הביקורת על החינוך המיוחד טוענת שבכך שמתייגים את הילדים האלה עם תוויות פסאודו-מדעיות מזיקות (כגון ADHD/ADD, OCD, ODD ואחרות, על פי המדריך הפסיכיאטרי האבחוני DSM) וכך מתייגים אותם כ"חולי נפש", ומונעים באופן שיטתי את התפתחותה של מערכת החינוך הנוכחית. הביקורת על החינוך המיוחד גם טוענת שיש לספק לילדים אלה פתרונות, לא תוויות, סמים ותרופות.
הביקורת על החינוך המיוחד ממליצה לממשלה לקחת את הילדים האלה המתויגים בצורה כוזבת עם ליקויי למידה מעורפלים ולשים אותם בצדק בחזרה בקטגוריה החינוכית.
במהלך השנים האחרונות ניתן היה לראות כי פותחו תוכניות ודגמים שונים שהמשותף לכולם היה העיקרון הנגזר מההגדרה המילונית למושג "שילוב" - שזהו צירוף של שני דברים יחד ולא של הטמעת המיעוט ברוב.
ישנם דגמים שונים המציגים אפשרויות שונות לשיתוף פעולה מקצועי בין אנשי החינוך המיוחד לבין אנשי החינוך הרגיל.
קוביה
הקוביה ההונגרית
משפט באנאך-שטיינהאוס
מרכז המידע למודיעין ולטרור
סיעת הצבא האדום
סיעת הצבא האדום (בגרמנית: Rote Armee Fraktion, ובקיצור RAF) כונתה בציבור גם כנופיית באדר-מיינהוף או קבוצת באדר-מיינהוף הייתה ארגון שמאל קיצוני חמוש שפעל בגרמניה המערבית משנות השבעים ועד 1998.
הארגון שדגל באידאולוגיה מרקסיסטית-לניניסטית, רצח כ-33 או 34 אנשים ופצע כמאתיים איש.
בסדרת התקפות שביצעו חברי הארגון בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1977, הם הביאו את מערב גרמניה למשבר שזכה לכינוי, הסתיו הגרמני.
חברי הארגון תכננו ליצור כאוס בגרמניה כדי להפיל את הממשלה.
זאת מתוך ראייתה כחלק ממה שהם כינו "האימפריאליזם העולמי" בהנהגת ארצות הברית, ובמטרה להביא למהפכה העולמית, על פי חזונו של מארקס.
הארגון הוקם על רקע מהומות הסטודנטים וההתנגדות למעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.
תורבאלד פרול, הורסט זנליין, גודרון אנסלין ואנדריאס באדר, שהיו עדים ליד הקשה שהפעילה המשטרה נגד המפגינים, החליטו לפעול כקבוצה והציתו מספר חנויות כלבו בפרנקפורט.
הם נעצרו בפרנקפורט ב-2 באפריל 1968, וזכו לעניין ציבורי.
בעת משפטם, פרסמה העיתונאית אולריקה מיינהוף כתבות אוהדות אודותיהם במגזין "קונקרט" . במאי 1970 הצטרפה לארגון כחברה פעילה.
סיעת הצבא האדום היה ארגון גרילה בעל צביון מרקסיסטי. הארגון הגדיר את עצמו כארגון "גרילה אורבנית" אשר יפגע במטרות נבחרות המייצגות בעיניו את הממשל "החולה" בגרמניה ובכך יחל במהפכה עולמית כוללת.
ארגוני "גרילה אורבנית" רבים קמו בשנים אלה, כגון הבריגדות האדומות באיטליה, תנועת ה-2 ביוני (מחתרת אנרכיסטית אלימה שפעלה בגרמניה והייתה בקשר עם סיעת הצבא האדום), הצבא האדום היפני, GRAPO בספרד, "פעולה ישירה" בצרפת ועוד. הארגון תמך בארגונים כגון "הפנתרים השחורים" ו"מחתרת מזג האוויר" בארצות הברית, "הארגון לשחרור פלסטין" על כל פלגיו, וה"וייטקונג", והתנגד נחרצות למעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם, שנבעה לדעת הארגון ממניעים אימפריאליסטיים.
שורשי הארגון.
בתחילת יוני 1967 התעוררה בגרמניה מחאת סטודנטים , שהגיעה לשיא ב הפגנת ה-2 ביוני 1967 בברלין המערבית עם ביקורו של השאה מוחמד רזה פהלווי בברלין. לאחר שביקר באופרה שנערכה בדויטשה אופר ברלין התלקחו התנגשויות בין סטודנטים לכוחות משטרה, וסטודנט בשם בנו אונסורג, נורה למוות בידי המשטרה המערב-גרמנית.
התנגדות ליד הקשה של המשטרה, יחד עם התנגדות למלחמת וייטנאם, הביאו את תורבאלד פרול, הורסט זנליין, גודרון אנסלין ואנדריאס באדר להתלכד לקבוצה. הם החליטו להצית אש בחנויות כלבו, ונעצרו בפרנקפורט ב-2 באפריל 1968.
ב-11 באפריל 1968, נורה בראשו רודי דוצ'קה, אחד ממנהיגי מהומות הסטודנטים, בידי מתנקש ימני קיצוני בשם יוזף בכמן. עיתון ה"בילד צייטונג", מבית אקסל שפרינגר, הואשם בהסתה לניסיון הרצח והפך מוקד למחאות השמאל והסטודנטים, לאחר שפרסם כותרות כגון: "עצרו את דוצ'קה עכשיו!". למרות פציעתו הקשה, התאושש דוצ'קה וחזר לפעילות פוליטית. מותו, בשנת 1979, היה כנראה תוצאה מאוחרת מפציעתו.
פעילים.
אנדריאס באדר וגודרון אנסלין.
גודרון אנסלין ואנדריאס באדר, היוו את ההנהגה והגרעין הקשה של הארגון. אנסלין, סטודנטית בגרמניה של שנות ה-60 של המאה ה-20 שהרבתה לעסוק בפעילות פוליטית, הייתה המנהיגה האמיתית של באדר מיינהוף (ולא אולריקה מיינהוף כפי שסבורים רבים). ב-1967 פגשה את באדר שעתיד להיות ראש הארגון ובן זוגה. יחד עם תורבאלד פרול והורסט זנליין הציתו חנויות כלבו בפרנקפורט ב-1967. הם הורשעו ונאסרו, אולם שוחררו על תנאי לאחר שנה.
אנסלין, באדר ופרול נמלטו לצרפת כפליטים לאחר שהפרו את תנאי שחרורם. בהמשך הצטרפו לארגון הגרילה האורבנית שהקים עורך הדין הגרמני הורסט מאהלר, "סיעת הצבא האדום", שנודע לאחר מכן כ"כנופיית באדר-מיינהוף". אנסלין נעצרה ב-1972 בהמבורג ונאסרה. היא מתה ב-18 באוקטובר 1977 באירוע המכונה "ליל המוות". נסיבות מותה מעורפלות, עקב העובדה שגורמי הביטחון הגרמנים טוענים שהיא תלתה את עצמה, בעוד ששמועות אחרות מספרות שהיא נרצחה.
באדר נמשך לפעילות סטודנטית מהפכנית כבר בשנות ה-60 המאוחרות בשל הריגוש הגבוה והפוטנציאל לאלימות. בפעולת חילוץ נועזת של העיתונאית אולריקה מיינהוף נמלט באדר ממעצר ב-1970 ובילה את השנתיים הבאות בשוד בנקים ופיצוץ בניינים. הוא נלכד ב-1972 יחד עם יאן-קארל ראפסה והולגר מיינס בתקרית ירי בפרנקפורט. בדומה לאנסלין, גם באדר הורשע בעבירות חמורות, בהן פגיעה בזדון, שוד ורצח. אף הוא מת ב"ליל המוות" ונסיבות מותו גם הן נותרו מעורפלות.
פעילים נוספים.
עורך הדין הורסט מאהלר, נחשב למקים הארגון. מאהלר שאף ליישם את התאוריות המרקסיסטיות שלו על ידי הקמת קבוצת מחתרת מיליטנטית שתיצור מהפכה כלל עולמית. בכלא, חיבר מאהלר את המניפסט של סיעת הצבא האדום, לכשפורסם, חברי הקבוצה האחרים התכחשו אליו וסילקו את מאהלר מהקבוצה שהוא למעשה הקים.
בשנת 1975, הקבוצה חטפה בכיר ציבור ברלינאי בשם פטר לורנץ. הארגון תבע את שיחרורם של מספר חברים, ביניהם מאהלר. התביעות נענו, אך מאהלר סירב להשתחרר. מאהלר שוחרר מהכלא בשנות ה-80 ושינה את עמדותיו הפוליטיות מן הקצה אל הקצה. ב-2005 מאהלר הקים ארגון נאו פשיסטי גדול בגרמניה, הוא כתב מספר מאמרים בנושא אנטישמיות והכחשת שואה ואף התראיין למיני סדרה שעסקה באנטישמיות בטלוויזיה הישראלית ("אנטישמיות - לא מה שחשבת"). בריאיון לא הועלה זכר לעברו השמאלני של מאהלר.
