כתב העת נוסד על ידי אסא כשר ואלכס בלום בשנת 1971. השניים שימשו כעורכיו עד לשנת 1975 ולאחר מכן על ידי כשר לבדו. כתב העת שימש אכסניה למאמרים פרי עטם של חוקרים ישראלים לצד חוקרים זרים בעלי שם. בין היתר התפרסמו בו מאמרים מאת הכלכלן זוכה פרס נובל קנת' ארו, הפילוסופים הבריטים אלפרד ג'ולס אייר, פיטר גיץ', פיטר סטרוסון וגילברט רייל, הפילוסוף האמריקאי וילארד ואן אורמאן קוויין, הפילוסוף ההולנדי-אמריקאי באס ואן פראסן, הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר, הפילוסוף הפיני יאקו הינטיקה, ההיסטוריון האמריקאי ריצ'רד פופקין ורבים אחרים.
בכתב העת התפרסמו מאמרים בתחומי המשנה השונים של הפילוסופיה וההיסטוריה של הפילוסופיה, ועל נושאים המשיקים גם לתחומי ידע אחרים כגון גזענות, טרור, רגש, איידס, ענישה, מוסר ועוד.
עם חברי המערכת נמנים, נוסף על כשר, שלמה אבינרי (מהאוניברסיטה העברית), אהרון בן-זאב (מאוניברסיטת חיפה), אלכס בלום (אוניברסיטת בר-אילן), דב גבאי (קינגס קולג' לונדון), משה (מקס) ימר (אוניברסיטת בר-אילן), דוד הד (האוניברסיטה העברית), רוברט הופמן (אוניברסיטת העיר ניו יורק), ג'ונתן כהן (אוניברסיטת אוקספורד), שלום לפין (קינגס קולג' לונדון), קאי נילסן (אוניברסיטת קונקורדיה), סול קריפקי (אוניברסיטת העיר ניו יורק), אריאל רובינשטיין (אוניברסיטת תל אביב), ויליאם רודיק (אוניברסיטת ניו יורק) וג'ורג' שלזינגר (אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל).
כיכר ירוואן
כיכר לנין
כיכר בריה
כיכר ירוואנסקי
כיכר פסקביץ'-ירוואנסקי
תוויסופלוביס מואדני
לניניס מואדני
זאקפדראצייסה
בריאס מואדני
מבצע קהיר
מבצע קהיר הוא סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית-מערב גרמנית, שחלקו צולם בישראל והופץ מחוצה לה בשמות Trunk to Cairo, Cairo Campaign ובגרמנית: Einer spielt falsch.
זהו סרט ריגול דובר אנגלית שהופק על רקע מרוץ החימוש בין ישראל ומצרים, המדענים הגרמנים במצרים ופרשת האיש במזוודה בשנות השישים, ובהשראת סרטי ג'יימס בונד.
הסרט צולם בישראל בשנת 1965, בוים על ידי מנחם גולן ורפאל נוסבאום והוא מלווה מוזיקה שהלחין דובי זלצר. הקרנת הבכורה נערכה בקולנוע בן יהודה בתל אביב בסוף פברואר 1966.
בסרט השתתפו שחקנים ישראלים רבים ובהם יוסף ידין, גילה אלמגור, בומבה צור, אילנה עדן, זאב ברלינסקי ושלמה וישינסקי ולצדם השחקנים הזרים ג'ורג' סנדרס ואודי מרפי שמילא בסרט את תפקיד הסוכן החשאי, גיבור הסרט. העלילה מתרחשת בקהיר ובצילום הסרט נבחרה יפו לייצג את קהיר, הצילומים היו בין היתר ביפו העתיקה, כיכר השעון, קיסריה והרצליה, הסצינות של המפעל לייצור טילים צולמו בחורבות "בית החרושת לספירט" שהיה בחולות הרצליה (לא קיים היום).
עלילה.
מייק מריק (אודי מרפי) הוא סוכן אמריקאי שתפקידו להשמיד מפעל לייצור טילים במצרים המנוהל על ידי צוות מדענים גרמניים הוא נפגש בקהיר עם מדען גרמני (ג'ורג' סנדרס), המפתח טיל המיועד להגיע לירח, אך יכול לשמש גם כטיל בליסטי. הגיבור בורח עם בתו של המדען, שבה התאהב באיטליה, שם הוא נלכד בידי סוכנים מצרים, המכניסים אותו למזוודה, אותה הם עומדים לשלוח במטוס לקהיר. האיטלקים תופסים את הסוכנים המצרים, פותחים את המזוודה ומגלים בה את גופתו של סוכן מצרי ולא את גיבור הסרט, שהצליח להיחלץ ממנה וטס לקהיר להמשיך במשימותיו.
