המאמץ המחשבתי יוצא הדופן המושקע בספר, והתנאים האיומים בהם נכתב, הופכים אותו לתעודה חסידית, תאולוגית-מחשבתית, וגם היסטורית, יוצאת דופן. הרב שפירא מתאר באורח נוגע ללב את הייסורים העצומים שאותם עוברים הוא וחסידיו. שאלותיו הדתיות וניסיונותיו להתמודד עם הקושי העצום - הפיזי והרוחני - יוצרים תעודה דתית-היסטורית כמעט ללא אח ורע.
מציאת הכתבים אחר השואה.
בשנת 1943 במועד כלשהו בין הגירוש לטרבלינקה לבין מרד גטו ורשה, שלאחריו גורש הרבי לטרווניקי, שם נרצח, העביר הרבי את כתב היד לאחד מחברי ארכיון עונג שבת. כתב היד הוטמן בכד חלב באדמת הגטו, יחד עם כתבים אחרים שנאספו על ידי אנשי הארכיון המחתרתי. קובץ הדפים נמצא בפולין כמה שנים לאחר המלחמה על ידי פועל מתחת לחפירות בעת הנחת יסוד לבניין חדש בוורשה על הריסות הגטו, והוא העבירם למכון ההיסטורי היהודי בוורשה.
רק ב-1957 זוהו הדפים, וצילום שלהם הועבר על ידי ברוך דובדבני לחסידי פיאסצנה בארץ. דובדבני עשה זאת בעקבות בקשת חסידי פיאסצנה לבדוק אם יוכל להשיג את הכתבים.
בהקדמתו לספר מתאר ברוך דובדבני כיצד בעת שיטוט אקראי בין חומר רב לא ממוין מתקופת השואה התגלגל לידיו מכתב מהרבי בו הוא מבקש מאחיו רבי ישעיהו שפירא ומידידיו בישראל להדפיס את כתביו. דובדבני ראה במציאת המכתב "צוואה קדושה" ובעקבותיו החליט למצוא את הכתבים ויהי מה. ואכן עלה בידו למצוא את הכתבים. מכתבי הרבי מפיאסצנה למוצא הכתבים ולידידיו של הרבי בארץ ישראל מודפסים גם הם בפתח הספר.
לקט הדרשות הודפס תחת השם "אש קודש" והוצא לאור לראשונה בשנת תש"ך (1960) על ידי ועד חסידי פיאסצנה. מאז הודפס הספר בכמה מהדורות.
בשנת תשע"ז (2017) התפרסמה מהדורה מדעית מתוקנת בשם "דרשות משנות הזעם" בשני כרכים. מהדורה זו נערכה על פי כתב היד המקורי הנמצא בארכיון רינגלבלום, במכון היהודי ההיסטורי בפולין. הכרך הראשון כולל את הדרשות המתוקנות בתוספת ציוני מקורות וביאורים. הכרך השני כולל מהדורת פקסימיליה שבה, לצד צילום צבעוני של כתב היד, מופיע תיעתוק מדויק בארבעה צבעים (שחור, אדום כחול וירוק), אשר מבחינים בין שכבות שונות של הגהות שכתב המחבר.
הדפים עצמם בכתב ידו של האדמו"ר מצויים, יחד עם כל ארכיון "עונג שבת" של רינגלבלום, בארכיב הממשלתי של ממשלת פולין.
וולווט אנדרגראונד
מעלה לבונה
מַעֲלֵה-לְבוֹנָה היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש שילה שבדרום-מזרח השומרון. היישוב ממוקם כ-3 ק"מ צפונית לסינג'יל ו-15 ק"מ דרומית לעיר אריאל. היישוב מנוהל בידי המועצה אזורית מטה בנימין ונמצא על גבעה נישאת מעל כל הסביבה, בגובה ממוצע של 750 מ'.
שמו של היישוב על שם היישוב המקראי "לבונה", ומזוהה ביישוב הערבי לובאן א-שרקיה, שנמצא בעמק לבונה, מצפון ליישוב. השם לבונה מאזכר גם את הצמח הריחני "לבונה" שהיה אחד המרכיבים בקטורת הסמים במקדש שהיה בשילה, המזוהה עם תל שילה, מרחק של כעשר דקות נסיעה מהיישוב.
היסטוריה.
מעלה לבונה נמצאת סמוך למעלה מפותל הנושא את אותו שם, על כביש 60 הישן, מירושלים לשכם. על המעלה, שהוא חלק מדרך עתיקה המכונה דרך האבות, מצוי חאן בשם חָא'ן אָ-לֻובָּאן.
