כמזכיר המדינה, בשנים 1905–1909, הכניס רוט שינויים ארגוניים גם בשירות החוץ והוביל להכרתו כחלק מהשירות הציבורי. רוט קידם את מדיניות הדלת הפתוחה שבה החל קודמו בתפקיד, ג'ון היי, ובין פעולותיו הבולטות נמנו חתימת הסכם רוט-טאקאירה עם יפן. כן נפתרה בתקופתו המחלוקת עם בריטניה בנוגע לגבולות אלסקה וגבולות אזורי הדיג בצפון האוקיינוס האטלנטי.
בשנים 1909–1915 כיהן רוט בסנאט כנציג מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הרפובליקנית. במקביל לתפקידו כסנאטור הוא שימש נשיא קרן קרנגי לשלום בינלאומי (1910–1925), שהקימה באותה עת את האקדמיה למשפט בינלאומי בהולנד. בשנת 1912 הוענק לו פרס נובל לשלום בגין פעילותו לקידום גישור ושיתוף פעולה בינלאומי.
רוט הביע בפומבי את התנגדותו למדיניות הנייטרלית שבה נקט הנשיא וודרו וילסון טרם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הוא העמיד עצמו לבחירה כמועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, כנגד הנשיא וילסון מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך כשל בהתמודדותו ונוצח על ידי צ'ארלס אוונס יוז. עם זאת, הנשיא וילסון מינה את רוט ביוני 1917 לנציג ארצות הברית ברוסיה במטרה לסייע לממשלה הזמנית שהוקמה בה באותה תקופה.
בתום מלחמת העולם הראשונה תמך רוט בייסוד חבר הלאומים והיה חבר בצוות ההקמה של בית המשפט הבינלאומי לצדק. בשנת 1921 היה רוט יו"ר מייסד של הוועידה ליחסי חוץ, ובשנת 1922 מונה על ידי הנשיא וורן הרדינג לנציג האמריקני בכנס הבינלאומי להגבלת השימוש בנשק.
במקביל לתפקידיו השונים המשיך רוט לעסוק בתחום המשפט. בשנת 1906 הוקמה על ידיו האגודה האמריקנית למשפט בינלאומי ובשנת 1923 הוא נמנה בין מקימי המכון למשפט אמריקני. כמו כן הוא שימש סגן נשיא החברה האמריקנית לשלום.
רוט נפטר בשנת 1937 בניו יורק. מנישואיו לקלרה לבית וילס נולדו לו שלושה ילדים. הבית בו חיה המשפחה משנת 1893 הוכרז ב-1972 כאתר לאומי היסטורי.
אליהו רוט
המדינה המאוחדת
האיחוד של רוסיה ובלארוס (ברוסית: Союз России и Белоруссии; או בשמו הרשמי הרוסי: "Союзное государство России и Белоруссии" - "המדינה המאוחדת של רוסיה ובלארוס") הוא רעיון לישות על-לאומית הכוללת את הפדרציה הרוסית ואת בלארוס. בדיונים ביניהן מכנות המדינות את האיחוד בתור "המדינה המאוחדת".
יצירת רעיון האיחוד.
"חבר העמים של רוסיה ובלארוס" נוצר ב-2 באפריל 1996, וחוזק ב-2 באפריל 1997 כאשר מנהיגי שתי המדינות חתמו על "אמנת איחוד בין בלארוס ורוסיה" אשר שינתה את שם הישות שנוצרה ל"האיחוד של רוסיה ובלארוס". בדצמבר 1998 נחתמו אמנות נוספות, על מנת להעניק לישות החדשה איחוד פוליטי, כלכלי וחברתי רב יותר.
הישות נוצרה עקב שילוב אינטרסים בין בלארוס, שבראשה עמד אלכסנדר לוקשנקו, שרצה לקשור את כלכלתה החלשה של ארצו בכלכלת הפדרציה הרוסית, לבין בוריס ילצין, שעמד תחת לחצם של יריביו הפוליטיים, שתמכו באיחוד מלא בין רוסיה ובלארוס. הצעה דומה הציע בעבר נשיא קזחסטן, נורסולטאן נזרבייב, שהיה בעל חזון ליצירת "איחוד אירואסיאתי". חזונו של נזרבייב התגשם כשהאיחוד החל לפעול בשנת 2015.
