נזירה ג'ונבלאט שמרה על המנהגים והמסורת הדרוזית לאורך תפקידה הפוליטי. היא ייצגה את האישה הדרוזית והמסורת במשך כל חייה. היא שמרה על קוד הלבוש הצנוע, כמקובל בעדה הדרוזית. הופעתה הייתה מאוד צנועה עם כיסוי שחור לראש ולפנים. בגיל חמישים וחמש, היא החליפה את כיסוי הראש השחור בכיסוי הלבן (כיסוי הלבן מיועד לנשים דתיות אדוקות יותר). נזירה ג'ונבלאט לא נהגה להיפגש עם גברים בנפרד. היא דאגה תמיד שהפגישות שלה עם אנשי פוליטיקה מערביים וגנרלים יהיו בנוכחות גברים ממשפחתה.
הגנרל קלימאן גראנקור הצרפתי, שביקר את נזירה בשנות העשרים, מתאר אותה בציטוט הבא: "היא יצאה לקבל את פנינו, כאשר שני גברים עמדו מאחוריה. היא לבשה שמלה בסגנון אירופאי. כיסתה את פניה בכיסוי שחור. ניתן לראות רק את עיניה שמשדרות ביטחון וערנות. היא בירכה אותנו בצרפתית ואנגלית. היא דומה למלכות שבמזרח. קומתה גבוהה, תנועותיה מאוזנות. היא התאפיינה בצניעות, והיה לה זיכרון מצוין. היא זכרה את כל שמות האנשים שביקרו אותה, אפילו פעם אחת בלבד. אישה אחת כמו נזירה ג'ונבלאט - גאונה, שתי נשים כמוה - סכנה, שלוש נשים כמוה - אסון".
נזירה ג'ונבלאט המשיכה לשמור על המסורת הדרוזית גם כשהייתה במעמד פוליטי, מכיוון שרצתה להמשיך לקבל את תמיכתם של השיח'ים הדרוזים בהרי השוף. היא ידעה שללא תמיכתם, ההנהגה הפוליטית תחמוק ממשפחת ג'ונבלאט. לשיח'ים היה כוח השפעה מתוקף חשיבותם הדתית והרוחנית בתוך העדה הדרוזית. היא קיבלה לא רק את פניהם של אנשי פוליטיקה, אלא גם פניהם של תיירים שביקרו בלבנון והרי השוף. ויליאם סיברוק (William Seabrook), הוא סופר ועיתונאי שתיעד את המסעות שלו בעולם ומחבר הספר הרפתקאות במדינות ערב "Adventures in Arabia" בשנת 1927. בספר הוא מקדיש פרק בשם "האישה הרעולה מאל-מוכתארה" (The veiled lady of the Mokhtara) לתיאור המפגש שלו עם נזירה ג'ונבלאט בתוך ארמון אל-מוכתארה, כחלק מהמסע שלו במדינות ערב. בספרו הוא מתאר אותה, כאישה שמתעניינת במעמד הנשים בעולם המערבי, בפמיניזם ובזכויות פוליטיות לנשים. הוא אמר עליה שהיא קיבלה את פניהם בכבוד, ואירחה אותם ביחד עם גברים ממשפחתה. בהמשך הפרק הוא מתייחס לחזותה החיצונית של נזירה ג'ונבלאט ואל פניה המוסתרים על ידי הרעלה. מאי ארסלאן, אשתו של כמאל ג'ונבלאט, תיארה את נזירה ג'ונבלאט כאגדה נשית, מהנשים הראשונות שהובילו בפוליטיקה של המזרח התיכון. אשר התאפיינה בנבונותה כחמה, חכמה כאבא, מנהיגה כבעלה, ונאמנה לילדיה. מאי ידעה שחמותה התנגדה לפעילותו הפוליטית של כמאל ולהקמת המפלגה וניסתה לשכנעה לחדול מהרעיון. בשנת 1945 ביקרה הודא שעראווי, פמיניסטית ומנהיגה ממצרים, את נזירה ג'ונבלאט בארמון אל-מוכתארה. היא תיארה אותה, כאישה המנהיגה את הגברים בלבנון, היא נתנה לה את שם התואר אל-זעימה (الزعيمة), המנהיגה. שם תואר זה ניתן בתקופתה של נזירה ג'ונבלאט לגברים מנהיגים בלבד. על פי המנהגים הדרוזיים האישה לא הייתה ראויה לשם תואר זה. אבל בזכות התבונה והחכמה היא הצליחה לשבור את הכלל.
מותה.
