בספר בראשית מסופר על אליעזר עבד אברהם בהגיעו לבית לבן הארמי: . בעקבות דיון של אמוראים המובא בבראשית רבה מפרש רש"י מילים אלה: "התיר זמם שלהם שהיה סותם את פיהם שלא ירעו בדרך בשדות אחרים". הרמב"ן מפרש אחרת: "שפתח מוסרי צוארם כי המנהג להוליכם קשורים או שהיו הולכים חגורים במושב המרכבה אשר עליהם", ושולל את פירושו של רש"י תוך התבססות על חסידות גמליו של אברהם, הנלמדת בקל וחומר מחמורו של רבי פנחס בן יאיר, שלא היה צורך לזמום את פיהם כשהלכו בדרך מחשש שלא יאכלו מן הגזל, עקב היותם קניינו של אברהם, ובוודאי לא יגשו לאכול דבר שאינו שלהם.
מכאן מוכיח הרב מטשיבין, שגם מאכל גזל נחשב למאכל איסור כזה, שאין הקדוש ברוך הוא מאכיל אפילו בהמתן של צדיקים.
נהר הדנייפר
נמל התעופה ציריך קלוטן
נמל התעופה ציריך קלוֹטֶן (בגרמנית: Flughafen Zürich Kloten) הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר בשווייץ, ואחד הגדולים והעמוסים באירופה, הנמל ממוקם סמוך לעיירה קלוטן כ-13 קילומטר צפונית למרכז העיר.
בשנת 2015 עברו בנמל התעופה 26,281,228 נוסעים, ומועסקים בו כ-15,000 עובדים.
בשנת 2010 קיבל הנמל בפעם השביעית ברציפות את פרס Skytrax, בקטגוריית שדות התעופה המובילים באירופה.
בשנת 2019 זכה במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX.
היסטוריה.
שדה התעופה נפתח בשנת 1919 כשדה תעופה צבאי, ובשנת 1932 החלה להשתמש בשדה חברת התעופה השווייצרית סוויסאייר.
בשנת 1947 החלו בפרויקט VII שכלל בין היתר בניית מסלול מבטון.
ביוני 1948 הושלמה בנייתו של המסלול הראשון והוא היה מצויד במערכת נחיתת מכשירים.
באוגוסט 1953 נפתח מסוף נוסעים חדש, בינואר 1961 נחנך המסלול השני, בנובמבר 1975 נפתח הטרמינל הראשי, בינואר 1976 החלו בבניית המסלול השלישי, ביוני 1980 החלו בבניית תחנת הרכבת בנמל, באפריל 1986 נחנך מגדל הפיקוח החדש.
בשנות האלפיים הורחב נמל התעופה בצורה משמעותית.
מתקני הנמל.
בנמל ארבעה מסופים מחוברים לטרמינל הראשי AIRSIDE CENTER:
Skymetro רכבת תת-קרקעית המקשרת בין Airside center למסוף E באמצעות שתי מנהרות העוברות מתחת למסלול 28/10, המערכת כוללת שלוש רכבות ומסוגלת להסיע עד 4,200 נוסעים בשעה.
חברות תעופה ויעדים.
בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה הטסות לאירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
הנמל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של החברות סוויס, בלאייר, Edelweiss Air, Helvetic Airways, וכבסיס משני של החברת הלו.
טיסות לישראל וממנה.
אל על מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
סוויס מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
תחבורה אל הנמל וממנו.
הכביש המהיר A51 מקשר את נמל התעופה לציריך.
הכביש המהיר A53 מקשר את נמל התעופה לשאר הקנטונים של שווייץ.
מספר רכבות פועלות בנמל, רכבת S-Bahn של ציריך, רכבת היורו סיטי (EuroCity), רכבת האינטר סיטי (InterCity), והרכבת הקלה Glattalbahn.
נמל התעופה הוא גם תחנתם הסופית של מספר קווי אוטובוסים, שרותי מוניות נפוצים גם הם בנמל.
יורמאלה (כדורגל)
נמל התעופה הבינלאומי ציריך-קלוטן
Scout Car M3
דיוק קהנמוקו
דיוק פאואה קהינו מוקואה הליקוהולה קהנמוקו (באנגלית: Duke Paoa Kahinu Mokoe Hulikohola Kahanamoku; 24 באוגוסט 1890 - 22 בינואר 1968) היה שחיין ושחקן כדורמים אמריקאי. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912 ואנטוורפן 1920) ושיאן העולם במשך 10 שנים, במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. עקב ביטולה של האולימפיאדה בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1916) נמנעה ממנו זכייה שלישית ברציפות. נוסף לכך היה שחקן קולנוע.
ביוגרפיה.
קהנמוקו נולד בהונולולו, הוואי. ביחד עם אחיו הצעיר סמואל כונו "האחים קהנמוקו". כמוהם כונו "האחים קלילי", מיולה ומנואלה, זכו במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). שני זוגות האחים גדלו והתאמנו בהוואי.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קהנמוקו בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.4 דקות, לפני ססיל הילי מאוסטרלאסיה (1:04.6 דקות) ובן ארצו קן האשה (1:05.6 דקות), בשלב חצי הגמר הוא השווה את שיא העולם, 1:02.4 דקות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:20.2 דקות, אחרי אוסטרלאסיה שקבעה שיא עולם חדש של 10:11.2 דקות ולפני בריטניה (10:28.6 דקות).
בתחרות שנערכה בהמבורג, גרמניה 10 ימים לאחר המשחקים האולימפיים קבע קהנמוקו במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:01.6 דקות.
המשחקים האולימפיים שהיו אמורים להתקיים בברלין, גרמניה בשנת 1916 לא נערכו בשל מלחמת העולם הראשונה, וכך החמיץ קהנמוקו מדליית זהב נוספת במשחה ל-100 מטר חופשי.
בתחרות שנערכה בניו יורק באוגוסט 1918 שיפר קהנמוקו את שיאו העולמי במשחה ל-100 מטר חופשי והעמיד אותו על 1:01.4 דקות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה קהנמוקו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 1:01.4 דקות, לפני פואה קילואה (1:02.6 דקות ) וויליאם הריס (1:03.0 דקות) שניהם מארצות הברית, בשלב הגמר הראשון הוא קבע שיא עולם חדש של 1:00.4 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 10:04.4 דקות, לפני אוסטרלאסיה (10:25.4 דקות) ובריטניה (10:37.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי עם נבחרת הכדורמים של ארצות הברית.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה קהנמוקו במדליית כסף בתוצאה של 1:01.4 דקות, אחרי בן ארצו שיאן העולם ג'וני וייסמילר שקבע שיא אולימפי חדש של 59.0 שניות ולפני אחיו סמואל (1:01.8 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו בפעם השלישית בגיל 34.
קהנמוקו היה שחיין מחליף בנבחרת השחייה האמריקאית לאולימפיאדות באמסטרדם 1928 ובלוס אנג'לס 1932, אך לא זכה בסופו של דבר להשתתף בהן.
משנת 1925 שהה קהנמוקו בהוליווד ושיחק ב-18 סרטי קולנוע, ביניהם שלושה סרטי תעודה על חייו.
בשנת 1965 זכה קהנמוקו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ב-24 באוגוסט 2015 פורסם גוגל דודל במלאת 125 שנים להולדתו.
שריונית וייט M3
דוד בליאכר
הרב דוד בְּלֶיאָכֶר (?-אייר תש"ד) היה מגדולי תלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"). נודע כמייסד ישיבות מוסר בפולין וכראש ישיבת מזריץ' (Międzyrzec Podlaski). נספה במחנה ההשמדה מיידנק.
עד לשואה.
נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה למשפחה של תלמידי חכמים. למד בכמה ישיבות. נמשך ללימוד המוסר והיה לתלמידו של הסבא מנובהרדוק.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבר עם רבו לקייב, בישיבה שייסד שם רבו.
