בשנת 2000, אירועי הגאווה העולמיים, "WorldPride" התקיימו לראשונה באירופה בבירת איטליה, רומא עם מעל 250,000 איש וכפי שקרה בכל פעם מאז, כאשר ציוני "WorldPride" נמצאים באירופה, לא מתקיים "EuroPride" בנוסף בנפרד ביבשת ולכן, שולב יחד עם "WorldPride". על פי הערכות המארגנים, צעדו במהלך החגיגות כ-250,000 איש מהקולוסיאום עד לקירקוס מקסימוס, שניים מהאתרים העתיקים המפורסמים ביותר ברומא. מספר זה היה מהקהלים הגדולים ביותר שצעדו בעיר רומא מזה עשרות שנים. מלבד המצעד התקיימו ברחבי העיר וועידות על מצב זכויות להט"ב בעולם, כנסים, תצוגות אופנה וקונצרט בהשתתפות גלוריה גיינור, וילג' פיפל, ג'רי האליוול ורופול.
וינה, בירת אוסטריה אירחה את "EuroPride" בשנת 2001, ומשכה קהל רב ממרכז אירופה. בשנת 2002 ציון "EuroPride" בקלן, גרמניה, הוגדר עם מספר המשתתפים הגדול ביותר אי פעם עם גורמים רשמיים אשר העריכו מספר השתתפות של מעל 1.2 מיליון איש. אירועי "EuroPride" התארחו במנצ'סטר, הממלכה המאוחדת בשנת 2003 והמבורג, גרמניה בשנת 2004. אוסלו, נורווגיה אירחה אותו בשנת 2005, עם שחקן הקולנוע הבריטי, איאן מקלן כאורח כבוד.
בשנת 2006 אירחה לונדון בפעם השנייה את האירועים אשר בציונם אורגן פסטיבל בן שבועיים שהגיע לשיאו במצעד ביום האחרון (1 ביולי) בו הוזמנו צועדים ללכת ברחוב אוקספורד, אחד מרחובות הקניות העמוסים ביותר בעיר, בפעם הראשונה שהם היו מותרים לעשות זאת מבחינה חוקית. במצעד השתתפו ראש עיריית לונדון קן ליווינגסטון, חבר הפרלמנט מהמפלגה השמרנית, אלן דאנקן, פעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל, וחברת הפרלמנט האיטלקי הטרנסג'נדרית הראשונה, ולדימיר לוקסוריה. בעקבות המצעד התקיימו אירועים בשלושה מכיכרות הבירה: עצרת בכיכר טרפלגר שבה נאם איאן מקלן, ואירוע בידור בכיכרות לסטר וסוהו. האירועים באותה שנה ציינו את הפעם הראשונה שבה עצרות הגאווה והבידור העיקריות של לונדון הועלו בתוך העיר עצמה, במקום בפארקים פתוחים.
בשנת 2007 אירחה בירת ספרד, מדריד את אירועי "EuroPride", שהתקיימו בצ'וקה, המוגדר כגיי ויליג' של הבירה, במהלך השבוע האחרון ביוני. מדריד נבחרה לציון האירועים לאחר העברת לגליזציית הנישואים החד מיניים והגישה לניתוח להתאמה מגדרית של טרנסג'נדרים שספרד עברה בשנתיים הקודמות. במהלך ציוני האירועים יותר מ-1.2 מיליון איש השתתפו במצעד האחרון כשעבר ברחובות מרכז העיר אלקלה, ובגראן ויה, והסתיים בפלאזה דה אספניה. לראשונה, עיריית מדריד תרמה מימון לארגון הלהט"ב "MADO". בנוסף, התקיים בפארק קאזה דה קמפו אירוע פרטי. ב-2008 ייסד ארגון הלהט"ב "Stockholm Pride" את "EuroPride" בפעם השנייה בסטוקהולם, שנערך בין התאריכים 25 ביוני ל-3 באוגוסט, עשור לאחר אירוח האירועים בשטחה בשנת 1998. ציריך, שווייץ אירחה את "EuroPride" בשנת 2009 עם רשימת אירועים בת חודש ימים בין ה-2 במאי ל-7 ביוני, שהגיעה לשיאה במצעד ברחבי מרכז ציריך ב-6 ביוני עם מעל 100,000 משתתפים.
עשור 2010.
