בעקבות התפתחות הטלוויזיה, ובעקבותיה המצאת הפרסומת, נוצר מושג הרייטינג המייצג את כמות הצופים (או האחוז) בתוכנית המשודרת ובהתאם התשלום אשר יקבל המשדר.
ביקורת רבה מושמעת אודות השינוי שנוצר בסוג התוכניות המשודרות כך שימשכו מספר צופים רב יותר לצפות בהן, ואף ידיעות חדשותיות נבחרות לפי מדד העניין בהם.
למשל, לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין, שודרו תוכניות רבות אודות המשפחה, רואיינו אישים רבים אשר היו מקורבים לרבין ונחשפו פרטים אשר נבחרו בעיקר בשל היות מושכי רייטינג.
כדי לגרות את הצופה, התוכניות הגיעו עד להשפלת מתמודדים ובהם סגירתם בתנאים פיזיים קשים (הישרדות), בצילום ממושך ללא הסבר ממשי (האח הגדול) והמיקוד עבר אל האישים המככבים בתוכנית (המנחים, המשתתפים), על חשבון התוכן המועבר.
קצב צמתי
קצב צמתי (באנגלית: Junctional rhythm) הוא הפרעה בקצב הלב במסגרתה חדרי הלב מופעלים כתוצאה מדחף חשמלי שמקורו הוא בקשר הפרוזדור והחדר (צומת ה-AV) הנמצא בין העליות לחדרים, במקום שיופעלו על ידי הקוצב הראשי של הלב.
פתופיזיולוגיה.
במצב תקין, עובדת מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב באופן בו הדחף החשמלי (דה-פולריזציה) הראשוני הגורם לכיווץ הלב יוצא מקשר הגת והפרוזדור (הקוצב הראשי או SA node), משם הוא מתפשט בעליות הלב וגורם לכיווצן. לאחר מעברו בעליות מגיע הדחף החשמלי אל קשר הפרוזדור והחדר שם הוא מעוכב לפרק זמן של 120–200 מילישניות בטרם ממשיך אל החדרים. לאחר השהיה זו ממשיך הדחף החשמלי דרך אלומת הפרוזדור והחדר (סיב ההולכה על שם היס) אל צרורות ההולכה הימני והשמאלי ומשם אל סיבי ההולכה הסופיים שמוליכים אותו אל תאי השריר עצמם וגורמים לכיווצם. מנגנון זה דואג לכך שהעליות יתכווצו ראשונות ויעבירו את הדם שבהן אל החדרים בטרם כיווץ החדרים עצמם.
על אף שדחף חשמלי מופק במצב תקין בקשר הגת והפרוזדור, שאר תאי הקוצב של הלב (Conducting cells) מסוגלים אף הם להפיק דחף חשמלי עצמוני. ככל שתא קוצב ממוקם נמוך יותר, כך הקצב אותו הוא מסוגל לייצר איטי יותר. במצב בו הקוצב הראשי מייצר דחפים חשמליים במהירות תקינה, הוא מכניס את שאר תאי הקוצב לתקופה רפרקטורית (תקופת מנוחה) במהלכה הם אינם יכולים לקבל גירוי חשמלי נוסף, כך למעשה הם אינם משתמשים ביכולתם העצמונית אלא מהווים אך ורק סיב הולכה דרכו עובר הדחף החשמלי שהופק על ידי הקוצב הראשי. כאשר הקוצב הראשי אינו מפיק דחפים חשמליים או שהוא מפיק דחפים חשמליים באופן איטי מהרגיל, עשויים תאי הקוצב אחרים להשתמש ביכולתם העצמונית ולהפיק גירוי חשמלי משלהם.
קצב צמתי נוצר כתוצאה מפעילות לא תקינה של הקוצב הראשי או כתוצאה מחסימת הדחף החשמלי בנקודה מסוימת לפני שהגיע אל קשר הפרוזדור והחדר. כשדחף חשמלי אינו מגיע אל קשר הפרוזדור והחדר, משתמש הקשר ביכולתו לייצר דה-פולריזציה עצמונית. הוא מפיק דחף חשמלי עצמוני במהירות של 40–60 פעימות לדקה, גורם לכיווץ החדרים ולמעשה שומר על המשכיות הפעילות המכנית של הלב.
גם במצב של קצב צמתי יתכווצו העליות לפני החדרים, עם זאת כיווצן יתרחש כתוצאה מהולכה רטרוגרדית של חשמל מקשר הפרוזדור והחדר כלפי מעלה.
