סוללת התותחים הוצבה באתר בו נמצא כיום הפארק כבר בראשית המאה ה-17, וככל הנראה מאז נודע הפארק בשם זה. כבר בתקופה זו, היה אזור הפארק אתר פופולרי למטיילים מבין תושבי העיר אשר באו לנפוש בסמוך לגדת הנהר, והלכו לאורך חומות העיר. באתר נערכו חגיגות יום הפינוי לרגל עזיבת אחרוני חיילי הממלכה המאוחדת לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הפארק הקיים כיום, הוקם במהלך המאה ה-19, באמצעות ישוב הנהר בחזית האי מנהטן, שהיה כבר באותה עת בנוי בצפיפות. בשטח הפארק הייתה ממוקמת טירת קלינטון - מצודה שהוקמה בסמוך על אי שיובש מהים לפני מלחמת 1812 במטרה להגן על העיר, וקרויה על שם ראש עיריית ניו יורק באותה עת דוויט קלינטון. בהמשך יובש מצר הים שבין המצודה לפארק וכיום היא חלק מהפארק.
לאחר המלחמה הועברה הטירה לרשות העיר ניו יורק, והפכה לחלק מהפארק הציבורי. באמצע המאה ה-19 כוסתה רחבת המצודה בגג והפכה לתיאטרון ציבורי (אחד התיאטראות הראשונים בעיר ניו יורק).
כחצי שנה לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוצב בפארק פסלו של פריץ קוניג "הספרה" כאנדרטה לזכר ההרוגים בפיגוע.
תחבורה.
בשל מיקומו, שימש הפארק כבעל תפקיד ראשי בהקמת מערכת התחבורה של ניו יורק - אפשרות החפירה מתחת לפארק איפשרה הקמת מערכות תחבורה תחתיו, ובהם מנהרת ברוקלין באטרי המקשרת את האי מנהטן עם רובע ברוקלין, המעבר התחתי פארק באטרי - המקשר את תחבורת כלי הרכבת בין דרך FDR לרחוב וסט, וקווים של הרכבת התחתית של ניו יורק העוברים תחת הפארק: קו ברודוויי השדרה השביעית וקו לקסינגטון.
מקצהו של הפארק יוצאות מעבורות בהן מפליגים לאי החירות ולאליס איילנד, מקום משכנו כיום של מוזיאון ההגירה האמריקאי.
אזכורים תרבותיים.
פארק הבאטרי מוזכר בשיר של המחזמר ניו יורק, ניו יורק, שנכתב על ידי ליאונרד ברנשטיין בשורה "and the Battery's down" המושרת על ידי ג'ין קלי, פרנק סינטרה וג'ולס מונשין, המציינת את מיקום הפארק במנהטן התחתית.
הפארק מוזכר גם בשירו של ג'ון מארייר "City Love", בשירם של הביסטי בויז "Open Letter to NYC", בשירו של בילי ג'ואל "(Miami 2017 (Seen The Lights Go Out On Broadway", ובשירו של דייוויד בואי "New Killer Star" המתאר את פיגועי 11 בספטמבר בשורה: "ראי את הצלקת הגדולה הלבנה מעל פארק באטרי".
סרטים רבים צולמו בפארק בהם: סרטו של ג'קי צ'אן "The Protector" משנת 1985, הסרט "Desperately Seeking Susan" מאותה שנה. בפארק ממוקמת הכניסה למפקדת הגברים בשחור בסרט משנת 1997 ובסרט המשך משנת 2002 (גברים בשחור 2). כמו כן הפארק מופיע בפרק "The Bookstore" מהסדרה סיינפלד, ואף בסדרה הסימפסונים.
קארן ארמסטרונג
קארן ארמסטרונג (באנגלית: Karen Armstrong; נולדה ב-14 בנובמבר 1944) היא סופרת בריטית שחיברה ספרים רבים בנושא דתות משוות. התפרסמה בזכות ספרה 'ההיסטוריה של אלוהים' (History of God).
ארמסטרונג היא נזירה קתולית לשעבר, הטוענת כי "כל המסורות הגדולות אומרות דבר זהה, על אף ההבדלים ביניהן המופיעים על פני השטח". לדבריה כולן מדגישות את חשיבות החמלה, כפי שהדבר מתבטא בכלל הזהב: "מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך".