נזירה ג'ונבלאט, אשת הארמון, הלכה לעולמה ב-27 במרץ 1951, בבית חולים סאן שארל הגרמני בביירות. היא סבלה מבצקת ברגליים ובריאות. היא נקברה בהרי השוף באל-מוכתארה. לאחר מותה, לא נכחו או השתתפו יותר נשים דרוזיות בפוליטיקה הלבנונית, כמו שנזירה השפיעה והנהיגה בחצי הראשון של המאה העשרים.
דמותה בספרות וקולנוע.
אישיותה של נזירה ג'ונבלאט שימשה את הסופר הצרפתי פייר בנואה (Pierre Benoit) כמודל לגיבורת הרומן שכתב בשנת 1924 La Châtelaine du Liban (בעלת הארמון מלבנון). הנרטיב שבספר מתרחש בסוריה. כאשר היא מגלמת את הדמות של האישה המסתורית שמנהיגה בתוך הארמון, תחת הקולוניאליזם הצרפתי. בשנת 2003 יצא סרטו התיעודי של הבמאי סמיר חבשי (سمير حبشي) העוסק בחייה של נזירה ג'ונבלאט, שנקרא סיידת אלק'סר (سيدة القصر), אשת הארמון. הסרט מתעד את חייה הפוליטיים של משפחת ג'ונבלאט תוך התמקדות בתקופת הזמן של המאה ה-20. הסרט הוכתר כסרט הערבי הדוקומנטרי הראשון בקולנוע הלבנוני.
ארנו ברקר
ארנו ברקר (Arno Breker; 19 ביולי 1900 - 13 בפברואר 1991) היה ארכיטקט ופסל גרמני, אשר מזוהה בעיקר עם עבודתו בתקופת הנאצים. המשטר הנאצי תמך ביצירה של ברקר, אשר נחשבה בעיניהם כ"אמנות גרמנית", שהייתה אנטיתזה לאמנות המודרנית, שבה הנאצים ראו אמנות מנוונת.
חייו.
ברקר נולד באלברפלד שבמערב גרמניה. הוא למד ארכיטקטורה, אנטומיה וסיתות באבן. בגיל 20 החל ללמוד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. הוא התמקד בפיסול, ולמד תחת וילהלם קרייס והברט נטזר.
בשנת 1924 נסע לפריז, שם נפגש עם פבלו פיקאסו, ז'אן קוקטו, ז'אן רנואר ודניאל הנרי קאנווילר.
בשנת 1927 עבר לפריז, והחל להתבסס בעולם האמנות. בשנת 1932 זכה בפרס מטעם משרד התרבות של פרוסיה, אשר איפשר לו להתגורר במשך שנה ברומא.
בשנת 1934, חזר לגרמניה, בעצתו של הפסל מקס ליברמן. באותה תקופה טרם זכה להערכתם של הנאצים, ויצירתו אף הוזכרה על ידי אלפרד רוזנברג, עורך העיתון הנאצי פלקישר באובכטר, כ"אמנות מנוונת".
בשנת 1937 נישא לדוגמנית היווניה דמטרה מסלה. באותה שנה הצטרף רשמית למפלגה הנאצית, מונה על ידי היטלר כ"פסל הרשמי" של גרמניה, ולצורך עבודתו קיבל סטודיו, מימון וכ-43 עוזרים ושוליות.
עד לנפילת המשטר הנאצי שימש כפרופסור לאמנות בברלין. בשנת 1948 התיישב בדיסלדורף, שם התגורר עד סוף ימיו, ועסק בארכיטקטורה ובפיסול.
יצירתו.
הפסלים של ברקר התאפיינו בסגנון נאו-קלאסי, והתאימו לקו השולט בארכיטקטורה הנאצית של אותה תקופה. ברקר הוגדר כאחד מרשימת המבורכים ובשל כך זכה לקבל שחרור מהגיוס לצבא. לאחר סיום המלחמה, כ-90% מפסליו הציבוריים נהרסו על ידי בעלות הברית.
בשנת 1985 נפתח מוזיאון ארנו ברקר, אשר נבנה במימון פרטי של משפחת בודנשטיין.
ראו גם.
