עידן ברז'נייב הן במפלגה והן בברית המועצות גופא התאפיין בראש ובראשונה על ידי שמרנות, אשר גרמה מצד אחד ליציבות אך מצד שני לעמידה במקום ולסטגנציה. מדיניותו של ברז'נייב הייתה, כזו של קודמיו, מכוונת לחימוש ולא למוצרי צריכה, בניגוד לקו של קוסיגין, מה שגרם למפלגה לאבד את לִבּותיהם של התושבים, אשר כבר לא חשבו על מהפכה עולמית אלא על עניינים יומיומיים יותר. עידן ברז'נייב התאפיין ביציבות וקיבעון ונכנס להיסטוריה הרוסית בתור "המיתון" (Застой). יורשיו של ברז'נייב בתפקידו, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו, שלטו תקופות קצרות ונקטו באותה מדיניות שברז'נייב נקט בעצמו.
נפילת המפלגה.
בשנת 1985 נבחר מיכאיל גורבצ'וב לתפקיד המזכיר הכללי, לאחר שהמפלגה איבדה בזה אחר זה שלושה מזכירים כלליים בשלוש שנים. המזכיר הצעיר (יחסית לקודמיו) החל מיד ברפורמות מרחיקות-לכת ופתח במדיניות של "פרסטרויקה" (בנייה-מחדש), "גלאסנוסט" (שקיפות) ו"אוסקורנייה" (האצה). רפורמות אלה כללו ברמה המעשית את קיום חופש הביטוי למעשה והפיכת לפחות חלק מהבחירות, הן במפלגה והן מחוצה לה, לבחירות אמיתיות, עם מספר מועמדים; כמו כן, גורבצ'וב ערך גם רפורמות בתחום המבנה הכלכלי של ברית המועצות.
פעולותיו אלה של גורבצ'וב הביאו לניכור הולך וגדל בינו לבין חברים בולטים אחרים במפלגה הקומוניסטית, אשר לא רצו למוטט את שלטונם שלהם, ואף-על-פי שהוא השיג בהתחלה את התמיכה של המפלגה ברפורמות שלו, עם הזמן הוא נאלץ להעבירן בדרך יותר ויותר עוקפת-מפלגה.
בשנת 1990 השיג גורבצ'וב את ביטולו של סעיף 6 לחוקת ברית המועצות, שקבע את "תפקידה המנהיג והמכוון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות"; בכך הוא ביטל את הבסיס החוקי לעליונות המפלגה על שאר הרשויות במדינה. המפלגה הפכה יותר ויותר ללא-רלוונטית והחלה להתפצל למפלגות הבודדות של הרפובליקות החברות בברית.
באוגוסט 1991, לאחר שנודע כי גורבצ'וב מתכנן לשנות את המבנה של ברית המועצות ולהפוך אותה לקונפדרציה, קבוצה של שמרנים במפלגה גמרה אומר לשים קץ לרפורמות ולהחזיר את הגלגל לאחורנית. לשם כך הם ניצלו את היעדרותו של גורבצ'וב ממוסקבה ועשו את הפוטש של אוגוסט. ברם, מאמציהם עלו בתוהו, משום שנשיא הרפובליקה הרוסית, בוריס ילצין, דיכא את ההפיכה, והפך בכך לגיבור ההמון, אשר מאס בקומוניזם ובמפלגה. הקץ הקיץ על המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות כאשר ילצין הורה על איסורה בכל תחומי הרפובליקה הרוסית וכאשר ברית המועצות חדלה מלהתקיים.
יורשים.
למרות נפילת ברית המועצות, הרעיון הקומוניסטי לא נזנח לחלוטין על ידי הרוסים. עד מהרה קמו למפלגה הקומוניסטית ממשיכים בדמות המפלגה הקומוניסטית הרוסית בראשותו של גנאדי זיוגנוב, שמיוצגת בעקביות בדומה וכמה מפלגות קומוניסטיות זעירות נוספות שטוענות לכך שהן הירושות האמתיות של המפלגה.
חי&quot;ר ייעודי
ג'ון אנדרסון (מוזיקאי)
ג'ון רוי אנדרסון (באנגלית: John Roy Anderson; נולד ב-25 באוקטובר 1944) הוא זמר, מוזיקאי בריטי. ידוע כסולן להקת "יס".
