רפאל יום טוב ליפמן (ליפא) היילפרין נולד בביאליסטוק שבפולין, בנו של רבי חיים נפתלי הרץ היילפרין, ראב"ד ביאליסטוק, ונכדו של רבי רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, בעל "עונג יום טוב".
התחנך חינוך יהודי מסורתי. בסיום לימודיו בגימנסיה רוסית, עבר לגרמניה ולמד רפואה בקניגסברג. את התמחותו עשה בבית החולים למחלות רוח ועצבים באוניברסיטה, במכון לפיזיולוגיה של האוניברסיטה, במחלקה הנויורולוגית בבית חולים בברלין ובמכון לאנטומיה של המוח בציריך. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל.
בארץ ישראל עסק בחקר תחום הנוירולוגיה, ובשנת 1935 ייסד את החברה הנוירולוגית-פסיכיאטרית בארץ ישראל. בשנת 1936 ערך מפקד אוכלוסין לצורך מציאת מתאם בין מאפייני האוכלוסייה ושכיחות מחלות הנפש שבה. בשנת 1938 נקרא לבית החולים "הדסה" בירושלים לצורך ניהול המרפאה למחלות עצבים ורוח. היילפרין נמנה בין מייסדי המחלקה הנוירולוגית בבית החולים ועמד בראשה בשנים 1941–1969. משנת 1949 שימש גם מנהל רפואי של בית החולים הפסיכיאטרי "עזרת נשים".
משנת 1936 היה היילפרין חבר מערכת בכתב העת "הרפואה". בשנת 1946 החל להרצות בתחום נויורולוגיה קלינית באוניברסיטה העברית, ובשנת 1952 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. לרגל סיום המחזור הראשון של בוגרי בית הספר לרפואה בירושלים (בל"ג בעומר תשי"ב) (מאי 1952) חיבר את שבועת הרופאים בעברית. מאוחר יותר התמנה לדקאן הפקולטה לרפואה.
מחקריו הקיפו את מכלול תחומי העיסוק הקשורים בנוירולוגיה, והוא היה ממקימי המעבדות הראשונות בארץ לפסיכופיזיולוגיה, נוירולוגיה ניסויית ואלקטרואנצפלוגרפיה. בשנת 1950 השתתף היילפרין בקונגרס הבינלאומי הראשון לפסיכיאטריה שנערך בצרפת. בשנת 1953 נבחר לנשיאות הקונגרס הבינלאומי לנוירולוגיה קלינית ובשנת 1957 לנשיאות הקונגרס הבינלאומי הראשון למדעי הנוירולוגיה. בישראל שימש משנת 1954 יו"ר הוועדה הפסיכיאטרית המייעצת למשרד הבריאות ומשנת 1955 עמד בראשות החברה הפסיכיאטרית בישראל.
בשנת תשי"ג זכה היילפרין בפרס ישראל למדעי הרפואה על ספרו "התסמונת של האינדוקציה הסנסומוטורית בהפרעות שיווי המשקל" (1951). רחוב בבאר שבע נקרא על-שמו.
היילפרין נפטר ב-1968. בהלווייתו נכחו נשיא המדינה זלמן שזר ונשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט.
אחיו הצעיר, ישראל היילפרין, היה היסטוריון ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית.
חן רייס
חן רייס (נולדה ב-1978) היא זמרת אופרה ישראלית, בתפקיד סופרן.
ביוגרפיה.
חן רייס נולדה בחולון כבכורה מבין ארבעה ילדים וגדלה בהרצליה. בת לאב יליד הונגריה, בעל מוסך ומכונאי רכב, אמה יפית נולדה לעולים מסוריה וטורקיה והייתה זמרת בתיאטרון, אופרה ומקהלה.
רייס החלה את הכשרתה המוזיקלית בגיל שמונה, אז החלה לנגן בפסנתר ולרקוד בלהקת בת דור. בנעוריה למדה את שפות האופרה: צרפתית, גרמנית ואיטלקית. במקביל למדה פיתוח קול, שירה והיגוי בשפות אלו אצל תמר רחום ורובין וייזל-קפסוטו. למדה בתיכון תלמה ילין, שם נמשכה לזמרה. בצבא שירתה בתזמורת צה"ל, לאחר שחרורה טסה לניו יורק ללמוד מוזיקה בברוקלין קולג', שם למדה אצל מורתה החשובה ביותר מאז ועד היום רות פלקון. החונך שלה ומי שליווה וטיפח את הקריירה שלה לאורך השנים היה זובין מהטה.
