המשחק, הראשון ממשחקי Id שהציג יכולת קפיצה, שונה באופיו מהמשחק שקדם לו, בכך שבהרבה מקרים השחקן נדרש להשתמש עד מיצוי ביכולות הקפיצה כדי להתחמק מאויבים, לעבור מכשולים, ולהשיג חפצים. השלבים במשחק לעיתים מעוצבים בצורה מבוכית ומציאת היציאה לא תמיד לוקחת זמן קצר בניגוד לדום (שם יש דגש על זמנים). גם קרבות הבוסים שונים: בעוד שבדום השחקן נדרש למצות את ארסנל הנשק שברשותו כדי לחסל בוסים, במשחק הזה יש חשיבות מעטה לשימוש בכלי נשק בקרבות הבוסים: השחקן צריך להכיר את הסביבה בה נמצא הבוס, להפעיל אותה ולהשתמש בה נגדו. בכך נוסף גם המימד המחשבתי למשחק, דבר שהשפיע רבות על משחקי יריות עתידיים - במיוחד על Half-Life שהתבסס על Quake גם מבחינה טכנית, וגם כמקור השראה לעלילתו.
זהו מבין המשחקים הבודדים בהיסטוריה, שהוסבו באופן רשמי ומסחרי מהמחשב האישי (DOS) לקומודור אמיגה במקום ההפך.
עלילת המשחק.
במשחק השחקן הוא חייל בלי שם, אשר נשלח דרך פורטל כדי לעצור את האויב, בשם הקוד "קווייק". הממשל ערך ניסויים עם טכנולוגיית פורטלים, ומדענים הצליחו להכין פורטל בשם "Slipgate". עם זאת, משהו השתבש ונפתח פורטל למימד שאינו ידוע. מפלצות החלו לעבור מהפורטל והרגו כל מה שנקרה בדרכן. על החייל, בין השורדים הבודדים שנשארו, מוטלת המשימה להיכנס למימד האחר - המבוסס על העולם הדמיוני במיתוס של קת'ולהו מאת לאבקראפט, להרוג את כל האויבים שנקרים בדרכו, למצוא את היציאה כדי לעבור לשלבים הבאים, במטרה לגלות ולחסל את היצור האחראי להתקפות.
בתחילת המשחק השחקן נשלח לבסיס צבאי עתידני בו הוא צריך לבחור את הפרק בו הוא ירצה לשחק. לכל פרק יש פורטל משלו בו הוא יעבור. קיימים ארבעה פורטלים אשר כל אחד מהם שולח את השחקן לעולם שונה. במשחק יש שני "בוסים". האחד מופיע בסוף הפרק הראשון, והשני מופיע בפרק האחרון. בסוף המשחק, לאחר שהשחקן עבר את המשחק בכל ארבעת הפרקים האפשריים, ייפתח בפניו הפרק האחרון - הבוס הגדול (Shubb Niggurat, שוב-ניגוראת' הידוע בשם הקוד "קווייק"), ובחיסולו מסתיים המשחק.
משחקיות.
המשחק, הראשון ממשחקי איד שהציג יכולת קפיצה, שונה באופיו מהמשחק שקדם לו, בכך שבהרבה מקרים השחקן נדרש להשתמש עד מיצוי ביכולות הקפיצה כדי להתחמק מאויבים, לעבור מכשולים, ולהשיג חפצים. השלבים במשחק לעיתים מעוצבים בצורה מבוכית, ומציאת היציאה לא תמיד לוקחת זמן קצר בניגוד לדום (שם יש דגש על זמנים). גם קרבות הבוסים שונים: בעוד שבדום השחקן נדרש למצות את ארסנל הנשק שברשותו כדי לחסל בוסים, במשחק הזה יש חשיבות מעטה לשימוש בכלי נשק בקרבות הבוסים: השחקן צריך להכיר את הסביבה בה נמצא הבוס, להפעיל אותה ולהשתמש בה נגדו, מאשר שימוש בכוח אש נטו.
