ב-1974 היה ממקימי חוגי סיירות, כמפעל הנצחה לזכר אורי מימון חבר לשירות בנח"ל המוצנח, שנפל במלחמת יום הכיפורים. ב-1987 זכה חטר-ישי בפרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים מידי יו"ר הכנסת, על חלקו בהקמת חוגי הסיירות.
חטר-ישי כיהן כחבר בוועדות ציבוריות ובגופים שונים, ובהם הוועד המנהל במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
בנוסף, הוא פעל שנים רבות לקידום פועלן של קרנות ואגודות הקשורות לשירותי הביטחון, ובהן הוועד למען החייל, חטיבת הצנחנים, גבעת התחמושת.
חיים אישיים.
נשוי לתמר, עורכת דין ונוטריונית במקצועה, ולבני הזוג יש תשעה ילדים.
דרור חוטר ישי
ג'ו קנינגהאם
שלמה יוסף אנגלרד
ונוס ואדוניס (שייקספיר)
הפואמה ונוס ואדוניס מאת ויליאם שייקספיר פורסמה בשנת 1593, והיא יצירתו הראשונה של שייקספיר שהודפסה.
הפואמה.
בפואמה 199 בתים בני 6 שורות כל אחד, בפנטמטר יאמבי. מתוארת בה השתוקקותה של ונוס (אלת הגנים והכרמים) לאדוניס, צעיר יפה תואר, ונכונותה של ונוס להציל את אדוניס מחיית פרא והתעקשותו של אדוניס להילחם בחיה בעצמו. הפואמה היא פסטורלית, ולעיתים ארוטית, קומית וטרגית. היא עוסקת בטבעה של האהבה ובטבע. הפואמה נכתבה בהשראת סיפור המופיע בחלק העשירי של ספרו של אובידיוס, "מטמורפוזות", אך שונה במידה ניכרת מסיפור זה. סיפורים נוספים מתוך "מטמורפוזות", בהם אלה העוסקים בהרמאפרודיטוס, בנרקיסוס ובפיגמליון, נחשבים אף הם כמקור השראה לפואמה, אם כי במידה פחותה.
לפואמה מאפיינים משותפים אחדים עם יצירות נוספות של שייקספיר: "חלום ליל קיץ" (שאף בה נכלל סיפור מ"מטמורפוזות"), "רומיאו ויוליה" ו"עמל אהבה לשווא".
הפואמה נכתבה בזמן שתיאטראות לונדון היו סגורים מחמת מגפה. היא נדפסה בשנת 1593 בידי המדפיס ריצ'רד פילד וזכתה להצלחה רבה - תוך 35 שנים הודפסו ממנו 16 מהדורות.
עיבודים.
בשנת 1996 הוצג בדבלין, על ידי The Theatreworks Company, עיבוד למחזה של הפואמה.
בשנת 2004 הציגה הלהקה השייקספירית המלכותית עיבוד של הפואמה לתיאטרון בובות.
בשנים 2010–2011 העלתה להקת בוסטון מטרו אופרה עיבוד של הפואמה לאופרה שאורכה כארבעים דקות. הליברית היא הפואמה עצמה, ואת המוזיקה כתב המלחין Zachary Wadsworth .
הפואמה יצאה לאור כספר מוקלט על ידי Naxos Records, כשבהקלטה השתתפו שחקנים בריטים ובהם איב בסט.
תרגום לעברית.
במהלך השנים פורסמו תרגומים לעברית של קטעים מתוך הפואמה. ב־1955 פרסם ידידיה לוין תרגום של קטע בן 10 בתים מתוך הפואמה, ב־1968 פרסם צבי גורן, בגיליון הראשון של כתב העת "אגוז", תרגום שכלל כ־30 בתים נבחרים מתוך הפואמה, וב־1989 פרסם אריה זקס תרגום של שני בתים מתוך הפואמה בספרו "מבחר השירה הארוטית".
לראשונה תורגמה הפואמה בשלמותה לעברית בשנת 2016 בידי יותם בנשלום, ויצאה לאור בהוצאת חרגול. למהדורה בעברית צורפה "אחרית דבר" מאת פרופ' אברהם עוז. בנשלום כתב בהקדמה לספר שהקפיד לשמור באופן דייקני על המשקל המקורי של הפואמה.
קישורים חיצוניים.
