בשנים שלאחר שחרורו מהשירות הסדיר למד לפר בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית (עד לרמת מוסמך אוניברסיטה) והתמחה בהזנת בעלי חיים ובמיוחד בהזנת בקר לחלב. לאחר לימודיו עבד כמדריך הזנת בקר לחלב; תחילה בשרות ההדרכה והמקצוע במשרד החקלאות, במכון תערובות של משקי הדרום והנגב ולאחר מכן בחברות פרטיות.
נפטר בראש השנה ה'תשס"ג מדום לב.
הנצחה.
סיפור לחימתו במלחמת ששת הימים הונצח בסרט "כל ממזר מלך" של הבמאי אורי זוהר.
ב־2003 יזמה החברה בה עבד לפני מותו הקמת קרן מלגות על שמו וקיום יום עיון שנתי לזכרו.
בית הספר אחד העם
להיות או לא להיות (סרט, 1983)
"להיות או לא להיות" (באנגלית: To Be or Not to Be) הוא סרט קומדיה אשר בוים על ידי אלן ג'ונסון ועלה לאקרנים ב-16 בדצמבר 1983. זוהי הגרסה החדשה לסרטו של הבמאי ארנסט לוביטש בעל אותו השם משנת 1942. צ'ארלס דרנינג היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1983 על משחקו בסרט זה. שיר ידוע בעל אותו השם מהסרט הוא להיות או לא להיות, הידוע גם בשם "The Hitler Rap".
סורסו
סורסו (באיטלקית: Sorso; בסאסארית Sòssu) היא עיר בנפת סאסארי, באי סרדיניה שבאיטליה.
גאוגרפיה.
העיר שוכנת בקרבת מפרץ אסינרה, במרחק שלושה ק"מ מחוף ים חולי ובו חוף הרחצה Marina di Sorso. העיר עצמה שוכנת בגובה של 136 מטר מעל פני הים, ובה מכון לשנת 2008, כ-15,000 תושבים.
העיר שוכנת במרכז אזור חקלאי פורה, שבו הגידולים החקלאיים החשובים הם זיתים וגפן. המבנה הגאולוגי באזור מצויה העיר כולל משקעים עתיקים של אבן גיר עשירים במאובנים.
באזור בו שוכנת העיר שרידים לתרבות הנוראגית. שרידים ארכאולוגיים מאוחרים יותר כוללים את מצודת סנטה פיליטיקה, שהקימה קרתגו. בימי הביניים החליפה העיר ידיים פעמים רבות, כיתר סרדיניה. ב-1436 תפס את השלטון גונאריו גמבלה, שסמל משפחתו הוא גם סמל העיר הנוכחי.
בדומה לתושבי פורטו טורס הסמוכה, דוברים תושבי העיר ניב מיוחד, turritano, שבין מאפייניו הייחודיים היעדרה של הטיה ללשון נקבה ברבים. רק במהלך המאה ה-20 הגיעה ההשפעה האיטלקית לאזור.
בין האתרים הבולטים בעיר רובע ביקוקה (Quartiere della Bicocca) בעל הסגנון האופייני לימי הביניים, כנסייה שנבנתה ב-1836 ומזרקת ביללרה (Fontana della Billellera)
מינרל (תזונה)
בתזונה, מינרלים הם קבוצה של יסודות, רובם מתכות, להם יצורים חיים נזקקים לשם פעולתם התקינה. חלק מהמינרלים מופיעים בכל היצורים החיים, ובלעדיהם אין החיים יכולים להתקיים: זרחן, סידן ונחושת, למשל; אחרים מופיעים בחלק מהיצורים בלבד: ניקל, סלניום וצורן, למשל. המינרלים נצרכים על ידי היצורים כחלק מהמזון, ולא בצורה הגבישית שהוזכרה לעיל, (למעט מקרים נדירים, כמו מלח בישול, למשל, הנצרך גם בצורתו הגבישית).
קיימות ארבע קבוצות של מינרלים הדרושים לייצורים חיים, לפי מידת חשיבותם:
ההגדרה למיקרומינרלים ומאקרומינרלים מתייחסת בעיקר לאדם וליונקים מפותחים אחרים, ואף כי ייתכן שתהיה תקפה גם ליצורים אחרים, הרי שייתכן שהדרישות המינרליות של חיידקים, צמחים, פטריות ויצורים רבים אחרים שונות למדי.
