בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר אל-ג'דירה לשליטה ירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של הכפר היה 328 נפש.
לאחר 1967.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אל-ג'ודיירה נמצאת תחת שלטון ישראלי.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20, תפקד הכפר כפרבר עירוני של מזרח ירושלים, השטח הבנוי גדל והתחבר עם ביר נבאלה שמדרום לכדי שכונה אחת, זאת בשל מיקומה המרכזי (ניתן היה להגיע ממנה בקלות אל שכונות מזרח ירושלים ואל רמאללה). תושבים רבים ממזרח ירושלים עברו לגור בה הדיור הזול מהמקובל בירושלים.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של אל-ג'ודיירה סווג כשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה. הכפר, יחד עם שלושת הכפרים הסמוכים (בית חנינא אל-בלד, ביר נבאללה ואל-ג'יב) כותר על ידי הגדר בתוך "מובלעת ביר נבאללה", שכפתה על העיירה ניתוק ממזרח ירושלים ויצרה במקום זאת חיבור יחיד בינה ובין העיר רמאללה באמצעות כביש "מרקם חיים" חדש. לפני הקמת הגדר יכלו תושבי מזרח ירושלים שגרו באל-ג'ודיירה להגיע לעיר בנסיעה קצרה של דקות ספורות. מאז הנסיעה למזרח ירושלים ממושכת, ומחייבת נסיעה דרך הכפר קלנדיה שמצפון-מזרח ומשם דרומה לירושלים דרך מחסום קלנדיה, שבשעות העומס נמשכת ההמתנה בו זמן רב.
תושבי מובלעת ביר נבאללה עמרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר, אולם בשנת 2006, הרכב של תשעה שופטים, אישר את התוואי.
אופל רקורד B
אופל רקורד B (בגרמנית: Opel Rekord Series B) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1965–1966.
שפייכרשטאט
שפייכרשטט
שפייכרשטדט
אלברכט אלט
אלברכט אלט (בגרמנית: Albrecht Alt; 20 בספטמבר 1883, שטיבּאך, בוואריה – 24 באפריל 1956, לייפציג, גרמניה המזרחית) היה תאולוג פרוטסטנטי (לותרני) גרמני, חוקר מקרא ותולדות עם ישראל בארץ ישראל.
קורות חייו.
אלברכט אלט, בנו של איש כמורה לותרני, למד תאולוגיה באוניברסיטת פרידריך אלכסנדר בארלנגן ובאוניברסיטת לייפציג. את התזה לתואר דוקטור, שנושאהּ היה "ישראל ומצרים", הגיש ב-1908 באוניברסיטת גרייפֿסוואלד. באותה שנה הגיע לראשונה לירושלים לשם השתלמות במכון הגרמני האוונגלי למדע קדמוניות ארץ הקודש, שייסד וניהל גוסטב דלמן. מ-1913 פעל אלט בהנהלת המכון.
ב-1912 מונה אלט לפרופסור-חבר באוניברסיטת גרייפֿסוואלד וב-1913 – לפרופסור באוניברסיטת בזל. במלחמת העולם הראשונה גויס כחובש לקורפוס אסיה ובהמשך הועסק ביחידת מיפוי (בבסיסה שבנצרת). בראשית 1917 סופח ליחידה לשמירת מונומנטים היסטוריים שליד מטה הצבא הגרמני-טורקי , שפעלה בראשותו של הארכאולוג תאודור ויגאנד באזורי החזית בזירת המזרח התיכון. אלט היה בין אחרוני הגרמנים שעזבו את ירושלים ב-1917 לפני כיבושהּ בידי הבריטים.
בשנים 1921–1923 כיהן אלט ככומר הקהילה האוונגלית הגרמנית בירושלים במרכזה שבכנסיית הגואל. עד שפסקה פעולתו של המכון הגרמני האוונגלי בירושלים ב-1938 שימש בו כמנהל-אורח, ומדי שנה בשנה חזר ללמד בו. אלט ערך את השנתון של המכון ("Palästina-Jahrbuch") עד 1941.
