בהמשך מביאים לקיסר ציפור מכנית שגם היא שרה בצורה נפלאה. במשך הזמן לאנשים כבר נמאס משירתה הלא מגוונת של הציפור המכנית, ואילו הזמיר האמיתי פרח לו מהארמון. בסוף נשברת הציפור המיכאנית והקיסר עצמו נוטה למות. הזמיר שומע על מצבו של הקיסר והוא חוזר לארמון, מזמר לקיסר שבריאותו משתפרת ואילו מלאך המוות עוזב את הארמון.
פרסום הסיפור.
הסיפור התקבל היטב עם פרסומו בקופנהגן בשנת 1843 בקובץ סיפורי האגדות החדשות. ההערכה היא שההשראה לסיפור הייתה על רקע אהבתו הנכזבת של הסופר לזמרת האופרה ג'ני לינד שכונתה "הזמיר השוודי".
בסיפור קיימים מוטיבים המזכירים את אגדת בגדי המלך החדשים. מלך מבודד בארמונו ואינו חש בנעשה סביבו ואינו ער למצב הקשה של עניי העם. הוא מוקף יועצים מלאי אינטרסים אישיים הדואגים לשמור על עצמם ומעמדם.
הסיפור עובד לאופרה, לבלט, למחזה מוזיקלי, לדרמת טלוויזיה ולפרק בסדרת האנימציה אגדות אנדרסן ששודרה גם בישראל.
תרגומים לעברית.
הסיפור תורגם לראשונה על ידי דוד פרישמן ויצא בוורשה בשנת תרנ"ו (1896). מאז הוא תורגם ועובד פעמים רבות, בהם על ידי נתן אלתרמן (1960). הסיפור הודפס במסגרת קובצי אגדות וסיפורים של אנדרסן וגם בספרונים נפרדים.
יחסי הוותיקן–מלזיה
יחסי הוותיקן–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין קריית הוותיקן לבין פדרציית מלזיה.
היסטוריה.
בשנת 2002 ביקר ראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד בוותיקן ונועד עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני. במהלך ביקור נוסף של ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק, בוותיקן, ופגישתו עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בארמון בקסטל גנדולפו, הושלם הסכם להקמת יחסים דיפלומטיים בין הכס הקדוש למלזיה. בכך הפכה מלזיה למדינה ה-179 שכוננה יחסים רשמיים עם הכס הקדוש.
לכס הקדוש הייתה בעבר משלחת אפוסטולית בבנגקוק והייתה אמונה על הקשר עם מלזיה. מצב זה נמשך עד ינואר 2013 עת מונה הארכיבישוף האמריקאי ג'וזף סלבדור מרינו לנונציו הראשון במלזיה.
בשנת 2016 מינתה מלזיה את ברנרד גילוק דומפק לשגריר התושב הראשון בוותיקן. בשנת 2017 פתח הוותיקן את בית המשלחת הרשמי שלו בקואלה לומפור.
גרגורי דפרל
בית הספר סאמרהיל
דגל המנדט הבריטי
במהלך המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על פלשתינה (א"י) שהתקיים בין השנים 1920–1948 שהוכר רשמית על ידי חבר הלאומים ב-29 בספטמבר 1922, היה דגל הממלכה המאוחדת לדגל הרשמי של המנדט הבריטי, אולם היו גם מספר דגלים מקומיים למחלקות ממשלת המנדט ולפקידי הממשל. הדגל היחיד הספציפי שלא הוגבל לשימוש רשמי ממשלתי היה דגל ימי של פלשתינה (אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בפינה ומעגל לבן בצידו ובתוכו כתוב פלשתינה) שהונף על ידי האניות הרשומות בשטח המנדט בין השנים 1927 עד 1948. דגל זה היה בשימוש מוגבל מאוד ולא אומץ על ידי היהודים או הערבים. הוא התבסס על הנס האדום (שיועד לשימוש אזרחי) במקום הנס הכחול (ששימש כבסיס לדגלי כמעט כל השטחים האחרים באפריקה ובאסיה שהיו תחת שלטון בריטי) מכיוון שהוא נועד לשימוש רק בים על ידי אניות לא-ממשלתיות.
דגלים ערבים.
הערבים בארץ ישראל הדפיסו לעצמם דגלים עצמאיים, לרוב בווריאציות של דגל המרד הערבי. בשנת 1929 נערך דיון בדבר הדגל הפלסטיני והעיתון "פלסטין" פרסם בעמוד השער הצעה לדגל והמנון פלסטיני. הוצעו דגלים שונים ומגוונים, והם התבססו בעיקר על דגל המרד הערבי, לצד שימוש בצלבונים עם סהרונים וצבע כתום. במהלך המרד הערבי הגדול בין השנים 1936–1939 צולמה קבוצה עם דגל הדומה לדגל הפלסטיני הנוכחי, אך עם סהר וצלב וכן כתובת בערבית.
דגלים יהודים.
השימוש בדגלים ציוניים או עבריים היה נפוץ ביישוב היהודי, מכיוון שגופים של תושבים יהודיים בארץ ישראל הוקמו עוד טרם הקמת מדינת ישראל, דגלים אלה היו בשימוש על ידי מוסדות שונים כמו הסוכנות היהודית וההסתדרות. אולם היישוב היווה רק אחת מהקהילות האתניות במדינה, והוא זכה להתנגדות עזה מצד הערבים בארץ ישראל. לפיכך, דגלים עבריים מעולם לא הוכרו על ידי הרשויות הבריטיות, שטענו לאורך כל שנות המנדט לחוסר משוא פנים בין היהודים והערבים, וכי הדגל הרשמי היחיד הוא דגל הממלכה המאוחדת.
עם זאת, המילון הצרפתי Le Petit Larousse Illustré מכיל קטע דגלים עולמי שמראה כי בין השנים 1924–1939 היה דגל פלשתינה מגן דוד צהוב על רקע כחול לבן. לא ברור על סמך מה בחר המילון בדגל זה כמייצג את המנדט הבריטי, בעוד שמה שיהפוך אחרי 1948 לדגל ישראל היה שונה לחלוטין.
ב-1934 פרסם המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק תצלום של דגל דומה לזה שבמילון הצרפתי שהונף על ידי ספינת הקיטור "עמנואל" - הספינה היחידה בבעלות חברת המשלוחים חופיה שהייתה חברה ציונית. בכיתוב נכתב כי "עמנואל", המניפה את דגל פלשתינה, עוגנת בסאות'המפטון, אנגליה. ספינת סחר זו הייתה הראשונה שהניפה דגל מעין זה. באופן טרגי, חודשים ספורים לאחר פרסום הידיעה בנשיונל ג'יאוגרפיק טבעה הספינה בים הצפוני ובכך הקיץ הקץ על חברת חופיה. בהמשך, מפעלי ספנות ישראלים, בהם חברת צים, לא השתמשו בדגל כזה.
בבילון פארק
קבוצת בבילון פארק ישראל או בשמה הממותג בבילון פארק (באנגלית: Babylon Park) היא רשת לונה פארק ישראלית מקורה הממוקמת בכל רחבי הארץ ומונה היום (2022) 12 סניפים בישראל, סניף בבלגרד סרביה, סניף בקמדן מרקט לונדון. הפארק מיועד למשפחות, ילדים ונוער. שטח סניפיה הוא מ-200 ועד 2,000 מטר רבוע.הבעלים של בבילון פארק הוא איש העסקים אפי מלכה.
סניפים בישראל.
הרשת מונה כיום 12 סניפים בפריסה ארצית (מצפון ועד דרום) :
בבילון פארק ראש פינה - קניון החאן
בבילון פארק קריית אתא - קניון שער צפון ״איקאה״
בבילון פארק נצרת  - דושי סנטר
בבילון פארק חדרה - קניון עופר
בבילון פארק נתניה - קניון עיר ימים
בבילון פארק תל אביב - נמל ת״א
בבילון פארק רמת גן - קניון איילון
בבילון פארק ירושלים - תלפיות
בבילון פארק אשדוד - ביג פאשן
בבילון פארק באר שבע - גראנד קניון
בבילון פארק אילת - קניון אייסמול
הגשר התלוי קפילנו
הגשר התלוי בקפילנו (באנגלית Capilano Suspension Bridge) הוא גשר חבלים, שנמצא בצפון ונקובר, הסמוכה לעיר ונקובר, שבקולומביה הבריטית בקנדה, ומחבר בין שתי הגדות של נהר קפילאנו.
הגשר נמתח לאורך כ-137 מטר ועובר מעל ערוץ נהר הקפילנו, הזורם כ-70 מטרים מתחתיו. הגשר מאפשר מעבר של כ-1,300 אנשים ביחד.
היסטוריה.
