המונח חטיפות כלה ונישואים מאולצים כוללים בתוכם בדרך כלל מעשה של אונס ה"כלה" הנחטפת, על מנת שתיכנס להיריון ותהיה תלויה במשפחת האנס. בשל תפישות תרבותיות אישה שהרתה לאנס אינה מסוגלת לחזור למשפחתה, כיוון שלעיתים נשקפת לה סכנת חיים ואף ישנם מקרים שמשפחתה לא תקבל אותה. ברפובליקה הסובייטית של קירגיזסטן, אלפי נשים בכל שנה נחטפו ואולצו להיכנס להיריון ולהתחתן, דבר זה מביא להשלכות הרסניות על החברה. לעיתים חטיפות כלה והיריון כפוי מיוחס למסורת, ונתפסות כדבר המובן מאליו. גם בתקופתנו קיימים מקרים של חטיפות כלה בארצות כגון: קירגיזסטן, צ'צ'ניה, מולדובה ועוד, בהן חטיפות כלה מתרחשות בתדירות גבוהה למרות שהמעשה אינו חוקי.
הרבעת עבדים בארצות הברית.
בתקופת העבדות בארצות הברית, בעלי עבדים רבים ניסו להרביע את העבדים שלהם על מנת לחזק את העושר שלהם, ולהגביר את תפוקת העבודה. הרבעת עבדים כוללת בתוכה כפיית יחסי מין בין עבדים לשפחות, ייזום הריונות אצל העבדים, יחסי מין בין בעל עבדים לשפחות, כל זאת על מנת להוליד ילדים שישמשו גם הם עבדים. בנוסף, תופעה זו כללה העדפת שפחות פוריות שילדו מספר גדול יותר של ילדים. מטרות הרבעת עבדים היא ייצור עבדים חדשים מבלי לשלם כסף ברכישתם, פיצוי על חוסר העבדים שנוצר בעקבות סיום סחר העבדים האטלנטי וניסיון לשפר את תפוקת העבודה של העבדים. בדרום ארצות הברית, מעשה הרבעת העבדים היה מקובל, כיוון שעבד היה נחשב לתת-אדם שאינו זכאי לזכויות של אדם חופשי.
חקיקת חוקים כנגד כפיית היריון ואונס.
אונס, ניצול מיני של עבדים ומעשים קשורים שכוללים בתוכם היריון כפוי, מוכרים על פי אמנות ז'נבה כפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה. מעשה זה של היריון כפוי נאסר באופן ספציפי מ-1947 במאמר ה-27 של ועידת ז'נבה הרביעית, ומאוחר יותר ב-1977 פרוטוקולים נוספים של ועידות ז'נבה אסרו באופן מפורש מעשי אונס בזמני מלחמה וכפיית זנות. מזכר ההסבר של המשפט הרומי אשר מגדיר את תחום השיפוט של בית המשפט הבינלאומי לפשעים מכיר באונס, ניצול מיני של עבדים, כפיית זנות וכפיית היריון, כפשעים נגד האנושות אם הם חלק מתופעה רחבה ושיטתית. בית הדין הפלילי הבינלאומי של רואנדה, זיהה אונס כדבר המהווה אמצעי לרצח עם, כאשר משתמשים בו באופן שיטתי או בקנה מידה המוני להשמדת עם. מאוחר יותר בית המשפט הבינלאומי של יוגוסלביה לשעבר, גם קטלג אונס כפשע שעשוי להיות פשע כנגד האנושות. ב-2008 החלטה 1820 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, זיהו מעשים כאלו של אונס כפשעים שעשויים להיות פשעי מלחמה, פשעים כנגד האנושות או רצח עם. למרות כל האיסורים הללו, אונס באופן שיטתי או לא, נשאר תופעה רחבה באזורי עימות. חוק העונשין הישראלי מגדיר אונס ועבירות מין, כמעשים פליליים שהעונש עליהם נע בין שלוש לעשרים שנות מאסר בפועל. בנוסף, לפי חוק העונשין מותר לאישה להפסיק את ההיריון כאשר הוא נובע מיחסים אסורים לפי החוק הפלילי.
היפראנדרגוניזם
היפראנדרוגניזם הוא מחלה אנדוקרינית המאופיינת ברמות גבוהות של אנדרוגנים, וגורמת להפרעה במיוחד אצל נשים. התסמינים עלולים לכלול אקנה, נשירת שיער בקרקפת, שיער מוגבר בגוף או בפנים, וסת נדירה או נעדרת.
