אמנות חלונות הויטראז' החלה עוד בתקופת הרומנסק אך הגיעה לשיאה בתקופת האדריכלות הגותית, שבאמצעות חידושיה הטכנולוגיים אפשרה בניית חלונות ענק במבנה. דבר זה אפשר יצירת ויטראז'ים מורכבים יותר, עשירים יותר וצבעוניים יותר. החלונות סיפרו במשחקי אור וצבע סיפורים מהתנ"ך והברית החדשה לצד סיפורי קדושים נוצריים. חלק מהחלונות הכילו את הסמלים של מי שתרם את הכסף ליצירתם. חלון הרוזטה הוא חלון עגול בצורת פרח שאפיין את האדריכלות הגותית, בעיקר בצרפת.
הציור הגותי.
הציור הגותי החל כאמצעי להמחשת מסרים תאולוגיים וסצנות דתיות מהברית הישנה, הברית החדשה וסיפורי קדושים. בהמשך, התפתח הציור הגותי ותיאר גם סצינות חילוניות כגון חקלאות, סיפורי אבירים ועוד. בתחילת דרכו התאפיין הציור הגותי בתשומת לב לפרטים (בייחוד מעולם הטבע), אך שימוש בפרספקטיבה דו-ממדית ("דמויות שטוחות"). ככל שהתפתח הציור הגותי, ובפרט בסוף ימי הביניים ובאיטליה, נוספה גם פרספקטיבה יותר טבעית לציורים. לעיתים קרובות השתמש הציור הגותי באלמנטים אדריכליים (עמודים וקשתות) או צמחיים (עצים, פרחים, צמחים מטפסים) כדי ל"מסגר" תמונה או כדי להפריד בין סצנות שונות שמופיעות באותו ציור.
סגידת האמגושים
הערצת האמגושים
ישראל זינגרוב
ישראל זינגרוב (10 בדצמבר 1932 – 19 במרץ 2005) היה היסטוריון, סופר ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה.
הוריו אברהם זינגרוב (אוקראינה) וגיטה בלומברג (לטביה), עלו לארץ ישראל בתקופת ייבוש הביצות והיו ממייסדי חדרה. ישראל, בנם הבכור, נולד בחיפה בשלהי 1932, לימים נולדה אחותו אפרת (אפרת טיקוצקי, 2014-1943).
בתור נער השתייך זינגרוב ל"אגודת יורדי ים זבולון" בה עסק בהפלגות והדרכה. מספר פעמים אף עזר לחברי "ההגנה" במעבר ימי בפעילויות שונות. אהבתו לים ניכרת בספרו הראשון "שודדי שבעת הימים".
בסיום לימודי התיכון התגייס זינגרוב לשירות צבאי בתל השומר. לאחר סיום שירותו הצבאי קיבל מלגה ללימודי אוקיינוגרפיה באוניברסיטת הוואי אך ממניעים ציוניים בחר ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר סיום התואר הראשון, בשנת 1956, החל זינגרוב לעבוד בתור מורה בבנימינה, בין תלמידיו נמנים: זאב בוים, אהוד אולמרט ושלומי גרביץ. עימם שמר על קשרים אישיים ועסקיים לאורך שנים. באותה העת פגש את אשתו לעתיד, ניצה צוקרמן, ממנה נולדו לו שלושה ילדים.
בשנת 1960 עבר זינגרוב לתל אביב שם שימש כסגן מנהל ומורה להיסטוריה בגימנסיית "שלוה". כשלוש שנים לאחר מכן נענה לקריאתו של דוד בן-גוריון להפריח את השממה ועבר עם משפחתו להתגורר בקריית גת. שם הקים וניהל במשך שנים רבות את בית הספר הראשון בעיר ע"ש "רוגוזין". תחת ניהולו עבדו כמורים זאב בוים ושלומי גרביץ.
נפטר ב-19 במרץ 2005.
ארן דרדיוק
ארן דרדיוק (בטורקית: Eren Derdiyok; נולד ב-12 ביוני 1988) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בנבחרת שווייץ בעמדת החלוץ באנקרגוג'ו.
קריירת מועדונים.
