בהמשך, המונח תת-אדם כוון שוב ושוב במאמרים ובנאומים נגד היהודים. ביניהם בלט המאמר "תת האדם" משנת 1935 שכלל תמצית מנאומיו של היינריך הימלר. בעלון שחולק לציבור בשנת 1936, כתב הימלר:
בנאומו "סכנת הבולשביזם על העולם" משנת 1936, יוזף גבלס טען ש"תתי-אדם קיימים בכל התרבויות".
שימוש נוסף בביטוי "תת-אדם", אך הפעם למטרות תעמולה אנטי-סובייטית, הוא ספרון שנקרא שוב "תת האדם" ונערך על ידי הימלר. ספרון זה שיצא לאור בשנת 1942 לאחר פתיחת מבצע ברברוסה, כלל כחמישים עמודים שרובם הכילו תמונות בהם האויב הוצג באור שלילי. 3,860,995 עותקים של ספרון זה הודפסו בגרמנית. הוא תורגם לשפות נוספות רבות, ביניהן יוונית, צרפתית, הולנדית, דנית, בולגרית, הונגרית, צ'כית ושבע שפות נוספות. בספרון הוצהר:
עבור הנאצים, תת-אדם חולקו לשני גזעים: הסלאבי שיכול להיות מנוצל כעבד לעם הגרמני, ומתחתיו היהודי שעליו להיות מושמד.
לפי האידאולוגיה הנאצית, המונח "תת-אדם" כלל בתוכו יהודים, צוענים, עמים לא אירופאים, ועמים סלאביים כגון פולנים, סרבים, רוסים, צ'כים, וסלובקים. את העמים הסלאבים השוו היטלר וגבלס ל"ארנבים" שהתפשטו כמו "גל של זוהמה".
בשיעורי ביולוגיה בגרמניה הנאצית, בתי הספר לימדו על ההבדלים בין הגזע העליון הנורדי-גרמני, לבין תת-האדם הבזוי היהודי והסלאבי.
באנתרופולוגיה הנאצית.
אנתרופולוגים נאצים ערכו מדידות כדי לקבוע את מדד הראש הממוצע לעמים הסלאבים. לפי ממצאיהם, רוב הסלאבים הם "ברכיצפאליים" (קצרי-ראש) ולכן אינם חלק מהגזע הנורדי העליון שרובם "דוליכוצפאליים" (מארוכי-ראש). באופן שיטתי, הנאצים מילאו את שורותיהם החסרות בחיילים סלאבים, תחילה מבעלות בריתה של גרמניה הנאצית, קרואטיה ובולגריה ובהמשך מהמדינות הכבושות. סיווגם של העמים הסלאבים כתת-אדם שירת את המטרות הפוליטיות של הנאצים. הדבר נתן הצדקה לעיקרון ההתפשטות שלהם ובעיקר לתוקפנות שלהם כלפי פולין ואוקראינה על מנת להשיג מרחב מחיה ("לבנסראום"). תוכניותיו של הרייך השלישי (ובעיקר תוכנית OST), כללו עקירה, שיעבוד, והשמדה של לא פחות מחמישים מיליון בני אדם, אותם הנאצים החשיבו כלא ראויים לעבור תהליך של גרמניזציה, בשטחים שכבש במזרח אירופה.
אפרת פלד
אפרת פלד (נולדה ב-1974) היא יו"ר ומנכ"לית חברת אריסון השקעות, ומשמשת כמנהלת העסקים בפועל של שרי אריסון.
ביוגרפיה.
אפרת פלד, בת אמצעית בין שני אחים נולדה בגבעתיים לאב רואה חשבון ואם שמאית מקרקעין וגדלה בהוד השרון. היא אם לשני ילדים.
פלד בעלת תואר שני במינהל עסקים בתוכנית הבינלאומית קלוג-רקאנטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית ואוניברסיטת תל אביב, בוגרת לימודי תעודה בשמאות וניהול נכסי מקרקעין באוניברסיטת תל אביב, בעלת תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב והיא רואת חשבון מורשית.
לאחר לימודי החשבונאות התמחתה במשרד סומך חייקין, KPMG.
בשנת 2001 מונתה למנהלת הכספים של הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון.
ב-2004 מונתה למנכ"ל הפמלי אופיס של שרי אריסון במיאמי, ארצות הברית.
