מריה פיודורובנה הייתה פופולרית מאוד בחצר המלוכה הרוסית. היא למדה את השפה הרוסית ואת התרבות הרוסית במהרה והקדישה את זמנה למשפחתה ולמוסדות צדקה. מכיוון שחמותה, מריה אלכסנדרובנה הייתה חולה היא הפכה לדמות הנשית החשובה ביותר בחצר. אף על פי שהנסיכה אהבה אירועים חברתיים ובעלה הצארביץ' היה אדם ביתי יותר, נישואיהם של נסיכי הכתר היו מוצלחים משום מזגם הנוח.
ב-13 במרץ 1881 הקיסר אלכסנדר השני נהרג מפצצה שהושלכה לעבר כרכרתו. הנסיך אלכסנדר הוכתר כצאר אלכסנדר השלישי ומריה פיודורובנה הוכתרה כקיסרית. הצאר החדש, שניסה למחוק את הישגיו הליברלים של אביו, לא היה קיסר פופולרי במיוחד אך העם אהב מאוד את רעייתו הקיסרית. בשל איומי התנקשות רבים כנגד אלכסנדר השלישי עברה המשפחה המלכותית להתגורר בארמון גצ'ינה, הממוקם כ-50 ק"מ מחוץ לסנקט פטרבורג. מריה, שכמו בעלה נשמרה כל הזמן על ידי שומרי ראש וחיילים, התגעגעה לחיי החברה הקלילים של סנקט פטרבורג אותם אהבה כל כך בתור נסיכת הכתר.
בשנת 1894 בריאותו של הצאר החלה להדרדר, ומריה החלה להקדיש את זמנה לחינוכו של יורש העצר ניקולאי לקראת עלייתו לשלטון. ניקולאי ביקש מזה זמן רב להנשא לבחירת לבו אלכסנדרה, נסיכת הסן, אותה הכיר מילדותו, אולם השידוך לא מצא חן בעיני מריה ואלכסנדר, שחשבו כי אליקס לא מתאימה לתפקיד הקיסרית. בנוסף לכך מריה פיודורובנה התנגדה לנישואי בנה לכלה גרמניה משום שכמו שאר משפחתה הדנית, היא הייתה מלאה ברגשות אנטי-גרמניים בשל הקרבות הרבים שנלחמו בין דנמרק לגרמניה במאה ה-19 על עתיד מחוזות שלזוויג והולשטיין. למרות זאת ניקולאי לא ויתר על אהובתו ולבסוף מריה ואלכסנדר הסכימו באי-רצון לנישואים.
אלמנותה.
הצאר אלכסנדר השלישי נפטר ב-1 בנובמבר 1894 מדלקת כליות בגיל 49. הקיסרית מריה הייתה שבורת לב ולא היה ניתן לנחמה במשך זמן רב. מספר ימים לאחר מכן הגיעו לרוסיה אחותה של מריה, אלכסנדרה ובעלה אדוארד, נסיך ויילס. אדוארד עזר לתכנן את לווייתו של הצאר וכן את חתונתו של יורש העצר ניקולאי עם אחייניתו אליקס, שנערכה שבוע בלבד לאחר הלוייה.
הקיסרית האלמנה עברה להתגורר בארמון אניצ'קוב. היחסים בינה לבין הקיסרית החדשה, אלכסנדרה, היו רעועים: אלכסנדרה כעסה על קדימותה של מריה בחצר המלוכה לפי המסורת הרוסית ועל השפעתה הרבה על בעלה, בעוד שמריה חשבה כי אלכסנדרה הייתה השפעה רעה לניקולאי ולרוסיה כולה. מריה ניסתה לשכנע את בנה לסלק מחצר המלוכה את רספוטין, הנזיר שהשפיע רבות על הקיסרית ואף על הפוליטיקה הרוסית, אך ללא הצלחה. הקיסרית האלמנה הקדישה את זמנה למוסדות צדקה רבים ונהגה לבקר רבות את קרוביה בדנמרק, שם גם רכשה לעצמה וילה מחוץ לעיר קלאמפנבורג.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 מריה שהתה באנגליה אצל אחותה המלכה אך מיהרה לחזור לרוסיה דרך שוודיה ופינלנד. ב-15 במרץ 1917, לאחר מהפכת פברואר, ויתר ניקולאי השני על כס המלוכה. כאשר מריה שמעה זאת היא מיהרה לנסוע למוהילב כדי להיות עם בנה המודח. היא הייתה עם ניקולאי מספר ימים לאחר מכן כאשר מהפכנים הודיעו לו כי הוא ומשפחתו הולכים להיות עצורים בארמון צארסקויה סלו. ב-21 במרץ מריה אכלה ארוחת בוקר עם בנה ונפרדה ממנו לשלום בדמעות בעוד הוא מועלה על רכבת לסנקט פטרבורג.
גלות.
מריה התגוררה במשך זמן מה בקייב, שם עבדה עם הצלב האדום, אולם כשהמצב נעשה מסוכן מדי בשבילה היא נסעה לחצי האי קרים יחד עם חברים אחרים של משפחת רומנוב, כולל בנותיה קסניה ואולגה. באוקטובר 1917 מריה ומשפחתה נעצרו על ידי בולשביקים והושמו במעצר ליד סבסטופול. במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את מריה ושאר חברי משפחת המלוכה. ביולי של אותה השנה הגיעו למריה הידיעות על רציחתו של בנה מיכאיל וכן על רציחתם של ניקולאי וכל משפחתו, אולם היא לא האמינה לכך וטענה כי זוהי רק שמועה.
בנובמבר 1918 גרמניה הפסידה במלחמה וכוחותיה עזבו את חצי האי קרים, אליו הגיע צי של מדינות ההסכמה. בעוד הכוחות הבולשביקים מתקרבים לחצי האי עלו מריה ומשפחתה על אוניית המלחמה הבריטית "מרלבורו" שהביאה אותם לחוף מבטחים במלטה ולאחר מכן ללונדון. לאחר זמן מה באנגליה מריה ובתה אולגה נסעו למולדתה דנמרק בעוד קסניה בחרה להתיישב בווינדזור. מלך אנגליה ג'ורג' החמישי ארגן את נסיעתה של מריה לביתה ליד קלאמפנבורג וכן העניק לה פנסיה שנתית של 10,000 ליש"ט. אף על פי שהקיסרית לשעבר הגיעה לדנמרק מרוששת כמעט, היא שמרה בקנאה על אוסף התכשיטים שלה שהוערך בכחצי מיליון ליש"ט, ממנו לא הסכימה למכור שום פרט. עבור הפליטים הרוסים הרבים שהתגוררו לאחר המהפכה בדנמרק, נשארה מריה פיודורובנה הקיסרית האמיתית, והם התייחסו אליה ביראת כבוד ובהערכה רבה.
מותה וקבורתה.
מריה פיודורובנה מתה ב-13 באוקטובר 1928 בביתה בדנמרק. לאחר טקס לוייה אורתודוקסי בקופנהגן היא נקברה בקתדרלת רוסקילה, אתר הקבורה של מלכי דנמרק מאז המאה ה-15. בשנת 2005 מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ונשיא רוסיה דאז, ולדימיר פוטין הסכימו על העברת שרידיה של הקיסרית לשעבר לקבורה בסנקט פטרבורג, לפי בקשתה להקבר לצד בעלה האהוב. ארונה של מריה הוצא מקברו ב-23 בספטמבר 2006 בטקס מפואר, ונקבר שוב לצד קברו של הצאר אלכסנדר השלישי בקתדרלת פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג חמישה ימים לאחר מכן, 78 שנים לאחר מותה.
אמפרמטר
וולטמטר
אליהו משה גנחובסקי
אוהם-מטר
אליהו גנחובסקי
עליסה בארץ הפלאות (סרט 1951)
גוגול בורדלו
גוגול בורדלו (באנגלית: Gogol Bordello) הוא שמה של להקת פאנק אתנית המשלבת פאנק עם פולק צועני וסלאבי ודאב.
הלהקה הוקמה בשנת 1999 בעיר ניו יורק על ידי השחקן והמוזיקאי וה-DJ יוג'ין הוץ (Eugene Hütz), העומד בראשה ואחראי לרוב הטקסט והלחנים של שירי הלהקה. שמה מגיע משמו של הסופר האוקראיני ניקולאי גוגול, המהווה מקור השראה ללהקה.
שיריהם עוסקים רבות בקבוצות שוליים, כגון פליטים, מהגרים, עובדי ועובדות מין וקבוצות אתניות נרדפות כמו יהודים וצוענים, אך גם ברומנטיקה של חיי הנוודות ואורח החיים הצועני.
חברי הלהקה.
בלהקה חברים:
חברים לשעבר:
גוגול בורדלו בישראל.
