ג'זירה (מסופוטמיה עילית) (ג'זירה בערבית: "אי") הוא אזור בשטחה של סוריה, המצוי בין הפרת והחידקל. בג'זירה מתמזגים לנהר הפרת שני יובלים חשובים היורדים מהרי טורקיה הבָּלִיח והחַבּוּר. גבולותיה של ג'זירה אינם ברורים וניתן לתחום אותה בין נוסייבין (טורקיה), ראס אל-עין וג'ראבּלוס בצפון, במערב חלב ובדרום אבו כמל. במזרח נמצאת ג'זירה בתחומה של עיראק ותחומה הוא מוסול צפון-מזרח, במזרח תכרית ובדרום-מזרח בגדאד. חבל ארץ זה הוא בין הפוריים ביותר בסוריה. רובו ערבה מישורית, והקרקע היא אדמת סחף, או בזלת שהתבלתה. כמות המשקעים בג'זירה היא כ- 300-500 מ"מ גשם בשנה. החקלאות בג'זירה מתבססת בעיקר על רעיית כבשים בידי נוודים. חקלאות שלחין כותנה וסלק סוכר, וחקלאות בעל בעיקר חיטה.
ג'זירה הייתה בימי קדם בתחומה של ממלכת אשור, וכבר אז שגשגה מבחינה כלכלית, החקלאות פרחה בה והתקיים בה מסחר של מזון, עורות ואריגים עם האימפריה הסאסאנית והאימפריה הביזנטית שג'זירה הייתה בשכנותן.
במאה ה-13, בעת שלטון האיובים בסוריה, משל בג'זירה אל-מלכ אל-אשרף, אחיינו של צלאח א-דין ואחיו של אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא סולטאן דמשק.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה בסוריה המפלגה הדמוקרטית הכורדית שחרתה על דגלה את הצורך במתן אוטונומיה למיעוט הכורדי שהתגורר בג'זירה. תגובת השלטונות הסוריים, שחששו לאבד את הנפט שהתגלה באזור, היה דיכוי המפלגה והאשמתה במרידה.
ח'אלד כבוב
ח'אלד כבוב (בערבית: خالد كبوب; נולד ב-3 במרץ 1958) הוא שופט בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
כבוב השלים תואר ראשון בהיסטוריה ואסלאם באוניברסיטת תל אביב בשנת 1981, ותואר ראשון במשפטים באותו מוסד בשנת 1988. בין השנים 1989 – 1997 עבד כעורך דין עצמאי וכיהן כחבר מועצת העיר תל אביב. ב-1997 מונה לכהונת שופט בבית משפט השלום בנתניה. ב-2003 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, והחל משנה זו הוא מלמד קורסים באוניברסיטת בר-אילן בתחום התאגידים וכן בהקריה האקדמית אונו בתחום התאגידי-כלכלי. באוגוסט 2010 נבחר לכהן במחלקה הכלכלית בבית המשפט. בשנת 2011 סיים לימודי מוסמך במשפט מסחרי בהצטיינות יתרה, תואר משולב של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. בשנת 2022 השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן.
בינואר 2018 נכלל שמו ברשימת המועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון בפעם השלישית, אך ימים ספורים טרם התכנסה הוועדה הבוחרת, הסיר את מועמדותו בשל הערכתו כי סיכוייו להיבחר לשופט המוסלמי הראשון בבית המשפט העליון מועטים.
ב-15 באוגוסט 2020 נפגש עם יוסף מוחמיר יושב ראש ארגון המורביטין ועם עכרמה צברי, שהתבטא בעבר בעד פיגועי התאבדות, וקיבל מהם מגן הוקרה על פעילות אביו לשמירת המסגדים והמקומות הקדושים ביפו. לאור פגישה זו התנגדו חברי הוועדה לבחירת שופטים למנותו לעליון בטענה שהוא נפגש עם תומכי טרור.
הוא מונה לבית המשפט העליון ב-2022, והושבע לתפקיד ביוני 2022.
מתגורר ביפו.
פסיקותיו.
פלילי.
