הכנסייה הייתה מפעל בנייה עצום בקנה מידה הרודיאני. ב-531 יוסטיניאנוס ציווה להרחיב את שטח הר ציון דרומה, למלא חלק ממורדות גיא בן הנום וליצור רחבת-ענק עליה הוקמה הכנסייה. הקמת קמרונות התמך והכנסייה נמשכה 12 שנים והכנסייה נחנכה ברוב הדר בשנת 543.
גודלה של הכנסייה היה כנראה 116 מ' על 52 מ' (כמגרש כדורגל) והיא הייתה בנויה כבזיליקה.
בחפירות ארכאולוגיות שערך במקום נחמן אביגד בשנת 1970 נמצא תחילה אפסיס גדול ועלה לראשונה החשד שמדובר בשרידיה של כנסיית הניאה. בשנת 1975 התגלו קמרונות תת-קרקעיים של מאגר מים עצום בגודלו. רק לאחר שחלקים ניכרים מן העפר שמילא את מאגר המים פונה התגלתה על הדופן הדרומית שלו, עשויה בתבליט בטיח, כתובת הקדשה ביוונית, בחמש שורות, שמספרת על הקמת הכנסייה על ידי יוסטיניאנוס, ומתחתיה עוצב צלב גדול.
נוסח הכתובת (תרגום לעברית):
התאריך לפי שיטת האינדיקציו (מחזור בן 15 שנים ששימש את גובי המיסים באימפריה הביזנטית) מאפשר במשך שנות שלטונו של הקיסר יוסטיניאנוס שלושה תאריכים לבניין הכנסייה. האפשרות השנייה, החלה בשנת 549/550 לספירה היא הסבירה ביותר, משום שתאריך זה חל שש שנים אחרי חנוכת הכנסייה ולכן נראה סביר לבניית הבניין הנספח לה. גילוי זה סתם את הגולל על ויכוח ארוך בקשר למקומה של כנסייה ש"נעלמה", כביכול, מעל פני השטח ומעל דפי ההיסטוריה בראשית המאה העשירית ונשכחה מלב.
על-פי גדלם ורמת גימורם של עמודי הכנסייה וכן לפי אגדות מקומיות, לפחות חלק מהעמודים נלקחו מהר-הבית ואולי שימשו בסטיו המלכותי (במיוחד מרשימה כותרת קורינתית ענקית שנמצאה בחפירות, ומוצגת כיום במוזיאון הרובע ההרודיאני ברובע היהודי).
חשיבותה של הכנסייה עלתה מאוד במאה השמינית, כאשר נבצר מהנוצרים להגיע לבית-לחם והם קיימו את מיסת חג המולד בכנסיית הניאה.
ב-748 (לפי מקורות יהודיים, או 747 לפי מקורות נוצריים או 749, לפי מקורות מוסלמיים) פקדה את ארץ-ישראל רעידת אדמה קשה ("רעש שביעית"), במסגרת רעידת אדמה זו נהרס מסגד אל-אקצא, רמלה, בית שאן וטבריה נחרבו וגם כנסיית הניאה נפגעה פגיעה קשה, משום ייסודה על קירות-תמך וקמרונות מלאכותיים. הקרדו נחרב אף הוא ולא שוקם, אך הכנסייה שוקמה לצורתה המקורית.
הכנסייה היא מבנה אותו מהללים עולי רגל רבים והיסטוריונים כמו למשל קירילוס מסקיתופוליס: "גדלו של בנין קדוש זה, תהילתו המזהרת ועושר קישוטיו, נכבדים הם מכדי שנוכל לתארם". אך לקראת ראשית המאה ה-10 התיאורים נפסקים והכנסייה נעלמת. יש חוקרים הסבורים כי הערבים חיפשו את אוצרות בית המקדש (שיוסטיניאנוס העביר לירושלים, לפי פורקופיוס, אף שאינו מציין את הניאה) באופן כה שיטתי עד שפירקו את הכנסייה לחלוטין.
הסיבות להקמת הכנסייה.
חוקרים מונים ארבע סיבות להקמת הכנסייה:
שרידי הכנסייה כיום.
כיום ניתן לראות שרידים הקשורים ב"ניאה" במקומות הבאים:
שיקום קמרונות כנסיית הניאה.
בחלקו הדרומי של הרובע היהודי, ממזרח לקצהו הדרומי המשוער של רחוב הקרדו, ובמקום שבו אמורה הייתה להימצא על פי מפת מידבא, נחשפו בשנת 1975 בעומק רב, שרידיה של כנסיית "הניאה". המרשימים בשרידים הארכיטקטוניים של הכנסייה הם של קמרונות התמך - מונומנט ארכיטקטוני יחיד במינו בירושלים. קמרונות התמך מחולקים לשישה אולמות גבוהים, מקומרים ומטויחים הנשענים על אומנות מאסיביות.
