אוטו אדולף אייכמן (19 במרץ 1906, זולינגן, גרמניה - 31 במאי 1962, רמלה, ישראל) היה פושע מלחמה נאצי. כראש מחלק היהודים בגסטפו, בדרגת אובר-שטורמבנפיהרר (סגן-אלוף) באס אס בגרמניה הנאצית, היה מהאחראים הראשיים לביצועה בפועל של תוכנית הפתרון הסופי להשמדת היהודים במלחמת העולם השנייה ובמהלך השואה. בשנת 1960 נלכד על ידי המוסד בארגנטינה והובא למשפט בישראל. הורשע על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, נידון למוות בתלייה, והוצא להורג ב-31 במאי 1962.
דוגמה להצגתו של גורי את אדולף אייכמן, הנאשם, מתבטאת בתיעוד הקראת כתב האישום המכיל תיאורים זוועתיים, ותגובת אייכמן אליהם, המושווה לתגובה פסל: "שעה תמימה נמשכת קריאת כתב האישום בעברית ובתרגום גרמני. אושוויץ, חלמנו, בלזץ, סוביבור, טרבלינקה, מיידנק-- נשמע קולו השקט של השופט, כשהוא מתחלף בקולו של המתורגמן הישראלי בעל המבטא הוינאי-- בין השנים 1939-1945- גזים, שריפות, יריות, תליות... הפסל לא נע [...] השופט לנדאו קורא פרט אחר פרט, עבירה אחר עבירה ודבריו נופלים אל ים הדומייה [...] הפסל לא נע".
רוברט סווארציוס.
רוברט סרווציוס (31 באוקטובר 1894 – 7 באוגוסט 1983) היה עורך דין גרמני שהגן על אדולף אייכמן במשפטו. ייצג נוספים במשפט נירנברג.
גורי, על אף היכרותו עם מערכת המשפט והפרוצדורות, עדיין התקשה לקבל את האבסורד שבהגנה על אייכמן: "הד"ר סווארציוס קם. בעוד מרחפות בחלל האולם אותן מילים המנסות להיות באות כח יורידית לצעקה המחרידה ביותר שצעק אדם אי פעם, קם ד"ר סווארציוס, פרקליטו השמנמן- אדמדם של האיש היושב כעת בתא הזכוכית. זה היה ברור מראש. הייתי מוכן לכך ואף על פי כן, אני חש כעת איך הבחילה שמה מחנק לגרוני".
ביקורות על הספר.
הספר זכה לתהודה רבה, ועורר את התחושה שגורי הצליח לשקף את המשפט בצורה הטובה ביותר. כפי שאומר יחיעם ויץ: "באמצעות הספר הזה ניתן למשש, בקצות האצבעות ממש, את "משק כנפי ההיסטוריה" של אותם ימים". גם אלון גן טוען כי יותר מכל אדם אחר היטיב חיים גורי בכתביו להסביר את השינוי מטלטל הזהות שעורר משפט איכמן.
ביקורת אחרת מציינת כי הספר עוצר נשימה, גם בקריאתו ארבעים שנה אחרי שנכתב. אורנה קדוש מסבירה כי בגלל דרך הכתיבה הניו-ז'ורנליסטית, "גורי מאפשר לקורא לחדור לראשו וללבו, ולהיות איתו שם באולם המשפט, עם כל המחשבות והרגשות שהדברים האיומים מעוררים. בשפה רזה, בלי פאתוס, בלי פיוט, יצר גורי ספר שהוא שיר קינה."
פחונים וחלומות
פחונים וחלומות הוא הספר החמישי שפרסם סמי מיכאל ב-1979, מסדרת "דן חסכן". הספר הוא רומן שאייר דני קרמן.
הספר יצא לאור בהוצאת "עם עובד" בשנת 1979, ומתאר את חיי המעברות בשנות ה-50 של המאה ה-20, הספר עובד למחזה ששמו "חלומות של פח". המחזה מוצג בתיאטרון דיקט שבחולון והועלה לראשונה ב-25 ביוני 2012.
תקציר עלילה.
