מבצע שלל 1 – עוד טרם הושלמה קליטת אנשי הפלי"ם ב'שירות הימי' הגיעה ידיעה כי ספינת מנוע בשם 'לינו' יצאה מנמל רייקה ביוגוסלביה לביירות עם נשק ותחמושת שנועד לערביי ארץ ישראל. ינאי קיבל משימת יירוט ולשם כך את הספינה 'דרום אפריקה' שיצאה מנמל חיפה. בליל 2 באפריל העלתה הספינה מול קיסריה 25 לוחמים וחימוש ויצאה לכיוון מיצרי רודוס. לאחר שלושה ימים בים הגיעה הודעת ביטול. היות שהספינה 'לינו' נכנסה עקב תקלה לנמל 'מולפטה באיטליה והועברה על ידי השלטונות לנמל בארי. שם טובעה מאוחר יותר על ידי צוללים.
מבצע שודד – ב-24 באוגוסט 1948 פיקד ינאי בים על כוח ובו שתי קורבטות, אח"י הגנה (ק-20) ואח"י וג'ווד (ק-18), שהשתלט בלב ים על ה"ארג'ירו", אניית רכש ערבי עמוסה נשק ותחמושת. הנשק הועבר לשימוש צה"ל וה"ארג'ירו" הוטבעה.
הסגר והפגזות על רצועת עזה – בעת מבצע חורב יצאה ב-22 בדצמבר 1948, השייטת הגדולה בפיקודו של ינאי אל מול חופי רצועת עזה ומערב סיני. עד סוף החודש סיירו והפגיזו מדי פעם מטרות בחוף. תקופת הלחימה הממושכת הציפה בעיות טכניות וארגוניות שונות וינאי סיכם וקבע איך להשתפר.
הברחת השייטת המצרית – בליל השנה החדשה 1 בינואר 1949 הפתיעו שתי ספינות לחימה מצריות שהתקרבו לחוף תל אביב וביצעו הפגזה לא יעילה שלא גרמה נזק. השייטת בפיקודו של ינאי נערכה לירטן בדרכן לאלכסנדריה. הספינות המצריות שנתגלו ניצלו את חוסר העדיפות במהירות ובחימוש. לא נכנסו לקרב והצליחו לברוח.
בין המלחמות.
לימודים בארצות הברית – בשנת 1951 יצא ללימודים בטכניון בחיפה. בשנת 1952 החל ללמוד ב-MIT והיה לאחד מקציני צה"ל הראשונים שיצאו ללימודים אקדמיים בחו"ל. בשנת 1954 הוענק לו תואר שני מ-MIT בהנדסה וניהול. בשנת 1954 חזר לשירות בחיל הים.
רכישת המשחתות – בשנת 1955 יצא לאנגליה בראש משלחת חיל הים שעסקה בהכנת שתי משחתות מסוג Z שנרכשו על ידי חיל הים, נקודת ציון ביצירת מערך כלים איכותי בחיל הים. שיפוץ המשחתות נעשה בשתי מספנות תחת פיקוחו של ינאי. כל העת נמצא בקשר מכתבים אישי ישיר עם מפקד חיל הים טנקוס. בדרכן לארץ עגנו המשחתות בנמל מסינה ושם הצטרפו אליהן הרמטכ"ל משה דיין ומשה שמיר מפקד חיל הים בעבר. עם הגעתן לישראל ביוני 1956 מונה ינאי באופן רשמי למפקד שייטת המשחתות ונקרא מש"ט 1.
מלחמת סיני.
קרב חיפה – הישגו המרשים של ינאי כמפקד השייטת אירע כאשר במהלך מלחמת סיני, ב-31 באוקטובר 1956, פיקד על לכידת המשחתת המצרית איברהים אל אוול. בקור רוח ומיומנות ניהל את הקרב הטקטי. אל"ם ינאי נכנס במשחתת הפיקוד אח"י יפו (ק-42) (בפיקודו של יוחאי בן-נון) כשהוא מוביל את אח"י אילת. הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) סבלה מתקלה ונשארה מחוץ לקרב. ינאי ניצל את המידע שהוזרם לו מהמודיעין הימי, והכניע את המשחתת המצרית, ללא אבדות בצד הישראלי ומעט מאוד נפגעים מצריים. כאשר הודיעו לו על הצטרפות מטוסי חיל האוויר הודיע שאין בכך צורך. תוך שהוא מונע התערבות כלי שיט אמריקאיים שנכנסו לטווח הטקטי. ינאי מתאר שכאשר הגיע מפקד חיל הים שמואל טנקוס לאחר הקרב, עם טרפדת לבקר באח"י יפו (ק-42) לא שמע את דבריו עקב כך שאוזניו התחרשו מעוצמת יריות התותחים. ההישג התבטא בתוספת משחתת ששופצה כאח"י חיפה (ק-38) וצורפה לשייטת המשחתות.
