שדה חיטה עם עפרוני הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר ההולנדי הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך. ואן גוך צייר את הציור בשנת 1887 עת התגורר בפריז.
החלק המרכזי בציור מציג שדה חיטה שנקצר בחלקו, תחת שמים עם עננים בהירים, ועפרוני בודד המתעופף לכיוון הפינה השמאלית - עליונה של הבד.
כיום נמצא הציור במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.
הרלנד ויליאמס
הרלנד ויליאמס (באנגלית: Harland Williams; נולד ב-14 בנובמבר 1962) הוא שחקן, תסריטאי ומפיק קנדי.
ביוגרפיה.
הרלנד ויליאמס נולד בטורונטו לג'ון ריזור ויליאמס (John Reesor Williams), עורך דין שהיה חבר בפרלמנט של אונטריו. הוא הילד השלישי מתוך חמישה. הוא בן דודו של קווין הירן (Kevin Hearn), הקלידן של ברנייקדס ליידיס (Barenaked Ladies). ויליאמס מחזיק באזרחות כפולה קנדית ואזרחות של ארצות הברית.
ויליאמס מוכר ממשחקו בסרטים טיפשים בלי הפסקה, צוללת דיזל, סופר בלונדינית ומשתגעים על מרי וכן הוא מדבב בסרטים רבים.
ב-2017 הוא יצר את הסדרה Puppy Dog Pals עבור ערוץ דיסני ג'וניור.
שלמה יונה רנצו טואף
שלמה יונה רנצו טואף (1913–1997) היה רופא נשים, פרופסור מן המניין לגינקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקת נשים ויולדות א', בבית היולדות הקריה בתל אביב.
ביוגרפיה.
טואף נולד ב-1913 בליבורנו שבאיטליה לאליצ'ה שרה (לבית יאראק) ולשבתאי אלפרדו (יליד 1880). לטואף היו 2 אחים ואחות.
בשנת 1936 סיים טואף את לימודי הרפואה באוניברסיטת פיזה.
בשנת 1938 עלה טואף לארץ ישראל.
לפני קום המדינה, טואף ניהל את מחלקת הנשים של מעפילים בקפריסין. בהמשך התמנה למנהל מחלקת נשים בבית החולים משגב לדך בירושלים.
בשנת 1958 עבר טואף לתל אביב לנהל מחלקת יולדות וגיניקולוגיה בבית היולדות הקריה.
בשנת 1958, עם פרישתו של הפרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן, חולק בית היולדות לשתי מחלקות, בראשן עמדו הפרופסורים שלמה יונה רנצו טואף ונדב סופרמן, לכל מחלקה הוקצבו חמישים מיטות אשפוז ליולדות ו-23 מיטות אשפוז גיניקולוגיות.
בין עיסוקיו הרבים של טואף: גיניקולוגיה אונקולוגית.
מתלמידיו: פרופ' ראובן פייזר, פרופ' יוסף בנימין לסינג, פרופ' דני אילון, פרופ' אריאל יפו, פרופ' עמירם ברעם, ד"ר שלמה בלס, ד"ר שפרה זהר, ד"ר ש. גוגול, ד"ר נ. קרוצ'יק.
בשנת 1981 פרש טואף לגמלאות.
טואף נפטר בשנת 1997. השאיר אישה ו-4 ילדים.
משפחתו.
בנו מיכאל אלחנן, בעל עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים, מנהל בית חולים ליולדות ופרופסור לגיניקולוגיה בארצות הברית.
אחיו היה הרב אליהו טואף אשר כיהן כרב הראשי של רומא בין השנים 1951–2002.
אחיינו הוא הפרופ' אריאל טואף.
ממחקריו של טואף (בשנות הששים-והשבעים של המאה העשרים).
מאמצע שנות הששים של המאה העשרים טואף עמד בראש צוות חוקרים במספר תחומים, בגיניקולוגיה ואנדוקרינולוגיה
להלן הנושאים העיקריים שחקר עם צוותו :
חוק הערבות
חוק השומרים
בד&quot;ץ יורה דעה
בד"ץ יורה דעה הוא בד"צ ומערך כשרות שהקים הרב שלמה מחפוד, רב השכונות נוה אחיעזר ושיכון ו' בבני ברק.