Dairy Queen
קאמארג
קאמארג (בצרפתית: Camargue) הוא חבל ארץ של אדמת ביצות בדלתה של הנהר רון בדרום צרפת.
הקאמארג משתרע על שטח של 930 קילומטר רבוע ומהווה את הדלתה הגדולה ביותר במערב אירופה. הוא מופרד מן הים על ידי גבעות חול ומוקף מים מכל צדדיו. יש בו לגונות של מים מלוחים ובמרכזו יש לגונה גדולה המשתרעת על שטח של 65 קילומטר רבוע שעומקה פחות משני מטרים.
הקאמארג הוא אתר טבע המשמש כתחנה בנדידת עופות, והוא מפורסם גם בשל סוסי הפרא הגדלים בו מזה מאות בשנים. יש בו עדרי בקר הגדלים בתנאים טבעיים בפיקוח בוקרים רכובים על סוסים. רוב הפרים מיוצאים לספרד ומשמשים שם במלחמות שוורים. אנפית הבקר מצטרפת לעדרים, ואוכלוסיית בעלי החיים כוללת גם את הפלמינגו הגדול וזנים שונים של דגים. הצמחייה עשירה ורבגונית וכוללת בין היתר את אשל המים.
חלק גדול של הקאמארג יובש לצורכי חקלאות ובהם גידול אורז, כבשים וסוסים. בפארק האזורי שהוקם ב-1970 יש מוזיאון שבו מוצגים הצמחייה ובעלי החיים המיוחדים לחבל ארץ זה. בירת האזור היא העיר ארל שבגבולו הצפוני של הקאמארג.
הסרט הצרפתי "הסוס הלבן" (1953) בבימויו של אלבר לאמוריס מתעד את אופיו המיוחד של חבל ארץ זה.
יער קולה
אוגוסט סטרינברג
בורא עולם (גנוסיס)
בתורות הנוצריות הגנוסטיות, בורא העולם (ביוונית: δημιουργός, דמיורגוס) הוא חצי אל או אל פחוּת או השטן עצמו. הוא נוצר תוך הפריה עצמית של אמו סופיה. בתכשיטים שנמצאו דמותו מתוארת כבעל ראש של אריה.
על פי המרקיוניזם, הוולנטיניזם ועוד תורות גנוסטיות, מזוהה בורא העולם עם האל היהודי, האל שציווה את התורה ליהודים. הם מתארים אותו כאל רודף צדק, ואמת, רחמן ואוהב, שברא את העולם בעצמו.
לפי המיתולוגיה הגנוסטית, בתוך המלאות האורגנית של האלוהות מתרוצצות ישויות אלוהיות רוחניות. אחת מהישויות הללו - ספירת החכמה - השתוקקה אל האלוהות הטובה, דבר שהוליד כנפל ישות שלילית - את האל הרע והדמוני דמיורגוס (שקרוי בשמות נוספים), שהוא אחד האיאונים בתוך הפלרומה של האלוהות, והוא שברא את העולם הגשמי בו אנו חיים, כאקט של מרידה באל העליון. מכאן שהעולם הזה הוא בעצם מעשה שטן. הדמיורגוס מתבטא כאלוהי הבשר והחומר, בניגוד לאל הטוב, אלוהי הרוח.
אך הדמיורגוס לא הסתפק בכך, לפי המיתוס הגנוסטי הוא גנב 'ניצוצות' של קדושה והטמינם במעבה המציאות הגשמית. ניצוצות אלה הן נשמותיהם של בני האדם, או ליתר דיוק של הגנוסטים. האפשרות היחידה שבה נשמות אלו יכולות לצאת מתוך כבלי העולם החומרי בהן הן מצויות, היא בכוח הידיעה הפנימית - כשמגיע האדם לידיעה שהוא אינו שייך לעולם זה, אלא לעולם נעלה יותר, ונשמתו נתגלגלה אליו שלא ברצונה, הוא ישתחרר מכבלי העולם הזה ויחזור לאל הנעלם, לשורש האילן והמציאות כולה, שממנו נעקרה הנשמה שהשתלשלה בעל כורחה.
הגנוסטיקנים זיהו את דמיורגוס עם אלוהי היהדות ואלוהי התנ"ך שברא את העולם. אך הוא לא רק ברא את העולם, אלא גם העניק לו את התורה - שאינה רוחנית ומטפיזית גרידא, אלא מכוונת לעולם הגשמי ולחיי המעשה הגופניים. מכאן שחוקיות העולם והתורה מקבילים זה לזה. מכך יוצא שהתורה היא פרי הביאושים של הדמיורגוס ומעין 'מעשה שטן', שיש לפרשה באופן קונספירטיבי, ויש לעקור אותה ואת נושאיה מהעולם.
