ב-5 ביולי 1833 נפטר נייפס במפתיע מהתקף לב. נייפס, שחי את חייו רחוק מהמרכז התרבותי הצרפתי שבפריז, היה צנוע, או אולי אריסטוקרטי מדי, על מנת לקדם את עצמו ואת המצאותיו. הוא לא יכול היה לעמוד בפני השאפתנות והאופורטוניזם שאפיינו את שותפו, דאגר, ולאחר מותו נדחק מקומו בפיתוח המדיום החדש. בנו של נייפס, איזידור, ירש את חלקו בשותפות, אך תרם מעט מאוד אם בכלל, לשיפור ההמצאה. לאחר מות נייפס המשיך דאגר במחקריו הפוטוכימיים, תוך שכלול ההמצאה וקיצור משך החשיפה. בשנת 1835 הצליח ליצור ולקבע תמונה שנחשפה ישירות על גבי לוח כסף ממורק שעבר אידוי יוד. מאחר שחשב ששיטה זו שונה מהמצאתו הראשונית של נייפס, החליט לקרוא לה על שמו; דאגרוטיפ. לאחר שכלולים נוספים הציג דאגר ב-9 בינואר 1839 את המצאתו בפני האקדמיה הצרפתית למדעים ואמנויות. ישנה סברה לפיה הפיץ דאגר במכוון שמועה, לפיה ממשלה זרה הביעה עניין בהמצאתו, כדי להאיץ בממשל הצרפתי לקדם את ענייניו ולהעניק לו פנסיה תמורת ההמצאה.
ההכרזה על המצאת הצילום.
ב-19 באוגוסט 1839, בישיבה חגיגית משותפת של האקדמיה הצרפתית למדעים ולאמנויות, הציג לציבור ראש האקדמיה למדעים, פרנסואה ארגו את שיטת הדאגרוטיפ, והכריז כי תהליך הצילום החלוצי של דאגר ונייפס יהיה חופשי לשימוש ומשוחרר מרישיונות וזכויות פטנט. בעבור פרסום השיטה, שכללה ויתור על זכויות הפטנט לשימוש בדאגרוטיפ, קיבל דאגר מממשלת צרפת פנסיה שנתית לכל חייו על-סך 6000 פרנק, ואילו איזדור נייפס, בנו של ניספור, קיבל פנסיה על-סך 4000 פרנק. מחווה אצילית זו נעשתה, ככל הנראה, גם במטרה לסכל את הטענות לזכויות היוצרים של האנגלי ויליאם הנרי פוקס טלבוט (1800–1877) וגם מתוך ההכרה במורכבות הדרישה לאכוף זכויות פטנט לרוחב אירופה וארצות הברית (עם זאת, דאגר הוציא פטנט על ההמצאה באנגליה).
צילום הדאגרוטיפ שונה מהצורה המוכרת לנו כיום בכך שאין לו כל נגטיב, ולכן לא ניתן ליצור ממנו העתקים. כל תצלום דאגרוטיפ הנו יחידאי, ונראה חלופות כפוזיטיב או כנגטיב, בהתאם לצורת נפילת האור.
הדאגרוטיפ שימש מאז המצאתו ככלי מדעי באופנים שונים, למשל בתצלומי-מיקרוסקופ, בתצלומים אסטרונומיים בעזרת טלסקופ, בתצלומי-רפואה וכמרכיב במכשירים לניסויים באור. עם זאת, עיקר שימושו היה ביצירת פורטרטים; תוך שבועות ספורים מפרסום התהליך שופרה ההמצאה, וזמן החשיפה קוצר, כך שניתן היה להשתמש בה לצילום פורטרט. כעת יכלו בני המעמד הבינוני החדש לרכוש דימוי של עצמם במחיר זול יחסית. הבעלות על דיוקן עצמי, שהייתה לפנים פריבילגיה של בני המעמדות העליונים, הפכה לנפוצה ולהמונית כעת. עשרות חנויות צילום נפתחו, בהם יכלו אנשים להצטלם ולרכוש דימוי של עצמם. ואולם, תוך עשור כבר פותחו שיטות צילום אחרות שהחליפו את הדגרוטיפ.
דאגר נפטר ב-10 ביולי 1851, ב, כ-12 ק"מ ממזרח לפריז. בשנת 1863 נקרא על שמו רחוב ברובע ה-14 בפריז. שמו חקוק על מגדל אייפל, יחד עם שורה של שבעים ושניים אנשי מדע ותעשייה בולטים.
דאקה
דאקה (בבנגלית: ঢাকা, "דְהָאקָה") היא בירת בנגלדש והעיר הגדולה בה. בעיר מתגוררים כ- תושבים.
מקור השם.
המילה "דאקה" מתייחסת כנראה לעץ הדאקה, אשר נפוץ באזור; או שהיא מתייחסת ל"דאק" - כלי ממברנופוני בדרום אסיה.
מיקום העיר.
העיר ממוקמת על נהר בוריגנגה, אחד מזרועותיו של נהר דהלשווארי (בבנגלית: דְהוֹלֶשּׁורִי), במחוז דאקה.
היסטוריה.
תחילת ההתיישבות באזור הייתה במאה ה-7 לספירה. במהלך המאות שלאחר מכן היא נשלטה בידי ממלכות וסולטנויות שונות עד לשלטון יציב של סולטנות בנגל, אם כי באותה תקופה היו גם הפרעות על ידי מושלים של סולטנות דלהי.
ב-1576 רוב בנגל הייתה תחת שלטון האימפריה המוגולית. באותה תקופה דאקה הייתה בסיס צבאי מוגולי, בעוד שצ'יטגונג הייתה העיר הראשית בבנגל. פיתוח העיירה הביא לצמיחה משמעותית באוכלוסייה, והעיר הוכרזה כבירת בנגל תחת השלטון המוגולי ב-1608. במהלך הזמן הזה המוסלמים בנו בעיר מסגדים, מבצרים ואוניברסיטאות והמוסלמים היו פטורים ממס, מה שאפשר למוסלמים רבים מהאזור להתיישב בעיירה ובמהלך הזה להפוך אותה לעיר. באותה עת נקראה העיר ג'האנגיר נגר (בנגלית: ג'האנגיר נוֹגוֹר) על שם הקיסר המוגולי ג'האנגיר, אף על פי שהשם הוחלף לאחר זמן קצר עקב מות הקיסר.
התרחבות משמעותית של העיר קרתה בפקודת הקיסר אורנגזב במאה ה-17. בעיר הייתה אז אוכלוסייה של קרוב למיליון איש עם למעלה מ-100 אוניברסיטאות ומאות מסגדים. חברת הודו המזרחית הבריטית קיבלה ב-1765 זכות לאסוף מיסים בעיר בשם הקיסר המוגולי. כשהשפעת החברה גדלה, החברה התחילה למשול באזור ב-1793, לאחר שהכריחה את השליטים המקומיים להעביר לה את הסמכויות השלטוניות על בנגל, אודיסה וביהר, והעיר עברה לשליטה מלאה של חברת הודו המזרחית. אוכלוסיית העיר הצטמצמה במהלך התקופה הזו, כשחשיבות קולקטה עלתה, אך לאחר מכן החל פיתוח ממשי ותהליך מודרניזציה. מערכת מים עירונית נחנכה ב-1874 ומערכת חשמלית החלה לפעול ב-1878. במהלך הניסיון הכושל של חלוקת בנגל ב-1905, הוכרז שדאקה תהיה בירת מזרח בנגל ואסאם, אבל בנגל אוחדה מחדש ב-1911.
לאחר חלוקת הודו ב-1947, דאקה הפכה לבירת מזרח פקיסטן. העיר הייתה עדה לפעילות קהילתית אלימה עקב חלוקת הודו. חלק גדול יחסית מהאוכלוסייה ההינדית עזב להודו בעוד מוסלמים רבים זרמו אל העיר. כמרכז אזורי פוליטי, גברו בעיר מספר השביתות הפוליטיות והתקריות האלימות. אימוץ האורדו כשפה הרשמית היחידה של פקיסטן גרם להפגנות גדולות. ב-1970 סופת ציקלון הרסנית הרגה, לפי ההערכות, כ-500,000 בני אדם באזור. רוב העיר הוצפה ומיליוני אנשים נותרו חסרי בית. עם כעס ציבורי גדל כנגד האפליה האתנית, ובנוסף מעט מאוד כספים שהושקעו בשיקום הרס הציקלון, החלה התאספות לאומנית ב-7 במרץ 1971 שהובילה בסופו של דבר להכרזת העצמאות של בנגלדש ב־26 במרץ. בתגובה הצבא הפקיסטני החל את "מבצע זרקור", שבמהלכו נעצרו, עונו ונהרגו אלפי אנשים. לאחר תשעה חודשים של מאבק אלים בין הכוחות ההודים והבנגלדשים נגד הצבא הפקיסטני, האחרון נכנע ב-16 בדצמבר וסיים את מלחמת העצמאות הבנגלדשית. כבירה הלאומית דאקה גדלה במהירות עצומה, כשמהגרי עבודה מאזורים כפריים בכל רחבי בנגלדש הגיעו לעיר. גדילת המסחר והתעשייה יחד עם גדילת העיר, יצרו אתגרים לשירותים העירוניים ולתשתיות.
