צ'רלטון הצליח להצעיד את אירלנד להעפלה ליורו 1988 שהתקיים בגרמניה. במשחקה הראשון בטורניר, מול נבחרת מולדתו של צ'רלטון, אנגליה, ניצחה אירלנד בתוצאה 0-1 משער של ריי הוטון. עם זאת, במשחק הבא סיימה הנבחרת בתיקו 1-1 עם , והודחה מהטורניר לאחר הפסד לנבחרת הולנד במשחק השלישי. על אף ההדחה המוקדמת סיים צ'רלטון במקום השני בבחירות לפרס "מאמן השנה" של המגזין World Soccer. אירלנד העפילה גם למונדיאל 1990, והופיעה לראשונה בתולדותיה בטורניר גביע העולם. היא הוגרלה בשלב הבתים מול נבחרות אנגליה, והולנד, והעפילה לסיבוב השני אף על פי שסיימה בתיקו בכל שלושת משחקיה. בשמינית הגמר ניצחה אירלנד את נבחרת רומניה בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר תיקו ללא שערים בתום הארכה; לבסוף הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד לנבחרת איטליה.
צ'רלטון לא הצליח להצעיד את אירלנד להעפלה ליורו 1992, על אף שהנבחרת לא הפסידה אף משחק במשך כל טורניר המוקדמות. הנבחרת העפילה לטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית, וגברה 0-1 על איטליה במשחקה הראשון. במשחק הבא, מול נבחרת מקסיקו, נקלע צ'רלטון לעימות עם השופט שמנע את הכנסתו למגרש של ג'ון אולדרידג'. אירלנד הפסידה במשחק בתוצאה 2-1, וצ'רלטון ספג קנס והושעה מהמשחק הבא בטורניר בעקבות התקרית. הנבחרת סיימה בתיקו ללא שערים עם והעפילה לסיבוב השני, שם הפסידה 2-0 להולנד.
אירלנד נחלה קמפיין לא מוצלח במשחקי המוקדמות ליורו 1996. על אף שפתחה בצורה טובה את הקמפיין עם שלושה ניצחונות רצופים, השיגה הנבחרת סדרת תוצאות מאכזבות לאחר מכן, בהן תיקו 0-0 מול ושני הפסדים ל. במשחקה האחרון הייתה זקוקה הנבחרת לניצחון על בליסבון על מנת להעפיל ישירות לטורניר הגמר, אך הפסידה בתוצאה 3-0. אירלנד הפסידה לאחר מכן להולנד במשחק הפלייאוף, ולא הצליחה להעפיל לטורניר היורו. זמן קצר לאחר המשחק התפטר צ'רלטון מתפקידו, ולא שב לאמן מאז.
ב-1994 קיבל צ'רלטון את "פרס החירות" של העיר דבלין, וזכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לימריק. ב-1996 הוא קיבל אזרחות של כבוד מטעם אירלנד. צ'רלטון קיבל גם תואר קצין (OBE) במסדר האימפריה הבריטית. ב-1997 הוא מונה ל"סגן לורד המשנה" של נורת'ומברלנד. צ'רלטון הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2005 כהוקרה על תרומתו למשחק.
מותו.
צ'רלטון נפטר בביתו שבנורת'מברלנד ב-10 ביולי 2020 בגיל 85 לאחר מאבק במחלות הלימפומה והשיטיון. בהצהרת משפחתו נכתב: "ג'ק נפטר בשלווה ביום שישי, 10 ביולי, בגיל 85. הוא היה בבית בנורת’מברלנד יחד עם משפחתו. יחד עם כך שהיה חבר לרבים, הוא היה בעל, אב, סבא וסבא רבא מאוד נערץ. איננו יכולים לבטא עד כמה אנחנו גאים בחיים יוצאי הדופן שניהל וההנאה שהביא לכל כך הרבה אנשים במדינות שונות ומכל תחומי החיים. הוא היה אדם ישר, טוב לב, מצחיק ואמיתי. האובדן שלו ישאיר חור ענק בחיינו, אך אנחנו מודים על כך שהעברנו לצידו חיים שלמים".
אנה-סופי פיק
ריישל גרנט
ריישל לואיז גרנט דה לונגוויל (באנגלית: Rachel Louise Grant de Longueuil; הידועה יותר כריישל גרנט (באנגלית: Rachel Grant; נולדה ב-1977) היא שחקנית ודוגמנית. פרט לקריירת המשחק שלה, היא מדריכת אמנויות לחימה, המתמחה באמנות הלחימה הפיליפינית קאלי. רב-האמן דן אינוסנטו היה אחד ממוריה.
חייה האישיים.
ריישל גרנט נולדה באי לוזון, בפיליפינים ועברה לבריטניה בהיותה תינוקת. אביה, מישל גרנט, דוקטור בגמלאות, מהפנט ואיש אצולה, הוא הברון ה-12 דה לונגיי. היא קשורה למשפחת המלוכה האנגלית באמצעות סבה, הברון ה-11 רמון דה לונגיי (בן-דוד מדרגה שנייה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת) שאמו הייתה ליידי ארנסטין מוד בווס-ליון.
אחותה הבכורה היא הדוגמנית אנג'לה גרנט (נולדה ב-1974), יש לה אח ואחות הצעירים ממנה, השחקנית רבקה גרנט (נולדה ב-1981) ודייוויד אלכסנדר (נולד ב-1984).
קריירה.
גילמה את תפקיד נינה, מנחת תוכנית האימה Sci-fright, נערת בונד Peaceful Fountains of Desire בסרט "למות ביום אחר" וגילמה את כפרופסור מיאנג לי (Myang Li) בסדרת המדע הפופולרית Brainiac בערוץ Sky One.
בנוסף לתפקידיה כשחקנית היא הייתה כפילה של אנג'לינה ג'ולי בסרט "טומב ריידר". הופיעה גם במספר פרסומות טלוויזיה בבריטניה כמו ל-Lynx וקרלסברג. בנוסף, התחרתה בתחרות מיס בריטניה.
גרינוויל
גרינוויל (באנגלית: Greenville) היא עיר בצפון מדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית. זוהי העיר השלישית בגודלה במדינה, כאשר נכון לשנת 2014 אוכלוסייתה מונה כ-62 אלף תושבים.
מקור השם.
גרינוויל נקראה בתחילה פלזנטבורג (Pleasantburg), אך בשנת 1831 שונה שמה לגרינוויל, ככל הנראה על שמו של גנרל ממלחמת העצמאות האמריקאית, גנרל נתן גרין (Nathanael Greene) או על שמו של אחד מתושביה הראשונים, אייזק גרין (Isaac Green).
היסטוריה.
השטח שעליו שוכנת גרינוויל היה חלק מן האדמות המוגנות של שבטי הצ'רוקי לאחר חוזה פריז, שהביא לסיום מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. מתוקף היותו אזור מוגן, לא הורשה האדם הלבן להיכנס אליו, אך מספר משפחות של לבנים כבר התיישבו בגבולותיו וסוחרים לבנים היו עוברים דרכו בקביעות. האדם הלבן הראשון להתיישב בקביעות באזור היה ריצ'רד פיריס, אשר התחתן עם בת שבט הצ'רוקי וקיבל מן השבט מספר חלקות קרקע. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, תמכו אנשי הצ'רוקי בבריטים. בסוף אחד המבצעים בשנת 1776, הסכימו בני הצ'רוקי להסכם דוויט'ס קורנר, בוותרם על שטחים שכוללים את מחוז גרינוויל של היום למדינת קרוליינה הדרומית.
בשנת 1831 שינתה העיר את שמה מפלזנטבורג לגרינוויל, ובפברואר 1869 תוקנה אמנת העיר על ידי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית, כך שגרינוויל הפכה מעיירה לעיר. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 נודעה גרינוויל בתור מרכז הטקסטיל של הדרום.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שימשה גרינוויל מרכז אימונים למתגייסים חדשים. בעקבות זאת, הוחלט להקים בה את בסיס חיל האוויר "דונלדסון", שנבנה במהלך מלחמת העולם השנייה. הבסיס היה חשוב מאוד לכלכלתה של העיר ושימש עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בסיס צבאי, עת הוחזר השטח שעליו הוקם לעיר. במקום הבסיס נבנה אזור עסקים.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 היו השחורים באזור נתונים להפרדה גזעית. אחד הביטויים של ההפרדה הגזעית היו ההגבלות שהוטלו על השחורים בשימוש בספרייה העירונית. דבר זה היה אחד המניעים לפעילותו של ג'סי ג'קסון.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פצח ראש העיר דאז, מקס הלר, במיזם נרחב להחייאת מרכז העיר. הצעד הראשון והחשוב ביותר בתוכניתו היה שיווי מראה של רחובות למרכז. רחובות הוצרו מארבעה נתיבים לשניים, וכן נבנו כיכרות ופארקים ברחבי המרכז. שיפוץ זה של מרכז העיר הוביל להשקעות פרטיות נוספות וצמיחה ברחבי העיר. 70 מיליון דולר הושקעו בשיפוץ פארק פולס, שעל גדות נהר רידי ובבניית גשר תלוי להולכי רגל המשקיף על מפלי הנהר.
