בתגובה לפיגוע פשטו כוחות של סיירת מטכ"ל וחטיבת הצנחנים ב-28 בדצמבר 1968 על נמל התעופה הבינלאומי ביירות, במבצע תשורה, והשמידו 14 מטוסי נוסעים של חברות התעופה הלבנוניות מידל איסט איירליינס, טראנס מדיטרניאן אירווייס, וליבאניז אינטרנשיונל אירווייס. מבצע זה גרם נזק רב לענף התעופה הלבנוני. מידל איסט איירליינס הצליחה להתאושש במהירות, אך ליבאניז אינטרנשיונל אירווייס פשטה את הרגל.
בשנת 1970 הורשע מוחמד בהריגה ובאישומים אחרים ונידון ל-17 שנות מאסר. עם זאת, הוא שוחרר כעבור כמה חודשים לאחר שקבוצת טרור פלסטינית אחרת חטפה מטוס יווני ואיימה להרוג את הנוסעים אלא אם כן ממשלת יוון תשחרר את מוחמד.
לאחר שקיבל חנינה ביוון התגורר במספר מקומות במזרח התיכון, כולל לבנון, שם התחתן בשנת 1976.
לבסוף היגר לקנדה, תוך הסתרת עברו הטרוריסטי. בשנת 1987 החלו הרשויות בקנדה לטפל בגירושו, לאחר שהתגלה עברו של מוחמד. הוא גורש לבסוף ללבנון בשנת 2013.
מפרק מהירות קבועה
מפרק מהירות קבועה (באנגלית: Constant Velocity Joint או CV-Joint) הוא התקן מכני המאפשר להעביר תנועה סיבובית בין צירים הנמצאים בזווית, באופן שבו מהירות הציר המונע אחידה ושווה למהירות הציר המניע. מפרק זה נמצא בשימוש בעיקר בכלי רכב בעלי הנעה קדמית והנעה לכול הגלגלים וכן בכלי רכב בעלי הנעה אחורית עם מתלה נפרד לכול גלגל - בחיבור הציריה אל הגלגל והדיפרנציאל. במכונית האאודי קוואטרו () לדוגמה, ניתן למצוא עשרה מפרקים כאלה, בארבע הציריות ובגל ההינע.
התקנים קודמים.
מערכות הנעה קדמית מוקדמות, כמו אלה שבסיטרואן Traction Avant, בציריות הקדמיות של הלנד רובר, ובכלי רכב דומים בעלי הנעה לכול הגלגלים, עשו שימוש במפרק אוניברסלי, בו ציר בצורת צלב מחבר בין שני חלקים בצורת האות U. המפרק האוניברסלי אינו מפרק מהירות קבועה מלבד במצב בו שני הצירים מקבילים, וגורם לציר המונע לנוע במהירות משתנה מחזורית כאשר הציר המניע נע במהירות קבועה. מפרק זה הוא פשוט ויכול להיות חזק מאוד, והשימוש העיקרי בו הוא בחיבור צירים שהזווית וטווח התנועה ביניהם אינם גדולים, כמו בגל הינע של כלי רכב בעלי הנעה אחורית. אולם, בזוויות גדולות המפרק האוניברסלי נהיה "קופצני" וקשה לסיבוב, ודורש תחזוקה שוטפת. כמו כן, השימוש בו בציריות הנעה דורש מיסבי תמיכה מסובכים יותר, וניתן לעשות בו שימוש רק במערכות ציריה קשיחות.
המפרקים הראשונים מסוג מהירות קבועה.
כאשר הנעה קדמית הפכה לפופולרית, ומכוניות נוסעים כגון ה"מיני" () החלו לעשות שימוש במנוע בתצורה רוחבית, נעשו חסרונותיו של המפרק האוניברסלי בציריות הנעה קידמיות בולטים יותר ויותר. מפרקי מהירות קבועה המבוססים על המצאתו משנת 1927 של אלפרד שֱׁפָּה (), התגברו על רוב החסרונות הללו. הם איפשרו העברה חלקה של מומנט סיבוב מהמנוע אל הגלגלים הקידמיים למרות הטווח הרחב של הזוויות בהם נמצאו המפרקים.
מפרק טרקטה (), שגם הוא מפרק מהירות קבועה, פותח על ידי פייר פנייל (Pierre Fenaille) בשנת 1926, ושימש במרבית כלי הרכב הקרביים בעלי הנעה קדמית במלחמת העולם השנייה. הוא פשוט יותר וחזק יותר ממפרק Rzappa, אולם מייצר חיכוך רב וחום במהירות גבוהה. עם התקדמות טכנולוגיית היצור של מפרקי מהירות קבועה מבוססי כדורים נזנח השימוש בו בכלי רכב וכיום ניתן למצוא אותו רק במכונות.
