נולד בסטוצין בפולין לישראל ניסן, מחסידי קוצק. למד בצעירותו בישיבתו של רבי אברהם מסוכטשוב, חתנו של רבי מנחם מנדל מקוצק. רבו שכנע אותו להעביר בקביעות שיעורים לבחורים מוכשרים. התחתן עם בתו של משה קובלסקי, מחסידי קוצק.
בשל מצבו הכלכלי הקשה, השפיעו עסקני אגודת ישראל על רבו המובהק לשכנעו להיות חבר בוועד הרבנים של ורשה. רבים שלחו אליו שאלות הלכתיות. היה בקיא גם בקבלה. היה ראש ישיבת "בית אברהם" בורשא.
בתר"ץ הוציא לאור את ספרו ראשית ביכורים על מסכת בכורות. שאר כתביו, ובהם חיבור על מסכת זבחים, אבדו בשואה.
מתלמידיו: רבי שמואל שלמה ליינר, שלימים הוכתר לאדמו"ר מראדזין, והרב שמחה עלברג.
בימי השואה.
על אף התנאים הקשים בגטו ורשה, המשיך ללמד את קבוצת הבחורים, עם הרב אריה צבי פרומר, בבונקר ברחוב מילא 14. סירב לאכול מתבשילים שהוכנו במיוחד לרבנים והורה לבני משפחתו לאכול רק ממה שהוכן לכלל הציבור.
כשהחלו המשלוחים להשמדה המשיך ללמד את תלמידיו וסירב לקבל עבודה בבתי המלאכה של הגרמנים, למרות שמי שלא היה לו כרטיס עבודה חייו היו בסכנה. בכ' באלול תש"ב לקחו הנאצים כמה תלמידים כדי לשולחם ברכבת לטרבלינקה. הרב ויינברג הלך בראשם לכיוון הרכבת. הרב התנגד לעלות על הרכבת ונורה למוות. עמו נספו גם רעייתו ובנו היחיד.
חלק מתלמידיו שניצלו המשיכו בלימודם ובהמשך הצטרפו למרד גטו ורשה.
תוכנית מצדה בכרמל
קרי סטיינסייפר
קרולין "קרי" ליין סטיינסייפר (באנגלית: Carolyn "Carrie" Lynne Steinseifer; נולדה ב-12 בפברואר 1968) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית, בעלת 3 מדליות זהב, כולל במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
סטיינסייפר נולדה וגדלה ברדווד סיטי, קליפורניה. היא החלה לשחות בגיל 11 תחת הדרכתו של קן בלי במועדון השחייה ווסט ואלי שבסן פרנסיסקו. היא למדה באוניברסיטת טקסס ושחתה תחת הדרכתו של ריצ'רד קוויק.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקראקס ונצואלה בשנת 1983 זכתה סטיינסייפר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (56.92 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:46.46 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:12.99 דקות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סטיינסייפר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בצוותא עם חברתה לנבחרת ננסי הוגסהד בתוצאה של (55.92 שניות) לפני אנמארי ורסטאפן מהולנד (56.08 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.43 דקות, לפני הולנד (3:44.40 דקות) ומערב גרמניה (3:45.56 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה בשלב המוקדמות ונבחרת ארצות הברית ניצחה בשלב הגמר.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1985 זכתה סטיינסייפר ב-4 מדליות, 3 זהב, ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי (2:01.52 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:45.65 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (8:06.74 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.75 שניות, אחרי ג'נה ג'ונסון (56.36 שניות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס בשנת 1987 זכתה סטיינסייפר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:48.68 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכתה סטיינסייפר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:43.63 דקות).
