ל-T28 לא היה צריח, מה שהפך אותו למשחית טנקים ובשנת 1945 שונה שמו ל-T95, אך ביוני 1946 הוא סווג כטנק כבד ושמו שונה בחזרה ל-T28. החימוש העיקרי של ה-T28 היה תותח 105 מ"מ T5E1 בעל מהירות לוע גבוהה במיוחד וטווח של עד 19 ק"מ שהורכב בחזית התובה. יכולת הצידוד של התותח הייתה רק כ-10° ימינה ו-11° שמאלה, 19.5° למעלה ו-5°- למטה. החימוש המשני בטנק היה מקלע כבד M2 בראונינג בקוטר 12.7 מ"מ שהורכב על הטנק.
השריון של ה-T28 היה עבה מאוד יחסית לטנקים מקבילים בתקופתו, כ-300 מ"מ בחזית הטנק שהיה מספיק כדי להגן עליו מפני תותח 88 המ"מ הגרמני החזק. השריון בחלק התחתון של החזית היה רק 130 מ"מ, ו-64 מ"מ בצדדים. בנוסף, חצאית פלדה בעובי 100 מ"מ הגנה על המתלים של הטנק. מנוע בנזין 500 כ"ס Ford GAF V-8 הורכב בטנק אך התברר כחלש מדי, ואפשר לטנק להגיע למהירות מוגבלת של 13 קמ"ש.
משקלו של הטנק מוכן לקרב הגיע ל-86 טונות, וכדי לשאת את המשקל נדרשו ארבעה זחלים במקום שניים, כל אחד ברוחב של 32 ס"מ. כדי להקל על השינוע היו הזחלים החיצוניים ניתנים לפירוק בשעת הצורך. עקב משקלו העצום והמנוע החלש שלו, התקשה מאוד ה-T28 לעבור מכשולים ולא היה יכול להשתמש בגשרים ניידים של אותה תקופה, ולכן הוחלט לא להמשיך בפרויקט.
תחום הערכה (תורת החוגים)
בתורת החוגים, תחום הערכה הוא תחום שלמות המכיל, לכל איבר בשדה השברים שלו, את האיבר או את ההפכי שלו. חוגי הערכה הם המסגרת האלגברית לטיפול בהערכות של שדות.
הקשר להערכות.
אם formula_1 הערכה לא ארכימדית (כאשר formula_2 חבורה אבלית סדורה ליניארית), אז אוסף האיברים formula_3 הוא תחום הערכה; ולהפך, כל תחום הערכה הוא בעל מבנה כזה, והוא אף קובע את ההערכה המתאימה לו (עד כדי איזומורפיזם של חבורת הערכים).
אם ההערכה לעיל דיסקרטית, חוג ההערכה המתאים לה הוא תחום הערכה דיסקרטית. מבחינה אלגברית, האחרונים מתאפיינים בכך שהם נותריים.
כל תת-חוג נורמלי (כלומר, שלם אלגברית) של שדה הוא חיתוך חוגי ההערכה המכילים אותו. לכן, לכל איבר של שדה השברים הנמצא מחוץ לחוג כזה formula_4, יש הערכה של השדה המזהה את אברי formula_4 כשלמים, ואת האיבר כלא-שלם.
מבנה אלגברי.
כל תחום הערכה הוא תחום בזו מקומי, ולהפך: תחום בזו מקומי הוא תחום הערכה. תחומי הערכה מתאפיינים גם בכך שקבוצת האידיאלים שלהם סדורה ליניארית (וגם בכך שקבוצת האידיאלים הראשיים שלהם סדורה ליניארית).
מן ההגדרה ברור שהתכונה להיות תחום הערכה סגורה להגדלת החוג בתוך שדה השברים שלו. בפרט, כל מיקום של חוג הערכה הוא בעצמו חוג הערכה. למעשה, אם formula_6 תחום הערכה ו-formula_7 שדה השברים שלו, אז יש התאמה בין תת-החוגים של formula_7 המכילים את formula_6 לבין האידיאלים הראשוניים של formula_6, המשייכת חוג לאידיאל המקסימלי שלו, ואידיאל formula_11 למיקום formula_12. כל מנה ראשונית של תחום הערכה היא תחום הערכה.
בתחום הערכה, כל רדיקל הוא אידיאל ראשוני.
תחום שלמות formula_6 הוא סגור בשלמות (integrally closed) אם ורק אם הוא חיתוך של תחומי הערכה.
