מונגוליה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964) והשתתפה בכל האולימפיאדות מאז, למעט אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אז השתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות. לאורך השנים צברו הספורטאים המונגולים 30 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. המדליות הושגו בארבעה ענפים: ג'ודו, איגרוף, היאבקות וקליעה.
מונגוליה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת אינסברוק (1964), פרט לאולימפיאדת אינסברוק (1976), ואולם אף ספורטאי מונגולי לא זכה במדליה במשחקים אלה, והשתתפותה של המשלחת המונגולית במשחקים הייתה סמלית בעיקרה.
היסטוריה.
המשלחת המונגולית זכתה להישגים ראשונים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), כאשר ארבעה מתאבקים זכו במדליות. ז'ינגז'ידיאין מנחבאט זכה במדליית כסף, ושלושה מתאבקים נוספים זכו במדליות ארד: צ'ימדבזארין דמדינשרב, דנזנדרז'אגיאין סראטר וטמריאין ארטג. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מתאבק מונגולי נוסף במדליית כסף, חורלואוגיאין באיאנמנח. להישג דומה הגיעה המשלחת המונגולית גם באולימפיאדת מונטריאול (1976), כאשר במדליית הכסף זכה זווגיאין אוידוב.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכו המונגולים בארבע מדליות. המתאבק ז'מצין דוואז'אב זכה במדליית כסף, ועמיתו דוגארסירנגיאין אויואונבולד זכה במדליית ארד. שני ג'ודאים מונגולים זכו אף הם לראשונה במדליות - צסדיאין דמדין זכה במדליית כסף, ורוודנגיאין דוואדאלאי זכה במדליית ארד. עם שובה של מונגוליה למשחקים באולימפיאדת סיאול (1988), לא הצליחו הספורטאים המונגולים לשחזר הישג זה, והמונגולי היחיד שזכה במדליה היה המתאגרף נרגואין אנחבאט, שזכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. מתאגרף נוסף, סודנום אלטאנסוח העפיל לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה הקלעית נמז'יליין באיארסאיחאן לאישה המונגולית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכתה במדליית ארד בירי באקדח. להישג דומה הגיע המתאגרף מונחבאיאר דורז'סורן. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה הג'ודוקא דורז'פלאמיין נרמנדאח במדליית הארד היחידה במשלחת המונגולית. באולימפיאדת סידני (2000), לראשונה מזה 36 שנים, אף ספורטאי מונגולי לא זכה במדליה, ובאולימפיאדת אתונה (2004) זכה הג'ודוקא חאשבאטריין צאגאנבאטאר במדליית ארד.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה המוצלחת ביותר בתולדות המשלחת המונגולית. שני ספורטאים מונגולים הצליחו לראשונה לזכות במדליות זהב: הג'ודוקא ניידנגין טובשינבאייר והמתאגרף אנחבאטין באדאר-אואוגאן. מתאגרף נוסף, פירוודוריאין סרדמבה, זכה במדליית כסף, ולהישג דומה הגיעה הקלעית אוטריאדין גינדגמאה, בירי באקדח. ספורטאים מונגולים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את הקלעית צוגבדרחין מנחזול שסיימה במקום השמיני בירי ברובה אוויר ואת המתאגרף אורנצ'ימגין מנח-ארדנה, שהודח בשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו המונגולים בחמש מדליות. הג'ודוקא ניידנגין טובשינבאייר זכה במדליית כסף, ועמיתו סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר זכה במדליית ארד. גם באיגרוף נרשם מאזן דומה: ניאמבאיארין טגסצוגט זכה במדליית כסף ואוראנצ'ימגיאין מנח-ארדנה זכה במדליית ארד. במדליית ארד נוספת זכתה המתאבקת סורונזונבולדין באצצג.