פסק דין שזכה להדים רבים הוא פסק הדין שנתן ב-27 ביולי 1937, בערעור על הרשעתו של ראובן שיינצויט שהואשם ברצח המהנדס יעקב צוואנגר, בפרשה הידועה כפרשת הרצח בחולות תל נוף, פרשת רצח, קונספירציה ומשפט סנסציוני שהסעירה את היישוב בארץ ישראל בתקופה שקדמה לפרוץ מלחמת העולם השנייה, וזכתה להדים גם בעיתונות העולם והונצחה לימים בכתביהם של הסופרים אהרן אמיר וחנוך ברטוב.
טראסטד ישב בדין במשפטו של מרדכי שוורץ כדן יחיד, הרשיע את שוורץ וגזר עליו עונש מוות.
בראש ועדת החקירה על פרעות עדן.
בין הימים 2 בדצמבר 1947 ל-4 בדצמבר ערכו ערביי עדן, שהייתה אז מושבה בריטית, פרעות בקהילה היהודית. הפרעות התחוללו בעקבות החלטת החלוקה של עצרת האו"ם מכ"ט בנובמבר לפיה תחולק ארץ ישראל ותוקם מדינה יהודית על חלק ממנה. בפרעות נרצחו כ-80 יהודים וכמספר הזה נפצעו. למעלה ממאה חנויות של יהודים נבזזו.
ב-7 באפריל 1948 מינו השלטונות הבריטים את טראסטד לעמוד בראש ועדה שתחקור את הפרעות.
בדו"ח שלו קבע טראסטד כי המהומות הוצתו בשל "רגשות אנטי-יהודיים שנוצרו כתוצאה מאירועים שמחוץ לעדן" (anty-Jewish feelings engendering by events outside Eden). בכך התכוון לארץ ישראל, אך מצא לנכון למען החזות האובייקטיבית, לאזן ולציין מספר גורמים נוספים:
שארית חייו.
לאחר פרישתו שב טראסטד לאנגליה. בשנת 1951 נשלח טראסטד על ידי משרד החוץ הבריטי ללוב כדי לייעץ בעריכת החוקה של ממלכת לוב העצמאית שכוננה באותה שנה.
בשנים 1962–1964 היה נשיא מועדון של בני המעמדות העליונים.
הארי הרברט טראסטד האריך ימים ונפטר בגיל 97 בשנת 1985.
מנחם מנדל אוסישקין
איבו
איבו אלורי מקרמרטין (צרפתית: Yves Hélory de Kermartin, ידוע גם בשמו הברטוני אֵרוואן, Erwann Helouri a Gervarzhin; 17 באוקטובר 1253 – 19 במאי 1303) הוא קדוש נוצרי ומגינם של עורכי דין וילדים נטושים; בנוסף, הוא גם הקדוש המגן של ברטאן. יום חגו הוא 19 במאי. ביחד עם הרבאוס נחשב לקדוש האהוד באזור ברטאן.
איבו נולד בקֵרמרטן, אחוזה קטנה ליד טרגייה (Tréguier) שבברטאן. הוא היה עורך דין וכומר. התחנך באוניברסיטת פריז ובאורליאן, ומאוחר יותר הצטרף ככל הנראה למסדר פרנציסקני.
הוא נפטר בברטאן לאחר חיים רצופי עבודה קשה וצומות, ובשנת 1347 קודש בידי האפיפיור קלמנס השישי.
אברהם מנחם מנדל אוסישקין
The Noise
The Noise (בעברית: הרעש) הוא אלבום משנת 1993 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
האלבום, כפי ששמו מעיד עליו, ניחן בצליל קצבי וקופצני, בניגוד בולט לרוב יצירתו של האמיל בשנות ה-90. נושאי האלבום מגוונים. שיר הנושא מהווה מחוות אהבה של האמיל ל"רעש" מוזיקת נעוריו, כפי שביטא מילולית בראיונות רבים. Celebrity Kissing מצר בטון מבודח למדי על תופעת הידוענים, והשיר האחרון - Primo on the Parapet - מספר על פרימו לוי ומסיים בהפצרה לא לשכוח את זכר השואה.
זחל (פירושונים)
ארקול פלוראנס
אנטואן אֶרקוּל רומואלד פלוראנס (בצרפתית: Antoine Hercule Romuald Florence; 26 בפברואר 1804, ניס – 27 במרץ 1879) היה אמן, ממציא וקרטוגרף צרפתי שחי ועבד בברזיל.
