בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית
בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית (בגרמנית: Hohe Schule der NSDAP) היה פרויקט שהקים האידאולוג הראשי של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג, שביקש ליצור אוניברסיטה נאצית מובחרת, מעין אקדמיה לפקידי המפלגה. מבנה אוניברסיטאי מרכזי מונומנטלי אמור היה להיבנות על שפת אגם קימזה , על בסיס תוכניותיו האדריכליות של הרמן גיסלר.
היסטוריה.
הקמת בית הספר החלה בשנת 1939, עם פתיחת ספרייתו המרכזית. אלפרד באומלר מינה את הפילולוג ולטר גרותה לראש הספרייה. ב-29 בינואר 1940 קיבל רוזנברג הוראה מהיטלר להמשיך את עבודת ההכנה לפתיחת האוניברסיטה:
הפקולטה הראשונה של בית הספר, "המכון לחקר השאלה היהודית", נפתחה ב-26 במרץ 1941 בפרנקפורט. תוכניתו של רוזנברג הייתה להקים לפחות 11 יחידות של בית הספר במקומות שונים. בין אלה היו המכון להיסטוריה אינטלקטואלית הודו-גרמנית (במינכן), המכון לביולוגיה ומחקרי גזע (בשטוטגרט), המכון ללימודי דת (באולם), המכון ללימודים גרמאניים (בקיל), המכון ללימודי מושבות אידאולוגיות (בהמבורג), המכון לחקר הפולקלור הגרמני (במינסטר ובגראץ), המכון לחקר המזרח (בפראג), המכון ללימודים קלטיים (ברמהילד ) והמכון לחקר הגרמניות והגליקניזם (בשטרסבורג).
באוקטובר 1942 עברה הספרייה המרכזית של בית הספר מברלין לקרינתיה, שם שוכנו חלקים מהספרייה בטירת טנצנברג (Tanzenberg Castle) בסנקט וייט אן דר גלאן , מנזר אוליבטאני לשעבר.
גזל חומרים.
כדי להשיג את המטרה שהציב היטלר ב-29 בינואר 1940, סרק כוח המשימה של רוזנברג בעזרת הגסטפו בספריות, ארכיונים, מבנים של הבונים החופשיים ומשרדי הכנסיות במערב אירופה הכבושה בחיפוש חומר רלוונטי לאוניברסיטה. ב-1 במרץ 1942 אישר היטלר לרוזנברג להחרים חומרים ואוצרות תרבות לבית הספר, כחלק מ"קרב רוחני שיטתי" נגד "יהודים, בונים חופשיים ומתנגדים לנאציונל-סוציאליזם". יותר מ-500,000 כרכים נתפסו ונשלחו לספרייה המרכזית, שם נותרו עד סיום המלחמה לשם העברה לקימזה.
רחלי שלו
רחלי שלו (נולדה ב-15 באוקטובר 1981) היא סופרת ומאיירת ישראלית.
קורות חיים.
שלו נולדה וגדלה בפתח תקווה. למדה באולפנת בנ"ע "צפירה" במושב צפריה. לאחר סיום לימודיה עשתה שירות לאומי של שנתיים בכפר הילדים בכרמיאל. לאחר מכן עברה להתגורר בירושלים והחלה את לימודיה בתחום האיור. בשנת 2005 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד ככותבת ומאיירת במגוון תחומים, בין היתר גם לעיתונות. לרוב מאיירת בצבעי עיפרון וצובעת במחשב, אך עובדת גם בשילוב של טכניקות שונות, כמו מגזרות נייר, פסטלים ועוד.
איירה באופן קבוע למעלה מעשר שנים את הטור של אודטה שוורץ שפורסם בעיתון מעריב על בסיס שבועי. שלו עבדה כמאיירת קבועה בתחומים שונים גם בעיתונים ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, כלכליסט, עכבר העיר, את, עלמה, טיים אאוט ומגזינים נוספים.
