יליד חיפה, בנם של חיה (לבית שטמפפר) והשופט צדקיהו הרכבי. יהושפט היה בוגר בית הספר הריאלי. מיד עם סיום לימודיו בתיכון, החל ללמוד פילוסופיה ולימוד המזרח ב. מגיל צעיר האמין שיש שישראל צריכה להשתלב במרחב האזורי ולכן למד ערבית ותרבות ערבית. ב-1939 עזב את לימודיו באוניברסיטה כדי להצטרף לאנשי ההגנה בקיבוץ חניתה.
ב-1943 התגייס ל של הצבא הבריטי, שירת בגדוד השני (שבשורותיו שירתו הרמטכ"לים לעתיד חיים לסקוב ומרדכי מקלף) והשתתף במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה חזר לאוניברסיטה וב-1947 השתתף בקורס הראשון שקיימה הסוכנות היהודית להכשרת דיפלומטים, בהדרכת ולטר איתן, שמשתתפיו יועדו להיות העתודה הדיפלומטית של המדינה בדרך.
במלחמת העצמאות לחם בגזרת ירושלים כמפקד פלוגת הסטודנטים בגדוד מוריה של חטיבת עציוני. במלחמה שכל את אחיו הצעיר , שנפל בעת הניסיון לכבוש את גבעת הרדאר מידי הלגיון הירדני. במהלך ההפוגה הראשונה מונה לשמש כקצין קישור ונפגש ארבע פעמים עם המלך עבדאללה במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה היה חבר המשלחת הישראלית לרודוס בשיחות על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. בינואר 1949 הצטרף לסגל משרד החוץ והיה קצין קישור בין המשרד לצה"ל וראש לשכת שר החוץ משה שרת. ב-1950 חזר לשורות צה"ל ושרת כקצין מטה לוועדות שביתת הנשק בדרגת סגן אלוף.
בדצמבר 1953 מונה לסגן ראש אגף המודיעין במטכ"ל. הרכבי שהה בצרפת לצורך לימודים, ובעקבות העסק הביש מונה לראש אגף המודיעין במטכ"ל במאי 1955. הרכבי הוביל את איסוף המודיעין והשתתף בתכנון מבצע קדש. באוקטובר 1958 קודם לדרגת אלוף. ב-1959 הודח ומתפקידו בעקבות אחריותו לפרשת ליל הברווזים, ויצא לחופשת לימודים בארצות הברית.
הרכבי למד שנה וחצי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית לתואר שני במדיניות ציבורית, וחזר לישראל בדצמבר 1960. ב-1961 הושאל למשרד החוץ, וביו היתר עמד בראש משלחת ישראלית טנגניקה, שמטרתה הייתה לקשור קשרים דיפלומטיים עם המדינה שקיבלה את עצמאותה באותה עת. בינואר 1962 מונה למשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
בשנת 1969 צורף לסגל האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר ובהמשך היה פרופסור בקתדרה על-שם מ' הקסטר ליחסים בינלאומיים וללימודי המזרח התיכון. במהלך תקופה זו הוסיף לשמש לפרקים בשירות הציבורי. בשנת 1964 היה הממונה על המחקרים האסטרטגיים במשרד החוץ. היה יועץ אסטרטגי לשר הביטחון שמעון פרס בשנים 1974 עד 1975.
הרכבי הרבה להתריע שנים רבות על הסכנות הנשקפות למדינת ישראל מצד אש"ף ובמרוצת השנים שינה את דעתו וצידד במשא ומתן עם ארגון זה.
בשנים 1976–1978 שימש כיועץ ראש הממשלה למודיעין, תחת ראשי הממשלה יצחק רבין ומנחם בגין.
יהושפט הרכבי נפטר בי"ט באלול ה'תשנ"ד, 26 באוגוסט 1994, ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים.
זובובא
זובובא (בערבית: زبوبا) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, הממוקם צפון מערבית לג'נין. היישוב מונה, נכון לשנת 2006, כ-2,100 תושבים מוסלמים. זהו הכפר הפלסטיני הצפוני ביותר בשומרון, ממש על הגבול הצפוני ביותר של הקו הירוק.
