פעילות הוועדה עמדה במרכז מחלוקת מקצועית וציבורית ערה על הצורך ברפורמה בהכשרה בפסיכולוגיה קלינית, בטיפול ובדיאגנוסטיקה. בין היתר, עמדה לשאלה מרכזיותו ומידת הרלוונטיות של מבחן הרורשאך במהלך הלימודים באקדמיה וההכשרה הדיאגנוסטית בשדה. בנושא זה, הוועדה קבעה שהמבחן הוא אחד ממכלול מבחנים שיש ללמדם במסגרת ההכשרה הקלינית ולא תהיה חובה להיבחן עליו בבחינת סיום ההתמחות. כמו כן, בניגוד לעבר, הוועדה המליצה שהלימודים בפסיכותרפיה יכללו שלוש גישות טיפוליות: גישה דינמית, קוגניטיבית התנהגותית, ומערכתית-משפחתית.
הוועדה קבעה דרישות מינימום בלמידת אבחון והערכה וטיפול במסגרת ההכשרה בהתמחות הקלינית, וקבעה כי בסיום התמחותו פסיכולוג אמור להיות מסוגל להתמודד עם השאלה הדיאגנוסטית תוך הבנה רחבה של הנסיבות שבעטיין אדם מגיע לאבחון, ולהשתמש במגוון כלי הערכה המתאימים למאובחן, כדי להתאים את ההתערבות הטיפולית לנבדק הספציפי.
המתנגדים להחלטות הוועדה ביקשו לדחות את הרפורמות בהכשרה הקלינית, תוך הטלת דופי באמינות המקצועית של חברי הוועדה. בתגובה, למעלה מ-60 מבכירי הפסיכולוגים בישראל, באקדמיה ובשדה, לרבות דני קורן, יואל אליצור וגולן שחר, תמכו במסקנות הוועדה, ואחרים, בהם עמנואל ברמן ורוני גמזו מנכ"ל משרד הבריאות, קראו לסולידריות ואיחוד הכוחות בקרב אנשי המקצוע מתוך דאגה לעתיד הפסיכולוגיה הקלינית בארץ ולאוכלוסיית מקבלי השירות.
בריאיון לאתר הארץ, התייחס קורניצר לפעילות הוועדה בצל המחלוקת והדגיש שהחלטות הוועדה לגבי הכשרת הפסיכולוגים הקליניים משקפות "את ההתפתחויות שהתרחשו בפסיכולוגיה הקלינית בעולם המערבי". עם פרסום החלטות הוועדה הוסיף: "אחרי שנים של עמידה במקום גובשו החלטות הוועדה... ההחלטות נועדו לאפשר את ההכשרה הטובה ביותר האפשרית במציאות הקיימת... אנשים חוששים משינוי. הרוב מעדיף את המוכר והידוע, שיש לו שליטה עליו, על פני הזר והחדש, גם אם הוא ייטיב עמו בטווח הארוך. טיפול פסיכולוגי אינו דת. אנחנו חייבים להתאים את האבחון ואת הגישה הטיפולית למטופל הספציפי".
בשנת 2017 קיבל שר הבריאות יעקב ליצמן את המלצות הוועדה המקצועית.
קורניצר טוען שהאידאולוגיה של המטפל פחות חשובה ממערכת היחסים שנוצרת בין המטופל למטפל. האחרון חייב לאמץ לעצמו את "הברור המתקן" שעומד ביסוד "התבונה הטהורה" של קאנט. על המטפל לא להיצמד לתאוריה אחת נוקשה, לבדוק באופן עקבי את הנחותיו, לשלול את הקביעות המוטעות שלו ולתקן את עצמו, להכיר במוגבלויות שלו כמטפל ולהתאים את הגישה הטיפולית לצרכים וליכולות של המטופל.
חיים אישיים.
קורניצר נשוי ואב לשתיים. מתגורר בתל אביב.
אמוריום
אמוריום (ביוונית: Ἀμόριον) הייתה עיר בממלכת פריגיה שבאסיה הקטנה. העיר נוסדה בתקופת ההלניסטית ופעלה עד הכיבוש המוסלמי של בית עבאס בשנת 838. העיר נבנתה על הדרך הצבאית המחברת בין קונסטנטינופול לקיליקיה.
היסטוריה.
העת העתיקה.