בעיני הגנוסטים, העולם כפי שהוא נראה כמעשה שטן, לכן מתקבל על הדעת שבוראו היה בעצמו שטן. הגנוסטים דוגלים בדואליות של טוב מול רע, רוחני מול חומרי וכיוצא בזאת. אם לפי תפיסה זו העולם החומרי הוא רע, הרי שגם יוצרו חייב להיות מרושע. המשמעות המקורית של המילה דמיורגוס היא אומן, בעל מלאכה (-אורגוס) המשרת את הציבור (דמוס) כלמור מומחה. המילה הפכה למונח פילוסופי ב"טימיאוס", אחד הדיאלוגים המאוחרים של אפלטון, כ-360 שנה לפני ישו.
מרקוס ואלריוס מסאלה
מרקוס ואלריוס מסאלה (Marcus Valerius Messalla) היה מדינאי ומצביא רומאי, שפעל במלחמה הפונית השנייה וכפי הנראה גם לאחריה.
ביוגרפיה.
מסאלה היה בנו של מרקוס ואלריוס מסאלה, קונסול שנת 226 לפנה"ס. ב-210 לפנה"ס, בשנה התשיעית למלחמה הפונית השנייה, נבחר למפקד הצי (praefectus classis) בסיקיליה (סיציליה). לפקודת מרקוס ואלריוס לאיווינוס, הקונסול של אותה שנה, נחת מסאלה עם חייליו באפריקה, פשט על סביבות אוטיקה, ושב אל ליליבאום עם שלל רב ושבויים לאחר ארבעה-עשר ימים. כאשר הורה הסנאט ללאיווינוס למנות דיקטטור, בחר בפקודו מסאלה, אך הן הסנאט הן אספת הקנטוריות פסלו את המינוי. אפשר שאותו מסאלה היה גם פראיטור פרגרינוס ב-194 לפנה"ס וקונסול ב-188 לפנה"ס, אז הוקצתה לו הפרובינקיה ליגוריה יחד עם צבא קונסולארי; סמוך מאוד לסוף השנה שב מסאלה לרומא כדי לנהל את בחירת המגיסטראטים של השנה הבאה; הוא איחר להגיע למועד הנקוב, אף שלא היה דבר במהלכיו בפרוביניקה שהצדיק איחור מעין זה. ב-174 לפנה"ס היה מסאלה אחד משלושה שליחים שיצאו בשם הסנאט אל פרסאוס מלך מוקדון, וב-172 לפנה"ס התמנה לדקמוויר סאקרורום במקומו של מרקוס איימיליוס פאפוס שהלך לעולמו.
מנדעיזם
ילד לא חוקי
ילד שלא מנישואים
המפסיקורה
המפסיקורה (Hampsicora) היה ראש שבט סרדיני, אשר מרד ברומאים במהלך המלחמה הפונית השנייה ונכשל.
לאחר מפלת הרומאים בקרב קאנאי (216 לפנה"ס) ניהל המפסיקורה מגעים חשאיים עם הקרתגים, והציע להם לשלוח חיילים אל סרדיניה כדי להוציאה משליטת רומא אויבתם. גישושיו מצאו אוזן קשבת בקרתגו, ועזרובעל, המכונה "הקרח" (Hasdrubal Calvus), נשלח עם צי וצבא כדי לחבור למורדים. אלא שקודם הגעת הקרתגים אל סרדיניה ובעוד המפסיקורה עצמו עסוק בגיוס חיילים בלב האי, נחפז בנו היאוסטוס (Hiostus) להיכנס לקרב עם הפראיטור טיטוס מאנליוס טורקוואטוס (Titus Manlius Torquatus), אך נחל תבוסה. בואו של עזרובעל שינה אומנם את פני הדברים, אך לא לזמן רב. במהלך התקפתם המשותפת על קאראליס (Caralis), בירת הפרובינקיה, נתקלו עזרובעל והמפסיקורה במאנליוס, ובקרב שהתלקח הוכו מכה ניצחת. היאוסטוס נהרג בקרב, והמפסיקורה, שהצליח למלט את נפשו משדה המערכה, שם קץ לחייו כשהגיעה אליו הידיעה על מות בנו. אירועים אלה התרחשו בקיץ שנת 215 לפנה"ס.
אלכסיוס הראשון קומננוס
דג'רבה
תכנייה
עיקרון המקסימום
תכניה
סופרגרל
מכבי אשדוד (כדורסל)