כבוב דן בבבית המשפט המחוזי בתיקים פליליים, בהם: פרשת ארז אפרתי (מאבטח הרמטכ"ל שהודה בתקיפה מינית), פרשת גרגורי לרנר, תיקי המעורבים בתקיפת אנשי התקשורת במקרה דודו טופז, במשפטו של הסרסור רמי סבן, פרשת פלד גבעוני, פרשת צינורות המזרח התיכון, תביעה נגזרת נגד פרטנר, פרשת כמיפל נגד ניאופרם, פרשת הסוס הטרויאני, פרשת הדסק הצרפתי בבנק הפועלים, פרשת מליסרון ומשפט הרצת מניות איי די בי של נוחי דנקנר.
כבוב החמיר בכמה מקרים עם עבריני שוק ההון כגון במקרים של צביקה רבין ואפרים קדץ. בפסק הדין בעניין עמי גורבץ כתב "מחובתו של בית המשפט להכביד ידו על מבצעי עבירות של תרמית בני"ע".
אזרחי.
בהרצאה בלשכת עורכי הדין הביע תמיכה במגישי תביעות נגזרות וייצוגיות.
ביטחון.
כבוב הוא מהשופטים המתנגדים להרס בתי מחבלים.
הצבא הקנדי
רות רונן
רות רונן (נולדה ב-1962) היא שופטת בבית המשפט העליון משנת 2022. לפני כן כיהנה כשופטת במחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1962, בת לעיתונאי יורם רונן ולאשת הרדיו רחל רונן לבית שמואלי. בשנת 1980 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. שירתה בצה"ל בשנים 1980–1982. בשנת 1986 השלימה בהצטיינות תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיה לתואר ראשון הייתה עוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת יוסי שריד, ושימשה כעוזרת משפטית לפרופ' אהרון יורן באוניברסיטה העברית ולפרופ' יוסף גרוס באוניברסיטת ת"א. התמחתה אצל נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, לאחר מכן במשרד עורכי-הדין יגאל ארנון, ולאחר תום ההתמחות המשיכה לעבוד כעורכת דין במשרד.
בשנים 1988–1995 עבדה כעורכת דין שכירה. במהלך תקופה זו שהתה שנתיים בארצות הברית, שם עבדה במשרד עורכי-דין Skadden Arps ועברה בהצלחה את בחינות לשכת עורכי הדין של מדינת ניו-יורק. ב-1995 מונתה לשופטת שלום בתל אביב. בשנת 2002 השלימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. ב-2005 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בשנת 2007 עמדה בראש ועדה לבחינת ייעול ההליך המשפטי שמינה מנהל בתי המשפט. הוועדה הגישה את הדו"ח למנהל בתי המשפט ביוני 2008.
בין השנים 1998–2006 לימדה בקורס "יחסי בנק לקוח" באוניברסיטת תל אביב. משנת 2009 מלמדת סמינריון בתביעות ייצוגיות.
בסוף שנת 2016 נכללה ברשימת המועמדים לבית המשפט העליון, אך לא נבחרה.
בפברואר 2022 נבחרה לכהן בבית המשפט העליון., וב-9 ביוני 2022 הושבעה ונכנסה לתפקידה.
במחלקה הכלכלית.
באוגוסט 2010 נבחרה לכהן במחלקה הכלכלית שנפתחה בדצמבר 2010.
בין פסיקותיה היא קבלה תובענה ייצוגית נגד דירקטורים של חברה וקבעה שעליהם לפצות את בעלי מניות המיעוט אותם הם קיפחו. פסק הדין אושר פה אחד בבית המשפט העליון. במקרה אחר היא חייבה מנהל חברה שקרסה להשיב לקופת הפירוק של החברה את החלק היחסי של התשלום שקיבל עבור התקופה בה לא סיפק שירותי ניהול כי החברה קרסה. אף על פי שהמנהל קיבל תשלום במניות שהמנהל לא מימש ולאחר הפירוק היו חסרי ערך, היא פסקה שההחזר יינתן בכסף על פי שווי המניות בעת נתינתן. בית המשפט העליון הפך פה אחד את החלטתה וקבע שמכיוון שהמנהל לא קיבל כל תמורה הוא אינו חייב לשלם לקופת הפירוק. במקרה נוסף היא קבעה שחברה שהתנהלה במעין שותפות בעת שהשותפים הסתכסכו, הייתה חסרת ערך בעת שצד אחד השתלט על החברה וסילק את בעלי מניות המיעוט. בהתאם קבעה רונן שבעלי מניות המיעוט אינם זכאים לפיצוי על מניותיהם. קביעה זו נהפכה על ידי בית המשפט העליון שקבע שאמנם החברה הייתה גרעונית, אך התנהלותה הגרעונית הייתה מכוונת על ידי בעלי מניות הרוב, במסגרת עסקיהם, ועל כן בעלי מניות המיעוט היו זכאים לפיצוי של כמיליון שקלים.
