בישראל שווקה האוקטביה בהצלחה יחסית, כאשר מכוניות רבות נמכרו לנהגי מוניות ואחרות שימשו כניידות משטרה - דבר שחיזק את מעמדה של סקודה בשוק המקומי. כלי רכב אלו נמכרו בעיקר עם מנועי טורבו-דיזל, שיתרונם מתבטא בצריכת דלק נמוכה ובעמידות גבוהה לאורך זמן. אחת מנקודות התורפה המעניינות של הדור הראשון היה מרווח גחון נמוך, מה שגרם לא פעם לפגיעות במעבר על פסי האטה ושיבושים, והביא חלק מהנהגים להתקין מיגונים בתחתית הרכב.
סקודה אוקטביה השתמשה במנועים ובתיבות הילוכים של קונצרן פולקסווגן. באירופה היצע המנועים התחיל במנועי 1,400 סמ"ק בנזין בהספק של 60–75 כוחות סוס, אך בישראל המנוע הבסיסי היה בנפח 1,600 סמ"ק ובהספק של 100 כ"ס. בהיצע מנועי הדיזל ישנם מנועים בנפח 1,900 סמ"ק בהספקים שבין 68 כ"ס ל-130 כ"ס. בנוסף שווקה גרסת ספורט בשם "אוקטביה VRS" עם מנוע טורבו-בנזין בנפח 1.8 ליטר בהספק מרבי של 182 כוחות סוס.
בשנת 2004 הופיע הדור השני של סקודה אוקטביה, אך גרסאות של הדור הראשון המשיכו להימכר בעולם עד לשנת 2011. בישראל נקראה גרסה זו בשם "אוקטביה Tour", והיא נמכרה עם מנועי דיזל לשוק המוניות.
דור שני (2004–2012).
הדור השני של סקודה אוקטביה התבסס על פלטפורמת ה-PQ35 של קונצרן פולקסווגן, אשר שימשה את פולקסווגן גולף מהדור החמישי, פולקסווגן ג'טה, סיאט לאון ועוד. אורך החיים של הרכב, ששווק במשך 9 שנים (גבוה מהמקובל בתעשיית הרכב), נבע מכך שהאוקטביה לא חתרה להיות מודרנית או חדשנית, אלא שימשה כצלע הפרקטית והשימושית בהיצע של קונצרן פולקסווגן. בשנת 2008 עברה האוקטביה מתיחת פנים.
השיפורים העיקריים לעומת הדור הראשון היו בשיפור מרווח הרגליים לנוסעים מאחור ובהגדלת מרווח הגחון - נקודת התורפה של הדור הראשון.
היצע המנועים המשיך להתבסס על המבחר של פולקסווגן: בהתחלה היו אלו מנועי בנזין בנפח 1,400 - 2,000 סמ"ק, בהספקים שנעו בין 75 ל-150 כוחות סוס. מנועי הדיזל בשנים הראשונות היו אותם מנועים ששימשו את הדור הראשון, בתוספת מנועי 2,000 סמ"ק בהספקים של עד 140 כוחות סוס. בשנת 2009 הוצג מנוע טורבו-דיזל חדש בנפח 1,600 סמ"ק, שהציג ביצועים משופרים עם הספק של 105 כוחות סוס ובעיקר שיפר משמעותית את צריכת הדלק.
האוקטביה נחשבה למכונית מצוינת וכאחת המכוניות הבולטות בקבוצתה כמעט עד להחלפתה. יתרונותיה הגדולים היו: תא נוסעים איכותי, יחידות הנעה מצוינות (משנת 2010) ותא מטען ענק שהציע כ-580 ליטר של שטח הטענה. ציוני האוקטביה במבחני הריסוק של איגוד הבטיחות יורו NCAP עמד על 4 כוכבים. הציון של דור זה לא עמד ברף שהציבו מכוניות משפחתיות מקבילות שרובן קיבלו באותן שנים ציון מלא של 5 כוכבים. נקודה נוספת בה האוקטביה לא הצטיינה היא המרווח לנוסעים מאחור בגלל בסיס גלגלים שהיה קצר יחסית לשאר המתחרות.
מנועי TSI:
בשנת 2010 נכנסו לשימוש בסקודה מנועי ה-TSI. מנועי בנזין אלו מתאפיינים בנפח קטן יחסית ובתוספת של מגדש טורבו, מה שמייצר ביצועים עדיפים לעומת מנועים אטמוספיריים מקבילים ומשפר את תצרוכת הדלק. את מנוע ה-1,600 סמ"ק הפופולרי החליף מנוע TSI בנפח 1,200 סמ"ק, שהציג הספק של 105 כוחות סוס ובעיקר שיפר את נתון המומנט ל-17.8 קג"מ שהושגו כבר ב-1,550 סל"ד. בנוסף הוצג מנוע TSI בנפח 1,400 סמ"ק, בהספק של 122 כוחות סוס. מנועים אלו הגיעו לישראל בתוך זמן קצר, והעלו את הפופולריות של דגם האוקטביה - שלאחר 6 שנים מהשקתו בעולם, נכנס לעמדה של דגם מוביל בסגמנט המשפחתיות, מה שהתבטא במספר ניצחונות במבחנים השוואתיים שנערכו בעיתונות הרכב.
