טבלה היא תמליל או אוסף נתונים מספריים, המארגן בעל שטח של מסמך, בעזרת טורים ושורות, כאשר כל טור ושורה נושאים כותרת המגדירה את תוכנם. בטבלה מוצלבים הטורים והשורות ליצירת תאים בהם נרשמים הערכים השונים, נתון אחד בכל תא. נתונים בטבלה מכונים ערכי הטבלה. לכלל הטבלה ניתנת כותרת ראשית.
מטרת הטבלה היא סידור מידע באופן תמציתי וקל לתפישה. היא מגדירה במדויק קשרים בין הערכים השונים. טבלה רגילה מסוגלת לקשר מספר רב של הבחנות (דרכים על פיהן מבוצע המיון) זו לזו, ולתאר בכך את התייחסותן ההדדית.
דוגמה:
טבלת חלוקת מדינות העולם לפי תוחלת חיים בלידה, על פי הערכות ה CIA לקראת שנת 2010.
הצגה גרפית.
הצגה גרפית היא דרך לתאר התפלגות של משתנה מקרי בצורה ויזואלית.
מדדים.
מדדי מיקום ומרכז.
מדדי מיקום הם מדדים המאפשרים להעריך את מיקומו של פרט ביחס לשאר המדגם. מרבית מדדי המיקום הם מדדי מרכז. מטרתם של מדדי מרכז היא אפיון מרכז ההתפלגות. ההבדל ביניהם הוא במידת רגישותם לערכים קיצוניים.
מדדי פיזור.
בניגוד למדדי מרכז, המאפיינים את המשותף לכל הערכים, מדדי פיזור מודדים את ההבדל בין הערכים שבמדגם.
מדדי קשר ותלות.
מדדי קשר הם מדדים המאפשרים להעריך את טיב הקשר בין שני משתנים שונים - האם יש קשר בין שינוי באחד מהם לשינוי בשני. קיימים מספר מדדי קשר, בהתאם לסולם המדידה של המשתנים הנמדדים. במקרה של אי התאמה בין הסולמות של שני משתנים, יש להשתמש במדד המתאים לסולם הנמוך מבין השניים.
עמוד השילוש הקדוש באולומואוץ
עמוד השילוש הקדוש באולומואוץ (צ'כית: Sloup Nejsvětější Trojice v Olomouci) הוא מונומנט בארוק דתי שנבנה באולומואוץ (כיום צ'כיה) בין 1716 ל-1754. מטרתו העיקרית של העמוד הייתה להלל ולשבח את הכנסייה והאמונה הקתוליות, בעיקר כהוקרת תודה על סיום המגפה שפגעה במוראביה בין 1714 ל-1716. העמוד היה גם סמל של פטריוטיזם מקומי, כיוון שכל האמנים ובעלי המלאכה היו תושבי אולומואוץ, ורוב הקדושים המתוארים על הפסל קשורים לאולומואוץ בדרך כלשהי.
העמוד הוא אחד הפסלים הגדולים ביותר בצ'כיה. בשנת 2000 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, ובנימוקי ההכרזה נאמר עליו .
היסטוריה.
בעקבות כיבושה של אולומואוץ על ידי שוודיה במהלך מלחמת שלושים השנים נחרבה רוב העיר, וכמעט כל אוכלוסייתה נמלטה. למרות זאת אולומואוץ עדיין שימשה מרכז דתי חשוב, והיה זה אחד מהגורמים שהובילו לשגשוגה מחדש. מתאר הרחובות מימי הביניים לא השתנה במידה רבה במהלך השיקום שלאחר המלחמה. אולם, בשנים שלאחר המלחמה נבנו מספר מבני ציבורי ומבנים פרטיים מרשימים בסגנון הבארוק. עמוד השילוש הקדוש הוא חלק מקבוצת מונומנטים, כגון עמודים ומזרקות, שאפיינה את הבנייה הבארוקית.
ב-29 באוקטובר 1715 הוגשה למועצת העיר של אולומואוץ תוכנית של אמן האבן המקומי ואצלב רנדר, שבה פירט כיצד בכוונתו לבנות עמוד מפואר בעל מאפיינים דתיים. המועצה נתנה את הסכמתה, והעבודות החלו ב-1717 במימונו ובביצועו של רנדר. רנדר הלך לעולמו ב-1733, כאשר העמוד היה בגובה של בניין בן קומה אחת, שבתוכו קפלה וליבת אבן מרכזית, וכלל עיטורי אבן מורכבים. הקישוטים שהיו על העמוד בשלב זה הוכנו על ידי אמן התגליפים המקומי פיליפ סאטלר.
