טייסת 135, המכונה גם "טייסת מלכי האוויר", הייתה טייסת תובלה קלה בחיל האוויר הישראלי, שפעלה בין השנים 1974-2018. מתפקידי הטייסת: תובלת מפקדים וקצינים, לוחמה אלקטרונית ואיסוף מודיעין.
עד סגירתה הפעילה הטייסת במקביל שלושה סוגי מטוסים:
חלק ממטוסי הטייסת היה צבוע בצבעי הסוואה אפורים הדומים למטוסי הבז וחלק בסכימות צבע אזרחיות.
הטייסת הוקמה בבסיס שדה דב הממוקם בצפון העיר תל אביב-יפו בשנת 1974, לאחר פיצולה מתוך טייסת 100 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים. הטייסת נסגרה והתאחדה ביחד עם טייסת 100 בינואר 2019, לקראת סגירת בסיס שדה דב והמעבר לבסיס חצור.
היסטוריה.
הטייסת הוקמה ב-1 במאי 1974, ונקראה "טייסת התובלה הקלה". מאז היא בצעה משימות רבות, בהן תובלת מפקדים וקצינים בישראל ומחוצה לה, משימות ממסר, לוחמה אלקטרונית ואיסוף מודיעין, כמו גם משימות הדרכה רבות, בהן הטסת נווטים במהלך קורס הטיס בבית הספר לטיסה והכשרת טייסים מכל החיל על 3 סוגי מטוסיה.
הקמתה נעשתה בתהליך זריז, וללא מכשולים ביורוקרטיים רבים, כחלק מהפקת הלקחים לאחר מלחמת יום הכיפורים. מפקד חיל האוויר באותה התקופה, האלוף בני פלד, החליט כי החיל זקוק לטייסת שתוכל לבצע משימות תובלה בכל התנאים. בנוסף, גדל הסד"כ בטייסת הגמל המעופף (טייסת 100), והוחלט לפצלה, ולייעד לטייסת מלכי האוויר את משימות התובלה והסיור. מטוסי העגור והדרור נותרו בטייסת הגמל המעופף, ואילו מטוסי הססנה והאיילנדר עברו לטייסת "התובלה הקלה". כחצי שנה לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים נשלחו זוג טייסים לארצות הברית ועברו הסבה על מטוס הזמיר (80-B קווין אייר).
במהלך מבצע ליטני, בשנת 1978, ביצעה הטייסת 88 גיחות סיור ו-35 גיחות תובלה. בימי המשא ומתן לשלום עם מצרים, ביצעה הטייסת טיסות תובלה לחברי צוות המשא ומתן במטוסי זמיר לקהיר ולאלכסנדריה. החל ב-30 ביולי 1982 הוגדרו משימותיה של הטייסת מחדש בעקבות הכוונה לרכוש מטוסי ביצ'קראפט RC-12D "גארדרייל" למשימות מודיעין. המטוסים החדשים נקלטו בטייסת בנובמבר 1984 וזכו לכינוי העברי "קוקיה". משנת 1985 מבצעת הטייסת משימות אלו באמצעות הקוקיה, מה שמוסיף לפעילותה מימד מבצעי ברור. לאורך השנים קלטה הטייסת מטוסים חדשים רבים; בשנת 1995 הוחלפה הצסנה במטוס הפשוש (TB-20 טרינדד), ובשנת 2002 הוחלף הזמיר במטוס הצופית. את הפשוש החליפה החופית בשנת 2004, והיא שימשה את הטייסת עד לסגירתה בשנת 2018.
לאורך שנות פעילותיה, עברה הטייסת סוגי מטוסים רבים ומגוונים, הפגינה הישגים מרשימים, כגון הטייסת שביצעה את מספר שעות הטיסה הגדול ביותר בחיל. בעוד שמרבית הטייסות עוסקות באימונים, טייסת מלכי האוויר מבצעת פעילות מבצעית לטובת ביטחון המדינה השוטף, בכל הגזרות.
