ב-1986 סיים קורס מתקדם למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד שבבוסטון, ובפברואר 1987 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק אוויר (רל"א). ב-1989 החל בלימודי תואר שני באסטרטגיה ויחסים בינלאומיים וב-1990 סיים אותם, אך לא השלים את ההסמכה לתואר בשל פרוץ מלחמת המפרץ.
ב-1991 מונה לראש מטה החיל.
בן-אליהו צבר במהלך שירותו ארבע הפלות של מטוסי אויב (ועוד שתיים שלא נרשמו פורמלית לזכותו, האחת של מטוס מצרי שתוך כדי מאבק נכנס לאדמה ושני שטייסו נתקף לבהלה ונטש את מטוסו בהיותו בכוונת על סף לחיצה על ההדק).
מפקד חיל האוויר.
באפריל 1995 קודם לדרגת אלוף ומונה לעוזר ראש אג"ם במטכ"ל. ביולי 1996 מונה למפקד חיל האוויר, והחליף את הרצל בודינגר בתפקיד.
בתקופת כהונתו התרחש אסון המסוקים בו נהרגו 73 חיילים בהתנגשות מסוקי צה"ל. כמו כן נקלטו מטוסי ה-F-15I ("רעם"), נקלטה מערכת טילי "חץ 2", התקבלה ההחלטה על רכישת מטוסי ה-F-16I ("סופה"). יזם והטמיע בחיל האוויר את אסטרטגית הלחימה של החיל כנגד טילי קרקע-אוויר.
ביוזמתו ובהמלצתו נבחר האסטרונאוט הישראלי הראשון, אילן רמון.
באפריל 2000 העביר את הפיקוד על החיל לדן חלוץ.
לאחר פרישתו מצה"ל.
בשנים 2000–2001 ניהל את קרן ההון סיכון איסט ווסט ונצ'רס בישראל. בשנת 2002 היה בן-אליהו שותף, מייסד ונשיא קבוצת "סנטרי טכנולוגיות" בארצות הברית ובישראל, המתמחה בתעשייה ביטחונית. בשנת 2006 מכר את חלקו בחברה.
בשנת 2012 מונה ליו"ר חברת אירונאוטיקס לפיתוח וייצור מטוסים ללא טייס, ובהובלתו הונפקה החברה בשנת 2017 בבורסת תל אביב לניירות ערך בשווי מיליארד ש"ח.
ביוני 2019 מונה ליו"ר חברת תיקון עולם קנביט פארמסוטיקלס, העוסקת בגידול, ייצור ושיווק קנאביס רפואי. בשנת 2020 ייסד בית ספר לרישיון טיס בינלאומי מסחרי בישראל עם שלוחה בפולין.
משנת 2008 בן-אליהו עורך, מרצה ומנחה סדרת לימוד בתוכנית "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה בנושא מדיניות וביטחון לאומי. הוא יו"ר "המרכז האקדמי למשפט ועסקים" ברמת גן וחבר במספר דירקטוריונים, ובהם דירקטוריון חברת שלמה נדל"ן.
בן-אליהו מתנדב, בין השאר, כיו"ר משותף של מוזיאון העם היהודי - בית התפוצות; חבר בוועד המנהל של עמותת "חינוך לפסגות" במוזיאון בית ראובן ובמועצה הציבורית של יד יצחק בן-צבי.
במרץ 2003, במהלך מלחמת עיראק השנייה, וביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, שימש בן-אליהו פרשן לענייני המבצע והמלחמה במהלך כל יום מימי הלחימה בחדשות ערוץ 2. ב-2010 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "עבודה עברית".
ב-2018 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "אף פעם לא מאוחר" בערוץ רשת 13, לצד שלמה בראבא, פיני גרשון ורפי קרסו.
חיים אישיים.
בן-אליהו גרוש ואב לשניים. מתגורר עם בת זוגו ושתי בנותיה בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
עבודה סוציאלית
עבודה סוציאלית היא מקצוע טיפולי העוסק בבעיות חברתיות ובסיבות שגרמו להן, על ידי קידום יחידים, משפחות וקהילות מעבר למגבלות ולקשיים בהם הם נתונים.
יום העובד הסוציאלי מצוין ב-15 במרץ.
