בעקבות התמורות בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה וספיחיה, התערער המצב במושבות הגליל העליון. הבדואים התמרדו כנגד הכוחות הצרפתים, ואף תקפו וגירשו את תושבי הכפרים הנוצרים באזור. כך למשל, הותקף באכזריות הכפר אבל אל-קמח (אבל בית מעכה הכנענית כשמה במקרא), בכ' בכסלו תר"ף 12 בדצמבר 1919, ותושביו נרצחו ונבזזו.
בערבו של אותו יום, לאחר שיצאו מאבל, בשעה 19:30, תקפו הבדואים את חצר תל חי באש עשרות רובים עזה. "המתנפלים הקיפו את החצר מכל ארבע פִנותיה וירו בלי חשׂוֹך [כך] כדורים". חברי הקבוצה כיבו את האורות בבנינים והשיבו אש, אשר גרמה לנסיגת התוקפים. חבר הקבוצה שניאור שפושניק שנמצא עם תחילת היריות מחוץ לחצר נהרג. הוא היה החלל הראשון שנהרג על הגנת תל חי. נקבר בבית הקברות האזרחי בתל חי.
העיר קריית שמונה נקראת על שמו, יחד עם שבעת חבריו שנהרגו על הגנת תל חי.
ויוואלדי
החומה הראשונה
החומה הראשונה (מכונה גם החומה הישנה) היא אחת מתוך שלוש חומות חזקות ומבוצרות שנבנו להגנתה של ירושלים. חומה זאת נבנתה בתקופת החשמונאים, אך יסודותיה קדומים יותר והונחו כבר בתקופת בית ראשון. בזמן שיבת ציון שוקמה החומה על ידי נחמיה, ובימי החשמונאים חוזקו ואף נבנו חלקים נוספים ממנה. החומות הנוספות הן: החומה השנייה - נבנתה בימי המלכים החשמונאיים יוחנן הורקנוס או אלכסנדר ינאי, והחומה השלישית - החלה להיבנות בימי אגריפס הראשון, ובנייתה הושלמה ערב המרד הגדול.
רקע.
במשך כל ימי התקופה ההלניסטית כמעט ולא השתנו גבולות העיר מאז ימי שיבת ציון. בית המקדש השני היה ממוקם באותו מקום בו היה בראשונה בימי בית ראשון, והעיר - עיר דוד - הייתה בדרומו. במאה ה-2 לפנה"ס, בימי שלטון החשמונאים, החלה העיר להתרחב באופן משמעותי כלפי הגבעה המערבית, שם נבנה ארמון החשמונאים. המקום התאפיין בסגנון בנייה יוקרתי, ועל תושביו נמנו העשירים והמכובדים. השטח החדש, שעם הרחבתו וביסוסו למערב, החל להתרחב אף צפונה, כונה "העיר העליונה", וסביבו נבנתה חומה חדשה, היא "החומה הראשונה", שהקיפה למעשה את העיר התחתונה יחד עם העיר העליונה. שתיהן היוו למעשה את חלקה העיקרי של ירושלים.
בשל מיקומה של העיר בסמוך לנחל קדרון מהמזרח וגיא בן הינום מהדרום, אשר שימשו "מחסומים" טבעיים מסיבות טופוגרפיות, העיר הורחבה מאוחר יותר רק כלפי המערב והצפון, ואילו הגבול המזרחי והגבול הדרומי נשארו בעינם.
תוואי החומה.
בתחומי החומה הראשונה נכללו עיר דוד והר ציון, לעומת זאת מרבית השטחים הנמצאים כיום בתחומי חומת ירושלים העות'מאנית היו מחוץ לחומה הראשונה.
החומה התחילה באזור המצודה (מגדל דוד) משם ירדה החומה לאורך קו הרכס הדרומי של הר ציון על מצוק סלעי לכיוון בריכת השילוח, בקטע הדרומי של החומה נקבע שער האיסיים שהוביל למדבר. משם פנתה החומה מזרחה וצפונה על הצלע המזרחית של עיר דוד, בקו מקביל אל נחל קדרון. החומה עברה באזור העופל, והתחברה לחומת הר הבית מעט צפונה לפינה הדרום מערבית, כדי לאפשר כניסה אל הר הבית ממזרח. אזור חיבור החומה הראשונה לחומת הר הבית מכונה "התפר" בשל המפגש של שני סגנונות בנייה. חלקה הצפוני של החומה התחיל ממגדל היפיקוס מזרחה להר הבית מקביל לנחל צולב (רחוב דוד ורחוב השלשלת). בחומה הצפונית היו קבועים מספר שערים, ביניהם "השער הנסתר" ו"שער גינת".
