קבוצת טמרינים היא פוליאנדרית, כל קבוצה כוללת נקבה שליטה אשר מזדווגת עם מספר זכרים. הלידה מתרחשת לאחר הריון שנמשך בין 140 ל-145 יום, שלאחריו נולדים תאומים לא זהים (לעיתים נדירות נולד גור בודד או שלישייה) במשקל 85 גרם. האבות ושאר החברים בקבוצה עוזרים בהעברת הגורים ממקום למקום, וזאת עד ל-7 שבועות מהלידה. בגיל זה הגורים מפסיקים לינוק ומתחילים לאכול מזון רך ועלים. בגיל 10 שבועות הגורים הופכים להיות עצמאיים לחלוטין. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 16–20 חודשים.
מין זה חי בשבי עד 17 שנה ובטבע כ-10 שנים.
תפוצתו של הטמרין במדינות אקרי שבמערב ברזיל, בצפון בוליביה ובדרום-מזרח פרו. הוא חי ביערות גשם טרופיים משניים בעיקר, אך גם ביערות ראשוניים, עד לגובה 300 מטר מעל לפני הים. על העצים, הטמרין נמצא בגובה של 15–30 מטר מפני הקרקע. הם חיים בלהקות של בין 3 ל-8 פרטים, ולעיתים נדירות אף 13 פרטים. שטח של קבוצת טמרין הוא 300–400 דונם.
טמרין זה, כמו שאר מיני הטמרין, אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים. בעונה הגשומה 97% מהמזון הטבעי שלו הוא פירות, ובעונה היבשה רוב המזון הטבעי הוא נקטר הניגר מהעץ.
לטמרין זה מספר טורפים אפשריים, בעיקר מיני נחשים, לטאות גדולות וחתולים קטנים.
הגר קדימה
הגר קדימה (נולדה ב-1957) היא מלחינה וציירת ישראלית, אשר זכתה במספר פרסים בינלאומיים, האישה הראשונה בישראל שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה.
הכשרתה המוזיקלית.
הגר קדימה סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון ע"ש רובין בחיפה, כתלמידת פסנתר של הגב' נעמי מירון. למדה הלחנה אצל הפרופ' אבל ארליך באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין, באוניברסיטת תל אביב, שם סיימה את התואר הראשון (בקומפוזיציה ובפילוסופיה) בהצטיינות. לאחר סיום לימודיה השתלמה ב"מרכז ללימודי קומפוזיציה" באספן, קולורדו, אצל המלחינים לוצ'אנו בריו, ארל בראון, ג'ייקוב דרוקמן, וברנרד ראנדס והשלימה את הדוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בהנחיית ד"ר אדוורד אפלבאום ופרופ' אמה-לו דימר.
הצלחה מקצועית.
ד"ר קדימה זכתה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 2003 והיא האישה הראשונה בישראל שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה מוזיקלית. בנוסף לכך זכתה בפרסים שונים בישראל ומחוצה לה. בין היתר ייצגה את ישראל בתחרות רוסטרום (הרדיו האירופאי) למלחינים, בפסטיבל "אספקטים - זלצבורג" (1990), בימי המוזיקה הבינלאומיים בורשה, (1992), במסגרת חילופי תרבות ישראל-אירלנד (1995), במיינץ, (2006), ברומא, (2006) ובערים רוסטוק ושוורין, (2008).
יצירותיה הקאמריות והתזמורתיות בוצעו באוסטריה, גרמניה, רומניה, פולין, איטליה, ארצות הברית וכמובן גם בארץ על ידי גופים מובילים כמו התזמורת הסימפונית ירושלים, פסטיבל ישראל, אנסמבל מוזיקה נובה, חג המוזיקה הישראלית, מקהלת המיולה ואחרים. יצירותיה יוצאות לאור על ידי המכון למוזיקה ישראלית והמרכז למוזיקה ישראלית, והיא מרצה בהמדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה מכללת לוינסקי לחינוך.
מאז 1998 הקדישה ד"ר קדימה רבות מזמנה להעצמת נשים מלחינות ולשיתוף פעולה בין מוזיקאים ערביים ויהודיים. בשנת 2000 היא הקימה את "פורום המלחינות בישראל", והייתה יושבת הראש הראשונה שלו עד 2004.
