ב-26 באוגוסט 2022, ערב כניסת השבת, נחתם הסכם איחוד בין עוצמה יהודית והציונות הדתית בתיווך בנימין נתניהו לריצה משותפת לכנסת. על פי ההסכם תקבל עוצמה יהודית את המקומות 10,9,7,5,2 ברשימה המאוחדת.
חיים אישיים.
בן גביר נשא ב-2004 את איילה (לבית נמרודי). השניים נפגשו לאחר שאיילה נעצרה על שהות במאחז שהוקם בחברון וסירבה לחתום על הרחקה מהמאחז ולהשתחרר כמו חברותיה. כיום איילה היא מורה ללשון. לזוג שישה ילדים והם מתגוררים בגבעת האבות שבקריית ארבע.
בסלון ביתו הייתה תלויה תמונה של ברוך גולדשטיין, במספר הזדמנויות נימק זאת בן גביר בכך שגולדשטיין הציל כמה מחבריו. בפורים של שנת 1995, כשנה לאחר הטבח במערת המכפלה, התחפש בן גביר לגולדשטיין והצהיר כי הוא הגיבור שלו.
קלסתרן
אברהם כרמל
אברהם כרמל (קרפל) (1919 – 2007) היה מתרגם מגרמנית, מבכירי המתרגמים בישראל מגרמנית. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגום (1994).
ביוגרפיה.
כרמל נולד בכפר קטן בגליציה שבפולין, ליד העיר לבוב. משפחתו עברה לווינה, שם למד בגימנסיה היהודית על שם הרב צבי פרץ חיות. עלה לארץ ישראל בשנת 1938, על פי בקשה מיוחדת של האוניברסיטה העברית. לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון ושני בחוגים לפילוסופיה וספרות עברית, היה מזכיר הפקולטה למדעי הרוח במשך שנים רבות. חי בירושלים עם אשתו ושתי בנותיו.
משפחתו הקרובה, שנשארה בלבוב, גורשה על ידי הנאצים למינסק והושמדה שם בבור הריגה יחד עם יהודים רבים אחרים. כרמל הקדיש את תרגום היצירה "מחיקה" מאת תומאס ברנהרד להוריו ולאחיותיו "שהוצאו מביתם בווינה על ידי שוטרים אוסטרים וטולטלו עד למינסק שבבלארוס, הועמדו שם על פי בור ונורו לתוכו, יהי זכרם ברוך".
אברהם כרמל תרגם מאמר משל ריכרד וגנר שנכתב ב-1850, "היהדות במוזיקה", וכן תרגם מיצירות הרמן הסה, פרנץ קפקא, רוברט מוסיל, תומאס ברנהרד ואחרים. בשנת 1994 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגום.
אלבום העבריינים
אלבום העבריינים הוא מאגר של תצלומי עבריינים מורשעים.
שימושי אנשי המשטרה באלבום:
מילן וידמר
מילן וידמר (22 ביוני 1885 ליובליאנה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (היום סלובניה) - 9 באוקטובר 1962), שחמטאי יוגוסלבי-סלובני. במקצועו היה מהנדס חשמל שהתמחה בשנאים. כמו כן עסק בפילוסופיה ובכתיבה.
חייו.
וידמר החל את לימודי הנדסת המכונות בשנת 1902, וסיים את לימודיו ב-1907 באוניברסיטה של וינה. קיבל תואר דוקטור בשנת 1911 מהפקולטה של וינה. וידמר עבר בחינות מיוחדות ביסודות הנדסת החשמל, משום שהתחום נפתח בווינה רק בשנת 1904. הוא היה פרופסור באוניברסיטת ליובליאנה, חבר באקדמיה הסלובנית של המדעים (SAZU) ומייסד הפקולטה להנדסת חשמל. בין השנים 1928–1929 היה הנשיא ה-10 של אוניברסיטת ליובליאנה. בשנת 1948 יסד את המכון לאלקטרוטכניקה שנושא את שמו עכשיו.
וידמר היה שחמטאי מהדרג העולמי העליון, אחד מששת השחקנים הטובים בעולם בין השנים 1911–1929, כל זאת בהיותו בסטטוס חובבן. הוא קיבל תואר רב אמן בשנת 1950.
