תוכנית הלימודים למורי הדרך נקבעת על ידי משרד התיירות, והלימודים בפועל מבוצעים על ידי מוסדות פרטיים (לעיתים מחלקה ללימודי חוץ של מוסד אקדמי) המקבלים הרשאה לכך מטעם משרד התיירות. במקרים אחדים, הוראת מורי הדרך נעשית לצד השתלמות מקבילה ל"מלווי קבוצות" לטיולי חו"ל. תוכנית הלימודים כללה בעבר כ-83 ימים בהם יש לסייר בארץ, ועוד כ-600 שעות עיוניות במגוון נושאים והקורס נמשך בערך כשנתיים, החל משנת 2019 אורך ההכשרה התקצר לשנה ו-3 חודשים.
תוכנית הלימודים.
הוראה המקצוע כוללת לרוב שני תחומים עיקריים:
לני יחיל
לני יחיל (ינואר 1912 – 26 בדצמבר 2007) הייתה חוקרת השואה ופרופסור באוניברסיטת חיפה.
קורות חייה.
יחיל נולדה בדיסלדורף כהלנה וסטפל למשפחה מצאצאי משה מנדלסון ועברה עִמה בגיל צעיר לפוטסדם. יחיל גדלה כנוצרייה, אך בגיל 18 חזרה לחיק היהדות. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלתה לארץ ישראל עם חברי תנועת הנוער הציונית "ורקלויטה", שהייתה מראשיה, והקימו את קיבוץ הזורע. היא עזבה את הקיבוץ ולמדה היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבדה כמזכירתו של ברל כצנלסון, כעיתונאית בעיתון "דבר" ונישאה לחיים הופמן (יחיל). לאחר מלחמת העולם השנייה יצאה עם משפחתה לגרמניה בשליחות הסוכנות לסייע לשארית הפליטה.
לאחר חזרתה ארצה החלה לחקור את השואה בהדרכתו של בן-ציון דינור. עבודת הדוקטור שלה דנה בהצלת יהודי דנמרק, ופורסמה בשם: "הצלת יהודי דניה: דמוקרטיה שעמדה במבחן". גולת הכותרת של עבודתה נחשב מחקרה השאפתני "השואה: גורל יהודי אירופה 1932–1945".
היא זכתה בפרסים שונים, בהם פרס שז"ר (1987).
ליחיל ובעלה נולדו שני ילדים: עמוס, פרופסור אמריטוס לאסטרונומיה באוניברסיטת סטוני ברוק, ו, שנהרג במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים.
רוברט באדן פואל
הבשורה על-פי יוחנן
הבשורה על-פי יוחנן היא הבשורה הרביעית בקנון של הברית החדשה. על פי המסורת, היא מיוחסת ליוחנן בן זבדי, הוא יוחנן השליח.
כמו שלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורות על-פי לוקאס, מרקוס ומתי), היא מכילה תיאור של כמה ממעשיו ואמירותיו של ישו, אך היא שונה מהן בהדגשים התאולוגיים וברוחה. מטרת הבשורה על-פי יוחנן היא לשכנע שישו הוא המשיח ובן האלוהים. חוקרים מודרניים מייחסים את כתיבת הבשורה ליוחנן כותב הבשורה.
מבין ארבע הבשורות, הבשורה על-פי יוחנן מציגה את הכריסטולוגיה הגבוהה ביותר, ומתארת את ישו כלוגוס (המילה היוונית ל"מילה", "רציונליות", "שפה" או "שיח") שהוא מקור הכול והיה קיים בראשית הבריאה, ועל פי רוב החוקרים גם מצביעה על ישו כאל. המושג "לוגוס" מופיע גם אצל חכמי האסכולה הסטואית הקדומה, ולכן ניתן להניח כי מי שחיבר ספר זה היה בקי בפילוסופיה יוונית.
לעומת הבשורות הסינופטיות, הבשורה על-פי יוחנן מדגישה כי משימתו של ישו היא הבאת הלוגוס אל תלמידיו. מתוך כל הבשורות, רק בבשורה על-פי יוחנן ישו מדבר באריכות על עצמו. אלמנטים מסוימים המצויים בבשורות האחרות (משלים, השבעות, והביאה השנייה) אינם מצויים בבשורה על-פי יוחנן.
מאז ביקורת המקרא במאה ה-19, היסטוריונים רבים התייחסו אל הבשורה על-פי יוחנן בתור מקור היסטורי בלתי מהימן. תיארוך הספר הוא ל-90-100 לספירה, ואין אישור לכך שהוא אכן נכתב בידי יוחנן.
