בגיל 20 שינתה את שמה למגדלנה מתוך תקווה לחיים חדשים. גמלה בלבה ההחלטה ללמוד בעיר הבירה ורשה ועל מנת להגשים את תוכניתה מכרה את מעיל החורף שלה. ב-1950 התקבלה ללימודים באקדמיה לאמנויות יפות בוורשה והתגוררה במעונות הסטודנטים בתנאי דוחק. לעיתים לנו שם 16 סטודנטיות בחדר אחד. היא פרנסה את עצמה בעבודות מזדמנות, אפילו ממתן תרומות דם, דבר שזיכה אותה במרק חינם בחדר האוכל של האקדמיה. היא לא רווחה נחת מהלימודים שהתנהלו באותה תקופה ברוח הריאליזם הסוציאליסטי תוך מגבלות רבות על החופש האמנותי. עם זאת, דאגה לסיים את לימודיה על מנת שתוכל להתקבל לאיגוד האמנים הפלסטיים. חברות באיגוד היוותה תנאי לעבודה בתחום האמנותי.
עם מוריה, שהשפיעו עליה בתחום אמנות האריגה והרקמה, ההדפסים ועיצוב הסיבים, נמנו אנה סלדזייבסקה, אלאונורה פלוטימסקה ומריה אורבנוביץ'.
אבקאנוביץ' מצאה עבודה כמעצבת במפעל משי במילאנובק ובלילות המשיכה לצייר בחדר שהוקצה לה באקדמיה בוורשה. בעידוד אחד ממוריה השתתפה בתחרות "צפליה" (Cepelia) לעבודות יד ואמנות עממית וזכתה בפרס לעיצוב.
בשנת 1956 התחתנה עם המהנדס יאן קוסמובסקי.
רבות מעבודותיה המוקדמות של אבקאנוביץ' אבדו או ניזוקו בשל מעברי המגורים התכופים שלה. שרדו רק כמה רישומים עדינים של צמחים. בין השנים 1956–1959 יצרה את העבודות הראשונות הידועות: סדרות של תמונות גדולות בגואש, ציורים בצבעי מים על נייר ויריעות בד תפורות ביחד.
עבודות אלו, שכונו "ביומורפיות", תארו צמחים דמיוניים, צפורים, דגים אקזוטיים וצדפות.
כדברי יואנה אינגלוט, עבודות אלה הצביעו על הקסם שהילכו על אבקאנוביץ' עולם הטבע על תהליכיו של לבלוב, גדילה, פריחה, ונביטה. הן נראות כמו סופגות בתוכן את עצם אנרגיית החיים, תכונה שהפכה לצביון קבוע של אמנותה"
המשך הקריירה האמנותית.
אחרי מותו של סטלין ובמיוחד אחרי שנת 1956, תחת הנהגתו של גומולקה, עברה פולין הקומוניסטית תפנית תרבותית וחברתית דרמטית. נוצרה אווירה של ליברליזציה גם בתחום צורות ותכני האמנות, כאשר שיטות האמנות הסטליניסטיות הפכו יעד לביקורת מפורשת מצד השלטונות הפולניים.
ביטוי חשוב של החופש שהוענק לאמנים הפולנים היה ההיתר לנסוע לערים מערביות כמו פריז, ונציה, מינכן או ניו יורק, על מנת לחוות התפתחויות אמנותיות מחוץ לגוש המזרחי.
ליברליזציה זו של האמנויות וההשראה מצורות אמנותיות אחרות השפיעה במידה ניכרת על יצירותיה המוקדמות של אבקאנוביץ'. היא התחילה לאמץ גישה גאומטרית ומובנית יותר. אף על פי שלא קיבלה במלואה את הגישה הקונסטרוקטיביסטית, היא חיפשה שפה אמנותית משל עצמה ובאופן שתהפוך את עבודתה ליותר טקטילית, אינטואיטיבית ואישית. בנסיבות אלה החליטה לאמץ את האריגה כדרך נוספת לחיפוש אמנותי.
