זולטן דני, כיום בעל מאפייה בסרביה, ודייל זלקו שפרש משירות בחיל האוויר נפגשו לאחר התקרית ופיתחו יחסי חברות בשנים האחרונות.
בשנת 2001 יצא לאקרנים סרט בכיכובו של אוון וילסון המבוסס על תקרית ההפלה "מאחורי קווי האויב".
פולה ווגל
פולה ווגל (באנגלית: Paula Vogel; נולדה ב-16 בנובמבר 1951) היא מחזאית אמריקאית ממוצא יהודי, פמיניסטית, לסבית זוכת פרס פוליצר לדרמה לשנת 1998 למחזה "איך למדתי לנהוג". במחזותיה היא עוסקת בסוגיות כגון איידס, אלימות במשפחה ומיניות נשית. ווגל מלמדת תיאטרון במוסדות אקדמיים שונים.
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
פולה ווגל נולדה בוושינגטון לדונלד סטיבן פוגל, מנהל פרסום, ולפיליס ריטה, מזכירה בשירות הדואר של ארצות הברית. אביה היה יהודי ואמה קתולית. הוריה התגרשו כשהייתה בת 13 והיא חיה עם אמה ואחיה. בגיל 17 היא יצאה מהארון. ווגל קיבלה תואר בוגר בשנת 1974 מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה והמשיכה את לימודי המוסמך והדוקטורט באוניברסיטת קורנל, אך לא סיימה את הלימודים.
קריירה.
ווגל כותבת מחזות מסוף שנות השבעים. היא זכתה להכרה לאומית ב-1992 עם הטרגיקומדיה "The Baltimore Waltz", שעסקה באיידס. המחזה עוקב אחרי אח ואחות שמתכוננים לטיול באירופה ומבוסס על חוויות חיים אמיתיות של פוגל ואחיה קרל. המחזה זכה בפרס אובי למחזה הטוב ביותר לשנת 1992. ב-1998 ווגל זכתה בפוליצר למחזה "איך למדתי לנהוג" (How I Learned to Drive). העלילה עוקבת אחר היחסים המיניים בין ליל ביט (Li'l Bit) לבין בעלה של דודתה, הדוד פק, משנות ההתבגרות שלה דרך שנות העשרה שלה למכללה ומעבר לה. באמצעות מטאפורה של נהיגה, מתוארים גילוי עריות וניצול מיני. מחזות ידועים נוספים של פוגל:" Desdemona, A Play About A Handkerchief" (1993), "The Oldest Profession" (1981), "And Baby Makes Seven" (1984), "Hot 'N Throbbing" (1994), ו-The "Mineola Twins" (1996). המחזה "מעשייה מגונה" תורגם לעברית על ידי יהושוע סובול ועוסק במחזה השנוי במחלוקת של שלום אש ״אל נקמות״ אשר נכתב בשנת 1906. סך הכל כתבה פוגל 22 מחזות.
אמנם אין נושא העובר כחוט המקשר בכל עבודותיה של פוגל, אך היא לעיתים קרובות בוחנת נושאים שנויים במחלוקת כגון התעללות מינית וזנות. "פוגל נוטה לבחור נושאים רגישים, קשים, ומורכבים ליצירות תיאטרליות כדאי לשזור אותם עם דרמטורגיה, יצירתית, דמיונית כנה ואכזרית." פוגל מסבירה "הכתיבה שלי לא מונחה על ידי נושאים... אני כותבת רק על דברים שמשפיעים ישירות על החיים שלי."
הוראה.
ווגל היא מרצה בעלת שם ללימודי מחזאות. בין השנים 1984 - 2008 לימדה באוניברסיטת בראון, כתיבה יצירתית. החל מ-2008 ועד 2012, ווגל שימשה כפרופסור למחזאות בבית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל, כמו כן היא שימשה גם כמחזאית הבית של תיאטרון הרפרטורי של ייל. כיום פרופסור, שלא מן המניין, למחזאות באוניברסיטת ייל ופעילה גם במספר תיאטראות.
פרס על שמה.
החל משנת 2008 Vineyard Theatre מעניק פרס על שמה למחזאי להכנת המחזה בשביל התיאטרון. בשנת 2018 פרס זה הוענק לג'רמי האריס להכנת הצגה משחק עבדים.