בתוך היישוב ובסביבתו ישנן עדויות רבות ליישוב הקדום אשר היווה מרכז התיישבותי באותם ימים. קרב מעלה לבונה, הקרב הראשון בין צבאו של יהודה המכבי לבין הצבא הסלאוקי, ניטש בקרבת מקומו של היישוב המודרני.
מעלה לבונה החלה כהיאחזות נח"ל שהוקמה בתחילת 1983, וביום העצמאות תשמ"ד (1984) אוזרח היישוב.
בעקבות יוזמתו של חנן פורת ליישב את מעלה לבונה, נרתמו שתי משפחות משכונת נווה יעקב בירושלים. בט"ו בשבט תשמ"ד הן העמיסו שתילי ברושים ונסעו אל מאחז הנח"ל. לאחר קבלת האישורים המתאימים ניטעו העצים המקיפים עד היום את בית הכנסת ביישוב וההחלטה ליישב את המאחז יצאה לפועל. בתחילה, בשל מחסור במגורים, עלו על הקרקע ארבע משפחות, אך עד מהרה התפתח היישוב וכיום הוא מונה כ-140 משפחות ובכללן משפחות בנים ממשיכים.
תחבורה ליישוב.
עד שנות ה-90 הכביש הראשי בין רמאללה ושכם, כביש 60, עבר בסמוך ליישוב, אך בשנת 1994 נפתח כביש עוקף ארוך יותר, אך מהיר יותר דרך שילה ועלי וכל קווי התחבורה הוסטו לשם. כתוצאה מכך נוצר מחסור בתחבורה ציבורית. הדבר עצר את התפתחות היישוב לטובת התפתחותם של עלי ושילה. עד נובמבר 2014 הפעילה חברת אגד את קו 148 בין אריאל וירושלים, ואת קו 477 בין אלון מורה וירושלים. בעבר עברו דרך היישוב גם קו אגד 577 בין אריאל ותל אביב, קו אגד 473 בין ירושלים-אריאל-נתניה, וקו אגד 474 בין ירושלים-אריאל-כפר סבא. כיום פועלים ביישוב הקווים 461 ו-462 של אגד תעבורה מירושלים ומאריאל.
מוסדות חינוך ביישוב.
ביישוב קיימים מספר מוסדות חינוך לרווחת התושבים. ביישוב מעון תמ"ת לילדי הגיל הרך וגני ילדים. ילדי בית הספר לומדים ברובם בבית הספר האזורי "אוהל שילה", הנמצא ביישוב שילה במרחק כ-10 דקות נסיעה. בית הספר נותן מענה לילדים מכיתה א' ועד כיתה ח'. בנוסף, קיימים בתי ספר פרטיים ביישובים השכנים אליהם ניתן להירשם בצורה פרטנית.
בנוסף, ביישוב נמצאות אולפנת מעלה לבונה ומכללת מכלול - מכללה תורנית מדעית המשלבת לימודי הנדסאי עם לימודי רוח כהכנה לצבא. ראש המכללה הוא הרב יאיר שחור, רב היישוב. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
שירותים לתושב.
ביישוב ניתן למצוא סופרמרקט, מרפאה של לאומית שירותי בריאות, ספרייה, משחקייה, פינת חי ועוד. היישוב מתנהל כאגודה שיתופית ופעילויות התרבות בו מנוהלות על ידי רכזת תרבות לפי צורכי הקהילה והתושבים.
טלמון
טַלמוֹן היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהרי גופנה שבמערב בנימין, מצפון מערב לרמאללה ולצד יישובי גוש טלמונים, ובהם דולב הסמוך מדרום. ביישוב מתגוררות כיום מעל 300 משפחות.
הקמת היישוב.
היישוב הוקם בכ"א באדר א' ה'תשמ"ט (26 בפברואר 1989),על ידי חמש משפחות מגרעין ההתיישבות "עטרה", אשר התמקם בראשית התארגנותו ביישוב הסמוך דולב. היישוב נקרא על שם משפחה המוזכרת בתנ"ך () שבניה נשאו בתפקיד שוערי בית המקדש והיו בין שבי ציון בתקופת עזרא הסופר.
היישוב הוקם במסגרת מבצע של מועצת יש"ע שכונה "להכניס לאש"ף שמיניה", בו קמו שמונה יישובים כתגובה על תוכנית מדינית. ראש הממשלה דאז יצחק שמיר אישר את הקמת היישובים.
