קרחון ריכטר (באנגלית: Richter Glacier) הוא קרחון חופי במדרון נמוך הנמצא 18 ק"מ מערבית לנונאטאק סקוט בצד הצפוני של חצי האי אדוארד השביעי. תוואי הנוף מעמיס על קרחון באטלר וזורם לצפון-מערב אל הים, שם הוא יוצר לשון קרח קטנה. הקרחון והלשון מתוארים על מפת משלחת בירד לאנטארקטיקה, 1930-1928. המפה מציינת, שקבוצת הנחיתה מקיינאן מארו (שיראז) חצתה את הקרחון הזה ועלתה אל פסגת נונאטאק סקוט בינואר 1912. הקרחון מופה בפרוטרוט על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) מסקרי קרקע וצילומי אוויר של צי ארצות הברית, 1965-1959. הקרחון נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) על שם גרגורי ד. ריכטר, המטאורולוג הראשי וראש המדענים של משלחת החורף בתחנת בירד 1968.
האל אשבי
ויליאם האל אשבי (באנגלית: William Hal Ashby; 2 בספטמבר 1929 - 27 בדצמבר 1988) היה במאי ועורך סרטים אמריקאי, המזוהה עם "הוליווד החדשה".
חיים אישיים.
אשבי נולד בעיר אוגדן שביוטה, וגדל במשפחה מורמונית. בתקופת ילדותו הוריו התגרשו, אביו התאבד, והוא עצמו נשר מלימודי בית הספר התיכון. עד גיל 20 הספיק אשבי להתחתן ולהתגרש פעמיים, ועד שנת 1970 נישא והתגרש שלוש פעמים נוספות. נישואיו האחרונים, בין השנים 1969–1970, היו לשחקנית ג'ואן מרשל.
יצירה קולנועית.
בבגרותו עבר להתגורר בקליפורניה, בה סיגל לעצמו אורח חיים בוהמי, והחל לעסוק בעריכת סרטים. בשנת 1965 היה העורך הראשי של הסרט "אמריקה לאן?" , ושנתיים לאחר מכן קיבל מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר על עבודתו בסרטו של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים, הרוסים באים". בשנת 1968 הגיעה פריצתו הגדולה כאשר זכה בפרס האוסקר על עריכת הסרט "כחום הלילה", גם הוא של ג'ואיסון.
בשנת 1978 קיבל אשבי מועמדות שלישית לאוסקר, הפעם לפרס הבמאי הטוב ביותר עבור "השיבה הביתה". סרטים נוספים של אשבי כוללים את "בעל הבית" (1970), "הרולד ומוד" (1971), "הפרט האחרון" (1973), "שמפו" (1975), "נועד לתהילה" (1976) ו"להיות שם" (1979).
ב-27 בדצמבר 1988 נפטר אשבי כתוצאה מסרטן הלבלב, בביתו שבמאליבו, קליפורניה.
אברק ארקדייביץ' בארשט
אַבְּרֶק אַרְקָדיֶיבִיץ' בּאַרְְשְט (ברוסית: Абрек Аркадьевич Баршт; 2 בדצמבר 1919 - 21 במרץ 2006) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד טייסת בלהק ריגול וכוונון מס' 118 בתוך ארמיית האוויר השנייה של החזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים.
נולד בכפר זבורייבקה הישנה שבברית המועצות במשפחתו של פקיד. ב-1934 המשפחה עברה לולדיווסטוק ולכן הוא סיים את בית הספר שם. ב-1937 שילב את לימודיו בבית הספר עם האימונים במועדון לתעופה. התגייס לצבא האדום ב-1938 ונשלח ל. במהלך הלימודים בית הספר הועבר לבאטאיסק וגם זכה באליפויות בתי הספר הצבאיים באגרוף במשקל בינוני. ב-1940 לאחר שסיים את בית הספר קיבל דרגת קצונה והמשיך לשרת כמדריך טיסה.