עם זאת, טיבה של הישות שיצרו האמנות מעורפל למדי. "האמנה ליצירת מדינה מאוחדת של רוסיה ובלארוס" היא האחרונה שנחתמה, ב-8 בדצמבר 1999, ובה מוצהר על כוונה עתידית להשיג בסופו של דבר פדרציה בנוסח ברית המועצות עם נשיא משותף, פרלמנט משותף, דגל וסמל משותפים, המנון, חוקה, צבא, אזרחות, ומטבע משותפים. האיחוד הנוכחי אושר על ידי הדומה הרוסית ב-22 בדצמבר 1999 והאספה הלאומית של בלארוס ב-6 בינואר 2000, שהוא המועד בו נכנסה האמנה לתוקף, והאיחוד בין המדינות קם והיה.
מוסדות משותפים והמסגרת החוקית.
על פי אמנות האיחוד השונות היו צריכים להיווצר המוסדות הבאים:
על פי האמנה כל מדינה שומרת על ריבונותה הן כלפי פנים והן כלפי חוץ, ומכאן שרוסיה ובלארוס ממשיכות להיות אחראיות לחלוטין לענייניהן הפנימיים וליחסי החוץ שלהן. האיחוד כשלעצמו אינו יכול לטעון לייצוג במוסדות חיצוניים או לבטל חקיקה או החלטות ממשלה של חברותיו, פרט למקרים נדירים המופיעים באמנת האיחוד. ככזה, האיחוד מזכיר יותר קונפדרציה מסוג האיחוד האירופי.
פאבל בורודין הוא כיום מזכיר האיחוד. הוא מונה לראשונה על ידי מועצת המדינה העליונה ב-26 בינואר 2000 לתקופת כהונה בת ארבע שנים שהוארכה ב-2004 וב-2008.
התפתחויות.
נראה כי זמן קצר לאחר אישור האיחוד איבדו המדינות החברות בו את העניין באיחוד, כאשר בתחילה רוסיה, ולאחר מכן בלארוס, החזירו את מנגנוני המכס בין שתי המדינות ב-2001, ובזאת סיימו את איחוד המכס שהיה התוצר המעשי הבולט של האמנות. נעשו תוכניות לביסוס מטבע משותף, אך אלו נדחו כמה פעמים. בלארוס ורוסיה שמרו על סמליהן הלאומיים ולא יצרו סמלים משותפים לשימוש האיחוד. שיר בשם "איחוד האומות הריבוני" (Державный союз народов) הוצע כהמנון לאיחוד. השיר, המבוסס על המנון ברית המועצות מתייחס לאיחוד רחב יותר מזה של רוסיה ובלארוס.
בתחילה הבטיח אלכסנדר לוקאשנקו כי מטבע משותף ייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2004, אך הדבר לא בוצע, ונדחה מספר פעמים.
מדינות נוספות בברית המועצות לשעבר הביעו את רצונן להצטרף לאיחוד, אם כשותפות מלאות ואם בתנאי איחוד המכס. ביניהן נמצאות קזחסטן, קירגיזסטן, מולדובה, ואף סרביה (שמעולם לא הייתה תחת שליטה רוסית).
ב-15 בדצמבר 2006 החלו שיחות על חידוש ביצוע אמנת האיחוד, אך לאחר זמן מה חלו עיכובים נוספים. בינואר 2007 טען לוקאשנקו כי מטרתם של הרוסים הוא צירוף בלארוס לפדרציה הרוסית ואובדן עצמאותה לחלוטין. באוקטובר 2007 הכריז ראש ממשלת רוסיה ויקטור זובקוב כי תקציב האיחוד יוגדל בעשרה אחוזים בשנת 2008, על מנת לספק מימון ראוי לפרויקטים משותפים. הצהרה זו הביאה להשערה כי רוסיה חידשה את עניינה באיחוד. פגישה בין בורודין ובין לוקאשנקו ובין ולדימיר פוטין ששימש אז כנשיא הפדרציה הרוסית, במינסק בדצמבר 2007 חיזקה השערה זו. על פי בורודין נדונה בפגישה הקמת הפרלמנט המשותף, והסדרי המעבר הדרושים לשם כך. כן נדונו עניינים הקשורים באנרגיה ובמסחר.
במהלך שנת 2010 לאור התקררות של היחסים בין המדינות קידום הפרויקט למעשה הופסק. בשנת 2011 הדיונים חודשו אך ללא מעשים של ממש.
בינואר 2019 נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגשו בסוצ'י ודנו ביחסים בין המדינות. במסיבת עיתונאים משותפת חשף לוקשנקו שהוא מוכן לאיחוד עם רוסיה.
