טל בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בלימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב.
קלצונה
קַלְצוֹנֶה (באיטלקית: Calzone al forno, בתרגום חופשי: "גרב" או "מכנסיים" בתנור, ידוע גם כ"פיצה ממולאת") הוא מאפה בצק מקופל שמקורו באיטליה.
ההכנה נעשית על ידי אותם מרכיבים המשמשים להכנת פיצה, כאשר את הבצק מקפלים לשניים בצורת חצי סהר בטרם האפיה. הקלצונה הבסיסי ממולא בגבינת מוצרלה ובעגבניות, ועשוי להכיל בתוכו מרכיבים נוספים המשמשים כתוספות לפיצה.
במטבח החלאבי ישנו מאפה דומה בשם כלצונס ויש משערים שמקורו בקלצונה האיטלקית.
S-125 נייבה
S-125 נייבה/פצ'ורה (ברוסית: С-125 Нева/Печора; בקוד דיווח נאט"ו: SA-3 Goa) היא מערכת טילי קרקע-אוויר (טק"א) דו-שלביים נייחת לגובה ולטווח בינוני מתוצרת סובייטית.
המערכת הייתה נפוצה ביותר ונמכרה לרוב מדינות הגוש הקומוניסטי, מדינות ערב ואפריקה ומטרתה הייתה להשלים את מעטפת הכיסוי של מערכת ה-SA-2 הוותיקה ממנה בכך שאיפשרה יירוט גם בטווחים ובגבהים נמוכים יותר וכן התאפיינה ביכולת תמרון טובה יותר של הטיל.
המערכת פותחה כחלק מתורת הלחימה הסובייטית למתן כיסוי של טילי קרקע-אוויר משולב של סוללות טילים בעלי מעטפות ביצועים מגוונות כנגד מטוסי אויב.
המערכת נכנסה לשירות בשנת 1961 ונפרסה באתרים שונים סביב מוסקבה. בשנת 1964 פותחה גרסה M המשודרגת. ומאוחר יותר גרסה M1.
תיאור המערכת.
סוללות טילי SA-3 מאורגנות לרוב ב"חטיבות טק"א כבדות" הכוללות 4-6 סוללות SA-3 ו-SA-2. נוכח ממדיהם הפיזיים הגדולים של המכ"ם ושל הטילים, רמת הניידות של המערכת נמוכה יחסית וזמן העתקת מיקומה של סוללת טילי SA-3 הוא מספר שעות. מהירות הנסיעה המרבית של חלקי המערכת היא כ-30 קמ"ש.
טיל.
הטיל הנמצא בשימוש במערכת ה-S-125 הוא ה-V-600 או ה-V-601 המשופר. ל-V-600 יש טווח של כ-15 ק"מ והוא בעל ראש קרב במשקל 60 ק"ג, לדגם המשופר יותר, V-601, יש טווח מקסימלי של 35 ק"מ והוא בעל ראש קרב במשקל 70 ק"ג.
מאיץ הטיל מונע בדלק מוצק ותפקידו להקנות לטיל את האנרגיה הקינטית הראשונית. בתום שלב ההאצה (בוסט) ניצת המנוע בטיל עצמו המונע אף הוא בדלק מוצק. מהירות הטיל בשלב השני כ-3 עד 3.5 מאך (מעט מהיר יותר מטיל ה- SA-2).
מכ"ם.
המכ"מים המשמשים את מערכת ה-SA-3 הם:
סוללת טילי SA-3 כוללת מנ"א (מרכז ניהול אש) שבו מצוי מכ"ם הרכישה אשר עוקב אחר המטרה (קוד דיווח נאט"ו "Low Blow") ואנטנות שידור אותות הפיקוד והעקיבה אחר הטיל, סביב המנ"א ממוקמים משגרי הטילים כאשר על כל משגר ארבעה טילים דו שלביים. מכ"ם הגילוי האווירי אשר צמוד לסוללות טילי SA-3 הוא המכ"ם P-15 או המכ"ם P-19.
תהליך היירוט מתחיל בהעברת נתוני מטרה ממכ"ם הגילוי הסוללתי למנ"א. המנ"א מרכישה את נתוני המטרה ועל פי נתוני המטרה משוגר טיל (על פי הדוקטרינה הסובייטית לרוב משוגרים 2 טילים לכל מטרה) לאחר הפרדת הטיל מהמאיץ (בוסטר) מתחיל שלב הניהוג למטרה. הטיל "פסיבי" ומקבל את פקודות הניהוג בשידור רדיו מהמנ"א.
עימותי המערכת מול חיל האוויר הישראלי.
