נשארה היחידה עד לאישור של התרופה דולוקסטין (סימבלטה) ביוני 2008.
תוקף הפטנט לליריקה פג באוקטובר 2013.
התוויות.
לא נראה מועיל במחקר על נוירופתיה באיידס.
בדרך כלל הרופאים מתחילים במנה נמוכה של פְרגאבּאלין ומעלים אותה בהדרגה, לפי הערכת מצב המטופל. האפקט הטיפולי מופיע אחרי כשבוע של שימוש ולפי דיווחים אחדים דומה בהשפעתו לזה של לורזפם, אלפרזולם וונלפקסין.
התוויה ייחודית משולבת:
במינון נמוך מתאימה במיוחד למי שסובל מחרדה צפה, ואינו יכול ליטול נוגדי דיכאון וחרדה ממשפחת ה ssri, כגון פרוזק ציפרלקס וסרוקסט, המעלים את רמת הסרטונין, על כן הליריקה מתאימה בעיקר לבעלי נטייה דו-קוטבית, מאנית דפרסיבית, כיוון שהליריקה פועלת גם כמיצבת מצב רוח, אנטיאפילפטית וגם כנוגדת חרדה שילוב ייחודי שלא תמיד מציינים אותו. על כן, התוויה זו משלבת פתרון לשתי הבעיות גם יחד. כמו כן, השפעת התרופה מהירה יחסית תוך 7 ימים, ביחס לתחילת ההשפעת של תרופות -ה ssri, ויש לה אפקט, בנטילה במינון נמוך, כמו ללורזפם -לוריואן, ואלפרזולם-קסנקס, ללא תופעות הלוואי הידועות של האחרונות, ממשפחת הבינזודיאזפינים. נציין שבמינון נמוך תופעות הלוואי מועטות מאוד, ונטילת התרופה לפני השינה מומלצת כיוון שעל קיבה ריקה נטמעת תוך שעה.
הליריקה היא פתרון טוב מאוד למי שיש לו את השילוב של נטייה דו-קוטבית עם חרדה צפה מפושטת ודיכאון מינורי. וזאת בכפוף להתייעצות עם הרופא המטפל כאפשרות נוספת ושאינה נוגדת תרופות בהן משתמשים באופן קבוע. במחקרים ארוכי טווח האפקט נראה המועיל עשיין אחרי תקופה ממושכת וללא הפרה של הארכיטקטוניקה של השינה.
תופעות לוואי.
תסמיני "גמילה" או הפסקה: חוסר מנוחה, חוסר שינה, חרדה. אם הטיפול ניתן לטיפול באפילפסיה - הפסקה פתאומית עלולה להגביר את הפרכוסים או לגרום לחזרתם.
הפסקת הטיפול בפְרגאבּאלין נעשית בהדרגה בסיום הטיפול.
בגלל סיכון לסיבוכים מסוימים הקשורים לתופעות לוואי מסוימות אצל חולים בבעיות בריאות נוספות, אין להשתמש בתרופה זו ללא מעקב רפואי וכמו עם תרופות אחרות מומלץ לדווח לרופא על כל תופעת לוואי.
מנת יתר.
חולים אחדים באי ספיקת כליות שקיבלו פרגאבאלין לקו במיוקלונוס, ככל הנראה בגלל הצטברות של התרופה.
מנת יתר חדה יכולה לגרום לישנוניות, טכיקרדיה, והיפרטוניות. על מנת לפקח על הטיפול או לאשר את אבחנת ההרעלה במיוקלונוס תוך כדי הטיפול בפרגאבאלין (ליריקה), על רקע אי ספיקת כליות כרונית יש לבצע מדידות בפלסמה, דם או סרום של רמת התרופה.
פרמקולוגיה.
פרמקודינמיקה.
בדומה לגאבפנטין, פְרגאבּאלין מתקשר לתת-היחידה α2δ של תעלת הסידן תלויית מתח במערכת העצבים המרכזית. פְרגאבּאלין מוריד את שחרורם של מתווכים עצביים כמו גלוטמט, נוראדרנלין וחומר פי (substance P). כמו כן הוא מגביר את רמות ה-GABA על ידי יצור תלוי-מינון של פעילות האנזים (GAD) glutamic acid decarboxylase)
האנזים GAD glutamic acid decarboxylase מתמיר בצעד יחיד את המתווך האקסיטטורי (מגרה) גלוטמט למתווך GABA המעכב. על כן פְרגאבּאלין מעצים במידה רבה את השפעת הבנזודיאזפינים, והברביטורטים.
