שטרייט נולדה בשנת 1932 במושבה פתח תקווה, לסופר והמחנך שלום שטרייט. בגיל 12 פרסמה את סיפורה הראשון תחת שם העט "צבי הדס". ב-1949 סיימה את לימודיה בגימנסיה אחד העם אותה ייסד אביה, והחלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1952, לאחר שסיימה לימודי תואר ראשון בספרות ובפסיכולוגיה, החלה ללמד בגימנסיה שבה למדה. בהמשך דרכה הייתה מורה בבית הספר החקלאי כנות שליד גדרה, ובשנת 1958 בבית הספר תיכון ברנר בפתח תקווה, שם לימדה עד פרישתה.
בשנת 1954 נישאה לרופא ד"ר מרדכי וורצל. לזוג שלושה ילדים.
בשנת 1955, בגיל 23, החלה קריירה ספרותית שכללה פרסום סיפורים וכן רשימות בנושא חינוך. בשנת 1962 ראה אור ספרה הראשון, "מן המצר". בשנת 1969 סיימה בהצטיינות תואר שני בספרות ובתנ"ך. בשנת 1982 זכתה בפרס זאב על ספרה "אליפים".
בשנת 1987 פרשה לגמלאות ממקצוע ההוראה, לטובת כתיבה ומפגשים עם קוראים.
בשנת 2001 הוציאה לאור את הספר מ"אורי עד אדי", שהוא מעין אוטוביוגרפיה שלה ושל יצירותיה. ב-2008 הוציאה את הספר "קיץ כתום", רומן המספר על פינוי גוש קטיף, ונוקט עמדה המתנגדת לתוכנית ההתנתקות ותומכת במתנחלים. שטרייט-וורצל אמרה שהיא התנגדה להתנתקות ותומכת בימין הציוני-לאומי. באותה שנה הוענק לה תואר יקירת העיר פתח תקווה.
אסתר שטרייט-וורצל נפטרה ב-7 בדצמבר 2013, בגיל 81. הותירה בעל, הקרדיולוג וחוקר סיפורי ש"י עגנון ד"ר מרדכי וורצל ושלושה ילדים. נקברה בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
ארכיונה שמור בארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני.
יצירתה.
ספריה של שטרייט-וורצל מכוונים בעיקר לבני הנוער ולילדים, ומסופרים לרוב על רקע ההיסטוריה של המדינה, הקמתה, מלחמות ישראל והשואה. ספרים נוספים שלה מסופרים על רקע הווי חיי הנוער והילדים בישראל, כפי שהיא תופסת אותו.
רבים מהספרים מתוארים מנקודת מבטם של בני-נוער, ואף על פי שמרבית מהתקופות המתוארות בספריה שייכות לזמנים עברו, כמעט בכל ספר ניתן למצוא תחושות ורגשות הרלוונטיים לכל מתבגר או מתבגרת באשר הם: אהבה ראשונה, קשיים חברתיים, מתחים בין בנים ובנות, קשר בין הורי ועוד. לדוגמה, בספר אליפים מתבטאת במיוחד המתיחות שבין קבוצת הנוער הבוגרת בבית הספר החקלאי, ובין קבוצת הנוער החדשה שאינה בקיאה בקודים החברתיים שמקובלים בו.
על כתיבתה העידה:
בשנת 2011 יצאה סדרת טלוויזיה בערוץ הילדים המבוססת על ספרה המצליח "אליפים".
דבלינרס
הדבלינרס (באנגלית: The Dubliners) היא להקה אירית.
היסטוריה.
הדבלינרס נוסדה בשנת 1962 בדבלין. חבריה המקוריים של הלהקה היו רוני דרו (גיטרה, שירה), לוק קלי (גיטרה, שירה, בנג'ו), ברני מק'קנה (בנג'ו), קיארן בורק (חלילית, מפוחית, גיטרה, שירה), וג'ון שאן (כינור), ונקראו בהתחלה "The Ronie Drew Group" (החבורה של רוני דרו). הם שינו את שמם לדבלינרס בעקבות ספרו של ג'יימס ג'ויס, "דבלינאים", שהרשים את חבר הלהקה לוק קלי.
להיטה הראשון של הלהקה היה Seven Drunken Nights.
הלהקה עברה מספר שינויים במשך השנים, רוני דרו עזב את הלהקה ב-1970, והוחלף על ידי ג'ים מקאן. קיארן בורק התמוטט על הבמה ב 1974, ומאז לא נרפא (הוא מת ב-1988). לוק קלי מת ב-1984. בורק וקלי הוחלפו בשין קאנון, ובאמון קמפבל.
