הופעותיה של התזמורת והקלטותיה מתמקדות במוזיקה מן המאה ה-18 והוה-19. עם מנצחיה הראשיים והאורחים ומנהליה המוזיקליים נמנים מוניקה הוגט, סר צ'ארלס מקקראס, רוי גודמן, אנתוני הלסטד, ניקולאס מקגגאן, ריצ'רד אגור, ניקולס קרמר, גרהם לי-קוקס, ג'פרי סקידמור ואדריאן בטרפילד.
תזמורת הנובר ניגנה בקרנגי הול, ניו יורק, הקונצרטחבאו, אמסטרדם, ברידג'ווטר הול, מנצ'סטר, סאות' בנק סנטר, רויאל אלברט הול וויגמור הול בלונדון ואחרים. נגניה מרבים לסייר בממלכה המאוחדת, יצאו לעשרה סיורים בארצות הברית והופיעו בקנדה, מקסיקו, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, צרפת, פורטוגל, ספרד, בלגיה, הולנד, נורווגיה, יוון וטורקיה.
נכון ל-2008, יושבת התזמורת ב"אולד מרקט", הוב, אנגליה.
תזמורת הנובר ערכה מעל 160 הקלטות בחברות נימבוס, היפריון, סוני, EMI ואחרות. בין הקלטותיה מחזור שלם של יצירותיו התזמורתיות של יוהאן כריסטיאן באך.
אסאלה נסרי
אסאלה נסרי (בערבית: أصالة نصري ; תעתיק מדויק: אצאלה נצרי; נולדה ב-15 במאי 1969) היא זמרת סורית.
ביוגרפיה.
נסרי נולדה בשם אסאלה מוסטפא נסרי בשנת 1969 בדמשק, בירת סוריה, למשפחה מוסלמית סונית בת מעמד הביניים. לנסרי שני אחים ושתי אחיות ואביה, מוסטפא נסרי, היה מלחין וזמר נודע בארצו והוא שגילה את כשרונה המוזיקלי של בתו. בעידוד הוריה, החלה נסרי לשיר בגיל ארבע, ובתקופת ילדותה ביצעה שירים לאומיים סוריים, דתיים אסלאמים ושירי ילדים. בין השאר, הקליטה פתיח לסדרת הילדים "חִכָּאיֵאת עָאלֵמיה" (בערבית: حكايات عالمية, "סיפורי עולם").
בשנת 1986, בהיותה בת 17, נהרג אביה של נסרי בתאונת דרכים והיא נאלצה להפסיק לשיר ולעזור לאמה בפרנסת המשפחה. את הקריירה המוזיקלית המקצועית שלה החלה נסרי בשנת 1991, בהיותה בת 22. בשנה זו הוציאה את אלבומה הראשון, "לו תערפו" (בערבית: لو تعرفو), אלבום עם שירים ערביים קלאסיים. אלבום זה זכה להצלחה רבה והיווה את פריצתה הגדולה של נסרי לעולם המוזיקה הערבי. באותה התקופה החלו דרכם אמנים נוספים אשר התפרסמו רבות מאוחר יותר, ביניהם: נג'ווא כרם הלבנונית, אע'נם המצרית וסאבר אל-רבאעי התוניסאי.
מתחילת הקריירה המוזיקלית שלה, הוציאה נסרי אלבומים אשר זכו להצלחה כבירה בארצות ערביות רבות. היא הוזמנה להופיע במדינות רבות וזכתה בלמעלה מ-20 פרסים, והיא נחשבת כיום לאחת הזמרות הפופולריות בעולם הערבי. שיריה של נסרי נחלקים לשירי פופ עכשוויים ולשירים מהמוזיקה הערבית הקלאסית. יש לה שירים מקוריים רבים אך היא מבצעת גם גרסאות כיסוי לשירים של גדולי הזמר הערבי, דוגמת אום כולתום ופיירוז, וגרסת הכיסוי שביצעה לשיר "חלווה יא בלדי" של דלידה זכה לשבחים רבים. כמו כן, היא שרה בניבים רבים של השפה הערבית, ביניהם הניב הסורי, הניב הלבנוני, הניב המצרי, הניבים המגרבים וניבים נוספים.
