מעשיות-עם על תיבת נח, בנייתה והווי החיים בה נפוצות בפולקלור של עמים רבים, בעיקר פינים ועמים סלאבים שונים, אבל גם מרבית שאר עמי אירופה, וכן יהודים, ערבים, טורקים, פרסים, צוענים, ארמנים, ועוד. בסיווג ארנה-תומפסון הן מסווגות כטיפוס מעשייה AaTh 825 "השטן בתיבת נח", שתועד ונחקר על ידי מספר פולקלוריסטים. אופייני למעשיות אלו ניסיונו של השטן לחבל בתיבה, לפעמים על ידי פיתוי אשת נח, ושכנועה להכין לנח משקה משכר, שבגרסאות מקומיות שונות מוצג כמקורם של הברנדי, הקוואס, הראקי, הוודקה, היין או הבירה. תכופות מסופר כי נאסר על חיה כלשהי, למשל החד-קרן או הגריפון, לעלות לתיבה, ועקב כך נכחדה. השטן מסתנן לתיבה בהסתר וקודח בה חור המאיים להטביעה, אך נסתם על ידי אחת החיות, תכופות הנחש, המקבל בתמורה תכונה מסוימת כגון הארס שלו. המעשיות לעיתים מסבירות גם את מקורן של תכונות נוספות המיוחסות לבעלי חיים שונים, למשל האיבה בין הכלב והחתול.. כמה ממוטיבים אלו חוזרים גם בספרות הילדים המודרנית (ראו להלן "תרבות פופולרית").
בסוף המאה ה-20 ובמאה ה-21, תכופות משמשת תיבת נח כמטפורה למגוון ביולוגי, לשימור טבע ולאחריותו של האדם להצלת המינים. למשל בתחום האקולוגיה, "בעיית תיבת נח" היא בעיית השימור של מגוון המינים ומגוון גנטי תחת אילוצי תקציב נתונים. גני-חיות ומוזיאוני טבע מעוצבים לעיתים עם מאפיינים או מוטיבים של תיבת נח, למשל מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב.
תרבות פופולרית.
יצירות מודרניות המתארות את תיבת נח כוללות לדוגמה את "פרידה מתיבת נח" (מילים: נורית זרחי, לחן: מתי כספי), המתאר תמונה איקונית של החיות העוזבות את התיבה, ואת נח שנשאר להביט אחריהן לאחר שמילא את משימת חייו. בהשראת המעשיות העממיות על תיבת נח כתבה נורית זרחי גם ספר הילדים "זוגות וזאת", המספר על חד-קרן המנסה להיכנס לתיבה למרות שאין לה בן-זוג. הזמר-היוצר האיטלקי סרג'ו אנדריגו כתב את השיר L'arca di Noè, איתו זכה במקום השלישי בפסטיבל סן רמו 1970.
סדרות טלוויזיה בשם "תיבת נח" הופקו גם בארצות הברית וגם בישראל. בשתי הסדרות, השם מסמל את מגוון הדמויות האנושיות המתכנסות יחד במקום מצומצם, ויוצרות זוגות רומנטיים.
מודלים.
הקבלן ההולנדי יוהאן האוברס בנה שתי תיבות בהשראת תיאור תיבת נח. הגדולה שבהן באורך של 138 מטר, ברוחב של 30 מטר ובגובה של 23 מטר. התיבה שהחלה להבנות ב-2007 והושלמה ביוני 2012 בעלות של כ-4 מיליון יורו, מוצבת בתעלה ליד רוטרדם שבהולנד. בתיבה בעלת ארבע הקומות מוצבים מודלים בגודל טבעי של חיות שונות. היא בנויה מעצי אורן וארז על בסיס 25 אסדות מתכת מסחריות מודרניות .
'מפגש התיבה' " היא תיבה שאינה צפה באורך 155 מטרים, ברוחב 26 מטרים ובגובה 16 מטרים, שהוקמה בשנת 2016 בקנטקי, כאטרקציה תיירותית, בהשקעה של מעל מאה מיליון דולר.
בן סירא
הספר בן סירא, הידוע גם בשם "חכמת בן סירא" או "משלי בן סירא", הוא מהספרים הידועים ביותר בין הספרים החיצוניים, כתיבת הספר מיוחס לשמעון בן ישוע בן אלעזר בן סירא בירושלים, במאה השנייה לפני הספירה. הספר נכתב בשפה העברית ותורגם למספר שפות בהן יוונית ולטינית.
סקירה כללית.
