זה הסרט העלילתי הראשון שעסק באינתיפאדה הראשונה. הוא צולם בשכונת ממילא בירושלים לפני שפונתה ונהרסה ובאזור מודיעין שהיה אז ריק מבתים, עם שדות ירוקים לכל עבר. צילומי הסרט הסתימו במרץ 1989, הקרנת הבכורה שלו נערכה ביולי.
זה היה סרטו העלילתי האחרון של הצלם גדי דנציג שנהרג בתאונת מסוק בפיליפינים.
הסרט זכה בפרס וולג'ין, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ירושלים. הוא זכה בפרס "ציפור הזהב" לסרט הטוב ביותר, ב"פסט ריו", פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ריו, שנערך בפורטלזה, בצפון ברזיל.
הסרט השתתף גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת "פנורמה", בפסטיבלי הסרטים של דבלין, לונדון, הונג קונג ו"אינטרפסט" במוסקבה.
תקציר העלילה.
רמי ברוורמן (עמית ליאור) מגיע לנמל התעופה בן-גוריון עם חברתו דנה (שרון הכהן) כדי להיפגש עם אביו שמוליק (שמואל אדלמן) ואשתו האמריקאית קתי (רות חרל"פ). שמוליק עזב את ישראל לאחר גירושיו ועשה חיל בארצות הברית שם הכיר והתחתן עם קתי, בוגרת ברקלי עם השקפת עולם שמאלנית.
רמי סיים תקופת טירונות קשה ואביו מגיע כדי להשתתף בטקס הסיום. היחסים של רמי ואביו מורכבים לאור הגירושים והנטישה. לאחר שהייה במלון הם מגיעים לבית הסבא מאיר (שמואל שילה) והסבתא דבורה (ליה דוליצקיה).
מאיר כועס על בנו שעזב את ישראל וכל הזמן מבקש ממנו לחזור. כולם נוסעים לטקס שאמור להיערך בבסיס הטירונים בשטחים.
הם מגיעים לירושלים ומאחרים לאוטובוס. רמי מוצא נהג מתנחל (דורון צברי) שמוביל אספקה להתנחלות ומסכים להסיע אותם. הרכב עובר בתוך כפר ערבי ונאלץ לעצור בגלל אבנים על הכביש ואבנים שנזרקות עליהם. רמי יוצא מכליו ומכלה את זעמו בפלסטיני למרות מחאתה של קתי.
הם נאלצים לעזוב את הרכב ולעצור אמבולנס צבאי. רמי מכריח את הנהג שלמה (דורון אברהמי) להסיע אותם משם. האמבולנס עוזב את הכפר ומתחיל לנסוע בשבילים בתוך שדות ירוקים. מאיר מרגיש לא טוב והם יורדים מהאמבולנס ועולים לגבעה ליד מחצבה כדחי לצפות על פלסטינים מתקרבים. הפלסטינים מצליחים להבעיר את האמבולנס.
מאיר חש ברע ודבורה חושבת שלקה שוב באירוע מוחי. הם תומכים בו ומגיעים לשביל בשדה עליו נוסע ג'יפ. בג'יפ יש שני פלסטינים, נאג'י וטאהר. שמוליק נמצא בסערת רגשות, מוריד אותם מהג'יפ ומאיים עליהם. בסיום הוא יורה למוות בנאג'י ומשחרר את טאהר.
שלמה דבורה דנה וקתי נוסעים בג'יפ להזעיק עזרה.
אצטדיון פריולי
סטאדיו פריולי (באיטלקית: Stadio Friuli) נקרא גם מסיבות מסחריות: "דאצ'יה ארנה", הוא אצטדיון הממוקם באודינה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של אודינזה מהסרייה א'.
היסטוריה.
האצטדיון נפתח ב-1976 והיה אצטדיון אולימפי שמתאים גם לאתלטיקה.
ב-1990 אירח האצטדיון שלושה משחקים במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה בשנה זו. ב-2005 אירח האצטדיון מספר משחקי ליגת האלופות כאשר הקבוצה אודינזה אירחה את משחקיה באצטדיון הביתי שלה. ב-10 בספטמבר 2008 אירח האצטדיון משחק של נבחרת איטליה במסגרת הבתים של מוקדמות מונדיאל 2010. ב-21 בנובמבר 2009 אירח האצטדיון משחק ראגבי של נבחרת איטליה בראגבי נגד נבחרת דרום אפריקה - אלופת העולם בראגבי לשנת 2007.
בקיץ 2013 בוצע שדרוג באצטדיון והתאמתו לכדורגל בלבד - בוטל מסלול הריצה מסביב לדשא, והיציעים נבנו מחדש כך שיהיו קרובים יותר לדשא. ב-2016 נפתח האצטדיון מחדש, ונחשף כי יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה תהיה הספונסרית של האצטדיון שיקרא מעתה "דאצ'יה ארנה".
אצטדיון רנאטו דאלא'רה
אצטדיון רנאטו דאלא'רה (באיטלקית: Stadio Renato Dall'Ara; נקרא בעבר: אצטדיון ליטוריאלה ואצטדיון קומונאלה) הוא אצטדיון רב-שימושי הממוקם בבולוניה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל בולוניה 1909 מהסרייה א'.
היסטוריה.
האצטדיון נפתח ב-1927, והחליף את האצטדיון הישן של בולוניה 1909, ה"אצטדיון סטרלינו" שהיה קיים בין השנים 1913–1927. בתחילה נקרא "אצטדיון ליטוריאלה" עד 1945 ולאחר מכן נקרא "אצטדיון קומונאלה" עד 1983. לאחר מכן נקרא "אצטדיון רנאט דאלא'רה" על שם נשיא המועדון במשך 30 שנה של המועדון בלוניה בעבר.
האצטדיון אירח משחקים במונדיאל 1934 שהתקיים באיטליה. ב-1990 אירח האצטדיון משחקים במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה בשנה זו.
האצטדיון ממוקם ברובע זאראגוסה, כ-6 קילומטר ממרכז העיר בולוניה. האצטדיון בעל תכולה של כ-31,000 צופים במשחקי כדורגל ו-55,000 צופים בעת מופעים. האצטדיון נחשב לאחד האיכותיים באירופה מבחינת איכות הדשא, ביחד עם הדשא באצטדיון ארטמיו פרנקי בפירנצה, בגלל איכות הניקוז והצפיפות הקומפקטית של כר הדשא.
דאצ'יה ארנה
מרקוס פישר
מרקוס (מאיר) פישר (בגרמנית: Marcus (Maier) Fischer; על פרסומיו העבריים חתם: מאיר פישער; 1783, וינה – 22 במאי 1858, פראג) היה היסטוריון והבראיסט יהודי-אוסטרי.
ביוגרפיה.
נולד בווינה לרב משה בן מאיר פישלס. אביו היה רב הקהילה היהודית בווינה.
מאיר פישר הצעיר חזר לפראג והתפרנס כפקיד בלשכת המס של הקהילה היהודית המקומית. הוא נמנה עם חוג משכילי פראג, וכרבים מהם התקרב לצנזור הממשלתי קרולוס פישר (Carolus Fischer) שפתח בפניו את דלתות הקלמנטינום בפראג. כן היה מקורב לרב אלעזר פלקלס, שהיה בעצמו ידידו של קרולוס פישר, ותרגם מדרשותיו לגרמנית בדפוס, כנראה לפי עצתו של הצנזור כדי להציג את מנהגי היהודים בצורה חיובית בעיני ההמון הנוצרי. פישר נחשב לאחד ההיסטוריונים היהודיים הראשונים שעשו את ההיסטוריה למקצוע אוטונומי מבוסס מקורות בדוקים.
ספרו הנודע הוא תולדות ישרון תחת ממשלת מאהאדי ואימאם-אידריס מלכי מאוריטניה (צפון אפריקה), שראה אור בפראג בשנת 1817. הספר הוא הראשון והיחיד שנדפס בסדרה מתוכננת של "אוצר ספרים לשוחרי הספרות העברית".
לפניו הדפיס את שני כרכי "קורות שנות קדם" (1812) שזכו להסכמת הרב פלקלס, על אף שתפיסתם ההיסטורית מתאימה לתפיסה הכללית של תולדות ימי העולם ועומדת בסתירה לתיאורי המקרא. וב-1814 הדפיס "ספר כיס היסטורי לשנת ה'תקע"ד (1814)" שהיה כנראה ניסיון לסדרת חוברות באותו סגנון.
