בביקורתה של מייגן אורורק (Meghan O'Rourke) על הספר בריחה, טוענת הכותבת כי מונרו אינה יכולה להיתפס כמספרת סיפורים ריאליסטית. היא טוענת כי אף שלרוב מתקיימים צירופי מקרים בלתי סבירים בעלילותיה של מונרו, הסיפור "תעלולים" מציג את צירוף המקרים המבוים ביותר. רובין, הגיבורה, פוגשת בזר מסתורי הקוטף את ליבה, והוא מבקש ממנה לפוגשו שנה לאחר מכן באותו המקום עם אותה השמלה. היא מגיעה לביתו שנה לאחר מכן, לבושה בשמלה אחרת, אך אהובה חושף בפניה את שיניו וטורק את הדלת. היא שבורה. בקפיצה קדימה בסיפור פוגשת רובין איש זקן הנראה בדיוק כמו אהובה לשעבר, רק כדי לגלות שזהו תאומו החירש-אילם, ושאהובה אינו עוד בין החיים. אורורק מציינת כי מונרו משתמשת בצירופי המקרים כדי לחשוף בפנינו את האופן בו הגורל מתאכזר אל רובין ואהובה פעמיים. בפעם הראשונה כאשר האח התאום הוא זה הפותח את הדלת, אך הפעם השנייה, והאכזרית יותר, היא כאשר הגורל מגלה זאת לרובין, דבר הגורם לה להבין את הפספוס הנורא של חייה.
מפגש נוסף המעמת את הגיבורה עם האמת בסוף חייה הוא בסיפור "כוחות", כאשר ננסי פוגשת את אולי המשקר לה על חייו, והיא מגלה על עצמה כי אין בכוחותיה לעמת אותו עם ידיעותיה.
אותם מפגשים ואירועים "מקריים" מעמתים את הגיבורה עם אמת מסוימת אשר שופכת אור חדש על חייה.
אזכורים נוספים.
כמה משמות הדמויות ועלילותיהן בספר בריחה מקורן בסיפורי המיתולוגיה היוונית.
נושאים ומאפיינים נוספים בכתיבתה.
הגשמה עצמית והחמצה.
במאמרה על הספר בריחה, כתבה פיונה טולן (Fiona Tolan) כי בכל אחד מהסיפורים, מתקיימת בריחה או נטישה, או שהיא דבר שמצפים לו בכמיהה. "בריחה" מוביל את הקוראים לנושאים של מלכוד ובריחה, החוזרים ושזורים בסיפוריה של מונרו. בכל אחד מסיפורי "בריחה", חוזר על עצמו תיאור של דמות הבורח, שנוטל על עצמו או חושב על בריחה, ומתייחס אליו כאל מסע שהכרחי לו. מונרו מעמידה את הבריחות, הנתפסות כמסע הרומנטי, בעל התהילה וההצלחה, אל מול המציאות האכזרית.
כל סיפור בבריחה מתחיל בתנועה של אחת הדמויות ממקום אחד לשני הסיפור "תעלולים" נפתח בהתארגנות לקראת נסיעה, ואילו הסיפור "כוחות" נפתח בתנועה מסוג אחר -
התנועה המתוארת בסיפור משמשת כתנועת הרקע לבריחה הנפשית והפיזית שתבצע הדמות בהמשך, אליה התייחסה טולן. היא משמשת כדי להאיר הדמות באור נוסף ולשמש כרמז מקדים להתקדמות העלילה. בבריחה, תפקידה של התנועה היא לרמוז על הפאסיביות של קרלה - המכונית המתקרבת היא של סילביה השכנה, בעוד קרלה נותרת סבילה. בעוונות, המסע מן עיירה לעיירה אחרת שעוברת המשפחה, משמשת כרמז למסע ממציאות אחת לאחרת שהולכת המשפחה לעבור עקב הסודות שיתגלו. בתשוקה, המסע של ננסי הוא מסע למצוא את העבר שהשאירה מאחור, שבו התרחשה בריחה גדולה ששינתה את מסלול חייה לנצח.
קתרין מייברי (Katherine j Mayberry) מוסיפה כי כשמשבר מגיע לדמויות של מונרו, הוא לעיתים קרובות נחווה כהתנגשות בין ההווה לעבר, בין שתי מערכות של חוויות שלא יכולות להיפתר ומתפקדות כתזכורת חדה לכאב של האין-אונות.
הקשר בין גברים ונשים.