לנסרי שני ילדים מבעלה הראשון, איימן אל-דהבי, ממנו התגרשה בשנת 2006. כיום היא נשואה למפיק הפלסטיני טארק אל-עריאן. לנסרי שלוש אזרחויות: סורית, מצרית ובחריינית, אותה קיבלה לאחר הופעה מוצלחת ביום העצמאות של הנסיכות. יש לה שלושה בתים: בדמשק שבסוריה, בקהיר שבמצרים ובאיי התמרים בנסיכות דובאי. את רוב זמנה היא מבלה באיחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2007, באחד מראיונותיה, מתחה נסרי ביקורת על אגודת האמנים הסורית ובתגובה הוחלט בסוריה להכניסה לרשימת הזמרות המוחרמות במדינה והיא מנועה מלהופיע בסוריה. נסרי היא הזמרת הסורית הראשונה אשר הוחרמה במדינתה, לפניה הוחרמו רק זמרות לבנוניות אשר לטענת השלטון נאסר עליהן להופיע בתחומי סוריה מפאת אי-צניעות, אם כי רבים מסבירים כי הזמרות הוחרמו משיקולים פוליטיים בשל המשבר הפוליטי בלבנון.
על אף שנסרי אינה נחשבת לזמרת פרובוקטיבית, יש גורמים קיצוניים המחשיבים אותה לליברלית מדי. בפברואר 2008 אוימה הזמרת על ידי ארגון הטרור האסלאמי אל-קאעידה, אשר איים על חייה במידה ולא תבטל את הופעתה לקראת יום האהבה בנמל העיר עדן שבתימן. הארגון הגדיר את הזמרת כ"פרוצה" וקרא למנוע את הפצת ה"פריצות" בקרב העם התימני. ממשלת תימן אמנם הביעה זלזול בהודעה המפורשת, אך מושל העיר עדן ביקש מהרשויות לסייע באבטחת האירוע.
מגהטון TNT
אסאלה
מוניקה האגט
מוניקה האגט (באנגלית: Monica Huggett, נולדה ב-16 במאי 1953 בלונדון, אנגליה) היא מנצחת בריטית וכנרת בארוק מן השורה הראשונה.
האגט למדה אצל סיגיסוולד קאוקן, גוסטב לאונהרדט וטון קופמן והייתה כנרת ראשית בתזמורת הבארוק של אמסטרדם בניצוחו של קופמן משנת 1980 עד 1987. האגט התמנתה לפרופסור חבר באקדמיה מלכותית למוזיקה בשנת 1994 ועובדת כפרופסור לכינור בארוק בבית הספר הגבוה לאמנויות בברמן, גרמניה. היא זכתה בפרסי גראמופון על הקלטותיה לסונאטות ופרטיטות לכינור סולו של באך (1997) וסונאטות לכינור של ביבר (2002).
עמנואל לף
סגול (פירושונים)
מבצע מסיבה
ידידה
ידידה הוא מערך דיור ומעון לחינוך מיוחד. נמצא בהרי ירושלים בדרך מעלה החמישה.
מעון ידידה, הפועל ככפר פנימייתי, מטפל באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ובאוכלוסייה על רצף האוטיזם, מגיל 21 ומעלה. המעון הוקם ב-1960 והוכר כיישוב מוסדי ב-1964.
מערך הדיור כולל מספר מסגרות:
מערך הדיור והמעון כוללים שירותים וצוות רחב בתחומי הרפואה, הפרא רפואי, השיקום, החינוך המיוחד ופעילויות הפנאי.
דרך הענבר
דרך הענבר (בגרמנית: Bernsteinstraße; באיטלקית: Via dell'Ambra; בפולנית: Szlak Bursztynowy או Jantarowy Szlak) הוא הכינוי לדרך סחר עתיקה בתקופה הפרהיסטורית ובעת העתיקה, אשר שימשה את הסחר בענבר, שהיה מרכיב חשוב בחפצי נוי ובתכשיטים מאז תקופת הברונזה, ונעשה בו שימוש במצרים העתיקה, ביוון העתיקה וברומא העתיקה. עוד נחשב הענבר כמקור לאנרגיה ולחימום.
הענבר הובל מחופי הים הבלטי והים הצפוני בדרכי יבשה ולאורך נהרות הוויסלה והדנייפר לאיטליה, יוון, מצרים ולחופי הים השחור, מקום בו נפגש הנתיב עם דרך המשי שהובילה מזרחה לאסיה. כך לדוגמה, נמצא ענבר מצפון אירופה בקברו של תות ענח' אמון וידוע כי נעשה בו שימוש גם במקדשי דלפי. בימינו עושים אזורים שונים באירופה שימוש במושג "דרך הענבר" כמותג תיירותי.
