בנוסף לכך, על פי החוק אסור לאדם לנהוג בחוף ים, משמעו שפקחי רשויות מקומיות צריכים לתפוס את הנהגים בחוף הים בשעת נהיגה. לעיתים פקחים נתקלים ברכב החונה בחוף, ואף על פי שברור שהוא נסע על החוף, לא ניתן לתת דו"ח, מאחר שבגין נהיגה ברכב בחוף הים יש לזהות את הנהג, ולהוכיח כי בוצעה פעולת נהיגה.
לעיתים, נהג בחוף הים אינו עוצר את רכבו לאחר שפקח סימן לו לעצור בטענה כי לא ראה את הפקח, לעיתים הוא לובש בגד ים ואין ברשותו מסמכים מזהים, ולעיתים הוא בורח מהמקום. מלאכתם של פקחי הרשויות המקומיות הייתה קלה הרבה יותר אילו האחריות החוקית הייתה מושתת על בעל הרכב ולא על הנהג, מה שיאפשר לפקחים להצמיד את הדו"ח לשמשת רכב חונה בחוף, לשלוח אותו בדואר כמו דוח חנייה רגיל, לרשום (או לצלם) את מספר הרכב שנוהג בחוף הים ולדווח עליו למנגנון אכיפה מסודר, שיפיק את הדו"ח וישלח אותו לנהג – ללא צורך ביצירת קשר כלשהו עם הנהג. כך יימנעו מרדפים ועימותים רבים ולפקחים יתאפשר לאכוף את החוק ללא צורך לנקוט אכיפה המתאימה יותר לשוטרים.
בנוסף, רשויות מקומיות רבות דיווחו כי אף על פי שחלפו חודשים רבים מאז ההכשרה שמשרד הפנים העביר לעובדיהן בנושא, הם טרם קיבלו את תעודות ההסמכה שלהם. ללא תעודות ההסמכה, הם אינם נותנים דוחות.
במשרד הפנים אין מערך אכיפה מסודר של החוק, כפי שיש במשרד להגנת הסביבה לגבי חוקים סביבתיים. במשרד הפנים גם אין נתונים על אכיפת החוק על ידי גורמי האכיפה ברשויות המקומיות ובגופים אחרים.
לשם הפעלתו של מערך אכיפה מסודר נדרשים שני תקנים נוספים באגף רישוי עסקים ואתרי רחצה במשרד הפנים. מאחר שזה יוצר בעיה תקציבית, הדבר מעכב את הקמתו של מערך אכיפה מסודר לעניין החוק. בנוסף, משרד הפנים תומך בהעברת האחריות לאכיפת החוק למשרד להגנת הסביבה. אך המשרד להגנת הסביבה מתנגד להסמכתו לאחראי לאכיפת החוק כולו על היבטיו התעבורתיים-בטיחותיים, ודורש תוספת תקציב אם היבטים כלשהם של האכיפה יועברו לאחריותו. ישנה בעיה עם האחריות על החוק כיוון והאחריות שייכת למשרד הפנים, אך למשרד הפנים חסר תקציב לגיבוש מערך אכיפה מסודר, והמשרד להגנת הסביבה, שעשוי להיות האחראי בעתיד, מתנגד לאכוף את האיסורים העיקריים שבחוק.
מלבד זאת, לאכיפת החוק ישנם קשיים נקודתיים רבים, כגון הקושי להתמודד עם טרקטורונים: נהגי הטרקטורונים מסירים את לוחיות הזיהוי ומזלזלים בהוראות הפקחים. הפקחים מעדיפים להימנע מלהתמודד עם טרקטורונים, מאחר שמרדף אחריהם עלול להסתיים בדריסה או בהתהפכות הטרקטורון.
יתר על כן, קיים קושי בהגדרת "חוף הים", ההגדרה מקשה הן על הפקחים והן על הנהגים – משום שאלו אינם יודעים בבירור, בעת הנהיגה, עד לאיזה מרחק מגיע "חוף הים". קושי נוסף קשור להעסקת פקחים בשבת.
חוק עידוד תרומות מזון
חוק עידוד תרומות מזון, התשע"ט-2018 נחקק בשנת 2018 וקובע כי מי שתורם מזון לארגוני חלוקת מזון, לא יישא באחריות אזרחית או פלילית לנזק שנגרם עקב תרומת המזון.
מטרת החוק.
לפי סקר שערך המוסד לביטוח לאומי בשנת 2011, עולה כי 18.7% מאוכלוסיית ישראל חיים באי ביטחון תזונתי ומעל ממחציתם ב"אי ביטחון תזונתי ניכר".
