דוד קוסביצקי נולד בסמרגון, כיום בבלארוס. כשהיה בן 3 פרצה מלחמת העולם הראשונה, והמשפחה נדדה לרוסטוב. בתום המלחמה השתקעו הקוסביצקים בווילנה, שם דרך כוכבו של האח הבכור משה, ומשנתקבל לשמש כחזן הראשי של בית הכנסת החל דוד עם אחיו שמחה לשיר במקהלת בית הכנסת. בווילנה למד בגימנסיה. כאשר האח משה עבר לוורשה, עבר דוד לכהן כמנצח המקהלה של אחיו יעקב שכיהן כחזן בלבוב. כמו כן ניצח על המקהלה של אחיו שמחה ברובנה, כאשר עזב האח שמחה את משרת החזן ברובנה לטובת משרה אחרת נתמנה דוד לחזן במקומו. לאחר שירות בצבא הפולני כמנצח מקהלה, נתקבל למשרה בבית כנסת בלונדון שם כיהן כ-12 שנים. בשנת 1948 עבר לניו יורק לכהן במשרה בטמפל עמנואל.
בניגוד לאחיו משה, שהיה המפורסם מבין האחים, בעיקר בגלל רמת הביצוע אותה הביא ליצירותיהם של אחרים אך לא בזכות יצירה משלו, ניחן דוד ביצירתיות ובכושר הלחנה ואלתור. יצירותיו מהוות עד היום חלק בלתי נפרד מהרפרטואר החזני.
דוד קוסוביצקי
שזיף לימון
שזיף לימון הוא מין של עץ נשיר ממשפחת הורדיים שפירותיו נאכלים טריים ומבושלים (להכנת קינוחים, לפתנים או ריבות).
שזיפי הלימון קיבלו את שמם בשל דמיון מראה הפירות החיצוני ללימון: הם גדולים, מוארכים, בעלי עסיס רב וצבעם צהוב עם פיטם מאדים.
לזני שזיפי הלימון זמני הבשלה שונים הממשיכים זה את זה ומאפשרים לשמור על רצף של שיווק הפרי. "שזיף הלימון" הוא זן מיצי מאוד והראשון שמבשיל במשפחה. אחריו מבשיל ה"ארלימון", שהוא זוהר יותר בצבעו, כשבמשך הבשלתו משתבח צבעו והופך לצהוב עז עד כתום. הזן "לייט למון" (למון מאוחר) סוגר את העונה כשהוא מבשיל בראשית ספטמבר.
ספצסביאז
כלכלה דמוקרטית
כלכלה דמוקרטית (או "דמוקרטיה כלכלית"; באנגלית: Economic Democracy) מציעה חזון של מדינה עם שוק חופשי כשהעובדים שותפים בניהול החברות המסחריות הפועלות בתחומה וברווחיהן. כלומר, תאגידים וארגונים למטרות רווח במדינה יתבססו על שיתוף של ציבור נרחב ברווחים ובהליכי קבלת ההחלטות - להבדיל מהמצב כיום במסגרתו שולטים בחברות מספר מצומצם של בעלי מניות שליטה או שליחיהם (חברי הוועד המנהל).
ל"כלכלה דמוקרטית", אין הגדרה מובהקת אחת, אלא היא מושג רחב הכולל מספר מודלים ותאוריות בעלי חפיפה רעיונית גבוהה. על פי רוב, חזון הכלכלה הדמוקרטית מעלה על נס מדינה שבה יפעלו ארגונים שמזכירים יותר קואופרטיבים מאשר חברות מסחריות במובן הרגיל של המילה. מהבחינה הזו הכלכלה הדמוקרטית משלבת חזון של כלכלת שוק עם סוציאליזם (מה שמכונה לעיתים "סוציאליזם של שוק") - מחד היא מחייבת מבנה של חלוקה מחדש של ההון במסגרת החברות המסחריות, ומאידך היא לא נשענת על התערבות ממשלתית בכלכלה "מלמעלה", ברמה המדינתית (כמו בסוציאל-דמוקרטיה) - אלא נסמכת בעיקר על הדינמיקה של השוק החופשי (עם זאת, כלכלה דמוקרטית לא מחייבת שוק חופשי לחלוטין ולא פוסלת התערבות ממשלתית בכלכלה ככל שהדבר מביא לתועלת חברתית. השוק החופשי הוא רק אמצעי).
מאפייני הכלכלה הדמוקרטית.
