את התואר הראשון קיבלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1986. לאחר מכן המשיכה ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר שני (1988) ושלישי (1994) תחת הנחייתו של פרופ' מיכאל בן אור. בין השנים 1994–1996 ביצעה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת MIT בתמיכת הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. לאחר מכן הצטרפה לקבוצת הקריפטוגרפיה במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של IBM, וב-1997 מונתה לראש קבוצה זו.
המחקר של רבין מתמקד בקריפטוגרפיה ובאבטחת רשתות, בפרט בתכנון של אלגוריתמי הצפנה יעילים ומאובטחים יותר. בנוסף היא חוקרת פרוטוקולים מבוזרים מאובטחים ואת היסודות התאורטיים של ההצפנה, ועוסקת גם בתורת המספרים ובתאוריה של אלגוריתמים ומערכות מבוזרות. הייתה שותפה לכתיבתם של קרוב ל-100 מאמרים אקדמיים, אשר צוטטו בלמעלה מ-7,000 מאמרים שונים. בנוסף, רשומים על שמה חמישה פטנטים בארצות הברית.
מחקרה מתמקד בדרכים שבהן ניתן להפוך את התקשורת באינטרנט לבטוחה יותר. עבודותיה הבולטות בתחום זה מתמקדות בתכנון מנגנוני חתימות דיגיטליות המשמשים בין היתר להעברת תקשורת מאובטחת ברשת. חלק ניכר מעבודתה בנושאים אלו נעשה בשיתוף עם החוקרים רוסריו ג'נרו (Rosario Gennaro) והוגו קרבצ'יק (Hugo Krawczyk).
הייתה חברה בוועדות תוכנית של כנסים כגון TCC, Crypto, PKC ו- Eurocrypt. היא חברה בוועדת Computing Community Consortium (בתרגום חופשי - איגוד קהילת המחשוב), בוועד המנהל של SIGACT - ארגון המקדם מחקר בתחום מדעי המחשב התאורטיים, ובוועדת העורכים של המגזין Journal of Cryptology, כתב עת מדעי מוביל בתחום הקריפטוגרפיה.
רבין פועלת למען קידום אוכלוסיית הנשים בתחומה המקצועי. היא יזמה ומארגנת בקביעות את הסדנה Women in Theory, המכוונת לנשים הלומדות לתארים מתקדמים בתאוריה של מדעי המחשב ומתקיימת באופן דו-שנתי.
רבין עוסקת גם בהנגשת תחום ההצפנה לציבור הרחב. ב-2011 הרצתה והשתתפה בפאנלים במסגרת World Science Festival, אירוע מדעי לציבור הרחב שנערך בניו יורק. ב-2014 השתתפה ב- WNYC Science fair, אירוע דומה שנערך אף הוא בניו יורק.
משפחתה.
אביה, מיכאל רבין, הוא פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב, חתן פרס ישראל ופרס טיורינג. אמה, רות רבין, עבדה בפרקליטות המדינה, הייתה מנהלת המחלקה הבינלאומית. דודתה, פרופ' מרים בן-פרץ, היא חוקרת חינוך והוראה, כלת פרס ישראל, ודודהּ, פרופ' חיים רבין, היה בלשן וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות. אחותה, פרופ' שרון רבין-מרגליות, היא פרופסור למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
טל רבין היא אם לשתי בנות.
סוציולוגיה של הגוף
הסוציולוגיה של הגוף היא תחום בסוציולוגיה, העוסק בייצוגים ובשימושים חברתיים של הגוף האנושי, בחברות מודרניות.
תאוריות מוקדמות.
לדברי תומאס לאקר, לפני המאה ה-18 המודל הדומיננטי להבנה חברתית של הגוף היה "מודל מין אחד / גוף אחד". על פי מודל זה, קיים רק גוף אחד עם שינויים קלים בין המינים והגזעים. למשל, הנרתיק נראה פשוט כגרסה חלשה יותר של הפין ואפילו היה נהוג לחשוב כי הוא פולט זרע.
גישה זו השתנתה בעידן הנאורות. במאה ה-16, אירופה החלה להשתתף בסחר העבדים ועל מנת להצדיק את זה הופקה כמות גדולה של ספרות המראה את המיניות ואכזריות של האפריקאים (פנון, 1976). במאה ה-18, הרעיונות של שוויון, זכויות אוניברסליות וצאן ברזל הפכו לנורמה האינטלקטואלית, אך עם זאת, הן לא יכלו להצדיק את כפיפותן של נשים בתוך תאוריה זו.
