האלקמאיונדים לא השלימו עם כישלון הקשר, הרודוטוס מספר שהם שיחדו את הפיתיה של האורקל מדלפי כדי שתכריז בפני כל מי שיבוא "שחררו את אתונה". קלאומנס השתכנע לבסוף שכדאי לצאת למסע, שיביא לו יוקרה ויוכל להקים באתונה ממשלה חדשה שאולי תצטרף לליגה הפלופונסית. בשנת 511 לפנה"ס כוח ספרטני תחת פיקודו של אנחימוליוס נשלח לאתונה. אולם תסאליה בעלת בריתו של קלאומנס הציבה לעזרתו 1,000 פרשים מאומנים יפה שהשמידו את מרבית הכוח הספרטני, השאר נמלטו.
שנה לאחר מכן נשלח כוח ספרטני גדול יותר תחת פיקודו של קלאומנס עצמו. התסאלים נסוגו לאחר שאיבדו ארבעים איש. הספרטנים הטילו מצור על אתונה אולם לא התכוננו למצור ארוך, והיפיאס היה מוכן היטב למצור. אולם הוא טעה כאשר ניסה להבריח את ילדיו אל מחוץ לעיר. הילדים נתפסו בידי הספרטנים שאיימו שיפגעו בהם אם היפיאס לא יעזוב את העיר. כדי להציל את חיי ילדיו עזב היפיאס את העיר ונמלט לפרס, הספרטנים נסוגו גם הם.
קלאומנס נגד קלייסתנס.
לאחר שעזבו הטיראנים את העיר, נאבקו באתונה שתי קבוצות יריבות, האחת בהנהגת קלייסתנס והשנייה בהנהגת איסגורס. זה האחרון הצליח להיבחר כארכון אולם הרגיז את האזרחים. אז פנה קלייסתנס לעם והבטיח להם "את כל השלטון". איסגורס שחשש לסיכון מעמדו פנה אל קלאומנס בבקשה לסייע לו. כשהוא מבטיח להקים באתונה אוליגרכיה דומה לזו שבספרטה. קלאומנס פרסם באתונה כרוזים שקראו לגרש את קלייסתנס שהיה ממשפחת האלקמאיונדים שנחשבה למקוללת. קלייסתנס נמלט יחד עם 700 משפחות מתומכיו. קלאומנס הגיע לאתונה עם קבוצת מלווים קטנה הוא ואיסגורס ניסו ליצור באתונה אוליגרכיה מצומצמת בת 300 איש. צעד שהעלה את זעם ההמונים שקראו לסלק את קלאומנס ואיסגורס. השניים התבצרו באקרופוליס אולם נכנעו אחרי יומיים, איש מן הספרטנים לא נפגע, כדי שלא לעורר תגובה חריפה מצד ספרטה. גם איסגורס נמלט לספרטה אולם האתונאים שתמכו באיסגורס הוצאו להורג.
פלישה לאתונה.
קלייסתנס חולל רפורמות מרחיקות לכת באתונה שחיזקו את מעמד הדמוקרטיה. המצב לא מצא חן בעיני קלאומנס שזעם על כך שסייע להקמת משטר המנוגד יותר לעקרונות ספרטה מאשר הטיראניה. הוא גייס את בעלי הברית מהליגה הפלופונסית וצרף גם את תבאי, וחלקיס, והתכונן לפלוש לאתונה. אולם כאשר הגיע הצבא המשולב לאלווסיס סירבו אנשי קורינתוס להמשיך. בנוסף על כך המלך השני דמרטוס נטש את המערכה לאחר מריבה עם קלאומנס. כשראו שאר בעלי הברית ששני מלכי ספרטה חלוקים בדעותיהם, וכי הקורינתים עזבו נטשו גם הם את המערכה, והתוכנית בוטלה.
המרד האיוני.
במהלך המרד האיוני פנה אחד ממנהיגי המרד אריסטגורס, לשעבר הטיראן של מילטוס, אל ערי יוון בבקשת עזרה. הוא הראה לקלאומנס מפה של האזור ותיאר את הרווחים הצפויים מהמערכה. וגם לא שכח לציין את סבלם של היוונים באיוניה. קלאומנס ביקש ממנו לחזור עוד שלושה ימים.
כעבור שלושה ימים שאל אותו קלאומנס מה המרחק מספרטה עד לאסיה. במקום לשקר הודה אריסטגורס כי 3 חודשי מסע מפרידים בין ספרטה לאסיה. קלאומנס הורה לו לעזוב את ספרטה שכן המרחק גדול מדי. אריסטגורס עזב והגיע אל אתונה שם קיבל תמיכה קטנה ולא משמעותית.
