החל מעונת 1998/1999, עלה סרחיו לסגל הקבוצה הבכירה של אספניול באופן קבוע. בחצי הראשון של העונה, תחילה תחת מרסלו בייאלסה ובהמשך תחת מיגל אנחל ברינדיסי (החליף את בייאלסה שעבר לאמן את נבחרת ארגנטינה), שיחק סרחיו בעיקר כמחליף, אך החל מחודש ינואר 1999 הפך לשחקן הרכב קבוע. הוא רשם 34 הופעות ליגה, מתוכן 23 בהרכב הפותח, וסייע לקבוצתו לסיים שביעית בטבלת הליגה. את עונת 1999/2000 כבר פתח כשחקן הרכב תחת ברינדיסי. גם החלפתו של המאמן בחודש ינואר בפאקו פלורס לא פגעה במעמדו של סרחיו כשחקן הרכב, והוא סיים את העונה עם 32 הופעות בליגה. סרחיו לא כבש שער ליגה במהלך שתי עונות רצופות, אך הצליח למצוא את הרשת במעמד גמר הגביע. על אף עונה פושרת בליגה, שהסתיימה במקום ה-14, הצליחה אספניול להעפיל לגמר הגביע תוך שהיא מדיחה בין היתר את ריאל מדריד בחצי הגמר, ובמשחק הגמר פגשה את אתלטיקו מדריד. בדקה ה-84 חטף סרחיו כדור בחצי המגרש של אתלטיקו, ובעט מכעשרים מטרים בבעיטת יעף בחצי גובה כדי להעלות את אספניול ליתרון 0–2. בסיום, 2-1 לאספניול ותואר ראשון לסרחיו בקריירה.
בעונת 2000/2001 פתח סרחיו בכל 38 משחקי הליגה של קבוצתו, הוחלף רק בארבעה מהם, וכבש ארבעה שערי ליגה ועוד צמד בגביע אופ"א. אספניול סיימה את העונה במקום התשיעי, ובתום העונה החליט סרחיו לעזוב את המועדון בחיפוש אחר אתגרים חדשים בקריירה. בסך הכול כבש סרחיו חמישה שערי ליגה ב-110 הופעות במדיה של אספניול.
דפורטיבו לה קורוניה.
לקראת עונת 2001/2002 הצטרף סרחיו לסגנית האלופה, דפורטיבו לה קורוניה של המאמן חבייר אירורטה. עונת הבכורה שלו במועדון הייתה מוצלחת, אישית וקבוצתית. הוא שותף בכל 38 משחקי הליגה של דפורטיבו וכבש ארבעה שערים, שסייעו לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה. סרחיו ערך את הופעותיו הראשונות בקריירה בליגת האלופות, כאשר עבר עם לה קורוניה את שלב הבתים הראשון והשני, ואף כבש מול מנצ'סטר יונייטד בשלב הבתים הראשון. דפורטיבו נעצרה רק ברבע הגמר, מול אותה היונייטד, ובסך הכול ערך סרחיו עשר הופעות בליגת האלופות באותה העונה. בנוסף, זכה סרחיו עם לה קורוניה בגביע המלך השני שלו בקריירה. הייתה זו המהדורה המאה של המפעל, ולה קורוניה פגשה בגמר את ריאל מדריד. כבר בדקה השישית קיבל סרחיו כדור מדייגו טריסטן, הטעה את פרננדו היירו וגלגל את הכדור בין רגליו של השוער ססאר סאנצ'ס, כדי לקבוע 0–1 ללה קורוניה. טריסטן עצמו הכפיל, ראול רק צימק, ולה קורוניה זכתה בגביע השני בתולדותיה.
כבר בפתיחת העונה הבאה פתח סרחיו פעמיים בניצחון הכפול, 4-0 במצטבר על ולנסיה, וזכה עם קבוצתו בתואר הסופר קאפ הספרדי. הוא המשיך להיות לבורג חשוב בקבוצה כאשר בחמש העונות הבאות החמיץ, במצטבר, עשרה משחקי ליגה בלבד, וסיים עם הקבוצה פעמיים במקום השלישי. לאחר ששותף ב-24 משחקים בלבד בעונת 2009/2010, עזב סרחיו את הקבוצה לאחר תשע עונות, עם 27 שערי ליגה ב-294 הופעות. למעט בעונתו האחרונה, מצא סרחיו את הרשת בכל אחת מעונותיו במועדון.
