מבשלות שיכר אוגנדה נמצאות כיום בפורט בל. בשנות ה-60, הוקמה מפעל לחילוט תה אינסטנט במקום וכמו כן גם מפעל להכנת "ואריגי", משקה חריף מקומי.
לפני עידן מטוסי הסילון שימשה פורט בל כתחנת מעבר לנוסעים ולדואר עבור הסירות המעופפות הבריטיות. כמו כן חיברה פורט בל בין קיסומו לח'רטום שבסודאן.
תוכנת פירסום
ארמדיל
פורום
ארמדילו
צבי ישראל טאו
הרב צבי ישראל טאו (נולד בטבת ה'תרצ"ח, 1 בינואר 1938) הוא מהרבנים הבולטים והמשפיעים בזרם ה"ממלכתי" בציבור התורני לאומי. הוא נשיא ישיבת הר המור, מנהיג רוחני של ישיבות הקו ושל מפלגת נעם. תלמידיו רואים בו את ממשיך דרכו של רבו, הרב צבי יהודה קוק.
ביוגרפיה.
נולד ב, שמו הגרמני הוא הנס. הוריו היגרו מגליציה בתום מלחמת העולם הראשונה. אביו, אברהם אדולף היה בנקאי, ואמו, יהודית אילה לבית מייזלס, הייתה כימאית. לאחר האנשלוס עזבה המשפחה להולנד, תחילה בהאג, ובתקופת השואה בהילברסום. הם ניצלו בין השאר בזכות תושייתה של האם, שחיפשה את הילדים לחולי אדמת, ופיזרה שלטי אזהרה מהמחלה סביב בית המשפחה. ביוני 1942, אספו הנאצים את יהודי המדינה לקראת שילוחם למחנות ריכוז, והמשפחה אולצה לעבור לאמסטרדם. באותה עת עשו מאמצים שצלחו להשגת דרכונים פרגוואים (דרך קבוצת דיפלומטים פולנים בשווייץ), ובעזרת הדרכונים הללו, שבו לאחר כשנה להילברסום והסתתרו בעליית גג במשך כשנתיים, בחסות המחתרת ההולנדית, עד לסופה של המלחמה.
לאחר תום המלחמה המשיכה המשפחה להתגורר בהילברסום. הוא למד כאחיותיו בבית ספר ציבורי בעיירה סמוכה, שם נחשף לשפות ולפילוסופיה. בגיל 17, לאחר מות אמו בשנת 1955 ממחלת הסרטן, עלה לישראל בהשפעת רוחות ציוניות שרווחו בארגון בני עקיבא המקומי, חרף התנגדות אביו לסירובו להשלמת תעודת בגרות קודם לעלייה. הוא הצליח לחמוק מהשגחת אביו ולעלות ארצה היות שאביו ואחותו נסעו בתקופה זו לביקור בארצות הברית.
בארץ ישראל.
לאחר עלייתו לארץ ישראל למד בישיבת הדרום אצל הרב יהודה עמיטל והרב מרדכי ברויאר. לימים סיפר הרב טאו שהרב עמיטל השקיע רבות בקליטתו והכניסו לעולם התורה ובפרט לתורת הרב קוק. לאחר שנה במקום עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב. למד גם בישיבת כרם ביבנה עם חברי שבט איתנים של בני עקיבא. שימש בתפקיד חינוכי בישיבה התיכונית אור עציון בשנים הראשונות להיווסדה, ולאחר מכן חזר לישיבת מרכז הרב.
בשנת תשכ"ז התגורר בכפר אליהו, מוסד חינוכי פנימייתי דתי לילדי עולים ליד גדרה. בשנת ה'תשכ"ח (1968) החל ללמד בישיבת כרם ביבנה. באותה שנה, השתתף לבקשת הרצי"ה קוק בהפגנה נגד הצגת מתאוס פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך בבנייני האומה. לאחר ההפגנה התפרצו עשרות מפגינים לאולם, בהם הרב טאו ותלמידים נוספים מישיבת מרכז הרב, והפריעו למהלך ההצגה. בעקבות כך נעצרו שישה, בהם הרב טאו. לדבריו לאחר המעשה שאל אותו הרצי"ה מדוע לא יצא כאשר השוטרים ביקשו זאת ממנו, וכן אמר לו שהעובדה שגרם לשוטר לסחוב אותו בכוח היא מעשה לא מוסרי ומצווה הבאה בעבירה.
ר"מ אמונה בישיבת מרכז הרב.
הרב טאו הגיע לעמדת השפעה חשובה בישיבת מרכז הרב החל משנות הששים, ונחשב בעיני רבים לתלמידו הקרוב ביותר של הרב צבי יהודה קוק. לעיתים הפנה הרצי"ה את השואלים אותו לרב טאו, ולעיתים היה ממתין בפתיחת שיעור עד הגעתו. במהלך השנים החל בהעברת שיעורים בביתו ובדירה סמוכה. שיעוריו מתמקדים בנושאי מחשבה ואמונה, במשנתם של הרב קוק ובנו הרצי"ה, תחום שבו הוא נחשב לבקיא גדול. למעט תקופה קצרה, לא לימד גמרא. אל הרב טאו הגיעו תלמידי ישיבה להתייעצות בנושאים אישיים, אך לאחר שתלמיד אותו ליווה רצח את אשתו, חדל ממתן ייעוץ ועזב את הישיבה לתקופה של שנתיים. הרב טאו העתיק את מגוריו למושב קשת שברמת הגולן, מה שגרם לריחוקו ממוקד קבלת ההחלטות בישיבה.
סמוך לפטירתו של הרצי"ה דרשו חמישה מהר"מים בישיבה, הרבנים מרדכי ועמיאל שטרנברג, עודד ולנסקי, יהושע צוקרמן, יעקב לבנון וכן הרב שלמה אבינר, למנות את הרב טאו לראש הישיבה לצד הרב אברהם שפירא והרב שאול ישראלי, ולהעניק לו זכות וטו בענייני קבלת והוצאת תלמידים ור"מים, בתחום הממון ועוד. הם שבתו בשל כך במשך תקופה מסוימת. ראשי הישיבה סירבו להיענות לדרישות אלו. לבסוף נמנע אז הרב טאו ממאבק פומבי והרמי"ם שתמכו בו, לא פרשו מתפקידיהם.
ישיבת הר המור.
המתחים בינו לבין הרב שפירא לגבי דרך הנהגת הישיבה והציבור בכלל הגיעו ב-1997 לשיא, כשהציעה הנהלת הישיבה בפני התלמידים אפשרות ללימודי הוראה במקביל ללימודי הישיבה. הרב טאו טען שהכוונה לשלב מכון הוראה באופן רשמי במסגרת הישיבה, שגם יתמוך בתקציבה (באופן דומה לנהוג בישיבות הסדר רבות), הרב שפירא הכחיש את הדברים. בעקבות הפולמוס שנוצר פרש מן הישיבה עם שישה מן הר"מים וכן חלק נכבד מתלמידי הישיבה ואברכיה (בפרט מהתלמידים המבוגרים), והקים עמם את ישיבת הר המור. בישיבת הר המור מכהן הרב טאו בתפקיד הרוחני של נשיא הישיבה. הוא אינו מעורב בניהולה השוטף, אך מכריע בנושאים אידאולוגיים ומעביר שיעורים.
השקפתו.
הרב טאו סבור שגם כיום יש לדבוק ללא פשרות בתורת הרב קוק ובנו הרצי"ה. אחד היסודות המרכזיים בשיטתו היא התפישה כי "העולם בנוי על תודעה", שעל פיה בכל נושא שהוא, אין חשיבות משמעותית בפעולות המעשיות אם אין תודעה מתאימה שתלווה ותכוון אותן. ללא תודעה מתאימה, כל מוסד או מפעל לא יוכל להתקיים. כיוון שכך, השיקול המרכזי שצריך לשקול בכל נושא הוא השפעתו על התודעה. לאור זאת, הוא מייחס חשיבות רבה לצורך להשפיע על תודעתו של עם ישראל על כל חלקיו.
מתוך גישה זו, ששורשיה אצל הרב קוק ובנו הרצי"ה, הוא נוטה להביט על פעולות מעשיות מתוך תפישה מטאפיזית. למשל, הוא מתנגד לכל ויתור על "קדושת התורה", משום השפעתו העקרונית על התודעה. תפיסה זו עומדת מאחורי התנגדותו להכנסת מכוני הוראה אקדמיים לתוך הישיבות, מאחר שלדבריו יש בכך פגיעה בעצמאות התורה. באופן דומה, אלימות מילולית כלפי חייל יש בה פגיעה בקדושת המדינה וכדומה.
ממלכתיות.
