הקטן יש בכוחו לקנות, כלומר הוא מסוגל לקנות לעצמו חפצים, אך מהתורה אינו מסוגל להקנות לאחרים. יש שהסבירו זאת בכך שמעשה קניין נעשה על ידי גמירות דעת מצד הקונה והמקנה, וגמירות דעתו של קטן אינה רחבה דיה כדי שיקנה ויוותר על הטובין שקנה לטובת אחרים בלב שלם, אך כדי לקנות לעצמו דבר הוא יכול לקנות שכן דעת המקנה גומרת בדעתו להקנות לו ודי בכך.
לפיכך קטן שמצא מציאה מקנה אותה לאביו. חכמי הגמרא הסבירו זאת בעובדה שקטן כאשר הוא מוצא מציאה הוא מריץ אותה לאביו, ומכאן ההוכחה שהוא הגביה אותה כדי להקנות אותה לאביו.
קטן בארבעת המינים.
אחת מהבעיות ההלכתיות בכך שקטן אינו יודע להקנות, נידונה בהלכות ארבעת המינים, שכן ההלכה אומרת שניתן להקנות את ארבעת המינים לאדם אחר בקניין של מתנה על מנת להחזיר, כלומר הקניה עם תנאי שהמקח יהיה תקף רק אם המקבל, לאחר שיצא ידי חובתו במצווה, יקנה חזרה את ארבעת המינים, ולא - יהא המקח בטל. במקרה של קטן, הבעיה היא שאינו יכול להקנות חזרה את ארבעת המינים, ולכן הוא לא יוצא ידי חובתו ב"מתנה על מנת להחזיר", שכן מכיוון שאין לו את הכוח להחזיר, בטלה המתנה למפרע.
מסיבה זו יש להקנות לקטן רק לאחר שיצא ידי חובתו ביום הראשון. בימים האחרים של חג הסוכות אפשר לצאת ידי חובה גם בארבעת מינים שאינם של מי שיוצא בהם ידי חובתו, אלא אף בשאולים.
יחיאל מאיר מגוסטינין
רבי יחיאל מאיר ליפשיץ (הרי"ם מגוסטינין) (ה'תקע"ו, 1816 - כ"א בשבט ה'תרמ"ח, 1888) שנודע בכינויים 'בעל התהלים' או 'היהודי הטוב מגוסטינין' היה ממנהיגי החסידות בפולין לאחר פטירת רבו רבי מנחם מנדל מקוצק.
חייו.
נעוריו.
נולד בעיירה אופוטשנה שבפולין לרבי יעקב צבי, חתנו של רב העיירה רבי יהודה לייב ליפשיץ, שנפטר כשלוש עשרה שנה לפני הולדת רבי יחיאל מאיר. בילדותו, נפטרו הוריו, ואחי אימו רבי שמואל נח ליפשיץ אב"ד טורבין (ה'תק"מ (בערך) ה'תקצ"ב) (1780–1832), מונה להיות לו לאפוטרופוס. בבית דודו הושפע מתנועת החסידות, שכן דודו היה מתלמידי המגיד מקוז'ניץ והחוזה מלובלין.
בנעוריו למד אצל רבי משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא. לאחר נישואיו, היה סמוך על שולחן חותנו רבי לייביש בגוסטינין, התמסר לתורה ועבודה והתנהג בדרך החסידות ובפרישות לאחר שחמיו נפטר, פתח מכולת למוצרי טבק לפרנסתו. חנותו נוהלה בידי אשתו והוא המשיך בלימוד התורה.
הגעתו לקוצק.
בהשפעת רבי מאיר בורנשטיין מלונטשיץ, המכונה רבי מאיר קוואלער, מתלמידי רבי שמחה בונים מפשיסחה, נסע יחיאל מאיר לרבי מנחם מנדל מקוצק, והפך להיות מגדולי תלמידיו. רבי יחיאל מאיר העריץ את רבו, והתבטא אודותיו שכאשר היה מניע את השטריימל שלראשו, היו מתנועעים עמו כל העולמות. בשנת ה'תר"ו התפנתה משרת הרבנות בגוסטינין לאחר שהרב שלמה מחסידי קוצק עבר לכהן כאב"ד בשעראדז, נכנסו חסידי קוצק שבעיר לשאול את הרבי מקוצק את מי לקבל כרב והשיב, הלא 'יש לכם את האברך יחיאל מאיר', וחזרו לביתם עם אגרת מנאמן ביתו של הרבי מקוצק רבי הירש טומשובר בשם הרבי מקוצק שיקבל על עצמו את הרבנות..
