הפודקאסט הראשון בישראל היה "ברכה גולשת", אותו הגישה בשנת 2004 העיתונאית והמוזיקאית עדי עליה. חלוצי פודקאסט נוספים היו האחים זיו וניר קיטרו עם תוכניתם "מופע השוליים של קיטרו" (2005), רן יניב הרשטיין עם "גיקים", רן לוי ואיתמר וייסברג עם "המשחקייה" (2006) ורן לוי עם "עושים היסטוריה" (2007).
החדירה של פודקאסטים לישראל הייתה איטית, אך החל משנת 2017 צבר התחום הכרה ופופולריות הולכים וגוברים, בזכות כניסתם לתחום של גופי שידור גדולים כגון אתר וואלה, רדיו תל אביב, עיתון גלובס, תאגיד כאן והטלוויזיה החינוכית, לצד פודקאסטים עצמאיים כמו על כתפי גמדים, קטעים בהיסטוריה, או רשת הפודקאסטים של "עושים היסטוריה" - הכוללת בתוכה פודקאסטים בנושאים שונים ביניהם פוליטיקה, תנ"ך, ספורט וטכנולוגיה.
על פי הערכות, נכון לאמצע 2021 קיימים למעלה מ-800 פודקאסטים בעברית (ומתוכם למעלה מ-400 הוציאו פרקים חדשים לאורך 2021).
רשתות פודקאסטים בולטות:
המגיפה השחורה
קלאוס ברבי
קלאוס ברבי (בגרמנית: Klaus Barbie; 25 באוקטובר 1913 – 25 בספטמבר 1991) היה פושע מלחמה נאצי, מפקד הגסטפו בעיר ליון שבצרפת, ובשל אכזריותו כלפי היהודים ולוחמי המחתרת כונה "הקצב מליון". מתום המלחמה עבד בגרמניה עבור ארגוני ביון מערביים, ובשנת 1955 נמלט לבוליביה ועבד כסוחר סמים. בשנת 1983 נעצר וגורש לצרפת, בשנת 1987 הורשע בביצוע פשעים נגד האנושות ונידון למאסר עולם. מת בכלא ממחלת הסרטן.
ביוגרפיה.
שירות צבאי.
ברבי נולד בבאד גודסברג שליד בון, במערבה של גרמניה. בשנת 1934 סיים את לימודיו באוניברסיטה, והתגייס לאס אס. בשנת 1937 נרשם כחבר במפלגה הנאצית של אדולף היטלר.
בשנת 1941 הוצב ב"משרד לענייני יהודים" ונשלח לאמסטרדם בירת הולנד. באמסטרדם השתתף גם ב"פרשת Koco", בה הותקף סלון הגלידה של ארנסט כאהן. במאי 1942 מונה למפקד הגסטפו בעיר הצרפתית ליון (בדרגת סרן), ופיקד על מבצעי מעצר, עינוי, גירוש ורצח של אלפי יהודים ולוחמי רזיסטאנס. בין יתר פעולותיו היה אחראי על גירוש ילדי איזיו למחנה הריכוז דראנסי ומשם לאושוויץ.
משנת 1945 עבד בגרמניה עבור ארגוני הביון של בריטניה וארצות הברית.
הבריחה.
בשנת 1955 ברח עם משפחתו לבוליביה, וגר בעיר הבירה לה פאס בשם המשפחה הבדוי "אלטמן". הוא משך תשומת לב רבה, משום שעבד כסוחר סמים מצליח ואף השתתף בניסיון הפיכה להפלת ממשלת בוליביה.
בשנת 1971 זוהה ברבי על ידי ציידי נאצים, ורק כעבור עשור, ב-19 בינואר 1983, נעצר וגורש לצרפת.
המשפט.
משפטו החל ב-11 במאי 1987 בבית המשפט העליון של צרפת בעיר ליון (משפט מושבעים). בשל הערך ההיסטורי של המשפט, ניתן אישור לצלם אותו. סנגורו של ברבי, ז'אק ורז'ס (בעברו לוחם במחתרת הצרפתית), ניסה לטעון שפעולותיו היו זהות לפעולות שביצעו ממשלות אחרות במושבות שלהן (לרבות צרפת), ולכן מדובר ב"תביעה לא הוגנת". אך המושבעים התרשמו יותר מהראיות שהציג התובע הראשי פייר טרוש, והרשיעו את ברבי בביצוע פשעים נגד האנושות.
ב-4 ביולי 1987 הוא נידון למאסר עולם, ומת בכלא ממחלת הסרטן ב-25 בספטמבר 1991, בגיל 78.
בשנת 2020 יצא הסרט 'התנגדות' ressistance על אמן הפנטומימה מרסל מרסו, ובה מוצגת דמותו מטילת האימה של קלאוס ברבי.
מלכי רוהאן
בעולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין מלכי רוהאן הם שליטי רוהאן, או גליל־הרוכבים בשפתם. רוהאן הייתה ממלכה בארץ־התיכונה שנוסדה באמצע האלף האחרון של העידן השלישי. את שורשיה מוצאת רוהאן באאותאוד, קבוצה שבטית גדולה של אנשי־הצפון שהיו קשורים לבית באור.
אודות ההיסטוריה הקדומה של האאותאוד ידוע מעט. לפי אגדתם, המלך פרוגמאר הנהיג את האאותאוד לאזור הבטחה שבין נהרות אנגוול וגריילין, בבריחתם מאנשי־המזרח והאורקים שנותרו באזור מושבם העתיק, אחר מפלת ממלכת אנגמר. מלכם פראם הרג את הדרקון סקתה, ובנו לאוד מת בניסיון לאלף סוס. אאורל, בן לאוד, נקרא לעזרת גונדור בשעתה הקשה, ובתמורה הוענק לו השטח בו הקים את רוהאן.
הקו השושלתי הראשון.
אאורל.
אֵאוֹרְל "הצעיר" (2485 – 2545) ראש האאותאוד בשנים 2501 - 2510 לעידן השלישי ומלך רוהאן בשנים 2510 - 2545. מייסד בית אאורל.
אאורל נולד ללֵאוֹד, שליט האאותאוד. אביו מת כאשר ניסה לאלף סוס פרא אשר אאורל, בעולו לכס המלוכה, תפס ואילף. לסוס קרא אאורל פלארוף, והוא היה לאבי המאיראס, סוסי מלכי גונדור. אאורל ירש את אביו בגיל 16, ומשום כך כונה "הצעיר" (כמו גם עבור מראהו הצעיר שנשמר לעת זקנה).
בשנת 2510 עלו אנשי־מזרח משבט בלַחוֹת על גונדור. באותה העת יצאו האורקים מהרי הערפל ותקפו את גבולות גונדור. צבא גונדור המובס קרא לעזרת יושבי עמק האנדואין, אולם האזור לא היה מאוכלס ברובו, ועזרה לא באה. כאשר נודע לאאורל על המתרחש הוא יצא בראש כוח פרשים לעזרת גונדור. בהגיעו לקרב המיט מכה קשה לכוחות האויב מהעורף.
תבוסת גונדור נמנעה, וכגמול הוענק אזור קלנדרון לאאורל ובני עמו. העם עבר לאזור שהוענק לו, שם כינה עצמו "אֵאוֹרלִינגַס", אחר מנהיגם ומלכם הראשון. אאורל נשבע אמונים לקיריון, סוכן גונדור, ומהימים הללו ואילך היו חתומים הרוהירים על ברית עם גונדור. אאורל הקים את בירתו החדשה, היא אלדבורג, ונפטר בקרב נוסף מול שבט הבלחות.
ברגו.
בּרֶגוֹ (2512 – 2570) היה מלכה השני של רוהאן ובנו של אאורל הצעיר. ברגו עלה לכס עם מות אביו בשנת 2545 (בגיל 33).
בימיו המשיכה הגירת האאותאוד לרוהאן, וברגו הגן על גבולות ממלכתו מפני הדונלנדים ואנשי־המזרח. כמו כן, בנה המלך את האולם הזהוב, מדוזלד, והפך את אדוראס לבירתו. בנו ויורשו, באלדור, נכנס למעברי המתים מתוך גאווה ומצא שם את מותו. בשנה העוקבת מת אביו מצער ונירש על ידי אלדור, בנו השני.
עצמות באלדור נמצאו על ידי אראגורן בן אראתון. בסרטו של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: שני הצריחים" רכב אראגורן על סוס בשם ברגו, כנראה אחר המלך.
אלדור.
אַלְדוֹר "הזקן" (2544 - 2645) היה מלכה השלישי של רוהאן ובנו של ברגו. אלדור כונה כך עבור אורך חייו ותקופת שלטונו (75 שנים) הארוכים.
אלדור ירש לכתר בגיל 26, אחר שאחיו, היורש הישיר, מת במעבר המתים. המלך הכניע את אחרוני הדונלנדים ממזרח לנהר האייזן. כמו כן, בימיו יושבו אזורים בלתי מיושבים בממלכה. מערכותיו נגד הדונלנדים הבטיחו את השקט בימי יורשיו.
פראה.
פְרֵאַה (2570 - 2659) היה מלכה הרביעי של רוהאן ובנו של אלדור הזקן. פראה היה הצעיר שבצאצאי אלדור, אולם הזכר היחיד. נוכח שלטון אביו המאורך שלט פראה 14 שנים בלבד ונירש בידי בנו, פראויין.
פראויין.
פְרֵאַוָיִין (2594 - 2680) היה מלכה החמישי של רוהאן ובנו של פראה. הוא שלט 21 שנים בטרם מותו בגיל 86, ונירש בידי בנו גולדויין.
גולדויין.
גוֹלְדְוָיִין (2619 – 2699) היה מלכה השישי של רוהאן ובנו של פראויין. ימיו היו עת הזהב של רוהאן, ועושרו היה עצום. השמירה על גבולות הממלכה נחלשה בימיו, ועודדה בכך פשיטות של הדונלנדים, אותם גירש אבי־סביו. הוא נפטר אחרי 19 שנות שלטון ונירש בידי בנו דאור.
דאור.
דֵאוֹר (2644 - 2718) היה מלכה השביעי של רוהאן ובנו של גולדויין. הוא עלה לכס עם מות אביו בשנת 2699. הדונלנדים, אשר החלו ללחוץ על גבולות רוהאן עוד בימי אביו, החלו להוות סיכון ממשי ולחצות את הגבולות לתוך רוהאן. ברוכבו צפונה להילחם בהם, גילה דאור כי הדונלנדים השתלטו על המבצר הגודנדורי של אייזנגארד. נבצר ממנו להסירם, ולכן סבל את נוכחותם וסכנתם לגבולות ממלכתו. דאור נפטר אחר 19 שנות שלטון בעיותיות, ונירש בידי בנו גרם.
גרם.
גרֶם (2668 - 2741) היה מלכה השמיני של רוהאן ובנו של דאור. הוא החליף את אביו עם מותו בשנת 2718. שלטונו, בן 23 השנים, היה זה של מלחמה גלויה עם הדונלנדים שהשתלטו על אייזנגארד. במותו נירש על ידי בנו, מהמפורסמים במלכי רוהאן, הלם.
הלם.
הֶלם "יד-המקבת"' (2691 - 2759) היה מלכה התשיעי של רוהאן, אחרון מלכי הקו הראשן ובנו של גרם. בעולו לכס, עם מות אביו, היה מצבה של ממלכתו מעורער נוכח מלחמה שפרצה עם הדונלנדים אשר פעלו מאייזנגארד.
בשלב מסוים בשלטונו, לחץ פרקה, דונלנדי עשיר אשר עשה את ממונו מאדמותיו לגדות נהר אדורן, על המלך לחתן את בת המלך לבנו וולף. פרקה בא לאדוראס עם חבורת אנשים כדי לאיים על המלך. כן, טען פרקה כי מוצאו מהמלך פראויין. המלך לא הסכים להצעתו של הדונלנדי והלם בפרקה למותו; על בנו וקרוביו של פרקה הכריז כאויבי המלך.
בעבור ארבע שנים, פלש כוח גדול של דונלנדים לרוהאן בהנהגת וולף. הלם ואנשיו ברחו לנקרת הלם (הנקראת על שמו) הואיל והדונלנדים צלחו בפשיטתם וכל צבאות גונדור היו עסוקים ולא יכלו להתפנות לעזרת רוהאן. וולף כבש את אדוראס, היכן שעמד מולו האלת בן הלם; האמה, בנו השני, מצא את מותו מחוץ לנקרה לאחר שיצא ממנה עם מספר אנשים עקב הקור והרעב ששררו אחר החורף הקשה. אחר מות בניו, היה נוהג הלם לצאת מהנקרה, לתקוע בקרנו ולהרוג, עם אגרופיו בלבד, בדונלנדים אשר מצא. לבסוף מצא הלם את מותו באחד משיטוטיו. בן אחותו, פראלאף, ירש אותו.
הקו השושלתי השני.
פראלאף.
פְרֵאַלָאף הילדנסון (2726 - 2798) היה מלכה העשירי של רוהאן, מייסד הקו השני ובן־אחות הלם. פראלאף יצא מדאנהרו עם קבוצת אנשים, בעוד שהרוהירים היה נצור בנקרת הלם, וכבש את הבירה אדוראס. השלגים המומסים ועזרתה של גונדור הבריחו את הדונלנדים הרחק מגבולות רוהאן, והסירה אותם מאייזנגארד.
בימי פראלאף קיבל אייזנגארד אדונים חדשים: סארומן הלבן עבר לגור במעוז, לשמחת המלך שרצה בבן־ברית חזק בגבול ממלכתו. במותו נירש פראלאף על ידי בנו בריטה.
בריטה.