האלבום זכה להצלחה ענקית במכירות, אף-על-פי שמבקרי המוזיקה לא היו לגמרי משוכנעים בכישוריה של מדונה כזמרת מצליחה, ונהגו לתאר אותה כ""זמרת של להיט אחד", בעלת קול דומה לזה של מיני מאוס לאחר שאיפת הליום". היחס שקיבלה מדונה לאחר צאת האלבום היה מזלזל ביותר. "Like a Virgin" התמודד על כמה מפרסי "MTV", אך לא השיג אף-אחד מהם.
עטיפת האלבום צולמה על ידי סטיבן מיזל, שהפך למשתף פעולה קבוע של מדונה, וצילם את כל שאר עטיפות האלבומים שיצאו אחריו. מיזל אף צילם את כל התמונות בספרה של מדונה, "Sex". במסע ההופעות של האלבום היא ביצעה את השירים: "Material Girl", "Angel", "Like a Virgin", "Over and Over" ו-"Dress You Up".
מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל
מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל הייתה אירוע היסטורי המהווה עבור הפסיכולוגים החברתיים דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות.
התופעה אירעה, בו זמנית, במספר פרוורים של העיר סיאטל במדינת וושינגטון שבארצות הברית, בחודשים מרץ ואפריל של שנת 1954. יותר ויותר תושבים גילו לפתע סדקים, חורים או צלקות קטנות בשמשה הקדמית של רכביהם. נזקים קלים אלה מופיעים בשמשות של כלי רכב כל הזמן וכמעט שאיש אינו שם אליהם לב. ריבוי הדיווחים על נזקים כאלה העיר לראשונה את תשומת לבם של אנשים רבים לקיום הנזקים והם סברו כי הנזקים הם חדשים, רבים ופתאומיים.
הדיווחים הופיעו לראשונה בעיר בלינגהם בחודש מרץ, והמשטרה המקומית ייחסה אותה לנזק מכוון על ידי ירי רובי אוויר. לאחר שהתופעה נצפתה בערים אחרות, החליטו השוטרים שיש לחפש הסבר אחר. תוך שבוע, החדשות על "המגפה" הגיעו לעיר סיאטל. ככל שהעיתונים פרסמו יותר את הסיפור, כך גדל מספר המקרים שדווחו למשטרה. נוסעים עצרו ניידות משטרה כדי לדווח על נזקים ומגרשי חנייה דיווחו על התקפות חמורות בשטחם. עד ה-15 באפריל התקבלו כ-3,000 דיווחים על שמשות שניזוקו.
משהוחלט כי וונדליסטים לא יכולים להיות אחראים לכל כך הרבה מקרים בבת אחת, האנשים החלו לייחס את התופעה לגורמים שונים ומשונים:
לבסוף, סמל מקס אליסון מהמעבדה לזיהוי פלילי במשטרת סיאטל הכריז, כי כחמישה אחוזים בלבד מן הדיווחים מוצדקים, ומתייחסים לסדקים שנובעים מוונדליזם, וכי יתר הדיווחים נובעים אך ורק מהיסטריה המונית, ומתייחסים לסדקים הנובעים מבלאי טבעי. ב-17 באפריל הדיווחים פסקו כמעט בפתאומיות. מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל מהווה דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות (ולא להיסטריה המונית, כפי שדווח). למרות שנזק דומה קורה לשמשות רכב כל הזמן - לאחר שכלי התקשורת החלו לדבר על הנושא, אנשים רבים החלו להסתכל בעיון רב יותר בשמשות שלהם ופתאום שמו לב לנזק שלא ראו עד אז.
נאדיה חלו
תגית (הרלדיקה)
תגית היא מטען הרלדי הדומה לרצועת התליונים אשר מתוחה על חזהו של סוס מאוכף. התגית מצוירת על גבי שלט אצולה וזאת על מנת להבדילה משלט אצולה דומה או כחלק משיטת הקדנסיה.
התגית נחשבת כסימן ההבדל הישן ביותר אך לעיתים נושאים אותו כמטען. השימוש בתגית (בהרלדיקה האנגלית) כסימן הבדל עבור בנו הבכור של נושא המגן. ההבדלים או סימני הקדנסיה הם התקנים אשר תפקידם להבדיל בין ענפים שונים של משפחה או שושלת. שלטו של הבן הבכור, כל עוד אביו חי, הוא שלט המשפחה בתוספת תגית נקיה. לשלטו של הבן השני נוסף חרמש, לשלטו של השלישי כוכב וכן הלאה על פי שיטת הקדנסיה.