לקראת עונת 2010/2011 הצטרף סרחיו לעולה החדשה לליגה הבכירה, לבאנטה. בחציה הראשון של העונה שיחק סרחיו באופן תדיר, ובמחזור הרביעי אף כבש את שער הניצחון כשלבאנטה גברה 0–1 בחוץ על אלמריה, ניצחון שהגיע לאחר שלושה הפסדים רצופים בפתיחת העונה. עד לתחילת חודש ינואר רשם סרחיו 14 הופעות ליגה וכבש פעמיים, אך סדרת פציעות השביתה אותו עד לתום העונה, ובסיומה שוחרר מהמועדון ופרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת ספרד.
סרחיו רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-24 במרץ 2001, תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו, שהיה הראשון להעניק לסרחיו הזדמנות גם כשהיה מאמן אספניול. סרחיו עלה כמחליף במקומו של ז'וזפ גוארדיולה בדקה ה-83 בניצחון 0–5 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002.
סרחיו זומן כשחקן משלים בסגל של קמאצ'ו לקראת מונדיאל 2002. הוא לא שותף בניצחונות על ועל , וזכה להופעה בודדת במשחק האחרון של שלב הבתים, כשהחליף את דויד אלבלדה בדקה ה-53 בניצחון 2–3 על . הוא לא שותף בניצחון על בדו-קרב בעיטות עונשין בשמינית הגמר, ולא בהפסד למארחת , גם כן בפנדלים, בשלב רבע הגמר.
כחודשיים לאחר המונדיאל, שותף סרחיו פעמיים במסגרת מוקדמות יורו 2004, תחת המאמן איניאקי סאס. המאמן החדש לא שיתף עוד את סרחיו, ואף לא זימן אותו לסגל לקראת יורו 2004. כשנתיים לאחר מכן, ב-17 באוגוסט 2005, שב סרחיו ללבוש את מדי הנבחרת להופעה בודדת ואחרונה במדי ספרד, תחת מחליפו של סאס בנבחרת, לואיס אראגונס. הוא נכנס כמחליף במקומו של צ'אבי אלונסו במחצית הניצחון 0–2 על במשחק ידידות בחיחון. בסך הכול רשם סרחיו 11 הופעות במדי ספרד.
בין השנים 1999 ל-2013, ובמקביל להופעותיו בנבחרת ספרד, ערך סרחיו 15 הופעות במדי נבחרת קטלוניה, בהן כבש שני שערים.
קריירת אימון.
סרחיו החל את קריירת האימון באספניול ב', כאשר לקראת עונת התמנה לתפקיד עוזר המאמן של הקבוצה. בינואר 2014 כבר התמנה למאמן הראשי של אספניול ב', וב-17 משחקים הוביל את הקבוצה לתשעה ניצחונות ושני הפסדים בלבד.
ב-27 במאי 2014, לקראת עונת 2014/2015 ועל אף חוסר ניסיונו על הקווים, התמנה סרחיו למחליפו של חבייר אגירה כמאמן אספניול. את עונת הבכורה של סרחיו סיימה אספניול במקום העשירי, שיפור של ארבעה מקומות בטבלה מהעונה החולפת תחת אגירה.
באוקטובר 2015, במקביל לתפקידו באספניול, התמנה סרחיו לתפקיד מאמן נבחרת קטלוניה במקומו של ג'רארד לופס.
סרחיו פתח עם הקבוצה את עונת 2015/2016, אך ב-14 בדצמבר 2015, לאחר הפסד 0–1 לסלטה ויגו וכאשר הקבוצה במקום ה-12 בטבלה, פוטר סרחיו מתפקידו.
ב-10 באפריל 2018, לאחר כשנתיים וחצי ללא מועדון, התמנה סרחיו לתפקיד מאמן ריאל ואיאדוליד מליגת המשנה. סרחיו הגיע למועדון שהיה ממוקם 11 בליגה, שמונה מחזורים לסיום העונה. על אף שהפסיד במשחק הבכורה שלו על הקווים (1-0 ביתי לספורטינג חיחון), הוביל סרחיו את הקבוצה לחמישה ניצחונות בשבעת המחזורים הנותרים, והזניק אותה עד למקום החמישי שהקנה לה כרטיס כניסה לפלייאוף ההעפלה. הקבוצה של סרחיו המשיכה בכושר המוצלח שלה וגמלה לספורטינג חיחון עם ניצחון כפול בחצי גמר הפלייאוף, 5-2 בסיכום המפגשים. בגמר הפלייאוף גברה ואיאדוליד 0–3 על נומנסיה במשחק הראשון, ולאחר שוויון 1-1 בגומלין השיגה את הכרטיס לליגה הבכירה.
