חלק גדול מהניסויים מפורטים בקישור של חיל האוויר האמריקאי (ראה להלן, קישורים חיצוניים)
שימושים ויישומים מיוחדים.
מיניטמן נייד על קרונות רכבת.
בשנת 1959 פורסמה תוכנית להקמת "טייסות" מיניטמן שיישענו על שיגור מתוך רכבת כשהרעיון הוא שניידות הרכבת תביא למצב בו האויב לא יכול לשגר כנגד טילים אלה "מכה מקדימה". הרעיון הבשיל לידי ניסוי הדגמה ואולם לבסוף, ביטל הנשיא קנדי את התוכנית.
טיל מיניטמן משוגר מהאוויר.
תוכנית לאפשר שיגור טילי מיניטמן מתוך מטוסי "גלקסי", כולל ביצוע ניסוי הדגמת היתכנות. התוכנית לא הבשילה להצטיידות, ככל הידוע על רקע של קשיים הנדסיים ובטיחותיים. היכולת העקרונית, אבל, היוותה נושא לדיון במסגרת הסכמי START.
טיל מיניטמן כמימסר רדיו.
אחד הנושאים שנדונו בהרחבה, במסגרת תפיסת ההרתעה של ארצות הברית, הייתה השאלה איך מבטיחים את רציפות היכולת להעביר פקודה אל הכוחות הגרעיניים האמריקאים, גם לאחר שארצות הברית נתקפה. במסגרת זו, יצורו טילי "מיניטמן" שמטרתם הייתה לשדר פקודת הפעלה, תוך כדי מעוף הטיל ובכך להבטיח שניתן יהיה להעביר פקודות גם לאחר היפגעות.
מיניטמן כמשגר לוויינים.
תוכנית להשתמש בטילי ה"מיניטמן, כמשגר לוויינים "לפי צורך", בהתראה קצרה, נהגתה ונזנחה על רקע חוסר עניין.
שימוש בשלבי המנוע השונים כטילי מטרה.
מנועי ה"מיניטמן" משמשים את מערך ה THAAD, (טיל נגד טילים) ואת מכ"מי ההגנה האקטיבית האמריקאיים - לדימוי מטרות.
מרטין מריאטה
מרטין מריאטה (באנגלית: Martin Marietta) היה תאגיד בתחומי הכימיה, אלקטרוניקה התעשייה האווירית והחלל שנוסד בארצות הברית בשנת 1961 ממיזוג של חברת גלן ל. מרטין וחברת הכרייה והבנייה אמריקן מריאטה (American-Marietta Corporation). בשנת 1995 נרכשה החברה על ידי חברת לוקהיד ליצירת התאגיד לוקהיד מרטין. החברה נודעה במיוחד בחטיבת הטילים והחלל שלה, שביצעה עבודות עבור משרד ההגנה האמריקני ונאס"א, בהם סדרת טילי טיטן, חלליות ויקינג, סדרת הטילים הבליסטיים "פרשינג" ועוד. מטה החברה היה בבת'סדה שבמרילנד.
מוצרים.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 זכתה החברה במכרז משרד ההגנה לבניית טילים בליסטיים לטווח בינוני מסוג "פרשינג". בהמשך זכתה החברה במכרז להסבתם למשגר לוויינים וחלליות אזרחיים מסוג טיטן 2.
ב-1966 ייצרה את מטוס הניסוי המיוחד X-23, שנועד לבחינת חדירה לאטמוספירה, עבור חיל האוויר האמריקאי. ב-1969 פותחה גרסה אזרחית של המטוס עבור נאס"א, מרטין-מרייטה X-24.
ב-1969 ייצרה החברה את המונורייל בדיסניוורלד.
בשנים 1978 ו-1980 השיקה החברה את חלליות ויקינג 1 ו-ויקינג 2 עבור נאס"א לנחיתה על מאדים.
בראשית שנות ה-80 נבחרה לתכנון וייצור מכל הדלק הנתיק של מעבורות החלל, במסגר תוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
כן ייצרה החברה בשנות ה-70 וה-80 כטב"מים, עבור מטרות שונות, כולל דמיים לאימון כלי נ"מ (AQM-127 SLAT) ומטוסים לממסור תקשורת אלחוטית בהם נעשה שימוש במלחמת וייטנאם.
מיזוגים ורכישות.
