הקן של הקלאו נמצא גבוה בין העצים- בגובה של כ-30 מטר. הרבייה אצל הקלאויים ייחודית: הנקבה כולאת את עצמה בקן. ופתח הקן מכוסה בעזרת צואתם וכדורי בוץ ורוק מפיהם של בני הזוג או פירות רכים כמו בננות, ויש רק פתח קטן שמיועד להעברת אוכל, הוצאת צואה ותקיפת פולשים. התנהגות זו מגינה על המשפחה המחודשת ועל הביצים מהאויבים שלה (נחשים וכדומה); בזמן שהאויב מתקרב, הנקבה מנקרת אותו בחוזקה מבפנים דרך החור הקטן. נוסף לכך, החור גם משמש כמתקן להוצאת צואה. בעונת הקינון הצואה הקרובה לקן יכולה לשמש סימן להימצאו, ולכן נקבת הקלאו הולכת לאחור, מרימה את הזנב ומתיזה את צואתה רחוק ככל האפשר מהקן דרך החור. מחוץ לחור יש חרקים שאוכלים את שאריות המזון ואת שאריות הצואה.
לאחר ההטלה נושרות הנוצות מהנקבה אט-אט, ולתקופה מסוימת לאחר מכן היא לא יכולה לעוף; הנשירה גם מותירה את הנקבה, עד לצמיחת הנוצות מחדש, חדגונית-בצבע חום. הנקבה מטילה 1-4 ביצים. היא דוגרת על ביציה כ-7 שבועות. בזמן הדגירה הזכר נותן לנקבה 20-18 מנות מזון ביום. הגוזלים מואכלים בידי הזכר בעוד הנקבה והגוזלים כלואים בפנים. לאחר חמישה שבועות הנקבה יוצאת מהקן והגוזלים כולאים את עצמם, כמו שאימם עשתה לפניהם. כעת הזכר והנקבה מאכילים את הגוזלים ביחד. לאחר עשרה שבועות, הקלאויים הצעירים פורצים את המחסום ומשתחררים מהקן. הזוג משתמש באותו חור בעץ מדי שנה.
בתרבות.
הקלאו מאוד מכובד בתרבות של השבטים המקומיים ומוזכר בכמה מאגדותיהם. בני נפאל מכנים אותו בתואר הכבוד "banrao" - "מלך היער". אצל כמה מהם, נחשבים המקור והראש כקמעות והבשר כמרפא למחלות שונות. במזרח הודו, בני השבטים מעטרים עצמם בנוצותיהם ובחלקים מראשם, ממקורם ומקסדתם של הקלאויים. בני שבט הנאגה רוקדים עם הנוצות של הקלאו. הקלאו הבכיר "וויליאם" הוא הסמל של "האגודה להיסטוריה של הטבע" בבומביי. הקלאו הבכיר מופיע גם על הדגל של אזור צ'ין בבורמה.
שימור.
על אף שלא היו שינויים רבים באזורי תפוצתו של הקלאו, נצפתה בעשר השנים האחרונות ירידה באוכלוסיית הקלאויים הבכירים עקב הרס אזורי מחיה (כריתת יערות וכדומה) וציד בלתי חוקי. מסיבות אלו הקלאו הוגדר במצב שימור NT (קרוב לסיכון) ברשימה האדומה של IUCN.
אחת מסיבות הציד הבלתי-חוקי היא למטרות טקסים, קמיעות וכדומה. בצפון הודו ובורנאו מקורו וראשו של הקלאו משמשים לטקסים, נוצותיו נחשבות כקישוט ובשרו נחשב למרפא מיני מחלות ונגעים. כיום נעשים מאמצי שימור למניעת ציד זה, כמו חלוקת נוצות מפרטים מתים שבשבי. סכנה נוספת היא לכידת הקלאו וכליאתו בשבי.
מאמצי השימור מכילים חלוקת נוצות קלאו מפרטים מתים שבשבי (כפי שהוזכר לעיל), מאמצי שימור על עצי התאנה ואף תשלום נאה למקומיים שלא כורתים עצים או הורגים את הקלאו.
1950 בארצות הברית
1950 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 174 שנה מיום היווסדה.
דבשה אמירה
דוד טריטש
דויד טריטש
דיויס טריטש
דיוויס טריטש
רוואנדה
דב מוזס
אריך מוזס
קפלר-11
Kepler-11 הוא כוכב דמוי שמש שסביבו מערכת כוכבי לכת בת שישה כוכבי לכת חוץ-שמשיים. הכוכב ממוקם בקבוצת הכוכבים הברבור במרחק של כ-2,000 שנות אור ממערכת השמש. הוא דומה מאוד לשמש מבחינת סיווגו ומסתו, אך גילו מוערך בכ-8 מיליארד שנים.
