רוסיה חתמה על עסקת מכירת מערכות S-300 לסוריה בהנהגת בשאר אל-אסד בשנת 2013, אולם בעקבות לחצים מצד ישראל וארצות הברית המערכת לא סופקה. במחצית הראשונה של 2016 העבירו הרוסים לפחות סוללה אחת של טילי S-300 (דגם V4) לסוריה לשם הגנה על כוחותיה שם. לאחר תקיפה אווירית של ארצות הברית, בריטניה וצרפת על יעדים סוריים בעקבות חשד שמשטר אסד עשה שימוש בנשק כימי נגד מורדים, באפריל 2018, הודיעו גורמים רוסיים על אפשרות שתוסר מניעת האספקה של ה-S-300 לסוריה - ייתכן שדגם S-300PMU2 Favorit. ב-24 בספטמבר 2018, בעקבות הפלת מטוס הסיור הרוסי על ידי נ"מ סורי במתקפת הטילים בלטקיה על מתקן הצבא הסורי והאשמת ישראל באחריות לכך, הודיע שר ההגנה הרוסי על אספקתם בתוך שבועיים של טילי ה-S-300 לידי סוריה. אחת הסוללות הוצאה מרוסיה באוגוסט 2022 בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הפועל המזרחי-המזרחי
שבע האחיות (פירושונים)
שבע האחיות (קטע כביש)
שבע האחיות (Seven Sisters) הוא שם שבו כונה כביש העקלתון, הבנוי על בסיס כביש רומי, שהיו בו 17 עיקולים - בעלייה לקסטל ובירידה ממנו. היום מכונה בשם זה קטע בכביש 3985 היורד ממבשרת ציון, (מעוז ציון לשעבר) לבין ארזה שבמוצא עילית.
הגאוגרף, חוקר ארץ ישראל, יהודה זיו העלה את הסברה כי את השם נתן פקיד בריטי תושב העיירה Seven Sisters במחוז נית' פורט טאלבוט בדרום ויילס, או חבר במועדון רוגבי בשם זה. הוא גם מעלה את האפשרות כי צוקי החוף סאסקס הריטג' (The Sussex Heritage Coast), המשקיפים על התעלה האנגלית היו המקור לשם.
תולדות הכביש.
המסלול שיצא מירושלים עלה דרומה מעט לאחר בית הכנסת העתיק במוצא, עבר מדרום למוצא עילית הגיע לארזה ושם העיקולים המפורסמים המכונים "שבע האחיות", עד למרכז המסחרי של מעוז ציון ומשם מתחבר במחלף הראל עם כביש 1. קטע הכביש המכונה "שבע האחיות" איבד מחשיבותו עם סלילת הדרך המכונה "כביש הַקַסטֶל", הוא הקטע בכביש 1 מירושלים לתל אביב, שעלה מגשר מוצא ליד בית הכנסת העתיק, כאשר מדרום היישוב מוצא עילית ומצפון מבשרת ציון, והגיע לראש המעלה כאשר בפיסגת ההר, הנקרא "הר מָעוֹז", מבחינים בשרידי הכפר הערבי קסטל. ממנו ירד הכביש לעין חמד היום. בשנים האחרונות יושר הכביש כמעט לחלוטין באמצעות גשר העובר מעל מעיין מוצא ומנהרה החצובה בהר.
יו בראון, שהיה קצין הנדסה בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה העלה זכרונות מקטע כביש "שבע האחיות":
בשנות המלחמה, בשנת 1943, נבנה בקטע בין קריית ענבים לבין מוצא תחתית קטע העוקף את הקטע של "שבע האחיות": מהכפר הערבי בית נקובא אל ראש הקסטל. ממחלף הראל ירדה הדרך לגשר מוצא, החוצה את החורשה הצפונית לארזה.
"שבע אחיות" נוספות בישראל.
קטע כביש נוסף דוגמת "שבע האחיות" הוא קטע בכביש 232 הנקרא "סְלָאלוּם", בין צומת הודיה לצומת גבעתי. הדרך נסללה במלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, בצורה עקלקלה כדי למנוע פגיעה בשיירות רכב חונות על ידי מפציצי אויב, הטסים בקו ישר. היה זה כביש עוקף בין הבסיס הצבאי בג'וליס לבין צומת גבעתי.
