מכללת ייל התרחבה בהדרגה. היא כוננה את פקולטת ייל לרפואה (1810), פקולטת ייל לתאולוגיה (1822), פקולטת ייל למשפטים (1843), פקולטת ייל לאמנויות ומדעים (1847), הפקולטה המדעית ע"ש שפילד (1847), ופקולטת ייל לאמנות (1869). הפקולטה לתאולוגיה הוקמה על ידי נוצרים שחשו כי פקולטת הרווארד לתאולוגיה הפכה לליברלית מדי. צעד זה דומה למרד של אוקסברידג', שבמהלכו משכילים בדלנים פרשו מאוניברסיטת אוקספורד וייסדו את אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1887, בעוד המכללה המשיכה לגדול תחת נשיאותו של טימות'י דוויט החמישי, מכללת ייל שינתה את שמה לאוניברסיטת ייל. לאחר מכן המשיכה וגדלה, ונוספו לה פקולטת ייל למוזיקה (1894), פקולטת ייל ליערנות וללימודי הסביבה (1901), פקולטת ייל לבריאות הציבור (1915), פקולטת ייל לסיעוד (1923), פקולטת ייל לדרמה (1955), תוכנית אגודת הרופאים של ייל (1973) ופקולטת ייל לניהול (1976).
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 רק גברים יכלו ללמוד באוניברסיטה (נשים יכלו החל מהמאה התשע עשרה ללמוד לימודים לתארים מתקדמים). , שהייתה מיועדת לנשים, נחשבה למכללת האחות של ייל. בשנת 1966, ייל החלה בדיונים עם ואסר, בנוגע למיזוג שני המוסדות, וכך ליצור חינוך מעורב אפקטיבי. בסופו של דבר האיחוד לא יצא לפועל ושני המוסדות החליטו להתחיל לקבל את בני שני המינים, החל משנת 1969.
ייל, כמו שאר המוסדות בליגת הקיסוס, נקטה החל מתחילת המאה העשרים במדיניות קבלה מכוונת שנועדה לשמר את כמות התלמידים שמוצאם ממשפחות מכובדות, נוצריות לבנות (נומרוס קלאוזוס). היא הייתה מבין האחרונות בליגת הקיסוס שביטלה במידה רבה את ההעדפות הללו, החל ממחזור 1970, אם כי העדפות מסוימות עדיין קיימות היום.
נשיא מכללת ייל ועמיתים של המכללה, שביחד נודעים גם בשם "תאגיד ייל", הם הוועד המנהל של האוניברסיטה.
ייל ופוליטיקה מודרנית.
העיתון הבוסטון גלוב כתב: "אם יש מוסד אחד להשכלה שיכול לתבוע לעצמו את האחריות על חינוך המנהיגים הלאומיים הגדולים ביותר של האומה במשך שלושת העשורים האחרונים, זהו ייל." בכל מערכת בחירות נשיאותית בין השנים 1972 עד 2004 היו מועמדים דמוקרטים או רפובליקנים בוגרי ייל. נשיאי ארצות הברית שהיו בוגרי ייל, לאחר מלחמת וייטנאם, הם ג'רלד פורד, ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן. מועמדים לנשיאות באותה תקופה שלא ניצחו במירוץ והיו בוגרי ייל כוללים את ג'ון קרי (2004), ג'ו ליברמן (מועמד לסגנות, 2000) וסרג'נט שריבר (מועמד לסגנות, 1972). עוד בוגרי ייל שהתקרבו מאוד למירוץ על הנשיאות באותה תקופה הם הילרי קלינטון (2008 ו-2016), הווארד דין (2004), (1984 ו-1988), פול טסונגס (1992) וג'רי בראון (1976, 1980, 1992).
