על פי מקורות אחרים, עת האנייה שוקמה בעת מעצרה בהולנד, הצטרף ועלה רנה רנר שפוטר מאונייה גרמנית עקב יהדותו והורד בנמל רוטרדם, הולנד. מפי יהודי שפגש נודע לו על "רכישת אנייה עברית ראשונה", רצה לקחת חלק באירוע ההיסטורי, וביקש והצטרף לצוות. יששכר יורדן ירד באנטוורפן, בלגיה על פי תוכנית ידועה מראש, ללמודים.
העמנואל הפליגה תחת דגל עברי לראשונה בעת החדשה. באין רוח, שייטה בכוח מנועה הקטן. בחצותה את תעלת קיל הצרה, עלה קצין ביקורת גרמני, שאל לפשר דגלה, וחקר על נמל הבית והרגיז בכך את הצוות העברי בית"רי. חודש לפני-כן, באוגוסט 1933, עבר גרבנוב בנמל המבורג בחפשו אנייה, ונחשף לאווירת תפיסת השלטון על ידי המפלגה הנאצית. הוא ראה את ספרי הכיס האנטישמים על הפרוטוקולים של זקני ציון בהוצאה הגרמנית. גם ראה את עיצוב שער הספר עם דגל ציוני כחול לבן (היה מקובל אז כדגל ציוני). בעיניו, הפך להיות לדגל עברי של אנייתו). החל ויכוח ובשיאו, הורד הקצין מעמנואל שהמשיכה ליעדה לאנטוורפן. ההרפתקה של הפיקוד הצעיר והנועז החלה עם חוסר ניסיון, עת פגעה עמנואל ברציף נמל אורהוס בתמרון היציאה לראשונה כשהיא עמוסה במטענה. בהמשך פגעה באונייה גרמנית בתעלת קיל הצרה, ולאחר חילופי דברים והבנת רב החובל הגרמני כי לא יקבל פיצוי, המשיכו שתי האניות בדרכן.
ה"עמנואל" יצאה אל הים הצפוני בסערה מתגברת ומנוע העזר הקטן לא נשאה בנתיבה. עמוסה 180 טון מטען פולי סויה, החלה האנייה נסחפת לכיוון החוף. במאמץ גדול הצליח הצוות להטיל עוגן ולהיקשר אליו. למעשה, הוטלו שני העוגנים ונקרעו מחבלם. רק הרזרבי נתפס ואליו נקשרו בעומק 10 מטרים. בתוך סערה ובמשך יומיים, עבדו הימאים על תיקון פגעי הסערה. שניים תפרו מפרשים כדי להיחלץ בכוח הרוח ולהמשיך. רב חובל אוניית קיטור הולנדית שחלפה לידם, הציע לגרור אותם לנמל הולנדי. בנמל, נעצרה העמנואל לחמישה שבועות, כי לא היה ביכולתם לשלם כופר דמי חילוץ כמקובל לדרישת המחלץ (האנייה לא בוטחה). גייסו כסף מהקהילה היהודית ונחלצו. (על פי זכרונו של רנה רנר הזקן, או אולי ליקוי בזיכרון הסופר שרשם מפיו בחיפה: "...לא היה להם כסף וההולנדי התייאש ועזב אותם אחרי עשרה ימים"). שוב העמיסו מטען לנמלי לונדון, ועגנו בנמל סאות'המפטון לצורכי שתדלנות להקמת צי עברי נספח לצי הבריטי. עברו לנמל הדרומי פול, להעמיס מטען לפיראוס -יוון בדרכם לארץ ישראל.
ההפלגה האחרונה.
אחרי הפלגות מטען ספורות, "יצאה עמנואל בבקר יום 30 בינואר 1934 וככל הידוע גם 'מצוידת היטב ובאישור שלטון הנמל'"... על פי הודעת הבריטי שפיקד על מחוז צפון פלשתינה א"י למשפחות הנעדרים. על פי מקורות שונים, סופר כי הפליגו בהסתר 'בניגוד להוראה מפורשת של שלטונות נמל' פול שבדרום אנגליה. עמוסה הייתה ב-140 טון מטען חימר המיועד לנמל פיראוס ביוון בדרכה לפלשתינה-א"י.
