את ברטון ירש אלפרד דיקין בתפקידיו כראש ממשלת אוסטרליה וכמנהיג המפלגה הפרוטקשוניסטית. בבחירות הכלליות של 1903 עלה כוחה של מפלגת הלייבור על חשבונה של המפלגה הפרוטקשוניסטית ומפלגת הסחר החופשי זכתה רק ב-24 מושבים. באוגוסט 1904,כאשר נפלה ממשלתו של כריס ווטסון, נבחר ג'ורג' רייד לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה. הוא היה הראשון מבין נושאי תפקיד זה שכיהן בעבר כראש ממשלה של אחת המושבות (היחיד מלבדו שעשה זאת עד היום היה ג'וזף ליונס בשנות השלושים). לרייד לא היה רוב בפרלמנט והוא ידע שזה רק עניין של זמן עד אשר הפרוטקשוניסטים יישבו את חילוקי הדעות שלהם עם הלייבור, כך שהוא נהנה ממילוי תפקידו כל עוד הוא היה יכול. ביולי 1905 הצביעו שתי המפלגות היריבות נגדו והוא התפטר. בבחירות של 1906 ירד כוחה של המפלגה הפרוטקשוניסטית שוב. באותה עת שינה רייד את שמה של מפלגת הסחר החופשי למפלגה האנטי-סוציאליסטית ובבחירות המפלגה זכתה בשני מושבים נוספים והלייבור בשלושה מושבים נוספים. ממשלתו של דיקין המשיכה בינתיים להתקיים עם תמיכת הלייבור, אף על פי שמפלגתו איבדה 10 מושבים ונותרו לה רק 16, אך עדיין הייתה לה את תמיכתם של חמישה חברי פרלמנט עצמאיים.
בשנים 1907 – 1908 הביע רייד התנגדות עזה למדינות העלאת המחירים של דיקין. ב-1908, כאשר דיקין הציע למזג את המפלגה הפרוטקשוניסטית ואת מפלגת הסחר החופשי למפלגה הליברלית, התפטר רייד מתפקידו כמנהיג המפלגה. עד לביצוע המיזוג בפועל כיהן ג'וזף קוק כמנהיג המפלגה.
ב-24 בדצמבר 1909 התפטר ג'ורג' רייד מחברותו בפרלמנט (היחיד שעשה זאת פעמיים), אך מושבו נותר פנוי עד לבחירות הכלליות של 1910, אז זכה בו נציג הלייבור ג'ון ווסט. בבחירות אלה זכתה מפלגת הלייבור ב-42 מושבים מתוך 75 מושבי הפרלמנט מול 31 מושבים של המפלגה הליברלית החדשה. הלייבור גם זכה ברוב מושבי הסנאט.
הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון וחבר הפרלמנט הבריטי.
ב-1910 מונה רייד להיות הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון.
בבריטניה זכה רייד לאהדה ציבורית חזקה וב-1916, כאשר תקופת כהונתו כנציב העליון הסתיימה, הוא נבחר ללא מתחרים לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה השמרנית, שם הוא היה דוברם של הדומניונים בתמיכתם במאמץ המלחמתי.
מותו ומורשתו.
ג'ורג' רייד מת באופן פתאומי ב-12 בספטמבר 1918, בגיל 73, מפקקת ורידים והותיר אחריו אשה, שני בנים ובת אחת. פלורה רייד קיבלה ב-1917 את עיטור דיים מסדר האימפריה הבריטית. ג'ורג' רייד נטמן בבית הקברות של פאטני וייל שברובע וונדסוורת' של העיר לונדון.
המוניטין של רייד לאחר מותו סבל מאי קבלת המדיניות של מפלגתו על ידי מפלגות אחרות וכן מדמותו ה"ליצנית".
ב-1989 פרסם ההיסטוריון ו. ג. מקמין ביוגרפיה של רייד שנועדה להסיר ממנו את התדמית ה"ליצנית" וניסתה להראות את מדיניות הסחר החופשי שלו באור חיובי.
ב-1897 הוענק לרייד תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים על ידי אוניברסיטת אוקספורד. ב-1904 הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית. ב-1911 הוא קיבל את התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וב-1916 את התואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט. ב-1969 הוציא הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
שובל (בולאות)
שּׁוֹבֶל הוא פיסת נייר המצורפת לעיתים כְּשׁוּלֵי הבול, שמוסיף פרטים על תוכנו של הבול בצורה גרפית המשלבת לעיתים טקסט נוסף, ולעיתים מהווה המשך של ציור הבול.
