על אף שהאלבום זכה להצלחה מסחררת הן אצל המבקרים והן מבחינת נתוני מכירות, חלק ממעריציה הוותיקים של הלהקה ראו בו התמסחרות של הלהקה, שהתרחקה מסגנון הת'ראש מטאל שאפיין את אלבומיה הראשונים. אף על פי שמטאליקה הצהירו לא אחת כי לעולם לא יעשו וידאו קליפ, הם הוציאו חמישה קליפים לאלבום זה.
ניתוח מוזיקלי.
השינוי בסגנון אצל מטאליקה מורגש היטב בשיר הראשון, "Enter Sandman": שיר עם קצב יחסית איטי לקצב שהיה מזוהה עם מטאליקה עד כה, נחשב גם לפחות אגרסיבי וטכני לעומת השירים באלבומים הקודמים. לשיר יש פזמון קליט במיוחד שחוזר על עצמו הרבה פעמים. למעשה, Enter Sandman חורג באופן משמעותי מהסגנון של מטאליקה ואף מסגנון הת'רש מטאל בכלל. Enter Sandman היה לאחד הלהיטים האהובים ביותר של מטאליקה, והווידאו קליפ שמטאליקה הוציאו לשיר שודר לעיתים תכופות.
השיר הבא באלבום, "Sad But True", הוא שיר כבד ובעל מנגינה קודרת אך איטי. אפשרות אחת לפרש את השיר היא שהדובר הוא סם הפונה אל הנרקומן המכור אליו, ומסביר לו שכל חייו תלויים בו. פירוש אחר יכול להיות שהדובר הוא ישות חיצונית השולטת בנמען, או אפילו תת-המודע שלו. הרעיון של "עצוב אבל נכון" דומה לרעיון ב"אדון הבובות", אם כי ניכר הבדל משמעותי בין השירים, המשקף את השינוי בסגנון הכללי של מטאליקה: בעוד ש"אדון הבובות" הוא יצירה ארוכה, כבדה, מהירה, טכנית, מלאת אנרגיה ובעלת ליריקה בוטה וקיצונית הכוללת תיאורים סדיסטיים, "Sad But True" הוא שיר איטי, קודר, ובעל ליריקה הרבה יותר מאופקת. להלן מילות הפזמון:
שני השירים הבולטים והמיוחדים ביותר באלבום הם "The Unforgiven" ו"Nothing Else Matters". כמו השיר הראשון באלבום, שניהם מהווים מפנה חד ביחס לסגנונה של מטאליקה עד כה: שניהם שירים עצובים, שקטים, איטיים ומלודיים, כאשר הדגש הוא על הרגש והמלודיה ולא על הטכניקה והמהירות, כמו שהיה עד כה ביצירותיה של מטאליקה. הסולו הראשון בשיר The Unforgiven אף מנוגן כאשר שתי הגיטרות במצב “clean”, כלומר ללא אפקט הדיסטורשן (עיוות הצליל, היוצר את הגוון ה"מלוכלך"); ואילו Nothing Else Matters הוא אף אקוסטי ברובו, מלבד סולו הסיום. באופן פרדוקסלי, דווקא Nothing Else Matters, אשר לא מייצג כלל את הסגנון של מטאליקה, הוא אחד השירים האהובים ביותר של מטאליקה, ואף מזוהה עם הלהקה יותר מכל שיר אחר בקרב הקהל הרחב, אשר לא מכיר ברובו את הסגנון הישן של הלהקה.
שיר נוסף מ"האלבום השחור" אשר ראוי לציון הוא "The God that Failed" ("האל שנכשל"). מבחינה מוזיקלית, הוא מזכיר מאוד את הסגנון האיטי, השקט והקודר של "Sad But True". אך ייחודו של "The God that Failed" אינו במנגינה שלו, כי אם בתוכן: אם עד כה מטאליקה תקפה את הדת בעקיפין ("...And justice for all"), או את הממסד הדתי ("Leper Messiah"), הרי שבאלבום השחור יצאה מטאליקה נגד הדת ונגד האמונה באלוהים בצורה הגלויה והבוטה ביותר, ושמו של השיר לבדו מספיק על מנת להמחיש זאת (ראו גם: פוליטיקה במטאל) .
להלן הפזמון מתוך השיר:
השירים Holier Than Thou, The Struggle Within ו-Through the Never מהירים ולא מלודיים ומתקרבים יותר מכל שאר שירי האלבום לסגנון הת'ראש מטאל המוכר של מטאליקה, אם כי טכני פחות מהאלבומים הקודמים.
