הזייפנים (גרמנית: Die Fälscher) הוא סרט דרמה אוסטרי-גרמני משנת 2007 שכתב וביים סטפן רוזוביצקי. הוא מדמה את מבצע ברנהרד, תוכנית סודית של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי לערער את יציבותה של בריטניה על ידי הצפת כלכלתה בלירות שטרלינג מזויפים של בנק אנגליה. הסרט מתמקד בזייפן יהודי, סלומון 'סאלי' סורוביץ', שנאלץ לסייע במבצע במחנה הריכוז זקסנהאוזן.
הסרט מבוסס על ספר זיכרונות שכתב אדולף בורגר, טיפוגרף יהודי סלובקי, שנכלא בשנת 1942 על זיוף תעודות הטבלה להצלת יהודים מגירוש ולאחר מכן נכלא בזקסנהאוזן כדי לעבוד במבצע ברנהרד. רוזוביצקי התייעץ עם בורגר כמעט בכל שלב של הכתיבה וההפקה. הסרט זכה בשנת 2007 בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר בשפה זרה בטקס פרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע השמונים במספר.
עלילה.
זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, אדם מגיע למונטה קרלו. לאחר שביצע צ'ק אין במלון יוקרתי ושילם במזומן, הוא מנצל את חייו במונטה קרלו, מהמר בהצלחה בקזינו ומושך את תשומת לבה של אישה צרפתית יפה. מאוחר יותר היא מגלה ספרות מקועקעות על זרועו וחושפת אותו כניצול מחנות הריכוז הנאצים.
בברלין של שנת 1936, האיש, סלומון סורוביץ', נחשף על ידי משטרת ברלין כזייפן מוצלח של מטבעות ודרכונים. הוא נתפס על ידי הגסטפו ונכלא, תחילה במחנה עבודה, אחר כך במחנה הריכוז מאוטהאוזן ליד לינץ. במאמץ להבטיח לעצמו הגנה ונוחות במחנה, הוא מפנה את כישורי הציור שלו לזיוף דיוקנאות, ומושך את תשומת לבם של השומרים, שמזמינים אותו לצייר אותם ואת משפחותיהם בתמורה למנות אוכל נוספות.
כישרונו של סורוביץ' מעורר תשומת לב רבה יותר והוא מועבר מחוץ למחנה הריכוז. הוא מבא לפני השוטר שעצר אותו בברלין ומוצא את עצמו מצורף לאסירים אחרים עם כישרונות אומנותיים או בעלי בתי דפוס ומתחיל לעבוד במחלקה מיוחדת במחנה הריכוז זקסנהאוזן המוקדשת לזיוף. הזייפנים מוחזקים בתנאים הומניים יחסית, עם דרגשים נוחים, חדר רחצה ומזון הולם, למרות ששומריהם ממשיכים להתעלל בהם אכזריות ועולבים בהם. לחבריו האסירים רקע מגוון: החל במנהלים, בנקאים יהודים וכלה באסירים פוליטיים ובעוד חלקם מסתפקים בעבודה עבור הנאצים כדי להימנע מלהישלח למחנות ההשמדה, אחרים רואים במאמציהם תמיכה במאמץ המלחמתי הגרמני.
תחילה נראה שהשמירה על אני העצמי מנחה את סורוביץ', אך מניעי הזיוף שלו לנאצים מסתבכים בשל דאגתו ההולכת וגוברת לחבריו האסירים, מודעותו לתפקידם במלחמה הרחבה נגד הנאצים וגאוותו המקצועית בזיוף דולר אמריקאי, מטבע שהוא לא הצליח בעבר לזייף.
