במחלוקת בהלכות טומאה וטהרה השתתפה ברוריה במחלוקת בין התנאים, ורבי יהושע אמר "יפה אמרה ברוריה". עוד מובאת מחלוקת בעניין טומאת תנור, בין בנו של רבי חנניא בן תרדיון לבתו, "וכשנאמרו דברים לפני רבי יהודה בן בבא אמר, יפה אמרה בתו מהוא".
ברוריה לא חששה להתבטא בתקיפות אף בשיחתה עם תנאים, או בגערה בתלמידים.
ילתא.
ילתא הייתה אשתו של האמורא רב נחמן. בתלמוד אנו מוצאים משא ומתן הלכתי בינה לבין בעלה. היא נהגה להשתתף בדרשת החכם, ואף הייתה נישאת על גבי כיסא מיוחד בדרך אליה. ילתא לא חששה להתווכח עם אמוראים. כשרב נחמן בעלה הציע לרב יהודה לשלוח לה דרישת שלום ורב יהודה סירב, התפתח ביניהם משא ומתן הלכתי, שהסתיים רק כאשר אמרה ילתא לבעלה "הנח לרב יהודה, שלא ינצח אותך בדבריו וישימך כעם הארץ".
עוד מסופר בתלמוד מעשה באמורא עולא שהתארח בביתם של רב נחמן וילתא. בתום סעודתו בירך עולא על הכוס, והגיש אותה לרב נחמן שישתה ממנה (לפי התלמוד, שתיית כוס של ברכה מביאה ברכה על השותה ממנה). רב נחמן ביקש שהכוס תישלח לילתא, ועולא סירב בטענה שהברכה איננה מגיעה לאישה אלא בזכות ודרך בעלה, ולכן ישתה הוא ותתברך ממילא היא. כששמעה כך ילתא, קמה בכעס, ירדה למרתף היין ושברה ארבע מאות חביות. כשעולא ניסה לפייסה ולשלוח לה כוס נוספת, על פי עצת רב נחמן, הטיחה בו ילתא מילים קשות. יש שפירשו את תגובת ילתא בכך שרצתה להראות לעולא כי לא היין הוא שעומד בראש מעייניה, ומחאתה הייתה על כך שמנע ממנה את הברכה עצמה.
פעם אחת שאלה ילתא מרבה בר בר חנא שאלה הלכתית התלויה במראה העין. רבה השיב באיסור. ילתא חשדה שרבה לא היטיב לראות את השאלה, מפני שהיה חולה בעיניו, והפנתה את השאלה לרב אחר, שהשיב לה להיתר, תוך שהוא מסתמך על עדותה של ילתא שבדרך כלל היה מתיר לה רבה שאלות דומות.
תיעוד של נשים למדניות.
ישנם מספר מקרים מתועדים של נשים למדניות. בתקופת הראשונים, רבי פתחיה מרגנסבורג בספרו סיבוב רבי פתחיה כותב: . בהקדמה לשו"ת מהרש"ל מובא סדר היוחסין שלו, ובין היתר נמנית הרבנית מרים שפירא, אשר . הרבנית אסנת ברזאני התפרסמה בכורדיסטן במאה ה-17 כלמדנית, פוסקת הלכה, פייטנית ומקובלת, ואף עמדה בראשות ישיבה.
פסקי הלכה שהובאו מפי נשים למדניות.
במספר מקרים מביאים הפוסקים פסקי הלכה מפי נשים למדניות. בשו"ת מהרי"ל נושא ונותן מהר"י מולין עם "אשה חכמה", הרבנית לאה, בהלכה. בשו"ת תשב"ץ מביא תשובה הלכתית בשם "הרבנית אשת הרב ר' יוסף אבי הרב רבי מתתיהו (טרייביש הרב מפריש)", ומשבח את דבריה.
בהקדמה לספר פרישה ודרישה (חלק יורה דעה) מאריך בן המחבר בשבחה של אימו, אשר לצד תמיכתה בלימוד התורה של בעלה, . הוא מביא בשמה פסק הלכה מפורט בהלכות הדלקת נרות שבת, וכמה פוסקים (למעט המגן אברהם שחלק על פסק ההלכה שלה וכתב "אין חכמה לאשה אלא בפלך") הלכו בעקבותיה להלכה, כפי שכותב הרב עובדיה יוסף: "כבר הסכימו האחרונים לדברי הרבנית שהיא אישה אשר נשאה ליבה בחכמה".
