כבר בשנת 1951 החליטה המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון להקים בשער הגיא אנדרטה לפורצי הדרך לירושלים. האנדרטה תוכננה להיבנות כחלק משמונה אנדרטאות באתרי קרבות של מלחמת העצמאות. בשנת 1953 הכריזה המחלקה על תחרות "להקמת יד בשער הגיא לזכר פורצי הדרך לירושלים במלחמת העצמאות" בהסכם עם ועדת התחרויות המרכזית באגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל. כחלק מתנאי התחרות נקבע כי בשילוב דמויות אדם "יש להסתפק בקווים כליים בלבד". לתחרות הוגשו 31 הצעות ותוצאותיה הוכרזו באוגוסט 1953. הוועדה לא בחרה באף הצעה למקום הראשון אך המליצה לבצע את הצעתו של הפסל מיכאל קארה שזכתה בפרס 'שני א'. קארה הגיש תוכנית לפסל חצוב בסלע בגובה 12 מטר, במרחק של כ-30 מהכביש, המציג דמות צעיר מתפרץ המחזיק בידו האחת רימון יד ובידו השנייה תומך בחבר פצוע הכורע לידו. על ההצעה נמתחה ביקורת מכיוונים שונים הן על היותה 'פסל בינוני-שגרתי' והן משום שהציגה דמויות אדם בצורה מפורשת בניגוד לדרישות התחרות, אך נחתם זיכרון דברים להקמתה. לאחר כמה שנים התברר סופית שהצעתו של קארה לא תיבנה והמחלקה להנצחת החייל (לאחר התייעצות עם פסלים ומהנדסים) רצתה להקים את האנדרטה שהציע לתחרות אשר חירם, אדריכל הבית של המחלקה ומי שהקים עד אז כבר כמה אנדרטאות לנופלי המלחמה. הצעתו של חירם זכתה אמנם בפרס קניה בתחרות אך אגודת המהנדסים דרשה לבחור בהצעה שזכתה במקום השני או להכריז על תחרות חדשה.
בקיץ 1961 פורסם מכרז נוסף אליו הוגשו 57 הצעות, וב-1962 בחר חבר השופטים (שבו היו חברים אדריכלים, פסל ונציגי משרד הביטחון והאוצר) בהצעתם של הפסלת הירושלמית נעמי הנריק והאדריכל טוביה קץ. פרס שני לא הוכרז. זכייתה זיכתה אותה ב-1,500 ל"י. הקמת האנדרטה עלתה 150,000 ל"י.
האנדרטה נחנכה בטקס חגיגי שנערך ב-15 במרץ 1967 במעמד ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול ובנוכחות יותר מאלפיים איש, בהם משתתפי מבצע נחשון ולוחמים ותיקים מחטיבת הראל של הפלמ"ח, בראשם והרמטכ"ל יצחק רבין ואלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס, ובני משפחות שכולות.
האנדרטה מופיעה על בול יום הזיכרון שהונפק לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה (תשכ"ז-1967).
האנדרטה נראית כמזנקת מהגבעה לעבר ירושלים. מבסיס הבטון מזנקים מוטות מפלדת אל חלד המגיעים לאורך של 12 מטר ונשענים על קבוצת מוטות אנכיים נמוכים יותר. הם מסמלים את הפריצה לירושלים. לדברי הפסלת, "האנדרטה היא הפשטה של רעיון הפריצה לירושלים והיא מביעה תנועה דינאמית של פריצה מעל מחסום בכיוון לירושלים".
למרגלות האנדרטה גוש אבן גיר ועליו הכתובת: , ומעליה הפסוק: .
מיקום האנדרטה.
בתחרות הציבורית שנערכה ב-1953 נקבע שהאנדרטה תוצב מדרום לכביש מספר 1, אולם לאחר דחיית ביצוע העבודה דרש אשר חירם שאתר האנדרטה יוסט לצדו הצפוני של הכביש וייבנה במדרון הפונה לדרום על מנת שיואר על ידי השמש בצורות שונות במהלך היום. למרות שחירם לא תכנן לבסוף את האנדרטה, דרישתו התקבלה לקראת התחרות של שנת 1961.
האנדרטה נמצאת על גבעת מַשַּׁב שמנגד למושב שואבה ומעל למחלף שורש, במזרח פארק יצחק רבין, בקילומטר ה-17 מירושלים, לא הרחק מכביש מספר 1. על גבעה זו שכן עד למלחמת העצמאות כפר ערבי קטן בשם ח'רבת א-זנקולה, שממנו נותר בית אחד. מראש הגבעה, בגובה 662 מטר, תצפית על השפלה ומישור החוף.
