ואל נולד בבוקרשט שברומניה וסיים לימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
בבוקרשט ניהל לצידם של י. גוליה ויון וסילסקו מספר להקות רביו - התיאטראות "ג'וקונדה" ובהמשך גם "סאבוי" אחרי מותו של קונסטנטין טנאסה -, ביים גם בגני הקיץ "בוהמה" (Boema) ו"קולוס" (Colos). לרוב ביים בהן ואל קומדיות מוזיקליות, אותן העלה באולם תיאטרון שבבעלותו.
הוא הגיע לראשונה לארץ ישראל בשנת 1935 כתייר ועיתונאי, אולם נאלץ לעזוב כאשר פגה אשרת הביקור שלו.
עלה עם משפחתו בשנת 1949 מרומניה. בשנים 1952-1951 שימש כבמאי ומנהל בתיאטרון הרביו "לי-לה-לו" של משה ולין.
ואל שינה את אופי ההפקות, שילב כמה עולים מרומניה בצוות השחקנים והעלה בעיקר חומר מתורגם לעברית - מחזות זמר ואופרטות. עם האמנים שהביא ללהקה נמנתה הזמרת, השחקנית והרקדנית דורותיאה ליביו ופאול קוסלה שהקים בתיאטרון תזמורת ג'אז ולמוזיקה קלה.
במקביל הגדיל את צוות העובדים והשחקנים והעלה את מחירי הכרטיסים. תקופתו של ואל ב"לי-לה-לו" זכתה לשם "התקופה הרומנית",שהסתיימה, למעשה, למרות ההצלחות והמאמצים, עם סגירת הלהקה ב-1952.
לקראת סוף 1952 פרש ואל מניהול "לי-לה-לו" ועבר לביים בתיאטרון "דו-רה-מי" אותו ייסד וניהל בשנים 1961-1952. חלק מהמופעים התקיימו באולם "אלהמברה", חלק תחת כיפת השמיים בגן בן 500 מושבים של בית ציוני אמריקה בתל אביב.
ואל הוציא על הפקותיו סכומים גדולים כשמופעיו היו בהיקף מלא שכלל רקדנים, מקהלה ותפאורות מרהיבות. הצגותיו הבולטות ב"דו-רה-מי" היו "שולמית" (1958-1956) לפי אברהם גולדפדן בגרסה חדשה פרי יצירתם של משה וילנסקי ויחיאל מוהר ובכיכובה של שושנה דמארי ו"שני קוני למל" מאת גולדפדן (עם הלהקה המחודשת תחת השם "דו-רה-מי עממי" 1961-1959), בתרגומו של משה סחר, על מוזיקה מאת שאול ברזובסקי ובבימויו של ישראל בקר. ואל הפיק גם ב"דו-רה-מי" הפקות אופרטה, קברט ומחזות זמר יומרניים אמריקאיים כמו "משחקי פיג'מה" מאת ריצ'רד אדלר וג'רי רוס ו"אנני אוקלי אשת לפידות" (Annie Get Your Gun) של ארווינג ברלין על טקסטים מאת דורותי פילדס והרבט פילדס. הוא קידם בתיאטרונו כישרונות צעירים, ביניהם אפרים קישון ומנחם גולן. רוב השירים בהצגות המקוריות הולחנו על ידי עמוס יוסטר וסנדו פררו-ברזילי. בנסיבות פריצת מבצע קדש גויסו חלק מצוותי ההפקות וקהל הצופים למילואים ומכירות הכרטיסים צנחו, כשהאולמות המרווחים שנשכרו על ידי ואל נשארו כמעט ריקים.
ג'ורג' ואל נפטר בתל אביב בשנת 1961, בגיל 46. הוא הותיר אחריו רעייה ובת, אילנה.
לוט וגארון
לוט וגארון (בצרפתית: Lot-et-Garonne, באוקסיטנית: Òlt e Garona) הוא מחוז בדרום צרפת, בחבל אקיטן החדשה. המחוז קרוי על שם הנהרות לוט וגארון.
המחוז נוצר יחד עם עוד 82 מחוזות נוספים ב-4 במרץ 1790, התרחשות המהפכה הצרפתית, מתוך גסקוניה וגוויין. כמה קנטונים של אז'ן הופרדו מהמחוז וצורפו למחוז טארן וגארון ב-1808.
המחוזות הסמוכים ללוט וגארון הם: ז'ירונד, דורדון, לוט וטארן וגארון.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל אקיטן.
תיירות ונופש.
מוקד תיירות במחוז, הוא "השביל הירוק" (Voie verte) לאורך תעלת גארון.
