שלא כמו המתחרים שלו, DR ו-TV2, הוא אינו משודר מדנמרק אלא מבריטניה, ועל כן לא חלים עליו כללי הפרסום בדנמרק, כך שהוא יכול לקטוע תוכניות טלוויזיה לטובת הפסקות פרסומות. הערוץ מרבה לשדר הופעות בריטיות ואמריקאיות.
היסטוריה.
TV3 החל לשדר ב-31 בדצמבר 1987 כערוץ טלוויזיה סקנדינבי משותף, ובכך הפך לערוץ הלוויני הראשון שמכוון לקהל סקנדינבי. הערוץ נתן לסקנדינבים רבים אפשרות לצפות בערוץ בשפתם. ב-30 בספטמבר 1990 פוצל הערוץ לשלושה ערוצים, דני, נורווגי ושוודי.
ב-15 באפריל 1996 הוקם ערוץ TV3+ והפך במהרה לערוץ חזק כתוצאה מכך שהוא רכש את זכויות השידור לליגת העל. ב-23 במרץ 2009 הושק ערוץ טלוויזיה שלישי, TV3 Pulse בגלל ששני הערוצים איבדו צופים לערוצים אחרים.
הכנסות הערוץ הן בעיקר מפרסומות ותשלום של הצופים על הערוץ, אם כי בעבר הצהירו בערוץ כי ברצונם לשדר בטלוויזיה החינמית בדנמרק, באמצעות אנטנה. ההצהרה הזו מעולם לא התגשמה.
ארקוסנטי
ארקוסנטי היא עיירה נסיונית ובה סדנא לייצור פעמונים הנמצאת במחוז יאוואפאי, אריזונה, ארצות הברית, כ-110 ק"מ צפונית לפיניקס, בגובה של כ-1,100 מטרים מעל פני הים. את היוזמה הארקולוגית הגה האדריכל האיטלקי-אמריקאי פאולו סולרי (1919–2013). בניית המיזם החלה בשנת 1970, במטרה להדגים כיצד סביבות עירוניות יכולות להשתפר ולמעזר את ההשפעה ההרסנית שיש להן על כדור הארץ. בתוך המתחם פיתח סולרי את תורתו ומשם לימד והשפיע על דורות של אדריכלים ומהנדסים עירוניים, אשר למדו ועבדו עמו שם כדי לתכנן את ה'עיר' המוצעת.
סקירה.
המטרה של ארקוסנטי הייתה לחקור את הרעיון של ארקולוגיה, תחום המשלב ארכיטקטורה ואקולוגיה. לפרויקט שואף לשלב בין האינטראקציות החברתיות והנגישות שהסביבה האורבנית מאפשרת לבין עקרונות סביבתיים יציבים, כגון שימוש מינימלי במשאבים וגישה נוחה לסביבה הטבעית. בתכנון הפרויקט הייתה בניה של עיר ניסיונית על פני שטח של כ-10 דונם.
העבודות על הפרויקט השאפתני החלו ב-1970 ולמעשה נמשכות בקצב משתנה עד היום. הבניין החדש ביותר הושלם בשנת 1989. האוכלוסייה במתחם נעה בין 50 ל-150 אנשים, שרבים מהם סטודנטים ומתנדבים. המטרה המקורית של ארקוסנטי הייתה לאכלס כ-5,000 אנשים. ולשכפל את המודל לאחר שהוכח כמוצלח. כשלושה עשר מבנים עיקריים נבנו על האתר עד כה, חלקם בני כמה קומות. לפי אחת התוכניות משנת 2001, עתיד להבנות בארקוסנטי מתחם מאסיבי ומורכב, המכונה 'ארקוסנטי 5000', גדול בהרבה מהמתחם הבנוי כיום.
בארקוסנטי מודגמות תכונות תכנוניות ייחודיות רבות. במתחם נעשה שימוש בלוחות בטון מעוקמים כלפי מעלה שנוצקו ממצע של טין שמקורו בסביבה הקרובה. הטין נותן לבטון מראה ומרקם ייחודיים המסייעים למבנים להתמזג עם הנוף המקומי. ביציקה של לוחות רבים מוטבעות דוגמאות וגאומטריה אומנותית. רוב הבניינים פונים לכיוון דרום כדי ללכוד את אור השמש וחומה. עיצובי הגגות תוכננו במטרה ללכוד את מרבית אור השמש בחורף וכמות מינימלית במהלך הקיץ. למבנה יציקה בצורה של אפסיס, גג בצורת רבע כדור או חצי כיפה. פרישת הבניינים במתחם היא מורכב, אורגנית ומתאימה לטופוגרפיה ואיננה בנויה כרשת טיפוסית כמו רוב הערים בארצות הברית. התכנון נעשה במטרה לתת נגישות מקסימלית לכל המבנים, לעודד שילוב מוגבר של אינטראקציה חברתית תוך שמירה על פרטיות התושבים.
