מכאן פונה סמיילי לחקור את טובי אסטרהאזה, המגיע לבית-מקלט נידח לאחר שפיטר גווילם זימנו באמתלת שווא כי ישנו עריק פולני שיש לדון בו. סמיילי חוקר את טובי, שמלכתחילה ברור מאוד כי אינו "ג'רלד", חושף בפניו את העובדה כי ידוע לו כי במסגרת ההונאה הבריטית ב"מבצע כישוף" משמש אסטרהאזה כבוגד פיקטיבי על מנת לאפשר לקולונל הסובייטי, פוליאקוב שמו, תירוץ בפני הממונים עליו ב"מרכז" להגיע למפגשים. סמיילי מבהיר לטובי כי למעשה היה כלי שרת בידי ה"מרכז" המוסקבאי, ושימש כבובה כך שכל חשד ב"חפרפרת" יתפרש על ידי בכירי הכיכר כאיום על מבצע כישוף. סמיילי מאיים עליו כי במעשיו יש מן הבגידה במולדת, זאת משום שבלא יודעין העביר אסתרהאזי חומר מודיעיני מסווג לביון הסובייטי וקיבל תמורתו ידיעות חסרות ערך, שהן למעשה הונאה פרי מוחו של רב המרגלים "קארלה". אזי מתרצה טובי ומספר לסמיילי את כל הידוע לו אודות שיטת המפגשים בין הקולונל הסובייטי המשמש כשליחו של "מרלין" לבין בכירי השירות. וכך נודע לסמיילי כי המפגשים וחילופי המידע המודיעיני ב"מבצע כישוף" נערכים בבית קטן בלונדון, עליו שומרת סוכנת בית שהיא אשת השירות החשאי. סמיילי מותיר את טובי כלוא בבית המקלט. לאחר מכן מגיע השלב האחרון בספר, בו סמיילי, כעת בקי בכל פרטי המקרה, פורש את המלכודת המתוחכמת שלו כדי ללכוד את "ג'רלד". ריקי טאר, שנחשב לעריק ודבר בואו לבריטניה נשמר בסוד מפני שירות הביון הבריטי, נשלח לפריז ומשם שולח תשדורת למטה הארגון. לאחר שמתקבלת התשדורת במטה השירות יוצר הדבר תגובת שרשרת ושלושת הבכירים שנותרו, היידון, בלאנד וראש השירות עצמו, פרסי אלליין, נפגשים לפגישת חירום. בבסיס תחבולתו של סמיילי הרעיון כי התשדורת תלחיץ את "ג'רלד" והוא יבקש פגישה דחופה עם מפעילו, הקולונל הסובייטי. בלילה המבצע היה סמיילי עצמו בתוך הבית שבו נערכו המפגשים עם הקולונל, המפקח מנדל התמקם בתצפית מול הכיכר, ודיווח לסמיילי על תנועותיהם של ראשי השירות, ואילו פיטר גווילאם עם תת-השר לאקון ארב מחוץ לבית. סמיילי, אקדח בידו, האזין בחדר צדדי, באמצעות מכשיר האזנה לנעשה בחדר שבו נערך המפגש. עד מהרה זיהה סמיילי כי האיש המשוחח עם הקולונל הסובייטי, מי שהיה למעשה בוגד רם דרג בשירות החשאי הבריטי, הוא ראש "תחנת לונדון", ביל היידון. זמן קצר אחר כך כבר פרצו גווילאם ומנדל לבית ונוכחו כי סמיילי כבר אסר את היידון ומפעילו.
השלכות חשיפת החפרפרת.
