עוד לפני תקרית ולה, סוכנויות המודיעין בארצות הברית העריכו כי ישראל מפתחת נשק גרעיני. לדברי העיתונאי סימור הרש, האירוע היה ניסוי גרעיני משותף לישראל ולדרום אפריקה, השלישי במספר, וישראל שלחה לאירוע שתי ספינות של חיל הים וקבוצת אנשי צבא ומומחי גרעין. גם חוקר הגרעין ריצ'רד רודס טען כך, והוסיף שלדעתו ממשלת ארצות הברית טשטשה עובדה זו בכוונה כדי לשמור על מערכת יחסים טובה עם ממשל דרום אפריקה. חוקרים נוספים בתחום הגרעין סבורים אף הם כי האירוע היה ניסוי גרעיני משותף לישראל ולדרום אפריקה, בהם המדען דייוויד אולברייט, שפרסם בשנת 1992 מאמר בביטאון מדעני האטום המחזק טענה זו.
בשנת 2010 פרסם נשיא ארצות הברית דאז ג'ימי קרטר את ספרו "יומן הבית הלבן", ובתאריך 22 בספטמבר 1979 הוא כתב ביומן: "זוהה פיצוץ גרעיני באזור דרום אפריקה - אולי דרום אפריקה וישראל עשו זאת באמצעות ספינה, או שזה כלום". ב-27 בפברואר 1980 כתב ביומן: "יש לנו אמונה גוברת בקרב המדענים שלנו שהישראלים אכן ביצעו ניסוי בפצצת גרעין באוקיינוס ההודי, סמוך לדרום אפריקה."
תומאס ריד, שהיה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית באותה תקופה, פרסם בשנת 2009 ספר על פיתוחי נשק גרעיני במדינות שונות בעולם, ובו כתב שלדעתו תקרית ולה הייתה ניסוי ישראלי בפצצת נייטרון. לדבריו, ישראל נקטה באמצעי זהירות שימנעו את גילוי האירוע: הניסוי נעשה בזמן שהתרחשה סופת טייפון, ושעת הניסוי נבחרה ב"חלון זמן" שבו על פי נתונים רשמיים לא היו אמורים להיות לוויינים פעילים מסוג "ולה" מעל לאוקיינוס ההודי. הלוויין שזיהה את הפיצוץ היה מיושן ולכן הוגדר כ"לא פעיל" על ידי ממשלת ארצות הברית, אך בפועל עדיין היה מסוגל לקבל נתונים, וכך זוהה הניסוי.
טענות אחרות.
בשנת 1959 ערכה ברית המועצות מספר ניסויים גרעיניים באוקיינוס השקט, אך בשנת 1963 חתמה על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים. על אף זאת טענה בשנת 1979 סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני שייתכן שברית המועצות הפרה את האמנה וייחסה לה את הניסוי.
חוקרים בודדים סבורים כי מדובר בניסוי גרעיני של ברית המועצות, פקיסטן, הודו או צרפת.
מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1890–1958)
מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Мария Павловна, 18 באפריל 1890 - 13 בדצמבר 1958) הייתה בתו של פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו הצעיר של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ורעייתו של הנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, בנו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
ילדותה.
הנסיכה מריה פבלובנה נולדה בסנט פטרבורג שבאימפריה הרוסית, בתם הבכורה של פאבל, בנו הצעיר של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ורעייתו אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק, בתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים. אמה של מריה מתה זמן קצר לאחר לידתו של אחיה הצעיר, דימיטרי, כשמריה הייתה בת פחות משנתיים. האב פאבל היה המום ממותה של רעייתו הצעירה ואחיו, סרגיי, היה צריך להחזיק אותו בזמן הלוויה. בזמן האבל סרגיי עזר לטפל בילדיו של פאבל ובשנים שלאחר מכן נהגו הילדים לבלות את חופשותיהם אצל סרגי ורעייתו אליזבת, שלא היו להם ילדים משלהם.