חיים אישיים.
לווגל היו שני אחים: קארל, שנפטר מאיידס ב-1988, ומארק. על שמו של קראל ווגל נפתח בוושינגטון מרכז המספק שירותים לאנשים החיים עם HIV.
ווגל נשואה לאן פאוסטו סטרלינג, פרופסור לביולוגיה ולימודי נשים 2004.
אנדרטת הכבאים הלאומית
אנדרטת הכבאים הלאומית בלונדון בירת בריטניה מוקדשת לזכרם של כבאי המדינה שנספו בעת מילוי תפקידם. היא ניצבת מדרום לקתדרלת סנט פול, בצד ציר הולכי הרגל המוביל ממנה אל גשר המילניום.
מיקומה של האנדרטה נקבע לזכר המאמצים המיוחדים שנעשו כדי להציל את קתדרלת סנט פול מהרס במהלך הבליץ והסמל שהפכה להיות לעמידת בריטניה בהפצצות, כפי שהונצח בתצלום הידוע סנט פול שורדת.
האנדרטה הוקמה בלונדון כאנדרטה לכבאי בריטניה במלחמת העולם השנייה ובפרט לכבאים בלונדון במהלך הבליץ. נראים בה ביציקת ארד שלושה כבאים חבושי קסדות וניצבים על עיי הריסות כשהם בפעולה - שניים אוחזים בזרנוק כיבוי ושלישי המזעיק עזרה נוספת למקומם. על גבי בסיס האנדרטה נקבעו ביציקה שמות הכבאים שנספו במהלך המלחמה - 997 במספר. האנדרטה הוקמה לפי רעיון של הכבאי סיריל דמארן (Cyril Demarne) ששירת בלונדון במהלך הבליץ. היא נוצרה על ידי הפסל ג'ון מילס (John Mills) בהזמנת קרן הצדקה לכבאי בריטניה. אליזבת, המלכה האם, שהייתה המלכה במהלך המלחמה, חנכה את האנדרטה ב-4 במאי 1991.
בשנת 1998 הוחלט להפוך את האנדרטה לאנדרטה הלאומית לכבאים שנספו בפעולה. היא הועתקה אל מקומה הנוכחי - מרחק קצר מהקודם - ובסיסה הוגבה על מנת שניתן יהיה להוסיף אליו את שמות כל הנספים. כיום מונצחים עליה כ-2,200 שמות. אן, הנסיכה המלכותית, פטרונית קרן הצדקה לכבאים, חנכה מחדש את האנדרטה ב-16 בספטמבר 2003.
טקס זיכרון נערך ליד האנדרטה מדי שנה ביום ראשון הסמוך ל-7 בספטמבר, יום השנה לתחילת הבליץ על לונדון.
עין נזם
עין נזם הוא מעיין הנמצא בעמק המעיינות, בסמוך לקיבוץ שדה אליהו.
שמו המקורי היה עין חנזיר (חזיר בערבית) ושמו הוסב לעין נזם על בסיס הפסוק בספר משלי "נזם זהב באף חזיר".
גאוגרפיה.
המעיין יוצר בריכה טבעית גדולה בין צמחיית גדות.
מי המעיין מליחים, אינם ראויים לשתייה, ומשמשים לצרכים חקלאיים.
הגישה למעיין היא דרך כביש היקפי מסביב לגדר קיבוץ שדה אליהו, והיא חופשית. בכניסה למעיין מנגש וסולמות מתכת, וליד הכניסה מותקנות מצללות המעניקות צל חלקי. עומק המים בבריכה כשני מטר.
סביב הבריכה שולחנות פיקניק.
איגור קונשנקוב
לוטננט גנרל איגור יבגנייביץ' קונשנקוב (ברוסית: Игорь Евгеньевич Конашенков; נולד ב-15 במאי 1966) הוא איש צבא רוסי, דובר משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית מאז אוגוסט 2011.
ביוגרפיה.
איגור קונשנקוב נולד ב-15 במאי 1966 בקישינב, מולדובה.
ב-1988 סיים את לימודיו בהצטיינות באגף ההנדסה של בית הספר הצבאי הגבוה בז'יטומיר בתחום רדיו-אלקטרוניקה של כוחות ההגנה האווירית. ב-1998 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של כוחות ההגנה האווירית. ב-2006 השלים את השכלתו באקדמיה של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הוא שירת בחיל החלל במינהל הראשי של כוחות ההגנה האווירית הטריטוריאליים.
