הונציגר נולד בלסנוון, ברטאן ב-25 ביוני 1880. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1900 הצטרף לחיל הרגלים של המושבות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בזירת המזרח התיכון כראש המטה לחיל המשלוח של מעצמות ההסכמה. ב-1918 השתתף בתכנון המערכה במקדוניה בה תקפו כוחותיו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה את הכוחות הבולגרים והגרמנים בבלקן, והובילו לחתימת הסכם שביתת הנשק במודרוס עם האימפריה העות'מאנית באוקטובר 1918.
ב-1933 מונה הונציגר למפקד כוחות הצבא הצרפתי במזרח התיכון. הוא השתתף במשא ומתן שהוביל למסירת הפרובינציה של אלכסנדרטה מסוריה (אז בשליטת צרפת) לטורקיה. ב-1938 צורף למועצת המלחמה העליונה של צרפת.
מלחמת העולם השנייה.
לקראת המערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ב-1940 מונה הונציגר למפקד הארמייה הצרפתית השנייה, שהייתה חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, שלחמה באזור שלא היה מוגן על ידי קו מאז'ינו דרומית לגבול עם בלגיה. הארמייה השנייה, שהייתה מוצבת במגננה ליד סדאן, ספגה את עיקר המתקפה הגרמנית וקרסה, תוך שהיא מאפשרת את המבקע מסדאן ועד תעלת למאנש, שהיווה את עיקר התוכנית הגרמנית, והביא לכיתור מבחר הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי על אדמת בלגיה. לאחר נסיגת הבריטים מדנקרק במבצע דינמו פיקד הונציגר על קבוצת ארמיות מרכז, שהייתה חלק מ"תוכנית וייגאן" שנועדה לעצור את הגרמנים מלכבוש את צרפת. גם קבוצת ארמיות זו הוכתה על ידי הגרמנים הפולשים בחבל שמפאן, לקראת התמוטטותו הסופית של הצבא הצרפתי.
ב-10 ביוני 1940 נדבר שארל דה גול, שמונה לסגן שר ההגנה, עם פול ריינו, ראש הממשלה, כי הונציגר יחליף את וייגאן בתפקיד מפקד הצבא, על מנת שימשיך את המלחמה ממושבות צרפת באפריקה. דה גול נפגש עם הונציגר בעמדת הפיקוד של קבוצת הארמיות בארסיס-סיר-אוב, והודיע לו על כך, אך בסופו של דבר נרתע ריינו מלהורות על החילופין.
לאחר התמוטטות הצבא הצרפתי, נשלח הונציגר על ידי ראש הממשלה הצרפתי המרשל אנרי פיליפ פטן לדון על תנאי שביתת הנשק עם הגרמנים והאיטלקים. חתימתו של הונציגר באה על מסמך הכניעה הצרפתי שנחתם בקרון רכבת ביער קומפיין ב-22 ביוני 1940.
לאחר שביתת הנשק היה הונציגר לשר המלחמה של צרפת של וישי ובספטמבר 1941 למפקד כוחות היבשה של צרפת של וישי. חתימתו של הונציגר, לצד חתימתם של אחרים, באה על החוקים האנטישמיים מאוקטובר 1940, המכונים "חוק מעמד היהודים", שהיוו שלב חשוב בדרך להשמדת יהודי צרפת בשואה.
הונציגר נהרג בתאונת מטוס בנובמבר 1941, עת חזר מביקור בן שלושה שבועות במושבות צרפת באפריקה.
חיים אישיים.
בנו, הדיפלומט ז'אק הונציגר, שימש כשגריר צרפת בישראל.
פבל בוז'קובץ'
פבל בוז'קובץ' (בצ'כית: Pavel Bořkovec, 10 ביוני 1894, פראג - 22 ביולי 1972, פראג) היה מלחין צ'כי ומורה למוזיקה.
בוז'קובץ' למד בקונסרבטוריון של פראג אצל יוזף סוק. משנת 1946 עד 1967 לימד באקדמיה לאמנויות הבמה בפראג. בין תלמידיו שם היו פבל בלאטני, ייז'י פאואר, ולדימיר זומר, פטר אבן, יאן קלוסאק, לובוש סלוקה ויאן טרונלאף. בוז'קובץ' חיבר כשתי אופרות, שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו גרוסו, בלט וחמש רביעיות מיתרים.
