לאחר המלחמה, רוזוולט תמכה בתוכנית מורגנטאו שביקשה לפגוע ביכולות הכלכליות והצבאיות של גרמניה אחרי המלחמה. במרץ 1947 היא ארגנה יחד עם העיתונאי אדגר אנסל מורר ועידה ארצית בנושא הבעיה הגרמנית בשיתוף עם האגודה למניעת מלחמת העולם השלישית. בסוף הוועידה פורסמה הודעה: "כל תוכנית להחיות את הכוח הכלכלי והפוליטי של גרמניה תהיה מסוכנת לביטחון הבינלאומי".
פעילותה באומות המאוחדות.
פרנקלין רוזוולט נפטר ב-1945 בעת שכיהן כנשיא. הוא השאיר הוראות ברורות בנוגע להקמת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט בהייד פארק, ניו יורק. אלינור רוזוולט השקיעה את החודשים לאחר מותו להקמת הספרייה והמוזיאון. לאחר מותה גם כתביה הועברו לספרייה.
בין השנים 1946 ל-1952 רוזוולט הייתה חברה במשלחת האמריקאית לאספה הכללית של האומות המאוחדות. היא שימשה כראש המשלחת האמריקאית בוועדה ההומניטארית, החברתית והתרבותית של האספה הכללית, כיושבת ראש המשלחת של ארצות הברית באספה הכללית השישית שהתקיימה בפריז בשנת 1952. באותה תקופה, היא הייתה גם נציגה במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות. אך, התפקיד המרכזי ביותר שהיא החזיקה באו"ם היה בוועדה לזכויות האדם שהייתה אחראית על ניסוח ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. היא הייתה יושבת ראש הוועדה בין השנים 1946 ל-1951.
הארי טרומן התמנה לנשיא עם מותו של רוזוולט. הוא ידע שהוא זקוק לתמיכתה של אלינור רוזוולט ואילו היא רצתה שטרומן ימשיך את מורשתו של בעלה. רוזוולט יעצה לטרומן בנושאים שונים והוא ביקש לשלב אותה בצוות שלו. ג'יימס פרנסיס ברנס, שכיהן אז כמזכיר המדינה, הציע לטרומן למנות את רוזוולט למשלחת הראשונה של ארצות הברית לאומות המאוחדות. בדצמבר 1945 מינה הנשיא הארי טרומן את רוזוולט כנציגה לעצרת הכללית של האומות המאוחדות. בתחילה מונתה רווזולט לוועדה בנושא נשק גרעיני, אולם טריגווה לי, המזכיר הכללי התקשר אליה וביקש שתקים את הוועדה לזכויות אדם. באפריל 1946 היא התמנתה ליושבת הראש הראשונה של ועדת ההקמה של ועדת האו"ם לזכויות האדם. רוזוולט המשיכה בתפקיד יושבת ראש כאשר הוקמה הוועדה באופן קבוע בינואר 1947. רוזוולט, רנה קאסין, ג'סי סטריט, ג'ון פיטרס המפרי ואחרים ניסחו את ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה נוסחה בתחילתה של המלחמה הקרה והיו ניסיונות של מדינות שונות להשפיע על ההכרזה, אולם, רוזוולט פעלה שההצהרה תהיה מסמך המתייחס לזוועות שנחשפו במלחמת העולם השנייה. היא עמדה על כך שההצהרה תיכתב בשפה ברורה על מנת שאנשים מתרבויות שונות יוכלו לאמץ אותה. תפקידה של רוזוולט בניסוח ההצהרה היה משמעותי ביותר. כאשר אייזנהאואר נבחר לנשיא ארצות הברית, רווזולט סיימה את תפקידה באו"ם. כמה שנים מאוחר יותר, כשקנדי נבחר לנשיא הוא מינה את רוזוולט, בשנית, למשלחת ארצות הברית לאו"ם בין השנים 1961 - ל-1962 וכן לוועדה הלאומית המייעצת של חיל השלום.
רוזוולט ותנועת הנשים.
רוזוולט לא הגדירה את עצמה כפמיניסטית ופעילותה למען נשים, לפחות עד ליום שהנשיא קנדי מינה אותה לעמוד בראש הוועדה הנשיאותית למעמד האישה (Presidential Commission on the Status of Women), הייתה חלק מפעילותה למען שוויון לכלל אזרחי ארצות הברית. בעוד שפרנקלין רוזוולט תמך בזכות הבחירה לנשים, לאשתו לא הייתה כל מודעות לנושא, וכשנשים קיבלו את זכות הבחירה בניו יורק ב-1918, היא אפילו לא הלכה להצביע.
