דגמי לינוטייפ המיועדים להפעלה ידנית, נבנו עם מחזור יציקה של כ-9 שניות, וקצב נומינלי של 6 שורות בדקה. קצב זה הוא די והותר להפעלה ידנית: עם רוחב טור (כלומר אורך שורה) אופייני של 30 א"מ, קצב זה מייצג מעל 10,000 א"מ בשעה, קצב המשתווה או עולה על הקצב של הסדרים הזריזים ביותר.
החברה המליצה להאיץ את המכונות שהותאמו לעבודה עם TTS, ל-8 שורות בדקה, וב-1950 החברה יצאה עם סדרת מכונות בדגמי "קומט", שנבנו מראש עם "מקלדת מתואמת", אליה ניתן לחבר "יחידת הפעלה". מכונות אלו עבדו בקצב של 12 שורות בדקה בעזרת TTS, כלומר במהירות כפולה מהסדרים הזריזים ביותר בלינוטייפ.
ב-1962 יצא ה"אלקטרון", דגם הלינוטייפ האחרון, בו רבים מהמכללים נשלטו אלקטרונית. באלקטרון קורא סרטי הנייר הוא חלק מובנה במכונה, וזה ייעודה העיקרי - סידור טקסט שמגיע על סרטי נייר מנוקבים. מכונות אלו הן המהירות ביותר שיוצרו - הן יכולות לסדר עד 15 שורות בדקה, בהזנה מסרט נייר. חברת אינטרטייפ ייצרה גם היא דגמים דומים, עם הפעלה אלקטרונית.
לפי ספרות החברה, "מכונאי לינוטייפ" יכול להפעיל ארבע מכונות שהוסבו לעבודה עם TTS, או שלוש מכונות "קומט". מלבד טיפול בתקלות, תפקיד המכונאי הוא להעביר את התוצרת, כלומר הגלמים היצוקים, לשלב הבא בתהליך הדפוס, להחליף את הסרט המנוקב בגמר עבודה אחת כדי להתחיל את הבאה, ולהחליף את מטיל העופרת שמזין את הכור, כשזה מתכלה.
ספר ה-TTS שהוציאה החברה, מסביר שעבודה בעזרת TTS עוזרת להתגבר על הקושי במציאת מפעילי לינוטייפ מיומנים, וממליצה להכשיר כנקבני TTS כתבנים מנוסים, בעלי הספק של לפחות 60 מילים בדקה. בתצלום המופיע בתיעוד, נראות נשים המשתמשות ב-TTS (הן מוגדרות כ"נקבניות" - "perforators"), אך כשמדובר על מפעיל הלינוטייפ הספר בדרך כלל משתמש בלשון זכר. לפי הספר, ניתן לצפות מנקבנית הספק כפול לעומת מפעיל לינוטייפ אופייני, ומלינוטייפ עם TTS הספק בערך כפול מזה של לינוטייפ מופעל ידנית, כשהיחס המומלץ הוא מספר דומה של נקבניות ומכונות לינוטייפ, ומפעיל אחד לארבע מכונות, או ארבע נקבניות ומפעיל עם שלוש מכונות מסוג "קומט".
מידע נוסף על הטלטייפסטר בסעיף המתאים בערך לינוטייפ.
יישור אוטומטי (Auto quadder).
אחת ממגבלות הלינוטייפ היא העובדה שכדי שניתן יהיה לבצע את היציקה, שורת הסדר חייבת להיות מלאה: אם השורה קצרה מכדי למלא את התבנית, יש להשלימה בתווי רווח (Quad), שרוחבם קבוע (לעומת הרווחים המתרחבים שמשמשים ליישור), משום שפעולת המכונה דורשת שורה מלאה לביצוע יציקה.
שימוש ברווחים קשיחים כאלו נעשה גם כאשר יש צורך ליישר דווקא את סופי השורות, כלומר יישור לימין בשפות לטיניות הנכתבות ימינה, או לשמאל בעברית, או כאשר יש צורך "ליישר למרכז". בשני המקרים האחרונים, על הסדר לחשב מראש כמה רווחים קשיחים נחוצים לפני האות הראשונה בשורה.
כדי להקל על יצירת ויציקת שורות קצרות, וכדי לחסוך את הצורך בחישובים כשנחוץ למרכז או ליישר לכיוון סוף השורה, נבנה תוסף, שמכונה בדרך כלל auto quadder, שהפעלתו חוסכת את הצורך להשתמש ברווחים קשיחים לפני או אחרי השורה. בדרך כלל כשנעשה שימוש בתוסף, הרווחים בין המילים הם אותם רווחים קשיחים, ולא נעשה שימוש בפסי הרווח בכלל. במחזור היציקה, בזמן פעולת היישור, המיישר האוטומטי, שמחליף את המלחציים במכלול המעלית הראשונה, מהדק את שורת הסדר על ידי סגירת לסתות המלחציים, במקום הרמת פס היישור (זה עדיין מתרומם כרגיל, אבל לא פוגש בדרכו את רגליהם של פסי הרווח, משום שאין כאלו בשורה).
בתוסף זה ניתן לישר לימין, לשמאל, או למרכז.
למיישר מערכת הנעה נפרדת, חשמלית או הידראולית, שמתוזמנת על ידי גל הזיזים, לפתיחת וסגירת המיישר ברגעים המתאימים במחזור היציקה. TTS מכיל פקודות לשליטה על יישור אוטומטי.
רווח בין שורות.
בסדר ידני, כדי לרווח את השורות משתמשים בשורות רווח העשויות לכך: אלו הם פסי עופרת ברוחב הרצוי, שגובהם הוא כבסיס האות בשאר הגופנים, שמפרידים בין השורות.
בלינוטייפ, להגדלת הרווח בין השורות, יש להשתמש בתבנית שיוצקת גלמים רחבים יותר. גלמים רחבים יותר צורכים יותר עופרת, ומגבילים את קצב העבודה. תוסף ללינוטייפ מאפשר לרווח את השורות וחוסך את השימוש בתבנית רחבה, בכך שהוא "שומט" שורת רווח לתיבת הסדר אחרי יציקת כל גולם, שמפרידה אותו מהשורה הבאה. תוסף זה מאפשר לשלב בעבודה אחת קטעים עם רווח שורה כפול בלי להחליף תבנית, על ידי הפעלתו והפסקתו, וגם הוא ניתן לשליטה בעזרת TTS.
דגמים.
במהלך השנים נוצרו דגמים רבים. רובם מוספרו, החל בדגם 1 מ-1892, עד דגם 36, בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם מספרי דגמים נוספים מרחבי העולם - באנגליה, למשל, דגם 48, ובאוסטרליה "72" (הדגמים הללו היו זמינים בארצות נוספות, למשל דגם 48 באוסטרליה). דגמים אחרים קיבלו שמות - דגם "קומט" משנות ה-50 של המאה ה-20, ו"אלקטרון" משנות ה-60. מעקב אחרי הדגמים אינו פשוט, הן בגלל ריבוי האופציות, והן משום שהחברה לא הקפידה על תצורה זהה לכל המכונות ששייכות לאותו דגם נומינלי. במהלך הייצור של דגמים רבים חלו בהם שינויים: מכונה מדגם "8" שהוצג לראשונה ב-1911, המשיכה להיות מיוצרת בעשרות השנים הבאות, עם הבדלים לא מעטים בין מודל 8 מ-1938 לעומת 1911. להמחשה, הווריאציות האחרונות של "מודל 5", שהוצג לראשונה ב-1906, היא מודל "5F" מ-1945, ואפילו "5F מהיר", שהופיע ב-1958, ואין רישום מדויק וזמין של תצורת כל דגם ותת-דגם. יתרה מזאת, במהלך השירות הארוך (לא נדיר למצוא מכונת לינוטייפ שפעלה במשך 30, ואפילו 50 שנים), מכונות שודרגו, מכלולים בהם הוחלפו, ונוספו להם תוספים.
גם חברת אינטרטייפ הוציאה דגמים חדשים כאשר חידושים שהוצגו בלינוטייפ הופיעו בדגמים הבאים של לינוטייפ, וחידושים שהוצגו באינטרטייפ הופיעו אחר כך בלינוטייפ.
ההבדלים העיקריים בין הדגמים השונים הם במערכת המחסניות: כמה יש, מאילו סוגים (לא כל הדגמים מתאימים לעבודה עם אותן מחסניות, ויש אפילו דגמים בהם המחסנית התחתונה שונה מהעליונה), האם המכונה מאפשרת שימוש במטריצות ממחסניות שונות באותה השורה (מיקסר), ואם כן, בין אלו (גם במכונות עם ארבע מחסניות, במקרים רבים רק שתיים יכולות להיות בשימוש בכל רגע נתון).
