בשבוע השני של יוני נרצח מלח ולובש-זוט נדקר על ידי חיילי מארינס שתויים ו"פטרולים" של חיילים ומלחים בסן דייגו רגמו כנופיות של לובשי זוט. ב-10 ביוני החלו הלוס אנג'לס טיימס והכנסייה לנסות ולמתן את הרוחות הסוערות. מי שזוהו כראשי כנופיות המקסיקנים והשחורים נעצרו ובמקביל נעצרו ללא פרסום גם מסיתים מקרב חיילי המארינס. במקביל התפשטו המהומות נגד שחורים ומקסיקנים דרך טקסס ואריזונה לערים אחרות בארצות הברית, כולל ניו יורק, פילדלפיה, ווושינגטון הבירה. בדטרויט, מהומות הגזע היו החריפים ביותר בהיסטוריה של העיר, ושכונה שחורה שלמה נפגעה על ידי פורעים לבנים. השקט חזר לרחובות רק אחרי שנאסר על חיילי הצי להיכנס לעיר לוס אנג'לס.
השלכות.
כחלק מהפקת הלקחים מינה מושל קליפורניה ועדת "קציני-שלום" לטיפול במהומות אזרחיות (Peace Officers Committee on Civil Disturbances).
בטור השבועי שלה, כשבוע לאחר המהומות, הגברת הראשונה אלינור רוזוולט כתבה "הסוגיה היא יותר עמוקה מרק חליפות. זוהי מחאה נגד גזענות. אני כבר זמן רב מודאגת מהמצב הגזעני מול המקסיקנים. זוהי בעיה עם שורשים עמוקים, ואנו לא תמיד מתמודדים עם בעיות מסוג זה כראוי". בלוס אנג'לס טיימס, הגיבו עם כותרת ראשית שהאשימה את רוזוולט בהסתה למתח בין-גזעי, ובמאמר עצמו האשימו אותה בנטיות קומוניסטיות.
ייצוגים בתרבות.
ב-1979, כתב הוצג לראשונה בתיאטראות המחזה המוזיקלי "זוט סוט" מאת לואיס ולדז, שהיה המחזה הצ'יקאנו הראשון שהוצג בברודוויי. ולדז גם ביים את הסרט באותו השם, המבוסס על המחזה, ב-1981. בסרט כיכבו אדוארד ג'יימס אולמוס, דניאל ולדז וטיין דיילי. שניהם סבבו את המקרה של הרצח בסליפי הולו לאגון ב-1942, שהתרחש בלוס אנג'לס לפני המהומות ותרם למתח הגזעני בעיר. באותו המקרה, בעקבות מותו של חוזה גאיארדו דיאז, שהיה שיכור וחסר הכרה, המשטרה חשדה ב"כנופיות פאצ'וקו", ועצרה 24 לובשי זוט. האשמות הוגשו נגד 17 נערים ממוצא מקסיקני, אשר הוחזקו ללא ייצוג משפטי וללא ערבות. תשעה מהנערים הורשעו ברצח מדרגה שנייה, למרות היעדר כל ראיות, ושאר הנערים הורשעו בעבירות אחרות. ההרשעות בוטלו ב-1944, לאחר המהומות, והמקרה נחשב לאחד מהגורמים הראשיים להתרחשותן.
ב-1997 יצא אלבום האוסף Zoot Suit Riot: The Swingin' Hits of the Cherry Poppin' Daddies של להקת הסקא-פאנק-סווינג צ'רי פופינג דדיז, עם שיר הכותרת באותו השם.
ניקלין
ניקלין (או גם ניקוליט) הוא מינרל - תרכובת המכילה 43.9% ניקל ו-56.1% ארסן.
תכונות.
כימיה וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי של הניקלין היא NiAs. לעיתים קרובות נוכחות במינרל כמויות קטנות של גופרית, ברזל וקובלט, ולעיתים מוחלף הארסן ברובו באנטימון תוך יצירת תמיסה מוצקה עם המינרל ברייטהאופטיט (NiSb). בחשיפה לאוויר לח מותמר הניקלין למינרל הירקרק אנאברגיט. הניקלין מתמוסס בחומצה חנקתית.
