ב-30 ביוני 2008 אישרה ועדת הכנסת את הסכם האיחוד שנחתם בין המפלגה לבין סיעת "צדק לזקן", שחבריה פרשו מסיעת גיל. בעקבות האיחוד, זכתה הסיעה למימון מפלגות על פי חוק כיוון שייצגה את צומת. ב-27 באוקטובר אותה שנה אישרה הוועדה את איחוד הסיעה מחדש עם סיעת גיל. אלחנן גלזר, שלא הצטרף לאיחוד המחודש, הקים את סיעת היחיד הדרך הטובה והודיע שהיא מייצגת את צומת. מאוחר יותר באותו יום, עם הודעת נשיא מדינת ישראל שמעון פרס על כישלון המגעים להקמת ממשלה חדשה במקום ממשלתו של אהוד אולמרט שהתפטר, החלה רשמית מערכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה. ב-26 בדצמבר 2008 חתמה צומת על הסכם איחוד עם הליכוד, אך ההסכם לא מומש וצומת התמודדה שוב לכנסת ברשימה עצמאית בראשות גרין, בה מוקם גלזר במקום השני. במקום הרביעי הוצב גיא רייף, שהיה רב פקד במשטרת ישראל באירועי אוקטובר 2000 וממוזהרי ועדת אור. בבחירות אלו קיבלה המפלגה 1,520 קולות, ושוב לא עברה את אחוז החסימה. המפלגה לא התמודדה בשתי מערכות הבחירות הבאות.
ב-18 בפברואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, התמנה ח"כ אורן חזן לראשות המפלגה לאחר שלא הגיע למקום ריאלי בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד. בבחירות אלו הוצב משה גרין במקום השני והעיתונאית איילת שליסל, עורכת עלון השבת גילוי דעת שפרשה אף היא מהליכוד. גם בבחירות אלו המפלגה, שקיבלה 2,417 קולות (0.06%) לא עברה את אחוז החסימה. לאחר הכישלון הודיע חזן שהמפלגה תתמודד גם במערכת הבחירות לכנסת ה-22.
בקיץ 2019 נוצרה תנועת מחאה במגזר החקלאי בישראל נוכח הכבדת האכיפה נגד בעלי נחלות במושבים במסגרת תיקון 116 לחוק התכנון והבנייה, בנוסף למדיניות נוקשה של רשות מקרקעי ישראל נגד החקלאים, פשיעה חקלאית ומדיניות ממשלתית המביאה לצמצום החקלאות העברית במדינה. תנועת המחאה הביאה להקמה בחופזה של תנועה פוליטית שהמודדת לכנסת ה-22 במפלגת צומת תחת הכינוי "צומת התיישבות וחקלאות" כשבראשה משה גרין והיא כוללת, מלבד גיא רייף שהוצב בשנית במקום השישי, אך ורק מועמדים חדשים. המפלגה קיבלה 14,805 קולות (0.33%), יותר מפי 6 מבבחירות הקודמות, אך לא הייתה קרובה לאחוז החסימה.
המפלגה התמודדה באותו מתווה לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שנקבעו למרץ 2020, שוב בראשות משה גרין (רייף לא התמודד בבחירות אלו) אך בסוף פברואר 2020 הודיעה על פרישה מהתמודדות ותמיכה בליכוד .
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיעה המפלגה כי תתמודד פעם נוספת לכנסת והפעם אף הרחיבה את קהל היעד שלה והכריזה כי היא פונה גם לעצמאים בתל אביב-יפו, למתנחלים ביהודה ושומרון ומבקשת למנות את גרין לשר החקלאות. בנוסף לכך, יאיר פרג'ון, ראש מועצה אזורית חוף אשקלון לשעבר הצטרף למפלגה והוצב שני ברשימה (אך התפטר ממנה לפני הבחירות). המפלגה קיבלה בבחירות אלו 663 קולות, לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
בחירות לרשויות מקומיות.
צומת משתתפת בבחירות לרשויות המקומיות בישראל, אך בהיקף מצומצם.
