החתרוריט היה מוכר כתרכובת שנוצרה באופן מלאכותי עוד בסוף המאה ה-19. הוא זוהה כמרכיב מרכזי בצמנט פורטלנד על ידי הגאולוג השוודי אלפרד טורנבוהם (Alfred Elis Törnebohm; 1911-1838) ב-1897, והוא כינה אותו אליט. ב-1977 גילתה הגאולוגית שולמית גרוס את המינרל בתצורת חתרורים שבנגב, ולצורה הטבעית של המינרל ניתן השם חתרוריט על שם המקום בו נתגלה.
מקור ותפוצה.
המינרל נוצר בהתמרת מגע בחום מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי.
נכון ל-2011 נמצא חתרוריט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ במקום אחד בלבד בעולם - תצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד. בסביבה זו הוא מצוי בחברת מינרלים אחרים שנוצרו בחום גבוה (דוגמת הלרניט והבראונמילריט).
גאורגה שטפאן
קוזלודוי
קוֹזְלוֹדוּי (בבולגרית: Козлодуй) היא עיר בצפון מערב בולגריה, השנייה בגודלה במחוז וראצה, שוכנת לגדות הדנובה וממוקמת 130 קילומטרים צפונית מבירת בולגריה סופיה ו-80 ק"מ מבירת המחוז וראצה.
היסטוריה.
עדויות להתיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת. כמו כן נמצאו שרידי יישובים מבוצרים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הרומית ונבנו מספר מצודות כדי להגן על גבול הדנובה של האימפריה. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה הוקמה מצודה בסמיכות למיקום העיר המודרנית. משמה של המצודה קוזלודוייסקי, נגזר שם העיר המודרנית.
עדויות כתובות ליישוב מאורגן במקום בשם קוֹטוֹזְלוּק מצויות בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-16, העוסקות בגביית מיסים בווילאייט הדנובה. במהלך המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית הוענק ליישוב שמו המודרני קוזלודוי. ב-23 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין, נכלל בשטח נסיכות בולגריה.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה וכן בשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. בעשור הראשון של המאה ה-21 קטנה אוכלוסיית קוזלודוי בשיעור של 8.17 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 85.5 אחוזים הם בולגרים ו-14.5 אחוזים הם צוענים. מבחינת התמהיל המגדרי עולה, כי 49.32 אחוזים הן נשים ו-50.68 אחוזים הם גברים.
כלכלה.
סמוך לעיר פועלת מ-1970 תחנת כוח גרעינית בהספק של 1,820 מגה-ואט. זוהי תחנת הכוח הגרעינית היחידה בבולגריה. החל מ-2006, עם הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי צומצמה מאוד פעילות התחנה בלחץ האירופים ונסגרו 4 יחידות יצור מתוך ה-6 שפעלו במקום, בשל תנאי בטיחות לקויים. מקצת מעובדי התחנה נפלטו למעגל האבטלה ושיעורה בקוזלודי האמיר מעל לממוצע הבולגרי. בקוזלודוי פועלות חברת בנייה וחברה ליצור מוצרי צריכה חשמליים. העיר סמוכה לעורקי התחבורה מספר 5, 7, 8 ו-9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
פטריות חוט
פטריות חוט (שם מדעי: Chytridiomycetes) הן מערכה בממלכת הפטריות. הן נחשבות לקדומות ביותר מבין הפטריות והם הופיעו לפני כ-500 מיליון שנה. לנבגי פטריות ממערכת החוט יש שוטון הדרוש להם לצורך רבייה בתווך המיימי שבו הן חיות.
גמטות הפלואידיות (בעלות סט כרומוזומים יחיד) נוצרות במנבג (איבר היוצר נבגים) הפלואידי הקרוי גמטנגיום (שם מדעי: gametangium). הגמטות עוברות תהליך הפריה שמתרחש במים כך שנוצרת זיגוטה דיפלואידית.
הזיגוטה מייצרת שני סוגי מנבגים שעוברים מיטוזה ליצירת מנבג דיפלואידי בשם ספורנגיום (שם מדעי: sporangium). בספורנגיום מתרחשת מיוזה (חלוקת הפחתה) ליצירת נבגים הפלואידיים והשלמת מעגל הרבייה.
