בשפה האנגלית קיים הביטוי "זהו גשם של חתולים וכלבים" (it is raining cats and dogs) המתייחס לגשם שוטף כבד מאוד, אולם מקור הביטוי לא בתופעת גשם של בעלי חיים, אלא בימי הביניים, כאשר לרוב הבתים היו עליות גג ובהם נאגר קש. חיות הבית נהגו לרבוץ שם בימי החורף הקרים מכיוון שהחלק הזה של הבית היה יחסית חמים יותר מהחלקים האחרים. מהרגע שהיו מתחילים גשמים חזקים, שהיו חודרים לעליית הגג, היו החיות מחליקות לתוככי הבית ומכאן מקור הביטוי.
הסברים לתופעה.
הפיזיקאי הצרפתי אנדרה מרי אמפר היה הראשון שהתייחס ברצינות לתיאורים של גשם של בעלי חיים, וההיפותזה שלו לגבי גשם של צפרדעים שימשה בהמשך מדענים אחרים. בנאומו מול חברי האגודה למדעי הטבע טען אמפר כי הצפרדעים משוטטות במרחבים הכפריים בקבוצות גדולות, ורוחות חזקות במיוחד יכולות לשאת אותם אל עבר השמיים.
בשנים האחרונות התפתחה תאוריה בנושא הקושרת את התופעה להופעת נד מים. בפועל, אלה מסוגלים ללכוד בעלי חיים ועצמים שונים ולהרימם באוויר. על פי התאוריה נדי מים וסופות טורנדו מובילים את בעלי החיים לגבהים רבים יחסית ונושאים אותם למרחקים רבים. הרוחות יכולות לנשוא עמן גם כמויות רבות של מים, ולאפשר להם ולחיות לנחות יחד במקום מרוכז ובכך ליצור את תופעת הגשם של בעלי החיים. התאוריה מקבלת תמיכה מכך שסוג בעלי החיים הנפוצים באירועים הם אכן קטנים וקלי-משקל וחיים במים, וכי האירועים אכן מתרחשים לאחר סופות. עם זאת, התאוריה אינה נותנת מענה לשאלה כיצד ייתכן שבכל אירוע מעורבים סוגי בעלי חיים זהים בלבד, ולא סוגים שונים אשר זהים בגודל ובמשקל אשר שהו באותו המקום.
במקרה של ציפורים סופות מסוגלות ללכוד להקות שלמות, בייחוד בעת נדידה. התמונה משמאל מתארת להקת עטלפים שנלכדה בתוך סופה, ככל הנראה למוות. בעוד מקרים כאלה יכולים לקרות בקלות לחיות בתעופה, אין בהם כדי להסביר את המקרים בהם מעורבות חיות אשר אינן קטנות או נמצאות באוויר כמו טורפי יבשה והתעלומה עדיין נבחנת על ידי מדענים.
לעיתים המדענים נוקטים בגישה ספקנית כלפי גשם של בעלי חיים. למשל, מקרה שאירע בסינגפור בשנת 1861 הוסבר על ידי הנטורליסט הצרפתי פרנסואה לואיס דה לה פורטה (François Louis Nompar de Caumont La Force) כאירוע שנוצר בעקבות נדידה של שפמנון מהלך (walking catfish), המסוגל לגרור עצמו על פני הקרקע באמצעות מעבר משלולית אחת לאחרת. לה פורטה הסביר כך את הימצאותם של הדגים על הקרקע לאחר סופות הגשמים.
מקרים מתועדים.
להלן כמה דוגמאות למקרים מתועדים של גשם של בעלי חיים:
"Lluvia de Peces" - גשם של דגים בהונדורס.
