האלבום הגיע בשיאו למקום התשיעי בטבלת האלבומים בבריטניה, למקום ה-14 בארצות הברית (העמדה הכי גבוהה של ביורק שם עד ש-Volta הגיע למקום ה-9 ב-2007), ולמקום הראשון באסטוניה, צרפת, איסלנד ובלגיה. האלבום מכר עד היום 235,000 עותקים בארצות הברית ויותר ממיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום התקבל באהדה גם על ידי המבקרים, וזכה לביקורת של ארבעה כוכבים מתוך חמישה מהמגזין Allmusic ולביקורת של חמישה כוכבים מהמגזין The Guardian.
ביורק על Medúlla.
על הכלי אותו היא מכירה הכי טוב: "כולם אמרו, 'אוי, היא עושה אלבום שבנוי מקולות, זאת תהיה חוויית יוקו אונו נוראית'. אבל אני רציתי להראות שאלבום שבנוי מקולות לא חייב להיות בשביל הנבחרים הבודדים. זה היה פשוט לעבוד עם הכלי אותו אני מכירה הכי טוב, הקול שלי". (telegraph.co.uk, ארבעה עשר באוגוסט 2004)
על חזרה אחורה בזמן: "בתור מתבגרת הקלטתי קלטות עם שכבות של קולי כשהוא לא מלווה. אז אתם מבינים, האלבום הזה היה בתת-המודע שלי מאז שאני בת 18". (telegraph.co.uk, ארבעה עשר באוגוסט 2004)
על הוצאת הכלים החוצה: "זה לא היה כאילו שהייתה לי מערכת חוקים ונאלצתי לעמוד בה. זה לא משחרר. פשוט שיחקתי עם הכפתורים בשולחן המיקסים וחשבתי לעצמי: 'אוי, זה נשמע יותר טוב', ואז גיליתי שהוצאתי את כל הכלים החוצה". (telegraph.co.uk, ארבעה עשר באוגוסט 2004)
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי ביורק, אלא אם מצוין אחרת.
סינגלים.
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה Oceania, שיצא ב-2004. השיר נכתב לכבוד טקס פתיחת האולימפיאדה ביוון באותה השנה. ביורק הופיעה איתו בטקס. כמו מרבית השירים באלבום, Oceania מורכב מקולות אנושיים בלבד, ומופיעים בו מקהלה מלונדון והביטבוקסר שלמה. המילים נכתבו על ידי חברה של ביורק, Sjón, משורר איסלנדי. המילים כתובות מנקודת מבטה של האוקיינוס ששרה על ההתפתחות של האנשים מחוץ למימיה. זהו השיר האחרון שנכתב לאלבום. הקליפ לשיר, בבימויה של לין פוקס, מציג את ביורק מכוסה בתכשיטים, במעמקים מימיים וחשוכים, עם שמש צבעונית ויצורים פרחוניים שמסתובבים מעליה. הסינגל הגיע בשיאו רק למקום ה-75 בטבלאות הסינגלים בבריטניה ולמקום ה-120 בארצות הברית.
הסינגל השני מתוך האלבום היה Who Is It, שיצא ב-18 באוקטובר 2004. הקליפ לשיר צולם באיסלנד. הקליפ מציג את גרסת מקהלת הפעמונים של השיר, שהוקלטה מחדש והיא שונה מהגרסה שבאלבום. בקליפ, ביורק לובשת שמלה בצורת פעמון שעוצבה על ידי מעצב האופנה אלכסנדר מקווין. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-26 בטבלאות הסינגלים בבריטניה, למקום ה-19 באיטליה, למקום ה-62 בצרפת ולמקום ה-65 בטבלת הסינגלים של אירופה.