הטבלה שלהלן מרכזת את שלוש קבוצות המינרלים האחרונות. עמודת ה"מקורות" מתייחסת בעיקר לאדם; יצורים אחרים מסוגלים לצרוך מינרלים ממקורות שונים.
גבעת תום ותומר
גבעת תום ותומר היא גן בוטני לצמחי ארץ ישראל ואתר הנצחה ל-73 נספי אסון המסוקים. הגבעה ממוקמת במישור החוף הדרומי בשטח המועצה האזורית יואב, צפונית-מערבית לקיבוץ נגבה. הגבעה מהווה חלק מהמוזיאון הפתוח בנגבה.
ההיסטוריה של הגבעה.
בתקופת תש"ח גבעה סמוכה למקום נקראה "גבעה 105" על שום גובהה ושימשה כמשלט במהלך מלחמת העצמאות. לאחר קום המדינה שימש כמחצבה לסלעים וכורכר, את שרידיה ניתן לראות עד היום מן התצפית המערבית. במהלך שנות ה-80, הגה חבר קיבוץ נגבה יואב קידר יוזמה להקים באתר השומם גן בוטני לצמחי ארץ ישראל, ואף התחיל בעבודות להקמתו. בשנת 1997, לאחר אסון המסוקים החליט קידר להקים במקום אתר הנצחה לבנו מנגבה וחברו הקרוב מנוה שלום, שנהרגו באסון. בשל היעדרות אתר הנצחה רשמי באותו הזמן, הצטרפו הורים שכולים נוספים ליוזמה של קידר והוחלט להנציח במקום את כל 73 הנופלים. שם האתר נקבע לגבעת תום ותומר על שם שני החברים.
התחנות באתר.
ברחבת הכניסה מוצבים שני סלעים גדולים המייצגים את תום ותומר. מן התצפית המזרחית ניתן לראות את רכסי ירושלים, חברון והרי יהודה, ומן המערבית את הערים אשדוד, אשקלון ואת הים התיכון. במתחם הגן נמצאים מספר אזורי התכנסות והסבה מוצלים בהם מתקיימים מדי פעם אירועי שירה בציבור וכינוסים תרבותיים. לאורך שבילי הגן מוצבים מספר סלעים בהם מונצחים שמות כל הנספים באסון על פי יחידותיהם הצבאיות וכן ציטוטים מהתנ"ך. כמו כן, ניתן למצוא באתר חומר עיון על אסון המסוקים, ומושמעת לאורך השבילים מוזיקה ישראלית שקטה הבוקעת מבין הסלעים. התחנה הבולטת באתר הוא עמוד מתח עליון פעיל בגובה של כ-64 מטרים הצבוע ברקע כחול עם ציורים של 73 יונים לבנות כמספר הנספים. בבסיס העמוד מצוטט קטע משיר של נתן יונתן: "ארץ שנתנו לה אוהביה כל אשר יכלו לתת". העמוד נתרם על ידי חברת החשמל, עוצב על ידי רפי פלד, מנכ"לה דאז ונצבע על ידי עובדי החברה. העמוד נראה בבירור מכבישי האזור והפך לסימן ההיכר של הגבעה.
הגן הבוטני.
באתר גן בוטני עשיר לצמחי ארץ ישראל, חלקם נמצאו בגבעה באופן טבעי כגון הרותם, הלוטם והשיטה, וחלקם נשתלו מאוחר יותר כגון האלה והתאנה. ליד הצמחייה מוצבים שלטי מידע בוטני. האתר מתוחזק באופן שוטף ומדי פעם נשתלים בו צמחים חדשים.
תחזוקת האתר.
האתר מתוחזק על ידי משפחת קידר, חבר קיבוץ נגבה אמציה שניידר, בסיוע המועצה האזורית יואב ובהתנדבות המכינה הקדם צבאית נחשון הממוקמת בגלאון, קרן קיימת לישראל וחברת החשמל. כמו כן הוקמה עמותה האוספת תרומות למען תחזוקת המקום.
אזכורים בטלוויזיה.
בשנות ה-90 צולמה תוכנית ששודרה בערוץ הילדים בימי זיכרון, בה סופר סיפור האסון מפי בת משפחה של תומר, ובן משפחה של תום, ועוד מספר סיפורים של נופלים, שמסופרים כולם בגבעה.
