מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Мария Павловна, 16 בפברואר 1786 - 23 ביוני 1859) הייתה בתו השלישית של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בתה אוגוסטה הייתה לקיסרית גרמניה הראשונה והיא הייתה סבתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה.
ילדותה ונישואיה.
הנסיכה מריה פבלובנה נולדה בסנט פטרבורג שבאימפריה הרוסית, ילדתם החמישית ובתם השלישית של פאבל, בנה הבכור של הקיסרית דאז, יקטרינה הגדולה, ורעייתו סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. מריה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון, ומלכת הולנד לעתיד אנה פבלובנה. הנסיכה מריה לא נחשבה ליפה משום שפניה הושחתו בילדותה כתוצאה מקבלת החיסון החדשני למחלת האבעבועות השחורות. סבתה יקטרינה, שהעריצה את כשרונה המוזיקלי של מריה, נפטרה בשנת 1796 ואביה הוכתר כצאר.
ב-3 באוגוסט 1804 מריה בת ה-18 נישאה לקרל פרידריך, בנו הבכור של הדוכס הגדול של סקסה-ויימאר-אייזנך. לאחר תשעת חודשי נישואים בסנט פטרבורג נסעו בני הזוג לויימאר, שם התקבלה הנסיכה בחגיגות ותשואות.
בני הזוג הולידו ארבעה ילדים:
חייה הציבוריים.
מריה פבלובנה התעניינה מאוד באמנות ומדע ונחשבה לאשה משכילה ביותר. היא התכתבה במשך שנים רבות עם המשורר הרוסי ואסילי ז'וקובסקי והשתתפה בשיעורים רבים באוניברסיטת יינה, שאת חלקם העביר המדען הנודע אלכסנדר פון הומבולדט. המשורר פרידריך שילר הקדיש לה את אחד השירים האחרונים שכתב והמשורר והסופר יוהאן וולפגנג פון גתה תיאר אותה בתור "אחת הנשים הטובות והמשמעותיות ביותר בזמנה". בשנותיה המאוחרות מריה הזמינה לחצר בוויימאר את המלחין פרנץ ליסט, אולם התחרשותה ההולכת וגוברת מנעה ממנה ליהנות מהמוזיקה.
מריה פבלובנה מתה בוויימאר ב-23 ביוני 1859 בגיל 73 ונקברה לצד בעלה.
מתחת פני הים
סנדי קופאקס
בית הכנסת הספרדי הגדול בפירנצה
בית הכנסת שטט טמפל (וינה)
מרכז הבקרה קולומבוס
מרכז הבקרה קולומבוס הוא מרכז הבקרה המשמש לשליטה במודול האירופי הקולומבוס, שהוא מעבדת מחקר, המהווה חלק של תחנת החלל הבינלאומית (ISS). מרכז השליטה נמצא במרכז הגרמני לחקר החלל (DLR) באוברפאפנהופן ליד מינכן, גרמניה. המרכז מופעל על ידי DLR, תחת חוזה בין סוכנות החלל האירופית (ESA) ו-EADS Astrium.
לה רוסלדה
מאנס שפרבר
מאנס שפרבר (Manès Sperber; 12 בדצמבר 1905, זבלוטוב, ליד קולומיאה, גליציה האוסטרית (כיום זבלוטוב, אוקראינה) - 5 בפברואר 1984, פריז) היה סופר, מסאי ופסיכולוג אוסטרי-צרפתי ממוצא יהודי. הוא גם כתב תחת שמות העט יאן הגר ונ.א. מנלוס (N.A. Menlos).
קורות חיים.
שפרבר גדל בשטעטל של זבלוטוב למשפחה חסידית. בקיץ 1916 נס עם משפחתו לווינה מחמת המלחמה שם שפרבר, שחדל להאמין באלוהים, סירב בגיל 13 לעשות בר-מצווה, הצטרף לתנועת הנוער של השומר הצעיר. שם הוא פגש את אלפרד אדלר, המייסד של הפסיכולוגיה האינדיבידואלית ונעשה תלמידו ושותפו לעבודה. אדלר נפרד ממנו ב-1932 בשל חילוקי דעות בנוגע לקשר בין הפסיכולוגיה האינדיבידואלית למרקסיזם.
