בתחילת תקופת מלכותו, הוא דיכא מרידות איכרים באי פין וביוטלנד. לאחר שהמרד בפין דוכא, הוא הפנה את תשומת לבו למרידה ביוטלנד. המצב בצפון יוטלנד, במיוחד במחוז ונדיסל, היה כה רגיש, עד כי צבא איכרים של 25,000 איש בהנהגתו של הנריק רבנטלוב, היווה איום על המשך שלטונו של כריסטופר. לפני שהוא הצליח לפעול, גייסו משפחות האצולה של יוטלנד צבא משלהן וצעדו מערבה מאולבורג כדי לחתור למגע עם כוחותיו של רבנטלוב.
האיכרים בנו קרון ענק מבוצר כדי להגן על עצמם מפני האבירים הרכובים שהם ידעו שיתייצבו לפניהם. הם גם הניחו שלושה ענפים לרוחב הביצה בחזית המחנה שלהם ואז שפכו עליהם עפר כדי שהם יראו כמו אדמה מוצקה. צבא האצילים בעל הביטחון העצמי המופרז, בהנהגתו של אסקה ברוק, התייצב בגבעת יורגן הקדוש ב-3 במאי 1441. האבירים הסתערו על המחנה ועד מהרה שקעו בביצה. האיכרים החלו לטבוח בהם. ברוק נהרג, גופתו בותרה וחלקיה נשלחו לעיירות באזור כאות אזהרה. לאחר מכן פשטו האיכרים על האחוזה החשובה באזור, העלו אותה באש ואילצו את האציל נילס גולדנסטין להימלט.
אופן הטיפול בשבויים לאחר הקרב חיזק את נחישותו של כריסטופר לדכא את המרד. הוא רכב בראש צבאו צפונה לעבר מחנה המורדים. מאחר שמספרם של המורדים עלה על מספרם של אנשיו, שלח כריסטופר מסר שכל מי שיעזוב את המחנה וישוב לביתו, לא ייענש על השתתפותו במרד. תושבי האי מורס והעיר תיסטד נעתרו לקריאתו של כריסטופר ולאחר מכן הטיחו בהם המורדים שהם פחדנים ובוגדים. בשלב זה פקד כריסטופר לתקוף את מחנה המורדים ב-8 ביוני ואף על פי שהאיכרים לחמו בפראות, הם לא יכלו לעמוד בפני האבירים שהיו חמושים בכבדות. אלפים מהמורדים נהרגו ועל אלה ששרדו הוטלו קנסות כבדים. התוצאה החמורה יותר של המרד הייתה שהמורדים איבדו את מעמדם כאנשים חופשיים והפכו להיות צמיתים בחוות בהן הם עבדו. המלך גזר עונש מוות על מי שייתפס כשהוא נושא נשק ארוך יותר מאשר סכין קטנה. תהליך שעבודם של איכרי דנמרק, שקודם לכן היו חופשיים, הושלם.
ההכתרה ויחסיו עם שוודיה.
במאי 1442 נסע כריסטופר ללודוסה שבדרום-מערב שוודיה כי לפגוש את האצילים של כל שלוש הממלכות. שם הוא הוכתר כמלך נורווגיה ולאחר מכן נסע לאוסלו ולטרונדהיים כדי שבחירתו כמלך תאושרר. בשנה שלאחר מכן הוא הוכרז כמלך דנמרק. כאשר מקום מגוריו ברוסקילדה עלה באש, הוא עבר לקופנהגן והפך אותה לבירתה של דנמרק.
האצולה השוודית לא ששה לוותר על כוחה הפוליטי ולפיכך לא חיבבו את כריסטופר כלל וכלל, בטענה שהוא יותר מדי גרמני עבורם ושהוא התיר לדודו, המלך לשעבר, אריק מפומרניה, לעסוק בשוד ימי כשהוא יוצא מטירתו בגוטלנד ולא ניסה לעצור בעדו. הם תלו בו את האשמה בסדרה של יבולים חקלאיים ירודים. הרעב היה כה כבד עד כי אנשים ערבבו קליפות עצים טחונות עם מעט הקמח שהיה ברשותם. כריסטופר כונה בשוודיה בבוז "מלך הקליפה".