ב-1993 רכשה מרטין מריאטה את חטיבת תעשיית האוויר והחלל של ג'נרל אלקטריק ואת סדרת משגרי אטלס מג'נרל דיינמיקס, ב-1994 הונפקה לראשונה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
ב-1995 התמזגה החברה, שהייתה באותה עת חברת תעשיית האוויר והחלל השלישית בגודלה בארצות הברית, עם חברת לוקהיד, שהייתה החברה השנייה בגודלה לייצור ביטחוני. כך נוצרה חברת לוקהיד-מרטין, תאגיד האוויר, החלל והייצור הביטחוני הגדול בעולם. המיזוג הוכתר כאחת מעסקאות המיזוג המוצלחות ביותר בעולם.
בשנת 1996 התפצלה מהתאגיד חברה עצמאית לחומרי בנייה שהמשיכה את השם מרטין מריאטה ונקראת Martin Marietta Materials, חברת הבנייה קמה במקור ב-1939 שולבה בתאגיד מרטין מריאטה ב-1961 וממשיכה להיסחר תחת אותו סמל (MLM) בבורסה של ניו יורק, שם היא מהווה חלק ממדד S&amp;P 500.
קופירייטר דיגיטלי
לורנס דרל
חיים גרטי
חיים גַרטי (Garty; 25 בדצמבר 1948 – 29 בנובמבר 2014) היה ביופיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע וסגן נשיא המכון.
ביוגרפיה.
חיים גרטי נולד ב-1948 בפלובדיב שבבולגריה, וב-1950 עלה לישראל עם משפחתו, שהשתקעה ברחובות. בגיל צעיר החל להתעניין במדע, ובבית הספר התיכון למד במגמה המתמטית-פיזיקלית. לאחר שהשלים תואר בוגר באוניברסיטה העברית בירושלים, למד לתואר מוסמך ולדוקטורט בביופיזיקה במחלקה לחקר ממברנות מכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' רוי קפלן (Caplan). הדיסרטציה (1980) הייתה בנושא "מנגנון ויעילות ניצול אור על ידי בקטריורודופסין". לאחר שערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה, שב ב-1984 למכון ויצמן כחוקר בכיר. בשנת 1988 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1997 הועלה לדרגת פרופסור (מן המניין). בשנה זו הופקד על איחוד המחלקה לביוכימיה והמחלקה לחקר ממברנות וביופיזיקה, שיצרו יחד את המחלקה לכימיה ביולוגית, שבראשה עמד במשך חמש שנים. ב-1999 התמנה לראש מרכז מינרבה לחקר ביו-ממברנות ע"ש יוסף כהן. גרטי היה מופקד הקתדרה לביוכימיה ע"ש הלה ודריק קלימן.
בינואר 2002 התמנה לתפקיד סגן נשיא המכון ליישומים טכנולוגיים, ובמסגרת זו קיבל מספר החלטות שהובילו לחיזוק משמעותי של מצבו הכלכלי של המכון. בדצמבר 2006 הועלה לתפקיד סגן נשיא מכון ויצמן, וכיהן בתפקיד זה עד מותו.
בשנים 1999–2002 עמד בראש תחום מדעי החיים בקרן הלאומית למדע.
היה חבר מערכת של מספר כתבי עת מדעיים, בהם ה-"American Journal of Physiology" וה-"Journal of General Physiology".
בשנת 2013 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האקדמיה הבולגרית למדעים כהוקרה על הישגיו המחקריים.
גרטי היה נשוי עד מותו לד"ר נירה גרטי (גם היא בוגרת המכון), והיה אב לשלושה בנים. שניים מבניו הם בוגרי המכון: פרופ' גיא גרטי, פרופסור חבר לאונקולוגיה קרינתית קלינית במרכז למחקר רדיולוגי של המרכז הרפואי של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ד"ר ארז גרטי, ראש תחום תקשורת המדע במכון דוידסון לחינוך מדעי. ויובל גרטי, סטודנט לדוקטורט במחלקה למדעים ביולמולקולרים במכון ויצמן למדע.
חיים גרטי נפטר ב-2014, בגיל 65, ונקבר בבית הקברות ברחובות.
מחקריו.
