האשורים והבבלים הכינו תערובות בטון עם חרס במקום מלט. המצרים השתמשו בבטון שהורכב מסיד וגבס. ברומא הכינו בטון מסיד מעורב עם אפר געשי. הבטון המודרני הומצא בידי המהנדס הבריטי ג'ון סמיטון (John Smeaton; 1792-1724) בשנת 1756, תוך ערבוב מלט, חלוקים ולבנים מפוררות. כיום גוברת הנטייה לעשות שימוש בחומרים ממוחזרים בייצור בטון, בעיקר באפר שנכתש מתוצרי הלוואי של תחנות כוח פחמיות. באופן זה קטן הצורך בחציבה מחד ובאזורי פסולת מאידך.
לבטון חוזק לחיצה גבוה, אך חוזק מתיחה נמוך (חוזק לחיצה גבוה - ניתן להעמיס על הבטון משקל כבד בבטחה. חוזק מתיחה נמוך - אי אפשר למתוח את הבטון מבלי שהוא ישבר). כדי להתגבר על מגבלה זו, בדרך-כלל יוצקים בטון יחד עם מוטות חיזוק מברזל, רשתות ברזל, או כבלים. התוצאה מכונה "בטון מזוין". בטון זה מסוגל להתמודד הן עם כוחות לחיצה והן עם כוחות מתיחה. המצאת הבטון המזוין מיוחסת לגנן הצרפתי ז'וזף מוניה (Joseph Monier; 1906-1823), שהכניס לראשונה בשנת 1868 מוטות פלדה לעציצי בטון שהכין.
כדי להגביר את חוזק המתיחה של הבטון, מותחים כבלי פלדה בעזרת ציוד מכני הנדסי, ועליהם יוצקים את הבטון. כבלים אלו שואפים להתכווץ חזרה (בדומה לקפיץ) וכך יוצרים על הבטון כוחות לחיצה. כאשר יופעלו על הבטון כוחות מתיחה שוב (על ידי משקלן של מכוניות שייסעו על הגשר, למשל) הם יאוזנו על ידי כוחות הלחיצה שנוצרו בצורה מלאכותית בזמן הבנייה. בבטון זה נעשה שימוש במבנים הדורשים חוזק רב והוא נקרא "בטון דרוך".
לעיתים מוספים חומרים שונים לתערובת הבטון כדי לשפר תכונות שונות, כגון זמן ההתקשות. בין השאר נעשה שימוש גם בחומרים לוכדי אוויר, הגורמים להופעת בועות אוויר קטנות בבטון, ובכך משפרים את הבידוד התרמי שהוא מספק. עם זאת, בועות אוויר גדולות מדי, אשר עלולות להיווצר בטעות בשל מוטות פלדה שבתוכו, ותבניות העץ (טפסות) אשר שימשו ליציקתו, פוגעות בחוזק הבטון. ציפוף הבטון נעשה בעזרת הכאה בפטישים על דפנות התבנית בה נמצא הבטון או בעזרת מרטט חשמלי שיוכנס ישירות לבטון.
גימור פני הבטון ביציקה נעשה בהתאם לשימוש הרצוי: במקומות בהם באה שכבה נוספת על גבי היציקה (כדוגמת ריצוף) הבטון מרודד בצורה גסה בלבד. לעומת זאת באולמות ספורט ומבני תעשייה בהם נותר הבטון חשוף, מתבצעת לרוב החלקה מלאה של הבטון באמצעות כלי עבודה המכונה "הליקופטר".
הבטון משמש, בדרך-כלל, לבניית השלד הנושא של הבניין, ובכלל זה, יסודות, רצפה, תקרות ועמודים תומכים, כאשר הקירות עצמם נבנים מבלוקים או מלבנים. עם זאת, לאחר מלחמת המפרץ הראשונה חוקק בישראל חוק המחייב כל דירת מגורים להכיל חדר אחד לפחות הבנוי כולו מבטון מזוין. חדר ממוגן זה, המכונה "מרחב מוגן", מהווה תחליף למקלטים שהיו מחויבים על-פי חוקי הבנייה הישנים.
הבטון בישראל.