פרמקינטיקה.
פְרגאבּאלין נספג במהירות כשניתן על קיבה ריקה עם פיק בפסלמה אחרי שעה. הזמינות האורלית (במתן פומית) של הפְרגאבּאלין היא בערך 90% או יותר והיא תלוית מינון.
שיעור ספיגת הפְרגאבּאלין פוחת אם נוטלים את התרופה עם אוכל. למרות זאת, למתן עם אוכל אין משמעות קלינית לגבי היקף הספיגה.
הוכח כי פְרגאבּאלין חוצה את המחסום דם־מוח אצל עכברים, חולדות וקופים.
פְרגאבּאלין חוצה גם את השיליה אצל חולדות ונמצאה בחלב של חולדות מיניקות. אצל בני אדם נפח הפיזור של הפְרגאבּאלין בשביל מנה פומית הוא של 0.56L/kg בערך ואינו מחובר לחלבונים של הפלסמה.
אצל בני אדם פְרגאבּאלין עובר מטבוליזם זניח. כ 98% מפְרגאבּאלין מסומן רדיאקטיבי נמצאו בשתן ללא שינוי. המטבוליט העיקרי הוא N - מתיל -פְרגאבּאלין.
פְרגאבּאלין מופרש ממחזור הדם הסיסטמי על ידי הכליות ללא שינוי. הקלירנס הכלייתי של פְרגאבּאלין הוא 73mL/minute.
אינטראקציות תרופתיות.
לא ידוע על אינטראקציות פרמקוקינטיות in Vivo. המפעל המייצר רושם כמה אינטראקציות פוטנציאליות עם אופיואידים מפני שפְרגאבּאלין הוא סינרגיסטי עם אופיאטים במנות מנוכות, עם בנזדיאזפינים, ברביטורטים, אתאנול וחומרים אחרים המדכאים את מערכת העצבים המרכזית. פחות מומלצת לנטילה עם בקלוסל/בקלופן - ראה מאפיינים בנפרד.
הריון.
פְרגאבּאלין סווג בקטגוריה C של התרופות בהריון (לא ניתן לשלול שהתרופה מזיקה) - לפי הסיווג של FDA.
בבעלי חיים נמצאו שיעורים מוגברים של פגמים מבניים אצל עוברים וביוטיים אחרים של טוקסיות התפתחותית בנוגע לתמותה, עיכוב גדילה, ותפקוד מערכות העצבים והפוריות. מחקרים על חיות הדגימו חציית של התרופה את השיליה והראו סיכון מוגבר לטרטוגניות מתווכת על ידי זכרים.
אין נתונים מוכחים אצל האדם. יש לשקול פְרגאבּאלין בזמן הריון אך ורק אם אין חלופות ובהתאם למאזן סיכון-תועלת.
שימוש לרעה.
פרגאבאלין נחשבה תרופה עם פוטנציאל נמוך לשימוש לרעה או לתלות (התמכרות) ולפיכך היא מסווגת בקבוצת V ברשימת התרופות של מנהל לפיקוח על סמים של משרד המשפטים של ארצות הברית. הפוטנציאל לשימוש לרעה (abuse) ולהתמכרות נחשב קצת פחות מזה של הבנזודיאזפינים. עם זאת, נרשמה עליה איטית של משתמשים לרעה בארצות הברית, בהתחשב בכך שהוא הרכבה יותר יעיל מגאבאפנטין. רופאים וחוקרים בבריטניה ובקנדה מדווחים על שכיחות גוברת של התמכרות לתרופה אצל אנשים שהתמכרו לאופיאטים ועל הימצאות גוברת של תרופות ממשפחה זו (גאבאפנטינואידים) בבדיקות אחרי-מוות של אנשים שמתו ממנת יתר של הרואין. עקב החשש לשימוש לא חוקי גובר בתרופה במקביל לתפוגת הפטנט וירידת המחיר, קראו רופאים אלה להגבלת הפצתה כסם ממכר.
Bouncing Babies
Bouncing Babies (מוכר בישראל גם בשם תינוקות מקפצים) הוא משחק וידאו למחשב אישי משנת 1984 שפותח על ידי דייב בסקין. המשחק מבוסס על משחק Fire שנכתב בשנת 1980 עבור Game &amp; Watch.
תיאור המשחק.
השחקן חייב להציל תינוקות הנזרקים מבניין בוער בצדו השמאלי של המסך.
