כמו בטקסט כך גם במוזיקה הבית השני מסתיים בשקט, כאשר המקהלה נשארת לבד ללא התזמורת וכאשר מסתיים המשפט נכנסת התזמורת במוטיב הפתיחה, הכולל גם את מוטיב הצעידה בטימפני. כך נוצר קשר לוגי במוזיקה כמו בטקסט המתחיל ב"נשמות הצועדות בזוהר הרקיע" ומסתיים ב"עיניים המביטות בשלוות הזוך הנצחי"... אלא שכאן ברהמס מוסיף פרשנות חריגה; האקורד מי במול מז'ור, המסיים את החלק הזה של היצירה, מתוזמר כמו התיאור של זוהר הרקיע, אלא שעם הגיעו למרחבי הרקיע הגבוהים ביותר הוא מתחלף באקורד מוקטן וברקע נשמע דרדור תופים. זה אינו מופיע בטקסט. הטקסט עובר באופן פתאומי ומפתיע אל הדרמה הגדולה של הבית השלישי.
בית שלישי.
הבית השלישי הוא כאילו פרק חדש במוזיקה. המוטיב השולט במוזיקה הוא תיאור המים השוצפים במורד ונחבטים בסלעים, המופיע כמטפורה לתלאות החיים האנושיים על פני האדמה רק לקראת סוף הבית. רק בסוף התצוגה הראשונה של המוזיקה והטקסט מתחיל עיבוד מוזיקלי הנושא בחובו את המשמעותיות הנוספות, פנימיות יותר מבחינה רגשית, של קשיי החיים, בהם גם ייאוש וחוסר תקווה בנוסף לסערות הנפש הגדולות.
לסיום היצירה מציג ברהמס פרשנות הנוגדת בתכלית את "כוונת המשורר". ברהמס בוחר לסיים את היצירה במבוא הפותח אותה, המתאר את הבית הראשון המלא אור ואופטימיות. אין זאת אלא שברהמס לא יכול היה לסיים את היצירה ברוח כל כך נכאה כפי שסיים אותה המשורר ולכן כתב "בית נוסף" שאינו מושר כי הטקסט לא נכתב עבורו. כך שבמוזיקה היצירה מסתיימת ב"זוהר הרקיע", המקום בו התחילה.
נובוקו יושיה
נובוקו יושיָה (ביפנית: 吉屋信子; ) הייתה סופרת יפנית בתקופת טאישו ותקופת שוֹוַה, ואחת מהסופרות היפניות המצליחות ביותר בעידן המודרני. היא כתבה בעיקר רומנים רומנטיים וספרות לבנות הנעורים, ובנוסף היוותה חלוצה בתחום הספרות הלסבית ביפן.
ילדותה.
יושיה נולדה במחוז ניאיגטה, אך גדלה במחוז טוצ'יגי. אביה עבד בשירות הציבורי, ובשל כך עברה המשפחה ממקום למקום בתדירות גבוהה. יושיה הייתה הבת היחידה והילדה הצעירה ביותר במשפחתה. אביה ואמה היו צאצאים למשפחות סמוראים.
יושיה החלה את הקריירה הספרותית שלה עוד בהיותה נערה. עם זאת, לימוד תפקיד עקרת הבית ביפן דאז על ידי אמה, קדם לאהבתה לספרות.
קריירה ספרותית.
ביצירותיה בולטת מודעותה לסקסולוגיה עכשווית. אחת מעבודותיה המוקדמות, "Hana monogatari" (ביפנית: 花物語, "אגדות הפרח", נכתבה: 1916-1924), היא אוסף של 52 סיפורים העוסקים בחברות המערבת רומנטיקה, אשר זכה לפופולריות והצלחה בקרב תלמידות יפניות. מרבית מערכות היחסים המוצגות בספר כללו געגועים מרחוק, אהבה נכזבת, או סוף עצוב. הספר מתאר תשוקה לסבית באופן כמעט נרקיסיסטי, תוך כדי אימוץ והדגשת סגנון כתיבה חולמני.
יצירתה "שתי בתולות בעליית הגג" (ביפנית: 屋根裏の二處女, 1919), היא סמי-אוטוביוגרפית, ומתארת אהבה בין אישה לאישה, בין שותפות למעונות. בסצנה האחרונה, שתי הנשים מחליטות לחיות יחד כזוג. יצירה זאת, התוקפת את החברה בה הגברים שולטים, על ידי הצגת שתי נשים משכילות כזוג, מציגה גישה פמיניסטית חזקה, ובנוסף חושפת את היותה יושיה לסבית בעצמה.
