אל-קב הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K3 II-III, עם מסה של כ-4.5 מסות שמש ורדיוס של כ-126 רדיוסי שמש - קרוב לשני שלישים של רדיוס המסלול של כדור הארץ סביב השמש. טמפרטורת פניו כ-4,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,600 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום ועוצמת הארתו הכוללת היא בערך פי 3,700 מעוצמת ההארה של השמש. בעבר דווח שבהירותו של אל-קב משתנה בין דרגות 2.63 ו-2.78, אך מדידות עדכניות לא מצאו השתנות של יותר ממאית דרגת בהירות.
בשנת 2007 דווח על ידי מספר חוקרים כי המהירות הרדיאלית של אל-קב משתנה באופן מחזורי עם שני מחזורי משנה של כשנתיים ושל כ-4 שנים. החוקרים שיערו שלכוכב שני בני לוויה, ככל הנראה ננסים חומים, המקיפים אותו בתהודה מסלולית של 1:2 עם זמני המחזור שהתגלו.
יוטא בעגלון
הסאלה
ארוחת צוהריים
שנת צוהריים
מרק מוזס
מרק מוזס (1908–2002) היה כירורג, מנתח כלי-דם, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה כירורגית וכירורגיית כלי דם בבית חולים תל-השומר, בשנת 1962 ייסד בארץ ענף חדש בכירורגיה: "כירורגית כלי דם", היה הכירורג הראשון שהתחיל לנתח ניתוחי כלי-דם בישראל.
קורות חיים.
מוזס נולד בוורשה שבפולין. בגלל נומרוס קלאוזוס יצא מוזס למרסיי ללימודי הרפואה. כשסיים מוזס את לימודי הרפואה שב לוורשה והתמחה בכירורגיה, בבית החולים היהודי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס כרופא צבאי לצבא פולין.
במלחמת העולם השנייה.
בצבא פולין, מוזס סופח לחיל הפרשים שיצא מערבה, אך מתקפת הבזק הגרמנית מחצה את צבא פולין, שהחל בנסיגה מזורזת. כשמוזס הגיע לטרנופול שבגליציה, היו שם הסובייטים, שכבשו את מזרח פולין כחלק מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
קציני הצבא הפולני הוסעו אל ברית המועצות, לצורך ארגון מחדש כביכול, אך שם הושמו במחנות מעצר, ובמארס 1940 הורה סטלין למשטרה החשאית, ה-נ.ק.ו.ד. לחסלם. בטבח יער קאטין שליד סמולנסק נרצחו 4,255 איש, ובסך הכל חיסל סטלין כ-26 אלף איש. הסובייטים טפלו את האשמה על הנאצים, ורק עם התמוטטות ברית המועצות הודו באחריותם.
מוזס שלא ידע דבר על המזימה הסובייטית, איחר בכמה דקות לרכבת שהייתה אמורה לקחת אותו לברית המועצות. מוזס עלה עם חבר על רכבת אחרת, והשניים שקעו בשינה עמוקה. כשהתעוררו, התפלאו על שאין בקרונות איש מלבדם. באחת התחנות התברר להם שהנהג חטף את הרכבת וברח עמה אל רומניה הנייטרלית. מוזס הושם במעצר אך הצליח לברוח, ועם בגדים אזרחיים שקיבל מיהודי מקומי שם פעמיו לבוקרשט. מוזס התיידד עם סגל הקונסוליה הבריטית, ועזב יחד עם הדיפלומטים כשבאו הגרמנים.
מוזס הגיע דרך טורקיה לארץ ישראל וחבר ל-צבא אנדרס.
מוזס עזב עם צבא אנדרס למצרים, ובפברואר 1944 הפליג לאיטליה, נלחם במונטה קאסינו, במנזר בנדיקטיני בהרים, שממנו חלשו הגרמנים על הדרכים המובילות צפונה.
בהפגזה ארטילרית עזה נפגע חדר הניתוחים הקרבי שעליו פיקד מוזס, וכמעט כל השוהים בו נהרגו. מוזס נפצע קשה בחזהו ונחשב כמת, אך לבסוף ניצל. הוא פונה ללבנון ומשם לארץ ישראל להחלמה, וזמן מה אושפז בבית החולים אוגוסטה ויקטוריה שבירושלים. בארץ התאחד עם רעייתו שהייתה גיניקולוגית, ועם בנו מרטין
בארץ ישראל.
