איש הארגון, ריביירו, אשר נהג להיפגש עם רוסף 3 פעמים בשבוע, נתפס על ידי המשטרה. לאחר שעונה, הוא גילה מקום מפגש עם איש מחתרת אחר וב-16 בינואר 1970 הוכרח ללכת למפגש עמו תחת מעקב משטרתי סמוי. מיד לאחר מעצר איש המחתרת הנוסף, הופיעה במקום דילמה רוסף מבלי שהדבר תוכנן. מיד כשהבחינה בהתרחשות ניסתה לעזוב, אולם היא נעצרה ובחיפוש שנערך עליה נמצא נשק. על פי דיווח של עצורה אשר חלקה עמה את תא המעצר היא עונתה על ידי הצבא במשך 22 יום, בין השאר בחישמול. במהלך חקירתה היא גילתה את מקום הימצאם של חלק מאנשי המחתרת. חודשים מספר אחריה נעצר אף בעלה קרלוס אראוז'ו, ותקופה מסוימת הם נכלאו באותו בית סוהר, שם נפגשו ואף תכננו לשקם את נישואיהם לאחר שחרורם. רוסף הועמדה לדין, הורשעה ונידונה לשש שנות מאסר. בעת שניתן פסק הדין בערעורה, ועונשה קוצר לשנתיים מאסר, היא כבר בילתה שלוש שנים בכלא. בנוסף נשללו זכויותיה האזרחיות לבחור ולהיבחר למשך 18 שנים. בחודש דצמבר 2006 החל הליך של קביעת פיצויים לרוסף ול-18 אסירים אחרים, על תקופת מאסרם ושלילת זכויותיהם.
בסוף שנת 1972 שוחררה רוסף מן הכלא. במהלך שנות מאסרה היא איבדה ממשקלה וחלתה במחלת בלוטת התריס. היא שבה לתקופת מה לעיר מולדתה ושהתה עם משפחתה ולאחר מכן עקרה לפורטו אלגרה, שם ריצה קרלוס אראוז'ו את החודשים האחרונים בכלא. בחודש יוני 1974 שוחרר קרלוס מן הכלא.
הקהילה היהודית באפינגן
ראשיתה של הקהילה היהודית באפינגן (Eppingen, במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה) במחצית הראשונה של המאה ה-14. לאחר מלחמת שלושים השנים התרחבה הקהילה, וב-1839 כללה 220 אנשים ובית כנסת, בית ספר יהודי (1825-1868) ובית קברות יהודי נפרד. במחצית השנייה של המאה ה-19 חלה ירידה דמוגרפית בקהילה, הקהילה נכחדה עם רדיפות היהודים בתקופת הנאציזם.
תולדות הקהילה.
יישוב יהודי התהווה לראשונה באפינגן במאה ה-14. עם הרדיפות בזמן "גזירות המגפה השחורה" (1348) חרבה הקהילה והיהודים נדדו לאופפר והיילברון. במרוצת המאות הבאות ישבו במקום יהודים אחדים שקיבלו חסות משליטי העיר.
בסוף המאה ה-17 כבר ישבו בעיר 16 משפחות. הקהילה הייתה מסונפת לרב ולקהילה בוורמס, ואנשיה נקברו בבית העלמין היהודי בעיר, עד פתיחת בית העלמין באפינגן (1738) ששימש גם את הקהילות הסמוכות. התפילות התקיימו בתחילה בבניין באוניברסיטה העתיקה, המכונה עד היום אצל תושבי המקום Alte Judenschule, "בית הספר היהודי הישן". לאחר סדרת הטרדות מצד נוצרים מקומיים עברו התפילות להתקיים בביתו של חבר הקהילה לב מאייר, ובשנת 1772 נבנה בית כנסת בעיר שכלל שתי דירות מגורים למורה ולשמש. עם התרחבות הקהילה נחנך באוקטובר בשנת 1873 בית הכנסת החדש באפינגן.
