לקראת סוף 2002 זכה לפאליה בתפקיד הראשי בסדרת הפשע "ללא עקבות", בסדרה גילם את הדמות הראשית ג'ון מייקל "ג'ק" מלון העומד בראש יחידת איתור הנעדרים של ה-FBI.
לפאליה שיחק בסדרה במשך שבע עונות וזכה בשנת 2004 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
התפרסם בתפקידי משנה בסרטים "בואו נדבר על זה פעם שנייה" ו"אגם המוות", הפיק ושיחק בתפקיד הראשי של העיתונאי רוג'ר איסט במותחן האוסטרלי המרתק "מה קרה בבאליבו?".
ב-2010 דיבב בסרט האנימציה "אגדה עם כנפיים" את דמותו של הינשוף האפור טוויליט.
קריירת כדורגל.
בשנות ה-80 שיחק לפאליה כשוער בקבוצות "אדלייד סיטי" ו"ווסט אדלייד" בליגה הכדורגל האוסטרלית הלאומית.
כיום משמש כבעלים של קבוצת "Sydney FC" מליגת העל האוסטרלית, לפאליה טס בתדירות מסידני ללוס אנג'לס כדי לעקוב אחר משחקי הקבוצה.
בשנת 2004 עבר ניתוח במפרק הירך בשל פציעות שעבר עוד שהיה שחקן פעיל, החלים לחלוטין מהפציעה ואף שיחק במספר קבוצות חובבים בקליפורניה.
בזמנו הפנוי משמש כשוער בקבוצת החובבים האמריקאית "הוליווד יונייטד" לצידם של סטיב ג'ונס והשחקן הבריטי ויני ג'ונס.
חיים אישיים.
נישואיו הראשונים היו לשחקנית שרי מיצ'אן.
כיום לפאליה נשוי לשחקנית האוסטרלית ג'יה קרדיאס, הזוג התחתן ב-1998 והוליד ילדה אחת.
לפאליה אימץ את המבטא האמריקאי כדי לקדם את קריירת המשחק שלו, היום לטענתו הוא איבד לחלוטין את מבטאו האוסטרלי.
אנתוני לפגליה
פרס קוגל
פרס קוּגֶל הוא פרס לספרות ולספרי מדע המוענק על ידי עיריית חולון משנת 1952. הפרס נוסד עוד בחייו של ראש העירייה הראשון של חולון, חיים קוגל, ולאחר מותו נקרא על שמו.
הרעיון לקבוע פרס ספרותי בחולון הוצע על ידי דב סדן ואחרים לראש עירית חולון, חיים קוגל. על מנת למנוע כפילות עם פרסים אחרים נקבע שהפרס יהיה על דרך ההשלמה. ועדות השופטים נקבעו בהמלצת אגודת הסופרים הפרס ניתן לראשונה בשנת תשי"ב (1952).
בשנים הראשונות גובה הפרס היה בסך 500 לירות שחולקו בין הזוכים וניתן במוצאי יום העצמאות. פעמיים הוענק, בנוסף לפרס הראשי גם מענק מיוחד בסכום נמוך יותר לספר שלא זכה בפרס. בשנת 1957 החליטה עירית חולון להגדיל את הפרס ל-800 לירות ולהעביר את מועד חלוקת הפרס ליום פטירתו של חיים קוגל. לקראת חלוקת הפרס בשנת 1963 הוחלט להגדיל את הפרס ל-1,500 לירות ולהעניקו שנה אחת לסירוגין, שנה לספרות יפה ושנה לחכמת ישראל, באופן המגדיל את הפרס לכל תחום לסך של 1,500 לירות. בשנים האחרונות עומד הפרס על 25,000 שקלים.
אנתוני לפליה
אנתוני לפוליה
British Steel (אלבום)
British Steel הוא אלבומה השישי של להקת ההבי מטאל ג'ודס פריסט.
גרסת רמסטרד לאלבום יצאה בשנת 2001, בה שני שירי בונוס. השיר "Red, White, and Blue", נכתב בשנותיה הראשונות של הלהקה, אך הוקלט ב-1985. שיר הבונוס השני מהופעה חיה של "Grinder", הוקלט ב-1984 בלוס אנג'לס במהלך סיבוב ההופעות של Defenders of the Faith.
ב-2009 ג'ודס פריסט הוציאה את גרסת יום-ההולדת ה-30 לאלבום, בה הלהקה מנגנת את האלבום במלואו בהופעה חיה בפעם הראשונה.
