היחידות האמריקאיות שהחזיקו באקס ריי קיבלו פקודה לצאת מאזור ההפצצה ולתפוס עמדות חדשות. הגדוד השני של רגימנט הפרשים החמישי בפיקודו של בוב טולי יצא בשעה 09:00 מאקס ריי לכוון אזור נחיתה קולומבוס כ-4 קילומטר מצפון- מזרח לאקס ריי והגיעו אל ייעדם בשעה 11:38. הגדוד השני של רגימנט הפרשים השביעי בפיקודו של לוטננט קולונל רוברט מקדד יצא מאקס ריי בשעה 09:10 לאחר מכן אל אזור נחיתה אולבני כ-4 קילומטר מכוון צפון-צפון מזרח מאקס ריי ובסמוך לנהר יה דראנג. בדרכם הבחינו יחידות הסיור האמריקאיות בעקבות ובסימנים לנוכחות כוחות צפון וייטנאמיים ובסמוך לאזור אולבני נלכדו 2 חיילים צפון וייטנאמיים. מפקד הכוח קרא למפקדי הפלוגות להתייעצות ואלו הביאו איתם את הקשרים שליוו את מפקדת הפלוגה. בשלב זה פלוגת אלפא שצעדה בחוד הטור הגיע לאזור הנחיתה אולבני, פלוגת דלתא השנייה בטור עצרה במקום ואחריה פלוגת צ'ארלי, לאחר מכן עצרו פלוגת המפקדה של הגדוד ובמאסף פלוגת אלפא של הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים החמישי שתגברה את הכוח. העצירה באזור פתוח מתחה את הטור לאורך של 500 מטר, וחשפה את האמריקאים להתקפת פתע, היעדרות המפקדים עם אמצעי הקשר הוסיפה לממדי האסון.
כשעה ועשר דקות לאחר שביית החיילים הצפון וייטנאמיים נכנסה פלוגת אלפא של שטח אזור הנחיתה אולבני. בו בזמן מחלקת הסיור של הגדוד הייתה במרחק של כ 200 מטר ממפקדת הגדוד הצפון וייטנאמי ה-3 של הרגימנט ה33 בעוד הגדוד השמיני של רגימנט 66 חנה מצד צפון-מזרח של הטור האמריקאי. בשעה 13:15 תקפו את הטור מאות חיילים צפון וייטנאמים ונפתח קרב שנמשך 16 שעות ללא הפסקה. החל משעה 13:26 נותקה פלוגת אלפא וקבוצת הפיקוד משאר הכוח, הם התמקמו בין תילי הטרמיטים וקבוצת עצים במרכז אזור אולבני והדפו התקפות חוזרות ונשנות של חיילים צפון-וייטנאמים.
בגלל עשב הפיל, הייתה הראות מוגבלת למטחווי יד, בתיאורי הקרב מתוארת לחימה אינטנסיבית ואכזרית במהלכה ראו החיילים מעט מאוד ובחלק גדול מהקרב ירו ללא הבחנה ומבלי לראות את אויבם. הקרב הפך למרחץ דמים כאשר מטוסי דאגלס A-1 סקייריידר שנקראו לאזור הקרב הטילו פצצות תבערה מהם נפגעו חיילים וייטנאמיים ואמריקאים כאחד. הגדוד השני של רגימנט הפרשים השביעי הצליח להחזיק אזור קטן באולבני ובו ניצולים מפלוגת אלפא, מחלקת הסיור וניצולים מועטים מפלוגות צ'ארלי ודלתא. כיס התנגדות אמריקאי נוסף לחם נואשות כ-500 מטר מדרום לאלבני, כאן החזיקה פלוגת אלפא של הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים החמישי מתחם קטן. בלילה ותחת תנאי לחימת ג'ונגל עבר היתרון האמריקאי בטכנולוגיה וכוח אש לידי הניסיון של החיילים הצפון וייאטנמיים והם השתמשו בו לטובתם. ביום הקרב נהרגו 155 אמריקאים, 124 נפצעו, רובם קשה וארבעה נותרו נעדרים. הסיבה למיעוט הנעדרים והעדר שבויים אמריקאים נובע מאופייה האכזרי של הלחימה במהלכה חיסלו הווייטנאמים (והאמריקאים, בהינתן הזדמנות) כל פצוע או חייל שנכנע בו נתקלו. אספקט זה של הקרבות ביה-דראנג ואולבני עתיד להפוך למאפיין של לחימת הג'ונגלים בווייטנאם.