בתולדות הבנייה המודרנית בישראל מילא הבטון תפקיד מרכזי. הוא ליווה את הבנייה מראשית היישוב במפעלים אזרחיים כמו תחנת הכוח בנהריים ובבנייה למגורים, כמו גם בפרויקטים ביטחוניים כמו הקריה למחקר גרעיני. השימוש הרב בבטון, בעיקר בשנותיה הראשונות של המדינה, הביא גם להקמת מפעל נשר רמלה. כתוצאה מכך התגבש בארץ סגנון בנייה למגורים אשר מתבסס על שלד בטון. למבנה הטיפוסי הזה ישנם יתרונות מסוימים של חוזק וגמישות וחופש בתכנון. מצד שני, מאחר שלבטון תכונות תרמיות בעייתיות מאוד, נמצא כתוצאה מכך סטנדרט הבידוד התרמי בפיגור ניכר בהשוואה לעולם המפותח. לבטון מיוחסת השפעה עצומה גם על סגנון הבנייה המקומי שהתפתח בארץ, למתכנן ניתנת חרות כמעט מושלמת לתכנן את המבנה ללא תלות קונסטרוקטיבית בין הקומות של המבנה בבניינים פשוטים.
חוקי הבנייה בישראל מחייבים את כל הבניינים לשלד מבטון מזוין או שלד פלדה המצופה בבטון.
ייצור בטון.
רוב הבטון מיוצר כיום במפעל בטון. הבטון נלקח לאתרי בנייה או שנעשה בו שימוש במפעל עצמו. מיעוט הבטון מיוצר באתר הבנייה ומשמש את האתר שבו הוא מיוצר בלבד. בטון מיוצר באתר מאופיין בתנאי בקרה נמוכים ולכן האפשרות לייצר בטונים משובחים באתר היא מוגבלת ביותר. קיימים תקנים המסדירים את סוגי הבטון השונים, את מקום ייצורם ואת סוגיהם.
ישנם מפעלים, שבנוסף להיותם מפעלים לייצור בטון, משמשים גם להכנת מוצרי בטון כגון בסיסי תמיכה לעמודי חשמל ובטונדות.
במפעל הבטון יש ריכוז חומרים המשמשים ליצירת הבטון: צמנט פורטלנד, חול, חצץ, אפר פחם ועוד. את החומרים שופכים בתחנות המתאימות ומשם הם נלקחים בצורה אוטומטית, בריכוז הנכון, לשלבי הייצור בהם הם נדרשים.
בטון מזוין.
בטון מזוין הוא טכנולוגיית בנייה המשלבת בטון עם חומר אלסטי במטרה לקבל חומר בנייה חזק במיוחד. כמעט תמיד מדובר בשילוב של בטון עם פלדה אך קיימים גם חומרים אפשריים נוספים. בתוך הבטון המזוין נמצאים רשתות או מוטות פלדה המתחברים אל הבטון תוך כדי יציקתו. התוצר המתקבל מיציקה של בטון הלוכד בתוכו את המוטות והרשתות האלו נקרא 'בטון מזוין' והוא חומר המסוגל להתנגד לסוגים שונים של מאמצים. השילוב המוצלח של שני החומרים, בטון ופלדה, נובע מכך שמקדמי ההתפשטות שלהם בחום כמעט זהים ולכן, כאשר רכיב מבטון מזוין מתחמם או מתקרר, הוא אינו מתעוות או נסדק.
בטון דרוך.
בטון דרוך הוא סוג של טכנולוגיית בנייה המשתמשת בבטון ובכבלי פלדה מתוחים. קורות מבטון דרוך משמשות בדרך כלל לבניית גשרים או קירויים הנושאים עומסים גדולים על פני משטחים גדולים. אלמנטים מבניים מבטון דרוך יכולים להגיע לשטח פנים רחב מכאלו הבנויים מבטון מזוין.
הובלת הבטון.
את הבטון שמיוצר במפעל, מובילים לאתרי הבנייה בעזרת מערבלי בטון. מפעלים מסוימים מטעינים את המערבלים בתערובת בטון מוכנה, ואחרים, רק שופכים את החומרים בכמויות הנכונות, אל מערבלי הבטון.
בטון אדריכלי.
בבנייה המודרנית מקובל להשתמש בבטון גם לצרכים אדריכליים.
לצורך העיצוב האדריכלי משתמשים בבטון לבן, או בבטון שהוספו לו חומרי צבע שונים וכן משתמשים במערכות מעוצבות ומיוחדות של טפסות.
כדי לייצר בטון לבן, משתמשים במלט מסוג צמנט פורטלנד לבן. במלט זה נמנעים מערבוב אפר פחם.
בין שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 היה אופנתי באדריכלות סגנון הברוטליזם - בנייה בבטון חשוף.
שימוש בבטון לסלילת כבישים.
השיקולים בבחירה בין כביש בטון ואספלט, מחולקים לשלושה: עלות הקמה, זמן ביצוע ועלות התחזוקה. כאשר לכל סוג כביש יתרונות וחסרונות.
