בשנים 1821–1823 עמד מרסי בראש הפלוגה הצבאית שהוצבה בניו יורק. לאחר מכן, בשנים 1823 - 1829, הוא שימש מבקר המדינה בניו יורק ובשנים 1829 - 1831 כיהן כשופט בית המשפט העליון במדינה. בשנת 1831 הוא נבחר לסנאטור וכיהן בסנאט עד 1833, בו הוא היה חבר ועדת המשפט.
לאחר סיום כהונתו בסנאט נבחר מרסי למושל ניו יורק. הוא נבחר לתפקיד שלוש פעמים רצופות וכיהן בו בין 1833 - 1838. לאחר מכן היה מרסי חבר הוועידה הלאומית למשא ומתן על פיצויים למקסיקו (1839 - 1842) וחיזק את מעמדו בקרב תומכי העבדות במפלגה הדמוקרטית.
בשנים 1845–1849 כיהן מרסי כשר לענייני מלחמה בממשלתו של הנשיא ג'יימס פולק. בסיום תפקידו הוא חזר לעסוק בעריכת דין, אך בשנת 1852 הציג את מועמדותו בבחירות למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. לאחר הפסדו בבחירות אלו והיבחרו של פרנקלין פירס לנשיאות ארצות הברית, מרסי מונה על ידיו לתפקיד מזכיר המדינה. בתקופת כהונתו בתפקיד הושלמה רכישת גדסדן. כארבעה חודשים לאחר סיום תפקידו, בשנת 1857, נפטר מרסי והובא לקבורה באולבני שבניו יורק.
ג'רמיה בלאק
ג'רמיה סאליבן בלאק (באנגלית: Jeremiah Sullivan Black; 10 בינואר 1810 - 19 באוגוסט 1883) היה משפטן אמריקני שכיהן כתובע הכללי ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
חייו.
בלאק נולד בפנסילבניה, בנו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הנרי בלאק. את השכלתו רכש בעיקר בלימוד עצמי ובעקבות כך הוא סיים בגיל צעיר את לימודי המשפטים והוסמך לעריכת דין. פעילותו המשפטית זכתה להצלחה ובשנים 1851–1857 היה בלאק שופט בית המשפט העליון של מדינת פנסילבניה, מהן נשיא בית המשפט עד שנת 1854.
בשנת 1857 מונה בלאק לשר המשפטים בממשלתו של הנשיא ג'יימס ביוקנן. בתפקיד זה הוא היווה גורם מכריע במחלוקת על בעלות האדמות בקליפורניה, אשר חולקו באופן בלתי חוקי לכאורה לבעליהן על ידי ממשלת מקסיקו.
בעקבות התפטרותו של לואיס קאס מתפקיד מזכיר המדינה, מונה בלאק כמחליפו ושימש בתפקיד זה בחצי השנה האחרונה לכהונת הנשיא ביוקנן. לקראת סיום כהונתו הוא היה מועמדו של הנשיא למשרת שופט בבית המשפט העליון, אך זו נדחתה על חודו של קול בהצבעת הסנאט.
לאחר סיום תפקידו מונה בלאק לרשם בית המשפט העליון של ארצות הברית. מתפקידו זה התפטר כעבור שנתיים והתמסר לעבודתו כעורך דין פרטי. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, בלאק היה ממתנגדיה הנחרצים של תוכנית הקונגרס האמריקני לתקופת השיקום וניסח את הודעת הוטו שהטיל הנשיא אנדרו ג'ונסון בנושא זה (1867). כמו כן הוא ייעץ לנשיא ג'ונסון במשפט ההדחה שהתנהל נגדו בסנאט.
אליהוא וושבורן
אליהוא בנג'מין וושבורן (באנגלית: Elihu Benjamin Washburne;
23 בספטמבר 1816 - 23 באוקטובר 1887) היה פוליטיקאי אמריקני שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אילינוי וכמזכיר המדינה של ארצות הברית בשבועיים הראשונים לכהונתו של יוליסס סימפסון גרנט כנשיא ארצות הברית.