דובר.
מ-1998 היה קונשנקוב קצין בכיר וסגן ראש המחלקה לשיתוף פעולה עם התקשורת הרוסית והזרה במשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית. ב-2003 הוא מונה לראש שירות העיתונות ועוזרו של מפקד המחוז הצבאי של צפון הקווקז, והיה אחראי לענייני יחסי ציבור והסברה. ב-2005 מונה לראש שירות העיתונות של צבא היבשה, וכיהן כעוזרו של המפקד העליון של הצבא לענייני יחסי ציבור והסברה.
ב-2009 הוא מונה לתפקיד סגן מנהל מחלקת ההסברה והמידע של משרד ההגנה, ובאוגוסט 2011 התמנה לראש מחלקת ההסברה והמידע של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית בצו של נשיא הפדרציה הרוסית. בכך הפך לדובר הצבאי הראשי של רוסיה.
במרץ 2017 מונה לראש מחלקת המידע והתקשורת של משרד ההגנה, במקביל למילוי תפקידו כדובר משרד ההגנה. עד 2011, תפקיד דובר הצבא הרוסי לא היה משמעותי ומשרד ההגנה מיעט בקיום מסיבות עיתונאים - עד מינויו של קונשנקוב לתפקיד.
פסטיבל הזמר והפזמון 1971
פסטיבל הזמר והפזמון 1971 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת היה לסלו רוט והמפיק היה חנוך חסון.
שלושה הרכבים השתתפו בפסטיבל: שלישיית לא אכפת להם ששמה הנוסף היה "שלושת השמנים" (מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי), צמד הדודאים (ישראל גוריון ובני אמדורסקי) ושלישיית שובבי ציון (חנן יובל, קובי רכט וקובי אשרת).
חלק מהשירים הוקלטו על ידי זמרים אחרים בתקליט שיצא לאור: השיר "חלומות של חושך ואור" בביצוע של טמירה ירדני, השיר "רגע שקט" בביצוע של גבי ברלין והשיר "כשאהיה זקן" בביצוע של רבקה מיכאלי ובני אמדורסקי.
השיר שזכה בתחרות הוא "רק הירח" בביצוע של אילנית. בזמן ההכתרה שכחה אילנית את מילות השיר ופלטה "אוי-ווי".
התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה
התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה היא תזמורת סימפונית שנוסדה בשנת 2013, ביוזמת עיריית הרצליה ובניהולו המוזיקלי של גיל שוחט.
התזמורת הוקמה כשנה לאחר סגירת התזמורת הקאמרית הרצליה, שפעלה מאז 1981 (ומאז 2003 - כתזמורת סימפונית) בניצוחו של הרווי בורדוביץ, ולמעשה החליפה אותה.
התזמורת הוקמה לכבוד פסטיבל בטהובן בפארק הרצליה, אשר הוקדש כולו לסימפוניות של בטהובן וליצירותיו.
בדומה לתזמורת הקאמרית הרצליה, נגני התזמורת החדשה הם נגנים שעובדים בכל ימות השנה בתזמורות אחרות, כגון התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית ירושלים.
התזמורת מונה יותר מ-35 נגנים. הכנרת הראשונה של התזמורת היא ז'אנה גנדלמן, והצ'לן הראשון הוא עדיאל שמיט.
הרנני אזוודו ג'וניור
אלכסנדר ויצ'רזק
פסטיבל הזמר והפזמון 1972
פסטיבל הזמר והפזמון 1972 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה ביום רביעי, במוצאי יום העצמאות, ה' באייר תשל"ב, 19 באפריל 1972, בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי ויוסי בנאי. המנצח על התזמורת היה יצחק גרציאני והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
התחרות לא נפתחה לקהל הרחב וכל שנים עשר השירים הוזמנו אצל מחברים מקצועיים.
בעז שרעבי התבלבל בשידור החי והתחיל עם הבית השני, לאחר שהתעשת ביקש להפסיק את הנגינה ולהתחיל מחדש.
בסיום האירוע קיבלה אילנה רובינא את הבשורה כי אביה, המשורר אלכסנדר פן, נפטר.