רנדר הורה בצוואתו להקדיש את רוב רכושו לצורך השלמת העבודות. בין 1745 ל-1752 הושלמו הגילופים הנחוצבים על ידי האמן המורבי אונדז'יי זאהנר. באמצע המאה ה-18 נוצקו מנחושת החלק העליון והחלק המייצג את עליית הבתולה מרי, וצופו בזהב על ידי הצורף סימון פורסטנר. העמוד קודש ב-9 בספטמבר 1754 בנוכחותם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואשתו הקיסרית מריה תרזה.
העיר אולומואוץ הייתה נתונה במצור של הצבא הפרוסי ב-1758, ובמהלך המצור העמוד נפגע מספר פעמים מירי תותחים. תושבי אולומואוץ החליטו לגשת אל הגנרל ג'יימס פרנסיס אדוארק קית' שפיקד על הכוח הפרוסי, וביקשו ממנו שלא יפגע במונומנט המקודש. קית' נעתר לבקשתם. זמן קצר לאחר המלחמה העמוד שוקם, ובבסיסו נקבר העתק של כדור אבן כתזכורת למלחמה.
תיאור.
בסיס העמוד הוא מעגל שקוטרו 17 מטרים, ולאורך היקף המעגל נבנו 18 עמודי אבן המחוברים על ידי שרשרת מתכתית. על משטח זה יש גרם מדרגות המוביל אל הקומה הראשונה של העמוד שצורתה משושה, ובה שוכנת קפלה קטנה ומעגלית. בכל אחד מקצוות המשושה יש מעקה חרוטי, שבקצוותיו יש לפידים. בקודקודי המשושה יש שישה פסלי קדושים, שגודלם הוא בין 2.2 ל-2.4 מטרים. הפסלים סמוכים לקיר הקפלה. בתוך הקפלה יש תבליטים שבהם מתוארים הקורבנות של קין והבל, קורבנו של נח לאחר המבול, עקידת יצחק, ומותו של ישו. ירושלים ואולומואוץ משמשות רקע לתבליט זה.
קישוטי שלוש הקומות הראשונות כוללים פילסטרים מחורצים, סרטים, קונכיות, כרטוש עם ציורים של השליחים, ועיטורי אבן רבים. צורתה של הקומה השנייה דומה לזו של הראשונה, וגם בקצותיה יש פסלי קדושים הניצבים על כנים. הקומה השלישית יותר צרה בהשוואה לבסיס העמוד, וגם בקצותיה יש פסלי קדושים, תבליטים של השליחים, וקישוטי אבן. במרכזה של קומה זו ניצב עמוד מונוליתי שגובהו עשרה מטרים, המקושט בתחריטים ובתבליטים. השליש הראשון של העמוד המונוליתי מקושט בתגליפים המתארים את עלייתה של הבתולה מרי, הנתמכת על ידי שני מלאכים.
הפסלים בקומה הראשונה מוקדשים לפטרון האוסטרי מאוריציוס הקדוש והפטרון הבוהמייני ואצלאב הקדוש, שעל שמם קודשו שתי כנסיות אחרות באולומואוץ, פלוריאן הקדוש הנחשב כמגן מפני אסונות, ג'ובני דה קפיסטרנו שנהג לשאת דרשות באולומואוץ, אנטוניוס מפאדובה שהיה חבר במסדר הפרנציסקני שהחזיק ברשותו מנזר באולומואוץ, ואלויסיוס גונזגה, הנחשב לפטרון של סטודנטים.
הפסלים בקומה השנייה מוקדשים לקדושים המורביים קירילוס ומתודיוס, שהגיעו למוראביה הגדולה ב-863 על מנת להפיץ את הנצרות (מתודיוס הפך לארכיבישוף של מוראביה), בלזיוס הקדוש שעל שמו קודשה אחת מהכנסיות הראשיות של אולומואוץ, ופסלים של אדלברט הקדוש מפראג ויאן מנפומוק שהם הקדושים המגנים (פטרונים) של בוהמיה הסמוכה.
בקומה זו נמצא גם פסלו של יאן סרקנדר, המחזיק בידו שושן כסמל לטוהר. סרקנדר היה כומר שעונה למוות בכלא אולומואוץ בתחילת מלחמת שלושים השנים, כיוון שסירב (לפי האגדה) להפר את סודיות הווידוי. ההחלטה לבנות את הפסל שלו הייתה חריגה כיוון שבאותה תקופה סרקנדר לא עבר תהליך של קאנוניזציה או היה מבורך. אולם, סרקנדר זכה להערצה רבה כמרטיר כך שלמרות החששות מעימות עם הכס הקדוש הוחלט להכין את פסלו. סרקנדר הפך למבורך ב-1859, ולקדוש ב-1995 כאשר האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר באולומואוץ.
