השיגור הראשון בוצע מפני הקרקע ב־17 ביוני 1983 ושני שיגורים נוספים בוצעו בשנה זו. ב־15 ביוני 1984 בוצע השיגור הראשון של הטיל עם תא חדירה סימן 21 ושני שיגורים נוספים בוצעו בשנה זו. השיגור הראשון של הטיל מסילו בוצע ב־24 באוגוסט 1985. ב־23 באוגוסט 1986 בוצע השיגור הראשון של הטיל בתצורה מבצעית מלאה. ב־21 ביולי 2004 בוצע השיגור האחרון של הטיל שפרש לאחר מכן.
GBMDI.
הטיל האחרון שהוצב בבסיס ונדנברג הוא ה־Ground-based Interceptor שמיועד ליירט טילים בליסטיים במעופם והוצב בבסיס ב־2005. הטיל פותח כחלק מתוכנית National missile defense שהוכרזה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש.
חקר החלל.
הלוויין הראשון בעולם ששוגר למסלול קוטבי, הדיסקוברר 1, שוגר מבסיס ונדנברג ב־28 בפברואר 1959. המשגר ששימש לשיגור הלוויין היה טיל תור־אגנה.
באוגוסט 1960 שוגר הדיסקוברר 13 שהשליך קפסולה חזרה לכדור הארץ שהייתה לחפץ הראשון ידי אדם שחזר לכדור הארץ. הדיסקוברר 14 ששוגר כשבוע לאחר מכן שחרר קפסולה שנתפסה באוויר על ידי מטוס ובכך היה לאיסוף הראשון שבוצע מן אוויר.
תוכנית דיסקוברר שהייתה למעשה כיסוי לתוכנית קורונה שהייתה תוכנית לווייני הריגול הראשונה של ארצות הברית הסתיימה ב־13 בינואר 1962 לאחר 37 שיגורים וניסיונות שיגור, וסיפור הכיסוי נחשף.
לאורך השנים שוגרו מבסיס ונדנברג מגוון רחב של לוויינים על מגוון רחב של משגרים. החדשים מביניהם הם הטיטן 4 (מרץ 1991), טאורוס (מרץ 1994), פגאסוס (אפריל 1995), דלתא 2 (פברואר 1996), אטלס 2 (דצמבר 1999), מינוטאור (2000), ומ־2005 גם פאלקון 1, דלתא 4 ואטלס 5.
התוכניות השאפתניות ביותר שתוכננו מבסיס ונדנברג כללו את מעבדת החלל המאוישת של חיל האוויר האמריקאי (לא יצא לפועל) ותוכנית מעבורות החלל. התוכנית של מעבדת החלל הייתה אמורה לשגר לחלל חללית ג'מיני מותאמת על גבי טיטן 3 שתחובר למעבדת חלל. הנשיא ריצ'רד ניקסון ביטל את התוכנית, שתוכננה לעלות כ־3 מיליארד דולר ב־1969 בגלל עלויות גבוהות מידי, טכנולוגיות חדשות וההוצאות הרבות של מלחמת ווייטנאם.
מעבורת החלל.
ב־1972 נבחר בסיס ונדנברג לשמש כאתר השיגור והנחיתה המערבי של מעבורות החלל אך הוא מעולם לא שימש ככזה.
SLC-6 שנבנה על מנת לשמש לבניית תוכנית חיל האוויר האמריקאי לשגר מעבדת חלל מאוישת, שופץ כדי שיתאים למעבורות החלל. יותר מ4 מיליארד דולר שימשו לשיפוץ המתקן ולבניית התשתיות המתאימים עבור המעבורות. בנוסף לכך, מסלול ההמראה של הבסיס שהיה באורך 2,590 מטר הוארך ל־4,580 מטר על מנת שיוכל לשמש לנחיתת מעבורות החלל.
בסיס ונדנברג התכונן לשיגור משימת מעבורת החלל הראשונה שלו שיועדה להיות משימת STS-62A שתשוגר ב־15 באוקטובר 1986 כשאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר קרקעה את צי מעבורות החלל ובסופו של דבר גרמה לביטול כל השיגורים שיועדו לחוף המערבי של ארצות הברית. הביטול הרשמי של תוכנית השיגורים מוונדנברג הגיע ב־26 בדצמבר 1989.
נמל החלל של קליפורניה.
