בתחילת המאה ה-20 חיו בגרנובל כמה משפחות שחיו בתנאי דוחק במעלה שאלמון. אחר כך חיו ברחוב Tres Cloitres, ובשכונות מוטואליטה ואבה-שאטלה.
אנגלו-סקסים.
איזר אירח קהילה אנגלו-סקסית חשובה. היא כוללת עובדי מפעלים בינלאומיים כמו היולט-פקארד (HP), קטרפילר, STMicroelectronics הפועלים בעיקר בעמק גרזיבודאן. חלק מהם הם עובדים זמניים.
תרבות ודת.
המחוז איזר הוא מולדתם של שני מסדרי נזירים קתוליים: הקרטוזיאנים והאנטונינים.
המנזר "גראנד שארטרז", מנזר האם של המסדר הקרטוזיאנים, שוכן 22.5 ק"מ צפונית מגרנובל.
החל מהמאה ה-13 דיברו תושבי החלק המרכזי והצפוני של איזר ניב של השפה הפרנקו-פרובנסלית הקרוי דופינואה.
כלכלה.
המחוז איזר עבר תהליך בולט של אורבניזציה עם ענפים כלכליים מגוונים בהתאם. בעבר מצאה התעשייה מקור אנרגיה חשוב, זמין ומתחדש - בפחם הלבן. משאבי טבע נוספים הם עצי היערות וכן האדמה החקלאית. החל מימי האימפריה הצרפתית הראשונה הופק פחם במכרות של לה מיר (La Mure)
גורמים אחרים שתרמו להתפתחות התעשייה היו איכות דרכי התחבורה, הרמה הגבוהה בהכשרת העובדים, הגירת עבודה עתיקת ימים מאיטליה.
קיימים מפעלים גדולים בתעשיית הנייר, תעשיית המתכות, בתחום האלקטרוניקה, הציוד, הכימיה, תעשיית המזון. באיזר נמצאים כמה אתרים גרעיניים כמו תחנץ הכוח הגרעינית בסנט-אלבאן, האתר הגרעיני בקרס-מאלוויל (Creys-Malville) והמפעל לדלק גרעיני בוורה-בורואז (Veurey-Voroise)
ידוע גם מפעל של קבוצת "אקסם -מגה" Aixam-Mega, יצרנית מכוניות מיקרו ("קוואדריציקלים קלים").
בירת המחוז, העיר גרנובל, מרכז מינהל ואוניברסיטאי חשוב, סיפק משרות רבות בתחום המסחר והשירותים, תעשיית ההיי-טק, הנדסה והייעוץ.
תיירות.
התיירות תופסת מקום חשוב בכלכלת המחוז, הודות למעל 20 אתרי סקי אלפיני וסקי צפוני. מחזור האתרים באיזר מסתכם ב־110 מיליון יורו, קרוב לזה של המחוז אוט-אלפ, -ותופס את המקום השלישי בצרפת בתחום זה, אחרי המחוזות סבואה (550 מיליון יורו) וסבואה עילית (אוט סבואה) (310 מיליון יורו)
מחוז איזר כולל הרבה אתרי סקי, כמו אלפ ד'יאה (Alpe d'Huez), האתרים האולימפיים שאנרוס, וילאר דה לאן (Villard de Lans), אוטראן (Autrans). אתרים פופולריים אחרים הם לה סט לו (Les 7 Laux), לה קולה ד'אלוואר (Le Collet d'Allevar)
מאודר (Méaudre), סן-פייר-דה-שארטרז (Saint-Pierre-de-Chartreuse), אלפ די גראן סר (Alpe du Grand Serre), גרס-אן-ורקור
(Gresse-en-Vercors).
לעיר גרנובל כתריסר מוזיאונים, כולל "לה דז אלפ" (Les Deux Alpes) לרבות מוזיאון גרנובל שהוקם בשנת 1798
מחוז איזר הוא במקום השלישי בין אזורי הסקי המבוקשים בחורפים בצרפת, אחרי מחוז סבואה ואוט-סבואה ולפני אוט-אלפ. הוא מארח גם את "גביע איקרוס" (Coupe Icare) לטיסה חופשית, כמו רחיפה וגלישה אווירית, המתקיים באתר הידוע לרחיפה שבלמבן (Lumbin)
אישים.
