שחר הוא חוקר רב-תחומי של מצבי דחק, בריאות, ופסיכופתולוגיה. עד כה (תחילת שנת 2015), הוא פרסם, או היה שותף לפרסום, של 140 מאמרים ו-13 פרקים בספרים בתחומים אלה. מאמריו פורסמו בכתבי עת מובילים בפסיכולוגיה, פסיכיאטריה ורפואת ילדים. ספרו האקדמי הראשון של שחר, המתמקד בהשפעה המזיקה של ביקורת עצמית אישיותית, עתיד לצאת לאור בקיץ הקרוב בהוצאת אוקספורד.
גישתו של שחר היא התפתחותית במובן הרחב של המונח, ושואבת מתאוריות ומחקרים על מעגל החיים כולו. יחד עם זאת, הוא מתמקד בעיקר בעשורים השני והשלישי לחיים, דהיינו – במתבגרים ומבוגרים צעירים. עבודתו של שחר כוללת ארבעה ענפים. הענף הראשון והמרכזי הוא פענוח מצבים פסיכופתולוגיים מורכבים. באופן ספציפי, שחר מתעניין בהבנת המופע המשותף של דיכאון יחד עם הפרעות אחרות (חרדה, מצבים פסיכוסומטיים, הפרעות אכילה, דיסוציאציה, פסיכוזה, אלימות, התנהגות אבדנית) ובסיבות למופע משותף ומורכב זה. תרומתו המרכזית היא בזיהוי ביקורת עצמית אישיותית כסוג של וירוס אישיותי שמעורב בהפרעות נפשיות רבות וגם במצבים גופניים-מחלתיים. הכוונה איננה לביקורת עצמית מועילה, שמטרתה לסייע לאדם לשפר את ביצועיו כדי להשיג את מטרותיו, אלא להלקאה עצמית, הגובלת בשנאה עצמית. שחר חוקר את תכונת הביקורת העצמית במשך עשרים שנה תוך שימוש במגוון שיטות מחקר מתקדמות ששואבות מפסיכולוגיה התפתחותית, מפסיכולוגיה של האישיות ומאפידמיולוגיה.
שחר אף זיהה את הדרך שבאמצעותה הביקורת העצמית מחוללת את התכונות ההרסניות, על ידי כך שהיא גורמת לנו לעצב סביבה חברתית שלילית: אנשים עם ביקורת עצמית מסתבכים יותר בלחצים ודוחים מעליהם מקורות תמיכה והתנסויות חברתיות ומהנות; הדבר מוביל לדיכאון, חרדה ומצבים פסיכופתולוגיים וגם פסיכוסומטיים נלווים שקשורים לדיכאון ולחרדה. מצבים אלה, בתורם, מגבירים את רמות הביקורת העצמית של אנשים, והופכים למעגל שלילי שקשה מאוד לבתקו.
הענף השני בעבודתו האקדמית של שחר, גם הוא ארוך שנים, מתמקד בתופעת החוסן הנפשי. באופן ספציפי, שחר מתעניין בגורמים האישיותיים והסביבתיים המגוננים עלינו מפני מצבי דחק. הוא רואה את המתח בין פגיעות לחוסן כמרכזי למצב האנושי בכלל, ולמצבים פסיכולוגיים בפרט. דהיינו: אנשים "חסינים" הם גם "פגיעים", ולהפך. שחר חוקר חוסן נפשי לנוכח מספר רב של מצבי דחק, אך בעיקר (1) חשיפה כרונית ואקוטית לאלימות, (2) חיים בצל מחלה גופנית כרונית. בעשר השנים האחרונות, מאז חזר לארץ מ"ייל", הוא מוביל סדרת מחקרים על חוסן של מתבגרים לנוכח התקפות טרור. מחקר זה מתבצע עם שותפו ארוך השנים של שחר, פרופ' כריסטופר הנריץ' מ-Georgia State University, אטלנטה, ארצות הברית.
