הגלריה של אמנות פולנית מהמאה ה-19 הייתה מקום תרבותי מרכזי מהרגע שבו נפתחה ב-7 באוקטובר 1879. בגלריה מוצגים פורטרטים וסצנות של קרבות משלהי סגנון הבארוק, סגנון הרוקוקו והסגנון הקלאסי של המאה ה-18 שנעשו בידי אמנים פולניים ואחרים מהתקופה שקדמה לתקופה הרומנטית. האמנות של פולין המחולקת שנציגה הידוע ביותר הוא הציור של יאן מטייקו המכונה "מחווה פרוסית" (Hołd pruski), המתאר את אלברכט, דוכס פרוסיה נשבע אמונים לזיגמונט הראשון, מלך פולין בכיכר המרכזית של קרקוב. ציורים נוספים כולל סצנות מיתולוגיות ותנ"כיות כדוגמת לפידי נרון (Pochodnie Nerona) מאת הנריק שמירדזקי (Henryk Siemiradzki). האמנות של נציגים מתנועת פולין הצעירה (Młoda Polska) מתחילת המאה ה-20 מיוצגת על ידי עבודות של יאצק מלצ'בסקי (Jacek Malczewski) ויוזף חלמונסקי (Józef Chełmoński), אימפרסיוניסטים בולטים דוגמת יוזף פנקייביץ' (Józef Pankiewicz) ולאון ויצ'לקובסקי (Leon Wyczółkowski). ציורים של וויצ'ך גרסון (Wojciech Gerson) ויוליאן פאלאט (Julian Fałat), כמו גם הציור הגדול והשנוי במחלוקת טירוף הצהלות (Szał uniesień) מאת ולדיסלב פודקובינסקי (Władysław Podkowiński).
קו 2 של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו 2 או בשמו המלא קו מהיר ברודוויי-השדרה השביעית (באנגלית: Broadway–Seventh Avenue Exspres) הוא קו רכבת תחתית באגף A של הרכבת התחתית של ניו יורק סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום והוא אחד מארבעת הקווים שמרכיבים את אגף IRT במערכת הרכבת התחתית. הקו נקרא "קו מהיר" שכן הוא מדלג על תחנות רבות במנהטן ומשלים את השירות של שאר הקווים בברוקלין וברובע הברונקס שם הוא עוצר ברוב התחנות.
היסטוריה.
החלק הראשון של מסלול הקו הנוכחי נכנס לשירות ב-26 בנובמבר 1904, מהתחנה הזמנית של רחוב 180-ברונקס פארק אל רחוב 149. ב־10 ביולי 1905 נפתח החיבור בין קו הרכבת התחתית של ה-"IRT- לנוקס אווניו" ("IRT White White Plains Line"), אשר שימש בעבר את קו השדרה השלישית, החיבור איפשר את הארכת שירות הרכבת התחתית ממנהטן לברונקס. ב-9 בינואר 1908 נפתחה מנהרת רחוב ג'ורלימון, המחברת את קו ה-IRT אל קסינגטון אווניו וברוקלין. בשלב זה, רכבות נסעו מרחוב 180 מזרח לבורו הול. ב־1 במאי 1908 הורחבו הרכבות לרחוב נבינס ולשדרות אטלנטיק. ב-3 במרץ 1917 הורחב הקו לרחוב 219. מ-2 במרץ ועד ה -12 באוקטובר 1998 הופסק שירות הקו באופן חלקי בין קינגסטון אווניו לרחוב 149 עקב העבודות שנערכו לשיקום הקו. עקב תיקונים בקו בעקבות הנזק שנגרם מסופת ההוריקן סנדי על מסילת קלארק סטריט, בין 17 ביוני 2017 ל-24 ביוני 2018, הופסק שוב שירות הקו באופן חלקי.
מסלול הקו.
הקו, שמגיע עד לפרוורים המרוחקים של ניו יורק, מתחיל את מסלולו בוואקפילד שבפאתי ברונקס. הוא חוצה את ברונקס מצפון לדרום ונכנס למנהטן מצפון. במנהטן הוא נוסע במסלול משותף עם קווים 1 ו-3, אך בעוד הם עוצרים ברוב התחנות, הוא הופך ל"קו מהיר", ומדלג על תחנות רבות. בברוקלין מתפצל מסלול הקו משאר הקווים והוא מגיע למרכז ברוקלין ועוצר בכל התחנות.
