כשג'קאנדה רודף את בראיין ושאר הצוות עם מסוק תקיפה חמוש תוך שימוש בתוכנה כדי ללכוד את ראמזי, ג'קאנדה שולח מזל"ט חמוש כדי להרוג את טז' ורומאן שהחזיקו בראמזי במכוניתם, לאחר מכן לטי מחזיקה בראמזי ונקלעת למרדף עם המזל"ט. אנשי ג'קאנדה מגלים שראמזי מנסה לפרוץ להם לעין של אלוהים הם מפציצים את מגדל התקשורת וכך מונעים את הפריצה. בראיין ממהר למגדל התקשורת על מנת לעזור לראמזי להמשיך את הפריצה לתוכנה כדי לנטרלה. בינתיים, הובס שרואה את הצוות בשעת צרה ורואה כי מגדל התקשורת מושמד, הוא מתפרץ בבית החולים בו הוא מאושפז, לוקח רכב חירום ונוהג במהירות ומתרסק הישר על המזל"ט ומשמיד אותו שנייה לפני שזה פוגע בראמזי ולטי ולאחר מכן מתעמת נגד המסוק של ג'אקאנדה באמצעות מכונת הירי של המזל"ט.
כשבראיין מצליח להגדיר מחדש את התוכנה והורג את קיאט, ראמזי מצליחה להשתלט מחדש על התוכנה ומכבה אותה. בינתיים דום ושואו נאבקים זה בזה במוסך חנייה לפני שג'קאנדה מגיע עם המסוק שלו ותוקף את שניהם כשחלק ממבנה החנייה קורס על דקארד שואו ובזה דום מצליח להביס את שואו. בשלב זה, דום נאבק בג'קאנדה ולבסוף מרסק את רכבו אל תוך המסוק של ג'קאנדה כשהוא עצמו נפצע לאחר שהמכונית מתרסקת, אם כי מחמיץ ולא פוגע בשק רימוני היד של שואו שבמסוק. אז הובס יורה אל שק רימוני היד ובכך משמיד את המסוק על יושבו והורג את ג'קאנדה.
אחרי הקרב והבסתם של שואו וג'קאנדה, המסוק של ג'קאנדה מתרסק היישר על מוסך החניה ועל דום ששכב מתחת להריסות מוסך החניה מחוסר הכרה. הצוות מחלץ את דום מן ההריסות, כשדום עדיין שוכב חסר הכרה, הצוות חושש שהוא מת בעוד בראיין מנסה להחיות בחזרה את דום, לטי מתייפחת מעל גופו ומתברר שזכרונה שב אליה כשהיא נזכרת שהיא ודום נישאו בחשאי ברפובליקה הדומיניקנית. דום מתעורר ואומר כי הגיע הזמן שהיא תיזכר.
דקארד שואו המובס נלקח על ידי הובס למעצר במתקן כליאה חשאי של סוכנות הביון המרכזית עם אבטחה כבדה ומרבית. בינתיים, בחוף הים, בריאן ומיה משחקים עם בנם כשדום, טז', לטי ורומן צופים בהם מאמצים לחיקם את שמחתם בידיעה כי מוטב לבראיין לפרוש ולחיות הרחק מכל האקשן עם משפחתו.
דום נכנס לרכבו ועוזב בשקט אך בריאן עוצר אותו בצומת, נוהג ברכבו. דום נזכר בזמנים שהם חלקו יחד מאז הכירו והשניים נפרדים ונוסעים כל אחד לדרכו.
הפקה.
פיתוח.
באפריל 2013, ג'סטין לין, במאי כמה מסרטי הסדרה, הכריז כי לא יביים את מהיר ועצבני 7, מאחר שאולפני ההפקה דרשו להוציא את הסרט לאקרנים בקיץ 2014, בלו"ז שמתנגש עם פרויקטים אחרים של הבמאי.
באפריל 2013 נשכר ג'יימס ואן, במאי סרטי אימה לרוב, לביים את הסרט כשמרבית צוות השחקנים מאשר את השתתפותו בסרט.
צילומים.
הצילומים החלו בתחילת ספטמבר 2013 באטלנטה, ג'ורג'יה ובאבו דאבי ודובאי ובקולורדו, ארצות הברית.
