פיליפ הרשקוביץ נולד ב-12 באוקטובר 1909 בפיטסבורג, פנסילבניה לאבא וברטה הרשקוביץ, הילד השני והבן היחיד מבין 4 ילדים. לאחר סיום לימודיו בתיכון סנלי (Schenley) ב-1927, למד זואולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג בין 1929 ל-1931 לפני שעבר לאוניברסיטת מישיגן שם היו יותר קורסים בזואולוגיה. במישיגן הועסק כאסיסטנט במחלקה לזואולוגיה ועסק בפחלוץ. ב-1932 במהלך מסע לטקסס כדי ללכוד סלמנדרת מערות טקסנית גילה עניין ביונקים קטנים יותר אולם לא היו לו מלכודות מתאימות ללכידתן. בביקור מקרי במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו פגש את האוצר קולין סנבורן שסיפק לו את הציוד הדרוש. אירוע זה הווה את תחילתו של קשר ארוך עם המוזיאון להיסטוריה של הטבע.
בשנות השפל הגדול, הרשקוביץ לא יכול היה להרשות לעצמו לחיות במישיגן והחליט לעבור ב-1933 לאקוודור משיקולים של יוקר המחיה. באקוודור המשיך לאסוף יונקים ובמקביל למד ספרדית. ב-1937 חזר לאוניברסיטת מישיגן שם סיים את התואר הראשון ב-1938 והמשיך ללמוד לקראת תואר שני (.M.Sc). לאחר קבלת התואר השני ב-1940, התחיל בתוכנית לדוקטורנטים אולם ב-1941 קיבל מלגת Walter Rathbone Bacon מטעם המוזאון הלאומי של וושינגטון כדי לעבוד בסנטה מרתה שבקולומביה שם נשאר עד 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית באירופה. ב-1946 התחתן עם אן מרי דוד שאותה פגש בצרפת, באותה שנה חזר לוושינגטון כדי להמשיך במימוש המלגה בה זכה, שם נולד לזוג ילדם הראשון מתוך שלושה .
אוצר במוזיאון פילד.
ב-1947 קיבל הצעה לעבוד כסגן אוצר ליונקים במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע אף על פי שההיענות להצעה לא אפשרה לו לסיים את הדוקטורט. מיד לאחר תחילת עבודתו בשיקגו נסע לקולומביה שם שהה עד 1952.
בעקבות יחסים טובים עם האוצר הראשי של המחלקה לזואולוגיה קארל שמידט ובעקבות פעילותו הטובה כסגן אוצר הוא מונה לאוצר שותף ב-1954 ולאוצר ראשי ליונקים ב-1956. ב-1957 פרש שמידט ולמחליפו אוסטין ראנד היו יחסים פחות טובים עם הרשקוביץ עד שבשנת 1962 הוא הוחלף כאוצר היונקים על ידי ג'וזף מור ומונה לאוצר מחקר. בעקבות זאת הוא עבד בסורינאם ב-1960–1961 ובבוליביה ב 1965-1966.
פרישה ומוות.
הרשקוביץ' פרש ב-1974 אך המשיך במחקרו כאוצר עמית (Curator Emeritus) ובשנים 1980–1981 עבד בפרו. ב-1987 יצא לכבודו ספר יובל בשם Studies in Neotropical Mammalogy: Essays in Honor of Philip Hershkovitz. הוא המשיך במחקריו ואף נסע לברזיל מספר פעמים עד לשנת 1992 אז בריאותו החלה להתרופף. הוא מת כתוצאה מסיבוך מסרטן העצמות בבית חולים נורת'ווסטרן ממוריאל בשיקגו ב-15 בפברואר 1997 בגיל 87.
מחקריו.
הרשקוביץ פרסם מאמרים רבים על כל אחת מ-12 הסדרות של יונקי האזור הנאוטרופי בדגש על טקסונומיה וביוגאוגרפיה של ההם. במאמרים אלו הוא תיאר 67 מינים חדשים ו-13 סוגים חדשים. הוא היה חוקר בודד שכתב את רוב עבודותיו לבד רקק שלושה מאמרים הוא כתב עם מדענים אחרים.
