ב-24 בספטמבר פרצה מלחמת טורקיה–ארמניה. ארמניה, שהייתה במעמד נחות, נאלצה להסכים במשא ומתן להסכם אלכסנדרופול, בדצמבר. אך בינתיים, פלשו גם הסובייטים לארמניה, והממשלה התפטרה, ולכן ההסכם לא היה תקף. בהסכם, אזרבייג'ן דרשה את רוב שטחה של ארמניה, כולל את המחוזות הרוסיים לשעבר, אליזבטפול, טיפליס וירוואן. העימותים הצבאיים בין שתי המדינות התרחשו במהלך רובה של 1920, בעיקר בקרבאך, נחצ'באן, וסיוניק.
סובייטציה וגלות המנהיגים הארמנים.
ברית המועצות פלשה לארמניה מהצפון, בעוד היא נלחמת בטורקים ממערב והאזרים מדרום. לא היה בידי אמרניה לעצור את הסובייטים, ואלה כבשו את ארמניה בסוף נובמבר 1920, בדיוק כאשר ממשלתה החליטה להיכנע לתנאיהם של הטורקים. על אף השליטה האיתנה של דשנאק בממשלת ארמניה, היו קומוניסטים ארמנים שסייעו לכיבוש הסובייטי.
העברת הסמכויות התרחשה ב-2 בדצמבר בירוואן. המנהיגות הארמנית קיבלה את האולטימטום שהציבה ברית המועצות, וארמניה החליטה להצטרף לברית המועצות. דשנאק הוצאה מן החוק, ומנהיגיה הוגלו, וכך גם רבים מחבריה פוזרו ברחבי העולם.
דניאל בק-פירומיאן נעצר והוצא להורג על ידי הבולשביקים בקרקיליסה ב-1921. במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין, המשטרה החשאית שלו עצרה גם את מובסס סיליקיאן, כריסטופור אררטוב, דמיטרי מירימנוב, אגהסי ורוסיאן, סטפאן אוהנסיאן, האקוב מקרציאן, והרוטיון הקוביאן, שכולם לבסוף גם הוצאו להורג. מנהיגים אחרים ברחו לביירות.
הסכם קארס נחתם ב-13 באוקטובר 1921, וקבע את הגבולות בין טורקיה לבין מדינות דרום הקווקז, וסייע לשכך לפחות זמנית את העימותים הטריטוריאליים בקווקז.
אנציקלופדיה אשכול
ישיבת פוניבז' (ליטא)
מגדל מטרופוליטן (שיקגו)
מגדל מטרופוליטן (באנגלית: Metropolitan Tower), במקור בניין שטראוס (באנגלית: Straus Building), הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 310, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 144.78 מטרים והוא בעל 37 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, ונבנה בין השנים 1924-1923.
היסטוריה.
כשהושלמה בנייתו של הבניין בשנת 1924 הוא נקרא בניין שטראוס (Straus Building). למרות שהיה הבניין הראשון בשיקגו בעל יותר מ-30 קומות, הוא מעולם לא היה גורד השחקים הגבוה בעיר. באותה עת נבנה ה-Chicago Temple Building, שהיה גבוה ממנו ב-28 מטרים וגבוה ממנו ב-7 קומות. שני בניינים אלו היו הראשונים להיבנות תחת תוכנית בניין עיר של 1923 (לפני כן אף בניין בשיקגו לא יכל להיבנות מעל גובה של 79 מטרים).
בין השנים 1980-2004 היה מוכר בשם בניין בריטניקה, על שם האנציקלופדיה ששכרה בו משרדים.
דוד פיפאנו
רבי דוד פִּיפָאנוֹ (רד"ף; כינוי ספרותי: אפֹד; ט"ו באדר ב' ה'תרי"א, 19 במרץ 1851 - ח' בכסלו ה'תרפ"ה, 5 בדצמבר 1924) היה רב טורקי-בולגרי, מגדולי רבני סלוניקי, ובסוף ימיו רבה הראשי בפועל של בולגריה.
פיפאנו היה מחלוצי כותבי ההיסטוריה של יהדות סלוניקי, והתפרסם בסדרת ספרי המשפט העברי שלו, בפרט בספרים "אבני האפֹד" ו"חושן האפֹד".
ביוגרפיה.
בסלוניקי.