הדבלינרס הקליטו עשרות אלבומים במשך השנים. הם הקליטו שירים עם מוזיקאים רבים, במיוחד הפוגס.
אנדרטת קליתאה
אנדרטת קליתאה היא קבר של משפחה (ניקרטוס ובנו פוליקסנוס) מאיסטרה (חצי אי גדול בחלקה הצפון-מערבי של קרואטיה), שהתגלה בקליתאה, שהיא חלק מאתונה, יוון. גילה של האנדרטה משוער ל-320 לפנה"ס לערך, והיא מוצגת במוזיאון הארכאולוגי של פיראוס.
תמר בורנשטיין-לזר
תמר (תמרה) בּוֹרְנְשְׁטֵיין-לָזָר (1 במאי 1927 – 16 ביוני 2020) הייתה סופרת ילדים ישראלית, שנודעה בעיקר בזכות סדרות ספריה שהציגו את הקופים קופיקו וצ'יפופו.
ביוגרפיה.
תמר בורנשטיין-לזר נולדה וגדלה בעין גנים, למדה בתיכון "אחד העם" בפתח תקווה, ומאוחר יותר למדה בבית המדרש למורים בגבעת השלושה. בעת מלחמת העצמאות שירתה בלהקה צבאית והייתה מורה בבית הספר "גורדון" בפתח תקווה.
בשנת 1950 החלה לזר בקריירה ספרותית, ומשנה זו פרסמה מאות סיפורים המיועדים לגיל הרך, כמעט בכל עיתוני הילדים בישראל, סיפורים שמאוחר יותר קובצו לספרים רבים. בשנת 1955 זכתה בפרס יציב על פועלה הספרותי. בנוסף החלה לפרסם שורה של קובצי סיפורים שנושאם תקופות חגי ישראל.
סיפורה הראשון של תמר בורנשטיין פורסם ב"דבר לילדים", בכרך כ"א, ב-2 בפברואר 1951. שם הסיפור היה "הילדה מהמעברה והכוכב ממרום". עלילתו מספרת על כוכב שמביא עז למעברה כדי לרפא ילדה חולה בחלב העז. שלושה חודשים לאחר מכן הופיע סיפורה השני, "למה שחורות כנפי העורב".
בשנת 1957 החלה לפרסם את ספריה ההומוריסטיים המפורסמים על הרפתקאות קופיקו וצ'יפופו, שמתארים את הרפתקאות שני הקופים (הרפתקאות קופיקו בישראל, וצ'יפופו מחוצה לה). הסדרות כללו עשרות ספרים וזכו להצלחה רבה מאוד בישראל. חלקם אף תורגמו לאנגלית. דמויותיהם של קופיקו וצ'יפופו הומחזו במספר הצגות לילדים. הספרים זכו לביקורות שליליות מסוימות מצד מורים ומבקרים ספרותיים עקב מה שכונה בפיהם "רמת כתיבה נמוכה".
משנת 1965 החלה לכתוב סדרה נוספת של ספרים לילדים, שגיבורה הוא ילד אמריקאי בשם צ'ארלי לץ, והיא מתארת את עלילותיו בישראל. משנת 1968 החלו להופיע ספריה על הרפתקאות קונדסי, ומשנת 1969 סדרת הספרים המציגה את עלילות סולימאן ודני, שתיארה את הרפתקאותיהם של שני חברים, הראשון ערבי והשני יהודי.
ב-2008 הוענק לה אות יקירת פתח תקווה.
כתבה ספר יחיד למבוגרים תחת שם העט ב. ל. אנז (ראשי התיבות של שמות בנותיה ושם המשפחה: בורנשטיין לזר אודליה נגה זהרה).
בורנשטיין-לזר נפטרה ב-16 ביוני 2020, בגיל 93, ונטמנה בבית הקברות סגולה שבפתח תקווה. לזר הייתה נשואה לשלומק'ה (שלמה) עד למותו ב-2011 ואם לשלוש בנות: נגה ותאומות בשם אודליה חנה וזוהר. שמות בני משפחתה (כולל ארנה ויורם, אחייניה של לזר) הם גם שמות הדמויות של סדרת ספרי "קופיקו".
ארכיונה האישי שמור בספרייה הלאומית.
הנצחה.
במרץ 2022 נקרא הפארק בשכונת נווה גן בפתח תקווה על שמה של תמר בורנשטיין-לזר. בפארק יש ציטוטים מכמה ספרי קופיקו שלה.
יצירותיה (רשימה חלקית).
לזר הייתה אחת מסופרות הילדים הפורות ביותר במדינת ישראל. כ-330 ספרים פרי עטה יצאו לאור. כתיבתה הייתה מגוונת מאוד ויצירותיה כללו אגדות, אוספי סיפורים, סדרות ספרים, וספרים חינוכיים לימודיים.
