משרד החינוך הקים וועדת בדיקה לבדיקת האירוע. בראש הוועדה עמד תת-אלוף במילואים יגאל פרסלר. הוועדה המליצה על שורה של צעדים משמעתיים כלפי אישים וגורמים שונים שהיו קשורים לאירוע, אך הדגישה ש"הליקויים בתפקודם של גורמים שהיו מעורבים בביצוע הטיול לא גרמו, לא במישרין ולא בעקיפין, לאסון הנורא". כמו כן המליצה הוועדה על שורה של שינויים ארגוניים בדרך ניהול ותיאום הטיולים.
סנטור לכל החיים
מודרן אורתודוקס
סנטור לכל חייו
אתאיסט יהודי
סנאטור לכל חייו
טרחנות מתמטית
טרחן מתמטי
טרחן מתמטי כפייתי
טרחנות כפייתית
מכתבים אל משורר צעיר
מכתבים למשורר צעיר (בגרמנית: Briefe an einen jungen Dichter) הוא אסופה של עשרה מכתבים שכתב המשורר הגרמני ריינר מריה רילקה למשורר בן 19 שביקש ממנו ביקורת על שיריו, ועצות בנוגע לחיים.
הצעיר, פראנץ קאפוס, תלמיד בן תשע עשרה באקדמיה הצבאית של וינה, שבה למד גם רילקה, שלח למשורר בן ה-27 מכתב בפברואר 1902, שהתחיל שרשרת של מכתבים בין השניים, שדעכה בשנת 1908. באסופה מפורסמים עשרה מכתבים של רילקה אל קאפוס העוסקים בתפיסת החיים שלו ובצורה שבה יש לכתוב שירה ולעסוק באמנות. אף על פי שהמכתב הראשון של קאפוס נכתב מתוך חיפוש אחר ביקורת ספרותית, רילקה סירב לתת לו ביקורת שכזו, וביקש ממנו להתעלם בכלל מביקורות ולסמוך על השיפוט הפנימי שלו. במקום זה הם עסקו במכתביהם הרבה בחייו הפרטיים של קאפוס ובמגוון היבטים פילוסופיים של נושאים כמו הדת, המיניות ובחירת מקצוע. שלוש שנים לאחר מותו של רילקה, בשנת 1929, פרסם קאפוס את האסופה.
הספר פורסם בעברית בשנת 2004, בתרגומה של עדה ברודסקי, בהוצאת כרמל.
מכתבים למשורר צעיר
פיגוע הדולפינריום
התערוכה העולמית של שנגחאי (2010)
התערוכה העולמית של מונטריאול (1967)
מסטיקוחוריה
מסטיקוחוריה (ביוונית: Μαστιχοχώρια "כפרי המסטיק", נכתב גם בשם: "מסטיכוחוריה") הוא אזור בדרום-מערב האי כיוס הנמצא ביוון באזור הים האגאי קרוב לגבול טורקיה. האזור קרוי על שם הכפרים בהם מגדלים את שרף עץ אלת המסטיק הנקרא בשם: מסטיקא המשמש כיום בעיקר לצורכי תעשייה ומזון ובעבר שימש לצורכי רפואה. בעבר כונה האי כיוס בשם "אי המסטיק" וחקלאות עצי אלת המסטיק תפסה את רוב שטחו, אך במאה האחרונה הוחלפו גידולי עץ אלת המסטיק באי לצורך גידולים של גפן, זית, ועצי תמר וגידול עצי אלת המסטיק נדחק לדרום האי בו האקלים מעט יותר חם ומתאים יותר להפקת השרף.
אזור מסטיקוחוריה הוא המחוז הגדול ביותר באי כיוס ושטחו הוא כ-212 קמ"ר. במפקד 2001 נמנו באזור 3,672 תושבים. הכפר הגדול ביותר הוא פירגי בו מצוי גם מוזיאון קטן המספר על המסטיקא ותהליך גידול עצי אלת המסטיק לצורך עיבוד השרף. כפרים נוספים הם: קלמוטי, ארמוליה, מסטה, ליטיו.
כיום מהווה אזור מסטיקוחוריה את המרכז הכלכלי והתיירותי של האי ומפורסם גם בזכות בתיו העתיקים המצופים בעיטורי סגרפיטו.
במהלך טבח כיוס בעת הכיבוש הע'ותמני נרצחו רוב תושבי האי היוונים ואילו תושבי מסטיקוחוריה ניצלו הודות לערכו הגבוה של המסטיקא, שנצרך על ידי הסולטאן הטורקי ונשותיו בהרמון, והיה שווה בערכו לזהב. מי שהיה גונב את השרף היקר הוצא להורג בפקודת הסולטאן.