מבחינה מוסרית, גורסים תומכי הכלכלה הדמוקרטית (ראו למשל אלן אנגלר) כי לא ייתכן שבמדינה דמוקרטית יתקיימו ישויות אנטי-דמוקרטיות לפי אופיין ומבנה הסמכות שלהן (חברות מסחריות, מפעלים ותאגידים, המאופיינים במבנה היררכי סמכותני). אדם בוגר מבלה חלק ניכר מחייו במקום העבודה ולכן זה קריטי, לפי גישה זו, שגם מקומות העבודה יוכפפו לעקרונות דמוקרטיים.
אחד ההוגים המרכזיים כיום במסגרת רעיונית זו הוא המתמטיקאי האמריקאי דייוויד שוויקארט (David Schweickart) שספרו "After Capitalism" מציע חזון של שינוי המבנה המותר בחוק לחברות מסחריות, כך שיתפקדו כיחידות ארגוניות עצמאיות של חלוקת ההון. הרעיון הוא שמבנה החברות יהיה דמוקרטי והעובדים יהיו שותפים (במסגרת הליכים דמוקרטיים) בתהליכי קבלת ההחלטות. למודל שלו שלושה מרכיבים מחייבים:
המודל של הכלכלה הדמוקרטית מתיימר לענות על מספר קשיים שהעיבו על הכלכלה הריכוזית (סוציאליזם או מדינת הרווחה):
סוגיית היזמות.
טענה קלאסית שניתן להעלות כנגד הכלכלה הדמוקרטית היא שהיא מסרסת יזמות - זאת משום שגם הפועל הפשוט וגם היזם המסכן את הונו, זמנו ומרצו, מקבלים נתח מהרווחים באופן שוויוני (טענה דומה עולה כנגד הקואופרציה). גם אם מייחסים ליזמים מוטיבציה כלכלית בלבד, עדיין טענה זו אינה נגזרת הכרחית של מודל הכלכלה הדמוקרטית. העקרון של חלוקת רווחי המפעל\תאגיד לעובדים אין משמעו בהכרח חלוקה שווה לחלוטין. בהינתן שהעובדים מצביעים על - וקובעים את - מבנה חלוקת הרווחים, הגיוני יותר שהם יסכימו לתגמל את היזם\ת מעל לעובד הפשוט, משום שהלה אחראי לקידומה של החברה כולה וכך תורם גם לרווחיהם ולמקום עבודתם. מאידך, סביר להניח שהם לא יאשרו תגמול לפיו היזם גורף את מרבית הרווחים ורק חלק זעום מהם מתחלק, אם בכלל, בין העובדים. באותו אופן עשויים העובדים להסכים על תמריצי תפוקה או יעילות מסוימים על מנת לאזן בין ערך השוויון לבין הצורך בקיימות כלכלית.
היבט נוסף בכלכלה הדמוקרטית הוא שהיא פגיעה פחות לניידות של ההון לעולם השני והשלישי (שם השכר נמוך), שכן בעלי החברות והמפעלים הם במידה רבה גם העובדים עצמם. זה מונע אפשרות של שחקני-על כלכליים למשוך את השקעתם מהמסגרת המדינתית אם התנאים לא יטיבו עמם, וכך נמנע כשל שוק המובנה בגלובליזציה.
רנה לאנק
רנה לאנק (צרפתית: René Laennec; 17 בפברואר 1781 - 13 באוגוסט 1826) היה רופא וממציא צרפתי. לאנק ידוע כמי שהמציא בשנת 1816 את המסכת (סטתוסקופ).
ביוגרפיה.
לאנק התייתם בגיל חמש או שש מאמו שמתה משחפת. בגיל 12 החל את לימודיו בפקולטה לרפואה אשר הייתה שייכת לדודו והתגלה כילד מחונן ומוכשר. בשנים אלו למד לאנק את השפות אנגלית וגרמנית.
למרות הפצרות אביו שימשיך ללמוד בעקביות רפואה, נטש לאנק בהמשך חייו את המקצוע ועסק בנושאים שונים, ובהם לימוד השפה היוונית, כתיבת שירה ועוד.
בשנת 1799 חזר לאנק ללמוד רפואה, דבר זה נעשה בין היתר תחת רופאי התקופה המפורסמים ביותר ובהם ז'אן ניקולא קורביסאר (Jean-Nicolas Corvisart).
לאנק היה נוצרי אדוק. הוא היה ידוע בחביבותו ונדיבות ליבו אשר גרמה לפרסומו בקרב עניי עירו.
לאנק מת בשנת 1826 ממחלת השחפת אשר למרבה האירוניה אובחנה אצלו באמצעות המסכת, אותו המציא הוא עצמו.
