ארכלאוס (ביוונית: Ἀρχέλαος) היה פילוסוף יווני בן המאה ה-5 לפנה"ס. מוצאו כנראה מאתונה. היה תלמידו של אַנַכְּסָגוֹרָס והסכים לרוב שיטתו, אם כי בנקודות מסוימות נטה אחרי הפילוסופים האיונים ואחרי אֵמְפֵּדוֹקְלֶס.
לפי ג'ון ברנט ומספר היסטוריונים נוספים סוקרטס היה בין תלמידיו.
ארכלאוס, מלך מוקדון
אַרכֵלַאוֹס (ביוונית: Ἀρχέλαος Α΄) היה מלך מוקדון בשנים 413 - 399 לפנה"ס (בקירוב). ארכלאוס הגביר את עוצמתה הצבאית של ממלכת מוקדון על ידי אימונים מיוחדים לחיל-הרגלים ובניית מבצרים ודרכים. בנוסף, פעל לקידום יִוֻונהּ של מוקדון בהזמנת אמנים ואנשי-רוח לחצרו (בולט בינם המחזאי האתונאי אוריפידס), ואף חגג משׂחקים בנוסח יווני בעיר דִיוֹן. את עיר הבירה של מוקדון העביר מאיגאי לפלה שעל החוף. צעד זה, בנוסף לאימוץ שיטת המטבע הפרסית, סייע רבות לפתוח המסחר המוקדוני. ארכלאוס שמר על יחסים טובים עם אתונה, התגבר על מרידות מקומיות בארצו באמצעות נישואים דיפלומטיים, ואף כבש את העיר פידנה (שנת 410 לפנה"ס).
אפלטון מתאר את ארכלאוס כבנה של שפחה, שירש את הכתר המקדוני באמצעות רצח. עם זאת, הסברה הרווחת היא שארכלאוס הופיע כבר בשנת 415 לפנה"ס בחוזה עם אתונה, עליו היו חתומים גם פרדיקס ואחיו אלקטס, כלומר כיורש חוקי.
ביצור וחיזוק ממלכת מוקדון.
לפי תוקידידס (2.100.2), בנה ארכלאוס בן פרדיקס ביצורים, סלל דרכים וחיזק את מוקדון מבחינה צבאית יותר משמונת המלכים שהיו לפניו יחדיו. במושג "סלילת דרכים," הכוונה היא ככל הנראה לא לשיקום ותיקון דרכים קיימות בין ערים מקדוניות אלא לפתיחת דרכים חדשות באזורים מיוערים, שהיו חיוניות לתנועה משופרת ומהירה של כוחות צבא. דרכים אלה נסללו בעיקר במקדוניה העליונה. עם זאת, לאחר מותו כמעט שום דבר ממפעליו לא נותר על כנו.
ניצחונות ושיתוף פעולה עם אתונה.
ככל הנראה, ניצל ארכלאוס את הירידה בכוח היווני והתחמק מכוחות שהחלישו את מוקדון משנת 477 לפנה"ס, ופיצלו את ממלכתו של אביו פרדיקס באמצעות תככים ומזימות. הוא שחרר את ממלכתו מאחיזת כוח הים האתונאי באמצעות ניצחון על האתונאים בסירקוזה. בעקבות ניצחון זה ובגלל עוינותה של אמפיפוליס, נזקקה אתונה לספינות עץ מקדוניות כדי לשקם את הצי שלה, ומוקדון זכתה לעוצמה פוליטית כשסיפקה לה אותן.
בנוסף לחיזוק צבאו, נזקק ארכלאוס לכלי נשק מברונזה, לשריון, ולברזל לחניתות ולראשי החצים. ייתכן מאוד שאלה הוכנו בתקופתו, משום שנחושת וברזל נכרו במקדוניה כבר קודם לכן, ומומחיות ייצור שריונות הייתה יכולה להתפתח באופן הדרגתי, כפי שקרה באמפיפוליס. יתר על כן, במהלך הכנותיו הצבאיות, צבר ארכלאוס כנראה גם תחמושת, ציוד לחיל פרשים ואספקה מספקת של חיטה ומספוא לבהמות, בהיקף דומה לציוד שנאסף באמפיפוליס. כשהיה ברמה גבוהה של מוכנות צבאית (סביב שנת 400 לפנה"ס), הוזמן להתערב בתסליה ולתמוך באוליגרכים ששלטו בה. מתנגדי האוליגרכיה פנו לספרטה, אך בסופו של דבר הייתה ידו של ארכלאוס על העליונה, ושלטון האוליגרכים המשיך. בתמורה, זכה לאזרחות בעיר לאריסה שבתסליה וכן לחלק מאדמותיה. בנוסף, ספרטה הכריזה על עוינות נגדו.
