מרוקו ממשיכה לטעון לזכויותיה על פיסת ארץ זו, ומדי פעם מתפרצות מחאות במרוקו סביב הסוגיה, ואף בקרב האוכלוסייה המוסלמית בעיר.
גאוגרפיה.
העיר, שהיא פיניקית במקורה, נמצאת תחת שלטון ספרדי מאז 1496. שטחה משתרע על פני כ-12.4 קמ"ר והיא בעלת כשני קילומטרים של חופים. בדומה לסאוטה, מובלעת ספרדית נוספת בטריטוריה המרוקאית, מלייה, המרוחקת כ-150 קילומטרים מחצי האי האיברי, נהנית גם היא מענף דיג מפותח ומושפעת מפנים הארץ המרוקאי והחקלאות הטבעית.
אוכלוסיית העיר מתחלקת לארבע קהילות עיקריות: ספרדים-קתולים המהווים כ-65% מהתושבים, ברברים-מוסלמים המהווים כ-20% מהתושבים, ומעט יהודים והינדים.
הקהילה היהודית במלייה.
הקהילה היהודית מונה כיום בין 500 ל-600 נפשות. בעבר מנתה כ-3,300 איש, אך עקב הגירה למדינות שונות, בהן ספרד עצמה, ועלייה לארץ ישראל, הידלדלה הקהילה. יש כמה בתי כנסת בעיר, בית ספר יהודי (דתי), איטליזים כשרים, ישיבה וכולל אברכים, ושני בתי קברות יהודיים (אחד מהם עדיין בשימוש). רבני העיר היו: רבי אברהם הכהן צבאן, בנו רבי דוד שלמה הכהן צבאן, רבי ימין ביתאן. עתה מכהן כרב הקהילה הרב אהרן פרץ. בין חכמי העיר בלט רבי יצחק אלמושנינו, בעליו של בית הכנסת אלמושנינו.
הסתננות לעיר במטרה להגיע לאיחוד האירופי.
לאחר שנים של הסתננויות יחידים, סבלה המובלעת החל מספטמבר 2005 מניסיונות הסתננות המונית של מהגרים אפריקאים שמשתמשים בה (ובסאוטה) כדרך להיכנס לאיחוד האירופי שספרד חברה בו. אף על פי שכבר ב־1992 נחתמה אמנה בין ספרד ומרוקו המסדירה את החזרת המהגרים הבלתי חוקיים למרוקו, אמנה זו אינה ממומשת, ובפועל אפריקאים המסתננים לתוך המובלעת (למעט מרוקאים) זוכים בסופו של דבר למעמד של פליטים. התגברות ההגירה הביאה את השלטונות הספרדיים להקמת גדר הפרדה כפולה וגבוהה, ואף היו מקרים של ירי של אנשי ביטחון לעבר המהגרים, שספרד ומרוקו מאשימות בו זו את זו.
ב-24 ביוני 2022, ניסו כ-2,000 אנשים לפרוץ אל העיר ממרוקו ולטפס על גדר הגבול. לדברי מקורות מרוקנים לפחות 23 נהרגו, רובם מירי משמר הגבול של מלייה, חלקם מנפילה מגדר הגבול. כ-140 שוטרים נפצעו באירוע שארך כשעתיים. כמאה מסתננים הצלחו להיכנס אל העיר.
ערים תאומות.
למלייה יש ברית ערים תאומות עם הערים:
סמל קנדה
סמל קנדה הידוע גם כשלט האצולה המלכותי של קנדה או בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותה לזכותה על קנדה (באנגלית: Arms of Her Majesty in Right of Canada) הוא, מאז ניתן ב-21 בנובמבר 1921, סמלו של המונרך הקנדי ובכך סמלה הרשמי של קנדה. לשלט קווי דמיון רבים לסמל הממלכה המאוחדת עקב עברה של קנדה כדומיניון של האימפריה הבריטית ומשלב אלמנטים קנדיים רבים.
בלאזון השלט.
בלאזון שלט האצולה, כפי שנקבע בעת הענקתו בשנת 1921, מתואר להלן:
התקני השלט וסמליותם.
המגן.
