הרעיון להשתמש במי-חמצן נזנח בגלל הסיכון ליצירת ריאקציה כימית חריפה בין מי החמצן ומתכות שונות, ובגלל העובדה שמי חמצן מרוכזים הם מאוד לא יציבים. הטכנולוגיה ננטשה סופית כאשר נודע שהאמריקאים הצליחו לבנות כור גרעיני קטן המספיק להנעת צוללות. השימוש היחיד שנותר בטכנולוגיה הזאת היה במספר סוגי טורפדו בצי הבריטי והסובייטי, שהופסק גם הוא בעקבות האסון בצוללת HMS Sidon. האסון ב-HMS Sidon וגם בצוללת הרוסית קורסק נבע מתקלות בטורפדו המונעים באמצעות מנועי מי-חמצן.
מנוע דיזל במעגל סגור.
טכנולוגיה זאת משתמשת במנוע דיזל של הצוללת, אשר פועל בצורה רגילה בהפלגה על פני המים, אבל יכול לפעול בצלילה על ידי אספקת חמצן, שמאוחסן בלחץ במצב נוזלי. מאחר שהמתכת במנוע עלולה להתאכל על ידי החמצן הנקי, הוא מדולל בדרך כלל בעזרת גזי השרפה הממוחזרים מן המנוע. בהתנעה הראשונית כאשר עדיין אין גזי שרפה, מדולל החמצן בעזרת גז ארגון.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ערך הצי הגרמני ניסויים במערכת כזאת כאלטרנטיבה למערכת מי החמצן של ולטר, וגם בנה צוללת ננסית דגם XXVIIB בשם "כלב ים" (זה-הונד Seehund). המנוע שהותקן בה היה מנוע דיזל בעל הספק של 96 כוח סוס, אשר היה בשימוש רחב בצי הגרמני והיה זמין בכמויות גדולות. החמצן היה מאוחסן בשידרית הצוללת בכמות של 1,250 ליטר ובלחץ של 4 אטמוספירות. ההערכה הייתה שלצוללת תהיה מהירות תת-מימית של 12 קשרים ימיים וטווח של 70 מיילים ימיים. במהירות של 7 קשרים ההערכה הייתה שהטווח יגדל ל-150 מיילים.
לאחר המלחמה המשיכו הסובייטים בניסויים מן המקום שאליו הגיעו הגרמנים, והשקיעו מאמצים ותקציבים רבים בפיתוח הטכנולוגיה הזאת, כולל בניית צוללות מדגם Quebec בת 650 טון. בין השנים 1953 ו-1956 נבנו שלושים צוללות מדגם זה. בכל צוללת הותקנו שלושה מנועי דיזל, שניים רגילים, ואחד מנוע במחזור סגור המופעל באמצעות חמצן נוזלי.
במערכת ההנעה הסובייטית, שנקראה "מערכת הנעה יחידה", סופק החמצן למנוע באמצעות העברת גזי השרפה דרך מסנן מבוסס סיד, אשר ספח חלק מדו-תחמוצת הפחמן. הצוללת יכלה לנוע גם בצלילה תוך שימוש במנועי הדיזל הרגילים ואספקת אוויר דרך שנורקל. לצוללות Quebec היו שלושה מנועים שפעלו על שלושה צירים. על הציר המרכזי הותקן מנוע מטיפוס 32D בעל 900 כ"ס, ועל שני הצירים האחרים הותקנו מנועים מטיפוס M-50P בעלי 700 כ"ס כל אחד. בנוסף, הותקן על הציר המרכזי גם מנוע חשמלי ל"זחילה איטית" של הצוללת המיועד למצבים בהם דרוש שקט מרבי, הן להאזנה והן כדי למנוע גילוי.
מכיוון שלא ניתן לאחסן חמצן נוזלי לזמן ממושך, לא יכלו צוללות אלה להתרחק מבסיסן. זאת הייתה גם מערכת מסוכנת. לפחות שבע צוללות סבלו מתאונות ופיצוצים בהן, ואחת מהן, M256, אף טבעה כתוצאה מפיצוץ ושרפה. הן כונו בלעג "מציתי סיגריות". הצוללת האחרונה מדגם זה הוצאה מהשרות בשנות ה-70 המוקדמות.
הצי הגרמני התקין בצוללת שיצאה מן השרות U-01 מדגם 205 מנוע ניסיוני בעל 3,000 כ"ס.
טורבינת קיטור במעגל סגור.
