אליזבת אן "בת'" בוטספורד (באנגלית: Elizabeth Anne "Beth" Botsford; נולדה ב-21 במאי ב-1981) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב אולימפיות.
ביוגרפיה.
בוטספורד נולדה בבולטימור, מרילנד. היא התאמנה במועדון השחייה של צפון בולטימור (השחיין הגדול ביותר שהתאמן במועדון זה הוא מייקל פלפס. בנוסף, התאמנו במועדון זה מדליסטיות אולימפיות נוספות: תרזה אנדרוז, אניטה נול וקייטי הוף).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה בוטספורד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.19 דקות, לפני בת ארצה ויטני וודג'פת (1:01.47 דקות) ומריאן קריאל מדרום אפריקה (1:02.12 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.88 דקות, לפני אוסטרליה (4:05.08 דקות) וסין (4:07.34 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום העשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.48 דקות.
באליפות העולם בשחיה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיימה בוטספורד במקום החמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.31 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1999 זכתה בוטספורד בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.95 דקות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.48 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 זכתה בוטספורד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.27 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.63 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.55 דקות.
עבדות באיסלאם
עבדות (פירושונים)
עבד (פירושונים)
בית משפט גבוה לצדק
איסר פרנקל
הרב איסר פרנקל (כ' בתמוז ה'תרצ"ג, 14 ביולי 1933 – י"ז באב ה'תש"ע, 28 ביולי 2010) היה רב שכונת בבלי בתל אביב, מחבר ספרי עיון ואיש הגות. חבר מועצת העיתונות שנים רבות.
ביוגרפיה.
נולד בקרנוז'יא, פולין, בן בכור לחנה לאה ולרב יצחק ידידיה פרנקל. בשנת 1935, בהיותו בן שנה וחצי, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו התינוק. המשפחה התיישבה בדרום תל אביב.
למד בסניף של ישיבת שפת אמת בתל אביב (כיום ישיבת חידושי הרי"ם), ולאחר מכן בישיבת "גאוני וולוז'ין" הליטאית בתל אביב. בגיל 18 קיבל הסמכה לרבנות מגדולי ירושלים, הרב צבי פסח פרנק, הרב יעקב משה חרל"פ והרב אליהו ראם. בשנות החמישים נשא לאישה את חוה חיה גרוס, בתו היחידה של הרב עקיבא גרוס, תלמיד רבי דב בריש וידנפלד מטשבין ורבן של גלייביץ וז'רז'וניוב (רייכנבאך) שבדרום פולין ושכונת בקעה בירושלים. הרבנית פרנקל (נולדה בטשֶבּין (טשביניה) שבגליציה, פולין, ט"ז בחשון תרצ"ד, ונפטרה בירושלים, כ"ו אב תשע"ו) עלתה לישראל עם הוריה בחורף תש"ט. ידועה כמחברת השיר "מעשה בלביבות". לאחר נישואיו שימש במשך שנים רבות כרב בית הכנסת "ישורון-תחכמוני" בדרום תל אביב. כמו כן כיהן כרב עדת הצופים. בשנת 1972 התמנה לכהן כרבה של שכונת בבלי והאזור בצפון תל אביב, ונשא בתפקיד זה 38 שנה, עד יומו האחרון.
הרב פרנקל היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. בצעירותו ניהל את "מפעל התורה" שעסק ברווחתם של בני ישיבות. בשנות החמישים והשישים כונה 'רב הנוער' בשל הופעותיו הרבות בקרב בני נוער חילוני בתל אביב. כרב ישראלי מן 'הדור החדש' היה מרצה מבוקש בבמות ישראליות שונות וייצג את עמדת היהדות בפאנלים עיתונאיים שהתקיימו באותן שנים. עסק רבות בנושא הדו-קיום של דתיים וחילונים במדינת ישראל. כמו כן שימש בורר ומגשר בין אנשי עסקים שנתנו בו את אמונם. גישתו הייתה בדרכי נועם ובמתינות, תוך כיבוד הזולת.
הרב פרנקל היה חבר ותיק במועצת העיתונות והשתתף בדיוניה. כמקורב וקרוב משפחה למשפחת מוזס, בעלי ידיעות אחרונות, השיא את בני המשפחה, וערך את האזכרות הרשמיות של בני המשפחה.
למרות שבזמן מלחמת העולם השנייה התגורר בארץ ישראל ולא חווה את השואה, הלך בדרכו של אביו ונשא את תודעת השואה. לאחר קום המדינה יזם אביו את העלאתן של עצמות יהודים מטרבלינקה וקבורתן בבית הקברות נחלת יצחק. מדי שנה, ביום השואה, נהג הרב פרנקל האב לערוך את האזכרה השנתית לנספי טרבלינקה, ליד האנדרטה שהוקמה ביוזמתו. לאחר פטירתו המשיך בנו, הרב איסר פרנקל, במסורת אביו.
הרב פרנקל היה סופר פורה, בעיקר של ספרי ביוגרפיות ומונוגרפיות של גדולי תורה ורבנים מן הדורות האחרונים. חלק מן הספרים היו לרבי-מכר ותורגמו לאנגלית. כמו כן פרסם מאות מאמרים בנושאי הגות ומחשבה בבמות שונות, בעיתונות הדתית ובקבצים תורניים. בעבר ערך את "עומר" - קובץ ספרותי-תורני.
מבית אביו וסבו היה קשור לחסידות גור וכן לחסידות הוסיאטין-סאדיגורה.
לאחר פטירתו יצא לאור קובץ הזיכרון "משכיל לאסף", שנערך על ידי בנו הרב פנחס פרנקל.
משפחתו.
הרב איסר פרנקל היה אב לתשעה. נפטר בשנת 2010 בגיל 77. בניו הם:
אחיו הוא הרב שמעון מנחם פרנקל רב לב תל אביב וקהילת אנטופול.
אחותו היא הרבנית חיה יוטא לאו, הנשואה לרב ישראל מאיר לאו.
יאחב&quot;ל
היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל), היא היחידה לחקירות בינלאומיות של להב 433, משטרת ישראל, האחראית גם על המאבק בפשע המאורגן.
היסטוריה.
בשנת 1977 מינתה ממשלת ישראל ועדה ציבורית בראשות עו"ד שימרון לבחינת מגמות ההחמרה בפעילות העבריינית בישראל. קביעת הוועדה כי קיים בארץ פשע מאורגן הובילה בשנת 1978 להקמת יחידה ארצית לחשיפת פשיעה חמורה (להלן - "יאח"פ"). בשנת 1997, משהובהר שהפשע המאורגן מהווה איום אסטרטגי על הדמוקרטיה במדינת ישראל, שינתה יאח"פ את ייעודה והפכה ליחידה ארצית לחקירות בינלאומיות המתמקדת בפשע מאורגן ומתוחכם, בעבירות חמורות המבוצעות בישראל ובעבירות חוצות מחוזות וחובקות עולם. בשנת 2008, עם הקמת יחידת להב 433, הוכפפה אליה היאחב"ל וצורפה גם היחידה הארצית לחקירות סוהרים (יאח"ס).
מטה היחידה שוכן במטה יחידת להב 433.
מבנה.
זרוע חשיפה - מבצעת חקירה יזומה סמויה שתחילתה במידע מודיעיני חסוי ומטרתה איתור עבירות בטרם או במהלך ביצוען, על ידי איסוף ועיבוד מידע מודיעיני וראייתי והעברתו להמשך טיפול זרוע החקירות.
זרוע חקירות - מבצעת את החקירה הגלויה ומגבשת את החומר לכלל ראיות משפטיות.
קוולאר
קוולאר (באנגלית: Kevlar) הוא סימן רשום והשם הנפוץ לסיב סינתטי עשוי פרה-ארמיד. החומר פותח בחברת דופונט בשנת 1965 על ידי הכימאית סטפני קוולק, ונעשה בו שימוש לראשונה בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים כתחליף לפלדה בצמיגי מכוניות מרוץ. בדרך כלל הוא משמש ליצירת חבלים ויריעות שניתן להשתמש בהם כמו שהם או ליצירת חומרים מרוכבים. מוכר בעיקר בזכות השימוש בו באפודי מגן.
שימושים עיקריים.
בגלל שהסיב חסין אש, חסין בפני קליעים ועמיד בפני חתכים, הוא משמש לאריגת בגדי מגן כגון אפודי מגן (שכפ"צים), כפפות מגן, קסדות ועוד.
לקוולאר שימוש צבאי נרחב לצורכי מיגון, הן מיגון אישי והן מיגון לכלי רכב. [אפודי מגן נגד התנקשויות עשויים לרוב מקוולאר, בעוד שאפודי מגן צבאיים כוללים שכבה נוספת של לוח קרמי על מנת להגן גם מפני תחמושת רובים שחזקה יותר מתחמושת אקדחים.
שימושים אזרחיים כוללים חוטבי עצים המשתמשים בכפפות קוולר כדי להגן על ידיהם, צמיגים רדיאליים, רכבי חלל, מכלי דלק של מכוניות פורמולה 1. מארז גוף דגם מכונית הספורט ה"GTA ספאנו" בנוי מיציקת סיבי פחם בתוך גוף הרכב, שזורים עם טיטניום וקוולאר.
קוולר
מאיר דן פלאצקי
מאיר דן פלוצקי
הרב מאיר דן רפאל פְּלוֹצְקִי (תרכ"ו, 1866 – ו' בניסן ה'תרפ"ח, 1928) היה מרבני יהדות פולין בתחילת המאה ה-20, ממייסדי אגודת ישראל בפולין וחבר מועצת גדולי התורה, מחבר הספר "כלי חמדה" על התורה.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
נולד בשנת תרכ"ו (1866) לגעלה ולחיים יצחק, שהיה מחסידיו של רבי חנוך העניך מאלכסנדר. כבר מגיל צעיר ניכרו כשרונותיו והתמדתו. בגיל 9 נשלח לבית מדרשו של רבי חיים אלעזר וואקס בקאליש. אחרי שנתיים שלחו רבי חיים אלעזר ללמוד אצל חותנו, רבי ישראל יהושע מקוטנא. במחיצתו למד כשנתיים ולאחריהם עבר ללמוד בסוכטשוב אצל רבי אברהם בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב. על רבו זה אמר: "האיר עיני בדרך לימוד בתורה הקדושה והתחלתי לטעום אצלו נועם מתיקות תורתנו הקדושה".
בתרמ"ב (1882) נשא אישה בעיר דווארט. הורי אשתו קנו עבורו ספרייה גדולה ופרנסו את הזוג במשך עשר שנים רצופות. היה מחסידי אדמו"רי גור: השפת אמת ובנו האמרי אמת.
דווארט.
ב-1891, בהיותו כבן 25 בלבד, החל לכהן כרבה של העיר דווארט בפולין. ב-1903 הוציא לאור את ספרו הראשון "חמדת ישראל", וב-1906 את חלקו הראשון של ספרו "כלי חמדה". פעל לחשיפת זיופו של תלמוד ירושלמי על סדר קודשים שנתפרסם בשנת ה'תרס"ז על ידי שלמה פרידלנדר שטען כי מצא את כתב היד המקורי שלא התגלה מעולם. הזיוף זכה בהתחלה להסכמותיהם של כמה רבנים, אולם בהמשך נתגלתה התרמית, לא מעט בזכות פעילותו של הרב פלוצקי. כמו כן פרסם מאמרים, בעיתונות החרדית של אגודת ישראל, כנגד כתבים חדשים שזייפו מכתבים מהבעש"ט ותלמידיו. ב-1912 ביקר בארץ ישראל בשליחות כולל פולין כדי לעמוד מקרוב על בעיות שונות שהתעוררו בניהול ענייני הכולל בארץ ישראל.
אוסטרוב מזובייצק.
ב-1918 אחרי 27 שנות רבנות בדווארט הוכתר כרב העיר אוסטרוב מזובייצק במקומו של רבי יוסף קאליש שהתמנה לאדמו"ר מאמשינוב. בשנת 1920 היה שותף לפרסום הירחון הרבני "דגל התורה" בעריכתו של רבי מנחם מנדל כשר ובהשתתפות רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב, רבי מנחם זמבה ורבי יעקב מאיר בידרמן.