קשריו עם רבנים אחרים.
לאחר פרישת הרבי מאיזביצא מקוצק התלבט רבי יחיאל מאיר האם לעזוב או להישאר, הלך בדרך וישב בפרשת דרכים עד שנראה לו כעמוד אור והלך אחריו וחזר לקוצק.
לאחר פטירתו של רבו המובהק והראשון רבי מנחם מנדל מקוצק בשנת ה'תרי"ט, נסע לרבו רבי יצחק מאיר אלטר מגור בעל 'חידושי הרי"מ', ולאחר פטירתו בשנת ה'תרכ"ו נסע רבי יחיאל מאיר לרבי אברהם לנדא מטשכנוב (אביהם של רבי זאב וולף מסטריקוב ורבי דוב בעריש מביאלה). בתקופה זו ביקר גם אצל רבי יעקב אריה גוטרמן, הרבי הזקן מראדזימין. בין חבריו ניתן למנות את רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור, שאמר שכאשר הוא מתפלל ואומר 'ושים חלקנו עמהם' (מתפילת עמידה) הוא חושב על הרבי מגוסטינין. כמו כן, היה לו ידידות גדולה עוד מימי קוצק עם רבי אברהם בורנשטיין בעל ה'אבני נזר', ועם רבי זאב וולף מסטריקוב. ורבנים ופוסקים נוספים. קשר מיוחד היה לו עם רבי ישראל יהושע מקוטנא ופעלו יחדיו להקטין מחלוקות. על ההסכמה' שכתב הרב מקוטנא למו"ל של הספר ההלכתי של רבי יעקב גזונדהייט מוורשה 'תפארת יעקב', ר' דוד געלבוים ור' יהושע פאלק הירשביין, הוסיף רבי יחיאל מאיר 'גם אני מבקש מכבוד אחב"י [אחינו בני ישראל] על כל הנ"ל לטוב'. יום א' ר"ח כסליו תרמ"ו.
הכתרתו לאדמו"ר.
מאז שהפך להיות מחבורת תלמידיו המובחרים של הרבי מקוצק, פנו אליו רבים שיהיה אדמו"ר. דבר זה נעשה רק בשנת ה'תרל"ה (1875), לאחר פטירתו של רבי אברהם מטשכנוב. אז ייסד ישיבה גדולה בגוסטינין, שם קבע את מרכז חסידיו.
הנהגותיו.
רבי יחיאל מאיר נהג להרבות בצדקה. כמו כן, היה מקפיד על מצוות הכנסת אורחים, ולפעמים לא אכל כי לא מצא אורח שיאכל עמו.
רבי יחיאל היה גם מעורב בחיי הציבור היהודי בפולין. הוא חתם, בין השאר, על כרוזי האיסור על ספרי מינות והעדפת השימוש באתרוגי ארץ ישראל על פני אתרוגי קורפו. כמו כן, רבי יחיאל מאיר הרבה בקריאת ספר התהלים, וקבע שקריאה בו יכולה לעזור בריפוי כאבים שונים.
פטירתו.
רבי יחיאל מאיר נפטר בכ"א בשבט ה'תרמ"ח (1888). לאחר הלווייתו, אמר רבי אברהם מסוכטשוב לנכדו רבי דוד: "חבל שלא לקחתיך עימי לגוסטינין - שם ראינו יהודי אמיתי".
בניו ותלמידיו.
בניו
תלמידיו
משנתו.
רבי יחיאל מאיר הכניס במשנתו את עקרונות לימוד התורה והחינוך החריף והשנון של רבי מנדלי מקוצק והעביר אותו לעם. רבי יחיאל מאיר בנה את משנתו על חסידות עממית שצמחה מקוצק, חסידות שהעבירה את עקרונות הלימוד הקשים לפשוטי העם.
איבראהים אפלאיי
יחיאל מאיר ליפשיץ
אצטדיון פודגוריצה סיטי
אצטדיון פודגוריצה סיטי הוא אצטדיון כדורגל בו משחקות הנבחרת הלאומית של מונטנגרו בכדורגל וקבוצת הכדורגל המקומית בודוצ'נוסט פודגוריצה. באצטדיון נערך משחקה הראשון של נבחרת מונטנגרו נגד נבחרת הונגריה בו ניצחה מונטנגרו 1-2.
