סוסיים הם חיות חברתיות. הסוסים, הזברות המצויות וזברות ההרים מתקבצים בדרך כלל לעדרים קבועים הכוללים זכר בודד וקבוצת נקבות, ושאר הזכרים יוצרים עדרים קטנים של "רווקים". שאר המינים בסוג סוס חוברים לעדרים זמניים, המורכבים מבני אותו זוויג או מעורבים, למשך כמה חודשים. בכל המינים יש היררכיה ברורה בין הפרטים בעדר, כאשר בדרך כלל הנקבה המובילה שולטת על הגישה למשאבי מזון ומים, והזכר המוביל שולט על הזדמנויות להזדווג.
הנקבות, המכונות סוסות אצל הסוסים ואתונות במקרה של חמורים וערודים ממליטות בדרך כלל סייח (אצל הסוסים) או עייר (אצל החמורים) בודד, לאחר תקופת הריון של בערך 11 חודשים. הסייחים מסוגלים ללכת תוך שעה מלידתם, והם נגמלים מהנקה לאחר ארבעה עד שלושה עשר חודשים (בעלי חיים בטבע מאריכים את תקופת ההנקה בהשוואה לבעלי חיים שעברו ביות). נקבות בטבע עשויות ללדת פעם בשנה או פעם בשנתיים תלוי במינים, בתנאי החיים, ובגורמים נוספים.
תקופת הייחום אצל סוסיים בוגרים משתרעת בין תחילת האביב לסתיו. מרבית הנקבות נכנסות לתקופה בה אינן מעוניינות להזדווג (anestrus) בחורף. מעגל הרבייה נשלט על ידי אורך היום - הייחום מתחיל כשהימים מתחילים להתארך. חוסר הפעילות המינית בחורף נועד למנוע הפריה בחודשי החורף, משום שאז תתרחש ההמלטה בתקופה הקשה ביותר בשנה, ויקשה על הסייחים לשרוד. אולם לנקבות סוסיים החיות בקרבה לקו המשווה, אזורים שבהם כמעט שאין שינוי באורך היום מעונה לעונה, אין בתאוריה בכלל תקופה שבה הן אינן פעילות מינית. זאת ועוד, מסיבות שאינן ברורות, כ-20% מנקבות סוס הבית בחצי הכדור הצפוני פעילות מינית כל השנה.
סיווג.
משפחה הסוסיים (בנוסף לסוג סוס כוללת המשפחה 35 סוגים נוספים שכולם נכחדו)
בני כלאים.
מינים שונים של הסוסים יכולים לעבור הכלאה, אם כי הצאצאים של הכלאה כזו הם בדרך כלל עקרים. בני הכלאים כוללים:
פארק לאומי וסקראן
הדסיים
הדסיים (שם מדעי: "Myrtaceae") משפחה של עצים או שיחים, ירוקי עד, בדרך כלל ארומטיים ונפוצים באזורים טרופיים, משפחת ההדסיים מונה 129 סוגים ו 6,161 מינים, הפזורים ברחבי העולם באזורים בעלי אקלים ממוזג.
המשפחה כוללת מין יחיד בסוגו שצומח בר בישראל (הדס מצוי) ומספר סוגים שהוכנסו לישראל כגון כעצי פרי או נוי וגינון: פיג'ואה, פיטנגו, גויאבה, אקליפטוס, קָלִיסְטֶמוֹן (קליסטמון הנצרים ניכר בתפרחות אדומות דמויות מברשות לניקוי בקבוקים). מרבית המינים הנושאים פירות אכילים נפוצים באוסטרליה ומלזיה, במיוחד האקליפטוס.
מאפיינים.
עצים או שיחים, ירוקי עד, כשבדרך כלל בעלים, בענפים דקים וצעירים ובפרחים יש מיכלי הפרשה כדוריים, המלאים שמנים אֶתֶרִיִּים. בהדס ובאקליפטוס השמן האתרי מיוצר ונאגר גם בשערות בלוטיות אפידרמליות (Trichomes Glandular), דהיינו על פני האֶפִּידֶרְמִיס של איברי הצמח. הלוואים נעדרים או שהם קטנים ונושרים בשלב מוקדם. העלים פשוטים, לרוב תמימים, בדרך כלל גלדניים, על פי רוב נגדיים, ולפעמים מסורגים או ערוכים בשלשלות או בדור מדומה; הטרף עם עורקים משניים מנוצים (יוצאים מצדי העורק הראשי), או עם עורקים שיוצאים מנקודה משותפת שבבסיס העלה, ואז לרוב העורקים צמודים לשפת העלה ועוברים פחות או יותר במקביל אליה. הטרף זרוע בנקודות בלוטיות שקופות למחצה.
