מתוך 160,000 היהודים שהגיעו אל הגטו בכל שנותיו, רק כ-20,000 ניצולים שרדו בו עם תום המלחמה. כ-35,000 יהודים נספו בגטו ברעב ובמחלות, וכ-100,000 יהודים נשלחו ממנו מזרחה: חלקם מתו בגטאות ורשה ולובלין; חלקם נרצחו בירייה בבורות קברי אחים, בריגה ובשאר חלקיה הכבושים של ברית המועצות; חלקם נספו בעבודות כפייה במחנות העבודה שבמיידנק ובסביבתה; חלקם הושמדו במחנות ההשמדה של סוביבור, בלז'ץ, טרבלינקה ואושוויץ; רק מיעוט הנשלחים אל המזרח, כ-4,000 יהודים בלבד, שרדו. מתוך כ-15,000 ילדים יהודים, שהגיעו אל הגטו בכל שנותיו, רק כאלף שרדו. יש האומדים מספר קטן אף יותר, ומעמידים את מספרם של הילדים הניצולים על כ-150. מובן איפוא, כי רוב אלו שיצירותיהם מופיעות בספר "אין פרפרים פה", לא ניצלו.
בסוף אוקטובר 1944, עם התקרבות הצבא האדום אל הגטו, הופסקו כליל משלוחי היהודים ממנו. ב-3 במאי 1945, מסרו הנאצים את הגטו לידי הצלב האדום, וחמישה ימים לאחר מכן, ב-8 במאי 1945, שחררוהו חיילי הצבא האדום.
מסיבות תעמולתיות ופוליטיות, תפקד הגטו בתקופות מסוימות, למראית עין, כ"גטו לדוגמה". דבר זה, יותר מכול, אִפשר לילדי הגטו לצייר את ציוריהם ולכתוב את שיריהם. בסופו של דבר, נשמר חלק מן הציורים ומן השירים הללו.
יצירת הספר וגלגולי שמו.
לאחר שחרור הגטו במאי 1945, נמצאה בו כמות גדולה של ציורים שציירו הילדים תושבי הגטו. כמו כן, ברשותה של הגברת אליזה (אלקה) פלאך, אמו של מיכאל פלאך (צ'כית, Michael Flack), מדריך בטרזיינשטט, נמצאו שירים שכתבו ילדי הגטו. ציורים ושירים אלו, הובאו מאוחר יותר לשמירה בארכיון המוזיאון היהודי הממלכתי של צ'כוסלובקיה, בפראג. בשנת 1959 נערכה בישראל תערוכה שבה הוצגו ציורים של ילדי הגטו מתוך אוסף זה של המוזיאון. מלבד הציורים שהוצגו בתערוכה, הוצגו בה גם כמה מן השירים בתרגום לעברית. "הפרפר" (בצ'כית: Motýl), שהיה אחד מן השירים שהוצגו, כלל לא נכלל באוסף המוזיאון, ואף לא היה שיר שכתב ילד, כי אם שירו של פאוול פרידמן, צעיר בן 21. תרגום השיר כפי שהוצג היה מאת חברו שלמה שמידט. בתרגום זה נחתם השיר בשורה "אין פרפרים פה בגטו". לאחר ארבע שנים, בשנת 1963, תיעדו אבא קובנר וחנה וולאווקובה (וולקוב) (Volavková) את התערוכות שנערכו בארץ. הם בחרו מספר יצירות מתוך המבחר שהוצג בתערוכות, ערכו אותן, והוציאו אותן לאור בצורת ספר בשתי גרסאות, צ'כית ועברית:
אף ש"הפרפר" לא נכלל באוספו המקורי של המוזיאון, הוא הופיע בתערוכות, ומִשְׁכָּך הוא הופיע גם בספר שתיעד אותן.
בשנת 1968 החליטה המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית להוציא את הספר בשנית. עורכי ההוצאה העתיקו את הכתוב בעטיפת הנייר של ההוצאה הראשונה, וקראו לספר "אין פרפרים פה: לקט שירים וציורים של ילדי גיטו טרזינשטדט 1942–1944". עורכי מהדורה זו לא שמו לב לכך ששם הספר "אין פרפרים פה", אינו תואם את שמו של הספר העברי מן ההוצאה הראשונה, ואף אינו תואם אף ביטוי המופיע בו, שכן על פי תרגומה של לאה גולדברג שהובא בהוצאה זו, חתימת "הפרפר" לא הייתה עוד, "אין פרפרים פה בגטו", כבתרגומו של שלמה שמידט, אלא "כי פרפרים אינם חיים בגטו".
