בשנת 1996 נוסד העיתון הזמן הוורוד שפנה ללהט"ב. במחצית השנייה של שנות התשעים נקט העיתון קו אידאולוגי רדיקלי ונאבק בדימוי המאיים של מחלת האיידס תוך שימוש בשיח חזותי המציב את מצוקת הקורבנות במרכז השיח העיתונאי. בתחילת שנות האלפיים, עם חילוף עורכי הזמן הוורוד ומסירתו לאגודת הלהט"ב, חלה תפנית בשיח האיידס שדגל בשעתוק הדימוי המאיים. בשנת 1998 הוקם פורטל אינטרנטי ישראלי "GoGay" הפונה להומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים. זהו האתר היחיד מסוגו בישראל, ואתר האינטרנט המקצועי היחיד בעברית המתעדכן באופן שוטף באירועים הקשורים לקהילת הלהט"ב בישראל ובעולם ומסקר אירועי תרבות, פנאי, סגנון חיים ועוד. בשנת 2003 יצא לאור המגזין הלסבי-ישראלי, פנדורה. בין השנים 2008 ל-2010 יצא לאור הירחון הישראלי, העיר בוורוד.
בשנות השמונים החל השבועון התל אביבי העיר לפרסם כרוניקה על הומוסקסואל ישראלי, שכונה באותה תקופה משה, שלימים יתגלה כגל אוחוובסקי. השינוי הגדול השני באופן ההתמודדות עם התקשורת הישראלית בנושאי הלהט"ב הגיע בשנת 1991, כאשר ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל החלה לכלול, בפרסומה הרשמי, חלק על נושאים חברתיים ופוליטיים של להט"ב. בעקבותיו החל סיקור עיתונאי תומך בהדרגה על קהילת הלהט"ב הישראלית ויעדיה לזכויות האדם. כיום ישנם בשני העיתונים היומיים הישראליים עורכים הומוסקסואלים או סופרים גלויים. תחנות רדיו כגון רדיו צפון ורדיוס 100FM שתיהן קבעו זמנים לאורחים לעלות לאוויר ולדבר על נושאים חברתיים ופוליטיים של הקהילה.
תנועות וארגוני זכויות להט"ב.
לאורך השנים נוסדו כ-32 ארגונים, מוסדות ועמותות למען הקהילה הגאה בישראל ואף לישראלים מחוצה לה, בהם:
ארגון הלהט"ב הישראלי הוותיק ביותר, האגודה למען הלהט"ב בישראל שנוסד בשנת 1975 אשר לצידו קמו במשך השנים, איגי - ארגון נוער גאה, אל"ף - ארגון לסבי פמיניסטי, אסוואת, בית גאה בבאר שבע, בת קול, האחווה הסטודנטיאלית הגאה, הו"ד - הומוסקסואלים דתיים, הפורום החיפאי, הבית הפתוח, הצבעים שלנו, הקבוצה הירושלמית לקידום זכויות להט"ב, חברותא - הומואים דתיים, חוש"ן - חינוך ושינוי, יש עם מי לדבר (קו קשב ומידע), כביסה שחורה, כמוך - הומואים דתיים אורתודוקסיים, מעברים לקשת הטרנסית, פרויקט גילה, סגול, קל"ף, שישה צבעים, תהל"ה, העשירון האחר, פיות רדיקליות, בלה דואגת, גשר רחב יותר, טרנסיות ישראל, בית דרור, אלקאוס, רבני קשת ושב"ל.
קולנוע וטלוויזיה.
הסרט הישראלי הראשון של קהילת הלהט"ב הגיע מהבמאי ההומוסקסואלי הגלוי עמוס גוטמן וכונה נגוע (Drifting) שיצא לאור בשנת 1983. גוטמן היה אחד הכותבים המשותפים שלו. הסרט עוקב אחר צעיר גיי ישראלי, המתגורר ועובד עם סבו וסבתו, שחולם על חלומות ליצור סרט ולמצוא את אהבת אמת. גוטמן, שמת ממחלת האיידס בשנת 1993, כתב וביים סרט ישראלי נוסף בנושא הקהילה בשם חסד מופלא (1992). שני הסרטים נחשבים לאוטוביוגרפיות של הבמאי. בסך הכל ביים גוטמן ארבעה סרטים ושלושה סרטים קצרים. הצגתם של גברים הומוסקסואליים ישראלים הייתה בזמנו אפלה, וסרטיו נחשבים כממוקדים לקהילת הלהט"ב רק בישראל ולא לציבור בעולם.
