ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, התמנה לעמוד בראש הצוות שחקר את משאבי המים של חצי האי סיני. במסגרת הסקר הכללי של סיני שנערך על ידי חיל המדע של צה"ל. מחקר זה אפשר לבדוק את הרעיון אליו הגיע איסר (מהשוואת תוצאות מחקריו על מי התהום באזור סדום ויטבתה ותוצאות מחקר של
צוות גרמני על עיון מוסא בסיני), שמתחת לסיני והנגב מתפרס אקוויפר ענק ובו כ-50 מיליארד מטרים מעוקבים של מי תהום במליחות המתאימה להשקית גידולים חקלאיים שנקוו בתקופת הקרח האחרונה. המחקרים (כולל שאיבת ניסיון בקידוח נח'ל במרכז סיני) אישרו את הרעיון.
ב-1975. ברוח קריאתו של דוד בן-גוריון ליישב את הנגב, הוא הצטרף לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועבר עם מרגלית אשתו לגור בקריית שדה-בוקר על מנת להקים את המכון לחקר המדבר של אוניברסיטת בן-גוריון. בעזרת תלמידיו רונית נתיב ואילון אדר יסד את המרכז למשאבי מים, שנקרא
כיום "המכון למחקרי מים ע"ש צוקרברג". במסגרת המרכז נקלטו למעלה מ-20 עולים מגל העלייה של שנות השבעים מברית המועצות והודרכו עשרות משתלמים מחו"ל, שעד היום שומרים על קשר מדעי עם איסר והמכון. בעקבות פעילות זו, הוזמן איסר בתחילת שנות השמונים לשמש חבר הוועדה של אונסק"ו בנושאי הידרולוגיה של מדבריות, מדען מדווח (רפורטר) בנושא של התוכניות הבינלאומיות להידרולוגיה וכן לשמש חבר הוועדה בנושא הידרולוגיה של אזורים קרסטיים בחברה הבינלאומית של הגיאו-הידרולוגים
ב-1988 התמנה כחבר הוועדה המייעצת לסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בווינה בנושא של שימוש בשיטות איזוטופיות במחקרים הידרולוגיים באזורים צחיחים וחצי צחיחים ובמסגרת זו ביקר עם עמיתו פרופ' יואל גת מספר פעמים באיראן.
ב-1988, בעקבות מחקריו על השפעת שינויי האקלים הוזמן לשמש חבר בקבוצת העבודה של
אונסק"ו בנושאי השפעות שינויי האקלים בעבר כמפתח לעתיד. במסגרת זו ביקר במרכזי מחקר שונים
ברחבי העולם והגיע למסקנה שהתחממות האקלים הביאה בעבר ולכן תביא גם בעתיד התייבשות האזורים בעלי אקלים ים תיכוני ולריבוי גשמים באזורים התת-משווניים.
זיידמן
זיידמן הוא שם משפחה.
דוד טברסקי מטאלנה
יוחנן טברסקי (טולנא)
רבי יוחנן טברסקי (ו' באלול תרס"ו, 26 באוגוסט 1906 - כ"ה בכסלו תשנ"ט, 14 בדצמבר 1998) היה אדמו"ר מטולנא.
ביוגרפיה.
נולד בטולצ'ין לרבי דוד מרדכי. בילדותו היגר אביו לארצות הברית. בבחרותו, עלה לארץ ישראל ללמוד בישיבה וקיבל היתר הוראה. הוא למד בישיבת אוהל משה ואצל רבנים נוספים. בשנת תרפ"ז חזר לבית אביו. נישא לצפורה פערל, בתו של רבי משה לנגר, האדמו"ר מסטרטין טורונטו, והתגורר לאחר נישואיו במונטריאול. הוא פתח בית מדרש בשם "קהל חסידים - קהלת דוד" וכיהן שם כאדמו"ר. בשנות השואה היה פעיל בהצלת יהודים ובעזרה לקליטתם. בשנת תש"א הוא סייע לחסידי חב"ד להקים את ישיבת תומכי תמימים במונטריאול.
בשנת תשט"ו עלה לארץ ישראל והתגורר בשערי חסד, בית הכרם ולבסוף עבר לבית וגן ופתח שם בית מדרש. הוא נהג בפשטות ובצניעות, ונהג לבזות את עצמו בהנהגות מוזרות, כגון גלגולי ראש. הוא ראה את עצמו כחסיד גור, והלך תדיר לטישים של האדמו"רים. בסוף ימיו החלו להתקבץ סביבו חסידים. בשנתיים האחרונות לחייו התגורר בבני ברק, שם נפתח בית כנסת של החסידות, הפועל עד היום.
