זרם של אורחים הגיע אל הבית, אשר דיפלומט בריטי תיאר כמשרד חוץ קטן משלו שטיפח צ'רצ'יל. הם הביאו אל צ'רצ'יל חדשות מהעולם המדיני והוא עשה ביניהם נפשות להשקפותיו. כך היה במיוחד בשנות השלושים, שבהן שהה במדבר הפוליטי בשל דעותיו על הסכנה שנשקפה לעולם מהיטלר, מהנאציזם וממדיניות הפייסנות של בריטניה מולם. ספר המבקרים של הבית, שנוהל בקפידה מאז 1922, מנה 780 מבקרים.
בסתיו 1939 שב צ'רצ'יל לכהן בממשלה ובשנה שלאחר מכן מונה לעמוד בראשה. בשנים 1940-1945 מיעט מאוד לשהות בצ'רטוול. הסיבה העיקרית לכך הייתה מיקומו של הבית בקנט, שעשה אותו לפגיע להפצצות והתקפות קומנדו גרמניות אפשריות מיבשת אירופה. ברגעי משבר מסוימים בא לבקר באחוזה כבית מפלט.
צ'רצ'יל, שנזקק לכסף, שקל למכור את האחוזה לפני המלחמה. בנובמבר 1945 עשה זאת, לאחר שקבוצה של ידידים גייסה מימון לכך. הכסף אפשר לקרן הלאומית לרכוש ממנו את המקום תמורת 48,300 לירות. בחוזה המכר הורשו בני הזוג צ'רצ'יל לגור באחוזה עד תום חייהם תמורת דמי שכירות של כ-350 לירות לשנה. נקבע כי לאחר פטירתם יעבור המקום לרשות הקרן.
בשלהי שנות הארבעים החזיק צ'רצ'יל באחוזה בקר, חזירים וגינת ירקות. בהמשך החזיק שם סוסי מרוץ, שהכניסו לו כספי פרסים במרוצים.
ב-25 ביוני 1953, במהלך כהונתו השנייה כראש ממשלה, הובא צ'רצ'יל לצ'רטוול לאחר שסבל משבץ ברחוב דאונינג 10 בלונדון. שהותו שם אפשרה להסתיר את מצבו החמור מן הציבור והעיתונות, ובניגוד לציפיות רופאיו הוא התאושש.
לאחר פרישתו מראשות הממשלה ב-1955 בילה צ'רצ'יל חלק ניכר מעשר שנותיו הנותרות בצ'רטוול. הוא ביקר בבית בפעם האחרונה באוקטובר 1964.
1965 ואילך.
מיד לאחר מות צ'רצ'יל בינואר 1965 ויתרה אלמנתו על זכות המגורים באחוזה. בשנה של אחר מכן כבר נפתח המקום לביקור הציבור הרחב. הקרן שחזרה את מראה הבית כפי שהיה בשנות העשרים והשלושים. בחדריו הוצבו ריהוט מקורי, ספרים, מזכרות ומתנות ואוסף ציורים שצייר צ'רצ'יל. בין השאר מוצג בו פרס נובל לספרות שבו זכה. מדי שנה מוצגת בבית תערוכה זמנית מאוספיו.
הבית הוא בניין רשום מדרגה I, אך זאת לא בשל ערכו האדריכלי, שאיננו נחשב לגבוה, אלא בשל חשיבותו ההיסטורית. הגנים סווגו כבניין רשום מדרגה II.
סופת הוריקן שפקדה את בריטניה ב-1987 גרמה נזק חמור לגני הבית, שעצים רבים בו נהרסו.
המקום הפך לאתר ביקור פופולרי לציבור הרחב. בשנת 2016 ביקרו באחוזה 232,000 אנשים.
אלישקה מיסקובה
אלישקה מיסקובה (בצ'כית: Eliška Misáková; 12 באוקטובר 1925 בקוייטיצה - 14 באוגוסט 1948 בלונדון) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות ובכך הייתה לספורטאית היחידה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית לאחר מותה.
ביוגרפיה.
מיסקובה נולדה בקוייטיצה וגדלה בווישקוב. בשנת 1947 היא עברה להתגורר בפראג.
באוגוסט 1948 טסה מיסקובה עם חברותיה לנבחרת להשתתף באולימפיאדת לונדון (1948). כבר בטיסה היא הרגישה רע וחום גופה החל להעלות. היא הופרדה מחברותיה במעונות הספורטאים והובחנה כלוקה בשיתוק ילדים ומיד אושפזה בבית חולים בבידוד. היא חוברה לריאת ברזל במשך כ-4 ימים עד שנפטרה, ביום בו זכו חברותיה לנבחרת צ'כוסלובקיה במדליית זהב לפני נבחרת הונגריה ונבחרת ארצות הברית (מתוך 11 נבחרות). ורה רוז'יצ'קובה החליפה אותה בתחרות בהצלחה רבה, לאחר שסיימה במקום 6 מבין 90 המשתתפות, שלישית מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. בנבחרת ההתעמלות השתתפה גם אחותה הבוגרת, מילוסלבה מיסקובה שסיימה במקום רביעי מבין 90 המשתתפות ושנייה מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.
מיסקובה נקברה בווישקוב ב-4 בספטמבר 1948.
ג'ימי בנט
ג'יימס מייקל בנט (באנגלית: James Michael Bennett; נולד ב-9 בפברואר 1996) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בשל תפקידיו בסרטים "אבא בא לגן", "בן ערובה", "פוסידון", "מבול של צרות", "היתומה" ו"קצרים"; ובשל תפקידו כג'יימס טיבריוס קירק הצעיר בסרט "סטארטרק", ובשל תפקידו כג'יי ג'יי פאוול בסדרה "הבלתי רגילים" של ABC.
ביוגרפיה.
בנט נולד בסיל ביץ' שבקליפורניה, וכיום גר עם הוריו ועם אחותו בהנטינגטון ביץ' שבקליפורניה. משפחתו מנהלת בעיר החוף מסעדת קרפים שנושאה הארד רוק. מלבד קריירת המשחק שלו, בנט מנגן בגיטרה ושר, ומעלה זאת לערוץ היוטיוב שלו. הוא גם כתב וביצע את השיר "Summer Never Ends", המושמע בסופו של הסרט "קצרים" מ-2009 שבו הוא משחק.
קריירה.
בנט הופיע בכמעט 30 פרסומות, וכן בפרקים של סדרות הטלוויזיה "The Guardian" ו"רפואה שלמה", לפני שלוהק לתפקיד טוני, הילד שרוצה להיות פלאש, בקומדיה בכיכובו של אדי מרפי "אבא בא לגן". הוא הופיע בתפקידים קטנים יותר בסרטים "והרי החדשות" ו-"Arthur Hailey's Detective", והופיע גם בסדרות הטלוויזיה "המשפט של איימי", "CSI" ו"אוורווד". הוא העניק את קולו לדמויות מצוירות בסרטים "רכבת לקוטב", "" ו"אני רוצה כלב לחג המולד, צ'ארלי בראון". הוא היה מועמד לפרסי האמן הצעיר (Young Artist Awards) חמש פעמים.
בשנת 2010 שיחק בסדרה "הבלתי רגילים" של ABC, שם גילם את ג'יי ג'יי פאוול, נער מחונן עם אינטליגנציה עצומה לאחר שחווה התרסקות מטוס.
באוגוסט 2011 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Over Again", המלווה בווידאו קליפ.
חיים אישיים.
טענות לתקיפה מינית.
באוגוסט 2018 דיווח העיתון "הניו יורק טיימס" על טענתו של בנט כי השחקנית והבמאית האיטלקייה אסיה ארג'נטו, ממובילות תנועת , תקפה אותו מינית ב-2013. בנט אמר כי לאחר המפגש הוא החל להרגיש "מבולבל מאוד, מושפל ונגעל", וכי פחד לדבר על מה שאירע. עורך הדין של בנט כתב כי שנים לאחר האירוע, בנט היה שקוע כל כך בטראומה שלו, שהופעותיו בסרטים, הכנסתו, ובריאות הנפש שלו התדרדרו. ארג'נטו ובנט נפגשו לראשונה כאשר בנט גילם את בנה של ארג'נטו בסרט "The Heart Is Deceitful Above All Things" כשהיה בן שבע. לאחר שהטענות נשמעו לראשונה סודרו העניינים בין בנט לארג'נטו בצורת תשלום של 380,000 דולר, כתב העיתון. בנט ועורך דינו, גורדון סאטרו, עובדים עם שריף מחוז לוס אנג'לס על חקירה של טענות אלו לתקיפה מינית.
