המסומנים ב-* הם חבר קינג קרימזון לשעבר אשר לקחו חלק באלבום:
אשת נשיא ארצות הברית
אברהם בן משה
בורדו (פירושונים)
פטר מירום
פטר מירום (1 בנובמבר 1919 – 20 בפברואר 2022) היה צלם ישראלי הידוע בצילומי הנוף של ישראל, חתן פרס ישראל לצילום לשנת תש"ע–2010. ספרו "שירת האגם הגווע" (1960) מהווה אחת הדוגמאות הידועות של צילום נוף בצילום הישראלי.
ביוגרפיה.
פטר מירום נולד ביאבור שבשלזיה תחתית, גרמניה. בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, כשהיה כבן 14, עלה לארץ ישראל עם אביו ואמו החורגת, וב-1938 התיישב בקיבוץ חולתה. עבד כדייג בקיבוץ, ובמסגרת זו הכיר את חנה (לבית נובק; 1923–2000), ילידת יאשי שברומניה שבגיל 11 עלתה לארץ עם משפחתה והתיישבה במושבה רעננה, וב-1942 הגיעה לקיבוצו כחברה בקבוצת בוגרי הכשרה מן המחנות העולים. השניים נישאו ב-1944 והיו הורים לשלושה.
בשנת 1953 רכש מירום מצלמת כיס ראשונה והחל לצלם כחובב. בעקבות עבודתו כדייג החל לצלם את אגם החולה, והמשיך לתעד את ייבוש האגם בין השנים 1951–1958.
את השכלתו האמנותית הראשונה רכש כאוטודידקט מספרות מקצועית וממגזינים ושנתונים בינלאומיים לצילום. בשנת 1957 השתלם בצילום בצרפת. הוא עבד בפריז כמדפיס תצלומים בחברה בה הדפיסו צלמי עיתונות רבים כגון אנרי קרטייה ברסון, וצלמים נוספים. באותה תקופה הוצגו תצלומים מסדרת "שירת האגם הגווע" בתערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות, שהייתה אחת מן התערוכות הראשונות של צלם ישראלי במוזיאון. בשנים 1963–1970 הוציא מירום מדי שנה "שנתון ישראלי לאמנות הצילום". בסדרת אלבומים זו איגד צילומים מאת צלמים חובבים ומקצועיים כאחד. בשנת 1974 הפסיק מירום לפעול כצלם ופתח עסק להפקה ושיווק של תצלומים מן הארכיון שלו, אשר הודפסו על לוחות עץ לבוד. בשנת 2000 זכה בפרס על מפעל חיים בצילום מטעם מוזיאון ישראל. בשנת 2009 נערכה לו תערוכת מחווה, "שירת האגם 2" בגלריית בית האמנות במבשרת ציון, בסיס התערוכה שימש כפלטפורמה לתערוכת מחווה נרחבת: 1900–2009, במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. בשנת 2010 זכה בפרס ישראל לצילום, המוענק אחת לחמש שנים.
מירום היה נשוי לחנה עד מותה בשנת 2000, והיה אב לשלושה.
מירום נפטר ב-20 בפברואר 2022, בגיל 102.
צילומי פטר מירום וארכיונו האישי הם חלק מאוסף בוקי בועז לצילום.
אלבטרוס שחור-גבה
ישיבת בין הזמנים
אטנפו אבטה
אטנפו אבטה (באמהרית: አጥናፉ አባተ; 1930 - 3 בפברואר 1977) היה אשר שימש כיושב ראש הדרג השני לאחר הפלתו של עלם טסמה בגלל חילוקי הדעות בתנועה עצמה, למרות שלא התמנה לשליט אתיופיה, אבטה היה אחד מאלו שעיצבו את החונטה כפי שאנחנו מכירים. האידאולוגיה של אבטה הייתה שמרנית וכללה בין היתר לאומנות (לאומיות אמהרית-כלל אתיופית), סוציאליזם, דתיות וממלכתיות.
קורות חייו.
אבטה נולד ליד העיירה ביצאנה שבמחוז גוג'אם והתחנך באקדמיה הצבאית אואלטה. בזמן המהפכה האתיופית אבטה שירת בחטיבה הרביעית שהוצבה באדיס אבבה. באפריל 1974 אבטה הצטרף לוועדה לתיאום הכוחות המזוינים (הדרג) ושיחק תפקיד מכריע בגיבוש קבוצה זו לתנועה ב-24 באפריל, חמישה ימים לאחר מכן חלק מחברי הקבוצה הוחלפו על ידי חמישה סוכנים מהמועצה לביטחון לאומי האתיופית תחת ההוראה של שר ההגנה אבאיה אבבה ובהסכמתו של עלם טסמה בעקבות ההסכם שנוסח עם ראש הממשלה אנדלקטצ'או מקונן. הצטרפותם של הסוכנים מהמועצה לא הייתה מקובלת על אבטה והוא החל לארגן קבוצת התנגדות ובכך הקים מחדש את הקבוצה שכללה בתוכה חברים חדשים בין היתר מהמשמר הקיסרי האתיופי, מחיל ההנדסה ומחיל האוויר. ראש הוועדה הקודם, עלם נהפך לנטול סמכויות ומפחד לחייו ברח למחוז הולדתו ב-22 ביוני.
בשנים הראשונות לקיומו של הדרג, מערכת היחסים בין שני האישים החזקים בתוכו אבטה ומנגיסטו הייתה מתוחה, אך חברית מתי שצריך להתאחד. אבטה התמנה במאי 1976 להיות האיש שאחראי לגיוס איכרים לצבא, תוכנית שנכשלה כישלון חרוץ ולכן אבטה הוחלף עי ידי קצין אחר. מזלו של אבטה היה כאשר לא נכח באותה הפגישה שבה נרצח אמן אנדום, לאחר רצח אנדום, אבטה נשאר היחיד אשר התנגד למנגיסטו התנגדות שהובילה לרציחתו ב-3 בפברואר 1977.
ערבי-נוצרי
ערבי נוצרי
הנס המלכותי
טים פולנטי
טים פולנטי (באנגלית: Tim Pawlenty; נולד ב-27 בנובמבר 1960) פוליטיקאי אמריקאי, מושל מינסוטה ה-39
ביוגרפיה.
פולנטי נולד בסיינט פול, הצעיר מחמישה אחים, לאב נהג משאית ואם עקרת בית שמתה ממחלת הסרטן בהיותו בן 16. בנעוריו עבד פולנטי במשרות שונות על מנת לחסוך ללימודים באוניברסיטה והיה היחיד מבני משפחתו שסיים תואר ראשון, כאשר ב-1983 קיבל את התואר במדע המדינה מאוניברסיטת מינסוטה. הוא המשיך ללימודים מתקדמים בבית הספר למשפטים של המוסד, והחל לעבוד בחברת עורכי דין בה גם המשיך להיות מועסק לאחר שהוסמך בעצמו לעריכת דין.
אשתו של פולנטי, מרי, אותה הכיר בזמן לימודיו, הייתה מספר שנים שופטת, ולאחר מכן מגשרת בחברות פרטיות. לזוג שתי בנות.
קריירה ציבורית.
פולנטי החל את תפקידיו הציבוריים ב-1988, כשהתמנה לחבר במועצת התכנון של העיר בה התגורר, איגן, פרבר של סיינט פול. ב-1989 נבחר למועצת העיר וב-1992 לבית הנבחרים של מינסוטה, תפקיד בו כיהן עוד חמש קדנציות כולל כמנהיג הרוב הרפובליקני. בשנת 2002 התמודד לראשונה על משרת מושל המדינה, וניצח בבחירות לאחר שזכה ב-44.4% מהקולות לעומת 37.2% ליריבו העיקרי.
בתקופת כהונתו הראשונה פעל פולנטי לאזן את התקציב הגרעוני של המדינה, שסבלה מגרעון של יותר מ-4 מיליארד דולר, תוך קיום הבטחת הבחירות שלו: "ללא מיסים חדשים", באמצעות קיצוצים נרחבים בהעברות לחינוך, בריאות, ופרויקטים נוספים.
פולנטי פעל למען אישור בניית אצטדיון חדש לקבוצת הבייסבול המקומית, מינסוטה טווינס. עלות האצטדיון, שנפתח בינואר 2010, מוערכת בסך של כ-522 מיליון דולר וממומנת ברובה על ידי כספי המדינה שמקורם בהעלאת מס הקנייה על טבק ומשקאות חריפים.
בבחירות שנערכו ב-2006, נבחר פולנטי לקדנציה שנייה לאחר שניצח ברוב דחוק של 46.7% לעומת 45.7% את יריבו מהמפלגה הדמוקרטית.