בנובמבר 2013, השחקן פול ווקר נהרג בתאונת דרכים. יום למחרת אולפני יוניברסל הכריזו על דחיית ההפקה. בדצמבר 2013 האולפנים הכריזו על הקפאת ההפקה והבמאי אישר כי הפקת הסרט לא בוטלה וכי האולפנים דנים בשינוי עלילת הסרט עקב מות השחקן. באותו חודש, השחקן וין דיזל הודיע כי הסרט ייצא לאקרנים ב-10 באפריל 2015. לבסוף דווח כי הסרט ייצא ב-3 באפריל 2015.
בפברואר 2014 דווח שהצילומים חודשו ובאפריל נערכו צילומים באטלנטה שנמשכו שמונה שבועות. הצילומים הושלמו לבסוף ביולי 2014.
שיווק.
הטריילר הרשמי לסרט יצא ב-1 בנובמבר 2014 בעוד כרזת הסרט והשם הרשמי Furious 7 נחשפו ב-26 באוקטובר 2014.
פיתוח דמותו של בריאן אוקונר.
בינואר 2014 דווח שדמותו של פול ווקר, תפרוש מפעילות ולא תיהרג. לצורך כך צולמו סצנות חדשות בהשתתפות ארבעה כפילי גוף ותוך שימוש בטכנולוגיית CGI על מנת לדאוג לכך שדמותו של פול ווקר המנוח תוכל להשלים את צילומי הסרט. באפריל 2014 דווח שאחיו של השחקן, קיילב וקודי נטלו חלק בכמה סצנות בסרט לצורך כך.
מוזיקה.
בריאן טיילר, שהלחין את הפסקול ל"מהיר ועצבני 3", "מהיר ועצבני 4" ו"מהיר ועצבני 5", נשכר להלחין גם את המוזיקה והפסקול לסרט השביעי בסדרה.
אלבום הפסקול המקורי של הסרט כולל שירים של מגוון אמנים כגון:צ'ארלי פות', ויז קאליפה, די ג'יי סנייק ואיגי אזליה. שירם של פות' וקאליפה, "See You Again", שהפך לסרטון הנצפה ביותר ביוטיוב.
ליאון גרשקוביץ'
פרופסור ליאון גרשקוביץ' (בסרבו-קרואטית: Leon Geršković; 2 בפברואר 1910, בוצ'יה, סלאבוניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 1 באפריל 1992, זאגרב, קרואטיה) היה משפטן, עורך דין ופוליטיקאי יוגוסלבי ממוצא יהודי, אשר כיהן כחבר האספה הלאומית של יוגוסלביה והיה שותף לכתיבת חוקות המדינה, מחוקת 1946 ועד חוקת 1974.
ליאון גרשקוביץ' נולד ב-1910 בכפר בוצ'יה ובהמשך עברה משפחתו לזאגרב. במחצית השנייה של שנות ה-20 היה גרשקוביץ' ממנהיגי "ברית תנועות הנוער" היהודיות בזאגרב שאיגדה את תנועות הנוער היהודיות בעיר ובכללן השומר הצעיר ועקיבא.
ב-1933 הוסמך גרשקוביץ' במשפטים באוניברסיטת זאגרב וב-1935 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. הוא היה פעיל באיגוד המקצועי של פועלי הטקסטיל בזאגרב ובמקביל ניהל משרד פרטי לעריכת דין.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף גרשקוביץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. בהמשך, ערך את ביטאון הפרטיזנים: Slobodna Dalmacija (בעברית: דלמטיה החופשית). לאחר תום המלחמה השתלב גרשקוביץ' במנגנוני הממשל היוגוסלבי ונבחר לאספה הלאומית של יוגוסלביה ולפרלמנט הקרואטי תחת יוגוסלביה. ב-1962, נמנה גרשקוביץ' עם מקימי הפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת זאגרב וכיהן כדקאן הפקולטה עד 1965. בהמשך, לימד משפטים באוניברסיטת בלגרד. גרשקוביץ' היה שותף לכתיבת חוקת יוגוסלביה (1946, 1953, 1963, 1974).
הוא הלך לעולמו ב-1992 בזאגרב והוא בן 82 שנים ונטמן בבית העלמין מירוגוי שבזאגרב.
נינה פוש
נינה פוש (בהולנדית: Nina Foch; 20 באפריל 1924 - 5 בדצמבר 2008) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה הולנדית- אמריקאית. פוש הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1954 על הופעתה בסרט "ידים רעבות לשלטון" (Executive Suite).
ביוגרפיה.
