חמישיית דג השמך או חמישיית הטרוטה הוא הכינוי הנפוץ לחמישיית פסנתר בלה מז'ור מאת שוברט, מס' 667 ברשימת דויטש. זו אחת היצירות הפופולריות והאהובות של המלחין, במיוחד הפרק הרביעי שלה - וריאציות על השיר דג השמך. החמישייה כתובה להרכב של פסנתר, כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס (ההרכב המוכר יותר כיום, של חמישיית פסנתר להרכב של פסנתר ורביעיית מיתרים, טרם התגבש באותה תקופה). שוברט חיבר את היצירה ב-1819, כשהיה רק בן 22 (השיר "דג השמך" נכתב שנתיים קודם לכן, וזכה לפופולריות רבה), אבל היא יצאה לאור בדפוס רק לאחר מותו, ב-1829. האופי הכללי של היצירה כולה אופטימי וטוב-מזג, והיא מצטיינת בתזמור בהיר במיוחד - בעיקר בזכות הכתיבה לפסנתר, ברגיסטר גבוה מהרגיל (במקומות רבים שתי הידיים מנגנות קו מלודי יחיד באוקטבות, ללא תמיכה מרגיסטר הבאס של הפסנתר), וכן בזכות הרכב הכלים הלא שגרתי, שמפקיד את קו הבאס בידי הקונטרבס ומאפשר לצ'לו לנגן תפקיד מלודי מאוד וגבוה יחסית.
היצירה נכתבה, קרוב לוודאי, בהזמנתו של סילבסטר פָּאוּמגרטנר, שהיה פטרון של מוזיקאים וצ'לן חובב בעצמו, תושב העיירה שטייר באוסטריה. שוברט כנראה החל לכתוב את החמישייה בשטייר, וסיים אותה בביתו בווינה. פאומגרטנר, קרוב לוודאי, הוא זה שהציע לשוברט לכלול ביצירה וריאציות על השיר "דג השמך".
בניגוד לרוב היצירות הקאמריות של שוברט, הכתובות בארבעה פרקים, לחמישיית דג השמך חמישה פרקים, מה שמקרב אותה לז'אנר הסרנדה או הדיברטימנטו (ז'אנרים המצטיינים גם הם בכתיבה קלילה יותר), בדומה לשמינייה שחיבר שוברט כחמש שנים מאוחר יותר. פרקי החמישייה:
ביצועים.
אף כי היא התקבלה בביקורות מעורבות בקרב אנשי מקצוע, חמישיית דג השמך הפכה תוך זמן קצר מעת צאתה לאור לאחת היצירות הפופולריות והידועות ביותר של שוברט. ביצועים רבים שלה הוקלטו לאורך השנים, והיא שימשה גם בסיס לסרטו התיעודי של כריסטופר נופן מ-1969, המתעד ביצוע של היצירה בלונדון על ידי יצחק פרלמן בכינור, פנחס צוקרמן בוויולה, ז'קלין די פרה בצ'לו, בעלה, דניאל בארנבוים, בפסנתר וזובין מהטה בקונטרבס. הסרט, המתעד גם ראיונות וקטעים מן החזרות, התפרסם מאוד כמופת לסרט תיעודי בתחום המוזיקה הקלאסית. לקראת סוף המאה העשרים נפוצים גם ביצועים של חמישיית דג השמך בכלים אותנטיים.
שלומית נעים-נאור
שלומית נעים-נאור (נולדה ב-19 באוגוסט 1974) היא משוררת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה.
שלומית נעים-נאור נולדה ברעננה לדוד וורד נאור. בילדותה שהתה המשפחה מספר שנים בקנדה ובירושלים בעקבות לימודי הדוקטורט של אביה.
למדה בבית המדרש אלול ולתואר ראשון בספרות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. ב-2003, לאחר סיום התואר יצאה לשליחות בלונדון מטעם הסוכנות היהודית. בשליחותה שם הקימה פסטיבל קולנוע ישראלי, הנחתה פעילויות חינוכיות בעשרות מוסדות חינוכיים והוכרה כשליחה מצטיינת של הסוכנות היהודית.
בשנת 2006 שבה לישראל והחלה לעבוד במלי"ץ ומונתה לסמנכ"ל הארגון. ב-2009 מונתה ליושב-ראש רשת בתי המדרש בישראל, ארגון גג שאיגד את כל בתי המדרש הפלורליסטיים בישראל. בהמשך עבדה ב"מקום" - יחידת התוכן והאסטרטגיה של הסוכנות היהודית, ובשנת 2017 התקבלה כעמיתה לבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית שבמכון מנדל למנהיגות.
בנוסף, מנחה נעים-נאור סמינרים וקבוצות כתיבה בנושאי זהות יהודית וישראלית, חינוך רפואי ואומנות, ומשמשת כאחת מעורכי כתב העת לשירה משיב הרוח, שם ערכה מספר גליונות ואף שימשה כמנהלת אומנותית לפסטיבל ימי אהבה לשירה בשנים 2019–2020. בשנת 2020 זכתה בפרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית בתחום השירה.
במקביל לעבודתה השלימה נעים-נאור תואר שני בספרות עברית, במסלול כתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
יצירתה.
ב-2010 יצא הספר "Approaching you in English", אנתולוגיה משירי אדמיאל קוסמן, שתרגמה (עם ליסה כץ).
