נטול פיקוד הגיע פטון ללונדון, שם קיבל הוראות מפורשות שלא לדבר עם התקשורת ולא לגרום צרות. אייזנהאואר ייעד לו תפקיד במבצע "פורטיטיוד" (Fortitude) - מהלך הטעיה מתוחכם שנועד לגרום לגרמנים לחשוב שתוכניות בעלות הברית הן לפלוש למערב יבשת אירופה באזור קאלה ולרכז את כוחותיהם שם במקום בנורמנדי, יעד הפלישה האמיתי. כחלק מההטעיה ניתן לפטון "פיקוד" על קבוצת ארמיות מדומה שכללה רכבי ומחנות דמה, תקשורת דמה והדלפות מכוונות לתקשורת. הגרמנים, שראו בפטון את המצביא התוקפני והמוכשר ביותר של בעלות הברית, "בלעו את הפיתיון" וגם לאחר שפלשו בעלות הברית לנורמנדי פסל רומל (שהיה מפקד החזית האטלנטית) את הדחיפות בקולם של פקודיו באומרו: "זוהי הסחת דעת... הפלישה האמיתית תגיע בפה דה-קאלה ויפקד עליה פטון".
נורמנדי ולוריין.
פטון קיבל הזדמנות לטהר את שמו כשקיבל פיקוד על הארמייה השלישית בקרבות שלאחר הפלישה לנורמנדי. פטון, שהשתוקק לחזור לפיקוד אמיתי, תקף את הגרמנים במהירות וביעילות מדהימה. החל מ-1 באוגוסט 1944, במהלך מבצע קוברה, הארמייה השלישית תקפה לכל ארבעת הכיוונים בו זמנית, תוך כדי שהיא מכתרת מאות אלפי גרמנים. פטון השתמש בטקטיקות דומות לשל הגרמנים בתקופת הבליצקריג, נמנע מקרבות הבקעה ותמרן מסביב למערכים גרמניים חזקים.
ב-31 באוגוסט נאלץ פטון לעצור את התקדמותו המהירה מכיוון שלארמייה השלישית אזל הדלק. הדבר אירע ככל הנראה משינויים בסדר העדיפויות, העברת דלק לצבאו של מונטגומרי, והעובדה שפטון פשוט סירב להאט את קצב ההתקפה שלו ולאפשר ללוגיסטיקה להיצמד אליו. פטון רתח וטען שיש ביכולתו לשטוף אל תוך גרמניה, אך אייזנהאואר העדיף מדיניות של לחימה בחזית רחבה, וחילק את המשאבים באופן שווה. כתוצאה מהעיכוב בהספקת הדלק, הצליחו הגרמנים להתארגן ומתקפת הארמייה השלישית על מץ הייתה קשה ועקובה מדם. במהלך הקרב נוספה עוד אנקדוטה לשמו של פטון כאשר הוא ביקש מהכומר של הארמייה לחבר תפילה למזג אוויר טוב ללחימה. הכומר חיבר את התפילה שנאמרה בכל יחידות הארמייה. מזג האוויר אכן התבהר, ופטון העניק לכומר את עיטור כוכב הארד מיידית.
הקרב על הבליטה.
בסוף 1944 יזם הצבא הגרמני את הקרב על הבליטה - מתקפת נגד חזקה בארדנים. המתקפה הפתיעה את בעלות הברית שחשבו שצבא גרמניה אינו מסוגל עוד להתקפות חורף. בין הכוחות האמריקאים שנלכדו וכותרו הייתה הדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית. יחידה זו נלכדה בבסטון (Bastogne) והוקפה מכל עבר על ידי יחידות שריון גרמניות. פטון נענה לקריאה של מפקדת בעלות הברית לחבור לצנחנים הנצורים. הוא הפנה את תנועת הארמייה שלו לכיוון צפון ותוך 24 שעות תקף את הכוחות הגרמניים וחבר לבסטון. הפניית כיוון הלחימה של הארמייה במזג אוויר קשה במיוחד, ותוך כדי ניתוק מגע עם אויב שהיה כבר בלחימה עם הארמייה, נחשבת לאחד ההישגים הצבאיים המרשימים במלחמה.
