כמו שהרבה תחומי עיסוק נוספים, החל משנות ה-80, הלך וגבר השימוש במחשב שצורך תכנון אדריכלי. תוכנות כגון אוטוקאד, שהיא תוכנת התיב"מ (תכנון בעזרת מחשב) שבגרסאות מתקדמות נמצאת בתפוצה רחבה מאוד גם היום, נכנסו לשימוש כבר בתחילת עשור זה והפכו את עבודת השרטוט לקלה יותר. אולם, שדרוג העבודה האדריכלית לא השפיע במידה רבה על התוצר האדריכלי אלא רק מאוחר יותר. החל משנות ה-90, הפך המחשב לא רק ככלי עזר לתכנון, אלא לכלי תכנוני של ממש, המאפשר פיתוח גאומטריה תלת ממדית ישימה לבנייה - תוצר אדריכלי שלא ניתן היה להשיגו ללא המחשב.
השימוש ההולך וגובר במחשב ככלי לתכנון נעשה לדוגמה בעזרת חיתוכים של צורות אמורפיות הנוצרות באמצעות תוכנות כגון 3ds Max אשר מהן מופקות לאחר מכן תוכניות בנייה. במבנים בעלי צורות יוצאות דופן, מתקבלים אינסוף תוכניות וחתכים בהתאם לגובה ומיקום החיתוך ולכן הם כמעט בלתי אפשריים להפקה באמצעים ידניים. כמו כן, כאשר נבנים לדוגמה קירות מסך עקמומיים, כל רכיב - זגוגיות, פרופילי מתכת ומחברים, הוא בעל צורה ייחודית הדורשת ייצור מיוחד במפעל. השימוש המחשב מאפשר כחלק מתהליך הבנייה ייצור בשיטת "File to factory", כלומר שרטוטים ממוחשבים של האדריכל נשלחים ישירות למכונות הייצור החכמות ומשם מובאות לאתר הבנייה להרכבה.
טכנולוגיה זו, שרבים טוענים כי עוד נמצאת בחיתוליה, הביאה לשלל מתודות וגישות אדריכליות בתכנון והבנייה. הפועל היוצא הוא תחום כללי וחדש באדריכלות העכשווית המכונה "אדריכלות דיגיטלית". כמו כן, סגנונות אדריכליים חדשים כדוגמת הדה-קונסטרוקטיביזם וה"" - הלחם באנגלית של "Blob" (בועה) ו"ארכיטקטורה", הלכו והתפתחו משנות ה-90 ועד היום.
הדה-קונסטרוקטיביזם באופן ספציפי, הוא זרם סגנוני שהחל באופן רשמי על ידי כמה אדריכלים, פיטר אייזנמן, פרנק גרי, קואופ הימלבלאו, זהה חדיד, דניאל ליבסקינד, רם קולהאס וברנרד טשומי, והוא מבוסס על תאוריות פילוסופיות של הדקונסטרוקציה, יותר מאשר על רעיונות טכנולוגיים וצורניים גרידא. עם זאת, עיקר יישומה של האדריכלות הדה-קונסטרוקטיביסטית הוא באמצעות ובזכות טכנולוגיית המיחשוב.
גננות
טורה אגבר
טורה אגבר (קטלאנית וספרדית Torre Agbar - "מגדל אגבר") הוא גורד שחקים במרכזה של ברצלונה בקטלוניה שבספרד. שמו של המגדל נגזר מראשי התיבות של שמה בספרדית של חברת המים המקומית (Aguas de Barcelona; בקטלאנית - Aigües de Barcelona) שאת משרדיה הוא מאכלס, והוא ניצב בכיכר פלאסה דה לס גלוריאס קטלאנס (Plaça de les Glòries catalanes) בצפון מרכזה של העיר.
המבנה ועיצובו.
טורה אגבר נישא לגובה של 144.4 מטר ובו 34 קומות וכן 4 קומות תת-קרקעיות. עם סיום בנייתו הוא היה לבניין השלישי בגובהו בעיר. שטח הבניין הוא 50,693 מ"ר, מהם משרדים בשטח של 30,000 מ"ר, מתקנים טכניים בשטח של 3,210 מ"ר, 8,132 מ"ר מיועדים לשירותים כולל אודיטוריום, ושטח של 9,132 מ"ר משמש לחניה. המבנה נחנך באופן רשמי על ידי מלך ספרד ביום 9 בספטמבר 2005.
המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים הצרפתי של ז'אן נובל בשיתוף עם המשרד המקומי b720, וההשראה לעיצובו המיוחד באה מצוקי הר מונטסראט מערבית לברצלונה וממגדליה של כנסיית הסגרדה פמיליה בעיר. עוד ציין נובל כי למגדל ההולך וצר החל מהקומה ה-26 יש מאפיינים פאליים, בהשראתם הוקנו לו מספר כינויים עממיים, כדוגמת "הזין", "הפתילה" (el supositori - נר אנאלי), "הפגז" (l'obús) "הדילדו הענק" וכיוצ"ב.
המגדל עשוי בטון מזוין ומכוסה במעטפת אלומיניום וזכוכית בשטח של 16,000 מ"ר, שבה 4,500 חלונות ו-4,500 דיודות פולטות אור (LED) שכל אחת מהן מופעלת באופן עצמאי. דיודות אלה מאפשרות להאיר את המבנה בשעות החשיכה בדוגמאות שונות שהפכו לאחד ממאפייני קו הרקיע הלילי של העיר.
פיירו דלה פרנצ'סקה
פיירו דלה פרנצ'סקה (באיטלקית: Piero Della Francesca; סביבות 1416 – 12 באוקטובר 1492) היה אמן איטלקי מהרנסאנס המוקדם. לבני תקופתו היה ידוע כמתמטיקאי ואמן, אך כיום מעריכים אותו בעיקר בשל עיסוקו באמנות. ציוריו מתאפיינים בשימוש בצורות גאומטריות, שתורמות לתחושת פרספקטיבה ותלת-ממד. את רוב יצירותיו יצר בעיירה הטוסקנית ארצו.
ביוגרפיה.
קרוב לוודאי שדלה פרנצ'סקה נולד ונפטר בעיירה הקטנה בורגו סנטו ספולקרו (Borgo Santo Sepolcro; כיום סנספולקרו) שבטוסקנה, לבנדטו דה פרנצ'סקי (Benedetto de Franceschi) ורומאנה די פרינו דה מונטרקי (Romana di Perino da Monterchi).
ייתכן שאת מקצועו למד בצעירותו מאחד המדענים שעבדו בסן ספולקרו. ידוע כי התחנך אצל דומיניקו ונציאנו (Domenico Veneziano), שאיתו עבד ב-1439 על ציורי פרסקו בבית החולים סנטה מריה נובה (כנסיית סנט אגידיו (Sant'Egidio), שחרבה מאז). כמו כן, הוא הכיר את פרה אנג'ליקו, שהציג אותו בפני אמנים מובילים אחרים של התקופה - מזאצ'ו וברונלסקי.
ב-1442 שב דלה פרנצ'סקה לסן ספולקרו שם, שלוש שנים לאחר מכן, קיבל את התמורה לקישוטי מזבח לכנסיית מיזריקורדיה (Misericordia) (כולל "המדונה של מיזריקורדיה" (Madonna della Misericordia)), עבודה שהשלים רק בתחילת שנות השישים של המאה ה-14. ב-1449 יצר מספר פרסקאות בטירת אסטנסה (Estense) ובכנסיית אנדריאה הקדוש מפררה, שאבדו. השפעתו הייתה חזקה במיוחד בעבודות מאוחרות יותר של קוזימו טורה (Cosimo Tura).
שנתיים מאוחר יותר עבד דלה פרנצ'סקה עבור סיגיסמונדו פנדולפו מלטסטה (Sigismondo Pandolfo Malatesta) בעיירה רימיני. בשהייתו הקצרה שם צייר את הפרסקו המפורסם "סיגיסמונדו פנדולפו מלטסטה מתפלל מול סיגיסמונד הקדוש" ואת דיוקנו של קונדוטיירו. שם גם פגש את המתמטיקאי והאדריכל המפורסם לאונה בטיסטה אלברטי. מאוחר יותר עבר דלה פרנצ'סקה לאנקונה, לפזארו ולבולוניה.
בשנת 1452 נקרא דלה פרנצ'סקה לארצו כדי להחליף את ביצ'י די לורנצ'ו (Bicci di Lorenzo) בציור הפרסקאות של הבזיליקה של סן פרנצ'סקו. העבודה הסתיימה לפני 1466, קרוב לוודאי בין השנים 1452–1456.
