הסידור הפנימי בארמון הוא סיני מסורתי, החדרים הרשמיים המצויים בחזית מופרדים מחדרי המגורים המצויים בעורף הבניין. יתר על כן, החלוקה המרחבית של הבניינים בהתאם לבכורה, מגדר, ומעמדם של המשתכנים משקפת את עקרון הסדר והיררכיה הקונפוציאני. הצאצא הבכיר ביותר של קונפוציוס התגורר בבניין המרכזי מתוך שלושת הבניינים הראשיים, אחיו הצעיר יותר שכן באולם יִי גוּן ממזרח.
הארמון מכיל גם את ארכיון פרטי העתיק והגדול ביותר בסין ובו כ-60,000 מסמכים שבו תועדו הפעילויות השונות בארמון במשך תקופה של 400 שנים. למסמכים אלו יש חשיבות רבה למחקר ההיסטורי של סין בייחוד להיסטוריה הכלכלית של שושלות מינג וצ'ינג.
אדוארד פלמר
צופן אתב&quot;ש
כתב אתב"ש, הנקרא גם "צופן אתב"ש", הוא צופן החלפה. בצופן זה מוחלפות האותיות הראשונות בסדר האלפבית העברי באותיות האחרונות בו. לפי כלל הא-ת ב-ש, אל"ף מוחלפת באות ת"ו, בי"ת מוחלפת באות שי"ן, גימ"ל מוחלפת באות רי"ש וכן הלאה. הרעיון הוא לחלק את עשרים ושתיים אותיות האלפבית העברי (לא כולל אותיות סופיות) לשני טורים מקבילים - האחד מתחיל מאל"ף והשני מתחיל מת"ו כבתמונה משמאל:
במקום כל אות במילה אותה מצפינים, כותבים את האות המקבילה בטור ההפוך. לפיכך במקום המילה "שלום" נכתוב "בכפי". הפענוח נעשה בדרך זהה.
בצופן החלפה, כאשר ידוע ההיסט, דהיינו הטבלה המתוארת, מלאכת הפענוח קלה מאוד. קל לפצח כתב שהוצפן בהצפנה שכזו, גם אם לא ידוע ההיסט מראש, מכיוון שלכל אות במקור קבועה אות מסוימת בכתב המוצפן, ואות זו היא בהיסט קבוע. את ההיסט ניתן להשיג על ידי ניתוח תדירויות מופע של כל אות ואות, למשל האות ו והאות ה מופיעות בדרך כלל בתכתובת עברית בתדירות גבוהה בהרבה משאר האותיות שבתכתובת. לרוב, כאשר המסר מספיק ארוך, די לפענח אות אחת, (למשל, זו בעלת תדירות ההופעה הגבוהה ביותר באותה שפה), וממנה לחשב את ההיסט.
מכיוון שיש 22 אותיות ראשיות (לא סופיות) בכתב העברי, קל להציג את הצופן בטבלה כך:
צופן אתב"ש במקרא ובדברי חז"ל.
מפרשי המקרא מייחסים את השימוש בצופן אתב"ש כבר לספר ירמיהו, בו במקום אחד מתנבא ירמיהו: , ובמקום אחר: . המפרשים שם כותבים לֵב קָמָי הוא כשדים לפי סדר אתב"ש. ובמקום אחר: . תרגום יונתן ומפרשים אחרים עומדים על כך שכוונת הנביא במילה ששך היא לבבל בצופן אתב"ש. וכן ישנו אזכור בברייתא של ל"ב מידות שהאגדה נדרשת בהן (מידה כ"ט): "אם לתמורת האותיות, הרי כבר נאמר הנני מעיר על בבל ועל יושבי לב קמי".
קיימות עדויות שחז"ל השתמשו בו לעיתים גם כדי להסתיר משמעות מילים בעלות אופי רגיש, או במילים אחרות להצפנה. דוגמה לכך היא הסברם לפיסת היד שכתבה על כותל טרקלינו של בלשאצר, בעת משתה בלשאצר, את המילים . בספר דניאל כתוב: דהיינו שהבבלים לא היו מסוגלים להבין את הכתוב. האמורא רב מסביר מדוע לא יכלו לקרוא זאת (סנהדרין כ"ב): "בגימטריא איכתיב להון: יטת יטת אדך פוגחמט". כלומר המילים שנכתבו על הקיר היו במקור מוצפנות בצופן אתב"ש, ולא כפי שכתוב בספר דניאל המספר לנו את משמעותן לאחר הפיענוח.
צפנים נוספים של חילופי אותיות.