באחד מפסקי הדין שלה פסקה לגבי היקף תחולה של ערבות על פי אומד דעת הצדדים בהתאם לפסק דין אפרופים שהערבות כוונה רק לעסקאות מסוימות, למרות שהערבות עצמה לא כללה מגבלה כזאת. עמדתה נתקבלה על ידי השופטים מרים נאור וסלים ג'ובראן בבית המשפט העליון, בניגוד לדעתו החולקת של נעם סולברג.
טענות על ניגוד עניינים.
תחקירים עיתונאיים טענו כי היא פסקה בתיקים בהם היו לה ניגודי עניינים. תלונה שהוגשה נגדה בעניין זה נדונה על ידי נציב תלונות הציבור על שופטים, אליעזר גולדברג, ובתחילה נמצאה מוצדקת. ב-8 ביולי 2011 קיבל הנציב את השגתה של השופטת על החלטתו, וחזר בו מהחלטתו הקודמת בעניינה. בהחלטה המתקנת קבע הנציב כי תחולתה של חובת הבירור, המחייבת את השופט לברר עם הצדדים קיומו של מידע נוסף העלול להשפיע על עמדתם, היא מכאן ולהבא בלבד, ואין להחילה ביחס למקרה מושא התלונה. לפיכך חזר בו הנציב מהחלטתו. תלונה נוספת הוגשה נגדה בעניין זה לנציב תלונות הציבור על שופטים, אליעזר ריבלין, החלטתו טרם ניתנה.
חיים אישיים.
רונן נשואה לאיש העסקים זאב ברגמן והיא אם לשלושה.
פון
גו-שירקאווה
הקיסר גו-שׁירָקַאוָוה (יפנית: 後白河天皇; 18 באוקטובר 1127 - 26 באפריל 1192) היה הקיסר ה-77 של יפן, לפי השושלת המסורתית של קיסרי יפן. שלטונו נמשך משנת 1155 עד שנת 1158.
שמו של קיסר זה מהמאה ה-12 נגזר משמו של הקיסר שירקאווה, והתחילית "גו" (後) מתורגמת ל-"אחרי" או "מאוחר יותר", ולכן הוא לעיתים מכונה "הקיסר שירקאווה המאוחר." המילה היפנית "גו" מקבלת אף את המשמעות "שני", ולכן במקורות ישנים יותר הוא עשוי להופיע בתור "הקיסר שירקאווה השני" או "שירקאווה II."
גנאלוגיה.
טרם עלייתו לכס הקיסרות, שמו הפרטי היה מָסַהיטוֹ-שׁינוֹ (雅仁親王).
הוא היה בנו הרביעי של הקיסר טוֹבָּה, ואביו של הקיסר ניג'ו הקיסר טָטַקוּרָה והנסיכים מוצ'יהיטו ונוריהיטו.
אירועים בחייו של גו-שירקאווה.
לאחר מרד הוגן החל גו-שירקאווה לצבור כוח בהתמדה. בשנת 1158 הוא ויתר על כסו לטובת בנו, אך המשיך להחזיק בהשפעה רבה בחצר הקיסרות. הוא ניסה להפחית מהשפעתו של בית פוג'יווארה ולהגביר את כוחם של הסמוראים. מדיניותו איפשרה לטאירה נו קיומורי לצבור כוח רב, ובסוף ימיו איפשרה למינאמוטו נו יוריטומו להקים את שוגונות קמאקורה. ייסוד השוגונות (או בּאקוּפוּ) היוותה את תחילתה של השליטה הסמוראית במדינה, שנמשכה כ-700 שנה עד רסטורציית מייג'י באמצע המאה ה-19.