זרתוסטרא מקדים להכריז על העל-אדם כמטרה שהאנושות יכולה להציב לעצמה. חיים אנושיים יכולים לקבל משמעות על פי מידת חתירתם ליצירתו. מטרת כל אישה תהיה להוליד על-אדם ויחסיה עם גברים ייבחנו על פי סטנדרט זה.
מאפיין זה של העל-אדם יכול להזכיר את דעותיהם של דרווין והרברט ספנסר. אולם, בעוד האבולוציה בעזרת ברירה טבעית והישרדות המתאימים מתקדמת ללא הכוונה מצד המינים, המעבר מהאנושות לעל-אדם חייבת להיות רצונית.
הדמות המנוגדת לעל-אדם היא האדם האחרון של המודרנה השוויונית. זרתוסטרא מציג אותו כמטרה אלטרנטיבית אותה האנושות יכולה להציב לעצמה באופן שישלול את האפשרות לקיומו של העל-אדם. מושג האדם האחרון מופיע רק בספר "כה אמר זרתוסטרא".
פן זה של הדוקטרינה של ניטשה, מתמקד יותר על עתיד האנושות ככלל, מאשר על אינדיבידואל מזהיר אחד. ישנה חוסר הסכמה בין החוקרים בנוגע ליחס בין אספקט זה של העל-אדם לפן שלו כבורא הערכים החדשים.
עדשה אכרומטית
עדשה אכרומטית.
עדשה כדורית רגילה סובלת בין היתר מעיוות כדורי ועיוות צבעי. מנוסחת לוטשי-העדשות מתקבל מרחק מוקד שונה לאורכי גל שונים, בשל תלות מקדם השבירה באורך הגל. כלומר לכל אורך-גל מרחק מוקד משלו, מה שגורם לכך שהדמות הנוצרת על ידי אורכי-גל שונים תחול במקומות שונים לאורך ציר העדשה. זהו עיוות צבעי מסוג אחד, הקרוי עיוות צבעי אורכי. תוצאה נוספת לתלות זו באורך-הגל היא הגדלה קווית שונה של הדמות, מה שיוצר עיוות צבעי נוסף, עיוות צבעי רוחבי. עדשה אכרומטית בנויה באופן שמקטין את השפעת העיוות הכדורי ואת השפעת העיוות הצבעי האורכי, היות שהן ממקדות קרני אור באורכי-גל שונים (למשל, האדום והכחול מהווים דוגמה אופיינית, בהיותם בקצות התחום הנראה) על אותו מישור מוקד.
לעומת זאת, עדשה זו אינה מתקנת את העיוות הצבעי הרוחבי, ולשם כך דרוש סידור אחר של עדשות. &lt;-- (להכניס כאן מקור). --&gt;
הסוג הנפוץ ביותר של עדשה אכרומטית הוא הצמד האכרומטי (achromatic doublet), המורכב משתי עדשות, האחת, בדרך כלל מפזרת (לדוגמה, כזו שצורתה מישורית-קעורה, כמו באיור המתואר), העשויה מזכוכית צור (Flint glass), ואילו השנייה היא עדשה מרכזת (לדוגמה, דו-קמורה) העשויה זכוכית כתר (Crown glass), שבה מתרחשת נפיצה פחותה. עדשות מרכזות מכונות חיוביות, מאחר שמוקדן מוגדר כחיובי (בהיותו מוקד ממשי), ואילו עדשות מפזרות (או מבדרות) מכונות שליליות, מאחר שמוקדן מוגדר כשלילי (בהיותו מוקד מדומה).
העדשות המרכיבות את הצמד האכרומטי מודבקות זו לזו (ראו איור), וצורתן מעוצבת כך שהעיוות הצבעי של האחת מקזז את העיוות הצבעי של השנייה.
בסוג הנפוץ ביותר, המתואר באיור לעיל, עוצמתה החיובית של עדשת זכוכית הכתר אינה מאוזנת לגמרי על ידי עוצמתה השלילית של עדשת זכוכית הצור. עדשות אלה, המהוות את מרכיביה של עדשת הצמד, יוצרות עדשה אפקטיבית חיובית שעוצמתה קטנה, כך שפעולתה משפרת את מיקודם של אורכי-גל שונים על אותו מישור מוקד. ישנם גם צמדים אכרומטיים שליליים, כלומר צמדים בהם לעדשה השלילית עוצמה גדולה יותר, בערך מוחלט, יחסית לחברתה החיובית.
התפתחות טכנולוגית.
