המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה עשרים ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
משחקי הקיץ
width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף.
משחקי הקיץ
width="20px"|
משחקי החורף
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה ברזילאית)
האח הגדול ברזיל (Big Brother Brasil, או בקיצור: BBB) היא הגרסה הברזילאית של תוכנית המציאות האח הגדול המבוססת על התוכנית ההולנדית בעלת אותו שם אשר נוצרה בשנת 1999 על ידי ג'ון דה מול. היא השלישית עם יותר עונות מהסדרה המקורית (רק אחרי הגרסאות האמריקאיות והספרדיות) והיא היחידה עם 15 שנים של שידור על בסיס שנתי ללא הפסקות באותם ערוצים ועל ידי אותו מנחה.
התוכנית מבוססת על קבוצה של זרים, המכונים "הדיירים", אשר גרים יחד עשרים וארבע שעות ביממה ב"בית האח הגדול", מבודדים מן העולם החיצון (בעיקר מכלי התקשורת ההמוניים, כגון עיתונים, טלפונים, טלוויזיה ואינטרנט) בזמן כל צעד שלהם מתועד על ידי מצלמות מסביב לשעון, ללא פרטיות במשך שלושה חודשים.
הדיירים מתחרים על ההזדמנות לזכות בפרס הגדול, על ידי הימנעות מההדחות, המתקיימות בכל שבוע, עד שהדייר האחרון שנשאר בסוף העונה זוכה בפרס הגדול. את התוכנית מגיש העיתונאי פדרו ביאל.
באתר Globo ובערוץ שלם וצפה של Globo מציעים כיסוי מסביב לשעון לתוכנית. עונות 5 ו-7 היו הפופולריות ביותר. סברינה סאטו (עונה 3) הייתה אחת המגישות של Panico na TV וכעת היא מגישה של תוכנית טלוויזיה משלה, ג'וליאנה אלבס (עונה 3), גראזי מסאפרה (עונה 5) ומוניק נונס (עונה 16) הן שחקניות אופרת סבון ב-Globo ואיריס סטפנלי (עונה 7) היא כתבת ב-TV FAMA. חמשתן נחשבות למתמודדות המוצלחות ביותר של התוכנית, אם כי אף אחד מהם, מלבד מוניק, לא זכתה בתוכנית. למתמודדת מוצלחת אחרת, ג'ין וויליס, יש כבר קריירה פוליטית די מצליחה מאז שזכתה בעונה החמישית.
לעונה העשירית של האח הגדול ברזיל היה המספר הגדול ביותר בעולם של השתתפות, כאשר נרשמו מעל ל-154 מיליוני הצבעות.
הבית.
בית האח הגדול ברזיל ממוקם בתוך מרכז ההפקה של Globo במרכז ריו דה ז'ניירו. הבית נחשב על ידי רוב מומחי האח הגדול כגדול והמושקע ביותר מבין בתי האח הגדול בעולם. כמו כן, עקב גודלו, גם מספר המצלמות הפרוסות ברחבי הבית גדול ביחס לשאר בתי האח הגדול בעולם.
השטח החיצוני של הבית הוא כ-700 מטר מרובע, בעוד האזורים הפנימיים הם בהיקף 200 מטר מרובע. לבית יש 4 חדרי שינה (3 עבור המתחרים הרגילים ואחד עבור המנהיג), סלון, חדר אמבטיה אחד, גינה גדולה, מטבח אחד, חדר כושר, ג'קוזי, בריכה, חדר וידויים, ואזור סודי, שפעם היה חדר השינה הלבן (עונות 9 ו-10) ופעם אחרת היה חדר השינה המפתיע (עונה 11).
מחלוקת וביקורת.
מתירנות.
בעוד שברוב הבתים בעולם קיים טאבו בנוגע לאי-צילום באזורים מסוימים במטרה לשמור על הפרטיות, בבית הברזילאי קיימות מצלמות בחדרי האמבטיה ובמקלחות, והמתמודדים נדרשים להתקלח בעודם לבושים, או להיחשף בעודם עירומים.
שערוריות במשך העונות.
