באליפות אירופה, הנבחרת הרוסית התמודדה עם בעיות כוח אדם כבר בימים הראשונים לשלב הבתים - החוסמת המרכזית, ששיחקה כל העונה, לא התאוששה מהפציעה, אירינה זריאצ'קו, והקשרית הראשית אנה מאטיינקו נפצעה באצבע. אף על פי כן הקבוצה ערכה את הטורניר בביטחון רב, לאחר שניצחה את טורקיה וסרביה הובסו כאשר במשחק האחרון עם המארחות הגרמניות, הרוסיות גברו על יריבותיהן ואחרי 12 שנים החזירו את תואר אלופת אירופה. פרס אינדיבידואלי הוענק ליקטרינה פנקובה, וטטיאנה קושלבה, שחזרה לרמתה ממונדיאל 2010 והפכה לשחקנית החשובה ביותר בתחרות . במהלך האליפות אמר מאריצ'ב כי עם עזיבתה של יקטרינה גמובה, המשחק של נבחרתו נעשה מגוון יותר: "אם קודם לכן התוצאה של המשחק הייתה תלויה אם גמובה תשחק או לא, אז עכשיו יש לנו נטל אחיד על כולם ..." .
בנובמבר 2013, עקב בעיות בריאות, לא רק מאטיינקו וזריאצ'קו, אלא גם שתי החלוצות אובמוחאבה וקושלה, לא היו חלק מהנבחרת הרוסית בגביע האלופות העולמי. לנבחרת חזרו ליובוב סוקולובה ויבגניה סטרצבה. חניכותיו של מאריצ'ב ניצחו בטורניר ביפן ניצחון אחד בלבד ב -5 משחקים ועלו למקום הרביעי.
בעונת 2014 הנבחרת הרוסית לא יכלה לסמוך על החוסמות הפצועות יוליה מורוזובה ואנסטסיה שלייחובה, כמו גם אחת המארחות הטובות ביותר, ויקטוריה צ'פלינה, ובכל זאת, לראשונה בשנת 2009, היא זכתה בפרס הגדול, לאחר שזכתה במדליית הארד בגמר טורניר בטוקיו, אחרי ניצחונות על הנבחרות הלאומיות של טורקיה וסין . לפני המונדיאל הצטרפה יקטרינה גמובה, אך חזרתה לא הביאה משחק קבוצתי, וההפסד עקב פציעה בכתף בשלב הבתים השני באליפות העולם של אלכסנדרה פאסינקובה, החמיר עוד יותר את משחק הקבלה שכבר לא היה יציב. לאחר שהפסידה לנבחרות הלאומיות של ארצות הברית, טורקיה וברזיל, רוסיב, בזכות ניצחון מוחץ במשחק הגמר של השלב השני על סרביה, הצליחה להגיע לשלב "ששת האחרונות", אך החלה בתבוסה לאמריקאיות. רוסיה הודחה לבסוף ברבע גמר.
באוקטובר 2015, נבחרת רוסיה זכתה באליפות אירופה בפעם השנייה ברציפות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את מארחות האליפות - נבחרת הולנד. טטיאנה קושליבה הוכרה שוב כשחקנית היורו החשובה ביותר, הקבוצה הסמלית כללה גם את ליברו לאנה מלובה ואירינה זריאצ'קו, שחזרו לפני טורניר זה. באולימפיאדת 2016, הופעת הרוסיות הסתיימה בתבוסה הרסנית לנבחרת סרביה ברבע הגמר.
2017—2019.
ב-2 בפברואר 2017, למאמן הנבחרת הרוסית מונה ולדימיר קוזיוטקין בפעם השנייה. תחת הנהגתו, הקבוצה זכתה בכרטיס למונדיאל 2018, העפילה לגמר גביע ילצין, סיימה במקום ה -9 בגראנד פרי ובמקום ה-4 בגביע העולם באלופות. בספטמבר 2017, בשלב האחרון של ההכנות לאליפות אירופה, בוצע שינוי בצוות האימון - ולדימיר קוזיוטקין מונה למאמן ראשי, ועוזרו לשעבר קונסטנטין אושקוב עמד בראש צוות האימון . באליפות אירופה הנבחרת הרוסית בראשות אושקוב הראתה משחק לא מרשים ונשרה בשלב רבע הגמר, כשהובסה על ידי נבחרת טורקיה בתוצאה 0: 3.