עם תחילת המלחמה נשלח ללהק מילואים ואימן בו טייסים למטוסים החדשים שהגיעו מסוגים מיג-3 והוקר הוריקן. לאחר שביקש רבות להישלח לחזית הגיע לחזית המערבית ב-17 באפריל 1942 וצורף ללהק מס' 179 של מטוסי קרב שטס תחילה על הוקר הוריקנים ובהמשך גם על יאק-1, יאק-7 ב' ויאק-9. באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית. הלהק היה מצורף להארמייה ה-49 ועסק בתמיכה אווירית לכוחות קרקע, ליווי מפציצים ומטוסי קרב אחרים ניהול ריגול וכיוון אש.
מאפריל 1944 הועבר לחזית האוקראינית הראשונה במסגרת להק מס' 118 למרחקים ארוכים של ארמיית האוויר השביעית. עד סוף המלחמה ביצע 369 טיסות מבצעיות. חיסל 4 מטוסי לופטוואפה ונפצע פעמיים. על פועלו בזמן המלחמה ב-10 באפריל 1945 קיבל עיטור "גיבור ברית המועצות", עיטור לנין וכוכב הזהב. את העיטורים קיבל על שיפור כוונון אש התותחים והורדת כמות המטוסים הנדרשים לכך למטוס תקיפה אחד.
לאחר המלחמה המשיך את שירותו. ב-1949 סיים את . בהמשך שירת במחוז הצבאי צמוד קרפטים, נשלח לסין העממית, פיקד על להק של מטוסי מיג-17 במחוז הצבאי של אוקיינוס השקט וכמפקד המחלקה למוכנות צבאית במחלקת מטוסי קרב של מחלקת נ"ט באי סחלין. בהמשך מונה להיות המפקח הבכיר במחלקה האווירית של יחידת נ"מ בלנינגרד.
ב-1965 שוחרר מן הצבא. עבד כמנהל מוכנות אזרחית במפעל גדול בלנינגרד והיה גם מפקד בסיס האימונים של אוניברסיטת מזג האוויר והמים. היה סגן נשיא אגודה לחובבי טייס של רוסיה ומפקד המחלקה הצפון-מערבית של קרן "ניצחון-1945". נפטר ב-21 במרץ 2006 בסנט פטרבורג. נטמן בבית הקבורה "ניקולסקויה" בעיר.
משפחתו.
שני בנים: ולדימיר וקונסטנטין. ולדימיר עבד כטייס אזרחי, קונסטנטין מתמחה בחקר יצירותיהם של פיודור דוסטויבסקי ואנדריי פלטונוב.
כביש איילון
נבחרת אוקראינה בכדורגל עד גיל 20
נבחרת אוקראינה בכדורגל עד גיל 20 היא אחת מנבחרות הכדורגל הצעירות של אוקראינה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות. היא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוקראינית ומורכבת מכדורגלנים המחזיקים באזרחות אוקראינית ושגילם מתחת ל-20. הנבחרת משתתפת במשחקי המוקדמות לגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, הנערך מדי שנתיים.
הנבחרת שיחקה לראשונה ב-17 ביוני 2001, מול צ'ילה, שבו האוקראינים ניצחו 4:2. הישג השיא של אוקראינה היה זכייה בגביע העולם בפולין 2019.
מחוז מיאה
גזיאבד
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-9
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-9 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1956, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1955.
זוכים ומועמדים.
הסרט הטוב ביותר.
ריצ'רד השלישי
הסרט הבריטי הטוב ביותר.
ריצ'רד השלישי
השחקן הזר הטוב ביותר.
ארנסט בורגניין – מרטי
השחקן הבריטי הטוב ביותר.
לורנס אוליבייה – ריצ'רד השלישי
השחקנית הבריטית הטובה ביותר.
קייטי ג'ונסון – חביבי הנשים
השחקנית הזרה הטובה ביותר.
בטסי בלייר – מרטי
התסריט הבריטי הטוב ביותר.
חביבי הנשים - ויליאם רוז
סרט האנימציה הטוב ביותר.
