בסופו של דבר, ריצו חברי ביריה שנה ורבע מתקופת המאסר שהוקצבה להם. ב-11 ביוני 1947 שוחררו 22 האסירים שעדיין נותרו כלואים בעקבות חנינה לרגל "יום הולדתו של המלך". יחד עמם שוחררו 8 מחברי קיבוץ בית הערבה שנאסרו במסגרת אירועי השבת השחורה. שחרורם של אסירי ביריה היה תוצאה של פניותיהם של חוגים נרחבים בציבור היהודי. לאחר השחרור צורפו אנשי המחלקה הדתית כיחידים ל'רזרבה' (מילואים) של הפלמ"ח.
יוצאי המחלקה הדתית, הן בוגרי אירועי ביריה, והן כאלו שפרשו ממנה בטרם אירעו האירועים, סייעו בהתיישבות במקומות נוספים בארץ, כמושב תקומה, כפר עציון ועין צורים שבגוש עציון.
המחלקה הדתית של הפלמ&quot;ח
רמי
ספריית העיוורים
ימי התום
ימי התום הוא שם האלבום השני של הזמרת ריטה, אשר יצא לחנויות ב-22 במרץ 1988. האלבום הופק מוזיקלית על ידי רמי קלינשטיין בחברת התקליטים הליקון-כנען. בגרסת התקליט כלולים 10 שירים ואילו הדיסק כולל בנוסף שני קטעי בונוס: "העלמות אסורה" ו"תחת ירח ערבי" - שיר שהוקלט באותה שנה אך יצא רק על גבי סינגל. האלבום נמכר עד היום בכ-120 אלף עותקים ונחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
מהאלבום יצאו הסינגלים "בוא", "כמו בתמונה", "עטוף ברחמים" ו"אני חיה לי מיום ליום". השירים שזכו להצלחה הם "בוא" (שחידש בהמשך עברי לידר), "עטוף ברחמים", "נוצה ברוח", "אני חיה לי מיום ליום" (ששרה במקור בלחן שונה תיקי דיין) ו"חברה". השיר "חברה" נכתב עוד בנעוריה של ריטה, כמכתב לחברתה פנינה עסיס (לימים טורנה), אשר עזבה את ישראל ועברה לגור בצרפת.
בעקבות צאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות בשם "ריטה בהופעה".
ביקורות.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את האלבום באומרו "היא ממשיכה להיות השתקנית הגדולה של שיריה. סערת החושים המלודרמטית של הכאב. את זה אי אפשר לקחת ממנה. ריטה כנראה אינה מסוגלת לשיר בהבעה נטולת פתוס. התערטלות רינשית, אינטרפרטציות של חיים. היא לא מספרת סיפורים כמו זמרות השנסון הגדולות אלא זועקת רגשות, ובסערתם - אתה מאבד לעיתים את הסיפור של השיר ונותר נפעם מעצם ההבעה...ימי התום הם עוד מחזמר של ריטה. מונולוגים עתירי חושניות וכאב. סול מיוסיק".
הספרייה המרכזית לעיוורים, כבדי ראייה, ומוגבלים
בעיטות הכרעה
PM (עיתון)
PM היה עיתון אמריקאי שפעל בשנות הארבעים של המאה העשרים.
החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה. השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים. העיתון היווה משקל שכנגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות. בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.
העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, והצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר. בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי, ואף ד"ר סוס שבמשך כשנתיים, במהלך מלחמת העולם השנייה, צייר את "מאמר המערכת המאויר" של העיתון, ובסך הכל צייר מעל 400 קריקטורות. בטרם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.
העיתון נקט בקו אוהד לציונות ולהקמת מדינת ישראל. בין היתר שלח את כתבו י. פ. סטון, ללוות את מסעה של ספינת המעפילים "ביריה", שהובילה כאלף מעפילים בתנאים הומניטריים קשים אל מול התנגדות הבריטים, ולאחר מכן פרסם העיתון סדרת מאמרים אוהדת מאת סטון, שסוכמה במילים "דבר לא יעצור את האנשים עמם נסעתי מלבנות מחדש קהילה יהודית גדולה בארץ ישראל".
למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו לאחר שמונה שנות הופעה הפך העיתון לבלתי רווחי. ב-22 במאי 1948 יצא הגיליון האחרון, ולאחר מכן נמכר העיתון לבארטלי קראם, העיתונאי האמריקאי ידיד הציונות, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star). שינוי השם והחלפת הבעלים לא עזרו, והניו יורק סטאר נסגר ב-28 בינואר 1949.
הדרבי של גלאזגו
הדרבי של גלאזגו, הידוע גם כ"אולד פירם" (באנגלית: Old Firm), הוא כינוי למשחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות בעיר גלאזגו ובסקוטלנד כולה - ריינג'רס וסלטיק.
היריבות בין שני המועדונים היא מהמפורסמות בעולם, והמשחקים ביניהם רווי רגשות בשני הצדדים, שכן ריינג'רס מזוהה עם הפרוטסטנטים היוניוניסטים, ואילו סלטיק מזוהה עם הקתולים האירים.
היסטוריה.
אחת הסברות היא שהביטוי "Old firm" נגזר מהמשחק הראשון של סלטיק ב-1888 ששוחק נגד ריינג'רס. בדיווח בעיתון ביום שלאחר המשחק נכתב כי השחקנים הסתדרו אחד עם השני כל כך טוב, עד כי אפשר לחשוב שהם חברים שנים רבות. אולם, ויליאם ג. מרי טוען כי המונח לקוח מרווחי פרסומת של שני המועדונים כתוצאה מהיריבות ביניהם, אשר שודרה ימים ספורים לפני המשחק הראשון.
שתי הקבוצות הן ללא עוררין המצליחות ביותר בסקוטלנד, כאשר ביחד הן מחזיקות (נכון לשנת 2019) ב-104 אליפויות ליגה (54 אליפויות לריינג'רס ו-50 לסלטיק), 72 גביעים סקוטיים (39 לסלטיק, 33 לריינג'רס) וב-45 גביעי הליגה הסקוטית (27 זכיות לריינג'רס, 18 לסלטיק). השליטה ללא עוררין של שני המועדונים דוכאה זמנית על ידי קבוצות ה-New firm, אברדין ודנדי יונייטד במחצית הראשונה של שנות ה-80. החל מעונת 96–1995, שתי הקבוצות תמיד סיימו ב-2 המקומות הראשונים בליגה עד לשנת 06–2005 בה הארטס סיימה סגנית לסלטיק על חשבונה של ריינג'רס. נכון לחודש דצמבר 2019, ריינג'רס וסלטיק נפגשו כבר 419 פעמים בשלושת המפעלים המקומיים, כשלריינג'רס 161 ניצחונות למול 159 של סלטיק. 99 משחקים נסתיימו ללא הכרעה. הקבוצות נפגשות דרך קבע 4 פעמים במסגרת הליגה ומוגרלות פעמים רבות האחת נגד השנייה בגביע הסקוטי ובגביע הליגה.
מספר האוהדים הרב של הקבוצות, שהוא גבוה יותר משל כל קבוצות הליגה האחרות, גורם לכך שליגת העל הסקוטית - אשר כמעט תמיד נשלטה על ידי ה-"Old firm" - הופכת להיות פחות ופחות תחרותית. אפילו בערים האחרות כמו אדינבורו או דנדי, ישנם אוהדים רבים של קבוצות ה-"Old firm", בנוסף לאוהדי הקבוצות המקומיות (באדינבורו: הארטס והיברניאן, בדנדי: דנדי יונייטד ודנדי). לכל מועדוני הכדורגל הסקוטיים האחרים הייתה פחות הצלחה מבחינה תחרותית באופן קבוע (למעט מעידות בשנות ה-90 של המאה ה-19, ובשנות ה-50 וה-80 של המאה ה-20), וכמו כן פחות תקציב ואוהדים מאשר לקבוצות ה-"Old firm". מצב זה גרם לכך למרירות בקרב אוהדי הקבוצות האחרות בסקוטלנד לבין אוהדי סלטיק וריינג'רס, כאשר בעקבות האהדה הרבה של הסקוטים ל-2 הקבוצות, נאמנותם של הסקוטים היא כבר לא לסקוטלנד, כי אם לאנגליה ואירלנד (היריבות בין סלטיק וריינג'רס היא על רקע דתי, מכיוון שאוהדי סלטיק מזוהים עם האירים-קתולים, ואילו אוהדי ריינג'רס מזוהים עם הפרוטסטנטים-אנגליקנים). מצד שני, שתי הקבוצות גם יחד מכניסות למעלה מ-120 מיליון פאונד בשנה לליגה הסקוטית, ואם הן תעזובנה את הליגה (כמו קבוצות מסוימות בוויילס שמשחקות בפרמייר ליג) יפסידו גם הקבוצות האחרות בסקוטלנד מהמהלך.
