חברה פרטית, המעוניינת לגייס הון באמצעות הנפקה ראשונה של מניות לציבור, חייבת לקבל על עצמה כללי דיווח חשבונאיים מחמירים, המחייבים שקיפות גבוהה לציבור, כתנאי מקדים להפיכתה מחברה פרטית לחברה ציבורית. כחלק מכך, גיוס הון מהציבור מחייב פרסום של תשקיף על החברה המנפיקה. התשקיף נועד לתת לציבור את מלוא המידע הדרוש לו לשם ניתוח כדאיות ההשקעה ולשם כך הוא מפרט את עסקי החברה המנפיקה, כאשר בעיקר מדובר על תוצאותיה העסקיות ותיאור בעלי המניות שלה. בנוסף, נקבע בתשקיף מועד שבו מוזמן הציבור להגיש לחברה את בקשותיו לרכישת ניירות הערך המוצעים על פיו (בתשקיף שאיננו תשקיף מדף, מדובר בדרך כלל על כשבוע לאחר מועד פרסום התשקיף). מאידך, על פי תשקיפי מדף ניתן לפרסם דוחות הצעות מדף במשך שנתיים ממועד פרסומו של תשקיף המדף וליהנות מנגישות מהירה לשווקים.
הנפקה ראשונית יכולה להיעשות בליווי של חברת חיתום, או בצורה עצמאית.
יתרונות וחסרונות להנפקה.
יתרונות:
חסרונות:
תהליך ההנפקה.
כאשר פירמה מקבלת החלטה לצאת להנפקה לרוב ישכרו את שירותיהם של חתמים או בנקים להשקעות.
אלו יכתבו תשקיף המתאר את פרטי ההנפקה ויגישו אותו לאישור הבורסה והרשות לניירות ערך.
לאחר שיתקבלו אישורים אלו, יפורסם התשקיף ויפתח מעין "מכרז" על מספר המניות ומחיר המניה אותו יקבע החתם.
החתם, שהוא מנהל ההנפקה אחראי על שיווק ההנפקה למשקיעים מיועדים ובעלי עניין, כמו כן הוא מבקר את תהליך ההנפקה
ודואג לשקיפות המידע, ובנוסף הוא מעין ביטוח מצד החברה ו"מתחייב" לרכוש חלק מן המניות אם לא כולן נמכרו בהנפקה.
לאחר המכרז ו"פתיחת המעטפות" נקבע מחיר מינימום בו הוצעו מספיק הצעות לקניית כל המניות בהנפקה וכל המציעים שהציעו
מחיר זה או גבוה יותר "יזכו" לקנות את המניות לפי סדר גודל יחסי להצעתן.
כלומר, לדוגמה, אם הונפקו 100 מניות והוצעו מחירים המתאימים ל-200 מניות כל מציע ש"זכה" יקבל 50% מן המניות עליהן
הציע, משמע אדם/גוף שהציעו מחיר על 10 מניות וזכו, יקבלו רק 5 מניות במחיר שנקבע בסוף ההנפקה.
כך מסתיים תהליך ההנפקה והפירמה יוצאת למסחר רגיל בבורסה לניירות ערך.
ההנפקות הגדולות בהיסטוריה.
עד 2009 הייתה ארצות הברית המובילה בתחום ההנפקות הראשונות במונחי סכום כולל. מאז ההובלה עברה לסין (כולל הונג קונג) עם הנפקות בסך 73 מיליארד דולר עד נובמבר 2011, כאשר הבורסה המובילה הייתה בורסת הונג קונג עם 30.9 מיליארד ב 2011 (קצת מאחוריה בורסת ניו יורק שגייסה 30.7 באותה שנה).
זיוה שפיר
Doodle Jump
Doodle Jump הוא משחק אלקטרוני שפותח ופורסם על ידי Lima Sky עבור Windows Phone 7, iOS, BlackBerry, אנדרואיד, נוקיה סימביאן ולXbox 360 באמצעות Kinect. מדובר בווריאציה של המשחק icy tower, בו נדרש השחקן לעלות קומות תוך כדי זינוק מקומה לקומה.
וריאציות.
נכון לעכשיו יש 12 וריאציות שבו השחקן יכול לבחור. חלקן זמינות רק בגרסה iOS של המשחק. ב-4 מהווריאציות אפשר לקנות תלבושות עם יכולות שונות (או סתם למראה), יחד עם כסף שמשיגים בשלב.
רצפות.
ישנן כמה סוגי רצפות במשחק:
Doodle jamp 2.
ב 2021 יצאה גרסה חדשה למשחק, המבוססת על אותה רעיון, אך האנימציה ריאליסטית יותר וישנם מספר שינויים במשחק עצמו:
פרש הברונזה
פיירו (קומיקס)
פיירו (באנגלית: Pyro) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "The Uncanny X-Men #141" מינואר 1981, והיא נוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
את דמותו של פיירו בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן 2" ו"" גילם השחקן אהרון סטנפורד.
ביוגרפיה בדיונית.
פיירו נולד בסידני שבאוסטרליה. הוא מוטאנט המסוגל לשלוט באש, אך לא ליצור אותה. ללא מקור אש הוא חסר כוחות. מקור האש שלו הוא לרוב להביור אותו הוא נושא על גבו. את יכולת תמרון האש גילה בצעירותו, אך לא מצא לה שימוש מעשי. בחלוף מספר שנים של עבודה כעיתונאי וסופר בדרום-מזרח אסיה פגש פיירו את המוטאנטית מיסטיק, שאף גייסה אותו לאחוות המוטאנטים כפושע מקצועי. במסגרת פעילות האחווה הוא ניסה להתנקש בחייו של הסנטור רוברט קלי, ונלחם לראשונה באקס-מן. מאוחר יותר נלחם פיירו בקבוצת האוונג'רס, ולאחר מכן שוב באקס-מן. למרות שהוא מעולם לא שירת תחת המנהיג המקורי של הקבוצה מגנטו, פיירו עבד עם האחווה תחת פיקודם של כמה מנתיניו של מגנטו שבזמנו פיקחו על הקבוצה.
האחווה תחת מנהיגותה של מיסטיק הציעה מאוחר יותר את שירותיה לממשלת ארצות הברית תמורת הגנה וחנינה רשמית על פשעים שביצעה, ושם הקבוצה הוחלף לפרידום פורס ("כוח החופש"). במסגרת המשימה הראשונה שלהם, הקבוצה לכדה את מגנטו. עם כוח החופש, פיירו לכד את האוונג'רס בשם הממשל הפדרלי. מאוחר יותר, פיירו התעמת עם קבוצת אקס פקטור המקורית מתוך מטרה לעצור את ראסטי קולינס, גיבור-העל הידוע בכינוי "אגרוף האש". עם כוח החופש, פיירו נלחם באקס-מן בדאלאס, והיה נוכח במותם, בקשת הסיפור "".
חנינא בן תרדיון
שמעון בר יוחאי
מתיא בן חרש
יוחנן בן תורתא
יוחנן בן נורי
אלעזר בן שמוע
יהודה בן בבא
יוסי הגלילי
אלעזר בן עזריה
אליעזר בן רבי יוסי הגלילי
אלעזר בן פדת
יהושע בן לוי
מדליית השירות הצבאי הכללי
מדליית השירות הצבאי הכללי (באנגלית: Military General Service Medal בר"ת: MGSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לכלל הדרגות בצבא הבריטי על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1808–1814. העיטור נוסד בשנת 1847 וניתן רטרואקטיבית לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; המהפכה הצרפתית, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית.
זכאות לעיטור.
העיטור החליף את מדליית הזהב הצבאית וניתן עבור אותה תקופת השירות, עבור אותן מערכות (מלבד התוספת של 'מצרים'). ההבדל העיקרי בזכאות של מדליית השירות, הוא זכאותם של כלל הדרגות וכלל החיילים שהשתתפו במערכות, שלא כמו קודמו אשר נועד לקצינים בלבד ורק אלו אשר נלחמו בקו האש אל מול פני האויב. כדי לקבל את העיטור, החייל הזכאי לו היה צריך להיות חי (משפחת החייל לא הייתה זכאית לעיטור), כמו כן הזכאי היה צריך להגיש בקשה לקבלת העיטור.
חוסר המידע על העיטור החדש וחוסר העניין לקבלתו, הוביל לכך שלא כל מי שהיה זכאי לעיטור קיבל אותו. סך הכל קיבלו את העיטור כ-25,650 זכאים לו.