הענף השלישי של עבודתו של שחר הוא תאורטי-קליני. שחר מקדם עמדה אינטגרטיבית בפסיכותרפיה. עמדה זו שואפת להתעלות מעל גישות ממוקדות לפסיכותרפיה (כגון הגישה הפסיכואנליטית, הקוגניטיבית-התנהגותית, ההומניסטית, המשפחתית) ולשלב בין גישות אלה כדי להתאים את הטיפול לסבלו הייחודי של המטופל. תרומתו בתחום זה זיכתה את שחר במינוי כעורך ראשי של כתב העת המוקדש לפסיכותרפיה אינטגרטיבית, ה-Journal of Psychotherapy Integration. כהוגה ותאורטיקן בפסיכותרפיה האינטגרטיבית, מרבה שחר לשלב בין גישות אקסיסטנציאליות, קוגניטיביות, ופסיכודינאמיות, ולקשר אותן לחשיבה פילוסופית רחבת היקף. עבודתו התאורטית בתחום זה פתחה אופקים חדשים בהבנת האיבחון הנפשי האינטגרטיבי והטיפול במתבגרים ומבוגרים צעירים הסובלים מהפרעות נפשיות ופסיכוסומטיות מורכבות.
ענף מחקר רביעי, וחדש יחסית, של שחר הוא הבנת ייצוגים הירואיים (של גבורה) הן בנפש והן בתרבות, והתפקיד שייצוגים אלה ממלאים בתהליך הדחק.
עבודה קלינית.
שחר מתמחה באבחון וטיפול אינטגרטיביים במתבגרים ומבוגרים צעירים (גילאי 10–30) הסובלים מדיכאון ואבדנות, הפרעות אכילה, ומצבים פסיכוסומטיים.
גביע דייוויס 1985
גביע דייוויס 1985 הייתה התחרות ה-74 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 63 נבחרות.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת גרמניה המערבית במינכן. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת שוודיה שניצחה בתחרות בפעם השנייה ברציפות.
משחקי הבית העליון.
העברות לקראת שנת 1986.
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון איטליה, ברית המועצות, ספרד ויוגוסלביה נותרו בבית העליון. ארגנטינה, צ'ילה, צרפת ויפן ירדו לבתים אזוריים.
בעקבות משחקי הבתים האזוריים מקסיקו, ניו זילנד, דנמרק ובריטניה עלו לבית העליון.
ישראל בגביע דייוויס.
בשנת 1985 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה א' ונפגשה עם נבחרת הולנד.
לאחר הניצחון על הולנד הנבחרת שיחקה נגד אוסטריה.
לאחר הניצחון על אוסטריה הנבחרת שיחקה נגד בריטניה במשחק על ראשות הבית. המנצח היה עולה לבית העליון.
מישור הצפה
מישור הַצָּפָה (נקרא גם: פֶשֶׁט הצפה), הוא אזור מישורי, המשתרע סביב שני עבריו של נחל או נהר. המישור מתחיל בקו האפיק ומסתיים בשוליו של עמק הנהר. בעת גאות המים, כאשר הנחל או הנהר עולים על גדותיהם, מישור ההצפה מוצף, ומתכסה בחומרי סחף, המושקעים בקרקע על ידי הנהר. אם נביט בחתך רוחב דמיוני של מבנה נחל, או אז, החלק העמוק של ערוץ הנחל, בו זורמים המים, מכונה פֶשֶׁט, והמישור המוגבה משני צדי הפשט, המתכסה במים בעת שיטפון, מכונה פשט ההצפה.
במהלך ההיסטוריה, הוקמו ערים רבות בעולם על מישורי הצפה שבסמוך לנהרות. פשטי הצפה של נהרות ונחלים שמשו קרקע נוחה ופורייה לחקלאות. במשך אלפי שנים התבססה כלכלת מצרים העתיקה ומצרים על יבולים שגדלו במישור ההצפה של נהר הנילוס.
בעת השיטפון הגדול של 1993 אחד הטיעונים המרכזיים של מבקרי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית היה שהם סכרו בסוללות את גדות הנהרות מיסיסיפי ומיזורי ולא אפשרו לעודף המים לגלוש למישורי הצפה, וגרמו לכך שהמים הגואים בנתיב הנהר המוצר גרמו לפריצת הסוללות ולהצפות במקומות מעובדים או מיושבים.
