בין השאר כתב דה-פריס: "לצד גופים אלו (קרן אביחי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובית הספר הדתי לקולנוע "מעלה") והחבורה של מוטי שקלאר (מנכ"ל הרשות השנייה) - היהודים חובשי הכיפות הימניים, יוצאי מפד"ל ואנשי יש"ע (וכו' וכו') - קיים בית המדרש לאנשי תקשורת וקולנוע דתיים - 'מעלה'. כולם טוחנים את כולם. כולם במקום מאוד קטן שנקרא ירושלים". הפרסום הופיע ככותרת בולטת מעל לכותרת הראשית של העיתון ועורר הדים רבים בשוק התקשורת. בעקבות פרסום זה ביקשה "טלעד" לפתוח בחקירת משטרה למציאת המדליף. המדליף לא אותר מעולם. "טלעד" הפסידה במכרז ערוץ 2 בסופו של דבר והפסיקה לשדר בערוץ 2.
תופעת הפרסום הסמוי בכלי התקשורת.
באלינט פרסמה ידיעות וכתבות תחקיר רבות נוספות בנושא הפרסום הסמוי. התחקיר הראשון שפרסמה בנושא היה בין הראשונים שהעלו את התופעה לדיון ציבורי ביקורתי. הכתבה חשפה, בין השאר, כי תפאורת התוכנית "כוכב נולד" נצבעה בצבע הסגול של סלקום ועוצבה ברוח המותג קוקה-קולה, זאת בניגוד לחוק הרשות השנייה שאוסר על פרסום סמוי.
בין השאר, באלינט פרסמה גם כתבת תחקיר במוסף "הארץ" שחשפה כי חברות תרופות וקופות החולים משלמות עבור פרסום סמוי לתרופות ושירותי בריאות בתוכניות טלוויזיה.
מאיר קאליש
תראפיסטים
רעידת האדמה בסנדאי (2011)
הראבן
אל סלר דה קאן רוקה
הצונמי ביפן
שעבוד האישה
שעבוד האישה (אנגלית: The Subjection of Women; תורגם גם בשם: שעבוד הנשים) הוא ספר עיון פילוסופי, הטוען בעד שוויון בין המינים, שכתב הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל, ייתכן תוך כדי שיתוף עם אשתו הרייט טיילור מיל, בשנת 1869.
שעבוד האישה הניח את היסודות הפילוסופיים למהפכה הפמיניסטית, ולכן נחשב לאחד החיבורים החשובים ביותר בהגות הפמיניסטית. כאשר הספר יצא לאור לראשונה, הוא התקבל בסערה ועורר מחלוקת עזה, משום שהוא נתפס כפוגעני כלפי הנורמות המקובלות שהסדירו את מעמדם של הגברים והנשים בחברה האירופאית.
רקע.
ג'ון סטיוארט מיל זקף לזכותה של אשתו, הרייט טיילור מיל, את השתתפותה בכתיבת הספר, ומספר טיעונים המופיעים בו, דומים לטיעונים שהעלתה הרייט טיילור מיל בספרה 'זכות בחירה לנשים' שפורסם בשנת 1851. עם זאת, מספר חוקרים טוענים כי ג'ון סטיוארט מיל היה מחברו היחיד של הספר.
במאה ה-19, הדמות הארכיטיפית של האישה האידיאלית כאמא, כרעיה וכעקרת בית הייתה מושרשת חזק מאוד בחברה המערבית. אישה הייתה כפופה לרצונו של אביה או של בעלה, בהתאם לתפיסות המקובלות לפיהן נשים נחותות מגברים פיזית ומנטלית, ולכן צריך לקחת עליהן אחריות ולדאוג להן כמו שיש לנהוג עם ילדים. תאוריות חברתיות שתרמו לתפיסות אלו הן 'הישרדותם של המתאימים ביותר' ודטרמיניזם ביולוגי. בנוסף, תפיסות דתיות תמכו גם הן במבנה משפחתי היררכי ופטריאכלי.
מיל טען כי אי שוויון לנשים הוא שריד מתפיסות עבר המקבלות את המצוי כראוי, אך אין להן עוד מקום בעולם המודרני.
טיעונים.
פנייה אל הטבע.
