מוקד שני שלו בתחום פילוסופיית החינוך, הוא העיסוק בפילוסופיה של מחנכים, כמו מרטין בובר או אריך פרום. כהן מנסה לחקור ולנתח את החינוך הדיאלוגי שהם פיתחו ולהציג מודלים של חינוך דיאלוגי והומניסטי על פי תורותיהם, לפיהן החינוך מבוסס על שיח בין החניך למחנך, בין החברה לבין האלוהים, ובנוי על יחסי אני-אתה. חינוך זה מתרחק מכל כפייה בחינוך ומאפשר לילדים פתיחות לגישות אקזיסטנציאליסטיות והומניסטיות, עם דגש על חירות היחיד ואחריותו לעולם מתוך היותו בונה ומבקר את החברה בה הוא מצוי, ועל יחסי אני-אתה, כלומר זיקות ישירות אל העולם והחיים, ואפילו אל האלוהים. מרעיונות אלו צמחו צורות שונות של בתי ספר ייחודיים המקובלים כיום, כמו בית הספר הדיאלוגי ובית הספר הדמוקרטי.
מוקד שלישי בחקר הפילוסופיה של החינוך, הוא פילוסופיה לילדים, ועל כך כתב כהן את ספרו "פילוסופים קטנים". כהן טוען בו כי יש להקנות חינוך פילוסופי לילדים מן הגיל הרך ביותר, מתוך הנחה שהילד הוא פילוסוף מגיל צעיר, והוא פתוח ומסוגל לחקור את העולם. הוא מבקר את חוסר הפתיחות של החינוך הקלאסי, ומציע בספרו להכניס הפילוסופיה הלכה למעשה לבתי הספר. הוא דוגל בהעדפת דרך החקר על פני דרך השינון והקבלה, ומדבר בזכות החשיבה הביקורתית וטיפוחן של עמדות נון-קונפורמיסטיות. בין הספרים שפרסם בנושא הפילוסופיה של החינוך ניתן למנות את "מהפכה בחינוך", "החינוך החופשי", "החינוך המודרני", "האהבה והתקווה – החינוך בחברה השפוייה", ו"אייכה?! מחשבת החינוך ההומאניסטי".
ביבליותרפיה.
אדיר כהן הוא ממפתחי הביבליותרפיה - טיפול באמצעות טקסטים ספרותיים. נקודת המוצא של גישה זאת היא שכל אדם הוא סיפור חייו, אנו סיפורים מהלכים, ונשאלת השאלה: מי מספר אותנו? האם אנו מספרים את עצמנו, חיים את חיינו כפי שאנו רוצים? או שאנו חיים תסריטים שלא אנחנו בחרנו והם נכפו עלינו על ידי ההורים, החברה, האידאולוגיה. הביבליותרפיה מבקשת להחזיר לאדם את הסיפור שלו, וכלים חשובים ביותר בתהליך טיפולי זה עשויים להיות הספרות והשירה. דרך הקריאה וההזדהות של האדם עם דמויות ספרותיות, הוא מנתח לא רק את הסיפור של הגיבורים עליהם הוא קורא, אלא גם את הסיפור שלו, בשל השלכה לא מודעת שהוא מבצע על הגיבורים. כשהוא מנסה להתכתב איתם או לייעץ להם, הוא למעשה מנסה להתכתב או לייעץ לעצמו. ניתן להשתמש בכלים שמציעה הביבליותרפיה גם באוטותרפיה – הטיפול של האדם בעצמו. בין ספריו של כהן בביבליותרפיה ניתן למנות את: "סיפור הנפש: ביבליותרפיה הלכה למעשה", "עולם השקר", "חלום הנפש" ו"אלף הפנים של האני".
תחום טיפולי חשוב אותו פיתח כהן הוא כתיבהתרפיה, טיפול בעזרת כתיבה אישית של המטופל, יומן אישי, והתוודעות שלו לעצמו דרך כתיבתו. על התחום ועל כלים לטיפול באמצעותו, כתב כהן בספרו "הדף המפוכח – כתיבהתרפיה הלכה למעשה".
בתחום התרפיות פיתח כהן גם את הטיפול הפילוסופי, לפיו לא רק החוויות הריגושיות עומדות במרכז, אלא ניתן גם בעזרת הפילוסופיה, החשיבה וההתפלספות העצמית, להגיע לתובנות אישיות. בספרו "מרפא פילוסופי", מציע כהן כלים לשימוש בפילוסופיה כחלק מההתמודדות האדם עם קשייו.
