ב־4 בנובמבר 2008 אזרחי ארקנסו אישרו במשאל עם חוק שאסר על זוגות שאינם נשואים לאמץ ילדים. החוק נועד בעיקר למנוע אימוץ על ידי זוגות חד־מיניים, מאחר שזוגות אלה לא הורשו להינשא בארקנסו באותה התקופה. ב־7 באפריל 2011 בית המשפט העליון של ארקנסו קבע שחוק האימוץ שעבר במשאל העם אינו חוקתי משום שהוא מחייב זוגות המעוניינים לאמץ ילדים להינשא, ובכך עשוי לפגוע בזכות לפרטיות של זוגות אלה. כתוצאה מכך, מדינת ארקנסו החלה להכיר באימוץ של זוגות חד־מיניים.
תעודות לידה.
בדצמבר 2015 שופט מחוזי קבע שחוק תעודות הלידה במדינת ארקנסו אינו חוקתי משום שהוא מפלה זוגות חד־מיניים באופן בלתי הוגן. החוק אפשר לאבות הטרוסקסואלים שאינם ביולוגיים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם, אך לא אפשר לאימהות לסביות שאינן ביולוגיות לעשות זאת. המדינה ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון של ארקנסו. בדצמבר 2016 בית המשפט העליון של המדינה ביטל את החלטת השופט המחוזי, וקבע שחוק תעודות הלידה חוקתי. השופט ג'ו הארט כתב: .
ב־26 ביוני 2017 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שהחלטת בית המשפט העליון של ארקנסו מהווה הפרה מובהקת של פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שהתקבל שנתיים לפני כן. לפי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, חוק תעודות הלידה של מדינת ארקנסו לא היה חוקתי. באוקטובר 2017 בית המשפט העליון של ארקנסו הכיר בכך שחוק תעודות הלידה לא היה חוקתי, וקבע שזוגות חד־מיניים זכאים לאותן הזכויות שלהן זכאים זוגות הטרוסקסואלים בהנפקת תעודות הלידה של ילדיהם.
הגנה מפני אפליה.
חוקי מדינת ארקנסו אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, מספר ערים במדינה חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו.
בערים הוט ספרינגס, ליטל רוק, ליטל רוק הצפונית וקונוויי החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה ציבוריים. גם במחוז פולסקי החוק אוסר אפליה כזו. כמו כן, בערים מארוול וספרינגדייל ישנו חוק דומה, אך הוא אוסר אפליה על רקע נטייה מינית בלבד (ללא זהות מגדרית).
בנוסף, בערים יוריקה ספרינגס ופאייטוויל ישנן תקנות מקומיות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכל מקומות העבודה וכן בדיור ובשירותים ציבוריים.
הגבלת תקנות מקומיות.
ב־9 בפברואר 2015 הסנאט של ארקנסו אישר הצעת חוק שאוסרת על מחוזות, על עיריות ועל רשויות מקומיות במדינה להרחיב את חוקי איסור האפליה שלהן. משמעות הדבר היא שרשויות מקומיות לא יורשו לחוקק תקנות מקומיות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, מאחר שלהט"בים אינם נכללים ברשימת הקבוצות המוגנות בחוקי איסור האפליה של המדינה. בית הנבחרים של ארקנסו אישר את החוק ב־13 בפברואר 2015.
בפברואר 2017 בית המשפט העליון של ארקנסו קבע שתקנות איסור האפליה בעיר פאייטוויל מפרות את חוקי המדינה, משום שהן מרחיבות את רשימת הקבוצות המוגנות מפני אפליה ובכך סותרות את החוק שהתקבל בשנת 2015. בעקבות החלטת בית המשפט הודיע קיט ויליאמס, פרקליט העיר, שיבדוק האם החוק האוסר על רשויות מקומיות להרחיב את חוקי איסור האפליה חוקתי.
פשעי שנאה.
בארקנסו לא קיים חוק פשעי שנאה. עם זאת, ישנו חוק המאפשר לקורבנות של פשעים הכוללים איומים, הטרדות, אלימות או נזקים לרכוש לבקש פיצויים או סעד אם הפשע נעשה על רקע הגזע, הדת או הקבוצה האתנית של הקורבן. החוק אינו כולל נטייה מינית או זהות מגדרית.
אף על פי שבמדינת ארקנסו לא קיים חוק המגן על להט"בים מפני פשעי שנאה, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר.
מדינת ארקנסו מאפשרת לטרנסג'נדרים לתקן את מגדרם בתעודת הלידה לאחר קבלת צו של בית משפט, המצהיר כי מבקש שינוי המגדר עבר ניתוח לשינוי מין ושינה את שמו הפרטי.
יתר על כן, תושבי ארקנסו שאינם מגדירים עצמם כגבר או כאישה מורשים לשנות את סעיף המין בתעודת הזהות שלהם ל־"X". מחלקת המנהל והאוצר של המדינה הנפיקה תעודות זהות כאלו החל מדצמבר 2010.
דעת קהל.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־52% מתושבי ארקנסו תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־38% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־64% מתושבי ארקנסו תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־27% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־53% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־41% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
חוק איסור צריכת זנות
חוק איסור צריכת זנות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התשע"ט-2019 הוא חוק שאושר בכנסת בדצמבר 2018 ונכנס לתוקף ב-10 ביולי 2020. החוק מטיל קנס על צריכת מעשי זנות ועל ניסיון לצרוך זנות.
רקע.
היחס לזנות נתון במחלוקת חברתית. העוסקים בזנות חווים לעיתים ניצול, פגיעות נפשיות וגופניות. העוסקים בזנות שאינם עובדים באופן עצמאי, הם לפעמים קורבנות לתופעות כמו סרסרות וסחר בבני אדם לצורך זנות.
