בבריטניה המונח שמור למצעדים צבאיים או אירועים אחרים בהם המשתתפים צועדים במבנה (בדומה לטקס יום העצמאות בכל שנה המתקיים בהר הרצל במדינת ישראל).
מחאות והפגנות יכולות ללבוש צורה של תהלוכה. אולם במקרים כאלה הן לרוב מכונות "צעדות", ולהן מטרות ויעדים מוגדרים בעלי אופי פוליטי, ציבורי, כלכלי ומשפטי.
עם המצעדים המפורסמים נמנים מצעדים צבאיים המתקיימים בסמוך לציון יום הניצחון במלחמות, הקמת מדינה ועוד, כדוגמת מצעד צה"ל בישראל. מצעדים נוספים הם מצעדי הגאווה - מצעד שנתי המתקיים בערים שונות ברחבי העולם, בו מציינים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) את מאבקם להכרה ולשוויון זכויות. מצעד ידוע נוסף הוא מצעד החיים - מצעד של צעירים יהודים מישראל ומהתפוצות, המתקיים מדי שנה בעיר אושוויינצ'ים שבפולין, ובו משתתפי המצעד צועדים במסלול שיוצא מאתר מחנה ההשמדה אושוויץ I שבעיר אל אתר מחנה בירקנאו (אושוויץ II), ומטרתו להנחיל בקרב הדור הצעיר את זיכרון השואה ולהנציח את קורבנותיה.
טניס - מונחים
בדף זה ישנם מונחים בנושא טניס.
מאזן (חשבונאות)
אויפשט
אויפשט (בהונגרית: Újpest מילולית: פשט החדשה) הוא הרובע הרביעי של בודפשט. הרובע ממוקם מצפון למרכז העיר, בגדה המזרחית של הדנובה. עד שאוחד עם בודפשט ב-1950, היה אויפשט יישוב עירוני עצמאי. עד מלחמת העולם השנייה היה יישוב בעל אוכלוסייה יהודית גדולה והתקיימו בו שתי קהילות: אורתודוקסית ונאולוגית. מן הרובע יצא מועדון הכדורגל העילי F.C. Újpest.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות התקיים יישוב באזור אויפשט כבר בעת ההתיישבות הקלטית. ב שכנה במקום מצודת גבול (לימס). לאחר מכן, לאורך התקופות היו במקום כפר או חווה חקלאית.
בשנת 1835 ניסה איש העסקים איזאק לוי (Lőwy Isaac) להתיישב בפשט (צידה המזרחי של בודפשט), אך נדחה עקב היותו יהודי. הוא החליט לפנות לבעל הקרקעות באזור, הרוזן אישטוואן קרויי ולרכוש ממנו שטח לצורך הקמת פרבר בו יקים בית חרושה והתיישבות. כך הוקם הפרבר אויפשט על יסודות חופש דת, חופש עסקי ושלטון עצמי. מאז 1840 הוכר אויפשט כעירייה עצמאית. בשנת 1886 הוקם בית הכנסת הנאולוגי המפואר, ששאב מספר אלמנטים עיצוביים מבית הכנסת הגדול של בודפשט.
אוכלוסיית אויפשט ושטחה גדלו בהתמדה. במפקד אוכלוסין ב-1869 נמנו 7,000 תושבים, במפקד של 1890 נמנו 23,000 וב-1910 נמנו 55,000 נפש. החלוקה הדתית הייתה 65.9% קתולים, 18.4% יהודים, 9.7% פרוטסטנטים ו-4.5% לותרנים.
בעת שואת יהודי הונגריה, כיוון שאויפשט נחשבה לעיר שדה, החלו יהודיה מגורשים לאושוויץ החל ממאי 1944, זאת בניגוד ליהודי בודפשט העיר שזכו לארכה.
בשנת 1950 נערכה רפורמה במסגרתה צורפו לבודפשט כפרים, עיירות ויישובים בבודפשט רבתי. כך קיבלה אויפשט מעמד של רובע. בשטח הרובע נכללו חלקים נוספים כ- Megyer, Káposztásmegyer, Istvántelek, Székesdűlő וקצהו של האי Népsziget.
בין 24 באוקטובר ל-12 בנובמבר 1956 התקיימו באויפשט עימותים אלימים בין הונגרים לחיילי ברית המועצות וברית ורשה במסגרת המרד ההונגרי, כיוון שהחיילים לא נכנסו לבודפשט גופא אלא יצרו טבעת סביב העיר, שאחד ממוקדיה היה באויפשט.