הגשר התלוי נמצא בחלקו הדרומי של פארק קפילנו, שנקרא על שם קיאפלינו, אחד מראשי השבטים האינדיאניים של האזור.
הגשר הראשון החל להיבנות בשנת 1888, על ידי מהנדס סקוטי בשם ג'ורג' גרנט מקאי. הוא בנה אותו כדי שבעלי האדמות שישבו בגדה הנגדית של הנהר יוכלו להגיע לאדמותיהם. הגשר נבנה מקנבוס. לאחר מותו של מקאי, הוחלף הגשר בגשר בנוי כבלים בשנת 1903. בשנת 1914 חוזק הגשר בכבלים נוספים. בשנת 1953 רכש ריי מיטשל את נכס הגשר מאנרי אובנאו וקידם באגרסיביות את פרסומו ברחבי העולם. הוא בנה מחדש את הגשר ב-5 ימים בשנת 1956, ועיגן את הכבלים ב-13 טון בטון בשני קצותיו. כמו כן, דאג לפיתוח השבילים בצד המערבי של הגשר, והפיכת בית התה לחנות מזכרות.
אטרקציות נוספות.
מלבד הגשר, באתר ישנם עוד מספר אטרקציות:
האגודה הספרותית היהודית-הונגרית
האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (בהונגרית: Izraelita Magyar Irodalmi Társulat, בקיצור: IMIT) קיימה את האספה הכללית המכוננת ב־14 בפברואר 1894, לאחר דיון ממושך ביוזמת הלשכה היהודית הלאומית בהונגריה. מטרת האגודה הייתה להציג את הספרות הדתית והמדעית היהודית ואת חיי הקהילות היהודיות בהונגריה, על ידי פרסום והפצה של יצירות רלוונטיות, הקראות פומביות של יצירות, העלאת סוגיות קריירה והענקת פרסים. מקום מושב האגודה היה בבודפשט ונוהלה על ידי דירקטוריון ואספה נבחרת. היא פרסמה ספר שנה, שבכל אחד מכרכיו פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור. האגודה הספרותית פרסמה את התרגום הראשון הרשמי של התנ"ך להונגרית שתורגם במלואו בארבעה כרכים והותאם בקפדנות לטקסט העברי המקורי. נשיא האגודה היה הרב שמואל קוהן (רב).
פעילות.
היקף פרסומי האגודה, לרבות הכרכים של "ספר השנה", הגיע ל 48. בכל כרך בספר השנה פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור. שני הכרכים הראשונים נערכו על ידי וילמוש (בנימין בן זאב) בַּכֶר ופרנץ מזאי. הכרכים 3 ו -4 נערכו על ידי וילמוש בכר ויוז'ף באנוצי, ובהמשך נערכו הכרכים על ידי באנוצי (שהיה ממקימי האגודה והרוח החיה בה) לבד. האגודה הספרותית הוציאה לאור בנוסף לתרגום התנ"ך גם תנ"ך לנוער בשני כרכים. פרסומים משמעותיים אחרים של החברה היו תולדות יהודי העיר שּוֹפּרוֹן ושל בודפשט (פולאק, ביכלר); צורת ארגון הקהילות היהודיות במדינות אירופה, חיי רש"י (וולס); ספריית הדיפלומות של יהדות הונגריה (פריש); ספר התפילות של שמעון פֵּצִ'י (גוטמן-הרמוש); תולדות הספרות היהודית וההיסטוריה האוניברסלית של היהודים. נשיאי החברה היו: שמואל קוהן, ואחר כך דיולה פישר. התנאים האומללים של תקופת מלחמת העולם הראשונה מנעו מהחברה לתפקד כהלכה, אך בשנת 1928 היא הוקמה מחדש עם ההנהלה הבאה: יו"ר: אדולף ורטהיימר, יו"ר משותף: דיולה פישר, מזכיר: פרנץ הבשי, גזבר: פרנץ סֵיקֶיי. יועץ משפטי: גזה דֵשִי. האגודה המשיכה את פעילותה ברוח הישנה ולפי מטרות של המייסדים.
Pixel Buds
Pixel Buds הן אוזניות אלחוטיות שפותחו ומשווקות על ידי גוגל. הן הושקו ב־4 באוקטובר 2017 באירוע ההשקה של "Made By Google" וניתן היה להזמין אותן מראש מחנות Google באותו היום. מובנית בהן ה־Google Assistant, הסייעת הווירטואלית של גוגל, והן בעלות תמיכה ב־גוגל תרגום.
מאפיינים.