היסטוריה.
לאחר נישואיו, החל הרב מחפוד בלימוד שחיטה וניקור והוסמך לשוחט על ידי הרב אברהם חייבי שהיה אז מפקח כשרות ומרבני "אגודת השוחטים" בתל אביב. באותה תקופה החל לעבוד תחת הרב יעקב לנדא כמשגיח כשרות לענייני תרומות ומעשרות במערכת הכשרות העירונית של בני ברק. בהמשך שולב במערכת השחיטה של הרב לנדא שבה עבד במשך עשרים ושש שנה. במשך תקופה ארוכה היה ראש המנקרים.
בשנת 1987, זמן קצר לאחר פטירת הרב לנדא, הקים את בד"ץ "נווה ציון" בבני ברק, יחד עם ראש ישיבת פורת יוסף הרב שלום כהן, והרב שלמה בן שמעון. בשנת 2001 פרש מבד"ץ נוה ציון והקים את בד"ץ "יורה דעה", המקובל על חלקים נרחבים בציבור החרדי, אף האשכנזי.
הבד"צ מספק הכשר גם לאתרוגים תימניים.
ועדת הכשרות מוציאה לאור חוברת הדרכה למוצרי הכשרות בשם "דעת כשרות", בחוברת זו מובאים גם נידונים ופולמוסים הלכתיים, בנושאי כשרות
פרנץ גריסבאך
גנרל פרנץ גריסבאך (בגרמנית Franz Griesbach; 21 בדצמבר 1892 - 24 בספטמבר 1984), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ואשר עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
גריסבאך נולד ב-21 בדצמבר 1892 בבריק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס גרינסבאך לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-27 (מגדבורג ה-2 - לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה). גריסבאך לחם עם יחידתו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף נפצע 4 פעמים, בין השאר בעקבות מתקפת גז. ב-23 באוגוסט 1916 הועלה גריסבאך לדרגת לוטננט, ועל פעולותיו במלחמה קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בשנת 1920 שוחרר גריסבאך מהצבא, והחל לעבוד כמורה בפרובינציית סקסוניה, כמו אחיו גאורג אריך (1902–1943), שגם הוא עבד כמורה. ב-1 במרץ 1939 חזר גריסבאך לצבא, ומונה למפקד פלוגה 6 ברגימנט הרגלים ה-12 בדרגת האופטמן.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת לחם גרינבאך עם יחידתו כחלק מהדיוויזיה ה-31, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד גדוד התחלופה ה-467. ב-15 בספטמבר 1941 מונה גריסבאך למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-391, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-170, ולחם עמו בגזרה הדרומית של החזית המזרחית. במהלך כיבוש פאודוסיה בחצי האי קרים בתחילת 1942 נפצע גריסבאך, אך אף על פי כן, הוביל את גדודו וכבש את המקום, ועל כך קיבל ב-14 במרץ 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-17 באפריל 1942 הועלה גריסבאך לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-399, שהיה אף הוא חלק מהדיוויזיה ה-170. גריסבאך הצטיין שוב בקרבות על סבסטופול, ולאחר מכן הועבר עם שאר הדיוויזיה לאזור לנינגרד. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה גריסבאך לדרגת אוברסט, ובתחילת 1943 הצליח לבלום מתקפה סובייטית חזקה. ב-17 במאי 1943 קיבל גריסבאך תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בפברואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-170. למחרת ב-16 בפברואר 1944 נפצע גריסבאך באורח קשה מפצצת מרגמה, ונשלח לבית חולים, וב-6 במרץ 1944 הוא קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1944 כשהוא עדיין שוכב בבית החולים, הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף אפריל 1945 הוא נלקח לשבי הרוסי.
לאחר המלחמה.
ב-21 באוקטובר 1949 שוחרר גריסבאך מהשבי, ולאחר מכן התגורר בלאגה, שם חי עד למותו ב-24 בספטמבר 1984.
הדס מאור
הדס מאור (נולדה ב-1968) היא אוצרת ישראלית עצמאית לאמנות עכשווית.
ביוגרפיה.