חייו.
פלוראנס הגיע לברזיל עם הנטורליסט הגרמני ברון (1774–1852) כדי לתעד את אנשי האזור ואת סביבתם הטבעית. בתום עבודת משלחת הסיור התיישב במקום נידח בפרובינציה של סאו פאולו, שם צייר פורטרטים ונופים.
בשנת 1830, בעת שניסה להוציא לאור ספר העוסק בתיווי של צלילי חיות ("zoophonia"), התייאש מהיעדרן של חנויות דפוס במרחק סביר, והמציא שיטות דפוס עצמאיות, שאותן כינה "polygraphie" (כתיבה מרובה). זמן קצר לאחר מכן הגה פלוראנס את המצאת הצילום, לאחר שהבחין בכך שוודים מסוימים דוהים בעת שהם נחשפים לאור. בסיועם של רוקחים מקומיים ערך פלוראנס ניסויים עם קמרה אובסקורה, כדי לראות אם יצליח לקבע את הדימויים הנוצרים בגבה. לאחר שנכשל בניסויים אלו, פנה פלוראנס לבחון את הפוטנציאל של לוחות דפוס מזכוכית שצופו בתערובת של גומי ערבי ופיח. הוא צייר עיצובים על גבי הזכוכית ואז הניח אותה על נייר שהפך לרגיש לאור לאחר שצופה בכסף כלורי. הנייר התכהה בעת שנחשף לאור. את רגישות הנייר לאור ניתן היה לעצור בעזרת תמיסת אמוניה.
בשנת 1832 טבע פלוראנס את השם "photographie" (רישום-אור) כדי לתאר את הטכניקה שפיתח – שנים לפני שהשם הפך לכינוי המקובל של התהליך. כששיטת הצילום של לואי ז'אק מנדה דאגר פורסמה ב-1839, הבין פלוראנס ששיטתו מוצלחת פחות והצהיר: "לא אריב עם איש על המצאתו... משום ששני אנשים יכולים לחשוב על אותו רעיון".
Roaring Forties
Roaring Forties הוא אלבום משנת 1994 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
הפקה.
שם האלבום הוא משחק מילים כפול. מחד שם האלבום מתייחס לשיר Pushing Thirty מהאלבום The Future Now. מאידך Roaring Forties בסלנג ימאים פירושו אזורי האוקיינוס שבין קו רוחב 40 ל-50, שידועים במימהם הסוערים. מכאן ומכאן, איפה, מתייחס האלבום לשנות ה-40 בחייו של האמיל.
באופן הולם, באלבום ישנן לא מעט התייחסויות "ימיות", והשימוש באלגוריה שמדמה אדם המשתדל לנהל את חייו לנווט של ספינה שכיח.
באלבום מופיעה יצירה ארוכה המחולקת לתת פרקים בשם Headlong Stretch, הדנה בתובנות הנגזרות ממבט לאחור בחיים, ובפרט הרהור ב"חיים אלטרנטיביים" שהיו יכולים להיות אילו החלטנו או פעלנו אחרת בעבר:
שיר הסיום הוא בלדה שמסכמת את החיים כמסע ימי, עתיר סערות לא צפויות ומשברים, ומטיף לאופטימיות וקבלת הקושי בחיים כתרומה לאדם:
The Future Now (אלבום)
לואיס פליפה סקולארי
לואיס פליפה סקולארי (בפורטוגזית: Luiz Felipe Scolari; נולד ב-9 בנובמבר 1948 בפאזו פונדו, ברזיל) הוא מאמן כדורגל ברזילאי. סקולארי הוביל את נבחרת הכדורגל של ברזיל לזכייה במונדיאל 2002 ואימן אותה בקדנציה נוספת בין השנים 2012-2014. כמו כן, אימן את נבחרת הכדורגל של פורטוגל בשנים 2003-2008 - במהלכן הגיעה הנבחרת למקום השני ביורו 2004 ולמקום הרביעי במונדיאל 2006. סקולארי הוא מאמן בעל ניסיון רב, אשר אימן קבוצות כדורגל שונות בשלוש יבשות.
קריירה כשחקן.
סקולארי, שגם אביו בנחמין היה כדורגלן, שיחק בעמדת המגן. במהלך הקריירה שלו כשחקן שיחק במספר קבוצות כדורגל ברזילאיות, ולעיתים אף שימש כקפטן. כששיחק בקבוצת Centro Sportivo Alagoano, מהעיר מסייאו בברזיל, זכה יחד עם הקבוצה בתואר היחיד בו זכה כשחקן - אליפות מדינת אלאגואס.
קריירה כמאמן.
מועדוני כדורגל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1982, התמנה לאמן את הקבוצה בה שיחק - Centro Sportivo Alagoano - וכבר בעונתו הראשונה כמאמן זכה עם הקבוצה באליפות מדינת אלאגואס. בהמשך אימן סקולארי את מועדון הכדורגל ז'ובנטודה של העיר קשיאס דו סול, את מועדון הכדורגל של העיר פלוטאס ואת קבוצת הכדורגל "א-שבאב" מערב הסעודית. לאחר מכן עבר לאמן את מועדון הכדורגל גרמיו של העיר פורטו אלגרה - איתו זכה בשנת 1987 באליפות מדינת ריו גראנדה דו סול.
בהמשך עבר סקולארי לכווית, שם אימן את קבוצת "אל-קדיסיה" וזכה עמה בגביע אמיר כווית בשנת 1989. לאחר פלישת סדאם חוסיין לכווית ופריצת מלחמת המפרץ חזר סקולארי לברזיל, ואימן את קבוצת הכדורגל של העיר קְריסיוּמָה שבמדינת סנטה קטרינה - עמה זכה בגביע הברזילאי. בהמשך חזר לכווית ואימן שם שוב את קבוצת "אל-קדסיה" וכן את קבוצת "אל-אהלי".
בשנת 1993 חזר סקולארי לאמן את מועדון הכדורגל גרמיו של העיר פורטו אלגרה, שם זכה לביקורות שליליות מטעם התקשורת הברזילאית, שטענה כי הקבוצה בהנהגתו משחקת כדורגל "מכוער" וכי שחקני הקבוצה מרבים בהתקוטטויות בעת המשחקים. במהלך שלוש השנים בהן אימן את הקבוצה זכה עמה ב-6 תארים, ביניהם גביע ליברטדורס (אליפות דרום אמריקה בכדורגל) בשנת 1995. בשנה שלאחר מכן זכתה הקבוצה תחת הנהגתו של סקולארי באליפות ליגת העל הברזילאית.
בשנת 1997 מונה סקולארי למאמנה של קבוצת הכדורגל ג'ובילו איוואטה מהליגה הבכירה ביפן, אך פרש מאימון הקבוצה לאחר 11 משחקים לטובת אימון קבוצת הכדורגל פלמיירס מהעיר סאו פאולו, אחת מהקבוצות המובילות בברזיל. במהלך שלוש השנים בהן אימן את פלמיירס, הוביל סקולארי את הקבוצה לזכייה בגביע הברזילאי, בגביע מרקוסור ובגביע ליברטדורס. בשנת 1999 זכתה הקבוצה בהנהגתו במקום השני בגביע הבין-יבשתי, ובאותה שנה זכה סקולארי בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה, תואר אותו קיבל גם ב-2002.
בשנת 2000 מונה סקולארי למאמנה של קבוצת קרוזיירו מהעיר בלו הוריזונטה, אותה אימן במשך שנה וזכה עמה בגביע הברזילאי.
נבחרות לאומיות.
תחילת דרכו של סקולארי באימון נבחרות לאומיות הייתה בכווית, שם אימן את הנבחרת המקומית בשנת 1990, במקביל לאימון הקבוצה המקומית "אל-קדיסיה". סקולארי הוביל את הנבחרת לזכייה ב"גביע המפרץ" לשנת 1990. לאחר שפרש מאימון הנבחרת, לאור עזיבתו את כווית, חדל סקולארי לאמן נבחרות לאומיות למשך יותר מעשור.
בחודש יוני 2001 מונה סקולארי למאמן נבחרת הכדורגל של ברזיל, כאשר זו עמדה בסכנה של איבוד העלייה לטורניר מונדיאל 2002. אף על פי שמשחקו הראשון עם הקבוצה הסתיים בהפסד לאורוגוואי, הצליח סקולארי להוביל את נבחרת ברזיל לעלייה לטורניר. לקראת הטורניר, חרף הלחץ הציבורי בברזיל, נמנע סקולארי מלצרף לסגל הנבחרת את החלוץ הוותיק רומאריו, אך למרות שלא הוגדרה כאחת מהנבחרות המועדפות בטורניר - זכתה הנבחרת בהנהגתו בגביע העולם. בסוף שנת 2002 התפטר סקולארי מאימון הנבחרת.