מתחילת מלחמת העצמאות נעשו על ידי מפקדת צבא ההצלה ניסיונות לגייס שכירים דרוזים בהר הדרוזים בסוריה. מנהיג הר הדרוזים סולטאן אל-אטרש התנגד לכך מתוך דאגה לגורל תושבי ארץ ישראל הדרוזים במקרה של ניצחון יהודי.
למרות התנגדותו נמצא קצין שהסכים תמורת תשלום לעמוד בראש יחידה דרוזית בצבא ההצלה. זה היה שכיב והאב, קפטן לשעבר בצבא הסורי כבן 60. מסביבו התלכדו 400–500 לוחמים דרוזים שכירים שהתגייסו בגלל הרעב והאבטלה שהיו אז בהר הדרוזים. הגדוד הדרוזי נקרא ג'בל אל ערב לאחר שמנהיג הר הדרוזים התנגד לקרוא לו ג'בל אל דרוז.
שכיב והאב, שלחם נגד הצרפתים ב בשנות ה-20 של המאה ה-20 ואחר כך הצטרף לצבא הסורי הקולוניאלי, אמר לחייליו כי אין להם ייעוד דרוזי במלחמה זו וכי הם אינם אלא שכירי חרב המקבלים משכורת וחייבים למלא את המוטל עליהם.
הגדוד הגיע לארץ ישראל ב-28 במרץ 1948 והוצב בשפרעם, בהיותה מיושבת בחלקה דרוזים ושוכנת בין ריכוזי הדרוזים בגליל ובכרמל.
ב-4 באפריל 1948 פתח קאוקג'י בהתקפה על קיבוץ משמר העמק. הוא שלח קריאות לעזרה לשכיב והאב כדי שיתחיל בהתקפות ויקטין את הלחץ מעליו אולם והאב היסס. רק לקראת סיום הקרבות במשמר העמק ותבוסתו של קאוקג'י, פתח והאב בהתקפות על אזור קיבוץ רמת יוחנן.
התחלת הקרבות.
ב-12 באפריל 1948 תפסו הדרוזים את הכפרים הושה וחִ'רבּת אלכַּסַאיר (בין רמת יוחנן במערב לכביש 70 במזרח), החולשים על אזור רמת יוחנן, ומשעה 06:40 בבוקר, החלו לירות על העובדים בשדות באש רובים ומקלעים. באותו יום לא הושבה אש ולא היו נפגעים. בלילה פונו ילדי רמת יוחנן לקריית ביאליק.
למחרת, ב-13 באפריל 1948, הגבירו הדרוזים את הירי, ובחילופי האש באותו יום נהרגו שני לוחמים ואחדים נפצעו. בלילה, ב-14 באפריל 1948, חיבלו הדרוזים בשני מעבירי מים בכביש כפר חסידים-קריית אתא (כביש 70), שהיה עורק תנועה יחיד בין חיפה לעמק, לאחר שהכביש הראשי נחסם על ידי ערביי בלד א-שיח'.
מצב חירום הוכרז באזור, ומפקד חטיבת כרמלי, משה זליצקי (לימים משה כרמל), החליט ליטול את היוזמה מידי הדרוזים ולפתוח בפעולה התקפית. הוחלט לתפוס גבעה צפונית-מזרחית לכפר עטה (כיום בתחומי קריית אתא) המכונה "תל שרעה", שממנה נהגו הדרוזים לצלוף.
לביצוע הפעולה הורכבה פלוגה מיוחדת מגדוד 21. מפקדי המחלקות הגיעו אך מקרוב לגדוד לאחר סיום קורס מפקדי מחלקות. הנשק כלל רובים צ'כיים, אנגליים ועוד, וכן מקלעים מסוגים שונים.
בבוקר 14 באפריל 1948 נערכו מספר אימונים, ובשעה 16:00 יצאה הפלוגה לפעולה. הדרוזים זיהו את הכוח היהודי והתקיפו אותו מפסגת הגבעה. הלוחמים נפגעו וניתנה פקודת נסיגה כשהמפקדים מחפים באש מקלעים. אחד המפקדים, זוהר דיין, (אחיו של משה דיין ואביו של עוזי דיין), חיפה על אנשיו עד שנהרג. בקרב נהרגו שישה לוחמים ונפצעו רבים. גופות הלוחמים נשארו בשטח.
קרב רמת יוחנן.