בד בבד כיהן אלט כפרופסור ללימודי המקרא באוניברסיטת האלֶה וכן באוניברסיטת לייפציג, שבה ירש את כסאו של מורו רודולף קיטל ובה עשה את עיקר עבודתו במחקר ובהוראה. אלט שהה בלייפציג בשנות מלחמת העולם השנייה וכיהן כרקטור האוניברסיטה שלה עד פרישתו ב-1953. מ-1932 ועד למותו ב-1956 היה חבר באקדמיה למדעים של מדינת סקסוניה בתחום הפילולוגיה וההיסטוריה. בשנים 1925–1949 עמד בראש האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל במרכזהּ שבלייפציג.
מחקריו וכתביו.
מחקריו של אלברכט אלט פורסמו ברובם כמאמרים בשנתון המכון הגרמני האוונגלי ("Palästina-Jahrbuch"), בכתב העת של האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל (DZPV – "Zeitschrift des Deutschen Palästinavereins"), בכתב העת של החברה המזרחנית הארץ-ישראלית (JPOS), בספרי יובל ועוד. מאמריו השונים לוקטו באסופה בת שלושה כרכים שראו אור בשנים 1953–1959.
חיבורו הראשון, "ישראל ומצרים" (1909), נסב על היחסים המדיניים בין יהודה וישראל לבין הפרעונים. ב-1913 פרסם את מאמרו "המלכות בישראל וביהודה", שבו עמד על ההבדלים בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל מבחינת אופי השלטון: שושלת אחת יציבה ביהודה לעומת מנהיגות כריזמטית מפורדת של שושלות אחדות בישראל. ב-1929 ראה אור חיבורו "אלוהי האבות" על שורשי האמונה הישראלית באל אחד.
בחיבורו "התנחלות בני ישראל בארץ-ישראל" העמיד אלט את דגם "החדירה השקטה" בתהליך התנחלות שבטי ישראל. הוא גרס כי הסיפור המקראי (בספר יהושע ובספר שופטים) נערך ושוכתב בעת העלאתו על הכתב בתקופה מאוחרת ואחרי תהליך מסירה ארוך, וכי כניסת בני ישראל לארץ כנען לא נעשתה במהלך של כיבוש צבאי, אלא תוך הסתננות מדורגת ואיטית.
בחיבורו מ-1934, "מקורות החוק הישראלי", העלה אלט לראשונה את ההבחנה בין שתי צורות יסוד עיקריות של חוקי התורה, על פי ניסוחם הסגנוני – בין החוק הקאזואיסטי המנוסח כמשפטי תנאי לבין החוק האפודיקטי המנוסח כציווי מוחלט ללא פירוט. לפי אלט החוק הקאזואיסטי הגיע למערכת החוקים הישראלית בהשפעת חוקי המזרח הקדום, ואילו החוק האפודיקטי נוצר בתוך עדת בני ישראל.
אלט התקין ועיבד, יחד עם אוטו אייספלדט, את מהדורת 1937 של הביבליה הבראיקה של קיטל.
אלט תרם לידיעת ארץ ישראל בתקופות הרומית והביזנטית. בשנות מלחמת העולם הראשונה, במסגרת שירותו ביחידה לשמירת אתרים היסטוריים, חקר את "הכתובות היווניות בפלשתינה טרטיה שממערב לערבה"; המונוגרפיה שלו בנושא זה פורסמה בברלין ב-1921. תרומתו לחקר הנגב בתקופות מאוחרות ניכרת, לדוגמה, במחקרו על הלימס הארצישראלי.
מחקריו בתחום הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל, שעסקו בזיהוי אתרים מקראיים ובגבולות השבטים והממלכות, הסתייעו בממצאים ארכאולוגיים. אלט עצמו לא ניהל חפירות, אבל קירב חוקרי מקרא למדע הארכאולוגיה.
ידעוני
יִדְּעֹנִי הוא אדם העושה מעשי פולחן, על מנת לגלות את העתידות באופן מיסטי. האיסור לעשות מעשה ידעוני הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות.
ה'ידעוני' דומה ל'בעל אוב' בכך שעושה מעשי פולחן, וכן דומה לקוסם – שמטרתו היא ניבוי העתידות.
מקור האיסור.
בתורה ישנה קבוצת איסורים שנכתבו בפרשייה אחת () ועוסקים כולם בענייני כישוף: .
