הקבוצה מארחת את משחקיה במסגרות המקצועניות באצטדיון פטרובסקי שמחולק לשני מתחמים — אצטדיון פטרובסקי הגדול עם 21,570 מקומות ישיבה (שבה שיחקה זניט סנקט פטרבורג עד 2017) ואצטדיון פטרובסקי הקטן שמכיל 2,809 מקומות ישיבה ונחשב לאחד ממגרשי האימונים של זניט. ב־2008 דווח שקבוצת זניט סנקט פטרבורג מתכננת לבנות אצטדיון חדש במקום אצטדיון קירוב ההרוס, שהוחלף באצטדיון בעל קיבולת של 60,000 ונבנה במימון תאגיד גזפרום ומכונה זניט-ארנה. בדינמו סנקט פטרבורג קיוו כי עם מעברה של זניט לאצטדיון החדש, יהפוך אצטדיון פטרובסקי למגרש הבית העיקרי של דינמו, אך הקבוצה נאלצה לחלוק אותו עם קבוצת הנוער של זניט וקבוצת הבת שלה, זניט 2 ולבסוף עברה דינמו לסוצ'י ולא חזרה למגרש עד 2021.
בעונת 2019, אירחה דינמו את משחקיה בנובה ארנה המכיל 1,598 מושבים. בעונת 2020 עברה לארח זמנית את משחקיה בליגה השלישית באצטדיון בלטייסקי בשדרת הקיסר פאבל 1 בעיר גטצ'ינה וכבר באותה עונה חזרה לאצטדיון דינמו, על 592 מושביו, ששימש כמגרשה הבייתי במשחקי הטורנירים החובבניים.
לקבוצה מתקן אימונים בשדרות מוסקבה, סמוך לשערי הניצחון המוסקבאיים בפינת רחוב ליגובסקי שבנפת מוסקבה בסנקט פטרבורג. עד 2007, היה לה מתקן אימונים בכפר טוקסובו שבמחוז לנינגרד, שהיה בבעלות אגודת צסק"א.
צבע ותלבושת הקבוצה.
תלבושת.
צבע מדי הבית הקבועים של הקבוצה הוא כחול וצבע מדי החוץ הוא לבן ואלו לרוב מדי הקבוצה מאז הקמתה ב־1922.
בעלות וספונסר.
מאז הקמתה ועד להתפרקות ברית המועצות הייתה דינמו בבעלות העירייה ואגודת הספורט דינמו, שהשתייכה למשרד הפנים ולסניף האזורי בלנינגרד של גופי הביטחון. לאחר התפרקות ברית המועצות, העירייה קיצצה בהדרגה את תמיכתה הכספית במועדון והמועדון נאלץ להסתמך על ספונסרים חיצוניים. בשנת 2003 המועדון נרכש על ידי חברת הנדל"ן פטרוטרסט אך ב-2011 הקבוצה נמכרה לחברת אלפא נורד סקיוריטי שהודיעה ביוני 2011 על נטישת הקבוצה והיא נותרה ללא מימון.
בשנת 2015 הקבוצה נרכשה על ידי האוליגרך בוריס רוטנברג באמצעות בנק SMP שבבעלותו והוא שימש כבעלים של הקבוצה עד מעברה לסוצ'י בקיץ 2018.
באפריל 2019 הוקמה דינמו מחדש על בסיס משאבי קבוצת LAZ לוגה שנתמכה על ידי מפעל LAZ שהפך לספונסר של הקבוצה החדשה בתמיכת אגודת דינמו ובבעלות איש העסקים קונסטנטין סמסונוב, הבעלים של חברה בשם Selena, העוסקת במסחר סיטונאי במזון, משקאות וטבק, שרשם את הקבוצה ברשויות המס הפדרליות כחברה בבעלותו ב־16 בינואר 2020, בשיתוף פעולה עם איש העסקים דמיטרי גולובב וחברת Ognevoi Rubezh בבעלותה של אשת העסקים סבטלנה פדיושינה. מאז 2019, Jako מספקת את תלבושת הקבוצה. באוגוסט 2021 הפכה חברת SAIC Iveco Hongyan הסינית לאחת מספונסריות הקבוצה.
משחקי המועדון משודרים בערוץ היוטיוב הרשמי של המועדון ובערוץ סנקט פטרבורג.
אוהדים.
במהלך המאה ה-20 זה היה אחד ממועדוני הכדורגל האהודים בברית המועצות ובעיקר בשנותיה בליגת העל הסובייטית, אך עם הירידה ביכולות הקבוצה ירד מספר האוהדים וארגוני האוהדים השונים לא התגבשו לכדי ארגונים מסודרים וכיום מספר האוהדים בה נמוך מאוד והקבוצה האהודה בעיר היא יריבתה המושבעת זניט סנקט פטרבורג, שמצליחה יותר בזירה הלאומית.