במאי ישראלי בולט נוסף שהמתמודד עם נושאים להט"בים בסרטיו הוא איתן פוקס. סרטו הראשון, אפטר (1990), היה הסרט השני שיוצר בישראל שהתמקד בהומוסקסואלים. הוא ביים וכתב מספר סרטים מצליחים נוספים בנושא הלהט"ב, ביניהם בעל בעל לב (1997), יוסי וג'אגר (2002), ללכת על מים (2004) והבועה (2006) פוקס היה מעורב גם בדרמת הטלוויזיה הישראלית הראשונה בפריים טיים שהוקמה לקהל כללי שעסק רבות בנושאי הלהט"ב, פלורנטין (1997-2000). זו הייתה סדרת טלוויזיה ישראלית העוסקת בחייהם של קבוצת צעירים בני 20 החיים בפלורנטין שבתל אביב לאחר שירותם הצבאי. זו הייתה הסדרה הישראלית הראשונה שהציגה אדם הומו בין הדמויות המרכזיות שלה, והייתה חלק ממגמה איטית שהחלה להתרחש בשנות התשעים של המאה ה-20 בישראל.
יוצרים משמעותיים נוספים שעסקו בתכנים להטב"ים ביצירתם באים דווקוא מהתחום התיעודי. בולטים במיוחד הבמאי תומר היימן, שביצירותיו השונות, חלקן אוטוביוגרפיות וחלקן לא, עסק בתכנים להטב"ים וזכה לחשיפה רבה, והבמאי יאיר קדר, שסרטו משנת 2009 - הזמן הוורוד - הפך לתיעוד ההיסטורי המשמעותי ביותר של סיפורה של הקהילה הישראלית הגאה.
כיום, בשנת 2021, ישנן יותר תכנות לקהל הלהט"ב. בשנת 1993, עלתה לאוויר רשת הטלוויזיה המסחרית הראשונה בישראל, ערוץ 2. הוא עסק בקביעות בנושאים חברתיים ופוליטיים של קהילת הלהט"ב, ובמיוחד סייע ליצירת נראות וקבלה רבה יותר של ידוענים טרנסג'נדרים כמו דנה אינטרנשיונל. קהילת הלהט"ב בישראל הובאה לידיעת התקשורת גם בעקבות הזכייה באירוויזיון בשנת 1998 על ידי דנה אינטרנשיונל, כטרנסית ישראלית. נכון להיום ניתן לראות אנשי להט"ב בישראל בטלוויזיה במגוון תוכניות בעיקר כמנחים כגון, אסי עזר, גל אוחובסקי, נבו עמרני וצחי קומה, מתמודדים בתוכניות ריאליטי (לאון שניידרובסקי) או דמויות באופרות סבון.
הכרה באמצעות השירות הבולאי בישראל.
ב-28 ביוני 2022 יונפק בול המוקדש לקהילה הגאה בישראל, כשעליו דגל הקהילה והמילה גאווה בעברית, ערבית ואנגלית. ערכו 8.30 שח
תתי-קהילות.
הקהילה הגאה היא קהילה הקשורה להמון קהילות שונות אשר מופלות מתפקידי המגדר בחברה. אלו חלק מהן:
המטרייה הרב משיכתית:
זהויות מגדריות:
ולעיתים גם:
לכל אחת מתת-הקהילות סממנים ברורים משלהן (כגון דגלים וסמלים) ולרובן גם אירועי חברה, מקומות בילוי וארגונים המתמקדים בהן.
The Great Ecstasy of Woodcarver Steiner (סרט)
ארכיטקטורה עסקית
ארכיטקטורה עסקית או ארכיטקטורה ארגונית (באנגלית: Enterprise Architecture) היא מתודולגיה כוללת לתיאור ותכנון התהליכים העסקיים, מערכות המידע ומבנה הארגון. החל מהיחידות הארגוניות, התהליכים, המערכות התומכות, המיקום, המידע, הטכנולוגיות וממדים נוספים ככל שנדרש לתיאור ולניהול הארגון.
ארכיטקטורה עסקית היא שילוב של גישה ניהולית, מתודולוגיה ומוצרי תוכנה תומכים, במטרה להבטיח שיעדי המערך העסקי מבוצעים בצורה אופטימאלית על ידי המערך התפעולי. ארכיטקטורה עסקית מתבטאת באמצעות מודלים עסקיים מסוגים שונים, כגון: מבנה ארגוני, תרשימי זרימה של תהליכים עסקיים, מיפוי של מערכות המידע התומכות בתהליכים העסקיים ועוד.
המטרה: להבטיח שיעדי המערך העסקי מבוצעים בצורה אופטימאלית על ידי המערך התפעולי.
