נבחר מטעמה למועצת העיר ווקובאר ובמרץ 1991 נבחר ליושב ראש מועצת העיר. כמו כן נבחר להנהלת המפלגה בקנין וליושב ראש ההנהלה המחוזית בפאקראץ של המפלגה SDS בסלאבוניה המזרחית, באראניה וסרם המערבית.
בהנהגת הבדלנים הסרבים בימי מלחמת העצמאות של קרואטיה.
האג'יץ' השתתף בעימותים הסרבים-קרואטים בפראק הלאומי של האגם פליטביצה ב29-30 מרץ 1991 ונפל לזמן קצר בשבי של הצבא הקרואטי. התקרית הייתה ציון דרך במלחמה בין קרואטיה ובין הפדרציה היוגוסלבית, בפועל סרביה בראשותו של סלובודן מילושביץ'.
התקריות הביאו להרוגים הראשונים משני הצדדים בפרוץ מלחמת העצמאות של קרואטיה.
בהמשך הסרבים במזרח קרואטיה הקימו "חבל אוטונומי של סלאבוניה המזרחית, באראניה וסרם המערבית" עם ממשלה אזורית בראשותו של גוראן האג'יץ'. הוא כיהן בתפקיד זה בין 25 ביוני- 25 בספטמבר 1991.
החבל האוטונומי הנ"ל התחבר עם אזורים נוספים של קרואטיה בעלי רוב סרבי כדי ליצור את "הרפובליקה הסרבית של קראינה" בהנהגתו של ד"ר מילאן באביץ'.
ב-26 בפברואר 1992 בלחץ של מילושביץ', האספה של הרפובליקה הסרבית של קראינה הדיחה את באביץ' והחליפה אותו בהאג'יץ', שנראה למילושביץ' כדמות חלשה יותר וניתנת להשפעה.
באביץ' הוחלף מפני שדחה את התוכנית של סיירוס ואנס שאושרה על ידי מילושיבץ'. האג'יץ נשאר בתפקיד עד דצמבר 1993.
בספטמבר 1993, כאשר הכוחות הקרואטים פתחו במבצע "הכיס מדאק", קרא האג'יץ' לעזרה דחופה מהשלטונות בבלגרד. בקשותיו לנשק, תגבורות וציוד לא זכו תשובה הממשלה בבלגרד, אבל כ-4,000 אנשי "משמר המתנדבים" בפיקודו של ארקאן הגיעו לאזור על מנת לתמוך בכוחות של הרפובליקה של קראינה.
בפברואר 1994 החליף מילאן מארטיץ' את האג'יץ' כראש הפרבליקה של קראינה.
בשנת 1995 איים בהפרדת סלאבוניה המזרחית משאר הרפובליקה הסרבית בגלל תוכניות שנועדות לאחד את קראינה עם הרפובליקה סרפסקה שבבוסניה-הרצגובינה.
אחרי מבצע "סופה" (אולויה) באוגוסט 1995, חלק משטחי הרפובליקה של קראינה נשארה לחלוטין מחוץ לשליטת הממשלה בזגרב. בין השנים 1996-1997 האג'יץ' היה ראש הממשלה של החבל האוטונומי הסרבי של מזרח סלאבוניה, באראניה וסרם המערבית, אזור שנמצא אז תחת חסות האו"ם עם נוכחות כוחות UNTAES. בהמשך, בהתאם להסכם ארדוט שולב האזור מחדש לתוך המדינה הקרואטית.
אחרי המלחמה.
אחרי במלחמה נמלט גוראן האג'יץ' לסרביה והתגורר כאזרח פרטי בחווילה בעיר נובי סאד.
לפי מקורות אחדים התמנה ל"יועץ" של חברת דלק עם משכורת מכובדת.
בשנת 2000 השתתף בלווייתו של ארקאן, שהיה מבוקש על ידי בית הדין הבינלאומי בהאג כפושע מלחמה, והגדיר אותו כ"גבור גדול".
ב-4 ביוני 2004 הוגש נגדו כתב אישום על ידי בית הדין הפלילי בהאג ליוגוסלביה והוכרז כמבוקש. שעתיים אחרי קבלת הידיעה על צו המעצר התחמק האג'יץ מהמעצר וברח. באוקטובר 2010 העלתה הממשלה הסרבית את הפרס תמורת קבלת מידע על מקום הימצאותו לסכום בשווי 250,000 אירו.