ב-2016 יצא ספרה הראשון: "אין לדבר סוף" (בהוצאת פרדס), שכלל שירים שנכתבו במהלך עשרים שנות יצירה. על הספר זכתה נעים-נאור בפרס שרת התרבות, פרס הליקון על שם רמי דיצני, ובמענק מפעל הפיס.
ב-2020 יצא ספרה השני "הדברים שאנחנו לא מדברות עליהם" (בהוצאת פרדס), עליו זכתה בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות.
משפחתה.
היא מתגוררת בירושלים עם בן זוגה ניסימי נעים-נאור (מנכ"ל סוטריה ישראל לשעבר) ושלוש בנותיהם.
סבתה של נאור היא אסתר רזיאל-נאור, שהייתה חברת כנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל בין השנים 1949–1973 ואחותו של דוד רזיאל. דודה הוא מזכיר הממשלה לשעבר, פרופסור אריה נאור, ודודתה היא נשיאת בית המשפט העליון בדימוס מרים נאור.
אנג'לו טיילור
אנג'לו אפ. טיילור (באנגלית: Angelo F. Taylor; נולד ב-29 בדצמבר 1978) הוא אתלט אמריקאי, הוא פעמיים אלוף אולימפי בריצת 400 מטר משוכות (סידני 2000 ובייג'ינג 2008) בעל 4 מדליות אולימפיות מהן 3 זהב ואלוף עולם בעל 4 מדליות עולמיות מהן 3 זהב.
ביוגרפיה.
טיילור נולד באולבני, ג'ורג'יה. הוא למד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (ג'ורג'יה טק).
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בסידני, אוסטרליה בשנת 1996 זכה טיילור במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.18 שניות.
במשחקים הפאן אמריקאיים לנוער שנערכו בשנת 1997 זכה טיילור במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בשנת 1998 זכה טיילור במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.14 שניות, הוא זכה במדליית כסף באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה אותה שנה בתוצאה של 47.90 שניות ובמדליית כסף במשחקי הרצון הטוב שנערכו אותה שנה בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.92 שניות.
אלוף עולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999, זכה טיילור במדליית זהב, בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.45 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום 19 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.58 שניות.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה טיילור בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.50 שניות, לפני האדי סואן סומאלי מערב הסעודית (47.53 שניות) ולוולין הרברט מדרום אפריקה (47.81 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.35 דקות, לפני ניגריה (2:58.68 דקות) וג'מייקה (2:58.78 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סבל טיילור מסינוסיטיס ולמרות זאת זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.54 דקות, לפני איי בהאמה (2:58.19 דקות) וג'מייקה (2:58.39 דקות) ובמקום 13 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.23 שניות.
לאחר שהייתה ירידה משמעותית ביכולתו התברר לאחר מכן שהוא סבל משברים בשתי השוקיים שמנעו ממנו להתאמן במשך כשנה שלמה בהצעת רופאיו.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים טיילור במקום 10 בתוצאה של 48.72 שניות.
בשנת 2005 נעצר טיילור על קיום יחסי מין עם קטינות. בסופו של דבר הוא הודה באשמה בשנת 2006 ונגזר עליו עונש מאסר על תנאי לשלוש שנים וכן קנס.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה טיילור במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:55.56 דקות, לפני איי בהאמה (2:59.18 דקות) ופולין (3:00.0 דקות) ובמדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.32 שניות, אחרי חבריו לנבחרת ג'רמי וורינר (43.45 שניות) ולאשון מריט (43.96 שניות)
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה טיילור בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.25 שניות, לפני חבריו לנבחרת קירון קלמנט (47.98 שניות) וברשון ג'קסון (48.06 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם מריט דייוויד נוויל ווורינר בשיא אולימפי חדש של 2:55.39 דקות, לפני איי בהאמה (2:58.03 דקות) ורוסיה (2:58.06 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה טיילור במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.86 דקות, לפני בריטניה (3:00.53 דקות) ואוסטרליה (3:00.90 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום 18 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.64 שניות.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם באתלטיקה בשנת 2011, סיים טיילור במקום שלישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאת השנה שלו, 47.94 שניות. באליפות עצמה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית זכה טיילור במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:59.31 דקות, לפני דרום אפריקה (2:59.87 דקות) וג'מייקה (3:00.10 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.31 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה טיילור במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.05 דקות, אחרי בהאמה שקבעה שיא לאומי חדש של 2:56.72 דקות ולפני טרינידד וטובגו (2:59.40 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.25 שניות.
שלילת המדליות בשל אימרוץ.
שתי מדליות הזהב שזכה בהן טיילור בריצת השליחים באליפויות העולם בסביליה ואדמונטון וכן מדליית זהב שזכה בריצת שליחים באולימפיאדת סידני, נשללו ממנו כאשר התגלה שאנטוניו פטיגרו, התאומים אלווין וקלווין הריסון וכן ג'רום יאנג השתמשו בסמים אסורים.
אווה לה גליאן
אווה לה גליאן (באנגלית: Eva Le Gallienne; 11 בינואר 1899 - 3 ביוני 1991) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, במאית ומפיקה אנגלייה זוכת פרס אמי ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1980 על תפקידה בסרט "התחייה מחדש".
ביוגרפיה.
נולדה בלונדון למשורר האנגלי ממוצא צרפתי ריצ'רד לה גליאן ולעיתונאית הדנית ג'ולי נורגארד. לאחר שהוריה נפרדו נאלצה להעביר את זמנה בין פריז ללונדון.