קמלה קאן, מתבגרת מוסלמית-אמריקאית ממוצא פקיסטני, הופיעה לראשונה ללא שם בהופעת קמע בחוברות "קפטן מארוול" בכיכובה של דנברס. בהמשך כיכבה הדמות כממשיכת דרכה של דנברס כגברת מארוול, אחרי שהפצת ערפילי טריגן על פני כדור הארץ עוררו גנים בלתי אנושיים בגופה. קמלה, מעריצה נלהבת של קרול דנברס ושאר חבריה גיבורי-העל, הושפעה מאלילתה והחלה להשתמש בכוחותיה למלחמה בפשע בג'רזי סיטי. בהמשך השתלבה הדמות בחוברות "האוונג'רס" השונות, והיא כיום חברה בקבוצת האלופים הצעירה ובקבוצת סוכני אטלס החשאית של ג'ימי וו.
המרגל
יחסי איטליה–שווייץ
יחסי איטליה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים בין איטליה לשווייץ, אשר בדרך כלל הם קרובים, ומנוהלים כיום על ידי מערכת אמנות מורכבת (כולל יחסים עם האיחוד האירופי, שאיטליה חברה בה).
רקע כללי.
שתי המדינות חולקות גבול ארוך ושלוש שפות נפוצות (איטלקית היא אחת מארבע השפות הרשמיות של שווייץ. גרמנית וצרפתית הן שפות מיעוט מוכרות באיטליה). באיטליה ישנם 48,000 שווייצרים, ואילו אזרחי איטליה הם הקבוצה הזרה הגדולה ביותר בשווייץ: 500,000 איטלקים, כולל בעלי אזרחות כפולה. שווייץ הייתה יעד פופולרי עבור מהגרים איטלקים במאה ה-19 ובין 1950 ל-1970 היו מחצית מכלל הזרים בשווייץ איטלקים. יש גם יותר בתי ספר שווייצריים באיטליה מכל מדינה אחרת בעולם.
יחסים כלכליים.
איטליה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בשווייץ, ושווייץ היא המשקיעה השמינית בגודלה באיטליה (22 מיליארד פרנק שווייצרי) היוצרת 78,000 מקומות עבודה. איטליה משקיעה 6 מיליארד פרנק שווייצרי בשווייץ ויוצרת 13,000 מקומות עבודה. שתי המדינות מקושרים במידה רבה באמצעות הסכמי האיחוד האירופי עם שווייץ ושווייץ היא גם חלק מאזור שנגן של האיחוד האירופי שמבטל את הגבולות הבינלאומיים בין המדינות החתומות על ההסכם.
יחסים דיפלומטיים.
שווייץ מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא, ו-12 קונסוליות בבארי, ברגמו, בולוניה, קליארי, קטאניה, פירנצה, ג'נובה, מילאנו, נאפולי, פאדובה, טורינו וונציה. מאידך, איטליה מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן, ו-4 קונסוליות בבזל, ז'נבה, לוגאנו, וציריך.
Get Down
"Get Down" (בעברית: "רדי") הוא שיר של הזמר-יוצר האירי גילברט או'סאליבן מאלבומו "I'm a Writer, Not a Fighter" שיצא לאור ב-1973. כסינגל שהה השיר שבועיים בראש מצעד הסינגלים הבריטי באפריל 1973. עוד הגיע השיר לראש מצעד הפזמונים באירלנד, ולעשרת הגדולים במצעדים בארצות הברית ובקנדה. השיר שימש לאו'סאליבן כנעימת חימום בפסנתר, עד שהורחב לשיר שלם ויצא על גבי תקליטון. או'סאליבן הקליט את השיר, כדי לגוון משיריו האחרים, היותר מלנכוליים.
נדמה שהמילה "רד!" ("Get Down!") היא פקודה של או'סאליבן לכלב שלו, אבל הזמר מתייחס בשיר לנערה, שמתנהגת כמו כלב וקופצת עליו, ולכן הבקשה היא "רדי".
ב-2006 הקליטה להקת הדאנס הבריטית Malibu Sneakers גרסת כיסוי של השיר בשם "Get Down Again" שהגיעה למקום ה-42 במצעד הסינגלים הבריטי. ב-2008 יצא השיר בתקליט ויניל "12 כולל רמיקס של ראול רינקון.
ב-2013 נעשה שימוש בשיר בסרט "The Harry Hill Movie".
לדברי ריק פינץ' מלהקת קיי סי והסאנשיין בנד השיר היווה השראה ללהיט הדיסקו "Get Down Tonight" משנת 1975.
יחסי איטליה–ספרד
יחסי איטליה–ספרד מתייחסים ליחסים הבינלאומיים בין איטליה לספרד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לאחר איחוד איטליה. היחסים בין איטליה לספרד נותרו חזקים ואמינים במשך מאות שנים בגלל קשרים פוליטיים, תרבותיים והיסטוריים שונים בין שתי המדינות.
היסטוריה.
העת העתיקה.
בשנת 218 לפני הספירה פלשו הרומאים לחצי האי האיברי, שהפך לימים לפרובינציה הרומית היספניה. הרומאים הכניסו את השפה הלטינית, שהיא אב קדמון לספרדית המודרנית וגם לאיטלקית). חצי האי האיברי נשאר תחת שלטון רומאי במשך למעלה מ-600 שנה, עד לשקיעת האימפריה הרומית.
בתקופה המודרנית הקדומה, עד המאה ה-18, איטליה הדרומית והמבודדת הייתה בשליטה ספרדית, שהייתה קודם לכן תחום של כתר אראגון.
כינון יחסים דיפלומטיים.
לאחר הכתרתו של ויטוריו אמנואלה השני כמלך איטליה בשנת 1861, ספרד לא הכירה בהתחלה במדינה, ובכל זאת ראתה את ויטוריו אמנואלה כ"מלך סרדיניה". ההכרה נבלמה על ידי התנגדותה של המלכה איזבלה השנייה, שהושפעה מעמדתו של פיוס התשיעי. לאחר שהתגבר ראש ממשלת ספרד לאופולדו אודונל על התנגדותה של המלכה, ספרד הכירה לבסוף בממלכת איטליה ב-15 ביולי 1865. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1870, לאחר הדחתה של איזבלה השנייה במהפכה המהוללת של 1868, בנו השני של ויטוריו אמנואלה השני, אמדאו, נבחר למלך ספרד, ומלך משנת 1871 עד להתפטרותו בשנת 1873.
תקופת המלחמה.
למרות כמה ניסיונות התחלה לקדם הבנה נוספת בין המדינות, מיד לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, היו עדיין סוגיות שבלמו את שיפור הקשר האיטלקי-ספרדי בספרד, כולל סוגיות של דעת קהל שגילתה סלידה מאיטליה (דוגמה בולטת לכך היא המלכה-האם מריה כריסטינה, שהייתה ממוצא אוסטרי).
לאחר שהדיקטטורים בניטו מוסוליני (1922) ומיגל פרימו דה ריברה (1923) עלו לשלטון, התנאים ליחסים קרובים יותר הבשילו, כאשר הרעיון של התקרבות לאיטליה הפך לחיובי יותר בעיני ממשלת ספרד, במיוחד מבחינת הרווח שהיחסים המשופרים הללו יכלו להעניק לספרד בשאלת טנג'יר (כאשר צרפת הייתה מנוגדת לספרד בנושא זה). מאידך עבור איטליה, הדיקטטורה בספרד היוותה פוטנציאל לשליטה תרבותית גדולה יותר על מדינה עם ממשלה המעורבת כעת ברפורמות רבות שבוצעו באיטליה. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הסתבכו לעיתים קרובות בדיפלומטיה המשולשת הרחבה יותר שכללה גם את צרפת. בעודו מציג רצון לחברות והתקרבות, "חוזה הפיוס והבוררות" שנחתם באוגוסט 1926 בין המדינות היה בעל מהות מוגבלת מבחינה מעשית, בהשוואה לציפיות בנקודת המוצא של הדיקטטורה של דה ריברה. עם זאת, "ירח הדבש" הדיפלומטי בין שני המשטרים גבר אחרי חתימת האמנה.
מלחמת האזרחים הספרדית.
