גלריה ג'ינא בתל אביב-יפו היא גלריה לאמנות נאיבית היחידה מסוגה בעולם אשר מציגה יצירות בינלאומיות. בגלריה כ-200 ציורים של אמנים שונים מ-33 מדינות שונות ברחבי העולם.
משפחת הורביץ
ליאון בוטשטיין
ליאון בוטשטיין (באנגלית: Leon Botstein, נולד ב-1946) הוא מוזיקולוג, פדגוג ומנצח יהודי אמריקאי, יליד שווייץ, ונשיא בארד קולג' (מאז 1975).
בוטשטיין מכהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית האמריקאית החל משנת 1991, ובין השנים 2003 - 2011 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית ירושלים. בוטשטיין הוא בימינו מנצח אורח בר כבוד של התזמורת. הוא משמש כנשיא-שותף של האוניברסיטה המרכז-אירופית, בבודפשט, בהונגריה.
חייו.
ליאון בוטשטיין נולד בציריך כילדם השלישי של זוג רופאים יהודים רוסים-פולנים שאיבדו את משפחתם בגטו ורשה. משווייץ היגרה המשפחה לארצות הברית והתיישבה בריוורדייל. ההורים התעניינו במיוחד בחינוך ילדיהם, שלמדו מגוון רב של מיומנויות: לשון עברית וגרמנית, מוזיקה, ריקוד בלט, לוליינות, עבודה בעץ, טניס. בוטשטיין למד לנגן בכינור מגיל 9, אך שאף מגיל צעיר להיות מנצח. בהמשך עשה דוקטורט במוזיקולוגיה באוניברסיטת הרווארד, עם עבודה המוקדשת להיסטוריה החברתית של המוזיקה המודרניסטית בווינה.
אחרי שסיים בגיל 16 את התיכון למוזיקה ואמנויות בניו יורק למד לתואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת שיקגו, היה בגיל 23 לנשיא הקולג' הצעיר ביותר בתולדות ארצות הברית. בוטשטיין כיהן במעמד זה בקולג' פרנקוניה שבמדינת ניו המפשייר החל משנת 1970 ועד סגירתו בשנת 1975.
בוטשטיין הקים תזמורת בשם "התזמורת הפילהרמונית הקאמרית של עמק הדסון". בשנת 1990 הקים את פסטיבל בארד למוזיקה שהתמחה בקונצרטים, הרצאות ודיונים בפנלים.
בשנת 1991 נבחר בוטשטיין למנהל המוזיקלי של "התזמורת הסימפונית האמריקאית", הרכב פרי לנסר שהוקם בשנות ה-1960 על ידי לאופולד סטוקובסקי לשם הפצת מוזיקה קלאסית בקרב הקהל הרחב.
בוטשטיין ביצע בבכורה יצירות מאת ארנסט שוסון, אהרן קופלנד, רוג'ר סשנס, ג'ורג' פרלס, ארנסט פון דוהנאני, פרנץ ליסט, אנטון ברוקנר, בלה בארטוק, קרל אמדאוס הרטמן, מקס רגר, ריינהולד גליאר.
עם התזמורת הסימפונית האמריקאית ביצע בקונצרט חי את האופרה "הלנה המצרייה" (עם דבורה וויגט) ו"אהבתה של דנאה" (עם לורין פלניגן). האלבום שהקליט עם הסימפוניה הראשונה מאת גבריל פופוב ונושא עם וריאציות מאת דמיטרי שוסטקוביץ' היה בשנת 2004 מועמד לפרס גראמי על ביצוע בכורה הטוב ביותר.
בעל אישיות רב-גונית ובעל גישה לעיתים פרובוקטיבית, בוטשטיין מכהן בבארד קולג' גם כפרופסור לאמנויות ומדעי הרוח בתוכנית ע"ש ליאון לוי, אחד הנדיבים שנתנו תמיכתם לתוכניות ההומניסטיות המיוחדות שהקים במכללה.
בושטיין הוא אחיו של הביולוג דייוויד בוטשטיין. היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, שאותה הכיר בקיימברידג', נולדו לו שתי בנות, שאחת מהן, אביגיל, נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1979, בגיל 7. באותה תקופה הנישואים התפרקו. מנישואיו השניים, למומחית לתולדות האמנות ברברה האסקל, נולדו לו שני ילדים נוספים.
