בשנים 1922–1933 כיהן פלדמן כמזכיר התאחדות הפועל הצעיר - צעירי ציון בקרקוב. בשנת 1933 הוא עלה לארץ ישראל והקים חנות מכולת בדירה שכורה בתל אביב. לאחר מספר שנים עבר לעבוד כמזכיר ארגון סוחרי המכולות שליד התאחדות הסוחרים וחדל לעבוד במכלת. הוא פרסם בעיתונות מאמרים על בעיות ודרישות בעלי המכולות. בשנת 1939 הוא הוציא לאור עיתון של סוחרי המכולת בשם "המכלכל". בשנת 1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא עסק בהערכות סוחרי המכלת למצב המלחמה, כמזכיר ארגון סוחרי המכלת. בין השאר הוא הופיע בפני הוועדה לשעת חרום במשלחת של ארגון סוחרי המכולת שדרשה את שיתוף הסוחרים בקביעת המחירים, ארגן הלוואות לסוחרי המכולת ונאבק נגד הצרכניות שהתחרו בחנויות המכלת והפגיעה במסחר הפרטי. בשנים 1939–1941 הצליח לאחר מאבקים בתוך ארגוני הסוחרים להגיע למעמד מנהל ארגון סוחרי המכולת.
באוגוסט 1942 נערכה מסיבה לכבוד קבלתו סמיכה לרבנות. באוגוסט 1945 הוכתר פלדמן לרב של בית הכנסת בשכונת מונטיפיורי בתל אביב. בהמשך עבר לכהן כרב בבית הכנסת "תפארת ראובן".
בבחירות לאספה המכוננת בתחילת 1949 הוא נמנה עם תומכי החזית הדתית המאוחדת.
ב-24 ביוני 1951, יום הגשת הרשימות לקראת הבחירות לכנסת השנייה, הוזמן פלדמן לפגישה עם דוד בן-גוריון ומשה שרת והוצע לו מקום ריאלי ברשימת מפא"י. לאחר התייעצות קצרה פלדמן הסכים, במסגרת מאבקה של מפא"י בהתחזקות של הציונים הכלליים, על רקע חוסר הפופולריות של הצנע. בעיתונות נטען שפלדמן הצליח לשכנע את אנשי מפא"י שמאחוריו תומכים רבים בארגון הסוחרים שיתמכו במפא"י. פלדמן הציג את עצמו כנציג הסוחר הזעיר, בעוד הציונים הכלליים מייצגים רק את הסיטונאים הגדולים ובעלי הבתים. הצבתו של פלדמן ברשימת מפא"י לכנסת הביאה להתמרמרות נגדו בארגון סוחרי המכולת שפרסמו שהוא מייצג רק את עצמו. פלדמן הסכים לצאת לחופשה ממושכת עד אחרי הבחירות, אולם ראשי מפא"י ובהם דוד בן-גוריון התערבו ודרשו שיושב לעבודתו, בטענה שאין לפגוע במקום עבודתו של אדם בגלל דעותיו.
משנבחר לחבר הכנסת השנייה פוטר פלדמן מתפקידו בארגון סוחרי המכלת על ידי התאחדות הסוחרים. פלדמן דחה את הודעת הפיטורים וטען שרק הארגון של סוחרי המכולת יחד לדון בעניין, אולם לאחר מספר שבועות הוא פרש והקים ארגון סוחרים מתחרה, בשם איחוד הסוחרים הזעירים. לצד האיחוד הוקם "אוצר הסוחר" שהעניק הלוואות לעמיתי הארגון. ביולי 1952 פרסם פלדמן שהשיג מהממשלה הבטחה להגדלת מתח הרווחים של סוחרי המכלת. למרות זאת, ארגון הסוחרים שלו לא התרומם והקיף רק מיעוט קטן של בעלי המכולות. ביולי 1953 פורסם שפלדמן הצליח להעלות את הרווח של מוכרי הסיגריות.
הוא כיהן בכנסת בוועדת הכלכלה ובוועדת הכנסת. בשנת 1953 הוא מונה, במקביל לכהונתו בכנסת, ליושב ראש הוועדה לסידור קונסטרוקטיבי של העולים החדשים. לפלדמן נתנה חופש הצבעה בענייני דת והוא הצביע עם הדתיים בעד חוק החזיר ותמך בחוק הדיינים.
