בפסיפס מבית שאן מוצג בחור המסמל את חודש יולי (נרשם ביוונית בפסיפס), ובידו עלה ענק בצורת לב מחודד, ועליו פירות. גודל העלה בפסיפס הוא כשליש מגודל גוף העלם הנושא אותו. שילוב נדיר ויוצא דופן זה (בחור-עלה-חודש), מאפשר לזהות בבירור את המידות הטבעיות של העלה ולשייך אל עונת הגידול, ובכך לזהות כמעט ללא ספק כי מדובר בעלה הגדול של הקולקס. השיוך לחודש יולי מתאים כאן מאוד – זוהי התקופה החמה ביותר במהלך השנה, ובישראל מצוי בה הקולקס בשיא צימוח עליו.
שני האתרים (בית-שאן וכורסי) מתאימים גם מבחינת תנאי בית הגידול - ריבוי מים, ומיקום גאוגרפי בתחומים יותר חמים של הארץ. עדויות אלה מורות בסבירות גבוהה על אתרי גידול קולקס בשלהי התקופה הביזנטית בישראל, בסביבות הכנרת ועמק בית שאן.
נחל קטיע
פיסטיה
פיסטיה (שם מדעי: "Pistia") הוא סוג צמח במשפחת הלופיים. שמו העברי מגיע משמו הלטיני. זהו סוג יחיד, כלומר כולל מין בודד בלבד - המין פיסטיה צפה, ("Pistia stratiotes") הנקרא לעיתים גם 'חסת המים' או 'כרוב המים' הוא צמח מים המגודל בבריכות נוי רבות.
תיאור.
זהו צמח מים רב-שנתי בעל עלים עבים ורכים היוצרים שושנת עלים. צמח זה צף על פני המים, כאשר שורשיו טבולים למחצה במים, מתחת לעלים המשמשים כאיברי ציפה. גודל העלים הוא עד 14 סנטימטר. הצמח חסר גבעול. צבע העלים ירוק בהיר והם בעלי עורקים מקבילים, המקנים צורה דמוית-גל לעלה.
העלים מכוסים בשערות קצרות, היוצרות צורה דמוית-סל ש'כולאת' בתוכה בועיות אוויר, המקנים לצמח יכולת ציפה. הפרחים הם דו-מיניים וצבעם לבן או צהוב, והם נחבאים במרכזו של הצמח, בינות העלים. הצמח גם מבצע רבייה וגטטיבית, כאשר צמחי בת מחוברים בנטישות (stolons) לצמח האם, עד שהצמח גדול ואז הוא מתנתק. לרוב, הצמח יוצר מעיין שטיח צפוף על פני המים בצורה הזאת.
תפוצה.
לא ברור מהו מקורו של המין, אך הוא תואר לראשונה מהנילוס, סמוך לאגם ויקטוריה. כיום, הצמח נפוץ בבריכות ותעלות מים מתוקים ברוב האזור הטרופי והסובטרופי, כמין פולש. ביוני 2021, דווח על חדירת הצמח הפולש הזה לנחל גדורה, בשטח השייך לקריית ביאליק, שם כיסה הצמח את המים לאורך של כ-500 מטרים. פעולות נעשות בנחל כדי להשמיד את הצמח לפני שייתפשט במקווי מים נוספים.
אקולוגיה.
ההתרבות הנמרצת של הפיסטיה עלולה לגרום להשפעות רבות, שהופכות אותה ל'עשב רע' פוטנציאלי. השפעתה של הפיסטיה כוללת הפיכת תעלות מים לבלתי-עבירות, ופגיעה במגוון הביולוגי שלהם. המעטה הצפוף של הפיסטיה, מצמצם את חילופי הגזים מפני השטח של המים, מוריד את ריכוז החמצן בגוף המים ובכך עלול לגרום לתמותה של דגים. בנוסף, הם חוסמים חדירת אור, ומשתלטים על בית גידול שלפנים היו בו צמחי מים טבולים-למחצה נוספים.
עד כה, נוסו מספר שיטות לבקר את התפשטות הפיסטיה. לדוגמה, קציר מכני של שושנות העלים, והשלכתם לחוף. כמו כן, נוסו קוטלי-עשבים מימיים. שני מיני חרקים נוסו כמדבירים ביולוגיים למטרת בקרה על התפשטות הפיסטיה: הבוגר והזחל של החיפושית "Neohydronomous affinis", שמקורה באמריקה הדרומית, אוכלים את עלי הפיסטיה, וכן הזחל של העש "Spodoptera pectinicornis", ממשפחת התנשמיתיים שמוצאו מתאילנד. שני מינים אלו נמצאו כיעילים בבקרת ההתפשטות של הפיסטיה.
