עד לפיתוחם של תכשירים אנטיביוטיים, התמותה ממורסה ריאתית והתחלואה מסיבוכיה היו גבוהות: כשליש מאנשים עם מורסה ריאתית מתו וכשליש נוסף פיתחו סיבוכים של ברונכיאקטזיס או ממגלת (אמפיאמה). מאז חל שיפור ניכר בשיעורי ההחלמה ממורסה ריאתית. שיעורי התמותה תחת טיפול אנטיביוטי עבור מורסה ריאתית ראשונית עומדים על 2%. אולם, שיעורי התמותה ממורסה ריאתית שניונית, אשר נקשרת כאמור עם מחלות רקע ריאתיות וסיסטמיות, מגיעים ל-75% במחקרים אחדים. הפרוגנוזה נמוכה יותר בקרב אנשים מבוגרים מעל גיל 60, וכן כאשר המורסה מערבת חיידקים אווירניים, כאשר ההתייצגות מלווה באלח דם, כאשר התסמינים נמשכים יותר מ-8 שבועות או כאשר המורסה גדולה מ-6 ס"מ.
באשר לסיבוכים, החלל הנוצר ממורסה ריאתית עלול להפוך לקבוע, גם לאחר התנקות המוגלה, וליצור כיס ריאה (pneumatocele) או ברונכיאקטזיס. כמו כן, המוגלה עלולה להתפשט אל חלל האדר או אל אזורים אחרים בריאה. מתוארת גם גניחת דם נרחבת מסכנת חיים כסיבוך של מורסה ריאתית.
ליאו ואדלז
צו מעצר בינלאומי
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (1991)
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה התקיימו בבירת רוסיה ב-12 ביוני 1991 וזכה בהן ראש העיר המכהן, יו"ר מוסובייט ומועמד תנועת "רוסיה הדמוקרטית", גבריאיל פופוב. מולו התמודד מועמד המפלגה הקומוניסטית, ואלרי סייקין, שעמד בראשות העיר בשנים 1986–1990.
מוסובייט
פריצת גבולות
פריצת גבולות - כיצד להגשים את החיים שתמיד רצית, הוא ספר מאת אלון אולמן, שיצא לאור ב-2017 ומכר 40 אלף עותקים.
מבנה הספר.
הספר כולל את סיפור חייו של אלון אולמן, ואת הפיכתו למנטור מצליח. בשנת 1994 הוא עבר קריסת ריאה במהלך טיסה מטורקיה לארץ, ובעקבות כך נכרתה חלק מריאתו. לאחר האירוע, מצבו הרפואי השברירי הביא אותו לנסות למתוח את הגבולות הפיזולוגים, ולאתגר את עצמו. בגיל 41 הוא נרשם לתחרות איירון-מן באריזונה. אחרי כשמונה חודשים של אימונים הוא הצליח לשחות 3.8 קילומטר, לרכוב על אופניים 180 קילומטר (כמו המרחק מתל אביב לקריית שמונה) ואז לרוץ מרתון (42 קילומטר), וכל זה ברצף של קצת יותר מ-12 שעות. זו הייתה נקודת המפנה בחייו. וכדבריו "כשחציתי את קו הסיום הבנתי שאת האושר הזה משיגים כשמגשימים מטרות שיא. כשאתה עושה משהו שמרגש ומפחיד אותך, אתה מרגיש שצמחת". במהלך השנים לאחר מכן השלים אולמן את התחרות עוד שלוש פעמים.
בעקבות הצלחתו בתחרות השתנתה תפיסת עולמו של אולמן, לעמדה שלפיה שכל אדם מסוגל לממש את חלומותיו, ובלבד שיעשה זאת בדרך המתאימה ועם הדרכה צמודה. בעקבות כך הוא הקים את חברת "הקוד המנצח", שבמסגרתה הוא מעביר סדנאות והרצאות על פריצת גבולות. הספר משלב תובנות, תבניות פעולה ומודלים להצלחה, השזורים בסיפור חייו של אולמן. הוא מסיים את ספרו: "בסוף - כולם מתים. בדרך חלק גם חיים".
הספר נמכר בכ-40,000 עותקים וקיבל אות פלטינה מאת התאחדות הוצאות ספרים בישראל.
צ'רי A5
צ'רי A5 (באנגלית: Chery A5) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר יוצרה בסין בין השנים 2006–2010.
דגמי "צ'רי A5" מיוצרים בתצורות: מנוע בעירה פנימית ובתצורת הנעה היברידית (מנוע מסוג "VVT"). דגם "שרי A5" הוא הדגם הראשון בעלי מנוע הנעה היברידית המיוצר בסין.
תקרית לטיסיה
תקרית לטיסיה (Leticia), המכונה גם מלחמת קולומביה-פרו, התרחשה בין ה-1 בספטמבר 1932 ל-24 במאי 1933, בין קולומביה ופרו על שטח ביער האמזונס. הסכסוך הסתיים בהסכם בין קולומביה לפרו על חלוקת השטח.
חשיבות לטיסיה.
על אף שמדובר באזור מיוער, לקולומביה יש בו ערך אסטרטגי כיוון שהוא נקודת היציאה היחידה שלה לאמזונאס, וכיוצא מזה לדרום האוקיינוס האטלנטי. במהלך המאה ה-19 בנו הפרואנים את נמל לטיסיה, אך זה הועבר ב-1922 לקולומביה במסגרת הסכם.
השתלטות אזרחית.
הסכסוך היה תוצאה של חוסר סיפוק מהסכם סלומון-לוזאנו והטלת מכסים כבדים על סוכר. המלחמה החלה בהתקוממות פנימית בפרו, והשתלטות אזרחית על העיר איקיטוס בצפון המדינה. בתחילת האירועים ממשלת פרו ניסתה להכחיש קשר להשתלטות, אך עקב דעת הקהל החליטה לתמוך בפעולה, כך שב-1 בספטמבר 1932 שלח הנשיא לואיס מיגל סנצ'ז שתי יחידות של הצבא הפרואני ללטיסיה וטרפסה, שתי התיישבויות הממוקמות באזור האמזונס דרומית לקולומביה של אותם ימים. פעולות אלו זכו להתעלמות מסוימת מצד ממשלת קולומביה באותו זמן.
פטריוטיות קולומביאנית.
רק ב-17 בספטמבר של אותה שנה החליטה הממשלה הקולומביאנית להתייחס לאירועים. הצבא הפרואני שכבר היה ממוקם מצד שתי הגדות של נהר פוטומיו מנע מאוניות מסחר קולומביאניות מעבר ללטיסיה, וגרם להתעוררות פטריוטית בקולומביה וקריאות להילחם באויב הפרואני.
ב-19 בספטמבר דיווח העיתון אל-טיימפו על כך שקיבל מעל 10,000 מכתבים הקוראים למלחמה והחזרת השליטה בלטיסיה. באותו יום צעדו אלפי סטודנטים קולומביאניים ברחובות בוגוטה כשהם קוראים קריאות נגד פרו ובעד התנגדות.
עוינות.
הנשיא סנצ'ז האמין שלקולומביה לא הייתה היכולת להגן על עצמה בשל מחסור בדרכים, בחיל-ים ראוי, ובשל נוכחות צבאית דלה באזור האמזונס. רק בדצמבר 1932 הגיע הגנרל אלפרדו וסקז קובו לנהר האמזון עם צי של אוניות אירופאיות ישנות. רק בתוך 90 יום הצליחה קולומביה לארגן תגובה צבאית הולמת לפלישה הפרואנית.
המתקפה הראשונה של קולומביה כוונה נגד העיר טרפקה, אך זו נכבשה ללא קרב כיוון שהפרואנים לא הציבו בה כוחות. יום לפני כן, ב-14 בפברואר 1933, ניסה חיל האוויר הפרואני להפציץ את הצי הקולומביאני, אך המטוסים החמיצו את המטרות. מכיוון שפרו סבלה מאירועים פנימיים בלימה, ומהתנקשות בנשיא המדינה, השתנה המצב כך שהנשיא החדש ציווה על החיילים הפרואניים לעזוב את לטיסיה.
פרוטוקול ריו.
באותו יום ניתק נשיא קולומביה, אנריקה אוליה, לחלוטין את היחסים עם פרו וציווה על התקפת לטיסיה. ב-30 באפריל 1933 נורה נשיא פרו סנצ'ז, ומחליפו, אוסקר בנאוידס, נפגש עם ראש המפלגה הקולומביאנית הליברלית, אלפונסו לופז פומרחו, כדי להגיע איתו להסכם שימסור את לטיסיה לידי חבר הלאומים. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה בה חיילים ענדו את סמל חבר הלאומים ותיפקדו ככוח שמירת שלום בינלאומי.
