רעיון התכונות הנרכשות לא היה מקורי ללאמארק, הוא היה מקובל על כל המדענים וההוגים בני תקופתו אשר התייחסו לתורשה. את רעיון ההורשה של תכונות נרכשות ניתן למצוא כבר בכתבי האסכולה ההיפוקרטית ובכתבי אריסטו. אולם הרעיון כי תכונות נרכשות עוברות בתורשה היווה בסיס חיוני לתאוריה של לאמארק והוא היה הראשון שרתם אותו לשירות הסבר אבולוציוני.
מקוריותו של לאמארק לא הייתה בפיתוח הרעיון של תכונות נרכשות, אלא בשימוש שעשה בתאוריה זו כמנגנון לשינוי אבולוציוני. התאוריה של לאמארק גרסה כי תכונות שסיגל לעצמו אורגניזם מסוים במהלך תקופת חייו כמו גם שינויים פיזיולוגיים שעבר, יועברו בתורשה לצאצאיו. שינויים אלה נובעים מתוך צורך הישרדותי הנובע משינוי בסביבת המחיה של האורגניזם. תהליך זה מתרחש בקרב כל האורגניזמים בכל סביבות המחיה.
הדוגמה המפורסמת בה השתמש לאמארק כדי להדגים את רעיון התכונות הנרכשות היא הג'ירף, הוא טען כי בעקבות שינויים סביבתיים, הג'ירף נאלץ למתוח צווארו כדי להגיע לעלים אשר נמצאים בצמרות העצים, מתיחת הצוואר גרמה לכך שהוא הוארך, הצוואר הארוך עבר בתורשה מדור לדור, כך שבעל החיים הסתגל לסביבתו.
חוקי תורת ההתפתחות של לאמארק.
ניתן לציין שלושה תהליכים יסודיים עליהם מתבססת תאוריית ההתפתחות (אבולוציה) של לאמארק:
בפרק השביעי בספרו "פילוסופיה זואולוגית" (1809) מסכם לאמארק את שני התהליכים האחרונים, ומגדירם כחוקים בתאוריית ההתפתחות שלו:
ביקורות על עבודתו של לאמארק.
אחד ממבקריו הבולטים של לאמארק היה עמיתו במוזיאון הטבע, ז'ורז' קיוויה (Georges Cuvier). קיוויה היה אמון על חקר בעלי החיים ה"עליוניים" - זוחלים, ובעיקר יונקים. הוא היה קטסטרופיסט והחזיק בתפיסה מדעית מכניסטית. קיוויה דגל בעקרון קיבעון המינים, לפיו המינים לא משתנים, וההיסטוריה רצופה באסונות טבעיים אשר הביאו להכחדותם של מינים שלמים והגירת מינים חדשים במקומם. הוא עסק גם בטקסונומיה (סיווג המינים), הוא סיווג את המינים על פי המבנה האנטומי שלהם והאמין כי מבנה אנטומי זה נוצר על ידי הבורא וכי האנטומיה של אורגניזם מותאמת לצרכיו.
לאור תפיסותיו אלו, קיוויה יצא נגד תפיסתו של לאמארק לפיה קיימת יצירה ספונטנית של חיים והתפתחות רציפה לאורך זמן. הוא ביקר את תפיסותיו של לאמארק וטען כי הן לא מציאותיות, כפי שניתן ללמוד מדבריו:
ביקורתו של קיוויה על לאמארק התבססה על שתי נקודות עיקריות:
מבקר בולט נוסף של לאמרק היה צ'ארלס לייל (Charles Lyell), מחבר הספר "עקרונות הגאולוגיה", ומי שנחשב בעיני רבים לאבי תורת הגאולוגיה. גם לייל, בדומה לקיוויה, גרס בכך שלאמארק לא סיפק מספיק הוכחות אמפיריות אשר תומכות בתאוריה שלו וביקר את העובדה שחקר המאובנים בו עסק לאמארק לא הוכיח התפתחות רציפה של מינים לאורך זמן. גם לייל היה שותף לדעה לפיה לאמארק חצה את הגבול שבין עולם הטבע לבין עולם התרבות (בין הטבע לאדם) שכן גם הוא האמין כי האדם נפרד מעולם הטבע והחי.
שנים לאחר מותו של לאמארק, שינה לייל את עמדותיו והשתכנע בקיומה של אבולוציה, אולם הוא מעולם לא הודה כי נקט באי-צדק כלפי לאמארק. כתוצאה מביקורות אלו כלפי לאמארק, רוב הקהילה המדעית בראשית המאה ה-19 לא קיבלה את התאוריה שלו.
