ב-2003 עבר לשחק בהפועל ירושלים. מפגנים מרשימים של ריכוז משחק, קליעת נקודות ברגעים מכריעים וקבלת החלטות, הובילו את ירושלים לזכייה היסטורית בגביע יול"ב. בשנת 2004 המשיך שפר בירושלים, ואף מונה לקפטן, אך כמו יתר הקבוצה, לא זכה לשחזר את יכולתו מן העונה הקודמת.
ב-21 ביולי 2005 חתם לעונה אחת בהפועל תל אביב. באוקטובר באותה שנה הודיע, בפעם השנייה, על פרישתו מכדורסל.
ב-27 בדצמבר 2005 הודיע דורון שפר על חזרתו לכדורסל, לקבוצת הפועל תל אביב, וחתם על חוזה עד תום העונה. בנוסף להיותו שחקן, לקח על עצמו תפקיד של מנהל טכני בהנהלה. במסגרת התפקיד הצהיר כי יפעל לגיוס משקיעים, ולפתרון המשבר שנוצר בין האוהדים להנהלה, בין היתר בשל החלטת העירייה להרוס את אולם אוסישקין. כעבור זמן קצר חזר בו, והחליט לפרוש מעולם הכדורסל – בפעם השלישית.
לאחר פרישתו מעולם הכדורסל החל בתהליך חזרה בתשובה ולמד בישיבת "אשרי האיש" בשכונת בית וגן בירושלים.
ב-30 ביולי 2007 הודיע דורון שפר על חזרה נוספת אל הכדורסל המקצועני כאשר חתם על חוזה לעונה בקבוצת הפועל גליל עליון.
את עונת 2008–2009 היה אמור שפר להתחיל במדי קבוצת הפועל צפת מליגה א', אך החליט, מסיבות אישיות, לא לפתוח את העונה ובכך לחתום את הגולל על הקריירה שלו.
במשך 3 שנים, מעונת 2009/10 עד סוף עונת 2011/12, אימן שפר קבוצת כדורסל לנוער בכפר ורדים.
בדצמבר 2013 שב שפר לשחק כדורסל בקבוצת אליצור גבעתיים מליגה ב'. בשנת 2014 פרש באופן סופי.
חיים אישיים.
שפר היה נשוי לבמאית הטלוויזיה רוני קיי ולשניים בת משותפת. כשחזר בתשובה נישא שפר שוב ולו ארבעה ילדים נוספים מאשתו השנייה, טליה. שפר מתגורר במושב אמירים בצפון.
בשנת 2013 הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי בשם "דורון שפר – עָנָנִי". בנוסף הקים יחד עם אשתו את "מרכז היולי" בביתם שבמושב אמירים, שמטרתו הדרכה, אימון וליווי ולרכוש תובנות עצות וכלים כדי לעבור תהליך שמטרתו להוביל לחיים בריאים, שמחים ומאוזנים יותר. בשנת 2017 יצא לאור ספר נוסף פרי עטו בשם "משחק החיים".
גרארדוס מרקטור
גרארדוס מרקטור (5 במרץ 1512 -2 בדצמבר 1594) גאוגרף פלמי שמצא דרך לתיאור של הגלובוס על פני מפה שטוחה - היטל מרקטור. שמו מרקטור (הסוחר) נגזר מעיסוקו בהכנת מפות לסוחרים שהפליגו באוקיינוס. שמו כנראה היה חרארד קרמר (סוחר) והשם מרקטור הוא הגרסה הלטינית לשם קרמר.
מפת העולם של מרקטור שורטטה ב-1569. המפה מראה את צורת היבשות הנכונה אך מעוותת את שטחיהן, זאת בשונה ממפת פיטרס ששורטטה ב-1973 על ידי ארנו פיטרס ואשר מעוותת את צורת היבשות אך שומרת על ממדיהן האמיתיים.
גדולת המפות שלו היא בכך שהן שומרות על הזוויות והצורות מהשטח למפה. תכונה זו חשובה לימאים - מודדים את האזימוט מהמוצא אל היעד על גבי המפה, ושטים לאורך אזימוט זה עד ליעד (נתיב זה אינו הקצר ביותר).
מרקטור שירטט מספר רב של מפות, בהן מפת ארץ ישראל ב-1537 ומפת פלנדריה ב-1540. הוא גם אימץ את המילה "אטלס" לשם תיאור אוסף של מפות.
הנצחה.
הדום הקרח מרקטור בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
אריק דולפי
אריק דולפי (באנגלית: Eric Allan Dolphy, Jr.; 20 ביוני 1928 – 29 ביוני 1964) היה נגן ג'אז שניגן על מספר כלי נשיפה.