כביש בטון מורכב מבטון מעורב עם אספלט כדי לקבל קצת יותר גמישות.
יתרונותיו של כביש בטון:
חסרונותיו של כביש בטון:
באופן עקרוני, ככלל אצבע, כביש בטון עדיף בכבישים בהם תנועה רבה ובעיקר תנועה המכילה רכב כבד. למרות זאת, רוב הכבישים החדשים הנסללים בעולם הם כבישי אספלט. טכנולוגיות חדשות בתחום כגון הוספת שכבות של רשתות פוליאסטר מצופות המחזקות את ההתנגדות למתיחה של הכביש, מחזקות את ההעדפה לכבישי אספלט.
בטון מוחלק - מוטבע - דקורטיבי.
בטון מוחלק - מוטבע הוא בעצם שיטת שימוש ייחודית ליישום בטון המאפשרת חיפוי של משטחי רצפה או קיר ועיצובם על ידי תבניות אשר מקנות לבטון מראה טבעי.
יכולות העיצוב בבטון הן בלתי מוגבלות, שילוב דוגמאות אבנים, התאמת צבעים, בחירת גודל האבן ואף בחירת המרקם. עמידות הבטון היא גבוהה ביותר לתנאי מזג האוויר ושטח קשים, וחוזקו המופלג מתבסס על חומרים מוספים כגון: אקריליים, אבקות צבע מקשיחות, מעכבי ייבוש התורמים לאשפרה נאותה, חומרי איטום למיניהם. שימוש בבטון מוחלק - מוטבע מוזיל משמעותית את עלויות החיפוי. וברוב המקרים מקנה עמידות גבוהה בהרבה מחיפוים אחרים. לאחר יישום בטון מוחלק - מוטבע וייבושו מצפים אותו בחומר אוטם המאפשר שליטה על הברק ומקנה לבטון יכולת עמידות גבוהה לאורך זמן.
לבחירת האדריכלים יש אפשרות לציפוי איטום מט או מבריק ושימוש האימפרגנציה לפני הסילר.
חוזק בטון.
חוזק הבטון משתנה בהתאם לתערובת שממנו נעשה ותנאי הערבול שלו. חוזקו נקבע על ידי בדיקות מעבדה והוא מקוטלג על פי התקנים המתאימים לערך בין ב-10 לב-100. כאשר המספר מבטא את חוזקו לאחר 28 יום במגפ"ס. הבטון הנמצא בשימוש הנרחב ביותר הוא בטון ב-30 והוא לרוב סוג הבטון בעל החוזק המינימלי אשר איתו יוצקים אלמנטים קונסטרוקטיבים.
עודפי בטון.
מכיוון שלפעמים נשאר במערבלי הבטון עודף בטון, יש לדאוג למקום בו ניתן לרוקן אותו. ולכן, ישנם מפעלים להם בורות ענק לשפיכת הבטון המיותר. מפעלים אחרים, משתמשים בטכנולוגיות חדישות על מנת למחזר את עודפי הבטון.
בטון מעביר אור.
החומר מעביר אור, כלומר ניתן להבחין בעדו בצלליות. ככל שעוצמת האור גדולה יותר הצלליות מצדו השני ברורות וחדות יותר. הפרויקט הראשון שבוצע מבטון מעביר אור הוא פסל המציין את כניסתה של הונגריה לאיחוד האירופאי, מאז ועד היום נבנו מספר פרויקטים העושים שימוש בחומר, הן בקירות, הן ברצפות ואף ביצירות אמנות ובפרטי עיצוב כגון מנורות ועוד. החומר מורכב ממיליארד סיבים אופטיים (לבלוק) העשויים בצורת רשת, הסיבים אינם פוגעים בחוזקו של הבטון מעביר האור. את הרשת ניתן לעצב, לצופף או לרווח לפי הטקסטורה אותה רוצים לקבל בזמן מעבר האור. את הבלוקים והפנלים ניתן לייצר בגדלים שונים ובצבעים וטקסטורות שונות.
בד בטון.
בד ספוג מלט שמתקשה בעת התייבשות. בד בטון (מכונה בקיצור CC - Concrete Cloth) מאפשר בנייה ללא צורך בציוד מכני או ציוד ערבוב.
יתרונות:
מהיר וקל לשימוש
גמיש, חזק ועמיד בסביבה משתכת\כימית
עמיד בפני מים ואש.
ממקמים את הבד ומוסיפים מים - עביד למשך 2 שעות ומתקשה עד 80% כוח בתוך 24 שעות.