סקיקלאד נוסדה בשנת 1991 בידי הסולן לשעבר של להקת סאבת (Sabbt), מרטין ווקייר (Walkyier), והגיטריסט של להקת פאריה (Pariah), סטיב רמזי, לאחר שווקייר עזב את סאבת בגלל חילוקי דעות שונים עם הגיטריסט אנדי סניפ לכיוון שאליו הולכת הלהקה עם מילות שיריה. המטרה שאליה כיוונו רמזי וווקייר הייתה 'להקים את להקת הפגאן מטאל האולטימטיבית', ורעיונות ראשונים בנוגע אליה אף כללו תלבושות בסגנון רובין הוד, אך נזנחו במהרה. אל הלהקה הצטרף עוד חבר לשעבר של פאריה, הבסיסט גראהם אנגליש, ואליהם נוסף גם המתופף קית' בקסטר. הם חתמו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים הגרמנית נויז אינטרנשיונל (Noise International), והדיסק הראשון שלהם, Wayward Sons of Mother Earth, יצא בחסותה ב-1991.
אחרי מסע הופעות עם להקת אוברקיל (Overkill) הם הוסיפו את פרית'ה ג'נקינס (Fritha) על הכינור ועל הקלידים, וגיטריסט שני, דייב פיו (Pugh), ללהקה. בכך מכניסים צליל פולקלורי בהרבה לדיסק הבא שלהם, A Burnt Offering for the Bone Idol, שיצא ב-1992. נראה היה כי היו ללהקה מקורות בלתי נדלים לשירים, והאלבום הבא לא איחר לבוא. Jonah's Ark יצא ב-1993, ו-Prince of the Poverty Line ב-1994, עם קייט האוול (Howell) במקום ג'נקינס. בדיסק הבא שלהם שיצא ב-1995, The Silent Whales of Lunar Sea, כבר החליפה אותה ג'ורג'יניה בידל. לאחר הדיסק גם פיו וגם בקסטר בחרו לעזוב את הלהקה, וסקיקלאד נתקעו בסטודיו – לא יכולים לצאת למסע הופעות. הם הוציאו באותה שנה גם את Irrational Anthems וגם את Oui Avant-Garde a Chance, בשניהם סקיקלאד השתמשו במתופפי סטודיו שנשכרו.
באלבומה הבא The Answer Machine? משנת 1997 הלהקה עדיין חסרה מתופף קבוע, אך ג'יי גראהם חתם בה ב-1998, וכך גם הגיטריסט קווין רידלי (שניהם בעבר הפיקו את הלהקה), בדיוק בזמן להקליט את Vintage Whine שיצא ב-1999.
ההרכב נשאר ביחד להקלטות של Folkémon בשנת 2000, אך מייסד הלהקה ווקייר עזב שנה לאחר מכן, ב-2001, בעקבות סכסוכים שונים, ביניהם בעיות פיננסיות וגם חוסר הרצון של הלהקה להופיע בדרום־אמריקה הלהקה כקש האחרון. מספר חברי להקה העירו בתגובה שהאישיות המרירה של ווקייר היא זו שהשפיעה במידת מה על חוסר יציבות הלהקה. בעיני מעריצים רבים, ווקייר עצמו היה הלהקה – מילות השירים, והדרך בה הוא שר אותם, ושמועות ופחדים צצו במהירות על התפרקות הלהקה.
המתופף ג'יי גראהם עזב את סקיקלאד זמן מה לאחר ווקייר, אך הלהקה השקיטה את הפחדים ואת השמועות באלבומה הבא, משנת 2002, No Daylights… Nor Heel Taps, בו סקיקלאד בחרו להזיז את קווין רידלי לשירה, באלבום נמצאות גם הקלטות של גרסאות מהקלאסיקות של סקיקלאד בסגנון שירה בפאב אירי שנוגנו בידי ההרכב החדש. ניתן היה למצוא באלבום גם את הסינגל Swords of a Thousand Men, שהופיע ב-Folkémon כשיר בונוס, בגרסה שונה. בסינגל עצמו היו שתי הקלטות של השיר, אחת מהם עם רידלי בשירה, ובשנייה כשהוא חולק את המיקרופון עם הסולן של טן פול טודור (Ten Pole Tudor's), אדוארד טודור־פול. הדיסק לווה במסע הופעות נרחב בשם 'דומה... אך שונה' (The Same… But Different).
