הסופרבול הוא המשדר הנצפה ביותר מדי שנה בטלוויזיה האמריקאית. לסופרבול יש אחוזי רייטינג גבוהים בכל קנה מידה, שעומדים על מעל 40% מכל משקי הבית בארצות הברית, ומעל 60% מכל מקלטי הטלוויזיה הפעילים. בכל רגע ממשך השידור, צופים בסופרבול למעלה מ-100 מיליון אמריקאים. כמו כן, מוערך שכ-130–140 מיליון אמריקאים צופים בחלק כלשהו של המשחק. הודעות לתקשורת מטעם ה-NFL העריכו כי במשחק צופים למעלה ממיליארד צופים בכל העולם. עם זאת, יש המעריכים כי המספר נמוך משמעותית, ושהעניין במשחק מחוץ לצפון אמריקה נמוך. שיא הרייטינג למשדר סופרבול - 49.1% (49.1/73), נרשם ב-1982, ואילו שיא הצופים, בהיבט של ממוצע לאורך המשדר כולו, נרשם בסופרבול שהתקיים ב-2015 עם ממוצע של 114.5 מיליון צופים (רייטינג של 47.5% (47.5/71)) - משדר הטלוויזיה הנצפה ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית.
בהתאם לסיכומים בין רשתות השידור עם הנהלת ה-NFL, מדי שנה משודר המשחק ברשת ארצית אחרת.
על אף ש"סופרבול I" סוקר גם על ידי רשת NBC וגם על ידי רשת CBS, התיעוד היחיד של המשחק שהיה זמין עד 2011, היה קטע וידאו בן מספר שניות. הסיבה לכך היא, שברשתות הטלוויזיה (עוד מימיהן הראשונים ועד שנות ה-60), נהגו למחוק את קטעי הווידאו, מתוך שיקול שהצופים לא מעוניינים לצפות בשידור חוזר של משחק שכבר שודר, וגם משום שסרטי הצילום היו יקרים באותה תקופה. ב-2005 אותרה קלטת של השידור, לאחר ששהתה בעליית גג בפנסילבניה במשך כ-38 שנים. הקלטת שופצה והופצה ב-2011.
פרסומות.
בעקבות פרסומת בשנת 1984 של חברת המחשבים אפל, שביים רידלי סקוט, בה הציגו את מחשב המקינטוש, זמן הפרסום בסופרבול הפך לבמה המרכזית של פרסומות לקונספטים חדשים או מקום שידור לפרסומות גרנדיוזיות ויקרות במיוחד. זמן הפרסום במהלך המשחק נחשב ליוקרתי מאוד בזכות הרייטינג העצום, ומחירו עולה בכל שנה. זמן פרסום בסופרבול LII ב-2018 נמכר בסכום שיא של 7.7 מיליון דולר ל"ספוט" (30 שניות) וזאת לעומת כ-5 מיליון דולר בסופרבול LI. על פי הערכות של NBC ופורבס, שווי החשיפה של אותו זמן פרסום ב-2015 היה כ-10 מיליון דולר.
בידור.
בשנים המוקדמות, משחקי הגמר או הסופרבולים הציגו במהלך הפסקת המחצית מצעדים של מכללות ובתי ספר מקומיים. עם הזמן, ככל שהמשחק הפך לנצפה יותר כך גם גדל פוטנציאל החשיפה שבו. עובדה זו הובילה למגמה, בה מופיעים אמנים ומוזיקאים מפורסמים במופעי טרום המשחק והמחצית, ואפילו באים רק כדי לשיר את המנון ארצות הברית. שלא כמו במשחקי העונה הסדירה, בסופרבול, מחצית המשחק מקבלת פרק זמן מיוחד של חצי שעה בשביל מופע המחצית.
הופעה מרגשת במיוחד הייתה בסופרבול XXXVI ב-2002, כאשר להקת U2 הופיעה, ובזמן השיר השני שלהם: "Where the Streets Have No Name", הוקרנו על מסך ענק שמות ההרוגים בפיגועי 11 בספטמבר.
