הלהקה משלבת אלמנטים והשפעות ממגוון רחב של ז'אנרים, כגון ת'ראש מטאל, דת' מטאל, פיוז'ן דג'נט ומת' רוק. שילוב זה מקשה על הגדרת הז'אנר המדויק של הלהקה, וכך תיארו אותו כלי התקשורת בשלל שמות, בהם אוונגרד-מטאל, אקסטרים מטאל, פוסט-ת'ראש מטאל, מטאל מתקדם, מת' מטאל ודת' מטאל טכני.
הלהקות מטאליקה, דרים ת'יאטר, טול, דילינג'ר אסקייפ פלאן, Lamb of God, Haken, God Forbid, דפטונז ואחרות ציינו את משוגע כמקור השפעה עליהן.
חברי הלהקה עצמם ציינו את מטאליקה, דת', סיניק, סלייר ומגאדת' כמקור השראה עבורם, אך גם את טורי איימוס, ביורק, סטילי דן, אדמה, רוח ואש, מייק אולדפילד, ראש, פריימוס ונירוונה.
שם הלהקה נלקח משפת היידיש.
הלהקה הופיעה במועדון הבארבי בתל אביב במרץ 2011.
הנס לנגסדורף
הנס וילהלם לנגסדורף (בגרמנית: Hans Wilhelm Langsdorff; 20 במרץ 1894 - 19 בדצמבר 1939) היה קצין ים גרמני שנודע בשל פיקודו על אוניית מערכה זוטא אדמירל גרף שפה והטבעתה במכוון בקרב נהר לה פלטה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
לנגסדורף נולד בברגן שעל האי ריגן כבן הבכור. ב-1898 עקרה משפחתו לדיסלדורף והיו שכניו של מקסימיליאן פון שפה, לימים אדמירל וגיבור מלחמה גרמני. לנגסדורף הושפע משכניו והצטרף ב-1912 לצי הגרמני למרות מחאות הוריו. שירת כלוטננט במלחמת העולם הראשונה ואף זכה בצלב הברזל דרגה שנייה על תפקודו בקרב יוטלנד ב-1916. מאוחר יותר קיבל את צלב הברזל דרגה ראשונה.
לאחר המלחמה הוצב כקצין תיאום בדרזדן וב-1930 קיבל פיקוד על שייטת טרפדות קטנות. עם עליית הנאצים לשלטון ביקש לחזור ולשרת בים אך הוצב במשרד הפנים. ב-1936 הוצב על הגרף שפי ובאוקטובר 1938 קיבל את הפיקוד עליה. בחודשיים הראשונים לביצוע המשימה שלו באוקיינוס האטלנטי זכה להצלחה מסחררת והטביע 9 אוניות, בהדחק כולל של 50,000 טון, ללא אף הרוג בצוותו. לנגסדורף היה עוצר את אוניות הסוחר ומעלה את נוסעיהן לאונייתו, לפני טיבוען. לאחר שהבריטים הבינו את גודל הסכנה של הגרף שפה על התעבורה הימית הם דלקו אחריו והתפתח קרב נהר לה פלטה.
לאחר שהגרף שפה נפגעה היא נאלצה להיכנס לנמל במונטווידאו לתיקונים ושם גם נערך טקס הקבורה למלחים שנהרגו בקרב. עדות מהלווית המלחים טוענת שלנגסדורף היה היחיד שהצדיע בהצדעה הימית המסורתית ולא בהינף מועל היד הנאצי. כשהבין שאין לו סיכוי מול הכוח הימי הבריטי העדיף העומד מולו, החליט לנגסדורף להטביע את הגרף שפה ולהתאבד, על מנת למנוע טענות על פחדנות. לנגסדורף שוכנע להימנע מהתאבדות על ידי אנשי צוותו, אך יומיים אחר כך, כאשר הבין כי הכוח הבריטי מולו הורכב מסיירות קלות, כך שהתמודדות עמו הייתה אפשרית, התאבד ביריה תוך שהוא נשען על סמל הגרף שפה, כמעשה סימבולי לטביעת אונייתו.
לנגסדורף השאיר מכתב למשפחתו ומפקדיו.
לנגסדורף נקבר בחלקה הגרמנית בבית הקברות בבואנוס איירס ובהלוויתו חלקו לו כבוד קצינים וימאים מכוחות שני הצדדים שלחמו בקרב נהר לה פלטה.
