קליין הצהיר כי הוא מעוניין לשים דגש על רפורמה בביטוח בעלי הבתים, כחבר בוועדת השירותים הפיננסיים וּועדות המשנה הנוגעות לכך, אשר נושא הביטוח ומוסדות בנקאיים נמצא בתחום שיפוטם וכהמשך מאמציו לרפורמה שכזו בסנאט של מדינת פלורידה.
ועדות.
רון קליין היה חבר בוועדות בית הנבחרים האלה:
שולמית גולדהבר
שולמית גולדהבר (בגרמנית: Sulamith Goldhaber; 4 בנובמבר 1923 – 11 בדצמבר 1965) הייתה פיזיקאית אנרגיות גבוהות ומומחית בינלאומית בנושא האינטראקציות בין קאונים לבין נוקליאונים. גולדהבר הייתה האדם הראשון לצפות באינטראקציות גרעיניות של האנטיפרוטון.
קורות חיים.
גולדהבר נולדה בווינה אוסטריה וגדלה בארץ ישראל של המנדט הבריטי כאשר משפחתה עלתה לארץ. היא למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם פגשה והתחתנה עם הפיזיקאי גרסון גולדהבר. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית עם תואר שני והיגרה לארצות הברית עם בעלה ללימודי דוקטורט.
הנצחה.
אוניברסיטת תל אביב מקיימת קולקוויום לזכרה.
ז'אן אמרי
ז'אן אָמֶרִי (בצרפתית: Jean Améry; 31 באוקטובר 1912 – 17 באוקטובר 1978) נולד באוסטריה למשפחה יהודית בשם הנס מאייר, והיה עיתונאי, מסאי ואיש רוח. הוא היה סטודנט לספרות ופילוסופיה בווינה, משם ברח לבלגיה עם עליית הנאצים. הוא השתתף בהתנגדות לשלטון הנאצי, נעצר ועונה על ידי הגסטפו ונכלא במחנות ריכוז. אָמֶרִי שרד את מחנות הריכוז אושוויץ ובוכנוואלד, ושוחרר בברגן-בלזן בסוף המלחמה. מסותיו שהתפרסמו כמה עשרות שנים לאחר מלחמת העולם השנייה עוסקות בהתמודדות פילוסופית, כאיש רוח, עם משמעויותיה של השואה.
ילדות ונעורים.
אָמֶרִי נולד בשם הנס מאייר. הוא נולד בווינה, אוסטריה, בשנת 1912. אביו היה יהודי ואמו הייתה נוצרייה קתולית. משפחת אביו באה במקורה ממחוז פורארלברג באוסטריה; אָמֶרִי מספר ש"בחבל פוראלברג שבאוסטריה חי לפנים פונדקאי וקצב שדיבר, כך סופר לי, עברית רהוטה". זמן קצר לאחר לידתו נהרג אביו, ששירת כחייל בגדוד הרובאים הטירולי של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, במלחמת העולם הראשונה. משפחתו של אָמֶרִי הייתה מנותקת משורשיה היהודיים, מתבוללת, ואמו גידלה אותו כנוצרי; אָמֶרִי מעיד על עצמו שידע על מקורה היהודי של משפחתו, אך "הייתי יהודי כמו שאחד מחברי לכיתה היה בנו של בעל מסבאה שפשט את הרגל".
כסטודנט למד אָמֶרִי באוניברסיטת וינה ספרות ופילוסופיה, אך קשיים כלכליים מנעו ממנו לימודים סדירים. הוא עבד בעבודות שונות ועסק גם בכתיבה ספרותית. עם התגברותה של האנטישמיות החל אָמֶרִי לעמוד יותר ויותר על זהותו היהודית. פרסום חוקי נירנברג ב-1935 היה מבחינתו האירוע המכונן שהכריח אותו לגבש את זהותו כיהודי. בשנת 1937 התחתן עם צעירה יהודיה (בניגוד לרצונה של אמו), ולאחר האנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לגרמניה ב-1938, נמלט הזוג לצרפת ומשם לבלגיה.
השואה.
