בניין המפעל עמד ריק וחברת "פיק"א" החכירה אותו בתחילת שנות ה-50 למועצה המקומית לטובת פיתוח ענף התעשייה במושבה, לטובת תעסוקה לעולים חדשים. ב-1952 הקים בבניין יוסף זלצר, עולה מהונגריה, תעשיין ובן למשפחת בעלי כרמים את יקב "אליעז", לזכר בנו אליעזר אותו שכל במלחמת העצמאות. עיקר התמחותו הייתה יינות מתוקים, יינות שולחניים וליקרים. את הענבים רכשה מעודפי כרמים שלא היו בשליטת אגודת הכורמים (שהייתה מחויבת לספק את תוצרתה ל"כרמל מזרחי") ובנוסף נטעה כרם על שטח של 2,000 דונם.
בשנת 1956 פרץ סכסוך בין חברת "פיק"א" למועצה המקומית. יקב "אליעז" ביקש להתרחב אך חברת "פיק"א", כבעלת השטח הוציא צו מניעה נגד אישור תוכנית הבנייה, כבעלת השטח. הסיבה הייתה ומאחר ש"פיק"א" החזיקה במניות "כרמל מזרחי", היא ביקשה למנוע תחרות. חברת "פיק"א" מצידה טענה ש"אליעז" הפרה את ההסכם עימה, שבמקום יוקם מפעל לריבות ולא יקב. הצדדים פנו לבוררות בפני שר הפנים ישראל בר-יהודה, שפסק לטובת יקב אליעז, וחברת "פיק"א" פורקה שנה אחר כך, בעקבות מותו של ג'יימס דה רוטשילד.
באוגוסט 1965 אירעה ביקב התפוצצות במיכל כוהל ובעקבותיה שרפה. חמישה אנשים נהרגו מיד וחמישה נפצעו. כמו כן נגרם נזק למבנה. אחר כך שני פצועים נוספים נפטרו.
יקבי בנימינה.
באוקטובר 1992 רכשה את היקב קבוצת משקיעים בראשות איש העסקים איז'ו שני, מבעלי רשת בתי הקולנוע "לב". מאחר שבתי הקולנוע פועלים בשבת איימו גורמים דתיים להחרים את תוצרת היקב. וב-1994 רכשו אותו אבי לרנר ודני דימבורט, מפיקי סרטים ישראלים הפועלים בארצות הברית, הם שינו את שמו ל"יקבי בנימינה", שכללו את ציודו של היקב והביאו את היינן עמרם סורסקי. תחילה הרחיבו את היקב והגדילו את התפוקה, אך בתחילת שנות ה-2000 שינו את האסטרטגיה העסקית, ועברו להתמקד במוצרי איכות על חשבון הכמות.
ב-2008 נרכש היקב על ידי משקיעים פרטיים, בעלי רשת "חצי חינם", אשר השקיעו משאבים רבים ביקב במטרה להפכו למוביל בתחומו. ב-2010 הוקמה "בנימינה ספיריטס", כחטיבה של יקבי בנימינה לשיווק ולהפצה של מותגי אלכוהול, שמפניה ומים מיובאים.
נכון לשנת 2022, היינן הראשי ביקב הוא יונתן שוטס, שרכש את השכלתו המקצועית באוניברסיטת פירנצה. היקב מייצר כ-2.5 מיליון בקבוקי יין והוא היקב חמישי בגודלו בישראל.
פעילות.
כרמי היקב פרושים לאורך המדינה: מרמת הגולן, דרך הגליל העליון (כרם בן זמרה, עלמה, עמק קדש והגליל התחתון (אזור כפר תבור), הגלבוע, אזור בנימינה, דרך אזור הרי ירושלים וכרמי יוסף. ליקבי בנימינה כרמים נוספים באזור גדרה, כרמים גדולים באזור חבל לכיש (שומריה) וכן כרם במצפה רמון.
סדרות היינות המופקים
היקב מפיק את סדרות היינות: אבני החושן, רזרב, יוגב, המושבה וטבע; וסדרת יינות בוטיק בשם "המערה".
אומו&quot;ן
אוֹמוֹ"ן - היחידה הניידת למטרות מיוחדות (ברוסית: Отряд мобильный особого назначения; בעבר: "Отряд милиции особого назначения", 'יחידת המיליציה למטרות מיוחדות') היא יחידת עילית של המשמר הלאומי של רוסיה.
היחידה הוקמה ב-23 באוקטובר 1987 כיחידת עילית של משטרת רוסיה, לתגובה מהירה, תחילה במוסקבה ולאחר מכן בשאר הערים הגדולות בברית המועצות. היחידה מקבילה לימ"מ הישראלי וליחידות לוחמה בטרור מקבילות בעולם, כיחידות ה-SWAT האמריקניות, ה-GIGN הצרפתית וה-GSG-9 הגרמנית שהוקמו באירופה בשנות ה-70 של המאה ה-20 כדי להילחם בתופעת חטיפות המטוסים שאירעו באותה עת. אומו"ן נחשבת ליחידת עילית רבת עוצמה ברוסיה. במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה נטלה היחידה חלק פעיל מאוד ופעלה כמשטרה צבאית וביצעה מבצעי אכיפת סמים בחבל צ'צ'ניה ודאגסטן.
עד 2011 בכל מחוז ברוסיה ובבירת מחוז התקיים כוח אומו"ן נפרד. ב-1 במרץ 2011 נכנס לתוקף חוק חדש ששינה את שם המשטרה מ"מיליציה" ל"משטרה" בהתאם לשם המשטרה הרוסית מתקופת הצארים וקיים דיון נרחב לשינוי שם היחידה, אולם טרם הוחלט איזה שם תישא היחידה. היחידה נחשבת ליחידת עילית לפיזור מהומות ופעמים רבות משתתפים חיילי היחידה בדיכוי הפגנות לא חוקיות והיא מקבילה ליס"מ בישראל, במובן זה. במסגרת הרפורמה המשטרתית ב-2011, אומו"ן הוכפפה עם יחידת OMSN למרכז למטרות מיוחדות של המשטרה (Центр специального назначения полиции). באפריל 2011, מונה ויאצ'סלב חאוסטוב למפקד המרכז החדש. על פי צו פנימי של משרד הפנים הרוסי, נותרו ראשי התיבות של הארגון "אומו"ן", אלא שמשמעותם שונתה והיחידה נקראת בשם "היחידה הניידת למשימות מיוחדות" (Отряд мобильный особого назначения).
באפריל 2016 הוקם המשמר הלאומי של רוסיה והיחידה מוזגה לתוכו. חג אומו"ן, הנחוג מדי שנה ב-23 באוקטובר, הוא היום שבו הוקמה היחידה.
היסטוריה.
אומו"ן הוקמה ב-23 באוקטובר 1987 בצו של שליט ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב. היחידה הוקמה כחלק ממשטרת מוסקבה והוטל עליה לפעול בעת מצבי חירום ולטפל במעצר מבוקשים וטיפול במשברי בני ערובה, ותגובה מהירה למעשי טרור. פלוגות האומו"ן אוישו בדרך כלל על ידי חיילים לשעבר בצבא הסובייטי ומוותיקי מלחמת אפגניסטן.
מאז פירוק ברית המועצות, צומצם כוחה של היחידה ונוסדו לצידה יחידות משטרה מיוחדות נוספות כסוב"ר (СОБР, יחידות מיוחדות לתגובה מהירה), שהוקם במיוחד כדי לטפל בפשיעה מאורגנת וחמורה ומעצר פושעים מבוקשים, יחידת ויטיאז ללוחמה בטרור ויחידות ייעודיות של משרד הפנים הרוסי. יחידות אומו"ן שהוקמו שימשו בתחילה את המשטרה לדיכוי מהומות, אלא שעם השנים היחידות הפכו ליחידות אזוריות המיועדות לסייע לפעולות שיטור, כולל שרשרת פעולות רחבה לביצוע פטרולים צבאיים, לצד יחידות האכיפה של משרד התובע הכללי הצבאי, בשל העדר משטרה צבאית.
באפריל 2016 הוחלט על העברת כל היחידות המיוחדות של המשטרה ואם וה דה לאחריות המשמר הלאומי שהוקם.
מאפייני יחידת אומו"ן.
על פי מידע ממקורות שונים עולה כי היו בין 10,500 ל-15,000 חיילי אומו"ן שהוצבו במרכזי הערים ברחבי רוסיה בשנת 1990, אך עד שנת 2007 מספר זה עלה באופן רשמי ל-20,000 חיילי אומו"ן ברוסיה כולה. יחידת אומו"ן הגדולה ביותר ברוסיה היא יחידת אומו"ן במוסקבה שמונה מעל 2,000 חיילים. החיילים מרוויחים משכורת חודשית של כ-7,000 דולר (כשהיחידות האזוריות מציעות פחות) ולעיתים אינם מקבלים תגמול על שירותם ביחידה (בשנת 2001, למשל, כ-50 מחיילי אומו"ן מוסקבה הגישו תביעה משפטית בטענה שלא שולמה להם משכורת חודשית על שירותם בפעולות לחימה בצ'צ'ניה). רוב החיילים פורשים בגיל 45.
חיילי אומו"ן הם בעלי כושר גבוה ומיומנים מאוד בשימוש בנשק קל ובלוחמת קרב מגע. כל גבר בין הגילאים 22 ו-30 שסיים שירות צבאי יכול להצטרף לאומו"ן (לאחר שעבר בדיקות רפואיות ופסיכולוגיות, ובדיקות מהירות וכושר). ההכשרה הראשונית נמשכת ארבעה חודשים. המועמדים עוברים הכשרה נרחבת בשימוש בכלי נשק שונים בקרב מגע ומאומנים גם למלא פקודות בכל מחיר. דגש מיוחד מושם על לחימה אורבנית. האימון כולל גם הכשרה משפטית. הליך הגיוס נחתם עם המבחן הסופי שבמסגרתו על המתגייס נדרש להילחם בשלושה עד חמישה חיילים במקביל.
נשק וכלי רכב.
יחידות אומו"ן משתמשות במגוון רחב של כלי נשק, כולל:
יחידות אומו"ן משתמשות גם בכלי נשק המאפיינים לרוב את צבא היבשה הרוסי, שכוללים גם מקלעים ומטולי רימונים מדגמים שונים, כדוגמת:
היחידה עושה שימוש בשלל כלי רכב, כולל ג'יפים, אוטובוסים, משאיות ומספר מסוים של נגמ"שים (דגמי BTR-60, BTR-70 ו-BTR 80).
מדים.
אומו"ן מכונים לעיתים בשם "הכומתות השחורות", בשל הכומתה השחורה שכל חייל עוטה לראשו, אך לרוב חיילי היחידה עוטים מדים כחולים, הנחשבים למדי הסוואה עירוניים ובשעת פעולה מבצעית החיילים עוטים מסיכת סקי. לעיתים עוטים חיילי היחידה מדים סדירים של צבא היבשה בעת מבצעים משותפים עם הצבא בצ'צ'ניה.
פר העלם דבר של ציבור
פר העלם דבר של ציבור הוא קרבן חטאת מסוג חטאת פנימית, אותו מביאים הסנהדרין והציבור, במקרה שהסנהדרין טעו בפסיקת הלכה, והתירו עשיית דבר אסור שהעונש על עשייתו במזיד הוא כרת, ועל ידם הוכשל רוב הציבור היהודי שמתגורר בארץ ישראל באותו חטא בשוגג. במקרה כזה, אין חיוב לכל אחד מהקהל להביא קורבן חטאת, אלא על הציבור או בית הדין להביא פר לקרבן חטאת. אם ההוראה השגויה גרמה לקהל לעבור על איסור עבודה זרה, יש להביא שעיר לחטאת ועמו פר לקרבן עולה.
המקור בתורה.
המקור העיקרי לפר העלם דבר של ציבור הוא בספר ויקרא:
חז"ל בספרא דרשו ש"עדה" היא בית דין, ו"עדת ישראל", היא הסנהדרין הגדולה שבלשכת הגזית, וכן "עיני הקהל" הן הסנהדרין שמשמשים כעיניים ומורי דרך לציבור. לפי דרשה זו, הפסוקים עוסקים במקרה שהסנהדרין טעתה והורתה בשוגג שמותר לעשות דבר אסור שהעונש עליו במזיד הוא כרת או מיתת בית דין, ורוב הקהל שבארץ ישראל נכשלו על ידם באותו חטא בשוגג. במקרה כזה, אין חיוב לכל אחד מהקהל להביא קרבן חטאת, אלא על הציבור או בית הדין להביא פר לקרבן חטאת.
בספר במדבר נכתב בצורה קצת שונה:
חז"ל דרשו שבפרשייה זו מדובר על מקרה ספציפי, בו הסנהדרין הורו לעבור על איסור עבודה זרה, שנקראת "כל המצוות" כיוון שהיא שקולה כנגד כל המצוות, וכאשר הקהל חוטא בעבודה זרה על פי הוראת הסנהדרין, יש להביא שעיר בנוסף על הפר המוקרב כקרבן עולה.
הגדרת הוראה.
במשנה ובתלמוד מובאים כמה תנאים לכך שהוראת הסנהדרין תחשב הוראה שחייבים להביא על הטעות שבה פר העלם דבר של ציבור:
הבאת הקרבן.
במשנה ובגמרא מובאת מחלוקת תנאים נרחבת, בנידון הכמות המינימלית של החוטאים המחייבת הבאת פר לקרבן, וכן בשאלה על מי מוטלת מצוות הבאת הקרבן.