בשנת 2010 ראה אור ספר באיורה של שלו בגרמניה, בעקבות היכרות שלה עם מאיירת מברלין שביקרה בישראל. קרדיולוג גרמני, שהיה בעברו כוכב נוער, החליט להקים הוצאת ספרי ילדים שתתמקד בהוצאה לאור של ספרי וימלבוך (wimmelbuch), ספרים כדוגמת "איפה אפי?" שבהם במקום דמות אחת שצריך לחפש בכל עמוד ועמוד, כל הדמויות בספר ממשיכות מעמוד לעמוד. הספר באיורה של שלו עוסק במכשפות. הספר השני בסדרה מתרחש בישראל.
בשנת 2017 יצא הספר רק בישראל, שאיירה וגם כתבה. הספר תורגם לשפות שונות וראה אור במספר מדינות. בישראל עמד בראש רשימת רבי־המכר.
ב 2019 הפך טור הקומיקס האוטוביוגרפי שלה: האמא עם הפסים (טור קומיקס אוטוביוגרפי המתפרסם מדי שבוע במגזין התרבות והפנאי: מוצש של העיתון מקור ראשון) לספר שראה אור בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מאגד בתוכו למעלה מ-200 טורים.
כיום בנוסף לאיור וכתיבה שלו גם מרצה בתחום האיור בבית הספר לעיצוב וחדשנות במסלול האקדמי המכללה למינהל, בראשון לציון.
נשואה לבועז שלו, אמא לארבעה, מתגוררת בפרדס חנה-כרכור.
פדרו מונסון
פדרו דמיאן מונסון (; נולד ב-23 בפברואר 1962 בגוז'ה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת ארחנטינו דה קילמס מהליגה השלישית בארגנטינה.
מונסון שיחק לאורך הקריירה בליגות הבכירות בארגנטינה, אקוודור, פרו וצ'ילה. במשך כעשור שיחק מונסון באינדפנדיינטה, עמה זכה בשתי אליפויות, גביע ליברטדורס וגביע ביניבשתי. הוא שיחק לתקופה קצרה בנבחרת ארגנטינה, וייצג אותה בטורניר מונדיאל 1990. בטורניר זה היה לכדורגלן הראשון אי פעם שהורחק במשחק גמר מונדיאל.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, בה הוביל קבוצות במולדתו ארגנטינה וכן במקסיקו ובאקוודור, ואף הוביל לתקופה קצרה את אינדפנדיינטה כמאמן זמני.
קריירת משחק.
מונסון ניסה את כוחו במספר קבוצות בגילאי הנוער, עד שמצא את דרכו לקבוצה הבוגרת של אוניון (סנטה פה) מהליגה הבכירה ב-1980.
שנה לאחר מכן, אותר על ידי סקאוטים של אינדפנדיינטה. בעונותיו הראשונות בקבוצה היה שותף בעיקר כשחקן משלים ברוטציה ולא זכה למספר רב של הופעות, ותחת המאמן חוסה פסטוריסה היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות המטרופוליטנו . בעונה הבאה היה שותף לזכייתה של אינדפנדיינטה בגביע ליברטדורס. באותה העונה, בעקבות השתתפותה של הקבוצה בשני המפעלים, זכה למספר רב יחסית של הופעות ליגה, אך זכה לדקות בודדות בלבד במסגרת הטורניר היבשתי, ולא שותף כלל בצמד משחקי הגמר מול גרמיו.
בעקבות הזכייה בגביע ליברטדורס, זכתה הקבוצה לייצג את דרום אמריקה במשחק הגביע הביניבשתי מול אלופת אירופה, ליברפול. מונסון שותף כמחליף במשחק כשעלה מהספסל בדקה ה-74, וסייע לקבוצתו לשמור על רשת נקייה ולנצח 0–1, בדרך לזכייה בתואר. גם בעונות הבאות, פסטוריסה לא ראה במונסון שחקן ראוי לסגל של הקבוצה. אינדפנדיינטה ניסתה לשחררו מספר פעמים במהלך העונות הבאות, אך מונסון שרד בסגל הקבוצה על אף שצבר הופעות ספורות בלבד.
