בבריטניה, "Born This Way" נכנס לראשונה על תוך מצעד האלבומים הבריטי למקום ה-1 ב-29 במאי 2011 עם מכירות שבועיות ראשונות של כ-215,639 עותקים. אלה הם גם המכירות השבועיות הראשונות הגבוהות ביותר במדינה לשנת 2011. באותו שבוע, האלבום מכר יותר עותקים מכול שאר עשרת האלבומים ששהו איתו בעשירייה הפותחת והפך לאלבום הנמכר ביותר של זמרת אמריקאית בשבועו הראשון לצאתו בבריטניה מאז "Confessions on a Dance Floor" של מדונה בשנת 2005 שמכר כ-217,610 עותקים. נכון לחודש ינואר 2017, האלבום השיג מעמד פלטינה משולשת במדינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של בריטניה" (BPI) לאחר שמכר כ-989,000 עותקים. ביציאתו בשוודיה ואירלנד, "Born This Way" השיג את המקום ה-1 במצעדי האלבומים, ובפינלנד נכנס למקום השני והוכתר כאלבום החמישי הנמכר ביותר של 2011 במדינה. בצרפת, האלבום הגיע למיקום הראשון במצעד האלבומים הצרפתי והחזיק את המיקום במשך כשבועיים. נכון לינואר 2012, הוא מכר 180,000 עותקים במדינה והוכתר כאלבום פלטינה כפולה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של צרפת" (SNEP). נכון לספטמבר 2012, מכירות האלבום בעולם עמדו על כ-6,00,000 מיליון עותקים.
מחלוקות דתיות.
מספר קבוצות דתיות גינו את האלבום על שילובו בסממנים דתיים של הנצרות ועל עמדתו בנוגע למיניות. בלבנון, "Born This Way" נאר באופן זמני על ידי מחלקת המזכירות הכללית אשר ראה בו טעם רע ולעג כלפי הנצרות. עבדו אבו קאסם, מנהל מרכז המידע הקתולי בלבנון, מתח ביקורת רבה על נושאי האלבום ואמר כי "אם הם הולכים לפגוע בנו, נבטל את האלבום". והוסיף, "אנחנו לא נקבל שמישהו יעליב את מריה הבתולה או את ישו או את הנצרות". איסור האלבום במדינה נמשך עד 9 ביוני.
קליפ השיר "Judas" ספג ביקורות שליליות על ידי הליגה הקתולית בארצות הברית, בה נשיאה ויליאם אנתוני דונוהו הביע את חוסר שביעות רצונות כלפי התמקדותה של גאגא ביהודה ומרי מגדלננה וכינה אותה "יותר ויותר לא רלוונטית" בהשוואה לאנשים עם "כישרון אמיתי" ותקף אותה על כך שלכאורה הוציאה לאור את השיר והקליפ בכוונה בסמוך לשבוע הקודש ולחג הפסחא. זמן קצר לאחר יציאתו נאסר גם הוא בלבנון.
במלזיה, היכן שהומוקסואליות נחשבת כעבירה פלילית ויכולה לגרור קנסות ועונשים נוספים, הממשלה מתחה ביקורת על האלבום בנושא מיניותו ופמיניזם. זמן קצר לאחר צאת השיר "Born This Way" סוכנויות הידיעות דיווחו כי תחנות הרדיו במדינה נדרשות לצנזר את השיר, בגלל משפטו, "לא משנה אם אתה הומו, סטרייט או דו-מיני, לסבית או טרנסג'נדר" המופיע בו, בחלק מהתחנות המשמיעות את השיר השורה מושתקת, באחרות הושמע רעש לא ברור על הפסקול ובחלקן חתכו את השורה מהשיר. רוזנה איסמעיל, סגנית קנצלרית אוניברסיטת מלזיה סבאח, גינתה את השיר וטענה כי, "דת האסלאם אוסרת על כך ועלינו לעמוד בחוקים".
אנטוניו סלנדרה
אנטוניו סלנדרה (באיטלקית: Antonio Salandra; 13 באוגוסט 1853 - 9 בדצמבר 1931) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה מטעם המפלגה השמרנית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
סלנדרה נולד בעיר טרויה שבאיטליה. הוא סיים את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת נאפולי בשנת 1875 ולאחר מכן כיהן כפרופסור למִנהל באוניברסיטת רומא.
