ב־12 באוקטובר נצטווה יינצ'אנג לקחת שתי חטיבות של צבא בייאנג (הארמייה הראשונה) לאורך קו הרכבת בייג'ינג-הנקו כדי לדכא את ההתקוממות בווצ'אנג. הוא תקף את הצבא המהפכני בפיקודו של הואנג שינג ב-27 באוקטובר. בכוח הארטילריה שלהם ותותחי הצי הקיסרי, תקף חיל הרגלים של בייאנג את המורדים. נגד כוח מהפכני לא מצויד וללא מקלעים. הטקטיקות האלה עבדו בצורה מושלמת.
באותו יום נצטווה יואן שה-קאי לפקד על הכוחות בווצ'אנג. הוא סירב, במקום זאת הביא למינויים של שניים מנאמניו הקרובים ביותר, פנג גוזאנג ודואן צ'ירוי. הלחימה נמשכה בהובי עוד חודש. בזמן הזה יואן ניהל משא ומתן עם נציגי הקיסר ועם המהפכנים, כאשר צבא בייאנג משמש במו״מ כנשק עוצמתי בידיו. התוצאה הסופית הייתה שיואן נבחר לנשיא זמני של הרפובליקה של סין.
צבא בייאנג בשלטון (1911–1915).
בתקופה 15–1911, יואן שה קאי נשאר האדם היחיד שיכול להחזיק את צבא בייאנג מאוחד. הוא וחסידיו התנגדו בתוקף לכל ניסיון של הקואומינטאנג להכניס זרים אל שרשרת הפיקוד שלהם. הם ניהלו מו״מ על הלוואה של 25 מיליון ליש"ט מקונסורציום בנקאי, כדי לתמוך בצבא בייאנג, למרות התנגדות קואומינטאנג. בשנת 1913 מינה יואן שה-קאי ארבעה מסגניו הנאמנים כמושלים צבאיים במחוזות הדרומיים: דואן צ'ירואי באנהוי, פנג גוז'אנג בג'יאנגסו, לי שון בג'יאנגשי וטאנג שיאנגמינג בהונאן. החבורה הצבאית המאוחדת של בייאנג הגיעה עתה למקסימום השליטה הטריטוריאלית שלה. היא הפעילה שליטה איתנה על צפון סין ועל מחוזות היאנגצה. במהלך 1914 יואן תכנן שינויים בחוקה כדי להעניק לעצמו סמכויות לצאת למלחמה, כמו כן להפעיל כוחות חירום משמעותיים .
בדצמבר 1915 הכריז יואן שה-קאי על עצמו קיסר. למהלך זה התנגדו כמעט כל הגנרלים והקצינים של הצבא בייאנג מהמפקדים הראשיים ומטה. יותר מכך, מחוזות מרוחקים רבים כמו יונאן התנגדו לו בגלוי. יואן נאלץ לסגת מרעיונותיו הקיסריים. גם הגנרלים ידידיו דואן ופנג סירבו לתמוך בו בשלטון. בסופו של דבר, הגנרל היחיד שנשאר נאמן היה ג'אנג שון הבלתי נסבל. יואן מת כעבור זמן קצר. לאחר מותו התפצל צבא בייאנג לקליקות בראשותם של מפקדיו הבכירים דון צ'ירוי יצר את קליקת אנווי, ואת קליקת ז'ילי, ייסד פנג גוואזנג. לאחר מותו של פנג, לקחו את הפיקוד קאו קון וו פאיפו. פירוק האחדות וכוחו של צבא בייאנג, שיחק לידיהם של שליטים צבאיים אזוריים כגון כוחותיו של יאן שיאן בשאנשי וז׳ונג זולין בקליקה של פניטאן.
פיזור צבא בייאנג (1916–1919).
לחץ ממפקדי בייאנג מנע מכל דמות פוליטית של השמאל להשתלט על ממשלת הרפובליקה של סין. במשך כמעט עשור לאחר מותו של יואן, סדר היום של המצביאים המובילים של בייאנג היה לאחד את סין על ידי איחוד מחדש של צבא בייאנג ולאחר מכן כיבוש הצבאות המחוזיים.
