עבד אל-עזיז בותפליקה היה מנהיג במלחמת העצמאות של אלג'יריה, ועם קבלת עצמאותה של המדינה מונה לשר הספורט והנוער. בשנה שלאחר מכן התמנה לתפקיד שר החוץ, ולחבר במועצה המחוקקת. במהלך כהונתו כשר החוץ הפכה אלג'יריה לחברה בולטת בקהיליה הבינלאומית, ונחשב לאחד ממנהיגי גוש המדינות הבלתי-מזדהות בתקופת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות. ב-1965 היה בותפליקה מבין מארגני ההפיכה כנגד אחמד בן בילא. בשנים 1974–1975 שימש כנשיא העצרת הכללית של האו"ם. ב-1979 התפטר מתפקידו כשר החוץ, לאחר שהפסיד במירוץ לנשיאות מול שאד'לי בן ג'דיד.
כהונה ראשונה כנשיא.
בשנת 1999 התמודד בותפליקה כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות ונתמך על ידי הצבא. הוא נבחר ברוב של 74% מקולות המצביעים, לאחר שכל יתר המועמדים פרשו מהתמודדות, וטענו לזיופים. לאחר בחירתו הכריז בותפליקה על משאל עם על עמדותיו המדיניות. במשאל זה זכה ברוב של 81% מהקולות, תוצאה שנדחתה אף היא על ידי מתנגדיו.
מדיניות כלכלית.
במהלך כהונתו הראשונה יזם בותפליקה תוכנית חומש כלכלית (2000-2004) בשם "תוכנית תמיכה לשיקום כלכלי" (PSRE: Plan de Soutien a la Relance Economique). התוכנית כללה חבילה של תוכניות משנה כגון "התוכנית הלאומית לפיתוח חקלאי" (PNDA: Plan National pour le Développement Agricole), שנועדה להגביר את התוצרת החקלאית. תוכניות משנה אחרות כללו בנייה של שיכונים, כבישים ומיזמי תשתית נוספים. ההוצאות על תוכנית החומש הסתכמו ב-7 מיליארד דולר, וסיפקו תוצאות משביעות רצון עם גידול כלכלי ממוצע של 5% מדי שנה. בותפליקה גם קידם רפורמה פיסקלית שתרמה אף היא לשיקום הכלכלי.
מדיניות חוץ.
בותפליקה היה פעיל בזירה הבינלאומית. הוא שימש כנשיא האיחוד האפריקאי בשנת 2000 ועמד מאחורי הסכם אלג'יר שנחתם בין אתיופיה לאריתריאה. בותפליקה גם יזם את הסכם הידידות של מדינתו עם ספרד, וקיבל את נשיא צרפת ז'אק שיראק לביקור רשמי באלג'יריה ב-2003, שגם בעקבותיו נחתם הסכם ידידות בין שתי המדינות. היחסים עם ממלכת מרוקו נותרו מתוחים, בייחוד בכל הנוגע לסוגיית סהרה המערבית.
כהונה שנייה כנשיא.
ב-8 באפריל 2004 נבחר בותפליקה בשנית ברוב של 85% במערכת בחירות שנערכה בפיקוח משקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, והפכה למופת לבחירות דמוקרטיות בעולם הערבי. מולו התמודד הרמטכ"ל לשעבר עלי בן פליס, אך גם בבחירות אלה נשמעו טענות כי לא היו הוגנות, בעיקר בשל שליטת הממשלה על אמצעי התקשורת במדינה.
במהלך השנה הראשונה לכהונתו השנייה, קיים בותפליקה משאל עם על "תוכנית הפיוס הלאומית", שמטרתה המוצהרת היא סיום מלחמת האזרחים במדינה, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה משפטית. התוכנית זכתה לתמיכה רחבה שבעקבותיה הורה בותפליקה לממשלה ולפרלמנט לבדוק את פרטי יישומה. מבקריו טוענים כי התוכנית רק תעניק חסינות לאנשי הצבא ולטרוריסטים שביצעו פשעים במהלך המלחמה, וקראו ליישום תוכנית דומה לוועדת האמת והפיוס של דרום אפריקה. בותפליקה התעלם מדרישה זו וזכה לתמיכה מצד הלאומנים, האסלאמיסטים והדמוקרטים, מלבד אנשי המפלגה הסוציאליסטית FFS.
בריאותו של בותפליקה הידרדרה במהלך דצמבר 2005, והוא סבל מכיב קיבה מדמם שבעקבותיו עבר ניתוח בבית חולים בצרפת.