הסינגל השלישי מהאלבום היה Triumph of a Heart, שיצא ב-28 בפברואר 2005. השיר הוא בסגנון היפ-הופ ומשתתף בו ביטבוקסר יפני, דוקאקה. המילים מציגות את הגוף האנושי כמטפורה למערכת יחסים - חלקיו הרבים עובדים בהרמוניה מפני שהם "אוהבים" אחד את השני. הקליפ לשיר בוים על ידי ספייק ג'ונס. בקליפ, ביורק מואסת בבעלה, אותו משחק חתול בית, ויוצאת בסערה מהבית למען יציאה לילית בעיר. היא הולכת לפאב בו מוזיקת הרקע נעצרת והמקומיים מצטרפים אליה לביצוע מיוחד של השיר שהוקלטה במיוחד בשביל הקליפ. לבסוף היא חוזרת הביתה ומציתה בחזרה את אהבתה לבעלה החתול. השיר זכה לגרסה חיה לראשונה בהופעה של ביורק בלונדון ב-20 באפריל 2008. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-31 בטבלאות הסינגלים בבריטניה, למקום ה-70 בארצות הברית ולמקום ה-63 בצרפת.
הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום אמור היה להיות Where Is the Line, ומועד יציאתו המתוכנן היה אוגוסט 2005, אך בסופו של דבר רק קליפ נוצר למטרות אומנותיות במקום הוצאתו של סינגל מסחרי. תאוריה אחרת אומרת שיציאתו של הסינגל בוטלה מפני שחברת התקליטים של ביורק, One Little Indian, החליטה להפסיק את הקידום לאלבום ולהתרכז בקידום הפסקול החדש של ביורק שיצא באותה עת. השיר בנוי מקולות אנושיים, כמו מרבית האלבום. זהו שיר קודר למדי בו ביורק תוקפת קרוב משפחה צעיר יותר על היותו חמדן וחסר אחריות. השיר הוא חביב המעריצים אך מבוצע בגרסה חיה לעיתים רחוקות עקב הסידורים הקשים שבו.
מסגיד
מֶסְגיד (געז: መሰጊድ) הוא שמו של בית הכנסת בביתא ישראל.
המילה "מסגיד" מגיעה מהמילה סגידה (געז:ሰገደ/ሰማደ, סגדה) ושימשה גם את יהודי יב כשם לבית הכנסת. במסגד בעיירה תנעם שבמזרח מחוז צנעא בתימן, בו התקיימה קהילה יהודית מימי חורבן בית המקדש הראשון, נמצא עמוד בשימוש משני עליו חרוטה הכתובת ״אמן, אמן, וזה הבית יהיה מסגיד״ באותיות בשפה השבאית המאוחרת. החוקרים וולטר מולר ווולף לסלאו הסיקו מכאן כי המילה מסגיד, הנגזרת מהשורש סגד שפירושו קידה בשפה הארמית, חדרה לשפת הגעז במשמעות בית תפילה מן השפה השבאית, ולא ישירות מהשפה הארמית או בעקיפין מן המילה מסגד בשפה הערבית, שהושפעה אף היא מהשבאית. שמות נוספים למסגיד הם צְלותָ בֵּת ("בית התפילה"), מֶקְדָס בֵּת ("בית קדוש") ומסכיתא.
מבנה.
המסגיד ממוקם במקום הגבוה ביותר ביישוב. המסגיד נבנה לרוב כגודג'ו, מבנה בוץ אתיופי מסורתי, ולא היה שונה מבתי המגורים. ביישובים חשובים וגדולים היה בנוי מאבנים. בתי הכנסת הקטנים היו לרוב בעלי עזרה אחת, כך שקהל המתפללים היה מתכנס מחוצה לו. הכניסה למסגיד מוקמה תמיד בצד המזרחי.
במסגיד היה גם לחם הפנים וליד שולחן האורית הייתה מנורה.
Medulla
ארטריה
אֶרֶטְרִיָה (ביוונית: Ερέτρια, בלטינית: Eretria) הייתה פוליס יוונית חשובה בחוף המערבי של האי אֶוּבּוֹיָה (אֶבְיָה או אֶבוֹיָה של ימינו), דרומית לכלקיס. היא שגשגה במאות השישית והחמישית לפנה"ס אך ירדה מגדולתה עוד בעת העתיקה, ובמאה ה-1 לפנה"ס ננטשה. עיר מודרנית, הנושאת אותו שם, נמצאת סמוך לשרידי העיר הקדומה.
ג'ון גיי
ג'ון גיי (באנגלית: John Gay; 30 ביוני 1685 – 4 בדצמבר 1732)
היה משורר ומחזאי אנגלי. הוא זכור ביותר הודות ל"אופרת הקבצנים" (1728), שאת המוזיקה לה כתב יוהאן כריסטוף פפוש. הדמויות, ביניהן קפטיין מקהית' ופולי פיצ'ם, היו לשמות שגורים בפי כל.