הדס מאור נולדה בתל אביב. היא בוגרת לימודי תולדות האמנות וצילום, ובהמשך לכך לימודי תרבות, אוצרות וביקורת, ולימודים בחוג לפרשנות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1993 החלה לעבוד בגלריה בוגרשוב בתל אביב, כמשנה לאוצרת אריאלה אזולאי. פעילות הגלריה הוקדשה באותה עת לקריאה ביקורתית בפרקים מוקדמים של אמנות ישראלית לצד הצגה של אמנים צעירים מובילים. במסגרת זו אצרה מאור ב-1994 את התערוכה הראשונה שלה – עבודות צילום מטופל של האמן הנרי שלזניאק. באותה שנה החלה גם לעבוד כמבקרת תערוכות צילום ווידאו בעיתון שישי, מוסף התרבות של עיתון גלובס, אותו יזם וערך אדם ברוך. מאור עבדה בעיתון שישי עד לסגירתו בשנת 1995.
בשנים 1995–1997 למדה מאור במחזור הראשון של הסמינר החדש ללימודי תרבות, אוצרות וביקורת בקמרה אובסקורה. עם סיום הלימודים קיבלה לידיה את אוצרות הגלריה לצילום של קמרה אובסקורה, שם פעלה בשנים 1997–2000. פעילותה בגלריה באותן שנים הוקדשה לטיפול בייצוגי גוף ומגדר, לטיפול בשאלות של חלל ומרחב ולקידום הצבות תלויות חלל.
בשנים 2005–2007 למדה בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן.
אוצרות.
החל משנת 2001 פועלת מאור כאוצרת עצמאית ומשתפת פעולה עם מוזיאונים מובילים בישראל. במסגרת זו הציגה תערוכות יחיד ותערוכות נושא קבוצתיות, תוך שילוב עבודתם של אמנים מקומיים ובינלאומיים. תערוכות אלו כללו עבודות של אמנים כגון נלי אגסי, קרלוס אמורלס, קאדר עטייה, ג'נט קרדיף, ג'ורדי קולומר, ציבי גבע, מונה חאטום, מיכל היימן, סיגלית לנדאו, מריה מרשל, ארנסטו נטו, שיהרו שיוטה, נעמה צבר, אלונה רודה, וונג ווי, גל ויינשטיין. על כך הרחיבה גליה יהב "התערוכות שלה תמיד מקיפות נושאים גדולים ומוגשות עם תשומת לב פרטנית לחוויה של הצופה בחלל. [...] המגויסות לנושא היא טוטלית, ואין כל סטייה, ולו רגעית, מהנושא המוצהר."
תערוכת נושא לדוגמה הייתה התערוכה "רקמת פעולה", 2004, במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית [אתי אברג'יל, נלי אגסי, ארז גולן, גל וינשטיין, מאשה יוזפפולסקי, מיכל נאמן, ארנסטו נטו, ראדה עאמר, אליס קלינגמן, שיהרו שיוטה]. רקמת פעולה היא תערוכת נושא קבוצתית הבוחנת עבודות אמנות שונות הנשענות על שימוש בחומרים "רכים" (חוטי תפירה, גלילי צמר, יריעות בד), בחומרים סינתטיים (לייקרה, לטקס) ובחומרים "חלופיים" נוספים (נייר, מסקינגטייפ, צמר פלדה) אל מול הקשרים אמנותיים "נוקשים" הנגזרים מיסודות התפישה המודרניסטית כפי שהוגדרה והתבססה מאז אמצע המאה העשרים. על תערוכה זו כתבה סמדר שפי "תערוכות אלה ואחרות התייחסו להרחבת המונח "אמנות גבוהה" כך שיכלול לא רק ציור, פיסול, צילום ווידאו, לא רק מדיומים שהם במובהק לא שימושיים ולא "ביתיים". מאור מרחיבה ומעמיקה את בחינת הנושא הזה. היא יוצרת זיקות בין העבודות השונות, ואלה מעניקות לתערוכה רובדי משמעות מרובים - חלקם עוסקים בחלוקות המסורתיות לנשי וגברי, גבוה ונמוך, ואחרים נוגעים בפרידה, מוות והתכלות."