הגרסה הימית, הסי הוריקן, נכנסה לראשונה לשירות באמצע 1941. גרסה זו הייתה הסבה של הוריקן סימן I, בוצעה על ידי חברת General Aircraft Limited וכללה התאמות מיוחדות לכ-50 מטוסים. המטוסים המוסבים פעלו מעל גבי אוניות מעוט אזרחיות (CAM), אוניות סוחר עליהן הותקן מעוט שהונע באמצעות רקטה שכונתה "הוריקאט" ("Hurricat"). לשיטה זו היה חיסרון, כי לספינה לא הייתה היכולת לקלוט את המטוס בחזרה לאחר שסיים את משימתו, כך שאם פעל בלב ים היה הטייס נאלץ לנטוש או לנחות במים ולהאסף על ידי ספינה קרובה. גם בנטישת המטוס הייתה סכנה: לטייס היה סיכוי סביר לפגוע בגוף המטוס בזמן הנטישה ומספר טייסים נהרגו כתוצאה מכך. מצד שני, בזמן נחיתה במים הייתה התושבת עליה הורכב הרדיאטור גורמת לחרטום המטוס לנטות במהירות כלפי מטה ובאותו הזמן היה תא הטייס מתמלא במהירות במים והיה על הטייס לפעול מהר לפני שקיעתו. סך הכל, נדרשו יותר מ-80 שינויים במטוס כדי להפכו מהוריקן לסי הוריקן, שינויים שכללו מכשירי רדיו חדשים ומכשירים שמדדו את מהירות המטוס בקשרים במקום במיילים לשעה, כדי להתאימם לספינות חיל הים המלכותי. מרבית המטוסים שהוסבו הגיעו מיחידות קו ראשון של חיל האוויר המלכותי וסבלו מבלאי ועייפות מבנית: לפחות מטוס אחד התפרק באוויר כתוצאה מהלחץ שהופעל עליו במהלך שיגורו מהמעוט. הם השתתפו בשמונה גיחות מבצעיות והפילו שישה מטוסי אויב במחיר טייס הרוג אחד. ההפלה הראשונה, של מטוס סיור ארוך טווח מדגם פוקה-וולף FW-200C קונדור, ארעה ב-2 באוגוסט 1941 על ידי סי הוריקן שפעל מנושאת המטוסים אה"מ פיוריוס. במהלך שלוש השנים הבאות, פעל הסי הוריקן במסגרת הזרוע האווירית של הצי המלכותי, בעיקר מעל גבי נושאות מטוסים ונושאות מטוסים מלוות (ספינת מטען שעליה הותקן סיפון המראה), בהגנה על שיירות שנעו בין צפון אמריקה לבריטניה באוקיינוס האטלנטי ובדרך למלטה, במהלכן השיג יחס הפלות מרשים. דוגמה נוספת לפעולה מוצלחת ארעה ב-26 במאי 1944: מטוסי סי הוריקן שפעלו מנושאת המטוסים המלווה אה"מ נייראנה (HMS Nairana) הפילו שלושה מטוסי סיור לטווח ארוך מדגם יונקרס Ju 290 במהלך ליווי שיירה.
פעולות אחרונות.
ההוריקן נשאר בשירות כמטוס קרב-הפצצה בסיוע ללוחמת הגרילה בשלביה האחרונים של המערכה בבלקנים וכמו כן נשאר בתפקידים לא קרביים בבריטניה, שם הוטס בדרך כלל על ידי אלופי הפלות. הוריקן מס' 1687, למשל, הוטס על ידי מפקד הטייסת ואלוף ההפלות "ג'אס" סטוראר (Jas" Storrar") במשימות העברה של דואר בעדיפות גבוהה למפקדות בעלות הברית במהלך הפלישה לנורמנדי ב-1944.
שירות.
בשל מבנהו הקשוח ותחזוקתו הקלה, היה להוקר הוריקן שירות מבצעי ארוך בכל זירות מלחמת העולם השנייה, הן בשירות בעלות הברית והן בשירות מדינות הציר. ההוריקן שירת במספר גדול של מדינות, בחלקן "לא מרצון" לאחר שנחת בטעות או שאולץ לנחות בשטחי מדינות נייטרליות.
