בראשית המאה ה-20 מנו יהודי העיר כ-10,000 נפשות והקהילה הפכה לגדולה ולמרכזית מבין קהילות בולגריה ומרכז הפעילות הפוליטית, הכלכלית, החברתית והדתית של יהדות בולגריה. בסופיה נוסדה ופעלה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה שניהלה את ענייני קהילות יהודי בולגריה. לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה, פרץ בממלכה משבר כלכלי וחברתי חריף, אשר לווה בהגירה פנימית אל הערים הגדולות ככלל ואל סופיה בפרט. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בסופיה למעלה ממחצית בני יהדות בולגריה, חלקם במצב כלכלי ירוד. קהילת סופיה הפכה גם למרכז תרבותי ואמנותי של יהודי בולגריה ובה נוסדה ופעלה מקהלת צדיקוב, שהפכה לאחד מסמליה של יהדות בולגריה. בסופיה פעל גם תיאטרון יהודי, בראשות אליעזר אנסקי, אשר הציג מחזות ברחבי בולגריה ואף מחוצה לה.
במרבית שלבי מלחמת העולם השנייה בולגריה הייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. על יהודי סופיה הוחל החוק להגנת האומה והגברים בגילאי 20 עד 40 נשלחו לעבודות כפייה. במרץ 1943 ניצלו בני הקהילה מגירוש אל מחנות ההשמדה, ובמאי גורשו יהודי העיר לערי השדה בבולגריה. לאחר המלחמה חודשה הפעילות הציונית והחלה עלייה לישראל. עם הקמת מדינת ישראל עלו מרבית בני הקהילה ארצה ובשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 התגוררו בסופיה כ-2,500 יהודים.
היסטוריה.
יסוד הקהילה.
תיעוד לקיומה של קהילה יהודית בסופיה מצוי בספרי שאלות ותשובות משלהי המאה ה-14, לאחר הכרעת האימפריה הבולגרית השנייה על ידי האימפריה העות'מאנית, בתקופת שלטונו של הסולטאן באיזיט הראשון. מהתיעוד עולה כי בשלהי המאה ה-14 הורכבה הקהילה בסופיה משני קהלים. האחד קהל יהודים שגורשו מממלכת הונגריה ב-1374 על ידי לאיוש הראשון, מלך הונגריה והתיישבו בעיר, והשני קהל רומניוטים ולו בית כנסת אחד, אשר נבנה בראשית המאה ועמד על תילו עד 1898. מתיעוד זה עולה שקהילה יהודית התקיימה בסופיה לפחות משלהי תקופת האימפריה הבולגרית השנייה. ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס טוען במחקריו, שקהילה יהודית רומניוטית התקיימה בסארדיקה עוד בראשית ימי האימפריה הבולגרית הראשונה, במחצית השנייה של המאה ה-7, בתקופת שלטונו של הנסיך אספרוך. המחקר המודרני חולק על שיטות המחקר של רוזאניס ומציין כי במרבית המקרים לא עמדו לרשותו מקורות ראשוניים, אלא רק מקורות משניים או מקורות שלישוניים ובחלק מהמקרים הוא נטה להשתמש באינדוקציה כשיטת מחקר יחידה, עניין שהוביל לפירוש שגוי של הממצאים. מחקרים מאוחרים לא הצליחו לתקף את הנחותיו לגבי מועד ייסוד הקהילה בסופיה והן נותרו בגדר השערות מחקר לא מבוססות.
התקופה העות'מאנית.
ראשית התקופה העות'מאנית.
