במסגרת פעילותו בוועדת המשפטים של הסנאט, כיושב ראש וועדת המשנה לבקרה מינהלית ובתי המשפט, לשומר תפקיד חשוב בכל הקשור למינוי שופטים ומינויים אחרים בתחום. כך ב-2007, תמיכתו של שומר, יחד עם דיאן פיינסטיין, באישור מינויו של מייקל מוקייסי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית סללה את הדרך למינויו. לשומר היה גם תפקיד מרכזי בחקירת פרשת פיטורי 8 תובעים פדרליים על ידי ממשל בוש מסיבות פוליטיות, והיה המחוקק הראשון שדרש את פיטורי התובע הכללי אלברטו גונזאלס בשל הפרשה, שאכן הובילה בסוף לפרישתו של גונזאלס.
נושאי חוץ וביטחון.
ב-2002 שומר הצביע בעד ההחלטה שאישרה לנשיא שימוש בכוח צבאי בעיראק ושהובילה למלחמת עיראק. גם אחרי שהמלחמה הסתבכה שומר המשיך לעמוד מאחורי הצבעתו, אך ביקר את ניהול המלחמה על ידי ממשל בוש והתנגד לתגבור הכוחות (the surge) האמריקני בעיראק ב-2007.
ב-2006 שומר הוביל מאמץ דו-מפלגתי שהכשיל עסקה שאושרה על ידי ממשל בוש להעביר שליטה של שישה נמלים לתאגיד בבעלות ממשלת איחוד האמירויות הערביות, "דובאי פורט וורלד", עקב קשריה הדו פרצופיים עם ארצות הברית ואל-קאעידה בו זמנית ועקב תמיכת חברת האם בחרם נגד ישראל.
ישראל.
שומר פעיל בקונגרס בנושאים הקשורים לישראל, תומך עקבי בישראל ובעמדות ממשלתה. כך הוא הצטרף להאשמת יאסר ערפאת בכישלון ועידת קמפ דייוויד, הצדיק את מדיניות אריאל שרון בימי השיא של האינתיפאדה השנייה ותמך בהקמת גדר ההפרדה.
הוא התנגד לעמדת הממשל להכליל את חמאס בבחירות לרשות הפלסטינית וכן תומך בעקביות בהעברת שגרירות ארצות הברית לירושלים. ביולי 2006 החרים שומר, יחד עם חברי קונגרס דמוקרטיים נוספים, את הנאום שראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי, נשא בפני שני בתי הקונגרס, בעקבות הערות אנטי-ישראליות שמאלכי השמיע זמן קצר לפני כן. שומר גם קרא מספר פעמים לשחרורו המוקדם של ג'ונתן פולארד.
בספטמבר 2015 היה אחד מארבעה סנאטורים מן הסיעה הדמוקרטית שהתנגדו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (יחד עם בן קרדין, ג'ו מנצ'ין ובוב מננדז) .
בראשות ה-DSCC.
בשנת 2005 מונה שומר ליושב-ראש "הוועדה הדמוקרטית לבחירות לסנאט" (DSCC), האחראית לניהול הארצי הכולל של מערכת הבחירות לסנאט מטעם המפלגה: הטווית אסטרטגיה, תיאום מערכות הבחירות במדינות השונות של הדמוקרטים לסנאט, גיוס כספים עבורן, ואף גיוס מועמדים לבחירות.
כשהוא נטל על עצמו את תפקיד זה, הוא הכריז כי לא ירוץ למשרת מושל מדינת ניו יורק ב-2006 כפי שרבים סברו. צעד זה מנע מערכת פריימריס סוערת בין שומר ובין אליוט ספיצר, התובע הכללי של מדינת ניו יורק דאז שנבחר בסופו של דבר למושל מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית.
תחת הנהגתו הצליחה המפלגה הדמוקרטית לבצע מהפך בסנאט בבחירות אמצע הקדנציה של 2006, בהן הצליחו מועמדים דמוקרטים להדיח שישה סנאטורים רפובליקנים מכהנים.
בעקבות ההצלחה בבחירות שכנע מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט, הארי ריד, את שומר להמשיך לכהונה נוספת כיושב ראש ה-DSCC, ושומר מונה לסגן יושב-ראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט - מינוי שבעקבותיו הוא נחשב לדמוקרט השלישי בבכירותו בסנאט אחרי מנהיג הרוב הדמוקרטי ומצליף הסיעה.
לאחר הבחירות ב-2016 נבחר לראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט במקומו של הארי ריד.
משפחתו.