הגעתו של המאמן חורחה סולארי ב-1987 סימנה את המפנה עבור מונסון. הוא הפך לשחקן משמעותי בסגל של הקבוצה, וזכה לרוח גבית גם מצד מאמן נבחרת ארגנטינה, קרלוס בילארדו, שהפך אותו לשחקן משמעותי בסגל הנבחרת לאחר טורניר קופה אמריקה 1987 הביתי, שהסתיים במפח נפש ובמקום הרביעי בלבד. מונסון היה שותף בכיר לזכייתה של אינדפנדיינטה באליפות ארגנטינה לעונת , כששותף ברוב משחקיה של הקבוצה באותה העונה.
לאחר ששב לסגל הקבוצה בתום מונדיאל 1990, ועם שובו של פסטוריסה לקבוצה, לא הצליח מונסון לשחזר את יכולתו מעונות השיא בקבוצה, ובמחצית עונת עזב את אינדפנדיינטה לאחר עשור במדיה.
בינואר 1992 עבר מונסון לברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית. במסגרת הליגה תרם מונסון שער אחד בעשר הופעות, והיה שותף משמעותי במסעה של הקבוצה בגביע ליברטדורס באותה העונה. מונסון העפיל עם קבוצתו עד לחצי הגמר, שם הודחה הקבוצה עם הפסד 2–3 לסאו פאולו בסיכום שני מפגשים.
לאחר חצי עונה בברצלונה, חזר מונסון לארגנטינה וחתם בשורות הורקאן. הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי הקבוצה, אך עקב חוסר היציבות ביכולתו, סיים מונסון את דרכו בקבוצה לאחר כשנה, ונאלץ לרדת לליגת המשנה, שם חתם בשורותיה של קילמס. במדיה של הקבוצה מליגת המשנה חזר להיות שחקן דומיננטי, שיחק באופן סדיר והיה שותף לעונה טובה של הקבוצה שסיימה במקום השני בטבלה, ונעצרה בחצי גמר פלייאוף ההעפלה.
בינואר 1995, לאחר העונה המוצלחת בקילמס, עבר מונסון לאליאנסה לימה הפרואנית, לקראת הופעותיה בעונת 1995 בגביע ליברטדורס. הוא ערך שתי הופעות בלבד במדיה בטורניר, כאשר בשנייה שבהן הורחק בכרטיס אדום, ומאז לא שב לשחק במדיה בטורניר. לאחר חצי שנה בקבוצה עזב מונסון וחזר לליגת המשנה בארגנטינה, שם שיחק כחצי שנה במדיה של אתלטיקו טוקומאן.
בחציה השני של עונת עזב פעם נוספת את ארגנטינה וחתם במדיה של סנטיאגו וונדררס הצ'יליאנית, אך לאחר הופעות ספורות במדיה הושעה לאחר שבבדיקותיו נמצא כי השתמש בקוקאין.
מונסון ניסה לחזור לקריירת המשחק בארגנטינה, אך לא הצליח ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת ארגנטינה.
מונסון התחיל את דרכו הבינלאומית בנבחרות הצעירות של ארגנטינה, אך לא הצליח למצוא את הדרך לנבחרת הבוגרת. ב-1988 זכה לייצג את ארגנטינה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול תחת קרלוס פצ'אמה, שהוביל את הנבחרת האולימפית במקביל לתפקידו כעוזרו של קרלוס בילארדו בנבחרת הבוגרת. לאחר שלא שותף בשני משחקיה הראשונים של ארגנטינה בשלב הבתים, פתח מונסון בהרכב בניצחון 1–2 על קוריאה הדרומית, שהעלה את ארגנטינה למקום השני ולרבע הגמר. מונסון שמר על מקומו בהרכב למפגש רבע הגמר מול ברזיל המוכשרת בה שיחקו בין היתר אלויסיו, בבטו, רומאריו וז'ורז'יניו. במשחק הפסידה ארגנטינה 0–1 וסיימה את דרכה בטורניר.
כישלונה של אלופת העולם המכהנת בטורניר קופה אמריקה 1987 הביתי הביא את המאמן בילארדו לבצע שינויים בסגל, ומונסון היה אחד השחקנים שהרוויחו את מקומם בסגל הנבחרת הבוגרת. הוא זומן על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1989, ורשם שתי הופעות בטורניר, שתיהן בהרכב, בו סיימה ארגנטינה במקום השלישי בבית הגמר.