יהודים תועדו לראשונה בשנת 1746 אז ישבו שם שלושה יהודים בלבד. במפקד שנערך בשנת 1768 התפקדו בכפר שלוש משפחות יהודיות (12 נפשות) וב-1830 עלה מספר היהודים ל-72, כולם באו מגליציה ושמרו על אורח חיים מסורתי.
הקהילה היהודית החלה להתארגן במהלך המאה ה-19, נבנה בה מקווה ונוסדה חברה קדישא. באמצע המאה ה-19 נבנה בית כנסת עשוי עץ ובמרוצת השנים הוקמו שלושה בתי מדרש. אחד שימש את חסידי ספינקה, באחר התפללו חסידי דולינה, והשלישי היה של חסידי ויז'ניץ, סיגט ואחרים. בשנת 1910 ישבו בכפר 707 יהודים. במפקד משנת 1930 ישבו בכפר 600 יהודים מתוך 4,862 תושבי הכפר.
בשנת 1941 התפקדו באיגלה 669 יהודים ובקיץ של אותה השנה גירשו ההונגרים יהודים חסרי אזרחות הונגרית. גם יהודים שהיו אזרחים הונגרים פותו להצטרף למסע מזרחה בתקווה למצוא מקומות עבודה פנויים. תוך שבועות אחדים גורשו וברחו מהאזור כ-450 יהודים. רוב המגורשים נרצחו באתר ההריגה של יהודי הונגריה ליד העיר קמניץ-פודולסקי. משפחה אחת שוחררה וכמה יהודים שהכדורים לא פגעו בהם נמלטו.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה והיהודים המעטים שנותרו בכפר נאספו באיסרו חג פסח לבית הכנסת ומשם הובלו לתחנת הרכבת של בושטינה, כ-20 ק"מ מהכפר, ולאחר מכן הוסעו לגטו בעיר מאטסלקה, שם הוחזקו כ-17,000 יהודים רובם תחת כיפת השמיים. במאי 1944 שולחו יושבי הגטו למחנה השמדה אושוויץ.
רוב הניצולים מבין יהודי הכפר עלו אחרי המלחמה לארץ ישראל.
פיאט 60 HP
פיאט 60 HP (באיטלקית: Fiat 60 HP) היא מכונית סלון, בתצורת קבריולה, מסוג "טורפדו" , מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1904–1906.
סך הכל יוצרו 86 יחידות.
וילחיבקה
וילחיבקה (באוקראינית: Вільхівка; בהונגרית: Ölyvös, אֶייְוֶוש; ברוסית: Ольховка, אולחובקה; בצ'כית: Vlachovo, ולחובו; בסלובקית: Oljachova, אוליאחובה; ביידיש: לאכיף) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
היסטוריה.
עד שנת 1918 היה האזור במחוז מרמורש שבממלכת הונגריה, ומשנת 1919 עד 1939 ברפובליקה הצ'כוסלובקית. בימי מלחמת העולם השנייה היה המחוז תחת כיבוש הונגרי ובשנת 1945 סופח לאוקראינה, אז רפובליקה בברית המועצות.
יהודי וילחיבקה.
ראשוני היהודים הגיעו למקום בתחילת המאה ה-19 והתפרנסו ברובם מחקלאות.
בשנת 1941 גויסו גברי העיר לעבודות כפייה ובסוף אותה שנה גורשו מהעיר מספר משפחות ללא אזרחות הונגרית. באמצע מאי 1944 שולחו יהודי העיר להשמדה במחנה אושוויץ.
אסרסי גטו
אסרסי גטו סהלו גרמאי (נולדה ב-1958) היא ישראלית ממוצא אתיופי, אשר באמצע שנות ה-80 שימשה אחות בצלב האדום במחנה פליטים בסודאן. היא הצילה את חייהם של חולים רבים, העניקה בסתר תרופות למי שלא יכלו לרכוש אותן והייתה אחראית לחלוקת כספי סיוע לפליטים יהודים.
ביוגרפיה.
ילדות באתיופיה.
