באפריל 2008 חשפה ארמניה נתונים רשמיים אודות אוצרות הטבע שלה ומיקומם. לפי נתוני המכון הגאולוגי הארמני, בשטח המדינה מצויים 26 מכרות של מתכות, בהן זהב, כסף, נחושת, אלומיניום וברזל. בנוסף ישנן 558 מחצבות של שיש, גרניט וטוף. כמו כן, בארמניה 630 מעיינות מרפא, כשב-23 מהם המים טובים לשתייה. השווי הכולל של אוצרות הטבע בארמניה מוערך ב-150 מיליארד דולר.
דת ודמוגרפיה.
כ-97.9% מאוכלוסיית ארמניה הם ארמנים אתניים, כ-1.3% הם יזידים, וכחצי אחוז הם רוסים.
מרבית הארמנים הם נוצרים אורתודוקסים, ובעלי מסורת נוצרית עתיקה במיוחד - הארמנים נחשבים לעם הראשון בהיסטוריה שהתנצר באופן מוחלט (בשנת 301 לספירה) ובארמניה ישנן כנסיות רבות ועתיקות ביותר. כבר בשלהי המאה ה-4 הייתה קהילה ארמנית בירושלים, ומאז ישנה רציפות של יישוב ארמני בעיר (ראו הרובע הארמני). כמו כן לכנסייה הארמנית יש חזקה וקפלה משלה בכנסיית הקבר בעיר.
בשל שיעור ילודה נמוך, בדומה לרוב מדינות ברית המועצות לשעבר, אוכלוסיית ארמניה פוחתת משנה לשנה. בשל כך, היא נכנסה לבעיה דמוגרפית ומחסור בידיים עובדות. אוכלוסיית ארמניה ירדה מ-3,450,440 נפשות בעת פירוק ברית המועצות ל-2,996,570 בשנת 2012, ל-2,963,900 בשנת 2021. ממוצע הילודה הוא 1.75 ילדים לאישה. לכיווץ האוכלוסייה השפעות של הזדקנות האוכלוסייה (עליית הגיל החציוני של המדינה). תוחלת החיים הממוצעת היא 75.2 שנים.
יהדות ארמניה.
ישנן עדויות לישיבת יהודים באזור ארמניה כבר מהמאה ה-1 לפנה"ס והם באו לשם או בגלות בבל או עם חורבן בית ראשון וישבו שם כאשר ארמניה הייתה חלק מהאימפריה הפרסית. במאה ה-4 הובסה ארמניה על ידי הצבא הפרסי ורוב היהודים בה נלקחו בשבי. קבוצות יהודיות קטנות ומבודדות נותרו בארמניה עד למאה ה-13–14. במאה ה-19, לאחר סיפוחה של ארמניה לאימפריה הרוסית בהתאם להסכם טורקמנצ'אי (1828), התיישבו בארמניה יהודים גאורגיים ויהודים אשכנזים מרחבי האימפריה הרוסית. כמו כן יושבו בארמניה קבוצה של סובוטניקים, איכרים רוסים שהתגיירו והוגלו ליישובי הספר של האימפריה. בשנת 1970 מנתה אוכלוסיית יהדות ארמניה 1,048 איש ועד לסוף שנות ה-80 (כולל הסובוטניקים) כ-3,000 איש. בשנות ה-90 היגרו רוב יהדות ארמניה (כ-1,800 איש). נכון לשנת 2014 מתגוררים בארמניה בבירה ירוואן כ-400 יהודים ומספרם הולך ויורד בכל שנה.
עמוד השילוש באולומואוץ
דן עופרי
דן עופרי (בהונגרית: Dán Ofry; 20 בנובמבר 1929, בודפשט – 9 בפברואר 2014, תל אביב) היה עיתונאי, עורך וסופר ישראלי, ששימש כעורך כלכלי ב"ידיעות אחרונות" וכעורך העיתון בשפה ההונגרית "אוי קלט".
ביוגרפיה.
עופרי נולד בשנת 1929 בבודפשט בירת .
גדל בעיר דֶבּרֶצֶן, בה למד בבית ספר יהודי, וסיים את לימודיו בגימנסיה ע"ש אישטוון הקדוש (Szent István Gimnázium) בבודפשט.
בשנת 1949, לאחר קום המדינה, עלה לישראל ושירת בצה"ל כקצין חרמ"ש.
נישא לד"ר ורוניקה פיילֶר (Feiler), רופאת עיניים, והיה אב לשלושה.