במאמרה תיארה קתרין מייברי את ניסיונות הפגת הכאב של הנשים בסיפוריה של מונרו כאשר הן מביטות אחורה על חייהן ועל ניסיונותיהן להפוך לאדם שלם, ניסיונות אשר גרמו להם לכאב וקורבן גדולים. לטענתה הדרך היחידה של הדמות הנשית להבין את סיפורה טמונה בהבנת אופי מערכת היחסים שלהן עם גברים. לדבריה הדמויות הנשיות של מונרו משחקות תפקיד פאסיבי, מרצה וכנוע ביחסיהן עם גברים, וכאשר הן מנסות להשתחרר מן המקום הזה עולה להן הדבר ביוקר. אותו מחיר שהן משלמות והכישלון שהן נוחלות מסב להן כאב רב, אותו הן מנסות להפיג על ידי שיטה של נרטיביות- הן חוזרות אחורה לשיטוט בזיכרון ולבניית הסיפור שלהן כדרך להפגת הכאב והבנת עצמן. מייברי כתבה:
דוגמה לכישלון המאבק ניתן לראות אצל קרלה ב"בריחה". קרלה מספרת לשכנתה כי היא אינה מאושרת בנישואיה, ובעידודה מחליטה לברוח. אך במהלך הבריחה אנו מגלים כי ללא קלרק, קרלה עצמה חשה שאינה קיימת:
מוקדם יותר בסיפור היא גם משקרת לו על מערכת היחסים שלה עם מר ג'יימיסון, מפחדת מהרגע בו יגלה כי גברת ג'יימיסון חזרה הביתה, ובאופן כללי כנועה למצבי רוחו ואינה מסוגלת לעמוד מולו. קלרק משתמש בה גם מתווכת בינו לבין העולם החיצון, כיוון שהוא נמהר ופוגעני, ואילו היא זו שאמורה ללכת אחריו ולתקן את שבריו. בסופו של דבר, קרלה מגלה פאסיביות גם לגבי האמת על חייה, היא אינה בודקת מה התרחש לעז האהובה פלורה, אלא מעדיפה להישאר תחת כנפיו של קלרק.
גם ג'ולייט בסיפור "סיכוי", מנהלת מאבק פנימי בין רצונה להכרה ועצמאות בתוך מערכת יחסיה עם אריק, לבין הפאסיביות והכניעות שהיא מגלה בפועל ביחסיה עמו. בתחום ההשכלה היא מוצגת כאישה מוצלחת - רק בת 21 וכבר בתהליכי קבלת דוקטור בלימודים קלאסיים, אך בתחום הרומנטי היא מגלה פחד וכניעות. ניסיונה נתפס אצלה בהמשך כניצול מיני ותו לא, וכבר מפגישתה הראשונית עם אריק הוא המוביל והיא המובלת. עתיד יחסיהם מתווה כולו על ידי אריק - הוא השולח לג'ולייט את המכתב, והיא זו הנוסעת אל ביתו. היא זו המאמצת את אורח חייו הכולל שכנות עם מאהבתו לשעבר של אריק. ג'ולייט מחכה לו בביתו לילה שלם, והוא נותן לה לחכות, אף כי הודיעו לו כבר בערב על בואה. ב"בקרוב" וב"שתיקה" מתגלה השבר המאפיין את הנשים אצל מונרו - מצד אחד ג'ולייט היא אישה חכמה מאוד, בת 25 ובעלת תואר מתקדם בתרבות קלאסית, ובהמשך חייה אף מגישת טלוויזיה מצליחה. אך בריב שלה עם אריק, לפני מותו, היא אינה מתעמתת עם השבר האמיתי ביניהם ובוחרת לתקוף אותו על דברים אחרים:
מייברי סיכמה כי הסיפורים שככל הנראה ישרתו נאמנה את הדמויות של מונרו הם אלה הקרובים ביותר להגשת האמת. אלה המסופרים לא מתוך תשוקה ליצור אפקט, לשלוט או להונות, אלא בפשטות, אך לא בקלות, אלה שמנסים לתפוס חוויה כלשהי נאמנה, להגיש דרך שפה, את האמת של החוויה לפני שהיא משתנה על ידי הזיכרון, חוויות אחרות או נקודת מבטם של אחרים.
הקשר לחייה של מונרו.
