מתאוס התחיל לשחק בגיל 18 בתור קשר בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך. ב-1984 עבר לשחק בשורות קבוצת באיירן מינכן וב-1988 עבר לשחק באינטר מילאנו. ב-1992 חזר לבאיירן ונשאר בה עד פרישתו ממשחק פעיל ב-2000. מתאוס הוביל את באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות 1999 שנערך בקאמפ נואו שבברצלונה ובו הפסידו למנצ'סטר יונייטד בתוצאה 2:1. שער היתרון הגרמני הובקע בדקה השישית, שער השוויון הובקע על ידי טדי שרינגהאם מיונייטד בדקה ה-89 ושער הניצחון של יונייטד נכבש בזמן הפציעות על ידי אולה גונאר סולשיאר, כל זאת אחרי שמתאוס שהוחלף בדקה ה-80 על ידי מאמנו אוטמר היצפלד. עבר במרץ 2000 לעונה אחת למטרו-סטרס בניו יורק ופרש בספטמבר אותה שנה ממשחק פעיל. במהלך הופעתו במדי למטרו-סטרס לא הבקיע שערים כלל ורכישתו נחשבה כאכזבה. בשנת 1990 זכה מתאוס בתואר כדור הזהב וב-1991 בתואר כדורגלן השנה בעולם.
נבחרת.
מתאוס שיחק 150 פעמים במדי נבחרת גרמניה, משחקו הראשון היה ב-1980, כאשר לקראת משחקי אליפות אירופה, צורף לנבחרת מערב גרמניה והיה שותף לזכייתה ביורו 1980. במונדיאל 1990 היה קפטן נבחרת מערב גרמניה שזכתה בגביע, השתתף במונדיאלים עם הנבחרת הגרמנית המאוחדת ב-1994 וב-1998. בטורניר יורו 2000 שהתקיים בהולנד ובבלגיה ספג מתאוס ביקורת קשה בשל יכולתו הדלה בטורניר ובשל התעקשותו לשחק ברמות הגבוהות ביותר כשהוא כמעט בן ארבעים, ובשל הטענה שקבע את ההרכבים למאמנו אריך ריבק. מתאוס מחזיק בשיא של חמישה טורנירי מונדיאל, בהם השתתף ב-25 משחקים (השחקן היחיד שמחזיק בשיא דומה הוא אנטוניו קרבחאל מ, אך זה שיחק רק 11 משחקים. ג'יאנלואיג'י בופון זומן לחמישה טורנירים, אך לא שיחק בכולם, ומספר ההופעות שלו קטן משל מתאוס).
קריירת אימון.
החל את קריירת האימון שלו בקבוצת ראפיד וינה ועבר לפרטיזן בלגרד אותה הוביל לשלב הבתים של ליגת האלופות, לקראת מונדיאל 2006 אימן את נבחרת הונגריה, חתם לעונה אחת באתלטיקו פרנאאנסה הברזילאית אולם לא השלים את העונה, בשנת 2007 הוליך את קבוצת רד בול זלצבורג לאליפות הבונדסליגה האוסטרית, תחת ניהולו המקצועי של ג'ובאני טרפטוני. באפריל 2008 חתם על חוזה אימון לשנתיים במכבי נתניה.
במאי 2009, לקראת סיומה של עונת האימון הראשונה שלו, פורסמה הודעה משותפת, להנהלת מכבי נתניה ודניאל יאמר שרכש בשנת 2006 את הקבוצה, על סיום חוזהו של מתאוס בתום העונה הנוכחית.
בשנת 2010, מונה מתאוס למאמנה של נבחרת בולגריה, ובספטמבר 2011 פוטר מתפקידו.
חיים אישיים.
למתאוס, אשר היה נשוי ארבע פעמים בעבר, שלושה ילדים משתי נשים שונות.
המסדר הטבטוני
המסדר הטבטוני, ובשמו הרשמי: "המסדר על שם מרים הקדושה של הטבטונים בירושלים" (בלטינית: Ordo domus Sanctæ Mariæ Theutonicorum Hierosolymitanorum) הוא בעברו אחד משלושת המסדרים הצבאיים הגדולים שפעלו בממלכת הצלבנים שבארץ ישראל בתקופת מסעי הצלב. המסדר נוסד בעכו בשנת 1198 כמסדר צבאי, לאחר שפעל בתחילה כאכסניה, בית-חולים ובית תפילה עבור צליינים דוברי גרמנית שהצטרפו למסעי הצלב בארץ ישראל. פריט הלבוש הייחודי להם היה שכמיות לבנות וסמלם היה צלב שחור. פעילות המסדר התרכזה בשני מוקדים: מוקד אחד התקיים בשטח ממלכת ירושלים הצלבנית ומוקד נוסף התקיים במושבות המסדר בצפון אירופה, בגרמניה ובארצות הבלטיות.
כיום המסדר פועל בעיקר למטרות צדקה במרכז אירופה.
המסדרים הצבאיים.
האידאולוגיה של מסדר הטמפלרים, כפי שנוסחה בתקנון בסביבות שנת 1128, מיזגה יחדיו שני אידיאלים שהיו רווחים בחברת ימי הביניים: אידיאל האבירות ואידיאל הנזירות. מדובר היה בתופעה חדשה בדברי ימי אירופה הנוצרית, שכן המסורת הנוצרית בת אלף השנים התנגדה עקרונית למלחמה ולשפיכות דמים. מסעי הצלב לארץ ישראל הם שאפשרו את צמיחת הרעיון של מסדר אבירים-נזירים, בכך שהכנסייה העניקה בהם לראשונה הכשר לעיסוק במקצוע הלחימה על ידי הגדרת מטרותיו המוסריות-דתיות. מטרתו הראשונה של המסדר הייתה השבת טהרתו של מסדר האבירות, שעל פי תפיסתם היה קיים מקדם ועם הזמן הלך ונסתאב על ידי עיסוק בטובות חומריות. בד בבד נדרו האבירים נדר נזירות משולש: חיי עוני, פרישות ומשמעת, אשר כפו את אורח החיים הנוצרי על צורת הקיום האבירי. תכלית מעשיו של "אביר ישו" היא אפוא בהגדלת כבוד האל. בכינוס שנערך בעכו בשנת 1198, בו הוחלט על הקמת המסדר הטבטוני, אימצו חבריו את תקנון הטמפלרים בנושאי אבירות וכמורה.
המסדר בארץ ישראל.
בשנת 1127 הוקמו על ידי זוג נדבנים גרמנים בירושלים בית חולים, אכסניה ומבנה תפילה עבור עולי רגל גרמנים. מדובר היה במתחם עירוני נבדל שנתן מענה לצליינים שדיברו בשפה הגרמנית ולא התערו באוכלוסייה הפרנקית. המקום נקרא על שם מריה הקדושה, שהפכה למגינת המוסד בירושלים. כיבושה של ירושלים בשנת 1187 על ידי המוסלמים בקרב קרני חיטין, שמה קץ לפעילות המוסד הסיעודי.
בשנת 1190, עת הצטרפו הגרמנים אל כוחות הצלבנים במסע הצלב השלישי, התעורר שוב הצורך בבית חולים ללוחמים הפצועים דוברי הגרמנית. לפי מסורת של המסדר סייעו ספנים מהערים הגרמניות לובק וברמן להקמתו של בית חולים שדה בעכו, בהשתמשם בקורות ומפרשי אוניות לבניינו. המוסד הרפואי זכה לתמיכתו של המלך הצלבני גי דה ליזיניאן, ולתרומה של שטח בעיר עכו עוד בטרם כיבושה. כמו כן נתמך המוסד בידי פרידריך השני, דוכס שווביה ואחיו הקיסר היינריך השישי, אשר בסיועם העניק גם האפיפיור קלמנס השלישי (1191) את הגנתו למוסד, וזכה בפריבילגיות נוספות בשנת 1196 מהאפיפיור סלסטינוס השלישי. בשנת 1198, בכינוסה של אספת רבת-משתתפים במפקדת הטמפלרים בעכו, הוחלט על הקמתו של המסדר הצבאי הטבטוני. תיאור חי של מאורעות אלו מצוי בכרוניקה קדומה של המסדר, המכונה "סיפור ראשיתו של המסדר הטבטוני".
במקורות התקופה לא צוינו פרטים רבים אודות ראשי המסדר הראשונים עד לכהונתו של המנהיג הרביעי והמפורסם מכולם, הרמן מזלצה , בין השנים 1210–1239, אשר היוו את תקופת השיא בפעילות המסדר במזרח הפרנקי ובאירופה במאה ה-13. הרמן מזלצה ביסס את מעמדו של המסדר הטבטוני והפנה את מוקד פעילותו למישור הצבאי. פעילות המסדר בקרב הממלכה הצלבנית בירושלים תרמה רבות לביסוס מוסדותיו הצבאיים והמנהליים, ומוקד ללימוד תורות לחימה והתבצרות אשר תרמו בהמשך להתפתחותו והתעצמותו של המסדר ברחבי אירופה. מאחזו העיקרי של המסדר היה מבצר מונפורט, ששימש גם כמטה הראשי שלו במאה ה-13.
