הוא תורגם לאנגלית, בתרגום חדש, על ידי ריימונד פ' שיינדלין (Raymond P. Scheindlin), על-פי המהדורה הגרמנית השלישית (הדפסה שנייה משנת 1967), ובעיקר על פי התרגום העברי של המהדורה השלישית (המהדורה העברית השנייה). אף שחלפו למעלה מעשרים שנה מאז פרסום המהדורה העברית השנייה, לא שולבו במהדורה האנגלית עדכונים בתחום חקר התפילה. עם זאת תוקנו שגיאות דפוס שנמצאו במהדורות הגרמנית והעברית, הובא אינדקס ברכות בשפה האנגלית, וכן שולבו הסברים מאת המתרגם לקורא שאינו מצוי בטקסט התפילה.
ויליאם מקרייוון
ויליאם מקרייוון (באנגלית: William H. McRaven; נולד ב-6 בנובמבר 1955) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוגרפיה.
מקרייוון נולד בסן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית. בעודו סטודנט באוניברסיטת טקסס נרשם לקורס קציני מילואים של הצי האמריקני.
בשנת 1976 התגייס לצי האמריקני והתנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. מקרייוון היה מפקד צוות לוחמים בצוות 4 של היחידה, ולחם במלחמת המפרץ. בהמשך פיקד על פלגה בצוות 6 של היחידה (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים), על כוח משימה במלחמת המפרץ ולבסוף על צוות 3.
בתפקידו הקודם שימש ממונה על המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במסגרת תפקידו, במאי 2011, היה מתכננו ומפקדו של מבצע חנית נפטון לחיסול הטרוריסט אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, במהלך מלחמת אפגניסטן. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2014 פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו מונה לקנצלר של מערכת האוניברסיטאות בטקסס. בסוף 2017 הודיע על פרישתו מסיבות בריאותיות.
מקרייוון הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס בעיתונאות ותואר שני מטעם בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, במונטרי קליפורניה. מקרייוון כתב ספר בנושא מבצעים מיוחדים בו ניתח שישה מבצעים מיוחדים שניתן ללמוד מהם רבות על הפעלת כוחות מיוחדים, ובהם מבצע אנטבה.
ג'ירונימו
קניה חברתית
קאמין-קושירסקי
קאמין-קושירסקי היא עיירה בחבל הארץ ווהלין שבאוקראינה.
ראשיתה של העיירה קאמין-קושירסקי בימי הביניים, ככל הנראה במאה ה-12. העיירה הוקמה על גדות הנהר ציר, יובל של נהר הפריפט. כנראה במקום זה היה מבצר. קאמין נזכרת ברשימת היישובים המבוצרים שהיו שייכים במאה ה-14 לקזימיר הגדול, מלך פולין. החל מראשית המאה ה-16 הייתה קאמין-קושירסקי רכושם של הנסיכים לבית סנגושקו, ואלה הוסיפו לשם משפחתם את התואר "קושירסקי".
יהודים נזכרים לראשונה בקאמין-קושירסקי ב-1569, אך יש לשער כי הם החלו להתיישב שם לפני תאריך זה. במאה ה-16 הם התפרנסו, בין היתר, מחכירת מיסים. החוכר העירוני לא רק חכר את הכנסות הבעלים של העיר או של העיירה הפרטית, אלא היה למעשה סוכנו ונאמנו של הפריץ וביצע חלק גדול מן הפעולות המנהליות באחוזותיו. ב-1607 נהרסה קאמין-קושירסקי עקב שרפה גדולה; בתים רבים נהרסו, ובהם גם בית המדרש. במסגרת ההתארגנות היהודית הקהילתית היה קהל קאמין-קושירסקי כפוף לקהל קובל, ונציגה של האחרונה ייצג אותו בהתוועדויות גליל ווהלין מסוף המאה ה-16 וְעד לביטול ועד ארבע ארצות ב-1764.