במערכת זו החום מופק מבעירת אתנול וחמצן. המדובר ביחידת כוח של טורבינת קיטור קונבנציונלית אשר מונעת בעזרת הקיטור המופק מתהליך של שריפת אתנול וחמצן נוזלי שמאוכסן בלחץ של 60 אטמוספירות. שרפה זאת שמתבצעת בלחץ מאפשרת לפלוט את גזי השרפה (דו-תחמוצת פחמן) למים בכל עומק ללא צורך בשימוש במדחס.
ההתקנה של מערכת מסוג זה כפי שהיא מתוכננת עבור דגמי אגוסטה (Agosta 90B), וסקורפן (Scorpène) הצרפתי, מאפשרת לפעול בצלילה רציפה במשך 21 ימים ויותר, כתלות במשתנים השונים כמו מהירות הפלגה ועוד.
מנועי סטרלינג.
המספנה השוודית קוקומס (Kockums) שבמאלמה, בנתה שלוש צוללות מדגם גוטלנד (Gotland) עבור הצי השוודי, שבכל אחת מותקן מנוע סטרלינג כמנוע נוסף. מנוע זה, שצורך חמצן נוזלי וסולר מניע גנרטור בהספק של 75 קילו וואט (75kW) לצורך הנעה או טעינת מצברים. מערכת זו מאפשרת לצוללת במשקל 1,500 טון שהייה בצלילה למשך 14 יום ברציפות, במהירות של 5 קשרים ימיים.
מספנת קוקומס מספקת מנועי סטרלינג גם לצי הצוללות של יפן. כל הצוללות החדשות ביפן מצוידות במנועי עזר אלה. הצוללת הראשונה בדגם החדש, Sōryū, הושקה ב-5 בדצמבר ונמסרה לצי בחודש מרץ 2009.
תאי דלק.
חברת סימנס מגרמניה פיתחה תא דלק בעל הספק של 30–50 קילווט. תשע יחידות כאלה מותקנות בצוללת U-31 מתוצרת מספנות HDW שבקיל. הצוללת היא הראשונה מדגם 212A של הצי הגרמני בעלת הדחק של 1,830 טון. צוללות נוספות מדגם זה, וצוללות ליצוא נוספות של מספנת HDV, (דגמי mod-209, ודגמי 212 ו-214), מצוידות בשתי יחידות המספקות 120 קילווט כל אחת.
כל תאי הדלק שמותקנים בצוללות מתוצרת גרמניה, הם מטיפוס PEM, ופותחו בחברת סימנס (Siemens).
אנרגיה גרעינית.
כורים גרעיניים להנעת צוללות נמצאים בשימוש מזה כ-50 שנה. הראשונה שבהן הייתה הצוללת האמריקנית נאוטילוס (USS Nautilus). נכון לתחילת המאה ה-21, מופעלות צוללות המונעות באמצעות אנרגיה גרעינית על ידי ארצות הברית, בריטניה, צרפת, רוסיה, סין והודו. פרט להודו, כולן גם חברות קבועות במועצת הביטחון של האו"ם, והן המדינות היחידות שהצהירו כי ברשותן גם נשק גרעיני. הודו השלימה את בניית הגוף של צוללת גרעינית רק בשנת 2009, ובנייתה אמורה להסתיים תוך מספר שנים. קיים מידע כי גם בברזיל עוסקים במחקר בנושא הנעה גרעינית לצוללות. אולם, AIP הוא המונח המקובל בשימוש גם כאשר מדובר רק על שיפור ביצועי הנעה בצוללות קונבנציונליות.
הצעות לשלב כור גרעיני כמנוע עזר, אשר נכלל בקטגוריה של AIP הועלו בעבר. לדוגמה, הייתה הצעה לשלב כור קטן בהספק של 200 קילווט כמנוע עזר (המונח הנבחר היה "מצבר גרעיני"), כדי לשפר את ביצועי הצוללות הקנדיות בצלילות מתחת לקרח.
דגמי צוללות קונבנציונליות המצוידות ב-AIP.
דגמי צוללות בהן הותקנו עד שנת 2010 מערכות AIP:
מחשבה יהודית
המלך דוד (סרט)
המלך דוד (אנגלית: King David) הוא דרמה היסטורית המגוללת את סיפורו של דוד שמלך בחברון ובירושלים בסביבות שנת 1000 לפסה"נ. הסרט בכיכובו של ריצ'רד גיר צולם בסאסי במטרה ובקיקרו שבאיטליה ויצא לאקרנים בשנת 1985.
יכין ובועז
יָכִין ובֹּועַז הם שמות שני עמודי הנחושת שלפי המקרא הקים שלמה המלך בפתח בית המקדש הראשון. בבתי כנסת רבים, בנויים ליד ההיכל עמודים עיטוריים המזכירים את יכין ובועז.