סדנאות.
מאז 1970, משתתפים ומתנדבים נלהבים הגיעו לארקוסנטי במטרה לקחת חלק בחזון האוטופי. ההתנדבות התבצעה בסבבי סדנאות בני חמישה שבועות כל אחד שבמסגרתם לקחו המשתתפים חלק בהרצאות אודות פאולו סולרי ועקרונות הארקולוגיה ועסקו בפעילות בניה מעשית במתחם.
היסטוריה.
1956 – פאולו וקולי סולרי רוכשים את הקרקע ב'עמק גן-העדן' באריזונה שעליה יוקם סטודיו קוזנטי. השניים החלו לפעול במתחם בשנת 1959
1969: ארקוסנטי - סולרי טובע את המונח 'ארקולוגיה' לתיאור מבני מגורים אקולוגיים.
1980: מסה קריטית - כעשור לאחר בניית האבטיפוס הארקולוגי הראשון, שונתה תוכנית הפיתוח של המתחם כדי לאפשר צמיחה מואצת של הפרויקט. עקרון המסה העקרית הוצג במטרה לייצר שלב ביניים שיאפשר אכלוס של 10% מהאוכלוסייה הסופית המתוכננת של 5,000 איש.
2011: ב-14 ביולי 2011 הודיעה קרן קוזאנטי כי סולרי מייסדה פורש מתפקידיו כנשיא ומנכ"ל. "יש דברים אחרים שאני מקווה להשלים", הסביר סולרי בן ה-92 והעביר את שרביט הניהול לג'ף סטיין.
גיולה קרודי
גְיוּלה קרודי או דְיוּלה קרודי (בהונגרית: Krúdy Gyula; 21 באוקטובר 1878 - 12 במאי 1933) היה סופר ועיתונאי הונגרי. נחשב לנציג של המגמות המודרניסטיות בפרוזה ההונגרית, הרומנים שלו "החמנית" ו"פרס ליום הנשים" יחד עם הסיפור "חלום ההחיים" תארו את חיי בודפשט בתחילת המאה ה-20. בספרים אחרים תיאר קרודי את חיי הפרובינציה בהונגריה של סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה.
גיולה קרודי נולד בצפון-מזרח הונגריה, בעיר נירג'האזה, במשפחת בני אצולה זעירה.
אביו, גיולה קרודי, היה עורך דין ואמו, יוליאנה צ'אקאני, עבדה כעוזרת בבית משפחתו. ההורים התחתנו רק אחרי לידת ילדם השמיני, כשלגיולה מלאו 17 שנים.
בילדותו ובנעוריו התעצבה אישיותו תחת השפעת האידיאליים של התחייה ההונגרית וצביונם של החיים והסביבה הרב-תרבותית בפרובינציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבתי ספר בסאטו מארה (סטמר) (כיום בצפון-מערב רומניה), בפודולין (כיום בסלובקיה) ובעיר הולדתו, נירג'האזה. קרודי פרסם עוד מנעוריו כתבות וסיפורים קצרים בעיתונים.
אחרי לימודי התיכון, ביקש קרודי להקדיש את עצמו לקריירה של עיתונאי וסופר, למורת רוחו של אביו שרצה שילמד משפטים. קרודי עבד שנים אחדות כעורך בעיתונים בפרובינציה - בדברצן ובאוראדיה (נאג'ואראד), והחל משנת 1896 התיישב בבודפשט. עבד תקופה כעורך בעיתון "ניוגאט".
ב-27 בדצמבר 1899 התחתן בבודפשט, ברובע אליזבטווארוש, עם הסופרת והמורה היהודיה בלה (אנבלה) שפיגלר, בת של הרב ד"ר גיולה שמואל שפיגלר מבלשגיארמט ושל תרז לבית פולאק. בלה שפיגלר הייתה יותר מבוגרת ממנו וכתבה בכינוי העט "שטנלה". אביו נישל אותו מהירושה והסופר פרנס את אשתו הראשונה ואת שלושת ילדיו, מכתיבת סיפורים ורומנים. הרומנים פורסמו בפרקים ביומונים ובכתבי עת בפיליטון.
