שאלאמון נולד באזור טרנסקרפטיה, אז אוסטרו-הונגריה, היום אוקראינה. אביו היה חנווני יהודי. בגיל שש, עברה המשפחה ליישוב קטן בגבולות הונגריה של היום. מהיישוב הקטן הזה הלך שאלאמון לבית הספר היסודי בכפר גדול יותר כשלושה קילומטרים ממקום מגורי המשפחה, יחד עם אחת מאחיותיו בֶּרְטָה ועם אחיו יֶנוֹ. אחותו השנייה אֵֶטֶלְקַה לא למדה בבית הספר כלל, אלא נשאה יומיום חלב לכפר הגדול כסיוע לפרנסת המשפחה. שאלאמון סיים ארבע שנות לימוד בבית הספר היסודי (לפי גרסה אחרת סיים שש כיתות).
אחיו, פּאַל, לקח אותו אז לבודפשט כדי שילמד רפואה. בבודפשט המשיך את לימודיו בבית הספר היהודי ברחוב ושלני. חברו לספסל בכיתה היה דיולה קאן (מאוחר יותר הקומיקאי הגדול דיולה קאבוש. כעונש על שובבותם הם הושבו בספסל הראשון בכיתה. לבסוף, לא הלך שאלאמון ללמוד רפואה, אלא החליט להתלמד כשוליה בחנות טקסטיל ברחוב ראקוצי 2 שהייתה בבעלות של יהודי בשם אדי לוסטיג. החנות הייתה צמודה לתיאטרון ההונגרי של פשט , ושאלאמון הפך למבקרו הקבוע.
בשנת 1913 הפך שאלאמון משוליה לעוזר שחקן במועדון הלילה טרוקדרו שברחוב ראקוצי. בגלל קולו המחוספס פוטר, עד שהתקבל למועדון אורפיאום. בהופעתו הראשונה בתפקיד חייל ששוקע בשינה, הוא באמת נרדם על הבמה ובקושי היה ניתן להעיר אותו, מה שהפך אותו להצלחה גדולה בן לילה. קרנו כשחקן וכקומיקאי עלתה בשנת 1922 במועדון הקברט אפולו בתפקידו בבורלסקה בשם "רביעיית הקשת של בלונד הזקן" (על רביעית נגנים שבה אף אחד מהארבעה לא ידע למעשה לנגן כלל).
מנהל תיאטרון.
ב-1 בדצמבר 1923 נפתח אחד הקברטים המשמעותיים ביותר של התקופה, שבו המנכ"ל היה בלה שאלאמון, והמנהל האמנותי והמנהל השותף אנדרה נאגי. עם נאגי, שאהב את ההומור הפחות פופולרי, העדין והספרותי יותר, היו לשאלאמון קונפליקטים רציניים לאורך כל הדרך, אבל הם עבדו ביחד זמן רב. שאלאמון ניהל את הקברט עד 1931 ואז החליט לעבור לגרמניה, כדי להיות שחקן קולנוע. תוך זמן קצר חזר לבודפשט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה.
בשנת 1939, כיהודי, נאסר עליו להופיע בתיאטרון (בפעם האחרונה שיחק ב-31 במאי), והוא לא הורשה לשחק עד סיום מלחמת העולם השנייה ושחרור הונגריה מהנאצים ב־1945. בתקופה זו הוא יכול היה לשחק רק באירועי אומנות בתיאטרון גולדמארק בפני קהל יהודי במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. ב-1944 רצחו אנשי מפלגת צלב החץ את חברו הקומיקאי שאנדור ראדו.
אישיותו.
בעל חנות הטקסטיל אדי לוסטיג פיטר את שאלאמון, כביכול, מהחנות בגלל הופעתו המכוערת, לאחר שסיים את תקופת חניכותו. אוזניו הגדולות והבולטות אכן לא רמזו על יופי גברי. כשחקן הוא הופיע בשנים שלאחר מכן המון פעמים באזורים הכפריים ובעיירות שדה, כמעט בכל מקום שאליו הוזמן. הוא באמת נהנה מהצלחתו ונחשב לאדם נחמד שנהנה לדבר עם כל אחד. לעיתים קרובות הגיע לכפר או לעיירה שעות אחדות לפני ההופעה כדי להסתובב בין האנשים, לשתות קפה, ולדבר ולדבר. הוא הופיע ברצון גם בהופעות צדקה בבתי חולים.
שאלאמון היה מאוהדי קבוצת הכדורגל ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט שרבים מאוהדיו ושחקניו באותה תקופה היו יהודים.