ברם, כמועדון הכדורגל הוותיק ביותר בעיר סנקט פטרבורג הוא זכה לאהדה רבה מאנשי תרבות רבים, בהם דמיטרי שוסטקוביץ', שהיה אוהד מושבע של הקבוצה והכיר את שחקניה ומאמניה, המלחין מיכאיל דודין, הבמאי איגור ולדימירוב, המלחין והדרמטורג יוסף ברודסקי, גאורגי שטיל, שאהד את הקבוצה מילדותו, שר הפנים בוריס גריזלוב, שניסה להחיות את הקבוצה מספר פעמים ולוחם ה-MMA סרגיי רומנוב.
קבוצות בת.
בית הספר לכדורגל.
בית הספר לכדורגל "דינמו" הכשיר ילדים להיות כדורגלנים ופעל בחסות מועדון הכדורגל במסגרת אליפות העיר והייתה ממוקמת ברובע פטרוגרד בעיר. לפני עונת 2004 הוקם בית ספר נוסף בשם "דינמו ספורט", אך לא היה לה קשר למועדון דינמו ולאחר עונת 2006 נקרא בשם "ספורט-1897". בעונת 2007 בית הספר לכדורגל נתמך על ידי סרגיי אמלין ועל ידי חברת האבטחה אלפא-נורד סקיוריטי
בשנת 2011 בית הספר נתמך על ידי חברת אבטחה פרטית ובשנת 2012 הפך למוסד עצמאי נפרד ממועדון הכדורגל. עד 2015 המועדון לא שיתף פעולה עם בית הספר ונשיא דינמו, לאוניד צאפו, שיתף פעולה עם בית הספר של קבוצת לוקומוטיב סנקט פטרבורג. בתחילת עונת 2015/16 בוריס רוטנברג, הבעלים החדש של דינמו, חתם על חוזה עם בית הספר העצמאי "דינמו".
קבוצת נוער.
קבוצת הנוער של דינמו («Динамо-М» Санкт-Петербург) התמודדה באליפות העיר סנקט פטרבורג ובניגוד למקבילתה הבוגרת נתמכת ישירות על ידי אגודת דינמו ולכן מעולם לא פורקה. בשנת 2013 אורגנה כקבוצה בחסות מועדון הכדורגל "דינמו". ב-13 במרץ 2016 קבוצת הנוער של דינמו נרשמה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה. בהמשך הקבוצה הוחלפה על ידי "דינמו-2" שהתמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
דינמו-2.
בתקופת ברית המועצות מועדון "דינמו-2" («Динамо-2» СПб) התמודד ב בעונות 1950 ו-1953. ובעונת 1953 זכתה בגביע העיר לנינגרד. התקיימה גם קבוצה בשם "דינמו-7 לנינגרד", שזכתה בגביע העיר 1966. דינמו-2 התמודדה גם בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה בעונת 1999. בשנת 2003 הקבוצה התמזגה עם קבוצת "פריאוזרסק" ממחוז לנינגרד. בעונת 2017/18 התמודדה באליפות המערב של ליגת הכדורגל המקצוענית, אך בתום העונה פורקה בשל העברת מועדון האם לעיר סוצ'י. באוגוסט 2021 הקבוצה הוקמה מחדש והיא התמודדה באליפות העיר סנקט פטרבורג בה סיימה כסגנית עונת 2021 ואף זכתה בגביע העיר לשנת 2021.
אללח'
אַלַלַח' היא עיר עתיקה ששכנה בעמק אמוק נמצא ליד העיר אנטקיה שבטורקיה ליד מפרץ איסכנדרון. היום זהו האתר הארכאולוגי תל עטשאנה. התל נחפר בין השנים 1937–1949 בידי הארכאולוג לנרד ווּלי. בחפירותיו נתגלו 17 שכבות ארכאולוגיות המשקפות את תולדות ההתיישבות בתל במשך 2000 שנה ואת השפעת התרבויות השונות עליה מתקופת הברונזה הקדומה ועד סוף תקופת הברונזה המאוחרת (1200 לפנה"ס לערך).
ארכאולוגיה והיסטוריה.