קצב צמתי מאובחן באמצעות בדיקת אלקטרוקרדיוגרפיה (א.ק.ג.), בה ניתן לראות גלי P הפוכים או היעדר מוחלט של גלי P.
מהירות.
ככלל מהירותו של קצב צמתי היא בין 40–60 פעימות לדקה, עם זאת במצבים מסוימים עשוי קצב צמתי להיות איטי או מהיר יותר. קצב צמתי במהירות של בין 60–100 פעימות לדקה מכונה "קצב צמתי מואץ" ("Accelerated junctional rhythm"), ואילו קצב צמתי מהיר מ-100 פעימות לדקה מכונה "טכיקרדיה צמתית" ("Junctional tachycardia"). קצב צמתי במהירות של פחות מ-40 פעימות לדקה נקרא "ברדיקרדיה צמתית" ("Junctional bradycardia").
מיאו (קבוצה אתנית)
מְיַאוֹ (במנדרינית תקנית: 苗族; בפין-יין: Miáozú) או גם המונג היא קבוצה אתנית שבניה מתגוררים בדרום-מזרח אסיה, בסין, בווייטנאם ובתאילנד. בני הקבוצה מונים כ-12 מיליון, והם הקבוצה האתנית השישית בגודלה מבין 55 הקבוצות האתניות המוכרות על ידי ממשלת סין. מיאו הוא מונח סיני שאינו משקף את ההגדרה העצמית של קבוצות עממים, הכוללות את המונג, המו (Hmu), שונג (Xong), וא-המאו (A-Hmao). הממשלה הסינית קיבצה את הקבוצות האתניות האלה, ועמים אחרים שאינם מיאו, לקבוצה אחת, שחבריה לא בהכרח חולקים שפה או תרבות, אם כי הרוב דוברי משפחת שפות המונג-מיין שכוללת את השפות המונג, המוב, שונג וא-המאו, והרוב אכן חולקים קווי דמיון תרבותיים. קבוצות מיאו רבות אינן יכולות לתקשר זו עם זו בשפת האם שלהן, ויש להן היסטוריות ותרבויות שונות. קבוצות רבות שמוגדרות כמיאו על ידי הרפובליקה העממית של סין, אינן מסכימות אפילו שהן שייכות לאותה קבוצה אתנית, אם כי חלק מקבוצות מיאו, כמו המונג, מסכימות עם הקבצתן לקבוצה אתנית אחת – המיאו.
הם חיים בעיקר באזורים ההרריים של דרום סין, במחוזות סין העממית יונאן, סצ'ואן, גוויג'ואו, חוביי, חונאן, גואנגדונג, האינאן וגואנגשי. כמה קבוצות משנה של המיאו, והבולטות בהן ההמונג, היגרו מסין לדרום-מזרח אסיה (מיאנמר (בורמה), צפון וייטנאם, לאוס ותאילנד). בעקבות ההשתלטות הקומוניסטית על לאוס בשנת 1975, התיישבה מחדש קבוצה גדולה של פליטי המונג במספר מדינות מערביות, בעיקר בארצות הברית, צרפת, ואוסטרליה.
מינוח: מיאו והמונג.
המונח "מיאו" קיבל מעמד רשמי בשנת 1949 כ"קבוצה אתנית" (民族, בפין-יין Mínzú, "מִינְדְזוּ") שהקיפה קבוצה של מיעוטים אתניים בדרום-מערב סין הקשורים לשונית. זה היה חלק ממאמץ גדול יותר לזהות ולסווג קבוצות מיעוטים כדי להבהיר את תפקידן בממשלה הלאומית, כולל הקמת אזורי מנהל אוטונומיים והקצאת מושבים לנציגים בממשל המחוזי והלאומי.
מבחינה היסטורית, המונח "מיאו" מיושם באופן עקבי על מגוון עמים שאינם האן. חוקרים מערביים מוקדמים השתמשו בשמות המבוססים על סינית בתעתיקים שונים: מיאו, מיאו-צי, מיאו-צז, מיו, מיו, מו, מיאו-צו וכו'. בדרום-מזרח אסיה, מילים שמקורן ב"מיאו" בסינית נתפסו כפוגעניות על ידי תת-הקבוצה המונג המגוררת באזור זה. קיימת נטייה של בני המונג המתגוררים בארצות הברית לקבץ את כל הקבוצות הקרויות מיאו ביחד תחת המונח המונג בגלל התחושה שמיאו היא מילת גנאי. עם זאת, שם זה אינו מכיר בכך שהמונג הם רק תת-קבוצה בתוך המשפחה הלשונית והתרבותית הרחבה יותר של אנשי מיאו, ורובם המוחלט של אנשי המיאו אינם מסווגים את עצמם כהמונג, ויש להם שמות משלהם לעצמם. אולם בסין אין למונח הקשר פוגעני כזה והוא משמש את אנשי מיאו עצמם, מכל קבוצה.