הספר זכה לביקוש רב עם יציאתו לאור.
מהדורות הספר.
המהדורה המקורית:
תרגומים:
תרגום לאנגלית:
תרגום לגרמנית:
תרגום לצרפתית:
תרגום לעברית:
קובץ השירים באמנות.
עיבודים מוזיקליים.
בשנת 1980 פרסם בארצות הברית המוזיקאי ג'ואל הרדיק (Hardyk‎) עיבוד מוזיקלי לחמישה שירים מהקובץ (בהם "הפרפר").
בשנת 2003 פרסם גם המלחין הבריטי ג'וליאן דוז (Dawes ) עיבוד לשירים מהקובץ.
מחזה.
"אין פרפרים פה" ("I Never Saw Another Butterfly"; אנגלית: "מעולם לא ראיתי פרפר נוסף") הוא גם שמו של מחזה קצר בן מערכה אחת, שכתבה המחזאית האמריקאית סלסט רספנטי (Raspanti). עלילת המחזה מתרכזת בדמותה של רָיָה (Raja; פולנית: "קרן"), אחת מילדי גטו טרזיינשטט ששרדו את השואה. ריה מספרת על חייה בגטו, ועל שרידתה בתוך עולם המלא בפרפרים, בפרחים ובילדים בני גילה.
ירושלים של זהב (אגדה)
מייצבי מצב הרוח
ארכיב הסרטים הלאומי האמריקני
ארכיב הסרטים הלאומי
עיר של זהב (אגדה והלכה)
Storm (אלבום)
"Storm" הוא האלבום השני של המוזיקאי סקאזי משנת 2003.
Total Anarchy
"Total Anarchy" הוא האלבום השלישי של המוזיקאי סקאזי משנת 2006.
פייר אדו
פייר אדו (Pierre Hadot; 21 בפברואר 1922, ריימס - 24 באפריל 2010, אורסיי) היה פילוסוף והיסטוריון צרפתי אשר התמחה בפילוסופיה של העת העתיקה. היא כיהן כפרופסור בקולז' דה פראנס ופרסם מחקרים וספרים רבים. בין השנים 1964 ל-1986 כיהן כמנהל בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (École des hautes études en sciences sociales, EHESS).
נולד בריימס שבצרפת וקיבל חינוך קתולי בילדותו, אשר השפיע רבות על עיצובו ובהדרגה פנה אל הפילוסופיה. הוא התעניין בהגותו של ז'אק מריטין ובזרם ה"תומיזם" שהושפע מתומאס אקווינס; וכמו כן, הושפע מהספר "Grammar of Assent" של איש הכנסייה הקתולית ג'ון הנרי ניומן. באמצע שנות הארבעים למד בסורבון ואז החל להתעניין במרקסיזם, אקזיסטנציאליזם ובפילוסופיה של אנרי ברגסון, וכן בכתביהם של מישל דה מונטן ושל ריינר מריה רילקה. בשנות החמישים התמקד בפילוסופים: לודוויג ויטגנשטיין, מרטין היידגר וניקולאי ברדייב וכן בהוגי הדעות של תחילת הנצרות הלטינית, אחר כך חקר את אפלטון ואת הגישות של הנאופלאטוניזם. לקראת שנות השמונים החל לחקור את האסכולה האפיקוראית ואת האסכולה הסטואית.
בשנת 1961 סיים את לימודיו בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה וכעבור שלוש שנים נבחר לנהל את המוסד. בשנת 1982 נבחר לעמוד בראש הקתדרה ללימודי המחשבה ההלניסטית והרומית בקולז' דה פראנס. בשנת 1991 הוא פרש מתפקיד זה והפך לפרופסור של כבוד בקולז'. בהרצאה האחרונה שלו ב 22 במאי של אותה שנה הוא סיכם: "בסיכומו של דבר, על החשוב ביותר אנו בקושי יכולים לדבר".
טבילת מצווה
לטיסיה בק
לטיסיה בק (נולדה ב-5 בפברואר 1992) היא שחקנית גולף ישראלית.
ביוגרפיה.
