שגרירה הראשון של ברית המועצות לאו"ם היה אנדריי גרומיקו. הוא כיהן בתפקיד גם בעת ההצבעה על תוכנית החלוקה של ארץ ישראל ביום 29 בנובמבר 1947 - "כ"ט בנובמבר", אז נמנה גרומיקו עם התומכים באישור התוכנית שפירושה היה תמיכה בהקמת מדינה יהודית. קודם להצבעה נאם גרומיקו נאום חוצב להבות לטובת העם היהודי. גרומיקו דיבר על סבלם האיום של היהודים בשנות מלחמת העולם השנייה ועל זכותו של העם היהודי לארץ משלו.
ב-1949 השתלטה המפלגה הקומוניסטית של סין על המדינה והקימה את הרפובליקה העממית של סין. בתגובה הקימה המפלגה הלאומית את הרפובליקה הסינית בטאיוואן. המושב של סין באו"ם היה בידי אנשי המפלגה הלאומית ובתמיכת המערב נותר ייצוגה של סין בעצרת ובמועצת הביטחון בידי הרפובליקה הסינית. ברית המועצות דרשה את העברת המושב לידי "הממשלה החוקית בסין היבשתית" היא המפלגה הקומוניסטית של סין. הסכסוך, אחד הראשונים במלחמה הקרה, גרם לכך שבינואר 1950 הודיע שגריר ברית המועצות יאקוב מאליק על החרמת הדיונים ועזב את המועצה. הדבר איפשר את קבלתה של החלטת מועצת הביטחון ביוני אותה שנה, אשר גינתה את קוריאה הצפונית (שעדיין לא הייתה מדינה) ככוח תוקפני ואת הקמתו של כוח צבאי בינלאומי בראשות ארצות הברית שינהיג פעולת שיטור בחצי האי הקוריאני על מנת לשמור על עצמאותה של קוריאה הדרומית (דבר שהיווה את יריית הפתיחה למלחמת קוריאה. ברית המועצות, שזיהתה שהחרם פעל לרעתה בזירה הדיפלומטית, השיבה את נציגה למועצת הביטחון באוגוסט אותה שנה. בשנת 1971, עקב התחממות היחסים בין ארצות הברית לסין, עבר המושב הסיני לידי הרפובליקה העממית של סין.
1955–1991.
עד 1955 היה למדינות הגוש המערבי רוב בקרב חברות האומות המאוחדות. אולם מדינות חדשות אשר קיבלו עצמאות ממעצמות קולוניאליסטיות במהלך ראשית שנות החמישים (למשל פקיסטן, תימן, בורמה, אינדונזיה, ליבריה ואף ישראל) וכן מדינות מזרח אירופה שהתקבלו כמדינות חברות האו"ם ב-1955 (אלבניה, רומניה, בולגריה והונגריה) היו בעלות ממשלות סוציאליסטיות ובכך היטו את הרוב בארגון האומות המאוחדות לצידה של ברית המועצות והפכו אותה למנהיגת הגוש העיקרי של המדינות החברות.
במשך רוב שנות המלחמה הקרה, עקב הצטברות מדינות חדשות, פוסט-קולוניאליסטיות שקיבלו עצמאות באפריקה ולהן ממשלות סוציאליסטיות, מדינות בדרום-אמריקה ומרכזה בעלות שלטון סוציאליסטי ומדינות ערב, הייתה ברית המועצות לבעלת רוב אוטומטי כמעט בהצבעות באו"ם. גם כינון גוש "המדינות הבלתי-מזדהות" שיחק לידיה של ברית המועצות, אשר שלטה בדיפלומטיה שלהן למעשה במידה רבה יותר מאשר המערב. באופן מעשי הצליחה ברית המועצות להעביר סיוע בינלאומי למדינות אלה על חשבון המדינות העשירות, דרך צינורות מוסדות האו"ם.
ב-14 בדצמבר 1960 חגגה ברית המועצות הצלחה דיפלומטית כאשר הובילה להחלטה אנטי-אימפריאליסטית, "ההצהרה בדבר מתן עצמאות למדינות ולעמים הנמצאים תחת כיבוש קולוניאליסטי" (החלטה 1514 של העצרת הכללית), תוך הימנעותן של ארצות הברית, בריטניה, בלגיה, פורטוגל, צרפת ודרום אפריקה.
אף על פי כן זכתה מדיניות ברית המועצות למספר גינויים בזירת האומות המאוחדות, בשל פלישת וייטנאם לקמבודיה וכיבושה על ידי וייטנאם ב-1978 ובשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ב-1979.
