בתחילת המתקפה האמריקנית, שני גדודים אמריקאים ספגו אבדות כבדות מהגרמנים שהיו מוכנים היטב, והדפו את התוקפים אחורה עם אש ארטילרית ומקלעים כבדה. כדי לספק תמיכה בטנקים, פלסים אמריקאים החלו לסלול נתיבי טנקים דרך היער. למרות זאת, האספקה והטיפול בפצועים נותרו בגדר בעיה, כך שההתקפה הופסקה ליומיים מה-19 בנובמבר 1944 כדי לחלץ את הפצועים ולהתארגן מחדש. הגרמנים, בינתיים, קיבלו תגבורת מדיוויזיות הרגלים ה-344 וה-353, מה שהפך את ההתנגדות לקשה עוד יותר.
כעת הקורפוס האמריקאי ה-5 קיבל שוב את הפיקוד, וב-21 בנובמבר תקפה הדיוויזיה ה-8 באזור ויבאך והתקדמה לאט להירטגן. למרות עליונות חזקה, האמריקאים התקדמו מאוד לאט נגד ההתנגדות הגרמנית העיקשת והצליחו לכבוש את הירטגן רק ב-29 בנובמבר 1944. גם לחורבות מנזר שוורצנברויך ליד מרודה, שנהרסו עוד יותר, הייתה חשיבות מיוחדת במהלך הלחימה ביער הירטגן. מתקפה מאוחרת יותר על מרודה הצליחה, אך מתקפת נגד גרמנית השמידה את שתי הפלוגות האמריקאיות שכבשו את הכפר.
אלמנטים של הדיוויזיות ה-8 וה-28 התקדמו אז לעבר ברנדנברג, אולם שוב הם התקדמו מאוד לאט. ב־6 בדצמבר הוטלה על גדוד הריינג'רים ה־2 המשימה לכבוש את גבעה 400, לאחר שמספר כוחות נכשלו בניסיונם להשתלט עליה. באותו היום הוחלף מפקד הגדוד, לוטננט־קולונל ג'יימס ארל ראדר, אשר קודם לתפקיד מפקד רגימנט החי"ר ה־109, והפיקוד הוטל על קצין האג"ם הגדודי, רס"ן ג'ורג' ויליאמס.
למרות זאת הגדוד, בפיקוד ויליאמס, נערך להתקפה על היעד למחרת, בהתאם לתוכנית שהגו ראדר וויליאמס, הריינג'רס פיצלו את כוחם לשלושה ראשים, כבשו את הגבעה בתוך שעתיים והדפו את התקפת הנגד הגרמנית של כוחות מרגימנט הגרנדירים ה-980 של דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-272. זמן קצר לאחר מכן, ב-12 בדצמבר 1944, הצליחו האמריקאים לכבוש את העיירות גיי ושטרס. ביום האחרון של קרב הירטגן הגרמנים כבשו מחדש את גבעה 400 מהרגימנט ה-13 שהחליף את הסיירים. צבא ארצות הברית לא יתפוס שוב את גבעה 400 עד פברואר 1945.
תוצאות הקרב.
הגרמנים הצליחו להחזיק באזור עד לאמצע דצמבר 1944, מועד קרב הארדנים. בקרב הארדנים רוכזו 250,000 חיילים גרמנים למתקפה גדולה, הצליחו להתקדם 80 ק"מ לעומק קווי בעלות הברית, אך באמצע ינואר 1945 נהדפו בחזרה לעמדותיהם באזור יער הירטגן והקרב נמשך. ב-8 בפברואר 1945 כבשו הכוחות האמריקאים את הכפר שמידט, וב-10 בפברואר הצליחו בעלות הברית לכבוש את סכר שוומנאול, מה שבעצם את סיום הקרב, חמישה חודשים לאחר תחילתו. אולם, הגרמנים הספיקו לפתוח את שערי הסכר ולהציף את עמק הרוהר, וכתוצאה מכך נדחתה חציית נהר הרוהר. לבסוף צלחו בעלות הברית את נהר הרוהר ב-23 בפברואר 1945 במהלך מבצע רימון.
הקרב על יער הירטגן נודע כקרב בו ספגו בעלות הברית אבדות כבדות - כ־32,000 חיילים, וכתוצאה מכך כונה הקרב על ידי בעלות הברית "תבוסה מהמעלה הראשונה".
