מהסכך - חייב שוב לשבת בסוכה.
אמנם בשני מצבים לא הטריחו חכמים את האדם לשוב אל הסוכה גם כאשר הצער כבר עבר ממנה:
ישיבה בסוכה בזמן פטור.
בירושלמי נאמר: , ונקטו הפוסקים עקרון זה ביחס לאדם שנשאר לשבת בסוכה על אף שיורדים בה גשמים והוא מצטער בישיבתה.
אמנם אדם שנכנס לביתו לסעוד שם עקב הגשמים, ובאמצע סעודתו פסקו הגשמים והוא מעוניין להיכנס לסוכה כדי לזכות בקיום מצוות סוכה; למרות שבפועל פטרו אותו חכמים מכך הוא לא נחשב להדיוט אלא יש לו שכר על כך, משום שעל אף שהוא פטור מישיבת הסוכה, מכל מקום הוא אינו מצטער כשיושב בה, והוא נחשב למקיים את המצווה בהתנדבות.
מצטער בשאר מצוות עשה.
פְטוּר המצטער מסוכה הוא ייחודי להלכות סוכה ואינו תקף גם לשאר מצוות, לומר שהמצטער פטור מלקיימם. הטעם לחילוק זה מבואר בראשונים לפי שלמצוות סוכה ישנה הגדרה מיוחדת של "תשבו כעין תדורו", שצריך אדם לשבת בסוכה כדרך שהוא רגיל לשבת בביתו בכל השנה, ואם בשאר ימות השנה היה יוצא מביתו מחמת אותו צער, רשאי לעשות כך גם כשיושב בסוכתו בחג. הגדרה זו אינה קיימת בשאר המצוות, ולכן אדם שמצטער מקיום מצווה מסוימת (למשל שתיית ארבע כוסות יין בליל הסדר), אינו פטור מלקיימה משום כך. חילוק זה מוסכם על רוב הפוסקים.
אולם ישנם פוסקים שהשליכו מדין מצטער האמור בהלכות סוכה, גם להלכות אחרות. פוסקים אלו הבינו שפטור המצטער הוא דין כללי בכל המצוות אשר בנסיבות מסוימות ניתן לפטור את המצטער (כגון חולה) מלקיימן.
מגנזיום סולפט
אנגליה בימי הביניים
אנגליה בימי הביניים היא תקופה בהיסטוריה של אנגליה במהלך תקופת ימי הביניים, החל מסוף המאה ה-5 עד תחילת התקופה המודרנית המוקדמת באנגליה ב-1485. בתקופה זו אנגליה מגיחה מקריסתה של האימפריה הרומית. המשק במשבר, וערים רבות נטושות. אחרי כמה מאות שנים של הגירה גרמאנית, זהויות ותרבויות שונות מתחילות להתהוות, וממלכות שונות מתחרות על האזור. תרבות אמנותית עשירה שגשגה תחת השלטון האנגלו-סקסוני, ונוצרו בה שירה אפית כמו ביאוולף. האנגלו-סקסונים המירו את דתם לנצרות במאה ה-7, ורשת של מנזרים נבנתה ברחבי אנגליה. במאות ה-8 וה-9 התמודדה אנגליה מול התקפות של ויקינגים. הלחימה אתם, שנמשכה במשך עשורים רבים, הפכה את וסקס לממלכה החזקה ביותר וקידמה את צמיחת הזהות האנגלית. למרות משברי ירושה חוזרים ונשנים והתקפות דניות בתחילת המאה ה-11, הייתה אנגליה בשנות השישים של תחילת האלף השני מדינה רבת עצמה, בעלת צבא חזק וכלכלה מוצלחת.
הכיבוש הנורמני של אנגליה ב-1066 הוביל להבסתה והחלפתה של העילית האנגלו-סקסית באצולה הנורמנית והצרפתית. ויליאם הכובש ויורשיו השתלטו על המצב הקיים, דיכאו מרידות מקומיות ושלטו באוכלוסייה דרך רשת של טירות ברחבי הממלכה. השליטים החדשים החילו את הגישה הפאודלית על אנגליה. הם חיסלו את העבדות, אך יצרו גוף נרחב הרבה יותר של פועלי עבודה לא חופשיים - הצמיתים. מעמדן של הנשים השתנה בעקבות שינויים בחוקים הקשורים לקרקע ובעלות. אוכלוסייתה של אנגליה גדלה ביותר מפי שניים במהלך המאות ה-12 וה-13, מה שגרם לצמיחתם של עיירות, ערים וסחר. מזג האוויר החם בתקופה זו בצפון אירופה תרם להתפתחות כל אלו. מנזרים רבים הוקמו, ורפורמות כנסייתיות הובילו למתיחות רבה בין מלכים וארכיבישופים. למרות ההתפתחויות במערכת המשילות והמערכת המשפטית של אנגליה, המאבקים הפנימיים של האליטה האנגלו-נורמנית הובילו למלחמת אזרחים ולאובדנה של נורמנדי.