מספר הסברים עלו לשאלת הייצוג הנרחב של ייל במערכות הבחירות מאז סוף מלחמת וייטנאם. מספר מקורות מזכירים את רוח האקטיביזם בקמפוס ששררה בייל מאז שנות השישים, וכמו כן את השפעתו האינטלקטואלית של הכומר ויליאם קופין על רבים מהמועמדים העתידיים. ריצ'רד ברודהד, שהיה דיקן מכללת ייל ולאחר מכן נשיא אוניברסיטת דיוק, הצהיר: "אכן אנו מעניקים תשומת לב גדולה לסעיפי התרומה לקהילה בתנאי הקבלה שלנו, וישנה מסורת חזקה מאוד של התנדבות בייל." גאדיס סמית', היסטוריון ייל, מציין "אתוס של אקטיביזם מאורגן" בייל במהלך המאה העשרים, שהוביל את ג'ון קרי להוביל את מועדון הוויכוחים ולג'ו ליברמן לנהל את עיתון "ייל דיילי ניוז". קמיל פאגליה, סופרת אמריקאית בוגרת ייל, מצביעה על היסטוריה של קשרים ואליטיזם, ומוציאה לאור רשת של חברויות וסניפים שנבנו באוניברסיטה. זאת ועוד, סי.אן.אן מניחים כי ג'ורג' בוש הבן הרוויח מתנאי קבלה מיוחדים, בעצם היותו "בן ונכד של בוגרי ייל", ולהיותו "בן למשפחה מעורבת פוליטית". כתבת "הניו יורק טיימס" אליזבת' בומילר וכתב ה"אטלנטיק מאנט'לי" ג'יימס פאלוס מאמינים כי תרבות הקהילתיות ושיתוף הפעולה שקיימת בין סטודנטים, חברי צוות וההנהלה ממעיטה בערכי האינטרסים האישיים ומחזקת את המחויבות לאחרים.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2004 הצהיר הווארד דין כך: "במובן מסוים, אני מבדיל את עצמי משלושת המועמדים האחרים (בוגרי ייל) של 2004. ייל השתנתה כל כך בין מחזור 68' למחזור 71'. המחזור שלי היה הראשון שכלל בו נשים; זה היה המחזור הראשון שבו היו סימנים משמעותיים לניסיון לגייס אפרו-אמריקאיים. אלו היו זמנים בלתי רגילים, ובמרווח הזמן שבין מחזורים אלו השתנה דור שלם."
ייל הנהיגה לימודי "אסטרטגיה מקיפה", מונח מקיף שכולל בתוכו היסטוריה צבאית, מדעי המדינה, מנהיגות ותחומי מחקר אחרים שעשויים להיות שימושיים למנהיגים אמריקאיים עתידיים. בכל שנה הפרופסורים צ'ארלס היל, פול קנדי וג'ון גאדיס מעבירים סמינר של שנה ב"אסטרטגיה מקיפה" לקבוצה שנבחרה בקפידה של סטודנטים (לתואר ראשון ולתארים גבוהים) בכוונה להכין אותם לתפוס עמדות כוח בממשל, בעסקים, ובחיים הציבוריים. ארגוני בוגרים של התוכנית ל"אסטרטגיה מקיפה" כבר קיימים בוושינגטון די. סי. ובניו יורק.
הנהלה.
משרת הפרובוסט של ייל שימשה כקרש קפיצה למספר נשים לתפקידי נשיאות באוניברסיטאות בולטות. בשנת 1977, חנה גריי מונתה לנשיאת ייל בפועל לאחר שהייתה פרובוסט, והמשיכה ומונתה להיות נשיאת אוניברסיטת שיקגו, והייתה לאישה הראשונה בארצות הברית שמונתה לתפקיד נשיאותי מלא באוניברסיטה גדולה. בשנת 1994, הפרובוסט ג'ודית רובין מונתה להיות לנשיאת אוניברסיטת פנסילבניה והייתה לאישה הראשונה המכהנת כנשיאה של מוסד בליגת הקיסוס. בשנת 2002, הפרובוסט אליסון ריצ'רד מונתה לסגנית-קנצלר באוניברסיטת קיימברידג' (התפקיד הביצועי הבכיר באוניברסיטה). ב-2004, הפרובוסט סוזן הוקפילד מונתה לנשיאת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
קבלה.
למחזור 2015, ייל קיבלה רק 2,006 תלמידים מתוך 27,282 תלמידים שהגישו מועמדות ללימודי תואר ראשון באוניברסיטה, ובכך שברה שיא חדש של כל הזמנים בשיעור הקבלה הנמוך לאוניברסיטה העומד על 7.35%.
ב-2021 התקבלו למחזור 2025 2,169 תלמידים בלבד מתוך 46,905 שהגישו מעומדות ללימודי תואר ראשון באוניברסיטה, שיעור קבלה של 4.62.
בתנאי הקבלה ייל אינה מתייחסת למצבו הכלכלי של המועמד ותנאי הקבלה לא כוללים בתוכם שאלות המתייחסות ליכולות המועמד לעמוד בתנאים הכלכליים, כולל למועמדים מארצות אחרות. ייל מתחייבת לענות על הצורך הכלכלי המוצג באופן מלא, ויותר מ-40% מתלמידי ייל מקבלים סיוע כלכלי. רוב הסיוע הכלכלי מגיע בצורת מענקים ומלגות שלא צריך לשלם אותם בחזרה לאוניברסיטה. נכון ל-2021 לייל יש שכר לימוד שנתי של $76,645 כאשר העלות הממוצע לאחר סיוע פיננסי הוא $18,770.