אישים רבים נולדו בשטח המחוז: למשל, האביר פייר טראי דה באיאר, הפילוסוף אטיין בונו דה קונדיאק, הפוליטיקאי אנטואן ברנאב, המלחין הקטור ברליוז, הבנקאי והפוליטיקאי קזימיר פייר פרייה, הפילוסוף עמנואל מונייה, הסופר פרדריק דאר ("סן אנטוניו"), זמרת האופרה נינון ואלן, הזמרים קלוגרו וגרגורי למרשאל וכו'.
קישורים חיצוניים.
Les étrangers dans le département de l'Isère - Persée Gaston.Letonnelier, Revue de Géographie Alpine Année 1928 16-4 pp. 697-743
סיפורים לנימי
סיפורים לנימי היא סדרת טלוויזיה חינוכית ישראלית לילדים, אשר צולמה באולפני מימד עבור ערוץ הופ!, בו התחילה להיות משודרת בשנת 2000. הסדרה הופקה על ידי אור רם, בוימה על ידי בובי לקס, ונכתבה על ידי דקלה כץ. פרקי הסדרה, שאורכם כ-8 דקות, שודרו במקור בימי א'-ה' בשעה 18:45.
דמותה של נימי זכתה לאהבה רבה בקרב הצופים, ולכן היא הופיעה בתכנים נוספים של ערוץ הופ!, ביניהם "הקייטנה של הופ! - מא' עד ת'" (2003), "חבורת ה"ס" (2003), "החדר / המרחב המוגן של הופ!" (2005), "המגילה החדשה של הופ!" (2005) ו"יום הולדת למדינה" (2008).
תקציר העלילה.
הסדרה עוקבת אחר ילדה בשם נימי, אשר בכל לילה שומעת סיפור אחר לפני השינה מדודיה דני ושלומית, ומסבא וסבתא שלה. בין הסיפורים שהופיעו בסדרה נכללים "טיול של ארנב וחתול", "נמר בפיג'מה של זהב", "זה קרה ביום סערה", "שמוליקיפוד" ו"דירה להשכיר".
הפקה.
הסדרה הופקה על ידי אור רם, בוימה על ידי בובי לקס, ונכתבה על ידי דקלה כץ. מריה גורביץ' ייצרה את הבובה של נימי, על פי עיצבו של שי צ'רקה. את שיר הפתיחה של הסדרה כתבה נוגה אלגום והלחין שמוליק נויפלד, כאשר ביצע אותו יהודה תמיר שלקח חלק בהרכב חלב ודבש. הסדרה צולמה על ידי גרג סלומון, איציק אסף וגיל סומך באולפני מימד.
רבקה מיכאלי, אשר גילמה את סבתא של נימי בסדרה, סיפרה שהיא הייתה רק בשני ימי צילום שבכל אחד מהם היא הקריאה 14 סיפורים. בנוסף היא סיפרה על העבודה עם הבובה של נימי:
"פיתחתי איתה יחסים מיוחדים. המפעילה הייתה יושבת מתחת לבימה ושולחת את היד מלמטה, אבל בעיני נימי הייתה פרטנרית לכל דבר. בסוף הצילומים, כשראיתי אותה מושפלת, ארוזה בתוך מזוודה עם הפנים לקרקעית ובלי רגליים, היה לי מאוד קשה".
מדיות נוספות.
במהלך השנים לסדרה נוצרו חוברות, משחקים, בובות ו-DVD.
בשנת 2004 יצא לאור על ידי "הוצאת מפה" ספר בשם "הספור של נימי" המכיל 30 עמודים. את הספר כתבה אראלה טהרלב-בן שחר, והוא מספר על כך שנמאס לנימי לשמוע סיפורים והיא רוצה לספר את הסיפור שלה.
דה בובואר
אישה עובדת
אישה עובדת הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2018 בבימויה של מיכל אביעד, לפי תסריט שלה ושל מיכל ויניק ושרון אזולאי-אייל. הסרט עוסק בהטרדה מינית ובתקיפה מינית תוך ניצול יחסי מרות בעבודה, ובמורכבות של איזון בית-עבודה, לא רק על רקע בעיות אלה. קנת טוראן , מבקר הקולנוע של העיתון "לוס אנג'לס טיימס" כתב על הסרט: "The #MeToo movement has found its film".
