ב-1990, לאחר פלישתה של עיראק לכווית, הצטרפה איטליה לכוחות הקואליציה ובפעם הראשונה ב-45 שנים השתתפו טייסים איטלקים בפעילות קרבית. עקב הצורך להחליף את מטוסי ה-F-104, השתתפה איטליה עם גרמניה, צרפת, ספרד ובריטניה בפיתוחו של מטוס ה-יורופייטר טייפון. מאחר שנותרו עוד מספר שנים להכנסתו לשירות של הטייפון, חכרה איטליה מבריטניה ב-1994 24 מטוסי פנאוויה-טורנדו (Panavia Tornado) לתקופה של 10 שנים. מטוסי הטורנדו שימשו כמטוסי יירוט כגיבוי ולאחר מכן כהחלפה למטוסי ה-F-104 המיושנים. מטוס ה-F-104 האחרון יצא מהשירות ב-2004.
חיל האוויר האיטלקי השתתף בעימותים בסומליה ובמוזמביק וכן בחצי האי הבלקני, כמו במלחמות יוגוסלביה כחלק מכוחות נאט"ו. אלה האחרונות התנהלו במרחק כמה דקות טיסה משטחה של איטליה ועקב כך ראו מפקדי החיל צורך לשפר את יכולות ההגנה של החיל.
על פי התוכנית היו אמורים מטוסי הטייפון להיכנס לשירות בראשית שנת 2000, אך חל עיכוב בלוח הזמנים. מכאן החיל היה זקוק לתגבור ולאחר מכן לתחליף למטוסי הטורנדו שנחכרו מבריטניה. חוזה חכירה זה עמד להסתיים ב-2004 וממשלת איטליה לא הייתה מעוניינת לעמוד בעלות הגבוהה של הארכתו. בשל כך החליטה הממשלה לפנות לארצות הברית וחכרה ממנה 34 מטוסי F-16 פייטינג פלקון בחוזה לשנים רבות. המטוס האחרון ממטוסים אלה הוחזר לארצות הברית ב-2012, בעקבות רכישת כמות מספקת של מטוסי טייפון במשך שנים אחדות. מטוסי הטייפון יהוו את מטוסי הקו הראשון של החיל במקומם של מטוסי ה-F-104, הטורנדו וה-F-16.
יכולותיו של חיל האוויר בהובלה אווירית השתפרו עם רכישתם של 22 מטוסי הC-130J סופר הרקולס ושל 12 מטוסי Alenia C-27J Spartan, שהחליפו את מטוסי ה-G.222. ב-2003 הרחיב חיל האוויר האיטלקי את יכולות לוחמת היבשה שלו על ידי הקמתן של יחידות מיוחדות קטנות. במסגרת זו הוקמה "כנף 17 למבצעים מיוחדים" (17º Stormo Incursori) שידועה גם כקבוצת הפשיטה של חיל האוויר (RIAM). ייעודה העיקרי של יחידה זו הוא לבצע משימות פשיטה על בסיסי אוויר, להקים מרכזי שליטה אוויריים קדמיים ולבצע פעולות חילוץ והצלה.
צי כלי הטיס.
נכון ל-2013 מפעיל החיל 470 כלי טיס מאוישים ו-6 כלי טיס בלתי מאוישים.
מבנה החיל.
המטה הכללי של חיל האוויר האיטלקי (Stato Maggiore Aeronautica Militare) – רומא
שיקום מאובדן
שיקום מאובדן, או התאבלות, הוא תהליך שאנשים השרויים באבל עוברים כדי לשוב לחיות את חייהם הרגילים. מקובל לראות באבל תגובה טבעית לאובדן של אדם קרוב ואהוב, אובדן בריאות, קריירה, מעמד, תפקיד, גירושין, הפסד כספי ועוד. התגובה כוללת ביטויים שונים של עצב, דיכאון ומרכיבים רגשיים, חשיבתיים והתנהגותיים, התואמים את חוויית האבל ואת יחסי הגומלין שלו עם הנפטר בעודו חי. עוצמתן של התגובות פוחתת בדרך כלל באופן הדרגתי, ומביאות איתן קבלה רגשית וחשיבתית של עובדת האובדן.
האבל הוא תלוי תרבות ונתמך על ידי טקסים חברתיים שונים בתרבויות ודתות שונות.
תהליך שיקום מאבל.
לפי אליזבת קובלר-רוס תהליך השיקום מאבל כולל 5 שלבים. מקובל שהתהליך אורך כשנה. רגשות אלה יכולים להופיע אצל אנשים שונים בסדר שונה מהמתואר. אחרים יכולים לחוות רק חלק מהשלבים.
השלבים של עיבוד אבל הם:
אבל פתולוגי.
אבל פתולוגי מוגדר כתגובה לא מסתגלת לאובדן המאופיינת במעורבות יתר, או לחלופין בחסרון או בהימנעות מתמשכת ממגע מחשבתי ורגשי עם האובדן.
פתולוגיות הן חריגות מהתהליך, שעלולות לקרות בכל אחד מהשלבים:
במקרים של טראומה, האדם חיי את רגעי הטראומה שוב ושוב, מה שמונע ממנו להיכנס לאבל. לאדם בטראומה "ניתק" רצף הזמן, הוא "תקוע" ברגעי הטראומה, אותה אינו מסוגל להכיל ולעכל ולכן תהליך האבל אינו יכול להתחיל. גם אנשים שהדחיקו את הטראומה אינם יכולים להתאבל כי הכול מודחק.
באבל מושהה האדם האבל מתנהג כאילו דבר לא קרה, ממשיך הלאה ומתפקד בצורה תקינה כעבור זמן קצר ביותר.
אבל שאינו נגמר הוא אבל בו נותרים זמן ממושך גם בשלב ההכחשה, הכעס והדיכאון, וכתוצאה מכך מתקיים חוסר יכולת של האבל לחזור לחיים תקינים, או סירוב שלו לעשות כן.
טיפולים פסיכולוגים להקלת תחושות האבל.
טיפול נפשי שמיועד לשיקום מאבל מתמשך ופתולוגי, הוא תלוי תאוריה:
בוסקו-זדרוי
בוסקו-זדרוי (בפולנית: Busko-Zdrój) היא עיר ספא בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה שבפולין.
היסטוריה.
היישוב נוסד במאה ה-12, כשקבוצת רועים התיישבו באזור כנסייה ששכנה במקום עוד מ-1166. במאה ה-13 קיבל היישוב זכויות עיר. בתקופה זו קיבל המנזר המקומי מהמלך בולסלב החמישי רשות להשתמש במי המלח של המעיינות המקומיים. זהו האזכור הראשון במקורות ההיסטוריים של מעיינות המרפא ביישוב.
במאה ה-14 אישר המלך ולדיסלב השני יגיילו לבני העיר לקיים ירידים שנתיים. במאות ה-15 וה-16 שגשג בעיר המסחר בתוצרת לבוש.
במאה ה-17 נפגעה העיר קשות מ"המוות השחור". במאה ה-18 הוקם בעיר מפעל מלח. ב-1815, לאחר קונגרס וינה, צורפה העיר לפולין הקונגרסאית. ב-1820 פרצה שרפה גדולה בעיר, אך ב-1828 נפתח בעיר מרכז נופש ומרחצאות, ולאחר שנים ספורות נפתח בעיר בית הבראה.
בשנת 1869, אחרי המרד הפולני של 1863 ופירוק פולין הקונגרסאית על ידי האימפריה הרוסית, הופקעו מבוסקו-זדרוי זכויות העיר. אלה הושבו לעיר בשנת 1916.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את בוסקו-זדרוי. העיר שוחררה ב-13 בינואר 1945 על ידי יחידה אוקראינית של הצבא האדום.
יהודי בוסקו-זדרוי.
תולדות הקהילה.
יהודים החלו לשבת בעיר מהמחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. חלק מיהודי העיר התפרנסו מתעשיית הקיט המקומית, ואחד מהם, משה חיים רוזנברג, אף הקים בכפר סמוך מרחצאות פרטיים.
בין מלחמות העולם פעלו בעיר מפלגות ציוניות, ובהן המזרחי והציונים הכלליים, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן החלוץ והשומר הצעיר. בשנת 1930 הוקם בעיר בית כנסת חדש, וכן פעלו בה חסידויות שונות. בינואר 1934 נרצח בעיר סוחר יהודי קשיש בעקבות ויכוח על זכויות מסחר עם פולנים, ולאחר מכן, צמצמו הרשויות את זכויות המסחר של יהודי העיר.
לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בבוסקו-זדרוי כ-1,500 יהודים, מתוך כ-3,900 תושבים.
בשואה.
