בתקופה זו, נמצאו לאורך חופי הים התיכון ובתוך ספינות טרופות מתחת לפני הים, בעיקר בקרבת החוף הדרומי של טורקיה, כמויות גדולות של מטילי נחושת ובדיל (למשל, עשרה טון מטילי נחושת ושלושה טון בדיל במטען אחד של הספינה הטרופה מאולו בורון מהמאה ה-14 לפנה"ס). במקביל נמצאו בכנען, בנוסף לאוספי הכלים המקומיים, טיפוסי ברונזה שמקורם בקפריסין, מצרים, סוריה ומסופוטמיה, כולם עשויים למעשה ברונזת בדיל. חפצי יוקרה כגון חרבות מגל או להבים בעלי ניצב יצוק נוצרו מסגסוגת באיכות גבוה שהכילה בדיל בכמות אופטימאלית (11-13% ממשקלם) בעוד שבמתכת של כלים פשוטים יותר, וכנראה זולים יותר, נמצאה כמות נמוכה יותר של בדיל.
תקופת הברזל.
נחושת ומתכות מבוססות נחושת הוסיפו לשמש כמתכת העיקרית במהלך החלק הראשון של תקופת הברזל (סוף האלף השני ותחילת האלף הראשון לפנה"ס). נמשך הנוהג של התכה מחדש (מיחזור) של חפצי נחושת פגומים (כפי שמלמדים שרידי כוריות חרס דמויי עציץ, סיגים, ונחירי מפוחים). מוקדים של מדורות פתוחות ובהם שרידים של ייצור מתכת נמצאו באתרים רבים בישראל המשויכים בעיקר עם יישובי הפלשתים וגויי הים בחוף השרון הצפוני בין תל אביב וחיפה (למשל: תל קסילה, תל גריסה, תל דור ותל דן בצפון). רק מאוחר יותר בתקופת הברזל החלה המתכת ברזל לשחק תפקיד עקרי כמתכת הבסיסית לכלי עבודה וכלי נשק.
נתוח אנליזות XRF של מתכות ושרידים מטלורגיים וניתוח אנליזות FTIR + XRF של יסודות ומינראלים בשכבות אפר ארכאולוגיות מאזור התעשייה הפתוח (אזור G) בתל דור איפשרו לזהות את מקומם המדויק של אתרי עבודות המתכת בסופה של תקופת הברונזה המאוחרת ותחילתה של תקופת הברזל. כמו כן ניתן היה לשחזר באופן חלקי את התהליכים הפירו-טכנולוגיים שסביר שכללו התכה של ברונזה במוקדים פתוחים. גם כחלוף אלפי שנים האפר, הפחם, הקלציט והקרקע השרופה בסביבה הקרובה של אזור עבודות המתכת שמרו על אחוז גבוה בהרבה של נחושת (כ- 0.05% ממשקלם) מאשר השכבות הארכאולוגיות שמסביב.
חפצים מבוססי נחושת המשיכו להיות נוכחים בצידם של מספר הולך וגדל של מוצרי ברזל גם בתקופות הברזל ב' ו-ג' ועד לתקופה הפרסית (החצי הראשון של האלף הראשון לפנה"ס). מטמוני כסף המכילים מטילים דמויי לשון או קוביות שוקולד (בצע כסף) ושברי תכשיטים הפכו לשכיחים יותר ויותר באתרים הארכאולוגיים בישראל כמו גם באגן הים התיכון כולו. בתקופה הפרסית ניתן למצוא עדויות לתופעה דומה גם לחופה של ישראל, מקום בו נמצאו חפצי נחושת וחפצים מבוססי נחושת בכמויות גדולות יחסית. מה שניתן היה להגדיר כ-"ערכת" המתכת הבסיסית של הפיניקים כלל בעיקר את ראשי החץ האירנו-סקיתיים בעלי שלוש הכנפיים והפותה, העשויים בעיקר ברונזת בדיל לעיתים בתוספת ארסן או עופרת שלא עברו עיבוד לאחר היציקה, וסיכות רכיסה מקושטות דמויות סיכת ביטחון (פיבולה) בצורת כף-יד עשויות ברונזת בדיל באיכות גבוהה (7-12% בדיל ממשקלם) ובתוספת של עופרת (עד 17% Pb ממשקלם). חפצים אלו עברו ריקוע לאחר היציקה על מנת לחבר את המחט הקפיצית לגוף הסיכה. מסמרים ארוכים עשויים נחושת ללא תוספות כלשהן שנמצאו באתרים חופיים כמו גם כחלק ממבנה ספינות נתגלו גם בספינה הטרופה ממעגן מיכאל.
