בשנת 1450 לערך הקים הימאי דיאוגו דה טיווה (Diogo de Teive), שגילה את האיים האזוריים, כפר דייגים קטן שבסופו של דבר התפתח להיות סנטה קלרה, אחד הרבעים של פונטה דלגדה של היום. בהיותו מיושב מאז 1444, היה האי סאו מיגל טריטוריה רחבה ובה מפוזרים יישובים קטנים, להוציא את העיירה וילה פרנקה דו קאמפו (Vila Franca do Campo) שעל החוף הדרומי של האי ואת פונטה דלגדה. וילה פרנקה הייתה במשך שנים רבות מרכזו של האי, אך האצולה הכפרית התייחסה בבוז לממשלת האיים שישבה בה. חוגי האצולה של פונטה דלגדה שלחו משלחת סודית לליסבון כדי להגיש עצומה למנואל הראשון, מלך פורטוגל כדי שיעניק שלטון עצמי לעירם. ב-29 במאי 1507 העניק המלך כתב זכויות לפונטה דלגדה המגדיר אותה בתור כפר במעמד אוטונומי.
באופן דומה הוציא המלך ז'ואאו השלישי ב-2 באפריל 1546 צו המעניק לפונטה דלגדה מעמד של עיר לאחר שוילה פרנקה נהרסה ברעידת אדמה בשנת 1522.
ב-26 ביולי 1582 התנהל מול חופי העיר קרב פונטה דלגדה (או קרב סאו מיגל), כחלק ממשבר הירושה הפורטוגזי של 1580. צי של פריבטירים אנגלו-צרפתים הפליגו במטרה לתקוף את ספרד כדי לשמור על האיים האזוריים תחת שלטון פורטוגל. צרפת ואנגליה תמכו בטוען לכתר אנטוניו הראשון שהודח על ידי פליפה השני, מלך ספרד. אנטוניו הוסיף לטעון לכתר הפורטוגלי עד 1583 ביושבו באיים האזוריים.
במהלך המאה ה-19 חוותה פונטה דלגדה את השגשוג הכלכלי הגדול בתולדותיה. העיר הייתה נמל לייצוא פירות הדר לבריטניה והרבה עסקים בבעלות זרה פעלו במרכז העיר ולאחר 1818 היו רבים מהם יהודים. באותה תקופה פעלו בעיר חמישה בתי כנסת שהעתיק בהם היה בית הכנסת שער השמים במרכז העיר. בתקופה זו נהנתה העיר גם מתנופת בניה וגינון, נאסרה הכניסה לבהמות למרכז העיר, נסללו כבישים רחבים יותר, בתי הקברות הועברו לשולי העיר ושוקי הדגים, הבשר והירקות הועברו למקומות מתאימים יותר. הודות לשינויים אלה, והודות לעלייתו של מעמד הסוחרים, נעשתה פונטה דלגדה לעיר השלישית בגודלה בפורטוגל, מבחינת אוכלוסייתה ומבחינת עושרה ומרכז לייצוא חקלאי.
עם תחילת המאה ה-20 היה מעמדה של העיר גבוה. היא הייתה העיר השמינית בגודלה בפורטוגל ולמרות ירידת החשיבות של הייצור החקלאי עדיין הייתה חשיבותה באיים האזוריים גדולה. ביוני 1975 לאחר מהפכת הציפורנים התחולל בעיר מאבק של חוגי ימין שהוביל לאחר מכן למעשי טרור מצדם של חוגים בדלנים מהאיים האזוריים.
אקלים.
האקלים בפונטה דלגדה כמו בכל האיים האזוריים מושפע מזרם הגולף המאפשר תנודות קלות בלבד בטמפרטורות. הטמפרטורות נעות במהלך השנה בין 12 ל-25 מעלות צלזיוס והאקלים הוא ים תיכוני טיפוסי. זרם הגולף הוא גם הסיבה למזג האוויר הבלתי יציב במהלך עונות המעבר ועקב כך חיזוי מזג האוויר ברמה היומיומית בעונות אלה הוא קשה מאוד.
כלכלה.
נמל התעופה של פונטה דלגדה מהווה את שער הכניסה הראשי לאיים האזוריים והבסיס לחברות תעופה מקומיות. העיר מהווה מרכז ממשלתי, מסחרי וכלכלי חשוב מאוד. מרכזיהן של חברות רבות באיים האזוריים שוכנים בעיר. העיר מהווה גם מרכז לתיירות ובתי המלון בעיר תופסים חלק ניכר מהיקף הפעילות של הענף באיים. העיר היא גם מרכז התקשורת של האיים ויוצאים בה לאור כמה עיתונים.
יצחק מאיר תאומים-פרנקל
רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל (כונה גם: ד"ר מרקוס פרנקל; לפני ה'ת', 1640 - י"ז בתמוז ה'תס"ב, 13 ביולי 1702), היה רבן של הערים: זולקובה, פוזנה, סלוצק ופינסק. בסוף ימיו נבחר כרבה של פרמיסלה (פְּשֶׁמִישְׁל), אך נפטר בטרם הגיעו אליה.
מלבד בקיאותו בתורת ישראל, היה איש אשכולות: רופא, תוכן, מתרגם ומגיה. שימש בתקופה מסוימת כרופאו האישי של יאן סובייסקי מלך פולין.
ביוגרפיה.
יצחק מאיר תאומים-פרנקל נולד כפי הנראה לפני שנת ה'ת' (1640), במץ לרב יונה תאומים-פרנקל מחבר הספר "קיקיון דיונה", שהיה מגדולי מרביצי התורה בדורם של הש"ך וה"תוספות יום טוב".
בצעירותו למד תורה מפי אביו, ואחר כך מפי תלמידי חכמים שונים, ורכש לעצמו במקביל ידע רחב במדעים. בהיותו בן 18 נשא לאשה את שרה בת ה-21 בתו של משה מירל'ס מווינה, שהביאו לעיר כדי לשמש בה כדיין. לאחר שמתה בצעירותה כעבור שנתיים והיא בת 23, נשא לאשה את אחייניתה, בת גיסו אברהם מירל'ס. חתנים נוספים של משה מירל'ס ונשותיהם היו: יהודה לייב קרוכמל בנו של הרב מנחם מנדל קרוכמל מניקלשבורג מחבר ספר השו"ת "צמח צדק". אשר אנשיל ויארית ברא"ש מפראג. אהרן וצירל שפייער - הרב אהרן שפייער כיהן כרב בקובלנץ.
עם גירוש יהודי וינה בשנת ת"ל (1670), עקר משם עם משפחת חמיו ולאחר תקופת חיפושים קצרה קבע את משכנו בהמבורג שם קמה לו קבוצת מעריצים שתמכו בו כלכלית. בהמשך דרכו הגיע לאמסטרדם בה עסק למחייתו כצנזור לספרים עבריים. במקצועו זה, הוא בדק את תרגומו של יקותיאל בליץ שתרגם באותה תקופה את התנ"ך ליידיש, ותיקן את המקומות בהם עלו משמעויות פסולות בעיני הכנסייה הקתולית. בסוף הספר נדפסה הצהרתו החתומה .
תאומים-פרנקל למד רפואה בעודו בחור צעיר במץ, ובשל הידע הרפואי הרב שלו, היה מקובל בקרב גדולי הרופאים בכינוי הרשמי דוקטור מדיצינה, ד"ר מרקוס פרנקל. אף שככל הנראה לא הייתה לו השכלה רפואית אקדמית מסודרת.
רבנות ז'ולקבה.
בשנת ת"מ (1680), נבחר לרבנות העיר ז'ולקבה.
בז'ולקבה (תמ"ג 1683) שימש יחד עם הדוקטור היהודי שמחה פורטיז, כרופאו האישי של מלך פולין יאן סובייסקי ומשפחתו. סובייסקי החזיק מעון קיץ בז'ולקבה וניהל קשרים חמים עם הקהילה היהודית המקומית, למשל: הוא העניק מימון מלא לחומרי הבניה של בית הכנסת של ז'ולקבה שהחל להיבנות סמוך לשערה הצפוני של העיר בשנת ה'תמ"א (1681).
בז'ולקבה ההדיר את הספר "עין יעקב" והוציאו לאור במהדורה מפורשת, כשכל דברי הפרשנים מופיעים סביב לטקסט הספר, הוא חזר לאמסטרדם והדפיס בה את הספר (תמ"ד), וצירף את הגהותיו והוספותיו בשם "כתנות אור". בהקדמתו הוא מפרט את תוכניותיו לעתיד, ובהן הדפסת ספר בחכמת "התכונה והתשבורת" - אסטרונומיה ואריתמטיקה.
רבנות פוזנה.