חצי מהסטודנטים בייל לתואר ראשון הן נשים, 30% מיעוטים, ו-10% הם תלמידים מארצות אחרות. 55% למדו בתיכון בבתי ספר ציבוריים, ו-45% למדו בבתי ספר עצמאיים, דתיים, או מארצות אחרות. בנוסף, מכללת ייל מכניסה בשעריה קבוצה קטנה של תלמידים לא שגרתיים בכל שנה, באמצעות תוכנית הסטודנטים איליי ויטני. אחוז המתקבלים דרך תוכנית זו עומד על פחות מ-10%, וסך התלמידים בייל שלומדים דרך תוכנית זו עומד על 13. גיל הסטודנטים הממוצע בתוכנית זו עומד על 29.
אוספים.
ספריית אוניברסיטת ייל, שמחזיקה יותר מ-12 מיליון כרכים, היא האוסף האוניברסיטאי השני בגודלו בארצות הברית. הספרייה הראשית, הספרייה ע"ש סטרלינג, מכילה בסביבות 4 מיליון כרכים, ושאר האוסף מפוזר בספריות לפי נושאים.
ספרים נדירים נמצאים במספר אוספי ייל. בספריית הספרים הנדירים ע"ש ביינק יש אוסף גדול של ספרים וכתבי יד נדירים. ספריית הרפואה ע"ש קושינג וויטני מכילה טקסטים רפואיים היסטוריים חשובים, שכוללים אוסף מרשים של ספרים נדירים, ובנוסף כלים רפואיים היסטוריים. הספרייה ע"ש וולפול מכילה את האוסף הגדול ביותר של עבודות ספרותיות בריטיות מהמאה ה-18.
גם מבחר המוזיאונים של ייל הם בעלי חשיבות בינלאומית. גלריית האומנות של אוניברסיטת ייל היא מוזיאון האומנות הראשון בארצות הברית שהוקם בתוך אוניברסיטה. היא מכילה יותר מ-180,000 עבודות, וכוללת גם עבודות של אמנים היסטוריים ואוספים חשובים של האומנות המודרנית, בבניינים סווארטט וקאהן. הבניין האחרון, העבודה הראשונה האמריקאית (1953) בקנה-מידה גדול של האדריכל היהודי לואי קאהן, שופץ ונפתח מחדש בדצמבר 2006. מרכז ייל לאמנות בריטית, האוסף הגדול ביותר לאומנות בריטית מחוץ לממלכה המאוחדת, התחיל ממתנה שהעניק הפילנתרופ פול מלון, וכעת מוצג בבניין אחר שעוצב על ידי קאהן.
המוזיאון לידיעת הטבע ע"ש פיבודי (שנוסד על ידי עותניאל צ'ארלס מארש) הוא המוזיאון הפופולרי ביותר בניו הייבן וכולל אוסף גדול של מאובני דינוזאורים, בהם גולגולות מקוריות של טריצרטופס וטורוזאורוס. המוזיאון מבוקש מאוד בקרב תלמידי בית ספר יסודי, ובנוסף לכך גם מכיל אוסף מחקרים וממצאים באנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, והסביבה הטבעית. האוסף האוניברסיטאי של ייל לכלים מוזיקליים, שלוחה של הפקולטה למוזיקה, הוא כנראה הפחות ידוע מבין אוספי ייל, בשל שעות הפתיחה המוגבלות שלו.
אדריכלות ייל.
ייל ידועה בקמפוס ההרמוני והאוטופי שלה, האופייני לתחייה הגותית. כמו כן היא ידועה במספר בניינים מודרניים אייקונים, הנלמדים בחוגי סקר אדריכליים: גלריית ייל לאומנות והמרכז לאומנות בריטית שתוכננו על ידי לואי קאהן, הקולג'ים ע"ש רינק, עזרא ומורס שעוצבו על ידי אירו סארינן, ובנייני האומנות והאדריכלות של פול רודולף. בבעלותה של ייל גם מספר אחוזות ראויות לציון מהמאה ה-19 לאורך שדרת הילהאוס (שדרה בניו הייבן, שעליה כתב מארק טוויין: "הרחוב היפה ביותר באמריקה").