מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה (בבולגרית: Български земеделски народен съюз, במקורות בעברית ידועה גם כמפלגת האיכרים של בולגריה) הוא שמה של מפלגה פוליטית בבולגריה, אשר נוסדה ב-1899 כאיגוד מקצועי ובהמשך פנתה לפעילות פוליטית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעה לשיא כוחה כאשר בין 1919 ל-1923 כיהן מנהיגה אלכסנדר סטמבוליסקי כראש הממשלה והמפלגה זכתה לרוב מוחלט בבחירות הכלליות שנערכו ב-1920. במהלך מלחמת העולם השנייה חברה המפלגה לחזית המולדת של בולגריה ובספטמבר 1944 הצטרפה לממשלה החדשה בראשות קימון גאורגייב. בהמשך, פעלה המפלגה הקומוניסטית של בולגריה באופן אלים להשתלטות על המדינה וב-1947 הוצא להורג ניקולה פטקוב מנהיג מפלגת האיכרים, והיא אוחדה בכוח עם המפלגה הקומוניסטית. ב-1989, לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי שבה המפלגה לפעילות פוליטית עצמאית ובבחירות שנערכו זכתה ל-30 מושבים מתוך 240 באספה הלאומית של בולגריה. התמיכה במפלגה הלכה ופחתה ובבחירות שנערכו במאי 2013 לא זכתה המפלגה למושב באספה הלאומית.
היסטוריה.
מראשית פעילותה ועד מלחמת העולם השנייה.
האיגוד המקצועי של חקלאי בולגריה נוסד ב-1899 ובראשית דרכו פעל להקלת המיסוי על חקלאי הנסיכות. כך בהדרגה צבר כוח פוליטי וב-1901 הפך רשמית למפלגה פוליטית. ב-1908 התמנה אלכסנדר סטמבוליסקי לראש המפלגה והוא הוביל קו נוקשה נגד מדיניות החוץ הבולגרית והכניסה למלחמת הבלקן הראשונה ובהמשך למלחמת העולם הראשונה. סטמבוליסקי נעצר, נשפט ונדון למאסר עולם. אך ככל שהתארכה המלחמה וגדל מניין האבדות בקרב הבולגרים, גברה התמיכה במפלגת האיכרים ולאחר התבוסה הבולגרית בקרב דוברו פולה, פרץ מרד נגד המלך פרדיננד הראשון שהובל על ידי ראייקו דאסקלוב מראשי המפלגה ואלמנטים מצבא בולגריה. המרד דוכא על ידי יחידות בולגריות וגרמניות.
סטמבוליסקי אשר ניסה למנוע את המרידה שוחרר מהכלא וב-1919, לאחר התפטרות תאודור תאודורוב התמנה לראש ממשלת בולגריה ובמסגרת תפקידו חתם על חוזה ניי. בבחירות הכלליות שנערכו ב-1920 זכתה מפלגת האיכרים ברוב מוחלט וממשלתו של סטמבוליסקי פעלה להעמדתם לדין של קציני צבא ופוליטיקאים אשר היו לשיטתה אחראים לתבוסה במלחמת העולם הראשונה. הקו הנוקשה של ממשלת סטמבוליסקי הוביל להפיכה צבאית ולהדחתו ורציחתו של ראש הממשלה. לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה פעלו מנגנוני הביטחון של ממשלו של אלכסנדר צאנקוב לדיכוי גורמי האופוזיציה בממלכה, תוך הפעלת מיליציות חצי צבאיות. בתקופה זו חל פילוג במפלגת האיכרים, כאשר פלג מיעוט קיצוני חבר למפלגה הקומוניסטית והשתתף בפעולות צבאיות נגד השלטון. עם זאת, מרבית חברי המפלגה התאחדו תחת מנהיגותו של קונסטנטין מוראבייב שהפגין עמדות מרכז פוליטי מתונות. רבים מחברי הפלג הקיצוני וראשיו נהרגו או נכלאו על ידי ממשל צאנקוב.