טלפון סלולרי כשר
יריד רנסאנס
יריד רנסאנס או פסטיבל רנסאנס הוא יריד אשר נערך בחוץ בחודשי הקיץ בסופי השבוע, בעיקר בארצות הברית. היריד מכיל אטרקציות שונות, בדרנים מחופשים, מתקני שעשועים, הצגות תיאטרון, אומנות ומלאכות יד למכירה, דוכני מזון – כולם באווירת תקופת ימי הביניים. כל הבדרנים ביריד לבושים בבגדי תקופת ימי הביניים. ירידי הרנסאנס מעודדים גם את המבקרים להגיע ליריד מחופשים בבגדי ימי הביניים או בתחפושות מעולם הפנטזיה.
חלק מהירידים אף מציעים מתחם למחנאות לטובת המבקרים אשר מעוניינים להישאר יותר מיום אחד.
לעיתים רבות ירידים מסוימים בוחרים להתמקד בתקופה היסטורית מסוימת, לרוב תקופת המלכות של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. ירידים אחרים בוחרים להתמקד בתקופה מוקדמת מעט יותר כגון תקופת המלכות של הנרי השמיני, מלך אנגליה או בתקופת ימי הביניים במדינות אחרות כגון צרפת. חלק מהירידים אף מתמקדים בתקופות מוקדמות יותר – כגון תקופת הויקינגים או תקופות מאוחרות יותר כגון שודדי הים של המאה ה-18.
ג'ו ג'ונאס
ג'וזף אדם "ג'ו" ג'ונאס (באנגלית: Joseph Adam "Joe" Jonas; נולד ב 15 באוגוסט 1989). הוא זמר-יוצר ושחקן אמריקאי. הוא סולן להקת DNCE, ושל להקת הפופ-רוק "האחים ג'ונאס" אשר התפרקה ב-2013 והתאחדה שוב בשנת 2019.
ביוגרפיה.
ג'ונאס נולד בקסה גרנד, אריזונה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-פנטקוסטלית. אביו, פול קווין ג'ונאס, הוא מוזיקאי ולשעבר כומר בכנסיית Assemblies of God. אימו דניס (לבית מילר) היא מורה לשפת הסימנים לשעבר וזמרת. לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בוויקוף שבניו ג'רזי ולאחר מכן עברו האחים ללוס אנג'לס. לו שלושה אחים, קווין ג'ונאס, ניק ג'ונאס, ופרנקי ג'ונאס.
קריירה.
2005–2007: הצלחה עם האחים ג'ונאס.
בשנת 2005, ג'ו, קווין וניק הקליטו את השיר "Please Be Mine", השיר הראשון של הלהקה. למשמע השיר, נשיא חברת התקליטים קולומביה, סטיב גרינברג, החליט להחתים את האחים כלהקה. בתחילת דרכה, שם הבמה של הלהקה היה "הבנים של ג'ונאס" לפני ששינו אותו ל"האחים ג'ונאס". בזמן שעבדו על אלבום האולפן הראשון שלהם, הלהקה הופיעה לאורך שנת 2005 עם אמנים כמו קלי קלרקסון, ג'סי מקרטני, והבקסטריט בויז, בין היתר. הלהקה הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Mandy", בדצמבר 2005.
האלבום תוכנן בתחילה לצאת בפברואר 2006, אם כי שינויים בהנהלה בקולומביה רקורדס הובילו לעיכובים רבים ביציאת הפרויקט. במהלך תקופה זו, הלהקה החלה להופיע בפסקולים שונים הקשורים לערוץ דיסני והופיעה עם אלי ואייג'יי במהלך שנת 2006. אלבום הבכורה של הלהקה, It's About Time, יצא ב-8 באוגוסט 2006. האלבום לא קודם ושווק על ידי חברת ההקלטות, שלא היה לה עניין נוסף בקידום הלהקה.
הסינגל השני של האלבום, "Year 3000", שודר בערוץ דיסני בתחילת שנת 2007. מכשלא היו מרוצים מאופן הוצאת האלבום, הלהקה קיוותה לעזוב את קולומביה רקורדס ולמצוא חברת תקליטים חדשה; מאוחר יותר אושר בשנת 2007 כי החוזה עם קולומביה הופסק. האלבום המשיך ומכר בסך הכל כ-67,000 עותקים בארצות הברית.