לזכותו 26 הופעות בנבחרת ישראל, במדיה כבש שער אחד במשחק גמר גביע אסיה מול נבחרת קוריאה הדרומית, משחק שבו ניצחה ישראל וזכתה באליפות אסיה. בליגה הבכירה הופיע 401 פעמים וכבש 15 שערים.
לרגל חגיגות ה-60 למדינת ישראל נבחר ליאון למגן השמאלי הטוב ביותר בכל הזמנים בכדורגל הישראלי. בשנת 2009 נבחר כחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
דבר תורה
נקמתו המתוקה של פיקאסו
"נקמתו המתוקה של פיקאסו" הוא ספר מאת הסאטיריקן אפרים קישון שנכתב בשנת 2004, בו הוא מבקר את האמנות המודרנית.
תקציר הספר.
הספר מהווה פובליציסטיקה באורך מלא על האמנות המודרנית. ניתן בבירור להבין שדעתו של קישון היא נגד האמנות המודרנית כפי שהיא נתפסת על ידי חובבי האמנות ומבקרי האמנות. אמני האמנות המודרנית זוכים בפיו לכינוי "בדחנים" והאמנות עצמה לכינוי "ליצנות זולה". לפי קישון הם
בנוסף מובאת גם ביקורת על כך שכיום ניתן להציג מסגרת ריקה או אסלה צבועה כיצירת אמנות ולקבל ביקורות תומכות ולזכות באהבת הקהל.
במהלך הספר מובאות תמונות של יצירות של האמנות "הרגילה" והן של האמנות המודרנית, תגובות מאנשים שונים (כגון "גברת משכילה מציריך" או "האדון האקדמאי מדיסלדורף") בנושא האמנות המודרנית, ותוספות הומוריסטיות מאת קישון.
מקור השם.
מקור שמו של הספר בצוואתו של פבלו פיקאסו, מחלוצי האמנות המודרנית, שבה נכתב:
על פי צוואה זו טוען קישון כי מההתחלה האמנות המודרנית התחילה כבדיחה ולא כמשהו פורץ דרך (למרות שאמינותה של הצוואה מוטלת בספק), ומכאן שם הספר.
ביקורת.
הספר יצא לאור בגרסה נוספת לפני 2004, אך בגרמנית, משום שבישראל לא נמצא מו"ל שהיה מוכן להוציא את הספר. בעקבות הוצאתו לאור של הספר בישראל אמר קישון, בריאיון למולי שפירא בגלי צה"ל: "אני לא סתם חושב שהאומנות המודרנית היא רמאות, אני פשוט יודע זאת". תגובתו של הצייר יאיר גרבוז, בהמשך לאותו ראיון: "אני מאוד ממליץ קודם כל לקנות את הספר, אבל הייתי ממליץ לקנות יחד אתו כמה בקבוקונים של טיפקס ואז להתיישב בנוחיות ולמחוק קודם כל את שם ההוצאה שאחראית לחרפה הזו ואחר כך את הטקסט הילדותי והאלים, ואז תקבלו אלבום נורא יפה של מיטב האמנות המודרנית של המאה העשרים".
מתנדבים (קיבוץ)
אלונטית
אולם קולנוע
מגרש טניס
מגרש טניס הוא המקום בו משחקים את ספורט הטניס. זהו משטח מלבני יציב עם רשת נמוכה הנמתחת לרוחב המרכז. ניתן להשתמש באותו משטח למשחקי זוגות ויחידים כאחד. ניתן להשתמש במגוון משטחים ליצירת מגרש טניס, לכל אחד מאפיינים משלו המשפיעים על סגנון המשחק של המשחק.
ממדים.
הממדים של מגרש טניס מוגדרים ומוסדרים על ידי הגוף המנהל של הפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF) והם רשומים במסמך השנתי "כללי הטניס" .[1] אורך המגרש הוא 78 רגל (23.77 מטר). רוחבו הוא 27 רגל (8.23 מטר) למשחקי יחידים ו-36 רגל (10.97 מטר) למשחקי זוגות.[2] קו ההגשה נמצא במרחק של 21 רגל (6.40 מטר) מהרשת.[2] יש צורך במרחב פנוי נוסף מסביב למגרש על מנת ששחקנים יגיעו לכדורים מהירים ברוחב כולל של 60 רגל (18 מטר) ואורך 120 רגל (37 מטר). רשת נמתחת על פני כל רוחב המגרש, במקביל לקווי הבסיס, ומחלקת אותו לשני חלקים שווים. הרשת בגובה של 3 רגל ו-6 אינץ' (1.07 מטר) בצדדים, וגובה של 3 רגל (0.91 מטר) במרכז.[3] עמודי הרשת נמצאים 3 רגל (0.91 מטר) מחוץ למגרש בכל צד.
