הזוג הומר ופגי יור חזרו לביתם בבניסיה מסקרמנטו, ברגע שחלפו על פני תחנת השאיבה של בניסיה שנמצאת בחניון (בו יש גדה של האגם), פגי הביטה אל עבר החניון וראתה את רכבם של הנרצחים שישבו בקדמתו המוארת ורכב סטיישן חלף על פניהם ונכנס לתוך החניון והחנה ברוורס לצד הנרצחים, הרכב היה מואר וישב בו גבר. היא טענה כי אף על פי שהיה ערב ממש קר, לא היה נראה כי היו פתיתי שלג על רכבו של החשוד שראתה נכנס לחניון בניגוד לרכבם שלהם.
ג'יימס אוואן, שעבד בבית הקברות בבניסיה והיה בדרך למשמרת לילה, עבר בסביבות 11:14 ליד החניון בו אירע הרצח וטען שראה שני כלי רכב חונים זה ליד זה, במרחק של כ-3 מ' אחד מהשני. הוא לא ראה איש ברכבים אבל טען שכחצי דקה לאחר שחלף על פני החניון שמע ירייה. הוא לא זכר את הצבע של המכונית השנייה שחנתה לצד הנרצחים והכי קרוב לכניסה לחניון אך היה סבור כי הייתה זו "מכונית סטיישן מדגם 1955 או 1956, מסוג בוקסי, עם צבע נייטרלי". אך העדות שלו השתנתה תוך 3 ימים והוא הוסיף בעדות השנייה כי לפני שהגיע לחניון, בקרבת חוות בורג'ס, רכב לא מזוהה חלף על פניו והתקדם לכיוון וואלחו.
ב-1969 הוצע כי אולי הרוצח השתמש באותו התכסיס שעשה באגם בריאסה: הוא טען כי בא לשדוד את הזוג ו"שאם ישתפו פעולה, לא יאונה להם שום רע" ואז כשיצאו מהרכב חיכה שלא יחלפו כלי רכב על הכביש והחל במתקפה שלו. היו שטענו כי הרוצח היה אדם נמוך לפי חישוב זווית הירי שלו כלפי ג'נסן מהנקודה בה עמד אל מול מושב הנהג של רכבו של פאראדיי ולפי ההשערה שפאראדיי לא חשש להיאבק בו.
בערך ב-11:20 התקבלה שיחה מאדם לא מזוהה במוקד של משטרת בניסיה על משהו לא ברור שאירע בחניון ושגבה נפגעים, המוקדן לא הבין האם מדובר בתאונת דרכים ושלח מיד לזירה שני סיירי משטרה ששבו זה עתה לתחנה מכביש נהר הרמן לאחר שגילו באכסניה שם מלאי של מריחואנה. העיתונות טענה מספר שנים לאחר מכן כי האדם שהתקשר היה הרוצח שצחק ברשעות בזמן הדיווח.
ב-11 ביולי 2017 פורסמה כתבה על לוריין אוסונה דהגרוט (שלמדה עם בטי לו ג'נסן והתגוררה במרחק שלושה רחובות ממנה) שחושדת כי נתקלה ברוצח ושרדה. דהגרוט נסעה ביחד עם בן זוגה, בן דודה ובת זוגו אל החניון בכביש אגם הרמן כשלושה או ארבעה חודשים לאחר הרצח של דייוויד פאראדיי ובטי לו ג'נסן. בהגיעם לשם בסביבות השעה 10:30 בלילה נתקלו במרכז הכביש באדם רחב עוטה משקפיים עם מסגרת פלסטיק עבה לעדשות עם שיער בלונדיני בשנות ה-30 או תחילת ה-40 שלו הלבוש במעיל או ז'אקט צבאי שמגיע לברכיים שלו ומכנסיים שחורים ומגפיים צבאיות שנופף בידיו בקריאה לעזרה. כאשר האטו האדם ניגש אליהם וטען כי הוא מחפש את חברתו שהלכה איתו לשחייה באגם ונעלמה שם, הם שמו לב שהאדם היה רגוע בדיבורו ולא נסער וגם יבש לחלוטין והבינו שמשהו מוזר מתרחש שם, הם נמלטו ממנו בנסיעה (בן דודה שנהג האט לכיוון האדם שהסביר את עצמו ואז לפני שנעצר הוא עקף את האדם והאיץ) אל עבר משטרת בניסיה, וכ-800 מ' מאותו האדם ראו מכונית קטנה (כנראה תוצרת חברת פולקסווגן) חונה בצד הכביש והסיקו שמדובר ברכבו. המשטרה פתחה בחקירה אך מסרה שלא מצאה את האדם או קיבלה שום דיווח על אישה שנעדרת כמו שטען.