לאחר כישלון ההתקפה הראשונה, השתרר שקט בגזרה, והוא נוצל בחטיבה להתארגנות למבצע מקיף שהיה מכוון לפתור את בעיית הגוש באופן יסודי, וזאת על ידי כיבוש הכפרים הושה וקסאייר החולשים על גוש רמת יוחנן, ושימשו כבסיס לכוח הדרוזי. החזקת כפרים אלה נועדה להעניק שליטה על המרחב ובסיס לפעולה נגד שפרעם. מכיוון שכפרים אלה היו מרוחקים מכבישים ראשיים, היה יסוד לשער שהבריטים לא יתערבו. המשימה הוטלה על פלוגות מגדוד 21 וגדוד 22 של חטיבת כרמלי.
ב-16 באפריל 1948 בשעה 04:40 יצאו הכוחות מרמת יוחנן ותוך זמן קצר השתלטו על שני הכפרים, שהיו ריקים מאדם, והחלו להתבצר בהם. כעבור זמן קצר התחילו הדרוזים בהתקפתם, תחילה בהושה ולאחר מכן בקסאייר. הדרוזים היו לוחמים נועזים, והתפתחו קרבות פנים אל פנים שהסבו אבדות כבדות לשני הצדדים. תשע התקפות נערכו באותו יום. הדרוזים נהנו מאספקת תחמושת וכוח אדם משפרעם, ומצב חיילי חטיבת כרמלי הלך ורע. התחמושת הלכה ואזלה. לקראת ההתקפה התשיעית התקבלה הודעה כי בידי כל איש ארבעה כדורים והתבקשה רשות לנסיגה. המפקדה ברמת יוחנן ענתה כי "יש להחזיק מעמד, גם אם יאזלו הכדורים. אם תיסוגו תושמדו כולכם. הילחמו בסכינים ובכל הבא ליד".
הדרוזים התכוננו להתקפה המכריעה על קסאייר. בינתיים הגיעה לרמת יוחנן מכונת ירייה עם תחמושת רבה. היא הועמסה על משוריין שפרץ לקסאייר בשעה שהדרוזים ערכו את הסתערותם התשיעית והקשה ביותר, וחלקם הגיעו עד בתי הכפר. אש לוחמי כרמלי הייתה דלה וחלק מהחיילים החלו מתוך יאוש לזרוק אבנים במסתערים. במועד האחרון האפשרי, קפץ אחד החיילים מהמשוריין, הציב את מכונת היריה במרכז הכפר, ופתח באש מהירה, יעילה וקטלנית לעבר הדרוזים המסתערים. האש עשתה שמות במסתערים וההתקפה נהדפה. בינתיים ירדה חשיכה שנוצלה להתבצרות, לפינוי נפגעים ולאספקת תחמושת ליום הקרב הבא, אולם הדרוזים נסוגו לשפרעם ולא חידשו את התקפותיהם.
תוצאות הקרב.
בעקבות הקרב, שעלה לדרוזים בעשרות הרוגים ופצועים, חל שינוי בעמדת הדרוזים בישראל, וגברה השפעתם של חסידי הברית עם היהודים. יומיים לאחר הקרב, נפגשו כמה מקציני הגדוד הדרוזי, בראשות איסמעיל קבלאן ונכבדים דרוזים עם נציגי היהודים בשטח ההפקר שליד קסאייר. בפגישה זו גובשו היסודות שהובילו לברית בין היהודים והדרוזים בישראל.
שרידי הושה נמצאים סמוך ליער קריית אתא. מהכפר קסאייר, הקרוב יותר לרמת יוחנן, נותרו שרידי חורבות, ובסמוך לו - בתוך מטעי האבוקדו של רמת יוחנן - הוקמה אנדרטה לנופלים היהודים בקרבות. האנדרטה בנויה מסלע הניצב על ארבע אבנים מלוטשות ועליו חקוקה הכתובת: לזכר הלוחמים והמגינים מגדוד 22 פלוגה ב', מגדוד 21, מחיל הנוטרים הגושי, מהפל"ם האזורי, מאנשי המקום אשר נפלו בשדות האלה על שחרור הארץ בימים ג-ז ניסן תש"ח.
מאחורי האנדרטה קיר ועליו חקוקים שמות 22 הנופלים ומפת הקרבות באזור.
לוקה טורילי
לוקה טורילי (באיטלקית: Luca Turilli; נולד ב-5 במרץ 1972 בטריאסטה, איטליה) הוא מוזיקאי איטלקי, גיטריסט, קלידן, מלחין, כותב שירים ומעבד מוזיקלי. ידוע בשל להקת המטאל שהקים, "רפסודי", שפעלה בשנות ה-90 וה-2000.
ביוגרפיה.
