בבדיקה קלינית חשוב להעריך את מיקום הכאב המדויק, טווח התנועה ובמצב של שבר עם פריקה (יציאת המפרק ממקומו) חשובים גם מצב העצבים וכלי הדם. חשוב למשש את עצמות הקרסול וכך לזהות האם קיים שבר בסמיכות לאחת מהעצמות הקרסול. הערכת פגיעות בקרסול כתוצאה משבר מבוצעת על פי חוקי אוטווה לקרסול, מערכת כללים אשר פותחה למזעור צילומי רנטגן מיותרים.
רנטגן.
בצילומי רנטגן ניתן בדרך כלל להבחין במרב השברים. בצילום בודקים אילו פטישונים (העצמות בקרסול) נשברו ואת מידת התזוזה שלהם. צילום רנטגן יכלול 3 כיוונים - אחורי, קדמי וצידי.
סיווג.
קיימות מספר דרכים לסיווג שברים בקרסול:
סוגי שברים.
ייתכנו מצבים בהם שתי עצמות נשברות, במקרה זה השבר נקרא גם שבר בימלאולרי. לעיתים מדובר בשלושה מקומות בהם נוצרו השברים ובמקרה זה השבר נקרא גם שבר טרימלאולרי.
טיפול.
במקרים בהם העצם לא תוכל לחזור למקומה ולאחות את עצמה, למשל שבר פתוח, יהיה צורך בניתוח. לאחר הניתוח זמן המנוחה בדרך כלל הוא בין 1–2 שבועות. במקרים קלים יותר, השלב הראשון בטיפול יהיה קיבוע הקרסול וזמן האיחוי הכללי של העצם יהיה בין 4–8 שבועות.
פיזיותרפיה.
לרוב, מומלץ לעבור טיפול פיזיותרפי לאחר מנוחה, גם במקרה של ניתוח וגם במקרה של איחוי עצמי של הגוף. שלבי הטיפול הפיזיותרפי:
ללא סיום השלב הראשון לא ניתן להתקדם הלאה בתהליך השיקום.
שלב הביניים עשוי להימשך בין 1–2 חודשים. בשלב הזה המטופל לא אמור לחוות כאב, ההתמקדות היא בעיקר בשיפור תפקוד המפרק, ההליכה, עלייה וירידה במדרגות ושיפור בחלוקת המשקל בין הרגליים.
בשלב הסיום של תהליך השיקום המטרה היא להגיע למצב של תפקד נורמלי ואופטימלי של הקרסול כמו שהיה לפני השבר.
אפידמיולוגיה.
מספר המקרים הכללי של שבר בקרסול הוא בערך 187 ל-100,000 בכל שנה ואילו אצל ילדים מדובר על בערך 100 מקרים ל-100,000 בכל שנה. החל משנות ה-90 חלה עלייה במספר המקרים כתוצאה מהגדילה במספר האנשים באוכלוסייה המבוגרת שעוסקים באתלטיקה. השבר הנפוץ ביותר הוא שבר של עצמות השוק - בין 60 ל-70 אחוזים שוברים את אחת מעצמות השוק, 15-20 אחוזים שוברים שתי עצמות שוק ואילו 7–12 אחוזים שוברים שלוש עצמות שוק. אחוז השברים בקרסול דומה בין גברים לנשים, אך אצל גברים שיעור השברים אצל נערים הוא הגבוה ביותר ואילו אצל נשים שיעור השברים בגילאי 50–70 הוא הגבוה ביותר. שבר בקרסול מהווה כ-15% מכלל סוגי השברים.
