ריצ'רד היה אחרון מלכי אנגליה שמתו בשדה הקרב, אם כי מלכי אנגליה המשיכו להוביל את צבאם אל הקרב עד לימי ג'ורג' השני במאה ה-18. כמו כן נחשב ריצ'רד לאחרון מלכי בית פלנטג'נט. על אף קרבת הדם של הנרי השביעי לבית פלנטג'נט, הוא אינו נחשב בעיניי גנאלוגים כשייך לבית מלוכה זה, ועלייתו על כס המלוכה קטעה שושלת רציפה שישבה על כס המלכות באנגליה החל מעלייתו של הנרי השני בשנת 1154.
גילוי גופתו.
ריצ'רד נקבר במנזר בעיר לסטר. יש האומרים כי בעת החרמת המנזרים בזמנו של הנרי השמיני הוצאה גופתו מקברה והושלכה אל הנהר סואר. לוח זיכרון בקתדרלה הסמוכה מציין כי בעיר זו נקבר המלך ריצ'רד השלישי. בחפירה ארכאולוגית שבוצעה באוגוסט 2012 במקום, התגלה השלד שלו קבור תחת מגרש חנייה. זהותו אומתה על ידי בדיקות דנ"א שהושווה עם דנ"א של צאצא ישיר של אחותו. ממצאים נוספים מהמחקר על השלד שבוצע לאחר החפירה היו: עדויות לעקמת ממנה סבל, פגיעות קרב בשלד שספג בקרב, ראש חץ אשר היה נעוץ בין צלעותיו וכמות גדולה של ביצי תולעים עגולות מהמין "Ascaris lumbricoides" באזור האגן, עדות לכך שסבל במהלך חייו מזיהום טפילי במעיים. החוקרים גם פרסמו דיוקן משוער לפניו של ריצ'רד. במרץ 2015 נקבר מחדש בטקס ממלכתי בלסטר.
תדמית.
סוכני זיכרון ששירתו את בית טיודור – ביניהם בכירי הספרות האנגלית, כמו תומאס מור (שהושפע כנראה מהארכיבישוף מורטון, אויב המלך) ושייקספיר – הציגו את המלך האחרון מבית פלנטג'נט באופן שלילי ביותר, במגמה להקנות לגיטימציה להנרי השביעי וליורשיו. יצירות כמו "ריצ'רד השלישי" תיארו את ריצ'רד כנכה מעוות, ספק ממזר, רוצחם הנפשע של הנרי השישי, הנסיכים שבמצודה ועוד רבים אחרים, מגלה עריות ונואף. חזותו של ריצ'רד, שאמנם סבל מעקמת וכתפו האחת הייתה גבוהה במקצת מרעותה, כוערה והוא צויר כגיבן דוחה.
מנגד, כבר במאה ה-17 הופיע אפולוגטיקנים שניסו לטהר את שמו של המלך, והתפתחה מסורת-שכנגד שמחתה על הצגתו כמרושע מבין מלכי אנגליה. המצדדים בה, החל מהסופר ג'ורג' באק שהביוגרפיה שלו אודות ריצ'רד (שהושלמה ב-1619 ויצאה ב-1646) בישרה סוגה זו, טענו בין היתר שהאשמתו ברצח הנסיכים היא כוזבת, ושמגוון נסיבות פוסלות את האפשרות שהורה להורגם. "אגודת ריצ'רד השלישי", שהוקמה על ידי חובבי היסטוריה ב-1924, מוקדשת לשיפור דימויו של המלך. כיום, רוב ההיסטוריונים מאמינים שריצ'רד הוא האשם הסביר ביותר במות הנסיכים.
ספרים רבים נכתבו אודות ריצ'רד, ביניהם בולט סיפרה של ג'וזפין טיי משנת 1951 "בתו של הזמן " שאף תורגם לעברית.
בסקר שערך ה-BBC בשנת 2002 מופיע ריצ'רד במקום ה-82 ברשימת "מאה הבריטים הגדולים". אנשי ה-BBC שיערו שהכנסת המלך בעל החשיבות ההיסטורית הזניחה למקום גבוה כל כך היא תוצאה של הצבעה מסיבית מצד קבוצת לחץ.
טום ארנולד (שחקן)
תומאס דיואן "טום" ארנולד (באנגלית: Thomas Duane "Tom" Arnold; נולד ב-6 במרץ 1959) הוא קומיקאי ושחקן אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה.