רחוב 42
רחוב 42 (באנגלית: 42nd Street) הוא אחד הרחובות הראשיים של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב חוצה את האי מנהטן ממזרח למערב, וידוע כמרכז תרבות עירוני בשל התיאטראות הרבים המצויים במפגש הרחוב עם רחוב ברודוויי בכיכר טיימס.
עם הקמת הכביש המהיר לינקולן בשנת 1913 (הכביש המהיר שחצה את ארצות הברית ממזרח למערב), החל כביש זה בכיכר טיימס, והמשיך ממנה מערבה לאורך רחוב 42, לעבר מעבורת ויהוקן על מנת לחצות באמצעותה את נהר ההדסון ולהמשיך מערבה עד סן פרנסיסקו.
היסטוריה.
בראשית המאה ה-20 הפך אזור רחוב 42 ל"רובע החלונות האדומים" של העיר ניו יורק, ופעלו בו חנויות רבות לאביזרי מין ובתי קולנוע המקרינים סרטים פורנוגרפיים. בהתאם, הפשיעה ברחוב הייתה רבה.
הסרט המוזיקלי משנת 1933, "רחוב 42", מתרחש בסביבת הרחוב בתקופת השפל הכלכלי הגדול, ומדגים את אווירת הפריצות והלך הרוח בתיאטראות ברודוויי שפעלו בו באותה עת.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, ביוזמה של אד קוץ', ראש עיריית ניו יורק, נסגרו חנויות המין ובתי הקולנוע, ופעילות של משטרת ניו יורק הפסיקה את הזנות ברחוב.
ניקוי הרחוב אפשר את הפיכתו למרכז תרבות ראשי עם פיתוח אזור התיאטראות שבמפגש רחוב 42 עם ברודוויי, השדרה השביעית והשדרה השמינית.
אתרים בעלי חשיבות.
לאורך הרחוב נמצאים (ממערב למזרח) תחנת האוטובוסים של רשות הנמלים, כיכר טיימס, פארק בריאנט, מכללת SUNY לאופטומטריה, הספרייה הציבורית של ניו יורק, תחנת גרנד סנטרל, בניין קרייזלר (במפגש הרחוב עם שדרת לקסינגטון), ומטה האומות המאוחדות בקצה המזרחי של הרחוב, בשדרה הראשונה.
ברחוב עוצרים קווים רבים של הרכבת התחתית של ניו יורק וכן מתחת לרחוב עובר קו רחוב 42 המקשר בין כיכר טיימס לבין תחנת גרנד סנטרל.
דפטונז
מספר ראשוני של סופי ז'רמיין
בית מרקחת הנגב
בית מרקחת "הנגב" הוא בית המרקחת הראשון, שנפתח בנגב. הוא מצוי בעיר העתיקה בבאר שבע, במבנה הדו קומתי הראשון שנבנה בעיר. המבנה שנבנה על ידי הטורקים כבית מרקחת הנגב מאז 1948.
היסטוריה.
המבנה הוקם בשנת 1901, ברחוב עשרים המטרים, רחובה הראשי הרחב של העיר הטורקית באר שבע. מאחר שהיה בית הקומתיים הראשון בעיר, נעזרו הטורקים לצורך הקמתו במהנדסים מאירופה שהגיעו במיוחד לארץ ישראל. למבנה יופי מיוחד וקשתות המפארות את התקרה, דבר המאפיין את הבנייה הטורקית באותה עת.
קומת הקרקע שימשה חנות למוצרי דלק והקומה השנייה שימשה למגורי משפחת הבעלים. בזכות ייחודו של המבנה ובזכות היותו דו קומתי, הפך המבנה בשנת 1914 למלון הראשון בנגב, ומאז ועד להקמת המדינה, שימש כבית מלון. הבית במדרחוב קק"ל 94, פינת מורדי הגטאות, הוא אחד מארבעת הבתים הדו-קומתיים, שתוכננו לארבע פינות הצומת.
פתחי בית האבן המפואר, בו שוכן בית המרקחת, עשויים קשתות ותקרותיו הדקורטיביות קמורות. בחזית הקומה השנייה – מרפסת, אליה מובילים שלושה פתחים קמורים. רצפתה המקורית של הקומה השנייה נתמכת בפסי מסילת ברזל. משני צדי המרפסת, כמו גם בחזית המערבית, שני צמדי חלונות קמורים, שקשת חובקת אותם. מעל החלונות פתח עגול קטן, לאוורור החדרים. גרם מדרגות מוביל, מהכניסה המערבית, לקומת הביניים ולקומת המגורים. הקומה השנייה בנויה בסגנון הליוואן המוכר – אולם אירוח מרכזי, שתקרתו קורות עץ עבות, וממנו מסתעפים חדרי המגורים המרווחים.
