לודהי נולדה בקראצ'י וגדלה באסלאמאבאד. היא למדה בבית ספר יסודי נוצרי בקראצ'י, וסיימה תיכון בבית הספר העירוני. יש לה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהמכון למדע וטכנולוגיה (SZABIST) באיסלאמאבאד. לודהי גם השלימה מספר תעודת בקורסים במכון לשלום של ארצות הברית ומטעם האגודה הלאומית של עובדים סוציאליים.
אקטיביזם.
לודהי החלה דרכה בעולם האקטיביזם ב-2008, בקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות. היא ערכה הכשרות בנושאים מגוונים כגון "הפחתת סיכונים באסונות דרך הכללה", "שוויונות לנכות", "שיקום מכליל מבוסס-קהילה", "שפת סימנים" וכן "השילוב בחינוך", וכן העבירה סדנאות מטעם המועצה הבריטית ומועצת המנהיגים הצעירים למעורבות אזרחית, בנושאים מגוונים כולל מיגור אלימות נגד נשים. בשנת 2011 היא הפכה לעמיתה ברוטרקט (Rotaract), ארגון מטעם ארגון רוטרי הבינלאומי, שם שירתה במספר תפקידים מקומיים ואזוריים. היא ממשיכה גם בפעילותה ההתנדבותית, ומקדמת זכויות של נפגעות תקיפות חומצה, פעילה בנושא HIV/איידס, בריאות נשים וזכויות רבייתיות, ונגד אלימות כלפי נשים.
קולוריזם.
כבר בילדותה החלה לודהי להתנגד לקולוריזם שראתה בסביבתה, ואף חוותה על בשרה. היא כתבה שבנוסף לכך שכל הייצוגים בתקשורת, בספרות ובמשחקים היו לבנים או בהירי עור, היא חוותה גם הדרה ומחיקה מצד מורים וילדים אחרים בשל עורה הכהה יותר. כשהייתה לנערה, דודות וקרובות משפחה לחצו עליה לעשות טיפולי הבהרה, ואיימו שאף אחד לא ירצה להינשא לה.
מכשלא מצאה מענה לבעיה, אפילו במרחבים אקטיביסטיים, החליטה לודהי ב-2013 להפוך התנגדות זאת לפעולה, והשיקה את הקמפיין "Dark is Divine" (הכהה הוא אלוהי). הקמפיין העלה מודעות לאפליה הקיימת באזורים רבים בהם האוכלוסייה היא כהת עור, ובהם יש יתרון חברתי מוגבר ככל שגוון העור הוא בהיר יותר. כתוצאה, התפתחו תעשיות להבהרת העור, לצד ביזוי והדרה של מי שעורו - ובמיוחד מי שעורה - כהה יותר. הקמפיין התנגד לאידיאל היופי הבהיר, וכן לתכשירים ולטיפולים הנלווים לו.
לצד התנגדות ספציפית לקולוריזם, הקמפיין עסק באידיאל היופי הכללי, והדרישות הדרקוניות שמוטלות בגינו על נשים, וביקש להעצים חיוביות גוף (body positivity), גישה שמעודדת את אהבת העצמי בכל מידה, צבע, וצורה.
על אף שבתחילה חוותה לודהי דחיות רבות כשניסתה להעלות את הנושא דרך מאמרים ופרסומים, היא התמידה, ולבסוף הצליחה להעביר את המסר שלה. היא פגשה בהתנגדות רבה - בין אם מתוך הכחשה שהבעיה קיימת, או בצידוק לאפליה. אך הקמפיין התפשט עד מהרה לערים שונות בפקיסטן, ולפחות 27 מדינות, ביניהן בנגלדש, סרי לנקה, נפאל, והודו, שם ב-2017 העבירה לודהי הכשרה להגברת הביטחון העצמי ומניעת התאבדות ליותר מ-200,000 סטודנטיות.
הרצאות.
לודהי משמשת כדוברת מוטיבציונית, ומרצה בפורומים מקומיים ובינלאומיים, כולל אוניברסיטאות, פאנל על זכויות נשים בשגרירות האמריקאית, וכן בארגונים וערוצי תקשורת.
היא השתתפה בTEDx לאהור ב-2015 וב-TEDx ניו דלהי ב-2017.
פרסים והכרה.
הפעילות של לודהי הכתה הדים בבית וגם מחוץ לדרום אסיה, והיא רואיינה והופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה ובעיתונים ומגזינים החל מקול אפגניסטן ועד ה-BBC. היא נכללה ברשימת 50 הנשים המשפיעות בחדשות מטעם "The News International".
בין הפרסים שהוענקו לה, פרס אשת מצוינות מטעם הארגון החוץ-ממשלתי MEHA, פרס מנהיגה צעירה בצמיחה מטעם CDA בשיתוף עם אוקספם, ופרס הביכורים למצוינות על שם ד"ר האנס פריי מטעם רוטרי אינטרנשיונל.
מייקל אנדרו
מייקל אנדרו (באנגלית: Michael Andrew; נולד ב-18 באפריל 1999) הוא שחיין אמריקאי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) ושיאן העולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. אלוף העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי. אלוף ארצות הברית במשחה ל-100 מטר חזה ול-200 מטר מעורב אישי.
