תולדות הכנסייה או היסטוריה כנסייתית (ביוונית: Ἐκκλησιαστικὴ ἱστορία; בלטינית: Historia Ecclesiastica או Historia Ecclesiae) הוא חיבור כרונולוגי שחיבר אוסביוס, בישוף קיסריה במאה ה-4. מטרת החיבור, שהיה החשוב מסוגו בתקופתו, לספר באופן סדור ומאורגן את תולדות הנצרות הקדומה מאז צליבת ישו ועד זמנו של המחבר ולגבש על ידי כך את הנרטיב של הזרם המרכזי של הכנסייה. במהלך הרצאת דבריו מותח אוסביוס ביקורת על המינים (הגנוסיס, סיעתו של מרקיון, כת האביונים, המונטניזם ועוד) וכן על השומרונים ועל היהודים שלא הסכימו לקבל על עצמם את הנצרות, אולם דרך דברי הגינוי הללו הגיע לידינו תיעוד היסטורי מפורט ורב-ערך של קבוצות אלה. לדברי אריה קופסקי במבוא לתרגום הספר לעברית, אחרי הברית החדשה אין אף מסמך היסטורי התורם כה רבות לידיעתנו את הנצרות הקדומה (ואת תקופת שלוש המאות הראשונות לספירה בכלל) כמו ספר זה שזיכה את מחברו בכינוי "אבי ההיסטוריה הכנסייתית". הספר נכתב בקוינה (יוונית עתיקה מן התקופה ההלניסטית, הלינגואה פרנקה של מדינות הים התיכון), ושרד גם בתרגומים שנערכו עוד בעת העתיקה לסורית ולארמנית.
חיבור הספר.
עקב תפקידו כבישוף קיסריה, המשרה הכנסייתית הבכירה בארץ ישראל, הייתה לאסוביוס נגישות לספריות של קיסריה וירושלים והוא הירבה לצטט מקורות קודמים לו, תוך אזכור שמם. כך נשמרו קטעים מחיבורים שאבדו. בין הכותבים המצוטטים על ידי אוסביוס נמנו פפיאס, הגסיפוס, דיוניסוס מקורינתוס, ויקטור הראשון, מליטו מסרדיס, קאיוס, דיוניסוס מאלכסנדריה ויוספוס פלביוס.
אוסביוס עסק בכתיבת הספר עד שנת 326 לערך. זאת כיוון שספר מסתיים עם מות קריספוס (בנו של קונסטנטינוס), שאירע ביולי 326 וכן כיוון שהספר העשירי הוקדש לפאולינוס מצור שמת לפני 325.
את המפעל הכרונולוגי-היסטורי של אוסביוס המשיכו לאחר מותו סוזומנוס, סוקרטס מקונסטנטינופול, הירונימוס, אתנסיוס ואחרים.
מבנה הספר.
אוסביוס סידר את החומר בספרים על פי תקופת מלכות קיסרי רומא, כשהוא מציג אותו כפי שמצאו במקורותיו.
הנושאים העיקריים בכל ספר הם ההיסטוריה של מורי ההלכה הנוצרים מחד ושל ההיסטוריה של הכפירה מאידך, סיפורי רדיפות ומרטירים, יחסי הנוצרים עם הפגאנים ועם היהודים ורשימות הבישופים במקומות החשובים.
בין היתר טען אוסביוס כי האסונות שהיו מנת חלקה של האומה היהודית הם תוצאה של התפקיד שמילאו היהודים במותו של ישו. ציטוט זה היה בשימוש רב מאוד אצל אנטישמים בכל הדורות.
ביקורת.
כבר סוקרטס מקונסטנטינופול במאה ה-5 ביקר את הספר כמוטה וכנוטה יותר מדי להלל את משפחת הקיסר קונסטנטינוס, שאוסביוס היה מקורבו והשמיט פרטים בלתי-מחמיאים אודותיו מן ההיסטוריה שחיבר. עובדת היותו של אוסביוס תומך האריאניות גררה ביקורת לגבי הקו התאולוגי של החיבור. גם ההיסטוריון בן המאה ה-18 אדוארד גיבון, מחבר שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, ביקר את אוסביוס ויעקב בורקהרדט בן המאה ה-19 קרא לו "שקרן". ארנאלדו מומיליאנו טען שהכרונולוגיה של אוסביוס היא הכלאה בין מדע מדויק לבין תעמולה.
