ג'ורג' לוהקה לתפקיד טריקסי בסדרה "מיילדת" של ערוץ BBC One המבוססת על ספר מאת ג'ניפר וורת'. בתחילה היא נבהלה מהאפשרות לעבוד עם שחקניות כמו פאם פריס וג'ני אגאטר. במסגרת התפקיד הוכשרה בטכניקות רפואיות שהיו מקובלות בשנות החמישים של המאה העשרים שכללו הסברים כיצד ליילד תינוק. בעונה הראשונה התאמנה בביתה יחד עם בעלה בדמות "האישה בהיריון", וכלב הטרייר שלהם שהיה "התינוק". ב-2012 הופיעה בארצות הברית בסיור לקידום הסדרה. עוד כיכבה ג'ורג' בווידאו קליפ של השיר "1901" של הזמרת בירדי.
באוגוסט 2015 פורסם שג'ורג' תתחרה בעונה ה-13 של תחרות הריקודים " Strictly Come Dancing". בן זוגה בתחרות היה הרקדן המקצועי Alja Skorjanec. על אף שקבלה מהשופטים ניקוד גבוה, היא הודחה בשבוע ה-11 לתחרות וסיימה במקום השישי.
חיים אישיים.
בדצמבר 2012 התחתנה ג'ורג' עם השחקן אוליבר בוט. הם הכירו כששיחקו יחד בסדרה "מלון בבילון", אבל מערכת היחסים ביניהם החלה מספר שנים אחר כך.
באוגוסט 2015 אישר נציג של ג'ורג' שבני הזוג נפרדים אחרי שלוש שנות נישואים.
שייטת ספינות המשמר
עכביש המים
סמדר שפי
סמדר שפי היא האוצרת הראשית של CACR - המרכז לאמנות עכשווית רמלה. היא מבקרת אומנות וחוקרת של אומנות ותרבות עכשווית וגם אוצרת עצמאית. לאורך השנים צברה ניסיון רב בהצגה בחללים היסטוריים בהם בית ביאליק, בית האמנים בירושלים, המרכז לאומנות עכשווית רמלה ובריכת הקשתות. בלוג ביקורת האמנות הדו-לשוני שלה, "החלון" פעיל מ-2012.
ביוגרפיה.
לשפי תואר שלישי בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית והיא מרצה בבית הספר לעיצוב וחדשנות במכללה למנהל בראשון לציון. בעבר הרצתה גם באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה העברית ובבית לאמנות ישראלית. תחומי המחקר שלה כוללים ייצוגי זיכרון שואה באמנות עכשווית, אמנות ישראלית ומודרניזם. עבודת הדוקטורט שלה, "מווינה לירושלים: הדיוקנאות הנשכחים של גרטה וולף קרקואר", נעשתה בהנחייתה של פרופסור גנית אנקורי.
שפי הרצתה באוניברסיטת הקיץ ללימודי יהדות בהוהנמס, אוסטריה ('אוכל באומנות הישראלית המודרנית'), במוזיאון היהודי במינכן ('הרהורים על ה"אחר": דמות הערבי באומנות הישראלית') ובאוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון, בכנס על פליטים ומבקשי מקלט בישראל ('מצבים של עקירה באומנות הישראלית').
שפי היא האוצרת הראשית של המרכז לאמנות עכשווית רמלה, מיזם אומנות שהקימה ב-2019. התוכנית האוצרותית שהיא מובילה רואה בשוני ובריבוי נקודות המבט ערכי ליבה, ומטפלת בסוגיות של מגוון וחברה אזרחית, כפי שהם משתקפים באומנות הישראלית העכשווית.
שפי היא מבקרת האמנות בגלי צה"ל מאז 2007 ובמשך עשרים שנה הייתה מבקרת האמנות של עיתון "הארץ". כמו כן היא כותבת מאמרים לקטלוגים וטקסטים לתערוכות, יועצת אמנות ומנחה סיורי עומק בתחומי האמנות הישראלית והבינלאומית.
הוראה מותאמת
אוליבר סיפל
אוליבר סיפל (באנגלית: Oliver Wellington "Billy" Sipple; 1941–1989) היה חייל מארינס מעוטר, יוצא מלחמת וייטנאם. בספטמבר 1975 סיכל התנקשות בחייו של נשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד.
חייו.
סיפל היה חייל מארינס, שירת במלחמת וייטנאם, גר בסן פרנסיסקו עם בן זוג ועבד בעבודות מזדמנות, בהן ברמן.
