כמה פרשנים פוליטיים חזו שהרפובליקנים יהפכו למוקצים בגלל הזיהוי שלהם עם השפל הגדול, ויכחדו במהרה. אך הרפובליקנים השיגו הישגים בבחירות לקונגרס ב-1938, אף על פי שבנשיאות הם לא זכו עד ל-1952.
לנדון זכה רק במדינות מיין ובוורמונט. מ-1856 עד 1960, תמיד הצביעה ורמונט לרפובליקנים, שיא בהיסטוריה האמריקנית שנשבר ב-1964. באותה תקופה, מיין הצביעה לרפובליקנים בכל מערכת בחירות חוץ מאחת, ב-1912. לאחר הבחירות, נתלה שלט בגבול בין ורמונט וניו המפשייר, בו היה כתוב "אתם עוזבים את ארצות הברית". חלק מיועציו של רוזוולט אף התבדחו וטענו שמכירת ורמונט מיין לקנדה תכסה את חובותיה של ארצות הברית. נכון ל-2017, אפילו לאחר רבע מאה כמדינה דמוקרטית מסורתית, ורמונט תמכה ביותר מועמדים רפובליקנים לנשיאות מכל מדינה אחרת. מיין תמכה ברפובליקנים בין 1856 ל-1960, פרט ל-1912 בה תמכה בוודרו וילסון (וגם אז, ברוב פשוט ולא מוחלט). בפנסילבניה, שהייתה מדינה רפובליקנית עד 1936, רוזוולט ניצח. הוא היה המועמד הדמוקרטי הראשון שזכה בה מאז ג'יימס ביוקנן המקומי.
רוזוולט זכה בבחירות הללו לתמיכת 85% מהמצביעים היהודים. שיעור ההצבעה עבורו בקרב היהודים אף עלה במערכות הבחירות הבאות.
אלישבע רבל-נהר
אלישבע רבל-נהר היא חוקרת של אמנות יהודית מימי הביניים ופרופסור אמריטה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקרה עוסק בקשרים שבין האמנות היהודית ואמנות הנוצרית והפירושים השונים שכל דת נותנות לסמלים שונים.
תולדות חיים.
רבל-נהר נולדה בצרפת עת משפחתה התחבאה מפני הנאצים. היא באה ממשפחה בעלת מסורת יהודית ואמנותית רחבה. דודה הוא אנדרה נהר, פילוסוף יהודי מפורסם, אביה היה לימים שופט בבית המשפט העליון בצרפת.
לימודים.
החלה את לימודיה האקדמאים בלימודי תולדות האמנות בשטרסבורג, שם התמחתה באמנות של ימי הביניים תחת לואי גרודקי. אחר כך למדה אמנות ביזנטית וסיימה תואר שני בנושא ההשפעה של טקסטים רבניים על האיורים הראשונים בימי הביניים של ספר בראשית. החלה לעבוד על דוקטורט בנושא "ארון הברית באמנות". ב-1974, היגרה לישראל עם בעלה, הפיזקאי דניאל רבל, ושני בניה. בישראל הייתה לתלמידתו של בצלאל נרקיס באוניברסיטה העברית. נרקיס וסוזי דופרן (Suzi Dufrenne) הנחו אותה בעבודת הדוקטורט, אותה סיימה בהצטיינות באוניברסיטה העברית ב-1980.
עבודה.
ב-1976 החלה ללמד במחלקה לתולדות האומנות באוניברסיטה העברית, ושם לימדה עד שיצאה לגמלאות בשנת 2005. שימשה פעמיים כראש החוג להיסטוריה של האמנות ושימשה גם כראש החוג ללימודים כללים.
לימדה ופיתחה קורסים שונים בהם: "מבוא לאמנות יהודית מזמנים עתיקים לימינו", "דמות היהודי באמנות", "איקונוגרפיה תנ"כ"ית באמנות יהודית, נוצרית ומוסלמית".
ב-2009 יצא ספר מאמרים לכבודה בהוצאת בריל, בשם " Between Judaism and Christianity Art Historical Essays in Honor of Elisheva (Elisabeth) Revel-Neher".
ג'רו דה דמג'ה
קנדריק ג'רו דויס (באנגלית: Kendrick Jeru Davis; נולד ב-14 בפברואר 1972) הידוע בשם הבמה ג'רו דה דמג'ה (Jeru the Damaja) הוא ראפר אמריקאי שעבד עם גורו ודי ג'יי פרמייר מגאנג סטאר, והיה חלק מ-Gang Starr Foundation.
