שיטת ירי הטורפדו כיום היא בעיקרה אותה שיטה: ירי מכנה הנושאת כמה צינורות טורפדו, הממוקמת על הסיפון, אם כי ישנן מערכות לירי טורפדו הממוקמות בסיפונים נמוכים יותר. כל מערכות השיגור כיום מחוברות למערכות בקרת האש של האונייה היורה, המזינות לטורפדו את נתוני הירי.
צוללות.
ירי טורפדות מצינורות הטורפדו בצוללת נעשה בעבר בעזרת אוויר דחוס או מגח הידראולי. תהליכים אלה יוצרים רעש רב שעלול לחשוף את מיקומה של הצוללת. בצוללות מודרניות משוגר הטורפדו בכוחות עצמו: הפתח החיצוני נפתח והטורפדו משייט למטרה בעזרת מנועיו. אפשרות אחרת היא שיגור בעזרת סילון מים.
בצוללות הראשונות היו צינורות טורפדו שהיו מופנים לחרטום האונייה, וצינורות נוספים שהיו מופנים לירכתיה. בצוללות מוקדמות, בעיקר בצי הצרפתי והרוסי, נישאו הטורפדות על מנשאים חיצוניים; אלו היו זולים יותר, אך אמינים פחות. במלחמת העולם השנייה ניסו הבריטים והאמריקנים להתקין על צוללות צינורות טורפדו חיצוניים - דרך זולה ומהירה להוסיף צינורות טורפדו מבלי להיזדקק לתכנון מחדש ושיפוץ נרחב ויקר של הצוללות הקיימות. רק עם הופעתן של הצוללות המתקדמות יותר במלחמה, כמו הצוללות מסדרת "גאטו" בצי ארצות הברית הוסר צורך זה. כיום נמצא בחרטומן של צוללות מודרניות מערך הסונאר, ולפיכך ממוקמים צינורות הטורפדו באמצע מימד האורך של הצוללות, בזווית מכיוונה של הצוללת. כיום לא מותקנים בצוללות צינורות המופנים לירכתיים.
כלי טיס.
כאמור לעיל, הרעיון להטיל טורפדו מכלי טיס עלה כבר ב-1910; ניסיונות ראשונים נעשו עוד בתחילת מלחמת העולם הראשונה, והושגו כמה הטבעות. בין שתי המלחמות נעשתה התקדמות רבה בפיתוח כלי טיס מתאימים, טורפדות וטקטיקות מתאימות, ובמלחמת העולם השנייה השיגו מטוסים נושאי טורפדות הצלחות מרשימות, כפי שהוזכר לעיל. במחצית השנייה של המאה ה-20 הפכו טילי ים-ים לנשק העיקרי של אוניות מלחמה; הטווח של טילים כאלה גדול, ומייתר את השימוש במטוסים. בנוסף, השיפור הרב בהגנת הנ"מ של אוניות המלחמה הפכה ניסיון אווירי להטלת טורפדו למשימה מסוכנת מאוד. בשל כך, השימוש העיקרי בכלי טיס להטלת טורפדו הוא על ידי מסוקים שנועדו למשימות נגד צוללות.
גדעון עזרא
גדעון עזרא (30 ביוני 1937 – 17 במאי 2012) היה שר בממשלות ישראל, חבר הכנסת מטעם הליכוד ולאחר מכן מטעם קדימה. לפני כן היה סגן ראש השב"כ ושירת שנים אחדות ב"מוסד".
ביוגרפיה.
עזרא נולד וגדל בשכונת כרם אברהם בירושלים, למד בתיכון ליד האוניברסיטה והיה חבר בתנועת המחנות העולים. שירת בצה"ל בשנים 1955–1958 בנח"ל מוצנח, וסיים את שירותו בדרגת סמל ראשון. למד באוניברסיטה גאוגרפיה ומדע המדינה אך לא החזיק בתואר אקדמי במקצועות אלה. במשך ארבע שנים היה חבר קיבוץ מחניים.