במאה העשרים ועד לימינו.
ברוב ההיסטוריה היהודית, לא התקיימה מערכת חינוך תורני לנשים, בדומה לתלמודי התורה שרווחו לבנים. חינוכן של הבנות היה מופקד בעיקר בידי האם, שלימדה אותן את ההלכות הרלוונטיות כלפיהן והדריכה אותן בדרך התורה. עם השינויים שחלו בעולם היהודי בתקופת ההשכלה, נשמעו יותר ויותר קולות שצידדו במתן חינוך תורני פורמלי לבנות.
בעולם החרדי.
בעולם החרדי, הייתה זו שרה שנירר שיזמה והקימה בשנת 1918 את תנועת בית יעקב, שכללה בתי ספר לבנות. בשנותיה הראשונות זכתה התנועה ליחס מעורב. הלגיטימציה העיקרית לתנועה התקבלה בשנת 1929, כאשר הרב חיים עוזר גרודזנסקי והאדמו"ר מגור הביעו תמיכה כללית ברשת בתי הספר. בשנת 1933 הביע החפץ חיים, גדול הפוסקים במזרח אירופה באותה העת, תמיכה בתנועה. דבריו התפרסמו והפכו לתשתית הרעיונית שהצדיקה את השינוי בגישה ללימוד תורה על ידי נשים:
בחלוף השנים, למרות מתנגדים, התבססה תנועת בית יעקב והפכה לברירת המחדל עבור בנות בחינוך החרדי, עד לימינו. הלימודים בסמינר בית יעקב כוללים לימודי קודש נרחבים, כאשר לצד לימוד הלכות והשקפה יהודית על פי הגישה החרדית, וכן לימודי היסטוריה יהודית נרחבים (מכונים בראשי תיבות "תו"י"), נלמד גם התנ"ך בעיון, כולל מפרשיו המעמיקים כמו הרמב"ן, דבר שזכה להתנגדות גם בימינו מפי רבנים שסברו שהדבר אסור על פי ההלכה. עם זאת, אין מקובל בבית יעקב ללמוד משנה, למעט מסכת אבות.
בציבור הדתי-לאומי בישראל.
בעוד ובציבור החרדי שינוי המגמה בנוגע ללימודי תורה לנשים נבע מהצורך להתמודד עם רוחות ההשכלה, בציבור הדתי-לאומי בישראל התקיים שינוי עמוק יותר שהכיר בזכותן של נשים להשכיל בתורה ולהעמיק את לימודיהן בה, וכן הביא בחשבון שיקולים פמיניסטיים שהתייחסו להגבלת לימוד התורה על ידי נשים כאפליה. כתוצאה מכך נפתחו בישראל מספר רב של מדרשות תורניות המאפשרות לתלמידותיהן לימוד מעמיק של המקרא, ההלכה, החסידות, ואף תלמוד.
אריק פסקל
אריק פסקל (באנגלית: Eric Paschall; נולד ב-4 בנובמבר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
נעורים וקריירת מכללות.
פסקל נולד בכפר סליפי הולו שבדרום מדינת ניו יורק. בילדותו התחבר עם דונובן מיטשל בן גילו, ושיחק לצידו בליגת החובבים בניו יורק.
בשנת 2014 החל ללמוד באוניברסיטת פורדהאם אשר ברובע הברונקס בניו יורק. לאורך עונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.9 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בתואר "רוקי השנה של מחוז ה-Atlantic 10". בקיץ 2015 הודיע על מעברו לאוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה. על פי חוקי ליגת המכללות נדרשה על פסקל תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל, בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות.
בעונה בה נעדר, 2015/2016, זכתה וילאנובה באליפות ליגת המכללות בהובלת ג'וש הארט וראיין ארצ'ידיאקונו. בעונתו השנייה בווילאנובה, 2017/2018, השלים פסקל חמישייה דומיננטית לצד ג'יילן ברנסון, דונטה דיווינצ'נזו, מיקל ברידג'ס ואומארי ספלמן, אשר הוליכה את הקבוצה לזכייה נוספת באליפות המכללות. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת קנזס הציג את אחד ממשחקיו הטובים ביותר בליגת המכללות, כשקלע 24 נקודות ב-10 מ-11 מהשדה. בעונת 2018/2019 רשם ממוצעים של 16.5 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Big East.
קריירה ב-NBA.
גולדן סטייט ווריורס.
