ראדו מיכניה נולד בסביבות שנת 1585 באיסטנבול כבן מחוץ לנישואים של מיכניה השני הקרוי "הטורקי"
("המומר" או "המתאסלם" Turcitul) מהענף דרקולשט של שושלת בסראב . גודל על ידי אמו, וישה או ווֹייקה בראטקול, אחיינית של הגבירה ("דואמנה") ניאגה, אשתו הרשמית של אביו, בדת הנוצרית-אורתודוקסית. ייתכן כי הוסתר בילדותו במנזר איווירון של הנזירים האיבירים (גאורגים) על ההר אתוס
התחנך בוונציה. לאחר מכן חזר לגור באיסטנבול במחיצת אביו. התגורר שם עד העלאתו לראשונה על כס ולאכיה בשנת 1601 ושוב עד לעלייתו בשנית למלכות בשנת 1611. ראדו מיכניה למד יוונית ולטינית, לפי אחד ממוקיריו היווניים ידע אפילו ערבית.
עלה 4 פעמים על כס המלכות בוולאכיה ופעמיים על כס מולדובה בתמיכת הסולטאן העות'מאני שכפה מחדש את חסותו על שתי המדינות הרומניות אחרי תקופה של התרופפות השליטה הטורקית בימי מלוכתו של מיכאי האמיץ.
תיווכו בין פולין ובין האימפורה העות'מאנית מנע המשך העמותים הצבאים בין מעצמות אלה שזרעו הרס על אדמות מולדובה.
המלוכה הראשונה, השנייה והשלישית בוולאכיה - 1602-1601 ,1611, 1616-1611.
ראדו מיכניה הגיע לראשונה לשלטון בוולאכיה בין 23 באוגוסט 1601 – מרץ 1602 מיד אחרי מותו של מיכאי האמיץ.
חזר לשלטון אחרי הפסקה בת 9 שנים, הפעם לפרק זמן קצר במרץ-מאי 1611 אחרי כיבוש ולאכיה על ידי הכוחות הטרנסילבאנים של השליט גאבור באטורי (1613-1608).
בספטמבר 1611 הועלה פעם נוספת על כס המלוכה אחרי הדחתו של ראדו שרבאן והנהיג את ולאכיה עד אוגוסט 1616.
בהתחלת מלוכתו השנייה נאלץ ראדו מיכניה להתמודד עם קשר של תשעה בויארים ובראשותם ברקן ה"סטולניק" ברקן ומיכאי ה"קמראש" שהתמרדו, בין השאר, נגד עליית השפעת היועצים והכמרים היוונים במדינה. השליט עצר אותם והוציאם להורג. רדף עד למולדובה אחרי השליט הקודם, ראדו שרבאן, ששאף לשוב לשלטון בעזרת אוסטריה ופולין. נאבק בהמשך בשליט של טרנסילבניה, גאבור באטורי, שהשלים בינתיים עם ראדו שרבאן ותכנן מתקפה מחודשת בשטח ולאכיה. ראדו מיכניה הצליח להתגבר עליה בעזרת כוח צבאי שנשלח על ידי שטפאן טומשה, שליט מולדובה, שהואץ לוולאכיה מיוזמת הטורקים. גאבור באטורי עצמו נאלץ לסגת ולבסוף התפטר מתפקידו ונרצח בסתיו 1613.
אחרי שנרגעו הרוחות בין הטורקים ובין האוסטרים, ניסה גם ראדו מיכניה לשפר את יחסיו אם החצר בווינה ואף הבטיח לקיסר בחשאי סיוע נגד הטורקים במקרה הצורך. ייתכן כי הבטחות אלה הגיעו לאוזני הטורקים, שהחליטו לסיים את כהונתו ולהחזירו.
מלוכתו הראשונה במולדובה 1619-1616.
