המורשת התרבותית הבולטת ביותר של הממלכה היא אלפי הקברים. קברים בתוך גבעות (שחלקם כללו ציורי קיר) הפכו לנפוצים מאוד לאחר שעיר הבירה עברה לפיונגיאנג, אך הם קיימים גם בחלקים אחרים של הממלכה. רוב הקברים סבלו מחפירות לא מסודרות במהלך המילניום האחרון. התוצאה של כך היא שמעט מאוד קברים נחקרו באופן מדעי ומספר הממצאים השלמים שנמצאו בקברים איננו גבוה. הקברים זכו לתשומת לב עולמית ב-1905 כאשר שלטון הכיבוש היפני אפשר לציבור לגשת אליהם. המחקר והתיעוד המדעיים הראשונים בוצעו על ידי מומחים יפנים בין 1911 לשנות ה-40. החל מ-1945 מתבצעים במקום סקרים, חפירות ותיעוד מסודרים. בשנות ה-40 בוצעו מספר פעולות שימור מבנים קלות, כגון הגבלת הכניסה לקברים ובניית כניסה חדשה לחלקם. עבודות התחזוקה, שמירה ושימור הרגילות החלו ב-1946, ובנוסף מונתה לאתר הנהלה מסודרת ונחקקו מספר חוקים.
במאי 2006 התגלו 2,360 קברים יחידים במהלך העבודות בשמורת הטבע יונפנג. בנוסף, החוקרים גילו שרידים של עיר עתיקה. בין שרידי העיר הייתה חומה בגובה מטר וחצי ובעובי ארבעה מטרים. לפי העדויות הייתה במקום, ככל הנראה, חפיר מלא במים. בתוך העיר התגלו 12 קברים.
מתחם הקברים של קוגוריו
ויקון
וִיקוֹן (Vecon) הוא ממרח שמקורו במטבח הבריטי, העשוי מירקות מרוכזים. צבעו שחור והוא מלוח ומרוכז מאוד. הוא משמש כממרח על לחם אך גם כתחליף לתיבול של מרקים, תבשילים, פסטות ועוד, ואפילו להכנת משקה.
הוויקון פופולרי בקרב צמחונים וטבעונים בזכות היותו מועשר במספר ויטמינים ויסודות הנדירים בדיאטות צמחוניות, כמו ברזל וויטמין B12.
ממרח הויקון מופיע בגרסאות שונות ומכיל לרוב בצל, שום, עלי סלרי, פטרוזיליה, עגבניות, גזר, תרד, שורש סלרי, חזרת הגינה, אצת ים, פפריקה, ממרח שמרים, ויטמינים ומינרלים ומרכיבים נוספים.
בלדות רוק
טיטין
טיטין (באנגלית: Titin, הידוע גם בשם קונקטין (Connectin) הוא חלבון הממלא תפקיד חשוב בתהליך התכווצות השרירים המשורטטים.
מבנה ופעולה.
לחלבון הטיטין חשיבות רבה בהתכווצות תאי השריר המשורטט. החלבון נמצא בסרקומר ('בשר חלק' ביוונית), יחידת התפקוד הבסיסית של השריר, המחולק לרצועות שמובחנות לפי צבעם.
תא השריר עשוי נימים נימים, המונחות זה על גבי זו, נימה עבה המונחת על גבי נימה דקה. לנים העבה אזורים נפרדים בעלי צבע מובחן, וכתוצאה מכך שהנימים העבים מונחים במיקום דומה, מתקבל מראה של רצועות ופסים באזור הסרקומר.
חלבון הטיטין, בכל נימה עבה, מחבר בין הפס הכהה בקצוות הסרקומר, לבין הפס העובר דרך האזור הבהיר במרכז הסרקומר. בעת ההתכווצות החלבון גורם לתשדורת יונים בפס הקצה, ולהרפיה באזור הבהיר במרכז. בכך הוא מגביל את תנועת השריר ומסייע לשריר בהחזקת השריר המתוח ללא הפעלת כח.
במחקרים מהשנים האחרונות (נכון ל-2015) נמצא מתאם בין שינויים קטנים ברצף החומצות שבחלבון הטיטין בתאי שריר המתפקדים באופן שונה (בתאי שריר לבביים, לעומת תאי שריר שלדיים) לבין השוני במאפיינים המכניים והיכולות של שרירים אלו.