הוספת יכולת הקפיצה איפשרה לאיד לשכלל את המשחקיות גם במצב מרובה המשתתפים, וליצור משחקיות מהירה שטרם נראתה עד כה ושהשפיעה על כל המשחקים הבאים מתוצרת איד. איד הכניסו בתוך המשחק מהלכים שונים ששליבו את יכולת הקפיצה, שנוצלו על ידי שחקנים ברשת והפכו את המשחק לאהוב ביותר על השחקנים. חלק ממהלכים אלו כוללים:
כל המשחקים הבאים מבית Quake ירשו את המהלכים האלו ואף התווספו אליהם מהלכים חדשים. כמו כן ניתן למצוא מהלכים דומים במשחקים אחרים כמו Unreal Tournament ו Team Fortress 2 אם כי הדגש כיום בפיתוח משחקים הוא ליצור משחקיות כמה שיותר ריאליסטית ומציאותית מבחינת התנועתיות של השחקן.
הנשק במשחק.
במשחק יש שימוש בשמונה סוגים של כלי נשק:
מפרץ חמאמאת
מפרץ חמאמאת (בערבית: خليج الحمامات, בתעתיק מדעי: ח'ליג' אלחמאמאת; בצרפתית: Golfe d'Hammamet) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן בצפון-מזרחה של תוניסיה. המפרץ משתרע בין חצי האי שריק צפונית לעיר מונסתיר בדרום. הוא קיבל את שמו מהעיר חמאמאת שבחלקו הצפוני.
הרווארד (מטוס)
נורת' אמריקן אוויאיישן הרווארד (באנגלית: North American Harvard, נקרא גם T-6 Texan, ראו להלן) היה מטוס אימון חד-מנועי שיוצר בארצות הברית על ידי חברת נורת' אמריקן אוויאיישן. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש ההרווארד כמטוס לאימון מתקדם בהכשרת טייסי הקרב של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, צי ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי הבריטי וחילות האוויר של חבר העמים הבריטי. גם לאחר המלחמה ועד לשנות ה-70 המשיך המטוס למלא תפקיד זה בחילות אוויר רבים בעולם.
למטוס ניתנו סימולים וכינויים שונים. בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ובחילות האוויר של צבא ארצות הברית ניתן למטוס הסימול AT-6, ואילו בצי ארצות הברית סומל המטוס SNJ. בחילות האוויר של בריטניה ושל חבר העמים הבריטי כונה המטוס הרווארד, וזהו השם בו נודע בדרך כלל מחוץ לארצות הברית. לאחר 1962 זכה המטוס לסימול מחודש בארצות הברית ונקרא T-6.
מטוס ההרווארד תוכנן במשך שנתיים ובשנת 1935 המריא אב-הטיפוס. במלחמת העולם השנייה הוגבר קצב ייצור המטוסים כדי לספק את הדרישה להכשרת טייסים. בסך הכל נבנו 17 אלף מטוסי הרווארד מדגמים שונים, והם נמכרו ל-55 חילות אוויר שונים. המטוס הוסב בשלב מסוים למטוס תקיפה, וחיל האוויר האמריקאי אף השתמש בו במלחמת קוריאה. גם בעשור השני של המאה ה-21 ישנם מטוסי הרווארד רבים במצב טיסה ואחרים בתצוגות סטטיות. מטוסי הרווארד שימשו בסרטים רבים כמדמים את מטוס הקרב של הצי הקיסרי היפני מיצובישי A6M זירו.
פיתוח.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 פיתחה חברת נורת' אמריקן אוויאיישן מטוס אימון שסומל NA-16. מטוס זה המריא לראשונה ב-1 באפריל 1935, והיה בסיס לשורת מטוסי אימון, בהם BT-9 וכמה תת-דגמים. דגם משופר של מטוס זה, שסומל NA-26, היה הצעתה של החברה במכרז של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית למטוס קרב "בסיסי" במרץ 1937. ההצעה זכתה במכרז, והמטוס נכנס לייצור סדרתי. 180 מטוסים ראשונים סופקו לגיס האווירי בסימול BC-1 ו-400 סופקו לחיל האוויר המלכותי, ושם נקראו הרווארד I. הצי המלכותי הבריטי קיבל 16 מטוסים שהותאמו לדרישותיו, וסומלו SNJ-1, ו-61 מטוסים נוספים שבהם הותקן מנוע שונה ולהם ניתן הסימול SNJ-2.
