הופעות המסך הראשונות של סבאג' היו במספר תוכניות טלוויזיה כולל אזור הדמדומים עד שזכה להכרה לאומית בשנת 1987 בסרט הנסיכה הקסומה בתפקיד הנכד החולה לצד פיטר פאלק.
בשנת 1988, הופיע סבאג' בסדרה "שנות הקסם", בתפקיד "קווין ארנולד", תפקיד ראשי עליו קיבל שתי מועמדויות לגלובוס הזהב ושתי מועמדויות לאמי. בגיל 13, הוא היה המועמד הצעיר ביותר שהגיע להישגים אלו. הוא נשאר בסדרה עד שהסתיימה ב-1993. במהלך תקופה זו, הוא הופיע במספר סרטים, ובראשם וייס ורסה (1988) (סרט קומדיה בז'אנר החלפת גוף), וגם בסדרה "מפלצות קטנות". לאחר תום "שנות הקסם" חזר סבאג' בגיל 17 לבית הספר התיכון ואחר כך למד בסטנפורד. תפקיד הטלוויזיה הראשון שלו אחרי התיכון היה סיקטום ברשת NBC בשם "עבודה", שרץ במשך 2 עונות בכיכובו. לסבאג' היו סדרה של תפקידי אורח במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 בסדרה "ילד פוגש עולם" (יחד עם אחיו הצעיר בן סבאג') ובסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר".
ריצ'רד דומס
ריצ'רד דומאס
הינד לרוסי
הינד לרוסי טהירי (בהולנדית: Hind Laroussi Tahiri; נולדה ב-3 בדצמבר 1984), המוכרת בשם הבמה הינד, היא זמרת הולנדית-מרוקאית.
ביוגרפיה.
הינד נולדה לאבא מרוקאי ואמא הולנדית בגאודה שבהולנד ב-3 בדצמבר 1984.
הינד החלה לשיר בפומבי כשהייתה בת 8. זמן קצר לאחר מכן, היא לקחה שיעורי שירה. כשהייתה בתיכון, הינד הופיעה במספר מופעי מוזיקה. היא הוזמנה לשיר בגאלה של TMF שהתקיים בגרמניה. הופעתה בגאלה הביא אותה לתיאטרון. ב-2002, הינד הופיעה בתוכנית הכישרונות Soundmixshow , והגיעה עד לגמר התוכנית. הינד הופיעה גם בגרסה ההולנדית של אמריקן איידול, שנקראת Idols , והגיעה על לגמר התוכנית במקום ה-3. הינד הופיעה גם בתזמורת נצרת.
ב-2008, הינד הייתה נציגת הולנד באירוויזיון 2008 עם השיר "Your Heart Belongs To Me". היא סיימה במקום ה-13 בחצי הגמר הראשון של התחרות ולא הצליחה להעפיל לגמר.
ב-29 באוגוסט 2009, הינד הופיעה בתוכנית הסאטירה ההולנדית Let's Dance של ערוץ הטלוויזיה RTL 4. בזמן הריקוד שרקדה, נחשף בטעות השד השמאלי שלה. בריאיון לעיתון ההולנדי De Telegraaf , אמרה הינד כי הייתה מודעת למקרה זה אך קיוותה שאיש לא ראה זאת. בנוסף, היא אמרה כשהיא מסתכלת בקטע הריקוד, היא הייתה המומה מאחר שלעולם לא התכוונה להופיע בעירום.
הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג
הקונסרבטוריון הממלכתי ע"ש רימסקי-קורסקוב בסנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургская государственная консерватория имени Н. А. Римского-Корсакова) הוא בית ספר למוזיקה בסנקט פטרבורג, רוסיה. בשנת 2004, היו בקונסרבטוריון כ-275 חברי סגל ו-1400 תלמידים.
היסטוריה.
הקונסרבטוריון נוסד בשנת 1862 על ידי אנטון רובינשטיין, פסנתרן ומלחין יהודי-רוסי. עם התפטרותו בשנת 1867, החליף אותו ניקולאי זארמבה. ניקולאי רימסקי-קורסקוב התמנה לפרופסור בשנת 1871, והקונסרבטוריון נושא את שמו מאז 1944. ב-1887 חזר רובינשטיין לקונסרבטוריון במטרה להעלות את רמתו בכל המובנים. הוא הכניס שינויים בתוכנית הלימודים, סילק תלמידים כושלים, פיטר חלק מן המורים ואחרים הוריד בדרגה, והחמיר בבחינות הכניסה ובדרישות הלימודים. ב-1891, התפטר שוב בתגובה לתביעה מן הצאר להציב מכסות קבלה (נומרוס קלאוזוס) לתלמידים יהודים.
