במקור CJ הייתה חלק מקבוצת סמסונג הדרום קוריאנית עד שהתפצלה ממנה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
CJ הם ראשי תיבות של המילה "Cheil Jedang" (בהאנגול: 제일 제당) אשר פירושה מקוריאנית היא: "יצרנית הסוכר הראשונה", מכיוון שעם הקמת החברה בשנת 1953 זה היה תחום פעילותה היחיד, ומכאן שמה.
CJ CGV.
CJ CGV (בהאנגול: 씨제이 씨지브이) היא רשת בתי הקולנוע הגדולה ביותר בדרום קוריאה עם סניפים בסין, אינדונזיה, מיאנמר, טורקיה, וייטנאם, וארצות הברית. היא גם רשת בתי הקולנוע החמישית בגודלה בעולם.
נכון לשנת 2017 CJ מפעילה כ-3,412 אולמות קולנוע בכ-455 מיקומים שונים שמתפרסים על פני 7 מדינות מסביב לעולם.
שש דרגות לקירבה
שש דרגות לקירבה (סרט)
שש דרגות לקירבה (מחזה)
שש דרגות לקרבה (באנגלית: Six Degrees of Separation) הוא מחזה שכתב המחזאי האמריקאי ג'ון גווייר שהוצג בהצגת בכורה בשנת 1990. המחזה היה מועמד לפרס פוליצר לדרמה ולפרס טוני למחזה הטוב ביותר.
המחזה בוחן את הנחת היסוד הקיומית המכונה "שש דרגות של הפרדה", לפיה כל אדם בעולם מקושר לכל אדם אחר בעולם באמצעות שרשרת של לא יותר משישה מכרים.
תקציר העלילה.
צעיר שחור בשם פול מופיע בביתם של סוחר האמנות פלאן קיטרידג' ואשתו לואיזה, המכונה בקיצור אואיזה, המתגוררת בדירה יוקרתית המקיפה על הסנטרל פארק בניו יורק. פול סובל מפצע דקירה קל, כתוצאה של ניסיון שוד, ומציג עצמו כחברם של ילדיהם הלומדים באוניברסיטת הרווארד שבקיימברידג', מסצ'וסטס. פלאן ואואיזה מנסה לגייס כספים על מנת לרכוש ציור של פול סזאן, אך כעת הם נאלצים לקטוע את עיסוקם ולסייע לזר הפצוע שבביתם. פול מספר להם שהוא נמצא בניו יורק על מנת לפגשו את אביו, המביים עיבוד קולנועי למחזמר המצליח בברודוויי "קאטס". פול מקסים אותם עם סיפוריו, אך במציאות, הכל שקר: פול אינו סטודנט בהרווארד; הוא השיג מידע אודותיהם מסטודנט אחר, אותו פיתה. פלאן ואואיזה מזמינים את פול ללון בביתם, והולכים לישון, בעוד פול מזמין אל הבית זונה ממין זכר. הוא נתפס על ידי פלאן ואואיזה, אשר מזמינים למקום משטרה, אך פול נמלט.
זמן קצר אחר כך, פול ממשיך במעשי ההונאה שלו, הפעם כנגד צעיר רגיש בשם ריק וחברתו המתגוררת איתו, אליזבת. הזוג הצעיר והתמים חדש בעיר הגדולה, ורק לאחרונה עברו לניו יורק מיוטה. הם מאמינים לשקריו של פול, ומזמינים אותו לגור עימם, עד אשר יסדיר את ענייניו עם אביו העשיר, שפול אומר להם ששמו הוא פלאן קיטרידג'. השלושה הופכים לחברים טובים, כשפול מספרים להם סיפורים על היותו מנוכר מאביו הגזעני. אליזבת אומרת לריק שלא להלוות לפול כסף. לילה אחד, פול וריק יוצאים יחד לבילוי בעיר, ופול מפתה את ריק כדי להשיג ממנו כסף. מאוחר יותר באותו לילה, ריק אומר לאליזבת שפול נעלם עם כל כספם, וכי השניים קיימו יחסי מין. בהתקף זעם, אליזבת מספרת לריק שאביו תמיד הטיל ספק במיניות של בנו. זמן קצר לאחר מכן ריק מתאבד.