הדיוויזיה ה-18 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-18 (בגרמנית: 18. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות קולומבי, מץ, אורליאן ולה מאן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 בפיקוד פרדיננד פון קוואסט, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אלכסנדר פון קלוק. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, המארן, שמפאן והסום. באביב 1917 היא השתתפה בקרב אראס, ולאחר מכן היא הועברה לתקופה קצרה לחזית המזרחית, אולם עד מהרה הוחזרה לחזית המערבית והשתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
קהילת יהודי קזבלנקה
הקהילה היהודית בקזבלנקה החלה להתפתח במאה ה-14 באזור שנקרא אז אנפה. אחרי שהפורטוגלים הרסו את המקום הקהילה התפזרה וחזרה לשם במאה ה-18. לאחר הגעת סוחרים יהודים למקום הקהילה החלה להתפתח, לגדול ולהשפיע עד שלבסוף היהודים בקזבלנקה היו הנציגים של מעצמות אירופאיות. בתחילת המאה ה-20 היו כ 6,000 יהודים ולאחר פרעות בעיר הסמוכה הגיעו עוד 1,000 פליטים יהודיים. ב-1907 הותקפה העיר על ידי שבטים מקומיים ויהודים רבים נפצעו ונרצחו. לאחר פרעות אלה הוכרזה מרוקו תחת ממשלת צרפת וקזבלנקה הפכה לבירתה הכלכלית, כך הקהילה היהודית נהייתה למרכז היהודי החשוב ביותר במרוקו.
פעילות ציונית בקזבלנקה.
בקזבלנקה הייתה פעילות ציונית ענפה. האגודה הציונית פעלה לא רק לאיסוף כספים כמו ברוב המקומות, אלא גם בהפצת השפה העברית, הקמת תנועות נוער והקמת מועדון "מכבי". לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו אף גם לצאת עיתונים עבריים, כמו: "האחדות" ו "העתיד המצויר".
תקופת השואה.
בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון, החלה האנטישמיות גם בקזבלנקה. התעמולה הנאצית המוצלחת גרמה להחלת תקריות אנטישמיות כמו ניפוץ חלונות ראווה של חנויות יהודיות ואפליות נגד היהודים בקזבלנקה כמו אי סיפוק כרטיסים אשר בעזרתם היהודים יוכלו להשיג ציוד בסיסי ומזון בזמן המלחמה,עבודה בכפייה בכפייה מטעם הנאצים.
מדינות כמו ברזיל וספרד, שלהם אזרחים רבים בקזבלנקה, הגנו על אזרחיהם ואפשרו להם להמשיך את עסקיהם כרגיל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו פליטים מאירופה לקזבלנקה, ומחנה פליטים הוקם בסמוך. ב-11 בנובמבר 1942, עם כניסת האמריקאים לעיר, ניצלו היהודים מפוגרומים. ניצולים יהודים מאירופה המשיכו להגיע לעיר ומשם הפליגו באוניות של הג'וינט לאמריקה. במשך כל הזמן אירעו מאורעות נגד היהודים.
יצירות ספרותיות בזמן השואה בקזבלנקה.
ב-1944 יהודי בשם אשר פרוספר חסין, סופר סת"ם ומורה בעיר כתב את מ'גילת היטלר'. המגילה מגוללת בתוכה את אירועי השואה מעלייתו של היטלר לשלטון, כיבוש אירופה ועד לרציחת היהודים ולקיחת רכושם בכוח. לאחר שחרור מרוקו חסן מתאר את ההצלה של היהודים על ידי בעלות הברית. אך חסן מדגיש שבניגוד למגילת אסתר הסוף כאן הוא לא שמח ולכן יש לקרוא אותו בכובד ראש כזיכרון לנרצחים. המגילה מקבילה למגילת אסתר הן בסגנון הכתיבה והן בהשראת סיפור המגילה, והן בצורה שבה המגילה המקורית הייתה, מגולגלת כמו מגילת אסתר, וגם שסיפור מגילת אסתר מקביל לסיפור השואה בצרה שהעם היהודי נקלע אליה, וברצון של הגויים מסביב להשמיד אותו.
מתוך המגילה
במקום שמות בני המן נכתבו שמותם של בכירים נאצים: היטליר, מוסלני, הימליר, גוריניג, גולבליס, היץ ועוד.(ראו ערך: אשר חסין)
בשנת 1945, יהודי בשם אביטן פרסם אוטופיה בשם "אושר האדם" ועוד אחת בשם "בניין העולם ובריאת האדם מחדש" שתי היצירות נכתבו בעקבות המלחמה בתקווה לבנות עתיד טוב יותר, היצירות נכתבו מתוך הנחת יסוד שנמצאת בפסילוסופיה של הרמב"ם במורה נבוכים.
רקע הקהילה לאחר השואה.
