חוקי הנישואים למוסלמים ברשות הפלסטינית נקבעו על פי האסכולה החנפית, המתירה במפורש פוליגיניה (נישואים של גבר למספר נשים). עם זאת, אישה יכולה לציין בחוזה הנישואים שהיא איננה מתירה לבעלה לשאת נשים נוספות במהלך נישואיהם. אם הבעל נושא אישה נוספת בניגוד לחוזה הנישואים, האישה רשאית לעתור לגירושים. על פי חוקי האסלאם, גבר הנשוי למספר נשים חייב לשתף את כל נשותיו באופן שוויוני, ולספק לכל אישה מגורים בנפרד. כמו כן, גבר חייב להכריז על מצבו המשפחתי במעמד הנישואים.
פוליאנדריה (נישואים של אישה למספר גברים) אסורה על פי חוקי האסלאם.
ברצועת עזה, החוק המצרי שחוקק בתקופת הממשל הצבאי התיר נישואים לנשים מגיל 9 ולגברים מגיל 12. הקאדי הפלסטיני הראשי הוציא ב-1995 החלטה מנהלית עדכנית, לפיה מותר לנשים להינשא מגיל 15 ולגברים מגיל 16, כמו בחוק הירדני. כל הגילאים מחושבים על פי לוח השנה המוסלמי.
הרשות הפלסטינית מנסה בשנים האחרונות לגבש חוקי מעמד אישי עדכניים.
אבדייה ורשאייביץ'
אַבְדִיָּה וְרְשָׁאיֵבִיץ' (בבוסנית: Avdija Vršajević; נולד ב-26 במרץ 1986) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת המגן הימני והקשר הימני בקבוצת אומרנייספור הטורקית. לזכותו 17 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה.
קריירה.
ורשאייביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של עיר הולדתו TOŠK טשאנז, ובה שיחק בשנות הבוגרים הראשונות שלו לפני שעבר לז'לייזניצ'אר סרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה בשנת 2004. לאחר עונה אחת בסרייבו עבר לצ'ליק זניצה מאותה הליגה.
בשנת 2007 חתם ורשאייביץ' בספרטה פראג מליגת העל הצ'כית, אולם לא שיחק בשורותיה אלא הושאל לקבוצות אחרות, תחילה לקלאדנו ולאחר מכן לטאטראן פרשוב, בה חתם לאחר מכן. בפרשוב שיחק שתי עונות, שלאחריהן חזר לצ'ליק זניצה לעונה אחת. בשנת 2012 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, איתה זכה בגביע הקרואטי ובסופר קאפ המקומי. לקראת עונת עבר לאוסמנליספור הטורקית.
לזכותו של ורשאייביץ' הופעה אחת בנבחרת הצעירה, ובשנת 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בניצחון 0-3 במשחק ידידות מול . ורשאייביץ' נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014, שבו כבש שער במשחק השלישי בשלב הבתים נגד .
יעקב ברוכין
הרב יעקב ברוכין (נקרא גם ר' יעקב קארלינער, או ר' יעקב שיק; ה'תקמ"א, 1780 - י' בכסלו ה'תר"ה, נובמבר 1844) היה רב ליטאי, רבה של קרלין. נודע על שם ספרו משכנות יעקב.
ביוגרפיה.
נולד לרבי אהרון ממינסק שהיה בנו של רבי ברוך משקלוב, תלמיד הגאון מווילנא. בצעירותו נשלח ללמוד בישיבת וולוז'ין והיה לתלמידו המובהק של מייסד וראש הישיבה ר' חיים מוולוז'ין.
לאחר עוזבו את הישיבה עסק במסחר אך לאחר זמן שבו ראה ברכה במסחרו, ירד מנכסיו והסכים לשמש כרב בעיירה דויד-הרדוק.
משם עבר ושימש כרב בקהילת קרלין הסמוכה לפינסק. בקהילה זו שימש ברבנות עד יום מותו. לאחר מותו, החליף אותו בתפקיד הרבנות אחיו יצחק מינקובסקי מקרלין, מחבר הספר קרן אורה. שניהם נקברו בקרלין ועל קברם הוצבה מצבה משותפת.
משנתו ההלכתית.
הרב ברוכין נודע בתקופתו כאחד מגדולי הפוסקים במזרח אירופה.