אסרסי נולדה בכפר גיינאה במחוז גונדר ב-1958, הבת הקטנה מבין עשרה ילדים. אביה, גטו סהלו, היה חקלאי וראש הקהילה המקומית, שמנתה 58 משפחות יהודיות. בשנות ה-60 נפתח בכפר בית ספר יהודי, על ידי יונה בוגלה. בשונה מהמקובל באותה תקופה באתיופיה, אביה של אסרסי השתכנע לשלוח ללימודים לא רק את בניו, אלא גם את בנותיו. לאחר ארבע שנות לימודים בכפר, אסרסי סירבה להתחתן ושכנעה את הוריה לאפשר לה להשלים 12 שנות לימוד בבית הספר בעיר אזזו. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לאחיות בדברה תבור.
המסע לסודאן.
לאחר שסיימה את הכשרתה כאחות ב-1983, הרשויות החליטו לשלוח אותה לעבוד בחזית אסמרה, שם התנהלו קרבות בין המורדים האריתראים לצבא, במסגרת מלחמת האזרחים האתיופית. בעצת משפחתה הצטרפה אסרסי לאחת הקבוצות שיצאו למסע לישראל דרך סודאן, היחידה ממשפחתה ומהכפר כולו שיצאו למסע בשלב זה. בדרכם נדרשו פעמים רבות כישוריה כאחות לטיפול במשתתפי המסע, ביניהם תינוקות, קשישים ונשים הרות.
במחנה פליטים.
בשנת 1984 עברה הקבוצה את הגבול מאתיופיה לסודאן והגיעה למחנה הפליטים וואד אל-הילו, הסמוך לגדריף. הפליטים סבלו ממחסור במזון ובמים נקיים, ממחלות רבות, מהיעדר שירותי רפואה ומהתנכלות של המקומיים. רבים מיהודי אתיופיה מצאו את מותם במחנות הפליטים בסודאן, בהמתינם לעלות לישראל.
אסרסי פנתה לצלב האדום בבקשה להתנדב בשורות הארגון. לאחר שהוכיחה את כישוריה כמתנדבת התקבלה כאחות מן המניין. במסגרת עבודתה טיפלה בפליטים רבים, בני כל הדתות, ובמיוחד בפליטים יהודים, שאנשי צוות אחרים סירבו לטפל בהם בגלל דתם.
לבקשתה, הוצבה לעבודה גם בבית המרקחת של המרפאה, עמדה שאפשרה לה לסייע ליהודים שלא היה באפשרותם לרכוש את התרופות שנדרשו להם. תוך סיכון חייה מסרה לחולים בסתר תרופות ללא תשלום, ולעיתים קנתה עבורם תרופות מכספה.
עקב חששה שתיחטף על ידי סודניים מקומיים ותיאלץ להינשא בעל כורחה, החליטה אסרסי להתחתן עם רווק יהודי, שהכירה עוד לפני הגעתה למחנה.
בעקבות פגישתה עם הנרי גולד, ממייסדי הארגון ההומניטרי הקנדי CPAR, החלה אסרסי לסייע בחלוקת כספי סיוע למשפחות יהודיות במחנה הפליטים. פעילות זו הופסקה לאחר שקיבלה איומים על חייה מצד פליטים שלא נמצאו זכאים לסיוע, ואזהרה שהיא תוסגר לרשויות הסודניות בעקבות פעילותה.
בשנת 1985, לאחר שכל קהילת ביתא ישראל במחנה וואד אל-הילו עלתה לישראל במסגרת מבצע משה, החליטה גם אסרסי לעזוב את סודאן. היא ביקשה לצאת לישראל, אבל הדרך ארצה נחסמה בעקבות הדלפה לעיתונות על עליית היהודים. בעזרת פעילים יהודים אתיופיים בשירות המוסד נוצר קשר עם שגרירות קנדה בסודאן. אסרסי, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את בתה בבית החולים בח'רטום, וכעבור כחודש, במאי 1985, הגיעה עם משפחתה לקנדה.
מקנדה לישראל.
היא החלה ללמוד רפואה בוויניפג, אבל עקב מאסרם של שניים מאחיה, שהיו פעילי עלייה בגונדר, נאלצה להפסיק את לימודיה ולסייע בפרנסת משפחותיהם. היא התקבלה לעבודה בבית חולים מקומי כאחות במשמרת לילה, ובימים עבדה כמזכירה. בזמנה הפנוי סייעה בגיוס תרומות למען יהדות אתיופיה. במקביל גידלה בעצמה את בתה, לאחר גירושיה מבעלה.
אחרי מאמץ שנמשך חמש שנים, הצליחה להביא את אימה מאתיופיה לקנדה. האם עלתה לישראל, שני האחים שוחררו מהכלא האתיופי בסיוע המוסד, עלו לישראל והוכרו כאסירי ציון. כשנה לאחר מכן, ב-1992, היא עלתה לישראל יחד עם בתה.