ביוגרפיה.
ג'רו דה דמג'ה גדל בשכונת איסט ניו יורק שבברוקלין, שם החל לשיר ראפ במסיבות רחוב בנעוריו. הוא הציג לראשונה את סגנון הראפ הנוקשה של ברוקלין בשיר "I'm the Man" מהאלבום של גאנג סטאר "Daily Operation" בשנת 1992. באותה שנה הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Come Clean", אשר הופק על ידי די ג'יי פרמייר והפך במהרה ללהיט במחתרת.
אלבומו הראשון, "The Sun Rises in the East", הופץ ב-1994 והופק במלואו על ידי די ג'יי פרמייר. The Fugees מתחו ביקורת על המילים באלבום, במיוחד בשיר "Da Bitchez".
ג'רו המשיך עם אלבומו השני "Wrath of the Math" שיצא ב-1996 וגם הוא הופק במלואו על ידי די ג'יי פרמייר. לאחר הפצתו של האלבום, הסתכסך ג'רו עם די ג'יי פרמייר וגורו, ונעדר מהסצנה עד 1999, כשהקליט את אלבומו השלישי "Heroz4Hire", שהופץ יחד עם Miz Marvel, שהיה אלבומו הראשון ללא הפקות של די ג'יי פרמייר. ב-1999, ג'רו שיתף פעולה עם להקת ההיפ הופ הספרדית Violadores del Verso בשיר "Solo quedar consuelo".
האלבום הבא שלו, "Divine Design", הופץ ב-2003 והיה אלבומו הראשון תחת הלייבל החדש שלו, Ashenafi Records. האלבום לא זכה לתשומת לב רבה. אלבומו האחרון של ג'רו, "Still Rising", הופץ ב-16 באוקטובר 2007.
הפשיטה על מקין
הפשיטה על מקין הייתה התקפה של חיל הנחתים האמריקני על האטול מקין (כיום בוטאריטארי) ב-17-18 באוגוסט 1942. מטרת ההתקפה הייתה השמדת המתקנים היפניים שעל האי, לקיחת שבויים, איסוף מודיעין על אזור איי גילברט והסטת התגבורת היפנית מתקיפות בעלות הברית בגוודלקנל וטולאגי.
הכנות וארגון.
הפשיטה על מקין הייתה אחת מהמתקפות הקרקעיות הראשונות של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. כוח הפשיטה המיועד הורכב משתי פלוגות רובאים של גדוד הפושטים השני של חיל הנחתים. בשל תנאי המקום על האוניות, נאלצה כל פלוגה לוותר על כיתה אחת. מפקדת הגדוד, פלוגה A ו-18 אנשים מפלוגה B (הסך הכל 121 חיילים) הפליגו על הצוללת "ארגונאוט," ויתר חיילי פלוגה B (בסך הכל 90 חיילים) הפליגו על סיפון ה"נאוטילוס." לכוח הפשיטה ניתן השם "כוח משימה 7.15."
חיל המצב היפני באטול מקין כלל 74 אנשי צוות אוויר מבסיס המטוסים הימיים שעל האי, חמושים בנשק קל.
הביצוע.
הנחתים עלו מהצוללות לסירות גומי מעט לאחר חצות ב-17 באוגוסט. בשעה 05:13, נחתו שתי הפלוגות, בפיקודו של לוטננט קולונל אוואנס קרלסון, במקין. בשל קשיים בגישה לאי, שנבעו כתוצאה מים גבוה וגלי חוף, החליט קרלסון להנחית את שתי הפלוגות בחוף אחד ולא בשניים, כמו שתוכנן מראש. אולם, בשל הבלבול בנחיתה, נחת לוטננט אוסקר פיטרוס עם 12 חייליו בחוף שבו היה אמור לנחות על פי התוכנית. לאחר מעשה יתברר כי הייתה זו שגיאה טובה. פיטרוס לא נרתע מהיעדר הסיוע והצעיד את אנשיו אל פנים האי.