חוגי הערכה.
כל חוג קומוטטיבי (עם יחידה) שקבוצת האידיאלים שלו סדורה ליניארית, נקרא חוג הערכה (כך, תחום הערכה אינו אלא חוג הערכה שהוא תחום שלמות). מחלקה זו של חוגים סגורה לתמונות הומומורפיות.
חיים יהודה לייב אויערבך
קמע (אדם או בע&quot;ח)
קאפושוואר
קאפושוואר (בהונגרית: Kaposvár; בגרמנית: Kopisch, Ruppertsberg, Ruppertsburg; בקרואטית: Kapošvar, Kapuš, Kapušvar) היא עיר בדרום מערב הונגריה, יושבת על גדותיו של נהר הקאפוש כ-190 ק"מ מבודפשט הבירה וכ-50 ק"מ דרומית לאגם בלטון. היא משמשת גם כבירת מחוז שומוג'.
היסטוריה.
העות'מאנים כבשו את מבצר קאפושוואר ב-1555 ושלטו בה 131 שנה עד 1686. ב-1702, המבצר נהרס בפקודת ליאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והעיר נבנתה מחדש באזור גבוה יותר מצפון לשרידי המבצר. ב-1749 הוכתרה כעיר מושב המחוז. במאה ה-19 העיר התפתחה והפכה למרכז תעשייה חשוב הודות למסילת הברזל בין בודפשט לזאגרב שעבר דרכה. בין 1950 ל-1975 העיר עוברת התפתחות מואצת, מוקמים בה מפעלי תעשייה חדשים ונבנים שכונות מגורים חדשות. שלושה יישובים בסביבתה מסופחים אליה. כתוצאה מכך, אוכלוסייתה מוכפלת ומגיעה ל-73,000. ב-1990 היא מקבלת את תוארה הנוכחי כבירת מחוז וב-1993 היא זוכה בתואר של מקום מושב דיוקסיה של הכנסייה הקתולית. ב-1 בינואר 2000 נחנכה האוניברסיטה של קאפושוואר.
קהילה יהודית.
ב-1784 חיו בעיר 15 יהודים וב-1840 מספרם הגיע ל-95. לאחר מכן גדלה אוכלוסיית היהודים במהירות – ב-1869 נמנו 1,078 נפשות וב-1920 עלה מספרם לשיא של 2,341. בית ספר יסודי יהודי שנוסד ב-1840 פעל עד לשואה. בית הכנסת הוקם ב-1862. כמו בקהילות יהודיות נוספות באזור גם בקהילת קאפושוואר הייתה נטייה להתבוללות ולהתמזגות באוכלוסייה ההונגרית. היהודים נטלו חלק נכבד בחיי הכלכלה של העיר. בתחילת המאה ה-20, בנקים רבים בעיר היו בבעלות יהודית כמו גם בתי חרושת וטחנות קמח. כמו כן, במשך 20 שנה כיהן יהודי כסגן ראש העירייה. ב-1848 היו מספר מקרים של התנכלויות ליהודים מצד אצילים הונגרים, שנושלו מנכסיהם.
תקופת השואה.
ב-1940 רוב הגברים היהודים נלקחו לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ןהאחרים הועברו למחנות עבודה בסביבת העיר. אחרי כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) ב-19 במרץ 1944, כ-2,500 יהודים מהעיר כולל פליטים יהודים שהגיעו לעיר, רוכזו בגטו מסביב לבית הכנסת. לאחר מכן הועברו כל יהודי הגטו יחד עם יהודי הסביבה למחנה צבאי סמוך למסילת הרכבת. ב-4 ביולי נשלחו כל 5,159 ביחד עם יהודי טאב לאושוויץ.
לאחר השואה.
לאחר שחרור העיר על ידי הצבא האדום בדצמבר 1944, הגברים היהודים החלו לחזור ממחנות העבודה. רק כ-200 חזרו ממחנות ההשמדה. ב-1945 היו בעיר 450 יהודים וב-1949 מספרם הגיע ל-574. אחרי המרד ההונגרי בשנת 1956 רבים עזבו את העיר וב-1959 נותרו בעיר 261 יהודים. בעקבות החלטה שקיבלה עיריית קאפושוואר, ב-18 ביוני 1980 נהרס בית הכנסת המפואר של הקהילה בפיצוץ מבוקר. שרידי לוחות הברית בגובה 2.5 מטר שהיו מוצבים בחזית גג בית הכנסת, נמצאים כיום בבית התפילה הצנוע שעומד לרשות הקהילה בת כמה עשרות הנפשות.
