ג'ירלי החלה את הקריירה שלה במועדון הכדורגל מהעיר ורונה, שבשורותיו שיחקה במשך שמונה שנים, שבהן זכתה בעשרה תארים. בשנת 2013, היא חתמה בקבוצת ברשה, שבמדיה שיחקה במשך חמש עונות ואף הייתה סגנית מלכת השערים לעונת 15–2014 עם 27 כיבושים. מאז שנת 2018 היא משחקת בשורות יובנטוס.
קריירה בינלאומית.
במרץ 2013, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת אנגליה. לאחר מכן, היא הפכה לחלק מהסגל האיטלקי ליורו 2013. היא לקחה חלק במונדיאל 2019, שבו הבקיעה שלושה שערים בניצחון 0–5 נגד נבחרת ג'מייקה במסגרת המחזור השני של שלב הבתים.
תארים.
ברדולינו ורונה
ברשה
יובנטוס
תחנת הרכבת התחתית רחוב בייקר
תחנת הרכבת התחתית רחוב בייקר (באנגלית: Baker Street) היא תחנת רכבת תחתית גדולה הנמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון. התחנה הנמצאת באזור הסיטי של וסטמינסטר היא תחנת רכבת מרכזית שעוברים בה חמישה קווים: בייקרלו, סירקל, האמרסמית' וסיטי, קו ג'ובילי וקו מטרופוליטן.
מיקום.
הכניסה הראשית אל התחנה נמצאת ברחוב בייקר, כניסות נוספות נמצאות בדרך מרילבון וברחוב צ'ילטרן אם כי אין בהם קופות. אחת הסיבות העיקריות לעומס הרב בתחנה היא האטרקציות הסמוכות שכוללות את ריג'נטס פארק, מגרש הקריקט לורדס, מוזיאון שרלוק הולמס ו"מאדאם טוסו".
טוני לאון
קופץ לשניה
קופץ לשניה הוא אלבומו הרביעי של דני סנדרסון, שיצא בדצמבר 1990.
רקע.
לאחר אלבומו הקודם "חכם על קטנים", שהתאפיין במוזיקה אלקטרונית, חזר סנדרסון הן לסגנונו המקורי והן לשיטות ההקלטה המסורתיות. בנוסף, הוא חזר לעבודה עם נגניו.
האלבום מתאפיין במוזיקת רוק התואמת את התקופה, ובאופי אינטימי יותר מקודמיו. הלהיט הגדול ביותר מהאלבום, "זה הכל בשבילך", הוא דואט עם הזמרת מזי כהן, בעבר שותפתו של סנדרסון בלהקת גזוז. השיר זכה להצלחה אדירה, הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם סנדרסון, וזכה במקומות הראשונים במספר מצעדי שירי סנדרסון שנערכו לאורך השנים. שירים נוספים שהצליחו מתוך האלבום הם "היא אני והוא", "תהיה ריאלי", "הבית האפור" ו"היא חולה".
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון. מלבד היא חולה : דני סנדרסון ומנחם זילברמן
קרדיטים.
עיבודים והפקה מוזיקלית: דני סנדרסון
משתתפים:
קולות:
"כמה קצב" : הראלה בר ואופירה יוספי
"הבית האפור" ו"היא חולה": דני סנדרסון
"היא אני והוא" : דני סנדרסון ואריה וולניץ
"תהיה ריאלי": אפרים שמיר, רועי זוארץ, אופירה יוספי, ירון גוטפריד ואריה וולניץ
"מודה באשמה" : גידי גוב, אופירה יוספי ואפרים שמיר
"אל תיתן לה ללכת" : גידי גוב, אפרים שמיר ואריה וולניץ
"עם קטן מוקף רוקדים": אפרים שמיר ומאיר פניגשטיין
"באש ובמים" : הראלה בר
"זה הכל בשבילך": שירה - מזי כהן
"נרים כוסית": אפרים שמיר
הוקלט ובושל על ידי יואב שדמה באולפן "הטוסטר", 1990
עריכה דיגיטלית : בן ברנפלד, ה.מ. אקוסטיקה בע"מ
חיתוך : CBS HAARLEM, HOLLAND
צילומים : דניאל חכים
עיצוב עטיפה: אופטובסקי/דרי
מפיק : דני סנדרסון
מפיק אחראי : זאב אולמן
הטובים לטיס - נבחרת שירים
הטובים לטיס - נבחרת שירים הוא אלבום האוסף הראשון של דני סנדרסון, שיצא באפריל 1992.