במרץ 2006 מונתה למנכ"לית אריסון השקעות ובינואר 2007 מונתה כדירקטורית בבנק הפועלים ובשנת 2010 מונתה ליו״ר הוועד המנהל של אריסון השקעות.
פלד כיהנה כדירקטורית בבנק הפועלים, בשיכון ובינוי, במלח הארץ, במיה (Miya) ובקרן המשפחתית ע"ש תד אריסון. היא חברה במועצה הבינלאומית של מכון ויצמן למדע.
פרסים והישגים.
בשנת 2013 דורגה במגזין פורבס ישראל ברשימת "הנשים החזקות בישראל". בשנת 2014 נבחרה למקום ה-8 ברשימה.
בשנת 2011 ו-2012 דורגה במגזין Fortune ברשימת "50 הנשים החזקות בעולם" וברשימת "10 נשות העסקים המבטיחות בעולם" לשנת 2011.
בשנת 2009 דורגה במגזין Forbes העולמי ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם".
בשנת 2012 זכתה בפרס מנהלת השנה בקטגוריית קונגלומראטים מטעם Stevie International Business Awards.
ב-2013 זכתה פלד בפרס ההצטיינות מבית הספר לניהול קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית (Alumni Merit Award). הפרס מוענק לבוגרי קלוג שמתבלטים בהישגים מקצועיים ואישיים יוצאי דופן. פלד, בוגרת התוכנית לניהול בקלוג רקאנטי באוניברסיטת תל אביב, היא הראשונה שזכתה בפרס היוקרתי בו זכו עד כה רק בוגרים אמריקנים, והפרס הוענק לה בשל הישגיה הבולטים בעולם העסקים.
ב-2009 נבחרה לפורום "המנהיגים הצעירים" בפורום הכלכלי העולמי, וכיהנה בו עד שנת 2015. כמו כן, פלד הייתה חברה ביוזמה הגלובלית של הנשיא לשעבר ביל קלינטון (Clinton Global Initiative – CGI Lead Program). במסגרת התוכנית נבחרו 20 מנהיגים צעירים מרחבי העולם לעבוד עם קלינטון במטרה למצוא פתרונות יצירתיים לאתגרים העומדים בפני העולם.
טיים 100
טיים 100 (באנגלית: TIME 100) היא רשימה שנתית של 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם שנערכת על ידי מגזין החדשות האמריקאי טיים. הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 1999 כתוצאה מדיבייט בין אנשי אקדמיה, פוליטיקאים ועיתונאים אמריקאים. אף על פי שהיכללות ברשימה נתפסת לעיתים קרובות ככבוד, המגזין טוען שהנכללים ברשימה מוכרים על גודל תרומתם לשינוי העולם, ללא קשר לטיב השינוי ולהשלכות מעשיהם.
המועמדים לרשימה מוצעים על ידי צוות הכתיבה הבינלאומי של המגזין וכן על ידי אנשים שנכללו בה בעבר. הרשימה הסופית נקבעת באופן בלעדי על ידי עורכי המגזין, למעט המנצח בסקר קוראים שנערך מספר ימים לפני חשיפת הרשימה.
היסטוריה.
הרשימה החלה בדיבייט בסימפוזיון בוושינגטון די. סי., ב-1 בפברואר 1998, בהשתתפות מגיש החדשות דן ראת'ר, ההיסטוריונית דוריס קירנס גודווין, מושל ניו יורק דאז מריו קואומו, קונדוליזה רייס, אירווינג קריסטול, ועורך המשנה של טיים מגזין, וולטר אייזקסון.
הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 1999, אז פרסם המגזין את רשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של המאה ה-20. בעקבות הפופולריות לה זכתה הרשימה, החליט המגזין בשנת 2004 לפרסם בכל שנה רשימה הכוללת את 100 האנשים משפיעים ביותר בעולם. הנכללים ברשימה נחלקים לאחת מחמש קטגוריות: מנהיגים ומהפכנים, בונים וטיטאנים, אמנים ובדרנים, מדענים והוגי דעות, גיבורים וסמלים. מאז, שונו שמות הקטגוריות לצורה הבאה:
קריטריון הבחירה.
בשנת 2004 הגדירו עורכי המגזין "שלוש איכויות" שלפיהן הם בוחרים את הרשימה. אחד העורכים, מייקל אליוט, אמר:
בשנת 2007 הסביר עורך המשנה של הרשימה, ריצ'רד סטנגל, שהטיים 100 איננה רשימה של האנשים הפופולריים ביותר או החזקים ביותר, אלא של המשפיעים ביותר:
ישראלים ברשימה.