הרשקוביץ ידוע בעיקר בעקבות מחקריו על הפרימטים, אולם מחקריו עסקו בכל סדרות היונקים של האזור הנאוטרופי, רק בשנות ה-60 הוא התחיל להקדיש לפרימטיים את רוב זמנו ומחקריו, תחילה הוא עסק במשפחת המרמוסטיים ולאחר מכן במשפחת הצבוסיים. ב-1977, הוא פרסם מחקר על המרמוסטיים בו המיון הטקסונומי שלהם אשר נחשב לפי הרבה ממולוגים כמחקר המקיף ביותר על משפחה זו בפרט ותת-סדרת קופי העולם החדש בכלל. לאחר פרסום מאמר זה, הוא המשיך לעסוק בעיקר בפרימטים אולם בעשור האחרון לחייו הוא עסק גם במשפחת המכרסמים ובתת-מחלקת חיות כיס.
אחד ממאמריו הראשונים של הרשקוביץ עסק במכרסמים, בו הוא הגדיר שני מיני סנאיים אקוודורים ב-1938, והמשיך לפרסם מאמרים בנוגע לקבוצות שונות במשפחת האוגריים בין השנים 1944 לבין 1966. מחקריו היו חשובים בהגדרת שבטים של מכרסמים דרום אמריקאיים. ב-1966 הוא פרסם קטלוג של לווייתנאים כאשר הקטלוג עסק בעיקר בליוויתנים שבחופי דרום אמריקה אולם עסק בליוויתני כל העולם. בעקבות פרסום זה ואף על פי שהוא לא היה חוקר יונקים ימיים הוא זכה להזכור בספר המדע של יונקים ימיים (Marine Mammals Science) שפורסם ב-1988.
פרסים והנצחה.
ב-1988, הוא היה נשיא הכבוד של הקונגרס ב-12 של ארגון הפרימטולוגים העולמי (International Primatological Society). ב-1991 הוא הוכרז כפרימטולוג נכבד של ארגון הפרימטולוגים האמריקאי וכן קיבל חברות כבוד בארגון הממולוגים האמריקאי.
ישנם מינים וסוגים של בעלי חיים שנקראו על שמו כגון:
אנדראה זנזוטו
אנדראה זנזוטו (באיטלקית: Andrea Zanzotto 10 באוקטובר 1921 - 18 באוקטובר 2011) היה משורר, סופר, מסאי ותסריטאי איטלקי. אחד המשוררים האיטלקיים הפוריים ביותר במאה ה־20, חי רוב שנות חייו בכפר הולדתו, פייבה די סוליגו, וכתב לפעמים גם בניב מוונטו.
קורות חייו.
רקע משפחתי וילדותו.
אנדראה זנזוטו נולד בכפר פּיְיֶבֶה די סוֹליגוֹ (Pieve di Soligo) שבמחוז טרֶוויזו באזור וֶנֶטו, הבכור מבין חמשת ילדיהם של ג'ובאני זנזוטו וכרמלה ברנרדי. האב (יליד 1888) היה צייר נופים ומיניאטורות ומורה לציור, היה בוגר בית הספר הגבוה לציור בבריסל ושל האקדמיה לאמנויות בבולוניה, השתתף במלחמת העולם הראשונה, כולל בקרב על נהר פיאבה.
המשורר חי רוב שנות חייו בכפר הולדתו, בבית שרכש אביו ברובע הקרוי "קאל סנטה". כעדותו בספר "דיוק עצמי" (Autoritratto, 1977) זה הפך מלכתחילה ל"מרכז עולמו". בשנת 1923 נולדו האחיות התאומות מרינה ואנג'לה שזיכרון מותן ממחלות זו אחר זו בשנת 1927 ובהתאמה בשנת 1937 ליווה את אנדראה כל ימי חייו. בשנת 1924 הילד התחיל ללכת לגן ילדים שנוהל על ידי נזירות לפי שיטתה של מריה מונטסורי. ב-1925 נולדה אחותו מריה.
האב, ג'ובאני, שהיה פעיל סוציאליסטי וקתולי, הפך לאישיות לא רצויה בעיני השלטון הפאשיסטי החדש, לאחר שהביע תמיכה במנהיג השמאל, ג'אקומו מאטיאוטי. בגלל עמדותיו הפוליטיות לא יכול היה למצוא עבודה ונאלץ בשנת 1925 להימלט לצרפת - בהתחלה בפריז, אחר כך באנלן על יד ליל, ואחר כך ברואיאן.
אנדראה התאהב מגיל 6 במוזיקה של מילים וכתב שיריו הראשונים בגיל 7.
בשנת 1928 הצליח האב להשיג משרה של מורה בבית ספר באזור ההררי קדורה בגבול עם אוסטריה
והמשפחה עברה לגור משום כך לכפר סנטו סטפאנו די קדורה. האב צייר ציורי קיר בכנסיית היישוב ועבד גם בשיקום כנסיית הכפר קוסטליסויו. אחרי שסיים את כיתה בסנטו סטפרנו די קדורה, האם שהתגעגעה מאוד לאמה חזרה בהסכמת האב, יחד עם הילדים, לפייבה.