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ירדו הישגי המונגולים לשתי מדליות. הג'ודאית דורז'סורנגין סומייאה זכתה במדליית כסף והמתאגרף זורז'ניאמבואוגיאין אוטגונדלאי זכה במדליית ארד. הג'ודאים לחאגווסירנגיאין אוטגונבאטאר ומונחבאטין אורנצצג סיימו במקום החמישי והג'ודוקא דוואדורז'יאין סיים במקום השביעי. המתאבק גנזוריגיאין מנדחנראן סיים במקום החמישי, פירוודורג'יאין אורחון סיימה במקום השביעי ואוצ'ירבאטין נסאנבורמאה סיימה במקום השמיני. מרימת המשקולות מונחצג'אנצאנגיאין אנחצצג סיימה במקום השמיני ולוחם הטאקוונדו פירווג'אווין טמואוג'ין והמתאגרף ארדנבאטין צנדבאטר הודחו ברבע הגמר.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
All About U
Justice
ג'סטיס
הוצאת מ. מזרחי
קמפינס
רודריגס אלווס
פרנסיסקו דה פאולה רודריגס אלווס (פורטוגזית: Francisco de Paula Rodrigues Alves; 7 ביולי 1848 - 16 בינואר 1919) היה פוליטיקאי ברזילאי מסאו פאולו, אשר כיהן כנשיא ברזיל החמישי, בין השנים 1902 ו-1906. בתקופת כהונתו כנשיא פתר ממשלו סדרת משברי וסכסוכי גבולות אשר בסופם הסדירו את גבולותיה המודרניים של ברזיל העומדים כיום. רודריגס אלווס נבחר שוב לנשיאות בשנת 1918, אך מת מהשפעת הספרדית לפני שהספיק להיכנס לתפקיד. בנוסף, אלווס היה נשיא סאו פאולו בין 1912–1916.
ביוגרפיה.
רודריגס אלווס נולד במדינת סאו פאולו, האימפריה הברזילאית, בשנת 1848. אביו היה חקלאי שהיגר לברזיל מממלכת פורטוגל במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19. הוסמך בעריכת דין בשנת 1870. בשנים 1866–1870 היה חבר המועצה המקומית בעיר בה נולד והיה מתומכי המונרכיה של פדרו השני, קיסר ברזיל. בתור חבר המפלגה השמרנית, רודריגס התנגד לתנועה הרפובליקנית שקראה להקמתה של רפובליקה ברזילאית במקום הקיסרות הקיימת באותה העת. בשנת 1870 מונה לתובע משפטי. בין 1887–1888, רודריגס היה נשיא (תפקיד שהיום מקביל למושל מדינה) מחוז הולדתו סאו פאולו. עם ההפיכה הצבאית בראשות דאודורו דה פונסקה שהפילה את המלוכה, החל רודריגס לעלות לעמדות מפתח פוליטיות שכן שינה את צבעו הפוליטי בכך שהצטרף אל המפלגה הרפובליקנית של סאו פאולו שהתנגדה למלוכה ותמכה ברפורמות המשטר הצבאי שהפכו את המדינה לפדרלית. לקראת סוף המאה, הוא כיהן פעמיים כשר האוצר (1891-1892, 1894-1896) וכחבר בית הנבחרים הברזילאי (1891-1893). בין 1900–1902 כיהן בשנית בתור נשיא סאו פאולו.
רודריגס נבחר להחליף את נשיא ברזיל המכהן, קמפוס סאלס, בהנהגת המפלגה הרפובליקנית. בהמשך ניצח בבחירות של 1902 והתמנה לנשיא החמישי של הרפובליקה הברזילאית הראשונה. במהלך כהונתו כנשיא ברזיל, החלו תשתיות נרחבות בהשקעת הממשלה שנועדו לפתח את עיר הבירה ריו דה ז'ניירו. הממשלה תמכה בארגוני בריאות הציבור ועד סוף כהונתו של רודריגס מחלת הקדחת הצהובה נכחדה בקרב תושבי ריו דה ז'ניירו. באמצעות שר החוץ שלו, חוסה מריה דה סילבה, הוסדרו סכסוכי גבולות בדרכי שלום עם בוליביה, אורוגוואי, קולומביה, ונצואלה, גיאנה הבריטית וסורינאם (גיאנה ההולנדית). המשבר המרכזי היה עם בוליביה, איפה שהכוחות המזוינים של ברזיל תמכו במרד פרו-ברזילאי בחבל אקרי בבוליביה. בסופו של המאבק נחתם הסכם שלום בפטרופוליס אשר הוביל לסיפוח החבל לתוך ברזיל.
