הוא תומך בפרישת ארצות הברית מנאט"ו ומהאומות המאוחדות ובהפסקת הסיוע הכלכלי למדינות זרות, ובכלל זה ישראל. להשקפתו, מדינות מזרח התיכון מקבלות סיוע כלכלי גדול יותר מאשר ישראל, והפסקת הסיוע תעזור לישראל שכן הפער הכספי בינה לבין אויביה יצטמצם. כמו כן, פול פוסל, בנימוק של "סחר מנוהל", את חברות ארצות הברית בהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה ובארגון הסחר העולמי. כשהקונגרס הביע תמיכה בישראל בתחילת מלחמת לבנון השנייה היה פול אחד המתנגדים המעטים וטען שארצות הברית לא צריכה להתערב בסכסוך. הוא המועמד הרפובליקני היחיד שהתנגד למלחמת עיראק. פול שואף לצמצם את נוכחות כוחות צבא ארצות הברית ברחבי העולם ולהשיב את כל החיילים לארצות הברית. הוא מבקר את מדיניות החוץ של ארצות הברית במזרח התיכון אשר לטענתו גורמות, שלא במתכוון, לפעולות טרור נגד אמריקנים. ולדעתו, אין לארצות הברית כל זכות לתקוף את איראן במטרה למנוע ממנה לפתח נשק גרעיני, שכן זוהי זכותה של כל מדינה לפתח נשק כזה. עם זאת, הביע את דעתו בעד זכותה של ישראל להוציא לפועל את תקיפת הכור הגרעיני בעיראק. הוא תומך, בין השאר, בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
מדיניות פנים.
פול מתנגד למלחמה בסמים, ומביע תמיכה בתיקון השני לחוקת ארצות הברית, המגן על הזכות של תושבי ארצות הברית לשאת נשק. לדעתו שנעשה ברעיון של הפרדת הדת מהמדינה שימוש בלתי הולם על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, שמאפשר לממשל הפדרלי להתערב ולמנוע מהאזרחים את מימוש חופש הדת שלהם.
פול מתנגד לחוק הפטריוט ולשימוש של הממשל הפדרלי בעינויים ולגיוס חובה.
בריאות וחברה.
פול מתנגד למתן שירותי רווחה ובריאות לשוהים בלתי חוקיים ובביטול הענקת אזרחות לילדיהם של מהגרים בלתי חוקיים אשר נולדו בארצות הברית.
לדעתו הממשלה צריכה להפסיק להתערב במימון וניהול ענייני בריאות; מחירי שירותי הבריאות ירדו בזכות הדינמיקה הבסיסית של השוק החופשי.
הוא מתנגד ליוזמות ל"הלבנת" הגירה בלתי חוקית לארצות הברית, וסבור כי הקביעה לגבי הפלות צריכה להיות מסורה בידי כל אחת ממדינות ארצות-הברית בפני עצמה. הוא חי בטקסס, שיאנית ההוצאות להורג בארצות הברית, אולם מביע התנגדות עקבית לעונש המוות.
ספריו.
בין הספרים שכתב:
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי (באנגלית: John F. Kennedy International Airport, ובקיצור JFK) הוא החשוב, החדש והעמוס מבין שלושת נמלי התעופה המשרתים את העיר ניו יורק בארצות הברית (האחרים הם לה גוארדיה וניוארק). הנמל ממוקם בשכונת ג'מייקה ברובע קווינס בדרום-מזרח ניו-יורק, כ-24 ק"מ ממרכז העיר במנהטן. במקור היה שמו של הנמל "איידלוויילד" (Idlewild Airport) והוא סומן בקוד יאט"א IDL ובקוד איקאו KIDL, אך ב-1963 שונה שמו והוא נקרא על שם נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי.
נמל התעופה משמש כשער הכניסה הבינלאומי החשוב ביותר לארצות הברית כולה, ועוברים בו כ-17% מהנכנסים לארצות הברית, וכן כמסוף המטען האווירי הגדול במדינה. בשנת 2017 שירת נמל התעופה 59,400,000 נוסעים, יותר מ-1,400,000 טון מטען ו-408,913 המראות ונחיתות. הנמל מופעל על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה מכ-150 מדינות המפעילות ממנו טיסות סדירות. אף שהוא ידוע בעיקר כשער הכניסה הבינלאומי החשוב למדינה, עוברת דרכו גם תחבורה אווירית פנימית בהיקף גדול. הנמל משמש בסיס פעולה חשוב לחברות התעופה דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס וג'ט בלו איירוויז (JetBlue Airways).
