לדעת גרדינר הטקסט במקור התייחס לאישה, אך שונה בהתאם כדי שיתייחס לגבר. שם האישה שהושחת מוצג לא כבעלת הארון, אלא כדוברת. ידוע שהאלה נפתיס מוצגת בראש הארון ואיסיס ברגלי הארון. וידוע שברגלי הארונות של השושלת ה-18 בדרך כלל איסיס היא הדוברת, ואילו על המכסה אלת השמיים נות היא הדוברת. על הארון עצמו איסיס מוצגת כמגנה בעזרת ידיה על הכרטוש המלכותי, מלווה בטקסט שמופנה למלך ומתאר את האלה הדוברת כאחותו. לדעתו של גרדינר מסורת זו נמשכה לתקופת אל עמארנה למרות הרפורמות של אחנתון, כאשר הדמות הנשית היא נפרטיטי שהחליפה את איסיס. התרגום: "קריאה של (המלכה נפרטיטי): אני אנשום את האוויר המתוק שיבוא מפיך, ואחזיק את יופייך תמיד. תפילתי היא שאשמע את קולותייך המתוקים של הרוח הצפונית, שבשרי יצעיר יחד עם החיים בעזרת אהבתך, אתה המאפשר לי בעזרת ידייך שנושאות את רוחך לקבל אותה ולחיות על פיה, ואתה שקורא בשמי ללא הפסק, ושמי לא יחדל משפתייך (אחי האהוב?) בהיותך (איתי) לנצח, חיים כמו אתון (החי?)".
האגיפטולוג פאירמן סבור שהארון במקור הוכן למרת אתון בתו של אחנתון, וכך הוא תרגם את הכתובת לרגלי הארון: "(בתו האהובה של) מלך מצרים העליונה והתחתונה, החי במעאת, מלך שתי הארצות (אחנתון) הבן האהוב של אתון החי, שחי לנצח: (בתו של המלך, מרת אתון)". "נאום בת המלך מרת אתון: מי יתן ואנשום את הנשימה המתוקה שבאה מפיך, שאחזיק את יופייך יום אחר יום, זו תפילתי. שאשמע את קולותייך המתוקים של הרוח הצפונית. שבשרי יצעיר יחד עם החיים בעזרת אהבתך. תן לי את ידייך לשאת את מזונך, ומי יתן ואקבל אותו ואחיה בעזרתו. קרא בשמי והוא לא יחדל מפיך. [הו אבי, מלך מצרים העליונה והתחתונה (אחנתון)] שתהיה (פה) לנצח נצחים, חי כמו אתון".
האגיפטולוג אלדרד קירל (Aldred Cyril) בדק את סגנון הארון בהשוואה לשלושת הארונות של תות ענח' אמון ולארון של סתי הראשון, והגיע למסקנה שהארון בקבר הוכן עבור דמות מלכותית. לפי סגנון הקישוט והעיצוב, הארון נעשה עבור אישה, מאחר שהארון מעוטר בלבוש קשקשים, ואילו ארונות הגברים מעוטרים בכנפי נשר על החזה. בנוסף סגנון השיער של הארון שהוא תספורת נובית קצרה, קשור למלכות ונסיכות מבוגרות בתקופתו של אחנתון. ההוראוס שמאפיין ארון של גבר, נוסף לארון לאחר שיוצר. הזקן שהיה מחובר לארון נמצא בסמוך לו, וכנראה נוסף בשלב מאוחר לא יוצר יחד עם הארון.
בנוסף נמצאו ארבע לבנים מאגיות ששתיים מהן נושאות את הכרטוש של אחנתון. נמצא חלק מהכרטוש של סמנחכארע, ופלטה מזהב שכתוב עליה "האהוב על אחנתון" שהוא תואר שקשור לסמנח כא רע. נמצא כד עם שמה של קיה אשתו של אחנתון. נמצאו ארבעה כדים קנופיים בדמות אדם, כאשר ישנם סימנים לקידוח חור במכסים, שאליו הוכנסו הוראוסים מזכוכית. ההוראוסים הוצאו בשלב מאוחר, כאשר הם משאירים מאחוריהם סימני צבע על המכסים.
המומיה.
בשנת 1908 בדקו שני מנתחים את המומיה, וקבעו על סמך אגן הירכיים שמדובר באישה. יותר מאוחר נשלחה המומיה לאליוט סמית שהיה פרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה בקהיר, והוא הופתע לגלות שרידים של גבר צעיר שמת כנראה בגיל 23. למרות הגיל הצעיר שנקבע על ידו, הוא טען שמדובר במומיה של אחנתון. הוא קישר בין הופעתו המוזרה של אחנתון במונומנטים שלו למומיה, וטען שיש סבירות שהשלד סבל מסינדרום פרוליך שהשפיע על גיל העצמות, אף על פי שידוע שסינדרום זה גורם לעקרות, דבר המנוגד למה שידוע על אחנתון.
בשנת 1963 נערכה בדיקה בחלקים מסוימים מהשלד: עצם החזה, עצם הבריח, עמוד השדרה, עצם העצה, עצם השכם, העצמות הארוכות, עצמות היד, הגולגולת, השיניים ואגן הירכיים. מהבדיקות עולה שמדובר בשלד של גבר צעיר, בן לא יותר מ-25 שנה במותו, ובגובה של 1.71 סנטימטר. לא רואים הבדלים פיזיולוגים קיצוניים, אף על פי שבחלקים מסוימים יש מידות נשיות, כמו הזווית של עצם הירך, חלק מהעצמות הארוכות שחסרה בהן גסות, עצמות היד שהן דקות, ומידות מסוימות באגן הירכיים שמתאימות לאישה. הבדלים קטנים אלו לא מספיקים כדי להוכיח שמדובר בסינדרום פרליך או הצורה שבה מופיע אחנתון. נעשה שחזור הפנים על סמך הגולגולת, השחזור הראה דמיון רב לגולגולת ולארונות הקבורה של תות ענח' אמון.
ממצאים שונים מסקנות שונות.
החוקר הראשון דוויס שבחן את הקבר סבר שהקבר יועד עבור המלכה תיה, הוא התבסס על ארון הקבורה והזיהוי הראשוני של המומיה כאישה.
גרדינר סבר שארון המתים נבנה במקור עבור אישה, אך מאוחר יותר היעוד שונה והוא נועד להכיל את המומיה של אחנתון, אך בטעות הכיל בסוף את המומיה של סמנח כא רע. הוא מבסס את התאוריה שלו בעיקר על הכתובות על ארון המתים ומה שידעו בזמנו על המומיה. לדעתו כנראה לאחר מותו של אחנתון, הקבר שנועד להכיל את גופתו וגופות המקורבים לו נפגע והושחת יחד עם הארון שלו. הנאמנים שנשארו לשלטונו מצאו את הארון והכניסו לתוכו את המומיה שחשבו שהיא שלו. בנוסף הם לקחו אתם לתבי את הארון שהוכן לתיה. החפצים והמומיה הוכנסו לקבר נטוש, שיותר מאוחר נפרץ על ידי אנשים שראו באחנתון כופר.
פאירמן שבחן את הממצאים סבר שארון המתים הוכן עבור מרת אתון. לדעתו הלבנים המאגיות הוכנו כחלק מציוד הקבורה של אחנתון בתבי בתחילת מלכותו, וההוכחה לכך היא שלפני שמו של המלך מופיע שמו של אוסיריס. הלבנים לדעתו הושארו מאחור כאשר אחנתון עבר לעמרנה. בנוסף הוא זיהה בארון המתים השני של תות ענח' אמון ששמו של סמנח כא רע הוחלף בשמו של תות ענח' אמון. ולכן לדעתו המומיה של מרת אתון הוצאה מארון המתים ואליו הוכנסה המומיה של סמנח כא רע. חפצי הקבורה של סמנח כא רע נלקחו לצורך קבורתו של תות ענח' אמון. כנראה בגלל מותו המוקדם של תות ענח' אמון לא הושלמו חפצי הקבורה שלו, והמלך אי לקח חפצים מהקבר של סמנח כא רע שהיו בתבי, וסמנח כא רע הועבר לקבר קטן והוכנס לארון שהוכן במקור עבור מרת אתון, ואיתם חפצים שונים שהיו שיכים לדמויות שונות ממשפחת המלוכה.
