בספר התערוכה "כל קוף בעיני אמו צבי" כותבת ורד מימון על עבודתו של עדיקא כי הוא "בונה בתוכה תחביר של מבטים וסימנים הקושר בין הפוליטי לאסתטי". עבודתו מדגישה את היחס בין מבט למשמעות דווקא על ידי צילומים שאינם בעלי תפקיד תרבותי "גבוה". היא אינה מבקשת להאדיר את ה"נמוך" או להנמיך את ה"גבוה" אלא מבקשת לייצר התבוננות חדשה נקייה מהירארכיות חברתיות ותרבותיות. כוחה של עבודתו של עדיקא במרחב הגאופוליטי הקוטבי של זמננו היא הדגשת האפשרות "לייצר שיח עקרוני על היחסים שבין מקום לזהות בלי להפריד בין האסתטי לפוליטי". עבודתו של עדיקא מציעה לנו לראות אחרת, "מתוך תשוקה, אבל ללא תביעות ניכוס."
עדיקא השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות במוזיאונים וגלריות מובילות בישראל וזכה בפרסים רבים בהם פרס ניילור לצילום (2011), פרס שרת התרבות לאמן פלסטי (2011), ופרס אמן צעיר משרד התרבות (2004). עבודותיו נמצאות באוספים ציבוריים מובילים, ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון הרצליה, מוזיאון פתח תקווה,
ליידיפסט
ליידיפסט (באנגלית: Ladyfest) הוא פסטיבל אמנויות ומוזיקה בינלאומי קהילתי ללא מטרות רווח המיועד לאמניות נשים ואמנים/יות פמיניסטיים/ות. האירועים המקומיים משתנים אולם לרוב מתקיימות הופעות של להקות, הופעות מוזיקליות, פרפורמנס, ספוקן וורד, אמנים חזותיים, סרטים, הרצאות, תערוכות וסדנאות. הפסטיבל מאורגן על ידי מתנדבים ורווחיו נתרמים לארגונים ללא מטרות רווח בעלי אג'נדה נשית.
היסטוריה.
הליידיפסט הראשון התקיים באולימפיה, וושינגטון באוגוסט, 2000 ונכחו בו מעל ל-2000 מבקרים. מובילות הרעיון היו שרה דאואר (Sarah Dougher), להקת סלייטר-קיני וטרזה קרמודי (Teresa Carmody). מלכתחילה, הכוונה לא הייתה שהפסטיבל יתקיים בוושינגטון כל שנה אלא שהרעיון יפותח על ידי אנשים שונים במקומות שונים בארצות הברית ובעולם.
חזון והתפתחות.
פסטיבל ליידיפסט משלב הופעות, הרצאות, סדנאות ופעילויות נוספות של נשים, למען נשים ולמען קידום מעמד האישה. מאז הליידיפסט הראשון האירוע התרחב והתקיים ברחבי העולם במקומות כמו אמסטרדם, בלגיה, בלפסט, ברלין, מלבורן, שיקגו, שנגחאי, ניו זילנד, ועוד רבים אחרים. כל פסטיבל חדש מאורגן באופן מקומי ועצמאי בעיקר על ידי מתנדבות ומתנדבים ורוב ההכנסות נתרמות לארגונים ללא מטרות רווח הקשורים לנושאים נשיים. מקימות הפסטיבל ברחבי העולם מעידות שיוזמות הרעיון והליידיפסט הראשון נתנו את ברכתן לכל יוזמה ופעילות ברחבי העולם ואף עזרו ותרמו ליוזמות החדשות. התופעה הבינלאומית התרחבה וב-2010 חגגה את חגיגות העשור בליידיפסט לונדון, אירוע שחגג "עשור של אמנות ואקטיביזם פמיניסטי" . בעולם, הפסטיבל מקבל דגשים שונים ותוספות שונות כמו למשל כנסים, דיונים פוליטיים-אקטיביסטיים, טבעונות, ועוד. ליידיפסט היווה השראה לאירועים נשיים נוספים כמו גירלפסט במלבורן (Grrl Fest) או הליידיאייווי פסט (LaD.I.Y Fest) בברלין שמדגיש את היבט ה"עשי זאת בעצמך" (DYI) ההשתתפותי בעשייה הנשית. כל הפסטיבלים פועלים על בסיס האתוס של העצמה ועשייה נשית.