שמו משמר לפי סברא את השם בעל זבוב, אל כנעני. זיהוי זה סותר את זיהוי זהרת שייח' שעלה כנקודת שריפת השליחים על ידי אליהו, כי הכיוון משמרון הפוך.
הכפר מוזכר לראשונה בשנת 1283, בכתבי התייר הנוצרי בורכרד מהר ציון, ושם הכפר מכונה זובולה. הכפר הוקם מחדש על ידי תושבים מרומאנה, מיעבד ומסילת אל-חארית'יה.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. אך רוב האדמות החקלאיות של הכפר עברו לשליטת ישראל.
המפלגה הרדיקלית הסרבית
המפלגה הרדיקלית הסרבית (בסרבית: Српска радикална странка, Srpska radikalna stranka) היא מפלגה לאומית ימנית בסרביה. היא הוקמה ב-1991 כתוצאה מאיחודן של המפלגה העממית הרדיקלית עם תנועת הצ'טניקים של סרביה. תנועת הצ'טניקים נוסדה ב-1990 אחרי פילוג במפלגה הסרבית החדשה, והיא תומכת בהרחבת סרביה, כלומר ברעיון סרביה הגדולה. המפלגה הרדיקלית הסרבית תומכת בהחלטה 1244 של האו"ם המאפשרת לסרביה לשלוח כוחות צבא לצורך הגנה על האזרחים הסרבים בקוסובו.
המפלגה הרדיקלית הסרבית הייתה שותפה לממשלתו של נשיא יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, סלובודן מילושביץ' שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית. בהמשך, היא עברה לאופוזיציה ורק בין השנים 1998 עד 2000 היא חזרה לקואליציה.
מייסד המפלגה ונשיאהּ הוא ווייסלב ששל, אשר מאז שנת 2007 עומד לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על אישומים בפשעי מלחמה בתקופת מלחמות יוגוסלביה. כיום, סגן נשיא המפלגה ומנהיגהּ בפועל הוא טומיסלב ניקוליץ'. ניקוליץ' זכה ב-50 אחוזים מהקולות באחת ממערכות הבחירות האחרונות לנשיאות שהוכרזה כלא-חוקית. בבחירות לנשיאות בשנת 2004, קיבל ניקוליץ' 30 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני לבוריס טאדיץ' כשקיבל 45 אחוזים. בבחירות לפרלמנט ב-2007 זכתה המפלגה הרדיקלית הסרבית ב-81 מושבים מתוך 250. ב-2012 זכה ניקוליץ' בבחירות לנשיאות סרביה.
שקף
שֶׁקֶף הוא מושב עובדים במועצה האזורית לכיש, שהקימו תנועת החרות-בית"ר והסוכנות היהודית.
היסטוריה.
היישוב עלה על הקרקע בסוף שנת 1981, כחלק מתוכנית לחזק את ההתיישבות היהודית בקו התפר שבין הר חברון המיושב בכפרים ועיירות פלסטיניים לבין האזור שממערב לו. המושב נמצא כ־200 מטר מהקו הירוק, שמעבר לו נמצאים העיירות בית עווא, דיר סאמת ותרקומיא, בהם עשרות אלפי תושבים. מקור השם שקף ביישוב קדום "אום א-שקף", שמיקומו סמוך ליישוב שקף הנוכחי. בשנת 1987, חמש שנים לאחר הקמתו התגוררו במושב כ-30 משפחות.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה סבל המושב מפשיעה חקלאית נרחבת, בשל קרבתו לקו הירוק.
ב-20 ביוני 1988 נרצח חבר המושב, אלי כהן, בעת שעסק בעבודות ריסוס בכרם שלו בשעות הלילה.
בסוף שנות ה-80 סבל המושב מקשיים כלכליים וצבר חובות כבדים, ובהמשך צורף להסדר חובות המושבים.
ב-5 ביוני 1993 התגלו ליד המושב ארבעה מטעני צד. רכב שטח של רשות שמורות הטבע עלה על אחד מהם הוא התפוצץ, אך איש לא נפגע. חבלן משטרה שהוזמן לנטרל את המטענים האחרים נפצע קשה במהלך המשימה, ומת מפצעיו יומיים אחר כך.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה, בסוף 2001, הוחל בהקמת גדר בין המושב ליישובים הערבים שמעבר לקו הירוק. במהלך 2003 הוחלט על הקמת גדר ההפרדה לאורך כל הקו הירוק, כולל מעבר בגדר סמוך למושב. בספטמבר 2004 אישרה המששלה את תוואי גדר ההפרדה הצמודה ליישוב ממזרח, והקמתה החלה זמן קצר אחר כך.
