בעת הקרנתו בארצות הברית, בדצמבר 1963, כתב, בוסלי קרות'ר (Bosley Crowther), מבקרו של הניו יורק טיימס, כי גם אם ניתן לעשות אלגוריה ממלחמות הילדים למלחמות האמיתיות, בסך הכל זוהי קומדיה קלילה, המנצלת למטרותיה את התנהגותם הפרועה והחמודה חליפות של גיבוריה הצעירים. הוא אף טען כי הגרסה הקולנועית המוקדמת יותר (מ-1937) לספרו של פרגו היא מוצלחת יותר. גם המבקר הישראלי, עזריה רפפורט ראה את הסרט, בעת יציאתו למסכים בישראל, כ"בידור נעים לקטן ולגדול" אף כי "משחקם של הילדים מודגש ו"מלומד" יותר מדי". לעומתם, כתב המבקר הישראלי זאב רב-נוף בתחילת 1964 כי "מאחורי התעלולים המשעשעים מסתתר משהו עמוק יותר - תחושה של ידידות וחברות, מעין אספרי אנושי גדול ובלתי רגיל וגם מן התקשרות נפשית בין ילדים מחוננים אפילו אם הם משתייכים למחנות מנוגדים". ברבות השנים, לאחר שגברה ההערכה לסרט, כתב אורי קליין כי זהו "אחד מסרטי הילדים - או, בעצם, סרט על ילדים - הטובים ביותר שהופקו אי פעם" וכי הסרט הוא "קומדיה אנושית, סאטירה חריפה ואלגוריה מרירה למדי".
הסופרת גלילה רון פדר-עמית תיארה את הסרט כבעל השפעה רבה עליה וכאחד הגורמים החשובים שהשפיעו עליה בכתיבת סיפורים ותסריטים.
החזית העממית הכל רוסית
תא טלפון
נאו-ציונות
נאו-ציונות הוא זרם הגותי ופוליטי בציונות שצמח במדינת ישראל ובתפוצות ישראל. נושא עיקרי בנאו-ציונות הוא התמודדות עם האידאולוגיה הפוסט-ציונית. ישנן דעות שונות ממתי החלה צמיחתו; יש הסוברים שמשנות ה-60 של המאה ה-20, ויש הסוברים ששנות ה-80 של המאה ה-20.
האידאולוגיה הנאו-ציונית מתמודדת עם שני זרמים פוסט-ציונים להגדרתה: פוסט-ציונות מן הימין, ופוסט-ציונות מן השמאל, כאשר שתיהן לרוב תומכות בסיפוח השטחים אך מצדדים שונים של המפה הפוליטית:
הנאו-ציונות גורסת כי המשותף לשתי אידאולוגיות אלו הן הרדוקציה שהן עושות לציונות ההיסטורית ממפעל ליצירת חברה יהודית צודקת בא"י, ללאומנות יהודית בשטחי המדינה ותו לא. היא מבדילה בין שאיפה לאומית, שהיא השאיפה לריבונותו של כל עם בארצו, לשאיפה לאומנית, שהיא השאיפה לעליונות עם אחד וצרכיו על כלל העמים והקבוצות האחרות. לכן התנועה מצהירה כי היא מבקשת לחבר בין השורשים היהודיים של הציונות, לבין צרכיה המודרניים; וגורסת כי העם היהודי וריבונותו על ארץ ישראל לצד הקמת מדינה פלסטינית, תוך שאיפה לתיקון עולם היא יעדו של עם ישראל ושל הציונות.
קיימת מחלוקת על הגדרתה המדויקת של האידאולוגיה הנאו-ציונית גם בקרב דובריה. הוגים פוסט-ציונים מן השמאל מבקשים להגדירה כתנועה ימנית אשר הגיחה לאחר מלחמת ששת הימים. מאידך, הוגים שונים (הנמנים בזרם זה) רואים בה תגובה להגות פוסט-ציונית הן מימין והן משמאל, כתוצאה מהתערערות האתוס הציוני החל משנות ה-80 של המאה ה-20, ולכן דובריה סוברים כי יש לשייכה לצד השמאלי של המפה הפוליטית. חלק מההוגים המזוהים ביותר עם הנאו-ציונות מגדירים את עצמם כימין מובהק (לדוג' רונן שובל), וחלקם טוענים כי הציונות ההרצליאנית המקורית היא אידיאל שמאלי של שחרור ושוויון, ולכן חזרה אליה היא חזרה לעקרונות שמאליים של מדינת רווחה והכרה ושלום עם העם הפלסטיני (לדוג' גדי טאוב).
מה אברך
מה אֲבָרֵךְ הוא פזמון עברי שנכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי יאיר רוזנבלום. הפזמון היה לאחד משירי הזיכרון הידועים ביותר בתרבות הישראלית.
זהו שיר הספד המספר על עֶלֶם שאלוהים אמנם בירך אותו באינספור תכונות גוף ונפש נעלות, אך בסיום השיר נשמעת הקריאה:
כותבי השיר לזכרו של אלדד קרוק.
שפירא, חברת קיבוץ שפיים, כתבה את השיר לאחר מלחמת ששת הימים לזכרו של בן כיתתה בקיבוץ, אלדד (דדי) קרוק, שנפל באותה מלחמה בקרב בשכונת שועפאט בירושלים, והוא בן 22. השיר התפרסם בחוברת זיכרון לקרוק שהופקה בקיבוץ, שכותרתה היא "לאלדד". לדברי שפירא, בשיר יש יסודות ביוגרפיים מדמותו של קרוק, כפי שהכירה אותו. רוזנבלום נתקל בשיר במקרה, בעברו על חומרי קריאה שונים שהתגלגלו לפתחו במהלך שהותו בבית ההארחה של הקיבוץ, לאחר תאונת דרכים שעבר. זהו השיר הידוע הראשון שכתבה שפירא.
מבצעים.
השיר מבוצע על ידי להקת חיל הים בסוף סרטו התיעודי של מיכה שגריר - "המלחמה לאחר המלחמה".
הביצוע המקורי לשיר הושר על ידי להקת חיל הים עם הסולנית רבקה זהר, נכלל בתוכניתה של הלהקה "וביום השלישי" בשנת 1968 והפך ללהיט. על פי אקו"ם, בעשר השנים שקדמו לשנת 2014 היה "מה אברך" (בביצוע זה, הנחשב למפורסם ביותר שלו) השיר המושמע ביותר ברדיו בימי הזיכרון לחללי מערכות ישראל. מאז זכה השיר לביצועים רבים נוספים.
בול יום הזיכרון.
בשנת 2019 הוצא בול יום הזיכרון המעוצב על סמך השיר.
קבוצת בורבאקי
אלוורו סיזה
אלוורו ז'ואקים דה מלו סיזה ויאיירה (Álvaro Joaquim de Melo Siza Vieira; נולד ב-25 ביוני 1933) הוא אדריכל פורטוגלי זוכה פרס פריצקר, הידוע בסגנונו הפואטי אשר מגשר בין הסגנון המודרני ובין מוצאו הים-תיכוני שממנו הוא מושפע. רבות מעבודותיו הזכורות מצויות בפורטוגל וחלק נכבד מהן בעיר פורטו.
ביוגרפיה.
סיזה נולד במטוסיניוש הסמוכה לפורטו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות יפות של אוניברסיטת פורטו בשנת 1955. כבר שנה קודם לכן השלים את בניית הפרויקט הראשון שלו, ארבעה בתים בעיר הולדתו; והקים את משרדו העצמאי בפורטו. סיזה הצטרף לסגל בית-הספר ולימד בו בין השנים 1966 ו-1969, וכן בשנת 1976. במקביל לכך הוזמן כמרצה אורח באוניברסיטאות נחשבות בעולם ובהן הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה והאקול פוליטיק נסיונל בלוצרן.
בין שלל עבודותיו, ידועות במיוחד אלו שייצגו את הביתן הפורטוגלי בתערוכות אקספו 98' שנערכה בליסבון ואקספו 2000 בהנובר. לפי דבריו, סגנונו מושפע מזה של האדריכל המקסיקני הנודע לואיס ברגאן.
תערוכתו הגדולה הראשונה בארצות הברית עלתה בשנת 1987 ביוזמתו של דיקן בית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד, האדריכל הספרדי רפאל מונאו. בשנת 1992 זכה סיזה בפרס האדריכלות החשוב ביותר, פרס פריקצר, כהכרה בעבודת השימור והתכנון ברובע ההיסטורי של העיר ליסבון.