ספרים.
לאון בוטשטיין הוא עורך כתב העת "The Musical Quarterly"
קישורים חיצוניים.
Leon Botstein made Bard College what it is, but can he insure that it outlasts him? כתבה מאת אליס גרסורי ב"ניו יורקר" 29.09.2014
חקר המאובנים
הרכבת התחתית של פראג
הרכבת התחתית של פראג היא מערכת להסעת המונים הממוקמת בפראג, צ'כיה, וזוהי הרכבת התחתית היחידה במדינה. מערכת הרכבת התחתית כוללת 61 תחנות ושלושה קווים הנפגשים ביניהם בשלוש תחנות שונות (מוסטק, מוזיאום ופלורנץ). הרכבת התחתית הפועלת בין 5 לפנות בוקר לחצות, מסיעה כמיליון וחצי נוסעים ביום.
הקווים ופריסתם.
פריסת הקווים ברכבת התחתית של פראג היא כעין משולש, כאשר שלושת הקווים מצטלבים ביניהם במרכז העיר. עומקם של הקווים והתחנות משתנה, כך לדוגמה תחנת Náměstí Míru נמצאת בעומק של 52 מטרים והיא העמוקה ביותר במערכת, בעוד שמספר תחנות, בעיקר בקצות הקווים, נמצאות מעל הקרקע. בנוסף, חלק ממסלולו של קו B עובר בתוך מנהרה מעל הקרקע.
רוב התחנות כוללות רציף יחיד במרכזן. התקרה בתחנות הפחות עמוקות נתמכת לרוב בעזרת עמודים. קירותיהן של חלק גדול מהתחנות במרכז העיר מקושטות בלוחות אלומיניום צבעוניים הייחודיים לכל תחנה.
כרטיסים ומחירים.
מערכת הכרטיסים בפראג היא מערכת פתוחה, יש לרכוש כרטיס לפני הכניסה לשטח התחנות ולהחתימו במדחנים הקיימים בכניסה לתחנה, אימות זה מדפיס את התאריך והזמן שממנו והלאה הוא תקף. ישנם פקחים המבצעים ביקורות פתע, ומי שנתפס ללא כרטיס מאומת, נדרש לשלם קנס במזומן.
עלות כרטיס בסיסי היא 24 קורונות - (בסביבות אירו אחד) המאפשר נסיעה בת 30 דקות במטרו ובשלל אמצעי התחבורה בפראג הכוללים חשמליות, אוטובוסים, רכבות (מערכת ה-S), מעבורת ופוניקולר. ישנם גם כרטיסים יומיים בעלות של 110 קורונות וכרטיסים חודשיים ללא העברה בעלות של 550 קורונות המחייבים תמונת פספורט והצגת דרכון.
היסטוריה.
על אף שהרכבת התחתית של פראג חדשה יחסית, התוכניות לבנייתה החלו להופיע עוד במאה ה-19. כבר בשנת 1898 הציע המהנדס לאדיסלב רוט תוכנית לבניית רכבת תחתית בעיר המבוססת על העובדה שכבר נחפרו מנהרות רבות מתחת לפראג לצורך עבודות ניקוז. התוכנית של רוט נדחתה על ידי פרנסי העיר למרות ניסיונות שכנוע עיקשים מצידו. תוכניות שאפתניות נוספות צצו בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 אך סיפוח צ'כוסלובקיה לגרמניה הנאצית ופרוץ מלחמת העולם השנייה טרפו את הקלפים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 אושרה לבסוף תוכנית לבניית רכבת תחתית בעיר ובתשיעי באוגוסט 1967 החלו העבודות על התחנה הראשונה (Hlavní nádraží). הקו הראשון, שזכה מאוחר יותר להיקרא קו C, נפתח לציבור בתשיעי במאי 1974 שהיה גם יום השנה לשחרור פראג בידי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. החלק הראשון של קו A נפתח בשנת 1978 ושל קו B ב-1985 וכך נוצר משולש הקווים המאפיין את הרכבת התחתית כיום.
ב-1990, לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, שונו שמותיהן של 22 תחנות שנשאו שמות קומוניסטיים לשמות נייטרליים. כך לדוגמה, שמה של תחנת Leninova שנשאה את שמו של לנין שונה ל-Dejvická, שמם של הרחוב והשכונה הסמוכים.
