הספינות הנותרות של ציון מתכוננות להילחם במכונות. בתוך המטריקס, צוות הספינה הנבוכדנאצר מסייע ליוצר המפתחות ולניאו להגיע לדלת המקור. צוות אחד חייב להשמיד תחנת־כוח על מנת למנוע ממערכת אבטחה להידלק בעקבות מפתחותיו של יוצר המפתחות. הצוות השני מוכרח להשמיד את תחנת־הכוח המגבה. העומדים על המשמר מופצצים על ידי הזקיפים, שאינם מותירים אדם חי. הגם שניאו ביקש שטריניטי תישאר על הנבוכדנאצר, היא משמידה את תחנת הגיבוי. אך בריחתה מתגלה על ידי סוכן והם נלחמים. כשניאו, מורפיאוס ויוצר המפתחות מגיעים למקור דרך מסדרון קיצורי דרך לדלתות האחרות במטריקס, הסמית'-ים מופיעים ומנסים להרגם. יוצר המפתחות פותח את הדלת למקור, ומאפשר לניאו ומורפיאוס לברוח, אך נהרג בעצמו.
ניאו פוגש תוכנה אנתרופומורפית הנקראת "הארכיטקט" - יוצר המטריקס. הארכיטקט אומר לו שהיו גרסאות מרובות של המטריקס, וגרסאות מרובות של ה"אחד" - סטייה ממוחשבת המשמשת כאמצעי לשליטה. כשהאנושות דחתה את המטריקס המושלם כמו גם את המטריקס האיום, המכונות הבינו שהאנושות צריכה הייתה את הכח לבחור על מנת לקבל אותם. המטריקס הרִגְעִי פגום, ונשאר כמשוואה לא מאוזנת, כאשר "האחד" הוא סכום שארית הפגמים. מטרתו של "האחד" היא לחזור למקור, ולאפס את המטריקס למטרתה העיקרית. לאחר מכן, יבחר שש עשרה נקבות ושבעה זכרים שיֵלְּדוּ מחדש את ציון ויספקו דור התקוממות חדש. אחרת, השגיאה הבלתי־פתורה תצא משליטה, תשמיד את האנושות המחוברת למטריקס, ויחד עם הקרב בציון יגיע קץ המין האנושי. ניאו משיב שהמכונות מוכרחות לקיים את בני־האדם כדי לשרוד ולא יאפשרו זאת; הארכיטקט משיב שישנם שלבי הישרדות שהם מוכנים לקבל.
הארכיטקט מציע לניאו שתי אפשרויות לצאת מהחדר: דלת אחת המובילה למקור ולאיפוס המטריקס, והשנייה תוביל לכישלון המטריקס ולהרס האנושות. ניאו שם לב למאבקה של טריניטי עם הסוכן במסכים, ושב למטריקס כדי להציל אותה. אהבתו של ניאו לטריניטי נראית כהישנות חדשה במטריקס – בעת של"אחדים" הקודמים לא הייתה סיבה לבחור בהרס האנושות על קבלת תפקידם, ניאו בוחר להציל את טריניטי במחיר הישרדות המין האנושי, למרות כמעט הוודאות שזו תמות בכל מקרה לאחר הרס ציון.
ניאו ממהר להציל את טריניטי שנורתה על ידי סוכן כשהם נופלים מבניין, ותופסה בטרם תפגע בקרקע. הוא מסרב להאמין שמתה, שולף מגופה את הקליע ומחייה אותה. על הנבוכדנאצר, ניאו מגלה שהנבואה שקרית וציון עומדת להיכחד בתוך 24 שעות. זקיפים משמידים את הספינה, ומיד לאחר מכן מציל ניאו את חברתו על ידי שימוש בכוח קודם בלתי ידוע להפסיק את פעולת הזקיפים, ואז מאבד את הכרתו. הצוות מחולץ על ידי ספינת החלל מג'ולניר (הידועה גם בשמה האמר), וצוותה מסביר שהוביל מתקפה כנגד הזקיפים המתקדמים לציון. האסטרטגיה הייתה להשתמש במערכת ה-EMP של הספינה ולהישאר מחוץ לטווח של כל אחד, אך ה-EMP פוצץ על ידי הקדוסאוס לפני שהספינות היו מוכנות. ספינות רבות נשארו ללא כח, עם מעט שורדים הבורחים, הזקיפים השמידו כל ספינה שלא יכלה לנוס. כאשר המכונות שבו לחפור, המג'ולניר חיפשה שורדים ומצאה רק אחד: באן הנשלט על ידי הסמית'.