מעיינות בלו רוק.
בסביבות חצות הלילה של 4 ביולי ו-5 ביולי 1969, דרלין פרין ומייקל מיג'ו נסעו לפארק הגדול במעיינות בלו רוק בוואלחו, 4 מיילים מזירת הפשע של אגם הרמן רואוד, וחנו שם. כשישבו במכונית של פרין, עוד מכונית הגיעה לחנייה לידם. המכונית יצאה מהחנייה ונסעה לכיוון העיר וואלחו במהירות חריגה וחזרה שוב אחרי 10 דקות וחנתה כ-3 מטרים מצד ימין מאחוריהם (הרכב היה מחוץ לתוואי החניות בעוד שהרכב של דרלין חנה כראוי). הנהג לבוש חולצת T כחולה כהה או שחורה יצא כשהוא משאיר את מכוניתו עם אורות דלוקים והתקרב למכונית, מחזיק פנס ואקדח מגנום 9 מ"מ. הוא הדליק את האור בפנס כדי לסנוור אותם, מיג'ו חשד שמדובר בשוטר שבא לבדוק תעודות זהות ופתח את החלון, היורה נעמד מול דלתו של מיג'ו, שהחל לדבר אליו תוך כדי שהוא מחפש את תעודת הזהות שלו, ואז ירה בו דרך העורף בלסת (פגע בלשונו) והכדור יצא מהלחי קרוב לאוזנו (מיג'ו טען ששמע רעש מוזר ואז הרגיש כאב נוראי בחלקים אלו של גופו). הוא ירה בשניהם תוך כדי שמיג'ו זינק למושב האחורי כדי להימלט ממנו, ואז חזר לכיוון מכוניתו מבלי שאמר מילה בכל התרחיש. כשמיג'ו גנח מכאבים, הנהג הסתובב וחזר שוב למכונית של דרלין וירה עוד פעמיים בשניהם. אחר כך הוא עזב את המקום כשהוא מאיץ במהירות. מיג'ו הצליח לצאת מהרכב דרך החלון, מכיוון שהידית של הדלת במושב האחורי נהרסה במהלך היריות, ונפל לקרקע כשהוא רואה את החלק האחורי של הרכב של הרוצח נוסע במהירות מהזירה. הוא תיאר את הרכב כ"דומה לדגם של הרכב של דרלין רק כנראה בצבע בהיר יותר" וזכר בוודאות כי לוחית הרישוי הייתה של מדינת קליפורניה, אך לא זכר את המספר אותו ראה. מיג'ו ניסה לברר במילים עם דרלין כיצד היא מרגישה, אך היא לא הגיבה. לאחר כחמש דקות רכב בסגנון "היפי" עם שני נערים (אחד מהם היה החבר שאצלו התארחו פאראדיי וג'נסן כשעה טרם הרצחם) ונערה נכנס לחניון ומצא את מיג'ו זועק לעזרה שרוע על הקרקע. הוא סיפר להם את שאירע והם הזמינו את המשטרה המקומית שהגיעה לאחר כעשר דקות. כאשר הגיעו השוטרים ביחד עם אמבולנס לזירה הם מצאו את דרלין פרין מתבוססת בדמה על ההגה כשהאורות של רכבה דלוקים והרדיו דלוק על עוצמה נמוכה, והם תהו אם היא או מייקל ניסו להשתמש באורות כדי לקרוא לעזרה לרכבים שחונים בגבעה מעבר לנוף. הבלש אד ראסט ניסה לדובב אותה על שאירע, אך היא לא הייתה מסוגלת לדבר ומלמלה כמה צלילים כשבמקביל עיניה החלו להעצם ולהיפתח (ניסתה להישאר בהכרה), עד שאזלו כוחותיה והיא התעלפה. האמבולנס לקח אותה ביחד עם שוטר שישב מאחורה לבית החולים בעיר, אך למרות ניסיונות החייאה שביצע בה הפרמדיק היא נפטרה בדרך. לטענת השוטר ריצ'רד הופמן שליווה אותה לבית החולים, בכל פעם שביצעו בה הנשמה בצבץ חלק מתכתי מהחזה שלה ונראה היה כעומד לצאת החוצה כשהחזה התנפח מהחמצן המוזרם, כנראה קליע שירה הרוצח.
