באמצע שנות ה-80 החל פאמה לשתף פעולה עם עמיתו מאוניברסיטת שיקגו קנת פרנץ' בסדרת מחקרים הנוגעים להערכת שווי נכסים. בין השאר השניים הטילו ספק בנכונותו של המודל המקובל להערכת שווי המניות ה-CAPM. ב-1992 פרסמו פאמה ופרנץ' את מחקרם על סיכון ותשואה בו בחנו את ביצועיהן של אלפי מניות משנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-90. הם הראו כי הבטא שעל פי מודל ה-CAPM קובעת את התשואה הנדרשת למחיר המניה, בכך שמגדירה את רגישות המניה לכלל השוק, אינה מהווה מכשיר מספק וכי קיימים גורמים משפיעים נוספים.
מאז 1963 משמש פאמה כחבר סגל באוניברסיטת שיקגו, כשב-1968 מונה לפרופסור מן המניין. ב-1989 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, הוא עמית בחברה האקונומטרית, נבחר לחבר הראשון באיגוד האמריקאי למימון וחבר כבוד באקדמיה הצרפתית למוסר ומדע המדינה.
הוא נשוי ואב לארבעה ילדים.
כתב אתיופי
סרונג
עושה הנפלאות מלובלין
עושה הנפלאות מלובלין הוא רומן על רקע פולין של סוף המאה התשע-עשרה, פרי עטו של זוכה פרס נובל יצחק בשביס-זינגר. הספר יצא לאור ביידיש בשנת 1960 ותורגם לעברית על ידי ברוך קרוא בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1970. בשנת 2008 יצא בתרגום נוסף (תחת השם הקוסם מלובלין) מאת בלהה רובינשטיין.
הרומן מתאר את קורותיו של יאשה, יהודי כבן ארבעים, בן העיר לובלין שבמזרח פולין, הנמצאת באותה עת תחת כיבוש רוסי. יאשה הוא עושה-נפלאות, להטוטן, אקרובט ואיש ירידים הידוע בכל רחבי הארץ, הנע בין עיירותיה וכרכיה של פולין ומופיע לפרנסתו.
עלילה.
יאשה הוא דמות בעלת מאפיינים מוכרים בכתיבתו של בשביס זינגר. כבספרים אחרים כגון הסרטיפיקט, חלאה, וכן באוטוביוגרפיה מוורשה לניו יורק, מתואר גבר יהודי שהתחנך על ברכי היהדות האדוקה אך נטש אותה, מלווה ספקות וסייגים, לטובת תענוגות העולם וההיצע החילוני רחב האופקים שלו.
במסעו של יאשה מלובלין אל ורשה, אנו מתוודעים לאיש רב-כישרונות ובעל כריזמה עצומה, המהלך קסם על כל הפוגש אותו, ומפיח תקווה והתרגשות בקרב כל מכריו. יאשה מסובך בקשרים עם כמה וכמה נשים בו-זמנית, שכל אחת מהן רואה אותו כמרכז עולמה. הוא מפזר כספים שאין לו והבטחות שאינו יכול לקיים, דורש נאמנות שאינו מקיימה בעצמו ואינו מסוגל לסרב או להודות בכישלון. במהלך ימים בודדים מתרחשת התמוטטותו הידועה מראש של עולם הבדיה והכזב שבנה סביבו יאשה. נשותיו מאבדות את סבלנותן, שקריו ופשיטת הרגל שלו נחשפים, מוסריותו שהיה גאה עליה מתמוטטת ופציעה מחריבה את פרנסתו.
במהלך הרומן כולו מנהל יאשה החילוני דיאלוג בלתי פוסק עם היהדות שנטש מאחור. הוא בז לה, לחוקיה ולבעלות שנטלה לעצמה על האל האוניברסלי. אולם שוב ושוב הוא מוצא עצמו מסתופף בכניסתו של בית מדרש או מאחורי ספסל בית כנסת, אוחז סידור בידו. אותם שורשים יהודיים הקיימים בו מתפקדים כמפלט מנתיב האבדון עליו מצוי יאשה.