הזמן המדויק בו התחילה ההתיישבות באמוריום אינו ידוע. לפי ארכאולוגים העיר החלה לייצר מטבעות עצמאים בין השנים 133 ל 27 לפהנ"ס, ומכאן למדים על התפתחותה ככרך גדול ובעל חשיבות כלכלית וצבאית. ככל הנראה כבר בתקופה הפרה-ביזנטית הייתה אמוריום עיר מרכזית ומשגשגת.
התקופה הביזנטית.
במאה ה - 5 חיזק קיסר האימפריה הביזנטית זנון את העיר. מהמאה ה - 7 הייתה לעיר חשיבות מכרעת באימפריה מכיוון שהיא הייתה נקודת מפתח באסיה הקטנה לעצירת הכיבוש המוסלמי. העיר הותקפה פעמים רבות וידעה קרבות עקובים מדם.
בשנת 820 עלה הקיסר מיכאל השני לשלטון. עיר הולדתו של הקיסר הייתה אמוריום והוא ייחס לה משמעות רבה. למשל, לשושלת אותה ייסד קרא "השושלת האמורית". הוא חיזק את העיר והפך אותה לעיר הגדולה ביותר באסיה הקטנה. זו הייתה התקופה הטובה ביותר שידעה העיר. אולם קשר זה לקיסר גרם לבסוף למפלת העיר. בשנת 838 פתח הח'ליף אל-מעתצם במתקפה ישירה נגד העיר, מתוך רצון להרוס את העיר היקרה לקיסר. העיר אכן נלכדה ונחרבה.
42 המרטירים.
אחרי הכיבוש המוסלמי ב-838, נלקחו 42 אישים ונכבדים נוצרים מאמוריום לסאמרא כבני ערובה. מאחר שסירבו להתאסלם, הוצאו להורג בשנת 845. הם ידועים כ " 42 המרטירים של אמוריום".
תומר חברה ממשלתית
תומר חברה ממשלתית בע"מ היא חברה ביטחונית-ממשלתית ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור של מנועים רקטיים כבדים וקלים.
"תומר" פועלת כקבלן משנה של חברת אלביט מערכות בפיתוח וייצור מנועים לרקטות וטילים למגוון טווחים ובהם הרקטות "רומח", "אקסטרא" ו"כידון קסום", וכן כקבלן משנה של התעשייה האווירית בפיתוח וייצור המנועים הרקטיים של הטיל "ברק 8", הטיל "חץ" ומשגר הלוויינים "שביט". מנוע של "תומר" הוא המאיץ את הטיל "חץ 3". תומר מפתחת ומייצרת גם את המנוע של טיל המטרה מסוג "אנקור כסוף".
החברה הוקמה בשנת 2015 במסגרת התוכנית להפרטת תעש מערכות, לשם ריכוז פעילויות של תעש מערכות שהממשלה רצתה להשאיר בשליטתה. באתר של רשות החברות הממשלתיות מתוארת מטרת החברה: "לעסוק בפעילות הנעה כבדה ובפעילות מפעלי תעש לשעבר, על כל היבטיהן, לרבות פיתוח ייצור, בדיקה, ניסוי, הוכחה, אחזקה ותחזוקה".
היסטוריה.
בנובמבר 2013 אישרה ממשלת ישראל ה-33 את המתווה להפרטת תעש, שחלק ממנה, שהוגדר כאינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל, יופעל במסגרת חברה ממשלתית שתוקם לאחר ההפרטה.
בשנת 2015 הוקמה חברת "תומר חברה ממשלתית", שאליה הועברו הפעילויות שנועדו להישאר בידי המדינה, כולל ייצור מערכות הנעה רקטית קלה.. במסגרת הקמת החברה גויסה לה צמרת ניהולית. ליו"ר דירקטוריון החברה מונה אלוף (מיל') איתן דנגוט,ולמנכ"ל החברה מונה אל"ם (מיל') מרדכי בן עמי, והועברו אליה חלק מעובדי מפעל "גבעון" ומפעל "סלבין" של תעש מערכות. בספטמבר 2018 הועבר לחברה סכום של 80 מיליון ש"ח כהון בעלים.
במרץ 2018 הגיעה המדינה לסיכום על מכירת תעש מערכות לחברת אלביט מערכות. המכירה לאלביט מערכות הושלמה בנובמבר 2018, וב-25 בנובמבר 2018 "תומר" החלה לפעול בהיקף מלא. עם תחילת פעילותה הועסקו בחברה כ-500 עובדים.