הפקה.
הסרט צולם ברובו באולפני פוקס באוסטרליה, במקביל לצילומי סרט ההמשך "רבולושנס". סצנת המרדף בכביש המהיר צולמה בבסיס נטוש של הצי האמריקני באלמדה, קליפורניה. לצורך כך סללו המפיקים כביש מהיר באורך 2.4 ק"מ, על מסלול ההמראה הישן שבמקום. חלק מהמרדף צולם גם באוקלנד, קליפורניה. המנהרה שנראית בסצנה היא ה"פוסי טיוב" (Posey Tube) המחברת בין אוקלנד לאלמדה. חלק מהעריכה בפוסט-פרודקשן התבצעה בהאנגרים ישנים של מטוסים באותו בסיס.
העיר אקרון באוהיו הביעה נכונות להעניק גישה מלאה לכביש 59 כאשר חיפשו המפיקים כביש מתאים, וזאת על מנת לצלם את סצנת המרדף בכביש המהיר. למרות זאת, מפיקים החליטו כנגד ההצעה ש"הזמן להכין את הכל לזינוק יהיה ארוך מידי". מכסחי המיתוסים ישתמשו לאחר מכן שנית באזור האלמדה על מנת לחקור את האפקטים של התנגשות חזיתית בין סמי-טריילרים, ולבצע עוד מספר ניסויים.
כ-97% מהחומרים ששימשו לסרט מוחזרו לאחר ההפקה. לדוגמה, טונות של עץ נשלחו למקסיקו לבניית בתים לעניים.
עריכת סאונד.
עריכת הסאונד בשלישיית המטריקס נעשתה על ידי " Danetrack" במערב הוליווד, קליפורניה.
קבלת-פנים.
קופות.
הסרט הכניס כ-5 מיליון דולר במהלך השידורים המקדימים ביום רביעי בצפון אמריקה. הסרט הכניס 37,508,303 דולר ביום חמישי, היום הראשון ששודר באמריקה ב-3,603 בתי קולנוע, מה שהיה שיא ההכנסות במקום השני ביום השידור הראשון – אחרי "ספיידרמן" שהכניס 39.4 מיליון דולר. הסרט הכניס 91,774,413 דולר נוספים בסוף השבוע באותם 3,603 בתי קולנוע – מה שהיה שוב השיא השני אחרי "ספיידרמן" שהכניס 114.8 מיליון דולר. כיוון שהסרט שבר שיאי הכנסות בשבוע הראשון, הוא נפל למקום שני לאחר שבוע לאחר שהובס על ידי סרטו "ברוס הגדול מכולם" של ג'ים קארי. בסופו של דבר, הסרט הכניס 281.5 מיליון דולר בארצות הברית, ו-742.1 מיליון בשאר העולם.
בנוסף, נכון ל-2012 הסרט הוא הסרט שהכניס את סכום הכסף הגבוה ביותר אי פעם כאשר דירוגו הוא R (ילדים מתחת לגיל 16 לא יכולים להיכנס ללא ליווי מבוגר).
ביקורת.
לרילודד היה בעיקר קבלת פנים חיובית, עם רייטינג של 73% באתר "Rotten Tomatoes". הדירוג הממוצע של הסרט ב-"Metacritic" היה 63%. למרות זאת, "בידור שבועי" (Entertainment Weekly) דירג את הסרט כאחד מ-25 סרטי ההמשך הגרועים ביותר בכל הזמנים.
ביקורת חיובית קיבל הסרט על קטעי האקשן האיכותיים והחכמה. טוני טוסקנו שיבח רבות את הסרט באמירה ש"הפיתוח בדמויות והכתיבה... כל כך פריך שנשמע קול פיצוחים במסך" והוסיף ש"מטריקס רילודד מייסד מחדש את הז'אנר ואף מעלה את המוט בדרגה או שתיים" על הסרט המקורי "המטריקס".
שחרורים שונים.
עם יציאתו, הסרט נאסר לצפייה במצרים, עקב תוכן אלים, והטלת ספק בבריאת האדם. כמו כן, המצרים טענו שהסרט תמך בציונות, היות שעיר בני האדם נקראה ציון. עם זאת, ההחלטה לא האריכה ימים, ובסופו של דבר הגיע הסרט לבתי קולנוע ויצא לאור בווידאו וב-DVD.