חוות משמר הכרמל
חוות משמר הכרמל, בעבר היישוב היהודי יערות הכרמל שפונה בתש"ח, ידועה גם בשם ח'ירבת שלאלה, הוא מרכז טיולים ופעילות של רשות הטבע והגנים. החווה שוכנת על גבעה החולשת על נחל אורן כקילומטר מקיבוץ בית אורן. בחווה מבנה עתיק שעבר שיפוץ ושיקום ומשמש את הפעילות במקום. הכביש העולה לגבעה יוצא מכביש 721 ליד מחצבות קדומים. במפות סימון שבילים ובמפות מפורטות המקום נקרא יערות הכרמל. בשנות ה-30 וה-40 הייתה במקום נקודת התיישבות דתית, שמטרתה הייתה להקים באזור עיר קיט. היישוב נעזב אחרי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט בעקבות החלטת המוסדות המיישבים, ובשנות ה-60 קרקעותיו הולאמו במסגרת גן לאומי הר הכרמל.
אזור הגבעה.
הגבעה עליה שוכנת חוות משמר הכרמל היא עגולה וסימטרית. משקיפה על נחל אורן העובר מצדה הדרומי והמערבי כ-80 מטר מתחת לראש הגבעה. מצפון לגבעה עובר נחל דמון יובלו של נחל אורן. הגבעה בנויה מסלע קירטון. מדרונות הגבעה מכוסים בחורש אלון מצוי, אלה ארצישראלית ואורן שחלקן נפגעו בשריפה בחודש דצמבר 2010. על הגבעה עצמה ניטעו עם השנים עצי דקל, תות, תאנה, ברוש וצמחי אגבה. מהגבעה קיימת תצפית למישור החוף, קיבוץ בית אורן, הר שוקף, הר ערקן, בקעת אלון ונחל אורן.
במקום נמצאו ממצאים וחרסים מתקופות ארכאולוגיות שונות.
היסטוריה.
במאה ה-18 שכן במקום כפר דרוזים קטן שנקרא "ח'ירבת שלאלה". הכפר נהרס בתחילת המאה ה-20 על ידי תושבי הכפר עין חוד שתקפו את המקום. בעקבות המתקפה ננטש המקום. חלק מאדמות האזור עובדו על ידי תושבי עספיא ותושבי עין חוד. המקום נקרא על שם קטע האפיק בנחל אורן שבין שני המעיינות "עין אלון" ו"עין אורן" שנקרא ואדי שלאלה שפירושו "נחל השלוליות".
בראשית המאה ה-20 נרכש במקום כמה אלפי דונם על ידי שוכרי מנסור שהיה המתורגמן של הטמפלר פרידריך קלר, סגן הקונסול של פרוסיה בארץ. מנסור החכיר חלק מהשטחים לרועים מכפרים סמוכים, ועל הגבעה בנה בית מגורים וחצר משק. למרגלות הגבעה נטע בוסתן.
יערות הכרמל וקבוצת החלוצים הדתיים 'משמר הכרמל'.
בשנת 1934 מכר מנסור 6,000 דונם לקבוצת רכישה של יהודים מחיפה בראשות יוסף לוי, גאורג הרץ-שקמוני ופיליפ מאייר. הקבוצה חיפשה שטחים פנויים להתיישבות בכרמל. השטח שנרכש כלל את הגבעה, המבנים מעיינות למרגלות הגבעה עין אורן ובריכת אגירת מים (היום "האגם" ליד חניון האגם). מטרת הרוכשים הייתה למכור מגרשים לשם בנייה במקום. לצורך טיפול בשטח והשבחתו הקימו השותפים חברה בשם "כרמל השקעות". לוי ושותפיו שיווקו את תוכניתם למכירת מגרשים ובניית יישוב בשם יערות הכרמל. כדי לפתח את המקום הוחלט על ידי המשקיעים להזמין למקום קבוצת פועלים שתעבד את האדמה, תסלול דרכים וזאת כדי ליצור אצל הקונים הפוטנציאלים תחושה של מקום מתפתח. למרות מאמצי השיווק, מכירת המגרשים הייתה איטית, הריחוק מחיפה, והדרכים הלא סדורות, הרתיעו קונים פוטנציאליים.