בשנת 2009 נבחר בותפליקה לכהונה שלישית ברוב של 90.24% מהקולות, לאחר שהאופוזיציה החרימה את הבחירות.
לקראת הבחירות לנשיאות אלג'יריה בשנת 2014, כ-5,000 אנשים התאספו באצטדיון ספורט בבירה אלג'יר וקראו לפסול את בותפליקה מלרוץ לכהונה נוספת בטענה שהוא לא בריא מספיק.
מת ב-17 בספטמבר 2021.
פרישה מהמרוץ לנשיאות.
לאחר שכיהן ארבע קדנציות רצופות, העמיד בותפליקה את מועמדותו לכהונה חמישית, על אף מחלה ממושכת. בעקבות זאת פרצו מהומות והפגנות, וב-11 במרץ 2019 הודיע בותפליקה שהוא מסיר את מועמדותו. ב-3 באפריל החליט להתפטר מתפקידו.
מעאוויה ולד סידאחמד טאייע
מְעָאוִויָה וּלְד סִידְאַחְמָד טָאיָיע (בערבית: معاوية ولد سيد أحمد الطايع, תעתיק מדויק: מעאויה ולד סיד אחמד אלטאיע; נולד ב-1941) היה נשיא מאוריטניה בין השנים 1984–2005.
מונה לרמטכ"ל צבא מאוריטניה ולראש הממשלה של הממשל הצבאי בשנת 1981, ומינה עצמו לנשיא ב-1984. בשנת 1992 נערכו בחירות רב-מפלגתיות, בהן זכה למרות טענות האופוזיציה על זיופים. בשנת 1997 זכה ביותר מ-90% מקולות הבוחרים, לאחר שמפלגות האופוזיציה נמנעו מלהשתתף. בשנת 2003 דיכא ניסיון הפיכה, ולאחריו זכה בבחירות בשלישית, שוב לקול האשמות האופוזיציה בזיופים. ממשלו היה ממשל גזעני, שבו הופלו לרעה תושבי מאוריטניה השחורים.
באוגוסט 2005, לאחר שיצא מהמדינה להלוויית המלך הסעודי פהד, השתלטה קבוצת חיילים על אמצעי התקשורת של המדינה והכריזה על הפיכה ועל כינון שלטון צבאי לשנתיים כדי לאפשר הקמת דמוקרטיה.
טאייע עבר מסעודיה לניז'ר, ממנה המשיך לגמביה ולקטר, בה הוא שוהה היום.
התאיידות
התאיידות, התאדות או אידוי היא תהליך בו חומר במצב צבירה נוזל מתנדף לגז. חלק מהאטומים או המולקולות במצב צבירה נוזלי (או מוצק ממריא) מקבלים מספיק אנרגיה כדי להתנתק משאר החומר ולעבור למצב צבירה גזי.
התהליך.
תהליך זה שונה מרתיחה. לדוגמה, מים בלחץ של אטמוספירה אחת עוברים ממצב צבירה נוזלי לגזי תוך כדי רתיחה רק ב-100°C, אך התאיידות מתרחשת (בקצב מסוים, לעיתים נמוך מאוד) בכל טמפרטורה שהיא. מולקולות המים נמצאות במצב תמידי של התאיידות וזרמי עיבוי בסמוך לפני המים. מולקולות שעל פני השטח שמקבלות אנרגיה מספיקה יעזבו את הנוזל ויתהפכו לאדים. ההתאיידות משפיעה רבות על אקלים כדור הארץ וחיונית לחיים על פניו, והיא מהווה חלק ממחזור המים. תהליך דומה פועל בחומרים רבים.
כדי שמולקולה תתנתק מהחומר המוצק או הנוזלי שהיא קשורה אליו, צריכה התנועה התרמית שלה להתגבר על מתח הפנים של החומר. כלומר, האנרגיה הקינטית של המולקולה צריכה לעלות על פונקציית העבודה (אנרגיה מינימלית לביצוע עבודה) של כוחות התאחיזה על פני החומר. מאחר שהתנועה התרמית מתגברת עם עליית הטמפרטורה, גובר קצב ההתאיידות ככל שהטמפרטורות עולות. בהתאם, נוזלים בעלי מתח פנים נמוך מראים התאיידות רבה יותר משל נוזלים בעלי מתח פנים גבוה. ההתאיידות מוגבלת כי רק חלק קטן מהמולקולות נמצאות קרוב לפני השטח, ומתוכן רק אלה שכיוון התנועה התרמית שלהן פונה כלפי חוץ מהחומר יצליחו להימלט ממנו ולהתאדות. כאשר מולקולות מהירות נמלטות, יורדת כמות האנרגיה הקינטית של המולקולות הנותרות, וטמפרטורת הנוזל יורדת מעט. כך למשל פועל מנגנון קירור הגוף על ידי הזעה.
