בחורף: כלניות, רקפות, נוריות, נוריות אסיה, צהרון מצוי, מקור חסידה, זהבית השלוחות, שום משולש ועוד.
באביב: קחוונים, נץ החלב, חרדל מצוי, פשתה שעירה, מרוות יהודה, דם המכבים, סחלב אנטולי, גזר קיפח, תלתן הארגמן, לשון הפר, סייפן התבואה ועוד.
בעמק נטועים מטעי אפרסק ותפוחים השייכים ליישובי הסביבה וכרמי זיתים. שקדיות רבות צומחות לאורך העמק ועל גדותיו. בעמק מתקיימת להקה גדולה יחסית של מספר עשרות פרטים של צבי ארץ ישראלי, תת-מין של המין צבי מצוי. כן נצפו בעמק שועל מצוי תן מצוי, דלק הסלעים, דרבן מצוי, וכן אוכלוסייה מגוונת של זוחלים, אוכלוסייה גדולה של עטלפים עופות דורסים כדוגמת אוח מצוי ועקב עיטי. חיוויאי, נץ מצוי וינשוף עצים מקננים בעמק בצד ציפורי שיר ובהן צוקית בודדת וסנונית מערות.
מערות חלילים.
גדות הנחל נעשות תלולות יותר ככל שמתקרבים לשפכו. סמוך לשפך הנחל נמצאות מערות משני צידי האפיק. נוף זה האופייני לנוף אזור ירושלים הידוע בשם קרסט. תופעה גאולוגית זו מאופיינת על ידי מערכת ניקוז תת-קרקעית היוצרות מערות.
מאפיין נוף נוסף הם הטרשונים, גושי סלעים הבולטים מעל פני הקרקע, גם טרשונים אלו הם מאפיינים מובהקים של הנוף הקרסטי.
במצוק הדרומי התפתחה מערת המסה קרסטית אופקית ארוכה למדי. על פי מבנה המערה, חללים אלו הלכו וגדלו בתהליך ההמסה עד שהמחיצות שבין החללים נעלמו. בתהליך זה נוצר חלל ארוך אליו מחוברים חללים קטנים יותר. העמודים במערה שצורתם דומה לחליל הם שרידי המחיצות, ועתה הם עומדים זקופים כעמודי תמך. אורך המערה הדרומית הוא כ-40 מטר וגובהה כ-מטר וחצי. בגדה הצפונית מצויה מערכת נוספת של מערות המסה.
חרבת המוצה.
בראש נחל חלילים, מצפון לשכונת מבשרת ירושלים נמצאת 'חורבת המוצה', הקרויה על שם עיר בנחלת שבט בנימין המופיעה בספר יהושע פרק י"ח: "והמצפה והכפירה והמוצה". אולם הסברה המקובלת בקרב חוקרים היא שאין לזהות את האתר עם העיר המקראית. היישוב הסמוך, מוצא, מנציח גם כן שם יישוב מקראי. יישוב קדום זה היה מיושב לסירוגין מאז תקופת הברונזה התיכונה ועד התקופה הערבית הקדומה. היישוב נקרא בערבית 'חירבת בית מיזה', שתורגם על ידי אנשי הסקר הבריטי כ"חורבת בית היין הטוב", שם שייתכן שנובע מריבוי הגתות שהיו באתר, ומכרמי הגפנים שהיו סביב לאתר, עד לשנות השישים של המאה העשרים.
באזור מוצא נמצאה גם חותמת של יינן שהוטבעה כנראה על קנקני היין, כנראה בתקופה החשמונאית.
שטחה המקורי של החורבה עמד על 20 דונם, בטרם הצטמצם בגין התפשטות שכונת 'רכס חלילים' של מבשרת ציון אל תוך שטח האתר.
באתר וסיבותיו נתגלו מתקנים רבים חצובים בסלע, ביניהם מקוואות טהרה מתקופת בית שני, מספר גתות מהתקופה הביזנטית, בורות מים ומערת קבורה הסמוכה לרכס.
תוכניות בנייה ושימור באזור הנחל.
הפארק המטרופוליני.
במסגרת התוכניות לפיתוח מחד ושימור מאידך של עמק הארזים רבתי, נהגתה תוכנית הפארק המטרופוליני של ירושלים, שהוא מיזם עתידי של הקרן הקיימת לישראל, רשות הטבע והגנים, עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים.
המיזם ימוקם באזור ממורדות עין כרם ועד גבולות מבשרת ציון, ישתרע על אזור של כ-3,200 דונם ויהיה הפארק המטרופוליני הראשון במחוז ירושלים והגדול בארץ (כשהוא כפול בגודלו מפארק הירקון בתל אביב). הפארק ישתרע על שטחן של שתי רשויות: עיריית ירושלים והמועצה המקומית מבשרת ציון.
התוכנית שבתחום שיפוט מבשרת ציון, מתייחסת לנחל חלילים ולמדרונות שבין מבשרת ציון לנחל שורק – שטח זה מיועד להיות גן לאומי ושמורת טבע. התוכנית שבתחום שיפוט ירושלים, המתייחסת לפארק המטרופוליני "עמק הארזים", כוללת, באזור מבשרת ציון (באזור מפגש נחל חלילים ונחל שורק), את האתרים הבאים:
אתר נופש פעיל (פארק מים), אתר לאירועים זמניים (מופעי רוק, ירידים), מבנה חינוך/ חווה חקלאית, שיקום עינות תלם, מגרש חניה, חלקו עם אספלט (300 מקומות) וחלקו ללא אספלט. (1,200 מקומות) (ממוקם בסמוך לאתר לאירועים זמניים) הכניסה לפארק תהיה משני כיוונים – מכיוון הר חוצבים ומכיוון מוצא.
ניסיונות בנייה בנחל.
לאורך השנים היו מספר ניסיונות לבנות בנחל. בשנים האחרונות המועצה המקומית מבשרת ציון וחברת י.ד. ברזאני בונים במעלה הנחל מרכז ספורט, יחידות דיור ומרכז מסחרי, למורת רוחם של חלק מהתושבים. על אף שלפי התוכנית נראה שהכוונה היא לבנות רק בפתחת הנחל, קיים חשש אצל המתנגדים לבנייה, שזו תזרים פסולת לנחל עצמו ותפגע בחי ובצומח שבו. בעקבות כך הוקמה על ידי תושבי מבשרת "העמותה להצלת נחל חלילים", אשר פועלת ביחד עם החברה להגנת הטבע לשמירה על הנחל.
אגדת נחל חלילים.
נפוצות מספר גרסאות לאגדה מקומית בנוגע למקור שמו של הנחל.
בכפר הערבי קאלוניה מעל נחל חלילים, חי אדם עשיר מאוד - מוכתר הכפר - ולו בת יפה אחת. בהגיעה לגיל 12 הוחלט לחתן אותה. כמבחן לחתן המיועד הוחלט לבדוק מי מבין המחזרים יכול לרעות עדר של עיזים, וכך יצאו הכרוזים לכל הכפרים בסביבה להודיע על המבחן. במורד נחל חלילים גרו רועה הצאן ובנו שהתייתם מאמו בגיל צעיר. הרועה הצעיר הלך להציע עצמו כחתן ולקח עמו חליל רועים עשוי עץ זית עתיק, חליל קסמים אשר מנגן מנגינה הגורמת לעיזים לצעוד אחר המחלל עד לדיר.
מוכתר הכפר לא התלהב מהמחזר העני אך גם לא האמין כי יוכל לרעות את העיזים והסכים להעמידו במבחן. יצא הרועה הצעיר עם עדר העיזים הפרועות ומיד הן ברחו לכל עבר, אבל הרועה לא נבהל. לפנות ערב, הוא הוציא את חלילו וניגן. בני הצאן חזרו מיד והוא הוביל אותן אל הדיר בכפר. למחרת היום יצא שוב הרועה לאחו אך הפעם גילה כי חליל הקסמים נעלם או שמישהו גנב אותו. לפתע החלה רוח חזקה מנשבת ואז קרה הבלתי יאומן: הרוח עברה בחללים הרבים במערה והפכה את המערות לחליל אחד גדול שהשמיע מנגינת קסמים. העיזים נאספו ונלקחו לדיר. הרועה התחתן עם בת המוכתר, ומאז ועד היום קוראים לנחל "נחל חלילים".
על פי גרסה נוספת, הרועה העני נשלח לרעות את העדר בוואדי ממנו נעלמים בני הצאן ומוצא במערות נחל חלילים את כל העדרים האבודים שנמשכו אל המערות בגלל קול הדומה למנגינת חליל היוצא מפתחן, כאשר הרוח נושבת.