בתחילת תקופת הניו דיל, רווזלט הייתה שחקנית מפתח בקידומן של נשים בתוכניות הכלכליות שממשל רוזוולט קידם ובקידום נשים לעמדות ניהול במסגרת הניו דיל. במקביל, כשמפלגת הנשים הלאומית פעלה לקדם את התיקון לשוויון זכויות (ERA), אלינור רוזוולנט, לא תמכה בתיקון ואף התנגדה לו. לטענתה, התיקון יפגע בנשים חלשות ועניות שרק עתה מקבלות הגנה בחוק, וכן היא הסתייגה מהסגנון הלעומתי של אליס פול וחברות מפלגה נוספות.
בשנות החמישים, תפקידה הבינלאומי של רוזוולט באו"ם בוועדה לזכויות האדם, הוביל אותה להפסיק לבקר בפומבי את תיקון שוויון זכויות, אף על פי שמעולם לא תמכה בו. בתחילת שנות השישים, היא הודיעה כי בשל התמיכה הרחבה בתיקון, ה-ERA כבר אינו מהווה איום על נשים כבעבר.
הנשיא קנדי ייסד את הוועדה הנשיאותית למעמד האישה ב-14 בדצמבר 1961 ומינה את רוזוולט ליושבת ראש הוועדה בזכות מעמדה כאחת הנשים המשפיעות ביותר בארצות הברית באותה התקופה וכהוקרה על תמיכתה בו במרוץ לנשיאות. הנשיא ביקש מהוועדה לנתח את המדיניות התעסוקתית המשפיעה על נשים, כגון חוקים ותקנות הנוגעים לשעות עבודה, שכר, זמינות ואיכות המשרות המוצעות לנשים, ייצוג משפטי לנשים, זמינות ואיכות הכשרה וייעוץ לנשים עובדות.
דמותה בתקשורת.
רוזוולט השתמשה באמצעי התקשורת יותר מכל קודמותיה; היא קיימה 348 מסיבות עיתונאים, ב-12 שנות הנשיאות של בעלה. רוזוולט אסרה על כתבים גברים לקחת חלק במסיבות העיתונאים שלה וכך אילצה את העיתונים להעסיק עיתונאיות. במהלך כל כהונתו הראשונה של רוזוולט, ענתה על שאלות של קוראות בירחון הנשים האמריקאי "Woman's Home Companion." היא המשיכה לפרסם מאמרים בעיתונים שונים, ופרסמה יותר משישים מאמרים בכתבי עת לאומיים בתקופת כהונת בעלה כנשיא. רוזוולט פרסמה גם טור יומי, בשם "היום שלי", שהופיע שישה ימים בשבוע מ-1936 ועד מותה ב-1962. בטור כתבה על פעולותיה היומיומיות, אך גם על נושאים חברתיים והומניטריים שהטרידו אותה.
ב־1933 פרסמה רוזוולט את הספר It's Up to the Women (זה תלוי רק בנשים) שעסק במתן עצות לנשים במהלך השפל הגדול. בספר היא מביעה תמיכה בחינוך ציבורי, תפישתה בנושא גידול ילדים ואת מחשבותיה בנושא איזון בית-עבודה.
רוזוולט שידרה כ-300 משדרי רדיו - מספר דומה למספר השידורים של בעלה כנשיא. היא דיברה על חינוך ילדים, חייהן של נשים בארצות הברית ואף התייחסה לנושאי השעה. התוכניות היו בחסות חברות מסחריות שונות וחלק מהכספים שהרוויחה היא תרמה לארגוני צדקה שונים.
השידור המפורסם ביותר שלה היה ב-7 בדצמבר 1941 בשעות בערב ברשת NBC, שהתייחסה לתקיפה היפנית בפרל הארבור:
. התוכנית שלה שודרה לפני הנאום של פרנקלין רוזוולט על המתקפה ולמעשה היא זו שהתייחסה ראשונה למתקפה.
בחג המולד 1941, יצא לאקרנים סרט תעמולה שרווזולט כתבה, "נשים בהגנה" ("Women in Defense"). הסרט הציג את מקומן החשוב של נשים בהיסטוריה האמריקאית ועודד נשים להתגייס למאמץ המלחמתי.
