מתוך גישה זו, ניתן לחלץ גרסה מופשטת יותר להגדרת הגומחה: גומחה היא תחומי התנאים, המשאבים והזמנים בהם מין מסוים יכול להתקיים. ניתן לראות שהגדרה זו לא כוללת התייחסות ישירה לגורמים ביוטיים, דהיינו ליחסי הגומלין של המין עם אורגניזמים אחרים.
גומחה בסיסית וגומחה ממומשת.
על-אף שההגדרה לא מתייחסת ליחסי גומלין ישירות, הצ'ינסון כלל בהגדרתו את הגורם החשוב הזה. הוא עשה זאת על ידי הבחנה בין גומחה בסיסית לגומחה ממומשת.
גומחה בסיסית (theoretical niche) זהה בהגדרתה להגדרת הגומחה והיא למעשה הגומחה הפוטנציאלית של המין. זוהי הגומחה שהייתה מוגדרת למין אם היה נתון במערכת אקולוגית היפותטית נטולת השפעות מצד מינים אחרים. במילים אחרות, זוהי הגומחה ללא גורמים ביוטיים – ללא יחסי גומלין. גומחה ממומשת (realized niche) לעומתה, היא הגומחה בפועל. במקרה זה הגומחה הבסיסית מצטמצמת בעקבות השפעתם של אורגניזמים אחרים. יחסי הגומלין, אם כן, הם הקובעים את הגומחה הממומשת של המין. לדוגמה, נניח שמין א', יכול לחיות בטווח טמפרטורות שבין 20 מעלות צלזיוס ל-40 מעלות. אלו תחומי הטמפרטורה של הגומחה הבסיסית שלו. אך ייתכן וישנו טורף שהטמפרטורה האופטימלית למחייתו היא בטווח של 30–40 מעלות צלזיוס, אשר ניזון ממין א'. במקרה כזה, רמת הישרדותו של מין א' בטווח הטמפרטורות שבין 30 ל-40 מעלות תפחת, וגומחתו תצטמצם. הגומחה המצומצמת הנוצרת היא הגומחה הממומשת של מין א'. יש לשים לב שהגומחה הממומשת כוללת גם את הטמפרטורות 30–40 מעלות (בהן הטורף מתקיים), ומין א' מתקיים בטווח זה, אך ברמה נמוכה הרבה יותר מבגומחה הבסיסית. במילים אחרות, אם רמת הישרדותו בגומחה הבסיסית הייתה דומה בכל הטמפרטורות, הרי שבגומחה הממומשת יתקיימו פרטים רבים יותר בטווח שבין 20 ל-30 מעלות מאלה שיתקיימו בטווח של 30–40 מעלות.
אנומליה של גומחות.
הוזכר כי בדרך כלל הגומחה הממומשת קטנה יותר מהגומחה הבסיסית. ישנו יוצא מן הכלל, והוא מקרה של יחסי מקור-מבלע. ביחסי מקור-מבלע ישנן שתי אוכלוסיות: באחת, אוכלוסיית המקור, ישנו מספר רב יותר של פרטים הנולדים בפרק זמן מסוים, מאשר פרטים המתים בפרק זמן זהה. בשנייה, אוכלוסיית המבלע, ישנו מספר רב של מתים מנולדים בפרק זמן מסוים. נראה כי התנאים בסביבתה של אוכלוסיית המבלע אינם מתאימים לה. אז כיצד אוכלוסייה זו ממשיכה לשרוד ולא נכחדת? פרטים רבים מאוכלוסיית המקור מהגרים אל אוכלוסיית המבלע דרך קבע, וכך "מחזיקים" את האוכלוסייה בחיים. מכאן שלמרות שגומחתה הבסיסית של אוכלוסיית המבלע לא כוללת את תחום התנאים והמשאבים שבסביבה בה היא חיה, הגירה מאוכלוסייה שכנה מאפשרת את הישרדותה. הגירה זו קובעת למעשה את תחומי הגומחה הממומשת של האוכלוסייה, אשר רחבים מתחומי הגומחה הבסיסית.
הגומחה ובית הגידול.
קשה להגדיר את היחס שבין בית הגידול לגומחה. מחד גיסא, בבית גידול אחד אנו מוצאים מינים רבים. לכל אחד מהמינים גומחה האופיינית לו ושבה הוא מתקיים. לא נמצא באותו בית גידול שני מינים בעלי גומחה זהה לחלוטין. זאת על פי עקרון הדחיקה התחרותית, הקובע ששני מינים שהתנאים והמשאבים הדרושים לקיומם (תחומי הגומחה) דומים יתר על המידה ונמצאים זה במחיצת זה, יקלעו לתחרות כה עזה שתוביל להכחדתו של אחד מהם.
