לאורך 2011 ערכה המועצה עבודת מטה בנוגע להיערכות הפיננסית של ישראל לרעידות אדמה והמלצותיה הובילו את הממשלה לנקוט צעדים שנועדו להבטיח את קיומם של משאבים מספקים לפעולות שיקום במקרה של רעידת אדמה רחבת היקף בישראל. בינואר של אותה השנה אישרה הממשלה את התוכנית הלאומית לתחליפי דלקים שגובשה על ידי ועדת מנכ"לים בראשות ראש המועצה הלאומית לכלכלה, במטרה לצמצם את התלות העולמית בנפט לתחבורה. ביולי 2011 הוקם צוות בין משרדי בהובלת המועצה שבחן את התועלת הכלכלית של שילוב מקורות אנרגיה מתחדשים במשק החשמל בישראל. באוקטובר 2011 מונתה הוועדה להגברת התחרותיות במשק בה שימש ראש המועצה הלאומית לכלכלה כחבר ואשר בחנה את מבנה המשק הישראלי והשפעתו על תחרותיות ויעילות הכלכלה המקומית. בעקבות עבודת הוועדה נחקק בכנסת החוק לקידום התחרות לצמצום הריכוזיות, התשע"ד-2013.
כלכלני המועצה הלאומית לכלכלה היו מעורבים גם בהקמת צוות בין-משרדי לבחינת קיום מחסור בכוח אדם מיומן במגזר העסקי, שניתח וגיבש המלצות מדיניות לפתרון הבעיה. הצוות הגיש את מסקנותיו בשנת 2012 והן מיושמות על ידי הממונה על התעסוקה במשרד הכלכלה. בדצמבר 2012 התקבלה החלטת ממשלה שנועדה להגדיל את השפעת החדשנות הישראלית בתחומי הטכנולוגיה החקלאית על אתגרים רלוונטיים בעולם, אחרי שוועדה בין משרדית למינוף המו"פ החקלאי בישראל בראשות ראש המועצה הלאומית לכלכלה הגישה את מסקנותיה בנושא.
בשנת 2013 הנחה ראש הממשלה את המועצה להוביל צוות בין משרדי לבחינת מבנה שבוע העבודה בישראל והצוות המליץ להוסיף ארבעה ימי מועד ישראלים במהלך השנה, ליצירת סופי שבוע ארוכים. במקביל, המועצה הובילה תהליך הקמת קרן לניהול הכספים המתקבלים מהיטל רווחי נפט וגז, ואת החקיקה הרלוונטית. המועצה שיחקה תפקיד חשוב במסגרת צוות בין משרדי, אשר בחן את אופן ניהול הכנסות המדינה ממשאבי טבע (ועדת ששינסקי). שיתוף הפעולה בין המועצה לבנק ישראל ומשרד האוצר הביא לתיקוני הכלל הפיסקאלי שהיה מקובל בישראל.
הערות שוליים.
בית המכירות הפומביות תירוש
הכומר יוחנן
הכומר יוחנן (באנגלית: Prester John; מכונה גם "פרסטר ג'ון" או "הכוהן יוחנן"), הוא דמות בדיונית עליה נפוצו אגדות וסיפורים באירופה של ימי הביניים וראשית העת החדשה - בין המאה ה-12 למאה ה-17. על פי הסיפורים, הכומר-המלך יוחנן הוא מלך נוצרי, השולט על ממלכה נוצרית אבודה, בין ארצות האסלאם והפגאניות ב"אוריינט" (מזרח). קיימים דיווחים שונים על החיים בממלכתו של הכומר יוחנן, אשר מהווים חלק מספרות הפנטזיה בימי הביניים. על פי סיפורים אלה, הכומר יוחנן הוא צאצאו של אחד משלושת האמגושים, מלך חכם ונדיב, אשר ממלכתו מלאה בעושר וביצורים מופלאים. בין היתר, חי בממלכתו השליח תומאס הקדוש. בממלכה הקסומה נמצאים גם מעיין הנעורים, שערי אלכסנדר ואפילו גן עדן עלי אדמות. לכומר יוחנן יש מראה, שדרכה הוא יכול לחזות במתרחש בכל אחד מחלקי ממלכתו.
דמות היסטורית אחרת שזוהתה בימי הביניים עם הכומר יוחנן הייתה טוגרול חאן או ואנג חאן, מנהיג החריידים במרחב המונגולי, שהוא ונתיניו אימצו את הנצרות הנסטוריאנית בערבוב עם מנהגים שמאניסטיים.
האמונה בדבר אמיתותה של האגדה, והרצון של הממלכות האיבריות לאתר את הכומר יוחנן ובכך להכריע את המוסלמים, היו אחד המניעים לעידן התגליות האירופי.
מקור האגדה.
אף על פי שראשיתה איננה ברורה, האגדה של הכומר ג'ון נשענת על דיווחים מוקדמים מהאוריינט ועל מסעות אנשי המערב לשם. בעיקר השפיעו סיפורי השליח תומאס בהודו, שתועדו במיוחד ביצירה של המאה ה-3 המכונה "מעשי תומאס". טקסט זה יצר דימוי של "הודו" כמקום של פלאים אקזוטיים והציע את התיאור המוקדם ביותר של סנט תומאס שהקים שם כת נוצרית - מוטיבים שהתגלגלו על פי דיווחים מאוחרים יותר של פרסטר ג'ון.
באופן דומה, גם הדיווחים על כנסיית המזרח באסיה דיברו על האגדה. כנסייה זו, המכונה גם הכנסייה הנסטוריאנית ומרכזה בפרס, זכתה לתפרושת רחבה במדינות המזרח והעסיקה את הדמיון המערבי כמכלול אקזוטי וכנוצרי מוכר. מעוררי השראה במיוחד היו ההצלחות המיסיונריות של הנסטוריאנים בקרב המונגולים והטורקים של מרכז אסיה. ההיסטוריון הצרפתי רנה גרט מציע שאחד ממקורותיו של הסיפור אולי הגיע מהשבט המונגולי חריידים, אשר אלפי חבריו התנצרו לנצרות הנסטוריינית זמן קצר לאחר שנת 1000. עד המאה ה-12 שליטי החריידים עדיין נהגו לתת שמות נוצריים, אשר אולי הזינו את האגדה.
בנוסף, ייתכן שהמסורת שאבה את הדמות הנוצרית המוקדמת "ג'ון המשפיע" מסוריה, שעל קיומו הוסק לראשונה על ידי ההיסטוריון הכנסייתי והבישוף אוסביוס מקיסריה על סמך קריאתו באבות הכנסייה הראשונים. עם זאת, מעטים מקשרים בין דמות זו, הפעילה כביכול בסוף המאה ה-1, לאגדת פרסטר ג'ון מעבר לשמה.
הכינוי "Prester" היא עיבוד של המילה הלטינית המאוחרת "presbyter", שמשמעותה "זקן" ומשמשת כתואר של כהנים בעלי תפקיד גבוה.
הדיווחים המאוחרים של פרסטר ג'ון הגיעו מטקסטים ספרותיים הנוגעים למזרח, כולל הגוף הגדול של ספרות מסעות גאוגרפית מימי הביניים. הפרטים הועלו לרוב בסיפורים ספרותיים ופסאודו-היסטוריים, כמו סיפורו של סינבד המלח. הרומן של אלכסנדר, סיפור מדהים של כיבושי אלכסנדר הגדול, שהשפיע במיוחד בהקשר זה.
אגדת פרסטר ג'ון ככזו החלה בראשית המאה ה-12 עם דיווחים על ביקורים של ארכיבישוף של הודו בקונסטנטינופול, ושל הפטריארך של הודו ברומא בזמן האפיפיור קליקסטוס השני. לא ניתן לאשר את הביקורים הללו, ייתכן וזאת עדות לכך ששניהם דיווחים מיד שנייה. מה שבטוח הוא שהכרוניקן הגרמני אוטו מפרייזינג דיווח בכרונייקון שלו משנת 1145 כי בשנה הקודמת הוא פגש את יו הבישוף של ג'בלה בסוריה, בחצר של האפיפיור יוג'ין השלישי בוויטרבו. הבישוף יו היה שליח של הנסיך ריימונד מאנטיוכיה, שנשלח לבקש עזרה מערבית נגד הסרצנים לאחר המצור על אדסה. בא-כוחו נתן השראה ליוג'ין לקרוא לצאת למסע הצלב השני. יו אמר לאוטו, בנוכחות האפיפיור, כי פרסטר ג'ון, הוא נוצרי נסטוריאני שכיהן בתפקיד הכפול של כומר ומלך, השיב את העיר אקבטנה מהמלכים של מידס ופרס, קרב גדול "לפני לא הרבה שנים". לאחר מכן, לכאורה, פנה פרסטר ג'ון לירושלים להציל את ארץ הקודש, אך הגאות של החידקל אילצו אותו לחזור לארצו שלו. עושרו המופלא הוכח על ידי שרביט המלוכה שלו.
