לצד הודעת ההזמנה הראשונית של הסדרה, אושר שפורסט ווייטקר יככב בסדרה בתפקיד באמפי ג'ונסון. בספטמבר 2018 הוכרז כי וינסנט ד'אונופריו, אילפנש האדרה, אנטואנט קרואו-לגאסי, נייג'ל תאץ', קלווין הריסון ג'וניור, לוסי פריי ופול סורווינו לוהקו לתפקידים ראשיים. באוקטובר 2018 דווח כי ג'יאנקרלו אספוסיטו ורפי גברון הצטרפו לסדרה. ב-8 בינואר 2019, הוכרז כי קתרין נרדוצ'י לוהקה לתפקיד משני.
צילומים.
על פי הדיווחים, צילומי הסדרה החלו בספטמבר 2018 בעיר ניו יורק.
קאליסטו (מתאבק)
עמנואל אלחנדרו רודריגז (בספרדית: Emanuel Alejandro Rodriguez; נולד ב-14 בנובמבר 1986) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה קאליסטו.
בשנת 2006, רודריגז ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון עצמאי במערב ארצות הברית, כשאת ראשו מכסה מסיכה בקרב שבו התחרה תחת שם הבמה סמוראי דל סול (בספרדית: "סמוראי של השמש"). לאחר שביסס את עצמו כאחד המתאבקים המעופפים הטובים ביותר בעולם, הוא החל לעבוד עבור ארגונים גדולים יותר כשבשנת 2012 הוחתם על ידי הארגון Dragon Gate USA. באותה השנה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון המקסיקני AAA, שבו בחודש נובמבר, החל למתג את עצמו מחדש תחת שם הבמה אוקטגון ג'וניור. בנוסף, הוא עבד עבור ארגונים נוספים כמו Combat Zone Wrestling (CZW), Independent Wrestling Association Mid-South (IWA-MS), National Wrestling Alliance (NWA) ו-Pro Wrestling Guerrilla (PWG).
במאי 2013, הוא חתם על חוזה ב-WWE ונשלח ישירות לליגת הפיתוח שלה, NXT, שם החל להתחרות תחת שם הבמה קאליסטו. בספטמבר 2014, קאליסטו חבר לשורות המתאבק סין קארה, כשהשניים נודעו בשם "הלוצ'ה דרגונס" וביחד הם הספיקו לזכות פעם אחת באליפות הזוגות של NXT. בפברואר 2015, קאליסטו התקדם לעבר הרוסטר הראשי של ה-WWE. בינואר 2016, הוא זכה באליפות היחידים הראשונה שלו בארגון, כזאת שהייתה אליפות ארצות הברית, שבה החזיק פעמיים. באוקטובר 2017, קאליסטו זכה באליפות ה-WWE במשקל קל.
החיים שלפני.
רודריגז הוא מתאבק דור שני ממוצא מקסיקני-אמריקאי אשר נולד בשכונת פילסן שבשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אף על פי שנולד בארצות הברית, הוא בילה את רוב שנות ילדותו במקסיקו סיטי, מקסיקו. רודריגז גדל כמעריץ של היאבקות מקצועית מקסיקנית ושל סגנון ההיאבקות המקסיקני, הלוצ'ה ליברה, במיוחד מתאבקים כמו טינייבלאס, שהמסיכה והפיזיות שלו תפסו את תשומת ליבו, ואוקטגון, שיכולותיו בזירה השפיעו עליו במשך הקריירה. באמצע שנות ה-90, כשהיה בבית ספר יסודי, משפחתו של רודריגז שבה בחזרה לשיקגו, אף על פי שהיא ביצעה טיולים שגרתיים למקסיקו סיטי כל פרק זמן מסוים. לאחר שחזר לארצות הברית, הוא החל לצפות בארגוני ההיאבקות המובילים באותה התקופה כמו World Wrestling Federation (WWF), World Championship Wrestling (WCW) ו-Extreme Championship Wrestling (ECW). הוא שאב את ההשראה שלו בקריירה ממתאבקים כמו ריי מיסטריו, רוב ואן דאם וסאבו. בזמן שהיה בבית ספר תיכון, רודריגז החל לצפות בארגוני היאבקות עצמאיים כמו Ring of Honor (ROH) בנוסף לארגוני היאבקות יפניים. במהלך ילדותו, הוא התחרה במספר ענפי ספורט כולל התעמלות, טאקוונדו, ג'ו ג'וטסו, היאבקות ופוטבול.
