ביוני 2015, משרד התרבות החליט להסיר את חסותו מהמופע שיצר, "ארכיון", הכולל סרטונים של פעילי בצלם. המופע עלה בתיאטרון תמונע. שרת התרבות והספורט מירי רגב התבטאה כבר בטרם מינויה נגד המופע, שעלה לראשונה ב-2014 בפסטיבל אביניון בטולוז ובפריז, ועורר סערה בקרב חוגי הימין.
מאז שנת 2017 זיידס מתגורר בצרפת.
בריחה (ספר)
בריחה (באנגלית: Runaway) הוא קובץ סיפורים קצרים מאת אליס מונרו, סופרת קנדית זוכת פרס נובל לשנת 2013. הספר יצא לאור לראשונה באנגלית בשנת 2004, ובעברית בשנת 2008 בהוצאת מחברות לספרות ובתרגומה של עדה פלדור. עם יציאתו זכה בפרס גילר הקנדי. את פתח הדבר כתב הסופר ג'ונתן פרנזן.
הספר כולל שמונה סיפורים קצרים ובהם סיפורן של נשים שונות. בשלושה מתוך הסיפורים (סיכוי, בקרוב ושתיקה) מתמקד הספר באותה גיבורה, ג'ולייט. הסיפורים הם: בריחה, סיכוי, בקרוב, שתיקה, תשוקה, עוונות, תעלולים וכוחות. הסיפורים מתארים נשים בגילאים שונים אשר בעצם הניסיון שלהן לשרוד כאדם עצמאי ושלם מביאות על עצמן אבדנים קשים, התנתקויות וכאבים לסביבתן. כתיבתה של מונרו מתאפיינת בהצגת מסכת חיים שלמה בתוך סיפור קצר.
בבריחה, המתח נותר בעוד הקורא עד לחיים היורדים בקביעות ממסלולם. הקורא של מונרו יודע לא אחת יותר מאשר יודעות הדמויות, הוא מחכה בציפייה לתובנות ופתרונות שאינם מגיעים. הדמויות אינן מגיעות לפתרון או הקלה בחייהן, ונותרות עם "מחט רצחנית בריאות", כדבריה של קרלה, גיבורת הסיפור הפותח, "בריחה". מונרו מניחה תמונות חיים מעשורים שונים אחת לצד השנייה, ומעניקה לקורא אפשרות להעמיק את תובנותיו לגבי התפתחותם של מסלולי חיים.
הספר בריחה מסופר מנקודת מבטו של סופר-יודע כל. מרבית העלילה מתרחשת בתוך נפשה של הדמות הנשית הראשית כאשר העלילה סביבה משנית.
הסיפורים.
הסיפור מתעסק על פני השטח בכוחות שיש לחברתה של הגיבורה, טסה, ולאסון שכוחות אלה ממיטים עליה. אך מתחת לפני השטח בעלי הכוחות האמיתיים בסיפור הם הסובבים את טסה, וביניהם ננסי, הגיבורה. זו מנערת מעליה את האחריות כאשר מתוך קלות דעת היא מגלה את סודה לאולי, ידידה השרמנטי, ומשנה את מסלול חייה של טסה. במפגש עם אולי כעבור שנים רבות, מתנער גם הוא מאחריות על חייה של טסה
מאפיינים מיתיים בסיפוריה.
חוקרים שונים ובהם דורית הופ מתייחסים למאפיינים השאובים מן המיתולוגיה היוונית בסיפוריה של מונרו.
מסע-חיפוש נשי.
הסיפור בריחה, וטרילוגיית הסיפורים העוקבים (סיכוי, בקרוב ושתיקה) הם סיפורי מסע-חיפוש בעלי מאפיינים השאובים ממסורת סיפורת מסע-החיפוש (Quest) הקלאסית. מסורת הסיפורת הזו נשענת על המיתולוגיה היוונית כדבריה של החוקרת פיונה טולן (Fiona Tolan) במאמרה מתוך הספר על כתיבה נשית עכשווית. טולן כתבה כי מסע-החיפוש הוא גברי באופן מסורתי ואילו האישה היא בתפקיד ה"בית", האובייקט הנייח ממנו יוצאים ואליו חוזרים, ולא הסובייקט המחפש. היא טענה כי בסיפוריה של מונרו המגדרים מתהפכים ועם זאת קשה לאפיין אותו כנשי באופן מובהק. טולן ציטטה כותבת אחרת, קורל אן הואלס (Coral Ann Howells), שטענה כי סיפוריה של מונרו רוקמים את עלילותיהם כך שהם הופכים מסיפורי מסע-חיפוש לסיפורים על מלכוד ובריחה. במאמר עלתה השאלה האם ייתכן מסע החיפוש נשי, כאשר כדי שכזה יתקיים צריכה האישה לצאת כנגד ציפיות החברה ממנה. הנשים אצל מונרו רואות את הפתרון לבעיותייהן בבריחה פיזית, כפי שאומרת קרלה לסילביה בסיפור הראשון "בריחה". טולן ציטטה גם את החוקרת דנה הלר (Heller Dana A) שטענה גם היא כי רבים מהחיפושים הנשיים הללו נסמכים על מסע שאינו באמת אפשרי. המסע נידון לכישלון כיוון שלנשים קשה יותר לנער את מחויבותיותיהן למשפחה ולבן הזוג, בניגוד לגברים. לדבריה, הסיפורים בבריחה מהווים אישור לציפיות החברה לגבי הפאסיביות והאימננטיות הנשית. לדברי טולן, היציאה למסע חיפוש של הנשים מסתיימת בחזרה מתוסכלת הביתה המהווה הודאה בתבוסה. אכן, מעטות הבריחות המוצלחות בקובץ הסיפורים. היחידה באסופת הסיפורים שמסעה/בריחתה מצליחים היא פנלופה מהסיפור "שתיקה", בתה של ג'ולייט, אשר מסעה נגמר ללא חזרה הביתה כלל וניתוק מוחלט של קשריה עם העבר.
מגדלן רדקופ (Magdalene Redekop) הוסיפה כי בעלילות של הסיפור מתקיימת חתירה תחת המאפיינים של מסע החיפוש הגברי הקלאסי, ודווקא לנשאר ישנו כוח שאין לבורח. בסיפור "בריחה", ככל שמתרחקת קרלה מקלרק, היא מרגישה כי חייה מתרוקנים. קרל מסמל את "הבית", הוא היושב בבית בפתיחת הסיפור וממלא את הבית במועקה שקרלה חשה בה.
אלמנטים נוספים השאובים מן הסיפורת של מסע-החיפוש הקלאסי הן הדמויות הנוספות הממלאות הן את "בריחה" והן את הטרילוגיה הבאה אחריה. טולן הקבילה את שלבי המסע הקלאסי ממאמרו של החוקר פריי נורת'רופ (Frye Northrop) לשלבים בעלילות הספר "בריחה". השלב הראשון במסע הקלאסי לפי נורת'רופ הוא קיומו של מניע ליציאה למסע, אובייקט מעיב אשר הגיבור מעוניין לברוח ממנו. בסיפור "בריחה" האובייקט המעיב על קרלה הוא קלרק , ובשתיקה פנלופה בורחת מג'ולייט. לאחר מכן פוגש הגיבור בדמות מגוננת, שמעודדת אותו לצאת למסע ומעניקה לו את הכלים הדרושים לו לכך. ב"בריחה" פוגשת קרלה את שכנתה המבוגרת והמנוסה סילביה, המעניקה לה בגדים, כסף ואף מקום לשהות בו בטורונטו. בשתיקה זוהי ג'ואן מן "המרכז לאיזון רוחני" בו שוהה פנלופה. שתיהן דמויות בעלות סמכות- סילביה היא מרצה ובעלת ידע נרחב בצמחי מרפא, וג'ואן, המכונה על ידי ג'ולייט "אמא שיפטון" (מגדת עתידות אנגלייה) היא מדריכה רוחנית. שתי הנשים מתגוררות בסמוך או בתוך יער - המסמל מקום של יצרים ואיסורים.