הצלחותיו השחמטאיות כוללות מקומות גבוהים בכמה מתחרויות העל של זמנו:
מקום שלישי בתחרות פראג בשנת 1908, מקום ראשון בתחרות גטבורג 1909 (אליפות ארצות הצפון), מקום שני משותף עם עקיבא רובינשטיין בתחרות סן סבסטיאן 1911 (המנצח: חוסה ראול קפבלנקה), מקום ראשון בתחרויות וינה וברלין בשנת 1918, מקום שלישי בתחרות לונדון 1922 אחרי קפבלנקה ואלכסנדר אלכין, מקום רביעי בניו-יורק 1927, מקום רביעי בלונדון 1927,
חמישי בקרלסבד 1929. בשנת 1936 הוזמן לתחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 הנחשבת עד היום לאחת התחרויות החזקות שהתקיימו אי פעם.
איגוד השחמט הסלובני מארגן לזכרו תחרות שנתית של רבי אמנים.
וידמר הפך לשופט בתחרויות שחמט, ובשנת 1948 היה השופט הראשי באליפות העולם שהתקיימה בהאג ובמוסקבה.
וידמר כתב כמה ספרי שחמט ובהם "חצי מאה בלוח השחמט" ו"שיחות על שחמט עם מתחיל". רוב ספריו נכתבו בסלובנית ומיעוטם בגרמנית.
בשנים 1942-1945 מילן וידמר היה יושב ראש של האקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות.
אחיו הצעיר של וידמר היה מבקר ספרותי משפיע בסלובניה. בנו, מילן וידמר ג'וניור היה אף הוא רב אמן.
הופעות באולימפיאדות.
מילן וידמר ייצג פעמיים את יוגוסלביה באולימפיאדות השחמט.
דוגמאות מתוך משחקיו.
סיום משחק שהתקיים בקרלסבד, בשנת 1929 בין וידמר בלבן למקס אויבה בשחור. הלבן מנצל את חולשת הקו האחורי של השחור במסע ראשון שקל לגלות לאור העובדה שהשחור מאיים במט מיידי.
1. צה8+ רו8 (אם מח7 2. מהד3 ו5 3. מה:ג2 מהו3+ 4. מז1 מהז3+ 5. מהז2 וזוכה) 2. צ:ו8 מ:ו8 3. פו5+ מז8 4. מהו8+ מ:ו8 5. צד8 מט. סיום מרשים.
Blue (שיר)
ועד פקידי קושטא
ועד פקידי קושטא היה גוף כלכלי שנוסד ב-1726 באיסטנבול ויועד על מנת לתמוך ביהודי ארץ ישראל בכלל ויהודי ירושלים בפרט.
הרקע ההיסטורי.
סביב שנת 1720 היה היישוב היהודי בירושלים שרוי במשבר כלכלי וקיומי. האשכנזים, שעלו יחד עם חבורת רבי יהודה החסיד, צברו חובות כבדים וגורשו מהעיר. היהודים הספרדים סבלו גם הם מחובות שהלכו ותפחו, כתוצאה מתשלומים מופקעים על שכר דירה, תשלומי שוחד ומיסים שונים ומשונים. בנוסף, השלטון המרכזי באיסטנבול נחלש ועלה כוחם של שליטים מקומיים פרועים ומושחתים. כתוצאה מכל אלו התדלדל מאוד היישוב היהודי בירושלים ורבים היגרו לצפת, טבריה ואף לחוץ לארץ.
הוועד ופעולתו.
בשנת 1726 הקים הגביר היהודי תושב איסטנבול ר' יעקב בן דוד זונאנה, יחד עם אחרים, את "ועד פקידי וגבירי ארץ ישראל בקושטא".
מטרת הוועד הייתה גיוס כספים מיהודי הגולה, באמצעות שליחים (בדומה לשד"רים) וחלוקה של כספים אלה ליהודי ירושלים לפי קריטריונים. בירושלים הוקם במקביל "כולל עיה"ק (עיר הקודש) ירושלים" (או "כולל הספרדים בירושלים"), כלומר ועד מקומי שתפקידו היה לחלק את הכספים בירושלים לפי תקנות הוועד.
לאחר מספר שנים הורחבו מטרות הוועד לתמיכה בכל יהודי ארץ ישראל בהם הערים צפת, טבריה וחברון.
עקב התמיכה הכספית והיכולת של הוועד לכפות על היהודים תקנון הפך הוועד למנהל בפועל של ענייני היהודים בירושלים. מצד שני, שלוחי הוועד פעלו גם, ללא מעמד רשמי, בחצר הסולטאן על-מנת לייצג את ענייני יהודי ארץ-ישראל. כיוון שהוועד באיסטנבול כלל את העשירים והמכובדים שביהודי העיר, נטו השלטונות להאזין לטענותיהם ובכך שופר מעמדם של יהודי ירושלים, מיסיהם הוקלו והוכבדה יד השלטון המרכזי על השליטים המקומיים בארץ ישראל.
תמיכה בעליה.
החל מראשית דרכו של הוועד הוא ארגן עליה שנתית לרגל של יהודים לירושלים. בעליות השתתפו מאות יהודים. מלבד הערך הרוחני, הדבר גם סייע כלכלית ליהודי ארץ-ישראל. הוועד גבה את תשלום מס עולי הרגל (ה"גאפאר") באופן מרוכז והעבירו לשלטון ובכך מנע שרירות-לב של פקידים מקומיים שנטו לעשוק את עולי הרגל שהגיעו בלא מסגרת מארגנת.
בשנת 1740 הקים הוועד אכסניה לעולים ביפו. היה זה ח'אן יהודי שהקל מאוד על העולים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 זיהתה חוקרת יפו, ד"ר חנה רם, את מבנה הח'אן עם מבנה בית הכנסת לעולי לוב ביפו, המנציח כיום את הח'אן העתיק. לאחר מכן עבר המרכז היהודי ביפו לבית אג'ימן.
שנות דעיכה.
לאחר מרד מוחמד עלי, ב-1840, עליית מעצמות מערב אירופה ושקיעת העות'מאנים, נחלשה גם עוצמתו של הוועד. עם סיום השלטון העות'מאני בארץ ישראל, ב-1917 תם תפקידו של הוועד.
התנדבות בקיבוץ
המתנדבים בקיבוצים הם לרוב צעירים אשר מגיעים מכל רחבי העולם לקיבוצים בישראל כדי להיות שותפים לפרק זמן מוגבל בעבודה בענפי הקיבוץ השונים, לעיתים גם על-מנת לצבור ניסיון בתחום החקלאות וניהול חווה ומשק ולשוב למדינתם.
המתנדבים בדרך כלל מגיעים לישראל לתקופה קצרה של שניים עד שלושה חודשים באשרת מתנדב, ומשתתפים בעבודה בכל ענפי הקיבוץ (כגון חקלאות, מטבח, גינון, תעשייה). המתנדבים מקבלים לרוב דמי כיס מן הקיבוץ (נכון ל-2008 כ-200 ש"ח בחודש) ומקבלים מגורים, מזון ופעילויות חברתיות אותם מספק הקיבוץ המארח בתמורה.
בתום תקופת ההתנדבות, מחליטים מעטים מן המתנדבים להישאר בארץ, כאשר חלקם אף התחתנו עם ילידי הארץ. מתוך המתנדבים היהודים אשר מחליטים להישאר בארץ, רובם נשארים בקיבוצים בהם התנדבו ולפעמים אף ממשיכים לשירות סדיר בצה"ל. המתנדבים הלא יהודים אשר מחליטים להישאר בארץ לרוב מתגיירים.
היסטוריה.
תופעת המתנדבים בקיבוצים החלה באמצע שנות השישים כאשר צעירים מדור הבייבי בומרס, בייחוד יהודים, אך גם צעירים לא יהודים מאירופה, שהסתקרנו מחיי הקומונה בקיבוצים בישראל, החליטו להתנדב ולהתנסות בחיי שיתוף. עד מלחמת ששת הימים מדובר היה במתנדבים בודדים בכל קיבוץ. מיד אחרי מלחמת ששת הימים, עם עליה בגל ההזדהות עם מדינת ישראל ששטף את יהודי התפוצות, גברה התעניינותם של הצעירים היהודים ממדינות המערב בישראל ובעקבות כך גם הגיעו מספר רב יותר של מתנדבים ונוצרו בקיבוצים תשתיות דיור והתארגנות לטיפול בתופעה.
בשנים שלאחר מכן התגברה בהדרגה והתמסדה תופעת המתנדבים בקיבוצים. במקביל, ירד חלקם של המתנדבים היהודים ורוב המתנדבים הגיעו ממדינות מערב אירופה בקבוצות או כבודדים. בשנים הראשונות היו הקיבוצים מרוצים מהתופעה שהביאה עבודה זולה במקום העבודה השכירה שהייתה מנוגדת לאידאולוגיה הקיבוצית וגם הוסיפה צבע חדש לקיבוץ ופתיחות לתרבות העולם, אולם חיש מהר, עלו גם תופעות לוואי למתנדבים שנתקבלו בפחות שביעות רצון בקיבוצים: שימוש בסמים, תרבות שתיית אלכוהול ונישואי תערובת שהיו כרוכים לעיתים בהגירת חברי הקיבוץ ובניו שנישאו לבני זוג שהיו מתנדבים.