על פי דרישת מנהל הטלוויזיה הישראלית, הפסטיבל הראשון שודר בטלוויזיה לאחר מספר ימים במסגרת שעות השידור בערבית. דרישה זו עוררה מחאה, ובשנים הבאות שודר הפסטיבל במסגרת שעות השידור בעברית, בשעות צפיית השיא, וברוב השנים גם בשידור חי.
הפסטיבל לאורך כמעט כל שנותיו התקיים בחג החנוכה, מלבד הפסטיבל הראשון שהתקיים בערב ט"ו בשבט תשל"א - פברואר 1971, ופסטיבל נוסף שהתקיים בחג הפסח תשמ"ב - אפריל 1982.
הפסטיבל יצא לדרך על רקע הקולות שהחלו להישמע באותם ימים נגד מיעוט השמעת זמר מזרחי בקול ישראל, ומתוך התחושה כי פסטיבל הזמר והפזמון שהיה פסטיבל לאומי, כלל שירים בעלי גוון מערבי. במקביל, כבר התווספו שתי תחרויות זמר לסוגי קהל בעלי טעם מוגדר: פסטיבל הזמר החסידי שהביא שירים בעלי גוון דתי-אשכנזי. וכן פסטיבל שירי ילדים. לאורך שנות קיומו, מארגני הפסטיבל שילבו בין המשתתפים בתחרות, זמרים שלא היו מזוהים דווקא עם הזמר המזרחי, ולא היו ממוצא מזרחי. כך הודגשה המטרה של שילוב המוזיקה המזרחית בזמר העברי. בין הזמרים והשירים המפורסמים: ששי קשת ("האהבה גן נעול") עדנה לב ("שתי אחיות"), הגשש החיוור ("לי לך"), שלישיית שוקולד מנטה מסטיק ("שיר היין"), יזהר כהן ("ירושלים האחרת"), יגאל בשן ותיקי דיין ( בדואט "בואי נעשה לנו חג"), מוטי פליישר ("שימי ענק", ו"האהבה גן נעול היא" בדואט עם ששי קשת).
הביקורת על הפסטיבל באה דווקא מזמרים וחובבי זמר מזרחי, אשר ראו בו עוד "גטו מוזיקלי" כמו תוכניות רדיו וטלוויזיה שיוחדו לסגנון כזה של מוזיקה, וב-1985 התקיים הפסטיבל האחרון.
בין הזמרים שזכו בפסטיבל, בלט אורי שבח שזכה פעמיים במקום הראשון - פסטיבל מס' 3 (חנוכה תשל"ג) ופסטיבל מס' 5 (חנוכה תשל"ה), ושלוש פעמים במקום השלישי - פסטיבל מס' 4 (חנוכה תשל"ד), פסטיבל מס' 11 (חנוכה תשמ"א) ופסטיבל מס' 13 (ערב ט"ו בשבט תשמ"ה), ושירו "פזמון האגודה" שאותו כתב והלחין שבח, זכה במקום השני בפסטיבל מס' 7 (חנוכה תשל"ז). כמו כן בלט גם שימי תבורי שזכה פעמיים במקום הראשון - פסטיבל מס' 8 (חנוכה תשל"ח) ופסטיבל מס' 11 (חנוכה תשמ"א), ופעם אחת במקום השני - פסטיבל מס' 9 (חנוכה תשל"ט). וזוהר ארגוב שפרץ לתודעת הקהל הרחב בכל הארץ כשזכה במקום הראשון בפסטיבל מס' 12 (פסח תשמ"ב), עם שירו של אביהו מדינה הפרח בגני.
כל שירי הפסטיבלים.
פסטיבל 1 - תשל"א
פסטיבל 2 - תשל"ב
פסטיבל 3 - תשל"ג
פסטיבל 4 - תשל"ד
פסטיבל 5 - תשל"ה
פסטיבל 6 - תשל"ו
פסטיבל 7 - תשל"ז
פסטיבל 8 - תשל"ח
פסטיבל 9 - תשל"ט
פסטיבל 10 - תש"מ
פסטיבל 11 - תשמ"א
פסטיבל 12 - תשמ"ב
פסטיבל 13 - תשמ"ה
השירים המסומנים הם אלו שהגיעו לשלושת המקומות הראשונים של כל פסטיבל.