טיטין הוא החלבון הגדול ביותר המוכר למדע והוא מורכב מ-26,926 חומצות אמינו. המשקל המולקולרי של מולקולת טיטין בשלה הוא בקירוב 2,993,451.39 דלטון, וערך ה-pI התאורטי שלו הוא 6.01. הנוסחה הכימית האמפירית של החלבון היא C132983H211861N36149O40883S693. לחלבון יש אינדקס אי-יציבות תאורטי בשיעור 39.69, ומכאן נובע שהוא יהיה יציב במבחנת ניסוי. זמן מחצית החיים של החלבון באורגניזמים הוא 30 שעות בקירוב לפי התחזיות (ברטיקולוציטים של יונקים).
חשיבות לשונית.
חלבון הטיטין מופיע כשאלה מקובלת במשחקי טריוויה. כיוון שטיטין הוא החלבון הגדול ביותר הידוע, יש לו גם השם הכימי הארוך ביותר. השם הכימי המלא, הכולל 189,819 אותיות, נחשב במקומות מסוימים כמילה הארוכה ביותר בשפה האנגלית, אך הוא אינו חלק מאוצר המילים של השפה.
הרובע האחד-עשר של פריז
כסיסת ציפורניים
כסיסת ציפורניים (השם הקליני הוא אוניכופגיה כרונית chronic onychophagia), היא נשיכה, לעיסה וכרסום עצמי של ציפורני הידיים או הרגליים בזמן מצבים של עצבנות, מתח נפשי, רעב או שעמום. כסיסת הציפורניים יכולה להתבצע באופן מודע או בלתי מודע לחלוטין, והיא לרוב מלווה גם בנשיכה ולעיסה של קפלי העור שמסביב לציפורניים.
ישנן מספר סיבות להתפתחות של כסיסת ציפורניים:
כוססי ציפורניים לעיתים נתפסים בציבור כאנשים לחוצים, אשר לא מתפקדים היטב תחת לחץ, היפראקטיביים, חסרי שקט פנימי ומוזנחים לכן כוססי ציפורניים נוטים להסתיר את כפות ידיהם מתוך בושה. ראש ממשלת בריטניה לשעבר גורדון בראון ספג ביקורת ציבורית קשה על כך שהוא כוסס ציפורניים.
התופעה נפוצה יותר בקרב זכרים צעירים. שכיחות התופעה בקרב קבוצות הגיל השונות:
השלכות.
הנזקים הנגרמים מכסיסת ציפורניים מאופיינים בפגיעה בלוחית הציפורן, במצע עליו היא מונחת ובעור שמסביבה.
הפגיעה בציפורן גורמת לצמיחתה באופן מוגבר, לוחית הציפורן הופכת דקה, חלשה ועדינה.
קפלי העור שמסביב לציפורן נחלשים. חוסנם בפני מזהמים נפגע משמעותית.
מבנה הציפורן עובר תהליך התעוותות, כמו כן גם המצע עליו היא מונחת וקפלי העור שמסביבה. לעיתים עיוותים אלה ילוו את הכוסס לצמיתות, גם לאחר שהכסיסה הופסקה.
כסיסה ממושכת ופגיעה קשה בסביבת הציפורן חושפים את הגוף כולו לחדירת מזהמים.
הנזקים לציפורניים וסביבתה נובעים ממספר סיבות:
גמילה מכסיסת ציפורניים.
קיימות מספר שיטות טיפול חלקן יעילות יותר וחלקן פחות
התקן ששמים בפיו של המטופל המונע ממנו לכסוס את ציפורניו. השיטה הומצאה בארצות הברית בשנת 2006. מטרת ההתקן היא כפולה:
שארונאס יסיקביצ'יוס
חיים צבי אנוך
חיים צבי אנוך (כ"ז בניסן ה'תרס"ד, 12 באפריל 1904, דרמשטאדט, גרמניה - כ"ב בטבת ה'תשל"ז ינואר 1977, תל אביב) היה מחנך והוגה דעות בתחום החינוך, נחשב אחד ממייסדי ומעצבי החינוך הדתי לאומי בכלל ובמסגרת עליית הנוער הדתי בפרט.
אנוך לימד בגרמניה בבית ספר של הקהילה החרדית. בשנת 1932 עבר לציריך בשווייץ, ובשנת 1934 עלה לישראל. תחילה לימד בבית ספר "מוריה" בתל אביב, ולאחר מכן עבר לירושלים לבית-המדרש למורים "מזרחי". היום מכללה דתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ.
