אל אולימפיאדת הנכים הבאה, שהתקיימה בשנת 1988 שלחה טרינידד וטובגו משלחת של ארבעה ספורטאים (גברים בלבד), שלא זכו במדליה. טרינידד וטובגו שבה להתחרות באולימפיאדת הנכים לונדון (2012).
במשחקי אולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) הצליחה המשלחת מטרינידד וטובגו לזכות שוב במדליות פאראלימפיות, כשאתלט אקים סטיוארט זכה במדליית הזהב בהטלת כידון (קטגוריה T42/T43/T44) עם שיא עולם של 57.32 מטרים, ובמדליית הכסף בזריקת דיסקוס עם תוצאה של 61.72 מטרים, שני רק לדייוויד בלייר האמריקאי שקבע שיא עולם בקטגוריה של 64.11 מטרים. גם האצנית ניושיה קיין זכתה במדליה פאראלימפית כשזכתה במדליית הארד בריצת 100 מטר (קטגוריה T43/44) עם תוצאה של 13.10 שניות.
בצלצל
בצלצל (שם מדעי: "Allium cepa var. aggregatum", על פי האקדמיה ללשון העברית: בְּצַלְצוּל וגם בָּצָל הַסָּרִיס, ידוע בשמות בצל אשקלון ושאלוט) הוא צמח פורח, זן של בצל הגינה.
מקור הבצלצל באזור הסהר הפורה, ומשם הוא נדד למדינות הים התיכון מחד ומרכז אסיה מאידך. השם הלועזי שאלוט (הקיים בשפות אנגלית כ-Shallot וצרפתית כ-échalote) הגיע מהמילה הלטינית אסקלוניה (escalonia), שנבעה משם העיר העתיקה אשקלון. על פי העדויות הבלשניות, השם בצלי אשקלון היה קיים בתקופת יוון העתיקה, וככל הנראה מרמז על כך שהיוונים ייחסו את מקור הבצל לארץ ישראל.
צמח הבצלצל בעל פקעת המורכבת ממקבץ, בדומה לשום. בהכנה למסחר פקעות הבצלצל מפורקות והשיניים הבודדות, כל אחת מהן בצלצל קטן, נמכרות בשווקים בנפרד.
הבצלצל משמש כרכיב מרכזי, הן כתחליף לשום והן כתחליף לבצל, במטבחים רבים ברחבי העולם. הוא פופולרי במטבח הצרפתי, במטבח ההודי ובמטבח התאילנדי.
טקסונומיה.
בעבר סווג כמין עצמאי ("Allium ascalonicum"), אך בעקבות מחקרים בוטניים הוא מסווג כיום כזן של בצל הגינה ("Allium cepa").
בצל אשקלון
אשלוט
שאלוט
בצל פנינה
מנחם נחום מלויעב
צ'אבלה ורגאס
צ'אבלה ורגאס (בספרדית: Chavela Vargas; 17 באפריל 1919 - 5 באוגוסט 2012) הייתה זמרת מקסיקנית ילידת קוסטה ריקה, שהתפרסמה בארצה ובעולם כמבצעת של מוזיקת ראנצ'רה . בשל קולה המחוספס והחושני ובשל שיריה, כונתה "הקול המחוספס של האהבה המלטפת" (Voz áspera de la ternura).
קורות חייה.
נולדה בשם איסאבל ורגאס ליסאנו (Isabel Vargas Lizano) בשנת 1919 בסאן חואקין דה פלורס, במחוז פלורס, בקוסטה ריקה לפרנסיסקו ורגאס וארמיניה ליסאנו. היא הוטבלה בכנסיית גואדלופה ב-15 ביולי 1919 בשם "מריה איסבל אניטה כרמן דה חסוס" (María Isabel Anita Carmen de Jesús). השם "צ'אבלה" הוא כינוי חיבה שניתן לה במקום "איסבל". בילדותה לקתה בפוליו והייתה עיוורת לזמן מה. ורגאס סיפרה לימים כי החלימה הודות לרופא אלילים אינדיאנים. לכן כונתה לפעמים "השאמאנית" (La Chamána). היא ננטשה על ידי הוריה וחיה בנעוריה כזמרת רחוב ובגיל 14 היגרה למקסיקו, שם המשיכה לשיר בברים וברחובות.