בתו היחידה גיטל מירל בריינדל לאה נישאה לישראל צבי וינברג, שנטה לתנועת המזרחי. בנם, רבי יצחק מנחם, הוכתר על ידי מרבית החסידים לאדמו"ר. נכדם, הרב אמיתי מלכיאל-טברסקי, הוכתר לכהן כאדמו"ר באשדוד.
לאחר פטירתו יצא הספר "שיח יחוננו" מדברי תורתו על חנוכה ועניינים שונים. נכדו מרדכי וינברג הוציא לאור יומנים ורישומים מחייו בספרים: "אמרתך חייתני", "דתשרי על עמיה", "כי חיים הם למוצאיהם".
איי ספראטלי
איי ספראטלי (באנגלית: Spratly Islands, בוייטנאמית: Quần đảo Trường Sa, בפיליפינית: Kapuluan ng Kalayaan, מכונים בסינית: 南沙群岛 – איי נאנשה) הם קבוצה של איים במרכז ים סין הדרומי. הם ממוקמים מצפון למלזיה ונמצאים בערך באמצע הדרך בין וייטנאם לפיליפינים. לפני 1970 המשמעות העיקרית שקשורה לאיים הייתה מיקומם האסטרטגי. צרפת החזיקה אותם בשנים 1933–1939. במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה יפן את הארכיפלג ופיתחה אותו כבסיס צוללות. לאחר המלחמה הקימה ממשלת סין הלאומנית חיל מצב על Itu Aba, אותו שמרו הלאומנים לאחר גלותם לטאיוואן בשנת 1949. כאשר יפן ויתרה על תביעתה לאיים בשנת 1951, טייוואן, סין היבשתית, וייטנאם הכריזו על עצמם כבעלי המקום, והפיליפינים הוסיפו תביעה על סמך קרבה בשנת 1955. האיים נתונים במחלוקת טריטוריאלית מתמשכת בין שש מדינות: סין (האינאן), טאיוואן (גאושיונג), מלזיה (סבה), וייטנאם (חאנחוא), הפיליפינים (פלאוואן) וברוניי (אזור כלכלי בלעדי). הקבוצה מכילה יותר מ-750 איים קטנים, שוניות ואטולים.
האיים מכונים על שמו של החוקר הבריטי ריצ'רד ספראטלי אשר זיהה אותם בשנת 1843. שטחם הכולל הוא כ-4 קילומטרים מרובעים בשטח מימי של כ-425,000 קילומטרים מרובעים.
סקרים סייסמיים מראים כי אזור ריד בנק עשיר במרבצי נפט וגז.
סובק (קומיקס)
סובק (באנגלית: Sobek, על שם האל המצרי סובק) היה דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "#26 52" מאוקטובר 2006 ונוצרה על ידי הכותבים ג'ף ג'ונס, מארק וייד, גרנט מוריסון וגרג רוקה והמאיירים קית' גיפן ופטריק אוליף.
מייד לאחר אירועי "המשבר האינסופי", דוקטור תדאוס סיבאנה הצטרף ליחידת המדע של צ'אנג צו ועבר לאי אולונג. שם, הוא הפך לאחד מאחראי פרויקט ארבעת פרשי אפוקוליפס (פרפרזה לארבעת פרשי האפוקליפסה). סיבאנה לקח תנין מנהר הנילוס ושינה אותו מבחינה גנטית לפרש הרביעי, יוּרְד הבלתי נודע (רעב). יורד נמלט מהמתקן כשהוא זוכר מעט ממקום מוצאו וחי שישה חודשים לבדו, כאשר בסופם עשה את דרכו לאחוזתו של סיבאנה. בהגיעו למקום, הוא התיידד עם אמון טומאז, הגיבור שנודע בכינוי אוסיריס והמומר הטרי למשפחת מארוול השחורה. אוסיריס קרא לאיש הקרוקודיל בשם סובק, על שם האל המצרי סובק שחציו תנין וחציו אדם. סובק הפך לדמותג של משפחת מארוול השחורה, ואדם השחור הזמין אותו ללוות אותם לאומה הבדיונית קאנדאק, מקום הולדתו של אדם. סובק נשאר לצידו של אמון ונכח כאשר אמון איבד שליטה על רגשותיו והרג בשוגג את חבר יחידת המתאבדים קול פארקר, "המשכנע".