הקדושים המתוארים בחלק העליון של עמוד השילוש קשורים לחייו הגשמיים של ישו - אנה הקדושה ויואכים הקדוש (הוריה של מרים), יוסף הקדוש (אביו המאמץ של ישו), ויוחנן המטביל, המלווה על ידי לאורנטיוס מרומא והירונימוס, שלהם מוקדש הקפלה בהיכל העיר של אולומואוץ. שלושה לביטים מייצגים את שלוש התכונות החשובות בתאולוגיה הנוצרית - אמונה, תקווה, ואהבה.
בראש העמוד המונוליתי יש פסל של האל האב הנותן את ברכתו ושל ישו עם הצלב, הניצבים שניהם על דגם של כדור הארץ הנתמך על ידי המלאך מיכאל. מעל כל האלמנטים הללו יש כוכב שבמרכזו יונה, המסמל את רוח הקודש. גובהו הכולל של העמוד הוא 35 מטרים.
מאושכן
פרס סטלין לשלום
ערים באימפריה הרומית
באימפריה הרומית שימשו יישובים עירונים כמרכז השלטון והתרבות.
תחילה של המדינה הרומאית היא כעיר-מדינה קטנה באיטליה שנוסדה במהלך המאה השמינית לפנה"ס, במהלך המאות הבאות השתלטה רומא תוך מלחמות רבות על כל איטליה ולאחר מכן אף על אגן הים התיכון. בכל עיר עליה השתלטה רומא היא יצרה משטר שהיה בעל רמת אוטונומיה פנימית מסוימת אולם כפוף בענייני חוץ לרצונה של רומא. כך היה הדבר גם עם הקולוניות שהוקמו על ידה.
כשהשתלטו הרומאים על עיר הם מסרו את השלטון בה לאוליגרכיה המקומית, והקימו מוסדות שדמו למוסדות העיר ברומא, כגון סנאט מקומי ומגיסטראטות.
דבר זה איפשר לרומא, בניגוד לערים היווניות והפיניקיות, לשמור על הדומיננטיות שלה כלפי הערים הכפופות לה והביא לכך שרומא הפכה לאחת הערים הגדולות ביותר בעולם ולמרכז שאליו נשאו עיניהם כל אנשי העולם הנושב. על אף זאת, עד סוף תקופת הרפובליקה ואף במידה מסוימת לאחר מכן נשארה רומא עיר שמאורגנת במתכונת של עיר-מדינה.
הערים באימפריה הרומית היו בעלות דרגות שונות של שלטון. עיר משועבדת הייתה חייבת לעלות מס לרומא ובשיכון צבא לחורף. עיר חופשית נחשבה כבעלת בריתו של העם הרומאי ולכן הייתה פטורה במידה רבה מן המיסים השונים והחובה לשכן צבא לחורף. מוניקיפיום היה יישוב עירוני שאורגן בצורה שלטונית רומאית, בעוד קולוניה הייתה עיר בעלת זכויות רומאיות. רבות מן הערים במזרח האימפריה המשיכו להתקיים במתכונת הפוליס שקדמה לתקופת שלטונה של רומא.
הערים בעולם הרומאי לא יכלו להתפשט מעבר למה שהיה העורף החקלאי שלהן מסוגל להכיל. המקרים יוצאי הדופן היחידים לכך הם הערים רומא, אלכסנדריה, אנטיוכיה וקונסטנטינופול, תודות למדיניות השלטונית שייבאה מזון לרווחת תושבי העיר.
אגן (פירושונים)
מאדאם סי ג'יי ווקר
מאדאם סי ג'יי ווקר (באנגלית: Madam C. J. Walker; 23 בדצמבר 1867 – 25 במאי 1919) הייתה אשת עסקים ופילנתרופית אפרו-אמריקאית.
ביוגרפיה.
שרה ברידלאב (Sarah Breedlove), נולדה בסמוך לכפר דלתא, לואיזיאנה לזוג עבדים משוחררים. היו לה אחות וארבעה אחים. היא הייתה הראשונה במשפחה שנולדה אחרי הצהרת האמנציפציה. היא התייתמה מהוריה כאשר הייתה בת שבע.