ספר זה מתאר מציאות של קשיים חברתיים, מעמדיים, כלכליים והקושי בהשתלבות בחברה הוותיקה, קשיים שאיתם מתמודדים העולים במעברות. מיכאל מצליח ליצור דמויות שאופיין חיובי ומנוגד לאופי הסטיגמתי והתפיסות הגזעניות אשר נכחו על חברת העולים המזרחיים. באמצעות דמויות אלו מיכאל מציג את הערכים שבהם דובקים העולים, את כבוד הפרט, את המורשת והתרבות, ובעזרתם מיכאל מנסה להשפיע על קוראיו. הוא מביא בספרו סוגיות רבות של בין אדם לחברו ומבליט בהן ערכים שונים ומגוונים. בכך מדגיש לנו מיכאל את תפיסתו הפוליטית והחברתית, כמו למשל את ערכי הנתינה, ערכי העבודה (עבודת אדמה) ועזרה לזולת אשר מובלטים בדמויותיו בסיפור.
הספר פותח ומתחיל באפיון חיי העולים בתחילת עלייתם: הם גרים במעברות, בתוך פחונים, הדמויות מוחות על ההבטחה של ההגעה לארץ המובטחת וניפוץ החלום כאשר הגיעו לארץ, "שיקרו לנו, רימו אותנו, זרקו אותנו לאוהלים ולפחונים מלאים עכברים ומקקים ואמרו שזאת הארץ המובטחת". בנוסף לקשיי איכות החיים ורמת החיים הנמוכה שבהם חיים תושבי המעברה, בספר אנו פוגשים דילמות אנושיות של העולים ביניהם, למשל יהודה הבריון של המעברה, שהיה מטיל אימה על כל תושביה והאנשים היו מפחדים להתקרב אליו.
כמו בכל חברה אנושית, ישנן בספר מתיחויות שונות בין אנשים ודילמות אנושיות אשר איתן מתמודדים בני האדם ביום יום. על מנת שלא נחשוב שמכיוון שהעולים עסוקים בקשיי העלייה והקליטה הם אינם מתעסקים גם בדילמות האנושיות, הכותב מביא לנו מקרים רבים בספר שמראים גם את המאבק עם קשיי הקליטה והעלייה אך גם עם דילמות אנושיות רבות, שרבים מבני האדם מתעסקים בהן ביום יום. לדוגמה, יהודה הבריון שהיה מטיל אימה ופחד על התושבים, מציג דילמה נפוצה, של אדם אשר מפחיד בני אדם אחרים ובכך משיג בעזרת כוחו ועצמתו דברים שבהם הוא חפץ.
תושבי המעברה מתעסקים באופן עקבי וגורף במלחמה עם עצמם וכל הזמן מנסים להוכיח מה הם שווים, בעוד שהאנשים שמחוץ למעברה חיים חיים רגילים בתנאים טובים יותר ובכלל לא מתייחסים אל אנשי המעברה ואל בעיותיהם.
אפיון הדמויות.
גיבור הסיפור, שמעון, מתואר כילד חזק ואוהב לעזור, הוא דואג לאנשים ומלא תקוות וחלומות. שמעון מצא כלב ואימץ אותו וקרא לו בשם "וט וט", מתוך תקווה שזה יוסיף לו כח ועוצמה אביו של שמעון לא פרנס את הבית ולכן שמעון היה חייב לעשות זאת ודאג תמיד לעבוד קשה לשם כך בנוסף, לשמעון הייתה חברה ששמה ג'נט שבה היה מאוהב זמן רב וכל פעם שדיברה איתו הוא היה מתרגש: "כששב שמעון מעבודת השדה מצא מכתב, וליבו ניתר בקרבו כי סבר שהוא מג'נט״.
דמות החיקוי והערצה של שמעון היא אמו שהייתה הולכת עם מעדר לגינה על מנת לעבוד את האדמה ולהביא כסף לבית בלי לבקש עזרה מאף אחד אף על פי ששמעון רצה לעזור לה, אמו של שמעון מאופיינת כאישה מלאת כח (מנוגד לסטראוטיפים שהיו פעם, ביחס לנשים בעדות המזרח), היא מתוארת כאישה עוצמתית ועקשנית. אישה דואגת, עובדת אדמה ועוזרת לזולת.
לעומת אמו של שמעון, אביו של שמעון מתואר כחלש, יושב בבית ולא עושה כלום, אין לו כסף, הוא איננו המפרנס בבית (מה שהיה נהוג לחשוב) וזקן (בן חמישים), אביו של שמעון אינו מייצג את הדמות של ה"גבר" החזק, העוצמתי והשולט בימי קדם.
כדורי ודעבול, חבריו של שמעון נזכרים תחילה בסיטואציות של גנבות עם שמעון ומאופיינים כחברים טובים, שגם בעת צרה מגנים אחד על השני ועוזרים אחד לשני. אך דמותו של דעבול מוזכרת בנוסף כנפש רגישה, נפש של אומן, חבר טוב של שמעון ואוהב את תחום האומנות.
