לאחר שמשה מוסר לעם את המצוות שנאמרו לו ובני ישראל מביעים את הסכמתם לקבלת המצוות, נערך טקס של כריתת ברית בין ה' ועם ישראל. משה בונה מזבח ומקריב קרבנות למרגלות הר סיני יחד עם אהרן וזקני ישראל. בנוסף לכך הוא מקים גם שתים עשרה מצבות (מזבח קטן).
לאחר מכן עולה משה אל הר סיני לקבלת לוחות הברית, ושוהה שם "ארבעים יום וארבעים לילה". בזמן זה ה' מצווה אותו על מלאכת בניית המשכן, כלי המשכן, בגדי הכהונה וכן על שבעת ימי המילואים המהווים את חנוכת המשכן.
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת משפטים יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
הפטרה.
הפטרת פרשת משפטים היא ב, בתקפת ממלכת צדקיהו בפני המצור על ירושלים (588_לפנה"ס). שם מתאר ירמיהו את דיני העבד העברי, ונוזף בעם על שאינם מקיימים מצווה זו. אשכנזים וספרדים קוראים עד , ובסוף מוסיפים (מנהג בעייתי, משום שלפי הגמרא אין מדלגין אחורה בהפטרה), ואילו איטלקים קוראים רצוף עד , ותימנים עד . בנוסח רומניא הפטירו עד .
אמנם הפטרת משפטים נקראת למעשה רק בכ-23.8% מהשנים, בשנים מסוג השא, השג, החא, בשז וגכז. ברוב השנים הפשוטות קוראים את הפטרת פרשת שקלים, ובשאר השנים המעוברות קוראים את הפטרת ראש חודש או "מחר חודש" כאשר ראש חודש אדר חל ביום ראשון.
במנהגים שחלקו את פרשת משפטים לשתי פרשיות (ראו לעיל), נראה שהיו חילוקי מנהגים לגבי ההפטרה של "ואם כסף תלוה". בספר השלחן (תלמיד הרשב"א) כתב שנהגו בקהילתו להפטיר ב "הנה ימים באים נאם יי וכרתי את בית ישראל ואת בית יהודה ברית חדשה" עד "ולא יהרס עוד לעולם", ומדלג וקורא "כה אמר יי עוד ישמע במקום הזה" עד "יי צדקנו" . בכל מקרה, כתב שברוב השנים כשמחברים פרשיות "משפטים" ו"ואם כסף תלוה", מפטירים בשל משפטים. בנוסף, בשנה מצורת השג, שבת פרשת "אם כסף" תחול בראש חודש, ואם כן, ההפטרה המיוחדת הייתה נקראת רק בשנים מצורת החא.
תומאס אדוארד לורנס
קולונל תומאס אדוארד לורנס (באנגלית Thomas Edward Lawrence; 16 באוגוסט 1888 – 19 במאי 1935), הידוע גם בכינוי לורנס איש ערב, היה ארכאולוג, דיפלומט, סופר ואיש צבא בריטי, אשר קנה את עיקר תהילתו בעקבות התפקידים שמילא במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובמרד הערבי. פועלו במלחמה, יכולתו להיטמע בחברה הערבית על אף היותו בריטי וכן כישרונו להעלות את חוויותיו על הכתב הקנו לו את התואר "לורנס איש ערב".
ביוגרפיה.
נעוריו.
לורנס נולד בטרמדוג, ויילס, כילד מחוץ לנישואים של תומאס צ'פמן, אציל אירי-אנגלי שנטש את אשתו לאחר שהתאהב בשרה ג'אנר, אמו של לורנס. השניים לא נישאו, אך חיו יחד כזוג ואימצו לעצמם את שם המשפחה לורנס. ללורנס היו שלושה אחים נוספים. חוקרים רבים סוברים כי העובדה שלורנס נולד מחוץ לנישואין גרמה לו להרגיש דחוי חברתית לכל אורך נעוריו. לורנס טען כי בשנת 1905 הצטרף לחיל מצב מקומי אך לא נמצא לכך שום רישום צבאי.
ארכאולוגיה.