הבדל נוסף הוא מחסניות העזר: בדגמים מסוימים ניתן להתקין מחסנית עזר, ובאחרים לא. גם מספר מחסניות העזר שניתן להתקין שונה מדגם לדגם - בחלק מהדגמים המספר זהה למספר המחסניות שניתן להתקין - בדרך כלל 2 או 4, ובדגמים אחרים ניתן להתקין רק מחסנית עזר אחת.
מהירות היציקה המרבית שונה גם היא מדגם לדגם - בדגמים הישנים יותר בדרך כלל 9 או 10 שניות למחזור יציקה, בדגמי ה"קומט" מ-1950 עד 12 שורות לדקה, ובדגם ה"אלקטרון" משנות ה-60, עד 15 שורות לדקה. מהירויות כאלו הושגו בדרך כלל במכונות אוטומטיות לחלוטין, בהן המפעיל לא מבצע למעשה את פעולת ה"סדר", והטקסט מוזן מסרט נייר מנוקב, TTS.
המכונות שעדיין מופעלות, במוזיאונים, סדנאות, ואולי גם כמה בתי דפוס, הן בדרך כלל מהדגמים הפשוטים יותר - בדרך כלל דגם 5 או 8, בלי מחסניות עזר, ובדרך כלל גם לא מיקסר, אך יש מכונות מוזאליות התומכות במספר מחסניות (למשל דגם 8).
לפעמים, מכונות מורכבות יותר מוצגות כ״תצוגה נייחת״, כשלצידן מכונה פשוטה יותר המופעלת להדגמה למרות האמינות הכללית של המכונה, עליה מעיד אורך השירות הממושך, הן אינן חופשיות מתקלות, ובית דפוס לא יכול היה להפעילן ללא שירות ותחזוקה - אם בעזרת התמחות מעמיקה של אחד או כמה מהסדרים, או בעזרת מכונאים שהתמחו במכונה. מומחים כאלו נדירים היום, ולכן המכונות המסובכות יותר, שדורשות יותר מומחיות לתחזוקתן בדרך כלל נחות, כשמכונות מדגמים פשוטים יותר שלצידן, עדיין יוצקות גלמים, 120 שנה ויותר אחרי הופעת הלינוטייפ על רצפת בית הדפוס לראשונה.
דגמים ספציפיים.
סעיף זה עוסק בעיקר בדגמים שאופן פעולתם שונה מהמתואר למעלה בפרטים מסוימים
ג'יימס קירקווד
יצחק-משה עמנואל
יצחק-משה עמנואל (עמ"י; 6 במאי 1927–20 בנובמבר 2006) היה מחנך, סופר, היסטוריון, משורר ופעיל ציבור שעסק בצמצום הפערים בין העדות בישראל. ייסד ועמד בראש תנועת "ישראל הצעירה".
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרבקה ולאברהם, דור חמישי בירושלים, בן למשפחה ממוצא ספרדי-מזרחי. אמו ואביו היו מראשוני המתיישבים בירושלים שמחוץ לחומות. אביו גם נמנה עם מייסדי שכונת גרין - השכונה הראשונה בחולון.
בצעירותו למד ב"בית ספר עירוני לבנים" ובתיכון בירושלים. משם המשיך לאוניברסיטה העברית בירושלים ולבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. בשנים אלו נמנה עם פלוגות הכותל, שמטרתה הייתה שמירה על ביטחונם של מתפללי הכותל המערבי בלילות.
עמנואל נמנה עם פעילי ואנשי האצ"ל, ובתקופת המצור על ירושלים בשנת 1948, התנדב ב"מרכז המפקד לשירות העם". באותה שנה נמנה עם מייסדי תנועת החרות, ושימש גם כחבר המועצה הארצית וכמועמד מטעמה לכנסת השלישית.
בשנת 1958, לאחר מבצע סיני עזב את תנועת החרות, וייסד את תנועת "איחוד לאומי" שפעלה למען הספרדים ובני עדות המזרח, והיה מועמד במקום השני מטעמה בריצה לכנסת הרביעית. כן עמד בראש הרשימה למועצה המקומית בחולון מטעם התנועה.
בשנת 1963 נמנה עם מקימי התנועה הפוליטית "אחוה", שאיחדה תחתיה נציגים מרשימות בלתי תלויות ברשויות המקומיות, לצד רוברט חיים, דוד חכם, חיים אשר ועוד.
בשנת 1967, בפגישה עם נשיא המדינה זלמן שזר, קרא למנות בממשלה שר לענייני ירושלים, וכן דרש מהנשיא לפרסם מנשר שבו הוא קורא לצמצום הפערים בישראל, אך האחרון סירב.