מבנה הטורניר היה שונה מזה של מונדיאל 1950. 16 נבחרות העפילו לטורניר הגמר לאחר טורניר מוקדמות וחולקו לארבעה בתים של 4 נבחרות בכל בית. שתי הנבחרות הטובות ביותר מכל בית העפילו לשלב רבע הגמר. כמו כן, במונדיאל זה נוספה שיטה חדשה להגרלת משחקי רבע הגמר, שמנעה מהנבחרות שסיימו במקומות הראשונים לשחק מול הנבחרות שסיימו במקומות השניים לאורך שלבי הנוק-אאוט, עד הגמר.
באופן יוצא דופן, בכל משחק בשלב הבתים שבסיום 90 הדקות שלו התוצאה הייתה תיקו, נכנסו הנבחרות להארכה. תקנה חריגה נוספת קבעה שכל נבחרת שיחקה בשלב הבתים נגד שתיים מתוך שלוש יריבותיה. כמו כן, אם בסיום כל משחקי הבית, מספר הנקודות של הנבחרות שסיימו מקום השני והשלישי היה זהה, היו צריכות הנבחרות לשחק משחק פלייאוף מכריע שהמנצחת בו העפילה לשלב הבא, מכיוון שבאותה תקופה לא הייתה חשיבות להפרש השערים. כתוצאה מחוק זה, שוחקו שני משחקי פלייאוף: בראשון הביסה גרמניה המערבית את טורקיה בתוצאה 7–2, ובשני ניצחה הנבחרת המארחת, שווייץ, את איטליה בתוצאה 4–1.
שלב הבתים.
בית ב'.
גרמניה המערבית וטורקיה סיימו בשוויון נקודות ולכן נערך ביניהן משחק מכריע. במשחק זה ניצחה נבחרת גרמניה המערבית 7–2 את טורקיה ועלתה לשלב הבא.
בית ד'.
שווייץ ואיטליה סיימו בשוויון נקודות ולכן נערך ביניהם משחק מכריע. שווייץ ניצחה 4–1 את איטליה ועלתה לשלב הבא.
שלב הנוק-אאוט.
רבע הגמר.
בשלב רבע הגמר נפגשו נבחרות ברזיל והונגריה, באחד המשחקים הידועים לשמצה בהיסטוריה של הגביע העולמי, בשל משחק אגרסיבי ותקריות אלימות בין שתי הנבחרות. במשחק ניצחה הונגריה את ברזיל בתוצאה 4:2. המשחק ידוע היום כ"הקרב של ברן". בעקבות המשחק הכניסו הברזילאים את הפסיכולוגיה של הספורט לתוך שיקולי בחירת סגל הנבחרת ולליווי השחקנים לתחרויות.
במקביל, הדיחה אלופת העולם, אורוגוואי, את אנגליה מהטורניר לאחר שניצחה אותה אף היא בתוצאה 4:2.
כמו כן, גרמניה המערבית ניצחה את יוגוסלביה בתוצאה 2:0, ואוסטריה הפתיעה את הנבחרת המארחת, שווייץ, כשניצחה אותה לאחר משחק רב שערים בתוצאה 7:5. נכון ל-2018, זהו המשחק שהובקע בו המספר הגדול ביותר של שערים בכל תולדות הגביע העולמי.
חצי גמר.
למרות ניצחונה המוחץ של גרמניה המערבית על אוסטריה 6:1, המשחק המלהיב ביותר בחצי הגמר היה המשחק בין הונגריה לאורוגוואי. שתי הנבחרות סיימו את 90 הדקות בתוצאה 2:2, ונאלצו להיכנס להארכה, שבה הבקיע ההונגרי שנדור קוצ'יש צמד שהעלה את ההונגרים לגמר, והדיח את מחזיקת הגביע, שאף הפסידה גם במשחק על המקום השלישי לאוסטריה 3:1.
גמר.
משחק הגמר בין נבחרות גרמניה המערבית להונגריה שוחק באצטדיון ונקדורף בברן, לעיני 60,000 צופים. הייתה זו הפעם השנייה בטורניר זה שבו נפגשות שתי הנבחרות. במפגש הקודם ביניהן בשלב הבתים הביסה הונגריה את גרמניה המערבית בתוצאה 8:3.
