על אף שאוסטריה הקיסרית לא התכוונה לצאת להרפתקת כיבוש נוספת בדרומה, אהרנטל עודד ספקולציות מסוג זה מתוך ציפייה שהן תשתקנה את מדינות הבלקן. אולם שמועות כאלה יכלו רק לעורר פעילויות קדחתניות כדי ליצור גוש חוסם שיעצור את האוסטרו-הונגרים.
שורת חישובים בלתי נכונים ברמה הגבוה ביותר חיזקו למעשה באופן משמעותי את אויבי אוסטריה.
בהתאם להחלטת קונגרס ברלין 1878 נאסר על מעבר אוניות קרב של כל מדינה שהיא דרך מצר דרדנילים אל הים השחור וממנו.
החלטה זו תקעה בים השחור חלק מהצי הצבאי הרוסי שלא יכול היה להישלח לפורט ארתור בימי מלחמת רוסיה–יפן לפני 4 שנים.
איזבולסקי רצה חופש מעבר בדרדנלים אך ורק לאוניות הרוסיות. צעד כזה היה מעניק לרוסיה נוכחות בים התיכון והיה עוזר לה לזכות בפיצוי על תבוסתה המרה מול יפן. אהרנטל רצה שליטה מוחלטת של אוסטרו-הונגריה בבוסניה-הרצגובינה, באמצעות סיפוח, לאחר שהיא כבר ניהלה את אזורים האלה החל משנת 1878. הוא ביקש זאת נוכח האפשרות שטורקיה, "האיש החולה של אירופה", תתרפא.
מהפיכת "הטורקים הצעירים" בשנת 1908 בראשות אנוור פאשה ואחרים, עוררה צפי מסוים להתחזקות מחודשת של האימפריה העות'מאנית כמעצמה. בנסיבות אלה סבר אהרנטל שנוצר מצב של הזדמנות חד פעמית. לכן הוא החליט לדון עם איזבולסקי בסוגיה הזאת כדי להבטיח אי-התערבות רוסית בנוגע ךתוכניות הסיפוח האוסטריות. שני השרים נפגשו ב-19 בספטמבר 1908 בארמון בוכלאו שבבעלות לאופולד פון ברכטולד וסיכמו על התוכנית הבאה: איזבולסקי יתעלם מהסיפוח, ובתמורה יתמוך אהרנטל בפתיחת הדרדנלים לאוניות המלחמה הרוסיות. בו זמנית תכריז בולגריה על עצמאותה מטורקיה ושתי המעצמות יתנו לכך את הסכמתן. האוסטרים יוותרו על שטח מסוים בסנג'אק לטובת סרביה על מנת להבטיח שקט מצידה. מפתח התוכנית היה העיתוי. אם תסתמן הצלחה תיחשפנה תוכניות אלה בו זמנית בפומבי.
אהרנטל, כאציל גרמני-הונגרי ומונרכיסט נחוש, ראה איום ישיר בלאומנות הפאן-סלאבית המתעוררת מיסודה של סרביה ששאפה לקונפדרציה דרום-סלאבית מגובשת. התחזקותה של היוגו-סלאביות תחת הנהגתה של סרביה (גם הרעיון המודרני של "הגדרה עצמית" לאומית של כל הקבוצות האתניות-דתיות-גזעיות היווה איום מוות על אוסטרו-הונגריה של אהרנטל. עבורו מורביה, בוהמיה ושלזיה היו נחלות כתר של האצולה הגרמנית מאוסט-מארק, שהייתה רגילה לשלוט על ערב רב של קבוצות אתניות סלאביות: פולנים, צ'כים, רוסינים ואוקראינים וסלובקים.
חיזוק הזיקה בין בוסניה-הרצגובינה לסרביה סללה באופן מפת דרכים אל התפרקות רוב האימפריה האוסטרו-הונגרית. הלאומנות הפאן-סלאבית הנהנית מהגדרה עצמית הייתה עלולה להוביל לאובדן גבולות האימפריה הניתנים להגנה בתחום הפוליטי, הצבאי והכלכלי. תודעתו ההונגרית של ארהרנטל הייתה ערה לאיום על עוצמתה של הונגריה מצד הפאן-סלאביות המעלה את ראשה במחוזותיה הסלאביים. היא הייתה עלולה לסכן את ביטחונה הצבאי ואת עתידה הכלכלי. אהרנטל פעל יותר זריז מאיזבולסקי. ב-3 באוקטובר 1908 סופחה בוסניה-הרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית מתוך אמונה כי תושביה ייהנו מיתרונות הממשל הקיסרי כתגמול על התקדמותה הכלכלית מאז שנוהלה על האימפריה החל מ-1878.
