במדגסקר ישנו מגוון גדול של חרקים, כאשר רובים אנדמיים. יש אלפי מינים ששייכים לקבוצות כמו חיפושיות ועשים. ידועים כיום 100,000 מיני חרקים בקירוב, והמספר רק גדל. ידועים כ-80 מינים של מקלונאים, כאשר חלקם גדולים וצבעוניים, ואילו חלקם קטנים ומוסווים היטב. בנוסף, חלק גדול מגמלי השלמה באי גם הם מוסווים היטב. ידועים למעלה מ-100 מיני תיקנאים, הכוללים גם את התיקן הלוחש - אחד ממיני התיקנים הגדולים ביותר בעולם, אשר אנדמי למדגסקר.
היתושים במדגסקר מכילים כ-235 מינים, כאשר 138 מהם אנדמיים.
האי מדגסקר הוא הבית של אחד העשים הגדולים ביותר בעולם - עש הירח המדגסקרי (Comet Moth), וגם של הדבורה הקטנה ביותר בעולם, Liotrigona bitika עם אורך גוף של פחות מ-2 מ"מ. אחד העשים הידועים של האי הוא העש "Xanthopan morganii" אשר לו חדק ארוך המשמש להגיע לפרחי "Angraecum sesquipedale", כפי שגילה המדען צ'ארלס דרווין.
עכבישאים.
עכביש קליפה דארוויני, שהתגלה בשנת 2009, מפורסם עקב רשת הקורים הענקית שלו, המהווה את רשת הקורים הגדולה ביותר בעולם. הקורים שלו חזקים פי 2 מקורי עכביש רגילים, והם חזקים אפילו יותר מקוולאר.
איבוד טבע.
ראיות מצביעות על כך שבני האדם הראשונים הגיעו למדגסקר רק לפני כ-2,000 שנה. המתיישבים המקוריים, המלגשים כנראה הגיעו בסירות מפולינזיה או אפריקה, והביאו איתם צורת חקלאות בשם "טאווי". בשיטה זו, חקלאי מגיע ליער, כורת עצים ושורף אותם. לאחר מכן הוא זורע אורז ונותן לו לצמוח עם הגשמים. לאחר מכן החקלאי עוזב את החלקה, לעיתים עד 20 שנה, לתת לצמחייה לצמוח מחדש. באופן תאורטי שיטה זו אינה פוגעת בצמחייה, ואף מעודדת אותה. אך עם גדילת האוכלוסייה במדגסקר, תדירות חקלאות זו הלכה ועלתה, דבר שגרם להשמדת יערות רבים ולנזק אקולוגי חמור. אומנם לא ידוע הנזק המדויק, אך מעריכים שכיום נשארו רק 10% מיערות מדגסקר.
פרסטראפותריום
פראסטרפותריום
פראסטרפותריום (שם מדעי: Parastrapotherium; מילולית: "קרוב לאסטרפותריום") הוא סוג של יונק נכחד מהסדרה אסטרפותרים, אשר חי באמריקה הדרומית בסוף האוליגוקן עד המיוקן שלפני 23-17.5 מיליון שנה. בסוג זה שמאובניו התגלו בארגנטינה והוא תואר ב-1985 היו 5 מינים בעלי מבנה שיניים דומה שהיו מהגדולים שבבני הסדרה אך חלקם קטנים בהרבה. עם זאת ייתכן שחלק מהמינים לא קרובים באמת אחד לשני וקשה להכליל אותם.
הפראסטרפותריום היה דומה לאסטרפותריום אך היה בעל שיניים חותכות רבות יותר בלסתותיו והיה בעל ניבים ארוכות משני צידי הלסת מופנות למעלה. מבנה הראש היה ארוך ובעל חדק ארוך ורחב המופנה מטה. מבנה גופו היה חביתי ושמנמן. המשקל המקסימלי שלו הגיע ל-3,500 ק"ג עד ל-1,900 ק"ג, מה שהופך אותו לגדול בבני סדרתו לאחר ההילרקותריום שהתגלה ב-2015. הוא היה צמחוני וניזון מצמחייה עשבונית שהתפתחה באוליגוקן ובערבות המיוקן.
