הביטוי סמרטוט מתכוון גם לבד גס ובלוי המשמש לשטיפת רצפה וכדומה,חתיכת בד שנקרעה מבגד ישן, סמרטוט גם נאמר לעיתים על בגד ישן ובלוי, בגדי עניים או קבצנים. בהשאלה אדם חסר אופי מכונה סמרטוט, כי הוא עושה כל מה שאומרים לו. כמו כן זה כינוי גנאי לאדם בזוי.
ביידיש סמרטוט נקרא שמאטע, שקרבא ולאפענע. עשרות אלפי יהודים שהגרו לאמריקה, במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 מצאו את פרנסתם הראשונה ב'רובע הביגוד' בניו יורק, כחייטים, תופרות ומפעילי מכונות שונות. הם עמלו בבתי המלאכה הנצלניים [Sweat Shops] וגם עסקו בטיפול בבגדים ישנים ובלתי רצויים. ביידיש קראו לכל המקצועות הללו 'עסקי השמאטעס'. רבים מהם עמדו בראשי הנאבקים להטבת תנאי העבודה של הפועלים והפועלות. חלק משיפור תנאי העבודה הגיע רק אחרי אסון שריפת מפעל החולצות טריאנגל ב-1911 שבו נספו 146 מעובדי המפעל רובן נשים.
סוגי סמרטוטים.
הסמרטוט הקלאסי לשימוש רטוב.
כאשר משתמשים במונח 'סחבה', מתכוונים בדרך כלל לסמרטוט חוטים. הסחבה מורכבת מחוטים עבים (באורך 25 ס"מ) או מחוטים דקים של בד סופג מים, אשר קיימים במודלים החדשים של הסחבה. לסחבת החוטים מותקנת בדרך כלל ידית ארוכה (באורך 1.5 מטר), שבסופה מושחל בורג המהדק חזק את הסחבה למוט. כדי לנקות את הרצפה, יש לספוג את הסחבה בדלי המכיל מים ונוזל לניקוי רצפות ולנגב עם הסחבה את הרצפה. בדליים מסוימים קיימת גם מסחטה, לשם שליטה על כמות המים המועברים לרצפה. השארת עודפי המים על הרצפה, תשאיר כתמים מלוכלכים על הרצפה.
סמרטוט יבש, סמרטוט אבק.
סמרטוט יבש או סמרטוט אבק, נועד על-מנת להרים לכלוך יבש, כגון אבק או חול מהרצפה. מגבים יבשים מורכבים מגליל שטוח של מיקרו סיבי טקסטיל או יריעות עם משטח צמר. סמרטוט יבש בא במקרים רבים להחליף את השימוש במטאטא, בשל היכולת שלו לספוג כמות גדולה יותר של חול ואבק. כאשר הסמרטוט רווי באבק, נהוג לכבס או לעבור עליו עם שואב אבק.
סמרטוט לח.
הסמרטוט הלח, משמש כשלב השני של ניקוי משטחים (לאחר השימוש הראשון בסמרטוטים לעיל). עיקר השימוש בו הוא לספוג כתמי שומן ובוץ. הסמרטוט הלח, מורכב מגיליון שטוח של טקסטיל, בדרך-כלל 15 ס"מ רוחב ובין 30–100 ס"מ אורך.
סמרטוט חם.
סמרטוט חם (נקרא גם 'סמרטוט קיטור') פועל בצורה דומה לקיטור אדים. לאחר הוספת המים, מפרישים את המים המחוממים על הרצפה ומנקים בלי להשתמש בממיס ניקוי. השימוש הכי מועיל בסמרטוט חם הוא כאשר משתמשים בו על גבי משטחים, שסמרטוט רגיל יכול לנקות עליו, כמו רצפות, קמינים פורמייקה ועוד.
ידיות סחבה להרכבה.
ידית של סמרטוט מורכבת מחתיכה ארוכה של צינורות עץ או אלומיניום, המותאמות במיוחד לחיבור עם הסמרטוט. החיבור בין הידית לגוף הסמרטוט יכול להיות בכמה אופנים:
ספרות הדרכה לניקוי בסמרטוטים.