אנדרו שבר למעלה מ-100 שיאי ארצות הברית לילדים ולנוער, יותר מכל שחיין אמריקאי אחר.
ביוגרפיה.
אנדרו נולד וגדל באברדין, דקוטה הדרומית בנם של פיטר וטינה שהיגרו מדרום אפריקה לאמריקה בשנת 1997. הוא החל לשחות בגיל 7 בשנת 2011 עברה המשפחה להתגורר בלורנס, קנזס. הוא מתאמן בהדרכת אביו בבריכת 2 מסלולים בחצר ביתם.
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בסינגפור 2015 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר גב בשיא אליפות חדש של 25.13 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.36 שניות, אחרי קייל צ'למרס מאוסטרליה (22.19 שניות), שזכה בזהב האולימפי שנה לאחר מכן (ריו דה ז'ניירו 2016), במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.84 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. מדליית ארד, במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם בשחייה 2016 (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכה אנדרו ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 51.84 שניות, לפני דאיה סטו (52.01 שניות) ושינרי שיורה (52.17 שניות), שניהם מיפן. מדליות כסף, לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחי השליחים 4x50 מטר חופשי ו-4x50 מטר מעורב. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.39 שניות.
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה 2017 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש לנוער של 21.75 שניות, במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 24.63 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 23.22 שניות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה 27.39 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.37 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה באירוויין, קליפורניה בסוף יולי 2018 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 21.49 שניות, לפני קיילב דרסל (21.67 שניות) ונייתן אדריאן (21.85 שניות), במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 22.93 שניות, לפני קיילב דרסל (22.97 שניות), במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 26.84 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.38 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 51.68 שניות, אחרי קיילב דרסל (50.50 שניות) וג'ק קונג'ר (51.11 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.62 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 24.59 שניות.
באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) נערכה באומהה, נברסקה ביוני 2021 זכה אנדרו בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.73 שניות, לפני אנדרו וילסון (58.74 שניות) וניק פינק (58.80 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 58.19 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר (58.14 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב בשיא אישי חדש של 1:55.44 דקות, לפני צ'ייס קייליש (1:56.97 דקות) וקירן סמית' (1:57.23 דקות). מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.48 שניות, אחרי קיילב דרסל שקבע שיא לאומי חדש של 21.04 שניות ולפני נייתן אדריאן (21.73 שניות).
במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.84 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 58.62 שניות.
פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה
פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה (בפורטוגזית: Pedro de Alcântara de Orléans e Bragança; 15 באוקטובר 1875 - 29 בינואר 1940), היה בנה של איזבל, נסיכת ברזיל, וחמיהם של אנרי, רוזן פריז ודוארטה נונו, דוכס ברגנסה.
ביוגרפיה.
פדרו נולד בפטרופוליס ב-15 באוקטובר 1875, לגאסטון, רוזן אה ולאיזבל, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו השני, קיסר ברזיל ותרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, ועם לידתו קיבל את התואר "נסיך גראו-פארה". בשנת 1889 בוטלה המונרכיה בברזיל, והוקמה הרפובליקה הברזילאית הראשונה, ופדרו ומשפחתו יצאו לגלות בצרפת. לאחר מכן עבר פדרו להתגורר בווינה, ואף התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, ושירת בו כקפטן ברגימנט האולנים ה-4.
בשנת 1891 קיבל פדרו את התואר "הנסיך הקיסרי של ברזיל", ובשנת 1893 פרצו בברזיל מרד הצי הברזילאי ומהפכת הפדרציה הפדרלית, ופדרו התבקש לחזור לברזיל כפדרו השלישי, קיסר ברזיל, אולם אמו התנגדה לכך, והרעיון לא יצא אל הפועל. בשנת 1900 נפגש פדרו עם אלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, בתם של יאן, רוזן דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ והרוזנת אליזבת קוטולינסקי, וב-14 בנובמבר 1908 התחתן עמה בוורסאי. אולם, מכיוון שאלז'בייטה הייתה ממשפחת אצולה זוטרה מבוהמיה, נאלץ פדרו לוותר על זכות הירושה לכתר הברזילאי, אם כי נשאר עם התואר "נסיך אורליאן-ברגנסה".
לאחר מותם של הורי אשתו עברו פדרו ומשפחתו להתגורר בבתיהם באיל סן לואי ובבולון-ביאנקור. פדרו ערך טיולים עם משפחתו בנאפולי, בקונסטנטינופול, ברודוס, בסמירנה, בלבנון, בסוריה, בקהיר, בארץ ישראל ובירושלים.
בשנת 1920 בוטל חוק הגירוש על בני המשפחה הקיסרית בברזיל, ובעקבות כך עברו בני המשפחה להתגורר בפטרופוליס, ברזיל, אולם במהלך המסע לברזיל מת אביו גאסטון, רוזן אה. ב-29 בינואר 1940 מת פדרו בפטרופוליס, כתוצאה ממחלה נשימתית.
משפחתו.
ב-14 בנובמבר 1908 התחתן פדרו עם אלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, בתם של יאן, רוזן דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ והרוזנת אליזבת קוטולינסקי, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
דקינט
קטיה זמולוצ'יקובה