מאחר שהאנדרטה נבנתה בטעות על שטח פרטי שהיה שייך לנציב העליון הרברט סמואל וליורשיו, ומאז שנת 2006 למשפחת שושני, אין מתאפשרת גישה מסודרת אל האנדרטה. בתחתית הגבעה נבנתה רחבת הנצחה, ממנה ניתן להגיע אל האנדרטה ב'שביל-עיזים' מפותל ומסוכן.
האנדרטה נראית למרחוק לכל הנוסעים בכביש מספר 1.
De Lorean DMC-12
שחמט השתלות
שחמט השתלות (Crazyhouse) הוא וריאציית שחמט שבה שחקן שמכה כלי יריב, יכול בתורו "להשתיל" אותו בלוח בצבע שלו במקום להזיז כלי. המשחק קיים גם בגרסת זוגות (שם הוא נקרא שחמט זוגות) ודומה למשחק היפני שוגי.
חוקים.
המשחק מתקיים על פי חוקי השחמט הרגילים, בתוספת החוקים הבאים:
מטרת המשחק, כמו בשחמט רגיל, היא הנחתת מט על מלך היריב. המט תקף רק אם ליריב אין דרך להשתחרר ממנו כולל השתלת כלים.
כאשר רושמים את תנועות המשחק נהוג לציין השתלה בסימן @ (לדוגמה: ר@ה2 משמעותו שרץ הושתל במשבצת ה2)
תיקו בשחמט השתלות נדיר ביותר, מחסור הדדי בכלים למט אינו מצב אפשרי בשחמט השתלות מכיוון שגם אם לכל אחד מהשחקנים נשאר רק המלך על הלוח תמיד יהיו לאחד מהשחקנים ולרוב אף לשניהם כלים להשתלה, וחוק חמישים המסעים מאבד מערכו באופן משמעותי מכיוון שכל כלי שהוכה יכול לחזור ללוח. עם זאת, בשחמט השתלות חזרה על השתלה של רגלים והחלפתם היא סיבה נפוצה לתיקו בשחמט השתלות.
אסטרטגיה.
בשחמט השתלות לכל כלי שמוכה יש משמעות כפולה: גם חיסרון בחומר וגם יתרון ליריב, ולכן יש להיזהר שבעתיים מהכאות (הקרבות, לדוגמה, נפוצות הרבה פחות). הפרש מתחזק בהרבה, כיוון שהשתלות לא משפיעות עליו. גם הרגלים מתחזקים, כיוון שהם יכולים להיות מוצבים כמעט בכל משבצת ולתקוע טריז, או לשמש לביצורים. כלי ה"טווח ארוך": מלכה, צריח ורץ מאבדים הרבה מכוחם כיוון שאפשר לחסום את דרכם באמצעות השתלה.
בנוסף, מוגנות המלך היא הדבר הכי חשוב בשחמט השתלות, לכן מלך הנגדי פתוח (רגלים לא מגנים עליו, ניתן לתת לו הרבה שחים וכו'..) הוא יתרון משמעותי, וכדאי לנסות לשמור על הרגלים שבדרך כלל שומרים על המלך (ו2, ז2..) ולמנוע הקרבות פוטנציאליות של היריב על חיילים אלו.
הכתרות לצריחים או רצים נדירות מאוד בשחמט השתלות מאחר שפט נדיר במיוחד, והכתרות לפרשים נפוצות יותר היות שהן יכולות לאיים בשח מעמדות שמהן הכתרה למלכה לא מאיימת בשח.
מט חנק ומט נגיעה בשחמט השתלות נפוצים הרבה יותר מבשחמט סטנדרטי מכיוון שאי אפשר להציל מהם את המלך באמצעות השתלה, בעוד שמט מדרגות ומט השורה האחורית נדירים יותר כי מהם אפשר להציל את המלך באמצעות השתלה של כלי בין המלך לבין הכלי המאיים.
שחמט זוגות
שחמט זוגות (Bughouse, מכונה בישראל גם שחמט שוודי או זוגיות) הוא וריאציית שחמט שמשוחקת על ידי ארבעה שחקנים שמחולקים לשני זוגות, כאשר אחד מכל זוג משחק מול שחקן מהזוג היריב, כך שאחד בלבנים ואחד בשחורים. ברגע שאחד מהשחקנים מכה כלי יריב, הוא מעביר את הכלי לחברו שיכול בתורו להשתיל את הכלי במקום להזיז את אחד הכלים שעל הלוח. המשחק דומה לשחמט השתלות (שבו משחקים רק שני שחקנים).