המניפסטים הסוריאליסטים
שלושה מניפסטים סוריאליסטיים הונפקו בעת קיומה של התנועה הסוריאליסטית, בשנים 1924 ו-1929. שניים נכתבו על ידי אנדרה ברטון (שניסח גם מניפסט שלישי שלא הונפק) ואחד נכתב על ידי איוון גול בשנת 1924.
המניפסטים הראשונים.
עד לשנת 1924, נוצרו שתי קבוצות סוריאליסטיות יריבות. כל קבוצה טענה שהיא ממשיכת המהפכה של גיום אפולינר. קבוצה אחת, בראשות איוואן גול, כללה את פייר אלברט-ביורט, פול דרמה, סלין אנאולד, פרנסיס פיקבייה, טריסטן צארה, ג'וזפה אונגרטי, פייר רוורדי, מרסל ארנלד, ג'וזף דלטי, ז'ן פנלבה ורובר דלונה, בין היתר.
הקבוצה השנייה, בראשות אנדרה ברטון, כללה בין היתר את לואי אראגון, רובר דסנוס, פול אלואר, ז'אק ברון, ז'אק-אנדרה בופארד, ז'אן קריב, רנה קרביל וז'ורז' מלקין.
איוון גול פרסם את "מניפסט הסוריאליזם" ("Manifeste du surréalisme") ב-1 באוקטובר 1924, בגיליון הראשון והיחיד של "Surréalisme", שבועיים לפני יציאתו לאור של מניפסט הסוריאלזם שפרסם ברטון ב-15 באוקטובר 1924 ב-Éditions du Sagittaire.
גול וברטון התעמתו בגלוי, בנקודה אחת ממש נלחמו, בקומדי דה שאנז אליזה, על זכויות המונח סוריאליזם. בסופו של דבר, ברטון ניצח בקרב באמצעות עליונות טקטית ומספרית. אף על פי שהמריבה על קדמת הסוריאליזם הסתיימה בניצחון ברטון, ההיסטוריה של הסוריאליזם מאותו רגע תישאר מסומנת על ידי שברים, התפטרות והוצאה להורג מהדהדת, כאשר לכל סוריאליסט יש השקפה משלהם על הנושא ואת המטרות, ומקבל פחות או יותר את ההגדרות שנקבעו על ידי אנדרה ברטון.
ברטון.
המניפסט הסוריאליסטי נכתב על ידי ברטון ופורסם בשנת 1924 כחוברת (מהדורות du Sagittaire). המסמך מגדיר את הסוריאליזם כך:
הטקסט כולל דוגמאות רבות ליישומי הסוריאליזם בשירה ובספרות, אך מבהיר שניתן ליישם את עיקריו הבסיסיים בכל נסיבות חיים; והוא איננו מוגבל רק לתחום האמנותי. הודגשה גם חשיבותו של החלום כמאגר ההשראה הסוריאליסטי.
ברטון דן גם במפגש הראשוני שלו עם הסוריאליזם בתיאור מפורסם של מצב היפנאגוגי שחווה בה ביטוי שהופיע באופן בלתי מוסבר בראשו: "ישנו אדם חתוך לשניים ליד החלון". ביטוי זה מהדהד את הבנתו של ברטון את הסוריאליזם כחיבור בין "שתי מציאויות רחוקות" המאוחדות ליצירת אחת חדשה.
המניפסט מתייחס גם למבשרים הרבים של הסוריאליזם שגילמו את הרוח הסוריאליסטית, בהם: דנטה אליגיירי, המרקיז דה סאד, שארל בודלר, ארתור רמבו, קומטה דה לאוטרימונט וריימונד רוסל. יצירותיהם של כמה מבני זמנו הקשורים בפיתוח הסוריאליזם בתחום השירה מצוטטים גם הם, בהם: פיליפ סופו, פול אלואר, רובר דסנוס ולואי אראגון.
המניפסט נכתב במידה רבה בהומור אבסורדי, והדגים את השפעת תנועת הדאדא שקדמה לסוריאליזם.
הטקסט מסתיים בטענה שהפעילות הסוריאליסטית אינה מקבעת שום תוכנית קבועה או דפוס קונבנציונלי, וכי הסוריאליסטים הם בסופו של דבר נונ-קונפורמיסטים.
המניפסט כינה את המשתתפים הבאים, בין היתר, כמשתתפים בתנועה הסוריאליסטית: לואיס אראגון, אנדרה ברטון, רובר דסנוס, פול אלואר, ז'אק ברון, ז'אק-אנדרה בופארד, ז'אן קריב, רנה קריבל וג'ורג 'מלקין.