מערכת כוכבי הלכת נתגלתה על ידי טלסקופ החלל קפלר על ידי מדידת ירידה בבהירות נראית הכוכב כאשר כוכבי הלכת חולפים על פניו (שיטת הליקוי).
זו מערכת השמש החיצונית הראשונה שאותה גילה טלסקופ החלל קפלר לאחר מספר גילויים של מערכת בהן נתגלה עד כה כוכב לכת חוצני יחיד. ייחודה של מערכת זו בצפיפותם הרבה של כוכבי הלכת שנתגלו ובכך שנתבצעה מדידה ישירה של ההשפעה של כל ששת כוכבי הלכת על עוצמת האור של הכוכב (ליקוי) ולא על ידי השפעות עקיפות של כוכבי הלכת.
כוכבי הלכת במערכת מכונים באותיות b,c,d,e,f ו-g. מסותיהם של חמשת הראשונים נמצאות בתחום של 2 עד 14 פעמים מסת כדור הארץ, ואילו על האחרון ידוע כי מסתו קטנה מ-300 פעמים מסת כדור הארץ. כל ששת כוכבי הלכת שנתגלו סובבים במרחק של פחות מחצי יחידה אסטרונומית.
אונה פרונטלית
א' מ' הברמן
שט&quot;ד
Kepler-11
דיר אבאן
דיר אבאן (בערבית: دير ابان) היה כפר ערבי ששכן במורדותיהם המערביים של הרי יהודה, כ-21 ק"מ מערבית לירושלים. הכפר שכן מעל אפיקו של נחל דולב, יובלו של נחל שורק, והיה שייך לנפת ירושלים. שרידיו נמצאים מזרחית לבית שמש ודרומית למושב מחסיה.
היסטוריה.
לדעת פרופ' יהודה אליצור, זיהויו של אוסביוס מקיסריה ברשימת היישובים שכתב (האונומסטיקון) את אבן העזר המופיעה בספר שמואל באזור בית שמש מכוון לכפר דיר אבאן ששימר בשמו את המילה אבן, אולם הוא עצמו חולק על זיהוי זה. במפקד האוכלוסין העות'מאני שנערך בשנת 1596 מנה הכפר 127 תושבים.
לפי שמו, "דיר" ("מנזר" בערבית) אמור להימצא במקום שרידי מנזר ביזנטי, אולם מטיילים שביקרו במקום לא מצאו דבר. בתוך תחומי הכפר נמצא חותם עברי עתיק מהמאה השמינית לפני הספירה שעליו נכתב: "למעשיה (בן) משלם".
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-14 במאי 1883 וציין אודותיו כי:
לדבריו בתי הכפר היו בנויים בנייה גסה מחומרי בנייה מעורבים שכללו אבני גזית עתיקות. לפחות שליש מבתי הכפר היו הרוסים, ועם זאת מנה הכפר באותה עת כאלף תושבים. לדברי גרן, הכפרים האחרים בסביבה מנו מעט מאוד תושבים ביחס לדיר אבאן.
במסגרת הקמת מסילת הרכבת יפו–ירושלים בסוף המאה ה-19, בנו העות'מאנים בכפר תחנת רכבת.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1931 מנו תושבי הכפר 1,531 נפש והיו בו 321 בתים. על-פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר תושבי הכפר הוערך ב-2,100, ושטחו הוערך ב-22,734 דונם עות'מאני, מהם 376 דונם בבעלות יהודית ו-789 דונם בבעלות ציבורית
הכפר היה בנוי בצורת מעגל, סביב נקודת מפגש של חמישה כבישים, ביניהם הכביש הראשי לבית ג'וברין. הבתים היו בנויים מאבן ובוץ ומכוסים בגגות מעץ ותבן. חלק מהבתים היו מחופים בגגות בצורת כיפה הבנויה מאבני גיר. במרכז הכפר עמד מסגד אל-עומארי, והיה בו גם בית ספר יסודי. עד לשנת 1940 השתמשו תושבי הכפר במי בארות ובורות. בשנה זאת, הונח צינור שהוביל לכפר מים מעֵין מרג'לין הנמצא כ-5 ק"מ ממזרח לכפר. התושבים התפרנסו בעיקר מחקלאות, כאשר החלקים ההרריים של הקרקע מנוצלים למטעים בעוד החלקים המישוריים מנוצלים לגידול דגנים.
