תופעת האימוץ הבין-לאומי נעשתה רחבה יותר לאחר מלחמת העולם השנייה. אמצעי התקשורת נעשו מתקדמים יותר ותמונות של ילדים מורעבים ונטושים מאזורי מלחמה הופצו באופן נרחב יותר מבעבר. תמונות אלו ביססו תהליך של תמיכה באימוץ רב לאומי. מלחמת קוריאה היוותה השראה לעידוד האימוץ וראייתו כעבודת סיוע. קוריאה היוותה את האתר הראשון ובמשך זמן מה גם לאתר הגדול ביותר לאימוץ רב לאומי. אימוץ מאזורי קונפליקט אחרים באסיה כמו קמבודיה, וייטנאם וסין נתפס כהצלה בעיני רבים. כמו כן גם במקומות בהן שיעור העוני ומקרי האלימות הוא גבוה כמו אמריקה הלטינית ואפריקה.
מדינות רבות מטיפות מגבלות חדשות ונוקשות יותר לגביי אימוץ בינלאומי. המתנגדים לאימוץ זה טוענים כי הוא שולל את זכויות הילדים לחיות תחת המורשת שלהם ולעיתים כרוך בפעולות פוגעניות כגון הזנחה או התעללות. מדינות רבות טוענות לזכויות להחזיק בילדים בגבולות המדינה בה נולדו ואחרות תומכות בזכויות הילד לגדול במשפחות קבע שלעיתים יימצאו רק באמצעות אימוץ בינלאומי.
בשנת 1993 ועידת האג בנושא אימוץ בינלאומי הכריעה כי אימוץ מסוג זה עדיף על פני אומנה ומוסדות פנים ארציים, ובעקבות כך מספר האימוצים הבינלאומיים עלה והגיע לכדי 45,000 בשנה. עם זאת, בשנים האחרונות חלה מגמה הפוכה ומספר האימוצים צנח בצורה דרמטית. מדינות רבות סגרו או הגבילו את תוכניות האימוץ. מומחים לרווחת ילדים ומחקרים בנושא התפתחות הילד מראים כי החזקת תינוקות בטיפול מוסדי למשך יותר מכמה חודשים מציבה אותם בסיכון לנזק לכל החיים, גם אם הם מאומצים בסופו של דבר, כאשר הסיכון מוגבר באופן יחסי לאורך משך השהות. פסיכולוגים התפתחותיים מסבירים עד כמה חיוני טיפוח האינטראקציה האנושית עבור תינוקות להתפתחות תקינה. נתונים מדעיים חדשים בנוגע להתפתחות מוחית מוקדמת מדגימים עד כמה שונה המוח של ילדים שגדלו במשך שנתיים בבית יתומים לעומת מוחם של ילדים שגדלו עם הורים.
ארגוני זכויות אדם, וארגוני ילדים מקדמים את הרעיון כי יש לשמור על ילדים חסרי הורים כמעט בכל מחיר במדינת מוצאם. ארגונים אלה פועלים לתמיכה בהורים עניים, אומנה ואימוץ ביתי בתוך המדינה. מלחמתם של ארגונים אלו התעוררה בעקבות קנייה, הונאה וחטיפה של תינוקות. בנוסף הם טוענים כי אימוץ בינלאומי מהווה פגיעה בזכויות האדם ושולל מאותם ילדים מאומצים את המורשת שלהם. בשירות למען הילד ביוהנסבורג טענו כי בעבר היו יתומים כאלו נקלטים במשפחה המורחבת אך כיום, בגלל היקף הפגיעה של מחלת האיידס ביבשת, אין מי שיספק את התמיכה המסורתית הזו והיתומים מוצאים עצמם ברחובות ובבתי יתומים. עוד הם מוסיפים כי בשל מספרם המועט יחסית של תינוקות בריאים לאימוץ בעולם המערבי, והפיכת האִמהוּת החד-הורית לנפוצה יותר ויותר, הביקוש לתינוקות ממדינות מתפתחות גדל.
נקודות חיכוך.
מדונה ובעלה לשעבר גאי ריצ'י אימצו בשנת 2006 ילד בשם דייוויד בנדה ממלאווי שבאפריקה, בהמשך היו עוד שני אימוצים. הילד זכה לכינוי "תינוק המריבה" משום שאימוצו עורר את התנגדותם של ארגוני זכויות האדם. עשרות ארגונים למען זכויות אדם, ובהם ארגון "עין הילד", התנגדו לשני האימוצים הראשונים של מדונה ממלאווי. 67 ארגונים הגישו תלונות בבית המשפט בנוגע לאימוץ הראשון. וועדה מייעצת לזכויות אדם, המייצגת 85 ארגוני זכויות אדם, התנגדה לאימוץ השני וטענה כי יש עדיפות לטיפול מוסדי על פני אימוץ בינלאומי. ארגון UNICEF לזכויות אדם הציג את עמדתו הרשמית כי יש לשקול אימוץ בינלאומי רק לאחר בחינת אימוץ פנים-ארצי וכאשר משפחה 'קבועה' או 'אומנה' אינן זמינות.
במלאווי, חולים באיידס כ-9.2% מכלל האוכלוסייה, ארגון הבריאות הבינלאומי (בשנת 1995) מצא כי אוגנדה ומלאווי הן המדינות בעל שיעור האיידס הגבוה ביותר. נתונים אלו מובילים לכך שמשלחות הומניטריות רבות מגיעות לאזור. "תינוק המריבה" אותו מדונה אימצה במהלך שליחות הומניטרית במלאווי מוכת האיידס, התייתם מאמו זמן קצר לאחר לידתו וכשמלא לו חודש הועבר לבית יתומים. דייוויד, אותו אימצה מדונה, הוטס ב-16 באוקטובר 2006 ללונדון מלווה בשומרי ראש ואומנת. מדונה הצהירה שתגדלו בלונדון יחד עם שני ילדיה הביולוגיים עד שהאימוץ יאושר סופית שנה וחצי לאחר מכן. פעילי "עיני הילד" שלחו מכתב למדונה בו הם מעודדים אותה למצוא דרכים חלופיות לסייע לילדים במצוקה במלאווי, זאת כחלק משאיפתן של קהילות מתפתחות לחנך את ילדיהם בסביבתם המקורית. הארגון שיבח את מאמציה ותמיכתה בהקמת מרכז טיפול ביתומים, אך עם זאת החל בתהליך משפטי לעצירת תהליך האימוץ והתקומם נגד השלטונות שכבר אישרו זמנית את האימוץ. החוק במלאווי מתנה אימוץ בשהות של שנה אחת לפחות במדינה במהלכה נבדקים ההורים המאמצים, תנאי שמדונה לא עמדה בו, ולכן הארגון טען כי לבית המשפט אין מידע מספק לגביי המסוגלות ההורית שלה, ומתן אישור האימוץ בפרק זמן קצר מעורר חשש כי בית המשפט חיפש קיצור דרך ועקף את חוק האימוץ במדינה. התביעה עוררה הדים של תגובות לגביי הקלות בה סלבריטאים מאמצים ילדים לעומת התהליך הקשה והממושך אותו עוברים אנשים 'רגילים'. ארגון "עיני הילד" טען כי הציבור עשוי לראות באימוץ המקוצר הליך זמין ומהיר, בעוד שבפועל זהו תהליך מורכב ומסועף. מנכ"ל האגודה הבריטית לאימוץ ואומנה הצטרף אל ההתנגדות והעלה חשש לגביי "אופנת" האימוץ הבינלאומי, בנוסף עלה חשש כי הסלבריטאים לא מאמצים מהסיבות הנכונות.
בית המשפט הגבוה במלאווי, שאישר את אימוצה הראשון של מדונה על אף דרישות מצד ארגונים רבים, הסתמך על חוק זכויות האדם הבינלאומי ועל אמנת אפריקה לזכויות ורווחת הילדים. בית המשפט אפשר למדונה לאמץ את דייוויד בנדה בהתבסס על התחייבותה לתת בית קבוע שלא היה זמין במלאווי.
האימוץ השני התרחש בשנת 2009: מדונה אימצה את מרסי ג'יימס בת ה-4, תוך כדי תהליך גירושים מבעלה, דבר אשר הקשה על האימוץ אף יותר. סבתה של הילדה התנגדה לאימוץ, היא טענה כי מדונה פועלת בניגוד להסכם בו הוחלט שהילדה תעבור אליה מבית היתומים בגיל 6 והחליטה לנהל מאבק בבית המשפט. ארגוני זכויות האדם טענו כי המקום הטוב ביותר לילדה הוא בקרב משפחתה וקהילתה. למרבית הילדים בבתי יתומים יש הורה אחד בחיים, או משפחה מורחבת שיכולה לטפל בהם בהיעדר הורים או אם ההורה אינו יכול לגדל את הילד בעצמו. על פי הארגון, אימוץ בינלאומי צריך לבוא בחשבון רק אם הילד יתום משני הוריו, וכל שאר האלטרנטיבות לטיפול בילד בארץ מולדתו מוצו.
בית המשפט העליון לערעורים במלאווי שניהל את האימוץ השני של מדונה הכיר באינטראקציה בין שני האימוצים לבין מיליוני הדולרים שתרמה מדונה כדי לשפר את התנאים לילדים עניים אחרים במלאווי. ע"פ פסיקת בית המשפט מדונה אמנם אינה תושבת המדינה אך היא בעלת נוכחות ממוקדת לטווח ארוך ומטרתה היא להקל על חייהם של ילדים מוחלשים במלאווי. מטרתה העיקרית על פי הפסיקה היא לא אימוץ הילדים אלא יישום רעיונותיה לטווח ארוך והשקעה נרחבת בשיפור חיי ילדים רבים ברחבי המדינה. צוין כי לפי כך מילאה מדונה את דרישת המגורים במלאווי לכן יכולה לאמץ את הילדה.
בשנת 2017 אימצה מדונה בפעם השלישית שתי תאומות בנות 4 מאותו בית יתומים במלאווי. מדונה הגיעה בליווי עורך דינה ופגשה במקום את אביהן ודודן של הילדות, שהיו עדים לאימוץ. אמן של הבנות מתה בשנת 2012, שבוע אחד בלבד אחרי שילדה אותן. מדונה הצטרפה למספר סלבריטאים שאימצו תינוקות ממדינות עולם שלישי, בהם השחקניות אנג'לינה ג'ולי, מג ראיין ומיה פארו.
פרשה זו הביאה לדיון מחודש לגביי נושא האימוץ הבין-מדינתי – תהליך ממושך וסבוך, ברוב המקרים, בו מאמצים זוגות ממדינות המערב ילדים ממדינות עניות המאפשרות זאת. בראש הרשימה של מדינות המקור לאימוץ עומדות סין ורוסיה, שהעמידו לאימוץ יותר מ-14 אלף ילדים במהלך השנים. גם גואטמלה, דרום קוריאה ומדינות מזרח אירופה מאפשרות את התהליך בניגוד לדעותיהם של ארגוני זכויות אדם כדוגמת ארגון "עין הילד".
על פי הערכות האו"ם חיים כיום 143 מיליון יתומים. היו שקיוו כי אימוצו של התינוק דייוויד יפרוץ את הדרך ויוביל להקלה בחוקי האימוץ הבינלאומי ויאפשר לאימוץ הכרעה כסיוע הומניטרי. אולם התפיסה הרווחת בדבר טובת הילד עדיין מקשה על אימוצים מסוג זה.
אלהאם דווירי תאברי
אלהאם דווירי תאברי (בערבית: الهام دويري تابري נולדה ב-11 בינואר 1947) היא סופרת ילדים ונוער ויועצת חינוכית ערביה-ישראלית.
קורות חייה.
אלהאם דווירי תאברי נולדה בנצרת שבישראל. היא הילדה השלישית מבין חמישה ילדים במשפחה ערבית שמרנית. הוריה הם אדיב דחדוח דווירי, מהנדס בניין, ולוריס אסכנדר קעואר עקרת בית. למדה בבית ספר הפרנציסקני בנצרת שהיה באותם ימים בית ספר לבנות בלבד. בילדותה הייתה אלהאם קוראת ספרים באופן קבוע והייתה שואלת ספרים מספרייתו הביתית של דודה המשורר ד"ר ג'מאל קעוואר, מכיוון שבאותה תקופה לא היו ספריות ציבוריות להשאלת ספרים בנצרת וסביבתה.
בשנת 1972 קיבלה תעודת הוראה בפרויקט שהקים משרד החינוך להכשרת מורים בנצרת ובשנת 1986 קיבלה תעודת הוראה (מורה בכיר) להוראת אנגלית לחטיבת הביניים. תאברי סיימה בשנת 1989 את לימודי התואר הראשון בחינוך ושפה ערבית באוניברסיטת חיפה. בשנת 1995 למדה ביבליותרפיה באורנים ושנתים לאחר מכן, סיימה תואר שני בחינוך מאוניברסיטת לאפבורו (Loughborough University).