כחלק מהשקפתו העקרונית, אוחז הרב טאו גם בגישה "ממלכתית", אשר מדגישה לא רק את חשיבות מצוות יישוב ארץ ישראל, אלא גם את חשיבות רצונו של רוב עם ישראל. הוא מתנגד לכל פעולה של כפיית רצון או עניין מגזרי שרוב העם אינו מעוניין בו, גם אם בעיני העושים זוהי טובת העם. לאור זאת, כאשר המתיישבים מתנתקים מן העם, עמדתם הופכת לחסרת משמעות. גישה זו התבטאה בין היתר בכמה אירועים בולטים:
בתשמ"ב-1982, בעת פינוי סיני, במסגרת יישום הסכם השלום עם מצרים שנחתם בהסכמי קמפ דייוויד שלל בנחרצות מחאה אלימה כנגד הפינוי כשטען כי "אין שום מנדט לחמשת אלפי איש לכפות את עם ישראל, למרוד ברוח האומה, ולבטל את הדברים שנעשו בצורה ציבורית – זוהי מרידה במלכות ה׳... צריך להבין שתל אביב בידנו מפני שכל היהודים רואים בה חלק ממולדתם, ומצד רוחם הלאומית יש להם התעוררות ביחס לשטח הזה. כלפי ימית, לעומת זאת, לא הצלחנו לעורר הכרה ותודעה לאומית, וקרה מה שקרה". בשנות השמונים היה מראשי המתנגדים מבין רבני הציונות הדתית למחתרת היהודית, ואמר על אנשיה שהם מרימים ידם כנגד תורת הרב קוק ועושים בה שימוש כנגד דעתו המקורית.
בעת הוויכוח על תוכנית ההתנתקות, כמו במקרים קודמים, הוא התנגד עקרונית לאיום בנשק הסרבנות, שלדעתו מפורר את הצבא. עם זאת, לראשי מוסדות שהתייעצו איתו בנושא, הוא אמר שתלמיד שיהיה מסוגל נפשית לפנות יישובים, הוא כישלון חינוכי. היו שקראו לגישתו שהובעה בכמה ערוצים, בשם: "סרבנות אפורה". ב-2016 קרא להתנגד לעירוב נשים בחילות השדה גם במחיר ויתור על הקריירה הצבאית.
לדעתו, בהמשך לדעת הרב צבי יהודה קוק, יש לכבד את מי שמייצג את הממלכתיות הישראלית, ובאופן מיוחד את ראש הממשלה. בהתאם לכך, ניתן לבקר את ראש הממשלה באופן נוקב ולהילחם במעשיו, אך אסור לבזותו ולפגוע בכבודו. עם זאת, הרב טאו גם טען שלא כל אחד מבין בעניינים פוליטיים ויכול לבקר את הממשלה.
השקפה חינוכית.
הרב טאו התפרסם בהתנגדותו ללימוד התנ"ך "בגובה העיניים", דהיינו לייחוס מניעים אנושיים רגילים לגיבורי התנ"ך. הוא הביע התנגדות לשיטת הרבדים בלימוד התלמוד. כמו כן ביקר בחריפות הכנסת אספקטים של ביקורת המקרא אל תוכנית הלימודים של התנ"ך בחלק מישיבות ההסדר, בין השאר בטענה שהאיחוד האירופי מממן תוכניות לימודים אלו, במסגרת התוכנית להחדרת ערכי דמוקרטיזציה אל החברה הישראלית.
הוא תומך בכך שללימודי חול לא יוקדש זמן רב בגיל צעיר. מנחה את תלמידיו להימנע מצריכת תקשורת ותרבות חילונית נמוכה, אולם אינו מתנגד להשכלה כללית בגיל מאוחר. לרב טאו עצמו ידע כללי רחב, והוא מתמצא בפילוסופיה ושולט בכמה שפות.
הרב טאו מתנגד בתוקף לרפואה אלטרנטיבית. לדבריו גם התרופות שבתלמוד ובספרי הרמב"ם משקפים את הידע המדעי של זמנם, ויש להסתמך על הרפואה המודרנית.
פעילותו הציבורית.
הרב טאו השתתף בתכנון מהלכיה של תנועת גוש אמונים בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים, הגם שהתעמת כמה פעמים מאחורי הקלעים עם מנהיגיה בניסיון למנוע עימותים עם צה"ל.
הרב טאו ואשתו הרבנית חנה היו מראשי הפעילים בתנועת שלח את עמי שפעלה בשנות השבעים והשמונים למען יציאתם החופשית של יהודים מברית המועצות, ועמדו בקשר קרוב עם אסירי ציון הרב יוסף מנדלביץ' ונתן שרנסקי ואשתו אביטל.
הרב טאו מסרב להתראיין לעיתונאים, וממעט בהופעות באירועים ציבוריים. לעיתים הוא מפרסם גילויי דעת פומביים.