נעמה שנדר (נולדה ב-10 ביולי 1982) היא שחקנית ואמנית ישראלית. התפרסמה בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה "חשופים".
ביוגרפיה.
שנדר נולדה בירושלים, בת לערן שנדר, לימים פרקליט המדינה, וגדלה במוצא עילית. שנדר למדה משחק ועיצוב בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים ובאקדמיה לאמנות ריטפלד באמסטרדם, שם התגוררה בין השנים 2005–2007.
ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "קרוב לבית", בו גילמה לוחמת משמר הגבול המשרתת במזרח ירושלים. הסרט זכה לתשבחות מצד המבקרים, זכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ואף השתתף בפסטיבל ברלין. בשנת 2007, לאחר שובה לישראל, הופיעה שנדר בהצגות הפרינג' "אמה צונץ" ו-"הלא מחונכים", בתיאטרון תמונע, "גרילה", בתיאטרון החאן, ו"חוזר חלילה ומג'נון" בתיאטרון המעבדה. היא עבדה בין היתר עם הבמאים: , נאוה פרנקל, עינת גנץ ובן בוכנבכר, לוי זיני ואוהב פלנץ. שנדר הופיעה בתפקיד ראשי בטלנובלה "חשופים" בערוץ הוט 3, בה גילמה את דמותה של שירה מזור.
ב-2010 עבודה הראשונה, ׳תיאטרון מסך׳ כבמאית עלתה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר וזכתה בפרס ראש העיר. ב-2012 עבודתה "ערימת ילידים" הוצגה בתיאטרון תמונע בתל אביב.
ב-2013 עלתה עבודה "בית חינוך עיוורים" בירושלים כחלק מהפקות המקור של פסטיבל בבית, עונת התרבות הירושלמית.
כמו כן בשנת 2013 השתתפה בסרט "כפויים במחלוקת".
שנדר משלבת בעבודותיה לעיתים קרובות מופיעים לא מקצועיים ועולמה האסתטי משלב בין המדיום התאטרוני לקולנועי.
חוקי צ'רגף
חוקי צ'רגף (באנגלית: Chargaff's rules) קובעים כי DNA של כל תא מכל אורגניזם יכלול בסיסי פירימידין ופורין ביחס של 1:1. באופן יותר ספציפי, כמות הגואנין (G) שווה לכמות הציטוזין (C) וכמות האדנין (A) שווה לכמות התימין (T). החוקים קרויים על שם הביוכימאי היהודי אמריקאי ארווין צ'רגף, שגילה אותם בעת עבודתו באוניברסיטת קולומביה. ווטסון וקריק נעזרו בחוקי צ'רגף בגילוי מבנה ה-DNA ב-1952.
השמירה על חוקי צ'רגף ברחבי עולם החי מודגמת בטבלה הבאה, המציינת את האחוז של כל בסיס ב-DNA של אורגניזמים שונים:
סמויל מרשק
קוצ'י לגיזמון
אמן העם
אמן העם (ברוסית: Народный артист) הוא תואר הכבוד הגבוה ביותר אשר הוענק בברית המועצות, רפובליקות ברית המועצות, בכמה מדינות הגוש המזרחי אחרות (ומדינות קומוניסטיות בכלל), כמו גם במספר מדינות ברית המועצות לשעבר לאמני במה מצטיינים. תואר זהה "אמן העם", אבל המנוסח ברוסית במילים אחרות Hародный художник (אמן פלסטי של העם) הוענק בתחום האמנויות היפות: ציור, פיסול, צילום וכו'. בברית המועצות היו קיימים גם התארים "אדריכל העם", "מורה העם" ו"רופא העם".
התואר (אמן העם של הרפובליקה) הונהג זמנית החל משנת 1919 על ידי ממשלת רוסיה הסובייטית. "אמן העם" הראשון היה הזמר פיודור שאליאפין. בין הראשונים: הזמר לאוניד סובינוב, המלחין אלכסנדר גלזונוב.
התואר הונהג שוב תחילה בשנת 1931 ברמת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, יחד עם תואר אמן הכבוד (Заслуженный артист) הנמוך יותר. לאחר מכן תארים מקבילים הונהגו בכמה רפובליקות סובייטיות אחרות.
התואר "אמן העם" הוענק לחלק מבעלי התואר "אמן הכבוד" לפחות חמש שנים אחרי הענקת תואר זה.
