כך, בשנת 1992 התפרקה יוגוסלביה לחמש מדינות עצמאיות:מקדוניה, סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה, וסרביה ומונטנגרו (שנודעה גם בשם " הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה").
פוליטיקה.
ביוגוסלביה נוצרה חוקה שתוקנה פעמיים: בשנת 1963 ובשנת 1974.
לאורך כל שנותיה, המדינה נשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, שהורכבה ממפלגות קומוניסטיות בכל אחת מהרפובליקות. נציגי המפלגות התכנסו לוועידות המפלגה, שבהן הצביעו על מדיניות המפלגה. הוועידה האחרונה התקיימה בשנת 1990. המפלגה איישה את כל המושבים בפרלמנט.
בירתה הפדרלית של יוגוסלביה הייתה בלגרד.
שלטון פדרלי.
יוגוסלביה חולקה לשש ישויות פדרליות, שתוכננו בשנת 1944:
מדיניות חוץ.
תחת שלטונו של טיטו, יוגוסלביה נקטה מדיניות נייטרלית בכל הקשור למלחמה הקרה. יוגוסלביה פיתחה יחסים דיפלומטיים עם מדינות מתפתחות (לדוגמה- המדינות הבלתי-מזדהות), וכן שמרה על יחסים לבביים עם ארצות הברית ועם ארצות מערב אירופה. פתיחות זו כלפי המערב העיבה על היחסים בין המדינה לברית המועצות בהנהגת יוסיף סטלין. בשנת 1967 הייתה יוגוסלביה למדינה הקומוניסטית הראשונה שפתחה את גבולותיה למבקרים זרים וביטלה את דרישות הוויזה.
באותה שנה החל טיטו לפעול לקידום הסדר שלום הקשור לסכסוך הישראלי-ערבי. תוכניתו קראה למדינות ערב להכיר במדינת ישראל בתמורה להחזרת שטחים. מדינות ערב דחו את ההצעה.
דמוגרפיה.
ביוגוסלביה חיו זה לצד זה לאומים רבים, והשלטון הכיר ב-26 קבוצות שונות. מבין המיעוטים הלאומיים הרבים, ניתן למנות את הבולגרים, טורקים, הונגרים ואלבנים.
השפות המרכזיות היו הסרבו-קרואטית, המקדונית והסלובנית. הסרבו-קרואטית דוברה בעיקר בסרביה, קרואטיה, מונטנגרו ובוסניה- 12,390,000 איש בסוף שנות השמונים. הסלובנית דוברה על ידי 2,000,000 תושבי סלובניה והמקדונית דוברה על ידי 1,210,000 תושבי מקדוניה. בנוסף על כך, דוברו גם שפותיהם של המיעוטים (הונגרית לדוגמה). שלוש השפות המרכזיות הן מסוג שפות סלאביות דרומיות, ולכן הן דומות מאוד. אינטלקטואלים רבים הכירו את שלוש השפות.
פנינה להב
פנינה להב (נולדה ב-1945) היא משפטנית המתמחה בהיסטוריה של המשפט הישראלי, חברת סגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוסטון.
ביוגרפיה.
להב סיימה בהצטיינות את לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועשתה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית, שם התמחתה במשפט חוקתי עם דגש על חופש הביטוי. בשנות השבעים חזרה לארץ ולימדה במשך ארבע שנים באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עברה לארצות הברית והצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים בבוסטון יוניברסיטי. לצד פעילותה האקדמית, נמנתה עם פעיליה הראשונים של האגודה לזכויות האזרח.
לזכותה של להב מספר הישגים חלוציים. היא הייתה הראשונה לבנות וללמד קורס על זכויות האדם וגם הראשונה ללמד קורס על מעמד וזכויות האשה בישראל בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. היא פרסמה את המאמר הביקורתי הראשון על מעמדה המשפטי של האשה בישראל (כתגובה למאמר הסנגוריה הנלהב של פליאה אלבק) המאמר הראשון שהציג את התפיסה והפסיקה של חופש הביטוי בישראל והמחקר הראשון על השפעות אמריקאיות על הפסיקה הישראלית.
זכתה במספר פרסים, ביניהם פרס על מפעל חיים בלימודי ישראל ופרס מלטון על הצטיינות בהוראה. שרתה כעמיתה במרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות בסטנפורד, קליפורניה והמרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים. לימדה כפרופסור אורחת באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה. בין השנים 1997-1999 כהנה כנשיאת האגודה ללימודי ישראל.
בימים אלה היא מסיימת את ספרה על גולדה מאיר, הסוקר את חייה ופעלה של ראשת הממשלה הרביעית של ישראל דרך עדשת המגדר.
כתיבתה.
הידוע שבספריה הוא הביוגרפיה "ישראל במשפט - שמעון אגרנט והמאה הציונית", על שמעון אגרנט, לשעבר נשיא בית המשפט העליון. הספר משלב ביוגרפיה, היסטוריה וסוציולוגיה של ישראל עם היסטוריה של המשפט הישראלי בהקשרו הפילוסופי וההיסטורי. על הספר זכתה בפרס צלטנר בישראל ובפרס גרץ בארצות הברית וההיסטוריונית לורה קלמן, ביוגרפית עצמה, כנתה אותו "הביוגרפיה הטובה ביותר שקראתי מעודי". לאורך השנים פרסמה עשרות רבות של מחקרים, בעברית ובאנגלית, רבים מהם על שנותיו הראשונות של בית המשפט העליון בישראל.
להב פרסמה מספר ספרים ועשרות מאמרים בעברית ובאנגלית, בין השאר על חופש הביטוי, הזכות למידע, צנזורה ביטחונית, מלחמת סיני והמסגרת החוקתית של יציאה למלחמה, חוק שווי זכויות האשה ונשות הכותל. מספר ממאמריה תורגמו לרוסית.
Movable Scaffolding System
MSS, ראשי תבות באנגלית: Movable Scaffolding System (מערכת פיגומים ניידת) היא שיטת בנייה לגשרים, שפותחה בנורווגיה, ומאז שנת 1971 הוקמו באמצעותה מאות גשרים ברחבי העולם. בישראל, נוסתה השיטה לראשונה בבניית גשר הרכבת מעל עמק איילון.
השיטה פותחה על ידי חברת ההנדסה הנורווגית סְטְרוּקְטוּרָס (Strukturas) כשיטה לחיסכון בעלויות הבנייה ובקיצור זמן ההקמה של גשרים. תחילה מקימים עמודים שיתמכו בגשר. לאחר מכן מניחים תבנית יציקה ענקית בין שני עמודים, ויוצקים לתוכה בטון בכמות גדולה, אף מאות מטרים מעוקבים של בטון. לאחר מכן מזיזים את התבנית על מסילות מיוחדות באמצעות כוחות הידראוליים אל המרווח שבין העמודים הבאים, וכך הלאה.
גשר הרכבת מעל עמק איילון, המכונה גם גשר 6, הוא הגשר הארוך ביותר שהוקם במסגרת קו הרכבת המהיר לירושלים. הגשר נבנה על ידי חברת מנרב בשיטת MSS בשנים 2006–2008 והוא הגשר הארוך ביותר בישראל – 1.2 קילומטר.
מאיר דהאן
מאיר דהאן (1936–1960) היה פסל, צייר ומשורר ישראלי.
חייו.
מאיר דהאן נולד בתל אביב, והתייתם מאביו בגיל צעיר. האב היה טבח על אוניית הצי הבריטי שטורפדה וטובעה בעת מלחמת העולם השנייה בהפלגה בין אלכסנדריה שבמצרים אל מלטה. בהר הרצל מצויה מצבה משותפת לטבועי הצי הבריטי, שעשויה כעין מתווה אונייה. מאיר התגלגל במוסדות חינוך שונים ובקיבוצים. מילדותו התבלט כישרונו בציור ובפיסול.
דהאן הגיע יחד עם חברת נוער לקיבוץ גבים שבנגב המערבי, ושהה שם עד שנת 1956. דהאן שרת בנח"ל עם חבריו, היה מתאגרף בנבחרת הנח"ל. בקיבוץ גבים החל בניסיונות הפיסול הרציניים הראשונים שלו. בחצר הקיבוץ היו מוצבים במשך שנים שני פסלים מוקדמים שלו. פסל של נחש בשיש ופסל של חסידה, בברזל ובגבס. הפסלים נגנבו ולא נודע מקומם.