ליידיפסט בישראל.
הפסטיבל היחידי התקיים בשנת 2011 וכלל שלושה ימים של הופעות חיות, מוזיקה, אמנות, סרטים וסדנאות שנתנו במה ליוצרות מקומיות. רוב ההופעות, אך לא כולן, היו של נשים, מתוך רצון ליצור מרחב שונה מזה שנשלט ברובו על ידי גברים שנמצאים בקדמת הבמה, בדרך כלל. הליידיפסט הישראלי אורגן על ידי מתנדבות בלבד במטרה לשבור סטראוטיפים לגבי איך אישה צריכה להתנהג או להיראות, ולשנות את משמעות המילה "ליידי". בגרסה הישראלית בנוסף להופעות התקיימו סדנאות בנושאים כמו הטרדות, גבולות מגדריים, וגם פיתוח קול וריקוד.
רשימת פסטיבלי ליידיפסט.
זוהי רשימה של כל פסטיבלי ליידיפסט שידוע שהתקיימו ברחבי העולם.
ג'יורג'יאן דה ארסקאטה
ג'יורג'יאן דניאל דה ארסקאטה בנדטי (בספרדית: Giorgian Daniel De Arrascaeta Benedetti; נולד ב-1 ביוני 1994) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפלמנגו ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים.
דה ארסקאטה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג. בדצמבר דה ארסקאטה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 לפניארול.
בינואר דה ארסקאטה חתם בקרוזיירו מליגת העל הברזילאית תמורת 4 מיליון אירו.
ב-8 בינואר 2019 דה ארסקאטה חתם בפלמנגו 63 מיליון ריאל ברזילאי, ובכך הפך לכדורגלן היקר בתולדות הליגה הברזילאית.
קריירה בינלאומית.
בספטמבר דה ארסקאטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי במשחק ידידות נגד . במשחק זה, בישל את השער היחיד במשחק לחוסה מריה חימנס. ב-6 ביוני 2015 דה ארסקאטה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 נגד .
דה ארסקאטה נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2015 ומונדיאל 2018.
דמויי שקנאים
דמויי שקנאים (שם מדעי: Aequornithes; מילולית: "aequor" בלטינית - מים, "ornithes" ביוונית - עופות) היא קבוצה של עופות בתראים החיים בקרבת הימים ובתוכה 5-6 סדרות. עם זאת לא כל סדרות עופות הים נכללים בקבוצה (למשל חופמאים, אווזאים, פלמינגואים וטבלנאים נפרדים מהקבוצה).
בני קבוצה זו שסווגה ב-2010 נתמכת בקווים מונופילטיים על פי מספר מחקרים פילוגנטיים של דמיון במבנה העצמות, ההורמונים וכו'. היא כוללת מינים הקרובים לימים, ניזונים בעיקר מדגים וחלקם גדולים מאוד ושוברים את שיאי המינים הגדולים ביותר (פינגווין קיסרי), המעופפים הכבדים ביותר (שקנאי מסולסל) או בעלי מוטת הכנפיים הארוכה ביותר (אלבטרוס נודד).
מיון.
הפתונאים (Phaethontiformes) הועברו יחד עם הסדרה סופיות שמש (Eurypygiformes) לקבוצה "Eurypygimorphae". שתי הקבוצות שייכות יחדיו לקבוצה הגדולה "Ardeae".
אווזים עורבניים
אווזים עורבניים (שם מדעי: Anseranatidae) היא משפחה בסדרת האווזאים הכוללת כיום מין יחיד ששרד: אווז עורבני ("Anseranas semipalmata"), החי באגמים ובביצות של צפון אוסטרליה וגינאה החדשה.
בעבר כללה הקבוצה עוד שלושה סוגים שהתקיימו החל מתקופת האאוקן לפני 35 מיליון שנה, ואולי אף מהפלאוקן או סוף הקרטיקון, כך שהם מראשוני עופות המים המודרניים.
בני המשפחה דומים במראם לברווזים האמיתיים אך בעלי מקור מוארך יותר עם בליטה מעוקלת בקצהו, בעלי דורבנות בולטות בקצה כנפיהם והם בעלי רגליים בעלות מבנה מעט שונה. הם קרובים בעיקר לאווזים הדרום אמריקאים קמיקיים שמסוגלים להלך על המים. הם קרובים גם למשפחה הנכחדת Vegaviidae שבסדרה עצמאית (Vegaviiformes), בקבוצה דמויי-תרנגול.