אחד הטיעונים ששימשו להצדקת שעבוד הנשים היה הפנייה אל הטבע: "נשים נחותות מגברים באופן טבעי, לכן שלטון הגברים על הנשים הוא טבעי, ומכאן – הוא ראוי". מיל תקף טיעון זה בטענה כי החברה לא יודעת את המסוגלות הנשית, מהסיבה הפשוטה שהיא מעולם לא אפשרה להן להדגים את כישוריהן. השאלה האם נשים כשירות או לא כשירות לביצוע פעולות מסוימות צריכה להיות מוכרעת על ידי הניסיון. למעשה, טוען מיל, אין אנו יודעים מהו טבען של הנשים משום שהוא עטוף בפרקטיקות הנורמטיביות עליהן גדלו. לא ניתן להכריע בנושא ללא ראיות אמפיריות, ואסור לעצור מבעדן של הנשים לנסות להפגין את כישוריהן, רק משום שאולי הן לא יוכלו להפגין אותם. טיעון המבוסס על פיזיולוגיה ספקולטיבית – הוא ספקולטיבי בעצמו.
לטענתו, גברים סותרים את עצמם משום שהם טוענים שנשים לא מסוגלות לעשות פעולות מסוימות, ועם זאת הם אוסרים עליהן מלעשותן. מיל מבקש להראות שהגברים למעשה מודים שנשים אכן מסוגלות לבצע פעולות שונות, אך הגברים אינם רוצים שהן יבצעו אותן.
אם החברה באמת ובתמים רוצה לגלות את טבעם של היחסים בין המינים, עליה לאפשר שוק חופשי בו נשים יוכלו להפגין את כישוריהן, ובמסגרתו תובטח להן תמורה כלכלית הוגנת עבור תרומתן לחברה. רק מצב זה, ישקף את האינטרסים והכישורים האמיתיים שלהן.
מיל טען כי אפילו במדינות לא שיווניות כמו אנגליה וצרפת, בהינתן ההזדמנות, נשים יכולות להצטיין. כדוגמה הוא ציין את המלכה אליזבת הראשונה, המלכה ויקטוריה וז'אן ד'ארק. כאשר ההזדמנות לשוויון ניתנת, נשים מפגינות את כישוריהן, ולכן יש לאפשר להן שוויון הזדמנויות.
הטיעון התועלתני.
כתועלתן, מיל היה משוכנע כי התפתחותה המוסרית והאינטלקטואלית של האנושות, תעלה בהכרח את רמת האושר של כלל החברה. העובדה שכמחצית מן האנושות לא תורמת לחברה במרחב הציבורי נתפסה על ידי מיל כמכשול להתפתחות האנושית. פתיחה של שערי מוסדות ההשכלה עבור נשים תוביל להתפתחות אינטלקטואלית של כלל החברה.
נשים מתחנכות להתנהג כחלשות, רגשניות וכנועות, לפי הדעות הקדומות המסורתיות. אם נאפשר חברה שוויונית, טוען מיל, אנו נראה שהנשים ירוויחו מכך כאינדיבידואליות. הן ישתחררו מהדיכוי לפיו הן צריכות לנהוג כפי שהגברים מצווים עליהן, ובכך החברה תרוויח מאוד. שוויון יכפיל את הכישורים המנטליים הזמינים לשירות האנושות. הפוטנציאל של חצי מהאוכלוסייה יבוא לידי ביטוי, ויתרום רבות להתפתחות ולקדמה האנושית.
מיל טען כי שחרור האישה יועיל גם לגברים. על ידי שחרור האישה, נשים יוכלו לתקשר ולהתחבר ברמה האינטלקטואלית טוב יותר עם בעליהן, דבר אשר ישפר את היחסים בין זוגות נשואים.
מוסד הנישואים.
מיל תוקף את חוקי הנישואים, אותם הוא מקשר לשעבוד האישה, ותומך ברפורמות שיבטלו את ההגבלות על נשים נשואות. בין הצעותיו: שינוי חוק הירושה שיאפשר לנשים להחזיק ברכושן גם לאחר מות בעליהן, ופתיחת שוק העבודה גם לנשים על מנת שיוכלו להבטיח לעצמן יציבות ועצמאות כלכלית.
זכות הבחירה.
מיל טען כי לאנשים צריכה להיות שמורה זכות הבחירה על מנת להגן על זכויותיהם ולהיות עצמאיים, הן מוסרית והן אינטלקטואלית. טיעון זה תקף לגברים ולנשים כאחד. נשים מהוות כמחצית מהאוכלוסייה, ומשום שהכרעות פוליטיות משפיעות גם על נשים, מגיע גם להן לקבל את זכות הבחירה. מיל מניח כי רוב הגברים מצביעים עבור מתמודדים לפרלמנט שתומכים בהמשך שעבוד האישה, ולכן נשים חייבות לקבל את זכות הבחירה כדי להגן על האינטרסים שלהן.