תרגומים ומהדורות.
החיבור תורגם כבר בעת העתיקה לסורית ולארמנית. כתב היד של התרגום הקדום ביותר לסורית שהגיע לידינו כולל חלקים מן הספרים 5,4 ו-7 ונקרא "הקודקס הסורי מס' 1 של הספרייה הלאומית הרוסית". כתב היד כולל קולופון המתארך את זמן חיבורו ל-462, חלק אחר של אותו כתב יד, הכולל את הספרים 1 עד 5 מצוי בספרייה הבריטית. התרגום הקדום ביותר ללטינית הותקן במאה ה-5 על ידי טיראניוס רופינוס, שתרגם רק את תשעת הספרים הראשונים. תפוצת התרגום הייתה גדולה, הוא היה מוכר לכל אורך ימי הביניים והודפס כבר ב-1476 ("דפוס ערש", אינקונבולה). ב-1532 תורגם הספר לראשונה לצרפתית וב-1545 תורגם לגרמנית, ב-1584 ראה אור לראשונה תרגום של החיבור לאנגלית.
ב-1544 ראתה אור בפריז מהדורה מודפסת של הטקסט היווני המלא תחת הכותרת "editio princeps", על ידי רוברט סטפנוס (Robert Stephanus), ב-1612 הוציא סופרידוס פטרוס (Suffridus Petrus) בז'נבה הדפסה של תרגום החיבור ללטינית. ב-1659 הוציא אנרי ולואה בפריז מהדורה יוונית מלאה יחד עם תרגום ללטינית פרי עטו, שחזרה ונדפסה עד סוף המאה ה-17 במספר מהדורות במיינץ ובאמסטרדם. ב-1720 הוציא ויליאם רידינג ( William Reading) בקיימברידג' מהדורה הכוללת את ספרי ההיסטוריה של אוסביוס, סוזומנוס, סוקרטס מקונסטנטינופול ומחברים נוספים ביוונית. מהדורות נוספות שכללו את הטקסט היווני עם תרגומו הלטיני של ולואה, עם תיקונים והערות הודפסו בפרנקפורט (1822), לייפציג (1829), אוקספורד (1838), טיבינגן (1852) ועוד.
פומרניה (פרובינציה)
פומרניה (בפולנית: Pomorskie) היא אחת משש עשרה הווייוודות של פולין. היא שוכנת בצפון פולין, וגובלת בצפון בים הבלטי, במזרח בווייוודה ורמיה-מזוריה, בדרום בווייוודות קויאוויה-פומרניה ופולין גדול, ובמערב בווייוודה פומרניה המערבית.
בירתה של פומרניה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר גדנסק השוכנת בצפון מזרחה. ערים גדולות נוספות הן גדיניה, סלופסק וטצ'ב.
מקור השם.
ווייוודת פומרניה נושאת את שמו של האזור ההיסטורי "פומרניה", אשר הווייוודה יושבת במזרח אזור היסטורי זה. בפולנית מכונה האזור Pomorze, בגרמנית Pommern, ובלטינית Pomerania. שמות אלו לדעת רוב החוקרים קשורים לביטוי מהסלאבית עתיקה po-more, צירוף של po - אשר משמעותו "ליד" או "בסמוך", ו-more - אשר משמעותו "ים". בכך מרמז הביטוי לאפיון המרכזי של פומרניה, אזור החוף של דרום הים הבלטי. פומרניה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1046 במרומז, ובצורה מפורשת מספר שנים לאחר מכן. במהלך המאה ה-12 מבצע ההיסטוריון גאלוס אנונימוס שימוש רב במונח פומרניה לתיאור בקירוב של האזור אותו אנו מכנים היום בשם זה. לאנונימוס הייתה תרומה להפיכתו של המונח למקובל. אדם נוסף שבאותה התקופה פעל באזור היה המיסיונר הגרמני אוטו מבמברג, אשר ביצע שימוש רב בכתביו בכינוי פומרניה.
גאוגרפיה.