גאולתו של יאשה מגיעה לאחר שהגיע לתחתית כל התחתיות. הוא גרם עוול לידידיו, הוליך שולל אנשים רבים שהיטיבו עמו, פשט רגל מבחינה מוסרית ואף הביא למותה של נערה. וכאשר נראה כי דבר פרט להתאבדות איננו סביר, מוצא יאשה את הדרך וחוזר לחיק הדת. כמיהתו למשמעות, לטוהר ולרוחניות מוליכה אותו אל עיר מולדתו לובלין ולבית אשתו העקרה. הוא מוצא דרך לכפר על חטאיו הרבים על ידי הסתגפות ובידוד שהוא כופה על עצמו בתוך מבנה לבנים אטום שנבנה סביבו. גם כאן מתפלפל יאשה עם היהדות, טוען שכל כולה בריחה מן הפיתוי – וממציא לעצמו גרסה קיצונית שלה.
כך, סגור מפני העולם, הולך שמו של יאשה ומתפרסם מחדש, הפעם כעושה-נפלאות מסוג אחר. הוא נתפס כקדוש ובעל סגולות, ובהדרגה הופך החדר הקטן בו הוא כלוא למוקד מעשי נפלאות ועלייה לרגל.
בשנת 1980 עובד הרומן לסרט קולנוע בבימויו של מנחם גולן, הקוסם מלובלין, בכיכובם של אלן ארקין וזוכת פרס אוסקר לואיז פלטשר.
מיכאיל קלינין
מיכאיל איבנוביץ' קלינין (ברוסית: Михаи́л Ива́нович Кали́нин; 19 בנובמבר 1875 – 3 ביוני 1946) היה מהפכן קומוניסטי ופוליטיקאי סובייטי בברית המועצות. קלינין כיהן כראש המדינה הסובייטית השלישי (1919–1946), אחרי לב קמנייב ויעקב סברדלוב, כשהתפקיד היה בעל אופי ייצוגי בלבד. בין 1919–1938 עמד בראש הוועד המרכזי הפועל של קונגרס הסובייטית של הפדרציה הסובייטית הרוסית, בין 1922 -1938 היה יושב ראש הוועד המרכזי הפועל של קונגרס הסובייטים של ברית המועצות ובשנים 1938–1946 יושב ראש הפרזידיום של הסובייט העליון של ברית המועצות.
קורות חיים.
קלינין נולד למשפחת איכרים בכפר ורחניה טרויצה בפלך טבר (כיום במחוז טבר) שב. ב-1889 עבר לעיר הבירה, סנקט פטרבורג, ועבד שם כפועל. ב-1898 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, היה מהתומכים הראשונים בסיעה הבולשביקית של לנין והחל לעסוק בפעילות מהפכנית בסנקט פטרבורג ובטביליסי. הוא נאסר בעטיין ב-1899 וב-1903. במהפכת 1905 פעל כמארגן של קבוצות פועלים מהפכניים.
לאחר מהפכת אוקטובר, ב-1917, התמנה לראש העירייה המהפכנית של פטרוגראד. בשנת 1919 נבחר לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ובהמשך אותה שנה מונה ליו"ר הוועד המרכזי הפועל של הסובייטים במקומו של יעקב סברדלוב שנפטר. משרה זו העמידה אותו, להלכה, בראשות המדינה הסובייטית. בתפקיד זה שימש עד 1938, אז מונה ליו"ר נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות, למעשה אותו התפקיד בהגדרה שונה. היותו הוותיק שבבכירי המפלגה הקומוניסטית שעדיין נטלו תפקיד פעיל במוסדותיה לאחר מותו של לנין היא העומדת בבסיס כינויו - "הקשיש".
בשנת 1925 מונה לחבר בפוליטביורו - הלשכה המדינית של המפלגה הסובייטית ומקור הכוח המרכזי במשטר הסובייטי. למרות מינוייו המכובדים ורמי המעלה לא היה קלינין בעל השפעה פוליטית ניכרת ונתפש בהיסטוריה הסובייטית יותר כסמל של השלטון הנתון רק לכאורה בידי הפועלים והאיכרים המיוצגים בסובייטים.
ייתכן כי דווקא אפרוריותו הפוליטית והיעדר בסיס כוח של ממש סייעו לו לשרוד את תקופת הטיהורים במפלגה (1938-1935), וזאת בניגוד לרובה המוחלט של הגוורדיה הבולשביקית הוותיקה שחוסלה בידי סטלין באותן שנים.