ישראל לוי
הרב ד"ר ישראל לוי (ר"י לוי; Israel Lewy; 7 בינואר 1841, אִינוֹבְרוֹצְלַב, פרובינציית פּוֹזֶן, ממלכת פרוסיה – 8 בספטמבר 1917, ברסלאו, גרמניה) היה חוקר תלמוד יהודי-גרמני, פרופסור לתלמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. נחשב למייסד השיטה הפילולוגית הטהורה בחקר התלמוד, לאבי הפילולוגיה התלמודית ואף למייסד מחקר התלמוד המודרני. נודע כחוקר מעמיק, קפדן וזהיר, מהראשונים ששילבו טכניקות מודרניות וביקורתיות בחקר התלמוד וחוקר התלמוד הראשון שהשתמש במחקריו באופן שיטתי בכתבי יד.
תלמידו הגדול של זכריה פרנקל.
התמקד בחקר משנת אבא שאול, מכילתא דרשב"י, ספרי זוטא וירושלמי נזיקין.
תולדות חייו ומחקריו.
ישראל לוי נולד ב-1841 באִינוֹבְרוֹצְלַב (Inowrazlaw) שבפרובינציית פּוֹזֶן (Posen) של ממלכת פרוסיה (כיום Inowrocław בפולין) לנחום בן יצחק הלוי וליהודית בת יצחק הכהן. בין השנים 1864–1869 למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובאוניברסיטת ברסלאו; בשלוש מהן היה תלמידו של יעקב ברנייס, והושפע ממנו. קיבל תואר דוקטור, וב-1872 התמנה למשרת מרצה בכיר שאינו פרופסור (דוֹצֵנְט) בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות שנפתח באותה שנה בברלין.
ב-1 במאי 1883, לאחר פטירתו של דוד יואל, התמנה למופקד הקתדרה לספרות תלמודית ולרב הסמינר (Seminarrabbiner) בברסלאו, וכיהן כראש הסמינר עד מותו ב-1917.
היה מקיים תורה מצוות בדקדקנות קיצונית ומתוך אדיקות רבה.
בקיאותו בתלמוד הייתה רחבה במידה יוצאת-דופן, וגישתו המחקרית התאפיינה ברוח ביקורתית וחדה ובשימת-לב לפרטים.
במחקרו הראשון שהתפרסם, "קטעים ממשנת אבא שאול ("Über einige Fragmente aus der Mischna des Abba Saul", ברלין, 1876), הניח לוי את היסוד להבחנה בקבצים הקדומים שבמשנה.
לוי הלך בעקבות מאיר איש שלום, הראשון שאסף ציטוטים של המכילתא דרשב"י האבודה ממקורות שונים; ב"מילה אחת על אודות מכילתא דר' שמעון" ("Ein Wort über die Mechilta des R. Simon", ברסלאו, 1889) – מחקר יסוד בתחום מדרשי ההלכה – הראה שמדרש הגדול מכיל למעשה את רובה של המכילתא דרשב"י וכן קטעים אבודים מספרי זוטא.
לוי, מומחה לתלמוד הירושלמי, היה הראשון שהבחין בהבדלים בין מסכת נזיקין בירושלמי לשאר המסכתות בו, ותלה זאת בעריכות שונות בעלות מאפיינים נבדלים.
משנת 1895 ועד 1917 פרסם פירוש לששת הפרקים הראשונים למסכת בבא קמא בירושלמי. יעקב זוסמן מעיר כי עם פרסום החוברת הראשונה, ב-1895,
פרסומיו המועטים ידועים באיכותם המחקרית המעולה, ועדיין נחשבים כיום לבעלי ערך רב.
המקורות שהוא רשם במבוא לפירושו על ירושלמי נזיקין, פירוש שפורסם שנה אחר שנה, בשנתון (Yahrbrichte) של בית המדרש לרבנים בברסלאו, החל משנת תרנ"ה (1895), שימשו את חוקרי התלמוד יעקב זוסמן ויעקב נחום אפשטיין כבסיס לבירור השתלשלות חלוקתה של המסכת לשלשה חלקים, אך השערתו שמסכת זו נקראה "דיני ממונות" נדחתה ונבעה בחלקה משגיאה.
פרסומיו.
תורגם לעברית בידי אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' (אז"ר) - קטעים ממשנת אבא שאול, בתוך מסלות לתורת התנאים, תל אביב, תרפ"ח (ובמהדורות צילום נוספות).