באביב 1960 הציגה אבקאנוביץ' תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "קורדגרדה" (Kordegarda) בוורשה. בין היצירות שהביאה היו סדרות של ארבע עבודות אריגה יחד עם אוסף של ציורים בגואש ובצבע מים. נתקלה בהתנגדויות מצד ההנהלה בגלל האופי המופשט של עבודותיה. אולם מריה לשקייביץ, מדריכה לעבודות אריגה, שהספיקה להציץ ביצירות דרך החלון הפתוח, התרשמה מאוד מהן וקידמה את שילוחה של האמנית ל"ביאנלה הבינלאומית לגובלנים" שהתקיימה ב-1962 בלוזאן שבשווייץ. היא העמידה לרשותה של אבקאנוביץ' נול גדול במרתף ביתה. אולם העבודות שנועדו להצגה בביאנלה היו צריכות להיות בממדים של 12 מ"ר. על מנת לארוג את עבודותיה נאלצה אבקאנוביץ' להיעזר בחבלי כביסה.
הגובלנים שהציגה בלוזאן היא ונציגים אחרים של האסכולה הפולנית עוררו שערורייה בגלל חדשנותם והועלו איומים בהטלת חרם על הביאנלה מצד גורמים שמרנים.
לבסוף זכתה בהצלחה רבה עם יצירתה "קומפוזיציה עם צורות לבנות". ב-1965 זיכו אותה פסליה העשויים סיבים בפרס בביאנלה בסאו פאולו בברזיל. בין השנים 1965 - 1988 עבדה האמנית בדירת החדר שלה שהייתה לה גם לסטודיו בדירתה בקומה העשירית של שיכון בוורשה. שם יצרה את סדרתה "Alterations".
היא קראה לרקמותיה התלת-ממדיות "אבקאנות" לפי שם משפחתה.
יצרה סדרות של פסלים - "ראשים" (1975), "גבים" (1976-1980), "אמבריולוגיה" (1980), "קתרסיס" (1986).
הציגה ברחבי העולם ציורים, רישומים וכן פסלים בחומרים נוספים ויצירותיה הפכו לנשוא חיקוי בארצות רבות באירופה ובאמריקה.
החל משנת 1964 עבדה מגדלנה אבקאנוביץ' עם האסיסטנטית שלה, סטפניה זגודקה. משנת 1965 לימדה באקדמיה לאמנויות בפוזנן, ובין השנים 1974–1990 כיהנה בה כפרופסור. בעלה היה שותף ליצירתה, עזר לה במציאת פתרונות טכניים שונים, וערך ביבליוגרפיה מקיפה של עבודותיה. בני הזוג עברו בשנת 1988 לדירה עם סטודיו רחב ידיים.
יצירות.
ה"אבקאנה האדומה" שלה, המזכירה פרפר, ועשויה סיסאל, נמצאת כעת במוזיאון הלאומי לאמנויות בוורוצלב.
"אבקאנה סגולה" בצורת ערווה של אשה - נמצאת במוזיאון המלאכה האמריקאני American Craft Museum בניו יורק.
-קתארסיס (1985), דמויות ברונזה,- באוסף ג'וליאנו גורי, על יד פיסטויה, באיטליה
בשנות 1970 - 1980 פיסלה אבקאנוביץ' סדרות פסלים פיגורטיביים ולא פיסוגרטיבים עשויים ב בדי שק חזקים תפורים וחתוכים יחד וקושרים באמצעות שרפים סינתטיים.
עבודות אלה בעלות אופי ייצוגי יותר מפסלים קודמים אבל עדיין יש בהן הפשטה ודו-משמעות.
לפי מלגוז'אטה קיטובסקה-לישאק, העבודות ה"הומנואידיות" משנות ה-1970–1980 מתמקדות בחברה האנשוים ובטבע ככוליות ובמקומם בעולם המודרני.
ריבוי הדמויות מייצג בלבול ואלמוניות, איבוד אינדיבידואליות. מסבירים זאת בההקשרים של החיים במשטר הקומוניסטי שבו היצירתיות והשכל דוכאו לא פעם לטובת מה שנחשב האינטרס בקולקטיבי.
בישראל.
פסלים שלה "נגב" (1987) מוצגים בגן האמנות ע”ש בילי רוז של מוזיאון ישראל.
בשנת 1991, השתתפה בתערוכת 'אמנות הסיבים הפולנית בת-זמננו' ב'משכן לאמנות' עין חרוד.
קישורים חיצוניים.
פרק בספר Joanna Inglot - "The Figurative Sculpture of Magdalena Abakanowicz"
Regents of the University of California, 2004
p. 23-39
The Jackboot Has Lifted. Now the Crowds Crush, By Rita Reif, The New York Times, June 3, 2001
אהרן מקרלין (השני)
רבי אהרן פרלוב מקרלין-סטולין (א' בסיוון תקס"ב, 1802 – י"ז בסיוון תרל"ב, 1872) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות קרלין. ידוע על שם ספרו "בית אהרן". היה נחשב בזמנו לגדול האדמו"רים במרחב הליטאי, והשפעתו הגיעה גם לווהלין.