סדרת עבודותיו המציגות את אגדת "הצלב האמיתי" נחשבת בדרך כלל בין יצירות המופת שלו, ובין יצירות המופת של תקופת הרנסאנס בכלל. הפרסקאות מתארים אגדה מימי הביניים המתחקה אחר מקורו של הצלב שעליו נצלב ישו (על פי האגדה מדובר בעץ החיים בגן עדן). סיפורים אלו נאספו בספר שנקרא "מקראת הזהב" של ז'קופו דה וראצה באמצע המאה ה-13.
בשנת 1453 שב דלה פרנצ'סקה לסן ספולקרו. שם, בשנה שלאחר מכן, חתם על חוזה ליצירת פוליפטיך בכנסיית סנט אוגוסטינו. כמה שנים אחר כך, עבר דלה פרנצ'סקה לרומא, בהזמנת האפיפיור ניקולאס החמישי. ברומא יצר פרסקאות לבזיליקת סנטה מריה מג'ורה, שהשתמרו חלקית. שנתיים לאחר מכן זומן שוב לבירת האפיפיור, כדי ליצור פרסקאות בארמון הוותיקן, יצירות שלא השתמרו. לתקופה זו שייכות יצירותיו "הלקאתו של ישו" (בסביבות 1460), אחת היצירות המפורסמות והשנויות במחלוקת ביותר מתקופת הרנסאנס המוקדמת. היצירה מאופיינת ברגישות גאומטרית, המציגה חידה מביכה באשר לטבעם של שלושת האנשים בחזיתו הימנית של הציור. בין עבודות של דלה פרנצ'סקה גם "טבילת האש", "התחייה" ו"המדונה של פרטו". באורבינו עבד בשירות פדריקו דה מונטפלטרו ופגש את מלוצו דה פורלי ואת לוקה פקיולי. שם הוא צייר את הדיוקן הכפול של פרדריקו ואשתו, בטיסטה ספורצה, המוצג כיום בגלריית אופיצי, כמו גם "המדונה מסניגליה" ו"לידתו של ישו".
פיירו דלה פרנצ'סקה תועד ברימיני בשנת 1482. צוואתו נכתבה בשנת 1487. בזקנתו ביקרו בסדנתו דרך קבע ציירים כגון פרוג'ינו ולוקה סיניורלי.
ביוגרפיה של דלה פרנצ'סקה נכללת בספרו של היסטוריון האומנות ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. לפי וזארי, הוא התעוור בזקנתו.
עבודות במתמטיקה ובגאומטריה.
התעניינותו העמוקה של דלה פרנצ'סקה בלימודים התאורטיים של הפרספקטיבה וגישתו ההגותית כלפי ציורים ניכרת בכל עבודותיו, כולל לוחות המזבח של סנט אוגוסטינו. שלושה חיבורים שלו מוכרים למתמטיקאים כיום: "מסה על החשבון" "ספר קצר על חמשת המרחבים הרגילים" ו"על פרספקטיבה לציור". הנושאים המכוסים בחיבורים אלה כוללים אריתמטיקה, אלגברה, גאומטריה ועבודות חדשניות על הנדסת המרחב ועל פרספקטיבה. רוב עבודתו של דלה פרנצ'סקה השפיעה על חיבוריהם של אחרים, במיוחד לוקה פאצ'ולי. עבודתו של דלה פרנצ'סקה על הנדסת המרחב מופיעה במסתו של פאצ'ולי, "De Divina Proportione", הדנה בעיקר ביחס הזהב, ותכניה מוצגים בעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י.
סופי אליס-בקסטור
סופי מישל אליס-בקסטור (באנגלית: Sophie Michelle Ellis-Bextor; נולדה ב-10 באפריל 1979) היא זמרת פופ וכותבת שירים אנגליה הידועה בזכות עירוב סגנונות הפופ, הדיסקו והמוזיקה אלקטרונית בשיריה.
ביוגרפיה.
סופי אליס-בקסטור נולדה במערב מידלסקס, אנגליה, לזוג הורים שעסקו בתעשיית הבידור - אם שחקנית ואבא במאי. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע. לבקסטור שלוש אחיות ושני אחים. בגיל 13, השתתפה בקסטור במקהלת ילדים ששרה אופרה.
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כסולנית בלהקה האינדית, "theaudience" בשנת 1997. בדצמבר 1998 התפרקה הלהקה וסופי לקחה הפסקה מעיסוקה במוזיקה למשך שנה, בה ניסתה מזלה בדוגמנות וכתיבת רומן. בשנת 2000 שיתפה פעולה עם DJ איטלקי בשם Spiller בשיר "Groovejet" שהפך מיד ללהיט ונכנס למקום הראשון במצעדים בבריטניה.