בשנת 1936 בנוסף לתארים ברמת הרפובליקה גם תואר "האמן העם של ברית המועצות", שהוענק לאמנים שכבר קיבלו תואר ברמת רפובליקה והמשיכו בפעילות אמנותית מצטיינת. בשנים 1936 - 1991, תואר הכבוד הגבוה ביותר היה האמן העממי של ברית המועצות והוא הוענק ל-1006 אמנים.
לאחר נפילת הקומוניזם ו התפרקות ברית המועצות, רוסיה ורוב המדינות האוטונומיות והעצמאיות שנוצרו הנהיגו תארים דומים:
נמל סינגפור
נמל סינגפור (אנגלית: Port of Singapore) הוא מערכת של מתקנים ומסופים שבהם מתנהלת תנועת האוניות הבאות ויוצאות מרציפי סינגפור.
נמל סינגפור, נכון ל-2012, הוא הנמל המסחרי השני העמוס ביותר בעולם על פי מדד מעמס האוניות העוברות בו (אחרי נמל שאנגחאי שחלף על פניו ב-2010). בנמל עוברות רבע מכלל מספר המכולות בעולם ונמל המכולות של סינגפור הוא העמוס בעולם, הנמל מטפל בחצי מכמות הנפט הגולמי הנסחר בעולם ואף במדד כמות הסחורות החולפות בנמל, בדרכן לנמלי יעד אחרים, זהו הנמל העמוס בעולם. נמל סינגפור היה, עד לשנת 2005, גם הנמל העמוס בעולם במדד משקל המטענים שחלפו בו, אז נטל את הבכורה נמל שאנגחאי.
נמל סינגפור הוא עמוד השדרה הכלכלי של מדינת סינגפור, החסרה משאבי טבע ועתודות קרקע. הנמל מהווה ערוץ חיוני ליבוא משאבים טבעיים ויצואם לאחר שעובדו וזוקקו, כך למשל, זיקוק נפט. הנמל מהווה מקור הכנסה עיקרי לתעשיית שירותי האירוח והתיירות בסינגפור וכן לתעשיית המזון.
הנמל תועד בפרק בשם: "נמל סינגפור - הנמל ההומה ביותר בעולם" בסדרת הטלוויזיה בנייה מעולם אחר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
יורי לוויטן
1962 בישראל
1962 בישראל הייתה השנה בה חגגה 14 שנה מיום היווסדה.
משפט.
מספר פסיקות חשובות מבחינת ההיסטוריה החוקתית של מדינת ישראל ניתנו בשנה זו. בין היתר, דחה בית המשפט העליון (בג"ץ 72/62) את עתירתו של דוד אוסוואלד רופאייזן ("האח דניאל"), יהודי שהתנצר במהלך השואה, להיחשב כיהודי לצורך חוק השבות - פסיקה זו חידדה את ההבחנה "מיהו יהודי" בראות החוק ובית המשפט, ולפיכך, מי ראשי להתאזרח מתוקף חוק השבות.
פסיקה נוספת נודעה כ"בג"ץ סומייל" (בג"ץ 243/62, אולפני הסרטה בישראל בע"מ נ' גרי), שבו ערערה חברת יומני קולנוע, יומני כרמל, נגד החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לפסול קטע שהציג פינוי אלים של תושבים בשכונת סומייל על ידי המשטרה, בנימוק שהקטע "פוגע בטעם הטוב וכן משום שאינו משקף את הבעיה בכללותה ועל כן עלול הוא להטעות את דעת הציבור ולפגוע בו". בג"ץ קיבל את העתירה נגד הפסילה, ובכך קבע כללים חשובים לחופש הביטוי בישראל.
פלילים.
ב-15 בנובמבר מתחילה פרשה פלילית שתמשיך להסעיר את הרוחות גם ב-1963, פרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס (הקרויה על שם הקורבנות), במסגרתה נרצחו שלושה אנשים בין נובמבר 1962 ליולי 1963. הפרשה מעולם לא נפתרה.
ימת החולה
ברצלונה אתלטיק
ברצלונה אתלטיק (בשמה הקודם: ברצלונה ב') היא קבוצת המילואים של מועדון הכדורגל ברצלונה, המשחקת בליגה הספרדית השלישית ומקיימת את משחקי הבית שלה באצטדיון יוהאן קרויף המונה 6,000 מקומות ישיבה המשמש אותה החל מיולי 2019. לפני כן שיחקה הקבוצה במיני אסטדי.
מאמן הקבוצה הנוכחי הוא סרג'י ברז'ואן. בשנת 2008 השתנה שם הקבוצה מ"ברצלונה ב'" ל"ברצלונה אתלטיק", בשנת 2010 הוחלט להחזיר את השם של הקבוצה ל"ברצלונה ב".