ב-1948 נרכש הבית על ידי הרוקח אייזיק (איו) קריגל, יליד בוצ'אץ'. קריגל הגיע לבאר שבע יחד עם הצבא הבריטי, אליו התגייס עם סיום לימודיו בפולין. את שירותו הצבאי עשה בבית החולים הבריטי בבאר שבע, שלימים נקרא – בית החולים ליולדות "הדסה". בבית שרכש יסד את בית המרקחת הראשון, ששירת את המחוז כולו, בית מרקחת "הנגב". כשותף לקח קריגל את בן-ציון בוגן, רוקח שהגיע מרומניה.
אשתו לימים של אייזיק, אנה בם, ילידת צ'נסטוחובה בפולין, עשתה עם הוריה דרך ארוכה, דרך סיביר ומחנה בטהראן, עד הגיעם לישראל. בסיוע הצלב האדום עלה בידה להתקבל ללימודי רוקחות באוניברסיטה האמריקנית בביירות. עדויות סטודנטים יהודים תושבי הארץ, שלמדו את מקצועות הרפואה והרוקחות באותה אוניברסיטה מעלות, שלא אחת התנכלו להם ערבים מקומיים. אנה הצליחה להסתיר משלטונות האוניברסיטה את זהותה היהודית-ישראלית הודות לשליטתה במספר שפות, אולם היו בין חבריה ללימודים שבכל זאת ניחשו את סודה. היא הייתה הישראלית האחרונה שסיימה ב–1950 את לימודי הרוקחות באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בשנת 1952 נישאה אנה לאייזיק והצטרפה לניהול בית המרקחת.
בתם, צילה קריגל, בוגרת רוקחות באוניברסיטה העברית בירושלים, נישאה לישראל שטרייכמן המשמש כמנכ"ל בית המרקחת ומשמשת כרוקחת אחראית.
בנו של בן-ציון, משה, למד אף הוא רוקחות ועובד בבית המרקחת. גם הדור השלישי, ענת ועידו של משפחת שטרייכמן ולילך של משפחת בוגן, עוסקים בתחום ומהווים דור רביעי של עובדים בבית המרקחת, הודות לגיטל, אמהּ של אנה, שעבדה אף היא במקום.
בית המרקחת נשמר במתכונתו המקורית. לקוחותיו הוותיקים, בני השבטים הבדואים, עדיין יודעים לספר את דברי ימיו הראשונים של הבית.
בשנת 1986 שופץ המבנה תוך הקפדה על שימור האותנטיות והמבנה עצמו הוכר על ידי המועצה לשימור אתרים כאחד המבנים השמורים בנגב בזכות המיוחדות שבו.
4 וקטור
Niggaz4life
אמרלד
מרית (כלי עבודה)
מָרִית, מוכרת גם כשְפַּכְטֶל (בגרמנית: Spachtel), היא כלי עבודה המשמש בעיקר בעבודות בנייה, בין השאר לטיוח.
המרית עשויה מידית אחיזה מעוגלת, ולוח מתכת או פלסטיק דק וגמיש המתרחב מן הידית ומסתיים בשטח חתך ישר. השימוש העיקרי במרית הוא בתחום הבנייה והשיפוץ והיא משמשת למריחה ומילוי של חומרי טיח מסוגים שונים. הבנאי משתמש בה לטיוח קירות ותקרות, סתימת חורים (בעזרת חומר הקרוי מֶרֶק) ויישור של אלמנטים שונים, בפנים הבניין ומחוצה לו.
מקור השם.
מקור המילה "שפכטל" הוא בגרמנית והיא שימושית בעברית, בדומה למילים גרמניות רבות שחדרו ללכסיקון הבנייה הישראלי, בשל העובדה כי רבים מאנשי הבנייה בתקופת היישוב, אז החלה תנופת הבנייה בישראל, היו ממוצא מרכז-אירופאי ובייחוד מהעלייה מגרמניה. לגרמנית הגיעה המילה מן המילה הלטינית spathe, שפירושה "חרב רחבה".
שימוש לניקוי.
המרית משמשת גם לניקוי משטחים מחומרי בניין שנדבקו אליהם. המרית מגיעה במגוון צורות וגדלים המתאימים לשימושים השונים. ידיות האחיזה עשויה לרוב מעץ או מפלסטיק.
צורת שימוש במילוי מרק.