חוקים.
שחמט זוגות משוחק על ידי ארבעה שחקנים: שניים בכל זוג, אשר כל אחד מהם יושב מול יריבו. שני בני הזוג משחקים כל אחד מהם בצבע אחר. המשחק דורש שני לוחות ושתי מערכות כלים, וכן שני שעוני שחמט (נהוג לקצוב 5 או 10 דקות כדי לקבל משחק מהיר, אך לעיתים מקציבים גם 15, 30 או 60 דקות).
כאשר יש רק לוח אחד, יש הנוהגים לשחק כאשר כל אחד מהשחקנים על חצי לוח (ואז המלכות משמשות כמלכים) אך אופן משחק זה מוריד דרסטית את מספר האפשרויות.
שני המשחקים מנוהלים בנפרד. כל לוח מתנהל בקצב שלו, ואין הכרח שתהיה התאמה בקצב המסעים בין הלוחות (בשל כך חשוב במיוחד להשתמש בשעון שחמט כדי למנוע "משיכת זמן" והקפאת המשחק מצד הזוג המפסיד) חוקי השחמט הרגילים תקפים גם כאן, למעט החוקים הבאים:
ניצחון.
מטרת המשחק, כמו בשחמט רגיל, היא הנחתת מט על מלך היריב. המט תקף רק אם ליריב אין דרך להשתחרר ממנו כולל השתלת כלים. ברגע שהונחת מט באחד הלוחות, שני בני הזוג ניצחו והמשחק נגמר. גם אם אחד מהשחקנים נכנע או שנגמר לו הזמן שניהם מפסידים, ואם הוסכם תיקו באחד הלוחות הוא תקף לכולם. מצב נוסף של תיקו (נדיר) הוא כאשר בשני הלוחות הונחת מט בו זמנית על ידי אנשים מזוגות שונים.
התייעצות.
קיימים חוקים שונים לגבי התייעצויות בין בני הזוג: יש שאומרים שמותר לייעץ לשותף על מהלך ויש שלא, אך הכל מסכימים שמותר לבקש כלי. אין להתערב פיזית בלוח השני בשום מצב.
אסטרטגיה.
בשל היכולת להשתיל כלים משחק זה הוא דינמי, חריף והפכפך במיוחד. גם שחקן שנמצא בחיסרון משמעותי בחומר יכול לנצח או לאזן את המצב באמצעות קבלת פיצוי חומרי מבן-זוגו וביצוע סדרת השתלות.
הכלים החזקים ביותר מבחינת השתלות הם המלכה, הפרש והרגלי.
משחק על זמן.
השימוש בשעון שחמט וקציבת זמן חיוניים למשחק, מאחר שאחת האסטרטגיות של שחקן שנמצא בנחיתות מבחינת חומר או מצב היא "משיכת זמן" ואף הקפאת המשחק, עד שייקבל פיצוי חומרי מבן-זוגו (כלי או כלים שיוכל להשתיל ולשנות באמצעותו את מאזן הכוחות על הלוח), או במקרה דרסטי יותר, עד שבן-זוגו ינצח את יריבו בלוח המקביל. העונש על נקיטה באסטרטגיה זו היא אובדן זמן על השעון שעלול להביא להפסד על זמן (כאשר הזמן בשעון של אחד השחקנים נגמר).
אחת הדרכים לנצח בשחמט זוגות היא באמצעות ניצחון בזמן, כאשר הזמן אוזל לאחד השחקנים היריבים. כאשר שחקן נמצא במצב שבו ספיגת מט במסע הבא הוא בלתי נמנע (כולל על ידי השתלה) הוא יעדיף להפסיק לשחק ויקווה שיריבו ינצח לפני שייגמר לו הזמן (בכך למעשה בן-זוגו משחק גם נגד השעון). במקרה כזה אומרים שהשחקן "עצור". ייתכן מצב שבו שני השחקנים "עצורים": אם מדובר בבני אותו זוג הם מפסידים, אך אם מדובר במצב בו שחקן אחד מכל זוג עצור, מנצח הזוג שנשאר לו יותר זמן על השעון. אם משחקים ללא שעון שחמט המשחק למעשה קופא ללא הגבלה ואפשר להסכים על תיקו.
רישום המסעים.