סמיח אל-קאסם (בערבית: سميح القاسم; 11 במאי 1939 - 19 באוגוסט 2014) היה משורר דרוזי ישראלי, יליד עבר הירדן. קומוניסט ופעיל פוליטי. הוא כתב בשפה הערבית וייצג קבוצה בציבור הדרוזי, אשר מעוניינת בחיזוק הזהות הערבית-פלסטינית של הדרוזים בישראל, ומתנגדת לגיוס החובה של הציבור הדרוזי לצה"ל.
ביוגרפיה.
אל-קאסם נולד בעיר זרקא (כיום בירדן). אביו שירת בלגיון הערבי והגיע במקור מהכפר ראמה שבגליל. לפני מלחמת העצמאות חזרה המשפחה לכפר ראמה, שם למד בבית ספר יסודי ובתיכון למד בנצרת. לאחר מכן החל לעבוד בהוראה. אל-קאסם הוא הצעיר הדרוזי הישראלי הראשון שסירב לשרת בצה"ל מטעמים ערביים-לאומיים. ב-1965 פוטר ממשרתו כמורה עקב פעילותו הפוליטית.
אל-קאסם שימש כעורך עורך בטאון המפלגה הקומוניסטית – "אלאתיחאד". זו הייתה במת הפרסום הראשונה שלו. עוד ערך את עיתון "האדא אל עאלם", המהדורה הערבית של העולם הזה, והתפטר מתפקידו ב-1966.
את שיריו הראשונים של אל-קאסם ניתן להגדיר כ"שירים קומוניסטיים". שירתו חברתית ופוליטית - דבר שניכר גם בשירתו הלירית. הוא אמן השיר הארוך. רבים משיריו הולחנו והם ידועים בכל רחבי העולם הערבי. בערוב ימיו, שיריו הגותיים, בצל המחלה.
בינואר 1968 הטיל עליו אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר צו ריתוק שחייב אותו להתייצב פעמיים ביום בתחנת משטרה ואסר עליו לצאת את ביתו כל יום משעה 17:00 עד 05:00 בבוקר.
באוקטובר 1968 נעצר בשובו מבולגריה, כאשר ברשותו חומר הסברה של פת"ח.
ב-1969 הביא פרסום קובץ שיריו "והיה כי תבוא ציפור הרעם" למעצרו בחשד להסתה למרד. עותקי הספר נאספו על ידי המשטרה.
במאי 1978 נחשפה כוונה לצנזר שיר שלו שהודפס בכתב העת , בטרם הופץ. במחאה על כך דרשו המשוררים דליה רביקוביץ', יהודה עמיחי ומאיר ויזלטיר לגזור גם את שיריהם מן החוברת.
בשנת 1992 החליף את מוחמד ותד כעורך השבועון "כל אל-ערב". בין השנים 1986 ל-1988 פרסם יחד עם מחמוד דרוויש את הספר "מכתבים בין שני חלקי התפוז". בשנת 1995 תרגם משירי רוני סומק לערבית.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה ולכנסת התשע עשרה הוצב אל-קאסם במקום סמלי ברשימת חד"ש.
בשנת 2001 היה אמור אל-קאסם לנסוע ללבנון בהזמנת הנשיא אמיל לחוד. תוכננה לו גם פגישה עם המנהיג הדרוזי וליד ג'ונבלט אך גורמי ביטחון בישראל אסרו עליו לנסוע.
אל-קאסם נפטר בכפר ראמה ב-19 באוגוסט 2014, ממחלת הסרטן. לפני מותו עבר אשפוז אחרון בצפת.
ב-2020 יצא לאור מבחר משיריו בספר "פני החירות", בתרגום לעברית של ששון סומך ועידן בריר (הוצאת קשב לשירה). בנוסף, יצא במסגרת סדרת הספרים מכתוב הספר "אלרסאא'ל - האיגרות", ובו חלופת איגרות בינו לבין המשורר מחמוד דרוויש, בתרגום לעברית של חנה עמית-כוכבי.
פרסים שקיבל.
סמיח אל-קאסם קיבל לא מעט פרסים ותעודות הערכה והוקרה ואות כבוד בהרבה מוסדות, כמו:
יצירותיו.
ועוד 63 יצירות אחרות.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ג'סי סמפטר
אליאס סנבר
אליאס סנבר (בערבית: إلياس صنبر; נולד ב-1947 בחיפה) הוא היסטוריון, מסאי ומשורר פלסטיני. משמש כראש המכון ללימודים פלסטיניים בפריז וכשגריר הפלסטיני בארגון אונסק"ו.