בשנת 1962 התגייס לשב"כ. את שירותו החל באגף המבצעים שעסק במעקבים וחדירות סמויות, בהמשך עבר לאגף הערבי, עבר קורס בערבית ובעקבות מלחמת ששת הימים נשלח לשירות באזור חברון. במסגרת תפקידו הוא השתתף בליל הסדר במלון פארק בחברון ב-1968. בתפקידיו הבאים שימש רכז ואחראי נפה ברמאללה. בשנים 1974 עד 1976 שירת מטעם המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים באירופה. לאחר שובו לישראל חזר לשב"כ ומונה למנהל מחלקה לערביי הצפון. ב-1980 מונה על ידי אברהם אחיטוב לראש אגף עזה וסיני בארגון. ב-1982 החליף את יוסי גינוסר בפיקוד על מרחב צפון ולבנון. בשנים 1987–1989, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, עמד בראש מרחב ירושלים-יהודה ושומרון, הוא שב לתפקיד זה ב-1991, לאחר שהות של שנתיים בשליחות מחוץ לישראל. באוגוסט 1994 מונה בנוסף לתפקידו כמפקד מרחב לסגן ראש השב"כ. לאחר שפרש מהשב"כ, בפברואר 1995, מונה ליועץ חיצוני לענייני טרור לשר לביטחון הפנים, משה שחל. במקביל כיהן כמנכ"ל ונשיא חברת "איתוראן".
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 ברשימת הליכוד-גשר-צומת. בשנת 2001 מונה לסגן השר לביטחון פנים. בשנת 2003 מונה לשר במשרד ראש הממשלה. ביוני 2004, לאחר פיטורי השר בני אלון, מונה לשר התיירות. ב-29 בנובמבר באותה שנה מונה לשר לביטחון הפנים במקומו של צחי הנגבי, שפרש מתפקיד זה עקב חקירתו במשטרה.
עם הקמתה של מפלגת קדימה ב-23 בנובמבר 2005 פרש מהליכוד והצטרף למפלגה החדשה. ב-18 בינואר 2006 מונה לשר להגנת הסביבה, בנוסף לתפקידיו הקודמים. נבחר מטעם קדימה לכנסת ה-17, במקום ה-12 ברשימתה.
עם הקמת הממשלה ה-31, ב-4 במאי 2006, מונה עזרא לשר להגנת הסביבה, תפקיד ששמו שונה בהמשך לשר להגנת הסביבה. בתפקיד זה הקשיח את הפיקוח על מזהמים סביבתיים וכחלק ממגמה זו סגר את תחנת הכוח רדינג, כאשר לא עמדה בתקן הנדרש, ואילץ אותה לעבור לשימוש בגז טבעי. ארגון הגג של הירוקים, "חיים וסביבה", החליט להעניק לו על כך את פרס הגלובוס הירוק שהוענק ביום איכות הסביבה הבינלאומי 2006. באותו יום אישר עזרא את הפעלת התחנה מחדש במזוט בו השתמשה קודם. הוא עלה לבמה, קיבל את הפרס והודיע שהוא מפקיד אותו בידי אנשי "חיים וסביבה" עד שתחנת רדינג תופעל בגז, מה שקרה מספר שבועות אחר כך. בדצמבר 2007 השיב במליאת הכנסת, לבקשת חבר הכנסת דב חנין לקבלת פרטים אודות מדיניות המשרד להגנת הסביבה לגבי מפעלים מזהמים, כי "כיום איננו מסוגלים להצמיד שפיטה וענישה לעבירות".
בנושא המיחזור ניסה להחיל את חוק הפיקדון על מכלי משקה גם לגבי בקבוקים בגודל 1.5 ליטר. לבסוף חזר בו מכוונה זו לאחר סיכום עם יצרני המשקאות, לפיו לא יוחל החוק על המכלים הגדולים, אולם יורחב האיסוף שלהם מנקודות איסוף, אליהם יביאו אנשים את הבקבוקים באופן וולונטרי. על פי ההסכם, העלו יצרני המשקאות קמפיין פרסומי לעידוד הנושא בתחנות הטלוויזיה והרדיו.
ב-4 ביולי 2007 מונה לחבר הוועדה לבחירת שופטים, כנציג הממשלה, תפקיד בו כיהן עד תום כהונת הכנסת ה-17.
שובץ במקום ה-12 ברשימת קדימה לכנסת ה-18.
בשנת 2010 אובחן עזרא, מעשן כבד, כחולה בסרטן הריאה. מאז גילוי מחלתו פעל להגברת המודעות לסכנות העישון ואף הגיש הצעת חוק בנושא. ב-17 במאי 2012 נפטר, בגיל 74.
חיים אישיים.
היה נשוי ואב לשלושה, התגורר בכוכב יאיר.
מאיר שטרית
מאיר שטרית (נולד ב-10 באוקטובר 1948) הוא פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל. קודם לכן כיהן כראש העיר הראשון של יבנה.
ביוגרפיה.