פול המיואש, מתקשר אל פלאן ואואיזה לקבלת עזרה. אואיזה, המושפעת מיחסיה המתוחים עם ילדיה, מוצאת עצמה חשה קשורה רגשית לפול, בתקווה שתוכל לעזור לו בדרך כלשהי, למרות העובדה שהוא פגע בהם וניצל אותם. במהלך שיחת טלפון ממושכת, פול מסכים להסגיר את עצמו למשטרה. פול נעצר, והוא ובני הזוג קיטרידג' נפרדים. לאחר שפול נלקח למעצר, אואיזה מנסה לברר מה עלה בגורלו, אך למרות מאמציה - גורלו של פול נותר לא ידוע. המחזה מסתיים ברגע שיא של הירהור, בו אואיזה נושאת מונולוג מפורסם:
שחקנים ודמויות.
כריסטין גריפית' וסווזי קורץ לקחו חלק בשלב ההקראה וקראו את התפקיד של אואיזה קיטרידג' במהלך העבודה על המחזה בשנת 1989, לפני שסטוקארד צ'אנינג לוהקה לתפקיד. בתחילה, צ'אנינג לא הייתה זמינה לקחת חלק בהפקה זו שכן הייתה מחויבת להצגה אחרת בברודוויי, ""הנשים של ג'ייק" מאת ניל סיימון. בסופו של דבר, הפקה זו ירדה מוקדם מהמתוכנן. קודם לכן, צ'אנינג כיכבה בהצגה אחרת שכתב ג'ון גווייר - "בית העלים הכחולים". לימים, קורץ החליפה את צ'אנינג בתפקיד אואיזה בהפקת ברודוויי המקורית של "שש דרגות לקרבה"".
הפקות.
ארצות הברית.
המחזה הועלה לראשונה באוף ברודוויי ב-16 במאי 1990 באולם התיאטרון ע"ש Mitzi E. Newhouse שבמרכז לינקולן. השחקנית סטוקארד צ'אנינג זכתה בפרס אובי לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה כאואיזה. המחזאי ג'ון גוויר זכה בפרס אוביי על המחזה.
ההפקה הועברה ל-Vivian Beaumont Theater שם הוצגה הופעת הבכורה של המחזה בברודוויי ב-8 בנובמבר 1990. ההצגה, בבימויו של ג'רי זקס, רצה עד ל-5 בינואר 1992, סך של 485 הופעות. קלי בישופ הייתה שחקנית מחליפה עבור התפקיד של אואיזה, ולורה ליני הייתה שחקנית מחליפה עבור התפקיד של טס, בהופעת הבכורה שלה בברודוויי. ההפקה המקורית של ברודוויי הייתה מועמדת לארבעה פרסי טוני, וזכתה בפרס הבימוי הטוב ביותר עבור זאקס. בשנת 1992 הושק סיבוב ההופעות הארצי של ההפקה בארצות הברית. גם ורוניקה האמל גילמה את דמותה של אואיזה, בהפקה שעלתה בשיקגו.
בין ה-5 באפריל ל-18 ביוני 2017 עלתה הפקה מחודשת של המחזה בברודוויי, ב-Ethel Barrymore Theatre, עם אליסון ג'ני, ג'ון בנג'מין היקי וקורי הוקינס, בבימויו של טריפ קולמן.
הממלכה המאוחדת.
ב-1992 המחזה הוצג לראשונה בבריטניה, בתיאטרון רויאל קורט, משם עבר ל-Comedy Theatre (כיום נקרא Harold Pinter Theatre) שבווסט אנד. בשנת 2010 המחזה הועלה באולד ויק שבלונדון עם לזלי מנוויל בתפקיד אואיזה.
במאי 2004 ביים מייקל באפונג הפקה של המחזה שעלתה ב-Royal Exchange שבמנצ'סטר עם ליסה אייכהורן בתפקיד אואיסה קיטרידג', פיליפ ברת'רטון בתפקיד פלאנדרס קיטדרג' ואו. טי. פגבנל בתפקיד פול. פגבנל זכה ב-MEN Award על הופעתו.
קנדה.
פיונה ריד כאואיזה, ג'ים מזון כפלאן ונייג'ל שון וויליאמס כפול כיכבו בהפקה משנת 1995 שהוצגה בטורונטו, קנדה. הן ריד והן וויליאמס זכו ב-Dora Mavor Moore Award עבור השחקנית הטובה ביותר מחזה והשחקן הטוב ביותר במחזה, בהתאמה.
רקע.
המחזה נוצר בהשראת סיפורו האמיתי של דייוויד המפטון, ושודד שבמהלך שנות השמונים הצליח לשכנע מספר אנשים שהוא בנו של השחקן סידני פואטייה. המחזאי ג'ון גווייר היה חבר של אינגר מקייב אליוט ובעלה אוסבורן אליוט. באוקטובר 1983 המפטון הגיע לבית של הזוג אליוט, דירה בניו יורק, והם איפשרו לו לשהות בה במהלך הלילה. למחרת בבוקר, אינגר מצאה את המפטון במיטה עם גבר אחר ובהמשך הזעיקה את המשטרה. בני הזוג אליוט סיפרו לגוייר את הסיפור הזה, אשר העניק לו השראה לכתוב את המחזה מספר שנים לאחר מכן.
לאחר שהמחזה הפך להצלחה מסחרית, המפטון הועמד לדין בחשד ל של גווייר, אך זוכה מאשמה. המפטון סבר שהוא זכאי לחלק מהרווחים על המחזה, שמעולם לא קיבל.
מקור השראה משמעותי נוסף למחזה הוא הרומן "התפסן בשדה השיפון" מאת ג'יי די סלינג'ר. במהלך ההצגה עצמה יש מספר התייחסויות לספר זה, למשל: כאשר הגיבור מספר שכתב את עבודת התזה שלו על ספר זה לבני הזוג שמלינים אותו במהלך הלילה. ישנן גם רמיזות עדינות יותר לספר, הן בתסריט והן בסינמטוגרפיה של העיבוד הקולנועי, כמו למשל כאשר דמויות שונות מתחילות להתנהג בצורה המאפיינת את דמותו של הולדן קולפילד.
עיבוד קולנועי.
ג'ון גווייר עיבד את המחזה לתסריט עבור סרט קולנוע שיצא בשנת 1993 בבימויו של פרד שפיסי. סטוקרד צ'אנינג הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט זה בתפקיד אואיזה.
שש דרגות של הפרדה (מחזה)
קשר בכל מחיר (מחזה)
Standing on the Line
Standing on the Line (בעברית: לעמוד על הקו) הוא סרט תיעודי קנדי-להט"בי שיצא ב-2019. הסרט בוים על ידי פאול-אמיל דינטרמונט . הסרט, שאורכו 80 דוקת, מתייחס להומופוביה בספורט.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים התיעודיים של דוקסא הקנדי ב-12 במאי 2019.
ACARS (Aircraft Communications, Addressing and Reporting System, בתרגום חופשי: מערכת תקשורת, מעינה ודיווח למטוס) הוא מכשיר קשר מוטס למיעון ודיווח הודעות טקסט. ה-ACARS מאפשרת יצירת תקשורת נתונים בין מטוס לתחנה קרקעית בתדרי VHF המוקצים לתעופה אזרחית, או באמצעות קשר לוויני. פרוטוקול התקשורת הוא פרוטוקול שנקבע על ידי והוא דומה לפרוטוקול טלקס. כיום, שני הספקים העיקריים למערכות ACARS הם ARINC ו־
היסטוריה.
עד לשילוב ערוצי נתונים במטוסים, כל התקשורת אל המטוסים ומהם הייתה תקשורת קולית בלבד. מכיוון שמשכורות צוותי האוויר תלויות בזמן שבו המטוס נמצא בפועל באוויר וכשהוא על הקרקע כל עוד הוא לא מחובר לשער, רצו חברות התעופה למנוע אי דיוקים, בין אם מכוונים ובין אם מטעות, בדיווחים אלו.
ביולי 1978 הציגו ARINC לראשונה את מערכת ה-ACARS, שהייתה בעצם מערכת שעון נוכחות אוטומטית. החברה הראשונה שייצרה מערכת הייתה Teledyne Controls והלקוח הראשון היה חברת התעופה Piedmont Airlines . את התקן העולמי פרסם ארגון AEEC (הוועדה ההנדסית לאלקטרוניקה של חברות התעופה). ה־ACARS זכתה לתפוצה רבה רק משנות השמונים.
בשנות ה־2000, החלה להתבצע הפרדה בין שכבת האפליקציה לשכבת התווך התקשורתי והתאפשר ערוץ תקשורת דרך לווייני אינמרסט, ומאוחר יותר דרך לווייני אירידיום. בימים אלה מתוכנן לאפשר גם את תווכי הסלולר (דור 3 ודור 4).
לפי SITA, יש גם תכנון לאפשר תקשורת IP באמצעות מערכת ACARS, תוך שמירה על תאימות לאחור.
לאורך השנים, גם הפרוטוקולים וגם הסטנדרטים איפשרו למערכת להתחבר קווי הנתונים של המטוסים, למערכת ניהול הטיסה – FMS ולמדפסות. תיאור של פריסת המערכת והכיסוי המרחבי שלה מפורט במצגת של SITA ל ICAO משנת 2016
תיאור המערכת.