תיבות הילוכים DSG:
כדי לשפר את תצרוכת הדלק ואת הביצועים, הציגה פולקסווגן בשנת 2003 תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים בשם DSG. התיבה מתבססת על עקרונות מכניים של תיבת הילוכים ידנית ובכך מונעת את אובדן הכוח שקיים בתיבת הילוכים אוטומטית, אך החלפת ההילוכים מתבצעת על ידי רובוט במהירות גבוהה מזו של הנהג.
תיבת ה-DSG הופיעה לראשונה בסקודה אוקטביה בגרסאות הדיזל, שם שולבה תיבת DSG בעלת 6 הילוכים. בהמשך, עם השקתם של מנועי ה-TSI, קיבלו מנועים אלו את תיבת ה-DSG בגרסה עם 7 הילוכים.
סקודה אוקטביה VRS:
לקראת סוף שנת 2005 הוצגה גרסת הספורט של סקודה אוקטביה, בשם VRS. גרסה זו צוידה בהתחלה במנוע טורבו-בנזין בנפח 2,000 סמ"ק בהספק של 200 כוחות סוס, ובהמשך הופיעה גם מהדורת דיזל, אף היא בנפח 2,000 סמ"ק, בהספק של 170 כוחות סוס.
דור שלישי (2013–2020).
הדור השלישי של סקודה אוקטביה נחשף לראשונה בדצמבר 2012 במוזיאון סקודה שבצ'כיה. לעומת הדור השני, הציגה האוקטביה החדשה צמיחה בכל הממדים: 9 ס"מ נוספו לאורך, 4.5 ס"מ לרוחב ו-8.9 ס"מ לבסיס הגלגלים. על אף הגידול בממדים, המשקל העצמי הופחת בכ-100 ק"ג. שדרוג נרשם גם ברמת האבזור, כאשר כל הגרסאות צוידו כסטנדרט במסך מגע השולט במערכות הרכב. כמו בדורות הקודמים, גם הדור השלישי של האוקטביה מתבסס על פולקסווגן גולף - כאשר בדור הזה שני הדגמים משתמשים בפלטפורמת ה-MQB המודולרית של קונצרן פולקסווגן.
כל הגרסאות של סקודה אוקטביה מהדור השלישי צוידו במנועי טורבו. המנוע הבסיסי היה שדרוג של המנוע הקודם מסדרת ה-TSI, בנפח 1,200 סמ"ק, כאשר נתוני ההספק נותרו זהים (105 כ"ס) אך צריכת הדלק השתפרה באופן משמעותי. בנוסף ישנם מנועי TSI בנפח 1,400 סמ"ק (140 כ"ס) ו-1,800 סמ"ק (180 כ"ס). בנוסף ישנם מנועי דיזל בנפח 1,600 ו-2,000 סמ"ק.
הדור השלישי של האוקטביה זכה לראשונה לציון המרבי של 5 כוכבים במבחני הריסוק האירופאיים של איגוד EuroNCAP.
השיפור המשמעותי שעברה סקודה אוקטביה בדור השלישי הביא להערכה רבה בשווקים ולביקורות מחמיאות בעיתונות הרכב. לישראל הגיע הדגם בחודש אוגוסט 2013, ובמקביל הגיעו לישראל דגמים חדשים ומתחרים של טויוטה קורולה ומאזדה 3. במספר מבחנים השוואתיים שנערכו בעיתונות הרכב בישראל זכתה האוקטביה במקום הראשון.
עם זאת, הושמעה ביקורת על כך שהאוקטביה יקרה מעט ממתחרותיה הישירות בישראל ועל כיול המתלים הנוקשה, שפגע בנוחות הנסיעה העירונית.
סקודה אוקטביה VRS
בחודש יוני 2013 הוצגה גרסת ה-VRS הספורטיבית של סקודה אוקטביה, עם מנועי טורבו-בנזין וטורבו-דיזל בנפח 2,000 סמ"ק. גרסת הבנזין, שמשמשת גם את פולקסווגן גולף GTI, הציגה הספק של 220 כוחות סוס. למנוע הדיזל הספק של 184 כ"ס.
דור רביעי (2020-).