בבחירות 1993 זכתה המפלגה בשני מנדטים בבחירות למועצת עיריית ירושלים ויוצגה על ידי פרופ' אריאל כהן, שמונה לממלא מקום ראש העיר אהוד אולמרט לענייני טקסים ומחזיק תיק איכות וסביבה, ועל ידי אלי כהן. בנצרת עילית נבחר זאב הרטמן כנציג יחיד מטעם "צומת נצרת עילית" למועצת העיר בבחירות 1993. בחולון נבחרו 2 נציגים בהם רן כרמי בוזגלו. לקראת בחירות 1998 חבר הרטמן לרשימה משותפת עם מולדת וגשר בשם "מולדת-גשר-צומת" שסימנה ץ, שבראשה הרטמן, שאף התמודד לראשות העיר מטעמה. לאחר אישור הרשימה על ידי פקיד הבחירות עירער היועץ המשפטי לממשלה בפני יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליהו מצא, בטענה שבמטרותיה או מעשיה של הרשימה כוללים הסתה לגזענות ויש לפסול את הרשימה לפי חוק הרשויות המקומיות (בחירות). מצא לא קיבל את הערעור מחמת הספק, אך בית המשפט העליון קבע שיש תשתית ראייתית מספקת לכך שהרשימה מסיתה לגזענות, קיבל את הערעור ופסל את הרשימה מלהתמודד בבחירות.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-11 בנובמבר 2008, בטרם התפצלה סיעת צדק לזקן, החליטה הסיעה להתמודד בערים שונות בשם "צומת-צדק לגמלאים", בין השאר בחיפה (רשימה שלבסוף לא התמודדה). בסופו של דבר התמודדה רשימת "צומת-צדק לזקן" רק בשדרות (ראש הרשימה בשדרות, ששון שרה, אף התמודד לראשות העיר) ובגבעתיים, אך רשימות אלו לא עברו את אחוז החסימה.
תנועת נוער.
החל עם הצלחת המפלגה בבחירות לכנסת ה-12, החל רפול לפתח את הדור הצעיר. בשנת 1993, קמה תנועת הנוער של צומת בשם "נצח", שפעלה כעמותה על פי משרד החינוך.
אידאולוגיה.
מפלגת צומת דגלה בהפרדת דת ומדינה, בשיטת ממשל של רפובליקה נשיאותית, בכלכלה חופשית ובגיוס חובה לכול, כולל החרדים. כן התנגדה צומת לסיסמה "שטחים תמורת שלום" והציבה כאלטרנטיבה את הסיסמה "שלום תמורת שלום". צומת התנגדה בחריפות לוויתורים טריטוריאליים כלשהם במסגרת פתרון הסכסוך הישראלי-ערבי.
אלימלך מליז'נסק
רבי אלימלך (וייסבלום) מלִיזֶ'נְסְק (ה'תע"ז – כ"א באדר ה'תקמ"ז; 1717 – 1787) היה אדמו"ר בדור השלישי לחסידות. מתלמידיו הבולטים של המגיד ממעזריטש, הראשון בין מבססי התנועה בפולין רבתי ומחשובי הוגיה. מחבר הספר "נועם אלימלך", חיבור מרכזי של החסידות המוקדמת, שבו בין השאר ניסח את אידיאל הצדיק.
תולדות חייו.
רבי אלימלך נולד בטיקטין למירל (מיריש) ולרבי אלעזר ליפמן, למשפחה בת שישה ילדים, שאחד מהם הוא רבי משולם זוסיא מאניפולי, הידוע יותר בשם "ר' זושא".
עוד בצעירותו למד קבלה לפי שיטת האר"י, ובשלב מסוים הצטרף לאחיו רבי זושא מאניפולי ללימודים בעיר רובנה אצל המגיד ממזריטש. למד אצל רבי חנינא ליפא מחמלניק, תלמיד הבעש"ט. ערך מסעות "גלות" יחד עם אחיו רבי זושא. מסעות אלו מתוארים בסוגה ספרותית חסידית המכונה "האחים הקדושים". אחרי פטירת רבו המגיד ממזריטש הפך לממשיך דרכו בארצות גלציה ופולין, שם הקים בליז'נסק בית מדרש ונודע כצדיק וקדוש וכבעל מופת, במיוחד נודע כמחזיר אנשים בתשובה וכמורה דרך בעבודת ה'. נפטר בכ"א באדר ה'תקמ"ז בעירו ליז'נסק. אחריו שימש ברבנות בנו רבי אלעזר.