בשנת 1935 התגבשה קבוצה של פועלים 'חלוצים דתיים' יוצאי גרמניה, רובם חדשים בארץ מזה חודשיים שלושה, שביקשו להקים במקום נקודת יישוב, לאחר ששמעו שגואל האדמות ומייסד נהריה יוסף לוי רכש אדמות בכרמל ובכוונתו לישב עליו פועלים. בקיץ תרצ"ה 1935 הובאו לביקור היכרות עם המקום, והובטח להם יישוב קבע תמורת הקמת והפעלת "כפר נופש". קבוצה של 14 פועלים מהם עלתה למקום בערב שבת שובה תחילת שנת תרצ"ו ה-4 באוקטובר 1935, בנסיעה ממשרדי החברה בחיפה, ולאחר מכן בשיירת גמלים מדמון, וליד שלש בקתות האבן שנועדו לאריס ולפועליו הקימו מחנה אוהלים. לקבוצתם קראו משמר הכרמל, והם החליפו את האריסים הערבים שעסקו בהשטחת צמחי הטבק שנשתלו בסביבה ונאספו בידי פועלים תושבי האזור אל החווה. בימים הראשונים שמר עליהם בנו של מוכתר הכפר השכן, מטעם החברה, ולאחר מכן שומר עברי מאגודת השומרים.
בחודשים הראשונים הצטרפו אליהם חברות וחברים נוספים, והוסדרו התנאים והנחלות של חברי הקבוצה עם החברה. הקבוצה מנתה בין השנים 1936–1938 כשלושים איש, ביניהם הנס ברגר, נציג החברה המייסדת, והרופא ד"ר רוזנבאום שהקים מרפאה במקום. הוקם גם בית כנסת ארעי, ובחג הפורים נערך נשף לאחר קריאת המגילה. אך חצי שנה לאחר העלייה, אחרי חג הפסח אותה שנה במחצית השנייה של אפריל, בעקבות פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1939-1936) עברה הקבוצה לראש הגבעה והתיישבה בחדר המקורה היחיד שבו. הקבוצה הקיפה את המקום בחומה וגדרות. בית החווה נקרא על ידם "הבורג'" (המבצר) או "החאן". לחיזוק ביטחון נקודת ההתיישבות הובא משה בלט עם רעייתו, ומונה למפקד מטעם ההגנה, גויסו עשרה מתנדבים קבועים שהצטרפו למתיישבים בשמירה ובביצורים, הובאו נוטרים, ורוב המתיישבים גויסו ליחידת משטרה זו כגפירים. קבוצות מתנדבים נוספות של צעירים הגיעו למשך תקופות קצובות מקבוצת גשר ומ'פלוגת הים' ליד חיפה. במקום נבנה סליק, והוקם מגדל שמירה. התראות ההגנה הגיעו באמצעות פנס, בשעות הלילה מתחנת האיתות בעתלית ולעיתים נדירות השתמשו גם בהליוגרף. לצורך מגוריהם נבנו במקום צריפים.
בתקופת המאורעות סבלו המתיישבים במקום מהתקפות של פורעים, בכ"ו באב תרצ"ו, 14 באוגוסט 1936 הותקפה שיירת אספקה למקום. בהתקפה נהרגו הנהג, שני שוטרים יהודים ממשטרת הנוטרים הבריטית וצעירה יהודיה. בהתקפה נוספת, שלש שנים אחר כך, בכ"ח אדר ב' תרצ"ח-31 במרץ 1938, ערבים חמושים התנפלו על קבוצת עבודה שסללה את הדרך לגבעה בה שוכנת היום גבעת וולפסון על הר ערקן. בהתקפה זו נהרג . החמורה שבהם הייתה כחצי שנה לאחר מכן, בי"ח באב תרצ"ח, 15 באוגוסט 1938. משאית עמוסה במצרכים, ובה 11 נוסעים יצאה משכונת אחוזה בחיפה לנקודת ההתיישבות, ליד מסעדת "בוסתן הכרמל" של היום הותקפה המשאית ממארב. עשרה מהנוסעים נהרגו, ביניהם אשה הרה ובעלה, ומפקד המקום .