בתום מלחמת העולם השנייה שוחרר מצבא אנדרס, וגויס להגנה ובמלחמת העצמאות היה מפקד בית החולים הצבאי דג'אני שביפו.
כשהקים פרופ' חיים שיבא את בית החולים תל השומר, מוזס הצטרף לסגל המקצועי, וב-1950 התמנה למנהל המחלקה הכירורגית (על כתב המינוי היה חתום ראש הממשלה, דוד בן-גוריון).
בשנת 1961 מוזס יצא לבריטניה (בלונדון ב"המרסמייט הוספיטל" אצל הד"ר פיטר מרטין ) ולארצות הברית להשתלמות בכירורגיה של כלי דם.
בשובו לארץ, בשנת 1962 ייסד ענף חדש בכירורגיה - "ניתוחי כלי דם". מוזס הקים בבית החולים שיבא, את היחידה לכירורגיה כלי-דם אשר הייתה היחידה הראשונה בארץ, לניתוחי כלי-דם. במקביל המשיך לנהל את המחלקה הכירורגית.
מוזס פיתח שיטה חדשה לקשירה חלקית של הוריד הנבוב התחתון.
מתלמידיו: פרופ' רפאל אדר, פרופ' רפאל ולדן.
מוזס נפטר ב-2002. הניח בן, מרטין, כירורג.
סנדר חדד
סנדר חדד (אלכסנדר קרינקר) (1859 – 20 בנובמבר 1899) היה שומר יהודי בזמן העלייה הראשונה.
קורות חיים.
אלכסנדר קרינקר, שנודע בכינוי סנדר חדד, נולד ב-1859 בעיירה קרינקין, הסמוכה לביאליסטוק שברוסיה הצארית (בימינו פולין). היה בנו של נפח רוסי יהודי ובכפר ילדותו היה רגיל להסתובב בשדות בחברת בחורי הכפר הלא-יהודים. הייתה אגדה שבמהלך אחת המלחמות בין רוסיה וטורקיה, קצין רוסי בכיר נפל בשבי הטורקי. סנדר, עדיין נער, היה עוזרו של קבלן האספקה באותה חזית. כששמע שכל מאמציהם של הרוסים לשחרר את הקצין כשלו, הציע עצמו למשימה. ההצעה עוררה תחילה גיחוך, אך מכיוון שלרוסים לא היה מה להפסיד, נשאל סנדר מה הוא מתכנן לעשות, והשיב: "תנו לי שני חיילים ואת השאר תראו בעצמכם". לאחר שקיבל את החיילים, השיג מדים טורקיים, נעלם עמם למספר ימים ובעזרתם עבר את הקווים. בשובו החזיר אתו את הקצין הרוסי.
כשהיה בן שלוש עשרה שנים, ב-1872, עלה לירושלים, לא ברור אם עשה זאת לבד או יחד עם בני משפחתו. סנדר השכיר עצמו לנפח מקומי ועד מהרה יצא שמעו למרחק, והוא נחשב לאחד הנפחים הטובים בעיר. בירושלים כינוהו כולם "סנדר חדד", על שם מקצועו ("חדד" בערבית: נפח).
כעבור שנים אחדות בירושלים החל סנדר לנדוד ברחבי המזרח התיכון, בין היתר באיסטנבול ובקפריסין, ששם עבד כשומר וצבר ידע וניסיון על התחום שעמד לשמשו רבות בארץ ישראל.
לא ידוע מתי שב לארץ מנדודיו, אך ברור שהיה זה ברבע האחרון של המאה התשע עשרה, בסמוך לראשיתו של מפעל ההתיישבות החדשה. בארץ היה בין השומרים המצטיינים ביותר, שהנחילו פחד בערבים. הסיפורים על המכות שנתן, אשר הוא כינה "החלקים", נפוצו בארץ ישראל והגיעו עד עבר הירדן מזרחה.
כשמייסדי פתח תקווה עלו על קרקע במלאבס, הם קראו לסנדר להצטרף אליהם. דומה שסנדר הצטרף אליהם ב-1883 בעלייה השנייה לפתח תקווה, אשר קבעה את מושבה הראשוני ביהוד, בסמוך לכפר הערבי יהודיה (בתחומי סביון של היום), אך גם זה אינו מאומת.