מסוף המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-19, במשך 250 שנה בערך, גדלה קאמין-קושירסקי לאִטה - מ-69 בתים ל-229 בתים ביישוב. בימי גזרות ת"ח ת"ט (1648–1649), בעת ביצוע הפרעות של בוגדן חמלניצקי ביהודי אוקראינה, פולין וליטא, היו בעיירה כמאה בעלי-בתים יהודים. באמצע המאה ה-19 היו בה ובכפרי הסביבה 862 יהודים, אך מספר זה ירד כעבור 20 שנה - כנראה בגלל שרפות ומגפות. בסוף המאה ה-19 גרו בקאמין-קושירסקי יותר מאלף יהודים, והם היו מרבית התושבים בעיירה. ב-1942 גרו בעיירה ובסביבתה כ-3000 יהודים. מבנים רבים בקאמין-קושירסקי היו עשויים עץ; בתי העץ עלו באש בשרפה גדולה ב-1927, ונותרו רק בניינים שהיו עשויים אבן.
מלחמת העולם הראשונה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויסו אנשי העיירה לצבא הרוסי. קאמין-קושירסקי נתמלאה בפליטים, כאלה שברחו מדרום ווהלין שבאזור הגבול עם אוסטריה. בספטמבר 1915 החל הצבא הרוסי לסגת, וגדודי הקוזאקים שהיו במאסף שדדו, הרסו והעלו באש יישובים רבים.
הצבא האוסטרי נכנס לעיירה, והוא העביר את השלטון לידי צבא הקיסרות הגרמנית. החזית הרוסית-גרמנית נעצרה בקרבת קאמין-קושירסקי, והיא נשארה שם עד לאחר מהפכת פברואר 1917 והשתלטות הגרמנים על אוקראינה. היהודים הם ששיקמו את העיירה, והגרמנים החלו בסלילת מסילת ברזל צרה עבור רכבות להובלת עצים מהיער, ברזל, מלט וכל שאר החומרים הנחוצים לבניית מוצבים על הנהר סטוחוד, צפונית מזרחית לקאמין-קושירסקי לכיוון לוביישוב-פינסק. את התושבים הם ניצלו לצורך עבודות כפייה והוטל עליה עוצר. מכיוון שהעיירה הייתה קרובה לחזית, גירשו הגרמנים את רוב התושבים ממנה למקומות אחרים ואת הבתים הטובים שמרו לעצמם. ב-1918, עקב המחסור והתנאים הקשים, סבלו היהודים ממגפות שונות, ובהן מגפת טיפוס. בסוף 1918 כבשו הפולנים את לבוב, ובמאי 1919 כבר הייתה כל גליציה המזרחית בידיים פולניות. בהמשך הובס הצבא הרוסי הלבן, והצבא האדום השתלט על האזור.
הרפובליקה הפולנית השנייה והפוגרום בקאמין-קושירסקי.
במסגרת הסכם ריגה, סופחו ב-1921 לפולין שני שלישים מפלך ווהלין. עד מהרה, החלה אינפלציה גדולה בפולין לאחר תקומתה מחדש, והשכר איבד את ערכו עוד לפני שניתן היה לעשות בו שימוש. שטרות בשלל סוגים וצבעים היו בידי האוכלוסייה, אולם רק לזהב ולדולרים היה ערך ממשי. ב-1920 פרצה מלחמה בין פולין לבין רוסיה הבולשביקית. בסוף ספטמבר באותה שנה, פרצה לקאמין-קושירסקי כנופיה של 500 בלחובצים, אך אנשי ההגנה העצמית ויחידה של הצבא האדום הצליחו להניסה. ניסיון נוסף נכשל אף הוא, אך לבסוף הם הצליחו לחדור לעיירה וביצעו בה פוגרומים ביהודי העיירה.
העיירה תחת כיבוש של ברית המועצות (1939–1941).
באביב 1939 הגיעה המתיחות שבאירופה גם לעיירה, שנמצאה באזור הגבול. גיוס של אנשים ושל סוסים לבניית ביצורים החל. באופן זמני, שיפר המתח הביטחוני את המצב הכלכלי, עקב העבודות הציבוריות ובניית הביצורים נמצאה עבודה בשפע. במאי גברה המתיחות, וגבר החשש לפלישה גרמנית ולהתחלה של מלחמה עולמית שנייה, דבר שהביא לביקוש רב לסחורות שונות.
