בניו, הרב מרדכי יעקב ('יענק'ל'), הרב חיים והרב יוסף דב (בערל) והרב יצחק זאב (וועלוול) מוסרים שיעורים בישיבתו. חתנו הרב חיים ישראל הערץ הוא ראש ישיבת "יד הלוי". חתניו הרב ישראל איסר שפירא, הרב יעקב משה לייבוביץ, והרב ישראל חיים פוברסקי - הם ר"מים בישיבת "יד הלוי".
שניים מגיסיו הם הרב חיים פיינשטיין ראש ישיבות עטרת שלמה ובית יהודה (שהוא גם בן-דודו) והרב משה ברזובסקי ראש ישיבת סלונים.
ראובן מרחב
ראובן מרחב (נולד בתל אביב ב-9 בפברואר 1936) הוא בכיר במוסד, לשעבר. מנכ"ל משרד החוץ בשנים 1989–1991, מזרחן ודיפלומט.
מרחב, בנם של הורים שנמלטו מגרמניה הנאצית, מכהן כיום כנשיא ה-11 של ארגון יוצאי מרכז אירופה וחבר מועצת המנהלים של ועידת התביעות למען העם היהודי. בשני תפקידים אלה הוא מכהן בהתנדבות.
עמית במכון ירושלים למחקרי מדיניות. במסגרת זו היה שותף בהכנת מסמכי יסוד על דרכים להסדר בעיית ירושלים ונקרא על ידי ראש הממשלה אהוד ברק כיועץ לוועידת קמפ דייוויד ביולי 2000. חבר ועדת טירקל לחקר אירועי המשט לעזה (2010).
קורות חיים.
ראובן מרחב, בוגר תואר שני בלימודי היסטוריה באוניברסיטת תל אביב ובוגר החוג לשפה וספרות ערבית והיסטוריה של ארצות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים (1956–1961).
נשיא התאחדות הסטודנטים בישראל בשנים 1959–1960 ופעיל בתנועת הסטודנטים 'הבלתי תלויים'. ממייסדי 'פי האתון', ביטאון הסטודנטים באוניברסיטה העברית.
בוגר תיכון חוגים החיפאי; חבר גרעין קיבוץ דביר בנגב. התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ובסיירת צנחנים בתקופת פעולות התגמול.
פעילות ביטחונית ומודיעינית - אתיופיה, קניה, איראן.
שירת בקהילת המודיעין בין השנים 1961–1983. בשב"כ, התמחה בסיכול מודיעין המזרח אירופאי בישראל, שירת כראש מחלקת איסוף מודיעין, הסגן הממונה על הביטחון במשרד החוץ ושליח השב"כ בחברת הנפט הלאומית האיראנית.
במוסד, שירת כסגן ראש השלוחה באדיס אבבה, באתיופיה; ראש שלוחת המוסד בניירובי, בקניה ובתפקיד בכיר בשלוחת המוסד בטהראן, באיראן לפני נפילת השאה'. לאחר מכן כיהן בתפקיד ראש מחלקה באגף תבל, שבין השאר עסקה במיסוד הקשרים עם הנוצרים בלבנון. זמן לא רב לאחר פרישתו של דוד (דייב) קמחי החליט מרחב לפרוש מהמוסד. הסיבה הייתה שינוי תפיסה של נחיק נבות ראש האגף שהחליף את קמחי.
התמחה בקרן אפריקה ובמזרח התיכון וזאת בתקופה בה הוביל בן-גוריון את תורת הפריפריה.
משרד החוץ - לבנון, סין, מבצע שלמה, טאבה.
ב-1983 נשלח כראש נציגות משרד החוץ בביירות במהלך מלחמת לבנון.
בשנים 1985–1988 כיהן כקונסול הכללי של ישראל בהונג קונג משם פעל לטוויית הקשרים בין ישראל לסין טרם כינונם של קשרים דיפלומטיים.
מנכ"ל משרד החוץ.
מונה למנכ"ל משרד החוץ בתקופת השר משה ארנס וכיהן בשנים 1989–1991. בעת כהונתו הושלם כינון הקשר של ישראל עם סין: ב-1990 הקים מרחב מרכז אקדמי בבייג'ינג, שהפך בסופו של דבר לשגרירות ישראל (ינואר 1992). במהלך כהונתו, ניהל מרחב את המשא ומתן עם מצרים על הסכם טאבה (1989) והניח את היסודות המדיניים למבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה (1990-1991).
מנכ"ל משרד הקליטה.