שטרית נולד בקסר א-סוק שבמרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1957. תחילה גר בנתיבות, ולאחר מכן עבר עם משפחתו ליבנה. את לימודי התיכון עשה בבית הספר אמי"ת בכפר בתיה ולאחר שהוקפץ כיתות בשל בקיאותו בחומר הנלמד, סיים את לימודיו בגיל 16, אז החל לימודים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, שאותם סיים בגיל 20. בשנה האחרונה ללימודיו באוניברסיטה, עוד בטרם התגייס, עבד לפרנסתו בהוראה בכפר בתיה וביבנה במקביל, ונחשף להבדלי הרמות בחינוך. דבר זה עורר אותו, יחד עם צעירים אחרים ביבנה, להקים ארגון של צעירים ביבנה שפעלו לשינוי פני העיירה. פעילות זו הגיעה לשיאה בהפגנה בה חסמו הצעירים את הכביש הראשי מתל אביב לדרום שעבר באותה עת במרכז יבנה.
שטרית שירת בצה"ל כחובש צבאי, ובהמשך שירותו השלים קורס קצינים והוסמך כקצין ארגון רפואה. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין המבצעים של גדוד רפואה אוגדתי בחזית הדרום. הוא סיים את שירותו הצבאי בדרגת רב-סרן, כראש ענף קצינים בחיל הרפואה.
שטרית הוא בעל תואר ראשון במיקרוביולוגיה, תואר שני בביוכימיה ותואר מוסמך במדיניות ציבורית (מדע המדינה) מאוניברסיטת בר-אילן.
החל את דרכו כראש מועצת יבנה כחסר אמצעים שהתגורר בבית הוריו. עם השנים צבר רכוש ובדירוג פורבס של הפוליטיקאים העשירים בישראל תופס את המקום הרביעי עם הון אישי המוערך בכ-57 מיליון ש"ח.
שטרית נשוי לרות שטרית, אשת עסקים ובעלת משרד פרסום, ולהם בן ובת. בת נוספת שלהם, מירי, נפטרה מסרטן בנעוריה (ב-1993). שטרית הוא גיסו של חבר הכנסת מאיר כהן.
מתגורר עם משפחתו ביבנה.
קריירה פוליטית.
לקראת הבחירות לרשויות בסוף 1973, ארגן שיטרית רשימה של צעירים שהתמודדה מטעם הליכוד למועצה המקומית יבנה וזכתה ב-5 מתוך 11 מושבים במועצה המקומית. שיטרית הקים קואליציה בראשותו יחד עם אפרים לוי, ראש המועצה המודח, שהיה לסגנו. שיטרית פעל להבאת אוכלוסייה חזקה ליבנה על ידי סגירת המזבלה הסמוכה, טיפול במפגעי ביוב ובניית שכונות של בתים חד משפחתיים. בניית השכונה החדשה עוכבה במשך שנים בידי מינהל מקרקעי ישראל, ולבסוף בשנת 1979 הוחל בקידומה כשכונה לאנשי מערכת הביטחון.
ב-1986, עם מתן מעמד "עיר" ליבנה, הפך לראש העיר, תפקיד בו החזיק עד לשנת 1987.
פוליטיקה.
בשנת 1981 נבחר לכנסת ה-10 מטעם הליכוד וכיהן בה עד 1988 ושוב משנת 1992. בשנת 1988 נבחר לגזבר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית וכיהן בתפקיד עד 1992. בשנת 1996 נבחר שטרית ליו"ר הקואליציה וסיעת הליכוד. בתחילת 1999 מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לשר האוצר במקום יעקב נאמן, וכיהן בתפקיד זה במשך כארבעה חודשים, עד לסיום כהונתה של ממשלת נתניהו.
ב-1999, לאחר שנתניהו הפסיד לאהוד ברק והתפטר מהנהגת המפלגה, התמודד שטרית על ראשות הליכוד מול אריאל שרון ואהוד אולמרט, בחירות שהסתיימו בניצחונו של שרון. בשנת 2001 מונה לשר המשפטים, אף שהעדיף לקבל אז את תפקיד שר החינוך.
בשנת 2003, לאחר הבחירות, מונה לשר במשרד האוצר כאשר בראש המשרד עמד בנימין נתניהו. בתפקיד זה תמך שטרית בהתמדה במדיניותו ובתוכניותיו הכלכליות של נתניהו. בשנת 2004 התפטר מתפקידו ומונה לשר התחבורה במקומו של השר המפוטר, אביגדור ליברמן.