מרדכי גימפל יפה
הרב מרדכי גימפל יפה (תק"פ, 1820 - כ"ה בחשוון תרנ"ב, 26 בנובמבר 1891) היה רבה של העיירה רוז'ינוי שברוסיה הלבנה, ומאנשי העלייה הראשונה.
קורות חיים.
נולד בעיירה אוטיאן שבצפון ליטא. מצאצאי הרב מרדכי יפה "בעל הלבושים". אביו, הרב דב בער יפה (ר' בער'ל טורצר), היה תלמידו של הרב חיים מוולוז'ין. האב נפטר בגיל 32, כנראה משבץ, בעוד מרדכי גימפל הצעיר היה בן תשע בלבד.
למד ובוולוז'ין. הוא תמך בלימוד הלכה מסודר.
כיהן במשך כ-40 שנים כרבה של העיירה רוז'ינוי. בתחילת תרמ"א (נובמבר 1882) סייע ליחיאל בריל ולרב שמואל מוהליבר במציאת קבוצת איכרים יהודים מסביבת רוז'ינוי, שיהיו מוכנים לעלות איתו ארצה ולעסוק בחקלאות.
במהלך הכנותיו לעלייתו ארצה, החל הרב יפה לעסוק בהרחבה בתחום של סדר זרעים.
היה מראשוני החברים בחובבי ציון, והתכתב בנושאים אלו עם משה מונטיפיורי, וכן עם הרב צבי הירש קלישר והרב שמואל מוהליבר. כתב, לעיתים בשיתוף הרב מוהליבר, מאמרים לעיתון הלבנון של בריל. בחלקם יצא נגד משכילים שביקשו לפגוע בתורה.
ב-1888 עלה לארץ ישראל יחד עם משפחות רבות מעיירתו, והתיישב במושבה עקרון. הוא סירב להזמנת רבנים מהיישוב הישן, להתיישב ביניהם. זמן קצר לאחר עלייתו יסד ישיבה ביהוד, מושבה שננטשה זמן קצר קודם לכן מתושביה עקב הפחד ממחלת המלריה.
הישיבה נקראה 'עץ חיים', כשמה של הישיבה המפורסמת בוולאז'ין, שבה למד.
שנה זו הייתה ערב שנת שמיטה, ובפולמוס השמיטה הרב צידד בהחמרה ובהתנגדות להקלות כלשהן. הוא טען שאין סכנת נפשות או סכנה של איבוד האחיזה בקרקע, אם המתיישבים ישמרו שביעית
המתיישבים בעקרון שמעו לרב יפה ושבתו מעבודה חקלאית בשנת השמיטה, למרות איומי פקידי הברון.
שש שנים לאחר עלייתו ארצה חלה הרב יפה בקדחת ונפטר, במושבה יהוד. קברו נמצא בבית העלמין הישן של פתח תקווה, בתוך בית העלמין סגולה, לפי בקשתו שלא להיקבר בירושלים, על מנת להוכיח "שגם מקום זה קדוש בקדושת ארץ ישראל". ללוויה הגיעו רבנים ואישי ציבור, כולל הרב דיסקין הישיש, בניגוד למנהגו שלא לצאת את ירושלים. הרב עמד במשך כל ההספדים אשר נמשכו שלוש שעות.
מורשתו.
לרב יפה מיוחסת האימרה: "לא מכים על חטא - על הלב של מישהו אחר". נטען כי היא נאמרה בעת שאנשי קהילת רוז'ינוי ביקשו למצוא אשמים בחטאים שגרמו למגפת הכולרה.
מסופר עליו שכאשר ראה את ראשון לציון לראשונה, כעשר שנים אחרי היווסדה, לפני שבירך "ברוך מציב גבול אלמנה", אמר: "אמנם היא קצת חצופה, ובכל זאת היא אלמנה. ברוך מציב גבול אלמנה".
כתב כי יש למצוא צדדים להקל ולהתיר עגונות כפי היכולת.
ספרייתו של הרב יפה ברוז'ינוי עלתה באש, בשריפה הגדולה שהתחוללה בעיירה, בין היתר נשרפו בה כתבי יד שתיארו מאורע מיסטי שאירע לרבי חיים מוולוז'ין ושעל פיו ביאר לתלמידיו כמה אגדות חז"ל מוקשות. ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
בין תלמידיו היו יחיאל מיכל פינס ויוסף צבי הלוי.
משפחתו.