שירקאמי-סנצ'י
שירקאמי-סנצ'י (ביפנית: 白神山地 - "אזור ההר של האל הלבן") הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, הנמצא בצפון האי הונשו שביפן. האזור הררי וגובהו נע בין 100 ל-1,243 מטר. הוא מכוסה ביער בתולי ומשתרע על פני חלקים נרחבים ממחוזות אקיטה ואאומורי. מתוך השטח הכולל של 1,300 קמ"ר, נכלל שטח בגודל 101.39 קמ"ר וכן אזור חיץ בגודל של 68 קמ"ר ברשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1993.
רקע.
שירקאמי-סנצ'י היה בין האתרים הראשונים ביפן שנכנסו לרשימת אתרי המורשת, ביחד עם טירת הימג'י, יקושימה ואזור האתרים הבודהיסטים בהוריו-ג'י ב-1993. אזורים מיוערים נרחבים בתוך השירקאמי-סנצ'י אינם נכללים ברשימה משום שרמת השימור בהם נמוכה מזו של האזור המרכזי. אתר המורשת מעולם לא נפתח למבקרים, מלבד מספר שבילים למטפסי הרים, והתכנון הוא להשאירו במצב זה. יש צורך באישור מיוחד מהנהלת היער על מנת להיכנס לאזור, וגם דיג במקום מצריך אישורים מהנהלת היער ומאיגוד הדיג. בצידו המזרחי נתחם היער בפארק הלאומי צוגארו (津軽国定公園).
מאפיינים.
יער האשור הקדמון.
לרוב עצי אשור אינם מתאימים לגידול פטריות שיטאקה, לכן יערות האשור מעולם לא הופרעו על ידי חקלאים, ועל כן נשתמרו יערות אלה יותר מאשר יערות אחרים ביפן. מלבד האשור, גדלים ביער גם עצי קאצורה, האריגירי, אסאדה וזנים אחרים של עצים נשירים גבוהים.
אמונוטאקי.
אנמונוטאקי (暗門の滝 - "מפלי שער הצל") הם שלושה מפלים הנמצאים בתוך אזור אתר המורשת וניתן להגיע אליהם בקלות. הם מהווים מוקד משיכה תיירותי.
בעלי חיים.
שירקאמי-סנצ'י עשיר בבעלי חיים, וביניהם נקר שחור, יעל יפני, נץ הרים, עיט זהוב, קוף מקוק יפני, נמנמניים ודוב שחור אסייתי.
שירקאמידאקה.
שירקאמידאקֶה (白神岳 - "פסגת האל הלבן") היא הפסגה הגבוהה ביותר בשירקאמי-סנצ'י, ממנה נשקף נוף לכל הסביבה. עם זאת, הפסגה אינה כלולה באתר המורשת העולמית, ולפיכך, אין צורך באישור על מנת לטפס אליה. בפסגה קיימים מתקני שירותים ומחסה.
הולנד-דוזייר-הולנד
הולנד-דוזייר-הולנד היה צוות של פזמונאים ומפיקים מוזיקליים בארצות הברית בשנות ה-60 ושנות ה-70, שהורכב מהאחים בריאן ואדי הולנד ולמונט דוזייר. בין השנים 1962 ל-1967 עבד הצוות עבור חברת התקליטים מוטאון, והיה אחראי לרבים מהשירים המזוהים עם חברה זו ועם הצליל הייחודי שפיתחה, ובמיוחד עם הצלחת להקת הסופרימס. דוזייר ובריאן הולנד היו המלחינים והמפיקים, ואילו אדי הולנד כתב את המילים, ותכנן את הביצוע הקולי. כאשר הצוות נפרד מחברת מוטאון הם המשיכו לעבוד כצוות הפקה מוזיקלי ופזמונאים עד 1974.
היסטוריה.
הצוות נפגש לראשונה בחברת מוטאון. אדי הולנד עבד עם מייסד החברה ברי גורדי עוד בטרם הוקמה החברה. בשנת 1958 הפיק גורדי עבור אדי הולנד, כמבצע, את הסינגל "You" בחברת התקליטים "מרקורי". הייתה זו אחת ההפקות הראשונות של גורדי. מאוחר יותר, אדי הולנד החל לעבוד עבור מוטאון כזמר, ובשנת 1961 הגיע למקום השלושים במצעד הפזמונים בארצות הברית עם הלהיט "ג'יימי".
