ב-25 באוגוסט 1922 התחתן יוזיאס עם אלטבורג, דוכסית אולדנבורג, בתם של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012 הייתה התחרות ה-16 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. התחרות התקיימה ב-11 במאי 2012 ברטהאוס פלאץ בווינה שבאוסטריה. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי בשיתוף רשות השידור האוסטרית (Österreichischer Rundfunk ,ORF). מוזיקאים משבע מדינות השתתפו בגמר הטלוויזיוני. זו הייתה הפעם הרביעית שהתחרות נערכה תחת כיפת השמיים ובמהלך הפסטיבל השנתי של וינה. אוסטריה והמשדרת ORF אירחו בעבר את התחרות בשנים 1990, 1998, 2006, 2008 ו- 2010.
14 מדינות השתתפו בתחרות. המשתתפים ביצעו קטע קלאסי לבחירתם ולוו בהתזמורת הסימפונית של וינה, בניצוח קורנליוס מייסטר. ארמניה, בוסניה והרצגובינה וגאורגיה עשו את הופעת הבכורה שלהן באירוויזיון למוזיקאים צעירים, בעוד אוקראינה חזרה לתחרות. חמש מדינות פרשו מן התחרות לשנה זו: קפריסין, רומניה, רוסיה, שוודיה ובריטניה.
איבינג הולצמרק הנורווגי זכה בתחרות, בעוד שהמדינה המארחת אוסטריה וארמניה מוקמו במקומות השני והשלישי בהתאמה.
מקום התחרות.
רטהאוס פלאץ, כיכר הממוקמת מחוץ לבית העירייה של וינה, היה המקום המארח של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012. אולם שוברט בווינה שבאוסטריה אירח את חצי הגמר.
פורמט.
מרטין גרובינגר היה המנחה של גמר תחרות 2012. פיא שטראוס הנחתה את חצי הגמר.
מדינות משתתפות.
בשנה זו, 14 מדינות השתתפו באירוויזיון למוזיקאים צעירים.
חצי הגמר התקיים בשני חלקים; החלק הראשון התקיים ב-5 במאי 2012 והשני התקיים ב-6 במאי 2012. שבעת המתמודדים הטובים ביותר נבחרו על ידי חבר שופטים בינלאומי.
חצי גמר.
מדינות מודגשות הן אלה שעלו לשלב הגמר.
גמר.
גמר התחרות התקיים ב-11 במאי 2012. פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
עירום (סרט, 2018)
עירום (באנגלית: Stripped) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2018 והחלק הראשון ב"טרילוגיה על אהבה" שכתב, ערך וביים ירון שני. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה במסגרת "אופקים", ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בפרס העריכה ופרס השחקנית הטובה ביותר.
עלילה.
אליס תורג'מן (לליב סיון) היא סופרת שספרה הראשון זוכה להצלחה רבה, כוכבת עולה בשמי הספרות הישראלית, שנקלעת למשבר נפשי בעקבות חזיונות אונס. זיו צוקרמן (בר גוטפריד) הוא תיכוניסט מופנם המנגן בגיטרה קלאסית ומנסה לזכות במעמד של מוזיקאי מצטיין כדי שיוכל להמשיך לעסוק במוזיקה במהלך שירותו הצבאי. המפגש בין השניים ממחיש כיצד משברים יכולים להוות מנוע להרס וגם לצמיחה, לאלימות וגם לחסד.
משחק ודמויות.
ירון שני עובד עם צוות שחקנים לא מקצועיים (Non-Actors) אשר אינם מקבלים תסריט ומאלתרים את הסצנות שלהם במקום. הצילומים בסרט נעשו בטייק אחד וללא חזרות. לליב סיון זכתה על תפקידה בסרט זה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הפקה.
הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית שהופקה על ידי נעמי לבארי וסער יוגב מחברת בלאק שיפ בשיתוף עם מייקל רוטר מחברת The post republic. הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, ARTE ו-yes והוא מופץ על ידי Alpha Violet, חברת מכירות עצמאית שבסיסה בצרפת.