בפברואר 1970 הגיעה המערכת במסגרת חיל המשלוח הסובייטי למצרים באניות משא וברכבת אווירית ונפרסה בשלב ראשון סביב קהיר. זמן קצר לפני הגעתם החלו המצרים בהקמת מחפורות לסוללות בסמוך ממערב לתעלת סואץ שצורתן שונה מהמחפורות המוכרות של סוללות טילי ה-SA-2. מפקד חיל האוויר מוטי הוד ביקש בישיבת מטכ"ל לתקוף את הסוללות ולהשמידן מהאוויר אך בקשתו נדחתה מחשש לפגיעה בצוותים הסובייטיים שהפעילו אותם. במקום זאת התקבלה החלטה למנוע מהמצרים מלקדם את הסוללות למרחק קטן מ-30 ק"מ מהתעלה כך שלא יפגע חופש הטיסה של חיל האוויר מעל לתעלה. ב-1 במרץ 1970 החל חיל האוויר בתקיפת תחנות מכ"ם החטיבתיות שעמן עתידות לפעול הסוללות וכן הופצצו המחפורות שהיו בבניה. הפצצות חיל האוויר עיכבו את הקמת המחפורות והעתקת הסוללות אל התעלה אך לא מנעו אותה. בדיעבד הסתבר מפרסומים מצריים כי בהפצצות חיל האוויר נהרגו כ-4,000 עובדים אזרחים שהקימו את המחפורות. המערכת השתתפה במלחמת ההתשה במערכים משולבים של טילי SA-2 ו-SA-3 אשר דילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א שבהם הצליחה לצמצם את חופש הפעולה של חיל האוויר באזור התעלה.
עם פריסת המערכת פנתה ישראל לארצות הברית בבקשה למודיעין טכנולוגי אודותיה. אולם גם לאמריקאים הייתה המערכת בלתי מוכרת (המערכת הייתה חדישה ולא השתתפה במלחמת וייטנאם). לנוכח הקושי באיסוף מודיעין אודות הטילים החדשים ממקורות אחרים ובעיקר העדר נתונים אלקטרוניים, ביקש חיל האוויר לבצע פשיטה שבה יושגו חלקי המערכת, מסמכים ואף לשבות מפעילים שלה (בדומה למבצע תרנגול 53). ביצוע הפשיטה, שכונתה מבצע רובינזון וששת, הוטל על סיירת מטכ"ל ונבחרה סוללה מבודדת באזור ספאגה במצרים. לאחר שהונחתו כוחות הסיירת הסתבר כי המצרים גילו את מקום הנחיתה וכן נמצא שהכוח הונחת בטעות במרחק של ארבעה קילומטרים מהיעד. בשל קשיים אלה המבצע בוטל והכוח הוחזר במסוקים מבלי להשיג את המודיעין החשוב אודות המערכת.
במלחמת יום הכיפורים המערכת השתלבה בשאר אמצעי הנ"מ (בעיקר טילי SA-2 ו-SA-6) וביחד עימם הביאה להגבלה משמעותית באפקטיביות של חיל האוויר ובעיקר לצמצום ביכולתו לסייע לכוחות הקרקע הן במצרים והן בסוריה.
במלחמת שלום הגליל כבר הייתה המערכת למיושנת ולחיל האוויר היו האמצעים הדרושים לשיבוש המערכת ולהשמדתה מהאוויר באופן יעיל ללא אבדות כלל.
גרסאות שונות.
למערכת קיימת גרסה ימית בעלת קוד דיווח נאט"ו: SA-N-1 Goa.
בשנת 2000 פותחה ברוסיה גרסה מתקדמת הנקראת "S-125 פצ'ורה-2". גרסה זו היא תוצאה של שדרוג המערכות הקיימות ברוסיה שהפכו למיושנות והוצאו משרות (בדרך כלל הוחלפו במערכת S-300) וזאת במטרה להפכם לאטרקטיביות לייצוא. ה-"פצ'ורה-2" בעל טווח ארוך יותר, יכולת העסקה של מטרות מרובות ובעל הסתברות להרג גבוה יותר. המשגר הועבר למשאית, דבר ששיפר ניידותן שנחשבה לנמוכה בדגמים הקודמים. מערכת ה-"פצ'ורה-2M" מיועדת גם לירוט טילי שיוט. בין המדינות המפעילות את הדגם המשופר "S-125 פצ'ורה-2M": סוריה, מצרים, לוב ועוד.
מפעילים.
