בתוקף תפקידו כנאמן הציבורי על פי חוק הנאמנות, שימש שחר משנת 2002 משך כ-8 שנים, כנאמן יחיד לתיאטרון הלאומי הבימה. במסגרת תפקידו זה שימש שחר למעשה, כיושב ראש הנהלת התיאטרון, הממונה על המנהלים הכללים של התיאטרון, יעקב אגמון ולאחריו אודליה פרידמן ובני צרפתי, הנחה אותם, פיקח על פעילותם וסייע בידם בניהולו השוטף של התיאטרון. שחר מילא את תפקידו זה עד לכניסתם של נאמנים חדשים בראשותו של דוד בועז בשנת 2010, לאחר שהושלם שינוי המבנה המשפטי של התיאטרון מהקדש לחברה לתועלת הציבור.
חברת הבניה חפציבה דיור ואחזקות.
בחודש אוגוסט 2007 מונה שחר לנאמן בהליך הקפאת ההליכים של קבוצת החברות של חברת הבנייה חפציבה דיור ואחזקות, שבנתה כ-4500 דירות בלמעלה מ-60 פרויקטים שונים ברחבי הארץ, לאחר שהמנהל שלהן בועז יונה ברח מהארץ. במסגרת תפקידו זה טיפל שחר בסיוע המנהל המיוחד מטעמו, עו"ד יצחק מולכו, במתן פתרון לעניינם של מאות משפחות שנותרו בעקבות קריסת החברה ללא קורת גג וללא מקורות כספיים שיאפשרו להם רכישת דירה אחרת. הפתרון שנמצא ובמסגרת ההליך המשפטי ניתנה לו הסכמת הגורמים המעורבים - סיוע למשפחות אלו על פי העיקרון של צדק חברתי, הן על ידי הבנקים אצלם התנהל חשבון הליווי באתרי הבניה השונים של קבוצת החברות והן על ידי הדיירים האחרים באתרי הבנייה השונים, שקורת הגג שלהם הייתה מובטחת.
חיים אישיים.
שחר מתגורר בפתח תקווה, הוא נשוי לשרון ואב לשלשה בנים ובת.
אתלטיקה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
אולימפיאדת הלסינקי (1952) נערכה בהלסינקי, פינלנד. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-20 ביולי לבין ה-27 ביולי 1952. נערכו 33 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (9 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 963 משתתפים (187 נשים ו-776 גברים) מ-57 מדינות.
אירועים בולטים.
נבחרת ארצות הברית () כהרגלה המשיכה לזכות במרב המדליות, 31 במספר, מהן 15 מדליות זהב, 10 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד. נבחרת ברית המועצות () השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים וזכתה ב-17 מדליות מהן 2 מדליות זהב בתחרויות לנשים, 8 מדליות כסף ו-7 מדליות ארד.
האתלטית הבולטת.
מרג'ורי ג'קסון () שזכתה בשתי מדליות זהב.
האתלטים הבולטים.
אמיל זטופק () שזכה ב-3 מדליות זהב (5000, 10000 ומרתון). לינדי רמיג'ינו (), אנדי סטנפילד (), הריסון דילארד () וג'ורג' רודן () שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אחת אישית ואחת בריצת שליחים. הרב מק'קנלי () שזכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת ושתי מדליות כסף. מל ויטפילד () שזכה ב-2 מדליות, מדליית זהב בריצת 800 מטר והגן על תוארו ומדליית כסף. בוב מתיאס () ויון מיקאלסון () שהגנו על תוארם (קרב עשר והליכה ל-10 ק"מ, בהתאמה).
מרדכי פרום
הרב מרדכי יהודה הלוי פרום (י' בשבט ה'תרפ"ח, 1928 - כ"ח באלול ה'תשל"ב, ספטמבר 1972) היה ר"מ בישיבת מרכז הרב, שהשפיע רבות על אופיה ודמותה של הישיבה.
ראשית חייו.
נולד בפיוטרקוב שבפולין לנפתלי יצחק הלוי ולאה פרום, חסידי גור. בשנת תרצ"ה (1935), בגיל חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, ולמד בישיבות נובהרדוק בתל אביב, חיי עולם בירושלים ומרכז הרב.
הרב פרום היה נחשב מקורב לסטייפלר, בעל הקהילות יעקב וראש ישיבת נובהרדוק בה למד.
בישיבת מרכז הרב.