במשך שנתיים שימש ינאי כראש מחלקת ים, בשנים אלה נקלטו המשחתות והצוללות. ינאי היה הקצין הבכיר בחיל הים אחרי המפקד אלוף שמואל טנקוס וראה עצמו ראוי להחליפו.
הרמטכ"ל חיים לסקוב בחר את אל"ם יוחאי בן-נון לתפקיד מפקד חיל הים. את הבחירה נימק לסקוב בשיחה עם צבי קינן שהוא בוחר ביוחאי בן-נון על מנת שיכניס יותר יזמה וקרביות בחיל. אחרים זכרו את אי שביעות רצונו של לסקוב מתשובתו של ינאי לאחר תקרית רצח הדייגים, על ידי סירת המשמר ירדנית, במפרץ אילת. שקרתה בשנת 1958. ינאי מסר את תפקיד ראש מחלקת ים לאל"ם שלמה אראל וב-1961 סיים את שירותו הצבאי ויצא לגמלאות בדרגת אלוף-משנה.
תפקידים אזרחיים.
לאחר שירותו בצה"ל היה ינאי אחד מתשעה מייסדי ארגון צוות. בשנים 1963–1965 שימש כיו"ר הארגון. בשנות ה-60, תחת ראש עיריית תל אביב יהושע רבינוביץ', עסק בתכנון ופיתוח שכונות בתל אביב: שיכון למד, רמת אביב ג', מנשייה, והיה אחראי על המכרז להקמת גשר הירקון. בסוף שנות השישים הפעיל מיזם לדיג ויבוא דגי ים לישראל מאריתריאה. בשנים 1970–1986 עסק בפיתוח ושיווק נכסים בשכונות מגורים ומבני נופש באילת ובאזורים אחרים בישראל.
ינאי נפטר ב-26 ביוני 2011 לאחר מאבק במחלת הדמנציה, ונקבר בחלקת הפלי"ם בבית הקברות של קיבוץ שדות ים. השאיר אחריו את אלמנתו בת עמי (מבית שפירא), חמישה ילדים: יחזקאל ינאי (מנישואיו הראשונים), נורית ינאי (מנישואיו הראשונים), אריאל ינאי, ראש מחלקת צילום בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה, יורם ינאי עוסק בהייטק ומפליג ביכטה יובל ינאי מנהל עמותה ביד השמונה ו-11 נכדות ונכדים.
הנצחת ההעפלה הימית.
בשנים 2008-2000 שימש כיושב ראש מוזיאון מחנה המעצר בעתלית.
בשנים 2005-1998 הפיק מפגשים וסימפוזיונים של פעילי פלי"ם, מעפילים וקציני ים בריטים מימי המנדט.
בשנת 2000 הקים את הוצאת "הספינות שבדרך". בשנת 2001 הוציא לאור עם יוסף אלמוג וקרן הפלי"ם את הספר "השערים פתוחים, אסופת זכרונות, העפלה 1945–1948”. הספר מכיל 194 מאמרים בעברית שנכתבו בידי פעילי פלי"ם או בני משפחותיהם. עשרים ושלושה מאמרים נוספים בשפה האנגלית נכתבו בידי פעילי פלי"ם אמריקניים וקנדיים.
בשנת 2003 יזם את הקמת אתר "גן ההעפלה" בקצהו המערבי של רחוב בוגרשוב בתל אביב, במקום בו היה "גן לונדון". האתר מנציח את פעילות ההעפלה הימית לישראל ונבנה בעזרת תרומה של סר רונלד כהן ואשתו ליידי שרון הראל-כהן, לזכר אביו של סר רונלד, מיכאל כהן.
בשנת 2006 הוציא ינאי לאור את הספר "מול השער הנעול, האודיסיאה של מעפילי כנסת ישראל", שכתבה תהילה עופר ואייר שמואל כץ, שניהם מעפילים בני-עשרה על הספינה.
בשנת 2009 היה ינאי הראשון לקבל את "פרס יוסי הראל”, המוענק עבור פעילות להנצחת ההעפלה.
בשנת 2012 נתרמה סירת מפרש על שמו, לצופי הים חיפה מדגם סנונית .
