כאשר השגגה היא אחת לכל השבתות, ששכח את עיקר השבת, כלומר - שכח שיש מצווה כזו ששבת שמה שיש לשבות ביום השביעי, אז גם אם מעשי החטא היה מספר שבתות, יש להחשיב את כולם כשגגה אחת שגרמה למעשים רבים אך כולם נחשבים כחילול שבת יחיד וכעבירה אחת מכיוון שגם השגגה היא אחת - ידיעת מצוות שבת, לעומת זאת, אם ידע שיש את מצוות שבת אבל טעותו הייתה בכך שלא ידע ששבת היום, אז יש להחשיב את השבתות כימים נפרדים. אופן שלישי הוא, כאשר ידע האדם שיש מצוות שבת וגם ידע שהיום הוא שבת, אך שכח שמלאכת ספיציפית זו אסורה (או ששכח את כל ל"ט מלאכות שבת), שבו מכיוון שהשגגה אחת - שכחה שמלאכה זו אסורה, הוא מביא קרבן חטאת אחד על כל המלאכות שעבר במשך כל השבתות בהן נתעלמה ממנו הלכה זו.
בכך הוא מסביר את דברי המשנה:
רבה שהשווה בין שתי הסוגיות, קבעו כי משנה זו נאמרה על ידי רבי עקיבא, ולא ייתכן שנאמרה לפי רבי אליעזר הסובר שעל כל מלאכה ומלאכה יש להביא קרבן נפרד, גם אם שניהם מאותו סוג (כמו אב מלאכה ותולדה) ומשנה זו נאמרה על ידי רבי עקיבא הסבור שהשבתות הן כגופין נפרדין, לעניין שאדם שעשה מלאכות שוות בשתי שבתות יהיה חייב שתי חטאות, והשאלה היא רק כאשר אדם שכח שהיום הוא שבת, והשאלה היא האם הימים שבינתיים מפרידים את החטאים לשניים שיחשבו כשתי עבירות, ועל זה השיב לו רבי אליעזר שהם נחשבים לשניים - לעניין מלאכה שנעשתה בשגגת המלאכות - וקיבל את דעתו, או לפי גישה אחרת, שברור היה לרבי עקיבא שהם נחשבים לשניים מפני שימים שבינתיים הם ידיעה לחלק, והשאלה היא האם מלאכות נפרדות שנעשות בשתי שבתות נחשבים לעבירה אחת או לשתיים.
רב חסדא פירש בצורה אחרת, כי ייתכן שרבי עקיבא עצמו, ברור היה לו שהשבתות הן גופים נפרדין לעניין שגגת מלאכות והשאלה הייתה רק לעניין שגגת שבת, שגם בה קיבל את דעתו של רבי אליעזר, והמשנה היא שיטה של תנא אחר.
מחלוקת רש"י ותוספות.
פרשנות מחודשת של רש"י אומרת, שהחילוק בין השוכח עיקר שבת לזה השוכח שהיום שבת שחייב חטאת על כל מלאכה ומלאכה, אם שכח מספר שבתות רצופות ביום השבת כי אותו יום הוא שבת, הוא שבאופן האחרון יש להניח שבין שבת לשבת ידע שיום השבת שעבר היה יום השבת, אף על פי שלא ידע מעשית שחייב קרבן, כי כאשר נזכר שהיום שבת - שכח שהמלאכות אסורות. פרשנות זו מעלה תמיהה, שכן בתלמוד הובאה דרשה אמוראית לחילוק זה, וייתכן שרש"י מתכווין לפרש את הטעם לחילוק בין שכחת עיקר שבת לשכחת יום השבת.
מעשית, חולקים בעלי התוספות על רש"י, ומוכיחים שלא כדבריו, מדברי התלמוד שקובע, כי אדם שביצע שתי מלאכות שבת באותה שבת, שהראשונה הייתה ב"שגגת שבת" - שכח שהיום שבת ו"זדון מלאכות" ידע שהמלאכה אסורה, ואילו השנייה הייתה הפוכה: "זדון שבת" נזכר שהיום שבת, אך "שגגת מלאכות" שכח שהמלאכה היא אחת מהמלאכות האסורות לעשותן בשבת, וקובע התלמוד כי חייב רק קרבן אחד, כי לא נודע לו באמצע שחטא. ומכאן אנו רואים, שגם אם ידע שהיום בו נעשתה המלאכה היא שבת, אם לא נזכר בנוסף שהמלאכה אסורה, היא זו נחשבת ל"ידיעה" כזו שתחלק בין שתי המלאכות. התוספות קובעים ומסבירים, כי אין מדובר בהנחה או סברא שהימים שבינתיים עשויים לגרום לאדם לידע שהיום שעבר היה שבת, אלא מדובר בכעין גזירת הכתוב שאין טעמה ידוע, האומר כי הימים שבינתיים מחלקים את שתי השבתות לשתי עבירות, לא בגלל שידע אלא הדין שווה כאילו היה יודע בין שתי השבתות שעבר על חילול שבת, והטעם האמיתי הוא מכיוון ש"שבתות גופין הן".
