א. לא פחות חשוב מבחירה של צוות מעולה ברמתו, חשוב לנהל את הצוות באופן שיחסי העבודה יושתתו על כבוד ומתן ביטוי לכל יחיד, תוך חיבור היחידים לצוות עם תקשורת טובה ומחויבות לחברה ולרעיון. בניית מודל תגמול מתאים וביזור הניהול הם שניים מהכלים החשובים שצריך לשקול.
הצוות של קיוביטל היה מופלא, אך ניתן היה להפיק יותר מחלק מהחברים בו.
ב. האמון של המשקיעים בחברה הוא כלי הכרחי בניהול החברה. ההתנהלות מול מועצת המנהלים והמשקיעים חייבת להיות מבוססת, כנה ושקופה כדי שניתן יהיה לרתום אותם לטפל במעקשים שבוודאות יחכו בדרך.
ניהול ציפיות מדויק לאורך הדרך היה מקל על פתרון משברים.
ג. לצוות הפיתוח לא היה מגע ישיר עם לקוחות פוטנציאליים והדרישות המפורטות של השוק ממדפסות בתלת-מימד לא הינחו את הפיתוח. נתק זה התברר כשגיאה קשה ואולי כסיבה העיקרית לאי ההצלחה המסחרית של החברה.
צוות הפיתוח חייב לפגוש את גורמי השוק ולהבין את הדרישות גם אם ניסוחן נעשה בשפה לא מקצועית. לעולם חייב הפיתוח להתנהל לאור דרישות הלקוחות.
מי צריך מדפסת תלת ממד בחצי מיליון דולר? סיפור השיווק של קיוביטל.
הרעיון שסאיטקס תפתח מדפסת לתלת ממד נולד בתערוכת Autofact בדטרויט ב-1985. השאלה הראשונה הייתה – מי יצטרך את זה ויהיה מוכן לשלם חצי מיליון דולר על מכונה כזו? כל תשובה על שאלה כזו דרשה הוכחה כי הפיתוח עמד לעלות מיליונים רבים של דולרים. מחקר השוק היה חלק מרכזי בפרויקט. אמנם הרעיון עלה מתוך צורך – אבל הוא נשען רק על האינטואיציה של הממציאים, וצריך היה לחזק אותו במחקר שוק אמיתי.
כבר מההתחלה התקיימו זה לצד זה ובמעורב מאמצי השיווק והטכנולוגיה בפרויקט. בפני צות השיווק ניצבו שאלות רבות שדרשו מענה, חלקן בטווח המיידי שנועד לבניית תוכנית עסקית משכנעת על כל מרכיביה ואחרות בטווח היותר רחוק הקשורות ליציאה נכונה ומוצלחת לשוק. הייתה רשימה ארוכה של שאלות קשות:
התפיסה הראשונית של המוצר הייתה שזו תהיה מכונה שתייצר דגמים באופן אוטומטי (עדיין לא דובר על מוצרים סופיים) ובתור שכזו תביא בשורה של ממש לתעשייה ותחולל שינוי משמעותי בשוקי היעד מהטעמים הבאים:
מרבית המחשבות הנ"ל הוכחו כנכונות עם השנים ותקפות גם היום.
לאחר הגדרת מהות המוצר ומכלול השאלות לפתרון, החלה עבודת מחקר שוק שנועדה לאבחן את שוקי היעד והתעשיות להן תתאים המדפסת. תוכננו מספר סבבים של מפגשים עם חברות מובילות בתעשיות אלה כשהסבב הראשון בהם נערך כבר במהלך השנה הראשונה לפרויקט (1986). החברות שנבחרו השתייכו למגוון תעשיות בהן רכב, תעופה, רפואה, ביטחון, ארכיטקטורה, מוצרי צריכה ועוד.
הפגישות היו מרתקות ומאלפות, כאשר הרעיון של מדפסת תלת מימד לא היה קיים אפילו במחשבות של המהנדסים, הרופאים, הארכיטקטים, המעצבים ואנשי הדגמים (המודליסטים). אלמנט הפתעה חזר פעמים רבות והתגובות לרעיון החדשני נעו בין חיוכים סלחניים עם שמץ של גיחוך אצל השמרנים להתלהבות אמיתית אצל הסקרנים הטכנולוגים. במספר מקרים השיחה נעצרה כבר בתחילתה כדי למהר ולצרף משתתפים נוספים מהארגון, שישמעו את הרעיון הדמיוני הזה. מעבר לספקנות מסוימת אצל מי מהמשתתפים בפגישות אלה, הגיבו רבים מאוד בהתלהבות רבה לרעיון המהפכני ועד מהרה הוסיפו ברעיונות מעניינים ומרתקים משלהם.
תגובות אלה עודדו מאוד את הצוות והחומר הרב שנאסף סייע בהכנת תוכנית עסקית מפורטת לפרויקט שנועד להתבצע בתוך סאיטקס. הפרויקט אושר בסביבות אמצע 1986 ומונה לו צוות קטן.
משך כשנה נמשכו המאמצים הפיתוחיים והשיווקיים והושגו המטרות הראשוניות כפי שהוגדרו בתוכנית העסקית. המצב העסקי של סאיטקס הביא להקמת חברה בת שתעסוק בפיתוח המדפסת וביולי 1987 נוסדה קיוביטל. תוך כדי מאמץ הפיתוח נמשכו מפגשים שיווקיים ונמשך מאמץ איסוף מידע עדכני מהשוק כמו גם מאמץ לאיתור לקוחות ראשונים פוטנציאליים לרכישת המכונה. ואכן נמצאו מספר אנשי מעוף וחזון, חדשנים ונועזים שהיו מוכנים לסכן את שמם והקריירה שלהם ולהניע את ארגוניהם לרכוש את המכונה המופלאה הזו שפורצת גבולות טכנולוגיים ומעשיים. בין החברות הראשונות שקנו מכונה של קיוביטל היו ג'נרל מוטורס, פורד, באקסטר, ושניידר גרמניה.
במקביל לחברות הענק שהוזכרו, הותקנה מכונה אחת בלשכת שירות פרטית בדטרויט שהייתה קרובה למרכזי הפיתוח של תעשיית הרכב. שם הותקנה המכונה הראשונה שיצאה את שערי קיוביטל ושם גם מוקמו משרדיה הראשונים של חברת הבת "קיוביטל אמריקה" שהוקמה כחלק מתוכנית השיווק והמכירות. בנוסף למשימות אלה נעשו מאמצים בתחומי יחסי ציבור, תקשורת, קשרים עם מובילי דעת קהל, חברות חקר שוק, השתתפות בכנסים רבים ועוד, מה שהביא לחשיפה רחבה ויצרה התעניינות רבה בטכנולוגיה ובמכונה עוד לפני שהיא הוכרזה באופן רשמי.
לקראת החשיפה הפומבית הראשונה של המכונה שנקראה "סולידר 5600" שנקבעה לתערוכת אוטופאקט 1991 (אותה תערוכה בה נולד הרעיון), הואצו מאמצי השיווק והיעדים הושגו: הוקמה החברה, נשכרו משרדים, גויסו מהנדסי שירות, הוצבה מכונת הדגמה, פורסמו כתבות ונסגרו מספר מכירות לחברות משמעותיות.
במקביל ובהמשך לחדירה לשוק האמריקאי החלה החדירה לשוק באירופה במתכונת דומה, עם הקמת חברה בת, גיוס כח אדם, הקמת תשתית ניהול, ונמשך מאמץ לסגירת מכירות ראשונות. בתוך כשנתיים הוקם ופעל מערך שיווק ומכירות בשתי הטריטוריות העיקריות בעולם ושימש תשתית להמשך הפעילות לשנים הבאות.
התהליך של קיוביטל.
התהליך שהמציאה קיוביטל היה מסובך, יקר ורועש, אבל הדגמים שהתקבלו היו מדויקים ויציבים יותר מבכל מדפסת אחרת – גם אלה שנוצרו לפני קיוביטל וגם אלה שנוצרו אחריה. בעת כתיבת הערך, 33 שנה אחרי המצאת המכונה, ניתן עדיין לראות את הדגמים הראשונים שיוצרו והם מדויקים ויציבים כמו ביום הווצרם.
הסתכל בקנקן – תיאור מדויק של גופים באמצעות המעטפת שלהם.
על המכונה של קיוביטל (solider 5600) שלטה תחנת עבודה שבה ביצע המפעיל שני סוגי פעולות:
1. קליטת קובצי תיב"מ של גופים תחת ממדיים, תרגום הקובץ לפורמט פנימי, הרכבת "ג'וב" שהוא אוסף של גופים ממוקמים בנפח העבודה זה ליד זה, וחישוב הפרוסות הדקות הנשלחות לבניה במכונה, שכבה אחרי שכבה.