שלטונות בלגיה גירשו את אָמֶרִי, שהיה נתין גרמני, חזרה לצרפת ב-1940, והוא נכלא במחנה המעצר גירס (Gurs). עם כיבושה של בלגיה ברח אָמֶרִי מן המחנה וחזר לבלגיה, שם הצטרף לתנועת ההתנגדות הבלגית. אָמֶרִי נלכד על ידי הגסטפו, נכלא ועונה. לאחר שהגרמנים הגיעו למסקנה שלא יוכל לספק עוד מידע, שונה מעמדו של אָמֶרִי והוא "ירד בדרגה" מאסיר פוליטי ליהודי. הוא נשלח לאושוויץ, שם הועסק בעבודות כפייה קשות (מכיוון שלא היה בעל מלאכה), בבניית בית החרושת אי גה פארבן במחנה אושוויץ 3 במונוביץ'. עם התקרבות הצבא האדום בשלהי 1944 הועברו האסירים, ואָמֶרִי בתוכם, למחנה הריכוז בוכנוואלד, ומשם לברגן-בלזן, שם שוחרר אָמֶרִי על ידי הצבא הבריטי באפריל 1945.
לאחר המלחמה.
אחרי המלחמה התפרנס אָמֶרִי כעיתונאי, ועבד בעיקר עם עיתונים בשווייץ, מכיוון שסירב לפרסם באוסטריה או בגרמניה. הוא שינה את שמו לאָמֶרִי, כמעין אנגרם על שמו המקורי, והשינוי נועד להפגין את התנתקותו מן התרבות הגרמנית והתערותו בתרבות הצרפתית. הוא לא כתב דבר על השואה; לדבריו, היה לו קשה לכתוב על כך. רק בשנת 1964, בדרבונו ובהפצרתו של המשורר הגרמני הלמוט הייסנבוטל , כתב את ספרו Jenseits von Schuld und Sühne, "מעבר לאשמה ולכפרה", שהוא קובץ של מסות. הקובץ תורגם לאנגלית תחת השם At the Mind's Limits: Contemplations By a Survivor on Auschwitz and Its Realities. זהו ספרו היחיד של אָמֶרִי על אושוויץ, וגם בו אין הוא מתאר תיאור אובייקטיבי את שאירע לו, אלא עושה שימוש בחוויות בודדות שעליהן הוא משתית את הדיון הפילוסופי. שלא כעמיתו למחנות הריכוז, הפסיכולוג, ויקטור פראנקל, לא יצר אָמֶרִי תאוריה המבוססת על ההתנסות הנוראה; הוא אכן מודה שאנשים דתיים, או מי שהחזיקו באידאולוגיה מסוימת, היו יכולים להתבסס על אמונתם כדי ליצור עולם טרנסצדנטי שעליו היו יכולים להישען, ובמובן זה, מודה אָמֶרִי, היה קיומם קל יותר. אָמֶרִי היה אינטלקטואל שכל עולמו חרב עליו; התמודדותו, מול התמוטטות עולם הערכים שעליו גדל, היא הבסיס לדיון הפילוסופי בספריו, דיון פרובוקטיבי ומעורר מחשבה, שהעמיד את אָמֶרִי ככותב פילוסופי מוערך.
למרות לחץ של קוראיו, לא חזר אָמֶרִי בספריו הבאים לאושוויץ. אָמֶרִי המשיך לכתוב על היבטים אחרים של הקיום האנושי. ספרו הבא, שיצא לאור שנתיים לאחר מכן, נקרא Über das Altern, "על הזקנה"; שנתיים לאחר מכן פרסם את ספרו Unmeisterliche Wanderjahre, "השנים הרזות של הנודד". לשלושת הספרים הללו קרא "טרילוגיה אוטוביוגרפית".
יהדות וזהות.
משפחתו של אָמֶרִי הייתה מנוכרת למקורותיה היהודיים, משפחה מתבוללת ונשואה בנישואי תערובת; ניכור זה, בהשפעת הכיבוש הנאצי, השפיע רבות על מחשבתו של אָמֶרִי. חוקי נירנברג, שאת תוכנם הכיר בעל פה, שכנעו אותו שגרמניה החליטה, למעשה, להוציא גזר דין מוות על כל היהודים. במסתו "על הכורח ואי-האפשרות להיות יהודי" מתמודד אָמֶרִי עם זהותו: "אם להיות יהודי פירושו אפוא מורשת תרבותית, השתייכות דתית, כי אז לא הייתי יהודי ולא אוכל להיות יהודי לעולם"). ואולם, חוקי נירנברג והשואה בעקבותיהם כפו עליו להיות יהודי, "בלי אלוהים, בלי היסטוריה, בלי אמונה משיחית-לאומית". כדבריו,
מותו.
ז'אן אמרי התאבד ב-17 באוקטובר 1978 ממנת יתר של כדורי שינה.
שנתיים קודם לכן כתב ספר בשם "יד נשלחת בנפש - מסה על מוות מרצון" שעסק בהתאבדות.