ב-1413, לאחר תקופת בין המלכים של האימפריה העות'מאנית עלה לשלטון הסולטאן מהמט הראשון, אשר החזיר לעצמו את השליטה באזור בולגריה. ב-1422 סיפח בנו, מוראט השני, את נסיכות וידין, שהייתה השריד האחרון, שנותר מהאימפריה הבולגרית, ודאג להוצאתו להורג של קונסטנטין השני, השליט האחרון של הנסיכות. מוראט השני פרסם פירמאן מיוחד, שהתיר ליהודי בולגריה לבנות בתי כנסת, לרכוש קרקעות ולבחור את ראשי הקהילה בעצמם. יהודי סופיה, שברובם היו אוריינים ורב לשוניים התבלטו כאומנים, וסוחרים, שעסקו גם ביבוא ויצוא. בתקופת מוראט השני הגיעו לסופיה יהודים שגורשו מצרפת בצו המלך שארל השביעי. ב-1471 הגיעו לווידין יהודי בוואריה, שגורשו על ידי לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ושנה מאוחר יותר היגרו חלקם לסופיה והקימו קהילה אשכנזית נפרדת תחת הנהגתו של הרב בנימין מאיר הלוי מנירנברג.
הגעת מגורשי ספרד.
בשלהי המאה ה-15, בימי הסולטאן באיזיט השני, הגיעו לערי בולגריה חלק ממגורשי ספרד ובהמשך חלק ממגורשי פורטוגל. היהודים התיישבו בסלוניקי, בקושטא ובאדריאנופול ומשם המשיכו לערי בולגריה ובכללן סופיה, בה הקימו קהילה ספרדית. בראשית המאה ה-16, בתקופת שלטונו של סלים הראשון הייתה קהילת סופיה הגדולה מבין קהילות בולגריה ומנתה שלושה קהלים: רומניוטים, אשכנזים וספרדים ולכל קהל בית כנסת משלו. קיים תיעוד לשאלות ותשובות רבות שהועברו לרב אליהו מזרחי (הרא"ם), בענייני מסחר, דיני אישות, נישואין וגירושין. קיים תיעוד למחלוקות בין שלוש הקהילות על רקע מסורות והלכות שונות בעיקר בדיני כשרות וטענת הרומניוטים מחד לבכירות הלכתית על רקע וותק קהילתם והספרדים מאידך על רקע גודלה של קהילתם. לעניין זה הוקמה מועצת רבנים שהורכבה מנציגי כל הקהילות שניסתה לגשר על הפערים. בהמשך, איבדה קהילת סופיה את הבכורה לקהילות פלובדיב, וידין וניקופול.
ב-1526, בתקופת שלטונו של סולימאן הראשון, נכבשו בודה ופשט אשר בממלכת הונגריה, מאות מיהודי הערים הובאו לבולגריה וכמה עשרות מהם התיישבו בסופיה והקימו קהל נפרד. לאחר מותו של סולימאן הראשון לא תועדה עוד קהילה רומניוטית עצמאית בסופיה והרב הספרדי כיהן גם בתפקיד רב הקהילה הרומניוטית. בין 1548 ל-1550 הוכן על ידי רב הקהילה האשכנזית, בנימין הלוי אשכנזי מנירנברג סידור בנוסח אשכנז, והוא הודפס בסלוניקי והופץ בקרב בני הקהילה. במחצית השנייה של המאה ה-16, בתקופתו של הסולטאן סלים השני, הגיעו לסופיה יהודים אשר גורשו במסגרת גירוש יהודי מדינת האפיפיור, והצטרפו לקהילה הספרדית שבעיר.
נסיגת האימפריה העות'מאנית.
התנוונות מנגנון השלטון המרכזי.