אדוארד אולארצ'יק
אדוארד אולארצ'יק (בפולנית: Edward Olearczyk; 4 במרץ 1915 – 9 בספטמבר 1994) היה מלחין ומוזיקאי יהודי שפעל בפולין ובישראל.
קורות חיים.
אולארצ'יק נולד ברווה-רוסקה ולמד בקונסרבטוריון בוורשה. בין השנים 1939–1945 עבד בברית המועצות, ועם חזרתו לפולין עבד כבמאי בצבא הפולני. אולארצ'יק ידוע בעיקר בשיריו הפופולריים, אם כי כתב גם אופרטות ויצירות לתזמורת. בשנת 1948 זכה בתחרות השירים הפופולריים מטעם משרד התרבות והאומנות הפולני. בשנת 1952 זכה באות צלב הזהב, וב-1957 בעיטור מטעם עיריית וורשה.
נישא לאשה נוצרייה ובשנת 1957 עלה לישראל עם אשתו ובנו אלון אולארצ'יק (נולד ב-1950 בשם אלכסיי אולארצ'יק). המשפחה התיישבה בנתניה ועברה מאוחר יותר לבת ים. נכדו הוא השחקן והמוזיקאי מקס אולארצ'יק.
גם בישראל אולארצ'יק המשיך להלחין. בין היתר הלחין טקסטים עבור אריק איינשטיין ואילנה רובינא. אולארצ'יק נפטר בישראל בשנת 1994.
משפחתו.
בנו הוא הזמר אלון אולארצ'יק ונכדו הוא השחקן מקס אולארצ'יק.
ארנסט ויגפורש
בריקולאז'
בריקולאז' (מצרפתית Bricolage; עבודות בית או "הטלאה") הוא מונח המאגד במקור את כל סוגי העיסוקים הלא מקצועיים המתבצעים באופן מאולתר וחובבני, והקשורים ליצירה, שיפור, תיקון ותחזוקה של דברים חומריים. המונח שאול מהפועל הצרפתי "Bricoler" (בריקולה) - לנסות לתקן.
במונח נעשה שימוש מושאל לתיאור של טכניקה פוסטמודרניסטית למחזר באופן יצירתי דברים 'מן הגורן ומן היקב', משאריות ומעודפים. טכניקה זו יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון תחומים, כגון אמנות חזותית, עיצוב תעשייתי, מוזיקה, ארכיטקטורה, פילוסופיה, ואף בבלשנות. לפי חוקר התרבות והתקשורת דוד גורביץ, הבריקולר הוא "מהנדס חובב, המתקין יצירה שמורכבת מאובייקטים קודמים שזהותם לא טושטשה. המוצג החדש אינו חותר להומוגניות כי אם להבלטת הזיכרון של חומריו הראשוניים".
ניתן לראות דוגמאות לבריקולאז' בשימוש שנעשה בפאנק בסיכות ביטחון בתור עגילים או בשימוש בצלבי קרס לשם פרובוקציה, ללא כוונת הזדהות עם הנאציזם. גם שרשראות הזהב הכבדות שנושאים עליהם כוכבי היפ הופ כסימן למעמד חברתי מסוים הוא סוג של בריקולאז'.
הראשון שטבע את המונח בתחום מדעי החברה היה האנתרופולוג קלוד לוי-שטראוס, שהציג בשנת 1962 את הקונספט שלו על "החשיבה הפראית" ("לקחת ולחבר יחד מכל הבא ליד"). עבורו בריקולאז' הוא ריאקציה של "האדם הפרימיטיבי" לחשיבה המערבית סביבו, שמאפשרת לו להסביר את העולם לעצמו ולהשתלב בו.
גם בבלשנות נכנס המונח לשימוש, בין היתר במשמעות של שפת נוער שסימן ההיכר שלה הוא "התעסקות שובבה עם סגנונות דיבור שונים".
