בסיום העונה הפתיע רבים כשבחר לעבור לקבוצת פיטיפלדי אוטומטיב, שהייתה בבעלות אחיו וילסון. הוא התחרה עבור הקבוצה במשך חמש עונות, במהלכן הגיע רק פעמיים לפודיום. בעונת 1980 לא הצליח לסיים שבעה מתוך עשרת המרוצים האחרונים ובסיומה החליט לפרוש. לאחר הפרישה הצטרף לאחיו בניהול הקבוצה, שסבלה ממימון נמוך ומחוסר יכולת להתמודד עם הקבוצות הגדולות. בסיום עונת 1982 פורקה הקבוצה.
ארבע שנים אחרי שפרש מהפורמולה 1 חזר להתחרות, הפעם כחלק מסבב ה-CART (ר"ת של:Championship Auto Racing Teams) האמריקאי. בעונת 1984 השתתף במספר מרוצים עם קבוצות שונות. לקראת סיום העונה הצטרף לקבוצת פטריק רייסינג, כנהג מחליף ונשאר עם הקבוצה לאורך 5 עונות מלאות. בשנת 1989 ניצח חמישה מרוצים וזכה באליפות. לאחר הזכייה עבר להתחרות בקבוצתו של רוג'ר פנסקה, במדיה התחרה במשך שבע עונות.
בשנת 1993 ניצח את מרוץ האינדיאנפוליס 500 בפעם השנייה לאחר שגבר בקרב צמוד על נייג'ל מנסל. בסיום המרוץ שבר מסורת של המרוץ כשחגג את הניצחון בשתיית מיץ תפוזים במקום שתיית חלב המסורתית. פיטיפלדי, שהיה הבעלים של מספר פרדסים בברזיל, ביקש באמצעות החגיגות לקדם את תעשיית ההדרים. הצעד גרר קריאות בוז עזות מקהל הצופים, קריאות שהמשיכו גם במרוץ הבא שהתקיים במילווקי שבוע לאחר מכן. שנה לאחר מכן החמיץ את מקצי האימון לפני המרוץ בשל השתתפותו בהלווייתו של איירטון סנה חברו בה היה אחד מנושאי הארון יחד עם ג'קי סטיוארט ואלן פרוסט.
במהלך עונת 1996, כשהוא מתקרב לגיל 50, נפצע בתאונה במהלך מרוץ במישיגן. לאחר התאונה לא שב להתחרות. בשנת 2003 חזר לאליפות כבעלים של קבוצה.
מרקו דביץ'
מרקו דביץ (באוקראינית: Марко Девiч, בסרבית: Марко Девић; נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא סרבי ששיחק בעמדות קשר התקפי וחלוץ בקבוצות שונות בסרביה ובאוקראינה וכן, בנבחרת אוקראינה.
קריירה.
דביץ' נולד בבלגרד (אז בירת יוגוסלביה וכיום בירת סרביה). החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת זווזדרה ששיחקה אז בליגת המשנה של סרביה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2001 קודם לקבוצה הבוגרת. הוא שיחק בעמדת קשר בקבוצה למשך שתי עונות . בשנת 2002 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים עקב מות הבעלים - כרטיס השחקן של דביץ' נמכר לקבוצה סרבית אחרת.
בשנת 2004 הגיע לאוקראינה וחתם בקבוצת ווהלין לוצק ששיחקה אז בליגת העל האוקראינית. הוא הוצב בעמדת קשר ימני של הקבוצה. בעונת 2005/2006 עמדה ווהלין לוצק לרדת ליגה ודביץ', שלא רצה לשחק בליגות נמוכות, עמד לעזוב את הקבוצה ולחזור לסרביה. אבל, באותה תקופה הוא קיבל במפתיע הצעה מקבוצה אחרת בליגת העל של אוקראינה - מטאליסט חרקוב. הוא חתם חוזה לעונה אחת במטאליסט. במהלך אותה עונה הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב וזכה עם הקבוצה במקום שלישי בליגה האוקראינית (ההישג הכי טוב של מטאליסט בליגה עד אז). בעונת 2007/2008 החליט מאמן מטאליסט להציב את דביץ' בעמדת קשר התקפי/חלוץ שני. בעמדה זו הצליח דביץ' לבטא את עצמו הכי טוב במגרש. הוא הבקיע 19 שערים בעונה, מה שהפך אותו למלך השערים של הליגה האוקראינית באותה עונה. בעקבות ההצלחה הוארך חוזה של דביץ' במטאליסט ב-4 שנים. במהלך משחקיו במדי מטאליסט הבקיע דביץ' בסך הכל 98 שערים בכל המסגרות (ליגה, גביע אוקראינה וגביע אופ"א). עד היום מרקו דביץ' הוא מלך השערים של קבוצת מטאליסט בכל הזמנים.
