בשילוב עם המתקפה הקרקעית הנרחבת, פעל בבורמה כוח 136 הבריטי, כוח חשאי שתפקידו היה לעורר מרי אזרחי כנגד היפנים, ובכך הביא המלחמה גם לעורף היפני. בשל מתיחת קווי האספקה עד הקצה, ראו בעלות הברית בכיבוש עיר הנמל ראנגון יעד עיקרי שיש להשלימו לפני עונת המונסון, שכן בעת הגשמים לא ניתן להעביר אספקה בדרכי היבשה והאוויר. כיבוש ראנגון הושלם לבסוף בפעולה משולבת של כוחות קרקע (הארמייה של סלים), כוחות אוויר (הצנחת כוחות מדרום לעיר) וכוחות החפה. לכיבוש ראנגון סייעה גם ליגת החופש העממית האנטי-פשיסטית בהנהגת ת'אקין סואה ואונג סן (ראש הממשלה העתידי של בורמה).
עם סיום המערכה על בורמה נודע לסלים מלוטננט-גנרל אוליבר ליס, מפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה, כי הוא לא ימשיך כמפקד הארמייה ה-14 בפלישה המתוכננת למלאיה, אלא יטול את הפיקוד על הארמייה ה-12, עליה הוטלה משימת טיהור בורמה. סלים סירב למינוי זה, באומרו כי הוא מעדיף לפרוש. כשהתפשטה השמועה בארמייה ה-14, זעמו אלן ברוק, ראש המטה הכללי הקיסרי, וקלוד אוקינלק, ראש פיקוד הודו, על שליס לא התייעץ עמם בנושא והחלו להפעיל לחץ לשינוי ההחלטה. בסופו של דבר, הורה לורד לואי מאונטבאטן לליס לבטל את החלטתו. סלים קיבל קידום לדרגת גנרל ב-1 ביולי 1945 ונאמר לו כי יחליף את ליס כמפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה, אך עד שנכנס לתפקידו החדש - הסתיימה המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
פרישה מהצבא.
בסוף שנת 1945 שב סלים לבריטניה, וב-1 בינואר 1946 הוא הוכתר לאביר הלב הגדול במסדר האימפריה הבריטית. סלים התמנה למפקד מכללת ההגנה הקיסרית, במחזור הראשון שלה מאז 1939. ב-7 בפברואר התמנה לשלישו של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת. בתום שירותו בן השנתיים במכללת ההגנה, פרש סלים מתפקידו כשליש ומהצבא בכלל ב-11 במאי 1948, והתמנה לסגן היושב ראש של חברת הרכבות "בריטיש ריילווייז" (British Railways).
חזרה לצבא.
בנובמבר 1948 דחה ראש ממשלת בריטניה קלמנט אטלי את הצעתו של ויקונט מונטגומרי שאת מקומו כראש המטה הכללי הקיסרי יתפוס גנרל ג'ון קרוקר, ותחתיו קרא לסלים לשוב מפרישה ולמלא את התפקיד בדרגת פילדמרשל, ובכך היה לקצין הראשון מצבא הודו הבריטית למלא תפקיד זה. באותה שנה העניקה מחלקת ההגנה של ארצות הברית לסלים את עיטור לגיון ההצטיינות בדרגת מפקד.
ב-2 בינואר 1950 קודם סלים לדרגת אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט, ובהמשך אותה שנה אף קודם לדרגת מפקד ראשי בלגיון ההצטיינות. ב-1 בנובמבר 1952 פרש סלים מתפקידו כראש המטה הכללי הקיסרי.
המושל הכללי של אוסטרליה.
עם מינויו למשרת המושל הכללי של אוסטרליה ב-10 בדצמבר 1952 הוכתר סלים לאביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ונכנס לתפקידו באופן רשמי ב-8 במאי 1953. ב-2 בינואר 1953 הוכתר סלים לאביר במסדר המפואר של ג'ון הקדוש.
הבחירה בסלים למושלות אוסטרליה הייתה בחירה פופולרית, שכן סלים נחשב גיבור מלחמה שלחם לצד הכוחות האוסטרלים בגליפולי ובמזרח התיכון. ב-1954 הוא קיבל את פני המלכה אליזבת השנייה בעת הביקור הראשון של מונרך מכהן באוסטרליה. עבור שירותיו למלכה בעת ביקורה הוענק לו תואר אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-27 באפריל 1954.
סמכויותיו של סלים כמושל כללי היו בעיקר טקסיות וכהונתו עברה ללא הפרעות. אך במהלך כהונתו פרס סלים את חסותו על חוות פיירברידג' בה חיו ילדים שעזבו את ביתם. ב-2007 העלו שלושה דיירים-לשעבר בחווה האשמות תקיפה מינית כנגד סלים, אך האשמות אלה בוטלו על ידי כל מי ששירת תחת סלים ועל ידי בנו, ג'ון סלים.
פרישה.
ב-1959 פרש סלים וחזר לאנגליה, שם פרסם את ספרי זיכרונותיו "היסטוריה בלתי רשמית" (Unofficial History) ו-"מתבוסה לניצחון" (Defeat into Victory). ב-24 באפריל 1959 הוכתר לאביר עמית במסדר הבירית. ב-15 ביולי 1960 קיבל סלים את התואר "ויקונט סלים של יארלומלה (Yarralumla) שבטריטוריית הבירה האוסטרלית ושל בישופסטון שבעיר ובמחוז בריסטול". בהמשך ישב סלים בדירקטוריון של מספר חברות בריטיות. סלים נפטר ב-14 בדצמבר 1970, בגיל 79.
בראייה היסטורית.
כמפקד בריטי באסיה היבשתית, סובלת דמותו של סלים מהתעלמות מצד היסטוריונים אמריקאים, אך לאמיתו של דבר היו אלה חייליו של סלים שהעסיקו היפנים בבורמה במשך שלוש שנים, ובכך מנעו את שליחתם לאזורי לחימה אחרים כגון גינאה החדשה, הפיליפינים, איוו ג'ימה ואוקינאווה, שם לחמו האמריקאים.
פסלו של סלים בוויטהול, הניצב מחוץ לבניין משרד ההגנה הבריטי, נחנך על ידי המלכה אליזבת' ב-1990. זהו אחד משלושה פסלים של פילדמרשלים ממלחמת העולם השנייה (האחרים הם אלן ברוק ומונטגומרי).
הסקל וקסלר
הסקל וקסלר (באנגלית: Haskell Wexler; 6 בפברואר 1922 - 27 בדצמבר 2015) היה צלם קולנוע אמריקאי, במאי ומפיק, יהודי. במשאל שנערך בין חברי איגוד צלמי הקולנוע, נבחר וקסלר לאחד מעשרת הצלמים המשפיעים ביותר בתולדות הקולנוע.
קורות חיים.
וקסלר נולד למשפחה יהודית בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. לאחר שנת לימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי החליט להפוך ליוצר סרטים. אחיו ייל היה נשוי לשחקנית לינדה קריסטל. אחייניתו היא במאית הקולנוע טניה וקסלר.
קריירה.
וקסלר ביים סרטים דוקומנטריים רבים, ביניהם "העיר החיה" (The Living City) שזכה בפרס האוסקר.
ב-1947 החל לעבוד כעוזר צלם בהפקות קולנועיות וטלוויזיוניות. בשנת 1963 התמנה לראשונה לצלם ראשי בהפקה הוליוודית עתירת תקציב. היה זה בסרט "אמריקה, אמריקה" של איליה קאזאן. לאחר מכן עבד בקביעות בהוליווד.
ב-1966 צילם את "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" וזכה באוסקר. וקסלר היה לצלם האחרון שזכה באוסקר בקטגוריית צילום בשחור-לבן. (בין השנים 1939 ו-1966 הוענקו פרסי האוסקר לצילום בשתי קטגוריות, צבע ושחור-לבן.)
בשנת 1969 ביים וקסלר סרט עלילתי, "בעין עירומה" (Medium Cool), שצולם בסגנון דוקומנטרי ונחשב לפורץ דרך. השפעתו על הקולנוע האמריקאי הייתה רבה והסרט נלמד בבתי ספר לקולנוע ברחבי העולם.&lt;br&gt;
"נועד לתהילה" (Bound for Glory) מ-1976, שעסק בזמר הפולק הנודע, וודי גאת'רי, היה הסרט השני שהקנה לו זכייה באוסקר עבור צילום. לצורך צילומי הסרט עשה וקסלר שימוש חלוצי בסטדיקאם, מנגנון חדש ומהפכני בזמנו, שנועד לייצב את המצלמה בזמן שהצלם נושא אותה על גופו, כדי להפיק צילום נטול רעידות, תוך כדי תנועה.