איזידור לזר
קאמינץ פודולסק
קאמניץ פודולסק
עם-עולם
צ'ארלס בראון-סקארד
תסמונת בראון-סקארד
פאבלוס כריסטיאני
הקורפוס האוסטרלי הראשון
שיווק טכנולוגי
נעמי (מושב)
פרידריך החכם
מבצע באדר
התקופה הערבית הקדומה בארץ ישראל
אזור מים נימיים
אזור נימי
אואסקה
רנה לקוסט
ז'אן רנה לקוסט (Jean René Lacoste; 2 ביולי 1904 - 12 באוקטובר 1996), היה טניסאי ואיש עסקים צרפתי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, כשלזכותו 7 זכיות בטורנירי גראנד סלאם ושתי זכיות בגביע דייוויס במדי נבחרת צרפת. כונה "התנין".
כאיש עסקים הוא ידוע בעיקר כמייסד חברת ההלבשה "לקוסט", שלוגו התנין המסמל אותה עד היום נגזר מכינויו על מגרש הטניס. כמו כן היה מהפכן בתחום טכנולוגיית מחבטי הטניס, כשפיתח את המחבט הראשון שהיה עשוי מתכת.
קריירת טניס.
לקוסט ניצח לראשונה בטורניר טניס ב-1921, בהיותו בן 17. הוא הפך לחלק מדור זהב של הטניס הצרפתי, כשיחד עם אנרי קושה, ז'אן בורוטרה וז'ק ברוניון כונו "ארבעת המוסקיטרים", אשר שלטו בטניס העולמי במהלך אותו עשור ובתחילת העשור הבא אחריו. עם בורוטרה זכה לקוסט בהישג בינלאומי משמעותי ראשון, כשבאולימפיאדת פריז (1924) זכו השניים במדליית ארד בטורניר הזוגות.
ב-1925 ניצח לראשונה באליפות צרפת הפתוחה, והוסיף לכך את תואר אליפות וימבלדון זמן קצר לאחר מכן. אלה היו שתי זכיותיו הראשונות בטורניר גראנד סלאם, ובסופו של דבר זכה בשבעה תארים כאלה - שלושה בצרפת, שניים בווימבלדון ושניים באליפות ארצות הברית הפתוחה. לתוארי היחידים שלו הוסיף גם שלושה תוארי גראנד סלאם בזוגות - שניים בצרפת (1925 ו-1929) ואחד בווימבלדון (1925). באליפות אוסטרליה בחר שלא להשתתף, ואכן לא השתתף מעולם, בשל העלויות הגבוהות והמסע המתיש והארוך באותה תקופה, שהפך את הטורניר - בסבב שעדיין לא היה מקצועני - לבלתי משתלם לדעתו.
לקוסט זכה לכינוי "התנין", כאשר הדעות על מקור הכינוי חלוקות. גרסה אחת טוענת כי זכה לכינוי בשל סגנון משחקו האינטנסיבי והבלתי מתפשר, וגרסה שנייה טוענת כי זכה לכינוי עקב התערבות עם חבר שדלפה לאוזני עיתונאי, ושהפרס בה היה מזוודה מעור תנין. הכינוי שימש אותו מאוחר יותר בלוגו חברת ההלבשה שהקים, לוגו המסמל אותה עד היום.
עם נבחרת צרפת זכה פעמיים ברציפות בגביע דייוויס (1927 ו-1928). הוא פרש ממשחק ב-1932 והפנה את מרצו לחברת ההלבשה שהקים.
ב-1976 התקבל לקוסט, יחד עם שלושת חבריו ל"ארבעת המוסקיטרים", להיכל התהילה של הטניס. יציע במגרש פיליפ שאטרייה, האצטדיון הראשי במתחם רולאן גארוס שבו נערכת אליפות צרפת הפתוחה, נקרא על שמו (שלושת היציעים האחרים נקראים על שם חבריו ל"ארבעת המוסקיטרים").
כאיש עסקים.
עוד במהלך קריירת הטניס שלו נודע לקוסט בחולצות שלבש במשחקים, חולצות שעיצב בעצמו ושנחשבו למהפכניות בעיצובן ונוחותן. ב-1933, לאחר פרישתו מטניס, ייסד לקוסט את חברת ההלבשה שלו, "חברת החולצות לקוסט", יחד עם אנדרה ז'ילייה, תעשיין הביגוד הגדול בצרפת באותה תקופה. החברה החלה לשווק את החולצות שעיצב לקוסט, עם סמל התנין המלווה את החברה עד היום. בנוסף לחולצות טניס, עיצב ושיווק לקוסט גם חולצות לגולף ושיט.