צופן אתב"ש הוא רק אחד ממשפחה של צורת כתיבה או החלפה מקראיים קדומים, בהם נעשה שימוש בנביאים, במדרש ובתלמוד. בהם אבג"ד, אטב"ח, אלב"ם, אח"ס בט"ע, אי"ק בכ"ר. אך בניגוד לצופן אתב"ש שאינו כולל את חמש האותיות הסופיות, צפנים אלו כוללים אף את הסופיות. בצורות כתיבה אלו נעזרו חז"ל כדי להטות את פירוש המקרא מהדרך הרגילה ולהראות כוונה צדדית אחרת. אתב"ש הוא המפורסם מבין שיטות החלפת האותיות התלמודיות ומוזכר במסכת שבת דף ק"ד עמוד א'. דוגמאות; נאמר במדרש: "ולא קרב זה אל זה" (שמות י"ד) אל תקרי ולא קרב אלא ולא קרא זה אל זה". כאן התבצעה החלפה של הבי"ת באל"ף לפי כתב אבג"ד. וכן בתלמוד בבלי מסכת כתובות ס"ז: "אל תקרי גדיותיך אלא גוויתיך". לפי חילוף בכתב אטב"ח גזד"ו, הדל"ת מתחלפת בו"ו.
צופן אי"ק בכ"ר.
העיקרון המנחה של צופן זה הוא החלפת אותיות בעלות ערך מספרי זהה אחר הורדת האפסים: 1-10-100, 2-20-200, 3-30-300.
צופן א"ט ב"ח.
העיקרון המנחה של צופן זה הוא החלפת אותיות בעלות ערך מספרי כולל של עשר / מאה / אלף. כאשר האותיות ה,נ,ך, שאין להן בן זוג מאותה המשפחה, מתחלפות ביניהן.
כגון: 10 = 1+9, 2+8, 3+7.
100 = 10+90, 20+80.
1000 = 100+900, 200+800.
צופן א"ב ג"ד.
זהו צופן החלפה פשוט, שבו כל אות מוחלפת בזו הבאה אחריה (צופן קיסר בהיסט 1). צופן זה משמש בצדו האחורי של קלף המזוזה, שבו יש כותבים (כמובא אצל הרי"ף והרא"ש) על המזוזה מאחורי המילים "ה' אלהינו ה'" (המופיעות בפסוק "שמע ישראל") את הצפנתן בצופן א"ב ג"ד: "כוזו במוכסז כוזו".
צופן אתבש באלפבית לטיני.
צופן אתב"ש אלפבית לטיני יהיה כדלהלן:
מכיוון שהאלפבית הלטיני מכיל 26 אותיות, דרך קלה ומהירה להציג את הצופן היא כזו:
סימני מועדים לפי א-ת ב-ש.
אתב"ש הוא גם דרך נוחה לזכירת ימי השבוע בהם מתקיימים חגי ומועדי ישראל. בשולחן ערוך, חלק אורח חיים סעיף ג', כתב "סימן לקביעת המועדים א"ת ב"ש ג"ר ד"ק ה"צ ו"פ. פירוש ביום א' של פסח יהיה לעולם תשעה באב. ביום ב' בו שבועות, וביום ג' בו ראש השנה, ביום ד' בו קריאת התורה שהוא שמחת תורה, ביום ה' בו צום כיפור, ביום ו' בו פורים שעבר". לא נזכרת מקבילה ליום השביעי של פסח; בדורות האחרונים הוצעו ימים מקבילים.
כפי שמוצג בטבלה הבאה:
שימושים נוספים.
צופן אתב"ש משמש גם במיסטיקה היהודית וגם כאקרוסטיכון בפיוטים. שימוש נוסף בצופן החלפה הוא בחירת שמות משפחה. כאשר נדרשו יהודים לבחור לעצמם שמות משפחה היו שנעזרו באחד מצופני ההחלפה דוגמת אתב"ש. לפעמים החליפו כל אות שלישית, חמישית, שביעית ואות האחת עשרה שאחריה או לפניה, דהיינו אותיות אי זוגיות ואותיות בעלי ערך קדוש. למשל: "וייל" – "לוי", בשם זה ההיסט בן 5 אותיות מהסוף, האות למ"ד אינה מתחלפת, האות יו"ד מתחלפת באות ו"ו (היסט של 5), האות יו"ד באות "יו"ד. או סג"ל – לוי (סגן-לויה), האות סמ"ך מתחלפת באות למ"ד (היסט של 4) והאות גימ"ל באות ו"ו. וכן מזא"ה (מזרע אהרן הכהן), האות זי"ן מתחלפת באות כ"ף, האות אל"ף באות ה"א, האות ה"א באות נון סופית (סך ההיסטים). ישעיהו הלוי איש הורוביץ הנושא את הכינוי "איש" לפי ההיסט 12 אל"ף מתחלף בלמ"ד, ו"ו ביו"ד, יו"ד בשי"ן (12,5,12).