המגן מחולק לחמישה רבעים, ארבעת העליונים מייצגים את האומות אשר מהם הגיעו מייסדי המדינה, והתחתון מייצג את האומה הקנדית:
הרבע הראשון, הממוקם במצד השמאלי העליון מכיוון מבטו של הצופה, כולל שלושה אריות זהובים על רקע אדום הלקוחים מסמל אנגליה. מוטיב האריות הזהובים על רקע אדום סימל את אנגליה מאז כיבושו של ויליאם הכובש והנורמנים את אנגליה בשנת 1066, בתחילה היה זה אריה בודד אשר הוחלף על ידי זוג אריות, אשר התקבע לבסוף עם שלושה אריות בערוב ימי שלטונו של ריצ'רד לב הארי, בסופה של המאה ה-12, על ממלכת אנגליה;
הרבע השני, הממוקם בצידו הימני העליון של המגן, מכיל אריה אדום על רקע זהב בתוך מסגרת אדומה של פרחים, אשר מסמלים את סקוטלנד מאז ימי ויליאם הראשון;
הרבע השלישי, במרכז מצד שמאל, מציג נבל אירי בצבעי זהב עם מיתרי כסף על רקע כחול, נבל זה, הידוע כנבל של טארה, הוא סמלה של ממלכת אירלנד ההיסטורית;
הרבע הרביעי, במרכז מצד ימין, מכיל שלושה פלר דה ליס זהובים על רקע כחול, סמלה של ממלכת צרפת והדגל הראשון אשר הונף על אדמת קנדה בידי ז'אק קרטייה במאה ה-16.
הרבע החמישי, זר של שלושה עלים אדומים של עץ האדר, הוא סמל קנדי אשר היה בשימוש כבר במאה ה-18. העלים הוצעו כסמל כבר בשנת 1834, הוטענו על סמליהן של קוויבק ואונטריו, והפכו לסמל לאומי רשמי בשנת 1965 עם ההכרזה על דגל קנדה. במקורם צוירו העלים בצבע ירוק שכן הם אמורים היו לייצג נעורים והתחדשות וזאת בניגוד לצבעם האדום של עלי הסתיו המתים, אולם, הבלאזון נכתב "בצבעים טבעיים" כך שניתן היה לציירם הן בצבע ירוק והן בצבע אדום, ובשנת 1957, הוחלט על שינוי הצבע לאדום על מנת להתאים את השלט לצבעים הלאומיים של קנדה.
קולר מסדר קנדה.
סביב המגן ממוקם סרט אדום, עליו כתוב באותיות זהב מוטו מסדר קנדה, אות הכבוד הגבוה ביותר הניתן בקנדה. המוטו desiderantes meliorem patriam (מלטינית - ) לקוח מן האיגרת אל העברים 11, 16, והוא מציין את תנאי הקבלה של אות המסדר - מי שתרם לאורך חייו תרומה אשר הביאה לשינוי משמעותי בקנדה, וכן לאנשים שאינם אזרחי קנדה אשר פעלו כל חייהם לשינויו לטובה של העולם.
תומכי המגן.
תומכי המגן, כתומכי השלט הבריטי, הם האריה האנגלי והחד-קרן הסקוטי אשר שניהם אוחזים ברמחים עליהם מונפים דגלים. בצד הדקסטר (בצד השמאלי מנקודת מבטו של הצופה) עומד האריה הבריטי, אוחז ברומח כסוף עם קצוות זהובים עליו מונף דגל האיחוד המלכותי (דגל הממלכה המאוחדת), אך בניגוד לשלט האצולה הבריטי, האריה אינו מוכתר ואינו מביט אל הצופה. בצד הסיניסטר (בצד ימין מנקודת מבטו של הצופה) עומד החד-קרן הסקוטי הכסוף עם קרן, פרסות, רעמה וזנב זהובים, אוחז ברומח עליו מונף נס כחול מוטען בשלושה פלר דה ליס זהובים, לציונה של צרפת המלכותית, כפי שעל השלטים הבריטי והסקוטי מופיע החד-קרן כבול, כך הוא כבול גם בשלט הקנדי שכן החד-קרן במסורת ימי הביניים נחשב כחיה מסוכנת ביותר אשר רק בתולות יכלו לרכב עליו.
הקסדה והמעטה.
מעל המגן, נחה קסדה מוזהבת המייצגת את ריבונותו של הריבון על הממלכה. סביב הקסדה פרוש המעטה עשוי עלי עץ אדר בצבעי אדום ולבן - הצבעים הלאומיים של קנדה.
כתר אדוארד הקדוש.
מעל שלט האצולה מופיע כתר אדוארד הקדוש אשר משמש ככתר ההכתרה הרשמי של המונרך הבריטי והקנדי. הכתר נוצר בשנת 1661 להכתרתו של מלך אנגליה צ'ארלס השני, לאחר שכתר ההכתרה הקודם הושמד בהוראת אוליבר קרומוול במהלך מלחמת האזרחים של אנגליה. על פי המסורת, הזהב ממנו הוכן הכתר נלקח מהכתר של אדוארד המודה (אדוארד הקדוש) - מלך אנגליה במאה ה-11 והפנינים נלקחו מתכשיט שהיה שייך למלכה אליזבת הראשונה.
