לואיזה נולדה ב-3 ביולי 1726 בשטאפלשטיין שהשתייכה לבשיופות במברג, להיינריך הראשון, רוזן רויס-שלייץ וליוליאנה דורותיאה לואיזה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג, בתם של אוכריוס קזימיר, רוזן לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג ולואיזה, רוזנת לימפורג-גאילדורף.
ב-27 במאי 1743 התחתנה לואיזה עם כריסטיאן וילהלם, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אולם הוא מת בשנת 1748 ללא ילדים.
ב-6 בינואר 1752 התחתנה לואיזה עם יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנו היו לה 4 ילדים. לואיזה גרה עם משפחתה בשטאדטרודה, שם זמן קצר לפני מותו אירח בעלה את פרידריך השני, מלך פרוסיה. ב-8 במאי 1767 מת בעלה יוהאן אוגוסט, וב-28 במאי 1773 מתה לואיזה בביתה.
בתה לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג הייתה סבתא רבתא של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
משפחתה.
ב-6 בינואר 1752 התחתנה לואיזה עם יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנו היו לה 4 ילדים:
עורק האשך
עוֹרֵק הָאֶשֶׁךְ (TA: arteria testicularis) הוא עורק בבטן הזכר המתפצל מאבי העורקים ומספק דם לאשך, ליותרת האשך, לשריר מרים האשך ולשופכן.
זהו עורק ארוך היוצא מאבי העורקים מעט מתחת לעורק הכליה. העורק נע באלכסון מטה והצדה מאחורי הצפק, על גבי שריר המותניים הגדול, כאשר העורק הימני נמצא לפני הווריד הנבוב התחתון ומאחורי עורק המעי הגס האמצעי ועורק המעי העקום והמעי הגס, ואילו העורק השמאלי נמצא מאחורי עורק המעי הגס השמאלי ועורקי המעי העקול. העורק חוצה את השופכן, ואף מספק לו ענפים קטנים, וכן את חלקו התחתון של עורק הכסל החיצון. לאחר שהוא מגיע לטבעיתון המפשעה העמוק, הוא עובר בתעלת המפשעה, שם מסתעפים ממנו ענפים קטנים לשריר מרים האשך, והוא יוצא ממנה מטבעיתון המפשעה השטחי לעבר שק האשכים. העורק נכנס לחבל הזרע ומתפצל למספר ענפים המזינים את האשכים ואת יותרת האשך. הענפים ליותרת האשך מלווים את צינור הזרע ומשיקים עם עורק צינור הזרע, ואילו הענפים לאשך חודרים את הגלימה הלבנה.
הבשורה באסלאם
אינג'יל (בערבית: إنجيل‎) זה השם הערבי שניתן לבשורה של ישוע. האינג'יל מתואר בקוראן כאחד מהספרים הקדושים אשר ניתנו מאללה לפני הקוראן, ספרים אשר ביניהם ניתן למצוא את תהלים ואת התורה.
המילה אנג'יל מוזכרת בקוראן ובחדית', ובעוד ספרים אסלאמיים קדומים, ונעשה במושג הזה שימוש על מנת לתאר הן ספר קודש אשר ניתן לישוע והן את עצמם ההתגלות האלוהית שלה הוא לכאורה זכה.
הבשורה בקוראן.
הבשורה מוזכרת בכמה מקומות בקוראן. להלן כמה דוגמאות:
הבשורה והברית החדשה.
בעוד שחלק מהמוסלמים מקשרים את האינג'יל ישירות לברית החדשה, חלק מהם טוענים שמדובר אך ורק בארבע הבשורות שבברית החדשה. לצד זה, ישנם חכמי דת מוסלמים אשר גורסים כי האינג'יל הוא בכלל לא ספר כתוב, אלא הוראות שעברו בעל פה מישוע לתלמידיו. כמו כן, ישנם מומחים אשר טוענים שהאינג'יל הוא למעשה הבשורה על פי תומאס.
טאטא פרימה
טאטא פרימה (באנגלית: Tata Prima) הם קשת רחבה של דגמי משאיות קלות, בינוניות וכבדות, מתוצרת Tata Daewoo (שם רשמי: "Tata Daewoo Commercial Vehicle Company"), חברת בת של טאטא מוטורס אשר מיוצרת משנת 2008 ועד היום,
דגמי "טאטא פרימה" מיוצרים ב-קוריאה הדרומית.