בשנת ה'תשי"ג (1953) מינהו דודו הרב צבי יהודה הכהן קוק למגיד שיעור בישיבת מרכז הרב, והוא היה לר"מ המרכזי בה. היה ידוע כבעל אופי מסודר וכושר הסברה מיוחד, שיעוריו הצטיינו בסדר ובבהירות רבה, והתייחד בהקפדתו על שמירת הזמנים. לפני החגים היה נוהג לתת שיעורים בנושאי המועד בהלכה, אמונה ומוסר. שיעוריו אולו נכתבו על ידו בעשרות מחברות בסדר מופתי.
חיבב מאד חזנות, ובימים הנוראים היה משמש כשליח ציבור בתפילות ערבית ובמוסף של היום השני של ראש השנה. חלק מהתפילות הולחנו על ידו.
בשנותיו האחרונות גברה השפעתו בישיבת מרכז הרב, הוא העביר שיעורים לכל התלמידים, ואף היה אחראי על קבלת התלמידים. הוא סבר שצריך לנקוט בגישה מחמירה ביחס לקבלת תלמידים, על מנת להעלות את רמתה של הישיבה בהשוואה לישיבות אחרות. לאחר פטירת חותנו הרב רענן, בי' בניסן תשל"ב, נטל על עצמו גם את ניהול הישיבה. הוא הנהיג שלכל בחור חדש שמגיע לישיבה מוצמד חברותא מבוגר, נוהג שקיים בישיבה עד היום.
ביום השלושים לרב הנזיר נפטר בפתאומיות. ובכך חתם את השנה בפטירתם של שלושה מהבולטים ברבני מרכז הרב - הרב רענן, הרב הנזיר והוא.
תפקידים נוספים.
לפני הקמת המדינה היה מרכז לשכת הגיוס של ירושלים. כיהן כיו"ר ועדת פרס הרב קוק של עיריית ירושלים.
חיים אישיים.
הרב פרום נשא את צפורה (ילידת שנת תר"צ), בתם של הרב שלום נתן רענן ובתיה מרים, בתו של הרב קוק. לזוג לא נולדו ילדים במשך חמש עשרה שנים. מסופר כי במוצאי יום הכיפורים באחת השנים כינס הרב אריה לוין בית דין, שכלל מלבדו את הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ורב נוסף מישיבת מרכז הרב, והם "פסקו" שלרב פרום יוולדו ילדים. באותה שנה נולדה להם בת. בהמשך נולדה לבני הזוג בת נוספת, ובן שנולד לאחר שהרב פרום נפטר, בשנת תשל"ג, ונקרא מרדכי נתן - על שם אביו וסבו.
נפטר מהתקף לב בכ"ח באלול תשל"ב (1972), בגיל 44. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
חיבוריו.
בגיל עשרים וארבע, בשנת תשי"ב (1952), הוציא לאור את ספרו תורת הלוי על שמונה המצוות הראשונות בספר החינוך. הספר זכה להסכמות מהרבנים הראשיים - הרב הרצוג והרב עוזיאל, ומהרב צבי פסח פרנק. על חיבורו זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תשי"ד.
לאחר פטירתו ב-1972 הוציאו תלמידים מישיבת מרכז הרב מספר ספרים מתורתו, בעיקר מתוך מחברות שהותיר אחריו.
ספריו.
בנוסף, ערך הרב נריה גוטל חוברות קצרות ובהן שיעוריו על ענייני חנוכה ופורים.
ערך וההדיר את תוספות הרשב"א על מסכת פסחים עם הערות האדר"ת, בצירוף מבוא מפרי עטו (ירושלים תשט"ז, מהדורה שנייה בתשל"א, ושלישית בתשמ"ו).
ראקים
ויליאם מייקל גריפין ג'וניור, הידוע יותר בשם הבמה שלו ראקים (Rakim, כינויים נוספים: Ra R.A.K.I.M, Rakim Allah ו-The Master) הוא אמן היפ-הופ אמריקני, ממבשרי הסגנון ומעמודי התווך שלו. אלבומו הקלאסי Paid in Full אותו הקליט יחד עם שותפו לצמד אריק B ב-1987, הוכתר כאלבום ההיפ-הופ הטוב בכל הזמנים על ידי ערוץ MTV ב-2005. מבקר המוזיקה סטיב יואי אמר על ראקים כי הוא "מוכר כמעט אוניברסלית כאחד מגדולי הראפרים בקהילת ההיפ-הופ, ואולי אף כגדול מכולם".