מאידך גיסא, גומחתו של מין מסוים כוללת תמיד את מימד בית הגידול – מיקומו של המין במרחב אשר מאפשר לו לשרוד. כך שלמרות שבית הגידול כולל גומחות, גם הגומחה כוללת את בית הגידול ולא ניתן להצביע על היררכיה ביניהם.
ראו גם.
אקסטרמופילים - חיידקים שלמדו לנצל גומחות אקולוגיות בהן כמעט ואין כל יצור אחר.
לה ג'וקונדה
חד-חד ערכי
הרפיה ניו-גינאית
הרפיה ניו-גינאית (שם מדעי: "Harpyopsis novaeguinea") הוא מין יחיד בסוגו ומוכר פחות של העיטים הטרופיים במשפחת הנציים (עופות דורסים). דומה להרפיה הדרום אמריקנית, אך נופל ממנה בהרבה בכוחו ובגודלו. הוא מצוי, כפי ששמו מעיד, בגינאה החדשה ואנדמי לאי זה.
מבחינה גנטית העוף קרוב ביותר לסוג עיט נצי (Spizaetus) ומזכיר במיוחד את העיט הנצי הפיליפיני.
מאפיינים.
להרפיה הניו-גינאית ניצוי אפור-חום בכנפיים ובראש, ואילו חלקו התחתון בהיר יותר עד לבן. ציצית הראש קצרה. מוטת כנפיו כמטר אחד. מקורו קצר וחזק, זנבו ארוך מאוד וטפריו מעוקלים וחזקים, כיאה לעיט טרופי. משקלה של ההרפיה הניו-גינאית נע בין 3-5 קילוגרם ואורכה בין 86-104 סנטימטר. הנקבות גדולות מן הזכרים.
העוף חי ביחידות, נצפה בגבהים של 300-600 מטרים מעל הקרקע. לעיתים קרובות נראה נח בין ענפי הצמרת, בתנוחת גוף זקופה וזנבו מוטה כלפי פנים.
תזונת הדורס מורכבת ממיני יונקים בינוניים בגודלם, לעיתים כגודל העוף: חזירים קטנים, וולבים, קנגורו עצים, פוסומים (סוגים שונים של חיות כיס), חולדות, לטאות ועופות.
לעיתים רחוקות יתקיף מצמרות העצים, אלא יעדיף לרוץ לעבר טרפו במהירות ואז לשלח את טפריו קדימה ולנעוץ אותם בחוזקה בטרף המופתע (דריסת הטרף). כמו כן יטפס על גזעי עצים ויחפש את טרפו בין נקבי העצים בעזרת טפריו ומקורו.
קולו של העוף מתואר כקול שחרורה של קשת: "בונג" מהדהד. קולות אלו נשמעים בעת הזריחה וכן בשקיעה.
ילידי פפואה עדיין משתמשים בנוצות הזנב והכנפיים לתלבושות ולקישוטי השיער המסורתיים. לא ידוע האם הילידים משיגים את הנוצות באמצעות ציד.
מצב שימורה נקבע כפגיע, בשל אוכלוסייתו הקטנה והפגיעה באזור המחיה. אך מצד שני, בגלל הקושי בנגישות למין והמחקר המועט שנעשה עליו, מהיותו חי ביערות שאינם מיושבים, ניתן להסיק שהמין מתרבה בהצלחה הרחק מעינו של האדם המערבי.
ההרפיה קרוי על שם דמות במיתולוגיה היוונית שחלקה - הראש והגוף - אישה, וחלקה - הכנפיים והציפורניים - עוף דורס.
ישיבת אור עציון
ישיבת אור עציון הוא שמן של ישיבת הסדר (ובה גם מסלול של ישיבה גבוהה) וכן של ישיבה תיכונית שלצידה פנימייה צבאית, שתיהן בראשות הרב חיים דרוקמן. המוסדות נמצאים במרכז שפירא, שבין אשקלון לקריית מלאכי, ומשתייכים לרשת ישיבות בני עקיבא. הישיבה התיכונית הוקמה בשנת תש"ך (1960), על ידי המועצה האזורית שפיר. שמה של הישיבה ניתן לה כהנצחה לזכרם של בני גוש עציון ולוחמיו, אשר נפלו במלחמת העצמאות. הישיבה הוקמה בראשונה כישיבה תיכונית חקלאית על ידי משה מושקוביץ ובראשה הועמד הרב חיים בנימיני.
