הרלדיקה כנסייתית היא שיטה הרלדית אשר פותחה במקור על ידי הכמורה הנוצרית לסימון מסמכים, אך השימוש בה התרחב כדי לסמל את זהותם של אנשים ומוסדות. השימוש בהרלדיקה במערכות סמלים רשמיות נפוץ בכנסייה הקתולית, בה רוב הבישופים (וגם האפיפיור) מחזיקים בשלט אצולה אישי. שימוש דומה נעשה גם בכמורה האנגליקנית, הלותרנית, הקתולית המזרחית והאורתודוקסית. הרלדיקה כנסייתית נבדלת משיטות הרלדיות אחרות בעיטורים מיוחדים הנלווים למגן ומהווים סמל דרגה. קיים שימוש נרחב בהתקנים הרלדיים מסוימים, כגון מוטו ומגינים בצורות שונות - אך התקנים אחרים, למשל תומכים או ציצה, נפוצים פחות.
עיטור חשוב בהרלדיקה של הכנסייה הקתולית (ובכנסיות נוספות במרכז ומערב אירופה) הוא ה-גאלֶרוֹ - כובע כמורה נמוך כיפה ורחב-תיתוֹרָה. צבעו והקישוטים הנלווים אליו מצביעים על דרגה. הכובע האדום נפוץ למדי כסמל של חשמן, אך משמעות צבעי הכובע עשויה להשתנות בין כנסיות וזרמים שונים. גדילים התלויים לכובע מהווים סמל לדרגה גבוהה ככל שמספרם רב יותר. בכנסיות המזרח השונות משמשים עיטורים של סמלי דת האופייניים להן - כגון כובעי כמורה שונים וכן אדרת או גלימה. עיטורים נוספים בהם נעשה שימוש הרלדי כוללים צלב נוצרי, מטה כמורה ו-מִיטְרֶה (mitre) - מעין מצנפת. שלט האצולה של האפיפיור עושה שימוש בסמלים הרלדיים ייחודיים - כתר אפיפיורי (מכונה טיארה, tiara) או מצנפת (מִיטְרֶה), מפתחות ולפעמים גם סמלים נוספים כגון פליום או שמשייה.
מוסדות, כגון בתי-ספר ודיוקסיות משתמשים בשלטי אצולה הנקראים "לא-אישיים" (אימפרסונליים) או "מאוגדים" (משותפים) ובהם מתקיימת מסורת הרלדית שונה מעט, בה השימוש במיטרה ובמטה הכמורה נפוץ יותר מאשר בשלטי אצולה אישיים.
American Historical Review
American Historical Review (AHR) הוא הפרסום הרשמי של התאחדות ההיסטוריונים האמריקאית (American Historical Association) (AHA), גוף בו חברים אקדמאים, פרופסורים, מורים, סטודנטים, היסטוריונים, אוצרים ואחרים, אשר נוסד ב-1884 "למען קידום מחקר ההיסטוריה, איסוף ושימור המסמכים והפריטים ההיסטוריים, ולהפצת המחקר ההיסטורי". AHR מכוון לקוראים המתעניינים בכל התקופות וההיבטים של ההיסטוריה, ולא (כפי שניתן היה להניח) רק או אפילו בעיקר למומחים המתעניינים בהיסטוריה האמריקאית.
כתב העת רואה אור בפברואר, אפריל, יוני, אוקטובר ודצמבר כפרסום אקדמי דמוי ספר ובו מאמרי מחקר וביקורות ספרים, ועוד (כל גיליון חובק כ-400 עמודים). בכל שנה מתפרסמים בו כ-25 מאמרים ומסות סקירה ו-1,000 ביקורות ספרים. נוסד ב-1895 ומעיד על עצמו כ"כתב עת הקובע את הרף למקצוע ההיסטוריה בארצות הברית", ולו כ-18,000 מנויים, בעיקר ספריות של אוניברסיטאות וקולג'ים ופרופסורים להיסטוריה.
משרדי המערכת של AHR ממוקמים באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, שם מפיק סגל קטן את הפרסום תחת פיקוחם של תריסר חברי מערכת. החל מגיליון אוקטובר 2007 (Volume 112, Number 4), כתב העת רואה אור בהוצאת אוניברסיטת שיקגו.
