ביולי 1942 הכין בוסקה בשיתוף עם מפקד האס אס והמשטרה בצרפת, קרל אוברג, את "מבצע רוח האביב" (המוכר כמצוד ולודרום ד'איבר), שהיה גל מעצרים המוני בפריז שבוצע על ידי המשטרה, למטרת צמצום האוכלוסייה היהודית, שילוחה למחנה דראנסי ומשם להשמדה באושוויץ. בוסקה ביטל באופן אישי צווי הגנה מפני מעצרים שהיו למספר קבוצות של יהודים, בעיקר לילדים מתחת לגיל 18 ולהורים לילדים מתחת לגיל 5. באמתלה של "לא להפריד משפחות", הורה פייר לאוואל כי ילדים יהודים מתחת לגיל 16 ייכללו בשיירות הגירוש, ובכך התעלה אפילו על דרישתם של הנאצים. בוסקה התחייב באופן אישי כי יגורשו גם ילדים מתחת לגיל שנתיים. כל הילדים גורשו בנפרד מהוריהם. לאחר שכמה קרדינלים מחו על המעצרים, איים בוסקה לבטל את הקלות המס עבור בתי הספר הקתוליים.
בינואר 1943 ארגן בוסקה יחד עם קרל אוברג פשיטה מסיבית במרסיי, הידועה כ"קרב מרסיי", שבמסגרתו גירשו המשטרה הצרפתית והגרמנית 30,000 איש מן הנמל הישן והחריבו את האזור שנחשב על ידי הגרמנים כ"קן טרור" מסוכן. בוסקה הציע את שירותיו במהלך הפעולה והצליח לשלוח 2,000 בני אדם אל מחנות ההשמדה. פעולה זו סימלה את שיתוף הפעולה המכוון של המשטרה הצרפתית עם הנאצים.
באפריל 1943 נפגש בוסקה עם מפקד האס אס היינריך הימלר, שהתרשם ממנו והכריז עליו בתור "משתף פעולה יקר במסגרת שיתוף הפעולה של משטרת צרפת".
ב-2 בדצמבר 1943 נרצח מוריס סארו על ידי אנשי מיליס (המיליציה הצרפתית משתפת הפעולה). בוסקה קבע לעצור את העבריין, והמיליס דרשו מהנאצים לפטר אותו. לאחר שהמיליס שחררו את המבצעֵ והרסו את משרדיו של בוסקה, הוא התפטר מתפקידו ב-31 בדצמבר 1943. הוא הוחלף על ידי מפקד המיליס, ז'וזף דארנן. ב-1944 האשימה אותו העיתונות משתפת הפעולה, שבעת כהונתו בממשל וישי פעל לטובת תנועת ההתנגדות, הרזיסטאנס.
לאחר המלחמה.
בוסקה היה בבוואריה בזמן כניעתה של גרמניה. הוא חזר לצרפת ונפגש עם לאוול ועזר לו להתכונן למשפטו.
בוסקה היה הצרפתי האחרון להישפט על ידי בית הדין העליון בצרפת, בשנת 1949. הוא זוכה מהאשמה של "פגיעה באינטרסים של הביטחון הלאומי", אולם הוכרז באופן אוטומטי כאשם בשל תפקידו בממשל וישי. הוא קיבל את העונש המינימלי של חמש שנות מאסר במסגרת משפט "ההשפלה הלאומית" (משפט שנועד להעניש על עבירת השפלת המדינה), "לאור השתתפותו בהתנגדות נגד הכובש".
בוסקה הוצא אל מחוץ לשירות הציבורי, אולם עשה קריירה בבנק גדול ובעיתונים (בין היתר כחבר הנהלת העיתון היומי לה דפש). בשנת 1957 הוחזר לו אות לגיון הכבוד ובינואר 1958 זכה לחנינה. באותה שנה החל בקריירה פוליטית בבחירות למועצה המחוקקת של מחוז מארן, שהוא נתמך על ידי תנועת "האיחוד הסוציאליסטי הדמוקרטי של ההתנגדות".
בוסקה תמך בפרנסואה מיטראן ועזר לו בבחירות בשנת 1974. לאחר בחירתו של מיטראן כנשיא צרפת בשנת 1981, נפגש איתו לשיחות פוליטיות בארמון האליזה. השיחות הופסקו בשנת 1986, כאשר הראיות נגד בוסקה החלו להתגלות. המשטרה סגרה את הפרשה על ידי שליחת התיק לבית משפט שכבר לא היה קיים, דבר שעורר זעם ציבורי. הפדרציה הבינלאומית לזכויות האדם הצהירה כי זו הייתה "החלטה פוליטית ברמות הגבוהות ביותר כדי למנוע את פתיחת הפרשה". בשנת 1989 הגישו צייד הנאצים סרז' קלרספלד וארגונים שונים תלונה נגד בוסקה על פשעים נגד האנושות בנוגע לגירוש להשמדה של 194 ילדים. הוא הואשם על ידי בית המשפט בשנת 1991. ב-8 ביוני 1993 נורה בוסקה למוות על ידי חולה נפש שחדר לדירתו, מספר שבועות לפני פתיחת משפטו.