מפרק Rzeppa (פעמון).
מפרק Rzeppa, הידוע בכינוי מפרק "פעמון", מורכב מכדור פנימי אשר בו שש מסילות, ומעטפת חיצונית תואמת בצורת "פעמון" ובה שש מסילות גם כן. בכול מסילה נמצא כדור. הציר המניע מקובע לחלק הפנימי, בעוד הציר המונע מחובר לחלק החיצוני (הפעמון) בצידו האחד, ולציר הגלגל בצידו השני. מפרק זה הוא גמיש מאוד ויכול לתמוך בשינויים הגדולים בזוויות בין הצירים, אשר נדרשים על ידי מערכת ההיגוי של הגלגלים הקדמיים. מפרק פעמון טיפוסי מרשה זווית כפוף של 48-45 מעלות, בעוד כמה סוגים מאפשרים עד 52 מעלות.
עקרון הפעולה של מפרק Rzeppa מבוסס על הימצאותם של ששת הכדורים במישור הניצב למישור בו נמצאים זוג הצירים, ובזווית החוצה את הזווית בין הצירים (כלומר בזווית שווה לכול אחד מהצירים). מישור זה נקרא המישור ה"הומו-קינטי". כאשר האלמנטים המעבירים את המומנט הסיבובי מציר אחד לציר שני נמצאים במישור זה, מתקבל מפרק מהירות קבועה.
מפרק מהירות קבועה נוסף המבוסס על עקרון זה הוא מפרק "בנדיקס-וייס" (Bendix-Weiss), אשר בו ארבעה כדורים.
מפרק קרדן כפול.
מפרק קרדן כפול דומה לציר קרדן כפול, אשר בו ציר הביניים קוצר עד למינימום האפשרי, כך שלמעשה מתקבלים שני מפרקים אוניברסליים גב אל גב. התקן זה מהווה מפרק מהירות קבועה במהירויות נמוכות, אם כי החלק האמצעי עדיין אינו נע במהירות קבועה, דבר המייצר ויברציות במהירויות גבוהות. באופן טיפוסי, ניתן למצוא מפרק קרדן כפול בציר ההגה של המכונית. מפרק זה גם מחליף את מפרק הפעמון (Rzeppa) בישומים בהם יש זוויות כיפוף גדולות או עומסים מתפרצים, כגון בציריות של רכבי שטח קשוחים עם הנעה לכול הגלגלים.
כמו כן פותח מפרק קרדן כפול עם התקן יישור צף השומר על זווית שווה בין הצירים המניע, המונע, והחלק האמצעי.
מפרק טריפוד (תלת רגל).
מפרק טריפוד מורכב מציר אחד המסתיים בשלוש רגליים גליליות, אשר נמצאות בזווית 90 מעלות לציר, ובזווית של 120 מעלות זו לזו. על כול רגל מורכבת טבעת שמשטחה החיצוני מעוגל. בקצה הציר השני מותקן חלק בצורת גליל חלול אשר בחלקו הפנימי חרוצות שלוש מסילות שלהן חתך גלילי. הטבעות המעוגלות המותקנות על הרגליים של החלק הפנימי ממוקמות בתוך המסילות. מפרק זה מסוגל להעביר תנועה סיבובית מציר אחד לשני, בזוויות כיפוף עד כ-45 מעלות. מפרק זה מרשה תנועה בכיוון הצירי - כלומר מאפשר לצירים להתקרב ולהתרחק זה מזה.
התקן זה הוא "כמעט" מפרק מהירות קבועה (Quasi-Homokinetic), מכיוון שנקודות המגע של הטבעות המוקנות על הרגליים עם המסילות אינן בדיוק במישור ההומו-קינטי. עם זאת, הסטייה ממהירות קבועה היא נמוכה.
מפרק תומפסון.
מפרק תומפסון, הנקרא על שם ממציאו גלן תומפסון (Glenn Thompson), הוא מפרק מהירות קבועה אשר פועל עם חיכוך נמוך וכמעט ללא ויברציות. מפרק תומפסון מורכב משני מפרקי קרדן "זה בתוך זה", דבר המבטל את הצורך בציר הביניים, ובתוספת מוטות ייצוב השומרים על זווית מתאימה בין המפרקים. מוטות הייצוב שומרים על זווית שווה בין הציר המונע, המניע, והמפרקים, דבר אשר מבטיח העברת מהירות אחידה בין הצירים, בכול זווית בה הם נמצאים. מוטות הייצוב אינם נעים במהירות קבועה, אולם יש להם מומנט אינרציה נמוך מאוד ולכך אינם מיצרים (כמעט) ויברציות. ביטול ציר הביניים מקטין מאוד את הרעידות ועומסי השחיקה הטיפוסיים למפרק קרדן כפול.