על תרגום הפואמה לעברית:
יחסי אינדונזיה–שווייץ
יחסי אינדונזיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין רפובליקת אינדונזיה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים מאוד וידידותיים מאוד.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של אינדונזיה מהולנד בשנת 1949, ארבע שנים לאחר שזכתה בה בשנת 1945. שווייץ פתחה נציגות בג'קרטה בשנת 1952. בשנת 1863, קונסוליה שווייצרית נפתחה בבטאוויה (ג'קרטה). נציגות שווייצרית שנייה נפתחה בעיר מדן בשנת 1916 (האי סומטרה).
מאז שנות התשעים של המאה העשרים, אינדונזיה ובמיוחד האי באלי, נעשו ליעד פופולרי מאוד לחופשות עבור תיירים שווייצרים.
אינדונזיה, עד שנת 1997, היוותה עבור שווייץ מדינה מועדפת בשיתוף פעולה להאצת התפתחותה. אף על פי כן שהמעמד הזה נלקח מאינדונזיה, הוא היה נדבך משמעותי ביחסים בין שתי המדינות, ששיא התרומה שלו בשנת 1971. מאז שנת 2008 אינדונזיה היא מדינה מועדפת להאצת התפתחות של סוכנות שווייצרית.
חגיגת יום השנה השישים וחמש ליחסים בין שווייץ לאינדונזיה נחגגה בשנת 2017.
יחסים כלכליים.
שווייץ רואה את אינדונזיה "כשוק לעתיד". שווי הסחר שבין שתי המדינות בשנת 2017 עלה בחמישים אחוזים בהשוואה לשנה הקודמת, כשעבר את הסכום של 2.8 מיליארד פרנק שווייצרי.
יותר ממאה וחמישים חברות שווייצריות הן פעילות באינדונזיה. בסוף שנת 2016, על פי הבנק הלאומי השווייצרי, ההשקעות השווייצריות הישירות באינדונזיה היו שוות ערך ל-6.9 מיליארד פרנק שווייצרי. ההשקעות הישירות הללו נוצרו על ידי 20,000 משרות שחולקו על ידי חברות שווייצריות באינדונזיה. שווייץ הייתה המשקיעה האירופאית השלישית בגודלה במדינה בשנת 2016.
בשנת 2017 נפתח מרכז סחר שווייצרי בג'קרטה.
שווייצרים באינדונזיה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו באינדונזיה אלף מאה ושנים עשר אזרחים שווייצרים.
מארדירוס אלטוניאן
מארדירוס אלטוניאן (בארמנית: Մարտիրոս Ալթունյան; 1889 – 1958) היה אדריכל וצייר ארמני, שחי ופעל בלבנון.
ביוגרפיה.
אלטוניאן נולד בבורסה שבטורקיה ולמד ציור בהאקדמיה לאמנויות היפות בפריז. בשנת 1919 היגר ללבנון והשתקע ביירות, שם כיהן כאדריכל המחלקה לעבודות ציבוריות של ממשלת המנדט הצרפתית. בתפקיד זה תכנן מבני ממשל, בתים פרטיים, מבני ציבור ודת ברחבי לבנון וסוריה.
בין היתר תכנן את בניין הפרלמנט הלבנוני (1934) ואת מתחם הכנסייה על שם גרגוריוס המאיר בפטריארכיה הארמנית בצפון בירות. בכנסייה זו צייר סדרה של ציורי שמן גדולים שנתלו על קירות הכנסייה. פטריארך ירושלים הארמני התרשם מן הציורים והזמין את אלטוניאן לעצב את קפלת הלנה הארמנית בכנסיית הקבר בירושלים. אלטוניאן החל את עבודתו במאי 1945. הפטריארכיה הארמנית הסתייעה בסיוע כספי של ארמנים מן הפזורה (בעיקר מארצות הברית) וסיפקה לאלטוניאן תנאי עבודה וחומרים משובחים. העבודה נעצרה עקב מלחמת העצמאות ונשלמה רק ב-1950, אז נחנכה הקפלה בחג הצלב.
יחסי יוון–ירדן
יחסי יוון–ירדן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הממלכה הירדנית ההאשמית.
סקירה כללית.