אחרי שחרור העיר ממשלת וישי, ב־1942, עוד בזמן השואה, נהרו לעיר אלפי יהודים והקהילה גדלה להיות כ 75000 יהודים. היהודים הצליחו להשתלב מאוד בחברה הכללית, עד כי יהודים אף ייצגו בממשל. בשנות הארבעים של המאה העשרים הפכה הקהילה היהודית בקזבלנקה לחשובה בפיתוח המסר בעיר עד 1956 התגוררו בקזבלנקה כ-100000 יהודים. (ראו ערך: קזבלנקה)
העלייה לישראל לאחר השואה.
לאחר השואה החלה עלייה, בלתי ליגאלית, על ידי מוסד לעלייה ב' שהיה אחראי לעלות יהודים מכל העולם בצורה בלתי חוקית, ללא הרשאה מהמדינות ממנו יצאו היהודים.עם קום המדינה, נרשמו פרעות ביהודי קזבלנקה והחלה עלייה המונית לארץ באותה שנה ובשנים שלאחריה.
העלייה נעשה בעזרת ספינות שהפליגו ישירות לארץ ישראל או שהפליגו לצרפת, תחנת מעבר שבדרך כלל ארכה מספר חודשים ולאחריה לארץ ישראל.
בשנות השישים, בוטל האיסור עלייה, והעלייה שהייתה מונהגת עד אז בסתר על ידי שליחים יהודים, נעשתה פומבית כך שבסוף שנות התשעים נותרו בקזבלנקה כ 6000 יהודים.
מקס פון קלוגה
מקס פון קלוגה (בגרמנית: Max von Kluge; 4 בדצמבר 1856 – 29 בנובמבר 1934) היה גנרל גרמני, שפיקד על דיוויזיה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
קלוגה נולד ב-4 בדצמבר 1856 בשניבינכן, ובשנת 1874 התגייס ל. הוא פיקד על רגימנט הארטילריה ה-2 (פומרניה ה-1), ובשנת 1909 מונה למפקד חטיבת האטילריה ה-22 בקאסל. לרגל יובל ה-25 של וילהלם השני, קיסר גרמניה, הוא קיבל את תואר האצולה פון קלוגה.
ב-1 בינואר 1914 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-18 בפלנסבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 בפיקוד פרדיננד פון קוואסט, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אלכסנדר פון קלוק. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, המארן ושמפאן. ב-21 ביוני 1915 פרש פון קלוגה מתפקידו, וב-6 בספטמבר אותה שנה הוא פרש מהצבא. לאחר מכן הוא חי בקולברג, עד מותו ב-29 בנובמבר 1934.
פון קלוגה התחתן עם אליזה קיהן-שוהמן, ממנו נולדו לו גנרלפלדמרשל גינטר פון קלוגה והגנרל וולפגנג פון קלוגה.
קהילת יהודי מיינץ
הקהילה היהודית בעיר מיינץ (במקורות יהודיים כונתה מגנצא ולפעמים מינץ) היא חלק מיהדות גרמניה ואחת מהקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות ביהדות אשכנז.
ראשיתה המדויקת של הקהילה היהודית בעיר אינה ברורה. עדויות על יהודים במיינץ קיימות רק מהמחצית השנייה של המאה ה-10, בזמן זה כבר הייתה במיינץ קהילה פורחת. מיינץ זכתה לתהילה תורנית כאשר פעל בה רבנו גרשום ועמד בראש "ישיבת מגנצא", אחת מהישיבות החשובות של ימי הביניים. רש"י למד בישיבה זו ורבים מבעלי התוספות לימדו בה.
בימי הביניים הייתה הקהילה היהודית בעיר אחת משלוש הקהילות הבולטות באירופה, שנודעו בשם קהילות שו"ם. כינוסי הקהילות התקיימו במיינץ ותוקנו בהם תקנות שו"ם.
במשך מאות שנים, החיים היהודיים במיינץ הושמדו שוב ושוב על ידי פוגרומים ורדיפות. הפרעות הקשות ביותר היו פרעות תתנ"ו. בתקופת מסעי הצלב נרצחו יהודים רבים בקהילה ובתי כנסת נשרפו. כמו כן, היהודים בקהילה הואשמו בפרוץ המגפה השחורה. הפרעות הורידו את העיר מיינץ מגדולתה התורנית וכבר לא נחשבה לקהילה משמעותית באירופה כולה, אך עדיין הייתה אחת הקהילות הגדולות והחשובות ביהדות גרמניה.