ממשלת ישראל החליטה, בשנת 1972, להקצות כספים למחקר הבסיסי בישראל על בסיס תחרותי ועל סמך הצטיינות אישית, והטילה על האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לפעול למימוש התוכנית. לשם כך הקימה האקדמיה את הזרוע למחקר בסיסי. תקציב הזרוע החדשה בא ממקורות ממשלתיים, באמצעות הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. הקרן נוהלה על ידי האקדמיה, ולא שונתה באופן משמעותי במשך חמש-עשרה השנים שלאחר מכן.
בשנת 1981 עמד תקציבה השנתי של הזרוע - בשמה החדש "הקרן למחקר בסיסי" - על כחצי מיליון דולר בלבד. עד שנת 1985 גדל התקציב לשני מיליוני דולרים. בשלב זה החלה היערכות למהפכה תקציבית ומחשבתית בתקציב ההשכלה הגבוהה, ובכלל זה בתקציב המחקר הבסיסי בישראל. לבקשתו של ראש הממשלה שמעון פרס, הכין נשיא האקדמיה למדעים, פרופ' יהושע יורטנר, תוכנית-אב לקידום המחקר הבסיסי בישראל שאושרה בממשלה.
בעקבות תוכנית זו יזמה הוועדה לתכנון ולתקצוב תוכנית תקציבית רב-שנתית לקידום מערכת ההשכלה הגבוהה והמחקר בה. תוך כעשור הפכה הקרן לגוף המרכזי בישראל למימון מחקר בסיסי לפי אמות מידה תחרותיות. בשנת 1992, הוסב שם הקרן ל"קרן הלאומית למדע" ובכך ניתן ביטוי למרכזיותה.
הקמת העמותה.
בכ"ב באייר תשנ"ה (ה-25 במאי 1995) הוקמה הקרן הלאומית למדע כעמותה ונרשמה כחוק אצל רשם העמותות לאור הגידול בהיקף פעולתה. בכך נשלם התהליך שהחל ב-1987 שמטרתו שינוי מעמדה המשפטי של הקרן והפעלתה כמסגרת ארגונית עצמאית, אשר שואבת את סמכותה מהקהילה המדעית. מטרת העמותה המוצהרת היא:
מבנה.
העמותה פועלת באמצעות מועצה, הנהלה אקדמית וועד מנהל:
תקציב הקרן.
97% מתקציב הקרן הלאומית למדע הם הקצבת ות"ת; 3% הנותרים באים מתרומות ישירות, מפרסים, מקרנות מיועדות למחקר ומקרנות שמורות המנוהלות על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בעת הקמתה עמד תקציב הקרן על 300,000$, כיום התקציב קרוב ל-742 מיליון ש"ח
תהליך השיפוט בקרן.
תהליך השיפוט בקרן בנוי על שילוב של סיקור עמיתים ודיונים בוועדות מקצועיות, במטרה לבחון את אמות המידה הנדרשות בכל אחד מהמחקרים המועמדים. בשלושת תחומי המחקר שבהם תומכת הקרן מוקמות מדי שנה ועדות מקצועיות לטיפול בבקשות המוגשות ואלו מעבירות סיכומים לראש התחום הרלוונטי. האחרון מוסיף את הערותיו לסיכומים, מגיש להנהלת הקרן וזו מביאה את המלצותיה לאישור מליאת המועצה של הקרן הלאומית למדע.
מסלולי המענקים.
קיימים מספר מסלולים שונים לקבלת המענקים מהקרן:
בנוסף, מעודדת הקרן בביצוע שיתופי פעולה מחקריים בינלאומיים במסגרת מספר תוכניות שונות.
על פי אתר הקרן הלאומית למדע סכומי המענק הממוצעים במסלולי הם:
עומר סואעד
ירחמיאל ברודי
ירחמיאל (רוברט) ברודי הוא פרופסור מן המניין בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית, הנחשב לאחד מראשי החוקרים בתחום ספרות הגאונים, ובשנים האחרונות עוסק גם בחקר המשנה, התוספתא והתלמוד הבבלי. בוויכוח לגבי תיארוך הסתמות בתלמוד, הוא מראשי המתנגדים לאיחור הסתמות, והכללתן בתקופת זמן מסוימת, לאחר תקופת האמוראים.
ביוגרפיה.