חיים אישיים.
רודריגז נשוי לאביגייל רודריגז.
בתים מוגנים (בודפשט 1944)
בתים מוגנים (בהונגרית: Védett Házak) היו בניינים בבודפשט, שהוכרזו בתחילת קיץ 1944 על ידי המדינות הנייטרליות במלחמת העולם השנייה כמעניקות הגנה דיפלומטית ליהודים. הדיפלומטים שעסקו במלאכה זו היו בעיקר קרל לוץ משווייץ, קארל איבן דניאלסון וראול ולנברג משוודיה, אנג'לו רוטה מהוותיקן, קרלוס בראנקיניו מפורטוגל, פרידריך גולדה מהצלב האדום הבינלאומי. הרשויות ההונגריות היו מודעות לכך שההכרזה הזו היא בלתי חוקית ובכל זאת העלימו עין כדי למצוא חן בעיני מדינות נייטרליות אלה, מתוך תקוה של הכרה בשלטונם. הבתים המוגנים הם אינם בנייני הטלאי הצהוב.
התגבשות הרעיון.
בלחץ גורמי חוץ התקיימה ישיבת 'מועצת הכתר' ב-26 ביוני 1944 בראשות העוצר מיקלוש הורטי התקבלו שתי החלטות:
הממשלה ההונגרית אישרה עקרונית את הגירתם של 7,800 יהודים באמצעות המדינות הנייטרליות, שווייץ ושוודיה. כיעד להגירה הוזכרו שתי המדינות הללו (וגם ארץ-ישראל). הקונסוליה השווייצרית לקחה לידיה את יישום ההסכמה העקרונית הנ"ל, אבל הטיפול בהצעה נכשל, וגם הרעיון נפל. כך הפכה ההצעה מתוכנית הגירה לפעולת הצלה בחסות המדינות הנייטרליות הללו, אליהן הצטרפו גורמים/מדינות נוספים כמו פורטוגל, הוותיקן ועוד. מדינות אלה החלו להוציא סוגים שונים של 'כתבי מגן או חסות'.
כתבי מגן או חסות (שוצפאס).
פעילות ההצלה בוצעה על ידי הנפקת שוצפאס (בגרמנית: Schutzbrief או Schutzpass שפירושו כתב חסות או מגן). שגרירויות המדינות הנייטרליות בבירת הונגריה בבודפשט הוציאו לעשרות אלפי נרדפים יהודים שוצפאס, מכתב מגן שאישרו כי המחזיק במכתב המוגן על ידי המדינה שהנפיקה את המכתב. מרבית מכתבי מגן הללו הונפקו תחילה על ידי נונציו האפיפיור אנג'לו רוטה. בסוף אוקטובר 1944 יותר מ-1,600 יהודים בבודפשט השיגו ניירות של אל סלוודור. בסוף אותה שנה מספר היהודים ב"בתים המוגנים" שהוכרזו תחת החסות של מדינות נייטרליות והצלב האדום הבינלאומי עלה עד 33,000. רשויות מפלגת צלב החץ הכירו, בין היתר, בתוקפן של 7,800 מכתבי חסות שווייצרים ו-4,500 מכתבי חסות שוודים. כל היתר היו מזויפים. הדמות המפורסמת ביותר מבין הדיפלומטים של מדינות נייטרליות אלה היה הדיפלומט השוודי ראול וולנברג, שנלכד על ידי הרוסים לאחר כיבוש בודפשט ונעלמו עקבותיו.
הבתים המוגנים ומיקומם.
הבתים המוגנים יועדו למגורים ליהודים בחסות הייצוג הדיפלומטי של המדינות הנייטרליות. רובם היו באזור אויליפוטווארוש (Újlipótváros) - רובע 13, תחומים על ידי פארק סנט אישטוואן - שדרת סנט אישטוואן - רחוב דיולה הגדוש - רחוב ויקטור אוגו. האזור כונה גם הגטו הקטן או הגטו הבינלאומי. היהודים בבתים מוגנים אלה היו, באופן עקרוני, במצב נוח יותר. בפועל רבים מאלה שהתגוררו במקום החזיקו בניירות חסות מזויפים. יחד עם זה הם היו ללא הירף תחת איום מתמיד של מתקפות הכוחות ההונגריים שערכו בקורות פתע ובמיוחד אנשי פלוגות צלב החץ (הפשיסטים ההונגרים) שחיפשו קורבנות לחיסול.
