תוכנית ועידת השולחן העגול ופרסום הספר הלבן של מקדונלד.
בלונדון נמשכו הדיונים גם לאחר עזיבת המשלחת היהודית, ולאחר שהבינה שאין ביכולתה לפשר בין שני הצדדים הניצים, הציגה את תוכניתה בפני שתי המשלחות ב-16 במרץ 1939. התוכנית דיברה בקווים כלליים על הקמת מדינה דו לאומית לאחר עשר שנות מעבר, כתלות בהצלחת השיתוף בין הערבים לבין היהודים במועצת הנהלה שתקום בזמן מדינת המעבר.
המדינה החדשה תידרש לכרות ברית עם בריטניה, ותהיה ערבה למיעוטים דוגמת המיעוט היהודי. כמו כן העלייה היהודית הוגבלה ל-75,000 איש במהלך חמש השנים הקרובות וקניית הקרקעות תוגבל ותיאסר באזורים רבים משטחי ארץ ישראל.
התוכנית אכן גובשה במרץ, אך פורסמה רק ב-17 במאי 1939 באופן רשמי, בשל המשברים באירופה. היא פורסמה כ"ספר הלבן השלישי" שכונה בפי היהודים "הספר השחור" או "ספר המעל".
התגובות לתוכנית שהוצעה.
מסקנות הוועידה הגיעו לארץ עוד טרם הצגת התוכנית, והביאו את הערבים לפרוץ בהפגנות שמחה ובפעולות איבה כנגד היהודים, בחיפה ובירושלים. היישוב הערבי היה נכון לקבל את התוכנית תחת שלושת התנאים הבאים:
ביישוב היהודי לעומת זאת, התגובות היו הפוכות. האצ"ל פתח לאחר מחצית השנה של הבלגה, בשורה של מעשי רצח: עוברי אורח ערבים בתל אביב, פצצה בשוק חיפה ועוד. הוועד הלאומי קרא לכינוס שליחים מכל פינות היישוב, ואלו התריעו בקול קורא על כונתה של בריטניה לחסל את מדיניות הבית הלאומי. למעשה השותפות שבין המנדט הבריטי ליישוב היהודי בארץ ישראל הגיעה לקיצה והחלה תקופת המאבק והמרי.
מסקנות הוועידה.
מסיבות אלו הגיעו הבריטים למסקנה שלא יוכלו למצוא פתרון לסכסוך מתמשך זה בשל חוסר יוזמה ורצון הנובע משני צידי המפה, ויש לקרוא להקמת מדינה דו-לאומית.
מסקנות אלו מופיעות כאמור בספר הלבן.
ג'ון סקופס
ג'ון תומאס סקופס (באנגלית: John Thomas Scopes; 3 באוגוסט 1900 - 21 באוקטובר 1970) היה מורה לביולוגיה בעיר דייטון שבמדינת טנסי. סקופס הואשם ב-25 במאי 1925 בכך שהפר את החוק האוסר על לימוד תורת האבולוציה של דרווין בבתי הספר בטנסי, במשפט אשר נודע כ"משפט הקופים".
ביוגרפיה.
סקופס נולד וגדל בקנטקי אך כנער למד באילינוי, שם גם לימד לראשונה בטרם עבר ללמד בדייטון. אחרי שקיבל תואר מאוניברסיטת קנטקי, עבר סקופס לעבוד כמאמן פוטבול בבית ספר תיכון בדייטון ומדי פעם לימד שם כמורה מחליף. הסתבכותו של סקופס עם החוק, והעמדתו לדין במשפט הקופים קרו אחרי שהאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הודיע שהוא יממן מקרה מבחן שיאתגר את החוקתיות של החוק, אם ימצאו מורה שיסכים למלא את תפקיד הנאשם.
סקופס עצמו לא נחקר במשפט, שכן החלק העובדתי בו לא היה שנוי במחלוקת. אסטרטגיית ההגנה התבססה על ניסיון להוכיח שהחוק המדובר אינו חוקתי ודינו להתבטל. בסופו של דבר, הורשע סקופס ונקנס ב-100 דולר, אולם לאחר שהוגש ערעור בפני ערכאה גבוהה יותר זוכה סקופס בשל סיבה טכנית מהתשלום, ונפטר מן הקנס. הוא אמנם הורשע בדין, אולם המטרה העיקרית של ההגנה, הצגת תאוריית האבולוציה וביזוי החוק נגד לימוד האבולוציה, הושגה.