לה צ'וררה (קולומביה)
לה צ'וררה (בספרדית: La Chorrera) היא עיירה בקולומביה שנמצאת במחוז אמסונאס.
העיר נמצאת כ-367 ק"מ מהגבול של קולומביה עם ברזיל וכ-63 ק"מ מהגבול של קולומביה עם פרו. העיר נמצאת על גדות הנהר איגארה פראה .
הענף הכלכלי העיקרי בלה צ'וררה הוא חקלאות וצריכת מזון: ציד, דיג, בננות ויוקה.
ג'קי מייקה
ג'קי מייקה (מלכה) (נולד בשנת 1955) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה.
מייקה נולד בעיר קזבלנקה במרוקו ב-1955 ועלה עם משפחתו לישראל בהיותו בן שנה. הוא גדל והתחנך בשכונת קטמונים בירושלים. אחיו, סם ויוסי מלכה היו מראשי ארגון הפשע "הכנופיה הירושלמית". בצעירותו שיחק בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים לצד אורי מלמיליאן ודני נוימן, וזכה עמה באליפות ישראל בכדורגל לנוער.
בסוף שנות השבעים, הקים ביחד עם כמה מחבריו את הלהקה "זמר קטמונים". בהמשך, פנה לאמרגן בני ברזילי, אמרגנו של שימי תבורי, שהתרשם ממנו, והוחתם אצלו על חוזה הקלטות של חמש שנים. באותה התקופה, החל מייקה להופיע בשורה של מועדונים ברחבי ירושלים, ביניהם "קרוואן", "נובמבר" ו"יופיטר" וביצע את המעבר מעולם הכדורגל לעולם המוזיקה.
ב-1979 יצא אלבומו הראשון "ימי נעוריי" בעיבודים וניהול מוזיקלי של נחום פרפרקוביץ'. מתוך האלבום שמכר מעל ל-150 אלף עותקים בלט במיוחד השיר "לא חשוב לי לאן" שנחל הצלחה רבה והפך למפורסם ביותר של מייקה.
לאחר יציאת אלבומו הראשון יצא לסיבוב הופעות בכל חלקי הארץ, בחלק מהופעותיו הופיע יחד עם הבדרן אבנר דן.
ב-1980 יצא אלבומו השני, "אדם וחווה", כאשר עיבודי השירים נחלקו בין נחום פרפרקוביץ' לננסי ברנדס. נוסף אליהם השתתפו בהקלטות גם חיים רומנו בגיטרות, מיקי שביב ושמוליק ארוך בבס, מאיר ישראל בתופים, פטר ורטהיימר, יעקב מירון ואיתמר ארגוב בכלי נשיפה, ריקי מנור, אפי בן ישראל, חני בודגוב בקולות וכן משתתפים נוספים.
ב-1982 יצא אלבומו השלישי "שירו ביחד" עם עיבודים של ננסי ברנדס ונגינה של חברי להקת "ברוש". בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא, הדואט "לשיר בשני קולות" עם ריקי מנור (מלהקת "איזולירבנד") והחידוש ל"עופרה", שביצע במקור מוטי פליישר.
ב-1983 יצא בחברת התקליטים "פונוקול" אלבומו הרביעי "חיזרי אליי אהובה" בעיבודים של אלי קניאל ואבי אדריאן. עוד באותה שנה יצא גם אלבומו החמישי "מכתב החייל" עם נגינה בהקלטות של חברי להקת "ברוש".
ב-1986 הוציא את האלבום "בואי ונשירה" שכלל שירים מקוריים לצד 2 חידושים ל"ברצלונה" ול"לילה בחוף אכזיב". את שירי האלבום עיבדו יגאל חרד, ואהרון מנחם.
בשנת 1987, בה בית"ר ירושלים זכתה באליפות המדינה בכדורגל לראשונה בתולדותיה הוציא את השיר "אני אוהב אותך בית"ר", שהפך במהרה לשיר האליפות של הקבוצה ולאחד השירים המזוהים עימו ביותר ביותר עד היום.
באוגוסט 1994 יצא בחברת התקליטים של "האחים ראובני" האלבום "לא חשוב לי לאן - להיטי זהב", שכלל עיבודים חדשים ללהיטים שלו עצמו, וכן חידושים ללהיטים של ג'ו עמר, גבי שושן ומשה הילל.
בפברואר 1995 הוציא את אלבום האוסף "להיטי זהב" - חלק ב', שכלל את מיטב להיטיו וכן שיר אחד חדש "אני חולם על אנטונלה".