ויליאם סטייג
ויליאם סטייג (אנגלית: William Steig; 14 בנובמבר 1907 - 3 באוקטובר 2003) היה מאייר, פסל וסופר ילדים יהודי-אמריקאי. המפורסמת שביצרותיו היא הדמות "שרק", שהייתה מקור ההשראה לסדרת הסרטים של אולפני האנימציה דרימוורקס.
קורות חייו.
סטייג נולד בברוקלין, ניו יורק להורים פולנים-יהודים יוצאי אוסטריה, שניהם סוציאליסטים. אביו היה צייר ואמו הייתה תופרת שעודדה את יצירתו האמנותית של וילאם. כילד, עסק בציור והיה קורא ספרים נלהב. בין היתר, סיפר כי הוקסם במיוחד מהסיפור "פינוקיו". בנוסף לעיסוקיו האמנותיים, עסק בספורט בתור חבר נבחרת כדור מים. בגיל 15 סיים את לימודיו בתיכון טאונסנד האריס אך מעולם לא סיים לימודים אקדמאיים באף אחת משלוש המכללות בהן למד: שנתיים בסיטי קולג' של ניו יורק (CCNY), שלוש שנים באקדמיה הלאומית לעיצוב וחמישה ימים בבית הספר לאמנויות של ייל בטרם נשר מכולם.
אחיו ארווין היה עיתונאי וצייר, אחיו הנרי היה סופר נגן סקסופון וצייר ואחיו ארתור היה גם הוא סופר ומשורר, אשר על פי וילאם היה טלפת בעל יכולת "להרגיש את האומה ולצייר כמו פיקאסו או מאטיס".
קריירה.
כאשר משפחתו נקלעה לבעיות כלכליות במהלך השפל הגדול, החל לצייר קריקטורות כאמן עצמאי ומכר את הקריקטורה הראשונה שלו ל"ניו יורקר" בשנת 1930. בזמן מגוריו בקונטיקט הפך עד מהרה למאייר מצליח. במשך עשרות שנים, הוא אייר יותר מ-1,600 קריקטורות למגזין, בהם 117 עמודי שער. מגזין "ניוזוויק" הכתיר אותו כ"מלך קריקטורות".
בשנת 1968 כתב את ספר הילדים הראשון שלו שזכה גם הוא להצלחה וספרו השלישי שיצא לאור בשנת 1969, זכה במדליית קולדקוט.
סטייג המשיך וכתב יותר מ-35 ספרי ילדים עד לגיל תשעים וזכה בפרסים רבים. בין ידועים שביצירותיו נמנה הספר "שרק!" שיצא לאור בשנת 1990 והיווה את הבסיס להנפשת הסרט. במשך השנים היה סטייג מטופל של הפסיכיאטר וילהלם רייך.
סטייג נפטר בגיל 95 ב-3 באוקטובר 2003. הסרט "שרק 2" הוקדש לזכרו.
עיבודים.
בשנת 1984 נעשה עיבוד קולנועי של סטייג לספרו "דוקטור דה סוטו" בבימויו של מיכאל שפורן והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט המונפש הטוב ביותר.
בשנת 2001 עובד ספרו "שרק!" לסרט באותו שם על ידי חברת דרימוורקס בבימויו של אנדרו אדמסון. הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 2002 ולהצלחה אדירה ברחבי העולם, שהביאה ליצירת מספר סרטי המשך, אשר יצאו אחת לשלוש שנים.
חייו האישיים.
סטייג נישא ארבע פעמים ויש לו שלושה ילדים.
משנת 1936 עד 1949, היה נשוי לאליזבת מיד (אחות האנתרופולוגית מרגרט מיד) השניים הם הוריהם של חלילן הג'אז ג'רמי סטייג ובת בשם לוסינדה. הוא התחתן בשנית בשנת 1950 לקארי הומסטד ונולדה להם בת ששמה מרגיט לורה. אחרי גרושיהם נישא סטייג בשלישית לסטפני הילי (1964–1966). נישואיו האחרונים לז'אן דורון נמשכו עד סוף חייו.
ידע חברה למחקר ופתוח
ידע חברה למחקר ופתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר ידע, היא חברת מסחור ידע בבעלותו של מכון ויצמן למדע, אשר הוקמה בשנת 1959 ועוסקת במסחור הידע שנצבר במכון.