ייתכן כי עקב חילוקי דעות על כשירותה להפלגה, במהלך מסעה הוחלפו הימאים היהודים במאים זרים מיוון וצרפת. ייתכן כי מחוסר שביעות רצון, או חוסר סבלנות ("חמישה שבועות מעצר העמנואל" בהולנד, ו-38 יום "עגינה" בלונדון), או אי התאמת אנשי הצוות ביניהם, או בינם לצוות הפיקוד, או למי מהם. התפטרו או פוטרו. לעולם לא נדע. שנים רבות אחרי היעלמות העמנואל וחמשת אנשי צוותה, יספר אחד 'המוחלפים' בשם יורדן, סיפורים צבעוניים על מרפסת הקיוסק/קפה שלו בחיפה. מוחלף אחר בשם רנר, יגיע למדינת ישראל עשרות שנים אחרי כן, ירואיין על ידי ר/ח זאב הים ויספר את זכרונותיו שנכתבו בספריו של הזאב. מוחלף אחר, יגיע לקצונה ימית, יעבוד בצי הסוחר הישראלי ולמר גורלו יטבע עם האנייה תקווה.
גרבנוב וחמשת אנשי הצוות נעלמו בים. על פי מפות מזג האוויר באותם ימים, וטווח ימי ההפלגה הנוחה מאז יצאו את הנמל, הסבירות הגבוהה היא, כי טבעו בסערה חזקה מאוד שפרצה באזור ידוע לשמצה במפרץ ביסקאיה, כבר בימי פברואר הראשונים. היו אז הערכות שונות לגורלם. חלקן נגע באווירה האנטישמית באירופה ובנאצים, חלקן בהתנהלות שלטון המנדט הבריטי ביחס ליישוב בארץ ישראל ולהגירה אליה. הוריו ואחותו המתינו לו שנים, כפי שמשפחותיהם של לוין ורוזין כאבו את היעדרות יקירהם הצעירים שנים רבות.
סברה הגיונית תהיה, להניח כי אמנם טבעה בסערה הגדולה עוד באוקיינוס, ליד ספרד. זאת, על פי המפה הסינופטית, ומשלא הייתה כל עדות מעבר במצר גיברלטר אל הים התיכון.
מורשת והנצחה.
בבית הכנסת הכללי ברחוב בוגרשוב 63, בקיר המערבי הפונה לים, הציבו בני משפחתו וחבריו עמוד שיש לזכרו. עליו נשען לוח שיש הנושא את הכתובת הבאה: "אריה גרבנוב, חלוץ ימי, בן חיים וסוניה, י"ג אדר תרצ"ד, בן כ"א". צוין ראשון על לוח יד זיכרון לחללי התקומה במדינה היהודית, בני שכונת נורדיה. ביום הים בשנת העשור להעלמות ה"עמנואל" שצוין ב-16 במאי 1944, הקדיש הפובליציסט י. צדדי מעיתון הצופה את מאמרו לזכרו של אריה גרבנוב, שאותו העמיד בשורה אחת עם יוסף טרומפלדור ואהרון אהרונסון:
באפריל 1950 הוגשה בקשה לוועדת השמות של עיריית תל אביב לקרוא רחוב בעיר על שמו של אריה גרבנוב. הבקשה נתמכה בהמלצה של החבל הימי לישראל, שהגדיר את גרבנוב "חלוץ הימאות העברית, שחלם ופעל למען יסודו של צי מסחרי עברי, שנים רבות לפני הקמתו". להמלצה הצטרף גם ד"ר חיים בוגרשוב, מנהל גימנסיה הרצליה שגרבנוב היה מתלמידיו. עיתון הבוקר, עיתונם של הציונים הכלליים בעריכתו של יוסף הפטמן כתב על כך "פרשת חייו, גבורתו ופעולתו, יוצרת דמות נפלאה היכולה לשמש סמל ודוגמה לנוער העברי בכלל ולימאים הצעירים בפרט".
אולם, שני אסונות אירעו טרם התאספה ועדת השמות בעירייה: מוקירי זכרו שביקשו לקרוא רחוב על שמו הלכו לעולמם בפתאומיות. מורו וראשון מייסדי זבולון הד"ר מאיר גורביץ, נפטר מהתקף לב ביום 3 בפברואר 1950. חודש אחריו, ביום 1 במרץ 1950 נהרג בתאונת דרכים המהנדס עמנואל טובים, מי שהיה מנכ"ל ויו"ר 'זבולון' וחבר הוועד הפועל של 'החבל הימי לישראל'. עד היום, לא זכה גרבנוב שייקרא על שמו רחוב בעירו.
מנחם לונזאנו
מונפארנאס
הר חוזק
הר חוזק (ידוע גם כ"תל חזקה") הוא תל געשי במזרח רמת הגולן, הגבוה מבין הפסגות של רכס בשנית. גובהו 1,158 מטר מעל פני הים, והוא חלק מקו התלים הישראלי. על פסגת ההר מוצב של צה"ל.
