שירת בצה"ל כמכונאי מטוסים בחיל האוויר, ולאחר שחרורו עבד במפעל "בדק" לימים התעשייה האווירית. למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ולאחר סיום לימודיו ב-1959 חזר לעבודה בתעשייה האווירית, התקדם ומונה למנהל מחלקה בחטיבת ההרכבה. עזב את התעשייה האווירית ב-1964 ועבד במשך שלוש שנים במפעל יצרנית הרכב ליילנד אשדוד. ב-1967 חזר לתעשייה האווירית, מונה לראש אגף בחטיבת ייצור מבני המטוסים, עסק בפרויקט מטוס המנהלים "ג'ט קומנדר", ייצור מטוסי הנשר, שימש ראש פרויקט מטוס הכפיר, סמנכ"ל לשיווק מטוסים, מונה למשנה למנכ"ל ב-1983 ולמנכ"ל ביוני 1985. בתקופתו הגיעה החברה להישגים מרשימים. ב-1988 מכירות החברה עברו לראשונה מעל מיליארד דולר בשנה.
בשנת 1990 הוענק לקרת פרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה. בשנת 1999 הוארכה כהונתו בתפקיד המנכ"ל ב-3 שנים אף על פי שעבר את גיל הפרישה.
בשנת 2004, בהיותו בן 70, הודיע שהוא פורש מתפקידו, אך שר הביטחון שאול מופז ביקש שימשיך בתפקיד שנתיים נוספות. בפברואר 2006 פרש מתפקידו, בצל חקירה נגדו בחשד לשוחד, חקירה שנסגרה מאוחר יותר עקב חוסר הוכחות.
משה קרת נפטר ב-28 ביולי 2020. הותיר אחריו את רעייתו, בתיה, ארבעה ילדים ונכדים.
פדרה (סנקה)
פדרה הוא מחזה מהמאה הראשונה לספירה, מאת סנקה, המבוסס על סיפורה של פדרה מהמיתולוגיה היוונית.
עלילת המחזה.
תמונה א: היפוליטוס, בן תזאוס מלך אתונה, מספר על כוונתו לצאת ולחפש את אביו המאחר לחזור ממסעותיו. במהלך שיחה עם מורו, תרמנס, מגלה היפוליטוס כי פדרה, אמו החורגת, רודפת אותו מזה זמן רב משום כעסה אליו. בנוסף לכך, מתגלה אהבתו של היפוליטוס לאריקיה, ניצולה יחידה ממשפחת המלוכה הקודמת, הכלואה בארמונו של תזאוס.
תמונה ב: פדרה כלאה את עצמה בחדר שלא תראה אף אחד, היא מתענה בייסורים. אנונה האומנת שלה מצליחה להוציא ממנה את הסיבה: פדרה מאוהבת בבנה החורג, היפוליטוס. ימים רבים היא רדפה את היפוליטוס כדי להרחיק אותו ממנה, אך הכל עלה בתוהו ורק מוות יגאל אותה מאהבתה אליו. באותו הזמן בארמון מובאת הבשורה כי תזאוס, אביו של היפוליטוס, נהרג בדרך. מה שאומר שעכשיו אהבתה של פדרה להיפוליטוס כבר איננה חטא כי אביו (תיזאוס שהוא בעלה של פדרה) מת, ואנונה משכנעת אותה שהכל יהיה בסדר ואסור לה לוותר. עליה לעשות יד אחת עם היפוליטוס על הממלכה ולהישמר מפני אריקיה.
תמונה ג: היפוליטוס, שעוד בצעירותו לא האמין באהבה, מתאהב באריקיה ונותן לה את הכתר של אתונה. פדרה מגיעה לבקש מהיפוליטוס עזרה, כי היא במצב נפשי לא טוב, אך בו בזמן היא מתוודה לפניו על אהבתה אליו. היפוליטוס אחוז תדהמה. פדרה תופסת את החנית ומתכננת להתאבד, אבל אנונה מסכלת זאת.
תמונה ד: פדרה שולחת את אנונה לדבר על לבו של היפוליטוס, שייקח לו את המלוכה ולא ייטור לה שנאה. אך בזמן שהיא מחכה לתשובתו, נשמע קול העם שמריע לתזאוס שחזר מהמלחמה - השמועות על מותו היו שקריות. שוב נקלעת פדרה ליאוש וצרה כי היא יודעת שהסוד שלה גלוי עכשיו. היא מבקשת לשים קץ לחייה, אך אנונה מסבירה לי שאם תעשה זאת היא תבייש את בניה וביתה. היא מציעה לה להאשים את היפוליטוס בכל מה שקרה. פדרה נבהלת מהרעיון, ואוזרת כוחות לשמור על טוהר נפשה, לפתע מגיעים תזאוס והיפוליטוס, היא אינה מעזה לראות את פניו של תזאוס ובורחת לחדרה.
