במשך שלוש שנים מתרכ"ו עד תרכ"ט נמשכה המהפכה הפנימית, שבמהלכה התייסר האדמו"ר בספקותיו, בתקופה זו גם רצה להתגרש מאשתו שיינדל מפני שלא נולדו להם בנים אבל היא התעקשה ולא הסכימה לגירושין. הוא סגר את דלתות ביתו, ולא הרשה לאיש להיכנס לחדרו. כאשר התרחק מחסידיו וסגר את דלתות ביתו הם הוסיפו להאמין בו, כי נעשה בעיניהם 'קדוש' יותר ואשתו הלחיצה אותו להמשיך באדמו"רותו, ברני'ו ברח אפוא מביתו והסתתר בביתו של פקיד הדואר המקומי שהיה נוצרי, איתו ניהל שיחות תאולוגיות ונהנה משיחות אלו, בעיקר על רקע העובדה שהחסידים, שהיו נוהרים אליו מכפרי הסביבה, כמעט לא נתנו את דעתם לעניינים שברוח. אז שינה את טעמו והביט בבוז בחסידיו. נפשו סלדה מתפקידיו האדמו"ריים ששברו את נפשו ורוחו והפכו עליו למעמסה נפשית והוא החל להתרועע עם מיסיונרים נוצריים. המשבר הגיע לשיאו כאשר סירב ללכת לקלויז שלו בליל יום הכיפורים תרכ"ט לתפילת "כל נדרי", ולומר דברי-תורה למאות החסידים שחיכו לבואו. הרבנית משכה אותו בכוח לבית התפילה, ובשעת המאבק עִמו נקרעה טליתו. אז נגנב חשש ללב אשתו שיינדל שמא הולך בעלה להמיר את דתו, ומתוקף הזמנה דחופה ששיגרה לאחיה - אדמו"רי חסידות צ'רנוביל, הזדרזו ובאו לליובה, ובשעת טיול במרכבתו בליווי הרופא המקומי נתן לו הלה – בהשפעת רעייתו וגבאיו – סם-ריח מיוחד שהרדימו בלי שידע והעבירהו לבית אחיו רבי אברהם יעקב מסדיגורה שביחד עם האח רבי דוד משה מצ'ורטקוב דיברו על לבו שיחזור מדרכו הרעה, ברני'ו רגז עליהם, ורצה לזרוק מנורה על ראשיהם אף ששבת הייתה. בהשתדלות המשכילים המקומיים התערב התובע הממשלתי האוסטרי וברני'ו שוחרר ממאסרו בבית אחיו ועבר לגור בצ'רנוביץ הסמוכה, בירת בוקובינה, בין חברי תנועת ההשכלה בביתו של סגן ראש הקהילה, עורך הדין יהודה לייב רייטמן, שם התפקר ויצא בשאלה, וזו הייתה מכה קשה לחסידות רוז'ין הענפה.
דעותיו של ברני'ו מתפרסמות.
במהלך תקופה זו בשנים 1866–1869 בילה ברני'ו במחיצת המשכילים ונחשף להשקפותיהם הרדיקליות ולא הקפיד על שמירת מצוות . בערב חג הפורים, י"ג באדר ה'תרכ"ט נדפס "מכתב גלוי" בעיתון "המגיד" שבו כינה פרידמן את חסידיו "המון הפתאים השומרים הבלי שוא". בתוך זמן קצר נעתק המכתב לעיתונים נוספים ובתרגום לשפות רבות. אחיו של ברני'ו, רבי אברהם יעקב מסדיגורה, עמד והכריז בבית מדרשו שאל לראות במעשי אחיו דרך חדשה בעבודת הא-ל, והוא גינה את המעשה.
אירועים שערורייתיים אלה עוררו עניין עצום בציבור הרחב – תקוות גלויות בקרב משכילים ובושה ויגון עמוק בעולם החסידי. לאחר כחודשיים, במהלכם התמודד עם לחצים בלתי פוסקים, פנימיים וחיצוניים, הצליחו להפגיש את ברני'ו עם אחיינו, רבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש, שחיבבו מאוד, ובהשפעתו החליט לחזור לסדיגורא לחצר אחיו רבי אברהם יעקב מסדיגורה. הוא התקבל בשמחה רבה על ידי החסידים, שגדוליהם נהרו לשולחן שערך בשבת הראשונה לשובו. ופרסם "קול קורא" שבו מכחיש שהוא זה שכתב ה"מכתב גלוי" ובו הכריז שכל מעשיו הרעים היו כאשר לא היה בדעה שלימה.