לאחר השביתה הגדולה שפקדה את איטליה בחודש מרץ 1914 נאלץ ראש ממשלת איטליה, ג'ובני ג'וליטי, להתפטר מתפקידו. ג'וליטי, שעדיין נהנה מרוב גדול בפרלמנט, החליט להציע לסלנדרה את התפקיד, תוך שהוא מציע לו את תמיכתו הפוליטית. סלנדרה נענה להצעה ומונה לראש ממשלת איטליה.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה גרם לקרע בין סלנדרה לפטרונו הפוליטי ג'וליטי. בעוד ג'וליטי תמך בעמדה שעל איטליה להיות נייטרלית במלחמה, תמכו סלנדרה ושר החוץ שלו, סידני סונינו, בהצטרפות איטליה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. סלנדרה החליט על הצטרפות איטליה למלחמה, וזאת על אף שהרוב בפרלמנט האיטלקי התנגד לכך נחרצות. סלנדרה טען שהתערבות איטליה במלחמה תביא לסיומה המהיר. מהר מאוד נוכח סלנדרה בטעותו והבין שלמעט השגים מוגבלים ביותר, לא הביאה הצטרפותה של איטליה למלחמה לשינויים גדולים. באביב 1916, לאחר המתקפה האוסטרית המוצלחת בטרנטינו בקרב אסיאגו, אולצה ממשלתו של סלנדרה להגיש את התפטרותה למלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התקרב סלנדרה לחוגי הימין הקיצוני באיטליה ואף הביע את תמיכתו בעליית בניטו מוסוליני לשלטון בשנת 1922. סלנדרה כתב מספר ספרים באיטלקית בנושאי כלכלה, מדינאות וחברה.
רגעים של אמת
רגעים של אמת הוא ספר מאת שלמה קאלו, שיצא לאור בשנת 1995.
תוכן.
ספר זה כולל שמונה סיפורים קצרים. הסופר חוזר ואומר מספר פעמים כי כל הסיפורים מבוססים על אמת לאמיתה. שמות הסיפורים הם: על לא עוול בכפו, המנצח, עמק הוורדים, הנמלט, חסד מופלא, כובשי עולם, הצופי הגדול, המתפלל המושלם.
המתפללים תמיד.
הספר מסתיים בסיפור משה רבנו אשר היה "המתפלל המושלם", כהגדרתו של הכותב. קאלו מדגיש אצל משה רבנו את ענוותו. ואף משווה ענווה זו לאי-ענוותו של רבי שמעון בר-יוחאי, (עמוד 182). עיקר יכולתו של משה רבנו ממוקדת בפסוק אחד: "והאיש משה ענו מאוד מכל האדם אשר על פני האדמה" (במדבר, פרק 12 פס' 3), כלומר, כדי להיות המתפלל המושלם, צריך אדם להגיע לדרגת הענווה (עמוד 173), לאותה דרגה של ביטול האגו, המודגש בכתביו של קאלו.
בפרק "הצופי הגדול" (עמוד 154), עוסק הכותב בדמותו של אבו חמיד אל-גזאלי (עמוד 157) שהיה ככל הנראה אחד מראשוני הצופים (או הסופים). הסופר מתאר את התמודדותו של אל-גזאלי עם אהבתו לאלוהיו והתמסרותו המוחלטת אליו. אל-גזאלי חוכך בדעתו האם לעזוב הכול, לפרוש מעולמו מלא השמחות, לעזוב את ביתו, עושרו, אוצרותיו, משרתיו, משפחתו, ילדיו. דילמה זו גוררת אחריה בכי וכאב בסביבתו למשך כחצי שנה. עד לרגע שבו בוקע האור הגדול. המשנה את חייו לעד. על שירו הקצר של אל-גזאלי, אומר קאלו (עמוד 158): "מעטות הן יצירות הפיוט, ההגות והרוח שיוכלו להתחרות בו":
מזגת רוחך ברוחי / כיין הנמהל במים זכים / ובנגוע בך דבר - נגע בי / כי אנוכי אתה בכול הזמנים".
מתפללים לרגע.
בפרק "כובשי עולם" (עמוד 137) מסופר על מלחמת טאמרלאן (או טימור או טימורלאנק), בנסיך הרוסי וואסילי, על גדת הנהר אוקה. בסיפור מתאר המחבר את חולשתו של הנסיך הרוסי אל מול כוחו הרב וצבאו העצום, בעל התחושות העזות והביטחון המוחלט בניצחון המובטח. כאן נחשפת בפנינו התיזה של קאלו, אף כי המחבר אינו מביא את מקורותיו, בכוחה של אמונה, כוחה של תפילת המונים, לנצח צבא חמוש היטב, מסודר כראוי, מאורגן למלחמה.