הוצאה מחדש.
האלבום הוצא מחדש מספר פעמים לאורך השנים - בשנים 2008, 2010 ו-2014. ב-10 בספטמבר 2021 צפויה לצאת גרסת רימסטר חדשה לאלבום, לצד אלבום גרסאות כיסוי בשם The Metallica Blacklist, המכיל 53 גרסאות כיסוי שונות, המבוצעות על ידי אמנים שונים.
איזור 51
אוקסימורון
אוֹקְסִימוֹרוֹן (גם: ניב ניגודים, תרתי דסתרי) הוא מטבע לשון המורכב מזוג מרכיבים הסותרים זה את זה, שצירופם יוצר משמעות חדשה מעבר להגיון – פרדוקס – וזאת על מנת להגביר את הרושם וההפתעה. המונח מקורו ביוונית, ופירושו: "חד" (oxy) ו"קהה" (moros). כיום, אנשים רבים משתמשים במונח אוקסימורון כדי לתאר ניגוד כלשהו, אפילו בלתי מודע או מובלע, אך המונח המקורי מיועד לתיאור ניגוד מכוון וברור כאמצעי רטורי ובכוונה תחילה.
סוגי אוקסימורונים.
חלוקה נפוצה של האוקסימורונים היא על פי דיוק. בצורה זאת מחלקים את האוקסימורונים לשלוש קבוצות:
אוקסימורון מדויק.
אוקסימורון מדויק הוא צירוף מילים הסותר את עצמו לחלוטין, כלומר שני הפכים באותו היגד. אוקסימורון כזה נקרא לעיתים גם אוקסימורון הפכי, או אוקסימורון מוחלט. למשל:
כוחם של האוקסימורונים הללו מצוי בצירוף של שני דברים שאינם יכולים כביכול להתקיים יחד, ומתוך כך מובילים לממד נוסף של הבנת המתרחש. הגאון יכול להיות חכם בתחום מסוים, אך טיפש בתחום אחר. החושך מסמל במקרים רבים מצב נפשי של חוסר תקווה, הביטוי מצביע שגם במצב זה יש אור, המסמן את הדרך לצאת מהמצב. שתיקה שמאחורה יש חילוקי דעות, תובענות ודיבור שכמו "זועקים" להיאמר מכונה "שתיקה רועמת".
אוקסימורון חלקי.
אוקסימורון חלקי הוא היגד בו יש שני חלקים הסותרים זה את זה, אך לא משום שהם הפכים, כמו צירוף המציין שני פרטים שלא יכולים להתקיים באותו זמן. למשל:
אוקסימורון כזה יוצר משמעות שונה מעט להיגד, או יוצר תיאור מיסטי, לא ריאליסטי. למרות זאת הוא ניתן להבנה ברמה מסוימת, בניגוד לאוקסימורון המדויק. אוקסימורון מסוג זה יחסית נפוץ, כיוון שהוא יוצר תמונה בעלת משמעות, ייחודית ומורכבת.
אוקסימורון סמלי.
אוקסימורון סמלי הוא אוקסימורון שנוצר בין שדות סמנטיים מסוימים של שני ההיגדים או בין הערכים שההיגדים מסמלים. למשל:
אוקסימורונים מסוג זה הם הנפוצים ביותר בספרות כיוון שהם אפשריים מבחינה טכנית, אך יוצרים תחושה אוקסימורונית. האוקסימורון הסמלי מנצל את המשמעויות הסמנטיות, ביחד עם הכלים המילוליים, כדי ליצור תמטיקה אוקסימורונית.
אוקסימורון סמלי לא מוכרח להיות בין סמלים: הוא יכול להיות בין משמעויות לוואי של ביטויים, או כל קישור סמנטי, תרבותי, הרגלי וכדומה. למשל:
אוקסימורון בשירה ובסיפורת.
האקוסימורון הוא אמצעי חשוב מאוד בשירה. בשל אופיו הייחודי הוא נחשב לעוצמתי ואלגנטי. שתי מטרות חשובות לאוקסימורון בשירה:
בשירה העברית נפוצים אוקסימורונים בדור השני של המשוררים העבריים (כלומר, תקופת העלייה השלישית ועד דור הפלמ"ח. בין המשוררים בתקופה זו: נתן אלתרמן ולאה גולדברג). אלתרמן, למשל, משתמש רבות באוקסימורונים, ואפשר למצוא דוגמאות לכך ברבים משיריו.
