קאש ביצע את השיר גם בתוכנית הבידור שלו ששודרה ברשת ABC בין השנים 1969 – 1971 וסיים אותו בשורה "ואם יהיה לי אי פעם בן, אני חושב שאקרא לו... ג'ון קרטר קאש", בהתייחסו לבנו שנולד אז. קאש ביצע את השיר גם בהופעה שקיים בבית הלבן באפריל 1970. בשנים שלאחר מכן הוא חזר למשפט הסיום המקורי, "רק לא סו", אך שינה את תחילתו של משפט הסיום ל"אם יהיה לי עוד בן...". כשהופיע קאש בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 עם להקת The Highwaymen הוא נהג לסיים את השיר באומרו: "אם יהיה לי בן נוסף, אני חושב שאקרא לו ויילון, או וילי, או קריס", בהתייחסו לחבריו ללהקה, ויילון ג'נינגס, וילי נלסון וקריס קריסטופרסון.
על פי הביוגרף של סילברסטיין, מיץ' מאיירס, הייתה זו ג'ון קרטר קאש שעודדה את בן זוגה לבצע את השיר. סילברסטיין הציג להם את השיר בעת אירוע חברתי-מוזיקלי.
ב-1978 כתב סילברסטיין שיר המשך בשם "אביו של הנער בשם סו" ובו הוא סיפר על הסיפור מנקודת מבטו של האב. ההקלטה היחידה הידועה של שיר זה של אומן מהשורה הראשונה היא של סילברסטיין עצמו. בהמשך הקליטו מגוון של אומנים גרסאות כיסוי לשיר זה.
השפעה בתרבות הפופולרית.
בספטמבר 1970 כלל מד מגזין בגיליון מספר 137 שלו פרודיה שכותרתה "כלב זכר בשם לאסי", על בסיס העובדה שבסרטים ובסדרות הטלוויזיה שהתבססו על הספר לאסי חוזרת הביתה, כיכב כלב קולי זכר בדמותה של הכלבה לאסי שהייתה נקבה.
בפרק של סדרת הטלוויזיה משפחת פרטרידג' מופיעה דמות של יליד אמריקאי שמציג את עצמו בשם סו (Sioux) ובני המשפחה מגיבים לכך בשאלה "נער בשם סו?".
ההשלכות המגדריות של שם השיר הובילו לקיומם של מחקרים שונים בתחום המין והמגדר. במרכזו של הסרט הדוקומנטרי "נער בשם סו" משנת 2001 מתואר טרנסג'נדר והשיר נכלל בפס הקול של הסרט. ספר משנת 2004 בשם "נער בשם סו: מגדר ומוזיקת הקאנטרי" דן בתפקידי המגדר במוזיקת הקאנטרי האמריקאית.
בסרט Swingers משנת 1996 קרויה אחת הדמויות הגבריות בשם סו. ההסבר לשמו, כפי שמצוין על ידי אחת הדמויות האחרות, הוא ש"אביו היה מעריץ גדול של ג'וני קאש".
בשירים One Big Mob ו- Save This Lady של להקת רד הוט צ'ילי פפרז מופיע אזכור לשיר "נער בשם סו".
בפרק מסדרת האנימציה המעבדה של דקסטר הקרוי "נער בשם סו", נזכר מנדארק שבינקותו ובילדותו כינו אותו הוריו ההיפים בשם "סוזן" וכיצד הוא גילה את גבריותו באמצעות המדע.
בגרסה השנייה של השיר Crackerman של להקת סטון טמפל פיילוטס קיימת התייחסות ל"נער בשם סו".
יפן בתקופת כיבוש ארצות הברית
דקלה דורי
סיימון מוצא את דרכו
סיימון מוצא את דרכו (באנגלית: Simon vs. the Homo Sapiens Agenda) הוא רומן התבגרות שנכתב בשנת 2015 על ידי הסופרת האמריקאית בקי אלברטלי. עלילת הספר מתמקדת בגיבור הספר, סיימון סְפיר, נער תיכון בארון שנאלץ לצאת מהארון לאחר שסחטן מגלה את התכתבות המיילים בינו לבין נער אנונימי בארון, שבו הוא מתאהב. העלילה מתרחשת בפרבר באטלנטה שבג'ורג'יה.
שם הספר באנגלית ("סיימון נגד האג'נדה ההומוספיאנסית'") הוא התייחסות פארודית ל"אג'נדה ההומוסקואלית", מונח לעג שהיה נפוץ בקרב מתנגדי זכויות הלהט"ב בארצות הברית, עד שגידול התמיכה בזכויות הלהט"ב הפחית את השימוש במושג.