העונה השלישית של "האח הגדול ברזיל" החלה ב-14 בינואר 2003, והייתה שנויה ביותר במחלוקת. אחת המתמודדות הייתה מיס ברזיל הנוכחית, ג'וזין אוליביירה. החוקים של תחרות מיס ברזיל אוסרים השתתפות של נשים נשואות אך ג'וזין הצהירה כי היא רווקה. כתוצאה מהחשיפה במהלך תוכנית הריאליטי, מספר מגזינים גילו שהיא הייתה נשואה אפילו לפני הזכייה בתחרות היופי. ברגע שהנישואין הוכחו, נלקח מג'וזין התואר שלה, ות'איסה תומזם הוכתרה כמיס ברזיל 2002. כמו כן, המתחרה דילסון ווקארז לא היה מודע לסטטוס של ג'וזין וניסה להתחיל מערכת יחסים רומנטית איתה במהלך התוכנית. בשל סירוביה, הוא הרגיש חסר מוטיבציה להשתתף ועזב את התוכנית מרצונו. המשתתף הארי גרוסמן החליף אותו ב-26 בפברואר, והפך למשתתף הראשון שנכנס לבית שלא ביומה הראשון של התוכנית.
במהלך "האח הגדול ברזיל 8", המתמודדת ג'וליאנה התעלפה במהלך משימת סיבולת שבה המתחרים חויבו להישאר ללא תנועה בתוך תא זכוכית. עיתונים ואתרי אינטרנט האשימו את ההפקה בחוסר אנושיות. עם זאת, התוכנית לא הושפעה מהלחץ השלילי.
בעונה "האח הגדול ברזיל 10", מרסלו דורדו, מתחרה חוזר שזכה בעונה הרביעית, הואשם בהומופוביה, אך העניין זכה להתעלמות והוא בסופו של דבר ניצח בפעם השנייה.
השערורייה הגדולה ביותר של התוכנית קרתה ב"אח הגדול ברזיל 12", כאשר המתמודד דניאל אחניז הואשם באונס של אחת המתמודדות, מוניק אמין. הוא גורש במהלך השבוע הראשון אך הכחיש את ההאשמות.
גישת האליטות
גישת האליטות (נקראת גם: תורת האליטות, תורת העילית או תאוריית האליטות; באנגלית: Elite theory) היא תאוריה מדינית במדע המדינה ובסוציולוגיה השואפת לתאר ולהסביר את יחסי הכוח בחברה המודרנית. הנחת הגישה היא שמיעוט קטן, המורכב מחברים באליטה הכלכלית וברשתות תכנון מדיניות, מחזיקה ברוב הכוח בחברה, ושעוצמה זו אינה תלויה בתהליכי הבחירות הדמוקרטיים של המדינה. באמצעות תפיסת עמדות בתאגידים או במועצות מנהלים של תאגידים, ובאמצעות השפעה על רשתות תכנון מדיניות באמצעות תמיכה פיננסית או החזקת עמדות בצוותי חשיבה או בקבוצות אינטרס, חברים ב"אליטה" מסוגלים להשיג השפעה ניכרת על החלטות מדיניות של תאגידים וממשלות.
גם כאשר מקבוצה שלמה נשללת כליל הגישה לרשתות הכוח המסורתיות של המדינה (היסטורית, על בסיס קריטריונים שרירותיים דוגמת אצולה, גזע, מגדר או דת), גישת האליטות מזהה ש"אליטות-נגד" מתפתחות באורח תדיר בקרב קבוצות מודרות אלו. ניתן לנתח משא ומתן בין קבוצות מקופחות אלו לבין המדינה, כמשא ומתן בין אליטות ואליטות-נגד. בעיה מרכזית שנוצרת כתוצאה מכך, היא היכולת של אליטות לחבור לאליטות-נגד.
ככלל, גישת האליטות מתנגדת לפלורליזם, מסורת המניחה שכלל בני האדם או לפחות רוב הקבוצות החברתיות, הן בעלות כוח שווה, ומאזנות זו את זו, כשבכך הן תורמות לתוצאות פוליטיות דמוקרטיות המייצגות את הרצון המצרפי המצטבר של החברה. גישת האליטות טוענת שדמוקרטיה היא הבל אוטופי, כפי שנתפסה באופן מסורתי על ידי המסורת השמרנית האיטלקית, או שהדמוקרטיה אינה ניתנת למימוש במסגרת הקפיטליזם, תפיסה בה אוחזת גם גישת האליטות העכשווית, תואמת המרקסיזם.