מריה דה מדיצ'י
סאב דומיננטה
תחבורה באיי פארו
ההיסטוריה של התחבורה באיי פארו, מתחלקת לארבע תקופות נפרדות:
עד סוף המאה ה-19.
עד סוף המאה ה-19, אמצעי התחבורה היחידים בין האיים היו סירות שהפליגו מאי לאי. באיים עצמם הלכו התושבים ברגל. בעלי האמצעים ובני המעמדות העליונים רכבו על סוסים, או נסעו בעגלות רתומות לסוסים.
תחילת המאה ה-20.
מתחילת המאה ה-20, התפתחו קווי מעבורת בין האיים. בין שתי מלחמות העולם החלה להתפתח באיים התחבורה הציבורית - בעיקר מוניות ואוטובוסים. היו גם מעט מכוניות פרטיות.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
אחרי מלחמת העולם השנייה, החל השימוש במעבורות מודרניות, המסוגלות לשאת מכוניות מאי לאי. מעבורות אלה אפשרו לראשונה נסיעה במכונית מעיר לעיר בין האיים.
שנות ה-60 ואילך - עידן המנהרות והגשרים.
בתקופה זו החלו לבנות מנהרות המקשרות את האיים השונים. בניית המנהרות אלה החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והגיע לשיאה בשנות ה-70. בשנת 1973 נבנתה מנהרה בין העיר נוראסקאלה שבאי אייסטורוי, לבין העיר נסוויק שבאי סטריימוי. בשנת 1976 נבנתה מנהרה נוספת בין איים אלה, וכן גשר המקשר בין שני האיים, שכונו מעתה "היבשת" ("Meginlandið"). בשנת 1975 נבנה גשר בין ויד'וי ובורד'וי, וב-1986 נבנה גשר בין בורד'וי וקונוי, שקישר את הבירה לאיים הדרומיים.
בשנת 2002 נבנתה מנהרה בין סטריימוי וואוגר (שבו נמצא שדה התעופה של האיים). מנהרה המקשרת בין אסטורוי לבורד'וי נפתחה בשנת 2006. עם השלמתה, 85% מתושבי האיים מקושרים בגשרים או מנהרות.
נמלים, מסילות ברזל ודרכים.
באיים אין מסילות ברזל. באיים 458 ק"מ של כבישים, מתוכם 450 ק"מ של דרכים סלולות.
בין נמלי האיים ניתן למנות את:
צי סוחר.
לאיים צי סוחר הכולל שש ספינות, המסוגלות לשאת 22,853 טונות מטען (נכון לשנת 1999). ספינות אלה כוללות שתי מכליות, מכלית נפט אחת, ספינת קירור אחת, מעבורת, וספינת נוסעים למרחקים קצרים.
שדות תעופה.
באיים שדה תעופה אחד - נמל התעופה ואוגר, ובו מסלול נחיתה אחד באורך 1,799 מטרים.
סמל איי פארו
סמל איי פארו הופיע לראשונה על כיסא המצוי בצִ'ירְצ'וּבֶּבוּר במאה ה-15. בסמל מתואר אָיִל. מאוחר יותר השתמשו בסמל זה בחותם ה"לגרטומן" (løgrættumenn)- חברי בתי המשפט הפארואזי העתיק - ה"לוגטינג".
השימוש בסמל הופסק עם ביטולו של הלוגטינג בשנת 1816. והסמל לא שב לשימוש לאחר הקמתו מחדש בשנת 1852, ואף לא לאחר קבלת העצמאות של האיים עם תום מלחמת העולם השנייה.
לאחר קבלת האוטונומיה של האיים בשנת 1948, חודש השימוש בסמל האיים.
ב-1 באפריל 2004 הודיע ראש ממשלת האיים כי סמל האיים ישונה לסמל חדש, המבוסס על הסמל המסורתי של האיים כפי שהופיע על הכיסאות מצ'ירצ'ובבור. הצבעים הושפעו מדגל מרקיו להם נוסף צבע הזהב.
הסמל החדש מתאר איל המוכן להתגונן, על רקע מגן כחול.
דגל איי פארו
דגל איי פארו הוא צלב נורדי, בדומה לדגל דנמרק ומכונה "מרצ'י" (Merkið), היינו "הנס".
הדגל עוצב לראשונה על ידי שלושה סטודנטים מאיי פארו שלמדו בקופנהגן (ינס אוליבור ליסברג מפומיין, תומאס פאולי דהאל מואגור ויאנוס אסורסין מטורסהאבן), והובא לאיים על ידם. הדגל הונף לראשונה באיים ב-22 ביוני 1919. הדגל המקורי תלוי על הכנסייה בפומיין.