בשנת תמ"ה (1685) נבחר רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל לשמש ברבנות פוזנה. כתב הרבנות הנרגש של חברי הקהילה היהודית בעיר נשתמר ובו הם קושרים לראשו כתרים נמלצים על ידו הגדולה בתורה, בין הדברים נזכרת העובדה שרבנות פוזנה הוצעה כבר לאביו הרב יונה תאומים-פרנקל שסירב להצעה:
בהמשך כתב ההכתרה, הקהילה מתחייבת לאפשר לו לעזוב את רבנות העיר לטובת כל משרה שירצה בעתיד, ולא לעכב בעדו בשום צורה. ועד הקהילה בא לקראתו גם בעניין מיסוי על עסקיו, המס שהיה מקובל בקהילת פוזנה היה מגובה בחרם שקיבל על עצמו כל מי שבא להמנות כחבר קהילה, ר' יצחק מאיר סירב לקבל חרם כלשהו על עצמו, וועד הקהילה ניאות להתפשר על הקמת ועדה שתבחן את הכנסותיו ותקבע את גובה המיסוי לפי ראות עיניה.
חלפו שנתיים מהמינוי הנלהב, וכבר גבה הר של תרעומת ומחלוקת בין הרב ובין חברי ועד הקהילה, בצעד חריג הוא גורש בתחילת קיץ תמ"ז (1687) בבושת פנים ובצורה בוטה מן העיר, וכך נכתב למזכרת מאירוע זה בספר הזכרונות של הקהילה, רצוף לנוסח כתב ההכתרה של הרב: .
בהמשך הם מבטלים את תוקפם של מסמכים משפטיים ואחרים שביד הרב לשעבר. על ביטול זה חתומים כל נכבדי הקהילה. בשנת ה'ת"ן (1690), ביריד ירוסלב נחתם כתב בוררות בן ר' יצחק מאיר תאומים-פרנקל לקהילתו לשעבר, ובו נקבע שכל עוד יעמדו הצדדים למשפט בפני דיין מוסכם, יעמוד בתוקפו פסק-דין מוקדם שאסר על חברי הקהילה להעניק כבוד ותואר רב לאדם אחר מלבדו.
סלוצק, פינסק ופרמיסלה.
לאחר הדחתו המהירה מרבנות פוזנה, שימש רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל ברבנות כמה ערים יהודיות חשובות: סלוצק (תנ"א-1691), ופינסק (לפני תנ"ה - 1695). בקהילות אלו הוקמה עבורו ישיבה והוא מיקד את עיקר מאמציו בלימוד תורה והרבצתה לצעירים. לאחר מותו של הרב יוסף סג"ל חריף, רבה של פרמיסלה, נבחר לשמש כממלא מקומו ואף נשלח אליו כתב הכתרה. הוא נפטר לפני תס"ג ולא מימש את המינוי. על פי צוואתו ביקש אחיו, הרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים למלא את מקומו ולשמש ברבנות פרמיסלה, ושימש בה כ-15 שנה. בשנת תע"ח הודח בידי הקהילה שהעמידה את המשרה לבחירות מחודשות ובחרה ברב שמואל מסלונים לתפקיד. הרב תאומים האח, פרש והתמנה כרבה של ברסלאו, אך המשיך לשאת את תוארו של אחיו כרבה של פרמיסלה, לכבודו. את מאבקו על כבוד אחיו, תיאר ר' יחזקיה יהושע פייבל תאומים בקונטרסו "תקע שופר".
עומרה
עומרה (בערבית: عـُمرة) היא עלייה לרגל למכה שבערב הסעודית, שעושים המוסלמים בכל זמן בשנה. בערבית, משמעות המילה "עומרה" היא "לבקר במקום מאוכלס". לעיתים היא נקראת "העלייה הקטנה", בעוד החג', הנעשה במועד קבוע בלוח השנה המוסלמי, הוא העלייה "הגדולה", המחייבת כל מוסלמי שביכולתו לבצע אותה. העומרה איננה בגדר חובה, אך חשובה.
מנהגי העומרה.
העולים לרגל מבצעים סדרה של מנהגים המסמלים את חייו של אברהם ואשתו השנייה, הגר, וכן את האחידות של המוסלמים ברחבי העולם. מעשי האמונה הללו הם:
המנהגים הללו משלימים את העומרה, והעולה לרגל יכול לבחור לצאת מאחראם (إحرام, מצב של קידוש לקראת עלייה לרגל). אף על פי שזהו איננו חלק מהטקס, רוב העולים לרגל שותים מים מבאר זמזם. מגזרים שונים באסלאם מבצעים את הטקסים הללו בדרכים שונות מעט.
אלישיב (גרעין תורני)
פרידריך פון ברנהרדי