בישראל לא היה השימוש בשירותי זנות אסור עד לחקיקת חוק זה. עם זאת, נאסרה הפעלה של בתי בושת, שידול קטינים לזנות, סרסרות לצורכי זנות, סחר בנשים, שידול לזנות ופרסום זנות.
בשנת 1999 עבר בשוודיה חוק שאוסר צריכת שירותי זנות, וחקיקה דומה נעשתה במדינות נוספות בהן אירלנד, צרפת, נורווגיה, צפון אירלנד, קנדה ומדינות בארצות הברית. עם קבלת החוק, הפכה ישראל למדינה השמינית בעולם שאוסרת בחוק צריכת זנות.
היסטוריה חקיקתית.
בשנת 2008 הניחה על שולחן הכנסת השבע עשרה חברת הכנסת זהבה גלאון הצעת חוק המבקשת להפליל צרכנים של שירותי זנות. ההצעה לא עלתה לדיון. בשנת 2010 הציעה חברת הכנסת השמונה עשרה, אורית זוארץ, הצעה דומה להצעתה של גלאון. בשנת 2012 הצביעה ועדת השרים לחקיקה על תמיכה בחקיקה, והחוק עבר בקריאה טרומית בכנסת. פיזור הכנסת בהמשך הוריד את הצעת החוק מסדר היום. ביוני 2016 מינתה שרת המשפטים איילת שקד צוות בין-משרדי בראשות מנכ"לית משרד המשפטים, אמי פלמור, שבחן כלים לצמצום צריכת הזנות בישראל. הצוות בחן אפשרות לקביעת עבירה על צריכת זנות.
נקודת המפנה המרכזית בקידום החוק הייתה בכנסת העשרים, עם אישורה בקריאה טרומית של הצעת חוק המאבק הלאומי בצריכת זנות ומתן סיוע לשורדות זנות, התשע"ז-2017 שאותה ניסח המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
הצעת החוק ביקשה לייצר רפורמה כוללת ביחס לתופעת הזנות. זאת, תוך קביעת איסור פלילי על צריכת זנות, במקביל לביסוס מענים לשיקום שורדות הזנות. חלק נוסף בהצעה התמקד בהקמתה של רשות לאומית למיגור הזנות, וכן הוצע לבסס החמרה והתאמה של העבירות הנלוות לזנות.
הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת במרץ 2017 על ידי חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי (הבית היהודי) וזהבה גלאון (מרצ) ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2017, לצד הצעת חוק מקבילה של חברת הכנסת עליזה לביא (יש עתיד), בלא מתנגדים או נמנעים ובתמיכה של 74 חברי כנסת.
בעקבות אישור הצעות החוק, התחייבה שרת המשפטים, איילת שקד, כי תקדם במקומן הצעת חוק ממשלתית לאיסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות.
הצעת החוק הממשלתית לאיסור צריכת זנות עברה בקריאה שנייה ושלישית בדצמבר 2018, ברוב של 34 חברי כנסת וללא מתנגדים, זאת לאחר שהוכרז על פיזורה של הכנסת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב:
הסניגוריה הציבורית הסתייגה מהצעת החוק, בנוסח קודם שלה משנת 2008 ובנוסח שהובא לדיון בשנת 2018. בין השאר עלה הנימוק: "בתוך צרכני הזנות יש גם אנשים שזאת כנראה הדרך שלהם להשיג מיניות ואינטימיות גופנית, וצריך לראות שלא כולם יכולים להשיג את הדברים האלה שלא באמצעות זנות".
החוק אושר כהוראת שעה לחמש שנים ונקבע שייכנס לתוקף 18 חודשים מיום פרסומו, כלומר ב-10 ביולי 2020. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו שני צעדים אלה.
דחיית כניסתו לתוקף של החוק נומקה בשני טעמים:
קביעת החוק כהוראת שעה באה:
תוכן החוק.
החוק מתחיל בסעיף הצהרתי על מטרתו: "מטרתו של חוק זה להביא לצמצום הזנות באמצעות קביעת איסור צריכת זנות, כחלק ממהלך משולב הכולל חינוך והסברה לציבור והרחבת דרכי טיפול ושיקום לאוכלוסיות בזנות (בחוק זה – המהלך המשולב לצמצום הזנות), מתוך הכרה במאפייניה הפוגעניים של הזנות ובנזקים הכרוכים בה".
על פי החוק אדם שייתפס בפעם הראשונה עובר על חוק זה, יוטל עליו קנס מינהלי בסך 2,000 ש"ח. עבירה חוזרת על החוק תגרור קנס של 4,000 ש"ח. החוק מאפשר גם להגיש כתב אישום בהליך פלילי ובית המשפט יוכל להטיל על הנאשם קנס בגובה של עד 75,300 ש"ח.
על פי החוק ייענש אדם שיצרוך זנות או אדם שנמצא במקום המשמש, באופן מלא או חלקי, למעשי זנות, במטרה לצרוך מעשה זנות; לעניין זה יראו אדם הנמצא במקום שעיקר השימוש בו הוא למעשי זנות כמי שמטרתו לצרוך מעשה זנות, אלא אם כן הוכח אחרת.
שר המשפטים, בהסכמת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע בתקנות אמצעי חלופי לתשלום הקנס המינהלי, כולו או חלקו, שיוטל על מי שהפר חוק זה. מטרת האמצעי החלופי היא, בין השאר, להקנות ידע ולהגביר את המודעות בכל הנוגע לנזקים הנגרמים לאוכלוסיות בזנות, והכול כדי למנוע את הישנות ביצוע העבירה. התקנות העוסקות בכך הן תקנות איסור צריכת זנות (אמצעי חלופי להטלת קנס), התש״ף–2020