ביוגרפיה.
ראקים נולד בשם ויליאם מייקל גריפין ג'וניור בעיירה ויינדאנץ', מזרחית לעיר ניו יורק, ארצות הברית (מרבית האוכלוסייה בווינדאנץ' היא ממוצא אפרו-אמריקני וב-1967 אף התרחשו בעיירה מהומות על רקע גזעי). ראקים התעניין במוזיקה מגיל צעיר ונכנס לסצנת ההיפ-הופ של ניו יורק בעיקר בעזרת מורה הדרך שלו ושותפו מאוחר יותר, הדי.ג'יי אריק בי.. דודתו של ראקים היא זמרת ה-R&amp;B והשחקנית רות' בראון. אריק בי. הציג בפני ראקים את הדי ג'יי והמפיק מארלי מארל ושניהם הקליטו בביתו של מארל את התקליט Eric B is President. באותו זמן ראקים סיים את בית הספר התיכון וחשב להמשיך ללימודים באוניברסיטה אך הוא החליט לבסוף להמשיך ולהקליט עם אריק בי.
ראקים שהיה ידוע עד 1986 בכינויו Kid Wizard, שינה את שמו לראקים אללה כאשר הצטרף לארגון הדתי-פוליטי אומת האסלאם. מאוחר יותר, הוא הצטרף לאומת חמשת האחוזים, ענף רדיקלי יותר באומת האסלאם שהונהג על ידי תלמידו של מלקולם X, קלרנס 13X, אותו חברי התנועה מכנים אללה.
סגנון מוזיקלי.
סגנון החריזה של ראקים חרג מהסגנון הפשוט שהוכתב על ידי ההיפ-הופ המוקדם של תחילת שנות השמונים. ראקים הציג סגנון חופשי וחדשני יותר, שחרג תקופות מגבולות התיבות המוזיקליות וגרר השוואות לאמנים כת'לוניוס מונק. מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס, בן רטליף, כתב כי "הראפ השקט והרגוע של ראקים פיתח צורה החורגת מעבר לחריזה השטוחה של חצר בית הספר" .
בנוסף, בעוד רוב הראפרים פיתחו את סגנונם תוך אלתור, ראקים היה אחד מהראשונים שכתב טקסטים מורכבים הכוללים חריזה פנימית. בשונה מאמנים כראן די אם סי או אל אל קול ג'יי ששרו בקול חזק ומלא אנרגיה, ראקים הציג סגנון רגוע וסטואי, עם שטף עדין, אך עדיין קולח של משפטים. רבים מייחסים לסגנונו של ראקים השפעות חזקות של ג'אז. הוא למד לנגן בסקסופון והיה מעריץ נאמן של ענק הג'אז ג'ון קולטריין. מבקרי מוזיקה רבים ציינו לשבח את ראקים בעיקר בשל חוש הקצב המיוחד ויוצא הדופן שלו, הטקסטים המורכבים, החריזה והדימויים הספרותיים שלו.
נושאים בולטים בכתיבתו.
הנושאים הבולטים בטקסטים של ראקים הם היפ-הופ, חיי הרחוב בגטו האפרו-אמריקני, היסטוריה, פוליטיקה בינלאומית ואף אהבה. בשירים כמו "שד המיקרופון" (Microphone Fiend) ו-Don't Sweat the Technique ראקים מדבר על סגנונו המוזיקלי ועליונותו כראפר, כנהוג בסגנון.
בשירים אחרים ראקים עוסק בפוליטיקה, מלחמות ובחברה האמריקנית. לדוגמה, בשיר "קורבנות מלחמה" (Casualties of War) מתאר ראקים את סיפורו של חייל דמיוני בצבא האמריקני בזמן מלחמת עיראק הראשונה (השיר נכתב ב-1991). כאשר מתוודע החייל למציאות המלחמה ולהיסטוריה האישית שלו הוא מחליט "להחליף צדדים", לרצוח את מפקדו הישיר ולערוק מן הצבא. כך מתאר זאת ראקים בשיר: "אבל רגע, סדאם חוסיין מתפלל כמותי, וזוהי אסיה, מקום מוצאי. אני בצד הלא נכון, אז אחליף את המטרה, אירה בגנרל, ואיפה הסמל? תאשימו את ג'ון הוקינז שהביא אותי לאמריקה. עכשיו זו היסטריה המונית".