ב-1980 נישא שומר לאיריס ויינשל. לבני הזוג שתי בנות, והם מתגוררים בפארק סלופ שבברוקלין. ויינשל עוסקת במנהל ציבורי, ובעבר כיהנה בתפקידים בכירים בעיריית ניו יורק.
צבא האיסלאם
ז'יל רנר
כנרת זמורה-ביתן דביר
כנרת זמורה־ביתן דביר - מוציאים לאור בע"מ היא קבוצת הוצאת ספרים ישראלית המאוגדת כתאגיד, מהוצאות הספרים הגדולות בישראל והיא חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. בית החברה נמצא בפארק תעשיות חמן בשוהם.
ההוצאה התגבשה בסדרת שיתופי פעולה, רכישות ומיזוגים מאז שנת 1973. כיום מחזיקה ההוצאה בזכויות לאלפי כותרים, מספר רב של סופרים מישראל ומחו"ל ומוציאה לאור ספרים בכל הסוגות הספרותיות מספרי בישול, ספרי ילדים ועד ספרות קלאסית (מקטלוג הוצאת דביר). כמו כן להוצאה חלק בבעלות על רשת חנויות "צומת ספרים". בשנת 2013 פתחה ההוצאה את סדנאות הכתיבה "המגירה".
היסטוריה.
איחוד זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור.
בשנת 1973 חברו אשר ביתן, עודד מודן ואהד זמורה ויצרו את "זמורה ביתן מודן - הוצאה לאור" (זב"מ). השותפות התבססה על כמה מרכיבים: הוצאת מחברות לספרות, סדרת "מרגנית", מודן הוצאה לאור והוצאת ביתן.
הוצאת מחברות לספרות.
ישראל זמורה היה מבין חברי חבורת "יחדיו" שהתגבשה בתל אביב בשנות ה-30 ובין חבריה היו נתן אלתרמן ואברהם שלונסקי. הייתה זו חבורה תוססת ויצירתית של משוררים וסופרים עבריים שלא מצאו הוצאת ספרים שתוציא את כתביהם לאור כיוון שהיו "חדשניים" מדי. לפיכך הקים ישראל זמורה הוצאת ספרים עבור חבורה זו, שנקראה "מחברות לספרות". בנו, אוהד זמורה, שהיה בין השנים 1956–1986 סגן עורך בעיתון "דבר", קיבל לידיו את ניהול ההוצאה שצברה חובות רבים, ב-1973.
ההוצאה נעלמה למעשה עם המיזוג לתוך זב"מ אולם תחת השם "מחברות לספרות" המשיכו לצאת לאור, בהוצאה מחודשת, ספרים שיצאו בה בעבר. לעיתים יצאו לאור בה גם ספרים חדשים, כגון התרגום לעברית לספריו של ריצ'רד פיינמן.
סדרת "מרגנית".
"סדרת מרגנית" נוסדה על ידי אוריאל אופק ונערכה על ידיו בתחילה. יחיעם פדן ערך את הסדרה מאז 1973 ויצאו בה למעלה מ-150 כותרים. בין הבולטים שבהם ניתן לציין את בית קטן בערבה מאת לורה אינגלס וילדר, ספרי רואלד דאל כגון ג'יימס והאפרסק הענק, ספרי הילדים של אורסולה לה גווין כמו הקוסם מארץ ים, ספרי אדית נסביט ("ילדי המסילה"), ספרי מיכאל אנדה (כגון "מומו", "ג'ים ונהג הקטר"), סדרת הלקחנים של מרי נורטון ו"מר אל, כאן אנה" מאת פין. כמו כן מצטיינת הסדרה בתרגומים מצרפתית אותם מבצע אביטל ענבר ובהם ספרי הילדים והנוער של אלכסנדר דיומא האב.
הוצאת מודן.
עודד מודן היה החשב של הוצאת הספרים הוותיקה לוין אפשטיין, ולאחר מכן רכש את ההוצאה ושינה את שמה.
הוצאת ביתן.
'הוצאת ביתן' היא הוצאה משפחתית שנוסדה על ידי אשר ביתן בסוף שנות החמישים. עד לאיחוד ב־1973 ואחריו הוציאה ההוצאה באופן עצמאי מאות ספרים כשהבולטים בהם הם מלכוד 22 של ג'וזף הלר, של ארתור סי. קלארק וספרי דן בן אמוץ.
עם פירוק השותפות בשנת 1996 "ביתן" המשיכה בדרכה העצמאית כמוציאה לאור של ספרי עיון ואיכות. בשנת 2006, רכש אייל ליאני את ההוצאה מאשר ביתן והוא משמש המו"ל שלה.