ברודי למד בישיבה יוניברסיטי בשנים 1971–1972, ולאחר מכן עשה דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד בשנים 1972–1975, על מלגה של המוסד הלאומי למדעים. הוא עבד שנתיים כמרצה למתמטיקה בניו יורק ואז עבר לתחום התלמוד ובין השנים 1978–1982 למד לתואר דוקטור בתלמוד באוניברסיטה העברית, בה זכה בפרס קפלן 1978, בפרס אורבך 1982 ובמלגת ורבורג 1980–1982.
בשנת 1995 זכה בפרס ירושלים לספרות רבנית. ברודי היה אחד מעורכיו של הרבעון "תרביץ" ושל השנתון "גנזי קדם". כיהן בחבר השופטים של "פרס יצחק בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח" לשנת תשס"ז. זוכה פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תשפ"א (2020).
עמדותיו.
ברודי יצא כנגד המגמה הנהוגה במחקר התלמוד מהשליש האחרון של המאה ה-20 להבדיל בין דברי האמוראים לבין סתם גמרא ולראות בסתם גמרא שכבה מאוחרת המולבשת על דברי האמוראים. לטענתו, קיימות דוגמאות רבות בהן אמוראים מתייחסים לדברי סתם הגמרא ולכן אין אפשרות לעשות הבחנה חדה בין דברי האמוראים לסתם הגמרא.
ברודי התנגד לגישה של גינזבורג והיינמן אשר ראו ברב סעדיה גאון מתנגד להוספת ברכות מעבר למצוי בתלמוד. לטענתו, אין ראיות לגישה זו, ודוגמאות רבות בסידורו מראות כי הוא היה פתוח לברכות שאין להן מקור בתלמוד.
וו (חפץ)
וו (נקרא גם אנקול, אונקל או קרס) הוא אביזר לתליית חפצים או עיגונם. צורתו לרוב מעוקלת. ישנם סוגים רבים ומגוונים של ווים, ולהם ייעודים שונים.
וו ביתי.
ווים ביתיים, הנקראים גם מתלים, משמשים לתליית חפצים יום-יומיים בבית, כמו מגבות ובגדים. הוו הביתי עשוי לשמש כאביזר בעיצוב הבית, במגוון עיצובים. הוא עשוי לרוב פלסטיק או מתכות שונות. וו לחפצים כבדים מעוגן לקיר על ידי ברגים. קיימים ווים לתליית חפצים קטנים המוצמדים למשטחים שונים (קיר, מקרר, לוח מודעות) על ידי סרט הדבקה דו-צדדי או מגנט.
הוו התעשייתי.
ווים תעשייתיים בנויים לעמוד בכוחות ומשקלים גדולים. שימושם רבים, החל מוו המיועד לתליית ערסל, ועד לווים חזקים במיוחד המשמשים לעיגון טנקים וכלי רכב כבדים לגורר, או ווים המשמשים להרמת חפצים על ידי עגורן. הווים התעשייתיים עשויים מפלדות שונות.
בתכנון והרכבת וו המיועד לעמוד בעומסים כבדים יש להתייחס לא רק לחוזק הוו עצמו, אלא גם לחוזק החיבור בין הוו למבנה שאליו הוא מחובר, למשל, שימוש בברגים מחוזקים הוא צורך נפוץ בהרכבת וו.
תליה והסרה של המטען.
הוו יכול להיות פתוח, או סגור. קל יותר לתלות את המטען על וו פתוח, והוא גם זול יותר. אך יש להבטיח שהמטען לא יפול דרך הפתח בוו. וו פתוח נהוג כאשר מדובר במטען קל, או שהוו מקובע למקום לפני תלית המטען. אחרת משתמשים בוו סגור, או בוו שיש מרחק גדול יותר בין הפתח לנקודה בה תלוי המטען. דוגמה לוו בו הפתח סגור למרות שמדובר במטען קל וקטן, הוא מחזיק מפתחות. בגלל החשיבות של המטען, הצורך לניד אותו, והאפשרות הסבירה שמפתח יפול בלי שהדבר ימשוך תשומת לב, משתמשים בוו סגור. קימים גם ווים בהם הפתח נסגר על ידי קפיץ, אשר יש להפעיל עליו כח מבחוץ. באופן כזה, גם אם המטען נע על החלק הפנימי של הוו, הוא לא יחליק החוצה דרך הפתח. בקרס של חכה, לעומת זאת, הוו הוא פתוח, אך שונן בקצה שלו. באופן כזה, הדג יכול לנגוס בפתיון ולהתפס בקרס, אך הקרס אינו מחליק מפיו של הדג.