ביוגרפיה.
סנבר נולד בחיפה ומשפחתו ברחה מהעיר במלחמת העצמאות ללבנון. בשנת 1969 החל ללמד באוניברסיטת פריז ולאחר מכן לימד בלבנון ובאוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית. בשנת 1982 חזר לצרפת וייסד שם את כתב העת הצרפתי לנושאים פלסטינים, Revue d'études palestiniennes ושימש כעורכו. משנת 1988 הוא חבר במועצה הלאומית הפלסטינית.
כיום משמש כשגריר הפלסטיני בארגון אונסק"ו. תרגם משירי משוררים ערבים לצרפתית, בהם משיריו של מחמוד דרוויש. משמש כשופט בתחרות פרס הרומן הערבי בצרפת.
משקל סגולי (דקדוק)
זכי דרוויש
זכי דרוויש (בערבית: زكي درويش; נולד ב-1944) הוא משורר וסופר ישראלי-פלסטיני.
ביוגרפיה.
נולד לסלים והוריה, משפחה מוסלמית, בשנת 1944 בכפר אל-בירווה שבגליל המערבי. אביו היה בעל אדמות בכפר ואמו אנאלפביתית. אחיו הבכור הוא המשורר המפורסם מחמוד דרוויש. לאחר שנחרב הכפר במלחמת העצמאות, נמלטה משפחתו ללבנון, תחילה לג'זין, ולאחר מכן לדאמור. שנה לאחר שנמלטו ללבנון, חזרה משפחתו לאזור עכו, והתיישבה בג'דיידה. סיים תיכון בכפר יסיף וסיים באוניברסיטת חיפה תואר ראשון ותואר שני. הוא היה מורה ואחר כך מנהל תיכון ומרצה במכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל שבחיפה.
דרוויש כתב סיפורים קצרים, נובלות באורך מלא, מחזות וכן מאמרים בנושאי תרבות, ספרות ופוליטיקה. כמו כן תרגם ספרים מעברית לערבית. בין סיפוריו המפורסמים: החורף והגלות (1970), הגשר והשיטפון (1972), האיש שרצח את העולם (1978), הכלבים (1978) ובין המחזות שלו: המוות הכי טוב (1979) ולא (1980).
חיים אישיים.
נשוי ואב לחמש בנות, מתגורר בג'דיידה.
מריון רוס
מריון רוס (באנגלית: Marion Ross; נולדה ב-25 באוקטובר 1928) היא שחקנית אמריקאית.
רוס התפרסמה בזכות תפקידה בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" ובסדרת הדרמה "גשר ברוקלין".
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "כוכב הערב" .
ביוגרפיה.
נולדה בשם מריאן בעיר וואטרטאון שבמינסוטה וגדלה במספר ערים במדינה. בגיל 13 שינתה את שמה מ"מריאן" ל"מריון".
רוס עבדה כאו-פר במיניאפוליס לשם מימון לימודי הדרמה שלה ב"מרכז המוזיקה מק'פייל". לאחר שסיימה בהצטיינות את לימודיה ב-San Diego State University הופיעה רוס במחזות קיץ בקליפורניה, שם התגלתה לראשונה על ידי במאי המופעים.
בשנת 2001 קיבלה רוס כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לרוס שני ילדים, שחקן הקולנוע ג'ים מסקימן והמפיקה אלן פלאמר מנישואיה הראשונים לפרימן מסקימן.
קריירת משחק.
רוס החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-50 בסרטים "סיפורו של גלן מילר" ו"חיית המחמד של המורה".
שיחקה בסדרה "המופע של גרטרוד ברג" את סוזן, בתה של גיבורת העלילה שרה גרין.
רוס גרפה את רוב הפרסום שלה ושתי מועמדויות אמי בזכות הופעותייה ב-11 עונות הסיטקום "ימים מאושרים" בהן שיחקה את מריון, אמו של גיבור הסדרה ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד).
שיחקה לאחר מכן בשתי עונות סדרת הדרמה המצליחה "גשר ברוקלין" והועמדה לנתי פרסי אמי נוספים.
רוס הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור עוזרת הבית רוזי דונלופ בסרט "כוכב הערב", סרט ההמשך לדרמה "תנאים של חיבה".
לרוס תפקידים רבים בטלוויזיה. ביניהם ניתן למנות את תפקידה כאמו של דרו קארי בסדרתו "המופע של דרו קארי", טריקס אמו של ריצ'רד גילמור בסדרה "בנות גילמור" וברניס פורמן, אימו של רד פורמן במופע שנות ה-70. בקולנוע הופיעה למשל בפרודיה "סופרהירו" בתור דודתו של הנער ריק ריקר (דרייק בל), בקומדיה "פרצוף סמיילי" ובדרמה "המוזיקה שבפנים". בשנת 2014 הופיעה לצד אריק מביוס ורוב אסטס בסרט מקורי של ערוץ הולמרק "מכתבי אהבה לחג המולד", המבוסס על הסדרה באותו שם.
ריאד ביידס
ריאד ביידס (בערבית: ريـاض بـيـدس נולד ב-1960 בשפרעם) הוא סופר ערבי-ישראלי, מחברם של מספר רומנים וסיפורים קצרים.
ביוגרפיה.
ביידס נולד בשפרעם ולמד ביסודי ובתיכון בעיר. למד ספרות, היסטוריה, פילוסופיה והיסטוריה של האמנות באוניברסיטת חיפה. בסוף שנות ה-70 החל לפרסם את סיפוריו. בעברית פורסמו סיפוריו בכתבי עת ובעיתונים. בשנת 1998 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובתרגום של גדעון שילה, קובץ הסיפורים הקצרים פרי עטו, 'הרעב וההר'.
מספריו.
קובצי סיפורים קצרים:
רומנים:
מוסטפא אל-ח'אלידי
מוסטפא (ביי) אל-ח'אלידי (בערבית: مصطفى الخالدي; פברואר 1873 - אוגוסט 1944) היה ראש עיריית ירושלים בשנים 1938–1944. קודם לכן כיהן כשופט בבית הדין העליון בארץ ישראל.
חייו.
אל-ח'אלידי, בן למשפחת ח'אלידי, למד בבית הספר ראשידיה בביירות, ולאחר מכן סיים לימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול.
בשנת 1906 נתמנה למנהל הבנק החקלאי בירושלים.
בשנים 1913–1915 היה מפקד המשטרה בביירות ולבנון. לאחר מכן, עד כיבוש ביירות בידי הצרפתים היה ראש התביעה בעיר. ביולי 1920 מונה לשופט בבית הדין לערעורים של ממשלת המנדט ובשנת 1926 קודם לשופט בית הדין העליון.
באוגוסט 1938, כשנה לאחר גירוש ראש העירייה הקודם, אחיינו, ד"ר חוסיין אל-ח'אלידי, נתן הסכמתו להתמנות לראש עיריית ירושלים במקומו. ח'אלידי מונה לתפקיד באופן רשמי בתחילת ספטמבר 1938 ושימש בתפקיד עד מותו באוגוסט 1944, אף על פי שבספטמבר 1943 נפוצו שמועות על כוונתו להתפטר בגלל בריאות לקויה. ב-27 באוגוסט 1944 נפטר. ח'אלידי נקבר בבית הקברות ליד שער האריות.
באופן כללי, מהיותו שופט, לא היה מעורב ח'אלידי בפוליטיקה. אולם במאי 1944 השתתף בכינוס של ראשי ערבים ערבים ביפו שקרא להפסקת עלייה ולאסור מכירת קרקעות ליהודים, דבר שעורר את חמתם של הנציגים היהודים בעירייה ותמיכה מצד אישים ערביים.
לאחר מותו הוספד בעיתון הד המזרח:
בנו נתמנה בשנת 1945 לשופט שלום בג'נין ובית שאן.
ח'אלידי התגורר בשכירות, תקופה מסוימת, בקומה השנייה של בית גארבאדיאן (רחוב עמק רפאים 33). כיום (2022), תלוי במקום שלט הנצחה המספר את ההיסטוריה של הבית, ובו הוא נזכר.
דכדוך
דכדוך הוא רגש של מצב רוח ירוד, עצבות ואנהדוניה (חוסר הנאה מפעילות). רגשות אלה עשויים להשפיע על תחושת הרווחה הנפשית של האדם, ועל התפקוד הגופני והחברתי שלו. תחושת דכדוך נחשבת לתגובה נורמלית למצבי חיים שונים, והיא עשויה לחלוף כעבור פרק זמן סביר. זאת בניגוד לדיכאון קליני, שמהווה הפרעה נפשית בעלת תסמינים חמורים, ועלולה להימשך זמן רב.