אוסטיידישה צייטונג
אוסטיודישה צייטונג (בגרמנית: Ostjüdische Zeitung; עיתון יהדות המזרח) היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שהופיע בעיר צ'רנוביץ (אז צ'רנאוץ ברומניה) בשנים 1937-1919, בימי השלטון הרומני בבוקובינה הצפונית.
העיתון נערך על ידי הפוליטיקאי, הפובליציסט והמשפטן הציוני מבוקובינה מאיר אבנר, שגם כתב חלק גדול מתוכנו. בהקמתו היה "ביטאון המפלגה יהודית הלאומית בבוקובינה" ("Organ der jüdischen Nationalpartei in der Bukowina"), והחל מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הצהיר על עצמו בכותרת המשנה כ"ביטאון למען האינטרסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים של יהדות בוקובינה".
תולדותיו.
העיתון הוקם באפריל 1919, אז החל להופיע כשבועון. אחרי 1922 הופיע העיתון פעמיים בשבוע, והחל מ-1923 שלוש פעמים בשבוע - בימי ב', ד' ו-ו'. במהלך השנים הופיעו בסך הכל בעיתון כ-9000 עמודים.
בשיא תפוצתו בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיע העיתון ל-4,800 עותקים. למרות תפוצתו הקטנה, הייתה לעיתון תהודה רבה בחוגי המעמד הבינוני והגבוה של יהודי האזור. זאת משום שהשפה הגרמנית הייתה שפת הדיבור והתרבות של רוב היהודים בעלי ההשכלה בצ'רנוביץ ובבוקובינה באותה תקופה, ומשום שעורכו, מאיר אבנר, היה כותב ונואם מחונן.
מאיר אבנר ניהל מעל דפי העיתון פולמוסים רבים. בין השאר הוא ניהל פולמוס עם המנהיג הסוציאליסטי יעקב פיסטינר לגבי ראשוניותה של השפה העברית כשפת לימוד בבתי הספר היהודיים בבוקובינה, לעומת היידיש. בנוסף, היה העיתון לבמת מאבק של אבנר נגד הזרמים האנטישמיים בזירה הפוליטית הרומנית, ולשופר של הוועד הציוני בבוקובינה.
ב-1 בינואר 1938 הופסק פרסום העיתון בהתאם לחוקים האנטישמיים החדשים של ממשלת גוגה-קוזה.
ראפינג
סאלי הוקינס
סאלי ססיליה הוקינס (באנגלית: Sally Cecilia Hawkins; נולדה ב-27 באפריל 1976) היא שחקנית אנגלייה. זוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "חופשייה ומאושרת" מ-2008, ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2013 על הופעתה בסרט "יסמין הכחולה" של וודי אלן.
ביוגרפיה.
הוקינס נולדה ברובע בלקהית' שבמערב לונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית ממוצא אירי. בתם של סופרי הילדים ג'קי וקולין הוקינס. למדה בבית ספר פרטי לבנות "ג'יימס אלן" סיימה את לימודיה בהצלחה יתרה ב-1998 ב"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה".
התגלתה על בימות התיאטרון בקומדיות שקספיריות כדוגמת "מהומה רבה על לא דבר" ו"חלום ליל קיץ" ובעיבוד המודרני למחזה "בית ברנרדה אלבה" של פדריקו גארסיה לורקה.
הופיעה לראשונה בסרט קולנוע ב-2002 בדרמה הבריטית של מייק לי "הכל או כלום".
ב-2004 הופיעה בסרטו של לי "וירה דרייק" בתור סוזן, צעירה בריטית העוברת אונס במהלך דייט לילי ונכנסת להריון, ונאלצת לעבור הפלה. הוקינס שהופיעה בסרט לצדה של אימלדה סטאונטון שיחקה עמה גם בשנה שלאחר מכן במיני סדרה "פינגרסמית'". בנוסף השתתפה גם בדמותה של סליישר בסרט הפשע הבריטי "לאייר קייק".
ב-2007 הופיעה בתפקידי משנה בתור קייט בסרט הפשע של וודי אלן "חלומה של קסנדרה" ובמותחן המשטרה האלים "waz".
ב-2008 שיחקה בדרמה הקומית "חופשייה ומאושרת" בתפקידה השלישי תחת בימויו של מייק לי. בסרט גילמה את פאולין "פופי" קרוס מורה בבית ספר יסודי אופטימית במיוחד, מלאת חיים והומור שמאמינה כי יש ליהנות מהחיים ולנצל כל רגע להנאה ולבידור. על תפקידה זה זכתה הוקינס בפרס דוב הזהב לשחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל ברלין, כן זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי.