יצרני דגמים אלה מספקים גם דגמי בניינים, אנשים, מכוניות ועצמים נוספים להשלמת דגם תא השטח בו נוסעות הרכבות. כן מספקים היצרנים חומרי גלם וספרי הדרכה לבניית עצמים ודגם הנוף בו נוסעות הרכבות. ספרים אלה מסבירים כיצד לבנות דגמים של הרים, נהרות וכיוצא בזה. פריטים אלו, יחד עם דגמי הרכבות, משמשים אספנים.
בדגמים המוצגים בתוך אולם, פסי הרכבת מונחים על שולחן התצוגה עצמו או על משטח עץ קל או קלקר. פרטים אחרים בדגם שאינם קנויים בתורתם הסופית מוכנים מניר חזק, קרטון, או פלסטיק קל ומצופים בצבע אקרילי, לקה שמדמה מים וכיוצא בזה.
דגם השטח בו נוסעים דגמי הרכבות הוא על פי רוב דגם של שטח קיים מסוים, דגם דומה לשטחים קיימים, דגם של שטח מסוים כפי שהיה בעבר או דגם של שטח שהוא יצירת פנטזיה.
הגדלים המקובלים לדגמים.
מקורות
גודל טבעי 1:1.
קנה מידה (דהיינו, גודל של רכבת אמיתית) 1:1. לא מוצג בתמונה. אם כזה קטר היה מוצג בתמונה, תא הנהג שלו היה גבוה מעט מגובהו של אדם וכלל הקטר גבוה בערך פי 2 מגובהו של אדם. השוואה נוספת לממדי גוף האדם: בקרון חד קומתי מקובל, מספר מקומות הישיבה דומה לזה של בין שניים לשלושה אוטובוסים. דהיינו, יש בו מקומות ישיבה עבור למעלה ממאה איש. רוחבה של מסילת ברזל תקנית הוא 1,435 מילימטר.
קנה מידה: 1:1.5 עד 1:4.
לא בתמונה. רוחב פסים 254 מ"מ ומעלה. מגיע לגובה מותני אדם ומעלה. על פי רוב משמש כאמצעי לנסיעות קצרות בתוך אתרי תיירות לא מקוּרים. בקרון של רכבת בקנה מידה זה יהיו לרוב יותר מושבי נוסעים מאשר במכונית פרטית, אך פחות מאשר באוטובוס.
לייב סטים.
התמונה שבראש הדף. קנה מידה 1:8. רוחב פסים 184 או 190 מ"מ. על פי רוב משמש להסעת נוסעים לשם הנאה. גובה כל דגם של קרון (חד קומתי) הוא כגובה ברך אדם ואורך כל קרון הוא כאורך ספסל. שלושה עד ארבעה נוסעים מוסעים ברכיבה על גג כל קרון כזה. קיימים גם דגמים קטנים יותר שיכולים להסיע נוסעים, אך הם אינם מקובלים.
G scale.
דמות הרכבת השנייה מלמעלה בשרטוט והראשונה מלמעלה, בתצלום הוויטרינה שבהמשך. קנה מידה זה קרוי גם I scale. זהו קנה מידה של 1:22.5 והוא לרוב משמש כחלק מדגם גדול שמוצג בגן פתוח. רוחב הפסים בקנה מידה זה הוא 45 מ"מ ובהשוואה לממדי גוף האדם, דגם קרון נוסעים בקנה מידה זה יהיה באורך זרועו או מרבית זרועו של אדם מבוגר.
O scale.
קנה מידה באירופה: 1:43.5 או 1:45. קנה מידה בארצות הברית 1:48. בתמונה 1:45. רוחב פסים 32 מ"מ. קנה מידה זה הוא די מקובל הן לדגמים המוצגים באולם והן לרכבות צעצוע.
S scale.
קנה מידה 1:64. רוחב פסים 22 מ"מ. מקובל לדגמים המוצגים בתוך אולם בעיקר בבריטניה
HO scale.
קנה מידה 1:87. רוחב הפסים בקנה מידה זה הוא 16.5 מ"מ ודגם קרון נוסעים בקנה מידה זה הוא בערך באורך כף ידו של אדם מבוגר. זהו קנה המידה המקובל ביותר בעולם לדגמים המוצגים בתוך אולם.
סקלת בריו.
כל המידות זהות לאלה של ה-HO למעט אורך חלקי הרכבות, שקצר משמעותית מה-HO. גודל המקובל לצעצועים בלבד ולא לדגמי תצוגה משום שהוא לא פופורציונלי לרכבות אמיתיות.
