הוא סבור שמדינת ישראל לא צריכה להשקיע מאמצים מיוחדים בקהילות לא אורתודוקסיות בארצות הברית, משום שרוב חבריהן לא יישארו חלק מהעם היהודי בעוד דור או שניים. עם זאת הוא תומך בקירובם לישראל של צעירים יהודים בעזרת תוכניות כמו "תגלית".
הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
שפירו תומך בהתיישבות היהודית בישראל וביהודה ושומרון. הוא מתנגד לפתרון שתי המדינות.
בשנת 2003 פרסם מאמר בו קרא ל"טרנספר של הפלסטינים והערבים-ישראלים החוצה מיהודה ושומרון, מרצועת עזה ומישראל". הוא התעקש ש"גירוש של אוכלוסייה עוינת היא דרך נפוצה ואפקטיבית למנוע הסתבכויות אלימות". בנוסף באותו מאמר, שפירו טען ש"האידאולוגיה של האוכלוסייה הפלסטינית זהה לזו של ארגון טרור". העיתונאי האמריקאי ג'פרי גולדברג מתח ביקורת רבה על הערות אלה והביא אותן כדוגמה להתנהגותו ה"פשיסטית" של שפירו לטענתו. ב-2013 שפירו חזר בו בנוגע לגדה המערבית, וכתב שטרנספר כזה "אינו אנושי, אינו מעשי ולא יוביל לשלום בין ישראל לפלסטינים".
הפלות.
שפירו תומך באיסור על הפלות, כולל במקרים של אונס וגילוי עריות, למעט במקרים שסמכות רפואית קובעת שחיי האם בסכנה כתוצאה מההיריון. הוא סבור כי הפלה היא מעשה אלים ושיש להעמיד לדין רופאים שמבצעים הפלות. הוא התייחס לנשים שעברו הפלות כאל "רוצחות תינוקות".
להט"ב.
שפירו סבור כי גבר ואישה מגדלים ילדים בצורה טובה יותר בהשוואה לשני גברים או לשתי נשים, ותיאר את ההומוסקסואליות כחטא. בשנת 2010 כתב שפירו כי הסרת ההומוסקסואליות כמחלת נפש מה-DSM נבעה מתקינות פוליטית ולא מנימוקים מדעיים, משום ששיעור הדיכאון וההתמכרות לסמים בקרב הומוסקסואלים גבוה יותר, משום שהם "סוטים מבחינה סטטיסטית" ומשום שאין ביכולתם להתרבות. הוא מתנגד לפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס של בית המשפט העליון שקבע כי נישואים חד מיניים הם זכות חוקתית. עם זאת, הוא מתנגד למעורבות הממשלה בנישואים, והביע דאגה שבגלל פסק הדין האמור עלולה הממשלה לנסות לאלץ מוסדות דת לקיים נישואים חד-מיניים.
שפירו סבור כי טרנסג'נדרים סובלים ממחלת נפש. לדבריו, אי אפשר לשנות את המגדר או את המין "כבמטה קסם". הוא מתנגד לכפייה על רופאים לבצע ניתוחים לשינוי מין, אך אינו מתנגד לאפשר לאדם המעוניין בכך לעשות ניתוח כזה. הוא מרבה לצטט מחקרים המראים כי ניתוחים אלו אינם פותרים את הבעיה של המטופל ובאופן סטטיסטי מגבירים אותה.
בשנת 2019, בתגובה להצעתו של חבר בית הנבחרים בטו או'רורק להסיר את מעמד הפטור ממס של מוסדות דתיים המתנגדים לנישואים חד-מיניים, אמר שפירו כי אם הוא ינסה להטיף לילדיו בבתי הספר הדתיים, הוא ייאלץ לעזוב את המדינה או להרים אקדח.
מוסלמים.
במאמר משנת 2002 כתב שפירו, "ממש נמאס לי מאנשים שמייללים על 'קורבנות אזרחיים'... כשאני רואה בעיתונים שאזרחים באפגניסטן או בגדה המערבית נהרגו על ידי כוחות אמריקאים או ישראלים, לא באמת אכפת לי". שפירו הצהיר כי "חייל אמריקאי אחד שווה הרבה יותר מאזרח אפגני", ואמר כי האזרחים האפגנים הם "מוסלמים פונדמנטליסטים" המספקים מחסה לטרוריסטים או נותנים להם כסף. שפירו התנצל מאוחר יותר על אמירות אלו. הוא כתב כי המאמר משנת 2002 היה "פשוט גרוע, חד וחלק, ומשהו שהלוואי שמעולם לא הייתי כותב". לדבריו, למרות שהוא עדיין מסכים חלקית עם עיקר המאמר שלו – "שעלינו לחשב את הסיכון לאנשי הצבא האמריקאי כשאנחנו מתכננים הוראות פתיחה באש" – הוא ביטא את הנקודה הזו "בצורה הגרועה ביותר", ופישט את הנושא "מעבר לגבולות המוסר (במיוחד בהטלת ספק במעמד האזרחי של אזרחים מסוימים)".
