אחרי שאנדרסון עבר בארגוני אינדי רבים, ארגון ה-TNA החתים אותו. בשנת 2010 אנדרסון פתח פיוד עם קורט אנגל. בשנת 2011 הצטרף אנדרסון לסטייבל Immortal. לאחר כמה זמן פתח פיוד עם ג'ף הארדי וניצח אותו באירוע ג'נסיס וזכה באליפות העולם במשקל כבד של TNA.
חיים אישיים.
אנדרסון נולד וגדל בגרין ביי, וויסקונסין. בתקופת התיכון הוא השתתף בנבחרות השחייה והריצה המקומיות. בבגרותו התגייס אנדרסון לצבא ארצות הברית, ולאחר שירותו החל בקריירת ההיאבקות המקצועית.
בד קורדרוי
תופעת לואי
מוזל
שפאייר
שפאיר
שמואל ורסס
שמואל וֶרְסֶס (Werses; 22 ביוני 1915, י' בתמוז תרע"ה – 18 באוקטובר 2010) היה חוקר ספרות ישראלי, מגדולי חוקרי ספרות ההשכלה, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לשנת תשמ"ט.
ביוגרפיה.
שמואל ורסס נולד בווילנה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה "תרבות" החל ללמוד באוניברסיטת וילנה. מגיל 14 עד 19 עבד כמתנדב בייוו"א (מכון המחקר ליידיש). בנעוריו עשה מספר ניסיונות בכתיבה ספרותית, חלקם ביידיש, ופרסם מספר סיפורים ורשימות בעיתונות יידיש בווילנה ובוורשה, חלקם תחת שם העט "א יונגער", רוב פרסומיו תחת שם העט היו בשבועון ואכנשריפט. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והמשיך ללמוד בחוג לספרות עברית שבאוניברסיטה העברית. שם עשה את לימודיו מהתואר הראשון עד השלישי, והושפע ביותר ממורו פרופ' יוסף קלוזנר. לאחר הגעתו לארץ ישראל חדל מכתיבת פרוזה. עבודת המ"א שלו שהוגשה בשנת 1939 לקלוזנר הוכתרה בשם "תקופת ההשכלה העברית בווילנה (הסופרים העבריים בדורם של רמא"ג ואד"ם הכהן)", והקיפה 316 עמודים בכתב יד. את עבודת הדוקטור כתב בהנחייתו של פרופ' שמחה אסף, ועבודת הדיסרטציה שלו הייתה בנושא "מחקרים בספרות המוסר של היהודים בספרד: מראשית המאה הי"ג ועד סוף המאה הט"ו". את תואר הדוקטור קיבל ב-1947.
לפני קום המדינה הרצה בסמינר למורים שבמחנות המעצר בקפריסין ובפני מדריכי תנועת נוער מבוגרים. לאחר קום מדינת ישראל לימד חיילים עולים חדשים ספרות עברית.
החל מ-1953 נמנה עם סגל החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, ובשנות ה-70 כיהן כראש החוג. בשנת 1967 התמנה כפרופסור חבר, וב-1975 היה לפרופסור מן המניין. ב-1983 פרש לגמלאות. שימש כמרצה אורח באוניברסיטאות חיפה, תל אביב, ובאר שבע.
זכה בפרס ישראל לחקר הספרות ב-1989.
מנישואיו לרחל (נפטרה ב-1941) נולדה בתו דבורה אלרן. אשתו השנייה, אסתר כספי, הייתה מתרגמת ומשוררת.
שמואל ורסס נפטר ב-18 באוקטובר 2010 בירושלים.
ארכיונו, הכולל תעודות אישיות, יומנים ופנקסים, התכתבות, חומרי הכנה ורשימות (וכן חומר משל אשתו אסתר כספי ואודותיה), נמסר למחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
מחקריו.
מחקריו של שמואל ורסס חובקים ספרות יהודית בפרק זמן של מאתיים שנה, תקופה המשתרעת מראשית תקופת תנועת ההשכלה היהודית ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20 ואף מעט אחרי כן.