סורוביץ' מלהטט בין דרישות הנאצים להתקדם, לנחישותם של חבריו לזיוף לחבל במבצע ולנאמנויותיו לחבריו האסירים. האסירים מזייפים בהצלחה את הלירה הבריטית אך מעכבים בכוונה את זיוף הדולר האמריקני. בהדרגה, האסירים מבחינים במלוא הראיות לכך שהמלחמה התהפכה באופן מוחלט כנגד הנאצים. יום אחד מודיעים פתאום שומרי המחנות כי יש לפרק את מכונות הדפוס ולהעבירם, מה שמוביל את הזייפנים לחשוש שייהרגו לבסוף. לפני שקורה להם משהו, השומרים הגרמנים בורחים מהמחנה עם בוא הצבא האדום. אסירים מורעבים מאזורים אחרים במחנה, חמושים בכלי נשק שהוחרמו, משתלטים ופורצים למתחם בו הוחזקו הזייפנים במותרות יחסית. האסירים משוכנעים שהם קציני אס אס ומאיימים לירות בהם ומשתכנעים רק כשהם רואים את הספרות המקועקעות על ידיהם של הזייפנים, שמספרים על מעשי הזיוף שלהם לאסירים האחרים.
לאחר מכן, הסרט חוזר למונטה קרלו שלאחר המלחמה, שם סורוביץ', נראה נגעל מהחיים שהוא מנהל עכשיו במטבע שזייף עבור הנאצים, מהמר במכוון על כל כספו. כשהוא יושב לבדו אחר כך על החוף, מצטרפת אליו האישה הצרפתייה, מודאגת לאחר הפסדיו הרבים. כשהם רוקדים לאט יחד על החוף, היא ממשיכה להעיר על כל הכסף שאבד לו, אך הוא משיב בצחוק, "אנחנו תמיד יכולים להרוויח יותר".
הפקה.
פרט למוזיקה של מריוס רוהולנד, הפסקול מורכב מטנגו קלאסי שנרשם לפני עשרות שנים על ידי נגן המפוחית הארגנטיני הוגו דיאז והקלטות אופרה משנות השלושים והארבעים.
הכרה וקבלה.
תגובת המבקרים.
"הזייפנים" מחזיק בציון של 78/100 באתר Metacritic. הסרט הופיע ברשימת עשרת הסרטים של שנת 2008 באתר. ג'וש רוזנבלט מ"האוסטין כרוניקל" ציין את הסרט בתור הסרט הרביעי הטוב ביותר של 2008 ואלה טיילור מעיתון"LA Weekly" תיארה אותו בתור הסרט השמיני הטוב ביותר של 2008.
מדיה ביתית.
"הזייפנים" שוחרר (עם כתוביות באנגלית) ב-DVD ובדיסק Blu-ray בבריטניה על ידי Metrodome Distribution ב-17 במרץ 2008 ובארצות הברית על ידי Sony Pictures Home Entertainment ב-5 באוגוסט 2008.
יניב ביטון
יניב ביטון (נולד ב-1 ביולי 1978) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון וקומיקאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, להורים מנהלי חשבונות. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו למעלה אדומים. למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
את שירותו הצבאי עשה ביחידת מודיעין והודות לבקיאותו בערבית, אף המשיך לשירות קבע למשך שנה וחצי. לאחר שחרורו מצה"ל, טייל חצי שנה בהודו וכשחזר, החל ללמוד משחק בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". הוא סיים את לימודיו שם בשנת 2004. במהלך הלימודים זכה במספר מלגות.
קריירה.
בתיאטרון.
בתיאטרון הספרייה: ב-2004 גילם את המטורף - התפקיד הראשי בהצגה "אנרכיסט מפוקפק" מאת דאריו פו שביים יואב מיכאלי, גילם את רוג'ר במחזמר "גריז" מאת ג'ים ג'ייקובס ו-וורן קייסי שביים גלעד קמחי, וגילם את פאק ב"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 שיחק במחזמר "להיות מעורב" שכתבו דנה פורר ועדינה חיימיס שגם ביימה.
בתיאטרון הארצי לנוער: ב-2006 שיחק בהצגה "ססגוניה" שכתבה דתיה בן דור וביים רפי ניב.
במסגרת "Stage and Business" של מרכז הפרינג' בבית ציוני אמריקה: ב-2006 גילם את טום בהצגה "דרך גגרין" מאת גרגורי בארק שביים יוסף פיצ'חדזה.
