עם השלמת ההתפשטות האנושית בכל רחבי היבשת, עד לארץ האש שבדרום, היו פזורים שבטים לכל ארכה. רמתם הטכנולוגית, בכל מקום, הייתה נמוכה יחסית, הם לא פיתחו כתב, מערכת אדמיניסטרטיבית או מוסדות שלטון מורכבים אחרים. הם היו קרובים זה לזה במבנה גופם ובמטען הגנטי שלהם, הם התפרנסו ממקורות מזון דומים, חיו במסגרות שבטיות אך נבדלו זה מזה בעיקר במאפייני תרבות שנבעו מההתאמה לאקלים המקומי, שהיה שונה בכל מקום, וליכולות שהציעה הסביבה. כדוגמה, הבדל מרכזי הוא הלבוש. המתיישבים בכל מקום לבשו בגדים מחומרים שהציעה להם הסביבה והתאימו לצורכי האקלים, עקב כך לבשו שבטי עמק היוקון שבצפון, בדומה לשבטי האנדים הגבוהים, בגדים כבדים עשויים מפרוות של חיות בר, באזורי הגידול החקלאי של רמת מקסיקו ורמת פרו היו נפוצים בגדי צמר ארוגים, ואילו שבטי אגן האמזונס והאורינוקו לבשו רק בגדים קלים שכיסו את אגן החלציים שלהם.
הממלכות.
מרבית אזורי יבשת אמריקה נשארו מיושבים במתכונת שבטית עד להופעתו של האדם הלבן בסוף המאה ה-15. יוצאים מן הכלל הזה הם אזורי רמת מקסיקו, חצי האי יוקטן ורמת פרו. באזורים אלו התפתחו לאורך ההיסטוריה ממלכות ריכוזיות מפותחות ששלטו על אלפים רבים של בני אדם, גבו מסים, קיימו צבאות, הקימו בניני ציבור גדולים ופיתחו תחומי ידע דוגמת אסטרונומיה, חקלאות מתוכננת, מתמטיקה, כתב, הנדסה אזרחית, דת מרכזית ומעמד של נושאי ידע - הכוהנים.
על פי הממצאים הארכאולוגיים נראה כי המבנה הממלכתי הראשון קם לפני כ-2,600 שנה באזור החוף של מפרץ מקסיקו. באזור זה נמצאו פסלי ענק עשויים אבן במשקל של מספר טונות כל אחד וגובה של מספר מטרים, בדרך כלל היו אלה פסלים של פני בני אדם, כנראה בני המעמד הגבוה השליטים. מאוחר יותר מתפשטים הממצאים אל תוך רמת מקסיקו, בעלת האקלים הנוח יותר, ומופיעות שם ערים שיכלו לאכלס עשרות אלפי בני אדם, מבני ציבור, כולל בצורת פירמידות, ושרידים של מערכות דת, שלטון וארגון מורכבות. באזור זה התפתחו לאורך השנים הממלכות של האולמקים, הטולטקים והאצטקים.
הסיבה להופעת מערכות יישוב מורכבות באזור זה נותרה בגדר תעלומה עד עצם היום הזה, שכן, בניגוד לממצאים במקומות אחרים בעולם לא נמצאו שם שרידים של מערכות מורכבות למחצה שיהוו חוליה מקשרת בין השבטים לבין הממלכות המורכבות. אחת התאוריות שניסתה להסביר זאת קושרת את הקפיצה ההתפתחותית למיקום על חוף הים ומייחסת זאת להגעה של מהגרים מיבשת אפריקה בתקופה ההיא, אשר נשאו אתם ידע מממלכת מצרים, מה שמסביר את היעדר חוליה מקשרת טכנולוגית וארגונית, את קיומן של פירמידות ואת ההשראה להקמת מעמד כוהנים נושאי ידע והעיסוק באסטרונומיה, חקלאות, הנדסה אזרחית ומתמטיקה. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 קיים החוקר הנורווגי תור היירדאל מסעות מחופי מרוקו אל חופי מקסיקו בספינות שנבנו על פי המבנה והחומרים שבאגן הנילוס. הוא הצליח להגיע עד לאזור זה בספינה רע 2 והוכיח כי מסע כזה הוא בגדר האפשר.