בסוף ינואר 1945, עם סיום הקרב על הבליטה, יצאה הארמייה השלישית למסע מלוקסמבורג לצ'כיה דרך דרום גרמניה. בסוף ינואר 1945 חדרו כוחותיו של פטון לגרמניה
באמצע פברואר פרץ צבא פטון את קו זיגפריד והתקדם לכיוון קובלנץ. בסביבות 10 במרץ 1945 צלחה הארמייה השלישית את הריין והגיעה לקובלנץ. כיבוש קובלנץ שיבש את מערכת ההגנה הגרמנית ומיד לאחר מכן הארמייה השלישית התקדמה במהירות ועברה ב-16 את רוב הדרך לצ'כיה. באמצע אפריל 1945 הגיעו כוחות הארמייה השלישית לקרבת הגבול הצ'כי. הארמייה השלישית עברה דרך בוהמיה ולתוך צ'כיה, אך נעצרה משיקולים פוליטיים על ידי הפיקוד האמריקאי.
אחרי המלחמה.
לאחר הפלישה נתמנה לתפקיד מושל חבל בוואריה בגרמניה. הוא ספג ביקורת על כך שהשאיר פקידים נאצים בתפקידם למרות מדיניות הדה-נאציפיקציה של בעלות הברית. פטון טען כי אין מי שינהל את הממשל המקומי פרט לאנשים אלה, וכי אם ימצאו אנשים מתאימים יחליף את הנאצים. בנוסף הסתבך בכמה אמירות בוטות כנגד ברית המועצות, שחלקן מצאו את דרכן לתקשורת. נראה היה שאופיו הראוותני ודיבורו הבוטה יגרמו להדחתו המוחלטת מהצבא. באוקטובר 1945 הוא מונה למפקד הארמייה האמריקנית החמש-עשרה.
ב-9 בדצמבר 1945 היה פטון מעורב בתאונת דרכים בגרמניה, שבה שבר את צווארו והפך משותק מהצוואר ומטה. שלושה-עשר ימים מאוחר יותר הוא נפטר בבית חולים בהיידלברג. פטון נקבר בבית הקברות הצבאי האמריקני בלוקסמבורג.
ביקורות והסתייגויות מפטון.
בעיות תדמית ותקשורת.
דמותו של פטון הייתה שנויה במחלוקת. מצד אחד מפקד מרשים, יצירתי ולוחם נועז, ומצד שני אדם בעל אופי אכזר וגס רוח. אישיותו היוותה מוקד להתקפות רבות, בייחוד מצד התקשורת. היו טענות שאינו מעריך חיי אדם, ושנהג לערב שיקולים של תהילה בהחלטות מבצעיות (כגון ה"מרוץ" בסיציליה). בנוסף טענו רבים שהוא ראוותן מדי, והצביעו על הקסדה המצוחצחת מדי שלו, האקדחים עם קתות השנהב, ומדים שהיה תופר לעצמו. פטון הסביר דברים אלה בכך שרצה להתבלט בין אנשיו והאמין שהדבר מעלה את המורל.
הוא הואשם בכך שהוציא מבצע פרטי לחילוץ חתנו ממחנה שבויים גרמני שהיה כ-80 קילומטר בעומק שטח האויב, לצורך המבצע הורכב כוח משימה מיוחד, "כוח באום", שבראשו עמד קפטן אברהם באום. המבצע הסתיים בכישלון צורב ובהרוגים רבים. פטון עצמו טען כי לא ידע כלל שחתנו נמצא במחנה השבויים הספציפי, אך ההתרחשויות ההיסטוריות מצביעות על כך כי שיקר.
אנטישמיות וגזענות.
האשמה נוספת נגדו היא שהיה בעל דעות גזעניות ובעיקר אנטישמיות. טענות אלה מצאו סימוכין בהתבטאויות קשות מאוד כנגד ה"גזע היהודי". כך כתב:
בנוסף טען פטון כי חיילים שחורי עור אינם חכמים מספיק ללחימה משוריינת. חשיבה זו אינה מפתיעה בהתחשב ברקע המשפחתי של פטון, שגודל על ערכי הקונפדרציה הגזעניים.
למרות זאת, יש המצביעים על כך שפטון ביקש שילוב של יחידות שחורות בארמייה שלו ואף הכריז בכמה מקרים שהוא מעוניין באנשים בעלי יכולת ולא משנה מוצאם.
בנוסף עובדה שאין עליה מחלוקת היא שפטון הזדעזע כששחרר את מחנה בוכנוואלד. כאשר הכחישו הגרמנים המקומיים כי ידעו על הנעשה, הצעיד 2,000 אזרחים גרמנים דרך המחנה כדי שיראו בעצמם את הזוועות.
הנצחה.
