לקריאה נוספת.
ספרים מאוירים וקטלוגים.
Ernst-Barlach-Haus, Hamburg 2004,
קישורים חיצוניים.
Jenő Murádin "A Nagybanyai Hollósy iskola névsorai"
B.John Zavrel -"The portrait of Moissey Kogan. Memories of a Jewish Sculptor in Paris" 2000, Prometheus 83,2002, site WestArt
Helen Shiner - "Artistic radicalism and radical conservatism: Moissy Kogan and his German patrons", 1997,Birmingham University of Central England, Institute of Fine Arts and Design
Ype Koopmans - "The sculptor without a home" "Jong Holland", 3/2003
Tudor Stavilă "Sculptorul fără casă în sfârşit acasă, Academos,1(16) martie 2010"
Biblioteca raională "Alexandru Donici", Orhei,"Personalităţi orheiene în domeniul culturii, artei şi literaturii, Dicţionar biobibliografic ,Editura Pontos ,Chişinău 2008 "
(שולמית בר, דייוויד פנינג, דאגלס ג'ארמן - אקספרסיוניזם - הערכה מחדש, מנצ'סטר, 1993) ע' 67
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים]]
[[קטגוריה:אמנים יהודים צרפתים]]
[[קטגוריה:פסלים יהודים]]
[[קטגוריה:יהודים מבסרביה]]
[[קטגוריה:יהודים בשואה]]
[[קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה אושוויץ]]
[[קטגוריה:ילידי 1879]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1943]]
[[קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-19]]
[[קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-20]]
פרס דוב הזהב
פרס דוב הזהב (בגרמנית: Goldener Bär) הוא הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, עבור הסרט הטוב ביותר שהוקרן בפסטיבל. פסל דוב הזהב נוצר בשנת 1932 על ידי הפסלת הגרמנייה, רנה זינטניס, בשם "הדוב הברלינאי". הדוב מופיע על סמל ברלין ועל דגל ברלין. העתקים ראשונים של פסלה של זינטניס הוענקו בטקס פסטיבל ברלין של שנת 1953, שהיה השלישי מתחילת הפסטיבל.
עד שנת 1960 חלוקו פסלונים שבהם ידו הימנית של הדוב מונפת, אולם בפסטיבל הוחלט באותה שנה לשנות את עיצוב הפסלון כך שידו השמאלית של הדוב תהיה מורמת.
בשנת 2019, זכה הסרט "מילים נרדפות" של נדב לפיד בפרס דוב הזהב.
בשנת 2020, בוטל פרס דוב הכסף באופן זמני, לאחר שנחשף אלפרד באואר, שהיווה לו השראה, היה נאצי איש אס־אה בדרגה בכירה שלקח חלק במערך התעמולה של גבלס.
יובל זמיר
יובל זמיר (15 ביולי 1963 – 21 בדצמבר 2011) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, מדבב, במאי וזמר אופרה ישראלי.
ביוגרפיה.
זמיר נולד בגבעתיים למשפחה קשת יום - אביו היה פועל במפעל לנעליים ואמו עקרת בית. כבר בגיל 11 השתתף בהצגות לילדים ב"תיאטרון מארץ עוץ". למד בבית הספר התיכון תלמה ילין ועם תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כסולן במקהלת צה"ל.
כשהשתחרר מצה"ל למד פיתוח קול אצל המורות נתניה דברת ועדי עציון-זק. ב-1987 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה בכיתת האופרה ומשחק בבית הספר למשחק בניסן נתיב.
קריירה.
השתתף בהצגות בבית ליסין, בהבימה, בהקאמרי וב. ההצגות שבהן השתתף: "חלום ליל קיץ", "החלילן מהמלין", "השקיעה", "המלך ליר", "סוויני טוד", "הדיבוק", "פולארד", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "גן הדובדבנים" ועוד.
זמיר הופיע גם באוף ברודוויי בהצגות: "Night Sky" ו-"Nothing As It Should Be".
זמיר ביים את ההצגות: "המסע לפוליפוניה", "פונדק הרוחות", "חתונת הדמים", "פרח לב הזהב" ועוד.
בשנת 1987 קיבל זמיר את פרס "אדיס דה פיליפ לאופרה" ובשנת 1989 קיבל, בגיל 26, את "פרס רובינא", ונחשב לכוכב עולה בתיאטרון הישראלי.
