לאחר רציחתה של דרלין ביקשה קארן, הבייביסטר של בנה התינוק שהייתה נערה בת 17 בשנת 1969, לתת עדות במשטרת וואלחו על כך שנכחה במספר מקרים בבית כאשר הגיעו לבקר את דרלין גברים שונים, במקרה אחד שלושה גברים לבנים, ובמקרים אחרים גבר אחר: לבן בגיל העמידה (Middle Aged), בעל מבנה גוף כבד עם שיער שחור או כהה מתולתל ועם פרצוף שמן וגדול, שנהג לשבת לפעמים במשך שעות עם רכבו (שברולט "סדן" לבנה עם שמשה גדולה) מול הבית ולבהות בו ובחלון חדרה של דרלין. היא לא זכרה את שמו המפורש אך זכרה כי "שמו היה קצר ומאוד נפוץ" וכי שם משפחתו היה "מעט יותר ארוך משמו הפרטי". היא סיפרה כי דרלין אמרה לה פעם שכדאי להתרחק ממנו כשהוא היה מגיע לבית (היא הייתה לוקחת את התינוק והולכת הרחק מהחדר בו היו נוכחים), וכי דרלין הזכירה כי פעם כשיצאה איתו הוא יצא מהרכב ורצח אדם. באחת הפעמים שהוא חנה מחוץ לבית אמרה פרין לבייביסיטר כי "הוא בטח משגיח עליי שוב, שמעתי שהוא חזר מחוץ למדינה. הוא לא רוצה שאף אחד יידע על מה שראיתי אותו עושה". המשטרה ניסתה לעזור לה להיזכר באמצעות היפנוזה והיא חשבה כי ראתה אותו מעשן ומרכיב משקפיים בעודו ברכב ונתנה עוד כמה פרטים לגבי התנהלויות המפגשים בינו לבין הנרצחת, המשטרה ערכה סדרת מעצרים בעיר של חשודים שתאמו את הפרטים שמסרה הבייביסטר וביקשו מהם לעמוד למסדר זיהוי מולה (מבלי שראו אותה דרך הזגוגית), היא זיהתה את הגבר כוויליאם ג'וזף גרנט - יליד 1920 ממסצ'וסטס שלפי הפרטים האישיים שלו במשרד הפנים האמריקאי ב-1969 התגורר בעיירה סויסאן סיטי הקרובה לוואלחו, עבד בפיירפילד כמשווק נדל"ן וכפי הנראה הכיר את פרין מהמסעדה שבה עבדה כשביקר בוואלחו מדי פעם. מהרישומים של משרד הפנים האמריקאי לגביו הוא שירת בזמן מלחמת העולם השנייה (1942-1945) בחיל האוויר האמריקאי.
ב-1970 פנה מגיד עתידות בשם ג'וזף דה לואיס למשטרות וואלחו וסן פרנסיסקו, הוא טען שהוא התיידד עם משפחתה של דרלין ושלמד מהם כי דרלין הייתה מיודדת עם בעלה לשעבר, ג'יימס "ג'ים" פיליפס קראבטרי (דרלין השתמשה בשם "פיליפס" כשם משפחתה לאחר הנישואין בעת שחיו ברינו, נבאדה עד לגירושיה ב-2 ביוני 1967), אותו פגשה ב-1965 לאחר ששוחרר מהמסגרת הצבאית עקב שביתת רעב כדי לסיים את הפרק הצבאי הקצר בחייו. הוא חי בבית הוריה עד שנמאס להם מכך שהוא מובטל, ולאחר שדחקו בו למצוא תעסוקה או לעזוב את ביתם, הוא הצליח למצוא משרה כעיתונאי-פובליציסט ב"דיילי רפבליק" מהעיר פיירפילד השכנה. המקור מסר כי קראבטרי נהפך גם לצרכן וסוחר סמים מקומי בוואלחו וכי המידע הגיע אליו משיחותיו עם המשפחה האבלה. המשטרה איתרה אותו לאחר שהקים משפחה עם אישה גרמנייה שהכיר, קראבטרי תוחקר במשטרה ולפי הדו"חות שיתף פעולה עמם. דה-לואיס טען כי ייתכן שקראבטרי ודרלין הכירו את זודיאק או מעסקאות סמים או בשל קשרים חברתיים איתו.
ב-1989 נטען בתוכנית של הרלדו ריברה כי למשטרת וואלחו הגיעו עדויות לפיהן דרלין פרין הייתה לכאורה חברה בכת שטנית-מיסטית שפעלה בסן פרנסיסקו, שחלק מחבריה נהגו להתחפש כמו תליינים (כך יופיע הרוצח המחופש מאגם בריאסה שעטה מסיכה עם סמל הזודיאק) ושייתכן שנרצחה בידי מישהו מהכת הזאת שהוא רוצח הזודיאק.
ב-2008 כששחזר את הרצח לסרט דוקומנטרי בנושא הרוצח טען מיג'ו כי דרלין הזכירה בפניו כי הבחור האחרון שיצאה איתו - שלמיטב זכרונו נקרא "ריצ'רד" - הוא גבר אלים וקנאי שאמר לה במפורש בטרם נפרדו ש"אם ייתפוס אותה עם מישהו, יהרוג אותם", אבל סירבה לפרט מעבר לכך (מיג'ו טען כי בניגוד לשמועות שהיו כנגדה, פרין שבגדה בבעלה, לא הייתה "זנזונת" אך מאסה בריצ'רד). היא גם ציינה בפניו שחשדה כי "ייתכן ועוקבים אחריהם" כשהיו בדרך למקום הירצחה אך לא פירטה במי היא חושדת, וכאשר חנתה לידם המכונית הראשונה (שהוא חושד שהיא אותה המכונית של הרוצח), הוא שאל אותה האם היא מכירה את הנהג והיא אמרה לו משהו כמו "פשוט תתעלם ממנו". מיג'ו חשד שייתכן והיורה השתמש במשתיק קול מאולתר (הזכיר זאת גם בדו"ח המשטרה המקורי בריאיון עמו בבית החולים מ-1969), מכיוון שצלילי היריות היו מוזרים, וכן חשד שראה את הרכב שלו מוקדם יותר באותו הערב בדרייב אין בו היו לפני שיצאו לפארק. לפי עדותו המתועדת בדו"ח המשטרה מ-1969, דרלין אספה אותו בסביבות 23:00 מביתו ורצתה לדבר איתו בדחיפות על משהו. הם יצאו לבילוי קצרצר בדרייב אין העירוני והמשיכו לחניון, אז שמו לב לרכב שהזכיר את הרכב של הרוצח. ב-2008 הוסיף כי הם יצאו מהחניון ברכבה והמשיכו לאזור הכביש המוביל למעיינות, אז שמו לב לרכב שהחל לדלוק אחריהם בכביש המהיר מחוץ לעיר, והוא הציע לדרלין להימלט ממנו עם פנייה מהירה לחניון של מסלול הגולף של המעיינות שבו היו יושבים בדרך כלל צעירים בדייטים אך באותו הרגע היו בו רק כמה נערים בליינים. הוא טען כי הרכב לא שם לב אליהם פונים והמשיך הלאה. הם חנו במקום וניסו להרגע משארע והבליינים התקדמו לעברם וירו זיקוקים שהבהילו אותם במכוון ואז יצאו מהחניון ברכבם כשמיג'ו גוער בהם מהרכב של דרלין שנשאר חונה, דרלין הנמיכה את הרדיו לרמה נמוכה מאוד של סאונד והם החלו לדבר ואחזו ידיים ואז הכל קרה כמתואר בדו"ח מ-1969.
ב-2011 פורסמה בתוכנית "America's Most Wanted" תמונה של דרלין פרין שצולמה ככל הנראה בסן פרנסיסקו במחצית שנת 1966 או 1967 עם אדם שהזכיר את תיאורו של רוצח הזודיאק בקלסתרון המשטרתי, המשטרה קיוותה שמישהו יוכל לזהות את האדם שבתמונה.
המכתבים הראשונים של הזודיאק.
ב-1 באוגוסט 1969, שלושה מכתבים שנשלחו בידי הרוצח התקבלו בעיתונים "וואלחו טיימס-הרלד", "סן פרנסיסקו קרוניקל" ו"סן פרנסיסקו אקסמינר". הרוצח כתב במכתבים שהוא לוקח את הקרדיט לרצח באגם הרמן רואוד ובמעיינות בלו רוק. כל מכתב כלל כתב צופן שבו הצפין הרוצח את זהותו. הרוצח דרש שהעיתונים יכתבו בעמוד הראשי שבסוף השבוע הוא יהרוג אנשים בודדים בלילה וימשיך בכך עד שיהרוג תריסר אנשים בסוף השבוע. בהוצאה מיוחדת של היום לאחר מכן, הכרוניקל פרסם בעמוד ארבע שליש מהצופן ולצידו ציטוט של מפקד משטרת וואלחו, ג'ק סטילטז, שאמר "אנחנו לא בטוחים שהמכתב נכתב בידי הרוצח" וביקש מהכותב לשלוח מכתב נוסף עם יותר עובדות שיוכיחו שאכן מדובר ברוצח. האיומים של סוף השבוע לא קרו, וכל שלושת החלקים של הצופן התפרסמו לבסוף.
ב-7 באוגוסט, עוד מכתב התקבל בסן פרנסיסקו אקסמינר עם אחול, "עורך יקר, זה הזודיאק מדבר". זו הייתה הפעם הראשונה שהרוצח המציא לעצמו שם. המכתב היה עם תגובה לצ'יף סטילטז שביקש קודם עוד פרטים להוכיח שהוא רצח את פרדי, ג'נסן ופרין. תגובתו של הזודיאק כללה פרטים על הרציחות שרק המשטרה ידעה ולא פורסמו לציבור.
ב-8 באוגוסט, דונלד ובטיה הרדן מסאלינס, קליפורניה, פיצחו את הצופן שלא כלל את השם של הזודיאק. בהודעה היה כתוב:
המשמעות של 18 האותיות האחרונות במכתב לא ידועה והוצע כי אין לה פירוש ברור מלבד לרוצח, אולם מהצעה של חוקר מאוניברסיטת ניו המפשייר ייתכן כי הרוצח השתמש בצורת קידוד "הומופונית" - לכל סימן יש עוד אות אפשרית כפירוש, למשל הסימן של I בכתב שלו משמש גם כ-W אז לא מחייב שכל I ב-18 התווים האחרונים היא אכן "I".
ב-8 בספטמבר 2017 הותר לפרסום כי הרשויות החוקרות את התיק הצליחו לגלות כי צופן 408 שפורסם על גבי 3 מכתבים שונים נכתב באמצעות שני עטים שונים אחד על גבי השני כדי ליצור אותיות בולטות וכהות, בעוד שהטקסט שליווה את הצפנים במכתבים עצמם נכתב בעט כחול בלבד.
אגם בריאסה.
ב-27 בספטמבר 1969, בריאן הארטנל וססיליה שפרד עשו פיקניק בשעות הערב באגם ברסייה על אי קטן שמחובר על ידי תלם של חול.
ססיליה שפרד הבחינה לפתע בדמות גבר לבן חשוף פנים בגובה 1.80-1.83 מ' לכל היותר (הארטנל הציע כי גובהו היה בין 1.73-1.78 מ', אבל העיד שבתור אדם גבוה בעצמו, 2.03 מ', קשה לו לתת דיוק בנתונים כאלה) כולו לבוש בגדים שחורים עם מבנה גוף של אדם במשקל 102–113 ק"ג עם משקפי שמש ושיער חום הופיע במרחק של כ-200 עד 300 יארד מהם שהלך לו לכיוונם מעליהם על הגבעה ואז נעצר וצפה בהם, הוא המשיך מטה עד כ-31 מטרים מהם, וצפה בהם. הוא ניגש למאחורי עץ והארטנל הסיק שהיות וזה פארק בלי שירותים ציבוריים, שהוא רק עושה את צרכיו מאחורי העץ ושיסתלק משם כשיסיים.