שחקן נבחרת הונגריה פרנץ פושקש עלה לשחק אף על פי שלא היה כשיר למשחק. למרות זאת, הוא העלה את נבחרתו ליתרון 1:0 לאחר 6 דקות של משחק. כעבור שתי דקות כבש זולטן צ'יבור שער נוסף לזכות ההונגרים שהעלה אותם ליתרון 2:0, והיה נראה כי ההונגרים בדרך הבטוחה לזכייה בתואר. למרות זאת, שני שערים של הגרמנים מקס מורלוק והלמוט ראן לפני המחצית איזנו את התוצאה, והחזירו את גרמניה המערבית לתמונה.
במחצית השנייה החמיצה נבחרת הונגריה מספר הזדמנויות בטוחות לכיבוש, ולבסוף כבש הלמוט ראן שער נוסף, והעלה את נבחרתו ליתרון 3:2.
שתי דקות לפני סיום המשחק, פסל שופט המשחק שער לא חוקי שכבש פרנץ פושקש, אך זעמם של ההונגרים כלפי השופט היה לשווא, ולאחר מספר דקות שרק השופט לשריקת הסיום.
נבחרת גרמניה המערבית ניצחה את נבחרת הונגריה בתוצאה 3:2, וזכתה לראשונה בגביע העולם בכדורגל.
מצטיינים.
נבחרת הטורניר:
מגל ופטיש
טאוטומריה
טאוטומריזם
דמוגרפיה של גרמניה
בגרמניה חיים נכון ליוני 2021 כ-83.1 מיליוני בני אדם. מבחינת גודל האוכלוסייה נמצאת גרמניה במקום ה- בעולם, ומבחינת השטח במקום ה-. גרמניה היא, לפיכך, מדינה צפופה יחסית (מקום ), עם צפיפות ממוצעת של 231 נפש לקמ"ר.
אוכלוסייה, ילודה, תמותה וריבוי טבעי.
התכווצות האוכלוסייה והגירה.
בעיה "בוערת" בגרמניה של היום היא התכווצות האוכלוסייה. ניתן לראות זאת בטבלת הערים הגדולות, ממנה נעדרות כיום שמונה ערים אשר היו ערים גדולות בעבר (רובן בשנות ה-60), וכיום אינן כאלה. בגרמניה שיעור ילודה נמוך; התושבים נוהגים להתחתן בגיל מאוחר ורק לעיתים נדירות מביאים לעולם למעלה משני ילדים. בשנת 2003 היה גיל הנישואין הממוצע לגברים 32 ולנשים 29; הגיל הממוצע ללידת הילד הראשון היה 30.
בגרף התפתחות האוכלוסייה שבצד שמאל ניתן לראות עלייה באוכלוסייה עד לאמצע שנות ה-70. הירידה באוכלוסייה לאחר מכן היא תולדה של גוויעת ה"בייבי-בום" (הגידול בילודה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה), וכן הפסקת הגירת העבודה מטורקיה. בתחילת שנות ה-90 חלה עלייה מחודשת בגודל האוכלוסייה, זאת בזכות קליטת פליטים רבים, תוצאה של המלחמות באיראן, בעיראק וביוגוסלביה. אף על פי שהאוכלוסייה ממשיכה לגדול עד לשנים האחרונות, צפויה מגמה זו להתהפך בשנים הקרובות, עקב הירידה המתמדת בשיעור הבאת הילדים לעולם. בנוסף, חלקה של האוכלוסייה הקשישה, אשר אינה מביאה ילדים לעולם, גדל בהתמדה.
להתכווצות האוכלוסייה השלכות חמורות על הכלכלה הגרמנית. ענף הבניה, למשל, אשר פרח לאחר מלחמת העולם השנייה ובשנות ה-60 (אז קלטה גרמניה מיליוני מהגרים ועובדים זרים), נמצא כיום בסכנת היעלמות. בתים רבים, לעיתים שכונות שלמות, במיוחד בערי מזרח גרמניה לשעבר, עומדים ריקים. בהנחה שקצב התכווצות האוכלוסייה ימשיך, צפויה אוכלוסייתה של גרמניה להתכווץ ל-57 מיליון בשנת 2050.
מאז איחוד גרמניה ב-1991 החלה הגירה פנימית מסיבית מהמזרח אל המערב. בחלק מהמקרים מדובר באיחוד משפחות, אך ברוב המקרים זהו המצב הכלכלי הקשה במזרח אשר מעודד את אלו שיכולים להגר למערב. גם כיום, שנים לאחר האיחוד, לא הצליח המזרח לגשר על הפערים הכלכליים, למרות מאמצים אינטנסיביים מצד הממשלה. ההגירה הפנימית גורמת מחד להגברת הצפיפות באזוריה הצפופים זה מכבר של גרמניה (חבל הרוהר, אזור פרנקפורט, אזור שטוטגרט) — יעדים מועדפים למהגרים מהמזרח — ומאידך ליצירת "ערי רפאים" במזרח.
נושא נוסף העומד על סדר היום בגרמניה הוא חוסר-היטמעותם של מהגרי גרמניה הוותיקים. רבים מהמהגרים, בעיקר מטורקיה ומיוגוסלביה לשעבר, מתגוררים בשכונות מהגרים ובקהילות מסוגרות, לא טורחים ללמוד גרמנית ואינם משתלבים בכלכלה ובחיי היום-יום הגרמניים. חוק שנכנס לתוקף בתחילת 2005 קובע כי על-מנת לקבל אזרחות גרמנית על המהגרים החדשים לעבור קורס אינטגרציה, בו ילמדו את השפה ואת נוהלי ונוהגי המדינה.
הרכב אתני.
כ-89% (73 מיליון) מתושבי גרמניה הם אזרחים גרמניים. כתשעה מיליון תושבים זרים החיים בגרמניה, אוכלוסיית הזרים הגדולה ביותר באירופה. כ-77% מאוכלוסיית גרמניה הם גרמנים ללא רקע זר. בשנת 2015 בעקבות משבר הפליטים היגרו לגרמניה יותר ממיליון איש. הנתונים נכונים לשנת 2016.
רוב הזרים מתגוררים בערים הגדולות; רק מעטים מתגוררים במדינות המזרח, חוץ מברלין, בה זרים רבים. להלן רשימת מדינות גרמניה לפי שיעור האזרחים הזרים המתגוררים בהן, נכון לתחילת שנת 2004. ניתן לראות שאת שלושת המקומות הראשונים תופסות שלוש ערי המדינה הגרמניות; את המקומות האחרונים תופסות מדינות המזרח:
ערים.
87% מתושבי גרמניה חיים בערים. בגרמניה מוגדרת כל עיר בעלת למעלה מ-100,000 תושבים כ"עיר גדולה" (Großstadt). נכון לשנת 2007 קיימות בגרמניה 82 ערים גדולות.
בגרמניה לא קיימת "עיר ראשה" (עיר המהווה מרכז כלכלי ותרבותי נטול תחרות במדינה, ושבה מתגורר חלק ניכר מתושבי המדינה). בברלין, בירת גרמניה והעיר הגדולה בה, מתגוררים בסך-הכל כ-4% מתושבי גרמניה (השוו עם לונדון, עיר ראשה מובהקת, בה מתגוררים כ-13% מתושבי בריטניה). גודלה של העיר השנייה בגרמניה, המבורג, הוא למעלה ממחצית מגודלה של ברלין (גודלה של העיר השנייה בבריטניה, ברמינגהאם, הוא רק כשמינית מגודלה של לונדון).
עריה הגדולות ביותר של גרמניה פזורות בצורה שווה למדי בכל אזורי המדינה: ברלין במזרח, המבורג בצפון, מינכן בדרום-מזרח, שטוטגרט בדרום מערב, קלן במערב ופרנקפורט במרכז. אזור עירוני יוצא דופן הוא חבל הרוהר, האזור העירוני הרביעי בגודלו באירופה (אחרי מוסקבה, לונדון ופריז). מתוך 50 עריה הגדולות ביותר של גרמניה, 10 שוכנות בחבל הרוהר. נורדריין-וסטפאליה בה שוכן חבל הרוהר, היא המאוכלסת במדינות גרמניה. בנורדריין נמצאות 30 מתוך 82 הערים הגדולות בגרמניה; למעלה מכל גרמני חמישי מתגורר בנורדריין-וסטפאליה.
בגרמניה ארבע "ערי מיליון": ברלין, המבורג, מינכן וקלן. האחרונה נדה בחוסר-יציבות סביב קו המיליון (אף כי תושביה מתעלמים מכך ומכריזים בגאווה על קלן כ"עיר מיליון"). בכל הערים הנמצאות במקום 5 עד 15 ברשימת הערים הגדולות בגרמניה מתגוררים בין 500,000 ו-600,000 תושבים.
שפה.
בגרמניה מדוברות 27 שפות מקומיות (לא כולל שפות מהגרים, אך כולל שפות מיעוטים). גרמנית היא השפה הרשמית.
קיימות שלוש שפות מיעוטים רשמיות: דנית (50,000 דוברים, בעיקר באזור הגבול עם דנמרק), סורבית (40,000, באזור הגבול עם פולין) ופריזית (12,000, באזור הגבול עם הולנד).