הספר עובד על ידי פוקס המאה ה-20 לסרט בשם "באהבה, סיימון" בכיכובו של ניק רובינסון, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית במרץ 2018, וברחבי העולם במהלך אותה שנה.
עלילה.
סיימון סְפיר הוא הומוסקסואל ארוניסט צעיר הלומד בכיתה יא בבית ספר תיכון בפרבר של אטלנטה. בלי ידיעת משפחתו וחבריו, סיימון מתכתב בדואר אלקטרוני עם נער אלמוני בשם "בלו", באמצעות השם הבדוי "ז'אק". כאשר השניים מתחילים להתקרב אחד לשני, סיימון נסחט על ידי ליצן הכיתה, מרטין, לשדך אותו לאבי סוסו. כעת פרטיותם של השניים נמצאת בסכנה. סיימון נאלץ לצאת מאזור הנוחות שלו, לפני שיאבד את בלו. מרטין כותב הודעה בטאמבלר החושפת את הנטייה המינית של סיימון ובכך מכריח אותו לצאת מהארון. בסוף הספר בלו (בראם גרינפלד) הוא החבר הרשמי של סיימון.
עיבוד קולנועי.
בשנת 2018 עובד הספר לסרט בשם "באהבה, סיימון". בסרט מככבים ניק רובינסון בתפקיד סיימון, קתרין לנגפורד בתפקיד ליאה, אלכסנדרה שיפ וחורחה לנדבורג ג'וניור בתפקיד אבי וניק, קיינן לונסדייל בתפקיד בראם וג'וש דוהאמל וג'ניפר גארנר כהוריו של סיימון.
פיתוח הסרט על ידי אולפני פוקס המאה ה-20 דווח לראשונה באוקטובר 2015, כשאייזק אפטקר ואליזבת ברגר חתמו על כתיבת הסרט. הסופר, הבמאי ואיש הטלוויזיה ההומוסקסואל גרג ברלאנטי ביים את הסרט.
נכון ל-23 ביולי 2018, הכניס הסרט 40.8 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-25.2 מיליון דולר בשאר העולם, כך שסך הכנסותיו עומד על כ-66 מיליון דולר, לעומת תקציב הפקה של 10–17 מיליון דולר.
ספר המשך.
ספר המשך התמקד בליאה, "Leah on the Offbeat", יצא ב-24 באפריל 2018.
דיוניסוס ואפולו
יחסי אוסטרליה–מצרים
יחסי אוסטרליה–מצרים הם יחסי החוץ שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת מצרים הערבית. בין המדינות שוררים יחסים חמים מאז 1950 הנובעים מכבוד הדדי בין שני העמים. למצרים ולאוסטרלים קשרים צבאיים-היסטוריים, במהלך שתי מלחמות העולם, חיילים אוסטרלים רבים התייצבו ברחבי מצרים. יחד עם הקשרים ההיסטוריים, המדינות מקיימות קשרי מסחר צנועים אך משמעותיים, לשתיהן אינטרס משותף בסוגיות האסטרטגיות ושמירת השלום באזור חצי האי סיני. יתר על כך, במשך שנים רבות, קהיר הבירה שימשה כקשר האווירי העיקרי בין אוסטרליה ומדינות אירופה, פרט ללונדון.
יחסים כלכליים.
בשנת 2016, מצרים הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר באוסטרליה. היקף הסחר בין המדינות הסתכם ב-582 מיליון דולר אמריקאי, מתוכם 533 מיליון דולר ייצוא מאוסטרליה ו-49 מיליון דולר ייצוא ממצרים. באותה השנה, אוסטרליה ייצאה למצרים בעיקר תוצרות חקלאיות - ירקות, צמר וחיטה. לעומתה, מצרים ייצאה לאוסטרליה בעיקר פירות ואגוזים, כיסויי רצפה וחומרי בנייה. החברות האוסטרליות במצרים פועלים בעיקר במגזר המינרלים (זהב).
בצ'ה פוש
בצ'ה פוש (בפרסית: بچه پوش; בתרגום: "לבושה כמו בן") הוא מנהג תרבותי באזורים של אפגניסטן ופקיסטן, לפיו משפחות ללא בנים בוחרות אחת מבנותיהן לחיות ולהתנהג כמו בן. הדבר מאפשר לילדה להתנהג יותר בחופשיות: ללמוד בבית הספר, ללוות את האחיות שלה בציבור, לעבוד, וכן הלאה. בצ'ה פוש גם מאפשר למשפחה להימנע מהסטיגמה החברתית הכרוכה בכך שאין לה בן זכר.