ספר בן סירא ממשיך את ספרות החכמה המקראית, אך בשינויים חשובים. לשונו של ספר בן סירא דומה לזו של ספרות החכמה המקראית כדוגמת משלי ואיוב, כמו גם ללשונם של חלק ממזמורי תהילים. עם זאת ניכר בלשונו איחורו לעומת ספרים אלה, ויש בו כמה תופעות המטרימות את לשון חז"ל. הספר כולל הנחיות מוסריות וקריאה לשמירת התורה, יחד עם המנונים בשבח אבות העולם ובשבח הכהן הגדול, ועוד.
ספר בן סירא דוגל בשיטת שכר ועונש עוד בעולם הזה, ואין בו זכר לעולם הבא או תחיית המתים. בזאת דומה בן סירא לספר מקבים א, אשר מדגיש את ה"תהילה" וה"שם" שמותיר האדם לאחר מותו, ללא רמז לחיים שלאחר המוות. השקפה המזוהה עם השקפת הצדוקים.
לפי פירוש מהמאה ה-10 על בן סירא בשם אלפא ביתא דבן סירא בן־סירא נולד כאשר אמו שהייתה בתו של ירמיהו הנביא נכנסה למרחץ והתעברה מזרע שהותיר שם אביה, לאחר שרשעים אפרתים אילצוהו להוציא זרעו לבטלה תחת איום שאחרת יבצעו בו מעשה סדום. ולפי זה נמצא אפוא שירמיהו הוא גם אביו וגם סבו של בן־סירא. כמו כן מובא כי הערך הגמטרי של "סירא" שווה בדיוק ל-"ירמיהו". היחס בספרות התורנית לספר זה ולתאור הורתו של אימו של בן סירה המובא בו נתון במחלוקת, מצד אחד הוא משמש בדיונים הלכתיים בנושא הפריה מלאכותית, אך מצד שני היו שהתייחסו אליו בספקנות ואף זלזלו בו. במאה האחרונה גברה עוד יותר ההסתייגות בספרות הרבנית ומתגבשת עמדת הסתייגות חריפה מהאלפא ביתא.
חיבור הספר.
הספר חובר בשלהי המאה השלישית לפני הספירה או בראשית המאה השנייה לפני הספירה. זמנו של בן-סירא נקבע משני טעמים:
קטע בספר המופיע בפרק ל"ג, פסוקים כ"ג-ל"ט (הידוע בשם "בעלי מלאכה"), הוא העתק של פואמה חינוכית מימי מצרים העתיקה, "הסאטירה אודות בעלי המלאכה" הידועה גם בשם ההוראה מפי דואה חתי.
נוסחי הספר.
עד למאה ה-19 לא היו קיימים בידינו נוסחים בעברית של ספר בן סירא, למעט כ-30 פסוקים ממנו שנשתמרו בציטוטים בספרות התנאים והאמוראים (המאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה), בתלמוד ובמדרשים, ו-13 פסוקים שמובאים על ידי רבי סעדיה גאון בהקדמתו לספר הגילוי. זאת עקב היותו חלק מהספרים החיצוניים שנדחו מהספרות היהודית בשלהי תקופת בית שני, ואבדו כתוצאה מכך.
נוסחים של הספר בשפות אחרות השתמרו היטב. הידוע שבהם הוא התרגום ליוונית, שנעשה על ידי נכדו של בן סירא באלכסנדריה שבמצרים עוד במאה השנייה לפני הספירה (דור או שניים לפני שנכתבה המגילה שנמצאה במצדה). נוסח זה נכנס לביבליה, הברית הישנה, ומצוי בכל כתבי היד של תרגום השבעים.
בוולגטה, תרגום כתבי הקודש של הנצרות ללטינית שנערך במאה ה-4 לספירה, נשתקע שמו Liber Ecclesiasticus ("ספר הכנסייה") או בקיצור Ecclesiasticus ("של הכנסייה"), שם זה כלל בתחילה את הספרים החיצוניים: טוביה, יהודית, חכמת שלמה, ואת הספר אסתר, אולם עם הזמן נתייחד השם לספר בן סירא בלבד, משום חביבותו.
תרגום חשוב נוסף, הוא התרגום הסורי למקרא, הפשיטתא. מקובל לומר שתרגום זה בוצע ממקור עברי, וזמנו מאוחר לתרגום היווני של נכדו של בן סירא.
גילוי ראשוני של קטעי הנוסח בעברית.
