במלחמת גוג ומגוג.
הספרי דורש כי כוונת הכתוב "ונושעתם מאויבכם" היא לתשועה שאין אחריה שעבוד, שהיא תהיה לעת מלחמת גוג ומגוג, ובה יתקעו הכהנים בחצוצרות של כסף על מנת שיעלה זכרונם לפני הקב"ה לטובה.
יונה צליוק
יונה צַלְיוּק (1903 – 1990) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
צליוק נולדה באודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית בשנת 1903 להוריה משה שכטר וגולדה לבית לובושיץ. בשנת 1905 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה, שהתיישבה בגדרה. בשנת 1909 עברה המשפחה לתל אביב. לאחר לימודיה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות" למדה באקדמיה הממלכתית לאמנות בברלין, ובשנות ה-20 למדה בפריז אצל אנדרה לוֹט (Lhote) והושפעה מן האמנות המודרניסטית. בפריז עבדה למחייתה ברישום אופנה. בשנת 1926 שבה לארץ והייתה חלק מדור האמנים המודרניסטים של "תקופת מגדל דוד".
השתתפה בחלק מתערוכות "האוהל", ואחר כך מיעטה לצייר. נפטרה בשנת 1990.
רב חננאל
רב חננאל היה אמורא בבלי מן הדור השני לאמוראים, תלמידו המובהק של רב, אך למד גם אצל רבה בר בר חנה.
שנים רבות ישב בבית מדרשו של רב בבבל, ושם למד הרבה תורה. אודות תקופה זו מסופר, כי הוא ישב יחד עם חבירו לבית המדרש רב ברונא ואכלו סעודת מצווה, ורב ייבא סבא שימשם. כאשר סיימו לאכול החליטו כי הגיעה הזמן לברך ברכת המזון ובכך לסיים את הסעודה, ולאחר מכן ביקשו מרב ייבא ששימשם להביא לפניהם משקה לשתייה ולקינוח הסעודה. רב ייבא הזכיר להם את מאמרו של רב, שאמר שכאשר אדם מחליט לברך ברכת המזון נחשב הדבר כהחלטה לסיים את הסעודה וכהסחת הדעת מאכילת ושתיית המשקים והמאכלים, ושוב אם ברצונם לחזור ולהמשיך את הסעודה עליהם לברך על כל משקה או מאכל בסעודה ברכה ראשונה, שכן מעתה והלאה אין הם נחשבים כמאכלים שאוכלים אותם כחלק מהסעודה ואין צורך לברך לפניהם (כי הם נפטרים בברכת "המוציא").
כתיבת סת"ם.
רב חננאל שימש כסופר סת"ם. אודות כך מסופר, כי רב חסדא מצא את רב חננאל שהיה כותב ספרים (תורה) שלא מן הכתב (בעל פה). אמר לו: ראויה כל התורה כולה להיכתב על פיך, אלא (אבל) כך אמרו חכמים: אסור לכתוב [אפילו] אות אחת שלא מן הכתב. גם אחת מאמרותיו של רב חננאל אותה מסר בשם רב היא אודות הלכה בכתיבת סת"ם, הוא פוסק כי כאשר קרתה טעות ויש צורך למחוק מילה בקלף לספר התורה, מותר למחוק את המילה למרות שאז יהיה צורך לכתוב את השם המפורש מחוץ לשורה.
עשרות מפסקיו של רב בהלכות סת"ם, נמסרו על ידי רב חננאל.
פסקיו.
רב חננאל פוסק בשם רבו - רב, כי למרות שאנו נוהגים שני ימים טובים של גלויות מחמת הספק איזה יום הוא הנכון (שכן בעבר נקבע היה התאריך לפי הכרזת בית דין שלא תמיד הגיעה לשמע הארצות שהיו רחוקות מארץ ישראל), הרי שכיום שהתאריך הידוע ואנו נוהגים ביום טוב שני של גלויות רק מחמת המנהג, עלינו להחיל להזכיר תפילת גשם ביום שמיני עצרת, 21 יום אחרי ראש השנה, ואין להחמיר מספק להפסיק באמירת גשם בתפילת מוסף או ערבית שאחריה ולהתחיל שוב בשמחת תורה.