מהירות האור בריק
בית אורנז'
תבערה
דיאור פישר
דיאור פישר (באנגלית: D'or Fischer; נולד ב-12 באוקטובר 1981 בפילדלפיה, פנסילבניה) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק כיום אחד מהמאמנים בקבוצת ניו אורלינס פליקנס.
קריירה.
נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. פישר שיחק בליגת המכללות במדי אוניברסיטת נורת'ווסטרן ולאחר מכן במדי אוניברסיטת מערב וירג'יניה. לאחר שש עונות החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת ה-NBDL רואנוק דאזל.
לאחר עונה אחת עזב את ארצות הברית ועבר לשחק באירופה, שם שיחק במועדונים אנוויל ולוצלאווק הפולני (עונת 2005/06), אולדנבורג הגרמני (עונת 2006/07) וברי הבלגי (עונת 2007/08). במועדון הבלגי הציג יכולת טובה והעמיד ממוצעים של 14.4 נקודות וכ-11 ריבאונדים בממוצע למשחק. בזכות יכולת זו נכלל פישר בסיום העונה בחמישיית העונה.
באוגוסט 2008 חתם פישר במועדון הכדורסל הישראלי מכבי תל אביב. הוא היה מהמצטיינים בקבוצתו בליגת העל וביורוליג בעונת 2008/09, וסייע לה לזכות באליפות ישראל ולהעפיל לשלב הבתים השני של היורוליג, הטופ 16. ב-2 במרץ 2009 היה פישר מעורב בקטטה במועדון בתל אביב ונפצע בפניו. הוא אושפז ונותח בבית החולים איכילוב ונעדר ממשחקי הקבוצה למשך כחודש.
בתום העונה יצא פישר למחנות של קבוצות מליגת ה-NBA, אך לא סיכם בקבוצה כלשהי והחליט להישאר שנה נוספת במכבי.
ב-20 ביוני 2010 חתם פישר במועדון הכדורסל הספרדי ריאל מדריד. הוא היה שותף להעפלתה של ריאל לפיינל פור של היורוליג, שם הודחה על ידי קבוצתו הקודמת, מכבי תל אביב, בחצי הגמר. בתום עונת 2010/11 הצטרף פישר לקבוצת בילבאו באסקט. בעונת 2012/13 חתם בוושינגטון ויזארדס אך חוזהו נחתך לפני תחילת העונה, וב-24 בנובמבר חתם בקבוצת במברג מגרמניה.
ביולי 2014 קיבל אזרחות ישראלית, ולאחר מכן הצטרף לנבחרת ישראל. מכבי תל אביב והפועל ירושלים ניסו לצרפו אך דרישותיו הכספיות הגבוהות גרמו לחתימתו באוניקס קאזאן.
בקיץ 2015 שוחרר פישר מקאזאן והצטרף לשורותיה של הפועל ירושלים.
ב-25 במרץ 2016 שוחרר מהפועל ירושלים לאחר שביקש להשתחרר מסיבות אישיות.
בינואר 2017 חתם לחודש בקבוצת קפטנס ארסיבו מפוארטו ריקו. לאחר סיום חוזהו חתם בקבוצת ולמירה מלטביה.
באוגוסט 2017 חתם בשיגה לייקסטארס מהליגה היפנית.
ב-10 בפברואר 2019 חתם פישר בקבוצת בני הרצליה.
ב-11 בדצמבר 2019 חתם פישר בקבוצת אליצור "איתו" אשקלון .
בעקבות הקורונה נאלץ לחזור למשפחתו ופרש מכדורסל פעיל, לאחריו מונה למאמן בקבוצת ניו אורלינס בליגה הקיץ, לאחר שקיבל הצעה להמשיך בניו אורלינס הסכים לכך והוא משמש כמאמן הקבוצה עד היום.
חיים אישיים.
ב-2014 קיבל פישר האמריקאי אזרחות ישראלית לאחר שהתחתן עם ישראלית, בזמן תקופתו במכבי תל אביב.
משטח ורונזה
בגאומטריה אלגברית, משטח ורונזה הוא יריעה אלגברית דו-ממדית במרחב הפרוייטיבי ה-5-ממדי formula_1. המשטח מהווה שיכון ריבועי של המישור הפרויקטיבי formula_2 ב- formula_1. משטח זה קרוי על-שם ג'וזפה ורונזה (1854-1917). את משטח ורונזה אפשר לשכן גם ב- formula_4, באמצעות הטלה מנקודה גנרית של formula_1. ההטלה הבאה, מנקודה גנרית של formula_4 ל- formula_7, קרויה משטח שטיינר.
הגדרה.
משטח ורונזה הוא תמונת ההעתקה formula_8, המוגדרת לפי העתקת ורונזה formula_9, כאשר formula_10 הן קואורדינטות הומוגניות של המרחב הראשון. התמונה מוגדרת גם באמצעות המשוואות formula_11.
יריעות ורונזה.
לכל n ו- d, אפשר להגדיר שיכון formula_12, כאשר formula_13 הוא המקדם הבינומי הסופר את המונומים מדרגה d ב- n משתנים, וההעתקה מוגדרת על ידי:
formula_14 כאשר ה-formula_15 הם אוסף כל המונומים מדרגה "d" ב-"n" משתנים.
תמונת השיכון formula_16 היא יריעת ורונזה. אפשר להוכיח שהיא קבוצה סגורה אי-פריקה, ולכן יריעה פרויקטיבית (משטח ורונזה הוא היריעה המתקבלת עבור d=2 ו-n=2).
בניסוח אחר, שאינו תלוי בקואורדינטות, מדובר בהעתקת החזקה הסימטרית, formula_17, כאשר V הוא מרחב וקטורי מממד n.
ניתן להראות כי כל יריעה פרויקטיבית היא חיתוך של יריעת ורונזה ויריעה ליניארית.
וסקולאריים
צמח וסקולרי
מיכאל צ'יגורין
קרינת גמה
צ'אמפה
ממלכת צ'אמפה (Chăm Pa בווייטנאמית, או Chiêm Thành בווייטנאמית סינית) הייתה ממלכה שהושפעה מתרבויות הודיות, ושלטה באזור וייטנאם המרכזית והדרומית של היום החל מן המאה ה-7 ועד שנת 1832. לפני ממלכה זו (החל משנת 192 לספירה) שלטה באזור ממלכה בשם לין-יִי (Lin-yi) או לאם אפ (Lâm Ấp), אך לא ברור הקשר ההיסטורי בין שתי התרבויות. ממלכת צ'אמפה הגיעה לשיאה במאות ה-9 וה-10. לאחר מאות אלה החלה ירידתה ההדרגתית, בלחץ שושלות צפוניות, הדאי ויאט (Đại Việt). בשנת 1832 סיפח הקיסר הווייטנאמי מין מאנג (Minh Mang) את השטחים האחרונים של ממלכת הצ'אמפה, ובכך נעלמה הממלכה.
רקע.
מיקום גאוגרפי וחלוקה לאזורים.
ממלכת הצ'אמפה שלטה על השטחים הנמצאים היום בפרובינציות קואנג נאם (Quảng Nam), קואנג נגאי (Quảng Ngãi), בין דין (Bình Định), פו ין (Phú Yên), חאן הואה (Khánh Hòa), נין תואן (Ninh Thuận) ובין תואן (Bình Thuận). כל אלה הן פרובינציות לאורך החוף של וייטנאם המרכזית והדרומית של היום, בערך מאזור דא נאנג של היום, בצפון, ועד אזור נא טראנג, בדרום. בשלבים מסוימים שלטה הממלכה גם על שטחים הרריים במערב, כולל אזורים בלאוס של היום, אך בדרך כלל היו שטחיה של אומת הצ'אמפה לאורך החוף, והיישובים לא היו מרוחקים מהים. זאת, בשל היותם של בני הצ'אמפה יורדי ים שהתפרנסו מסחר ימי.
ממלכת צ'אמפה הייתה למעשה קונפדרציה של חמש נסיכויות, שכל אחת מהן נקראה על שם מחוז היסטורי בהודו. הנסיכויות היו:
בני הצ'אמפה השתייכו לשני שבטים: דואה (Dua) וקאו (Cau). שבט הדואה שכן באמארוואטי וויג'איה, ושבט הקאו בקאות'ארה ופאנדאראנגה. שני השבטים נבדלו במנהגיהם, והיו להם לעיתים אינטרסים מנוגדים, דבר שהוביל לעימותים רבים ואף למלחמה; הוקדש מאמץ רב להרגעת עימותים כאלה, גם בדרכים של נישואים הדדיים.
היסטוריוגרפיה של צ'אמפה.
מקורות להיסטוריוגרפיה של צ'אמפה.
ההיסטוריוגרפיה של צ'אמפה נשענת על שלושה מקורות:
תאוריות בהיסטוריוגרפיה של צ'אמפה.