לאחר פטירת ר' יוזל בתר"פ, עבר הרב בליאכר למזריץ' שבפולין והקים את ישיבת בית יוסף על שמו של רבו שהמשיכה את שיטתו המוסרית. לישיבה הגיעו מאות בחורים מכל רחבי פולין על אף הקשיים הכלכליים שהישיבה עמדה בפניהם. בעזרת תלמידיו הקים רשת של תת-ישיבות במקומות נוספים.
בימי השואה.
הנאצים הרסו את מוסדות התורה במזריץ' מיד עם כניסתם למקום בפרוץ המלחמה. מרבית תלמידי מוסדות התורה נמלטו לשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את ישיבותיהם בעיירה נימצין במחוז וילנה. הרב בליאכר ברח עם תלמידיו לבריסק שהייתה גם היא בכיבוש סובייטי, אך לאחר זמן די קצר חזר למזריץ' בגלל רדיפת הקומוניסטים את הדת ובייחוד את היהדות בהסתמכו על מאמר חז"ל: "קשה המחטיאו יותר מן ההורגו". סירב לברוח כדי לא להשאיר את שארית הפליטה במזריץ' ללא מנהיג. הוא לימד את תלמידיו במחתרת כשהישיבה מפוצלת לכמה סניפים, כדי להגדיל את סיכויי התלמידים להינצל.
הרב בליאכר הצליח לפתוח מטבחים שסיפקו אוכל לכל התלמידים וכך יכולים היו להחזיק מעמד. כשהוקם הגטו במזריץ' היה למנהיגם של היהודים הנותרים, כשמצד אחד עודדם להחזיק מעמד ומצד שני הכינם למות על קידוש השם. הרב נספה עם יהודים מהקהילה ובהם מתלמידיו במיידנק.
התערוכה העולמית של ברצלונה (1888)
התערוכה העולמית של ברצלונה (בקטלנית: L'Exposició Universal de 1888) הייתה התערוכה העולמית הראשונה שהתקיימה בספרד. התערוכה, שהתקיימה בין ה-8 באפריל ל-9 בדצמבר, נתנה דחיפה ופרסום לתנועת המודרניסטה באדריכלות ולהפיכתה של ברצלונה לעיר מודרנית מובילה.
התערוכה התקיימה בפארק המצודה בעיר. שער הכניסה לתערוכה, "שער הניצחון" והקפה-מסעדה "טירת שלושת הדרקונים" (כיום המוזאון הזואולוגי), העשויים לבנים אדומות, ניצבים עד היום. השימוש בלבנים, חומר זול, פרקטי, קטלאני מקומי וצבעוני, גילם את התפיסה החדשנית שייצגו אדריכלי ברצלונה באותה עת. אחד מביתני התערוכה, ביתן "החברה הטרנס-אטלנטית", תוכנן על ידי האדריכל הנודע אנטוני גאודי, שהיה בראשית דרכו.
ארמונות התצוגה של האמנויות והתעשייה אכלסו מבנים ששימשו קודם לכן מבנים צבאיים (המצודה והארסנל) וכיום הם בית הפרלמנט של קטלוניה. בנוסף ניצבת עד היום בפתח נמל ברצלונה אנדרטת כריסטופר קולומבוס שהוקמה לכבוד התערוכה. לכבוד התערוכה הושלמה סלילתן של השדרות המרכזיות של שכונת אישמפלה: שדרת גרסיה ("Passeig de Gràcia") המקשרת בין כיכר העיר הראשית, כיכר קטלוניה, לבין העיר העתיקה של גרסיה שהפכה להיות חלק מברצלונה ושדרת דיאגונל - השדרה החוצה את העיר באלכסון ("Avinguda Diagonal"). כן הושלמו שדרות לה רמבלה והפָּרָלֵל.
הצלחת התערוכה, שהפטרונית שלה הייתה העוצרת מריה כריסטינה ויזמיה בפועל היו עילית הבורגנות של קטלוניה, סייעה ליצירת קשרים טובים בין הבורגנות הקטלאנית לבית המלוכה, וזאת תוך מחאות נציגי מעמד הפועלים והרפובליקאים.
היסאיצ'י טראוצ'י