כדי להסביר את אלה, הביולוגיה של הבלעדיות נוצרה. ביולוגיה זו טענה כי מינים וגזעים שונים הותאמו להיות טובים יותר למשימות שונות ולכן יש צורך באפליה ובכפיפות.
הבנה זו קרתה בשילוב גם עם ההתפתחויות הטכנולוגיות שהתרחשו, מה שהוביל אנשים לראות את הגוף כמכונה, ולכן כמשהו שניתן להבנה, לסיווג ולתיקון, אחת הדוגמאות הראשונות לכך הייתה עבודתו של ויליאם הארווי בתחילת המאה ה-17.
חשיבות לימוד הגוף בסוציולוגיה של בריאות וחולי.
נושא חשוב במיוחד בתוך המסורת של הסוציולוגיה של הגוף הוא הסוציולוגיה של הבריאות והחולי. זאת, משום שמחלה עלולה כמובן להפחית את רמת התפקוד התקין של הגוף. כמו כן, יותר ויותר אנשים בחברה מאמינים כי מחלה ניתנת למניעה על ידי ביצוע פעילויות שמובילות לגוף בריא (ובכך לשנות את אורח החיים של אדם) כגון דיאטה ופעילות גופנית, כמו גם הימנעות מכל דבר שיכול לגרום לנזק לגוף, כמו עישון. יתר על כן, מדע הרפואה כיום מסוגל לשנות את גופנו באמצעות ניתוח פלסטי, השתלת איברים ואף ביצוע שינויים במבנה הגנטי של תינוק שטרם נולד.
תאריך פטירה
תאריך פטירה של אדם הוא התאריך שבו מת אותו אדם. זהו פרט בסיסי במאפייניו של אדם, והוא מופיע בתעודת הפטירה ובמרשם האוכלוסין. על מצבה נהוג לציין את תאריך הלידה ותאריך הפטירה.
את תאריך הפטירה נהוג לציין מדי שנה, ביום השנה.
לוחות שנה לציון תאריך הפטירה.
אנשים מציינים את תאריך הפטירה בהתאם ללוח השנה המקובל עליהם. כמקובל ביחס לתאריכים אחרים, נהוג לציין את תאריך הפטירה לפי הלוח הגרגוריאני, ויהודים נוהגים לציינו גם (או רק) לפי הלוח העברי. בחוק מרשם האוכלוסין נקבע: "תאריך פטירה" - יום הפטירה הן לפי הלוח העברי והן לפי הלוח הגריגוריאני. קיומן של שתי שיטות לציון יום הפטירה ניכר ביום הזיכרון ליצחק רבין, שמועדו על פי חוק הוא י"ב בחשוון, יום הירצחו של יצחק רבין לפי הלוח העברי, אך יש המציינים את יום הירצחו של רבין לפי הלוח הגרגוריאני, ב-4 בנובמבר.
כיוון שהמעבר מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני נעשה במועדים שונים בארצות שונות, תאריכי פטירה של אישים ילידי רוסיה שנפטרו במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נהוג לציין לפי התאריך היוליאני, שנהג באותה עת בארצם, ולפי התאריך הגרגוריאני, שנהוג כעת ברוסיה (וביתר מדינות העולם). כיוון שבשני הלוחות שמות החודשים זהים, ציון תאריך פטירה במצב זה, ללא ציון לוח השנה, יוצר אי-בהירות.
קביעת תאריך הפטירה.
בתקופה המודרנית בדרך כלל אין ספק באשר לתאריך פטירתו של אדם, אך לעיתים אדם מת בנסיבות שבהן אין ידיעה מדויקת על תאריך פטירתו. דוגמה בולטת לכך היא רבים מהנספים בשואה, שתאריך פטירתם המדויק אינו ידוע. לקרוביהם של נספים אלה קבעה הרבנות הראשית לישראל את יום עשרה בטבת בכל שנה כיום הקדיש הכללי, שבו יקיימו את מנהגי יום השנה (כגון אמירת "קדיש יתום") על קרוביהם.
בעקבות טביעת הצוללת דקר, שהקשר האחרון אתה התקיים ב-24 בינואר 1968, קבעה הרבנות הצבאית את יום הפטירה ליום שלישי, כ"ט בטבת תשכ"ח, 30 בינואר 1968.
בדברי חז"ל ובהלכה.
תשובה יום לפני יום המיתה.
התלמוד במסכת שבת מצטט את מאמרו של רבי אליעזר בן הורקנוס: , ומביא את שאלת תלמידיו ותשובתו: . כלומר, חובתו של אדם לחזור בתשובה יום אחד לפני מותו ואי ידיעת יום המוות מאלצת את האדם לחיות כל ימי חייו בתשובה ולזכור את יום מיתתו. מסיבה זאת קיימים כמה מנהגים הקשורים בתכריכים ותפקידם להזכיר את יום המיתה.
וְאֵין שִׁלְטוֹן בְּיוֹם הַמָּוֶת.
בספר קהלת נאמר: . רש"י מפרש זאת, בעקבות : "ואין שלטון של שום מלך ניכר ביום מותו. בכל מקום אתה מוצא 'והמלך דוד' וביום מותו (מלכים א ב) 'ויקרבו ימי דוד למות' - לא הוזכר מלכות כאן". פרשן אחר בדברים רבה מפרש זאת: "אין אדם שליט לומר: המתיני לי עד שאעשה חשבונותי ועד שאצוה לביתי ואחר כך אני בא".
קבורה ביום המיתה.
לפי ההלכה האבלות מתחילה רק לאחר קבורת המת. בתקופה שבין המוות לקבורה, נמצא קרוב המשפחה במצב ביניים של אבלות חלקית בו מקיימים רק חלק קטן מדיני האבלות. בהתאם לאיסור הלנת המת, יש לחתור שיום המיתה יהיה גם יום הקבורה, אך "אם הלינו לכבודו להכין תכריכים, או שיבואו רבים ללוותו, או לעשות ארון, או שיבואו מקוננות, או להביא ספדן, וכיוצא בו – אינו עובר עליו" (). בהתאם לכך מקובל לדחות את הקבורה ביום או יותר, על מנת לאפשר השתתפות ציבור בהלוויה, או לאפשר את השתתפותם של קרובים שנמצאים במקומות רחוקים. אולם בירושלים נהוג לקבור כל מת ביום מותו, אף בשעות מאוחרות בלילה, ולא לדחות את קבורת הנפטרים מעבר ליום מותם. לעיתים דוחים את הלווייתם של אישים חשובים גם בירושלים, כדוגמת הלווייתם של רבנים מפורסמים, על מנת לאפשר הלוויה מכובדת ורבת משתתפים.
בשנת 1772, הדוכס של מחוז מקלנבורג-שוורין הוציא הוראה, לפיה אסור לקבור אף אדם עד שיעברו שלושה ימים מיום מותו, מחשש שהמיתה היא רק למראית עין. הקהילה היהודית פנתה למשה מנדלסון ובקשה את עצתו בנושא. מנדלסון כתב לדוכס והסביר לו שאמנם דין התורה לא מחייב קבורה מיידית, אבל ההלכה מחייבת אותה מדרבנן. הוא הציע פשרה, שהקהילה היהודית תמשיך במנהג של קבורה מיידית אבל רק אחרי שרופא מוסמך יוודא שהנפטר באמת מת. הפשרה נתקבלה על ידי הממשלה.
כתיבת תאריך פטירה לועזי על מצבה.
לפי פוסקי ההלכה, ובהם הרב עובדיה יוסף, אין לכתוב על המצבה תאריך פטירה לפי הלוח הגרגוריאני, אלא רק את התאריך העברי. בג"ץ, לעומת זאת, פסק ברוב דעות שעל חברה קדישא להתיר כתיבת תאריך פטירה לפי הלוח הגרגוריאני למי שחפץ בכך.
הוצאת נצח
יום המיתה
שארל לואי אלפונס לבראן
שארל לואי אלפונס לבראן (בצרפתית: Charles Louis Alphonse Laveran; 18 ביוני 1845 - 18 במאי 1922), היה רופא צרפתי וזוכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1907 על מחקרו בנוגע לפרוטוזאה כגורמים למחלות ובפרט למחלת המלריה.
ביוגרפיה.