חידושו בתנועת החסידות.
רבי אלימלך מליז'נסק פיתח את תורת הצדיק החסידית. בראשיתה הורתה תורת הבעל שם טוב דרך לכל אדם מישראל להעלות את נשמתו בדרך של גאולה אישית, על ידי הבנה שאין העולם הזה אלא קליפה גשמית למציאות שבה שורה האלוהות בכל (הכלל "לית אתר פנוי מיניה"). הבנה זו מאפשרת, על פי תורת החסידות, לנשמה להתעלות אל שורשה, לבצע תיקון ולשאוב שפע לעולם. אולם, כאשר החלה התנועה החסידית להתפשט ולצבור נאמנים, התברר כי דרישה תפיסתית זו היא דרישה אליטיסטית, שאינה מתאימה להמון, שאיננו מסוגל להתעלות מיסטית. הגורם דרכו יכולה נפש האדם להתעלות ולתקן את עצמה מחד, ולשאוב את השפע האלוהי מן העולמות העליונים מאידך, סברו מנהיגים חסידיים בתקופה זו, היא דרך התדבקות בדמותו של הצדיק. הצדיק הוא הצינור היורד אל עדתו, מעלה אותה עמו ומזרים אליה את השפע. הצדיק הוא "תורה חיה" לעדתו, לכן יש לעקוב בדייקנות אחר כל מנהגיו והנהגותיו. יתרה מזו, קובע רבי אלימלך, אדם מישראל אינו יכול למלא את ייעודו בעבודת ה', אלא אם יתדבק בצדיק מסוים ויתעלה באמצעותו. כיוון שהצדיק מקדיש את כל-כולו להזנה רוחנית של עדתו, על עדת החסידים לתמוך בצדיק מן הבחינה החומרית הגשמית ולכלכל אותו.
על פטירתו של רבי אלימלך בתורת החסידות.
רבי אלימלך נפטר בכ"א באדר תקמ"ז בעיר רבנותו בליז'נסק, וקברו הפך למקום עלייה לרגל. בכתובת על המצבה לא מופיעה שנת פטירתו, אלא נכתב "נפטר בכ"א אדר שנת תנצב"ה"; בגימטריה, ל"תקמ"ז" ול"תנצב"ה" ערך מספרי זהה.
האגדה מספרת, שכשהגיעה שעתו של רבי אלימלך להיפטר מן העולם, סמך את ידיו על ראשי תלמידיו, ולארבעה מהם הקרובים ביותר העביר מכוחו הרוחני:
עוד הבטיח רבי אלימלך, כי מי שיעלה לקברו לאחר מותו, לא ייפטר מהעולם בלא תשובה.
יום פטירתו, כ"א באדר, נקבע כהילולה גדולה ומרכזית, ורבים פוקדים את קברו.
מקום קברו.
לפני מלחמת העולם היה אוהל על הקבר, שאליו הגיעו המוני חסידים להשתטח ולהתפלל.
בימי מלחמת העולם השנייה ביקשו הגרמנים שיפתחו את הקבר לראות מה טמון בו. האגדה מספרת בשם חסידים שנכחו אז, כי הגופה הייתה באותו מצב כפי שהונחה לקבורה בלי שתחסר כלום.
יש עדויות שמספרות שאחר שעזבו הגרמנים את הקבר פינו את הגופה ממקומה וקברו אותה במקום אחר כדי שלא יזלזלו בגופו של הצדיק כמו שהיו הגרמנים רגילים להרוס קברים.
אם כי, ידוע לכל שהרבי רבי אלימלך ציווה שלא יקברו אף אחד נוסף איתו באהל, ושהקפידו ושימרו את זה. ולאחר השואה על מנת לאתר את המיקום המדויק סרקו את הקרקע לזיהוי חללים תת-קרקעיים (=קברים), והחלל היחיד שלא היו סביבו עוד חללים, זוהה בבירור כקברו של הרבי רבי אלימלך.
במוצאי כ"א באדר תשע"ח התלקחה שרפה בציון כתוצאה מנרות שהודלקו במקום, בעקבות כך הוציאה העירייה המקומית צו סגירה למבנה מחשש להתמוטטותו, לאחר חג הפסח נפתח הציון שוב למעט החדר בו הדליקו נרות.
חיבוריו.
נועם אלימלך.