פעילותו מקיפה מספר סוגות: סוגה אחת היא המגעים שחלו בין ספרות היידיש לספרות העברית, בצורת עיבודים לשוניים מלשון אחת לרעותה ותרגומים. זאת הוא בחן ביצירותיהם של יוסף פרל, מנדלי מוכר ספרים, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, י"ד ברקוביץ, חיים נחמן ביאליק, וש. בן ציון.
ורסס הוא מגדולי חוקרי ספרות ההשכלה. הוא הרבה לחקור את הפואטיקה, הנושאים והז'אנרים השונים של ספרות ההשכלה (הסאטירה, הפרוזה המחורזת, הפיליטון, האוטוביוגרפיה והרומן. תיאר את האוריינטציה שלה לחסידות ולשבתאות ואת מערכת היחסים שלה עם ספרות אירופה הכללית. הוא חקר את היוצרים הבולטים של ספרות ההשכלה, כמו יצחק ארטר, י"ל גורדון, יוסף פרל, יהודה בן מרדכי הורביץ ואברהם מאפו. פרט לכך סיכם את תולדות המחקר בהּ.
ורסס חקר גם את הספרות העברית הקלאסית. הוא בחן את התמורות בנושאים ומאפיינים בספרות. הוא בחן את המקורות העממיים והמיתיים שספרות זו שאבה ממנה. זאת הוא עשה בסופרים שהם מעמודי התווך של ספרות זו: ביאליק, פיארברג, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חיים הזז וש"י עגנון.
הוא חקר את תולדות כתבי העת העבריים, מן "המאסף" ועד העיתונות העברית בפולין שבין מלחמות העולם. הוא אף שלח ידו בחקר הספרות העברית החדשה.
לקריאה נוספת.
ספר יובל
רשימת פרסומים
על סיפור ושורשו
על ידידתו של משורר
הערכות כלליות
שי יניב
שי יניב (נולד ב-21 בדצמבר 1960) הוא משפטן ישראלי המכהן כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב. בעבר כיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף.
קורות חייו.
יניב למד משפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמאית. במהלך לימודיו היה עורך כתב העת עיוני משפט. שירת בתחילה בפרקליטות הצבאית. בגיל 28 היה יניב לשופט הצעיר ביותר בתולדות מדינת ישראל. הוא כיהן בכל מחוזות השיפוט, עד שמצא את מקומו כשופט בית הדין הצבאי לערעורים. בהמשך ובמקביל לשירותו הצבאי, יניב החל בכתיבת עבודת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחייתה של פרופ' נילי כהן, אך לא השלים אותה, עקב קידומו לדרגת אלוף ומינויו לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ולמפקד יחידת בתי הדין הצבאיים, במקומו של האלוף פרופ' ישי בר, ב-14 באוגוסט 2007. באוגוסט 2012 החל יניב את כהונתו השנייה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, תפקיד בו ניתן לכהן עד שתי קדנציות בנות 5 שנים כל אחת, על-פי חוק השיפוט הצבאי.
ביוני 2016 נבחר לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב.
יניב גם מרצה לדיני צבא בפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי בהרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
יניב נשוי ואב לשלושה.
1948 במדע
אסטרונומיה.
16 בפברואר – ג'ררד קויפר (Gerard Kuiper) מגלה את מירנדה, הירח הפנימי ביותר מבין ירחיו העיקריים של אורנוס
יוניקס
1949 במדע
רנסאנס (פירושונים)
המונח רנסאנס מתייחס בדרך כלל לתקופת ההתחדשות שהתרחשה באירופה בין המאות ה-14 ל-17
אריק קנלר
אריק קנלר (נולד ב-30 באוגוסט 1961) הוא סוכן אומנים ישראלי, המתמחה בייצוג כותבים - סופרים, תסריטאים ומחזאים.
הפיק מספר הצגות – בהן "המובן מאליו" של אל-דרור וכן אלבומים מוזיקליים, בהם "זרעי קיץ" של מאיר אריאל.
קנלר מנגן בכינור באופן מקצועי. הוא ניגן עם מספר אמנים, בין השאר בהקלטת האלבום "נאהב עד שנמות" של אריק סיני (2003) ובמופעים של אסף אמדורסקי ולזכרו של מאיר אריאל.
