בשנת 2000 הוא שיחק בסרט "כוכב אדום" ובסרט "סאנסט סטריפ" בכיכובו של ג'ארד לטו. הוא שיחק בתפקיד מוביל בסדרה "הסניגור" במשך שלוש עונות החל מ-2001. הוא הופיע גם בסרטים "התכשיט" ו-"Land of the Dead".
ב־2005 בייקר שיחק בסרט האימה "הצלצול 2". ב-2006 הוא שיחק בסרט "משהו חדש" בתור בריאן קלי, בסרט "השטן לובשת פראדה" ובתפקיד ראשי בסדרה קצרת הימים "סמית'" ברשת CBS. באותה שנה הוא גם שיחק בסרט "סקס ומוות 101".
בין השנים 2008–2015 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "המנטליסט". ב-2009, היה בייקר מועמד לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על השתתפותו בסדרה. הוא הרוויח 350,000$ לכל פרק בסדרה. באותה שנה שיחק בסרט "נשים מסובכות".
בשנת 2012, הוזמן בייקר להצטרף לארגון האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2013 שיחק בקומדיה הבריטית "שנה גג" לצד רוז ביירן. בפברואר אותה שנה זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בנוסף, הוא דיגמן לבושם "גנטלמן בלבד" של חברת "ז'יבנשי".
בשנת 2017, ביים את סרטו הראשון "נשימה", אותו גם הפיק, כתב ואף שיחק בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על ספרו באותו שם של הסופר טים ווינטון.
בשנת 2018 שיחק בסרט "כאן ועכשיו".
חייו האישיים.
ב-2 באוקטובר 1998 נישא בייקר לשחקנית רבקה ריג לאחר שהתגוררו חמש שנים יחדיו. לזוג שלושה ילדים: סטלה, קלאודי והארי.
בייקר התחנך כקתולי אך מגדיר עצמו אגנוסטיקן.
צוריאל אדמנית
צוריאל אדמנית (9 ביוני 1915, כ"ז בניסן תרע"ה - 14 באוקטובר 1973, י"ח בתשרי תשל"ד) היה מחנך והוגה דעות בולט בתנועת הקיבוץ הדתי.
תולדות חייו.
אדמנית נולד כפרנץ וילהלם דיאמנט לדוד וסופי בפוזן, אז בגרמניה. התייתם בגיל צעיר מאביו. למד בגימנסיה הומניסטית בברלין וסיים בה את לימודיו לקראת בחינות הבגרות. היה עדיין תלמיד בעת עלות הנאצים לשלטון בגרמניה. נמנה עם חברי תנועת הנוער הדתי-חרדי 'עזרא' והשתייך לחוג הארצישראלי שלה. למד שנה אחת בישיבת מונטרה בשווייץ ולאחר מכן שהה במשך שלוש שנים בחווֹת ההכשרה של הבח"ד באיטליה ובגרמניה (בבלנקניזה ובגרינגסהוף), בהן התכונן לעלייתו ארצה.
עלה לארץ ישראל בתשרי תרצ"ח (19 ספטמבר 1937), והצטרף לקבוצת רודגס ליד פתח תקווה. בתרצ"ט (1939) נשא את הילדה לבית הורביץ לאשה, ומנישואים אלה נולדו להם שתי בנות ושני בנים.
היה מדריך ומרכז חברות-נוער במסגרת עליית הנוער, מורה ומחנך בבית הספר; הדריך את המחזור הראשון של הכשרת בני עקיבא מצפון אמריקה, תפקיד בו קבע את דפוסי ההכשרות למחזורים הבאים. מאז שנת תש"ט שימש נציג הקיבוץ הדתי בהנהלה הארצית של 'בני עקיבא', והיה מדריך חברתי של גרעין ז' שהצטרף לימים לקיבוץ סעד, הקבוצה הראשונה של 'בני עקיבא'.
מילא שורה של תפקידים פנימיים הן בקבוצת רודגס והן בקבוצת יבנה מאוחר יותר, ובהם מזכיר פנים, פעיל בוועדות חברה, חינוך, דת ותרבות, בוועדה להכוונת החיים הדתיים ובמערכת 'עמודים'. יזם גם חוגים תורניים והיה פעיל בהם. כמו כן היה רפתן ועובד במדגריה.
