צאלח זומם לנקום את דם אביו ולהרוג את קלווריסקי, אך הדבר אינו עולה בידו, ובסופו של דבר הוא מתאבד בטביעה (מה שמזכיר את אופליה במחזה "המלט"). קלווריסקי מושך את ידו מן האחוזה, ועובר עם משפחתו לצפון הארץ, שם הוא משמש כפקיד בכיר ביק"א.
שפתו של הספר.
אלון חילו זכה לשבחים על השימוש שהוא עושה (בקטעי היומן לכאורה של קלווריסקי) בעברית האופיינית לתקופת העלייה הראשונה. לדוגמה:
הפולמוס סביב הספר.
פרס ספיר.
הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לשנת 2009. בנימוקי השופטים נאמר:
בגלל חשד לניגוד עניינים של יו"ר ועדת הפרס לשנת 2009, יוסי שריד, החליט מפעל הפיס לבטל את כל הליך בחירת הזוכים, ובכלל זה את זכייתו של אלון חילו.
ביקורת פוליטית.
כדברי מחברו, הספר "נוגע בנושאים פוליטיים בוערים, כמו הסכסוך היהודי-פלסטיני". לפיכך אין פלא שהספר זכה לא רק לביקורת ספרותית, אלא גם לביקורת פוליטית.
אריק גלסנר טען כי יש בספר "מעשה חנופה ועיוות מוסרי" בהצגה של היהודים כבר בתקופת העלייה הראשונה כחזקים ורשעים ושל הפלסטינים כחלשים וצדיקים, תוך התרפסות כלפי אגף באינטליגנציה הישראלית המדגיש את הפן הקולוניאליסטי בציונות. בנוסף, החזרה אל ראשית הציונות היא לטענתו אסקפיסטית, "כיוון שהמחשבה שהכל רקוב היא האליבי המושלם לאי עשייה".
הסופר אהרן מגד ביקר גם הוא את התמות המקופלות בספר ועל אף ששיבח את איכותו הספרותית, כינה אותו "רומן אנטי ציוני מובהק" שהיהודים מוצגים כרשעים ומכוערים והערבים כמעט כולם יפים ותמימים.
ביקורת בגין הטעיית הקורא.
אהרן מגד קבל על הצגת דמותו של חיים מרגליות קלווריסקי, בצורה "הפוכה לחלוטין מכל מה שסיפרו לי עליו אלה שהכירוהו", מציין שקלווריסקי "היה מראשוני המטיפים להבנה יהודית-ערבית, ממייסדי "ברית שלום" ומהוגי הרעיון של מדינה דו-לאומית" וטען לפגיעה באתיקה הספרותית ולהטעיית הקורא.
בהרצאה שנשא אליקים רובינשטיין באוניברסיטת חיפה על פועלו של קלווריסקי, הוא מחה על ההתייחסות כלפיו בספר "אחוזת דג'אני", וציין שבספר מוצג קלווריסקי "כאדם שפל ובעל אמות מידה מוסריות ירודות", בעוד קלווריסקי ההיסטורי היה "מי שדווקא חיפש פשרות וחיים משותפים עם הערבים וכמי שתואר על ידי מנהיגי היישוב באותה תקופה כמי שתומך יתר על המידה בחיים משותפים אלו." לדעת רובינשטיין מדובר ב"הטלת דופי שאינה מוצדקת, וגם חורגת מהחירות הספרותית".
חלק נכבד מן הביקורת כלפי חילו נוגע בעובדה כי בחמש המהדורות הראשונות של הספר נכתב בהקדמה "מאת המביא לדפוס" כי ביסס את ספרו על יומנו האישי של קלווריסקי, ועל יומנו של הנער צאלח. רק בעקבות תרעומת מצד קוראים ומבקרים, ובעיקר מצד משפחתו של קלווריסקי, ציין המחבר במהדורה השישית כי לא היו כל יומנים, וכי הספר כולו הוא פרי דמיונו בלבד.
בהסכם גישור שנחתם בין בני משפחתו של חיים מרגליות קלווריסקי ובין הסופר אלון חילו התחייבו הסופר והמו"ל, בתרגומים עתידיים של הספר, לשנות את שם הגיבור לאייזק לומינסקי, לא להשתמש בספר בכתב ידו של קלווריסקי ולציין כבר בעמוד הראשון של הספר שמדובר בסיפור בדיוני. חילו שב והבהיר כי "אין באמור בספרו כדי לבטא התרחשויות אמיתיות, מעשים או פעולות של קלווריסקי, ומדובר בעלילה פרי דמיונו",
אנטוניו קנובה
אנטוניו קנובה (באיטלקית: Antonio Canova; 1 בנובמבר 1757 - 13 באוקטובר 1822) היה פסל שיש פיגורטיבי איטלקי ונציגו הידוע ביותר של הסגנון הניאו קלאסי.