סרביה הגיבה בזעם ודרשה התערבות רוסית. הכדור היה כעת בידי הרוסים. איזבולסקי הודיע על תוכניות רוסיה למעבר חופשי לאוניות המלחמה שלה דרך הדרדנלים אבל הועמד במקום על ידי כל יתר חותמי ההסכם, במיוחד על ידי אנגליה. הבריטים טענו שניתן לשקול את פתיחת המיצרים לכל אוניות המלחמה ולא לאוניות הרוסיות בלבד. הצעה זו לא הייתה מקובלת על איזבולסקי כי טמנה בחובה את אפשרות כניסת אוניות צבאיות לים השחור.
גרמניה הביטה בכל הפלונטר הזה בזלזול והתישרה עם הצד הטורקי. הקייזר עמל על הידוק הקשרים עם טורקיה וכעת, כשנצפה סיכוי לשיקום העות'מאנים, הוא רצה להמשיך במדיניות זו.
עם המשך המשבר, נדחק הקייזר מחוץ לזירה הדיפלומטית בגלל פרשת הדיילי טלגרף והפסיק להיות שחקן ראשי בנושא. האירועים הגיעו לרגע שיא כשבתחילת נובמבר גייסה סרביה את צבאה. גרמניה עמדה עכשיו לצד אוסטריה, בת בריתה. רוסיה שביקשה לתמוך בסרביה, לא הייתה באמת נכונה למלחמה עם גרמניה ואוסטריה מכיוון שהאוסטרים איימו לפרסם בראש חוצות את פרטי הסיכומים בין אהרנטל לאיבולסקי ובנוסף שלחה גרמניה איום מעורפל לאיזבולסקי ש"תיתן לדברים לקרות". רוסיה לא שמחה שיצא לאור בקולי קולות דבר בגידתה בבן בריתה הסלאבי.
איזבולסקי נשאר בתפקידו עוד שלושה חדשים אבל יוקרתו נפגעה ללא תקנה. הרוסים הנמיכו קול ודחפו הסרביה להצהיר הפומבי שהסיפוח של בוסניה-הרצגובינה הוא לא עניינה. המלחמה נמנעה זמנית אך מן המשבר יצאה רוסיה מרירה יותר וסרביה נזעמת. הרוסים נשבעו שאם יקרה עוד עמות דומה, הם לא יתאפקו - מה שהתרחש כעבור שנים מעטות.
חייו הפרטיים.
ב-1902 התחתן אהרנטל עם פאולינה, רוזנת סצ'ני. ב-1998 נולד הברון אלכסנדר ג'יימס וולפגנג מפינג לקסה פון אהרנטל, הצאצא הזכר החדש ביותר של השושלת.
ב-1912 נפטר אהרנטל באופן פתאומי מלוקמיה.
גביע האזורים של אופ&quot;א
מרגי (זמר)
ציפור הנפש (פירושונים)
גלעד אברו
גלעד אברו (נולד ב-1981) הוא מוזיקאי, בסיסט (גיטרה בס וקונטרבס) ישראלי. מלמד מוזיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובבית הספר מזמור, מוביל ומשתתף בשורת הרכבים בג'אז ובסצנת האינדי בישראל, כנגן ג'אז המושפע ונוגע בסגנונות נוספים, מזרמים במוזיקה אתנית דרך רוק ופופ ועד למוזיקה אלקטרונית ופסיכדליה. לאורך השנים ניגן עם אמני ג'אז ויוצרים חשובים בסצנת הג'אז העולמית, ביניהם אבישי כהן (בסיסט), קרטיס פולר, סלייד המפטון, רנדי ברקר וג'וני גריפין, וכן עם אמנים ישראלים בולטים, ביניהם ברי סחרוף, סקאזי, מארינה מקסימיליאן, מיכה שטרית, רונה קינן ואחרים.
ביוגרפיה.
אברו נולד בקייפטאון, שבדרום אפריקה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 10.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
כבר בסוף לימודיו בתיכון זכה להכרה וניגן עם בכירי הג'אזיסטים בארץ, ביניהם אלי דג'יברי, אבישי כהן (חצוצרן), עמיקם קימלמן ואחרים. לאחר מכן פנה ללימודי מוזיקה במסלול ליצירה רב תחומית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ב-2003 זכה במקום הראשון בתחרות נגן הג'אז של השנה של בית הספר רימון.
לאורך השנים למד אברו אצל מורים ומוזיקאים בולטים, ביניהם תדי קלינג, ברק מורי, מיכאל קלינגהופר, ריצ'רד דייוויס, עומר אביטל ואבישי כהן.