קה ד'אורסה
קה ד'אורסה (בצרפתית: Quai d’Orsay - הרציף אורסה) הוא רציף ב של הנהר סן ברובע השביעי של פריז, בירת צרפת, וכן שם הרחוב לאורך הרציף הזה. המשכו מזרחה מארמון בורבון נקרא קה אנטול פראנס ומערבה מגשר אלמה נקרא קה בראנלי.
בקה ד'אורסה שוכן החל משנת 1853 משרד החוץ של צרפת ועל כן הוא נקרא גם כן בדרך המטונימיה "קה ד'אורסה".
בניין משרד החוץ נבנה בשנים 1844–1855 על ידי האדריכל ז'אק לקורנה (Jacques Lacornée). הפסלים בחזיתו עוצבו בשנת 1870 על ידי הפסל אנרי דה טריקטי.
מיקום וגישה.
הרציף מתחיל מגשר קונקורד (pont de la Concorde) ורחוב אריסטיד בריאן ומסתיים בגשר אלמה וככר הרזיסטאנס.(Place de la Resistance)
בבית מספר 37 נמצא בניין משרד החוץ של צרפת שנבנה באמצע המאה ה-19. לכן גם את משרד החוץ מכנים "קה ד'אורסה" עם אות ראשונה גדולה או בקיצור "לה קה".(Le Quai).
סמוך למשרד החוץ נמצא ארמון בורבון, מושב האספה הלאומית של צרפת וכן אוטל דה לאסה (hôtel de Lassay), מושבו של יושב ראש האספה הלאומית.
מקור השם.
קה ד'אורסה נקרא כך לפי שמו של שארל בושה ד'אורסה, בעל אחוזת אורסה, יועץ בפרלמנט של פריז, שכיהן בשנים 1700–1708 כ"זקן הסוחרים" של פריז, בפועל ראש העיר. בעת כהונתו בשנת 1707 התחילו עבודות הבנייה של הרציף.
היסטוריה.
אחרי בניית "גשר המלך" (Pont Royal פון רואיאל) בשנים 1685–1689 על ידי ז'אק "הרביעי" גבריאל לפי תוכניותיו של ז'ול ארדואן-מנסאר (Hardouin-Mansart), נבנה החל מהשנים 1705–1707 הרציף שכונה "קה בושה ד'אורסה" בכיוון מערב. הוא הושלם עד לגשר קונקורד רק בעוד כמאה השנה בשנת 1800. קטע זה נקרא בימי הקונסולאט "קה בונפארט". החל משנת 1947 הוא כונה קה אנטול פראנס (Quai Anatole France).
ב-1941 חלק מ"קה ד'אורסה" המקורי ממערב לגשר אלמה (Pont de l'Alma = פון דה ל'אלמה) שינה את שמו ל"קה בראנלי".
ב-1947 הקטע בין המספרים 1–31, בין "גשר המלך" לגשר קונקורד, קיבל את השם "קה אנאטול פראנס" לזכר הסופר הצרפתי. כך שהבית הראשון במה שנשאר "קה ד'אורסה" הוא הבית 33, ארמון בורבון, בית האספה הלאומית
בתים, אתרי זיכרון ואנדרטאות חשובים.
. בגמלון הם מתארים קן שבו הזכר והנקבה מקיפים את האפרוחים. בקומה ד שני צידי החלונות תבליט עם טווסים ופריזה פרחונית. בקומה ה' משני צדדיו של חלון זכוכית גדול, קישוטים בצורת צפורים ורוזטות. בצד הבית הנשקף אל רחוב סולי-פרודום חזית עם טווסים ובקומה א'
זוג פסיונים ואפרוחיהם.
מבנה כלי טיס
מבנה בהנדסת אווירונאוטיקה הוא שילוב הגורמים המכניים והאווירודינמיים מהם מורכב גוף כלי הטיס כגון קורות תמיכה, כנפיים, סנפירים, תאים מדוחסים וכדומה. בשל המורכבות של דינמיקות הטיסה כלי טיס והסיכונים הלא מבוטלים במקרה של כשל מבני, תחום זה מקבל משנה חשיבות בשלבי התכנון, ניסוי ולאורך חיי כלי הטיס.
מאפיינים.
חומרים.
עץ ובד.