בשנת 1965 יזם זאב ענר פורמט חדש ברדיו: סיפור מוקלט בן שבע דקות המשודר לקראת מהדורת החדשות. הרעיון של ענר היה להקליט סיפורים מפי זקני היישוב על קורות הארץ ולקרוע חלון אל עולמם של אנשי היישוב הישן, שרידי "השומר" ומתיישבי הגליל, בני מושבות יהודה והשומרון, ותיקי העלייה השנייה והשלישית, לוחמי הפלמ"ח והמחתרות.
ענר תר אחרי אמני הסיפור שבעל פה והקליט מפיהם כשבע מאות סיפורים ששודרו, בהפקתה של רחל הרמתי, במשך 17 שנים אחת לשבוע בפינתו "זיכרונות ארץ ישראל ". כ-500 מהסיפורים האלה נשמרו לדורות בסרטייה של "קול ישראל" והם מהווים מסמך היסטורי. אחת לחודש שודר במשך חצי שעה לקט של הפינות, כשביניהן חוצץ קטע חליל מבוצע על ידי החלילן אורי שוהם, אימפרוביזציה של גיל אלדמע על הנעימה "יפים הלילות בכנען".
בין המספרים (בסדר הא"ב): חיים אדלר מסג'רה; צבי אמיתי, גננו של הברון רוטשילד ביסוד המעלה; עזריה אלון מבית השיטה; יעקב הורנשטיין, בן למייסדי זכרון יעקב, שהיה מוכתר המושבה (נקרא יעקב אל מוכתאר); רסמי ביאדסי מבאקה אל-גרבייה; מאיר בץ-רבינוביץ חבר בפלמ"ח ומראשוני המתיישבים בבאר שבע; ששון בר-צבי, ממייסדי רביבים; הארכאולוג שמריה גוטמן חבר נען, מראשי תנועת "הנוער העובד" ומחושפי מצדה; דוד גולדמן, בן למייסדי כפר תבור; משה נסים דסה, דור תשיעי בירושלים; השומר אברהם דרווין, מראשוני כפר סבא; זהבה דרווין לבית וינברג, בת לראשוני כפר סבא; שושנה הלוי לבית דיאמנט, דור רביעי בא"י; מאיר הירשפלד, איכר בראשון לציון; השומר מרדכי יגאל; בן ציון כדורי, בן נוה צדק ולימים מזכיר העיר תל אביב; יעקב כהן בן כפר תבור, ונציגו של הברון רוטשילד באדמותיו בחורן; אליהו נאוי, מזכיר "ארגון השומרים העברים" ולימים ראש עיריית באר שבע ושופט; מרדכי ניישטאט, ממייסדי עין גב; שלמה ערב, בן סג'רה, שמחה פומרוק לבית שלוש, נכדתו של אהרן שלוש מנוה צדק; שמואל קפלן, בן השכונה נחלת שבעה בירושלים; המשורר העיוור יעקב רימון; שמואל שולמן, בן למייסדי יבנאל.
סיפורים מהקלאסיקה שזכו להצלחה ושודרו פעמים רבות:
40 מהסיפורים ראו אור בשנת 1978 בספר "על הגורן בליל לבנה" בהוצאת "עם עובד", שאויר בידי אבנר כץ והיה רב-מכר.
הפינה הונצחה במערכון באחת מתוכניות "הגשש החיוור".
זיכרונות ארץ ישראל
זכרונות א&quot;י
גוטלוב ורנר
יהדות פאזארדז'יק
יהדות פאזארדז'יק היא קהילה יהודית ספרדית שהתקיימה בעיר פאזארדז'יק שבבולגריה, מהמאה ה-17 עד לאמצע המאה ה-20. בראשית המאה ה-20 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה כ-1,200 נפשות. ב-1943 ניצלו יהודי העיר משילוח למחנות ההשמדה. מרבית בני הקהילה עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה.
ייסוד הקהילה.