כבר בגיל 15 לורנס וחברו לספסל הלימודים, סיריל ביסון, החלו לסייר בכנסיות מקומיות ולחקור את המונומנטים והעתיקות שמצאו בהן. בחודשי הקיץ של השנים 1906 ו-1907 נסעו לורנס וביסון לטיולי אופניים בצרפת, שם אספו תמונות ופריטים ארכאולוגיים נוספים מכנסיות מקומיות מימי הביניים, במכתב למשפחתו כתב כך: בין השנים 1907 ל־1910 למד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד וסיים את לימודיו בהצטיינות. הוא התמקד במיוחד בהשפעה של הצלבנים על הארכיטקטורה הצבאית באירופה בימי הביניים. אחיו הצעיר של לורנס, ארנולד, סיפר במאמר מאוחר כי בשביל לורנס העיסוק בנושא היה מעין בריחה מ"המציאות הבורגנית של אנגליה".
בקיץ של שנת 1909, במהלך חופשה מלימודיו, ערך לורנס טיול רגלי בן שלושה חודשים בין המבצרים הצלבניים בשטחי האימפריה העות'מאנית (בעיקר בשטח סוריה של ימינו) בו עבר כ-1,600 קילומטרים.
בשנת 1910 הפליג לביירות כדי להשתלם בשפה הערבית ועד מהרה הצטרף למשלחת של המוזיאון הבריטי למחקר ארכאולוגי באזור כרכמיש. ראש המשלחת היה בתחילה דייוויד הוגארת, שעימו יפעל בהכנת המרד הערבי, ואחרי כן לנרד וולי. בתקופה זו פגש לורנס את הארכאולוגית גרטרוד בל שתהיה יועצתו בפעילותו המודיעינית במלחמת העולם הראשונה.
שירותו במלחמת העולם הראשונה.
בינואר 1914, כ-8 חודשים טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויסו לורנס ולנרד וולי לחיל המודיעין של הצבא הבריטי. מטרת הגיוס הייתה לערוך מחקר מקיף על אזור הנגב, אזור שהיה חשוב במיוחד לבריטניה מאחר שהבינו כי בשעת מלחמה, הצבא האימפריה העות'מאנית יהיה חייב לעבור באזור זה בדרך למצרים. המחקר מומן על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל. באוקטובר אותה שנה, כשלושה חודשים לאחר פרוץ המלחמה צורף לורנס למודיעין של ה אשר שכן בקהיר, מפקדיו היו גילברט קלייטון והנרי מקמהון.
הלאומיות הערבית החלה להתעצם במהלך המלחמה ורבים מן הערבים שאפו לקבל עצמאות מהאימפריה העות'מאנית הגוססת. בשנת 1915 השריף של מכה, חוסיין בן עלי החל לנהל משא ומתן והציע לבריטים להוביל מרד ערבי כנגד האימפריה העות'מאנית בתמורה למדינה ערבית עצמאית בשטחי החג'אז, מסופוטמיה וסוריה הגדולה, דבר אשר יכול היה מאוד להשתלם לבריטים ששאפו לצמצם את הפגיעה באזור תעלת סואץ. הרעיון זכה להתנגדות מצד צרפת אשר ראתה בסוריה הגדולה שטח מנדט עתידי שלה וכן מהממשל המקומי ההודי אשר ראה במסופוטמיה אזור השפעה עתידי של הודו. לורנס עצמו היה תומך נלהב של רעיון מדינה ערבית עצמאית.
באוקטובר 1915 חל משבר של ממש בעמדה הערבית ובן עלי שלח מסר מאיים לשלטונות הבריטיים לפיו אם בריטניה לא תבטיח את תמיכתה במרד ערבי כנגד האימפריה העותמאנית הוא יעביר את תמיכתו אליה, דבר אשר עלול היה לאיים מאוד על גורל בריטניה במלחמה. מקמהון הגיב למסרו של בן עלי וענה לו שהשלטון הבריטי תומך ברעיון של מרד ועצמאות ערבית אך מסריו לגבי שטחים מסוימים במזרח התיכון שכביכול היו אמורים להיות חלק מהמדינה הערבית העתידית היו עמומים (שטחים שחולקו מאוחר יותר עם צרפת וכן שטח של ארץ ישראל שהובטח בהצהרת בלפור.)
באביב של שנת 1916 נשלח לורנס לאזור מסופוטמיה על מנת לנסות ולסיים את המצור על כות על ידי ניסיונות לשחד קצינים עותמאנים והמרדה של הערבים המקומיים, ניסיונות אלו לא נשאו פרי. באותה עת החל להתגבש הסכם סייקס–פיקו אשר בדיעבד הרג את הרעיון של המדינה הערבית המאוחדת במזרח התיכון. על אף המרד הערבי, בו לורנס עתיד לשמש דמות מפתח, הוא ככל הנראה ידע על ההסכם שמשמעותו הייתה למעשה חיסול הרעיון של מדינה ערבית מאוחדת במזרח התיכון.
המרד הערבי.
לאחר שמספר ניסיונות מקומיים בקרב הערבים לא נשאו פרי, נשלח לורנס באוקטובר 1916 על ידי רונלד סטורס, שלימים יהפוך למושל הראשון של ירושלים בימי המנדט הבריטי להיוועד עם מנהיגים ערבים באזור החג'אז ולאסוף מודיעין אודות המרד המתגבש הבא. לורנס נועד עם שלושת בניו של השריף עלי, עלי, פייסל ועבדאללה, והתרשם במיוחד מפייסל, בו ראה את המתאים ביותר להנהיג מרד גדול בתמיכת הבריטים.
אל לורנס הוחלט לצרף את סטיוארט פרנסיס ניוקומב כמקשר לכוחותיו של פייסל, אך זה התעכב והגיע לאזור החג'אז רק מספר חודשים מאוחר יותר. בדצמבר אותה שנה החלו לורנס ופייסל לתכנן כיצד להעמיד את כוחותיו של פייסל במטרה למנוע מהחיילים העותמאנים לכבוש את אזור מדינה ולחבל במסילת הרכבת החיג'אזית. כאשר ניוקומב הגיע לורנס תכנן לעזוב את החג'אז, אך פייסל התנגד לכך נמרצות. בסופו של דבר נשאר לורנס לצד פייסל וכוחותיו עד שאלו כבשו את דמשק בדצמבר 1918.
על אף שעיקר תהילתו של לורנס היא כאסטרטג ומקשר במהלך המרד, הוא עצמו השתתף בפעולות וקרבות רבים לאורך שהותו לצד כוחותיו של פייסל, ביניהם חבלות רבות במסילת הרכבת החג'אזית באזור החג'אז ועקבה במטרה להביס את הכוחות העותמאנים.
אחד הקרבות המשמעותיים בהם לורנס נטל חלק התרחש ב-23 בינואר 1918 באזור טפילה. בקרב זה, אשר הונהג על ידי לורנס יחד עם (לימים ראש ממשלת עיראק), הצליחו הכוחות להדוף כוח של 900 חיילים עותמאנים, כאשר 400 מהם נהרגו ו-200 נלקחו בשבי. בעקבות אותו קרב עוטר לורנס באות השירות המצוין והועלה לדרגת לוטייננט קולונל, אשר מקבילה לדרגת סגן-אלוף בישראל.
במהלך המלחמה לורנס עבר מרחקים ארוכים ונפגש עם שבטים ערבים רבים אותם שכנע להצטרף לכוחותיו של פייסל. הוא היה בקשר קבוע עם המפקדה הבריטית בקהיר ומסר לה מידע מודיעיני חשוב על מהלכי המרד, דבר שהיה בעל ערך רב לתבוסת האיפריה העותמאנית בחזית המזרח תיכונית במלחמת העולם הראשונה.
עד לסוף המלחמה הועלה לורנס לדרגת קולונל ( המקבילה לאלוף-משנה בישראל). היה אמור לקבל את צלב ויקטוריה אך סירב לקבלו.
בקיץ 1918 העותמאנים הציעו פרס של 5,000 לירות שטרלינג (אשר שווי ערך ל 1.7 מיליון ליש"ט ב-2017) על ראשו של לורנס, מאוחר יותר גובה הפרס תפח ל-20,000 ליש"ט. בעקבות ההצעה, אחד מהקצינים הבריטים אשר לחמו לצד לורנס כתב כך :
קרב עקבה.
קרב עקבה התרחש בתחילת יולי 1917, הקרב הונהג על ידי לורנס ובו השתתפו גם כוחותיו של המנהיג הבדואי רב ההשפעה אשר עד לאותה עת תמך בעותמאנים. עקבה, אשר באותה עת הייתה כפר נידח שלידו עמד חיל מצב עותמאני של 300 חיילים הייתה חשובה מבחינה אסטרגטית לבריטים עקב הנמל ששכן בה. לאחר ארבעה ימים של לחימה חיל המצב העותמאני וכמה ממגיני העיר נכנעו והקרב הוכתר כהצלחה. לורנס עצמו נפצע קלות במהלך הקרב.
הצלחת הקרב הקנתה ללורנס את אמונו של המפקד החדש של חיל המשלוח המצרי, סר אדמונד אלנבי.
דרעא.