אוניית המשא פורט סטיקיין (SS Fort Stikine), בתפוסה של 7,142 טון, הפליגה מבריטניה דרך תעלת סואץ ולאחר עגינה בקראצ'י הגיעה לבומביי ב-12 באפריל 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. האונייה עגנה במעגן ויקטוריה בנמל. מטענה היה מגוון: 1,395 טון של חומרי נפץ, טורפדות, מוקשים, פגזים, תחמושת, מטוס ספיטפייר מפורק, 87 אלף צרורות כותנה, חביות שמן, קורות עץ, מוטות ברזל וכן מטילי זהב בשווי של 890 אלף לירות שטרלינג. הכותנה והשמן הועמסו על האונייה בקראצ'י. העברת הכותנה בדרך הים הייתה הכרחית שכן לא ניתן היה להעבירה לבומביי ברכבת באותה עת. קברניט האונייה, אלכסנדר ג'יימס נייסמית' (Alexander James Naismith), שנספה באסון, הביע את מחאתו על המטען שנוסף לאונייה ותיאר את מטענה כ"למעשה כל דבר שיעלה באש או יתפוצץ".
האסון.
ב-14 באפריל, יומיים לאחר שעגנה, כבר נפרק מטען מהאונייה, אך רוב חומרי הנפץ ופריטי התחמושת טרם הוצאו ממנה. בשעה 14:00 לערך הבחין צוות האונייה כי שרפה פרצה באחד ממחסניה. הצוות, מכבי האש של העיר וספינות כיבוי אש ניסו לכבות את האש והזרימו לבטן האונייה 900 טון של מים, אך לשווא. חום השרפה היה כה גבוה עד כי המים באונייה רתחו והעלו אדים. הצעה להוציא את האונייה מהנמל נדחתה על ידי מפקד מכבי האש, שחשש שהשרפה תחמיר עוד אם תתרחק האונייה מזרנוקי המים שעל הרציף. גם לא נעשה ניסיון לפנות את הנמל מאנשים.
בשעה 15:50 ניתנה הפקודה לנטוש את האונייה. 16 דקות אחר כך התחוללה התפוצצות גדולה, ששברה את גוף האונייה לשניים וניפצה חלונות עד למרחק של 12 קילומטר ממנה. 28 דקות מאוחר יותר אירעה התפוצצות נוספת. ההתפוצצויות היו כה עזות עד כי נשמעו למרחק 80 קילומטר סביב ותנועת קרקע מהן הורגשה בעיר שימלה, 1,700 קילומטר משם. מטר של חלקי מתכת לוהטים, כותנה בוערת וחומרים בוערים אחרים שהמטירו ההתפוצצויות ניתך על שטח הנמל ועל השכונות שסביבו וחולל בהן הרס ושריפות חדשות. שטח של כ-2.5 קילומטר מרובע בקשת של כ-800 מטר סביב מוקד האסון - כולל חלק מהרבעים המפותחים ביותר של בומביי - עלה באש ונהרס. אוניות רבות בנמל החלו לטבוע. לאנשי צוותי החירום שהגיעו לכבות את האש נגרמו אבדות כבדות.
לפחות 800 איש נספו באסון; קיים גם אומדן של עד 1,300 הרוגים. למעלה מ-500 מההרוגים היו אזרחים והיתר היו עובדי נמל ואנשי צוותי חירום. 66 מההרוגים היו כבאים. מספר הפצועים היה למעלה מ-2,500. כ-14 כלי שיט בנמל נהרסו, לרבות שלוש אוניות של הצי ההודי, ואחרים ניזוקו. תפוסת האוניות שנהרסה הייתה 50 אלף טון, ותפוסה כמשקל הזה ניזוקה. באסון אבדו עשרות אלפי טון של גרעיני מזון, לרבות אורז, דבר שגרם להתפתחות שוק שחור של מזון זה לאחר מכן.
לאחר האסון.
נדרשו שלושה ימים לאחר האסון על מנת להשתלט על הדלקות שפרצו בנמל וסביבו. לאחר מכן עמלו 8,000 איש במשך שבעה חודשים על מנת לפנות מהנמל 500,000 אלף טון של הריסות ולהחזירו לפעולה. במשך שלושה חודשים נשאבו מים מכלי שיט פגועים בנמל ורבים מהם נמשו.