שימש כמפקד אזור (מא"ז) בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות ובמהלכה. בזמנים שונים היה פעיל במזכירות המורחבת של הקיבוץ הדתי, ומילא גם תפקיד מרכז וועדת הביטחון, בו פיתח וטיפח את הקשרים ההדוקים עם בני הקיבוץ הדתי במהלך שירותם בצה"ל.
היה מרצה מבוקש בחוגים רבים, כולל בתנועה הקיבוצית במסגרת 'קירוב לבבות' ועוד, והיה מקובל כמדירך רוחני בקבוצתו, קבוצת יבנה, ובכל הקיבוץ הדתי. מאמריו הרבים התפרסמו בעיתונים ובכתבי עת שונים, כמו 'הצופה', 'מבית' (עלון קבוצת יבנה), 'עמודים', 'זרעים', ו'דעות', אחרי שנפטר קיבץ יצחק אשר את רב מאמריו, והפך אותם לספר "בתוך הזרם ונגדו".
בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים נפטר מדום לב והובא למנוחות בבית העלמין של קבוצת יבנה.
על שמו של צוריאל אדמנית נקרא שבט בבני עקיבא.
מבנה מגורים
אולימפיאדת השחמט 1986
אולימפיאדת השחמט ה-27 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בדובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות, בין 14 בנובמבר ל-2 בדצמבר 1986.
התחרות לנשים.
אולימפיאדת ה-12 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
חנ&quot;ג
חיים וולקין
קלוד פרנק
קלוד פרנק (באנגלית: Claude Frank; 24 בדצמבר 1925 – 27 בדצמבר 2014) היה פסנתרן אמריקאי-יהודי. הקריירה שלו כוללת הופעות עם מיטב התזמורות הגדולות בעולם, הופעות בפסטיבלים החשובים ורסיטלים חשובים ברחבי העולם.
חייו.
פרנק גדל בנירנברג עד גיל 12. לאחר מכן הצטרף לאביו בבריסל. מהר מאוד הוא עבר לפריז שם למד בקונסרבטוריון המקומי. הכיבוש הגרמני דחק בו לעזוב את צרפת בשנת 1940 לספרד שם שהה באופן בלתי חוקי. הוא הופיע במסיבה של שגריר ברזיל ושם קיבל את האשרה להגיע לארצות הברית על ידי השגריר האמריקאי, שנכח במסיבה. עבד עם ארתור שנאבל וקרל אולריך שנאבל בניו יורק.
למד הלחנה וניצוח באוניברסיטת קולומביה. פריצת דרך בקריירה שלו הייתה בשנת 1959 כשהופיע עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק לראשונה בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין. בטנגלווד הוא למד עם סרגיי קוסביצקי. הופיע ברחבי העולם כסולן במזרח, באוסטרליה, באירופה, בישראל ובדרום אמריקה וכן בקונצרטים של מוזיקה קאמרית. נקודת ציון בקריירה שלו הייתה הקלטת כל 32 הסונטות לפסנתר של בטהובן עבור חברת התקליטים תקליטי RCA בשנת 1971 ונגינה שלהן ברחבי העולם. הוא הופיע עם רעייתו הפסנתרנית ליליאן קליר ואחר כך עם בתו הכנרת פמלה פרנק. פרנק לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה, ונתן כיתות אמן באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת דיוק, באוניברסיטת קנזס ובבית הספר לאמנויות בצפון קרוליינה.
פרנק לימד בפקולטה לפסנתר בבית הספר למוזיקה בייל מאז 1973.
נפטר ב-27 בדצמבר 2014.
משקית
בעיית הספיקות בתחשיב הפסוקים
רובין קאזאן
מועדון הכדורגל רובין קאזאן (ברוסית: Футбольный клуб Рубин Казань; בטטארית: Рубин Казан футбол клубы, Рубин Казан футбол төркеме, Rubin Qazan futbol tөrkemı) היא קבוצת כדורגל רוסית מהעיר קאזאן שברפובליקת טטרסטן, המשחקת בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
הקבוצה נקראה קודם לכן גם בשמות "איסקרה" (1958–1964), ו"רובין-TAN" (1992–1993) והחל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היא אחת מקבוצות הכדורגל המובילות ברוסיה. הקבוצה זכתה פעמיים באליפות רוסיה (2008, 2009), פעם אחת בגביע הרוסי (2012) ופעמיים בסופר קאפ הרוסי (2010, 2012).