מעל 20 מדינות מפעילות את מערכת ה-S-125 נייבה. בין המדינות ניתן למצוא את: אלג'יריה, גאורגיה, וייטנאם, לוב, מצרים, סוריה, קוריאה הצפונית ועוד. בחלק מהמדינות המערכת הוצאה כבר משימוש, ביניהן: הודו, עיראק, רוסיה, רומניה ועוד.
מעלה אדמים
ח'אלד אבו טועמה
ח'אלד אבו טועמה (ערבית: خالد أبو طعمة; נולד ב-1963) הוא עיתונאי ערבי-ישראלי. הוא משמש ככתב ביהודה ושומרון בעבור "ג'רוזלם פוסט" ועבור "U.S. News &amp; World Report", ומפיק בעבור חדשות רשת NBC משנת 1988. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
ביוגרפיה.
אבו טועמה נולד בשנת 1963, לאב ערבי-ישראלי ולאם פלסטינית בטולכרם וגדל בבאקה אל-גרבייה. סיים תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. החל את עבודתו ככתב בעבור אל פג'ר, עיתון המזוהה עם אש"ף. בשנת 2011 זכה בפרס לביקורת התקשורת של האגודה לזכות הציבור לדעת. כמו כן, הוא מפרסם את מאמריו באתר Gatestone Institute. בכתיבתו ניכרת הביקורת כלפי העומדים בראש הרשות הפלסטינית אשר עסוקים לדבריו יותר בביקורת כלפי ישראל מאשר להקדיש את זמנם לשיפור חייהם של הפלסטינים בגדה המערבית.
טועמה נשוי ואב לשלושה.
צ'ק פוינט צ'רלי
אור-נמו
אור-נמו הוא אחד המלכים השומריים. לפי הכרונולוגיה התיכונה הוא שלט בין השנים 2094–2111 לפני הספירה. הוא היה מייסד שושלת אור 3 ושלט על שומר ואכד.
היסטוריה.
במהלך מאות שנים במסופוטמיה שלטו אכדים וגותים. מושל העיר ארך אותו-ח'גל מרד בהם בעזרת מושלים שומריים אחרים. בתקופת שלטונו של אותו-ח'גל אור נמו היה מושל של אור. השתמרה כתובת שבה אור נמו מבקש חיים ארוכים לאותו-ח'גל. בסוף אור נמו מרד באותו-ח'גל והפך למלך ארץ שומר ואכד.
כשהוא הפך למלך ארץ שומר ואכד הוא העביר לאור את מרכז השלטון, מה שהפך את אור לעיר המרכזית של מסופוטמיה. הוא נהרג במלחמה נגד עם הגותי לאחר שצבאו נטש אותו. בנו שולגי ירש את השלטון.
מפעל בנייה.
אור נמו התחיל את בנייתו של הזיגוראת הגדול של אור, אך נפטר טרם השלמתו (בנו שולגי השלים את הבניה). בזמן חפירות בארך, ביסודות של המקדש נמצא לוח שבו כתוב שאור נמו בנה מקדש לכבוד האל ננה. לבנים עם חותמת של אור נמו נמצאו בארידו, ניפור ואומה.
ארידו העיר של אל אנכי, עניינה אותו כמרכז דתי וכנמל חשוב. הוא ציווה לחפור תעלה מאור לארידו, התעלה שימשה גם להשקיה וגם לחיבור אור עם המפרץ הפרסי.
בניפור הוא התחיל לשקם את המקדש של האל אנליל, זה גרם לשיפור יחסים בין אור נמו לבין הכוהנים.
אור נמו שיפר את תעלות ההשקיה הקיימות ובנה תעלות חדשות.
פוליטיקה פנימית.
אור נמו המשיך בצורת השלטון של האכדים. הוא מינה את המושלים, לעיתים מקרב מקורביו. יוצאים מן הכלל היו אזורים מרוחקים וכן העיר הקדושה ניפור, שם תפקיד אנסי המשיך לעבור בירושה מאב לבן.
אור נמו ארגן מחדש את הצבא. הוא חיבר קודקס חוקים, שנקרא במחקר חוקי אור-נאמו, ממנו נשמר עד ימינו חלק קטן והוא נחשב לעתיק ביותר שנותר.
איגור נטו
איגור אלכסנדרוביץ' נטו (ברוסית: Игорь Александрович Нетто; 9 בינואר 1930 - 30 במרץ 1999) היה כדורגלן סובייטי-רוסי ששיחק בעמדת הקשר, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הסובייטים בכל הזמנים. נטו החל את הקריירה שלו כמגן שמאלי, אך בשל יכולות הכדרור והטכניקה המרשימה שהפגין הוסט בהמשך לקישור.
קריירה.