אירוע מעורר מחלוקת התרחש בסופרבול XXXVIII ב-2004, כאשר הזמר ג'סטין טימברלייק הוריד חלק מהבגד של הזמרת ג'נט ג'קסון וחשף את שדה הימני, אותו כיסה רק עגיל דמוי כוכב. ג'קסון וטימברלייק התייחסו לתקרית כאל "תאונה" והגדירו אותה בתור "תאונת מלתחה". המשחק שודר ברשת CBS וערוץ MTV (באותה עת, חברה אחות של CBS מקבוצת ויאקום) שהפיק את מופע המחצית, העביר ברגע התקרית לזווית צילום רחבה במיוחד ועבר להפסקת פרסומות, אך תצלומי תקריב של התקרית הופיעו די מהרה ברשת האינטרנט. ה-NFL, שהובכו מהתקרית, החליטו להחרים את MTV ולמנוע מהם להפיק אירועי מחצית של משדרי ספורט בכל קנה מידה. רשת CBS נקנסו על ידי ה-FCC (רשות התקשורת הפדרלית של ממשלת ארצות הברית) בסכום של 225,000 דולר בשל התקרית; קנס שבוטל ב-2008 על ידי בית המשפט הפדרלי. בשנה לאחר מכן, בסופרבול XXXIX, הופיע במופע המחצית הזמר והיוצר פול מקרטני, בלא שנרשמו תקריות מעוררות מחלוקת.
במשחק סופרבול XLVI ב-2012, הופיעה הזמרת מדונה עם מחרוזת מלהיטיה והסינגל הראשון שלה מהאלבום ה-12, MDNA: Give Me All Your Luvin'. במהלך ההופעה, השתתפו הצמד המוזיקלי LMFAO, הזמר סי-לו גרין והזמרות M.I.A. וניקי מינאז', אשר משתתפות גם בקליפ של "Give Me All Your Luvin'". במהלך ההופעה, נרשמה שערורייה, כשהראפרית M.I.A. הפנתה אצבע משולשת למצלמה. הרשת המשדרת הביעה התנצלות והליגה תבעה את הזמרת בסכום של 16.6 מיליון דולר.
מיקום.
38 מתוך 54 משחקי גמר שוחקו באחת משלוש המדינות: פלורידה (16 פעמים), קליפורניה (12 פעמים) ולואיזיאנה (10 פעמים), הערים המארחות העיקריות הן ניו אורלינס שבלואיזיאנה (10 פעמים), אזור מיאמי רבתי (11 פעמים), ואזור לוס אנג'לס רבתי (7 פעמים). טמפה שבפלורידה אירחה את הסופרבול 4 פעמים וסן דייגו שבקליפורניה, יוסטון שבטקסס ואטלנטה שבג'ורג'יה שלוש פעמים כל אחת. אחת הסיבות העיקריות לריכוז הרב של המשחקים במספר כה מצומצם של ערים בדרום ארצות הברית, הוא סעיף בתקנון ה-NFL, הקובע טמפרטורה ממוצעת מינימלית לקיום המשחק, של 50 מעלות פרנהייט (כ-10 מעלות צלזיוס). המשחקים שהתקיימו באזורים צפוניים וקרים יותר התרחשו רק באצטדיונים מקורים. למרות הגבלה זו, חרגו ראשי הקבוצות בבחירת המארחת לשנת 2014, כשקבעו כי המשחק יתקיים באצטדיון מטלייף החדש, שבניו ג'רזי.
לאחר שסופת ההוריקן קתרינה פגעה בלואיזיאנה סופרדום ובעיר ניו אורלינס, ולאחר תיקון חלקי של הנזקים, העיר הגישה הצעה לאירוח המשחק פעם נוספת. ההצעה התקבלה ב-2009, והעיר אירחה את סופרבול XLVII ב-2013.
תהליך הבחירה.
המקום שבו מתקיים הסופרבול נבחר על ידי ה-NFL מבעוד מועד, בדרך-כלל 3 עד 5 שנים מראש. ערים אשר מעוניינות לארח את המשחק מגישות הצעות לוועדה, ונבדקות לפי פרמטרים כמו מצב האצטדיון והיכולת להכיל את הקהל הרב. לאחר מכן, בעלי ה-NFL נפגשים כדי להחליט על המיקום. נכון ל-2018, מיקום המשחקים הבאים ידוע מראש עד 2022, "סופרבול LVI", שיתקיים באצטדיון החדש של לוס אנג'לס ראמס. ב-2007 הציע קומישינר הליגה, רוג'ר גודל, שבעתיד ישוחק הסופרבול באצטדיון ומבלי, באנגליה.
קביעת הקבוצה המארחת.
הקבוצה המארחת נבחרת לסירוגין: מה-NFC - בשנים אי זוגיות, ומה-AFC - בשנים זוגיות. הקביעה הזו החלה כבר מהמשחק הראשון, בו גרין ביי פאקרס הייתה הקבוצה המארחת. מאז סופרבול XII, שנערך בינואר 1979, לקבוצה המארחת ניתנה האפשרות לבחור את המדים (צבעוניים או לבנים). רוב הקבוצות המארחות בחרו ללבוש את המדים הצבעוניים, אולם היו כמה קבוצות שבחרו במדים הלבנים, כמו דאלאס קאובויס (מאז שנת 1965), וושינגטון רדסקינס (סופרבול XVII ומאז הגעת המאמן ג'ו גיבס ב-1981) ודנבר ברונקוס (בסופרבול 50, ב-2016), שלאחר 4 הפסדים בהופעותיהם במדים הכתומים החליטו על שינוי בתקווה שאיתו גם יבוא הניצחון - דבר שאכן קרה.
זכויות יוצרים.
ה-NFL מקפידים על מניעת שימוש מסחרי לא מורשה בסמליה המסחריים: "NFL", "סופרבול" (Super Bowl), "סופר סאנדיי" / "יום ראשון הגדול" (Super Sunday). כתוצאה מכך, אירועים רבים מתייחסים אל האירוע בשם שונה מעט (כגון: "המשחק הגדול"). ב-2006, ה-NFL ניסו לרשום את השם "המשחק הגדול" (The Big Game) כסימן מסחרי, אך ב-2007 הם ויתרו על הניסיון, בגלל התנגדות למהלך מצד אוהדים שנוהגים לכנות כך את משחק הגמר של עונת ה-pac-10 (אחת מהליגות ב-NCAA (התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי בארצות הברית)).
MVP של משחק הסופרבול.
ה-MVP של משחק הסופרבול הוא תואר שמוענק לשחקן המצטיין במשחק, הזוכה בתואר נבחר במהלך המשחק על ידי פאנל של כתבים ושדרנים מתחום הפוטבול המהווה 80% משקלול סך הקולות והצבעת האוהדים המהווה 20%.
שיאן הזכיות הוא טום בריידי שזכה בתואר חמש פעמים. ג'ו מונטנה זכה בתואר שלוש פעמים ושלושה שחקנים זכו בתואר פעמיים: ברט סטאר, טרי בראדשו ואיליי מאנינג.
משתתפות וזוכות בסופרבול לאורך השנים.
קבוצות מה-NFL שלפני האיחוד המלא והמשכה ב-NFC מובילות במספר הזכיות בסופרבול על קבוצות מה-AFL והמשכה ב-AFC. מצב הזכיות לאחר סופרבול 56 הוא 29–27 לאלופת ה-NFC.
ישנן ארבע קבוצות בליגה שלא הופיעו עד כה בסופרבול: קליבלנד בראונס, דטרויט ליונס, יוסטון טקסאנס וג'קסונוויל ג'אגוארס. ניו יורק ג'טס לא הופיעו בסופרבול מאז המיזוג של 1970.
משחקי הסופרבול לאחר האיחוד.
משמעות המספרים בסוגריים בטבלאות:
אוסטין פאוורס
אוסטין דיינג'ר פאוורס (באנגלית: Austin Danger Powers) הוא הדמות הראשית בסדרת סרטי "אוסטין פאוורס" – פרודיה על סרטי מרגלים משנות השישים (בעיקר סרטי ג'יימס בונד) ועל תרבות שנות השישים בכלל. את הדמות מגלם השחקן מייק מאיירס, המגלם במקביל דמויות נוספות בכל אחד מהסרטים.
הסרטים בסדרה הם:
אישיותו.
מלבד היותו פרודיה לדמותו של ג'יימס בונד, אוסטין פאוורס מייצג גם את המוד הארכיטיפי של שנות השישים בשל אהדתו העזה לאהבה חופשית, נטייתו לבצע חיקויים של אישים חסרי חשיבות והסגנון של בגדיו (כולל חליפות קטיפה ומגפי הביטלס אותן הוא לובש - תחפושת שאותה לבש גם ג'ורג' לייזנבי כאשר גילם את ג'יימס בונד). אישיותו המוחצנת והופעתו המצועצעת באופן מכוון מבליטים אותו מסביבתו - אם כי באופן קבוע ובלתי מוסבר הוא אף פעם לא מתגלה כאשר הוא מסווה את עצמו.