אלקטרז ( סדרת טלוויזיה)
הר הארי
הר הארי הוא הר ברכס הרי מירון בגליל העליון. פסגת ההר נמצאת בגובה של 1047 מטרים. ההר נמצא בערך 1–2 ק"מ דרומה מהכפר הדרוזי בית ג'ן. שם ההר נגזר משם ההר בערבית "חידר" שפירושו ארי. בקרבת הר הארי מתרוממים הרים בשמות "שחל" ו"כפיר" - שמות אחרים באותה משמעות של אריה. לרגלי הר הארי בצד דרום-מזרח נובע מעין בשם עין הארי.
ההר גם קרוב למקום קברו של בהאא א-דין הקדוש לדרוזים. ביום בהיר אפשר לראות כמעט את כל הגליל התחתון מפסגת ההר, מהרי הגלבוע ועד הים התיכון.
בשל גובהו והנוף המרהיב, ההר הוא אתר מתאים לשימוש במצנחי רחיפה. בהר שורר אקלים ים-תיכוני כמו ברוב חלקי הגליל. בחורף יורד שלג לעיתים קרובות וכמות המשקעים בו היא בערך 1000 מ"מ.
בהר נושבות רוחות חזקות רוב ימות השנה; בשל גובהו הרב ומכיוון שאין מעצור לרוחות מכיוון דרום.
החומר ההיולי
הקרב על הוויסלה
הקרב על הוויסלה נערך בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה בתאריכים 29 בספטמבר 1914 - 31 באוקטובר 1914 בין צבאות האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית ובין צבא האימפריה הרוסית. הקרב הסתיים בניצחון הרוסים.
רקע היסטורי.
ב-1 בספטמבר 1914 פתחו הרוסים במתקפה בגליציה ותוך זמן קצר אילצו את הצבא האוסטרו-הונגרי לסגת נסיגה עמוקה. מבצר פשמישל נשאר נצור מאחורי קו החזית במשך כ-180 יום. כדי לעזור לאוסטרו-הונגרים ולעצור את האיום שהרוסים ימשיכו לכיוון האזור התעשייתי בשלזיה, הורה הרמטכ"ל הגרמני אריך פון פאלקנהיין לגנרל פאול פון הינדנבורג להעביר כוחות מפרוסיה המזרחית ולהתחיל במתקפה על הרוסים בסביבות ורשה.
הקרב.
הינדנבורג פתח במתקפה ב-29 בספטמבר 1914 כשהוא עומד בראש ארבעה קורפוסים גרמניים, ולמחרת הצטרפה אליו הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה בפיקוד ויקטור דנקל. בתחילה הופתעו הרוסים ונסוגו תוך שהם סובלים אבדות ו-7,000 שבויים.
ב-9 באוקטובר 1914 הגיע הינדנבורג לנהר ויסלה והיה במרחק של 19 ק"מ מורשה. כאן החלה המתקפה לדעוך. הרוסים ריכזו כוח גדול ופתחו במתקפת נגד. מחוסר אפשרות לקבל תיגבורות החליט הינדנבורג ב-17 באוקטובר 1914 להפסיק את המתקפה ולסגת.
תוצאות.
ב-1 בנובמבר 1914 נסוג הינדנבורג לקו שהיה לפני המתקפה. מתקפה גרמנית נוספת לעבר ורשה בקרב לודז' נסתיימה ללא הכרעה ברורה. הגרמנים לא הצליחו לכבוש את ורשה אבל מנעו את המשך המתקפה הרוסית לעבר שלזיה.
מצודת טונג צ'ונג
מצודת טונג צ'ונג (בסינית: 東涌古城 או 東涌堡 ולעיתים 東涌炮台, באנגלית: Tung Chung Fort) היא מצודה הממוקמת בטונג צ'ונג שבאי לנטאו, בטריטוריות החדשות של הונג קונג.
המצודה ממוקמת בסמוך לדרך טונג צ'ונג, בין הכפרים שאונג לינג פיי (上嶺皮) והא לינג פיי (下嶺皮).
המצודה הוקמה בין השנים 1174–1189 בתקופת שושלת סונג הדרומית. באותה תקופה נהגו מבריחים שפעלו באזור להבריח מלח מהאי לאזור גואנגג'ואו (קנטון). החלטת הממשלה להפסיק את פעולות ההברחה והתקיפות כנגד כוחות השיטור באזור הביא לשליחת צבא בראשות המלך לאוק צ'ין (經略錢) במטרה להילחם במבריחים. על מנת למנוע את המשך ההברחות הוקמה המצודה והוצבו בה 300 חיילים. לאחר מספר שנות רגיעה הוחזרו החיילים מהמצודה.