סיכול ההתנקשות.
ב-22 בספטמבר 1975 נורה הנשיא פורד בסן פרנסיסקו על ידי שרה ג'יין מור. מור החטיאה כי הכוונות של האקדח, שאותו קנתה באותו יום, לא היו מאופסות. כשעמדה לירות את היריה השנייה קפץ עליה אוליבר סיפל, הסיט את ידה והכדור שנורה לא פגע בנשיא. אדם אחד נפצע מריקושט.
חשיפת זהותו המינית של סיפל בעקבות ההתנקשות.
סיפל היה ידוע כהומוסקסואל בקרב הקהילה הגאה של סן פרנסיסקו, אך איש מבני משפחתו או מחבריו לעבודה לא ידע שהוא הומו. העיתונאים שסיקרו את סיכול ההתנקשות בנשיא גילו את דבר זהותו המינית. סיפל לא רצה שסיפורו יסוקר ולא רצה להתפרסם בתור מציל הנשיא, כדי למנוע פרסום זהותו המינית.
מספר עיתונאים וכן הרווי מילק, הפעיל לזכויות הקהילה הגאה, עשו לסיפל אאוטינג. מילק הסביר זאת בכך ש"הציבור צריך לדעת שהומואים הם לא רק מתאבדים מאחורי דלתות סגורות ואנסי ילדים [מילק לא התכוון לומר שהם כאלה. הוא רק התכוון לדימוי השלילי שלהם] אלא גם גיבורים". העיתונאי הרב קאן טען שבחשיפת זהותו המינית של סיפל יש הוכחה לכך שהומוסקסואלים אינם "חלשים ולא-גיבורים מטבעם", כפי שרווח בדימויים הציבורי.
מחאתו של סיפל, הידרדרותו ומותו.
סיפל תבע את מילק וכן מספר אנשי תקשורת בשל חשיפת זהותו. הוא טען שלא משפחתו ולא מעסיקיו לא ידעו שהוא הומו, והחשיפה פגעה בו מול משפחתו וגרמה לפגיעה בו במקום עבודתו. הוא הפסיד בכל תביעותיו. לימים עלה במשקלו בצורה מופרזת, הגיע למשקל 140 קילו, הפך לאלכוהוליסט, סבל מסכיזופרניה (אם כי ייתכן שאת ההידרדרות במצבו הנפשי אפשר לייחס לשירותו במלחמת וייטנאם) ומת מסיבוכים של דלקת ריאות בגיל 47. נקבר בבית הקברות הלאומי שער הזהב.
כשמת סיפל, שלח פורד מכתב תנחומים למשפחה. לימים נטען שהסיבה לכך שפורד לא הזמין את סיפל אל הבית הלבן אלא רק כתב לו מכתב הוקרה, הייתה זהותו המינית. בשנת 2001 הכחיש זאת פורד בתוקף.
רנו ז'יוואקאטר
רנו ז'יוואקאטר (בצרפתית: Renault Juvaquatre) היא מכונית משפחתית קטנה בעלת גוף קונכי, בגרסאות: סדאן, קופה, סטיישן ומסחרית (ואן).
"רנו ז'יוואקאטר" היא מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1937–1960.
סך הכול יוצרו 252,604 יחידות
היסטוריה.
המעצב לואי רנו, שעמד מאחורי תכנון ועיצוב הז'יוואקאטר התמקד בלקוחות חדשים שקודם לא רכשו מכוניות שיוצרו על ידי חברת רנו. היה דמיון רב בין דגם הז'יוואקאטר לדגם ה"אופל אולימפיה" הגרמני. הרנו ז'יוואקאטר הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 1937. גוף הפלדה היה מרותך לתוך פלטפורמת השלדה. הפנסים שולבו לתוך גוף הרכב. יצור הז'יוואקאטר צומצם משמעותית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
מתחרי הדגם היו הסימקה 8 ופיג'ו 202, אשר יוצרו גם כן בצרפת.
בחוץ. לפני הדלת.
