היחשפות למודרניות כופה על פרטים בחברות מוסלמיות לבחור בין שלילתה המוחלטת של המודרניות, ודבקות בלא פשרות בעולם המוסלמי, או דחייה מוחלטת של התרבות המוסלמית. שלילת המודרניות מובילה לפונדמנטליזם חסר פשרות, ואילו שלילת הרקע התרבותי בתוכו גדלו מוסלמים מובילה לייאוש. גולדמן מאייר מקרים כאלו בנתונים על זנות וצריכת סמים בהיקף נרחב מאוד בערי איראן, המלווים בצניחה רבתי בפיריון.
הנצרות האירופית עוצבה בצל מלחמת שלושים השנה. מלחמה זו, שלפי גולדמן נמשכה שנים רבות גם בגלל מאמציו של הקרדינל רישלייה, ששאף להציב את צרפת במעמד ה'עם הנבחר' בנצרות, הפכה קרב־רב בין מדינות שמיזגו בין גורלן הלאומי ליעדיה של הדת הנוצרית, ובכך גזרו את דינה, ומאוחר יותר, עם קריסת הזהויות הלאומיות באירופה במהלך המאה העשרים, גם את דינם. גולדמן מאייר נקודה זו בספרו בסקירה של הקריסה המהירה בפיריון במדינות שנחשבו מעוז פריון ודת מובהק, כמו פולין ואירלנד, מרגע שהוסרו חסמים של כיבוש וחיים מסורתיים.
העם הנבחר המקורי.
גולדמן נוגע בספרו גם בסוגיית חריגותה של מדינת ישראל. ישראל היא היום המדינה בעלת שיעור הפיריון הגבוה ביותר בעולם המפותח. על בסיס תחזית האוכלוסייה של האו"ם, טוען גולדמן, ישתווה מספר הצעירים בישראל למספר הצעירים בגרמניה עד סוף המאה העשרים ואחת. לתפישתו של גולדמן, חריגותה של ישראל אינה מקרית בשני מובנים. ראשית, אף שישראל היא מדינה מודרנית, לא התרחשה בה קריסה של האמונה הדתית. בניגוד לנצרות האירופית ולאסלאם, שביססו את האמונה על מסורת, קשרי-דם, אדמה ולאום, היהדות מבוססת על מצפון אישי ומאפשרת חשיבה ביקורתית, מה שמאפשר ליהודים בישראל להתמודד באופן טוב יותר עם החיים המודרניים. גולדמן סבור כי תכונות אלו הופכות את ישראל לאחד מסיפורי ההצלחה הגדולים של המאה העשרים ואחת, ולבת ברית טבעית של המעצמה המערבית האחרונה, ארצות הברית, החולקת עמה ערכים ותפישות עולם דומות.
רפאל אהרן בן שמעון
הרב רפאל אהרן בן שמעון (כ' תמוז ה'תר"ז, 4 ביולי 1847, רבאט, מרוקו – י' חשוון ה'תרפ"ט, 24 באוקטובר 1928, תל אביב, ארץ ישראל) היה פוסק הלכה חשוב ששימש כרבה הראשי של קהיר וכנשיא בית הדין הרבני בעיר למשך כ-30 שנים. מחבר הספר נהר מצרים על מנהגי קהילת היהודים במצרים, וספרים נוספים.
קורות חייו.
נולד ברבאט שבמרוקו, לאביו הרב דוד בן שמעון ולאמו הרבנית רחל. בשנת 1854 עלה לארץ ישראל ביחד עם אביו. בילדותו קיבל חינוך מסורתי והצטיין בידיעותיו בתלמוד ופוסקים. בירושלים שימש כמזכיר בבית דינו של אביו הרב דוד בן שמעון, וכבר בגיל צעיר מונה לראש ישיבת "מגן דוד". בשעות הפנאי למד שפות: צרפתית, איטלקית, ספרדית וערבית. בצעירותו נחשף גם לטקסטים עבריים של הוגים בני תנועת ההשכלה. בשנת 1860 (תר"ך) נשא לאישה את אסתר, בת למשפחת הרבנים בן-וואליד ממרוקו.
בשנת תרל"ח 1878 יצא בשליחות בית המדרש 'דורש ציון' בירושלים לצרפת ולגרמניה, לאסוף תרומות לתיקון בית המדרש. בפנקס השליחות קיבל את הסכמתם של חכמי ירושלים, ובצרפת את הסכמתם של הרבנים הראשיים הרב צדוק הכהן והרב אליעזר איזידור. בשנת 1879 הפסיק את שליחותו וחזר לארץ עקב מות אביו. היה פעיל בוועד העדה המערבית, וקיבל כתב שליחות לערי המגרב באלול שנת תרמ"ה 1885. בשנים 1888-1890 פעל במרוקו כשד"ר לגיוס כספים ותרומות לוועד העדה המערבית בירושלים. בשנים אלה ייסד את אגודת "דובב שפתי ישנים" ששמה לה למטרה לאסוף ספרים בכתבי יד מרחבי מרוקו ולהוציא אותם לאור בדפוס. כחלק מפעילות האגודה היא הדפיסה ספריהם של כמה מהרבנים החשובים שפעלו במרוקו לאורך השנים.
חכם באשי בקהיר.
עם חזרתו ממרוקו, הוזמן לכהן כרב הראשי (חכם באשי) של קהילת יהודי קהיר, תפקיד בו כיהן שלושה עשורים (1891-1921). במהלך תקופה זאת התמודד ביצירתיות עם אתגרי המודרניות וקירב בין העדות היהודיות השונות במצרים. במהלך שנותיו כרב הראשי של קהיר, זכה לאותות כבוד מהשלטון העות'מאני והשלטון המקומי המצרי, בהם אות מסדר המג'ידיה (1896) ואות מסדר אוסמאני (1906).
הרב בן שמעון ניצל את מעמדו כרב הראשי ואת קשריו עם הממשל המצרי כדי להילחם בהסתה אנטי-יהודית ואנטי-ציונית בעיתונות המצרית. בשנת 1914 קיבל הרב בקשה מד"ר נסים מלול לפעול כנגד הסתה בעיתון מצרי בשם "אלאקדם". ד"ר מלול ניהל באותה תקופה קמפיין רחב היקף כנגד הסתה אנטי-יהודית או אנטי-ציונית בעיתונות הערבית, ונחל מספר הצלחות במצרים, אך העורך של עיתון "אלאקדם" היה עוין במיוחד ליהודים ולא הסכים להפסיק את ההסתה בעיתונו. בתגובה לבקשה, הרב בן שמעון שלח מכתב לנסיכה אלכסנדרה, בתו של מלך מצרים, שהייתה בעלת העיתון. במכתב לנסיכה התלונן על ההסתה בעיתון "אלאקדם" וסיים באמירה: "מקוה אני שתתקני את הדבר בחכמתך הידועה". הנסיכה השיבה לרב באומרה "תודה שעוררתם אותנו על השגיאות והפשעים שיצאו מהעיתון [...] נגד האומה שאני מכבדת ומברכת." הנסיכה דרשה מעורך העיתון להפסיק לפרסם פרסומים בגנות היהודים והציונות, אך העורך סירב. היא ניסתה למצוא עילה לפטר אותו, ולבסוף פיטרה אותו לאחר שנמצאו ראיות שהוא מעל בכספי העיתון.
בתל אביב.
בשנת תרפ"א (1921) עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוא קנה בית בתל אביב הצעירה והתיישב בה עם בני משפחתו. בדירתו בתל אביב ניהל בית כנסת והרבנים הראשיים לת"א-יפו נהגו להתייעץ עמו בענייני שיפוט והלכה. הוא נפטר בתל אביב ביום י' בחשוון תרפ"ט (24 באוקטובר 1928) והובא לקבורה בהר הזיתים בירושלים בהלוויה רבת משתתפים, בה הספידוהו הראי"ה קוק, הרב אברהם פילוסוף, הרב יוסף מרדכי הלוי ועוד. כחודשיים לאחר מכן נפטרה אשתו ונטמנה לצידו.
בתו שמחה נישאה לאחיו, הרב מסעוד חי בן שמעון, שכיהן אחריו כרב ראשי במצרים.
דרכו ההלכתית.
בדרכו ההלכתית גילה פתיחות ואדפטציה לחידושי העת המודרנית. חוקרים עכשוויים כגון פרופ' נורמן סטילמן ופרופ' צבי זוהר שחקרו את משנתו, מאזכרים אותו כאחת הדוגמאות לפתיחות היחסית שגילתה ההנהגה הרבנית של היהדות הספרדית במחצית הראשונה של המאה ה-20 לאתגרי העת המודרנית.