בשנת 2002 הוצפו חלק מקווי הרכבת התחתית בחלקים הקרובים לנהר הולטאבה החוצה את פראג כחלק מההצפות הכבדות שפקדו את בוהמיה וחלקים אחרים ממרכז אירופה. 19 תחנות הוצפו והרכבת התחתית שותקה בחלקה. הנזק שגרמו ההצפות הוערך במעל 200 מיליון דולר ושיקום התחנות ארך חודשים רבים. כיום, ניתן לראות בחלק מהתחנות לוחות מתכת המציינים את הגובה המרבי אליו הגיעו המים.
ציוד נייד.
הקטרים והקרונות הראשונים ששימשו ברכבת התחתית היו מתוצרת ברית המועצות.
תוכניות פיתוח.
מתוכנן קו חדש לגמרי, קו D, שיזכה לצבע הכחול והוא עתיד לחבר את מרכז העיר עם השיכונים Krč, Libuš, ו-Písnice שבדרום העיר. העבודות על הקו החדש מתוכננות להתחיל ב - 2015.
גם קו A מתוכנן להיות מוארך בשני קצותיו. בצפון-מערב הוא עתיד להיות מוארך עד Bílá hora וייתכן שאף רחוק יותר עד ל-Dědina ואפילו עד לשדה התעופה הבינלאומי של פראג, רוזין.
התזמורת הסימפונית האמריקאית
התזמורת הסימפונית האמריקאית היא תזמורת אמריקאית שייסד ב-1962 המנצח לאופולד סטוקובסקי, שהיה אז בן 80.
תולדות התזמורת.
סטוקובסקי כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת עד מאי 1972, אז חזר, בגיל 90, לאנגליה. ליאון בוטשטיין הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי. נוסף לסדרת המנויים הראשית שלה במרכז לינקולן בניו יורק, התזמורת מגישה גם סדרה של קונצרט/הרצאה בשיתוף הקהל, בשם "קלאסיקה בלתי מסווגת". התזמורת מופיעה גם כתזמורת הבית של "מרכז ריצ'רד ב. פישר לאמנויות הבימה" בבארד קולג' באנאנדייל על נהר הדסון, שם היא מגישה סדרת קונצרטים חורפית ומופיעה בפסטיבל המוזיקה של בארד בחודשי הקיץ. התזמורת הסימפונית האמריקאית יוצאת לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ומרבה בהקלטות ושידורי רדיו.
בשנת 2007 הייתה התזמורת בין כ-530 מוסדות אמנות ושירותים חברתיים בעיר ניו יורק, שהיו שותפים למענק בן 20 מיליון דולר מתאגיד אנדרו קרנגי, שהתאפשר הודות לתרומת ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג.
שער גן העדן
"שער גן העדן" (באיטלקית: Porta del Paradiso) הוא הכינוי לדלתות המזרחיות של הבפטיסטריום של פירנצה, הניצב לצד הקתדרלה הידועה בכינויה - "סנטה מריה דל פיורה".
היסטוריה.
את הדלתות, המעוטרות בתבליטי ברונזה מוזהבת, יצר הפסל האיטלקי לורנצו גיברטי ב-1452 והן נחשבות לאחת היצירות הידועות של תקופת הרנסאנס.
את ההזמנה לעיצוב הדלתות קיבל גיברטי ב-2 בינואר 1425, לאחר הצלחתו בעיצוב הדלתות הצפוניות בבפטיסטריום. נושא התבליטים נבחר, כנראה, בהנחייתו של תאולוג פלורנטיני, אמברוג'יו טרוארסאר (Ambrogio Traversari), שנועץ בפילוסופים יהודיים.
בשנת 1990 הוחלט להעתיק את הדלתות, וההעתקים הותקנו בבפטיסטריום. התבליטים המקוריים הוצגו במוזיאון הדואומו. שם הם עברו שחזור, לאחר שסבלו מפגעי הזמן ומזיהום האוויר. עבודת השחזור המורכבת ארכה כמעט 22 שנים, ובספטמבר 2012 חלקם החזרו לתצוגה
הכינוי "שער גן העדן" דבק ביצירה בעקבות התפעלותו של מיכלאנג'לו בואונרוטי מן היצירה, אשר קשר בין הדלתות אל אזור ה"פרדיסו" (Paradiso) שבמבנה בית הטבילה.
עיצוב.