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
אנדרסון נולד בעיירה אקרינגטון, המצויה במחוז לנקשייר, צפון-מערב אנגליה. הוא הקים את להקתו הראשונה בגיל עשר. בגיל 15 נאלץ לנטוש את לימודיו בבית הספר כדי לעזור בפרנסת המשפחה, לאחר שאביו חלה. בזמן שעבד כנהג משאית, האזין למוזיקה של אלביס פרסלי, אדי קוקרן והאחים אברלי.
הצטרפותו ללהקה מקצועית.
אנדרסון הצטרף ללהקתו המקצועית הראשונה (The Warriors) בשנת 1962 כזמר, תפקיד אותו תמיד מילא בכל ההרכבים בהם השתתף. שנה אחר כך במרץ 1963 הגיע עם הלהקה לעיר ליברפול, צפה בהופעה במועדון "המערה" (The Cavern) והחליט להיות כמו הביטלס. לאחר ארבע שנות פעילות, עזב אנדרסון את הלהקה במהלך סיבוב הופעות בגרמניה.
אנדרסון הוציא שני סינגלים בעצמו, תחת השם 'הנס כריסטיאן'. השירים לא זכו להצלחה, והוא הצטרף לזמן קצר ללהקת The Gun בשנת 1968. במועדון "לה שז" בלונדון הוא פגש לראשונה את הבסיסט כריס סקווייר. אנדרסון הצטרף ללהקתו של סקווייר (Mabel Greer's Toyshop), שכללה גם את הגיטריסט פיטר באנקס. למרות שחברי הלהקה החליטו לפטר את אנדרסון, הוא לקח איתו את סקווייר ובאנקס כדי להקים באביב 1968 את יס (Yes). אל השלושה הצטרפו המתופף הצעיר ביל ברופורד והקלידן טוני קיי.
להקת יס, אותה הנהיג אנדרסון רוב ימיה עד שנות האלפיים, הפכה לאחד ההרכבים החשובים ביותר בתולדות הרוק המתקדם. לאחר שפיטר באנקס הוחלף על ידי סטיב האו בתפקיד הגיטריסט, ולאחר שטוני קיי הוחלף על ידי כוכב הקלידים ריק וייקמן, הקליטה יס סדרה של אלבומי רוק מתקדם קלאסיים שזכו להצלחה אמנותית ומסחרית גדולה בארצות הברית ובאירופה. וייקמן עזב את יס במאי 1974, והוחלף על ידי הקלידן פטריק מוראז. וייקמן חזר לשורות ההרכב שלוש שנים אחר כך.
אנדרסון הושפע מפילוסופיה הודית, נופים אקזוטיים, ספרי מיתולוגיה, מדע בדיוני, היסטוריה אירופאית ואסיאתית. הוא היה ונשאר כותב הליריקה המרכזי של להקת יס. על כך נמתחה עליו ביקורת רבה במשך השנים, מצד חברי הלהקה, מעריציה ושונאיה: נטען כלפיו שהטקסטים אינם ברורים, שמשמעותם מופשטת מדי, ושלא ניתן להבין לאן הוא חותר מבחינה אמנותית. אנדרסון מצידו הודה שהוא כותב מילים בלי לחשוב על משמעות מוחשית כלשהי, והוא בוחר אותן בעיקר על פי הצליל שהן משמיעות או האסוציאציות שהן מעוררות בו.
קריירת סולו.
קריירת הסולו של אנדרסון החלה באמצע העשור, כאשר פגש את הקלידן היווני ואנגליס (Vangelis). יחד עם זאת, כבר בשנת 1970 שר אנדרסון כסולן באלבומה השלישי של להקמת קינג קרימזון Lizard. בין השנים 1975–1976 הקליט אנדרסון את אלבום הסולו הראשון שלו, "אוליאס מסאנהילו" (Olias of Sunhillow), שנחשב עד היום לפסגת הישגיו כאמן סולו. להקת יס המשיכה להקליט אלבומים ולהופיע בכל העולם, בעיקר בארצות הברית. באוקטובר 1979 הם נכנסו לאולפן הקלטות בפריז, אבל חברי ההרכב לא יכלו לעבוד ביחד עוד. וייקמן ואנדרסון החליטו לעזוב את יס יחדיו. אנדרסון החל לעבוד שוב עם ואנגליס.
בזמן שאנדרסון התרכז בקריירת הסולו המתפתחת שלו, להקת יס ניסתה להמשיך בלעדיו עד יוני 1983. אז הצטרף שוב אנדרסון לשורות ההרכב המחודש, שכלל עתה את הגיטריסט טרבור רייבין במקום סטיב האו. הלהקה זכתה להצלחה מסחרית גדולה בזכות הסינגל הפופי שהוציאה לאור (Owner of a Lonely Heart). בזמן שהלהקה הופיעה בכל העולם עם להיטי פופ ממוסחרים, אנדרסון המשיך לעבוד על קריירת הסולו שלו במקביל, להיפתח לתרבויות חדשות (האינדיאנים בארצות הברית, האבוריג'ינים באוסטרליה) וללמוד מדיטציה.
בספטמבר 1988 עזב אנדרסון את יס והקים הרכב משלו עם שלושת חבריו: ביל ברופורד, ריק וייקמן וסטיב האו. מסיבות משפטיות, לא ניתן היה לקרוא להרכב בשם 'יס' ולכן נקראו פשוט "אנדרסון ברופורד וייקמן האו" (ABWH). לאחר סיבוב הופעות עולמי, החליטו כל חברי יס משני צידי האוקיינוס לאחד כוחות ולהקליט אלבום משותף (Union) בין השנים 1990–1991. מאז ועד היום, אנדרסון משלב בין חברות מלאה בלהקת יס, בין שיתופי פעולה מגוונים עם מוזיקאים מכל העולם ובין קריירת הסולו העשירה שלו.
הקריירה הארוכה של אנדרסון הניבה למעלה מתריסר אלבומי סולו, עשרות אלבומים עם יס, עבודה ממושכת עם ואנגליס, לצד שיתופי פעולה עם להקות ומוזיקאים כגון קינג קרימזון, ג'וני האריס, אלן וייט, ריק וייקמן, מייק אולדפילד, ג'ורג'ו מורודר, ג'ון פול ג'ונס, טנג'רין דרים, טוטו, ג'ונתן אליאס, קיטארו, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, סטיב האו, פטר מכיידיק ועוד.
ג'ון אנדרסון בישראל.
אנדרסון הופיע לראשונה בישראל ב-1 בספטמבר 2005, כחלק מסיבוב הופעות סולו באירופה. הופעת הסולו הישראלית התקיימה בהאנגר 11 בנמל ת"א.
חירמ&quot;כ
המאה ה-38 לפנה&quot;ס
המאה ה-38 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3800 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3701 לפני הספירה. זוהי המאה ה-38 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-37 לפנה&quot;ס
המאה ה-37 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3700 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3601 לפני הספירה. זוהי המאה ה-37 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-36 לפנה&quot;ס
המאה ה-36 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3600 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3501 לפני הספירה. זוהי המאה ה-36 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
המאה ה-35 לפנה&quot;ס
המאה ה-35 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3500 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3401 לפני הספירה. זוהי המאה ה-35 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
ערך עודף של יצרן
ערך עודף (בגרמנית: Mehrwert) הוא מונח שטבע קרל מרקס בתורת הערך של העבודה שלו, לציון אותו חלק בערך עבודתו של הפועל שאינו משולם לו על ידי בעל-ההון. לפי מרקס, חלק לא משולם זה הוא ניצול והוא המקור לצבירת ההון של הקפיטליסט.
בספרו "הקפיטל" טען מרקס כי ערכו של המוצר לא נובע אלא מהעבודה שהושקעה בו, ומאחר שמחיר המוצר חייב להיות המחיר הנכון (על פי תורת מרקס), הדרך היחידה לרווח הון עבור הקפיטליסט היא באמצעות כפיית הפועל לייצר עבור הקפיטליסט "ערך שימוש עבודה" מעבר לזה שהוא משלם לו. לדוגמה, אם העובד מקבל תשלום בעבור "ייצור ערך" בשווי של שש שעות עבודה, אך עובד 12 שעות, שש השעות שנוספו הן ערך עודף הזורם לכיסו של הקפיטליסט. כניסוחו של מרקס:
במילים פשוטות, לפי מרקס ערך עודף מבטא את יכולתו של הקפיטליסט להביא את העובד לעבוד עבורו בחינם. הון הוא ניצול—שליטה בעבודה ללא תמורה.