בשנת 2001 העלה התיאטרון הקאמרי את המחזה "אטום" פרי עטו של גולן, המתאר תרחיש אפוקליפטי שבמרכזו השתלטות חרדים קיצוניים על המדינה והובלתה לאבדון במטרה לקרב את ביאת המשיח. המחזה ספג ביקורת חריפה מצד המגזר החרדי והדתי ומצד צופים אחרים, כמו דן מרגלית שכתב "לראשונה נטשתי בזעם הצגת תיאטרון בטרם ירד עליה המסך. לעומת מה שנראה ב'אטום' מחווירות עלילות הדם המקוריות". הביקורת הובילה לדיון בעניין בכנסת. בעקבות הלחץ הציבורי הורד המחזה מבמת "הקאמרי" לאחר שמונה שבועות. בכמה מקרים נוספים נמתחה על גולן ביקורת בעניין יחסו לחרדים ולאמונה היהודית.
חיים אישיים.
גולן היה נשוי לניצה ולהם 2 ילדים, בהמשך נישא לנילי. הם התגוררו במושב רם און.
גולן נפטר ב-9 במרץ 2022 בגיל 85.
מקום מוקף
מקום מוקף (או חלל מוקף) הוא מושג מתחום הבטיחות בעבודה המתאר אזור מתוחם באופן מלא או חלקי בו מתוכננת או מתבצעת עבודה, אשר עצם התנאים הקיימים והנוצרים בו והעובדה שהגישה אליו והיציאה ממנו היא מוגבלת הופכת את השהייה בו למסוכנת.
הגדרה ודרישות החוק בישראל.
בישראל, פקודת הבטיחות בעבודה - (נוסח חדש) תש"ל 1970 (סימן ח' סעיף 88) ,מגדירה מקום מוקף כ-"חדר, תא, מכל, בור, מעבר לאדים, צינור או חלל מוקף כיוצא באלה". במידה ונדרשת עבודה במקום מוקף בו עלולים להיווצר אדים מסוכנים היכולים להזיק לעובד, הפקודה קובעת כי יש לפעול לסלק את האדים המסוכנים ולא לעבוד בו עד שהוכח כי אין במקום המוקף אווירה מסוכנת. לאחר שננקטו האמצעים לסילוק ומניעת כניסת אדים מסוכנים למקום המוקף ניתן לעבוד בו כשהעובד הנכנס למקום מצויד במכשיר נשימה (מסנן או אספקת אוויר עצמאית). אם לא הוכח כי אין במקום אווירה מסוכנת, על האדם הנכנס למקום המוקף להיות חגור בחגורה שאליה מחובר חבל שקצהו מוחזק בידי אדם מחוץ למקום. בנוסף, הפקודה קובעת כי כאשר אין דרך נאותה לצאת מהמקום המוקף, יש להתקין פתח ("כוות-איש") גדול מספיק למעבר אדם.
סיכונים במקום מוקף.
הסיכונים במקום מוקף מתווספים לאלו הקיימים במקומות עבודה אחרים. להלן סיכונים המאפיינים את המקום המוקף:
אחד מאמצעי הזהירות הננקטים הוא נעילה ותיוג Lockout-tagout
דוגמאות למקומות מוקפים.
להלן דוגמאות למקומות שעשויים להיות מוגדרים כ'מקום מוקף' מתוקף הסיכונים שבעבודה בתחומם:
חלל מוקף
שמואל אגמון
שמואל אגמון (ביסטריצקי) (נולד ב-2 בפברואר 1922) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשנ"א (1991).
קורות חיים.
שמואל אגמון נולד בתל אביב בשנת 1922 לסופר נתן אגמון (ביסטריצקי) ולחיה לבית גוטמן, שעלו לארץ ישראל שנתיים קודם לכן. בגיל צעיר עבר עם משפחתו מנצרת הערבית לירושלים. אגמון למד בגימנסיה העברית ברחביה, והיה חבר בתנועת הנוער המחנות העולים ובתום לימודיו התיכוניים יצא עם גרעין של תנועתו להכשרה בקיבוץ נען.
בשנת 1940 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים אצל פרופ' מיכאל פקטה, פרופ' אברהם הלוי פרנקל, פרופ' בנימין אמירה ופרופ' יעקב לויצקי. הוא התגייס לצבא הבריטי בטרם סיים את לימודיו באוניברסיטה. בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בצבא תקופה של ארבע שנים בארץ ישראל, באירופה ובקפריסין.