מקדש מצרי
הפארק הלאומי ביג בנד
הפארק הלאומי ביג בנד (באנגלית: Big Bend National Park) הוא פארק לאומי, השוכן בדרום-מערב מדינת טקסס שבארצות הברית. הפארק משתרע על שטח 3,242.2 קמ"ר בשטח מדברי במחוז ברוסטר (Brewster County). לפארק חשיבות לאומית בהיותו האזור המוגן הגדול ביותר של אקולוגיה וטופוגרפיה של מדבר צ'יוואווה בארצות הברית. בשטח הפארק גדלים יותר מ-1,200 מינים של צמחים, ושוכנים בו יותר מ-450 מינים של עופות, 56 מינים של זוחלים ו-75 מינים של יונקים.
חשיבותו של הפארק מתבטאת גם בשפע האתרים הגאולוגיים והפלאונטולוגיים שבו, המוגנים על פי חוק. בתחומי הפארק נחשפו שפע מאובנים של בעלי חיים מהקרטיקון ומהשלישון. ארכאולוגים גילו בפארק כלים שגילם המשוער הוא כ-9,000 שנה, ומבנים ונופים היסטוריים מאפשרים הצצה לאורח החיים באזור הגבול שבין ארצות הברית למקסיקו במאה ה-19.
גאוגרפיה ואקלים.
הנהר ריו גראנדה משמש כקו הגבול הבינלאומי בין מקסיקו לארצות הברית לאורך מעל 1,500 קילומטרים, ומתוכם 190 קילומטרים מנוהלים על ידי הפארק הלאומי, שהנהר מהווה את גבולותיו הדרום-מערביים והדרום-מזרחיים. העיקול הגדול בנהר (ועקב כך בקו הגבול בין טקסס למקסיקו) באזור זה הוא שנתן לפארק את שמו "ביג בנד", כלומר כיפוף או עיקול גדול. משום שהריו גראנדה משמש כגבול בינלאומי, פועלת הנהלת הפארק תחת מגבלות בלתי שגרתיות כאשר היא באה ליישם ולאכוף את התקנות, הכללים והמדיניות של הפארק. על פי תנאי הסכם גואדלופה אידלגו, משתרע שטח הפארק רק עד קו מרכז ערוץ הנהר העמוק ביותר שבו זרם הנהר ב-1848 (שנת חתימת ההסכם). יתרת השטח דרומית לקו זה, כולל הנהר או חלקו, שוכנים בתחומי מקסיקו.
הנהר חצב בסלעי אבן הגיר של מדבר צ'יוואווה קניונים עמוקים מרהיבים בשלושה אזורים מורמים. הקניונים מכונים סנטה אלנה (Santa Elena), מריסקל (Mariscal) ובוקייאס (Boquillas). בחלק מנתיבו זורם הנהר במדבר פתוח, וחגורות הצמחייה שלגדותיו הפוריות מאוד הן בית למינים רבים של צמחים ובעלי חיים. חגורות הצמחייה מתפשטות לתוך המדבר לאורך היובלים ונחלי האכזב הזורמים לנהר.
הפארק מפגין ניגודים דרמטיים, ואקלימו קיצוני. האביב מגיע מאוחר והוא חם ויבש, והטמפרטורה בקיץ מתקרבת ל-40°C במקומות הנמוכים. החורף ברחבי הפארק בדרך כלל נוח, אך מדי פעם יורדת הטמפרטורה מתחת ל-0°C (נקודת הקיפאון של המים). הטמפרטורה והלחות אינן אחידות ברחבי הפארק בשל ההבדלים בגובה, מבערך 550 מטרים מעל פני הים לאורך הנהר ועד פסגת אמורי (Emory Peak) בהרי צ'יסוס (Chisos Mountains) בגובה 2,387 מטרים. שונות זו תורמת למגוון יוצא דופן של בתי גידול לצמחייה ובעלי חיים. חלק מהמינים המצויים בפארק, דוגמת מין האלון "Quercus gravesii" (באנגלית Chisos Red Oak או גם Grave's Oak), אינם מצויים בשום מקום אחר בארצות הברית.