ב-13 במאי 1896 הבחין פרופסור שלמה זלמן שכטר בדף מתוך ספר בן סירא בעברית בתוך חבילת כתבי יד שהובאו מארץ ישראל וממצרים (שמקורם בגניזה הקהירית). בעקבות גילוי זה נמצאו תשעה דפים נוספים באוספי הבודליאנה שבאוקספורד. מאז נמצאו דפים נוספים של כתבי יד שונים של ספר בן סירא באוסף הגניזה הקהירית.
שני קטעים נוספים התגלו במערה 2 בקומראן, אולם הם מכילים רק מספר תיבות. ותיארוכם מאוחר לקטעי המגילה שנמצאו במצדה, והם נכתבו ככל הנראה במחצית השנייה של המאה הראשונה לפני הספירה (50 לפנה"ס - 1 לפנה"ס)
נוסח הספר שבידי מחבר הספר "ספר היוחסין" במאמר השישי, מזכיר שבספר המיוחס להושע בן סירק (כנראה התכוון לשמעון בן ישוע בן סירא), כתוב כי חנוך חי בגן עדן שלמטה. דבר זה אינו מוזכר בנוסח שבידינו כיום.
מגילת בן סירא ממצדה.
ב-8 באפריל 1964 גילתה משלחת של ארכאולוגים בראשות יגאל ידין 26 קטעי מגילה באחד החדרים המזרחיים בחומת מצדה (סוגר 1109), שהכילו את הנוסח העברי המקורי והקדום ביותר שנמצא עד כה, של חלקים מספר בן סירא. קטעי המגילה ניזוקו עם השנים, וחלקם כורסמו על ידי רמשים שונים, והם פוענחו בעזרת צילומים באור תת-אדום. הקטעים שפוענחו יצאו לאור בספרו של יגאל ידין, "מגילת בן סירא ממצדה".
המגילה שנמצאה כתובה בטורים, כאשר החרוז כתוב לכל רוחב העמוד, וצלעות החרוז כתובות בשני טורים מקבילים, צלע מול צלע. סימנים הנלווים למגילה, הם סימן בצורת "ר" המציין תחילת פרשה או פסקה, ועוד סימן אחד הדומה ל-Ψ שככל הנראה מסמן גם הוא תחילתה של פרשה.
תיארוך ארכאולוגי של קטעי המגילה שנמצאו נסמך על "טרמינוס אנטה קואם" (תאריך שלפני) של מועד נפילת מצדה, בשנת 73 לספירה, ועל כן זהו כתב היד הקדום ביותר שנמצא בידינו של ספר בן סירא. תיארוך פאליאוגראפי קובע אף הוא שזמנה של המגילה הכתובה בכתב עברי בסגנון "חשמונאי" או "קדם הרודיאני", הוא המחצית הראשונה של המאה הראשונה לפני הספירה (100 לפנה"ס - 50 לפנה"ס). בהנחה שהספר המקורי חובר בתחילת המאה השנייה לפני הספירה, הרי שנוסח זה נוצר כמאה שנים בלבד לאחר מכן.
היחס לספר.
חז"ל השתמשו רבות בספר בן סירא, במספר מקומות הם מציינים את שמו בפירוש, ובמספר מקומות הם מצטטים מדבריו ללא אזכור שם החיבור. הם אף שאבו ממנו נוסחאות ומטבעות לשון, כמו הביטוי הידוע 'במופלא ממך אל תדרוש ובמכוסה ממך אל תחקור' המוזכר במסכת חגיגה משמו של בן סירה וקבעו מהם חיתומי ברכות ופיוטים. במספר מקומות אנו מוצאים שחז"ל מבארים כי ספר בן סירא אינו חלק מספרות המקרא, משום שהוא נמנה עם החיבורים המאוחרים שאינם מקודשים כחיבורים המוקדמים, אולם אין כל אמירה נגד הספר. במקורות מאוחרים יותר, בדברי האמוראים, אנו מוצאים אמירות השוללות קריאה בספר; על האמורא רב יוסף נאמר בתלמוד הבבלי כי סבר שבחלקים שאינם הגיוניים , אך בחלקים הגיוניים, מותר לקרוא ואף לצטט ברבים, אף התלמוד הירושלמי מבאר את דברי רבי עקיבא במשנה במסכת סנהדרין הפוסק כי כמתייחסים בין היתר לספר בן סירא: . היו שראו בדברים אלו איסור מוחלט לקרוא בספר. אחרים ציינו את המשך דברי הירושלמי "להגיון נתנו ולא לעמל נתנו", כמציינים איסור להתעמק בלימוד הספר אך מתירים לקרוא בו.