המקום זכה לביקורים רבים על ידי ספנים פורטוגזים, צרפתים ואנגלים החל מהמאה ה-16. הביקור המתועד הראשון היה זה של ג'יימס גרנט (James Grant) בדצמבר 1800 ואחריו של מתיו פלינדרס ב-1802. במהלך המאה ה-19 פקדו את המקום באופן תדיר ציידי ליוויתנים. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הגיעו המתיישבים הראשונים. האתר עליו ממוקמת וורנמבול נסרק לראשונה ב-1846 והיא הוקמה זמן קצר לאחר מכן. ב-1849 נפתח סניף דואר.
במהלך הבהלה לזהב וורנמבול הפכה לנמל חשוב וגדלה בקצב מהיר בשנות החמישים של המאה ה-19. היא הוכרזה כעיירה ב-1883 וכעיר ב-1918.
כלכלה.
את וורנמבול פוקדים כ-715,000 תיירים בשנה. מוקדי המשיכה התיירותיים שלה הם הנופים הנשקפים מדרך האוקיינוס הגדולה והחופים הסמוכים לה שחלקם משמשים לגלישת גלים. בחודשי החורף ניתן לראות לווייתנים מסוג אובלנה דרומית בחופים הסמוכים לעיר וסירות מבצעות סיורים לצפייה בליוויתנים.
הענף הכלכלי העיקרי של וורנמבול הוא ענף החקלאות והתעשיות הנלוות אליו, כמו משק החלב וייצור מוצרי חלב. ענפים אחרים הם ענפי התעשייה והשירותים.
גיטרנאים
גיטרנאים (שם מדעי: Rhiniformes) היא סדרה בעל-סדרה בטאים, ממחלקת דגי סחוס. הגיטרנים אוהבים מים רדודים וחמים. לעיתים ניתן לראותם על החוף, כשחלק מגופם מחוץ למים. שמם ניתן להם בשל מבנה גופם המשונה המזכיר את כלי הנגינה גיטרה.
בקדמת גופם חוטם מחודד וגוף רחב דמוי מעוין. מאחור גופם דק ומסתיים בזנב בשרני בעל סנפירים קטנים. גופו חלק ומכוסה קשקשים קטנטנים. רק על גבו הם יוצרים שורה קוצנית חדה. כלפי מעלה, מעל חלקו הקדמי של הראש, בולטות העיניים הגדולות, וכלפי מטה מתפתחים הפה הרחב ופתחי הזימים. צבעם של הגיטרנים וצורתם מותאמים לקרקעית החולית של הים, שבה הם נוברים ומוצאים את מזונם שמורכב מרכיכות, תולעים וסרטנים שונים. אורך גיטרן מצוי הנפוץ בים התיכון מגיע ליותר ממטר. במקומות שונים הוא משמש למאכל אדם. התפתחות ביצי הגיטרן אחרי ההפריה נעשית בתוך רחם הנקבה. כעבור 7-8 חודשים מסתיים ההריון, והנקבה משריצה מספר גיטרנים קטנים, המתחילים מיד בחיים עצמאים.
מיונים מחודשים מחשיבים את כל בני המשפחה לחלק מהסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).
מיון.
בעבר בני הסוג כינורן ("Rhynchobatus") היו נחשבים למשפחה נפרדת, אך כיום הם חלק מהכנוריתיים.
ייתכן שכל בני הסדרה שייכים כיום לרינופריסטיים.
אברהם בן דוד יצחקי
רבי אברהם בן דוד יצחקי (תכ"א, 1661 - י"ג בסיוון תפ"ט, 1729) היה הראשון לציון בשנים 1715–1722. מחבר שו"ת זרע אברהם.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1661 בירושלים (יש הסוברים שנולד בחברון). אביו ר' דוד יצחקי היה רבה הראשי של ירושלים, וסבו מצד אמו היה ר' אברהם אזולאי. בנעוריו למד בישיבות ירושלים בהם ישיבת בית יעקב. והיה תלמידם של ר' משה גאלנטי (השני) ור' ישראל יעקב חגיז, וכן למד את חכמת הקבלה עם אבי אמו של החיד"א, רבי יוסף בייאליר. בין חבריו ללימודים היו ר' חזקיה די סילוה ור' משה חיון. חותנו הוא הרב אברהם ישראל זאבי רבה של חברון שהיה גם בן דודו ומחותנו.
בבגרותו מונה לעמוד בראש ישיבה בירושלים. בין תלמידיו נמנים, ר' יצחק הכהן רפפורט, ר' משה חגיז, ר' יצחק זרחיה אזולאי, רבי ישראל מאיר מזרחי ור' משה ישראל. בשנת תס"ח (1709), כאשר מצבם הכלכלי של יהודי ירושלים התדרדר, יצא כשד"ר לשליחות בין הקהילות היהודיות באזור טורקיה, איטליה והולנד. באותה שנה הוציא מכתב גינוי נגד תומך השבתאות נחמיה חיון. הוא ניצל את נסיעותיו בין הקהילות השונות לא רק כדי לגייס תרומות עבור היישוב היהודי בארץ ישראל, אלא גם כדי להאבק בגילויים המתחדשים של התנועה השבתאית. באיזמיר בשנת ת"ע אף שכנע את הקהילה המקומית לשרוף את ספריהם של השבתאים ולהוקיעם. בסלוניקי בשנת תש"א (1711) עשה תעמולה רבה כדי לשכנע את הקהילה להוקיע את נחמיה חיון. ר' יעקב עמדין (היעב"ץ), מתנגד שבתאות ידוע, התלהב מאישיותו של ר' אברהם לאחר שפגש בו באמסטרדם ותיאר אותו כ
בשנת תע"ו שב לירושלים וחזר ללמד תורה. בין תלמידיו נמנו ר' משה חגיז, חתנו, ר' רפאל יצחק זרחיה אזולאי (אביו של החיד"א) ועוד. הוא חיבר מספר חיבורים הלכתיים, ביניהם נדפס ספר השו"ת הגדול שלו "זרע אברהם". מתוך כתביו שנותרו בכתב יד כלולים חיבור גדול על הרמב"ם, על הלכות גיטין וכן חידושים על השולחן הערוך.
בשנת 1715 נבחר לכהן בתור הראשון לציון, תפקיד בו כיהן 7 שנים עד פרישתו בשנת תפ"ב (1722). הוא נפטר בירושלים בי"ג בסיוון תפ"ט (1729), ונקבר בהר הזיתים בחצר קבר זכריה. הרב יצחקי היה הראשון שנקבר בחלקה זו, שם נותר עד שבשנת 1960 הוסרו כל הקברים והמצבות מחלקה זו בידי משלחת ארכאולוגית בריטית-ירדנית.
מחיבוריו.
כתב חיבור גדול על הרמב"ם וכן חיבורים על יורה דעה, מסכת גיטין, וספרי שאלות ותשובות אך רובם לא הודפסו.
ספר השו"ת שלו, זרע אברהם, הודפס בשני חלקים.
אברהם ב&quot;ר דוד יצחקי
אברהם יצחקי
מלחמת רוסיה-גאורגיה
אילן גנני
אילן גנני (נולד ב-7 ביוני 1973) הוא שחקן, כותב ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
גנני, בנם של רחל שור וגדעון גנני, הוא בוגר בית הספר למשחק של ניסן נתיב. הוא שיחק במחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 1996-1999 שיחק בתיאטרון הבימה במחזות "ערב אימפרוביציה", "לה מנדראגולה", "מלכוד 22" ו"מלחמת אחים". בשנת 1999 דיבב את דמותו של חזי פיפוש במשחק המחשב "פיפוש", וחזר לדבב אותו בשנת 2019 במשחק "פיפוש - האודישן".
בשנת 2001 כתב (עם ערן שדר) ושיחק במחזה "הקרפדים" בתיאטרון צוותא. הוא היה שותף ליצירה ולכתיבה של סדרת האנימציה "זולגאר ופופקין" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע "סימה וקנין מכשפה". במהלך אותה שנה, השתתף בסרטי הקולנוע "איש החשמל" ו"שתיקת הצופרים". בשנת 2004 שיחק בסדרת הנעורים "אדומות", ששודרה בערוץ הילדים, וכן שיחק בסרט הקולנוע "האושפיזין". בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים" בערוץ 2.
גנני הוא היוצר, המופיע והכותב של "המופע של פיצי ג'י", מופע קומי מוזיקלי בהפקתו המוזיקלית של תום מוכיח. הוא כותב ומדבב בסדרת האנימציה "מיקמק", וכן דיבב בסרט האנימציה, המבוסס על הסדרה, "המסע לכוכב המינימיקים". כמו כן, שיחק בתיאטרון צוותא במחזות "התשמע קולי" ו"מה הסיפור שלך". בתיאטרון הנפש הוא לקח חלק במחזה "סיזווה בנזי מת". לאחר מכן שיחק בתיאטרון הרצליה במחזה "אלוהים".