ב-18 בינואר 2018 מונה ואדים פנקוב למאמן הראשי החדש של נבחרת רוסיה . בעונת 2018 הקבוצה לא הצליחה להעפיל לשלב נגמר של ליגת האומות, כשהיא מסיימת במקום השמיני בסופו של דבר והציגה תוצאה דומה באליפות העולם ביפן, שם אחת הסיבות לביצוע הלא מוצלח הייתה פציעה בכתף של נטליה גונצ'ארובה, במשחק בשלב הבתים נגד הנבחרת האמריקאית.
בספטמבר 2019 העפילה עד לשלב רבע גמר אליפות אירופה, ממנו הודחה על ידי איטליה בתוצאה 1–3. בגביע העולם שנערך באותו חודש, הנבחרת סיימה באחד משלושת המקומות הראשונים, בהישג הטוב ביותר מאז 2015.
הייזל אייבל
הייזל המפל אייבל (באנגלית: Hazel Hempel Abel; 10 ביולי 1888 — 30 ביולי 1966) הייתה אשת ציבור אמריקאית שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה מנובמבר עד דצמבר 1954. אחרי התפטרותה מהסנאט המשיכה לעסוק בפעילות ציבורית עד שהלכה לעולמה.
ביוגרפיה.
אייבל נולדה בעיר פלטסמות' שבדרום נברסקה. היא למדה בבתי הספר הציבוריים של אומהה, וסיימה את לימודיה באוניברסיטת נברסקה בלינקולן ב-1908. היא עבדה כמורה למתמטיקה בתיכון וכמנהלת בתי ספר על-יסודיים במספר יישובים בנברסקה. אחר כך עבדה כמזכירה וגזברית, ובסופו של דבר כנשיאת חברת הבנייה של בעלה.
הבל הייתה ציר בוועידות הרפובליקניות של מדינת נברסקה בשנים 1939–1948 ולאחר מכן בשנים 1952–1956. ב-1954 נבחר הבל לסגנית יושב ראש הוועדה הרפובליקנית המרכזית של המדינה. באותה שנה היא נבחרה להשלים את כהונתו של הסנאטור דווייט גריזוולד, שנפטר בעודו מכהן בתפקידו. בכך נהפכה אייבל לאישה הראשונה שנבחרה ל מטעם מדינת נברסקה, כמו גם לאישה הראשונה שקדמה לה בתפקיד אישה אחרת (אווה בורינג מונתה לאייש את מושבו של גריזוולד באופן זמני עד לקיום בחירות מיוחדות). היא כיהנה בסנאט החל מנובמבר 1954 עד להתפטרותה ביום האחרון של אותה השנה.
בזמן כהונתה בסנאט הצביעה בעד החלטת הסנאט לגנות את הסנאטור ג'וזף מקארתי ממדינת ויסקונסין כמי שהתנהג "באופן שיש בו כדי להביא לסנאט אי כבוד ומוניטין גרוע". תקופת הכהונה ה-15 של חטיבת הסנאטורים השנייה מנברסקה, שנמשכה בין 3 בינואר 1949 עד 3 בינואר 1955, הייתה יוצאת דופן בכך ששישה סנאטורים שונים כיהנו בה, בהם אייבל הייתה החמישית.
היא הייתה ציר בוועידת החינוך בבית הלבן ב-1955, ויו"ר המשלחת של נברסקה בכינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1956. בשנים 1955–1959 הייתה חברה בוועדת המאה של תאודור רוזוולט. היא גם שימשה כנשיאה ומייסדת "פדרציית הנשים הרפובליקניות של נברסקה", והייתה חברה במועצת המנהלים במכללת דויין ובמכללת ווסליאן שבנברסקה. ב-1960 התמודדה אייבל, ללא הצלחה, למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל נברסקה.
ב-30 ביולי 1966 הלכה אייבל לעולמה בלינקולן ונטמנה בבית העלמין וייוקה (Wyuka) שבאותה העיר.
טור דה ל'אווניר
טור דה ל'אווניר (בצרפתית: Tour de l'Avenir, באנגלית: Tour of the Future) הוא מרוץ אופניים עד גיל 23, שנערך על פני 10 קטעים והחל לראשונה בשנת 1961, אז ניצח גוידו דה רוסו האיטלקי. שיאן הניצחונות במרוץ הוא סרג'יי סוחורוטצ'נקוב מברית המועצות, שניצח פעמיים.