בעקבות המבצע מוחזר ריקי טאר ללונדון אחר כבוד ופרסי אלליין נדרש לפרוש מן השירות. היידון מושם במעצר ב"משתלה". לאחר שמושגת עסקת חילופי שבויים בין הביון הבריטי והסובייטי נותרים בידי החוקרים הבריטים ימים ספורים לחקור את היידון בטרם יוסגר לברית המועצות. היידון עצמו מסכים למסור גרסה חלקית של האירועים באוזני סמיילי בלבד. היידון מודה בחקירתו כי רקח את "מבצע הוכחה" עם קארלה, אולם מוחה ואומר כי אף שבגד בפרידו דאג להחזירו לבריטניה ומנע ממנו להינמק בכלא. עוד מספר היידון כי "קארלה" העריך מאוד את סמיילי והאמין כי הוא היחיד שעלול לפענח את בגידתו של היידון ומגלה כי משום כך פקד על היידון להיעשות למאהבה של אן, על מנת שהדבר יעיב על שיקול דעתו של סמיילי. יום לאחר השיחה ביניהם נמצא היידון מת, מפרקתו שבורה. אף כי שר החוץ משוכנע כי אנשי הביון הסובייטי עומדים מאחורי הרצח, סמיילי אינו מסכים איתו. בספר נרמז כי ג'ים פרידו, המיומן בשיטת הריגה זו, הרג את ביל היידון משום שבגד בו וכיוון שהסגיר את סוכניו של פרידו בצ'כוסלובקיה. בסיומו של הספר מתבקש ג'ורג' סמיילי לעמוד בראש הביון הבריטי ולשקם אותו מחדש. בעצת מנדל הוא מחליט להתפייס עם אן והיא שבה אל חיקו. ג'ים פרידו שב להוראה בבית הספר התיכון.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
"החפרפרת" ו"כל אנשי סמיילי" זכו לעיבוד למיני-סדרה טלוויזיונית על ידי ה-BBC. את דמותו של סמיילי, איש השירות החשאי הבריטי, גילם השחקן אלק גינס ואילו את "קארלה", רב המרגלים של ה-K.G.B, גילם השחקן פטריק סטיוארט. מיני הסדרה "החפרפרת" נחשבת ליצירת מופת, וזכתה לביקורות משבחות רבות. הסצנה בה חושף סמיילי בפני טובי אסתרהזי את מזימתו של קארלה, לקראת סיום הסדרה, היא מופת של איכות משחק ודיאלוג, ועל אף מורכבותה נחרטת היטב בזיכרון הצופה.
כפתיח הסדרה שמשה בובת מטריושקה רוסית, שנפתחת לגלות בובה נוספת שוב ושוב. בכך המחישו היוצרים את שכבות ההונאה הרבות שבספר והכינו את הצופים למורכבות העלילה.
"החפרפרת" עובד גם ל שהקרנתו החלה בשנת 2011, כאשר דמותו של סמיילי מגלם השחקן גארי אולדמן. בשל אילוצי המדיה נאלצו היוצרים להשמיט את שכבת ההונאה האחרונה, בה אסטרהזי מתחזה לבוגד על מנת להגן על מבצע "כישוף".
מצוקי האון
אברהם יפהן
בלנקה טאובר
בְּלַנְקָה טַאוּבֶּר (Blanka Tauber; 8 או 9 ביולי 1910, שומוריה, הונגריה (כיום Šamorín סלובקיה) –23 או 24 בדצמבר 1989, ישראל) הייתה ציירת ישראלית ילידת סלובקיה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם בלומה בלנקה טאובר בב' בתמוז ה'תר"ע בעיירה שומוריה (Somorja), אז חלק מממלכת הונגריה, כעבור מספר שנים בתחומי צ'כוסלובקיה (כיום שמורין, Šamorín, בסלובקיה). טאובר הייתה אחת מששת ילדיהם של אהרון הלוי ופייערל ביילע ברטה שהייתה נכדתו של ר' דוד בישיץ גיסו של הגאון בז"ך לבונה. את הכשרתה בציור ואמנויות גרפיות קיבלה באקדמיה לאמנות בפראג ובהשתלמות אצל אנדרה לוט (Lhote) ופרננד לז'ה בפריז שלאחריה שבה לצ'כוסלובקיה. היא הושפעה מסזאן והאקספרסיוניזם.
בשנת 1937 ביקרה בארץ ישראל, אך שבה למשפחתה. מאוחר יותר נשלחה יחד עם משפחתה אל מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ; היא ואחותה יוליה, ששימשה כרופאה באושוויץ, שרדו את השואה. אביה, אחיה יחיאל, ומשפחת אחותה נרצחו באושוויץ. לאחר המלחמה חזרה באופן זמני אל ביתה ומשם עברה לבודפשט, אך ברחה בשל האנטישמיות ועלתה לישראל עם אחותה במרץ 1950. בארץ עבדה בבית חרושת לקרמיקה.
בשנת 1951 הציגה לראשונה בישראל בתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב.
טאובר הייתה ממייסדי קריית האמנים בצפת וחיה ויצרה בה במשך כ-35 שנה. כמו כן, הייתה חברת אגודת האמנים של צ'כוסלובקיה והונגריה וחברת אגודת הציירים והפסלים בישראל.