ג'נט, חברתם של שמעון ודעבול, צולעת, מתוארת כילדה שהאמת חשובה לה, שונאת שמשקרים לה ולא מקיימים דברים שמבטיחים. אביה של ג'נט מת, שלושת אחיה נשפטו לתקופות מאסר ארוכות, וניכר כי לסבתה יש זיקה לארץ הקודש. אף על פי שהיא נאמנה מאוד למשפחה ורוצה להישאר איתם בחוץ לארץ, כמיהתה לארץ ישראל גוברת על כך והיא עולה איתם.
סבתא לולו, סבתה של ג'נט, בנה (אביה של ג'נט) נפטר ושלושת נכדיה (אחים של ג'נט) נשפטו למאסר, לג'נט חשוב ביטחון משפחתה, המורשת שלה, וקבר בנה, ולכן כאשר עולה על הפרק סוגיית עליית כל משפחתה ארצה היא נחרצת בתוקף וטוענת כי"אין עוזבים ככה קבר רענן", "לצאת לחיים טובים בישראל בזמן שהנכדים נמקים בבתי הכלא." בנוסף ראייתה של סבתא לולו את פני החברה הישראלית מבוססת על פחד, לאחר עלייתם ארצה היא אינה נותנת ביטחון בחברה הישראלית וכאשר אנו רואים את פגישותיה של סבתא לולו עם אנשי ביטחון אשר אמורים להוות הגנה וביטחון על תושביהם, מתואר הפחד והחרדה הגדולה בה נמצאת הסבתא בנוכחותם, בזמן שהגיעו השוטרים לביתה של סבתא לולו לעזרתה למציאת דעבול הנעדר, היא יצאה להגנתה ולהגנת משפחה כיוון שהיה לה קשה להאמין שבאו לקראתה ולא על מנת לתפוס אותה ולגרום לה עוול. השוטרים השיבו לה "לא באנו לתפוס אף אחד, ואנחנו לא מאשימים אף אחד". לסבתא לולו יש עניין גדול וחלק משמעותי בעולמה בגידול חקלאי ועבודת אדמתה ולא תן לאף אחד לפגוע בו, לולו הייתה מגדלת גידולים רבים ובניהם דלעת מיוחדת שאהבה ממש, כאשר הבינה שמישהו פגע בה ו״ריטש את קרביה״ נלחמה בכל ליבה על מנת שהברנש יענש. (מתוך דיאלוג עם לולו, מנהל וסמל החקירה).
סקירת ביקורות.
הספר פחונים וחלומות הוא ספר אשר מעביר ביקורת על הממסד ועל היחס כלפי העולים, מראה את קשיי עליתם ואת השקרים שאמרו להם כאשר עלו ארצה. בספר זה מתוארת ההתמודדות של העולים החדשים עם הקשיים החברתיים, הכלכליים, המעמדיים והקושי להשתלב בחברה הוותיקה. בספר מוצגות דמויות אשר מפריכות את הסטיגמות והתפיסות הגזעניות. הספר מתמקד ביחסים שבין אדם לחברו כך שערך העבודה הוא במוקד הסיפור. מקורות חייו של מיכאל ותפיסותיו השונות אנו יכולים להבין מדוע הערכים החברתיים והשוויון המעמדי והכלכלי חשובים לו ונמצאים במרכז הסיפור.
המשימה האבודה
המשימה האבודה הוא ספר קריאה אשר נכתב על ידי הסופרת עמלה עינת. הספר הוא רומן לבני נוער ולמבוגרים, ויצא לאור בשנת 2008.
הספר מספר על חבורת יהודים צעירים בגילאים 13 ומעלה החיים בקהיר ובאלכסנדריה שבמצרים ומספר על התבגרותם, על האידיאלים שלהם, אהבתם לישראל, חלומם הציוני והתגייסותם למחתרת במטרה להגן על המשפחות שלהם. הספר פורש בפני הקורא את עלילותיהם המופלאות משנות נעוריהם בבית הספר התיכון, ועד רגעי ההתמוטטות הנוראים של המחתרת, ומעמד גזרי הדין האכזריים שהוטלו עליהם. העלילה בספר מבוססת על הפרשיה שהתחוללה בשנות ה-50 שנודעה בכינויה "העסק הביש".
רקע על הספר ועלילתו.