כמחברת ספרים אחדים שעניינם מסורות מוסלמיות, הפכה למרצה מבוקשת ברחבי ארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בפברואר 2008 קראה ארמסטרונג לעריכת מסמך הדוגל בחמלה, יוזמה בין-אמונתית, שלדבריה, כבר נהנית מתמיכה של דמויות כגון הארכיבישוף דזמונד טוטו והאומות המאוחדות.
ביוגרפיה.
בצעירותה.
ארמסטרונג נולדה למשפחה ממוצא אירי בוילדמור, ווסטרשייר, שלאחר לידתה עברה לברוסמגרוב ולאחר מכן לברמינגהאם. בנעוריה, בין השנים 1962 עד 1969, היא שירתה כנזירה ב"חברה של ישו הילד הקדוש" (Society of the Holy Child Jesus), שהוא מסדר הוראה. היא התקדמה ממועמדת לנזירות, לנזירה מתחילה ולנזירה מתלמדת ונשלחה לקולג' סנט אן (St Anne's College) שבאוקספורד, על מנת ללמוד אנגלית. ארמסטרונג עזבה את המסדר בטרם סיימה. לאחר שסיימה היא החלה לימודי דוקטור על המשורר אלפרד טניסון. בעודה ממשיכה לעבוד על הדוקטורט, היא לימדה באוניברסיטת לונדון, אולם לאחר שבודקים חיצוניים דחו את התזה שלה, הדבר היה טראומטי לגביה. היא עזבה לבסוף את האקדמיה בלי שהשלימה את הדוקטורט. תקופה זו הותירה בה את אותותיה בצורת חולי - באוטוביוגרפיה שלה 'גרם המדרגות הלולייני' (במקור: The Spiral Staircase) - היא מתארת את האפילפסיה שהייתה מנת חלקה כל חייה אולם לא פוענחה באותה עת, כמו גם את קשיי ההסתגלות לעולם החיצון מהם סבלה.
קריירה.
ב-1976 נהייתה ארמסטרונג מורה לאנגלית בבית הספר לבנות בדולביץ', אולם בריאותה הלקויה גרמה לה להיעדר ימים רבים מן העבודה, עד שהיא נתבקשה לבסוף לעזוב בשנת 1981. בשנה שלאחר מכן היא פרסמה את ספרה 'דרך שער צר' (במקור: Through the Narrow Gate), דיווח של יסורי נזירה שהתקבל היטב על ידי הביקורת. במידה רבה בהתבסס על הצלחתה זו, שכר את ארמסטרונג ערוץ 4 הבריטי על מנת שתכתוב ותציג סדרת טלוויזיה תעודית על חייו של פאולוס. כעת הגיע מה שארמסטרונג מחשיבה כחויה פורצת דרך עבורה. עצם היותה בירושלים, והעובדה שהדבר עירער את השקפת עולמה הקודמת - היא נעשתה עוינת לדת (הכשרה כנזירה סייעה לה חלקית לקבל את עבודתה מלכתחילה) - הדבר חולל תמורה בגישתה למסורות הדתיות של העולם. ארמסטרונג מתארת בספרה 'גרם המדרגות הלולייני' (במקור: The Spiral Staircase) כיצד נהפכה כל עבודה מאז להיות, במובן מסוים, תוצר של התקופה הקצרה יחסית בה שהתה בירושלים. ב-1993 פרסמה את ספרה "ההיסטוריה של אלוהים" בו היא היא עוקבת אחר התפתחותן של שלוש המסורות המונותאיסטיות העיקריות מתחילתן במזרח התיכון ועד ימינו, וכן דנה בהינדואיזם ובודהיזם. ב-1996 היא פרסמה את ספרה 'ירושלים: עיר אחת, שלוש אמונות' (במקור: Jerusalem: One City, Three Faiths).
עניינה המוגבר בוויכוח הנסוב על השפעת האסלאם הפך את ארמסטרונג למרצה פופולרית, וגרם למשקיפים שונים לשבח את היותה בעלת השפעה בהעברת השקפה "אובייקטיבית יותר" על האסלאם לציבור הרחב באירופה ובצפון אמריקה.
ספרה 'התמורה הגדולה: ראשיתן של אמונותינו הדתיות (במקור: The Great Transformation: The Beginning of Our Religious Traditions), פורסם במרץ 2006, ובאותה שנה היא הוזמנה על מנת לבחור את שמונת הדיסקים האהובים עליה ביותר בתוכנית הרדיו של ה-BBC 'דיסקים על אי המטמון' (Desert Island Discs)
ב-2007 הזמינה את ארמסטרונג 'מועצת סינגפור לדת האסלאם' (Majlis Ugama Islam Singapura) על מנת להעביר את הרצאת הפתיחה של המועצה לשנת 2007.
