תוכנית ההתקפה על פרל הארבור, אותה הוציא לפועל אדמירל איסורוקו יממוטו, הייתה למעשה פרי תכנונו של גנדה בשיתוף קציני מטה אחרים. יממוטו הכיר את גנדה ב-1933 כשהאחרון שירת על נושאת המטוסים ריוג'ו. יממוטו תכנן תחילה לתקוף את פרל הארבור ממרחק של עד 1,000 קילומטר. לפי תוכניתו של יממוטו, ינטשו הטייסים את מטוסיהם באוקיינוס, בקרבת האי אואהו, ומשחתתות וצוללות יאספו אותם לאחר מכן. מטרת תוכניתו של יממוטו הייתה למוטט את צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית על ידי טיבוע אוניות המערכה שלו, בהתאם לתפיסה של אותה תקופה שקבעה שאוניות המערכה היו הנשק הימי החשוב ביותר.
בקיץ 1940 נבחר גנדה, אז בדרגת לוטננט-קומנדר, על ידי משרד הצי היפני לנסוע כנספח צבאי לאירופה ולתעד את התקפות האוויר של הגרמנים ואת דרכי ההתגוננות מפניהן של הבריטים במהלך הקרב על בריטניה. דוחותיו בנושא חיל האוויר המלכותי, מטוסי ההוקר הוריקן והספיטפייר כנגד מטוס המסרשמיט תרמו לכך שהמטוס היפני A6M זירו היה עדיף בביצועיו על כל המטוסים האירופאים. הדוחות הסודיים האלה נכתבו בעת שהותו של גנדה בלונדון, ונמסרו אישית על ידו למשרד הצי היפני.
עם שובו ליפן בפברואר 1941, נשלח גנדה לשייטת נושאות המטוסים הראשונה, שם פגש את יממוטו שביקש ממנו להעיר על תוכניתו. גנדה הדגיש בפני יממוטו ש"סודיות היא המפתח, והפתעה היא המרכיב החשוב ביותר." גנדה החל לעבוד על תוכנית התקפה משלו, ובה העדיף מתקפה רחבת היקף ששילבה שש נושאות מטוסים. גנדה היה אחראי למרבית האימונים לקראת המבצע, במיוחד לימוד טקטיקות חדשות לירי טורפדו במים רדודים, שימוש במטוסים טקטיים להפצצה ותאום פעולותיהן של מספר נושאות מטוסים בו זמנית.
ההפתעה שהושגה בהתקפה על פרל הארבור הביאה לניצחון מוחץ לצד היפני, שהטביע שתים עשרה אוניות מלחמה והשמיד מעל 180 מטוסים אמריקאים. היפנים לא איבדו אף כלי שיט ו-29 מטוסים בלבד אבדו. במהלך ששת החודשים הבאים של המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט הפליגו כוחות הצי הקיסרי היפני במימי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי והסבו נזק כבד לכוחות בעלות הברית. בקרב מידוויי, בו איבד הצי היפני ארבע נושאות מטוסים מתוך שש, התהפכו היוצרות, ומצבו של הצי החל להדרדר.
גנדה השתתף אישית בקרבות רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה טייס קרב ידוע וצבר מעל ל-3,000 שעות טיסה. לקראת סוף המלחמה הוא ארגן יחידה אווירית שהיוותה תחליף לקמיקזה שנקראה "343 קוֹקוּטַאי." גנדה האמין אף לקראת סוף המלחמה שהטייסים היפנים מסוגלים לעמוד בפני הטייסים האמריקאים המנוסים, בהינתן להם הכשרה ראויה ומטוסים חדישים.
כוחות ההגנה העצמית של יפן ושערוריית לוקהיד.
עם התפרקות הצי הקיסרי היפני הגיעה לקיצה הקריירה הצבאית של גנדה. הוא שב לתפקיד פעיל ב-1954 כחבר בזרוע האוויר של כוחות ההגנה העצמית של יפן, ולבסוף הגיע לדרגת גנרל ולאח מכן היה ראש המטה.
בסוף שנות ה-50 היה מעורב גנדה בשערורייה פוליטית סביב שדרוג מטוסי ה-F-86 סייבר. הזרוע האווירית וסוכנות ההגנה רצו את ה-F-11 טייגר, אך לחץ מצד לוקהיד, ואף שמועות על שוחד, על שר האוצר אייסאקו סטו ועל יושב-ראש המועצה לחקר ענייני מדיניות, איצ'ירו קונו, הביאו לבסוף לרכישת המתחרה F-104 סטארפייטר. גנדה הטיח ביקורת פומבית בטייגר וניסה להטות את הכף לטובת המטוס של לוקהיד. באוגוסט 1959 התמנה גנדה לראש המטה של הזרוע האווירית, ובמסגרת תפקידו הוא סיכם את עסקת הרכישה מלוקהיד.