גאוגרפיה.
גרינוויל שוכנת למרגלות הרי האפלצ'ים, במרחקים שווים כמעט בין אטלנטה לשארלוט. שטחה של העיר הוא 67.7 קמ"ר ובה גבעות רבות. בגרינוויל אקלים סובטרופי גשום עם חורפים קצרים ומתונים וקיצים חמים ולחים.
דמוגרפיה.
בגרינוויל יש, נכון לשנת 2014, כ-62 אלף תושבים, מהם 62% לבנים, 32% שחורים, 3% היספנים והשאר מגזעים אחרים. זוהי העיר הגדולה במטרופולין גרינוויל-מולדין-איזלי בו מתגוררים כ-850,965 תושבים.
רנה בוסקה
רנה בוסקה (בצרפתית: René Bousquet; 11 במאי 1909 – 8 ביוני 1993) היה מדינאי צרפתי אשר שימש כמזכיר הכללי של המשטרה בממשל וישי. ביצע פשעי מלחמה בגירוש אלפי יהודים ואזרחים נוספים אל מחנות ההשמדה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
רנה בוסקה נולד בעיר מונטובן שבחבל טארן וגארון. לאחר לימודי משפטים, החל את הקריירה שלו כראש מועצת המדינה בטארן וגארון. במרץ 1930, בוסקה וחבר נוסף הפכו לגיבורים לאומיים כשהצילו באופן אישי עשרות אנשים מטביעה במהלך הצפות בדרום מערב צרפת. על מעשה זה עוטר באות לגיון הכבוד ובמדליית זהב.
בוסקה הפך לבן חסותו של הסנאטור הסוציאליסטי הרדיקלי מוריס סארו. הוא עבר לתפקיד ראש השירות הטכני, האחראי על השיקום של אזורים מוצפים בדרום המדינה. בגיל 22 בלבד, התמנה למספר שתיים במשרד הפנים. בשנת 1935 התמנה למנהל משרד שר החקלאות. ב-1936 שימש בתפקיד בכיר בביטחון הלאומי. בשנת 1938 שימש כסגן מושל מועצה מקומית במחוז מארן וב-1939 הפך למזכיר הכללי של משטרת אזור שאלון-אן-שמפאן.
פשעיו במלחמת העולם השנייה.
לאחר כניעת צרפת ב-1940, התמנה בוסקה למושל אזור שאלון-אן-שמפאן והיה למושל האזורי הצעיר ביותר. הוא הצליח לעזור לשבויי מלחמה להימלט, ולהפחית את המס הכללי של גרמניה על מחוז מארן.
באפריל 1942, כשהאס אס השתלט על ענייני הביטחון באזורי הכיבוש, מינה אותו ראש ממשלת וישי פייר לאוואל למזכיר הכללי של המשטרה. בוסקה הצליח להשיג למשטרה הצרפתית אוטונומיה מהרשות הגרמנית תוך הבטחה לשתף איתם פעולה. הוא ריכז את כל שירותי המשטרה תחת סמכותו האישית, והחל בדיכוי היהודים באמצעות הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים, שבראשו עמד הקומיסר דה פלפואה.
בוסקה ניהל את המשא ומתן שהוביל לעסקת "אוברג-בוסקה" באוגוסט 1942, שבה הכירו באוטונומיה של המשטרה והז'נדרמריה הצרפתית, שלא ייאלצו לתת בני ערובה או אסירים לשירות הגרמני. למרות זאת, כעבור שלושה ימים נדרשו הצרפתים לתת 70 בני ערובה כנקמה על רצח גרמנים.