קריירה.
מאז תחילת הקריירה ועד היום השתתף אברו במגוון הרכבים בסצנת הג'אז הישראלית. בתחילת שנות האלפיים ניגן בהרכב "east quartet" יחד עם עמוס הופמן, שי זלמן ויובל כהן. בשנים 2005–2008 ניגן וכתב עיבודים בהרכב של והופיע עמו בבמות ברחבי העולם.
מאז 2010 משתתף אברו בהרכב LayerZ הפוסט-אלקטרו-פסיכדלי, יחד עם יונתן אלבלק ואביב כהן. ההרכב הוציא מיני-אלבום אחד ושני אלבומים מלאים ומקליט ומפיע באורח קבוע עם מארינה מקסימיליאן בלומין. בין האמנים הנוספים עמם מנגן אברו באופן קבוע נמנים דניאל זמיר, עומרי מור, ניתאי הרשקוביץ, אמיר ברסלר ואחרים.
בספטמבר 2019 יצא אלבומו האישי הראשון של אברו, "LEAF BOY". האלבום הופק על ידי ריג'ויסר במסגרת הסדרה "time groove selection" תחת הלייבל Raw Tapes. באלבום מנגנים ספי ציזלינג, ניתאי הרשקוביץ, אמיר ברסלר ו-nomok (נעם חבקין), ושרות קרולינה, אקו וקרן דוניץ.
יום השוקולד הבין-לאומי
האירוויזיון לרקדנים צעירים
עמוס (משפחת לווייני תקשורת)
עמוס (סידרת לווייני תקשורת)
מורסה ריאתית
מורסה ריאתית היא נמק של רקמת הריאה לאחר זיהום ריאתי, היוצר חלל מוגלתי. קוטרו של החלל המוגלתי על פי רוב גדול מ-2 ס"מ, בעוד שחללים קטנים יותר מוגדרים כדלקת ריאות נמקית. המחוללים המביאים למורסה שונים, אולם במקרים רבים ישנה מעורבות של חיידקים אל-אווירניים. הביטוי של מורסה ריאתית דומה לשל דלקת ריאות, עם חום ושיעול ליחתי, אלא שבמורסה ריאתית הליחה נוטה להיות מוגלתית ובעלת ריח רע, והמהלך הוא ממושך יותר. האבחנה של מורסה ריאתית היא באמצעי דימות של בית החזה, כגון צילום חזה או טומוגרפיה ממוחשבת של החזה, והטיפול בה הוא באמצעות אנטיביוטיקה, קלינדמיצין או שילוב של בטא לקטם עם מעכב בטא לקטמאז. בהיעדר שיפור תחת טיפול אנטיביוטי הטיפול כולל התערבות ניתוחית לניקוז המורסה.
סיווג.
מורסה ריאתית מסווגת כראשונית כאשר מקורה בשאיפה של הפרשות מדרכי האוויר העליונות, ובכללן חלל הפה והאף, בהיעדר רקע של מחלה ריאתית או סיסטמית. מורסות אלה, כ-80% מכלל המורסות הריאתיות, מערבות בעיקר חיידקים מיקרואירופיליים ואל-אווירניים אובליגטוריים. מורסה ריאתית שניונית נוצרת בהתקיים רקע של מחלה ריאתית, כגון חסימה של דרכי אוויר, מחלה סיסטמית, כגון דיכוי חיסוני או מקור זיהומי אחר אשר נסחף והתיישב בריאה.
דרכים נוספות לסיווג הן לפי משך ולפי מחולל. מורסה ריאתית חריפה מתבטאת במהלך של פחות מ-4–6 שבועות, בעוד שמורסה ריאתית כרונית, כ-40% מכלל המורסות הריאתיות, מתבטאת במשך ארוך יותר. הסיווג לפי מחולל אינו תמיד ידוע, ובמקרים של מורסה ריאתית ראשונית שהמחולל אינו ידוע, מניחים קיום של חיידקים אל-אווירניים ומגדירים אותה כ"מורסה ריאתית בלתי ספציפית".
אפידמיולוגיה.
ההסתמנות של מורסה ריאתית והטיפול בה תוארו לראשונה על ידי היפוקרטס. השכיחות של מורסה ריאתית אינה ידועה לאשורה, ומרבית המידע האפידמיולוגי מתמקד במורסה ריאתית ראשונית. גברים בגילי הביניים חשופים יותר מנשים בגילים אלה לפתח מורסה ריאתית ראשונית.
אטיולוגיה.
מחוללים.