תחנת הרדיו הראשונה שדיווחה על האסון, למחרת התרחשותו, הייתה רדיו סייגון, תחנת רדיו בהודו סין שנשלטה על ידי יפן. הצנזורה של בעלות הברית מנעה פרסום ידיעות על האסון עד למחצית חודש מאי 1944. המגזין "טיים" דיווח עליו ב-22 במאי. סרט על האסון ותוצאותיו שצילם צלם הודי הוחרם על ידי השלטונות, אם כי חלקים ממנו הוקרנו בהמשך בציבור.
חקירת האסון קבעה שככל הנראה פרצה השרפה בצרורות הכותנה שהובילה האונייה. תוצאות השרפה הוחמרו מאוד בשל מספר משגים: הכותנה אוחסנה באונייה מתחת לתחמושת; האונייה לא הניפה כנדרש דגל אדום המציין שהיא נושאת מטען מסוכן; התחמושת לא נפרקה מהאונייה מיד לאחר שעגנה. כמו כן נמצא שחל עיכוב בהזעקת מכבי האש לטפל בשרפה, ושהכיבוי עצמו לא נעשה כהלכה.
אלפי תושבים בבומביי הפכו לחסרי בית עקב האסון ואיבדו את כל רכושם. כ-6,000 בתי עסק נפגעו ממנו, וכ-50 אלף מקומות עבודה אבדו. ממשלת הודו הבריטית קיבלה אחריות על האסון ושילמה פיצוי כספי לתושבים שהגישו תביעה לפיצוי.
אנדרטה לכבאים שנספו באסון הוקמה ליד מטה מכבי האש העירוני בבומביי. לזכרם מצוין בהודו מדי שנה שבוע בטיחות אש לאומי (ב-14 עד 21 באפריל).
חיפוש והצלה
חיפוש והצלה (באנגלית: Search And Rescue - SAR) הן פעולות לאיתור נעדרים ולחילוץ אנשים במצבי מצוקה מסכני חיים. תחום החיפוש והצלה כולל התמחויות מיוחדות רבות, כגון איתור וחילוץ באזורים הררים, איתור וחילוץ לכודים באתרי הרס (USAR) ומאזורים מוכי אסון טבע, איתור נעדרים באזורים אורבניים ובאזורים נידחים ( WSAR) חיפוש והצלה קרבי משדה הקרב (CSAR) חיפוש וחילוץ מעל ומתחת לגופי מים, חילוץ מכלי שיט, איתור וחילוץ מתת-הקרקע ועוד.
חיפוש והצלה בישראל.
האחריות על משימות חיפוש והצלה בשטחי מדינת ישראל מוטלת במסגרת המשרד לביטחון הפנים על משטרת ישראל ועל הרשות הארצית לכיבוי והצלה. בנוסף פועלות ברחבי הארץ יחידות חילוץ אזוריות המושתתות על מתנדבים מיומנים. בעת אירוע מופעלות יחידות אלה על ידי משטרת ישראל ואנשיהם פועלים כשוטרים מתנדבים לכל דבר. באירועים מורכבים מופעלת היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
בעת חרום עוברת האחריות לפיקוד העורף.
חיפוש והצלה בינלאומי.
שירותי חיפוש והצלה מוגדרים כ"ביצוע של ניטור מצוקה, תקשורת, גופי תיאום וכוחות חיפוש והצלה, כולל טיפול רפואי ראשוני וסיוע או פינוי רפואי, באמצעות משאבים ציבוריים ופרטיים, כולל מטוסים, כלי שיט ומתקנים אחרים".
אירוע קרקעי הוא באחריותה הבלעדית של המדינה בשטחה מתקיים מבצע החיפוש וההצלה. אירוע באוויר או בים, בכל מקום בעולם הוא באחריות הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) וארגון הימאות הבינלאומי (IMO).
הקבוצה בינלאומית לחיפוש והצלה (INSARAG) היא ארגון של האומות המאוחדות המונה למעלה מ-90 מדינות וארגונים. הארגון עוסק בקביעת נהלים ותיאום בינלאומי בתגובה לרעידות אדמה ואיתור וחילוץ לכודים באתרי הרס.
ג'ייק טאפר
ג'ייקוב פול "ג'ייק" טאפר (באנגלית: Jacob Paul "Jake" Tapper; נולד ב-12 במרץ 1969) הוא עיתונאי, מגיש חדשות וסופר אמריקאי-יהודי. משמש ככתב הראשי של רשת CNN בוושינגטון.
קורות חיים.