שפירו טען כי מהגרים ממדינות מוסלמיות מבזים את ארצות הברית.
נושאים נוספים.
שפירו מאמין כי תאוריית ההתחממות הגלובלית נועדה להעביר כסף ממדינות עשירות למדינות מתפתחות מטעמים סוציאלים.
חיים אישיים.
שפירו נשוי לישראלית מור טולדנו, רופאה במקצועה, ואב לשתי בנות ובן.
אוהד הרוש-חיטמן
אוהד הרוש חיטמן
Monopterus cuchia
לבניניים
הלבניניים (שם מדעי: Pieridae) הם משפחה גדולה של פרפרים עם כ-76 סוגים הכוללים כ-1,100 מינים, בעיקר באפריקה הטרופית ובאסיה הטרופית ובחלק מהאזורים בצפון אמריקה. רוב הפרפרים הלבניניים הם בצבע לבן, צהוב, או כתום, בדרך כלל עם כתמים שחורים. הפיגמנטים שמעניקים את הצבעים הייחודיים מופקים מפסולת שמיוצרת בגופם של הפרפרים ומאפיינים את המשפחה.
קיימת סברה שמקור השם האנגלי "butterfly" (מעופף חמאה) הגיע ממין מהמשפחה הזו, לימונית אירופית, Gonepteryx rhamni, שנקרא על ידי חוקרי טבע בריטים "מעופף בצבע חמאתי".
בדרך כלל ישנם הבדלים בין הזכרים לנקבות, לרוב ההבדלים הם בעיצוב כנפיהם ובמספר הסימנים השחורים שלהם.
הפגיות (זחלים) של חלק ממינים אלה, כגון לבנין הכרוב ולבנין הצנון, נראים לעיתים קרובות בגינות, ניזונים מצמח הכרוב, ונחשבים מזיקים לחקלאים רבים.
בישראל נפוצים כ-25 מינים, מתוכם לבנין המרואה, הנחשב לפרפר מוגן בישראל.
סיווג.
ללבניניים וריד מחוגי על כנפיו הקדמיות עם שלוש או ארבע התפלגויות ולעיתים נדירות חמש התפלגויות. רגליהם הקדמיות מפותחות היטב בשני המינים, בשונה מהנימפתיים, וציפורני עצמות שורש הרגל שלהם מפוצלות לשתיים, בשונה מהצבעוניים.
בדומה לצבעוניים, גם גולמם של הלבניניים מוחזק בזווית על ידי חגורת משי, אך המשי מלופף סביב קטע הבטן הראשון, בשונה מהליפוף סביב החזה שנצפה אצל הצבעוניים.
תת-משפחות.
הלבניניים מחולקים לארבעת תתי-המשפחות הללו:
הנרי גילמן
הנרי גילמן (Henry Gillman; 16 בנובמבר 1833 - 30 ביולי 1915) היה אנתולוג וארכאולוג אמריקאי, שימש כקונסול האמריקאי בירושלים בין השנים 1886-1891.
ביוגרפיה.
גילמן נולד בקינסייל שבאירלנד והתחנך אצל מורים פרטיים ובאקדמיית המילטון בבנדון שבמחוז קורק, שם קיבל הסמכה לכמורה. בשנת 1850 היגר עם הוריו לארצות הברית, והתיישב בדטרויט, מישיגן. בתחילת הקריירה שלו עבד במחלקת המלחמה של ארצות הברית וערך תרשימים של אתרים במישיגן. הוא עסק באנתולוגיה וארכאולוגיה ושימש אוצר עבור "החברה המדעית של דטרויט" (Detroit Scientific Society). כמו כן שימש ספרן בספרייה הציבורית של דטרויט. לאחר מכן היה פעיל מרכזי במוזיאון פיבודי (Peabody) לארכאולוגיה ולאתנולוגיה שעל יד אוניברסיטת הרווארד. במסגרת פעילותו חפר באתרים ישנים בדטרויט וממצאיו פורסמו על ידי מוזיאון פיבודי.
בשנת 1886 התמנה לקונסול של ארצות הברית בירושלים וכיהן בתפקידו חמש שנים, עד שנת 1891. כמו לרוב הקונסולים האמריקאים בירושלים, גם לגילמן לא היה רקע דיפלומטי, והוא התמנה לתפקידו בזכות קשריו הטובים עם המפלגה הדמוקרטית.
גילמן נודע ביחסו האוהד ליהודים. הוא סייע לאנשי העלייה הראשונה במאבקם נגד האיסור של השלטון העות'מאני על כניסת יהודים לארץ ישראל. הוא אף רתם את השגריר האמריקאי באיסטנבול, ג'וזף וילסון, לסייע ליהודים. מאמציו של גילמן נשאו פרי, והאיסור על כניסת יהודים לארץ בוטל ב-1887. גילמן גם שינה את היחס לאנשי המושבה האמריקאית בירושלים, שהיו בסכסוך מתמשך עם קודמו בתפקיד הקונסול סלה מריל, ולאורך כהונתו קיים יחסים טובים עם אנשי המושבה.
גילמן שלט בעברית ובערבית והרבה לסייר בארץ ישראל. הוא סיים את כהונתו בשנת 1891, והוחלף על ידי סלה מריל שהיה גם קודמו בתפקיד ויריבו הפוליטי. מריל מתח ביקורת על תפקודו של גילמן בעת שירותו כקונסול, וטען שעמיתו מילא את תפקידו בצורה בלתי-מספקת ולא-יעילה וחרג פעמים רבות מסמכויותיו.
ספרו "חסן הפלאח".
בשנת 1898 פרסם גילמן בארצות הברית את הרומן "חסן הפלאח" (Hassan, A Fellah: A Romance of Palestine).
גיבור הרומן הוא פלאח חסון ויפה תואר בשם חסן ולצדו אהובתו חילווה. סיפור אהבתם מזכיר לא במעט את סיפורם של רומיאו ויוליה. חסן הוא בן הכפר בתיר, וחילווה היא בת הכפר מלחה. שני הכפרים סמוכים לירושלים, ובין הכפרים שוררת איבה ממושכת. חסן צד נמר שנהג לטרוף כבשים מעדרי שני הכפרים והוא מביא את עורו לשיח' של מלחה בניסיון להפיג את האיבה שבין שני הכפרים. אך ניסיונו נדחה על הסף, והסיכוי שיוכל להינשא לחילווה אפסי. חסן מגויס לצבא הטורקי ונשלח ללחום בכרתים, חילווה בורחת מכפרה ומתחבאת במדבר ובירושלים, עד שהם נפגשים ומתאחדים.
לצד התיאורים הספרותיים, גילמן מביא תיאור מפורט על החיים בארץ ישראל. הוא מציג באור חיובי את תושבי הארץ בני העדות השונות ומתאר את אורחות חייהם, תרבותם ומלבושיהם.
הספר זכה לביקורות אוהדות. ה"ניו-יורק טיימס" כתב עליו כי לראשונה מוצג פלאח כגיבור. בכתב העת "A Literary Journal" נכתב כי גילמן החיה בספרו את הנופים המקראיים ויתרונו הגדול הוא שהכיר אותם מקרוב בשל תפקידו בירושלים.
הספר יצא במהדורות אחדות. המהדורה האחרונה ראתה אור ב-2012.
בעל אידיאלי (סרט, 2000)
בעל אידיאלי (באנגלית: An Ideal Husband) הוא סרט בריטי משנת 2000 המבוסס על המחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד.
הסרט נשאר נאמן לדיאלוגים המקוריים במחזהו של ויילד, אך זמן ההתרחשות שונה להווה. צילומי החוץ נערכו באתרים שונים במחוזות שמסביב ללונדון (home counties), בעיקר בבקינגהאמשייר.
תקציר העלילה.
סר רוברט צ'ילטרן הוא בעל אדמות עשיר והוא חבר ברשות ממשלתית הממוקמת בצפון לונדון. מצבו הכלכלי והחברתי הוא טוב ויש לו אשה אוהבת שמאמינה בו. כבודו ועצם קיומו מאוימים כשמופיעה גברת לורה צ'יברלי עם ראיות למעשים בלתי תקינים שסר רוברט עשה בעבר. מתברר שרוברט התעשר כתוצאה ממסחר במידע פנים בנוגע לפרויקט תעלה כלשהו.