הגל השני בהיסטוריה של הבלאק מטאל החל עם קומם והתפתחותן של להקות מטאל מנורווגיה בתחילת שנות ה-90, ובהם ניתן למנות את מייהם, בורזום, Darkthrone, אימורטל, סטיריקון, אמפרור, גורגורות' ו-Enslaved. להקות כמו מייהם או Darkthrone קמו כבר בשנות ה-80 ואף הופצו מספר קלטות דמו וסינגלים במהלך אותם שנים (בזמן פעילותן של להקות הגל הראשון), אך את המוזיקה שלהן לא היה ניתן להגדיר כבלאק מטאל במלוא מובן המילה, ורק במהלך שנות ה-90 התהווה הבלאק מטאל באופן ממשי יותר על ידי השתיים ועל ידי שאר הלהקות הנורווגיות.
הלהקות הנורווגיות מהגל השני יצרו וגיבשו את סאונד הבלאק המסורתי כפי שהוא מוכר כיום לחובבי הז'אנר, כאשר הוסיפו סאונד כבד יותר, גיטרות מחוספסות, מהירות וכבדות המלוות באווירה אפלה וקודרת יחד עם השפעות מהמוזיקה הקלאסית של תקופת הבארוק תוך שימת דגש על הקונספטים השטניים והמיזנתרופים הנפוצים בז'אנר. מלבד זאת, סצנת הבלאק מטאל הנורווגית, ובפרט קבוצת להקות המכונה "החוג הפנימי", נקשרה בשערוריות רבות ובאותן השנים שמן של אותן להקות נקשר באופן קבוע עם אירועים פשעים מזעזעים שנעשו כחלק מהפילוסופיות האנטי-נוצריות והדיכוטומיה האנטי-דתית של חברי להקות הבלאק מטאל, בין השאר רצח, שריפת כנסיות, וסוגים שונים של איקונוקלאזם. על מנת להתקבל לאותו חוג פנימי היה על להקות לא רק להזדהות כשטניסטים, אלא גם לבצע מעשים המבטאים את אמונתם. בעבר צוטט בראיון סולנה של להקת אמפרור Ihsahn באומרו שאותן פעולות נעשו מתוך התנגדות לחברה ולנורמות החברתיות.
האמצעים האסתטיים של חברי להקות הבלאק מטאל והאביזרים הנלווים להופעה הכללית של הלהקות קיבלו נפח תכליתי כאשר אותם אביזרים (קורפס פיינט, לבוש ארכאי וכו') ייצגו עבור חברי הלהקות את היבדלותם מהמעגל הקונפורמיסטי של החברה.
הסצנה הנורווגית על אף היותה הפוריה ביותר מבין סצינות הבלאק מטאל היא אינה הסצנה היחידה בה הייתה פעילות ערה וגם בשכנתה שוודיה של תחילת ואמצע שנות ה-90 החל להיווצר גל של להקות בלאק מטאל שוודיות כמו דארק פיונרל, דייסקשן ומרדוק. הסצנה הפינית גם היא סיפקה מספר להקות אשר התחככו עם חברי הלהקות הנורווגיות לא פעם, בין אותן להקות ניתן למנות את אימפיילד נזרין (שגם שילבה גריינדקור במוזיקה שלה בשלבים מסוימים) ובהרית.
אירועים היסטוריים בבלאק מטאל.
חברת התקליטים הראשונה.
אוייסטן ארנסת' המכונה יורונימוס, אשר היה הגיטריסט של מייהם, היה חלוץ בכל מה שקשור לחיזוק מעמדו של הבלאק מטאל. יורונימוס הקים חברת תקליטים עצמאית בשם "Deathlike Silence Productions" בסוף שנות השמונים וזו הייתה הראשונה שהוקדשה באופן בלעדי למען פועלן המוזיקלי של להקות הבלאק מטאל והחתמתן של להקות בלאק מטאל צעירות. תחת חברת התקליטים הוציאו להקות מספר את אלבומיהן הראשונים והמשפיעים ובהם מייהם, בורזום, סיי היפנים ואברופטום השוודים. מלבד חברת התקליטים המייעדת עצמה לבלאק מטאל, יורונימוס פתח גם חנות תקליטים באוסלו שנקראה Helvete (גיהנום בנורווגית) ושם רוכזה עיקר הפעילות המוקדמת של חברי להקות הבלאק מטאל וחלוצי הז'אנר. ניתן לשער ששם תוכננו הפעילויות האידאולוגיות העתידיות של חברי להקות הבלאק מטאל ובהן הצתותיהן של כנסיות ברחבי נורווגיה.
חנות התקליטים נסגרה ב-1993, חודשים מספר לפני הירצחו של יורונימוס על ידי וארג ויקרנס, דבר שגרם גם לסגירת חברת התקליטים.
רציחתו של יורונימוס.
אחד האירועים המכוננים בהיסטוריה והתרבות של הז'אנר היה הירצחו של יורונימוס, גיטריסט להקת מייהם.
לפני שחרור האלבום משנת 1993, וארג ויקרנס (באסיסט הלהקה באותה התקופה, והאיש שמאחורי הפרויקט בורזום) רצח את יורונימוס, הגיטריסט ומנהיג הלהקה בכך שדקר אותו 23 פעמים בביתו. הסיבות לרצח נותרו עלומות עד היום. ויקרנס טען שרצח את יורונימוס מתוך הגנה עצמית לאחר ששמע שזה מתכנן לחטוף אותו, להביא אותו ליער, להתעלל בו ולצלם את הכל. טענה זו הופרכה בבית המשפט וויקרנס נשפט ל-21 שנות מאסר, העונש המקסימלי בנורווגיה. הוא שוחרר ב-2009 אחרי שריצה 16 שנות מאסר.
התאבדותו של Dead.
עם תחילת שנות התשעים אין ספור אירועים נתקשרו במייהם ואחד המקרים הנודעים ביותר הייתה התאבדותו של סולן הלהקה השוודי פר אינגב אולין שכּוּנה Dead. בשנת 1991 ביצע אולין התאבדות בעזרת רובה ציד, (אותו קיבל יחד עם התחמושת מוארג ויקרנס) ולאחר שחתך את ורידי אמותיו בסכין. סופר כי Dead השאיר אחריו מכתב בו נכתב בפשטות "סליחה על כל הדם" ומספר מילות התנצלות על שהתאבדותו נעשתה בדלתיים סגורות. קיומו של המכתב אושר על ידי Hellhammer (המתופף של מייהם). גופתו של Dead נתגלתה על ידי יורונימוס שלא הזעיק את המשטרה ובמקום זאת נסע לאוסלו עם מנת לקנות מצלמה חד-פעמית, חזר למקום ההתאבדות וצילם את גופתו של Dead כאשר הוא הציב את הגופה במספר תנוחות. התמונות נגנבו מאוחר יותר ואחת מהן שימשה כעטיפת לאלבום הבוטלג "Dawn Of The Black Hearts" של מייהם, שהפך לאחד מאלבומי הבוטלג המופצים ביותר בתולדות הבלאק מטאל בפרט והמטאל בכלליותו. סביב התאבדותו של פר נפוצו שמועות רבות ביניהם שיורונימוס חתך חלק ממוחו ואכל ממנו ושחברי להקת מייהם הכינו מעצמותיו שרשראות לצוואר. השמועות הללו התבררו כשקריות.
הצתת הכנסיות.
נושאי הדגל וחלוצי הבלאק מטאל האמינו בגישה אנטי נוצרית חריפה ומאידך גיסא הזדהו חלקם עם האמונות הפגניות אותן הנצרות דיכאה והשמידה. כחלק מאותה אידאולוגיה נעשו למעלה מ-50 הצתות מכוונת כנגד כנסיות ברחבי נורווגיה, הן על ידי חברי הלהקות עצמן והן על ידי אנשים אשר הושפעו מהאידאולוגיה האנטי נוצרית והנון-קונפורמיסטית של הבלאק מטאל. עיקר ההצתות התרחשו בין השנים 1992 ועד 1996 בנורווגיה והן נחשבו לקלימקס האידאולוגי של חברי הלהקות אשר ביטאו את זעמם וסלידתם מהנצרות על ידי הרס של מבנים נוצריים שחלקם היו בני כמה מאות שנים ואף הייתה להם חשיבות היסטורית מבחינת הנצרות בסקנדינביה.
אחד ממקרי ההצתה היותר מפורסמים הייתה הצתת כנסיית Fantoft stavkirke שעמדה ברובע פאנה שבעיר ברגן שבנורווגיה. על פי השערות המשטרה, היה זה וארג ויקרנס (המוכר גם מפרויקט היחיד שלו בורזום וכן בכינוי "קאונט גרינשך") שעשה זאת לבדו, אולם מחוסר ראיות לא היה ניתן להאשימו בדבר ואת זמנו בכלא הוא מעביר בעוון רציחתו של יורונימוס. רמז עבה שאולי מעיד על הקשר בין שריפת הכנסייה בברגן לבין ויקרנס היא העובדה כי עטיפת האלבום "Aske" שיצא ב-1993 תחת הפרויקט בורזום, היא בעצם תמונה של יסודותיה השרופים של הכנסייה.
וארג ויקרנס מעולם לא ריצה מאסר בכלא עקב שריפת כנסיות אך לעומתו סאמות' (Samoth) מאמפרור, שהצית כנסייה העונה לשם Skjod (סקיוד) באזור רוגלנד (Rogaland) נשפט ונכלא ל-16 חודשי מעצר בכלא הנורווגי. לפי חקירת המשטרה, באותה הצתה התלווה אל סאמות' וארג ויקרנס, אך סאמות' הוא זה שהצית את הכנסייה בעזרת בלוני גז שהבעירו את האש שכילתה את העץ הישן ממנו הייתה בנויה הכנסייה.
עם דעיכת הפעילות האידאולוגית של להקות הבלאק מטאל, הדעות חלוקות בקרב אמני הבלאק מטאל האם אותן פעולות אשר נתפסו כקיצוניות למדי, היו לגיטימיות ונכונות. Gaahl סולנה של גורגורות' אמר במספר ראיונות שהוא תומך באותן ההצתות וחושב שעשייתן היה נכונה ואף אומר שהצתות מכוונות עוד יקרו בעתיד, בעוד בלספמר, נגן הגיטרה המחליף של מייהם, טוען שאותן פעולות היו מטופשות היות שבמקומות בהן הוקמו הכנסיות היו בעבר מקדשים ומזבחים פאגאנים ובעצם שריפתם של הכנסיות ישנה פגיעה במסורת ובמורשת הפאגאנית לה רוחשים חברי להקות הבלאק מטאל כבוד רב.
קונפליקטים בין הסצינות.
בין השנים 1992 לשנת 1993 נוצר קונפליקט שכונה גם "The Dark War" בין סצנת הבלאק מטאל הגדולה של נורווגיה והסצנה הקטנה יותר של פינלנד. החיכוך בין הסצינות החל בתור מתיחה בטלפון שביצע Nuclear Holocaust, סולנה של בהרית, אשר התקשר לסאמות' (נגן הגיטרה של אמפרור) ומיקה לוטינן סולנה של אימפיילד נזרין הפינית בשעת לילה מאוחרת. השיחות עצמן היו בעצם מלמולי מילים כאשר ברקע התנגנו שירי ילדים, ולמרות זאת מיקה לוטינן חשב שמה שהוא שומע בטלפון היא השפה הנורווגית, ושאותם מלמולים היו איומים על חייו. לוטינן התייחס לאותן שיחות בכובד ראש, מאחר שבאותה תקופה נוצרה מתיחות בין שתי הסצינות על רקע אידאולוגי והנהגתי, כשכל אחת מהן רצתה להוביל את החוג הפנימי של הבלאק מטאל שהתהווה באותן השנים לפי האידאולוגיה והשקפת העולם שלה: יורונימוס שהיה מחלוצי הבלאק מטאל ואחד מהדמויות החשובות והפעילות ביותר בבלאק מטאל של אותם שנים, רצה לבסס את התנועה לפי השטניזם התאיסטי ולהפוך אותה למעיין תנועה דמוית כת-פולחנית, בעוד הסצנה הפינית דגלה בכנסיית השטן, ארגון אתאיסטי ואנטי-נוצרי דמוי דת.
סלידתה העזה של אימפיילד נזרין התבטא בכמה ציטטות שהופיעו על האלבום "Tol Cormpt Norz Norz Norz". אחרי האלבום הזה, אימפיילד נזרין החליטו להפסיק לעשות בלאק מטאל וקיטלגו את המוזיקה שלהם כ"דת' מטאל שטני" כדי ליצור הבדלה ביניהם לבין הסצנה הנורווגית. אימפיילד נזרין אינה להקת הבלאק מטאל הפינית היחידה שהיה לה סכסוך מתוקשר עם להקה נורווגית או עם הסצנה הנורווגית - חברי Black Crucufixion התבטאו במגזין הבלאק מטאל הפיני "The Sinister Flame" באומרם שדארקת'רון היא להקה "טרנדית" וזאת משום שהם החלו כלהקת דת' מטאל ועברו לנגן בלאק מטאל בגלל התנופה המוזיקלית והפעילות הערה של הסצנה במולדתם.