פרט לפגיעה במגוון הביולוגי ובאפשרויות התנועה בגוף המים, לגידול הפיסטיה יכולות להיות גם השלכות בריאותיות על האדם. כך לדוגמה, יתושים מתת הסוג Mansonioides משלימים את מחזור חייהם רק בנוכחות צמחי מים כדוגמת הפיסטיה, איכהורניה (יקינטון המים), סלביניה וכדומה. היתושים מטילים ביצים בצידו התחתון של העלה, וחלקו הטבול של הצמח מהווה בית גידול גם לזחל ולגולם. תוך 7 ימים מההטלה תתרחש הגחת הבוגר, שמהווה וקטור עבור המחלה הטפילית Filariasis.
לעיתים, נעשה שימוש בצמח הפיסטיה באקווריום של מים מתוקים, על-מנת שישמש מחסה לדגיגים קטנים. כמו כן, צימוח צפוף של הפיסטיה מונע מהתרבות אצות בגוף המים.
לקריאה נוספת.
דופור-דרור, ז'אן-מארק. (2010). פיסטיה צפה. בתוך: הצמחים הפולשים בישראל (59-58). ירושלים: העמותה לעידוד וקידום שמירת הטבע במזרח התיכון.
ועדת הספורט הלאומית של ברית המועצות
טד לוין
פרנק תיאודור "טד" לוין (באנגלית: Frank Theodore "Ted" Levine; נולד ב-29 במאי 1957) הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי. ידוע בזכות תפקידיו בתור "באפלו ביל" בסרט "שתיקת הכבשים", קפטן לו טובאק בסרט "אמריקן גנגסטר" ווורדן בסרט "שאטר איילנד".
שיחק גם בתור קפטן לילנד סטוטלמאייר בסדרה "מונק" ובתור קן וויטלי בסרט "".
ביוגרפיה.
נולד בבל אייר, אוהיו שבארצות הברית, בנם של מילטון ושארלוט לוין. אימו מרקע נוצרי ואביו יהודי, והוא הגדיר את עצמו כ"יהודי כפרי". גדל באוק פארק, אילינוי. למד במארלבורו קולג' שבוורמונט, ולאחר מכן באוניברסיטת שיקגו.
קריירה.
לוין שיחק תחילה כחבר קבע בהרכב תיאטרון מקומי בשיקגו. בהמשך עבר לטלוויזיה ושיחק בתפקיד משני בסדרת הפשע "שיקגו: הפשע המאורגן", ובתפקידים קטנים בסדרה "המלאכיות של צ'ארלי" ובסרטים "עשבי פרא" ו"נבגד".
לוין שיחק בשנת 1991 במותחן האימה של ג'נתן דמי "שתיקת הכבשים", בו גילם את הרוצח הפסיכופת ג'יימי "באפלו ביל" גאמב בעל הנטיות הטרנסקסואליות, הנוהג לכלוא במרתפו נשים צעירות ולפשוט את עורן.
ב-1993 שיחק בסרט האקשן "אין לאן לברוח" בתור מר דאנסטון, המכריח את קלייד אנדרסון (רוזנה ארקט) למכור את ביתה.
ב-1995 שיחק במותחן הפשע של מייקל מאן, "היט", בתור הבלש בוסקו מיחידתו של לוטננט וינסנט האנה (אל פצ'ינו). באותה שנה שיחק גם בדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", בה גילם את ג'ייק, בעלה של הזמרת ג'ורג'יה פלוד (מייר וינינגהם).
לוין הופיע בסוף שנות ה-90 במספר תפקידי משנה, בהם שומר הראש ווסון בקומדיית הילדים "הפרופסור המפוזר", וגנרל כוחות הקונפדרציה בדימוס "בלודבאת'" מק'גרת' במערבון "פרוע על המערב".
ב-2001 שיחק לוין במותחן המרוצים "מהיר ועצבני", בדמותו של סמל טאנר, שוטר האחראי על המבצע החשאי עליו עובד בריאן אוקונר (פול ווקר). באותה שנה שיחק גם בקומדיית החייזרים "אבולוציה" בתור מפקד כוחות הצבא ראסל וודמן.
לוין הופיע משנת 2002 בשמונה עונות סדרת המתח "מונק", בה גילם את קפטן לילנד סטוטלמאייר, ראש מחלק הרצח של משטרת סן פרנסיסקו.
בהמשך חזר לשתף פעולה עם ג'ונתן דמי, לאחר למעלה מעשר שנים, בסרטיו "האמת אודות צ'ארלי" ו"המועמד ממנצ'וריה".
ב-2003 גילם את הבלש סם ניקו בדרמת הפשע "וונדרלנד", וב-2004 גילם את מר קונטה אביו של הילד שון במותחן המיסטי "לידה".
ב-2006 הופיע ברימייק לסרט הקאלט של וס קרייבן "גבעות הפחד", בתור בוב קארטר הגדול.
ב-2007 השתתף לוין בשתי הפקות של רידלי סקוט: המערבון ההיסטורי "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי רוברט פורד הפחד" בדמותו של השריף ג'יימס טימברלייק; וסרט הפשע "אמריקן גנגסטר" בו גילם את קפטן לו טובאק, מפקדו הישיר של הבלש ריצי' רוברטס (ראסל קרואו).
ב-2010 גילם את וורדן, מנהל בית הכלא על האי שאטר, במותחן הפסיכולוגי של מרטין סקורסזה "שאטר איילנד".
בשנת 2016 שיחק בדרמת האיגרוף "להילחם על זה" לצידם של מיילס טלר וארון אקהרט.
ב-2018 שיחק בסרט כשכיר החרב קן וויטלי.
חיים אישיים.
נשוי לקים פיליפס, ואב לשני ילדים.
יואן ז'ולדיה
יואן ז'ולדיה (ברומנית: Ioan Joldea, ידוע גם כ"ז'ולדיה וודה" Joldea Vodă) היה טוען לכתר של מולדובה לתקופה של שמונה ימים, בין התאריכים 4 בספטמבר – 12 בספטמבר 1552.
חייו.
ז'ולדיה היה בויאר מולדבי בדרגת קומיס, ללא יחוס מיוחד, ששרת תחת כמה משליטי מולדובה מבית מושאט. לפי הכרוניקון האיטלקי אנטוניו מריה גרציאני, ז'ולדיה היה גבר טוב מראה, תכונה שלדעתו הייתה בעלת משקל בבחירתו.
אחרי ששתי קבוצות בויארים - אחת במולדובה עצמה, ואחת בגלות פולין, יזמו קשר שהביא לרציחתו של השליט שטפאן רארש ב-1 בספטמבר 1552, הנסיכה אלנה אקטרינה לבית ברנקוביץ', אלמנתו של פטרו רארש, ביקשה להבטיח את עתידו של בן הזקונים שלה, קונסטנטין, שהיה קטין בן עשר בערך. לשם כך, היא קידמה בינתיים את יואן ז'ולדיה כמועמד לכתר מולדובה והציעה לו את ידה של בתה רוקסנדרה. הוורניק הגדול ("מארה וורניק") גבריל מובילה וההטמאן, "השוער של סוצ'אבה", יון סטורדזה הסכימו לתוכניתה ויחד עם הבויארים הקושרים המולדבים הכתירו את ז'ולדיה. המהלך של הנסיכה אלנה ושל הבויראים מסביבה התקבל בפולין בזעם.
בתמיכת המגנאט של בלז, שניאבסקי ואצילים פולנים אחרים, הבויארים הגולים בפולין הכתירו כשליט של מולדובה את אחד מהם, ה"סטולניק פטרו" או "פטריה", לכאורה בן מחוץ לנישואים של השליט בוגדאן בעל עין אחת בטקס שהתקיים ביישוב טרמבובלה. השליט החדש קיבל את השם "אלכסנדרו לפושניאנו". אחרי רציחתו של שטפאן רארש חיילים הנאמנים ללפושניאנו וכוח צבאי פולני ליוו אותו למולדובה. מלך פולין עצמו, זיגמונד השני אוגוסט תמך במועמדותו של לפושניאנו והשליט הטרי וחסידיו נשבעו לו אמונים.
הפלג שתמך בז'ולדיה התפזר מהר ורבים מחבריו עברו למחנה של לפושניאנו.
חיילים פולנים ומולדבים בפיקודו של הוורניק מוצוק תפסו את ז'ולדיה בדרך לחתונה בסוצ'אבה, בכפר שׁיפוֹטֶה על נהר ז'יז'יה. כעבור ימים אחדים נפלו לידי אנשיו של לפושניאנו גם הנסיכה אלנה אקטרינה ובנה הקטן. הנסיכה אלנה אקטרינה נחנקה למוות וקונסטנטין רארש מת כעבור שנתיים ב-1554. ליואן ז'ולדיה נכרת האף, על מנת לכער את פניו ושיאבד כל סיכוי לממש את שאיפותיו. הוא נשלח למנזר שבו נפטר בתאריך בלתי ידוע.