בעוד בקנדה צפו בתחילה שהנבחרת המורכבת ממקצועני ה-NHL תביס את הסובייטים, בפועל התפתחה הסדרה בצורה אחרת לגמרי. הסובייטים גילו עליונות על הקנדים לאורך מרבית הסדרה, ונבחרת קנדה נזקקה למהפך דרמטי בשלושת המשחקים האחרונים שלה - כולל שער ניצחון בדקה האחרונה של המשחק השמיני והאחרון - כדי לנצח בסדרה בקושי רב.
הסדרה, שהחלה כסדרת משחקי ידידות על סף הגימיק, התפתחה עוד במהלכה לסדרה של משחקים קשים שחלקם הגיע לאלימות פיזית ולאירועים יוצאי דופן. השער שהכריע אותה, של החלוץ פול הנדרסון, 34 שניות לסיום המשחק השמיני והאחרון - הפך לאבן דרך בתרבות הקנדית, והסדרה מעוררת עד היום עניין הן בקנדה והן ברוסיה ושאר מדינות ברית המועצות.
בנוסף, הביאה הסדרה להכרה בסדר החדש של יחסי הכוחות בהוקי קרח העולמי. בקנדה נוכחו לדעת שבהוקי קרח הבינלאומי ישנם כוחות המסוגלים להתמודד בהצלחה גם עם שחקניהם הטובים ביותר, המקצוענים מה-NHL. גם ההוקי הבינלאומי, לאחר שמדד את כוחו מול שחקני ה-NHL, החל להתייחס בצורה שונה לאפשרות של שילוב שחקני ה-NHL במסגרותיו.
סדרת הפסגה פתחה גם מסורת של מפגשים ישירים בין ההוקי הבינלאומי וה-NHL במסגרות בלתי רשמיות. במפגש הבא של נבחרת קנדה במסגרת כזו הורכבה הנבחרת משחקני ליגת ה-WHA, הליגה המתחרה ל-NHL באותה תקופה, ב"סדרת פסגה" משלה מול נבחרת ברית המועצות ב-1974. הפעם הפסידה נבחרת קנדה בסדרה.
שתי סדרות הפסגה, ובמיוחד הראשונה שבהן, סללו לבסוף את הדרך לשובה של קנדה למסגרות הרשמיות של ההוקי קרח הבינלאומי, ולתחילת העידן המקצועני בנבחרת קנדה ובהוקי קרח הבינלאומי כולו.
1976 - 1996: תחילת העידן המקצועני בנבחרת.
ב-1975 הוחלף נשיא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומי, הבריטי ג'ון אהרני, בנשיא חדש, הגרמני גונתר סבצקי. בעוד אהרני נקט בעמדה נוקשה כלפי דרישותיה של קנדה, שם לעצמו סבצקי כמטרה ראשונה את החזרתה של קנדה, מולדת הענף, לזירה הבינלאומית.
כשנה לאחר כניסתו לתפקיד הוכתרו מאמציו של סבצקי בהצלחה, כאשר הושג הסכם שאיפשר את שובה של קנדה, והביא למהפכה בהוקי קרח הבינלאומי. לשחקני NHL הותר, בפעם הראשונה, להשתתף באליפות העולם השנתית של הפדרציה הבינלאומית. האליפות, שהתקיימה עד אז בחודשים פברואר-מרץ, נדחתה לאפריל-מאי - אחרי סיום העונה הרגילה ב-NHL. כך יכלו שחקנים מקבוצות שלא עלו לפלייאוף ה-NHL להגיע לאליפות העולם ולהצטרף לנבחרותיהם.
עם זאת, לשחקני NHL לא הותר להשתתף באולימפיאדה - הן בשל חוקי הוועד האולימפי הבינלאומי והן בשל חוסר נכונותה של ה-NHL להפסיק את הליגה בזמן קיומה של האולימפיאדה, בינואר-פברואר, אמצע עונת ה-NHL.
בנוסף, הוחלט על ייסודו של מפעל רשמי ראשון שינוהל במשותף על ידי ה-NHL והפדרציה הבינלאומית - גביע קנדה, שנועד להיערך פעם ב-4 שנים. גביע קנדה נועד להיערך בקיץ, אחרי סיום פלייאוף ה-NHL, כך שכל שחקני ה-NHL יכלו להשתתף בו במדי נבחרותיהם.
באולימפיאדת החורף ובטורנירים בלתי רשמיים ייצגו את קנדה שחקנים חובבים.
גביע קנדה 1976.
