בשנת 2017 יצא לאור ספר הילדים הראשון שלה חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי בהוצאת כתר. הספר, המבוסס על סיפור אמיתי שאירע במשפחתה של מאיר, מספר על בעל חנות לגלידה בבודפשט במהלך השואה המציל נער יהודי. הספר זכה לשבחי הביקורת, ואף לפרס דבורה עומר בשנת 2017.
בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת רסלינג ספרה נערה מואבייה: על הלכה והתקבלות במדרש רות רבה.
נשואה לד"ר מרדכי מאיר, ראש החוג לתורה שבעל פה ומחשבת ישראל במכללת תלפיות, ואם לשישה ילדים. תושבת גבעת שמואל.
אליפות ישראל באופני כביש
אליפות ישראל באופני כביש הוא מרוץ אופניים הנערך מדי שנה על ידי איגוד האופניים בישראל והמנצחים בו מוכרזים כאלופי ישראל לנשים וגברים, גם במרוץ אישי נגד השעון.
ברוב שנות קיום האליפות נערך מרוץ הכביש רק לגברים. החל מ, נערכים באליפות מקצה של מרוץ כביש לנשים ולגברים ואליפות נפרדת במרוץ אישי נגד השעון לנשים ולגברים, אשר נערכת שבוע או שבועיים לפני האליפות במרוץ הכביש.
בחלק מהשנים נערכו מספר מרוצים לקביעת האלוף, בעיקר משנות ה-60 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20. לעיתים בצורה של מרוץ קטעים שבו מתחרים יום אחרי יום, ועיתים בצורת סבב מרוצים שבו המרוצים מתקיימים בהפרש של לפחות שבוע זה מזה. בשנים האחרונות מרוץ האליפות הוא מרוץ אופניים חד-יומי. החל מהשנים הראשונות ב מתקיימות חלק גדול מהאליפויות במרוץ הכביש במסלול המכונה "בית גוברין", המורכב ממספר סיבובים של 25.2 ק"מ (שריגים-בית גוברין-בית ניר-עגור-שריגים). מסלול זה נחשב כ"קלאסי" בישראל והוא בעל אופי גבעי. מדי פעם נערכת האליפות במיקום שונה כדי לאפשר גיוון במסלול.
עד סוף שנות ה-80 נערכו מרוצי האליפות בסמוך לסיום עונת המרוצים, בחודשים אוקטובר-דצמבר. כיום נערכת האליפות במחצית השנייה של חודש יוני, בהתאם למועד האליפויות הלאומיות שנקבע על ידי ה-UCI לגבי רוב המדינות שבחצי הכדור הצפוני.
במרוץ האליפות, כמו גם במרוצים רגילים, קיימות קטגוריות רבות (חלקן על פי גילאים), שרובן מוזנקות בזינוקים נפרדים. הקטגוריות הבכירות הן "נשים עילית" ו"גברים עילית". אחת מהקטגוריות היא מרוץ באופני יד. המנצחים בקטגוריות השונות לובשים במרוצי השנה העוקבת את חולצות אלוף ישראל בצבעי תכלת-לבן.
אנייטה חדין
אנייטה חדין (בשוודית: Agneta Sjödin; נולדה ב-20 ביולי 1967) היא מנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה.
חדין נולדה בעיירה מצפון לסטוקהולם, כילדה הייתה פעילה במספר סוגי ספורט.
היא למדה תקופה תיאטרון בסטוקהולם ולאחר מכן עברה לגטנבורג.
היא עבדה כטכנאית תאורה באולפנים של ערוץ TV4 ובאותו זמן מנחה הטלוויזיה אדם אלסינג חיפש שותפה להנחיית משחק הטלוויזיה "Tur i kärlek", לאחר שראה אותה ביקש ממנה להיבחן לתפקיד עקב כך שנראתה לו מתאימה, ב-1991 היא החלה להנחות איתו את התוכנית.
לאחר מכן המשיכה בטלוויזיה והגישה שעשועון טלוויזיה נוסף, היא גם הנחתה את הגרסה השוודית של המבצר.
היא הגישה את הגרסה השוודית של תוכנית מופע הספורט "Gladiators".
ב-1997 ו-1998 הנחתה פעמיים את התחרות של מיס שוודיה.
מ-1999 עד 2000 וב-2002 הגישה את תוכנית הכישרונות "Sikta mot stjärnorna".
ב-2003 שיחקה במיני סדרה "Talismanen".
ב-2006 ו-2007 הנחתה את התחרות לבחירת נציגות שוודיה לאירוויזיון הילדים.
