סדרה של קרבות התקיימו לאחר מבן באויג'אונגבו(Uijeongbu) ב-1 עד ה-4 בינואר 1951 כשכוחות בריטים ואוסטרלים תפסו עמדות הגנה כדי לנסות להבטיח את נתיב הגישה הצפוני לסיאול. התנגשויות נוספות אירעו בצ'ואם-ני(Chuam-ni) בין ה-14 ל-17 בפברואר 1951 בעקבות התקדמות נוספת של הסינים, ובהמשך במיהווה-סאן ( Maehwa-San) בין ה-7 ל-12 במרץ 1951 כאשר כוחות האו"ם חידשו את המתקפה. כוחות אוסטרלים השתתפו בשני קרבות עיקריים נוספים ב-1951. הראשון היה קרב קאפיונג (Kapyong) ב-22 באפריל בו כוחות סינים תקפו את עמק קאפיונג ואילצו את המגינים הדרום קוריאנים לסגת. כוחות אוסטרלים וקנדים נקראו לעצור התקדמות סינית זו. לאחר ליל קרב קשה כבשו האוסטרלים מחדש את עמדותיהם במחיר של 32 הרוגים ו-59 פצועים. ביולי 1951 הגדוד האוסטרלי הפך לחלק מדיוויזיה משולבת של חבר העמים הבריטי שכללה כוחות קנדים, בריטים, אוסטרלים, ניו זילנדים והודים. הקרב המשמעותי השני נקרא מבצע קומנדו (Operation Commando) והחל לאחר שהסינים תקפו טריז בעיקול של נהר אימג'ין (Imjin). הדיוויזיה השיבה במתקפת נגד ב-3 באוקטובר והשתלטה על כמה גבעות במהלך הקרב על מריאנג-סאן (Maryang San). לאחר חמישה ימים נסוגו הסינים. אבדותיהם של האוסטרלים הסתכמו ב-20 הרוגים וב-104 פצועים.
בשלב זה נלכדו הצדדים הלוחמים במלחמת חפירות סטאטית בדומה לזו של מלחמת העולם הראשונה, בה חיו החיילים בתעלות, בביצורים ובעמדות שקי חול מעבר לקו הגנה של גדרות תייל. החל מ-1951 ועד לסוף המלחמה, גדוד חיל הרגלים האוסטרלי, החזיק בעמדות בגזרה המזרחית של הקו שתפסה הדיוויזיה על גבעות מצפון מזרח לנהר אימג'ין. ממולם ניצבו עמדות סיניות מבוצרות. במרץ 1952 הגדילה אוסטרליה את כוחותיה לשני גדודים. הגדוד הנוסף נשאר בקוריאה שנה והוחלף על ידי גדוד שלישי באפריל 1953. הקרב האחרון של האוסטרלים במלחמה התרחש בין ה-14 ל-26 ביולי 1953 לאורך נהר סמיצ'ון (Samichon) שעלה בחייהם של 5 אוסטרלים וב-24 פצועים. פעולות האיבה הסתיימו ב-27 ביולי 1953. 17,808 אוסטרלים השתתפו במלחמת קוריאה. מתוכם נהרגו בקרבות 341 חיילים, 1216 נפצעו ו-30 נפלו בשבי.
מצב החירום במלאיה 1950 - 1960.
מצב החירום המלאי הוכרז ב-18 ביוני 1948, לאחר ששלושה מנהלי אחוזה נרצחו על ידי חברים של המפלגה הקומוניסטית של מלאיה (MCP). המעורבות של אוסטרליה החלה ביוני 1950 על פי בקשה בריטית. כוח של שישה מטוסי לינקולן וטייסת של דקוטות הגיעו לסינגפור והצטרפו לכוח של חבר העמים הבריטי שנקרא חיל האוויר של המזרח הרחוק (FEAF). הדקוטות שימשו במשימות תובלה, העברת כוחות ולהצנחת כוחות ופיזור כרוזים, בעוד שמטוסי הלינקולן פעלו במשימות הפצצה כנגד בסיסי טרור קומוניסטים בג'ונגלים. תפקודו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי היה טוב במיוחד, ובאחת מהמשימות הללו חמישה מפציצי לינקולן השמידו 181 בסיסים קומוניסטים, גרמו ל-13 הרוגים ולקוח בשבי אחד מהם במבצע משולב עם חיל האוויר המלכותי הבריטי ועם כוחות קרקעיים.