השחקן שולט בשני כבאים המחזיקים באלונקה וצריכים "להקפיץ" בבטחה את התינוקות לאמבולנס הנמצא בצידו הימני של המסך. בשלבים המתקדמים של המשחק מהירות המשחק גוברת ומספר התינוקות שנזרקים בכל פעם מהחלון עולה.
גודל התוכנית הוא בערך 22 קילובייט בגרסת DOS.
ארקאנויד
ארקאנויד (באנגלית: Arkanoid) הוא משחק ארקייד שפותח במקור על ידי חברת טאיטו בשנת 1986. המשחק היה פופולרי למדי במהלך שנות ה-80.
תיאור המשחק.
השחקן שולט במחבט קטן בתחתית המסך אשר באמצעותו ניתן להקפיץ כדור לעבר הלבנים המסודרות בחלקו העליון של המסך. כאשר הכדור פוגע באחת הלבנים הוא גורם ללבנה בה פגע להיעלם. כאשר כל הלבנים נעלמו, השחקן עובר לשלב הבא, בו מופיעות לבנים חדשות. ישנם שלבים בהם יש וריאציות אחרות (כגון לבנים בהן יש לפגוע מספר פעמים עד שהן נעלמות, ספינות חלל מעופפות, וכו'). כמו כן, מאחורי חלק מהלבנים מסתתרות הפתעות שמאפשרות בין היתר להגדיל את המחבט, להכפיל את מספר הכדורים, לצייד את השחקן בתותח הלייזר או לעבור ישירות לשלב הבא. לאחר 30 שלבים השחקן צריך להילחם בבוס של המשחק.
ארקנויד
פיליפו מריה ויסקונטי
פיליפו מריה ויסקונטי (באיטלקית: Filippo Maria Visconti; 23 בספטמבר 1392 - 13 באוגוסט 1447) היה דוכס מילאנו, האחרון בשושלת בית ויסקונטי.
תולדות חייו.
אביו היה דוכס מילאנו ג'אן גלאצו (Gian Galeazzo), שם אמו היה קתרינה. כבר מילדות סבל מרככת קשה שמנעה ממנו ללכת ואף לעמוד במשך זמן ממושך. עם מות אביו ב-1402 היה למושל פאביה וב-1412, לאחר רצח אחיו הבכור, ג'ובאני מריה, היה לדוכס מילאנו, נאמן לאימפריה הרומית הקדושה.
ויסקונטי ביסס את עמדתו כמדינאי על ידי כך שהעסיק יועצים טובים ומצביאים טובים, בהם פרנצ'סקו ספורצה. בשנת 1423, עם מות שליט העיר פורלי, נטל ויסקונטי אפוטרופוסות על בנו הצעיר של השליט ויצא למלחמת ירושה ברומאניה במסגרתה נלחם עם פירנצה וונציה, שתמכה בה. ב-1425 התפשטה המערכה ללומברדיה. לאחר שאיבד את ברשה ואת החוף המזרחי של אגם גארדה לוונציה, נאלץ ויסקונטי לקבל את תנאי השלום שהוצעו על ידי האפיפיור מרטינוס החמישי. למרות השלום, הסכסוכים מול ונציה לא חדלו. ב-1431 הוביל ספורצה בהצלחה את צבא מילאנו בקרב נגד ונציה, בתמורה הציע לו ויסקונטי לשאת לאשה את בתו, ביאנקה מריה, שהייתה בת שש באותה עת, במטרה לחזק את קשריו של המצביא עם מילאנו. בין השנים 1433 עד 1435 הוביל ספורצה את צבא מילאנו נגד צבאו של האפיפיור אך לאחר שכבש את אנקונה, החליף צדדים וקיבל על עצמו להיות מושל העיר מטעם הכס הקדוש עצמו. בשנים 1436 עד 1439 שירת גם את פירנצה וונציה. ב-1440 נכבשו אחוזותיו של ספורצה בממלכת נאפולי על ידי אלפונסו החמישי, מלך אראגון. כדי לקבל חזרה את אחוזותיו הסכים ספורצה להתפייס עם ויסקונטי וב-25 באוקטובר 1441 נשא לאשה את בת הדוכס ביאנקה מריה, בת ה-16. ספורצה היה בן 40 באותה עת.
ויסקונטי נפטר ב-1447, ללא יורש זכר. את מקומו ירשה, לאחר קרבות רחוב, הרפובליקה האמברוזית קצרת הימים. ב-1450 עלה לכס דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה.
אילף ופטרוב