ניסוחו של סעיף זה, היווה פשרה בין המדינות אשר רצו להפליל הן מעשים של אפליה גזעית והן מעשים והתבטאויות של שנאה ושל הסתה לעליונות גזעית, לבין מדינות שלא רצו לפגוע בזכות לחופש הביטוי וחופש ההתאגדות. חששותיהן של חלק מהמדינות כדוגמת ארצות הברית, היו כי סעיף זה, עלול לסתור את השקפת חופש הביטוי שזכתה למעמד עילאי במערכת המשפט שלה. לבסוף למרות החשש האמור, הסעיף נקט בעמדה של הפללת מעשים, התבטאויות והתארגנויות גזעניות. זאת בהתאם לתפיסה המתבססת על סעיף 29 להכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם (1948) וכן על בסיס סעיפים 19 ו-21 לאמנה הבין־לאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות (1966). הואיל והזכויות לחופש הביטוי וחופש ההתאגדות אינן מוחלטות אלא יחסיות וכפופות להגבלות מסוימות.
קידום סובלנות.
סעיף 7.
המדינות בעלות האמנה מתחייבות לאמץ אמצעים מידיים ויעילים, במיוחד בתחומי ההוראה, החינוך והאינפורמציה, במטרה להילחם בדעות קדומות המובילות לאפליה גזעית, ולתמוך בהבנה, סובלנות וידידות בין אומות וקבוצות גזעיות או אתניות, וכן לקדם את מטרותיהם ועקרונותיהם של מגילת האו"ם, ההצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם, הצהרת האו"ם בדבר ביעורן של כל הצורות של אפליה גזעית והאמנה עצמה.
מנגנוני יישום, אכיפה וישוב סכסוכים.
סעיפים 8–13.
מגלמים בתוכם היבטי יישום ואכיפה וכן בעלי אופי מנהלי. היבטים מהווים חלק מהותי מן האמנה. בלעדיהם לא תהיה הבחנה בין ההצהרה לבין האמנה.
הסעיפים מגדירים את הרכב הוועדה לביעורה של האפליה הגזעית, את מחויבות המדינות החברות להגשת דו"חות שיבחנו על ידי הוועדה מדי שנה, את מנגנוני האכיפה ויישוב הסכסוכים שבאחריות המדינות החברות והוועדה לביעורה של האפליה הגזעית ועוד.
מנגנון תלונות אישיות.
סעיף 14.
עוסק במנגנון תלונות אישיות. סעיף זה מאפשר לכל מדינה חברה, להכריז בכל עת, כי הוועדה לביעור אפליה גזעית בעלת סמכות לבדיקת תלונותיהם של יחידים או קבוצות המלינים כי הם קורבנות להפרות של האמנה. זהו סעיף ברירה, משמע, למדינה יש זכות להחליט אם להשתמש בו או לאו.
ישנה חשיבות רבה להכרה בזכות היחידים או הקבוצות לעתור במצב בו נפלו קורבן להפרה של סעיפי האמנה, זאת מכיוון שמאורעות עבר הוכיחו כי מדינות נמנעות מהגשת עתירות על מדינות אחרות מתוך חשש ליצירת מחלוקות שתביא לפגיעה ביחסים בניהן.
הוועדה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית.
הוועדה היא גוף המורכב ממומחי זכויות אדם המופקדים על מעקב אחר יישום האמנה. חברי הוועדה נבחרים בהצבעה חשאית של המדינות החברות לתקופת כהונה של ארבע שנים, כשמחציתם נבחרים אחת לשנתיים.
סעיפים 9–15 לאמנה זו, מפרטים את תפקידיה ודרכי פעולותיה של הוועדה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית שכן היא משמשת כמנגנון יישום ואכיפה של סעיפי האמנה. המדינות החברות מחויבות להגיש דו"חות שוטפים לוועדה, המתווים את האמצעים החקיקתיים, השיפוטיים והמדיניים שננקטו כדי להביא לידי ביטוי את האמנה במדינתן. הוועדה בוחנת את הדו"חות המתקבלים ולאחר מכן, מגישה מסמך המרכז את חששותיה והמלצותיה.
דו"ח חסר תקדים של ועדת האו"ם למיגור אפליה גזעית ב-2019 מציג תכנים המכילים הסתה לשנאה, אלימות ואנטישמיות בתוכנית הלימודים של הרשות הפלסטינית ושל אונר"א, וקורא להסירם.
מדינות חברות.
באמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית CERD חברות 183 מדינות, מתוכן, 5 מדינות חתומות על האמנה, 95 מדינות שאשררו את האמנה ו- 83 מדינות אשר חתמו ואשררו את האמנה.
מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-7 במרץ 1966; הפקידה את כתב אשרורה לאמנה ב-3 בינואר 1979; האמנה נכנסה לתוקף, לפי סעיף 19(2), ב-2 בפברואר 1979.
להלן וועדת CERD המכהנת נכון לדצמבר 2017:
האמנה בהקשר הישראלי.
סעיף 22 לאמנה קובע כי מחלוקת בין המדינות החתומות על האמנה בדבר פירושה או החלתה שלא יושבה במשא ומתן או בנהלים שנקבעו במפורש באמנה זו, תופנה, לבקשת כל צד מן הצדדים למחלוקת, לבית הדין הבין־לאומי, לשם החלטה, אלא אם הסכימו הצדדים למחלוקת, על דרך יישוב אחרת. מדינת ישראל הסתייגה מסעיף זה בחתימתה על אמנת ה- CERD יחד עם עשרות מדינות נוספות כדוגמת; סין, מצרים, הודו, נפאל, טורקיה, סוריה ועוד.
מאז הקמת הוועדה לביעור כל זכויות האפליה הגזעית, הוגשו כנגד מדינת ישראל מספר תלונות ועתירות בגין הפרת סעיפי האמנה, כדוגמת תלונותיה של סוריה בהיקשר לשטחי רמת הגולן. בשנת 1972 הגישה סוריה לוועדה דו"ח המתאר כיצד ישראל מפרה את סעיפי האמנה כלפי כמאה אלף מאזרחיה מאז שכבשה את רמת הגולן במלחמת ששת הימים בשנת 1967. לטענת סוריה, ישראל הפרה את סעיף 5 לאמנה בכך שגירשה בכוח כמעט את כל תושבי רמת הגולן מאדמותיהם, שעד היום אינם מורשים לחזור לאדמות אלו ולבתיהם. בהצבעה שערכה הוועדה הוחלט ברוב של 9 למול 4 ונמנעת אחת, תוך התחשבות בדו"ח הסורי ובהחלטות שהתקבלו בעניין זה על ידי גופים אחרים באו"ם, כי הנושא יועלה בפני העצרת הכללית. בהחלטה 2784 קיבלה ואישרה העצרת הכללית את החלטת הוועדה. ברוב של 10 כנגד 3 ו- 3 נמנעים, הביעה הוועדה את חששותיה סביב המצב ברמת הגולן ואת תקוותה כי האזרחים הסורים אשר התגוררו ברמת הגולן ישובו להנות במהרה מכל זכויותיהם כבני אדם וכאזרחים סורים. בשנת 1974 הגישה סוריה דו"ח נוסף לגבי רמת הגולן. מספר מדינות ובראשן הולנד טענו בפני הוועדה שאין לה בסיס חוקי לבקר את פעולותיה של מדינה שאינה חברה באמנה. לטענתן הוועדה יכלה לפטור את סוריה מחובותיה על פי האמנה ביחס לרמת הגולן ולהביע צער על כך שמדינה אחרת מונעת מסוריה את זכויותיה בגין סעיפי האמנה, אך לא לבקר את ישראל אשר לא הייתה חברה באמנה באותה עת. בשנת 1977 הגישה סוריה דו"ח נוסף אשר מתאר את ההחמרה במצב ברמת הגולן בעקבות השינויים הקיצוניים שמבצעות ההתנחלויות הישראליות במבנה הדמוגרפי של האזור. גם לאחר בחינת דו"ח זה, הביעה הוועדה את חששותיה מהמתרחש ומההפרות המתבצעות כלפי האזרחים הסורים ברמת הגולן על ידי ישראל. בדו"ח הועלתה בקשה לעצרת הכללית לפעול על מנת שלא יבוצעו שינויים דמוגרפים נוספים באזור והעצרת הכללית אכן אימצה את הבקשות והדאגות שהועלו מן הדו"ח.
שון וייט
שון רוג'ר וייט (באנגלית: Shaun Roger White; נולד ב-3 בספטמבר 1986) הוא ספורטאי אמריקאי המתמחה בגלישת שלג ובסקייטבורדינג. וייט זכה בשלוש מדליות זהב בגלישת חצי צינור באולימפיאדת החורף (טורינו 2006, ונקובר 2010 ופיונגצ'אנג 2018), ב-13 מדליות זהב במשחקי האקסטרים חורף ובשתי מדליות זהב במשחקי האקסטרים.