בימיו הראשונים בפתח תקווה היה סנדר פועל חקלאי אצל אחד האיכרים. כעבור זמן מה פתח סנדר נפחייה ראשונה במושבה. עד מהרה גויס להגנת המושבה ותושביה, בעיקר באביב כאשר הערבים היו פושטים עם עדריהם על כל שדה ירוק. כעבור זמן מה גויס לפעילות זו באופן מלא. מספר פעמים התעמת עם ערבים מאיימים והחזיר בהמות שנשדדו.
אימו, רחל חדד הלוי, נרצחה על ידי ערבים מהכפר יהודיא בעת ההתקפה על פתח תקווה (1886).
הסופר משה סמילנסקי (שהכיר את סנדר) תיאר אותו:" ""גבה קומה, חסון גו וזריז תנועה היה סקנדר. כינויו בפי הערבים היה 'חווג'ה סקנדר'. ונהדר היה מראהו מדי התפרצו אלי קרב רכוב על סוסתו האצילה, הזקופה והמהירה כחץ. לתוך המון המתנפלים היה מתפרץ כסער וגוזר על ימין ועל שמאל. את הנשק החם לא אהב. מנעוריו לא היה רגיל בנשק חם, והיה סומך אל ארובות ידיו בלבד. ידיו היו ידי ברזל, וכאשר יכה על ראש אויביו – ולא יוסיף, כי כחציר תחת החרמש היו נופלים המתגרים מתנופת ידו."
בני הדור הראשון של פתח תקווה סיפרו גם הם שהיה "זועם ואיום" בקרב, ובה במידה איש נוח וחביב על הבריות בימים כתיקונם. מרדכי לובמן (שגם כן הכיר את סנדר) סיפר: "בין אוהלי קידר (הבדואים) התפשטה אגדה מלאה אימה מסתורית על הגיבור היהודי, שגלל את חרפת 'ולאד אל מיתה' מעל היהודים המוזרים, שבאו מעבר לים לרשת את אדמת אבותיהם."
כעשר שנים שמר סנדר חדד על פתח תקווה. באחת מהתקריות עם בדואים ביום שבת, כאשר בני המושבה היו בבית הכנסת, נודע למתפללים כי חבורת בדואים פשטה על השדות. הוא יצא לשדה, תפס את ראש השודדים ולקח אותו בשבי. שאר המתקיפים פגעו בו, הוא נפצע בגבו ויותר לא השתתף בשמירה על המושבה. מכאן ואילך, האיש החסון שטרם מלאו לו ארבעים, נאלץ להסתייע במקל הליכה. אט אט הוא החל להבריא כשהייתה בו יד הגורל. באחד הימים של שנת 1899, נסע בעגלה למושבות הדרום דאז, גדרה ובאר טוביה. בדואים ארבו לו ובשעת מנוסה התהפכה עליו העגלה והוא נפצע קשה. הוא נפטר בראשון לציון בעת טקס שנערך ביקב .
סנדר חדד הותיר אחר מותו בת ושני בנים. הבת רבקה נלקחה על ידי משפחתה של אשתו של סנדר לירושלים. שני בניו, יעקב וירחמיאל, נלקחו לפריז וגודלו על ידי הברון רוטשילד. האחרון זכר חסד לסנדר חדד בעקבות כך שזה הצילו מהתקפה של הבדואים כשעשה דרכו למושבה.
שנים רבות לא הייתה מצבה על קברו. רק בשלהי 1947, קרוב לחמישים שנה לאחר פטירתו, התאספו מוקירי זכרו של האיש, מבני המשפחות המייסדות של פתח תקווה, והחליטו לתקן את המעוות. על המצבה, הבנויה מאבן ירושלמית, נחקקה יד המחזיקה בנבוט, אות ועדות לדימוי של סנדר חדד, כפי שנשתמר בזיכרונם של ראשוני המושבה – שומר יהודי אמיץ, המגן על עצמו ועל מושבתו בנשק קר בלבד.
על שמו נקרא רחוב במרכז פתח תקווה.
מאריינבאד
מריינבאד
מריינאבאד
1871 בצרפת
שנת 1871 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 884 שנות לאום.
אבאויסאנטו
אַבּאַוּיסַאנטוֹ (בהונגרית: Abaújszántó; בפי יהודי המקום: סאנטוב) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון-מזרח הונגריה, שהתקיימה בה עד שואת יהדות הונגריה קהילה יהודית גדולה וישיבה.
העיירה ממוקמת כ-40 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר המחוז מישקולץ. היישוב נמצא על דרך רבני הפלאים (הונגריה).
הקהילה היהודית.