הר חוזק, כמו הרכס כולו, נמצאים בתוך שמורת הטבע "רכס בשנית", יחד עם הר בני רסן (1,072 מטרים), תל א-שעף אל כביר (1,118 מטרים), הר קורטם (1,108 מטרים) ותל א-סמקת (1,018 מטרים). הרכס משתרע לאורך כ-12 קילומטרים, בין עין זיוון בצפון עד תל שעף א-סינדיאן בדרום.
מארק ויליאמס (שחקן סנוקר)
מארק ג'יימס ויליאמס (באנגלית: Mark James Williams; נולד ב-21 במרץ 1975) הוא שחקן סנוקר מקצועני ולשי, הנחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים והמפורסמים בעולם. ויליאמס זכה שלוש פעמים באליפות העולם בסנוקר (בשנים 2000, 2003 ו-2018), ודורג במקום הראשון בעולם במשך ארבע עונות. עד כה זכה ויליאמס ב-24 תוארי דירוג, 2 תוארי דירוג מינוריים, וב-7 תארים ללא דירוג.
ויליאמס הוא שחקן הסנוקר השמאלי הראשון בהיסטוריה שזכה באליפות העולם בסנוקר. אחרי סטיב דייוויס וסטיבן הנדרי, ויליאמס הוא שחקן הסנוקר השלישי והאחרון עד כה בהיסטוריה, שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת), והוא ביצע הישג זה בעונת 2002/2003.
נכון לאוגוסט 2022, מדורג ויליאמס במקום השביעי בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
ביוגרפיה.
ויליאמס החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1992, וכבר בצעירותו נחשב לכישרון גדול. את הפריצה הגדולה עשה ב-1996 כאשר ניצח את ג'ון פארוט, שאז דורג במקום הרביעי בעולם, וזכה באליפות ויילס הפתוחה.
ויליאמס דורג במקום הראשון בעולם במשך ארבע עונות: 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004 ו-2011/2012.
עד כה זכה ויליאמס שלוש פעמים באליפות העולם, פעמיים באליפות בריטניה, ופעמיים בטורניר המאסטרס. בנוסף, זכה ויליאמס באליפות העולם בסנוקר בשישה כדורים אדומים בשנת 2017.
במהלך הקריירה, ביצע ויליאמס 560 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, ואף ביצע פעמיים רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות.
בשנת 2004 זכה ויליאמס באות הכבוד כחבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
עד כה הרוויח ויליאמס מסנוקר בלבד מעל 7 מיליון פאונד.
בשנת 2001 נישא לג'ואן פיאנזה, ולהם שלושה ילדים, קונור, קייל וג'ואל. ויליאמס הוא חברם הטוב של שחקני הסנוקר מתיו סטיבנס וסטיבן הנדרי, וגם של המתאגרף ג'ו קולג'אק.
מארק וויליאמס
מארק ויליאמס
בתי אוכל בתל אביב
שדה מארס
רג'פ טייפ ארדואן
הפרלמנט הטורקי
זוג
ריקרדו איזקסון דוס סאנטוס לייטה
הומובונוס
הומובונוס (נולד בתחילת המאה ה-12 - מת ב-13 בנובמבר 1197) הוא קדוש נוצרי. משמעות שמו בלטינית היא "איש טוב" (homo bonus) הומובונוס היה סוחר מקרמונה שבצפון איטליה, ששמו אומבונו טיצ'ינגו. הוא לא השתייך לדרג הכנסייתי והיה איש נשוי שהאמין שעבודתו ניתנה לו על ידי האל, כך שהוא יוכל לתמוך בעניים. הומובונוס הוא הקדוש המגן של החייטים ויום חגו ב-13 בנובמבר.
הומובונוס ירש הון מאביו (שהיה איש עסקים וחייט מצליח בקרמונה). הוא הקדיש חלק ניכר מהכנסותיו לעזרה לנזקקים והיה ידוע כאיש עסקים ישר.
דנוטציה
צבא יוון
צבא יוון (ביוונית: Ellinikós Stratós, בראשי תיבות: ΕS, תעתיק: אליניקוס סטרטוס "הצבא ההלני") הוא זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של יוון והגדול מבין שלוש הזרועות הכוללים גם את חיל האוויר היווני (HAF) וחיל הים היווני (HN). על הצבא מפקד ראש המטה הכללי של צבא יוון (HAGS), הכפוף לראש המטה הכללי להגנה הלאומית היוונית (HNDGS).