אביה היה מורה למוזיקה, ויחד עם אימה הם ניהלו מחנה קיץ בצפון מדינת ניו יורק. בתקופת המלחמה הקרה הוריה של איאן היו תחת השגחה ממשלתית, בגלל הנטייה הפוליטית השמאלנית שלהם.
כילדה העריצה איאן את עבודתם של חלוצי מוזיקת הפולק כמו למשל הזמרות ג'ואן באאז ואודטה. איאן החלה ללמוד לנגן בפסנתר כבר בגיל שש, ועד תחילת שנות הנעורים שלה ידעה לנגן בכלים רבים: אורגן, צ'מבלו, קרן יער, חליל וגיטרה. כאשר הייתה איאן בת 12 היא כתבה את שירה הראשון, "Hair of Spun Gold" שפורסם במגזין הפולק Broadside ולאחר מכן הוקלט לאלבום הבכורה שלה.
בשנת 1964 היא שינתה את שמה חוקית לג'ניס איאן. שם המשפחה החדש שלה היה שמו האמצעי של אחיה אריק.
קריירה מוזיקלית.
כאשר הייתה איאן בת 13 כתבה וביצעה את שירה הראשון שהפך ללהיט "Society's Child (Baby I've Been Thinking)". השיר עוסק במערכת יחסים רומנטית בין-גזעית, שנתקלת בהתנגדות מכל הצדדים (אימה של הנערה, חבריה והמורים שלה). השיר שוחרר פעמיים לתקשורת בשנים 1965–1967, והפך ללהיט בארצות הברית לאחר שליאונרד ברנשטיין הציג אותו בתוכנית מיוחדת ברשת הטלוויזיה CBS שנקראה "Inside Pop: The Rock Revolution".
מילות השיר נחשבו כטאבו ובכמה תחנות רדיו הוא נאסר להשמעה והוצא מרשימות ההשמעה.
בקיץ 1967 השיר הגיע למקום ה 14 במצעד Billboard Hot 100, ומכר 600 אלף עותקים. האלבום ממנו הוא לקוח מכר 350 אלף עותקים.
בשנת 2008 הוציאה איאן אוטוביוגרפיה בה כתבה בין היתר על דברי שטנה ואיומים על חייה שקיבלה בעקבות שיר זה. כמו כן היא סיפרה על תחנת רדיו באטלנטה שבעקבות השמעות של השיר הוצתה ונשרפה.
כשהייתה בת 16 איאן פגשה את השחקן ביל קוסבי מאחורי הקלעים של התוכנית Smothers Brothers בה היא קידמה את השיר "Society's Child".
מאחר שהייתה קטינה, היא הייתה מחויבת בליווי במהלך מסע ההופעות. כאשר קוסבי פגש בה, איאן נחה על ברכיה של המלווה שלה. קוסבי לכאורה פירש את האינטראקציה בין איאן למלווה שלה כ"לסבית". נראה שלאחר מכן הוא הזהיר תוכניות טלויזה אחרות שאיאן לא עונה על ההגדרה של "בידור המתאים לכל המשפחה" ולא צריכה לקבל במה בתוכניות טלוויזיה, בגלל הזהות המינית שלה.
"Society's Child" שם את איאן במשבצת של זמרת-של-להיט-אחד, עד שנת 1975, אז יצא הסינגל שהפך להשיר המצליח ביותר שלה ביותר בארצות הברית, ""At Seventeen".
השיר הוא אמירה מרירה על אכזריות בגיל ההתבגרות, אשליית הפופולריות וחרדת ההתבגרות, כפי שהשתקפה בפרספקטיבה של איאן בת ה-24. השיר הפך ללהיט וזכה לשבחי הביקורות והקהל. הוא הגיע למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים העיקריים.
איאן זכתה פעמיים בפרס גראמי: בשנת 1975 זכתה לראשונה בפרס עבור השיר "At Seventeen" בקטגוריית ביצוע הפופ הקולי הטוב ביותר לזמרת, והביס שירים מתחרים של זמרות מובילות באותה תקופה.
בפעם השנייה זכתה בפרס גראמי לאלבום כמעט 40 שנה לאחר מכן, עבור האלבום האוטוביוגרפי שלה, "Society's Child."
השיר "At Seventeen" נחשב כשיר המצליח ביותר של איאן והגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים.
איאן ביצעה את השיר בתוכנית הבכורה של סאטרדיי נייט לייב ב-11 באוקטובר 1975.
