בדצמבר 1990, לאחר כ-5 עונות וחצי בסיאטל, הועבר מקדניאל בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לאדי ג'ונסון ושתי בחירות דראפט עתידיות. עד לסיום אותה עונה, בה חזר לשתף פעולה עם טום צ'יימברס, קלע 15.8 נקודות בממוצע למשחק עבור הסאנס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לטרנט טאקר, ג'רוד מוסטאף ושתי בחירות דראפט עתידיות. בעונתו היחידה עם הניקס קלע 13.7 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצה להעפיל לחצי גמר המזרח, בו הפסידה מול שיקגו בולס בתוצאה 3–4. לאורך 12 משחקי הפלייאוף של הניקס היה מקדניאל הקלעי השני של קבוצתו (אחרי פטריק יואינג), עם ממוצע של 18.8 נקודות למשחק.
בספטמבר 1992 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, וב-3 עונותיו בקבוצה תרם 11.3 נקודות למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בעונת 1995/1996 עבר לשחק בקבוצת הירקליס סלוניקי מליגת העל היוונית. לאורך העונה קלע 18.4 נקודות בממוצע למשחק בליגה האירופית של פיב"א, ממנו הודחה הירקליס בשלב שמינית הגמר (Top 16). בסיום אותה עונה הפסידה הקבוצה בגמר הגביע היווני מול פנאתינאיקוס.
בעונת חזר לשחק ב-NBA, כשחתם על חוזה בניו ג'רזי נטס. בינואר 1998 שוחרר מהקבוצה, ולמעשה פרש ממשחק.
רב מכר
מזא&quot;ה
מזא"ה הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שפירושו ראשי התיבות של מזרע אהרון הכהן.
משרד התכנון מאקייב
משרד התכנון על שם מקאייב (Государственный Ракетный Центр
"КБ им. академика В.П. Макеева" ) הוא משרד תכנון וייצור של טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, משגרי לוויינים ולוויינים קטנים, הפועל ברוסיה. ראשיתו של משרד התכנון בברית המועצות, ושנים עמד בראשו ויקטור מאקייב.
המשרד נודע בתחילה בתור "משרד התכנון המיוחד לטילים ארוכי טווח SKB 385", והוא הוקם על פי החלטת הממשלה הסובייטית ב-16 בדצמבר 1947. החל משנת 1955 המשרד נמצא בעיר מיאס שבמחוז צ'ליאבינסק. עד שנת 1956 עסק משרד התכנון בבנייה של טילים שונים פרי תכנונו של משרד התכנון 1, בהנהלת סרגיי קורוליוב.
משנת 2014 הוא מהוו החלק של "תאגיד החלל והטילים" הרוסי.
פיתוח וייצור טילים בליסטיים.
אחד מהטילים הבליסטיים המוכרים ביותר שפותחו על ידי משרד התכנון מאקייב הוא הטיל המכונה סקאד. בין הטילים הבליסטיים המשוגרים מצוללות (המומחיות העיקרית של משרד תכנון זה) ניתן למנות את הטילים הבאים:
טילים בליסטיים מדור ראשון:
טילים בליסטיים מדור שני:
טילים בלסיטיים מדור שלישי:
פיתוח וייצור לוויינים.
משרד התכנון מאקייב החל לעסוק בפיתוח לוויינים רב תכליתיים בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, ובשנת 2001 שיגר את הלוויין הראשון מתוצרתו, "קומפאס". לוויין שני מסוג זה שוגר לחלל בהצלחה בשנת 2006, באמצעות משגר הלוויינים "שתיל".
רחוב קינג ג'ורג' (תל אביב)
רחוב קינג ג'ורג' (ירושלים)
סן-סבסטיאן
אסטרחן (מחוז)
מחוז אסטרחן (ברוסית: Астраханская область; תעתיק: אסטרחנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הדרומי.
המחוז הוקם ב-27 בדצמבר 1943. הוא נמצא במישור הכספי סביב הדלתה של נהר הוולגה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-2 ערים בעלות חשיבות מחוזית, 11 אזורים מוניציפליים ואזור מוניציפלי סגור (באזור זה ממוקם שטח ניסויים צבאיים ונמל חלל קפוסטין יאר שפותח כאתר לניסוי טילים בשנת 1946).