המוזיאון הלאומי של טוקיו
"המוזיאון הלאומי של טוקיו" (ביפנית: 東京国立博物館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בפארק אואנו, ברובע טאייטו של העיר טוקיו, יפן. המוזיאון, שהוקם בשנת 1872 הוא המוזיאון הגדול והוותיק ביפן. אוספו, המכיל למעלה מ-100,000 פריטים, כוללים פריטי ארכאולוגיה, אומנות ואמנות מיפן ומרחבי המזרח הרחוק. בין מוצגיו 87 פריטים הנחשבים לאוצר לאומי (National Treasure) ו-610 פריטים המוגדרים כבעלי חשיבות תרבותית (Important Cultural Property).
היסטוריה.
ראשיתו של המוזיאון הלאומי של טוקיו היא בתערוכה שאורגנה בשנת 1872 על ידי מחלקת המוזיאונים במשרד החינוך של יפן. בשנת 1882 עבר המוזיאון למיקומו הנוכחי שבפארק אואנו. בשנת 1886 הפך המוזיאון ל"מוזיאון האימפריאלי" של האימפריה היפנית. בשנת 1900 שונה שמו ל"מוזיאון בית הנכות האימפריאלי של טוקיו" (Tokyo Imperial Household Museum). בשנת 1923 נפגע בניין המוזיאון ברעידת האדמה והצונמי בקאנטו. ב-1925 הופרדו ממנו אוספי הטבע, שהיוו את הבסיס להקמת מוזיאון הטבע והמדע הלאומי. ב-1938 נפתח המוזיאון במבנה מחודש - בניין הונקאן (Honkan) - בסגנון "אימפריאלי" (Imperial Crown Style). כיום משמש הבניין כמבנה הראשי של המוזיאון. בשנת 1947 שונה שמו ל"מוזיאון הלאומי של טוקיו".
בשנת 1968 נוסף למוזיאון בניין טויוקטן (Tōyōkan), המציגה אמנות אסייתית שאינה יפנית. בשנת 1999 נפתח בניין הייקייסן (Heiseikan) לציון נישואיו של נארוהיטו, נסיך יפן. הוא מציג בעיקר פריטי ארכאולוגיה ואמנות יפנית. שטח המוזיאון כולל גם את מבנה היוקייקאן (Hyōkeikan), שהוקם בשנת 1909 לציון נישואיו של יושיהיטו, לימים קיסר יפן, ומשמש כחלל לתצוגות מתחלפות וכן את בניין אוצרות הוריו-ג'י (Hōryū-ji Hōmotsukan), המציג כ-300 פריטים ממקדש הוריו-ג'י.
דיגרים
הדיגרים הייתה תנועה פוליטית קומונלית, שפעלה בבריטניה בתקופת מלחמת האזרחים בשנות ה-50 של המאה ה-17. יש המתייחסים אליהם כאל מנבאי רעיונות האנרכיזם המודרני, או מייחסים אותם לרעיונות הסוציאליזם האגררי. התנועה נוסדה על ידי ג'רארד וינסטנלי, שכינה אותה 'הלֶוֶולרים האמיתיים' ב-1649, אולם מאוחר יותר הודבק לה הכינוי 'דיגרס' ('חורשים' בסלנג של התקופה) בשל ניסיונותיהם בחקלאות משותפת.
שמם המקורי נבע מאמונתם בשוויון כלכלי, שהתבססה על פסקה מפרק ב' בספר מעשי השליחים בברית החדשה: "כָּל הַמַּאֲמִינִים הָיוּ יַחְדָּיו וּבְכָל אֲשֶׁר הָיָה לָהֶם הָיוּ שֻׁתָּפִים. הֵם מָכְרוּ אֶת אֲחֻזּוֹתֵיהֶם וְאֶת רְכוּשָׁם וְחִלְּקוּ אוֹתָם לַכֹּל, לְכָל אִישׁ כְּפִי צָרְכּוֹ" (פסוקים 44–45). הדיגרים ביקשו לשנות את הסדר החברתי שהיה קיים באנגליה באמצעות הקמת קהילות חקלאיות שיתופיות-שוויוניות קטנות. הם היו אחת מכמה קבוצות מיעוט נון-קונפורמיסטיות שהתפתחו באותה התקופה.
רקע היסטורי.