בשלהי המאה ה-15 זרמו לאימפריה העות'מאנית יהודים מספרד ואחריהם אנוסי פורטוגל וצאצאיהם, אשר התיישבו בעיקר בסלוניקי, איסטנבול וארץ ישראל, אך גם בערים אחרות בבלקן ובכלל זה בערי בולגריה. בכמותם הרבה, הביאו לשינוי במבנה הקהילות. היהודים השתלבו באימפריה, תרמו לה ואף שגשגו במסגרותיה יותר מכל קבוצה אתנית אחרת. באמצע המאה ה-17 מופיע לראשונה תיעוד כתוב לקהילה יהודית בפאזארדז'יק. מדובר בקהילת סוחרים ספרדית קטנה המתועדת בספרי שאלות ותשובות. לאור התיעוד המתאר קהילה מבוססת ניתן להניח שהוקמה קודם לכן, ייתכן בראשית המאה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית ותועדו פגיעות בבני הקהילה מצד החיילים הרוסים. ב-1835, לאחר השריפה הגדולה שפגעה קשות בקהילה היהודית באדירנה, הגיעו משפחות רבות לאזור בולגריה ובכלל זה לעיר פאזארדז'יק וב-1850 הוקם בית הכנסת המרכזי של הקהילה.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) איבדו החיילים העות'מאנים הנסוגים כל רסן ותקפו את בני הקהילה בפאזארדז'יק. נגרמו פגיעות בנפש ונזקים כבדים לרכוש. לאחר המלחמה סייע הברון מוריס הירש בשיקום הקהילה. גם לאחר קבלת העצמאות, היו גילויי אנטישמיות רבים וב-1895 נערכו פרעות בעיר נגד היהודים. עם רבניה הנודעים של העיר ניתן למנות את דוד בכמוה"רם דניאל מאיור ויעקב פינץ שפעלו בראשית המאה ה-19. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת פאזארדז'יק ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה 1,200 נפשות.
בתי הכנסת.
בית הכנסת המרכזי של הקהילה שכן בתוך שכונת החצר היהודית שבעיר העתיקה. סמוך לאמצע המאה ה-19 חרב בית הכנסת בשריפה שפרצה במקום. בסמוך אליו הוקם ב-1850 בית הכנסת קהל גדול. המבנה הוקם על ידי הבנאי הבולגרי הנודע סְטָאבְרִי טֶמֶלְקוֹב (בבולגרית: Ставри Темелков) והוא היה מהודר יחסית לקהילות יהודי בולגריה, עניין שהעיד על איתנותם הכלכלית של פרנסי הקהילה. ב-1872 הוקם על מקומו של בית הכנסת הישן שנשרף, בית הכנסת ותלמוד התורה קהל קטן (בלאדינו: Kal chiko i meldar) ובו למדו והתפללו ילדי הקהילה.
בממלכת בולגריה.
החינוך היהודי.
בסוף המאה ה-19 עברו בהדרגה הקהילות היהודיות בבולגריה מלמידה במלדארי ללמידה בכיתות בתי ספר מאורגנות ובהן לימדו תכנים רחבים מעבר ללימודי קודש. בתחילה הוחלפו שיטות הלימוד המיושנות שהתבססו בעיקר על שינון ולמידה בעל פה ובהמשך סופקו לתלמידים ספרי לימוד חדשים. ב-1893 כתב המורה חיים אלאדז'ם בן העיר פאזארדז'יק את אחד מספרי הלימוד הראשונים שבהם נעשה שימוש במערכת החינוך היהודית החדשה שנקרא "מורה לילד". בהמשך הטיף לחינוך יהודי וללימוד עברית גם כפובליציסט בעיתון היהודי איל אמיגו דל פואבלו. ב-1920 למדו במערכת החינוך היהודית בעיר 245 תלמידים שהיו 96.8% מכלל תלמידי הקהילה. התלמידים למדו בארבע כיתות גן ובית ספר יסודי ועוד שלוש כיתות פרו-גימנסיה. ב-1926 ירד מספר התלמידים ל-161. ממשלת בולגריה מימנה אחוז אחד מתקציב מערכת החינוך היהודית ועיריית פאזארדז'יק עוד 31%. ב-1928 נחרב בית הספר היהודי ברעידת אדמה חזקה שפקדה את בולגריה.
חיי הקהילה.