זמיר השתתף בסרטי הקולנוע: "נועה בת 17", "נשיקה במצ"ח", "ברוריה", "אהבה אסורה", "מסוכנת" ועוד
דיבב משנות ה-90 עד שנת 2006 ב: "פינוקיו", "חתולים בצמרת", "", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "נסיך מצרים", "באג לייף", "שאלתיאל קוואק", "פוקהונטס", "", "החרב הקסומה - המסע לקמלוט" ועוד.
בתחום הזמר, השתתף בערב שירים של יוני רכטר - "העיקר זה הרומנטיקה".
הרשעה בפלילים והמשך הקריירה.
בנובמבר 1999 הורשע בביצוע מעשי סדום ומעשים מגונים במספר תלמידים כשניהל ולימד בחוג לתיאטרון של תיכון עירוני ה', ונידון ל-4 שנות מאסר. לאחר שנידון למאסר, הפסיק לדבב את דמותו של פו הדב, והתפקיד הועבר לסער בדישי.
בשנת 2003, לאחר שישב 3 שנים בכלא צלמון, שוחרר לתקופת שיקום, במהלכה התגרש ויצא מהארון. בתום תקופת השיקום חזר ללמד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובמקביל החל לביים בתיאטרון הסימטה והקים את המרכז לאופרת פרינג' ביפו. בין השאר ביים המחזות "כלאדם", "השמשים" מאת חנוך לוין "מטודלה" מאת יוני להב, גרסה עברית חדשה של "סלומה", מאת אוסקר ויילד ואת "בארץ לובנגולו מלך זולו" מופע שהוא שילוב של אופרה ופרינג' לילדים.
לאחר תקופה חזר לשחק בתיאטרון הקאמרי. הוא שיחק ב"כנר על הגג" והחל לשחק במחזמר "קברט" עד למותו ב-21 בדצמבר 2011. נפטר עקב סיבוך מחלת הסוכרת, בגיל 48.
חיים אישיים.
זמיר היה נשוי בין השנים 1992 עד 2003 לכרמל נאמן, בתו של אמיתי נאמן ואחותו של עדי נאמן. לזוג נולדו שני בנים ובת.
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד (ברוסית: Виктор Борисович Хусид; 25 בינואר 1903 – 14 בינואר 1974) היה גנרל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, עליו כתב נתן אלתרמן את השיר "גנרל חסיד" בטור השביעי.
מהלך חייו.
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד נולד בשנת 1903 באוקראינה למשפחה יהודית ענפה בכפר הקטן פריבוז'ני (ברוסית: Прибужаны), המרוחק כ-130 ק"מ מהעיר אודסה. בילדותו למד בחדר ולאחר מכן עבר עם משפחתו לעיר הסמוכה ווזנסנסק. בשנת 1922, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, התגייס לצבא האדום ונכנס למכללה של חיל התותחנים באודסה, ולאחר מכן המשיך לשרת כקצין תותחנים בצבא האדום. בשנת 1937 סיים קורס לפיקוד צבאי בכיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941 היה חוסיד מפקד חטיבת תותחנים בדרגת פולקובניק (אלוף-משנה). בתחילת המלחמה יחידתו עברה בעיר ניקולייב, בעת הקרב על העיר דניפרופטרובסק, זרקו הנאצים, שידם הייתה אז על העליונה בקרב, כרוזים לעבר כוחותיו בהם קראו לו בשמו והציעו לו להפסיק את האש. בתגובה – הוא הגביר את האש. במשך חודש וחצי עיכבה החטיבה שבפיקודו את הכוחות הגרמניים ומנעה מהם לחצות את נהר הדניפר מזרחה. על כך הוענק לו אות ההצטיינות "הכוכב האדום". בהמשך הוזכר שמו פעמים אחדות לשבח בפקודות היום של סטלין. בחטיבה שתחת פיקודו זכו למעלה מחמישים לוחמים בתואר "גיבור ברית המועצות",
בשנת 1942 מונה חוסיד למפקד החטיבה הארטילרית העשירית, ולחם בקרב סטלינגרד ובקרב קורסק. בשנת 1943 היה מפקד אוגדה ארטילרית של עתודות המטה הכללי, ולאחר מכן קצין קישור ארטילרי בחזית וורונז'.
