אחוז התמיכה בניקסון היה נמוך קצת יותר משל ג'ונסון ב-1964, אך הפרש הניצחון שלו היה גדול יותר במקצת. ניקסון זכה ב-49 מהמדינות, כולל דקוטה הדרומית, מדינתו של מקגוורן. רק מסצ'וסטס ומחוז קולומביה בחרו במקגוורן, מה שהוביל לניצחון חד צדדי בחבר האלקטורים. הייתה זאת הפעם הראשונה מאז 1808 בה לניו יורק לא היה מספר האלקטורים הגדול ביותר. היו לה ארבעים ואחד לעומת ארבעים וחמישה לקליפורניה.
למרות שמקגוורן האמין שיוכל לנצח את ניקסון בזכות התיקון ה-26 לחוקת ארצות הברית שהוריד את גיל הבחירה מ-21 ל-18, רוב קולות הצעירים הלכו לניקסון. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה בה מועמד רפובליקני זכה בכל מדינה דרומית, כך שהדרום הפך למעוז תמיכה דרומית ברפובליקנים במקום שטח בטוח לדמוקרטים. לפני מערכת בחירות זאת, כל המדינות הדרומיות פרט לארקנסו ולטקסס בחרו ברפובליקנים במערכת הבחירות הקודמת או בזו של 1964 (אם כי הרפובליקנים ניצחו בטקסס ב-1928, 1952 ו-1956). מסצ'וסטס הייתה למדינה היחידה בה ניקסון מעולם לא זכה במהלך שלוש מערכות הבחירות שהשתתף בהן.
נכון ל-2016, זאת הפעם האחרונה בה מינסוטה בחרה במועמד רפובליקני. מינסוטה הייתה המדינה היחידה שלא תמכה ברונלד רייגן גם ב-1980 וב-1984. הייתה זאת גם הפעם האחרונה שבה ג'ורג'יה, הוואי, מרילנד, רוד איילנד ומערב וירג'יניה תמכו ברפובליקנים עד ל-1984.
מקגוורן ניצח ב-130 מחוזות, וגם במחוז קולומביה ובשלושה מקבילים למחוזות באלסקה. מדובר במספר המחוזות הנמוך ביותר שבהם ניצח מועמד של מפלגה מרכזית. בתשע עשרה מדינות הוא לא ניצח באף מחוז (ארקנסו, קונטיקט, דלאוור, פלורידה, ג'ורג'יה, הוואי, איידהו, אינדיאנה, קנזס, נברסקה, נבאדה, ניו ג'רזי, ניו המפשייר, אוקלהומה, רוד איילנד, קרוליינה הדרומית, יוטה, ורמונט וויומינג). הוא ניצח רק במחוז אחד בעוד תשע מדינות (אריזונה, אילינוי, לואיזיאנה, מיין, מרילנד, דקוטה הצפונית, פנסילבניה, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית) ובשני מחוזות בעוד שבע (קולורדו, מיזורי, מונטנה, ניו מקסיקו, קרוליינה הצפונית, אוהיו ו-וושינגטון). בניגוד לוולטר מונדייל, שניצח בהפרש זעום במינסוטה ב-1984, מקגוורן ניצח בקלות במסצ'וסטס, אולם הפסיד בכל מדינה אחרת בהפרש של חמישה אחוזים לפחות, ובעשר מדינות בהפרש של יותר מעשרה אחוזים - זאת פרט למסצ'וסטס, מינסוטה, רוד איילנד, ויסקונסין ודקוטה הדרומית. ניקסון היה סגן הנשיא השני שכיהן שתי כהונות כנשיא, לאחר תומאס ג'פרסון. לאחר חשיפת פרשת ווטרגייט, הוצאו מדבקות לרכב עם הכיתוב "אל תאשימו אותי, אני ממסצ'וסטס", "מסצ'וסטס: האחת והיחידה" ו"ניקסון 49, אמריקה 1".
ניקסון זכה ל-18% מקולות השחורים (לעומת 16% לפורד ב-1976). הוא הרפובליקני המודרני היחיד שהצליח לאיים על התמיכה הדמוקרטית בדרום טקסס. הבחירות ב-1972 הם הפעם האחרונה בה מחוזות עירוניים במיוחד בדרום תמכו ברפובליקנים.
שערוריות.
ווטרגייט.
ב-17 ביוני 1972, חמישה חודשים לפני יום הבחירות, פרצו חמישה אנשים אל מטה המפלגה הדמוקרטית במתחם ווטרגייט בוושינגטון הבירה. החקירה הובילה לחשיפה של ניסיונות טיוח בממשל ניקסון. פרשת ווטרגייט חשפה שחיתות שהובילה לאבדן התמיכה בניקסון, והוא נאלץ להתפטר ב-9 באוגוסט 1974, לפני שיואשם בידי בית הנבחרים ויודח בידי הסנאט.