אחרי המשפט, עזב את ההוראה, למד גאולוגיה באוניברסיטת שיקגו והחל לעבוד בתעשיית הנפט. הוא חקר שדות גז ביוסטון שבטקסס ובשריבפורט שבלואיזיאנה עד שפרש בשנת 1963.
הוא נישא למילדרד אליזבת' ווקר (1905–1990), ולבני הזוג היו שני ילדים. הוא מת מסרטן בשנת 1970 בעיר שריבפורט.
דארון מאלכיאן
דארון ורטן מאלכיאן (באנגלית: Daron Vartan Malakian; נולד ב-18 ביולי 1975) הוא נגן גיטרה, כותב וזמר בלהקת הרוק מטאל "סיסטם אוף אה דאון". היה פעיל בכתיבה של רוב השירים של הלהקה. בתקופת הפגרה של סיסטם אוף אה דאון היה ועדיין סולן וגיטריסט הלהקה "Scars On Broadway".
מאלכיאן נבחר 4 פעמים לגיטריסט הטוב ביותר של השנה על ידי המגזין "Metal Edge". הוא מנגן בגיטרת Ibanez מדגם 'ICEMAN' שיוצרה במיוחד עבורו, וכן בגיטרה גיבסון-SG.
שנותיו הראשונות.
נולד ב-18 ביולי 1975 בהוליווד, בקליפורניה שבארצות הברית. הוא בן יחיד להורה ממוצא עיראקי-ארמני (ורטן מאלכיאן) ולאם ממוצא איראני-ארמני (זופור מאלכיאן). כבר מגיל צעיר הוא נמשך לז'אנר ההבי מטאל: דודו הרחוק הביא לו דיסק של להקת ההארד רוק הידועה Kiss כשהיה בן 4, וכבר מאז מאלכיאן התחבר לז'אנר הזה של המוזיקה. מאלכיאן החל לשמוע אמנים כגון: ואן היילן, איירון מיידן, ג'ודס פריסט, מוטורהד, אוזי אוסבורן ורבים אחרים. הוא תמיד רצה לנגן בתופים, אך הוריו קנו לו גיטרה במקום בטענה ש"אתה לא מסוגל להפסיק לנגן". עם חלוף השנים מאלכיאן האזין למוזיקה "כבדה" יותר, וכבר כשהיה נער האזין ללהקות מטאל אגרסיביות כגון: סלייר, ונום, מטאליקה, פנטרה, ספולטורה וקניבל קורפס. בגיל 17 החל לשמוע את להקת הביטלס ואת פיטר, פול ומרי, וטען שלהקות אלו השפיעו עליו מאוד כהיותו כותב.
מאלכיאן הצטרף לבית ספר הנמצא ב"ארמניה הקטנה", שבהוליווד, שם הכיר את סרג' טנקיאן ושאבו אודאג'יאן (בהמשך חבריו ללהקה System Of A Down) אשר למדו גם כן באותו בית הספר, אך היו בשכבות שונות, כתוצאה מפערי הגילאים.
מאלכיאן מגדיר את עצמו כמעריץ מושבע של להקת סלייר, וחברו שאבו אודאג'יאן נהג ללבוש חולצות של הלהקה בהופעות חיות.
במהלך ילדותו היה מאלכיאן למעריץ של קבוצת ההוקי לוס אנג'לס קינגס, כפי שניתן להבחין בו בקליפ לשיר 'Toxicity' של System Of A Down, יש לו אוסף אובססיבי של פרטי הערצה לקבוצה בבית.
System Of A Down.
ב-1993 פגש מאלכיאן את סרג' טנקיאן בזמן ששניהם השתמשו באותו סטודיו להקלטות, אך עם להקות שונות. סרג' ניגן בקלידים בלהקתו, ומאלכיאן היה הזמר הראשי בלהקה האחרת. שתי הלהקות חברו והקימו יחד להקה הנקראת "Soil", וכך הכירו את שאבו אודאג'יאן. הלהקה לא החזיקה זמן רב, ובשלב מאוחר יותר התפרקה. מאלכיאן וטנקיאן החליטו להקים ביחד להקה חדשה, אליה צירפו את שאבו. בסופו של דבר הם החליטו על השם "System of a Down", בעקבות שיר שמאלכיאן כתב. שמו של השיר היה "Victims of a Down", אך שאבו האמין שעדיף להחליף את המילה 'Victims' במילה 'System' תמשוך קהל רחב יותר, ונוסף על כך הם היו מעוניינים שאלבומי הלהקה יהיו בצמוד ללהקת סלייר. בשלב מאוחר יותר הם צירפו ללהקה את המתופף Andy Khachaturian, אך נאלצו להחליפו כתוצאה מפציעה בידו במתופף העכשווי ג'ון דאלמיאן.
מאלכיאן הפיק את אלבומי System Of A Down עם המפיק הנודע ריק רובין.
ב-2003 שיחק מאלכיאן יחד עם מספר כוכבי תקשורת במשחק בייסבול מתוקשר בהוליווד. לאחר מכן מאלכיאן כתב על החוויה שיר בשם "Old School Hollywood" מהאלבום 'Mezmerize', ובו הוא מציג את החוויה כמגוחכת ומבזה. לאחר השיר המדובר קיים באלבום שיר נוסף הנוגע בהוליווד הנקרא: "Lost In Hollywood", אך לא ידוע אם שיר זה (שגם סוגר את האלבום) קשור בהכרח לאותה החוויה.
באחד מהראיונות של הלהקה מאלכיאן הצהיר שהלהקה לא עוקבת אחר אף אחד: "הרבה מהלהקות נוטות לעקוב אחר הלהקה קורן. אנחנו לא אחת מאותן הלהקות שמביעות כבוד ל'קורן' רק משום שהיא מקורית. אני חושב שזה פשוט בושה שכל כך הרבה אנשים הרגישו צורך לחקות את זה. כולם אומרים לנו שיש לנו את המוזיקה האינדיבידואלית שלנו. אני חושב שיש לנו מספיק אמון במעריצים שלנו מכל סיבובי
ההופעות בעולם, במשך כל כך הרבה שנים, דבר המאפשר לנו לדעת שהם מצפים מאיתנו למשהו אחר, וזה דבר מצוין, המשאיר לנו את הדלת פתוחה להגיע לכל מקום שנרצה".
Scars On Broadway.
Scars on Broadway (בתרגום חופשי: "צלקות בברודוויי") היא להקת רוק/מטאל אמריקאית שייסד מאלכיאן. בשנת 2006, כאשר System Of A Down הכריזו רשמית על פגרה- מאלכיאן פנה אל הפרויקט המדובר (אשר היה פעיל במידת מה כפרויקט עצמאי בלבד) .
האלבום של Scars on Broadway הופק ונכתב במלאו על ידי דארון מאלכיאן.
הופעתם החיה הראשונה (הבאה לקדם את אלבום הבכורה) הייתה ב-11 באפריל 2008 בלוס אנג'לס.
דארון מאלכיאן מייחס את האלבום לז'אנר הרוק. באחד הראיונות נשאל מה תהיה המגמה המוזיקלית של הופעות הבכורה של האלבום והוא השיב: "סביר להניח שזה יהיה משהו אלקטרוני, מעורבב עם הסגנון האמריקאי-מסורתי. תהיה גם השפעה של הת'ראש מטאל, דת' מטאל, בלאק מטאל ודום מטאל. [...] גם כשהמוזיקה פורצת החוצה, המבנה נשאר יציב, ממש כמו המוזיקה של System Of A Down".
בראיון שנערך בשלבים מתקדמים יותר, מאלכיאן הצהיר שהמוזיקה באלבום הבכורה "Scars on Broadway" מושפעת גם מאמני רוק קלאסי כגון דייוויד בואי, בריאן אינו, וניל יאנג. הוא ציין גם שבניגוד מטכניקת הכתיבה שלו ב-System Of A Down, אשר הייתה מאוד מעורפלת, טכניקת הכתיבה שלו ב-Scars on Broadway יותר מבוססת, בהשראת ניל יאנג ודייוויד בואי.
Dictator
ב-20 ביולי 2018 הוציא לאור אלבום נוסף של Scars on Broadway בשם Dictator אותו הפיק לגמרי לבד ואף ניגן לבד על כל הכלים.
חייו האישיים.
מאלכיאן מתגורר בגלנדייל שבקליפורניה בביתו הפרטי. יש לו קשרים עם איראן ועם עיראק מכיוון שהוריו נולדנו במדינות אלו והוא אף ביקר שם. כמו כן, מאלכיאן מרגיש שייכות למוצאו האתני הארמני, ולארמניה. מוצאם של הוריו. לא פעם הוא התבטא בעד ההכרה ברצח העם הארמני, ואף הקדיש לכך מספר התבטויות בהופעות חיות של סיסטם אוף אה דאון. יש לו אוספים הכוללים: נרות, שטיחים פרסיים, כלי נגינה רבים, נרגילות וגולגולות.
EatUrMusic.