ב-23 באוגוסט 1939 חתמו גרמניה וברית המועצות על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, בו הסכימו על אי התקפה ביניהן. בנספח הסודי להסכם נקבעה חלוקת פולין בין גרמניה לבין ברית המועצות. ב-1 בספטמבר 1939 פלש הצבא הגרמני לפולין, ומטוסי חיל האוויר הגרמני החלו להפציץ גם את חבל ווהלין, ובכלל זה גם את קאמין-קושירסקי. ב-3 בספטמבר הכריזו בריטניה וצרפת מלחמה על גרמניה הנאצית, ובכך נפתחה מלחמת העולם השנייה. הגיוס לצבא הפולני התנהל בקצב מזורז, וחיילי מילואים מכל כפרי הסביבה זרמו לרכבות בדרכם מערבה, לחזית מול גרמניה. ב-17 בספטמבר 1939 נע הצבא הסובייטי לקו שנקבע לו בהסכם, וכבש גם את אזור ווהלין עד לנהר הבוג.
בתחילה חשבו רבים לברוח מזרחה, אולם בתוך זמן קצר הגיעו הרוסים לווהלין ולעיירה. הרוסים הקימו את מחוז (אובלסט) ווהלין; בירת המחוז הייתה לוצק, וקאמין-קושירסקי נחשבה לחלק ממנו. בכך נפתחה תקופה קצרה בתולדותיה של הקהילה היהודית, בין השלטון הפולני לבין הכיבוש הגרמני והשואה. לנוכח השקט שהשתרר בגבול החדש בין ברית המועצות לבין גרמניה נדמה היה כי הקהילה הקטנה תינצל מזוועותיה של המלחמה; ב-1940, לאחר תקופת רגיעה קצרה, הייתה גרמניה הנאצית עסוקה במסע כיבושים מזורז במערב אירופה ואחר כך בבלקן. במשך פחות משנתיים, עד למתקפת הפתע שהנחיתה גרמניה על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941, עברו תושבי קאמין-קושירסקי, בדומה לכל תושבי ווהלין, תהליך של סובייטיזציה בחינוך, בחיי החברה ובכלכלה.
המשטר הסובייטי התבסס בעיירה במהירות. בהדרגה התבררה המציאות הקשה של הדיכוי ושל העריצות במשטרו של סטלין. המסחר פסק להיות חופשי; במקום חנויות הוקמו צרכניות, ובהן היה מלאי קבוע מראש, ותורים ארוכים שהשתרכו בפתחיהן. בכל מקום נפוצו מלשינים שמסרו לשלטונות מידע. אנשים נשפטו לעונשי מאסר ארוכים ונשלחו לסיביר בגין כל עבֵרה, קלה או חסרת יסוד ככל שתהיה.
הסכם ריבנטרופ-מולוטוב הוא רק צעד פוליטי, ולא היה ספק כי הוא לא יחזיק מעמד זמן רב. ידיעות חלקיות על התנגשות בין משמרות גבול גרמניים לרוסיים ושמועות על הכנות שונות שאין להן מקום בזמן שלום הגבירו את החרדה. השקט והביטחון ששררו התערערו לחלוטין. ביערות הסתובבו אוקראינים שכינו את עצמם "זלנובצי" (ירוקים), והם רצחו רוסים, קומוניסטים, יהודים ואת כל מי שנשלח למלא תפקיד כלשהו עבור השלטונות - קניית בהמות או כל דבר אחר.
הכיבוש הגרמני הנאצי.
ב-22 ביוני 1941 החלה המתקפה הגרמנית במסגרת "מבצע ברברוסה". כיבוש חבל ווהלין כולו הושלם עד לאמצע יולי של אותה השנה. בווהלין הוקם ממשל צבאי גרמני, ולידו מִנְהל אזור לטיפול באזרחים. בימי הכיבוש הראשונים התארגן בווהלין שלטון אוקראיני, שפגע ביהודים. ב-1 בספטמבר הוקם בווהלין השלטון האזרחי של רייכסקומיסריאט אוקראינה, שבירתו הייתה רובנה. לווהלין צורפו מחוזות קמיניץ פודולסק ודרום פולסיה (נפות בריסק, קוברין ופינסק). בתחילה הייתה בירת המחוז החדש בריסק, וביוני 1942 שונתה ללוצק. ווהלין חולקה ל-12 "גביטים", וכל "גביט" חולק לנפות. השלטון המקומי האוקראיני בערים ובכפרים הוכפף לפיקוח גרמני צמוד.
סוף מלחמת העולם השנייה.