בחוץ לפני הדלת הוא מחזה שנכתב בשמונה ימים על ידי הסופר הגרמני וולפגנג בורכרט. ההנחה היא שהיצירה חוברה בין סתיו 1946 לינואר 1947. ב-13 בפברואר 1947 היא שודרה לראשונה כתסכית ברדיו הצפון-מערבי (Nordwestdeutscher Rundfunk), ובעקבותיו התקיימה הצגת הבכורה של היצירה כמחזה לבמה ב-21 בנובמבר 1947 בתיאטרון הקאמרי של המבורג (Hamburger Kammerspiele). המחזה נותר בצד טקסטים קצרים בפרוזה יצירתו העיקרית של וולפגנג בורכרט, שנפטר יום אחד לפני הצגת הבכורה בגיל 26.
במרכז העלילה ניצבת דמותו של בקמן, החייל הגרמני השב לביתו, שלאחר שלוש שנים בשבי שוב אינו מצליח להיקלט בחברה, המדחיקה את המלחמה ואת האידאולוגיה הנציונל-סוציאליסטית. השיבה הביתה, לה ייחל בקמן בחום משך תקופה כה ארוכה, הופכת לגביו לאכזבה מרה ולחווייה מנכרת. ובמקום שמחת ההתראות המחודשת הוא מתענה ברגשות אשם מהם לא עולה בידו להשתחרר.
בתחנות אותן הוא עובר בחיפושיו אחר מקום בחברה הבתר-מלחמתית מציב בקמן תביעות למוסריות ולאחריות בפני דמויות ייצוגיות שונות, וביניהן גם אלוהים והמוות. בסופו של דבר הוא מוצא את עצמו מנודה מהחברה ואינו זוכה למענה על שאלותיו.
הן השידור הרדיופוני והן הבכורה הבימתית של בחוץ לפני הדלת – לרבות כותרת המשנה "מחזה שאף תיאטרון אינו מעוניין לשחק ושום קהל אינו מעוניין לראות" – היו להצלחות ענקיות והפכו את בורכרט הבלתי מוכר למפורסם. רבים מבני דורו יכלו להזדהות עם גורלו של בקמן. מחזהו של בורכרט נתפס כזעקה של הדור הצעיר ששתק עד אז, ונחשב עד היום לאחד מהמחזות הבתר-מלחמתיים החשובים ביותר.
התקבלות המחזה.
המחזה עולה בהפקת בכורה בעברית ב-8 במרץ 2017 בתיאטרון תמונע, כשהוא נושא את הכותרת המתורגמת המקורית בחוץ לפני הדלת הבמאי מתיאס גהרט כבר ביים את המחזה קודם לכן בתיאטרון קרפלד-מנכנגלאדבאך ב-2014. בהפקה הישראלית, המתבססת באורח הדוק על תפיסתו המקורית של גהרט, עבד הבמאי עם השחקנים הישראליים של תיאטרון תמונע. התרגום העברי של גד קינר (קיסינגר) למחזה הוזמן ונתמך על ידי מכון גתה ישראל.
בגרמניה בלבד הועלה בחוץ לפני הדלת מאז 1947 למעלה מ-350 פעם בתיאטראות שונים, ותורגם לכ-40 שפות. המחזה הוצג במרכזי תיאטרון חשובים באירופה, יפן, וארצות הברית, והוצא לאור במהדורת כיס תחת הכותרת בחוץ לפני הדלת וסיפורים נבחרים", שנמכרה ביותר מ-2,25 מיליון עותקים.
רנו ויוה ספורט
רנו ויוה ספורט (בצרפתית: Vivasport) היא מכונית מנהלים, 6 צילינדרים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1933–1938. בדצמבר 1934 הוצגה גרסה משודרגת, (נפח המנוע הוגדל ל-4,085 סמ"ק), אשר יוצרה עד פברואר 1938.
מחיר הרנו ויוה ספורט בהשקתה היה 35,000 פרנק צרפתי לגרסת 4 דלתות סדאן.
לרנו ויוה ספורט שני סוגי דגמים, סדאן 4 דלתות וקופה-קונברטיבל 2 דלתות. סך הכול יוצרו 4,917 יחידות לשני הדגמים יחדיו.
בריסטול 408
בריסטול 408, (Bristol 408) - היא מכונית קופה יוקרתית, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1963–1966. בסך הכל יוצרו 83 יחידות, אשר אופיינו על ידי מנוע V8 של חברת קרייזלר.
חברת "בריסטול" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בריסטול 408 היה הדגם השני שיוצר על ידי חברת בריסטול לאחר שנפרדה מחברת התעופה בריסטול אירופליין.
תאוצת הבריסטול 408 : 0-97 קמ"ש - 9.2 שניות.
קיסר האימפריה הרוסית
ממשלת האימפריה הרוסית