תופעת הגשם של דגים מתרחשת כל שנה במחוז יורו (Yoro) הצפוני של הונדורס בין חודש מאי ליולי מזה מאה שנים. התופעה נפוצה מאוד בפולקלור של המדינה וקרויה בפי המקומיים "Lluvia de Peces". לפי האגדה המקומית, המיסיונר הספרדי Jose Manuel Subirana ביקר ביורו ב-1855 והתוודע לתושבים המקומיים שסבלו מעוני ששרר באזור. הוא התפלל עליהם במשך שלושה ימים ולילות וביקש בשבילם פרנסה ומזון. זמן קצר לאחר תפילתו הופיע ענן שחור מהשמיים ודגים רבים החלו ליפול ארצה. מאז הפלא חוזר על עצמו מדי שנה ויכול להתרחש עד ארבע פעמים בשנה. עדי ראייה לתופעה תיארו אותה מתחילה בענן שחור וגדול המלווה בברקים ורעמים שלאחריהם יורד גשם כבד במשך שעתיים עד שלוש. בהיפסק הגשם, מאות דגים חיים מפרפרים על פני הקרקע. התושבים המקומיים אוספים את הדגים המשמשים להם למזון, אך הם אינם רשאים למכור אותם. מי שאסף הרבה תורם למשפחות שלא יכלו להגיע לאסוף. החל משנת 1998 נחגג "פסטיבל גשם הדגים" ("Festival de la Lluvia de Peces") בעיר הבירה יורו. ביולי 2006 דיווחה על התופעה תוכנית החדשות המקומית "Abriendo Brecha", ובה צוין כי לאחרונה מתרחשת התופעה פעמיים בשנה.
סיבוכיות קוד
סיבוכיות קוד היא ערך המייצג מורכבות של תוכנת המחשב. היא נבדלת מסיבוכיות זמן וסיבוכיות מקום בכך שאינה מעריכה ביצוע אלגוריתם אבסטרקטי בערכי פונקציות של גודל הקלט, אלא קוד מסוים המממש אלגוריתם כלשהו. מימושים שונים של אלגוריתמים זהים יכולים להיות בסיבוכיות קוד שונה, וזה אף נדרש כאחד מהקריטריונים של שימושיות מדד סיבוכיות קוד.
מדדי סיבוכיות קוד.
ישנם מספר מדדים שמשמשים להערכת סיבוכיות קוד, כשכל מדד תוקף את בעיית ההערכה מזווית אחרת. הסיבה היא שאין ממש הגדרה ברורה למושג מורכבות הקוד, ולכן עצם ההערכה של סיבוכיות הקוד, או מורכבותו, תלויה קודם כל במה נתפס כ"מורכב".
המדדים היותר נפוצים הם:
זלמן יוסף הלוי סולובייצ'יק
זלמן יוסף הלוי סולובייצ'יק (ה'תרל"ה, 1874 - ל' בסיון ה'תש"ב, 15 ביוני 1942) היה רוקח ועסקן ציבור ביישוב הישן בירושלים, שימש מנהל הוועד הכללי של כנסת ישראל ונשיא אגודת אחווה.
חייו ופועלו.
נולד בעיר העתיקה בירושלים, בחול המועד סוכות ה'תרל"ה לחנה ביילה ושמחה סולובייצ'יק, בנו של אליהו צבי סולובייצ'יק, אשר היה בתורו נכדו של רבי חיים מוולוז'ין, מייסד ישיבת וולוז'ין, ובן דודו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
הוא נחשב כ"רופא לא מדופלם" והיה ידוע בכינוי "זלמן אופטייקר" (ביידיש משמעו "הרוקח"), משום שבגיל העשרה המאוחר הוא נסע ללונדון ללמוד רוקחות.
וכמה שנים אחרי ששב לארץ, כשהיה בן עשרים, הוא פתח בית מרקחת בשכונת מאה שערים עם שותפיו יעקב מלומד ומנדל קרמר.
לימודיו ובקיאותו ברוקחות הקנו לו מוניטין בקרב הרופאים ואנשי הקהילה בירושלים; רבים מהם היו מחכים לאישורו לפני שהיו עוקבים אחרי עצות רופאיהם. לעיתים קרובות הוא התבקש להשתתף בהתייעצויות הרופאים שהתלבטו בדרך הטיפול בחולים במצב חמור.
כשהיה בן שמונה עשרה נשא לאשה את חיה רייזה בת משה צבי לוינזון ממייסדי שכונת מאה שערים ומראשוני פתח תקווה. חיה הייתה ידועה בעבודת הקהילה שלה. היא נפטרה בי"ט בסיוון ה'תרפ"ו בירושלים.
בית המרקחת שפתח היה רק אחד מפועליו לצדקה ותרומות לנזקקים. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשהיה גזבר ועד העזרה של הג'וינט בירושלים, פעל למען הנזקקים לעזרה, החל מביקורי חולים (למרות סכנת הנפילה בידי משמרות הצבא הטורקי שמשירות בו הוא השתמט), וכלה בנתינת תרופות בחינם לכל מי שנצרך להם.