בסופו של דבר הוא נלכד ב-20 ביולי 2011 בכפר קרושדול בהרי פרושקה גורה בסביבות נובי סאד ולא רחוק מהגבול בין סרביה וקרואטיה, על ידי אנשי משרד הפנים הסרבי וסוכנות הביון והביטחון של סרביה סיוע משמר הגבול הקרואטי, וכעבור יומיים הוסגר לבית הדין הבינלאומי בהאג. הוא האחרון מרשימת 161 הנאשמים בפשע מלחמה על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר.
המשפטים נגדו בקרואטיה.
האג'יץ' הועמד לדין ונשפט פעמיים, ללא נוכחות, בקרואטיה.
בשנת 1995 הואשם בהתקפות בטילים על היישובים שיבניק וודיצה ונידון ל-20 שנות מאסר.
בשנת 1999 נשפט על פשעי מלחמה שבוצעו ביישוב טניה, על יד אוסייק ונידון ל-20 שנות מאסר נוספות.
בשנת 2001 נרשם על ידי האינטרפול ברשימת המבוקשים ביותר.
בשנת 2002 פרקליט המדינה של קרואטיה האשים את האג'יץ', את "השלישייה מווקובאר" (וסלין שליוואנצ'אנין, מילה מרקשיץ' ומירוסלב ראדיץ') ואת מפקדיו הבכירים של הצבא העממי היוגוסלבי ברצח כ-1,300 תושבים קרואטים בווקובאר, אוסייק, וינקובצי, ז'ופאניה וישובים אחרים.
משפטים בינלאומיים.
ב-4 ביוני 2004 בית הדין הבינלאומי לפשעים ביוגוסלביה לשעבר האשים את האג'יץ' בפשעי מלחמה. כתב האישום כולל 14 סעיפי פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בגין. נטען כי היה מעורב בטרנספר בכפייה וברציחתם של אלפי אזרחים קרואטים מהרפובליקה של קרואטיה בשנים 1993-1991. כתב האישום מציין את טבח ווקובאר בשנת 1991 שבו נהרגו כ-250 קרואטים בבית החולים של העיר; הטבח בדאל (Dalj), בטבח בארדוט (Erdut) ולובאס; מעורבות במחנות בסטאיצ'בו, בגייצי, וסרמסקה מיטרוביצה; הריסה מכוונת של בתים ושל מוסדות דת ותרבות ביישובים דאל, ארדוט, לובאס, טובארניק וווקובאר.
מותו.
האג'יץ' נפטר בבית חולים בנובי סאד ב-12 ביולי 2016 כתוצאה מסרטן המוח.
גינון יובשני
המונח גינון יובשני (אנגלית: Xeriscaping), הנקרא גם 'גינון חסכוני' או 'גינון קְסֶרי', מתייחס לגינון ועיצוב נוף המקטין או מבטל את הצורך בהשקיה מלאכותית. סוג גינון כזה מקודם במקומות עם זמינות מעטה של מים מתוקים וצובר פופולריות עם שינוי האקלים ברחבי העולם.
המונח האנגלי הגיע לידי שימוש לאחר העלאת המודעות לחיסכון במים בעיר דנוור בארצות הברית. בגן הבוטני של אותה העיר הוקמה גם תצוגת גינון יובשני בשנת 1988.
דגשים.
מחלקת המים של דנוור פרסמה שבעה עקרונות לגינון יובשני נכון:
הגן "Dryland Mesa" בגנים הבוטניים של דנוור, מתבסס על "7 העקרונות" של גינון יובשני, וכולל צמחים עמידים לבצורת ואזור צחיח הים התיכון .
גינון יובשני בישראל.
ישראל ממוקמת באזור מועט משקעים והגינון המסורתי בה משלב לעיתים מיני צומח העמידים לחום וליובש. מקורות מיני הצמחים הם לרוב בארץ ישראל עצמה, בדרום אפריקה ובצפון אמריקה.
יש לזכור כי בישראל הבדלי משקעים עצומים בין אזורי אקלים שונים ומה שיאה לגינה יובשנית של החבל הימתיכוני (למשל, הדס), עלול להתגלות כדורשני מדי באקלים מדברי.
רשימה חלקית של צמחים היאים לגינון חסכוני-במים בישראל (החלק הים תיכוני):
סוקולנטים (צמחים בשרניים, לרוב בעלי צורה פשוטה):
גאופיטים (צמחי בצל ופקעת):
לדוגמה -
חד-שנתיים חורפיים (כל מחזור החיים מתרחש בעונה הגשומה):
לדוגמה -
רב-שנתיים עמידים:
לדוגמה -
Backtrack linux
הקרן לקולנוע ולטלוויזיה - ירושלים
חסידות פשדבורז'
חסידות פשדבורז' (ביידיש: פשעדבורז') הייתה חסידות פולנית. מקים החסידות היה רבי ישעיהו מפשדבורז' תלמידו של החוזה מלובלין.