דרדיוק נולד בשווייץ להורים כורדים-אלווים מטורקיה, כך שיש לו גם אזרחות טורקית. הוא החל לשחק בקבוצה השווייצרית BSC אולד בויס בתחילת עונת 2005/2006, שבה כבש 10 שערים ב-18 משחקים. מועדון הכדורגל פ.צ. בזל הבחין ביכולתו הגבוהה, והחתים את דרדיוק בשנת 2006 בגיל 18 בלבד. בעונה שלאחר מכן, 2006/2007, דרדיוק שיחק בעיקר כמחליף, וצבר בסך הכל 220 דקות משחק באותה עונה. בעונת 2007/2008 שיחק בהרכב הראשון באופן קבוע. בתור שחקן הרכב ראשון, דרדיוק כבש שלושער לראשונה בקריירה שלו במשחק חוץ נגד תון ב-2 במרץ 2008. ב-6 באפריל 2008, היה שותף לזכייה בגביע השווייצרי ובאליפות ליגת העל השווייצרית. בנוסף, כבש את שער הניצחון לרשתה של ויטוריה סטובאל הפורטוגלית, והעפיל עם בזל לליגת האלופות. לזכותו של דרדיוק ישנו גם תואר אישי אחד, שחקן העונה הצעיר של שווייץ, לעונת 2007/2008.
בעקבות עונתו הטובה עם בזל, מספר קבוצות צמרת מאירופה רצו לרכוש אותו, אך לבסוף, ב-28 במאי 2009 חתם דרדיוק בבאייר לברקוזן לארבע עונות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון על בבלסברג במסגרת הגביע הגרמני ואף כבש את שער הניצחון בדקה ה-67. בסך הכול, ב-33 הופעות בלברקוזן, דרדיוק כבש 12 שערים בעונת 2009/2010. ב-1 באוקטובר 2011 הוא כבש את שער השוויון בניצחון 1–2 על צ'לסי בשלב הבתים של ליגת האלופות. בזכות ניצחון זה הקבוצה העפילה לשלב שמינית הגמר. שלושה ימים לאחר משחק זה, השלים דרדיוק שלושער ראשון בלברקוזן בתיקו 3-3 נגד הרטה ברלין.
ב-2 במאי 2012 חתם לארבע שנים בהופנהיים. ב-21 ביולי באותה שנה ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בה הבקיע את שערו הבכורה בניצחון 0–2 על וולדהוף מנהיים. למרות זאת, בהמשך הוא לא הרשים ומיעט לשחק, וב-30 באוגוסט 2013 הושאל לבאייר לברקוזן, קבוצתו הקודמת לעונה אחת. בסיום עונת 2013/2014 דרדיוק חזר להופנהיים. בקיץ עזב את המועדון וחתם בקסימפשה הטורקית.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם בגלאטסראיי. ב-10 ביולי 2019 חתם בגזטפה. ב-18 בינואר חתם בפחקטור טשקנט.
נבחרת שווייץ.
דרדיוק היה שחקן הרכב קבוע בנבחרות הצעירות השונות של שווייץ, כבש 7 שערים ב-7 משחקים של נבחרת שווייץ עד גיל 19, ו-7 שערים ב-5 משחקים במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. עקב הצלחותיו זומן דרדיוק לנבחרת שווייץ הבוגרת, בה שיחק את משחק הבכורה שלו בוומבלי מול אנגליה ב-6 בפברואר 2008 בגיל 19. דרדיוק נכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה, וכעבור 12 דקות כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. דרדיוק זומן לשחק במדי הנבחרת השווייצרית במהלך טורניר הגמר של יורו 2008, בו שיחק מול הקהל הביתי, והיה לשחקן הצעיר ביותר בטורניר ששיחק ובישל שער עבור שווייץ. ב-26 במאי 2012 הבקיע את השלושער הראשון שלו בנבחרת בניצחון של שווייץ 3–5 במשחק ידידות מול גרמניה. דרדיוק לא זומן למונדיאל 2014 עקב היכולת החלשה שהציג בהופנהיים באותה התקופה, אבל כתוצאה מיכולתו הטובה בקסימפשה הוא זומן לקראת יורו 2016.
בית התכשיטים
בית התכשיטים (באנגלית: Jewel House) הוא שמו של המוסד האחראי על שמירת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת וכן שמו של המבנה מצוי כיום במצודת לונדון בו נשמרים התכשיטים.
היסטוריה.
בשנת 1207 מונה לראשונה "שומר תכשיטי הכתר" (Keeper of the King's Jewels) האחראי על התכשיטים. עם השנים שונה התואר ל"ראש בית התכשיטים" (Master of the Jewel House) ובהמשך ל"ראש בית התכשיטים ושריון המלך" (Master and Treasurer of the King's Jewels and Plate) ול"שומר בית התכשיטים" (Keeper of the Jewel House).