בשנת 1827 נוסד בית ספר יסודי יהודי בעיר, שבראשו עמד במשך 45 שנים רצופות יחזקאל שלזינגר, תלמידו של 'רב המדינה' יעקב אטלינגר. יהודי אפינגן בתחילת המאה ה-20 התפרנסו בעיקר מסחר בבקר, טבק, חנוונות ומתוצרת חקלאית. עם ראשי הקהילה במחצית השנייה של המאה נמנה מאייר שטראוס, שהנהיג חידושים ברוח הרפורמה למגינת לב חברי הקהילה החרדים, שתלו בו את אשמת ההידרדרות הרוחנית והמוסרית בקהילה.
בשיאה מנתה הקהילה 222 נפשות בשנת 1842 (7 אחוז מתושבי העיר). לאחר שנת 1880 החל תהליך התמעטות בקהילה שנמשך ביתר שאת במאה ה-20. עם עליית היטלר לשלטון נשארו באפינגן 60 יהודים בלבד. הנטישה מהעיר שהייתה מתונה למדי בשנים הראשונות, הלך וגדל עם החרפת הרדיפות. 17 מיהודי העיר היגרו לארצות הברית ו-23 התפזרו לערים בגרמניה.
לאחר ליל הבדולח שבמהלכה הועלה בית הכנסת באש היגרו מהעיר רוב התושבים היהודים, לבד מארבעה שגורשו וכן שתי יהודיות שנישאו לגרמנים.
כזכר ושריד לקהילה היהודית עדיין נותרו על תילם בניין בית הכנסת הישן, המקווה במרתף, ואבן נישואים בחזית הבניין. בבית העלמין היהודי בעיר, שחולל קשות בשנת 1982, השתמרו מצבות עתיקות רבות. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים באפינגן.
אביב חדש (ספר)
אביב חדש (באנגלית: New Spring) הוא ספר, שמקורו בסיפור קצר, בסדרת מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. הסיפור הקצר המקורי פורסם לראשונה בקובץ הסיפורים הקצרים "אגדות" שיצא ב-1999 (תורגם לעברית בהוצאת אופוס בשנת 2000 בשם "אגדות-חלק 1"), אשר כלל מספר סיפורים קצרים של סופרי פנטזיה ומדע בדיוני ידועים אודות סדרות הספרים הפופולריות שלהם.
ג'ורדן הרחיב את הסיפור הקצר לכדי רומן שלם אשר פורסם ב-2003. בעוד שקובץ הסיפורים, ובו הסיפור הקצר המקורי, תורגם לעברית, הרי שהספר עצמו לא תורגם מעולם לעברית.
בעוד שהן הסיפור הקצר והן הספר יצאו כאשר עלילת סדרת הספרים עודנה בשיאה, העלילה המתוארת ב"אביב חדש" מנותקת מההתרחשויות בצירי העלילה המרכזיים בסדרה ומהווה הקדמה ורקע לחלק מהדמויות המרכזיות בה.
עלילה.
הספר מתחיל בשני סיפורים שונים שבהמשך משתלבים. הזמן הוא בערך 16 שנה לפני העידן שחזר, הספר הראשון בסדרה, לאחר שמלך קאירהיין חטב את העץ שנתנו לו האיאלים במתנה והם יצאו למלחמה נגד הארצות הרטובות. בארצות הגבול לאן מוביל את חייליו (שמתעקשים לראות בו כמלך) להגנה נגד אותם איאלים.
במגדל הלבן שתי מקובלות בשלב מתקדם, סיואן סנצ'ה ומוריין דמודרד, שומעות בטעות נבואה של שומרת הרשומות גיטרה על כך שהדרקון נולד שוב, והיא מתה. האמירלין טמרה, לשעבר מהאג'ה הכחולה, סוחטת מהם הבטחה לא לספר לאף אחד. היא שולחת את כל המקובלות שבמגדל לכפרים ומחנות החיילים שבסביבה (עד הר הדרקון) כדי להתחקות אחרי הלידות שאירעו בשבוע האחרון. מוריין וסיואן הולכות ביחד ביום הראשון, אולם בערב מתקבלת הודעה שדוד של מוריין בקאירהיין, המלך לאמאן דמודרד, מת, והיא די חזקה בתמונת כס השמש (להיות מלכת קאירהיין). מוריין מסרבת אפילו להגיש מועמדות ודוחה בעדינות הצעות של אאס סדאי לעזרה בנושא המלוכה. כדי לא להכביד עליה לאור האבל, מוטל עליה ועל סיואן להישאר במגדל לעבודה "קלה" יחסית, רישום מחדש של כל הלידות. מסתבר שזה גם סוג של עונש לסיואן המרדנית כי כל המגדל ידע שהיא שונאת לבלרות.