פוליטיקה.
לאחר שפרש מהצבא ב-1962 נבחר גנדה לבית היועצים, הבית העליון של הרשות המחוקקת, כחבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. הוא היה אחד ממספר קצינים-לשעבר שנכנסו לפוליטיקה, והתמקמו בעיקר בקצה הימני של הקשת הפוליטית ביפן. גנדה נותר פעיל בפוליטיקה במשך מעל לעשרים שנה כראש מחלקת ההגנה של המועצה לחקר ענייני מדיניות של המפלגה הליברלית-דמוקרטית, והיה אחד מהקוראים לביטול סעיף 9 של החוקה היפנית, האוסר על המדינה לקיים מלחמה, ולהקמת הצבא מחדש. הוא אף היה אחד מהמתנגדים הבולטים לחתימת יפן על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני על בסיס העובדה שייתכן שבעתיד תאלץ יפן להתחמש בנשק גרעיני משלה.
גנדה נפטר ב-15 באוגוסט 1989, 44 שנים בדיוק לאחר כניעת יפן במלחמת העולם השנייה, ויום אחד לפני יום הולדתו ה-85. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
למפדוסה
פרנסיזה שרה
פְרַנְסיזָה שרה (Francesa Sarah; 'שרה הצרפתייה') הייתה מיסטיקנית יהודייה שפעלה בעיר צפת במאה השש עשרה. על פי המסופר היא זכתה להתגלות של 'מגיד', ובכך דמתה לכמה מקובלים גברים בני תקופתה ומקומה (דוגמת רבי יוסף קארו).
מקור מידע מרכזי ורב ערך לפעילותן הרוחנית והמיסטית של נשים בקבלה הצפתית בת תקופתה משמש "ספר החזיונות" לרבי חיים ויטאל, תלמידו של האר"י, שבו מסופר כי הייתה "רואה בהקיץ מראות ושומעת קול מדבר עמה" (כלומר, שהתגלה בפניה מגיד). מסופר כי פעם חזתה מגפה, ושכנעה את מנהיגי הקהילה לצום כדי למנוע את האסון (שאכן לא התרחש, כנראה). לדברי פרופ' יורם בילו מקרה זה הוא היחיד הידוע על אישה שהתגלה אליה מגיד.
מיאג'ימה
נון-קונפורמיזם
נוֹן-קוֹנְפוֹרְמִיזְם (על פי האקדמיה ללשון העברית: אִי-תַּלְמָנוּת) היא התנהגות המנוגדת להתנהגות הקונפורמית, שבה אדם מתאים את עצמו ואת עמדותיו לנורמות מוסכמות בחברה מסוימת. כלומר, נון-קונפורמיזם היא התנהגות שבה אדם "הולך נגד הזרם" ולא מוכן להיכנע ללחץ חברתי או לנורמות ומסורות חברתיות.
לנוֹן-קוֹנְפוֹרְמִיזְם תפקיד חשוב במניעת התבססות שלטון סמכותני (פשיסטי, מיליטריסטי) או יחידני (רודני, דיקטטורי). הנאציזם לדוגמה, בנה את כוחו על בסיס הקונפורמיזם בקרב העם, בעוד הנון-קונפורמיזם היווה התנגדות לאותו משטר.
דוגמאות לנון-קונפורמיזם בחיי היומיום: לבוש בשונה מהסביבה, מהנורמות המגדריות או מהאופנה. הצבעה בבחירות למפלגות או דמויות ציבוריות בשונה מהנהוג בסביבה הקרובה או בקרב כלל המצביעים.
ישנם שני סוגים של התנהגויות נון-קונפורמיסטיות: התנהגות נונקונפורמיסטית והתנהגות אנטי-קונפורמיסטית.
נון-קונפורמיזם, כמו אנטי-קונפורמיזם, היא גישה שבה היחיד מתנגד להיכנע ללחץ חברתי מצד הקבוצה. אך לשתי הגישות סיבות שונות להתנגדותם לדעת הקבוצה:
האנטי-קונפורמיסט מתנגד לדעת הקבוצה בשל רצונו להיות שונה ממנה באופן עקרוני וטבעי.
