בשנת 1945 התפרסם ספרו של הנרי דייווידסון "היסטוריה קצרה של השחמט" בו ניתנת סקירה על הטורקי, תוך מתן משקל לחיבור של אדגר אלן פו, ששגה בהצעתו כי השחקן ישב בתוך דמות הטורקי ולא זיהה את הכיסא הנע בתוך הרהיט. טעות דומה אירעה בספר משנת 1978 של אלכס בל, "המכונה משחקת שחמט", בו מופיעה הטעות כי המפעיל היה ילד מאומן (או מבוגר נמוך מאוד) שביצע את ההוראות של שחמטאי שהתחבא במקום כלשהו על הבמה או באולם.
ספרים נוספים פורסמו על הטורקי סמוך לסוף המאה ה-20. הספר של צ'ארלס קרול The Great Chess Automaton משנת 1975 התמקד במחקרים על הטורקי. ספרו של ברדלי אוורט Chess: Man vs. Machine משנת 1980 דן בטורקי כמו גם באוטומטים משחקי שחמט נוספים.
עם הופעתו של "כחול עמוק", ניסיונה של חברת IBM לייצר מחשב שיוכל לאתגר את טובי השחקנים בעולם, שוב גבר העניין בטורקי, ושני ספרים נוספים פורסמו: ספרו של ג'רלד לויט The Turk, Chess Automaton משנת 2000 וספרו של טום סטנדג' The Turk: The Life and Times of the Famous Eighteenth-Century Chess-Playing Machine שפורסם בשנת 2002. תשומת לב נוספת קיבל הטורקי בהשוואה ל"כחול עמוק" בסקירה התיעודית "המשחק הסתיים: קספרוב והמכונה".
בעקבות הטורקי.
בזכות הפופולריות של הטורקי והמסתורין שאפף אותו, מספר המצאות וחיקויים קיבלו השראה מהטורקי, ובהם Ajeeb, או "המצרי", חיקוי אמריקאי שנבנה על ידי צ'ארלס הופר, מכונה עמה שיחק נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד בשנת 1885, וכן מכונה בשם "מפיסטו".
בשנת 1784 צפה אדמונד קרטרייט בטורקי משחק בלונדון. הוא כל כך התרשם מהטורקי שלאחר מכן שאל: "האם יותר קשה לבנות מכונה שתוכל לטוות מאשר מכונה שתוכל לבצע את כל המסעים הנדרשים במשחק מסובך זה?". עוד באותה שנה רשם קרטרייט פטנט על אבטיפוס של מכונת טווייה. בשנת 1850 היו באנגליה לבדה 250,000 מכונות טווייה מבוססות על הפטנט של קרטרייט.
מחזה בשם The Automaton Chess Player הוצג בניו יורק בשנת 1845. הפרסומת וכן מאמר שהתפרסם בעיתון הלונדוני The Illustrated London News טוענים שהמחזה מציג את הטורקי של קמפלן.
El Ajedrecista נבנה בשנת 1912 על ידי לאונרדו טורס קואוודו כאוטומט משחק שחמט והוצג לראשונה ביריד העולמי של פריז בשנת 1914. המכונה הייתה מסוגלת לשחק סיומי שחמט באמצעות אלקטרומגנטים והייתה המכונה הראשונה שאכן שיחקה שחמט.
סרטו האילם של ריימונד ברנרד "שחקן השחמט" משנת 1927 טווה אלמנטים מהסיפור האמיתי של הטורקי להרפתקה שמתרחשת בשנת 1772 בפולין. גיבור הסרט הוא הברון קמפלן, אציל מווילנה שבונה אוטומטים כתחביב. הוא עוזר ללאומן פולני צעיר – שהוא במקרה שחמטאי מעולה - הבורח מהכוחות הרוסיים הכובשים בכך שהוא מחביא אותו בתוך אוטומט הקרוי "הטורקי", מבוסס בצורה די מדויקת על המכונה האמיתית של קמפלן. סמוך למועד בריחתם וחציית הגבול, מזומן הברון לסנקט פטרבורג כדי להציג את הטורקי ליקטרינה הגדולה. כהד לאירוע עם נפוליאון, מנסה יקטרינה הגדולה לרמות את הטורקי אשר מעיף את כל הכלים מלוח השחמט כתגובה.
