ראשית התוכנית בשנת 1976, בהקמת בית הספר הראשון בגבעה הצרפתית בירושלים, בניהולה של ברברה לוין. תוך עשור הוקמו מסגרות בעשרה יישובים נוספים בישראל. בשנת 1987 הוקמה "קרן החינוך למען בתי-ספר תל"י", גוף ארגוני-חינוכי, שתפקידו להעניק סיוע כלכלי ופדגוגי לבתי-ספר שביוזמה.
התוכנית פועלת בכ-300 בתי-ספר וכיתות גן בישראל.
מנכל"ית קרן תל"י היא ד"ר פארי סינקלר. התכנית מעורבת באיגוד ההתחדשות היהודית.
אידאולוגיה חינוכית.
שורשיו האידאולוגיים של חינוך תל"י נעוצים בהגות החינוכית של משפחות קונסרבטיביות שיזמו ופעלו להקמת בית ספר תל"י הראשון בירושלים. חזונם החינוכי שילב הקניית הרגלים של קיום מצוות (כגון ברכות, תפילות, מצוות בין אדם לחברו) בגילאים הצעירים, לימוד ביקורתי של המקורות בגילאים בוגרים יותר ויצירת הווי ואקלים בית-ספרי המזמנים חוויות רוחניות, אסתטיות ודתיות רבות משולבות עם חינוך למעורבות חברתית ועיסוק במצוות בין אדם לחברו. במהלך השנים, המגע עם אוכלוסיות שונות ומגוונות והרצון להפוך לתנועה חינוכית רחבה ומשפיעה יותר הביאו את חינוך תל"י לנסות התנתק מהזיקה התנועתית, להיפתח לביטויים נוספים של זהות יהודית ולאמץ גישה חינוכית "מכוונת קהילה", המציעה כלים לעיצוב זהות יהודית-ישראלית-מודרנית, עבור קבוצות המחפשות "שביל זהב" בין אורתודוקסיה דתית לחילוניות אידאולוגית נטולת מטען יהודי משמעותי.
זהות יהודית-ישראלית.
חינוך תל"י מעמיד את העיסוק בזהות היהודית-הישראלית של תלמידיו, כאחת הקדימויות במוסדות החינוך. עיסוק זה משתקף בכלל העשייה החינוכית בגן ובבית הספר.
חינוך לערכים.
חינוך תל"י שם דגש על ערכים יהודיים, הומניסטיים ואוניברסליים, המתייחסים למידות האדם, ליחסים שבין אדם לחברו, לכבוד האדם, להטמעת חשיבה מגזרית בלימודי היהדות ולתיקון עולם.
פלורליזם וסולידריות.
חינוך תל"י שואף לפתח תפיסת עולם פלורליסטית מתוך הכרה בערך של ריבוי דעות ואורחות חיים, הן בתוך היהדות הן מחוצה לה. הוא מבקש לחזק רגשי קרבה, אחווה ושותפות בין כל חלקי העם והעצמת הערבות ההדדית עם העם היהודי בארץ ובתפוצות לזרמיו ולעדותיו השונות.
אוריינות יהודית.
חינוך תל"י שואף להקנות לתלמידיו אוריינות יהודית על ידי חשיפתם לנכסי צאן ברזל של היצירה התרבותית והרוחנית של עמנו לדורותיה. חינוך תל"י מזמין אותם לראות את עצמם כחלק מתהליך היצירה היהודית המתמשכת ומתחדשת בכל דור ודור. בכך מבקש חינוך תל"י לטפח שפה יהודית עשירה ושיח יהודי מושכל בין חלקיה השונים של החברה.
חינוך חווייתי.
חינוך תל"י דוגל ביצירת חוויות יהודיות לימודיות, רגשיות ורוחניות. בתי ספר תל"י וגני תל"י יוצרים חוויות אלו באמצעות התנסויות שונות כגון: דרכי הוראה מגוונות, לימוד בחברותא, סדנאות, טקסים ומעמדי תפילה.
דמוקרטיה.
חינוך תל"י מבקש להטמיע בקרב תלמידיו את ערכי הדמוקרטיה ולחנכם לאזרחות פעילה ומעורבות חברתית תוך הכרת החוק במדינת ישראל וכיבודו.
ציונות.
חינוך תל"י שם דגש על חינוך להכרת ארץ ישראל ועם ישראל בעבר ובהווה מתוך תחושת שייכות ואהבה, וכן מדגיש את מרכזיותה של מדינת ישראל בעיצוב דרכו של העם היהודי.
מסורת וביקורת.
