ויליאם גלדסטון סטיל (באנגלית: William Gladstone Steel; 7 בספטמבר 1854 – 21 באוקטובר 1934) היה עיתונאי אמריקני שכונה "אבי קרייטר לייק", כינוי המתייחס לשתדלנותו שהביאה ליצירת הפארק הלאומי קרייטר לייק באורגון שבארצות הברית.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
ויליאם סטיל נולד ב-7 בספטמבר 1854 בעיירה סטאפורד (Stafford) באוהיו לוויליאם סטיל ואליזבת לאורי (Elizabeth Lawrie). הוריו תמכו בביטול העבדות בארצות הברית והיו פעילים במסילת הרכבת המחתרתית שהובילה עבדים בורחים למקומות שבהם העבדות הייתה אסורה. המשפחה כללה את אחיו, ג'ורג' סטיל (George A. Steel), שהיה אחר-כך הגזבר של מדינת אורגון ואת אחותו, ג'יין. המשפחה עקרה מאוהיו לקנזס, וב-1872 עברה לאורגון.
כשהתבגר עבד סטיל תחילה כמסגר. ב-1879 התמנה למנהל התפוצה של העיתון פורטלנד איוונינג בי (Portland Evening Bee), שנתיים אחר-כך הוא הקים עיתון משלו "אולבני הראלד" (Albany Herald). אחרי ארבע שנים מכר את העיתון ועבד כדוור.
הביקור הראשון בקרייטר לייק.
סטיל שמע לראשונה על קרייטר לייק ב-1870 כשהיה בן 15 עוד כשהתגורר בקנזס וקרא מאמר שהתפרסם בעיתון שעטף את ארוחת הצהריים שלו. סטיל ביקר לראשונה בקרייטר לייק 15 שנים אחר-כך ב-1885. לצורך כך נסע ברכבת, ואז המשיך בדיליז'נס עד פורט קלאמת שם פגש בגאולוג קלרנס דטון שנשלח לחקור את האזור מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. הוא הצטרף למשלחתו של דטון, וב-15 באוגוסט 1885 הם הגיעו לאגם לאחר הליכה בת כ-30 קילומטרים. סטיל פרסם מאמרים במרץ 1886 בגיליון של העיתון "וסט שור" (West Shore) בהם תיאר את רגשותיו כשראה את האגם בפעם הראשונה.
פעילות להכרה באתר כפארק לאומי.
מאז הביקור הראשון פעל סטיל ללא לאות להכרזת האתר כפארק לאומי. עוד באותה שנה הוא שלח כאלף מכתבי שרשרת על חשבונו לכל העיתונים הגדולים בארצות הברית ובהם ביקש מהעורכים לתמוך ברעיון. הוא כתב לכל עורך עיתון ומנהל דואר באורגון וביקש להפיץ עצומה שתקרא לנשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד להקים פארק כזה. העצומה הוגשה לנשיא בדצמבר 1885.
סטיל היה חבר במועדון האלפיני של פורטלנד (Portland Alpine Club) מועדון המטפסים הראשון במערב ארצות הברית, ולאחר שהמועדון נסגר הוא הקים את מועדון המטפסים הקרוי "המזאמאס" (Mazamas, צפיר הקורדילרים בשפת הנאוואטל).
סטיל נהג להדריך אנשים בעלי השפעה באזור והוביל מסעות רגליים בטבע. כמו כן הוא נהג להרצות סביב המדורה על הפלורה, הפאונה והגאוגרפיה של הקרייטר לייק, בדומה למה שעושים כיום המדריכים של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. סטיל, יותר מכל אדם אחר עיצב את התדמית הציבורית של קרייטר לייק. לדוגמה הוא גרם לפרסום נרחב של קרייטר לייק בכך שאירח את כינוס מועדון המזאמס וסיור טיפוס ההרים ב-1896. מאות אנשים, כולל פוליטיקאים, מדענים ומטפסי הרים, שהו באזור במשך שלושה שבועות. בסיום הכינוס נורו זיקוקים מהאי ויזארד שבאגם והקבוצה העניקה בטקס חגיגי להר הגעש שעמד במקום שבו שוכן האגם כיום את השם מזאמה.
ההכרזה על הפארק ולאחר מכן.