בשנות השמונים פיתחה החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי את הקמרונות כאתר ארכאולוגי תיירותי. הקמרונות שפצו וחזקו ומעליהם נבנה תיאטרון פתוח. עקב התנגדות החרדים לקיומו של התיאטרון, הוא כוסה ברובו באדמה ונשתל בו גן וכן הותקנו בו מתקני שעשועים. המקום נקרא "גן התקומה" ובחלק המערבי גם מרוכזים מתקני הספורט. בשנת 2019 פנה ארגון עמק שווה לחברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי בבקשה שיאפשר ביקורים בכנסייה, המהווה את אחד מאתרי המורשת החשובים בעיר העתיקה. החברה לשיקום ולפיתוח הרובע הסכימה שיש לפתוח אתר זה לציבור הרחב ואף טענה כי היא עושה מאמצים לאפשר זאת. עם זאת, היא קבעה שאינה יכולה לעמוד בעלויות הכספיות של העבודות שיש לבצע על מנת לאפשר ביקורי קבוצות באתר.
המכללה לפיקוד טקטי
המכללה לפיקוד טקטי (המלט"ק), הידועה גם כאקדמיה הצבאית לפיקוד, היא מכללה של צה"ל, העוסקת בהכשרת קצינים לתפקידי פיקוד במערך הטקטי. זוהי המקבילה הישראלית למכללת וסט פוינט האמריקנית והיא מכשירה קצינים צעירים בצה"ל לשירות במערך הקרבי.
ייעוד המלט"ק הוא להקנות לקצונת הליבה הצעירה ביבשה תשתית רחבה של תחומי ידע, הנדרשים לתפקידי הפיקוד במערך הטקטי, ולשמש בסיס להמשך ההתפתחות האישית והמקצועית, תוך הדגשת השירות בצה"ל כשליחות וכמקצוע.
הרקע להקמת המכללה.
שנים רבות דנו בצה"ל, בפורומים שונים, בצורך בהקמת אקדמיה צבאית. בדיון שנערך בראשות הרמטכ"ל אמנון ליפקין שחק ב-26 ביוני 1997 החל חזון האקדמיה לקרום עור וגידים. הרמטכ"ל קבע כי יש להכשיר קצינים צעירים בעלי אופק שירות, ולהקנות להם ידע ומקצוע צבאי במסגרת אקדמיה צבאית. כדבריו: "אנו נוהגים לייחס את המונח מקצוע להרבה מאוד דברים הנלמדים בסקטור האזרחי, אבל לא למקצועיות הנדרשת מקצין בצה"ל. אם נדע להשכיל, להבהיר וללמד את הקצינים הצעירים, שאנו חפצים בהם, כי הצבא הוא מקצוע ואף נלמד אותו באקדמיה צבאית, אזי קיים סיכוי טוב להצליח בהחדרת הפן המקצועי כפי שהדבר נהוג ברוב מדינות העולם. בצה"ל לא התייחסו אליו עד כה ברצינות הראויה".
הקמת המכללה לפיקוד טקטי משקפת מהפך תפיסתי בנוגע לאופן שבו יש להכשיר את הקצונה הזוטרה. בכך, צה"ל מיישר קו עם צבאות זרים, שהשכילו להבין כי הניסיון המבצעי איננו חזות הכול וכי יש להקנות לקצינים את יסודות הידע התאורטי, המקצועי והאמפירי בשיטות מתודולוגיות, אקדמיות וצבאיות.
המכללה הצה"לית הוקמה ביולי 1999 בברכת הרמטכ"ל, שאול מופז, מתוך אותו רצון לשפר את תהליך הכשרת הקצונה הלוחמת בזרוע היבשה ברמת המ"פ. במחזור הראשון של התוכנית היו 33 חניכים אך מספרם גדל בעקביות. בסוף אותה שנה נחנך מבנה "האקדמיה הצבאית" (לימים המלט"ק), שתוכנן על ידי אדריכל ירון כ"ץ. ביולי 2001 נקרא המבנה ע"ש רא"ל מרדכי גור.
כיום מכיל מחזור אחד כ-60 חניכים ובכך מכשיר כשליש ממפקדי הפלוגות בצבא היבשה. מרבית החניכים מגיעים מחמשת חילות היבשה (חי"ר, שריון, תותחנים, הנדסה ואיסוף והגנת גבולות) אך גם מזרועות ומחילות אחרים כמו המודיעין, הלוגיסטיקה ופיקוד העורף.