לעומת זאת, הוא ניסה להעניק תמיכה לערים ולסוחרים שלהן ככל שאפשרו לו זאת האצולה וברית ערי הנזה. במהלך תקופת מלכותו, הפכה קופנהגן להיות בירתה הקבועה של דנמרק.
המדיניות שהוא נקט נגד אריק מפומרניה לא הייתה לשביעות רצונם הן של שוודיה והן של ערי הנזה. מסמך היסוד של איחוד קאלמאר השתנה כך שלאצולה היה את רוב הסמכות להכתיב את המדיניות והמלך איבד את רוב הסמכויות שקודמיו השיגו מאז תקופת הויקינגים. תוצאותיה של מדיניות איזון זו לא הושגו עדיין כאשר הוא מת באופן פתאומי.
מותו.
כריסטופר מת באופן פתאומי בהלסינבורג ב-1448. הוא נקבר בקתדרלת רוסקילדה. באוקטובר 1449 נישאה דורותיאה לכריסטיאן הראשון, מלך דנמרק. ב-1654 חזרה משפחתו למלוך בשוודיה.
מיכיל האוסמן
מיכּיל האוסמן (בהולנדית: Michiel Huisman; נולד ב-18 ביולי 1981) הוא שחקן, מוזיקאי וזמר-יוצר הולנדי-יהודי. התפרסם במולדתו לאחר ששיחק בסדרות טלוויזיה וסרטים מקומיים, ולאחר שעבר לארצות הברית זכה בפרסום בינלאומי כששיחק בסדרות שונות והידועה שבהן "משחקי הכס", שבה הוא גילם את דמותו של דא'אריו נאהאריס.
קורות חיים.
האוסמן נולד בעיר אמסטלפיין שבהולנד הסמוכה לאמסטרדם, למשפחה ממוצא יהודי. אחיו הקטן, דסטין האוסמן, הוא כדורגלן עבר ששיחק באייאקס.
קריירה.
בתחילת הקריירה שלו, האוסמן היה חבר בלהקה הולנדית בשם Fontane שהקליטה שירים עבור פסקולים לסרטים הולנדים, שבהם האוסמן גם שיחק: "!Costa" (2001) וסרט הנעורים "ירח מלא" (2002) שהפך לשובר קופות לצדה של השחקנית שנטל יאנזן, וכן גרסה של השיר "Telkens weer" של הזמרת ויליקה אלברטי עבור הסרט Liever verliefd (2003). לאחר ששני חברים עזבו את הלהקה, היא התפרקה והאוסמן החל בקריירת סולו, ובשנת 2005 הוציא את האלבום Luchtige Verhalen, שבו גם כתב את רוב השירים יחד עם חבר.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרה ההולנדית Voor hete vuren בשנת 1995. בשנת 1998 גילם את רובר באופרת הסבון הכי ותיקה בהולנד "זמנים טובים, זמנים רעים". בשנת 1999 הופיע בסרט הטלוויזיה "Suzy Q" בכיכובה של קאריס ואן האוטן. לאחר מכן המשיך לשחק בסדרות ובסרטים שונים בהולנד. בשנת 2006 השתתף בסרט המתח ההולנדי "ספר שחור" של הבמאי פול ורהובן העוסק ביהודיה הולנדית שמצטרפת למחתרת ההולנדית בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית.
בשנת 2009 האוסמן גילם את דמותו של הרקדן הרוסי רודולף נורייב עבור סרט הטלוויזיה Margot של ה-BBC, וכן שיחק בסרט הבריטי "ויקטוריה הצעירה". באותה שנה האוסמן עבר עם משפחתו לארצות הברית כדי להתקדם בקריירת המשחק שלו, והחל לשחק בסדרה "טרמיי" (Treme; 2010-2013) של HBO, בה גילם את דמותו של זמר הרחוב סוני בניו אורלינס שלאחר הוריקן קתרינה. בשנים 2012 ו-2013 שיחק בשתי עונות בסדרה של הסדרה האמריקאית "נאשוויל".
בשנת 2013 האוסמן גילם תפקיד קטן בסרט הקולנוע "מלחמת העולם Z" בכיכובו של בראד פיט ובאותה שנה הוא נבחר להחליף את השחקן אד סקריין בגילום דמותו של דא'אריו נאהאריס בסדרה הבינלאומית המצליחה "משחקי הכס", בה הוא משחק החל מהעונה הרביעית ששודרה בשנת 2014. באותה שנה האוסמן שיחק בעונה השנייה של הסדרה "אורפן בלאק" והוא המשיך בה גם בעונה השלישית ששודרה ב-2015.