המהדורה הראשונה של גביע קנדה, שנערכה ב-1976, הייתה הפעם הראשונה בה שיחקו עבור קנדה שחקני NHL ו-WHA בטורניר רשמי. בין הליגות שררו עדיין יריבות מרה ותחרות עזה, אך בטורניר הזה שאפה קנדה להציג את נבחרתה החזקה ביותר, ופרנסי שתי הליגות התגברו על האיבה ביניהם ואיפשרו לשחקניהם לשתף פעולה. בדיעבד, טורניר גביע קנדה 1976 היה הפעם היחידה ששחקני NHL ו-WHA שיתפו פעולה במסגרת נבחרת אחת.
קנדה אכן הציגה בטורניר את מיטב כוכביה משתי הליגות. כך למשל נכללו בנבחרת כוכביה של בוסטון ברואינס, בובי אור ופיל אספוזיטו שכיכב גם בסדרת הפסגה של 1972, יחד עם כוכבי NHL אחרים שהיו הכוכבים המרכזיים בקבוצותיהם - בובי קלארק, ז'ילבר פרו ומרסל דיון, ולצידם כוכבים שערקו ל-WHA ובראשם הכוכב הגדול של הליגה, בובי האל. גם נבחרות אחרות שהיו להם שחקני NHL ו-WHA, כמו ארצות הברית ושוודיה, כללו אותם בנבחרות שהרכיבו לטורניר.
את שלב הליגה של הטורניר סיימה קנדה במקום הראשון, עם ארבעה ניצחונות והפסד בודד מול צ'כוסלובקיה. צ'כוסלובקיה סיימה שנייה, ושתי הנבחרות עלו לסדרת הגמר, שנערכה בשיטת "הטוב משלושה משחקים". קנדה הביסה במשחק הראשון את צ'כוסלובקיה 6:0, עם שני שערים של בובי אור. במשחק השני נזקקה קנדה להארכה כדי לנצח גם בו 5:4, משער ניצחון של דאריל סיטלר, ולזכות בטורניר כולו.
אליפויות העולם בסוף שנות ה-70'.
קנדה חזרה להשתתף באליפות העולם של פדרציית ההוקי הבינלאומית ב-1977 אחרי היעדרות של שמונה שנים, ובהתאם לאפשרויות החדשות שנפתחו לה שלחה לראשונה באליפות העולם נבחרת שהורכבה כולה משחקני NHL - שחקנים שקבוצותיהם לא עלו לפלייאוף. בראשם עמד שוב פיל אספוזיטו, החלוץ המצטיין של בוסטון ברואינס, שהיה הקפטן.
לאחר הציפיות הגבוהות, איכזבה קנדה מאוד בהופעתה באליפות. שלב הראשון ספגה קנדה תבוסה משפילה 11:1 בידי ברית המועצות, הפסידה גם מול שוודיה, וסיימה את השלב הראשון במקום הרביעי בלבד עם 4 ניצחונות ב-7 משחקים. בבית הגמר הובסה שוב בידי ברית המועצות, 8:1, אך נקמה בשוודיה עם ניצחון 7:0 והגיעה למשחק האחרון מול צ'כוסלובקיה שכבר הבטיחה את זכייתה באליפות. לקנדה עוד נותר סיכוי לזכות במדליית הארד והיא הביסה את צ'כוסלובקיה 8:2, אך ניצחון של שוודיה על ברית המועצות הותיר את קנדה ללא מדליה.
באליפויות של 1978 ו-1979 שלחה קנדה נבחרת נוצצת פחות. הנבחרת של 1978, בהנהגתו של מרסל דיון כוכב ההתקפה של לוס אנג'לס קינגס, זכתה במדליית הארד, אך לא סיכנה את צ'כוסלובקיה וברית המועצות שסיימו מעליה בהפרש גדול. זו של 1979 סיימה במקום הרביעי בלבד, שוב בהפרש גדול מהמובילות.
תחילת שנות ה-80.
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) חזרה קנדה למסגרת האולימפית לאחר 12 שנה. היא הביסה בבית המוקדם את הולנד, יפן ופולין החלשות, אך נוצחה על ידי יריבותיה העיקריות, ברית המועצות ופינלנד, החמיצה את העלייה לבית הגמר של הטורניר וסיימה אותו במקום השישי - המקום הנמוך ביותר של קנדה באולימפיאדה עד אז.
לאליפות העולם ב-1981 התייצבה קנדה שוב עם נבחרת של שחקני NHL, בראשם כוכבים כלני מקדונלד וגי לפלר, ועם מאמן מוערך בעל ניסיון NHL עשיר, דון צ'רי. קנדה לא הצליחה להוות יריב לנבחרות האירופיות הגדולות ובראשן ברית המועצות, וסיימה רביעית במרחק ניכר.
מספר חודשים לאחר מכן נערכה המהדורה השנייה של גביע קנדה. קנדה הרכיבה נבחרת של כוכבי על מה-NHL, שהתבססה בעיקר על כוכבי הקבוצה הטובה ביותר בליגה באותה תקופה, ניו יורק איילנדרס. בנוסף, כיכב בנבחרת בפעם הראשונה מי שכבר נחשב לגדול כוכבי הליגה למרות גילו הצעיר - חלוצה של אדמונטון אוילרס, ויין גרצקי. מאמן הנבחרת באותו טורניר היה סקוטי באומן, שנחשב היום לאחד מגדולי המאמנים בתולדות ה-NHL. גרצקי אכן סיים את הטורניר כמבקיע המצטיין עם 12 נקודות, אך במשחק הגמר הובסה קנדה 8:1 על ידי ברית המועצות.
גרצקי כיכב גם בנבחרת שנשלחה לאליפות העולם ב-1982, אליה הצטרף באמצע האליפות לאחר שקבוצתו הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף, לצידם של כוכבי פילדלפיה פליירס בובי קלארק וביל בארבר, כוכבים נוספים כקווין לאו ודאריל סיטלר, והנבחר מספר 1 בדראפט ה-NHL וכוכב בהתהוות, דייל האוורצ'ק. גרצקי סיים שוב כמבקיע המצטיין בטורניר, אך קנדה הסתפקה במדליית הארד. זו הייתה הופעתו היחידה של ויין גרצקי באליפות העולם של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
תחת הנהגתם של דאריל סיטלר ומרסל דיון, ועם כוכבים נוספים כמישל גולה והמגן הצעיר סקוט סטיבנס, זכתה קנדה שוב במדליית הארד באליפות העולם ב-1983.
אולימפיאדת סראייבו והמחלוקת על הגדרת שחקנים מקצוענים.
לפני אולימפיאדת סרייבו (1984) התגלע משבר נוסף בין קנדה וההוקי קרח הבינלאומי, הפעם על רקע החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי על הגדרת שחקן חובבן לצורך הרשאת השתתפותו באולימפיאדה - נקבע שרק שחקנים שמשחקים או שיחקו בעבר ב-NHL נחשבים למקצוענים, שעוד שחקנים ששיחקו בליגות מקצועניות אחרות - כולל כל הליגות באירופה וליגת ה-WHA בצפון אמריקה - לא ייחשבו למקצוענים. ההחלטה פגעה בעיקר בנבחרת קנדה.
למרות איומים בדבר פרישה נוספת של קנדה מהמפעלים הבינלאומיים, השתתפה נבחרת קנדה לבסוף באולימפיאדה, וסיימה במקום הרביעי.
גביע קנדה 1984.
למהדורה השלישית של גביע קנדה הציבה קנדה נבחרת חזקה ביותר, כאשר הפעם התבססה הנבחרת בעיקר על שחקני אדמונטון אוילרס ששלחה לסגל שמונה שחקנים בסך הכל, ובראשם שוב ויין גרצקי ששימוש הפעם כקפטן הנבחרת בצוותא עם לארי רובינסון, מגינה של מונטריאול קנדיאנס. בין השאר שותף בנבחרת, בפעם הראשונה והיחידה, חלוצה של קוויבק נורדיקס פטר שטיאסטני, כוכבה לשעבר של נבחרת צ'כוסלובקיה שערק לקנדה ב-1980 והפך לאחד החלוצים הטובים ב-NHL. שיתופו של שטיאסטני גרר מחאות מצד נבחרת צ'כוסלובקיה שהשתתפה אף היא בטורניר, אך ללא הועיל. שטיאסטני כבש לבסוף את שערו היחיד בטורניר דווקא לרשת נבחרתו לשעבר.
בשלב הליגה גמגמה הנבחרת, שהשיגה ניצחונות גבוהים מול מערב גרמניה וצ'כוסלובקיה, אך סיימה רק בתיקו מול ארצות הברית, הובסה על ידי ברית המועצות ונוצחה גם על ידי שוודיה. כתוצאה מכך סיימה קנדה את שלב הליגה רק במקום הרביעי, ולכן פגשה בחצי הגמר את ברית המועצות שסיימה ראשונה. קנדה הצליחה לעצור את ההתקפה החזקה של הסובייטים, ולאחר שהזמן החוקי הסתיים בתיקו 2:2 כבש כוכב ניו יורק איילנדרס מייק בוסי את שער הניצחון בהארכה, והעלה את קנדה לסדרת הגמר.