אנה שניידר
אנה שניידר (נולדה ב-14 בנובמבר 1947) היא משפטנית ישראלית שהייתה היועצת המשפטית לכנסת ושופטת בבית משפט השלום בירושלים.
חייה.
אנה שניידר נולדה ב-14 בנובמבר 1947 בפולין. באפריל 1957 עלתה לישראל. ב-1971, כארבע שנים לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותה עשתה בפרקליטות מחוז ירושלים ובבית משפט השלום בעיר. בפברואר 1973, לאחר שסיימה את ההתמחות, הוסמכה כעורכת דין והחלה לעבוד בלשכה המשפטית של אגף המכס והמע"מ, שם עבדה עד 1988. בשנים 1989 – 1993 שימשה יועצת משפטית לרשות המיסים – אגף המכס ומע"מ
בין השנים 1994–2001 שימשה יועצת משפטית לוועדת הכספים ולוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת.
בשנת 2001, לאחר שהתקבל חוק המעניק ליועץ המשפטי של הכנסת מעמד עצמאי, המאפשר לו לייצגה בפני ערכאות משפטיות, המליצה ועדה בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס, גבריאל בך על שלושה מועמדים לאיוש התפקיד. יושב ראש הכנסת, אברהם בורג, בחר בשניידר, והיא החליפה בתפקיד את צבי ענבר שפרש לגמלאות.
שניידר התערבה במאבק להוצאת חוקים שאינם תקציביים מחוק ההסדרים, ופרסמה חוות דעת בנושא. בכנס שנערך בשנת 2003 הביעה תסכול רב מכך שחברי הכנסת התעלמו מהמלצתה לפצל את הדיונים בחוק ההסדרים לוועדות הרלוונטיות, אך היא הגנה על הכנסת בדיון שנערך בבג"ץ בעתירת התנועה לאיכות השלטון נגד חוק ההסדרים. בעקבות פרשת ההצבעות הכפולות הקים יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, ועדת בדיקה שכללה את קצין הכנסת יצחק שד"ר ואת שניידר.
שניידר כיהנה גם כחברה בוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת עד שסיימה תפקידה כיועצת המשפטית והוחלפה בנורית אלשטיין. בשנת 2005 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בירושלים.
בשנת 2008 הוגשה תלונה לנציבות תלונות הציבור על שופטים נגד השופטת שניידר. בתלונה טען המתלונן כי שניידר מתחה עליו ביקורת בפסק הדין לפיה התגלה בפניה "כמי שסימן לעצמו אג'נדה להתעשר על חשבון בעלי בתי הקפה ומכאן תביעותיו המרובות נגדם". הנציבות דחתה את טענת המתלונן בקובעה, כי אין מניעה שבית משפט ימתח בפסק דין ביקורת על צד לדיון, על סמך החומר שלפניו, וכי מדובר בקביעות לגיטימיות שאין הנציבות מתערבת בהן. עם זאת הוער לשניידר, כי ככלל ראוי שבית המשפט יימנע מאמירת דברים פוגעניים, אם אין הדבר דרוש לצורך הכרעה בדין. בנובמבר 2016 פרשה לגמלאות.
כלתה היא העיתונאית טל שניידר.
ג'ק קולמן
ג'ון מקדונלד קולמן (באנגלית: John MacDonald Coleman; נולד ב-21 בפברואר 1958), הידוע בכינויו ג'ק קולמן הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה.
קולמן נולד בפנסילבניה. הוא למד בתיכון "סולברי" ובאוניברסיטת דיוק. אחרי שקולמן סיים את לימודיו הוא הצטרף למכון התיאטרון הלאומי.
קריירה.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה באופרת הסבון "ימי חיינו". הוא שיחק בסדרה מ-1981 עד 1982 ולאחר מכן שיחק בסדרה "שושלת" בין 1982 ל-1988. ב-1991 שיחק בסרט "חזרתו של אליוט נס" וב-1997 שיחק בסרט "זמן תחת אש" לצד בריאן קראנסטון.
קולמן הופיע בתפקידי אורח בסדרות "הרשת" (1999), "", ניפ/טאק", "ללא עקבות", "החיים על פי ג'ים" ו-"הפמליה".
ב-2006 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "גיבורים" בתור נוח בנט, אביה של קלייר (היידן פנטייר) למשך כל 4 עונות הסדרה, שהאחרונה הסתיימה ב-2010. בשנת 2015 שב עם תפקידו בתור נוח בנט במיני-סדרה ".
