הדמות הראשית של המחזה, דארן למינג, היא של שחקן בייסבול רב-גזעי פופולרי ומצליח שנמצא בשיא הקריירה שלו כשהוא מחליט לצאת מהארון. חבריו לקבוצה מגיבים בצורות שונות - חלקם תומכים ומקבלים, וחלקם לא. הדרמה נמשכת לאורך כל עונת הבייסבול, עד לסופה הטרגי.
רקע.
על אף שגלן בורק יצא מהארון בפני חבריו לקבוצה ובעליה בשנות השבעים ובילי בין יצא מהארון בשנת 1999 אחרי שכבר פרש מליגת MLB אחרי 8 עונות, בזמן כתיבת המחזה "Take Me Out" מעולם לא היה אף שחקן בייסבול מקצועי פעיל שיצא מהארון. מחזה זה הוא תיאור דרמטי של איך יכול אירוע שכזה להתרחש.
המחזאי ריצ'רד גרינברג סיפר כי אחת הסיבות שמשכו אותו לכתוב מחזה על בייסבול הייתה עונת 1998, במהלכה לניו יורק יאנקיז היה שיא של 114 ניצחונות בעונה, שהחלו במשחק מושלם של דייוויד וולס. רבים מאמינים כי ההשראה לדמותו של למינג היא שחקן הבייסבול האמריקאי לשעבר של נשיונל ליג, דרק ג'יטר מהיאנקיז, וכי ההשראה לדמותו של המגיש (pitcher) הגזען שיין מונגיט היא ג'ון רוקר מהאטלנטה ברייבס.
הפקות.
בבריטניה, המחזה "Take Me Out" הוצג ב-Donmar Warehouse שבלונדון ה-20 ביוני ל-3 באוגוסט 2002.
בארצות הברית, לאחר שהוצג ב-The Public Theater שבאוף ברודוויי, המחזה "Take Me Out" עלה לראשונה בברודוויי ב-Walter Kerr Theatre, החל מה-27 בפברואר 2003 ועד ל-4 בינואר 2004. הפקה מחודשת של המחזה צפויה להעלות ב-Hayes Theater שברודוויי במהלך 2020, עם הצגות הרצה החל מה-2 באפריל והצגת בכורה רשמית ב-23 באפריל.
XF 103
ריפבליק XF-103
נורת' אמריקן F-107
האספה המחוקקת של מחוז לנינגרד
האספה המחוקקת של מחוז לנינגרד היא הגוף המחוקק העליון והבכיר ביותר במחוז לנינגרד. האספה מורכבת מחמישים צירים שנבחרים על ידי תושבי המחוז על פי מערכת בחירות רובנית מעורבת-יחסית. תקופת כהונתה היא 5 שנים.
לאספה המחוקקת יש מעמד של ישות משפטית. בניין האספה המחוקקת ממוקם ביחידה טריטוריאלית אחרת: סנקט פטרבורג ברחוב סובורוב.
היסטוריה.
ב-20 במרץ 1994 נערכו לראשונה הבחירות לאספה המחוקקת ונערכים מאז מדי 5 שנים. בנוסף צירי האספה שולחים נציגים לאספה הפדרלית.
ועדות.
האספה המחוקקת מקימה את הוועדות הבאות:
יחסי ברזיל–פרגוואי
יחסי ברזיל – פרגוואי הם קשרי חוץ בין ברזיל לפרגוואי.
היסטוריה.
היחסים בין ברזיל לפרגוואי השתפרו מאוד לאחר שהחלטת נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה "לולה" בשנת 2009 לשלש את תשלומיה לפרגוואי בגין אנרגיה מסכר הידרואלקטרי בגבולן. על פי הסכמה, ברזיל תשלם לפרגוואי 360 מיליון דולר בשנה עבור אנרגיה ממפעל סכר איטייפו המופעל במשותף. דה סילבה, כינה זאת "הסכם היסטורי" והעסקה נתפסה כניצחון פוליטי לנשיא פרגוואי פרננדו לוגו. אך עדין נתרו בעיות עמוקות במערכת היחסים בין המדינות, ובראשן התנאים השליליים של אמנת איטייפו משנת 1973 לפיה פרגוואי חייבת למכור אנרגיה הידראולית לברזיל במחיר מגוחך ונוכחותם של 300,000 חקלאים ברזילאים, בעיקר מגדלי סויה, בפרגוואי שמשלמים מס מינימלי וגרמו לעזיבה של חקלאים קטנים פרגוואים מאזורים כפריים.
ההפיכה בפרגוואי בשנת 2012.