בשעה 07:00 התקדמה פלוגה A לאורך האי לכיוון החוף הצפוני, לפני שפתחו בהתקפה לכיוון דרום מערב. היפנים העמידו התנגדות נחושה, ואש מקלעים וצלפים עיכבו את התקדמות הפושטים והסבו להם אבדות. לאחר מכן, פתחו היפנים בשתי מתקפות בנזאי אשר נהדפו בידי הפושטים והביאו לחיסול מרבית החיילים היפניים באי. בשעה 09:00, מצאו עצמם פיטרוס וחייליו בעורפם של היפנים, שהיו עסוקים בתקיפת הפושטים ממזרח. יחידתו של פיטרוס הרגה 8 יפנים, ביניהם מפקד חיל המצב, אך במחיר של 3 הרוגים ושני פצועים. לאחר מכן, משלא הצליחו ליצור קשר עם קרלסון, שבו כמתוכנן לצוללות.
בשעה 13:30, הופיעו בשמי האי 12 מטוסים יפניים, ביניהם שני מטוסים ימיים, שעליהם תגבורת לחיל המצב. המטוסים ניסו לנחות בלגונה אולם הם נתקלו באש מקלעים, נשק קל ונ"ט (בויס) מצד הפושטים. אחד המטוסים התרסק והשני עלה בלהבות. שאר המטוסים הפציצו וירו בכוחות האמריקאים אך לא הצליחו להסב נזק.
פינוי.
בשעה 19:30 החלו הפושטים בנסיגה מהאי באמצעות 18 סירות גומי. אולם, רבים ממנועי הסירות לא תפקדו, וים גבוה הביא לכך שרק 7 סירות, ועליהם 93 חיילים, הגיעו לצוללות באותו לילה. בבוקר המחרת הגיעו עוד מספר סירות אולם על האי נותרו עוד 72 חיילים. בשעה 09:00, שלחה הצוללת סירת הצלה. חבלים נקשרו בין הסירה לסירות הגומי שלעל החוף, וכך יכלה סירת ההצלה לגרור את הסירות אל הים. אולם, עם תחילת החילוץ הופיעו מטוסים יפניים אשר תקפו את הכוחות האמריקאים, הטביעו את סירת החילוץ ואף תקפו את הצוללות, שנאלצו לבצע צלילת חירום.
קרלסון הצליח להעביר מסר לצוללות לפגוש את אנשיו בכניסה ללגונת מקין. בחברם יחד שלוש סירות גומי, שני קאנו שמצאו על האי ואת שני המנועים הפועלים הנותרים, הרכיבו החיילים רפסודה, עליה הפליגו 72 החיילים הנותרים כ-7 ק"מ עד לפיתחה של הלגונה, שם נאספו על ידי הצוללות.
אבדות.
אבדות הנחתים היו 19 הרוגים ו-12 נעדרים. מבין 12 הנעדרים, קברו של אחד מהם זוהה לאחר מכן בין 18 קברי הנחתים שנמצאו על האי. מבין 11 הנעדרים הנותרים 9 הושארו מאחור או שנאלצו לחזור בניסיון הנסיגה הלילי מהאי. הם נתפסו על ידי היפנים, נשלחו לאטול קווג'לין, והוצאו להורג.
ב-2000, חמישים ושמונה שנים לאחר הפשיטה, נמצאו וזוהו במקין שרידיהם של 25 נחתים. שני הנחתים הנעדרים לא נמצאו עד היום. שישה מהנחתים ששרידיהם נמצאו הובאו למנוחות בטקס פרטי שנערך על ידי משפחותיהם. שאר העצמות נטמנו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
תוצאות הפשיטה.
קרלסון דיווח כי ספר באופן אישי 83 הרוגים יפניים, ובהסתמך על שיחותיו עם ילידי האי העריך כי נהרגו בסך הכל 160 יפנים בפשיטה. יפנים נוספים נהרגו ככל הנראה בטביעת שתי הסירות והתרסקות שני המטוסים.
על אף שהנחתים הצליחו לטהר את האי מיפנים, נכשלו מטרותיה המשניות של הפשיטה. לא נלקחו שבויים ולא נאסף מידע בעל ערך. בנוסף, לא הוסטו תגבורות מאזור איי שלמה. למעשה, הפשיטה סייעה ליפנים לראות כי חילות המצב שלהם באיי גילברט פגיעים, ועל כן החלו בביצור בסיסי האיים שלהם באוקיינוס השקט, עובדה שככל הנראה תרמה למספר האבדות הגבוה בצד האמריקאי במהלך המערכה באיי גילברט ומרשל. למרות זאת, הפשיטה תרמה בשיפור המורל בקרב הנחתים ובבחינת טקטיקת הפשיטה.
Jeru the Damaja
World Scientific