לפי מדידות שעשה לפני הטיסות, הוא לא ציפה שתהיה איזושהי רמת יינון בגובה של מעל ל-500 מטר (חצי קילומטר) אם הטענה שמקורות קרקעיים הם המקור הייחודי לקרינה. למרות זאת המדידות שלו הראו שרמות היינון דועכות ככל שעולים בגובה ועולות בצורה חדה בנקודה מסוימת. בשיא של הטיסות שלו, הוא מצא שרמות היינון היו יותר גדולות מאשר על הקרקע. כך הס הסיק ש"קרינה בעלת כוח חדירה גבוה נכנסת לאטמוספירה שלנו מלמעלה". הס הסיק שהמקור של רמות היינון צריך להיות רחוק בחלל. בשל תגלית זאת הס היה אחד מהאנשים שהוענק להם פרס נובל בפיזיקה בשנת 1936. בשנת 1925, רוברט מיליקן אישר את התגליות של הס ונתן את השם "קרניים קוסמיות" לתופעה. הרבה פיזיקאים כיום נוטים להאמין שהתחום של פיזיקה אסטרו-חלקיקית התפתח החל מהתגלית של הס על קרניים קוסמיות.
נושאי מחקר.
הפיזיקה האסטרו חלקיקית כוללת מחקר בתחומים הבאים:
שאלות פתוחות.
אחת האתגרים העיקריים של התחום הוא להגדיר את עצמו באופן יסודי מעבר להגדרות העבודה ולהיבדל באופן ברור מאסטרופיזיקה ונושאים אחרים הקשורים אליו. בעיות לא פתורות בתחום האסטרופיזיקה הן אפיון של חומר אפל ואנרגיה אפלה. שאלה נוספת עבור פיזיקאים אסטרופארטיקלים היא מדוע יש כל כך הרבה יותר חומר מאשר אנטי חומר ביקום כיום. באריוג'נסיס () הוא המונח המציין את התהליך ההיפוטטי בו נוצרה כמות לא שווה של באריונים ואנטי באריונים ביקום המוקדם, והמסביר מדוע היקום כיום עשוי מחומר, ולא מאנטי חומר.
מתקנים, ניסויים ומעבדות.
ההתפתחות המהירה של תחום זה הובילה לתכנון של סוגים חדשים של תשתיות. במעבדות תת-קרקעיות או בטלסקופים שתוכננו במיוחד, ובניסויי אנטנות ולווין, הפיזיקאים המתמחים באסטרופיזיקה חלקיקית משתמשים בשיטות גילוי חדשות כדי לבחון מגוון רחב של חלקיקים קוסמיים, כולל נייטרונים, קרני גמא וקרינה קוסמית באנרגיות הגבוהות ביותר. הם גם מחפשים חומר אפל וגלי כבידה. פיזיקאים אלה מוגבלים על ידי הטכנולוגיה של מאיצי הקרקע שלהם, אשר מסוגלים לחכות רק חלק קטן של האנרגיות הנמצאות בטבע.
מתקנים ניסויים ומעבדות אשר חוקרים את הפיזיקה האסטרו חלקיקית כוללים את:
הבאר של מימיר
במיתולוגיה הנורדית, הבאר של מימיר (בנורדית עתיקה: Mímisbrunnr) היא באר הממוקמת מתחת לעץ העולם יגדראסיל ומקושרת עם דמותו של האל האסירי מימיר. הבאר של מימיר מוזכרת באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית. הבאר שוכנת מתחת לאחד משלושת שורשי עץ העולם שמגיע עד ליוטונהיים, היכן שעולם הבריאה הריק גינונגגאפ שכן בעבר. באדה הפרוזאית נכתב שמימי הבאר מכילים תבונה כה רבה עד שאודין הקריב את אחת מעיניו כדי לזכות במשקה יחיד ממנה.
מקורות.
האדה הפואטית.
הבאר מוזכרת בפואמה הראשונה באדה הפואטית, ״נבואת הרואה״ (Völuspá), בה נביאה מספרת לאודין על אודות בריאת העולם וסיומו. בפואמה הנביאה אומרת לאודין שהיא יודעת שאודין הקריב את אחת מעיניו ושם אותה בבאר וכי מימיר שותה ממימי הבאר בכל בוקר.
במקום אחר בפואמה מתייחסת הנביאה לשמיעתו או קרנו של היימדאל - ישנם חילוקי דעות בנוגע לתרגום המילה hljóð מנורדית עתיקה:
החוקרת קרולין לרינגטון טוענת שהקטע מצביע על כך שגם היימדאל, כמו אודין, השאיר בבאר חלק מגופו (במקרה זה - את אוזנו).
האדה הפרוזאית.
ב"הטעיה של גילבי", החלק השני באדה הפרוזאית, ה"נעלה" מספר למלך גילבי על עץ העולם. ה"נעלה" מספר על שלושת שורשי העץ שאחד מהם מגיע למקום בו היה בעבר עולם הבריאה הריק גינונגגאפ והיום נמצא בו עולם הענקים יוטונהיים. הנעלה מסביר שמתחת לשורש נמצאת בארו של מימיר, המכילה תבונה רבה. בעל הבאר, מימיר, מלא בידע כיוון שהוא שותה מהבאר בעזרת הקרן גיילרהורן (Gjallarhorn). ה"נעלה" מספר על אודין שהקריב את עינו והשאיר אותה בבאר בשביל משקה יחיד ממנה, ולאחר מכן מצטט מפואמת "נבואת הרואה" מהאדה הפואטית.
ספורטינג קלוב דה באסטיה
ספורטינג קלאב דה בסטיה
גבעות ריינבולט
גבעות ריינבולט (באנגלית: Reinbolt Hills) היא קבוצה של גבעות סלעיות, בשוליו המזרחיים של מדף הקרח אמרי, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
אורך רכס הגבעות 8 קילומטרים.
הגבעות ממוקמות 15 קילומטרים ממזרח לאי גילוק.
היסטוריה.
גילוי הגבעות.
הגבעות התגלו ומופו על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe) בשנת 1952, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1947–1946.
מקור השם.
הגבעות נקראות על שמו של סגן פרד ל. רייבולט (Fred L. Reinbolt) מצי ארצות הברית, טייס משנה בטיסות הצילום במבצע קפיצה לגובה אשר במסגרתן צולם האזור.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-33
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-33 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1980, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1979.
זוכים ומועמדים.
הסרט הטוב ביותר.
מנהטן
השחקן הטוב ביותר.
ג'ק למון – הסינדרום הסיני
השחקנית הטובה ביותר.
ג'יין פונדה – הסינדרום הסיני
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
רוברט דובאל – אפוקליפסה עכשיו
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
רייצ'ל רוברטס – ינקים
השחקן החדש המבטיח ביותר.
דניס כריסטופר – תרגילים בהתבגרות
הבמאי הטוב ביותר.
פרנסיס פורד קופולה – אפוקליפסה עכשיו
התסריט הטוב ביותר.
מנהטן - וודי אלן ומרשל בריקמן
אלכסנדר אורלוב (איש פיקוד הצבא האדום)
אֶָָלֶכְּסַנְדר גְרִיגוֹריֶיבִיץ' אוֹרְלוֹב (נולד כאבר(ה)ם הרשלבִיץ', ברוסית: Александр Григорьевич Орлов; 11 באוקטובר 1900 - 28 באפריל 1945) היה יהודי סובייטי, שהיה בין מפקדיו הבכירים של הצי הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר אורשה של האימפריה הרוסית במשפחתו של סוחר הירש אורליקוביץ' אורליקוב. את הקריירה הצבאית שלו החל כמלח בקבוצת הגנת המטה של צי המלחמה על נהר וולגה בדצמבר 1918 אז גם התחילה השתתפותו במלחמת האזרחים ברוסיה בה נלחם ב. ב-1921 נהיה למדריך חינוך בלשכת גיוס של בוברויסק וראש פלוגת הצוות הימי המרכזי. מ-1923 עד 1928 למד במכללה הגבוהה להנדסה הימית על שמו של דזרז'ינסקי.
מדצמבר אותה השנה עד לנובמבר 1931 שירת כמהנדס-מכונאי באוניית מערכה "הקומונה הפריסאית". מנובמבר ועד לדצמבר 1933 למד בפקולטה לבניית ספינות של האקדמיה הצבאית-ימית על שמו של וורושילוב. ב-1933 מונה להיות מפקד החלק החשמלי-מכני של סיירת "הקווקז האדום".
ב-1935 מונה לעוזר מכונאי של הספינה המובילה וב-1937 התמנה למפקד המחלקה החמישית של מטה הצי של הים השחור. מספטמבר אותה השנה ועד לינואר 1938 נהיה לעוזר מנהל מחלקת הנמלים במנהלת הכוחות הימיים ובהמשך ועד סוף חייו היה מנהל המחלקה הטכנית המרכזית של הצי הסובייטי.
בספטמבר 1940 עמד בראש הוועדה להסמכת מפעלים באזור לייפאיה. ב-4 ביולי אותה השנה קיבל דרגת "מהנדס קונטר-אדמירל" המקבילה לאלוף הצי וב-22 בינואר 1944 מונה לדרגת תת-אדמירל.
נהרג בתאונה אווירית ב-28 באפריל 1945. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
משפחתו.
היה נשוי למריה, בתו ויקטוריה הייתה חוקרת גאוגרפיה באוניברסיטת מוסקבה.
ים המלך הוקון השביעי
ים המלך הוקון השביעי (באנגלית: King Haakon VII Sea; בנורווגית: Kong Haakon VII Hav) הוא ים שולי באוקיינוס הדרומי לחופה המזרחי של מזרח אנטארקטיקה. שם זה לא הוכר רשמית.
גאוגרפיה.
הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי (IHO), הנחשב לסמכות לאישור שמות של ימים ואוקיינוסים, לא אישר את שמו של ים זה. טיוטה משנת 2002, בה מופיע שם הים טרם אושרה, ולכן השם אינו מופיע באטלס נשיונל גאוגרפיק.
ים המלך הוקון השביעי נמצא בין ים ודל לבין ים לאזארב, למול חוף הנסיכה מרתה, בין כף נורווגיה לבין מדף הקרח פימבול (הגבול המערבי של ים לאזארב).
נורווגיה, שאינה מכירה בקיומו של ים לאזארב (המוכר על ידי רוסיה בלבד), רואה בו חלק מים המלך הוקון השביעי, ולכן ים המלך הוקון השביעי משתרע גם לכל אורך חוף ארץ המלכה מוד, עד קרחון שינאן, בקצה המזרחי של חוף הנסיך אולף.
הים מכוסה בקרח ברוב ימות השנה.
האזור הוא בית גידול חשוב עבור כלבי ים רוס.
היסטוריה.
גילוי האזור.
ב-27 בינואר 1820 האדמירל מהאיפריה הרוסית פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, שט בשטח ים הוקון השביעי, לאורכו של מדף הקרח פימבול, וראה לראשונה את חוף הנסיכה מרתה.
מקור השם.
הים נקרא על שמו של הוקון השביעי, מלך נורווגיה, המלך הראשון של נורווגיה לאחר שזו נפרדה משוודיה. שמו של הים ניתן לו על ידי קרטוגרפים נורווגים.
לקריאה נוספת.
• Beau Riffenburgh, Encyclopedia of the Antarctic, Volume 1, P 816
משל הכבשים והעתודים
הכבשים והעתודים או "משפט העמים" הוא הצהרה של ישו המתועדת בפרק כ"ה של בשורת מתי בברית החדשה. היא מאופיינת לעיתים כמשל, אם כי בניגוד לרוב המשלים, היא אינה מתיימרת לספר סיפור על אירועים המתרחשים לדמויות כלשהן. על פי התאולוג האנגליקני צ'ארלס אליקוט, "אנחנו בדרך כלל מדברים על חלקו המסכם של פרק זה כמשל 'הכבשים והעתודים', אך ברור מלכתחילה שהוא עובר את תחום המשלים אל תוך המציאות האלוהית, וכי הכבשים והעתודים יוצרים רק תיאור עזר". פרשה זו מסכמת את החלק של בשורת מתי המכונה בשיטת אוליבט (הקטע בבשורות הסינופטיות הידועות כאפוקליפסות הקטנות בשל הלשון האפוקליפטית שבהן, הכוללת אזהרתו של ישו לתלמידיו ומאמיניו שהם עתידים להיקלע לרדיפות וצרות גדולות עד לניצחון המלא והקמת מלכות אלוהים), והיא מקדימה את תיאורי בשורת מתי על הצליבה ועינויי ישו ותחייתו.