קורות חייו.
נולד לפייגא ולרבי אשר מסטולין (הראשון), בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין, מייסד החסידות. נישא לחוה בתו של רבי מרדכי מקרמניץ שהיה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. בשנת תקפ"ז (1826), בגיל 25 שנה, התמנה לאדמו"ר בקרלין במקום אביו. בשנת תרכ"ד עבר להתגורר בעיירה סטולין הסמוכה.
בנוסף לגדלותו בתורה היה רבי אהרן גם בעל כושר ארגוני וב-45 שנות הנהגתו גדלה מאוד השפעת החסידות. עיירות שלמות על תושביהן הצטרפו לחסידות קרלין ובמועדים היו אלפים מגיעים לחצרו. כמו אביו, תמך גם הוא ביישוב החסידי בארץ ישראל שבו הייתה נציגות גם לחסידי קרלין עוד מימי עליית דודו, רבי יעקב, בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין. בין היתר פעל לחידושו של בית הכנסת של רבי מנחם מנדל מוויטבסק בטבריה. קבוצה קטנה נוספת מחסידיו התגוררה בירושלים ביניהם רבי דוד צבי שלמה בידרמן האדמו"ר מלעלוב.
רבי אהרן מקרלין נפטר בי"ז בסיוון ה'תרל"ב (1872) בצאת השבת שעה שהחסידים היו בסעודה שלישית. בדרכו לחתונת נכדתו ונקבר בעיירה מלינוב שבוואהלין. את מקומו מילא בנו רבי אשר מסטולין (השני) שלא האריך ימים ונפטר כשנה לאחר אביו. בנותיו היו ציפורה אשת רבי דוד טברסקי מזלטיפולי, בנו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ומרים, אשת רבי אברהם יעקב מסדיגורה, בנו של רבי ישראל מרוז'ין.
"בית אהרן".
ספרו של רבי אהרן השני מקרלין, "בית אהרון", מאסף את חידושי תורתם של אדמו"רי קרלין, ונחשב לספר היסוד של חסידות קרלין בפרט ושל חסידות בכלל. הודפס לראשונה לאחר מותו, בברודי בשנת ה'תרל"ה (1875) ומאז הודפס בעוד ארבע מהדורות, ובעשרות אלפי עותקים.
שם הספר נבחר על ידי רבי אהרן מקרלין על סמך תשובה שהשיב סבו, רבי אהרן הגדול מקרלין, למקורו של פיוטו "יה אכסוף" בתשובה "הוא כתוב בספר בית אהרן", תשובה שהיוותה כרמז לשם ספרו. בספר מופיעים חידושי תורתו של רבי אהרון הגדול ושל בנו רבי אשר מסטולין, אך רוב הספר הוא חידושי תורה של רבי אהרון השני מקרלין. בראש הספר ובסופו מופיעים הנהגות שונות שכתבו אדמור"י קרלין לתלמידיהם. מלבד זאת, כולל הספר חידושי תורה של רבי אהרן מקרלין לפרשת השבוע, אמרות חסידיות מלוקטות בשמו ואגרות ששלח לחסידיו ולבנו.
בשנת תשס"ז נדפס הספר שוב על ידי רבי ברוך מאיר יעקב שוחט האדמו"ר מקרלין, עם תוספות מכתבי יד של זקני חסידות קרלין.
מאמר ביבליוגרפי מקיף על ספר בית אהרן, כתב הרב אברהם אביש שור בקובץ בית אהרן וישראל בהוצאת מוסדות קרלין סטולין.
אהרון מקרלין (השני)
ברונו בטלהיים
ברונו בטלהיים (בגרמנית: Bruno Bettelheim; 28 באוגוסט 1903, וינה, אוסטריה - 13 במרץ 1990, סילבר ספרינג, מרילנד, ארצות הברית) היה פסיכואנליטיקאי ופסיכולוג ילדים יהודי-אמריקאי. רעיונותיו אודות הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד, ואודות ילדים עם הפרעה רגשית, שאת חלקם פיתח בהתבסס על התנסויותיו במחנות הריכוז, הקנו לו מוניטין בינלאומיים.
קורות חייו.
אוסטריה.