רב חננאל היה נחשב לאחד מגדולי דורו, ואף חידש פסק מיוחד וחדשני, ששימש כיסוד ראשוני לדין המרעיש אפקעינהו רבנן לקידושי מיניה. הסיפור המובא בתלמוד במסכת יבמות שהתרחש בעיר נרש שבבבל. אדם קידש אישה בעודה ילדה קטנה, באופן כזה שהקידושין תקפים רק מדרבנן ולא מדאורייתא. כשגדלה הילדה, ערך הבעל טקס נישואין מחודש כדי לאשרר את נישואיהם, אך בלי פעולת קידושין פורמלית. תוך כדי הטקס בעודה יושבת באפריון, בא אדם אחר בחטף וקידש אותה לעצמו לאישה. האמוראים רב ברונא ורב חננאל פסקו שהקידושין של השני אינם תקפים, והאישה ממשיכה להיות נשואה לבעלה הראשון. אמוראים מאוחרים יותר שדנו במקרה הזה התקשו להבין את פסקם של רב ברונא ורב חננאל, שעל פניו היה מצופה שהיא תחשב מקודשת לשני. לפיכך הסביר רב אשי שבאופן עקרוני אכן קידושי השני תקפים, אך חכמים הפקיעו את קידושיו מכיוון שהוא התנהג בצורה לא הוגנת בכך שחטף אותה מהראשון: "הוא עשה שלא כהוגן, לפיכך עשו בו שלא כהוגן, ואפקעינהו רבנן לקידושי מיניה".
רב חננאל מסר משמו של רב שהעיר "חלזון" בבל דינה כפומבדיתא שבבבל לעניין יוחסין, וניתן להתחתן עם בני המקום ללא בירור נוסף. פסק זה סותר את פסקו של רבי אבא בר כהנא שפוסק שבני העיר פסולין ליוחסין.
אגדותיו.
בתלמוד "אמר רב חננאל אמר רב: שלש כתות של מלאכי השרת אומרות שירה בכל יום: אחת אומרת קדוש, ואחת אומרת קדוש, ואחת אומרת קדוש ה' צב-אות... ואין מלאכי השרת אומרים שירה למעלה עד שיאמרו ישראל למטה, שנאמר (איוב לח): 'ברן יחד כוכבי בקר' והדר - 'ויריעו כל בני אלהים'".
בני משפחתו.
בתלמוד מוזכר אמורא בשם זעירא בן רב חננאל, אמורא זה מסר מתורתו של רב, וייתכן שמדובר בבנו.
ציונו.
רב חננאל קבור בטבריה, ועל קברו וקבריהם של שני חבריו רב ברונא ורב יוחנן הוקמה מצבה משותפת. אודות מקום קבורתו מופיע בספר הגלגולים: "חוץ לטבריה, כנגד כותל הצפוני של החומה - וקרוב אליו, יש שם כמו שנים או שלשה כוכין, ואומרים כי הם קברי צדיקים, ואיני זוכר מה שאומרים העולם. ונלע"ד שאומרים שרבי יצחק נפחא אחד מהם, והודה לי מורי שהם קברי צדיקים. ונלע"ד שאמר לי, שהוא כמו שאומרים בני אדם:
תלך עוד משם בשדה לצד מערב החומה, נוטה באלכסון קצת לצד דרום, ושם חצר אחד מוקף כתלים ובתוכו ציונים וארונות רבים, ובכוך הסמוך לפתח החצר שם קבור רבן יוחנן בן זכאי: תלך עוד משם לצד מערב החצר, ושם ציון אחד ושם קבור הרמב"ם ואביו ז"ל כמו שאומרים העולם. ורחוק ממנו מעט לצד מערב, יש כמו חצר קטנה מאוד, ואומרים כי שם קבורים רב יוחנן האמורא, והאחר שכחתיו. ומורי ז"ל אמ"ל, כי האחד הוא רב חננאל תלמידו של רב. והשני הוא צדיק אמר ושכחתיו, ונ"ל ששמעתי ממנו שהוא רב כהנא".
אפקעינהו רבנן לקידושי מיניה
טאקשי אוקאדה
התומר
"התומר" (בכתיב חסר, שהיה מקובל בזמנו: התֹמר) הוא שמה של קבוצת אמנים שפעלה בשנת 1920 בתל אביב-יפו. חבריה היו מן הראשונים שתמכו באמנות מודרניסטית בארץ-ישראל.