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל טורונטו ובבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה.
אורנה חביב (לירון בן-שלוש), היא אם צעירה לשלושה ילדים, תושבת בת-ים, המשתוקקת להצליח בעבודתה החדשה בחברת נדל"ן, שבבעלותו של בני אלמוג (מנשה נוי). המסעדה של בעלה, עופר (אושרי כהן), נמצאת בקשיים כלכליים, ואורנה נאלצת להיות המפרנסת העיקרית של המשפחה. אורנה מתחילה בעבודה כעוזרת לבני, המסייעת לו במכירת דירות במגדל הדירות שהוא בונה בחוף ראשון לציון. היא נחושה להצליח בעבודתה, הדורשת שעות עבודה מרובות, ומתנגשת לפעמים בחובות ההוריות. בני מנסה להתקרב אל אורנה, למשל בהערה "אפשר להגיד לך משהו? יתאים לך שיער פזור". בעקבות הצלחה עסקית שלה הוא מנשק אותה על שפתיה, לתדהמתה הרבה. בני מתנצל על מעשה זה, ואורנה ממשיכה בעבודתה, אך חשה שלא בנוח בחברתו, והוא ממשיך לנסות להתקרב אליה. לאחר שהצליחה לגייס רוכשי דירה פוטנציאליים מצרפת בני ממנה אותה למנהלת המכירות של מגדל הדירות, ובמסגרת זו טס איתה לפריז כדי לעניין רוכשים נוספים. במפגש עם מתעניינים בפריז היא זוכה להצלחה רבה, כשהיא משכנעת אותם לרכוש 12 דירות. לאחר מפגש זה בני ואורנה סועדים במלון, וכשהם עולים לחדריהם, בני דוחף אותה לחדרו, ומבצע בה מעשה מגונה בכפייה.
אורנה המזועזעת מחליטה להתפטר מעבודתה. היא מספרת לאמהּ (עירית שלג), שהבחינה במצב רוחה הירוד, שקרה לה אירוע מיני בפריז עם בני, אך לאם נוצר רושם שהאירוע היה בהסכמה, והיא מנסה לנחם את אורנה בקלישה "מה שהיה בפריז נשאר בפריז". היא מספרת גם לעופר שהותקפה מינית בפריז, והוא אינו מביע אמפתיה וחוקר אותה לפרטים, ומגלה שחודשים אחדים קודם לכן בני נישק אותה נגד רצונה. הוא כועס עליה שלא גילתה לו זאת בזמן האירוע ושלא התנגדה, ועוזב את הבית.
אורנה מגלה שכדי למצוא עבודה חדשה בעסקי נדל"ן היא תזדקק להמלצתו של בני, אך הוא מסרב לתת לה המלצה. אורנה כותבת את ההמלצה בעצמה, בסערת רגשות, והולכת לביתו של בני, שם אשתו (דורית לב-ארי) פותחת לה את הדלת. היא מבקשת ממנו שיחתום על ההמלצה, אך הוא מסרב. אשתו, שכלל אינה מודעת למה שהתרחש בין בני ואורנה, משכנעת אותו לחתום, ואורנה יוצאת מביתם מאושרת, כשבידיה ההמלצה החתומה.
פרסים ומועמדויות.
״אישה עובדת״ נבחר כאחד מעשרת הסרטים הטובים של המחצית הראשונה של שנת 2019 על ידי הלוס אנג'לס טיימס.
הפקה.
הסרט הופק על ידי איילת קייט, אמיר הראל, משה אדרי, ליאון אדרי וחברת למה הפקות ויונייטד קינג; יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות וברברה דובקין.
זהו סרטה העלילתי השני של אביעד, קדם לו הסרט "לא רואים עליך", העוסק בשתי נשים שנאנסו עשרים שנה קודם לכן בידי אותו אנס. בעקבות מפגש מקרי ביניהן, שתיהן חוזרות אל הטראומה ומתמודדות אתה. בנוסף ביימה אביעד סרטים תיעודיים אחדים.
התגובה להטרדה מינית ולתקיפה מינית.