וושבורן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אילינוי בשנים 1853–1869. במקורו חבר המפלגה הוויגית, הוא היה מראשוני המצטרפים למפלגה הרפובליקנית והיה ממנהיגי הסיעה הרדיקלית הפנים-מפלגתית. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית נמנה וושבורן בין מציעי חלוקת האדמות כפיצוי למשוחררי העבדות.
במרץ 1869 כיהן וושבורן כמזכיר המדינה בממשלו של הנשיא גרנט. כהונתו נמשכה 11 יום והיא הכהונה הקצרה ביותר של מזכיר מדינה אמריקני. לאחר מינויו של המילטון פיש לתפקיד נשלח וושבורן לשמש כשגריר ארצות הברית בצרפת. בתפקיד זה הוא היה מרכזי בחתימת הסכם השלום לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה.
וושבורן פרש מהחיים הפוליטיים עם שובו מצרפת, בשנת 1877, אך הוא הוזכר כמועמד פוטנציאלי לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1880 ו-1884. לאחר פרישתו עבר לחיות בשיקגו ושימש כנשיא האגודה ההיסטורית של שיקגו בין השנים 1884 - 1887.
בנו, המפסטד וושבורן, כיהן כראש עיריית שיקגו בשנים 1891–1893.
פרדריק פרילינגהייזן
פרדריק תאודור פרלינגהויסן (באנגלית: Frederick Theodore Frelinghuysen; 4 באוגוסט 1817 - 20 במאי 1885) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי.
ביוגרפיה.
פרלינגהויסן נולד במילסטון, ניו ג'רזי למשפחת פרלינגהויסן. אביו נפטר בילדותו והוא אומץ על ידי דודו תאודור פרלינגהויסן, שכיהן כסנאטור מטעם ניו ג'רזי, מועמד המפלגה הוויגית למשרת סגן נשיא ארצות הברית והיה התובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. סבו, על שמו הוא נקרא, כיהן גם הוא כסנאטור והיה חבר הקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1836 סיים פרלינגהויסן את לימודיו בראטגרס קולג' ובשנת 1839 סיים לימודי משפטים והחל לעבוד במשרד של דודו. פרלינגהויסן עסק בעריכת דין, בין היתר, עבור חברת הרכבות של ניו ג'רזי וחברות מסחריות גדולות אחרות.
בשנים 1861–1867 כיהן פרלינגהויסן כתובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. במקביל, בשנת 1866, הוא מונה על ידי מושל המדינה לסנאטור וכיהן בסנאט עד 1869. בשנת 1870 בחר בו הנשיא יוליסס גרנט לשמש שגריר ארצות הברית באנגליה, אך פרלינגהויסן דחה את ההצעה. בשנים 1871–1877 הוא כיהן בשנית כסנאטור ונבחר לעמוד בראשות ועדת החוץ, אשר דנה באותה עת בדרישות הפיצויים של ממשלת ארצות הברית מממשלת בריטניה. כמו כן הוא היה בין המתנגדים הבולטים למדיניות תקופת השיקום שהנהיג הנשיא אנדרו ג'ונסון.
פרלינגהויסן נמנה עם חבר האלקטורים שקבע את תוצאות הבחירות לנשיאות ב-1876. בשנים 1881–1885 הוא כיהן כמזכיר המדינה בממשלתו של הנשיא צ'סטר ארתור. לאחר מכן הוא שב לניו ג'רזי ונפטר כשלושה חודשים לאחר סיום תפקידו.
ג'ון פוסטר
ג'ון ווטסון פוסטר (באנגלית: John Watson Foster; 2 במרץ 1836 - 15 בנובמבר 1917) היה דיפלומט אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
פוסטר נולד וגדל באינדיאנה. לאחר סיום לימודיו האקדמאיים והסמכתו כעורך דין הוא פנה לשירות צבאי במלחמת האזרחים האמריקנית מטעם האיחוד, ובתום המלחמה עבד כעורך העיתון היומי של עיר מגוריו (1865–1869) וכעיתונאי.
