בסוף אוגוסט 2006 הצהיר דבי כי צ'אד תלאים 60% מכל תפוקת הנפט בתחומי המדינה, לאחר שבמשך שנים זכתה לקבל רק "פירורים" מהחברות המערביות שהפעילו בה את קידוחי הנפט. לדבריו חברת שברון סירבה לשלם מיסים שהצטברו לסך של קרוב לחצי מיליארד דולר. לאחרונה אושר בצ'אד חוק, שנתמך על ידי הבנק העולמי, לפיו מרבית רווחי הנפט יופנו לבריאות, חינוך ומיזמי תשתית. החקיקה באה לאחר שהבנק העולמי הקפיא את רווחיה של צ'אד מקידוחי הנפט בשל מחלוקת לגבי אופן הוצאת התשלומים. על פי פרסום במגזין פורבס 30 מיליון דולר שהקצה הבנק העולמי להנחת צינור נפט הוחרמו על ידי ממשלתו של דבי כביכול על מנת "להאכיל את הרעבים במדינה", אך למעשה הופנו לצבא כדי לשמור על יציבות השלטון.
יחסיו עם ישראל.
ב-25 בנובמבר 2018, במסגרת ביקור היסטורי בישראל, נערך מפגש עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בו, שוחחו שניהם על השינויים בהתייחסות של העולם הערבי לישראל, כמו גם על פיתוח אינטרסים משותפים לשתי המדינות. זאת, לאחר שהיחסים בין המדינות נותקו ב-1972 בנסיבות היסטוריות מיוחדות, אך גם אם לא היו מגעים במישור דיפלומטי גבוה, היחסים נמשכו כל העת. לאחר מכן, במפגשו עם נשיא המדינה, ראובן ריבלין, הדגישו השניים את חשיבות המאבק בטרור, ושיתוף פעולה עתידי. בנוסף התייחס בחשיבות רבה לנושא הפלסטיני והצורך במציאת פתרון לנושא זה.
נג'מנה
נג'מנה (בערבית: إنجامينا, בצרפתית: Ndjamena) היא עיר הבירה של מדינת צ'אד שבמרכז אפריקה.
אוכלוסיית העיר מונה כ-1,092,066 נפש נכון ל-2012. כבירת מחוז צ'ארי-בגוירמי , וכעיר נמל ליד נהר הצ'ארי, משמשת נג'מנה כמרכז מנהלי חשוב מאוד. זוהי גם עיר שוק חשובה בשביל מלח, משק חיות, דגנים ותבואה, בשר, ועיבוד תעשייתי.
שם העיר.
משמעות השם בערבית הוא "מקום של שקט".
היסטוריה.
נג'מנה נוסדה על ידי הצרפתים כפור לאמי (Fort-Lamy) בשנת 1900. העיר הייתה מרכז סחר חשוב ונהפכה לבירת האזור.
במהלך מלחמת העולם השנייה מטוס גרמני הפציץ את שדה התעופה של העיר והשמיד כמויות גדולות של דלק ועשרה מטוסים.
הנשיא פרנסואה טומבלבי שינה את שם העיר ב-1973 לנג'מנה. במהלך הסכסוך הצ'אדי-לובי בשנות ה-80 פלשה לוב לצ'אד וכבשה את העיר למשך כמה שנים. במהלך מלחמת האזרחים במדינה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 העיר נהרסה חלקית ומרבית האוכלוסייה ברחה מהעיר.
דמוגרפיה.
במהלך מלחמת האזרחים הצ'אדית שהתחוללה בין השנים 1979–1980, נפגעה העיר רבות, אולם תושבי העיר לא נתנו לעובדה זו להשפיע עליהם, והעיר המשיכה לצמוח מבחינת מספר תושבים, עובדה אשר משתקפת בפער המספרי שבין שנת 1962 לשנת 1993:
בעיר ישנם תושבים המשתייכים לדתות שונות, אולם הדת השלטת היא האסלאם. האוכלוסייה הערבית מונה מעט יותר מ-11%.
תיירות.
מבחינה תיירותית העיר איננה מפותחת כלל. האטרקציות התיירותיות בה כוללות בין השאר את המוזיאון הלאומי הצ'אדי, קתדרלה, וכמה מסגדים.
השכלה.
בנג'מנה שוכנת האוניברסיטה המרכזית של צ'אד. כמו כן קיימים בעיר מוסדות ללימוד מנהל עסקים, לרפואה וטרינרית, ובתי ספר זרים, שהבולט בהם הוא "בית הספר האמריקני של נג'מנה".
תחבורה.