בישראל פגשה את ברוך גרמאי, שאותו הכירה עוד באתיופיה. השניים נישאו ומתגוררים בירושלים. אסרסי ממשיכה לעבוד כאחות מעשית.
יוהאנס אגשטיין
אגשטיין
אגשטיין (בגרמנית: Eggestein) הוא שם משפחה גרמני.
בוסי
בוסי הוא שם משפחה.
בלאקפייס
טאראף
טאראף (ברומנית: Taraf) היא הרכב מוזיקלי קטן של לאוטארים מקובל אצל הצוענים, שמבצע מוזיקה קלה או מוזיקה עממית.
הרכב הכלים של הטאראף משתנה ומותאם לפי חבל הארץ: במונטניה ובאולטניה הקובזה והצימבלום, במולדובה החצוצרה וחליל פאן, בטרנסילבניה קלרינט, בבאנאט הטאראגוט ובמרמורש גיטרה עם 2 עד 3 מיתרים. היו גם זמרים וזמרות וגם נגנים בעלי כישורים מיוחדים, שהפיקו צלילים מוזיקליים מכלים בלתי שגרתיים, עלים של עצים, גבעולי עשב, קליפת עץ לבנה, קשקש ועוד. בכל טאראף כמעט משתתפים אקורדיוניסט ולפחות כנר אחד.
בראש הטאראף עומד בדרך כלל מנהיג המכונה וטאף (vătaf). בעבר הצוענים ברומניה היו משועבדים ונגזר מכך שזה היה גם מצבם של הלאוטארים בטאראף.
פיאט 24-32 HP
פיאט 24-32 HP (באיטלקית: Fiat 24-32 HP) היא מכונית סלון, מסוג "טורפדו" , מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1903–1905.
גארט רייזמן
גארט ארין רייזמן (נולד ב־10 בפברואר 1968) הוא מהנדס יהודי־אמריקאי לשעבר בנאס"א. הוא היה חבר צוות במשלחת ה־15 והצטרף למשלחת ה־16 זמן קצר לפני שהיה חבר במשלחת ה־17 לתחנת החלל הבינלאומית והיה היהודי הראשון ששהה בתחנה. רייזמן שב לכדור הארץ ב־14 ביוני 2008 על הסיפון של המעבורת החלל דיסקברי במשימת STS-124. הוא היה גם חבר משימת STS-132 שטסה לתחנת החלל הבינלאומית במעבורת החלל אטלנטיס. כיום הוא הדירקטור של מבצעי החלל בחברת SpaceX ופרופסור בנושא הכנת אסטרונאוטים והכשרתם באוניברסיטת דרום קליפורניה בבית הספר להנדסה ויטרבי.
ביוגרפיה.
החיים המוקדמים.
גארט רייזמן נולד במוריסטאון שבניו ג'רזי וסיים ב־1986 את לימודיו בתיכון פרסיפני וב־1991 סיים את לימודיו בתוכנית של ג'רום פישר בנושא ניהול וטכנולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל את המאסטר ואת הדוקטורט שלו בהנדסת מכונות מן המכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנים 1992 ו־1997 בהתאמה.
קריירה בנאס"א.
ביוני 2003, שימש רייזמן כאקוונאוט במשימת NEEMO 5 במעבדה התת־ימית "אקווריאוס" כשחי ועבד מתחת לפני המים 14 ימים.
רייזמן הוקצה כחבר צוות ארוך זמן בתחנת החלל הבינלאומית. הוא היה מומחה המשימה 5 על סיפון המשימה STS-123 (במעבורת החלל אנדוור) ב־11 במרץ 2008. לאחר העגינה הוא השתתף בהליכת החלל הראשונה של במשימה. רייזמן נשאר על הסיפון כמהנדס טיסה שני בחלק מהמשלחת ה־16 לתחנת החלל הבינלאומית והיה חלק מהמשלחת ה־17. לאחר השלמת המשימה הוא חזר לכדור הארץ בתור מומחה המשימה החמישי במשימת STS-124 ב־14 ביוני 2008. בזמן שהיה בתחנת החלל הבינלאומית הוא ראה שתי מעבורות חלל ואת התקנת החלק קיבו והזרוע הרובוטית .