הבניין הנוכחי נבנה בשנות ה-90' של המאה ה-19 על אתר הבולשוי תיאטר של סנקט פטרבורג, והוא עדיין משמר את פאר חדר המדרגות והמישורת שלו. כאשר העיר שינתה את שמה במאה ה-20, שינה הקונסרבטוריון בהתאמה את שמו ל"קונסרבטוריון פטרוגרד" (Петроградская консерватория) ובהמשך ל"קונסרבטוריון לנינגרד"
(Ленинградская консерватория).
ברשימת הבוגרים של בית הספר כלולים מלחינים בעלי-שם כצ'ייקובסקי, פרוקופייב, ארתור קאפ ורודולף טוביאס, וכן דמיטרי שוסטקוביץ', שלימד בקונסרבטוריון בשנות ה-60' והוסיף על תהילתו. בין תלמידיו היו גרמן אוקונב ובוריס טישצ'נקו.
המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב לימד בקונסרבטוריון במשך קרוב לארבעים שנה, ופסל ברונזה שלו ניצב מחוץ לבניין בכיכר התיאטרון.
המוזיקאית הצעירה ביותר שהתקבלה אי-פעם לקונסרבטוריון הייתה הכנרת בת הארבע קלרה רוקמור, שהייתה לאחר שנים לאחת מנגניות התרמין הראשונות במעלה בעולם.
קונסרבטוריון של סנקט פטרבורג
הפיתול הבתר-מרכזי
הפיתול הבתר-מרכזי הוא קפל בקליפת מוח האדם, הנמצא על הקצה הקדמי של האונה הקודקודית. על קפל זה ממוקם האזור הסומטו-סנסורי הראשוני אשר אחראי על התחושה המודעת של מגע, לחץ, טמפרטורה וכאב.
מבנה ומיקום.
הפיתול הבתר-מרכזי מאורגן בצורה סומטוטופית, כך שכמות האקסונים המעצבבים חלקים בגוף מִשְׁתָנָה בהתאם למורכבות ההפעלה של החלק המעוצבב ולא רק לפי גודלו. אך מנגד, על הפיתול נשאר הסדר האנטומי של אזורים קרובים בגוף. את המידע החושי הפיתול מקבל מן התלמוס, ומעביר אותו הלאה לאזורים סומטוסנסוריים אסוציאטיביים.
הפיתול הבתר-מרכזי מסומן באזורי ברודמן כאזורים 1, 2 ו-3. מבחינה מרחבית הוא אחורית לחריץ המרכזי, חריץ המתווה את החלוקה בין האונה הקודקודית לאונה המצחית, וקדמית לחריץ הבתר-מרכזי. חלקו הלטרלי (צידי) של הפיתול תחום על ידי המענית הצדית (Lateral sulcus או Sylvian fissure), ומן הצד המדיאלי של הפיתול נמצא קפל של רקמת מוח המהווה המשך לפיתול הבתר-מרכזי. קפל זה הנמצא על דופן ההמיספרה נקרא אונית מסב המרכז (Paracentral lobule) מקשר אותו יחד עם הפיתול הקדם-מרכזי. האוניה מתפקדת כמוקד שליטה ראשוני של תנועותיו המוטוריות של חלקי הגוף התחתונים, ומקבלת את המידע הסנסורי הראשוני מחלקים אלו.
אספקת הדם.
העורק המוליך דם לפיתול הבתר מרכזי הוא עורק המוח האמצעי (Middle cerebral artery), ופגיעה בו תגרור אובדן תחושה מודעת של מידע חושי של מגע.
Wand'rin' Star
Wand'rin' Star (בעברית: "כוכב נודד") הוא סינגל של השחקן לי מרווין, שהגיע לראש מצעדי הפזמונים בבריטניה ובאירלנד במרץ 1970.
את השיר כתבו במקור אלן ג'יי לרנר (מילים) ופרדריק לאו (לחן) למחזמר "צבע את הקרון שלך" בשנת 1951. ב-1969 נוצר סרט על פי המחזמר (בישראל הופץ הסרט תחת השם "המכורים לזהב"), ובו שיחק לי מרווין בתפקיד בן רומסון. מרווין, גם שאינו זמר, שר את כל שירי הדמות בסרט, ודחה את ההצעה שזמר אחר ישיר את השירים. אף על פי שהסרט עצמו נכשל בקופות, הפסקול זכה להצלחה. בעיבוד ותיזמור של נלסון רידל, הגרסה של מרווין לשיר "Wand'rin Star" הגיעה לראשי מצעדי הפזמונים בבריטניה ובאירלנד, כשבמקום השני היה שירם של הביטלס "Let It Be". מרווין לא הוציא סינגל נוסף, ולכן הוא נחשב לזמר של להיט אחד.