תמונה ה: תזאוס שומע מאנונה כי היפוליטוס פגע בכבודה של פדרה. הוא כועס על היפוליטוס, גוזר עליו גלות וקורא לאלים לנקום בו נקמת מוות. היפוליטס שומע את מה שהעלילו עליו אבל מחליט לכבד את אביו, ולא מספר לו את האמת. פדרה מתחננת לפני תזאוס שלא יהרוג אותו, שלא ישפוך דם, ובאה לספר לו את האמת, תזאוס מספיק לפני וידויה לספר לה כי היפוליטוס מאוהב בלא אחרת מאשר אריקיה. בעודה שומעת זו היא מתלהטת – הקנאה אוחזת בה. היא שוב רוצה למות, וכאשר אנונה מנסה לעורר בה תקוות חיים היא מגרשת אותה.
תמונה ו: היפוליטוס קורא לאריקיה לברוח אתו מהארמון המקולל. תזאוס נקרע בין שני העולמות של רחמי אב וקנאת בעל, בייחוד כשמתחיל לקנן בו הספק שהיפוליטוס לא אשם. פתאום מגיעה לארמון בשורה כי אנונה התאבדה ופדרה מבקשת להתאבד. תזאוס מבין כי נפלה טעות, והוא קורא שישיבו לו את בנו. אך המורה הזקן, תרמנס, מגיע ומספר כי היפוליטוס נהרג, וכי הקללה שתזאוס ביקש התגשמה. פדרה הרעילה את עצמה למוות והרעל זורם בעורקיה, מתוודה לפני תזאוס כי היא מאוהבת בהיפוליטוס ומתה לרגליו של תזאוס. תזאוס עומד על מפולת ביתו, שאהבה ומוות החריבו אותו.
ניתוח.
ניתן לטעון כי המחזה עוסק בגבולות גילוי העריות. סופו מציין את האיום שגילוי עריות מציב על ההמשכיות ועל הפריון. המלך תזאוס אינו זוכה להוריש את מלוכתו. המבנה של מחזה המתחיל באהבה גדולה ומסתיים במוות הוא המבנה הקלאסי של טרגדיה, אלא שכאן קטיעת רצף הדורות מקושרת באופן ישיר למהלך ה"בלתי טבעי" של אם הנמשכת לבנה. המחזה מתחבר בכך לשורה של מחזות מופת בתרבות המערב הבוחנים יחסים מיניים בין הורים לילדים, שהבולט שבהם הוא כמובן אדיפוס המלך. מעניין כי בפדרה גילוי העריות הוא גבולי. מבט על מספר יצירות מופת יווניות חושף גישה שורשית יותר להתמודדות עם טאבו בתחום המשפחה. כך למשל סיפורה של מדיאה של אוריפידס המציג אם הרוצחת את ילדיה, או אלקטרה של סופוקלס. לא כך במחזה שלפנינו, המרחיב את גילוי העריות מהבסיס הביולוגי שלו, אל עבר מהלך תרבותי נורמטיבי היוצר טאבו גם על שיתוף בני זוג בין מספר בני משפחה.
כפיר (מטוס)
כפיר הוא מטוס קרב רב-משימתי, תוצרת התעשייה האווירית לישראל.
הכפיר מבוסס על מטוס המיראז' 5 הצרפתי, ומשלב תכנון אווירודינמי צרפתי עם מנוע אמריקני. משנת 1975 יוצרו מעל 220 מטוסי כפיר.
היסטוריה.
ההחלטה על פיתוח הכפיר התקבלה אחרי מלחמת ששת הימים (1967), בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל, אשר הקשה על הצטיידות צה"ל באמל"ח, בעיקר בתחום מטוסי הקרב.
קדם לכפיר מטוס ה"נשר", שהיה מטוס הקרב הראשון שיוצר בישראל, והתבסס על תוכניות המיראז' 5, שפותח בשיתוף ישראל אך לא סופק לה בשל האמברגו. טיסת הבכורה של ה"נשר" נערכה ב-1969. מטוס הנשר שירת בחיל האוויר החל משנת 1972 וזכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים.
במקביל לפרויקט הנשר, נעשו ניסיונות בישראל לשתול מנוע סילון אמריקאי מדגם J-79 מתוצרת ג'נרל אלקטריק (שנבנה ברישיון בישראל) בגוף מטוס המיראז' 5 דו-מושבי. ניסיונות אלו הולידו את מטוס הקרב הישראלי הראשון - הכפיר. גרסת ניסוי ראשונית שנקראה "טכנולוג" טסה לראשונה באוקטובר 1970, ודגם משופר טס ביוני 1973. דגם הייצור נקרא 'כפיר גדרות', שכינויו הנפוץ הוא C-1, והוחל בייצורו באפריל 1975. השוני החיצוני הבולט ביותר היה כנפוני הקאנארד שהוספו למטוס לשיפור התנהגותו וכושר תמרונו. 27 מטוסי כפיר C-1 יוצרו עד אשר שופרו בדגם ה-C-2, שכלל "שפם" לאורך החרטום, כנפוני קאנארד שונים וגדולים יותר, כנף עם "שן מסור" ועוד שתי נקודות לחימוש חיצוני (סה"כ 9). שינויים אלו קיצרו את מרחק ההמראה של הכפיר לעומת קודמיו בעלי כנף דלתא והקנו לו יכולת תמרון עדיפה במהירויות נמוכות.
במאי 1975, יום העצמאות, הוצג לראווה מטוס הכפיר C-1 במפגן חיל האוויר, אך קדמו לכך פרסומים רבים בעיתונות הזרה. בתחילת 1976 הוחל בשיווק המטוס מחוץ לישראל ולצורך כך הוא הוצג לראשונה מחוץ לגבולות ישראל בסלון האווירי בפארנבורו בספטמבר 1976. באותה שנה נעשה גם ניסיון למכור את המטוס לאוסטריה. שר ההגנה האוסטרי הגיע לישראל לצורך המשא ומתן. המטוס הוחכר אף לצי ולמארינס האמריקאי, שם הוא שימש לביום מטוסי אויב.
מטוסי כפיר שרתו בחילות האוויר של אקוודור, סרי לנקה וקולומביה, ומספר מטוסים שרתו בחברת ATAC האזרחית האמריקאית, המספקת שירותי ביום אויב וניסויים לצי האמריקאי.
הטכנולוגיה הייחודית שפותחה עבור הכפיר יושמה במספר פרויקטים של התעשייה האווירית. מטוסי מיראז' 3 ומיראז' 5 של מספר חילות אוויר עברו שדרוג אוויוני ואווירודינמי לדרגת כפיר, למעט המנוע ומספר מאפיינים אחרים, שנותרו מקוריים.
בשנת 1988 חתמה התעשייה האווירית על עסקה עם ממשלת דרום אפריקה לייצור גרסה מקומית של הכפיר () הכוללת גם מערכות חדישות שפותחו למטוס הלביא. לפי מקורות שונים, העסקה כללה העברה של 60 מטוסים כפיר ונשר מעודפי חיל האוויר ושדרוגם.
בשנת 1982 רכשה אקוודור 12 מטוסים מדגם C-2, וב-1996, 4 מטוסים נוספים.
בשנת 1991 פורסם בעיתונות המקצועית שהתעשייה האווירית מפתחת דגם ייצוא של הכפיר שכונה "נמר", המצויד במנוע סנקמה אטאר 9K-50 או GE-Volvo F-404, עקב הגבלות אמריקאיות על מכירת מנועי J-79. הנמר היה אמור להיות מצויד בטכנולוגיות שמקורן בפרויקט הלביא, שבוטל כארבע שנים לפני כן. למרות שלא היה ביקוש לנמר בחילות אוויר זרים, המשיכה התע"א בפיתוח ה"כפיר 2000" למטרות יצוא.
התעשייה האווירית מעולם לא אישרה או הכחישה את הדיווחים על פיתוח ה"נמר".
ביוני 2021 הודיעה סרי לנקה על עסקה עם התעשייה האווירית, בשווי 50 מיליון דולר, להשבחת חמשת מטוסי הכפיר שברשותה כך שישרתו עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-21.
מטוסים בתצוגה.
המטוס מוצג היום בבסיס חצרים במוזיאון חיל האוויר, הפתוח לקהל הרחב.
כמו כן מוצג גם אחד מהמטוסים שהוחכרו לצי האמריקאי, שהוחזר ב-1989 ואוחסן תקופה קצרה בבסיס חיל האוויר בעובדה.
ב-2004 הועבר מטוס כפיר בודד לארצות הברית, שם הוא מוצג במוזיאון אינטרפיד שבניו יורק.
שירות בחיל האוויר הישראלי.