אסטרפותריום
אסטרפותריום (שם מדעי: Astrapotherium; מילולית: "בהמת ברקים") הוא סוג של יונק נכחד גדול מהסדרה אסטרפותרים, אשר חי באמריקה הדרומית בתקופת המיוקן לפני 21-11.8 מיליון שנה. מאובניו התגלו בארגנטינה וצ'ילה ותוארו בשנת 1879 בידי החוקר הגרמני הרמן בורמייסטר.
מאפיינים.
למרות מראהו דמוי הפיל או הטפיר הוא לא היה קרוב לשניהם והשתייך לקבוצה נכחדת ששלטה בדרום אמריקה לפני הגעת שלייתנים מפותחים יותר. האסטרפותריום היה יונק גדול שהגיע לאורך 2.5 מטר ולמשקל של 1 טון או יותר. הגולגולת שלו הייתה גבוהה ובעלת ניבים קדמיים משני צידי הלסתות שפנתה למעלה. מאחוריה היו שורת שיניים טוחנות רחבות שאולי צופו באמייל קשיח, כמו מרבית הפרסתנים המודרניים. בקצה הגולגולת היה חדק ארוך שהשתופף מטה.
מבנה הנחיריים הוצב בקדמת הראש, אולי כדי להכיל את החדק אך ייתכן שגם לשם התנפחות חלל האף כמו אצל פיל הים.
הוא היה צמחוני ששכן לפחות חלקית במי ביצות ונהרות טבעיים כמו היפופוטם.
גרנאסטרפותריום
גרנאסטרפותריום (שם מדעי: Granastrapotherium; תרגום מספרדית: "אסטרפותריום גדול") הוא סוג של יונק גדול מהסדרה הנכחדת אסטרפותרים, אשר חי באמריקה הדרומית באמצע תקופת המיוקן. בסוג זה יש מין אחד - "Granastrapotherium snorki", אשר התגלה ב-1997 במדבר טטאקואה בקולומביה.
הגרנאסטרפותריום הגיע לאורך 3.5-4 מטר ולמשקל 2.5-3.5 טון, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הסוגים בסדרתו. במראהו הוא הזכיר טפיר ענקי עם דמיון מסוים למיני פילים קדומים והוא הכיל חדק ארוך ושפוף מקצה לסתותיו. היו לו 4 חטים בולטים מקצוות הלסת, אשר הזכירו את שיני הפלאומסטודון ושורת שיניים טוחנות מאחוריהם המעידות שהיה אוכל צמחים. סוג זה קרוב מאוד לקסנאסטרפותריום מאותה תקופה.
מבנה החדק שלו עזר ללפות עלים מהעצים והיה ארוך ממבנה של אסטרפותרים אחרים. הוא היה יצור חצי-מיימי כמו היפופוטם וניזון מצמחים.
תמורה דמוגרפית
תמורה דמוגרפית או מעבר דמוגרפי היא תופעה דמוגרפית שבאה לתאר את מעברן ההדרגתי של מדינות בלתי מפותחות מילודה, ותמותה גבוהות לילודה ותמותה נמוכות.
את המונח טבע לראשונה הדמוגרף האמריקאי וורן תומפסון ב-1929, לאחר ששם לב כי במדינות המפותחות (בעיקר במערב) החלו שיעורי התמותה לרדת (בעיקר בגלל צניחה בתמותת תינוקות) מהמחצית השנייה של המאה ה-19, ובעקבות זאת ירדו גם שיעורי הילודה.
כיום, כל המדינות המפותחות השלימו את התמורה הדמוגרפית והן מאופיינות בשיעורי ילודה נמוכים; רוב המדינות המתפתחות נמצאות בתהליך, חלקן כבר לקראת סיומו. יוצאות מן הכלל הן מדינות עניות, בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה ומספר מדינות באסיה.
רקע היסטורי.
בתחילת המאה ה-19 אופיינו מדינות במערב בשיעורי פריון גבוהים - עד כדי 5–7 ילדים לאישה (ארצות הברית סביב 7, בריטניה 5, צרפת 4.4). במקביל, שררו שיעורי תמותה גבוהים בקרב תינוקות וילדים עד גיל 5 - שהגיעו עד כדי שליש ויותר מהילדים. תוחלת החיים באירופה בתחילת המאה הייתה סביב 40 שנה. המהפכה התעשייתית הביאה לשיפור ניכר ברמת החיים, להקפדה על היגיינה ושיפורים במערכות הרפואה, ובעקבותיה החלה במחצית השנייה של המאה ה-19 צניחה בתמותת תינוקות וילדים. בעקבותיה ירדו שיעורי הפריון לרמות של כ-3 ילדים לאישה ואף למטה מכך. (ב-1900 היה שיעור הפריון בארצות הברית 3.9, בבריטניה 3.5 ובצרפת 2.8).
שלבי התמורה הדמוגרפית.
התמורה הדמוגרפית מחולקת בדרך כלל לארבעה או חמישה שלבים:
התמורה הדמוגרפית השנייה.
החל משנות השבעים של המאה העשרים החלה במדינות המפותחות תופעה חדשה שזכתה לשם "התמורה הדמוגרפית השנייה: תוחלת החיים החלה לעלות בעיקר בשל שיפור ניכר ברפואה ובמניעת תמותה, ובמקביל המשיכו שיעורי הפריון לרדת אל מתחת לשיעור התחלופה הדמוגרפי -2.1. ברוב המדינות שיעור הפריון ירד מתחת ל-2 ילדים לאישה, ובמדינות מסוימות אף לפחות מ-1.5.
איליה קוטפוב
איליה אולגוביץ' קוטפוב (ברוסית: Илья Олегович Кутепов; נולד ב-29 ביולי 1993) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טורפדו מוסקבה.
קריירת מועדונים.
קוטפוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים דינמו סטברופול. בהמשך קוטפוב הצטרף לקבוצת ShBFR גנלדז'יק ושנתיים לאחר מכן הצטרף לאקדמיית קונופליוב. בנובמבר קיבל הצעה מזניט סנקט פטרבורג, אך לבסוף הוא לא חתם.
ב-11 ביוני 2012 חתם בספרטק מוסקבה. ב-10 בדצמבר 2012 קוטפוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד רובין קאזאן. לאחר מכן, קוטפוב הצטרף לקבוצת המילואים. ב-1 בנובמבר 2015 קוטפוב חזר לקבוצה הראשונה במשחק ההפסד 0–1 לאורל. ב-8 באפריל 2018 קוטפוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד אנז'י מחצ'קלה.
ביולי 2022 חתם לעונה אחת בטורפדו מוסקבה, שאך זה העפילה לליגה הבכירה.
קריירה בינלאומית.
באוגוסט קוטפוב זומן סגל נבחרת רוסיה לקראת המשחקים נגד ו. ב-9 באוקטובר 2016 קוטפוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
קוטפוב נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018.
אצטדיון אלפונסו לופס
אצטדיון אלפונסו לופס (בספרדית: Estadio Alfonso López) הוא אצטדיון כדורגל בעיר בוקרמנגה שבקולומביה, אשר מונה 30,000 מקומות, ומשמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת אתלטיקו בוקרמנגה. נושא את שמו של נשיא קולומביה לשעבר, אלפונסו לופס פומחרו, שכיהן בשנים 1934-1938 ו-1942-1945.
היסטוריה.
הוא נפתח ב-12 בדצמבר 1941 ובנייתו נעשתה בעיקר בשביל המשחקים הלאומיים של קולומביה והחל משנת 1949 הפך למגרשה הביתי של אתלטיקו בוקרמנגה. האצטדיון נפתח עם תכולה של 10,000 מקומות, אך עם השנים עבר מספר שינויים, שיפוצים והרחבות, מה שהגדיל את התכולה שכיום עומדת על כ-30,000.
הוא היה האצטדיון הראשון בקולומביה שבו הוחלף משטח הדשא בדשא מלאכותי בשנת 2006, ונחנך במשחק ידידות בין אתלטיקו בוקרמנגה והקבוצה הפרגוואית, קלוב אולימפיה.
לאחר 10 שנים של משטח מלאכותי, הוחזר הדשא הטבעי וכן בוצעו שינויים נוספים באצטדיון כמו שיפור התאורה והתקנת מושבים. כמו כן, נבחנה ב-2017 האפשרות להחליף את שמו שלך האצטדיון להרמן אסרוס, שהיה אחד משחקניה הבולטים של ושל אתלטיקו בוקרמנגה. עם פטירתו של אסרוס ב-2018, הועלה העניין שוב לדיון.
חואן קינטרו
הוועדה למתן היתרים