בנוסף לכך, כ-25% מהאוכל שמכינים במסעדות, אולמות אירועים, חדרי אוכל, מפעלים, בסיסים צבאיים, רשתות שיווק ובתי מלון – נזרק, כאשר הסיבה העיקרית לכך היא שמוסדות אלו לא מסכימים לתרום את המזון במקום להשליכו לפח בגלל החשש לתביעות. לפי חוק האחריות למוצרים פגומים, התש"ם–1980, האחריות לפיצויים על נזק גוף שנגרם כתוצאה מפגם במוצר, לרבות מזון, מוטלת על היצרן.
לפיכך, הוצע לקבוע פטור מאחריות פלילית או נזיקית למי שתורם בתום לב מזון לעמותה שמחלקת מזון. ההגנה תחול גם על תרומת מזון, שלא היה משווק למסחר מטעמים שונים, ובכללם טעמים אסתטיים, כל עוד מדובר במזון שאינו עלול לסכן את בריאות צרכניו.
עיקרי החוק.
החוק קובע כי מי שתורם מזון לארגוני חלוקת מזון, וכן ארגונים לחלוקת מזון המובילים, מחלקים או מחזיקים תרומות מזון, לא יישאו באחריות אזרחית או פלילית לנזק שנגרם עקב תרומת המזון וכמובן, רק אם התורמים פעלו בהתאם להוראות כל דין החלות עליהם ולא התרשלו.
קביעה נוספת בחוק עוסקת בנושא הבעת הוקרה לעסקים העומדים בדרישות החוק. כלומר, לפי החוק, שר הבריאות יעניק אחת לשנה אותות הוקרה לעסקים העומדים בדרישות החוק והוכיחו כי הם תורמים מזון לארגונים לחלוקת מזון על פי קריטריונים מסוימים שנקבעו. רשימת העסקים שהוענקו להם אותות הוקרה תפורסם באתר האינטרנט של משרד הבריאות.
דעות לגבי החוק.
עם אישור וקביעת החוק התעוררו דעות רבות בקשר לחוק.
ח"כ יחיאל (חיליק) בר, שיזם את החוק כבר בכנסת ה-19 ביחד עם ח"כ אורלי לוי-אבקסיס ושולי מועלם-רפאלי ובכנסת העשרים יזם אותו יחד עם ח"כ אורי מקלב. אמר במליאה שהחוק החברתי החשוב הזה הוא מהפכה של ממש ושאחרי שנים של עבודה, החוק מסדיר סוף סוף את תחום הצלת ותרומת המזון בישראל, ומסיר את עננת התביעה המרחפת מעל תורמי המזון.
גם גידי כרוך, מנכ"ל ארגון "לקט ישראל" ציין כי מדובר בהישג עצום לחברה הישראלית. חקיקה זו תאפשר לתורמים בתום לב לתרום עודפי מזון לא חשש, ותביא להגדלה משמעותית של היצע המזון המועבר לאוכלוסיות הסובלות מאי ביטחון תזונתי. בעקבות פעילויותיהם בלקט ישראל מצאו כי העברת הצעת החוק תשלש את כמות תרומת הארוחות המוצלות מספקים שונים, שעד כה נמנעו מתרומה משום שחששו כאמור מתביעות.
יו"ר ועדת העבודה והרווחה ח"כ אלי אלאלוף אמר שהחוק הזה הוא לא רק לעניים, אלא גם לאוכלוסייה שלא מצליחה למלא את צרכיה, והמערכת הממשלתית לא מצליחה להגיע אליהם.
חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים
חוק הגבלת שיווק של משקאות אלכוהוליים הוא חוק ישראלי שמטרתו היא צמצום צריכת האלכוהול בכלל ובקרב בני נוער בפרט. חוק זה חוקק ב־2012. החוק מגביל ואוסר פרסום של משקאות אלכוהוליים בתנאים מסוימים אצל היבואנים והמשווקים לשם צמצום צריכת האלכוהול.
רקע החוק.
יש שתי גישות בכל הקשור לפרסום ולשיווק של משקאות אלכוהוליים בכלל, ולצעירים בפרט, ושתיהן מתבססות על מחקרים ועל סקרים של חוקרים. גישה אחת, המקובלת על יצרני המשקאות האלכוהוליים ועל מי שמתפרנסים מהתעשייה, היא שאלכוהול הוא מוצר חוקי ולכן יש לאפשר פרסום חוקי שלו. להגבלות על פרסום משקאות אלכוהוליים יש השפעה שלילית על שוק האלכוהול ועל שוק הפרסום. לפי גישה זו, פרסום אלכוהול אינו גורם להגברת צריכת האלכוהול אלא רק מנתב את הצרכנים לשתות משקאות מסוג מסוים.