מכון ויצמן מעודד שיתוף פעולה עם ישויות מסחריות לקידום תעשיות הייטק וביוטכנולוגיה, במיוחד במדינת ישראל. חברת ידע היא הזרוע המסחרית של המכון, העוסקת בפיתוח, שיווק ומסחור של מוצרים המתבססים על ממצאים מחקריים וידע אקדמי אשר מצטבר אצל מדעני המכון, ומפנה ממצאים אלה ליישומים מעשיים, בעלי פוטנציאל עסקי.
מערכת היחסים בין מדעני המכון לבין ישויות מסחריות או עסקיות מנוהלת על ידי כללי הקניין הרוחני של מכון ויצמן. מאז הוקמה חברת "ידע", היא הייתה מעורבת ברישום של כ-1,400 משפחות פטנטים. מאז שנת 1973 חתמה על 169 הסכמים עם חברות ישראליות לניצול הפטנטים השונים, והקימה 42 חברות (21 מתוכן הוקמו משנת 2000 ואילך).
על תהליך המסחור של הידע המדעי והטכנולוגי שנצבר אצל מדעני מכון ויצמן מופקד סגן הנשיא ליישומים טכנולוגיים, המכהן גם כיושב ראש "ידע". בתפקיד זה משמשת כיום (2020) פרופ' אירית שגיא.
מנכ"ל החברה הוא ד״ר עפר שפירא.
ידע מחקר ופיתוח
Launchpad
Launchpad הוא אתר ויישום רשת המאפשר לגולשים לפתח ולתחזק תוכנות ובייחוד כאלו חופשיות.
האתר שייך לחברת קנוניקל ומאחסן כ-30,000 מיזמים שונים, בהם מיזמי אובונטו ובאזאר. האתר תחת רישיון AGPL וכתוב בשפת פייתון. בפברואר 2014 דורג האתר במקום ה-6,644 בדירוג האתרים העולמי של חברת אלקסה.
באתר קיימים בין היתר התחומים הבאים:
בסאראב לאיוטה
אנה קרנינה
שדמית אדומת-כנף
שדמית אדומת כנף (שם מדעי:"Glareola pratincola") היא מין של עוף ממשפחת השדמתיים, השייכת לסדרת החופמאים. אורכה כ-24-28 ס"מ ומוטת כנפיה כ-60-70 ס"מ.
בישראל היא חולפת מצויה ומקננת נדירה. היא מוגדרת בארץ כמין בסכנת הכחדהעקב התמעטות הקינונים.
שדמית זו, בשונה משאר החופמאים, ניזונה לרוב מחרקים מעופפים ולא מחרקים הנמצאים על הקרקע. ציד החרקים מתבצע בדרך כלל בקבוצות, מה שמאפשר שלל גדול יותר. השדמית חיה בדרך כלל בשדות, ושם גם מקננת. קנה של השדמית נמצא על הקרקע והתטולה היא 2-4 ביצים.
מרכז התוכנה של אובונטו
מרכז התוכנה של אובונטו (Ubuntu Software Center) הוא תוכנת מחשב המשמשת להתקנת ולהסרת חבילות תוכנה מהתקנות של גנו/לינוקס בהפצת אובונטו. התוכנה משמשת כממשק גרפי למערכת ניהול החבילות APT, והיא הכלי הגרפי שמשמש לצורך זה כברירת מחדל בהפצת אובונטו, לצד כלי בשם aptitude המשמש לאותו צורך בממשק שורת הפקודה.
מטרת התוכנה לשמש ממשק למאגר תוכנה גדול שמנוהל על ידי קנוניקל - החברה שמפיצה את אובונטו. המאגר מוחזק על שרתים ושרתי מראה, ו־"מרכז התוכנה" מחזיק רשימה של שרתים אלו, אליהם הוא מתקשר כדי להציג למשתמש את רשימת התוכנות הזמינות. רוב התוכנות המוחזקות על השרתים הללו הן חופשיות. המשתמש יכול להוסיף לרשימה של מרכז התוכנה שרתים נוספים, שאינם מנוהלים על ידי קנוניקל, ובהם יכולות להימצא תוכנות נוספות, ולפעמים גם תוכנה קניינית. מרכז התוכנה נכתב בשפת פייתון.
סלינה גומז &amp; הסצנה
סלינה גומז &amp; הסצנה (באנגלית: Selena Gomez &amp; The Scene) הייתה להקת פופ שפעלה בין השנים 2008–2012. סולנית הלהקה הייתה השחקנית והזמרת האמריקאית סלינה גומז. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים.
היסטוריה.