"Blinkity Blank"
קתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו
קתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו (בהולנדית: Catharina Belgica van Nassau; 31 ביולי 1578 - 12 באפריל 1648) הייתה בתו של וילם הראשון, נסיך אורנז', ואשתו של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג.
ביוגרפיה.
קתרינה בלגיקה נולדה באנטוורפן ב-31 ביולי 1578, לוילם הראשון, נסיך אורנז' ולאשתו השלישית שארלוט דה בורבון, בתם של לואי, דוכס מונפנסייה וז'קלין דה לונגווי. לאחר שאביה נרצח בשנת 1584, גודלה קתרינה על ידי דודתה קתרינה מנסאו-דילנבורג בארנשטאדט, בעוד שכמה מאחיותיה גודלו על ידי אמם החורגת, לואיז דה קוליני. אחותה הגדולה, לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, חשפה אותה מאוחר יותר לביקורת הלותרנית החינוך.
ב-23 באוקטובר 1596 התחתנה קתרינה בלגיקה עם פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ממנו נולדו לה עשרה ילדים. לאחר מות בעלה בשנת 1612 הפכה לעוצרת בשם בנה פיליפ מוריץ. כאשר הקיסר פרדיננד השני ביקש מעבר דרך הנאו, סירבה קתרינה לאפשר זאת. השטחים בהם ביקש לעבור נהרסו על ידי חיילי האימפריה בשנת 1621.
בשנת 1626 תפס בנה את השלטון. היא נפטרה ב-12 באפריל 1648, בגיל 69, בהנאו.
משפחתה.
ב-23 באוקטובר 1596 התחתנה קתרינה בלגיקה עם פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ממנו נולדו לה עשרה ילדים:
קלייב ורינג
קלייב ורינג (באנגלית: Clive Wearing; יליד 11 במאי 1938) הוא מוזיקולוג בריטי לשעבר, מנצח, טנור וקלידן שסובל הן מאמנזיה אנטרוגרדית ומאמנזיה רטרוגרדית. האמנזיה ממנה הוא סובל לא מאפשרת לו ליצור זכרונות חדשים ואף לא להיזכר בזיכרונות מן העבר, על כן הוא נמצא בתפיסה כאילו זה עתה התעורר מתרדמת.
קריירה מוזיקלית.
ורינג היה מוזיקאי מפורסם. הוא ניגן יצירות רבות וערך את הלחנותיו של אורלנדו לאסוס. הוא שר בקתדרלת וסטמינסטר כטנור במשך שנים רבות, ואף עמד בראש מקהלה ששרה בקובנט גרדן.
בשנת 1968 הקים את מקהלת "זמרי אירופה של לונדון", מקהלת חובבנים ששרו שירים מן המאה ה-17, המאה ה-18 והמאה ה-20. המקהלה הופיעה בשנת 1977 בקתדרלה הרוסית תחת ניצוחו של ג'ון טאוונר ואף הוציאה דיסק. חברי המקהלה הופיעו בבתי אופרות וביצעו יצירות ארוכות כגון "נישואי פיגארו".
הוא עבד עבור הבי.בי.סי והיה אחראי על התוכן המוזיקלי שהושמע בערוץ 3 ב-29 ביולי 1981, יום חתונתם של הנסיך צ'ארלס ודיאנה ספנסר. הוא בחר לשחזר את המנגינה שהושמעה בטקס החתונה המלכותי הבווארי ב-22 בפברואר 1568. המנצח על התזמורת בפועל היה אנדרו פארוט.
אמנזיה.
ב-27 במרץ 1985, ורינג, שהיה אז בשיא הקריירה שלו כמומחה למוזיקה של ימי הביניים ועבד עבור תחנת הרדיו 3 של הבי.בי.סי, חלה בדלקת המוח כתוצאה מנגיף ההרפס. הדלקת פגעה קשות במערכת העצבים המרכזית בגופו. מאז אותו יום מוחו לא מאפשר לו ליצור זיכרונות חדשים. כמו כן, אין הוא יכול להיזכר באירועים מעברו או לשלוט ברגשותיו, ועל כן הוא מפגין מצבי רוח משתנים.