במובן זה, ניתן להסביר את פעולתו של תהליך ההתאיידות בכל טמפרטורה שהיא כתוצאה ישירה של עובדת קיומה של התפלגות סטטיסטית של האנרגיה הקינטית של מולקולות במאגר מולקולות (למקרה הגזי, ראו גם התפלגות מקסוול בולצמן), בכל מצב צבירה; מצב זה משול לזה של בריכת כדורים – גם כאשר פילוג האנרגיה ההתחלתי הוא אחיד, התנגשויות בין הכדורים יגרמו עד מהרה להתפתחות סטיות מהמצב האחיד. כל מאגר חלקיקים בעל אנטרופיה וטמפרטורה סופית ישאף לחוסר אחידות אנרגטית של חלקיקיו, והתנגשויות חוזרות ונשנות בין החלקיקים יגרמו לחלקים בנוזל לצבור אנרגיה פנימית שעולה על החום הכמוס שלהן ולהפוך לגז.
כאשר מתרחשת ההתאיידות בכלי סגור, מצטברות המולקולות הנמלטות כאדים מעל הנוזל. ככל שמתרבה מספר המולקולות שהפכו לגז, עולה הסיכוי של מולקולות גז לפגוע בפני הנוזל, ובסופו של דבר חוזרות מולקולות רבות אל הנוזל, והצפיפות והלחץ בכלי גדלים. כאשר תהליך ההימלטות והחזרה מגיע לאיזון ("שיווי משקל"), נהוג לומר כי הכלי "רווי", ולא יתרחשו שינויים נוספים בלחץ בכלי או בטמפרטורת הנוזל.
חלקיקי הגז מסודרים פחות ביחס למצבם בנוזל או במוצק, ולכן האנטרופיה במערכת עולה, דבר המצריך השקעת אנרגיה. פירוש הדבר כי שינוי האנתלפיה (ΔHevaporation) עבור התאיידות הוא תמיד חיובי.
התאיידות כפוייה היא תהליך בהפרדת תערובות, בו תערובת מחוממת באופן מבוקר כדי להוציא מתוכה את הרכיבים הנדיפים יותר (כגון מים), ולהשאיר בה רכיב יבש ונדיף פחות.
התאדות
רובה לי אנפילד
לי אנפילד
לי אנפילד (באנגלית: Lee–Enfield; בישראל כונה בשם "רובה בריטי" ו"רובה אנגלי"), הוא רובה בריחי ששימש כרובה השירות העיקרי של כוחות החי"ר של האימפריה הבריטית ומדינות חבר העמים הבריטי משנת 1895 ועד שנת 1957. הדגמים הראשונים של האנפילד שימשו כוחות בריטיים כבר במלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה, גם כיום ניתן למצוא את הנשק בשימוש רשמי במספר מקומות סביב העולם - מה שהופך את הלי אנפילד לרובה בעל השימוש הרשמי השני הארוך ביותר בהיסטוריה (אחרי המוסין נגאן).
זהו רובה בריחי שהיה למעשה פיתוח נוסף של סדרת לי-אנפילד, שייצורה החל בסוף המאה ה-19 בבריטניה. רובים אלה הצטיינו בטווח ודיוק, בנוסף לתחמושת חזקה. הרובה ארוך, כבד ובעל מנגנון בריחי המאפשר טעינה עילית של 5 או 10 כדורים. המגרעות העיקריות של הרובה נעוצות בקנה קצר ביחס לאורך הכולל של הרובה, פגמי ייצור בחלק מרובי הייצור הראשוניים, כידון רובה מגושם וגדול מדי, וכוונות לא מוצלחות ברובים מתחילת הייצור. בהמשך נפתרו רוב הבעיות, ובסופו של דבר הנשק נחשב למצוין עד שהתיישן לאחר כניסת רובים חצי-אוטומטיים לשירות בצבאות העולם.
הלי אנפילד שימש צבאות רבים בעולם, כולל חלק מצבאות ערב, המחתרות היהודיות לפני קום המדינה וצה"ל.
הדגמים לי אנפילד מס' 4 ולי אנפילד מס' 4 סימן 1 הוסבו לרובי צלפים בשל דיוקם, ושודרגו בכוונת טלסקופית ותמוכת לחי בקת. דגמים אלה שימשו בין היתר כרובי הצלפים של צה"ל עד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.