הלהקה עוד הוציאה ב-2001 את Another Fine Mess, שהכיל הקלטות חיות מ-1995 ואת כל ה-EP Outrageous Fortunes. הדיסק שיצא ב-2004, A Semblance of Normality אמור לייצג את החומר החדש של הלהקה לאחר עידן ווקייר (והיו כמה ויכוחים לא נעימים בין ווקייר לשאר הלהקה בנוגע לזכויות היוצרים לפרסום שירים שכתב או בהם השתתף). החומר החדש שמר על הכובד של החומר הקודם של הלהקה, כשרידלי מנסה בבירור לכתוב שירים (וגם לשיר) בדומה לווקייר, תוך כדי ניסיון חתירה לקול ייחודי. ייתכן וזהו האלבום המפורסם ביותר של סקיקלאד, בעיקר בגלל פרסומו מפה לאוזן, והתשבחות הרבות שקיבל. דווקא העולם דובר האנגלית התעלם מקיומו, מלבד דרום־אפריקה ויבשת אירופה גופא. הדבר יכול להיחשב כאירוני בשל השימוש הרב של הלהקה במשחקי מילים שבעיקר דוברי אנגלית יבינו בצורה מלאה.
שמה של הלהקה נלקח מהשימוש בעירום בטקסים פולחניים של דת הויקה, בה הפולחן נעשה מילולית כשהמשתתפים עטופים (clad) רק בידי השמיים (sky), כסימן לשוויון. השם מעיד על הנטייה הדתית של חברי הלהקה, כמו גם על אמונותיהם הסוציאליות, כמו שנכתב בשירם Skyclad מאלבומם הראשון:
כך ממשיך השיר ומתאר את העידן החדש של האבירות, לכאורה; כשכל מה שהאנשים חושקים בו הוא מסיבות חברתיות מעיקות, עלייה בסולם המעמדות והגידול בתכולת כרטיס האשראי. הפזמון מתאר מה צריך להיות לפי חברי הלהקה, האמת הפנימית של דת הויקה:
דעות.
אפשר לתאר את סקיקלאד כלהקת מחאה. מילותיהם נוגעות במגוון רחב של נושאים פוליטיים (כמו גם בנושאים יותר אישיים, בעיקר בתקופת ווקייר), הכוללים עוני, סמים, איכות־הסביבה, פוליטיקה, פגאניזם, מסחריות ואודות החברה עצמה. פולמוס הלהקה מתבסס בעיקר על ניסיון חיים אמיתי; בראיון אחד סיפר ווקייר על הזמן בו חשבון החשמל שלו הרקיע שחקים, והוא נאלץ לחיות על כריכים של שעועית אפויה עם הגיטריסט סטיב רמזי. סקיקלאד בדרך כלל מציגה דעות שמאלניות, תומכים ומחזקים בעיקר את מעמד הפועלים העובד, אף על פי שהלהקה לא לחלוטין ליברלית; Men of Straw ו-Catherine at the Wheel מראים, בין השאר, עמדת אפס סובלנות כלפי התעללות בילדים, ו-Ten Little Kingdoms הוא שיר כנגד ייפוי כוחות. כתיבתו של ווקייר מראה גם סקרנות מצד הלהקה כלפי נשים, ובעיקר נשים מיניות במיוחד, כמו שניתן לראות ב-'My Mother in Darkness', 'Polkageist!' ו-'Little Miss Take', הדבר קשור למחצה בעקרונות הפגאניזם ודת הויקה.
חלקים מ-Men of Straw מתוך האלבום A Burnt Offering for the Bone Idol:
הלהקה מוכרת במשחקי המילים המתוחכמים שלה, ברמיזות הדו־משמעיות ובאזכורים ליצירות ומקרים היסטוריים מפורסמים, כשאפשר לקחת לדוגמה את Womb of the Worm ואת Vintage Whine, אף על פי שהדבר הומעט במקצת מאז החל רידלי לכתוב את השירים, שמעדיף גישה ישירה הרבה יותר במשחקי המילים.
קטעים מ-Womb of the Worm מתוך Prince of the Poverty Line:
מוזיקה.