היסטוריה.
שטח המחוז היה חלק מממלכת הכוזרים. לאחר מכך, האזור היה החלק המרכזי מחאנות אסטרחן הטטרית. השטח נכבש על ידי רוסיה בשנת 1556 על ידי איוואן הרביעי. בשנת 1717 הוקמה גוברניית אסטרחן, והיא הייתה הגבול הדרום-מערבי של האימפריה הרוסית עד להתרחבותה לכיוון הרי הקווקז במהלך המאה ה-19.
כלכלה.
בשטח המחוז נמצא שדה גז מהגדולים ברוסיה. כמו כן, קיימים שדות נפט ומרבצים גדולים של גופרית.
בעיר אסטרחן נמצאות מספנות גדולות. בעבר, המחוז התאפיין בתעשיית עיבוד דגים מפותחת ביותר. לאחרונה, לאור הבעיות האקולוגיות פחתה מאוד הדגה בדלתה של נהר הוולגה ובים הכספי.
דמוגרפיה.
רוב האוכלוסייה היא רוסים (כ-68%). קיימת גם קהילות גדולות של קזחים (כ-16.3%) וטטרים (9%). קהילת הקזחים במחוז היא הגדולה בין כל המחוזות ברוסיה. העיר הגדולה - אסטרחן ובה כ-500 אלף תושבים.
ב-67% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
מאז&quot;ה
קו צינור אילת-אשקלון
קו צינור אילת-אשקלון (ר"ת: קצא"א; המכונה גם קו צינור טרנס-ישראל, באנגלית: Trans-Israel pipeline) הוא קו צינור המשמש להעברת נפט גולמי מנמל אילת שבים סוף לנמל קצא"א באשקלון שבים התיכון, בכך משמש הצינור גשר יבשתי בין הימים הללו תוך עקיפת תעלת סואץ. הקו הופעל על ידי חברת קו צינור אילת אשקלון וכיום מופעל על ידי חברת קו צינור אירופה אסיה.
עבור ישראל נחשב קצא"א למתקן אסטרטגי ראשון במעלה בשל מרכזיותו במשק האנרגיה הישראלי והיותו מאגר דלק לשעת חירום. בשנים האחרונות מסוף הנפט של אשקלון נמצא תחת איום מתמיד של רקטות הנורות מרצועת עזה.
היסטוריה.
מאז הקמתה סבלה ישראל ממחסור בדלק, ומאי נכונות של מדינות רבות למכור לה נפט גולמי ותוצריו. לאחר הרעת הקשרים עם ברית המועצות בעקבות מלחמת סיני (1956) פנתה ישראל לאיראן לקניית דלק. כבר למחרת פרוץ מלחמת סיני ביקש לוי אשכול לתכנן צינור נפט מאילת צפונה.
בשנת 1957, בחודשים שבהם שלטה ישראל בחצי האי סיני לאחר המלחמה, החרימה ישראל משאבות וצינורות מהם נבנתה התשתית הבסיסית: נבנו 3 מכלים באילת ו-3 מכלים בבאר שבע, והונח צינור בקוטר 8 אינץ' בין אילת ובאר שבע. מבאר שבע הועבר הדלק לחיפה באמצעות רכבת. בהמשך הונח צינור בקוטר 16 אינץ' מאילת לחיפה. צינור זה, בקוטר 16 אינץ', המשמש היום בחלקו להעברת מוצרי דלק, שימש להעברת דלק מאיראן לישראל ולאירופה. הקו הופעל על ידי חברת קווי צינור אילת בע"מ החל משנת 1959.
הנחת קו צינור אירופה אסיה, בקוטר 42 אינץ', הוטלה על חברת תה"ל, ועבודות הנחתו ארכו 18 חודשים. בדצמבר 1969 נסתיימו העבודות לבניית קצא"א וכן להקמת נמלי הדלק באילת ובאשקלון, והחל השימוש בקו להזרמת נפט איראני לאירופה. בשנים אלו הייתה חשיבותו רבה בגלל חסימתה של תעלת סואץ עקב מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה. בשנות ה-70 של המאה הקודמת, שנות השיא של הצינור, הוזרמו בו מדי שנה מעל 30 מיליון טונות נפט.
בשנת 2014 אירע זיהום חמור עקב דליפת נפט.
