קריירת משחק.
קלאף שיחק בקבוצת בילינגהאם סינטוניה לפני שירותו בחיל האוויר בשנים 1953 עד 1955. בעקבות זאת הפך לחלוץ פורה בקבוצה של עיר ילדותו מידלסברו, שם הוא כבש 197 שערים ב-213 הופעות בליגה. אז הוא חתם בסנדרלנד וכבש 54 שערים ב-61 הופעות בליגה. ב-26 בדצמבר 1962, הוא נפצע בברכו במשחק נגד בורי אחרי שהתנגש עם השוער כריס האקר. זאת התגלה בתור פציעה ברצועה הצולבת, שבדרך כלל גמרה לשחקו את הקריירה בתקופה ההיא. קלאף חזר לשחק שנתיים מאוחר יותר אבל היה מסוגל לעמוד רק בשלושה משחקים לפני שפרש.
היו לו שתי הופעות במדי נבחרת אנגליה, נגד ויילס ב-17 באוקטובר 1959 ונגד שוודיה ב-28 באוקטובר 1959, מבלי לכבוש שערים.
קריירת אימון.
הרטלפול יונייטד.
קלאף הפך למאמן והתחיל את קריירת האימון שלו בהרטלפול יונייטד עם פיטר טיילור כעוזר המאמן שלו מאוקטובר 1965. בגיל 30, קלאף היה אז המאמן הצעיר ביותר בליגה.
במאי 1967, לאחר שהוביל את הרטלפול למקום השמיני בליגה הרביעית באנגליה בסוף עונתם המלאה הראשונה, פיטר ארנסט אורד את קלאף ואת טיילור, והם עברו לקבוצת דרבי קאונטי בתור מאמן ועוזר מאמן.
דרבי קאונטי.
דרבי בילתה תקופה של עשור בליגה השנייה באנגליה כשקלאף הגיע לקבוצה, ובחמש שנים הבאות היא לא נאבקה בזכות לעלות ליגה.
בעונתו הראשונה של קלאף הקבוצה סיימה מקום אחד יותר נמוך מבעונה הקודמת, אבל הוא התחיל להניח את היסודות של הצלחתו העתידית על ידי החתמת שחקנים חדשים, ביניהם רוי מקפרלנד, ג'ון אוהרה, ג'ון מקגוברן, אלן הינטון ולס גרין. מהקבוצה שהוא קיבל, 11 שחקנים שוחררו ורק ארבעה נשארו: קווין הקטור, אלן דורבן, רון וובסטר וקולין בולטון. קלאף גם פיטר את המזכירה, את איש המשק ואת הסקאוט הראשי. עם החתימה הנוספת של דייב מקאי ווילי קארלין ב-1968, האימון של קלאף וטיילור הוביל את דרבי להיות האלופה של הליגה שנייה באנגליה, ובדרך לקבוע שיא מועדון של 22 משחקים ללא הפסד.
בעונת 71–1970 הקבוצה סיימה במקום התשיעי, אבל בעונת 72–1971 דרבי נאבקה על האליפות עם ליברפול, לידס יונייטד ומנצ'סטר סיטי. הם הובילו את הליגה בהפרש של נקודה, אחרי שהם שיחקו את המשחק האחרון לעונה שבו הם ניצחו את ליברפול 0–1, פיטר טיילור לקח את השחקנים לחופשה במיורקה, שם הם גילו ששתי הקבוצות שנאבקו איתם על האליפות לא הצליחו לנצח במשחקים האחרונים שלהם, מה שאומר שדרבי זכתה באליפות בפעם הראשונה ב-88 שנות קיומה. קלאף לא היה עם הקבוצה באותו זמן, במקום הוא היה בחופשה באיי סילי עם משפחתו כשהוא שמע את החדשות.
ב-15 באוקטובר 1973 התפטרו קלאף וטיילור מאימון דרבי קאונטי, לאחר סכסוכים רבים עם הנהלת הקבוצה.
ברייטון והוב אלביון.
קלאף עבר יחד עם טיילור לאמן את ברייטון אנד הוב אלביון לאחר ההתפטרות מדרבי אך לא הצליח שם כמו בקבוצתו הקודמת. הקבוצה ניצחה רק 12 מתוך 32 משחקים תחתיו בליגה השלישית באנגליה. בסוף העונה הקבוצה סיימה במקום ה-19 בליגה.
לידס יונייטד.