תרומות תאגידים למסע הבחירות.
כחלק מהחקירה ב-1974 וב-1975, הציעו החוקרים בפרשת ווטרגייט הקלות לארגונים שתרמו באופן בלתי חוקי לניקסון אם יודו במעשיהם. ארגונים רבים הסכימו, כולל נורת'רופ גראמן, 3M ואמריקן איירליינס. ב-1976 הורשעו שמונה עשר תאגידים בתרומות בלתי חוקיות למסע הבחירות של ניקסון.
אוקאוה שומיי
שקילות מודולרית
כפר הישוב
חזקיה הכהן רבין
הרב חזקיה הכהן רבין (א' בשבט ה'תרל"ב, 1872 – ט' בטבת ה'תש"ה, 1944) היה הרב הראשי וראש בית הדין בבוכרה, וצאצא למשפחת רבנים שכיהנו ברבנות ודיינות בבוכרה. בעלותו לארץ ישראל כיהן כדיין בבית הדין לעדת הספרדים בירושלים.
קורות חיים.
נולד בבוכרה ב-11 בינואר 1872 (א' שבט ה'תרל״ב) לרב יצחק חיים הכהן רבין שהיה רבה של בוכרה, ולאמו יוכבד לבית מאמאן, נכדת רבי יוסף מאמאן המערבי. אבי אביו היה הרב פנחס הכהן רבין "הגדול". אחיו היו הרב ניסים הכהן (ה'תרנ"א, 1891 - כ"ג באדר ה'תשל"ח, 1978), והרב פנחס הכהן רבין, נשיא הקהילה בבוכרה שנרצח בשנת ה'תרפ"א על ידי הבולשביקים.
בילדותו, למד בתלמוד תורה בבוכרה. בצעירותו למד אצל הרב משה ברוך מחבר ספר ״תיבת משה״, כן למד אצל רבי אהרון בן שמעון.
ב-3 בדצמבר 1901 (כ"ב בכסלו ה'תרס"ב) ירש את מקום אביו ברבנות ובדיינות. הראשון לציון, הרב יעקב שאול אלישר שלח לו סמיכה לרבנות ולדיינות. גם הרב חיים חזקיהו מדיני, בעל "השדי חמד", שלח לו סמיכה לרבנות ולדיינות.
בנו הוא הרב יהודה הכהן רבין,
בית הדין בבוכרה.
בשבתו על כיסא הרבנות והדיינות בבוכרה הגיעו מכל מחוזות בוכרה לסדר גיטין ייבום וחליצה בבית דינו. נחשב כבקיא בענייני גיטין.
בבית דינו היו יושבים כדיינים מפעם לפעם השדרי״ם שפקדו את ערי בוכארה בין השדרים שישבו בבית הדין אנו מוצאים את רבי אליהו משה פאניז'יל לימים הראשון לציון ורבי יצחק אשכנזי - בנו של הראשון לציון רבי אברהם אשכנזי.
בשבתו על כס הרבנות והדיינות שלח מספר שאלות לרב חזקיה מדיני בעל השדי חמד, ולראשון לציון רבי יעקב שאול אלישר. שאלותיו נדפסו בספריהם.
אל בית הדין היו מגיעים מכתבי תורה והלכה ממקומות שונים ברחבי העולם בספרו "עטרת חזקיה – מזכרת הגיטין" ניתן לראות את מכתבי תורה אלו.
יחסו לארץ ישראל.
ארץ ישראל היוותה עבור הרב חזקיה ערך מרכזי, סכומי כסף נכבדים אשר ריכז בידיו מכספי תרומות של עשירי בוכארה היו נשלחים על ידי לטובת עניי ארבע הארצות, ירושלים חברון צפת וטבריה, ולשם כך גם שליחים רבים פקדו את ביתו, מהדמיות בולטות שהגיע לבוכרה ושהו בביתו הם: השדרי"ם רבי אליהו משה פאניז'יל לימים הראשון לציון, רבי חזקיה שבתי רב העיר ירושלים, רבי אהרן בן שמעון, רבי חיים נאה. רבי שלמה זלמן קוק, רבי אהרן הררי רפול. רשימה פרטנית של השליחים מובאת בספר "זרח כוכב מיעקב", ספר המתאר את דמותו של הרב.