Somewhere Back in Time
Somewhere Back in Time - The Best of: 1980-1989 הוא אלבום אוסף של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן שמכיל שירים משבעת האלבומים הראשונים של הלהקה, אותם האלבומים שנחשבים ל"תקופת הזהב" של הלהקה. האלבום יצא סמוך לתחילתו של סיבוב ההופעות "Somewhere Back in Time World Tour", שנועד להכיר למעריצים החדשים של איירון מיידן את החומר הישן של הלהקה משנות ה-80, והשירים שמופיעים באלבום זהים לשירים אותם ניגנה הלהקה במהלך סיבוב הופעות זה.
עטיפת האלבום כוללת תמונה של קמע הלהקה "אדי" כפרעה חנוט (בדומה לעטיפת האלבום Powerslave), ומעליו אדי בצורת סייבורג (מעטיפת האלבום Somewhere In Time). הלוגו של איירון מיידן דומה ללוגו שהופיע על עטיפת האלבום Seventh Son of a Seventh Son.
השתתפו באלבום.
בנוסף:
שבתאי לוי
תחותמס הראשון
תחותמס הראשון (באנגלית: Thutmose I; יש הוגים את שמו גם: ת'וּתּ-מֹש, כלומר תות-משה) היה הפרעה השלישי בשושלת ה-18 של מצרים העתיקה. תקופת שלטונו מתוארכת לשנים 1512-1525 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה. תחותמס עלה לשלטון לאחר מותו של אמנחותפ הראשון. בתקופות שלטונו ניהל מסעות מלחמה לאזור כנען וסוריה ממזרח ולנוביה בדרום והרחיב את אזורי השליטה של מצרים לאזורים שאף פעם לא היו בשליטתה.
תחותמס היה בנו של אמנחותפ הראשון ושל פילגש בשם "סנסנב". כדי לרכוש לו זכויות לכס המלכות נשא לאישה את עאחמס, בתו החוקית של אביו אמנחותפ והיא הייתה אשתו הראשית. ישנם חוקרים הטוענים שהיא הייתה אחותו של אמנחותפ הראשון ולא ביתו. בנו הבכור של תחותמס הראשון מאשתו עאחמס היה אמנמס. הוא נולד עוד לפני שתחותמס הומלך למלך. אמנמס מופיע על גבי אסטלה יחד עם אביו משנת שלטונו הרביעית בסצנת ציד בממפיס. אמנמס הפך להיות מפקד הצבא הגדול של אביו זמן לא רב לפני מותו שהתרחש סמוך למותו של אביו. לתחותמס נולדו ילדים נוספים מאשתו הראשית בן שמת לפני מות אביו ושתי בנות אחת מהן הייתה חתשפסות. לתחותמס היה בן נוסף מאשה אחרת אשר הפך ליורשו והפך למלך תחותמס השני ונשא את אחותו חתשפסות לאישה.
בעת עלייתו של תחותמס לשלטון החל מרד בנוביה כנגד שלטונה של מצרים. תחותמס ירד במורד הנילוס נלחם בנובים והרג את מלכם. הוא תלה את גופתו על חרטום ספינתו לפני חזרתו לתבאי.
בשנת מלכותו השנייה יצא תחותמס למסע מלחמה כנגד מיתני והגיע עד נהר הפרת. הוא היה השליט המצרי הראשון שהגיע לאזור כה צפוני. על פי כתובת שנשארה מתקופתו, תחותמס הציב ליד כרכמיש בסמוך לנהר הפרת אסטלת גבול כדי לחגוג את ניצחונו על המדינות מעבר לנהר הפרת. נהר הפרת היה הנהר הגדול הראשון שהמצרים פגשו מחוץ לארצם. הפרת זורם דרומה בעוד שהנילוס זורם צפונה. בעקבות כך כונה נהר הפרת על ידי המצרים "מים הפוכים".
בשנת מלכותו השלישית הוא יצא למלחמה נוספת כנגד נוביה. במהלך מסע זה הורה תחותמס להעמיק את התעלה שנבנתה במאה ה-19 לפנה"ס על ידי פרעה סנוסרת השלישי מהשושלת ה-12. מטרת החפירה היה להקל את המסע במעלה זרם הנילוס ממצרים לנוביה ובכך להקל על שילוב נוביה באימפריה המצרית. בשנת מלכותו הרביעית יצא למסע נוסף כנגד נוביה. במסע זה הגיע עד לאשדות הרביעים של הנילוס.
תחותמס הראשון בנה מקדשים רבים במצרים, הפרויקט הגדול ביותר שלו היה המקדש בכרנך. כן בנה לעצמו קבר בעמק המלכים, הוא היה כנראה המלך הראשון שבנה לעצמו קבר בעמק זה.