המצאת המסכת.
עד המצאת המסכת, הדרכים לבדוק את מצב דופק הלב היו לא מדויקות ומביכות. הרופא היה נאלץ לרכון על חזה החולה, להצמיד את אוזנו ולהקשיב לפעימות. יעילותה של שיטה זו הלכה ופחתה ככל שהאדם המטופל היה שמן יותר, בשל התעמעמות הרחשים הבוקעים מן הלב.
בנוסף הדבר הביא לאי נעימויות רבות במיוחד במצבים בהם הרופא היה גבר אשר טיפל באישה, בשל הקונוטציות המיניות שהדבר יצר.
בשנת 1816 טיפל לאנק באישה אשר בעקבות משקלה כמעט ולא היה ניתן לדעת על מצב ליבה. דבר זה הוביל את לאנק למחשבה אודות פתרון לבעיה. לאנק ידע כי בזמן הצמדת פיסת עץ לאוזן, נשמע היטב כל רחש הנובע מפעולה המתבצעת על צידו החיצוני של העץ (כגון שריטה נקישה וכדומה).
רעיונו של לאנק היה להשתמש בתופעה אקוסטית זו, כדי להעביר את הקולות הבוקעים מתוך הלב אל אוזנו של הרופא. ישומו המעשי הראשון של רעיון זה הופיע בדמות גליל עץ פשוט אותו יצר לאנק, אשר הוצמד מצידו האחד לחזה החולה ומצידו השני לאוזן הרופא.
לאנק כתב ספר אשר תיאר את הכלי אותו יצר והדבר זכה לפרסום רב. הוא ראה בהמצאתו את שיא הקריירה הרפואית שלו והיה גאה בה מאוד.
מורשתו.
על שמו קרוי קרחון לאנק שבאנטארקטיקה.
רנה לנק
ספצסביאז רוסיה
המחלוקת על הסמיכה ביום טוב
מחלוקת אודות הסמיכה בחג היא מחלוקת עתיקה והראשונה המתועדת בין חכמי ישראל אודות היתר סמיכה על הקרבן בחג.
רקע.
מחלוקות לימודיות היו נפוצות תמיד בעם ישראל, לרוב הם הוכרעו על פי הכלל , וכפי ההחלטה שהחליטו רוב חכמי ישראל, כך הוכרעה ההלכה. לעיתים הכריעו את ההלכה על פי כללים כמו למשל, וכדומה. אך לעיתים נדירות לא הוכרעה המחלוקת. אחד ממקרים אלו היא מחלוקת התנאים האם מותר לסמוך על בעל חיים בחג.
המחלוקת בדורות הראשונים.
במשנה במסכת חגיגה מופיעה מחלוקת זו, היחידה במינה, בנושא הסמיכה, מחלוקת שהתמשכה במשך דורות רבים, הראשון שהוזכר בכל זוג הוא נשיא הסנהדרין והשני הוא אב בית דין. לכל אחד מהשניים זכות ווטו על פסק הדין, ולכן המחלוקת לא הוכרעה:
הקשר במשנה, מסכת חגיגה העוסקת בקרבנות שמביא כל אדם בשלוש הרגלים, מלמד שהסמיכה המדוברת כאן היא סמיכה על קרבנות החג. כך גם נאמר במשנה הבאה:
הנושא הנדון הוא השאלה האם ביום טוב, שאסור במלאכה, צריך לסמוך על הקרבנות. ברקע הדיון עומדת ההלכה, שאסור לרכב על בעלי חיים ביום טוב, וזהו איסור מדרבנן. מכיוון שהסמיכה כרוכה בהישענות על בעלי חיים, האסורה בשבת ויום טוב כמו רכיבה, היו שסברו שאסור לסמוך ביום טוב. אולם לדעת המתירים, המצווה לסמוך גוברת על האיסור מדרבנן בהישענות על בעל חיים. על כך אמר רבי יוחנן: "לעולם אל תהא שבות קלה בעיניך, שהרי סמיכה אינה אלא משום שבות, ונחלקו בה גדולי הדור". דיון זה הוא אחד המקורות לכאורה לקדמותם וחשיבותם של הדינים מדרבנן.
זהו הפירוש המקובל למחלוקת זו. מחלוקת זו לא הוכרעה במשך כמה דורות, מסיבה שלא הובררה לגמרי. יש אומרים שלנשיא או לאב בית דין יש "זכות וטו" על ההצבעה, ומכיוון שנחלקו בה הנשיאים עם אבות בתי הדין - לא הושגה הכרעה.