ב-1999 הוציא את האלבום "גבר מאוהב", בו נכלל הדואט "גולי עלאש" עם זוגתו קרן לוי, וגרסה מחודשת ל"לאן חשוב לי לאן" עם סילברדון בקטעי רגאיי.
בספטמבר 2014 הוציא את האלבום" קלאסיקה ישראלית", שכשמו כלל חידושים ללהיטים של צביקה פיק, גבי שושן, אושיק לוי ועוד. את שירי האלבום עיבד תומר עג'ם.
ב-2015 הוציא את האלבום "קולות מתוך הלב". האלבום כלל את "נלחמים על המולדת", שנכתב בהשפעת מלחמות ישראל, והשאיפה להגיע לשלם
ב-2018 יצא אלבומו "השירים שגדלנו עליהם" שכולל את מיטב שיריו (ביניהם "לא חשוב לי לאן", "לעוף איתך" לצד קאברים לשירים של זמרים אחרים דוגמת ""שושנת פלאים")
לאורך כ-40 שנות פעילות הוציא מייקה 28 אלבומי אולפן.
חייו האישיים.
מייקה נשוי בשנית לזמרת קרן לוי, הצעירה ממנו ב-24 שנים ולהם שני ילדים. מנישואיו הקודמים יש לו בן אחד.
יום לציון אסון צ'רנוביל
יום הזיכרון לאסון צ'רנוביל הוכרז על ידי האו"ם מצוין ב-26 באפריל, היום בו הוא התרחש. ביום זה מציינים את האסון הגרעיני המפורסם שקרה בעיירת פריפיאט (אוקראינית: При́п'ять) סמוך לעיר צ'רנוביל (Чорно́биль) האוקראינית בזמן היותה חלק באיחוד הסובייטי. החלטת האו"ם על ציון יום זה התקבלה ב-8 בדצמבר 2016.
האסון.
אסון צ'רנוביל הוא אחת התאונות הגרעיניות החמורות ביותר בהיסטוריה, שבה בבלוק הרביעי של הכור הגרעיני בפריפיאט התבצע ניסוי, שמטרתו הייתה לבדוק את מצב הכור במקרה של ניתוק מאספקת החשמל. מפעילי הכור הפעילו את סוללות הגיבוי ובגלל תכנון שגוי ואי הבנה של המצב על ידיהם, הטמפרטורה בכור עלתה באופן פתאומי והכור יצר כמות אנרגיה פי 10 מהמצב הרגיל שלו, כתוצאה מכך הותכו מוטות הדלק הגרעיני ולחץ הקיטור הרב גרם לפיצוץ ששבר את כיפת הכור ואת גג המבנה. בגלל הפיצוץ ליבת הכור נחשפה אל האוויר, מה שגרם לשריפה. השריפה פיזרה את החומרים הרדיואקטיביים מהכור אל הסביבה (עקב חוסר תקציב לא נבנתה שכבת ביטחון בין הכור לגג המבנה קודם לכן).
באירוע זה לא התרחש פיצוץ גרעיני, אך על פי הערכות הנשורת הרדיואקטיבית הייתה גדולה פי 300 מפצצה גרעינית רגילה (עוצמה של 13–16 קילוטון TNT), הנשורת התפזרה עם הרוח לאזורים אחרים, בעיקר אוקראינה, רוסיה ובלארוס. בסך הכל זוהם באופן חמור אזור של שבו גרו כ-200,000 תושבים שחויבו להתפנות.
לאחר האסון.
השלטון הסובייטי ניסה להסתיר את האסון, ואפילו הוציא את התושבים בעיירות הנגועות למצעד חג הפועלים (1 במאי). האסון נודע לעולם הרחב רק לאחר שרוח נשאה חומר רדיואקטיבי מאוקראינה לשווייץ, שם שמו לב לכך.
3 ימים לאחר האסון פורסמה כתבה בעיתון "איזווסטיה", שבה היה כתוב: "תאונה אירעה בתחנת הכוח צ'רנוביל ואחד הכורים הגרעיניים ניזוק. צעדים ננקטים על מנת למזער את השלכות התאונה. אלו שנפגעו ממנה מקבלים עזרה. ועדה ממשלתית הוקמה".
יום הבריאות הבין-לאומי
יום הבריאות הבין-לאומי הוא מועד בין-לאומי שמצוין מדי שנה ב-7 באפריל, לאחר שהוכר על ידי האו"ם וארגון הבריאות העולמי.