גרסת כיסוי של השיר הופיעה באלבום "Top of the Pops, Volume 10" משנת 1970. אחד המבקרים השתמש במונחים "קרקור מהגרון" ו"חרחור של גרגויל" כשתיאר את הרגשתו.
הקומיקאי והסופר ג'וליאן קלארי הקליט גרסת כיסוי של "Wand'rin' Star", שיצאה כסינגל בממלכה המאוחדת ב-1990, יחד עם השיר פרי עטו "Uncanny and Unnatural".
ב-1997 הקליטה להקת שיין מקגוון והפופס באלבומם "The Crock of Gold".
ב-2002 בוצע השיר בהלווייתו של המוזיקאי הבריטי ג'ו סטראמר, מנהיג להקת הקלאש.
השיר מוזכר בשיר "Build A Fire" של להקת The KLF. מילות הסיום של השיר הן: "We'll stop for lunch, in some taco bar./Lee Marvin on the jukebox, 'Wand'rin' Star.'"
בשנת 1980 בוצעה בתוכנית שעה טובה עם מני פאר גרסה עברית לשיר זה בשם "דודה עם שיני זהב". הביצוע היה של ספי ריבלין בליווי שלישיית אדלר במפוחיות פה, והגרסה הושרה עם מילים היתוליות של אפרים סידון ועיבוד של אלדד שרים.
כוכב נודד
בריתריים
בריתריים (שם מדעי: Barytheriidae; משמעות שמם: "בהמות כבדות") היא משפחה נכחדת מסדרת הפילאים, אחת מהפרימיטיביות ביותר שהתפתחה למיני הפילים המוכרים ולממותות. בבמשפחה שני סוגים אשר התקיימו מסוף תקופת האאוקן עד לתחילת האוליגוקן. המאובנים שלהם התגלו בצפון אפריקה (באזור מצרים ולוב) ובעומאן שבחצי האי ערב.
יצורים אלה היו דומים בגודלם להיפופוטם באורך ממוצע של 4 מטר גובה של 2 מטר ומשקל של 2 וחצי טון. מינים אלה היו מראשוני הפילאים שהיו בעלי דו-צורתיות זוויגית. במראם דמו מעט לשפנים או טפירים ענקיים והם היו בעלי חוטם קצר ועגלגל, דומה לזה של פיל ים אך לא לחדק של פילים מודרניים. בתוך פיהם בלטו 4 שיניים חותכות, שתיים בלסת העליונה ושתיים בתחתונה והם יועדו כנראה לתלישת עשבים או צמחי מים.
הבריתריים נכחדו לחלוטין עם סוף הפלאוגן והוחלפו במיני פילאים מותאמים יותר לסביבה היבשה שנוצרה.
אנימיקס
אנימיקס הוא פסטיבל שנתי לאנימציה, קומיקס וקריקטורה, המתקיים מדי קיץ בתל אביב.
אודות.
אנימיקס הוא פסטיבל בין־לאומי להנפשה, קומיקס וקריקטורה המתקיים במיתחם סינמטק תל אביב מדי חודש אוגוסט.
האירוע מתקיים במשך ארבעה ימים וכולל עשרות אירועי תוכן הכוללים, בין היתר: הקרנות אנימציה, סדנאות קומיקס ואנימציה, מפגשי אמן עם מאיירים, שוק קומיקס עם דוכני מכירה מתחום הקומיקס והקריקטורה ועוד.
לפי הערכות המארגנים, מדי שנה מבקרים בפסטיבל כ-15,000 – 20,000 איש. הפסטיבל מארח מדי שנה אורחים מהארץ ומהעולם הפועלים בתחומים אלו.
קהל היעד של פסטיבל אנימיקס הוא ילדים ונוער אך גם מבוגרים חובבי קומיקס. ההפסטיבל מכיל רצועה של תוכניות המיועדות לילדי הגיל הרך ונוער וגם לקהל הבוגר.
הפסטיבל משמש פלטפורמה לז'אנר האמנויות המאוירות כפי שהן משתקפות באנימציה, קומיקס וקריקטורה. כמו כן מוקרנים בו סרטי הנפשה מכל העולם.