מחקרו של גרטי התמקד בתהליכים הטבעיים של ויסות הורמונלי של הובלת יונים ומים בכליה. מחקריו הדגימו את תפקידם המרכזי בוויסות לחץ הדם של שני חלבונים שדרכם עוברים מלחי נתרן אל תוך התא ואל מחוצה לו: תעלות נתרן ומשאבות נתרן-אשלגן. בין היתר מצא כי המנגנונים המווסתים את פעולת התעלות פועלים בתגובה לאיתות כימי המתבטא בשחרור מוגבר של הורמון סטרואידי מבלוטת יותרת הכליה, אשר חודר לתאי הכליה, נקשר לקולטן ייחודי ובעקבות זאת גורם לפתיחתן של תעלות שלא היו פעילות קודם לכן ולהיווצרות מוגברת של תעלות חדשות. מחקריו קידמו את הבנת גורמים המביאים לעלייה בלחץ הדם, וכן את היכולת לפתח שיטות חדשות וטיפול תרופתי יעיל לוויסות לחץ דם ומניעתו.
נולאן
נולאן (באנגלית: Nolan) הוא שם משפחה.
ברינר
ברינר הוא שם משפחה.
בית הכנסת אגודת הקהילות
בית הכנסת אגודת הקהילות הוא בית כנסת ברחוב פאווה (rue Pavée) באזור המארה ברובע הרביעי של פריז צרפת. בית הכנסת משתייך ל"אגודת הקהילות", איגוד של קהילות אורתודוקסיות הנפרדות מן הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת.
בית הכנסת המוכר גם בשם "בית הכנסת פאווה" או "בית הכנסת רו פאווה" נבנה בשנת 1913, תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי הקטור גימאר - כמבנה הדת היחיד שתוכנן על ידיו - ונחנך ב-7 ביוני 1914. רוב מתפללי בית הכנסת היו ממשפחות המהגרים ממזרח אירופה.
בערב יום הכיפורים ה'תש"ב (1941) פוצץ בית הכנסת על ידי הגרמנים ביחד עם עוד שישה בתי כנסת בפריז. הוא שוקם לאחר מכן.
בשנת 1989 הוכרז בית הכנסת כמונומנט היסטורי צרפתי.
רבנים.
עד כה כיהנו חמישה רבנים בתפקיד רב בית הכנסת:
מרטין מרייטה
Martin Marietta
יורי סדייח
בלארד מקדונלד
בלארד מקדונלד (באנגלית: Ballard MacDonald; 15 באוקטובר 1882 - 17 בנובמבר 1935) היה ליריקן אמריקני שהיה חלק מסמטת טין פאן.
חייו.
מקדונלד נולד בפורטלנד שבאורגון. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, הוא החל לכתוב מילים לשירים ללהקות וודוויל נודדות. עבודתו בתחום הוודוויל הובילה אותו לבסוף אל ברודוויי, שם הוא עבד כליריקן וכלברתן בהפקות שונות בהן: Ziegfeld’s 9 O’clock Frolic, Love Birds, The Battling Butler, Sweetheart Time, Ziegfeld’s Midnight Frolic (1919), George White’s Scandals of 1923 ו-Thumbs Up!
אמנם את עיקר פרסומו קנה מקדונלד כמי שכתב את המילים לשיר "Beautiful Ohio", השיר הרשמי של מדינת אוהיו, אך הוא נודע גם בשיתוף פעולה עם גדולי מלחינים של זמנו ביצירת שירים פופולריים רבים בהם: “Rose of Washington Square”, “Second Hand Rose”, “Parade of the Wooden Soldiers”, “Back Home in Indiana”, “The Trail of the Lonesome Pine”, “Play That Barbershop Chord”, “Clap Hands, Here Comes Charlie!”, “Somebody Loves Me”, “Bend Down, Sister”, “Down in Bom Bombay”, “On the Mississippi” ו-She is the Sunshine of Virginia.
מקדונלד עבד בין היתר עם המלחינים הארי קרול, קון קונרד, ג'וזף מאייר, זיגמונד רומברג, הלברט פון תיצלר, ג'ורג' גרשווין, ג'סי גריר, ג'יימס הנלי, ויקטור הרברט, לואיס מיור ווולטר דונלדסון.
בנוסף, מקדונלד כתב מילים למספר סרטים הוליוודיים, בהם: "Our Dancing Daughters", "Somebody Loves Me" ועוד.
מקדונלד היה מהחברים המייסדים של האגודה האמריקנית למלחינים, סופרים ומו"לים (ASCAP) ב-1914. הוא מת בפורסט הילס, שכונה ברובע קווינס שבניו יורק, ב-17 בנובמבר 1935.
עגלה 34