במאי 2008 זכתה יצירתה "שלום בארבעה צבעים" לשתי מקהלות, שמונה נגנים וזמרת מצו סופרן לתשואות ממושכות כאשר בוצעה בבכורה עולמית בגרמניה בקונצרטים חגיגיים לכבוד 60 שנה לישראל. בעקבות ביצוע זה, הוזמנה קדימה לכתוב גרסה תזמורתית של היצירה עבור התזמורת הסימפונית ירושלים. היצירה, שנקראת "שלום, גרסת המלחינה", בוצעה בספטמבר 2008 על ידי התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוח סטנלי ספרבר במסגרת חג המוזיקה הישראלית.
ערב שבת
ערב שבת (נכתב גם כראשי תיבות: ער"ש או ערש"ק, 'ערב שבת קודש') הוא כינוי בשיח הדתי־הלכתי ליום שישי. שם זה מבטא את ההכנות הנעשות בו לקראת יום השבת. בשיח הישראלי מכונה לעיתים ליל השבת (הזמן שלאחר שקיעת החמה של יום שישי) בשם 'ערב שבת', אך בפרסומים ומסמכים רשמיים של מוסדות ציבור, עדיין נהוג לקרוא לימי שישי "ערבי שבתות". בספר החוקים הישראלי נמנעו משימוש במושג זה של ערב שבת וחג, וכתבו במקומו: "יום לפני יום המנוחה כפי שנקבע".
בשיח הדתי שם זה מיוחד לתיאור יום שישי עד לזמן כניסת השבת. בספרות ההלכתית מכונה זמן כניסת השבת גם בשם 'חֲשֵׁכָה' (לדוגמה 'ערב שבת סמוך לחֲשֵׁכָה'). ערב יום טוב הוא הכינוי ליום הקודם ליום טוב, עד לזמן שקיעת החמה המציינת את תחילתו של יום טוב. ערב יום טוב דומה במאפיינים רבים לערב שבת.
בהלכה ישנם דינים מיוחדים לערב שבת (ולערב יום טוב), שעיקרם הכנות לשבת.
במקרא.
ציווי על הכנות מיום שישי ליום שבת מוזכר בפרשת המן, בה נאמר לבני ישראל לאסוף מן ביום שישי גם לצורך שבת, בו לא ירד המן:
מפסוק זה המדבר על איסוף המן במדבר סיני נלמד ציווי כללי יותר, לעשות הכנות כלליות לשבת ביום שישי:
הכנות לשבת.
ערב שבת מאופיין בהכנות לקראת שבת, בעיקר במלאכות שאסורות בשבת, לדוגמה קניה, הכנה ובישול של המזון לסעודות שבת, ניקיון הבית, רחיצה, החלפת בגדים לקראת השבת והכנת תאורה לליל שבת. בהלכה מובאת השוואה לפיה ההכנות לשבת צריכות להיות כמו ההכנות הנעשות לקראת אדם חשוב. אחת מתקנות עזרא היא כיבוס הבגדים ביום חמישי, וזאת לכבוד שבת.
בקשר להכנות לשבת, נאמר בתלמוד:
על כל אדם ישנה מצווה (או אף חובה) ליטול חלק בהכנות לקראת שבת:
יש שראו בעמל ההכנות לשבת פעולה מזככת:
בישול לשבת.
ישנו מנהג לטעום מעט מהמזון המוכן לשבת בערב שבת, על מנת לבחון שהמזון אכן מוכן, דבר המכונה 'טועמיה חיים זכו' (בהשאלה מביטוי מתפילת מוסף של שבת).
על מנת לשמור על חום המזון המבושל, מניחים את הכלים ובהם המזון על גבי מקור חום קודם לכניסת השבת, פעולה המכונה השהיה (הנחה ישירה של מזון על גבי מקור חום בשבת עצמה אסורה). כיום מקובל להשאיר את המזון על גבי פלטת שבת, שהיא מכשיר חשמלי בעל גוף חימום עם עוצמת חום בלתי ניתנת לשינוי. הלכה זו אינה רלוונטית לערב יום טוב, היות שהבישול מותר ביום טוב.
רחיצה לקראת שבת.
בגמרא מובאות שתי דעות לגבי חיוב הרחצה לקראת שבת:
על פי גמרא זו נכתב בשולחן ערוך:
בנוסף לרחיצת הגוף, יש הנוהגים לטבול במקווה לקראת שבת.
איסורים במהלך היום.
הילוך ונסיעה בערב שבת.
