מקור השם קורספונדנט הוא מהנוהג שהיה בזמנו באירופה לשלוח מידע מעין זה באמצעות רשתות הדואר.
מבחינים בסוגים שונים של כתבי שטח:
תיאור עבודתו של קורספונדנט מופיע בספרו של ז'ול ורן "מיכאל סטרוגוב". מתוארת מלאכתם של שני קורספונדנטים בימי הפלישה הטטרית לסיביר וניתוקה מעיר הבירה. שליח הצאר יוצא בשליחות לסיביר ושני הקורספונדנטים יוצאים בעקבותיו.
Observe &amp; Control
Observe &amp; Control הוא הרכב EBM מישראל, הוקם בשנת 2002 בעיר תל אביב.
ביוגרפיה.
ההרכב Observe &amp; Control הוא פרויקט מוזיקלי של המוזיקאי תום כהן (הידוע בכינוי: גנות') האחראי על הלחנה, שירה והפקת שירי הפרויקט. שמו של ההרכב נלקח מעבודותיו של הפילוסוף הצרפתי, מישל פוקו, בעבר נקרא ההרכב "Xanthippe" על שם אשתו של סוקרטס עד שהתברר שיש להקת סינתפופ אוסטרית בעלת אותו השם.
בשנת 2002 מוציא ההרכב את הדמו הראשון ובאפריל אותה שנה התקיימה ההופעה הראשונה.
במשך השנים ההרכב של הלהקה השתנה כאשר תום הוא החבר הקבוע היחידי.
חברים אחרים הכלולים בין היתר בהרכב הם ששי צור מלהקת Ultras ואורי שגיב (Distention, D-layed).
בשנת 2005 יצא אלבום הבכורה "UTOPIA". האלבום הוא הומאג' לעלייתם ונפילתם של פרויקטים אוטופיים והשלכתם על האינדיבידואלים שלקחו בהם חלק. ניתן לשמוע בשירים את השפעות המוזיקליות של אמנים וז'אנרים שונים כמו סקיני פאפי וAssemblage 23 לפרנק זאפה, והביטלס.
בשנת 2011 יוצא האלבום השני "Stopping Stations" המשלב סגנונות דארק אייטיז ואלקטרו אינדסטריאל ומושפע מהמוזיקה של אחיו המנוח חיים.
אליאס קאנטי
מרווח זך
מרווחים זכים
יוסי קליין
יוסי קליין (נולד ב-4 באפריל 1948) הוא סופר, עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בכפר סבא ב-1948. שירת בצה"ל בחיל הקשר. למד עיצוב גרפי ב"בצלאל". ב-1974 עבר לניו יורק למשך שלוש שנים, ועבד שם כגרפיקאי ומאייר. ב-1979 הקים וערך את המקומון הירושלמי "כל העיר", המקומון הראשון של רשת שוקן.
בשנת 1984 הקים וערך את העיתון היומי "חדשות". העיתון התאפיין בכותרת צבעונית גדולה, עמודי צבע, ושימוש בשפה חדשנית יותר ורשמית פחות. קהל היעד העיקרי של העיתון היה קוראי "ידיעות אחרונות". קליין היה העורך הראשי בעיתון ומקבל ההחלטה בפרסום פרשת קו 300. בנוסף, ערך את המקומון "העיר" למשך תקופה קצרה.
במרץ 2014 יצא לאור רומן ראשון פרי עטו, "על זה לא מדברים", בהוצאת "אחוזת בית".
דעותיו.
הוא מתנגד להתנחלויות ביהודה ושומרון. במאמר דעה באפריל 2017 טען כי הדתיים הלאומיים "מסוכנים יותר מהחזבאללה, מנהגים דורסים ומילדות עם מספריים". המאמר ספג ביקורת רבה במערכת הפוליטית.
קישורים חיצוניים.
על ספרו:
פרנק מלגאשי
סזר פרנק
סֶזָר פְרַנק (בצרפתית: César Auguste Jean Guillaume Hubert Franck) (10 בדצמבר 1822 - 8 בנובמבר 1890) היה מלחין ונגן עוגב יליד בלגיה וממוצא גרמני, אחת הדמויות המרכזיות בעולם המוזיקה הצרפתי במחצית השנייה של המאה ה-19. פרנק נחשב לנציג המוזיקה הרומנטית הצרפתית ולבעל השפעה על התפתחות המוזיקה הצרפתית.
תולדות חייו.
פרנק נולד בלייז' שבבלגיה לאב ממוצא גרמני ולאם גרמנייה. אביו טיפח תקוות להביאו לדרגת פסנתרן קונצרטים ושלח אותו ללמוד בקונסרבטואר בעיר. בגיל שלוש עשרה זכה פרנק בפרס על נגינתו בפסנתר. לאחר זכייתו בפרס עברה המשפחה להתגורר בפריז וב-1837 המשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז. אחרי סיום לימודיו ב-1842 חזר פרנק לזמן קצר לבלגיה, אך ב-1844 חזר לפריז, שם נשאר עד סוף חייו. החלטתו לוותר על קריירה של וירטואוז חוללה מתח ביחסיו עם אביו בתקופה זו.
בשנותיו הראשונות בפריז עבד פרנק למחייתו בהוראת מוזיקה, הן באופן פרטי והן במוסדות חינוך. במשך שלושים שנה עבד כנגן עוגב בכנסיות וזכה למוניטין כמאלתר מעולה. בין השנים 1847 ל-1851 היה נגן העוגב בנוטרדאם דה לורט ומשנת 1851 עד 1858 — בכנסיית סן ז'אן-סן פרנסואה. בתקופה זו התוודע אל עבודתו של אריסטיד קאואייה-קול, בונה עוגבים צרפתי מפורסם, ואף עבד על פיתוח הטכניקה שלו כנגן עוגב ומאלתר.
ב-1858 החל לעבוד כנגן העוגב הראשי של כנסיית סן קלותילד בפריז, שם נשאר עד מותו. בתקופה זו החל לעשות לו שם כמאלתר. עם זאת, הקובץ הראשון של יצירותיו לעוגב יצא לאור רק בשנת 1868, כשפרנק היה בן 46, אף כי הכיל אחת מיצירות העוגב המשובחות ביותר שלו, ה-Grande Pièce Symphonique. משנת 1872 עד מותו כיהן כפרופסור לעוגב בקונסרבטואר של פריז, אך כיתתו הפכה במהירות לכיתת קומפוזיציה. בין תלמידיו היו ונסן ד'אנדי, ארנסט שוסון, לואי ויירן ואנרי דיפארק. כנגן עוגב נודע בעיקר בכישוריו כמאלתר ורבים רואים בו, על יסוד שתים עשרה יצירות חשובות בלבד לעוגב, את גדול המלחינים לעוגב אחרי יוהאן סבסטיאן באך. יצירותיו היו מן המעולות שנכתבו לעוגב בצרפת במשך למעלה ממאה שנים, והניחו את היסוד לסגנון הסימפוני במוזיקה הצרפתית לעוגב. ה-Grande Pièce Symphonique שלו, יצירה בת 25 דקות, סללה יותר מכל אחת אחרת את הדרך לסימפוניות לעוגב של שארל-מארי וידור, לואי וירן ומרסל דיפרה.
ב-1885 השלים פרנק את יצירתו "וריאציות סימפוניות לפסנתר ולתזמורת", יצירה המאופינת במלודיות שבה ובמהלכים הרמוניים לא שגרתיים. היא מסתיימת בפרק המזכיר במבנהו פרק מתוך סימפוניה.
ב-1890, בגיל שישים ותשע, כתב פרנק יצירה לכלי מיתר שהייתה יצירתו הראשונה שזכתה להצלחה מסחרית. גם לאחר שפרסם את יצירתו החשובה "סימפוניה ברה מינור" זכה לביקורות שליליות על יצירותיו. למשל, הקומפוזיטור שארל גונו שאמר "יצירה זו היא אישור לאי יכולת".
בשנת 1890 מת פרנק בפריז, לאחר שנפגע בתאונת דרכים ונפל למשכב. כמעט כל היצירות המפורסמות ביותר נוצרו בשנותיו האחרונות של חייו, והוא זכה לראות את הצלחתו רק בחודשיו האחרונים בלבד.
גוסטב דרפה אמר על פרנק:
"המוזיקה הזו... היא באמת אחותה של התפילה לא פחות משהיא אחותה של השירה: היא מובילה חזרה לשמיים ולעיר המנוחה."
שווא נח
שווא נע
קווארטה
קוארטה
קוינטה
סכונדה
סכסטה
וילון (אנטומיה)
אוקטוה
ענבל
ענבל (לעיתים לְהָאָה) (palatine uvula או uvula) הוא פיסת רקמה התלויה מעל שורש הלשון מגג הפה מאחורי הווילון. יש ויכוחים האם לענבל יש תפקיד ביצירת צליל הקול האנושי, בשילוב עם האוויר הנפלט מהריאות, הלוע, הווילון והלשון. הענבל מתפקד גם כבסיס חיתוך עבור העיצורים הענבליים. יש הטוענים כי הענבל משתתף בסגירה של ה-velopharyngeal port.
יש הטוענים שלענבל אין תפקיד כלל, והם מתבססים על כך שבעת הסרתו אין בעיות בתפקוד הדיבור או הבליעה.
הענבל מורכב מרקמת שריר, רקמת חיבור וקרום רירי. ענבל מוארך עלול לגרום לנחירה, ולדום נשימה בשינה. לעיתים מסירים אותו בניתוח כשהוא גדול מהנורמה.
יש מקרים בהם ניתן לראות ענבל חצוי (uvula bifida). אם זה מולד, זה יכול להעיד על כך שבמקור היו אלה שני שרירים שהתחברו.
ייתכן ומקור השם ענבל הוא מיוונית embolos (יתד).
הסתננות (פלסטינים)
הסתננות לתחומי מדינת ישראל הייתה דפוס התנהלות נפוץ של פליטים פלסטינים החל מהסכמי שביתת הנשק שנחתמו ב-1949 ועד למבצע קדש ב-1956.
ההסתננות הלא אלימה.
פעולות ההסתננות החלו כפעולות לא אלימות של ערביי ארץ ישראל שעזבו במהלך מלחמת העצמאות. במקרים רבים חציית הגבולות הייתה כרוכה בסיכון אישי גבוה למסתננים. בתקופת ההפוגה הראשונה במהלך המלחמה שבו וחזרו תושבים לכפריהם כדי לקצור את שדותיהם. בנימין שפירא, קצין ש"י בגליל העליון המזרחי, תיאר את המצב באזור לאחר תחילת ההפוגה הראשונה במילים הבאות:
יונה רבניצקי (ירחי), חבר קיבוץ בית-השיטה וקצין בגולני, העיר: "כנראה שאין להם מה לאכול והם מסתכנים מחוסר ברירה."
הסיבות להסתננות הבלתי אלימה.
ההסתננות הבלתי אלימה הגיעה מצד כמה סוגים של פליטים:
ההתנגדות להסתננות הבלתי אלימה.
גורמים בממשלת ישראל התנגדו להסתננות בטענה כי היא טומנת בחובה מספר סיכונים למדינת ישראל:
הבעיה המוסרית.
צה"ל שצווה להילחם בהסתננות הבלתי אלימה עמד לא פעם בדילמות מוסריות קשות. מצד אחד מדובר באוכלוסייה אזרחית ומן הצד השני יש חובה לעצור אותה ולשמור על הגבולות. משה דיין ביטא את דעתו בעניין זה בישיבת סיעת מפא"י ביוני 1950: .
ההסתננות האלימה.
הסכנות נוכח ההסתננות האלימה.
בהדרגה קבלה ההסתננות אופי אלים ומטרתה הייתה גנבה, חבלה והרג. ההסלמה לוותה בתחושה שאת פעולות ההסתננות מעודדות מדינות ערב כדי לשמור על מתיחות בגבול ולהבהיר שאין בהסכמי הפסקת האש בסיס להסדר של קבע. בגלל הישנות של ההתקפות והחומרה הרבה שלהם נוצרה בהלה בציבור ובעיקר אצל תושבי היישובים שהיו ממוקמים לאורך הגבולות הארוכים. הבהלה גברה גם בשל הזיכרון הטרי של השואה- מדינת ישראל הייתה אמורה להיות מפלט ומגן לשארית הפליטה ולפליטים היהודים ממדינות ערב, והנה היא הופכת ל"מדינת גטו" כדברי פנחס לבון וגם בה נאלצים יהודים להתמודד עם סכנה יום-יומית. חשוב לציין שלבהלה לא היה קשר ישיר עם מספר הקורבנות או מספר החדירות. בנוסף לכך, ישראל ניצלה את ההסלמה הביטחונית על מנת לדחוף את מדינות ערב למלחמה נוספת, תוצאה רצויה מבחינת הצמרת הביטחונית. לישראל היו שאיפות להתפשטות אזורית ולכיבוש שטחים ש"פוספסו" במלחמת העצמאות. לכן גם מה שכונה פעולות התגמול, הלכו והסלימו בהדרגה על מנת לייצר פרובוקציה.
לקראת 1955 שינתה ההסתננות את מאפייניה והפכה לפעילות טרור. השפעה מיוחדת נודעה לפעילותו המתמשכת של מוסטפא סמואלי בפרוזדור ירושלים ולטבח נוסעי האוטובוס במעלה עקרבים.
השינוי בדפוס התגובה.