במאה ה-14 סבלה אנגליה מהרעב הגדול והמוות השחור, שני אירועים קטסטרופליים שגרמו לאבדנה של חצי מאוכלוסיית אנגליה, הובילו את הכלכלה של אנגליה לתוהו ובוהו וערערו את הסדר הפוליטי הישן. בעקבות כל אלו קמה תסיסה חברתית שהובילה למרד האיכרים האנגלי בשנת 1381. שינויים בכלכלה הובילו לצמיחתו של מעמד חדש של אצולה כפרית, והתהוות מה שכונה מאוחר יותר "פאודליזם ממזרי" (Bastard feudalism). כ-1,500 כפרים ננטשו על ידי גברים ונשים שחיפשו הזדמנויות חדשות בתוך הערים. טכנולוגיות חדשות הומצאו, ואנגליה הוציאה מתוכה כמה פילוסופים ומדענים גדולים של תקופה זו. מלכים אנגלים במאות ה-14 וה-15 טענו לזכותם על הכס בצרפת, מה שהוביל למלחמת מאה השנים. בחלק מהזמן נהנתה אנגליה מהצלחה צבאית גדולה וכלכלה משגשגת כתוצאה מרווחים בינלאומיים מייצוא של צמר וטקסטיל, אבל ב-1450 חוותה המדינה משבר, כישלון צבאי בצרפת ומיתון מתמשך. עוד תסיסה חברתית פרצה ובעקבותיה מלחמות השושנים, בהן נלחמו שושלות אנגליות יריבות. ניצחון הנרי השביעי ב-1485 מסמל בדרך כלל את סופן של ימי הביניים באנגליה ותחילתה של התקופה המודרנית.
היסטוריה פוליטית.
ימי הביניים המוקדמים (600–1066).
בתחילת ימי הביניים הייתה אנגליה חלק מבריטניה (Britannia, בכתיב מאותה תקופה), פרובינקיה של האימפריה הרומית. הכלכלה המקומית התבססה על מטרות השלטון הרומי שהוציא ממון רב על מטרות צבאיות, ובנה רשת נרחבת של ערים, כבישים ווילות. בסוף המאה ה-4 הכוחות הרומאים החלו לסגת מהאזור, וכלכלה זו קרסה. מהגרים גרמאנים החלו להופיע באנגליה במספרים הולכים וגדלים במהלך המאה ה-5, והם בנו חוות והתיישבויות ברחבי אנגליה. שפתם, אנגלית עתיקה, התפשטה במהירות ברחבי אנגליה, מחליפה את שפתם של ההמון מבריטית קלטית ובריטית לטינית לשפתה של האליטה החדשה. זהויות פוליטיות וחברתיות חדשות התהוו, במזרח אנגליה התהוותה תרבות אנגלית (Angles) ובדרום תרבות סקסונית. ברחבי אנגליה הוקמו מחוזות (regiones) שהיוו יחידה שלטונות קטנה שנשלטה על ידי משפחות או יחידים בעלי השפעה. במהלך המאה ה-7 חלק מהשליטים, ביניהם שליטי וסקס, מזרח אנגליה, אסקס וקנט החלו לכנות את עצמם מלכים. הם התגוררו בווילות מלכותיות (villae regales), ואספו מיסים מהמחוזות באזורים בהם שלטו. הממלכות הללו נקראו לעיתים הפטרכיה.
במאה ה-7 עלתה הממלכה של מרסיה לגדולה תחת הנהגתו של המלך פנדה. מרסיה פלשה לאדמות שכנות עד למצב בו שלטה על 50 מחוזות, שהיוו את מרבית שטחה של אנגליה. מרסיה והממלכות הנותרות באותה תקופה המשיכו להתחרות על שטחים במהלך המאה ה-8. סוללות עפר מסיביות כמו סוללת אופה שנבנתה על ידי אופה האדיר עזרו להגן על גבולות ועיירות. ב-789 החלו הפשיטות הסקנדינביות הראשונות על אנגליה. ההתקפות הוויקינגיות הלכו וגדלו עד שבשנת 856 הצבא הגדול של הדנים (דנים (שבט)) פלש לאנגליה, כבש את יורק והביס את ממלכת מזרח אנגליה. מרסיה וממלכת נורת'מבריה נפלו ב-876 ו-875, ואלפרד מווסקס נידון לגלות פנימית ב-878.
עם זאת, אלפרד השיג בסופו של דבר רצף של ניצחונות נגד הדנים, והקים רשת של עיירות מגן (burh) כדי להגן על הטריטוריה שלו וכדי לגייס משאבים. תוך דיכוי מרידות פנימיות, אלפרד דחק את הפולשים לאזור הידוע כ"דיינלאו" - אזור שנשלט על ידי הדנים בשנות החמישים של המאה התשיעית ווסקס התרחבה צפונה לתוך מרסיה ודיינלו (Danelaw), והכריז על המלכים מווסקס כמלכים של כל ה-Angelcynn, דהיינו, כל האנגלים. ווסקס התרחבה צפונה אל תוך מרסיה ודיינלאו, ובשנות החמישים של המאה התשיעית, תחת שלטונם של אדרד ואדגר, יורק נכבשה סוף סוף מהדנים. בהמשך החלו גם פשיטות עונשין אל תחומים שכנים, ביניהם ויילס ונורת'מבריה.