ורגאס התגלתה בשנות השלושים לחייה על ידי הזמר והמלחין חוסה אלפרדו חימנס שכתב חלק מלהיטיה. במקור, שירי הראנצ'רה נועדו לביצוע על ידי גברים. ורגאס, נמשכה מגיל צעיר לנשים ונהגה תכופות להופיע בתלבושת גברית, עישנה בשרשרת, ושתתה משקאות חריפים "כמו גבר" ואף היו שמועות כי החזיקה באמתחתה נשק. עם מאהבותיה נמנתה הציירת פרידה קאלו והיא הייתה מקורבת לדמויות נוספות מהתרבות והפוליטיקה של מקסיקו כדוגמת הצייר דייגו ריברה, בעלה של קאלו, הסופר חואן רולפו והנשיא לואיס אצ'ווריה אלווארס.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, הופיעה ורגאס תכופות בהוליווד שם קשרה קשרים הדוקים עם כמה מכוכבי הקולנוע בתקופה זו. בשנת 1961 הקליטה אלבום ראשון ומאז הקליטה למעלה משמונים נוספים. היא פרשה מהבמה בסוף שנות ה-70 ונאבקה כ-15 שנה עם האלכוהוליזם עד שהצליחה להיגמל.
לעיתים הופיעה בברים של גייז. על אף שהיותה לסבית היה סוד גלוי, בשנת 1981 הצהירה בפומבי בראיון בערוץ טלוויזיה קולומביאני על נטייתה המינית. היא הפכה לגיי אייקון עבור קהל הלסבי הלטיני שאימץ את שירי האהבה שלה.
ורגאס חזרה להופיע בשנת 1991 כשהבמאי פדרו אלמודובר ביקש ממנה להקליט שיר לסרטו, Tacones lejanos. משנת 1993 חזרה להקליט ושירים בביצועה הוכנסו לפסקול של אחדים מסרטיו של אלמודובר כדוגמת "La flor de mi secreto" וכן בסרטו של אלחנדרו גונסאלס איניאריטו, "בבל", בו שרה את הבולרו "Tú me acostumbraste", מאת פרנק דומינגס.
בשל לבושה המסורתי בהופעותיה על הבמה, כונתה "האישה עם הפונצ'ו האדום".
בשנת 2000 הופיעה בפני קהל של 20,000 מעריצים בכיכר הראשית של מקסיקו סיטי, סוקאלו. במהלך 2002 שיחקה את תפקיד "המוות" בסרט "פרידה" של ג'וליה טיינור כששרה את השיר המסורתי "האישה הבוכה" (La Llorona) ו"פאלומה נגרה". בגיל 83, בשנת 2003 עשתה את הופעת הבכורה שלה בקרנגי הול והוצגה לקהל על ידי השחקנית סלמה הייק.
בשנותיה האחרונות התגוררה בווראקרוס ולאחר מכן גרה בטפוסטלאן (Tepoztlan) במדינת מורלוס על מורדות ההר סרו דל טפוסטקו (Cerro del Tepozteco).
באפריל 2012, בגיל 93, השיקה ורגאס את הדיסק האחרון שלה, "Luna grande" המבוסס על שירי פדריקו גארסיה לורקה. ביולי 2012 נסעה לספרד כדי להציג את האלבום בפני סטודנטים במדריד. יומיים לאחר הגעתה למדריד, ב-12 ביולי התאשפזה בעיר בשל עייפות וטכיקרדיה. לאחר שהתאוששה חזרה למקסיקו, אך ב-30 ביולי נדרשה להתאשפז שוב בבית חולים בעיר קוארנבקה, שם נפטרה ב-5 באוגוסט 2012. למחרת, הועברה גופתה לכיכר גריבלדי במקסיקו סיטי, שם התקיים מופע לזכרה בהשתתפות הזמרות אוחניה לאון, טניה ליברטד ולילה דואנס ובליווי להקת מריאצ'י. מופע נוסף לכבודה התקיים בארמון לאמנויות בבירה, בהשתתפות הזמרות שהיו חברותיה הקרובות ביותר.
בפברואר 2017 יצא סרט אודותיה בשם צ'אבלה, בבימויין של קתרין גונד ודארשה קיי, ובהשתתפותם של פדרו אלמודובר, אלנה בנרוך, מיגל בוסה, ודמויות תרבותיות אחרות מן העולם דובר הספרדית.
מעשה נסים
"מעשה נסים" הוא אוסף של 25 אגדות וסיפורים עממיים יהודיים מהמאה ה-17. בספר ניתן למצוא הדים למאורעות היסטוריים בעיר ורמייזא (וורמס) שבגרמניה, ותיאורים של חיי החברה, הכלכלה, והדת בקהילה, שהייתה מן החשובות בקהילות אשכנז וקורותיה השפיעו על העולם היהודי הסובב אותה.