הדור הרביעי של האוקטביה נחשף בנובמבר 2019. האורך הכללי גדל ב-22 מ"מ והרוחב גדל ב-15 מ"מ. בסיס הגלגלים נשאר זהה לדור השלישי עם 2,686 מ"מ.
נתוני מכירות בישראל.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון)
נמכרו בשנת 2020 4,932 רכבי אוקטביה בישראל, מקום 12 במספר המכירות לפי דגמים. מתוכם 71 מגרסת הביצועים אוקטביה RS ו-301 מגרסת הסטיישן. כל השאר מגרסת הסדאן (ליפטבק)
בשירות משטרת ישראל.
שיווק האוקטביה במשטרת ישראל החל בשנת 2002.
בשנת 2006 רכשה משטרת ישראל כ-200 רכבים מדגם סקודה אוקטביה לשימוש כניידות משטרה.
יחידת הנצלה ימית
יחידת הנצלה ימית הייתה יחידת מילואים בחיל הים אשר פעלה בין 1971 ל-2002, עמדה בכוננות תמידית והופעלה לפי הצורך לחילוץ כלי שיט שעלו על שרטון או טבעו במהלך פעילות בעיקר בקרבת חופים לא מסומנים. משימה נוספת הייתה איסוף שלל, בעיקר כלי שיט וציוד ימי. היחידה הורכבה מאנשי מילואים שהיו מהנדסי גוף כלי שיט בהכשרתם וכן בעלי מקצוע בתחום העבודות הימיות. הכפיפות הפיקודית הייתה לבסיס חיפה, פלגה טכנית.
הקמה ומסגרת עבודה.
הצורך ביחידה מיוחדת לטיפול בתקלות לכלי שיט עלה כאשר הרחבת הזירה הימית במלחמת ששת הימים חייבה סיורים במפרץ סואץ ובמים לא מוכרים. בפעולת קומנדו מצרי במלחמת ההתשה, בליל 5/6 פברואר 1970 טובעה אוניית אספקה אח"י בת גלים בנמל אילת וחסמה את רציף הנמל. עבודות משייתה נמסרו לקבלן יצחק ברוקמן, אשר התמחה כקבלן בעבודות ימיות ועבד בשדות הנפט בסיני.
לאחר הצלחת הפינוי פנה ברוקמן למפקד חיל הים אברהם בוצר והציע הקמת יחידת מומחים שתהיה בעלת כושר הפעלה מיידי לחילוץ כלי שיט שטבעו או עלו על שרטון. מפקד חיל הים השתכנע בצורך והטיל על ברוקמן את המשימה. מועד הקמת היחידה הוא 1971.
משימות היחידה היו:-
היחידה, שהורכבה מאנשי מילואים נדרשה לעמוד בכוננות מתמדת של הפעלה ב12 שעות מקריאה. לצורך כך הוקמו 6 צוותים בעלי כושר דומה שכללו צוללים, רבי חובלים וקציני מכונה. לצורך עמידה בכוננות נקרא צוות אחד לשירות מילואים פעיל בתחילת כל חודש. הצוות קיים אימון ריענון של שבוע ימים ושוחרר לביתו אך מחויב לכוננות קריאה מיידית ביתר ימי החודש כוננות. יחידת האם הייתה בסיס חיפה בפיקודו של אל"ם יצחק גזית. הפעלת היחידה למבצע על ידי מחלקת מבצעים של חיל הים.
המתנדבים בעלי מקצועות טכניים ימיים, נבחרו כך ש הם גם עוסקים במקצוע באזרחות, ודבר זה חסך הוצאות הדרכה והושגה שמירת רמת כשירות מקצועית.
אירועי הנצלה שטופלו.
במהלך קיום היחידה טיפלו אנשיה ב-120 אירועי הנצלה. חלקם נעשו באחריות מלאה של היחידה ובחלקם השתתפו אנשי היחידה.
בין הנושאים שטופלו במלואם על ידי היחידה:
אירועים בהם השתתפו אנשי יחידת ההנצלה:
בעלי תפקידים.
מבעלי התפקידים ביחידה בלטו רס"ן דני אבינון סגן מפקד. רס"ן אמנון ריסין מומחה לעבודות ימיות. והמהנדסים רס"ן שאול פלמון ורס"ן יחזקאל חסידוב.
ציוד ייעודי להנצלה.
ציוד שהוכן במיוחד כמו מצנחי הצפה, "מיכלי ברוקמן". ציוד רב ממקורות שלל כמו גלגלות כבלים, חבלים וגלגלות בקטרים גדולים. כן הופעלו גם משאבות סילוניות בעלות הספקי ספיקה גדולים מאוד.
מבצע פעמון החירות