אלדרד סבור שארון המתים והכדים הקנופיים נעשו במקור עבור מרת אתון, שלפי אסטלת הגבול הובטח לה שתיקבר יחד עם אחנתון ונפרתיתי בהר המזרחי. לכן סביר להניח שאחנתון הכין עבורה ציוד קבורה מלא בתחילת שלטונו. לאחר שהיא נישאה לסמנח כא רע הוא דאג לספק לה ציוד קבורה מלא חדש, כאשר הישן הוחסן. הארון המתים שנמצא הוא כנראה הארון השני והוא נועד להכיל ארון פנימי מכסף או זהב, כמו במקרה של מרית אמון ותויה. הוא סבר שמדובר במומיה של אחנתון שסבל מסינדרום פרוליך. ההסבר שלו לכך שהמומיה חנותה בצורה נשית, כאשר יד שמאל מונחת על החזה ויד ימין צמודה לגוף, היא תוצאה שהקוברים לא היו בטוחים במין המלך. לדעתו הימצאות ארון הקבורה של תיה מעידה על כך שאחנתון סיפק לה ציוד קבורה חדש במקום זה של אמנחותפ השלישי, או שהוא סיפק לה רק את הארון לציוד שהיה קיים. סביר להניח שהוא רצה לקבור אותה בקבר המלכותי באל עמרנה ששם נמצאו שרידי סרקופג שנושאים את הכרטושים של אחנתון ותיה. לפני שהתוכנית יצאה לפועל אחנתון מת בשנה ה-17 למלכותו, והאחראי לקבורה של אחנתון ותיה היה תות ענח' אמון. מפני שתות ענח' אמון היה ילד, יועציו החליטו ופעלו ואחנתון הוכנס לארון שיועד למרת אתון עם שינויים שנעשו בארון ובכדים הקנופיים. בתקופתו הוחלט לזנוח את בית הקברות בעמרנה ולחזור לתבי. הקבר הוכן במהירות לקבורתה של תיה ואחנתון. הפקידים הכניסו את ארון המתים של אחנתון ראשון, והניחו אותו על המיטה עם ראשי האריה בפינה הדרומית מערבית, לאחר מכן הוכנס הציוד של תיה. המסדרון נחסם באבני גיר. בתקופה הרעמססית הוחלט להעביר את הקבורה של תי מהנוכחות של אחנתון שנחשב לכופר, והסימנים של אחנתון טושטשו. ארון הקבורה פורק, קרעו את המסכה ממכסה ארון המתים, וההוראוסים הוצאו ממכסי הכדים הקנופיים. אלדרד מסביר את העובדה שההוראוס לא הוסר מהארון, ושמו של אחנתון לא הוסר מהלבנים ומארון הקבורה, בחופזה שבה נעשתה ההשחתה ותנאי התאורה הגרועים. לדעתו בסוף הוחלט להשאיר את ארון הקבורה של תיה, ונבנה קיר חדש שחסם את הקבר.
איידן דודסון סבור שמדובר במומיה של סמנח כא רע, שלדעתו שלט יחד עם אחנתון ומת לפניו. הכדים הקנופיים על בסיס הכתובות, שייכים במקור לקיה, המכסים של הכדים היו של מרת אתון. ארון הקבורה של תיה אומץ לקבורתו של סמנח כא רע, אולי מכיוון שלא הספיקו להכין ציוד קבורה מלא לסמנח כא רע. הוא מיחס שני קברים לא גמורים בעמרנה (קברים 29, 27) שהוכנו לדעתו להכיל את סמנח כא רע ותות ענח' אמון. ולכן הוא מניח שרק לאחר מותו של תות ענח' אמון הועבר גם סמנח כא רע לקבורה בעמק המלכים. יכול להיות שהמחיקה וההשחתה נעשו לאחר העברת החפצים לתבי, והחיזוק לכך הוא שלא נמצא שום שריד להוראוסים שהוסרו מהכדים הקנופיים. הימצאות השם תות ענח' אמון על החותמת בקבר, מוכיחה שהנחת החפצים בקבר התבצעה לפני מותו. הוא רואה דמיון רב בין הקבר לקברו של תות ענח' אמון (KV62). הם בנויים זה מול זה והכניסות אליהם באותו מפלס. מידות הפתח והכניסה זהות, והתוכנית הבסיסית של מסדרון וחדר זהה, בנוסף הם קשים לאיתור. יכול להיות שהם הוכנו באותו זמן, זמן קצר לפני מותו של תות ענח' אמון. וההוראה להעביר את הקברים ניתנה על ידי אי או חורמחב. לדעתו הקבר נפתח בתקופה הרעמססית, והחל מבצע של העברת חפצים מהקבר, כמו ארון הקבורה של תיה שפורק. מבצע זה הופסק מסיבה לא ברורה.