קלאף עזב את ברייטון אחרי פחות משנה מאז הצטרפותו למועדון, ביולי 1974, כדאי להפוך למאמן של לידס יונייטד בעקבות עזיבתו של המאמן דון רבי לאימון נבחרת אנגליה, אך טיילור לא הצטרף אליו. המעבר של קלאף ללידס היה מאוד מפתיע בהתחשב בביקורות שהוא העביר בעבר על רבי, ועל שיטת המשחק של לידס יונייטד, שלפי דעתו הייתה אגרסיבית מדי.
הוא החזיק מעמד בתפקיד רק 44 יום לפני שפוטר על ידי בעלי הקבוצה ב-12 בספטמבר 1974, לאחר שהסתכסך עם כמעט כל השחקנים בקבוצה ובעקבות שורה של תוצאות רעות במשחקי הקבוצה.
נוטיגהאם פורסט.
ב-6 בינואר 1975 שב קלאף לאמן כשחתם בנוטינגהאם פורסט, שהייתה באותו זמן במקום ה-13 בליגה השנייה.
ביחד, קלאף וטיילור שינו את הקבוצה מקצה לקצה: ההצלחה הראשונה שלו הייתה בעונה השנייה המלאה שלו בקבוצה, עונת , כשהקבוצה עלתה לליגה הראשונה אחרי שהם סיימו את העונה במקום השלישי. בעונה הראשונה אחרי שהם עלו ליגה הם זכו בגביע הליגה אחרי ניצחון 0–1 בגמר על ליברפול, וזכו באליפות אחרי שסיימו ראשונים בהפרש של שבע נקודות מליברפול שסיימה שנייה.
הישג זה הפך את קלאף למאמן הראשון מאז הרברט צ'פמן שזכה באליפות עם שתי קבוצות שונות. בעונה לאחר מכן נוטיגהאם זכתה שוב בגביע הליגה עם ניצחון 2–3 על סאות'המפטון בגמר, אבל סיימו במקום השני בליגה אחרי ליברפול. העונה הסתיימה עם ניצחון בגמר גביע אירופה לאלופות על מאלמה בתוצאה 0–1.
שנה לאחר מכן, קלאף הוביל את הקבוצה לזכייה שנייה ברציפות בגביע אירופה לאלופות אחרי ניצחון 0–1 במשחק הגמר על המבורג, ולגמר שלישי ברציפות בגביע הליגה בו הם הפסידו 0–1 לוולברהמפטון.
קלאף פרש מאימון נוטיגהאם פורסט במאי 1993. הוא נפטר ב-20 בספטמבר 2004, מסרטן הקיבה.
היום בו מתה המוזיקה
לחץ הידרוסטאטי
טנק כבד
The Sunday Times
מצווה לשמוע דברי חכמים
מצווה לשמוע דברי חכמים היא מצוות עשה בתורה, כפי המקובל בפרשנות חז"ל, המחייבת ציות לחכמים בנושאים הלכתיים ("ככל אשר יורוך") ומצוות לא תעשה על המריית פיהם ("לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך"). הציווי מתייחס לחובת הציות ההלכתית להכרעת חכמי הסנהדרין אשר במקדש בירושלים, מתוקף מעמדם כערכאה ההלכתית והדיונית הגבוהה ביותר במקרה של חילוקי דעות.
הרחבת המצווה.
היו שהרחיבו את חובת הציות הכלולה במצוות אלו, וביססו עליהן חובה לשמוע בקול תלמידי חכמים בנושאים הלכתיים, ובפרט כלפי סמכויות הלכתיות ספציפיות כמו הספרות ההלכתית המקובלת או גדולי הדור שבכל דור. מהציווי ההלכתי נגזר גם ערך כללי יותר המכונה אמונת חכמים, שאינו קשור בהכרח לנושאים הלכתיים, ותוקפו וגדריו נתונים במחלוקת.
תוצאה בולטת של מצווה זו היא החובה לברך ברכת המצוות (שעוסקת בציווי האלוהי לקיום המצווה) קודם קיום מצוות מדרבנן ולא רק מצוות מדאורייתא.
מקור המצווה.
הפרשה במקרא שבה מוזכרת מצווה זו עוסקת במקרה שמתעורר ספק. התורה מדריכה לפנות אל הכהנים הלווים ואל השופט שבדור על מנת להכריע את הספק. התורה מצווה להישמע לפסיקת ההלכה של אותה סמכות, ואף מתריעה בעונש מיתה על מי שיערער על פסיקת הלכה זו:
חז"ל פירשו שעונש המיתה המתואר בפרשה מתייחס למקרה של "זקן ממרא" - אחד מן החכמים הסמוכים שאינו מקבל את הסמכות העליונה של הסנהדרין, ומורה הלכה למעשה בניגוד לדבריה.
על איזה סוג ספק פונים.