גישת האליטות הקלאסית.
הגרסה האריסטוקרטית של תאוריה זו, היא גישת האליטות הקלאסית המבוססת על שני רעיונות:
לפי גישה זו צורת השלטון בפועל היחידה בחברה אנושית היא סוג של אוליגרכיה, וזאת בכל סוג משטר רשמי הקיים במדינה.
מנסחי הגישה הקלאסית.
מנסחי הגישה הקלאסית היו וילפְרֵדו פָּארֵטוֹ, גאֶטנוֹ מוֹסקה ורוברט מיכֶלס, אשר כונו "האסכולה האיטלקית".
וילפרדו פארטו.
פארטו מדגיש את עליונותן האינטלקטואלית והפסיכולוגית של האליטות, מתוך האמונה שהן בעלות ההישגים הגבוהים ביותר בכל תחום. הוא דן בקיום שני סוגים של אליטות:
פארטו אף מרחיב את הרעיון לפיו אליטה שלמה עשויה להיות מוחלפת בידי אליטה חדשה, וכיצד יכול מצבה של אליטה מסוימת להתהפך, ומאליטה היא תהפוך ל"לא-אליטה".
גאטנו מוסקה.
מוסקה מדגיש את המאפיינים האישיותיים והפסיכולוגיים של האליטות. לטענתו, אליטות הן מיעוט מאורגן, ואילו ההמונים הם רוב שאינו מאורגן. המעמד השולט מורכב מהאליטות השולטות, ומתת-האליטות. מוסקה מחלק את העולם לשתי קבוצות:
מוסקה טוען שהאליטות נהנות מעליונות חומרית, מוסרית ואינטלקטואלית, אשר זוכות להשפעה ולהערכה רבה.
רוברט מיכלס.
מיכלס הסוציולוג, פיתח את חוק הברזל של האוליגרכיה, על פיו, ארגונים חברתיים ופוליטיים מנוהלים על ידי מספר מצומצם של אנשים, כשחלוקת העבודה וארגון חברתי הם המפתח. מיכלס האמין שכל הארגונים היו אליטיסטיים, ושלאליטות ישנם שלושה עקרונות בסיסיים שמסייעים במבנה הביורוקרטי של ארגון פוליטי:
תאורטיקנים של גישת האליטות.
אלמר אריק שאטשניידר.
אלמר אריק שאטשניידר מתח ביקורת חריפה על התאוריה הפוליטית האמריקאית ביחס לפלורליזם: במקום מערכת דמוקרטית מהותית, בה האינטרסים המתחרים הרבים של האזרח מיוצגים היטב, אם לא מקודמים, על ידי קבוצות אינטרס רבות השוות בעוצמתן, טוען שאטשניידר כי מערכת הלחצים מוטה לטובת "החברים המשכילים ביותר ובעלי ההכנסות הגבוהות ביותר של החברה", והוא מראה כי "ההבדל בין אלו שלוקחים חלק בפעילויותיהן של קבוצות אינטרס, ואלו שעומדים בצדי המגרש, גדל בהרבה מההבדל בין הבוחרים לאלו שאינם בוחרים".
בספרו "The Semisovereign People" טען שאטשניידר כי מרחבהּ של מערכת הלחצים הוא למעשה מצומצם למדי: ה"טווח של הקבוצות הידועות, המזוהות והמאורגנות, צר להדהים; אין בהן שום דבר שמתקרב לאוניברסליות", וה"הטיה של מערכת הלחצים לטובת העסקים ולטובת המעמדות העליונים, ניכרת לעין בכל מקום". לטענתו של שאטשניידר, ה"רעיון לפיו מערכת הלחצים מייצגת באופן אוטומטי את הקהילה כולה, הוא מיתוס", ובמקום זאת, ה"מערכת מוטה, טעונה ולא מאוזנת, לטובת שבריר של המיעוט".
סי רייט מילס.
מילס פִרסם את ספרו "The Power Elite" ב-1956 וביסס פרספקטיבה סוציולוגית חדשה אודות מערכות כוח בארצות הברית. הוא זיהה טריומווירט של קבוצות השפעה - פוליטיות, כלכליות וצבאיות - אשר מהוות גוף מובחן, אם כי לא מאוחד, בעל כוח בארצות הברית.