מירון קוסטין היה הכרוניקון שהקדיש פרקים נרחבים לימי השלטון של ראדו מיכניה במולדובה והעריך אותו על כישוריו הניהוליות והדיפלומטיות. על מנת לשים קץ למלחמות הפנימיות ולמנוע את התערבות פולין במולדובה, החליט הסולטאן הטורקי בשנת 1616 להדיח את שליט מולדובה, שטפאן טומשה, ולהחליפו בראדו מיכניה. כוח עות'מאני בראשותו של סקינדר פאשה ליווה לשם את ראדו מיכניה. בהמשך הצליח להשיג מהטורקים את שחרורם של רוב השבויים מקרב הבויארים
הפרו-פולנים. פולין שילמה כופר רב בעד שחרורו של ראש חיל המשלוח הפולני, קורצקי. הטורקים המשיכו להחזיק בידם, בין השאר, את אלמנתו של ירמיה מובילה, שנאנסה על ידי כמה מחייליהם, ואת בנה בוגדאן מובילה.
כעבור זמן מה השתתפה מולדובה בהנהגתו למסע של סקינדר פאשה נגד הקוזקים. יחד עם שליט טרנסילבניה, גאבור בתלן ועם שליט ולאכיה, אלכסנדרו איליאש, וכוח צבאי של טטרים, לקח חלק במצור על רשקוב (כיום בשטח טרנסניסטריה). בהמשך נחתם הסכם שלום עם הקוזקים ועם פולין, אולם הטטרים הפרו אותו.
ראדו מיכניה נשאר שליט מולדובה עד פברואר 1619 כשפרש בנסיבות הידלקות הסכסוך הטורקי-פולני ו מסיבות בריאות ונסע לרפא את עיניו באיסטנבול, באישור הסולטאן.
המלוכה השלישית בוולאכיה 1623-1620.
אבל אחרי הדחתו של השליט גבריאל מובילה, שנחשב לשליט לא מוכשר, הועלה ראדו מיכניה שוב על כס המלכות בוולאכיה בין אוגוסט 1620 ובין 1623, לא לפני ששילם סכומים גדולים של כסף לווזיר הגדול ומקדמה על חשבון מיסים עתידיים. חודשה כך שיטת קניית המלוכות מהטורקים.
בתוקף תפקידו כשליט ולאכיה, אחרי הקרב בחוטין בשנת 1621, שבו השתתף לצד הטורקים, נכח באופן פעיל ראדו מיכניה במשא ומתן לשלום בין האימפריה העות'מאנית ובין פולין ותיווך בהצלחה בקביעת הגבולות בין שתי המעצמות.
ב-1623 הנהיג במקביל לזמן קצר גם את נסיכות מולדובה, מה שאיפשר לו להיקרא "שליט ולאכיה ומולדובה", אבל החל מאוגוסט 1623 בהסכמת הטורקים העלה על כס המלכות של ולאכיה את בנו, אלכסנדרו העלם " קוקונול".
המלוכה השנייה במולדובה 1626-1623. שליטה בפועל בשתי הנסיכויות הרומניות.
אחר כך נשלח שוב למלוך במולדובה החל מ 2 באוגוסט 1623 ועד יום מותו ב-13 בינואר 1626.
עם כל רצונו הטוב למנוע מלחמות, שלום המדינה הופרע כאשר טטרים נוגאי בהנהגתו של חאן טמיר שמרדו בחאן של קרים ובסולטאן הטורקי יצאו למסעי שוד ברחבי הארצות השכנות, כולל מולדובה וולאכיה.
אחרי שבזזו את שדות פוקוציה בממלכת פולין, חצו את הנסיכויות הרומניות עד לבוזאו שבוולאכיה.
בפקודת ראדו מיכניה, יצאו תושבי דרום מולדובה למסע-נגד נגד המורדים הטטרים על מנת להחזיר את הרכוש שנשדד. באותה תקופה הביסו הפולנים את הטטרים של החאן טמיר ואת הטורקים בקרב מרטינוב (1624).
ראדו מיכניה מסר קובלנה נגד חאן טמיר בפני השער הנשגב ותלונותיו נלקחו ככל הנראה בחשבון מאוחר יותר, כשב-1637 הסולטאן הוציא את המנהיג הטטרי להורג.
ב-1624 השתתף ראדו מיכניה במאמצים הדיפלומטיים של שגריר פולין באיסטנבול, קשישטוף זרז'סקי, להשיג שחרורו של הגנרל קונייצפולסקי שנפל לידי הטורקים.