כוחות קרקע אוסטרליים הוצבו במלאיה באוקטובר 1955 כחלק מכוח של חבר העמים הבריטי. בינואר 1956 הגיעו הכוחות הראשונים שעסקו בעיקר בפעולות "טיהור" בבצעם סיורים ליד הבסיסים של המחתרת הקומוניסטית בג'ונגל. המגע שנוצר במסגרת זו עם האויב היה מצומצם ולא הניב הרבה תוצאות. מצב החירום במלאיה הסתיים רשמית ביולי 1960 אך כוחות הצבא האוסטרלי נותרו שם לאחר מספר תחלופות בין הכוחות עד 1963. בנוסף לכוחות אלה סיפקה אוסטרליה כוחות ארטילריה והנדסה וצוות לבניית שדות תעופה. הצי המלכותי האוסטרלי שהה במימי מלאיה בשנים 1956–1957. 7000 איש שירתו בעימות זה מתוכם 51 נהרגו (רק 15 במסגרת הקרבות) ו-27 נפצעו.
התפתחות הצבא והצי וחיל האוויר במהלך שנות השישים.
עם תחילת שנות השישים הוביל ראש ממשלת אוסטרליה רוברט מנזיס (Robert Menzies) מהלך של הגדלת הצבא האוסטרלי כדי שיוכל לבצע את מדיניות הממשלה של "הגנה מקדימה" (Forward Defence) בדרום מזרח אסיה. ב-1964 הכריז מנזיס על גידול ניכר בתקציב הביטחון. כוחו של הצבא גדל ב-50% במשך 3 שנים מ-22,000 ל-33,000 חיילים והיה מורכב משלוש בריגדות מלאות ותשעה גדודים. חיל האוויר המלכותי האוסטרלי והצי המלכותי האוסטרלי גם הם התרחבו בשיעור של 25%. ב-1964 עלתה שוב שאלת גיוס החובה. על פי החוק שחוקק באותה שנה הוחלט על שירות חובה של שנתיים מגיל 20.
ב-1961 נרכשו מארצות הברית 3 משחתות חדשות שהחליפו סידרה ישנה יותר. עד לאותו זמן נהג הצי לחמש את עצמו בכלי שיט מסוגים שהיו בשירות הצי המלכותי הבריטי והרכש מארצות הברית היה חידוש. פרויקטים נוספים היו בנייתן של שש פריגטות נהר, הסבתה של נושאת המטוסים "מלבורן" (HMAS Melbourne) ללוחמת צוללות, רכישת 10 מסוקים מסוג ווסקס ( Wessex) והכנסתן לשירות של צוללות מסדרת אוברון (Oberon).
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי קיבל את מטוסי המיראג' הראשונים שלו ב-1967 ושלוש טייסת שלו הצטיידו בהם. כמו כן נכנסו לשירות החייל מטוסי תקיפה F111, מטוסי תובלה C-130 הרקולס, מטוסי סיור ימי לוקהיד P-3 אוריון ומטוסי אימון מאצ'י (Macchi) מאיטליה.
העימות בין מלזיה לאינדונזיה 1962 - 1966.
העימות בין מלזיה לאינדונזיה התרחש בין השנים 1962 ל-1966 בין חבר העמים הבריטי לבין אינדונזיה על רקע הקמתה של הפדרציה של מלזיה תוך מאמץ של חבר העמים הבריטי להבטיח את ביטחונה של המדינה החדשה. המלחמה נשארה מוגבלת והקרבות התקיימו בעיקר על האי בורנאו, אף על פי שהתקיימו מספר פלישות ימיות ואוויריות אינדונזיות לחצי האי המלאי. כחלק ממחויבותה המתמשכת של אוסטרליה לנוכחות צבאית במלזיה, יחידות צבא, צי וחיל אוויר הוצבו שם. בלי שום קשר הייתה ממשלת אוסטרליה מודאגת מהאפשרות של עימות ישיר בינה לבין שכנתה אינדונזיה ולכן הגבילה את מעורבותה בסכסוך להגנה על חצי האי בלבד. בשתי הזדמנויות כוחות אוסטרלים סייעו בטיהור מסתננים שפלשו בדרך הים והאוויר בספטמבר ובאוקטובר 1964.