ב-2003 קיבלה חוזה באופרה הבווארית הממלכתית של מינכן, מאז 2006 היא זמרת עצמאית. היא מרבה להופיע באופרה הישראלית ועם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הופיעה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו, באופרה של פלורידה, באופרה של קוויבק, באופרה של דרזדן, בפסטיבל מוצרט של הבנק העולמי, בפסטיבל לנודייר. הופיעה כסולנית עם תזמורות הבארוק של ירושלים ושל שיקגו, עם התזמורות הפילהרמוניות של באפלו ומינכן, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם התזמורות הפילהרמוניות של מינסוטה ופיטסבורג.
נבחרה לקרן למצוינות בתרבות לשנת 2007.
ב-2011 הוציאה את הפרויקט האמנותי "Liaisons" על גבי CD, בו היא שרה מיצירות סליירי, מוצרט, היידן וצ'ימרוזה בליווי התזמורת הקאמרית של קלן, הפרויקט מוקדש לעיר וינה, בה פועלת רייס ובה פעלו מלחינים אלה במאה ה-18. מגזין המוזיקה הקלאסית החשוב, גרמופון, קבע בסיקור הדיסק שרייס היא אחת מזמרות הסופרן הגדולות של הדור. כמו כן נבחרה בנובמבר 2011 לזמרת הבית של האופרה של וינה לעונת ההופעות 2012.
יוסף טיסו
מריאן פייתפול
פלסגים
הפלסגים (ביוונית: Πελασγοί) הייתה קבוצת שבטים שלפי היוונים קדמו להלנים ביוון וסביב הים האגאי, ואשר חלק מהם המשיכו וישבו באזורים אלה במקביל להלנים ועד למאה ה-5 לפנה"ס. מנגד, זיהו מספר חוקרים יוונים כמו סטראבון וחוקרים רומים כמו אובידיוס את הפלסגים כיוונים, וזאת למרות שגם הם הסכימו שהפלסגים דיברו "שפה ברברית" או "יוונית לא מתוחכמת".
כיום נוטים חוקרים רבים להשתמש במושג כדי לתאר ללא הבחנה את השבטים שישבו סביב הים האגאי קודם לבואם של ההלנים, וקיימת הסכמה שאין המדובר בעם בודד ומובחן אלא בקבוצות אתניות שונות שנוצרו כתוצאה מהגירה ממקורות שונים.
אחת התאוריות המקובלות היא ששבטים אלו הם המקור לפלשתים בארץ כנען.
אופטיקה (אגודה)
אופטיקה (באנגלית: Optica; עד ספטמבר 2021: האגודה האופטית של אמריקה, באנגלית: The Optical Society of America, בראשי תיבות: OSA) היא אגודה מדעית המוקדשת לקידום המחקר התאורטי והניסיוני של אור ואופטיקה. האגודה מארגנת כנסים, תערוכות, מוציאה מספר מגזינים מדעיים (AO, JOSA A, JOSA B, OL), מממנת מחקרים רבים, שיתופים עם התעשייה ובנוסף מקדישה מאמצים רבים לקידום הידע המדעי של תלמידים צעירים בפיזיקה בכלל ובאופטיקה בפרט. קבוצות מחקר שמייצגות את האגודה פזורות על פני העולם ביותר ממאה מדינות שונות ומגיעות מתחומי מחקר שונים: פיזיקה, ביולוגיה, מחקר רפואי, הנדסת אלקטרוניקה, הנדסת צגים, תקשורת, חקר הראייה, אסטרונומיה, מטרולוגיה, חקר חומרים, דימות ועוד.
האגודה בעלת ניהול עצמי מעודדת עזרה הדדית והיא התאחדות מקצועית ששמה לה למטרה את קידום המדע והטכנולוגיה מתחילת המאה ה-20 ועד ימינו אנו. האגודה נוסדה ב-1916 על ידי 30 מדענים חוקרים ומספר חברות מתחום האופטיקה.
בשנת 2006, דיווחה האגודה על 14,000 חברים, במהלך אותה שנה האגודה פרסמה 33,000 דפים של פרסומים מדעיים ואירחה 22,000 משתתפים בכנסים ופגישות ברחבי העולם.
