עם כניסתה של יעל גרמן לתפקיד שרת הבריאות בחודש מרץ 2013, הורתה השרה לבחון מחדש את הסעיף האוסר על גברים המקיימים יחסי מין עם גברים לתרום דם. בדצמבר 2013 סירב צוות מד"א להתרים דם מחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שעלתה מאתיופיה בגיל 3, בתואנה כי לבני העדה האתיופית יש "סוג דם מיוחד". בעקבות זאת סילק יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין את צוות מד"א מהכנסת והושמעו גינויים חריפים מצד נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ונבחרי ציבורי נוספים. מנהלת שרותי הדם של מד"א טענה כי צוות המתרימים נהג על פי נוהלי משרד הבריאות, אשר פוסלים לקיחת דם ממי ששהה שנה או יותר במדינה שבה שכיחות האיידס גבוהה. בעקבות המחאה הציבורית, שהקיפה הפעם גם מגזרים נוספים מלבד ציבור העולים מאתיופיה, מינתה שרת הבריאות יעל גרמן ועדה מקצועית במשרדה לצורך "בחינת תרומות דם מאוכלוסיות המוגדרות כיום כאוכלוסיות בסיכון", בראשות פרופסור מנפרד גרין.
מטרות הוועדה והרכבה.
ועדת גרין הוסמכה לבחון מחדש את כל התבחינים לקבלת תורם דם, לחומרא ולקולא. בנוסף התבקשה הוועדה "לפתח תוכנית לאומית יעילה לסינון דם, במסגרת השואפת לאפס אחוזי סיכון להידבקות במחלה נגיפית דרך תרומת דם". בעקבות קול קורא שפרסמה הוועדה פנו אליה ארבע אוכלוסיות בבקשה לבחון מחדש את התבחינים הבאים:
כמו כן בחנה הוועדה את הסיכון הנשקף למטופלים מקבלת מוצרי דם נגועים בנגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, לאור נתונים אפידמיולוגיים שהוצגו בפניה אודות תפוצת נגיפים אלה בישראל.
לוועדה מונו האנשים הבאים:
המלצות הוועדה.
מערך המידע בנושא מחלות נגיפיות בישראל.
הוועדה מצאה כי בישראל קיימים פערי מידע משמעותיים בנוגע להימצאות נגיפים המועברים בעירוי דם, בעיקר נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, אף כי שכיחות הנגיפים הללו בישראל גבוהה בהרבה מזו של נגיף HIV, מחולל מחלת האיידס. כך למשל, על פי נתוני שרותי בריאות כללית עמדה הימצאות נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C בסוף שנת 2010 על 1.75% ו-1.96%, בהתאמה, כשלמעלה מ-80% מנשאי הנגיפים הללו בישראל היו בלתי מאותרים. על פי הערכות משרד הבריאות עמדה הימצאות נגיף HIV באותה השנה על 0.10%, כש-32% מנשאי הנגיף בישראל היו בלתי מאותרים. הנתונים באיכות הנמוכה ביותר שעמדו לרשות הוועדה נגעו להימצאות נגיף הפטיטיס C, עבורו לא קיים כיום חיסון. המחסור בנתונים פגע ביכולתה של הוועדה לאמוד כמותית את הסיכון הנשקף ממנו למטופלים.
הפער הגדול בין הימצאות נגיפי ההפטיטיס לבין הימצאות נגיף HIV התבטאה באופן עקבי גם בשכיחות תרומות הדם המזוהמות שהתגלו בבדיקות שרותי הדם, כמפורט בטבלה 1. 90.5% מהמנות המזוהמות שהתגלו בשנים 1987–2013 היו נגועות בנגיפי הפטיטיס ורק 0.9% מהמנות המזוהמות שהתגלו היו נגועות בנגיף HIV, אף כי תקופת החלון בה נגיפי הפטיטיס אינם ניתנים לגילוי ארוכה מתקופת החלון בה נגיף HIV אינו ניתן לגילוי (23–34 ימים לעומת 6–11 ימים).
