בפרקים הראשונים מוצגת אן שרלי היתומה, השומעת כי עומדים לאמץ אותה. אן מחכה בתחנת הרכבת ושם פוגשת במת'יו קתברט, אשר לוקח אותה אל "חוות הגגות הירוקים". אן מתלהבת מהמקום ומתיידדת עם מת'יו בדרכה לשם. בהגיעה אל ביתה החדש, היא מגלה כי אימוצה היה טעות, ושמרילה, אחותו של מת'יו, רצתה מראש ילד שיעזור לאחיה בעבודתו ולא ילדה, ולכן היא שוקלת להחזירה לבית היתומים. לבסוף, מרילה מוקסמת מאן ומחליטה לבסוף להשאיר אותה. את פתיח הסדרה שרה אפי בן ישראל.
אגודת מכבי חיפה
דרשו
356 לפנה&quot;ס
21 לפנה&quot;ס
הרחבה רדיקלית
במתמטיקה, ובעיקר בתורת גלואה, הרחבה רדיקלית היא הרחבת שדות הנוצרת על ידי סיפוח של ביטוי שורשי לשדה הבסיס. לדוגמה, השדה formula_1, המתקבל מסיפוח השורש הרביעי של 7 לשדה המספרים הרציונליים, הוא הרחבה רדיקלית (מממד 4) של formula_2, וגם הרחבה רדיקלית (מממד 2) של formula_3.
הרחבות רדיקליות הן מן הפשוטות ביותר בהרחבות של שדות, והמשפט המרכזי של תורת גלואה מאפיין את ההרחבות המתקבלות באמצעות שרשרת של הרחבות כאלה.
הרחבה רדיקלית אפשר לתאר גם באמצעות הבניה הסטנדרטית של חוגי מנה. אם formula_4 הוא שדה והפולינום formula_5 אי--פריק מעליו, אז formula_6 הוא הרחבה רדיקלית של formula_4, הנוצרת מסיפוח השורש ה-formula_8-י של formula_9. כל הרחבה רדיקלית אפשר לתאר באופן כזה.
כאשר formula_4 כולל שורשי יחידה מסדר formula_8, כל הרחבה ציקלית מממד formula_8 מעל formula_4 היא הרחבה רדיקלית, ולהפך - כל הרחבה רדיקלית היא ציקלית. בהיעדר שורשי יחידה, ההרחבות הרדיקליות אפילו אינן נורמליות. מעל שדות ממאפיין formula_14, הרחבה רדיקלית מממד formula_14 אינה ספרבילית.
המשפט המרכזי של תורת גלואה
העין של רע
העין של רע או העין של הורוס על פי שמה היווני היא מושג מתוך המיתולוגיה המצרית המגולל את בריאת האנושות.
המסורת מספרת כי אתום שלח את עינו לחפש אחר שני ילדיו האבודים של נו, אבי האלים, ברחבי תבל. משבוששה לחזור יצר לעצמו אתום עין חדשה. לאחר שילדיו חזרו עם העין אתום בכה מתוך שמחה ומדמעותיו נוצרה האנושות.
העין הראשונה הבחינה כי אתום החליף אותה באחרת וכעסה עליו. כדי לפייס אותה הוא העניק לה מיקום מיוחד- מרכז מצחו, משם היא שלטה עמו על הארץ.
סיפור אחר על העין, אשר קושר אותה להורוס, מספר שהורוס נלחם נגד סת כנקמה על כך שסת הרג את אביו; סת פגע בעינו ואימו הכינה לו עין חדשה מאור ירח.
סמל העין מצויר כעין אנושית עם עיטור מעוגל בתחתיתה- המיוחס לפלומת בז.
במצרים העתיקה הוא ייצג חיים טובים - עושר, אושר, בריאות וכדומה - לחיים ולמתים כאחד.
השתמשו בו כקמע וסמל החל בטבעות, שרשראות, חריטה באבן, כלי חרס וכלה בקמעות שהצמידו לתכריכי המתים.
כל חלק של ציור העין שימש כמסמל שבר אחר: 1/2 מזוהה עם הצד הימני של גלגל העין, 1/4 עם האישון, 1/8 עם הגבה, 1/16 עם הצד השמאלי של גלגל העין, 1/32 עם הספירלה ו-1/64 עם הדמעה. במערכת השברים של העין של הורוס נעשה שימוש במהלך שנים רבות כדי לרשום מרשמים, וכדי לספור תבואה ואדמה.
367 לפנה&quot;ס
405 לפנה&quot;ס
צבע אקריליק
דולר ניו זילנדי
דולר ניו זילנדי (NZD) הוא ההילך החוקי של ניו זילנד. הוא משמש גם במספר מדינות אי ואיים נוספים באזור: ניואה, טוקלאו, פיטקרן, וכמטבע עיקרי באיי קוק (לצד דולר איי קוק). הדולר הניו זילנדי מסומן בסימן $, או לחלופין NZ$ כדי להבדילו ממטבעות אחרים המסומנים בסימן הדולר.
הדולר הניו זילנדי מתחלק ל-100 סנט. כיום קיימים מטבעות בערך של 10, 20 ו-50 סנט, וכן 1 ו-2 דולר ושטרות בערכים של 5, 10, 20, 50 ו-100 דולר. בעבר היו קיימים מטבעות בערך של 1, 2 ו-5 סנט וכן שטרות בערך של דולר אחד ושני דולר, אך הם הוצאו מהמחזור. השטרות עשויים מפולימר פלסטי על מנת להגדיל את עמידותם ולהקשות על זיופם. כמו כן בכל שטר משובץ חלון שקוף כאמצעי ביטחון נוסף.
דולר ניו זילנד
מצלמות אבטחה
גשר רמאגן
זנזיבר (ארכיפלג)
זנזיבר הוא ארכיפלג בריבונות טנזניה, השוכן באוקיינוס ההודי. הארכיפלג מורכב מ-75 איים. שלושת האיים הגדולים הם זנזיבר (או בשמו הסוואהילי: אוּנגוּגָ'ה), פמבה ומאפיה. עם האיים הקטנים יותר נמנים פריזון איילנד ("אי בית הסוהר"), בָּאוֶוה, צָ'פְּוָואנִי, צ'וּמְבֶּה, מְנֶמְבָּה ומִיסָאלִי.
האיים שטוחים יחסית, וגובהה של הפסגה הגבוהה ביותר בה, הנמצאת באי זנזיבר, היא כ-130 מ' מעל פני הים.
באיים זנזיבר ופמבה שכנה בעבר סולטנות זנזיבר, שהפכה בהמשך לפרוטקטורט בריטי, ולמדינה עצמאית קצרת ימים, עד לאיחודה עם טנגניקה והקמת הרפובליקה המאוחדת של טנזניה. לעומתם, מאפיה נחשב לחלק מטנגניקה, ולפיכך גם היה בעבר חלק ממזרח אפריקה הגרמנית ומהמושבה הבריטית טנגניקה. גם לאחר האיחוד, נהנים האיים זנזיבר ופמבה מאוטונומיה, בעוד מאפיה שייך אדמיניסטרטיבית למחוז פְּוָואנִי שביבשה.
אל-עיזרייה
שעיר לעזאזל (חברה)
שעיר לעזאזל (באנגלית: "scapegoating", מהמילה "Scapegoat") היא פעולה של הטלת אשם באדם או קבוצת אנשים והצבעה עליהם כ"שעיר לעזאזל" - כאשֵמים ונושאים באחריות למצב שלילי, בין אם הם הגורמים לו ובין אם לא.
כללי.
ביהדות, מקור המונח "שעיר לעזאזל" הוא בטקס שילוח השעיר (התיש, זכר העז) ביום הכיפורים אל הצוק המכונה "עזאזל". השעיר כיפר על חטאי בני ישראל ביחד עם השעיר האחר, שהוקרב בבית המקדש.
משמעותו הסוציולוגית והפסיכולוגית של הביטוי, הנובעת ממשמעותו הדתית, היא "חף מפשע המואשם בפשעי אחרים ונדרש לכפר עליהם".
הטלת אשם היא מהלך המקובל לא רק ביחס לקבוצות מיעוט, אלא ביחס לכל קבוצת מתחרים שונה. אולם כאשר מדובר במיעוט שכוחותיו אינם שווים, ושאין ביכולתו להגן על עצמו, התופעה קלה ומתבקשת יותר.
אלבר ממי, בספרו "הגזענות", מאפיין את התופעה כשיח שאינו מחויב ללוגיקה או להיגיון. השעיר לעזאזל עשוי להיות מואשם באחריות לדברים והיפוכם. לפי ממי, הטלת האשם היא חלק בלתי נפרד מהשיח הגזעני. ניקוז האשם בזר השונה מאפשרת את גיבוש הקבוצה ואת ליכוד השורות.
שימוש בשעיר לעזאזל נפוץ גם כיום, בתקופה המודרנית. בפוליטיקה למשל, מהווה הטלת אשם כלי חשוב בתעמולה, המיועדת לגבש את התומכים מסביב לאדם או לרעיון.
בטיפול משפחתי ובטיפול קבוצתי מתואר השעיר לעזאזל באמצעות המונח מטופל מזוהה המתאר אדם המזוהה עם הקושי הנפשי של משפחתו או קבוצתו. האדם נבחר באופן בלתי מודע לשאת את התפקיד של נושא החולי ובדרך זו הוא מייצג את הקונפליקט הפנימי ולעיתים מאפשר להסב את תשומת הלב מהבעיה אליו, ובכך מקל על הכחשתה.
שימוש בשעיר לעזאזל במהלך ההיסטוריה.
עלילות הדם.
עלילות הדם היו שקרים שהפיצו שונאי יהודים על היהודים, ששימשו כתירוצים להצדקת פרעות הדמים, הרציחות, הגירושים והרדיפות, שהיו מנת חלקו של העם היהודי בתקופת הגלות. בהיסטוריה של העם היהודי שימשו עלילות הדם כגורם שברוב המקרים הצליח לאחד את הסביבה הנוצרית כנגד הזר היהודי, ובכך לגבש את הקהילה.
משפטי המכשפות בסיילם.
אחת הדוגמאות המפורסמות לשימוש בשעיר לעזאזל כגורם מלכד היא ציד המכשפות בסיילם בשנת 1692. באותה תקופה היו יישובי הספר של אמריקה החדשה נתונים במלחמת התשה קשה עם האינדיאנים המקומיים שהתגוררו בסמוך. חלקם של תושבי העיירות נפצעו, נהרגו ואף נלקחו בשבי. הילודה המרובה וגדילתן הטבעית של המשפחות גרמה למחסור בקרקעות הזמינות, ולכן למריבות וסכסוכים שונים. גביית המיסים מטעם ממלכת אנגליה ששלטה במושבות הכתר, הייתה תקיפה והגבירה את הלחץ. השעיר לעזאזל ששילם את המחיר הכבד, במקרה זה, היו תשע-עשרה נשים שהואשמו בכישוף, ונידונו למוות.
התעמולה הנאצית.
התעמולה הנאצית, בראשית המאה העשרים, הייתה מאפיין ייחודי של המפלגה הנאצית, ושל החיים ברייך השלישי. תעמולה זו הייתה חובקת כל. היא כללה שימוש באמצעים טכנולוגיים חדישים לזמנם - הרדיו והקולנוע, כמו גם בעצרות המונים, בדגלים ובסמלים, ליצירת שפה חזותית ורעיונית ייחודית לנאציזם, שמטרתה - השלטת אורח המחשבה הנציונל-סוציאליסטי הלאומני והגזעני על כל הכפופים למרות הרייך השלישי, בכל אספקט של חייהם. התעמולה הנאצית השתמשה ביהודים כשעיר לעזאזל וכמקור לכל צרותיה של גרמניה. שימוש זה בהטלת אשם קבוצתית גבה את המחיר הכבד ביותר: כשישה מיליון יהודים, שהם כשליש מהעם היהודי, נרצחו בשואה.
זנזיבר (פירושונים)
פיונה שואו
איל כפכפי
קווי 67'
העין של הורוס
משתן
מְשַתֵּן (באנגלית: Diuretic substance) הוא כל סוג של תרופה או חומר הגורמים להגדלת נפח השתן שמופרש מהכליות. תרופות משתנות פועלות על הנפרון באזורים שונים שלו. הן פועלות על ידי הפחתה של ספיגת מלחים ומים מחלל צינור הנפרון אל מחזור הדם. כך מוגברת כמות המלחים והמים המופרשים מנפרוני הכליה לדרכי השתן. הפעילות המשתנת גורמת, בנוסף לסילוק מים מהגוף, גם לשינויים במאזן המלחים בגוף. תרופות וחומרים משתנים משמשים לטיפול ביתר לחץ דם, אי ספיקת לב, לחץ עיני מוגבר, שחמת הכבד, בצקת ומחלות כליה שונות.
קיימות חמש קבוצות של חומרים משתנים:
מאפיינים.
תרופות משתנות נבדלות זאת מזאת על פי מספר פרמטרים:
הנפרון הוא היחידה התפקודית של הכליה שאחראית למרבית פעולותיה של הכליה. הנפרון מחולק למספר מקטעים חשובים: גופיף הכליה והפקעית, האבובית המפותלת המקורבת, לולאת הנלה, האבובית המפותלת המרוחקת והצינור המאסף.
תרופות משתנות פועלות על אזורים שונים בנפרון ובכך נגרמת הפעילות המשתנת שלהן.