טאבו מקומי, הידוע בשמו "Fady" בשפת המקום, מונע מאנשים לצוד את הפוסה וחיות מסוימות אחרות (בגלל סיבות כמו אכילתם מגוויות פוסות אחרות). כמו כן, במחוז Marolambo (נמצא ב-Atsinanana) אמונות טפלות רואות בפוסה חיה חמדנית ותוקפנית, הידועה בהריגתה עופות בית וחזירונים, ואף ילדים קטנים אם אלו משוטטים לבד ביער; אנשים גם לא אוכלים אותה מחשש שהיא תעביר את תכונותיה אליהם. בניגוד לכך, ביער מקירה (Makira forest) נערך מחקר שהתפרסם בשנת 2009 הראה כי 57% מתושבי הכפרים באזור צורכים בשר פוסה. הפוסות ניצודות באמצעות רוגטקות, כלבים או בצורה הנפוצה ביותר – באמצעות מלכודות.
תיסכול
כרומטופור
כרומטופורים (באנגלית: Chromatophores) הם תאים שמכילים פיגמנטים ושמחזירים אור. כרומטופורים מצויים בדו-חיים, דגים, זוחלים, סרטנאים וסילוניות. לתאים אלו חשיבות רבה ביצירת צבע עיניים ועור בבעלי חיים בעלי דם קר והם מיוצרים ברכס עצבי (Neural crest) במהלך ההתפתחות העוברית. כרומטופורים מסווגים לתת קבוצות בהתבסס על צבעם בעת חשיפתם לאור לבן: קסנטופורים (צהובים), אריתרופורים (אדומים), אירידופורים (מחזירי אור/זוהרים), לאוקופורים (לבנים), מלנופורים (חומים ושחורים) וציאנופורים (כחולים). המונח משמש גם כשם לבועיות בעלות צבע שקשורות לממברנה, אשר נמצאות בצורות שונות של חיידקים פוטוסינתטיים.
חלק מהמינים מסוגלים לשנות את צבע עורם באמצעות שינוי מיקום הפיגמנטים ושינוי מיקומם של אזורים מחזירי אור. תהליך זה, שמשמש לרוב לצורך הסוואה, נקרא שינוי צבע פיזיולוגי. לסילוניות כדוגמת תמנונים יש כרומטופורים, אשר נשלטים על ידי שרירים. לעומתם, בעלי חוליות כגון זיקיות משיגים אפקט דומה באמצעות אותות תאיים, למשל באמצעות הורמונים או מוליכים עצביים.
ליונקים ולעופות, בניגוד לבעלי דם קר, יש רק סוג תא אחד הדומה לכרומטופורים, מלנוציט. בבעלי דם קר קיימים מלנופורים, המקבילים למלנוציטים. מחקרים נערכים במלנופורים לשם הבנת מחלות ולגילוי תרופות.
מיון.
תאים נושאי פיגמנטים בחסרי חוליות תוארו לראשונה כ-"chromoforo" בכתב עת מדעי איטלקי ב-1819. השם "chromatophore" אומץ מאוחר יותר כשם לתאים נושאי פיגמנטים שמקורם מרכס עצבי של דיונונים ובעלי חוליות בעלי דם קר. המילה נגזרת מיוונית שבה "Χρώμα" (כרומה) פירושו "צבע" ו-"phoros" פירושו "נושא". המילה כרומטוציט משמשת לתיאור תאים האחראיים על צבע בעופות וביונקים. רק סוג אחד של תאים כאלו מצוי בבעלי חיים אלו, מלנוציט.
רק בשנות השישים של המאה ה-20 הובנו הצבעוניות והמבנה של הכרומטופורים באופן מספק כדי לאפשר פיתוח מערכת של חלוקת משנה שמבוססת על המראה שלהם. חלוקה זו נמצאת בשימוש גם כיום, אף על פי שמחקרים עדכניים יותר גילו כי היבטים ביוכימיים מסוימים של הפיגמנטים עשויים להיות שימושיים יותר להבנה של דרך פעולת התאים.