בספר ההדרכה 'כך נבשל' בהוצאת ויצו, יש פרק 'מדריך למשק הבית' ובו תת-פרקים העוסקים בשיטות ניקוי שונות: בתת-הפרק 'כלי ניקוי' מפורטת רשימה של 'כלי ניקוי הנחוצים לבית' וביניהם מצוינים סחבה לניקוי רצפה ומטליות שונות לאבק לניקוי רטוב וכדומה.
מיחזור בגדים שאינם לבישים לסמרטוטים.
יש בממחזרים בגדים שכבר אינם ברי תיקון או כבר אינם לבישים לסמרטוטים. מפעלים העוסקים במיחזור גם מיצרים סמרטוטים מבגדים ישנים עבור מפעלים שונים.
הצי הקיסרי הרוסי
ג'ולי באוון
טוביאס אשר
מכת דם
מכת דם היא המכה הראשונה בעשר המכות שהובאו על מצרים, לפי ספר שמות. לאחר שפרעה סירב לשלח את בני ישראל מארצו, הקב"ה שלח את משה ללכת אל פרעה בבוקר בשעה שפרעה יוצא אל היאור ולהגיד לו שמאחר שהוא לא הסכים לשלח את בני ישראל הוא עומד להפוך את כל המים שביאור לדם בעזרת המטה שהפך מוקדם יותר לנחש. לאחר שמשה קיבל את הציווי ללכת אל פרעה אהרן מקבל ציווי גם הוא להכות עם מטהו על כל מימי מצרים ולהפוך אותם לדם. בעקבות כך נהפכים כל מקורות המים של המצרים לדם, דגי היאורים מתים וגורמים לסירחון, המכה התמידה במשך שבעה ימים.
מכת דם בפרשנים.
רש"י כותב וכך גם אור החיים, שהסיבה שפרעה יצא אל המים בבוקר היא שהוא היה עושה את עצמו כאל ומשקר שהוא לא צריך להתפנות לעולם וכדי שיאמינו לו הוא היה יוצא בכל בוקר להתפנות ביאור בלי שאף אחד יראה אותו. רש"י מוסיף סיבה לכך שהקב"ה התחיל להכות דווקא ביאור היא שמאחר שהיאור היה מקור העושר של המצרים ומקור המים שלהם הם החשיבו את היאור בתור אל ועבדו אותו, ולכן הקב"ה החליט קודם כל להכות את האל שלהם שהוא היאור ורק לאחר מכן להכות אותם. הוא כותב שהסיבה שבהתחלה משה קיבל את הציווי להכות את המים ולאחר מכן אהרון קיבל את הציווי הזה היא שהמים הצילו את משה כשהוא היה בתיבה ולכן משה מכיר טובה למים ואהרון קיבל את הציווי להכות את המים במקום משה. על פי רש"י פרעה פונה אל משה ואהרון ואומר להם , כלומר יש מספיק מכשפים במצרים ומכת הדם לא מפחידה אותו כי גם החרטומים יכולים לכשף ככה.
האבן עזרא מפרש שמשה נשלח אל פרעה דווקא באותו בוקר מאחר שבאותו יום היה לפרעה מנהג למדוד כמה מים יש ביאור, והקב"ה רצה שפרעה ימדוד את המים ואז יראה איך ברגע שאהרן מכה כל המים הופכים לדם. הוא מוסיף וכמוהו גם הרמב"ן, כי משה קיבל ציווי ללכת אל פרעה ואז לתת לאהרן את המטה ושאהרן יכה את כל נהרות מצרים בכך שהוא מכה לכל כיוון ולאו דווקא בנהרות ממש. האבן עזרא מקשה כיצד ייתכן שחרטומי מצרים מצאו מים להפוך לדם בעצמם אם כל המים במצרים היו דם, הוא עונה שאהרן הפך לדם רק את המים שמעל לפני הקרקע ואילו מי התהום נשארו כפי שהם כך שחרטומי מצרים יכלו לחפור כדי למצוא מים, כך גם למצרים היו מים לשתות. האבן עזרא מוסיף ומדגיש את ההבדל בין מכת דם לבין קסמיהם של החרטומים וכמוהו גם הספורנו, בעוד שמכת דם נעשתה במים זורמים, למשך שבעה ימים ובכל ארץ מצרים החרטומים הצליחו רק להפוך מים עומדים, לכמה שעות ובכלי בלבד. האבן עזרא מוסיף כי על פי הפשט נראה כי מכת דם ביחד עם מכות צפרדע וכינים פגעו במצרים ובעברים כאחד.