ב-2010 הייתה מתחרה בתוכנית "Let's Dance" שהיא מקבילה לרוקדים עם כוכבים.
גביע העולם בכדורגל נשים 2023
גביע העולם בכדורגל נשים 2023 (באנגלית: 2023 FIFA Women's World Cup) הוא גביע העולם בכדורגל נשים התשיעי שתארגן פיפ"א. הטורניר יערך החל מ-20 ביולי ויסתיים ב-20 באוגוסט 2023 באוסטרליה וניו זילנד. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שיחלו בינואר 2020 ממנו יעלו 30 נבחרות מ-5 יבשות, וכן שתי הנבחרות המארחות שהעפילו באופן אוטומטי.
מבנה הטורניר.
24 הנבחרות, שיעלו לטורניר הגמר, יחולקו ל-6 בתים בני 4 נבחרות כל אחד, כאשר כל נבחרת תשחק 3 משחקים. שתי הראשונות מכל בית ימשיכו לשלב הנוקאאוט, אליהן יצטרפו 4 הנבחרות מהמקום השלישי בעלות המאזן הטוב בותר, בו יטלו חלק 16 נבחרות, ומכאן ימשיכו הנבחרות בשיטת נוקאאוט - המפסיד יוצא.
בחירת המארחת.
עד מרץ 2019 הגישו תשע נבחרות את מועמדותן לאירוח משחקי הגביע:
לוח הזמנים לבחירת המארחת:
פסגת בולדווין
חולם בספרדית (שיר)
חולם בספרדית הוא פזמון שכתב אהוד מנור והלחין וביצע שלמה יידוב. השיר יצא לאור בשנת 1988.
רקע.
שלמה יידוב עלה לישראל עם משפחתו בגיל 13 מארגנטינה. משפחתו התיישבה בירושלים ויידוב רכש את השפה העברית ונקלט בישראל.
את השיר חיבר אהוד מנור, והוא נכלל באלבום "חולם בספרדית" שהוציא יידוב.
בשיר מספר הדובר כי הוא למד את השפה העברית ומתנהל איתה ללא קושי. עם זאת, כמי ששפת אמו היא ספרדית, מספר הדובר כי בלילה הוא חולם בספרדית ולא בעברית, שבה הוא משתמש ביום־יום.
לאחר יציאת השיר השתתף יידוב בפרק של "זהו זה!" שבו ביצע שלמה בראבא פארודיה על השיר בשם "סוֹפֵר בפולנית", כשיידוב מלווה אותו בנגינה.
מצעדים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ח (1988) דורג השיר במקום ה־47.
פרובינקיה סוריה
פרובינקיה סוריה (ביוונית: Συρίας; בלטינית: SYRIA) הייתה פרובינקיה רומית שהוקמה לאחר כיבושיו של פומפיוס במזרח התיכון בשנת 64 לפנה"ס. הפרובינקיה כללה אזורים של הממלכה הסלאוקית שקודם לכן נקראו קוילה-סוריה.
משרת הנציב של הפרובינקיה סוריה הייתה אחת המשרות הנכבדות בכל האימפריה הרומית. הוא נתמנה מטעם הסנאט הרומי, ומאחר שהיה מופקד על שמירת הגבול המזרחי של האימפריה, עמדו לרשותו ארבעה לגיונות, ולמעשה הוא נחשב למפקד הרומי העליון במזרח.
היסטוריה.
בשנת 43 לפנה"ס מינה קסיוס את הורדוס לאסטרטגוס של קוילה-סוריה (כיום דרום-סוריה, חלק מלבנון וצפון ארץ ישראל).
בשנת 30 לפנה"ס העביר הקיסר אוגוסטוס לממלכת יהודה של הורדוס כמה מערי הדקפוליס, אולם בית שאן נשארה חלק מהפרובינקיה סוריה.