לקראת הבחירות לכנסת השלישית נדחק פלדמן למקום ה-57 ברשימת מפא"י. לאחר שעזב את הכנסת המשיך בפעילות ארגון הסוחרים שהקים. הוא עסק בשתדלנות בעניינים שונים של בעלי המכולות. בשנת 1958, בעקבות הקמת המרכול הראשון של שופרסל בישראל הוא הקים לצד הארגון חברה לאספקה לחנויות מכולת. איחוד הסוחרים בראשותו גם מחה נגד המיסים הגבוהים המושתים על הסוחרים. ביוני 1964 הוא יצא עם אשתו לארצות הברית בשליחות האיחוד לתערוכה בינלאומית.
בעיתון חרות הוזכר פלדמן יחד עם רחמים כלנתר כמי שמכרו את עקרונותיהם תמורת כיסא, ונזרקו על ידי מפא"י לאחר שכבר לא היה צורך בהם.
פלדמן עמד בראש ארגון יוצאי קרקוב בישראל.
C. elegans
ישראל קרגמן
ישראל קרגמן (23 בדצמבר 1906 - 17 בנובמבר 1987), היה אסיר ציון ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך בשנים 1956–1977.
קרגמן נולד בשנת 1906 בברדיצ'ב שברוסיה. בנעוריו הצטרף לתנועת "החלוץ" הבלתי לגלית והשתתף מטעמה בקבוצת ההכשרה "המשמר" בקרים. בגין פעילותו הציונית הוגלה בשנת 1925 לסיביר, ממנה עלה ארצה בשנת 1929.
לאחר עלייתו החל קרגמן לעבוד כפועל בעבודות מזדמנות בפתח תקווה, מגדיאל וירושלים. לאחר התיישבותו בקריית חיים החל בשנת 1938 לעבוד בבית החרושת "אתא", בו נבחר לראשות ועד העובדים. עבודתו בבית החרושת נמשכה עד השבעתו לכנסת השלישית, בשנת 1956, במקומו של זלמן שזר. כהונתו נמשכה לאורך 21 שנים, עד לפיזור הכנסת השמינית. בשלוש הכנסות הראשונות בהן היה חבר כיהן כחבר ועדת הכספים והחל מהכנסת השישית שימש יו"ר הוועדה. בשנת 1977 מונה על ידי שר החינוך זבולון המר ליו"ר ועד הנאמנים של פרס היצירה לסופרים עבריים וב-1981 כהונתו הוארכה בשלוש שנים נוספות.
מונטה קאסינו
מונטה קאסינו (באיטלקית: Monte Cassino) היא גבעה סלעית בגובה 520 מטר המצויה כ-130 ק"מ דרום-מזרחית לרומא (איטליה) וכ-80 ק"מ צפונית לנאפולי. הגבעה נמצא כ-2 ק"מ מערבית לעיירה קאסינו (והאתר הרומי קאסינום המצוי על הגבעה). זהו האתר שבו הקים בנדיקטוס מנורסיה את המנזר הראשון שלו בסביבות 529, ולמעשה הקים בכך את המסדר הבנדיקטיני. המנזר היה אחד החשובים באירופה של ימי הביניים.
המנזר הוקם על אתר פגאני קדום, שהיה עדיין פעיל כמקדש לאפולו כשבנדיקטוס הקדוש הגיע למקום, ניתץ את פסלי אפולו והרס את המקדש. הוא הקדיש את האתר ליוחנן המטביל. בנדיקטוס לא עזב את המקום עד מותו - הוא כתב שם את כללי בנדיקטוס הקדוש שהפכו לעקרונות המייסדים של התנועה הנזירית במערב; פגש את המלך האוסטרוגותי טוטילה; ושם מת.
ב-577 הרסו ושרפו הלומברדים את המנזר. מאז המנזר הוחרב ושוקם פעמים מספר, ברוב הפעמים הוקם מנזר גדול יותר ומפואר יותר מקודמו. המנזר, כאחד הוותיקים מאלו ששרדו (כמו גם זה שבאי לרה) זכה למעמד ולהוקרה כסמל לקדושה.
בתחילת 1944 הייתה הגבעה אתר קרבות מרכזי במלחמת העולם השנייה. במהלך הקרב על מונטה קאסינו הצליחו כוחות צבא אנדרס וצבא צרפת החופשית, אחרי מאמצים רבים, לכבוש את הגבעה. בעקבות ההתנסות בהפצצת המנזר כתב וולטר מ' מילר את ספרו היחיד "המנון לליבוביץ‘" (A Canticle for Leibowitz).