כמו כן, שיחק בתיאטרון ארצי לנוער במחזה "שמוליק חבר חדש" במחזה "פח" בפסטיבל תיאטרון קצר ובהצגה "רעב" בתיאטרון תמונע. שיחק בעונה השלישית של "שכונה".
מאז 2018 מופיע כסטנדאפיסט במסגרות שונות.
בשנת 2020, עקב השפעות נגיף הקורונה, החל לצד עיסוקו כשחקן לשמש כמורה לשפה האנגלית בבית הספר טרגט'.
בשנת 2022 שיחק בעונה החמישית של רצים למשנה, מתנ"ס חל"ם.
שמואל דוד וולקין
הרב שמואל דוד וולקין (בין 1890 ל-1910 – תשל"ט, 1979) היה רבה של לוקאטש, ולאחר מלחמת העולם השנייה רב קהילת "בית אהרן" בקווינס שבניו יורק.
תולדותיו.
נולד בבלארוס, לרב אהרן וולקין שהיה לאחר מכן רבה של פינסק. למד בישיבות מיר, סלבודקה וראדין והיה מתלמידי החפץ חיים. נישא לצביה, בתם של הרב אברהם סחרוב, אב"ד טרובי שליד וילנה, ודאבא, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. לאחר נישואיו כיהן כרבה של לוקאטש.
במלחמת העולם השנייה הצטרף עם אשתו לתלמידי ישיבת מיר בווילנה, משם נסעו ליפן ולאחר מכן לשאנגחאי שבסין. הוא ואשתו היו היחידים ששרדו את השואה מכל משפחתם. בשלהי המלחמה נולד בנו, חיים.
לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והתיישב בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. סיפורו של בנו, הנער הפליט שנולד בדרכי הנדודים ושרד, התפרסם בתקשורת האמריקנית.
במשך שנות מלחמת העולם השנייה ולאחריה היה הרב וולקין פעיל בוועד ההצלה. לאחר הגירתו לארצות הברית הקים בה בית כנסת לניצולי השואה. בשנות ה-50 היה חבר נשיאות פועלי אגודת ישראל בארצות הברית וקרא לרבנים "להתמסר בעוד לתעמולה לבנין הארץ". באוגוסט 1960, הוא הביע תמיכה בכניסת פועלי אגודת ישראל לממשלה.
בשנות ה-60 הוא היה אחראי להשגחה על הכשרות באוניות שונות שהפליגו בין ישראל וארצות הברית. בסוף שנות ה-60 היה סגן נשיא אגודת הרבנים.
כיהן כרב קהילת "בית אהרן" בקווינס, שהקים על שם אביו. כמו כן ההדיר את ספרי אביו. חיבר את הספר "רמת שמואל" על התורה שבו מביא עדויות ופירושים מרבו החפץ חיים.
בנובמבר 1978 בכינוס רבנים נגד לחצים של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר על ישראל צוטט כאומר: "ווי גיוואלד, קורעים חתיכות מארצינו, ארץ ישראל, ואנחנו מחשים".
נפטר בניו יורק בשנת תשל"ט.
בנו, הרב חיים וואלקין, מכהן כמשגיח בישיבת עטרת ישראל. בתו נישאה לרב יחיאל מיכל הלוי שמול משיקגו.
שמואל דוד וואלקין
ראובן טרופ
הרב ראובן טרופ (תרס"א, 1901 – ו' באייר תשי"א, 12 במאי 1951) היה ראש ישיבת היישוב החדש בתל אביב.
תולדותיו.
נולד בעיירה ינישוק שליד שאוול שבליטא, בנו של הרב נפתלי טרופ. בשנת 1911 עברה המשפחה לראדין, שם התמנה אביו על ידי החפץ חיים לכהן כראש ישיבתו. בתחילה למד אצל אביו. במשך תקופה קצרה למד בישיבה בווידז' אצל הרב יוסף שלמה כהנמן. בהיותו כבן שמונה עשרה היה ממלא מקום של מגיד השיעור בישיבה לצעירים בראדין. למד גם בישיבת מיר.