לפי מפקד 2011, 6% מכלל הבתים במחוז הם דירות נופש, ובאזורים מסוימים אחוזי דירות הנופש מגיעים עד ל-10 אחוזים ויותר מכלל הדירות. בקומונה Réaup-Lisse 21.8% מכלל הדירות הם דירות נופש.
חקלאות במחוז.
החקלאות הייתה מרכיב מרכזי בכלכלת המחוז. ב-1856, 68% מתושבי המחוז התפרנסו מחקלאות, ב-1946 יותר ממחצית מתושבי המחוז היו תלויים בחקלאות למחייתם ומספר גבוה אף יותר עבדו בתחום. אולם כיום, רק 2.6% מכלל תושבי המחוז הם חקלאים (נכון ל-2011, לא כולל העסקה עונתית), לעומת 3.3% ב-2006, ירידה של כרבע ממספר החקלאים. במקביל גודל המשקים גדל, מ-20 הקטארים ב-1979 ל-33 הקטרים ב-2005, אך מספר המועסקים בחקלאות פחת מ-5.9% ב-2006 ל-4.8% ב-2011.
נקודה מעניינת היא, שלמרות שבאופן כללי שטח המשקים גדל, הרי שאחוז המשקים הקטנים (מתחת ל-5 הקטארים) נשאר יציב לאורך השנים. משקים אלו, המגדלים בשיטת הפוליקולטורה, נשארו נאמנים לצורת הגידול הוותיקה, ולא גדלו לאורך השנים.
אז'ן
קומונת אז'ן (בצרפתית: Agen) היא בירת מחוז לוט וגארון בחבל אקיטן החדשה שבדרום-מערב צרפת. העיר שוכנת על גדתו המזרחית של נהר הגארון בסמוך לתעלת גארון, 135 ק"מ דרומית-מזרחית לבורדו. במטרופולין של אז'ן מתגוררים (נכון ל-2011) 111,011 תושבים.
משמעות השם.
מקור שם העיר מהמילה הלטינית "Aginnum", ששורשה מהמילה הקלטית "agin" שמשמעותה "צוק, גובה", ומקורה מהאופידום של מנזר מבודד.
מאפיינים ייחודיים.
בעיר שוכנת קתדרלת אז'ן בת המאה ה-12, הקתדרלה היא אחת הקתדרלות העתיקות הבודדות בצרפת בעלות ספינה כפולה. המבנה הוכרז כאתר מורשת עולמית והיא מהווה חלק מדרך סנטיאגו.
אז'ן ידועה כ"בירת השזיפים היבשים". צלבנים הביאו את הפרי לאזור במאה ה-11 מאגן הים התיכון, וכיום העיר מייצרת כ-35,000 טון שזיפים מדי שנה. השזיפים היבשים נאכלים כקינוח לאחר הסעודה, כשהם מושרים בארמניאק.
יהודי אז'ן.
עדויות להתיישבות יהודית בעיר קיימת מהמאה ה-12, מרביתם הוגלו ב-1306, אולם הקהילה חזרה להתקיים ב-1315 ו-"Rue des Juifs" (רחוב היהודים) קיים מאז עד היום. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלטו כ-2,500 יהודים לעיר, אולם גם ממנה נעצרו ונלקחו יהודים למחנות ההשמדה, מרביתם בליל ה-26 באוגוסט 1942, אז נשלחו למחנות הריכוז מהעיר כ-385 יהודים, מתוכם 282 שנשלחו לאחר מכן לאושוויץ. ב-1968, כ-600 יהודים התגוררו בעיר, אולם מרביתם יוצאי צפון אפריקה. כיום קיים בית כנסת פעיל בעיר. במלאת 70 שנה לגירוש 385 היהודים מהעיר, הוצגה תערוכה בעיר שעסקה בנושא.
ערים תאומות.
לעיר ברית ערים תאומות עם הערים:
ציר (הנדסה)
בהנדסה, ציר הוא חלק ממנגנון שבאמצעותו סובב חלק אחר של המנגנון. הציר יכול לקבע את החלק הנע לחלק יציב (באמצעות מסבים ואמצעים אחרים), או לחברו לחלקים נעים אחרים, ובכך לאפשר לו תנועה לכיוונים מסוימים. צירים הם חלקים בסיסיים במכונות רבות.
לדוגמה, גלגלים מחוברים זה לזה ולמכונית באמצעות צירים המקובעים למוט, המתנגד לכוח הכפיפה ומאפשרים לגלגלים לנוע רק עם כיוון המוט. דוגמה נוספת: דלת מחוברת למשקוף קבוע באמצעות צירים, כך שהדלת תיסוב בכיוון הרצוי.