נתיבי הדרך.
ככל הנראה, כבר בתקופת אוגוסטוס או טיבריוס במאה ה-1, הוביל הנתיב העיקרי, או המזרחי, של דרך הענבר מצפון אירופה דרך הוויסלה בפולין ודרך סלובקיה של ימינו; וחצה את הדנובה סמוך לווינה, מקום בו נכנס לתחומי האימפריה הרומית. משם הובילה הדרך שהופיעה במפת פויטינגר עד לאקוויליה שלחופו הצפוני של הים האדריאטי. את שמה של הדרך טבע, ככל הנראה, פליניוס הזקן.
נתיבים נוספים להובלת ענבר היו הנתיב המערבי, או הימי, שהוביל דרך הים הצפוני מאנגליה ודרכה; הנתיב שעבר במרכז גרמניה ואשר נסמך על עורקי הספנות בנהרות האלבה והאודר; ונתיב דרך מערב גרמניה לאורכם של הנהרות המז והריין.
יעל פוזנר
יעל פוזנר (16 באפריל 1910 – 23 בדצמבר 1990) הייתה אשת חינוך ויו"ר הנהלת החברה למתנ"סים, זוכת פרס החינוך של עיריית תל אביב-יפו לשנת תשמ"ד וזוכת פרס המועצה לארץ ישראל יפה.
ביוגרפיה.
יעל פוזנר נולדה וגדלה בגרמניה, כבת למשפחת תעשיינים עשירה, אביה, היינריך, היה עורך דין. קיבלה דוקטורט בפיזיקה בראשית שנות השלושים. בתקופת לימודיה הכירה את דוקטור לודויג (נחמן) פוזנר והם נישאו. אחר עליית היטלר לשלטון הם היגרו לשוודיה והקימו שם מוסד לילדים עולים פליטים בגילאי 5–6, שהיו צעירים מכדי להיקלט במסגרת עליית הנוער. ב-1937 עלה לודוויג לארץ ישראל ויעל עלתה בשנת 1938 עם שני ילדיה הקטנים. ב-1938 לימדה כשנה מתמטיקה בבית הספר התיכון האורתודוקסי לבנות ע"ש אוולינה דה רוטשילד. בשנת 1940 גייסה אותה הנרייטה סאלד לעבוד בעליית הנוער של הסוכנות היהודית כמטפלת ראשית, אחראית ציוד ואספקה ומדריכת מטפלות, היא עבדה בעליית הנוער במשך שתים עשרה שנים.
ב-1952 פנה אל יעל פוזנר אליעזר קפלן וגייס אותה לעבודה בהצלת יהודי אירן. אחרי כן עבדה במשך שתים עשרה שנים במוסד. למוסד הובאה על ידי ראובן שילוח, שזמן קצר אחרי כן הוחלף על ידי איסר הראל. תפקידה במוסד היה לבנות סיפורי כיסוי בעיקר לשליחים שיצאו לאירופה שם עבדה רבות עם יצחק שמיר, ובין השאר עבדה עם סוכנים שעקבו אחרי נאצים וטירפדו את פעילות המדענים הגרמנים במצרים. היא הכינה להם תעודות זהות ודרכונים מזויפים וביוגרפיה בדויה והכשירה את הקרקע לקליטתם בארצות היעד. אחד המבצעים הבודדים ששמה הוזכר בהקשר להם היה מבצע חטיפת אייכמן. היא הכינה את כל סיפורי הכיסוי לסוכני המוסד שחטפו את אייכמן ודאגה לתעודות זהות חדשות עבורם במקומות היעד.
בשנים 1965–1977 עבדה יעל פוזנר במשרד החינוך, בתחילה כמנהלת אגף בינוי, במסגרת זו הקימה בתי ספר ומבני חינוך ברחבי מדינת ישראל ולאחר מכן הייתה ראש מינהל הפיתוח של המשרד. בשנותיה בתפקיד היא עבדה תחת חמישה שרי חינוך: זלמן ארן, יגאל אלון, אהרון ידלין, זבולון המר ויצחק נבון.