הלהקה הופיעה לראשונה בישראל בדצמבר 2009 ב"האנגר 11" בתל אביב ולמחרת במועדון הבארבי. בשנת 2011 חזרה הלהקה לישראל לשלוש הופעות, שהתקיימו במועדון הבארבי בפברואר-מרץ. ביוני 2014 הופיעה הלהקה באצטדיון בלומפילד, במסגרת פסטיבל רוקנרולר, ולמחרת הופיעה שוב במועדון הבארבי. ביוני 2017 חזרה הלהקה לישראל להופעה במועדון הבארבי.
וילם ואן מורבקה
וילם ואן מורבקה (הולנדית Willem van Moerbeke; בערך 1215–1286), מלומד פלמי שנודע בשל תרגומיו לכתבי אריסטו מיוונית ללטינית.
הוא נולד כנראה במורבקה (כיום בפרובינציה פלנדריה המזרחית שבבלגיה). היה חבר מסדר הדומיניקנים ושימש מטעמו בתפקידים שונים בניקיאה (כיום העיר איזניק שבטורקיה) ובתבאי בחבל בויאוטיה שביוון. ב-1260 פגש בחצר האפיפיור בוויטרבו (כיום במחוז לאציו שבאיטליה) את תומאס אקווינס, שביקש ממנו לתרגם את אריסטו ללטינית.
הסיבה לבקשה זו: תרגומים של אריסטו ללטינית היו קיימים בספרד בלבד ונעשו מערבית (ראו ג'רארדו דה קרמונה), והפירושים לכתבי אריסטו שנעשו בידי אבן סינא, בן המאה האחת עשרה, ובידי אבן רושד, בן המאה השתים עשרה, לא היו מקובלים על הכנסייה הקתולית.
ב-1260, כנראה בסיוע של מספר עוזרים, וילם ואן מורבקה החל לתרגם ישירות מן המקור היווני את כתבי אריסטו "היסטוריה של החיות", "פוליטיקה", ו"רטוריקה", והשלים או ערך מחדש תרגומים קודמים של "מטאפיזיקה", של "מטאורולוגיה" ושל "על הנפש". כמו כן תרגם מיוונית פירושים לכתביהם של אריסטו ושל אפלטון (מאוחר יותר השתמש תומאס אקווינס בתרגומים אלה כדי לכתוב את חיבורו "מכלול התאולוגיה").
וילם ואן מורבקה המשיך ותרגם גם את "יסודות התאולוגיה" של פרוקלוס (1268), חיבורים שונים במתמטיקה של ארכימדס (1269), "תסמינים רפואיים" של היפוקרטס, "על אודות המזון" של גאלנוס, וחיבורים בפיזיקה של הרון מאלכסנדריה.
ב-1274 השתתף בוועידת ליון השנייה של הכנסייה הקתולית. ב-1277 התמנה לבישוף הלטיני של העיר קורינתוס שביוון (משרה ששימש בה עד מותו), וב-1283 נשלח לפרוג'ה שבאיטליה על ידי האפיפיור מרינוס הרביעי.
הכפר היווני הקטן מרבקה שבין העיר ארגוס לבין חורבות מיקנה נושא את שמו של וילם ואן מורבקה.
התרגום של ארכימדס בכתב ידו של וילם ואן מורבקה נמצא כיום באוסף הספרים של קריית הוותיקן.
סופראן
ניר-עם
מונטי גרין
מונטי (מרדכי) גרין (באנגלית: Monty Green ;20 בנובמבר 1914– 5 ביולי 1998) היה מאלופי צה"ל במלחמת העצמאות.
בצבא הבריטי.
מונטי גרין נולד בב' בכסלו תרע"ה לצבי (הרי) וקיילה לבית פיינגולד בלונדון שבאנגליה. אביו היה תעשיין אמיד, שהיגר מרוסיה לבריטניה, בעל מפעלי טבק בקנדה ובהודו. גרין החל בלימודי רפואה באוניברסיטת לונדון, אולם הפסיקם ויצא לאמריקה במטרה ללמוד את נושא גידול הטבק. ניהול עסקי המשפחה הענפים הביא את גרין להודו, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה גויס לצבא הודו הבריטית (שהיה למעשה חלק מן הצבא הבריטי). גרין היה, בזה אחר זה, מפקד פלוגה, מפקד גדוד חי"ר ואיש מטה של חטיבה ושל אוגדה. בתחילת המלחמה יצא עם האוגדה ההודית להילחם בחזית המדבר המערבי, דרך פרס, סוריה, עיראק וארץ ישראל.
בשנת 1942 הגיע לארץ ישראל להשתתף בקורס לקציני מטה שנערך בסרפנד ונתוודע ליישוב היהודי. לאחר מכן שירת בתפקיד זה במפקדת דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-4 באיטליה וביוון.