לא ידוע מתי בדיוק נבנה צמד אכרומטי, וגם לא ידוע שמו של האיש הראשון שהשלים את מלאכת בנייתו של צמד כזה. שיקולים עיוניים בדבר היתכנותה של מערכת המתקנת עיוות צבעי היו נתונים בוויכוח במאה ה-18, בעקבות הצהרתו של ניוטון על כך שתיקון כזה איננו אפשרי. עם זאת, ההמצאה הראשונה של מערכת אכרומטית כזו, בערך בשנת 1733, נזקפת לזכותו של פרקליט אנגלי בשם צ'סטר מור הול. כמה מהרעיונות שבבסיסה של מערכת כזו הודגמו בעזרת עדשות שהיו בנויות מזכוכית וממים, שמטבע הדברים לא היו שימושיות. ככל הידוע, המערכות השימושיות הראשונות לא נבנו עד לשנותיה המוקדמות של המאה ה-18 על ידי ג'ורג' באס בהנחייתו של הול. הפטנט הראשון על צמד אכרומטי נרשם על שמו של ג'ון דולונד בערך בשנת 1758, לאחר העבודה העיונית והעבודה הניסויית העצמאיים שלו.
רדיפת בצע
גדליהו בובליק
גדליהו בּוּבּלִיק (באנגלית: Gedaliah Bublick; תרל"ה, 10 באוקטובר 1875, גרודנו, האימפריה הרוסית - ז' באדר תש"ח, 17 בפברואר 1948) היה עיתונאי יידי ומנהיג ציוני דתי אמריקאי.
ראשית דרכו.
גדליהו בובליק נולד בשנת תרל"ה (1875) בגרודנה שברוסיה, בן לאהרן ולדבורה.
גדל בביאליסטוק שבפולין ולמד בישיבת לומז'ה. לאחר מכאן עבר לליטא, שם למד בישיבת מיר.
בשנת 1899 נישא לאלה קוסובסקי.
בשנת 1900 הגיע בובליק לפריז, שם סייע לקבוצת משפחות מביאליסטוק להשיג אשרות כניסה לארגנטינה באמצעות ארגון יק"א של הברון הירש. בובליק הצטרף לקבוצה בארגנטינה לשלוש שנים ולימד את ילדי הקבוצה עברית.
בשנת 1904 היגר בובליק לניו יורק שבארצות הברית, שם כתב בעיתון "יידישע נייעס". ב-1915 מונה כעורך הראשי של העיתון. בובליק היה מגדולי המתנגדים לתנועות היהדות המתקדמת והיהדות הקונסרבטיבית.
מקומו בציונות.
בשנת 1920 ביקר בובליק לראשונה בארץ ישראל. הוא היה פעיל מאוד בקהילתו ונמנה עם מייסדי הקונגרס היהודי האמריקאי. במאי 1920 נבחר להיות סגן יו"ר הקונגרס היהודי האמריקאי.
בין השנים 1919–1926 היה חבר בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית וכיהן כחבר ההנהלה הציונית. בובליק היה מפעילי הציונות הדתית וממקימי תנועת המזרחי. בשנים 1928–1932 כיהן כנשיא תנועת המזרחי.
בובליק נסע מספר פעמים נוספות לארץ ישראל ונכח בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1925, כנציג קרן היסוד.
השקפתו הדתית.
כאדם צעיר נמשך בובליק לתנועת ההשכלה. לאחר שלא מצא בה תשובות הולמות, הפך בובליק לתומך נלהב של היהדות האורתודוקסית. רבים מכתביו עוסקים בקשיים בפניהם ניצבת היהדות האורתודוקסית. בספרו "מן המיצר" הוא חזה התבוללות ונישואי תערובת בקרב יהדות התפוצות (ובעיקר בארצות הברית) וצפה סכנה מיהדות המסורתית.
בובליק נפטר בניו יורק בז' באדר תש"ח, 17 בפברואר 1948.
יצירותיו.
כתביו שתורגמו לעברית:
הנצחה.
רחובות במספר ערים בישראל נקראים על שמו של בובליק, בהם רחוב בשכונת רמות בירושלים, בתל אביב ועוד.
אדם בן כלב (סרט)
אדם בן כלב (באנגלית: Adam Resurrected) הוא סרט דרמה אמריקאי-גרמני-ישראלי שיצא לאקרנים ב-2008 ומהווה עיבוד לספר בעל אותו שם של יורם קניוק מ-1968. הסרט עוסק ביהודי שלפני השואה נחשב לגדול בדרני גרמניה, המאולץ בידי מפקד מחנה ריכוז לחיות חיי כלב ולבדר את הנידונים למוות, ולאחר המלחמה, בתחילת שנות ה-60, מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי לניצולי השואה במדבר יהודה.
בסרט, שבוים בידי פול שרדר וצולם בישראל, ברומניה ובגרמניה, מככבים בין השאר ג'ף גולדבלום בתפקיד אדם שטיין, וילם דפו בתפקיד קולונל קליין, דרק ג'קובי בתפקיד ד"ר גרוס, מספר שחקנים גרמניים ובהם מוריץ בליבטרו, והשחקנים הישראליים איילת זורר, יבגניה דודינה, חנה לסלאו, עידן אלתרמן, חנה מרון ודרור קרן. הסרט מצולם בחלקו בצבע ובחלקו בשחור-לבן.
זהו העיבוד הקולנועי הראשון לספר "אדם בן כלב". הספר עובד בעבר למחזה בתיאטרון גשר, שהציג אותו בהצלחה במשך כ-15 שנה ולאחר מכן המשיך להציגו מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
איסור הכאת הורים
איסור הכאת הורים הוא ציווי מקראי האוסר על אדם להכות את אביו או אמו. עונשו של המכה הוא מוות בחנק.
מקור המצווה.
המקרא אינו אוסר על הכאת הורים, אך הוא מציין את עונשו של המכה: . האיסור לעשות כן נלמד מהאיסור הכללי להכות כל אדם מישראל. מלבד האיסור, מבטל המכה גם שתי מצוות עשה: מצוות כיבוד הורים ומצוות מורא הורים.
דיני המצווה.
אסור להוציא מההורה דם בעודו בחיים, העובר על האיסור אינו חייב מיתה, עד שיכה את הוריו מכה שכתוצאה ממנה יצא דם מגוף ההורה. אם, למשל, המכה הייתה באוזן וכתוצאה ממנה ההורה נתחרש, אומרים שחזקה שיצא דם וחייב בעונש.
עבור גוי שהתגייר, האיסור להכות את הוריו הוא מדברי חז"ל בלבד, שכן הוריו הביולוגיים אינם נחשבים כהורים לעניינים ההלכתיים; . הורה שהוא רשע אסור להכותו, אך על הכאתו אין עונש מוות.
על פי ההלכה אם הכה אדם את הוריו ולא יצא דם, אם חייב לשלם על ההכאה להורה, משלם, ואם לא - עונשו מלקות; זאת על פי הכלל "אין אדם לוקה ומשלם".
מותר לבן להוציא דם מאביו אם הדבר הוא לצורך רפואי, אך ההלכה היא שהדבר מותר רק כאשר אין אפשרות שאדם אחר יעשה זאת, וכאשר הבן יותר מומחה או שיש להם צער רב ואביו מבקש ממנו מותר.
בספר החינוך נאמר שנוסף לחיוב מיתה יש בעונש זה גם חיוב כרת, אולם כרת זה אינו נזכר ברשימת הכריתות ב או במקורות אחרים, ודעת החינוך היא דעת יחיד.
כרכוכ
צו איסור יציאה מהארץ
צו עיכוב יציאה מהארץ
צו איסור יציאה מן הארץ הוא צו שיפוטי האוסר על אדם לצאת ממדינה בה הוא חי. צו איסור יציאה ניתן כדבר שבשגרה לחשודים ונאשמים מחשש שמא יברחו מנשיאת עונשם. כמו כן, מוצאים צווי איסור יציאה לקטינים שהוריהם מסוכסכים מחשש לחטיפה על ידי הורה.
בישראל.
באופן כללי מעוכבת בישראל יציאתם מישראל של נאשמים במהלך ניהול המשפט נגדם. אולם, לאור חזקת החפות ממנה נהנה הנאשם במהלך משפטו, נענות הרשויות לבקשות ליציאה מישראל למטרות שונות, כאשר ניתנות ערבויות סבירות למניעת אי המלטות.
לאחר שאדם מורשע בדין, נהוג שלא לאשר יציאתו מישראל אלא במקרים חריגים.
כתבה על כך השופטת אילה פרוקצ'יה:
עם זאת, היו מקרים בהם אושר לאדם לצאת מישראל לצרכים עסקיים.
סטפן לויצקי
סטפן מיכאלוביץ' לויצקי (ברוסית: Степан Михайлович Левитский) (25 באפריל 1876 - 21 במרץ 1924) היה שחמטאי רוסי.
פעילות השחמטית.