ייצור הצבע מתחלק לשתי מחלקות נפרדות: ביוכרומים וסכמוכרומים. ביוכרומים כוללים פיגמנטים אמיתיים, כגון קרוטנואידים ופטרדינים. פיגמנטים אלו בולעים באופן בררני חלקים מספקטרום האור הנראה שיוצר אור לבן, ומאפשרים לאורכי גל אחרים להגיע לעינו של הצופה. סכמוכרומים, שידועים גם כ"צבעים מבניים", מייצרים צבע באמצעות החזרה של חלק מאורכי הגל (חלק מהצבעים) והעברה של אורכי גל אחרים, וזאת באמצעות הפרעה למעבר האור במבנה שלהם או באמצעות פיזור האור הנופל עליהם.
כרומטופורים מכילים פיגמנטים או מבנים מחזירי אור, אך לא כל התאים המכילים פיגמנטים הם כרומטופורים. הם (Heme), למשל, הוא ביוכרום האחראי לצבעו האדום של הדם, ומצוי בעיקר בתאי דם אדומים (אריתרוציטים), אשר נוצרים במח העצם במשך כל חייו של האורגניזם ולא בהתפתחות האמבריולוגית. מסיבה זו, תאי דם אדומים אינם נחשבים כרומטופורים.
Oracle Database
ארמון הגבירה טונשוק
ארמון הגבירה טונשוק (בערבית, "קצ'ר סית טונשוק"), הנקרא גם "א-תָאכִּיֶה" או "חָאסקי סולטאנה", הוא ארמון מפואר וגדול-ממדים ברובע המוסלמי בירושלים. בעשור השני של המאה ה-21, משמש המבנה כבית יתומים מוסלמי, בניהול הווקף. הארמון מרכז דוגמאות נאות לאדריכלות ממלוכית ירושלמית.
הגבירה טונשוק.
הארמון הוקם בין השנים 1391–1392, ולפי גרסאות אחרות ב-1388, על ידי הגברת טונשוק בת עבדאללה אלמט'פריה (או - מוצאפריה). לא ממש ידוע מי הייתה אותה גברת וכך, לגבי זהותה יש מספר גרסאות. על פי אחת מהן, הייתה בת-זוגו של שליט ממלוכי בשם מוט'פר א-דין. לפי גרסה אחרת, המקובלת יותר בשנות האלפיים, היא הייתה בת למשפחת אל מוצפארייה ששלטה במרכז פרס בשנים ההן, ובדיוק באותה תקופה, פרצה שם מלחמת ירושה בין שני אחים. בהחלט אפשרי שהגברת טונשוק, שהייתה בת למשפחת השליטים, נמלטה לירושלים מאימי מלחמת האחים, והביאה עמה רכוש עצום. כל הגבעה על הגבול בין הרובע המוסלמי לרובע הנוצרי הייתה, ככל הנראה, רכושה של הגבירה טונשוק.
הגבירה טונשוק בנתה בירושלים ארמון מפואר באמצע רחוב "מעלות המדרשה" ("عقبات الطاقية" בערבית, רחוב מדרגות המחבר את רחוב הגיא עם סוק חאן-א-זית "בית הבד"). הגבירה טונשוק מתה, ככל הנראה בשנת 1398, ונקברה במוזוליאום קטן (תורבה) מול הארמון, מעבר לסימטה. היא הקדישה את המבנה למסדר צופי שמרכזו היה בבית הקברות ממילא.
מדווח מוג'יר א-דין:
מבנה הארמון.
בארמון ניתן לראות את חדר קבלת פנים הנרחב בקומת הקרקע, שמידותיו הן 11 מטר על 36 מטר, עם שורת עמודי תמיכה גדולים במרכזו. ובקומה השנייה, שאליה ניתן להגיע דרך אחד משלושה גרמי מדרגות בקומת הכניסה, משתרעת חצר פנימית גדולה, טקסית אף היא. הארמון איננו מבנה מקובל בתקופה הממלוכית בירושלים, בה בתי מידות שימשו בדרך כלל רק כמוסדות צדקה ודת.
בתקופה העות'מאנית שולב המבנה במכלול שנבנה ביזמת רעייתו של סולימאן המפואר, הורם סולטאן (תוארהּ: האסקי סולטאן). היא הנהיגה במקום חלוקת מרק חינם לנזקקים מוסלמים. במהלך התקופה העות'מאנית שכנו במקום בית הסראייה (מבנה הממשל העות'מאני), עיריית ירושלים וקסרקטין לכוחות צבא ומשטרה.
במאה ה-19 (ואולי גם לפניה) זוהה בטעות הארמון על ידי יהודים ונוצרים עם ארמונה של הלני המלכה, המלכה הגיורת מתקופת בית שני. באמצע המאה ה-19 ביקר בארמון הרב הירושלמי משה ריישר ודיווח על כך בספרו שערי ירושלים:
חזית המבנה.