הרשב"ם מבאר שהסיבה לכך שפרעה יצא בבוקר ליאור היא פשוט שכך שרים עושים, מטיילים בבוקר ורוכבים לפה ולשם.
מכת דם במדרש.
המדרש מתאר את מכת דם בצבעוניות ומוסיף לסיפור גם סיבות שונות להתרחשות חלקי העלילה. על פי המדרש ה' מעניש את גם את פרעה שהפך את עצמו לאל, וגם את היאור שהמצרים האמינו בהיותו אל, על ידי מכת הדם. בנוסף מכת דם ביחד עם שאר עשר המכות הגיעה מאחר שפרעה סירב לשלח את העם, המדרש כותב שהקב"ה שמע את פרעה אומר שהוא מסרב לשלח את עם ישראל והחליט שהוא יגרום לפרעה לשלח כל אחד ואחד מבני ישראל בעצמו. המדרש מתאר באופן ציורי כמעט את מכת דם וכותב שכל נהרות מצרים, כל המים שהיו בכלים של המצרים, כל הבצק שהכינו המצרים הפך אדום בגלל המים שבהם לשו אותו, ואפילו הרוק שבפה של המצרים הכל הפך לדם. המדרש מוסיף ומצייר מאורע של מצרי ויהודי שבו ליהודי יש כלי עם מים והמצרי שואב מתוכו והמים הופכים לדם, המצרי מבקש מהיהודי לשים מים על היד שלו וברגע שהמים נוגעים בידו של המצרי הם נהפכים לדם, המצרי אפילו שותה בעזרת קש ביחד עם היהודי ועדיין בקש של המצרי יש דם ובקש של היהודי היה מים. המדרש כותב שהדרך היחידה שהייתה למצרים להשיג מים לשתות הייתה על ידי תשלום ליהודים וכך היהודים העשירו מהמכה. המדרש מביא מחלוקת כמה ימים התרחשה המכה, על פי דעה אחת המכה נמשכה שבעה ימים ואילו על פי הדעה השנייה המכה נמשכה עשרים וארבעה ימים.
המדרש מבצע הבחנה בין משה לפרעה, אף על פי שמשה הוא עניו ובורח מכבוד, הכבוד רודף אחריו ומשה הופך להיות מנהיגם של כל בני ישראל. לעומתו, פרעה מופיע כמכשף כסיל ומכוער. המדרש מוסף עוד סיבה למכת דם והיא שהמצרים מנעו מבנות ישראל לטבול ולהיטהר מנידתן ולכן הם בעצמם הוכו במכת דם דווקא.
מקבילות.
מצרים.
בפפירוס איפוור מהמאה ה-13 לפני הספירה, כנראה העתק ממקור קדום יותר, המספר על סדרת אסונות ומרד עבדים, ניתן למצוא מקבילה למכת הדם: . יש הרואים בסיפור זה רטרוספקטיבה של מכת הדם המקראית.
שומר.
על פי מיתוס שומרי שפיענח שמואל נח קרמר, גנן בשם שֻכַּלְליטֻדַ בעל את האלה אִינַנַ שנרדמה בגנו. האלה הנזעמת הענישה את שומר בשלוש מכות שהראשונה בהם היא מילוי בארות הארץ בדם
מכת צפרדע
מַכַּת צפרדע (או צְפַרְדְּעִים) היא המכה השנייה מבין עשר מכות מצרים בסיפור יציאת מצרים, על פי המסופר בספר שמות, במכה זאת, התמלאה כל ארץ מצרים בצפרדעים.
הסיפור במקרא.
לאחר שמכת דם לא שכנעה את פרעה לשלוח את עם ישראל, המשיך משה למכת צפרדע:
הסיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת בתרגום המיוחס ליונתן על פסוק ב' - מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים.
בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל.
חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות, אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים.
שאלת פגיעת המכה בעברים.