הטבטונים נטלו חלק פעיל באירועי הלחימה במזרח הפרנקי ובאירועים ההיסטוריים שהתרחשו בממלכה הצלבנית. במחצית הראשונה של המאה ה-13 נטל המסדר חלק במסע הצלב החמישי (1217-1221) ובכיבוש דמיאטה במצרים, וזכה להכרה והערכה רבה ביכולתו הצבאית ובנחישותו בשדה הקרב. בשנת 1228 ליוו הטבטונים את מסעו של הקיסר פרידריך השני במזרח, ובשנת 1229 עמדו לצידו בעת חתימת חוזה אי הלוחמה ביפו עם הסולטן המצרי אל כאמל ואף נכחו בטקס הכתרתו למלך ירושלים שנערך בכנסיית הקבר. לוחמי המסדר לחמו בקרב עזה בשנת 1239, בקרב הירביה ב-1244, וליוו אף את מסעותיהם של מלך צרפת לואי ה-9 במצרים בשנת 1249 ושל הנסיך האנגלי אדוארד בגליל בשנת 1271. באותה שנה, ב-4 ביולי, איבדו הטבטונים את מעוזם המרכזי, מבצר מונפורט, אשר נכבש על ידי הסולטן הממלוכי ביברס. שיאה של המעורבות הטבטונית היה בקרב על העיר עכו בשנת 1291, בה לחמו עד לאבדן העיר ולנסיגתם של חברי המסדר לאירופה. רבים מהאבירים נהרגו בקרב, והמעטים ששרדו נמלטו מן העיר אל ונציה, בה הקימו את מרכזם החדש.
על אף תפקידו החשוב בממלכה הצלבנית, היו רוב נכסיו של המסדר באירופה, ואילו בארץ ישראל לא זכה הוא להשתוות בכוחו ועושרו לשני המסדרים הגדולים, הטמפלרים וההוספיטלרים. החל מן העשורים הראשונים של המאה ה-13 ביסס המסדר אפוא את עיקר פעילותו במרכז אירופה ובמזרחה.
המסדר במרכז אירופה ובארצות הבלטיות.
עוד למן התקופה שבה נוסד המסדר בארץ ישראל, הוענקו לטבטונים שטחים ומבנים בדרום איטליה, באוסטריה, בבוהמיה ובגרמניה. מטרתן של הענקות אלו הייתה לחזק את המסדר החדש ולבססו כלכלית באתרים שבהם שהו אנשיו. כמו כן ביקשו קיסרי האימפריה הרומית הקדושה לערב את הטבטונים בפעולותיהם המדיניות במזרח הפרנקי ולהפכם לשליחיהם באזור זה: בשטחיה של הממלכה הצלבנית, בקפריסין ובארמניה. בשנת 1197, בתקופת כהונתו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, התיישבו חברי המוסד הגרמני במספר מושבות בדרום איטליה ובאי סיציליה, אזור אשר שימש בהמשך כצומת גאוגרפי חשוב המקשר בין מטה המסדר בארץ ישראל ומאחזיו במזרח הפרנקי, לבין מושבות המסדר בצפון אירופה ובמערבה. תחת הנהגתו של הרמן מזאלצה התרחבה רבות היאחזות המסדר במבצרים, ביישובים עירוניים ובכפרים במזרח הפרנקי, באגן הים התיכון ובצפונה של אירופה.
בשנת 1211 נקרא המסדר הטבטוני על ידי המלך ההונגרי אנדראש השני, מלך הונגריה להגן על גבולה המזרחי של הונגריה באזור בורצנלנד מפני פלישות של שבטים פגאניים, ולסייע בהקמת תשתית חקלאית ומסחרית בו. לראשונה נאחזו חברי המסדר באזורי ספר במזרח אירופה. אחיזה זו תרמה להתרחבות ההתיישבות הכפרית ולהגירתה של אוכלוסייה גרמנית אל שטחיה החקלאיים של בורצנלנד. תקופת התיישבות זו בהונגריה לא נמשכה זמן רב בשל חששם של המלך והאצולה המקומית מכוחם הצבאי של הטבטונים, ומניסיונותיהם הגלויים להשגת עצמאות מדינית באזור. לבסוף, בשנת 1225, נאלצו הטבטונים לגלות מהונגריה.
zowieck