במשך 17 שנים ניהל סטיל מסע תעמולה בקונגרס ארצות הברית להכריז על קרייטר לייק כפארק לאומי. מאמציו של סטיל נשאו פרי וב-22 במאי 1902, 17 שנים לאחר שהחל במסע השכנוע חתם הנשיא תאודור רוזוולט על החוק שהכריז על קרייטר לייק כפארק הלאומי השישי של ארצות הברית.
למרות מאמציו הוא לא זכה להיות המנהל (Superitendent) של הפארק. תפקיד זה ניתן לוויליאם אראנט (William Franklin Arant). סטיל רתח מזעם, ופעל מאחורי הקלעים לפיטוריו של אראנט. בינתיים הוא קיבל זיכיון להפעיל את המלון שפעל באתר ואת הסירות שהסיעו תיירים באגם. ב-1913 הוא הצליח סוף סוף להביא לפיטוריו של אראנט במהלך שקיבל את הכינוי "קטטת קרייטר לייק" ("Crater Lake Rumble"), שבו שוטרים הוציאו את אראנט בכוח ממשרדו. סטיל מונה למנהל במקומו ופעל על פי החזון שיש לפתח את האגם על מנת להביא תיירים, כולל הקמת אכסניה וכביש טבעת סביב האגם, מעלית שתוריד את התיירים משולי הלוע אל שפת האגם וגשר שיחבר את האי ויזארד לשפת האגם. רעיונות שחלקם יושמו (אכסניה וכביש טבעת), וחלקם מתנגש עם הדעה המקובל על שימור הנוף הטבעי. סטיל פוטר מהתפקיד אחרי שלוש שנים.
סטיל ביקר באגם בפעם האחרונה ב-1932 בגיל 78 ומת בעיר מדפורד ב-1934.
מבחן קטלאז
מבחן קטלאז (באנגלית: Catalase test) הוא אחד מהמבחנים הביוכימיים המקובלים במיקרוביולוגיה שמיועד לשם ביצוע הבחנה ראשונית בין סוגים שונים של מיקרואורגניזמים בכלל וחיידקים בפרט. המבחן מתבסס על יכולתו (או אי-יכולתו) של מיקרואורגניזם לפרק מי חמצן למים וחמצן. את המבחן מבצעים בדרך כלל על גבי זכוכית נושאת של מיקרוסקופ, או בתוך מבחנה.
מבחן הקטלאז כשלעצמו אינו מספיק, במרבית המקרים, כדי לקבוע בצורה חד משמעית את סוג המיקרואורגניזם הנבדק. אולם שילובו עם מבחנים ביוכימיים נוספים (מבחן אוקסידאז, מבחן אוראז, מבחן קואגולאז ועוד) מעלה את יכולת הזיהוי של הסוגים ולעיתים אף של המינים.
אנזים הקטלאז.
על מנת לשרוד בתנאי עקה בהם שורר ריכוז גבוה של רדיקלים חופשיים של חמצן, כתוצאה מהתפרקות מולקולת מי החמצן (הידרוקסיל רדיקל), מייצרים כמעט כל האורגניזמים הנחשפים לחמצן, וביניהם גם המיקרואורגניזמים, את אנזים הקטלאז. אנזים זה מפרק את מי החמצן למים וחמצן ובכך מנטרל את ההשפעה הטוקסית של המולקולה.
אופן ביצוע המבחן.
להלן שתי השיטות הנפוצות לביצוע מבחן קטלאז על כל שלביהן.
סוגי חיידקים שכיחים לפי מבחן קטלאז.
להלן רשימה של מספר סוגים שכיחים של חיידקים נפוצים המחולקים לפי מבחן קטלאז.
האראלד אקוויסט
האראלד אקוויסט (בשוודית: Harald Öhquist; 1 במרץ 1891 - 10 בפברואר 1971) היה לוטננט גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נולד בהלסינקי שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד). הוא השלים תואר במשפטים באוניברסיטת הלסינקי, אולם בחר כמו צעירים פינים רבים שרצו לשחרר את ארצם מהכובש הרוסי השנוא, להצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא לחם לצד הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה במהלכה רכש ניסיון קרבי בסיסי. לאחר המלחמה כשארצו זכתה בעצמאות חזר לפינלנד והצטרף לקבוצת "המשמרות הלבנים". הוא לחם בהצטיינות במלחמת האזרחים הפינית, ולאחריה המשיך לשרת בצבא פינלנד הטרי. עם פתיחת "מלחמת החורף" פיקד אקוויסט על הקורפוס השני של צבא פינלנד שהוצב מול הארמייה השביעית הרוסית. לא רחוק ממנו הוצב הקורפוס השלישי תחת פיקודו של הגנרל אריק היינריקס. יחסיו עם מפקד הצבא קארל גוסטף אמיל מנרהיים היו קרירים, ומנרהיים לא בטח בו ולא הפקיד בידיו אחריות. אולם בהדרגה החלו הרוסים לרכז את מאמציהם בזירה שתחת פיקודם של אקוויסט והיינריקס. בהמשך עלה היינריקס בדרגה ופאבו טלוולה הובא לחזית. אולם הלחץ הרוסי היה גדול מדי, ובלית ברירה נכנעה פינלנד ב-1940. במהלך "מלחמת ההמשך" הוא היה אחראי על הקשר עם החיילים הגרמנים שחנו בשטחה של פינלנד.
ב-1949 הוציא בפינית ספר בשם "Talvisota minun näkökulmastani" ("מלחמת החורף מנקודת מבט שלי"). הוא עזב את הצבא שנתיים לאחר מכן, ונפטר בהלסינקי בשנת 1971.
רוזיקה שווימר
רוזיקה ״רוז'קה״ בג' שווימר (Rosika Schwimmer, 11 בספטמבר 1877 - 3 באוגוסט 1948) הייתה פציפיסטית, פמיניסטית וסופרג'יסטית יהודיה-הונגרית. הייתה מראשונות החברות בתנועה הפדרליסטית העולמית (World Federalist Movement).
תחילת דרכה.
רוזיקה שווימר נולדה למשפחה יהודית בת המעמד הבינוני בבודפשט, הונגריה. היא למדה מוזיקה ושפות, אך כשהמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים ב־1896, היא החלה לעבוד כמנהלת חשבונות.
מתוך ניסיונה כאישה עובדת התגבשה תודעתה הפמיניסטית וב־1897 שווימר ייסדה את הארגון הפמיניסטי ההונגרי ולקחה חלק בהקמת מועצת הנשים הלאומית ההונגרית ובהמשך (1903) הקימה את איגוד הנשים המקצועי הראשון בהונגריה והייתה חברת הנהלה בהתארגנות לשלום ההונגרית. מתוך פעילותה בארגונים למען זכויות האישה, היא פעלה למען שוויון כלכלי, פוליטי וחברתי לנשים. כמו כן היא לקחה חלק במאבקים פוליטיים לרפורמה בנישואים, למען אמצעי מניעה ונגד העסקת ילדים. ב־1913 היא מונתה למזכירת העיתונות של ברית הנשים הבינלאומית למען זכות הצבעה (IWSA). שווימר הרצתה ביחד עם קארי צ'פמן קאט ברחבי אירופה על זכות הבחירה של נשים וסופרג'יזם.
פעילותה על רקע מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היא עברה ללונדון ועבדה כעיתונאית עבור מספר עיתונים אירופאים והמשיכה להיות מזכירת העיתונות של ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה . שווימר לא יכלה לחזור להונגריה בזמן המלחמה והחלה לפעול למען סיום המלחמה והאלימות. היא הפכה לפעילה פציפיסטית. ב־1914 היא נסעה לארצות הברית לדרוש מהנשיא, וודרו וילסון, לפעול לכינוס ועידה נייטרלית לסיום המלחמה. באותה נסיעה היא ייסדה ביחד עם ג'יין אדמס את מפלגת הנשים לשלום.
בליגת נשים בינלאומית לשלום ולחרות שהתרחש ב־1915 בהאג, אומצה הצעתה של שווימר לכינוס ועידה של המדינות הנייטרלית להמשך גישור בין הממשלות היריבות. בהמשך תמך בהצעה התעשיין האמריקאי הנרי פורד, אשר שלח ספינת שלום לסטוקהולם. כאשר מאמץ זה לא עלה יפה, היא החליטה ליזום את הוועדה הבינלאומית לגישור מיידי (יוני 1916). לאחר שהוכרזה שביתת נשק, שווימר מונתה לסגנית הנשיאה של ליגת הנשים הבינלאומית לחירות ושלום.