בשנת 1378 שומר בית התכשיטים הפך אחראי על תכשיטי הכתר ושמר אותם בקופסה מיוחדת לה שני מפתחות - האחד נשמר בידי שומר בית התכשיטים והשני בידי הלורד הממונה על אוצר המדינה (Lord Treasurer).
מאז ייסוד המנזר בשנת 1050 ועד שנת 1303 נשמרו אוצר המדינה וכן תכשיטי הכתר בחדר לחם הקודש (Chamber of the Pyx) של מנזר וסטמינסטר. החל משנת 1255 נשמרו תכשיטים חדשים שנוצרו במצודת לונדון, אולם יתרת התכשיטים נותרו במנזר וסטמינסטר. לאחר ניסיון גנבה של התכשיטים על ידי ריצ'רד דה פודנקוט בשנת 1303 הועברו מרבית תכשיטי הכתר ואוצר המדינה למצודת לונדון, אף שחלקם נותרו במנזר וסטמינסטר עד שנת 1643. בעקבות המעבר למצודה נבנה בית תכשיטים חדש בסמוך למגדל הלבן בשנת 1378.
בשנת 1665 הוצגו לראשונה התכשיטים לציבור הרחב, תמורת תשלום.
בשנת 1782 עבר משק בית המלוכה ארגון מחדש, ואגף בית התכשיטים בוטל, וסמכויות שומר בית התכשיטים עברו למשרד הלורד צ'מברלין אשר מינה את ה"אחראי על התכשיטים" (Officer of the Jewels and Plate).
בשנת 1669 הועברו התכשיטים למגדל מרטין שבמצודה, ושם הם נשמרו עד שנת 1842 עת נבנה מבנה חדש עבור התכשיטים בסמוך למגדל. מבנה זה לא התאים למטרתו, ולכן הועברו התכשיטים למבנה חדש שנבנה עבורם - בקומה העליונה של מגדל וייקפילד בשנת 1869. התכשיטים נותרו במבנה זה עד שנת 1967 עת הועברו למבנה הנוכחי.
הוצאת התכשיטים מבית התכשיטים.
ניתן להוציא את התכשיטים מבית התכשיטים, הדבר מבוצע בהוראת הלורד צ'מברלין בלבד. ההוראה ניתנת על ידי סגנו, החותם על קבלה עבור התכשיטים. רק תכשיטן הכתר יכול להוציא את התכשיטים מתיבותיהם, והדבר נעשה לרוב תחת שמירה הדוקה.
התכשיטים מוצאים לצרכים טקסיים בלבד. בשלהי מלחמת העולם הראשונה, שנת 1917 הוצאו התכשיטים מבית התכשיטים מחשש להפצצות וכך גם בשנים 1939–1947, בשל חשש שהתכשיטים יפגעו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
המבנה כיום.
בית התכשיטים הנוכחי נבנה בשנים 1966 -1967 באגף המערבי של מגורי החיילים בבניין ווטרלו שבמצודה. אגף זה, שנפתח בשנת 1967, כלל כספת תת-קרקעית שבה איפשרו למבקרים לצפות בתכשיטים בעוברם סביבם. סדרנים מנעו צפייה איטית בתכשיטים בשל המוני הצופים, אולם גלריה מוגבהת מרוחקת במעט מהתצוגה איפשרה צפייה איטית יותר. אולם תכשיטים זה היה מיועד לכמיליון מבקרים מדי שנה, אולם בפועל ביקרו בו למעלה משני מיליון מבקרים מדי שנה. בשל הצורך בהרחבת בית התכשיטים נבנה בשנים 1992–1994, באגף חדש של מגורי החיילים ווטרלו, אולמות תצוגה חדשים שיכלו להכיל למעלה מ-1,000 מבקרים בו זמנית. אולמות תצוגה אלה מצויים בקומת הקרקע, ושטחי התצוגה בהם גדולים פי שלושה משטחי התצוגה בבית התכשיטים משנת 1967. המבקרים מוסעים על פני מדרכה נעה סביב קופסאות התצוגה - דבר המאפשר שליטה על קצב הצפייה ומאפשר ל-2,500 מבקרים מדי שעה לצפות בתכשיטים.
תאורת סיבים אופטיים הותקנה בקופסאות התצוגה ומאפשרת תאורה מיטבית.