היסטוריה.
ס.ד. אספנייה אינדוסטריאל.
הקבוצה נוסדה ב-1 באוגוסט 1934 תחת השם "סוסייטאט אספורטיבה אינדוסטריאל אספנייה", הקבוצה שימשה במקור כמועדון הספורט של בית החרושת עם אותו השם. חולצת הקבוצה הובלטה בפסים כחולים ולבנים אנכיים. החברה הייתה בבעלות משפחתו של ג'וזף אנטוני דה אלברט, שהיה לזמן קצר נשיא המועדון בשנת 1943. בתקופת נשיאותו של אלברט במועדון, הקבוצה, שהייתה ידועה אז בשם "קלאב דפורטיבו אספנייה אינדוסטריאל" (CF Barcelona), הפכה לקבוצת המילואים של מועדון הכדורגל ברצלונה והחלה לשחק את משחקיה באצטדיון לס קורטס.
בתחילה הקבוצה שיחקה בליגות אזוריות מקומיות, אך ב-1950 היא העפילה לליגה השלישית, וב-1952 היא העפילה לליגה השנייה. בשנת 1953 היא סיימה כסגנית בית 1 בליגה השנייה ומאוחר יותר למשחקי הפלייאוף של הליגה, אך היא לא העפילה לליגה העליונה מאחר שהייתה קבוצת משנה של מועדון הכדורגל ברצלונה.
ס.ד. קונדל.
לאחר שהשיגה העפלה נוספת לפלייאוף בשנת 1956, הקבוצה הפכה לעצמאית ובלתי תלויה במועדון הכדורגל ברצלונה, ושמה שונה ל-"קלוב דפורטיבו קונדל". הקבוצה לבשה חולצות כחולות עם שני פסים לבנים אלכסוניים. בעקבות העצמאות, היא הייתה מסוגלת להעפיל לליגה העליונה, הלה ליגה. עם זאת, היא שיחקה במשך עונה אחת בלבד בליגה העליונה, וירדה חזרה לליגת המשנה ב-1957. בשנת 1968 הצטרפה שוב למועדון הכדורגל ברצלונה ושימשה כקבוצת המילואים שלו.
ברצלונה אתלטיק.
ב-1970, נשיא ברצלונה אגוסטי מונטאל החליט לאחד את "קלאב דפורטיבו קונדל" עם קבוצת נערים אחרת של המועדון בשם "אתלטיק קטלוניה", וקרא לקבוצה המאוחדת "ברצלונה אתלטיק". אתלטיק קטלוניה הייתה קבוצה שנוסדה רק ב-1965 כתוצאה מאיחוד של שתי קבוצות אחרות: "קטלוניה דה לס קורטס" (נוסדה ב-1918) ו-"ס.ד. פברה קואטס" (נוסדה ב-1926).
לה מאסיה.
ב-1979 המועדון חנך את בניין "לה מאסיה" מהמאה ה-18 כמטה אקדמיית הנוער שלו, במבנה אבן עתיק, ששימש לפני כן כחווה חקלאית. היה זה מועדון הכדורגל הראשון בספרד שהביא ילדים מכל רחבי תבל וגידל אותם במקום אחד והוא נוסד בהשראת אוריול טורט.
במהלך השנים למדו באקדמיה 500 בני נוער בגילאים 11 עד 18. מתוכם 12 אחוזים הגיעו לקבוצה הבוגרת של ברצלונה ו-40 אחוזים הגיעו לקריירות מקצועניות בקבוצות אחרות. נכון ל-2011 לומדים בו 60 נערים: 48 בכדורגל, 11 בכדורסל ואחד בהוקי. המועדון מממן את כל ההוצאות. התלמידים לומדים עשרה חודשים רצופים בשנה. מתחילים ב-7.00 בבוקר, אוכלים בחדר האוכל ונוסעים לבית ספר רגיל בעיר, שם לומדים בכיתה מיוחדת במערכת שעות מקוצרת. ב-14.00 שבים למאסיה לארוחת צהריים, לומדים ואחר-הצהריים מתאמנים עד שעה 21.00 בלילה; ב-23.00 יש כיבוי אורות.
שליש מהתלמידים הם מקטלוניה, שליש מיתר ספרד ושליש ממדינות אחרות, בהן: ברזיל, שווייץ, ארגנטינה, הרפובליקה הדומיניקנית, קמרון, סנגל וניגריה.