ב־1995 הוקם "נמל החלל של קליפורניה" שהופעל על ידי Spaceport Systems International, בבסיס ונדנברג. חיל האוויר החכיר לחברה שטח שכלל מתקן לעיבוד מטען ויותר מ־100 דונם לשיגורים מסחריים. ההחכרה ניתנה למשך 25 שנה. נמל זה השתמש בכני השיגור, במסילות, במסלולי הנחיתה ובכל שאר המתקנים שכב היו קיימים בוונדנברג. ב־2004 הושלמה בניית מערכת מיוחדת שתתאים לשיגורים של טילי מינטמן ופיסקיפר שהוסבו למשגרים. ב־2005 הושלמה בניית כן שיגור חדש, SLC-8.
מרכז מורשת לטילים ולחלל.
במרכז המורשת לטילים ולחלל, שממוקם ב־SLXC-10, מוצגים פריטים ומזכרות לתיאור תהליך התפתחות הטילים וחקר החלל מבסיס ונדנברג החל מתקופת המלחמה הקרה ועד לימינו בתחומים הצבאיים מדעיים ומסחריים.
לידז
יום השבת אין כמוהו
"יוֹם הַשַּׁבָּת אֵין כָּמוֹהוּ" הוא פיוט המושר ביום שבת בקהילת יהודי בבל.
הפיוט יוֹם הַשַּׁבָּת אֵין כָּמוֹהוּ חובר על ידי משורר יהודי בשם מנצור. רעיון הפיוט הוא הפיכתו לשיר כיסופים והבלטת הרעיון של הגעגוע ליום השבת במשך כל ימי החול בשבוע. בפיוט, מודגשת השבת כיום של שמחה וקדושה, יום מיוחד והמייחד את כל קהילות עם ישראל ומבדיל את העם היהודי מבין עמי הגויים בעולם.
שחייה באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערכה בבייג'ינג, סין. תחרויות השחייה נערכו בין ה-9 באוגוסט 2008 ל-17 באוגוסט 2008. 34 משחים נערכו במשחקים אלו (17 לנשים ו-17 לגברים), בהשתתפות 1,022 משתתפים (453 נשים ו-569 גברים) מ-163 מדינות.
נבחרת השחייה של ארצות הברית לגברים () זכתה ב-10 מדליות זהב מתוך 17 אפשריות.
מייקל פלפס () שזכה ב-8 מדליות זהב ובכך היה לספורטאי הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה בהישג זה, הוא שיפר את הישגו של השחיין האמריקאי-יהודי מארק ספיץ () שזכה ב-7 מדליות זהב (מינכן 1972). במהלך 7 משחים הוא שיפר 7 שיאי עולם ובמשחה השמיני הוא קבע שיא אולימפי. 5 מדליות זהב היו מדליות אישיות ו-3 מדליות היו במסגרת משחי השליחים. הוא אף הפך לספורטאי המעוטר ביותר במדליות זהב בתולדות המשחקים האולימפיים המודרניים מכל ענפי הספורט, עם 14 מדליות זהב.
השחייניות הבולטות.
סטפני רייס () שזכתה ב-3 מדליות זהב, לייזל ג'ונס () שזכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב ומדליית כסף אחת, ליבי טריקט () שזכתה ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב, מדליית כסף אחת ומדליית ארד אחת, בריטה שטפן () ורבקה אדלינגטון () שזכו כל אחת בשתי מדליות זהב אישיות, קירסטי קובנטרי () שזכתה ב-4 מדליות אישיות, מדליית זהב אחת ו-3 מדליות כסף, נטלי קוגלין () שזכתה ב-6 מדליות, מדליית זהב אחת, שתי מדליות כסף ו-3 מדליות ארד, רבקה סוני () שזכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת ושתי מדליות כסף וג'סיקה שיפר () שזכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת ושתי מדליות ארד.
השחיינים הבולטים.
ארון פירסול () שזכה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב ומדליית כסף אחת, ראיין לוכטה () שזכה ב-4 מדליות, שתי מדליות זהב ושתי מדליות ארד, ג'ייסון ליזאק () שזכה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב ומדליית ארד וקוסוקה קיטאג'ימה () שזכה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב אישיות ומדליית ארד אחת.
שיאי עולם.
בסך הכל נקבעו 25 שיאי עולם חדשים (11 לנשים ו-14 לגברים) במהלך התחרות, מהם 20 שיא עולם חדשים במשחי הגמר (9 לנשים ו-11 לגברים). ביתר המשחים, נקבעו בכולם שיאים אולימפיים חדשים.
חליפת השחייה לייזר רייסר.