ביוטה (אקולוגיה)
בִּיּוֹטָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: יְצוּרָה) הוא מונח באקולוגיה המציין את סך כל האורגניזמים באזור גאוגרפי מסוים. הביוטה משמשת כמונח יסוד באקולוגיה, גאולוגיה, ביולוגיה, הידרוביולוגיה, פלאונטולוגיה, ביוגיאוכימיה ועוד. משמעות השם הוא מהמונח ביוטופ - מכלול החיים בבית גידול ספציפי (מיוונית: "bios" - חיים ו-"topos" - מקום).
הביוטות הם הבסיס של הביומות לאורך כל מערכת אקולוגית לאורך הכדור אך אלה אינם כוללים את השטח הסביבה עצמו. לרוב המונח משמש גם למערכות גדולות כמו "ביוטה יבשתית", "ביוטה ימית" או "ביוטה של כדור הארץ".
הביוטה מורכבת מכלל האורגניזמים וביניהם מחיידקים, ארכאונים ואיקריוטים שונים וביניהם בעלי חיים, צמחים, פטריות, פרוטיסטים ועוד ולעיתים המונח מתייחס גם לנגיפים, וירואידים ופריונים. ישנם מספר ביומות מוגדרות למשל הפאונה היא הביומה של בעלי החיים והפלורה היא הביומה של הצמחים.
שימושים נוספים במונח.
במספר הקשרים המונח קשור לסך האורגניזמים במשך יחידת זמן גאולוגית בגיל כדור הארץ (לפי השערות ממאובנים של יצורים) ולפעמים גם במובן של יצורים לאורך ההיסטוריה כולה. המונח דומה למונח חברה ביוטית (Biocoenosis), אך אינו מחייב יחסים אקולוגים בין היצורים ביניהם.
המונח משמש גם לשמות מערכות קטנות ביותר, למשל המיקרוביוטה היא ה"ביוטה של היצורים החיים בתוך גוף".
ביוטה
אלום
אלום (באנגלית: Alum, IPA: /ˈæləm/) הוא מונח המתייחס לתרכובת כימית ספציפית וקבוצה של תרכובות כימיות. התרכובת הספציפית היא הידרט-אלומיניום-אשלגן-סולפט, ונוסחתה הכימית היא KAl(SO4)2.12H2O. לקבוצת התרכובות יש מבנה סטויכיומטרי יחסי של AB(SO4)2.12H2O.
לתרכובות אלום יש מגוון שימושים בתעשייה ובמסחר כגון איפור וייצור חומרים חסיני אש. הוא משמש כחומר מכווץ וממלא בתעשיית עיבוד עור לקלף הראוי לכתיבה והנקרא נייר פרגמנט.
האלום שימש בתהליך צביעת צמר בעולם העתיק: החומר משמש כצרבן המקשר בין הצבע הטבעי (בעיקר מן החי) לבין הצמר.
בשנת 1930 קיבל האנגלי ל.ל. ויליאמס זיכיון להפקת גופרית מדרום-מזרח לעזה. עם הגופרית נמצאה גם כמות קטנה של אלום. בעומק מסוים נמצאה שם אבן חול גפסית שחורה עם אלום ועורקים שהכילו פיריט..
הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז
הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז (באנגלית: Great Smoky Mountains National Park) הוא פארק לאומי בארצות הברית השוכן על רכס סמוקי, חלק מרכס הרי בלו רידג', שהם חלק מרכס האפלצ'ים. הגבול בין טנסי וקרוליינה הצפונית עובר דרך מרכז הפארק מכיוון צפון-מזרח לדרום-מערב. הפארק הוא הפארק הלאומי הפופולרי ביותר בארצות הברית מבחינת מספר המבקרים. שביל האפלצ'ים, המחבר את מיין וג'ורג'יה, עובר גם כן דרך מרכז הפארק. הקונגרס האמריקני אישר את הקמת הפארק ב-1934, והנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הכריז על הקמתו בפועל ב-1940. גרייט סמוקי מאונטיינז היה הפארק הלאומי הראשון שעלות רכישת אדמותיו ועלויות אחרות מומנו חלקית על ידי הממשל הפדרלי. פארקים קודמים מומנו במלואם על ידי כספי המדינה שבה שוכן הפארק או מקרנות פרטיות.