מספר חודשים לאחר מכן, טבעו האמיתי של יורד התגלה. בתור האווטאר של רעב בארבעת פרשי אפוקוליפס, עצם נוכחותו של סובק גרמה לשידפון גדול בכל רחבי קאנדאק. אפילו כוחות האלמנטלים של איזיס התבררו כבלתי יעילים כאשר היבולים בקאנדאק קמלו. רעב גדול כילה את יורד, והוא נכנע לאינסטינקטים הלא טבעיים שלו. הוא בגד באמון והתקיף אותו באכזריות, בעודו נושך בו בעזרת מלתעותיו האימתניות. עד מהרה, שאר פרשי אפוקוליפס הצטרפו אליו וביחד הם התקיפו את משפחת מארוול השחורה. אולם, יורד היה הפרש הראשון שמת בידי היד השחורה, שקרע מעליו את מלתעותיו. במהלך זמן זה, אדם השחור הפשיט את עורו של יורד הבוגדני והכין ממנו זוג מגפיים.
אולם, השמדת גופו הגשמי של יורד לא השמידה את מהותו. עם הזמן, יורד צץ מחדש והשתלט על גופו של חבר תעשיות ויין. אותו עובד, טיילור ריס, פיקח על מבצע פליטים במדינה המזרח-תיכונית הבדיונית ביאליה ומכר מזון בשוק השחור למצביא מקומי. אחרי שהרג את מעבידיו של ריס, סובק התעמת עם ברוס ויין. הוא גרם לתעשיין העשיר רעב, אך ויין הצליח לשלוט בעצמו. לאחר שסופרמן הגיע, יורד נמלט כשגרם לשומריו של ריס רעב - דבר שגרם להסחת דעת, שכן סופרמן ובאטמן נאלצו להדוף את התקדמותם.
בזמן בריחתו, סובק נפגש עם פרש המוות עזראיוס, שהקים לתחיה את המתים של ביאליה כדי שישמשו ככוח עבודה עבורם וישרתו את צורכיהם. אחרי שיצרו תלולית העשויה מעפר וגופות, יורד והפרשים גרמו למתים לבנות להם גופות שיוכלו להכיל את מהותם. ליגת הצדק ניסתה להשמידם על ידי זריקת גוש קרח על התלולית, אך הדבר הצית את בור האש והאנרגיה הקינטית החזירה לחיים את ארבעת הפרשים. כעת בצורתו האמיתית כצבוע דמוי-אדם, יורד התקיף את סופרמן. אולם, למרות שהודבק על ידי פרש המגפה, סופרמן הצליח להתנגד ליורד ושבר את אפו. לבסוף, סופרמן העיף את יורד לתוך מסלול כדור הארץ ובחזרה, ובכך הביס אותו. ללא כל האמצעים לפעול נגדו, יורד נטש את גופו של ריס וניסה להשתלט על באטמן. אולם, יורד לא הצליח לשלוט בו, שכן כמיהתו של באטמן לנקמה גברה על הרעב של יורד. חברת יחידת המתאבדים ורוניקה קייל, שפיקחה על לידתם המחודשת של ארבעת הפרשים, בלעה קריסטל שמיועד להכיל את מהותם של הפרשים והסירה את מהותו של יורד מבאטמן. בכך, היא כלאה את ארבעת הפרשים לעת עתה.
בחוברת "כוחו של שאזאם!" שבמהלך אירועי "הלילה האפל ביותר", גופו המקורי של סובק הוחייה מחדש כחבר חיל הפקחים השחורים על ידי היד השחורה. הוא איתר את אוסיריס, שגם הוא הפך לפקח שחור ונלחם נגדו. אוסיריס השמיד את סובק על ידי אמירת שמו של אדם השחור, ומכת הברק שהכתה את שניהם השמידה את חיבורה של טבעת הכוח השחורה אליהם. באירועי "היום הבהיר ביותר", אמון הוחזר לחיים כחבר בחיל הפקחים הלבנים.
כאשר אמון נכלא בארקהם אסיילום, הוא טעה לחשוב שקילר קרוק הוא סובק, בשל מראהו התנינאי שדמה לו. כאשר התבצעה בריחה מהכלא, אמון תקף את קרוק באכזריות.
המוטנטים החדשים
הפורום של לנדמרק
אמנית ביצתית