דגם BC-1 היה, כאמור, הדגם הסדרתי של אב הטיפוס NA-26. בדגם הסדרתי היו כמה שינויים מאב הטיפוס, ובהם גלגל זנב מתכנס, אפשרות לנשיאת חימוש, מכשיר קשר מקלט-משדר, ומנוע פראט אנד ויטני R-1340-47 וואספ בעל 550 כוח סוס כמנוע תקני. שינויים קלים בגרסה זו כללו שינוי בהגה הכיוון. נבנו 177 מטוסים מגרסה זו, ו-30 מהם הותאמו לאימונים בטיסת מכשירים וסומלו BC-1I. בתת-הדגם BC-1A נעשו שינויים בגוף המטוס, שכללו את הארכתו וכן שינויים קלים בכנפי המטוס. 92 מטוסים נבנו בתצורה זו. מטוס אחד נבנה כגרסה BC-1C, שכללה שינויים בחלקה המרכזי של הכנף.
שלושה מטוסים מדגם BC-2 נבנו, ואז הוחלף סימול המטוס ל-AT-6, שהיה מקביל לדגם BC-1A. כאמור, דגם זה כלל שינויים שונים בכנפיים, ובהם בשפת הזרימה ובקצוות שהפכו לרבועים ובהגה כיוון, שקיבל צורה משולשת. כך נוצרה צללית המטוס המוכרת. לאחר שינוי נוסף בחלקה האחורי של החופה ניתן למטוס השם הרווארד II על ידי חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר המלכותי הקנדי. במסגרת הסכמי החכר והשאל סופקו 1,173 מטוסים מדגם זה לחילות אוויר אלו ולחילות אוויר נוספים של חבר העמים הבריטי, ורובם הופעלו בקנדה כחלק מהתוכנית של מדינות חבר העמים להכשרת טייסים במהלך המלחמה.
הדגם AT-6A היה מבוסס על תכנון שסומל NA-77, והיה לו מנוע רדיאלי מתוצרת פראט אנד וויטני מדגם R-1340-49 וואספ. 1,549 מטוסים מדגם זה נמסרו לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, ו-270 מטוסים לצי ארצות הברית, ובו קיבלו סימול SNJ-3. דגם AT-6B היה מיועד לאימוני מקלענות, והייתה בו האפשרות להתקין מקלע בקוטר 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ) בחלקו הקדמי של המטוס. דגם זה הונע על ידי גרסה R-1340-AN-1 של מנוע הוואספ, גרסה שהפכה לתקנית בכל הדגמים המאוחרים יותר של המטוס. חברת נורדוין אויאיישן הקנדית בנתה גרסה של דגם AT-6A המונע במנוע זה. 1,500 מטוסים מגרסה זו סופקו לחילות האוויר של ארצות הברית וסומנו AT-16, ו-2,485 מטוסים סופקו לחיל האוויר המלכותי הבריטי ולחיל האוויר המלכותי הקנדי, ושם נקראו הרווארד IIB. כמה מהמטוסים הללו שירתו בזרוע האוויר של הצי המלכותי ובצי המלכותי הקנדי.
בסוף 1937 רכשה חברת מיצובישי היפנית שני מטוסים מדגם NA-16, והם נועדו להיות מדגימי טכנולוגיה. ייתכן שנרכש גם רישיון לייצור המטוס. על בסיס גרסה זו פיתחה חברת קיושו היקוקי את מטוס האימונים קיושו K10W (שנקרא בקוד בעלות הברית "אוק", Oak). המטוס היפני היה דומה באופן שטחי בלבד למטוס המקורי, ונבדל ממנו במבנה המטוס שהיה בנוי בשיטת מונוקוק (Monocoque), שבו העומס המבני נתמך במעטפת המטוס, להבדיל מההרווארד שבו הועבר העומס למערכת הקורות והתומכות שיצרו את הגוף. בנוסף, המטוס היפני היה במידות קטנות יותר. הצי הקיסרי היפני הפעיל מספר קטן של מטוסים מסוג זה במהלך המלחמה, מ-1942 ואילך. לאחר מלחמת העולם השנייה הפעיל חיל האוויר של יפן מטוסי AT-6.