מספר מאות שנים מאוחר יותר מופיעות ממלכות מפותחות בעלות מאפיינים דומים באזור חצי האי יוקטן, כפי הנראה עקב השפעה שהגיעה עם קשרי מסחר בין האזורים. על בסיס התפתחות זאת נוצרות ממלכות מאיה השונות שהתקיימו עד אל תוך המאה ה-9 לספירה.
מאות שנים לאחר מכן מופיעים מאפיינים דומים בהתיישבות של פרו ושל בוליביה של ימינו, כנראה השפעות שהגיעו יחד עם קשרי מסחר בינם לבין ממלכות המאיה. השפעות אלו היוו כנראה את הבסיס להתפתחות הממלכות המקומיות, בתחילה ממלכת הטיוואנאקו ומאוחר יותר ממלכת האינקה, אשר התקיימה עד להגעתם של הכובשים הספרדיים בתחילת המאה ה-16.
מלבד מקרים אלו, שצוינו בשלושת האזורים הללו, המשיכה להתקיים בכל רחבי היבשת התיישבות של שבטים בלבד עד לסיום התקופה.
ציר הזמן של התרבויות הפרה-קולומביאניות.
אמריקה הצפונית.
התקופה המעצבת.
התקופה המעצבת של אמריקה הצפונית , המכונה גם התקופה הפרה-קלאסית, היא התקופה השלישית מתוך חמש תקופות שאליהן נהוג לחלק את ציר הזמן של אמריקה הצפונית הפרה-קולומביאנית. תקופה זו מחליפה את התקופה הארכאית, ומסמנת את תחילת היווצרותן של תרבויות מורכבות ומתוחכמות יותר באמריקה הצפונית, כנקודת מפנה בין אורח חיים של ציידים-לקטים, לבין אורח חיים חקלאי.
ישנן כמה פרשנויות מקובלות הקובעות את טווח הזמן של התקופה, כאשר חלקן מסמנות את התחלת התקופה סביב שנת 1000 לפני הספירה, ואת סיומה סביב שנת 500 לספירה. תרבויות בשלב התפתחות זה לרוב החזיקו בטכנולוגיה של כלי חרס, אריגה ופיתוח מוצרי מזון. המבנה החברתי של התרבויות בתקופה זו כולל לא פעם התיישבות בעיירות וכפרים קבועים, אשר שימשו לעיתים כמרכזים רוחניים אזוריים. בתקופה זו התחזק אצל חלק מהתרבויות מעמד הכוהנים ורעיונות תאוקרטים הפכו נפוצים יותר.
אדינה.
תרבות אדינה התקיימה סביב השנים 1000 ל-200 לפני הספירה. תרבות אדינה מתייחסת לקבוצה חברתית שהייתה מורכבת ככל הנראה ממספר חברות צפון אמריקאיות אשר קיימו דינמיקה חברתית ביניהן וחלקו מאפיינים תרבותיים משותפים כמו מבנה טקסי הקבורה, ושימוש בכלים דומים כמו גרזנים או מקטרות. בני התרבות התיישבו באזור רחב בו נמצאים בעת המודרנית חלקים של אוהיו, אינדיאנה, וירג'יניה המערבית, קנטקי, וייתכן שבמקומות נוספים דוגמת פנסילבניה.
בני התרבות הותירו אחריהם, ככל הנראה, אלפי אתרים, שרק חלקם נחשף על ידי ארכאולוגים. בני האדינה השאירו אחריהם עדויות לפיתוח חקלאי, קדרות, עבודות אומנות ומסחר נרחב, שסיפק להם מגוון חומרי גלם, החל מנחושת מהימות הגדולות, ועד לצדפות מחוף המפרץ.
לתרבות אדינה הייתה כפי הנראה השפעה רבה על תרבויות מאוחרות יותר אשר מתקיימות באותם האזורים בתחילת המאה ה-21, כמו בני תרבות הופוול, שתרבותם מוזכרת לעיתים כפיתוח של תרבות האדינה.
תרבות דורסט.
תרבות דורסט היא תרבות פלאו-אסקימואית שהתקיימה החל מ-500 לפני הספירה ועד ל-1000–1500 לספירה, וקדמה לתרבות האינואיטים בקוטב הצפוני של צפון אמריקה. הם נקראים על שם קייפ דורסט, שבנונאווט שבקנדה.
התרבות הוגדרה כבעלת ארבעה שלבים בשל ההבדלים הבולטים בטכנולוגיות הקשורות לציד וליצור כלים. הממצאים כוללים להבים חד-צדדיים ייחודיים, מנורות, סבון, וכלי גילוף.