התפרחות יוצאות מחיק העלה או מקצה הענף, והן מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת, אבל הן מסודרות באופנים שונים, מתפרחות פשוטות עד מורכבות, מפרח בודד בציר ועד מספר רב של פרחים. חפיות לעיתים קרובות מצויות.
הפרחים - על פי רוב נכונים, בעלי עטיף כפול ודו-מיניים, לפעמים הם חד-מיניים מחמת ניוון (האיבר הזכרי והנקבי מתפתחים בכל הפרחים, אבל אחד מהם מתנוון ונותר עקר) ולכן לפעמים הם פוליגמיים (נושאים פרחים חד-מיניים ודו-מיניים גם יחד).
צינור הפרח משתייר, והוא בדרך כלל מאוחה בשחלה ומתמשך מעליה ונלווה אליה במהלך התפתחותה. אונות הגביע לרוב 4 או 5 או יותר לעיתים רחוקות 3. הם מפורדים או מאוחים למכסה פקע הפריחה (קליפטרה, operculate,calyptra) כמו כן, אונות הגביע חופפות או צמודות אחת לשנייה או מתפצלות באופן לא סדיר.
עלי הכותרת - 4 או 5 או לעיתים רחוקות 6 או נעדרים לחלוטין. הם נעוצים בשולי המצעית ומרפדים את צינור הגביע וחופפים או צמודים ונוגעים אחת אחת בשנייה, אך לא מאוחים, או שהם מאוחים במכסה פקע הפריחה, ולפעמים מאוגדים, אך לא מאוחים ויוצרים מעין מכסה.
האבקנים - בדרך כלל בולטים מאוד ומרובים ולעיתים רחוקות רק 4 או 5 או 10. הם ערוכים זקופים בדור אחד או במספר דורים בהיקף המצעית, ובפקע הפריחה הם מכופפים או מקופלים לשתיים. הזירים מופרדים או מאוחים בבסיסם לצינור קצר או ל-4-5 צרורות כנגד עלי הכותרת; המאבקים מורכבים משתי לשכות, כאשר הזירים מקובעים היטב לבסיס המאבקים או לגבם. לשחרור גרגרי האבקה נפתחים המאבקים לכל אורכם בסדקים ולעיתים רחוקות בנקבים בקצה העליון שלהם. רקמת החיבור של המאבק מסתיימת בדרך כלל בבלוטה קודקודית אחת או יותר.
השחלה - תחתית, תחתית למחצה, או לעיתים רחוקות יותר עילית. השחלה מורכבת מ-2 שחלילים מאוחים או יותר, ומאחת או הרבה מגורות, לפעמים ישנן מחיצות לא שלמות. השליות בדרך כלל זוויתיות או לעיתים רחוקות דופניות; בכל מגורה ביצית אחת או רבות; בהמשך השחלה עמוד עלי אחד (נעדר בסוג אחד) ובראשו צלקת אחת.
הפרי - הלקט, או ענבה, או ענבה הדמויה לבית גלעין או בית גלעין הפרי עם זרע אחד או זרעים מרובים. הזרעים ללא אֶנְדּוֹסְפֵּרְם או אנדוספרם דליל ודק; קליפת הזרע סחוסי או קרומי דק, לפעמים נעדר; העובר ישר או מעוקל.
טקסונומיה.
באופן מסורתי, מחולקת המשפחה הגדולה לשתי תת-משפחות:
חלוקה זו נחקרה על ידי בוטנאים ולאחרונה (2001) נמצאו עדויות גנטיות למיני הדסים עם זיקה ללפטוספרמונים, דבר המעמיד חלוקה מסורתית זו בסימן שאלה.
ממלכת שאווה
יעקב גרנק
יעקב (דב) גרנק (ט' באב ה'תרפ"ג, 22 ביולי 1923 - כ"ד בכסלו ה'תש"ט, 26 בדצמבר 1948), שנודע בכינויו "דב הבלונדיני", היה חבר בלח"י ומפקד פלוגה בגדוד הפשיטה (גדוד 89) של חטיבה 8 במלחמת העצמאות.
מילדות ועד העלייה לארץ ישראל.
יעקב גרנק נולד בשנת 1923 בלודז' שבפולין לראובן-זאב ולפנינה גרנק, למשפחה מבוססת בת שלושה ילדים שהתמחתה בטקסטיל. יעקב למד בבית ספר תיכון מקצועי עד גיל 15, עת פרצה מלחמת העולם השנייה. בנעוריו הצטרף לבית"ר ושאף לעלות לארץ ישראל.