נולד בסלוניקי לבּוּאֶנָה ורבי אברהם פיפאנו. אביו היה בן למשפחת חכמים ספרדית מקומית, עלה לירושלים ונפטר בכ"ח באייר תרמ"ח, סבו רבי אהרן פיפאנו נפטר בסלוניקי בי"ד בסיוון תרכ"ח, ואבי סבו, חיים חנוך פיפאנו נפטר בא' בטבת תקע"ט. מצד אמו היה נכדו של רבי שאול מולכו, שהיה דרשן ומוכיח מפורסם.
היה תלמידו של רבי יהודה קובו מחבר "יאודה יעלה". בהיותו בן 15 כבר החל לכתוב פסקי הלכה, ובבגרותו התפרסם בעירו כרב, דרשן ופוסק הלכה. ב-1877 התמנה כרב וחזן בקהילת מאייוור שבסלוניקי, והחזיק בכהונה זו עד עזיבתו את העיר והמדינה ב-1899.
עסק בהדפסת ועריכת ספרי רבני סלוניקי: בשנת 1893 הדפיס בתוספות משלו את הספר "עבודת השם" של רבי שמואל מטלון. וב-1897 את הספר "עין משפט" של רבי אברהם הלוי. הערות המגיה בספרים אלו הן פרי עטו. מלבד ספרים אלו ההדיר את שו"ת הרשב"א, ח"ה וח"ו (ורשה תרנ"ט), והוסיף עליהן מהערותיו.
לצד עיסוקיו התורניים היה פעיל ציבורי ועסק בארגון אגודות צדקה וסיוע בסלוניקי, לצד דמויות מראשי הקהילה היהודית בעיר כמו: הרב יעקב קובו, יהודה נחמה, שמואל שמחה; ואחריהם: משה אלאטיני, שאול מודייאנו, שלמה פרננדס ושלום סייאס. בקיץ 1874 יזם את הקמת החברה לעזרה הדדית "צדקה וחסד" שהתקיימה כמה עשרות שנים. בסוף קיץ 1890 פרצה שרפה גדולה בשלוניקי ורבים איבדו את ביתם, פיפאנו נמנה עם קבוצת נכבדי הקהילה שעסקו בבניית שיכונים למפונים.
בממלכת בולגריה.
בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) התמנה כראב"ד סופיה בירת בולגריה. ב-1914 התפטר הרב הראשי לבולגריה מרדכי אהרנפרייז על רקע מאבקי כוחות בתוך הקהילה היהודית בין הניצים והמתונים בתנועה הציונית ובין נכבדי הקהילות בני הדור הישן - הנוֹטָאבֶּלִים. ב-1915, עם כניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה פסקה כמעט לחלוטין הפעילות הציבורית. ב-1920 הוחלט בכינוס ראשי הקהילות בבולגריה להטיל על הקונסיסטוריה לבחור ולמנות רב ראשי. בהמשך הוחלט שעד לאישור תקנון הקהילות על ידי הממשלה הבולגרית, לא ימונה רשמית רב ראשי ליהודי בולגריה. וכך, ב-1921 מונה הרב דוד פיפאנו רשמית לממלא מקום הרב הראשי ובפועל מילא את התפקיד עד לפטירתו לאחר מחלה בח' בכסלו ה'תרפ"ה, 5 בדצמבר 1924. הוא נקבר בסופיה.
על מצבתו נחקק:
הותיר אחריו את אשתו סוניה, בתו דונה-סלמונה ובניו אלברט (אברהם) ומאיר פיפאנו. את ספרייתו הגדולה שהכילה גם כתבי יד נדירים הוריש לקהילת סופיה. בנו, אלברט פיפאנו נמנה עם ראשי "האגודה להקמת ספרייה יהודית בסופיה".
ספריו.
הרב פיפאנו חיבר ספרים רבים בתחום המשפט העברי, פסקיו מצוטטים רבות בספרות המשפט העברי של המאות ה-20 וה-21, ובהם פסקים תקדימיים. יש הרואים בו שריד אחרון ל"תור הזהב" של רבני סלוניקי מחברי ספרי ההלכה הרבים. רבים מכתבי היד שלו אבדו בשרפה שפרצה בביתו בט"ו בכסלו תרס"ה (1904). מספריו:
מרדכי ארנפרייז
אלעזר יעקב פודהוצר
בניין פיטספילד
בניין פיטספילד (באנגלית: Pittsfield Building), במקור בניין קונוויי (באנגלית: Conway Building), הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב וושינגטון 55, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 168 מטרים והוא בעל 38 קומות. בזכות כך היה הבניין הגבוה ביותר בשיקגו בתקופה בה הושלם. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1927-1926.
