תוך זמן קצר מחזרתה לעיסוק בספורט זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס שולחן לנכים ונשלחה להשתתף במשחקי סטוק מנדוויל ומ-1964 ועד 1980 בתחרויות אולימפיאדת הנכים. לאורך השנים התחרתה בטניס שולחן, שחייה וקליעה בחץ וקשת.
באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) זכתה אסקפה ב-3 מדליות ארד. במשחה ל-25 מטר חזה במשחה ל-25 מטר חופשי ובטניס שולחן ליחידות.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכתה אסקפה בשתי מדליות, מדליית זהב ביחד עם נבחרת הכדורסל נשים בכיסאות גלגלים ובמדליית כסף בטניס שולחן ליחידות. נוסף לכך היא הגיעה לשלב רבע הגמר בטניס שולחן לזוגות ביחד עם בתיה משעני.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) זכתה אסקפה במדליית ארד בטניס שולחן ליחידות וסיימה במקום 11 בחץ וקשת.
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) זכתה אסקפה במדליית זהב בטניס שולחן ליחידות.
שמואל ברוך ורנר
רבי שמואל ברוך ורנר (כ"ה בטבת ה'תרע"א, ינואר 1911 – ל' בסיון ה'תשנ"ג, יוני 1993) היה ראב"ד בתל אביב במשך עשרות שנים. חתן פרס הרב קוק. חתנו של הרב יעקב משה חרל"פ.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרב חנוך הניך ודינה ורנר. סבו הוא הרב משה מנחם מנדל ורנר, מבוני ירושלים, מייסד שכונת בתי ורנר בירושלים שיועדה למגורי תלמידי חכמים. למד בישיבת עץ חיים. בשנות ה-30 נישא לקיילה יהודית, בתו של הרב יעקב משה חרל"פ, והיה מראשוני הלומדים במכון הארי פישל.
לאחר קום המדינה התמנה כראב"ד בתל אביב, וכיהן בתפקידו עשרות שנים. שימש חבר ועדת השופטים של פרס הרב קוק. בשנת ה'תשל"ג (1973) זכה בעצמו בפרס הרב קוק (פרס כבוד). בשנת ה'תשל"ח זכה בפרס הרב מימון על ספרו "משפטי שמואל".
פרסם מספר ספרים תורניים וכן מאמרים בנושאי הלכה ומשפט בבמות שונות. במקביל לעיסוקו בתחום ההלכה והדיינות עסק רבות בעריכת תורתם של הראשונים. בשנת תש"ה (1945) פרסם על פי כתב יד את פירוש הרדב"ז על הלכות שלוחין ושותפין והלכות עבדים ברמב"ם. כמו כן הוציא את חידושי הר"ן למסכתות שבת, מועד קטן ומגילה. סייע לשלמה זלמן אריאל בכתיבת ערכים באנציקלופדיה מאיר נתיב
התגורר בבני ברק, ואת תפילותיו קבע בישיבת פוניבז'. נפטר בל' בסיוון ה'תשנ"ג ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. לאחר פטירתו יצא לכבודו ספר זיכרון על ידי מכון ירושלים בעריכת הרב יוסף בוקסבוים.
משפחתו.
בני משפחתו כיהנו בתפקידים מרכזיים ברבנות:
ידין דודאי
ידין דוּדאי (נולד ב-8 בדצמבר 1944) הוא חוקר מוח וזיכרון, פרופסור אמריטוס במכון ויצמן למדע ופרופסור גלובלי מצטיין בקתדרה ע"ש משפחת וילנר באוניברסיטת ניו יורק. הוא היה דיקן הפקולטה לביולוגיה וראש המחלקה לנוירוביולוגיה והמרכזים לחקר המוח במכון ויצמן. מחקריו עוסקים בפעולתם של תאי-עצב, מערכות מוח ומנגנוני למידה וזיכרון, ומתמקדים בתהליכים של יצירת זיכרון של אירועים חד-פעמיים וביציבותם של זיכרונות אלה, וכן בתפקידיו של הזיכרון בפנים שונות של התנהגות הפרט והחברה ושל התרבות האנושית.
אודות.