ההוריקן שירת במדינות הבאות:
ספיריטואל
ביל מילר
אללח
בוסטרה
GuideStar
עוזי שביט
עוזי שביט (נולד ב-1936) הוא פרופסור אמריטוס לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, היה מנכ"ל עורך ראשי של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
ביוגרפיה.
עוזי שביט נולד בשנת 1936 בשכונה של עובדי חברת החשמל בתחנת הכוח בנהריים, להורים, מהנדס וגננת, שעלו מגרמניה. עם מעבר אביו לתחנת הכוח רדינג בתל אביב, עברה המשפחה לרמת גן.
בין השנים 1955–1957 שירת בצה"ל, בגרעין נח"ל שהוצב בקיבוץ שדות ים ומאז שביט הוא חבר הקיבוץ, ושימש גם מזכיר הקיבוץ. שביט למד באוניברסיטת תל אביב, במקביל לעבודתו כמרכז ענף המספוא בקיבוצו. עבודת המוסמך שלו, שהוגשה בשנת 1972, נושאת את הכותרת "לאופיה של הסיומת הדקטילית בשירת ביאליק ובני דורו". עבודת הדוקטור שלו, שהוגשה בשנת 1978, נושאת את הכותרת "לבטים והתפתחויות בשיטות משקל ביצירת ביאליק". הוא נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב, בה היה ראש מכון כ"ץ לחקר הספרות העברית, ראש החוג לספרות עברית, ראש בית-הספר למדעי היהדות וראש מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית.
שביט עומד בראש התוכנית של סמינר הקיבוצים לתואר שני בחינוך רב-תחומי במדעי הרוח.
היה חבר מערכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובשנת 1985 מונה למנכ"ל ההוצאה. כמו"ל הביע תמיכה בהצעת "חוק הספרים", שבאה להגביל מתן הנחות על ספרים, ואמר: "חוק הספרים בצורה זו או אחרת חיוני, כי היום ההשתוללות במבצעים היא נוראית, וזה בא על חשבון מה שהסופרים וההוצאות מקבלים. אם יהיו מבצעים מדי פעם על ספר חדש, הם יהיו מאוד מוגבלים, עד 20%. החוק יתקן את כל הנזקים של המצב הנוכחי".
מאז 1992 שביט הוא יו"ר ועדת רפרטואר תחום ספרות בסל תרבות ארצי של משרד החינוך. בשנת 2014 זכה בפרס ביאליק לחוכמת ישראל על מפעל חייו בחקר הספרות.
בשנת 2016, עם הגיעו לגיל 80, יצא לאור לכבודו ספר יובל בשם "הנאמן: מנחת הוקרה וידידות לעוזי שביט", בעריכת זיוה שמיר ומנחם פרי.
ספריו.
חקר הספרות:
שירה:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
על יצירתו:
עזי שביט
מכרות המלח של ווייליצ'קה
מכרות המלח בוויליצ'קה
צורת סמיכות
אל-הורות
אל-הורות (באנגלית: Voluntary childlessness או Childfree) היא הימנעות מהבאת ילדים לעולם (הורות) מתוך בחירה. בשונה מעקרות, הנכפית ככורח ביולוגי, אל-הורות היא בחירה ולא כורח. ההימנעות מהבאת ילדים נחשבת במגוון תרבויות לבחירה נון-קונפורמיסטית ולעיתים מביאה לגינוי וליחס עוין מהסביבה.
בעבר, האפשרויות המעשיות להימנע מהעמדת צאצאים, שלא באמצעות התנזרות מיחסי מין, היו מוגבלות יחסית. כיום, עם הימצאותם של אמצעי מניעה יעילים ולצד האפשרות להסתמך על תמיכה ממשלתית בגיל מבוגר, שחוסכת תלות בתמיכה משפחתית, האפשרות שלא להתרבות היא בהישג יד.
ביוני 2010 יזמה הסוציולוגית הפמיניסטית אורנה דונת את תהליך מציאת השם בפורום "בחירה בחיים ללא ילדים – אל-הורות" (בעבר נקרא "נשים שלא רוצות ילדים") באתר "תפוז אנשים", שם הוצע ונבחר השם "אל-הורות"; למרות תפוצתו הנרחבת, האקדמיה ללשון העברית לא מכירה במונח זה.
מניעים שונים לאל־הורות.
ברמה האישית.
מניעים כלכליים.
בעבר, כאשר החברה הייתה חברה חקלאית, ילדים היו חלק מכוח העבודה ולפיכך היוו מקור הכנסה למשפחה. בעקבות התיעוש והעיור של החברה, הערך הכלכלי של ילדים ירד, במיוחד במקומות שבהם תעסוקת ילדים הוגבלה וילדים הפכו לעול כלכלי על הוריהם. לפי נתונים סטטיסטיים בהולנד () והמכון הלאומי למידע תקציבי (NIBUD), בשנת 2019 גידול ילד אחד עולה, בממוצע, 120 אלף יורו מגיל לידה ועד גיל 18, או כ-17% מההכנסה הפנויה של אדם. לפי דו"ח של USDA, הסכומים אף גבוהים יותר ומוערכים ב-233,610$ בממוצע לגידול ילד עד גיל 17. סכומים אלו כוללים הוצאות על בית (משכנתה, מיסים, רהיטים), אוכל (הוצאות שגדלות ככל שהילד גדל), חינוך וטיפול (שמרטפים ומטפלים, מעונות יום, גני ילדים, חוגים, שכר לימוד, ספרים, ציוד, שיעורים פרטיים), רכב (החל מהסעות ודלק ועד לתשלום עבור שיעורי נהיגה וביטוחים לנהגים צעירים), בריאות ועוד. אם כן, ברור מדוע עבור חלק מהאנשים, קיים רצון להימנע מהעול הכלכלי אשר כרוך בהבאת ילדים ובגידולם.
מניעים פסיכולוגיים.
בשנים 2004 עד 2006, לורה סקוט, מחברת הספר "האם זה מספיק: מדריך זוגי לחיים ללא ילדים מבחירה", ערכה סקר בקרב 121 נשים ללא ילדים מבחירה לגבי הסיבות, שבגינן בחרו לא להביא ילדים. לדידה, הסיבה העיקרית של אותן נשים לכך שאינן רוצות ילדים הוא הרצון להימנע משינוי בשגרת חייהן. בין הסיבות המובילות הנוספות ניתן למצוא את חשיבות החופש והעצמאות. הורות פירושה צמצום החופש והקטנת הזמן הפנוי המנוצל לאינטרסים אישיים. אכן, במחקר עדכני יותר משנת 2017, נמצא כי חשיבותם של מטרות ותחומי חיים אחרים, סלידה משינויים באורח החיים והרצון לניידות ספונטנית היו חלק מהסיבות השכיחות ביותר שניתנו לאל-הורות .
סיבה נוספת, שנתנו הנשים במחקר של סקוט, היא רתיעה מגודל האחריות הכרוך בגידול ילדים. התיאוריות הפסיכולוגיות של פרויד ובולבי הציבו במוקד את היחסים עם האם כגורם הקובע ביותר בהתפתחות בריאותו הנפשית של הילד. אחריות זו, שהוטלה על האם, הייתה כמעט בלעדית, עד כדי התעלמות מגורמים אחרים המשפיעים על התפתחות הילד כמו גנטיקה, דינמיקה משפחתית, סביבה חברתית, אירועי חיים והאופי הפנימי המולד. אחריות זו הובילה נשים רבות לחשוש מכל אמרה או תגובה לא נכונה ולחשוש מתוצאות החינוך שיתנו. לצד זאת, אותן נשים נדרשו לעמוד בקריטריונים אידיאליים שאינם ברי מימוש כמו אהבה ללא תנאי וללא סייג וללא רגשות אמביוולנטיים כלל. הן הואשמו בדבר והיפוכו - בחוסר אהבה מספקת או אהבת יתר, בחוסר השקעה או חוסר היפרדות מהילד, בהגנה ושליטת יתר או בהזנחה פושעת. למעשה לא הייתה דרך למלא את הדרישות שהוצבו לגבי האם האידיאלית ורגשות אשם הפכו למרכיב דומיננטי בחוויית האימהות ועקב כך לטיעון נגד הבחירה באימהות.