N scale.
קנה מידה 1:160. רוחב פסים 9 מ"מ. הגודל השני הכי מקובל בעולם לדגמים המוצגים בתוך אולם והגודל המקובל בעולם לרכבות צעצוע.
Z scale.
קנה מידה 1:220. רוחב פסים 6.5 מ"מ. הגודל הכי קטן בין הגדלים המקובלים לדגמי תצוגה ועד לא מזמן, הגודל הכי קטן שהיה קיים לדגמים לתצוגה.
רכבות צעצוע.
בניגוד לדגמי רכבות מקצועיים, רכבות צעצוע הן על פי רוב זולות יותר, עמידות יותר, בטוחות יותר למשחק על ידי פעוטות ונראות פחות דומות לרכבות אמיתיות. רכבות צעצוע רבות הן חסרות מנוע והילד המשחק בהן מניע אותן בידיו או שהוא מושך אותן בחוט. הבדל נוסף בין דגמי הרכבות לרכבות הצעצוע הוא שרכבות צעצוע רבות מסוגלות לנוע ללא צורך במסילה.
רכבות צעצוע נמכרות היטב וילדים רבים נהנים לשחק בהן. שניים מהסוגים הנמכרים ביותר של רכבות צעצוע הם דמויות בסגנון Brio מהסדרה "תומס הקטר וחברים" ורכבות לגו. לצד רבי מכר אלה נמכרות רכבות צעצוע רבות מסוגים אחרים.
דארה טורס
דארה גרייס טורס (באנגלית: Dara Grace Torres; נולדה ב-15 באפריל 1967 בלוס אנג'לס, קליפורניה) היא שחיינית עבר יהודייה-אמריקאית. טורס השתתפה בחמש אולימפיאדות, מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) עד אולימפיאדת בייג'ינג (2008), וזכתה בשתים עשרה מדליות (ארבע מכל סוג), מתוכן ארבע אישיות. היא זכתה במדליות בכל אחת מהאולימפיאדות בהן השתתפה.
קורות חיים.
טורס נולדה ביופיטר שבפלורידה, אך גדלה בדרום קליפורניה כבת חמישית למשפחה בת שישה ילדים. אמה הייתה דוגמנית ואביה יזם נדל"ן ממוצא קובני-יהודי. משפחתה הייתה אמידה והיא למדה בבית ספר פרטי לבנות. שם החלה לשחות באופן תחרותי, והיא עדיין מחזיקה במספר שיאי שחייה של מערכת החינוך הקליפורנית. היא התאמנה במועדון השחייה מישן וייחו נאדאדורס תחת הדרכתו של מארק שוברט. בגיל חמש עשרה שברה את השיא העולמי ב-50 מטר חופשי. לאחר מכן למדה באוניברסיטת פלורידה תחת הדרכתו של רנדי ריס.
האולימפיאדה הראשונה בה השתתפה הייתה אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), בה היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה במדליית כסף וארד במשחי השליחות 4x100 מטר מעורב וחופשי. באולימפיאדת ברצלונה (1992) נבחרה להיות קפטן נבחרת השחייה, זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ואף הייתה שותפה לשיא עולמי.
לאחר אולימפיאדת ברצלונה פרשה מהשחייה והשלימה תואר ראשון בתקשורת. היא החלה לעבוד ככתבת של רשתות שונות, בהן NBC, ESPN ופוקס ניוז ואף עבדה כדוגמנית והופיע בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ב-1994.
ב-1999, לאחר היעדרות של שבע שנים משחייה תחרותית החליטה טורס לחזור ולהתחרות. היא התאמנה בהדרכתם של ריצ'רד קוויק ודיק ג'וקומס והצליחה להיבחר למשלחת האמריקאית לאולימפיאדת סידני (2000) בהיותה בת 33. באולימפיאדה עצמה זכתה בחמש מדליות מתוכן זהב במשחי השליחות 4x100 מטר מעורב וחופשי (בשניהם גם נקבע שיא עולמי) ושלוש מדליות ארד אישיות: ב-50 ו-100 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר.