יצירתה "עד קצוות כדור הארץ" (1920), זכתה בפרס ספרותי בידי מהדורת אוסקה של העיתון אסהי שימבון, אחד העיתונים הנחשבים ביפן ובעולם בתחום הספרות היפנית. בספר ישנם מספר מאפיינים המעידים על השפעת הנצרות על יושיה.
ב-1925 הקימה יושיה מגזין משלה, "ורד שחור" (Kuroshoubi), אותו נטשה כשלושה חודשים מאוחר יותר. לאחר ורד שחור, יושיה החלה לפרסם ספרות חד מינית למבוגרים, ככזאת שדומה ומשלימה את ההטרוסקסואליות, והפכה ליותר מיינסטרימית ביצירותיה.
יצירות בולטות אחרות של יושיה כוללות את "חברות הנשים" (Onna no yujo, נכתב: 1933-1934), "צניעותו של הבעל" (ביפנית: 良人の貞操, נכתב: 1936-1937), "אש השד" (ביפנית: 鬼火, נכתב: 1951), "משפחת אטאקה" (ביפנית: 安宅家の人々, נכתב: 1954-1965), "נשות טוקוגאווה" (ביפנית: 徳川の夫人たち, נכתב: 1966), ו"גבירותיו של הייקה" (ביפנית: 女人平家, נכתב: 1971).
אף על פי שלא בכל יצירותיה מתוארת רומנטיקה בין נשים, גם העלילות ההטרוסקסואליות שלה נוטות שלא להכיל תיאורים של נישואין. סגנון הכתיבה שלה בלט באונומטופיה, סימני קריאה, ועוד סימנים אשר נחשבו אז כמושכים אסתטית עבור נשים, והיווה חלק מתנועה אשר ניסתה להציג דיאלוג ריאליסטי אל תוך סיפורים. שימושה בדמיון רב, והוא בלט במיוחד במקומות לא-שגרתיים ומפתיעים בהם התרחשו חלק מהסצנות ביצירותיה, לדוגמה עליית גג או מרפסת, אשר סייעו ביצירת אווירה מלודרמטית.
הסיפורים של יושיה נחשבו כ"נאותים", ומתאימים עבור ילדות ונשים בכל הגילאים, תוך הצגת המוטיבים הלסביים המתארים יחסים אינטנסיביים מבחינה רגשית אך אפלטונית, אשר נועדים להסתיים במהלך סיום הלימודים, חתונה, או המוות. ניתן להסביר זאת בעזרת ההבנה העכשווית על פיה אהבה חד-מינית הייתה חלק חולף ונורמלי בהתפתחות האישה היפנית, אשר סופה בהטרוסקסואליות ואמהות.
יושיה מעולם לא ניסתה להסתיר את סגנון חייה או את זוגיותה עם אישה, Monma Chiyo, ובניגוד לאישי ציבור יפנים בולטים אחרים, לא נרתעה מחשיפת פרטים על חייה האישיים, על ידי תמונות, חיבורים אישיים וראיונות למגזינים.
יושיה חיה בקאמאקורה שבמחוז קנאגאווה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1962 היא בנתה בית מסורתי מעץ עם גן יפני במיקום שקט, אותו הורישה לעיר קאמאקורה במותה, על מנת שישמש לקדם תרבות והשכלה בקרב נשים. כיום, המבנה הוא מוזיאון לזכרה, ומשמר את הבית כפי שהשאירה אותו. המוזיאון פתוח פעמיים בשנה, בתחילת מאי ובנובמבר, כל פעם לשלושה ימים בלבד.
שרה ראמוס
שרה אמילי ראמוס (באנגלית: Sarah Emily Ramos; נולדה ב-21 במאי 1991) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה. התפרסמה בסדרות הטלוויזיה "חלום אמריקאי" ו"הורים במשרה מלאה".
ביוגרפיה.
ראמוס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה לאב פיליפיני ולאם אמריקאית ממוצא יהודי. החלה לפתח את כישורי משחק שלה כשהייתה בת 9, בסדנאות למשחק שבמרכז לוס אנג'לס והופיעה בפרסומות.
היא סיימה בהצטיינות את לימודיה אוניברסיטת קולומביה במאי 2015.
קריירה.