השינוי במערכת היחסים בין אתונה הנחלשת ומוקדון המשגשגת, התבטא בצו משנת 407/6 לפנה"ס שבו בירכו האתונאים את ארכלאוס על שירותיו הטובים והנלהבים ועל היותו מיטיב לעירם, וכן תיעדו אותו ואת בניו כ-proxenoi (ביחסים טובים) ו-euergetai (תורמים) של אתונה (M-L "GHI" 91, p. 277). ברכות אלה נמסרו משום שארכלאוס העניק לאתונאים קורות עץ, משוטים וחומרים נוספים לצורך בניית אוניות. תמורה נוספת לסיוע המקדוני התבטאה בתמיכת אתונה כשנכבשה פידנה (Pydna, Diodorus 13.49).
כמו כן, מממצאי מטבעות סביר מאוד להניח שארכלאוס השיג שליטה על המכרות הביזלטיים (Bisaltic Mines), מכיוון שהמטבע הקטן של אביו הוחלף בסדרת דידרכמות ומטבעות נוספים מכסף איכותי, עליהן היה חרוט שמו באותיות יווניות ΑΡΧΕΛΑΟ.
לקראת סוף שלטונו, ולאחר שהשתלט על אלימאה (Elimea), טימפאיה (Tymphaea) ואורסטיס (Orestis) יכול היה ארכלאוס להתערב בענייני צפון תסליה. אף שדרדס (Derdas) מלך אלמיאה לא היה ביחסים טובים עם פרדיקס, נתן ארכלאוס את בתו הבכורה לנישואים לבן דרדס סביב שנת 400, צעד שממנו ניתן להסיק שהיחסים בין השליטים היו טובים בתקופה זו.
לא בכל החזיתות חווה ארכלאוס הצלחה. לדוגמה, בחזית מול לינקוס (Lyncus) המצב בזמן שלטונו נותר קשה כשהיה בזמן שלטון אביו. עם זאת, הוא השתלט על הכניסה הצפונית לדמיר קפו (Demir Kapu) בצפון ממלכתו והקים באזור הדרומי של קבדרצ'י (Kavadarci, Tikvetch) התיישבות למקדונים, עליה ידוע רק מחפירות ארכאולוגיות. בנוסף, בחזית הצפון מזרחית השיג ארכלאוס מחדש שליטה על ביסלטיה, אזור שאותו פרדיקס החזיק רק למשך כעשר שנים (סביב 445-435 לפנה"ס), ושחרר את בורמיסקוס, שהייתה לפני כן עיר מקדונית (Bormiscus/Bormiskos), מאחיזת אתונה. כמו כן, ניתן להניח כי בדרום ממלכתו השיג ארכלאוס מחדש שליטה על הראקלאום (Heracleum), שהייתה חיונית לחזיתו הצבאית מול צפון תסליה.
תרבות והבירה פלה.
ישנה הנחה לפיה ארכלאוס העביר את בירתו לקראת סוף שלטונו מאיגאיה (Aegeae) לפלה (Pella), משום שזו תוארה בשנת 382 לפנה"ס כגדולה בערי מקדוניה. בפלה הקים ארכלאוס חצר בה עבדו דמויות ידועות כמו אוריפידס, אגתון (Agathon) וזאוקסיס (Zeuxis). כמו כן, משום שמקדונים לא נחשבו יוונים ולא השתתפו במשחקים היווניים, בתקופתו יוסדו משחקים "אולימפיים" בדיון (Dion).
סופו של ארכלאוס.
בשנת 399 לפנה"ס, בהיותו בן 45-50 שנים, נהרג ארכלאוס על ידי מאהב ומחזר מתוסכל של בתו, ייתכן שמעשה זה נעשה גם ממניעים פוליטיים, אולם המקורות העתיקים לא מציינים זאת (ראו למשל Diodorus 14.37.5). במהלך תקופת שלטונו, ארכלאוס הוכיח את עצמו כאדם אנרגטי, בעל יוזמה וחזון.
ארכלאוס (מצביא)
ארכלאוס (ביוונית: Ἀρχέλαος) היה מצביא יווני בשירותו של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס (תחילת המאה ה-1 לפנה"ס). לאחר הצלחות גדולות באסיה הקטנה במהלך מלחמת מיתרידטס הראשונה (88-85 לפנה"ס) הוביל פלישה גדולה ליוון האירופית. שם הוכה נחרצות בשני קרבות על ידי המצביא הרומי סוּלה, וקיבל הוראה ממלכו לנהל משׂא ומתן לשלום. בשנים שלאחר מכן נפל עליו חשד בחצר המלכות ששיתף פעולה עם סולה, וסופו שנמלט לרומא (83), ואף סייע בידיו של המצביא הרומי לוּקוּלוּס במהלך מלחמת מיתרידטס השלישית (74 לפנה"ס).
