התיירות מהווה מרכיב בעל חשיבות גדולה בכלכלת ליגוריה. האקלים הנוח, עיירות החוף והקיט הרבות והאתרים המפורסמים, דוגמת: פורטופינו, צ'ינקווה טרה ופורטו ונרה, מושכים תיירים רבים. ב-2007 שהו בליגוריה 2.4 מיליון תיירים מאיטליה ו-1.2 מיליון תיירים מחוץ לאיטליה. רוב התיירות מתרכזת בעונת הקיץ בה ניתן ליהנות מהחופים הרבים ומשרותי התיירות הנלווים אליהם. התיירות ההמונית, המביאה לשילוש האוכלוסייה בעונת הקיץ, גורמת נזקים סביבתיים, דוגמת בניית בנייני בטון מודרניים על חוף הים, הנקרא באיטליה "rapallizzazione" על שם עיירת הקיט רפאלו שליד ג'נובה בה התרחשה תופעה זו.
עם זאת, יש בליגוריה גם סוגי תיירות אחרים, דוגמת:תיירות דיג, תיירות חוות חקלאיות ותיירות רגילה הכוללת כנסים, פסטיבלים, תערוכות וביקור באתרים היסטוריים ותרבותיים.
מטבח.
מאכלי ים מהווים מרכיב עיקרי במטבח הים-תיכוני והמטבח הליגורי אינו שונה בנקודה זו מאחר שהים הוא מרכיב עיקרי בתרבות האזור משחר תרבותו. המטבח הליגורי מושפע גם מהאזורים שהיה בקשר עימם לאורך ההיסטוריה, דוגמת גבינת הפקורינו שמשמשת לעיתים כמרכיב בפסטו ומקורה הוא בסרדיניה.
ליגוריה היא המקור לרוטב הפסטו - אחד מהרטבים הנפוצים ביותר במטבח האיטלקי, העשוי מריחן טרי, צנוברים, שמן זית, שום וגבינת פרמזן.
ככלל, ניתן לומר על המטבח הליגורי כי במקורו הוא מטבח של אנשים ארציים ופשוטים: הרריים ויורדי ים, שהתפתח ברבות השנים לכדי מטבח יוקרתי ומתקדם השומר גם על מרכיביו הראשוניים.
המרכיבים הבולטים במטבח זה הם: עשבי תיבול ממקור טבעי ובראשם אזוב, מרווה, רוזמרין, ער אציל וקורנית, עשבי תיבול ביתיים דוגמת ריחן ג'נובזי , ירקות דוגמת עגבניית סטייק , סוג מקומי של דלורית , בצל, תפוח אדמה מקומי , חצילים, אספרגוס, ארטישוק, פטריות וכמהין מאזור ואל בורמידה (ליד סאבונה).
חלוקה אדמיניסטרטיבית.
ליגוריה מחולקת לארבע נפות:
לומברדיה
לומברדיה (באיטלקית: Lombardia) הוא אחד מ-20 המחוזות באיטליה ונמצא בצפון מערב המדינה. בירתו היא העיר מילאנו. הוא גובל במחוזות פיימונטה, אמיליה-רומאניה, ונטו, טרנטינו - אלטו אדיג'ה ובשווייץ. בלומברדיה מתגוררת שישית מהאוכלוסייה הכוללת של איטליה (כ-10 מיליון נפש). מושל המחוז הנוכחי הוא אטיליו פונטנה.
לומברדיה הוא אחד משלושת המחוזות העשירים ביותר באירופה. חברות רבות, איטלקיות וזרות, מציבות את המטות שלהן במילאנו. לומברדיה היא ביתן של קבוצות ספורט רבות, בענפי ספורט מגוונים. גורד השחקים הגבוה ביותר באיטליה, מגדל יוניקרדיט, שגובהו 231 מטר, נמצא בלומברדיה ומשמש כמטה חברת יוניקרדיט.
שם המחוז נגזר משמו של שבט הלומברדים, שבט גרמאני שהתיישב באזור לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית.
היסטוריה.
האזור יושב לראשונה באלף השני לפני הספירה. אחר כך יושב על ידי האטרוסקים. האטרוסקים בנו את העיר מנטואה והפיצו את שפת המנטואה בכתיבה. במאה ה-5 לפנה"ס התיישבו באזור הקלטים. הקלטים הקימו מספר ערים (בהן מילאנו), והצליחו להרחיב את שליטתם עד הים האדריאטי. שמות גאוגרפיים רבים באזור עודם קלטיים (מילאנו, לדוגמה) או מאזכרים את העמים הקלטים שישבו באזור (בין הדוגמאות הבולטות - גאלארטה). התקדמות הקלטים נעצרה על ידי הקיסרות הרומית. אחרי מאות שנות מאבק, כבשה רומא ב-194 לפנה"ס את האזור ולומברדיה הפכה לפרובינציה.
בעקבות הכיבוש הרומי והודות למיקומה החשוב של לומברדיה בדרך לגאליה (צרפת) ולמזרח היבשת, הפכה לומברדיה לאזור עשיר, עם חקלאות מפותחת ונתיבי מעבר רחבים. פוליטיקאים ומצביאים רומיים חשובים נולדו באזור.
אחרי נפילת האימפריה הרומית סבלה לומברדיה מהתקפות שונות. היחסים בין הלומברדים לבין שבטים גאליים ובווארים התחזקו מאוד באותה התקופה, ואחר כך התחזקו הקשרים עם האיטלקים עצמם. הקשרים התהדקו מאוד, ומן התרבות הלומברדית נותר רק קומץ קטן של חוקים. גם חוקים אלו בוטלו עם כיבוש לומברדיה בידי קרל הגדול, מלך הפרנקים. קרל סיפח לממלכתו את לומברדיה ומחוזות רבים מצפון ומרכז איטליה. את מקום הדוכסים הלומברדים תפסו וסאלים גרמאנים, בישופים ונסיכים.
החל מהמאה ה-11 החלה לומברדיה בפיתוח מחודש של התעשייה, המסחר והחקלאות. פיתוח זה חיזק את התושבים בערים העצמאיות של החבל, שיצרו ברית בשם הליגה הלומברדית, והגיע לשיאו במאות ה-12 וה-13, אז הביסו לגיונות מקומיים את פרידריך הראשון ופרידריך השני, קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
במאה ה-14 התפתח האזור תחת שליטים מקומיים שונים. לומברדיה עברה תהליך של התעצמות פוליטית וכלכלית, ובאמצע המאה ה-15 היה דוכס מילאנו, פרנצ'סקו ספורצה, פוליטיקאי בעל עוצמה כלכלית וצבאית גדולה באירופה כולה.
אחרי הקרב על פאביה ב-1525, הפכה משרת דוכס מילאנו לעמדת כוח אוסטרית. בתקופת שלטון בית הבסבורג על האזור המשיכה הכלכלה להתפתח. באותה התקופה היו חלקיה המזרחיים של לומברדיה נתונים לשליטתה של רפובליקת ונציה.
השלטון האוסטרי נפסק בסוף המאה ה-18, עם פלישת צבא צרפת. ב-1815 הוחלה הרסטורציה על אירופה, ואוסטריה שבה לשלוט על לומברדיה. בסוף המאה ה-19 התאחדה עם מדינות איטליה הנוספות לאיטליה, ומאז נחשב מחוז לומברדיה לאחד המחוזות העשירים באיטליה בפרט ובאירופה בכלל. באוקטובר 2017 נתקיים במחוז משאל עם ובו הכריעו התושבים בעד דרישה לאוטונומיה.
ב-2020 הייתה לומברדיה הזירה העיקרית של התפרצות נגיף הקורונה באיטליה, ואחד האזורים שנפגעו פגיעה קשה בשלב מוקדם של התפשטות המגפה בעולם.
פלטיאל הנגיד
פלטיאל הנגיד (לעיתים רבי פלטיאל הנגיד; נפטר בשנת 976) כיהן כנגיד הקהילות היהודיות במזרח וכראש השרים בממלכתו של הח'ליף הפאטימי אבו תמים מעד אל-מועיז.
במגילת אחימעץ.
על פי המסופר במגילת אחימעץ, פלטיאל נולד במחוז קלבריה באיטליה ולמד אסטרולוגיה ואסטרונומיה. הוא היה צאצא של משפחה מכובדת ביותר, וכאשר השליט הפאטימי אל-מועיז כבש את חבלי דרום איטליה, הוא התעניין במשפחה ופלטיאל הוצג בפניו, מצא חן בעיניו ומונה ליועצו האישי. בעקבות חזון בכוכבים בו חזה פלטיאל שאל-מועיז ימונה לח'ליף, מונה פלטיאל למשנה למלך.
כאשר באה משלחת ביזנטית כדי לכרות ברית עם הח'ליף אל-מועיז, שגריר המשלחת סירב לדבר עם יהודי (אותו שגריר ביזה את פלטיאל הנגיד), ולכן לא התקבל לשיחות עם הדרג המדיני של הממלכה. לאחר כמה ימים התנצל ורק אז התקבל לשיחה עם פלטיאל, שבסופה הם חתמו הסכם שלום.
פלטיאל הנגיד תכנן את מסע הכיבוש של הח'ליף במצרים.