פסטיגל 2010
לוחמת תקשוב
לוחמה מתוקשבת
שמואל מאיברא
פרובולונה
פרובולונה (באיטלקית: Provolone) היא גבינה איטלקית אשר מקורה בדרום איטליה, שם היא מעוצבת במגוון צורות, בהן צורת אגס שאורכו 10–15 ס"מ, נקניק, או קונוס. גרסאות מקומיות של גבינת פרובולונה מיוצרות במדינות רבות. בתחילת המאה ה-21 רוב גבינות הפרובולונה מיוצרות בצפון איטליה.
היסטוריה וגרסאות.
מקור הגבינה, לפי מקורות כתובים באזור לוקאניה שבדרום איטליה. בתקופת הרנסאנס הגיעה הגבינה גם לצפון איטליה.
המונח פרובולונה (משמעותו "פרובולה" (Provola) גדולה) נטבע בשלהי המאה ה-19, כאשר החל יצור גבינה זו באזוריה הדרומיים של איטליה בגרסת האריזה הגדולה של הגבינה. הגבינה בגרסה קטנה נקראת פרובולה ומיוצרת בשני טעמים: מעושנת וזו שאינה מעושנת.
בימינו גבינת פרובולונה מיוצרת מחלב פרות מלא ועיקר התוצרת מקורה במחלבות בעמק הפו במחוזות ונטו ולומברדיה. צורות העיצוב העיקריות של הגבינה הם: צורת נקניק גדול שקוטרו עד 30 ס"מ ואורכו כ-90 ס"מ, צורת אבטיח, צורת בקבוק קצר, או צורת אגס שבראשו לולאה המאפשרת את תלייתו על אונקל. הגבינה משווקת בדרך כלל במשקל של כ-5 ק"ג.
פרובולונה היא גבינה חצי-קשה המיוצרת במגוון טעמים, החל מפרובולונה "חריפה" (Provolone Piccante) המיושנת כארבעה חודשים, ועד פרובולונה "מתוקה" ( Provolone Dolce) שטעמה עדין מאוד. טעמה העז של הפרובולונה החריפה נוצר מהוספת אנזים ליפאז המופק מעיזים, בעוד שבתהליך הייצור של הפרובולונה המתוקה מוסף ליפאז המופק מעגלים.
שני סוגי פרובולונה - פרובולונה ואלפדנה (Provolone Valpadana) ופרובולונה דל מונקו (Provolone del Monaco) המיוצרות בנפת נאפולי - זכו להגנת כינוי מקור של הקהילה האירופית.
בישראל מיוצרת גרסה מקומית של גבינת פרובולונה בשם "בשן" על ידי תנובה.
דייויס טריטש
פוטבול - מונחים
הצטלבות
סטיב דייויס
דייויד הסלהוף
דייויד בארלו
דייויד ויימן
אוסטרזיה
אוסטרזיה (Austrasia; מילולית "האדמות המזרחיות") הייתה אחת משלוש ממלכות הפרנקים (יחד עם ממלכת בורגונדיה ונויסטריה), התקיימה לסירוגין בין המאות השישית לשמינית והשתרעה על חלקים משטחי צרפת, ארצות השפלה וגרמניה המודרניות.
היסטוריה.
לאחר מותו של המלך כלוביס הראשון מהשושלת המרובינגית ב-27 בנובמבר 511, חולקה ממלכתו בין בניו בהתאם למסורת הגרמאנית. בנו הבכור תיאודריך הראשון קיבל את חלקי הממלכה שהפכו לאוסטרזיה, יורשיו של תיאודוריק שלטו בממלכה עד שילובה בתוך פרנקיה המזרחית. שלושת בניה של קלותילדה: כלודומר, כילדברט הראשון וכלותאר הראשון חילקו ביניהם את יתרת ממלכת אביהם. ערי הבירה של הממלכות השונות היו פריז, אורלאן, סואסון וריימס.