ראמוס החלה את הקריירה שלה בגיל צעיר מאוד וכיכבה בפרסומות טלוויזיה שונות, אך זכתה לתשומת לב רבה כאשר שיחקה בין התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "חלום אמריקאי" ברשת NBC, בה גילמה את אחותה הקטנה של הגיבורה הראשית מג פריור (בריטני סנואו). על תפקידה זה קיבלה מועמדות לפרס האמן הצעיר.
בשנת 2006 שיחקה בסדרת הדרמה של רשת The CW, "בורחים", בתפקיד של האנה רידר / קייט הולנד, בתם של דוני וולברג ולזלי הופ.
בשנת 2010 החלה ראמוס לככב בקומדיית המצבים "הורים במשרה מלאה" של רשת הטלוויזיה NBC, בתור תלמידת התיכון האדי ברייבמן. היא שיחקה בסדרה לכל אורך הסדרה, עד לסיומה ב-2015 לאחר 6 עונות.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה המצליחה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון ורבל וילסון.
חיים אישיים.
ביולי 2016 הודיעה ראמוס באמצעות המדיה החברתית כי היא נמצאת במערכת יחסים עם הבמאי מאט ספייסר, אשר נמשכת מאז 2013. ביולי 2019 השניים התארסו.
When Love Takes Over
When Love Takes Over (בתרגום חופשי: כשאהבה משתלטת) הוא שיר של הדי.ג'יי הצרפתי, דייוויד גטה. השיר הופץ כסינגל הראשון מתוך אלבומו הרביעי, One Love, ב-21 באפריל, 2009 על ידי וירג'ין רקורדס.
השיר נולד כאשר גטה השמיע את הגרסה האינסטרומנטלית שלו במהלך הופעה, בקיץ 2008. הזמרת האמריקאית, קלי רולנד, אהבה את השיר ושכנעה את גטה לתת לה להקליט לשיר גרסה קולית.
מילות השיר עוסקות באופוריה שמרגיש מישהו שמתאהב באחר.
השיר זכה לשבחי הביקורות אשר רובן ציינו את התוספת הקולית העוצמית והרגשית של רולנד אשר הפכו את השיר לזכור ביותר מהאלבום, "One Love".
השיר זכה להצלחה במצעדים ברחבי העולם. הוא הפך לסינגל המצליח ביותר של גטה בבילבורד האמריקאי, מכר תקליטי פלטינה ו-5 תקליטי זהב ברחבי העולם וזכה בפרס גראמי.
Pumped Up Kicks
Pumped Up Kicks הוא שיר של להקת האינדי פופ האמריקנית Foster the People. השיר יצא במקור לשווקים בספטמבר 2010 בתור סינגל הבכורה של הלהקה ונכלל בהמשך באלבום הבכורה של הלהקה "Torches". השיר נכתב והוקלט על ידי סולן הלהקה מארק פוסטר.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקני ונשאר במקום זה במשך שמונה שבועות ברציפות, מה שהפך אותו לשיר הרוק האלטרנטיבי הראשון שהגיע לחמשת השירים בפסגת המצעד מאז שלהקת קינגס אוף ליאון הצליחו להביא את שירם "Use Somebody" לפסגת המצעד במהלך בשנת 2009.
השיר מאופיין בשילוב של מוזיקה קצבית ועליזה עם טקסט קודר הכתוב מנקודת מבטו של נער מטורף אשר מתכנן לבצע מעשי רצח.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי ג'וזף גייגר וצולם במיקומים שונים ברחבי לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו כאשר לאורך הקליפ נכללו קטעי וידאו בהם הלהקה מופיעה בברים שונים. הקליפ מכיל גם קטעי וידאו שונים בהם חברי הלהקה צולמו בעת פעילויות אחרות, כגון משחק פריסבי, שתיית בירה, וגלישת גלים. הווידאו קליפ הגיע למקום ה-21 במצעד הווידאו קליפים הקנדי MuchMusic Countdown.
ההסכם לשחרור גלעד שליט
ואדי חנין
ואדי חנין (בערבית: وادي حنين) היה כפר ערבי בנפת רמלה ששכן בצמוד למושבה נס ציונה (ממזרח לרחוב ויצמן). הכפר, שהוקם בשנות העשרים של המאה ה-20 ותושביו התפרנסו בעיקר ממסחר ושירותים, ננטש במהלך מלחמת העצמאות ורוב בתיו נהרסו. חלק מקרקעות "ואדי חנין" נרכשו על ידי מייסדי המושבה נס ציונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
היסטוריה.