עד שנת 1924 נסללו חלק מרחובות השכונה במסגרת תוכנית הפיתוח של ועד הדר הכרמל. בנובמבר 1925 הוארו לראשונה רחובות השכונה בתאורת חשמל. בשנת 1926 הושלמה סלילת כל רחובות השכונה. הסלילה נעשתה במסגרת עבודות יזומות שהפעיל ועד הדר הכרמל, לעידוד תעסוקת פועלים יהודים. בשנה זו גם הושלמה סלילת המשך רחוב הרצל מזרחה, ובכך חוברה השכונה, ושכונת "נחלת יהודה" מצפון-מזרחה שהקמתה החלה בשנת 1925, בדרך סלולה ותקינה.
בשנת 1925 נרכש שטח אדמה מדרום מערב לשכונת נחלה, הרכישה נעשתה בעסקה משותפת של ועד הדר הכרמל עם חברת קרקעות "גאולה". בשנה זו גם הוסדרה לראשונה תחבורה ציבורית מסודרת מכיכר חמרה להדר הכרמל, שהגיעה עד לרחוב תבור שבמזרח נחלה ומשם עד שכונת הרצליה.
לאורך השנים נבנו בהדר הכרמל צריפים רבים על ידי מיעוטי יכולת, בעיקר פועלים שלא יכלו להרשות לעצמם בניית בתים. עיריית חיפה ושלטונות המנדט דרשו לאורך השנים את הריסת הצריפים האלה, אך ועד הדר הכרמל התנגד לדרישה זו. אחד מריכוזי הצריפים האלה נבנה בשכונת נחלה.
בשנת 1932, עם תחילת העלייה החמישית, החלה תנופת בנייה בהדר הכרמל. הגידול באוכלוסייה הביא לבנייה בשכונת נחלה, בחלק התחתון של שכונת גאולה, ובשכונת "נחלת יהודה". בהדרגה החלה בנייה גם ברחובות במעלה ההר של שכונת גאולה. שכונת נחלה, שבתחילת בנייתה הייתה מרוחקת מהשכונות האחרות, הפכה להיות חלק מהרצף העירוני של מדרגת ההר.
באוגוסט 1942, שונה שמו של רחוב התבור, לרחוב מיכאל על שמו של מיכאל אליניקוב שהיה יו"ר ועד הדר הכרמל.
עד תחילת שנות השמונים התגוררה בשכונה אוכלוסייה חילונית ודתית לאומית. בקצהו הדרומי של רחוב מיכאל שכן סניף "הדר" של תנועת בני עקיבא, שנבנה בשנת 1955 על מגרש שהתקבל מוועד הדר הכרמל. עם הזמן עזבה האוכלוסייה הוותיקה את השכונה ובמקומם נכנסו עולים חדשים ואוכלוסייה חרדית. גידול האוכלוסייה ברמת ויז'ניץ, הנמצאת בקרבת השכונה, הביא לרכישת בתים ברחובות הצמודים אליה. כיום, עיקר האוכלוסייה המתגוררת באזור היא אוכלוסייה חרדית, הכוללת גם חרדים מחסידויות אחרות, כגון חסידות צאנז וחסידות בעלז.
במשך השנים נשכח השם "נחלה". ורחובות השכונה נכללים בשכונת גאולה שנבנתה בצמוד אליה. שריד לשם השכונה נשאר בשם סניף הדואר "נחלה" השוכן בצמוד לשטחה ההיסטורי של השכונה, ברחוב הרצל 63.
זאב בן אריה
זאב בן אריה (נולד בירושלים ב-1961) הוא מדריך טיולים ישראלי המשלב אלמנטים רוחניים בהדרכותיו. הוא בנם של שרה ופרופסור יהושע בן אריה. בן אריה הוא דוקטורנט באוניברסיטת חיפה בנושא: "מקומות קדושים בישראל".
ביוגרפיה.
מסעות רוחניים.
בן אריה הוא מדריך טיולים משנת 1984. במהלך השנים שינה את אופי ההדרכה שהוא מעביר. הוא עורך טיולים המבוססים על מחקר רוחני ומחקר בעקבותיהם של מורים רוחניים. הוא מחברם של ספרים העוקבים אחר דתות שונות בעולם, תרבויותיהן, טקסיהן, ובעיקר דרכן המיסטית להתחבר אל האלוהים. הוא מכוון את טיוליו על מנת ללמוד מקרוב את המהלכים התנועתיים, הריקודים, הטקסיים, והמיסטיים, על סוגיהם ומהותם, תוך כדי שהות במקום עצמו שבו מתקיים האירוע. הוא מכוון דרכו כך שהוא והתיירים המצטרפים אליו, יוכלו להשתלב באירועים עצמם, כחלק מהיחד הזה, מהאחדות של כלל המשתתפים. דרכו זו מאפשרת לימוד ישיר ואנתרופולוגי, מתוך מגע קרוב ודיאלוג עם האנשים המבצעים את הטקסים. תהליך זה מקרב אותו למשמעות המיסטית המכוונת והרלוונטית למטיילים שמצטרפים אליו.