קרודי היה כותב פורה, ופקד בקביעות את עולם הבוהמה וחיי הלילה של בירת הונגריה. התחתן פעמיים, ניהל רומנים רבים, היה מעורב לא פעם אחת בפרשיות דו-קרב, אהב מרוצי סוסים ומשחקי קלפים. כסופר הצליח לזכות בתמלוגים נכבדים, אותם היה מוציא במהירות. הירבה לטייל אך רק בתחומי האימפריה.
ספרו, "נעורי סינבד" משנת 1911 הביא לו הצלחה רבה. קרודי השתמש בדמות של סינבד, שחלק את שמו עם אחד מגיבורי אלף לילה ולילה, פעמים חוזרות לאורך הקריירה שלו כיוצר. אלטר אגו אחר של הסופר – קזמייר רזדא (Kazmer Rezeda) – היה גיבורם של כחצי תריסר רומנים, לרבות "הכרכרה האדומה" (1913). הפרוזה של קרודי מצטיינת בליריות מעודנת וביסודות עתירי חלומות שמבליטים את הספק ויחסיות הזמן.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, עם התפרקות האימפריה, הפך קרודי לפסימי ומאוכזב. נישואיו הראשונים התפרקו, והוא נטה להימורים. בשנת 1933, בגיל 55, מת קרודי בבודפשט, כתוצאה מאירוע מוחי.
אחרי מותו נשכחו ספריו, עד שבשנת 1940 פרסם הסופר שנדור מאראי את הספר "סינבד חוזר הביתה" – סיפור אמנותי על ימיו האחרונים של קרודי. יצירה זו עוררה עניין מחודש של קוראים ביצירותיו.
חייו האישיים.
מנישואיו לבלה שפיגלר נולדו לו שלושה ילדים: גיולה (נולד ב-1900), אילונה (נולדה ב-1902) ומריה (נולדה ב-1907). בשנת 1919 התגרש מבלה שפיגלר והתחתן ב-12 ביולי 1919 ברובע פרנצווארוש עם אישה בת 17, צעירה בהרבה ממנו, ז'וז'אנה רוז'ה, בתם של יאקאב רוז'ה ורגינה לבית קָלֶמֶן. מנישואין אלו, נולדה להם בת בשם ז'וז'אנה קרודי (1992-1919).
אררט מוסקבה
מועדון הכדורגל "אררט" מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб «Арарат» Москва) היה מועדון כדורגל רוסי מהעיר מוסקבה.
המועדון הוקם על ידי קהילת יוצאי ארמניה במוסקבה והתקיים בשלב הראשון במשך עונה אחת, שבה זכה באליפות מרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, אך בקיץ 2018 המועדון פורק. בינואר 2019 המועדון הוקם מחדש והתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, אך בפברואר 2020 פורק שוב.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל "אררט" נוצר בסוף מרץ 2017 על ידי ואלרי אוגנסיאן בתמיכת האוהדים המוסקבאים של מועדון הכדורגל הארמני אררט ירוואן, שעל שמו גם נקראת הקבוצה. הקבוצה קיבלה כספים מאיש העסקים ארם גברליאנוב, מבעלי חברת התקשורת News Media Group.
המועדון החל להתחרות בטורנירים החובבניים במסגרת אליפות מוסקבה של הליגה הרוסית השלישית והיא אירחה תחילה את משחקיה באצטדיון ספרטקובץ לפני שעברה לאצטדיון על שם אדוארד סטרלצוב המשמש גם כמגרש הבית של קבוצת טורפדו מוסקבה.
ב-30 במאי 2017, המועדון השיג רישיון כמועדון כדורגל מקצועני מהתאחדות הכדורגל הרוסית והחל להתמודד באזור "מרכז" של הליגה הרוסית השנייה ובאותו יום הקבוצה חתמה על חוזה עם חלוץ הנבחרת הלאומית לשעבר, רומן פאבליוצ'נקו. ב-7 ביוני המועדון החתים שחקן נוסף בעל ניסיון משחק בנבחרת הלאומית, אלכסיי רבקו (הקשר בן ה-31, נחשב לבוגר האקדמיה של ספרטק מוסקבה) וב-9 ביוני הוחתם מאראט איזמאילוב.