בעת כהונתו כאפיפיור זימן את ועידה אקומנית אשר זכתה לשם ועידת לאטרנו 649 בה נדונה שאלת מינות המונותליטיזם. המועצה נפגשה בבזיליקת סן ג'ובאני בלאטרנו ונכחו בה 105 הגמונים (בעיקר מאיטליה, סיציליה וסרדיניה אך גם בישופים מאפריקה). הישיבה ערכה חמש ישיבות ("secretarii") בין ה-5 באוקטובר וה-31 באוקטובר 649 ונקבעו בה 20 חוקים כנסייתיים אשר גינו את המונותליטיזם כמינות, ואסרו על קריאת כתבי המונותליטיסטים. המועצה גינתה את כתביו של פטריארך קונסטנטינופול סרגיוס הראשון בו תמך הקיסר הראקליוס ואת כתביו של הפטריארך פאולוס השני, קודמו של סרגיוס, בו תמך הקיסר קונסטנס השני.
בעקבות פעולותיו של מרטינוס, הקיסר קונסטנס הורה למושל איטליה תאודורוס קליופאס (Theodore Calliopas) לאסור את האפיפיור, ולהביאו לקונסטנטינופול. המושל הגיע לארמון הלאטראן ב-17 ביוני 653, ומרטינוס, שחשש משפיכות דמים, הורה שלא להתנגד למעצר. הוא נשלח מרומא לנקסוס ביוון והגיע לקונסטנטינופול ב-17 בספטמבר 653 (לפי סברה אחרת, ב-17 בספטמבר 654). בהגיעו לקונסטנטינופול הוא הוצג בפני הקהל, הואשם בהיותו אויב האל ומתחזה, והקהל לעג לו במשך זמן רב. מרטינוס נותר כלוא בקונסטנטינופול במשך 93 ימים, כשהוא סובל מרעב ומקור. ב-19 בדצמבר הוא הועמד למשפט בפני הסנאט של האימפריה ונדרש לבטל את חוקיו. לאחר שסירב, הוא הופשט ממרבית בגדיו, הובל ברחובות העיר כשהקהל בז לו, והושב לכלאו בו נשאר 85 ימים נוספים. בזכות השתדלותו של בישוף קונסטנטינופול לא הוצא להורג, ונשלח במקום זאת לגלות לחצי האי קרים. ב-26 במרץ 655 הוא הועלה על ספינה, והגיע לקרים ב-15 במאי 655 ונפטר שם ב-16 בספטמבר באותה שנה מרעב. במהלך גלותו התפטר מתפקידו כאפיפיור.
לימים הוכרז כקדוש נוצרי, והיה לאחרון האפיפיורים אשר נחשב קדוש מעונה. יום חגו נקבע בתחילה ל-12 בנובמבר אולם כיום הוא קבוע ל-13 באפריל.
קבוצת ובר
קבוצת ובר היא מושג בתורת המשחקים השיתופיים שהוצע על ידי רוברט ובר
יהי formula_1 משחק בצורה קואליציונית, קבוצת ובר (Weber) היא הקמור של קבוצת וקטורי התשלומים הרשומה להלן (ראו פסקת 'הגדרה').
בהגדרה אין הכרח שהמשחק יהיה משחק קמור, אך אם בנוסף המשחק קמור, ניתן להראות שוקטורי תשלום אילו נמצאים בליבה, ומכיוון שהליבה היא קבוצה קמורה בעצמה, נובע כי במשחק קמור הליבה מכילה את קבוצת ובר.
בנוסף, עבור כל משחק קואליציוני, קבוצת ובר מכילה את הליבה (מכונה לעיתים - The Core Catcher), ולכן במשחק קמור בצורה קואליציונית ניתן לומר כי קבוצת ובר מתאחדת עם הליבה.
הגדרה.
לכל פרמוטציה formula_2 של N השחקנים
נגדיר את וקטור התשלומים הבא :
formula_3&lt;br&gt;
הקמור של קבוצת הנקודות formula_4 נקראת קבוצת ובר (Weber).
הערה.
עבור כל סידור של השחקנים ניתן לחשוב על קביעת וקטור התשלומים כך שהשחקנים נכנסים אחד אחרי השני לחדר, וכל שחקן מקבל את התרומה השולית שלו לקבוצת השחקנים שהגיעו לפניו, כלומר אם S היא קבוצת השחקנים שכבר נמצאים בחדר לפני ששחקן i נכנס, שחקן i מקבל formula_5.