חזית המבנה מפוארת מאוד - כנראה החזית המפוארת ביותר מכל מבני העיר מהתקופה הממלוכית. החזית כוללת שלוש כניסות וחלון מעגלי אחד. כולה בנויה בסגנון אבלק הצבעוני, שהיה אופייני לתקופה.
האנטר אדאמס
האנטר פאץ' אדאמס
בית הסראייה (ירושלים)
קונקרור
מפתח רשת
מפתח רשת (באנגלית: Web developer) הוא מתכנת או מהנדס תוכנה שעיקר עבודתו בפיתוח יישומים ברשת ה-World Wide Web.
יישומי רשת משתמשים בפרוטוקול תקשורת בשם HTTP, כשהיישום עצמו עשוי לרוץ על שרת האינטרנט, על הדפדפן, או בשילוב של שניהם.
מלבד תכנות, מפתח רשת יכול לעסוק גם בנושאים נוספים כגון - עיצוב אתרי אינטרנט, ארכיטקטורת מידע (Information architecture), עיצוב והערכת ממשק משתמש (Usability Engineering), ומערכות לניהול תוכן רשת (Web content management system).
מפתחי רשת לעיתים מתמחים בפיתוח Front-end או Back-end. פיתוח Front-end כולל עבודה על ממשק המשתמש ומשתמש במגוון טכנולוגיות, בהן ECMAScript (ידוע גם כ-Javascript). פיתוח Back-end, הידוע גם כ"צד שרת", כולל לעיתים קרובות ממשק לבסיס נתונים.
פלנטגו
פרסונה נון גראטה
קונקרר
אביב בושינסקי
אביב בושינסקי (נולד ב-13 באפריל 1967) הוא עיתונאי לשעבר, מנהל, איש עסקים ומרצה לתקשורת באוניברסיטה. מכהן כיו״ר התאחדות הסקווש בישראל, ובעבר כיהן כיו"ר מועדון הכדורגל של מכבי תל אביב וכיו״ר האיגוד הישראלי לשחמט.
ביוגרפיה.
בושינסקי הוא בנו של ג'יי בושינסקי, עיתונאי וכתב חוץ בישראל (ממקימי CNN). הוא גדל בסביון ולמד בתיכון מקיף יהוד, שירת בצה"ל כקצין מבצעים בחיל האוויר והוא בעל דרגת רב-סרן. לאחר שחרורו סיים תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת בר-אילן. עבד כעיתונאי בקול ישראל ובגלי צה"ל, שימש כדוברו של בנימין נתניהו במשרד ראש הממשלה וראש המטה שלו במשרד האוצר. בשנת 2004 פנה לדרך עסקית. בושינסקי משמש כיום כמנהל קרן הישג בישראל ונציגו של איש העסקים הקנדי ג'רי שוורץ בארץ.
עיתונאות.
ב-1991, בתקופת מלחמת המפרץ, החל לשמש כתב לענייני ירושלים בקול ישראל וכן סיקר את השטחים. עם המעבר של משה נוסבאום לערוץ 2, מונה בושינסקי לכתב לענייני משטרה של הרדיו. בתפקיד זה שימש 7 שנים.
ב-1997 חשפה כתבת הטלוויזיה איילה חסון מערוץ 1 את פרשת בר-און חברון, שבמהלכה הועלה חשד כי נרקמה קנוניה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ומפלגת ש"ס למינוי רוני בר-און ליועץ משפטי לממשלה כדי שידאג לעסקת טיעון מקלה לאריה דרעי במשפטו. בדיווחיו ברדיו נטה בושינסקי להמעיט מערך הסיפור, ובשלב מסוים דיווח כי בפרשה לא יוגשו כתבי אישום (שאכן לא הוגשו). הדבר הכעיס את מנכ"ל רשות השידור מוטי קירשנבאום (שהיה ממונה על חסון ועל בושינסקי)
, שאמר "הדיווחים של בושינסקי אינם פרק שהרדיו יכול להיות גאה בהם". בושינסקי ענה למבקריו כי דיווח אמת וכי היא הכואבת.
בושינסקי עזב את קול ישראל כאשר קיבל הצעה מגלי צה"ל להיות הכתב המדיני (החליף את אודי סגל, שעבר לערוץ 2).
פוליטיקה.