חינוך תל"י מבקש לטפח לומדים המכירים, מכבדים ואוהבים את מורשתם, ועם זאת בעלי חשיבה ביקורתית כלפיה. בכך, מאפשר חינוך תל"י לתלמידיו לחוש עצמם כממשיכי המסורת ומחדשיה.
Starcraft
תסביך אלקטרה
תסביך אלקטרה הוא מושג בפסיכולוגיה שנועד להסביר את תהליך ההתפתחות המינית של האישה. נוהגים להתייחס אליו כאל המקבילה הנשית של תסביך אדיפוס. מקור השם בסיפור מן המיתולוגיה היוונית על אלקטרה, בתו של אגממנון, שסייעה לאחיה אורסטס לרצוח את אמם קליטמנסטרה כנקמה על רצח אביהם בידי המאהב של האם.
קרל גוסטב יונג העניק את השם לרעיון שהגה זיגמונד פרויד בנוגע ל"התנהגות אדיפלית נשית" אצל ילדות קטנות. על פי פרויד, בתחילה קשורה הילדה לאם, אך כאשר היא מגלה שאין לה פין, היא מאשימה בכך את האם וכועסת עליה. ההיקשרות של הילדה עוברת לאב, והיא מדמיינת שהאב יעבר אותה. היא מאמינה כי ההיריון ישמש כתחליף לפין בו היא מקנאה (קנאת פין) ויעניק לה מעמד שווה לאביה.
רעיון קיומו של תסביך אלקטרה מקובל על הפסיכואנליטיקאים הקרובים לגישתו של פרויד. אי פתרון של תסביך אלקטרה יכול להביא נשים לקיים מערכות יחסים בעיתיות עם בני זוגן וגם להביא לפיתוח נוירזות שונות.
פמיניסטים רבים רואים תאוריה זו כסקסיסטית. הדעה כי נשים חוות קנאת פין נובעת לדעתם מהנחה סמויה שאברי המין הגבריים עדיפים על אלה הנשיים, וכי לגבר ככלל עדיפות על האישה, ושאלו ההנחות הגורמות לנשים בתת-המודע לשאוף להידמות לגברים מבחינה גופנית.
על אף שהתאוריה בנוגע לתסביך הייתה נפוצה במשך שנים רבות, ירידת מעמדה של הפסיכואנליזה בשנים האחרונות הביאה לכך שפסיכולוגים רבים מאסכולות אחרות מתנגדים לה. חלופה לתסביך אלקטרה הוצעה באפקט ווסטרמרק, שבו השלכות של פעולות בילדות משפיעות על המשיכה המינית לעריות.
סלוויה דיווינורום
סלוויה דיווינורום (שם מדעי: "Salvia divinorum") הוא מין של מרווה הגדל במקסיקו וגורם להזיות. שמו המדעי, שפירושו "מרוות המתנבאים", ניתן לו משום שהוא משמש שמאנים אינדיאנים לריפוי ולחיזוי העתיד.
תיאור הצמח.
סלוויה דיווינורום הוא עשב רב-שנתי אנדמי ליערות העננים בהרי סיירה מדרה דה אואחאקה במדינת אואחאקה שבדרום מקסיקו, שם הוא גדל בסביבות לחות ומוצלות. עליו דמויי ביצה ומשוננים, באורך 10 עד 30 סנטימטרים. הצמח גדל לגובה מטר ואף יותר, על גבעול מרובע וחלול. הפריחה נדירה יחסית, בפרחים שפתניים לבנים ושעירים ובעלי גביע סגול, המסודרים בדוּרים בתפרחת אשכול שאורכה מגיע לכ-30 ס"מ. יצירת פרי וזרעים נדירה גם כאשר יש פריחה, והצמח מתרבה רבייה וגטטיבית, כאשר גבעוליו נשברים בקלות או משתרעים על האדמה מכובד משקלם, ומכים שורשים מפרקיהם וממפרקיהם.
הצמח תועד לראשונה בספרות הבוטנית בשנת 1939, אך הוגדר רק ב-1962. מגבלות הרבייה המינית שלו מעידים כנראה על היותו מין שעבר שינויים, אולם טרם התבהר האם מדובר במכלוא או בפיתוח תרבותי, ולא זוהו בבירור המינים שמהם פותח.
הצמח כסם.
בניגוד לסמים הלוצינוגניים מסוימים (כגון מסקלין), החומר הפעיל בסלוויה דיווינורום אינו אלקלואיד, אלא טרפנואיד בשם סלווינורין A (באנגלית: Salvinorin A), ואופן פעולתו אינו מובן עדיין לחלוטין למדע.
בארץ המוצא שלו משתמשים רופאי אליל (שמאנים) אינדיאנים בצמח כדי "לתקשר עם עולם המתים ועם רוחות", שלפי הדת המקומית יכולות למסור לרופא האליל מידע שימושי על מחלות, תחזיות לעתיד, ודברי חוכמה שנצברו מניסיונם. השמאן טוחן את העלים הטריים של הצמח ושותה אותם כחליטה. השפעת הצמח בחליטה נמשכת מספר שעות, ובמהלכם נכנס השמאן לטראנס דמוי קטלפסיה.
Salvinorin A לא נספג דרך מערכת העיכול כך שאי אפשר לאכול סלוויה, אבל אפשר לספוג אותה דרך ריריות הפה.
למשל להכין תה ואז להחזיק כל שלוק 15-20 שניות בחלל הפה.
או ללעוס עלים טריים לאורך זמן ממושך ולתת לחומר הפעיל להיספג בחלל הפה.
בעולם המערבי משתמשים בצמח על ידי עישון בבאנג, סיגריות או במקטרות. בעישון ההשפעה נמשכת דקות ספורות, אך האפקט חזק משמעותית.
הצמח אינו חוקי באוסטרליה ובכמה ממדינות אירופה וארצות הברית. ביתר מדינות המערב, לרבות ישראל, הוא חוקי.
חגיגת
חגיגת הוא סם פיצוציות פסיכואקטיבי ממשפחת האמפטמינים (סמי מרץ) המשווק בישראל מאז שנת 2003, ככמוסה צבעונית הממולאת בכ-200 מ"ג אבקה, אשר נצרכת בדרך כלל באמצעות הסנפה, בליעה או הזרקה, כאשר החומר מוסנף מתחילה השפעתו תוך 20 דקות לערך, ובבליעה או שתייה לאחר כ-45 דקות. לרוב נטען כי החומר הפעיל באבקה הוא סם קאתינון (Cathinone), שהוא גם המרכיב הפעיל העיקרי בצמח הגת אבל ככל הנראה מדובר בדיווחים כוזבים, כיוון שקאתינון חומר שאינו יציב ומתפרק בקלות ברוב התנאים ובנוכחות חמצן, מה שהופך את מיצויו לכמעט בלתי אפשרי ובטח שלא כלכלי ליצרנים.
מסופר כי בתחילת דרכה של החגיגת היא הופקה מעלי גת אשר בתהליך כימי סונן מהם החומר הפעיל קאתינון ונוצרה האבקה, ושבהמשך פותחה שיטה להפיק את הקאתינון בהרכבה כימית וכך התאפשר ייצורו ושיווקו ההמוני של הסם. מדובר כנראה בטעות מהסיבות האמורות לעיל, ומן הסתם מעולם קאתינון לא היווה רכיב בחגיגת, כי אם אנלוגים דומים.
ככל האמפטמינים, מגביר הסם את קצב דפיקות הלב ומשחרר דופמין במוח; עלייה בריכוז מוליך עצבי זה במוח מעלה את מצב הרוח אך עשויה גם לגרום להזיות. בכמות קטנה (עד 30 מ"ג), יכול סם החגיגת לשמש כמעורר חושים ואפרודיזיאק, אך המינון הוא בעל טווח תרפויטי צר יחסית; כלומר, צריכה של מנה מעל המינון הרצוי יכולה לגרום לפסיכוזה ואף למוות עקב דימום מוחי או שיתוק שריר הלב.
משתמשים בחגיגת מדווחים על תחושת אופוריה, יצר מיני מוגבר, חדות, ערנות ורצון לדבר ולשתף אחרים ברעיונות, מחשבות ומעשים, אך גם על דכדוך, איבוד תיאבון ונדודי שינה ביום שלאחר נטילת הסם. כמו כן דווחו תופעות לוואי כמו: קשיים בהשגת זקפה או אורגזמה, התקפי חרדה, כאב ראש, צביטת לסתות וחריקות שיניים בלתי רצוניות, רעד, כאבי בטן (שמקורן בכבד והכליות), בחילות והקאות, גלי חום וקור, התייבשות ואיבוד הכרה. בשימוש לאורך זמן דווח על פריחות בעור וסממני התמכרות. הסנפת הסם דרך האף גורמת לפיצוצים בנימי הדם הדקים והצפופים שבתעלות האף, ושימוש משותף בקשיות ההרחה יוצר מגע של דם בדם.
השפעות ארוכות טווח.