הקבוצה הוקמה כקואופרטיב על ידי האספן יעקב פרמן וכללה את האמנים יצחק פרנקל, הפסל ליב הלפרין, מרים חד גדיא, יהודית ויוסף קונסטנטינובסקי (לימים קונסטנט). היא נתמכה על ידי "משרד העבודה של הפועל הצעיר" ביפו. הקואופרטיב ביקש להתפרנס מעיטור בניינים ומכירת יצירות אמנות אולם בעקבות מיעוט ההזמנות עסקו בעיקר בעיטור כלי קרמיקה ובהקמת בית ספר לאמנות ביפו.
הקבוצה הציגה מעבודותיה ב"תערוכה האמנותית הראשונה" שארגנו פרמן וקונסטנט בגימנסיה הרצליה. התערוכה הוצגה למשך שבוע ימים משום שבאותה עת פרצו מאורעות תר"פ.
קבוצת ארמיות B
קבוצת ארמיות B (בגרמנית: Heeresgruppe B) הוא שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נודעה בעיקר בזכות חלקה בקרב סטלינגרד.
מערכה בצרפת.
קבוצת הארמיות הראשונה שנקראה "B" הוקמה לקראת הפלישה לצרפת. קבוצת ארמיות B כללה ½ 29 דיוויזיות, מתוכן שלוש משוריינות. מטרתה הייתה להתקדם דרך ארצות השפלה, ולמשוך את צבאות בעלות הברית לעומק בלגיה, שם תכותרנה באגפן על ידי המבקע העמוק של קבוצת ארמיות A. היא כללה את הארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר והארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו. לאחר סיום המערכה, פורקה קבוצת הארמיות.
החזית המזרחית.
קבוצת ארמיות B הוקמה מחדש בסוף יולי 1942 בעקבות ההחלטה לפצל את קבוצת ארמיות דרום לשתי קבוצות ארמיות, A ו-B. התפקיד שהוטל עליה היה לכבוש את העיר סטלינגרד, לחסום את נהר הוולגה לתנועה, ולהקים מערך הגנה לאורך נהר הדון, שיחפה על האגף הצפוני של הכוחות הגרמניים בחזית הדרום. עם הקמתה כללה קבוצת הארמיות את הארמייה השישית, ארמיית הפאנצר הרביעית, הארמייה השנייה, הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה השמינית של הצבא האיטלקי. שתיים מהארמיות של קבוצת ארמיות B (הארמייה השישית וארמיית הפאנצר הרביעית) נטלו חלק בניסיון הכושל של הוורמאכט לכבוש את סטלינגרד, וספגו אבדות כבדות בקרבות הקשים שהתחוללו בתוך העיר ובסביבתה. שאר הכוחות של קבוצת הארמיות הגנו על האגפים החשופים של איגוד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד. באוקטובר 1942 תוגברה קבוצת הארמיות בשתי ארמיות נוספות (הארמיות הרומניות השלישית והרביעית), ובשיא כוחה היא כללה כ-80 דיוויזיות, מתוכם למעלה מ-50 דיוויזיות מצבאות גרורותיה של גרמניה הנאצית.
במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בנובמבר 1942 ספגו כוחות קבוצת ארמיות B אבדות כבדות. שתיים מהארמיות שלה (הארמייה השישית וחלק גדול מיחידות ארמיית הפאנצר הרביעית) כותרו בכיס סטלינגרד, ובראשית פברואר 1943 נכנעו שרידיהן לצבא הסובייטי. בסוף נובמבר 1942 פוצלו כוחות קבוצת הארמיות. קבוצת ארמיות B נותרה עם 3 ארמיות (הארמייה השנייה, הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה השמינית האיטלקית), וארבע הארמיות הנותרות, שתוגברו בפלגת הארמייה הולידט, הועברו תחת פיקוד קבוצת ארמיות דון.
בדצמבר 1942 ובינואר 1943 הובסו הארמיות, שנותרו תחת פיקוד קבוצת ארמיות B, בסדרה של מתקפות סובייטיות מוצלחות באזור נהר הדון העליון, וספגו אבדות כבדות מאוד. בפברואר 1943 אוחדו שרידי קבוצת ארמיות B וקבוצת ארמיות דון, כדי ליצור מחדש את קבוצת ארמיות דרום.
צפון איטליה וצרפת.