הסיבה בכ-70% מהמקרים היא תסמונת השחלות הפוליציסטיות. גורמים אחרים כוללים היפרפלזיה של יותרת הכליה, תסמונת קושינג, סוגים מסוימים של סרטן ותרופות מסוימות.
סימנים ותסמינים.
כ-5 עד 10% מהנשים בגיל הפוריות סובלות מהיפר-אנדרוגניזם. היפראנדרוגניזם בא לידי ביטויי גם בגברים, אך בולט יותר בנשים מכיוון שרמות גבוהות של אנדרוגנים מדגישות את הויריליזציה (אוסף תכונות המאפיינות גברים כגון: כמבנה גוף, קול עמוק, שעירות, וכו'). מכיוון שהיפראנדרוגניזם מאופיין בעלייה ברמות הורמוני המין הגבריים, תסמינים של היפר-אנדרוגניזם אצל גברים לרוב זניחים שכן נחשבים למראה הטבעי. בדרך כלל היפר-אדרוגניות מאובחנת בקרב נשים בגיל הנעורים (גיל ההתבגרות מתקדם) . הסקירה הרפואית מורכבת מבדיקת אגן, הבחנת בתסמינים חיצוניים ובדיקת דם להערכת רמות אנדרוגן.
נשים.
היפראנדרוגניזם, כאשר רמות הטסטוסטרון הן גבוהות במיוחד, עלול לגרום לתופעות חמורות בנשים אם לא מותאם טיפול. רמת טסטוסטרון גבוה נמצאה כאחת הסיבות להשמנה, יתר לחץ דם, אמנוריאה (הפסקת הווסת) ופוגעת בהליך הביוץ, מה שעשוי להוביל לעקרות. הסימנים הבולטים יותר של היפר-אנדרגוניזם זו צמיחת שיער טרמינלי (באזור הבטן, חזה וכו), התקרחות, אקנה, שינויי הקול.
היפר-אנדרוגניזם גורם להתפתחות הטולרנטיות לאינסולין, מה שעלול להוביל לסוכרת מסוג 2, ולדיסליפידמיה, כמו כולסטרול גבוה. כמו כן, נראה כי ישנה השפעה פסיכולוגית ניכרת על האינדיבידואל בעקבות הסימפטומים. דבר שלעיתים מוביל לחרדה חברתית, דיכאון וביטחון עצמי ירוד , במיוחד בקרב נערות מתבגרות ונשים צעירות.
גברים.
אף על פי כי היפראנדרוגניזם אינו שכיח בקרב גברים, נערכו מחקרים שבדקו את השפעות של רמות טסטוסטרון גבוהות גם בגברים. מחקר הראה כי אף על פי שברוב הגברים לא חלו שינויים עקב העלייה ברמות הטסטוסטרון, היו מקרים בהם המשתתפים סבלו ממקרי תוקפנות לא אופיינית להם. רמות גבוהות של טסטוסטרון אצל גברים לא נמצאו בעלות השפעה ישירה על אישיותם, אך נצפו מקרים של תוקפנות פתאומית.
Arrhenoblastoma.
Arrhenoblastoma הוא גידול נדיר בשחלה. לעיתים קרובות הוא מורכב מתאי סטרול, תאי ליידיג או שילוב כלשהו של השניים. הגידול יכול לייצר הורמונים זכריים או נשיים אצל המטופל. אצל ילד, גידול עלול לגרום לבגרות מינית מוקדמת. Arrhenoblastoma ממאיר אחראי ל -30% מכל המקרים של arrhenoblastoma, כאשר 70% האחרים הם בעיקר שפירים וניתנים לריפוי במהלך הניתוח.
אבחון.
מטופלות עשויות להראות סימפטומים של היפראנדרוגניזם כבר בגילי הילדות המוקדמים, אך רופאים נוטים לפתח חשדות בעיקר כאשר המטופלת נמצאת בשלבי סיום גיל ההתבגרות ואילך.
היפראנדרוגניזם לרוב מאובחן על ידי בדיקת סימנים של הירסוטיזם באמצעות מתודה סטנדרטית אשר מצביעה על הטווח של צמיחת שיער עודפת.
