הרמקול הראשון באיכות גבוהה שפותח כמוניטור אולפן היה הדגם "Altec Lansing Duplex 604" בשנת 1944. דגם זה הפך פופולרי ביותר בקרב אולפני הפקות סרטים; הוא היה קומפקטי ובעל עיצוב קואקסיאלי, ותוך מספר שנים הפך לחמאה והלחם של תעשיות הסאונד בארצות הברית. על מוניטין זה שמר הדגם 604 למשך 25 שנים (הוא עבר 11 שינויי דגם), ונשאר בשימוש עד 1998. שנות הזוהר של הדגם היו ה-50 וה-60. בינתיים בבריטניה, חברת "Tannoy LTD" הציגה את המודל הקואקסיאלי שלה - "Dual Concentric", שם הפך לפופולרי כפי שה-604 היה בארצות הברית.
בשנים אלו, השימוש במוניטורים הפך שמרני מאוד. לדגם Altec 604 הייתה תגובת תדר קהה ומרופטת אך בכל זאת כמעט כל אולפן בארצות הברית השתמש בדגם; הסיבה לכך הייתה הפופולריות שלו בקרב מפיקים ומהנדסי סאונד, אשר הכירו את המוניטור על בוריו והיו בעלי אוזן מאומנת לכל מגבלותיו של הדגם. ההקלטה בעזרת מוניטורים לא מוכרים או מדגמים אחרים, לא משנה כמה מתקדמים היו, הייתה מסוכנת ונפסלה, כיוון והמהנדסים לא הכירו את כל המאפיינים הקוליים שלהם, וחברות ההקלטה לא רצו לבזבז את זמנם על לימוד המהנדסים. כתוצאה מכך, בכל אולפן בארצות הברית היה דגם 604, ולכל אולפן באירופה היה דגם "Dual Concentric" של Tannoy.
ברם, בשנת 1959, בשיא התפתחות התעשייה, חברת Altec החליפה את הדגם 604 בדגם החדש והנחות יותר "605A Duplex" - זו הייתה טעות חמורה של החברה, בעקבותיה איבדה אולפנים רבים מלקוחותיה. עקב כך, החלה להתפרסם חברה חדשה בשם JBL, שהייתה המתחרה של Altec. חברת התקליטים קפיטול רקורדס החליפה את מוניטורי Altec שלה במוניטור JBL D50.
בעקבות קפיטול רקורדס, גם EMI החלה להחליף את דגמיה באלו של חברת JBL - שנכנסה עם מוצריה לשוק עריכת האודיו בהצלחה רבה. אף על פי שלבסוף חברת Altec שבה לייצר את הדגם 604, רוב לקוחותיה כבר הורגלו למוניטורים של JBL ובכך איבדה החברה רבות מלקוחותיה.
בחלוף הזמן, ההקלטות נעשו באופן חי פחות ופחות, והנורמה הפכה לשימוש באובר-דאבינג (איחוד ערוצים לטראק אחד) מה שאפשר הקלטה של כל כלי בנפרד, עד להפקת הטייק המושלם. עקב כך, המוניטור הפך לאמצעי קריטי בשיפור ועיבוד הסאונד בהקלטות.
1980–1990.
באמצע שנות ה-80, מוניטורים בשדה קרוב "("near-field")" הפכו לברירת המחדל. באולפנים הגדולים עדיין היו מוניטורים-ראשיים כבדים ומסורבלים, אך אלו שימשו כתצוגה בלבד, נשענו על הקיר כדי להרשים את לקוחות האולפן, ולעיתים שימשו לבדיקת חריגות בס בהקלטות (גודלם אפשר תפוקת וופר מעולה).
דגמי המוניטור הפופולריים בתקופה היו Westlake ו-UREI 813. הדגם UREI 813 היה מבוסס על הדגם Altec 604. דגמי חברת "JBL" ראו ירידה בשימושם באולפנים, היות שקושרו לסאונד הנושן של שנות ה-60 וה-70.
מוניטור בהשוואה לרמקול Hi-Fi.
אין זה משנה אם מדובר ברמקול, מוניטור, או Hi-Fi - לא קיים מכשיר שמע המפיק תגובת תדר ישרה (flat); כל רמקול מכל סוג מותיר בסאונד היוצא ממנו שארית של "צבע" ברמה כלשהי. מוניטורים, ידועים בכך שהצבע שהם משאירים הוא נייטרלי יחסית לשאר מכשירי השמע.
בעוד שאין הבדל משמעותי בין ספיקרים ביתיים לאלו המשמשים אולפנים, היצרנים מודיעים על כל הבדל במוצריהם, קטן ככל שיהיה, לרוב לשימוש אנשי הסאונד המבינים בפרטי הקול. כעיקרון, מוניטורים באולפנים הם יותר מסיביים מבחינה פיזית, כדי להתמודד עם ספיגת עוצמות גבוהות של קול ו/או נפילות אפשריות בסטודיו. אלו בדרך כלל משמשים את טכנאי הסאונד לעריכה, ונמצאים במרחק קצר מאוד ממנו (ראו near field).
מוניטורים בסטודיו הם אקטיביים לרוב (מוגברים באופן עצמאי), בעוד שרמקולים Hi-Fi בדרך כלל דורשים הגברה חיצונית (ספק כוח/ לוח).
עמק עכור
עֵמֶק עָכוֹר הוא כינוי שניתן במקרא לעמק באזור יריחו, בו נסקל עכן בן כרמי.
לפי המתואר בספר יהושע, יהושע בן נון הורה על סקילת עכן בן כרמי וחמורו ושורו, אשר מעלו בחרם העיר יריחו, וכינה את העמק בו בוצעה הסקילה בשם "עמק עכור", בשל התנהגותו העכורה של עכן:
העמק נזכר גם בתיאור גבולות נחלות שבט יהודה ושבט בנימין בספר יהושע: .
מאוחר יותר, העמק נזכר בספרי הנביאים, כמשל לתקומת ישראל. כך, בספר ישעיהו: , וכך, בספר הושע: . יש לציין כי הפסוק האחרון שימש מקור לשמה של המושבה פתח תקווה, הואיל ובתחילה חשבו מייסדיה להקימה בסביבות יריחו.
במגילת הנחושת שנמצאה בקומראן, ומתוארכת לשלהי תקופת בית שני, הוזכרו אוצרות שנטמנו ב"חרובא שבעמק עכור" ו"בין שני הבינין שבעמק עכור".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי העמק שוכן מצפון ליריחו. עם זאת, הדעה המקובלת כיום היא שעמק עכור המקראי שכן דרומית ליריחו, ויש המציעים את בקעת הורקניה ("אלבקיעה"), השוכנת כחמישה ק"מ מערבית לקומראן.
אנרגיה חולנית
אנרגיה חולנית (לעיתים מוזכרת כ"להקת אנרגיה חולנית") היא להקה ישראלית שיוצרת חומרים בעיקר בשפה האנגלית (אם כי בתחילת דרכה יצרה חומרים בעברית). הלהקה משלבת בשיריה פאנק, סרף-רוק, פסיכדלי ונגיעות של רוק כבד. ייחודה כלהקה מתבטא בכך שאין בהרכב סולנית קבועה. בין הנשים (גברים, על פי כתבה שפורסמה בעבר, לא מתקבלים לתפקידי סולנים בניגוד לשאר התפקידים, שפתוחים למי שיימצא ראוי) שהופיעו עם ההרכב ניתן למנות את קארין אופיר, שרה אדלר, הילי ילון, אפרת כהן, מאיה מרון, רננה רז ואילה זילברמן, אך הסולנית איתה התפרסמה הלהקה בראשית דרכה המוזיקלית הייתה לילך נסטוביץ', אחותה של שרונה נסטוביץ'.
חברי הלהקה.
להקת אנרגיה חולנית הוקמה בראשית שנות התשעים. חברי הלהקה ניסו למצוא דרך עצמאית בסגנון מוזיקלי לא מקובל: הם יצרו שירים מקוריים ששמותיהם ואווירתם לקוחים מעולם הקולנוע - מסרטי אימה ומדע בדיוני של שנות החמישים דרך מחזות זמר, סרטי הרפתקאות וריגול ועד אופרות הרוק של שנות השבעים. הייחוד הזה משך את תשומת לבו של דב זעירא, מחברת "התקליט חיפה", והוא החליט להחתים את הלהקה על חוזה הקלטות של חמש שנים.