לאחר הצלחותיו הללו, מינה הח'ליף אל-מועיז את פלטיאל לראש השרים בממלכתו, ועושרו וכבודו התעצמו עד מאוד. הח'ליף גם העלה אותו בדרגה, ובשם הח'ליף קיבל שליטה בארץ ישראל, מצרים, סוריה, סיציליה, מרוקו ושאר ארצות המזרח.
במגילת אחימעץ מתואר פלטיאל כ-"המגן לקהלות עם אל הדרים במצרים ובארץ ישראל בפלרמו ובאפריקא ובכל ארץ ישמעאל".
במחקר.
ב"לקוטים מדברי יוסף" לר׳ יוסף בן יצחק סמברי מופיע סיפור על מינוי "פלוני" כנגיד הראשון במצרים. ישנם אשר זיהו סיפור זה כמתייחס לפלטיאל ובהתאם הדעה המקובלת בקרב החוקרים היא שפלטיאל היה הנגיד הראשון על הקהילות היהודיות במזרח. אולם יש חולקים על קביעה זאת וטוענים שמוסד הנגידות התפתח מאוחר יותר והתואר "נגיד" שניתן לפלטיאל לא היה קשור למוסד זה.
לאחר כמה זמן אף הוכתר בתואר רב. מאוחר יותר, עשר שנים בערך לפני מותו, הוא מונה לשר הכספים ולגובה המיסים בתחום שלטונו של הח'ליף. פלטיאל הנגיד נפטר בשנת 976, ובנו ממשיכו היה שמואל בן פלטיאל.
אחיינו אחימעץ בן פלטיאל כתב את "ספר היוחסין", בו סופר על חיי היהודים בתקופה זו.
במגילה מסופר כי בנו העלה אותו לקבורה בירושלים.
באשר לזהותו של פלטיאל במקורות חיצוניים, הועלו במשך השנים מספר סברות. העדכנית ביותר היא של משה גיל שסובר שייתכן והמצביא היהודי בצבא הפאטימי, פאצ'ל איבן סאלח, הוא פלטיאל הנגיד. הוא מנמק זאת בכך לאור הדמיון בין השמות, היות שניהם משכילים ורופאים, וכן הדמיון בתפקיד שכל אחד מהם מילא בחצר הפאטימית, והיות פאצ'ל בהמשך מושל צבאי של כלל סוריה ואחראי כספים, אשר היה מעורב גם בכיבוש מצרים וארץ ישראל. בנוסף הסיפור על פלטיאל והשגריר הביזנטי מופיע במקורות המוסלמים על פאצ'ל בגרסה דומה לפיה במהלך המערכה על ארץ ישראל, מושל ממדינה מוסלמית עוינת מסרב לקבלו בשל מוצאו היהודי, אך לבסוף חוזר בו. עם זאת ישנן עדיין סתירות בין המקורות כגון שנת הפטירה המאוחרת יותר של פאצ'ל שחי עוד בתחילת שלטון הח'ליף אל-חאכם (996). סברה נוספת מזהה את פלטיאל עם מוסא בן אלעזר, רופאם של החליפים אל-מנצור ואל-עזיז.
שמואל בן פלטיאל
שמואל בן פלטיאל היה שר הכספים והמסים באיטליה (בה התגורר) בממלכתו של הח'ליף הפאטמי אבו תמים מעד אל-מועיז.
קורות חיים.
שמואל היה בנו של פלטיאל הנגיד, מי שהיה ראש השרים בממלכתו של הח'ליף אל-מועיז. קורותיו מסופרים ב"מגילת אחימעץ", שחיבר בן דודו אחימעץ בן פלטיאל.
שמואל בן פלטיאל נהג לתרום כספים רבים למטרות צדקה. כל בניו נפטרו מלבד אחימעץ בן פלטיאל. בשנת 976 נפטר אביו, פלטיאל הנגיד, והוא קבר אותו בירושלים. בנוסף העלה לקבורה בירושלים את עצמות אמו ואת עצמות דודו חננאל.
אדוארד החמישי, מלך אנגליה
אדוארד החמישי (באנגלית: Edward V of England; 2 בנובמבר 1470–1483 לערך) היה מלך אנגליה למשך כחודשיים, ב-1483, בגיל שתים-עשרה, בעיצומן של מלחמות השושנים. הוא לא הוכתר מעולם, וכעבור תקופה קצרה הוכרז כממזר והוחלף על ידי דודו, ריצ'רד השלישי. אדוארד ואחיו, ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק, שוכנו או נכלאו במצודת לונדון. שני הנסיכים שבמצודה לא נראו עוד לאחר שנת 1483.
ביוגרפיה.