דגמי "טאטא פרימה" נטלו חלק במרוצי משאיות
חטיפת ג'קי אלבו
חטיפת ג'קי אלבו הוא אירוע חטיפת ילד שהתרחש בשנת 1973. המקרה הראשון בתולדות הפשיעה במדינת ישראל בו ילד נחטף כדי לסחוט כסף מאביו.
הרקע.
במאי 1973 נגנב משדה התעופה שק דואר עם יהלומים בשווי של כחצי מיליון דולר. בסמוך לאחר מכן נעצרו שני חשודים - אמיל אלבו, נהג מוביל מזוודות בשדה התעופה; ושלמה אטיאס -אחראי הסבלים בנמל. בהמשך שוחררו בערבות.
החטיפה.
בבוקרו של יום 28 ביוני 1973 יצחק (ג'קי) אלבו בן ה-8, בנו של אמיל אלבו, היה בדרכו לבית הספר "רמז" שביהוד. במהלך הליכתו נעצרה לידו מכונית עם שני גברים, שקראו לילד ואמרו לו שאמו ביקשה להגיד לו שיסע אתם לטיול. הילד נתפתה לדברים אלה, עלה למכונית והיא עזבה את המקום. בסמוך לאחר מכן, מצא אביו של הילד במכוניתו פתק עליו היה כתוב שבנו נחטף. האב מיהר לבית הספר וכשגילה שבנו לא נוכח שם פנה למנהלת וכאשר זו ביררה מהילדים שאכן באותו בוקר ראו שהילד נלקח במכונית על ידי שני אנשים, היא דיווחה על כך למשטרה.
הילד הועבר לדירה בסמוך למקום. הילד ניסה להתנגד והחל לצעוק, ובתגובה קשרו אותו החוטפים, כיסיו את עיניו, סטרו לו ואיימו עליו. בהמשך כשניסה הילד להתיר את הקשרים, הרדימו אותו כשהשקו אותו בקפה עם חומר מרדים.
עם רדת הלילה לאחר 15 שעות, הוציאו החוטפים את הילד מהדירה כשהוא עדיין מחוסר הכרה והניחו אותו ברחבה שמתחת למגדל שלום מאיר. בסמוך לאחר מכן התקשר אלמוני למשטרה ומסר את מיקומו של הילד. בשעה 23:30 נמצא הילד והועבר לטיפול לבית חולים הדסה. בבית החולים נעשתה לו שטיפת קיבה ועירוי דם עד שהתאושש לאחר מספר ימים.
החקירה.
כבר בסמוך לאחר פתיחת החקירה הועלתה הסברה שהילד נחטף מתוך רצון לסחוט כספים מאביו בעקבות גנבת היהלומים. הילד מסר בעדותו כי אינו מכיר את החוטפים. חוקרי המשטרה ניסו לשחזר עמו את מסלול הנסיעה שעבר החל מרגע החטיפה וזאת במאמץ לאתר את הדירה שבה הוחזק. התקשורת הגדירה את החטיפה כ"הסלמה בפשע" וכי גילוי החוטפים הוא "אתגר ראשון במעלה למשטרת ישראל".
ב-29 ביולי 1973 גילתה המשטרה את החדר שבו הוחזק. הילד סיפר בעדותו שראה את מגדל שלום מחלון החדר. בעקבות עדות זו, מיפו החוקרים את השטח מסביב למגדל שלום וחילקו אותו למשבצות קטנות לפי הרחובות והבתים. באופן זה, בדקו עשרות חוליות של חוקרים דירות רבות עד שמצאו חדר בדירה בקומה השלישית ברחוב עצמון 12 שהתאים לתיאור שמסר הילד. הילד הובא למקום ומיד זיהה את החדר בו הוחזק. המשטרה עצרה את בעל הדירה שלמה יפת. בחקירתו סיפר יפת כי ב-28 ביוני 1973, יום החטיפה, התבקש על ידי חברו, צעיר בשם דוד אוריאל, לשכור ממנו את החדר ללילה. יפת הסכים לכך ועבר באותו היום לבית מלון. בעקבות עדות זו עצרה המשטרה את אוריאל.
בסוף אוגוסט 1973 עצרה המשטרה חשוד נוסף - אליהו דרחי בשדה התעופה כאשר עמד להמריא לפרנקפורט. דרחי הוא גיסו של שלמה אטיאס, אחד מהחשודים בגנבת היהלומים. שבוע לאחר מכן, ב-6 בספטמבר 1973 גילתה המשטרה את המכונית ששימשה לחטיפה. בעקבות עדויות שהתקבלו מתלמידים וממורה, מומחי המשטרה הגיעו למסקנה שמדובר ברכב מסוג פיג'ו בצבע לבן. החוקרים הגיע לחברת השכרה בשם "סנטר" הסמוכה למגדל שלום, ושם התברר כי ביום החטיפה שכר דרחי מכונית פיג'ו 404 לבנה, אשר הוחזרה לסוכנות יום לאחר מכן.
