סטנלי מונה להיות המושל הכללי של קנדה והמפקד העליון של אי הנסיך אדוארד ב-1 במאי 1888. בעת כהונתו סייר רבות לאורכה ולרוחבה של קנדה, פגש את תושבי האומות הראשונות ואת המתיישבים החדשים. הוא העריך במיוחד את ערכי הטבע של קנדה, אותם למד להכיר בסיוריו. בביקורו במערב קנדה ב-1889 חנך בעיר ונקובר את הפארק העירוני הגדול הקרוי היום על שמו, פארק סטנלי.
סטנלי היה מושל בעל מעמד שהעניקה לו המלכה ויקטוריה שאיפשר לו להעניק חנינות ולהמתיק עונשם של עבריינים, כולל עונש גופני - סמכות שלא ניתנה אוטומטית למושל הכללי. הוא שמר בקנאות על אופייה הא-פוליטי של משרת המושל, למשל כשסירב לבטל חוק של קוויבק שאיפשר מתן פיצוי מכספי הפרובינציה למסדר הישועי על אדמה שניתנה לו ממלך צרפת. הפרובינציות האחרות דרשו מסטנלי להשתמש בסמכותו ולבטל את החוק, אותו ראו כהעדפה לא ראויה של הכנסייה הקתולית - אולם סטנלי סירב.
גביע סטנלי.
בניו ובתו של הלורד סטנלי היו שחקני הוקי קרח, וכתוצאה מכך הפכו הלורד ואשתו, ליידי קונסטנס סטנלי, לאוהדים נלהבים של הענף.
ב-1892 תרם הלורד סטנלי גביע על מנת להעניקו מדי שנה לאלופת ההוקי קרח של קנדה. הגביע, הנקרא כיום גביע סטנלי על שמו של הלורד, הוענק לראשונה ב-1893 ויועד לקבוצות חובבניות. ב-1909, עם התפתחותו של ההוקי קרח המקצועני, החלו מתחרות קבוצות מקצועניות על הגביע. ב-1926 הפך הגביע לנחלתה הבלעדית של ליגת ה-NHL שהפכה לליגת ההוקי קרח המקצוענית העיקרית של צפון אמריקה. מאז ועד היום מוענק הגביע מדי שנה לזוכה באליפות ה-NHL.
גביע סטנלי נחשב כיום לאחד מהסמלים החשובים של תרבות קנדה, הן זו הספורטיבית והן הכללית (על אף שעל הגביע מתחרות גם קבוצות מארצות הברית המשחקות ב-NHL). סטנלי זכה בעקבות כך להתקבל כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח ב-1945, שנת היווסדו של ההיכל.
סיום תפקידו בקנדה ואחריו.
סטנלי עמד לסיים את תפקידו בקנדה בנובמבר 1893, אולם סיום תפקידו הוקדם עקב מות אחיו הבוגר - ארל דרבי ה-15. סטנלי ירש את תוארו של אחיו והפך לרוזן דרבי ה-16, ושב לאנגליה ב-15 ביולי 1893.
התפקיד הבכיר ביותר אותו מילא לאחר שובו מקנדה היה ראש עיריית ליברפול, בין 1895 ל-1896. כשאוניברסיטת ליברפול הפכה לאוניברסיטה עצמאית ב-1903, כיהן סטנלי כנשיא הראשון שלה.
מורשתו.
עקב העובדה שיזם ותרם את גביע סטנלי, הפך הלורד סטנלי עצמו לסמל תרבות בקנדה, שהוקי קרח הוא ענף הספורט החשוב ביותר בה ואחד משני ענפי הספורט הלאומיים הרשמיים. גביע סטנלי נחשב היום למורשת החשובה ביותר שהותיר אחריו הלורד סטנלי בקנדה.
הפארק העירוני הגדול של ונקובר, אותו חנך סטנלי בסיורו במערב קנדה ב-1889, קרוי היום פארק סטנלי על שמו.
פארקים על שמו קיימים גם בליברפול, שבה שימש ראש עיר, ובבלקפול שמטעם המחוז בו היא נמצאת שימש כחבר פרלמנט בתחילת דרכו הפוליטית. בפארק הקרוי על שמו בליברפול היה מיועד לקום אצטדיון סטנלי פארק, אצטדיונה העתידי של קבוצת הכדורגל ליברפול, אך התוכניות להקמתו נגנזו בסופו של דבר.