להלן דוגמה מסונטה ט' של מחזור השירים אהבתה של תרזה די מון, מאת לאה גולדברג, הממחישה שימוש אירוני וסותר באוקסימורון:
הדוברת מתארת את חוסר המגע שלה עם אהובה, באמצעות אוקסימורון: בדידות לא מסוגלת לגעת בבדידות, שהרי לו היו נוגעות, לא היו קיימות. לפיכך, האירוניה היא בתיאור אוקסימורוני של המגע המתואר לכל אורך השיר – מגע שקיים אך לא קיים.
דוגמה נוספת לאוקסימורון היא בסיום הבית האחרון ביצירה "משירי הבן האובד" של לאה גולדברג:
כאן מתקיים האוקסימורון בנוגע ליחס האב כלפי הבן. לכאורה אינו מקבלו ואין בליבו סליחות, אולם החרון שבו, הכעס, הוא חרון אוהב. גם כאן, הניגוד הוא המשך לתיאור האוקסימורוני המתקיים לאורך היצירה כולה, בה הבן האובד חוזר הביתה, אך אינו חוזר בתשובה.
גם בפרוזה נעזרים מדי פעם בטכניקת האוקסימורון, הן כדי להקצין ולחדד, והן כדי להביא את הפן ההומוריסטי-סאטירי. הדוגמה הידועה ביותר לאוקסימורון בסיפורת היא "אשרי, יתום אני!" – הכרזתו הכאילו צינית של המספר, מוטל בן פייסי החזן – פרי יצירתו של שלום עליכם (בתרגומו של י.ד. ברקוביץ). לאחר מות אביו החלו כולם לרחם עליו ולפטור אותו מהמטלות שונות. זהו תיאור של אירוע טרגי מנקודת מבט ילדותית תמימה, שמחדד את הכאב ומביא מצד שני גם את הפן ההומוריסטי-ציני.
אוקסימורון בפזמונאות.
האוקסימורון הוא גם כלי נפוץ למדי בפזמונאות. דוגמה בולטת היא שירתו של בוב דילן המלאה באוקסימורונים. פזמונאים מנצלים את הכח המיסטי של האוקסימורונים ליצירת תחושה בפזמון: כיוון שהפזמון הוא שיר שנשמע ולא נקרא, האפקט של האוקסימורון מתחזק. לדוגמה:
אוקסימורון ביהדות.
בתלמוד הבבלי נדרשו מספר ביטויים כאוקסימורון. בהם: , , , . חז"ל עמדו על קושי המובנה בביטוים אלו ודרשו אותם כשני מצבים שונים. לדוגמה:
גם בדורות מאוחרים השתמשו חכמי ישראל באוקסימורונים, לדוגמה: "אין שלם מלב שבור", מאימרות הרבי מקוצק.
סוג אוקסימורון נוסף הוא כזה הנשען על צורת ביטוי מקומית שיוצרת משמעות נוספת, השונה מזו המקורית בכתוב. לדוגמה:
אצטדיון וינטר
אצטדיון וינטר הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בדרום רמת גן סמוך לספארי ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הכח מכבי עמידר רמת גן. לאצטדיון שני יציעים – מרכזי (מערבי) ומשני (מזרחי).
היסטוריה.
אצטדיון וינטר הוקם בשנת 1983, כתחליף למגרש הבית גלי גיל של קבוצת הכח מכבי רמת גן.
בשנת 2001 הותקנו באצטדיון כ-8,000 מושבי פלסטיק על טריבונות הבטון. המושבים, בצבעי הקבוצה דאז, סגול ולבן, הותקנו בסדר אשר יצר את כיתוב שם הקבוצה, "הכח מכבי רמת גן", וכן את קריאת העידוד המפורסמת של אוהדי הכח, "הך הך הכח".
ב-2006, לרגל עליית הקבוצה המאוחדת, הכח עמידר רמת גן, לליגת העל, שופץ האצטדיון בסיוע עיריית רמת גן והטוטו בצורה נרחבת יותר, שכללה התקנת עמודי תאורה חדשים שהובאו מאיטליה, שיפוץ תא התקשורת, הרחקת הגדר החיצונית ויצירת מרחב סטרילי סביב האצטדיון, צביעת היציעים, שיפוץ היציע המזרחי, הגדלת מספר הכניסות לאצטדיון משתיים לשש ושיפוצן ובניית ביתן חדש לקופות.
באצטדיון שיחקו בעבר הקבוצות עירוני ניר רמת השרון בעונת 2011/2012, מ.ס. כפר קאסם בשנים 2018-2015 ובית"ר תל אביב.