האלבום מתוכו לקוח השיר, "Between the Lines", היה גם הוא להיט במצעדים. האלבום זכה במהירות במעמד של אלבום זהב ולאחר מכן לפלטינה עבור מכירות של למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית.
מדד נוסף להצלחת השיר הוא אנקדוטלי: ביום וולנטיין בשנת 1977, איאן קיבלה 461 כרטיסי ולנטיין, בעקבות מילות השיר "At Seventeen" שדיברו על כך שהיא מעולם לא קיבלה כרטיס כזה.
השיר שלה "Fly Too High"" שהופק על ידי מפיק הדיסקו ג'ורג'ו מורודר, היה תרומתה של ג'ניס איאן לפס הקול לסרט עם ג'ודי פוסטר, "Foxes". איאן קיבלה על שיר זה מועמדות לפרס גראמי והשיר נהפך ללהיט במדינות רבות ביניהן ישראל, דרום אפריקה, בלגיה, הולנד ואוסטרליה. איאן זכתה גם לפופולריות רבה ביפן ושיריה הגיעו שם למקומות גבוהים במצעדי המוזיקה.
מספר שירים של איאן זכו לגרסאות עבריות. ביניהם "ג'סי" בביצוע מיכל טל, "בת 17" בביצוע צילה דגן ו"צל כבד" בביצוע אריק סיני.
כתיבה ועריכה.
איאן כותבת מדע בדיוני. היא קוראת של סוגה זו שנים רבות ובשנת 2001, השתתפה ב Millennium Philcon. סיפורים קצרים שכתבה התפרסמו באוספים שונים, והיא ערכה יחד עם מייק רזניק את האנתולוגיה Stars: Original Stories Based on the Songs of Janis Ian, שפורסמה בשנת 2003. היא משתתפת לעיתים בכינוסים של מדע בדיוני.
איאן הייתה כותבת טור קבועה ועדיין כותבת לעיתים, עבור מגזין חדשות אמריקאי של הקהילה הלהט"בית," The Advocate". &lt;br&gt;ביולי 2008 פרסמה איאן את האוטוביוגרפיה שלה "Society's Child", אשר זכתה לשבחי הביקורות. יחד עם הספר יצא גם אלבום המכיל רבים משירי האהבה של איאן.
חיים אישיים.
איאן נישאה למפיק הסרטים הפורטוגלי טינו סרגו בשנת 1978; הם התגרשו לאחר חמש שנים. באוטוביוגרפיה שלה איאן חושפת פרטים על התעללות פיזית ורגשית שספגה ממנו. לאחר שעברה להתגורר בנאשוויל, איאן פגשה את פטרישיה שניידר בשנת 1989. איאן יצאה מהארון כלסבית בשנת 1993 כאשר הוציאה לאור את אלבומה Breaking Silence. שניידר ואיאן התחתנו בטורונטו בשנת 2003.
אמה של איאן, פרל, אובחנה כחולת טרשת נפוצה בשנת 1975. איאן ואחיה שכנעו את אימם להגשים את חלומה ולהירשם לקולג'. פרל בסופו של דבר השתתפה בתוכנית להשכלת מבוגרים בקולג' וסיימה לבסוף עם תואר שני. לאחר מותה של פרל, איאן החליטה לגייס כסף לתמיכה בתוכניות לחינוך המשך לסטודנטים מבוגרים. כיום הקרן שהקימה איאן, "Pearl Foundation scholarships", תורמת מעל 800 אלף דולר במלגות שונות.
דיסקוגרפיה.
אלבומים
אלבומי אוסף
די וי די
קלמנס פון גאלן
קלמנס אוגוסט גראף פון גאלן (בגרמנית: Clemens August Graf von Galen; 16 במרץ 1878 - 22 במרץ 1946) היה כומר קתולי גרמני, אשר יצא בפומבי כנגד תוכנית T4 - אותנסיה, במסגרתה רצחו הנאצים עשרות אלפי גרמנים נכים, מוגבלים, או חולים במחלות נפש. לאחר מותו הועלה לדרגת קדוש על ידי האפיפיור בנדיקטוס ה-16 ב-9 באוקטובר 2005.
חייו.