נגן חליל, קלרינט בס וסקסופון אלט. מאבות הג'אז החופשי נחשב לאמן שמקדים את זמנו. דולפי השפיע מאוד ברמה האישית וברמה המוזיקלית על האנשים עמם נגן, כמו החצוצרן פרדי האברד, מאל ולדרון, פול צ'יימברס ועוד, אך בראש ובראשונה על ג'ון קולטריין וצ'ארלס מינגוס, שיצרו יחד עם דולפי מספר אלבומים שנחשבים לבסיס הג'אז החופשי ושהשפיעו רבות על נגני הסגנון שבאו אחריהם, כמו ארצ'י שפ.
ביוגרפיה.
ההתחלה וההתפרסמות.
אריק אלן דולפי ג'וניור נולד בלוס אנג'לס, ונפטר בברלין בשנת 1964. דולפי נחשף למוזיקה עוד בצעירותו. אמו הייתה זמרת במקהלה ואביו מוזיקאי קלאסי. הוא התחיל לנגן בבית הספר על קלרינט, למד אצל לויד ריס, ועבר לאבוב כעבור זמן. מאוחר יותר נחשף דולפי לסקסופון אלט לחליל ולבס קלרינט. בתחילת 1958 הוא הצטרף להרכבו של המתופף צ'יקו המילטון, בגלל ניסיונו בנגינה עם נגני "החוף המערבי" (תזמורת צבאית, באדי קולט, הביג בנד של רוי פורטר ועוד). השתתפותו של דולפי בהרכב זה תרמה להכרתו בחוף המערבי ובלוס אנג'לס, ואחר כך גם בניו יורק והחוף המזרחי.
בסוף 1959 עבר דולפי לניו יורק והתחיל לעבוד עם צ'ארלס מינגוס, ברביעייה המפורסמת שלו (ראו בהמשך). כאן, בניו יורק, הפך דולפי לנגן מבוקש מאוד, והקליט עם ג'ורג' ראסל, מקס רואץ', אורנט קולמן, וגם כמה תקליטים כמוביל.
מותו של דולפי.
ב-1961 הצטרף דולפי להרכב של ג'ון קולטריין עד אמצע שנת 1962 (ראו בהמשך), בתקופה זו ניגן דולפי בסגנון שונה, יותר קרוב לסגנונו של קולטריין.
בשנת 1964, חזר דולפי לנגן עם מינגוס (ראו בהמשך), ויצא איתו לסיבוב הופעות באירופה. דולפי נפרד ממינגוס בפריז, שם הוא התחתן עם ג'ויס מורדכי. זמן קצר לפני שמת הוא ניגן עם דונלד בירד ונאט דייוויס.
דולפי נפטר בברלין, בעקבות התקף מחלת הסוכרת שחלה בה. ההתקף קרה בזמן סיבוב הופעות, ובקרב רבים מקהל המאזינים נוצר הרושם שההתעלפותו של דולפי נבעה משימוש בסמים. דולפי מת בגיל 36, ומספר ימים אחרי פטירתו גופתו הובאה ללוס אנג'לס.
דולפי בהרכבים.
דולפי הקים חמישייה משלו, ויצא לסיבוב הופעות בברלין וסקנדינביה (כמעט כולו מתועד).
דולפי עם קולטריין.
דולפי וקולטריין נפגשו לראשונה ב-1954, והפכו לידידים. תחילת העבודה המוזיקלית ביניהם הייתה ב-1961. לקולטריין עלה הרעיון להקליט תקליט מיוחד של תזמורת שתנגן עיבודים אפריקאים, וביקש מדולפי לכתוב את אותם עיבודים, ודולפי נענה בחיוב. שמו של התקליט היה Africa/Brass"", שהוקלט בשני סשנים- אחד במאי והשני ביוני. העיבודים של דולפי יצאו מצוינים, ובדיוק כמו שקולטריין רצה. אי אפשר להתייחס לנגינתו של דולפי או לאף נגן אחר מכיוון שאף אחד מהנגנים (חוץ מקולטריין והרביעייה שלו) לא לקח סולו בתקליט זה. באותו זמן דולפי וקולטריין הקליטו את Ole Coltrane, בתקליט זה קולטריין מנסה לנגן באופן קצת יותר חופשי ואוואנגארדי. לאחר הסשן השני נפרדו השניים לזמן מה וחזרו לעבוד ביחד עוד באותה שנה. דולפי הצטרף לרביעייה של קולטריין ביחד עם וס מונטגומרי. ההרכב ערך סיבוב הופעות במערב ארצות הברית וקיבל ביקורות קשות במיוחד, בעקבות כך, עזב מונטגומרי את ההרכב. ב-1962 עזב דולפי את ההרכב סופית, והשניים לא ניגנו ביחד יותר. בתקופה האחרונה בחייו של קולטריין הוא ניגן על קלרינט בס, אותו קלרינט שהיה של אריק דולפי. אמו של דולפי נתנה את הקלרינט לקולטריין כי ידעה על הקשר העמוק שנוצר בין השניים. דולפי השפיע רבות על הנגנים איתם ניגן במהלך חייו, אך השפעתו על קולטריין הייתה רבה במיוחד. דולפי חשף את קולטריין למה שמעבר לבופ והקליט איתו כמה תקליטי ג'אז חופשי.
