צוק האובסידיאן הוא אחד ממרבצי האובסידיאן הגדולים באמריקה הצפונית. הוא מתנשא לגובה של יותר מ-60 מטרים על שטח של 14.5 קמ"ר ומחשופו מתנשא לגובה של כ-30 מטרים מעל פני השטח.
קשיותו של הצוק הקשתה על סלילת כביש דרכו, ואפילו שימוש בדינמיט לא פרץ את הדרך. רק שימוש במים שגרם לסדיקתו איפשר את השלמת העבודה.
לסלעים מבנה עמודי, ובחלקו התחתון נחצה הצוק באמצעות רצועות או שכבות של ספרוליטים אפורים, אך כמעט ללא חללים וליתופיזות – בועות סלע קרושות. בנקודות גבוהות יותר האובסידיאן אינו מסיבי ומכיל ליתופיזות במקביל למישור הזרימה.
סלעי האובסידיאן של הצוק מגוונים: משחור לחום-צהוב, חום-סגול, אדום וירוק זית.
שטחו העליון של הצוק מכוסה בשברים לא מלוכדים הנובעים מבליה של סלעיו. עם זאת, נוכחותם של סלעי קוורציט מהפלאוזואיקון, בזלת מהרביעון ושברי סלעי יסוד תועים שמקורם במעטפת כדור הארץ מציינת העברה קרחונית והשקעה במהלך עידן הקרח האחרון, לפני 12,000–70,000 שנים.
היסטוריה.
לצוק האובסידיאן חשיבות היסטורית רבה, הנובעת מהשימוש הממושך והרב בתוצריו.
שימוש ומסחר.
במשך אלפי שנים הכינו ילידים אמריקאיים ראשי חץ וחניתות מהאובסידיאן של הצוק. סלעי האובסידיאן של הצוק ותוצריהם נסחרו עוד לפני 12,000 שנים ונמצאו באתרים ארכאולוגיים רבים, בין היתר בקנדה. חרוזים שנוצרו ממנו נמצאו ממזרח לנהר המיסיסיפי והמסחר בו הגיע עד מקסיקו וגואטמלה.
מחקר.
אובסידיאן מהצוק נמצא בתחומי המחייה של , שאיגדה שבטים ממערב קנדה ועד דרום-מזרח ארצות הברית בתקופה שהחלה בשנת 200 לפנה"ס והסתיימה בשנת 500 לספירה. תרבות זו השתמשה באובסידיאן בין היתר לטקסי טיהור באתרי קבורה. באחד מאתרי הופוול באוהיו נמצא גוש אובסידיאן שמשקלו 300 ק"ג. עם זאת, מנגנון ההעברה של האובסידיאן מן הצוק למרחקים גאוגרפיים גדולים בתקופות קדומות אינו ידוע, וייתכן כי הועבר באמצעות רשת של נהרות.
חשיבותו של הצוק לא נעלמה מעיניהם של כורים וחוצבים, שהבינו כי הוא עשוי להיות המקור לדגימות פרהיסטוריות של אובסידיאן שנמצאו במקומות מרוחקים. רק פיתוחן של טכניקות גאוכימיות איפשר התחקות אחר מקורן של הדגימות.
המחקרים הראשונים שהזכירו את צוק אובסידיאן היו דו"חות ארכאולוגיים מהשנים 1961 ו-1964, אם כי בתקופה זו טרם נערכו מחקרים בצוק עצמו. רק בשנת 1986 החלו להתבצע מחקרים טכניים אין סיטו על ידי רשות הפארקים הלאומיים בשיתוף ארכאולוגים וגאולוגים מהאוניברסיטה של מונטנה, שסיפקו את הקשר בין הצוק לבין הממצאים הארכאולוגיים. שרפת יער גדולה שהתרחשה בפארק בשנת 1988 כילתה את מרבית הצמחייה שכיסתה את הצוק, וסיפקה תנאים אופטימליים למחקרי שדה נוספים.
האובסידיאן מהצוק ייחודי בין מקורות הסלע בוויומינג, במונטנה ובאיידהו בהיותו שכבת סלע מהיווצרות נקודתית. הצוק שיחק תפקיד חשוב בהתפתחות וביישום טכניקות ניתוח גאופיזיות וגאוכימיות לזיהוי חומרים באתרים ארכאולוגיים.
בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להתפתח שיטת תיארוך לאובסידיאן, הנובעת מתכונת המיום מינרלי שלו. בהמשך התפתח עניין בלימוד מקורו של האובסידיאן מאתרי הופוול, שהוביל לשיתוף פעולה נרחב בין ארכאולוגים, כימאים, פיזיקאים וגאולוגים ולהשלמת שיטת התיארוך. שיטה זו – תיארוך אובסידיאן באמצעות מיום – התפתחה ממחקר בצוק האובסידיאן והוצגה בשנת 1960. השיטה משמשת גם בהווה לתיארוך יחסי או מוחלט של אובסידיאן באתרים גאולוגיים וארכאולוגיים.
פיתוח טכניקות ניתוח הכוללות בין השאר ספקטרוסקופיית בליעה אטומית וקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן – ששימשו בחקר אובסידיאן מהצוק – איפשרו זיהוי של "טביעות אצבע" גאוכימיות בחומרים נוספים שנמצאו באתרים ארכאולוגיים, דוגמת גלנה, טורקיז וצור.
חשיבות.
השימוש הממושך, הנרחב והרב-תרבותי באובסידיאן מן הצוק ככלי תעשייתי וכלכלי ביסס את מעמדו של הצוק כבעל חשיבות לאומית. ההיבטים הייחודיים של האובסידיאן מצוק האובסידיאן מורכבים משילוב של גורמים:
גורמים אלה ואחרים תרמו להכרזתו של צוק האובסידיאן כאתר היסטורי לאומי בשנת 1996.
האגודה הבין-לאומית למחקר קריפטוגרפי
האגודה הבין-לאומית למחקר קריפטוגרפי(באנגלית: International Association for Cryptologic Research; בראשי תיבות: IACR) הוקמה בשנת 1982 במטרה לקדם את המחקר בנושא הקריפטוגרפיה.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת האקדמי Journal of Cryptology, מפעילה את Cryptology ePrint Archive, ארכיון למאמרים בנושאי הצפנה. האגודה מקיימת כשלושה כנסים בשנה, את כנס CRYPTO (International Cryptology Conference) המתקיים משנת 1981 מדי שנה באוניברסיטת קליפורניה שבסנטה ברברה, את Eurocrypt, המתקיים באירופה ו-Asiacrypt באסיה.
האגודה בוחרת מדי שנה כארבעה-חמישה חברים לעמיתים בעבור הישגים יוצאי דופן או תרומה כבירה לתחום. כיום כ-45 עמיתים באגודה, בהם: מרטין הלמן, שפי גולדווסר, מוני נאור, עודד גולדרייך, מיכאל רבין, ז'יל ברסר, אנדרו יאו, עדי שמיר, רונלד ריבסט,ז'ק שטרן, אנטואן ז'ו, מוטי יונג, ויטפילד דיפי, אלי ביהם, מנואל בלום ודן בונה.
אהובה ינאי
אהובה ינאי (נולדה בשנת 1952) היא אלוף-משנה במילואים, לשעבר קצינת פניות הציבור של צה"ל. בעשור השני של המאה ה-21 היא מנכ"ל ארגון "מתן - משקיעים בקהילה".
ביוגרפיה.
ינאי נולדה בתל אביב לאריה וצלה עמידרור, אנשי אצ"ל. בוגרת בית הספר צייטלין. בעלת תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. שירתה בצה"ל בשורה של תפקידים בתחומי כוח אדם והדרכה. בשנות ה-90 מונתה לקצינת פניות הציבור של צה"ל. לאחר שחרורה כיהנה כמנכ"ל הקרן העולמית הצעירה.
כיום היא מנכ"ל "מתן – משקיעים בקהילה", ארגון המסייע לחברות לנהל בצורה מקצועית את פעילותן החברתית ותרומתן לקהילה.
בעלה הוא האלוף (מיל.) שלמה ינאי, לשעבר מנכ"ל חברת טבע. אחיה הם האלוף (מיל.) יעקב עמידרור ואיש תורת הלחימה בנימין עמידרור.
ינאי מתגוררת ברמת רזיאל, ואם לשלושה.
קישורים חיצוניים.
מכתביה:
מתחם דאלי
מתחם דאלי (בצרפתית: Espace Dalí) הוא מוזיאון המוקדש ליצירות של סלבדור דאלי בפריז.
היצירות.
