לאחר השירות הצבאי למד ביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטה העברית, וסיים תואר B.A. בהצטיינות בשנת 1969. את הדוקטורט עשה במכון ויצמן ולאחריו שהה תקופה מסוימת באוניברסיטת הרווארד. תחומי המחקר של האס הם ביולוגיה חישובית ומבנית. מחקריו עוסקים במבנה ובתהליכים הפיזיקליים המתרחשים בחלבונים תוך שימוש בשיטות משולבות של הנדסה גנטית, כימיה של חלבונים ומדידות פיזיקליות.
האס חבר בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ועמד בראשו בשנים 2009–2011.
אלישע האס מתגורר בירושלים, נשוי לצפי אדוריאן ואב לשלושה. האס הוא קרוב משפחתו של נתן נתניהו.
קישורים חיצוניים.
אודות
מאמרים
הרצאות
שמעון לאומי
שמעון "לומק" רוטנר (לאומי) (28 בפברואר 1898, וינה - 21 בינואר 1964) היה שחקן ומאמן כדורגל ישראלי, שפעל בעיקר בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל.
חייו.
לאומי נולד בעיר וינה והחל את הקריירה שלו בקבוצת הכח וינה, אחת מקבוצות הכדורגל היהודיות הידועות ביותר באירופה באותה תקופה, ועזב אותה רק כאשר עלה לארץ ישראל בתחילת שנת 1920. בתקופה זו דבק בו הכינוי "לומק". מקור הכינוי הוא במקס רוטנר, אחיו הקטן, שלא היה מסוגל להגות בצורה נכונה את השם "שמעון" ובמקום זאת היה נוהג לומר "שומק". היה זה כינויו של לאומי בשנותיו הראשונות, אך כאשר הצטרף להכח וינה סירבו חבריו לקבוצה להשתמש בשם זה ובמקום זאת החלו לקרוא לו "לומק". בתחילת דרכו בארץ ישראל עבד לאומי בסלילת כבישים, אך תוך זמן קצר חתם במכבי תל אביב, בה שימש כמאמן וכשחקן. הוא אף עברת את שם משפחתו ל"לאומי", אך היה ידוע תמיד כ"לומק".
הוא נחשב לאחד הכדורגלנים הטובים ביותר בארץ ישראל בשנות ה-20, והיה זה שעיצב את שיטת המשחק הראשונה של מכבי תל אביב. בנוסף לכך קבע לאומי כי בכל שבוע ייערכו שלושה אימונים לכל הפחות, ופעל להנחלת שיטות ההתנהלות של הכדורגל האירופאי במכבי תל אביב. השתתף במסעות משחקים שערכה קבוצתו באוסטריה, בצ'כוסלובקיה ובפולין. בזכות יכולתו הגבוהה במגרש הוא הוזמן לשמש כשחקן אורח במסעות משחקים שערכו מכבי "הגיבור" חיפה בארצות הברית ומכבי חשמונאים ירושלים במצרים. לאחר שסיים את הקדנציה שלו במכבי תל אביב עבר לשחק במכבי "אבשלום" פתח תקווה.
לאומי היה גם אחד מראשוני השחקנים היהודים בנבחרת ארץ ישראל/פלשתינה, שייצגה את טריטוריית המנדט הבריטי בארץ ישראל. הוא היה אחד מששת השחקנים היהודים שהשתתפו במשחקים הראשונים בהיסטוריה של הנבחרת, ואף הבקיע את השער הראשון בתולדותיה בהפסד 2–5 לנבחרת הצבא הבריטי בקהיר בשנת 1930.
לאחר פרישתו החל לעבוד כמאמן בהפועל פתח תקווה, ולאחר שסיים את הקדנציה שלו שם חזר למכבי תל אביב, הקבוצה שבה התפרסם כשחקן. לקראת המשחקים מול נבחרת מצרים במוקדמות מונדיאל 1934 מונה לאומי למאמן הנבחרת. הוא זימן לסגל 16 שחקנים, רובם מהפועל תל אביב, וקבע לנבחרת משחקי אימון אחדים נגד קבוצות של יחידות הצבא הבריטי שחנו באזור. לומק היה מודע לאיכותה המקצועית הגבוהה של מצרים, והורה לשחקנים להיזהר במיוחד מפני החלוץ מוחמד מוכתר מקבוצת "ארסנל קהיר". המשחק הראשון נגד מצרים נערך במגרש הצבא הבריטי המרכזי בקהיר ב-16 במרץ 1934. שחקני הנבחרת לא הצליחו להוות יריב שקול למצרים, והחלוץ מוכתר הצליח להכניע את השוער וילי ברגר בשלושת ניסיונותיו הראשונים. לקראת סיום המחצית הצליחה מצרים להבקיע שער נוסף. במהלך ההפסקה ניסה לומק לארגן את שחקניו, אך אלו לא שעו לדבריו ותוך זמן קצר מפתיחת המחצית השנייה עלתה מצרים ליתרון 0–6. לאחר מכן הצליחה הנבחרת לצמק את התוצאה משער של אברהם "נוצ'ה" נודלמן, אך לאחר מכן הבקיעה מצרים שער נוסף.