בשנת 2017 עבר תפעול הקו מחברת קו צינור אילת-אשקלון לחברת קו צינור אירופה אסיה.
תאונות.
ב-1975 התרחשה דליפת נפט בהיקף 10,000-8,000 מטרים מעוקבים מדרום לשמורת עברונה. ב-28 בדצמבר 1976 נהרג צולל החברה בתאונת עבודה תוך כדי צלילה בנמל הנפט באשקלון. ב-23 בדצמבר 1980 נספה צולל נוסף בנסיבות דומות. ב-19 בפברואר 1979 הורשעה החברה בזיהום מפרץ אילת, חויבה לשלם 300 אלף לירות עבור ניקוי הים ונקנסה ב-60 אלף לירות. ב-5 בנובמבר 2009 נהרג עובד החברה בעת פעילות בגוררת בנמל הנפט באשקלון.
ב-29 ביוני 2011 פגע טרקטור בצינור בקוטר 16 אינץ' באזור שמורת נחל צין, במהלך עבודות תחזוקה. כמיליון ליטר של דלק סילוני (קרוסין) דלפו. כעבור חודשיים, ב-5 בספטמבר, פגע דחפור באותו צינור, 500 מטר ממקום הפגיעה הקודמת, במהלך עבודות תחזוקה. עשרות אלפי ליטר של דלק סילוני דלפו.
בשנת 2019 פסק בית המשפט המחוזי כי הרשלנות של עובדי רשות הטבע והגנים תרמה לפגיעה בצינור, וכי עליה לשלם 5.7 מיליון שקלים על חלקה בפגיעה.
בנובמבר 2020, בעקבות גשמים כבדים, דלף נפט גולמי מאחד ממיכלי חברת קצא"א באשקלון. מאות מתושבי אשקלון התלוננו על כאבי ראש והקאות בגלל אדי הנפט. בעקבות האירוע הודיע המשרד להגנת הסביבה שיזמן את מנהלי קצא"א לשימוע.
בשנת 2022, בית משפט השלום בבאר שבע הרשיע את חברת קצא"א וכמה בכירים לשעבר בחברה בזיהום כבד של נחל צין וסביבותיו בעקבות שני מקרים של דליפה, בספטמבר וביוני. לפי בית המשפט, קצא"א והבכירים לא נערכו כראוי לטיפול באירוע חירום, ועוד קודם היה עליהם לנקוט בזהירות מונעת לצמצום הסיכון לדליפה.
באפריל 2022 קבע בית המשפט בגזר הדין בעניין זיהום נחל צין ב-2011, שחברת קצא"א תיקנס ב-1.6 מיליון ש"ח, ושלושה בכירים, כולל המנכ"ל דאז, ייקנסו אישית ב-75-150 אלף ש"ח על אחריותם בפרשה.
דליפת הנפט בשמורת עברונה.
בלילה שבין 3 בדצמבר ל-4 בדצמבר 2014 נפרץ צינור בקו בקוטר 42 אינץ' כ-20 ק"מ צפונית לאילת, באזור היישוב באר אורה, בעת הנמכת תוואי הצינור, לצורך הקמתו של מחלף חדש באזור נמל התעופה רמון מצפון לאילת. באירוע דלפו כ-5 מיליון ליטרים של נפט גולמי לאזור שמורת הטבע עברונה וגרמו לנזק סביבתי רב. על פי הערכת המשרד להגנת הסביבה פעולות השיקום צפויות היו להימשך חודשים אם לא שנים. במהלך האירוע פונו כ-80 אזרחים ירדניים לבתי חולים עקב שאיפת הגזים הרעילים ששררו באוויר.
בעקבות הדליפה נדרשה קצא"א במסגרת פשרה לשאת בהוצאות של 100 מיליון ש"ח בהליכים אזרחיים, מבלי להגביל את המשרד להגנת הסביבה בהליכים פלילים בהקשר לאירוע. עוד נקבע כי טיהור הקרקע כולו ימומן על ידי קצא"א. ב-2 באפריל 2015, כארבעה חודשים לאחר הדליפה, הוחלט על פתיחת שמורת "עברונה" לציבור הרחב בעקבות דיגום אוויר שלא נמצאו בו מזהמי אוויר החורגים מתקני המשרד להגנת הסביבה.