אפקט עגלת המנצח
יצחק בן אשר הלוי
רבי יצחק בן אשר הלוי משפיירא (מכונה גם ריב"א; חי במאה ה-11-12) היה תלמידו של רש"י, וראשון בעלי התוספות באשכנז. חיבר כמה ספרי הלכה.
השם "ריב"א".
השם ריב"א משותף למספר חכמים מחוגם של בעלי התוספות בצרפת ובאשכנז. רבי יצחק בן אשר הלוי משפיירא, שבו עוסק ערך זה, כונה "ריב"א הראשון"; לרוב, הכינוי "ריב"א" מתייחס אליו. עוד מכינוייו של ריב"א הראשון בספרות הרבנית הם רבי יצחק הלוי משפירא, רבינו יב"א, ר' יב"א הלוי ועוד.
בכינוי "ריב"א" נשא גם נכדו של ריב"א הראשון, שנולד ביום פטירת סבו ונקרא (על שמו) רבי יצחק בן אשר. בנוסף, גם הריצב"א, רבי יצחק בן אברהם אחי רבי שמשון משאנץ, מכונה לעיתים בשם "ריב"א"; ואף רבי יצחק בן אברהם קרקושא, תלמיד הרמב"ן, קרוי בשם "הריב"א מנרבונה".
קורותיו.
זמני לידתו ופטירתו לא ידועים בוודאות. בצעירותו למד בפני רבי יצחק בן יהודה, מרבותיו של רש"י, שנפטר בשנת ד'תת"ל (1070), ומכאן שנולד בסביבות ד'תת"י (1050). באשר לפטירתו ידוע ממכתב ששלח שבשנת ד'תתס"ג (1103) היה בחיים, ומאידך יש ראיה שבשנת ד'תתצ"ג (1133) כבר נפטר.
יש האומרים שאחרי פטירת רש"י בשנת ד'תתס"ה למד ריב"א אצל נכדו של רש"י, רשב"ם. ברם, לאור גילו הצעיר של הרשב"ם באותו זמן, היו שהציעו גרסה חלופית למקור זה, וגרסו שהוא מתייחס לרבי מאיר בן שמואל - חתנו של רש"י, אביו של הרשב"ם.
חכמי דורו המפורסמים (כדוגמת הראב"ן) התייחסו לריב"א הראשון בהערכה רבה, ופנו אליו בשאלות שונות. היה מכונה בפי תלמידיו "קדוש", למרות שמת באופן טבעי ולא נהרג על קידוש השם, וזאת בגלל הנהגות הפרישות שנהג בהן.
על פטירתו מסופר, שכשהיה חולה ביום הכיפורים הרופאים טענו שאם יאכל יש סיכוי שיחיה, ואם לא יאכל - ימות, והוא העדיף לצום - ומת.
לפי ישראל מ' תא-שמע ואברהם גרוסמן, היה ריב"א אחד מראשוני בעלי התוספות באשכנז, ומחוגו שבגרמניה - ולא מרבני צרפת, בני משפחת רש"י - החלה להתפתח ראשיתה של תנועת בעלי התוספות, שעסקו בדיון כמו-תלמודי הכולל בתוכו רישום של דעותיהם, ויכוחיהם ומנהגיהם של הדנים בסוגיה, וחיבוריהם מנסים לאחד בין הסוגיות המקבילות במקומות שונים בתלמוד, כפי שנעשה בתלמוד עצמו עם המקורות התנאיים.
משפחתו.
חותנו של ריב"א היה רבינו אליקים בן משולם הלוי, חברו של רש"י. בבית העלמין בוורמייזא נמצאה מצבתה של "פריצא בת מר אליקום הלוי" שנפטרה בשנת ד'תתמ"ח (1088), ומשערים כי זוהי בת רבינו אליקים, אשתו או גיסתו של ריב"א. אם אכן היא אשתו, הרי שנפטרה בעודו צעיר, בעשור הרביעי לחייו.
לריב"א נולדו שני בנים: האחד הוא אשר, אביו של ריב"א השני, ועל השני ידוע שמת ערירי, ואשתו קיבלה חליצה מאחיו. ידוע שעסק במסחר, ולשם כך אף נסע לרוסיה.
נכדו, "ריב"א השני", שנולד ביום פטירת סבו ונקרא על שמו רבי יצחק בן אשר, נרצח על קידוש השם בשפייר בשנת ד'תתקנ"ו (1196) עם יהודים נוספים, עקב עלילת דם.