אולריקה מיינהוף הייתה עיתונאית גרמניה ידועה, בעלת קריירה משגשגת וכוח משפיע ביותר בתקשורת השמאלנית בגרמניה של אותה תקופה. מיינהוף עזבה את בעלה בסוף שנות השישים והחלה מתקרבת יותר ויותר לחוגים קיצוניים. במאי 1970, היא לקחה חלק בפעולת השחרור של באדר וככל הנראה כך נטבע הכינוי "כנופיית באדר מיינהוף". למרות זאת, מיינהוף לא הייתה מנהיגת הארגון. מיינהוף נטלה חלק בפעולות הסוערות של הקבוצות בשנות ה-70 המוקדמות ונעצרה ב-15 ביוני 1972. בכלא מיינהוף נפלה להתקפי חרדה ודיכאונות עמוקים, שאר חברי הכנופיה החרימו אותה. היא נמצאה מתה בתאה ב-9 במאי 1976, אף על פי שיש כאלו שסבורים שהיא חוסלה על ידי כוחות הביטחון הגרמנים.
יאן-קרל ראספה היה צעיר מזרח ברלינאי, שהיה אחד ממקימי Kommune II, קומונה ניסיונית שדגלה בשילוב אידאולוגיה מאואיסטית ואהבה חופשית. ראספה הפך שותף בבאדר מיינהוף מאז פעולת השחרור של באדר. ראספה נלכד על ידי המשטרה בתקרית הירי בפרנקפורט יחד עם באדר והולגר מיינס, הוכנס לכלא וב-1976 הורשע בכל העבירות שיוחסו לו. ב-18 באוקטובר 1977, היווה ראספה את הצלע השלישית ב"ליל המוות" ומת.
פטרה שלם, מעצבת שיער מברלין שהצטרפה לארגון ביחד עם בן זוגה מנפרד גרסהוף. שלם נהרגה בתקרית ירי עם משטרת המבורג. מותה גרר סערה ציבורית גדולה בכל רחבי גרמניה, גרמנים רבים הזדעזעו לשמוע ש"מעצבת שיער חפה מפשע" נרצחה בידי המשטרה.
פעולות בולטות.
פעולות ראשונות והכשרה.
ב-2 באפריל 1967 הציתו באדר, אנסלין, תורבאלד פרול והורסט זנליין חנויות כלבו בפרנקפורט.
בדצמבר 1969 החליט עורך הדין הורסט מאהלר להקים ארגון טרור הדומה באופיו לארגון טופמרוס מאורוגוואי.
ב-8 ביוני 1970, יצא הארגון בשתי קבוצות נפרדות לירדן דרך ברלין המזרחית על מנת לעבור הכשרה במחנה אימונים פלסטיני. בירדן עברו הטרוריסטים הטריים אימונים בתפעול נשק, תפעול רימוני יד ושאר אימוני שדה. הפלסטינים התרשמו שרמתם המבצעית של הפעילים הייתה נמוכה, ולאחר חודשיים הם נשלחו בחזרה לברלין.
ב-1972, אירמגרד מולר הובילה מכונית תופת אל תוך בסיס צבא אמריקאי בהיידלברג והרגה שלושה אנשים. ב-1994 היא השתחררה מהכלא, לאחר שהייתה האישה שריצתה הכי הרבה שנות מאסר בתולדות גרמניה.
השתלטות על שגרירות גרמניה בסטוקהולם.
ב-24 באפריל 1975, השתלטו שישה מחברי הארגון על השגרירות הגרמנית בסטוקהולם והחזיקו בכ-11 בני ערובה. המשטרה השתלטה במהירות על חלק מן הבניין. החוטפים ציוו עליהם לעזוב ולא: יוציאו להורג את איש הצבא סגן קולונל אנדריאס פון מירצ'באך. המשטרה סירבה, והטרוריסטים חיסלו את מירצ'באך באכזריות, השוטרים עזבו בחוסר ברירה.
מאוחר יותר מילכדו הטרוריסטים את הבניין במטען TNT והזמינו את סוכנות העיתונאות הגרמנית כדי למנות את דרישותיהם. התגובות לדרישתם לשחרר את כל חברי הארגון הכלואים, הביאו לוויכוחים שהובילו לקורבן נוסף: דוקטור היינז הילגרט נורה והושלך מהחלון.