בגיל 16, עם פלישת הגרמנים לפולין התנדב גרנק להגנת העיר ורשה. לכשהגיע לוורשה שובץ בפלוגת קומנדו פולנית והשתתף בפעולות נגד הגרמנים. באחת מפעולותיו הוא נשבה בידי הגרמנים, אולם הצליח לברוח כאשר קפץ מתוך רכבת בדרך למחנה שבויים בגרמניה, וחזר ללודז' ברגל. לאחר מכן הגיע כפליט לווילנה והשתלם בבית הספר למכונאות בעיר.
בשנת 1940 קיבל היתר מהשלטונות הסובייטיים לעלות לארץ ישראל. לשם כך נסע תחילה למוסקבה ומשם דרך טורקיה וסוריה, במסגרת עליית הנוער, הגיע ב-1940 לארץ ישראל והתמקם בראש פינה (הוריו ואחותו נרצחו בידי הנאצים ורק אח אחד, גרשון גרנק, ניצל והגיע לארץ ישראל בשנת 1948).
פעילותו במחתרת לח"י.
בהיותו בארץ ישראל הצטרף גרנק לתנועת בית"ר בראש פינה, בה היה חניך עוד בפולין וכעבור שנה, בשנת 1941, היה לחבר בלח"י. הכינוי המחתרתי שניתן לו היה "דב" ובפי חבריו 'הבלונדיני'. גרנק לקח חלק בשליחות לח"י באיטליה, שם נאסר והוחזר לארץ ישראל. בקיבוץ כפר החורש עסק בשמירה והכיר את אשתו לעתיד, לאה, כשהייתה תיכוניסטית ובאה לעזור בקטיף.
במהלך שירותו בלח"י ארגן ונטל חלק בפעילויות רבות נגד השלטון הבריטי, כגון: התקפות רבות על מתחמי צבא ומחסני נשק בריטיים בתל ליטווינסקי, פריצות למבני הבולשת הבריטית במגרש הרוסים בירושלים וביפו, ניסיון ההתנקשות בחייו של הנציב העליון הרולד מקמייקל, ההתקפה על שדה התעופה בכפר סירקין, עליה פיקד, מבצע לחילוץ ישראל אלדד, ופעולות שוד ("החרמות") למימון פעולות המחתרת.
ניסיון התנקשות בהרולד מקמייקל.
ב-8 באוגוסט 1944 ניסו אנשי לח"י להתנקש בחייו של הנציב העליון הרולד מקמייקל, אך נכשלו בכך. 10 לוחמים בפיקודו של יהושע כהן ובהשתתפותם של אליהו חכים ויעקב גרנק ארבו לו על הכביש הראשי ביציאה מירושלים, בסיבוב חד ליד הכפר ליפתא, כשהם מוסווים למודדי כבישים. בהגיע מכוניתו של הנציב, ומלפניה ומאחוריה מכוניות משטרה ובהן שוטרים חמושים, זרקו אנשי לח"י בקבוק מולוטוב לכביש, שיצר חומת אש שעצרה את השיירה, ופתחו לעברה באש מקלעים. נהגו של הנציב, שנפצע באורח קשה, הצליח למלט את המכונית לשטח ראות מת מעבר לצלע ההר וחיי הנציב ניצלו, אך אשתו נפצעה.
מבצע לחילוץ ישראל אלדד.
בשנת 1944 נפצע ישראל אלדד, ממנהיגי לח"י, בגבו, כשנפל מקומה רביעית בעת ניסיון בריחה. הוא נכלא בבית הסוהר המרכזי בירושלים ובמחנה המעצר בלטרון כשגבו נתון בגבס, אך גם לאחר שהוסר הגבס נזקק לטיפולים רפואיים. ב-7 ביוני 1946 הובא למרפאתו של האורתופד ד"ר יוסף טרוי ברחוב הנביאים בירושלים, תחת משמר בריטי כבד. קבוצת אנשי לח"י בפיקודו של גרנק, בפעולה נועזת, רצו למרפאה מחופשים לסניטרים, השתלטו על המשמר, פרקו את נשקו, וברחו עם אלדד. הוא הוסתר זמן מה בבונקר של לח"י בפאתי רמת גן ליד נחל איילון.
דוד שומרון, מלוחמי לח"י שהשתתפו במבצע סיפר:
שוד הבנק הפולני.
ב-3 בדצמבר 1946, במהלך פעולת שוד שנכשלה בבנק הפולני פ.ק.או, ברחוב אלנבי בתל אביב, נפצע גרנק בבטנו אך לאחר שנותח, הוברח במונית מבית החולים הדסה ששכן ברחוב בלפור בעיר.
נחמיה בן-תור, היסטוריון לח"י, כתב על פציעתו של "דב":