הכתר מורכב מארבעה צלבים בסיסו, המעוטרים בארבעה פלר דה ליס שמעליהם ארבע חצאי קשתות שמעליהן מונד ובראשו צלב. במרכז הכתר כיפת קטיפה, והוא עשוי זהב טהור ובו 444 אבנים יקרות.
הופעתו של הכתר מאזכרת את היותה של קנדה מונרכיה חוקתית אשר בראשה עומד כריבון מלך או מלכה. בעיצוב המקורי של שנת 1921 הופיע כתר טיודור אולם לאחר בקשתה של המלכה אליזבת השנייה, הוחלף העיצוב לכתר הנוכחי בשנת 1957.
הציצה.
ציצת השלט דומה אף היא לציצת השלט הבריטי, אריה פוסע ושומר מוכתר בכתר אדוארד הקדוש. אולם בניגוד לציצה הבריטית, האריה מחזיק בכפו אלה עץ אדר בצבע אדום, ועומד על עטרה בצבעי אדום ולבן. הציצה מהווה גם את המוטיב המרכזי בדגל המושל הכללי של קנדה, אשר מסמל את המושל כנציגו של הריבון בממלכה.
המוטו.
בתחתית שלט האצולה, מעל החלקה, מופיע המוטו הלאומי של קנדה: "מים עד ים" (בלטינית: a mari usque ad mare) - פסוק המופיע ב. המוטו מתאר את מיקומה של קנדה בין שני האוקיינוסים - האטלנטי והשקט, ומקורו בגרסה הלטינית של : (בעברית: ).
השימוש הראשון במשפט על מנת לתאר את קנדה היה בספרו של ג'ורג' מונרו גרנט "מאוקיינוס לאוקיינוס" משנת 1977. גרנט, איש ציבור קנדי, כומר ומטיף פרסביטרי, השתמש במשפט לתיאורה של קנדה בדרשותיו. השימוש הרשמי הראשון היה על בעת כינוסה של האספה המחוקקת של ססקצ'ואן בשנת 1906, הוצע כמוטו הלאומי בעבור סמלה החדש של קנדה על ידי ג'ון פופ, סמל אשר אושר וניתן בשנת 1921. העיצוב המקורי לא כלל מוטו, אולם לאחר כינוסה של ועדה לבחינת עיצובו המחודש של הסמל, בהשתתפותו של פופ אושר העיצוב החדש, ואושרר על ידי דבר המלך במועצה ב-21 באפריל 1921, וניתן רשמית על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-21 בנובמבר באותה השנה.
החלקה.
שלט האצולה נח על חלקה העשויה מזר הפרחים הלאומיים של ארבע האומות המייסדות של קנדה, האומות אשר מופיעות גם כן במגן. אנגליה מיוצגת על ידי שושנת טיודור, סקוטלנד על ידי דרדר, אירלנד על ידי שמרוק (תלתן), וצרפת על ידי פלר דה ליס אשר שימש כסמלה המלכותי של צרפת מהמאה ה-12.
ההיסטוריה של שלט האצולה.
טרם איחוד קנדה אשר חל בשנת 1867 שימש שלט האצולה הבריטי כסמל הריבונות המלכותית. לקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה הבריטית לא הוענק כל שלט אצולה, למעט ההענקות לנובה סקוטיה ולניופאונדלנד במאה ה-17. ב-6 במאי 1868, שנה לאחר האיחוד, הוענקו בצו מלכותי שלטי אצולה לקולוניות אונטריו, קוובק, ניו ברנזוויק וגם לנובה סקוטיה, אשר עובדת הענקת השלט במאה ה-17 נשכחה, ורק בשנת 1929 נתגלה השלט ההיסטורי אשר הוחזר לה. הצו המלכותי לא העניק שלט לדומיניון הקנדי, אולם איפשר לשלב את ארבעת השלטים באמצעות חלוקה לרבעים על מנת ליצור חותם גדול. שלט מחולק נוצר כסמל בלתי רשמי לדומיניון, ועם צירופה של כל קולוניה לאיחוד, שולב שלטהּ בשלט המחולק עד אשר שולבו בו תשעה שלטים שונים. השלט אשר צבר פופולריות רבה גם בקרב מוסדות השלטון אף שלא קיבל גושפנקא רשמית מהמונרך.