הבשורה כוללת ביטויי עוינות חריפים ליהודים וממוינת לעיתים כאנטי-יהודית ביותר בכל הברית החדשה. סגנון זה הביא בעבר חוקרים רבים לסבור כי הכיתה הנוצרית הקדומה מתוכה יצאו מחברי הספר ("נצרות יוחננית", שאנשיה כתבו גם את אגרות יוחנן וחזון יוחנן) הייתה מורכבת מגויים או לכל הפחות מיהודים מתיוונים. הדואליזם המודגש ועוד מספר רעיונות לא מוכרים מהמקורות היהודיים המסורתיים רמזו על שורשים לא יהודיים של הבשורה. ניתוח ספרותי וגילויים חדשים ובראשם מגילות קומראן הפכו את המסקנות, וכיום מקובל כי הבשורה היא דווקא "היהודית ביותר", כי ככל הנראה נתחברה במקור בארמית ורק אז תורגמה ליוונית וכי חוגי סופריה היו מקורבים או זהים עם הכיתות היהודיות-נוצריות כמו האביונים. חוקרים כמו ויין א. מיקס שיערו כי הטון החריף שלה וההתייחסות אל "היהודים" לעומת ראיית המחברים את עצמם כשארית "ישראל" שייוושע, משקפים את גירוש הכיתה מבתי-הכנסת והקאת הנוצרים בכלל בימי התגבשות היהדות הנורמטיבית על ידי סנהדרין יבנה. פרופ' דוד פלוסר שיער שאת הבשורה לפי יוחנן חיברו חברי הכת שחיברה את מגילות מדבר יהודה. למשל, השימוש בביטויים כמו "בני-אור" ו"רוח האמת" שאינם מוכרים מכתבי חז"ל מוכרים מכתבי כת קומראן. הבשורה גדושה בתיאורי חקירות ומשפטים, המשקפים כנראה את מעמדם של היוחננים בימיהם, וגם בגינויים משתמעים לנוצרים מתונים יותר שנותרו בתוך הקהל היהודי הרחב.
הבשורה על פי יוחנן
שאול רסקין
שאול רסקין (באנגלית: Saul Raskin; 1866–1966) היה צייר יהודי במאה ה-20.
רסקין נולד באוקראינה ולמד אמנות באודסה. לאחר סיום הלימודים ערך סיור באירופה ובסופו של דבר בסביבות 1904–1905 היגר לארצות הברית. הוא היה פעיל מאוד בעיתונות היהודית בעיר ניו יורק.
ידוע במיוחד באיוריו לספרי קודש יהודיים קלאסיים: פרקי אבות, הגדה של פסח וחמש מגילות. כרך מוצלח אחר של ציוריו מאוגד סביב חלומות שהיו לו. איורים פרי עטו עיטרו גם את מהדורת "חיי אדם" מאת הסופר שלום עליכם בהוצאת שטיבל.
כציוני גאה, הוא סייר בארץ ישראל כמה פעמים (החל משנות העשרים) ואף הוציא ספר ובו מבחר מציוריו מנופיה והווייתה של ארץ ישראל, בדגש על ההווי החלוצי.
היי סקול מיוזיקל 3
היי סקול מיוזיקל 3: גומרים תיכון (באנגלית: High School Musical 3: Senior Year) הוא הסרט השלישי בסדרה המצליחה היי סקול מיוזיקל של דיסני, הסרט יצא לאקרנים ב-24 באוקטובר 2008. ששת השחקנים הראשיים משני הסרטים הקודמים, המשיכו בתפקידיהם.
עלילת הסרט.
העלילה מתרחשת בשנת הלימודים האחרונה בבית הספר. טרוי בולטון (זאק אפרון) וגבריאלה מונטז (ונסה אן הדג'נס) מבינים שבסוף השנה הם ייפרדו אחד מהשני אך בהתחלה גבריאלה לא מספרת לטרוי שהיא עוזבת לאוניברסיטה חדשה, כי כל אחד פונה לכיוון שונה. בנוסף, גברת דרבוס חושפת בפני התלמידים שבית הספר ג'וליארד לפרפורמרים אומנותיים שוקל 4 מהתלמידים לקבלת מלגה אחת זמינה. שארפיי אוונס, ריאן אוונס, קלסי נילסון וטרוי בולטון. טרוי לא ביקש להיות בבית הספר ג'וליארד, ופוחד שהם לבסוף באמת יסכימו לכך, מפני שרצה להיות בבית הספר יוף בי איי, שהוא ואביו דיברו רבות עליו. באותו זמן שארפיי מוצאת לה עוזרת אישית שקוראים לה טיארה. היא מגלה שטיארה באה מבית ספר מלונדון ורוצה להכיר את בית הספר.