הטורקי גם סיפק השראה לסיפור הקצר "אדון מוקסון" מאת אמברוז בירס שפורסם בשנת 1909, סיפור על אוטומט משחק שחמט הדומה לטורקי. בשנת 1938 פרסם ג'ון דיקסון קאר את הספר "הציר העקום", תעלומה בחדר מסתורי. בין היתר מופיע אוטומט שמתפקד בדרך בלתי-מוסברת לדמויות הספר. הנובלה "עולם הפלאים" משנת 1975 מתארת ילד המבלה את ילדותו בתוך מכונה דמוית הטורקי ומשחק קלפים בקרקס נודד מדרגה שנייה; הילד הופך בהדרגה לקוסם הנודע בעולם. בשנת 1977 הופיע סיפור מדע בדיוני של ג'ן וולף, "האוטומט המופלא מפליז משחק שחמט", המתאר מכונה דומה מאוד לטורקי.
המכונה מתוארת גם באלגוריה בחיבור המפורסם של ולטר בנימין, "על מושג ההיסטוריה".
בשנת 2005 חברת אמזון פתחה אתר אינטרנט שנקרא "הטורקי של אמזון", אתר שמתאם בין משימות תכנותיות לבין אינטליגנציה אנושית, בהשראת הדרך בה הופעל הטורקי של קמפלן. התוכנה נועדה לאפשר לבני אנוש לבצע מטלות שמחשבים מתקשים בהן, כגון השוואת צבעים.
בשנת 2005 התפרסם במינכן הספר Der Schachautomat. בהשראת הטורקי, לקח המחבר רוברט לור את דמותו של קמפלן, ומיקם אותה ברשת של תככים ורומנטיקה. הספר פורסם באנגלית בשם Secrets of the Chess Machine. הספר יצא בעברית בשם "אוטומט השחמט" בהוצאת "כתר", בשנת 2008.
בסדרת המדע הבדיוני האמריקאית , נבנה מחשב בעל אינטליגנציה מלאכותית שנקרא "הטורקי" ומשחק שחמט. מאוחר יותר בכרונולוגיה הבדיונית, "הטורקי" מתפתח ל"סקיינט".
ישנה תאוריה הגורסת כי הטורקי השאיר את חותמו גם על השפה הגרמנית, עם הניב einen Türken bauen - "לבנות טורקי" - או türken שפירושו "להוליך שולל".
התורכי
זובין מטה
זובין מאטה
נמל התעופה הבין-לאומי הוניארה
נמל התעופה הבין-לאומי הוניארה (באנגלית: Honiara International Airport), לשעבר שדה הנדרסון (באנגלית: Henderson Field).
נמל התעופה ממוקם באי גוודלקנל באיי שלמה.
זהו הנמל הבין-לאומי היחיד של איי שלמה והוא נמצא שמונה קילומטרים מעיר הבירה הוניארה. לשדה התעופה שני מסופי נוסעים קטנים: מסוף לטיסות בינלאומיות ומסוף לטיסות פנים. המסופים נמצאים במרחק של כ -500 מטרים זה מזה. המסוף הבינלאומי מכיל שלושה דלפקי צ'ק-אין, בנק, טרקלין VIP, חנות דיוטי פרי, חנות מתנות, כמו גם סוכן נסיעות, דלפק מידע לתיירים ודלפק להשכרת רכב.
השליטה בנתיבי הטיסה הייתה הגורם לקרב על שדה הנדרסון בקרב גוודלקנל במהלך מלחמת העולם השנייה.
שדה הנדרסון נקרא על שם נחת מארינס אמריקני, לופטון הנדרסון, טייס שנהרג בקרב מידוויי, בעת שהוביל את הטייסת בפעולה נגד נושאת מטוסים יפנית והפך לטייס הימי הראשון שנהרג בקרב.
שדה הנדרסון
גוארניקה
עליזה שנהר
עליזה שנהר-אלרעי (נולדה ב-1 ביולי 1943) היא פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה, לשעבר רקטור האוניברסיטה ונשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל ויושבת ראש ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות. כיהנה בעבר כשגרירת ישראל ברוסיה וכרקטור אוניברסיטת חיפה, ועמדה בראש "ועדת שנהר" לבחינת לימודי היהדות בחינוך הממלכתי.
ביוגרפיה.
שנהר נולדה בטבריה למלכה ולישראל גוטר שגרו באותה עת בראש פינה. בילדותה עברו בני משפחתה, הוריה ואחיה משה, לחיפה שם סיימה את בית חינוך תיכון ("תיכון חדש") בשנת 1961. שנהר הייתה חברה פעילה בתנועת הנוער העובד והלומד ושירתה בחיל הים בשנים 1961–1963. היא סיימה את שירותה הצבאי בדרגת סמלת ובאותה תקופה סיימה גם את סמינר צה"ל למורים.
את לימודי התואר הראשון (ספרות עברית ולשון עברית), התואר השני (בספרות עברית עם התמחות בספרות עממית) והדוקטורט סיימה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט, שנכתבה בהדרכת פרופ' דב נוי והוגשה ב-1975, היה "העימות המשפחתי בסיפורי העם של עדות ישראל".
שנהר הצטרפה לסגל אוניברסיטת חיפה, שם קיבלה דרגת מרצה בכיר בשנת 1978, דרגת "פרופסור חבר" בשנת 1982 ודרגת "פרופסור מן המניין" בשנת 1989. בנוסף, כיהנה כראש החטיבה לפולקלור באוניברסיטת חיפה (1975–1980), כראש החוג לספרות עברית והשוואתית (1980–1983) וכראש אקדמי של ארכיון הסיפור העממי "אסע"י" (1983-1991). כמו כן, יסדה את החוג ללימודים רב-תחומיים ועמדה בראשו (1986-1987). שנהר אף שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת גטינגן בגרמניה.
בשנת 1991 נבחרה לתפקיד רקטור אוניברסיטת חיפה, והייתה האישה הראשונה בישראל שכיהנה כרקטור אוניברסיטה. באותה שנה נבחרה על ידי שר החינוך והתרבות, זבולון המר, לעמוד בראש ועדה לבחינת לימודי היהדות במערכת החינוך הממלכתית בישראל ("ועדת שנהר"). הוועדה הגישה את המלצותיה לשר החינוך פרופ' אמנון רובינשטיין באוגוסט 1994.
בשנים 1994–1997 כיהנה שנהר כשגרירת ישראל בפדרציה הרוסית, בעקבות בקשתו של שר החוץ, שמעון פרס. היא שהתה בפדרציה הרוסית עם בן זוגה, פרופ' גדעון אלרעי, עד שלהי שנת 1997. פרופ' אלרֹעי, שהיה מנהל מחלקה פנימית א' במרכז הרפואי רמב"ם ונציב קבילות המטופלים של בית החולים, נפטר ב-31 במרץ 2007.
לאחר שובה, החלה שנהר לכהן, מספטמבר 1997, כנשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל, שהוקמה אז על ידי מכללת עמק יזרעאל, והיא הייתה ממייסדי המכללה האקדמית.
במקביל, שנהר כיהנה כיו"ר המועצה הציבורית לקליטת עלייה בחיפה, כחברת מועצת המנהלים של הסינמטק בחיפה, כיו"ר מועצת המנהלים של התיאטרון העירוני חיפה, כחברת חבר הנאמנים של פרס יו"ר הכנסת לתרומה לאיכות החיים בישראל, כחברת הוועד המנהל של המכון הישראלי לדמוקרטיה וכחברת חבר הנאמנים של אנו (בית התפוצות), וכן שימשה פעמים אחדות כשופטת בוועדות פרס ישראל לספרות יפה ולחקר הספרות. בנוסף, שימשה כחברת מערכת "פעמים", "מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי" והוצאת הספרים בתחום הפולקלור ב-Wayne State University שבדטרויט.
שנהר קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד של הסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק ושל אוניברסיטת הרטפורד וכן קיבלה את מדליית הנשיא של אוניברסיטת המדינה של מרכז קונטיקט. בשנים 2010–2012 כיהנה שנהר כיושבת ראש ועד ראשי המכללות הציבוריות בישראל. בנוסף היא מכהנת כחברת הוועדה המייעצת של קרן "בראשית" לחיזוק הזהות היהודית של יוצאי חבר המדינות, כחברת כבוד באקדמיה הרוסית למדעים, כחברת המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, וכיהנה כחברה במועצת עיריית חיפה אליה נבחרה בשורות מפלגת העבודה. ב-2013 קיבלה את אות יקירת חיפה. שנהר היא זוכת פרס רמת-גן לספרות לשנת 2013 על מפעל חיים.