הגישה השנייה, גישתם של החוגים המתנגדים לפרסום, היא שאומנם אלכוהול הוא מוצר חוקי אך גם מוצר בעל פוטנציאל רב לגרום נזקים בריאותיים. פרסום משקאות אלכוהוליים מטרתו להגביר את צריכת האלכוהול בקרב מי שנוהגים לשתות, וכן "לגייס" צרכני אלכוהול חדשים ובכך להגדיל את נפח המכירות. לפי גישה זו, פרסום משקאות אלכוהוליים משפיע על היחס לשתיית אלכוהול, ובסופו של דבר מעודד ומגביר צריכה של משקאות כאלה, בייחוד בקרב צעירים.
עיקרי החוק.
הגבלת פרסום.
פרסום למשקה משכר הוא פרסום המכיל חלק מהפרטים הבאים:
עונשים.
אדם יחיד אשר יעבור אל אחד מעיקרי החוק יקבל קנס עד 75,300 ₪ או עונש מאסר למעלה משנה אבל לא יותר משלוש שנים.
אם תאגיד מסוים יעבור על החוק יקבל התאגיד קנס של 226,000 ₪ או עונש מאסר לבעלים של למעלה משלוש שנים.
אזהרות.
א. על כל משקה משכר צריך להיות אחת מהתוויות/ האזהרות הבאות:
ב. האזהרה אמורה להיות מודבקת או מודפסת על המשקה או התווית שעליו.
ג. האזהרה צריכה להיות בולטת לעין, באותיות בצבע שחור, קריאות וזהות בהדגשתן, על רקע לבן, ייתחם במסגרת בצבע שחור שעובייה והדגשתה כעובי האותיות באזהרה, גודל האזהרה כולה יהיה 15% משטח התווית לפחות.
חוק הירושה
חוק הירושה, תשכ"ה-1965 מסדיר את כללי הירושה בעקבות מותו של אדם. החוק קובע שבמות אדם יועבר עזבונו ליורשיו על פי דין או על פי צוואה. החוק קובע מיהם יורשיו של אדם ומהו סדר העדיפויות ביניהם בקבלת הירושה. הוא קובע מהו תוקף הצוואה וכיצד ניתן להגיש התנגדות לצוואה. בנוסף, הוא מגדיר את עילות ההתנגדות לצוואה ומהם התנאים לקבלת מזונות מתוך העזבון.
החוק אושר בכנסת החמישית ב-1 בפברואר 1965, ונכנס לתוקף תשעה חודשים לאחר פרסומו, ב-10 בנובמבר 1965.
משרד המשפטים אחראי על ביצוע החוק. בחוק היו תיקונים רבים במהלך השנים במצבים של ילדים מאומצים, מאמצים ואפוטרופוסים. כמו כן נעשה שינוי משמעותי בעניין צוואות הדדיות.
מטרת החוק.
מטרת חוק הירושה היא לסדר במרוכז את כל נושאי דיני ירושה, צוואות ועזבונות, ולתת מענה כולל לכל הסוגיות בנושא זה. במסגרת דברי ההסבר של הצעת חוק הירושה, צוין כי מטרת החוק היא לכונן דין ישראלי מקורי בתחום דיני הירושה האזרחיים, וזאת במקום דיני הירושה שנותרו בישראל מתקופת השלטון העותמאני ותקופת המנדט הבריטי. מקורו של חוק הירושה במשפט האיטלקי.
ביצוע חוק הירושה.
שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בכל עניין הנוגע לביצוע החוק ואכן בהתאם חוקקו תקנות הירושה המסדירות את הדרך שבה יש לבצע הליכים בדיני ירושה, כגון כיצד לערוך צוואה, כיצד להפקיד אותה ברשם הירושה וכיצד להגיש את הבקשה לצו ירושה או לצו קיום צוואה לאחר פטירת המצווה. החוק מכיל גם הוראות ליישום משפט בינלאומי בדיני הירושה, ומנחה את בתי המשפט ביחס לתוקף צוואה שנערכה במדינה אחרת על פי חוק אחר. החוק קובע כי אחרי פטירת אדם יש לפנות לרשם הירושה או לבית הדין הרבני כדי לקבל צו ירושה שיצהיר מיהם יורשי הנפטר. אם קיימת צוואה, יש לבקש צו קיום צוואה שיקיים את צוואת המנוח ויצהיר על יורשיו.