נושאי פסליו לקוחים בעיקר מן המיתולוגיה.
בין תלמידיו: ג'ון גיבסון, רינלדו רינלדי.
אנדרה שרון
אנדרה שרון (בצרפתית: André Chéron; 25 בספטמבר 1895 - 12 בספטמבר 1980), שחמטאי צרפתי, תאורטיקן בולט של שלב הסיום. שלוש פעמים אלוף צרפת, בשנים 1926, 1927 ו-1929.
ביוגרפיה.
שרון חי בשווייץ והיה אלוף צרפת בשנים 1926, 1927 ו-1929. היו לו הצלחות יפות בתחרויות בינלאומיות בלונדון בשנת 1927 ובהאג בשנת 1928. שרון ייצג את צרפת באולימפיאדת השחמט ב-1927.
עקב מחלת חזה קשה שהה שרון 20 שנים בבית הבראה, ובתקופה ארוכה זו כתב יצירה בארבעה כרכים, "Nouveau Traité complet d'échecs", העוסקת בסיומים בשחמט. בנוסף לעיסוק בכל סוגי הסיומים בשחמט, כוללים הספרים למעלה מ-100 אטיודים מקוריים של שרון. במשך תקופה ארוכה נחשב ספר זה לספר המרכזי בנושאי סיומים ונקרא בקיצור "Chéron". הספר נערך מחדש במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 (בגרמנית).
בשנת 1934 שרון כתב ספר נוסף העוסק בשאלות תאורטיות על בעיות שחמט, "Les Échecs artistiques".
בשנת 1940 כתב, בצוותא עם אמיל בורל, ספר על התאוריה המתמטית של משחק הברידג'.
בשנת 1957 קיבל שרון תואר של שופט בינלאומי לקומפוזיציה שחמטאית. בשנת 1959 היה שרון לאחד מחמשת הפרובלמאים הראשונים שקיבלו תואר של אמן בינלאומי ליצירה שחמטאית מטעם פיד"ה.
הופעות באולימפיאדות.
אנדרה שרון השתתף באולימפיאדת שחמט בנבחרת צרפת.
אטיוד.
הלבן מתחיל וזוכה. אטיוד משנת 1950.
פתרון: המסעים המובאים כאן מייצגים את המסעים המביאים לניצחון המהיר ביותר ללבן, וההפסד האיטי ביותר לשחור, דהיינו המסעים הטובים ביותר לכל אחד מהצדדים.
1. מב3 (גם מא3 זוכה) 1...מג7 2. מג3 (גם מג2 זוכה) 2...מד6 3. מד3 מד7 4. מה4 מה6 5. ג5 מו6 6. ד5 מה7 7. ד6+ (מסע יחיד המוביל לזכייה) 7...מד7 8. מה5 מד8 9. ד7! מ:ד7 10. מו6 מד8 11. מה6 מג7 12. מה7 מג8 13. מד6 מב7 14. מד7 מב8 15. מ:ג6 מג8 16. מד6 מד8 17. ג6 מג8 18. ג7 מב7 19. מד7 וזוכה
כבר במסע הראשון יכול הלבן לשגות. למשל המסע 1. מב4 מביא לתיקו משום 1...ג5+ 2. ד:ג5 מג6 ותיקו.
הלבן מתחיל וזוכה. בעיה משנת 1964. פורסם בעיתון Journal de Genève והמאפיין העיקרי שלה הוא הכתרות לפרש.
פתרון: 1. ב8=פ+ צ:ב8 2. א:ב8=פ+ מד6 3. ג8=פ+ מה6 4. ד8=פ+ ר:ד8 5. ה:ד8=פ+ מו6 6. ז8=פ+ צ:ז8 7. ח:ז8=פ+ מז6 ו8=פ מט.
מקוק סלעים פורמוסני
מקוק סלעים פורמוסני (שם מדעי: "Macaca cyclopis") מין בסוג מקוק החי בטאיוואן ופלש גם לחלק הצפוני של יפן. מין קופים בעלי זנב זה פעיל גם בשעות היום.
אורך גופו נע בין 40–55 ס"מ בתוספת זנב באורך 26–40 ס"מ, משקלו נע בין 4–8 ק"ג.
ניזון בעיקר מפירות, מחרקים וממיני סרטנאים.