ג'ון מק'קיין
מגה-ואט
המפלגה הקומוניסטית ההונגרית
המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (בהונגרית: Magyar Kommunista Párt) הייתה מפלגת-שמאל רדיקלית בהונגריה שנוסדה ב-24 בנובמבר 1918 בשם מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (Kommunisták Magyarországi Pártja) על ידי הסוציאליסט הקיצוני בלה קון. המפלגה התקיימה בשם זה "המפלגה הקומוניסטית ההונגרית" למעשה רק מספטמבר 1944 עד לשנת 1948 כששוב שינתה את שמה למפלגת העובדים ההונגרית.
הקמתה של המפלגה.
ב-24 בנובמבר 1918 התרחש פילוג במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. מנהיג האגף השמאלי שלה העיתונאי בלה קון שחזר מהשבי הרוסי הודיע על פרישתו מהמפלגה והקמת המפלגה הקומוניסטית שדגלה במהפכה בסגנון מהפכת אוקטובר שהתרחשה ברוסיה הצארית. סיבה נוספת הייתה שהסוציאל-דמוקרטים חברו לליברלים וקון ראה בכך בגידה. תחילה הייתה זו מפלגה קטנה עם מעט תומכים בקרב הציבור הרחב, אולם בשנת 1919 עם התפרקות הקיסרות האוסטרו-הונגרית החלו מאות אלפי אנשים להביע תמיכה במפלגה ובמנהיגה בלה קון ובין 18 חברי הוועד המרכזי הראשון של המפלגה וממייסדיה היו יהודים רבים כגון: בלה קון, יוז'ף רבינוביץ', אוטו קורווין (קליין), ינה לאסלו (לוי), ארנה פור (פרלשטיין), ארנה זיידלר, דז'ה שומלו (זילברשטיין), טיבור סמואלי, בלה סאנטו (שרייבר), בלה ואגו (וייס). מתוך 18 החברים המייסדים של המפלגה עשרה היו יהודים יחד עם בלה קון. (ערך מורחב: מפלגת הקומוניסטים בהונגריה). במרץ אותה שנה הנהיג בלה קון מהפיכה מוצלחת שבסופה הוקמה הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אולם זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת אזרחים קשה בהונגריה בין הימין שאותו הנהיגו אנשי האצולה, הכמרים והבורגנים, לבין השמאל שבראשו עמד קון. לאחר קרבות עזים שנמשכו 133 ימים הובס קון על ידי הצבא הרומני שפלש למדינה והחזיר את המונרכיה על כנה. לראש המדינה מונה האדמירל מיקלוש הורטי כעוצר, משום שהמלך החוקי היה אז קטין. קון עצמו גלה לברית המועצות והמפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק.
הונגריה הפשיסטית.
לאחר עלייתו לשלטון של אדמירל הורטי נאסרה המפלגה הקומוניסטית ורבים ממנהיגיה ובראשם קון הוגלו לרוסיה. לקראת סוף שנות העשרים הורשו הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים לרוץ בבחירות לפרלמנט, אולם עדיין נאסרה הפצת תעמולה קומוניסטית. המפלגה הקומוניסטית הצליחה להיבחר, אולם היא הייתה קטנה מאוד והייתה מצויה באופוזיציה. בשנות השלושים חוסלו בטיהורים הגדולים של סטלין רוב מנהיגי המפלגה ובמקומם מונו אנשיו של סטלין שצרפו את המפלגה לקומינטרן. בפרוץ מלחמת האזרחים בספרד אלפים מחברי המפלגה יצאו לספרד ונלחמו לצד הרפובליקנים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הודיעה המפלגה כי היא תומכת בברית המועצות ולאחר פתיחת מבצע ברברוסה הצטרפו רבים מאנשיה ללחימה לצד ברית המועצות. בשנת 1944 עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית נשלחו מאות מחבריה למחנות-ריכוז והשמדה.
לאחר כיבוש הונגריה בידי ברית המועצות בשנת 1945 חזרה המפלגה והופיעה הפעם בגלוי ביחד עם הסוציאל-דמוקרטים. בשנת 1947 התאחדו הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים בלחץ ברית המועצות למפלגה אחת בשם מפלגת העובדים ההונגרית שכעבור שנה מונתה על ידם לנהל את ענייני המדינה.