בעונת 2018/2019 הוביל סרחיו את ואיאדוליד להישרדות בליגה הבכירה. ואיאדוליד סיימה במקום ה-16 בטבלה עם 41 נקודות, ארבע מעל לקו האדום.
ב-11 בינואר 2022 מונה למאמנה של קדיס מלה ליגה.
סרחיו (כדורגלן)
וולוו F88
וולוו F88 (בשוודית: Volvo F88) היא סדרת משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1965–1977.
דגמי "וולוו F88" כוללים דגמי משאית סמי-טריילר כבדה (ראו תמונה), כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר. עם ציר נגרר המשקל הגולמי יכול להגיע ל-52.5 טון.
יוצרו 61,200 יחידות.
למרקוס אולדרידג'
למרקוס אלדרידג'
ניסיון ההתנקשות בגולדה מאיר
ניסיון ההתנקשות בראש ממשלת ישראל גולדה מאיר התרחש ב-4 במרץ 1973, בעת ביקורה של מאיר בארצות הברית, בידי ארגון ספטמבר השחור, באמצעות ניסיון לפוצץ מכוניות תופת שהוצבו בסמוך למוקדים ישראלים בהם עברה במהלך הביקור. ניסיון ההתנקשות שכשל בוצע כנקמה על מבצע זעם האל שבו חוסלו אנשי הארגון.
הרקע לאירועים.
בחודש ספטמבר 1972, במהלך אולימפיאדת מינכן, ארגון הטרור "ספטמבר השחור" רצח אחד עשר ספורטאים מהמשלחת הישראלית לאולימפיאדה. כתגובה, פתחה ישראל במסע חיסולים כנגד ראשי הארגון וחברי ארגון הטרור, וכן ב"מבצע זעם האל", שתכליתו הייתה חיסול כל האחראים לטבח הספורטאים. ארגון "ספטמבר השחור", מנגד, נקם את נקמתו באמצעות התנקשויות בנציגים ישראלים, דוגמת הריגת איש "המוסד" ברוך כהן במדריד, רצח ג'ו אלון, וניסיון ההתנקשות באיש "המוסד" צדוק אופיר באמצעות סוכן כפול.
מהלך האירועים.
בחודש מרץ 1973 החליט הארגון לפגוע בדמות הישראלית הבכירה ביותר - ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר. לקראת ביקורה הצפוי של מאיר בארצות הברית, הוטמנו שלוש מכוניות תופת עמוסות במאות ק"ג חומר נפץ במספר מוקדים ישראלים בניו יורק - שתי מכוניות הוצבו בשדרה החמישית במנהטן בסמוך לבנקים ישראלים, ומכונית תופת נוספת הוצבה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בסמוך לטרמינל של חברת התעופה אל על.
ב-4 במרץ בעת ביקורה של מאיר בעיר, התבצע ניסיון להפעיל מרחוק את מכוניות התופת בעת שעברה מאיר בסמוך אליהן, אולם המכוניות לא התפוצצו בשל כשל טכני במטעני החבלה שהוטמנו בהן.
ב-6 במרץ, לאחר שהסוכנות לביטחון לאומי ירטה התקשרות של ח'אלד אל-ג'ווארי, איש "ספטמבר השחור" שתכנן את ההתנקשות, החלו משטרת ארצות הברית וה-FBI בחיפוש אחר מכוניות התופת. שתי מכוניות התגלו במגרש מכוניות אליהן נגררו ב-5 במרץ, והמכונית שהוצבה בסמוך לטרמינל אל על בנמל התעופה אותרה ב-7 במרץ ונוטרלה על ידי חבלני המשטרה.
אחרית דבר.
ב-3 בפברואר 2009, לאחר שהיו חסויים במשך השנים, הותרו לפרסום המסמכים אודות ניסיון ההתנקשות במאיר.
אל-ג'ווארי, שהיה אזרח עיראקי, ברח מארצות הברית ונתפס לבסוף בשנת 1991, כשהגיע לתוניסיה על-מנת להשתתף בהלוויה. הוא נידון ל-30 שנות מאסר, אך השתחרר בחודש פברואר 2009 לאחר שריצה מחצית מעונשו.
ז'נאן בסול