בנושאים רבים שיתפה ברית המועצות פעולה עם מדינות המערב ברוב הארגונים המסונפים לאו"ם ובמוסדותיו.
ב-1990 תרמה ממשלת ברית המועצות פסל בשם "הטוב מביס את הרע" לרגל חגיגות 45 שנה לייסוד ארגון האומות המאוחדות. הפסל, המתאר את ג'ורג' הקדוש מנצח את הדרקון, נעשה ממתכת של טילי SS-20 Saber ופרשינג II שהותכו בעקבות חתימת הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני.
באפריל 1991 השתתפה ברית המועצות לראשונה בכוח שמירת-שלום של האו"ם, במסגרת משימת UNIKOM בה נשלח כוח משקיפים בינלאומי לכווית כחלק מאירועי הסיום של מלחמת המפרץ.
בעקבות כינון חבר המדינות בדצמבר 1991, אשר פירק למעשה את ברית המועצות, ירשה הפדרציה הרוסית את מושבה של ברית המועצות באו"ם. אוקראינה ירשה את מושבה של הרפובליקה האוקראינית וביילורוס ירשה את מושב הרפובליקה של ביילורוסיה.
איתן ברטל
איתן ברטל הוא אמן, מעצב ומרצה בכיר במכון הטכנולוגי חולון. עבודותיו עוסקות במרחב האורבני כזירה לביטוי יחסי הכוח החברתיים פוליטיים, תוך בחינה ביקורתית של הדימויים והסמלים המכוננים את תרבות ההמונים.
ביוגרפיה.
ברטל נולד ובגר בתל אביב. למד בתיכון עירוני ה'. היה מראשוני הסקייטרים בישראל, בשנת 1980 זכה באליפות הסקייטבורד ב"עיר הנוער". בוגר בהצטיינות של האקדמיה לעיצוב ואמנות בצלאל, 1990. היה מועמד מפלגת הירוקים בבחירות לעיריית תל אביב ב-2013 ובבחירות לכנסת ה-20, וכיהן כנציג הירוקים בוועדות שונות בעיריית תל אביב. ברטל מתגורר בתל אביב עם זוגתו ושני ילדיהם.
פעילות אקדמית.
בשנת 1992 הצטרף לצוות מרצים קטן שהקים את המחלקה לתקשורת חזותית במכון הטכנולוגי חולון HIT והיה שותף לכתיבת תוכנית הלימודים הכללית ולהקמת ההתמחות הראשונה בארץ (2001) למדיה חדשה ועיצוב בתנועה למסך. בשנים2006–2009 כיהן כראש המחלקה לתקשורת חזותית. היה חבר בוועדה מטעם המל"ג שליוותה את הקמת המחלקה לאמניות המסך בבצלאל. נכון ל-2017 מכהן ברטל כמרצה בכיר וחבר סגל במחלקה לתקשורת חזותית ובתוכנית לתואר שני לעיצוב משולב בפקולטה לעיצוב ב-HIT.
פעילות אמנותית.
בתחילת שנות התשעים, יצר יחד עם אילן גולדשטיין את "האיש ההולך". הפרויקט נחשף תחילה ברחובות תל אביב בגרפיטי "בקרוב אגיע רחוק", והמשיך כמדור מאויר קבוע בעיתון "העיר" של רשת שוקן (1990–1993). במקביל הופיעה דמות "האיש ההולך" במייצבים תלויי מקום שונים בעיר, ולבסוף אף כיכבה בקמפיין פיקטיבי - "האיש ההולך לראשות העיר תל אביב"' (1993). הפרויקט הוצג בשנת 1994 בגלריה אסכולה בתל אביב וכן בכמה תערוכות, בין השאר במוזיאון תל אביב. באפריל 2016 נערכה במוזיאון "בית העיר" בתל אביב תערוכה מקיפה שהציגה את הפרויקט, ובמסגרתה התקיים אירוע הענקת "אות האיש ההולך לאקטיביזם אורבני", שבו צוינו לשבח האקטיביסטים הפעילים בתל אביב.
במהלך השנים, יצר ברטל עבודות ומיצבי אמנות המבקרים ומגחכים את השימוש התעמולתי בדימויים ובסמלים לאומיים ודתיים באמצעות עימותם עם מגוון הטכנולוגיות העכשוויות. ניסיונו המקצועי בניהול אמנותי וקריאטיבי, שימש אותו ביצירת פעולות ביקורתיות המנצלות את שיטות הפעולה של זירות הפרסום, התעמולה ותקשורת ההמונים תוך חתירה תחתן.