הנון-קונפורמיסט מתנגד לדעת הקבוצה בשל נאמנותו לדעתו ולהשקפותיו. בשל התנהגות זו עשוי הנון קונפורמיסט להשפיע על דעת הקבוצה ולגרום לחלק מחבריה ללכת בעקבותיו.
קיימים כמה מצבים שבהם ישפיע הנון-קונפורמיסט על הקבוצה:
הירושימה (מחוז)
מחוז הירושימה (ביפנית: "Hiroshima-ken" 広島県) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל צ'וגוקו שבמערב האי הונשו. בירת המחוז היא העיר הירושימה.
היסטוריה.
אזור המחוז, שבעבר התחלק בין הפרובינציות בינגו ואקי, שימש מרכז מסחרי ותרבותי עוד מראשית ההיסטוריה הכתובה של יפן, והעיר הירושימה היא הבירה המסורתית של אזור צ'וגוקו.
במחוז הירושימה שוכנים שני אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו:
גאוגרפיה.
מחוז הירושימה שוכן במרכז חבל צ'וגוקו, מולו, מעבר לים הפנימי סטו, שוכן האי שיקוקו. הרים מכסים את מרבית שטחו של המחוז, אך סמוך לחוף יוצרים הנהרות הזורמים לים הפנימי אגן ניקוז שטוח ופורה. איים רבים בים הפנימי שייכים למחוז. בשל אופיו הרגוע של הי הפנימי אקים המחוז הוא נוח לרוב.
ערים.
במחוז הירושימה ישנן ארבע עשרה ערים:
כלכלה.
כלכלתו של מחוז הירושימה מתבסס בעיקר על תעשיית רכב (משרדי מאזדה נמצאים במחוז) ובניית ספינות (מספנת הצי בקורה הייתה אחד מבסיסי הצי הקיסרי היפני ופעילה עם היום).
גסטרונומיה.
המאכל המקומי של מחוז הירושימה הוא אוקונומיאקי, מנה חמה שלרוב מכינים אותה לפני הלקוח. אלו הן חביתיות עם סוגי בשר שונים וירקות, בתוספת ווסטרשייר ומיונז.
מחוז הירושימה
קיוטו (מחוז)
מחוז קיוטו (ביפנית: "Kyōto-fu" 京都府) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל קנסאי שבאי הונשו. בירת המחוז היא העיר קיוטו.
היסטוריה.
למשך מרבית ההיסטוריה היפנית הייתה העיר קיוטו הבירה הקיסרית של המדינה. ניתן לעקוב אחר ההיסטוריה של העיר עצמה עד המאה ה-6, וב-794 העביר הקיסר קאמו את הבירה לעיר הייאן-קיו, שסימנה את תחילתה של העיר קיוטו כיום.
ב-1603, עם עליית שוגונות טוקוגאווה לשלטון, העביר השוגון טוקוגאווה איאיאסו את הבירה לאדו (כיום טוקיו). עם חזרת השלטון הקיסרי ליפן בתקופת מייג'י ב-1868 נותר הקיסר בטוקיו, ומאז הבירה לא שבה לקיוטו. לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 אוחדו פרובינציות טנגו, ימאשירו ומזרח טנאבה למחוז קיוטו של היום.
אף על פי שרבות מערי יפן הופצצו על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, נותרה הבירה העתיקה ללא פגע, ובמהלך תקופת הכיבוש האמריקאי שכנה מפקדת הארמייה השישית האמריקאית בקיוטו.
גאוגרפיה.
מחוז קיוטו ממוקם בליבו של האי הונשו. מצפון גובל המחוז בים יפן ובמחוז פוקואי, מדרום גובל המחוז במחוזות אוסקה ונארה, ממזרח במחוזות מיאה ושיגה ובמערב במחוז היוגו. במרכז המחוז עובר רכס הרי טאנבה, שגורם להבדלי אקלים בין צפון המחוז ודרומו.
ערים.
במחוז קיוטו חמש עשרה ערים:
כלכלה.
כלכלת מחוז קיוטו מתבססת בעיקר על תיירות. בצפון המחוז, בחצי האי טנגו פעיל ענף הדיג ומרכז המחוז הוא אזור חקלאי ומיוער. המשרדים הראשיים של חברת נינטנדו שוכנים בקיוטו.
תרבות.
קיוטו הייתה ועודנה מרכז תרבותי של יפן. גם לאחר שהבירה עברה לטוקיו נותרה קיוטו מרכז תרבותי, וניתן למצוא בה שרידים רבים מתקופות שונות בהיסטוריה היפנית.
מחוז קיוטו
קרב פורט סאמטר השני