סיואן ומוריין עוברות את "מבחן הצעיף" (שעוברות המקובלות כדי להתקבל ל"מגדל הלבן" כאחיות מן המנין) ביחד והופכות לאאס סדאי, זמן קצר אחר כך גם שריאם, חברתן לפנימיה. בלי להסס שלושתן בוחרות באג'ה הכחולה, ומתקבלות בזרועות פתוחות. למרות שמוריין וסיואן אחיות מלאות, הן מגלות שהיררכיית המגדל עדיין די מעליהן- כל מי שיותר חזקה בסאידר יכולה "לבקש" דברים מחלשה יותר. סיואן מוצאת את עצמה תקועה עם רמזים הנשלחים מרשתות הריגול של האג'ה (שכאג'ת הפוליטיקה היא בעלת זרועות הריגול המסועפת ביותר), ומוריין עם רשומות הלידות בשבוע הנבואה.
טמרה מתה פתאום, ולתפקיד האמירלין מתמנה אחות מהאג'ה האפורה. מוריין מחליטה שנמאס לה ובורחת מהמגדל בניגוד להוראת האמירלין ומגיעה לארצות הגבול. סיואן באה אחריה ומגלה לה שחמש אאס סדאי שהובאו בסוד הנבואה נרצחו, כנראה על ידי האג'ה שחורה. מוריין פוגשת את "המלך חסר הממלכה" לאן והורגת אחות שחורה בעצמה. לאור בקשתה לאן מסכים להיות לה לעוצר, אחרי שנוכחה בכישורי חרבו.
ז'אק רוג
ז'אק רוג (בהולנדית: Jacques Rogge, נהגה "רוֹכֶה"; 2 במאי 1942 – 29 באוגוסט 2021) היה עסקן ספורט בלגי, שכיהן כנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי ה-8 משנת 2001 עד שנת 2013.
קריירה.
רוג נולד בעיר גנט שבבלגיה. בצעירותו למד רפואה באוניברסיטת גנט והוכשר כאורתופד.
התחרה בשיט באולימפיאדות מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976. כמו כן שיחק רוגבי בנבחרת הרוגבי הבלגית.
בין השנים 1989 ל-1992 כיהן רוג כנשיא הוועד האולימפי הבלגי, והחל מ-1989 עד 2001 כיהן כנשיא הוועדים האולימפיים האירופיים. ב-2001 נבחר לנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי.
ב-6 באוקטובר 2010 ביקר רוג בישראל ונפגש עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.
באולימפיאדת לונדון 2012 סירב להזכיר את טבח הספורטאים במינכן שאירע ב-1972 ולאפשר דקת דומייה לציון 40 שנה לטבח וזאת חרף לחץ כבד מצד ישראל, ארצות הברית וגרמניה, את סירוב זה הסביר בכך שלדבריו "אין לערב פוליטיקה באולימפיאדה".
רוג סיים את תפקידו כנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי בספטמבר 2013, ובכינוס הוועדה נבחר נשיא חדש - תומאס באך מגרמניה.
נפטר ב-29 באוגוסט 2021. הותיר אחריו אישה, אן, ושני ילדים.
הרכבת המהירה לירושלים
בינוי ערים
חולצות שחורות
חוּלְצֹות שְׁחוֹרוֹת (איטלקית: camicie nere, בראשי תיבות, CCNN או squadristi) הוא הכינוי העממי ל"חבורת הלוחמים" Fasci di Combattimento שהקים מוסוליני ב־1919 – לוז־השדרה של הפשיזם האיטלקי. הם ניכרו לעין בחולצותיהם השחורות. הארגון התקיים בתקופה שאחרי מלחמת העולם הראשונה ועד סוף מלחמת העולם השנייה ובייחוד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. אנשי החולצות השחורות היו ידועים רשמית כ"מיליצית המתנדבים לביטחון לאומי" (Milizia Volontaria per la Sicurezza Nazionale או בראשי תיבות MVSN).
היסטוריה.