יעקב דה האז (באנגלית: Jacob de Haas; 13 באוגוסט 1872 - 22 במרץ 1937) היה יהודי בריטי, עיתונאי, סופר ופעיל ציוני מלונדון.
פעילותו.
דה האז, יליד לונדון, היה מראשוני התומכים בקריאתו של הרצל וממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון. הוא שימש כיועצו של הרצל בעת ביקורו הראשון בלונדון ב-1896. לקראת הקונגרס הציוני הראשון בבזל גייס הרצל את דה האז לפעול בקרב חובבי ציון על מנת להכין את הקונגרס בקרב יהדות אנגליה. בהמשך השתתף דה האז בקונגרס כנציג יהדות אנגליה (יחד עם אפרים איש כישור). במסגרת פעילותו בקונגרס נבחר דה האז לוועדת ההתיישבות ועסק בהקמת הבנק היהודי אוצר התיישבות היהודים שעל יסודו הוחלט ב-1898 בקוגרס הציוני השני.
בשנת 1902 נענה דה האז לפנייתו של הרצל לנטוש קריירה עיתונאית מבטיחה בלונדון ולעקור לארצות הברית כדי להפיץ גם לשם את בשורת הציונות. דה-האז התיישב בבוסטון והפך לעורך "המכבי" ("The Maccabaean") ולמזכיר הארגון הציוני.
דה האז המשיך בפעילותו הציונית עוד מספר שנים ואף השתתף במספר קונגרסים ציוניים נוספים. לאחר פטירתו של הרצל ב-1904 התאכזב דה האז מהשינוי של התנועה הציונית לכוון של ציונות מעשית בהובלת תנועת חובבי ציון וב-1911 החליט להתרחק מפעילות ציבורית. דה האז חזר לפעילות ציבורית בארצות הברית ב-1915 עם עלייתו של לואי ברנדייס, משפטן יהודי אמריקאי בכיר, להנהגת התנועה הציונית בארצות הברית. היכרותו של דה-האז עם ברנדייס החלה לאחר הגעתו של דה האז לארצות הברית והוא זה שקירב את ברנדייס לעקרונות הציונות ולבסוף גם הוביל אותו להתגייסות מלאה לפעילות הציונית האמריקאית. ב-1917 היה בין הגורמים (יחד עם ברנדיס ואליהו זאב לוין אפשטיין) שפעלו אצל הנשיא וודרו וילסון לאשר את הניסוח של הצהרת בלפור.
בעקבות פרסום הצהרת בלפור, החל מ-1919 סכסוך בין ברנדייס לחיים ויצמן על יחסה של הציונות לאנגליה שבסופו "ניצחה" דרכו של ויצמן וברנדייס ועוזרו דה האז נדחקו מהנהגת התנועה הציונית. בכאב לב חווה דה האז לא רק את הרחקתו מהעשיה אלא גם את ההתנהלות של ההסתדרות כנגד תנועות ציוניות אחרות. סלידתו של דה האז באה לשיאה בשיבושי הצדק שאירעו במשפט סטבסקי ורוזנבלט שהואשמו ברצח חיים ארלוזורוב. ב-1935 ביקר זאב ז'בוטינסקי בארצות הברית ואז השתכנע דה האז סופית והצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית. במעשהו זה הפך למוקצה ונדחק מחוץ לזירת הפעילות הציונית המרכזית. כאות הערכה על הצטרפותו לתנועה, מינה ז'בוטינסקי את דה האז לתפקיד "נשיא" קונגרס וינה שבו התכנסה ב-1935 ההסתדרות הציונית החדשה.
דה האז נפטר בניו יורק ב-1937. בתו של דה האז היא פלורנס דה האז דמביץ, עורכת דין אקטיביסטית מוושינגטון. פלורנס דה האז נישאה ללואיס נ. דמביץ, מבכירי הפדרל ריזרב בשנות החמישים ובן משפחתו של השופט לואי ברנדייס (נכדו של דודו לואיס דמביץ).
הנצחה.
ב-1938 הוקמה בבאר יעקב פלוגת בית"ר שנקראה "פלוגת העבודה ע"ש יעקב דה האז"
על שמו של דה האז נקראו רחובות בתל אביב וירושלים.