ב-6 באפריל שלאחר מכן נערך משחק הגומלין במגרש הכדורגל ששכן ברחוב שלוש בתל אביב. לקראת המשחק ביצע לומק שינויים אחדים בהרכב הפותח של הנבחרת, בראשם הדחת הקפטן אברהם רזניק והעברת סרט הקפטן שלו לפנחס פידלר ממכבי חשמונאים ירושלים. המחצית הראשונה התנהלה בצורה דומה למחצית הראשונה של המשחק בקהיר, והסתיימה ביתרון 0–4 לטובת מצרים, שגם הפעם נהנתה מיכולת טובה של מוחמד מוכתר. עם זאת, במחצית השנייה הפגינה הנבחרת יכולת טובה בהרבה, והשוער ברגר מנע ספיגת שערים נוספים. לקראת הסיום הצליח יוחנן סוקניק להבקיע שער מצמק לטובת ישראל. במשחק ידידות שנערך יום למחרת משחק הגומלין סיימו נבחרות תל אביב (בהדרכת לומק) וקהיר בתיקו 2-2, ולאחר מכן פרש לאומי מאימון הנבחרת.
לאומי הלך לעולמו באמצע שנות ה-60 כתוצאה מהתקף לב.
שמעון &quot;לומק&quot; רטנר
ירעם עטיה
השבת אבידה
מצוות השבת אבדה
BMP-3 הוא סימולו של נגמ"ש לחימה אמפיבי מתוצרת סובייטי שהוכנס לשירות בשנת 1987 ונראה לראשונה במערב בשנת 1990. ה-BMP-3 הוא הגרסה הממשיכה של נגמ"שי BMP-1 ו-BMP-2. כמו קודמיו הוא תוכנן ומיוצר במפעל בעיר קורגן על ידי המהנדס אלכסנדר בלאגונראבוב (1933-2020).
פירוש ראשי התיבות BMP ברוסית הוא Боевая Машина Пехоты, "בוייבייה משינה פחוטי" ("רכב קרב לחיל רגלים").
חימוש וציוד.
ה-BMP-3, המכונה טרויקה, הוא נגמ"ש הלחימה החמוש בנשק הכבד ביותר מבין נגמשי הלחימה הנמצאים בשירות בתחילת המאה ה-21. BMP-3 מצויד בתותח 2A70 בקוטר 100 מ"מ המסוגל לירות פגזים וטילי 9M117 בסטיון (בנגמ"ש 40 פגזים ושמונה טילים); בתותח אוטומטי בקוטר 30 מ"מ עם הזנה כפולה, בעל קצב אש של 400-350 פגזים לדקה, שעבורו נישאים בנגמ"ש 500 פגזים; ומקלע בקוטר 7.62 מ"מ, עם 2,000 כדורים. כל אלה מותקנים במקביל בצריח. לכל אלה זווית הגבהה של 5º- עד 65º. בנוסף נושא הנגמ"ש עוד 2 מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, בעלי 2000 כדורים כל אחד. ה-BMP-3 מסוגל לתקוף מטרות במרחק 6000-5000 מטר בעזרת מערכת טילי הנ"ט שלו (9K116-3 Basnya).
הדגמים הראשונים צוידו במנוע UTD-29 בעל 450 כ"ס, אך רוב הדגמים הנמצאים בשימוש משתמשים במנוע UTD-29M בעל 500 כ"ס. המנוע מצוי בחלקו האחורי ימני של הנגמ"ש, כתוצאה מכך הנהג ועוד 2 חיילי חי"ר נמצאים בחלל שבקדמת הכלי. 5 החיילים הנוספים יושבים מאחורי התותח, הדורש 2 מפעילים. ל-BMP-3 תחתית כפולה כאשר המנוע ומכלי הדלק נמצאים מתחת לתחתית הראשונה במטרה להעניק לכלי יכולת שרידות גבוהה יותר.