עם כניסת הגרמנים לעיר בספטמבר 1939 הפכוה למרכז שלטונם במחוז סטופניצה. תוך ימים אחדים הוחרמו חנויות היהודים, והחלו מעשי ביזה של רכוש יהודי, וכן מעשי התעללות ואונס. בהמשך, הוקם בעיר יודנרט, בראשות יוסף טופיול, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
באפריל 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הוכנסו עד נובמבר למעלה מ-1,700 יהודים, רבים מהם עובדי כפייה. יהודי הגטו צוו לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד. בתקופה זו תמך ארגון יס"ס ביהודי הגטו, וראש הארגון, מיכאל וייכרט, אף ביקר במקום.
באוקטובר 1942 כיתרו את הגטו גרמנים ואוקראינים, והצעידו את יושביו לעיירה פינצ'וב, וממנה לינדז'יוב, שם נערכה בהם סלקציה. קבוצת צעירים נשלחה למחנות עבודה, ויתר יהודי העיר שולחו ישירות למחנה ההשמדה טרבלינקה. במהלך האקציה רצחו הגרמנים את ראש היודנרט יוסף טופיול.
זופיה בוצ'קובסקה הצילה ילדה יהודיה מהעיירה ובכך קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם.
פורום המזרח התיכון
פורום המזרח התיכון (באנגלית: Middle East Forum; נוסד ב-1990) הוא מרכז חשיבה שמרני אמריקאי, שבסיסו בפילדלפיה. הוקם על ידי דניאל פייפס, המשמש עד היום (2022) כנשיאו. בין פעילויותיו העיקריות, הוצאתו לאור של הרבעון "Middle East Quarterly".
ייסוד הפורום.
הסופר וההיסטוריון היהודי אמריקאי דניאל פייפס הקים את "פורום המזרח התיכון" ב-1990. פייפס היה בשנים 1986 – 1993 מנהל המכון לחקר מדיניות חוץ – FPRI, שבפילדלפיה, פנסילבניה ועורך הרבעון אורביס, שמכון זה מוציא לאור. ב-1990 הוא הקים את ה"מידל איסט פורום" – MEF, כיחידה פנימית בלבד, בתוך ה-FPRI. הפורום הפך מהר מאוד לעצמאי וב-1994 ייסדו פייפס וה-MEF את הרבעון "מידל איסט קווארטרלי" ופייפס היה גם לעורכו הראשון.
פעילותו.
בראש הפורום עד היום (2014) עומד דניאל פייפס, המכהן כעת כנשיאו. לצידו מכהנת ועדה מבצעת, מעין דירקטוריון שבראשו סטיבן לוי וכן חבר נאמנים, ביניהם רוברט אברמס, לשעבר התובע הכללי של מדינת ניו יורק, ואחרים.
מטרתו המוצהרת של ה-MEF היא "להגדיר ולקדם את האינטרסים האמריקאים במזרח התיכון ולהגן על הערכים המערביים מפני האיומים המתרגשים עליהם מכיוון זה". האינטרסים האמריקאים במזרח בתיכון לפי ה-MEF הם, בין השאר, לחימה באסלאם הרדיקלי, קידום ההכרה הפלסטינית במדינת ישראל, הצרת צעדיה של איראן, עצירת התקדמותו של האסלאם בטורקיה, ועוד.
פורום המזרח התיכון פועל לקידום מטרות אלה, בשלוש דרכים עיקריות:
Middle East Forum
מידל איסט פורום
ארכיון בואזקיי
ארכיון בואזקיי (Boğazköy) הוא אוסף טקסטים שנתגלו במקום מושבת בירתה של האימפריה החתית, חתושש (כעת בואזקיי בטורקיה). בחפירות נמצאו כ-14 אלף קלפים בכתבי יתדות מן האלף השני לפנה"ס. זהו אחד הארכיונים הראשונים שנתגלה ויש בו את המידע המפורט ביותר עבור האימפריה ותושביה.
הארכיון נתגלה על ידי הוגו וינקלר שקיבל מימון מהמוסד הגרמני לארכאולוגיה של המזרח לחפירותיו ב-1906 ודבר גילויו פורסם שנה לאחר מכן. עד אז המקור הגדול ביותר לחקר חתים היו מכתבי אל-עמארנה שנתגלו ב-1891 וכללו בין השאר התכתבויות שליטי החאתים.
שפות הארכיון.
הטקסטים שבכתבי היתדות נכתבו בשמונה שפות:
תוכן הארכיון.