שמות רבים הוצעו לירחים, אך לבסוף נותרו על כנם השמות שהוצעו על ידי שטען שגילה את הירחים במקביל לגליליאו. הירחים איו, אירופה, גנימד וקליסטו, הם על שמות המאהבות של זאוס, ראש האלים במיתולוגיה היוונית, המקביל ליופיטר, שעל שמו נקרא כוכב הלכת צדק.
גלילאו השתמש בשיטת מספור הנהוגה עד ימינו. הוא כינה את הכוכבים במספרים 1,2,3,4. 1 מתייחס לאיו, מפני שהוא הקרוב ביותר לצדק מבין ארבעת הירחים הגלילאנים. 2 מתייחס לאירופה, 3 לגנימד ו־4 לקליסטו (רחוק ביותר מצדק). גלילאו השתמש בשיטה זו אך מעולם לא פרסם אותה בציבור.
נתונים בסיסיים.
בטבלה הבאה מוצגים ארבעת הירחים הגליליאניים מהקרוב (לצדק) לרחוק:
השוואה.
הירחים הגליליאניים משמאל לימין: איו, אירופה, גנימד וקליסטו.
קנה מידה של הירחים במערכת השמש ביחס לכדור הארץ.
קישורים חיצוניים.
צדק ומצלמת ניקון - עמי בן בסט מגלה מחדש את הירחים הגליליאניים
שלמה בן עמי
שלמה בן-עמי (נולד ב-17 ביולי 1943) הוא פוליטיקאי, דיפלומט והיסטוריון ישראלי. כיהן כחבר הכנסת וכשר בממשלת ישראל, ולפני כן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
בן-עמי נולד בעיר טנג'יר שבמרוקו הספרדית, בשם שלמה בן אָבּוּ. אביו היה סוחר. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1955 וגדל בקיבוץ אפיקים ולאחר מכן בקריית שמונה.
בשנת 1962 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר. בן עמי שימש כמפקד כיתה וכסמל. בשנת 1965 השתחרר מצה"ל ושינה את שם משפחתו.
את התואר הראשון שלו, כמו את התואר השני, עשה באוניברסיטת תל אביב בתחומים הקשורים להיסטוריה עתיקה. בהמשך, קיבל תואר דוקטור להיסטוריה מאוניברסיטת אוקספורד, תוך התמחות בתולדות ספרד במאה ה-20.
ב-1971 החל להורות באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1982–1986 כיהן בה כראש בית הספר להיסטוריה. שימש כשגריר ישראל בספרד בין השנים 1987 עד 1991, ובתוקף תפקידו היה חבר המשלחת הישראלית בוועידת מדריד.
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14, ברשימת מפלגת העבודה (הוא הוצב במקום ה-35, אבל הצליח להיכנס לכנסת לאחר שאורה נמיר פרשה מהרשימה), וכיהן כיושב-ראש ועדת המשנה לשירות החוץ, במסגרת חברותו בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת חוקה, חוק ומשפט. בן עמי התמודד מול אהוד ברק על תפקיד יושב ראש מפלגת העבודה ומועמדה לראשות הממשלה אך הגיע רק למקום השלישי בבחירות המקדימות עם 14.2% מהקולות. בשנת 1999 נבחר בן עמי בשנית לכנסת ה-15, ברשימה המאוחדת ישראל אחת (העבודה, מימד וגשר) בה הוצב במקום הרביעי, ומונה לתפקיד שר ביטחון הפנים בממשלת ברק. החל ב-2 בנובמבר 2000 כיהן במקביל לתפקידו במשרד ביטחון הפנים גם כשר החוץ, לאחר שדוד לוי התפטר ופרש מממשלת ברק.
ביולי 2000 השתתף בוועידת קמפ דייוויד, משא-ומתן מרתוני בין ראש הממשלה, אהוד ברק, ליושב ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, בחסות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. במהלך המשא ומתן הסכים ברק לכינון מדינה פלסטינית על שטח של יותר מ-90% משטחי עזה והגדה, ואף לבצע ויתורים בירושלים. המשא ומתן לא עלה יפה, ובן-עמי האשים את ערפאת בכישלון השיחות ובפרוץ האינתיפאדה השנייה חודשיים לאחר מכן. אף-על-פי-כן, בדיון עם האקדמאי נורמן פינקלשטיין בפברואר 2006, הודה בן-עמי שאילו הוא היה פלסטיני, גם הוא היה דוחה את ההצעה הישראלית שניתנה לפלסטינים בוועידה. לדבריו, הסרבנות הפלסטינית התבטאה בעיקר בדחיית ההצעה הישראלית בועידת טאבה שבאה אחרי ועידת קמפ דייוויד, ומהדחייה של עקרונות מתווה קלינטון על ידי הפלסטינים.
בעקבות כישלון ועידת קמפ-דייוויד הביע בן-עמי את דעתו, שרק מעורבות פעילה של הקהילה הבינלאומית תוכל לכפות הסדר בין ישראל והפלסטינים.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, בזמן כהונתו כשר ביטחון הפנים, התרחשו אירועי אוקטובר 2000, שבמהלכם נהרגו 13 אזרחים ערבים-ישראלים בעקבות עימותים עם משטרת ישראל. הוא חווה ביקורת ציבורית קשה על תפקודו כשר ביטחון הפנים במהלך אירועים אלה, במיוחד מן המגזר הערבי במדינת ישראל. בן עמי היה בין הגורמים שהחליטו על הקמת ועדת אור לבדיקת ההרג. הוועדה קבעה במסקנותיה כי הוא השקיע מאמץ ממשי לשיפור היחסים עם ערביי ישראל, אך מתחה ביקורת על תפקודו בעת האירועים ובאי הכנת המשטרה לקראתם. הוועדה המליצה למנוע ממנו לשמש שנית בתפקיד השר לביטחון-פנים.
לאחר בחירתו של אריאל שרון לראשות הממשלה, עסק במשך שנתיים במחקר אקדמי בלונדון.
לאחר מכן נסע לספרד והקים את מכון טולדו לשלום שהוא מכהן כנשיאו, במסגרת המכון הוא מארגן כנסים בינלאומיים ועורך מחקרים. הוא משמש כסגן הנשיא של "המכון לניהול סכסוכים" בטולדו, גוף בינלאומי חוץ פרלמנטרי המייעד עצמו לסייע בפתרון סכסוכים בינלאומיים. בן-עמי תומך ברעיון הקונפדרציה. בשנת 2017 קיבל בן-עמי אזרחות ספרדית. בן עמי נהג להשתתף בפורום ולדאי שהוקם על ידי הקרמלין.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-113 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
איירס רוק
רבי שמעון בן לקיש
לאס וגאס
לאס וגאס (באנגלית: Las Vegas) ולעיתים קרובות פשוט "וגאס", היא הגדולה בערי מדינת נבדה והעיר ה-25 בגודלה בארצות הברית. העיר מהווה מרכז תיירותי הידוע במרכזי הקניות שבו, אזורי הנופש ותעשיית ההימורים מהגדולים והמפורסמים בעולם. העיר מדורגת מדי שנה כאחת היעדים התיירותיים והמתוירים ביותר בעולם. על פי הערכות רשמיות משערים כי בעיר מתגוררים 648,224 תושבים (2018). לאס וגאס היא עיר הבירה של מחוז קלארק. באזור העיר רבתי מתגוררים כ-2,227,053 תושבים (2018). העיר נחשבת בפי רבים כ-"עיר החטאים" בגלל חיי הלילה והבילויים שבה.
היסטוריה.
שם המקום - "לאס וגאס" ניתן למקום על ידי קבוצת המגלים הספרדיים בראשותו של אנטוניו ארמיחו שעצרה במקום למנוחה בדרכם לטקסס. באותה עת היו בעמק לאס וגאס מספר מעיינות שהזינו נאות מדבר קטנים. "לאס וגאס" בספרדית פירושו "כרי מרעה".
המתיישבים הראשונים שהתיישבו באזור היו מורמונים שהתיישבו באזור בשנת 1854. איכרים אלה התיישבו בעמק מתוך כוונה לנצר את האינדיאנים המקומיים משבט פאלוט. המתיישבים עזבו את המקום בשנת 1857.