2. שליטה על פעולת המכונה – הפעלת התחנות השונות בתהליך הבניה – באמצעות פרוטוקול תקשורת ייעודי.
במהרה הסתבר כי הפעולות מן הסוג הראשון מסובכות הרבה יותר מן המצופה. הדפסה תלת ממדית מחייבת את המכונה לדעת, בכל נקודה בחלל העבודה, אם הנקודה נמצאת בתוך הגופים הנבנים או מחוץ להם. זה מה שיקבע אם המכונה תמקם שם חומר מוצק או לא. כדי לעשות זאת, משתמשת התוכנה בייצוג גופים על ידי המעטפת שלהם, אוסף של פוליגונים קטנים המהווים קירוב מדויק של מעטפת הגוף. עד קיוביטל, הפוליגונים האלה היו משולשים פשוטים.
התוכנה חישבה את חתכי ה-"ג'וב" שכבה אחר שכבה, בשיטה ידועה ומוכרת שנקראת "Scan line" : ובכל שכבה היא העבירה קווים ישרים מקבילים בזה אחר זה מקצה לקצה. כל קו כזה נכנס ויוצא בגופים השונים בחלל ה-"ג'וב" בדרכו מקצה חלל העבודה ועד הקצה הנגדי. בתחילת דרכו, הקו נמצא מחוץ לגופים. כשהוא חותך לראשונה מעטפת של גוף, הוא נכנס לתוך הגוף. בחיתוך השני עם המעטפת הוא יוצא מהגוף. בחיתוך השלישי הוא שוב נכנס, ברביעי שוב יוצא, וכך הלאה.
מכאן ברור עד כמה חשוב הדיוק של חישוב המשולשים. שגיאה קטנה עלולה לגרום לקו "להחמיץ" את המעטפת בכניסה או ביציאה מהגוף ולהתגנב אל תוך הגוף דרך "סדק" בין המשולשים, ואז ישתבש הסדר, כניסות יהפכו ליציאות ויציאות יהפכו לכניסות והגוף יקבל "קרניים" ו-"חורים".
תוכנות התיב"מ ידעו כבר אז להפוך את משטחי הגאומטריה של גופים תלת ממדיים למעטפת של משולשים זעירים אבל בעיקר למטרות תצוגה (הייצוג על ידי משולשים איפשרה לצבוע כל משולש בגוון הנכון בהתאם לזווית ההסתכלות והתאורה, להבחין בין משטחים מבריקים למשטחי מט – כל מה שדרוש כדי להציג אותו "יפה" על מסך). כתוצאה מתהליך החישוב של המשולשים, היו בהם פגמים גאומטריים וטופולוגיים מהותיים שאינם נראים לעין הצופה על המסך. סדקים זעירים אלה בין המשולשים לא איפשרו לדעת בוודאות אם נקודה במרחב נמצאת בתוך הגוף או מחוצה לו. לתצוגה – זה לא כל כך חשוב. אבל לבניה פיזית – המכונה חייבת לדעת אם לשים באותה נקודה חומר מוצק או לא. הסיבה לסדקים אלה הייתה שיטת החישוב של קודקודי כל המשולשים האלה מתוך המשוואות של המשטחים של הגוף. המשוואות הן רציפות, והחישובים הם דיסקרטיים.
המתכנתים של קיוביטל החליטו קודם כל, שמבנה הקובץ (שמו היה "Solifile") לא יהיה מוגבל למשולשים, ויתמוך בפוליגונים בעלי הרבה צלעות. זה הביא לייצוג חסכוני בהרבה מהייצוג בפורמאט STL שכולו משולשים. ה-Solifile גם הרשה חורים במשטחים, גם הם פוליגונים רבי צלעות. תכונות אלו לא היו קיימות בפורמאטים של החברות האחרות, והיו לקוחות שרכשו את תחנת העבודה של קיוביטל רק לשם הכנה נוחה של קובצי הבניה. מאמר מדעי המתאר את היכולות של התוכנה הזו פורסם בספרות המדעית
ההמצאות האחרות של קיוביטל.
קיוביטל הייתה חברה של מוצר אחד – המדפסת התלת ממדית Solider 5600, מכונה באורך 5 מטרים, במשקל 5 טונות, שיצרה בנפח 5600 סמ"ק ובו עשרות חלקים. במהלך שנותיה הראשונות הוליד הפיתוח של המכונה הזו שלוש המצאות חשובות נוספות שקיבלו חיים משל עצמן: האקספנדומר, רדילוס והצורוגרפיה.
אקספנדומר.