הרב הכהן רבין ביקר בארץ ישראל בשנת ה'תרע"א 1911 באותו זמן ביקר בארבע ערי הקודש ירושלים, צפת, חברון וטבריה את פניו קבלו אותם שליחים שהתארחו בביתו. בירושלים בחן את תלמידי התלמוד תורה בשכונת הבוכרים רחובות ומסר להם כתב המלצה לעודד את נדיבי העם לחזק את התלמוד תורה. גם בטבריה ביקר בתלמוד תורה ומסר כתב הסכמה לתלמוד תורה ובית היתומים. כמו כן נערך לו ביקור רב רושם בבית הזקנים "משגב לדך" שהיה דואג לשלוח תרומות רבות למען החזקתו. הרב רבין נכח בקבר רבי שמעון בר יוחאי בעת אסון קריסת המעקה בהילות רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר של שנת ה'תרע"א, 1911.
כשעזב את בוכרה במטרה לעלות לישראל דרך ערי פרס בשנת ה'תרפ"ט, מילא את מקומו אחיינו הרב בן ציון, עד לשנת ה'תרצ"ג.
התיישבותו ופעילותו בירושלים.
בשנת התרצ"ה עלה לארץ ישראל וקבע את מקום מגוריו בירושלים, כבר בשבת הראשונה נשא דרשה בית הכנסת הגדול לעדת הבוכרים "בבא תמא" בין הנוכחים היו שדרי"ם רבים שהתאכסנו בביתו ובאו לקבל את פניו.
מאוחר יותר הצטרף ללומדי הקבלה בישיבת "רחובות הנהר" שם גם קבע את מקום תפילותיו. את לימודי הקבלה למד עם איש הקבלה רבי יעקב מונסה.
לאחר עלייתו ארצה החל הרב לפעול בענייני קהילתו בירושלים.
בשנת 1940 נתמנה כדיין בבית הדין לעדת הספרדים בירושלים בראשותו של רב העיר רבי חזקיה שבתי.
ביוזמתו נוסדה בשכונת הבוכרים רחובות בשנת תרצ"ח "ישיבת ש"ם" ע"ש הגביר רבי שלמה מוסיוף.
בשנת ה'תרצ"ט היה ממקימי בית שחיטה לעופות בשוק בשכונת הבוכארים רחובות, השוק בשכונה היה השוק הגדול ביותר בעיר, והיו בו שלושה עשר איטלזים, ואולם מאחר שלא היה בו בית שחיטה היו שוחטים תחת כיפת השמים, יסוד בית השחיטה הביא שהשחיטה נעשתה בנחת ושלוה.
פטירתו והנצחתו.
נפטר בט' טבת ה'תש"ה, הוספד על ידי רבני ירושלים, ונקבר בהר הזיתים.
על מצבתו נכתב:
"פה נטמן רב משרשיא, אחד מבני עליה, בנן של קדושים, מר דיינא הרה"ג רבי חזקיה הכהן רבין נ"ע בשמיא אשר שרת משך ארבעים שנה רב ראשי דיין ומו"ץ בעיר תהילה בוכארא ואגפיה נלב"ע ט' בטבת תש"ה".
בנו הרב יהודה הקים על שמו את בית הכנסת "עטרת חזקיה". עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת הר נוף. לציון חמישים שנה לפטירתו יצא לאור ספר זיכרון על ידי איגוד בני הישיבות יוצאי בוכרה.
ספרו.
עטרת חזקיה - מזכרת הגיטין - מכתבי תורה והלכה שהגיעו אל שולחנו בבית הדין, ובתוכו רוכזו גיטין וחליצות מתקופת כהונתו בבוכרה.
יוז
ממלכת הנובר
ממלכת הנובר (בגרמנית: Königreich Hannover) הייתה ממלכה בגרמניה ואחת המדינות החברות בקונפדרציה הגרמנית. בירתה הייתה העיר הנובר.
רקע.
נסיכות הבוחר מהנובר.
בשנת 1692 קיבל ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג מעמד של נסיך בוחר מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כהוקרה על תרומתו של בית הנובר במהלך מלחמת תשע השנים. אולם ארנסט אוגוסט נפטר לפני שקיבל רשמית את התואר והוריש את כל תאריו ואדמותיו לבנו גאורג.
מעט לאחר עלייתו של גאורג לשלטון בהנובר נפטר ויליאם, דוכס גלוסטר, בנה ויורשה היחיד של אן, מלכת בריטניה והפרלמנט הבריטי העביר חוק לפיו יעבור הכתר הבריטי לאחר מותה של המלכה לקרוב משפחה פרוטסטנטי בלבד. קרובת המשפחה הפרוטסטנטית הקרובה ביותר לאן הייתה בת דודתה סופיה, נסיכת הפלטין, אמו של הדוכס גאורג, שהפכה בן לילה ליורשת העצר לממלכה הבריטית.