חז"ל סיווגו על פי מילות הפסוק את התחומים בהם יש לברר את הספק אצל הסנהדרין.
בדבר המחלוקת בין הירושלמי לבבלי כתב הראי"ה קוק:
סמכות חכמים בתקופות מאוחרות.
פשט הכתובים מתייחס למצווה להישמע אך ורק לסמכות ההלכתית שנמצאת "במקום אשר יבחר ה'". כך אכן פסקו חז"ל לגבי זקן ממרא, ש"המקום גורם", כלומר הזקן הממרא נענש רק אם המרה את פי בית הדין שישב במקומו בירושלים, כלומר כאשר תפקוד הסנהדרין מלא ותקין, ולא במצבי ביניים שונים.
דעת המרחיבים.
בדברי הראשונים ישנן גישות שונות בתוקף ציווי זה בהיעדר סנהדרין בירושלים. הראשון שהתייחס להרחבה של המצווה הזו הוא הראב"ד, שכתב שהיא מחייבת אפילו לציית לרב המקומי, ה"מרא דאתרא". הרשב"א הרחיב את המצווה לכדי חיוב לציית לגדולי הדורות המפורסמים; כאשר הוא נשאל האם מותר לחכם לפסוק כפי דעתו בניגוד לספרי הפסיקה המקובלים של הראשונים, השיב הרשב"א שהדבר אסור בגלל המצווה לשמוע לדברי חכמים. הרחבה נוספת יש בספר החינוך שבדבריו על מצווה זו מאריך לכתוב על חובת הציות לרבנים הגדולים שבכל דור, ולדבריו חובה זו מהווה מצווה יסודית ביהדות.
דעת המצמצמים.
לעומת זאת ראשונים אחרים הגבילו את תחולת המצווה רק לסנהדרין היושבת בלשכת הגזית שמקדש. ריה"ל בספר הכוזרי מסביר שמברכים ברכת "אשר קדשנו במצוותיו וציוונו" רק על קיום מצוות דרבנן שתוקנו על ידי הסנהדרין שבירושלים שאליהם יש חובה לציית, ואילו על תקנות חכמים מתקופות מאוחרות יותר אין מברכים. גם הרמב"ם בהקדמתו לספר משנה תורה כותב שמצוות אלו נאמרו רק לגבי בית הדין הגדול שבירושלים, ומשום כך בהיעדר סנהדרין אין מחויבות לקבל את פסקי הגאונים, וכל חכם יכול לפסוק לפי מה שדעתו נוטה. הרמב"ן הגביל עוד יותר את תחולת המצווה לציית לסנהדרין, וכתב שהיא קיימת רק כאשר מתמלאים תנאים ספציפיים המפורטים בתלמוד לגבי "זקן ממרא".
דעת ביניים.
דעת ביניים נמצאת בדרשות הר"ן, שכותב שאמנם מצוות "לא תסור" מתייחסת רק לסנהדרין בירושלים, אך הוא מחדש שבכל זאת מצווה לשמוע לדברי החכמים בתקופות מאוחרות יותר בגלל מצווה אחרת: "אחרי רבים להטות", שהיקפה מוגבל יותר.
ציות לסנהדרין בניגוד להיגיון.
הפסוק המובא "לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל", משמש כבסיס לדיון בחז"ל אודות גבולות הציות לסנהדרין. הבנה אחת המובאת במדרש ספרי גורסת כי יש ללכת אחר חכמים גם כאשר דבריהם סותרים את ההיגיון הפשוט:
מנגד, התלמוד הירושלמי במסכת הוריות מסביר את הפסוק בצורה הפוכה לחלוטין:
הבנה זו נפסקה למעשה ברמב"ם.
בסוגיה המקבילה בתלמוד הבבלי מוכרע כי "תלמיד הראוי להוראה" שהלך אחר פסיקה שגויה של חכמים בניגוד להבנתו האישית, טעה בהבנת המצווה לשמוע דברי חכמים. תלמיד זה אינו יכול לתלות את חטאו בבית הדין, ומתחייב עליו באופן עצמאי.
יש מהראשונים שסייגו את הדין המחודש הזה שאין לשמוע לסנהדרין כשיודע שהם טועים; הרמב"ן כתב שזה רק כאשר אותו חכם שיודע שהם טועים לא הציג את טיעוניו לפני הסנהדרין, אך אם הוא דן לפניהם בנושא והם לא השתכנעו מדבריו – הוא חייב לקבל את דבריהם. הרשב"א כותב שהמצווה לציית לדברי החכמים קיימת גם כאשר נראה לו שהם טועים, כל עוד אין לו ראיה מוצקה המצביעה על טעותם..
הסמכות בתקנות דרבנן.