פולנטי כיהן כיושב ראש איגוד מושלי המדינות, והיה מראשוני התומכים בסנאטור ג'ון מקיין לתפקיד מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2008. הוא נחשב לאחד המועמדים המובילים לרוץ לצידו של מקיין כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, אך לבסוף נבחרה לתפקיד שרה פיילין.
פולנטי החליט שלא להתמודד על קדנציה שלישית כמושל וסיים את כהונתו בינואר 2011. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, הכריז במרץ 2011, על הקמת ועדת גישוש ובמאי השיק את קמפיין הבחירות שלו.
ב-13 באוגוסט 2011 הגיע פולנטי למקום השלישי (13.6%) במשאל שהתקיים באיווה בקרב הרפובליקנים, אחרי מישל בקמן (28.6%) ורון פול (27.7%). יום למחרת הודיע פולנטי כי הוא מסיר את מועמדותו מרשימת המתמודדים בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012.
הנס המלכותי של דנמרק
פליקס דה מנשה
הברון פליקס דה מנשה (בצרפתית: Felix De Menasce; 1 באוגוסט 1865 – 20 ביולי 1943) היה מנהיג בכיר בקהילה היהודית במצרים, דמות מרכזית בכלכלת מצרים ומהבולטים בפעילים הציונים מבין יהודי צפון אפריקה. נולד וחי כל ימיו באלכסנדריה, אך נסע תכופות, לתקופות שונות לבירות אירופה. אחד ממייצגי הציונות שדגלה ביזמה חופשית לא ממוסדת ושם דגש על תועלת כלכלית להתיישבות יהודית בארץ ישראל.
משפחת דה מנשה.
אבי המשפחה היה יעקב קטאווי, שאבותיו הגיעו לקהיר מחברון. נכדו, בן בתו שמחה, יעקב לוי מנשה (1809–1882) (סבו של פליקס) עבר מקהיר לאלכסנדריה בשנת 1854, לאחר שהקיסר האוסטרו-הונגרי פרנץ יוזף העניק חסות ליהודיה. בראשית דרכו היה בנקאי פרטי ובהמשך היה הראשון שהקים בעיר רשת מסחרית ענפה שסחרה עם מרכז אירופה (בשם J. L. Menasce et Fils לאמור "י.ל. מנשה ובניו"). שותפיו העסקיים העיקריים היו בני משפחות האצולה היהודית של מצרים: מוצרי (אבותיו של אלברט מוצרי ומכבי מוצרי-מני), רולו, סוארס, קטאווי, אגיון ופיצ'וטו. במהלך החגיגות לפתיחת תעלת סואץ (1869) שכנע את הקיסר פרנץ יוזף שמקור משפחתו ממרכז אירופה ובשנת 1873 העניק לו הקיסר תואר של ברון הונגרי.
המשפחה ביססה את מעמדה בעיר והפכה לאחת המשפחות העשירות ביותר בה. ב-1907 הקימו חברה עסקית, יחד עם משקיעים אנגלים במסגרת שותפות זו הקימו שכונת מגורים (בשם "שכונת מנשה"), בתי ספר, בית חולים (בראשות בכור דה מנשה), ניהלו חברות למסחר ואף שלטו בבנק הלאומי המצרי. באלכסנדריה קיימת עד היום שדרה בשם Rue Menasce על שם המשפחה. המשפחה, יחד עם משפחות אחרות של שותפיה, שלטה במוסדות הקהילה היהודית וניהלה רבים מנכסי הקהילה, בין היתר בית הכנסת "היכל מנשה". יעקב לוי דה מנשה השקיע גם מחוץ למצרים, באוסטריה, אנגליה ופריז.
אחיו של יעקב לוי, אדמונד, הצטרף ב-1897 למסעו של מועדון החברים היהודי-בריטי האקסקלוסיבי, "המכבים הקדמונים", בראשות ישראל זנגוויל והרברט בנטוויץ' (אביהם של תלמה ילין, נורמן ויוסף בנטוויץ'). יחד עמם יצא למסע "עלייה לרגל למקומות הקדושים בארץ ישראל".
לברון יעקב לוי דה מנשה (ואסתר לבית נג'ארי, אשתו) נולדו הבנים מואיז, יוסף, אליהו ובכור-לוי והבנות מרגריט, ג'מילה ורוזה. עם התבגרותם השתלבו בעסקי המשפחה. מואיז ניהל את עסקי המשפחה במרסיי, יוסף בליברפול, אליהו בלונדון ומנצ'סטר. בכור נשאר לנהל את עסקי המשפחה בקהיר ואלכסנדריה.