ארמסטרונג היא עמיתה ב"סמינר ישו" (Jesus Seminar). היא כתבה מאמרים רבים עבור הגארדיאן ופרסומים אחרים. בשנת 2008, ארמסטרונג הייתה אחת משלושת הזוכים בפרס טד (TED Prize) של ועידת TED.
בנאומה בוועידת TED, לאחר זכייתה בפרס TED, היא הביעה את רצונה ליזום מסמך בינלאומי של חמלה - לסייע לשקם את 'כלל הזהב' כמרכז הפרטיקה הדתית וחיי היומיום ברחבי תבל. על כל פנים, כוונתה של ארמסטרונג היא שהמסמך יתייחס לאנשים המשתייכים לשלוש האמונות שיצאו מחוטר אברהם.
השקפתה על הדתות.
ארמסטרונג סבורה כי פונדמנטליזם דתי הוא, באופן פרדוקסלי, הן תגובה והן תוצר של התרבות העכשווית. מקור השפעה חשוב על גישתה הכוללת של ארמסטרונג למסורות הדתיות של העולם הוא, כפי שהיא מתייחסת לכך בספרה 'גרם המדרגות הלולייני' (The Spiral Staircase). כך גם עליית התנועה הדתית-לאומית המודרנית של ישראל בעשורים האחרונים גם היא אינה תופעה מיוחדת במינה. המשיחיות המדינית היהודית היא חלק מתופעה רחבה יותר: מאז שנות ה-70 של המאה הקודמת נרשמת התחזקות של תנועות פונדמנטליסטיות ביהדות, בנצרות ובאסלאם. היא סבורה כי עליית הדתיות האפוקליפטית היא תגובה להתעצמותה של התקשורת הגלובלית, המאיימת על כל המסורות הדתיות. והתוצאה היא הקצנה והסתגרות.
ביקורת על מחקריה.
ההיסטוריון הישראלי אפרים קארש, העומד בראש המרכז ללימודי המזרח התיכון בקינגס קולג' שבלונדון מאפיין את הביוגרפיה שכתבה ארמסטרונג על מוחמד כ"רוויזיוניסטית" ולא מדויקת. הוא מכנה את טיפולה בסוגיה הבעייתית של 'בנו קריט'ה' ( Banu Qurayza) בספרה 'מוחמד: ביוגרפיה של הנביא' בשם "פרודיה של האמת". בעוד ארמסטרונג רואה את היהדות והנצרות לאור הנורמות החברתיות בנות זמננו; הוא טוען כי היא נוטה להגן על האסלאם באמצעות קנה מידה ישן יותר. מבקרים כמוהו טוענים שבעוד שייתכן שהיא מבקרת את המסורת הנוצרית בשל התפקיד המוגבל שהיה לנשים בכנסייה, היא נוקטת בשתיקה דיפלומטית כאשר הדבר מגיע למצבן של הנשים בחברות מוסלמיות רבות.
חוקר האסלאם עמנואל סיון כתב על התרגום לעברית של הביוגרפיה" .
יו פיצ'ג'רלד, במאמרו מאפריל 2005, ב-New English Review, מתאר את הכשרתה כתאולוגית וכהיסטוריונית של הדתות בלשון זו: "עבור קארן ארמסטרונג אין ההיסטוריה קיימת. היא כחומר ביד האדם הכותב את ההיסטוריה. אתה משתמש בה על מנת לנקוט עמדה, לעשות טוב כפי שאתה רואה את פני הדברים." וכן... "היא אינה יודעת דבר אודות האסלאם (עובדה שאינה מונעת ממנה מלכתוב עליו, ללא סוף)..."
הספירה
לליטפור
לַליטְפּוּר (בנפאלית: ललितपुर, בעבר: पाटन - פָּטָן; בנווארית: यल - יאלה) היא עיר בפרובינציית בגמטי שבמזרח נפאל. העיר שוכנת בעמק קטמנדו לגדתו הדרומית של נהר בגמטי, המפריד בינה ובין הבירה קטמנדו. לליטפור ידועה בעולם בעיקר בזכות המקדשים והארמונות בני המאה ה-17 הנמצאים בכיכר דורבר (המוכרזת כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו), וגם בשל האגדות האופפות את ההיסטוריה שלה.