בשעה 14:55 החל הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים החמישי בצעידה מאזור קולומבוס לכוון אזור הקרבות והגיעו אליו בשעה 16:30 בה יצרו מגע עם פלוגת אלפא ואיבטחו אזור נחיתה קטן המתאים למסוק אחד. משם המשיכו כוחות החילוץ לנסות ולחבור עם שארית הכוח תוך לחימה עם חיילים צפון וייטנאמים בשעה 18:25 נכנס הכוח לחניון לילה.
בשעה 18:45 נחתו באולבני חיילים מפלוגת בראבו של הגדוד השני, רגימנט הפרשים השביעי ואיבטחו את המתחם, בשעה 22:30 תחת אש כבדה פונו חלק מהפצועים מהמתחם והכוחות נכנסו לחניון לילה. למחרת, ביום שישי ה-18 בנובמבר התברר כי הקרב למעשה נפסק עם נסיגת הכוחות הווייטנאמיים ובמהלך היום וחלק ניכר מהיום שאחריו עסקו הלוחמים בסריקת שדה הקרב ופינוי פצועים וגופות הרוגים. ביום 19 בנובמבר עזבו החיילים האמריקאים את אלבני ותפסו עמדות באזור נחיתה קרוקס (Crooks) במרחק של כ-10 ק"מ מאולבני.
עיטורים והנצחה.
עיטורים.
לאחר הקרבות קיבלו מספר לוחמים עיטורים על חלקם בקרב.
הנצחה.
שמות חיילי החטיבה השביעית שנפלו בקרב יה דראנג חקוקים על פאנל 3 מזרח של אנדרטת מלחמת וייטנאם, לצד שמות כ-58,000 חיילים אמריקניים אחרים שנהרגו במהלך המלחמה.
חיילים היינו וצעירים! (ספר).
בשנת 1992 פרסמו הרולד מור וג'וזף גאלווי ספר שנכתב במשותף על הקרב על אזור נחיתה אקס ריי. הספר זכה להמנות ברשימת רבי המכר של העיתון האמריקאי רב ההשפעה הניו יורק טיימס ובביקורת נכתב "הישג מדהים, נייר ועליו מילים עם האפקט של שיש, קראתי את הספר וחשבתי על הספר עיטור הגבורה האדום, זו המחמאה הגבוהה ביותר שאני יכול לתת". גנרל נורמן שוורצקופף אמר: זהו ספר מצוין על היסטוריה צבאית, כתוב בדרך בה היסטוריה צבאית צריכה להכתב"
חיילים היינו (סרט).
חיילים היינו (2002) הוא סרט מלחמה אמריקאי המשחזר את קרב יה דראנג הסרט בוים על ידי רנדאל וולאס ומבוסס על הספר "חיילים היינו וצעירים!", שנכתב בידי עיתונאי צבאי, ג'וזף גאלווי, שנכח בקרב, ומפקד הכוחות האמריקאיים לוטננט קולונל הרולד מור.
הסרט איננו עוקב במדויק אחר העובדות ההיסטוריות, וסוטה מתיאור הקרב המתואר בספר וזאת מאחר שהבמאי נטל לעצמו חרות אמנותית. כך למשל הסרט מתאר הסתערות הרואית על פסגת ההר תחת פיקודו של מור, הסתערות שמנצחת את הקרב ומשמידה את הכוחות הווייטנאמיים. למעשה הסתערות זו לא אירעה כלל. הסרט מתעלם לחלוטין מהאסון שהכה באמריקאים במארב בנקודת הנחיתה אולבני ומסתפק באמירה הכללית כי ה"קרב" נמשך למעלה מ-300 ימים נוספים.
רפובליקת עבר הקווקז
אסטוניה הסובייטית
ארמניה הסובייטית
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה
יוליאנוס
צבי קמיל
צבי קמיל (23 במאי 1935 – 27 ביולי 2010) היה מדען וממציא ישראלי, מראשי רפא"ל, ממקימי הכור הגרעיני בדימונה, חתן פרס ביטחון ישראל, וראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית.
ביוגרפיה.
קמיל נולד בפולין למשפחה דתית, וערב מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. אביו, סוחר שטיחים, הקים בפתח תקווה את מפעל "מרינו" לטוויית צמר ועמד בראשו עד פטירתו ב-1963. קמיל למד בבית הספר הדתי "מוריה" ובתיכון העירוני הדתי. בסיום לימודיו, בשנת 1953, למד בטכניון לימודי אלקטרוניקה ובקרה אוטומטית, ובשנת 1958 השתלם בבית הספר למדעי הגרעין בשיקגו. כעבור שנה, השתלם בצרפת כחבר הצוות שעתיד היה להקים את הקריה למחקר גרעיני - נגב בשנת 1960.
בשנה הראשונה לאחר הקמת הקריה למחקר גרעיני היה קמיל אחראי לבטיחות מבנה הכור. לאחר מכן הצטרף לרפא"ל ועבד בה במשך שבע שנים, שבמהלכן זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1965 על פועלו.
בשנת 1969 פרש להקמת מפעל האלקטרוניקה "בטא" בבאר שבע, שבו פותחו מערכות לאיתור מוקשים, בקרי חום ומכשירים העוסקים בשדות מגנטיים. בשנת 1976 שב לשירות הציבורי, לאחר שמונה על ידי שר התקשורת, אהרן אוזן, למדען הראשי במשרד התקשורת. בתקופת כהונתו, הוקמה מעבדת הפיתוח הראשונה במשרד, ובה פותח תחום הסיבים האופטיים ומחשוב מרכזיות הטלפון. לאחר שנתיים בתפקיד, עבר לחברת "אלסינט" בה שימש במספר תפקידים, בהם פיתוח וייצור מכשיר ה-MRI הראשון בישראל, עבורו זכה בפרס קפלן. לאחר שבע שנות עבודה ב"אלסינט", ייסד קמיל את חברת "אירוטל", שבה פותח לראשונה כרטיס החיוג וכן פותח מכשור רפואי.
במקביל לפעילותו זו מונה בשנת 1974 לחבר בוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית. בשנת 1985 נבחר לעמוד בראשה, ושימש בתפקידו עד לפטירתו בשנת 2010.
משפחתו.
קמיל נישא לצפירה, בתו של ד"ר ישראל האיתן (הייטנר), שהיה רבו של חיל הים. אמה, שרה תמר האיתן, הייתה בתו של הרב משולם ראטה. בתו הבכורה, רחל חגית, נשואה לאבי רט. בשנת 1982 שכל קמיל את בתו עטרת, שהייתה בת 20 במותה.
כמו כן קמיל הוא דודנו של הרב חיים קמיל, ראש ישיבת אופקים.
במקביל לתפקידיו הרבים והחשובים לביטחונה של מדינת ישראל, ניהל קמיל אורח חיים דתי אדוק, שכלל יקיצה מדי יום בשעה 3:30 לפנות בוקר, טבילה במקווה, ומסירת שיעור בדף היומי בבית הכנסת ברחוב בר כוכבא בתל אביב. פעם אמר "אנשים היודעים מהם תפקידיי הביטחוניים הסודיים, חושבים שביטחון מדינת ישראל נובע ממה שאני עושה בין שמונה בבוקר לשמונה בערב. ואני אומר לך שביטחון ישראל נובע ממה שאני עושה בין שלוש בבוקר לשמונה בבוקר".
דוח ששון
שטפני פון הוהנלוהה
שטפני פון הוֹהֶנְלוֹהה (גרמנית: Stephanie von Hohenlohe; 16 בספטמבר 1891 - 13 ביוני 1972) הייתה אוסטרית, יהודיה למחצה, בת למשפחת אצולה כתוצאה מנישואים, שריגלה עבור גרמניה הנאצית, והייתה בקשרים טובים עם בכירי הממשל הנאצי ובהם אדולף היטלר.
חייה.
נולדה כשטפני ריכטר בווינה ללודמילה לבית קורנדה שהייתה יהודייה שהתנצרה ולעורך הדין יוהאן סבסטיאן ריכטר שהיה קתולי או למאהבה של האם, מקס ויינר, שהיה יהודי. ריכטר הכיר בשטפני כבתו. בשנת 1906 נרשמה ריכטר לבית הספר לבלט באופרה של וינה, ובמהרה התערתה בעזרת קסמה האישי באריסטוקרטיה ובחברה הגבוהה הווינאית, למרות יהדותה. בשנות העשרים המוקדמות שלה, נכנסה ריכטר לפרשת אהבים עם הנסיך הנשוי פרנץ סלבטור פון טוסקנה, חתנו של קיסר אוסטריה פרנץ יוזף הראשון. מכיוון שהרתה לטוסקנה והשניים לא היו נשואים היא מיהרה להתחתן עם הנסיך הגרמני פרידריך פון הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט. ב-5 בדצמבר 1914 היא שהתה בווינה, שם נולד בנה מפון טוסקנה.