בשנת 1902 נישא אביה של מריה לאולגה קרנוביץ', אישה שאינה משתייכת לאצולה הרוסית. אחיינו של פאבל, הצאר ניקולאי השני, לא נתן את הסכמתו הנדרשת בחוק לנישואים אלו ולכן פאבל ורעייתו החדשה גורשו משטח האימפריה. מריה בת ה-12 ואחיה דימיטרי נותרו ברוסיה והושמו תחת חזקתם של דודיהם, סרגיי ואליזבת. ב-18 בפברואר 1905 נרצח הנסיך הגדול סרגיי בקרמלין על ידי מהפכן סוציאליסט בשם איוואן קליאייב. הילדים, ובמיוחד דימיטרי, היו מוכי הלם מההתנקשות בדודם, בו הם ראו כאביהם.
נישואים ראשונים.
בשנת 1908 נישאה הנסיכה מריה לנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, בנו השני של גוסטב החמישי, מלך שוודיה. הצאר התיר לאביה של הכלה לחזור לרוסיה לרגל האירוע, שנערך בארמון צארסקויה סלו, ולהכיר את חתנו. הנישואים נראו מאושרים בהתחלה ולזוג נולד במהרה בן יחיד, לנארט. מריה רכשה בית בשוודיה, למדה את השפה השוודית (בנוסף לחמש שפות נוספות בהן דיברה) והייתה פופולרית בקרב העם השוודי ועם משפחת המלוכה. עם הזמן הנישואים התרופפו לאחר שמריה הבינה כי לבעלה, כקצין בצי השוודי, לא יהיה זמן לבלות עימה וכי הוא היה קר כלפיה. בני הזוג התגרשו בשנת 1914 והבן לנארט נשאר בשוודיה תחת השגחתה של סבתו, ויקטוריה.
מריה חזרה לרוסיה והתגוררה סמוך לאחיה, אליו היא הייתה קשורה ביותר. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא שימשה כאחות בפסקוב וביקרה לעיתים קרובות את דודתה אליזבת, שחיה במנזר מאז מות בעלה. בשנת 1916 נדהמה מריה כשאחיה דימיטרי נאשם כאחד מרוצחיו של גריגורי רספוטין. היא התחננה בפני הצאר שלא יעניש אותו אולם ניקולאי החליט לגרש אותו לחזית הפרסית. עונש זה למעשה הציל את חייו של דימיטרי שכן רבים מבני משפחתו, כולל אביו ואחיו למחצה, נרצחו על ידי הבולשביקים לאחר מהפכת אוקטובר.
נישואים שניים.
מריה נישאה לבעלה השני, הנסיך סרגיי מיכאילוביץ' פוטיאטין, בשנת 1917. פאבל, אביה של מריה, לקח חלק בהטבלתו של בנה הנסיך רומן סרגייביץ' פוטיאטין ב-18 ביולי 1918, מבלי לדעת שבאותו יום רצחו הבולשביקים את בנו מנישואיו השניים, הנסיך ולדימיר פאלי. בסוף אותו חודש נעצר פאבל על ידי המהפכנים והוצא להורג בינואר 1919. מריה ובעלה השאירו את בנם התינוק עם הוריו של הנסיך סרגיי וברחו מהמדינה, קודם לרומניה ומאוחר יותר לפריז ולונדון, שם התאחדה עם אחיה דימיטרי. בשנת 1919 קיבלה מריה מכתב מהוריו של בעלה בו נכתב כי התינוק רומן נפטר כתוצאה ממחלה במעי.
מריה מימנה את שנותיה הראשונות בגלות על ידי מכירת תכשיטים שהבריחה מרוסיה. מאוחר יותר היא פתחה בפריז חנות לתפירה איכותית והפכה לדמות מצליחה בעולם האופנה הפריזאי. נישואיה לנסיך סרגיי הסתיימו בשנת 1923 והיא התגוררה במקומות שונים ברחבי אירופה עד שעברה לגור בארצות הברית בשנת 1930, ולאחר מכן בבואנוס איירס. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה מריה לאירופה ובילתה את שנותיה האחרונות עם בנה ונכדיה באחוזתם במאינאו שבגרמניה.
הנסיכה מריה פבלובנה מתה ב-13 בדצמבר 1958 בגיל 68 ונקברה במאינאו לצד אחיה דימיטרי.