מאמצע שנת 1916 הצליח ג׳אנג שון, גנרל שמרני, לשמור על אחדות הצבא באמצעות מגעים ומשא ומתן. כפי שעשה יואן שה-קאי, הגנרלים בבייאנג השתמשו בכוחם הצבאי כדי ללחוץ על הפרלמנט לבצע חקיקה כרצונם. בעקבות מחלוקת עם הנשיא לי יואן-הונג על הלוואה מיפן בתחילת 1917, דואן צ׳ירוי הכריז על עצמאות מהממשלה יחד עם רוב הגנרלים האחרים מצבא בייאנג. ג'אנג שון היה בעת ההיא עם צבאו בבייג'ינג וב־1 ביולי זעזע את העולם הפוליטי הסיני בהכרזה על שיקום שושלת צ'ינג. כל הגנרלים האחרים גינו את ההכרזה והנושא התמסמס. חיסולו של ג'אנג שון לאחר זמן קצר הרס את מאזן הכוחות בין הפלגים היריבים של פנג ודואן ופתח עשור של מלחמת המצביאים.
פנג גוזאנג עבר לבייג'ינג כדי לטעון לנשיאות לאחר שהבטיח את מינויו כמפקד צבאי בג'יאנגשי, בחוביי ובג'יאנגסו. שלושת המחוזות האלה הפכו לבסיסי הכוח של הקליקה הצבאית של ז׳ילי. דואן צ'ירוי חזר לתפקידו כראש ממשלה. אנשיו שלטו באזור בייג'ינג. באמצעות מימון יפני לבניית כוחותיו, דואן המשיך להיאבק עם פנג גואזנג.
פנג סולק בסופו של דבר מהחיים הפוליטיים ב-1918, כאשר שו שיצ'אנג, המדינאי הוותיק של בייאנג, הפך לנשיא. סגנו קאו קון החליף אותו כמנהיג קליקת ז'ילי. בסוף מלחמת העולם הראשונה, דואן שלט על הייצוג הסיני באמנת ורסאי והשתמש בוועידת השלום בשאנגחאי ב-1919 כדי להפעיל לחץ על המיליטריסטים שאינם מצבא בייאנג שתמכו בממשלת סאן יאט-סן בגואנגג'ואו. דואן המשיך לקבל מימון יפני לצבא שלו, ובתמורה הוא היה מוכן להעניק ליפן את הזכויות המשפטיות הגרמניות בשאנדונג (ראה תנועת 4 במאי).
מלחמה (1919–1925).
לפני מאי-יוני 1919, צירוף כלשהו של לחימה ומשא ומתן בין ראשי בייאנג העיקריים היה צפוי להוביל לאיחוד צבאי, אשר בתורו יאפשר להחזיר את התהליכים הפוליטיים החוקתיים שיואן שה-קאי שיבש. ב־1919 התבססו שלוש הקליקות הצבאיות הגדולות של הצבא, שניים מהם - אנהווי וז'ילי - ישירות מצבא בייאנג, והשלישי, פנגטיאן בראשות ג'אנג דזוו-לין, ממזוג של יחידות מצבא בייאנג וכוחות מקומיים. הם היו מוכנים לקבל כסף ונשק מכל מקור כדי לשרוד, והפלגים החלשים יותר התמזגו עם החזקים.
ההיסטוריה של מלחמות המצביאים הגדולות עד 1925 מסבירה את כישלונם של כל המפקדים הצבאיים בסין לאחד את הכוח הפוליטי והצבאי. מרבית דרום סין נותרה מחוץ לשליטת בייאנג והפכה לחממה של תנועות הקואומינטנג והתנועה הקומוניסטית הסינית.
המשלחת הצפונית.
הקואומינטאנג הקים את הצבא המהפכני הלאומי בעזרת ברית-המועצות והמפלגה הקומוניסטית הסינית. צ'יאנג קאי-שק, יצא למבצע הצבאי הגדול שנקרא "המשלחת הצפונית" ב-1926 בניסיון להביא את השליטים הצבאיים תחת שליטתו. כמה מאנשי המלחמה של צבא בייאנג הובסו על ידי כוחותיו של צ'יאנג, והצבא המהפכני הלאומי הפך בהדרגה לדומיננטי בסין. תקופת השליטים המצביאים הסתיימה באופן רשמי ב־1928, כאשר רוב השליטים הלוחמים הובסו או יצרו ברית עם הקואומינטאנג, אם כי לעיתים קרובות הייתה זה רק ברית לכאורה. מלחמת האזרחים הסינית, שנוצרה כתוצאה מהקרע בין צ'יאנג לקומוניסטים, כבר הייתה בעיצומה. בשנת 1930 החלה "מלחמת המישורים המרכזיים" לאחר שכמה משליטי המלחמה שהתחברו עם הקואומינטאנג התאכזבו וניסו להפיל את צ'יאנג. הם לא היו הצליחו לבצע זאת. חוסר שיתוף פעולה ביניהם, ויריבות בין השליטים, המשיכו להטריד את סין במשך רוב השנים שלאחר מכן, ובסופו של דבר הביאו להתמוטטות משטרו של צ'יאנג במלחמת האזרחים הסינית ב-1949.