יוסטון דינמו
יוסטון דינמו (באנגלית: Houston Dynamo FC) היא קבוצת גביע ה-MLS מקצוענית מיוסטון שבטקסס, ארצות הברית.
הקבוצה שהוקמה בשנת 2005 משחק בליגה האמריקאית, ה-MLS.
מגרשה הביתי הראשון של יוסטון היה אצטדיון רוברטסטון שהיה מסוגל להכיל 32,000 צופים והיה ממוקם בקמפוס של אוניברסיטת יוסטון, בו שיחקו משנת היווסדותם.
הבעלים של יוסטון דינמו ארגן חוזה שכירות למשך שלוש שנים שנחתם על מנת שהקבוצה תשחק באצטדיון זה, בזמן שהתוכניות לאצטדיון שמיועד לכדורגל בלבד מגיעות לשלבים הסופיים. האצטדיון החדש נפתח ב-2012 והחליטו לקרוא לו אצטדיון BBVA קומפאס המארח גם את יוסטון דאש בליגת הכדורגל לנשים, קבוצת הפוטבול טקסס סאותרן טייגרס, ה-USA איגלס וב-2013, גם את המשחקים של עונת הרוגבי העולמית בשביעיות לנשים.
בעיטת מספרת
יחסי ישראל–מיאנמר
מדינת ישראל מקיימת קשרים דיפלומטיים עם ממשלת מיאנמר, ויש לה שגרירות ביאנגון. שגרירות מיאנמר בישראל נמצאת בתל אביב והיא אחת משגרירויותיה הגדולות בעולם. הקשרים כוללים סחר בידע והכשרת פקידי ממשל ממיאנמר בישראל. על-פי פרסומי עיתונים שונים בעולם, הקשרים כוללים גם סחר בנשק. בורמה (שמה הקודם של מיאנמר) הייתה אחת המדינות הבודדות באסיה שכוננו יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל הצעירה, וביקורו של ראש ממשלתה או נו בישראל בשנת 1955 היה הביקור הרשמי הראשון של ראש מדינה זרה בישראל.
לפי מכון סטוקהולם למחקרי שלום סך כל העסקאות בין המדינות עד 2018, הגיע לכ-112 מיליון דולר.
שנות ה-50 וה-60.
קשרים הדוקים היו קיימים בין שתי המדינות כבר בשנות ה-50. או נו, ראש הממשלה הראשון של בורמה לאחר שזכתה לעצמאותה, גילה יחס אוהד למדינת ישראל וכונן עמה יחסים דיפלומטיים. יחסים אלו היו רבי חשיבות, משום שרוב מדינות אסיה לא הכירו במדינת ישראל ולא קײמו עמה יחסים דיפלומטיים. בורמה וישראל חלקו מספר מאפיינים דומים - שתיהן אומות בעלות מורשת עתיקה שזכו לעצמאות מבריטניה ב-1948 ובשתיהן התקיים משטר סוציאל-דמוקרטי בראשות דמות כריזמטית (או נו בבורמה, דוד בן-גוריון בישראל), בשתי המדינות נמצאו אזורים צחיחים שנזקקו לפיתוח ובשתיהן התקיים מצב מתוח בגבולותיהן עם שכנותיהן החזקות (מדינות ערב בישראל, סין והודו בבורמה). או נו ראה בישראל בכלל ובקיבוצים והמושבים בפרט מודל סוציאליסטי שניתן למימוש גם בארצו. קברניטי המדיניות הישראלים, שר החוץ (ולימים ראש ממשלת ישראל) משה שרת ובן-גוריון חפצו להוציא את המדינה הצעירה מן הבידוד הדיפלומטי שנכפה עליה עקב החרם הערבי והחלטותיה האנטי-ישראליות של ועידת באנדונג של המדינות הבלתי-מזדהות ולמצוא מדינות ידידות ברחבי העולם, בפרט חיפשו "שער לאסיה". בין בן-גוריון ואו נו נקשרו גם יחסי ידידות אישיים על רקע התעניינותו של בן-גוריון בבודהיזם.
ב-1952 הגיעה לישראל משלחת מטעם המפלגה הסוציאליסטית הבורמית ובנובמבר 1953 נפתחה צירות ישראל בבורמה בראשותו של דוד הכהן, שהיה לשגריר ישראל הראשון במדינה וכיהן בתפקיד עד 1955. בשנים 1960–1963 כיהן בתפקיד אלישיב בן חורין.