בית הספר להגנת הגבולות
בית הספר להגנת הגבולות (לשעבר בית הספר לאיסוף קרבי, בית הספר למודיעין שדה ובית הספר לשריון) הוא בסיס ההדרכה החיילי של חיל הגנת הגבולות של צה"ל ובו מתבצעות הכשרות לתפקידים השונים בחיל ובמערכים השונים בו. כמו כן מתבצע בו שלב האימון המתקדם (צמ"פ) של גדוד השריון 198 מחטיבה 460. בית הספר שוכן במחנה מגן סיירים (הנמצא בחבל אילות) ובראשו עומד מפקד בדרגת אל"ם הכפוף למפקד חיל הגנת הגבולות (מהל"ג; לשעבר מ. מה"ג, קאס"ר). כיום מפקד בית הספר הוא אל"ם ארז אלקבץ.
היסטוריה.
ראשיתו של בית הספר במו"ס (המרכז למודיעין וסיור), מחנה שמוקם בין שטחי אש בסמוך לקיבוץ צאלים תחת בסיס האימונים ליחידות השדה (באלי"ש, מל"י) ושימש להכשרות שונות לתפקידי מודיעין קרבי. המחנה נקרא על שמו של אל"ם דרור וינברג, שכיהן כמפקד מו"ס בעברו, ונהרג באירוע ציר המתפללים בשנת 2002, בעת ששימש כמפקד חטיבת יהודה.
כשנה לאחר הקמת חיל מודיעין השדה (מוד"ש), בינואר 2001, הפך לבית הספר למודיעין שדה (ובראשי תיבות: ביסלמ"ש) ונערכו בו ההכשרות וקורסי הפיקוד של לוחמי האיסוף והתצפיתניות שיועדו לשרת בשלושת גדודי החיל הפיקודיים. במקביל התבצעה בו הכשרת כוח האדם למחלקות המודיעין בדרג הנפרס (קורס מש"קי מודיעין וקורס קמ"נים). בשנת 2006 נפתחה בו לראשונה טירונות לוחמים (רובאי 03 ורובאי 04). עד אותה עת עברו לוחמי החיל טירונות בבית הספר להנדסה צבאית בצוקי עובדה והגיעו לצאלים לשלב האימון המתקדם.
בעקבות ההתרחבות המשמעותית שעבר החיל ובין היתר בגלל מחסר בשטחי אש זמינים עבר בית הספר במאי 2009 למחנה מגן סיירים שבבקעת סיירים, צפונית לאילת. המחנה שימש עד לאותו הזמן חלק מבית הספר לשריון (עוצבת בני חיל) ונקרא ביסל"ש (בית הספר לשריון). ההכשרות שהתבצעו בו עד אז עברו למחנה שיזפון (חטיבה 460), שחווה תנופת בנייה גדולה באותה העת.
מחנה מגן סיירים נבנה בשנות ה-80 על ידי האמריקאים כחלק מיישום הסכם השלום בין ישראל למצרים כפיצוי על אובדן שטחי אש רבים של צה"ל עם פינוי חצי האי סיני, יחד עם ארבעה בסיסי הכשרה נוספים באזור (מחנות חיון, בסיס עובדה, צוקי עובדה ושיזפון) המאופיינים כולם בסימן הכר בולט – צנרת הממוקמת מעל לקרקע ומשמשת מערכת שבילים מוצלים. מחנה סיירים בעל צורה ייחודית עם רחבות ייעודיות לטנקים. המחנה נקרא על שמו של אלוף קלמן מגן, קצין שריון ומפקד עוצבת סיני במלחמת יום הכיפורים, בשילוב השם סיירים אותו נתן לאזור זאב וילנאי, מגדולי חוקרי ארץ ישראל, כ"ציון לסיירי צה"ל שצעדו בראש הלוחמים וסיירו את הדרך לפניהם" במבצע עובדה לכיבוש אילת – למעשה, גלגולו הראשון של המודיעין הקרבי בצה"ל.
כאמור מאמצע שנות ה-80 ועד ספטמבר 2009 שימש המחנה כבסיס הכשרת מקצועות הטנק והכשרת מדריכות שריון (קמ"ד) הראשי של חייל השריון - ביסל"ש, במסגרת חטיבה 454 (עוצבת בני חיל).