סולו הגיטרה התפתח ממסורת הנגינה בביג בנד הג'אז של שנות ה-40, בה ניתנה לנגנים וירטואוזים במה לבצע קטע מעבר מאולתר קצר יחסית (כדקה), במסגרת התזמורת. במסורת הג'אז ניתנת לנגני לכלי נגינה רבים במה להופעת סולו. נגנים שצמחו ממסורת של בלוז וניגנו גיטרה בביג בנד כצ'ארלי כריסטיאן (חבר תזמורתו של בני גודמן ב-1933) וטי-בון ווקר פיתחו את המבנה המורחב של הסולו ומסורת שיבוצו כחלק מקטעים בביצועם. מסורת הסולו נמשכה ופותחה לאורך ימי הרית'ם אנד בלוז והרוקנרול על ידי נגנים כצ'אק ברי, בו דידלי ובאדי הולי. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 ובעיקר במחצית השנייה שלהן התווספו לגיטרה אפקטים שונים כדיסטורשן, ריברב, טרמולו ועוד שאיפשרו מגוון רחב מאוד של ביטוי עצמי לנגנים. הסולואים התרחבו והגיעו לאורך של מעל 10 דקות בהופעות חיות ובתקליטים. בכיר סולני הגיטרה היה ג'ימי הנדריקס ורבים מסולני הגיטרה הגדולים של הרוק ניגנו בשנות השישים ובשנות השבעים שהמשיכו את מגמות ההתפתחות, בהם אריק קלפטון, דייוויד גילמור, קית' ריצ'רדס, ג'ימי פייג', ריצ'י בלקמור, ג'ורג' האריסון ועוד. בשנות השמונים ושנות התשעים המשיכו להופיע בעולם הרוק נגנים מוכשרים, שהלכו בעקבות המסורת שגובשה, בהם קרלוס סנטנה, מרק נופלר, בריאן מיי, קורט קוביין, סלאש, דה אדג', סטיבי ריי וון, גרי מור, אדי ואן היילן ועוד.
ברוק כבד ובמטאל התפתחה מסורת של סולואי גיטרה ארוכים, וירטואוזיים ומורכבים מאוד מבחינה טכנית המכונים שרדינג.
בעולם הדיסקו ודאנס נטה סולו הסינטיסייזר להחליף את תפקיד סולו הגיטרה של הרוק.
"סולו צוקים" - כינוי לסולו גיטרה דרמטי, שבו, בקלישאה של סרטוני וידאו מצולם הסולן כעומד על צוק תחת כיפת השמיים ומצולם מגבוה, באמצעות מסוק או רחפן.
סולו גיטרה במוזיקה העברית.
ראשית הרוקנרול בישראל לא הייתה ממסדית אלא צמחה במועדונים, כמה מטובי הגיטריסטים צמחו מרקע זה והגיעו לקונצנזוס בשלב מאוחר, בהם חיים רומנו (נגן), שמוליק בודגוב, יהודה קיסר ושלמה מזרחי.
נגני להקת כוורת אפרים שמיר, דני סנדרסון ויצחק קלפטר אחראים על כמה מסולואי הגיטרה הגדולים של המוזיקה העברית, כאשר הסולו בגיטרה אקוסטית של קלפטר בשיר "העץ הוא גבוה" (מאת זהר לוי) מוזכר פעמים רבות כסולו הגיטרה הטוב ביותר במוזיקה העברית. בין הגיטריסטים של אותו דור נמנים גם יהודה עדר, גיטריסט "תמוז", גרי אקשטיין ועוד.
גיטריסטים עבריים נוספים הידועים בסולואי גיטרה הם אבי סינגולדה, מורדי פרבר, יצחק קלפטר, יוסי אלפנט, יזהר אשדות, יהודה פוליקר, עובד אפרת, ברי סחרוף, שלומי ברכה, אופיר ליבוביץ' (נקמת הטרקטור), ברוך בן יצחק (רוקפור), ענבל פרלמוטר, יפעת נץ, אורן לוטנברג, גבריאל בלחסן ועוד.
דבדבני
תעלת פארי
תעלת פארי (באנגלית: Parry Channel) היא מצר ים במרכזו של הארכיפלג הארקטי הקנדי. שני שלישים ממנה משתייך מבחינה מנהלית לנונאווט, ואילו שליש (החלק המערבי, ממערב לקו אורך 110 מערב ) לטריטוריות הצפון-מערביות.
רוחבה בנקודה הצרה ביותר הוא כ-45 ק"מ, ואורכה – למעלה מ-1,000 ק"מ.
התעלה שנמצאת על דרך המעבר הצפון-מערבי מפרידה בין איי המלכה אליזבת (יותר ספציפית, האיים ממזרח למערב: דבון, קורנוואליס, באת'ורסט, מלוויל והנסיך פטריק) מצפון לבין שאר שטחי הטריטוריות הצפון-מערביות ונונאווט (דהיינו, איי הארכיפלג הארקטי הקנדי ממזרח למערב: באפין, סומרסט הנסיך מוויילס, סטפנסון, ויקטוריה ובנקס) מדרום, ומקשרת בין מפרץ באפין במזרח לים בופור במערב. היא מורכבת מארבעה מקטעים (ממזרח למערב): לנקסטר סאונד (Lancaster Sound), מצר בארו (Barrow Strait), ויקונט מלוויל סאונד (Viscount Melville Sound) ומצר מקקלור.
התעלה קרויה על שמו של אדמירל משנה אנגלי וחוקר האזור הארקטי ויליאם אדוארד פארי (William Edward Parry; 1790–1855).
חריקת שיניים
חריקת שיניים (באנגלית: Bruxism) היא שחיקה מוגברת של השיניים או סגירה מוגברת של הלסת. חריקת שיניים היא פעילות פאראפונקציונלית. כלומר, פעולה של אחד מחלקי הגוף באופן שונה מייעודו (לדוגמה, כסיסת ציפורניים או נשיכת שפתיים). חריקת שיניים היא בעיה ידועה, שכיחות בעיה זו נעה מ-8% עד 31% בקרב האוכלוסייה הכללית. חריקת שיניים עשויה לגרום לתופעות מזעריות ולכן בדרך כלל קשה לשים לב לכך. אולם, לעיתים ישנן תופעות שעלולות ליצור חוסר נוחות כגון: רגישות יתר בשיניים, כאבים בשרירי הלעיסה וכאבי ראש. בנוסף, מצב זה עשוי לגרום לאיבוד חומר השן ואף לנזקים או לשברים בשיניים.
מסווגים את חריקת השיניים לשני סוגים מרכזיים: חריקת שיניים שמתרחשת במהלך השינה וחריקת שיניים שמתרחשת כאשר האדם ער. בשני המקרים הנזק לשיניים דומה, אך בחריקת שיניים המתרחשת בשינה הכאבים נוטים להופיע לאחר התעוררות משינה ולכאוב פחות במשך היום. לעומת זאת, בחריקת שיניים המתרחשת כאשר האדם ער, הכאבים עשויים להופיע בפתאומיות במהלך היום ולהתחזק בהמשך היום. הסיבות לחריקת שיניים אינן לגמרי מובנות, אך עשויות לנבוע ממספר גורמים כאשר נהוג לייחס סיבות שונות לשני הסוגים. בנוסף לכך, נשים סובלות מחריקת שיניים בזמן ערות יותר מגברים. לעומת זאת, חריקת שיניים בשינה נפוצה במידה שווה בשני המינים. ישנם מספר סוגי טיפול פיזיותרפיה היעילים בחלק מין המקרים.
הגדרה.
המונח הלועזי של חריקת שיניים, Bruxism, נגזר מהמילה היוונית brúkein) βρύκειν) שמשמעותה "לנגוס/לחרוק שיניים". אין הגדרה מקובלת לחריקת שיניים, אולם חלק מציעים הגדרות כמו:
סיווג.
השוואת מאפיינים של שני הסוגים של חריקת שיניים.
חריקת שיניים מסווגת לשני סוגים על פי זמן היארעות התופעה - בזמן השינה (sleep bruxism) ובזמן הערות (awake bruxism). זהו הסיווג הנפוץ ביותר מאחר שלשני הסוגים סיבות שונות, אף על פי שהתופעות עשויות להיות דומות. הטיפול בדרך כלל תלוי בסוג חריקת השיניים, לדוגמה, טיפול על ידי סד לילה אינו ישים לאדם השוחק שיניים בערות, מכיוון שהוא אינו מאפשר דיבור, אכילה ואסתטיקה סבירים. חוקרים שונים טוענים כי חריקת שיניים בזמן השינה נובעת מסיבות שונות לגמרי מחריקת שיניים בזמן הערות ושלא קיים כלל קשר בין השניים.
סיווג על פי סיבה.
חריקת שיניים עשויה להיות מסווגת גם לחריקת שיניים ראשונית, מצב שבו חריקת השיניים אינה קשורה למצב רפואי אחר, או חריקת שיניים שניונית שבה היא קשורה למצב רפואי אחר. חריקת שיניים שניונית כוללת מניעים יאטרוגנים, כלומר - תופעות שליליות הנובעות מהמטפל, לדוגמה תופעות לוואי של תרופות מרשם. מקור אחר מסווג את חריקת השיניים לשלוש קבוצות: גורמים מרכזיים או פתו-פזיולוגיים - הקשורים לפעילות המוח, גורמים פסיכולוגיים - כמו לחצים או חרדות, וגורמים היקפיים - כמו הפרעה לסגר השיניים.
סיווג על פי חומרת המקרה.
המונחון הבינלאומי להפרעות שינה (ICSD) מתאר שלוש רמות לחומרת חריקת השיניים בשינה:
סיווג על פי משך המקרה.
כמו כן, המונחון הבינלאומי להפרעות שינה מתאר שלושה סוגים של חריקת שיניים בשינה על פי משך זמן ההפרעה:
תסמינים.
רוב חורקי השיניים אינם מודעים לכך שהם עושים זאת, בין אם מפני שאינם שמים לב לכך, מפני שאינם חשים כאב או מפני שאינם יודעים לשייך את הכאב לכך שהם חורקים שיניים. התסמינים של חורקי השיניים בזמן השינה מופיעים בעיקר לאחר השינה. לעומת זאת, התסמינים של חורקי השיניים בזמן הערות נוטים להתגבר במשך היום. חריקת שיניים עשויה לגרום למספר תסמינים כגון:
סיבות.
שרירי הלעיסה (שריר המלעס, שריר הצדע, שריר הכנפה הצידי ושריר הכנפה התיכון) הם שרירים זוגיים, היינו ממוקמים בשני צידי הפנים, אשר עובדים בצוותא על מנת להזיז את הלסת התחתונה בשתי נקודות החיבור שלה עם הגולגולת. חלק מהשרירים מבצעים פעולות הרמה, בעוד אחרים מזיזים את הלסת התחתונה לצדדים, פנימה והחוצה. הלעיסה היא פעולה מסובכת, המסוגלת להתבצע במודע או לא במודע. אצל אנשים שאינם חורקים שיניים, הלסת נמצא במצב מנוחה שבו השיניים אינן נוגעות זו בזו, למעט בזמן אכילה, דיבור ובליעה. ההערכה היא שהשיניים נוגעות זו בזו רק כ-20 דקות במשך היום, במיוחד בזמן הלעיסה והבליעה. בזמן השינה, שרירי הגוף הרצוניים משותקים ולכן, בדרך כלל, הלסת תהיה שמוטה.
חלק מחריקת השיניים היא פעילות מחזורית שנעה בין נקישה כל עשירית השנייה ועד נקישה כל 30 שניות. חלק מחורקי השיניים נוקשים מבלי להזיז את הלסת לצדדים. לעיתים מיוחסת חריקת השיניים ככיווץ חוזר ולא מודע של שרירי הלעיסה, במיוחד של הסיבים הקדמיים של שריר הצדע (temporalis muscle), שריר המלעס (masseter muscle), ושרירי הכנפה הצידיים (lateral pterygoid muscle).
הגורמים לחריקת השיניים אינם ידועים. אולם, מקובל לייחס לתופעה מספר גורמים אפשריים.  חריקת שיניים היא פעילות פאראפונקציונלית, ישנם חילוקי דעות האם מדובר בהרגל נרכש שהאדם אינו שם לב אליו, או שמא מדובר בפעילות לא רצונית לחלוטין.
חריקת שיניים בזמן הערות מיוחסת בעיקר לתחושת לחץ כתוצאה מגורמים חיצוניים כמו משפחה ועבודה, בדרך כלל מתייחסים להפרעה זו כרצונית למחצה. חלק מהחוקרים מייחסים חריקת שיניים אצל ילדים כתוצאה מכאבי אוזניים. חריקת שיניים בזמן הערות מתבטאת בדרך כלל בהידוק השיניים וחריקתן זו בזו, ולעיתים מיוחסות לה פעולות רצוניות למחצה כמו נשיכת הלשון, כסיסת ציפורניים, לעיסת עטים ועפרונות וגם דחיפת השיניים הקדמיות על ידי הלשון.