בשנת 1873 מונה פוסטר לשגריר ארצות הברית במקסיקו. הוא שירת בתפקיד זה עד 1880 ולאחריו מונה לשגריר ברוסיה (1880 - 1881) ובספרד (1883–1885). בתקופת ממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון עבד פוסטר במשרד החוץ האמריקני ובחודשי כהונתו האחרונים של הריסון (1892–1893) מונה לשמש כמזכיר המדינה, בעקבות מחלתו של המזכיר ג'יימס בליין. ניסיונו הביא אותו לאחר סיום תפקידו לסייע בידי שושלת צ'ינג בניסוח הסכם שימונוסקי (1895).
נכדו של פוסטר, ג'ון פוסטר דאלס, כיהן כמזכיר המדינה ה-52 והנכד אלן דאלס עמד בראש ה-CIA.
וולטר גרשם
וולטר קוונטין גרשם (באנגלית: Walter Quintin Gresham; 17 במרץ 1832 - 28 במאי 1895) היה משפטן ומדינאי אמריקאי שכיהן במגוון משרות שיפוט, כשופט בית המשפט הפדרלי וכשופט בית המשפט המחוזי של אינדיאנה. בממשל הפדרלי הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא צ'סטר ארתור וכמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
ראשית חייו.
וולטר גרשם נולד ליד ליינסוויל, אינדיאנה, לוויליאם גרשם ולרעייתו שרה דייוויס. ויליאם גרשם היה קולונל במיליציה של אינדיאנה והיה חבר המפלגה הוויגית. הוא נבחר כשריף של מחוז הריסון. בינואר 1834 הוא נהרג כתוצאה מדקירה שספג בעת מעצר. סבו וסבתו של וולטר גרשם מצד אביו היו ג'ורג' גרשם ומרי פנינגטון. ג'ורג' גרשם נולד בווירג'יניה, אך בהמשך התיישב בקנטקי. ב-1809 הוא עבר לאינדיאנה. מרי הייתה אחותו היחידה של דניס פנינגטון, יושב הראש הראשון של הסנאט של אינדיאנה. ג'ורג' גרשם היה בנו של לורנס גרשם, שנולד באנגליה וב-1759 היגר למושבת וירג'יניה. בתחילה הוא עבד במשרת שיעבוד אצל דודו, ולאחר מכן שירת בצבא הקונטיננטלי. הוא נשא לאישה את שרה אוניל ובהמשך עבר בעקבות בנו לקנטקי ולאינדיאנה.
ב-1854 למד וולטר גרשם משפטים באופן עצמאי. לאחר מכן ועד 1860 הוא עסק בעריכת דין בקורידון, אינדיאנה. הוא היה פעיל במערכת הבחירות של המפלגה הרפובליקנית ב-1856 וב-1860 הוא נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה מטעם הרפובליקנים במחוז בחירה שהיה דמוקרטי מובהק. בבית הנבחרים הוא היה יושב ראש ועדת העניינים הצבאיים, ובתפקיד זה הוא פעל רבות להכנת הכוחות של אינדיאנה לשירות בצבא הפדרלי.
מלחמת האזרחים.
גרשם שירת בצבא האיחוד בשנים 1861–1865 במהלך מלחמת האזרחים. ב-18 בספטמבר 1861 הוצב גרשם כקצין בדרגת לוטננט קולונל ברגימנט הרגלים ה-38 של אינדיאנה. בדצמבר אותה שנה הוא קודם לדרגת קולונל והוצב לפקד על רגימנט הרגלים ה-53 של אינדיאנה. הרגימנט השתתף במערכה בטנסי בפיקודו של יוליסס סימפסון גרנט ב-1862, כולל המצור על קורינת' והמצור על ויקסבורג. במהלך המצור על ויקסבורג פיקד גרשם על בריגדה. באוגוסט 1863 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל והוצב לפקד על הכוחות הפדרליים בנאצ'ז, מיסיסיפי. ב-1864 הוא פיקד על דיוויזיה של הגיס ה-17 ב בפיקודו ויליאם שרמן, ולפני , ב-20 ביולי, הוא נפצע מירי בברכו ונאלץ לפרוש משירות פעיל. הפציעה הותירה אותו צולע לכל ימי חייו. ב-1865 הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל בכוחות המתנדבים.
שופט מחוזי.