בראשית יצירתה, טאובר ציירה בעיקר נופים, אך משנת 1970 ואילך עסקה בעיקר בנושא השואה.
טאובר הציגה בתערוכות יחיד רבות, בהן: בשנים 1935–1949 בצ'כוסלובקיה (בערים ברטיסלאבה, ברנו, ניטרה), בווינה ובבודפשט. בשנים 1951–1952 הציגה במוזיאון תל אביב לאמנות. ובשנים 1952–1970 הציגה מספר רב של תערוכות יחיד בגלריות ברחבי ישראל, בהן: בית גורדון ברחובות, בית החלוצות בנתניה, טרקלין בחיפה, בית צבי ברמת גן, יד לבנים בפתח תקווה ו"בית סירינו בגבעת ברנר.
בשנים 1956–1966 הציגה בתערוכות יחיד בארצות הברית, במכון הרצל בניו יורק, במרכזי הקהילה היהודית בורצ'סטר, ובבלטימור.
בלנקה טאובר נפטרה ערירית בכ"ז בכסלו תש"ן והותירה את רכושה לאחותה. היא נטמנה בבית העלמין בבני ברק.
יצירותיה נמצאות באוספי המוזיאון העירוני בברטיסלאבה, מוזיאון תל אביב, מוזיאון יד ושם ומוזיאון "ניו קאונטי" בלוס אנג'לס.
שלמה זלמן הבלין (חוקר תלמוד)
שלמה זלמן הַבְלִין (Havlin) (נולד בי"ג בטבת תרצ"ט, 4 בינואר 1939) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לתלמוד ובמחלקה ללימודי מידע וספרנות באוניברסיטת בר-אילן, וראש המחלקה בין השנים 1984–1990. משנת 2003 ראש המכון לחקר הספרות הבתר תלמודית באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לשלום ובלהה הבלין. נכדו של הרב שלמה זלמן הבלין, ראש ישיבת תורת אמת. למד בישיבת חברון בירושלים, והוסמך לרבנות על ידי ראשי הישיבה הרב יחזקאל סרנא והרב משה חברוני וכן על ידי הרב יצחק יעקב וכטפויגל. נישא למאשה לבית פינקל, נכדתו של הרב משה פינקל, בנו של "הסבא מסלובודקה" וחתנו של הרב משה מרדכי אפשטיין, ולהם 8 ילדים.
בשנים 1962–1964 היה חבר ב"בית מדרש עליון לתורה ולחכמת ישראל" שבמוסד הרב קוק. בין היתר עסק בהכנת מהדורה מדעית של משנה תורה לרמב"ם ובאנתולוגיה להגות יהודית "אוצר היהדות". בשנים 1964–1966 שימש ר"מ ומחנך בישיבה התיכונית "מרום ציון – קריית נוער", שבשכונת בית וגן בירושלים. בין השנים 1964–1972 היה חבר במכון התלמוד שבמכון שוקן, שם עסק בפרויקטים שונים בחקר התלמוד, בהדרכתו של פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל. במקביל עבד בין השנים 1966–1974 כמבקר ועורך במפעל מפתוח השו"ת במכון לחקר המשפט העברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות פרופ' מנחם אלון.
בשנת 1972 השלים את התואר הראשון באוניברסיטה העברית בחוג לתלמוד ובחטיבות השלמה (לשון עברית, מחשבת ישראל, תולדות ישראל וספרות עברית). בשנת 1983 השלים את התואר השלישי, בהנחיית פרופ' שרגא אברמסון. עבודת הדוקטורט הייתה בנושא: 'רבי אברהם הלוי בעל שו"ת גינת ורדים וחכמי דורו בארץ ישראל ובמצרים'.
בין השנים 1979–1986 היה מדריך, מרצה ולאחר מכן מרצה בכיר במחלקה לתלמוד ובמחלקה ללימודים ביבליוגרפיים ולספרנות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1982 היה חבר מחקר באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', ובשנת 1983 היה מרצה אורח בישיבה אוניברסיטה בניו יורק. בשנים 1985–1986 היה מרצה בכיר אורח בבית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית בירושלים, וכמו כן היה פרופסור אורח בסמינר למתקדמים במשפט עברי באוניברסיטה העברית.