בגמרא מובאת ברייתא לפיה אין ללכת בערב שבת מרחק גדול מ־12 קילומטרים:
איסור זה מוסבר בצורך לקבוע זמן מספיק להכנות לשבת, ובחשש שלא יוכן די מזון אם יגיע אדם למקום בזמן סמוך מדי לכניסת שבת (או אף שיכינו מזון לצורכו תוך חילול שבת):
איסור זה בטל במקרה ובו הודיע אדם על בואו, כך שיוכן עבורו מזון לשבת, וכן פוחת במקרה ובו אדם אינו הולך ברגליו אלא נוסע, כך שזמן הנסיעה לפי מרחק קצר יותר. עם זאת ישנה אזהרה לכוון את הנסיעה כך שאדם יגיע למחוז חפצו זמן רב קודם לכניסת שבת, ולא יסתכן בחילול שבת במקרה של איחור או עיכוב.
קביעת סעודה בערב שבת.
ישנו איסור לקבוע סעודה (שאינה נהוגה כל השבוע) בערב שבת. דבר זה הוא משום כבוד שבת. עם זאת הותרה קביעת סעודות מצווה שזמנן ביום ו', כגון סעודת פורים (כשחל ביום ו') סעודת ברית מילה, פדיון הבן ונישואים.
מותר לקבוע סעודות שרגילות גם ביום חול בערב שבת, וכן מותר לאכול ולשתות (ללא קביעת סעודה) עד כניסת השבת (לאחר כניסת שבת חל איסור לאכול קודם לקידוש), אולם ישנה מצווה להימנע מאכילה יתירה כ־3 שעות קודם לשבת, על מנת שאדם ייכנס לשבת כשהוא רעב ומתאווה לאכול, ולא כשהוא שבע, וזאת מכבוד שבת. היו שנהגו להתענות בערב שבת, מסיבה זו של כניסה לשבת בהרגשת רעב קל.
מלאכה אחר הצהרים של ערב שבת.
בברייתא המובאת בגמרא נאמר:
על יסוד ברייתא זו נאמר בהלכה כי אין לעשות מלאכה בערבי שבתות, החל משעת המנחה ומעלה, כאשר המובן המקובל לשעת ה'מנחה' היא מנחה קטנה, כ-3 שעות קודם לשקיעת החמה של יום שישי.
עם זאת לא נאסר מסחר בזמן זה או ישיבה בחנות, וכן מלאכה בדרך ארעי או מלאכה לצורך שבת (כמו תפירת בגד המיועד לשבת), בתנאי שאינה בשכר. כן לא נאסרה מלאכה לעני הנצרך לכסף לצורך הוצאות שבת, וכן תספורת, אפילו בשכר.
יציאה עם משא סמוך לכניסת שבת.
במשנה נאמר:
סיבת גזרה זו היא בחשש שאדם יצא קודם לשבת לרשות הרבים, ישכח כי הוא נושא משא, וימשיך לשאת משא גם בשבת, דבר האסור מכח מלאכת הוצאה מרשות לרשות במקום בו אין עירוב. גזרה זו אינה רק לבעלי אומנות, אלא לכל אדם. עם זאת לא נאסרה יציאה עם משא באופן שלו היה נעשה בשבת היה נחשב רק לאיסור דרבנן, כגון מחט התחובה בבגד, או עם תפילין, כלפיהם יש חובה שלא להסיח מהם את הדעת בעת לבישתם, ועל כן מניחים שהאדם לא ישכח שהוא לבוש בהם בשבת.
בנוסף ישנה מצווה על האדם לבדוק את בגדיו קודם השבת ולוודא שאין בהם חפצים, על מנת שלא לעבור בשוגג על איסור הוצאה מרשות לרשות:
כיום במרבית היישובים בישראל ישנו עירוב, ועל כן פוחת החשש שאדם יעבור בשוגג על מלאכת הוצאה מרשות לרשות, אך עדיין נשאר חשש קל יותר שבבגדים יהיו חפצי מוקצה.
תפילת מנחה של ערב שבת.
בערב שבת מתפללים תפילת מנחה רגילה של חול, למעט תחנון שאינו נאמר משום כבוד השבת. בשל ההכנות לשבת יש המתפללים תפילת מנחה גדולה בערב שבת. לאחר תפילת מנחה אומרים קבלת שבת, המציינת את כניסת השבת. כאשר תפילת מנחה סמוכה לקבלת שבת, יש המוסיפים לפני מנחה את פרק ק"ז בתהלים ('יודו לה' חסדו'), בעיקר בקרב החסידים.
הפעלת כלים לפני שבת.