פינקברי
פינקברי (באנגלית: Pinkberry) היא רשת אמריקאית לממכר פרוזן יוגורט שמרכזה בלוס אנג'לס שבקליפורניה. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005 על ידי שני אמריקנים ממוצא קוריאני בשם היי קיונג (שלי) הואנג ובן זוגה יאנג לי. במרץ 2008 היו ברשת 43 סניפים, 34 מהם בדרום קליפורניה ותשעה בעיר ניו יורק. בנובמבר 2012 היו לרשת 220 סניפים ב-17 ארצות.
היסטוריה.
התוכנית המקורית של הואנג ולי הייתה להקים בית תה בסגנון אנגלי בשם Huntley Drive בהוליווד המערבית, קליפורניה. אולם לאחר שהעירייה סירבה להעניק להם רישיון למכירת משקאות אלכוהוליים הם פנו לתוכניתם החלופית להחייאת הפרוזן יוגורט - מוצר שזכה להצלחה בעיקר מאמצע שנות השמונים ועד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005. בתוך זמן קצר השתרכו תורים ארוכים בחנות, ובעקבות זאת נכתבה עליה כתבה אוהדת בלוס אנג'לס טיימס תחת הכותרת "הטעם שהניב 1,000 דו"חות חנייה" (the taste that launched 1,000 parking tickets).
החנות השנייה נפתחה כעבור יותר משנה וחצי, בספטמבר 2006. מאז נפתחו עוד סניפים רבים בקליפורניה ובניו יורק. ב-16 באוקטובר 2007 השקיעה קרן מוורון של מייסד רשת בתי הקפה סטארבקס הווארד שולץ 27.5 מיליון דולר בפינקברי. מטרת ההשקעה הייתה להאיץ מהלך של התרחבות לכל רחבי ארצות הברית.
בעקבות הצלחתה של הרשת קמו לה מתחרים רבים באזור קליפורניה. במקרה אחד גלשה התחרות להגשת תלונה על ידי בעל חנות מתחרה (קיוויברי) כנגד לי בגין איומים, ובהגשת תביעה על ידי פינקברי כנגד אותו מתחרה בגין העתקת סמליל והפרת סימן מסחר. בשנת 2007 הוגשה כנגד פינקברי תביעה בטענה להטעיית הצרכנים, משום שלאור כמות תרביות החיידקים במוצר שנמכר על ידה לא ניתן לכנותו "יוגורט" על פי התקנות של מחלקת המזון והחקלאות של קליפורניה.
החנויות.
חנויות הרשת עוצבו באופן שנועד למתג את פינקברי כרשת עכשווית-אופנתית. הריהוט בחנויות עוצב על ידי פיליפ סטארק, ועל התאורה הופקדה חברת לה-קלינט. הקירות צבועים במגוון צבעים ורצפת הסניפים זרועה חלוקי נחל.
בתחילה כלל התפריט של פינקברי שני טעמי פרוזן יוגורט בלבד: בסיסי ותה ירוק. מאוחר יותר הצטרף טעם שלישי - קפה. המוצר נמכר בשלושה גדלים - קטן (5 אונקיות, כ-140 גרם), בינוני (8 אונקיות, כ-230 גרם) וגדול (13 אונקיות, כ-370 גרם). בכל אונקיה יש 25 קלוריות, 5 גרם סוכר ו-0% שומן. בנוסף לכך מוצעים בסניפי הרשת "ברד" (shaved ice) עם פירות או תה ירוק, ושייקים (smoothies).
לפרוזן יוגורט ניתן להוסיף פירות שונים (כגון פירות יער, מנגו ובננה), ערמונים, שקדים, שבבי שוקולד, עוגיות, גרנולה ועוד. הרשת נוהגת להציע תוספות מיוחדות לזמן מוגבל בחגים ובתקופת הקיץ.
פריג'ידר
בן-ציון הראל
בן-ציון הראל (הירשוביץ) (3 ביוני 1892 - 19 בספטמבר 1972), רופא ישראלי וחבר הכנסת.
קורות חייו.
הראל נולד בגולדינגן שבלטביה וסיים בה את לימודיו בחדר ובגימנסיה המקומית. לאחר מכן הוא למד כימיה באוניברסיטת ציריך ורפואה באוניברסיטת ברן. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1916. במהלך לימודיו הוא החל בפעילות באגודות ציוניות בשווייץ ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק עד 1934 ברפואה בעין חרוד. ביוני 1927 נבחר למועצה המדיצינית של קופת חולים. בפברואר 1928 מונה לוועדה לבחינת המאבק נגד התפשטות המלריה, מטעם ועד הבריאות.