פון גאלן נולד למשפחה אריסטוקרטית בחבל ווסטפאליה, והוסמך לכמורה בשנת 1904. עם עלות המפלגה הנאצית לשלטון, לא גילה התנגדות למשטר, שכן היה ממקורביו של סגן הקנצלר פרנץ פון פאפן, וראה בשלטון החדש צדדים חיוביים מבחינה לאומית גרמנית. פון גאלן מונה לבישוף של העיר מינסטר בשנת 1933, כשמונה חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון, ובתחילה קיים יחסים טובים עם המשטר. לאחר קריאת ספרות נאצית, ובמיוחד את ספרו של אלפרד רוזנברג "המיתוס של המאה העשרים", היוצא גם כנגד הדת הנוצרית, הבין פון גאלן כי המדובר באידאולוגיה בעייתית, אך התבטא כנגד הנאצים רק בחוגים פרטיים.
בשנת 1941 בשורת דרשות שנשא, התבטא פון גאלן בפירוש כנגד הגסטפו וכנגד תוכנית T4 - אותנסיה במסגרתה הומתו עשרות אלפי גרמנים נכים, מוגבלים או חולים במחלות נפש. דרשות אלו גרמו להפסקתה של התוכנית. התנגדות פומבית זו למעשי המשטר הנאצי הייתה מעשה אמיץ באותה העת, עם זאת לצד ההתנגדות להמתת הגרמנים, לא באה התנגדות דומה מצידו של גאלן להשמדת היהודים בשואה. היטלר רצה בתחילה להרוג את גאלן, לכשהחלו דרשותיו להתפרסם ברבים, אך לבסוף השתכנע כי הדבר אינו רצוי מבחינה תעמולתית. התסיסה העממית כנגד תוכנית T4, ששיאה היה בדרשותיו של גאלן, הביאה את היטלר להורות על הפסקת המבצע.
עם סיום מלחמת העולם השנייה מינה האפיפיור פיוס השנים עשר את גאלן כקרדינל, והוא הגיע לרומא והוכתר בטקס מפואר ב-18 בפברואר 1946. גאלן לא הספיק לכהן כקרדינל זמן רב, ונפטר כעבור כחמישה שבועות בעירו מינסטר.
ב-18 בנובמבר 2004 הכריז האפיפיור יוחנן פאולוס השני על גאלן כמבורך (תואר שהוא שלב ביניים בטרם ה"קנוניזציה" או ההכרזה הרשמית על האדם כקדוש). על מנת להכריז על אדם כמועמד לקדושה יש למצוא נס הקשור בשמו, ואכן נמצא על ידי הכנסייה כי נער נכה שהוזכר בדרשותיו של גאלן, נרפא באופן פלאי, וכך התמלא התנאי להפיכתו של גאלן למועמד לקדושה. ב-9 באוקטובר 2005 הוכרז כקדוש.
ספרות ערבית
ספרות ערבית (בערבית: أدب عربي / الأدب العربي) היא ספרות הכתובה בשפה הערבית.
הרומן הערבי - התחלות.
את ההתחלות של הרומן הערבי המודרני ניתן לייחס לתהליך ארוך של תחייה ואסימילציה תרבותית המכונה הנהדה (בערבית:, תחייה, רנסאנס). בתהליך זה היו מעורבים שני כוחות נפרדים. האחד, שביקש לגלות מחדש את מורשת הספרות בעבר "התנועה הנאו-קלאסית" - זרם זה שאב מז'אנרים ספרותיים קלאסיים כמו למשל המקאמה או סיפורי אלף לילה ולילה. והשני, "הזרם המודרני" שהחל לתרגם יצירות אירופאיות (בעיקר רומנים) לערבית.
בסוריה, בלבנון ובמצרים כתבו יוצרים בודדים יצירות ספרותיות כשהם מחקים את המקאמה הקלאסית. הבולט בהם הוא אלמווילחי אשר בספרו "" "חדית' עיסא בן השאם" ביקר את החברה המצרית בתקופתו של מוחמד עלי. החיבור של אלמווילחי הוא שלב ראשוני (היולי) בהתפתחות הרומן המודרני. את הכתיבה הספרותית הצעיד ג'רג'י זידאן, לבנוני שהיגר עם בני משפחתו למצרים (בעקבות הטבח של 1860 בדמשק). זידאן פרסם בעיתון אלהלאל שורה של רומנים היסטוריים בראשית המאה ה-20, רומנים אלה זכו לפופולריות בקרב קהל הקוראים הואיל וזידאן (בניגוד למווילחי) השתמש בלשון ברורה ומבנה פשוט של משפטים ובדמיון מורכב.
שני יוצרים בולטים אחרים שהותירו את חותמם על הספרות המודרנית או התחלות הספרות המודרנית הם ג'בראן ח'ליל ג'בראן ומיח'איל נעיימה. שני יוצרים אלה שילבו רעיונות פילוסופיים והגות בכתיבתם.