יוזף רייכה
יוזף רייכה (בגרמנית: Josef Reicha 12 בפברואר 1752 - 5 במרץ 1795) היה צ'לן, מלחין ומנצח בוהמי, דודו של המלחין ותאורטיקאי המוזיקה אנטון רייכה.
חייו.
יוזף רייכה נולד בעיירה חודניצה. בשנת 1761 עבר לפראג, שם למד נגינה בצ'לו אצל פרנץ יוזף ורנר. ב-1771 התמנה רייכה לצ'לן ראשון בתזמורת של הנסיך קראפט ארנסט פון גטינגן-ולרשטיין. יחד עם הכנר הנודע אנטון יאניץ', שניגן גם הוא בתזמורת החצר, סייר רייכה בכמה מכרכי אירופה בסוף שנות ה-70' של המאה ה-18 וביקר אצל לאופולד מוצרט בזלצבורג בשנת 1778. במכתביו אל וולפגנג אמדאוס, שיבח לאופולד את נגינתו של רייכה בצ'לו והשווה את סגנון אחד הקונצ'רטי שלו לצ'לו לאלה של וולפגנג אמדאוס.
רייכה אימץ את אחיינו אנטון רייכה בשנת 1780 (יוזף נשא אישה ב-1779, אבל הנישואים לא הניבו ילדים) ובהמשך לימד אותו נגינה בכינור ובפסנתר. בשנת 1785 התמנה יוזף למנהל תזמורת החצר בבון, אצל מקסימיליאן פרנץ מאוסטריה, נסיך בוחר של קלן; המשפחה עברה לבון ואנטון היה לחבר בתזמורת החצר בהשפעת דודו. בתזמורת זו היו חברים גם בטהובן הצעיר, שהיה נגן ויולה ועוגב, וניקולאוס זימרוק, מייסד הוצאת התווים זימרוק, שהיה נגן קרן. בשנים הבאות יוציא זימרוק לאור את יצירותיו של יוזף. בשנת 1789 היה יוזף למנהל תזמורת התיאטרון הלאומי החדש של בון. הקריירה המוזיקלית שלו נקטעה בשנת 1791 עקב מחלת הצינית שתקפה אותו. הוא מת בבון ארבע שנים לאחר זאת.
סגנון.
רייכה כתב מוזיקה לתזמורת ולהרכבים קאמריים שונים. יצירותיו כוללות סימפוניות, קונצ'רטי שונים - עשרה מהם לצ'לו - שתים-עשרה פרטיטות לכלי נשיפה מעץ ושאר יצירות. את רוב יצירותיו כתב רייכה בוולרשטיין, לפני השנים שעשה בבון. כתיבתו לכלי קשת ובייחוד לצ'לו מצטיינת בווירטואוזיות ומשקפת את כישוריו הוא כצ'לן. חוקר המוזיקה לודוויג שיידרמאייר מביא בספרו "בטהובן הצעיר" (לייפציג, 1925) דוגמאות ספציפיות מתוך הפרטיטות והסימפוניות של רייכה ומוכיח את השפעתן של יצירות אלה על בטהובן. גם לאופולד מוצרט ומיכאל היידן התייחסו אל רייכה בהערכה רבה.
פמיניזם בישראל
ראשיתו של הפמיניזם בישראל ביישוב העברי בארץ ישראל בסוף המאה ה-19, והמשכו בשנות ה-70 של המאה ה-20, במקביל לפמיניזם האמריקאי, ובהשפעתו הרבה.
השנים הראשונות.
ארגוני נשים יהודיות מסורתיים התקיימו בארץ ישראל כבר במאה ה-19. עיקר פעילותן של אגודות הנשים הייתה פילנתרופית, ארגון "עזרת נשים", לדוגמה, ששמו מעיד על קבלת הסדר המסורתי, ורוכזה בערים ובמושבות.
הרעיון הציוני התגבש ברבע האחרון של המאה התשע עשרה והושפע מרעיונות אחרים שהיו אופנתיים אז, כמו רעיונותיו של קרל מרקס על אודות שוויון מעמדות ורעיונות פמיניסטיים. מעמד האישה במפעל הציוני נדון כבר בכתביהם של ההוגים הראשונים של הציונות, והבולט שבהם הוא בנימין זאב הרצל. הוגים אלה, אומנם, לא ראו את מעמד האישה באופן בו הקו המרכזי של הפמיניזם ראה אותו, אך בו בעת שאפו לשיפור מעמד זה הן בתחום שוויון הזדמנויות והן בתחום שוויון זכויות בפני החוק.