מריזמוס
תצורה רשתית
התצורה הרשתית (TA: Formatio reticularis) היא אזור במוח הממוקם בגזע המוח ומכיל 90 גרעינים ורשתות סבוכות של תאי עצב.
התצורה הרשתית מעוררת את קליפת המוח להיות קשובה לגרייה חדשה ושומרת על ערנות המוח אפילו בזמן שינה.
בהתאם לכך, פגיעה חמורה בתצורה הרשתית מובילה רבות למצב של תרדמת.
מיקום וקישורים לחלקים אחרים במערכת העצבים.
התצורה הרשתית נמתחת מחלקו העליון של המוח האמצעי, עוברת דרך הפונס ומגיעה עד לתחתית המוח המוארך.
התצורה הרשתית שולחת אקסונים לחלקים רבים במערכת העצבים, במסילות עולות (לעבר קליפת המוח) ויורדות (לאורך חוט השדרה).
התצורה הרשתית מקבלת מידע רב מקליפת המוח הקדם-מוטורית וממספר אזורים תת-קורטיקלים, כמו האמיגדלה, ההיפותלמוס וגרעיני הבסיס.
התצורה הרשתית שולחת מידע חושי לתלמוס, אשר בתורו מתעל את המידע לעיבוד במקומות המתאימים בקליפת המוח. למשל, המידע המגיע מן העיניים מתועל לאזורים האחראיים על הראיה.
תפקידים.
התצורה הרשתית ממלאת תפקיד חשוב בשליטה על מנגנונים הקשורים לעוררות ושינה.
בין השאר, התצורה הרשתית מווסתת העברה של מידע המגיע ממערכות החוש, ומשתתפת בקביעה האם יועבר למוח הגדול ויגיע למודעות.
התצורה הרשתית חיונית להיבטים מסוימים של התפקודים הניהוליים.
מבנים בתצורה הרשתית מעורבים גם בשליטה מוטורית. התצורה הרשתית חיונית לתנועה של העיניים, הראש והגפיים.
שליטה מוטורית מאפשרת קואורדינציה.
התצורה הרשתית קשורה גם לוויסות טמפרטורה.
Don't Stop Me Now
Don't Stop Me Now (בעברית: אל תעצור אותי עכשיו) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, ונכלל באלבומה השביעי של הלהקה, "Jazz". השיר יצא כסינגל בשנת 1979, והגיע למקום 9 במצעד הלהיטים הבריטי ולמקום 86 במצעד הלהיטים האמריקאי.
השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה, פרדי מרקיורי. בשונה מרוב שירי הלהקה, בשיר זה לא מבצע חלק עיקרי גיטריסט הלהקה, בריאן מיי, שבדרך כלל מוביל את שירי הלהקה. השיר הוקלט גם על ידי הלהקה מקפליי.
בשנת 2005 נבחר השיר ל"שיר המכוניות הטוב בעולם", בתחרות שנערכה בשיתוף עם תוכנית הטלוויזיה "טופ גיר".
השיר גם מופיע באלבום האוסף של הלהקה "Greatest Hits" מ-1981, וביוני 2011, במסגרת חגיגות ה-40 שנים של קווין, נכלל טייק ישן של השיר המכיל חלקים נוספים של גיטרות, במיני אלבום בונוס במהדורה המחודשת וההוצאה המחודשת של האלבום "Jazz".
בשנת 2014, הקוראים של מגזין הרולינג סטון דירגו את השיר במקום השלישי האהוב עליהם של קווין.
קליפ.
את הקליפ של השיר ביים ג'יי קליבנשטיין וצולם ביער הלאומי בבריסל, בלגיה ב-26 בינואר 1979.
בהופעות.
בגרסת האולפן, החלק של בריאן מיי הוא רק בסולו הגיטרה שלו, אבל בגרסאות של ההופעות של Jazz ושל Crazy ב-1979, מיי שיחק קצת בקצב של הגיטרה בכל השיר כדי לתת יותר תחושה של מוזיקת רוק.
גרסה חיה של השיר מופיעה באלבום של הלהקה Live Killers משנת 1979.
סינגל.
במהדורה היפנית, האמריקאית, הקנדית והאוסטרלית, השיר "More Of That Jazz" היה הבי-סייד.
ארמון האפיפיורים
ארמון האפיפיורים (בצרפתית: Palais des Papes) הנמצא באביניון שבדרום צרפת, הוא אחד מהגדולים והחשובים במבנים הגותים באירופה. הארמון נבנה בימי הביניים ומשמש כיום כמוזיאון.
היסטוריה.