פוש נולדה בשם נינה קונסואלו מוד פוק בעיר ליידן שבדרום הולנד, בתם של השחקנית והזמרת האמריקאית קונסואלו פלוורטון ודירק פוק, מנצח הולנדי למוזיקה קלאסית. לאחר שהורייה התגרשו הצטרפה פוש לאמה שחזרה לארצות הברית וגדלה בניו יורק. בצעירותה ניגנה על פסנתר ובעידוד אמה למדה גם משחק.
קריירת משחק.
פוש החלה את דרכה בתעשיית הסרטים בהוליווד בשנת 1944 בסרט האימה "חזרתו של הערפד" בו הופיעה לצידו של השחקן המפורסם בלה לוגוסי. היא המשיכה את התנופה שלה בשנות ה-40 עם תפקידי משנה בדרמה המוזיקלית "לזכור את השיר" בתפקיד המוזיקאית הפולנייה קונסטנטיה חברתו של המלחין האגדי שופן (קורנל ויילד), בסרט הביכורים של רוברט רוסן "ג'וני או'קלוק" ובתפקיד ראשי בדרמת הפשע "שמי הוא ג'וליה רוס".
בשנות ה-50 השתתפה פוש בדרמה המוזיקלית של וינסנט מינלי "אמריקאי בפריז" בתפקיד הנדבנית מיילו רוברטס, בדרמות התקופתיות "עשרת הדיברות" של ססיל ב. דה-מיל בתפקיד בתיה בת פרעה, "סקרמוש" בתור מלכת צרפת מארי אנטואנט ובקומדיות "צעירים לנצח" לצידם של דין מרטין וג'רי לואיס ו"לא חוקי".
פוש הועמדה בשנת 1954 לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור המזכירה אריקה מרטין בדרמה של רוברט וייז "ידים רעבות לשלטון".
ב-1960 שיחקה פוש בדרמה ההיסטורית של סטנלי קובריק "ספרטקוס" בתפקיד הלנה גלברוס. בשנות ה-70 הופיעה בסרטו של אוטו פרמינגר "חברים כה טובים" ובסרטו של ברי גורדי "מהגוני" בתור גברת אוונס המנהלת של מעצבת האופנה טרייסי צ'מברס (דיאנה רוס). בשנת 1980 הועמדה פוש לפרס אמי על תפקיד אורח שעשתה בסדרה "לו גרנט".
בשנותיה האחרונות שיחקה פוש בסדרות טלוויזיה רבות כשחקנית אורחת והופיעה בסרטים "האש", "לאהוב או לא לאהוב" ובשנת 1993 הופיעה במיני סדרה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בערוץ 4 הבריטי ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
מחוץ לקריירת המשחק שלה עסקה פוש גם בהוראה, היא לימדה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה שב"אוניברסיטת דרום קליפורניה".
חיים אישיים.
פוש נישאה והתגרשה 3 פעמים במהלך חייה.
פוש מתה ב-5 בדצמבר 2008 ממחלת הדם התסמונת המיאלודיספלסטית בלוס אנג'לס בהיותה בת 84.
איגי אזאליה
תלסה
עץ הספירות
עזאם אל-אחמד
עזאם אל-אחמד (בערבית: عزام الأحمد) הוא מדינאי פלסטיני. הוא חבר בוועד המרכזי של פתח. בעברו שימש כשר לענייני עבודות ציבוריות ושיכון ברשות הפלסטינית (בשנים 1996–2003) וכשר התקשורת וטכנולוגיית מידע (בשנים 2003–2006). נכון לאוגוסט 2014, משמש אל-אחמד כראש המשלחת הפלסטינית לשיחות המשא ומתן עם ישראל בקהיר בעקבות מבצע צוק איתן.
ביוגרפיה.
אל-אחמד נולד בכפר רומאנה מצפון לג'נין (ממערב לתל תענך) ב-1947 או ב-1948. אביו, נג'יב-אל אחמד, גורש ב-1968 לירדן על ידי השלטון הישראלי. נג'יב וחלק מתשעת ילדיו עסקו בגלות בעמאן בפעילות פוליטית למען העניין הפלסטיני. זמן קצר לאחר הגירוש לירדן הפך נג'יב לחבר בפרלמנט הירדני. עזאם אל-אחמד סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באוניברסיטאות סוריות, אך מאוחר יותר עבר לבגדאד עם עליית מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק ב-1969 והתבלט כתומך נלהב של העניין הפלסטיני. בשנים שלאחר מכן, בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, נחשב אל-אחמד כ"מחזיק התיק העיראקי" ברשות הפלסטינית.
אל-אחמד הוא אחד מארבעת נציגי ג'נין במועצה המחוקקת הפלסטינית.