במאורעות תרפ"ט יצאו מהכפר פורעים אשר תקפו את המושבה הר-טוב, שרפו אותה, בזזו את רכושה והביאו לנטישתה. בוואדי שממערב לדיר אבאן עבר מסלולם של לוחמי מחלקת הל"ה כשהיו בדרכם לגוש עציון, ובקרבת הכפר נקע אחד הלוחמים את רגלו והושב להר-טוב ביחד עם שניים מחבריו. במלחמת השחרור היו הכפר וסביבתו נתונים לשליטת הצבא המצרי. במהלך ההפוגה השנייה התבצרו בדיר אבאן ובכפרים הסמוכים לוחמים בפיקודו של שייח' יאסין אל בכרי. הכפר נכבש על ידי כוחות חטיבת הראל ב-19 - 20 באוקטובר 1948 במסגרת מבצע ההר, ורוב תושביו נמלטו לכיוון בית לחם והרי חברון.
רפלקס הקאה
רפלקס ההקאה הוא רפלקס כיווץ של חלקו האחורי של הגרון הגורם להקאה, אשר נגרם לאחר מגע בחך הרך. הוא מיועד למנוע כניסת עצמים לגרון שלא כתוצאה מבליעה, ומונע מצבי חנק. רגישות הרפלקס שונה לכל אדם.
בליעה של עצם גדול, או הנחת חפץ בחלקו האחורי של הגרון, עלולים לגרום להפעלת הרפלקס. אנשים מסוימים (למשל בולעי חרבות), למדו כיצד לדכא רפלקס זה. אנשים הלוקים בהפרעות אכילה, כגון בולימיה, גורמים לעיתים להפעלת הרפלקס במכוון, כדי לגרום להקאה. גם שתיית משקאות אלכוהוליים מופרזת עלולה לגרום להפעלת הרפלקס ולהקאה.
שמעיה (פירושונים)
שיטפון הבירה של לונדון
שיטפון הבירה התרחש ב-17 באוקטובר 1814, בלונדון, בריטניה. מקור השיטפון היה מבשלת הבירה "מו ושות'" (Meux and Company) ברחוב טוטנהם-קורט (Tottenham Court Road). מכל בירה ענק, שהכיל 610 אלף ליטרים, התפוצץ, וכתוצאה מכך נהרסו שאר המכלים שהיו באותו הבניין. כתוצאה מכך, 1,470,000 ליטרים של בירה געשו אל רחובות העיר.
גל הבירה הרס שני בתים וקיר בפאב טביסטוק ארמס, וכתוצאה מכך אחת העובדות הצעירות שם נלכדה מתחת להריסות. המבשלה פעלה באזור עני של לונדון, אזור שבו משפחות רבות התגוררו בקומות מרתף, שהתמלאו במהירות בבירה, ו-8 אנשים טבעו כתוצאה מהשיטפון. כמו כן, אנשים רבים שתו את הבירה. קיימות טענות אודות אדם אחד אשר מת כתוצאה מהרעלת אלכוהול, אך הדבר לא הוכח.
המקרה הובא לבית המשפט, אך המושבעים פסקו כי האסון הוא תוצאה של "כוח עליון", כך שאיש אינו אחראי לאירוע. המבשלה נקלעה לקשיים כלכליים בעקבות אובדן הבירה, בעיקר משום שהמס עליה כבר שולם. בעלי המפעל פנו לפרלמנט וקיבלו החזר של המס, מה שאפשר למבשלה להמשיך ולפעול, על אף ההפסדים הכבדים.
המבשלה נסגרה ונהרסה בשנת 1922. במקומה עומד כיום תיאטרון דומיניון.
עין קדם
ליקוק
ליקוק היא פעולה במסגרתה מעביר אדם או בעל חיים את לשונו על פני משטח כלשהו, לרוב תוך שהוא משאיר רוק על אותו משטח. לליקוק מטרות שונות בהם - טעימת המשטח. בעלי חיים מלקקים את עצמם למטרות רחצה וטיפוח ואף שותים בדרך זו.
אצל בעלי חיים.
בעלי חיים מלקקים את עצמם לצורכי ניקיון וטיפוח. ביונקים בעלי פרווה, המרקם של לשון היונק מאפשרת ליונק לנקות את הפרווה שלו, לשחרר קשרים בשער הפרווה. כמו כן, יונקים נוהגים ללקק את ולדותיהם מיד לאחר הלידה, במטרה לנקות את מי השפיר. בנוסף ליקוק הולדות מביא להפעלת מערכת הנשימה והעיכול של הולד.
חתולים מלקקים את עצמם על מנת לקרר את גופם - הרוק המצטבר על הפרווה מתאדה ובכך מקרר את הגוף (בדומה לתפקיד הזעה אצל בני אדם).