התפתחות המנהג.
שורשי המנהג.
המנהג מתועד מזה לפחות מאה שנים, אך הוא כנראה עתיק עוד יותר, ועדיין קיים בימינו. המנהג אולי התחיל עם נשים שהתחפשו לגברים כדי להילחם, או להגן על עצמן, בתקופות של מלחמה.
על פי ההיסטוריונית ננסי דופרי, צילום מתחילת שנות ה-1900, בתקופת שלטונו של חביבאללה חאן, מראה נשים לבושות כגברים שומרות על הרמון המלך, כי באופן רשמי, אסור היה לגברים להיות השומרים על נשותיו, וגם אסור היה לנשים לשמש כשומרות.
בעידן המודרני.
באפגניסטן ופקיסטן, יש לחץ חברתי על משפחות ללדת בן שימשיך לקיים את שם המשפחה ואשר יירש את נכסי אביו. בהיעדר בן, ישנן משפחות אשר מלבישות את אחת הבנות שלהן בלבוש של בן, מנהג שלעיתים מלווה באמונה שנוכחות הבצ'ה פוש יגדיל את סיכויי האם ללדת בן.
בת שחייה בתור בן לובשת ביגוד אופייני לבנים, מספרת את שיערה קצר, ואף מאמצת שם זכרי. המטרה של המנהג היא לא להוליך שולל את הבריות, ואנשים רבים, כגון מורים או חברים של המשפחה, מודעים לכך שהילד הוא בעצם ילדה. במשפחתה, הבצ'ה פוש מתקיימת בסטטוס ביניים, במצב שבו לא מתנהגים אליה כבת, אך גם לא כבן במלוא מובן המילה. היא לא נדרשת לבשל או לנקות כמו הבנות האחרות, מותר לה ללמוד בבית ספר, לעשות סידורים מחוץ לבית, לנוע בחופשיות במרחב הציבורי, וללוות את אחיותיה למקומות בהם נדרש מלווה זכר. מותר לה גם לשחק בספורט ולעבוד.
החזרה לחברה.
כאשר הבצ'ה פוש מגיעה לגיל נישואים (בסביבות 17–18, לפעמים מוקדם יותר, ובמקרים נדירים מאוחר יותר) היא נדרשת להפוך בחזרה לנערה. לעיתים קרובות שינוי זה מתרחש כאשר הנערות נאלצות להינשא למישהו שנבחר על ידי הוריהן. בצ'ה פוש רבות מבכרות לא להתחתן, כי הן חוששות מהדיכוי החברתי כנשים, ופוחדות מהתעללות מצד בעליהן, שכן בתרבות האפגנית גברים הם מעל נשים בהיררכיה החברתית. יתר על כן, מכיוון שהבצ'ה פוש נחשבות לבנים בצעירותן, הן לא לומדות מה שנשים בחברה שלהן בדרך כלל לומדות בגיל צעיר, כמו בישול, תפירה ושאר מטלות הבית. זה הופך את חיי הנישואים לקשים יותר עבורן, כי הן לא יודעות למלא את התפקיד המגדרי שיועד להן.
שכיחות.
המנהג כפי הנראה מתפשט, ונחשב למקובל, ואף כפתרון סביר להיעדר בן במשפחה. עם זאת, בשל אופי המנהג ורישומים ממשלתיים לא מדויקים, אין לדעת בדיוק מה שכיחותו של מנהג הבצ'ה פוש.
השפעות.
לאחר שנים עם הפריווילגיות והחופש של בנים, הרבה נערות שהיו בצ'ה פוש מתקשות להתחבר שוב עם בנות, כי התרגלו להתרועע עם בנים. גם אופיין של הבצ'ה פוש לא הובנה על פי הציפיות החברתיות מבנות, אלא על פי אלו של בנים, במהלך השנים הכי מעצבות שלהן. ישנן נשים שגדלו כבצ'ה פוש שמרגישות כאילו איבדו זיכרונות ילדות נחוצים, בעוד אחרות מרגישות ששפר מזלן שהייתה להן ההזדמנות לחוות חופש שלא היה ניתן להן כילדות נורמטיביות באפגניסטן. בכל המקרים, הצורך להתרגל למציאות מוגבלת יותר תמיד קשה לבצ'ה פוש.