פומרניה יושבת על חציו המזרחי של החוף הפולני לים הבלטי, וממנו היא משתרעת דרומה לפנים הארץ. במזרחו של חוף יושב מפרץ גדנסק - מפרץ גדול ורחב אליו נשפך נהר הויסלה. סביב המפרץ יש מישור הנמתח הרחק דרומה לתוך הארץ לאורך נהר הוויסלה, עמוק לשטחי המישור של הווייוודה קויאוויה-פומרניה, הגובלת עם פומרניה מדרום. מערבה ממפרץ גדנסק שפלת החוף מצטמצמת במידה רבה והופכת צרה, כאשר מאפילה עליה מדרום רמה רצופת גבעות גבוהה יחסית. חלקים נרחבים של הווייוודה כוללים בעיקר שדות חקלאיים. במערב פומרניה, ובעיקר בדרום מערבה, מצויים יערות רבים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בגדנסק, בירת הוויווידה, היא 8.7 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של 0.1 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.2 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 397.1 מ"מ.
בפומרניה שני פארקים לאומיים (Park Narodowy), תשעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-130 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
ערים, יישובים ומחוזות.
ערים.
בפומרניה ישנם 42 ערים ועיירות.
מחוזות.
בפומרניה ישנם 20 מחוזות, מתוכם ארבע ערים מחוזיות.
רוברט סטאוט
סר רוברט סטאוט (באנגלית: Robert Stout; 28 בספטמבר 1844 – 19 ביולי 1930) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-13. סטאוט כיהן בתפקיד זה בשתי תקופות כהונה ומאוחר יותר נבחר להיות נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד והיה האדם היחיד שכיהן בשני תפקידים אלה. הוא בלט בתמיכתו ברפורמות ליברליות כמו מתן זכות בחירה לנשים ובאמונתו החזקה שפילוסופיה ומחשבה שיטתית צריכות לעמוד מעל השיקולים של תועלת פוליטית.
ראשית חייו.
רוברט סטאוט נולד בעיר לרוויק שבאיי שטלנד, מקום שנשארה לו בליבו פינה חמה כל ימי חייו. הוא זכה לחינוך טוב ובסופו של דבר הוכשר כמורה. ב-1860 הוא הוכשר גם כמודד. הוא החל לגלות עניין בפוליטיקה במסגרת משפחתו המורחבת, שלעיתים קרובות התכנסה לדיונים ולוויכוחים על ענייני השעה. בימי נעוריו הוא נחשף למגוון של דעות פוליטיות.
ב-1863 היגר סטאוט לדנידין שבניו זילנד. עם הגיעו לשם הוא החל להיות מעורה בחיים הפוליטיים, דבר שהסב לו הנאה מרובה. הוא גם נעשה פעיל בתנועה פילוסופית שהייתה מבוססת על הגיון ועל אמפיריציזם. לאחר שלא הצליח למצוא עבודה כמודד בשדות הזהב של אוטגו, הוא פנה חזרה לעיסוק בחינוך ושימש במספר משרות הוראה בבתי ספר תיכוניים.
בסופו של דבר, עזב סטאוט את תחום החינוך ופנה לתחום המשפטים. ב-1867 הוא החל לעבוד במשרד עורכי דין וב-1871 הוא הוסמך כעורך דין והצטיין בעיסוקו זה. הוא היה לאחד מהסטודנטים הראשונים של אוניברסיטת אוטגו, שם למד כלכלה פוליטית ואת תורת המוסר. בהמשך הוא היה למרצה למשפטים באוניברסיטה זו.
ראשית הקריירה הפוליטית.
הקריירה הפוליטית של סטאוט החלה בבחירתו כחבר במועצת המחוז של אוטגו. בתקופה זו הוא עשה רושם על אנשים רבים עקב האנרגטיות שלו ובשל כושר הביטוי הגבוה שלו, למרות שהיו כאלה שלא ראו בעין יפה את חוסר הכבוד שהוא הפגין כלפי אלה שהחזיקו בדעות מנוגדות לשלו.
ב-1875 התמודד סטאוט בהצלחה בבחירות ביניים ונכנס כחבר בפרלמנט של ניו זילנד. הוא התנגד בחוסר הצלחה לצעד של ממשלתו של ג'וליוס ווגל לביטול המחוזות. בבחירות הכלליות שהתקיימו כמה חודשים לאחר מכן הוא נבחר מטעם מחוז הבחירה של דנידין.