בראשית שנות ה-30 הייתה מפלגת האיכרים חברה בממשלות הקואליציה של אלכסנדר מלינוב וניקולה מושאנוב. ב-1934 התחוללה בבולגריה הפיכה צבאית אשר הובלה על ידי הליגה הצבאית של בולגריה, הפרלמנט פוזר ונאסר על פעילות פוליטית. מפלגת האיכרים התנגדה להתקרבותה של בולגריה לגרמניה הנאצית ולאחר חתימתה של הממלכה על ההסכם התלת-צדדי הצטרפה המפלגה לחזית המולדת של בולגריה וחלק מראשיה כגון גאורגי מיחוב דימיטרוב, גלו מבולגריה ופעלו לצד בעלות הברית. ב-2 בספטמבר 1944, כאשר הצבא האדום התקרב במהירות לגבולות בולגריה מונה קונסטנטין מוראבייב לראש הממשלה וזאת כדי למצב את המשטר כשונה מקודמו ואוהד את ברית המועצות, אך ללא הועיל.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת וזכתה לגיבוי הצבא האדום אשר כוחותיו כבשו את סופיה בערבו של היום. קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה ומפלגת האיכרים שהייתה שותפה לחזית, זכתה במספר תיקים ובכללם תיק התחבורה. עד מהרה החלו עימותים מול המפלגה הקומוניסטית על רקע התנגדותו של גאורגי מיחוב דימיטרוב להשתלטותה ההדרגתית על בולגריה. סוגיה זו יצרה עימות בתוך מפלגת האיכרים ובסיומו הודח דימיטרוב ונאלץ לגלות מבולגריה מחשש לחייו וניקולה פטקוב מונה תחתיו. גם גורלו של פטקוב לא שפר עליו. ב-1947 פתחו הקומוניסטים במסע טיהור פוליטי ברחבי בולגריה שמטרתו חיסול כל ראשי המפלגות החברות ב"חזית המולדת" והעברת רסן השלטון באופן מוחלט אליהם. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא פטקוב להורג. דמיאן וולצ'ב מנהיג מפלגת "זבנו", נמלט מבולגריה וקוֹסְטָה לוּלְצֶ'ב מנהיג הסוציאל-דמוקרטים נידון ל-15 שנות מאסר. עשרות חברי המנגנונים של שלוש המפלגות הוצאו להורג ללא משפט. לאחר הוצאתו להורג של פטקוב השתלטו הקומוניסטים על מפלגת האיכרים והיא אוחדה בפועל לתוך המפלגה הקומוניסטית.
ב-1989 חזרה המפלגה לפעילות עצמאית בשם "מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה על שם ניקולה פטקוב". בבחירות שנערכו ב-1990 זכתה המפלגה ל-30 מושבים מתוך 240 באספה הלאומית של בולגריה. ב-1993 חל פילוג במפלגה וחלק מחבריה הקימו את "האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה על שם אלכסנדר סטמבוליסקי" וב-1996 חל פילוג נוסף כאשר הוקמה מפלגת איכרים נוספת בראשותה של אנסטסיה מוזר בתו של גאורגי מיחוב דימיטרוב. כוחה האלקטרולי של מפלגת האיכרים הלך ונחלש ובבחירות שנערכו ב-2009 זכתה המפלגה למושב אחד בפרלמנט. בבחירות 2013 לא עלה בידיה לזכות במושבים בפרלמנט.
מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן
מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן (באנגלית: The Jane Austen Book Club) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2007 מסוגת הדרמה הרומנטית שכתבה וביימה רובין סוויקורד. הסרט הוא עיבוד לספר באותו שם של הסופרת האמריקאית קארן ג'וי פאולר. במרכז הסיפור עומד מועדון קריאה שמקימות מספר נשים במטרה לקרוא ולדון בששת הרומנים שכתבה ג'יין אוסטן. חברי המועדון מוצאים קווים מקבילים בין חייהם האישיים לבין הנושאים בהם עוסקת אוסטן בספריה.
תקציר עלילה.
מועדון הקריאה הוא יוזמה של ברנדט, גרושה בשנות החמישים לחייה. הרעיון עולה במוחה כשהיא פוגשת את פרודי בפסטיבל סרטי ג'יין אוסטן. פרודי היא צעירה נשואה בת עשרים פלוס, מורה לצרפתית בבית ספר תיכון. הרעיון הוא שהמועדון יכלול ששה חברים שידונו ברומנים של אוסטן, כאשר כל חודש אחד מחברי המועדון מארח את כל הקבוצה. עוד מצטרפים למועדון סילביה, ספרנית בת ארבעים פלוס, אשר לאחרונה נפרדה מבעלה דניאל, עורך דין במקצועו, אחרי עשרים שנות נישואים; בתה של סילביה, אלגרה, לסבית בת עשרים פלוס; ג'וסלין, חברת ילדות של סילביה, רווקה המגדלת כלבים; וגריג, הגבר היחיד בחבורה, חובב מדע בדיוני שנגרר לתוך הקבוצה על ידי ג'וסלין המקווה לשדך אותו לסילביה.
ככל שהזמן חולף מתברר שלכל אחד מחברי המועדון מפתח מאפיינים דומים לדמות המקבילה בספריה של אוסטן, ותגובותיהם לאירועים בחייהם האישיים דומות במידה רבה לתגובות של הדמויות ברומנים.
ברנדט היא דמות אמהית המשתוקקת שכולם יהיו מאושרים בחייהם. סילביה נאחזת באמונה באהבה ובמסירות, בסופו של דבר היא מתפייסת עם בעלה. ג'וסלין מתכחשת לרגשותיה כלפי גריג, בעודה מנסה לשדך אותו לסילביה. על פרודי מוטל נטל כפול, בעלה האדיש וחסר הרגישות ואמא שלה, היפית מזדקנת - תוצר של תרבות הנגד של שנות השישים. פרודי משתדלת נואשות לא להיכנע לפיתויים שמעמיד בפניה טריי, שהוא תלמיד שלה. אלגרה נוטה לפגוש את אהובותיה בפעילויות אתגריות עד כדי סכנת חיים, ומרגישה נבגדת כשהיא מגלה שבת זוגה קורין, בעלת השאיפות הספרותיות, משתמשת בפרטים מחייה שלה כבסיס לסיפורים קצרים שהיא כותבת. גריג נמשך לג'וסלין אבל מתיאש מכיוון שהיא לא מגלה בו עניין, למשל, היא אינה קוראת את הספרים של אורסולה לה גווין שהוא מציע לה בתקווה שימצאו חן בעיניה. יחסו הקומי של גריג לספרים מנוגד ליחס הרציני שמביעות פרודי וג'וסלין.
הפקה.
ברצועת בונוס בגרסת ה-DVD של הסרט מסבירה רובין סוויקור, הבמאית והתסריטאית, כיצד כל אחת מהדמויות של חברי המועדון מבוססת על דמות מספריה של אוסטן. ברנדט מייצגת את גברת גרדינר (דודתה של אליזבת) מ"גאווה ודעה קדומה", סילביה מדגימה את דמותה של פאני פרייס ב"מנספילד פארק", ג'וסלין משקפת את הגיבורה ברומן "אמה", פרודי היא כמו אן אליוט ב"הטיית לב", אלגרה דומה מאוד למריאן ב"תבונה ורגישות", וגריג מייצג את כל דמויות הגברים שאינם מובנים כהלכה.
על אף שהעלילה מתרחשת בסקרמנטו הסרט צולם בדרום קליפורניה. בין אתרי הצילומים אפשר למצוא את Encino, לייקווד, לונג ביץ', לוס אנג'לס, נורת' הוליווד, נורת'רידג', סנטה קלריטה, סנטה מוניקה, ואן נויס, ווסטלייק וילג'.
פסקול הסרט כולל את השירים "New Shoes" של פאולו נוטיני, "You're All I Have" מאת סנואו פטרול, "Save Me" של איימי מאן, "So Sorry" מאת Feist ואת "Getting Some Fun Out of Life" של הזמרת מדלן פירו.
הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ואחר כך הסרט הוקרן בארצות הברית בצורה מוגבלת. ב-21 בספטמבר 2007 הוקרן ב-25 אולמות ובשבוע הראשון הרווחים הסתכמו ב-$148,549. ב-5 באוקטובר הופץ הסרט לקהל הרחב, והרווחים באותו סוף שבוע היו $1,343,596.
מפלגת האיכרים של בולגריה
מפלגת האיכרים הבולגרית
יוהנס פרידריך מישר
מועדון הקריאה של ג'יין אוסטין
גיגנטים
פרדי סטרומה
פרדי סטרומה (באנגלית: Freddie Stroma; נולד ב-8 בינואר 1987) הוא שחקן ודוגמן אנגלי. מוכר בעיקר בתפקידו בסדרת סרטי "הארי פוטר" בדמות קורמק מקלאגן.
ביוגרפיה.
נולד בשם פרדריך ויליאם ס. ג'וסטורם ב-8 בינואר 1987, בלונדון שבבריטניה.