טאפר נולד בניו יורק לאב יהודי ולאם שהתגיירה. למד בבית ספר יהודי בפנסילבניה וב-1991 סיים תואר ראשון בהצטיינות בקולג' דרטמות'. לאחר לימודיו שימש מזכיר לענייני תקשורת של חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מרג'ורי מרגוליס ולאחר מכן במשרד יחסי ציבור.
את קריירת העיתונאות שלו החל ככתב בוושינגטון סיטי פייפר וכתבותיו התפרסמו גם בניו יורקר, הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס ובויקלי סטנדרד. הוא צייר קריקטורות ואיורים ורצועת קומיקס פרי יצירתו התפרסמה בעיתון Roll Call בשנים 1994 עד 2003. בשנים 1999 עד 2002 שימש כתב לענייני ממשל של אתר החדשות Salon.
ב-2003 החל לעבוד ברשת ABC. שימש מגיש בתוכנית הבוקר This Week. בנובמבר 2008 מונה לכתב הבכיר של הרשת בבית הלבן. במהלך שנותיו בתפקיד זכה שלוש פעמים בפרס הכתב המצטיין מטעם תא כתבי הבית הלבן. הוא היה שותף לצוות החדשות שזכה בפרס אמי על כיסוי טקס השבעתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, כמו כן זכה בפרס על שם אדוארד מורו על כיסוי המבצע לחיסולו של אוסאמה בן לאדן.
בינואר 2013 עבר לרשת CNN, הוא מונה לכתב הראשי לענייני ממשל והחל להגיש תוכנית משלו בשם "The Lead with Jake Tapper".
בספטמבר 2015 הנחה, לצד דנה באש, את העימות הרפובליקני השני לקראת המועמדות לבחירות לנשיאות, שנערך בספרייה הנשיאותית על שם רונלד רייגן בסימי ואלי שבקליפורניה. היה זה המשדר הנצפה ביותר בתולדות CNN בו צפו בממוצע 22.9 מיליון צופים.
הוא מחברם של שלושה ספרים:
טאפר נשוי ואב לבן ובת.
F4F ויילדקט
גראמן F4F ויילדקט היה מטוס קרב אמריקני שהמריא מנושאות מטוסים, והיה בשימוש הצי האמריקני והצי המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. המטוס, שבריטים השתמשו בו לראשונה באירופה, היה מטוס הקרב היעיל ביותר של הצי האמריקני ושל חיל הנחתים האמריקני במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בשנים 1941 ו-1942, אף על פי שיריבו, מטוס הקרב היפני A6M זירו, עלה עליו במהירות, ביכולת תמרון ובטווח טיסה. אך קשיחות מבנית וטקטיקות קרב הביאו ליחס הפלות גבוה בקרב הויילדקט. הלקחים שנלמדו מהשימוש בויילדקט יושמו בבניית F-6F הלקט, שהיה מהיר וחזק מקודמו. עם זאת, גראמן המשיכו לייצר מטוסי ויילדקט עד לסוף המלחמה.
היסטוריה מבצעית.
הצי המלכותי הבריטי.
הבריטים היו הראשונים שרכשו מטוסי ויילדקט (שנקראו בצי הבריטי מרטלט (Martlet)), והפעילו אותם לראשונה ביום חג המולד 1940. המרטלט המריאו מבסיס יבשתי כדי ליירט מפציץ גרמני מדגם יונקרס Ju 88 שטס מעל בסיס הצי בסקפה פלו. בספטמבר 1941 הצטרפו שישה מרטלט לנושאת המטוסים הקלה אה"מ "אודסיטי" (HMS Audacity) לליווי שיירות באוקיינוס האטלנטי, והפילו מספר מפציצי פוקה-וולף Fw 200 גרמנים.
ההתקפה האווירית האחרונה בה השתתפו הויילדקט באירופה נערכה ב-5 במאי 1945, כנגד בסיס צוללות בנורווגיה.
הצי האמריקני וחיל הנחתים.
למרות נחיתותו לעומת יריבו היפני, ה-A6M זירו, הצליחו מטוסי הוויילדקט להחזיק מעמד בזכות המיגון הכבד ומכלי הדלק האטומים שלהם, שאיפשרו למטוס להמשיך לטוס גם לאחר שספג נזק רב. בנוסף, טייסים רבים נעזרו במכשיר הביות שהותקן על המטוס כדי לשוב לנושאות המטוסים שלהם בתנאי מזג אוויר קשים.