כפר בתיה.
כאשר לימד בסמינר למדריכים של עליית הנוער הדתי הגיע למסקנה שרק במסגרת של חבורת נערים בכפר נוער ניתן להבטיח חינוך טוטלי למסורת ישראל. בכפר נוער ניתן לשלב חינוך אופי ואישי וגם פיתוח אינטלקטואלי ותרבותי. וכך סמוך להכרזה על הקמת המדינה, בקיץ תש"ח, קיבל על עצמו את הקמתו והנהלתו של כפר הילדים של ארגון נשות המזרחי באמריקה, כפר בתיה (ע"ש בתיה גוטספלד). אנוך נהג לציין כי עליו "לבצע, לקיים, להגשים במעשה את מה שאני דורש להלכה זה שנים."
אנוך ניסה ליישם בכפר הנוער את הגישה הנאו-אורתודוקסית של מורו הרב פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל אשר ביקשה בדיעבד, ובהמשך לכתחילה, לנצל את המודרניות עבור קידום החיים היהודיים והדת היהודית.
הנאו-אורתודוקסיה שמה משקל רב במחשבה ובפרקטיקה שהייתה בהן עמדה חיובית כלפי המודרנה, ושמה דגש על טקסים, נימוסים, אסתטיקה של בית הכנסת ורכישת השכלה כללית, דהיינו "תרבות המערב". ולכן הוא נהג ללמד יחד גם את ספר הכוזרי ואת מחזהו הקלסי של פרידריך שילר "וילהלם טל" לצלילי הסימפוניה החמישית של בטהובן - שילוב שאינו מקובל היום בחינוך הממלכתי דתי.
דרכו בהוראה.
אנוך הציג דרך בהוראה, הקרויה כיום "פיתוח גנטי של תוכן השיעור", שלפיה יש לעורר בתלמיד את הסקרנות לדעת. לאחר שהמורה מציג את הנושא, הוא פונה לתלמידים ומעורר אותם לשאול שאלות. המשכו של השיעור, מורכב לכאורה, מתשובות לשאלות התלמידים.
ב"שיעורים לדוגמה" הוא היה מוביל את התלמידים, ואת הסטודנטים להוראה, כאילו הם גילו את חומר ההוראה והוא הגיש אותו בתור תשובה. השיטה זכתה לתהודה מיוחדת.
הוא אימץ את העיקרון שהחינוך בכלל והדתי בפרט, לא תמיד יתבצע רק כתוצאה מרצונו של התלמיד ולאור המוטיבציה שלו. קיים גם יסוד של הנהגת התלמידים לדרך חיים מיוחדת - גם דתית - ללא מתן הסבר מראש. וכך ר' חיים צבי אנוך כתב במאמרו על "חינוך יהודי דתי": "מהותו של החינוך הדתי" הוא "עשיית נפשות", ותפקידה של הגננת כבר בגיל הרך, להכניס את אותם תינוקות של בית רבן "תחת כנפי השכינה", בשילוב שתי הדרכים גם יחד: "לשמה" ו"מתוך שלא לשמה בא לשמה".
בבית הספר לחינוך.
אנוך לימד בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב בשנות ה-70, עד לשנת תשל"ה.
ספרי לימוד.
הרשימה התקבלה מבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב.
סי.אן.אן
מיכה סלקטר
מיכה סלקטר (נולד ב-6 באוגוסט 1969) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
מיכה סלקטר, בנו של השחקן אברהם סלקטר, נחשף לעולם המשחק והתיאטרון בגיל צעיר. הוא החל להופיע כבר בגיל 10, במופעי בידור שונים, ומגיל 14 שימש עוזר במאי במופעי בידור גדולים, כגון חגיגות יום העצמאות.
לאחר שירותו הצבאי כמאבחן פסיכוטכני, התקבל לבית הספר למשחק של ניסן נתיב.
סלקטר נשוי לשחקנית אולה שור-סלקטר ואב לשתי בנות.
בתיאטרון.
עם סיום לימודיו ב-1994 לוהק סלקטר לתפקיד ראשי בהצגה "יתומים" בתיאטרון הבימה, בבימויו של יוסי פולק. בהבימה גילם, בין היתר, את דמותו של חנן ב"הדיבוק", את אלג'רנון ב"חשיבותה של רצינות" ואת מספר 8 ב"שנים עשר המושבעים".