ג'ונתן פרנזן כתב בפתח הדבר לספר בריחה:
מונרו עצמה נולדה בשנת 1931 בווינגהאם, עיירה כפרית במחוז אונטריו שבקנדה לאם מורה ואב בעל עסק לעורות שועל. העסק של אביה מעולם לא הצליח, והם חיו בעוני יחסי. הנוף הכפרי של העיירות הקטנות מסיפוריה הוא אם כן נופה שלה. בגיל 18 החלה ללמוד באוניברסיטת מערב אונטריו לימודי אנגלית ועיתונות, אך הפסיקה את לימודה בגיל 20 כדי להינשא לג'יימס מונרו. הם עברו לקולומביה הבריטית ופתחו שם הוצאת ספרים קטנה. אחת מארבע בנותיהן מתה מעט אחרי הלידה.
מונרו שואבת את עלילותיה ונופיה מארץ מולדתה קנדה.
בשנת 1972 התגרשה מונרו מג'יימס ושבה לאונטריו, ושם נישאה לג'רלד פרמלין.
סטפן שארבונייר
משה גולדמן (מלחין)
משה צבי גולדמן (תשי"ב, 1952 - כ"ב באדר ה'תש"ע, 8 במרץ 2010), היה מלחין ומפיק מוזיקלי חסידי פופולרי חסיד באבוב ובעל המנגן של החצר.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת קטמון בירושלים, לרב בנימין גולדמן, משגיח בישיבות באבוב בקריית באבוב בבת ים ובבורו פארק. גולדמן התחיל להלחין ניגונים כבר בהיותו ילד, עד ימיו האחרונים הלחין כ-380 ניגונים. מעל 300 מניגוניו כבר ראו אור. הוא הפיק עשרות אלבומי מוזיקה. סדרת האלבומים האחרונה שלו הייתה סדרת תקליטי קעמפ שלווה של חסידות באבוב בת 21 תקליטים.
לחנים בולטים.
בין לחניו הבולטים: אהבת עולם תביא להם, הגלה נא, פנה לעלבון, שמחתי, שלום שלום, ברוך אל עליון, כנשר ועוד.
בעקבות נכות ממנה סבל הלחין גולדמן שיר ביידיש בשם "הנשמה". השיר עוסק בנשמתו של צדיק המגיעה לבית דין של מעלה ואינה מורשית להיכנס לגן עדן כיוון שהצדיק הכה פעם יהודי ולא פייסו. לנשמה ניתנות שתי אפשרויות, לבחור בגיהנום לכפר על העוון או לחזור בשנית לעולם על מנת לתקן את העוון. הנשמה בוחרת לחזור בגלגול אך מבקשת מבית הדין להיוולד כבעל מום ללא ידיים, כדי שלא יוכל להכות שוב יהודי. במקביל מסופר על זוג חשוכי ילדים המתפללים לילד, ונולד להם תינוק חסר ידיים שסובל בחיים ובבית הספר. בפזמון מוסבר איך הכל נעשה בהשגחה עליונה שנשמת הצדיק תיוולד כילד ללא ידיים להורים צדיקים ובכך יכופר עוונו. חלק מקטעי השיר מושרים על ידי גולדמן עצמו, שטען שלא הצליח למצוא זמר שיעביר את המסר כמוהו.
תומאס ארסטוס
תומאס ארסטוס (בגרמנית: Thomas Erastus; ) היה רופא ותאולוג פרוטסטנטי.
חייו.
ארסטוס נולד בשווייץ בשם ליבר, ולמד באוניברסיטת בזל, ב-1558 נתמנה להיות רופא הפנים של אלקטור פפלץ, ופרופסור לרפואה באוניברסיטת היידלברג.
ארסטוס נלחם בתאוריות של פאראצלסוס בנושאי אלכימיה ואסטרולוגיה. וכן התערב בסכסוכים שפרצו בין הכנסיות השונות.
לאחר מותו התפרסם חיבורו Explicatio, שהכותרת שלו הייתה "הסברת השאלה הרצינית ביותר, אם הטלת הנידוי זקוקה לצו אלהים או אם מותר לבני אדם להטילו", ובו התנגד ארסטוס לקלוויניזם, המכיר בעונשים שמטילה הכנסייה על חסידיה.
החל מ-1600 בערך התפשטה תורתו בבריטניה ועוד מדינות, בסקוטלנד התגבשה כת של ארסטיאנים, ותורתו כונתה ארסטיאניזם, גם במובן הרחב של התנועה לשלטון גמור של המדינה על הכנסייה.
Lady tasting tea
הארפרס בזאר
משה צבי גולדמן
מתן - משקיעים בקהילה
מתן – משקיעים בקהילה הוא עמותה שהוקמה בשנת 1998 על ידי שרי אריסון והקרן המשפחתית ע"ש תד אריסון.
היסטוריה.