בעונת 2021, תקציב הקבוצה עמד על 2 מיליארד רובל רוסי בשנה (כ-32 מיליון דולרים).
היסטוריה.
שנים ראשונות.
הקבוצה הוקמה בשנות ה-40 כקבוצת הכדורגל של מפעל המטוסים גורבונוב והחל מ-1957 נשאה את השם "איסקרה". ב-1965 הפכה ל"רובין" ועד התפרקות ברית המועצות שיחקה בליגות האזוריות ובליגות הנמוכות, ומעולם לא שיחקה בליגת העל הסובייטית.
ב-1997 העפילה רובין קאזאן לליגת המשנה הרוסית בה שיחקה עד לתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
העפלה לליגת העל וזכייה באליפויות ובגביע.
הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל הרוסית בשנת 2003, סיימה במקום השלישי בליגה בעונת הבכורה שלה והעפילה לגביע אופ"א. העונה הבאה שלה הייתה מוצלחת פחות, כאשר היא סיימה במקום העשירי. בעונת 2005 היא העפילה לגביע אופ"א פעם נוספת, לאחר שסיימה במקום הרביעי.
במהלכה של עונת 2008 רשמה רובין קאזאן שמונה ניצחונות רצופים, בהם ניצחון במשחק כנגד האלופה לשנת 2007, זניט סנקט פטרבורג. בזכות כך שברה הקבוצה את השיא הקודם של שישה ניצחונות רצופים שהיה שייך לדינמו מוסקבה. במחזור ה-27 של העונה הבטיחה הקבוצה את זכייתה באליפות הראשונה בתולדותיה, ובעקבות כך העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2009/2010.
בעונת 2009 היא זכתה באליפות שנייה ברציפות, ובעונת ליגת האלופות המקבילה סיימה במקום השלישי בביתה וירדה לשחק בליגה האירופית. בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית הדיחה את הפועל תל אביב, ובשמינית הגמר הפסידה לוולפסבורג.
בעונת 2011/2012 הפסידה הקבוצה לאולימפיק ליון בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, הודחה לשלב הבתים של הליגה האירופית והוגרלה לשחק מול טוטנהאם הוטספר, פאוק סלוניקי ושמרוק רוברס. היא העפילה לשלב 32 האחרונות אחרי 3 ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד בודד, והודחה על ידי אולימפיאקוס.
במאי 2012 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הרוסי אחרי ניצחון 1–0 על דינמו מוסקבה.
הירידה ביכולותיה והנשירה לליגה הלאומית.
בעונת 2018/2019 אופ"א הטילה איסור על רובין קאזאן להשתתף במפעלים האירופיים למשך שנתיים עקב הפרת תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת.
בשנים אלה רובין איכזבה פעמים רבות. הרשויות בטטרסטן ניסו שוב ושוב להפיח חיים חדשים בפרויקט הכדורגל המקומי, אבל בכל פעם משהו השתבש. חאבי גרסיה שהובא לאמן את הקבוצה לא נשאר יותר משנה וחזר על דרכו של אונאי אמרי, שהצליח באירופה לאחר שנכשל ברוסיה. גורבאן ברדייב חזר לרובין לאחר הצלחתו ברוסטוב, אך לא קיבל את ההעברות הנדרשות. רומן שרונוב ערך בכורה מזהירה, אבל אז היה חסר לו חוש האימון והניסיון לשמור על רמת הקבוצה. כתוצאה מכך - פיטורים תוך חצי שנה.
במהלך עונת 2019/2020 נודע שהקבוצה נתקלה בקשיים כלכליים שמנעו ממנה מלארח באק בארס ארנה ובמקום זאת היא אירחה באצטדיון המרכזי. לאחר רצף הפסדים בדצמבר 2019 הוחלף מטה האימון של המועדון ולמאמן הראשי החדש מונה לאוניד סלוצקי, שביצע גם שינויים בסגל הקבוצה. אלא שבתום שנתיים וחצי, בסיום עונת 2021/2022, נשרה הקבוצה לליגה השנייה לראשונה מזה 20 שנה, לאחר שבמהלך העונה עזבו אותה מספר שחקנים מרכזיים עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.