חיווי נוסף לחשש המרכזי מנגיפי הפטיטיס הגיע ממקרים בהם התעורר חשד להדבקת מטופלים שקיבלו תרומת דם. מתוך 185 דיווחים שהתקבלו בשנים 1993–2013, היו 94 דיווחים אודות הדבקה אפשרית בנגיף הפטיטיס B, 78 דיווחים אודות הדבקה אפשרית בנגיף הפטיטיס C, שבעה דיווחים אודות הדבקה אפשרית בנגיף HIV ושישה מקרים אודות הדבקה אפשרית במחוללי מחלות אחרים. בשנת 2012 נרכשה מערכת בדיקה רגישה יותר לאיתור פתוגנים (NAT ). בבדיקה של כלל התורמים מן השנים 2008–2012 אותרה דלקת כבד סמויה מסוג B ב-52 תורמי דם שנבדקו. לאור העובדה שכ-130 מוצרי דם הוכנו מתרומותיהם, מובטח כי חלק מהמטופלים שקיבלו מוצרים אלה נדבקו בהפטיטיס B. הוועדה הסיקה מכאן כי הסיכון הרב ביותר למטופלים נשקף מנגיפי הפטיטיס. בפני הוועדה הוצגו נתונים מאוקטובר 2010 לפיהן שיעורי הנשאות של הפטיטיס C (עבורו לא קיים עדיין חיסון, נכון לשנת 2019) גבוהים במיוחד בקרב ילידי מדינות ברית המועצות לשעבר (1-6%) וכן בקרב ילידי רומניה ומרוקו (כ-1.3%). הוועדה מצאה כי שרותי הדם של מד"א לא דוחים תורמים ששהו במדינות אנדמיות אלה, או שקיימו יחסי מין עם אנשים ממדינות אלה, בניגוד לטענת מד"א בפני הוועדה לפיה הם נצמדים לרשימת המדינות האנדמיות שמפרסם ארגון הבריאות העולמי.
לאור זאת המליצה הוועדה כי משרד הבריאות ינהל מאגר מידע העוקב אחרי:
ניטור תקלות ואיתור מקרי הדבקה.
הוועדה מצאה כי לא קיימת בישראל מערכת ניטור העוקבת אחר שרשרת האספקה של דם (haemovigilance), מהתורם עד למטופל, כנהוג במדינות מתוקנות ומומלץ על ידי ארגון הבריאות העולמי. בתי החולים נדרשים לדווח למשרד הבריאות רק על מקרי תמותה בעקבות קבלת מוצרי דם. כתוצאה מכך חסר דיווח מסודר על תקלות שהתרחשו או היו קרובות להתרחש, שתכליתו לאתר את שורש התקלה ולמנוע אותה בעתיד. הוועדה המליצה להקים מערכת מעין זו, בהתאם להמלצת מנהלת שרותי הדם של מד"א. בנוסף המליצה הוועדה לערוך בדיקות דם יזומות למטופלים כשלושה חודשים לאחר שקיבלו עירוי דם, על מנת שניתן יהיה לזהות מקרי הדבקה ולטפל בהם עוד בטרם יביאו להתפרצות מחלה קטלנית.
מודל הסיכון.
לצורך אומדן כמותי של השינויים בסיכון הנשקף למטופלים כתוצאה משינוי התבחינים הקיימים, נעזרה הוועדה במודל מתמטי שפיתחו ד"ר גרי גינסברג, ד"ר עמית הופרט, ד"ר דניאל שם טוב ופרופ' אדוארד קפלן. המודל הביא בחשבון טעויות אנוש, "תקופת חלון" בה מנת הדם מידבקת אך ריכוז נגיף ה-HIV בה נמוך מסף הגילוי, תוצאה שלילית כוזבת (שגיאה מסוג II), נשאים בלתי מאותרים והפקה של מספר מוצרי דם מזוהמים מאותה תרומת דם. לשם חומרה הניח המודל כי נשאים ידועים של נגיפים קטלניים תורמים דם בהסתברות זהה למי שאינו נשא ידוע. המודל העלה כי במקרה הגרוע ביותר, ביטול התבחינים הנדונים כליל צפוי להוסיף 6.6 הדבקות בעשור: 4.34 הדבקות בעשור מתרומות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג) ו-2.26 הדבקות בעשור מתרומות של ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV, בנוסף ל-1.37 הדבקות בעשור הצפויות ממילא מתרומות של מועמדים אחרים. מודל הסיכון חזה כי דחייה זמנית למשך שנה ממועד קיום יחסי המין האחרונים עם גברים תגדיל את הסיכון הנשקף להדבקה בנגיף HIV ב-0.1 הדבקות בעשור (כלומר, הדבקה אחת נוספת במאה שנה), בעוד שדחייה זמנית למשך חמש שנים תגדיל את הסיכון ב-0.05 הדבקות בעשור (כלומר הדבקה אחת נוספת במאתיים שנה). הוועדה החליטה כי אינה יכולה להמליץ על מדיניות הפוגעת ולו במעט בבטיחות המטופלים. מנגד, סברה הוועדה כי קיצור משך הדחייה מחמש שנים לשנה אחת עשוי לשפר את מידת הציות של גמ"ג למדיניות ההתרמה, מבלי להגדיל משמעותית את הסיכון להדבקה. לאור זאת, המליצה הוועדה על החלפת הדחייה לצמיתות של גמ"ג בדחייה זמנית של שנה מן המועד האחרון של קיום יחסי מין עם גברים.