דודאי, יליד תל אביב, החל דרכו המקצועית כנער, כעיתונאי ועורך חדשות; לאחר שנים, גם לאחר שעבר לעולם האקדמי, המשיך לפרסם טורים בעיתונות, כולל ב״הארץ״. הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר התיכון כי"ח (אליאנס) בתל אביב. לפני שירותו הצבאי למד פילוסופיה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. לאחר השירות הצבאי עבר לתחום מדעי החיים וקיבל תואר בוגר למדעים בביוכימיה וגנטיקה בהצטיינות; הוא השתלם במקביל בהיסטוריה בת-זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1974 סיים דוקטורט בביופיזיקה במכון ויצמן למדע. בהמשך עשה השתלמות פוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדנה, שם היה ממניחי היסוד לתחום מחקר הזיכרון באמצעות הפרעות גנטיות (נוירוגנטיקה).
במהלך השנים היה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת אדינבורו, מכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית, קולז' דה פראנס בפריז ואוניברסיטת בוסטון. משנת 2004 מכהן כ-Global Distinguished Professor במרכז למדעי העצב של אוניברסיטת ניו יורק. הוא מכהן כמנהל המדעי של מרכז המצוינות בחקר הקוגניציה של תוכנית מרכזי המצוינות בישראל (I-CORE). בקבוצת המחקר שלו במכון ויצמן הוכשרו עשרות תלמידי מוסמך, דוקטורט ובתר-דוקטורט, ובהם כאלה המכהנים בתפקידים בכירים באוניברסיטאות ומכוני מחקר בישראל, ארצות הברית, צרפת וארצות נוספות.
דודאי מילא תפקידים בכירים באקדמיה בישראל ומחוצה לה וכן בגופים ממלכתיים וציבוריים בישראל. בין השאר היה חבר הוועדה לתיקצוב ותכנון (ות״ת) של המועצה להשכלה גבוהה, מילא תפקידים בכירים בנושאי מחקר ופיתוח ואסטרטגיה לאומית בתחומים אזרחיים וביטחוניים, והיה חבר הוועדה לגיבוש תפיסת הביטחון של ישראל (ועדת מרידור). פרסם מאמרים רבים בעיתונות המדעית בנושאי מנגנוני זיכרון ותאוריות של זיכרון. בין השאר גילה תהליכים ומנגנונים מולקולריים ומערכתיים במוח המאפשרים לזיכרון להתהוות ולהישמר מיד לאחר רכישתו (מנגנוני קונסולידציה של זיכרון) ותנאים המאפשרים לזיכרון להשתנות במהלך רכישתו, מיד לאחריה, אך גם זמן רב לאחר מכן. דודאי זכה בפרס ׳איפסן׳ הצרפתי בשנת 2013 יחד עם פרופ׳ ריצ׳רד מוריס ופרופ׳ טים בליס על הישגים יוצאי דופן בחקר הזיכרון. הוא נבחר כעמית בארגונים אקדמיים בארצות הברית בתחומי מדעי המוח וההתנהגות וכחבר בארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית ב-2014, ומכהן כעמית מחקר בכיר במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית בטכניון וכעמית במרכז איינשטיין-כרונוי בברלין. הוא חבר האקדמיה הישראלית למדעים (2014) ומכהן כיו״ר החטיבה למדעי הטבע באקדמיה מאז 2019.
חיה קדמון
חיה קדמון (25 בספטמבר 1919 - 4 בספטמבר 1960) הייתה משוררת ומתרגמת.
ביוגרפיה.
קדמון (במקור קאופמן) נולדה בסימפרופול שברוסיה, בשנת 1925, כשהיא בת 6, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בכפר יחזקאל. אביה, אברהם קאופמן, היה מורה ואמה רופאת ילדים. היא למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, הייתה חברה בשומר הצעיר ואחר גם בהנהגה הראשית של התנועה. היא הצטרפה ל"גרעין ארץ ישראלי-ג'", לימים חצור שבדרום.
קדמון הייתה חברה במפ"ם, וכתבה בעל המשמר, אחר כך הצטרפה לפלג השמאל של משה סנה, ובשנת 1954 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא החלה לפרסם בקול העם שירים, בהם שירים פוליטיים, שירים לירים ושירי ילדים, וכן מאמרי ביקורת ומסות בנושאי ספרות כללית ועברית. כמו כן תרגמה לעברית משיריהם של משוררים רוסים.