בעקבות פלישות אלה נעתרה הממשלה לבקשותיהן של בריטניה ומלזיה להציב כוחות חיל רגלים בבורנאו. בשלבים הראשונים ניסו כוחות בריטים ומלזיים להשיג שליטה על הגבול עם אינדונזיה ולהגן על מרכזי אוכלוסייה. עם זאת, עם הגעת הכוח האוסטרלי, החליטו הבריטים על פעולה תקיפה יותר. הם חצו את הגבול כדי לאלץ את הכוחות האינדונזים להישאר בעמדות הגנה. הלחימה התרחשה בשטח ג'ונגל הררי עם אקלים מתיש, והתאפיינה במבצעים שבהם נעשה שימוש נרחב במוצבים פלוגתיים שמוקמו לאורך הגבול. מתוכם יצאו פשיטות מעבר לגבול, יחד עם שימוש במסוקים לתובלת הכוחות ולציודם מחדש וכן למשימות סיור ומודיעין.
כוח חיל הרגלים האוסטרלי הראשון התמקם סמוך לגבול בסראואק (Sarawak) במרץ 1965 ופעל משני צדי הגבול. היו כמה התנגשויות עם האינדונזים כולל מקרים של עליה על מוקשים. בנוסף הוצבו באותו אזור יחידת מבצעים מיוחדים של חיל האוויר, יחידות ארטילריה והנדסה וכמה ספינות של הצי המלכותי האוסטרלי שהיו מעורבים בהפגזת מטרות אינדונזיות בבורנאו ובלוחמה במסתננים במיצרי סינגפור. חיל האוויר המלכותי האוסטרלי לא לקח חלק משמעותי בלחימה.
הלוחמה בבורנאו לא זכתה לכיסוי נרחב בתקשורת האוסטרלית והודאה רשמית על פעולות מעבר לגבול הוצאה רק ב-1996. בעקבות הפיכה צבאית באינדונזיה בראשית 1966 שהעלתה לשלטון את גנרל סוהארטו, נחתם הסכם שלום באוגוסט 1966 שסיים את הסכסוך. 3500 אוסטרלים השתתפו בעימות זה. האבדות כללו 16 הרוגים שמתוכם נהרגו 7 בקרבות עצמם ו-8 נפצעו.
מלחמת וייטנאם 1962 - 1973.
השתתפותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם נבעה מעלייתו של הקומוניזם בדרום מזרח אסיה לאחר מלחמת העולם השנייה ומהחשש מהתפשטותו ששרר באוסטרליה בשנות החמישים ובתחילת שנות השישים. כתוצאה מכך אוסטרליה תמכה בדרום וייטנאם במשך כל שנות השישים. ב-1961 וב-1962, ראש ממשלת דרום וייטנאם נו דין דיים, פנה בבקשת סיוע מארצות הברית ומבעלות בריתה בתגובה להתקוממות הולכת וגדלה שזכתה לתמיכה מצפון וייטנאם הקומוניסטית. אוסטרליה הציע לשלוח 30 יועצים צבאיים שהגיעו ביולי ובאוגוסט 1962 והיו חלוצי המעורבות האוסטרלית במלחמת וייטנאם. מאוחר יותר, באוגוסט 1964, שלח חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מטוס תובלה לעיר הנמל וונג- טאו (Vung Tau).
עם זאת, עם המשך התדרדרות מצב הביטחון בדרום וייטנאם, הגדילה ארצות הברית את מעורבותה ל-200,000 חיילים בתחילת 1965. אוסטרליה שלחה אף היא כוח שהוצב באזור סמוך לסייגון ביוני 1965 והשתתף במספר קרבות משמעותיים. במרץ 1966 ממשלת אוסטרליה הכריזה על הצבתו של כוח בסדר גודל של בריגדה. בכך גדל מספר המגויסים והיה זה על רקע הוויכוח על גיוס החובה. בהיותו בגודל של שני גדודי חיל רגלים יחד עם כוחות שריון, אוויר, ארטילריה לוגיסטיקה, הוצב כוח המשימה באזור שהוא היה האחראי הבלעדי עליו. באוגוסט 1966 ובפברואר 1967, התרחשו קרבות קשים ובשניהם ביחד נהרגו 34 חיילים ונפצעו 79.