בשנת 1944 מונה למפקד אוגדת המשמר הארטילרית הראשונה, שהייתה מבין הראשונות ששחררו את אדמת אוקראינה ולאחר מכן המשיכה להילחם בפולין. באחד הקרבות נלחמו כוחותיו במשך שישים שעות נגד שתי אוגדות גרמניות והשמידו כוחות אויב רבים, כלי שריון ותותחים, כשחוסיד עצמו נמצא כל העת בקו האש. לקראת סיום המלחמה, בשנת 1945, מונה למפקד אוגדת הארטילריה השלישית והשתתף בהסתערות על דרזדן וברלין. ב-18 בנובמבר 1944 הועלה דרגת גנרל-מאיור (מקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל). על תפקודו במלחמה עוטר ב: עיטור לנין, 3 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שנייה, 2 עיטורי קוטוזוב מדרגה שנייה ועיטור הכוכב האדום.
בינואר 1945, בעקבות הניצחונות הסובייטים במערב פולין ובמזרח פרוסיה וכיבוש העיר ראדום, הזכיר סטלין בפקודת היום שלו לשבח את הגנרל חוסיד על ההסתערות מעבר לנהר הויסלה, והדבר התפרסם בעיתונות העברית בארץ ישראל.
הגנרל חוסיד היה אחד מ-305 גנרלים יהודים ששירתו בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה המשיך הגנרל חוסיד לשרת בצבא האדום ופרש לגמלאות ב-14 במאי 1958 והתגורר בקייב.
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד נפטר ב-14 בינואר 1974 והוא קבור בבית הקברות בקייב.
שירו של אלתרמן.
ב-17 בינואר 1945, כאשר נתפרסם בעיתונות העברית כי בפקודת היום שלו על הניצחון בחזית ראדום ציין סטלין לשבח את "הגנרל-מאיור חסיד" (כך נכתב שמו של חוסיד בתעתיק לעברית), הבין המשורר נתן אלתרמן כי מדובר בגנרל יהודי, ואכן לא טעה בהבחנתו. אלתרמן ראה בפועלו של הגנרל גם משום נקמה יהודית בנאצים ואת הגנרל כנציגם של דורות קודמים, ופרסם ב-19 בינואר 1945 שיר ב"טור השביעי" בעיתון "דבר" שנשא את הכותרת "גנרל חסיד".
בשיר תיאר אלתרמן כיצד חייליו של הגנרל חסיד מהללים אותו על פיקודו בהתקפה ובהרעשה וקוראים לו מולודיץ – גיבור חיל:
אלתרמן צירף למעריצים גם שלושה אבות דמיוניים של גנרל חסיד, שהיו לדעת אלתרמן גם הם חסידים:
להלן מביא אלתרמן מביא את דבריהם של השלושה. האחד המשווה אותו לדוד טברסקי מטולנה אומר:
השני אומר:
והשלישי מוסיף
אלתרמן, שהיה חילוני ורחוק ממיסטיקה יהודית, בחר בשיר זה לתת ביטוי מיסטי לדיאלוג של הגנרל עם אבותיו, כביטוי לנקמת גנרל יהודי על השואה. הוא נקט סגנון זה גם בשירו "גנרל המן" אודות הגנרל הנאצי אדולף האמן, אותו ראה כאחד ממשיכיו בני זמננו של המן האגגי.
Pages (בתרגום חופשי לעברית: דפים) הוא מעבד תמלילים של חברת אפל. התוכנה היא חלק מחבילת iWork של החברה המיועדת למערכת ההפעלה OS X. התוכנה יוצרת בקלות מסמכים מסובכים גרפית כמו הזמנות, ירחונים ועלונים. התוכנה יודעת לייצא מסמכים בפורמטים הבאים: pages ,doc ,pdf ,html ,rtf, ו-txt.
הגרסה הראשונה של התוכנה הוכרזה בינואר 2005 ושוחררה חודש לאחר מכן. ב-27 בינואר 2010 שוחררה גרסה של התוכנה למכשירי האייפד. ב-31 במאי עודכנה גרסת האייפד כדי לתמוך גם במכשירי האייפוד והאייפון.