פסלו של היינריך היינה
GeForce 700
סדרת מאיצי הגרפיקה GeForce 700 היא משפחת כרטיסים גרפיים שפותחה על ידי חברת Nvidia. בסדרה זו שומשה לראשונה ליבת המקסוול מדגם GM107 שהוטמעה בכרטיסים GTX 750 ו-GTX 750 TI. בסדרה זו נמצא גם הכרטיס היקר ביותר שהשיקה Nvidia בסדרת ה-GeForce, ה-Titan Z שמחיר השקתו עמד על 3000$ וכלל 2 ליבות קפלר מדגם GK110 ותחילה נאמר שיעודו הוא עבור עולם הגיימינג, אך זמן קצר לאחר מכן Nvidia שינתה את הכרזתה לגבי ייעודו של הכרטיס מגיימינג לתחנות עבודה, וכך הכרטיס הוא הראשון בסדרת ה-GeForce שמיועד לתחנות עבודה ולא למשחקי מחשב.
אותיות אית&quot;ן
אותיות אית"ן הן האותיות א, י, ת, נ. אותיות אלה מופיעות בתחילת הפועל ומעידות על זמן עתיד.
השימוש באותיות אית"ן.
בשפה העברית קיימים שלושה גופים:
כאשר הפועל הוא בגוף ראשון יחיד, נוספת בזמן עתיד האות א' בתחילת הפועל לדוגמה: אני אלך לחנות ואקנה לי בגד שאלבש אותו בשבת.
כאשר הפועל הוא בגוף ראשון רבים נוספת האות נ' בתחילת הפועל לדוגמה: אנחנו נלך לחנות ונקנה לנו בגד שנלבש בשבת.
כאשר הפועל הוא בגוף שני יחיד, נוספת האות ת' בתחילת הפועל הן לצורת הזכר והן לצורת הנקבה. לדוגמה: אתה תלך לחנות ותקנה לך בגד שתלבש אותו בשבת. (את תלכי לחנות ותקני בגד שתלבשי אותו בשבת). גם לצורת הרבים נוספת האות ת' בתחילת הפועל לדוגמה: אתם תלכו לחנות ותקנו בגד שתלבשו אותו בשבת (אתן תלכנה לחנות ותקנינה בגד שתלבשנה אותו בשבת).
כאשר הפועל הוא בגוף שלישי יחיד, נוספת האות י' בתחילת הפועל, לדוגמה: הוא ילך לחנות ויקנה בגד שילבש אותו השבת. גם לצורת הרבים של גוף שלישי נוספת האות י', לדוגמה: הם ילכו לחנות ויקנו בגד שילבשו אותו בשבת. כאשר הפועל הוא בגוף שלישי נקבה יחיד או רבים, האות המתווספת לפועל היא יוצאת מן הכלל ואינה י', אלא ת'. לדוגמה: היא תלך לחנות ותקנה לה בגד שתלבש אותו בשבת. וברבות: הן תלכנה לחנות ותקנינה בגד שתלבשנה אותו בשבת.
בשפה הערבית משמשות אותיות אית"ן (ايت"ن) בצורה כמעט זהה לעברית (מלבד בגוף שלישי רבים נקבה) אולם משמשות באותה צורה גם בזמן הווה.
לדוגמה:
אנא אחכי (انا احكي)
הוו יחכי (هوّ يحكي)
אינת תחכי (انت تحكي)
אחנא נחכי (احنا نحكي)
יוסל'ה מרימוביץ'
מטמורוס
ארואיקה מטמורוס (בספרדית: Heroica Matamoros, "מטמורוס ההרואית"), או בקיצור מטמורוס, היא עיר במדינת טמאוליפס במקסיקו. העיר נמצאת בצפון-מזרח מקסיקו, על הגדה הדרומית של נהר ריו גראנדה (שמשמש גם כגבול של מקסיקו עם ארצות הברית), מול העיר בראונסוויל.
היסטוריה.
הספרדים הגיעו לאזור צפון טמאוליפס לראשונה ב-1519, כאשר הגיעה למקום משלחת של אלונסו אלברס דה פינדה. עם זאת האזור הספציפי בו נמצאת כיום מטמורוס נחקר באופן פרטני רק ב-1686, כאשר משלחת של אלונסו דה לאון שטה במעלה נהר ריו גראנדה.
ב-1774 התיישבו באזור מספר משפחות מערים שונות באזור כמו ריינוסה והקימו בו חוות. התיישבות זו היא המקור של העיר של היום.
ב-1826, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, ההתיישבות נקראה מטמורוס על שמו של מריאנו מטמורוס, מורד מקסיקני שנהרג במהלך המלחמה. העיר שימשה כבסיס לכוחות המקסיקניים במהלך המהפכה הטקסנית שפרצה ב-1835. ב-1846 וב-1851 העיר עמדה מול התקפותיהם של מתנגדי שלטון אנטוניו לופס דה סנטה אנה, ועקב כך הוחלט להוסיף לשמה ב-1852 את התואר ארואיקה ("הרואית").