חייו.
גיי נולד בבארנסטייפל, אנגליה ולמד בבית הספר העירוני. לאחר סיום בית הספר היה לשוליה אצל סוחר משי בלונדון, אבל מאס, לדברי סמיואל ג'ונסון, "או במגבלות או בכניעות שכפה עליו עיסוקו", ולאחר זמן קצר חזר לבארנסטייפל, שם עשה זמן מה עם דודו, הכומר ג'ון האנמר, כהן הדת הלא-קונפורמיסטי של העיר ואחר חזר ללונדון.
הקדשתו את "ספורט כפרי" שלו משנת 1713 לאלכסנדר פופ הייתה ראשיתה של ידידות בת-קיימא בין השניים. ב-1714 כתב גיי את "שבוע של רועה", סדרה של פסטורלות מחיי הכפר האנגלי. פופ דחק בגיי לקבל עליו את המשימה הזו מתוך קנאת סופרים, כשהמניע שלו לשים ללעג את "הפסטורלות הארקדיות" של אמברוז פיליפס, שה"גרדיאן" שיבח בעודו מתעלם מטענותיו של פופ למעמדו כראשון כותבי הפסטורלות בדורו וממשיך דרכו האנגלי האמיתי של תיאוקריטוס. הפסטורלות של גיי השיגו מטרה זו בשלימות, אבל תיאוריו המגוחכים את הכפריים האנגליים ואהובותיהם נמצאו משעשעים בזכות עצמם.
גיי אך זה התמנה למזכיר לשגריר הבריטי בחצר הנובר, הודות להשפעתו של ג'ונתן סוויפט, ולא עברו אלא שלושה חודשים ופטירתה של המלכה אן (ב-1 באוגוסט 1714) שמה קץ לכל תקוותיו למינוי רשמי.
ב-1715, כנראה בעזרה מסוימת מפופ, הפיק את "איך קוראים לזה?" פרודיה דרמטית על הטרגדיה באותם ימים, שכללה התייחסות מיוחדת ל-Venice Preserved של תומאס אוטוויי. פשרה האמיתי של הפרודיה נשאר חתום בפני הקהל, עד כדי כך, שלואיס תיאובלד ובנג'מין גריפין ראו לנכון לפרסם "מפתח שלם ל'איך קוראים לזה?'", כדי לבאר את היצירה. ב-1716 הופיעה ה"טריוויה, או אמנות ההליכה ברחובות לונדון" שלו, פואמה בשלושה כרכים, שלכתיבתה, כך הודה, קיבל אי-אילו רמזים מסוויפט. היצירה מכילה תיאורים גרפיים והומוריסטיים של לונדון באותה תקופה. בינואר 1717 הפיק גיי את הקומדיה "שלוש שעות אחרי הכלולות", שהתבלטה (על פי מוסכמות התקופה) בחוסר צניעות בוטה שאין בו כדי לשעשע, והייתה כישלון גמור. הוא נעזר בכתיבתה בפופ ובג'ון ארבוטנוט, אבל שניהם הניחו לציבור להאמין, שגיי היה מחברה היחיד.
גיי הרוויח הון בכתיבת פואמות ומכירתן למנויים, אך איבד את כל הונו בהשקעות לא מוצלחות. הזעזוע הפיל אותו למשכב, אבל ידידיו ופטרוניו, בני אצולה ואנשי רוח, לא נטשו אותו. בשנת 1727 כתב בשביל הנסיך ויליאם חמישים ואחד "משלים מחורזים" וקיווה לשפר בזכותם את מעמדו, אם כי לא מעט נאמר בהם על הכנעתם של אנשי חצר מתרפסים ועל יוהרת השווא שבכיבודי החצר. הוצעה לו משרת מלווה לנסיכה לואיזה, שהייתה עדיין ילדה. הוא דחה את ההצעה, שכל ידידיו ראו בה, מסיבה לא ברורה, פחיתות כבוד. הוא לא סיפק מעולם שום שירותים מיוחדים לחצר המלכות.