בערוב ימיו תרגם את ה"כרוניקה של ולרשטיין" חיבור שהתיימר להיות כתב יד קדום של כרוניקה של יהודי בוהמיה מן המאה ה-13 ועד המאה ה-18. לימים נטען כי חיבור זה היה מעשה הונאה ופישר "השלים" בו פרטים שלא מצא להם מקורות.
מאיר פישער
מרכוס פישר
סינודונטיס הקוקייה
סינודונטיס הקוקייה (שם מדעי: Synodontis multipunctatus) הוא מין דג טרופי ממשפחת המוקוקיידים, המצוי רק בימת טנגניקה, ימת ויקטוריה וימת מלאווי שסביב השבר הסורי-אפריקני באפריקה. דג זה הוא טפיל תטולה בדומה לקוקייה, מה שהעניק לו את שמו.
זהו דג באורך ממוצע של 27.5 סנטימטרים והוא בעל בינים דמויי-שפם, כמו מרבית השפמנונאים. הוא בעל סנפירים קצרים וצבעו חום-אדמדם עם בטן לבנה ועל גופו נקודות שחורות. הדג מצוי סביב הסלעים של הקרקעית, לעיתים עד עומק 40 מטר. הוא מצוי בקבוצות קטנות הפעילות בעיקר בלילה.
דג זה הוא טפיל של מיני אמנוניים הנפוצים מאוד בטנגניקה, בייחוד של המינים "Pseudosimochromis babaulti" ו-"Ctenochromis horei". כאשר זוג אמנונים מזדווג במים ומשריץ ביצים, השפמנון יגיח בהמוניו לאכול את הביצים ותוך כדי ישריץ את ביציו שלו. נקבת האמנון ממהרת להכניס לפיה את הביצים ומכניסה גם את ביצי השפמנון. שם הם מתפתחים בפה המגונן ולבסוף מגיחים יחד עם הדגיגים הצעירים. הם גם אוכלים את הביצים שלא בקעו בתוך פה האמנונית ואף את הצעירים אשר יוצאים מפיה לאחר שיצאו. בדרך זו השפמנונים מבטיחים שצעיריהם לא יהפכו למזון למיני דגים אחרים באזור, עד שהם מפותחים מספיק.
שפמנון זה מתאים גם להיות דג נוי באקווריום, יחד עם דגים לא-אגרסיביים בגודל דומה. באזור שסביב טנגניקה הוא גם מהווה דג מאכל מקומי.
סינודונטיס הקוקיה
לומברדית
לומברדית או לאנגוברדית היא שפה שנכחדה המשתייכת לשפות הגרמאניות המערביות אשר הייתה השפה של הלומברדים, עם גרמאני נודד שהתיישב בצפון איטליה במאה השישית. במאה ה-7 השימוש בשפה פחת משמעותית משום שהפולשים החלו לדבר לטינית וולגרית שהאוכלוסייה המקומית כבר דיברה בה. כנראה שהיה שימוש בשפה באזורים מפוזרים עד שנת 1000 לערך.
בלשנים מסוימים טוענים כי צימברית ופרזנטאלרית, המסווגים לרוב כניבים בווארים, הם בעצם צאצאים שורדים של לומברדית.
ישנם שרידים מועטים לשפה. המקורות העיקריים הם מילים לומברדיות שהוכנסו לטקסטים לטיניים ושמות מקומות באזור לומברדיה . בין הטקסטים הללו מקור שבט הלאנגוברדים (Origo gentis Langobardorum), טקסט מהמאה ה-7 המספר את מיתוס ראשית השבט, היסטוריית הלאנגוברדים (Historia Langobardorum), טקסט מהמאה ה-8 שנכתב על ידי ההיסטוריון הרומי פאולוס הדיאקון, כרוניקת גותאנום, טקסט מהמאה ה-9 המתעד את היסטוריית הלומברדים, וצו רותארי, הלקט הראשון של חוקים לומברדיים, שהוציא המלך רותארי בשנת 643.
דאטסון סוג 11
דאטסון סוג 11 (באנגלית: Datsun Type 11) היא מכונית קטנה מתוצרת יצרנית כלי הרכב היפנית Datsun (שם רשמי: Datsun Motor Corporation (בשנת 1934 ניסאן השתלטה על Datsun), אשר יוצרה בשנת 1932 ביפן.
משתנה (מדע)