תרפיה נוספת שפיתח היא הומור-תרפיה, ובנושא זה פרסם את הספרים "חיים בצחוק – הומור תרפיה הלכה למעשה", "ספר ההומור היהודי הגדול", "הספר הגדול של הבדיחה והשנינה" ו"ההומור של עם ישראל לדורותיו".
כהן ניסה לארגן את הספרייה הטיפולית בתחומי התרפיות, כאשר פרסם כחמישה עשר ספרים שמביאים טקסטים טיפוליים עם הדרכה לעבודה טיפולית, ביניהם "לחלום בעיניים פקוחות" (3 כרכים), "שריקה בחשיכה", (4 כרכים) "מלים על פי תהום: השירה והנפש" (3 כרכים), "להפליג עם כוכב", "לעוף עם פרפרים", "המסע המופלא אל עצמי".
תחום נוסף אותו פיתח כהן בתחום הנפש הוא חקר הבדידות. מחקריו בתחום זה בנויים בחלקם על ראיונות אישיים עם עשרות אנשים המספרים על בדידותם ומתעמתים עימה. כהן ניסה לאפשר להם לבחון את הבדידות שלהם גם בשיח וגם במטפורות שהעלו. בתחום זה חקר גם את הבדידות של נפגעי נפש, בין השאר באמצעות ניתוח שירים שכתבו בניסיון להתמודד עם בדידותם. כהן בוחן בספריו את הבדידות בשירה ובסיפורת, זאת על מנת להקנות כלים להתמודדות עם הבדידות. בין הספרים אותם כתב בתחום ניתן למנות את "סיפורה של הבדידות" ו"הבדידות כגורל".
חקר ספרות הילדים.
בחקר ספרות הילדים הדגיש כהן את השינויים שחלו בספרות זו, ביניהם המעבר מספרות ילדים דידקטית, שמבקשת לבצע חיברות לילדים, אל ספרות הרואה את עולמו של הילד במרכז, מפתחת את חשיבתו ונאבקת בסטראוטיפים. בנושא זה כתב את ספרו "תמורות בספרות ילדים".
כהן עסק רבות בחקר הסטראוטיפים בספרות הילדים, בספרו "פנים מכוערות במראה", שעוסק בסטראוטיפים הלאומיים בספרות הילדים. ספר זה תורגם לערבית וראה אור בירדן. כהן עסק גם בניתוח דמות האישה בספרות הילדים. בספרו "לישון עם כיפה אדומה, לקום עם שלושה חזירונים קטנים" מבקש כהן לכתוב מחדש את הסיפורים של ספרות הילדים, כחלק מההתמודדות החברתית הפסיכולוגית והחינוכית עם תסריטי היסוד של חיינו, שמציעה ספרות זו.
פתגמים וציטטות.
כהן עסק רבות בפתגמים, אפוריזמים וציטטות, ופרסם מספר ספרים בתחום הזה, כמו "ספר הציטטות הגדול", "ספר הציטטות היהודי הגדול" ו"ספר הציטטות הפילוסופי הגדול".
מצוטינט
מצוטינט (באנגלית: Mezzotint) היא שיטת ליצירת הדפסים המתבססת על הטונאליות של צבעי ההדפסה אשר הייתה פופולרית בין המאה ה-17 לבין ראשית המאה ה-19 כטכניקה ליצירת רפרודוקציות של יצירות אמנות.
מקור השם הוא באיטלקית: mezzo - חצי; tinto - גוון או ציור. בשונה מן התחריט או התצריב, השיטה מבוססת על חריצת כל לוח ההדפסה באלפי שריטות קטנות, בכיוונים רבים, בעזרת מכשיר מתכתי מיוחד בעל שיניים הנקרא 'מטרש' (Rocker). בתהליך העבודה האמן משייף את לוח ההדפסה במקומות בהן הוא מבקש ליצור גוונים בהירים או משטחים חסרי צבע. בשל דרך עבודה זו האמן עובד באופן של החסרת חומר - מן הגוון הכהה אל גוונים בהירים יותר.
בתהליך ההדפסה השריטות הקטנות מכילות את צבע ההדפסה ומעבירות אותו אל הנייר במכבש הדפוס. בשל עומקן הרדוד של הנקודות, פלטת ההדפסה יכולה להפיק רק מספר קטן באופן יחסי של הדפסים איכותיים ועשירי צבע.