בקרב קהילת פאזארדז'יק הייתה פעילות ציונית ענפה ולצדה גם פעילות קומוניסטית שהלכה ודעכה לקראת סוף שנות ה-20 ובהמשך גם רוויזיוניסטית. ב-4 במרץ 1923 נערכו בחירות לוועדי הקהילות היהודיות בבולגריה ובפאזארדז'יק זכו הציונים בכל הקולות. במרץ 1926 זכו הציונים ב-76% מהקולות. ב-1932 זכתה רשימה מאוחדת של ציונים כלליים ופועלי ציון ב-61% מהקולות לעומת 39% לרוויזיוניסטים. במהלך שנות ה-20 פעלו בעיר שני בנקים יהודים, ששימשו גם קופות מלווה (קאסות) ופעלו בסיוע ארגון הג'וינט. ליהודי העיר היו חיי קהילה מפותחים ובמהלך שנות ה-30 פעלו בפאזארדז'יק תזמורת נוער מקומית ותיאטרון במסגרת "אגודת חובבי המוזיקה" הציונית. בסוף שנות ה-20 עלו מקצת יהודי פאזארדז'יק לישראל והיו שותפים להקמת המושב בית חנן. בעיר נולד ד"ר שאול מיזאן (צרפתית: Saul Mezan ;17 באוגוסט 1893 - 1943), ממנהיגיה הרוחניים של יהדות בולגריה ואחד מסופריה, היסטוריוניה ומשורריה הבולטים, שנודע בשם העט שלו "אורם בן נר" וכתב בבולגרית, בעברית ובצרפתית. שאול מזן נהרג בשורות הפרטיזנים באלבניה. אמו של ד"ר שאול מזן, שרה ירוחם מזן הייתה פעילה מרכזית בתנועת ויצו בעיר ובקק"ל בולגריה, ובשל פעילותה האינטנסיבית רשמוה חברותיה לתנועה בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל.
מלחמת העולם השנייה והעלייה לישראל.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-1,000 יהודים, שעליהם הוחל בינואר 1940 החוק להגנת האומה. בהמשך, נלקחו הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 103 יהודים מפאזארדז'יק שנכללו במכסה זו. במאי 1943 קלטו בני הקהילה מקצת מגורשי סופיה. בהמשך גורשו חלק ממגורשי סופיה מפאזארדז'יק למחנה הריכוז בצ'כלרה. בתחילת יולי 1943, נעצרו מנהיגי קהילה, רבנים ופעילים מהעיר ונשלחו למחנה המעצר במחנה הריכוז סומוביט. חלק מהיהודים שוחררו בתחילת אוקטובר 1943 ועובדי הכפייה שוחררו רק לאחר כיבוש בולגריה בידי הצבא האדום בספטמבר 1944.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמנו 800 יהודים בעיר, התחדשה הפעילות הציונית ובאפריל 1946 הוקם תא של תנועת החלוץ הצעיר שהכשירה בני נוער לקראת העלייה לישראל. בין השנים 1947 – 1950, עלו מרבית יהודי העיר לישראל. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובפאזארדז'יק נמנו 183 יהודים. ב-1954, בתקופת כהונתו של וולקו צ'רבנקוב כראש ממשלת בולגריה, הופקע מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות והוסב למוזיאון. בראשית המאה ה-21 התגוררו בפאזארדז'יק כמה עשרות יהודים.
רמז צץ
רֶמֶז־צָץ (באנגלית: tooltip או infotip) הוא עצם גרפי נפוץ בממשקי משתמש גרפיים. כאשר משתמש מזיז את הסמן (לרוב הסמן של עכבר המחשב) מעל לעצם מסוים בעמוד, מבלי ללחוץ עליו, מופיע רמז־צץ - "תיבה מרחפת" קטנה ובה מידע אודות העצם שמעליו הסמן.
היסטוריה.
שימוש שהיה נפוץ בתוכנות ישנות הוא הצגת תיאור העצם בסרגל המצב, סוג זה של הצגת מידע אינו מכונה רמז־צץ. מערכת נוספת שהציגה תיאור אודות עצמים היא Mac OS, בגרסאות ישנות של המערכת ניתן להבחין בבלון עזרה כאשר הסמן זז מעל אחד העצמים. מיקרוסופט הייתה הראשונה שאימצה כינוי לאלמנט: "ScreenTip" והשתמשה בו במסמכי קצה.
מטרתו העיקרית של רמז־צץ היא העברת מידע שתועיל בהבנת הממשק בין פעולת מעבר הסמן לפעולת הלחיצה על הכפתור.
דוגמאות.