הונאת המתרימים.
בעוד שארץ הלידה וגיל המועמד לתרומת דם ניתנים לאימות בתעודת הזהות שלו, אין למתרימים יכולת לאמת את ההרגלים המיניים המדווחים על ידי המועמד לתרומת דם. סקר משנת 2014 שערך הוועד למלחמה באיידס בקרב 494 גולשים באתר היכרויות לגברים העלה כי רוב תורמי הדם מקרבם (232 משיבים מתוך 372 שתרמו דם) מסרו הצהרה כוזבת בשאלון המועמדות לתרומה. מוסרי ההצהרה הכוזבת גילו בקיאות רבה יותר אודות דרכי הדבקה ב-HIV בהשוואה לתורמים האחרים, ממצא ממנו הסיקה הוועדה כי ידע ומודעות לא מובילים בהכרח לציות לתבחינים לתרומת דם בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג). על אף זאת המליצה הוועדה לשפר את מערך החינוך וההסברה בקרב מועמדים לתרומת דם, במטרה להבהיר את הסיכון להדבקה ומשמעותו. חיזוק לממצאי הסקר מגיע מנתוני שרותי הדם של מד״א אודות 155 תורמי דם שהתגלו כנשאי נגיף HIV מאפריל 1986 ועד דצמבר 2013. מתוך 155 הנשאים, 130 היו גברים שהגיעו לריאיון אצל רופא. 41 מהם הודו כי הם גמ״ג, 34 נדבקו ביחסים עם נשים, 8 נדבקו בהזרקת סמים ו-47 לא סיפרו כיצד נדבקו. הנחת העבודה של מד״א היא כי חלק מ-47 התורמים שסירבו להשיב הם גמ״ג. ממצאים אלה מתיישבים עם הצהרות כוזבות עליהן דיווחו גמ"ג בארצות הברית ובסין, בין היתר משום שחלק מהנשאים משתמשים בתרומת הדם בתור בדיקת איידס.
שלושת הסיבות המובילות לתרומת דם שבחרו הנסקרים מתוך שמונה אפשרויות היו:
הוועדה הסיקה מכאן כי כי ביטוח הדם, שנועד לתמרץ את תרומות הדם בישראל, הוא אחד התמריצים המרכזיים המניעים גמ"ג לא לדווח על כך למתרימים.
87% מהנסקרים לא הסכימו עם מדיניות סינון התורמים ו-81% מהנסקרים ציינו כי המאבק לקבלת תרומות דם מהומוסקסואלים הוא מאבק חשוב עבור הקהילה הגאה. הוועדה הסיקה מכאן כי משבר האמון בין גמ"ג לבין שרותי הדם פוגע ברמת הציות למדיניות ההתרמה, ובכך מעלה את הסיכון הנשקף למטופלים. לוועדה דווח על מחקרים שנערכו במדינות שהקלו במגבלות על תורמי דם ומצאו בהן עלייה ברמת הציות למדיניות ההתרמה, מבלי שנרשמה עלייה ברמת הסיכון הנשקף למטופלים. מודל הסיכון האמור העלה כי, אם יצוידו שרותי הדם במערכות סריקה מתקדמות יותר, ניתן יהיה להשית דחייה זמנית על קבלת דם מגמ"ג במקום דחייה לצמיתות, מבלי לשנות את רמת הסיכון הנשקפת למטופלים. עם זאת, מחקרים שנערכו לאחר פרסום דו"ח הוועדה העלו כי גמ"ג רבים בארצות הברית ממשיכים למסור הצהרות כוזבות ולתרום דם בתקופה בה הם פעילים מינית, על אף עדכון מדיניות ההתרמה בארצות הברית.
הונאת "ביטוח הדם".