הראל היה בין מקימי בית חולים העמק ועם פתיחת בית החולים באפריל 1930 שימש כמנהל בית החולים. הוא מונה גם לרופא הראשי של קופת חולים כללית בצפון הארץ ובשנת 1935 נבחר ליו"ר הסתדרות הרופאים בארץ ישראל. בדצמבר 1935 הוא נמנה בין מייסדי אסותא בתל אביב והיה למנהלה הראשון. בשנים 1940–1941 היה הממונה מטעם הוועד הלאומי ועיריית תל אביב על ענייני בריאות בשעת חירום. בשנים 1946–1948, לפני קום המדינה, היה מנהל ענייני הבריאות בוועד הלאומי. בשנת 1949 היה מייסד ומנהל בית חולים אלישע במרכז הכרמל בחיפה, במקביל לעבודתו כמנהל בית החולים אסותא. הראל המשיך להחזיק בתפקיד מנהל אסותא במקביל לכהונתו בכנסת וגם לאחר פרישתו מהכנסת. בשנת 1954 הוא דחה הצעה להתמודד על ראשות עיריית תל אביב.
במהלך הכנסת השנייה והכנסת השלישית כיהן הראל כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים. בשנים 1962–1968 כיהן כיו"ר איגוד מנהלי בתי החולים בישראל. בקיץ 1962 הוא התמנה לחבר מועצת הבריאות.
הראל נקבר בתל אביב.
בית הכנסת בגרודנו
בית הכנסת הגדול בגרודנו הוא בית הכנסת הפעיל העתיק ביותר בחבר העמים. בית הכנסת נבנה בשנת ה'של"ח -1578 והוא נחשב לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה.
רב העיר באותו הזמן, הפוסק ההלכתי המפורסם רבי מרדכי יפה, מחבר ספרי ה"לבושים", הזמין את האדריכל האיטלקי סאנטי גוצ'י ׁ(Santi Gucciׁׁׁ) לתכנן את בית הכנסת ונקרא אז ״בית הכנסת הגדול״. בשנת תרנ"ט - 1899 השתוללה שרפה בעיר שפגעה גם בבית הכנסת, בעקבות כך עבר הבניין שיפוץ יסודי שבמהלכו גם נוספו לו אגפים חדשים וחזיתו שונתה לחלוטין. בין השנים 1905-1902 נבנה בית הכנסת מחדש לפי תוכניותיו של אייה פרונקין (Iya Frunkin) בסגנון האר-נובו.
רב בית הכנסת כיום הוא הרב יצחק קופמן אשר משמש גם כשליח חב"ד ורב העיר, מאז שנת תשס"ג.
חלקו של בית הכנסת שופץ על ידו ומשמש לבית הכנסת פעיל אשר מתקיימים בו מנייני תפילות, כולל לימוד תורה יומי לגברים וכולל לימוד תורה שבועי לנשים אשר הרב עומד בראשו.
בבית הכנסת מתקיימות גם פעילויות לקהילה כגון מסיבת חנוכה, מסיבת פורים וסדר פסח ציבורי. בבית הכנסת נמצא גם גן ילדים יהודי ומקווה טהרה.
שפות חסרות הקשר
אלקטרואנצפאלוגרם
דו-תחמוצת הגופרית
הקווארטט
א.א. סמית'
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17 היא הנבחרת הפחות מצליחה מבין נבחרות הכדורגל לגברים של ארגנטינה.
גביע העולם עד גיל 17 הוא התואר היחיד בו לא זכתה ארגנטינה.
את הנבחרת מאמן שחקן העבר פאבלו איימר.
הישגים.
גביע העולם.
מיקום השיא של ארגנטינה בגביעי העולם הוא המקום השלישי בו סיימה במשחקי גביע העולם שנערכו ב-1991, 1995 ו-2003. כמו כן, הנבחרת סיימה פעם אחת במקום הרביעי, ב-2001.
אליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 17.
ארגנטינה זכתה ארבע פעמים באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 17 (1985, 2003, 2013, 2019). היא סיימה כסגנית האלופה 6 פעמים (1988, 1995, 1997, 2001, 2009, 2015) ובמקום השלישי 4 פעמים (1991, 1993, 2007, 2011).
יגאל מוסינזון/ביבליוגרפיה
אמפנדאס
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית