בשנת 2007 הוציאה חברת התקליטים "Nonesuch" את האלבום "A Tribute to Joni Mitchell", אשר כלל ביצועים של מוזיקאים מפורסמים לשיריה של מיטשל: סופיאן סטיבנס, ביורק, קייטנו ולוזו, בראד מלדאו, קסנדרה וילסון, פרינס, שרה מקלכלן, אנני לנוקס, אמילו האריס, אלביס קוסטלו, קיי די לאנג וג'יימס טיילור. חלק מהשירים הוקלטו עוד בסוף שנות התשעים, בעבודה על פרויקט בשם "A Case Of Joni" שלא מומש. בין אלו שלא זכו להגיע לפרויקט המחווה הסופי, ג'נט ג'קסון ושריל קרואו. באותה שנה יצא גם אלבומו פסנתרן הג'אז הרבי הנקוק שהוקדש לשיריה של מיטשל. היא עצמה שרה בו גרסה חדשה לשירה "The Tea Leaf Prophecy".
טרבינאפין
טרבינפין הידרוכלוריד (Terbinafine hydrochloride, נמכרת בארצות הברית, בריטניה, צרפת והונגריה בשם למיסיל - Lamisil, וכן נמכרת במקומות שונים בעולם בשם Terbisil) היא תרופה אנטי-פטרייתית סינתטית מסוג allyamine. היא בעלת משיכה כימית לשומנים בטבעה ונוטה להצטבר בעור, בציפורניים וברקמות השומניות. כתרופה גנרית היא נמכרת בשם Zabel באוסטרליה וכיום היא זמינה בגרסאות גנריות גם בארצות-הברית ובישראל. בישראל נמכרת התרופה הן כקרם ותרסיס לטיפול מקומי (בשמות למיסיל ולמיזיל בגרסה האתית של חברת נוברטיס ובשמות דרמסיל ופטיר בגרסאות גנריות של מעבדות רפא) והן כקפליות (בשמות למיסיל בגרסה האתית של נוברטיס ובשם Terbinafine-Teva בגרסה הגנרית של חברת טבע).
פרמקולוגיה.
טרבינפין הידרוכלוריד היא אבקה לבנה גבישית המסיסה בקלות במתנול ובמת'ילין כלוריד, מסיסה באתנול ומסיסה מעט במים.
בדומה לתרופות אחרות ממשפחת ה-allylamine-ים, הטרבינאפין חוסמת את הסינתזה של הארגוסטרול על ידי חסימת הסקוולן אפוקסידאז, אנזים המהווה חלק מתהליך הסינתזה של דופן תא הפטרייה.
התוויות.
הטרבינאפין משפיעה בעיקר על קבוצת הפטריות הדרמטופיטיות כולל "Sporothrix schenckii".
בתור קרם או אבקה בריכוז 1% היא משמשת נגד זיהומי עור פטרייתיים שטחיים דוגמת Tinea cruris, Tinea pedis וסוגים שונים של גזזת.
קפליות 250 מ"ג בנטילה פומית נרשמות על פי רוב לטיפול בפטרת הציפורניים ברגליים או בידיים שנגרמה על ידי דרמטופיטים ומכונה על כן Tinea unguium. זיהומי ציפורניים פטרייתיים ממוקמים עמוק תחת הציפורן בעור הקרני, ולשם טיפולי עור שטחיים אינם מצליחים לחדור בכמות מספקת. לעיתים נדירות הקפליות עשויות לגרום להרעלה כבדית, כך שהחולים מוזהרים בנוגע לכך ותפקודי הכבד שלהם מנוטרים דרך קבע על ידי בדיקות דם. גם צריכת אלכוהול אסורה בעת נטילת הטרבינאפין.
בארצות הברית.
בתקופה בה הפטנט על התרופה היה בתוקף עלתה התרופה הון רב וחברות ביטוחי בריאות רבות בארצות הברית לא כיסו את עלות הטיפול שעשוי להימשך חודשים ולעלות אלפי דולרים, משום שהחשיבו את זיהומי העור הפטרייתיים לבעיה קוסמטית גרידא. לחלופין המליצו על שימוש בחלופות זולות יותר דוגמת פלוקונזול.
מנהל הבריאות והמזון האמריקאי, ה-FDA, אישר את הגרסה הגרסאות הגנריות הראשונות של קפליות הטרבינאפין לנטילה פומית (טרבינאפין היכרוכלוריד). שאר הפטנטים והבלעדיות על הטרבינאפין פגו ב-30 ביוני 2007 וכיום בשל כך נמכרת התרופה בשבריר ממחירה הגבוה בעבר והעלות הסופית למטופל ברוב הביטוחים הגדולים היא כדולר לשלושים טבליות מהמינון המקובל - 250 מ"ג.
ממשלת המעבר האתיופית
ממשלת המעבר האתיופית מתייחסת לכינוי לתקופה שלאחר השתלטות ארגוני המורדים בראשם קואליציית המורדים האיחדג, תקופה זו מתחילה מהשתלטות המורדים על אתיופיה ב-27 במאי 1991 ועד אימוץ החוקה החדשה וההכרזה על הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה בדצמבר 1994. תקופה זו היא למעשה תקופה שמאופיינת בסכסוכים צבאיים בין ארגוני הגרילה לבין הממשלה ומפלגת האיחדג בנוסף למשבר בכלכלה האתיופית ושינוי לכלכלה קפיטליסטית נוסח ארצות הברית, בתקופה זו אתיופיה למעשה מאבדת את גישתה לים האדום מאחר שמשאל העם על עצמאות מחוז אריתריאה עבר ברוב גדול. ההיסטוריה הנוכחית של אתיופיה היא למעשה תוצר של תקופה זו. ב-1993 גם מדינת אריתריאה קיבלה את עצמאותה ממנה באופן רשמי.
סוף משטר מנגיסטו.
במאי 1991 ארגון השעביה השתלט כמעט על כל מחוז אריתריאה, במקביל ארגון המורדים הקואליציוני האיחדג הצליח להשתלט על רוב אתיופיה. ב-21 במאי אותה שנה מנגיסטו ברח ומצא מקלט מדיני בזימבבווה, ממשלתו עזבה כשבוע אחר כך. השעביה הצליח להשתלט על כל אריתריאה ב-24 במאי ו-25 ימים אחר כך יושב ראש השעביה איסאייס אפוורקי הודיעו על הקמת הממשלה המחוזית האריתריאית. במקביל, ב-27 במאי כוחות האיחדג צעדו לתוך אדיס אבבה והצליחו להשתלט על הממשלה הלאומית האתיופית.
אחרי שהצליחו להשיג שליטה, המנהיגים האתיופים והאריתריאים היו במערכה של עימותים כלכליים-פוליטיים, ובעיות ביטחון שאיימו להכניע את שתי הממשלות חדשות. מלס זנאווי ואיסאייס אפוורקי לקחו על עצמם לפתור בעיות אלה. על מנת להשיג את המטרות האלה, שתי הממשלות אימצו אסטרטגיות דומות, שהתרכזו בפיוס לאומי, דמוקרטיזציה סופית, יחסים טובים עם המערב, מערך סוציאלי והתפתחות כלכלית. כל מנהיג, אף על פי כן, נקט בטקטיקה שונה על מנת לבצע את השינוי.
המשימה הראשונה שציפתה לשליטים החדשים באדיס אבבה הייתה יצירת ממשלת ביניים. בסופו של דבר, הוקמה כביכול וכונסה ועידה לאומית באדיס אבבה מה-1 ביולי עד ה-5 ביולי. קבוצות פוליטיות מכל הקצוות הוזמנו להיות נוכחים, אך האיחדג סיננה את אלו שזוהו עם המשטר הקודם, כמו מפלגת הפועלים האתיופית והתנועה הסוציאליסטית הכלל-אתיופית, וגם אלו שהתנגדו לאיחדג, כמו היחאפה וקואליציות הכוחות לדמוקרטיה אתיופית. מספר גופים בינלאומיים גם נכחו, וכללו בין השאר משלחות מארצות הברית, ברית המועצות, והאומות המאוחדות.
אף על פי שבמוצהר הייתה זו ועידה פתוחה, האיחדג שלט באופן הדוק על התהליכים. הוועידה אימצה צ'רטר לאומי, שנחתם על ידי נציגים של כשלושים ואחת מהקבוצות הפוליטיות, ובכך הקימו את ממשלת המעבר האתיופית, שהורכבה מענפים מבצעיים ומחוקקים, ואישרו את ההסכם בין השעביה לאיחדג שהפכה את העיר אסאב לנמל חופשי תמורת משאל עם על עצמאות אריתריאה בתוך שנתיים. ממשלת המעבר הורכבה ממשרדים של הנשיא, ראש הממשלה ומועצת שרים מולטי-אתנית שמנתה שבעה עשר חברים. על מנת להבטיח נציגות פוליטית רחבה, מועצה של שמונים ושבעה חברים נוצרה, שתבחר את הנשיא החדש, תחוקק חוקה חדשה, ותנהל מעבר לממשלה לאומית חדשה. חברי האיחדג מנו שלושים ושניים משמונים ושבעת המושבים במועצה. אבו קיבלה שנים עשר מושבים, דדאוו והתנועה הדמוקרטית העממית האתיופית כבשו כל אחת עשרה מושבים. עשרים ושבע קבוצות אחרות זכו במושבים הנותרים.
הצ'רטר הלאומי יצר עיקרון למה שצפוי היה להיות בתקופה של כשנה וחצי עד שנתיים של תקופת המעבר. הצ'רטר קרא ליצירה של טיוטה לחוקה חדשה שתיכנס לתוקף עד תחילת 1995. וגם חייב את ממשלת המעבר לנהל בהתאמה עם ההצהרה העולמית של האו"ם לזכויות אדם ולא להתערב בעניינים פנימיים של מדינות סמוכות. הצ'רטר הכיר את בזכות של כל העמים באתיופיה להגדרה עצמית, בהקשר של פדרליזם אתני, וקראה ליצירה של מחוזות ומועצות אזוריות על הבסיס האתני. הוועידה הלאומית הייתה צעד ראשון בשחזור של ממשלה לגיטימית מרכזית. עם סוף מלחמת האזרחים בכל רחבי הארץ, המטרות המרכזיות היו פיתוח כלכלי והבעיה האריתריאית שבה אתיופיה תפסיד לבסוף את הנמלים בים סוף.
חלוקה חדשה: פדרליזם אתני ובחירות.
תחת הסדר החדש, מועצת הנציגים בחרה במלס זנאווי לנשיא של ממשלת המעבר, על מנת לבצע את התנאים המנהליים של הצ'רטר הלאומי, ממשלת המעבר חילקה את המדינה לשמונה אזורים עצמאיים מבוססים אתנית והכרה בשלוש ערים עצמאיות שהם מולטי-אתניות אדיס אבבה, דירה דאווה והרר. העמים הגדולים האמהרים, האורומו, סומלים, תגרים והעפרים קיבלו מחוז עצמאי משלהם, בעוד שהעמים הקטנים קובצו יחד למחוזות משולבים מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, בנישנגול-גומאז וגמבלה. כל מחוז הכיל מספר נפות ותתי נפות. המחוז הגדול ביותר הוא של האורומו שהכיל כ- 220 פלכים, המחוז הגדול אחריו היה של האמהרים שהכיל 126 מתוך 600 הפלכים שבאתיופיה. תחת המערכת הזאת, כל אחד מה מחוזות היה אחראי על חוקים אזוריים וסמכות שיפוטית מעל הקהילות מקומיות, בזמן שהממשלה המרכזית נשארה אחראית על עניינים צבאיים, ענייני חוץ, מדיניות כלכלית, דרישות אזרחות, ומטבע.
על מנת לאייש את היחידות המנהליות החדשות, ממשלת המעבר קבעה בחירות לאומיות. התאריך הרשמי לבחירות היה בתחילה 1991 אך נדחה מסיבות פוליטיות מנהליות לתוך 1992. עד אז, הרשויות רשמו כמעט יותר מ-200 מפלגות פוליטיות שהציגו את מועמדותם בבחירות, רק למעט מהם, הייתה השפעה משמעותי בלעצב את שיטת הממשל. ממשלת המעבר החלה בבחירות מקדימות לוועדות של הרשויות המקומית באפריל ובמחוזות ב-21 ביוני 1992.