פנינה פֵּלאי (Peli; 6 ביולי 1932 – 26 באוקטובר 2006) הייתה פעילת ציבור, מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל, מרצה בתחום לימודי היהדות ומעמד האישה.
ביוגרפיה.
נולדה בניו יורק בשם רבקה פרל הכהן, בת לצבי ולאה הכהן, משפחה מהיישוב הישן בירושלים שירדה לניו יורק בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותה הייתה פעילה בתנועת הנוער הציונית-הדתית "השומר הדתי".
בשנת 1951 נישאה בניו יורק לבן דודה פינחס פלאי-הכהן, ששהה בניו יורק כשליח הסוכנות היהודית. מכיוון ששם חמותה היה זהה לשמה, רבקה, אימצה את שמה השני והחלה להיקרא בשם פנינה (תרגום של פרל). כעבור זמן עלו השניים לישראל והתגוררו בירושלים.
פלאי היא מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל והייתה פעילה לקידום מעמד האישה. בשנות ה-70 התפרסמה כשהקימה בביתה מניין נשים שהתעטפו בטלית ועלו לתורה. בשנת 1996 ארגנה בבנייני האומה בירושלים כנס בינלאומי בנושא "האישה והיהדות, האישה וההלכה", שבו השתתפו ארגונים יהודים ותנועות נשים מכל העולם. פעלה והרצתה למען נשים עגונות ומסורבות גט.
יחד עם בעלה הקימה את "שבת יחד" - שבתות עיון משותפות לציבור הדתי והחילוני. הייתה פעילה בארגון נאמני הר הבית.
ילדיה.
לפינחס ופנינה פלאי ארבעה ילדים: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון, בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי.
מנחם מנדל גלוסקין
מנחם מנדל גלוסקין (ה'תרל"ח, 1878, לויב - י"ג בכסלו ה'תרצ"ז, 27 בנובמבר 1936, לנינגרד) היה רבה של לנינגרד בשנים 1934–1936.
ביוגרפיה.
מנחם מנדל גלוסקין נולד בשנת תרל"ח (1878) לאביו הרב אהרן גלוסקין. באותה שנה אביו נקרא לכהן כרבה של העיירה פאריטש (פריצ'י) בבלארוס. בנוסף למנחם מנדל נולדו לרב גלוסקין שבע בנות. מנחם מנדל סיים בהצטיינות את הישיבה והוסמך לרבנות, כשבמקביל הוא משלים את הלימודים הכלליים. אחרי מות אביו נתמנה לרבה של פאריטש (פריצ'י). ב-1909 נישא לפרידה (פראדיל) בתו של הרב אליעזר רבינוביץ רבה הראשי של מינסק ונכדתו של ה"גדול ממינסק" הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן.
הוא שימש ברבנות בערים פאריטש, פרילוקי, וניזין.
אחרי מות חותנו בשנת תרפ"ד (1924) התמנה לרבה הראשי של מינסק. בן ביתו, מזכירו ואיש סודו באותו תקופה היה הרב אלתר הילביץ. הרב גלוסקין הסמיך רבנים אחרים ביניהם את הרב הילביץ ואת הרב מרדכי שמואל קרול.
במשפט ראווה שהחל ב-28 בפברואר בשנת 1925 במינסק, שאורגן על ידי היבסקציה, וכונה ביידיש "שויחטים-טרסט", היה גלוסקין אחד הנאשמים. כרבה של מינסק הוא השתתף בוועד רבני ברית המועצות. במרץ 1928 היה בין הרבנים שהוחתמו על ידי הג.פ.או. על איגרת שטענה שאין רדיפות של היהדות ברוסיה. הוא שוב חתם בסוף 1928 על איגרת שהכחישה שהחתימה הקודמת ניתנה מתוך לחץ.
בחודש שבט תר"ץ, (פברואר 1930) הוא נעצר באשמת ההשתתפות בקשירת קשר נגד השלטון של הרבנים, ושוחרר בעקבות המחאות של מדינות המערב – במיוחד בהשפעת המברקים שנשלחו על שם מקסים ליטבינוב, ששמש בתפקיד הקומיסר לענייני החוץ של ברית המועצות.
פעמיים גורש מדירותיו שהוחרמו על ידי השלטון המקומי. את צו הפינוי השני קיבל בזמן ישיבתו שבעה באבלות על מות אשתו ואז עבר להתגורר בעזרת הנשים של בית הכנסת.
ב-1934 נענה הרב גלוסקין לבקשת הקהילה היהודית של לנינגרד, לאחר פטירת רבם, לאייש את התפקיד שהתפנה. בקבלת תפקיד זה על עצמו קיווה גלוסקין, שבנותיו תוכלנה לרכוש השכלה גבוהה, למרות שאביהן משמש בתפקיד של "משרת דת" ("служитель культа"), שזכה מצד השלטון הקומוניסטי ליחס משפיל של החרמה. תקוותו זו לא התממשה, ועד שלהי שנת 1936 משפחתו לא הצליחה למצוא מקום מגורים, ובנותיו, לא זו בלבד שלא זכו להתקבל לאוניברסיטה, אלא אף לא יכלו למצוא לעצמן עבודה במשך זמן ממושך. למרות זאת גלוסקין לא עזב את קהילתו בלנינגרד. רק לאחר חודש דצמבר של שנת 1936, כששונתה החוקה הסובייטית, ובוטל המעמד של "משולל הזכויות" ("лишенец"), והושוו זכויותיהם של כל האזרחים - בנותיו של גלוסקין התקבלו לאוניברסיטה.
בלינגרד הוא ניהל תלמוד-תורה וישיבה מקומית במחתרת, והיה שותף לניהול רשת תלמודי תורה וישיבות מחתרתית ברוסיה הסובייטית בהנהגת רבי יוסף יצחק שניאורסון. שמו המחתרתי היה "סדר הדורות", כי רבי יחיאל היילפרין מחבר ספר סדר הדורות היה איש מינסק והרב גלוסקין שימש כרב בעיר זו.
מסופר, שיום לפני פטירתו של גלוסקין ב-1936 הוא עדיין רקד בחתונה חסידית. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "פראוברז'נסקויה" שבסנקט פטרבורג, לא הרחק מבית הלוויות.
מתורתו.
הרב גלוסקין התכתב עם הרב שלמה חיים פרלוב מבראהין, בענייני אישות, יבום וחליצה. ממכתבים אלו נותר מכתב אחד בעניין בכל נפשך ובכל מאודך ובו דן בתורת חמיו.
בובת קש
בובת גרב
בובת גרב היא בובה העשויה גרב (או בגד דומה). כאשר מפעיל הבובה משחיל כף ידו עד לקצה הסגור של הגרב, ניתן ליצור אשליה שהבובה "מדברת". פי הבובה נוצר מהאזור בגרב שבין העקב והבוהן, כאשר האגודל של מפעיל הבובה יוצר את הלסת. בשימוש מינימלי, צורת כף היד יוצרת באופן מיידי צורה של פה, אולם לפעמים הפה מרופד על ידי הצבת חתיכה קשיחה למדי של לבד (לעיתים קרובות עם לשון דבוקה בפנים).
הגרב נמתח באופן מלא, כך שיהיה ארוך דיו כדי לכסות את פרק כף היד של מפעיל הבובה וגם חלק של הזרוע. לעיתים קרובות המפעיל מתחבא מאחורי דוכן ומעלה את ידו מעל הדוכן, כך שרק הבובה נראית לעין. עם זאת, מפעילי בובות גרב רבים עומדים מול הצופים יחד עם הבובות, ומקיימים איתן שיחות תוך שימוש בפתומיות.
כבובת גרב עשויה לשמש גרב או גרבון מכל צבע, וניתן לעטר אותה בתוספות שונות על מנת להעניק לה "אישיות", כמו כפתורים התפורים באזור העיניים או סרטים ופיסות לבד המודבקים לשיער.
השימוש בבובות גרב נפוץ למטרת חינוך או בידור לילדים, וזו פעילות יצירתית עממית בבתי ספר יסודיים, המלמדים את הילדים להכין את הבובות כדי להציגם לאחר מכן במחזות זמר או הצגות בבית הספר. בובות גרב מופיעות גם בערוצי טלוויזיה לילדים בעולם. שתי בובות גרב כתומות בשם "פו" ו"פרא" (Fara, Fu) מסייעות בגרמניה בהוראת הקריאה לילדים. מפעילת הבובות שרי לואיס (שם הבמה של Sonia Phyllis Hurwitz) התפרסמה בתוכנית הטלוויזיה שלה בערוץ PBS בשם "Lamb Chop's Play-Along", שבה הציגה את הדמויות לם צ'ופ, צ 'רלי סוס, והאש פאפי.
ימי
למת שפרנר
Sweet Sacrifice
Sweet Sacrifice (בעברית: הקרבה מתוקה) הוא הסינגל השלישי של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס מאלבום האולפן השני של הלהקה The Open Door, ובסך-הכל הסינגל השביעי שלה. הסינגל יצא ב-25 במאי 2007.
השיר נכתב על ידי חברי הלהקה איימי לי וטרי בלסאמו.
רקע.
תחילה תוכנן השיר "All That I'm Living For" להיות הסינגל השלישי של הלהקה, כמו שהכריזו חברי הלהקה במספר הופעות וכן באינטרנט. אולם לבסוף, עקב תגובות המעריצים ובקשות של חברי הלהקה מחברת ההפקות, חברת Wind-up שקלה מחדש את החלטתה והכריזה שהשיר Sweet Sacrifice יהיה הסינגל השלישי מהאלבום The Open Door.
בריאיון ל-VH1 תיארה איימי לי את השיר:
השיר זכה לביקורות חיוביות.
השיר היה מועמד להופעת ההארד רוק הטובה ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 2008.
בריאיון אחר איימי לי אמרה ש-Sweet Sacrifice היה השיר שעשה לה הכי הרבה בעיות בכתיבה עד שלבסוף היא וטרי הצליחו לסיים לכתוב אותו. באותו ריאיון היא גם אמרה שהשיר הפך במהרה להיות אחד מהשירים האהובים עליה באלבום. באתר EvThreads איימי לי אמרה שג'ון לקומפט לא היה שותף בהפקת השיר ולכן לא מגיע לו קרדיט על כך.
רשימת השירים.
לסינגל יצאו 2 גרסאות שונות אולם עם אותה תמונה בעטיפת הסינגל.
קליפ.
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-9 - 10 במרץ 2007 בברבנק שבקליפורניה והוא בוים על ידי פול בראון. הקליפ תוכנן לצאת באופן רשמי ב-5 באפריל 2007 באתר של Yahoo, אולם הוא היה זמין לצפייה באינטרנט באתר iTunes יום קודם לפני צאתו הרשמית. נכון לאפריל 2020 זכה השיר ל-57 מיליון צפיות ביוטיוב.
מועדון המעריצים של הלהקה ערך תחרות בה שני הזוכים הורשו לצפות בצילומי הקליפ במהלך יום שלם, ולצלם תמונות באותו יום. בנוסף, המנצח השלישי זכה לצפות בחברי אוונסנס מופיעים בתוכנית של ג'ימי קימל שנערכה ב-14 במרץ. ערוץ CNN שידר מספר קטעים נבחים של צילומי הקליפ ב-16 במרץ.
בריאיון ל-MTV News אמרה איימי לי שהלהקה רצתה להתמקד בהופעה של הלהקה במהלך הקליפ, מטרה שהבמאי בראון הצליח להשיג. כמו כן היא הוסיפה שבקליפ הזה אין זאבים או טריקים מיוחדים באוויר, אלא פשוט התמקדות בחברי הלהקה מנגנים.
רוברט שומאן (מדינאי)
המוזיאון לאמנות והיסטוריה יהודית
המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה יהודית
דיספרקסיה התפתחותית
שתי נשים (סרט תעודה)
שתי נשים הוא סרט תעודה משנת 2003 בבימויה של רינת אקשטין, המתמקד ב-ורדה דהרי וחנה אקשטין, שתי הסבתות של הבמאית. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב, בפסטיבל וולגין בפילדלפיה ובפסטיבל "הקהל". כמו כן הוקרן בטלוויזיה בערוץ 8.
עלילה.
בסרט מוצגים ההבדלים בין שתי הנשים, המייצגות תרבויות שונות. עקב השוני, נוצרה התנגדות על רקע נישואי בתה התימניה של ורדה דהרי לבנה האשכנזי של חנה אקשטין. הסרט מוביל לפגישה דרמטית בין שתי הנשים. זהו סרט אישי, המשקף סוגיות מוכרות בחברה הישראלית.
ורדה דהרי, שעלתה מתימן בגיל 16, עבדה עבודת כפיים מרגע עלייתה לארץ: מטע, אפיה בטאבון, גידול כבשים. התגוררה במושב פדויים בדרום הארץ. מנהלת אורח חיים דתי, עם אהבה עצומה למסורת, משפחתיות (9 ילדים) ואמונה.