ביוני 2012 הסנאט של פרגוואי הצביע ברוב של 44 מול 39 סנאטורים להדיח את הנשיא פרננדו לוגו מתפקידו. האירועים זכו לביקורת מצד מנהיגים של מדינות רבות באמריקה הלטינית, כולל ארגנטינה וונצואלה. כתוצאה מכך, פרגוואי הושעתה ממרקוסור, גוש הסחר הדרום אמריקני, הכולל את ארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, וונצואלה.
אורדוריק מפורדנון
אודוריק מפרודנון (באנגלית: Odoric of Pordenone; 1286 בערך – 1331) היה כומר פרנציסקני מימי הביניים ומיסיונר חוקר ארצות. הוא היה אחד מהאירופאים הרבים שהגיעו לסין בימי הביניים. הדיווח על ביקורו בסין היה מקור חשוב לסיפורו של ג'ון מנדוויל. רבים מהדיווחים המדהימים אצל מנדוויל הוכח שהם גרסאות מחודשות מתיאורי עד הראייה אודוריק.
חייו.
אודוריק נולד בוילנובה, מקום השייך לעיירה פורדנונה בפריולי, איטליה, בסביבות 1286. הוא בא ממשפחת מאטיוסי, אחת המשפחות האחראיות על הגנת העיר פורדנונה מטעם אוטוקאר השני, מלך בוהמיה. אוטו הרטיג, שכתב באנציקלופדיה הקתולית, כי מוצא משפחתו מצ'כיה. אך יש החולקים על קביעה זו.
לטענת הביוגרפים הכנסייתיים, בשנים הראשונות עמד בנדרי המסדר הפרנציסקני והצטרף למנזר שלהם באודין, בירת פריולי. בשנת 1296 עבר אודיוריק כמיסיונר באזור הבלקן ואז נסע אל המונגולים בדרום רוסיה.
אודוריק עבר למזרח באפריל 1318. הוא נסע מפדובה לקונסטנטינופול דרך ונציה ואז חצה את הים השחור לטרביזונד. משם נסע להטיף בארמניה, מדי ופרס. בכל המדינות הללו הקימו הפרנציסקנים מרכזי שליחות. מסולטנייה הוא המשיך ועבר על ידי פרספוליס, שיראז ובגדאד אל המפרץ הפרסי. עם עוד נזיר ג'יימס מאירלנד, כבן לווייתו, הפליג ממצר הורמוז להודו, לאזור מומבאי.
באותה העת, נהרגו בעיר ההודית סנט תומאס מטולנטינו ושלושת חבריו הפרנציסקנים, שהפכו למרטירים. את שרידיהם אסף ג'ורדן מסווראק, דומיניקני שעזב אותם זמן קצר לפני כן והפך לימים לבישוף הקתולי הראשון בהודו. אודוריק מספר שהוא לא ויתר על שרידים אלה ונשא אותם איתו במסעותיו האחרים. הוא גם ביקר בפורי, והעביר את אחד התיאורים המוקדמים ביותר של פסטיבל המרכבה של האל ההינדי ג'אגנת לעולם המערבי. על פי דיווחו משנת 1321, אודוריק תיאר כיצד האנשים שמו את "האלילים" על מרכבות, והמלך והמלכה וכל האנשים משכו אותם מבית התפילה בשירה ומוזיקה.
מהודו הפליג אודוריק לסומטרה וביקר בנמלים שונים בחוף הצפוני של אותו האי. משם הוא ביקר בג'אווה, בורנאו, צ'אמפה, ובגואנגג'ואו. מגואנגג'ואו הוא נסע לנמל הגדול של צ'ואנג'ואו ("זייתון") שם היו לפיקוחו שני בתים. באחד מאלה הוא הפקיד את מרבית שרידי ארבעת החללים, אם כי המשיך לשאת את ראשו של סנט תומאס עד שמסר אותו לפרנציסקנים מעיר הולדתו של הקדוש טולנטינו.
מפוז'ו אל ג'יאנג וביקר בהאנגג'ואו ("קאנזי"). שהייתה באותה תקופה אחת הערים הגדולות בעולם ואודוריק - כמו מרקו פולו, מריניולי ואבן בטוטה - מפרט את תפארתה. כשהוא עובר צפונה על ידי נאנג'ינג וחוצה את נהר היאנגצה, יצא אורדוריק ל"תעלה הגדולה" ונסע למפקדה של החאן הגדול (ככל הנראה יסון טאמור חאן) בחאנאבליק (בתוך בייג'ינג של ימינו). הוא נשאר שם שלוש שנים, ככל הנראה משנת 1324 עד 1327. ללא ספק, הוא היה קשור לאחת הכנסיות שהקים הארכיבישוף הפרנציסקני ג'ון ממונטה קורבינו, בתקופה זו בגיל מבוגר. הוא ביקר גם בעיר יאנגז'ואו שם נמצאה מצבה של קתרינה וויליוני.
אודוריק חזר לאיטליה לפני סוף 1329 או תחילת 1330. אבל בכל הנוגע לפעילותו בתאריכי הביניים, כל מה שאפשר להסיק מהסיפור שהוא היה במערב הודו זמן קצר לאחר 1321 וכי הוא בילה כמה שנים בסין בין ראשית 1323 לסוף שנת 1328. באחת ממסעותיו, ספינתו כמעט טבעה על ידי טייפון, אך הם עגנו בבטחה בבולינאו, פנגסינאן, פיליפינים. אומרים שהוא קיים שם מיסה, בסביבות שנת 1324. הטקס הזה, הקדים את המיסה שנחגגה בשנת 1521 על ידי פרדיננד מגלן, שנחשבת בדרך כלל למיסה הראשונה בפיליפינים, בערך 197 שנה קודם. עם זאת, ההיסטוריון ויליאם הנרי סקוט הגיע למסקנה לאחר שבחן את כתביו של אודוריק על מסעותיו כי סביר להניח שמעולם לא דרכה רגלו באדמת פיליפינים, ואם כן, אין סיבה לחשוב שהוא חגג את המיסה.
הפלגת השיבה של אודוריק מתוארת פחות בבירור. הוא חזר דרך היבשת ברחבי אסיה, כנראה דרך מונגוליה ודרך קאסן, טיבט, ואפילו אולי ביקר בלהסה. לאחר מכן מתחקים אחריו בצפון פרס, במילסטורטה, ברמת אלבורז. לא ניתנות שום התייחסויות נוספות לתוואי שלו עד וונציה, אם כי כמעט בטוח שהוא עבר דרך טבריז. אופיו העמום והשברירי של סיפור החזרה לאירופה, מנוגד לתיאור הברור החזק בדרך שעשה למזרח.
אודוריק נסע לעבר חצר האפיפיור באביניון, חלה בפיזה, ופנה חזרה לאודין, בירת מחוז הולדתו, ושם נפטר.
מהות משימתו.
את המסע של אודוריק ניתן אולי לקטלג בצורה הטובה ביותר כמשימה דיפלומטית, בנוסף לממדיה הדתיים. כמעט מאה קודם לכן, המונגולים נכנסו לאירופה עצמה בפלישה המונגולית לאירופה. בין 1237 ל-1238 הם כבשו את מרבית רוסיה, ועד 1241 הם הרסו את פולין והונגריה. ואז הם נסוגו לפתע. האפיפיור אינוסנט הרביעי ארגן את המשלחות הראשונות לטרטרי החאן הגדול בשנת 1254, שהופקדו בידי הפרנציסקנים, כמו גם משימות האפיפיור שלאחר מכן במאה הבאה. ניקולו, מתאו ומרקו פולו עשו שני מסעות בשנת 1260 ו-1271, ובשנת 1294 המיסיונר ג'ון ממונטה קורבינו עשה מסע דומה עבור האפיפיור ניקולאס הרביעי.
תהילה עכשווית של מסעותיו.
התהילה של מסעותיו נראתה ככל הנראה מרשימה באזור מולדתו מאשר אצל אחיו הפרנציסקנים. האחרונים עמדו לקבור אותו - ללא דיחוי ובלי טקס, אך אנשי עיר מולדתו פעלו להלוויה ציבורית. לאחר מותו, פשטו שמועות על מסעותיו המופלאים ועל נסים שעשה וההתרגשות התפשטה כמו אש בשדה קוצים בערים פריולי וקרניולה. היה צורך לדחות את הטקס לא אחת ולבסוף הוא התקיים בנוכחות הפטריארך של אקוויליה ​​וכל נכבדי המקום. ההסמכה העממית הפכה אותו למושא לדבקות, העירייה הקימה קבר מפואר לתהילתו כקדוש ונוסע. תהילתו התפשטה לפני אמצע המאה. אבל רק אחרי ארבע מאות שנה (1755) הרשות האפיפיורית הכתירה אותו כקדוש רשמי. בשנת 1881 הוקם פסל של אודוריק בפרדונה.
עותקים רבים של הסיפור של אודוריק (הן מהטקסט המקורי והן מהגרסאות בצרפתית, איטלקית וכדומה) שהגיעו לתקופתנו, בעיקר מהמאה ה-14, מראים עד כמה היא זכתה לפופולריות במהירות ובתפוצה רחבה.