בינתיים פרח הפשיזם בספרד, כולל מנהיגו הכריזמטי, חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, שהאמין שהפשיזם האיטלקי, כפי שהוגדר על ידי מוסוליני, היה המודל המושלם. לאחר הוצאתו להורג על ידי כוחות רפובליקנים ספרדיים בשנת 1936, פרנסיסקו פרנקו הפך למנהיג מפלגת הפלנחה, כמו גם לראש המדינה ומפקד הכוחות המזוינים. הוא לא היה מנהיג פשיסטי כריזמטי כדרכו של פרימו דה ריברה או מוסוליני, אך הוא אכן בא להגשים את משימת הפלנחה. פרנקו לא אפשר לפלנחה לשלוט במעשיו - אלא שלט בה עד מותו בשנת 1975. בשנת 1936 התערב מוסוליני לצד פרנסיסקו פרנקו והלאומנים הספרדים במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ועזר לפרנקו לנצח. כוח צבא המתנדבים, כוח משלוח פשיסטי מאיטליה, מנה כ-75,000 חיילים איטלקים, כולל כוחות לוחמים ותומכי לחימה.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1939–1943, היו קשרי ספרד-איטליה קרובים, למרות שאיטליה נלחמה לצד גרמניה הנאצית וספרד נמנעה מכך. בפברואר 1941, התקיימה פגישה בין מוסוליני ופרנקו בבורדיגרה; במהלך הפגישה ביקש מוסוליני מפרנקו להצטרף למדינות הציר.[9] לאחר הדחת מוסוליני בשנת 1943, איטליה נקרעה לגזרים במלחמת האזרחים שלה, וספרד נותרה בדרכה; [10] משנת 1943 ואילך, הן ממלכת איטליה והן הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ניסו לשמור על יחסים דיפלומטיים טובים עם ספרד; אולם ניסיונות ההתקרבות הללו נדחו על ידי ספרד על מנת להשיג את האיזון ביחסיה עם שתי המדינות כמו גם עם שאר המעצמות הלוחמות.
חברות משותפת באיחוד האירופי.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו, איחוד מדינות הים התיכון, האיחוד האירופי וגוש האירו.
יחסים דיפלומטיים.
ספרד מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא, ו-20 קונסוליות באלגרו, בארי, בולוניה, קליארי, קטאניה, קטנזארו, פירנצה, ג'נובה, ליוורנו, מילאנו, נאפולי, נוברה, פאלרמו, פרוג'ה, רוונה, טרנטו, טורינו, ונציה, ונטימיליה וורונה. מאידך, איטליה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, ו-19 קונסוליות בא קורוניה, אליקנטה, ברצלונה, בילבאו, בורגוס, קאסטיון דה לה פלאנה, סאוטה, ז'ירונה, איביזה, חרס דה לה פרונטרה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, אוביידו, פלמה דה מיורקה, פמפלונה, סנטה קרוס דה טנריפה, סביליה, ולנסיה וסרגוסה.
פסק דין טלי איסקוב
פסק דין טלי איסקוב ניתן בבית הדין הארצי לעבודה ב-8 בפברואר 2011, ונפסק בו כי בשל הפער הניכר ביחסי הכוחות בין מעסיק לבין עובדיו, יש לתת משקל גבוה יותר לזכות העובד לפרטיות מאשר לזכות המעסיק לעשות כל פעולה במחשבים שבבעלותו. בית הדין הבחין בין סוגים שונים של תיבות דואר אלקטרוני וקבע לכל סוג את המותר והאסור למעסיק בחדירה לתיבות הדואר של עובדיו.
פסק הדין של בית הדין האזורי לעבודה, שעליו הוגש הערעור לבית הדין הארצי לעבודה, הוביל להסכם קיבוצי בנושא פרטיות תיבות הדואר של עובדים, שנחתם בין הסתדרות העובדים הכללית החדשה לבין לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.
רקע.
בשנים 2007–2008, עלתה בבתי הדין האזוריים לעבודה בתל אביב ובנצרת, סוגיית קבילותה של ראיה שהושגה תוך כדי חדירת המעסיק לתיבת הדואר האלקטרוני של העובד. בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב נקבע שהראיה קבילה, ואילו בבית הדין האזורי לעבודה בנצרת נקבע שהראיה אינה קבילה. על החלטותיהם של בתי הדין האזוריים לעבודה הוגשו ערעורים לבית הדין הארצי לעבודה. בית הדין הארצי לעבודה דן בשני הערעורים בצוותא, והרחיב את היריעה למתן פסק דין מקיף ומנחה בסוגיה.
הערכאות האזוריות.
טלי איסקוב ענבר נ' הממונה על חוק עבודת נשים – בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.