היא למדה ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ואחר כך המשיכה ללימודי השתלמות באנגליה, שם ערכה והגישה תוכנית בשידורים העבריים של רשות השידור הבריטית. כשחזרה לארץ עסקה בהוראת ספרות עברית ואנגלית בבתי ספר ובסמינריונים שונים. הייתה בין פעילי הליגה לידידות ישראל-ברית המועצות וביקרה בברית המועצות ובבולגריה.
קדמון נישאה לרוברט פרקש, ביולוג יליד ארצות הברית, שהיה פעיל במפלגה הקומוניסטית בארצות הברית והגיע לישראל עקב הרדיפות המקארתיסטיות.
קדמון נפטרה ב-4 בספטמבר 1960 כשהיא בת 41. נערך לה מסע ההלוויה ברחובות תל אביב בהשתתפות נציגי השגרירות הסובייטית, ועל קברה ספדו לה משה סנה ואלכסנדר פן, ובסיום הטקס הושר האינטרנציונל. בעלה נפטר שמונה חודשים לאחר מותה באופן פתאומי כשהוא בן 36. בנם היחיד, יובל, שהיה בן 4 כשהתייתם מהוריו, אומץ, על פי בקשתו של רוברט, על ידי ידידיו מהמפלגה הקומוניסטית, דני פתר-פטרזיל וליליה פתר פטרזיל.
עשור לאחר מותה יצאה לאור בהוצאת "תרבות לעם" אסופה משיריה, "לבעור תמיד" (1971), בעריכת המשורר אלכסנדר פן, הכוללת שירים פוליטיים, חברתיים וליריים.
L'Année épigraphique
ל'אנה אפיגרפיק
לי סגל
לי סגל (5 בפברואר 1932 - 31 בינואר 2005) היה מתמטיקאי ופרופסור במכון ויצמן, מחקריו עסקו בביולוגיה מתמטית.
קורות חיים.
לי סגל נולד ב-5 בפברואר 1932. קיבל תואר דוקטורט מ-MIT בשנת 1959 תחת הנחיית פרופסור סי. סי. לין (Chia-Chiao Lin). בשנת 1960 הוא הצטרף לסגל "Rensselaer Polytechnic Institute" בניו יורק, שם עסק בבעיות של מכניקת הרצף. שני ספריו הראשונים, "Mathematics Applied to Deterministic Problems in the Natural Sciences" ו-"Mathematics Applied to Continuum Mechanics", עסקו בתחום. בשנת 1973 עבר למכון ויצמן עם החל לעסוק בנושאים של ביולוגיה מתמטית, בין התחומים שהוא מידל היו בקטריולוגיה, אבולוציה, אימיונולוגיה, נוירולוגיה.
בשנת 1984 יצא ספרו "Modeling Dynamic Phenomena in Molecular and Cellular Biology". הוא שימש במשך שנים כעורך של כתב העת "Bulletin of Mathematical Biology".
בשנת 2003 נערך לכבודו הכנס "Mathematical Biology: From molecules to ecosystems;The legacy of Lee Segel". לאחר מותו החל מכון ויצמן לחלק מדי שנה פרס ע"ש לי סגל, בשם "הפרס לביולוגיה מתמטית".
נפטר ב-31 בינואר 2005. היה נשוי לרותי ואב לארבעה ילדים.
שיטת הפירמידה
ליונל רוגוזין
ליונל רוגוזין (מאנגלית: Lionel Rogosin; 22 בינואר 1924 - 8 בדצמבר 2000) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי. ביים סרטים דוקומנטריים וחברתיים בסגנון הנאו-ריאליזם איטלקי.
אודות.
נולד בניו יורק, בנו של ישראל רוגוזין, איש עסקים יהודי ותעשיין טקסטיל. רוגוזין למד באוניברסיטת ייל, שם סיים תואר בהנדסת כימית כדי להצטרף לעסקי אביו. הוא שירת בחיל הים האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה. עם חזרתו הוא טייל במזרח ומערב אירופה ובישראל וכן באפריקה. אחר כך עבד בחברה של אביו עד לשנת 1954.