הסינגל הרביעי מן האלבום והשני בארצות הברית יהיה "Dynamite" שיצא לאור בהוצאה המחודשת של האלבום שיצא לאור ב-1 ביוני כאלבום הבכורה של קרוז בארצות הברית. הסינגל דורג במקום ה-2 במצעד האמריקאי ובמקום ה-1 במצעד הבריטי.
הסינגל החמישי מן האלבום יהיה "Higher", בגרסה העולמית מתארחת זמרת הפופ קיילי מינוג ובגרסה האמריקאית מתארח הראפר והזמר טרווי מקוי. הסינגל יצא לאור בפברואר 2011. הסינגל נכנס למקום ה-8 במצעד הבריטי ולמקום ה-24 במצעד האמריקאי.
הסינגל השישי מן האלבום יהיה "Falling In Love". שיר נוסף שיצא לאור כסינגל הוא "Telling The World" מתוך הפסקול הסרט ריו.
במהלך 2010 התארח קרוז בסינגל של הראפר הבריטי טינצ'י סטריידר "Second Chance", שיתוף הפעולה השני של השניים אחרי הלהיט "Take Me Back". הסינגל דורג במקום ה-22 במצעד הבריטי. קרוז גם התארח בסינגל של להקת הפופ-רוק האנגלית מקפליי "Shine A Light" בשיר שהוא עצמו הפיק. הסינגל דורג במקום ה-4 בבריטניה.
קרוז אישר שאלבומו השלישי יצא לאור במהלך 2011. הסינגל הראשון והמוביל מתוך האלבום יהיה "Hangover", שיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי פלו-רידה, שיצא לאור במהלך 2011. עוד לפני שחרור הסינגל החדש, הספיק קרוז להתארח בסינגלים "Crying Over You" של Nightcrawlers ו- "Little Bad Girl" של דייוויד גואטה בו מתארח גם הראפר לודקאריס.
האלבום החדש אושר שיקרא "TY.O" והוא יצא לאור באופן רשמי ב-6 בדצמבר. הסינגל "Hangover" הפך ללהיט ענקי ברחבי אירופה ובארצות הברית הוא הגיע למקום ה-62. הסינגל השני מהאלבום והראשון בבריטניה "Troublemaker" הגיע למקום ה-3 בבריטניה. "Hangover" יצא לאור בבריטניה כסינגל השני הרשמי כשהוא מגיע למקום ה-27 במצעד הבריטי. הסינגל השלישי הרשמי "There She Goes" בשיתוף פעולה עם הראפר פיטבול, הגיע למקום ה-12 במצעד הבריטי. הסינגל הרביעי הרשמי מהאלבום "World In Our Hands" יצא לאור במספר מדינות בלבד באירופה, כשהוא מגיע למקום ה-4 בגרמניה. הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום, והראשון מתוך ההוצאה המחודשת של האלבום באירופה "Fast Car" הגיע למקום ה-180 בבריטניה. מסיבה לא ידועה, האלבום לא יצא לאור בבריטניה וארצות הברית, אלא במספר מדינות בלבד באירופה. במקום, שחרר קרוז בבריטניה בדצמבר 2012 את המיני אלבום- "The Fast Hits" שכלל את הסינגלים מהאלבום "TY.O" וגרסה אקוסטית ללהיט "Dynamite".
הברווז על גג עיריית תל אביב
הברווז על גג בית עיריית תל אביב הוא מיזם תרבות שיצא לפועל באפריל 2008, על-פי חזונו של האמן, המאייר והקומיקסאי דודו גבע.
רקע.
"מדינת תל אביב" (או מדינת גוש דן) הוצעה בשנת 2003 על ידי קבוצת אמנים, בראשם דודו גבע, אלי זבולוני ורינת ברקוביץ' כמחאה על היותם של תושבי גוש-דן. את עיקר משלמי המיסים שלא מקבלים תמורה לכספם.
גבע יזם תוכנית משלו כחלק מהקבוצה, "התוכנית לבירווז תל אביב". מטרתו הייתה להפוך את פני העיר למרובי שמחת חיים, רוח שטות וביטוי יצירתי-אמנותי. לשם כך הציע להציב פסלים, להשמיע מנגינות ולהקים דוכנים צבעוניים ברחובות העיר. במקביל פעל גבע במסגרת תרבותית חדשה ואלטרנטיבית שייסד בשם "הוצאת הברווז" (האחראית ל"פרויקט ספרות זולה"), שקבעה כי יש צורך לפעול למען הפצת דברי אמנות לציבור הרחב, ללא פרופגנדה מסחרית או פוליטית, אלא להפרחת רוח הומוריסטית ותרבותית. גבע האמין שהצבת דמות הברווז על גג בית העירייה תסמל את עדיפות רוח האמנות על רוח הממסד.
גם לאחר שהפסיקה הקבוצה לפעול, המשיך גבע בקידום התוכנית ובשנתיים האחרונות לחייו כתב את המדור "שתיקת הברווז" בעיתון העיר בו תיאר את מעברו של הברווז לעיר הגדולה.
הצבת הברווז.
ב-15 באפריל 2008 הועלתה בובה מתנפחת המעוצבת על פי דמות "הברווז" שיצר דודו גבע, על גג בית עיריית תל אביב-יפו, באישורה ובתמיכתה של העירייה. בובת הברווז, עשויה מבד בלון, וגובהה עשרה מטרים, הוצבה על הפינה הדרום-מזרחית של גג בית העירייה. את הפרויקט יזם יובל כספי, אמן וחברו של גבע, בשיתוף עם ילדיו של גבע, תמי ואהרן, יחד עם קבוצה שפעלה בהתנדבות, בהם המעצב יעל טבת, שעיצב את הפסל, ועופרה רודנר, שהייתה יועצת למיזם. את המיזם, שעלותו מסתכמת בחמישים אלף שקלים, מימנו המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, מנהלת המאה, שאחראית לחגיגות המאה לעיר תל אביב, ותורמים פרטיים.
ב-15 באפריל נחשף פסל הברווז, מלווה בהתקהלות של מאות תושבי העיר בכיכר רבין הסמוכה לבית עיריית תל אביב-יפו. ברחבת הכיכר, שקושטה ברוח המיזם, עם ברווזי אמבטיה שהושטו במזרקות, ובלונים צהובים שחולקו לבאים, נאמו האחראים למיזם, לצד חבריו של גבע, האמן יאיר גרבוז האמן עידו שמי ואמן הקומיקס זאב אנגלמאיר. ב-16 באפריל התקיים אירוע לכבוד הצבת פסל הברווז על גג בית העירייה, בהנחיית אורי גוטליב, בהשתתפות אמני קומיקס, והמוזיקאים קורין אלאל, ג'ירפות, חמי רודנר, מרסדס בנד, שלומי שבן, דפנה והעוגיות, נעם רותם, מארינה מקסימיליאן בלומין, טל פרידמן ולהקתו הקריות והדג נחש.
הסרתו והצבתו הרשמית.
ב-3 באוקטובר, חצי שנה לאחר הצבתו, הורד הברווז מגג העירייה, בשל חשש מרוחות החורף העזות. אמנם צוין כי הפסל ישוב בקיץ 2009, אך לא ברור אם באותו מיקום או כפסל קבע שיוצב על מבנה אחר בעיר.
ב-5 באוקטובר, יומיים לאחר הורדתו, זכה הברווז לקבל תואר אזרח כבוד של העיר תל אביב, כחלק מרשימה מצומצמת ומכובדת, ששמורה למעטים מיקירי העיר. אות הכבוד הוענק לילדיו של גבע בטקס מידי ראש העיר רון חולדאי, על תרומתו העולצת של הברווז לנוף העיר, וההתלהבות והחיבוק שזכה להם מתושבי העיר. חולדאי ציין כי "התעודה מבטאת את מקומו בלבנו ואת ההוקרה שאנו חייבים לו על שהעניק רגעים רבים של אושר ושמחה לתושבי העיר".
בין התאריכים 16-22 בינואר 2009 הוצגה בובת מודל מוקטנת של הברווז בתערוכה ב"גלריה אלפרד" שבפלורנטין, וניתן היה להתבונן בו דרך חלון ראווה של הגלריה.
ב-17 בספטמבר 2009, כפי שהכריזה הקבוצה האחראית על הצבת הברווז על גג העירייה, הוצב פסל רשמי של דמות הברווז בכיכר מסריק בתל אביב.
אסטרו בוי
טימותי גייטנר
טימות'י פראנז גייטנר (באנגלית: Timothy Franz Geithner; נולד ב-18 באוגוסט 1961) כיהן כמזכיר מחלקת האוצר בממשלו של הנשיא ברק אובמה. קודם לכן כיהן במשך כשש שנים בתפקיד נשיא הבנק הפדרלי של ניו יורק.
ביוגרפיה.
גייטנר נולד בברוקלין שבניו יורק, בן לאם פסנתרנית נוצרייה ממוצא אנגלי, ולאב נוצרי ממוצא גרמני שעסק כיועץ בכיר בקרן פורד המומחה לאסיה. במסגרת עבודתו של אביו נדד גייטנר עם משפחתו ברחבי העולם, ולמד בבית ספר יסודי בהודו ובתיכון בתאילנד. ב-1983 השלים תואר ראשון בממשל ולימודי אסיה בדארטמות' קולג', את התואר השני עשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבה למד כלכלה בינלאומית ולימודי מזרח אסיה. לאחר סיום לימודיו עבד במשך שלוש שנים בחברת הייעוץ של הנרי קיסינג'ר, לפני שהצטרף ב-1988 למחלקה הבינלאומית של מחלקת האוצר. במסגרת עבודתו במחלקה הועסק גייטנר בשגרירות ארצות הברית בטוקיו שביפן וב-1999 קודם על ידי מזכיר האוצר לורנס סאמרס לתפקיד תת-המזכיר לעניינים בינלאומיים.
בשנת 2002 עזב גייטנר את מחלקת האוצר והצטרף כעמית בכיר ל-CFR, המועצה ליחסים בינלאומיים, ארגון אמריקאי פרטי לא-מפלגתי בעל השפעה רבה על יחסי החוץ של ארצות הברית. במקביל שימש גייטנר בתפקידים בכירים בקרן המטבע הבינלאומית עד שבאוקטובר 2003 מונה לנשיא הבנק הפדרלי בניו יורק.
משנת 2006 חבר גייטנר במועדון ה-30, קבוצת כלכלנים ואנשי אקדמיה מובילים מרחבי העולם, אליה משתייכים גם סטנלי פישר, פול קרוגמן, מרטין פלדשטיין ופול וולקר.
גייטנר נחשב למומחה בכלכלה בינלאומית ובעל הכרות עם תרבויות מחוץ לאמריקה, במהלך חייו התגורר ביפן, בסין, בתאילנד, בהודו ובמזרח אפריקה. בתקופת כהונתו במחלקת האוצר, בקרן המטבע ובבנק הפדרלי צבר גייטנר ניסיון בהתמודדות עם משברים פיננסים, בין השאר היה מעורב במשבר הפסו במקסיקו ב-1994, במשבר הכלכלי במזרח אסיה בשנת 1997 ובתוכנית החילוץ של קרן הגידור לונג טרם קפיטל ב-1998. ב-2008 היה גייטנר מעורב יחד עם הנרי פולסון בניסיונות החילוץ של ליהמן ברדרס, שלבסוף לא התממשו, הוא חבר לבן ברננקי, יו"ר הבנק הפדרלי, בגיבוש תוכנית החילוץ הפיננסית, על רקע משבר הסאבפריים, שסיפקה בין השאר הלוואת חירום לחברת בר סטרנס וסיוע למכירתה לבנק ג'יי. פי. מורגן וכן אפשרה לבנקי השקעות נוספים ללוות כספים מהבנק הפדרלי.
בתקופת הדיונים בסנאט על מינויו לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, התברר כי גייטנר לא שילם את מלוא המיסים על תקופת עבודתו בקרן המטבע הבינלאומית, אף על פי כן הצהיר אובמה כי מינויו של גייטנר יאושר. המינוי אושר ברוב של 60 תומכים מול 34 מתנגדים וגייטנר הושבע ב-26 בינואר 2009.
עם תחילת כהונתו כמזכיר מחלקת האוצר, נאלץ גייטנר להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי, בפברואר העביר אובמה את חוק התמריצים, (American Recovery and Reinvestment Act of 2009), שכלל קיצוץ במיסים פדרליים, הרחבת הטבות למובטלים, תוכנית להשקעות ממשלתיות מקומיות בחינוך, תשתיות, תחבורה, בריאות ואנרגיה. בהמשך הועברו מספר חוקים לעידוד הכלכלה, כולל תוכנית להזרמת 2 טריליון דולר לרכישת נכסים ומתן ערבויות להלוואות.
ב-25 בינואר 2013 סיים גייטנר את כהונתו כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
במאי 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי Stress Test: Reflections on Financial Crises, המתאר את התמודדותו עם המשבר הפיננסי. הספר נכנס לרשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
אפגניסטן במשחקים האולימפיים