המרוץ נוצר בשנת 1961 על ידי אחד מהעורכים של עיתון הל'אקיפ.
המרוץ נחשב לטור דה פראנס של רוכבים עד גיל 23, המנצחים בו מיועדים להפוך לכוכבים הגדולים של הענף והוא מרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים צעירים, בין המנצחים במרוץ אפשר למצוא את פליצ'ה ג'ימונדי (מנצח הטור דה פראנס, הוואלטה אספנייה והג'ירו ד'איטליה שלוש פעמים), גרג למונד (מנצח הטור דה פראנס), מיגל אינדוראין (מנצח הטור דה פראנס חמש פעמים). ובשנים האחרונות, נאירו קינטנה (מנצח הוואלטה אספנייה והג'ירו ד'איטליה) ואיגן ברנל (מנצח הטור דה פראנס). מ-2008, עבר המרוץ להיות במתכונת לאומית (נבחרות לאומיות).
מגנדורף
מאגנדורף
הבחירות הפרלמנטריות בהונגריה 2014
הבחירות הפרלמנטריות בהונגריה 2014 התקיימו ב-6 באפריל 2014. מערכת זו היא מערכת הבחירות השביעית בה מתקיימת מערכת רב מפלגתית ומערכת הבחירות הראשונה מאז אימוץ החוקה החדשה שנכנסה לתוקפה ב-1 בינואר 2012. תוצאות הבחירות קבעו כי ברית המפלגות איחוד האזרחים ההונגרי-מפלגת העם שמרו על כוחן של שני שלישים מהפרלמנט הקודם וכך ויקטור אורבן זכה בכהונה נוספת.
שיטת הבחירות.
לראשונה מאז הפכה הונגריה לדמוקרטיה, שיטת הבחירות החדשה קבעה בין היתר כי שיטת בחירת המועמדים תיעשה בחלקה (106 מתוך 199 מושבים) על פי שיטה רובית פשוטה, ולא מוחלטת. 93 הנותרים נבחרים בשיטת הייצוג היחסי. אחוז החסימה עמד על 5%, אבל במקרה של קיום ברית פוליטית (בלוק טכני), אחוז החסימה עולה ל-10% ואם הברית מורכבת משלוש מפלגות ויותר-15%. חלוקת המושבים מתבצעת בשיטת ה-d'Hondt. סך כל חברי הפרלמנט על פי השיטה החדשה, 199 במקום 386 חברי פרלמנט שהיו עד לשינוי החוקתי.
Delilah
"Delilah" (בעברית: דלילה) הוא שיר שהקליט הזמר הוולשי טום ג'ונס בדצמבר 1967. את השיר כתב בארי מייסון והלחין לס ריד, שאף קבע את שם השיר ואת התמה שלו. במקור הקליט אותו הזמר האמריקאי פי. ג'יי. פרובי בנובמבר 1967, אך הוא לא אהב אותו וסירב לכלול אותו באלבום שעליו עבד אז "Believe It Or Not". ההקלטה המקורית של פרובי יצאה לאור ב־2008 בתקליטור "Best of the EMI Years 1961–1972" . ריד ומייסון זכו ב־1968 בפרס אייבור נובלו על כתיבת השיר.
הצלחה.
השיר הגיע למקום ראשון במצעדי פזמונים במדינות שונות בהן גרמניה ושווייץ. במרץ 1968 הגיע השיר למקום השני במצעד הבריטי, והיה הסינגל השישי הנמכר ביותר באותה שנה. במצעד הבילבורד האמריקאי הגיע השיר למקום ה-15.
מילים ולחן.
על אף שהשיר הוא בסגנון מוזיקת נשמה, הוא יכול להיחשב גם כבלדת רוק במסורת הבלדה הבריטית. הגרסה של ג'ונס כוללת ליווי של ביג-בנד המותאמת לקצב פלמנקו.
ג'ונס שר מנקודת מבט של גבר המרגיש נבגד, ועוקב אחר דמותה של האישה שנראית כצללית בחלון, בעוד היא מתעלסת עם גבר אחר. למרות שהוא מבין שהיא לא בשבילו הוא מכנה אותה "שלו". עם עלות השחר כשהוא חמוש בסכין, הוא מחכה שהמאהב ילך, ואז הוא נוקש על הדלת. היא פותחת וצוחקת בפניו. הוא דוקר אותה למוות, ואחר כך מחכה לשוטרים שיבואו לקחת אותו.
גרסאות כיסוי.