בק נולדה באנטוורפן, שבבלגיה, ובגיל שש עלתה לישראל עם הוריה (בשנת 1998). בשל חיבתם של הוריה למשחק הגולף הקימו את ביתם בקיסריה, שם נמצא מועדון הגולף קיסריה, אחד משני מועדוני הגולף היחידים בישראל. בשנת 2004 זכתה באליפות ישראל הפתוחה לנשים בקטגוריית הבוגרות, כשהייתה בת 12 בלבד. גם בשנה שלאחריה זכתה באליפות. כשהייתה בת 14 עברה ללמוד באקדמיית IMG בפלורידה שבארצות הברית למשך ארבע שנים. בשנת 2007 השתתפה באליפות בקטגוריית הגברים, והגיעה למקום החמישי. באותה שנה השתתפה בתחרות המאסטרס האירופי לנוער עד גיל 16 שהתקיימה בצרפת, והגיעה למקום השמיני.
בשנת 2008 נבחרה בק לאחת מחמשת ספורטאי העשור, כחלק מחגיגות ה-60 למדינת ישראל. איתה ברשימה נבחרו אברהם גרנט, פיני גרשון, יוסי בניון ושחקנית הכדורת דשא לעיוורים רחל בוכניק
בשנת 2010, לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיית IMG, קיבלה מלגה והחלה לייצג את נבחרת הגולף של אוניברסיטת דיוק בצפון קרולינה. בשנתה הראשונה במכללה זכתה בתואר רוקי השנה של ה-ACC, האזור שבו משחקת המכללה במסגרת ליגת המכללות האמריקנית, NCAA.
בגיל 18 גויסה לצה"ל על תקן ספורטאית עילוי, כשבכך התאפשר לה להמשיך בלימודיה בארצות הברית.
שיא נוסף בקריירה הגיע באוגוסט 2011, כאשר העפילה לראשונה לאליפות קנדה הפתוחה, טורניר מסדר הגודל השני בחשיבותו בסבב הגולף העולמי לנשים, ה-LPGA. ב-2014 רשמה את הישג השיא שלה כאשר נכנסה לסבב הגולף העולמי לנשים.
בשנת 2016, ייצגה את ישראל באולימפיאדת ריו לאחר שדורגה במקום ה-42 בעולם.
ארכיון הסרטים הלאומי
החבובות (סרט, 2011)
החבובות (באנגלית: The Muppets) הוא סרט קולנוע קומי-מוזיקלי, הראשון של "החבובות" אחרי 12 שנה מאז הסרט "החבובות בחלל", והראשון של חברת וולט דיסני אחרי 15 שנה מאז "החבובות באי המטמון". ג'יימס בובין ביים את הסרט וג'ייסון סגל וניקולס סטולר כתבו את התסריט. ב-2012 זכה הסרט בפרס אוסקר בפרס על השיר המקורי הטוב ביותר לסרט עם השיר "Man or Muppet".
סרט ההמשך של הסרט עלה ב-21 במרץ 2014 ונקרא "החבובות - מבוקשות".
עלילה.
גארי (ג'ייסון סיגל) ומרי (איימי אדמס), הגרים בעיירה קטנה בארצות הברית, מחליטים לנסוע ללוס אנג'לס לציון 10 שנות זוגיות ביחד. הם מצרפים לנסיעתם את וולטר, אחיו של גארי, המעריץ הגדול ביותר של החבובות, למורת רוחה של מרי - שציפתה לחופשה רומנטית עם גארי שבמהלכה אף יציע לה נישואין.
כאשר השלושה מגיעים לסיור מודרך באולפני החבובות שבהוליווד הם מגלים כי ברון הנפט טקס ריצ'מן (כריס קופר) מתכוון להשתלט על האולפנים על מנת להרוס אותם ולקדוח נפט בקרקע שמתחת לתיאטרון החבובות, ממנו שודרה התוכנית המיתולוגית. הדרך היחידה למנוע זאת ממנו היא לגייס 10 מיליון דולר, על מנת להציל את התיאטרון ולהעביר את בעלותו לידי החבובות עצמן.
השלושה יוצאים ופונים אל קרמיט הצפרדע, ויחדיו הם מחליטים להעלות מופע התרמה טלוויזיוני על מנת לגייס את הכסף. הם יוצאים לדרכם, ומצרפים אליהם את פוזי הדוב, מיס פיגי, גונזו הגדול, ד"ר שיניים ולהקת "החשמליות" ועוד.