בספטמבר 1927 עבר שפרבר לברלין והצטרף למפלגה הקומוניסטית. הוא הרצה ב-Berliner Gesellschaft für Individualpsychologie, מכון לפסיכולוגיה אינדיבידואלית בברלין. אחרי שהיטלר תפש את השלטון, הושם שפרבר בכלא, אולם שוחרר כעבור שבועות מספר משום שהיה באותה עת אזרח אוסטרי. הוא היגר בתחילה ליוגוסלביה ואז ב-1934 לפריז שם עבד בשביל הקומינטרן עם וילי מינצנברג. בשנת 1938 עזב את המפלגה בשל הטיהור הסטליניסטי של המפלגה. הוא התחיל לדון בכתיבתו בטוטליטריזם ובתפקידו של האינדיבידואל בתוך החברה (Zur Analyse der Tyrannis).
ב-1939 התנדב שפרבר לצבא הצרפתי. לאחר התבוסה, הוא מצא מקלט בקאנייה סור מר, ב"שטח החופשי" של צרפת, וברח עם משפחתו לשווייץ ב-1942, כשהחלו לגרש את היהודים בשטח החופשי. בתום המלחמה, ב-1945, הוא שב לפריז, שם עבד כסופר וכעורך ראשי בהוצאה לאור קלמן-לוי.
מאנס שפרבר הוא מחבר הטרילוגיה (1949–1955) Like a Tear in the Ocean : A Trilogy, של הטרילוגיה האוטוביוגרפית All our Yesterdays (1974–1997) ושל מאמרים רבים העוסקים בפילוסופיה, פוליטיקה, ספרות ופסיכולוגיה.
מאנס שפרבר הוא אב להיסטוריון האיטלקי ולדימיר שפרבר ולאנתרופולוג הצרפתי דן שפרבר. אשתו הראשונה, מרים שפרבר, היגרה לבסוף לשמפיין, אילינוי ועבדה כיועצת במרכז הפסיכולוגי שם. אחיו, מילו שפרבר, היה שחקן, ושהה באחרית ימיו בטיולים עם אשתו סביב בריטניה ובקריאת עבודותיו של אחיו.
מאנס שפרבר נקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז, צרפת.
המרכז לבריאות הנפש באר שבע
המרכז לבריאות הנפש באר שבע הוא בית חולים פסיכיאטרי בבעלות ממשלתית שנוסד בשנת 1978 בעיר באר שבע. המרכז מסונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
המרכז משרת את אוכלוסיית דרום הארץ המונה כ-850 אלף תושבים מאשקלון ועד אילת.
במרכז מטפלים בכל סוגי מחלות הנפש ובהפרעות וליקויים הפוגעים בתפקוד היומיומי של המטופלים. בנוסף, מפעיל המרכז יחידות בתחום הגמילה מסמים, התפתחות הילד והגריאטריה. למרכז ישנן מספר שלוחות ביישובי הדרום ומרפאה באילת.
המרכז פרוס על פני שטח של למעלה מ-100 דונם והוא מונה כ-400 מיטות אשפוז פסיכיאטרי ואשפוז יום. כמו כן, במסגרת המרכז פועל הוסטל שיקומי, "בית רותם" המשכן 32 דיירים.
מחלקות ושירותי המרכז פועלים במודל ביו-פסיכו-סוציאלי, מודל זה משלב גישות ביולוגיות פסיכולוגיות וסוציאליות בטיפול בפרט ובמשפחה. בכל טווח הגילאים ובכול רמות החומרה, מבעיות הכרוכות באירועי חיים ועד למחלות נפש או אורגניות נפשיות קשות.
במסגרת המרכז פועלים שירותים קהילתיים בבאר-שבע וביישובי הסביבה, בין היתר: מרפאה לילדים ונוער, מרפאת טל, הממוקמת בקהילה, יחידה לטיפול וליווי משפחות המטופלים (מית"ל), מכון לאבחון ושיקום הילד לטיפול בבעיות התפתחות הכולל גן ילדים, מחלקת אשפוז ארצית לטיפול בתחלואה כפולה (התמכרויות יחד עם מחלות נפש), מרפאת "מטרה", שהיא שירות מרפאתי למכורים לחומרים פסיכואקטיביים (סמים) וניידת לחלוקת תחליפי סם, במרחבי הדרום.