לאחר אולימפיאדת סידני פרשה שנית וילדה. לקראת אולימפיאדת בייג'ינג החליטה לחזור ולהתחרות. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדה, בהיותה בת 41, ניצחה במשחים ל-50 ו-100 מטר חופשי. היא הבטיחה בכך את מקומה בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה, החמישית במספר שלה. טורס החליטה לוותר על מקצה ה-100 מטר חופשי באולימפיאדה, כדי שתוכל להתרכז בחצי המרחק, 50 מטר חופשי, נגד שיאנית העולם ליבי טריקט האוסטרלית. היא זכתה בשלוש מדליות כסף: ב-50 מטר חופשי (בהפרש של 0.01 שניות מהשחיינית במקום הראשון) ובשני משחי שליחות: 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. בכך היא המדליסטית האולימפית המבוגרת ביותר בענף השחייה ועוד קודם לכן, השחיינית המבוגרת ביותר במשחקים האולימפיים. שחייתה כשליחה אחרונה במשחה שליחות 4x100 מטר בבייג'ינג, אותו סיימה ב-52.27 שניות, הייתה התוצאה המהירה ביותר בכל הזמנים (אין שיא עולם רשמי).
טורס מייחסת את יכולתה להגיע להישגים משמעותיים בגיל מבוגר יחסית לשיטות תחזוק הגוף שפיתחו מאמני הכושר שלה. כדי לְהָזֵם טענות אודות שימוש בחומרים אסורים טורס התנדבה לעבור בדיקת חומרים אסורים נוספות על הבדיקות המינימליות הדרושות לאולימפיאדה. היא אף התנדבה לעבור בדיקות חומרים אסורים חדישות שעדין אינן בשימוש רחב.
חיים אישיים.
טורס נבחרה להיכלל ב"היכל התהילה של הספורט היהודי" ב-2005.
טורס הייתה נשואה פעמיים, ולפני נישואיה הראשונים אף התגיירה (למרות שאביה יהודי), ורק אז התחתנה עם המנתח הישראלי, יצחק שאשא. בן זוגה הנוכחי הוא דייוויד הופמן, אנדוקרינולוג, ולזוג בת אחת שנולדה באפריל 2006.
אביאל רון
אביאל רון (ט"ז באב תש"ח, 21 באוגוסט 1948 - י"ח בניסן תשס"ב, 31 במרץ 2002) היה אלוף-משנה בצה"ל ומנכ"ל המרכז למיפוי ישראל. חתן פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה.
רון נולד בשכונת הדר בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ובמחזור הראשון של תיכון עירוני ה' ופעל בתנועת הצופים. בשנת 1966 התגייס לחיל התותחנים, הוכשר כמשנה טכני ויצא לקורס מפקדים. בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים היה חלק מסוללת מרגמות 120 מ"מ שהורכבו מחניכי השלמה חילית והצבה באזור דרום הר חברון. במרץ 1968 סיים קורס קצינים ושירת כקצין סיור וכקצין עמדה. יצא לקורס קציני קישור ארטילרי ובמלחמת ההתשה שירת מפקד סוללת "נברונים" הדרומית בקו בר-לב ולאחר מכן מפקד הסוללה הצפונית. במרץ 1970 השתחרר משירות הקבע. בשנים 1970–1974 למד גאודזיה בטכניון.
במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים כמפקד סוללה בגדוד 839, הוא הוצב כקצין קישור ארטילרי בגדוד 113, לחם עמו בחזית המצרית ונפצע ביום החמישי של המלחמה, לאאחר שלושה ימים חזר לחזית ושימש קצין טיווח מוטס. לאחר המלחמה מונה לסמג"ד במילואים.ב-1974 גויס לשירות קבע מיוחד והדריך בביסל"ת קורסי הסבה של קציני חי"ר לתותחנים. בשנים 1976–1978 עבד באיראן. בשובו לישראל חזר לשירות קבע, הדריך בקורס מתקדם בביסל"ת ומונה להקים גדוד תותחנים, עליו פיקד במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1986 - 1991 על עוצבת הרעם, אגד ארטילרי פיקודי.
במסגרת שירותו היה רון שותף לפיתוח תורת לחימה ייחודית שהפכה את האגד הארטילרי למרכז אש אוגדתי. תחת פיקודו של האלוף ישראל טל היה מנהל פיתוח תותח מתנייע "השולף" הוא שירת במנת"ק והיה שותף לתכנון מרכבה 3. מאוחר יותר היה מעורב גם בפיתוח תותח בקוטר 120 מ"מ, לשימוש בטנקי מרכבה, עליו זכה עם צוות מההתעשייה הצבאית בפרס ביטחון ישראל (1998).