השפעה סופית ואוניברסלית.
החל משנת 2000 בן אריה מדריך סיורים בחו"ל בנושאים שבהם התמחה, במסגרת סיורים אלו מבקרים המשתתפים בפסטיבלים של סופים ברחבי העולם, ביישובים רוחניים, במקומות מקודשים וכך המשתתפים בסיוריו, מתעמקים בדתות ובתרבויות השונות בעולם. זאב גם מרצה על מסעות אלו והופיע בתוכניות רבות בטלוויזיה וברדיו.
בשנת 2009 התחבר בן אריה לסופים בצורה אחרת. הוא כותב עליהם לא רק ממבט גאוגרפי, או היסטורי, אלא מנסה לחדור לעובי הקורה של מהותם. בספר אחר, ועל סמך דבריו של תומר פרסיקו, בן אריה חוקר מרכיבים אחרים בתהליכים הרוחניים של קבוצות העידן החדש:
זאב בן אריה הוא בנו של פרופסור יהושע בן אריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואחיו של אשר בן אריה. זאב בן אריה מתגורר ביישוב הקהילתי לוטם. הוא הקים בית הארחה הממוקם בהרי סופיה, לא הרחק ממקום ההתכנסות של האחווה הלבנה הבולגרית, בהרי רילה. ניתן לראות זאת בתמונה של העטיפה האחורית, בספרו: "יופיו של הוורד - טיולי תרבות ורוח" שיצא לאור בשנת 2019.
ז'אן באר (אוניית מערכה)
ז'אן באר (בצרפתית: Jean Bart, מפקד ימי ופריבטיר צרפתי בסוף המאה ה-17) הייתה אוניית מערכה צרפתית מדגם דרדנוט אשר הושקה בברסט בשנת 1911. את רוב שנות מלחמת העולם הראשונה עשתה במימי הים התיכון, ובמהלכה נפגעה בידי צוללת אוסטרו-הונגרית, אך חזרה לשירות לאחר תיקונים. לאחר המלחמה נשלחה אל הים השחור כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. בזמן שהותה בים השחור פרץ בה מרד של מלחים אשר אהדו את הבולשביקים, והמשבר יושב תוך היענות חלקית לדרישות המורדים. 'ז'אן באר' חזרה לים התיכון ושהתה בו בשנות העשרים. בשנות השלושים היא נפרקה מנשקה ורותקה לנמל טולון כספינת אימונים. במלחמת העולם השנייה הגרמנים תפסו אותה, עת כבשו את הנמל, והשתמשו בה לניסויי נשק. הספינה הוטבעה בידי בעלות הברית ב-1944 וב-1945 סיימה דרכה ונמכרה לגרוטאות.
בנייה ושנים ראשונות.
'ז'אן באר' נבנתה במספנה בברסט, והשדרית שלה הונחה ב-15 באוקטובר 1910. הספינה הושקה ב-22 בספטמבר בשנה שאחריה. בנייתה נסתיימה ב-19 בנובמבר 1913 ועד פרוץ המלחמה סיימה את בחינת מערכותיה. כשפרצה המלחמה הייתה הספינה בדרכה מסנקט פטרבורג לצרפת, עת ליוותה את הנשיא ריימון פואנקרה בביקורו ברוסיה.
מלחמת העולם הראשונה.
הים האדריאטי.
'ז'אן באר' הופנתה אל הים האדריאטי כחלק מכוח אנגלו-צרפתי שיעדו היה לטהר את הים מכוחות מעצמות המרכז, במקרה זה, בעיקר אוסטרו-הונגריה, אשר הטילה הסגר על חוף מונטנגרו, ובנוסף ספינותיה הפגיזו מטרות הסמוכות לחוף האדריאטי.
קרב אנטיווארי.