בשנת 2012 הציעה קבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק לדביץ' לעבור לשורותיה. דביץ' חתם על חוזה ל-4 שנים בשחטאר, אך נאלץ לעזוב את הקבוצה לאחר עונה אחת בשל ביצועים די פושרים על המגרש. הוא שב למטאליסט.
בשנת 2014 עבר לרוסיה לקבוצת רובין קאזאן. בעונה הראשונה שלו בקאזאן שיחק דביץ' בעיקר כשחקן מחליף ולקראת סוף העונה הושאל לקבוצה הקטרית א-ריאן. בעונת 2015/2016 שב לרובין ושיחק בהרכב הפותח של הקבוצה ברוב משחקי הליגה. בהמשך עבר לקבוצת רוסטוב. הוא שיחק משחקים בודדים במסגרת הקבוצה וכעבור כמה חודשים כרטיס השחקן שלו נמכר לקבוצת ואדוץ מליכטנשטיין. באוגוסט 2018 עבר לקבוצת סאבאח באקו מאזרבייג'ן. בהמשך שיחק בקבוצה הסרבית וז'דובאץ. ב-24 באפריל 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת.
בשנת 2008, לאחר שהפך למלך השערים של הליגה האוקראינית בעת ששיחק במטאליסט, התחיל מאמן נבחרת אוקראינה להתעניין בצירוף דביץ' לנבחרת. דביץ' הגיש בקשה לקבלת אזרחות אוקראינית, אשר אושרה בהליך מזורז. בנובמבר 2008 שיחק את משחקו הראשון בנבחרת - משחק ידידות מול נבחרת נורווגיה. את שערו הראשון בנבחרת הוא הבקיע במהלך משחק ידידות מול שוודיה. במהלך המשחק הוא הוכשל ברחבת עונשין וביצע בעצמו את בעיטת עונשין שנפסקה.
דביץ' היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. במהלך הטורניר היה מעורב באירוע, אשר היה הגורם האחרון לאישור טכנולוגיית קו השער על ידי IFAB. במהלך משחק של נבחרת אוקראינה עם נבחרת אנגליה קיבל דביץ' מסירה מארטיום מילבסקי ובעט לשער. הכדור נכנס לשער והורחק משם על ידי ג'ון טרי. השופט הראשי של המשחק לא אישר את השער (למרות שהכדור עבר במלוא היקפו את קו השער לפני שנהדף). וזאת למרות שבצוות השיפוט שולב שופט חמישי שעמד לצד השער והיה אמור לזהות האם הכדור נכנס לשער או לא. זאת הייתה ההוכחה האחרונה לכך שאין אלטרנטיבה ל"טכנולוגיית קו השער".
לוהיה
בני לוּהיה, אבאלוּהיה, לוּיה או אבאלוּיה (באנגלית: Luhya או Luyia, Abaluyia) הם קבוצה אתנית בנטו בקניה. הם מתגוררים בעיקר במחוז המערבי (Western Province) של קניה.
מקצתם חיים באוגנדה ובצפון טנזניה. לפי המפקד משנת 2009 מספרם בקניה הוא כ-5.3 מיליון בני אדם, כ-16% מאוכלוסיית קניה, שמנתה אז 38.5 מיליון תושבים. לוהיה היא הקבוצה האתנית השנייה בגודלה בקניה.
בני לוהיה דוברי שפת לוהיה, ממשפחת השפות בנטו.
הם מתחלקים ל-16 תת-קבוצות או "שבטים", שלכולם ניב משלו. משמעות המילה "לוהיה" או "לויה" בכמה מהניבים היא "שבט" או "קלאן", בעוד "אבאלויה"(אבאלויה) הם בני השבט או בני הקלאן. תרגום חלופי הוא "בני אותו הגרעין".
17 תת-הקבוצות או השבטים של בני לוהיה הם: בוקוסו (אבא-בוקוסו), אידאחו (אב-אידאחו), איסוחה (אב-איסוחה), קאברס (אבא-קאברס), חאיו (אבא-חאיו), קיסה (אבא-קיסה), מאראצ'י (אבא-מאראצ'י), מאראגולי (אבא-לוגולי), מאראמה (אבא-מאראמה), ניאלה (אבא-ניאלה), ניולה (אבא-ניולה), סאמיה (אבא-סאמיה), טאצ'וני (אבא-טאצ'וני), טיריקי (אבא-טאראקי), צוצו (אבא-צוצו), ואנגה (אבא-ואנגה), באטורה (אבאטורה). הם מקורבים מאוד לבני מסאבה (או גיסו) ששפתם דומה מאוד ללוהיה והיא מובנת להם ולהפך. שבטי לוהיה הגדולים ביותר הם בוקוסו ומאראגולי.
הזהות הלאומית של בני לוהיה על שבטיהם כעם בזכות עצמו התגבשה רק באמצע המאה ה-20.
ששה עשר שבטים של בני לוהיה חיים רובם בקצה המערבי של קניה בין אגם ויקטוריה להר אלגון. ארץ מכורתם היא קטנה בשטח וצפיפיות האוכלוסייה בה היא גדולה.
ארבעה שבטים חיים באוגנדה ואחד בטנזניה.
היסטוריה.
התחלות. המאה ה-15-המאה ה-19.
משערים כי אבות בני לוהיה היו חלק מגל ההגירה של בני בנטו שיצאו מצפון-מרכזה של אפריקה בסביבות 1000 לפני הספירה.. בניגוד חד לדעות האנתרופולוגים המסורת המקומית טוענת שהם באו מצפון אפריקה אל ממלכה שנקראה מיסרי, שם הזהה לזה של מצרים.
ייתכן כי למעשה קבוצות המשתייכות לדוברי לוהיה ממשפחת שפות הבנטו הגיעו במאה ה-15 מאזור אוגנדה של ימינו אל ארצם הנוכחית בשטח קניה של ימינו. הם הקימו ישויות מדיניות קטנות ולא ריכוזיות שחלקן כרתו בריתות ביניהן דרך קשרי נישואים וקשרי מסחר. פרצו ביניהן לא פעם גם סכסוכים צבאיים
בחברה המסורתית שלהן שלטו מועצות זקנים של שבטים ושל איחודי שבטים, שברשותם גם היה גם מעמד של סמכות דתית. הכלכלה התבססה על חקלאות וגידול בעלי חיים.
במאה ה-19 בהשפעת תמורות כמו צמיחת המסחר, עם התפתחות מסלולי שיירות הסוחרים במזרח אפריקה ובחוף האוקיינוס ההודי השתנה המבנה החברתי של החברות המקומיות. קבוצות אוכלוסייה שחיו בקרבת דרכי הקרוונים נפלו קרבן לציידי העבדים הערבים ודוברי סואהילי. קבוצות אוכלוסייה אחרות פעלו כמתווכים בסחר העבדים והשנהב, גבו מכסים או החליפו מוצרי מזון שנדרשו על ידי השיירות בכלי נשק ומוצרי מותרות מאירופה וממקומות אחרים.
באמצעות קשרים עם שיירות הסוחרים באזור התחזק במיוחד מעמד בני ואנגה.
הם הקימו בו את הממלכה החזקה והריכוזית ביותר. הם נהגו להיעזר למטרות צבאיות בשכירי חרב מקרב בני מסאי וקלנג'ין. בני ואנגה כבשו לא רק את השטחים המאוכלסים כיום על ידי שבטי לוהיה אלא גם שטחים במזרח, דרום-מזרח, מערב ודרום-מערב, שבהם חיים כיום העמים לואו (בקניה וטנזניה), קיפסיגי, ננדי ומסאי. בראש ממלכתם עמדו מלכים תורשתיים הקרויים "נאבונגו".
התקופה הטרום-קולוניאלית.
בני לוהיה, בדומה למרבית העמים, קבעו את גבולותיהם על ידי השגת שליטה על שטח שבו השפה והמסורות התרבותיות היו משותפות או תחת הייתה קיימת מנהיגות של שליט או מלך מסוים.
כיום השטח הנשלט על ידי בני לוהיה גובל עם העמים בגנדה, באסוגה ובגיסו שבאוגנדה של ימינו, ועם העמים לואו, קיסי, גוסי (טסו) וננדי של קניה של ימינו.
האזור שנכבש על ידי בני בנטו מסביב לאגם ויקטוריה ומצפונו נודע בשם "קאבירונדו". בבואם לאזור, הבריטים הבחינו "קאבירונדו בנטו" שכלל את בני לוהיה וקהילות בנטו אחרות, ו"קאבירונדו נילוטי" או חמי שבו חיו בני לואו.
בעת התקדמותם לאזור ההר אלגון בסוף המאה ה-19 מצאו כאן הבריטים לא פחות מ-21 ישויות
מדיניות של בני לוהיה, רבות מהן עצמאיות זו מזו, אך מקורבות ביניהן מבחינה לשונית ותרבותית.