ציון אירועי "EuroPride" בשנת 2010 נערכו בבירת פולין, ורשה. המארגנים הכינו אירועים רבי פנים בין התאריכים 9 עד 18 ביולי. המצעד הרשמי התקיים ב-17 ביולי. זו הייתה הפעם הראשונה שציון אירוע להט"ב כלל אירופי התקיימה במדינה קומוניסטית לשעבר. הכותרת הראשית של האירועים בוורשה גיבשה כנושא המרכזי שלה, דרישה ללגליזציה של שותפויות אזרחיות חד-מיניות. בשנת 2011 חזרו אירועי "EuroPride" לציונם הרומא בהנחיית השחקנית האיטלקית קלאודיה גריני. המצעד נסגר בהופעה ונאום של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא בקירקוס מקסימוס. באותה שנה, השתתפו באירועים בבירה מעל מיליון איש לעומת כ-250,000 בשנת 2000.
"EuroPride" בשנת 2013 התקיים במרסיי, צרפת בין התאריכים 10–20 ביולי, והתמקד בחגיגת לגליזציית הנישואים החד מיניים בצרפת אותה שנה אשר כלל את חגיגת החתונה החד מינית הגדולה ביותר באירופה. ציוני "EuroPride" לשנת 2016 חזרו לאמסטרדם, הזמרת-יוצרת הבריטית טארה מקדונלד ביצעה במהלכם את הסינגל שלה "I Need A Miracle" שנבחר להמנון האירועים ועוצב מחדש על ידי גרגור סלטו. בשנת 2017 "EuroPride" לא צוין מכיוון ש-"WorldPride" התקיים במדריד אך שולבו יחדיו והגיעו למספר שיא של משתתפים מאז היווסדות האירועים עם מעל ל-3 מיליון איש. ביוני 2019, כאשר התקיים EuroPride" בווינה, נשיא אוסטריה, אלכסנדר ואן דר בלן הפך לראש המדינה הראשון מהיווסדות האירועים אשר משתתף במצעד.
איגוד מארגני "EuroPride".
איגוד מארגני הגאווה האירופיים (המקוצר לעיתים קרובות ל-"EPOA") נוסד בלונדון בשנת 1992 לקראת קיום "EuroPride" הראשון.
"EPOA" הוא ארגון עם שמונה חברי דירקטוריון נבחרים, אשר כולם מתנדבים בארגוני להט"ב שונים באירופה. לארגון אין צוות שכר ומיקום מטהו הוא בבריסל, בלגיה. הדירקטוריון נפגש מספר פעמים בשנה, ולעיתים קרובות מקיים ישיבה בעיר המקיימת את אירוע "EuroPride" שלה באותו סוף שבוע.
כל ארגון גאווה יכול להיות חבר ב-"EPOA" בתשלום דמי חבר אשר נותן לארגון זכויות הצבעה באספה הכללית השנתית, כולל הצבעות על הצעות "EuroPride" עתידיות. החברות בארגון הופכת את הארגון באופן אוטומטי לחבר בארגון "InterPride" המייצג ומורכב ממפיקי אירועי גאווה, המקביל הבינלאומית של "EPOA". ל-"EPOA" ישנם יותר מ-130 חברים ברחבי אירופה.
נשיאת "EPOA" הנוכחית היא פעילת זכויות האדם הלטבית, קריסטין גארינה.
הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו
הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו (באנגלית: Vipo &amp; Friends: Surviving Time Island) היא סדרת הנפשה ממוחשבת ישראלית לכל המשפחה משנת 2011, מסוגת פנטזיה, קומדיה והרפתקאות. הסדרה מהווה ספין אוף לסדרת האנימציה "ויפו הכלב המעופף", ששודרה לראשונה בשנת 2007 והופצה ברחבי העולם. הסדרה בוימה על ידי עידו אנג'ל, נכתבה על ידי מיכאל מאורר והופקה באולפני סנובול.
עלילת הסדרה מספרת על ויפו וחבריו שנשלחו על ידי סופת הזמן לאי הזמן, אי המתבסס על ארבע העונות. כדי לחזור הביתה עליהם להחזיר את ארבעת אבני העונות בכך שהם התייצבו מול מלכת האביב, מלך הקיץ, קיסרית הסתיו ומלך החורף.
הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים ב-26 במרץ 2012. במאי הדיבוב של הסדרה בעברית היה גדי לוי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן. את שיר הפתיחה של הסדרה בעברית ביצע דן קיזלר.
לסדרה נוצרה עונה אחת ובה 26 פרקים באורך 12 דקות, בנוסף נוצר לה סרט אינטראקטיבי לילדים. במהלך שידור הסדרה, הסדרה גובתה באפליקציות ויפו.
תקציר העלילה.
הסדרה מספרת על ויפו וחבריו שבמהלך מסיבה נשלחו על ידי סופת הזמן לאי הזמן, אי המתבסס על ארבע העונות. כדי לחזור הביתה הם פונים לאדון הזמן שאומר שכדי לחזור הביתה הם צריכים להשיג את ארבעת אבני העונות הקסומות שנמצאות אצל מלכת האביב, מלך הקיץ, קיסרית הסתיו ומלך החורף. רק אם הם ינצחו אותם וישיגו את האבנים הם יוכלו לחזור הביתה. במהלך הסדרה ויפו וחבריו עושים הכל כדי להשיג את האבנים, שבו זמנית הם לומדים ערכים ועוברים הרפתקאות.
הדמויות והמדבבים בעברית.
במאי הדיבוב של הסדרה בעברית היה גדי לוי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן.
סרט אינטראקטיבי.
לסדרה נוצר סרט אינטראקטיבי שהוקרן ברשתות בתי הקולנוע של סינמה סיטי בישראל. הסרט מתקצר את עלילת הסדרה והצופים יכולים לבחור בו מה הדמויות יעשו באמצעות הנפת ידיים, הבהוב בפנסים, מחיאות כפיים וקריאות בקול. הסרט נוצר בשיתוף היוצר בני דוידוביץ וחברת ויפולנד, והוא מיועד לילדים בגיל 8-4. אורך הסרט הוא כ-65 דקות, אך בשל האפשרויות השונות קיימות למעשה חמש שעות הקרנה במערכת.
הסרט הוא הסרט האינטראקטיבי הראשון לילדים ששודר בארץ ובעולם.
מערכת המשפט של קוריאה הצפונית
פאולה פארטו
פאולה בלן פארטו (בספרדית: Paula Belén Pareto; נולדה ב-16 בינואר 1986) היא ג'ודוקא ארגנטינאית, האלופה האולימפית מריו 2016 וזוכת מדליית הארד מבייג'ינג 2008. פארטו היא אלופת העולם משנת 2015 וסגנית אלופת העולם משנת 2014.
ביוגרפיה.
פארטו נולדה בשנת 1986 בסן פרננדו שבארגנטינה ובגיל 9 היא החלה ללמוד ג'ודו בעקבות אחיה הצעיר, מרקו. במרץ 2014, היא סיימה בהצטיינות לימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס.
בדצמבר 2015 קיבלה פארטו את פרס "אולימפיית זהב" (Olimpia de Oro) ובכך נבחרה לספורטאית השנה בארגנטינה. פארטו הייתה נושאת הדגל של המשלחת הארגנטינאית בטקס הסיום של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
קריירה.
ביולי 2007, היא זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית - מדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים. באותה השנה סיימה במקום החמישי באליפות העולם לאחר שהפסידה בקרב על מדליית הארד לפרדריק ג'וסינה הצרפתייה.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008 התחרתה פארטו בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג וזכתה במדליית הארד בסיום דרמטי. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את טיפאני דיי האוסטרלית תוך דקה ו-20 שניות, ברבע הגמר היא הפסידה בעונשים לריוקו טאני היפנית ונשרה לקרבות בית הניחומים. פארטו ניצחה בווזארי את שוגן וו הסינית ואת אווה צ'רנוביצקי ההונגרייה ועלתה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה פארטו פגשה את פאק אוק-סונג הצפון-קוריאנית, שהייתה פעילה יותר ולכן קיבלה ניקוד קוקה. הדרמה החלה בעשר השניות האחרונות של הקרב כאשר הצפון-קוריאנית שהובילה ניסתה לבצע תרגיל אך פארטו השתמשה בתנועה של הקוריאנית לטובתה וביצעה תרגיל נגד בשם קוצ'יקי-טאוטושי שהעניק לה ווזארי וניצחון.