אדי הביא עמו את אחיו בריאן, שעבד כפזמונאי, ואף הוא זכה להצלחה בשנת 1961 כאשר כתב עבור להקת ה"מרוולטס" את הלהיט "בבקשה אדון דוור" (Please Mr. Postman), שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בארצות הברית. דוזייר עבד כזמר עבור כמה חברות תקליטים בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, ובהן חברת "אנה" שהייתה בבעלות אנה, אחותו של גורדי, וחברת הבת של מוטאון מ-לו-די (Mel-o-dy).
השלושה התאחדו באולמי מוטאון בדטרויט על מנת ליצור חומרים עבורם ועבור מבצעים אחרים, אך עד מהרה מצאו כי הם מעדיפים להיות פזמונאים ומפיקים מאשר להופיע בעצמם. בתקופת עבודתם עבור מוטאון כתבו עשרות שירים עבור אמני החברה. במיוחד היה להם חלק בהצלחת ארבע הפסגות והסופרימס, וברצף של חמישה סינגלים רצופים שהגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי שהחלו עם "לאן הלכה אהבתנו" (Where Did Our Love Go) שביצעו הסופרימס ב-1964.
השלישייה עזבה את מוטאון ב-1967 בשל סכסוך עם ברי גורדי בנוגע לתמלוגים וחלוקת הרווחים. הם ייסדו חברות תקליטים עבור עצמם כ"Invictus Records" או "Hot Wax Records", שזכו להצלחה בינונית. מוטאון תבעה אותם על הפרת החוזה שביניהם, והצוות תבע בתביעה שכנגד. ההתדיינות המשפטית הייתה אחת הארוכות בהיסטוריה של תעשיית המוזיקה בארצות הברית, וכתוצאה מכך נאלצו הולנד-דוזייר-הולנד להעניק קרדיט ללחן בתקליטים שהוציאו חברותיהם לצמד מלחינים בשם ויין ודאנבר. התביעה הסתיימה בפשרה בשנת 1977 בתשלום זניח של כמה אלפי דולרים ששילמו הולנד-דוזייר-הולנד למוטאון.
בתחילת שנות השבעים עזב דוזייר את הצוות על מנת לחדש את הקריירה שלו כזמר. הוא הוחלף בהרולד ביטי. הצוות החדש המשיך לעבוד עבור זמרים שונים, ביניהם אף זמרי מוטאון כמייקל ג'קסון והסופרימס, גם בתקופה בה התנהלה התביעה המשפטית.
לאחר התפרקות הצוות הקים דוזייר חברת הפקה משלו, לצד הופעה כזמר, בעוד שהאחים הולנד ממשיכים להחזיק בחברות שייסדו ביחד עם דוזייר, הפעילות עדיין בתחום ההפקה המוזיקלית.
למונט דוזייר
למונט דוזייר (באנגלית: Lamont Dozier; 16 ביוני 1941 – 9 באוגוסט 2022) היה פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
קריירה.
דוזייר היה ידוע במיוחד כחלק מהצוות הולנד-דוזייר-הולנד, שהיה אחראי לכמה מהלהיטים המזוהים עם חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב את להיטיהם הגדולים של מבצעים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. ביחד עם בריאן הולנד, שימש דוזייר כמפיק המוזיקלי של הצוות. לאחר שהצוות עזב את מוטאון בשנת 1967 ופתח חברות תקליטים משלו, החל דוזייר להופיע כזמר, ולהקליט במסגרת חברות אלו. דוזייר נפרד מהצוות בתחילת שנות ה-70.
דוזייר זכה להצלחות אף בשנות ה-80 כאשר כתב להיטים עבור זמרים כאליסון מויה וסימפלי רד. בשנת 1988 חבר לזמר פיל קולינס לכתיבת השיר "שני לבבות" (Two Hearts) עבור הסרט באסטר. השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים. במקביל המשיך להקליט ולהופיע בעצמו כזמר. בשנת 2004 הקליט גרסה עדכנית ללהיטי מוטאון שיצר בשנות השישים באלבום בשם "Reflections Of...". הגרסה המחודשת סיפקה עיון מחודש בצליל הפופי של מוטאון בשנות השישים, שדוזייר היה בין האחראים ליצירתו.
דוזייר נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, ברברה, ושלושה ילדים.
בריאן הולנד