המשפט.
נגד החשודים, דוד אוריאל (בן 27) ואליהו דרחי (בן 26), הוגש כתב אישום בגין חטיפת ג'קי אלבו לבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בפתח המשפט הודה אוריאל בעובדות כתב האישום וסיפר שביצע את החטיפה לצורך סחיטת כספים מאביו של הילד. אוריאל הורשע על פי הודאתו ונידון ל-5 וחצי שנות מאסר. השופטים ציינו כי זהו המקרה הראשון בתולדות מדינת ישראל שילד נחטף כדי לסחוט כסף מאביו. כן הדגישו השופטים, כי אין זה משנה שמקורו של הכסף, שביקשו לסחוט, הוא בעבירה. דרחי, לעומת זאת, כפר בכתב האישום ומשפטו נערך בנפרד. ב-10 ביולי 1974 הורשע דרחי על ידי בית המשפט המחוזי ונגזרו עליו 7 שנות מאסר. ב-10 בספטמבר 1975 נדחה ערעורו על ההרשעה ובית המשפט העליון הותיר את העונש על כנו.
אביו של הילד, אמיל אלבו הורשע בספטמבר 1973 בגנבת היהלומים בשדה התעופה, יחד עם שלמה אטיאס, ונגזר עליהם עונש של 5 שנות מאסר. בנובמבר 1974 הפחית בית המשפט העליון את עונשם ל-3 שנות מאסר.
ישיבת ויז'ניץ ברכפלד
ישיבת ביוד&quot;א
נמל התעופה שיקגו או'הייר
הסכסוך ההודי-פקיסטני (2019)
הסכסוך ההודי-פקיסטני החל ב-14 בפברואר 2019, כאשר התרחש פיגוע בצד ההודי של ג'אמו וקשמיר, שגבה את חייהם של 40 אנשי כוח משטרתי הודי. על הפיגוע נטלו אחריות קבוצת מיליטנטים אסלאמיים שבסיסם בפקיסטן, והודו האשימה בכך את הממשל בפקיסטן. אירוע זה גרר תקיפות הדדיות מהאוויר והקרקע של שני הצדדים, שעודן נמשכות ומחריפות, וכך הוצת מחדש הסכסוך הרדום יחסית בחבל.
רקע.
קשמיר הוא חבל ארץ בגבול הודו-פקיסטן, אשר שתי המדינות טוענות לריבונות עליו. האזור נותר קרוע ביניהן לאחר המלחמות האינדו-פקיסטניות שהתרחשו ב-1947, 1965 ו-1999, כאשר רובו נותר בשטח הודו לאחר הפסקת האש במלחמה הראשונה. חילופי אש באזור זה מתרחשים מדי כמה שנים, כאשר עם הזמן פקיסטן החלה להוציא לפועל התקפות באמצעות ארגוני ג'יהאד שונים, והמתיחות הביאה את שתי המעצמות האסייתיות לרכוש לעצמן יכולת גרעינית. בשנת 2016 חלה החרפה קלה בסכסוך בשל חיסול מנהיג של אחת הקבוצות המוג'הידין, בורהאן וואני. בשנים שלאחר מכן המשיכו חילופי אש מפעם לפעם, כאשר ארגוני המורדים מבצעים פיגועי התאבדות בחבל והודו מגיבה בתקיפות, אך המצב היה רחוק ממלחמה כוללת.
התקפות הדדיות.
ב-14 בפברואר 2019 יצאה שיירה של 78 כלי רכב המובילים 2,500 אנשי כח משטרה הודי מג'אמו לסרינגאר. בשעה 15:15 השיירה הותקפה על ידי רכב תופת שפוצץ לצידה, כתוצאה מכך נהרגו 40 מאנשי הכח ורבים אחרים נפצעו. הארגון ג'יש א-מוחמד שבסיסו בפקיסטן נטל אחריות, ואף פרסם סרטון בו מציג את המפגע בן ה-22 בטרם יצא לפיגוע. פקיסטן הכחישה כל קשר למעשים, על אף הקשר הידוע בין המדינה לארגון. מתקפה זו היא הפיגוע הקטלני ביותר שהיה בחבל מאז 1989.