דמויות שעסקו בהצלה (חלקי).
דמויות אחדות עסקו במלאכת הצלת יהודים בבודפשט במלחמת העולם השנייה. ערכים נרחבים נכתבו על החשובים ביותר שבהן כגון: ראול ואלנברג, קרל לוץ, קארל איבן דניאלסון, אנג'לו רוטה, פרידריך רוטה. כולם זכו לתואר חסיד אומות העולם. להלן שנים נוספים פחות ידועים:
אלברטו קרלוס דה ליז-טקסיירה בראנקיניו (בפורטוגזית: Alberto Carlos de Liz-Texeira Branquinho; ינואר 1902–1973) היה דיפלומט פורטוגזי שסייע בהצלת חייהם של כ-1,000 יהודים בהונגריה הכבושה בידי הנאצים במהלך השואה בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, בעת ששימש בתור "ממונה על היחסים" (Chargé d'Affaires) של פורטוגל בבודפשט בשנת 1944.
יחד עם קרלוס סמפאיו גארידו (Carlos de Alemeida Fonseca Sampaio Garrido, 1883–1960) השגריר של פורטוגל בבודפשט, התחיל לשכור בתים ודירות למקלט ולהגנה על היהודים בבודפשט מגירוש ורצח. הם קיבלו אישור מממשלת פורטוגל להוציא כתבי חסות לכל האנשים שהיו להם קרובי משפחה בפורטוגל, בברזיל או במושבות הפורטוגזיות או שהיה להם קשר אף המרוחק ביותר לפורטוגל. גארידו ובראנקיניו הקימו גם משרד של הצלב האדום הפורטוגלי בחזית השגרירות הפורטוגלית לטיפול בפליטים יהודים. זה נעשה ברובו בשיתוף עם משרד החוץ הפורטוגלי ובפיקוח הישיר של הנשיא סלזאר, בתנאי שהפליטים הללו לא יקבלו אזרחות פורטוגלית.
ב-23 באפריל 1944 ובעקבות כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט, הורה השליט הפורטוגלי אנטוניו דה אוליביירה סלאזר לשגריר שלו לחזור לליסבון ולהשאיר את בראנקיניו כממונה מקומי במקומו. החזרתו של גארידו בוצעה לבקשת בריטניה וארצות הברית שרצו כי המדינות הנייטרליות יורידו את דרג ייצוגן הדיפלומטי בהונגריה. באישור סלזאר, בראנקוויניו המשיך להוציא כתבי חסות למאות משפחות יהודיות. בסך הכול ניצלו כאלף יהודים בשל פעילותו זו. גם בראנקיניו הוחזר לליסבון ב־30 באוקטובר 1944 לאחר עליה לשלטון של מפלגת צלב החץ בהונגריה. לאחר המלחמה המשיך בראנקיניו לשרת את ארצו כדיפלומט, בוושינגטון די. סי., ג'קרטה, פריז, קראקס, בגדאד, טהראן והאג. הוא פרש בשנת 1966. שמו מונצח באנדרטת ראול ולנברג בבית הכנסת הגדול ברחוב דוהני.
קיבוץ באומן
יחסי בוטסואנה–קוריאה הדרומית
יחסי בוטסואנה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הרפובליקה של קוריאה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הרפובליקה של קוריאה כוננו באופן רשמי ב-18 באפריל 1968.
בשנת 2013, ממשלת בוטסואנה השעתה את שיתוף הפעולה הבילטראלי עם קוריאה הצפונית בשל חשש ממצב זכויות האדם במדינה. ב-20 בפברואר 2014 היא המשיכה בדרך זו, תוך סיום מלא של כל היחסים הדיפלומטיים והקונסולריים עם קוריאה הצפונית בעקבות דו"ח של ועדת החקירה של האו"ם לזכויות האדם בצפון קוריאה, מה שהפך את בוטסואנה למדינה האפריקאית הראשונה שמכירה, דה-יורה, בקוריאה הדרומית כממשלה הלגיטימית היחידה של קוריאה. אך למרות זאת, ביטאה בוטסואנה את "אהדת הלב" עם העם הצפון קוריאני.