. פס"ד תקנת השוק במקרקעין, הקבועה בסעיף 5 לצו בדבר רכוש ממשלתי (יהודה והשומרון) (מס' 59), התשכ"ז-1967, קובעת כי "כל עסקה שנעשתה בתום לב בין הממונה לבין אדם אחר בכל נכס שהממונה חשבו בשעת העסקה לרכוש ממשלתי, לא תיפסל ותעמוד בתקפה, גם אם יוכח שהנכס לא היה אותה שעה רכוש ממשלתי". התקנה שמשה בסיס לפסיקת בית המשפט המחוזי בירושלים באוגוסט 2018 בפרשת מצפה כרמים, בה עתרו פלסטינים לבעלות על אדמות המאחז, פסק בית המשפט כי יש להסדיר את ההתיישבות במצפה כרמים.
העותרים הגישו ערער לבג"ץ, שב-27 באוגוסט 2020 הפך בדעת רוב את פסק הדין. בפסק הדין קבעה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות כי רשויות המדינה הרלוונטיות התנהלו שלא בתום לב, ולפיכך לא ניתן להחיל על המקום את "תקנת השוק". בספטמבר 2020, הגיש היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, לבקשת שר הביטחון בני גנץ ועל דעת שר המשפטים אבי ניסנקורן, בקשה לדיון נוסף. הבקשה התקבלה והתיק מצוי מנובמבר 2020 בפני דיון נוסף בהרכב מורחב.
ערכים ואידאולוגיה.
פרופ' שלמה קניאל הבחין בין שתי קבוצות של תושבי המאחזים: "נוער הגבעות" (ברובם צעירים בגיל ההתבגרות) ו"מתיישבי הגבעות" (משפחות צעירות ומעט רווקים, שגילם נע בין 18 לשנות ה-30). במחקר שערך קניאל בשנים 2001–2002 וכלל ראיונות עם מתיישבי הגבעות, נמצא כי כ-63% מהמרואיינים ציינו את מצוות יישוב ארץ ישראל כסיבה העיקרית לעלייתם לגבעה. כ-53% מגדירים עצמם כדתיים מאוד וכחרדים לאומיים, ואינם צורכים טלוויזיה או עיתונים. הדברים החשובים ביותר בעיני 49% מהם היו אהבת ה', עבודת ה', קיום מצוות, מלכות ה' ומוסר יהודי. כ-74% אמרו כי הפתרון לבעיה היהודית-ערבית הוא "גירוש, מלחמה ונקמה", ומיעוטם צידד בסיפוח לפי ההלכה והפיכת הערבים לגרים-תושבים. לפי קניאל, 40% מהתושבים תמכו בהתנגדות אקטיבית במקרה של פינוי, וכ-20% הביעו התנגדות לשירות בצה"ל בנימוק שההוא אינו פועל לפי דרכי ה'. קניאל כתב כי לרוב מתיישבי הגבעות לא הייתה משנה דתית סדורה, אלא תפיסה אינטואיטיבית המורכבת ממספר אידאות, אך ציין כי חלקם, חסידי הרב יצחק גינזבורג, טוענים כי "המדינה מתה" וכי יש לזנוח את תפיסת הקדושה של מדינת ישראל כאתחלתא דגאולה, ולהחליף את הממסד שמנהיג את המדינה "במנהיגות אשר ערכיה הבסיסיים נשאבים מהיהדות". הדמוקרטיה נתפסת כדת, ותופעות כמו חילון, גלובליזציה ופוסטמודרניזם נפסלות כ"חכמת הגויים" שיש בה אלמנטים של התייוונות.
חמ"ל מאחזים.
בינואר 2012 הוגשו כתבי אישום נגד חמישה בני אדם, אשר הפעילו חמ"ל שמטרתו לעקוב אחר תנועות הצבא, במטרה לסכל פינוי מאחזים. בכתבי האישום נזכר חבר הכנסת זאב אלקין כאחד מהמקורות של הקבוצה.
ניקולה בורבקי
כפר אלדד
כפר אלדד הוא התנחלות קהילתית בהרי יהודה השייכת למועצה אזורית גוש עציון. היישוב נמצא דרומית-מזרחית להרודיון וצופה על מדבר יהודה. היישוב נקרא על שמו של ד"ר ישראל אלדד, ממנהיגי לח"י.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית היישוב מורכבת מילידי הארץ ומעולים, בעיקר מרוסיה, ובהם חילונים ודתיים. ביישוב מתגוררות (נכון לספטמבר 2020) כ-200 משפחות. את פרנסתם מוצאים מרבית התושבים בירושלים, המרוחקת כשבעה קילומטרים בקו אווירי. עם תושבי היישוב נמנים ולוול טשרנין ויוני שרון. בעבר התגורר במקום השר זאב אלקין.