בהתבסס על הכללים הסטנדרטיים של הטניס, גודל המגרש נמדד לפי הצד החיצוני של קווי הבסיס והצד המתאימים. קווי ה"הגשה" ("T" וקו "הגשה") ממורכזים. הכדור חייב לפספס לחלוטין את הקו כדי להיחשב "בחוץ". זה גם אומר שרוחב הקו (קו הבסיס לרוב רחב יותר) אינו רלוונטי למשחק.
מגרשים קטנים.
קמפיין Play and Stay של ITF מקדם משחק במגרשים קטנים יותר עם כדורים אדומים, כתומים וירוקים איטיים יותר לילדים צעירים יותר. זה נותן לילדים יותר זמן ושליטה כדי שיוכלו להגיש, לרוץ ולחבוט מהשיעור הראשון במגרשים שגודלם מתאים לגופם. ה-ITF הורה כי תחרות רשמית לילדים מגיל 10 ומטה צריכה להתקיים במגרשים "כתומים" באורך 18 מ' (59 רגל) על 6.4 מ' (21 רגל) רוחב. התחרות לילדים מתחת לגיל 8 מתנהלת במגרשים "אדומים" שאורכם 11 מ' (36 רגל) ורוחבו 5.5 מ' (18 רגל). הרשת תמיד גובהה 0.8 מ' במרכז.[4]
סוגי משטחים.
טניס משוחק על מגוון משטחים ולכל משטח יש מאפיינים משלו המשפיעים על סגנון המשחק. ישנם ארבעה סוגים עיקריים של מגרשים בהתאם לחומרים המשמשים למשטח המגרש: מגרשי חימר, מגרשים קשים, מגרשי דשא ומגרשי שטיחים (מרופדים). התאחדות הטניס הבינלאומית (ITF) מפרטת משטחים ומאפיינים שונים ומסווגת משטחים לאחת מחמש הגדרות קצב:[5]
מבין ארבעת טורנירי הגראנד סלאם הנוכחיים, אליפויות אוסטרליה וארה"ב הפתוחה משתמשות במגרשים קשים, אליפות צרפת הפתוחה משוחקת על חימר, ואילו וימבלדון, הגראנד סלאם היחיד שתמיד שוחק על אותו משטח, משוחק על דשא. ב-1988, עברה אליפות אוסטרליה הפתוחה ממגרשי דשא למגרשים קשיחים. בשנים הראשונות של הרולאן גארוס, האליפות הצרפתית החליפה בין מגרשי חימר לחול/חצץ. אליפות ארה"ב הפתוחה שוחקה על שלושה סוגי משטחים; מאז היוסדה ועד 1974 שוחקה על דשא, מ-1975 עד 1977 על חימר ומאז 1978 מתקיימת על מגרשים קשים.
ITF משתמש בסיווג הבא עבור סוגי משטחי טניס:[6]
מגרשי חימר.
מגרשי חימר עשויים מפצלים כתושים, אבן או לבנים.[7] אליפות צרפת הפתוחה הוא טורניר הגראנד סלאם היחיד שמשתמש במגרשי חימר.
מגרשי חימר מאטים את הכדור ומייצרים הקפצה גבוהה בהשוואה למגרשי דשא או מגרשים קשיחים.[7] מסיבה זו, מגרש החימר מסיר רבים מהיתרונות של ההגשה, מה שמקשה על שחקנים מבוססי הגשה לשלוט על פני השטח. מגרשי חימר זולים יותר לבנייה מאשר סוגים אחרים של מגרשי טניס, אבל משטח חימר עולה יותר לתחזוקה. יש לגלגל מגרשי חימר כדי לשמור על שטוחות. תכולת המים של החימר חייבת להיות מאוזנת; מגרשי חימר ירוקים בדרך כלל דורשים שהמגרשים יהיו משופעים כדי לאפשר נזילת מים.
מגרשי חימר נפוצים יותר באירופה ובאמריקה הלטינית מאשר בצפון אמריקה, ונוטים לטובת שחקני קו בסיס.
היסטורית עבור הגראנד סלאם שימשו מגרשי חימר באליפות צרפת הפתוחה מאז 1891 ובאליפות ארצות הברית הפתוחה מ-1975 עד 1977.
מגרשי דשא.
