נולד בכפר בְּרֶזָארִיץ' למשפחת חקלאים אמידה בת 11 נפשות. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בזאגרב. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי וסיים בהצלחה קורס קצינים. הוא לחם בקרבות החזית האיטלקית, וביולי 1918 נפל בשבי האיטלקים. לאחר המלחמה החל לימודי חקלאות באוניברסיטת זאגרב, אך הפסיקם ושב לבית הוריו לסייע בעבודתם החקלאית.
ב-1924 יצא סטפינאץ ללימודי כמורה ברומא, המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית, וב-1930 הוסמך לכמורה. הוא שב לזאגרב והשתלב במנגנון הכנסייה הקתולית. הוא נודע כלאומן, אך לא נטל חלק בפעילות פוליטית גלויה. ב-7 בדצמבר 1937 מונה על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר לחשמן של זאגרב, לאחר שקודמו בתפקיד הלך לעולמו.
אירועי מלחמת העולם השנייה.
ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. ב-10 באפריל 1941 נכנסו כוחות גרמניים לזאגרב ועימם עשרות רבות של גולים לאומניים קרואטים שנמלטו מהממלכה בתקופת שלטונה של ממלכת יוגוסלביה. עם הגעתם כוננה המדינה העצמאית של קרואטיה בראשות מנהיג האוסטאשה אנטה פאבליץ'. ב-12 באפריל נפגש החשמן סטפינאץ עם סלאבקו קווטרניק, מראשי האוסטאשה, ונשבע אמונים למדינה החדשה, וב-16 באפריל נפגש עם אנטה פאבליץ' והביע את תמיכתו בשלטון החדש. יצוין כי רק ב-17 באפריל נכנעה ממלכת יוגוסלביה באופן רשמי. משטר האוסטאשה היה בעל זיקה מובהקת לכנסייה הקתולית והיא זכתה למעמד מיוחד בקרב ראשי הממשל. סטפינאץ ראה בשלטון החדש הישג לכנסייה הקתולית.
סטפינאץ הביע עמדות נחרצות נגד הכנסייה האורתודוקסית הסרבית ובניה שהתגוררו בזאגרב. בכתביו ציין:
מעריכים שכ-240,000 סרבים אולצו בהנחייתו להמיר את דתם מנצרות אורתודוקסית לקתולית. עד סוף 1941 נעצרו וגורשו מרבית יהודי זאגרב למחנות ריכוז ומהם למחנות השמדה. במהלך אירועים אלו לא הביעה הכנסייה הקתולית והעומד בראשה כל התנגדות או מחאה לפעולות שהתבצעו. יתרה מכך, אנשי כמורה בדרגים נמוכים כגון מירוסלאב פיליפוביץ' נטלו חלק פעיל במנגנון ההשמדה של האוסטאשים בידיעה ברורה של ראשי הכנסייה על מעשיהם. בפברואר 1942 מונה שטורמבאנפיהרר הנס הלם לאחראי על גירוש היהודים שנותרו באזור קרואטיה. באוגוסט 1942 בוצעה אקציה נוספת בזאגרב, ובה נעצרו יהודים שנמלטו מהאקציה הראשונה ומצאו מחבוא בדירות מסתור ובכפרים סביב זאגרב. העצורים הובלו בטרנספורטים ישירות לאושוויץ ולדכאו. במרץ 1943 בוצעה האקציה האחרונה בזאגרב ובמהלכה נעצרו וגורשו לאושוויץ אחרוני היהודים ובכללם הרב הראשי שלום פרייברגר.
באמצע 1943, לאחר השלמת הגירושים ורציחתם של מרבית יהודי זאגרב, גינה החשמן סטפינאץ רשמית רצח יהודים, סרבים ובני רומה. ככל שהתגברו הסימנים לתבוסת גרמניה במלחמה כך גברו הגינויים מצד ראשי הכנסייה על מעשי האוסטאשה.