קנדס קרוגר
קנדס קרוגר (באנגלית: Kandace Krueger; נולדה ב-27 במאי 1976) היא עיתונאית אמריקאית.
ביוגרפיה.
קרוגר נולדה באוסטין לברברה ולארי.
ב-1994 החלה להתחרות בתחרויות יופי מקומיות בטקסס, התואר הראשון שזכתה בו היה "מיס מדינת ויליאמסון" (Williamson County) ב-1999.
התואר השני שזכתה היה "מיס אוסטין" ב-1999.
היא השתתפה מספר פעמים במהלך שנות התשעים בתחרות מיס טקסס ארצות הברית אך לא הגיעה למקומות הראשונים ובשנת 2000 עלתה לשתים עשרה.
ב-2001 זכתה בתואר מיס טקסס ארצות הברית בטקס שנערך באודיטוריום של לאבק.
בתחרות הארצית של מיס ארצות הברית נבחרה למקום הראשון כנציגת טקסס, במהלך כהונתה בתואר ביקרה בבית הסנאט של טקסס ונפגשה עם מושל המדינה ריק פרי.
בתחרות מיס תבל 2001 נבחרה לסגנית השנייה.
היא למדה עיתונאות באוניברסיטת טקסס A&amp;M.
ב-2004 ו-2005 הופיעה בתוכנית המגזין "Across America".
ב-2005 הנחתה את תחרות מיס טקסס, ב-2006 תמכה בהדחתה מהתואר של מיס ארצות הברית טרה קונר.
כיום, עובדת כמגישה בתחנת טלוויזיה בדאלאס.
הזדקנות האוכלוסייה
הזדקנות האוכלוסייה (Population ageing) הוא מונח המתייחס לגיל חציוני הולך וגדל באוכלוסיית שונות בעקבות הירידה בשיעורי הפריון או העלייה בתוחלת החיים.
ברוב המדינות בעולם ישנה עלייה בתוחלת החיים ויש אוכלוסייה מזדקנת (מגמות שהחלו בתחילה במדינות המפותחות, אך כיום מתקיימות כמעט בכל המדינות המתפתחות). כמות האוכלוסייה הזקנה בעולם נמצאת כיום בשיא שלא היה כדוגמתו בהיסטוריה האנושית.
מבין המדינות שסווגו על ידי האו"ם כמדינות מפותחות, נכון לשנת 1950 הגיל החציוני של האוכלוסייה היה 29, והוא עלה בשנת 2000 ל-37.3, והוא צפוי לעלות ל-45.5 עד 2050.
מספר האנשים בעולם שהם בני 60 ומעלה גדל פי שלושה מאז שנת 1950, עמד על 600 מיליון בשנת 2000 והגיע ל-700 מיליון בשנת 2006. הצפי הוא שהאוכלוסייה הזקנה תגיע ל-2.1 מיליארד אנשים עד 2050.
אסיה ואירופה הם שני האזורים בעולם בהם מספר ניכר של מדינות הולכות להתמודד עם הזדקנות אוכלוסייה קשה בעתיד הקרוב. באזורים הללו בתוך עשרים שנה מדינות רבות יעמדו במצב בו קבוצת האוכלוסייה הגדולה ביותר במדינה תהיה של אנשים מעל גיל 65 והגיל הממוצע יתקרב ל-50.
ברוב המדינות המפותחות צמיחת האוכלוסייה תלויה כיום במידה רבה בהגירה.
מערכות הרווחה במדינות עם שיעור אוכלוסייה מזדקנת הולך וגדל צפויות גם להיתקל בבעיות. מערכת הפנסיה ממומנת ברובה על ידי המיסים שנגבים מהעובדים. מרבית כספי הרווחה הולכים לכיסוי טיפולים רפואיים, ועלויות מערכות הבריאות צפויות לגדול באופן דרמטי ככל שהגיל של האוכלוסייה יגדל - מצב אשר יעמיד בפני ממשלות רבות בחירות קשות בין מיסים גבוהים יותר, שינוי במערכות המס, או הקטנת החלק של הסיוע מצד המדינה במתן שירותי בריאות ורווחה.
סוגיה חברתית
סוגיה חברתית היא בעיה המשפיעה על מספר לא מבוטל של אנשים בתוך החברה. לעיתים רבות הסיבות לסוגיות החברתיות נובעות מגורמים שנמצאים מעבר לשליטת הפרט. סוגיות חברתיות נבדלות מסוגיות כלכליות, עם זאת, לחלק מהסוגיות החברתיות (כגון הגירה) יש גם היבטים חברתיים וגם היבטים כלכליים.