בשנת 1960 קיבל תואר ראשון בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1952 הצטרף למערכת היומון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט" ("Új Kelet") בו שימש במגוון תפקידים: שליח העיתון בארצות הברית, כתב צבאי, ועורך חדשות בכיר ופרשן פוליטי.
בנוסף, כיהן כעורך החדשות של "קול ישראל" בהונגרית.
משנת 1965 שימש גם כראש מערכת השבועון בשפה ההונגרית "Menorah" (טורונטו; משנת 1966 נקרא "Menorah Egyenlöség") בישראל ובמזרח התיכון.
בהמשך עבר לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", שבו עבד במשך 16 שנה (1979–1996) בתפקידים כלכליים שונים. היה חבר מערכת העיתון ובעל טור בענייני כלכלה. עופרי היה מעורכי הכלכלה הראשונים בעיתון, וכיהן כעורך המוסף הכלכלי "השקל שלך" (שקדם ל"ממון"). עם הגיעו לגיל פרישה עזב את "ידיעות אחרונות", ושב לעיתון "אוי קלט" בתפקיד העורך הראשי, שאותו ערך עד 2011, 3 שנים לפני מותו.
במהלך השנים פרסם מספר ספרים בנושא ישראל בשפה ההונגרית. בשנת 1974 הקים את ההוצאה לאור "Zohár", שבה פרסם חלק מספריו.
עופרי כיהן כנשיא אגודת "בני הרצל" של יוצאי הונגריה בתל אביב.
התגורר בתל אביב.
נפטר ב-2014, בגיל 84.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר שלושה ילדים.
Homo homini lupus
Homo homini lupus est
ארבסק (מוזיקה קלאסית)
ארבסק הוא סגנון של מוזיקה המיועדת בעיקר עבור פסנתר, אשר משתמשת במלודיות מאופיינות על-מנת ליצור אווירה בניחוח ערבי.
אטימולוגיה.
המלה "ארבסק" נגזרת מהרעיונות המערביים של מוזיקה ערבית, שהיו מפוארים וציוריים. למעשה, ארבסקות ומוזיקה ערבית כלל אינם קשורים.
יצירות ידועות.
הארבסקות הידועות ביותר הן יצירותיו של קלוד דביסי, "שתי ארבסקות" (במקור: Deux Arabesques), שהולחנו בשנים 1888 ו-1891, בהתאמה.
מלחינים נוספים שהלחינו ארבסקות היו:
טיגריס הודו סיני
ריצ'ארד ויטסחה
אגם אנגולסטרס
אגם אנגולסטרס (קטלונית Estany d'Engolasters) הוא אגם מוארך באזור העיר אנקמף שבאנדורה. האגם שוכן בגובה של 1,616 מטרים מעל פני הים, שנוצר מתהליך של הפשרת קרחונים, סמוך לאנדורה לה וולה, עיר הבירה של אנדורה.
מקורות המים כיום של האגם המלבני הם הנהרות מאדריו (Madriu) ונהר הואלירה המזרחי (East Valira). בנוסף, מימיו נאגרים מהשלג המופשר מפסגות רכסי ההרים הפירנאים שבגבול בין צרפת לספרד. האגם מוקף בכרי דשא ויער עצי אורן, מה שהופך את נוף העמק למחזה מרהיב. מימי האגם מנוצלים להפקת חשמל באנרגיית מים, בתחנת הכוח ההידרואלקטרית הממוקמת ליד העיר אנקמף. ישנו רכבל העובר בין אנקמף לאזור האגם, שאורכו 6.2 קילומטרים.
האגדה על האגם.
אגדה הנוגעת לנסיבות יצירתו של האגם מספרת, כי אגם אנגולסטרס נוצר מהתפרצות פתאומית של מים ששוחררו בכוחות אלוהיים, כדי להעניש אישה יפה, תושבת כפר קדום שהיה קרוב לגדת האגם. האישה נענשה על כך שסירבה לתת פת לחם לעולה רגל מורעב, הנחשב על פי האגדה לישו עצמו. האגדה טוענת בנוסף שכל הכוכבים בשמים המוארים מיופיו של האגם עתידים ליפול לתוכו ולהישאר שם כאסירים לנצח.
אגדה נוספת המסופרת על האגם היא שהאתר שימש מוקד לטקסים של מכשפות (אמונה נפוצה בפירנאים), שאופיינו בריקוד בעירום של מכשפות בתחומי האגם. אנשים פחדו לצפות בטקסים מפני שהאמינו כי מי שיראה את הריקודים סופו להפוך לכלב או לאבן על ידי המכשפות.
גאוגרפיה.