בשכבה XVII, השכבה הקדומה ביותר, נחשף מבנה שהיה חלק ממקדש בנוי לבנים. בשכבה XV הופיעו לראשונה כלי חרס מעוטרים בסגנון שהיה ייחודי לתל. סגנון זה שלט בתעשיית כלי החרס המקומית במשך 1000 השנים שלאחר מכן. בשכבה XIII, שתוארכה למאה ה-24 לפנה"ס, נמצאו שרידי ארמון שבחזיתו סטיו עמודי לבנים בקוטר של 2 מ' לערך, בתים פרטיים וחותם. בשכבה XI נמצאה טביעת חותמת מזמנו של סרגון מאכד מייסד השושלת האכדית; השכבה מתוארכת למאה ה-23 לפנה"ס. הממצאים האדריכליים בשכבה מצביעים על שינוי בשיטות הבנייה. שכבה VIII שוב מראה על מפנה תרבותי: בשכבה זו נבנה מקדש חדש שפסליו נבנו בסגנון מצרי.
השכבה אשר שופכת אור רב על העיר היא שכבה VII. בשכבה זו נמצאו כתובות רבות בכתב יתדות. שכבה זו מתוארכת למאות ה-18 וה-17 לפנה"ס, תקופת הברונזה התיכונה. מתקופה זו נמצאו גם טקסטים במארי, המתוארכים למאה ה-18 לפנה"ס. בתקופה זו הייתה אללח' חלק ממלכת ימחד שבאזור חלב בסוריה. על פי הטקסטים שנמצאו, מלכהּ של ימחד, "סומו-אפוח", מכר את שטחה של אלח'טום לחתנו זמרי-לים, מלכה של מארי, כאשר הוא משאיר לעצמו את השליטה על האזור. לאחר חורבן מארי בשנת 1759 לפנה"ס, בימי חמורבי, חזרה כנראה השליטה לידי ימחד. מלך ימחד אבא-אן הראשון העניק את העיר לאחיו ירים-לים, שייסד שושלת באללח'. שושלת זו, ששלטה תחת כנפיה של חלב, החזיקה מעמד עד סוף המאה ה-17 לפנה"ס. בתקופה זו הוקמו באללח' מצודה חזקה וארמון ששטחו היה 18X100 מטר. בקומה התחתונה של הארמון היו אולם קבלה, ארכיון, משרדים ובתי שימוש. הקומה העליונה כללה חדרי מגורים ואולם נשפים מעוטר בכלי שנהב ואלמוגים. קירותיו עוטרו בתמשיחים בסגנון כרתי. ליד הארמון נבנה מקדש קטן. העיר שבשכבה VII נהרסה בידי המלך החִתי חתושיליש הראשון בראשית ימי מלכותו, בשנת 1650 לפנה"ס לערך.
שכבות VI-V הן תקופה של 100 שנים שבהן ניכרת ירידה באללח'. שכבה IV מייצגת תקופה של התאוששות. שכבה זו מתוארכת לשנים 1550 עד 1473 לפנה"ס. בתקופה זו מיוסדת שושלת נִקְמֶקָה המקומית. בשכבה זו נמצאו תעודות כתובות רבות. הטקסט החשוב ביותר היא כתובת בת 104 שורות על פני פסלו של המלך אִד-רימי, המספרת את תולדות חייו. בתקופה זו נמצאו מבנים שכללו ארמון ומקדש מפוארים ומורכבים, מצודה ושערי עיר בתוכנית חדשה. על פי הטקסטים שנמצאו, תושבי העיר מרדו בעידודה של ממלכת מיתני החורית במלכם אד-רימי, והוא שהה במשך שבע שנים עם לוחמי החבירו. לאחר שהשלים עם מיתני חזר לעירו. כבעל ברית של מיתני, פלש אד-רימי לערי נמל חתיות; בתגובה לכך פלש שופילוליומש הראשון לאללח' ושם קץ לעצמאותה.
שכבות III ו-II מייצגות את תקופת השלטון החתי באללח'. מתקופה זו נחשפה מצודה חזקה וחומה חדשה. נמצאו בה גם חותמות חתיות רבות. השכבה המאוחרת ביותר באתר היא שכבה I. בשכבה זו יש כלי חרס מיקנים רבים. נראה שהעיר השתחרה מהשלטון החתי בעזרת אשור. העיר חרבה סופית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בשנת 1200 לספירה בעקבות פלישת גויי הים.
חפירות נוספות.
בשנת 2003 חידשה אוניברסיטת שיקגו בראשותה של הארכאולוגית אסליהן ינר (Aslihan Yener) את החפירות הארכאולוגיות באתר. החפירות חודשו לאחר שנעשו במשך מספר שנים סקרים ארכאולוגיים. בשנת 2004 התקיימה עונת חפירות קצרה, שמטרתה העיקרית הייתה לעבד את הממצאים. בשנת 2006 חודשה החפירה בחסות משרד התרבות והתיירות הטורקי ואוניברסיטת מוסטפא כאמל באנטקיה.
כתובות.