הניקלין משתייך לקבוצה הקרויה על שמו "קבוצת הניקלין". כל המינרלים בקבוצה בעלי מבנה הקסגונלי ובעלי מבנה כימי פשוט :AX, כאשר A הוא יון מתכתי של אחד מהיסודות: קובלט, פלדיום, פלטינה, ניקל, או ברזל, ו-X אחד מהיסודות: ארסן, סלניום, ביסמוט, טלוריום או אנטימון, כשבחלק מהמקרים המינרלים כוללים גם גופרית. הקבוצה כוללת את המינרלים:
מחברי הקבוצה רק הניקלין והפירוטיט נפוצים והשאר נדירים עד נדירים מאוד.
הניקלין מתגבש במערכת ההקסגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיהקסגונלית דיפירמידלית" - formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית P63/mmc. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=3.621 ו-c=5.042Å.
תכונות פיזיקליות.
הניקלין מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או כמקבץ עמודי או לוחי עד צורת כליה. לעיתים רחוקות כגבישים מעוותים באורך של עד 1.5 ס"מ, שפאותיהם מקווקווים לאורך והמסתיימים בפירמידה. תופעת גבישים תאומים היוצרים מעגל של ארבעה גבישים קיימת על {101}, וייתכן שגם על {311}. לניקלין יש פצילות לא מושלמת בשני כיוונים ({1010} ו־{0001}). הקשיות של המינרל בינונית, 5.5-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע גבוה, 7.8 גרם לסמ"ק. כאשר מכים או מחמים ניקלין הוא מפיץ ריח שום תוך פליטת אדים רעילים.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי (תופעה אופטית שבה נראה כאילו המינרל משנה את צבעו תוך כדי סיבובו כאשר הוא מואר באור מקוטב מוצלב) בצורה בולטת בצהוב-ירקרק עד אפור. גבישי הניקלין אטומים. צבעם אדום נחושת חיוור, כשלאחר בליה משתנה הצבע לאפור עד שחרחר. בחשיפה לאוויר לח מופיע גוון ירקרק על פני המינרל כאשר המינרל מותמר למינרל אנאברגיט. הברק של הניקלין הוא מתכתי. המינרל ניחן בפלאוכרואיזם חזק בגוונים של לבן, ורוד-צהוב עד ורוד-חום חיוור.
גילוי ומקור השם.
כאשר מצאו כורים גרמנים בימי הביניים מינרל אדום הדומה לעפרת נחושת ברכס ההרים "ארצגבירגה", נהגו הכורים לנסות להפיק ממנו נחושת וכשלו. הם האשימו בכישלון את השד "ניקל" (Nickel) מהמיתולוגיה הגרמנית, שהיה ידוע במעשי הקונדס שלו, כי כישף את הנחושת וקראו למינרל "קוּפְּפֶרניקל" (דהיינו נחושת של ניקל). כינוי זה מופיע לראשונה בכתב ב-1654. שמות נרדפים גרמנים קדומים נוספים היו "רוטניקלקיס" ("Rotnickelkies") ו"ארסנניקל" (Arsennickel").
ב-1751 ניסה המינרלוג השוודי הברון אקסל פרדריק קרונשטדט (Axel Fredrik Cronstedt) להפיק נחושת מהקופפרניקל, ובמקומה קיבל מתכת לבנה. ב-1754 הוא פרסם את תגליתו, אותה החליט לכנות ניקל על שם המינרל.
שם המינרל עבר מאז שינוי. ב-1832 כינה אותו המינרלוג הצרפתי פרנסואה סולפיס בודן (François Sulpice Beudant) "ניקלין", וב-1868 כינה אותו הגאולוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה "ניקוליט". שני השמות שרדו, ולעיתים קרובות נוהגים להשתמש בשניהם ולכתוב את שם המינרל "ניקלין (ניקוליט)" או "ניקוליט (ניקלין)". המשמעות של השם המקורי קופפרניקל השתנתה וכיום מתייחס השם בגרמנית מודרנית לסגסוגת קופרניקל.
שימושים.
לעיתים רחוקות משתמשים בניקלין כמקור להפקת ניקל בשל נוכחות הארסן בעפרה, הגורמת נזק במרבית שיטות הזיקוק וההתכה. כך למשל, כאשר מרבצים של עפרת סולפיד הניקל עברו התמרה חלקית לניקלין, אזי די בנוכחות של ארסן בכמות העולה על כמה מאות חלקיקים למיליון על מנת שהעפרה תהיה בלתי כלכלית. עם זאת, תערובת של עפרה הכוללת ארסן בעפרה נקייה ממנו מאפשרת לתנורי ההתכה הרגילים להפיק ניקל.
שימוש נוסף שיש למינרל הוא עבור אספני מינרלים. במקרים נדירים משתמשים במינרל כאבן חן.