תחבורתית, העיר מקושרת לרשת הכבישים הטרנס-אפריקאית, המחוברת גם כן לכביש נג'מנה-ג'יבוטי, ולכביש המהיר "טריפולי-קייפטאון". כל אלה הופכים את העיר למרכז, מבחינת התחבורה הטרנס-אפריקנית.
לעיר נמל תעופה בינלאומי אחד, נמל התעופה הבינלאומי נג'מנה (קוד יאט"א NDJ), אשר שוכן בפרבריה של העיר.
דיסנילנד פריס
דיסניוורלד
דיסניוורלד הוא אתר נופש הכולל, בין היתר, מספר פארקי שעשועים בבעלות חברת וולט דיסני.
האתר ממוקם באורלנדו, במדינת פלורידה שבארצות הברית, צפונית לקיסימי.
באתר נמצאים ארבעה פארקי שעשועים, שני פארקי מים, יותר מ-25 מלונות מגרשי גולף, שני אתרי קניות, ו-מתחם עולם הספורט של ESPN (ESPN היא רשת טלוויזיה בבעלות דיסני).
האתר נחשב לאתר הנופש הגדול בעולם כאשר בכל שנה מבקרים מיליוני מבקרים ובשנת 2014 נחצה הרף של מעל ל-19 מיליון מבקרים בשנה.
החזון.
הרעיון מאחורי בניית דיסניוורלד היה רעיונו של וולט דיסני לבנות אתר נופש כדוגמת דיסנילנד על שטח הרבה יותר גדול, וזאת על מנת שניתן יהיה להרחיב את הפארק בלי מגבלות של שטח. דיסני רצה שדיסניוולרד יכלול גם "עיר עתידנית" שבה יוצגו ההתפתחויות של המדע והטכנולוגיה.
וולט דיסני חשב לבנות במקום קהילה שבה יחיו אנשים בסביבה עירונית אוטופית. הוא קרא ליישוב זה שתכנן לבנות "עיר קהילתית ניסיונית של המחר" ("Experimental Prototype Community (or City) of Tomorrow") ובקיצור - אפקוט - EPCOT. לימים, בשנת 1982, נבנה פארק שעשועים השונה מאוד מהתכנון המקורי של וולט דיסני, ואילו חזונו של וולט דיסני מומש למעשה בהקמת העיר סלברישן הסמוכה לפארק, בשנת 1996.
אף שוולט דיסני השתתף בתכנון של הפארק, הוא נפטר ב-1966 ולא זכה לראות את תחילת עבודות הבנייה. במקור נקרא האתר "דיסני וורלד" אולם לאחר מותו נקרא האתר על ידי רוי דיסני, אחיו של וולט - "וולט דיסני וורלד" - "עולמו של וולט דיסני".
מרכיבים עיקריים של דיסניוורלד.
בדיסניוורלד נמצאים:
בעקבות הקמתו של דיסניוורלד הוקמו באורלנדו פארקי שעשועים נוספים כגון סיוורלד (עולם הים) ואולפני יוניברסל פלורידה, ואורלנדו הפכה לאחת מאתרי התיירות המבוקשים ביותר בעולם.
כאשר נפתחה ממלכת הקסם בשנת 1971 הועסקו במקום 5,500 עובדים. כיום עובדים בשטחי הפארקים השונים מעל 52,000 עובדים שמשכורותיהם מעל 1.5 מיליארד דולר בשנה.
ההיסטוריה של האתר.
בשנת 1959, כאשר חברת וולט דיסני בניהולו של וולט דיסני החלה לחפש אתר מתאים להקמת פארק שעשועים שני, סקרים שנערכו הראו שרק 2% מהמבקרים בדיסנילנד הגיעו מזרחית מנהר המיסיסיפי - אזור בו נמצאים למעלה מ-75% מאוכלוסיית ארצות הברית באותה עת.
אחד האתרים שנבדק היה אורלנדו בפלורידה. וולט דיסני ביקר במקום ב-22 בנובמבר 1963, ומיד התאהב במקום, מאחר הוא נמצא על פרשת שתי הדרכים הראשיות של פלורידה, ובקרבת שדה תעופה צבאי שעמד להפוך לשדה תעופה בינלאומי.
ההחלטה נשמרה בסוד על מנת שמחירי הקרקעות לא יאמירו. חברת וולט דיסני השתמשה במספר חברות קש על מנת לרכוש 111 קמ"ר של אדמות ביצות - רובם נרכשו ב-23 באוקטובר 1964 על ידי חברת אייפור בעלות של 1.5 מיליון דולרים (שם החברה נבע משם הכביש שליד האתר - I4).