סיפור "הנמלט" (עמוד 93) הוא סיפורו של מנהיג האימפריה הבריטית, וינסטון צ'רצ'יל. קאלו מתאר בקצרה קורות חייו של האיש, קשייו הרבים בבתי הספר השונים שאליהם נשלח על ידי משפחתו. כישלונותיו הרבים בעיקר בתחום המתמטיקה. מסלול חייו הצבאי החל בלימודיו הצבאיים בבית מדרשם של הפרשים. בו צ'רצ'יל החל להוכיח יכולותיו, ועד נסיעתו להודו ונפילתו בשבי.
בהקדמה לספר, המחבר מדגיש בפני קוראיו: "העומדים במרכזם של אירועים אלה, משתייכים לקבוצות שונות של מתפללים ובחלקם, ניתן לכנותם "מתפללים של רגע" (עמ' 7). דהיינו משה רבנו איננו משתייך לקבוצה זו, וגם לא הצופי, אל-גזארי. לעומת זאת צ'רצ'יל ניחן בכישרון זה. ברגע של אמת, ברגע של חסד אלוהי הוא יאמר תפילה עמוקה שתביא לשינוי מכריע בחייו. אך הדבר לא ישנה את מהלך חייו ואולי אף ישתכח מליבו כאירוע מכונן. או כדברי המחבר בפתיח לספר: "לרגע קל, בשעת מצוקה ואבדן דרך ומכוחה של אותה מצוקה, ניתק אותו 'מתפלל של רגע' מן הספק ותפילתו, ככל תפילת-אמת, נענית. הענות זו מוגדרת כאירוע חריג, מהמם, 'נס', שלעיתים יחולל מהפך עמוק במערכי-נפשם של הזוכים בו וישנה מן היסוד את אורח-חייהם ולעיתים, לא לעיתים רחוקות, לא יוסיף דבר ולא יגרע מאומה וכמו מעולם לא אירע." (עמ' 7).
סיפור מתח.
"על לא עוול בכפו", זהו הסיפור הראשון בספר, (עמ' 11). המתאר תהליך בלתי אפשרי, סיפור מציאותי, שבו אדם נופל קורבן לטעויות אנוש מוצדקות. כריסטופר עמנואל באלאסטרו הוא נגן קונטרבס ניו יורקי, הנעצר, נכלא ומואשם במספר אירועים של שוד ותקיפה בחנויות שונות בעיר. האיש זכאי לחלוטין, אך שרשרת החוק הולכת וחונקת אותו ואת בני משפחתו. אשתו מאבדת כל תקווה לניצחונו במשפט, ונכנסת לבית חולים פסיכיאטרי. עדים שהיו אמורים לתת לו אליבי, מתים באופן מפתיע לפני הגעתו אליהם. עורך הדין הצעיר שאמור להגן עליו, מקבל רגלים קרות מול עורך הדין רב-ניסיון, מטעם הפרקליטות ולכן מנסה לדחות את העימות.
וכאן מתערבת יד הגורל, באמצעות התפילה. אמו דורשות ממנו להתפלל. עמנואל מתעלם תחילה. לאחר מכן מתחיל בתפילותיו ומבקש עזרה מאלוהיו. אך אמו אומרת לו לבקש "כוח". ובמפגש יוצא דופן עם אייקונה הקבועה בקיר (עמ' 50), בלי לתת לעצמו דין וחשבון, פונה אל האיקונה בקיר, "וממלמל דברי תפילה היוצאים היישר מן הלב, שבאותו רגע מופלא אחד ואין בלתו, נקי מכל שמץ של ספק. תפילת-אמת היא זו, היינו, תפילה שלעולם תענה, שתמיד היא נענית". זוהי אמונתו העיקרית של קאלו בספר זה. אמונה המבוססת על אמת, על רגע של חסד, דברים היוצאים מן הלב, בתפילה טהורה אל האלוהים, יזכו לא רק להענות האלוהים, אלא לשינוי אמיתי במציאות החיים על פני האדמה.
מונטנגרו באירוויזיון
מונטנגרו נטלה חלק באירוויזיון כמדינה עצמאית כ-11 פעמים ונעדרה מהתחרות פעמיים ב-2010 ו-2011. מונטנגרו מעולם לא ניצחה בתחרות ומעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מעשר המדינות המובילות בגמר התחרות.