על שמו נקראה סדרת טנקים אמריקאים אשר נרכשו בזמנו גם על ידי צה"ל, וזכו לשם העברי מגח. הטנק שירת במלחמות ישראל, וכן עבר שדרוגים ושיפורים על ידי התעשיות הביטחוניות.
בשנת 1970 יצא לאקרנים "פטון", סרט ביוגרפי העוסק בקורותיו של הגנרל במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה בשבעה פרסי אוסקר, ובשנת 2003 נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
ג'ורג' פאטון
ט.ס. אליוט
גידי קורן
גדעון (גידי) קוֹרֵן (באנגלית: Gideon Koren; נולד ב-27 באוגוסט 1947) הוא מלחין, פזמונאי, סופר ורופא (רופא ילדים, פרמקולוג קליני וטוקסיקולוג) ישראלי-קנדי. מחברן של יצירות פופולריות לילדים בעברית. הלחין כ-400 שירים.
קורות חיים.
גידי קורן נולד בתל אביב וגדל בקריית אונו. אביו היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח רדינג של חברת החשמל בתל אביב. בשנת 1965 סיים את לימודיו בתיכון חדש בתל אביב. בצבא שירת כחובש קרבי בנח"ל. בהמשך, לאחר סיום לימודי רפואה ב-1974, הצטרף להיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
קריירה מוזיקלית.
קורן הלחין שירים רבים שכתב נתן יונתן, ובהם: "כמו בלדה" ("אם זר קוצים כואב"), "אם העולם", "שני אלונים", ושירים של אמיר גלבע כמו "שיר בבוקר בבוקר" ("פתאום קם אדם", בשיתוף עם שלמה ארצי) הידוע בביצועו של שלמה ארצי.
להקת "האחים והאחיות", שהקים קורן ב-1971, יצרה תקליט מהשירים של נתן יונתן לפי הלחנים של גידי קורן.
סגנון הכתיבה של נתן יונתן הלם את הלהקה. קורן הלחין גם משיריו של יהודה עמיחי, משורר בעל סגנון שונה לגמרי: "אלוהים מרחם על ילדי הגן", "סונטה בשניים" ("ובלילות חדרנו נאטם").
בפסטיבל הזמר והפזמון 1974 זכה קורן עם השיר שהלחין עם שלמה ארצי "הבלדה על ברוך ג'מילי" למילים של ארצי ובביצועו ובעיבוד של ירון גרשובסקי במקום הראשון.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1980 זכה שירו של קורן "פזמון חוזר" בביצוע האחים והאחיות ובעיבודו של אלדד שרים
במקום הראשון.
שירו "שובי דובי" בביצוע האחים והאחיות זכה בשנת 1976 במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים.
בין יצירותיו הרבות לילדים (פזמונים, תקליטים ומחזות-זמר): "הבובה פסטי", "שובי דובי", "פיץ העכבר", "טיול לארץ התווים" (קריינות וזמרה: שלמה ארצי) והמחזמר "זלמן יש לו מכנסיים".
קריירה רפואית.
בשנת 1974 סיים קורן את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים שיבא (1980), ובשנת 1982 נסע להתמחות בפרמקולוגיה קלינית וטוקסיקולוגיה בבית החולים לילדים (SickKids ) ואוניברסיטת טורונטו (1986). ב-1986 הצטרף לסגל בית החולים ואוניברסיטת טורונטו, עד 2016. מ-2004 החזיק בקתדרה באוניברסיטת אונטריו המערבית. במהלך הקריירה פרסם 15 ספרי רפואה וכ- 1750 מאמרים מדעיים. קורן הוא מומחה בעל שם עולמי בתסמונת האלכוהול העוברי.
קורן נאלץ לוותר על רישיון הרופא שלו באונטריו קנדה עקב פרשה של אמינות מעבדתו בנושא זיהוי בשימוש בסמים של הורים.
כיום הוא מדען בכיר בתחום הפרמקולוגיה במכון המחקר של מכבי שרותי בריאות ומשמש פרופסור אורח באוניברסיטת תל אביב ומרצה בפקולטה לרפואה בצפת של אוניברסיטת בר-אילן‎ ובפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אריאל בשומרון.
חיים אישיים.
קורן התגורר בטורונטו עד 2016, אז פרש מעבודתו בקנדה ושב לישראל. חי בתל אביב עם זוגתו ד"ר רחל פסטרנק, ואב לארבעה.
סאגר