בעשור השנים שלאחר הצגתו, הפך הדגל הלא רשמי לדגל מקובל. כאשר דנמרק נכבשה על ידי כוחות גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נזקקו כוחות הצבא הבריטי אשר השתלטו על האיים לדגל ייחודי לאיי פארו כדי להבדיל בין ספינות איי פארו לבין ספינות דנמרק הכבושה.
ב-25 באפריל 1940 אישרו השלטונות הצבאיים הבריטים את הדגל כדגל ימי רשמי של האיים. ב-23 במרץ 1948, עם מתן האוטונומיה לאיים, אושר הדגל על ידי השלטון הדני, כדגל הרשמי של האיים. יום זה נחוג באיי פארו כיום הדגל.
משמעות הדגל.
הצבע הלבן השולט בדגל מסמל את השמים, ואת קצף הגלים המתנפצים על האיים. כחול ואדום הם צבעים מסורתיים המופיעים בכובעים הפארואניים.
קדש ברנע (ישוב)
תקשורת באיי פארו
סופה (ישוב)
סרטן הקיבה
סרטן הקיבה היא אחת ממחלות הסרטן השכיחות.
הגורם העיקרי למחלה הוא חיידק הליקובקטר פילורי שאחראי על כ-60% ממקרי סרטן הקיבה.
עישון, כיב קיבה כרוני ואכילת מזון מעושן הם מגורמי הסיכון למחלה.
המחלה מאופיינת בהתפתחות גוש גידולי בקיבה הניתן לזיהוי בצילום רנטגן או בבדיקת גסטרוסקופיה. בשל הקושי לאבחן את המחלה בשלביה המוקדמים, המחלה מאובחנת לרוב בשלב מתקדם כשהגוש הגידולי גדול או בנוכחות גרורות. לרוב, כאשר המחלה בשלביה הראשונים, מאובחן באופן מוטעה סרטן קיבה כאשר מדובר בפוליפ או בציסטה, ולכן נדרשת בדיקה נוספת על מנת לאבחן האם אכן מדובר בסרטן קיבה. סרטן הקיבה הוא מבין מחלות הסרטן היחידות שיש קושי לאבחן אותן.
טיפול.
מחלה בשלביה הראשונים, המאופיינת בגידול ממוקד וקטן, שלא התפשט לבלוטת לימפה או לאיברים סמוכים, תטופל בכריתה ניתוחית.
למחלה בשלב מתקדם טרם נמצא טיפול, והמחלה נחשבת לחשוכת מרפא.
כימותרפיה או רדיותרפיה אינן מביאות לריפוי, ומשמשות להקלת הסימפטומים כטיפול פליאטיבי.
כיום, שיעור ההישרדות הנמוך המאפיין את המחלה ניתן לשיפור רק על ידי גילוי ואבחון מוקדמים.
תסמינים.
תסמיני המחלה אינם ייחודיים ודומים לסימפטומים של כיב קיבה, דבר המקשה על האבחון המוקדם. הסימפטומים והממצאים כוללים:
במחלה גרורתית, יופיעו תסמינים נוספים כתלות במיקום הגרורות.
סוגים שונים של סרטן הקיבה.
סרטן הקיבה יכול להיות קרצינומה של הקיבה (גידול אפיתליאלי), לימפומה של הקיבה, או גידולים מזנכימאליים הקרויים GIST) gastro intestinal stromal tumor).
גסטרוסקופ
הגַּסְטְרוֹסְקוֹפּ הוא מכשיר המשמש ל מסוג אנדוסקופיה. הגסטרוסקופ הוא שפופרת דקה וארוכה המוחדרת לקיבה דרך הפה. בקצה המוחדר יש מקור אור ומערכת עדשות. משתמשים בגסטרוסקופ כדי לגלות סרטן הקיבה ועוד מחלות הקשורות בקיבה וכן בביצוע בדיקת גסטרוסקופיה.
נהר הוולגה
ז'אן-בפטיסט דה לאמארק
אלאנד
אלכסנדר השישי
אלכסנדר השישי (בלטינית: Alexander VI; 1 בינואר 1431 – 18 באוגוסט 1503, שמו במקור: רודריגו בורג'ה) היה האפיפיור בין 1492 ל-1503. הוא ידוע כאחד האפיפיורים המושחתים בתולדות הוותיקן. סמלו היה פר אדום על רקע זהב.
תולדות חייו.