בשנת 2004, פנתה הטייסת לקהל הרחב בבקשה להציע לה שם חדש, ובתוך מספר חודשים אמצה לעצמה את שמה הנוכחי "טייסת מלכי האוויר", שאכן ייצג אותה בצורה הולמת, הודות למטוסיה המיוצרים בחברת "קינג אייר" (שתרגומה בעברית הוא "מלך האוויר"), והודות להחזקתה בשיא שעות הטיסה במשך שנים רבות.
הגף הטכני של הטייסת, שהיה אחראי לתחזוקת המטוסים ולהכנתם לגיחות, היה משותף גם לטייסת 100 ("טייסת הגמל המעופף").
הטייסת נסגרה בדצמבר 2018 ואוחדה חזרה לתוך טייסת 100.
הכשרה והדרכה בטייסת.
תהליך ההכשרה היה בטייסת ארוך וממושך, שכן הוא כלל הסבה על שלושה מטוסים שונים. כל אנשי צוות האוויר שמסיימים את קורס הטיס במערך התובלה הגיעו לטייסת מלכי האוויר לקא"מ של מספר חודשים. במהלכו עברו קורס אנגלית לתעופה, וכן טסו על מטוס הצופית. בסוף הקא"מ, חולקו החניכים: חלקם נשארו בטייסת, וחלקם הוצבה בטייסת הגמל המעופף.
עם ההצבה בטייסת, החלו בהסמכה על קוקיה ולאחר מכן על חופית. לאחר סיום תהליך ההסמכה בטייסת, הטייסים הצעירים התפתחו לתפקידי מדריכים, או הוסבו למערך התובלה הכבדה (מטוסי הבואינג 707 ("ראם") ה-C-130 הרקולס ("קרנף") והגאלפסטרים V ("נחשון").
לאחר סגירת הטייסת, והאיחוד עם טייסת 100 בשנת 2019. הקא"מ הועבר גם כן לטייסת 100.
בר גיורא (יישוב)
זכריה (יישוב)
טייסת מלכי האוויר
שורש (יישוב)
עגור (יישוב)
אמציה (יישוב)
עצם ססמואידית
עצם ססמואידית (TA: Ossa sesamoideum) היא עצם השקועה בתוך גיד, ונוצרת ממנו בתהליך של הסתיידות. שמה הלטיני של העצם נגזר מהמילה "sesamum" שמשמעותה גרגר שומשום, וזאת לאור גודלן וצורתן של מרבית העצמות הססמואידיות. נוסף על העצמות הססמואידיות הנמצאות אצל מרבית האוכלוסייה ואלו המוגדרות כוריאנט אנטומי תקין, עצמות אלו עשויות גם להתפתח כתוצאה משחיקה או מלחץ במפרק.
תפקיד העצמות הללו הוא לשמש כמעין גלגלת באזורים מפרקיים, ובכך הן משפרות את יעילותם של השריר והגיד בהפעלת כוח. לדוגמה, עצם הפיקה, העצם הססמואידית הגדולה ביותר בגוף, משמשת כגלגלת בעת הפעלתו של השריר הארבע-ראשי שתכליתו ליישר את הברך. הפיקה מחוברת בחלקה העליון לגיד הארבע ראשי ובחלקה התחתון אל רצועת הפיקה אשר מחוברת אל עצם השוקה. כאשר השריר הארבע ראשי מתכווץ, עצם הפיקה פועלת כמנוף על נקודת משען בקצה התחתון של עצם הירך, וממירה את כיוון כוחו של השריר.
תהליך ההסתיידות של העצמות הססמואידיות מהווה אינדיקטור לשלב ההתבגרות והגדילה של הפרט, וקורה בנערות לפני נערים.
בבני אדם.
באופן תקין, אצל מרבית האוכלוסייה העצמות הססמואידיות נמצאות במפרקים שונים, כגון:
וריאנטים אנטומיים נפוצים.
קיימות עצמות ססמואידיות שאינן נמצאות אצל רוב האוכלוסייה, אך הן אינן פתולוגיות ומדובר בוריאנט אנטומי תקין:
חשיבות קלינית.
בעיה קלינית נפוצה המערבת את העצמות הססמואידיות היא ססמואידיטיס - דלקת של העצמות הססמואידיות בכף הרגל. דלקת זו מאופיינת בכאב בזמן דריכה על הרגל. הדלקת נפוצה יותר בקרב ספורטאים אשר עיקר פעילותם מרוכזת בכפות הרגליים, כדוגמת אצנים ורקדנים.