ארנולד נולד באיווה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-מתודיסטית. לו שישה אחים. אמו הייתה אלכוהוליסטית. דודתו מצד אביו הייתה השחקנית קיי ארנולד. הוא החל במופעי סטנד-אפ כשהיה בן 23. ב-1983 פגש ברוזאן בר, לימים אשתו, כאשר זו ראתה אותו מופיע.
קריירה.
מסטנדאפיסט הפך ארנולד לסופר שהופיע בקביעות כ"ארני תומאס", דמות בסיטקום הטלוויזיוני הפופולרי "רוזאן" (שעלה לאוויר בשנת 1988).
בשנת 1991 שיחק בקומדיה "מגנים בתנועה", לצד אשתו דאז רוזאן בר. ב-1996 שיחק לצד ג'ני מקארתי בסרט "הטיפשים". ב-1997 שיחק בסרט "פריצות" לצד סטיבן ריאה ושיחק בסרט "צוות ללא שליטה".
בשנת 2000 שיחק בסרטו של סטיב בושמי "מאחורי החומות", בקומדיה "בר מקפץ" לצד ניקול סאליבן, ובסרט האימה "תצווח אם אתה יודע מה עשיתי ביום שישי ה-13 האחרון".
בשנת 2002 דיבב את דמותו של יורם יובל בסרט המונפש "", שיחק גם בסרט העצמאי "ילדים ביום הולדתם" אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טרומן קפוטה.
בשנת 2003 שיחק בסרט "קטינות בלי הפסקה" ובסרט הפעולה "2 צעדים למוות" לצד ג'ט לי.
בשנת 2004 שיחק בסרט הקומי השנוי במחלוקת "הכל כלול" לצד קווין הארט וסנופ דוג, הסרט נקטל על ידי המבקרים ונכשל בקופות. בשנת 2005 שיחק בדרמה הארוטית "סיפורים קצרים על אהבה" לצד ליסה קודרו, סטיב קוגן ולורה דרן. בשנת 2007 שיחק בסרט הדרמה "משחק החיים" לצד הת'ר לוקליר. בשנת 2008 שיחק בסרט "Good Dick", בסרט "זה לא מבחן", בסרט "גני הלילה" לצד גיליאן ג'ייקובס, ובדרמה הקומית "באק האוורד הגדול" בכיכובם של טום הנקס וג'ון מלקוביץ'. בשנת 2009 שיחק בדרמה העצמאית "מקלחות של אפריל" לצדה של ג'אנל פאריש.
בשנת 2011 השתתף במותחן הפשע "החזרה". בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי, בסרט הפעולה "לפגוע ולברוח" לצד קריסטן בל, ובסרט הקומי-עצמאי "למצוא את האחת" בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט ובסרט "Grassroots".
בשנת 2014 דיבב בסרט "בלאגן בג'ונגל", הסרט נעשה בהפקה קולומביאנית-מקסיקנית-דרום קוריאנית. בשנת 2015 שיחק במותחן "הקללה של עיירות גרוב" בכיכובם של לוקאס טיל ובלה היתקוט. שיחק גם בסיטקום "קדושים בעיר החטאים" בכיכובה של מאלין אקרמן, ודיבב בסרט האנימציה "זנב ועכבר". בשנת 2016 שיחק במספר פרקים מתוך סדרת המשטרה "", בתפקיד של אלביס ברטראנד.
בשנת 2018 שיחק בסרט "גדול יותר", אודות חיו של ג'ו וידר.
חיים אישיים.
ב-1990 הוא התגייר ונישא לאשתו הראשונה, השחקנית האמריקאית-יהודייה, רוזאן בר. הזוג הנשוי משך את התקשורת, ובמיוחד את הצהובונים, בגלל ההתנהגות המגוחכת שלהם לעיתים. ארנולד התגרש ממנה ונישא והתגרש בהמשך עוד שלוש פעמים. יש לו שני ילדים מאשתו הרביעית, גרושתו החל מ-2019, האמריקאית-יהודייה אשלי גרוסמן.
טום ארנולד (פוליטיקאי)
תומאס ריצ'רד ארנולד (באנגלית: Tom Arnold; נולד ב-25 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי בריטי.
ארנולד היה חבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה הייזל גרוב מאוקטובר 1974 עד בחירות 1997, אז בחר לא לרוץ לפרלמנט. במקומו נבחר אנדרו סטונל (Andrew Stunell) מהמפלגה הליברל דמוקרטית.