המרכז מספק שירותי ייעוץ למרפאות ראשוניות, לשירותי הרווחה, לשירותי המבחן, למוסד לביטוח הלאומי, למשרד הביטחון, למרפאות מקצועיות, לתחנות פסיכולוגיות חינוכיות ולגופים נוספים. כמו כן המרכז מבצע פעילות הדרכתית, הוראתית ומחקרית מתקדמת. בנוסף, פועלות בו מעבדות מגוונות והוא מקיים שיתופי פעולה עם גופים אקדמיים המובילים בארץ ובעולם.
סמדר שזר
סמדר שזר (24 ביולי 1943 – 24 במאי 2008) הייתה מוזיקאית, מורה לאבוב, אבובנית ראשית של התזמורת הקאמרית הישראלית ומנהלת מוזיקלית של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ומוזיאון תל אביב לאומנות.
ביוגרפיה.
סמדר שזר נולדה בשנת 1943 בקיבוץ עין השופט, השנייה מבין ארבעת ילדיהם של שרגא וברכה שזר (מדור המייסדים של הקיבוץ).
סמדר למדה אבוב בצעירותה אצל אליהו טורנר, אבובן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בתחילת דרכה ניגנה כאבובנית בתזמורת בני הקיבוצים, ובתזמורת הגדנ"ע. לאחר שחרורה משירות צבאי בתזמורת צה"ל יצאה ללימודים באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אותם מימנה באמצעות מלגות. לאחר סיום לימודיה באקדמיה בהצטיינות התקבלה ללימודים אצל האבובן והמלחין היינץ הוליגר.
באמצע שנות ה-60 חזרה לישראל והצטרפה לתזמורת הקאמרית הישראלית.
שם שימשה כנגנית האבוב של התזמורת במשך כ-10 שנים. במקביל לנגינתה בתזמורת הקאמרית הישראלית החלה בהוראת אבוב, ובמסגרת זו לימדה רבים מאבובני ישראל וביניהם דודו כרמל, אורי מירז, מוקי זוהר, גיא פורת, אמיר בקמן ורבים אחרים.
בשנות ה-90 קיבלה לידיה סמדר את הניהול האמנותי של אולם הקונצרטים של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ("שטריקר"), תפקיד אותו מילאה עד לשנת 2007. תחת ניהולה האמנותי פותחו והוצעו לקהל בהצלחה סדרות של קונצרטי מוזיקה קאמרית למנויים וכן סדרות רסיטלים שהיו מלווים בשיחות עם הקהל.
בשנה האחרונה לחייה כיהנה סמדר כמנהלת המוזיקלית של אולם הקונצרטים במוזיאון תל אביב לאומנות והפיקה עונה של קונצרטים למנויים שכללו הרכבי מוזיקה קאמרית ישראלים ומיובאים. בשנת 2008 החליף אותה בתפקיד אילן רכטמן.
סמדר נפטרה בשנת 2008, והותירה אחריה בן ובת שנולדו לה ולבן זוגה, הסופר, העיתונאי והמתרגם דוד שחם. לאחר מותה, בשנת 2008, נערך במוזיאון תל אביב קונצרט התרמה לזכרה בו הופיעו אמנים שונים, וכן תלמידיה של סמדר לאורך השנים. האבובן והמלחין היינץ הוליגר הלחין יצירה לכבוד האירוע, שנוגנה בקונצרט על ידי האבובן גיא פורת, מתלמידיה של סמדר. הכנסות הקונצרט נמסרו לניהול קרן התרבות אמריקה-ישראל כקרן המלגות ע"ש סמדר שזר לעידוד נגנים צעירים מצטיינים.
הובאה למנוחות בקיבוץ עין השופט, לצד בני משפחתה.
תחלואה נלווית להפרעת קשב
הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות מאופיינת בתחלואה נלווית משמעותית. באופן כללי, תחלואה נלווית או תחלואה כפולה הם מושגים המתארים מצב בו קיים יותר ממקור אחד הגורם לתסמינים המדווחים. זהו מצב של מתאם אקראי, משום שאף על פי שהגורמים השונים מופיעים יחדיו באופן שכיח באוכלוסייה מסוימת אין קשר סיבתי ביניהם.
תחלואה נלוות יכולה להקשות על האדם להתמודד הן עם הפרעת הקשב והן עם הגורמים הנוספים. מידת הפגיעה בתפקוד תלויה באופי ובחומרה של הגורמים השונים לקשיים ולאינטראקציה ביניהם.