ייתכן שהכחדתם, שהתרחשה בטווח של השנים 1000–1500 לספירה, קשורה לנדידת עמים אינואיטים החל מהמאה ה-11, אך אין לכך ראיות חזקות מספיק.
תרבות הופוול.
המונח , או מסורת הופוול, מתייחס לתרבויות ששגשגו לאורך הנהרות במערב התיכון וצפון-מזרח ארצות הברית, משנת 200 לפני הספירה, ועד לשנת 500 לספירה. לא מדובר במבנה חברתי או תרבותי אחד קבוע, אלא באסופה של תרבויות שונות אשר נקשרו אלו באלו על ידי רשת משותפת של נתיבי מסחר.
בשיאו השתרע נתיב המסחר שלהם מנהר קריסטל בפלורידה של העת המודרנית, ועד ימת אונטריו. לאורך נתיב הסחר התבצעה פעילות מסחר ענפה, שהייתה משמעותית עוד יותר סביב נתיבי הנהרות. מערכת הסחר קלטה לתוכה חומרים מכל רחבי השטח של ארצות הברית של ימינו. בדרך כלל, את החומרים הפכו בני ההופוול שישבו בנקודות הסחר המרכזיות למוצרים, שהופצו למרחקים קרובים או ארוכים באמצעות נתיבי הסחר. ממצאים ארכאולוגיים המזוהים עם רשת הסחר, מספקים לחוקרים המודרניים ראיות להיקף הסחר המרשים של בני הופוול.
תרבות הופוול התאפיינה באומנות מתקדמת ומורכבת ביותר בהשוואה לתקופה הפרה-קולומביאנית כולה. רוב עבודותיהם היו בעלות משמעות דתית כלשהי, וקבריהם היו מלאים מחרוזות, כלי חרס מגולפים או תליונים. בזכות רשת הסחר רחבת ההיקף, התאפיינה אומנות הופוול בשילובם של פריטים אקזוטיים, דוגמת שיני דוב גריזלי, פניני מים מתוקים, צדפות, שיני כרישים, נחושת וכסף.
החל מסביבות שנת 500 הפסיקו להופיע פריטים המזוהים עם האומנות ורשת הסחר של תרבות הופוול. הסיבות האפשרויות להיעלמותה של התרבות אינן חד משמעותיות.
התקופה הקלאסית.
התקופה הקלאסית של אמריקה הצפונית הפרה-קולומביאנית מתייחס לרוב לטווח השנים 500 ל-1200 לספירה. שלב זה הוא הרביעי מבין חמישה שלבים היסטוריים שהוצגו על ידי גורדון ווילי ופיליפס פיליפס בספרם "שיטה ותאוריה בארכאולוגיה האמריקאית" משנת 1958.
חלק מהתרבויות של התקופה הקלאסית פיתחו התמחות בסוגי מלאכה שונים והחלו בפיתוח ראשוני של מטלורגיה. מבחינה חברתית תרבויות שונות פיתחו בתקופה זו חיים סביב ערים מרכזיות מתפתחות ומרכזים רוחניים. התאוקרטיה שהחלה להתפתח בתקופה המעצבת ממשיכה להתפתח. תקופה זו מהווה את שיא גדילת האוכלוסייה באזור, עד לתום התקופה הפרה-קולומביאנית.
סיווג התקופות אינו קבוע, וישנם חוקרים המאחדים לתקופה זו גם את תרבות ההופוול, וחוקרים אחרים שמשתמשים בשיטת סיווג שונה לגמרי.
תרבות הוהוקם.
תרבות הוהוקם הייתה תרבות חומרית שמרכזה היה במדינת אריזונה של ימינו סביב התקופה שבין שנת 200 לספירה ועד בערך שנת 1450. הוהוקם הייתה אחת מארבע התרבויות הראשיות בדרום-מערב ארצות הברית של ימינו. בני ההוהוקם הקימו מרכזי מסחר חשובים כדוגמת המרכז בסנייקטאון (Snaketown) ונחשבים הבנאים של מערכת תעלות ההשקיה המקורית סביב פיניקס, שנבנו מחדש על ידי החלוצים המורמונים בשלהי המאה ה-19.
על פי המסורת המקומית שעברה בעל פה, ייתכן שהוהוקם היו האבות הקדמונים של שבטי האינדיאנים, הפימה והטוהונו אודהאם בדרום אריזונה.