האלבום יצא לאור ב-3 מהדורות שונות: רגילה, Blu-ray, ודלוקס. בארצות הברית הגרסה הרגילה הייתה זמינה בלעדית בוולמארט ב-26 בנובמבר 2010. גרסת הדלוקס הייתה זמינה באופן בלעדי במספר מדינות בעולם באותו התאריך ואילו גרסת הבלו-ריי הייתה זמינה ב-3 בדצמבר 2010 במספר מדינות מצומצם.
על מנת לקדם את האלבום קיימה הזמרת מספר הופעות בין היתר בתוכנית נייטליין של רשת ABC ואף הקרינה את ההופעה באירוע מצומצם למעריצים בניו יורק ופרסמה קטעים קצרים מתוך ה-DVD באתר הרשמי שלה לפניי יציאתו. יום לפניי יציאתו רשת ABC הקרינה 19 דקות מהמופע בטלוויזיה במסגרת ספיישל של חג ההודיה.
ביקורות והצלחה.
עם יציאתו האלבום קיבל ברובו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר שיבחו את האנרגיה הגבוהה של הזמרת והיכולות הווקאליות שלה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-DVD של ארצות הברית, מה שהופך אותו לאלבום השני שלה ברצף לעשות זאת ולאלבום השלישי בכללי ואף הגיע למעמד פלטינה כפולה.
בנוסף האלבום זכה גם להצלחה מחוץ לארצות הברית כאשר הגיע לעשירייה הפותחת בכל מדינה בה יצא לאור ובכך הפך לאלבום הווידאו הנמכר ביותר לשנת 2010 והשביעי לשנת 2011. בנוסף הוא גם היה מועמד לפרס הגראמי בקטגוריית "הסרט המוזיקלי הארוך הטוב ביותר".
באק הנרי
באק הנרי (באנגלית: Buck Henry; 9 בדצמבר 1930 – 8 בינואר 2020) היה תסריטאי, במאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי, מועמד פעמיים לפרס אוסקר.
תחילת הדרך.
הנרי נולד בניו יורק בשם הנרי צוקרמן, בנם של גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית ושל רות טיילור, כוכבת ראינוע. הוא כונה "באק" כבר בילדותו, ומאוחר יותר הפך את כינויו לשמו באופו רשמי. את שנות נערותו העביר בפנימייה יוקרתית בוולינגפורד, הסמוכה לניו הייבן שבקונטיקט. בגיל 15 שיחק לראשונה באופן מקצועי, במחזה "החיים עם אבא" בברודוויי.
לאחר שהשלים תואר בספרות אנגלית בדארטמות' קולג' נשאר בדארטמות' כחבר סגל, ולאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית כמכונאי מסוקים בתקופת מלחמת קוריאה.
בין 1959 ו-1962 היה שותף במתיחה סאטירית – גוף בדיוני בשם "האגודה לחוסר צניעות בקרב חיות עירומות", במסגרתה הפך כביכול לנשיא האגודה, ג. קליפורד פראוט. בדמותו של פראוט הופיע הנרי בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה, וקרא להלביש חיות כדי למנוע חוסר צניעות. אף על פי שתואר כאדם מוזר, הרצינות שבה הציג את דמותו גרמה למנחי התוכניות להתייחס אליו ברצינות, והוא קיבל מכתבי תמיכה רבים מצופים ואפילו תרומות ל"אגודה" (שאת כולם החזירה). המתיחה, והופעותיו בדמותו של פראוט, סייעו לכניסתו לקריירה בטלוויזיה ובעסקי השעשועים בכלל.
קריירה במשחק וכתיבה.
הופעתו הראשונה של הנרי בשמו האמיתי הייתה ב-1961 בתוכנית הטלוויזיה "המופע החדש של סטיב אלן" (The New Steve Allen Show), בהנחיית סטיב אלן – המנחה הראשון של "The Tonight Show". בין 1964 ל-1965 הופיע כחלק קבוע מצוות תוכנית הסאטירה "זה היה השבוע שהיה" (That Was the Week that Was), הגרסה האמריקאית (רשת NBC) של התוכנית הבריטית הפופולרית שיצר דייוויד פרוסט.
בין 1965 ל-1970 יצר וכתב את הקומדיה הבלשית "סמארט ואשתו" (Get Smart) יחד עם מל ברוקס. התוכנית הצליחה ורצה 5 עונות ו-138 פרקים, וביססה את הנרי כיוצר ותסריטאי מוערך.
ב-1967 היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר על תסריטו לסרט "הבוגר", בו הופיע גם בתפקיד קטן של קונסיירז' בבית מלון. התייחסות להיותו התסריטאי של "הבוגר", שהפך לאבן דרך בקולנוע של שנות ה-60 של המאה ה-20, מופיעה ב-1992 בסרטו של רוברט אלטמן "השחקן", כאשר הנרי, בהופעת קמע בתפקיד עצמו, מנסה לקדם סרט המשך ל"הבוגר" המתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי.
ב-1971 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של מילוש פורמן, התפשטות.
ב-1976 הופיע בתפקידו הגדול הראשון בקולנוע כשחקן, בתפקיד עורך הפטנטים פארנסוורת' בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" לצידו של דייוויד בואי.
ב-1978 היה מועמד לאוסקר בפעם השנייה, הפעם לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על הסרט "השמיים יכולים לחכות", במשותף עם וורן ביטי שגם כיכב בתפקיד הראשי בסרט. הנרי עצמו שיחק בסרט בתפקיד קטן, של מלאך זוטר ושאפתן המעלה את דמותו של ביטי לגן עדן טרם זמנה, ומתחיל בכך את שרשרת ההתרחשויות בעלילה.
ב-1980 הופיע בתפקיד גדול נוסף בסרט "גלוריה", בו שיחק רואה חשבון של משפחת פשע ניו יורקית לצידה של ג'ינה רולנדס. ב-1993 הופיע בסרט "זקנים חסרי מנוח" לצידם של ג'ק למון ווולטר מתאו.
בסך הכל הנרי הופיע כשחקן בלמעלה מ-40 סרטים, וכתב, לבדו או במשותף, תסריטים ל-14 סרטים, ביניהם "מה נשמע, דוק?", "מלכוד 22" "הינשוף והחתלתולה" ו"פיתוי קטלני".
בשלב מאוחר בקריירה הופיע במספר תפקידי אורח בטלוויזיה, בין השאר ב"מרפי בראון", "ויל וגרייס" "חוק וסדר" ו-"רוק 30".
מותו.
הנרי מת ב-8 בינואר 2020 מהתקף לב בבית חולים בלוס אנג'לס.
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל? הוא ספר מאת ארז תדמור העוסק בפוליטיקה הישראלית בהיסטוריה ובהווה שיצא לאור בהוצאת סלע מאיר בשנת 2017.
הספר.
בבסיס הספר עומדת הטענה, שמקבלת ביטוי גם בשם הספר, כי על אף שמאז "המהפך" בשנת 1977 רוב ממשלות ישראל מוקמות בידי הימין, בתחומים רבים ממשיכה להיות מיושמת מדיניות שמאל.
החלק הראשון בספר מבסס את הטענה האמורה. החלק השני מנמק "מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?", כשליבת תשובתו בנויה על כך שחלק ניכר מהשלטון נותר בידי אליטות בעלות השקפה שמאלנית שביססו עוד קודם לכן את שלטונן בזירה המשפטית, התקשורתית, התרבותית והאקדמית.
החלק האחרון בספר מציע דרכי פעולה כדי שניצחון הימין בקלפי יקבל ביטוי מעשי.
תדמור טוען ששלושה מהמוקדים העיקריים שבהם יש לשמאל אחיזה הם התקשורת, מערכת המשפט וההשכלה הגבוהה, ומציע לשנות זאת בהתאמה על ידי פתיחת שוק התקשורת לתחרות, ריסון כוחה של הביורוקרטיה המשפטית, והצעת אלטרנטיבה בתחום ההשכלה הגבוהה בד בבד עם שינוי הסילבוס לכיוון שמרני יותר.
ביקורת.
בטור ביקורת של חוקר תולדות הציונות ד"ר אפרים אבן, פירט בו אבן קביעות שלדבריו תדמור לא הביא להן אסמכתא, בעיקר בהתייחס למנחם בגין.
הדוקטורנט דניאל רוזנברג, בכתב העת סוציולוגיה ישראלית, כתב על הספר כי "הטקסט קורא תיגר על כמה מהדעות המושרשות בקרב מחנה הימין הפרלמנטרי, בעיקר זה אשר מרכיב את הקואליציה מאז שנת 2009", והוסיף, "הבעיה העיקרית של הספר היא זו אשר עולה גם בדיונים אחרים סביב מקומו של הימין המתחדש בישראל, והיא הפער המהותי בין השמרנות הפילוסופית שלו למהפכנות הפרקטית שלו. ניתוחו של תדמור נטה לרוב לסוג של סוציולוגיה ביקורתית, אך לעיתים מתגנבת לדבריו נימה של פונקציונליזם קלאסי ושמרני".
יצחק מור כתב בביקורת על הספר כי אינו "מחדש רבות למי שעוקב ברצינות אחר יחסי הכוחות בין שמאל וימין בישראל, אולם כוחו בריכוז החומר למסמך אחד ובקריאה הנלהבת שלו, הנזעמת והנמרצת, לפעולה. אלו מעניקים לספר תנופה, גורמים לדפים להתהפך במהירות ואולי גם יניבו פירות מעשיים".
אקורד מוקטן
אקורד מוקטן הוא אקורד משולש המורכב מתו הבסיס של האקורד, מרווח של טרצה קטנה עד התו הבא שמרכיב את האקורד ועוד מרווח של טרצה קטנה עד התו הבא שמרכיב את האקורד.
האקורד מבוטא בכתב באמצעות תוספת dim, או עיגול קטן, או b5 לתו הבסיס של האקורד. לדוגמה, האקורד B מוקטן יכתב כ־Bdim.
בסולמות המערבים, המז'ורי והמינורי, מקובל להשתמש באקורד המוקטן (בדרגה השנייה בסולמות מינוריים והשביעית בסולמות מז'ורים) על מנת ליצור אקורד לדרגות אלו אשר לא יחרוג מהצלילים המוגדרים בסולם.
ז'אן דובדאן
ז'אן דוּבּדאן (Jean Doubdan; 1600? – 1670) היה איש דת צרפתי, שביקר בשנת 1652 במקומות הקדושים לנצרות בארץ-ישראל וכתב על מסעו.
קורות חייו ופועלו.
ז'אן דוּבּדאן היה כומר בכנסיית סן פול בסן דני שליד פריז. ב-1651 יצא ממקומו למרסיי ומנמלהּ הפליג למזרח. אחרי נחיתה ביפו יצא לירושלים ואליה הגיע ב-30 במרס 1652, לקראת הפסחא. דוּבּדאן עלה לרגל למקומות הקדושים לנצרות, בהם בית לחם, נהר הירדן, ים המלח, יריחו והקרנטל, נצרת, כפר כנא והר תבור. את דרכו בחזרה עשה בהפלגה מצידון לגנואה, ואחרי שהייה באיטליה, שקוצרה בעקבות הידיעות על מעשי הקטל בסן דני במהלך אירועי הפרונד, שב לעירו.
את מסעו תיאר בספרו "מסע בארץ הקודש" (Le Voyage de la Terre-Sainte), שמהדורתו הראשונה ראתה אור ב-1657. הספר מחזיק קרוב ל-800 עמודים, ששלושה-רבעים מהם מוקדשים לארץ ישראל, והם כוללים איורים ומפות וכן מפתח נושאים. הספר זכה עד מהרה בהדפסות חוזרות.
דוּבּדאן הביא בספרו מפה של ירושלים, שכותרתה "מפת העיר ירושלים החדשה" (Plan de la ville de Ierusalem moderne). למרות הצהרתו בשער הספר לפיה יציג את "מצבה של העיר ירושלים העתיקה והחדשה כאחת", לא תיאר את ירושלים בזמנו על כלל מרכיביה. לדבריו, הביא "תיאור אמיתי של המקומות החשובים ביותר שישוע קידש בנוכחותו", כלומר, דוּבּדאן מיפה את המקומות הקדושים לנצרות בתוך העיר בת זמנו. על מפת ירושלים זו נאמר שהיא "משקפת שלב בהתפתחות המפה המדעית של ירושלים שבו שרר מתח בין התיאור המדעי, הנקי מציורי דמויות, פרטי נוף ומבנים, לבין מסורת המפות המצוירות".
בספרו של דוּבּדאן שובצו איורים שונים, שחלקם הועתקו מתוך ספרים שכתבו קודמיו, בהם ברנרדינו אמיקו.
מפות ראש הכרמל ומפרץ חיפה, בספריהם על ארץ ישראל של אולפרט דאפר (1677), יאקוב פיטרס (1690), הנרי מונדרל (1703) ואוגוסטין קאלמֶה (1732), דומות מאוד במיתארן למפה שבספרו, ויש בכך להדגים מהלכים של העתקות איורים בספרות הנוסעים.