במאי 2017 הציג את תערוכת היחיד "ניאוברטליזם" בבית הנסן – מרכז לעיצוב, מדיה וטכנולוגיה בירושלים. התערוכה כללה סדרת עבודות חדשות וייחודיות המעמתות באופן ביקורתי ואירוני את הטכנולוגיות הדיגיטליות העכשוויות עם עצם פעולתן והשלכותיהן התעמולתיות והאלימות בעולם האמיתי.
עבודותיו כמעצב.
עבודותיו העיצוביות הראשונות נעשו בהשפעת שפת הרחוב הכאוטית ותרבויות השוליים שאפיינו את התקופה. סדרת גופנים (פונטים) חדשים בעברית שעיצב והפיץ, היו חלק ממהפכת הטיפוגרפיה הדיגיטלית של שנות התשעים (חלקם פותחו בשיתוף הטיפוגרף ינק יונטף). הפיתוחים הטיפוגרפיים ועבודות אחרות הוצגו בתערוכה המשותפת "חצי נא" עם המעצב ינק יונטף בגלריה ע"ש רפאל פרנק בבצלאל ב-1995.
התעניינותו כיוצר המשתמש באמצעי התעמולה ושיטותיה, הובילה אותו להתנסות במציאות בכמה ממסעות הבחירות כמנהל אמנותי וכשותף בצוות הקריאטיבי של הקמפיין: "הליכוד" בראשות בנימין נתניהו "עושים שלום בטוח" 1996, "ישראל אחת" בראשות אהוד ברק "ישראל רוצה שינוי" 1999, "ישראל אחת" בראשות אהוד ברק, "שרון קיצוני מדי לישראל" 2001, "הליכוד" בראשות נתניהו, "חזק מול החמאס" 2006, "מפלגת חץ" בראשות אברהם פורז, "מפלגת הירוקים" ורשויות מקומיות.
לאחר סיום קמפיין הבחירות לכנסת בשנת 1999, הצטרף לחבריו לקמפיין שהקימו את משרד המיתוג האסטרטגי YYY, שהיה מהראשונים בארץ שעסקו בפיתוח מתודולוגית מיתוג ואסטרטגיה המבוססת מחקר. היה שותף למיתוג חברת התקשורת "רשת", זכיינית ערוץ 2 (2001) וכן עיצב את הלוגו טייפ המחודש של חברת "דלק" (2002).
כמעצב עצמאי ברטל הוביל מהלכי מיתוג רבים, בעיקר בתחום ערוצי התקשורת והמדיה האלקטרונית, שהבולטים שבהם הם מיתוג "ערוץ 10" עם עלייתו לאוויר (ינואר 2002); מיתוג "ערוצי זהב"; בניית ערוץ המשחקים “GOGO” בכבלים; מיתוג רשת בתי הקפה "Espressobar"; מיתוג חברת התקשורת "טלעד" לקראת מכרז ערוץ 2 (2004); מיתוג חברת הטלפוניה "103 ברק"; מיתוג חברת הביטוח "הראל" (בשיתוף פרסום באומן בר ריבנאי). כמו כן הוביל במשך כשנתיים תהליך רחב של עיצוב ומיתוג כל ערוצי הטלוויזיה של חברת התקשורת HOT בשנים 2008–2006.
מיכאילוב
מיכאילוב (ברוסית: Миха́йлов) היא עיר והבירה של מחוז המשנה מיכאילוב במחוז ריאזאן שברוסיה. היא ממוקמת על נהר פרוניה, יובל של נהר אוקה, 68 ק"מ דרומית לריאזאן, הבירה המחוזית.
היסטוריה.
העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1546 יחד עם ערים מבוצרות אחרות בפריפריה של הדוכסות הגדולה של מוסקבה. היא הייתה מיושבת על ידי רובאים, יצרני תותחים ונגרים, שיצרו סלובודות בסביבות העיר. ב-1618, במהלך מלחמת רוסיה-פולין, עמדה מיכאילוב במצור של עשרה ימים על ידי הצבא הפולני. בשנת 1708, העיר הפכה לחלק מפלך מוסקבה של האימפריה הרוסית, ולאחר מכן חלק מפלך ריאזאן.
מעמד מנהלי ועירוני.
במסגרת חלוקות המשנה של רוסיה, משמשת מיכאילוב כבירת מחוז משנה מיכאילוב. בחלוקת המשנה, מיכאילוב, יחד עם שישה יישובים כפריים, מסווגת כעיר ברמת חשיבות של מחוז משנה.
יחסי ארצות הברית–קיריבטי