ברזיל באותה העת הונהגה בידי אוליגרכים מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס אשר שלטו בכלכלה ובפוליטיקה הלאומית דרך ייצור הקפה (שיוצר כמעט לגמרי בסאו פאולו) וייצור החלב (שיוצר כמעט לגמרי במינאס ז'ראיס) בצורת ממשל שכונתה "". דרך איחוד קואליציוני של המפלגות הרפובליקניות מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס, רודריגס הצליח לשמור אל מעמדה של האוליגרכיה ומינה את סגנו (מאוחר יותר גם יורשו) להיות אפונסו פנה, יו"ר המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס, אשר המשיך את דרכו בתור הנשיא לאחר בחירות שנת 1906.
לאחר ירידתו מהנשיאות נותר רודריגס זמן רב בצדי הפוליטיקה הברזילאית עד לשנת 1918. בשנת 1918 התרחשו בחירות כלליות נוספות לנשיאות ברזיל. המועמדים הראשיים לבחירות היו נילו פסניה מהמפלגה הרפובליקנית של ריו דה ז'ניירו ורודריגס מטעם המפלגה הרפובליקנית של סאו פאולו. רודריגס ניהל שוב קמפיין בחירות ביחד עם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס. הודות לשיתוף פעולה קואליציוני זה, רודריגס ניצח בצורה מוחצת בבחירות (קיבל 9 אחוזים מכלל קולות הבוחרים) והתמנה לקדנציה שנייה כנשיא ברזיל. באותה העת התרחשה התפרצות מחודשת של מגפת השפעת הספרדית ורודריגס נדבק בשפעת. רודריגס נפטר מהשפעת זמן קצר לפני שסמכויות הנשיא יועדו לעבור לידיו. עם פטירתו מונה סגנו, יו"ר המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס, דלפים מוריירה, לרשת אותו בנשיאות.
כורש הרצל גורדון
כורש הרצל גורדון (באנגלית: Cyrus Herzl Gordon; 1908 - 30 במרץ 2001) היה ארכאולוג יהודי אמריקאי, חוקר המזרח הקרוב הקדום ושפות קדם.
קורות חיים.
גורדון נולד בפילדלפיה, בנו של בנג'מין גורדון שהיה רופא מהגר מליטא. הוא גדל במשפחה יהודית מבוססת המסורה ללימודי יהדות, מחשבת רציונלית, ופתיחות ללימודי חולין. הוא למד עברית מגיל חמש והתעניין ביוונית ולטינית מגיל צעיר.
גורדון למד לתארים B.A., M.A., ו-Ph.D. באוניברסיטת פנסילבניה, וכן השתלם בקולג'ים הסמוכים גראץ ודרופסי. לשלושת המוסדות היו תוכניות המתמחות בלימודי תנ"ך, לימודים קלאסיים ולימודי המזרח הקדום. באוניברסיטאות אלו למד גם פרסית עתיקה וגם סנסקריט.
גורדון בילה במחצית הראשונה של שנות ה-30 במזרח הקרוב כחבר בבית הספר האמריקאי ללימודי האוריינט (American Schools of Oriental Research (ASOR)), כשעבד במרכזים בירושלים ובבגדאד. הוא חפר עם ליאונרד וולי באור, ועבד עם פלינדרס פיטרי בתל אל-עג'ול. הוא עבד עם ויליאם פוקסוול אולברייט בתל בית מירסים, וליווה את נלסון גליק במסעות המחקר שלו בירדן. הוא היה מעורב בחקירת ותרגום לוחות אל-עמארנה יחד עם המשלחת של ג'ון פנדלבורי.
כשחזר גורדון לארצות הברית ב-1935, לא מצא משרה אקדמית קבועה, בגלל תקופת השפל. הוא עבד במספר משרות זמניות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, במכללת סמית' וכן במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.
מלחמת העולם השנייה.