הגדרה ומטרות המקצוע.
על פי הגדרתה בחוק, עבודה סוציאלית היא "משלח יד לשיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה בדרך של טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה".
על מנת להגיע לשיפור התפקוד האישי והחברתי, עוסקת העבודה הסוציאלית בסנגוריה על החלש, ייצוגו, תיווך בעניינו וטיפול בו, על מנת שיוכל להתחזק ולהתמודד עם קשייו, זאת תוך התבססות על ערכים חברתיים.
העבודה הסוציאלית פועלת במגוון שיטות התערבות, הלקוחות מתחומים אקדמיים שונים, בהם: פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדיניות ציבורית ועוד. שיטות ההתערבות מתייחסות לרמת הפרט, המשפחה, הקבוצה והקהילה. העבודה הסוציאלית היא חלוצה בתחום הטיפול המערכתי, והייתה המקצוע הראשון שהציע טיפול משפחתי.
העוסקים במקצוע הם עובדים סוציאליים הנדרשים להסמכה באמצעות לימודים אקדמיים באחד מהמוסדות להשכלה גבוהה, בתחום העבודה הסוציאלית ונרשמו בפנקס העובדים הסוציאליים במשרד הרווחה.
מקצוע העבודה הסוציאלית מתבסס על תפישת עולם הומניסטית חברתית-סוציאלית וכוללנית. תפישה זו מדגישה את חשיבות הסביבה המקיפה את הפרט (משפחה, קבוצה, קהילה), ושמה דגש על התערבות וסיוע מקבילים הן לפרט והן לסביבה המקיפה אותו. בנוסף, הסיוע בעבודה הסוציאלית ניתן לפרט, במידת האפשר, בסביבתו הטבעית והמוכרת (בניגוד לסיוע מתוחם בזמן ובמקום ב"חדר הטיפול").
היסטוריה.
רקע.
ניצנה של העבודה הסוציאלית החלו בשנת 1601 בעקבות משבר חקלאי שהוביל את המלכה אליזבת לחוקק את חוקי העוני. באופן כזה, למעשה, לראשונה הפכה את הממשלה לאחראית ומעורבת במצבם של נזקקים כשהיא גובה מיסים מבעלי הון לטובת האחרונים. החוקים האלו נחשבים כיום פטרונים שהאשימו את העני במצבו ולכן הוענקה קצבה מוגבלת עם תנאים כמו עבודה בבית עבודה ולבישת טלאי כדי למנוע את נדידתם מאזור אחד לשני. באופן כזה הממשלה גדר את העניים באזורים ו"שמר" על יתר התושבים מאותם אנשים.
העבודה הסוציאלית כמקצוע, היא אחד מתוצריה החברתיים של המהפכה התעשייתית במאה ה-19. שלושת הצירים שעליהן נעה המהפכה התעשייתית היו תעסוקה, משפחה וחברה.
מבחינת תעסוקה, העולם הטכנולוגי החדש חייב רכישת השכלה ומיומנויות חדשות. הדבר הביא אמנם לשיפור מסוים ברמת החיים מבחינה טכנולוגית, אך במקביל הביא לעלייה ביוקר מחיה, ולכן לעוני הולך וגובר.
לעוני היו תוצאות חברתיות קשות הן ברמת הכלל והן ברמת הפרט. חל מעבר ממשפחות מורחבות לגרעיניות והתקיימה נהירה המונית מהכפרים לערים שגרמה לתחושת בדידות בין השאר עקב אובדן התמיכה הרגשית והכלכלית של המשפחה המורחבת והקהילה המסורתית התומכת. בהדרגה השתנה מבנה הקהילה המסורתית בעלת התמיכה ההדדית ונפגע הסדר המשפחתי המסורתי.
עיקר הפגיעה ניכר באוכלוסיות חלשות, שלא היו מוגנות על ידי חקיקה חברתית כלשהי:
במצב זה נוצר כורח חברתי בשינוי מסגרות האחריות, במעבר מסיוע לחלשים על ידי מסגרות דתיות ומשפחתיות (מתן צדקה) לסיוע על ידי ארגונים התנדבותיים. ארגוני ההתנדבות הראשוניים הורכבו מנשים מהמעמד הבינוני שהחלו להתנדב ולסייע לשכבות חלשות. התנועה הפרוגרסיבית שכללה משכילים מהמעמד הבנוני שהיו מודאגים מהמצב בחברה והובילו לרפורמה חברתית שכללה חקיקה כנגד ניצול עבודה, התעללות בילדים במשפחה והביאה גם לצמיחתם של ארגוני צדקה והקמת בתי התיישבות כמענה לעוני.