סקיקלאד החלו את הקריירה שלהם, את אלבומם הראשון, כשהם מנגנים ת'ראש מטאל עם השפעות של מוזיקת פולק. השילוב של הכינור, ובסופו של דבר של הקלידים, איפשר לסקיקלאד להפוך בהדרגה להרבה יותר ממושפעת ממוזיקת פולק, וסגנונם המוזיקלי עצמו השתנה בהדרגה מת'ראש לעבר להקות קדם-NWOBHM, הארד רוק והבי־מטאל כדוגמת אוריה היפ (Uriah Heep) ות'ין ליזי (Thin Lizzy). סגנונם השתנה באלבומים האחרונים, כשב-Outrageous Fourtunes ו-No Daylights… Nor Heeltaps כל השירים אקוסטיים, ואפשר אפילו להגדירו כאלבום פולק בריטי רגיל, בעוד בFolkémon וב-A Semblance of Normality המוזיקה הרבה יותר מטאלית מאשר באלבומיהם הקודמים.
בהרבה מהאלבומים של סקיקלאד ניתן לשמוע שירים קצרים, בדרך כלל הקדמות או אפילוגים, שמתנסים בסגנונות שונים של מוזיקה, עם כלים שונים מהרגיל ללהקה. שירים אלה כוללים גם שירים בהם רק מדברים (כדוגמת Tunnel Visionaries שנכתב כפארודיה על פיסקת הפתיחה המפורסמת של מלחמת העולמות), ושירים בהם משתמשים בכלים שונים כמו חמת־חליליות, וחצוצרה, שלא נמצאים בדרך כלל ברפרטואר הלהקה.
דיסקוגרפיה.
The Wayward Sons of Mother Earth, אורך מלא, 1991, נויז אינטרנשיונל.
1. The Sky Beneath My Feet – 2. Trance Dance (A Dreamtime Walkabout) – 3. A Minute's Piece – 4. The Widdershins Jig – 5. Our Dying Island – 6. Pagan Man – 7. The Cradle Will Fall – 8. Skyclad – 9. Moongleam and Meadowsweet – 10. Terminus.
A Burnt Offering for the Bone Idol, אורך מלא, 1992, נויז רקורדס
1. War and Disorder – 2. A Broken Promised Land – 3. Spinning Jenny – 4. Salt on the Earth (Another Man's Poison) – 5. Karmageddon (The Suffering Silence) – 6. Ring Stone Round – 7. Men of Straw – 8. R'vannith – 9. The Declaration of Indifference – 10. Alone in Death's Shaodw.
EP, 1992, "'Tracks from the Wilderness", נויז רקורדס
1. Emerald 3:35 – 2. A Room Next Door 4:52 – 3. When All Else Fails 4:20 – 4. The Declaration of Indifference (live) 3:59 – 5. Spinning Jenny (live) 3:02 – 6. Skyclad (live) 5:26.
Emerald הוא גרסת כיסוי לשיר של ת'ין ליזי. שלושת השירים החיים הוקלטו בפסטיבל דינמו, באיינדהובן, יוני 1992.
Thinking Allowed?, סינגל, יוני 1993, נויז רקורדס
1. Thinking Allowed – 2. The Cradle Will Fall (live) – 3.The Widdershins Jig (live).
זלמן ברוך מלמד
הרב זלמן ברוך מלמד (נולד בי"ב באב ה'תרצ"ז, 20 ביולי 1937) הוא ראש ישיבת בית אל ומנהיג מוסדותיה. מהבולטים ברבני הציבור הציוני דתי. עד לשנת ה'תשע"ד (2013) היה גם רב שכונה ב' בבית אל. מייסד ועד רבני יש"ע וחבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל ומחברי ארגון 'רבני תורת הארץ הטובה'.
קורות חיים.
נולד בתל אביב לדוד מלמד, חסיד עובד כפיים יליד חרקוב, ולרעיה, בת הרב אליהו אפשטיין, רב המושב בלפוריה. בצעירותו נמנה עם שבט איתנים של תנועת הנוער בני עקיבא, שהשפיע משמעותית על עתידה וצביונה של הציונות הדתית, בעיקר בהנחלת תורניות דרך ישיבת מרכז הרב שמיסדו והרחיבו.