בשנת 2016 שיחק בסרט "The Submarine Kid"", בכיכובו של פין ויטרוק. בשנת 2021 גילם את ד"ר דאגלס בנקס בסדרת הדרמה "פשוט ג'ו" מבית NBC.
חיים אישיים.
ב-1996 קולמן נישא לבת' טוסנט, וב-1999 נולדה להם ביתם, טס.
ס. דארקו
ס. דארקו (באנגלית: S. Darko) הוא סרט אמריקאי משנת 2009 וסרט ההמשך ל"דוני דארקו" (2001) סוגת הסרט היא דרמה/מותחן פסיכולוגי/מדע בדיוני, והוא בוים על ידי כריס פישר. הפקת הסרט החלה בעקבות הצלחתו של קודמו שאף זכה במשך השנים למעמד של סרט פולחן. אף אחד מכוכבי הסרט הראשון לא משתתפים בסרט, למעט מי שגילמה את סמנתה אחותו של דוני, השחקנית דביי צ'ייס.
הסרט יצא ישירות בצורה דיגיטלית ל-DVD ול-Blu-ray ב-12 במאי 2009. לאחר מכן, הופץ גם באקרנים באירופה בצורה מצומצמת מאוד.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בקיץ 1995, כשבע שנים לאחר סיום הסרט הקודם. סמנתה דארקו (מגולמת על ידי דביי צ'ייס), אחותו הקטנה של דוני דארקו, היא בת 18. מותו הטרגי של אחיה השפיע רבות על סמנתה ומשפחתה. סמנתה מבלה את רוב זמנה הרחק ממשפחתה לצד חברתה הטובה קורי (בריאנה אביגן). השתיים מחליטות לנסוע לחופשה בלוס אנג'לס, אבל לאחר שהרכב שלהם מתקלקל באופן בלתי צפוי, השתיים מוצאות את עצמן בבית קטן ונטוש בלב המדבר. בהמשך, לאחר שמטאוריט מתרסק בקרבת מקום, סמנתה נתקפת בחזיונות מוזרים.
כתב-עת אקדמי
עמוס גלעד
עמוס גלעד (נולד ב-1951) הוא אלוף בדימוס בצה"ל ובכיר לשעבר במערכת הביטחון הישראלית, שכיהן כראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון ושירת כראש חטיבת המחקר באמ"ן ומתאם פעולות הממשלה בשטחים. כקצין צעיר באמ"ן, נתן גלעד עדות מכרעת בפני ועדת כהן לחקר סברה ושתילה. כיום, עומד גלעד בראש המכון למדיניות ואסטרטגיה ומכהן כיו"ר כנס הרצליה במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.
גלעד נולד בירושלים, בנם של חוה, ניצולת שואה ויצחק שעלה לארץ ישראל בשנת 1939 מצ'כוסלובקיה. גדל בקריית מוצקין ולמד בתיכון לוינהרץ בו היה אביו מורה ומנהל. לאחר התיכון החל בלימודים במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת חיפה.
התגייס לצה"ל בשנת 1972, ומילא תפקידים רבים בחטיבת המחקר של אגף המודיעין, במלחמת לבנון התריע מפני אפשרות טבח מצד הפלנגות ולאחר טבח סברה ושתילה היה מהעדים בפני ועדת כהן. הוא שירת כעוזר לעזריאל נבו המזכיר הצבאי של ראש הממשלה יצחק שמיר ולאחר מכן עוזרו של דני יתום, מזכירו הצבאי של ראש הממשלה יצחק רבין. מונה ב-1994 לדובר צה"ל על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק, וב-1996 חזר לאגף המודיעין ומונה לראש חטיבת המחקר. ב-2001 הועלה לדרגת אלוף ומונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים, עד פרישתו מצה"ל ביולי 2003. במהלך תקופה זו מונה (ב-2002) לראש מערך ההסברה הלאומי, שהוקם בעקבות החשש מתקיפות טילים על ישראל במלחמת עיראק שפרצה ב-2003. ב-7 במרץ, שבועיים לפני פרוץ המלחמה התנבא בידיעות אחרונות שהאמריקנים יגלו בעיראק "דברים שירעידו את העולם". גלעד עוטר במהלך שירותו באות לגיון ההצטיינות האמריקאי.