ההרכב הראשוני של הלהקה כלל שלושה חברים מרכזיים: הזמרת לילך נסטוביץ, והנגנים אריק טיקמן לגרקוויסט ואריה פיין. בעיבוד והפקה מוזיקלית של יוג'י גבאי (שגם ניגן בכלים רבים) הקליטו השלושה 13 שירים שהלחין אריה פיין ושאת מילותיהם כתבה אורטויה לאדנר, לעיתים עם שותפים. בראשית שנת 1993 יצא אלבום הבכורה של הלהקה "קומדיה של סיוטים". הלהיטים הגדולים מהאלבום היו: "הכדור האחרון", "הציפור עם כנפי הבדולח", "הייתי אשתו של החתול מהירח", "נוסע עובר בגשם" ו"בלילה הדובה" (דואט עם שרון ליפשיץ). התגובות הפושרות לאלבום ואי הצלחתו גרמו ללהקה לצאת לחופשה ארוכה.
על אף שהלהקה הקליטה מספר אלבומים נוספים אחרים עם סולניות אחרות, הלהקה לא הצליחה להשאיר להיטים נוספים מאותם אלבומים אלו.
היות שההרכב משתנה לעיתים קרובות, קשה לומר מהו בדיוק ההרכב. עם זאת, ב"גרעין הקשה" של ההרכב ניתן לציין את אורטויה לאדנר על "צעקות" וכלים שונים, את נגן האורגן אריה פיין ואת האחראי על ויזואליה פסיכדלית (הקרנות שונות בפילמים בפורמט 16מ"מ וסופר8, עם מקרנות ישנות, שמשמשות את ההרכב בהופעותיו) יונתן גוטסמן.
במוזיקאים שהשתתפו על בסיס קבוע בהרכב, בהופעות ובהקלטות השונות ובסרטים עצמם, ניתן למנות את מיקי אנגל (תופים), אסף בארי (אבוב), רועי בר-יהודה (סקסופון).
שם הלהקה מתורגם לעיתים כ-The Energya Psychotronics ולעיתים כ-The Energy Sickers, או Energy Sickars באלבומים המוקדמים יותר. כיום רשומה הלהקה תחת השם: The Energia Qholanytt.
ג'ונה הקס
ג'ונה וודסון הקס (באנגלית: Jonah Woodson Hex) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת "All-Star Western Vol.2 #10" ממרץ 1972, ונוצרה בידי הכותב ג'ון אלבנו והמאייר טוני דיזוניגה.
ג'ונה הקס נולד לפי הקומיקס ב-1 בנובמבר 1838, וגדל כבנו של אב אלכוהוליסט שהכה אותו ואת אמו ולבסוף מכר אותו כעבד לשבט האפאצ'י. כאשר הקס הצעיר הציל את ראש השבט הוא צורף כחבר מן המניין, ואומץ בידי הצ'יף עצמו. אחיו, נו-טאנט- נטש אותו, והקס הצטרף בבגרותו לצבא ארצות הברית בשנת 1861 כפרש, ובמהלך מלחמת האזרחים, ערק לצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה כפרש. הוא הואשם בבגידה בטבח פורט שרלוט, וחזר לשבט האפאצ'י. הוא גילה שנו-טאנט נשא לאישה את אהובתו, והצ'יף הכריז על דו-קרב. היות שנו-טאנט חיבל בטומהוק שלו, הקס נאלץ להשתמש בסכינו והרג את נו-טאנט. כעונש על שהפר את חוקי הלחימה ועל שהרג את בנו, הצ'יף צילק את הקס בפניו באמצעות טומהוק לוהט - "סימן השד".
הקס נעשה צייד ראשים כאשר הרג פושע לראשונה בחייו, ובין היתר מנע התנקשות בחיי יוליסס גרנט. הוא נתלש מציר הזמן שלו בידי אדון הזמן, וצורף לצוות "לוחמי הנצח" שהורכב מלוחמים מתקופות זמן שונות: הקס מהמאה ה-19, הפיראט השחור מהמאה ה-16, גברת החירות מהמאה ה-18, הנסיך הוויקינגי מהמאה ה-10 ואנמי אייס ממלחמת העולם הראשונה והשנייה. הם נשלחו להילחם בליגת הצדק ובחברת הצדק של אמריקה והובסו, ומרדו באדונם ותקפו את ארמונו. הקס נכנס לדו-קרב עם טירנוזאורוס רקס, אך הובס והוחזר לזמנו המקורי. הוא נפגש בנפרד הם ליגת הצדק כאשר הם נשלחו למאה ה-19, וטיפל בהאל ג'ורדן לוקה האמנזיה. הוא השתתף באירועי "המשבר בעולמות האינסופיים", והמשיך לעבוד כצייד ראשים והרפתקן.