ביוגרפיה.
וייט נולד בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. אביו עבד מחלקת המים של עיריית סן קלמנטה ואמו כמלצרית. כתינוק סבל מטטרלוגיה על שם פאלוט (מום בלב) ונאלץ לעבור שני ניתוחים עד גיל שנה.
כיום הוא מנהל זוגיות עם השחקנית נינה דוברוב
גלישת שלג.
וייט החל להתאמן בגלישת שלג בהרי סן ברנרדינו. בגיל 13 הפך למקצוען בתחום ובגיל 16 זכה לראשונה באליפות ארצות הברית. ב-2002 זכה בשתי מדליות כסף במשחקי האקסטרים חורף, ב-2003 בשתי מדליות זהב, ומאז זכה בתוארים נוספים. סך הכל השיג שיא של 13 מדליות זהב, שלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד.
באולימפיאדת טורינו (2006) זכה במדליית זהב בתחרות החצי צינור. באולימפיאדת ונקובר (2010) שמר על תוארו, הוא הבטיח את ניצחונו עוד לפני המקצה השני שלו, אף על פי כן החליט לנסות במקצה זה אלמנט קשה במיוחד "Double McTwist 1260", אותו ביצע בהצלחה. באולימפיאדת סוצ'י (2014) סיים במקום הרביעי.
במהלך אימונים לקראת אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) נחבל בפניו, נזקק לניתוח ול-62 תפרים. אף על פי כן העפיל למשחקים האולימפיים. בפיונגצ'אנג זכה במדליית זהב בפעם השלישית, עם ציון של 97.75 נקודות שהשיג בניסיון האחרון שלו שחתם את התחרות. הוא הצליח לבצע בהצלחה שתי קפיצות רצופות של 1440 מעלות ואת ה-Double McTwist.
באולימפיאדת בייג'ינג (2022) סיים במקום רביעי בתחרות חצי צינור. הוא הודיע שיפרוש לאחר האולימפיאדה.
סקייטבורדינג.
במקביל לגלישת השלג החל להתאמן גם בסקייטבורדינג. בגיל שבע טוני הוק זיהה את כישרונו והפך למנטור שלו. הוא נהיה למקצוען בתחום בגיל 17, ב-2005 זכה במדליית כסף במשחקי האקסטרים, ב-2007 במדליית זהב וחזר על הישג זה גם ב-2011. סך הכל זכה לאורך הקריירה בחמש מדליות במשחקי האקסטרים: שתי זהב, שתי כסף ואחת ארד.
סימר ההיכר של וייט הוא שערו האדמוני, שיחד עם ביצועיו בספורט זיכו אותו בכינוי "Flying Tomato" ("העגבנייה המעופפת").
העברה (מחלה)
בבריאות הציבור, העברה היא מעבר של מחולל מחלה זיהומית מפרט פונדקאי נגוע לפרט אחר. ההעברה יכולה להתבצע ישירות מהפרט הנגוע או דרך וקטור, הנושא את מחולל המחלה. להבנת דרך ההעברה ואיתור מקור הזיהום יש משמעות אפידמיולוגית במטרה למנוע את התפשטות המחלה, בפרט בעת מגפות.
דרכי העברה.
נישאות באוויר.
הדבקה דרך האוויר מתבצעת בעת חשיפה לארסס (אירוסול) הנושא מחוללי מחלה. חלקיקי הארסס הם למעשה טיפות ממערכת הנשימה שהתאדו בחלקן ומה שנשאר מהן הוא גרעין הטיפה. מחוללים הנישאים באוויר מסוגלים לשרוד מחוץ לגוף ולהישאר באוויר למשך פרקי זמן ארוכים, בהתאם לסוג המחלה, טמפרטורת האוויר, רמות הלחות וקרינת UV. אתר ההדבקה העיקרי שלה הוא מערכת הנשימה. עם המחלות המועברות בדרך זו נמנות: דלקת קרום המוח הנגרמת מ-"Neisseria meningitidis", אבעבועות רוח, הצטננות, שפעת, חזרת, דלקת גרון מסטרפטוקוקוס, שחפת, חצבת, אדמת, שעלת, סארס, צרעת. כך גם מתרחשת העברה של COVID-19.
עטיית מסכת N95 יכולה להגן על העוטה מלהידבק במחלות הנישאות באוויר.
טיפות.