צבאו הפרטי של פופסקי
צבאו הפרטי של פופסקי (באנגלית: Popski's Private Army ,PPA או בשמה הרשמי, No. 1 Demolition Squadron, יחידת חבלה מס' 1) הייתה יחידת עילית של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בפיקודו של מייג'ור (ולאחר מכן לוטננט קולונל) ולדימיר "פופסקי" פניאקוב. היחידה הוקמה בשנת 1942 בקהיר והייתה חלק ממספר יחידות מיוחדות שפעלו במסגרת המערכה במדבר המערבי, באותה תקופה, כדוגמת קבוצת המדבר ארוכת הטווח וה-SAS. היחידה נלחמה גם באיטליה ופורקה בשנת 1945.
היסטוריה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, חיפש הצבא הבריטי במזרח התיכון מפקדים בעלי מיומנויות לחימה והישרדות במדבר, ובמיוחד בעלי היכרות עם המדבר בצפון אפריקה. ולדימיר פניאקוב היה כזה, ומשכך, קיבל דרגת לוטננט. בשנת 1942 היה פניאקוב בעל ניסיון לחימה רב, לאחר שהשתתף במשימותיה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. קשרים ומפעילי רדיו התקשו לבטא את שמו, וכך זכה לכינוי "פופסקי", שהוענק לו על ידי קצין המודיעין של קבוצת המדבר ארוכת הטווח, קפטן ביל קנדי שואו. בסתיו 1942 פנה גנרל ג'ון האקט לפופסקי בבקשה להקים יחידה חדשה שתפשוט על מתקנים ובסיסים מעבר לקווי מדינות הציר. היחידה הוקמה ושמה הרשמי היה יחידת החבלה מספר 1.
היחידה החלה את דרכה עם 5 קצינים ו-18 נגדים וחוגרים, אך בסוף תקופת פעולתה מנתה 120 איש והייתה לכוח העצמאי הקטן ביותר של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
משימתה הראשונה של היחידה, בדצמבר 1942, כמעט נגמרה באסון: מטוס גרמני השמיד את כל ציודה ורכביה של היחידה, למעט 2 ג'יפים. אנשי היחידה עברו שטח של כ-6,400 קילומטרים עד לחבירה מחודשת עם כוחות הצבא הבריטי במצרים.
פחות מחודש לאחר מכן כבר פעלה היחידה שוב מאחורי קווי מדינות הציר, כשהיא פושטת על מצבורי דלק ומתקנים שונים. ב-19 במרץ 1943, נכנעו 600 חיילים איטלקים בפני שלושה מחיילי היחידה, לאחר שהאחרונים תיעלו אותם לתוך ואדי.
במהלך תקופת פעילותה במדבר השמידה היחידה 34 מטוסים, 6 רכבים משוריינים, 112 משאיות וכ-2,000,000 ליטרים של דלק. בכל תקופת הפעילות הזו נשבה לוחם אחד ושניים נפצעו.
איטליה.
לאחר שהכוחות של מדינות הציר נכנעו בתוניסיה, השתתף צבאו הפרטי של פופסקי בפלישת בעלות הברית לאיטליה. חיילים מהכוח היו חלק מהכוח הבריטי שנחת בטאראנטו, ותפקידם היה לסייר בראש ולאתר כוחות אויב באזור. הם הצליחו לחדור מעבר לקווי האויב ולשבות קצין אפסנאות גרמני, שמסר להם פרטים על חוזק הכוחות שעמדו מולם ועל פריסתם בגזרה. כמו כן הם השתתפו בפשיטות אל הים האדריאטי, כשבאחד המקרים הם השתלטו על המחנה הגרמני בקסרמה די פיומי אוניטי (Caserma dei Fiumi Uniti) כשהם הורגים 40 מהחיילים ושובים 152, כשאבדותיהם הסתכמו בשלושה הרוגים וחמישה פצועים. בתחילת 1945 נכנע חיל המצב הגרמני בקיוגה (Chioggia) בן 700 חיילים לפטרול של צבאו הפרטי של פופסקי שכלל 12 איש ושישה ג'יפים.
ב-14 בספטמבר 1945, ארבעה חודשים מתום מלחמת העולם השנייה, פורק צבאו הפרטי של פופסקי באופן רשמי.
מחתה
מַחְתָּה היא כלי המשמש להעברת גחלים או קטורת. בעבר שימשו מחתות בטקסי פולחן ברחבי העולם העתיק. המחתה נזכרת גם כאחד הכלים ששימשו במשכן ובבית המקדש לצורך הקרבת הקורבנות. צורת המחתה היא כעין כף בעלת שלוש דפנות המחוברת לידית ארוכה, בדומה ליעה.
בממצא הארכאולוגי.