בנוסף לפעילויות הצדקה תרם בחזונו ובמעשיו לבניית הקהילה ולהתרחבותה. כמנהל הוועד הכללי של כנסת ישראל הוא גישר את היישוב החדש עם היישוב הישן כאשר השכיל לשזור את אמונות העבר בפעולות תנועת התחייה החדשה ויזם שיטות חדשות כדי לייעל את פעולות הוועד הכולל. כמו כן שימש כנשיא אגודת אחווה.
סולובייצ'יק הגה מספר רעיונות שהוגשמו, חלקם בחייו וחלקם לאחר מותו. בין השאר, היה מיוזמי שכונת קריית שמואל בירושלים (שנוסד על ידי "אוצר החסד קרן שמואל" בשנת ה'תרפ"ה) ובית הכנסת אוהל רבקה שבמרכזה (מנדבה של רבקה רוטברג). בתו רחל, נכדו משה צבי, וניניו יואב ועמית, נולדו בשכונה. בנו, חיים, היה מראשי פקידי בנק אפ"ק.
אף על פי שהיה בין הראשונים לצאת מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, יזם להגדיל את מספר היהודים בעיר העתיקה. הוא ארגן את הקמת אגודת "ש.י.ל.ה" - "שובה ישראל לעיר העתיקה" ושיתף ברעיונו את פנחס רוטנברג (יושב ראש הוועד הלאומי), ומנחם אוסישקין (נשיא הקרן הקיימת לישראל) שתמכו והמשיכו בפועלו זה לאחר מותו ממחלה בל' בסיון ה'תש"ב, 15 ביוני 1942.
פסטיבל הרוק של טביליסי (1980)
פסטיבל הרוק של טביליסי או הַקְּצָבִים של האביב, טביליסי-80 (ברוסית: Весенние ритмы. Тбилиси-80) היה אירוע מוזיקלי שהתקיים בטביליסי גאורגיה הסובייטית (כיום הרפובליקה של גאורגיה), במשך כשבוע מ-8 במרץ - 16 במרץ 1980. האירוע היה פסטיבל הרוק הרשמי הראשון בברית המועצות, ונחשב לעיתים קרובות כנקודת מפנה בהיסטוריה הסובייטית ושל מוזיקת הרוק הרוסי.
ארגון הפסטיבל.
הפסטיבל נערך על ידי ארגון המלחינים של גאורגיה הסובייטית והמרכז לתרבות הנעורים של הקומסומול באולם הפילהרמונית הלאומית הגאורגית. המוזיקולוג הרוסי הידוע ומבקר הרוק הסובייטי הראשון, אנטמי טרוייצקי, היה מעורב מאוד בארגון המופע. המארגנים נהנו מתמיכה של מי שהיה המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, שרצה בדרך זו לתעל את הרגשות החופש שהתעוררו בקרב הנוער הגאורגי שמעורבותו בפעולות התנגדות ולהרגיע את הדיסידנטים הנציונליסטים הגאורגים, בעקבות הפגנות טביליסי באפריל 1978, ורצה גם להצטייר כמנהיג ליברלי.
אף על פי שיש שיתארו את הפסטיבל כ"וודסטוק סובייטי", היה הפסטיבל ביסודו תחרות מוזיקלית מורשית על ידי השלטונות כשמטרתה המוצהרת הייתה "לקדם ולפתח את המוזיקה האנסמבלית-ווקלית הסובייטית המקורית... ולגלות מלחינים ונגנים כשרונים חדשים". צוות השופטים, שנבחר על ידי קבוצת מלחינים ומוזיקולוגים סובייטית שגובשו רשמית, הונהג על ידי יורי סאולסקי וכלל בין היתר את מורד קאז'לייב, גיה קאנצ'לי, קונסטנטין פבזנר, ולדימיר רובשבסקי, ארקדי פטרוב ואחרים.
רבים חשדו כי הפסטיבל הוא ניסיון של המוסדות הסובייטים לתעל את תנועת הרוק הסובייטית לכלי אידאולוגי שניתן לשליטה. אולם האירוע היה דמוקרטי במהותו בכך שאיפשר למבצעים חובבנים להתחרות בתנאים שווים מול המבצעים המקצוענים. מעל ל-20 מ-17 ערים ברחבי ברית המועצות לקחו חלק בפסטיבל. יחד עם זאת מספר להקות ידועות לא הוזמנו להשתתף בתחרות, ביניהם "האראקים" של סרגיי רודינצקי ו"ווסקרסניה" של אלכסיי רומנוב.
זוכי הפסטיבל.