לאחר כהונתו במשרד החוץ מונה למנכ"ל משרד הקליטה בו כיהן בשנים 1991–1993 והוביל את מאמץ הקליטה של העלייה מאתיופיה.
פעילות ציבורית והתנדבות.
מרחב המשיך לפעול למען קליטת עולי אתיופיה ב'פרויקט הלאומי של עולי אתיופיה' – לקידום החינוך בקהילה.
כיהן כנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה.
היה יו"ר מייסד של הוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
מכהן כיו"ר נשיאות 'ארגון יוצאי מרכז אירופה' מאז 2005 וחבר מועצת המנהלים של בועידת התביעות - הגוף היהודי הבינלאומי המופקד מאז 1951 על התביעות החומריות היהודיות נגד גרמניה.
מאז 1991 הוא עמית במכון ירושלים למחקרי מדיניות, שותף בהכנת מסמכי יסוד על דרכים להסדר בעיית ירושלים ונקרא על ידי ראש הממשלה אהוד ברק כיועץ לוועידת קמפ דייוויד ביולי 2000.
פעילות אסטרטגית ואקדמית.
חבר צוות ומדריך במכון לחקר תורת המערכה של צה"ל (מכון דדו) (1997–2004).
הדריך בתוכנית למוסמכים במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בשנים 2006–2008.
חבר בהנהלת המועצה לשלום ולביטחון.
חבר ועדת טירקל לחקר אירועי המשט לעזה (2010).
אברהם ברוך ארטן
אברהם ברוך אָרָטֶן (1889, תר"ן, קרקוב, פולין – 1977, תשל"ח, ירושלים, ישראל) היה עסקן ציבור חרדי, וקודם לכן איש עסקים, בנקאי ופעיל ציוני-דתי. מייסדה של חברת הביטוח "ציון".
קורות חיים.
מקרקוב לאמסטרדם.
נולד בקרקוב למשפחה מבוססת שהשתייכה לחסידות גור. הוריו, אביו, ישראל יעקב ארטן, היה ממקורביו של האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר, אמו, דבורה צביה ארטין (בת רבי משה וייס). בילדותו (שנת 1900) עזבה אחותו הבכורה מיכלינה את הבית והתנצרה, בפרשה שנודעה בשם פרשת ארטן.
עם התבגרותו הפסיק להקפיד על שמירת מצוות, עבר למינכן והחל עוסק במסחר. באחת מחופשותיו במעיינות החמים בבאדן-באדן יצר קשרים אישיים עם המשורר הלאומי ביאליק. לימים, ארטן הקים וטיפח את גינתו בבית ביאליק בתל אביב.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לאמסטרדם, שם סחר בבורסה המקומית ועסק בפעילות במועדון הכדורגל "היהודי" אייאקס אמסטרדם. בשנת 1924 החליט לעלות לארץ ישראל. בעת עלייתו היה מזוהה עם תנועת המזרחי הדתית-לאומית.
ארץ ישראל - התקופה הציונית.
עם עלייתו לארץ התיישב ארטן בתל אביב. בשנת 1924 הקים את "חברת הזרעים הארץ-ישראלית" ופתח את בית המסחר הראשון לזרעים בארץ ישראל ברחוב אלנבי בתל אביב. במהלך השנים פתחה החברה סניפים בחיפה, אנטוורפן, ביירות ואלג'יר.
בשנת 1930 הקים את "בנק בלגיה-פלשתינה" ששכן גם הוא ברחוב אלנבי ומאוחר יותר פתח סניפים בירושלים ובחיפה. הבנק נסגר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת 1935 הקים ארטן את חברת הביטוח "ציון" ושימש כמנכ"ל שלה. החברה נמכרה בשנת 1940 ולימים התמזגה לחברת הביטוח "הראל".
ארטן פעל גם במישור הציבורי. בשנת 1925 היה ממקימי בית הספר הדתי-יסודי לבנות "תלפיות" (שבו למדו בנותיו), ובשנת 1929 סייע להקמת גימנסיה תלפיות לצידו.
בשנת 1932 הגיע להסכם עם קבוצת רודגס (לימים מקימי קבוצת יבנה) על נטיעת פרדס על שטח של 300 דונם שהיו בבעלותו באזור פתח-תקוה (כיום שכונת כפר אברהם). נטיעת הפרדס יצרה סכסוך אודות תחומי סמכות בין ההסתדרות הכללית לתנועת ה'פועל המזרחי'.
ארטן תרם לעיריית תל אביב קרקעות בבעלותו לצורך הקמת "החווה החקלאית" הקיימת עד היום במתחם ראש ציפור בגני יהושע.