בשנת 1930 נולד האח הקטן, אטורה. באותה תקופה משפחת זנזוטו נקלעה למשבר כלכלי קשה אחרי מעילה של אחד מפקידי הקופה השיתופית לסיוע נפגעי מלחמה, שהייתה משענת חשובה לפרנסת המשפחה.
הילד אנדראה נקשר במיוחד באותם הימים אל סבתו מצד האם, שלימדה אותו את הניב הוונטי המקומי, ולאחת מדודותיו שהייתה מקריאה לו קטעים ב"לטינית מקרונית" ושיתפה אותו בניהול ההצגות של תיאטרון חובבים של הנזירות המקומיות.
בשנת 1931 זנזוטו סיים את בית הספר היסודי כתלמיד חוץ של מכללת באלבי-ואלייר (Collegio Balbi-Valier) ועבר את המבחנים בוויטוריו-ונטו. בגלל המצוקה הכלכלית של המשפחה ביקש ללמוד לתעודת הוראה על מנת שיוכל לעזור בפרנסת הבית.
אביו, בינתיים, עבד לסירוגין בצרפת, במכללת באלבי-ולייר ובעבודות מזדמנות שונות וניסה להימנע מעימותים עם השלטונות.
לימודי ההוראה והתיכון.
בימי לימודיו בבית הספר הפדגוגי בטרוויזו, נהנה מלקרוא באנציקלופדיה של "ג'אקומו פרמפוליני"' ופרסם קובץ שירים ראשון בסיוען של סבתו ודודתו.
שירים אלו חוברו בהשפעת המשורר ג'ובאני פסקולי, שאת יצירותיו הכיר במהדורות הראשונות, הודות להיכרות עם אחיין של פסקולי, שהיה פקיד בבנק מקומי והעניק לו אותן במתנה.
למרות בעיות גופניות - אלרגיות קשות כמו אסתמה וקדחת השחת, שגרמו לו לסבל רב ולחרדות קיומיות, הצליח אנדראה לסיים בגיל 16 את המבחנים לקבלת תעודת הוראה ועבר את בחינות הכניסה והסיום של בית ספר התיכון ללימודים קלאסיים ע"ש קאנובה בטרוויזו.
בעקבות זאת מנהל מכללת באלבי-ואלייר שלח לו תלמידים פרטיים וכומר השכונה, "מוסיניור מרטין" נתן לו מענק של אלפיים לירות לשם המשך לימודיו.
שנות האוניברסיטה ומלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 זנזוטו התקבל למכללה לספרות של אוניברסיטת פדובה, שבה היה לתלמידם של דייגו ואלרי ושל המומחה לספרות לטינית, קונצ'טו מרקזי. פרט ללטינית, למד יוונית ועברית ובעידודו של ואלרי, התעמק בקריאת שיריהם של בודלר, רמבו והודות ללויג'י סטפאניני התוודע ליצירותיו של הלדרלין בתרגומו של ויצ'נצו אראנטה. התחיל ללמוד גרמנית על מנת שיוכל לקרוא במקור את הלדרין, גתה והיינה.
בשנת 1940 עבד כמורה ממלא מקום בבית ספר ביישוב ואלדוביאדנה (Valdobbiadene) באזור הולדתו, ונטו.
באמצעות ידידו ומורו אטורה לוצ'יני, גילה שיש בסביבה התרבותית בפאדובה איזשהו מרווח של פעילות אוטונומית ביחס למשטר, במסגרת אגודות הסטודנטים. כתב לכתב העת הנונ-קונפורמיסטי "איל בו" (Il Bo), כמו כן בביטאון האוניברסיטאי "סיגנום" (Signum) מטרוויזו, המקורבים לאידאולוגיה הפאשיסטית בצורה שטחית בלבד. עם עמיתיו לכתיבה בעיתון האחרון נמנו גם מריו לוצי, מריו טובּינו וג'ורג'ו סטרלר.
פריצת מלחמת העולם השנייה גרמה להעמקת המשבר הכלכלי של המדינה ובפרט גם של משפחת זנזוטו שנאלצה מכורח הנסיבות למכור מחצית ביתה בקאל סנטה.
בשנת 1941 לא חודשה משרתו כממלא מקום בוואלדוביאדנה ומצא עבודה אחרת בתיכון בטרוויזו.