בדיקת ההיסטוריה הרפואית של המטופלת ובדיקה גופנית של סימפטומים אלו הם אמצעים שמשתמשים בהם לדיאגנוזה ראשונית.הערכת ההיסטוריה הרפואית של המטופלת כוללת בדיקה של גיל התרחבות בלוטות החלב (בלועזית Thelarche), גיל האדרנרכה (Adrenarche), גיל קבלת הוסת הראשון (בלועזית Menarche); דפוסים של וסת (בלועזית menstruation); השמנת יתר (בלועזית obesity) ; היסטורית הרבייה; ושל תחילתם והתפתחותם של הסימפטומים להיפראנדרוגניזם. דפוסי וסת נבדקים מפני שדפוסים חריגים עלולים להופיע יחד עם הירסוטיזם. היסטוריה משפחתית נבדקת גם היא במטרה לאתר הופעת סימפטומים של היפרנאדרוגניזם או של השמנת יתר בקרב בני משפחה אחרים.
ניתן לבצע גם בדיקת מעבדה על מנת להעריך רמות של FSH, LH, פרולקטין, DHEAS, 17OHP, וכן רמת טסטוסטרון כוללת וחופשית בדם של המטופלת. רמות גבוהות באופן חריג של כל אחד מהורמונים אלו (יחד ולחוד) מסייעות בדיאגנוזה של היפראנדרוגניזם.
מניעה.
היות שגורמי סיכון אינם ידועים ומשתנים בקרב מטופלים שונים, לא קיימת שיטה וודאית למניעת היפראנדרוגניזם. לפיכך, תחילה נדרשים מחקרים לטווח הארוך על מנת לאתר את הגורמים למחלה לפני שבכלל ניתן יהיה למצוא דרכי מניעה מספקות.
עם זאת, ישנם דברים שיכולים לעזור למנוע השלכות רפואיות ארוכות טווח הקשורות להיפראנדרוגניזם, כגון שחלות פוליציסטיות (PCOS). בדיקה על ידי רופא מומחה עבור היפראנדרוגניזם; בייחוד אם למטופלת ישנה היסטוריה משפחתית של המחלה, מחזור בלתי סדיר או סוכרת (בלועזית Diabetes); עשויה להיות מועילה. הקפדה על משקל תקין ועל תזונה סדירה חשובים גם הם להפחתת הסיכויים לסיבוכים של המחלה, במיוחד בקרב נשים הסובלות מהשמנת יתר, היות שאימון גופני מתמשך והקפדה על תפריט תזונתי בריא תורמים לשיפור המחזור החודשי וכמו כן להפחתת רמות אינסולין בדם ולהפחתת ריכוזי אנדרוגן.
טיפול.
הטיפול בהיפראנדרוגניזם משתנה בהתאם למצב הרפואי שגורם לו. בתור סימפטום הורמונלי של שחלות פוליציסטיות, גיל המעבר (בלועזית menopause), ובעיות אנדוקריניות אחרות, היפראנדרוגניזם מטופל בעיקר בתור סימפטום של בעיות אלו. באופן שיטתי, ניתן טיפול על ידי אנטי-אנדרוגנים כגון ציפרוטרון אצטט, פלוטמיד וספירונולקטון על מנת לווסת את רמון האנדרוגן בגוף המטופלת. עבור היפראנדרוגניזם הנגרם כתוצאה מהיפרפלזיה מולדת של האדרנל בהופעתה המאוחרת (בלועזית (Late-Onset Congenital Adrenal Hyperplasia (CAH), הטיפול הניתן מתמקד בעיקר על מתן הורמונים גלוקוקורטיקואידים  על מנת להילחם בייצור הקורטיזול הנמוך ובייצור המוגבר של האנדרוגנים שנגרם בעקבות הנפיחות של בלוטות יותר הכליה. גלולת מבוססות אסטרוגן ניתנות לטיפול בהיפראנדרוגניזם הנגרם הן מ-CAH והן מ-PCOS. נמצא כי טיפולים הורמונליים אלו מורידים את רמות האנדרוגן העודפות, מדכאים ייצור אנדרוגן בבלוטות יותרת הכליה ומביאים לירידה ניכרת בהירסוטיזם.
פעמים רבות מתמודדים עם היפראנדרוגניזם באופן סימפטומטי. הירסוטיזם ואקנה מגיבים טוב לטיפולים ההורמונליים שתוארו לעיל, כאשר 60-100%  מהמטופלות מדווחות על שיפור בהירסוטיזם. לעומת זאת, התקרחות אנדרוגנית (בלועזית Androgenic alopecia) אינה מראה שיפור משמעותי לאור מתן טיפולים הורמונליים ולפיכך מצריכה טיפולים אחרים, כגון השתלת שיער.
חברה ותרבות.