לקראת סוף המאה ה-19, עם עליית הצורך בסיוע לשכבות החלשות ועם ההתפתחות שחלה בארגוני המתנדבים, לא היה די בארגוני מתנדבים קטנים, לא אחידים ובלתי מאורגנים. תהליך ההתמקצעות של תחום העבודה הסוציאלית החל בשנת 1896 עם הקמתו של בית הספר הראשון לעבודה סוציאלית. הרצון לידע והתמקצעות הפך את המתנדבים לעובדים בשכר מטעם המדינה, שבהדרגה לקחה על אחריותה את חובת הדאגה לחלש כחלק מתפקידה של מדינת הרווחה.
התפתחות המקצוע.
מספר תהליכים השפיעו על ההכרה במקצוע העבודה הסוציאלית על ידי המדינה.
החל משנת 1860, החלו מתנדבים במעבר לשכונות המצוקה (Settlement Houses Movement). המתנדבים עברו לגור בשכונות עוני מתוך אמונה שעצם נוכחותם והשתתפותם הפעילה בשכונות תעזור להעלות את הרמה האינטלקטואלית והפיזית של השכונות. זרם זה החל באנגליה והתפשט לארצות הברית. אותם מתנדבים, שהיו ממעמד הביניים וממעמדות גבוהים, עברו להתגורר בשכונות, תוך ניפוץ סטיגמות ודעות קדומות. בנוסף למגורים שם הם הקימו מעונות יום, מרפאות, ויזמו חוגים לתרבות והעשרה. בנוסף, המתנדבים סיפקו מקום מפגש והתארגנות כדי שהאוכלוסייה תפעיל לחץ על הממשל לשינוי רמת החיים וסיפוק משאבים. בין הפעילים בתחום זה הייתה ג'יין אדמס, שהקימה בשנת 1889 מרכז בלב שכונת מהגרים בשיקגו.
כך באירופה, היבשת השסועה והמלאה בפליטים, בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה ובעקבות צמיחת המדע הפוזיטיביסטי, הושם הדגש על הסביבה והקהילה כדרך סיוע לפרט. הסביבה נותרה מקור מידע משמעותי באיסוף המידע ומקור לסיוע בכל שינוי. במאה ה19 בעקבות שינויים במעמד האישה, גדל היצע הנשים שחיפש עבודה. תחילה הן רכשו ניסיון בהתנדבות ובהמשך דרשו תשלום. סיעוד וחינוך מראש נחשבו מקצועות נשים ולכן אליהם שובצו.
בשנת 1877 הוקם ארגון,Charity Organization Society, שאגד את כל חברות הצדקה יחד כדי לייצר תיאום פעולה בין ארגוני הצדקה ולייצר מערך כולל של תרומות. המודל עדין קידם מדיניות פטרונית שמטרתה לעודד את הנזקקים להגיע למדיניות כלכלית כפי שבא לידי ביטוי במאמרה של קרול מאייר, "לא נדבה אלא חבר?" (Not Alms But a Friend). העובדים של ארגוני הצדקה היו נשים, שקבלו שכר. הן ארגנו נשים מתנדבות אשר היו מבקרות בית ידידותיות שחקרו משפחות הנזקקות עבור זכאותן לסיוע ובמקביל המליצו הצעות כלכליות להתנהלות נכונה. ככל שעבר הזמן, המתנדבות החלו לדרוש שכר הן לאור המהפכה בזכויותיהן של נשים והן לאור הגידול בכמות המשפחות ביחס לכמות המתנדבות. בשלב מסוים, בשל הגידול החלה לחלחל התובנה כי לא ניתן לבסס את פעולות הארגון על התנדבות, וכן, כי יש צורך במתן כלים יעילים יותר לסיוע בבעיות של משפחות המתמודדות עם אלכוהוליזם, אלימות ועוני.