יו"ר דירקטוריון החברה מאפריל 2022 הוא תא"ל (מיל') רוני מורנו. מנכ"ל החברה הוא אל"ם (מיל') מרדכי בן עמי, שכיהן במגוון תפקידים במשרד הביטחון. בעברו הצבאי שירת בחיל הים בתפקידי פיקוד וניהול ובהם ראש פרויקט הצוללות מסדרת דולפין, ומפקד פלגת הנדסה במספנת חיל הים. עו"ד דותן גבאי מכהן כסמנכ"ל השיווק והפיתוח העסקי של החברה. בחברה מועסקים כ-500 איש בתחומי התעשייה הביטחונית, הנדסה וטכנולוגיה מתקדמת. מטה החברה פועל במתחם גבעון - המצוי באזור התעשייה של רמלה שבקרבת מושב מצליח.
נמל צ'יטגונג
נמל צ'יטגונג (בבנגלית: চট্টগ্রাম বন্দর) הוא הנמל העיקרי של בנגלדש והנמל העמוס ביותר מן הנמלים שלחופי מפרץ בנגל. הוא נמל טבעי (שהוגדל מלאכותית), השוכן לגדות נהר קרנפולי בעיר צ'יטגונג. ב-2017 דורג על ידי לוידס במקום ה-71 בין הנמלים העמוסים ביותר בעולם. הוא משמש גם כבסיס הגדול ביותר של הצי הבנגלדשי.
בשנת 17–2016 עברו בנמל 23.48 מיליון טונות מטען. בשנת 18–2017 הוא טיפל במכולות בהיקף של 2.808 מיליון יחידות TEU.
תולדות הנמל.
קיימות עדויות על קיום נמל בצ'יטגונג מאז המאה הרביעית לספירה. הנמל היווה את בסיסה של המושבה הפורטוגזית בעיר במאות ה-16 וה-17. לאחר מכן בא הנמל תחת שלטון האימפריה המוגולית והפך למרכז חשוב לבניית אוניות. ב-1760 הועבר הנמל לשליטת חברת הודו המזרחית הבריטית.
הנמל המודרני בצ'יטגונג הוקם ב-1887 תחת שלטון הראג' הבריטי בהודו. בראשית המאה ה-20 הוא שימש כנמל העיקרי של מחוז מזרח בנגל ואסאם. חשיבותו עלתה במקביל לעלייה התלולה בתנועת הספנות במפרץ בנגל, אשר התחרתה בזו שבנמלי האוקיינוס האטלנטי. ב-1928 הכריזה ממשלת בריטניה על הנמל כנמל מרכזי בהודו הבריטית. הוא הפך לנמל חשוב עבור תעשיית הדלק שהתפתחה בבורמה ובאסאם. במלחמת העולם השנייה שימש הנמל את כוחות בעלות הברית במהלך המערכה על בורמה.
לאחר חלוקת הודו נכלל הנמל בתחומי פקיסטן המזרחית. מאה מעובדי הנמל נהרגו במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971. לאחר המלחמה עסק צי האוקיינוס השקט הסובייטי בסילוק מוקשים ואוניות טבועות מן הנמל. לאחר הקמת בנגלדש צמח הנמל ביחד עם התעשייה הכבדה שקמה במדינה. איגודי העובדים בו התחזקו במהלך שנות התשעים. בעשור הראשון של המאה ה-21 התרחב הנמל באופן משמעותי. הוא שימש את הודו, נפאל ובהוטן כנמל ביניים למטענים.
מתקני הנמל.
בנמל קיימות 14 עמדות עגינה לאוניות מכולות ו-22 עמדות עגינה לאוניות מסוגים אחרים.
בנמל פועלים שישה טרמינלים למכולות, רובם בבעלות חברות פרטיות, ושישה טרמינלים לדלק ולדשנים.
הנמל מנוהל על ידי רשות נמל צ'יטגונג.
בנמל נמצא בסיס עיסא חאן, הבסיס הגדול ביותר של הצי הבנגלדשי, וממוקמת בו האקדמיה הימית של בנגלדש. הנמל מארח לעיתים קרובות כלי שיט צבאיים זרים ותרגילים ימיים הנערכים בשיתוף עם ציים זרים. בסמוך לנמל ממוקם שדה תעופה של חיל האוויר הבנגלדשי.
משמר החופים של בנגלדש אחראי על אבטחת הנמל. הנמל סבל רבות בעבר - במיוחד בשנת 2000 וב-2005 - מהתקפות של פיראטים, שגנבו ממנו ציוד נמלים נייד.
גני השמיים
גני השמיים (באנגלית: Sky Gardens) הוא גורד שחקים במרכז הפיננסי הבינלאומי דובאי באמירות דובאי, איחוד האמירויות הערביות.