לוקה טורילי נולד בטריאסטה שבאיטליה. כבר בגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה קלאסית ומאוחר יותר החל לנגן בגיטרה וקלידים. ב-1993 הקים את להקת "ת'נדרקרוס" (Thundercross), בשיתוף עם אלכס סטרופולי. ב-1994 הוציאו אלבום דמו בשם "Land Of Immortals". מאוחר יותר השתנה ההרכב, ושם הלהקה שונה ל"רפסודי" (Rhapsody). ב-2006 שונה שוב שם הלהקה, ל"רפסודי אוף פייר" (Rhapsody of fire), בעקבות בעיות הקשורות לזכויות יוצרים. במסגרת רפסודי הוציא טורילי 13 אלבומי מוזיקה.
במקביל לרפסודי, הקים טורילי ב-1999 הרכב סולו על שמו, "לוקה טורילי". הוא הוציא במסגרת ההרכב ארבעה אלבומים וסינגל, הידוע בהם הוא "King of the Nordic Twilight", שיצא ב-1999. ב-2005 הקים את ההרכב "לוקה טורילי דרימקווסט" (Luca Turilli's Dreamquest). שנה אחר כך הוציא ההרכב אלבום וסינגל.
בסוף שנת 2011 החליט טורילי לעזוב את רפסודי אוף פייר, לאחר כ-18 שנות פעילות בה, לטובת הקמת הרכב חדש בשם "Luca Turilli's Rhapsody", יחד עם פטריס גרס (שהיה חבר ברפסודי גם הוא).
Luca Turilli's Rhapsody.
מיד לאחר עזיבתו בסוף שנת 2011, החליט טורילי להקים להקת רפסודי חדשה, יחד עם הבאסיסט פטריס גרס (חבר ברפסודי) והגיטריסט דומיניק לורקין (שסייע לרפסודי בהופעות ובהקלטות). טורילי החליט להקים את הלהקה כדי ליצור מוזיקת מטאל המבוססת על פסקולי סרטים, אותה הגדירו כ"מטאל סינמטי". אל הלהקה הצטרפו הסולן אלסנדרו קונטי והמתופף אלכס לנדנבורג, כאשר טורילי אחראי גם על הקלטת הקלידים. הלהקה הוציאה עד כה שני אלבומים, בשנים 2012 ו-2015.
שאבאסובקי
שַׁאבַּאסוּבקי (בפולנית: Szabasówki) היו בתי ספר ציבוריים לילדים יהודים, שהוקמו על ידי ממשלת פולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
הרקע להקמת בתי הספר.
קבלת העצמאות בתום מלחמת העולם הראשונה, עוררה גל של רומנטיקה פטריוטית פולנית, שבמסגרתו ביקשו לפתור את בעיית היהודים באמצעות התבוללות והתערות בקרב הפולנים. חזונם של אנשי הממשל והפדגוגיה הפולנים היה לכנס את כל ילדי ישראל במוסדות החינוך הכלליים הפולניים, כך שיזכו להתחנך בשפה הפולנית, ולהפוך לאזרחים טובים ונאמנים.
היעדר תשתיות לקליטת הילדים היהודים במערכת החינוך הפולנית המתפתחת וההתנגדות העזה שצעד כזה יעורר, הן בקרב הפולנים (בשל אנטישמיות), והן בקרב היהודים (מסיבות לאומיות ודתיות, בעיקר בשל חובת הלימוד בשבתות ובחגים), הביאו את ממשלת פולין להחליט על הקמת בתי ספר עממיים, שיהיו זהים בכל (שפה ותוכנית לימודים) לבתי הספר הכלליים, מלבד העובדה שלא ילמדו בהם בשבתות ובמועדי ישראל, ומכאן כינוים – "שאבּאסוּבקי" (מלשון "שבת"; ביידיש ת' רפה נהגית כ-ס', כלומר "שבס"). בספרות המחקרית מופיע השם לעיתים כ"שבתובקה".
הלימודים, המורים והתלמידים בשאבאסוּבקי.
בשאבאסובקי ביקרו תלמידים יהודים בלבד, ואף רוב המורים היו יהודים (אם כי רבים מהם מתבוללים). לקראת שנות השלושים החלה הממשלה להחליף את המורים היהודים במורים פולנים-נוצרים.
שעתיים בשבוע הוקדשו ללימודי "דת משה", בדומה לנהוג בבתי הספר הכלליים, שכן שלטונות פולין ראו בהוראת הדת בכל מוסדות החינוך אחד מעקרונות הרפובליקה הפולנית.