שמואל שורש
שמואל שורש (שטרנברג) (11 בינואר 1913 - 13 בנובמבר 1981) היה איש ציבור ישראלי שעמד בראש המועצות האזוריות קישון ונהלל וכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגת העבודה.
ביוגרפיה.
שורש נולד ברובנו שברוסיה בשם שמואל שטרנברג. משפחתו עלתה לארץ ישראל בשנת 1924 והתיישבה בבלפוריה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה ומשנת 1927 היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. בנעוריו הוא החל לפעול גם בארגון ההגנה.
בשנת 1934 מונה שורש לנציג המרכז החקלאי במגדיאל. ב-1936 הוא נמנה עם מייסדי מושב העובדים בית שערים, בה היה פעיל בין השאר בוועדת הנוער. בשנת 1945 נבחר לראש המועצה האזורית קישון, ובשנת 1946 לראש המועצה המשותפת של קישון ונהלל. הוא המשיך בתפקיד זה עד תחילת 1949. לאחר מכן הוא נבחר לחבר מזכירות תנועת המושבים (1948). בשנת 1953 הוא מונה למנהל המחלקה הכלכלית במשרד החקלאות.
שורש נבחר לכהן כחבר הכנסת וכיהן בה מטעם מפא"י ומפלגת העבודה במשך ארבע כנסות רצופות, החל בכנסת השלישית. במהלך 14 שנותיו בכנסת הוא פעל בוועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת הפנים וועדת הכנסת.
דגל מכסיקו
Bad Story, Happy Ending
Bad Story, Happy Ending ("סיפור רע, סוף טוב") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט באולפני Orange Whipe Studios שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית.
Bad Story, Happy Ending הוא האלבום הראשון של יוסלס איי.די שיצא בחברת התקליטים האמריקאית Kung Fu Records. בעצם החבירה לחברת התקליטים הנ"ל עשתה יוסלס איי די קפיצה אדירה לקראת התמקצעות מוזיקלית והכרה בינלאומית, שילכו ויגברו עם חלוף השנים וצאת האלבומים הבאים. הלהקה עצמה מתייחסת ל - Bad Story, Happy Ending כאלבום שמציג התחלה של הסאונד הנוכחי של הלהקה כיום.
118 לפנה&quot;ס
דיאגרמת מקלות
אשקוקי
דלוריאן DMC-12
דלוריאן DMC-12 (באנגלית: De Lorean DMC-12) היא מכונית ספורט שיוצרה בצפון אירלנד על ידי חברת דלוריאן, מייסודו של מהנדס הרכב האמריקאי ג'ון דלוריאן , לשיווק בשוק האמריקני בין השנים 1981–1983. המכונית ידועה לרוב בשם "דלוריאן" משום שהחברה ייצרה רק דגם אחד. מכונית הדלוריאן הוצגה כמכונת זמן בטרילוגיית סרטי המדע בדיוני "בחזרה לעתיד".
הדגם הראשוני של המכונית יוצר במרץ 1976. הייצור הרשמי של המכונית החל בשנת 1981 (המכונית הראשונה בקו הייצור הושלמה ב-21 בינואר) במפעל של DMC באזור דאנמורי אשר בצפון אירלנד. במהלך תקופת הייצור שלה, שונו חלקים מסוימים בדגמי המכונית, כמו מכסה המנוע, עיצוב הגלגלים ואף עיצוב פנים הרכב.
קרוב ל-9,000 מכוניות יוצרו עד להפסקת הייצור בסוף 1982. ההערכה המשוערת היא כי כיום ישנן כ-6,500 מכוניות דלוריאן שעדיין פעילות.
ב-30 ביולי 2007 הוכרז כי בשנת 2008 המכונית תיוצר בדגמים חדשים בכמות מצומצמת (בערך 20 מכוניות לשנה). ב-2011 הוכרז כי המכונית תיוצר בדגם חשמלי.
מלבד זאת סבורני כי יש להחריב את קרתגו
New York Times
ארתור אקסמן
ארתור אקסמן (בגרמנית: Artur Axmann; 18 בפברואר 1913 - 24 באוקטובר 1996), היה המפקד האחרון של הנוער ההיטלראי.
ביוגרפיה.