כשהפרמדיקים הרימו את מיג'ו מהקרקע לאלונקה, הבלש ראסל הבחין כי היכן ששכב הקורבן היה תרמיל קליע של אקדח בקוטר 9 מ״מ ואסף אותו כראייה. מיג'ו עצמו היה לבוש בחולצה ארוכה ובשני זוגות מכנסיים אחד על השני בליל קיץ חם מה שצוין בדו"ח המשטרה כ"מוזר". לאחר שהתאושש מהפגיעות הסביר כי בשל העובדה שהוא רזה מאוד הוא רגיש לקור ולכן התלבש כך באותו הערב לקראת הדייט שלו עם דרלין.
ב-00:40, התקשר אלמוני למשטרת וואלחו לדווח על אחריות לרצח "שני ילדים במכונית חומה, בפארק הציבורי מייל אחד מוואלחו". הוא גם לקח אחריות על רצח ג'נסן ופאראדיי חצי שנה מוקדם יותר. המשטרה איתרה את השיחה מטלפון בביתן ליד תחנת דלק שהייתה סגורה באותו הערב בכביש ספרינג, כמה רחובות מתחנת המשטרה. פרין מתה בבית החולים. מיג'ו שרד יריות בראש, בצוואר ובכתף. הבלשים ג'ון לינץ' ואד ראסט ממשטרת וואלחו החלו לחקור את הפשע והבלש ג'ון מולנקס לקח את התיק בשנות השבעים. לאחר שהתאושש בבית החולים בוואלחו, מיג'ו העיד כי הספיק לראות את התוקף שלו והרוצח של דרלין לכמה רגעים תוך כדי כשהוא יורה בו וראה אותו גם בפרופיל כשחזר לירות בהם שוב. לדבריו היה מדובר בגבר לבן כבן 26–30 עם מבנה כבד (לפי אחת הכתבות שפורסמו לאחר התאוששותו של מיג'ונכתב כי הקורבן זכר את התוקף כאדם שאת משקלו העריך ב-80 ק"ג), בגובה 1.72-1.78 מ' ("5 רגל ו-8 אינץ' עד 5 רגל ו-10 אינץ'") עם שיער שחור או חום כהה קצר ומתולתל, פרצופו עוטה המשקפיים השחורים דמה לזה של החשוד ארתור לי אלן, אך היה גדול/שמן יותר מאשר זה של אלן. הרוצח לבש חולצה קצרה כהה והיה נראה כי ברכב שלו, שחנה בזווית ראייה למושב הנוסע בו ישב מיג'ו, לא היה אף אחד מלבדו. ב-2008 חשב שזכר את הרוצח כגבר גבוה בגובה 1.83 מ'.
לדברי המוקדנית מהמשטרה שענתה לשיחה הרוצח היה קר רוח ומונוטוני ונשמע כאילו אמר משפטים עליהם התאמן מראש או שהקריא מדף. כאשר שאלה המוקדנית את המתקשר שאלות הוא התעלם מדבריה, הגביר את קולו והמשיך את שטף דבריו. הוא סיים את השיחה עם מתיחת המילה "Goodbye" באופן שמזכיר נבל מסרטי אימה ונמלט מהזירה, המשטרה שהגיעה למקום זמן קצר לאחר שנעלם מצאה סימני טביעת אצבע טריים וזיעה על הטלפון (כפי הנראה שייכים לרוצח). להערכתה קולו של האדם מעיד על היותו כבן שלושים לפחות.