אנקדוטה מספרת כי המשאית שהובילה את הקראוונים הראשונים של היישוב, שקעה בבוץ באמצע הדרך, ובעקבות זאת הוקם היישוב באותו מקום בו שקעה המשאית בבוץ ולא במקום המקורי בו היה אמור לקום. שנתיים מאוחר יותר הוקם בנקודה המקורית היישוב נריה.
היישוב כיום.
ביוני 2009 אישר שר הביטחון בניית 240 דירות נוספות ואישר רטרואקטיבית 60 דירות בשכונת "נווה טלמון". עתירה לבג"ץ כנגד אישור התוכנית נדחתה.
ביישוב יש מועדון נוער, חדר כושר ומגרשי ספורט, מקווה נשים ואולמות אירועים. בנוסף, ביישוב הוקמה טיילת באורך של כקילומטר וחצי, לזכר גיל-עד שער המובילה ליישוב נריה הסמוך. לאורכה של הטיילת תאורה ורצף של רמקולים קטנים המשמיעים מוזיקה. מדי שנה מתקיים לאורך הטיילת מרוץ טלמונים.
רב היישוב לשעבר הוא הרב רמי ברכיהו, אשר מונה בדצמבר 2016 לרב משטרת ישראל, אך המשיך לכהן חלקית כרב היישוב עוד כשלוש שנים, עד לאוגוסט 2019.
בספטמבר 2020 נבחר ברוב קולות הרב זאב רוזנפלד לכהן כרב היישוב, אך רק במאי 2021 התחיל לפעול רשמית.
המאחזים חרשה וחורש ירון, צפונית-מזרחית לטלמון נחשבים מבחינה פורמלית כשכונות של טלמון.
המאחז "כרם רעים" הוקם ב-2012, אושר במאי 2017 ובאוקטובר אותה שנה הניח שר הביטחון, אביגדור ליברמן, את אבן הפינה ליישוב החדש.
כרם רעים נחשב גם הוא כשכונה של טלמון.
מוסדות לימוד.
בטלמון פועלים כ-5 גני ילדים ומעון, שבהם לומדים ילדי היישוב. בנוסף פועל גם גן עיכוב התפתחותי וגן תקשורת.
ביישוב פועלים מוסדות חינוך כגון: בית ספר יסודי עם חטיבת ביניים לבנים - ממ"ד אריאל, ואילו בנות היישוב לומדות בבית ספר לבנות ביישוב דולב הסמוך, בנוסף ביישוב נריה יש תלמוד תורה לבנים. בנוסף לכך פועל בו סניף בני עקיבא וגרעין נוער לכיתות ט'-י"ב וגרעין נוער צעיר לכיתות ז'-ח'.
חקלאות.
בטלמון עשרות דונמים של מטעי זיתים, בעיקר מהזן "ברנע", וכן כוורות לגידול דבורים.
כפר ראש הנקרה
סט. פטרסבורג
היפודרום קונסטנטינופול
ההיפודרום של קונסטנטינופול הוא היפודרום אשר שימש כמרכז הספורט והתרבות של קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית, ובאותה עת המרכז התרבותי הגדול באירופה. ההיפודרום שימש למרוצי מרכבות ומרוצי סוסים - שהיו ספורט נפוץ וחלק מתרבות הפנאי בתקופות ההלניסטית, הרומאית והביזנטית. מן המבנה המקורי נשארו שרידים בודדים. שרידים אלו נמצאים כיום בכיכר סולטאן מחמט מידאני (בטורקית: "Sultanahmet Meydani") היינו כיכר הסולטאן מהמט הראשון, באיסטנבול שבטורקיה.
היסטוריה.
ההיפודרום הראשון בעיר נבנה בשנת 203 על ידי הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס. בשנת 324, כאשר הקיסר קונסטנטינוס העביר את הבירה מרומא לביזנטיון, החל בהגדלתה של העיר וכן שיפץ את ההיפודרום שבאותה עת היה אורכו 150 מטרים, רוחבו 130 מטרים, והיה מסוגל להכיל עד 100,000 צופים.
ההיפודרום היה בצורת U. יציע הקיסר היה מקורה, ועליו היה פסל של ארבעה סוסים מברונזה. קוודריגה זו, המכונה "סוסי מרקוס הקדוש", והמצויה כיום בוונציה, נוצקה במאה החמישית לפני הספירה ביוון והובאה להיפודרום על ידי קונסטנטינוס. הסוסים נבזזו על ידי הצלבנים במהלך מסע הצלב הרביעי והוצבו בבזיליקת סן מרקו בוונציה בשנת 1204.