מטפס ההרים אדוארד וימפר, שהתפרסם כמטפס הראשון שטיפס על המטרהורן, קרא על שמו את פסגת סטנלי הנמצאת בדרום קולומביה הבריטית, לאחר שהיה הראשון לטפס גם עליה.
פרדריק סטנלי
פרדריק סטנלי, רוזן דרבי ה-16
קו הרכבת לראשון לציון מערב
ויזלטיר
נ.ב. החתול שלך מת! (סרט)
נ.ב. החתול שלך מת! (באנגלית: P.S. Your Cat Is Dead) הוא סרט קומדיה משנת 2002 בבימויו ובכיכובו של סטיב גוטנברג. הסרט מבוסס על מחזה משנת 1975 מאת ג'יימס קירקווד ג'וניור, שהוא עיבוד שלו לרומן שכתב ושיצא לאור לראשונה בשנת 1972.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בערב השנה החדשה, כאשר לגיבור הסרט, ג'ימי זוּל (השחקן סטיב גוטנברג) יש יום רע במיוחד. הצגת היחיד שלו אינה מצליחה, הרומן הלא גמור שלו נגנב, וחתולו האהוב טנסי (הנקרא על שם המחזאי טנסי ויליאמס) נפטר במרפאה הווטרינרית. בנוסף, חברתו זרקה אותו בערב הסילבסטר.
ג'ימי נותר לבדו בביתו, שוקע ברחמים עצמיים ודיכאון, ונמצא על סף התמוטטות עצבים. כאשר בחור צעיר פורץ לביתו, ג'ימי מתנפל עליו בחמת זעם, קושר אותו, ומתחיל להוציא עליו את התסכולים.
בהמשך מסתבר שלפורץ, אדי ויטו, שיצא מהארון לאחרונה, יש כמה תסכולים משלו, כולל כעסים על אשתו לשעבר שעזבה אותו לאחר שגילה לה שהוא נמשך לגברים, ואינה מאפשרת לו לפגוש את בנו. הקשר בין שני הגברים נרקם באופן מרתק וקומי, ובהמשך הם אף מסייעים זה לזה.
ביקורות ותגובות.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטים גאים בפילדלפיה בשנת 2002.
הוא קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 24% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות.
נ.ב. החתול שלך מת
Europeana
Europeana.eu (בעברית: אירופיאנה או יורופיאנה) הוא אתר אינטרנט המספק גישה למיליוני ספרים, ציורים, סרטים, פריטי מוזיאון וחומרים ארכיוניים שעברו דיגיטציה באירופה.
רקע.
הפרויקט נולד ממכתב ששלח באפריל 2005 נשיא צרפת ז'אק שיראק, יחד עם ראשי ממשלות גרמניה, ספרד, איטליה, פולין והונגריה לנשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו. המכתב המליץ על הקמת ספריה וירטואלית אירופית שתנגיש את המורשת התרבותית של אירופה, בין היתר כתגובה לפרויקט של חברת גוגל הקליפורנית "גוגל ספרים".
הפרויקט, שכונה תחילה "European digital library network) "EDLnet; רשת ספריה דיגיטלית אירופית), נועד להציג אבטיפוס של שירות חוצה גבולות ודומיינים שיעמיד את המשתמש במרכז. האבטיפוס הושק ב-20 נובמבר 2008, וכלל בעת הפרסום למעלה מ-4,500,000 אובייקטים דיגיטליים שהגיעו מלמעלה מ-1000 מוסדות, כולל ספריות לאומיות, גלריות ומוזיאונים אירופאים מפורסמים. האתר לא היה נגיש למשך זמן רב לאחר שנתקל בביקוש רב עם ההשקה (עד 20 מיליון צפיות לשעה), ושב לפעול בדצמבר 2008 אחרי שורה של שדרוגים טכניים. בחודש פברואר 2009 הושק היורש של EDLnet: Europeana גרסה 1.0.
המאגר.
נכון ליולי 2016, הועלו לאתר מעל 54 מיליון אובייקטים מכ-1,500 מוסדות, בעיקר מאירופה, בהם מוזיאונים מרכזיים כגון הרייקסמוזיאום באמסטרדם והלובר – לצד מוזיאונים וארכיונים מקומיים מכל המדינות החברות ב. כל אלו יוצרים יחד אוסף המאפשר למשתמש לעיין במורשת המדעית והתרבותית של אירופה, מזו הפרהיסטורית ועד זו של ימינו. ציורי המונה ליזה של לאונרדו דה וינצ'י, נערה עם עגיל פנינה מאת יאן ורמיר, כתבי צ'ארלס דרווין ואייזק ניוטון והמוזיקה של וולפגנג אמדאוס מוצרט הן כמה מגולות הכותרת של הפרויקט.