רוזוולט ביקרה מספר פעמים בישראל (בשנים 1952, 1955, 1959, 1962) ללא בעלה הנשיא ושמשה כנשיאה העולמית של עליית הנוער.
מורשת.
ב־7 בנובמבר 1962, נפטרה אלינור רוזוולט בניו יורק כתוצאה מאי-ספיקת לב אשר נבעה ממחלת השחפת. הנשיא קנדי הורה להוריד את הדגל האמריקאי למחצית התורן ברחבי העולם, כמחווה לרוזוולט.
לאחר מותה, ב-1973, נכללה רוזוולט בהיכל התהילה הלאומי לנשים ובשנת 1989 הוקמה קרן לפרס על שם אלינור רוזוולט הניתן לאדם, פרויקט, ארגון או מוסד התורם לשוויון וחינוך של נשים וילדות.
ב־1998 הכריז הנשיא ביל קלינטון על פרס אלינור רוזוולט לזכויות אדם שניתן לאמריקאים שפועלים למען זכויות בארצות הברית. הפרס הוענק לראשונה לרגל יום השנה ה-50 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, ולהוקיר את תפקידה של אלינור רוזוולט כ"כוח המניע" בניסוח ההצהרה. הפרס הוענק מ-1998 עד לסוף ממשל קלינטון ב-2001. הילרי קלינטון, חידשה את פרס אלינור רוזוולט לזכויות האדם.
אחת מאמרותיה המפורסמות היא:
(אתה מקבל יותר שמחה מנתינה לאחרים, ועליך להקדיש מחשבה רבה לאושר אשר ביכולתך להעניק).
רוזוולט וסריגתה.
רק לעיתים רחוקות, נראתה רוזוולט בלי תיק הסריגה שלה, היא יצרה בגדי תינוקות, סוודרים, 'סריגת מלחמה' (גרביים וכובעים לחיילים). היא סרגה בוועידות פוליטיות ובנסיעות, אחרי ארוחות ערב רשמיות, בזמן ישיבות באו"ם ובמסיבות משפחתיות בלתי רשמיות. אף בקריקטורות פוליטיות היא הופיעה סורגת.
בצילומים ממהלך מחייה, מסוף שנות העשרה ועד קרוב למותה בגיל 78, היא נראית סורגת. רוזוולט גם רקמה ריקמה משוכלת ותפרה. היא תפרה וסרגה מגיל 6. האומנת שלה לימדה אותה לתקן גרביים. בבית סבתה, לא סבלו 'ידיים בטלות', אלינור גודלה להאמין שסדר ומשמעת ריסנו את הרגשות וכך גם מנעו מחלות.
במלחמת העולם הראשונה, עזרה בארגון נשות אנשי הצי לסרוג עבור הימאים. בשנת 1941 כגברת הראשונה של ארצות הברית היא התחילה את 'הסריגה למען הלוחמים' ואנשים קראו לה בחיבה 'הסורגת הראשונה של המדינה (the first knitter of the land).
בכל מקום אליו הלכה היא סרגה, סמל לאשה המסורתית שליווה את הגברת הראשונה המיוחדת במינה. ג'רלד סמית [Gerald Smith] האנטי קומיניסט שעלב בה רבות על פעילותה הציבורית, כתב עליה שיר לגלגני בנוסח 'העורב' של אדגר אלן פו "Never Sitting, never quitting, (n)ever knitting".
מיתרידטס
מיתרידטס היה שמם של 6 מלכים בשושלת שמלכה בפונטוס שבאסיה הקטנה. לטענתם היו צאצאי דריווש.
שושלת מיתרידטס הייתה מהמתנגדים הגדולים של רומא העתיקה. מיתרידטס השישי, מלך פונטוס נחשב כגדול מכולם וכיריב החזק ביותר של רומי. עם מפלתו והתאבדותו הסתיימה שושלת זו ובכך התאפשר לרומא להשתלט על מזרח אגן הים התיכון.
מיתרדת
מיתרידאטס
מיתרידטס השישי, מלך פונטוס
מיתרידטס השישי (ביוונית: Μιθραδάτης) הידוע גם כדיוניסוס אופטור ("Eupator Dionysius") (132 לפנה"ס - 63 לפנה"ס) היה שליט פונטוס בין השנים 111 לפנה"ס - 63 לפנה"ס. נחשב אחד מגדולי מלכי פונטוס והיה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית.
ילדות.