ספרו הידוע הוא שו"ת משכנות יעקב. בספר זה הוא דן בסוגיות הלכתיות בכל רחבי התלמוד. הוא נשא ונתן עם רבים מגדולי דורו ובהם רבי אפרים זלמן מרגליות מברודי, רבי שלמה איגר, רבי דוד לוריא ואחרים. הוא מצוטט בספרי פוסקים רבים ביניהם ספריו של ידידו רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנא, המשנה ברורה ורבים אחרים. הספר נדפס לראשונה בווילנה, תקצ"ח (1837), ובמהדורה חדשה בירושלים, תש"כ (1960), ותשל"ט (1979).
ספרו השני הוא "קהלת יעקב" שנדפס בווילנה בשנת תר"ז (1847) על ידי בנו אלכסנדר, שנתיים אחר פטירתו. ספר זה מכיל גם הוא שאלות ותשובות וחידושים על מסכתות מסדר זרעים ומועד. נדפס גם הוא במספר מהדורות צילום.
בסגנון תשובותיו הוא מזכיר את שיטת רבו שלמד בוולוז'ין. בתשובות רבות הוא מחדש חידושים משלו, ואינו מהסס לחלוק על פוסקים חשובים וקודמים לו.
בהלכות עירובין פסק שאין לסמוך על עמודי הטלגרף שיוכלו לשמש כצורת הפתח, כיוון שלא הותקנו לשם זה
תשובתו המפורסמת היא בעניין רשות הרבים בימינו, בזאת הוא חולק על רבים מהפוסקים וקובע שאין לסמוך על כך שרשות הרבים היא אך ורק מקום העוברים בה שש מאות ריבוא (שש מאות אלף). בתשובה זו הוא נכנס לוויכוח ממושך עם הבית אפרים.
התיר להרכיב תפוח עץ במין תפוח הנקרא "תפוח יערי" שפירותיו אינן אכילים ולא אסר (כפוסקים אחרים) משום איסור כלאיים
הרב ברוכין היה מעורב בשתי מחלוקות גדולות שהתרחשו במאה ה-19 בין מדפיסי התלמוד הבבלי. במחלוקת בין מדפיסי קאפוסט וסלאוויטא, בה הוא פסק שהאיסור על הדפסת ספרים קיים כל זמן שלא נמכרו כל אותם ספרים, ומרגע שנמכרו הספרים, פג תוקף הסכמת הרבנים על איסור הדפסה נוסף. במחלוקת בין מדפיסי סלאוויטא למדפיסי וילנא הוא היה בין מצדדי המדפיסים בווילנא, בניגוד לדעת רוב רבני גליציה ופולין.
ראשית לימודים
ראשית לימודים (בשם הכותר: ראשית לִמודים: כולל עשר שערים בחכמות לִמודיות וטבעיות) הוא ספר מדע עברי מאת ברוך לינדא שראה אור במחצית השנייה של המאה ה-18 (חלקו הראשון ראה אור בברלין בשנת תקמ"ט-1788, והשני בדסאו בשנת 1810; שני חלקי הספר נדפסו יחדיו ב-1869 בלמברג).
הספר נכתב במקורו כספר לימוד, אולם בשל אופיו האנציקלופדי היה לאנציקלופדיה מדעית פופולרית בקרב יהודים מאז הופעתו של חלקו הראשון ובמשך קרוב ל-100 שנה. לדברי חוקר תנועת ההשכלה, שמואל פיינר היה הספר "ספר המדע החשוב והמעודכן ביותר בארון הספרים העברי בשלהי המאה השמונה עשרה".
אופי הספר ומבנהו.
לינדא בן ה-30 נענה לקריאתו של נפתלי הרץ וייזל לספק למערכת החינוך היהודית-משכילית ספר להוראת מקצועות מודרניים וחיבר את הספר במגמה להעשיר את ארון הספרים המדעי בעברית בראשית תקופת ההשכלה היהודית. הספר חובר בהשראת ספרי הלימוד של תנועת הפילנתרופיניזם שצמחה בתקופת הנאורות בגרמניה.
מטרתו המוצהרת של הספר הייתה להיות ספר לימוד שיחבב על הילדים את המדעים וקהל היעד שלו היה תלמידי בתי ספר משכיליים כגון "חינוך נערים" בברלין. הספר היה חומר הוראה מעשי, אך גם הצהרה שילדי היהודים לא ייפלו עוד בידיעותיהם את עולם המדע מילדי אומות העולם:
הספר נחלק לעשרה מדורים בשני חלקים. החלק הראשון כלל ידע בתחומי אסטרונומיה; תולדות הטבע – ובמסגרת זו זואולוגיה ("מסיפורי הטבע מבעלי חיים, סוגיהם מיניהם, מקום תנוחתם וסגולתם", בלשונו של לינדא), בוטניקה ("מסיפורי הטבע ממיני צמח: פּפלַאנצן-רַייך [=גרמנית: 'ממלכת הצמחים']") ומינרולוגיה ("ממיני דומם ומחצוב: שטיין-רייך [='ממלכת האבנים']"); אנטומיה אנושית ("מאדם, מיניהו, איכותו וכמותו, בניַן גופו, עצמיו, גידיו, תנועת דמו וקצת מחכמת הניתוח"); גאוגרפיה וקלימטולוגיה. החלק השני כלל ידע בפיזיקה, מכניקה וכימיה. מחצית החלק הראשון הוקדשה לתולדות הטבע, וכמחצית מהעמודים שהוקדשו לטבע מונים את בעלי החיים לפי שיטת המיון של לינאוס. שליש מן החלק הראשון הוקדש לגאוגרפיה ובו הצגה שיטתית ומפורטת של כל מדינות אירופה של זמנו.
הספר נכתב בעברית. ללשון העברית היו אמנם מונחים במתמטיקה ואסטרונומיה בזכות העיסוק במדעים אלה בעברית של ימי הביניים, אך היא הייתה דלה מאוד במונחים בתחום יתר מדעי הטבע ומדעי המדינה. למתן שמות ומונחים השתמש לינדא בשמות מן המקרא והגמרא ובתחדישים המבוססים על תרגום שאילה מגרמנית עבור בעלי חיים ונושאים שלא נודעו למחברים עבריים לפני כן. כך למשל שמו של הקרנף בגרמנית הוא Nashorn (קרן-אף), ולינדא חידש ותרגם זאת מילולית ל"קרן החוטם". רבים מחידושי המילים של לינדא בספר זה נותרו בשפה העברית לאורך דורות, וחלקם עד ימינו.
במקום הסכמה רבנית צירף לינדא לספרו הקדמות מאת הרופאים וחוקרי הטבע היהודים-גרמנים מרכוס אליעזר בלוך ("האדון הרופא החכם החוקר הטבעי המפואר") ומרכוס הרץ ("האדון הרופא החוקר הפילוסוף הטבעי המפואר").
עדות לרמת העדכניות של הספר היא האזכור הראשון של כוכב הלכת אורנוס בעברית. כוכב הלכת החדש התגלה על ידי ויליאם הרשל רק כשבע שנים לפני הופעתו של הספר: "והנה בשנת תקמ"ח 1781 למספר הנוצרים נגלה לעין אחד מחכמי החוזי[ם] במדינת ענגלאנד [=אנגליה] אור כוכב אחד אשר יסובב בלכתו לשמש / אך הוא רחוק במאֹד מאוד ממנו / עד כי לא נוכל לדעת עוד זמן סִבובו מרחקו וגדלו / והוא קרא אותו בשם (אוראנוס)".
הדפסות והוצאות לאור.
לינדא הוציא את חלקו הראשון של ספרו בהוצאת חברת חינוך נערים ("חברת שוחרי הטוב והתושייה") בשיא פריחת ההשכלה בברלין וזכה להדים חיוביים ביותר מחוג "המאסף". עורך "המאסף", יצחק אייכל, כתב רשימת ביקורת שבה הפציר במשכילים לרכוש אותו כדי שלינדא יוכל להוציא לאור גם את החלק השני וללוותו באיורים והמחשות:
ואולם, קשיים שונים הקשו על לינדא להוציא לאור את חלקו השני של הספר: חבורת המשכילים המוקדמים התפוררה בשנות ה-90 של המאה ה-18; המלחמות הנפוליאוניות ערערו את הכלכלה; ועלותו של ספר מאויר כרצוי הייתה גבוהה מאוד. בנוסף, חלק מנמעני הספר למדו כבר גרמנית ולטינית ויכלו להשיג את ידיעותיהם המדעיות בספרות מקור חדישה יותר. החלק השני נדפס לבסוף בשנת 1810 (ה'תק"ע) על ידי התגייסותם של מורים מבית הספר המשכילי בדסאו, משה (בן-אורי) פיליפסון ויוסף וולף (וואלף).
בשנת 1815, לאחר קונגרס וינה, ששינה את מפת אירופה, עלה צורך לעדכן את חלקו של הספר העוסק בגאוגרפיה ולפיכך הוא נדפס בפעם השלישית בדפוס דפוס רפאל נפתלי הירץ ובנו אהרן שלמה שפירא בקרקוב, בתוספות ושינויים בחלק המתאים.
התקבלות ותפוצה.