הבניין בעל מעמד חשיבות עירונית מ-6 בנובמבר 2002.
פודהוצר
בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן
בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן (שמו באנגלית: Poznan Old Garrison Cemetery) שוכן בפארק המצודה של העיר פוזנן שבמערב פולין. כיום קבורים בו 452 חללים שנהרגו בשתי מלחמות העולם.
בית הקברות הוא מתחם נפרד בתוך בית קברות גדול יותר השוכן בפארק. הוא ניצב על גבי מדרון ומשתרע על פני שטח של כ-2,500 מטרים מרובעים, מוקף עצים ומשופע בצמחייה. במרכזו של האתר ניצב צלב ההקרבה, שאופייני למרבית בתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית. משני עבריו ניצבות שתי חלקות קבורה.
בית הקברות הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה לשם קבורתם של 174 שבויי מלחמה בריטים שהוחזקו על ידי הגרמנים בשטחי פולין דהיום ומתו בשביים.
לאחר מלחמת העולם השנייה נוספה חלקה שנייה בבית הקברות, מדרום לחלקה המקורית. נקברו בה 259 חללים. חלקם היו אנשי צוות אוויר של חיל האוויר המלכותי שנהרגו בשמי פולין, מרביתם במהלך משימות הפצצה על נמל שצ'צ'ין. נאספו אליו גם גופותיהם של שבויים שמתו בשביים במספר מחנות שבויים גרמנים באזור. עוד נקברו בו חלק מ-50 השבויים (מתוך 76) שברחו בבריחה המפורסמת ממחנה השבויים סטלאג לופט III ב-1944 והוצאו להורג על ידי הגרמנים לאחר שנתפסו.
בסך הכל נקברו באתר 380 אנשי צבא בריטים, 23 קנדים, 20 אוסטרלים, ששה ניו זילנדים וארבעה דרום אפריקאים. קבורים בו גם 19 נופלים שלא נמנו על חיילי האימפריה הבריטית.
בבית הקברות ניצבים גם מספר לוחות זיכרון, המנציחים את שמותיהם של 53 חללים שמתו באזור במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם איננו ידוע.
בית הקברות הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
משה פודהוצר
רבי אברהם יוסף משה פודהוצר (גם: פודהייצר, פודהורצר; ה'תק"ל, 1770 בערך - י' בתשרי תקצ"ו, 3 באוקטובר 1835) היה רב גליציאני, רבה של הרימלוב. אבי משפחת פודהוצר-פודהורצר-פדהצור.
ביוגרפיה.
נולד לרב יעקב, כנראה היה יליד העיר פודהייץ וממנה כינויו פודהייצר, שהתקבע כשם המשפחה. כיהן כרבה של הרימלוב והתכתב בענייני הלכה עם גדולי דורו, כמו: רבי אפרים זלמן מרגליות, רבי יעקב לורברבוים, רבי יוסף שאול נתנזון, רבי יעקב משולם אורנשטיין והרב יהושע השיל באב"ד. היה ממקורביו של רבי משה לייב מסאסוב.
בסוף ימיו עזב את הרבנות, והשתקע כאדם פרטי בטרנופול, בה נפטר ביום הכיפורים, י' בתשרי תקצ"ו, 3 באוקטובר 1835.
ספריו נדפסו בידי צאצאיו שגרו בצפת.
משפחתו.
דודו היה הרב אברהם רובינשטיין מחבר "עטרת זקנים".
לרב משה פודהייצר היו שני בנים ובת:
גרודנא
בתה עשבונית
בָּתָה עשבונית (או שטחים עשבוניים) הוא נוף צומח של בתה האופייני לחבל האקלים הים-תיכוני ולספר הים-תיכוני, עם כיסוי צומח רצוף שגבהו לא עולה על חצי מטר (או מטר אחד) ובו שולטים צמחים עשבוניים, כמו דגניים, גאופיטים שונים, המיקריפטופיטים (צמחים שניצן ההתחדשות שלהם קבור בקרקע), וצמחי שושנת. הבתה העשבונית מאפשרת התפתחות של מגוון רחב של שעשבוניים הודות לכמות רבה של אור שמש, בהיעדר עצים, ואי התחרות מצד עצים ושיחים.