פיתוח היישוב.
בחלק הישן של היישוב קראוונים שבעבר היו שייכים לסוכנות היהודית ובהם התגוררו תושבי נוקדים הראשונים עד שנבנו בתי הקבע של נוקדים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נבנו ביישוב 54 בתי קבע בשכונת 'ארץ הצבי' ע"ש מזכיר היישוב צבי אנוש ז"ל. החל מ-2018 נבנות עוד כ-80 יחידות דיור בשכונת 'עלי דפנה', ע"ש דפנה מאיר. תוכנית הבנייה העתידית של הכפר, כוללת את חיבורו עם היישוב הסמוך נוקדים תוך בניית יותר מ-2,000 יחידות דיור.
ביישוב בית כנסת קטן, מקווה, ספריה, משחקייה, גן שעשועים, שתי כיתות מעון ושלושה גני ילדים.
בדומה לשאר יישובי מזרח גוש עציון, כפר אלדד נמצא מזרחית לגדר ההפרדה, כלומר מחוץ לה. בתקופה בה נדונה תוכנית ההתכנסות, סומן היישוב לפינוי על ידי השר אבי דיכטר.
היישוב שוכן צפונית-מערבית למאחז מעלה רחבעם וצפונית-מזרחית לנוקדים.
בחודש נובמבר מתקיימת פריחה נרחבת של פרח החלמונית בואדי אבו מוחרייב שבין כפר אלדד למעלה רחבעם. רחובו הראשי של כפר אלדד נקרא רחוב החלמונית והפרח אף מצוי על סמל הכפר.
קרב קדש
קרב קדש היה קרב גדול בין צבאות מצרים והאימפריה החיתית, שהתחולל בסוף מאי או סוף יוני סביב 1274 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה הנמוכה של המזרח הקרוב הקדום (תאריכים אפשריים נוספים הם שנת 1300 או 1286 לפנה"ס), בסמוך לעיר קדש. הקרב היה שיאו של מסע מלחמה מצרי, שנועד להכריע מחלוקת ארוכת שנים בין מצרים לבין האימפריה החתית סביב השליטה בלבנון ובסוריה הדרומית ובדרכי המסחר שעברו בהן. הקרב הסתיים, אמנם, ללא הכרעה טקטית, אך הניצחון האסטרטגי במלחמה היה של החתים, ורעמסס נאלץ לחזור למצרים. בסופו של דבר, הצדדים חתמו על הסכם שלום כ-16 שנה אחרי פרוץ מעשי האיבה.
הקרב, שהתרחש באזור שנמצא כיום בדרום-מערב סוריה, הוא הקרב הראשון בהיסטוריה האנושית, שנותר בידינו תיעוד מפורט למדי שלו במקורות העתיקים, כולל תנועות הצבאות היריבים והיערכותם לפני הקרב, והשתלשלות המאורעות במהלכו. הקרב גם נחשב אחד מקרבות המרכבות הגדולים בהיסטוריה, משום שהשתתפו בו אלפי מרכבות משני הצדדים.
רקע.
מצרים.
אחרי גירוש החיקסוס הקימו המצרים אימפריה שהשתרעה ממצרים עד סוריה, פניקיה וארץ ישראל. אזור זה היה בעל חשיבות כלכלית רבה בעולם העתיק כי דרכו עברו דרכי המסחר בין מצרים למסופוטמיה ובין מצרים לאסיה הקטנה. אזורים אלו מתאפיינים בפוריות רבה, עניין בעל חשיבות ממדרגה ראשונה בעולם העתיק. העיר קדש (קינזה בהגייה החתית) שכנה בעמק בעל חשיבות אסטרטגית, דרכו עברו דרכי המסחר. הטראומה שגרם הכיבוש החיקסוסי גרמה לכך שהמצרים שאפו לקיים שליטה ישירה בכנען ואף מעבר לו כדי למנוע פלישה דומה בעתיד.