פרנץ דיאק
פרנץ דיאק (בהונגרית: Deák Ferenc; 17 באוקטובר 1803 - 28 בינואר 1876) היה מדינאי הונגרי. ידוע בהונגריה כ"איש החכם באומה".
חייו.
דיאק נכנס בראשונה לפוליטיקה בשנת 1833 כאשר החליף את אחיו באספה בברטיסלאבה (כיום בירת סלובקיה, ובתקופה ההיא הייתה עיר בהונגריה שנקראה פוז'וני (Pozsony, בגרמנית:פרסבורג). הייתה זו תחילתה של קריירה שהביאה את דיאק למעמד חשוב בפוליטיקה ההונגרית בשנות ה-40 של המאה ה-19. שמו התפרסם במיוחד כאשר היה מעורב בתביעה משפטית שמטרתה הייתה להצהיר כי לפרלמנט ההונגרי זכות לחוקק חוקים.
הונגריה באותה התקופה הייתה חלק מממלכת אוסטריה, תחת שלטון בית הבסבורג. גישתם של שליטי הבסבורג באותה התקופה, שהתבטאה במדיניותו השמרנית של הנסיך מטרניך, הייתה כי אין לתת פתחון פה לעמדות ליברליות, ולמיעוטים לאומיים. גישה זו נאכפה בחוזק יד תוך שימוש במשטרה חשאית ובצנזורה.
בשנת 1836 כתב דיאק והפיץ מסמך בדבר עמדותיו, מבלי לקבל לכך את אישור הצנזורה. על אף שמסמך זה הוחרם, הייתה תפוצתו רבה, והדבר הביא לדיאק פרסום רב בחוגים נרחבים. לאחר מות אחיו בשנת 1842, הוא שחרר את הצמיתים באחוזותיו, ועל אף מוצאו האציל שילם את מסיו, על מנת להראות כי הוא נאמן לגישתו הליברלית הלכה למעשה.
בשנת 1846 פרסם תחת שמו קול קורא להתנגדות לשלטון הבסבורג, על אף שכותב המניפסט היה לאיוש קושוט. במהלך אירועי שנת 1848, בהם מרדו ההונגרים בבית הבסבורג וייסדו רפובליקה נפרדת בהנהגת קושוט, נותר דיאק בהתנגדותו לאלימות. הוא קיבל משרה בממשל החדש, בעת שלאיוש בתיאני שימש כראש ממשלה, על מנת לחזק את בתיאני.
לאחר כישלון המרידה, מותו של בתיאני ויציאת קושוט לגלות, נותר דיאק בשנת 1849 מנהיגה של ההתנגדות הפסיבית לבית הבסבורג. בעזרתו של אישטוון סצ'ני המשיך להנהיג את הפוליטיקה ההונגרית.
לאחר שהקיסר פרנץ יוזף הגיע למסקנה כי על מנת לחזק את האימפריה שבה שלט, עליו להיעזר בעם ההונגרי, ולשם כך יש לספק לעם זה את דרישותיו הלאומיות, היה דיאק בין מנסחי הסדר הפשרה (ה-Ausgleich) אשר הביא ליצירת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1867, לאחר משא ומתן שנמשך שנים. בהשפעתו של דיאק נוצר הסדר לפיו פרנץ יוזף ישלוט בשתי ממלכות - אוסטריה והונגריה, אשר לכל אחת מהן מוסדות משלה, אך השלטון המרכזי בענייני הצבא, החוץ והאוצר, יישאר בידי בית הבסבורג. איש מפלגתו של דיאק, דיולה אנדראשי, נבחר לכהן כראש הממשלה הראשון של הונגריה לאחר קבלת הפשרה, אך דיאק נותר בעל השפעה רבה בממשלה החדשה.
משנת 1839 נבחר לאקדמיה ההונגרית למדעים ומאוחר יותר היה יושב ראש שלה.
לאחר שנת 1867 הלכה בריאותו והתרופפה. רבים מרעיונותיו לרפורמה נדחו על ידי הפרלמנט, והפשרה אליה דחף הביאה להפניית עלבונות אישיים כלפיו.
הוא מת ב-28 בינואר 1876. הפרלמנט חוקק חוק כי לזכר השירות הנאמן ששירת את האומה ההונגרית, יוקם לזכרו פסל מכספי האומה. כיום מצויה בבודפשט כיכר מרכזית הקרויה על שמו, ובה מתחברים שלושת קווי הרכבת התחתית של העיר.
סרג' טנקיאן