ב־1977 (ה'תשל"ז) הוקמה ישיבת ההסדר (הפועלת גם כישיבה גבוהה), וב־1980 הוקמה ליד הישיבה התיכונית פנימייה צבאית לפיקוד, במתכונת הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
ישיבת ההסדר.
ישיבת ההסדר אור עציון הוקמה בשנת ה'תשל"ז (1977), ראש הישיבה הרב חיים דרוקמן.
בישיבה לומדים כ־160 תלמידים, כולל התלמידים הנמצאים בשירות צבאי פעיל ואברכים הלומדים בכולל שבישיבה. עם צוות הישיבה נמנים הרב אביגדור שילה, הרב יהודה בהרב, הרב שמעון לפיד, הרב מנחם מן, הרב שמואל רוזנפלד (רבו של קיבוץ חפץ חיים), הרב יאיר פינקלשטיין והרב דני אלינר.
הישיבה ממוקמת ביישוב מרכז שפירא, בין קריית מלאכי לאשקלון.
כארבעים מהתלמידים הם אברכים. חלקם לומדים גמרא במסגרת הרגילה, וחלקם לומדים בתוכניות ההלכה לקראת בחינות ההסמכה של הרבנות הראשית לישראל. האברכים מתגוררים בחלקם על יד הישיבה ובחלקם בשכונת הקראווילות של קיבוץ עין צורים הסמוך.
דרכה של הישיבה.
ישיבת אור עציון מחנכת את תלמידיה ברוחו של הרב קוק. כבר מתחילת דרכה התגייסו תלמידי הישיבה לצבא רק לאחר שנתיים וחצי של לימוד תורה. כיום, ישיבות רבות נוהגות כך.
מוסדות ומסגרות נוספות.
הישיבה מפעילה כמה מסגרות:
לצד הישיבה פעיל ארגון בוגרים המארגן ימי עיון ופעילויות נוספות. הישיבה מוציאה עלון שבועי לתלמידיה ולחייליה בשם "אור השבוע" וחוברת שנתית עם דברי תורה. כמו כן יוצא ביטאון חודשי בשם "אור הלבנה" המעודד יצירה של תלמידי הישיבה.
המכון התורני אור עציון.
"המכון התורני לחקר כתבי יד ע"ש ר' יצחק וחנה סטרולוביץ" נוסד בשנת תשמ"ד, ושם לו למטרה להיות מנוף ליצירה תורנית, להגדלת תורת ארץ ישראל במלוא משמעותה הרחבה והמקיפה, ולהעשרת אוצר הספרים היהודי בהוצאה לאור של יצירות תורניות ייחודיות. בין הספרים שהוציא המכון לאור:
הישיבה התיכונית.
לקראת שנת תשע"ח מונה לראש הישיבה התיכונית הרב יוסף חיים יעקב. לומדים בה כ-500 תלמידים, כולל חניכי הפנימייה הצבאית ותלמידי תורת עציון.
ראשי הישיבה אשר קדמו לרב אלנתן חיון הם (ע"פ סדר כרונולוגי, מהמאוחר למוקדם) הרב מיכה קלצהנדלר, הרב יצחק נריה, הרב רפי מימון, הרב יוסף כפיר, הרב חיים דרוקמן (המשמש כיום כנשיא הישיבה) והרב חיים בנימיני.
מסלול הפנימייה הצבאית הוקם בשנת 1980. מייסד הפנימייה ומפקדה הראשון היה סגן-אלוף פנחס נעמן. אחריו פיקדו על הפנימייה סא"ל אדי דגן, סא"ל נתי שכטר, סא"ל אילון היימן, סא"ל ליאור פרי וסא"ל דורון הלל. בפנימייה לומדים כ־25 חניכים בכל כיתה (הנקראת "פלוגה"). החניכים נקראים "שוחרים" והם מסתובבים על מדים.
הפנימייה מכשירה את שוחריה לפיקוד קרבי ביחידות השדה הלוחמות, על ידי לימודים צבאיים בתור המגמה בבית הספר.
בישיבה מסלול תורני בשם 'תורת עציון', שבו נערכים הלימודים בקמפוס של הישיבה הגבוהה, כולל שיעורים של הר"מים מהישיבה הגבוהה. התלמידים במסלול לומדים לימודי קודש עד שעות אחר הצהרים ולאחר מכן לימודי חול לתעודת בגרות מלאה. ראש המסלול הוא הרב ברוך הרניק.
דף יומי
רובין הוד