בין הרפובליקה ההלנית לממלכה הירדנית ההאשמית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של יוון, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לממלכה הירדנית ההאשמית הם יחסים קרובים המתבטאים בשיתופי פעולה שונים במגוון תחומים.
בערך חמש מאות אזרחים יוונים מתגוררים בירדן, רובם הן אזרחיות יווניות הנשואות לאזרחים ירדנים שלמדו במוסדות יווניים שונים. ישנן כחמש עשרה משפחות יווניות בהן כל בני הבית הם יוונים ואינם שייכים לעמים שונים. הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים הקימה בית ספר יווני-אורתודוקסי המלמד בשפה הערבית, אשר המצטיינים שבו מקבלים מלגות ללימודים גבוהים ביוון עצמה.
האיגוד היווני הראשי בירדן הוא "איגוד הנשים היווניות של ירדן", אשר פעיל במגזרים החברתיים והתרבותיים. הארגון שם לעצמו כמטרה את שימור התרבות היוונית בירדן ואת קידום הלימוד של השפה היוונית והתרבות שלה אצל יוונים צעירים. המאמינים היוונים האורתודוקסים בירדן מונים כ-120,000 איש, רובם דוברי ערבית. ישנן כ-30 כנסיות יווניות.
תלמוד תורה לנשים
לפי ההלכה, נשים אינן נכללות במצוות תלמוד תורה, אף על פי שאישה הלומדת תורה זוכה על כך לשכר. חז"ל הדריכו את האבות שלא ללמד את בנותיהם תורה, ויש שסברו שהדבר אסור, למעט לימוד הדינים הנצרכים לשם קיומם שאותם מחויבת ללמוד, וכן לימוד יסודות היהדות.
עם זאת, נשים שלמדו בעצמן וגדלו בתורה, זכו בדרך כלל ליחס מכבד. החל מהמאה העשרים חל שינוי בגישה זו בקרב חלק מהוגי הדעות ואנשי ההלכה, והתפתחה מערכת חינוך לנשים הכוללת לימוד תורה מעמיק.
במקורות ההלכה.
מצוות תלמוד תורה כוללת שני חלקים: האחד לימוד פרטי ההלכות, המנהגים ועיקרי האמונה, לשם קיומם בחיים, והשני לימוד עיוני של התורה לכל רבדיה. חז"ל דרשו מן הפסוק , שנשים אינן חייבות בלימוד תורה. הפוסקים ציינו כי מאחר שאישה חייבת בקיום רוב המצוות, וכן עליה להכיר את עיקרי האמונה, מוטל עליה ללמוד את פרטי הדינים כדי שתוכל לקיימם; אך בשונה מן האיש, עליו מוטל להגות בתורה כל ימי חייו, אם האישה בקיאה בהלכות הדרושות לה, היא איננה מחויבת בלימוד נוסף.
ככלל, הרוצה לקיים מצווה שהוא איננו מחויב בה, זוכה למבט חיובי על כוונתו זו ויש לו שכר על פעלו, גם אם פחות מזה של המחויב בדבר, שכן "גדול המצווה ועושה משאינו מצווה ועושה" (). כך מתייחס גם הרמב"ם ללימוד תורה על ידי נשים:
אף על פי שזו שורת הדין, כבר בתקופת התנאים התגלעה מחלוקת באשר לשאלה האם ראוי הדבר שילמד אדם את בתו תורה. במשנה במסכת סוטה () דעת בן עזאי, שחייב אדם ללמד את בתו תורה. לעומתו אמר רבי אליעזר: . לפי הרמב"ם, תפלות היא "השוא ודברי ההבל", ובהלכות תלמוד תורה הוא מרחיב יותר: .
על אף שכאמור הרמב"ם פוסק שאישה שלמדה תורה שבעל פה יש לה שכר, הוא מוסיף ופוסק כדעת רבי אליעזר שציוו חכמים שלא ילמד אדם את בתו תורה. הפרישה מדייק בלשון הרמב"ם שכתב "רוב הנשים", כלומר ייתכנו נשים שבעבורן לימוד תורה הוא חיובי מכיוון שמטרתן לשם שמים להתלמד ולהתחכם בתורה. ומכאן למד שאמנם מלכתחילה אין האב רשאי ללמדה שמא תוציא את התורה לדברי הבאי, אך אם בא ללמוד מעצמה רשאי ללמד אותה ויש להניח שהיא מאותו מיעוט.