המונח ציר, במשמעות אמצעי העברת אנרגיה מחלקים שונים במכונה, קיבל לאורך השנים משמעויות והשאלות שונות, כך למשל שגריר נקרא לעיתים גם "ציר".
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד במחוז סטפורדשייר שבבריטניה התרחשה ב-27 בנובמבר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלכה התפוצצו אלפי טונות של תחמושת שאוחסנו בבסיס. אלו היו מן ההתפוצצויות הלא-גרעיניות הגדולות בהיסטוריה והגדולות ביותר שהתרחשו בתחומי האיים הבריטיים. באסון נספו כ-70 איש.
התאונה.
בסיס פולד (Fauld) היה מצבור תחמושת תת-קרקעי של חיל האוויר המלכותי, שהיה ממוקם במכרה גבס לשעבר. הוא היה הגדול מסוגו בבריטניה. בשעה 11:11 בבוקר התפוצצו 3,500 עד 4,000 טון תחמושת שהיו מאוחסנים בו. אלו כללו בעיקר פצצות אוויר ממולאות בחומר נפץ מרסק, אך גם סוגים אחרים של תחמושת, לרבות 500 מיליון כדורים לנשק קל.
עדי ראייה סיפרו על שתי התפוצצויות גדולות, שבעקבותיהן היתמרו לאוויר שני ענני פטרייה של עשן שחור לגובה של מאות מטרים. ההתפוצצויות הותירו במקום מכתש ענק בשטח של כ-49 דונם ובעומק של 120 מטרים. מאגר סמוך שהכיל 450 אלף מטרים מעוקבים של מים נהרס עקב ההתפוצצויות והשיטפון שנוצר עקב כך הוסיף על הנזק שגרמו.
ההתפוצצויות והשיטפון גרמו הרס למבנים ורכוש ברדיוס של 1,300 מטרים מסביב לאתר האסון. חווה חקלאית שעמדה בשטח זה נהרסה כליל. נהרס גם מפעל באותו שטח, שהוצף במי השיטפון. מספר חוות נוספות ניזוקו קשות ונזק נגרם גם למבנים בכפר סמוך.
מספר הנפגעים המדויק עקב האסון איננו ידוע. ככל הנראה נספו בו 70 איש. גופות 18 מהם לא נמצאו מעולם. כ-26 אנשים נספו בבסיס התחמושת עצמו - חיילים, עובדים אזרחיים וחלק מ-189 שבויים איטלקים שהועסקו בו לפני האסון. כ-37 איש נספו במפעל שהוצף. נספו גם כשבעה עובדי חוות שעבדו בקרבת אתר ההתפוצצות. עוד כ-20 אנשים נפצעו. בנוסף נספו באסון כמאתיים ראשי בקר.
בסך הכל הושמד שליש ממצבור התחמושת, אך הביצורים סביב חלקיו האחרים החזיקו מעמד והם לא התפוצצו. בכך נמנע אסון חמור עוד יותר.
לאחר התאונה.
למרות ההרס הנרחב בבסיס הוא הוסיף לשמש לאחסנת תחמושת עד לשנת 1966. בין 1967 ל-1973 אוחסנה במקום תחמושת של יחידות צבא אמריקאיות שהשתייכו לארגון נאט"ו.
סיבה לאסון לא פורסמה במשך שנים לאחריו. בשנת 1974 התפרסם כי הוא אירע ככל הנראה לאחר שחייל ניסה להסיר נפץ מאחת מהפצצות שבמצבור באמצעות אזמל מתכת, תוך הפרה ברורה של הוראות הבטיחות בטיפול בפצצות.
בשנת 1979 הוקפו בגדר אתר ההתפוצצויות והמכתש שנותר בו. הם כוסו מאז בצמחייה ושוכנות בהם חיות בר. הכניסה לאתר אסורה שכן עדיין קבורות בו כמויות גדולות של תחמושת, אשר לא סולקה מהמקום בשל העלות הכרוכה בפינוי שכזה.
בשנת 1990 הוצבה ליד אתר התאונה אנדרטה לקורבנות האסון. לימים היא הועברה אל משתלת הזיכרון הלאומית ומוצבת בה.
לכידה (תקשורת)
לכידה הוא אפקט בתקשורת, במיוחד בתחום ה-FM. לכידה היא תופעה הקשורה לאופן פעולת מקלטי FM אשר בהם האות החזק מבין שני אותות בתדירות זהה או קרובה יהווה את הפלט לאחר פעולת רה-אפנון ("Demodulation").