רוברט סילברברג מחבר תיאור זה לאירועים היסטוריים משנת 1141, כאשר הח'אנאט קרע חיתאי תחת ילו דאשי הביס את הטורקים בסלג'וק בסמוך לסמרקנד. הסלג'וקים שלטו באותה תקופה על פרס והיו הכוח החזק ביותר בעולם המוסלמי. התבוסה בסמרקנד החלישה אותם באופן משמעותי. הקארא חיתאי באותה תקופה היו בודהיסטים, לא נוצרים, ואין שום סיבה להניח שילו דאשי נקרא אי פעם פרסטר ג'ון. עם זאת, כמה וסאלים מקארה חיתאי ניסו את הנצרות הנסטוריאנית, מה שאולי תרם לאגדה. ייתכן גם שהאירופאים שלא היו מודעים לבודהיזם, הניחו שאם המנהיג אינו מוסלמי, עליו להיות נוצרי. התבוסה עודדה את הצלבנים והעניקה השראה לתפיסת הגאולה מהמזרח. ייתכן שאוטו תיעד את הדו"ח המבולבל של יו כדי למנוע שאננות בקרב תומכי הצלב האירופי - לפי דבריו לא ניתן היה לצפות לעזרה ממלך עוצמתי מהמזרח.
מכתב של פרסטר ג'ון.
רק מעט מהסיפור הזה מתועד עד שנת 1165, אז החלו להתפשט עותקים של מה שהיה ככל הנראה מכתב אבוד של פרסטר ג'ון ברחבי אירופה. סיפור המרמז כי מחברו הכיר את הספרים "הרומנטיקה של אלכסנדר" ואת "מעשי תומאס" הנזכרים לעיל. המכתב נכתב כביכול לקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס על ידי פרסטר ג'ון, צאצא של אחד משלושת מגי ומלך הודו. תאורי העושר והקסם שהכיל המכתב, תפסו את דמיונם של האירופאים, והיא תורגמה למספר שפות, כולל עברית. המכתב הסתובב בצורה מעוטרת יותר ויותר במשך מאות שנים בכתבי יד, ועדיין ישנן דוגמאות לכך. המצאת הדפוס מנציחה את הפופולריות של המכתב בצורה מודפסת. המכתב היה עדיין פעיל בתרבות הפופולרית בתקופת הגילויים האירופית. חלק ממהותו של המכתב היה שממלכה אבודה של נוצרים נסטוריים עדיין הייתה קיימת במרחבי מרכז אסיה.
האמינות שניתנה לדיווחים הייתה כזו שהאפיפיור אלכסנדר השלישי שלח מכתב לפרסטר ג'ון באמצעות רופאו פיליפ ב-27 בספטמבר 1177. אין יותר פרטים על פיליפ, אך סביר להניח שהוא לא חזר עם תשובה מפרסטר ג'ון. המכתב המשיך להסתובב, וצבר איורים נוספים בכל עותק. בזמנים מודרניים, ניתוח טקסטואלי של גרסאות העברית השונות של המכתב הצביע על מקור בקרב יהודי צפון איטליה או לנגדוק. כמה מילים איטלקיות נותרו בטקסטים העבריים. כך או כך, ככל הנראה מחבר המכתב היה מערבי.
ref&gt;Michael Uebel, Ecstatic Transformation: On the Uses of Alterity in the Middle Ages, Palgrave/Macmillan (2005), contains a full English translation and a discussion of the Letter.
האימפריה המונגולית.
בשנת 1221 חזר ז'אק דה ויטרי, בישוף עכו, ממסע הצלב החמישי עם חדשות טובות: דוד המלך מהודו, בנו או נכדו של פרסטר ג'ון, גייס את צבאותיו נגד הסרצנים. הוא כבר כבש את פרס, והמשיך הלאה לעבר בגדאד. צאצא זה של המלך הגדול שהביס את הסלג'וקים בשנת 1141 תכנן לכבוש את ירושלים ולבנות אותה מחדש. ההיסטוריון והאתנולוג הסובייטי לב גומילב העלה השערה כי ממלכת ירושלים הצלבנית המצומצמת בהרבה בלבנט החייאתה את האגדה הזו כדי לעורר תקוות נוצריות ולשכנע מלכים אירופאים שאיבדו עניין באותה תקופה להסתבך במסעי צלב יקרים באזור מרוחק. הדבר היה רחוק ממדינותיהם ומענייניהם.