בשנות ה-70 קושרה אויפשט לחלקי העיר האחרים באמצעות קו M3 של הרכבת התחתית של בודפשט, דבר להוביל לצמיחה, לגידול באוכלוסייה ולשינוי פני הרובע. במקום נבנו שיכוני ענק בסגנון סובייטי שאכלסו עשרות אלפי בני אדם.
נולדו כאן.
לאויפשט ברית ערים תאומות עם:
עלי השני, צ'יף יג'ו
ראס עלי השני
(1819–1866 לערך) היה הראס של באגמדיר ורגנט (סגן) הקיסר של האימפריה האתיופית. היה בנו של אלולה גוגסה משושלת יג'ו היה לסירוגין מושל דאמות ויותר מאוחר גוג'ם. אימו הייתה מנן ליבן אמאדה, לימים קיסרית אתיופיה, והוא היה נכדו של ראס גוגסה מאשתו הרביעית אמתייה סלאסיה בתו של הקיסר תקלה גיורגיס. בימיו בא קץ שלטונה של שושלת יג'ו בבירה הקיסרית גונדר.
מאביק
העברת מחלות
מעביר מחלות
אלי פיינגרש
טדאנובו אסאנו
טדאנובו אסאנו (ביפנית: 佐藤 忠信; נולד ב-27 בנובמבר 1973) הוא שחקן קולנוע יפני. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "איצ'י דה קילר", "מונגול" ו"זאטואיצ'י", את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית עשה בשובר הקופות "ת'ור".
ביוגרפיה.
אסאנו נולד בעיר הנמל יוקוהמה לסוכן שחקנים ולאם ממוצא נאוואחו.
התפרסם לראשונה בקולנוע היפני בסרטים "מאבורושי", "עור כריש ואשת האפרסק" בתור איש
היאקוזה קורו ו"טאבו" בתור הויוזו טאשירו שמתקבל לאקדמיית הסמוראי-שוטרים "שינסגומי".
ב-2001 התפרסם אסאנו בזכות הופעתו בתור קאקהירה בוס המאפיה האכזרי בסרט הפשע האלים " איצ'י דה קילר".
ב-2003 זכה אסאנו בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה על הופעתו בתפקיד הספרן הבודד קנג'י בדרמה "חיים אחרונים ביקום".
אסאנו התפרסם בנוסף בדרמת הסמוראים של טקאשי קיטאנו "זאטואיצ'י" בדמות סמוראי הרונין האטורי גנוסוקה הנלחם בזטואיצ'י ובדרמה הספרותית "קפה לומייר".
ב-2004 שיחק בעלילה הראשונה בדרמה הקומית "לשרוד סטייל 5+" בתור הבעל שרוצח את אשתו.
ב-2007 הופיע בדרמת המלחמה התקופתית "מונגול" וגילם את הכובש המונגולי ג'ינגיס חאן.
ב-2011 פרץ אסאנו לקולנוע הבינלאומי בסרט גיבורי העל שובר הקופות של קנת בראנה "תור" בו לוהק לתפקיד הלוחם הוגאן.
ובשנת 2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וליאם ניסן.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן, לצד אנדרו גארפילד וליאם ניסן.
בשנת 2022 הצטלם למיני-סדרה "שוגון" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'יימס קלאוול; הסדרה עתידה לעלות לשידור ברשת FX במהלך 2023.
חיים אישיים.
לאסאנו בן ובת מגרושתו, השחקנית והמוזיקאית צ'ארה אותה הכיר על סט הסרט "פיקניק".
ויט
ויט ווידן (בגרמנית Witt Weiden) הוא בית מסחר להזמנות בדואר בגרמניה, חברת בת של קבוצת אוטו, החברה הגדולה בעולם להזמנות בדואר. המחזור השנתי של ויט עמד על 570,000,000 € בשנת הכספים 2009-2010 והיא מעסיקה כ-2300 עובדים.
היסטוריה.
ויט היא החברה הוותיקה ביותר להזמנות בדואר של פרטי לבוש בגרמניה. החברה נוסדה בשנת 1907 על ידי יוסף ויט שנחשב לחלוץ בתחום בגרמניה. לאחר 1930 צמחה החברה באופן משמעותי ובשיאה העסיקה כ-5,000 עובדים ומחזור המכירות עמד על 86,000,000 מארק גרמני. לאחר מותו של יוסף ויט, עמדה אשתו מוניקה בראש החברה בין השנים 1954-1958 ולאחר מכן בנם, יוסף ויט ג 'וניור. בגלל משבר מכירות בשנות ה-80 נמכרה החברה לקבוצת אוטו.
תומאס ויט ייסד את מוזיאון ויט במינכן.
רב אידי בר אבין (השני)
רב אידי בר אבין הוא אמורא בבלי בדור השישי, ראש ישיבת סורא אחרי פטירתו של רב אשי.
רב אידי בר אבין היה תלמידו של רב פפא (שהיה תלמידו של רב אידי בר אבין הראשון המפורסם), והיה חברו של רב אשי.
באיגרת רב שרירא גאון מסופר שאחרי פטירתו של רב אשי (בשנת ד'קפ"ז - 427), ראש ישיבת סורא, מילאו את מקומו מרימר ואחריו רב אידי בר אבין שישב על הכיסא כעשרים שנה עד פטירתו בשנת ד'רי"א (451). לפי חשבון זה, האריך ימים, שהרי היה תלמידו של רב פפא שנפטר בתרפ"ז, ואם היה בן עשרים שנה לכל הפחות בעת פטירתו, נמצא שחי צ"ו שנה.
בתקופה שמלך כראש ישיבת סורא, תיקן תקנות לבני דורו, כך למשל תיקן תקנה לבני העיר נרש (הסמוכה לסורא) בהלכות נדה.
בני דקלים
בְּנֵי דְּקָלִים (נקרא בתחילה גם גִּבְעַת חַזָּן, בעקבות מערות חזן הנמצאות בשכונה הצפונית) הוא יישוב שהוקם לשם מגורי קבע לקהילת יוצאי נווה דקלים, שפונתה מביתה בתוכנית ההתנתקות. היישוב תוכנן ל־150 משפחות בשלב הראשון, ובסך הכול ל־500 משפחות. היישוב נמצא בחבל לכיש, סמוך למושב שקף, על גבעה המכונה "גבעת חזן", ונקרא על שם היישוב הגדול מבין יישובי גוש קטיף – נווה דקלים.
פעילי איכות הסביבה התנגדו להקמת היישוב, בטענה שהיא מנוגדת להחלטת המועצה הארצית לתכנון ובנייה משנות ה-90, ולפיה אזור שפלת יהודה הפך ל"מרחב ביוספרי" - אזור שאין לפתחו מחוץ ליישובים הקיימים, כדי לשמר את המערכת האקולוגית והנוף האופייניים לו. אנשי החברה להגנת הטבע טענו גם שאין צורך ביישוב חדש, כי ביישובים קיימים באזור מצויות אלפי דירות פנויות. ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה דנה בהתנגדויות בתחילת 2008, ואישרה סופית את הקמת היישוב.
טקס הנחת אבן הפינה ליישוב נערך בתאריך 5 באוקטובר 2009. במחצית הראשונה של 2011 הושלמו סלילת הרחובות, הקמת התשתיות, וחלוקת המגרשים בשכונה הראשונה.
באמצע שנת 2013 עלו על הקרקע המשפחות הראשונות שהתגוררו בשכונת קרוואנים בכניסה ליישוב - "בקו"ם" (בקו"ם - "בסיס קליטה ומיון") פנימי של היישוב. הבקו"ם מיועד למשפחות בעלות מגרש ביישוב אך נמצאות בתהליכי בנייתו או שבנייתו מתעכבת מסיבות מסוימות ועל כן באות להתגורר באופן זמני בקרבת היישוב עד שיעברו לבית הקבע ובמקומם תכנס משפחה חדשה לקרוואן. בקיץ 2013 עברו המשפחות הראשונות לבתי הקבע ביישוב ומאז היישוב מתפתח.
כיום היישוב מונה כ-190 משפחות בשכונה הראשונה וכ-120 בשכונה השנייה. ביישוב פועלים שני בתי ספר אזוריים (אחד לבנים ואחד לבנות), מרפאה, טיפת חלב, מקווה נשים, גן ילדים, פארק בהקמה מסביב למערות חזן ואולפנה.
בתחילת שנת הלימודית ה'תשע"ט הוקמה "אולפנת בני עקיבא לכיש" ביישוב, בשנת ב'תשע"ט האולפנה מנתה כ-80 בנות מתוך שלוש שכבות של כיתות ז-ט, בשנת ה'תש"פ כמות התלמידות היו כ-165 תלמידות של שכבות ז-י.