ניסים גרמה
9 Lives
(בעברית: 9 נשמות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומניה אלכסנדרה סטאן, מתוך אלבומה השלישי, Alesta. השיר יצא לאור ב-13 בינואר 2017, כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום.
לאחר צאתו של השיר הזה כסינגל, השתתפה סטאן בשיר "Siempre Tú", שהצליח להיכנס אל המצעד המקסיקני של בילבורד.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סבסטיאן ארמן, בוריסלב מילנוב, יואכים פרסון, יאהמי יות' ואלכס זידק והופק על ידי ארמן ופרסון. בנוסף לכך, השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרגאיי וסגנון הדאנסהול.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אלכסנדרה סטאן ב-12 בינואר 2017, יום לפני צאתו כסינגל. בין היתר, הוזמנה סטאן לשיר את השיר בתוכנית הטלוויזיה הרומנית "Vorbește Lumea".
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.6 מיליון צפיות.
הפסטיבל הבין-לאומי לקולנוע גאה
אלברט וייס
פרופסור אלברט וייס (בסרבו-קרואטית: Albert Vajs; 3 באוקטובר 1905, זמון, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 4 באפריל 1964, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי-יוגוסלבי, משפטן אשר כיהן כפרופסור באוניברסיטת בלגרד, כנשיא איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה וכנשיא הקהילה היהודית של בלגרד בין השנים 1948–1964. עסק רבות בשיקום הקהילה שחרבה בשואה וכן סייע לעליית יהודי יוגוסלביה לישראל לאחר הקמתה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו ומלחמת העולם השנייה.
אלברט וייס נולד בזמון למארי לבית רוט והרמן וייס, אשר היה סוחר וכיהן כיו"ר הקהילה היהודית בעיירה. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בזמון ויצא ללימודים אקדמיים בפילוסופיה באוניברסיטת ברלין, בכלכלה בסורבון ובמשפטים באוניברסיטת בלגרד. רכש דוקטורט במשפטים באוניברסיטת זאגרב. בתקופת לימודיו היה פעיל בחוגי האליטה האינטלקטואלית של יהודי זאגרב ופרסם שירים ומאמרים בעיתונות הקהילתית. לאחר סיום לימודיו יצא להתמחות בנובי בצ'יי ובזרניאנין. לאחר תום ההתמחות עסק בעריכת דין בבלגרד. ב-1938 נבחר לנשיא הקהילה האשכנזית של יהודי בלגרד, לחבר בנשיאות אגוד הקהילות היהודיות בממלכת יוגוסלביה וכן היה פעיל בתנועה הציונית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עם הפלישה ליוגוסלביה גויס למערך המילואים של הצבא היוגוסלבי. הוא נפל בשבי הוורמאכט והועבר למספר מחנות שבויים בגרמניה הנאצית ביחד עם חברו לאבוסלב קאדלבורג. בעודו בשביו הצטרך לכוחות הפרטיזנים של טיטו, כיהן במועצה האנטי-פאשיסטית של תנועת השחרור, ועסק בהפצת חומר כתוב מחתרתי וארגון השבויים תחת כוחותיו של טיטו. בתקופת השואה נרצחו כל בני משפחתו ובכלל זה אשתו ובנו.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה וכינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, בין השנים 1945–1948 כיהן וייס בצוות התביעה היוגוסלבי במסגרת בית הדין המיוחד שהוקם לשפיטת הנאצים ועוזריהם שביצעו פשעי מלחמה בסרביה. ב-1946 נשלח כנציג רשמי מטעם יוגוסלביה למשפטי נירנברג וכן עסק באיסוף ראיות בגרמניה לבית הדין היוגוסלבי המיוחד. הניסיון המשפטי שצבר בתקופה זו הפך אותו למומחה המוביל ביוגוסלביה לחוק הבינלאומי. ב-1951 ניסח את קודקס חוק העונשין היוגוסלבי. ב-1955 נשלח בשליחות משפטית לשגרירות יוגוסלביה בארצות הברית ועסק בכתיבת בקשת ההסגרה של אנדריה ארטוקוביץ'. בהמשך, ריכז וניהל את איסוף החומר מטעם יוגוסלביה למשפט אייכמן.