מנגד, עולה כי החשמן סטפינאץ וראשי הכנסייה פעלו לעזור למספר יהודים מקרב קהילת זאגרב עימם עמדו בקשרים אישיים וכן ליהודים מומרים ובני נישואי תערובת. כמו כן קיימים מקורות המציינים שהחשמן סטפינאץ הציל 56 קשישים יהודים שהתגוררו בבית האבות ע"ש לאלוסלאב שוורץ בזאגרב. עוד עולה כי הרב הראשי ליהודי זאגרב שלום פרייברגר מצא מחסה בביתו של החשמן סטפינאץ לתקופה מסוימת. בתקופה זו נעשה ניסיון על ידי הסוכנות היהודית להציל ילדים יהודים מאירופה ולהעלותם לארץ ישראל. לילדי זאגרב הוקצו 50 סרטיפיקטים. במועד זה כבר היו מרבית ילדי הקהילה במחנות ריכוז. הרב שלום פרייברגר, שעמד בקשרים אישיים עם החשמן סטפינאץ, נעזר בו ובראשי קהילות יהודיות מחוץ ליוגוסלביה ובכלל זה ועדת העזרה וההצלה בבודפשט. לאחר מאמצים קדחתניים אותרו 11 ילדים ובני נוער ובכללם בנו יחידו של הרב, רובן פרייברגר, והועברו להונגריה ולטורקיה ומשם עלו חלקם לארץ ישראל המנדטורית.
ההיסטוריון מנחם שלח גורס כי סטפינאץ נכשל כישלון מוסרי ומעשי לא משום שהוא תמך בפועל ברצח יהודים, אלא משום שהיה פסיבי ולא נקט עמדה נחרצת נגד המעשים השונים ובכלל זה מעשי זוועה שבוצעו על ידי כמרי הכנסייה שהוא עמד בראשה. בחלק מהמקרים פסח על שני הסעיפים: מחד הצדיק את פעולות משטר האוסטאשה בפני ראשי הכנסייה ברומא, ומאידך גינה אותם בפורומים אחרים. שלח גורס כי סטפינאץ היה "האדם הלא נכון, במקום הלא נכון ובזמן הלא נכון".
משפטו ואחריתו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוקמה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בהנהגת יוסיף ברוז טיטו. החשמן סטפינאץ המשיך לקיים קשרים עם אנשי האוסטאשה, והכנסייה אף סייעה למלט אחדים מהם למדינות דרום אמריקה. סטפינאץ נעצר והועמד לדין בעוון בגידה ושיתוף פעולה עם כובש זר. ב-11 באוקטובר 1946 הורשע בבית משפט מיוחד בליובליאנה בפשעים נגד המדינה ונדון ל-16 שנות מאסר עם עבודות פרך. בין השאר, הורשע סטיפינאץ על כך שסייע לשלטונות ללכוד את הרב שלום פרייברגר ובכך גרם לרציחתו.
תוצאות המשפט הובילו למחאות בינלאומיות על רקע המלחמה הקרה. האפיפיור פיוס השנים עשר הביע צער ומחאה על המשפט וכך גם שר החוץ של ארצות הברית דין אצ'יסון. נטען שמדובר היה ברדיפה פוליטית. עוד הגיעו מחאות רבות מקרב ראשי כנסיות קתוליות ברחבי העולם. ב-1952 נכלל אלויזיה סטפינאץ ברשימת החשמנים של הוותיקן, ובתגובה ניתקה יוגוסלביה את יחסיה הדיפלומטיים עם מדינת הוותיקן. ב-5 בדצמבר 1951 שוחרר סטפינאץ מכלאו והושם במעצר בית. ב-1960 מת סטפינאץ מפקקת.
ב-1998 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"קדוש מבורך". בקרואטיה נחשב אלויזיה סטפינאץ לגיבור לאומי וסמל ללאומיות הקרואטית. 110 רחובות נושאים את שמו. בקשה להכריז עליו חסיד אומות העולם נדחתה על ידי ארגון יד ושם.
הספריה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה
רעידת האדמה והצונאמי בסולאווסי (2018)
רעידת האדמה והצונאמי בסולאווסי התרחשו ב-28 בספטמבר 2018. תחילה אירעה רעידת אדמה רדודה שפגעה בחצי האי מינהאסה באי סולאווסי באינדונזיה, כאשר המוקד שלה ממוקם באזור דונגלה ההררי, במחוז מרכז סולאווסי. רעידת האדמה אירעה במרחק 77 ק"מ מבירת המחוז פאלו , והורגשה חזק במרחק רב עד סמרינדה במזרח קלימנטן וגם בטאוואו במדינת סבה במלזיה, שתיהן באי בורנאו. האירוע הזה התרחש לאחר רצף של רעשים מקדימים , שהגדולים בהם היו בעוצמה של 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והתרחשו מוקדם יותר באותו יום.
בעקבות הרעש המרכזי, יצאה התרעת צונאמי בקרבת במצר מקאסאר, אך היא בוטלה כשעה לאחר מכן. עם זאת, צונאמי מקומי אחר כך פגע בפאלו, וסחף בדרכו בתים ומבנים בקו החוף. ההשפעות המשולבות של רעידת האדמה והצונאמי הובילו למותם של לפחות 2,045 אנשים ול-5,000 נעדרים ולפציעתם של 10,000 נוספים. בכך הפכה לרעידת האדמה הקטלנית ביותר באינדונזיה מאז רעידת האדמה בסומטרה (2009), כמו כן רעידת האדמה הקטלנית ביותר שהייתה בשנת 2018 הסוכנות האינדונזית למטאורולוגיה, קלימטולוגיה ולגיאופיזיקה (BMKG) אישרה כי הצונאמי נוצר כאשר על פי אומדן הגובה המרבי שלו 4 עד 6 מטרים, פגע ביישובים פאלו, דונגלה וממוג'ו לאורך המסלול שלו.
רעידת האדמה.
לרעש המרכזי קדמו רצף של רעשים מקדימים, שהתחילו כשלוש שעות קודם לכן בעוצמה של 6.1, ולאחר מכן התרחשו נוספים, כולם ממוקמים באזור סמו מדרום למוקד הרעש.
הרעש הראשוני התרחש בשעה 15:00 זמן מקומי. רעידת האדמה פגעה בעומק רדוד של 10 ק"מ, בעוצמה של 5.9 עד 6.1. רעש חזק הורגש בדונגלה. לפחות אדם אחד נהרג על ידי מפולת ו-10 אחרים נפצעו. הרשויות אישרו כי עשרות מבנים ניזוקו או נהרסו ברעידת האדמה.
הרעש המרכזי.
הרעש המרכזי שדווח בתחילה בעוצמה של 7.7 ולאחר מכן תוקן ל-7.5.
הרעש המרכזי התרחש בשעה 18:02, זמן מקומי, במהלך שעות העומס. רעידת האדמה הורגשה עד לסמרדינה בירת מזרח קלימנטן, ובכן הורגשה באזורים נוספים במזרח, בדרום ובצפון. באזורים רבים התרחשו הפסקות חשמל והתקשורת נפלה. דווח כי יותר מ-500 מגדלי תקשורת אלחוטית נפגעו על ידי רעידת האדמה.
רשויות אינדונזיה אישרו כי איש לא היה מסוגל ליצור קשר עם אף אדם מדונגלה, העיירה הקרובה ביותר למוקד הרעש. התקשורת חודשה לבסוף רק ב-30 בספטמבר.
צונאמי.
התראות צונאמי פורסמו בפאלו ובדונגלה. האזהרות נשלחו באמצעות SMS, על ידי משרד המידע והתקשורת האינדונזי. נאמר שעל תושבי דונגלה לצפות לגלי צונאמי בגובה של 0.5–3 מטרים, בזמן שתושבי פאלו צריכים לצפות לגלי צונאמי בגובה של פחות מ-0.5 מטר. למרות זאת, בפועל הצונאמי הכה בגובה רב מהצפוי. תושבי פאלו דיווחו על גלים בגובה של יותר מ-2 מטרים, בעוד אחרים ציינו כי הגלים הצליחו להגיע לקומה השנייה.
פקידים אינדונזים רשמיים חישבו את זמן ההגעה המשוער של הצונאמי. החישוב הצביע על כך שהצונאמי יגיע לפאלו כ-20 דקות לאחר רעידת האדמה. בסביבות 17:27 זמן מקומי, מטאורולוגיים זיהו גלי צונאמי. אזהרת הצונאמי בוטלה ב 17:37. באותו הזמן, הצונאמי פגע בפאלו.
גורמים רשמיים אישרו כי הגלים שפגעו בפאלו הגיעו למעשה לגובה של 5 מטרים, כאשר חלקם הגיעו כמעט לגובה של 6 מטרים.
הצונאמי תפס גאולוגים בהפתעה, שכן הצונאמי היה צפוי להיות בגובה נמוך, בגובה מרבי של כ-2 מטרים. במהלך רעידת אדמה, תנועות הקרום היו במידה רבה אופקיות, כאשר רוב הצונאמים התרחשו ברעידות אדמה עם תנועה אנכית. הסבר אחד הוא, כי רעידת האדמה גרמה מתחת למים למפולות שגרמו לצונאמי.
נזק.