טימור בקממבטוב
טימור נורואחיטוביץ' בקממבטוב (בקזחית: Темір Нұрыахытұлы Бекмәмбетов; רוסית: Тимур Нуруахитович Бекмамбетов; נולד ב-25 ביוני 1961) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע קזחי-רוסי ממוצא יהודי. הוא ידוע כמי שביים מספר סרטים שוברי קופות.
הוא ביים את הסרטים הרוסיים משמר הלילה (2004) ומשמר היום (2006), שבעקבותיהם הוזמן להוליווד לביים את הסרט מבוקש (2008) שצולם בארצות הברית וכך גם הסרט והרימייק בן חור. ברוסיה פיתח את זיכיון סרטי "עצי אשוח".
קורות חיים.
בקממבטוב נולד בעיר גורייב (כיום אטיראו) בקזחסטן הסובייטית. אימו יהודיה ואביו ממוצא קזחי. עם סיום לימודי התיכון נסע למוסקבה והחל ללמוד הנדסה, עזב את הלימודים וחזר לטשקנט, בירת אוזבקיסטן, שם למד קולנוע ותיאטרון במכון לאמנות ותיאטרון ע"ש אלכסנדר אוסטרובסקי, וסיים את לימודיו בשנת 1987. במהלך הלימודים הוא הכיר את השחקן אלכסנדר וורז'ביצקי שהופיע בכל סרטיו.
לאחר השרות הצבאי, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עבר בקממבטוב להתגורר במוסקבה. ב-1994 הוא הקים את חברת ההפקות "Bazelevs", הנחשבת לבעלת מוניטין, ונטלה חלק בהפקת "משמר הלילה" וסרט ההמשך "משמר היום", וכן הפיקה את "מבוקש". במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין קיבל בקממבטוב את פרס חביב הקהל על סרטו "דיוקן".
זאב רובינוף
זאב רובינוב
בזיליקת סנטה מריה נובלה
קתדרלת סנטה מריה דל פיורה
בזיליקת סנטה מריה דל פופולו
כנסיית סנטה מריה דל אנימה
קמט
הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל
הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל (Объединённое стратегическое командование воздушно-космической обороны) של רוסיה הוקם ב-1 ביולי 2009 במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה ונועד לאגד את כל כוחות ההגנה האווירית של רוסיה לסוגיה, ומטרתו להבטיח את ההגנה האווירית של רוסיה מפני איומים מהאוויר והחלל. מטה: בלאשיחה, מחוז מוסקבה.
הפיקוד האסטרגי המאוחד הוקם על בסיס הפיקוד למטרות מיוחדות של מחוז מוסקבה של כוחות הנ"מ (Командования специального назначения Московского округа ПВО) על בסיס פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר הרוסי (Командование специального назначения ВВС, КСпН) שהוקם ב-1 בספטמבר 2002 ועל בסיס יחידות של חיל החלל הרוסי.
החיל שהוקם תחילה כפיקוד מרכזי של חיל הגנת האוויר והחלל הפך בדצמבר 2011 לפיקוד נ"מ והגנה אווירית של כוחות האוויר והחלל.
מבנה.
מטרת הפיקוד היא לאגד את היחידות הרלוונטיות בחיל האוויר הרוסי ובחיל החלל הרוסי המופקדים להגנת האוויר והחלל, תוך הגברת מוכנותן לכל מקרה תקיפה שהיא. על פי הרפורמה הצבאית שהחל להוביל משרד ההגנה הרוסי בראשותו של אנאטולי סרדיוקוב, כל פעילויות הנ"מ וההגנה מפני טילים בתחומי רוסיה יוכפפו לאחריות הפיקוד המאוחד.
אלווארו סיזה
דניאל שמשוני
דניאל שמשוני (ספטמבר 1919 - 15 במרץ 2009) היה אלוף-משנה בצה"ל, ממייסדי חיל האוויר הישראלי, מנהל המועצה למחקר ופיתוח, פרופסור באוניברסיטת תל אביב, יו"ר חברת טכם-טכנולוגיה מתקדמת בע"מ ומנהל פרויקט שיקום שכונות.
קורות חיים.