מיל לא עסק בשחרור האישה רק ברמה התאורטית אלא גם ברמה הפרקטית. הוא היה נשיא NSWS - הארגון הסופרג'יסטי הלאומי הראשון בבריטניה שדרש זכות בחירה לנשים, וניצל את מעמדו כחבר בפרלמנט הבריטי כדי לדרוש זכות זו. במותו, הוריש מחצית מהונו לקידום השכלת נשים.
תרגום לעברית.
הספר תורגם במלואו לעברית: ג'ון סטיוארט מיל, שעבוד האישה (תרגום: שונמית ליפשיץ, עריכה מדעית והערות: עמוס הופמן, הקדמה: יופי תירוש וזהר כוכבי), הוצאת רסלינג, 2009.
חלקים מהספר תורגמו גם על ידי דפנה רוזנבלוט ופורסמו ב-2006 במסגרת מקראה בנושא פמיניזם.
משגב לעם
אנטוניו טמפסטה
אנטוניו טמפסטה (באיטלקית: Antonio Tempesta; 1555 - 5 באוגוסט 1630) היה צייר ואמן תחריט עץ איטלקי.
חייו.
אנטוניו נולד בפירנצה, איטליה. במהלך לימודיו הוא צייר במגוון סגנונות, והושפע גם מסגנון המנייריזם וה-counter -Maniera. הוא למד באקדמיה ללימודי הציור (ה-Accademia delle Arti del Disegno) ב-1576.
תחילה היה תלמידו של סנטי דה-טיטו (Sati di Tito) ולאחר מכן למד אצל הצייר הפלמי Giovanni Stradano. היה חלק מקבוצה גדולה של אמנים שעבדו תחת פיקוחו של ג'ורג'ו וזארי וציירו במשך 10 שנים את ציורי הקיר והתקרה של פאלאצו וקיו בפירנצה.
לאחר מכן הוא פנה לרומא, שם חבר לאמנים נוספים מהולנד.
יצירותיו ידועות בנושאי לחימה, פרשים וגם ציורים נוף נרחבים.
לאחר המעבר לרומא.
האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר הזמין את טמפסטה יחד עם הצייר הפלמי Matthijs Bril לצייר בציורי נוף את "תהלוכה העברת שרידי גרגוריוס מנזיאנזוס" (1572) בלוג'יה הנמצאת בקומה השלישית של ארמון האפיפיור.
בין השנים 1578-1583 הוא צייר מספר ציורי פרסקו בVilla Lante הנמצאת בBagnaia, וגם שיתף פעולה בפרסקו המקשטים את וילה ד'אסטה שבטיבולי. כמו כן הוא צייר מספר סצנות קרב עבור בית מדיצ'י.
בין השנים 1583-1585 טמפסטה הוזמן על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר לצייר מספר פרסקו בכניסה ולאורך הקירות של כנסיית Santo Stefano Rotondo ברומא, בין הנושאים שצוירו "טבח החפים מפשע" וה-Seven Sorrows of the Virgin, מוטיב שלא היה נפוץ באיטליה באותו זמן, והושפע מהצייר ההולנדי ברנרד ואן אורלי.
יצירותיו של טמפסה משופעות בטבע וחיות, צייד וסצנות קרב, נמצאות גם בPalazzo Giustiniani ו-Palazzo Rospigliosi ברומא.
הדפסים.
טמפסטה ידוע גם בשל ההדפסים הרבים שיצר בשיטות התחריט והתצריב. בין השנים 1589-1627 יצר למעלה מ-1000 הדפסים, שנפוצו ברחבי אירופה. בין יצירותיו:
בשנת 1612 הוא יצר סדרה של החרטים הנקראת "Batavorum cum Romanis Bellum" אשר הושפעה מהצייר ההולנדי אוטו ואן פן, הידוע גם בכינויו Vaenius. הסדרה כוללת 36 תחריטים המראים את הקרבות בין הרומאים ושבטי גרמניה, כמו שהם מסופרים בכתביו של ההיסטוריון הרומאי טקיטוס. ההדפסים מתארים קרבות ואירועים היסטוריים.