שובל הבול יכול להיות בחלק התחתון או העליון, בצדו הימני או השמאלי או שיכול להיות בול הנושא יותר משובל אחד או שובל אחד לכמה בולים. באספנות בולים יש חשיבות לשובל ובול בעל שובל זוכה לביקוש ולמחירים טובים יותר.
שובלי הבולים בישראל.
ישראל היא המדינה היחידה, ששירותי הדואר שלה מנפיקים לאורך כל השנים את בוליהם עם שְׁבָלִים, בעוד שבמדינות אחרות מצורפים לבולים שְׁבָלִים לעיתים, אך לא באופן שיטתי. ראשיתו של השובל בישראל הוא בסדרת הבולים דאר עברי, שהונפקה מיד לאחר הכרזת העצמאות. בסדרת הבולים הופיעו תצלומי מטבעות מתקופת המכבים, שהוטבעו בהם מילים בכתב עברי קדום. כיוון שהכתב אינו מוכרות לציבור הרחב, החליטו הממונים על הבולאות במנהלת העם להוסיף שובל ובו הסבר לכיתובי המטבעות.
מהמילה "שובל" בכתיב חסר נגזר גם שמו של ביטאון התאחדות בולאי ישראל, שבל.
מכון להוצאת ספרים
סנטה קרוז (פרובינציה)
יקופ&quot;ו
יקופ"ו (ברוסית: ЕКОПО - Еврейский комитет помощи жертвам войны; עברית: הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה) היה ארגון שנוסד במטרה לסייע לנפגעי מלחמת העולם הראשונה מקרב היהודים.
רקע.
עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה עברה טלטלה קשה על יהודי האימפריה הרוסית. בעקבות המלחמה נוצרו מספר בעיות קשות בקרב האוכלוסייה היהודית, הידרדרות המצב הכלכלי, היווצרות בעיית הפליטים, מפרנסים רבים גויסו לצבא, גירוש המוני של יהודים מאזורי הקרבות.
לצורך טיפול בכלל הנזקקים היה צורך בהקמת מסגרת למען מתן סיוע. מספר ארגונים יהודיים נטלו לעצמם לסייע לנפגעים, עם ארגונים אלו נמנים, אופ"ה, אזע, אורט ואחרים. בערים בהן התרכזו פליטים ומגורשים הוקמו ועדים שאספו תרומות כספיות וגם ביגוד ומזון. בווילנה ובוורשה נטלה על עצמה כל משפחה יהודית לעזור לשתי משפחות של פליטים.
הפעילות הזו הייתה מקומית ובלתי מתואמת. היוזמות הראשונות לארגן ולתאם פעילות זו נעשו כמעט במקביל בשתי ערים, מוסקבה וסנקט פטרבורג. ב-24 בנובמבר 1914 במוסקבה הוקמה "האגודה היהודית המוסקבאית לעזרת נפגעי המלחמה" או בראשי תיבות יבופ"ו (EVOPO). ב-18 באוגוסט 1914 ביוזמת בית הכנסת הגדול של סנקט פטרבורג זומנה אספה כללית של חברי הקהילה והוחלט על הקמתו של "הועד היהודי לעזרת נפגעי המלחמה" או בראשי תיבות יקופ"ו (EKOPO).
ראשיתו של הארגון.
עם קבלת ההחלטה להקים את הארגון הוגשה בקשה לקבלת אישור ממשרד הפנים של האימפריה הרוסית. בספטמבר 1914 התקבל אישור זה. יקופ"ו הפך לארגון אם לכמעט כלל הארגונים היהודיים שעסקו במתן סיוע ליהודים שנפגעו ממלחמה.
בין 8-6 בינואר 1915 בווילנה התקיים הכינוס הראשון של הנהלת יקופ"ו. בכינוס דנו איך להמציא עוד כספים לפעילות הארגון וחלוקת תפקידים בין ארגוני עזרה יהודיים שונים. יקופ"ו החל לעבוד בפריסה ארצית והחל לשלוח שליחים לחבלי ארץ שונים.