וולט דיסני נפטר ב-15 בדצמבר 1966, ואחיו רוי דיסני ניהל את הפרויקט לאחר פטירתו.
חוק מיוחד נחקק ב-12 במאי 1967, והפך את האזור למחוז עצמי בשליטה של חברת דיסני. בית המשפט העליון של פלורידה אף קבע שהמחוז רשאי להוציא איגרות חוב פטורות ממס - אף שהרוכשת היחידה של איגרות החוב הייתה חברת וולט דיסני.
ב-1967 החלו בייבוש הביצות ובבניית הפארקים.
מרדוך
מַרְדוּךְ (Marduk, במקרא: מְרֹדָךְ (), מאוית בשומרית כשומרוגרמה: dAMAR.UTU, משמעו עגל השמש) המכונה גם בֵּל (=אדון באכדית, המקבילה האכדית של "בעל" (=אדון), כשם האל הכנעני) אשר על פי האנציקלופדיה לדתות בוטא שמו מַרֻדֻך, הוא אל מהמיתולוגיה הבבלית, ראש הפנתיאון הבבלי, והאל התומך של העיר בבל. פסלו של מרדוך שכן במקדש אסגילה בעיר בבל.
מעמד האל התחזק בימי המלך הבבלי חמורבי (המאה ה-18 לפנה"ס) עם ההתרחבות של התרבות הבבלית וחיזוק אחיזתה במסופוטמיה העתיקה. דמותו המקורית אינה ברורה, מכיוון שנטמעה בזאת של אלים אחרים שעמדו בראשי פנתיאונים מסופוטמיים, במיוחד אֵאַה (אנכי) ואֵנְלִיל.
מקור מעבר סגולות אאה למרדוך, הוא בהיות האל העתיק לאבי מרדוך, כאשר ראה האל כי בנו בעל סגולות העולות על שלו העביר לידיו את השליטה על המין האנושי.
את סגולות אנליל, קיבל האל לאחר מאבק בין הכתות השונות בבבל העתיקה על רקע התמורות התרבותיות-דתיות והתחזקותה המדינית. בבוא הימים, עם הפוך בבל למרכז הבלתי מעורער של מסופוטמיה המתורבתת, קיבל מעמדו של מרדוך עילוי בכוחו של המיתוס.
אנומה אליש, הוא סיפור הבריאה הבבלי, נכתב במקור כמזמור דתי והיה לחלק בלתי נפרד מהאַכִּיתֻ, חגה הדתי הראשי של בבל.
על פי המיתוס, שמטרתו נבחנת בידי חוקרים מודרניים כהסברה לרימומו של מרדוך למעמד עליון על שאר האלים, במקור העולם היה עשוי שתי אלוהויות, תִּאֲמַת – המים המלוחים ואַפְּסֻ – המים המתוקים. אלוהויות אלו בראו את האלים האחרים.
כאשר הסתכסכו ביניהן קבוצות האלים אאה השמיד את אפס, ותאמת נשבעה לנקום באלים, והיא אספה צבא שבראשו העמידה את בנה, קִנְגֻ. מספר אלים ניסו לעמוד מול צבא זה אך נכשלו, אז פנו למרדוך לעזרה, וקיבלו את מרותו כמלכם. מרדוך הביס את האויב, ויצר מגופה של תאמת את השמים והארץ, ומדמו של קנג את האדם.
מירוצללים
משק המים והשפכים בישראל
משק המים בישראל הוא שם כולל למערכות ההפקה, ההולכה והאגירה של מים בישראל.
ישראל נמצאת בחלקה הצפוני של רצועת המדבריות העולמית. חלק גדול משטחה הוא מדברי וכמות המשקעים הממוצעת מספקת רק בקושי את צורכי האוכלוסייה ההולכים וגדלים. לפיכך המים בישראל הם משאב יקר שהמדינה מגנה עליו ומפתחת אותו.
המדינות השכנות סובלות מבעיות דומות וישראל חולקת את מקורות מימיה עם ירדן, לבנון, סוריה והרשות הפלסטינית. חלק ממים אלו מגיעים מנהרות שמקורותיהם במדינות השכנות. הגידול באוכלוסיית המזרח התיכון הופך את בעיית המים לבעיה מרכזית בעלת השלכות גאו-פוליטיות.
הביקוש למים בישראל.
צריכת המים נחלקת לפי מגזרים כדלקמן: (הנתונים במיליוני מטרים מעוקבים בשנה):
צריכת המים של משקי הבית בישראל נחלקת כך:
מקורות המים.