מעל שרידי החומה הראשונה ופחות או יותר באותו תוואי, נבנתה כ-400 שנה מאוחר יותר, בתקופה הביזנטית חומה חדשה על ידי הקיסרית אאודוקיה. העובדה ששתי חומות נבנו בהפרש של 400 שנה באותו תוואי ומבלי שבוניהן ידעו זה על זה, מוכיחה כי מיקומה הטופוגרפי של החומה הראשונה הוא הנכון ביותר להגנה על העיר.
ביצורים נוספים לאורך החומה.
באזור המצודה בה מתחילה החומה הראשונה חיזק הורדוס את החומה, את מגדל פצאל ואת מגדל מרים ובנה את מגדל היפיקוס ('מגדל דוד'). החלק שמדרום למצודה שנבנתה בו החומה על סלע כדי להגן על מערב העיר העליונה, בוצר אף הוא ובסמוך לו נבנה הארמון. החומה שימשה קיר תומך של המבנה ונוספה לה חומה קדמית צמודה בעובי של עד 3.5 מ', חומה זו שימשה מאוחר יותר בסיס לחומה העות'מאנית (שרידים הקיימים עד ימינו).
שרידים מהחומה הראשונה הקיימים כיום.
כיום קיימים שרידים ברורים מהחומה הראשונה במקומות אלה:
יעקב טוקר
יעקב (ג'ייק) טוקר (תרנ"ז, 1896 – י"א באדר תר"פ, 1 במרץ 1920) היה מהרוגי מאורעות תל חי.
טוקר נולד בעיירה היהודית גוניונדז הסמוכה לביאליסטוק שבפולין (אז במערב תחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). התחנך בחדר, ועקב מחלת אביו כבר מגיל צעיר נשא בעול המשפחה, סייע לאמו בחלוקת חלב ולמד את מלאכת הטוויה. בהיותו בן 15 נפטר אביו. לקראת גיוסו לצבא הפליג לאחיו הבכור בארצות הברית, ושם התנדב באפריל 1918, בעת מלחמת העולם הראשונה, לגדוד העברי, ובשורותיו הגיע לארץ ישראל.
עם תחילת מאורעות תר"פ יצא יחד עם חבריו לגדוד זאב וולף שרף ויצחק קנב לסייע ליישובי הגליל העליון. ביום י"א באדר תר"פ נכנסו ערבים לחצר תל חי בטענה כי הם מחפשים חילים צרפתים. במהלך חילופי היריות נפגע ונהרג, אך לא לפני שירה והרג את אחד מראשי התוקפים.
טקטוניקה
מקרה דורה
החומה העות'מאנית
המפלגה הסוציאליסטית
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית
רב-ניצב
אוכלוסיה מוחלשת
מחדר פלוטוני
מֶחדר פלוטוני הוא סלע פלוטוני הנוצר כאשר מאגמה מתגבשת בתוך תא מאגמה או חודרת לתוך סדקים בקרום כדור הארץ ומתגבשת בתוכם. חלוקות פנימיות של גופי החדירה מתייחסות לאופן התגבשותם ביחס לסלעי הסביבה ולעומקם. סמוך לפני השטח עשויים המחדרים להתגבש לסלעים געשיים ותת-געשיים.
היווצרות.
מחדרים פלוטוניים נוצרים מהצטברות גבישי מינרלים לסלעים פלוטוניים שהתגבשו בהתקררות איטית של המאגמה במאגר כלשהו – תא מאגמה או סדק – במעטפת העליונה או בקרום. תהליך היווצרותם של המחדרים מתחיל בהיווצרות המאגמה מהתכה של סלעים, נמשך בהובלתה ומסתיים התגבשותה בחלקים שונים של הליתוספירה. משך הזמן הדרוש למחדרים כאלה להתגבש יכול להגיע למיליוני שנים.
צפיפותה של המאגמה נמוכה יחסית לזו של סלעי הסביבה, ולכן היא נעה כלפי מעלה ומצטברת בתאי מאגמה – שם היא מתגבשת או שולחת אל סלעי הסביבה "שלוחות" בדמות גופי חדירה מגמטיים. שלוחות אלה נוצרות מהלחץ שמפעיל הנוזל המגמטי על הסלעים הנדחקים או שהן חודרות לסדקים ואזורי חולשה קיימים בקרום בתהליך הנקרא הזרקת דייק. גופי חדירה אלה מתקררים לאט, ובמאגמה הנתונה בהם חל גיבוש מפריט היוצר סלעים פלוטוניים.