ב-4 באוגוסט 1915 החליטה ממשלת האימפריה הרוסית כי "עד לעיון מחדש בחוקי היהודים" לאור המצב העגום של הפליטים היהודים הותר להם להתגורר באופן זמני מחוץ לתחום המושב, חוץ ממספר ערים, כגון: מוסקבה וסנקט פטרבורג. בין 20 ל-29 באוגוסט 1915 לאחר קבלת היתר מן הממשלה התקיימה ועידה ראשונה של יקופ"ו בפטרוגראד. הוועידה שימשה בעצם לגושפנקא לכך שארגון יקופ"ו הוא הגוף הכלל-ארצי היחיד שמייצג את ענייני הפליטים היהודים וכי כל גופי העזרה היהודים האחרים בעצם כפופים ליקופ"ו.
ב-30 באוגוסט 1915 פורסם צו ממשלתי לפיו הוקמה מועצה מיוחדת לענייני פליטים, על המועצה הוטל לטפל בפליטים. לאחר החלטה זו התחילה ממשלה רוסית להעביר תרומות ליקופ"ו.
בשלהי 1915 עוצב סופית המבנה הארגוני של יקופ"ו. בוועד המרכזי היו 62 נציגים, מספר נציגים של פטרוגראד, חמישה נציגים ממוסקבה, שלשה נציגים מקייב ושני נציגים מכל המחוזות שבהם היה ריכוז של פליטים יהודים, כמו כן היה נציג אחד של אופ"ה, אחד של אורט ושלשה נציגים של אז"ע.
פעילות הארגון.
מיופי כוח של יקופ"ו יחד עם ועדי עזרה מקומיים הקימו מוקדי עזרה שטיפלו בשלל בעיות, בין היתר הם דאגו להעביר פליטים יהודים לערים שבהן היה אפשר לדאוג למציאת פרנסה וקורת גג, הם דאגו להחזיר ילדים להוריהם. במקומות שבהם לא היו ועדי עזרה דאגו שליחי יקופ"ו להקים ועדים כאלו ולהכוינם.
עד אמצע 1915 התרכזה רוב פעילות הארגון במתן עזרה לריכוזים הגדולים של הפליטים שהתקבצו בווילנה ובקובנה, אך עם הכיבוש של ערים אלו על ידי גרמנים מוקד הפעילות העיקרית עבר למינסק, לבוברויסק ולהומל.
עד סוף 1916 העניק הארגון סיוע ל-240 אלף יהודים (כלל המספר היהודים המגורשים עמד על 350 אלף).
הארגון המשיך את פועלו גם אחרי מהפכת פברואר ובתקופת מלחמת אזרחים, בעיקר סניף הארגון בעיר קייב. הארגון פסק לפעול ב-1920 חוץ מהסניף בלנינגראד (לקופ"ו) שפסק לפעול בשנות השלושים. כמו כן הארגון המשיך לפעול בגבולות פולין וסייע לקהילות שנפגעו כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית.
הפטיטיס ויראלי
קישוא ממולא
קישוא ממולא הוא מאכל של קישואים ממולאים שמקורו במזרח התיכון. את המאכל מכינים בעיקר בישראל, מצרים, סוריה, לבנון, ירדן, עיראק וקפריסין, ששם מוכר בשם כוסא מחשי (בערבית: كوسة محشي). מילוי הקישואים, בדרך כלל, מורכב מתערובת של בשר בקר או כבש ביחד עם אורז. את הקישואים הממולאים בדרך כלל מבשלים בסיר כשהם טבולים ברוטב בעל חמיצות גבוהה, כגון מיץ לימון או עגבניות.
למאכל כמה וכמה גרסאות שונות ומגוונות הכוללות כאלה עם שורשים במטבח הסורי, הלבנוני, הטורקי והקפריסאי. את הגרסה הסורית, לדוגמה, מכינים עם לימון, נענע ושום, ואילו בגרסה הקפריסאית נהוג גם למלא את פרחי הקישואים. ישנן גם גרסאות צמחוניות למאכל זה אשר אינן עושות שימוש בבשר כלל.
המכון האוסטרי
המכון האוסטרי (גרמנית: Österreich Institut) הוא ארגון בינלאומי שבסיסו באוסטריה, שמטרתו להפיץ את השפה הגרמנית והתרבות האוסטרית ברחבי העולם.