האישיות הישראלית בעלת מספר ההופעות המרובות ביותר ברשימה הוא בנימין נתניהו שנכנס לרשימה ארבע פעמים (2011, 2012, 2015 ו-2019). בין יתר הישראלים שהופיעו ברשימה ניתן למנות את אריאל שרון (2005) אהוד אולמרט (2006), ציפי לבני ואלבר אלבז (2007), ערן אגוזי (2008), שי אגסי (2009), אביגדור ליברמן (2009), יאיר לפיד (2013), דפנה קולר (2013), ענת אדמתי (2014), גל גדות ואדם נוימן (2018), אדי ברקן (2020) ונפתלי בנט (2021).
ביקורת.
ההחלטה שלא לכלול את ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, ברשימת 2004 גררה ביקורת. עורך המגזין מייקל אליוט הגן על ההחלטה: "גם גרהרד שרדר וז'אק שיראק לא שם. זוהי רשימה כלל עולמית. אין בה מנהיגים פוליטיים במערב אירופה כי הם לא כל כך חזקים או משפיעים בשלב זה".
למרות שג'ורג' בוש נכלל ברשימה כבר מספר פעמים, התעוררה מחלוקת כשלא נכלל בה בשנת 2007 בשל הניצחון הדמוקרטי בבחירות לקונגרס 2006. הסנטור לשעבר ריק סנטורום אמר לפוקס ניוז: "העובדה הפשוטה היא שנשיא ארצות הברית, ולא אכפת לי מיהו זה שבמשרד, הוא האיש החזק ביותר על פני כדור הארץ ויש לו השפעה רבה יותר על ההיבטים שונים של חיי, לא רק במדינה הזאת, אלא בכל העולם. וכשבטיים מגזין מתעלמים מכך זה רק מראה לך כמה מוטים, והייתי טוען, מלאי שנאה הם".
"לכל נשיא אמריקאי יש השפעה מובנית מסוימת", הסביר אדי איגנטיוס, סגן עורך במגזין שפיקח על הרשימה באותו הזמן. "בוש למעשה בזבז את ההשפעה המובנית הזאת. עמדתו בעיראק עלתה לו בתמיכה במפלגתו שלו... עד לנקודה מסוימת, הוא סוג של הגיע למעמד ברווז צולע".
הרשימה עוררה ביקורת גם על הכללת אנשים שנויים במחלוקת. בשנת 2005 הפרשנית השמרנית אן קולטר נכללה ברשימה, מה שעורר ביקורת מצד אתר החדשות סלון: "כשטיים מגזין הכריז על אן קולטר כאחת מבין "100 האנשים המשפיעים ביותר" בשבוע שעבר, לצד אנשים כבדי משקל כמו אריאל שרון, ביל קלינטון, נלסון מנדלה, קים ג'ונג איל והדלאי לאמה, הבחירה יצרה פרצי צחוק ברשת. בקשר לנושא אמרה ברשת פוקס ניוז בשבוע שעבר העורכת הראשית של טיים פריסילה פיינטון התעקשה כי היה זה השימוש של קולטר ב"הומור" שגרם לה להיות כל כך משפיעה... אבל אפילו שדרן פוקס ביל אוריילי לא קנה את זה. הוא לחץ על פיינטון: "האם את חושבת שאנשים, אמריקאים, מקשיבים לאן קולטר? האם את חושבת שיש לה השפעה על דעת הקהל?"
טיים מגזין הגן על הבחירה בקולטר בטענה שהיא מחברת של רבי מכר שפרשנויותיה השנויות במחלוקת השפיעו מאוד על הוויכוחים הפוליטיים בארצות הברית.
רשימת טיים 100 נקסט.
בשנת 2019 החל המגזין לפרסם את רשימת "טיים 100 נקסט" (באנגלית: Time 100 Next). המגזין מתאר את הרשימה כ. הרשימה מחולקת לחמש קטגוריות: אמנים (Artists), פנומים (Phenoms), מנהיגים (Leaders), תומכים (Advocates) וחדשנים (Innovators). הפרופילים של אנשי הרשימה נכתבו על ידי אישים שהופיעו בעבר ברשימת הדגל.
בשנת 2019 הופיע ברשימה חבר הכנסת הערבי-ישראלי איימן עודה, ובשנת 2021 הופיעה השחקנית הישראלית שירה האס.
אקים וולינסקי