האימפריה המצרית חלקה את גבולה הצפוני והצפון-מזרחי עם ממלכת מיתני. מיתני הייתה ממלכה חזקה ששטחה כלל את רובה של סוריה, חלקים מטורקיה וחלקים גדולים מצפון עיראק של היום. מיתני הוכרעה על ידי החתים כמה עשרות שנים לפני קרב קדש. נפילתה של מיתני ומדינות קטנות נוספות חשפה את מצרים לחיכוך עם האימפריה החתית הגדולה. משנפלה מיתני, נפלו גם המדינות הקטנות בסוריה תחת העול החתי. גם מצרים איבדה את הטריטוריות שלה (כולל קדש) בסוריה הדרומית בתקופת שלטונו של אחנתון, שהעדיף להתרכז בבעיות פנים והזניח את ענייני החוץ. לאחר מותו של אחנתון שקעה מצרים במערבולת פנימית, ולא התפנתה להשבת השטחים שאבדו לה בסוריה.
בתקופת שלטונו של סתי הראשון התאוששה מצרים מהמערבולת הפנימית שבה הייתה נתונה, ייצבה את שלטונה בנחלותיה הצפוניות, שלטון שהתרופף בדור הקודם, והחזירה לשליטתה את אזור סוריה הדרומית. נראה שגם קדש הייתה נתונה תחת מרות מצרית. שליטה מצרית על העיר הציבה איום ממשי על גבולה הדרומי של האימפריה החתית. לא ברור מן המקורות מדוע שליט קדש ניתק עצמו מן המצרים והעביר את תמיכתו לחתים, אך נראה שיד החתים הייתה בדבר והם תמכו בשליט קדש או הבטיחו לו את תמיכתם.
שנים אחדות לאחר מותו של סתי החליטו החתים להחזיר לעצמם את השליטה בדרכי המסחר של סוריה הדרומית. הם הצליחו לספח את העיר קדש, ששכנה במיקום אסטרטגי באזור, וממלכת אמורו, שישבה באזור, קיבלה את השליטה החתית בברכה. מלכי האמורו קיוו שהמלחמה שלבטח תפרוץ בין שתי האימפריות הגדולות על השליטה בדרכי המסחר תיטיב עמם, בכך שתחליש את שתיהן. רעמסס השני, הפרעה החדש, לא הסכים, כצפוי, לחידוש ההשפעה החתית בסוריה הדרומית, ובשנה החמישית למלכותו גייס את צבאו ויצא צפונה במטרה להשיב את קדש לשלטון מצרים. בעיר זו, החולשת על דרכי המסחר באזור, רצה רעמסס לבסס את שלטונו.
החתים.
ממלכת החתים הייתה אימפריה חזקה ששכנה בטורקיה ובצפון סוריה של היום. הקרב התרחש כשהאימפריה החתית הייתה בשיא כוחה. היא הצליחה לגייס אלפי מרכבות ועשרות אלפי חיילים רגלים למערכה. האימפריה החתית הייתה נתונה במשבר פנימי חריף בדורות הקודמים, אך בימי סבו של מוותליש השני - שוּפִּילוּלְיוּמַש - התאוששו החתים מהשפל שבו היו נתונים וייצבו את שלטונם באנטוליה. תחת הנהגתו הנבונה של שופילוליומש הצליחו החתים להדביר את ממלכת מיתני. מפלת מיתני הביאה לכניעת הממלכות האחרות בצפון סוריה בפני החתים. הוא הקים על חלק משטחה של מיתני את הממלכה הואסלית חניגלבת.
שופילוליומש מת, ככל הנראה, ממגפה שהובאה לאנטוליה. ארנוואנדש השני, בנו, מת כנראה אף הוא ממגפה זו, ותקופת מלכותו הייתה קצרה מאוד. עם מות אחיו ירש את הכתר מורשיליש השני והוא צעיר בימים. הכנעת מיתני בידי שופילוליומש הביאה לשחרורה של ממלכת אשור מידי הממלכה החורית. אשור־אוּבַּלַיט הראשון כבש מידי מורישיליש חלקים מהאזור שבו שלטה מיתני. פעולות מרד החלו בארזוה שבמערב אנטוליה, ומורישיליש נאלץ להיאבק בשליטי האזור עד להרגעתו. סכנה נשקפה גם מצד שבט הכשכש בו נאבק מורשיליש שנים ארוכות, ללא הצלחה ראויה לציון. מותו של אחיו פּיַשילי הידוע גם בשם שר־כושוח, הביא למרידה כללית בסוריה, אך המרד דוכא במהרה.
הצבאות.
החתים.