האיחוד ודרך העבודה.
השותפים היו כולם אנשי כספים והצהירו בגלוי שמטרתם היא להרוויח כסף ממכירת ספרים. החלטה זו הכתיבה אופי מסחרי, שאינו נוטה ליטול סיכונים ונושא אופי פופולרי ולא אליטיסטי. עם זאת, התחייבו השותפים לנאמנות ליוצרים גם כאשר הוציאו ספרים איכותיים שסיכויים להימכר פחות. כך הוציאו במהלך השנים את כל ספרי גינטר גראס, זיגפריד לנץ, היינריך בל והווארד פאסט וכן מספר רב של ספרים מאת יוצרים כז'ורז' אמאדו, סול בלו, קרלוס קסטנדה, קורט וונגוט וס. יזהר. ניתן להבחין כי רוב הספרים מתורגמים מאחר שסופרים ישראלים לא נטו להוציא את ספריהם בהוצאה בעלת האופי המסחרי. עם הזמן הגיעו אל ההוצאה גם סופרים ישראלים כגון אהרן מגד, דן צלקה, חנוך ברטוב ואחרים.
להוצאה היה עיקרון מרכזי שדרש שכל ספר המועמד לצאת תחת המותג זב"מ חייב להתקבל פה אחד על ידי שלושת השותפים. אם לא היה הדבר כך יכול מציע הספר להוציא לאור את הספר בעצמו בהוצאתו הפרטית, תחת שמו. כך למשל הביא עודד מודן להוצאה את ספר הבישול פורץ הדרך "מהמטבח באהבה" של רות סירקיס. עקב סירובם של השותפים להוציא את הספר בזב"מ הוציא אותו מודן בעצמו ומכירות הספר הפכו לבסיס הכלכלי של מודן למשך שנים רבות.
פירוק השותפות.
בשנת 1982 פרש עודד מודן ונטל עמו את רוב ספרי הבישול של ההוצאה וכן בעלות על חנות ספרים ברחוב דיזנגוף וכך נותרה ההוצאה כ"זמורה-ביתן". בשנת 1986 נרכשה הוצאת "דביר" ובשנת 1996 רכש אוהד זמורה את חלקו של אשר ביתן.
מנקודה זו ועד שנת 2001 הפכה זמורה-ביתן, דביר להוצאה משפחתית שנוהלה על ידי ערן זמורה, כאשר אוהד זמורה היה נשיא החברה עד מותו ב-2003.
רכישת הוצאת דביר.
בשנת 1986 נרכשה הוצאת הספרים החשובה "דביר", שהוקמה על ידי חיים נחמן ביאליק. רכישת ההוצאה הביאה לזמורה-ביתן קטלוג מפואר של ספרות עברית קלאסית ותדמית מכובדת.
הוצאת כנרת.
הוצאת "כנרת" הוקמה על ידי תלמה אליגון-רוז ובן זוגה יורם רוז בשנת 1978. שם ההוצאה ניתן לה כיוון שבאותה תקופה התגוררה תלמה אליגון-רוז בטבריה. ההוצאה הוקמה על מנת להוציא לאור ספרים שילוו את סדרת הטלוויזיה המצליחה (באותה עת) "הצריף של תמרי". בסדרה יצאו לאור חמישה ספרים שזכו להצלחה כלכלית. בנוסף הוציאה "כנרת" את הלהיט "100 שירים ראשונים" ולאחריו את "100 סיפורים ראשונים". עד מהרה החתימה ההוצאה את יהונתן גפן, הוציאה לאור את הרומן "שם הוורד" של אומברטו אקו ואת ספריו של ריצ'רד באך. ההחלטות המוצלחות ששילבו בין איכות ספרותית והתאמה לטעם הקהל הפכו את הוצאת "כנרת" לאחת ההוצאות הגדולות והחשובות במדינת ישראל בתוך זמן קצר.
איחוד כנרת, זמורה-ביתן, דביר.
ב-2001 חתמו יורם רוז וערן זמורה על הסכם שותפות שהותיר שלושה מותגים נפרדים אך ריכז את כל אמצעי הייצור, ההוצאות וההכנסות בידי הנהלה אחת שבה שותפים שני מנכ"לים: ערן זמורה ויורם רוז. במותגים "כנרת" ו"זמורה-ביתן" יוצאים לאור בעיקר ספרי פרוזה, מקורית ומתורגמת, ובמותג "דביר" יוצאים לאור בעיקר ספרי עיון.