לאחר מותו של הורדוס בשנת 4 לפנה"ס פרצה התקוממות ביהודה ולרומא הגיעה משלחת יהודית, שלדברי יוסף בן מתתיהו נשלחה "על ידי העם". היא ביקשה מאוגוסטוס לתת ליהודים אוטונומיה בארץ ישראל ולספח אותה לפרובינקיה סוריה. בקשתם זו נתמכה גם על ידי יהודי רומא. אולם אוגוסטוס החליט לחלק את ממלכת יהודה של הורדוס בין יורשיו. בשנת 6 לספירה מת ארכלאוס, בנו של הורדוס, ואוגוסטוס כונן בארץ ישראל שלטון רומי ישיר באמצעות יצירת פרובינקיה יודיאה, וזאת במקום לצרף את ארץ ישראל לפרובינקיה סוריה. הפרובינקיה ביהודה הייתה מדרגה שלישית ונציבה היה בדרגת פראיפקטוס (משנת 44 בדרגת פרוקוראטור). מושלי הפרובינקיה הזו היו במעמד נחות ביחס לנציבי סוריה והיו תלויים בהם מבחינה צבאית. בתקופה שבין מפקד האוכלוסין בימי קוויריניוס בשנת 6 לספירה ובין מסעו של קסטיוס גאלוס בשנת 66, היה נציב סוריה מעורב בכמה מקרים בענייני ארץ ישראל, שמעמדה כפרובינקיה עצמאית היה נחות ביחס אליו.
בשנת 34 מת פיליפוס, בנו של הורדוס, ונסיכותו בצפון-מזרח ארץ ישראל (הטרכון, החורן והבשן) סופחה לפרובינקיה סוריה. בשנת 37 היא נמסרה למלך אגריפס הראשון, אך לאחר מותו בשנת 44, היא שוב סופחה לפרובינקיה סוריה. בשנת 53 היא נמסרה לאגריפס השני עד מותו בסוף המאה ה-1.
הנציב של סוריה, ויביוס מרסוס , מנע מאגריפס הראשון את בניית החומה השלישית בירושלים, ומנע גם את ועידת המלכים הווסאלים, שאגריפס רצה לקיים בטבריה בשנת 43 לערך.
בשנת 66 קסטיוס גאלוס, הנציב הרומי של סוריה, עלה על ירושלים כדי לדכא את תחילתו של המרד הגדול.
לאחר דיכוי המרד בשנת 70, הפך הקיסר אספסיאנוס את פרובינקיה יודיאה לפרובינקיה רגילה, שמוצב בה לגיון אחד באופן קבוע, שמפקדו הוא גם נציב הפרובינקיה במעמד של פראיטור, ומעתה לא היו עוד פרובינקיה יודיאה ונציביה תלויים בנציב הפרובינקיה סוריה. הגבול בין שתי הפרובינקיות עבר בעמק הירמוך העליון ומערבה יותר פנה הגבול צפונה-מזרחה ולאחר מכן שוב מערבה (השלוחה הדרומית-מערבית של הגולן בתחום פרובינקיה יודיאה) עד הכנרת. משם לאורך הירדן עד לשפך הירמוך. משם פנה הגבול דרומה-מערבה ואחר כך מערבה, למרגלות הרי הגליל התחתון, ומשם צפונה עד לנקודה על גבול בין הגליל התחתון לגליל העליון מדרום לרכס הרי מירון. משם פנה הגבול מזרחה עד הירדן, קצת מצפון לשפך הירדן לכנרת, ומשם לאורך הירדן צפונה עד לים החולה. משם עבר הגבול מערבה עד לאמצע הרי הגליל העליון, ומשם דרומה-מערבה, מדרום לבקעת בית כרם, בין גבעות הגליל התחתון לבין עמק זבולון. משם המשיך דרומה-מערבה וחצה את הכרמל לרוחבו, כאשר חלקו הצפוני נותר בפרובינקיה סוריה, עד שהגיע אל הים התיכון בין קיסריה לדואר. חלק מערי הדקפוליס היה שייך לפרובינקיה סוריה. טיטוס העביר את הלגיון העשירי פרטנסיס, אחד מארבעת הלגיונות הקבועים שחנו בפרובינקיה סוריה, לפרובינקיה יודיאה, ומעתה ואילך נותרו בסוריה רק שלושה לגיונות.
עם מותו של אגריפס השני בעשור האחרון של המאה ה-1, עברה ממלכתו למנהל רומי ישיר. נחלותיו הצפוניות בלב סוריה עברו לרשות הפרובינקיה סוריה, ונראה שכך גם נחלותיו בטרכון, בחורן ובבשן, בבקעת הירדן מצפון לים החולה ובאזור החרמון ובגולן הצפוני. אחרי מותו נתרחבה הפרובינקיה יודיאה ממזרח ומצפון, אולם קו הגבול בין הפרובינקיה סוריה וצפון-מזרח פרובינקיה יודיאה שנוצר אחרי מותו אינו ברור. ייתכן שהגבול עבר בקו הרוחב של ים חולה, אך ייתכן גם שבאזור הגולן הצפוני ובבקעת הירדן שמצפון לחולה וממזרח לירדן, עבר הגבול צפונה יותר.