ספר יובל לכבודו.
בשנת תרס"א 1911, במלאת לו שבעים בית המדרש לרבנים בברסלאו הוציא לכבודו ספר יובל וביניהם חוקרי תלמוד ידועי שם. הספר יצא לאור במהדורה נוספת בפריז בשנת תרע"ד 1914 ושוב במהדורה חדשה בירושלים שלאחר קום המדינה בשנת תשל"ב 1972.
ואן ליר
איזבל, נסיכת ברזיל
איזבל, נסיכת ברזיל (בפורטוגזית: Princesa Isabel; 29 ביולי 1846, ריו דה ז'ניירו - 14 בנובמבר 1921, הסן הימי, צרפת) או דונה איזבל (Dona Isabel), הייתה הנסיכה הקיסרית האחרונה של ברזיל ומי שחתמה על חוק הזהב, שהביא לביטול העבדות בברזיל. איזבל הייתה לעוצרת של האימפריה הברזילאית מספר פעמים במהלך תקופות בהן נעדר אביה, פדרו השני, קיסר ברזיל, מהקיסרות.
אף על פי שהייתה יורשת עצר, איזבל מעולם לא הפכה לקיסרית דה פקטו מכיוון שהמוסד הקיסרי הופל בהפיכה צבאית בהנהגת דאודורו דה פונסקה בתקופת שלטון אביה והוקמה שנטשה את המוסד הקיסרי והחליפה אותו ברפובליקה נשיאותית. לאחר ההפיכה יצאה איזבל לגלות שנכפתה עליה וגרה בצרפת ביחד עם בעלה, גאסטון, רוזן אה, עד לפטירתה בשנת 1921.
קורות חיים.
ראשית חייה.
איזבל הייתה בתם הראשונה של פדרו השני, קיסר ברזיל, והקיסרית תרזה כריסטינה, בתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות. אחיה הבכור, אפונסו (1845–1847), מת בגיל שנתיים, וכמוהו גם אחיו הקטן, פדרו (1848–1850). לאיזבל אף הייתה אחות, לאופולדינה (1847–1871), שמתה בגיל 23 ממחלת טיפואיד. עם מותם של שני הנסיכים, הוכרזה איזבל יורשת הכתר באופן רשמי ב-10 באוגוסט 1850, וקיבלה את התואר "נסיכה קיסרית".
איזבל חונכה בידי מורה פרטית מגיל 7. לאחר מכן חונכה ביחד עם אחותה בבית ספר פרטי מלכותי. המקצועות שלמדה איזבל כללו: לשון פורטוגזית, ספרות צרפתית, אסטרונומיה, כימיה, היסטוריה של פורטוגל, היסטוריה של בריטניה, היסטוריה של צרפת, ציור, נגינה בפסנתר, ריקוד, כלכלה פוליטית, גאוגרפיה, גאולוגיה והיסטוריה של הפילוסופיה. איזבל דיברה באופן שוטף פורטוגזית, צרפתית, אנגלית וגרמנית. ב-15 באוקטובר 1864 נישאה איזבל לגאסטון, רוזן אה (בצרפתית: comte d’Eu) מבית אורליאן (נכדו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים), וכך קיבלה את התואר רוזנת אה.
יחסיה של איזבל עם אביה היו חמים ופדרו השני הקדיש זמן רב לבילוי עם בנותיו איזבל ולאופולדינה. פדרו השני היה זמן רב אפוף בצער לאחר מות שני בניו וראה זאת כסימן לכך שהמלוכה הברזילאית מתקרבת לסופה. למרות זאת, פדרו השני דאג לשינוי חוקי הירושה הקיסרית כך שבתו איזבל תוכל לרשת את הכתר ולהיות קיסרית. אף על פי שאיזבל הייתה בעלת אופי מנהיגותי ורציני, היא לא חלקה באהבה של אביה ללימודי העולם הרחב בשנותיה המוקדמות.