מספר הקצוות אשר לתגית אינו בהכרח מציין מאומה. למרות זאת תגית בעלת שלושה קצוות נחשבת כמייצגת את יורש העצר במהלך שנות חייו של אביו, חמישה קצוות במהלך שנות חייו של סבו ושבעה קצוות במהלך שנות חייו של אבי סבו.
רפאלה לה קפריה
רפאלה לה קפריה (באיטלקית: Raffaele La Capria; 3 באוקטובר 1922 – 26 ביוני 2022) היה סופר ותסריטאי איטלקי.
ביוגרפיה.
נולד בנאפולי. אחרי שהוסמך במשפטים בנאפולי בשנת 1950 שהה בצרפת, אנגליה וארצות הברית ולבסוף עבר לגור ברומא. הוא השתתף במוסף התרבות של העיתון "קוריירה דלה סרה", היה שותף בהנהלת כתב העת האיטלקי הספרותי "נושאים חדשים", וחיבר תסכיתים לרדיו RAI.
בשנת 1957 השתתף בסמינר בינלאומי לספרות באוניברסיטת הרוורד. הוא השתתף בכתיבת תסריטים לסרטים רבים של
פרנצ'סקו רוסי, ביניהם "ידיים מעל העיר" (1963) ו"אנשים נגד" (1970).
במהלך הקריירה שלו פרסם לה קפריה מעל עשרים ספרים. הרומן הראשון היה "יום של חוסר סבלנות" בשנת 1952. ספרו השני, והידוע יותר, "פצוע אנושות", יצא לאור תשע שנים מאוחר יותר, בשנת 1961, וזכה בפרס סטרגה. בשנת 1982 הוא קיבץ את שני הרומאנים הראשונים שלו בתוספת הרומן "אמור ופסיכה" (1979) בכרך "שלושה רומאנים של יום אחד".
לה קפריה פרסם גם סיפורים כגון "השלג של וזוב", האוסף "פרחים יפניים" (1979), האוסף "ארבעה סיפורי אהבה" (2007). הוא הקדיש מאמצים רבים לפרסום מסות, כגון: "זינוקים פסולים" (1964), "הרגש בספרות", "הזבוב בבקבוק" (2002) וכן אוטוביוגרפיה: "חמישים שנה של זינוקים פסולים" (2000).
נפטר ברומא ב-26 ביוני 2022. היה נשוי לשחקנית אילריה אוקיני עד למותה ב-2019 ואב לבת.
סוזנה תמרו
או ג'יי
Microsoft Azure
Azure (אז'וּר) הוא שרות ענן מתוצרת חברת מיקרוסופט, המהווה את אחד משלושת שרותי הענן הגדולים ביותר בעולם, לצד Amazon Web Services ו-Google Cloud. שרות זה מספק שירותי מחשוב על גבי האינטרנט. הוא היה זמין החל מ-1 בפברואר 2010.
שם המוצר, אז'וּר, הוא באנגלית ובצרפתית שמו של צבע תכלת השמיים, ומרמז על היות המוצר קשור למחשוב ענן (Cloud computing). לצורכי המערכת פותחה CBL-Mariner.
ב-27 באוקטובר 2008 בכנס המפתחים PDC (Professional Developers Conference) של מיקרוסופט, שנערך בלוס אנג'לס, הכריז ריי אוזי, ארכיטקט התוכנה הראשי של החברה, על המערכת העתידית כחלק מפלטפורמת הענן "אז'וּר" של מיקרוסופט (Azure Services Platform).
על פי ההכרזה, השרות לא נועד לשימושם של משתמשי קצה בעלי מחשבים אישיים. המוצר, שמיועד למפתחי יישומים, יעבוד בעיקר על יישומי שרת. היתרון למפתחים הוא יכולות עיבוד, אחסון והרצה במרכזי המידע של מיקרוסופט. סביבת העבודה תכלול מוצרים כמו: ויז'ואל סטודיו, IIS, ASP.NET, XML, eclipse ,ruby ,PHP, וירטואליזציה ופייתון, כך שהמפתחים לא יצטרכו לרכוש סביבות עבודה למחשב האישי. המודל העסקי מדבר על תשלום לפי שימוש במשאבים ולפי SLA נדרש.
ב-2014, מיקרוסופט השיקה על גבי הענן (בתהליך של מיתוג מחדש) את Office Online – יישומי רשת המבוססים על חבילת האופיס שלה, ורצה אף היא על מערכת זו. זהו מימוש של מיקרוסופט, שאינו הכרחי עבור התקנת Office Online, אשר ניתן למימוש על פלטפורמות נוספות. רוב היישומים הושקו לשימוש חינמי על גבי הרשת בשם "Web Apps" כבר ב-2008.
שירותים.
Azure מספק מעל כ-600 שירותים שונים בענן המחשוב שלו, דוגמאות לשירותים בולטים:
מבנה ה-Azure RBAC.
RBAC היא מערכת הרשאות המשמשת לשליטה על גישה למשאבי Azure, והפעולות שמשתמשים יכולים לבצע על משאבים אלה. ברמה גבוהה, ניתן לחשוב על זה כמתן גישה למנהלי אבטחה (משתמשים, קבוצות ואפליקציות) למשאבי Azure, על ידי הקצאת תפקידים למנהלי האבטחה. לדוגמה, ניתן להשתמש ב-RBAC כדי להעניק למשתמש גישה לניהול כל המכונות הווירטואליות, בעוד שמשתמש אחר מקבל גישה לניהול כל חשבונות האחסון באותו מנוי.
Azure RBAC מורכב מהרכיבים הבאים - מנהלי אבטחה, הגדרות תפקידים והקצאת תפקידים:
אפשרות פופולרית נוספת לניהול סביבות Azure היא Azure CLI.
פלוטארך
מוצר גיפן
בכלכלה, מוצר גיפן (Giffen good) הוא סוג של מוצר נחות, שהכמות המבוקשת ממנו גדלה ככל שמחירו עולה, בניגוד לעקומת הביקוש הקלאסית.
במוצר סטנדרטי, כאשר מחיר המוצר עולה, עקרון התחלופה גורם לצרכנים לעבור למוצרים תחליפיים, זולים יותר. לא כן במוצר גיפן, לו אין בנמצא מוצרים תחליפיים זולים, מהסיבה שהוא המוצר הזול ביותר הקיים. בשל היעדר תחליפים, האפקט המכריע הוא עקרון ההכנסה, ולכן, כאשר מחיר מוצר הגיפן עולה, ההכנסה הריאלית יורדת, והצרכן יצרוך יותר ממוצר הגיפן ופחות ממוצרים יקרים יותר.
עלייה בכמות המבוקשת כאשר מחירו של המוצר עולה, היא תופעה חריגה. לעיתים נחשב לחם אחיד כמוצר גיפן, הוא מהווה מרכיב הוצאה ניכר במשפחה מעוטת הכנסה. עליית מחירו תביא לגידול בצריכתו ולוויתור על מאכלים יקרים יותר. גם תפוח האדמה בתקופת הרעב הגדול נחשב למוצר גיפן.
את השם "מוצר גיפן" או "פרדוקס גיפן" טבע אלפרד מרשל, שקרא למוצר על שם הכלכלן (1837-1910), שכתב על התופעה.
הפיגוע בצירות הסובייטית
הפיגוע נגד הצירות הסובייטית בתל אביב התרחש ב-9 בפברואר 1953. בחצר הצירות הונחה פצצה במשקל 15 ק"ג, שכתוצאה מהתפוצצותה הבניין נפגע קשות, וארבעה מהאנשים העובדים בו נפצעו.
רקע.
היחסים בין מדינת ישראל לברית המועצות ומדינות הגוש הקומוניסטי החלו להיות מתוחים עוד בתחילת שנות ה-50. ב-1952 נעצרו בצ'כוסלובקיה יהודים (בהם מרדכי אורן, ישראלי פעיל מפ"ם), שהואשמו בריגול וחתרנות לטובת ארצות הברית והועמדו למשפט ראווה פוליטי, "משפטי פראג". בברית המועצות נעצרו רופאים יהודיים והועמדו בינואר 1953 למשפטי ראווה בעלי נופך אנטישמי, "משפט הרופאים".
ב-1952 הקימו מספר יוצאי לח"י, בהם יעקב חרותי ושמעון בכר, את קבוצת המחתרת "מלכות ישראל" שנודעה לימים בתור "מחתרת צריפין". מטרת הקבוצה הייתה להתנקם בשלטונות ברית המועצות וצ'כוסלובקיה על רדיפת היהודים במדינות אלו; ואף לפעול נגד חיילי הלגיון הירדני בירושלים.