התזמורת הפילהרמונית של וינה
גבריאל דה מורטיה
לואי לוראן גבריאל דה מורטיה (בצרפתית: Louis Laurent Gabriel de Mortillet; 25 באוגוסט 1821 מלאן (מחוז איזר) - 25 בספטמבר 1898 סן-ז'רמן-אן-לה) היה ארכאולוג, אנתרופולוג ופוליטיקאי צרפתי שהצטיין כחלוץ בחקר הפרהיסטוריה. הוא ייסד ב-1864 בצרפת כתב עת ראשון לפרהיסטוריה.
מורטיה היה בצעירותו פעיל סוציאליסט. בהכשרתו היה מהנדס וגאולוג ופלאונטולוג.
אחרי שובו מגלות, בימי הרפובליקה הצרפתית השלישית נכנס שוב לפוליטיקה המקומית והארצית וכיהן בשנים 1882–1888 כראש מועצת היישוב סן-ז'רמן-אן-לה ובשנים 1885–1889 פעל מטעם השמאל הרדיקלי
כנציג המחוז סן-א-וואז באספה הלאומית הצרפתית.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
גבריאל דה מורטיה נולד בשנת 1821 במלאן במחוז איזר שבצרפת, כבן למשפחה מלוכנית.
מורטיה למד במכללה הישועית של שאמברי ונותר משם עם גישה שלילית כלפי המנהיגות הדתית וגיבש השקפות אתאיסטיות ורפובליקניות. הוא למד הנדסת מכונות בקונסרבטואר לאמנויות ומלאכות של פריז ומאוחר יותר למד גאולוגיה ופלאונטולוגיה.
בשנת 1848 היה מעורב במהפכת פברואר 1848. נודע במאמריו שפרסם, בין השאר, בשבועון La Revue indépendante ("לה רווי אנדפנדאנט"), שמתח בקורת על משטר הנשיאות של לואי-נפוליאון בונאפרט והיה לבעלי השבועון. מקורב להשקפותיו של
פייר-ז'וזף פרודון, עקב מאבקו בעד הסוציאליזם נעצר ונידון לשנתיים מאסר. הוא נמלט מן המדינה לשווייץ וב-15 השנים הבאות חי בגלות, בעיקר באיטליה.
פעילותו המדעית בגלות איטליה ושווייץ.
בשנת 1856 אחרי השתלמות באיטליה בתחום ההנדסה והגאולוגיה עבד מורטיה בבניית מסילת הרכבת שנועדה לחבר את לומברדיה עם ונציה. הוא נשאר בהמשך בפסקיירה דל גארדה ובשנת 1858 פנה אל המחקר האתנולוגי והארכאולוגי. הוא הקדיש את זמנו לחפירות באגמי לומברדיה וחקר את בתי הכלונסאות בשווייץ. בשנת 1863 יחד עם הגאולוג השווייצרי אדואר דסור הוא גילה את האתר הנאוליתי הראשון באיטליה באיזולינו, בנפת וארזה על יד אגם מג'ורה. הוא פרסם שלושה מחקרים על נוכחות האדם הקדמון בצפון איטליה, כשהשלישי התייחס באופן תקדימי באותה תקופה לעידן הקרח.
אחרי שובו לצרפת.
בשובו לצרפת ב-1864 הקים מורטיה את כתב העת המדעי ""Matériaux pour l'histoire positive et philosophique de l'homme" ("חומרים להיסטוריה פוזטיבית ופילוסופית של האדם"), בהמשך "Matériaux pour l'histoire naturelle et primitive de l'homme" (חומרים להיסטוריה טבעית ופרימיטיבית של האדם) הראשון בצרפת המוקדש לפרהיסטוריה. הוא ערך אותו עד שנת 1872 כשהתחלף עם אמיל קרטאיאק. הוא סייע לפול ברוקה בייסוד בית הספר הצרפתי לאנתרופולוגיה, בו לימד כפרופסור החל משנת 1878.
בשנים 1865–1866 הוא השתתף בארגונם של הכנסים הבינלאומיים הראשונים לאנתרופולוגיה ולארכאולוגיה פרהיסטורית. הראשון בהם התקיים בנשאטל בשווייץ ב-1866. שנה אחר כך, ב-1867 הוא ארגן את המחלקה הפרהיסטורית בתערוכה על "תולדות העבודה" שבמסגרת התערוכה העולמית בפריז. התמנה לאוצר המוזיאון באנסי ואחר כך במוזיאון בז'נבה.
בשנת 1868 לפי המלצתו של אדואר לארטה, נשלח לעבוד כאוצר במוזיאון החדש לעתיקות לאומיות ("גאלו-רומיות", אחר כך "גאלו-רומיות וקלטיות"), לימים המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של צרפת, שהוקם בטירת סן-ז'רמן-אן-לה ומאוחר יותר התמנה לסגן האוצר הראשי שלו.
נתבקש להמציא סיווג של התרבויות החומריות וסיווג כרונולוגי החל מתקופת האבן על בסיס החומרים המוזיאוגרפיים שהצטברו במוזיאון בסן-ז'רמן-אן-לה, במיוחד אחרי התרומה משנת 1865 של אספן העתיקות בושה דה פֶרט. תוך כדי עבודתו פרץ עימות ארוך ימים בינו לאוצר הראשי של המוזיאון, הארכאולוג וההלניסט אלכסנדר ברטראן.
בשנת 1865 חידש מורטיה את חקר התרבות גולאסקה שנתגלתה בשנת 1822 על ידי אב המנזר האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ג'אני, ששייך אותה בטעות לתקופה הרומית. מורטיה וגם הממונה עליו, ברטראן, התרשמו כי היה מדובר בתרבות חומרית קלטית מתקופת הברזל "הראשונה" ו"השנייה" ושהתמקמה בשטח לומברדיה, חלק מצפון פיימונטה והחלק הדרומי של הקנטון טיצ'ינו בשווייץ.
מורטיה הביא למוזיאון שלו בצרפת חלק מהותי מאוסף האב ג'אני וסייע על ידי כך בקביעת כרונולוגיה מעמיקה של ממצאיו. באותה שנה הוא פרסם מונוגרפיה המכנסת בתוכה את כלל הדו"חות הארכאולוגיים החל משנת 1824 ואת ניתוחיו.
תרומתו לסיווג ולמינוח התקופות הפרהיסטוריות -הכלים כקריטריון.
אחד הספרים החשובים שלו הוא "Le Préhistorique, antiquité de l'homme" ("הפרהיסטוריה - תקופת הקדם של האדם") שפורסם בשנת 1883 עם איורי בנו אדריין דה מורטיה.
אחרי שלארטה השתמש בשרידי בעלי החיים כקריטריון המסווג את תגליותיו- "כרונולוגיה פלאונטולוגית" - תקופת דב המערות, תקופת הממותה תקופת הקרנף, תקופת אייל הצפון וזו של שור הבר, דחה מורטיה שיטה זו מכיוון שהפאונה משתנה לפי קו הרוחב והציע במקומה סיווג לפי סוג המגורים - בעזרת חומרי סחף או מערות, למשל.
אולם ב-1869 הוא בחר בשיטת חלוקה המבוססת על סוג האתרים והכלים שבהם. הוא תיאר תחילה שתי תקופות ראשיות:"ממלכת העצמות" ו"ממלכת אבן הצור", כש:
בשנת 1872 הציע חלוקה של התקופה הפלאוליתית ליותר שלבים, קודם 14, אחר כך 9, המוגדרים לפי סוגי הכלים שייצר האדם והנושאים שמות גאוגרפיים לפי דגם המינוח הגאולוגי. מתוך שמות אלה 7 הם בשימוש עד היום:
התרבות השלית, וזו האשלית מתאפיינות באבני יד