בתרבות פופולרית, צופן אתב"ש אוזכר בספר צופן דה וינצי.
הצפנה.
השיטות המוזכרות להחלפת אותיות כמו אתב"ש ודומיה, אינן בטוחות לשימוש ככלי הצפנה בימינו אלא למשחק ושעשוע בלבד. צופן החלפה הוא צופן ותיק ומוכר במשך מאות ואלפי שנים. חסרונו הוא בכך שמספר ההיסטים או צורת ההחלפה האפשריים מוגבל למספר האותיות באלפבית. יתרה מזו, תוצאת הצופן משמרת את תדירות האותיות שבמילה המקורית. לדוגמה אם נקבע היסט של שלוש, כלומר כל אות מוחלפת באות השלישית הבאה אחריה בסדר האלפבית. עבור המילה "הצפנה" יתקבל "חשרפח". אפשר לראות שהאות חי"ת מופיעה פעמיים, במיוחד בתחילת המילה ובסופה. מידע זה יכול לסייע בניחוש המילה, מאחר שידוע שבכל שפה תדירות האותיות אינה אחידה. אותיות מסוימות נוטות להופיע ביתר תדירות מהאחרות ובמיוחד בסופי מילים או בתחילתן. כאן הסבירות גבוהה שנצליח לנחש כי האות חי"ת מקבילה לאות ה"א. בדרך של ניתוח תדירויות מסוג זה ניתן לפענח בקלות מסרים שהוצפנו בשיטה כזו אם ידועה השפה.
אולימפיאדת השחמט 1931
אולימפיאדת השחמט הרביעית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בפראג בין 11 ביולי ל-26 ביולי 1931.
איש השנה של השבועון טיים
ויליאם הנרי פוקס טלבוט
ויליאם הנרי פוקס טלבוט (באנגלית: William Henry Fox Talbot; 11 בפברואר 1800 – 17 בספטמבר 1877) היה מדען, בוטנאי, מתמטיקאי, בלשן, מו"ל וצלם אנגלי, הזכור בעיקר כאחד מאבות הצילום, וכממציא תהליך ההדפסה מנגטיב - שיטת הדפסת התצלומים המרכזית במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20. בנוסף, פרסם את "עיפרון הטבע", האלבום הראשון אשר היה מלווה כולו בתצלומים.
ראשית דרכו ותחילת מחקרו המדעי.
ויליאם היה בנם היחיד של ויליאם דבנפורט טלבוט (William Davenport Talbot) ואליזבט פוקס סטרנג'וויס (Elisabeth Fox Strangways). הוא גדל בבית האחוזה המשפחתי בלקוק אבי (Lacock Abbey) שבדרום-מערב אנגליה. אביו נפטר כשהיה בן חמש, אך הונה של משפחתו אפשר לו לרכוש השכלה מצוינת. הוא נכנס לטריניטי קולג' (Trinity College) שבקיימברידג' בשנת 1817, וזכה ב-1820 בפרס "פורסון" בלימודים קלאסיים. כבר בתקופה מוקדמת החל טלבוט במחקר באופטיקה. בין השנים 1872-1822 כתב חיבורים מדעיים עבור "החברה המלכותית" (Royal Society), רבים מהם בנושאים מתמטיים ואופטיים: במגזין "Edinburgh Journal of Science" פרסם ב-1826 מאמר על "מספר ניסויים בלהבה צבעונית"; ברבעון "Quarterly Journal of Science" פרסם ב-1827 מאמר על אודות "אור מונוכרומטי"; וב-"Philosophical Magazine" פרסם מספר מאמרים בנושאים כימיים, בהם מאמר על "שינויים כימיים של צבע".
טלבוט היה מיודד עם מדענים רבים, ובהם שניים שהיה להם תפקיד חשוב בהמצאת הצילום: סר ג'ון הרשל, שפגש את טלבוט ב-1824, והשפיע עליו לפנות למחקרים בתחום האור והאופטיקה; והאנציקלופדיסט הסקוטי סר דייוויד ברוסטר, שפרסם מאמרים מדעיים של טלבוט בעיתונו, ולאחר המצאת הצילום עזר לו להפיץ ולמצוא תומכים להמצאתו בסקוטלנד.
המצאת הצילום.
רעיון המצאת הצילום, 1833.
רעיון המצאת הצילום עלה במוחו של טלבוט בשנת 1833, בעת ששהה בחופשה ליד אגם קומו באיטליה, וניסה ללא הצלחה לצייר את הנוף: