מטרתה המקורית של מפלגת הנצ'אק, בימי התנועה לשחרור לאומי הארמנית, הייתה הגשמת עצמאות ארמניה כלפי האימפריה העות'מאנית. ארמניה העצמאית הייתה אמורה לפי השקפתה, לקום בשישה וילאיטים של האימפריה העות'מאנית ולהוות חלק מעולם סוציאליסטי עתידי. המנהיג הראשון של מפלגת הנצ'אק היה אווטיס נזרבקיאן.
המפלגה לבשה תחילה אופי של "חברה חשאית". בנוסף למגמתה המרקסיסטית למען הגשמת המטרה המליצה המפלגה בזמנו גם על שימוש באמצעי טרור. שיטות המאבק שלה היו "תעמולה, תסיסה, טרור, ההתארגנות, הפגנות של איכרים ופועלים". היא תכננה התנקשויות לא רק נגד מנהיגים עות'מאנים אלא גם נגד ארמנים, המשתפים פעולה עם השלטון העות'מאני ושנחשבו ל"מרגלים ובוגדים". בהתחלה למפלגה לא הייתה שם ספציפי. היא אימצה את השם "הנצ'אק" לפי שם הביטאון שלה "הנצ'אק" (הפעמון), שהוצא לאור בז'נבה החל מנובמבר 1887. רק החל משנת 1890 הארגון קרא לעצמו "המפלגה המהפכנית הנצ'אק".
ב-27 ביולי 1890 ארגנו חרוטיון יאנגוליאן, מיהראן דאמדיאן והמפרצום בויאג'יאן את ההפגנות קומקפי באיסטנבול. המפלגה ארגנה גם את ההתקוממויות בזיטון (1896-1895) ובשבין-קאראהיסאר .
רבים מחברי המפלגה נפלו קורבן לרצח העם הארמני בשנים 1915–1916. אחרים נהרגו בקרב סרדרפט שהציל את ארמניה המזרחית מפני מתקפת הצבא הטורקי. מפורסמת נותרה, בין השאר, הוצאתם להורג ב-15 ביוני 1915 של 20 פעילי הנצ'אק. עם חבריה הידועים ביותר של הנצ'אק ניתן לציין את לבון לארנץ. סמבאט ביוראט, מורד מסיווס ואנדרניק אוזניאן, הידוע כאנטרניק פאשה.
מחוץ לארמניה סניף חשוב של מפלגת הנצ'אק פועל בלבנון, בה חיים ארמנים רבים. שם המפלגה מיוצגת על ידי 2 נציגים חברים בפרלמנט.
איוונה ברליץ'-מז'וראניץ'
איוונה ברליץ'-מז'וראניץ' (18 באפריל 1874, אוגולין, קרואטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 21 בספטמבר 1938, זאגרב, ממלכת יוגוסלביה) הייתה סופרת ילדים ונוער קרואטית. היא הייתה נכדתה של איוואן מז'וראניץ'.
ביוגרפיה.
ברליץ'-מז'וראניץ' נולדה למשפחת מז'וראניץ', שהייתה ידועה בקרואטיה בזמנו. אביה, ולדימיר מז'וראניץ', היה סופר, עורך דין, והיסטוריון, שחיבר מילון קרואטי להיסטוריה ומשפט, בשנת 1882. סבה היה איוואן מז'וראניץ', פוליטיקאי ומשורר ידוע, וסבתה אלכסנדרה מז'וראניץ' הייתה אחותה של דימיטריה דמטר, מסאית שהייתה אחת ממנהיגות התנועה האילירית, שעודדה לאומיות קרואטית. משפחתה של ברליץ'-מז'וראניץ' עקרה לקרלובץ, ומשם ליסטרבארסקו, ולבסוף התיישבה בזאגרב.
איוונה התחנכה בעיקר בבית. משנישאה לוואטרוסלב ברליץ', פוליטיקאי ועורך דין ידוע, בשנת 1892, עקרה איתו לברוד נא סאבי, שם חיה רוב חייה. היא הקדישה את עיקר זמנה לגידול משפחה ולחינוך ששת ילדיה.
לאחר מאבק ממושך עם דיכאון קליני, נטלה ברליץ'-מז'וראניץ' את חייה ב-21 בספטמבר 1938, בזאגרב.
יצירתה.
ברליץ'-מז'וראניץ' החלה לחבר שירה, מאמרים, ולכתוב יומן בשלב מוקדם בחייה, ראשית בצרפתית, אך עברה לקרואטית עד מהרה. היא פרסמה לראשונה רק בשנת 1902, וזכתה להצלחה ראשונה כשפרסמה סדרת מאמרים חינוכיים תחת הכותרת "בית הספר והחגים". בשנת 1913, עם פרסום ספרה "הרפתקאות לאפיץ'" ("Čudnovate zgode šegrta Hlapića"), זכתה להכרה נרחבת בקרב הספרות הקרואטית של זמנה. הספר עוסק בשוליה עני אשר מוצא את בתו האובדת של אדונו.
בשנת 1916 פרסמה את ספרה "מעשיות קרואטיות נושנות" ("Priče iz davnine"), שבו יצרה סדרה של מעשיות חדשות על בסיס שמות ומוטיבים מן המיתולוגיה הסלאבית של הקרואטים. ספר זה זיכה אותה בהשוואות להאנס כריסטיאן אנדרסן ולטולקין.
הספר עדיין אהוד מאוד בקרב קוראי קרואטית, לא מעט בשל עיבודו למשחק מחשב בסוגת ה-Interactive Fiction בידי האמנית הלנה בולאיה בשנים 2003 ו-2006.
ברליץ'-מז'וראניץ' הייתה מועמדת לפרס נובל לספרות ארבע פעמים -- בשנים 1931 ו-1935 הוגשה מועמדותה על ידי ההיסטוריון גבריאל מנוילוביץ', ובשנים 1937 ו-1938 גם על ידי הפילוסוף אלברט בזאלה. בשנת 1937 הפכה ברליץ'-מז'וראניץ' לאשה הראשונה שהתקבלה כחברה בהאקדמיה היוגוסלבית למדעים ואמנויות.
יצירתה טרם תורגמה לעברית.
משהו אחר
מַשֶהוּ אַחֵר (באנגלית: Something Else) הוא ספר ילדים מאויר מאת קתרין קייב שיצא לאור בשנת 1994. הספר אויר על ידי כריס רידל.
הספר מעביר מסרים חינוכיים רבים, כמו שונות, קבלת האחר וסובלנות. קייב ורידל זכו בפרס אונסקו הבינלאומי הראשון לספרות ילדים למען סובלנות עבור הספר.
הספר עובד לסדרת טלוויזיה, ולמחזה שהוצג ברחבי אנגליה.
עלילה.
"משהו אחר" (הדמות הראשית) מנודה בגלל מראהו השונה והתנהגותו. הוא לא משחק את אותם משחקים, לא אוכל את אותם מאכלים ולא מצייר את אותם ציורים כמו כולם.
ואז יום אחד מגיע "מישהו" (הדמות המשנית) ומנסה להיות חבר שלו, אבל משהו אחר לא רוצה להיות חבר שלו, הוא חושב שמישהו שונה ממנו ושולח אותו לדרכו.
בהמשך "משהו אחר" מבין שהוא התנהג ל"מישהו" כפי שכולם התנהגו אליו, הוא קורא ל"מישהו" חזרה לביתו ובסופו של דבר הם הופכים להיות חברים טובים.
מסר חינוכי.
הספר מתאר חוויה של בדידות וזרות ומעלה נושא חברתי חשוב - קבלת השונה ומשמעותה הערכית של הסובלנות.
בעזרת איורים נהדרים, חוש הומור ודמויות מקסימות, מצליח הספר להתמודד עם הסוגיה בצורה חיובית ויעילה.
זהו ספר מושלם שיכול להמחיש לכל ילד שלהיות שונה יכול להיות דבר חיובי, ושגם אנשים השונים זה מזה יכולים להיות חברים.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית על ידי יהודה אטלס ויצא לאור בארץ בשנת 1999 בהוצאת שבא.
Ingress
אינגרס
סוזט ג'ורדן
סוזט ג'ורדן (21 באוקטובר 1974 - 13 במרץ 2015, קולקטה, הודו) הייתה פעילה הודית נגד אונס.
בשנת 2013, כשנה לאחר שסבלה אונס קבוצתי בתוך מכונית נוסעת בקולקטה, בחרה לחשוף את זהותה (המוגנת על פי החוק ההודי) כניצולת האונס הקבוצתי, על מנת למחות בפומבי על תכיפות מעשי האונס והרצח נגד נשים בהודו, ולעודד נשים אחרות לשבור שתיקה ולמחות.
לפי החוק ההודי, זהותה של נאנסת חסויה. עד שויתרה ג'ורדן על החיסיון, כינתה התקשורת ההודית את הפרשה "האונס ברחוב פארק" (הרחוב הראשי שבו אירע האונס בפברואר 2012). כאשר דיווחה ג'ורדן לראשונה על האונס, ראש ממשלת מערב בנגל בזמנו, ממאטה בנרג'י, כינתה אותה שקרנית והאשימה אותה בניסיון להביך את הממשלה. תגובה זו גרמה לשערורייה לאומית בהודו.
כשחשפה את זהותה מרצונה, אמרה ג'ורדן: "מדוע עלי להסתיר את זהותי, כשאין זו כלל אשמתי? מדוע עלי להתבייש בשל משהו שלא אני גרמתי? סבלתי אלימות, עינוי, אונס, ואני נאבקת ואמשיך להיאבק."
לאחר האונס, הפכה ג'ורדן פעילה למען זכויות נשים, ומשך זמן קצר עבדה בקו סיוע לקורבנות אלימות מינית ואלימות במשפחה.
ב-13 במרץ 2015 הלכה ג'ורדן לעולמה, בגיל 40, ממנינגואנצפליטיס (שילוב של דלקת קרום המוח ודלקת המוח). היא הותירה שתי בנות.
בעת מותה, שלושה מחמשת הגברים שהואשמו באונס ג'ורדן נעצרו והיו בהליכים משפטיים (הם כופרים באשמה). השניים הנותרים, ובהם החשוד העיקרי, טרם נעצרו.
פטרושקה (פירושונים)
דנילו מדינה סאנצ'ס
נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל עד גיל 21
נבחרת מקדוניה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל המייצגת את מקדוניה במסגרות בינלאומיות לשחקנים שטרם עברו את גיל 21 ומנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל המקדונית. הנבחרת השתתפה פעם אחת באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2017 שהיה בפולין.
דני מוג'ה
דני מוג'ה (נולד ב-10 בינואר 1954) הוא איש קולנוע ותיאטרון ישראלי. ראש המחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות בבית ברל.
ביוגרפיה.
מוג'ה נולד וגדל בתל אביב. בוגר בית הספר למשחק בית צבי. ב-1986 קיבל תואר שני מהמחלקה למחקר קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
בשנות השבעים הגיש את "מסך לספרות", בפרקים אשר עסקו במשלים.
בשנים 1980–1982 כיכב בסדרת הטלוויזיה הלימודית ללימוד מתמטיקה, "חשבון פשוט".
ב-1986 הגיש את פינת הקולנוע ב"זהו זה!" ושיחק בסרט "חיוך הגדי".
בקולנוע, שיחק, בין השאר, בסרטים "צלילה חוזרת" (1982), חנה ק. (1983), סהרה (1983), מגש הכסף (1984), חיוך הגדי (1986), כפפות (1986), אהבה גנובה (1986), שלג באוגוסט (1993).
בשנת 1994 הגיש מגזין קולנוע בשם "קולנוע צעיר".
בשנים 2000–2004 שימש מנהל שירות הסרטים הישראלי. ב-2003 פרסם את הספר "אהבנו כל כך - 100 סרטי מופת" בהוצאת מפה.
הפיק את הסרטים התיעודיים "כמה אהבה" (בימוי: כנרת חי-גילאור, 2010) ו"החגורה של נעמי" (בימוי: ז'ראר אלון, 2005).
ב-2005 הפיק את הסדרה "מונולוגים" לטלוויזיה החינוכית.
מלמד קולנוע במכללת ספיר ובמכללה האקדמית בית ברל. באפריל 2015 מונה לראש המחלקה לקולנוע במכללת בית ברל במקום נעמי שחורי.
שיחק בתיאטרון החאן בהצגות 35 במאי (1975), "מעשה נורא" (1978), חקירה" (1979), "שבעת הקבצנים" (1979), "מרסיה וקאמיה" (1979), "אגממנון" (1980), "חייו של ז'אן בטיסט פוקלן" (1980) ו"הרפתקאות החייל איוון צ'ונקין" (1981). בתיאטרון באר שבע שיחק ב"סקאפינו" (1981).
ב-1989 הועלה בצוותא מחזהו "מי רצח את פינוקיו?". ב-2012 חזר לבמה אחרי 30 שנה בהצגת הפרינג' "חופרים" בתיאטרון תמונע.
ב-2006 החל לתרגם מאיטלקית לעברית את סדרת ספרי הילדים ג'רונימו סטילטון. כמו כן תרגם את הספר "אתה חיה, ויסקוביץ" מאת אלסנדרו בופה.
מוג'ה הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הקולנוע הישראלי באיטליה, וחבר הנהלת פסטיבל הקולנוע ירושלים. הפיק את פסטיבל קולנוע דרום 2005.
שימש מבקר הקולנוע של המקומון "תל אביב".
באפריל 2015 מונה לראש המחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות בבית ברל.