העובדה שהמפרק מתבסס על זוג מפרקי קרדן מקטין את החיכוך והחום הנוצרים במפרק ביחס למפרק מסוג פעמון (Rzeppa), זאת מכיוון שבמפרק תומפסון נעשה שימוש במיסבים כדוריים היקפיים, בעוד שבמפרק פעמון הכדורים מתגלגלים ומחליקים בתעלות.
החידוש במפרק תומפסון הוא בהמצאת ההתקן השומר על המנח הגאומטרי של זוג מפרקי הקרדן, למשל ארבעה מוטות ייצוב היקפיים בצורת מספריים, והוא הראשון שמכיל צירוף זה של תכונות.
רוני סולן
רוני סולן הייתה פסיכואנליטיקאית, מדריכה מוסמכת ומרצה במכון הישראלי לפסיכואנליזה בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
סולן הייתה מומחית בטיפול אישי בילדים, מתבגרים ובוגרים וכן בטיפול זוגי.
היא חיברה את הספר "חידת הילדות", העוסק בהתפתחות הרגשית של התינוק במהלך שלוש השנים הראשונות לחייו והשפעת חוויה זו על בגרותו, על קשריו הזוגיים ועל היותו הורה. כמו כן פרסמה במשותף עם שולה מודן, את הספר "להפרד בשלום" העוסק בתהליכי פרידה מהלידה ולאורך החיים. פרסמה מאמרים בכתבי עת שונים.
סולן עסקה בחשיבות הנפרדות ביחסי האובייקט וטבעה את המושגים ה"נרקיסיזם הבריא", וה"יחד" בין נפרדים. כמו כן, הגדירה קריטריונים להבחנה בין מנגנוני הגנה למנגנוני הסתגלות.
למדה בשווייץ, ובין מוריה בז'נבה היו הפסיכולוגים ז'אן פיאז'ה, אנדרה ריי ורנה שפיץ.
אישה בוגדת (סרט)
עקרון הסופרפוזיציה (גאולוגיה)
עקרון הסופרפוזיציה הוא אחד מעקרונות היסוד בגאולוגיה המשמשים לקבוע את גילן היחסי של שכבות סלע ואת זמן ואופן היווצרותן. ניסוח "חוק הסופרפוזיציה" המיוחס לניקולאוס סטנו גורס כי ברצף בלתי-מופרע של שכבות סלעי משקע, השכבה העליונה תהיה צעירה משכבת הסלע הנמצאת מתחתיה.
התפתחות.
היווצרות הרים.
בין הראשונים לחקור שכבות סלע היה אבן סינא (980–1073) – רופא, פילוסוף ומדען פרסי – שהיה מחברם של 450 ספרים במגוון רחב של נושאים. בחיבור האנציקלופדי "כיתאב אל שיפאא'" (ספר הריפוי) הניב אבן סינא תרומה משמעותית למדעי הטבע. בספרו זה, במאמר על מינרלוגיה ומטאורולוגיה, מופיעים הסברים על היווצרותם של הרים:
חוק הסופרפוזיציה.
הדרך הנפוצה ביותר בה משתמשים גאולוגים למדוד זמן גאולוגי היא באמצעות רצף של סלעים ומבנים גאולוגיים. אמצעי זה אינו קובע את גילם של הסלעים והמבנים, אלא רק את גילם היחסי. העקרון עליו הם נשענים במחקרם הוצג על ידי ניקולאוס סטנו, מלומד דני בן המאה ה-17, שחקר את תכונותיהם של סלעים ושכבות סלעים. מחקרו – שפורסם ב-1669 בשם " De solido intra solidum naturaliter contento dissertationis prodromus" – הביא לייחוס כמה מעקרונות היסוד בגאולוגיה הנוגעים לסטרטיגרפיה.
בהניחו כי כל הסלעים והמינרלים היו פעם נוזלים הסיק סטנו כי שכבות סלע נוצרו כאשר חלקיקים – בנוזל כגון מים – שקעו. תהליך זה הותיר שכבות אופקיות, מה שהוביל את סטנו ליסודות עקרון האופקיות המקורית.