היריבות בין שתי הקבוצות היא הרבה מעבר ליריבות ספורטיבית רגילה. בנוסף למתח הדתי בקרב אוהדי שתי הקבוצות, יש גם עניין פוליטי, בו אוהדי ריינג'רס תומכים בעצמאותה של צפון אירלנד (הפרוטסטנטית) לבין אוהדי סלטיק שתומכים בהחזרתה לאירלנד (הקתולית) כישות אחת. דבר זה גורם לטינה רבה בין אוהדי הקבוצות לא רק בתוך גלאזגו עצמה, אלא גם מחוצה לה (זו הסיבה אגב, שיש לשתי הקבוצות אוהדים רבים גם מחוץ לגלאזגו). משחקים רבים בין שתי הקבוצות הסתיימו באירועים אלימים, חלקם אף נסתיים במוות.
היריבות הקשה בין שתי הקבוצות גרמה לכך שדי נדיר למצוא שחקן או מאמן אשר בקורות חייו נמצא כי שיחק (או אימן) בשתי הקבוצות. השחקנים שדווקא כן שיחקו בשתי קבוצות ה-Old firm במהלך חייהם הם: אלפי קון ג'וניור, מוריס ג'ונסטון, קני מילר, סטיבן פרסלי ומארק בראון. ההחתמה של ג'ונסטון בריינג'רס גרמה לכעס רב בקרב אוהדי הקבוצה, כי בנוסף ל"חטאוֹ" בכך ששיחק בסלטיק, הוא גם היה קתולי בעצמו.
סטטיסטיקת "ראש-בראש".
נכון ל-3 באפריל 2022:
זאב פלק
זאב פלק (11 במאי 1923 - 19 בספטמבר 1998, תרפ"ג - תשנ"ח) היה פרופסור בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, מחבר תורני והוגה דעות.
חיים וקריירה אקדמית.
פלק נולד בברסלאו להורים גרמנים יהודיים דתיים ונקרא בשם וילהלם זאב פלק. הוא עלה לפלשתינה-ארץ ישראל בשנת תרצ"ט (1939) בגיל 16 בלבד. בשנים ת"ש-תש"י (1940 עד 1950) למד בישיבת חברון. החל את חוק לימודיו בבית הספר המנדטורי למשפטים בתש"ה וגמרם בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. הוסמך לעורך דין בתשי"א ובאותה שנה קיבל תואר שני. בשנת תשי"ב קיבל תואר שני נוסף בתלמוד, יחסים בינלאומיים, והיסטוריה של עם ישראל מהאוניברסיטה העברית. קיבל דוקטורט בפילוסופיה בשנת תשי"ט. נושא הדיסרטציה היה: "תקונים בדיני המשפחה ביהדות אשכנז וצרפת".
פלק שימש כמרצה בכיר למשפט עברי באוניברסיטת תל אביב בשנים תשכ"ד עד תשכ"ט. וכיהן כפרופסור חבר בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית משנת תש"ל. כיהן כרקטור וכמרצה במכון שכטר למדעי היהדות.
בשנים תשכ"ז-תשל"ז היה מייסדו ועורכו של השנתון "דיני ישראל" בהוצאת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. הוא שימש כעורכו של כתב העת "שיח מישרים" בשנים תשמ"ו-תשנ"א. היה חבר במערכת כתבי העת Nashim ו-Journal of Law &amp; Religion.
הוא חיבר פסוקי תפילה ושירה דתית.