ממדים לארכיטקטורה עסקית.
6 ממדים בסיסיים לארכיטקטורה העסקית מוגדרים במודל POLDAT:
ניתן להגדיר ממדים נוספים על פי צורך הארגון.
אחריות בארגון על הארכיטקטורה עסקית.
בארגונים מסודרים קיים ארכיטקט ראשי האחראי על הארכיטקטורה העסקית ארכיטקט ארגוני.
תחזוקת המודל מתבצע במשותף על ידי יחידות רבות בארגון:
יחידות האסטרטגיה והנהלה בכירה – מאפשר קביעת מטרות ויעדים למערך העסקי.
או"ש (ארגון ושיטות) – אחראי בעיקר על הקשר בין הדרישות של הגורם העסקי והתרגום לשיטות עבודה הכולל את הגדרת היחידות הארגוניות והתהליכים העסקיים.
יחידות רגולציה וניהול סיכונים – מעדכנים את היבטי הסיכון בתהליכים על פי ההגדרות הרגולציה השונות.
יחידות הפיתוח וה-IT – נעזרים במידע הנצבר במודל על מנת לתחזק ולפתח את המערכות, מעדכנים ונעזרים בתרשימי ה-BPMN לצורכי הפיתוח.
יישום ארכיטקטורה עסקית.
ארכיטקטורה עסקית מיושמת על ידי:
שערי דורא
שערי דורא הוא ספר הלכה העוסק בהלכות כשרות המזון ("איסור והיתר") וטהרת המשפחה. נכתב במאה ה-13 על ידי רבי יצחק בן רבי מאיר הלוי מהעיר דורא (דירן) שבגרמניה. הספר נחשב לספר יסוד בפסיקת ההלכה בנושאים בהם הוא עוסק ואף זכה לפירושים רבים, חלקם נכתבו על ידי פוסקי הלכה בעלי משקל רב.
שם הספר ותוכנו.
המחבר קרא לספרו "ספר השערים", ולאחר מכן נקראו "שערי דורא", על שם עירו של המחבר.
הספר עוסק במכלול הנושאים של כשרות המזון: הלכות מליחה, תערובות, תולעים, בשר בחלב, טרפות, ועוד, וכן בהלכות טהרת המשפחה. המחבר חילק את הלכות מליחה, המרובות יחסית, לעשרה שערים ("כנגד עשרת הדברים", כלשונו בהקדמתו) ואילו שאר ההלכות אינן מחולקות לשערים, כנראה משום שהיקף החומר תחת כל כותרת (כמו "דיני דג טמא", "דיני ביטול") מועט יותר. קיימת גם חלוקה משנית של כל הספר לתשעים וששה סימנים (עשרים וששה מתוכם כלולים בעשרת השערים של הלכות מליחה).
פירושים על הספר.
הספר זכה לפירושים רבים, שעוסקים, מלבד הסברה פשוטה של כוונת המחבר, גם בבירור נוסחאותיו, מקור דיניו וטעמם, וכן בהבאת דעות שונות מכתבי ראשונים ואחרונים בנושא הנדון. כאמור, הספר מתייחד בכך שפוסקים בעלי שיעור קומה יוצא דופן טרחו בפירושו, כדוגמת בעל תרומת הדשן, המהרש"ל ורבי מרדכי יפה.
פירושים רבים נוספים עודם בכתבי יד.
תפוצת הספר והשפעתו.
הספר התפשט במהירות בין יהודי אשכנז, והיה הספר המוסמך להוראת איסור והיתר במשך דורות, עד הופעת השולחן ערוך. הוא מצוטט פעמים רבות בספרי הדורות הבאים, כגון בכתבי המהרי"ל, בבית יוסף ובהערות הרמ"א על השולחן ערוך. הרמ"א אף מכנה אותו: "איסור והיתר שלנו", כלומר, הספר המרכזי "שלנו" ללימוד הלכות איסור והיתר. הרמ"א אף ערך את ספרו "תורת חטאת", העוסק אף הוא בכשרות המזון, על פי מתכונת השערי דורא ובמקביל לסדר הסימנים בו. עדות לתפוצתו הרבה היא מספרם הרב של כתבי היד שנותרו ממנו עוד מאות בשנים לאחר המצאת הדפוס.
עם התפשטות השולחן ערוך איבד השערי דורא את מעמדו כספר לימוד שימושי להוראת הלכה למעשה להמון. בימינו משמשים הספר והפירושים המלווים אותו בעיקר ללימוד מעמיק ובירור מקורות ההלכה.
דפוסים.