בית הקברות הייגייט
בית הקברות הייגייט (באנגלית: Highgate Cemetery) הוא בית קברות בעיר לונדון שבבריטניה. מאז נפתח בשנת 1839 הוא הפך לאתר קבורה מן המפורסמים בלונדון. אישים ידועים רבים נקברו בו ונמצא בו אוסף גדול של מבנים ופסלים האופייניים לתקופה הוויקטוריאנית.
בית הקברות.
בית הקברות שוכן מצפון לסיטי של לונדון, בתחומי הרבעים קמדן, הארינגיי ואיזלינגטון. שטחו הכולל הוא כ-150 דונם, ונקברו בו כ-53,000 איש.
בית הקברות כולל שני מתחמים נפרדים. שטחיהם, דמויי הטרפז, ניצבים משני צידיה של דרך סווין (Swain's Lane) ובצמוד לפארק ווטרלו. המתחם האחד ממוקם ממערב לשני ומצפון לו. המתחם המערבי היווה את שטחו המקורי של בית הקברות, ואילו המתחם המזרחי, הקטן ממנו במקצת, התווסף אליו לאחר מכן.
בית הקברות נפתח בשנת 1839 במסגרת תוכנית כללית להקמת שבעה בתי קברות מודרניים (שזכו לכינוי "שבעת המופלאים"(Magnificent Seven)) סביב שוליה דאז של לונדון, שסבלה ממחסור באתרי קבורה. הוא הוקם בסמוך לכפר הייגייט, השוכן על גבי גבעה שהיא כיום מן האזורים הטופוגרפיים הגבוהים ביותר בתחומי מטרופולין לונדון.
האדריכל שניצח על ראשית בנייתו של בית הקברות היה סטיבן גירי (Stephen Geary). לאור הביקוש לקבורה באתר נוסף לו המתחם המזרחי ב-1856 (נפתח לקבורה ב-1860). קברי מרבית האישים הידועים שנקברו בבית הקברות נמצאים במתחם המערבי.
בבית הקברות הוקם עם השנים מספר רב של מבנים, בנייני מאוזוליאום ומצבות קבורה מפוסלות ומפוארות בסגנונות בנייה אופייניים לתקופה הוויקטוריאנית וביניהם סגנון התחייה הגותית. כל אלו נחשבים כמשקפים את ההיסטוריה החברתית והפוליטית של לונדון הוויקטוריאנית.
בחלק משטח המתחם המערבי משתרעת גבעה, שפסגתה מתנשאת לגובה של 114 מטר מעל פני הים. בקרקע הגבעה נחפרו ונבנו קברים, קטקומבות, אחוזות קבר (Vaults) ומעברים. אחד המבנים הידועים ביותר שנבנו במתחם המערבי הוא השדרה המצרית (Egyptian Avenue) - מעבר בבטן הגבעה שמשני צידיו חדרי קבורה, המעוצב בסגנון מצרי בהשראת עמק המלכים שליד לוקסור. בסמוך אליו נמצא מעגל הלבנון (Circle of Lebanon) – שדרה שבקירותיה חדרי קבורה, שנחפרה בקרקע סביב עץ עתיק ממין ארז הלבנון. במתחם המערבי נבנו גם שני בתי תפילה.
במתחם המזרחי קיים שילוב של מבנים ומצבות בסגנון ויקטוריאני ובסגנון מודרני.
שטחי בית הקברות משופעים בעצים, שיחים ופרחים הגדלים כמעט ללא יד מכוונת. מרובים בו בעלי החיים – מינים רבים של פרפרים וציפורים וכן בעלי חיים קטנים – קיפודים, עטלפים ואף שועלים.
שני המתחמים עדיין פתוחים כיום לקבורה. בשל המבנים המיוחדים המצויים במתחם המערבי ועל רקע ניסיונות לונדליזם וגנבת מזכרות בו מותרת הכניסה אליו רק בקבוצות מודרכות. הכניסה למתחם המזרחי איננה מוגבלת.
בית הקברות זכה לאזכורים במספר רב של ספרים, סרטי קולנוע וטלוויזיה ואף במשחק מחשב (Nightmare Creatures).
ניהול בית הקברות.