בית תה
בית תה הוא מקום הסעדה ומפגש חברתי, בדומה לבית קפה, שבו מגישים תה ומנות קלות הנצרכות לצד התה, לדוגמה דים סאם, דברי מתיקה, מאפים וכריכים קטנים. בדרך כלל יוגשו בבית התה מספר רב של סוגי תה ובמספר אופני הכנה, אם כי ישנם בתי תה המתמחים דווקא בסוג אחד של תה או באופן הכנה אחד. בתי תה נהוגים במיוחד במזרח אסיה, היכן שהחלו לשתות תה לראשונה, אך גם במדינות בעלות תרבות תה מפותחת במערב, לדוגמה בממלכה המאוחדת.
סין.
בית התה הסיני (בסינית: 茶館, פין-יין: cháguăn; לעיתים 茶屋, פין יין: cháwū) הוא מקום בילוי ציבורי מקביל לבית הקפה המערבי, בו מוגש תה בסגנון הסיני הקרוי גונג-פו צ'ה. הוא נפוץ במיוחד במדינות בהן יש רוב סיני (הרפובליקה העממית של סין, טאיוואן, סינגפור), אך גם במדינות בהם יש מיעוט סיני גדול ויציב, כמו מלזיה ותאילנד. בעקבות הגירתם של סינים למדינות המערב, במיוחד מאזור גואנגדונג, ניתן למצוא בתי תה קנטונזים בערים בעלות קהילה סינית גדולה כמו ניו יורק, סן פרנסיסקו ולונדון.
ארוחת דים סאם היא סגנון ארוחה קלה המלווה לרוב בתה, ולעיתים נקראת בקנטונזית יַם צ'ה (סינית: 飲茶, פין-יין: yǐn chá, יוטפנג: jam2 caa4), מילולית "לשתות תה", אותה פיתחו בתי תה במאה העשירית ומוגשת עד היום בבתי תה ברחבי סין.
בהונג קונג, לצד תרבות הים-צ'ה הקנטונזית, ניכרת גם השפעה בריטית על בתי התה, ונהוגים שם "בתי קפה בסגנון הונג-קונג" המגישים תה עם חלב ומנות בסגנון בריטי וקנטונזי.
שאר אסיה.
תרבות בית התה הסיני מתקיימת גם במדינות השכנות לסין, כמו וייטנאם, קוריאה ומונגוליה, וגם במדינות אסייתיות נוספות כגון טג'יקיסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, דרום-מזרח רוסיה ועוד.
יפן.
בית התה היפני (קאנג'י:茶室, רומאג'י: chashitsu) הוא מקום ייעודי לקיום טקס תה יפני בגרסתו הרשמית ביותר. הוא כולל מספר מרחבים, ביניהם חדר המתנה, גן פנימי וחלל מרכזי בו מתנהל הטקס, שלושתם מעוצבים בקפידה על מנת לתמוך אסתטית בטקס התה ולשקף את עונת השנה. בית התה היפני ימוקם לרוב בגן יפני.
אירופה.
באירופה בית התה מגיש ארוחות קלות, בדרך כלל בשעות הבוקר המאוחרות או אחר-הצהריים. הקהל הנפוץ בבית התה הוא נשים ובדרך כלל מדובר במקום מעודן, המקפיד על אסתטיקה וייצור ביתי טרי של המוצרים המוגשים בו. בתי תה בסגנון זה נפוצים בכל רחבי אירופה, החל מרוסיה והרפובליקות הבלטיות, דרך גרמניה והולנד ועד לצרפת. בית התה מכונה בצרפתית Salon de Thé, וכך מקובל לכנותו במקומות רבים באירופה.
צפון אפריקה.
בתי תה ותרבות תה, המשלבים השפעות בריטיות, צרפתיות וערביות מתקיימת מן המאה ה-19 במדינות צפון אפריקה ממרוקו ועד מצרים. המאכלים המוגשים לצד התה הם מאכלים מקומיים מתוקים וכלי ההגשה הם כלי נחושת וזכוכית ייעודיים. במגרב נהוג טקס תה המכונה "טקס התה המגרבי" הכולל כוסות עם עיטורי זהב, טס נחושת ייעודי (סנייה) וקנקן למזיגה מגובה רב (בראד). התה המוגש לרוב בטקס זה הוא תה ירוק סיני המכונה "תה אבק שריפה" בגלל שעליו מגולגלים לדסקיות קטנות המזכירות אבק שרפה. התה מוגש עם עלי נענע וסוכר.
חבר העמים הבריטי.
התה הובא לבריטניה מסין בתקופת האימפריה הבריטית, שאף הרחיבה משמעותית את גידול התה בהודו כדי לתמוך את צריכת התה הגדולה של האימפריה. בעקבות כך נוצרה תרבות של ארוחת מנחה בה מוגש תה חלש עם חלב וסוכר ולצידו מאכלים קלים במנות קטנות, לדוגמה כריכי מלפפון. ארוחה זו נאכלת לעיתים בבית ולעיתים בבית תה המכונה "חדר תה" בתרבות הבריטית (מאנגלית: Tea Room).
סגנון זה של ארוחת ביניים נהוג בכל רחבי האימפריה הבריטית לשעבר, ובעיקר בבריטניה הגדולה, אירלנד, קנדה והונג קונג, אך גם במדינות אירופאיות נוספות, כמו גרמניה והולנד, אם כי סגנון המנות משתנה בהתאם לתרבות האוכל המקומית.
בתי תה מפורסמים.
אחד מבתי התה הידועים בעולם הוא בית התה של בבינגטון הממוקם בצמוד למדרגות הספרדיות ברומא, ופועל מאז שנת 1897.
בית התה של היטלר היה מבנה מעוגל שנבנה בביתו הפרטי, במעבה חורש טבעי, כקילומטר מברגהוף שבבוואריה. בשביל המוליך בין הבית לבית התה נהג היטלר לטייל מדי יום כאשר שהה במקום.
בית התה "פּאק" הוא בית תה מפורסם בלאהור שבפקיסטן ונחשב מקום מפגש עבור השמאל הפוליטי במדינה, ובעיקר מקום מפגשם של אושיות מעולם האמנות והספרות.
בניו יורק קיימת מסעדה מפורסמת הנקראת חדר התה הרוסי, על שם בית-תה בסגנון רוסי שהוקם שם ב-1926 ומאז נסגר. למרות שמה, המסעדה אינה פועלת במתכונת של בית תה.
בית התה באגם אגנס הוא אתר תיירות מפורסם בהרי הרוקי הקנדיים המיועד לתרמילאים. בית התה מגיש מעל 100 סוגים של תה וחליטות צמחים כמו גם משקאות חמים אחרים.
בתי תה בישראל.
בירושלים קיימים שני בתי תה, אחד במרכז העיר ואחד בעין כרם. בתל אביב קיים בית תה בבעלות חברת תה ויסוצקי הנקרא TLAB. כמו כן, חברת 'ho yum tea' הישראלית מארחת חדרי תה מסורתיים בדרום תל אביב.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 יזם הרב ברנרד הוך, מנהלו של ארגון "בית הלל" ודיקן הסטודנטים באוניברסיטת חיפה, את הקמתו של מועדון סטודנטים בסגנון "בית תה" במרתף בית הכט. בית תה זה התנהל במקביל ובתחרות עם בית תה שפעל ברחוב יפה נוף 120.
ברנוביץ'
בָּרָנוֹביץ' (ביידיש: באראנאָװיטש, בבלארוסית: Баранавiчы, ברוסית: Барановичи, בפולנית: Baranowicze) היא עיר במחוז ברסט בבלארוס. בשנת 2013 מנתה העיר 178,678 איש.
תולדות היישוב.
הכפר ברנוביץ' נזכר לראשונה כרכוש פרטי של משפחה פולנית בשנת 1706. בסוף המאה ה-18 בעקבות חלוקת פולין הפך היישוב לחלק מהאימפריה הרוסית.
ב־1870 עלתה חשיבות העיר בשל מיקומה בסמוך למסילות הרכבת וילנה-לבוב ומוסקבה-ורשה, ומאז הלך וגדל מספר תושביה. ב־1883 נמנו בעיר כאלפיים איש.
בין השנים 1921–1939 הייתה העיר בשטח פולין, ואוכלוסייתה הורכבה מרוב יהודי וממיעוט פולני. מספטמבר 1939, הייתה העיר חלק מברית המועצות, וב-27 ביוני 1941 נכבשה בידי הגרמנים עד ליולי 1944 אז חזרה העיר לידי הרוסים. בשנת 1991 הפכה העיר לחלק מבלארוס העצמאית.
יהודי ברנוביץ'.
יהודים התיישבו בברנוביץ' מסוף המאה ה-19. באותם ימים חל איסור רשמי על מגורי יהודים בכפר, ורק בשנת 1903 ניתן היתר לכך. בעת הכיבוש הפולני היו בעיר 6,600 יהודים.