לאחר שחרורו, סיים את לימודיו באוניברסיטה העברית ויצא לצרפת ללימודי המשך. בשנת 1947 נישא לסופרת גליה ירדני (1924–1968, בתו של ד"ר יעקב ירדני), והיא נלוותה אליו ללימודיו. בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סורבון בהנחיית שולם מנדלברוט. לימד באוניברסיטת רייס שבטקסס, ובשנת 1952 התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים, שם היה למרצה בכיר במחלקה למתמטיקה ובשנת 1959 התמנה כפרופסור מן המניין. בשנת 1964 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים.
על עבודתו המדעית זכה בפרס ויצמן, בפרס רוטשילד, בפרס ישראל במדעים מדויקים לשנת תשנ"א ובפרס א.מ.ת לשנת 2007. קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נאנט שבצרפת.
אקרובט רידר
ביתניה עילית
ביתניה עילית היא אתר בגליל התחתון, בו נערך ניסיון ההתיישבות הראשון של תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל. האתר, בצומת אלומות ליד קיבוץ אלומות, מערבית לכנרת, הוקם מעל החווה החקלאית ביתניה, ומכאן שמו. במקום אתר הנצחה.
היסטוריה.
בא' באלול תר"פ (15 באוגוסט 1920) התיישבה על הרכס מעל חוות ביתניה, מצפון לח'רבת אל-מנסורה (מנסורין), קבוצה של בוגרי תנועת השומר הצעיר מאנשי העלייה השלישית, ששהתה לפני כן במושבה בית-גן הסמוכה (כיום חלק מיבנאל). קבוצת הפועלים בבית-גן מנתה למעלה מ-40 איש, אולם לקראת הקמת המחנה נערך תהליך לבחירת קבוצת חברים מצומצמת מתוכם, ובסופו עלו להתיישב 27 איש בלבד, מהם רק ארבע נשים. בין מקימי הקבוצה בלטו דוד הורוביץ, הצייר אריה אלואיל ומאיר יערי, שהצטרף לחבורה ערב העלייה לקרקע. המחנה, שניתן לו השם "ביתניה עילית", כלל צריף אחד וכמה אוהלים, ולא אחת ישנו חברי הקבוצה תחת כיפת השמיים.
אנשי הקבוצה עבדו בסלילת כבישים באזור טבריה ובחפירת בורות למטעי עצים. בתקופה זו החלה להתפרסם תוכניתו של פנחס רוטנברג להקמת מפעל החשמל בנהריים, ומאיר יערי הציע כי ביתניה עילית תהיה יישוב ראשון ברשת של יישובים שיתופיים בעמק הירדן שיעסקו בהקמת המפעל ובהפעלתו. אולם הקמת מפעל החשמל התעכבה, וכשנה לאחר התיישבותם במקום, משהסתיימו העבודות בכבישים באזור, פוטרו חברי הקבוצה מעבודתם ונאלצו להתפזר. בפסח תרפ"א (אפריל 1921) הם עזבו את המקום, ורובם עברו למחנה גדוד שומריה שעסק בסלילת כביש חיפה-ג'דה (היום רמת ישי). חלקם היו בין מייסדי קיבוץ בית אלפא, הקיבוץ הראשון של השומר הצעיר.
אנשי ביתניה עילית נודעו בפעילות האינטלקטואלית והחברתית שלהם. בלילות היו מתכנסים לשירה ולרקודים בסגנון חסידי, לקריאת ספרים ולשיחות ממושכות. הדיונים נסבו על נושאים מהספרות וההגות האירופית בת התקופה, בהם כתבי דוסטויבסקי, ניטשה, פרויד, ויינינגר ובובר. חברי הקבוצה ביקשו להיות קהילה שתשמש מופת לחברה המגשימה את חזון התנועה, ולשם כך חתרו להיטהרות והתחדשות באמצעות עבודה, אהבה וחרות. בשונה מקבוצות אחרות, דוגמת דגניה, התארגנה ביתניה עילית כחברה חופשית, ללא כללים ומוסדות. בשיחות הארוכות נוצרו מתחים בין השאיפה לחרות הפרט ושמירה על ייחודו, לבין הדרישה לשתף את הכלל בכל הסודות במעין וידוי. נוסף לכך היחס המספרי – 4 בחורות ומעל 20 בחורים – שגרם למתח מיני בין החברים. המתחים עוררו תסיסה ומשברים חברתיים, חלק מהחברים לא עמדו בלחץ ועזבו את הקבוצה ואחד אף התאבד.
לאחר צירוף הקבוצה לגדוד שומריה באביב 1921 הנציחו חבריה את חוויותיהם בקובץ "קהליתנו" שערך נתן ביסטריצקי ב-1922. מחזהו של יהושע סובול "ליל העשרים" מבוסס על האירועים, השיחות והווידויים שתוארו בקובץ זה, ודן באמצעותם בסוגיות הערכיות שעמדו בבסיס ההתיישבות החלוצית בארץ.
ההווי המיוחד, השיחות עד אור הבוקר וההתחבטויות האידאולוגיות יצרו לביתניה עילית דימוי אגדי, היו שכינו אותה "קן הנשרים", ורבים רואים בה גורם מעצב שהשפיע במידה רבה על אופיים של קיבוצי השומר הצעיר. בשנת 1964, שנת היובל של התנועה, נחנך במקום אתר הנצחה ובו מבנה דמוי אוהל ותצפית נוף רחבה לעבר עמק הירדן, הכנרת, הגלעד, רמת הגולן והחרמון. בתוך האהל חקוקים שמותיהם של 73 הקיבוצים של הקיבוץ הארצי שהיו קיימים בעת ההיא. את אתר ההנצחה והאוהל תכנן האדריכל יחיאל ערד.
חגיגות עשור לחידוש ההגשמה השומרית.
ב-26 בספטמבר 2010, חול המועד סוכות תשע"א, נפגשו חברי תנועת הבוגרים של השומר הצעיר לחגוג עשר שנים להתחדשות ההגשמה בתנועת השומר הצעיר. לקראת האירוע נעשה שיפוץ וניקוי יסודי לאתר על ידי חברי התנועה. בערב האירוע נחנך שלט חדש המתאר את סיפורה של ביתניה עילית, הועלה מופע על ידי בוגרי התנועה ולבסוף נערך מפקד אש בהשתתפות 800 שותפים לתנועת הבוגרים.
אלעזריה
Acrobat Reader
Adobe Reader
שמוליק נויפלד
שמוליק נויפלד (נולד ב-28 בנובמבר) הוא מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
תחילת דרכו.
נויפלד נולד בעכו להורים שורדי שואה מפולין וגדל כבן יחיד. בגיל שלוש ניגן שיר שלם באקורדיון ובגיל חמש למד חלילית בקונסרבטוריון שבעכו. בגיל 7 התקבל לתזמורת כלי הנשיפה בעכו בניצוחו של שמואל כהנא, שם ניגן עד גיל 19 בחליל צד ובפיקולו. כמו כן ניגן בתזמורת המקובצת הישראלית לנוער. נויפלד למד בתיכון בסמ"ת בחיפה אותו סיים עם תואר הנדסאי אלקטרוניקה, שירת בחיל הים. בכל אותה תקופה עיבד לתזמורת כלי הנשיפה בעכו והיה אחראי מוזיקלית למופעים שנערכו בעיר.
תקופת בית ספר רימון.
בשנת 1985 החל נויפלד ללמוד במחזור הראשון של בית ספר רימון לג'אז ולמוזיקה בת זמננו. את עבודת הגמר שלו הגיש עם תזמורת ביג בנד שמנתה 25 נגנים ושלוש זמרות, כשבלט בו ביצוע לשיר "נדודי שינה". בשיר התארח המוזיקאי שלמה גרוניך. תזמורת ה-Big Band הופיעה החל משנת 1988 במרתונים של בית ליסין ובלילות יפו, ניגנה קטעים מוזיקליים מקוריים שהולחנו ועובדו על ידי נויפלד וליוותה את גרוניך בחלק מיצירותיו.
במקביל ללימודיו ברימון למד במשך 8 שנים מוזיקה ותאוריה קלאסית אצל המוזיקאי המלחין מנחם ויזנברג. בשנת 1990 נסע ללימודים דרך בית הספר למוזיקה מנהטן אצל המלחין והמעבד בוב ברוקמאייר. בשנת 2000 חזר לבית הספר "רימון" כמרצה.
לחן, הפקה, ועיבוד מוזיקלי.
לאמנים ואלבומים.
בשנת 1994 יצא לאור הפסקול שהלחין, עיבד והפיק מוזיקלית למחזה "עלילות עקביה ונמרוד", שכלל מוזיקה מקורית מתוך ההצגה "עלילות עקביה" והבלט "נמרוד וכתונת הפסים".