קולומביה ופרו נפגשו בריו דה ז'ניירו כדי לחתום על הסכם שלום. בפרוטוקול ריו, פרו ציינה כי "אנו מבכים את האירועים שהתרחשו בספטמבר 1932. ספציפית אלו שפגעו ביחסינו עם קולומביה." הסכם סלומון-לוזאנו נחתם מחדש.
בו ג'סט (סרט, 1939)
בו ג'סט (Beau Geste) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1939 בבימויו ובהפקתו של ויליאם ולמן עם גרי קופר, ריי מילאנד ורוברט פרסטון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "בו ג'סט" מאת פרסיבל כריסטופר רן משנת 1924.
הפקות נוספות לפי הספר היו ב-1926 (סרט אילם), וב-1966. ב-1982 הופקה לפיו סדרת טלוויזיה של בי.בי.סי.
בריאן דונלוי היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו כמפקד הקשוח מרקוף.
תקציר העלילה.
יחידת פרשים של לגיון הזרים מגיעה לעזרת לוחמי מבצר זינדרנוף בסהרה. על החומה נראים לוחמים עם רובים אך הם לא עונים בתגובה לקול החצוצרה. המחצצר, דיגבי ג'סט, (רוברט פרסטון) מטפס על החומה ורואה שכולם הרוגים. אצל אחד הוא מוצא מכתב בקשר לגנבת יהלום בשם "מים כחולים".
העלילה עוברת בפלשבק חמש עשרה שנים אחורה. בבית ברנדון באנגליה גרה ליידי ברנדון חשוכת ילדים עם שלושת בני ג'סט המאומצים: בו (דונלד או'קונור), דיגבי וג'ון, בת חסותה איזובל ובן משפחתה אוגוסטוס. בעלה הקטור הוא מהמר ונמצא רוב הזמן מחוץ לבית. הוא רוצה למכור את היהלום היקר אך הליידי מקדימה תרופה למכה ומוכרת את היהלום למהרג'ה. בו הנער מתבונן בעסקה בהיותו בתוך שריון של אביר המוצב בבית.
הנערים גדלים עם השנים. מייקל המכונה "בו" (יפה בצרפתית, גרי קופר), דיגבי (רוברט פרסטון) וג'ון (ריי מילאנד) המאוהב באיזובל (סוזן הייוורד).
הקטור ברנדון מודיע על כוונתו להגיע כדי למכור את היהלום. לבקשתו של בו מראה ליידי ברנדון לכולם את היהלום "המים הכחולים". באותו רגע נכבים האורות וכאשר הם חוזרים, היהלום נעלם.
בלילה נמלט בו ומשאיר מכתב ובו הודאה על גנבת היהלום. דיגבי מניח כי הוא הצטרף ללגיון הזרים והולך אחריו ובעקבותיהם ג'ון. הם נפגשים במחנה אימונים של הלגיון בסהרה.
המפקד שלהם הוא מרקוף (בריאן דונלוי), מפקד קשוח וסדיסט. אחד הלגיונרים, ראסינוף, (ג'. קרול נאייש), מאזין לשיחה של האחים על היהלום ומשוכנע שבידי ג'ון נמצא יהלום יקר. הוא מעביר את הידיעה למרקוף.
מרקוף מפריד בין האחים את בו וג'ון הוא מצרף אליו לתגבורת למבצר זינדרנוף ואת דיגבי הוא מעביר למבצר אחר.
במבצר זינדרנוף מת המפקד ומרקוף מתמנה למפקד. במבצר מתארגן מרד נגדו אך האחים מסרבים להצטרף למורדים. מרקוף שמקבל אזהרה מצליח להכניע את המורדים ומורה לבו ולג'ון להוציא את שני מנהיגי המרד להורג. כשהם מסרבים הוא מודיע כי יהרוג אותם אך בינתיים נשמע קול חצוצרה המודיעה על התקפת טוארגים.
ההתקפה נהדפת אך מרקוף מציב את ההרוגים על החומה כדי שייראו כלוחמים חיים. לאחר מספר התקפות נפצע בו ורק מרקוף וג'ון נשארים כשירים. כשג'ון רואה שמרקוף מחטט בבגדיו של בו הגוסס ושולף פתק הוא הורג אותו. בו הגוסס לוחש לג'ון לשים את הפתק בו הוא מודה על הגנבה בידו של מרקוף ופתק נוסף מיועד לליידי ברנדון. ג'ון מצליח להימלט מהמבצר.