במקביל לשליחויותיו הרשמיות של וייס, הוא פיתח קריירה אקדמית. ב-1947 החל ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בלגרד וב-1961 מונה לפרופסור. במסגרת עבודתו פרסם מחקרים ומאמרים רבים בין השאר בתחום המשפט הבינלאומי ומדע המדינה, והרצה כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות באירופה. ב-1948 התמנה לנשיא איגוד הקהילות היהודית ביוגוסלביה. הוא נמנה עם מקימי המוזיאון היהודי בבלגרד ובמקביל לעבודתו המשפטית פרסם מספר ספרים ומאמרים על ההיסטוריה של יהודי יוגוסלביה וכן הרצה בנושא בפורומים שונים. הוא השתתף כנציג יהדות יוגוסלביה בכינוסי הקונגרס היהודי העולמי וכיהן בוועד הפועל שלו וכן השתתף כציר לקונגרסים הציוניים. אלברט וייס נפטר ב-1964 לאחר מחלה קשה, והוא בן 58 שנים ונקבר בהלוייה רבת משתתפים בבית הקברות החדש בבלגרד. סמוך לקיבוץ גת ניטע יער לזכרו.
לולה פולמן
לולה פולמן פרלוב (ביידיש: לאׇלא פאׇלמאן פערלאׇוו, בפולנית: Lola Folman, 16 ביוני 1912 -1 באוקטובר 1979, ניו יורק) הייתה זמרת של מוזיקה עממית וקלה ומלחינה יהודיה פולניה בשפת היידיש, שהייתה פופולרית בשנות ה-30 של המאה ה-20 בפולין. אחרי מלחמת העולם השנייה עלתה לישראל בשנת 1949, וב-1961 התיישבה בארצות הברית.
ביוגרפיה.
לולה פולמן נולדה בשנת 1912 כבתם של מנהל החשבונות שאול נח פולמן ושל מריה איטה לבית שז'נטוביץ'. היו לה ארבעה אחים - הינדה, שיפרה לאה, יוסף ואהרן. לולה פולמן הייתה סולנית של מקהלת "הזמיר של" משה שנאור בוורשה, לצידה של זימרה זליגפלד- קיפניס, אשתו של מנחם קיפניס, מינה טרנובסקי וכו'.
יותר מאוחר פעלה גם כמלחינה ושחקנית בתחום ה"קליינקונסט" (קברט וכו') ובתיאטרוני הרוויו, בין השאר, ב"ידיישה באנדע" של יצחק נוז'יק. בשנת 1938 שרה התיאטרון "נובושץ'" בוורשה ברוויו "טאטע, דו לאכסט?" (אבא, אתה צוחק?) עם לחנים מאת איזו שייביץ'
פולמן הצטיינה כשחקנית וזמרת בלהקה היהודית הנודדת "מלוכישע יידישע מיניאטור-תיאטער" שנוסדה בביאליסטוק על ידי שמעון דז'יגאן וישראל שומאכר ונוהלה על ידי משה ברודרזון ועל ידי שאול ברזובסקי (מנהל מוזיקלי).
עמיתיה ללהקה זו היו ולדיסלב גודיק (וילי גודניק), יולה ברעגמן, שמואל גולדשטיין, חילע שיפר, מינה ברן, יהודה ברג, חלה לוקסנברג, שימעון אוסוביצקי, מרק מורבסקי, מורדכי רודשיין, פליקס פיביך, בר שוורצשטיין ומשה נודלמן.
לולה פולמן התחתנה עם הפזמונאי יצחק פרלוב (1980-1911), שהיה חבר באותה להקה וחיבר את המלים לרבים מלהיטיה, לרבות "דאס בייטשל קרעלן". מספר שבועות לפני פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות יצאו שחקני התיאטרון המיניאטור מביאליסטוק לסיור הופעות בברית המועצות, בין היתר, לאודסה. משם פונו לחרקוב ומשם למרכז אסיה, ולאשגבאט, אז אשחאבאד, בירת טורקמניסטן הסובייטית. הוריה נספו בשואה.
פרלוב נמלט מזרחה אחרי הפלישת הנאצים.