בנק ההשקעות האירופי
בנק ההשקעות האירופי (אנגלית: The European Investment Bank, בראשי תיבות: EIB, בצרפתית: La Banque européenne d'investissement, בראשי תיבות: BEI) הוא המוסד הפיננסי של האיחוד האירופי שהוקם ב-1958 לפי הסכם רומא. בכך, היווה את הבנק המולטילטרלי האזורי הראשון לפיתוח. הבנק הוא ארגון ללא מטרות רווח שבאפשרותו לספק הלוואות, ערבויות, ומספק ייעוץ כלכלי לפרויקטים אשר יקדמו את מטרות האיחוד האירופי, גם במידה ופרויקטים אלו מתרחשים מחוץ למדינות האיחוד.המטה הראשי של הבנק שוכן בשדרות קונראד אדנאואר ברובע קירשברג שבעיר לוקסמבורג. האדריכל הראשון של המבנה היה הבריטי סר דניס לסדון, וזוהי אחת מעבודותיו המעטות שנעשו מחוץ לממלכה המאוחדת. תקציבים אאשר גויסו מועברים בתנאים מיטיבים לפרויקטים אשר יקדמו את מטרות האיחוד.. הבנק אינו ממומן באמצעות תקציב האיחוד האירופי, אלא על ידי גיוס כספים בשוק ההון באמצעות איגרות חוב. כל אחת מחברות האיחוד האירופי מעבירה ממון לבנק ההשקעות האירופי, סכום אשר מתכתב עם הרווחים של אותן חברות כתוצאה מתוצרן המקומי-גולמי. הבנק פעיל בכ-140 מדינות ברחבי העולם, וכ-10% מרווחיו מושקעים במדינות אשר אינן חברות באיחוד האירופי, כדי לתמוך ולקדם את מדיניות הפיתוח תמיכה ושיתוף הפעולה בה האיחוד האירופי דוגל.
מטרת הבנק היא לסייע במימון השקעות המקדמות את מטרותיו של האיחוד האירופי, ובייחוד פיתוח אזורי, רשתות תחבורה טרנס-אירופיות, טלקומוניקציה ואנרגיה, מחקר, מחקר ויוזמה, הגנה ושיפור הסביבה הטבעית, בריאות וחינוך. בניגוד למשתמע משמו של הבנק הוא לא בנק השקעות. הבנק מספק מימון לשיתוף פעולה של האיחוד האירופי כפי שנקבע בהסכמים עם מדינות ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אפריקה, אסיה, אמריקה הלטינית, הקריביים והאוקיינוס השקט ופועל כבנק לפיתוח אזורי. עיקר הפרויקטים אשר הבנק האירופי להשקעות מממן אינם יכולים להתקיים באמצעות אפשרויות המימון בהישג יד לאינדיבידואל. על אף שמו, הבנק אינו עוסק בהשקעות. מרבית ההלוואות אשר ניתנות על ידי הבנק ניתנות לחברות האיחוד האירופי, כאשר יתר ההלוואות ניתנות לדרום מזרח אירופה ואיסלנד . הבנק האירופי להשקעות מהווה חלק מקבוצת מוסדות כלכליים מטעם האיחוד האירופי, יחד עם הקרן האירופית להשקעות. נוסף לכך, הוא מחזיק ברוב המניות בה. הבנק האירופי להשקעות הוא אחד המלווים העל-לאומיים הגדולים בעולם. פועלו של הבנק מתמקד בתחומי האקלים והסביבה, פיתוח תשתיות ותמיכה בחברות קטנות עד בינוניות. בעת משבר כלכלי, כגון המשבר הכלכלי בשנת 2008, והמשבר הכלכלי בעקבות מגפת הקורונה, בנק ההשקעות האירופי מהווה מקור ממון משמעותי. החל מהקמתו מוערך כי הבנק השקיע מעל לטריליון אירו.
הבנק האירופי להשקעות הוא אחד המממנים העיקריים של כלכלה ירוקה בעולם. בשנת 2007, הפך למוסד הראשון אשר נתן . בשנת 2019, התחייב הבנק להפסקת מימונם של פרויקטים לגילוי דלק מאובנים עד שנת 2021. הבנק ישקיע טריליון אירו בפרויקטים בנושא אקלים עד שנת 2030, כולל ביסוס .
הבנק האירופי להשקעות נוסד בכדי לסייע בפיתוח צודק בקרב האיחוד האירופי, על ידי מתן הלוואות לאזורים מתקשים ולטובת השוק הפנימי באיחוד האירופי.
מוצרים ושירותים כלכליים.