בשנת 2014 הופיע בתפקיד משנה בסרט הביוגרפי "הולכת רחוק" בכיכובה של ריס וית'רספון. ב-2015 כיכב בסרט "הסיפור של אדליין" בו גילם את דמותו של אליס ג'ונס, צעיר המתאהב באדליין, אישה שלא מזדקנת.
בשנת 2017 שיחק בדרמת המלחמה "הקצין העות'מאני" (The Ottoman Lieutenant) אשר מדברת על אידיאליסטית אמריקאית לבין שוטר טורקי במלחמת העולם הראשונה.
חיים אישיים.
האוסמן נישא בשנת 2008 לשחקנית ההולנדית טארה אלדרס, אותה הכיר על סט הצילומים של הסרט ההולנדי "Phileine Zegt Sorry" בשנת 2003. לזוג בת בשם הייזל (Hazel), שנולדה בשנת 2007. הוא מתגורר עם משפחתו בניו אורלינס.
דיסקוגרפיה.
סינגלים במסגרת להקת Fontane:
סינגלים במסגרת קריירת סולו:
אלבום סולו:
מייקל הויזמן
קארל למל (הבן)
קארל למל (הבן) (באנגלית: Carl Laemmle, Jr; 28 באפריל 1908 - 24 בספטמבר 1979) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי.
חייו.
נולד בשיקגו לקארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל.
השתלב בעסקי אביו, ועבר עמו לבוורלי הילס, ומשם ניהל את אולפני חברת סרטי יוניברסל בין השנים 1928 ו-1936.
היה אחראי על הפקת סרטים רבים ומצליחים בשנות ה-30' המוקדמות, וביניהם "במערב אין כל חדש" (1930), "דרקולה" (1931), "גשר ווטרלו" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "המומיה" (1932) ו"הפרקליט" (1933).
לאור ההוצאות הכספיות הגדולות שהיו כרוכות בסרטים שהפיק, נקלעה חברת סרטי יוניברסל לחובות כספיים כבדים, אשר הובילו להדחתו מניהול בשנת 1936.
נפטר בלוס אנג'לס משבץ מוחי בשנת 1979.
פרס הרמן שטרוק, עיריית חיפה
תיק כחול-לבן
תיק כחול-לבן הוא מותחן ריגול מאת חגי טיומקין, המתרחש בישראל בשנות ה-70, ועוסק בחיפושים אחר חפרפרת שחדרה למערכת הביטחון הישראלית. הספר יצא לאור בשנת 1992 בהוצאת "ספרית מעריב".
הספר הוא הראשון בסדרת ספרים, הכוללת גם את "תיק ספקולטיבי" ו"תיק IVF", המתארים את עלילות אנשי השב"כ, אורי קרמר ורוני לרנר.
הספר מציג את השב"כ, ובמידה מסוימת גם את צה"ל, כגופים ביורוקרטיים ומושחתים (חשיבות גדולה מוקדשת למילוי טפסים, מתקן חקירות משמש גם למפגשים מיניים, קשרים הם מרכיב ראשון במעלה בפעילות השב"כ ועוד).
תמצית העלילה.
חדירה של מחבלים לישראל מלבנון באמצע 1973 התאפשרה בזכות מפה של שדה מוקשים בגבול הצפון שנמצאה בידיהם. החשד לדליפת המידע נופל על קצין ההנדסה הפיקודי, שמפה דומה נעלמה ממשרדו. פעולת תגמול של שייטת 13 בלבנון נכשלה משום שלמחבלים היה מידע מוקדם על קיומה.
בשנת 1978 החלה חקירה של השב"כ בדבר מאמצי ריגול של רומניה בישראל. החוקר הוא אורי קרמר, ראש המדור הרומני בשירות. במקביל לחשד בנספח הכלכלי הרומני, בעקבות סיפורו של יעקב לזר, סוחר למוצרי חשמל יליד רומניה, שבעת ביקור ברומניה נחקר באכזריות על ידי הסקוריטטה, נפתחת חקירה לגילוי חפרפרת, הנמצאת, לפי המידע שסיפקה, בשלישות הראשית או במטה השב"כ.