חיבוריו.
חיבורו העיקרי של ריב"א הוא תוספותיו לתלמוד. הוא חיבר תוספות לרוב הש"ס, אבל כיום אין בידינו קובץ מלא של תוספותיו בפני עצמם, אלא הם שימשו יסוד לקובצי תוספות מאוחרים יותר, ושמו מופיע מאות פעמים בתוספות הנדפסים עם התלמוד. בפרט התוספות על מסכתות שבת ופסחים משופעים במובאות מתורתו של ריב"א.
תוספות הריב"א הגיעו גם לפרובנס, ספרד ואיטליה, וראשונים מארצות אלו מצטטים מהם רבות. כך, למשל, הספר יד רמ"ה על מסכת סנהדרין, מאת רבי מאיר הלוי מטוליטולה, מסתמך לרוב על תוספות ריב"א למסכת זו.
רבינו תם בספר הישר פקפק בייחוס חלק מקבצי התוספות שלפניו אל ריב"א:
ריב"א כתב גם קבצים הכוללים פסקי הלכה, על פי סדר המסכתות. ידועים חיבוריו על הלכות ריבית, הלכות נידה, פסקי מסכת חולין, פסקי פרק ראשון של מסכת בבא מציעא, ועוד.
ייתכן שגם כתב פירושים למקרא. בחיבור "תוספות על התורה" וכן בפירוש רבי יוסף קרא לספר יחזקאל יש פירושים בשמו.
תלמידיו.
מלבד כתיבת חידושי תורתו הרבה ריב"א להרביץ תורה בעל פה לתלמידיו, והללו בהדרכתו המשיכו במפעל של כתיבת התוספות על התלמוד. בכמה מקורות מצוטטים תוספות ופירושים ש"נתייסדו לפני ריב"א הלוי", כלומר, נכתבו "בפניו" - בהדרכתו בבית מדרשו.
מן המפורסמים שבתלמידיו:
ריב&quot;א
נ'ירג'הזה
ביקורת ספרותית
נתן שניידר
נתן שניידר (נולד ב-6 באוקטובר 1954) הוא סוציולוג ישראלי המשמש כפרופסור בבית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
ביוגרפיה.
שניידר נולד בעיר מנהיים שבגרמניה למינה והנק שניידר, ניצולי שואה שהגיעו מפולין. הוא עלה לישראל בשנת 1974. בשנת 1976 החל ללמוד במסלול דו-חוגי סוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 סיים את לימודי התואר השני שלו בסוציולוגיה באותה אוניברסיטה. את עבודת המ.א. שלו, שעסקה ביהודים שהגיעו מגרמניה לארץ ישראל בשנות ה-30 וה-40, כתב בהנחייתו של פרופ' יונתן שפירא. בשנת 1984 החל ללמוד לתואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בשנת 1992 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו. הוא כתב את העבודה, שעסקה בהתפתחות רגש החמלה בחברה הקפיטליסטית, בהנחייתו של פרופ' אלן סילבר (Allan Silver). העבודה גם התפרסמה, לאחר מכן, כספר.
לאחר חזרתו לישראל, החל ללמד במכללה האקדמית של תל אביב יפו (עם יסודה בשנת 1994) ושם הוא מלמד עד היום (2022). לימד גם באוניברסיטת מינכן בגרמניה, באוניברסיטת ציריך בשווייץ ובאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית, במעמד של פרופסור אורח. כמו כן, היה עמית באחד ממכוני המחקר של אוניברסיטת וינה באוסטריה.
שניידר נשוי ומתגורר בתל אביב.
תחומי מחקרו.
תחומי המחקר העיקריים של שניידר הם:
מבחר מפרסומיו.
שניידר כתב 12 ספרים, ערך 6 ספרים, וכתב יותר מ-100 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים. כמו כן, כותב טורים קבועים בעיתונות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. הוא כותב בעיקר באנגלית ובגרמנית.
ספרים שכתב.
" *" Fluchtpunkte der Erinnerung: Über die Gegenwart von Holocaust und Kolonialismus"." München: Hanser Verlag, 2022.
" * " Die Politik der Mitgefühls: Die Vermarktung der Gefühle in der Demokratie"." Weinheim, Belz Verlag, 2021
" * "Gesellschaften in Israel: Eine Einführung in Zehn Bildern. Berlin: 2017.
"* " Memory and Forgetting in the Post-Holocaust Era: The Ethics of Never again (written jointly with Alejandro Baer), Routledge, 2016.