תיאור העמודים.
בספר מלכים מתואר מעשה בניית בית המקדש. בין היתר, כתוב כי בקדמת אולם הכניסה עמדו שני עמודי נחושת, שגובהם 18 אמות (כ-8 מטר), היקפם 12 אמה (כ-5.4 מטר) וראשם היה מגולף בצורת שושן:
תיאור דומה מופיע גם בספר ירמיהו.
על פי רש"י, נוצקו שני העמודים כעמוד חלול, אחד ארוך מנחושת שאורכו 35 אמה ועוביו 4 אצבעות (7.6 ס"מ), ולאחר היציקה, נחתך לשני עמודים באורך 17.5 אמה, עם תוספת בעיצוב אחר בגובה חצי אמה, ששימשה כנראה כתפס לכותרת. כותרות העמודים היו בדמות שושנים, והיה מי ששיער שעל פי צורה זו אומץ סימן המגן דוד בעם היהודי.
משמעות העמודים.
רוב החוקרים טוענים כי לשני העמודים לא הייתה משמעות קונסטרוקטיבית (הם חלולים ואינם תומכים בגג), כי אם משמעות ארכיטקטונית, אסתטית או סמלית. עם זאת, יש המשערים ששימשו כארובות לעשן שיצא בעת שריפת שומן הקורבנות.
לא נודעה לעמודים משמעות פולחנית כלשהי, אולם, מחקר של דוד שפירא מ-2009 מראה כי בתרבויות אחרות באותה תקופה (למשל בצור, בבבל ובפאפוס) ניצבו עמודים פאליים או אובליסקים בכניסה למקדשיהם, ומעלה השערה כי שני העמודים מייצגים את שתי האמונות אשר רווחו בעם ישראל בתקופת ראשית המלוכה בישראל: יהודה היהוויסטית (יכין) בדרום וישראל האלוהיסטית בצפון (בועז).
פרשנות נוספת טוענת, כי העמודים מסמלים את עמוד הענן ועמוד האש שגילמו את ההשגחה והליווי האלוהי של בני ישראל בנדודיהם במדבר.
משמעות שמות העמודים.
באופן יוצא דופן, מציין הכתוב כי לעמודים ניתנו שמות:
פרשנים רבים ניסו למצוא את המשמעויות של שמות העמודים, ולהלן מובאים חלקן:
עזרא מגירונה
עזריאל מגירונה
יש לך הודעה
יש לך הודעה (באנגלית: You've Got Mail) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1998, שביימה נורה אפרון, בכיכובם של טום הנקס ומג ראיין. הסרט הוא מין רימייק לסרט "החנות מעבר לפינה" (1940), שמבוסס בעצמו על המחזה "Parfumerie" מאת מיקלוש לסלו. בסרט יש השפעה של ספרה של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה" על מערכת היחסים בין הדמויות הראשיות. זהו הסרט השלישי שבו ראיין והנקס משתפים פעולה אחרי הסרטים "ג'ו נגד הוולקנו" (1990) ו"נדודי שינה בסיאטל" (1993).
עלילה.
קייטלין קלי (מג ראיין) מנהלת חנות ספרים עצמאית שירשה מאמה. כשהיא מגלה שמול החנות שלה עומדת להיפתח רשת ענקית של ספרים שתנוהל על ידי ג'ו פוקס (טום הנקס), היא מחליטה להילחם על הישרדותה של החנות שלה. בד בבד, ומבלי לדעת שניהם מתכתבים דרך הדואר אלקטרוני זה עם זה. בעוד השניים נהיים אויבים מרגע לרגע במציאות, מערכת היחסים שלהם צוברת תאוצה דרך הדואר אלקטרוני והם מחליטים להיפגש. קייטלין מקדימה, בעוד ג'ו מאחר קצת, וכשהוא מגיע, ומגלה שמדובר בקייטלין, הוא מחליט לנסות לכבוש את לבה מבלי לספר לה שהוא המתכתב האנונימי שלה. המאבק נגד סגירת חנות הספרים הקטנה נכשל, וקייטלין המובטלת סולדת מג'ו יותר מתמיד, אך הוא ממשיך למצוא תירוצים להיפגש איתה, וממשיך במקביל להתכתב איתה. קייטלין מתחילה גם היא לפתח רגשות כלפי ג'ו. כשהמתכתב האנונימי מציע שייפגשו היא מסכימה. בפגישה היא מגלה שמדובר בג'ו, ומגלה לו שרצתה שזה יהיה הוא.
ביקורות והכנסות.