הדחת דמרטוס.
בשנת 490 לפנה"ס יצא כוח משימה תחת פיקודו של המצביא הפרסי דאטיס במטרה להעניש את אתונה על שסייעה למרד האיוני. לפני הפלישה שלחו הפרסים שליחים בערי יוון שדרשו "אדמה ומים" כסמל לכניעה. ערים רבות מסרו אדמה ומים וביניהם אייגינה אויבתה המושבעת של אתונה.
האתונאים חששו שאנשי אייגינה יסייעו לפרסים נגדם, ועל כן ביקשו עזרה מספרטה. קלאומנס דרש מאייגינה שתמסור בני ערובה לאתונה, אולם אייגינה טענה שאינה יכולה להתייחס לדרישה בכבוד הראוי לה כל עוד היא מגיעה מצד אחד ממלכי ספרטה ולא מצד שניהם. ומכיוון שכאמור לעיל קלאומנס היה מסוכסך קשות עם דמרטוס, לא היה סיכוי לפעולה משותפת. על כן החליט קלאומנס להדיח את דמרטוס. הוא הכריז שזה האחרון אינו זכאי למלוך כיוון שאמו נישאה למלך הקודם אריסטון כאשר כבר הייתה הרה מבעלה הקודם. הוחלט להביא את העניין בפני האורקל מדלפי, קלאומנס השפיע על הפיתיה באמצעות ידיד שהיה מבכירי האזרחים בדלפי, והאורקל קבע שאכן דמרטוס אינו המלך החוקי. הוא סולק ולאוכיטידס השני עלה לשלטון תחתיו. שני המלכים פנו אל אייגינה בשנית כעת לא יכלו האייגינטים להתחמק והביאו בני ערובה.
המוות.
זמן קצר לאחר קרב מרתון נחשפו תעלוליו של קלאומנס. הוא נמלט לתסאליה, ואחר כך לארקאדיה, אולם האפורים חששו ממנו והחזירו לו את סמכויותיו. אחר כך טענו שיצא מדעתו, אחיו למחצה לאונידס וקלאומברוטוס הדיחו אותו ושמו אותו במעצר. הוא מת בכלאו בנסיבות מסתוריות, טענו שהתאבד אולם חוקרים רבים סבורים שאולץ לעשות זאת.
מכיוון שדוריאיוס מת בסיציליה, ירש את הכתר לאונידס, שנישא לגורגו בתו של קלאומנס. לאונידס מת כעבור כמה שנים בקרב תרמופילאי.
קלאומנס בתרבות.
קלאומנס נזכר בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי". ז'ורז' דוורה כתב ספר בשם "קלאומנס המלך המשוגע".
צפיית בינג
טאמאש נאדאשדי
הברון טאמאש נאדאשדי אש פוגאראשפלדי שנודע גם כ"טאמאש השלישי נאדאשדי" וכ"פלטין הגדול" (בהונגרית: Nádasdy Tamás או בשמו המלא Nádasdy és
Fogarasföldi Tamás báró, בקרואטית: Toma Nádasdy או Tomo Nádasdy, 1498 אגרוואר - 2 ביוני 1562 אגרוואר) היה מגנאט, פוליטיקאי ואיש צבא הונגרי. כיהן כמפקד המבצר בודה, כבאן קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה, וכפלטין הונגריה, היה הנציג הבולט ביותר של משפחת האצולה נאדאשדי.
חייו.
טאמאש נאדאשדי נולד באגרוואר לפרנץ הראשון נאדאשדי ולאשתו הראשונה, אורשויה טרייק סנט-ארז'בטי (Orsolya Therjék Szenterzsébeti). אחרי מות אמו, אביו התחתן בשנית עם אורשויה ושיי. בנעוריו זכה טאמאש נאדאשדי להשכלה רחבה ולמד באוניברסיטאות בגראץ, בבולוניה וברומא.
בשנת 1521 התלווה כמתורגמן לשליח האפיפיור, הקרדינל טומאזו קאייטאנו, שהגיע להונגריה כדי להטיף למסע צלב חדש נגד האימפריה העות'מאנית. בשנת 1523 היה למזכיר מלכותי וב-1525 התמנה לחבר במועצת הממלכה ההונגרית. נשלח על ידי המלך לאיוש השני אל הקיסר קארל החמישי, אל הארכידוכס פרדיננד של אוסטריה ואל הדיאטה הראשונה בשפייר, על מנת לבקשה סיוע במלחמה המתקרבת עם הטורקים. בהיעדרו אירע אסון התבוסה במוהאץ', שבו נהרג המלך לאיוש השני ושציין את קץ עצמאות הונגריה והביא לסיפוח חלק גדול ממנה לאימפריה העות'מאנית בראשות הסולטן סולימאן המפואר. נאדאשדי חזר לחלק הצפון-מערבי של הונגריה שנשאר בשליטה נוצרית, דהינו של הארכידוכס פרדיננד ההבסבורגי. הוא ליווה את מלכת הונגריה האלמנה מקומארום לעיר ברטיסלאבה (פוז'ון) שהייתה לבירת ההונגרים שבשליטה הבסבורגית.
באותם הימים פרץ מאבק על כתר הונגריה בין שליט טרנסילבניה יאנוש סאפויאי שהתפשר עם הטורקים, ולארכידוכס פרדיננד. נאדאשדי צידד במועמד האוסטרי ונשלח על ידי חלק מהאצולה ההונגרית בראשות בורנמיסה, להגיש את כתר הונגריה לפרדיננד. ב-20 באוגוסט 1527 התמנה נאדאשדי על ידי הארכידוכס פרדיננד למפקד בודה וב-3 בנובמבר השתתף בטקס הכתרת פרדיננד כמלך הונגריה בברטיסלאבה. בשנת 1528 בעזרת הרוזן גיירג' צ'ֶנֶסֶקי, מפקד המבצר טטה, כבש נאדאשדי את העיר גיור לטובת פרדיננד. כשנכבשה בודה לראשונה על ידי סולימאן המפואר, נפל נאדאשדי בשבי בידי הטורקים. הם מסרו אותו לידי ראש המחנה היריב, יאנוש סאפויאי, שהכריז עצמו בינתיים למלך הונגריה בשם יאנוש הראשון. הלה העניק לנאדאשדי חנינה בתנאי שיעבור לצידו. מחוסר בריריה נכנס נאדאשדי לשירות המלך יאנוש ועשה זאת ביושר ונאמנות. סאופיאי הטיל עליו להגן על מחוז שומוג' בדרום-מערב ולכבוש את העיר סיגטוואר שהייתה אז נחלתו של האציל באלינט טרק, מתומכי פרדיננד. אולם בגלל המצור האוסטרי-גרמני על בודה הוחש נאדאשדי מהר בחזרה לשם ופיקד בהצלחה למשך 50 יום על הגנת המבצר בודה מול הכוח שבפיקודו של רוגנדורף, (בימינו בקרפטו-אוקראינה) עד שזה נאלץ לסגת, מורעב, לאסטרגום. המלך יאנוש סאופויאי גמל לו על גבורתו ונתן לו כאתנן את העיר פגראש וסביבתו בטרנסילבניה ואת העיר חוסט וסביבתו כולל מכרות המלח. אך בשנת 1533 מאוכזב מסאפויאי ומההשפעה הגוברת והולכת של לודוביקו גריטי התככן בחצרו של סאפויאי, ניצל נאדאשדי את ההזדמנות שהיה עליו לבקר אצל המגנאט האמיד לאסלו קאניז'אי כדי להתארס עם בתו, ועזב את חצרו של סאופיאי ועבר שוב למחנה של פרדיננד, אליו נשאר הפעם נאמן עד מותו.
לבסוף בשנת 1535 הוא נשא את אורשויה קאניז'אי (1571-1523). כמתנת נישואים קיבל נאדאשדי מהמלך פרדיננד אחוזות רחבות ידיים. הכלה עצמה הביאה לו כנדוניה את האחוזות הגדולות של משפחתה, מה שהפך את נאדאשדי לאחד מאמידי המגנאטים של הונגריה. יחד עם זאת אהבתם הטהורה והאיתנה של שני הזוג זה לזו היו למופת בהיסטוריה של האצולה ההונגרית. נאדאשדי דאג במיוחד להשכלת אשתו והביא לה מטובי מורי הונגריה באותם הימים. בני הזוג היו שותפים גם במעשי צדקה רבים. בתקופות שנאלצו להיפרד זמנית הם שמרו על קשר התכתבות שוטף. נשמר מכתב של טאמאש לאורשויה משנת 1537, בזמן שהתמנה נאדאשדי לבאן קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה. באחת מהאחוזות של משפחת קאניז'אי שהפכו לרכושו אחרי החתונה, ביישוב שארוואר, בנה נאדאשדי טירה בסגנון הרנסאנס האיטלקי.
החל משנת 1537 הפך נאדאשדי ליועצו החשאי ורב ההשפעה של פרדיננד. אחרי מות איוואן קרלוביץ' התמנה לבאן של קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה, בשותפות עם פטר קגלביץ', ומתוקף תפקיד זה הגן על אזור הספר הקרואטי מפני הטורקים.