מקור ותפוצה.
ניקלין נוצר בהתמרה הידרותרמית של מרבצי עפרות נחושת-ניקל בסלעים אולטרה-מאפיים דוגמת פרידוטיט ומאפיים דוגמת נוריט וגברו. ייתכן שהניקלין נוצר על ידי החלפה של סולפידים נושאי נחושת-ניקל (החלפה של פנטלנדיט יחד עם סולפידים של נחושת וארסן), או במטאסומטיזם של סלעים אולטרה-מאפיים נטולי סולפידים, כאשר הנוזלים המטאסומטיים כללו גופרית, פחמה וארסן. תופעה זו יוצרת מקבץ מינרלים הכוללים מילריט, הייזלוודיט ופיריט-פנטלנדיט מותמרים באמצעות סולפידיקציה, ואת המינרלים הקשורים ארסנופיריט-ניקלין-ברייטהאופטיט.
הניקלין אינו מינרל נפוץ, אבל מצוי באתרים רבים. מקומות לדוגמה: אייסלֶבֶּן (Eisleben) באגן מאנספלד בסקסוניה-אנהלט, בזנקט אנדראסברג (St. Andreasberg) בהרי הרץ, ובשניברג (Schneeberg) בסקסוניה שבגרמניה; ביחימוב (Jáchymov, לשעבר זנקט יואכימסתל - St Joachimsthal) ברכס קרושנה הורי (Krušné Hory, לשעבר רכס ההרים "ארצגבירגה" - Erzgebirge) בבוהמיה שבצ'כיה; סביב אגן סדברי (Basin Sudbury) באונטריו שבקנדה; במורד המזרחי של כיפת וידגימולתה (Widgiemooltha Dome) ובמכרות הניקל של קמבלדה (Kambalda) במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה; ובקוצ'במבה שבבוליביה.
ששת ימי בראשית
מונח יסודי
אברהם טבח
ערבתיים
ערבתיים (שם מדעי: Saliceae) היא משפחה בסדרת המלפיגאים, הכוללת עצים ושיחים משירי עלים. הערבתיים נמצאים בעיקר באזורים הממוזגים של כדור הארץ, ויוצרים שם יערות. גידולם המהיר של הערבתיים, תובע לחות רבה, ועל כן הם גדלים בעיקר על גדות נחלים. במשפחת הערבתיים שני סוגים, האחד הוא הערבה המונה כ- 350 מינים, והשני הצפצפה המונה כ- 40 מינים.
הערבתיים הם עצים דו-ביתיים, כלומר כל עץ מכיל פריחה זכרית או נקבית בלבד. פרחי הערבתיים מסודרים בצורת עגיל והם מחוסרי עטיף, אשר במקומו, נמצאים בבסיס הפרח, קשקשים דמויי ספלול. פרי הערבתיים הוא הלקט, המכיל זרעונים שלכל אחד מהם ציצית שיער.המשפחה נקראת על שם הסוג ערבה
והופיעה לפני 80 מיליון שנה בתקופת הקרטיקון.
מיני הערבה מצטיינים בעליהם הצרים והארוכים, בעוד שלעלי הצפצפה צורת ביצה או מעוין.
בישראל, חמישה מיני ערבה, ומין צפצפה אחד.
הזכרת נשמות
הזכרת נשמות היא תפילה יהודית למען עילוי נשמתו של מת. אצל קהילות אשכנז המזרחי, שתי התפילות העיקריות של הזכרת נשמות הן יזכור ואל מלא רחמים. אצל הספרדים, תפילת הזכרת נשמות נקראת השכבה.
תולדות המנהג.
מנהג של הזכרת נשמות מוזכר במדרש תנחומא שנכתב בסביבות המאה ה-9:
זמן אמירתה.
במקורות מוזכרים מנהגים שונים לגבי אמירת הזכרת נשמות. אלו כוללים אמירתה בימים שני וחמישי לאחר קריאת התורה, בשבת בתפילת שחרית בימים בהם אומרים אב הרחמים ובשבת בתפילת מנחה בכל ימות השנה. כן נהוג לאמר את תפילת יזכור בסיומם של שלוש הרגלים וביום הכיפורים.
הזכרת נשמות בשבת.
בספר שיבולי הלקט כתוב:
הבית יוסף ציטט את הדברים.
הזכרת נשמות ביום כיפור.
מדרש תנחומא שנכתב בסביבות המאה ה-9 מזכיר מנהג להזכיר את המתים ביום הכיפורים: