צמחי סונדארי (Heritiera fames) וגוואה (Excoecaria agallocha) נפוצים בעיקר באזורים שבהם יש אוכלוסיות לא רציפות של Xylocarpus granatum וקאנקרה. ביער יש מספר מינים נפוצים של דגניים ודקליים, ובהם משיין גליליני ודקל המנגרובים. Sonneratia apetala הוא מין המאפיין לאזורי בוץ מתפתחים, ויש לו חשיבות לגבי בעלי החיים ביער, ובעיקר האייל "Axis axis". אזורי הצמחייה הנפוצים מלבד היער הם ביצות מים מליחים ומים מתוקים, מישורי הפצה של גבול הגאות ושפל, מישורי חול, דיונות חול עם צמחיית דיונות טיפוסית, אזורי דשא על קרקע חולית המספקים תמיכה לשיחים ועצים יבשתיים.
"קהילה יורשת" מוגדרת כקהילת הצמחים המחליפה קהילה קודמת באזור מסוים. במישורי בוץ חדשים קהילת הצמחים החיצונית מייצגת את הקהילה הראשונה המוחלפת בהדרגה על ידי הקהילה היורשת, כך שבסוף התהליך המערכת האקולוגית תגיע ליציבות. טרופ הציע כי תהליך זה החל באזורי הבוץ החדשים שנוצרו על ידי מרבצים טריים של אדמת בליה.
הצמחייה הבתולית באזורים הללו היא סונראטיה (Sonneratia) מסדרת ההדסאים, והקהילות שירשו אותה הן אביסניה (Avicennia) ממשפחת הקוציציים ודקל המנגרובים ממשפחת הדקליים. כאשר גובה הקרקע עולה כתוצאה מסחיפת אדמה חדשה מופיעים עצים חדשים. צמחי סונדארי נפוצים באזורים גבוהים עוד יותר.
פאונה.
סונדרבאנס משמש כבית גידול עבור מינים רבים של בעלי חיים. המדיניות הנוכחית הננקטת על ידי הגופים האחראים על היער היא להגן על הפאונה מפני ציד ללא רישיון, והכרזה על אזורים מסוימים כמקלטים מוגנים עבור בעלי חיים כך שיהיה איסור חוקתי לנצל אותם לצורך כלשהו. הפאונה של סונדרבאנס (ובנגלדש בכלל) ספגה פגיעות בשנים האחרונות, אך למרות זאת השתמרו מספר בתי גידול ייחודיים ביחד עם הפאונה הנמצאת בהם. המינים המצויים במוקד תוכניות ההגנה ופיתוח התיירות הם הטיגריס והדולפין. סונדרבאנס הוא בית גידול עבור מינים פגיעים רבים וידועים של יונקים, כאשר האוכלוסייה הבולטת ביותר היא זו של הטיגריס הבנגלי המונה כ-500 פרטים נכון לשנת 2004. אוכלוסיית הטיגריסים הבנגליים היא אחת הגדולות ביותר בדרום-מזרח אסיה. הנמרים התפרסמו בשל מספר בני האדם שהם הרגו במשך השנים. עם זאת, בתחילת המאה ה-20 נכחדו מספר מינים מסונדרבאנס כגון אייל נקוד, תאו אסייתי, אייל ברסינגה, קרנף ג'אווה, קרנף הודי ותנין מגר.
במחקרים התברר כי סונדרבאנס הוא בית גידול עבור כ-120 מינים של דגים המשמשים למטרות מסחר, 270 מינים של עופות, 42 מינים של יונקים, 35 מינים של זוחלים ושמונה מינים של דו-חיים. התוצאות הללו מלמדות על אחוז המינים הנמצא בסונדרבאנס בהשוואה לבנגלדש כולה (30% זוחלים, 37% עופות ו-34% יונקים), וביניהם יש מינים רבים שנכחדו משאר האזורים של בנגלדש.
היסטוריה.
תחילת ההיסטוריה של האזור מתוארכת לתקופה שבין שנת 200 לשנת 300. הריסות של עיר שנבנתה על ידי צ'אנד סאדאגאר התגלתה באזור באגהמרה שביער. בתקופת האימפריה המוגולית סונדרבאנס שימש כמקום מקלט עבור הרג'ה באסאנד ראי ואחיינו, שנמלטו מפני צבאותיו של הקיסר אכבר. בניינים רבים שנבנו על ידי הרג'ה עברו במהלך המאה ה-17 לחזקתם של שודדי ים פורטוגליים, מבריחי מלח ושודדים. עדויות לתקופה זאת נמצאות בין השאר בהריסות שבנטידהופאני ובמקומות אחרים בסונדרבאנס.