החל מראשית המאה ה-17, בתקופת שלטונו של הסולטאן מוסטפא הראשון, חלה נסיגה משמעותית באחיזה העות'אמנית בבולגריה. מנגנון הממשל המרכזי העות'מאני היה קטן יחסית למדינות אחרות באירופה והוא לא היה מסוגל לטפל בבעיות המקומיות בבולגריה. מנגנון השלטון המקומי הלך והתנפח והוביל להוצאות נכבדות למימונו, על חשבון כספי המיסים לאוצר המרכזי. מצב זה יצר משבר כלכלי הולך ומחריף באימפריה, שאילץ את הממשל המרכזי להסתמך על נכבדים ממשפחות אצולה מקומיות, מהסנג'קים השונים, כדי לטפל בגביית המיסים והן צברו כוח רב. בהדרגה, איבד השלטון המרכזי מכוחו ואזור בולגריה נשלט בידי ואלים מושחתים אשר הפעילו כנופיות שודדים מאורגנות באיילטים והטילו מיסים שונים שיועדו לקופתם שלהם ולא לאוצר הסולטאן. בתקופה זו הגיע לשיאו חוסר הסדר והיריבויות בין הקהילות השונות בקרב יהדות סופיה. מקרב בני הקהילות השונות נמנו אנשים שדיווחו לוואלי המקומי על בעלי ההון בקהילות השכנות ואלו נשדדו או נאלצו לשלם שוחד נכבד לשלטונות. המצב החמיר עד שראשי שלוש הקהילות התאחדו לפעולה, כדי להגן על אמידי הקהילות והטילו נידויים ובמקרים מסוימים אף חרם על "המלשינים" מקרב בני הקהילות השונות. רק בעשור השלישי של המאה ה-17, בימי שלטונו של הסולטאן מוראט הרביעי הושב סדר שלטוני מסוים באזור בולגריה.
במחצית השנייה של המאה ה-17, בתקופת שלטונו של מהמט הרביעי, הונהגו הקהילה הספרדית והקהילה הרומניוטית על ידי הרב חיים מבורך גליפפה והאשכנזית על ידי הרב עמנואל זוננה. בתקופה זו נהה מיעוט מקרב בני הקהילות אחר תנועת השבתאות וראשי הקהילה נקטו בפעולות נמרצות כדי להילחם בתופעה. בעת ההיא ערכו כוחותיו של בוגדן חמלניצקי את פרעות ת"ח ות"ט ולשטחי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה בולגריה הובאו מאות יהודים שנשבו והיו לעבדים. אמידי קהילת סופיה פדו בממון רב רבים מהם והפדויים התיישבו בסופיה וערים אחרות בבולגריה. בתקופה זו מתועדת התארגנות ראשונה של 12 קהילות יהודיות באזור בולגריה בראשות רבני סופיה, אשר דנו בענייני ניהול הקהילות ובכלל זה גביית המיסים.
נסיגת האימפריה העות'מאנית.
בראשית המאה ה-18, בתקופת שלטונו של אהמט השלישי, הפכה קהילת סופיה לגדולה ולמרכזית מבין קהילות בולגריה, הן בשל השגשוג היחסי של סוחרי העיר והן בשל הפגיעות שספגו קהילות וידין וניקופול במהלך המלחמות מול האוסטרים והוולאכים. לאחר מותו של אהמט השלישי ועלייתו של מהמוט הראשון חלה הרעה משמעותית במצב ביטחון הפנים בבולגריה ובכלל זה הקשר למרכזים ההלכתיים החשובים בסלוניקי ובאדירנה. בתקופה זו החלו להינתן פסקי הלכה על ידי רבני סופיה בנושאים, שקודם לכן היו מועברים להכרעת מרכזי ההלכה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735-1739) הגיעו לסופיה עשרות פליטים יהודים מסרביה ומבוסניה.
בשלהי המאה ה-18, בתקופת שלטונו של סלים השלישי, החמיר מאוד מצב ביטחון הפנים ברחבי בולגריה. העות'מאנים הקצו כוחות רבים למלחמה העות'מאנית-רוסית (1787-1792), בהמשך התמודדו עם פלישת הגנרל בונפרט למצרים ולארץ ישראל ונכנסו לעימות צבאי גם מול האימפריה הבריטית. משום כך, צומצמה הנוכחות העות'מאנית באזור בולגריה, והוא היה נתון לשליטת כנופיות שודדים, שנקראו קרדז'אלי על שם עיר מוצאם, אשר הופעלו כשכירי חרב גם על ידי מושלים עות'מאנים מקומיים. כנופיות הקרדז'אלי תקפו יהודים אמידים וסוחרים מקהילת סופיה שנעו בדרכים, אם כי מספרי שאלות ותשובות למדים שקהילת סופיה הצליחה לשמור על מבנה ארגוני מסודר ועל חיי קהילה פעילים.
קריסת השלטון העות'מאני.