בשדה ארבעה מסלולים ושישה טרמינלים המכילים 128 שערים הממוספרים 1–8, לא כולל טרמינל 3 (שנהרס ב-2013) וטרמינל 6 (שנהרס ב-2011). הם מקושרים זה לזה בקו רכבת המכונה "איירטריין" (AirTrain, מילולית: "רכבת אוויר"). קו זה מחבר את כל הטרמינלים ומקשר אותם אל הרכבת התחתית של ניו יורק ואל הרכבת ללונג איילנד. בנוסף פועלים גם שירותי אוטובוס ומוניות אל הנמל וממנו.
סינגפור איירליינס מפעילה מהנמל טיסה לנמל התעופה סינגפור, שזאת הטיסה המסחרית הארוכה בעולם.
נתונים כלכליים.
עיריית ניו יורק השקיעה כ-150 מיליון דולר בהקמת שדה התעופה. ומאז רשות הנמלים מתחזקת את שדה התעופה, והשקיעה בכך עד כה למעלה מ-7.6 מיליארד דולר.
כ-37 אלף איש מועסקים ישירות על ידי שדה התעופה בשכר של יותר מ-16.2 מיליארד דולר לשנה. הפעלת שדה התעופה תורמת לכלכלת המטרופולינים ניו יורק וניו ג'רזי כ-45.7 מיליארד דולר בכך שמייצרת עוד כ-300 אלף משרות.
טיסות לישראל וממנה.
אל על מפעילה 16 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל, המבוצעות במטוסי בואינג 787.
דלתא איירליינס מפעילה 10 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל, המבוצעות במטוסי איירבוס A330-900.
אמריקן איירליינס החלה להפעיל טיסה יומית בין הנמל לתל אביב ב-9 במאי 2021. טיסה זו מבוצעת במטוס בואינג 777-200ER.
ארנסט פון דוהנאני
ארנסט פון דוהנאני (בהונגרית: Dohnányi Ernő, ברוב יצירותיו השתמש בצורה הגרמנית של שמו, Ernst von Dohnányi; 27 ביולי 1877 - 9 בפברואר 1960) היה מנצח, מלחין ופסנתרן הונגרי.
ביוגרפיה.
לימודים וראשית קריירה.
דוהנאני נולד בפוז'ון בצפון ממלכת הונגריה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, (כיום ברטיסלאבה שבסלובקיה). כילד למד מוזיקה אצל אביו, פרופסור למתמטיקה וצ'לן חובב, ואחר התקבל ללימודים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד פסנתר והלחנה אצל קרל פורסטנר, נגן עוגב בקתדרלה של בראטיסלבה. בשנת 1894 עבר ללמוד פסנתר אצל שטפן תומאן והלחנה אצל הנס קסלר. בין חבריו לכיתה היה בלה בארטוק. יצירתו הראשונה של דוהנאני שיצאה לאור, חמישיית פסנתר בדו מינור, זיכתה אותו בשבח מיוהנס ברהמס, שקידם את היצירה בווינה.
אחרי שיעורים אחדים אצל אז'ן ד'אלבר, הופיע דוהנאני לראשונה בברלין בשנת 1897 וזכה מיד להכרה כאמן מחונן. להצלחה דומה זכה גם בווינה ובהמשך בסיור באירופה. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בקונצרט בניצוח הנס ריכטר בקווינ'ס הול", שם הגיש הופעה מרשימה בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 4 של בטהובן.
במעמדו כמנצח הציג דוהנאני לראשונה את הקליטות ביותר ביצירותיו של ברטוק לעידוד הפופולריות שלהן.
במהלך העונה הבאה, ביקר דוהנאני בארצות הברית. גם שם ניגן את הקונצ'רטו הרביעי של בטהובן בהופעתו הראשונה באמריקה עם תזמורת סנט לואיס, שקיבעה את המוניטין שלו שם.
שלא כפסנתרנים מפורסמים אחרים בזמנו, לא הגביל דוהנאני את עצמו לרסיטלים ולנגינת סולו בקונצרטים, אלא ניגן גם מוזיקה קאמרית.
קריירה ופוליטיקה.
יוזף יואכים הזמין את דוהנאני ללמד בבית הספר הגבוה בברלין, שם עבד משנת 1905 עד 1915. בשובו לבודפשט ארגן דוהנאני יותר ממאה קונצרטים בשנה. בשנת 1919 התמנה למנהל האקדמיה בבודפשט, אבל הוחלף כבר באותה שנה מסיבות פוליטיות. הוא התמנה למנהל התזמורת הפילהרמונית של בודפשט וקידם את המוזיקה של ברטוק, קודאי ומלחינים הונגרים אחרים, אך לא הרבה לנצח על המוזיקה שלו עצמו. בין תלמידיו גזה אנדה, אני פישר, גאורג שולטי ופרנק קופר.
ב-1934 התמנה שוב למנהל האקדמיה של בודפשט ובמשרה זו נשאר עד 1941, אז התפטר במחאה על היחס ליהודים.
התקופה שאחרי המלחמה וקריירה באמריקה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשאר דוהנאני בהונגריה הפשיסטית. על אף התרחקותו לכאורה מנושאים פוליטיים, ניצל את השפעתו ואת הונו האישי להגנה על מוזיקאים יהודים. אחרי המלחמה, שגבתה את חייהם של שניים מבניו - אחד נהרג בקרב ואת השני הוציאו הנאצים להורג על חלקו בקשר להתנקש בחיי היטלר - היגר פון דוהנאני לארצות הברית בעקבות מערכת השמצות מפה לאוזן, שארגנה נגדו הממשלה הקומוניסטית החדשה בהונגריה. הוא לא הצליח לשקם את הקריירה שלו כפסנתרן קונצרטים, אבל המשיך להלחין והתחיל לגלות עניין במוזיקה עממית אמריקאית; יצירתו התזמורתית האחרונה, בשנת 1953, הנושאת את השם "רפסודיה אמריקאית", נכתבה ליובל המאה וחמישים של אוניברסיטת אוהיו כוללת חומר עממי כמו On Top of Old Smokey ו-I am a Poor, Wayfaring Stranger. כמו כן השיג דוהנאני משרת הוראה לעשר שנים בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מדינת פלורידה בטלאהאסי. בספריית בית הספר הזה נמצא ארכיב גדול של מסמכי דוהנאני, כתבי יד וחומרים הנוגעים ליצירתו. פסטיבל בינלאומי על שם ארנסט פון דוהנאני התקיים באוניברסיטת מדינת פלורידה בשנת 2002.
הופעתו הפומבית האחרונה, ב-30 בינואר 1960 התקיימה באוניברסיטת מדינת פלורידה, שם ניצח על תזמורת האוניברסיטה בביצוע הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של בטהובן. הסולן היה דוקטורנט שלו, אדוארד ר. תאדן. לאחר קונצרט זה נסע דוהנאני לניו יורק להקליט כמה סונאטות לפסנתר של בטהובן ויצירות אחרות על תקליטי סטריאו אריכי-נגן. קודם לכן הקליט קונצ'רטו של מוצרט, את יצירתו הוא "וריאציות על שיר ילדים", את הפרק השני של "רוראליה הונגריקה" שלו ("אנדנטה צועני") וכמה יצירות סולו (אבל לא סונאטות של בטהובן) בתקליטי 78 ויצירות שונות, ביניהן "סונאטת הסערה" של בטהובן, בתקליטי מונו מוקדמים. הוא מת עשרה ימים לאחר מכן, ב-9 בפברואר 1960 מדלקת ריאות, בניו יורק. ה-BBC הוציא תקליט אריך-נגן מהקלטה שנעשתה באחד הקונצרטים האחרונים ובו סונאטות של בטהובן ושוברט. תקליט זה נחשב לאחד ממייצגיה המובהקים של מורשת הפסנתרנות הרומנטית המפוארת.
משפחה.