הרב גימפל-יפה היה אח-סבתו (אם אביו) של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, איתו עמד בקשרים גם לאחר עלייתו ארצה (האיגרת הפותחת את הכרך הראשון בקובץ אגרות הראי"ה ממוענת לרב יפה ועוסקת בהכנות לקראת העלייה). גיסו, הרב נתן נטע פלאום, היה רב העיירה קרקינובה.
אשתו הראשונה הייתה הינדה יפה, ולהם שמונה ילדים: יוסף, דב, אליהו, צבי, יחזקאל, יעקב, רבקה ויוכבד. לאחר שנפטרה הינדה, נישא שנית לצ'שנה-מלכה, ואיתה עלה לישראל.
קישורים חיצוניים.
מכתביו:
דודו אברהם
דודו אברהם (נולד ב-1 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן בהווה.
קריירה.
אברהם החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך במחזור האחרון של עונת 1999/2000, נגד הפועל חיפה.
בשנת 2002 עבר למועדון ספורט אשדוד ובמדי הקבוצה שיחק שלוש שנים, ולאחר מכן שיחק שתי קדנציות בהפועל חיפה, וכן שיחק במכבי אחי נצרת, הפועל רעננה והפועל רמת השרון.
בשנת 2010 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון, ובעונתו השנייה במועדון סייע לה להעפיל לליגת העל.
בקיץ 2012 עבר אברהם למכבי יבנה, ובשנת 2013 פרש ממשחק פעיל, ומונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל רעננה.
בקיץ 2016 מונה אברהם לעוזר המאמן של שרון מימר בהפועל כפר סבא.
במאי 2017, לאחר עזיבתו של חיים סילבס, מונה למאמן הפועל רעננה. בספטמבר 2017 פוטר.
ולדימיר זומר
ולדימיר זומר (בצ'כית: Vladimír Sommer, 28 בפברואר 1921 - 8 בספטמבר 1997) היה מלחין צ'כי מדולני ייז'טין ליד מוסט.
זומר החל את לימודיו בקונסרבטוריון של פראג, שם למד כינור אצל בדז'יך וולדן והלחנה אצל קארל יאנאצ'ק. הוא המשיך בלימודיו באקדמיה לאמנויות הבימה של פראג אצל פבל בוז'קובץ'. משרתו הראשונה הייתה כמורה להלחנה ובמשך הזמן התמנה לפרופסור במחלקת המוזיקה של אוניברסיטת קארל בפראג. זומר כתב שלוש סימפוניות, אוברטורה, קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לכינור, מוזיקה קאמרית ויצירות למקהלה. הוא מת בשנת 1997 בפראג.
כביש 22
פארק איילון-קנדה
לימאי
לימאי (בספרדית: Río Limay) הוא נהר בפטגוניה הארגנטינאית. מוצאו באגם נאוול ואפי בהרי האנדים, וקצהו כ-380 ק"מ צפונית-מזרחית משם, בסמוך לעיר נאוקן, שם הוא מתמזג עם נהר נאוקן, ונשפך לריו נגרו. לאורך כל אורכו, מהווה הנהר את הגבול בין הפרובינציות נאוקן וריו נגרו. בנוסף לאגם נאוול ואפי, מזינים את נהר לימאי מספר נהרות, ובהם טְרָפוּל, קוֹז'וֹן קוּרָה ופִּיקוּן לֶאוּפוּ.
לאורך הנהר חמישה סכרים, המשמשים תחנות כוח הידרואלקטריות. בתחנות אלה מיוצר למעלה מרבע מהחשמל בארגנטינה כולה. הקמת הסכרים הביאה ליצירת אגמים גדולים: אָלִיקוּרָה, פְּיֶידְרָה דֶל אָגִילָה ואֶסֶקְיֶיל רָאמוֹס מֶקְסִייָה.
ג'ט בלו איירווייז
ג'ט בלו (באנגלית: JetBlue Airways) היא חברת תעופה אמריקאית וחברה בקבוצת לופטהנזה המוגדרת כחברת תעופה במחיר נמוך.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק.
בנמל התעופה ג'ון פ. קנדי בניו יורק מחזיקה ג'ט בלו בבעלות בלעדית בטרמינל 5.
החברה מפעילה טיסות ל-101 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, אמריקה הלטינית,הבהאמאס והאיים הקרביים.
לחברה הסכם קוד עם מספר חברות בינלאומיות וביניהן אל על.