כמו כן, ייתכן כי יהיה שבר באחת העצמות הססמואידיות. שבר כזה הוא בדרך כלל קשה לאבחון משום שהוא עלול להראות כשתי עצמות נפרדות, במקום עצם אחת שבורה.
בנוסף לכך, בגלל אספקת דם נמוכה לעצמות הססמואידיות, עלול להיגרם נמק בעצם שיוביל למות הרקמה.
השריר כופף הבוהן הקצר
השריר כופף הבוהן הקצר (TA: Musculus flexor hallucis brevis) נמצא בכל כף רגל, בשכבה השלישית של שרירי כף הרגל. כופף הבוהן הקצר מכופף את בוהן הרגל במפרק בין עצם המסרק הראשונה לגליל המקורב של הבוהן. חלקו המרוחק של השריר מחולק לשני ראשים ובגידו של כל אחד מהם עצם ססמואידית. העצמות הזעירות מגינות מעומס משקל הגוף על גידי כופף הבוהן הקצר ועל גיד השריר כופף הבוהן הארוך העובר ביניהן.
תיאור.
תחילתו של השריר כופף הבוהן הקצר בפן הכפי של עצם הקוביה ושל עצם הטריז השלישית (מעצמות שורש הרגל).
חלקו המרוחק של השריר מפוצל לשני ראשים הנאחזים בשני צידי בסיס הגליל המקורב של הבוהן.
עצבוב.
השריר כופף הבוהן הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב כף הרגל התיכון (Nervus plantaris medialis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis).
מאנה סיגבאן
קארל מאנה גאורג סיגבאן (בשוודית: Karl Manne Georg Siegbahn) (3 בדצמבר 1886 – 26 בספטמבר 1978) היה פיזיקאי שוודי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1924 על גילוייו ומחקריו בתחום ספקטרוסקופיית קרני רנטגן. הטכנולוגיה והציוד שפיתח בתחום שיפרו משמעותית את הדיוק בהבחנה בין אורכי גל של קרני רנטגן הנפלטות מאטומים שונים. השיפור הוביל לגילויים חדשים על אופי הקרניים, וכן לידע חדש בחקר מבנה האטום, במיוחד בהקשר של מדידת רמות אנרגיה אטומיות והבנת מבנה קליפות האלקטרונים.
קורות חייו.
סיגבאן נולד בעיר ארברו (Örebro) בשוודיה. אביו עבד במנהל הרכבות השוודי, ולאחר שפרש עברה המשפחה לעיר לונד (Lund). ב-1906, לאחר שירות חובה צבאי קצר, החל סיגבאן ללמוד באוניברסיטת לונד, בה קיבל תואר דוקטור ב-1911. נושא התזה שלו היה "מדידות שדה מגנטי" (בגרמנית: "Magnetische Feldmessungen"). במהלך לימודיו עבד כעוזר לפרופסור יוהאן רידברג במכון לפיזיקה של האוניברסיטה, וכן עשה חלק מלימודיו באוניברסיטאות גטינגן ומינכן. לאחר שסיים את לימודיו השלים מספר קורסים בפריז ובברלין. ב-1915 מונה סיגבאן למרצה באוניברסיטת לונד, ולאחר מותו של רידברג ב-1920 מונה לתפקיד ראש המחלקה. ב-1923 עבר לכהן באותו תפקיד באוניברסיטת אופסלה.
במחקריו המוקדמים (בשנים 1908–1912) עסק במגנטיות ובחשמל. לאחר מכן, ועד 1937, התמקדה עבודתו בספקטרוסקופיית קרני רנטגן. הוא פיתח שיטות חדשות ותכנן מכשירי מדידה שסייעו למטרה זו. בזכות השיפורים שהכניס בשפופורות הרנטגן, ניתן היה להגדיל משמעותית את עוצמת הקרינה. כמו כן יצר סיגבאן ספקטרוסקופים חדשים ששיפרו את דיוק מדידותיו. בכך הוא פתח דרך לגילויים חדשים בתחום.