אגם אנגולסטרס שוכן צפון-מזרחית לבירתה של אנדורה, אנדורה לה וולה, בחלק המערבי-מרכזי של אנדורה. נהר הואלירה (Gran Valira), הנהר הגדול באנדורה, נשפך לאנגולסטרס. לנהר שני יובלים, הואלירה הצפוני והואלירה המזרחי, שיוצרים עמק נמוך ועמוק. נקודת המפגש של שני היובלים נמצא באסקלדס (Escaldes) שמנקודה זו הם יוצרים את נהר הואלירה הגדול. לאורך השנים הנהר שימש כדרך הגישה היחידה אל אנדורה. לאורך שלושת הקילומטרים של הכביש המחבר בין לס פרדינס (les Pardines) שבאנקמפ לאגם אנגולסטרס, ניתן לראות גנים בוטניים המכסים שלושה תחומים מופרדים ומייצגים 13 בתי גידול שונים של טבע.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באגם היא −21 מעלות צלזיוס, והגבוהה ביותר היא 39 מעלות. סכר אבן תוחם את האגם מצדו הדרומי לעומק של כעשרה מטרים. זהו אחד ממאגרי המים הגדולים הנתחמים בעזרת סכר. מימיי האגם עשירים במינרלים כמו ברזל, מגנזיום וגופרית, שלחלקם ערכים בריאותיים.
אטרקציות.
התיירות באזור מאוד נפוצה ומהווה את מקור ההכנסה העיקרי של האגם וסביבתו. כפי שמעידים 88 המלונות הממוקמים בסביבה, זהו מקום נפוץ לנופש. קו החוף של האגם הוא רצועה של 3.2 ק"מ הפופולריים בקרב מטיילים ומשפחות. בגדות האגם פינות חמד ירוקות המתאימות לבילוי משפחתי ובצדו הדרומי של האגם הוקם פארק חבלים להנאתם של הילדים. מצידי האגם ממוקמות שלוש מסעדות. בקרבת האגם ממוקמת כנסייה קטנה, סנט מיקל ד'אנגולסטרס. מגדל פעמון מהמאה ה-12 לא רחוק משם, הכיל ציורים רומנסקיים שבימים אלה מעטרים את קירותיו של המוזיאון לאומנות רומנסקית בברצלונה. נמצאו מסמכים מהשנים 1162 ו-1176, המעידים כי באותו הזמן היה ישוב בקרבת מקום. הדגים הנפוצים באגם הם פורל וסלמון, ההופכים את האגם ליעד מצוין לא רק למטפסי הרים, אלא גם לדייגים.
תחנה הידרואלקטרית.
בשנת 1929, אנדורה החליטה לנצל את הפוטנציאל ההידרואלקטרי של הנהרות והאגמים שבה להקמת תחנת כוח המופעלת באנרגיית המים. המועצה הכללית של אנדורה הטילה את העבודה על חברת פיתוח תעשייה פרטית (FASA), בבעלותן של חברות ספרדיות וצרפתיות. תחנת הכוח נבנתה בין השנים 1931-1934 בעמק אנקמפ שלמרגלות האגם ולה שני מחוללים בעוצמה של 7.2 מגה-וואט כל אחד. האנרגיה שנוצרה הופנתה בתחילה בעיקר לספרד, וכעבור כמה שנים גם לצרפת ולמקומות אחרים. מאחר שהפרויקט נבנה תחת זיכיון שניתן לחברת FASA בתמורה לבניית כבישים, אנדורה נפתחה לפיתוח תעשייתי למן הרגע שהכבישים נבנו. כתוצאה מכך, הביקוש לאנרגיה במדינה עלה, כך שהתחנה מסוגלת לספק רק 15% מצריכת החשמל הכוללת של המדינה.
מגדל רדיו.
בשנת 1938 נבנה בצדו של האגם מגדל רדיו, על ידי העיתונאי ז'ק טרמולה (Jacques Tremoulet) ואיש הרדיו לאון קירקובסקי (Leon Kierkowsky) במטרה להפעיל תחנת רדיו אנדורית, בעלת זכויות שידור באנדורה. גובה אנטנת השידור כ-120 מטר והיא שידרה בעוצמה של 60,000 וואט. האנטנה מוקמה בעמק שמתחת לאגם על מנת להגיע למאזינים באנדורה אך גם מחוצה לה, באנגליה, איטליה וצרפת. כשהשידורים החלו ב-7 באוגוסט 1939, החלו מחלוקות בנוגע לזכויות השידור של תחנת הרדיו. בסופו של דבר התחנה נסגרה ב-9 באפריל 1981. כיום מגדל השידור עומד במתחם האגם ללא שימוש.
ליאו וינר