תולדות החסידות.
רבי ישעיה וולטפרייד מפשדבורז' (Przedbórz) נולד לרבי מאיר מאלעסק בשנת תקי"ח. היה חתן של הנגיד הרב דן לוינברג מפשדבורז'. היה מגדולי תלמידיו של החוזה מלובלין וחבירו של היהודי הקדוש מפשיסחא. היה לפעמים פוסק אצל רבו החוזה מלובלין ואף כונה על ידיו 'ארון ספרים'. בשנת תקמ"ח התמנה לרבנות פשדבורז'. אחר פטירת רבו 'החוזה' בשנת תקע"ה החל לנהל חצר בעיירתו. נפטר בד' באלול תקצ"א. חתנו היה רבי בריש וינברג (חותנו של רבי יעקב דוד מרדושיץ).
מתלמידיו המפורסמים: רבי דוד יצחק ברומברג מפיטערקוב חתנו של המאור ושמש, רבי שלמה מרדומסק, רבי משה מלעלוב ורבי יעקב מווידאמה.
אחריו כיהן בנו רבי עמנואל וואלטפרייד. נולד בשנת תקס"ב. על פי הוראת החוזה מלובלין נקרא בשם זה כסגולה שלא יפטר בצעירותו כמו אחיו. היה חתנו של רבי ישראל בנו של החוזה מלובלין ובזיווג שני חתנו של רבי משה אהרן מקוטנא. היה תלמידו של רבי ישכר בר מרדושיץ. לאחר פטירת רבי ישכר בר (שכיהן כרב בפשדבורז') החל לכהן כאדמו"ר בפשדבורז' ואת משרת הרבנות נתן לרבי משה מלעלוב. לאחר שרבי משה עלה לארץ ישראל החל רבי עמנואל לכהן גם כרב. נפטר בכ"ז בשבט תרכ"ה ונקבר בוורשה.
מזיווג ראשון היו ילדיו; ממלא מקומו רבי אברהם משה מראספשה וחתנו רבי משה אונגר מדומברובה. מזיווג שני היו ילדיו; בניו רבי צמח אב"ד סילוב, רבי נח מבענדין, רבי שלום פנחס מפשדבורז' (חתן רבי אפרים משעננא בנו של רבי יחזקאל מקוזמיר), רבי יחזקאל יחיאל משפערוב וחתנו רבי קלונימוס קלמן בעער מווידאמה נכדו של ה'יהודי הטוב' מניישטאט ונינו של רבי קלונימוס קלמן מקראקא (צאצאו הוא הרב קלמן בר).
אחרי רבי עמנואל כיהן בנו רבי אברהם משה מראספשה. נולד בשנת ת"ר. היה תלמידם של אביו ושל רבי חיים מצאנז. כיהן כאדמו"ר בפשדבורז' לאחר פטירת אביו. בשנת תרכ"ט החל לכהן כרב בסילוב אך לאחר שלוש שנים חזר לפדשבורז' עקב עלילת דם. בשנת תר"נ עבר לראספשה. בשנת תרע"ו חזר לפשדבורז'. נפטר בכ"ב באלול תרע"ח.
ארבעת בניו של רבי אברהם משה כיהנו כאדמו"רים:
אנטואן דה בורבון
אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום (בצרפתית: Antoine de Bourbon; 22 באפריל 1518 - 17 בנובמבר 1562), היה ראש בית בורבון (1537–1562) ומלך נווארה (1555–1562).
ביוגרפיה.
אנטואן נולד ב-22 באפריל 1518 בחבל פיקרדיה שבצרפת, כבנם של שארל דה בורבון, דוכס ונדום ושל פרנסואז ד'אלנסון. כיוון שהיה צאצא ישיר של לואי התשיעי, אנטואן היה יורש העצר לכתר הצרפתי, למקרה שבית ולואה לא יעמיד בן זכר שיוכל לרשת אותו. ב-1548 נישא לז'אן ד'אלברה שהייתה בתו של אנרי השני, מלך נווארה. עקב נישואים אלה, החלו ממלכות צרפת ונווארה להיות תחת שליט אחד מאז בנם אנרי. לזוג נולדו חמישה ילדים שמהם שרדו שניים בלבד: אנרי (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) וקתרין דה בורבון (1559–1604).
בשנת 1555 מת אביה של ז'אן ד'אלברה, אנרי השני, מלך נווארה ואנטואן ואשתו הפכו לשליטי ממלכת נווארה.