בשנת 1974 הוא היה בין חברי הפרלמנט הצעירים והיה חלק של קבוצת "השמרנים הצעירים" בפרלמנט שכללה 5 חברים, אך הוא לא היה בין הבולטים בה.
אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
אלכסיוס הראשון קומננוס (ביוונית Αλέξιος Α' Κομνηνός; סביבות 1057–1118) שלט בקיסרות הביזנטית מ-1081 ועד מותו ב-1118. יותר מכל אחד אחר היה הוא האחראי לעיצובה של האימפריה הביזנטית כפי שפגשו בה הצלבנים בדרכם מזרחה. הוא הגיע לשלטון בזמן שהממלכה הביזנטית הייתה נתונה לאיומים ולמתקפות קשות מצד הטורקים הסלג'וקים, ומצד הנורמנים בפיקודו של רובר גיסקאר.
מסע הצלב הראשון.
בלחץ האיום הסלג'וקי פנה אלכסיוס לאפיפיורים שבמערב אירופה בבקשה שיבואו לעזרתו. האפיפיור אורבנוס השני נענה לקריאה, ובעקבות נאומו בוועידת קלרמון יצא מסע הצלב הראשון. אלכסיוס ביצע עסקה עם חלק ממנהיגי צבאות הצלבנים, ובה הם סיכמו שכל עיר שהצלבנים כובשים תועבר לאימפריה הביזנטית, ובתמורה, אלכסיוס יספק תמיכה צבאית לצלבנים. בכיבוש העיר ניקאה, בזמן שהצלבנים תקפו את חומות העיר, כוחות ביזנטים בספינות קטעו את ההספקה שניקאה קיבלה מהים, וניקאה נכנעה. אלכסיוס חשש שאם העיר תועבר לשליטה צלבנית יבזזו אותה ואולי היא אפילו לא תוחזר אליו, ולכן הוא פנה אל כוחות הסלג'וקים הכנועים והציע להם שאם הם יתנו לכוחותיו להיכנס ולכבוש את העיר, אלכסיוס ישחרר את כוחות הסלג'וקים בעיר, ויחזיר לסולטאן את משפחתו אשר שהתה בעיר באותו הזמן. הסלג'וקים הסכימו לעסקה, והעיר נכבשה. במהלך מסע הצלב רבים מהערים שהצלבנים כבשו אכן הועברו לשליטה ביזנטית, אבל לקראת סוף מסע הצלב, בגלל שהכוחות הביזנטים נכשלו בלעזור לצלבנים בזמן כיבוש העיר אנטיוכיה, לאחר שהעיר נכבשה, היא הועברה לשליטת הנסיך בוהמון, למרות שסיכם עם אלכסיוס להחזיר לו את הערים שכבש מהסלג'וקים. אלכסיוס חדל לתמוך בצלבנים.
למשך זמן קצר בוהמון לחם נגד אלכסיוס, אך ב-1108, לאחר מצור ביזנטי, נאלץ בוהמון לקבל את חסות הביזנטים באנטיוכיה.
מותו.
לאחר מחלה, אלכסיוס מת ב-1118. במותו של אלכסיוס אמנם לא שבה הממלכה הביזנטית לעוצמה שהייתה לה בעבר, אבל היא חזרה לעמוד על קרקע יציבה ולהוות כח משמעותי במזרח. במהלך שיקום הממלכה הנהיג אלכסיוס שינויים בסדרי הממשל, שהביזנטים המשיכו לנהוג על פיהם גם לאחר מותו. בנו יוחנן השני קומננוס ירש את תפקיד אביו.
מקור חשוב של מידע אודות הקיסרות הביזנטית בימיו היא האלכסיאדה, חיבור היסטורי מאת בתו אנה קומננה.
המלכה האם
המלכה האם (באנגלית: Queen mother) הוא תואר הניתן במונרכיות לאימו של מונרך מכהן. תואר זה נובע לרוב משילוב של שני ייחוסים: היא "מלכה" מתוקף היותה רעייתו או אלמנתו של מלך קודם, ובו זמנית היא אימו של המלך (או המלכה) הנוכחי. אם היא רק אימו של מלך מכהן אך לא הייתה קודם רעיית מלך, אינה זכאית לתואר "המלכה האם", והיא נקראת פשוט "אם המלך". אם הייתה רעייתו של מלך קודם אך אינה אימו של המלך הנוכחי, תוארה ממשיך להיות "מלכה" (כמו המלכה נור, אשתו הרביעית של חוסיין, מלך ירדן, שאינה אימו של המלך עבדאללה השני).