את המשפט הבאים אמר קולטריין אחרי מותו של דולפי:
"כל מה שאומר יהיה המעטה בערכו (מאנגלית:understatment). אני רק יכול לומר שחיי נעשו הרבה יותר בזכות זה שהכרתי אותו. הוא היה אחד מהאנשים הגדולים ביותר שאי פעם הכרתי, כאדם, כחבר, וכמוזיקאי."
דולפי עם מינגוס.
פגישתם הראשונה של דולפי ומינגוס הייתה בתחילת שנות החמישים. כשדולפי עזב את צ'יקו המילטון, עבר לניו יורק, וניגן קצת עם ג'ורג' טאקר, הוא הצטרף לרביעייה של מינגוס (1959-1960). הרכב זה היה אחד ההרכבים המפורסמים ביותר בג'אז המודרני, ואנשים מכלילים אותו ב-"הרכבי התהילה" (החמישייה של מיילס דייוויס והרביעייה של ג'ון קולטריין).הקטעים שנוגנו בהרכב זה הפכו לקטעים חשובים בהיסטוריית הג'אז. השניים נפגשו שוב בשנת 1964, כשמינגוס כתב יצירה בעקבות כתבה שראה בעיתון שמדברת על גדרות הפרדה בין לבנים לשחורים. היצירה מעבירה את רגשותיהם של הנגנים ואורכה כ-25 דקות. האלתורים של הנגנים מוסיפים ליצירה המרגשת את דעותיהם והשקפתם האישית של כל אחד מהנגנים. כשמינגוס ידע שדולפי עוזב את ההרכב הוא כתב שיר בשם "So long, Eric", והפך אותו לחלק מהרפרטואר. מינגוס, שקרא לבנו אריק, על שם דולפי, אמר:
"Eric was a saint- in every way, not just in his playing"
דולפי גם ניגן קלרינט בס בהרכב הכפול בתקליט (Free Jazz (A Collective Improvisation של אורנט קולמן.
מאפייני נגינה וחשיבות.
חשיבות לסגנון.
למרות התקופה הקצרה בה היה אחד מנגני הג'אז הבולטים ביותר (6 שנים), דולפי השפיע רבות, ועזר להתפתחות סגנון האוונגארד. דולפי היה הראשון שהפך את הקלרינט בס לכלי סולני בג'אז, והיה בין הראשונים שפיתחו את הנגינה בחליל מעבר לסגנון הבי בופ.
סגנון.
אריק דולפי ניגן על שלושה כלים (סקסופון אלט, חליל וקלרינט בס) כאשר אף אחד מהם לא היה הכלי המרכזי, דבר נדירה למדי בג'אז, כיוון שבדרך כלל נגנים בוחרים כלי מרכזי אחד, בו הם שולטים שליטה מלאה. בתחילת דרכו ניגן דולפי בופ וניסה להביא משהו אחר, משהו שעוד לא שמעו. בתחילה הוא ניסה לחדש אבל עשה זאת בהיסוס רב. ניתן לראות שינוי חד בנגינתו בתקליט- "Far Cry", שם הוא מנגן ללא היסוס ובחופשיות.
דולפי הושפע רבות מצ'ארלי פארקר ועד הקלטותיו האחרונות ניתן לשמוע את נוכחותו של פארקר בנגינתו של דולפי. קיים דמיון בין השנים, מכיוון ששניהם תרמו לג'אז ופיתחו סגנון חדש- פארקר את הבי בופ ודולפי את האוואנגארד.
שניהם מתו בשנות השלושים לחייהם (פארקר-35, דולפי-36) אך בכל זאת הצליחו להשאיר חותם בהיסטוריית הג'אז.