כריכת ספרים
כריכת ספרים הוא התהליך של הצמדת מספר דפים העשויים נייר או חומר אחר והפיכתו לספר.
היסטוריה.
אמנות כריכת ספרים נוצרה כנראה במהלך המאה הראשונה לספירה. הרומאים באותה התקופה יצרו ספר (שבאותה עת היה בכתב יד) באמצעות קיפול דפים עשויים קלף לחצי ותפירתם בקפל. קלף היה שיפור משמעותי יחסית לגומא או מגילה, בכך שהיה נוח יותר לטפל בהם, היה ניתן לכתוב בהם על שני צדי הדף והיה ניתן לרפרף בהם בצורה נוחה יותר.
יותר מאוחר ספרים נכרכו בין כריכה קשה כשהדפים היו עשויים מנייר או קלף, אך עדיין יוצרו על ידי תפירת הקפל של דפים מקופלים. מאחר שהספרים הראשונים היו כתובים בכתב יד ועשויים בעבודת יד, גודלם וצורתם היו מגוונים בצורה ניכרת, וכל ספר היה נוצר כיצירה ייחודית.
עם הגיעו (מהמזרח) של ייצור נייר כותנה לאירופה בסוף ימי הביניים, והשימוש בבתי דפוס באמצע המאה ה-15, אמנות הכריכה התחילה לבסס סטנדרטים במידה מסוימת, אך גודלם של הדפים עדיין היו מגוון בצורה ניכרת.
כריכת ספרים מסחרית מודרנית.
כיום יש מספר שיטות מסחריות לכריכת ספרים. ספרים המיוצרים בצורה מסחרית נוטים להכלל באחת מארבע הקטגוריות הבאות:
ההוצאה לאור השולחנית הביאה עמה קטגוריה נוספת:
ההתייחסות אל מגזינים היא כאל דבר חולף ולא כספר, ועל מנת לכרוך מגזין ניתן להשתמש באמצעי עמיד פחות מהרגיל.
כריכת יד מודרנית.
כשמדברים על כריכת ספרים כאמנות, כמעט תמיד הנושא הוא ספרים בעלי כריכה קשה. כשכורכים מחדש ספר תפור, נהוג להפוך אותו לספר בעל כריכה קשה על ידי החלפת הכריכה הרכה בכריכה קשה. ישנן שיטות תפירה שונות, כמו תפירת דקירה. השיטה המסורתית משתמשת במסגרות על מנת לאפשר לנו לפתוח את הספר בצורה שטוחה לחלוטין מבלי לקרוע את גב הספר.
ניתן לכרוך ספרים בכל מיני חומרים. בעבר עור ובד היו הנפוצים ביותר, וכיום הנפוצים הם נייר כרומו (בדרך כלל מצופה למינציה) או דמוי עור המכונה סקאי. הדרך הנפוצה לכריכת ספרים היא לכרוך את פינות הכריכה בבד או עור ושאר הכריכה לקדוח את הספר 3/4 קדיחות, להעביר, להעביר בניהם חוט ולשים מעליהם נייר דבק חזק [איזולירבנד מיוחד לספרים].
נוירובלשנות
נוירובלשנות היא התחום העוסק בחקר המבנים והתהליכים במוח המעורבים בשימוש בשפה - הבנה, הפקה, עיבוד ועוד. נוירובלשנות היא מדע בין-תחומי, המשלב ידע מבלשנות, חקר המוח, פסיכולוגיה וכך הלאה. קיים קשר הדוק בין המחקר בנוירובלשנות והמחקר בפסיכובלשנות.
כבר במאה ה-19 זוהו מספר אזורים במוח הממלאים תפקידים חיוניים בשימוש בשפה; אזור ברוקה ואזור ורניקה הם שני האזורים המרכזיים במוח אשר פגיעה בהם תוביל לפגיעה בתפקודי שפה מסוימים. המחקר הנוירולינגוויסטי המודרני נעזר בטכניקות כמו fMRI ו-ERP, שדרכן ניתן לבחון פעילות מוחית בזמן ביצוע משימות לשוניות שונות, כמו זיהוי משפטים תקינים ולא-תקינים, הבחנה האם משפט הוא אמיתי או שקרי, הבחנה בין קטגוריות דקדוקיות שונות של מילים וכדומה.
בין השאלות הנחקרות במסגרת המחקר הנוירובלשני:
בירוא יערות
בירוא יערות הוא תהליך של כריתת עצי יער על ידי האדם לצורך פינוי שטחים לחקלאות ולמרעה, לאפשר הפקת מחצבים המצויים בשטחו. התהליך גם משמש לניצול עצי יער כחומר גלם לתעשייה ולבניין. בירוא יערות מתרחש בעולם כולו ומשפיע על גורמים רבים כמו אקלים, אלבדו של כדור הארץ, ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירת כדור הארץ ועוד. בירוא יערות הוא התהליך ההפוך לייעור.
עצים תורמים לקיום האדם בכדור הארץ, לא רק בשל השימושים הרבים שיש לעצים אלא גם בגלל תהליך הפוטוסינתזה של הצמחים שבו הם נושמים פחמן דו-חמצני ופולטים חמצן. כאשר כמות העצים יורדת כך זיהום האוויר גדל.
כריתה ובירוא יערות הגשם.
בירוא יער גשם טרופי, למשל באזור יער האמזונאס בברזיל, הוא תהליך בירוא היערות בעל ההשפעה הרבה ביותר על כדור הארץ.
כריתת יערות הגשם מהווה סיכון. יערות הגשם מהווים מקום מחיה לכשני שלישים ממיני החיות והצמחים על פני כדור הארץ. עם כריתת יערות הגשם מצטמצם מרחב המחיה של בעלי חיים וצמחייה, חלקם נדירים ובסכנת הכחדה, כשלעיתים זהו בית הגידול הטבעי היחיד שלהם.
בנוסף, הצמחייה העבותה ביערות העד אחראית ל-28 אחוזים מייצור החמצן על גבי כדור הארץ, על ידי עיבוד באמצעות פוטוסינתזה של פחמן דו-חמצני ואחסונו. כריתת יערות הגשם עלולה להגביר משמעותית את כמות הפחמן הדו-חמצני הגורם לאפקט החממה, וזאת באופן בלתי הפיך. יערות הגשם הם גם בעלי כמות הצמחייה הרבה ביותר בעולם. כשעצים נשרפים (לעיתים כחלק מבירוא היערות) נפלט הפחמן הדו-חמצני לאטמוספירה, דבר שגורם להתחממות כדור הארץ.
זאת ועוד, בירוא היערות יכול לגרום במקומות מסוימים להתפרצות מחלות, למשל מחלת האבולה, שמתפרצת לרוב בקהילות כפריות מרוחקות. לאחר הבירוא של היערות, אשר מהווים בית לעטלפי פירות ולעוד בעלי חיים נוספים אשר יכולים להעביר את המחלה, עטלפי הפירות מוצאים את דרכם קרוב לקהילות של בני אדם, מה שגורם ליותר מגע בין עטלפים אלו לבני אדם. כך נמצא קשר בין בירוא יערות להפצת האבולה.
ההתנגדות לכריתת יערות הגשם.
ארגונים בינלאומיים רבים ובהם הקרן לשימור חיות הבר (WWF), ארגונים של האו"ם וגרינפיס, זועקים מזה שנים כנגד כריתת היער. בעבר נכנעה ממשלת ברזיל ללחצים והפסיקה לחלק רישיונות כריתת עצים, אך עקב כך חוותה ברזיל גל אלימות מצד החוואים וזכייני העצים. הם רצחו מספר פעילים ובהם הנזירה הברזילאית דורותי סטאנג, בת 73, אשר הייתה מהפעילות הבולטות נגד כריתת יערות הגשם ואשר נרצחה בפברואר 2005 לאור פעילותה כנגד כריתת היערות.
חברות אשר מספקות את הדרישה העולמית לעץ פרצו דרכים וכרתו עצים. לאחר מכן, היה זה קל ופשוט לאיכרים להגיע לאזורים שהיו קודם לכן מרוחקים ובלתי נגישים. שרפות ענק בוערות ביער האמזונס חודשים רבים בכל שנה. השריפות מוצתות על ידי איכרים המנסים "לכבוש" שטחי עיבוד חדשים. האיכרים מציתים את שרידי היער והשריפות מתפשטות על פני אלפי קמ"ר ובוערות עד שהגשמים העונתיים מכבים את האש. בוקרים שורפים שטחים כדי להאיץ צמיחה של עשב טרי, וחוואים מכשירים שטחי ענק לגידול סויה ליצוא לאירופאים החוששים מהסויה אשר מייצאת ארצות הברית ואשר עברה שינוי גנטי. כעבור עונות אחדות מתברר לחקלאים כי הקרקע ענייה והם נעים הלאה, מציתים חלקות נוספות וכך ממשיך ההרס של היער.
אחת התמונות המפורסמות אשר צולמה ממעבורת החלל קולומביה, בטיסה מ-2003 שהסתיימה באסון, הייתה צילום שרפה ביערות האמזונס, שסביבתה הייתה נקייה מעננים. המסקנה העגומה היא כי השריפות גם משנות לרעה את מאזן הגשם ביער הגשם.
ב-2021, 105 מדינות (כולל ברזיל) התחייבו לעצור את תהליך כריתת היערות עד שנת 2030. במדינות אלה נמצאים יותר מ-85% מיערות העולם. במסגרת ההסכם 12 מדינות, בהן בריטניה וארצות הברית, התחייבו לספק 12 מיליארד דולר בין השנים 2021 ל-2025 כדי לסייע למדינות מתפתחות לשקם קרקעות ולהתמודד עם שריפות.
השפעת כריתת היערות על האקלים באזור.
כריתת היערות משפיעה על האקלים באזור היער הנכרת: טמפרטורת פני הקרקע ושיעור האידוי עולים וישנה ירידה בכמות הגשמים. עליית הטמפרטורה יחד עם הירידה בכמות המשקעים מאריכה את העונה היבשה ומעלה את כמות השרפות. תוך כדי שרפת היערות משתחררות כמויות גדולות של גזים כגון: פחמן דו-חמצני ומתאן לאטמוספירה, שמגבירים את אפקט החממה.
היעלמות יערות הגשם מפחיתה את הפוטוסינתזה, וריכוז דו תחמוצת הפחמן עולה, משום שמתחוללת הפרת האיזון בחילופי הגזים (בעקבות תהליך הפוטוסינתזה הצמחים קולטים פחמן דו - חמצני ופולטים חמצן בחזרה לאוויר). בנוסף לכך, יערות הגשם מווסתים את הזרימה של מים במערכת האקולוגית, המדענים חוששים שהפרת מעגל הזרימה הזה עלולה לייבש את יערות הגשם הנותרים.
עצי היער הוותיק מחזיקים את האדמה ומונעים סחף. בירוא היערות מגביר את הסחף וגורם על ידי כך לזיהום מקורות מים, מפולות בוץ ושיטפונות.
בירוא יערות בימי התנ"ך.
בימי התנ"ך נחשבו יערות בארץ ישראל כקרקע "מבוזבזת", שלא ניתן לגור עליה, לגדל בה תבואה או לרעות עליה. בשל כך העדיפו לברא את היערות, כמו בסיפור של בני יוסף הבאים אל יהושע בבקשה להרחיב את נחלתם והצעתו להם היא: , כלומר לכרות את היערות שבשטחם כדי להרחיב את אזורי המחיה.
פיקוד הצפון
פיקוד הצפון (בר"ת: פָּצָ"ן) הוא פיקוד מרחבי בצבא ההגנה לישראל. הפיקוד, אשר מפקדתו הראשית נמצאת בצפת, הוא האחראי על כל היחידות הממוקמות בין החרמון לנתניה. משימתו של פיקוד הצפון היא הגנה על גבולותיה הצפוניים של ישראל עם סוריה ולבנון. מפקד הפיקוד הנוכחי הוא אלוף אמיר ברעם.
היסטוריה.
הקמת חזית הצפון.
לפני קום המדינה, במסגרת פקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 פעלה במרחב הצפון
חטיבת לבנוני של החי"ש, שנקראה בתוכניות המוקדמות "חטיבת הצפון", שכללה חמישה גדודים. מרחב הצפון כלל את כל המרחב שמזכרון יעקב וצפונה. מפקדה של החטיבה היה משה כרמל..
בפברואר 1948 פוצלה החטיבה לחטיבת גולני בנפת יזרעאל, כנרת, גלבוע ועד תל חי (בפיקודו של משה מן) וחטיבת כרמלי (שנקראה כך הן על שם מפקדה הראשון, משה כרמל והן על שם הר הכרמל) באזור חיפה ונפת זבולון (כלומר הקריות, מפרץ חיפה והגליל המערבי). במקביל פעלה בגזרה חטיבת יפתח של הפלמ"ח בפיקודו של יגאל אלון, בהמשך התפצלה מגולני חטיבת עודד.