ב-1978 נתבקש על ידי ידידו, צלם הקולנוע נסטור אלמנדרוס, למלא את מקומו בצילומי הסרט "ימים ברקיע". הפקת הסרט התארכה מעבר למתוכנן ואלמנדרוס נאלץ לעזוב בשל מחויבות קודמת. וקסלר למד בקפידה את הסגנון החזותי שעיצבו אלמנדרוס ובמאי הסרט, טרנס מאליק, והצליח לשמור על המשכיותו ואחידותו באופן מרשים. למרות שצילם לבסוף חלקים נרחבים מהסרט, תרומתו הצטמצמה בכותרות הסרט ל"צילומי השלמה" (Additional Photography). בשל כך נשכחה ברבות השנים תרומתו לסרט, המהווה את אחת מפסגות הצילום בקולנוע המודרני. הסרט זכה באוסקר עבור הצילום, אך היה זה נסטור אלמנדרוס לבדו שאחז בפסלון המוזהב.
בסוף הקריירה שלו הרבה לשתף פעולה עם הבמאי ג'ון סיילס. במקביל לצילום, המשיך וקסלר ליצור סרטים דוקומנטריים שזכו להערכה ולפרסים, ביניהם "Paul Jacobs and the Nuclear Gang" שזכה בפרס אמי ו-"Interview with My Lai Veterans" שזכה באוסקר.
מונדיום
מונדיום (בגרמנית: mundium או mundeburdis; בלטינית patrocinium; בצרפתית mainbour, מילולית "מגן, הגנה, כוח") היה מושג מרכזי בחוק האישי של ימי הביניים. אלו היו יחסי החסות והתלות הדדית שנוצרו בימי הביניים כתוצאה מהתמסרותו של בן חורין אחד למשנהו.
המעשה המשפטי שבו העמיד אדם את עצמו לרשות אחר נקרא קומנדטיו (commendatio). וכתוצאה ממעשה זה היו לשני הצדדים התחייבויות הדדיות. המוסר עצמו התחייב לשרת ולכבד את ה-dominus, מילולית אדון, במשמעות האדם לו התמסר. המתמסר קיבל על עצמו התחייבות לשרת ולכבד את מי שהוא מכנה כאדון, בהסתייגות ששירות זה יצטמצם כך שמעמדו ישאר כשל אדם בן-חורין. האדון (Muntherr) מצדו קיבל על עצמו את האחריות להגן, לסייע ולכלכל במזון ובלבוש את המתמסר לו, את אשתו, את בנותיו שטרם נישאו ואת בניו שטרם הגיעו לגיל בגרות.
היו נוסחים מוכנים מראש לטקס זה. בספר שערך מרקולפוס מופיע טקסט ממחצית המאה ה-8 שמהווה דוגמה לנוסח המקובל.
המתמסר למרותו של איש אחר:
הטקס עצמו כלל שני חלקים של שבועת אמונים: הומגיום ופידליטס.
סוג מיוחד של מונדיום הייתה ההגנה שנתן מלך לאנשי דת (כמרים ונזירים), סוחרים, יהודי חסות (Schutzjude או Judenregal) וגם עבור אלמנות ויתומים.
מערכת היחסים שאישה הייתה נתונה בה בראשית ימי הביניים נגזרה מהמונדיום ונקראה Muntehe וציינה את האפוטרופסות על אישה. כל עוד הייתה בבית הוריה היה אביה האפוטרופוס עליה. נישואין היו העברת הסמכות מהאב אל הבעל שבתמורה היה צריך להגן על אשתו.
האסקל וקסלר
האסקל ווקסלר
סמל קונפדרציית המדינות של אמריקה
סמל קונפדרציית המדינות של אמריקה או חותם הקונפדרציה (באנגלית: Confederate Seal) שימש חותם של קונפדרציית המדינות של אמריקה, 11 המדינות אשר פרשו מארצות הברית על רקע עלייתו של אברהם לינקולן כנשיא ארצות הברית וקריאתו לביטול העבדות, ובכך הובילה פרישתם למלחמת האזרחים האמריקאית.