ה"מכתב הגלוי" וקבלת הפנים החמה שקיבל ברני'ו בחצר סדיגורה והמשכת החסידים לראות בברני'ו אדמו"ר הראוי להנהיג עוררו הדים רבים וגם זעם, רבי חיים מצאנז תקף בחריפות, במכתבים את חסידי רוז'ין כולם, בראותו במקרה זה פרט שבא ללמד על הכלל. חסידי צאנז כינו את חסידי סדיגורה "כת הרשעה".
המחלוקות.
בעקבות סדרת מכתבים חריפים, שבהם קרא רבי חיים הלברשטאם מצאנז לקהילות שונות בגליציה להחרים ולרדוף את 'חסידי הפס"ל' (- חסידיהם של אחיו של ברני'ו) ולראות בהם סוג של התחדשות האמונה השבתאית, התלקחה המחלוקת בעוז.
במשך תקופה של כשנה, החל מחג הפורים תרכ"ט ועד לסוף חורף תר"ל נדפסו כ-25 כתבי פולמוס אודות המחלוקת, בעוד שבין המחנות החלוקים התפתחה איבה ושנאה תהומית כשמחנה אחד מחרים את רעהו ולהפך, החרם הקשה ביותר נערך על ידי חסידי רוז'ין, שבראשם היה ניסן בק. ניסן ב"ק לקח עמו מניין חסידים אל הכותל המערבי, ושם החרימו את מנהיג חסידי צאנז רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
לצידו של רבי חיים מצאנז התייצבו רבנים מפורסמים כמו רבי שלמה גנצפריד בעל קיצור שולחן ערוך, והרב יוסף באב"ד בעל המנחת חינוך שאף פרסמו מכתבים התומכים בו.
שלום פ' דורון
שלום פרץ דורון (11 במאי 1917 – 22 במאי 2011) היה משפטן ומומחה לשוק ההון. היה מנכ"ל ויו"ר הכשרת היישוב בהיותה חברה בבעלות הסוכנות היהודית וריכז את ההכנות לוועידה הכלכלית העולמית הראשונה בשנת 1968.
ביוגרפיה.
שלום פרץ (דיק) דורון, בן לאון דיקמן וסופי לבית רפפורט, נולד בשם פריץ דיקמן למשפחה ציונית, אשר החזיקה בבעלותה טחנת קמח. נולד בווינה אוסטריה, לשם היגרה המשפחה בזמן מלחמת העולם הראשונה. גדל בעיר סטניסלבוב שבאוסטרו-הונגריה (כיום שונה שמה לאיוונה פרנקובה והיא שייכת לאוקראינה). אחיו הבכור יעקב (קובה) דיקמן, נולד ב-1914.
דורון היה פעיל בתנועת הצופים היהודית ובעקבות כך עזב את בית המשפחה ועלה לארץ ב-1936 (בהיותו בן 18) למורת רוחם של הוריו, מתוך אידאולוגיה ציונית. עלייתו התאפשרה הודות לאישור עליה, "סרטיפיקט", מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם התקבל ללימודי היסטוריה ויחסים בינלאומיים. בהמשך עבר ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, שם סיים את לימודי והוסמך כעורך דין.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס יחד עם נוער בני ברית לצבא הבריטי כדי להילחם בנאצים. יצא לקורס קצינים ושירת כסגן מפקד מחנה שנלר בדרגת סרן.
בתום המלחמה חזר ללימודים ועבד כשומר לילה במלון וינה, ואז התקבל לעבוד בבנק פויכטוונגר בירושלים, שם קודם לתפקיד מנהל הסניף ונשאר בעבודתו זו בבנק עד שנת 1963. את השכלתו הכלכלית רכש באופן בלתי פורמלי ממנהלי הבנק, פרנץ וינקלר ויעקב לאו פויכשטוונגר, ומחותנו שמחה גליקסון שהיה ברוקר בבורסה בתל אביב.
בשנת 1963 הצטרף לחברת הכשרת היישוב, ובשנת 1965 מונה למנכ"ל החברה. בשנים 1986–1988 שימש יו"ר הכשרת היישוב. בשנת 1968 מונה דורון על ידי ראש הממשלה לוי אשכול להיות מרכז ההכנות לוועידה הכלכלית הראשונה.
דורון היה נשיא לשכת ההגנה של בני ברית, יזם ופעל להקמת המרכז העולמי של בני ברית בירושלים, היה יושב ראש המרכז העולמי במשך שנים רבות, עמד בראש הוועד המנהל של מוסד בני ברית לילדים בבית וגן בירושלים ויזם את הקמת בית הלל באוניברסיטה העברית בהר הצופים.
דורון היה פעיל שנים רבות בהסברה ובפרשנות של הנעשה בשוק ההון בכלל ובבורסה, בין השאר לחברי ועדות הכספים והכלכלה של הכנסת.
היה בעל פינה קבועה בתוכנית כלכלית ברדיו לסיכום השבוע בבורסה, חבר דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות, חבר בית הדין לענייני עבודה בירושלים, חבר בית דין לחוזים אחידים, חבר בית דין לחוק עובדי המדינה וקונסול כבוד של אסווטיני בישראל בשנים 1977–2009.
חיים אישיים.
התחתן בשנת 1952 עם כרמלה גליקסון. התגוררו בירושלים והביאו לעולם שני בנים (1956, 1959).
מארק וומאק
מארק אדוארד וומאק (באנגלית: Mark Edward Womack; נולד ב-9 בינואר 1961) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
וומאק נולד בליברפול ב-1961, בנם הבכור של פרנסס וטום וומאק. יש לו אח צעיר ממנו בשם פול (יליד 1963) ואחות צעירה בשם לואיז (ילידת 1966).
הוא למד בבית הספר התיכון צ'יילדוול בליברפול, ובהמשך למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) שבלונדון.
וומאק ידוע בעיקר מהופעותיו בסדרות "ליברפול 1", "מיונים" ובסרטו של וילי ראסל "Dancin' thru the Dark".
חיים אישיים.
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים החל במערכת יחסים עם השחקנית סמנתה ג'אנוס. השניים התחתנו ב-16 במאי 2009 במלון קלרידג' שבמרכז לונדון. לוומאק יש בן, מייקל, מאשתו הראשונה תרז, ושני ילדים מסמנתה שנולדו בווסטמינסטר בלונדון. הבן בנג'מין תומאס נולד בפברואר 2001, והבת לילי-רוז נולדה באפריל 2005.
אברהם יהודה פרבשטין
אברהם יהודה פרבשטיין
זיסל ברוידא
בוורלי סמית
בוורלי סמית (באנגלית: Beverly Smith; נולדה ב-16 בדצמבר 1946 בקליבלנד, אוהיו) היא פמיניסטית שחורה, פעילת בריאות נשים, סופרת, אקדמאית, תאורטיקנית ופעילה. היא גם האחות התאומה של הסופרת, מו"ל, פעילה פמיניסטית והאקדמית ברברה סמית. בוורלי סמית היא מרצה לבריאות נשים באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון.
היא הייתה אחת משלוש המחברות של הצהרת קולקטיב נהר קומבהי המפורסמת, "אחד הדיונים הנקראים ביותר בפמיניזם השחור," אשר נכתבה בשנת 1977 ומהווה בסיס תאורטי הן לפמיניזם השחור והן לפמיניזם ההצטלבותי. מאמריה על גזענות, פמיניזם, פוליטיקה של זהויות ובריאות נשים פורסמו בהרחבה בארצות הברית.
איסטנופרט
איסטנופרט (או איסיס-נופרט, או איסיטנופרט, שמשמעותו במצרית עתיקה "איסיס היפה") הייתה אחת מנשותיו הראשיות של המלך רעמסס השני, ואימו של יורש העצר מרנפתח, שמלך לאחר מותו של רעמסס השני. היא חיה במאה ה-13 לפנה"ס. היא הייתה אחת מהנשים הבולטות בין הנשים המלכותיות של רעמסס השני, ביחד עם נפרטרי. לאחר מותה של נפרטרי, בערך בשנה ה-24 למלכותו של רעמסס השני, הפכה איסטנופרט לאישה הבכירה והראשית.
משפחתה.
הוריה של איסטנופרט לא ידועים מהמקורות. היא נישאה כנראה לרעמסס השני עוד לפני שעלה למלוכה (ברבעון הראשון של המאה ה-13 לפנה"ס). בנה הבכור מופיע בסצנות מתקופתו של סתי הראשון לפני עלייתו של רעמסס השני לשלטון. היו לה לפחות שלושה בנים ובת אחת. בין ילדיה נכללים:
ילדים משוערים נוספים שלה היו הנסיך סתי והנסיכה נבטוואי , שהייתה גם אשתו של רעמסס השני. אבל סביר יותר שהם היו ילדיה של נפרטרי או ילדיהן של אישה מלכותית אחרת.
תאריה.