הוא עבר לכפר האמנים הצעיר עין הוד, והיה מראשוני האמנים הצעירים שהתיישבו במקום. הוא היה תלמידו של הפסל רודי להמן, שאהבו וטיפחו, וגם כתב עליו הספד גדול בתום שנה למותו. מאיר דהאן גם שהה בפריז שבצרפת בגין תקופת לימודים קצרה.
דהאן התאבד בחורף 1960. מקום קבורתו לא ידוע. פסליו וציוריו הועברו לידי הכפר עין הוד ולידי המשפחה. פסלים משלו נמצאים במשכן לאמנות עין חרוד, בבית גרטרוד קראוס בעין הוד, במוזיאון חיפה לאמנות ואצל אנשים פרטיים. יצירותיו שבמוסדות שלעיל מוצגות לקהל.
במלאת שנה למותו, באביב 1961, יצא גיליון מיוחד לזכרו, של מוסף הספרות "משא", של היומון "למרחב". המשוררת רינה שני הקדישה כמה שירים לזכרו, וכן בא שם מספדו של רודי ליהמן.
כיכר ויקטואר
פלאס דה ויקטואר (בצרפתית: Place des Victoire) היא כיכר בפריז, צרפת, הממוקמת מרחק קצר צפונית־מזרחית לפאלה רויאל, בגבול שבין הרובע הראשון והרובע השני של פריז.
במרכז הכיכר ניצב מונומנט לזכרו של המלך לואי הארבעה עשר, לכבוד הסכמי ניימכן (Nijmegen) ב־1678. המרשל של צרפת, ויסקון דה אובוסו, החריב את בתי המגורים הישנים שהיו באזור, וב־1685 העניק לארכיטקט ארדואן מנסר שטח להצבת הפסל המלכותי של השליט המנצח.
הפסל המקורי נהרס בשנת 1792, לאחר המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1828, בתקופת הרסטורציה, הזמין לואי השמונה־עשר לבית בורבון את הפסל הנוכחי, שנוצר בידי האמן פרנסואה ז'וזף בוסיו. לואי הארבעה-עשר, לבוש כקיסר רומי, ניצב על סוס העומד על שתי רגליו האחוריות. שער ברזל מקיף את הכיכר ואת הפסל בן תריסר המטרים.
האזור שסביב כיכר ויקטואר הוא שכונה יוקרתית. למעצבים קנזו, קשארל ואחרים יש סניפים בכיכר.
פלאס דה ויקטואר
כיכר דה ויקטואר
וצלר
וֵצְלַר (בגרמנית: Wetzlar) היא עיר במדינת הסן שבגרמניה, בסמוך לפרנקפורט, ובה מתגוררים כ-53,188 תושבים (נכון ל-2020).
כריעות
בלוגיקה, בעיית הכרעה (שְׁאֵלָה עליה יש תשובה של כן או לא) נקראת כריעה אם קיים אלגוריתם שקובע מה התשובה עבור קלט נתון. לדוגמה, בעיית ההכרעה "האם הקלט הוא מספר ראשוני?" היא כריעה, מכיוון שקיים אלגוריתם אשר מבדיל בין מספרים ראשוניים לבין מספרים פריקים. מערכת פורמלית נקראת כריעה אם ניתן להחליט האם כל טיעון הוא תקף. בעיות חשובות רבות אינן כריעות, כלומר, ניתן להוכיח שלא קיים אלגוריתם אשר עונה נכונה עליהן לכל קלט.
הגדרה פורמלית.
באופן פורמלי, שפה formula_1 תיקרא כריעה אם קיימת מכונת טיורינג formula_2 אשר עוצרת על כל קלט ומקבלת בדיוק את השפה formula_1. במילים אחרות, אם מכונת טיורינג formula_2 תקבל כקלט מילה בשפה, היא תעצור ב"מצב מקבל", ואם הקלט הוא מילה שאינה בשפה formula_1, המכונה תעצור ב"מצב לא מקבל" (או "מצב דחייה"). את מחלקת הבעיות (השפות) הכריעות מסמנים ב-formula_6.
שפות שאינן כריעות.
קל להוכיח כי קיימות בעיות שלא ניתן לכתוב אלגוריתם לפתרונן, וכך למעשה, השפות המתאימות אינן כריעות. עובדה זו נובעת משיקולי ספירה: אנחנו יכולים ליצור רק formula_7 (אָלֶף אֶפֶס) מכונות טיורינג ואילו יש formula_8 (אלף – עוצמת הרצף) שפות.