ב-2007 הצטרף להרכב הקומי "הגדוד העברי" שביימה מוריה זרחיה.
בפסטיבל פותחים במה: ב-2008 שיחק בהצגה "סוף העולם של דבי ואלון" מאת: ג'ני אייזקס-אלעזרי שביימה שרית הררי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: שיחק בהצגה "השיר הזה הוא גם שלי" שכתב וביים יקי מחרז.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2014 שיחק בהצגה "המוגבלים" מאת גור קורן שביים גלעד קמחי, ב-2015 שיחק בגרסה מחודשת לקומדיה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של אודי בן-משה, ב-2018 מגלם את דמותו של המשרת טרופלדינו במחזה "משרתם של שני אדונים".
בקאמרי.
ב-2005 השתתף במופע "שירת הקאמרי" שביים צדי צרפתי גילם את רוזנקרנץ ואת אוסריק בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. באותה שנה שיחק בהצגה "פלונטר" אותה כתבה (בשיתוף השחקנים) וביימה יעל רונן. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח. ב-2006 גילם את קאמי שאנדביז בהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.
ב-2007 גילם את ג'קי בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, וגילם את רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד שביימה יעל רונן. ב-2008 שיחק בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2009. ב-2009 שיחק בהצגה "כסף עובר ושווא" מאת ריי קוני שביים לזלי לוטון, וגילם את גידי ברבי בהצגה "ע' 17" מאת שי להב ויוני זיכהולץ שביים נועם שמואל. ב-2010 גילם את סילביו בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב. ב-2011 גילם את דרומיו מסיראקוז בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את פופר בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב. ב-2013 שיחק בהצגה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן שביים גלעד קמחי.
בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון.
ב-2009 גילם את יגאל תמיר בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" שיצר וביים שמואל הספרי. שיחק ב"חידון האשליות", שעשועון טריוויה פארודי בערוץ 24 בהנחיית דרור רפאל. ב-2009 דיבב את דמותם של אושרי כהן, אייל גולן, חיים רביבו, יהודה לוי, מודי בר און ומתי כספי בסדרת האנימציה "סלב'ס". באותה שנה גילם חייל ישראלי בסרט הזמן שנותר של הבמאי הפלסטיני אליה סולימאן.
ב-2011 החל לגלם דמויות שונות בתוכנית האירוח ההומוריסטית "קאמבק", בערוץ הוט קומדי סנטרל ובתוכנית הטלוויזיה "נבחרת ישראל בטלוויזיה" ששודרה בערוץ 10.
ב-2012 גילם את חג'בי בסדרת הטלוויזיה "נויורק" ואת אלעד בסדרה "אלנבי". באותה שנה הצטרף לעונה השביעית של התוכנית "צחוק מעבודה" בה חיקה אנשים שונים כגון מיכל דליות, דודו אהרון ומשה פרסטר.
ב-2013 גילם את דמותו של ניצן בסדרת הטלוויזיה "בלתי הפיך" ואת כריסטיאנו אלבז בסדרה "הקלמרים" ששודרה בהוט. באותה שנה גילם בסדרה "הבורר" את יעקב בינו, חוסה בבית-משוגעים.
משנת 2014 משחק בתוכנית המערכונים "היהודים באים". באותה שנה גילם את נחי בסרט הקולנוע "שושנה חלוץ מרכזי" שכתב עודד רוזן וביים שי כנות.
בשנים 2015–2016 שודרה בערוץ 2 סדרת הדרמה "המדרשה", שבה גילם ביטון את קובי פרחדל. בנוסף, משנת 2015 מגלם את דמותו של יגאל בסדרה "לה פמיליה" שעלתה בערוץ 10.
החל מ-2016 ביטון הוא אחד הפרזנטורים של אתר הנופש "טרווליסט".
בשנת 2017 הגיש סדרת תעודה קומית על הנעשה ברשתות החברתיות "מדע הטיפשות" בערוץ הראשון. באותה שנה החל לגלם את אלברטו בסדרה "הכלום הגדול".