מיון גופי חדירה.
קיימות שתי חלוקות עיקריות של גופי חדירה:
גופים תואמים ובלתי-תואמים.
חלוקה זו מתייחסת ליחס הגאומטרי בין סלעי הסביבה לגופי החדירה:
עומק חדירה.
גופי חדירה מתגבשים בעומקים שונים מתחת לפני השטח:
גאומטריה של גופי חדירה.
מחדר לוחי.
מחדר לוחי הוא מסה של מאגמה החודרת לסדקים קוויים דוגמת העתקים בסלעי סביבה והמתגבשת לסלע פלוטוני. דוגמה למחדרים כאלה הם דייקים לוחיים.
מחדר טבעתי.
מחדר טבעתי נוצר בדרך כלל כתופעת לוואי של היווצרות קלדרה. כאשר הר געש קורס לתוך תא המגמה שלו בעקבות ירידת לחץ הגזים והתרוקנות התע ממגמה נוצר עמק קלדרה. במידה ושארית המגמה עולה דרך הסדק הטבעתי שנוצר סביב להר ייווצר דייק טבעתי (ניתן לדמיין לחיצת מכסה סיר הקטן בכמה מ"מ לתוך סיר מבעבע בנוזל וגז). שלאחר סחיפה ייראה הדייק במבט-על כטבעת. דוגמה למחדר כזה הוא דייק טבעתי.
מחדר שכבתי.
מחדר שכבתי הוא גוף חדירה הערוך בשכבות, הערוכות על-פי רוב בשולי המחדר, במקביל או במבנה קונצנטרי מן הדפנות פנימה. השכבות נוצרות בשלבים שונים במהלך ההתגבשות ההדרגתית של המאגמה בתוך תא המאגמה או בתוך סדק בקרום כדור הארץ, וגם לאחר תום ההתגבשות. דוגמה למחדר שכבתי נרחב ניתן לראות במתחם בושוולד – אגן גאולוגי עשיר במחצבים המצוי בדרום אפריקה.
תופעות במחדרים.
חדירת המאגמה לסלעי הסביבה יוצרת תופעות שונות בגופי החדירה ובשוליהם.
אריסטארכוס
קלודואלדו
קלודואלדו טבארס דה סנטאנה (בפורטוגזית: Clodoaldo Tavares de Santana; נולד ב-25 בספטמבר 1949 באראקז'ו שבסרז'יפה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. קלודואלדו שיחק במשך מרבית הקריירה במדי סנטוס. הוא שיחק גם בנבחרת ברזיל, ופתח בהרכב הנבחרת שזכתה במונדיאל 1970.
ילדות וראשית הקריירה.
קלודואלדו הוא הבן הצעיר למשפחה של עשרה אחים ואחיות. הוא התייתם בגיל 6, כאשר הוריו נספו בתאונת דרכים, ועבר עם אחת מאחיותיו למרכז המדינה. הם הגיעו בסופו של דבר לעיר הנמל סנטוס, אך המצב הכלכלי לא השתפר וכעבור מספר שנים עזבה אחותו, אך קלודואלדו נשאר. הוא התגורר בפבלה בקרבת הנמל ובהיותו בן 11 מצא עבודה במחסן קפה. הוא גם מצא מקלט חלקי בכנסייה ובמסגרתה שימש כנער מזבח. בשעות החופשיות הרבה לשחק כדורגל ברחובות.
בשנת 1965 הצטרף קלודואלדו לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל סנטוס. באותן שנים נחשבה הקבוצה הבוגרת של סנטוס לאחת מהטובות בעולם. הקבוצה, בה שיחקו שחקנים כמו פלה, זיטו וז'ילמר, זכתה בגביע הביניבשתי בשנים 1962 ו-1963, ובגביע הברזילאי בין 1961 ל-1965. קלודואלדו הושפע ולמד משחקנים אלו, ובפרט מזיטו, הקשר האחורי של הקבוצה. במשך השנים פיתח התמחות בעמדת הקשר האחורי, ובלט במסגרת טורנירי נוער בהם השתתף עם סנטוס. בשנת 1966 הוזמן להצטרף לקבוצה הבוגרת במסע משחקים בבוליביה, ושותף באחד המשחקים במקומו של זיטו. באותו משחק הבקיע את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת. במהלך עונת 1967 הוא שיתף פעולה לעיתים רבות עם זיטו במרכז המגרש, ובסופו של דבר ירש ממנו את החולצה מספר 5. כעבור זמן קצר פרש זיטו מהכדורגל עקב בעיות בברכיים.
בסנטוס ובנבחרת.