איסור ידעוני מופיע בעוד מקומות בתורה וכך נאמר בספר ויקרא:
איסור יידעוני כולל שני איסורים:
דרך עשייתו.
ברמב"ם כתב כך בהגדרת האיסור:
עוף ששמו 'ידוע'.
ברמב"ם כאמור נזכר ה'ידוע' כעוף. בחינוך כתב שהיא חיה בשם אבני השדה שמוזכרת בספר איוב:
ובכן ואמרתם זבח פסח
ובכן ואמרתם זבח פסח (על שם הפזמון שלו) או אומץ גבורותיך הפלאת בפסח (על שם השורה הפותחת שלו) הוא פיוט שחיבר רבי אלעזר בירבי קליר, פייטן ארצישראלי מהמאה ה-6. הפיוט הוא החלק השביעי בקרובה "אסירים אשר בכושר שעשעת".
הפיוט מבוסס על הפיוט ובכן ויהי בחצי הלילה מאת יניי הן מבחינת המבנה והן מבחינת התוכן.
תוכן הפיוט.
הפייטן מונה נסים שנעשו לעם ישראל, ועל פי המקרא או המדרש נעשו בליל הסדר או במהלך חג הפסח. המאורעות המופיעים בפיוט: רדיפת אברהם אחרי ארבעת המלכים (ויש מפרשים שמדובר בברית בין הבתרים), שלושת המלאכים בבית אברהם והבשורה על לידת יצחק, מהפכת סדום ועמורה והצלת לוט, מכת בכורות, כיבוש יריחו, ניצחון גדעון על מדין, מותם הנסי של חיילי סנחריב, הכתובת על הקיר במשתה בלשאצר ומות בלשאצר, הצום שגזרה אסתר, תליית המן.
מקור הפיוט.
הפיוט הוא החלק השביעי בקדושתא "אסירים אשר בכושר שעשעת" שחיבר רבי אלעזר הקליר לשחרית של יום טוב ראשון של פסח, בו קראו לפי נוסח ארץ ישראל את פרשיית "שור או כשב" בפרשת אמור (שהקרובה מבוססת עליה). מהמחזור הארצישראלי הועתקה הקרובה לנוסח אשכנז, אולם בשל הבדלים במנהגי קריאת התורה, הועברה הקרובה ליום טוב שני של גלויות של פסח, הוא היום בו קוראים את פרשת שור או כשב ע"פ המנהג כיום.
בנוסף, הפיוט הועתק לסוף ההגדה של פסח, במסגרת הפיוטים הנאמרים בסיום ליל הסדר.
בחו"ל, שם עושים שני לילות סדר, יש נוהגים לומר את הפיוט רק בלילה השני (שהוא כאמור היום בו אומרים את הפיוט בשחרית) במקום הפיוט ובכן ויהי בחצי הלילה, אך יש נוהגים לומר את שני הפיוטים בשני הלילות. בארץ, בה יש רק ליל סדר אחד, יש האומרים את הפיוט בלילה הראשון ויש שאין אומרים אותו כלל.
החלטה 46 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 46 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-17 באפריל 1948, על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, כהמשך להחלטה 43 של מועצת הביטחון של האו"ם, הקובעת כי בריטניה עדיין הכוח המנדטורי על שטחי ארץ ישראל. כמו כן, ההחלטה הייתה אמורה לגרום לכל חברות מועצת הביטחון לסייע במאמצים להשגת שלום בארץ ישראל.
בנוסף לכך, ההחלטה קראה לוועד הערבי העליון ולסוכנות היהודית להפסיק מיד את כל מעשי האלימות, לעצור את כניסתם של לוחמים זרים לשטח ולהפסיק לייבא נשק, להימנע מכל פעולה פוליטית מיידית אשר עלולה לפגוע בזכויות או בתביעות של הקהילות, לשתף פעולה עם השלטונות הבריטים ולהימנע מכל פעולה העלולה לסכן את שלומם של כל המקומות הקדושים בשטח. ההחלטה גם קראה לכל מדינות האזור לשתף פעולה בכל דרך אפשרית, ובמיוחד לאכוף את כל תנועת הלוחמים או הנשק לשטח.
בהחלטה תמכו תשע מדינות, 0 התנגדו והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וברית המועצות נמנעו.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2018
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2018.