נסמן בצורה מסודרת את קבוצת השחקנים המופיעים לפני שחקן i, כאשר השחקנים מסודרים על ידי הפרמוטציה formula_6: &lt;br&gt;
אם נניח שלכל סדר יש הסתברות זהה אזי תוחלת התשלום לשחקן i היא:
formula_8
ערך זה הוא ערך שפלי, ושוב במשחק קמור ערך זה נמצא בקבוצת ובר.
משפט צריפין
לינסק
מסופותמיה
תרפיה באמנות
לשד העצם
Dollhouse
דאוד אל כוויתי
מתקפת בנזאי
מתקפת בנזאי ("Banzai totsugeki "万歳突撃) היה מושג שטבעו חיילי בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה שתיאר
הסתערות רגלית של חיילי הצבא היפני הקיסרי. המושג גְיוֹקוּסָאי (玉砕; מילולית: "יהלומים מנותצים") שימש את ההנהגה והתקשורת ביפן בתקופה האימפריה היפנית. מתקפות אלה נערכו בדרך כלל כמתקפות התאבדות שמטרתן הימנעות מכניעה שטמנה בחובה השפלה או כניסיון לשיפור הסיכויים להצלחת מתקפה אל מול אויב בעל עדיפות מספרית.
מקור השם.
המושג גְיוֹקוּסָאי (玉砕), שמשמעותו "יהלומים שבורים," משמש ביפנית לשון נקייה לאזכור מתקפת התאבדות או התאבדות בפני תבוסה (גם ספוקו). המושג מתבסס על ציטוט מכתב סיני קלאסי מן המאה ה-7 שאומר כי "על אדם דגול למות כיהלום מנופץ ולא לחיות כאריח שלם." המושג קיבל משמעות של מוות מכובד עם מותו של טקמורי סאיגו (1877-1827), והפך לסיסמה לאומית בלשון איצ'יקו גיוקוסאי (一億玉砕; "מאה מיליון יהלומים מנותצים") על ידי הממשלה היפנית בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, כאשר עמדה יפן בפני פלישת בעלות הברית לשטחה.
חיילי בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה נהגו לכנות את גלי המתקפה האנושיים של הצבא היפני הקיסרי בשם מתקפות בנזאי מכיוון שבעת המתקפה נהגו החיילים היפנים לצעוק "בנזאי!". קריאת קרב זו הייתה מחווה של מורל ואומץ שנועדה לדרבן את החיילים לבצע את המתקפה עד תום. בשפה היפנית משמעות המילה "בנזאי" (万歳) היא "עשרת אלפים שנה," קריאה מקובלת המסמלת אריכות ימים וחגיגיות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הפכה הקריאה "טֶנוֹ הֶייקֵה בנזאי!" (天皇陛下万歳; "עשרת אלפים שנים לקיסר") לקריאת הקרב המושמעת בעת המתקפה, ומשם קלטו חיילי בעלות הברית את המושג.
היסטוריה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הסתמך הצבא היפני הקיסרי על טקטיקת המתקפה ההמונית של חיל הרגלים ששימשה במלחמת העולם הראשונה. רבים מחיילי בעלות הברית היו חמושים בנשק חצי אוטומטי ואף אוטומטי, שהיה מסוגל לספק קצב אש גדול בהרבה ממה שהיה נהוג במלחמת העולם הראשונה. באמצעות נשק זה הצליחו החיילים להדוף את מתקפות הבנזאי מבלי שישיגו את מטרתן. מתקפות בנזאי בהשתתפות חיילים רבים הוכיחו עצמן כלא יעילות ויקרות ביותר מבחינת אבדות. עם האטת ההתקדמות היפנית ונטיית המלחמה לקראת איזון בין הצדדים, חדלו היפנים להשתמש בשיטה זו. אולם לקראת סוף המלחמה, כאשר תבוסתה של האימפריה היפנית הייתה ברורה, השיבו היפנים את מתקפת הבנזאי לפעולה, כמעשה התרסה כאשר כניעה או מוות היו האפשרויות היחידות בנמצא.
התקפת בנזאי
מרטינוס
אפוקריסיאריוס
אפוקריסיאריוס (בלטינית: apokrisiarios, ברבים: אפוקריסיארי - apocrisiarii ; מיוונית: ἀποκρισιάριος) היה תוארו של נציג דיפלומטי בכיר (מעין שגריר) בימי הביניים. מונח מקביל באותה עת היה המונח הלטיני: "רספונסאליס" (responsalis - "העונה על שאלות").
בתואר זה נעשה שימוש באימפריה הביזנטית על ידי נציגי האפיפיור בחצרו של הקיסר בקונסטנטינופול (תפקיד המקביל לנונציו של ימינו).
משרה זו התקיימה החל מהמאה החמישית, אולם הפכה למשרה רשמית רק בתקופתו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון.
נציגים אפיפיורים הנושאים תואר זה שהו בחצר הקיסרית החל משנת 452 ועד שנת 743. במקביל שהו בחצר הקיסר אפוקריסיארי (נציגים) של ההגמונים של קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים.
בתפקיד זה כיהנו, בין היתר, בונפיקיוס השלישי ומרטינוס הראשון בטרם מונו לתפקיד אפיפיור.
המונח משמש מאז המאה ה-16 וגם כיום בכנסייה האנגליקנית לתאר את נציגיו של הארכיבישוף מקנטרברי לכנסיות אחרות.
בן סהר
מיראז' F1
דאסו מיראז' F1 הוא מטוס קרב צרפתי רב משימתי שעוצב ונבנה על ידי דאסו אוויוניקה, ממשפחת מטוסי המיראז', ונבנה כהמשך למיראז' 3.
זהו המטוס היחיד ממשפחת מטוסי המיראז' ללא כנף דלתא. נכנס לשימוש בתחילת שנות ה-70 (טיסה ראשונה ב-1966). מונע במנוע סילוני מסוג "סְנֶקְמַה אטאר" בעל דחף של 7,000 ק"ג (69 קילו-ניוטון, 15,500 ליברות) והוא שייך למטוסי הקרב מהדור השלישי. יוצרו בסך הכל כ-700 מטוסים.
מיראז F-1
בועז ביסמוט
בועז בִּיסְמוּט (נולד ב-25 בנובמבר 1964) הוא עיתונאי ופוליטיקאי ישראלי המתמודד ברשימת "הליכוד" לכנסת בבחירות לכנסת העשרים וחמש. בעבר היה העורך הראשי של העיתון "ישראל היום" מאפריל 2017 ועד ינואר 2022.
בנוסף, היה בעבר גם שגריר ישראל במאוריטניה.
ביוגרפיה.
ביסמוט נולד ברחובות למשפחה שעלתה מתוניסיה. הוריו שלחו אותו ללמוד ביפו, בבית ספר קתולי ביסודי, ובית הספר טביתא של הכנסייה של סקוטלנד בתיכון.
הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1983 ככתב לענייני ספורט בעיתון "מעריב". בהמשך עסק בתפקידי כתיבה ועריכה במדורי הספורט והכלכלה של עיתון מעריב עד לשנת 1988. באותה שנה החל לשמש כשליח "מעריב" בפריז שבצרפת, במקביל ללימודיו האקדמיים, כמו כן לימד עיתונאות בבית הספר הישראלי ע"ש משה שרת בפריז.
ביסמוט הוא בוגר תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן (1984). כמו כן יש לו שני תוארי מוסמך אוניברסיטה מאוניברסיטת סורבון שבפריז: הראשון ביחסים בינלאומיים (1988) והשני בלימודי אפריקה – התמחות בשיתוף פעולה עם מדינות מתפתחות, חוף השנהב (1990). ביסמוט סיים בהצטיינות את בית הספר הגבוה לדיפלומטיה ואסטרטגיה של פריז (מקביל לתואר מוסמך אוניברסיטה).
קריירה עיתונאית.
בשנת 1990 התחיל ביסמוט לעבוד עבור עיתון "ידיעות אחרונות". בשנים 1990–2004 היה שליח "ידיעות אחרונות" בפריז. בזכות דרכונו הצרפתי נכנס למדינות שאין לישראל יחסים דיפלומטיים עִמן. בין המקומות שמהם דיווח: איראן, לבנון, סוריה, תוניסיה, אלג'יריה, לוב, תימן, עיראק ואפגניסטן (שתי המדינות האחרונות בזמן הכיבוש האמריקאי).