קלינין נפטר ממחלה ממושכת ב-1946, ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
למרות היותו דמות שולית וחסרת השפעה ממשית על הפוליטיקה הסובייטית הונצח קלינין לאחר מותו באופן כמעט חסר תקדים לאדם במעמדו. על שמו נקראו ארבע-עשרה ערים (הבולטות שבהן - קלינינגרד, לשעבר קניגסברג, בירת פרוסיה המזרחית, וקלינין - כיום, טבר), אוניברסיטאות, תיאטראות ושדרות קלינין במוסקבה.
שר ההסברה
עמנואל אדבאיור
שיי עמנואל אדבאיור (בצרפתית: Sheyi Emmanuel Adebayor; נולד ב-26 בפברואר 1984 בלומה שבטוגו) הוא כדורגלן טוגולזי ממוצא ניגרי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.
אדבאיור החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הנוער של מץ בגיל 15. הוא צורף למועדון ב-1999 לאחר שהצליח במבחני הקבלה, ובמשך שנתיים שיחק בקבוצה המיועדת לנערים עד גיל 17. לאחר מכן הוא צורף לסגל הבוגר, שם שותף בתשעה משחקים שבהם הבקיע שני שערים. בעונת הוא הבקיע 17 שערים ב-35 משחקים. לאחר עונה זו הוא חתם במונקו, שם הבקיע שבעה שערים ב-17 משחקים וסייע למועדון להעפיל לגמר ליגת האלופות עם שני שערים בעשרה משחקים בטורניר.
ב-13 בינואר 2006 הוא חתם בארסנל תמורת סכום משוער של 7 מיליון לירות שטרלינג. הוא כונה על ידי האוהדים "בייבי קאנו" עקב דמיונו לנוואנקוו קאנו ששיחק בארסנל והיה אחד השחקנים האהודים על אדבאיור כנער.
הוא ערך את הופעת הבכורה בניצחון 2 - 0 על ברמינגהאם סיטי ב-4 בפברואר 2006, והבקיע בו שער לאחר 21 דקות. בעשרת המשחקים האחרונים של עונתו הראשונה בארסנל הוא הבקיע ארבעה שערים. למרות יכולתו הטובה בליגה הוא לא השתתף במשחקי ליגת האלופות (ארסנל העפילה למשחק הגמר), כיוון שנטל חלק עם מונקו במשחקי המוקדמות של אותה עונה.
אדבאיור הבקיע את שער הניצחון של ארסנל בניצחון החוץ 1 - 0 על מנצ'סטר יונייטד, שהיה ניצחון הליגה הראשון בעונת . מוקדם יותר באותו משחק הוא הוכשל ברחבת ה-16 של היונייטד, אך ז'ילברטו סילבה החמיץ את הפנדל שנפסק לזכות ארסנל. ב-8 בנובמבר 2006 הוא הבקיע את השער היחיד בניצחון על אברטון בסיבוב הרביעי גביע הליגה. אדבאיור הורחק בהפסד 1 - 2 לצ'לסי במשחק הגמר, ולא ירד מהמגרש מיד לאחר שהכרטיס האדום הונף לעברו. כתוצאה מכך החליטה התאחדות הכדורגל האנגלית להשעות אותו מארבעה משחקים ולקנוס אותו בסכום של 7,500 לירות שטרלינג. אדבאיור נבחר לכדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC לשנת 2007.
הוא הבקיע שני שערים בניצחון 3–1 על טוטנהאם הוטספר במשחק הראשון של הדרבי של צפון לונדון בעונת . במשחק מול דרבי קאונטי שנערך ב-22 בספטמבר הוא הבקיע את השלושער הראשון שלו במדי ארסנל; היה זה גם השלושער השני שמובקע באצטדיון האמירויות. ב-22 בינואר הוא היה מעורב בתקרית עם עמיתו למועדון ניקלאס בנדטנר, לאחר שהשניים התנגשו זה בזה בדקה ה-83 של ההפסד 1–5 לטוטנהאם הוטספר בחצי גמר גביע הליגה. בנדטנר נפצע באפו כתוצאה מהתקרית, ויום אחד לאחר מכן אדבאיור התנצל בפניו. שלושה ימים לאחר מכן הוא הבקיע את השער ה-100 באצטדיון האמירויות, במהלך הניצחון 3–0 על ניוקאסל יונייטד בגביע ה-FA.