ממלכת אוסטרזיה השתרעה על שטחם של הפרנקים הריפוארים ושטחי הקולוניזציה שלהם, שטח הכולל היום את מזרח צרפת, מערב גרמניה, בלגיה, לוקסמבורג והולנד. ברוב תקופת קיום הממלכה מץ הייתה עיר הבירה של הממלכה, אף כי מלכים מסוימים מלכו מריימס, קלן וטריר. המונח "אוסטרזיה" שימש גם לתיאור החלק הצפון-מזרחי של איטליה במקביל לשם "נויסטריה", שהתייחס לחלק הצפון-מערבי של איטליה.
תיאודריך נפטר ב-533 ועל כס המלוכה עלה בנו, תיאודברט הראשון, אחרי מותו של תיאודברט ב-547 או 548 עלה על כס השלטון בנו, תיאודבלד בן ה-13. תיאודבלד נישא לדודתו החורגת, ולדרדה (Waldrada), בתם של ווקא, מלך הלומברדים ושל אשתו השנייה אוסטריגוזה (Austrigusa). שהייתה אחותה של ויזידארד אשת אביו. וכך חיזק את הברית בין אוסטרזיה לבין הלומברדים. עם פטירתו של תיאודבלד ב-555 עברה הממלכה לידי דוד-אביו, כלותאר הראשון.
אחרי מותו של כאריברט הראשון, מלך פריז בדצמבר 567 ארבע הממלכות התאחדו לשלוש ממלכות, זיגברט הראשון, מלך אוסטרזיה נשאר השליט של אוסטרזיה, כילפריך הראשון שלט על נויסטריה וגונתרם, מלך בורגונדיה היה מלך בורגונדיה. ממלכות אלו הגדירו את החלוקה הפוליטית של צרפת אל תוך התקופה הקרולינגית.
ברוב התקופה שחלפה מ-567 ועד מותו של זיגיברט השני, מלך אוסטרזיה ב-613, היו נויסטריה ואוסטרזיה מסוכסכות ובורגונדיה ניסתה להשכין שלום ביניהן. מאבקים אלו הגיעו לשיאם במאבקים שהתחוללו בין ברונהילדה מלכת אוסטרזיה לבין פרדגונד מלכת נויסטריה. מרד של האריסטוקרטים נגד ברונהילדה גרם ב-613 להעברת השליטה על הממלכה לידי כלותאר השני. זו הייתה הפעם הראשונה בה ממלכה פרנקית מאוחדת נשלטה מפריז והתקופה בה עלה כוחם של המאיורדומוס מבית פפין.
ב-623 אחרי שאנשי אוסטרזיה ביקשו מכלותאר מלך משל עצמם, מינה הוא את בנו דגוברט הראשון כשליט אוסטרזיה, עם פפין מלאנדן כמאיורדומוס ואת נויסטריה יחד עם בורגונדיה העניק לבנו כלוביס השני.
ב-629 התאחדו אוסטרזיה ונויסטריה תחת שלטונו של דגוברט הראשון, עד שב-633 הוא העניק את אוסטרזיה לבנו הבכור סיגיברט השלישי שנחשב על ידי ההיסטוריונים למלך עושה-כלום (Roi fainéant) שנשלט על ידי המאיורדמוס שלו.
ב-657, לאחר מותו של סיגברט השלישי, המאיורדומוס גרימולד הזקן הצליח להדיח את בנו של סיגברט, דגוברט השני, ולמנות את בנו שלו קילדברט המאומץ על כס המלכות, שם הוא נשאר עד 662.
ב-678 כוחות נויסטריה תחת פיקודו של המאיורדומוס אברואן הכניעו את אוסטרזיה. ב-687 המאיורדומוס האוסטראסי פפין מהרסטל הביס בקרב טרטרי (כפר קטן בפיקרדיה קרוב לעיר פרון) את כוחות נויסטריה והשתלט עליה בשם מלכו, כך הפכה נויסטריה לכפופה לאוסטרזיה. על אף שלא הכריז על עצמו כמלך באופן רשמי, הפך פפין לאחר הניצחון לשליט הממלכה הפרנקית בפועל. מעמד זה עבר בירושה גם לבניו.
נעשה לעיתים שימוש במונח "אוסטרזיה" לתיאור החלק המזרחי של האימפריה הקרולינגית, כלומר פרנקיה המזרחית, וזאת אף שהזהות בין שתי הטריטוריות אינה מדויקת.
ג'קי צ'רלטון
מרדכי לייפר
רבי מרדכי לייפר מנדבורנה (י"ט באייר תקפ"ד-ט"ו בתשרי תרנ"ה) היה האדמו"ר השני לחצר המרכזית של חסידות נדבורנה ובן נין של רבי מאיר הגדול מפרמישלאן, מייסד השושלת.
קורות חייו.