ב-13 בפברואר 2008 השיקה חברת ספידו את חליפת השחייה שלה לאולימפיאדה, שהוגדרה על-ידה כ"חליפת השחייה הטובה בעולם". החליפה, המגיעה בשלוש גרסאות, כזו שמכסה את הרגליים (חצי גוף), את הברכיים בלבד (רבע גוף) או בגרסה של חליפת גוף מלא, היא פרי פיתוח שבוצע על ידי צוות מדענים, בהם מדענים מסוכנות החלל האמריקנית. החליפה עשויה מגומי סינתטי דוחה מים וחומר פולימרי, תפורה בלייזר, והמבנה שלה נועד לשמר את הגוף במצב "חץ" הידרודינמי ולמנוע תנודות זעירות של שרירים וויבראציות של העור. החליפה מאוד קלה ומקדם החיכוך שלה נמוך מאוד. רוב השחיינים באולימפיאדה הופיעו בחליפות אלה.
עקב השימוש בחליפה נשברו שיאים רבים באולימפיאדה (25 לעומת 7, 10 ו-1 באולימפיאדות קודמות) והדבר עורר דיון אתי שעסק בשאלת גבולות ההתערבות הטכנולוגית בהישגי האדם וביתרונות הבלתי הוגנים שניתן להשיג בעזרת השימוש בחליפה. היא הושוותה אף לשימוש בסמים בספורט, מבחינת היתרון הבלתי-הוגן שסיפקה.
ב-2010 נכנס לתוקפו איסור על השימוש בחליפה.
יושיהיקו נודה
יושיהיקו נודה (ביפנית: 野田 佳彦; נולד ב-20 במאי 1957) הוא ראש ממשלת יפן לשעבר.
ביוגרפיה.
נודה נולד בעיר פיואנבאשי במחוז צ'יבה, בנו של צנחן בכוחות ההגנה העצמית של יפן. הוא בוגר לימודי תואר ראשון בבית הספר למדעי המדינה וכלכלה של אוניברסיטת ואסדה ובוגר המחזור הראשון של מכון מאטסושיטה לממשל וניהול. במקביל עבד כקורא מוני גז, בין השאר על מנת להכיר טוב יותר את אוכלוסיית המחוז שלו לקראת כניסה לפוליטיקה.
את הקריירה הפוליטית שלו החל בבחירות למועצת הנבחרים של מחוז צ'יבה ב-1987, הוא התמודד כמועמד עצמאי ללא תמיכה של מפלגה פוליטית והחל בכהונתו הראשונה באפריל 1987, ב-1991 נבחר לכהונה נוספת. לאחר הקמתה של מפלגת JNP הצטרף אליה, התמודד על מקום בדיאט של יפן, ונבחר ב-1993 לכהן כנציג המחוז הרביעי של צ'יבה בבית הנבחרים התחתון. הוא הפסיד בבחירות ב-1996, אך שב וניצח בשנת 2000 ומאז נבחר לתפקיד עוד 3 פעמים. בדיאט כיהן כיו"ר ועדת התקציבים.
נודה הצטרף למפלגה הדמוקרטית של יפן והתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2002. מטעם המפלגה כיהן כאחראי על הרפורמות הרגולוטריות ושר האוצר בממשלת הצללים, יו"ר ועדת יחסי הציבור של המפלגה ומזכ"ל המפלגה בפועל. בספטמבר 2009 מונה לסגן שר האוצר בממשלתו של יוקיו הטויאמה וביוני 2010 מונה לשר האוצר בקבינט של נאוטו קאן. כשר אוצר נקט במדיניות של ריסון פיסקלי, שכללה צמצום בהוצאות הציבוריות, הורדת החוב הציבורי של יפן והעלאת מיסים הוא התערב במדיניות המוניטרית ופעל להורדת שער הין על מנת לסייע בייצוא. הוא תומך נלהב בתוכנית החלל של יפן.
לאחר התפטרותו של קאן באוגוסט 2011, בחרה המפלגה הדמוקרטית בנודה כיורשו של קאן כמנהיג המפלגה ובתפקיד ראש ממשלת יפן, נודה זכה לרוב בפרלמנט ומונה על ידי הקיסר לתפקיד ראש הממשלה ב-2 בספטמבר. נודה ציין כי האתגרים הגדולים ביותר העומדים בפניו הם שיקום יפן בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011), סיום המשבר הגרעיני בעקבות הפגיעה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 והתמודדות עם שער הין המתחזק.