ארץ ישראל - התקופה החרדית.
בשנת 1940 עלה ארטן לירושלים והחל מתקרב לחוגי אגודת ישראל. הוא התיישב בשכונת בית וגן. לימים תרם ארטן חלק מקרקעותיו בשכונה לטובת הקמת ישיבת קול תורה, ועצי הברוש שבחצר הישיבה ניטעו על ידו. באותה תקופה רכש הרב יצחק אייזיק שר מידי ארטן שלושה דונם וחצי בפסגת שכונת גבעת רוקח בבני ברק והקים עליהם את ישיבת סלבודקה.
בתחילת שנות החמישים היה ארטן ממובילי המאבק בחילון העולים החדשים ובמיסיון הנוצרי. היה ממקימי "חבר הפעילים - יד לאחים". בשנת 1952 עמד בעידודם של החזון איש והרב יצחק זאב סולובייצ'יק בראש הוועד נגד גיוס בנות לצבא ולשירות לאומי, שארגן בין היתר את הפגנת הנשים הגדולה שנערכה מול הכנסת באותה עת.
לקראת סוף שנות החמישים הקצין ארטן את עמדותיו ביחס למדינת ישראל. היה מקורב לרב יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת 1959 התמנה ליו"ר ארגון "אתרא קדישא" ועמד בראשו עד תחילת שנות ה-70, לאחר מכן נוהלה על ידי הרב נחום יואל הלפרין כיום מנוהלת על ידי רבי דוד מיכאל שמידל ועוזרו חזקי קלמנוביץ. בשנת 1960 היה מעורב בפרשת חטיפתו של הילד יוסל'ה שוחמכר מהוריו החילוניים. ביוזמתו של ארטן הועבר הילד בחשאי משכונת מאה שערים לידי חברו הרב בנימין מנדלזון, רב המושב קוממיות ומשם לחו"ל.
עם זאת, ארטן נקט בעמדות לא שגרתיות ביחס ל"חברת הלומדים" החרדית. הוא התנגד לאי יציאת גברים לעבודה ולכך שנשים יעסקו בהוראה בלבד.
נפטר בשנת 1977 בירושלים בהיותו בן 88. על שמו נקרא גן אברהם בשכונת בית וגן, שכחבר ועד השכונה נלחם ארטן על שמירתו כ"ריאה ירוקה" בשכונה והוא עצמו נטע את עציו.
חיים אישיים.
בזיווג ראשון הוא נשא לאשה את צרלינה ארטן (1911-1977, בת יוסף ורחל למשפחת אונא), ובזיווג שני נשא לאשה את חיה רבקה ארטן (למשפחת רוזנווסר) ממנה נולדו לו בנותיו הדסה קליגר (אשתו של נפתלי קליגר, נפטרה כ"ד סיון תשנ"ד ומקום מנוחתה בירושלים), ובתו דבורה צביה סויסה.
א. יוכבד מינצר (לבית ארטן) אחותו (נולדה 1901 - 1934). ב. ישעיה, אחיו. ג. יהודה, אחיו (נפטר ב-1890). ד. לואיזה לונקה, אחותו. ה. אסתר מלכה, אחותו. ו. ליאו לייב, אחיו. ז. שמואל לייזר, אחיו. ח. מיכלינה אחותו הבכורה הלכה בגיל 14 למנזר נוצרי בקרקוב ואחר כך עברה לבלגיה ונישאה 4 שנים לאחר מכן, בשנת 1904, למאהב פולני, מנהל האחוזה בפוזן שבה עבדה כאומנת. רבי ישראל יעקב ארטן אביה פגש פעם אחת את בתו זו בשנת 1905 לאחר שכבר הייתה אמא לבן גוי לימים רופא פולני (נכדה היה חלוץ השתלות בפולין), מקרה זה עורר צער וכאב רב ורעש גדול בעולם היהודי והתפרסם בשם פרשת ארטן וגרם לפתיחתן של בתי הספר לבנות סמינר בית יעקב בכדי שתהיה לבנות השכלה חום ואהבה עם חכמה ומלאכה ולימוד התורה ולא ירעו בשדות זרים. בסוף ימיה עלתה לישראל התגוררה אצל אחיה הקטן אברהם ברוך ארטן וחזרה חזרה לחיק יהדותה מרצונה בגאון ותפארה.
פרנסיס הנרי מאי
סר פרנסיס הנרי מאי (באנגלית: Sir Francis Henry May; בסינית: 梅含理; 14 במרץ 1860–1922) כיהן כמושל הונג קונג ומושל פיג'י.
קורות חיים.