בינתיים טרוי מגלה שגבריאלה הולכת לאוניברסיטת סטנפורד ושהיא לא תהיה איתו בנשף ולא בסיום הלימודים. טרוי מאוד מבואס ומחליט לעשות מעשה : הוא נוסע עד לאוניברסיטת סטנפורד כדי לשכנע את גבריאלה לחזור לתיכון איסט, היא מסכימה והם חוזרים ביחד לתיכון איסט (אחרי שהנשף התקיים כבר) .בתיכון התלמידים מתקדמים בחזרות למחזמר אך שארפיי שנבחרה להחליף את גבריאלה במופע, לוקחת את כל ההצגה לעצמה. ברגע המופע שארפיי עולה לשיר את הקטע שלה וכשמגיע הקטע של טרוי היא רואה שהוא לא הגיע ובמקומו הגיע ג'ימי (שטרוי ביקש ממנו קודם לכן להיות המחליף שלו מכיוון שלא יכול להגיע ) שארפיי כעסה מאוד ועזבה את ההופעה. בדיוק ששארפיי ירדה מהבמה היא ראתה שטרוי וגבריאלה הגיעו וכעסה עוד יותר.
אחרי ששארפיי ירדה מהבמה טיארה (שנבחרה להחליף את שארפיי מכיוון ששארפיי החליפה את גבריאלה ) עולה לשיר את השיר ששארפיי הייתה אמורה לשיר ושארפיי מבואסת עוד יותר, עד שהיא מחליטה לעשות מעשה: היא מתלבשת, נכנסת לבמה ומתחילה לשיר ביחד עם טיארה. שתיהן התחילו לריב על אהבת הקהל שבסוף שארפיי זכתה בה.
בסוף הסרט כל אחד אומר לאיזה אוניברסיטה הוא הולך. בית הספר ג'וליארד לבסוף נתן 2 מלגות זמינות, שקיבלו רייאן וקלסי. לבסוף מחלקת הדרמה תוקם בשנה הבאה על ידי שארפיי, מה שגורם לטיארה להתרגז. טרוי בחר בבית ספר שבו גם משתתפים בתיאטרון וגם משחקים כדורסל. כולם שרים את השיר מהסרט הראשון של היי סקול מיוזיקל - "We're all in this together".
כל תלמידי השנה השמינית מקשיבים לנאומו של טרוי, לבסוף כולם שרים את שיר הסיום "היי סקול מיוזיקל" (High school musical).
אלכסנדר בלוק
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בְּלוֹק (ברוסית: Александр Александрович Блок; 28 בנובמבר 1880 - 7 באוגוסט 1921) היה משורר רוסי.
ביוגרפיה.
נולד בסנקט פטרבורג במשפחה אריסטוקרטית. אביו היה פרופסור באוניברסיטת ורשה. אחרי שהתגרשו הוריו, בלוק אומץ על ידי משפחת בֶּקֶטוֹב, משפחת משכילים מצד אמו. במשפחה זו גדל והתחנך, ורכש השכלה ספרותית נרחבת. אמו הייתה אשת ספרות ומתרגמת, וגם אחיותיה של האם היו קרובות לעולם השירה והספרות.
בלוק הצעיר השתלם בלימודי היסטוריה וחקר שפות. בשנת 1898 פגש את ליוּבּוֹב מֶנְדֶלֶייבָה, בתו של המדען הידוע דמיטרי מֶנדֶלֶייב, מי שהייתה לימים לאשתו.
אמו של בלוֹק הבחינה בכישרונו ושלחה את שיריו המוקדמים לבת דודתה במוסקבה. בסיועה הגיעו שיריו לידי הסופר והמשורר אַנְדְרֵיי בֶּילִי, שקיבל אותם בהתלהבות. זאת הייתה ההכרה הראשונה במשורר הצעיר. זמן קצר אחר כך, משנת 1902, הפך בלוֹק לאורח של קבע בסלון הספרותי של המשוררת זינאידָה גִיפּיוּס ובעלה, המשורר והחוקר דמיטרי מֶרֶזְ'קוֹבְסְקי, והשתתף במערכת כתב העת "נוֹבִיי פּוּט" (הדרך החדשה) שהשניים ערכו והוציאו לאור.