מסלול ההכשרה.
הלימודים מאורגנים בשישה סמסטרים ומשך ההכשרה הוא שנתיים - ההכשרה הארוכה ביותר בצבא היבשה, ובין הארוכות בצה"ל. במהלך השנתיים הללו זוכים החניכים להכשרה צבאית, שכוללת לימודים לתואר ראשון במגוון מסלולי בחירה מטעם אוניברסיטת חיפה. התואר המוענק הוא דו-חוגי. החוג הראשון, שמוגדר כחובה ונלמד במכללה עצמה כולל לימודים רב-תחומיים בנושאי צבא וביטחון. במסגרת החוג השני שנלמד באוניברסיטת חיפה יכולים החניכים יכולים לבחור בין: מדעי המדינה, כלכלה, תקשורת, ביולוגיה וחינוך.
במהלך הלימודים העוסקים בתחומי צבא וביטחון נחשפים החניכים לתכנים צבאיים רבים ורוכשים ידע במגוון תחומים, בהם תורת הלחימה, היסטוריה צבאית, פסיכולוגיה צבאית, מנהיגות צבאית וחקר קרבות. הלימודים ברובם נערכים בצוותים קטנים (כ-15 חניכים). הם מועברים על ידי מפקדי צוותים בדרגת סא"ל לכל הפחות, בעלי ניסיון כמג"דים, או על ידי מרצים מהאקדמיה. עם מפקדי הצוותים בעבר נמנים: אלוף יעקב בנג'ו, תא"ל נמרוד אלוני, תא"ל יורם כנפו, תא"ל יניב אללוף ותא"ל נרי הורוביץ.
בהכשרה משולבות התנסויות מעשיות ובהן השתתפות בתרגילי תכנון ובתרגילים מעשיים בשטח.
בראשית הלימוד, מושם דגש על לימודי יסוד ומבואות הכוללים הוראה רחבה של מושגים צבאיים ותומכי צבא. בשלב זה ניתנים לחניכים גם כלים ומיומנויות לימוד שישמשו בסיס להמשך. קורסי המבוא כוללים, בין השאר, מבוא להיסטוריה והגות צבאית, מבוא לטקטיקה וכן לימוד לוחמות וטכניקות קרביות כמו טכניקה ללחימת חי"ר בשטח סבוך. מטרת הלמידה באופן זה היא לייצר אצל החניכים בסיס ידע שיאפשר למידת תכנים ממוקדת יותר בהמשך ההכשרה, וביצוע תרגילים מעשיים שיביאו לידי ביטוי את החומר הנלמד.
במסגרת חוגי הבחירה באוניברסיטת חיפה נערכים הלימודים בכיתות נפרדות המאפשרות לימוד בקבוצות קטנות ומזכות ביחס אישי מהמרצה. זאת בניגוד למסלול האקדמי הרגיל שבו נוכחים לפחות כמה עשרות סטודנטים בכל הרצאה. הקורסים הנלמדים תורמים להרחבת השכלתו של החניך, מעשירים את ידיעותיו ומפתחים את יכולותיו בתחומי למידה, כתיבה, חקר וביקורת מדעית.
לאחר סיום המסלול משובצים החניכים כמפקדי פלוגות או מפקדי סוללות בחילות השדה ובתפקידים מקבילים אחרים. רבים מבוגרי המלט"ק התקדמו בשירותם בצה"ל לתפקידים בכירים ובהם: מפקדי חילות, מפקדי אוגדה, מפקדי חטיבות (למעלה ממחציתם הם בוגרי המכללה, נכון לנובמבר 2021) ומפקדי גדודים.
הסיורים וסדרות השטח.
בכל סמסטר מבקרים החניכים בגזרות מבצעיות: רמת הגולן, רצועת עזה, איו"ש ובפיקודים השונים. מטרת הסיורים היא הכרת הגזרות, האיומים והשגרה המבצעית המנהלת בהם. בסיורים השונים נחשפים החניכים לתוכניות האופרטיביות ולקרבות העבר.
במהלך הכשרתם משתתפים חניכי המלט"ק בתוכנית "עדים במדים" וטסים יחדיו לפולין לסיור בעקבות זיכרון השואה.
כחלק מתוכנית הלימודים יוצאים החניכים גם לסיור היסטורי בעקבות קרבות ומלחמות העבר. בשנים עברו נערכו הסיורים בצרפת, בבלגיה ובהולנד בעקבות מלחמות העולם בחזית אירופה, אולם בשנת 2020 התקיים לראשונה סיור לימודי למזרח הרחוק, בעקבות מלחמת וייטנאם.