אבזמים.
העיטור תמיד ניתן בליווי אבזם המציין את המערכה או מערכות אליהם ניתן. רשימת המערכות אשר נכללו כזכאים להענקת האות דומה לזאת של מדליית הזהב הצבאית, מלבד התוספת של המערכה במצרים.
אלעזר הקפר
שמעון בן מנסיא
יהושע בן חנניה
אליעזר בן יעקב
חזית (לחימה)
חזית היא קו הלחימה בעימות מזוין, ובכך מהווה גבול בין הצבאות הלוחמים. החזית יכולה להיות טקטית צרה או רחבה עד כדי זירה. בעוד שאל החזית נשלחים בעיקר לוחמים וכוחות תומכי לחימה, העורף, היפוכה של החזית, כולל בעיקר את האוכלוסייה האזרחית שאינה אוחזת בנשק.
אף שבמפה חזית מסומנת כקו אחד, היא למעשה מורכבת ממספר קווים, כך שהקווים האחוריים תומכים לוגיסטית בקווים הקדמיים הלוחמים. ניתן לראות זאת בבירור במלחמת חפירות, שבה השוחות הקדמיות הן שוחות ההסתערות, ואילו השוחות האחוריות והמקשרות מסייעות לקדמיות באספקת מזון ובקשר. השטח שבין הקו הקדמי של צבא אחד לזה של האחר נקרא שטח הפקר, מאחר שזהו שטח ללא שליטה בפועל של אף אחד מהצדדים.
לחימה במספר מרובה של חזיתות היא קשה יותר מאשר לחימה בחזית אחת, משום שהיא דורשת הפניית משאבים לשני קצוות שונים. משום כך, תאורטיקנים צבאיים מנסים לצמצם את מספר החזיתות במלחמה אחת או להכריע חזית אחת במהירות במטרה להפנות את כל המשאבים אחר כך אל החזית השנייה. דוגמה לכך ניתן לראות בתוכנית שליפן, אשר התייחסה למלחמה אפשרית של הקיסרות הגרמנית בשתי חזיתות: מול צרפת ומול האימפריה הרוסית.
יונה אליאן קשת
Woman In Love
גיל קלעי
גיל קלעי (נולד ב-1955 בתל אביב) הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה במכון למתמטיקה ובמרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים, פרופסור למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה, ופרופסור משותף במחלקה למתמטיקה ובמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת ייל בארצות הברית.
קורות חיים.
גיל קלעי הוא בנו של חנוך קלעי, שהיה חבר מפקדת האצ״ל והלח״י.
קלעי קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית ב-1983, בהנחיית מיכה פרלס. הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ב-1985 לאחר פוסט-דוקטורט ב-MIT. תחומי העניין העיקריים שלו הם קומבינטוריקה, גאומטריה ושימושיהן. בין השאר, הוכיח שיש גרסאות של שיטת הסימפלקס לתכנון ליניארי שזמן הריצה שלהן (במקרה הגרוע) הוא תת-מעריכי; פתר לשלילה את בעיית Borsuk (שואלת האם כל קבוצה חסומה במרחב האוקלידי ה-n-ממדי ניתנת לחלוקה ל-n+1 קבוצות מקוטר קטן יותר); והתקדם בפתרון השערת Hirsch (טוענת שקוטר גרף הקודקודים והמקצועות של פאון d-ממדי עם n פאות הוא לכל היותר n − d).
קלעי זכה במספר פרסים במתמטיקה: פרס פוליה (1992); פרס ארדש (1993); פרס פולקרסון (1994); פרס רוטשילד לשנת ה'תשע"ב (2012) במתמטיקה / מדעי המחשב ובהנדסה.
הוא חבר מערכת של כתב העת Israel Journal of Mathematics.
בין תלמידיו אהוד פרידגוט, איזבלה נוביק, רון עדין ועודד שרם.
קלעי מרצה וכותב על רעיונות במתמטיקה לציבור הרחב וכמו כן הוא מפרסם לעיתים בהארץ.
בסוף שנת 2016 צורף לאקדמיה הלאומית למדעים.
בורהאנודין רבאני