נתן גושן
נתן גושן (נולד ב-6 באוגוסט 1986, א' באב ה'תשמ"ו) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מוזיקאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם מתן גושן בלוד, לאבידן חיים (קצין קרבי וסוכן מוסד לשעבר) ולטובה גושן, וגדל במשפחה חילונית. בגיל 13 התחיל לנגן בגיטרה לבד, ושנה אחר כך זכה בתחרות כישרונות צעירים בלוד. כשהיה בן 15, החל בתהליך חיפוש ובירור עצמי, מה שהוביל לחזרה בתשובה. למשך תקופה אף עזב את הבית והלך לקבר רבי שמעון בר יוחאי שבהר מירון, שם התבודד במשך שלושה חודשים ונהג לנגן בגיטרה בהרים. לאחר תקופה עבר להתגורר בשכונת מאה שערים בירושלים, כשהוא מזהה את עצמו כמקורב לזרם הברסלב, בו רצוי ומקובל העיסוק במוזיקה. באותה תקופה בעקבות פטירת אביו, שינה את שמו ל"נתן", בהמלצתו של הרב חיים קניבסקי, שהיה ממנהיגי הציבור הליטאי.
בצה"ל שירת כחייל מפקדה בגדס"ר גבעתי, לאחר שנפלט מהמסלול של פלחה"ן גבעתי.
קריירה.
2010–2011: תחילת דרכו ואלבום הבכורה.
גושן התפרסם לראשונה בשנת 2010, כאשר כתב לאלבומה של רוני דלומי "קצת אחרת" את המילים העבריות לשירים "קצת אחרת" ו-"כך או כך". שני השירים יצאו כסינגלים וזכו להצלחה. בסוף אותה שנה התפרסם השיר "עדיין ריק", שכתב והלחין גושן לזמר לירן דנינו. גם שיר זה זכה להצלחה, והגיע לראש מצעדי הפזמונים.
בשנת 2011 שיתף גושן פעולה עם האמן אשר סוויסה (סקאזי) בשיר "How to Feel Alive". באותה שנה הוציא סינגלים ראשונים כזמר, שאת כולם כתב והלחין.
השירים "כל מה שיש לי" (השיר הראשון שנכנס לרדיו ו-"איפה את" זכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים, והביאו לזכייתו של גושן בתואר "תגלית השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ לשנת תשע"א. שירו "גבולות היגיון" זכה במקום הרביעי במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ב. שיר נוסף של גושן שהתפרסם באותה שנה היה "שנייה ועוד אחת", שכתב והלחין לבועז מעודה.
בנובמבר 2011 יצא אלבום הבכורה של גושן, "נתן גושן". באלבום נכללים שלושת הסינגלים שהוציא לפני כן, וכן שני סינגלים שיצאו לאחר יציאת האלבום, "יודע" ו"פנים אחרות". באוקטובר 2012 זכה האלבום במעמד "אלבום זהב". כמו כן, באותה שנה זכה גושן בפרס אקו"ם למלחין השנה.
2012–2013: בין כל הרעשים.
ב-5 בנובמבר 2012, הוציא את הסינגל הראשון מהאלבום, "עוד", השיר זכה להצלחה רבה בכך שהגיע לצמרת המצעדים השבועיים של גלגלצ, מדיה פורסט וכאן גימל.
ב-19 בינואר 2013 הוציא את הסינגל השני מהאלבום, "מה אם נתנשק" שזכה גם הוא להצלחה רבה.
במרץ 2013 יצא אלבומו השני של גושן, "בין כל הרעשים", בהפקתו המוזיקלית של יועד נבו.
2015: דברי איתי יותר.
בפברואר 2015 יצא הסינגל הראשון מתוך אלבומו השלישי, הנקרא "סערה", ואחריו, במאי 2015 יצא הסינגל השני מתוך האלבום, הנקרא "דברי איתי יותר". הסינגל השלישי מהאלבום, "Thinking About it (Let It Go)", יצא לאור ב-27 ביולי 2015, השיר זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם, והגיע למעמד פלטינה בהולנד, ומעמד זהב בנורווגיה דנמרק ושוודיה.
ב-2015 השתתף כשופט אורח בקבוצת הצעירים בתוכנית הכישרונות "אקס פקטור ישראל" בערוץ 2.
ב-4 באוגוסט, יצא לאור אלבומו השלישי של גושן, "דברי איתי יותר". ב-10 באוגוסט, הוכתר על ידי גלגלצ כ"איש השנה", לצד התקווה 6 ועברי לידר.
2016–2017: שלושים.