העמותה מתוקצבת חלקית על ידי משרד התרבות. בתערוכות המתקיימות בגלריה חושפים חברי העמותה והאמנים האורחים את פירות עבודתם מחדרי הסטודיו, מהארץ ומהעולם, ואלה כוללים רישומים, מיצבי וידאו, פיסול, צילום וקשת ענפה של טכניקות מעורבות. הגלריה נפתחת לציבור במספר שעות קבועות במהלך השבוע. במרבית הזמן עם זאת המקום משמש כחללי סדנאות, הפתוחים לקהל בתיאום עם האמנים.
העוזר הקטן של סנטה
העוזר הקטן של סנטה הוא כלב מצויר המכבב בסדרת האנימציה האמריקאית משפחת סימפסון. הוא כלב מסוג גרייהאונד ומשמש ככלבם האישי של משפחת סימפסון. הכלב דובב בעבר על ידי פרנק ולקר אך כיום מדבב אותו דן קסטלנטה, שמדבב בנוסף לדמות דמויות רבות אחרות בסדרה.
הכלב הופיע לראשונה בפרק הראשון של הסימפסונס, בספיישל חג המולד "Simpsons Roasting on an Open Fire" שהוקרן לראשונה ב-1989. העוזר הקטן של סנטה ננטש על ידי מעסיקיו לאחר שסיים אחרון במרוץ כלבים. הומר סימפסון ובנו, בארט, ששהו במתחם בו התרחש המירוץ שמים לב לנטישתו של העוזר הקטן של סנטה ומחליטים לאמץ אותו.
העוזר הקטן של סנטה מופיע לעיתים קרובות בסדרה והוא אף היה מרכז העלילה של כמה פרקים. במהלך הסדרה הוא עובר בית ספר לאילוף, עושה ניתוח לנפיחות ומוכשר ככשלב משטרה באקדמיה למשטרת בעלי החיים שבספרינגפילד.
אף על פי שבעלי חיים מוצגים בסדרה לעיתים קרובות כאנושיים, העוזר הקטן של סנטה מגלה בדרך כלל התנהגות כלבית. בעקבות הופעותיו הרבות בסדרה, הוא דורג במקום ה-27 בספיישל הטלוויזיה של פלנט פטס מ-2003 והיה ברשימת 50 חיות הטלוויזיה הפופולריות ביותר. עם הזמן, העוזר הקטן של סנטה הפך לאחד מסמלי הסדרה והוא מוצג במרצ'נדייז של הסדרה.
ביוגרפיה.
העוזר הקטן של סנטה הוא כלב גרייהאונד שמופיע לראשון בפרק הראשון של הסדרה המצוירת משפחת סימפסון, פרק Simpsons Roasting on an Open Fire. בפרק זה, הומר סימפסון, אב משפחת סימפסון מגלה שאין לו כסף לקנות מתנות חג מולד למשפחתו ונואש לנס. הוא ובנו הגדול, בארט הולכים למרוץ כלבים שנערך בערב חג המולד בתקווה לזכות בכסף בעזרת הימור על הכלב הנכון. למרות שיש לו מידע פנימי איזה כלב הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר לזכות, הוא מהמר ברגע האחרון על כלב בשם העוזר הקטן של סנטה ובוחר בו לאחר שחשב ששמו שהיה בהשראת חג המולד הוא סימן לנס. עם זאת, העוזר הקטן של סנטה מסיים אחרון והומור ובארט עוזבים מאוכזבים את המירוץ. כאשר הם צופים במעסיקו של הכלב נוטש אותו לאור הפסדו, בארט מבקש מאביו לשמור על הכלב ולאמצו כחיית המחמד שלהם והומור מסכים. כאשר בארט והומור חוזרים הביתה, העוזר הקטן של סנטה מוצג לשארי בני המשפחה כמתנת חג המולד.
ג'יי שרודר
ג'יי בריאן שרודר (באנגלית: Jay Brian Schroeder; נולד ב-28 ביוני 1961 במילווקי, וויסקונסין) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל שרודר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1984 על ידי וושינגטון רדסקינס. בשנתו הראשונה היה הקוורטרבק המחליף של הקבוצה, אך לאחר פציעתו של ג'ו תייסמן ב-1985 הפך לקוורטרבק הפותח של הקבוצה. בפלייאוף של עונת 1987 הוחלף שרודר בדאג ויליאמס שהוביל את הקבוצה לזכייה בסופרבול XXII והפך ל-MVP של המשחק. בסוף העונה החליפו הרדסקינס את שרודר בעבור ג'ים לאצ'י מלוס אנג'לס ריידרס, שהפך להיות חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". ב-1995 שרודר פרש.
סנואובול 2
סנובול 2
היסטוריה של הקריביים
העדות העתיקה ביותר לקיום בני אדם באיים הקריביים היא התרבות הקזירימואידית ("Casirimoid") בקובה ובהיספניולה, המתוארכת ל-4500 לפנה"ס. לפי סוג הממצאים ואפיונם באתרים אלו, ניתן ללמוד כי מקור האנשים הוא מאמריקה המרכזית. מאז אותה תקופה ועד שנת 1492, חיו העמים הילידיים בניתוק מוחלט מהעולם הגדול והשפעותיו. הגעת האדם הארופאי באותה השנה, היוותה אסון לעמי האזור, כשהם נחשפים לניצול אכזרי, רעב המוני ומחלות קשות שלא ידעו כמותן קודם. אֹרַח חייהם ותרבותם נחרבו, אוכלוסיות שבטיות רבות נכחדו לחלוטין, והאזור כולו הפך לבסיס ורקע לסכסוכים טריטוריאליים בין המעצמות הארופאיות. בסופו של דבר, קיבלו רוב האיים עצמאות, ויצאו לדרך חדשה בה הכתיבו המקומיים, את גורלם שלהם.
רקע היסטורי ותרבותי.
האוכלוסייה הטרום אירופאית.
טרם הגעת כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, היה רוב אזור הקריביים מיושב בעיקר על ידי שלוש קבוצות אתניות ילידיות מקומיות: הסיבּוֹנֵאִי או גוּאַנַהוּאַטֵבֵיִי, האראוואק או טאינוֹ, והקאריבּ. ההבחנה התרבותית בין שלוש הקבוצות אינה גדולה. הגורם המבדיל המשמעותי ביניהן, הוא סדר הגעתן לאזור (בהתאמה לסדר אזכורן). נראה שהסיבּוֹנֵאִי הגיעו ראשונים והתיישבו בחלקים מקובה ואיי הבהאמה. נראה גם שהיו להם צורות בסיסיות של התארגנות חברתית. הקבוצות הרבות ביותר מאותו מוצא אתני, השתייכו לאראוואק, שיִישבו את רוב שטח האנטילים הגדולים - קובה, ג'מייקה, היספניולה (כיום האיטי והרפובליקה הדומיניקנית) ופוארטו ריקו. שרשרת האיים הקטנה, המזרחית לאנטילים הגדולים, הייתה אזור תפוצתה ומחייתה של קבוצת הקאריבּ. קבוצת אנשי יער טרופי זו, קשורה אתנית לרוב האינדיאנים הילידים הנמצאים במרכז ודרום אמריקה. ברבדוס ומספר רב מאוד של איים קטנים, לא היו מיושבים באופן קבוע.
הַעֲרָכוֹת גודל האוכלוסייה באמריקות, טרם הגעת הספרדים, שונות מאוד זו מזו באופן משמעותי. הן קולומבוס והן הכומר ברטולומה דה לאס קסאס (אשר כתב את דפי ההיסטוריה הראשונים אודות הכיבוש הספרדי והיחס אל האינדיאנים), הציגו הערכות שנראה כי הן רחוקות מאוד מהמציאות של התקופה ההיא. לאס קסאס חשב שאוכלוסיית הקריביים מנתה מיליונים אחדים בקרוּב. הערכתו נחשבת אמינה "יותר" מאחר שחי והתגורר בהיספניולה ובקובה וכן בשל העובדה שהחזיק באנקומיאנדות וּבַזכוּת לקחת מס מהאינדיאנים, ובשל כך, הערכתו המספרית היא הקרובה ביותר שניתן להגיע אליה, ישירות מעד ראייה. ידוע כי ללאס קסאס הייתה נטייה להפרזה, אשר על כן, מוטל בספק שהיה ביכולתו להציג הערכות מספריות לאזורים שבהן לא ביקר. אף על פי כן, כמה מלומדים עכשוויים, נוטים להסכים עם לאס קסאס, בנתנם הערכה של כ-4 מיליון ילידים על האי היספניולה בשנת 1492. על אף שהמחלוקת ממשיכה להתקיים, מתחילה להיווצר הסכמה בין רוב המלומדים בתחום, לגבי מספרים נמוכים בהרבה ממה שהוסכם בעבר, לפיה, הערכת גודל האוכלוסייה הילידית בפחות ממיליון, לכל אזור הקריביים, עדיין תחשב כצפופה יחסית, בהתחשב בטכנולוגיה ומשאביו של האזור לקראת סוף המאה ה-15. קרוב לוודאי שמחצית מכלל אוכלוסיית הילידים באזור, התקיימה על האי הגדול היספניולה, כ-50,000 בקובה, והרבה פחות מכך בג'מייקה. גם בפוארטו ריקו, דומיניקה, סנט לוסיה, סנט וינסנט וטרינידד, התקיימה אוכלוסייה צפופה למדי.
האוכלוסיות הטרום אירופאיות של הטריטוריות, אשר מאוחר יותר התהוו להיות הקהילייה הקריבית, השתייכו ברובן הגדול, לקבוצות האתניות המוגדרות כקאריבּ ואראוואק. אופי שתיהן היה אנשי יער טרופי אשר קרוב לוודאי נתהוו במרחב היערות העצום, באזורים הצפוניים של דרום אמריקה והם קשורים לשונית ואתנית לאנשי יערות טרופיים בימינו אלה, כמו צִ'יבּצַ'ה, ווַארַאוֹ, יַנוֹמַמוֹ, קַרַקַס, קַקוּאֵטִיאוֹ או הגִ'ירַגַ'רַה - כלומר, אנשי עמים ילידים המצויים בכל מקום שהוא מפנמה ועד ברזיל.
האראוואק חיו בממלכות תיאוקרטיות, עם פנתאון אלים היררכי שנקראו זֵמִי (zemi), ומנהיגי כפר שנקראו "קַסיקס" (caciques). הזֵמִים יוצגו על ידי סמל או פסל עשוי עץ, אבן, עצם ושרידי אדם (כל אחד מחומרים אלה או כולם גם יחד). האראוואק האמינו בצורך למצוא חן בעיני הזֵמִים ועל ידי כך, זכייה בחסדיהם אשר יגנו עליהם ממחלות, הוריקנים או אסון במלחמה. היות שכך האמינו, היו מגישים לזֵמִים לחם קסאווה, משקאות וטבק, כקורבן וכמנחות פיוס.
גודל הקהילה ומספר הזֵמִים שהיו בבעלותו של קַסיקה, היו קשורים באופן ישיר לחשיבותו. הקַסיקס גרו בבקתות מלבניות שנקראו בוֹהִיאוֹס (bohios) בזמן שחברי הקהילה הרגילים, התגוררו בבקתות עגולות שנקראו קאנֵייֵס (caneyes). בניית שני סוגי המבנים הייתה דומה: מסגרות עץ מסוככות קש, עם רצפת אדמה וריהוט פנים דל. אף על פי כן, היו מבנים אלה חזקים דיים כדי לעמוד בהוריקנים.
מנקודת מבט אירופאית, עושרם של האינדיאנים הילידים היה צנוע למדי. בעוד שקולומבוס ואלה שבאו אחריו, תרו אחרי זהב וסחורות אחרות שיהיו בעלות ערך בשווקים האירופאים, לא היו העמים הילידים מעוניינים במסחר והשתמשו בזהב לקישוט בלבד. רכושם האישי כלל שרפרפי עץ מגולפי מסעד־גב בעלי ארבע רגליים, ערסלי שינה מבד כותנה או מיתרים באורך שני מטר בערך, קערות חרס או עץ לערבוב והגשת מזון, והחשובה מכל רכושם הייתה סירת הקאנו (שהייתה מגולפת וחצובה מתוך מִקְשת גזע אחת) אשר שימשה לתעבורה, דיג ותחרויות מים. קאנו אחת כזו שהתגלתה בג'מייקה, יכולה הייתה להוביל 75 אנשים בו זמנית.
האינדיאנים צבעו את גופם בצבעים בהירים, וחלקם ענדו קישוטי זהב קטנים וקונכיות באפיהם, סביב צוואריהם או תלויים באוזניהם. כמו כן, היו נהוגים ציורי גוף כדי להפחיד את האויבים בזמן לוחמה.