מגרשי דשא הם הסוג המהיר ביותר של משטחים הנמצאים בשימוש נפוץ.[7] הם מורכבים מדשא שגדל על אדמה דחוסה מאוד, מה שמוסיף משתנים נוספים: הקפצות הכדור תלויות במידת הבריאות של הדשא, מתי נקצץ לאחרונה, והבלאי של המשחק האחרון. הנקודות בדרך כלל מהירות מאוד כאשר הקפצות מהירות ונמוכות שומרות על ראלי קצר, וההגשה משחקת תפקיד חשוב יותר מאשר על משטחים אחרים. מגרשי דשא נוטים לטובת שחקני טניס הגשה והנחתה (Serve-and-volley).
מגרשי דשא היו בעבר בין משטחי הטניס הנפוצים ביותר, אך כיום הם נדירים בשל עלויות תחזוקה גבוהות, שכן יש להשקותם ולכסח אותם לעיתים קרובות, ולוקח להם זמן רב יותר להתייבש לאחר גשם מאשר למגרשים קשים.
היסטורית עבור הגראנד סלאם שימשו מגרשי דשא בווימבלדון מאז 1877, באליפות ארצות הברית הפתוחה מ-1881 עד 1974, ובאליפות אוסטרליה הפתוחה מ-1905 עד 1987.
מגרשים קשיחים.
מגרשים קשיחים עשויים מחומר קשיח אחיד, לעתים קרובות מכוסה בשכבת משטח אקרילית[7] כדי להציע עקביות רבה יותר של הקפצה מאשר משטחים חיצוניים אחרים.[8] מגרשים קשים יכולים להשתנות במהירות, למרות שהם מהירים יותר מחימר אבל לא מהירים כמו מגרשי דשא. כמות החול המוספת לצבע יכולה להשפיע מאוד על קצב האטת הכדור.[9]
אליפות ארה"ב הפתוחה משוחקת על Laykold ואילו אליפות אוסטרליה משוחקת על GreenSet , שניהם משטחים קשיחים עם אקריליק.
היסטורית לגראנד סלאם שימשו מגרשים קשים באליפות ארצות הברית הפתוחה מאז 1978 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה מאז 1988.
מגרשי שטיח (מרופדים).
"שטיח" בטניס פירושו כל כיסוי מגרש הניתן להסרה.[7] אצטדיונים מקורים מאחסנים גלילי משטחי מגרש בעלי גב גומי ומתקינות אותם באופן זמני עבור אירועי טניס, אך הם אינם בשימוש יותר עבור אירועים מקצועיים. צורה קצרה של דשא מלאכותי מלא בחול משמשת למגרשים חיצוניים מסוימים, במיוחד באסיה. שטיח הוא בדרך כלל משטח מהיר, מהיר יותר ממגרש קשה, עם הקפצה נמוכה.[7]
טורנירי טניס בולטים שנערכו בעבר על מגרשי שטיחים היו גמר ה-WCT, פריז מאסטרס, ארה"ב Pro Indoor וגביע הקרמלין. מאז 2009, השימוש בהם הופסק בשכבה העליונה של סבב ה-ATP. טורנירי ATP Challenger Tour כמו Trofeo Città di Brescia עדיין משתמשים במגרשי שטיחים. אירוע השטיח האחרון ברמה הבינלאומית של סבב ה-WTA, בל צ'אלנג', הופסק לאחר 2018.
מגרשים בחלל סגור.
חלק ממגרשי הטניס נמצאים בחלל סגור, מה שמאפשר משחק ללא קשר לתנאי מזג האוויר ונוח יותר לצופים.
נעשה שימוש במשטחי מגרש שונים בחלל סגור. מגרשים קשיחים הם הנפוצים ביותר בתוך חלל סגור, מכיוון שהם הקלים ביותר להתקנה ולתחזוקה. אם ההתקנה היא קבועה, הם בנויים על בסיס אספלט או בטון, כמו במגרשים חיצוניים. מגרשים קשיחים זמניים מקורים בנויים בדרך כלל באמצעות לוחות רצפת עץ בציפוי אקריליק המותקנים על הרצפה הסטנדרטית של המקום. זוהי המערכת המשמשת לאירועים מקצועיים מודרניים בתוך חלל סגור כגון גמר ה-ATP.
ניתן להתקין מגרשי חימר בתוך חלל סגור עם מערכות השקיה תת-קרקעיות כדי למנוע מהחימר להתייבש, והם שימשו למשחקי גביע דייויס.
מגרשי שטיחים היו פעם הבולטים ביותר במשטחים פנימיים, במיוחד במקומות זמניים, אך הוחלפו ברובם במגרשי קשיח נשלפים. הם שימשו הן בסבב העולמי של ATP והן במעגלי הטניס באליפות העולם, אם כי אין אירועים שמשתמשים בהם כרגע.