בינואר 2002 אושרה תוכנית להרחבת היישוב, ביוזמה של ועד המושב. עיקרי התוכנית היו איחוד וחלוקה של מגרשים בהסכמת הבעלים, להקמת 115 יחידות דיור נוספות.
ב-2006 הוקם אתר קראווילות עבור מפוני גוש קטיף צמוד למושב, ובו שהה גרעין "מרשם", עד המעבר ליישוב הקבע נטע בשנת 2013. הגרעין התבסס ברובו על מפוני היישוב תל קטיפא מגוש קטיף ותושבי אליאב (חרוב). ביוני 2007, אושרה התוכנית להקמת היישוב חרוב (שאחר כך קיבל את השם בני דקלים) בסמוך למושב ממערב, לאחר שהמושב הגיש התנגדויות לתוכנית, עקב פגיעה בשטחים החקלאיים שלו, היא שונתה.
מיקום וגישה.
המושב ממוקם מדרום מזרח לקריית גת וממערב לחברון, בגבול שבין אזור ההר לאזור המדבר ונמצא בתוך שמורה ביוספרית. המושב עטוף בחורש טבעי ובפרחי בר רבים, בהם כלניות, רקפות, צבעונים, אירוסים ועוד. כביש הגישה למושב (כביש 3415) מתחבר צפונה לכביש 35.
בשנת 1999 נסלל כביש בין שקף להתנחלות נגוהות (כביש 3265 שקף-נגוהות), אחר כך נבנה מחסום בגדר ההפרדה בכניסה לכביש (מחסום שקף), בו מותר רק לאזרחים ישראליים יהודים לעבור לכיוון נגוהות.
ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר את מושב שקף והיישובים הסמוכים לו (אליאב, נטע, כרמי-קטיף ובני דקלים) למחלף שוקת, ומאז למושב יש גישה ישירה לאזור באר שבע.
כפר תפוח
כְּפַר תַּפּוּחַ היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי לאומי השוכנת במזרח השומרון בסמוך לעיר אריאל ושייכת למועצה אזורית שומרון.
שם היישוב.
מקור השם של היישוב הוא העיר המקראית תפוח שמוקמה בסמוך ליישוב (כנראה תל אבו זרד של ימינו).
היסטוריה.
גרעיני הנח"ל "רעות" (לעין השלושה) ו"אלה" (לנוה - ים) התיישבו לראשונה במקום ב-15.1.1978 והחזיק בו כחצי שנה עד 5.7.1978. היישוב האזרחי הוקם בט"ו באב תשל"ח (אוגוסט 1978) על ידי הפועל המזרחי כ"כפר תעשייתי" בידי גרעין של בני מושב ברקת, שעסקו בליטוש יהלומים. הסוכנות ניסתה לארגן תעסוקה בתעשייה במקום, אולם ללא הצלחה, ובסוף 1979 מינתה ועד ממונה ליישוב. בתחילת 1980 היו בתים רבים ביישוב ריקים. היישוב התאושש לקראת חגיגות חמש שנים להקמתו בספטמבר 1983.
בשנת 1990 הצטרפו לתושבי היישוב פעילי תנועת "כך" בהנהגת הרב בנימין זאב כהנא.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החל מהלך של שינוי תדמית היישוב בידי צעירים שגדלו במקום ונותרו לגור בו וכן משפחות רבות של סטודנטים מאוניברסיטת אריאל שבאו לגור במקום. בשנים 2004-2010 הוכפל מספר המשפחות במקום.
רב היישוב הוא הרב שמעון רוזנצוויג, שמכהן גם כר"מ בישיבתו של הרב דוד דודקביץ' ביצהר.
בצמוד לכפר תפוח ממוקמים המתקנים הצבאיים מוצב תפוח ומחסום תפוח.
חינוך.
בעבר שכנה במקום ישיבה ברוח משנתו של הרב מאיר כהנא, בראשות בנו בנימין זאב.