הוועד למען החייל
אינגיביורג סולרון גיסלדוטיר
סוונה
אניאגרם (הדרך הרביעית)
האניאגרם (לעיתים אניאגון) הוא צורה גאומטרית בעלת תשעה קודקודים. השם הוא הלחם של שתי המילים היווניות אניאה (תשע) וגרמוס (דבר כתב או סמל מצויר).
בתרגום ספרו של פטר אוספנסקי "החיפוש אחר המופלא" מכונה האניאגרם "תְשִׁיעוֹן".
סמל האניאגרם משמש למספר מטרות בתורות ומערכות אמונות שונות. במאה ה-20 התבלטה הצורה במערכת שלרוב מכונה "האניאגרם של האישיות". המקורות ההיסטוריים של הסמל שנויים במחלוקת, אך גיאורג איבאנוביץ' גורדייף (שהציג לראשונה את הצורה בעולם המערבי בתחילת המאה ה-20) טען שהצורה פותחה לראשונה במסגרת הזרם הסוּפי באסלאם.
השימוש המודרני בסמל האניאגרם מיוחס בדרך-כלל לגורדייף ולתורתו הרוחנית, "הדרך הרביעית".
סמל האניאגרם, על-פי המסורת של "הדרך הרביעית", מייצג שני חוקים קוסמיים יסודיים: שילוב (קומבינציה, הידוע גם כחוק של שלוש השלשות) ותהליך (פרוצס, הנקרא גם חוק השבע). שילוב הוא ההתקלויות של אותם הכוחות החוברים יחדיו ליצירת מאורע חדש. חוק התהליך הוא הקובע את הסדר בו הדברים מתרחשים.
אניאגרם (פירושונים)
דגל טריטוריית אי חג המולד
דגל אי חג המולד אומץ באופן לא רשמי בשנת 1986 לאחר שנבחר כזוכה בתחרות עבור דגל לטריטוריה. הוא עוצב בידי טוני קוץ' מסידני אוסטרליה והוא זכה למעמד רשמי ביום אוסטרליה בשנת 2002 כאשר מנהל האי, ביל טיילור, הודיע עליו כעל דגל טריטוריית אי חג המולד.
נתן וולוך
נתן וולוך (נולד ב-1937) הוא פוליטיקאי, ותיק חברי מועצת העיר תל אביב-יפו, המכהן מזה 46 שנים כחבר מועצה מטעם מפלגת כח לגמלאים שבראשה הוא עומד. בשנת 2011 נאלץ לפרוש מתפקידיו הציבוריים לאחר שהורשע בעבירה שיש עמה קלון, אך בשנת 2013 נבחר מחדש למועצת עיריית תל אביב. וולוך כיהן במשך 25 שנים כסגן ומ"מ ראש העירייה, ראש מנהל החינוך והתרבות בעיר וכמחזיק תיק הגמלאים. החל משנת 2019 מכהן וולוך כיו"ר איגוד ערים דן לתברואה וכיו"ר פארק המיחזור חירייה.
ביוגרפיה.
וולוך נולד בירושלים, את לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה הרצליה בתל אביב בשנת 1954.
בצה"ל שירת וולוך ביחידה קרבית, והשתחרר בדרגת רס"ן. הוא סיים תואר שני בכלכלה בתל אביב. כמו כן למד שנתיים משפטים.
בשנות ה-60 היה מפקח פדגוגי על מרכזי נוער. משנת 1969 עבד כעוזרו של ראש העירייה של תל אביב, יהושע רבינוביץ. בשנת 1973 נבחר לראשונה כחבר מועצת העיר תל אביב יפו. ב-1983 מונה לסגן ראש העירייה תל אביב יפו. ב-1989 מונה לראש מנהל החינוך בעיר. החל מ-1996 כיהן כממלא מקום ראש העירייה תל אביב יפו עד שהשעה את עצמו מתפקיד זה ביולי 2008, עקב הגשת כתב אישום נגדו. מ-1998 היה לממונה על תחום הגמלאים בעירייה, ואחראי לקשרי החוץ של העיר (ערים תאומות, שותפות ביחד תל אביב-לוס אנג'לס, המשלחות העירוניות). הוא מכהן כיו"ר של מספר אגודות ומוסדות ציבור (למשל, פרס הנוער). כן נבחר לנהל את חגיגות ה-100 של תל אביב-יפו שהתקיימו בשנת 2009.