רמז נוסף לקשר למיתולוגיה היוונית בסיפור בריחה הוא בדמות העז פלורה (אלת הפרחים והאביב במיתולוגיה היוונית), בת בריתה של קרלה, שנעלמה עוד לפני שנפתח הסיפור. לטענת רדקופ, העז אינה בתפקיד מסייע אלא דווקא לעגני. בזמן החלום, קרלה עדיין מתנגדת לבריחה, אך העז מפתה אותה עם תפוח אדום. בחלום הבא העז בורחת מקלרה ורגלה פצועה מקבילה לקרלה אשר מתקשה בבריחה. לעומת העז המבויתת, מספרת סילביה לקרלה על עזים חופשיות ופראיות שראתה ביוון . חופי יוון החמים משמשים כניגוד לחווה הגשומה בקנדה. ניתן לשער כי השימוש ביוון המיתולוגית אינו מקרי.
רדקופ הוסיפה כי תפקידה של פלורה חשוב ביותר - היא הדמות הפלאית אשר משקפת את נפשה של קרלה. בניגוד לעזים החופשיות שביוון עליהן מספרת סילביה, פלורה מבויתת, ובחלומה של קרלה פצועה ברגלה וצולעת. זהו רמז למלכוד והכלא בו נמצאת קרלה בביתה, שמודגש על ידי החופש הקיים אצל אחרים אך אינו זמין לקרלה. ההקבלה לקרלה מתגברת נוכח שיבתה הפלאית של פלורה הביתה שמתרחשת מעט אחרי שיבתה של קרלה הביתה לאחר שניסיון בריחתה לא צלח. גורלה של העז פלורה תלוי בקלרק בשלב זה של הסיפור, כפי שגם גורלה של קרלה בידיו. איננו יודעים מה היה גורלה הסופי של פלורה לאחר שקלרק לקח אותה, אך אנו יודעים שהיא נעלמה. כאשר מתברר לקרלה כי קלרק לא אמר לה דבר על חזרתה של פלורה, היא מבינה כי ישנו סוד שמוסתר ממנה ושעלול לערער את עולמה. בתגובה מפנטזת קרלה על מותה הנוראי של העז, כהקבלה לגורלה הנוראי שלה. בהתאם לאופייה הפסיבי, היא אינה מעזה לברר מה עלה בגורל העז, ומעדיפה לחיות עם אי הוודאות, המסמלת את אי הוודאות שלה לגביה חייה והמקום שבו היא נמצאת בחייה.
גורל ומקרה.
המקריות מהווה אלמנט דומיננטי בסיפוריה של מונרו והוא שאוב מן המיתולוגיה היוונית. כמו במיתולוגיה היוונית, תפקידה של המקריות לזרז את העלילה ולהעצים את הדרמה הקיימת בתוך היומיומי. במיתולוגיה היוונית משמשת המקריות כאמצעי בתוך תפיסה רחבה יותר של גורל. אותו גורל מנובא כבר בתחילת החיים, ואף כי האנשים עושים כל שביכולתם כדי לברוח ממנו, דברים מקריים כביכול מאפשרים לצפוי מראש להתרחש. במיתולוגיה היוונית, הדוגמה המפורסמת ביותר היא המיתוס על אדיפוס. לפי המיתוס, הוטלה על ליוס מלך תביי קללה כי בנו יהרוג אותו ויתחתן עם אמו. המלך ביקש להרוג את התינוק שנולד לו, אך דרך השתלשלות של צירופי מקרים, יוצאת לפועל בסופו של דבר הנבואה. גם אצל מונרו משמשת המקריות כזרז עלילתי בסיפורים שונים, ובבריחה ניתן לראות זאת בכל אחד מהסיפורים. בסיפור "בריחה", מגיחה העז פלורה האובדת מן החשיכה באופן שנראה כמעט פלאי, כמו נס, בדיוק בשיא הדרמטי של העלילה. אותה התגלות נחווית כרגע דתי כמעט אצל הדמויות, ומשנה את מערכת היחסים בין סילביהe וקלרק ומשפיעה בכך על גורלה של קרלה.
בסיפור הרביעי בספר "שתיקה", מתקיימת פגישה מקרית בין ג'ולייט להת'ר, חברתה מילדות של הבת האובדת. בזכות פגישה מקרית זו מקבלת ג'ולייט מידע יקר ערך על ביתה פנלופה, וכמו בסיפורים אחרים, הגילוי המאוחר הזה לא מביאלבחינה מחודשת של המציאות אל מול מה שידעה או שיערה עד עתה.