בתקופה האחרונה של שלטונו, עקב דליקה שהחריבה את הארמון המלכותי ביאש העביר ראדו מיכניה את חצרו לבתים המלכותיים שנבנו בימי שטפן הגדול בעיר חרלאו ושהוא שיפץ אותם.. מירון קוסטין מדווח בכרוניקה שלו כי בשנותיו האחרונות המצב הכלכלי של הנסיכות היתדרדר לא רק בעקבות פלישות הטטרים אלא גם בגלל בזבוז כספים על חיי פאר ומותרות בחצר השליט. ראדו מיכניה נודע גם הטלת מיסים כבדים על העם.
מותו של ראדו מיכניה בשנת 1626 נגרם על ידי מחלת צינית קשה. נקבר בהתחלה למשך שנה-שנתיים בכנסיית גאורגה הקדוש בחרלאו.
מאוחר יותר שרידי גופתו הועברו על ידי בניו למנזר ראדו וודה בבוקרשט שהוקם על ידי סבו, אלכסנדרו מירצ'ה ושנבנה מחדש על ידו. במנזר זה ניתן לראות את מצבתו עליה חרוטים סמלי שתי הנסיכויות שהנהיג – ולאכיה ומולדובה.
מורשתו.
בשנת 1625 הסתיימו עבודות הבנייה מחדש של המנזר השילוש הקדוש, ומאותו זמן ידוע כ"ראדו וודה" בבוקרשט, שנהרסה על ידי הטורקים בשנת 1595. הוא שוקם שוב במאה ה-20 בשנת 1979 ומשמש כקפלה של ההסמינר התאולוגי אורתודוקסי בבוקרשט. ראדו מיכניה הקיף עצמו עם יועצים וכמרים יוונים והקדיש חלק מהמנזרים והכנסיות שבנה למנזרים בהר אתוס.
בזמנו בשנת 1616 גם הפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים, תאופנוס, ביקר במולדובה.
נישואיו וצאצאיו.
ראדו מיכניה היה נשוי לאשה יווניה בשם ארגירה מינטי, אלמנה של ברטולומאו מינטי.
מנישואים אלה נולדו:
קישורים חיצוניים.
?Cătălin Păduraru "Radu Mihnea, domn al Moldovei -al doilea unificator al Principatelor Româneşti"
,domn al Moldovei קטלין פדורארו - ראדו מיכניה שליט מולדובה - המאחד השני של הנסיכויות הרומנית? באתר רומני להיסטוריה
Nicolae Iorga - Istoria Bisericii Româneşti, cap. IV, Întemeierea înrâuririi greceşti prin Radu Mihnea באתר הנוצרי - אורתודוקסי הרומני "Crez" (אמונה)
א.ד.קסנופול - תולדות הרומנים מדאקיה טראיאנה, ה. גולדנר. 1905 און ליין, אוניברסיטת בוקשרט 2005, פרק ג, ע'439 -464
הערות שוליים.
[[קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה]]
[[קטגוריה:שליטי ולאכיה]]
[[קטגוריה:ילידי 1586]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1626]]
קלרה מילך
קלרה מילך-דורסט (בגרמנית: Klara Milch-Durst; 24 במאי 1891 - 13 ביולי 1970 במולטאן) הייתה שחיינית יהודייה אוסטרית, בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה.
מילך נולדה באיזמיר שבטורקיה. היא התאמנה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה מילך במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם מרגרט אדלר, יוזפינה שטיקר וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:37.2 דקות.
יוזפינה שטיקר
יוזפינה "פיני" שטיקר (בגרמנית: Josephine "Fini" Sticker; 7 ביולי 1894 - 10 בספטמבר 1960) הייתה שחיינית יהודייה אוסטרית, בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה.
שטיקר נולדה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה שטיקר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם מרגרט אדלר, קלרה מילך וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:31.8 דקות.
NHL (סדרת משחקים)
NHL היא סדרת משחקי וידאו בנושא הוקי קרח מקצועני, המיוצרת על ידי חברת EA Sports. המשחק מיוצר תחת רישיון מה-NHL, המאפשר שימוש בשמות הקבוצות, סמלן ועיצובן, ומאגודת השחקנים של ה-NHL המאפשר שימוש בשמות השחקנים ובמראהם.
ברטה זאריק
ברטה זאריק-בלאה (בגרמנית: Berta Zahourek-Blaha; 3 בינואר 1896 - 14 ביוני 1967) הייתה שחיינית אוסטרית, בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה.
זאריק נולדה בווינה.