המניפסט השלישי.
ב-1929 ביקש ברטון מהסוריאליסטים להעריך את "מידת הכשירות המוסרית" שלהם, ויחד עם חידודים תאורטיים אחרים הנפיקו את המניפסט השני של הסוריאליזם. המניפסט הוחרם על ידי סוריאליסטים שלא רצו להתחייב לפעולה קולקטיבית בהם: בארון, דסנוס, בופארד, מישל ליריס, רמון קנו, ז'אק פרוור ואנדרה מסון. בהדפסה נוספת שהודפסה עם שחרורו של המניפסט, חתמו סוריאליסטים שנותרו נאמנים לברטון והחליטו להשתתף בפרסום חדש שכותרתו " סוריאליזם בשירות המהפכה". המשתתפים, כללו את מקסים אלכסנדר, לואי אראגון, ג'ו בוסקה, לואיס בוניואל, רנה צ'אר, רנה קריבל, סלבדור דאלי, פול אלואר, מקס ארנסט, מרסל פוריה, קמיל גומאנס, פול נוגה, בנג'מין פר, פרנסיס פונג, מרקו ריסטיץ', ז'ורז' סאדול, איב טאנגי, אנדרה תירון, טריסטן צארה ואלברט ולנטין.
ההשלכתם של דסנוס ואחרים הושלכו על ידי ברטון הובילה להיווצרת כתבי העת, בעריכת ז'ורז' בטאיי, שהמטריאליזם האנטי-אידיאליסטי שלהם יצר סוריאליזם ההיברידי שחשף את האינסטינקטים הבסיסיים של בני האדם.
טרנטולת עצים סגולה
טרנטולת עצים סגולה (שם מדעי: Avicularia purpurea; ידועה גם בשמות טרנטולה אקוודורית סגולה וטרנטולה ורודת בהונות סגולה) היא מין של עכביש ממשפחת הטרנטולות בסוג אוויקולריה.
תפוצה.
עכבישים אלה נפוצים בעיקר באקוודור, באזור האמזונאס.
סביבת מחיה.
מין זה חי בסביבות שונות מאוד, אך לרוב ניתן למצוא אותו באזורים חקלאיים, בעיקר באזורי מרעה בקר. לעיתים ניתן למצוא אותו בחורים בקירות בתים או בחללים שתחת הגגות.
תיאור.
טרנטולת עצים סגולה יכולה להגיע לגודל של עד כ-5 סנטימטרים, מה שהופך אותה לאחת מהטרנטולות הקטנות בסוג "אוויקולריה".
צבעיו של העכביש באור יום הם סגול-כחול בוהק בראשחזה וברגליים, ובבחננים והכליצרות. השיערות הארוכות המכסות את הרגליים והבחננים הן בצבע אדום-חום כהה. השיערות על פיסת הרגל ועל משנה הפיסה הן בצבע חום כהה. באזור הציפורניים בקצה פיסת הרגל הן בצבע קרם-ורוד. הבטן שחורה וקטיפתית ומכוסה בשערות צורבות.
התנהגות.
טרנטולה זו היא בעיקר שוכנת עצים. מין זה מטפס ובונה את הקן בחללים בעצים, לעיתים בקרבת אפיפיטים. עכבישים אלה ניזונים בעיקר על צרצרים, מקקים, תולעים וחיפושיות, אך לעיתים יתפסו מכרסם קטן. בתקופת ההזדווגות הנקבה הופכת תוקפנית כלפי זכרים. מספר חודשים לאחר ההזדווגות תטיל הנקבה עד 12 ביצים בתוך גולם קורים. שישה עד שמונה שבועות לאחר מכן יבקעו מהביצים בין 50 ל-120 נימפות.
Avicularia purpurea
מת לבכות 2
מת לבכות 2 הוא אלבומו החמישי של דני סנדרסון, שיצא בשנת 1994.
רקע.
באלבום זה חבר סנדרסון לחברו מלהקת כוורת, אלון אולארצ'יק, וביחד הפיקו את האלבום.
מתוך האלבום הצליחו השירים "אל תדברו איתי", "הכיסא נמוך מדי" וכן "אני כועס רק עליי" (שבו השתתפו בקולות רקע הזמרים שלומי שבת, מאיר בנאי וקובי אוז). השיר "קיץ רחוק" בוצע בדואט עם סולנית להקת "היהודים", אורית שחף. סנדרסון הגדיר אלבום זה כ"בעייתי שבין אלבומיו".