המלכים המוגוליים השכירו את יערות סונדרבאנס במשך השנים, וסונדרבאנס הוא אחד מהיערות הראשונים בעולם שהושמו תחת ניהול מדעי. האזור מופה על ידי הסוקר הכללי של הודו באמצע המאה ה-18, לאחר שב-1757 חברת הודו המזרחית רכשה את הזכויות על האתר מהקיסר המוגולי אלאמגיר השני. הניהול המסודר של היער החל בשנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר הקמתה של מחלקת היערות במערב בנגל. הנהלת היער הראשונה הוקמה ב-1869. ב-1875 וב-1876 סונדרבאנס הוכרז כיער המיועד לשימור, והאחריות לניהול היער עברה מהמחוז האזרחי שבו הוא שוכן אל מחלקת היערות. תוכנית החומש הראשונה הייתה מיועדת עבור השנים 1893 עד 1898.
האזור בהודו שבו שוכן הפארק הלאומי סונדרבאנס הוכרז כאזור הליבה של שמורת הנמרים סונדרבאנס ב-1973, וכמקלט בעלי חיים בשנת 1977. הקמת הפארק התרחשה ב-4 במאי 1984, וב-1987 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית. סונדרבאנס הוכרז על ידי ממשלת הודו ב-1989 (ועל ידי אונסק"ו ב-2001) כשמורה ביוספרית. ב-1997 הכריז אונסק"ו על החלק הבנגלדשי של היער כאתר מורשת עולמית.
סונדרבאנס נפגע באופן קשה מסופת ציקלון שחלפה דרכו ב-15 בנובמבר 2007. בבדיקות מוקדמות שנערכו על ידי נציגי אונסק"ו התברר כי עשרות אחוזים משטחי הפארק נפגעו, ואנשים רבים מקרב הנהלת הפארק נהרגו כתוצאה מהסופה. אונסק"ו שוקל להכריז על סונדרבאנס כאתר מורשת עולמית בסיכון, ואף לבטל את ההכרזה כליל במקרה שיתברר כי הנזק חמור מדי ולא ניתן לתיקון.
כלכלה.
באזור סונדרבאנס מתגוררים כארבעה מיליון בני אדם, רובם ללא מגורי קבע.
לסונדרבאנס יש תפקיד משמעותי בכלכלת החלק הדרום-מערבי של בנגלדש, וגם למדינה כולה. האזור הוא אחד ממקורות משאבי היער הגדולים ביותר במדינה, והוא מקור לחומרי גלם רבים עבור תעשיות המבוססות על עצים. מלבד השימושים הרגילים בעץ כחומר גלם, משמש סונדרבאנס כמקור גם לחומרי סיכוך, דבש, דונג, דגים, סרטנאים, ורכיכות. הקרקעות הפוריות המישוריות של סונדרבאנס משמשות כבית גידול, אתר ייצור לנוטריינטים, טיהור מים, "מלכודת" לאגירת נוטריינטים ומשקעים, מחסום בפני סערות, ייצוב חופים וכדומה.
בבדיקות שנערכו בסונדרבאנס התברר כי ישנה ירידה בכמות של שני מיני המנגרובים העיקריים (סונדארי וגווה), בשיעור של 40% ו-45% בהתאמה בין 1959 ל-1983. כמו כן, למרות האיסור על פגיעה כלשהי בחיי הטבע מלבד דגים וחסרי חוליות אחדים מסתמנת ירידה במגוון הביולוגי של האזור.
הפארק הלאומי סונדרבאנס
הבית הלבן (פירושונים)
קטרינה בסקוב
קטרינה בסקוב פרקן (בשוודית: Katarina Beskow (Beeskow) Froeken; 2 בפברואר 1867, סטוקהולם - 1939) הייתה שחמטאית שוודית וארבע פעמים מועמדת לאלופת העולם בשחמט לנשים.
באולימפיאדת השחמט 1927 הגיעה למקום השני, אחרי ורה מנצ'יק. באולימפיאדת השחמט 1930 הגיעה למקום הרביעי - לאותו מקום הגיעה גם באולימפיאדת השחמט 1931 ובאולימפיאדת השחמט 1937 הגיעה למקום ה-23.
בכל התחרויות הללו ניצחה, בהפרשים גדולים, ורה מנצ'יק.
לוין אפשטיין
מוזיאון להיסטוריה יהודית
המוזיאון להיסטוריה יהודית
המוזיאון להיסטוריה יהודית (בהולנדית: Joods Historisch Museum) הוא מוזיאון הממוקם באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של היהדות בהולנד בפרט וברחבי העולם בכלל.
בשנת 1989 זכה המוזיאון בפרס מועצת אירופה בשל אוספיו הייחודיים ואופן הצגתם, וכן בשל ייחוד המבנה בו הוא נמצא.
היסטוריה ואוספים.
המוזיאון נפתח ב-24 בפברואר 1932 והיה ממוקם בוואח (בית השקילה) שבכיכר ניומארקט. בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נסגר המוזיאון ומרבית אוספיו אבדו.
המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1955. בשנת 1971 למוזיאון הועבר אוסף של ציורי שרלוטה סלומון, ציירת גרמניה שנספתה בשואה. בשנת 1987 עבר המוזיאון למבנה חדש בכיכר יונאס דניאל מיירפליין (Jonas Daniël Meijerplein), במבנה אשר שימש קודם למלחמת העולם השנייה כבית הכנסת הגדול של אמסטרדם. מבנה הנמצא בסמוך לבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
אוספי המוזיאון כוללים כ-11,000 מוצגים בהם כלי קודש ויצירות אמנות. רק כ-5% מאוספי המוזיאון מוצגים בכל עת. במוזיאון שתי תצוגות קבועות, וכן תצוגות מתחלפות רבות. בקומה הראשונה של המבנה מוצגים חפצי קודש ומוסברים מנהגים ומסורות יהודיות. באולם בית הכנסת הגדול מוצגת ההיסטוריה של יהודי הולנד בין השנים 1600–1890. באולם בית הכנסת החדש (אשר נבנה אף הוא לפני מלחמת העולם השנייה), הצמוד לבית הכנסת הגדול, מוצגת תערוכה המתארת את ההיסטוריה של יהדות הולנד במהלך המאה ה-20. בין האוספים שברשות המוזיאון, אוסף ציוריו של האמן היהודי-הולנדי אדוארד פרנקפורט שהרבה לצייר את הווי חיי הדת היהודיים.
פאולה וולף-קלמר
פאולה וולף-קלמר (בגרמנית: Paula Wolf-Kalmar; 1 באפריל 1881, זאגרב - 29 בספטמבר 1931, וינה) הייתה שחמטאית אוסטרית, ושלוש פעמים מועמדת לאלופת העולם בשחמט לנשים.
וולף-קלמר נולדה בזגרב למשפחה יהודית. בעלה היה היינריך וולף, גם הוא שחמטאי חזק.
בשנת 1927 באליפות העולם בשחמט לנשים הגיעה וולף-קלמר למקום השלישי, אחרי ורה מנצ'יק וקטרינה בסקוב. באליפויות של שנת 1930 ו-1931 הגיעה למקום השני.
מרק צ'פמן
מארק צ'פמן
מצודת לאהור
מצודת לאהור (באורדו: قلعہ لاہور או شاهی قلعہ – "שאהי קלעה") היא מצודה השוכנת בפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה מוקפת החומה של לאהור בפקיסטן. צורתה של המצודה היא כשל טרפז ושטחה עומד על כ-200 דונם. אורכה ממזרח למערב הוא כחצי קילומטר, ורוחבה מצפון לדרום מגיע לכ-400 מטר. במקום נצבו מבנים מבוצרים כבר בעת העתיקה, אך המבנים המוקדמים ביותר הקיימים באתר, הם מהמחצית השנייה של המאה ה-16 והוקמו על ידי אכבר, קיסר האימפריה המוגולית. מאחר שהמצודה המשיכה ונבנתה משך כל תקופת קיומה של האימפריה, עד המאה ה-19, היא עשירה ביסודות ובמאפיינים אדריכליים שאפיינו את המדינה משך כל שנות קיומה. יחד עם גני שאלימאר הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית בשנת 1981, ובשנת 2000 צורפה אל רשימת האתרים בסיכון.
היסטוריה.