בשנת 2010 השיג הפרויקט את מטרתו הראשונית, לאפשר גישה ל-10 מיליון אובייקטים דיגיטליים. ב-2011 שולבו תכונות חדשות באתר, כגון כלי תרגום וכן יכולת לקבל מידע נוסף באופן אוטומטי על ידי שאיבת מידע מוויקיפדיה ואתרים נוספים.
הפרויקט ממומן על ידי תוכנית eContentplus של הנציבות האירופית, בכ-100 מיליארד יורו המחולקות כדלקמן: 20 מיליארד לספריות, 39 מיליארד למוזיאונים, 41 מיליארד לארכיונים לאומיים, 50 מיליארד לארכיונים אורקוליים. האתר דומה לשירות שמספק האתר גאליקה, אולם יש לו ממשק משתמש גרפי ומודרני וכן אינדקס טקסטואלי מתקדם יותר.
בשנת 2011 נטענו לאתר קרוב ל-3,000 פריטים מאוסף המפות של הספרייה הלאומית בישראל כמו גם ספרים נדירים, כאשר התוכנית היא להעלות פריטים נוספים מאוסף הכתובּות של הספרייה.
תפעול.
האובייקטים הדיגיטליים אינם מאוחסנים במחשב מרכזי אלא נשארים ברשתות מוסדות התרבות אליהם הם שייכים. Europeana אוספת מידע קשור או מטהדטה על האובייקטים, כולל תמונות תצוגה קטנות, שדרכם מתאפשר למשתמש לחפש את הפריטים, ולאחר שמוצא את שחיפש הוא יכול להקליק על הפריט וכך להגיע לאתר שמכיל את האובייקט המקורי.
למוסדות תרבות (ספריות, מוזיאונים, ארכיונים ואוספים אורקוליים) אסטרטגיות שונות בקיטלוג תוכן. גם למדינות השונות שיטות משלהן. על מנת להפוך את המידע לבר חיפוש, התוכן חייב להיות ממופה לפי תקן אחיד, המכונה "Europeana Semantic Elements" (אלמנטים סמנטיים של Europeana). תקן המטהדטה הנוכחי של האתר משתמש במכנה המשותף הנמוך ביותר לשילוב סוגים שונים של תכנים דיגיטליים. עם זאת, התכנון הוא להתחיל להשתמש בסטנדרט עשיר יותר – Europeana Data Model – מה שיאפשר מתן מידע טוב יותר למשתמש. האתר מקבל את המטהדטה של האובייקטים הדיגיטליים כפי שהם, ואינו מקבל החלטות לגבי דיגיטציה. המוסדות הם אלו המחליטים אלו אובייקטים יעברו דיגיטציה.
לירון לב
לירון לב (נולד ב-5 בדצמבר 1982) הוא זמר, פזמונאי, מלחין, שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
לירון לב נולד וגדל בפתח תקווה, וב-1989 בגיל שבע החל לנגן בגיטרה, לשיר ולשחק. כבר בילדותו כתב שירים עם אחיו וביצע אותם בתחרויות לכישרונות צעירים: ב-1993 בגיל 11 זכה בתחרות "פסטיקט" עם השיר "דור זהב" וב-1997 בגיל 15 זכה בתחרות "קולות וצלילים" עם השיר "כמו סרט מצויר".
שירת בצה"ל בלהקת חיל החינוך בהרכב אקוסטי בשם "ארבע על ארבע". בשנת 2002, בעודו חייל, הופיע בתוכנית "כדי שלא יאבד", תוכנית מיוחדת להנצחת חללי צה"ל שמפיקה הטלוויזיה החינוכית בשיתוף קצין חינוך ראשי ומשודרת מדי שנה ביום הזיכרון. לב ביצע את השיר "לא שכחתי דבר" שהלחין למילותיו של חייל שנפל.
קריירה.
כנער צעיר שיחק בתפקידי-משנה במחזות זמר: בשנת 1995 גילם את תפקיד פרידריך פון טרמפ (הילד השני במשפחה) במחזמר "צלילי המוסיקה" בכיכובה של חני נחמיאס, ובשנת 1997 השתתף במחזמר המקורי "הלב" בכיכובו של טוביה צפיר.
כמדבב.