מרדכי וענונו
מורדכי ואנונו
Three Cheers for Sweet Revenge
הגנים הקלאסיים של סוג'ואו
הגנים הקלאסיים של סוג'ואו הם תשעה גני נוי בעיר סוג'ואו שבמחוז ג'יאנגסו שבמזרח סין.
ההיסטוריה של טיפוח גני נוי בסין משתרעת על פני תקופה של כאלפיים שנה. במשך תקופה זו חלו שינויים בעיצוב הגנים והם משקפים את התמורות שחלו בסין בתחום התרבות וההשכלה. מתוך עיצוב הגן הסיני הקלאסי ניתן כיום ללמוד על היבטים רבים של הידע והתרבות הסינית – פילוסופיה, פולקלור, אדריכלות, אסתטיקה, בוטניקה והנדסת משאבי מים וסביבה.
הגנים הרבים שהשתמרו בעיר סוג'ואו מייצגים את גולת הכותרת של טיפוח הגן הקלאסי בסין, ומסיבה זו התקבלה באונסק"ו בשנת 1997 החלטה להכריז על ארבעה גנים בסוג'ואו כ"אתר מורשת עולמית" בשם "הגנים הקלאסיים של סוג'ואו". בשנת 2000 הוחלט באונסק"ו לצרף לאתר המורשת העולמית עוד חמישה גנים בסוג'ואו ובקרבתה, מתוך הבנה שגנים נוספים אלו משלימים את תמונת עיצוב הגן הסיני הקלאסי על פני תקופות שונות.
התפתחות הגן הסיני הקלאסי.
משערים שמקורה של אמנות עיצוב הנוף בגנים בסין היה באמנות הציור באמצעות מברשת הצבע, בייחוד בתקופת שושלות טאנג וסונג. שני סוגים של גנים התפתחו בסין – גנים מלכותיים וגנים פרטיים. דוגמה לגנים מלכותיים הם הגנים שנמצאים מסביב לבייג'ינג, ומתאפיינים בפאר רב. הגנים של סוג'ואו הם דוגמה לגנים פרטיים, והם מתאפיינים באלגנטיות מאופקת.
הגנים המוקדמים ביותר בסוג'ואו נוצרו בתקופה שבה הוקמה העיר, במאה השישית לפני הספירה. לשיא פריחתם הגיעו הגנים בתקופת שלטונן של שושלות מינג וצ'ינג, בייחוד החל מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18. בתקופה זו הביא שגשוגה של העיר להקמתם של כמאתיים גנים בין חומות העיר. איכותם ושפעתם של הגנים זיכו את סוג'או בכינוי "גן עדן עלי אדמות".
שני גדולי המעצבים של גנים סיניים, גִ'י צֶ'נְג וּוֶן גֶ'נְגהֶנְג היו בני סוג'ואו וביססו את תורתם על הגנים במקום.
עקב המלחמות והכיבושים שעברה העיר במהלך השנים נהרסו חלקים בגנים ונבנו מחדש. למעשה, חלק גדול ממה שמוצג כיום לציבור הוא שחזורים, שהאחרונים בהם נעשו בשנות ה-50 של המאה ה-20. ממאתיים הגנים שהיו בעיר בשיא פריחתה נותרו כ-60 גנים.
עיצוב הגנים.
הגן הקלאסי של סוג'ואו מעוצב כמיקרוקוסמוס של העולם החיצוני המשורטט באמצעות האלמנטים הבסיסיים של מים, אבן, צמחים ובניינים. הגנים מעוצבים כחיקוי של הנוף הטבעי, במטרה להפיק מהם הן סיפוק אינטלקטואלי והן חוויה רוחנית על פי העקרונות המטאפיזיים שנקבעו על ידי הפילוסופים הטאואיסטים בני המאה הרביעית לפני הספירה, לאו דזה וגְ'וָאנְג דזה. הגנים של סוג'ואו מאפשרים לדיירי הבתים הצמודים לגן הנוי לחיות בנוחות, ועדיין לחוש קרבה לטבע.
נופים מורכבים של טראסות, מגדלים, סלעים, גבעות, פלגים, ובריכות מים מונחים זה בצד זה בשטח מצומצם תוך שילוב בין יופיו של הטבע והאסתטיקה האנושית. תוך שימוש בחומרים מהנוף המקומי יצרו מתכנני הגנים נופים מיניאטוריים, שנראים כאילו אינם פרי התערבות אנושית. במסמך המסכם מכנה הוועדה הממליצה על אתרי מורשת עולמית באונסק"ו את הגנים בסוג'ואו "טבעיים באופן בלתי טבעי".