אודות.
את סיפורי האוסף ליקט בשנת 1670 ר' יפתח יוזפא מנצפך (המכונה יוזפא השמש), שכיהן במשך כ-40 שנה כשמש (Schulklopfer) הקהילה היהודית בוורמס. יוזפא נולד בשנת 1604 בפולדה, ולמד בה עד 1623 אצל ר' פינחס הורביץ. באותה שנה נסע ללמוד בישיבה בוורמס אצל רבי אליהו לואנץ, מקובל נודע, וממנו שמע ככל הנראה כמה מהסיפורים אותם שיבץ מאוחר יותר בספרו.
הספר נכתב על ידו בעברית, אך תורגם ליידיש על ידי בנו אליעזר, שהוציאו לאור לראשונה בשנת תנ"ו (1696) באמסטרדם. בעמוד השער נכתב: "דען עז ווערין דארינן פרצילט גרושי נסים ונפלאות אז גישעהן זיין אין ק"ק ווירמש" (=כי מסופרים כאן נסים ונפלאות גדולים שאירעו בק"ק ווירמש). הספר זכה להצלחה רבה, ועד לשנת 1788 יצאו לאור 9 מהדורות נוספות של הספר.
תוכן.
הסיפורים באוסף מתארים לרוב יחסים חמים בין היהודים לבין חברי מועצת העיר, מול יחסים כעורים בין היהודים לבין האזרחים. רוב הסיפורים אינם שאולים מספרות קודמת או מהתלמוד והמדרש, אך יחד עם זאת, שולבו בו אגדות קודמות מספר חסידים, מעשה בוך, "שלשלת הקבלה" ומגילת אחימעץ. כמה מהסיפורים אף דומים לסיפורים שהיו נפוצים בסביבה הנוכרית, כגון הסיפור "מלכת שבא", שמכיל אלמנטים מהסיפור "הדייג ואשתו" ("Vom Fischer und seiner Frau"), בתוספת אלמנטים יהודיים ייחודיים.
חלק מהסיפורים שבו והופיעו בפולקלור היהודי לאורך השנים. על האגדה המספרת על אמו ההרה של רבי יהודה החסיד, שכמעט ונדרסה בידי גדוד חיילים שעבר בסמטה בוורמס עד שחמל עליה אחד מקירות הבתים ונבקע, כתב המשורר שאול טשרניחובסקי את הבלדה "קיר הפלא אשר בוורמייזה". לשון האגדה בספר:
האגדה נחתמת בשורה "על הנס הזה נמצא כתוב בספר שלשלת הקבלה", על אף שבספר שלשלת הקבלה אין כל אזכור לאם הרה, אלא מסופר בו על רבי יהודה החסיד עצמו שניצל. כיום מוכרת יותר גרסה נוספת ומאוחרת של האגדה, המייחסת את סיפור הנס לאמו של רש"י.
בהתבסס על ניתוח של סיפור רומנטי המובא בספר, אודות נערה יהודיה המתאהבת בנוכרי בוורמס, העלו החוקרים אדמיאל קוסמן ושלמה איידלברג סברה לפיה חלק מהסיפורים בספר היוו מעין תגובה לרעיונות מהסביבה הנוצרית שחדרו ללבם של צעירים יהודיים, כולל התייחסות למחזהו של ויליאם שייקספיר "הסוחר מוונציה".
לקריאה נוספת.
הספר תורגם לעברית על ידי שלמה איידלברג, בתוספת מבוא נרחב ושני ספרים נוספים של ר' יוזפא שמש: מנהגים דק"ק וורמישא, פנקס דקהלת וורמישא:
כביש 234
כביש 234 הוא כביש אורך אזורי במערב הנגב הצפוני המוביל מצומת צאלים לצומת רעים שבעוטף עזה. אורכו כ-23.5 ק"מ.
היסטוריה.
הקטע שבין צומת צאלים ובין אורים נסלל בסוף שנות ה-50. הגשר האירי שנסלל בערוץ נחל הבשור, בסמוך לצומת צאלים, הוצף תדיר בשיטפונות בחורף וחסימת הכביש על ידי ההצפה הביאה לניתוק צאלים.
הקטע הקצר, כקילומטר אורכו, בין אורים ובין צומת אורים, נסלל רק לקראת סוף שנות ה-90.