סילווסטר השני
משק ילדים מוצא
משק ילדים מוצא הוא מוסד ילדים אשר הוקם בשנת 1943 על ידי ארגון נשים "אמן" ליד תנועת המזרחי. מוסד זה נועד לקלוט את ילדי טהראן אשר הגיעו לישראל. בהתאם למפתח שהיה מקובל באותה תקופה, עליית הנוער החליטה כי חלק מהילדים הבאים יחונכו במסגרת עליית הנוער הדתי. אל ילדי טהראן הצטרפו קבוצות ילדים אחרות שהגיעו לארץ ישראל בשנות מלחמת העולם השנייה.
מקום המוסד.
מבנה המוסד היה במקור בית משפחת טיטלר, איכרים במושב מוצא עילית, אשר התפרנסו כמו שאר תושבי המושב משיווק חלב ליהודי ירושלים. לאחר הקמת "בית ההבראה - ארזה" מערבית למושב, החליטו בעלי המבנה לשפץ את מבנה האיכרים על מנת שניתן יהיה לארח בו קייטנים. הם עצמם עברו לגור במבנה הלול.
כאשר החלו מאורעות "תרצ"ו-"תרצ"ט" נחסם כביש ירושלים - תל אביב (לימים כביש 1) לתנועה על ידי ערביי הכפרים קאלוניה והקסטל. בשכנוע השלטונות הושכר המבנה למשטרה הבריטית. חשיבותו של המבנה הייתה בשליטתו על הכביש החשוב - עורק התחבורה הראשי בארץ ישראל ובכך נמנעה חסימתו בגלי אבנים. אל המבנה נסלל כביש ונמתח קו טלפון. לאור יתרונות המבנה, כשעזבו אותו השוטרים הוא הושכר לארגון הנשים לשם הקמת המוסד.
בקיץ שנת 1947 עברו ילדי המוסד לכפר בתיה. לתקופה קצרה הובאה למוסד קבוצת ילדים חדשה. בדצמבר 1947, עם תחילת מלחמת העצמאות והמאבק על הדרכים הפך המקום מסוכן עבור הילדים. ילדי המוסד נאלצו לעזוב את המושבה במשוריין שהעבירם לירושלים.
במלחמת העצמאות נהרס חלק מהמבנה בקרבות שהיו עליו (להלן). היום חזר להיות המבנה בית איכרים לבני משפחת ברוזה - ממייסדי מוצא תחתית.
ילדי טהראן.
קבוצת הילדים הראשונה אשר הגיעה ל"משק ילדים מוצא" הייתה של ילדי טהראן. הם גם היו המרכיב העיקרי של המוסד בעת הקמתו. הילדים הגיעו לארץ ישראל מטהראן לאחר מסע ארוך שהחל בשנים 1940 - 1942 לאחר שמיליון וחצי מתושבי פולין, שחששו מהכיבוש הגרמני צפוי, ברחו לברית המועצות. שליטי ברית המועצות לא הסכימו כי הפליטים יישארו באזורים הקרובים לגבול, בין השאר, מחשש לנאמנותם, וכך הם נשלחו מזרחה, בקרונות המיועדים לבהמות: תחילה להרי אורל, הידועים במזג אוויר קר ובאפשרויות קיום דלות. החיים במקומות אלה היו בלתי נסבלים והפליטים, בעיקר הילדים, חלו במחלות או מתו.
הילדים, יהודים ולא יהודים, נאספו על ידי ארגוני צדקה לבתי יתומים. ובסופו של דבר, לאחר ההסכם שנחתם עם ממשלת פולין בגולה, הם יצאו יחד עם צבא אנדרס למזרח התיכון כדי להגיע לאזור בשליטת בעלות הברית.
1800 הפליטים ומתוכם 716 ילדים, הגיעו לארץ ישראל - 30 מהם למשק ילדים מוצא.
קבוצה נוספת שהגיעה למוצא הייתה מטרנסניסטריה. אחרים הגיעו כבודדים מארצות שונות במערב אירופה: בלגיה, אוסטריה ואיטליה.
הרקע החינוכי.