ב-2004 הגיש קנלר בערוץ 8 את הסדרה "החולה המדומה". הוא שיחק בתפקידי משנה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה, בהן "עלילות דוד" (דוד אופק ויוסי מדמוני) ורמזור, בעיקר בתפקיד סוכן שחקנים.
דמותו של קנלר בסיפור "הקייטנה של קנלר" מתוך ספר בעל אותו שם של אתגר קרת (1998) מבוססת על אריק קנלר, סוכנו של אתגר קרת.
סוכנות האמנים "קנלר יצוג אמנים", שאותה ייסד קנלר בשנת 1996, מייצגת בין השאר את אתגר קרת, שירה גפן, עוזי וייל, יוסף אל-דרור, דורית רביניאן, דוד אופק, יוסי מדמוני ויוסף סידר. קנלר הוא מראשוני סוכני הכותבים בארץ, ומשרדו מתרכז בכותבים, אך מייצג גם שחקנים, במאים ועורכי וידאו. ב-11 במאי 2021 פורסם שהסוכנות חתמה על הסכם זכות סירוב ראשונה עם סוכנות הבידור האמריקאית "אנונימוס קונטנט" שמושבה בלוס אנג'לס. לפי ההסכם, החברה האמריקאית תקבל זכות ראשונים על הפקות קולנוע וטלוויזיה מקוריות שתיזום הסוכנות של קנלר.
ב-1 בינואר 2020, קנלר שיחק את דמותו של יוסי סטרדיווריוס בסדרה של כאן חינוכית ילדי בית העץ.
משה ליסק
משה לִיסָק (9 ביוני 1928 – 10 ביולי 2018) היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל לשנת תשנ"ב.
ביוגרפיה.
אביו של ליסק עלה לארץ ישראל בעלייה השלישית על סיפון הרוסלן במסגרת קבוצת החלוצים שארגן יוסף טרומפלדור באודסה. מאוחר יותר היה חבר בגדוד העבודה ולאחר מכן הצטרף לסולל בונה, שם עבד עד צאתו לפנסיה. אימו של ליסק, חווה, עלתה ב-1924 בעלייה הרביעית. שנת היוולדו הייתה שנת משבר כלכלי חמור בארץ והוריו היגרו לצרפת.
מששבו לישראל התגוררו בשכונת נווה צדק בתל אביב. משה ליסק החל ללמוד בבית הספר על שם אחד העם בתל אביב ומורהו הנערץ היה הסופר יהודה בורלא. למד בתיכון חדש ובגיל 16 הצטרף להגנה. מ-1946 עד 1949 היה בפלמ"ח. הוא לחם במלחמת העצמאות בקרבות בלטרון, נבי יושע, מעיין ברוך ורמלה-לוד. היה שנתיים בקיבוץ.
בשנת הלימודים של 1952-1951 החל ללמוד היסטוריה כללית וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית. החל משנת הלימודים השנייה עשה עבודת שדה בת שנתיים במושבים של עולים מתימן, במסגרת סמינר של שמואל נח אייזנשטדט שנסובה על קליטת העלייה במושבי עולים.
במהלך עשרות שנים שבהן לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ליסק העמיד דורות של תלמידים, ביניהם פרופ' ברוך קימרלינג, פרופ' דניאל ממן ועוד.
היה פעיל בחוג 77 של מפלגת העבודה.
היה נשוי לימימה (1930–2003). לזוג נולדו שני ילדים, מיכל וגדי. בתו של ליסק, מיכל, נהרגה בתאונת דרכים כשהייתה בת אחת עשרה.
נפטר ב-10 ביולי 2018.
מחקרו.
משה ליסק סיים דוקטורט ב-1963. נושא הדיסרטציה שלו היה: "מגמות בבחירת מקצוע בקרב נוער עירוני בישראל". הוא עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בנושא תפקיד אנשי הצבא והצבא בתהליכי המודרניזציה של העולם השלישי, עם התמקדות בדרום מזרח אסיה ואפריקה ומאוחר יותר פרסם ספר בנושא שנסוב על שתי מדינות: בורמה ותאילנד.
החל מ-1964 לימד בחוג לסוציולוגיה שבאוניברסיטה העברית. ליסק כתב מספר מחקרים ביחד עם פרופסור דן הורוביץ שהיה ידידו מנוער.