ב-16 באוגוסט 1914, במה שנודע כקרב אנטיווארי, הצליח הכוח האנגלו-צרפתי לנתק את הסיירת הקלה 'זנטה' (Zenta) ואת המשחתת 'אולן' (Ulan), השייכות לצי האוסטרו-הונגרי, תוך שהוא נהנה מעדיפות מספרית וטכנית עצומה: שתי הספינות הלכודות ניצבו מול שתי אוניות מערכה מדגם דרדנוט, עוד עשר אניות מערכת אחרות, חמש סיירות וכעשרים משחתות, ואלה יכלו להפגיזן מטווחים אליהם שתי הספינות הלכודות לא יכלו להגיע. למרות המתואר, 'זנטה' בחרה להילחם, כדי לנסות ולהבקיע לה דרך, ולחפות על מנוסת 'אולן' - ובסופו של דבר טובעה ללא אבדות לצי מדינות ההסכמה, כאשר ל'ז'אן באר' היה חלק בכך. 'אולן' נמלטה.
פגיעה.
יתר הצי האוסטרו-הונגרי לא יצא להילחם, ו'ז'אן באר' עסקה בחודשים הבאים בסיוע ארטילרי למונטנגרים שעל החוף. ב-21 בדצמבר היא טורפדה על ידי הצוללת האוסטרו-הונגרית 12-U ליד האי סאזאן (Sazan, כיום באלבניה) שבפתח הים האדריאטי. הפגיעה, סמוך למחסן התחמושת הקדמי, גרמה להצפת שלושה מדורים, אך כושר התנועה של 'ז'אן באר' נותר במידה שאיפשרה לה להגיע למלטה בכוחות עצמה. במלטה היא שהתה לצורך תיקונים כשלושה וחצי חודשים. יחד איתה עזב הכוח האנגלו-צרפתי כולו.
המשך המלחמה, "מחסום אוטרנטו".
לאחר התיקונים בילתה 'ז'אן באר' את רוב זמנה בפתח הים האדריאטי, תוך נטילת חלק ב'מחסום אוטרנטו', ובו חסמו ציי מדינות ההסכמה את מיצר אוטראנטו שבפתח הים האדריאטי, כדי שצי אוסטרו-הונגריה לא ייצא אל הים התיכון. ב-1918 נוספו לחימוש ה'ז'אן באר' שבעה תותחי נ"מ 75 מ"מ, אשר היוו הסבה של תותח 75 מ"מ מודל 1897 היבשתי.
לאחר המלחמה.
מרד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלחה 'ז'אן באר' לים השחור כדי לסייע בהגנת סבסטופול מפני הבולשביקים. ב-19 באפריל 1919 התמרד צוותה (אחד מראשי המורדים היה אנדרה מארטי, לימים קומיסר הבריגדות הבינלאומיות בספרד), יחד עם זה של האונייה-האחות 'פראנס' (France) על רקע אהדת אלה לבולשביקים, אך גם על רקע איטיות תהליך שחרורם, זמן רב לאחר שמלחמת העולם כבר תמה, וכן גם על רקע מזונם העלוב. המרד שכך כאשר נענתה הדרישה העיקרית של המורדים: לשוב הביתה, וכן הייתה התייחסות חיובית ליתר הדרישות. בכל זאת נענשו מנהיגי המורדים. שלושה מהמורדים ב'ז'אן באר', יחד עם מורדים נוספים ב'פראנס', נידונו לעונש מאסר שהומתק ב-1922.
בין מלחמות העולם.
מ-1920 עברה 'ז'אן באר' לטולון. מאוקטובר 1923 עד ינואר 1925 עברה האונייה שיפוצים, ובאוגוסט 1929 החלה בשיפוצים מקיפים יותר שארכו למעלה משנתיים. באוגוסט 1934 'ז'אן באר' התנגשה בטולון במשחתת 'לה פורטין' (Le Fortuné), וחזרה לשירות לאחר כמה ימי תיקונים. ב-15 באוגובסט 1935, בשל מצבה הכללי הרעוע, הוחלט לרתק את הספינה לנמל, היא פורקה מנשקה, והפכה לספינת מגורים לאנשי צי מתאמנים. ב-1937, שמה הוסב ל'אוסאן' (Oćean, אוקיינוס), ושמה המקורי יועד לספינה חדשה שהייתה אז בבנייה.
סוף.
ב-27 בנובמבר 1942 נתפסה 'אוסאן' על ידי הגרמנים, שהשתלטו בעקבות מבצע לפיד על כל צרפת. הגרמנים השתמשו בספינה לניסויים להפצצה באמצעות מטוסי המיסטל (Mistel, מטוס בלתי מאויש, ממולא בחומר נפץ, המשמש כפצצה מונחית. מובל עד סמוך למטרתו באמצעות מטוס מאויש). ב-1944 היא הוטבעה על ידי מטוסי בעלות הברית, נמשתה בסוף 1945 ופורקה לגרוטאות.
ביבליוגרפיה.