בדראפט ה-NBA 2019 נלקח פסקל על ידי גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-41. במשחקו הרביעי ב-NBA קלע 20 נקודות מול פיניקס סאנס, ובמשחקו השביעי, אשר נערך ביום הולדתו ה-23, קלע 34 נקודות והוריד 13 ריבאונדים במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס. לאורך עונת הרוקי שלו תרם 14.0 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
יוטה ג'אז.
באוגוסט 2021 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז, תמורת בחירת דראפט עתידית.
אריק פסקאל
מבצע גוליבר
מבצע גוליבר היה שמה של פעולת תגמול של צה"ל שבמקור הייתה מתוכננת להיערך ב-18 באוגוסט 1956, במטרה לתקוף את מצודת המשטרה הירדנית בע'רנדל שבערבה (מול קיבוץ יהל) ומספר מבנים סביבה. אולם לבסוף הפעולה בוטלה.
לאחר מכן ב-12 בספטמבר נרצחו בדקירות סכינים שלושה שומרים דרוזים ששמרו במחנה קידוח נפט עין עופרים שבערבה. עקבות הרוצחים הובילו אל מעבר לגבול ירדן לתחנת המשטרה ע'רנדל. בלילה שבין 13 בספטמבר ל-14 בספטמבר תקפו חיילי הצנחנים את משטרת ע'רנדל. המשטרה נהרסה כליל. בקרב הפריצה שהתחולל נהרג קצין ונפצעו 12 לוחמים, בפעולה נהרגו 11 ירדנים ו-5 נפצעו. בין ההרוגים על פי הדיווח הייתה ילדה ואזרח. הפעולה נקראה "מבצע גוליבר" על שמו של יצחק בן מנחם שכונה "גוליבר", ממפקדי הצנחנים שנהרג בקרב בפעולת כנרת כשנה קודם לכן.
רקע.
במחצית הראשונה של 1956 ישראל נהגה בהבלגה כלפי ירדן. בספטמבר 1956 התרחשו הרבה פיגועים של מחבלים מירדן בתחבורה לאילת. ב-16 באוגוסט 1956, מארב ירדני שהוצב על כביש הערבה בין עין-יהב לבאר-מנוחה ירה על אוטובוס אזרחי ורכב ליווי צבאי. ובקרב שהתפתח נהרגו אישה אחת ושלושה צנחנים מפלוגה ד', יורם טריגר, מאיר טולדנו ומיכאל מאיר-חן. עקבות המחבלים שחדרו מירדן הובילו דרומה. הממשלה החליטה לפעול והמשימה להגיב בפעולת תגמול בדרום הוטלה על אריק שרון. אריק בחר לפגוע בבניין מצודת המשטרה הירדנית בע'רנדל שבערבה שממוקמת מול קיבוץ יהל. הבניין היה מבוצר עשוי בניין בטון בעל 4 צריחים בני 3 קומות, ולו חומה ו-3 בניינים קטנים. בבניינים שכנו חיילי המשמר הלאומי הירדני ויחידת הגמלים של "הקומנדו המדברי". נקבע שיש לכבוש את המשטרה ולפוצצה ולהתקיף גם בית-אבן סמוך ומאהל של המשמר הלאומי הירדני בחורשת ואדי ע'רנדל הסמוך. בתכנון המשימה יועדה להיות פשיטה חד לילית, והכוחות יאלצו לסיים עד אור ראשון. במקרה הצורך יוגש לכוח סיוע אווירי. לביצוע המשימה נבחרו רפאל איתן מג"ד 890 ומוטה גור מג"ד 88. באותו יום, לוחמי פלוגה ג' בגדוד 890 בפיקודו של אלישע שלם ניווטו באזור נחל דישון בגליל. ב-18 באוגוסט 1956 התבקש לחזור עם הפלוגה למחנה תל-נוף שם נערכו לוחמי פלוגה א' בפיקודו של מאיר הר ציון וסיירת הנח"ל המוצנח מגדוד 88 בפיקודו של זאב וקס (וקסי). באותו ערב יצא הכוח לכביש הערבה כ-20 ק"מ מדרום לבאר-מנוחה עצר הכוח התארגן לתנועה רגלית מזרחה. מאיר הר ציון ואלישע שלם ניווטו אולם מחשש שהכוח יכנס לאור יום בנסיגה, הורה רפול על ביטול הפעולה בשעה 2:30 לפנות בוקר.
הפעולה.