המלחמה המיתרדטית הראשונה.
אסיה הקטנה.
המלך השאפתן של ממלכת פונטוס, מיתרידטס השישי, פלש לאסיה הקטנה בשנת 89 לפנה"ס במטרה להרחיב את ממלכתו. שנים מבכירי מצביאיו, ארכלאוס ואחיו נאופטולמוס, הביסו במהרה את ניקומדס הרביעי שליט ביתיניה והשתלטו בהמשך אף על קפדוקיה ופפלגוניה. מרבית ערי אסיה הקטנה מיהרו להצהיר על תמיכתן במיתרידטס, למעט מספר ערים שבחרו לשמור על נאמנותן לרומא. אחת מהן הייתה העיר מגנסיה, שהתנגדה בעקשנות לניסיונותיו של מיתרידטס להכניעה, כשארכלאוס עצמו נפצע במהלך המצור עליה.
איי הים האגאי.
בשלב הבא הפנה מיתרידטס את כוחותיו אל עבר ארץ האם היוונית. ארכלאוס נשלח בראש צבא שמנה כ-120,000 חיילים ופרשים לשם מילוי המשימה. תחילה הוכנעו איי הים האגאי, כשהמטרה הייתה הבטחת עליונותו הימית של הצי הפונטי בזירה זו. דרי האיים לא התנגדו למרוּת החדשה שנכפתה עליהם, ובמהרה האיים הקיקלדיים, דלוס ואובויה סופחו על ידי ארכלאוס. בתחילה אנשי דלוס בחרו לצדד ברומא ואף הצליחו תחילה להדוף התקפה אתונאית מוקדמת, אך מול צבאו האדיר של ארכלאוס לא היה להם סיכוי. דלוס ומקדש אפולו המפורסם שבתחומה נבזזו, ורבים מתושביה שהיו ממוצא איטלקי נטבחו. אנשי רודוס בחרו אף הם לשמור על נאמנותם לרומא והצליחו היכן שאנשי דלוס נכשלו. למרות עדיפות מספרית ניכרת, מכונות המצור המשוכללות, ונוכחותו של מיתרדטס במערכה, לא הואילו מאמצי הצי הפונטי לשבור את רוחם של אנשי רודוס. בסופו של יום מיתרידטס ויתר על רודוס והתפנה למימוש שאר חלקי תוכניתו. מיתרידטס התמהמה בפרגמון, בזמן שארכלאוס מיהר לנחות עם חילותיו על אדמת ארץ האם היוונית. חיש מהר באו תחת מרותו אכאיה, לאקוניה, מרביתה של בויאוטיה וחלקים מתסליה, כל אלה הצטרפו לאתונה שכבר תמכה במיתרידטס, כך שעד סוף שנת 88 לפנה"ס מרבית שטחה של יוון היה למעשה תחת מרות פונטית.
המערכה בארץ האם היוונית.
העימות בין כוחותיו של ארכלאוס לכוחותיה של רומא היה עניין של זמן. התנגשות מוקדמת התרחשה בין ארכלאוס ללגאטוס ק. בּרָאיטיוס סוּרָה, שנשלח על ידי סנטיוס, מושל מקדוניה. בראש כוח מצומצם הצליח סורה להדוף את מֶטרוֹפָאנֶס, אחד מפקודיו של ארכלאוס, ואף לעמוד בהצלחה במשך שלושה ימים מול צבאו האדיר של ארכלאוס. לבסוף, אם בשל הגעת הלאקֵדָימוֹנים והאכַאים לסייע לארכלאוס או לחלופין בשל פקודה שהגיעה מלוקולוס, סורה נסוג לאחור והותיר את מלאכת הלחימה לסולה, שהיה בדרכו מרומא. סולה, לאחר שנבחר על ידי הסנאט להתמודד עם האיום הפונטי, נחת באפירוס בראש כוח שמנה חמישה לגיונות ומיד החל לצעוד לכיוון אטיקה. הגעתו של הצבא הרומי עודדה צלילה חדה בהשפעה הפונטית בקרב היוונים, וערים רבות החליפו את נאמנותן לרומא באותה הזריזות שבה הכריזו על תמיכתן במיתרידטס ערב נחיתת ארכלאוס בחופי יוון.
המצור על אתונה ופיראוס.