באפריל 2013 התרחש בעיר אסון כבד כשבניין בן שמונה קומות קרס וקבר תחתיו אלפי אנשים. באירוע נהרגו למעלה מאלף בני אדם.
כלכלה.
דאקה היא המרכז המסחרי, הכלכלי והאדמיניסטרטיבי של בנגלדש. בעיר סוחרים באורז, שמן, סוכר ותה. בעיר יש אוכלוסייה גדלה שנמצאת במעמד הביניים, שמניעה את השוק המקומי למכירת מוצרי צריכה ויוקרה. העיר משכה במהלך ההיסטוריה מספר גדול של מהגרי עבודה. אף על פי שהמונים מועסקים בעיר, וביניהם למשל 400,000 נהגי ריקשות לבדם, בעיר יש אבטלה גבוהה של כ-19%.
תחבורה.
דאקה ידועה כבירת הריקשה של העולם. זוהי דרך התחבורה העיקרית ובערך כ-400,000 ריקשות, ידניות וממוכנות, מופעלות בה בכל יום - מס' הריקשות הגדול ביותר לעיר אחת בכל העולם. למרות זאת, רק ל-85,000 ריקשות יש רישיון מהרשויות להפעלתן. מערכת האוטובוסים הציבורית בעיר מופעלת על ידי חברה ממשלתית, ובנוסף יש חברות ומפעילים פרטיים.
ב-1986 היו בעיר 1,868 ק"מ של כבישים סלולים. כבישים מהירים ומסילות מקשרים את העיר לחלקים אחרים במדינה ולערים בהודו.
בעיר יש גם נמל על גדות נהר הבוריגנגה שמשרת להובלת סחורה ונוסעים במעלה הנהר לנמלים אחרים במדינה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי שָׁאהְגָ'לַל, הממוקם כ-15 ק"מ מצפון למרכז העיר. הוא מטפל בכ-52% מהטיסות הנכנסות והיוצאות במדינה. יוצאות ממנו טיסות פנים וגם טיסות ליעדים בינלאומיים באסיה, המזרח התיכון, צפון אמריקה ומערב אירופה.
ישנה תוכנית שאושרה להקמת רכבת תחתית בעיר.
השכלה.
בעיר נמצאים יותר בתי ספר ואוניברסיטאות מאשר כל עיר בנגלדשית אחרת. בעיר נמצאות 52 אוניברסיטאות. אוניברסיטת דאקה היא אחת האוניברסיטאות הציבוריות הגדולות במדינה עם למעלה מ-30,000 תלמידים ויותר מ-1,300 אנשי סגל.
מונרוביה
מונרוביה (באנגלית: Monrovia) היא עיר הבירה של ליבריה. ממוקמת על חוף האוקיינוס האטלנטי במפרץ מסוראדו (Cape Mesurado). אוכלוסיית מונרוביה מונה 1,010,970 תושבים על פי מפקד שנערך בשנת 2008, שהם 29% מכלל האוכלוסייה של ליבריה. מונרוביה היא העיר המאוכלסת ביותר במדינה.
מונרוביה נוסדה ב-25 באפריל 1822. מונרוביה הייתה ההתיישבות האפרו-אמריקנית השנייה בגודלה באפריקה אחרי פריטאון, סיירה לאון. האפרו-אמריקאים שהגיעו למונרוביה היו עבדים ששוחררו על ידי אגודת ההתיישבות האמריקאית (ACS). כלכלת מונרוביה מושתתת בעיקר על הנמל שלה ותפקידה כמיקום מרכזי של משרדי הממשלה של ליבריה. הנמל החופשי של מונרוביה מפיץ בין 10-15% מהמשלוח העולמי.
מונרוביה נקראת על שם נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו, תומך בולט בהתיישבות בליבריה וחבר באגודת ההתיישבות האמריקנית. יחד עם וושינגטון, היא אחת משתי בירות לאומיות שנקראו על שמותיהם של נשיאי ארצות הברית לשעבר. בין היתר שימשה עיר הבירה מונרוביה כעיר נופש לאמריקאים רבים אשר רצו לבלות באפריקה ולחופיה. בעיר נבנו מלונות רבים, בהם מלון דוקור (Ducor), אשר נחשבו בעבר למלונות פאר.
היסטוריה.