המוזיאון נמצא על גבעת המונמארטר ליד כיכר טרטרה, ובו יותר מ-300 עבודות המהוות את האוסף הגדול ביותר בצרפת של יצירות דאלי. האוסף מבוסס ברובו על יצירות מקוריות שיצר דאלי: מאות ציורים, 25 פסלים, ליטוגרפיות, תחריטים מיוחדים, מנורות ורהיטים. בין השאר מוצגים במוזיאון אוסף ציורי 12 שבטי ישראל שצייר לרגל מלאת עשרים וחמש שנים למדינת ישראל, וציורים שהכין בהשראת הספרים אליס בארץ הפלאות ודון קישוט. הפסל המקורי של "פיל החלל" המפורסם, "חילזון הזמן", איור בהשראת הספר "משה והמונותאיזם" (משה האיש ואמונת היחוד) של זיגמונד פרויד והציור המפורסם חלום שנגרם עקב מעופה של דבורה סביב רימון כשנייה לפני ההתעוררות.
המבנה.
במבנה מצוי חלל גדול ואפלולי בחלקו, עם אלומות אור המאירות את היצירות הסוריאלסטיות על רקע קולו של דאלי. במתחם יש גם גלריה לאמנות וספרייה.
פרס קנות'
פרס קנות' (באנגלית: The Knuth Prize) מוענק משנת 1996 בעבור תרומה יוצאת דופן ליסודות של תורת מדעי המחשב. הפרס נקרא על שמו של המדען דונלד קנות', אחד מהאבות המייסדים של מדעי המחשב.
הפרס מוענק מדי שנה וחצי על ידי ה-ACM ועל ידי אגודת המחשבים של IEEE. סך הפרס הוא כחמשת אלפים דולר.
בניגוד לפרס גדל, המוענק עבור חיבורים מדעיים יוצאים מן הכלל, פרס קנות' מוענק עבור השפעה כללית בתחום מדעי המחשב.
סימון ביטון
סימון ביטון (בצרפתית: Simone Bitton; נולדה ב-3 בינואר 1955) היא במאית סרטים דוקומנטריים יהודיה מרוקאית-ישראלית-צרפתית, זוכה פרס סזאר ופרס פסטיבל סאנדנס.
קורות חיים.
נולדה ברבאט שבמרוקו ב-3 בינואר 1955 לאב צורף. בשנת 1966 עלתה עם משפחתה לישראל. שירותה הצבאי במהלך מלחמת יום כיפור השפיע רבות עליה ועל דעותיה והיא מגדירה את עצמה פציפיסטית. ביטון למדה המכון ללימודי סינמטוגרפיה מתקדמים (L'Institut des hautes études cinématographiques) בפריז. ביטון הרואה עצמה יהודיה-ערביה ומתגוררת בפריז.
סגנון.
סגנון עבודתה כולל מחקרים היסטוריים, דו"חות ממקור ראשון ודיוקנאות אינטימיים של סופרים, אמנים, ודמויות פוליטיות. כל סרטיה מעידים על מחויבותה לייצג טוב יותר את ההיסטוריה והתרבויות המורכבות של המזרח התיכון וצפון אפריקה. ביטון מדברת עברית וערבית ומבקשת בעזרת הכרותה עם שתי התרבויות להציג בסרטיה את המורכבות הגדולה בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
חלק מעבודותיה שודרו בו זמנית בטלוויזיה באירופה, במדינות דוברות ערבית ובישראל, ויצרו ויכוח ער בכל הצדדים של הסכסוך במזרח התיכון.
סרטה פיגוע עוסק בהשלכות האישיות של הפיגוע בשוק מחנה יהודה שהתרחש ב-4 בספטמבר 1997. ביטון פגשה משפחות של שלוש נערות שנהרגו בפיגוע וכן את המשפחות של המפגעים. הסרט מנסה להציע תובנות לפסיכולוגיה ולאידאולוגיה שמנציחה את האלימות במזרח התיכון. סרטה "חומה", העוסק בבניית גדר ההפרדה זכה בפרס "רוח החופש" בפסטיבל ירושלים בשנת 2004. בשנת 2009 יצא "רייצ'ל", סרטה על מותה של הפעילה רייצ'ל קורי. הסרט "רייצ'ל" עורר סערה כאשר הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו כאשר חלק מהארגונים רשמיים של הקהילה היהודית טענו שהסרט חד צדדי ואינו מציג את הצד הישראלי בפרשה.
אנציקלופדיה לקריפטוגרפיה ואבטחה