הנוכחות המוגברת של תת-הקבוצה של ההמונג מחוץ לסין הובילה למצב שלפעמים מכונה בטעות כל המשפחה הלשונית-תרבותית של המיאו כהמונג במקורות בשפה האנגלית. בעקבות האינטראקציה המוגברת לאחרונה של ההמונג במערב עם המיאו בסין, דווח כי חלק מהמיאו שאינם שייכים לתת-קבוצת ההמונג, שלא היו מודעים לחלוטין למונח האנגלי "המונג", אף החלו להזדהות בטעות כהמונג בגלל קידום המונח באנגלית על ידי בני המונג המתגוררים בארצות הברית. עם זאת, מרבית המיאו שאינם המונג בסין אינם מכירים את המונח כמתייחס לכל הקבוצה שלהם, וממשיכים להשתמש ב"מיאו", או בהגדרה אתנית נפרדת משלהם.
אף על פי שהמיאו עצמם משתמשים בכינויים עצמיים שונים, הסינים מסווגים אותם באופן מסורתי לפי הצבע האופייני ביותר של בגדי הנשים. הרשימה שלהלן כוללת כמה מהכינויים העצמיים הללו, את הצבעים ואת האזורים העיקריים בהם מתגוררות ארבע הקבוצות העיקריות של מיאו בסין:
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2000 נאמד כי מספר בני המיאו בסין היה כ-9.6 מיליון איש. מחוץ לסין מתגוררים בני תת-הקבוצה המשפחתית הלשונית/תרבותית של המיאו או אומת ההמונג בתאילנד, לאוס, וייטנאם ומיאנמר עקב הגירה במאה ה-18. כתוצאה מהגירה מאוחרת יותר בעקבות מלחמות הודו-סין ווייטנאם בשנים 1949–75, מתגוררים כיום בני המונג רבים בארצות הברית, גיאנה הצרפתית, צרפת ואוסטרליה. בסך הכול ישנם כ-8 מיליון דוברים במשפחת שפות המיאו. משפחת שפות זו, המורכבת משש שפות וכ-35 ניבים (חלקם מובנים הדדית) שייכת לסעיף המונג/מיאו של שפות המונג–מיין.
ההמונג חיים בעיקר באזורים ההרריים הצפוניים של דרום-מזרח אסיה, כולל תאילנד, לאוס ווייטנאם, ובדרום-מערב סין בעיקר במחוזות יונאן, גואנגשי, ובמידה מוגבלת מאוד בגוויג'ואו. בסין ישנם כמיליון וחצי עד 2 מיליון המונג.
מרבית בני מיאו חיים כיום בסין. גידול אוכלוסיית מיאו בסין:
3,600,000 בני מיאו, כמחצית מכלל אוכלוסיית בני המיאו בסין, חיו בגוויג'ואו בשנת 1990. בני המיאו בגוויג'ואו ואלה בששת המחוזות הבאים מהווים למעלה מ-98% מכל בני המיאו בסין:
במחוזות דלעיל יש שש נציבויות אוטונומית (בשותפות עם מיעוט אתני אחר)
בנוסף יש 23 נפות אוטונומית של מיאו.
כמה אלפי בני מיאו עזבו את מולדתם כדי לעבור לערים גדולות יותר כמו גואנגג'ואו ובייג'ינג. ישנם 2,000,000 בני המונג הפרוסים ברחבי צפון וייטנאם, לאוס, מיאנמר, וביבשות אחרות. 174,000 בני המונג מתגוררים בתאילנד, שם הם אחד מששת שבטי ההרים.
היסטוריה.
היסטוריה על פי אגדה סינית.
על פי האגדה הסינית בני המיאו הם צאצאים מהשבט גְ'יוֹלִי בהנהגת צ'ה-יואו (蚩尤, בפין-יין Chīyóu) שהובס בקרב ג'וולו (涿鹿, Zhuōlù, נציבות שאינה קיימת כיום בגבול בין המחוזות חביי וליאונינג), על ידי קואליציה צבאית בראשות הקיסר הצהוב, מנהיג שבט חְווָאשְׂיָה (華夏, Huáxià), כששני השבטים נאבקו על השליטה בעמק הנהר הצהוב.
תגליות ארכאולוגיות.