הצבא האמריקני בנה במקום את מבצר בייקר בשנת 1864, ובשנת 1895 שבו לעמק החקלאים המורמונים.
המעיינות שבעמק הפכו אותו לתחנה בדרכן של שיירות הכירכרות מערבה, ולאחר מכן תחנת עצירה לרכבות בדרכן ללוס אנג'לס, קליפורניה.
העיר לאס וגאס נוסדה ב-15 במאי 1905 בעת ששטחי העיר נמכרו במכירה פומבית. העיר התאגדה רשמית בשנת 1911, ובשנת 1931 הפכו ההימורים לחוקיים בעיר. בשנת 1941 החלו להיבנות מלונות הקזינו בעיר, חלקם על ידי ארגוני הפשע המאורגן.
המאפיונרים היהודים באגסי סיגל ומאיר לנסקי עמדו מאחורי פיתוחה של העיר, שהפכה ל"גן עדן" למהמרים.
לאס וגאס מכונה "עיר החטאים" בשל בתי הקזינו הרבים, מכירת משקאות חריפים בעיר בכל שעות היום, ובשל שירותי המין הרבים המצויים בעיר.
באופן היסטורי כל המלונות ובתי קזינו גדולים התרכזו ברחוב פרימונט. מלון המיראז' שנפתח בשנת 1989 החל את מגמת התרכזותם של מלונות התיירים לאורך רחוב הסטריפ. בשל גודלה של העיר, והמחיר הזול של שטחי הקרקע בעיר, העיר גדלה במספר תושביה ובשנת 2001 היה אזור מטרופולין לאס וגאס האזור עם גידול האוכלוסין הגבוה ביותר בארצות הברית.
במקביל לפיתוח הסטריפ המשיך להתפתח גם אזור הרחוב פרימונט. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כ-500 מטר של הרחוב כוסו על ידי תקרה מיוחדת. בשנת 2006 הותקן מיצג מיוחד של הלוק אקקצ'ה של כולל 12.5 מיליון מנורות LED.
לאס וגאס היא עד היום מוקד עולמי מרכזי למשקיעים מארצות הברית ומרחבי העולם בתחומי ההימורים, המלונאות והבידור. בין גדולי המשקיעים היה המיליארדר שלדון אדלסון, הבעלים של חברת לאס וגאס סאנדס.
גאוגרפיה.
העיר לאס וגאס היא נווה מדבר מלאכותי במדבר מוהאבי. שטחה 293.6 קילומטר רבוע מתוכם 293.5 קמ"ר שטחי יבשה, ו-0.1 קמ"ר שטחי מים (0.04%).
העיר ממוקמת בתוך עמק מוקף הרים שצבעם אדמוני.
רוב המים לתצרוכת העיר, על דשאיה ומזרקותיה, מובלים מאגם מיד שבנהר קולורדו, 50 קילומטר מהעיר. שאיבת יתר של מי התהום באזור העיר גרמה לירידת מפלסם ולשקיעת קרקע מסוכנת. את רוב החשמל לעיר מספקת תחנת הכוח הצמודה לסכר הובר שעל נהר הקולורדו.
אקלים.
אקלימה של לאס וגאס הוא אקלים מדברי. בעיר יורדים משקעים מועטים ביותר, והטמפרטורות בגובה 40° מעלות צלזיוס אופייניות לחודשים מאי - ספטמבר, ויכולות להגיע ל-46° מעלות צלזיוס. החורפים קרים יותר, וכמות המשקעים הממוצעת היא 102 מילימטרים. משקעים מועטים יורדים בחודשי האביב, ובקיץ, בין יולי לספטמבר, ייתכנו סופות רעמים בשעות אחרי הצהריים. בהרים סביב העיר ייתכנו שלגים בין דצמבר ליוני.
בשל הקרקע המדברית של אזור העיר אשר אינה סופגת את המשקעים, ירידת גשמים מלווה בדרך כלל בשיטפונות.
על רקע ההתחממות הגלובלית ועליית טמפרטורות ממוצעת באזורי אקלים נרחבים בכדור הארץ, לאס וגאס היא העיר שמתחממת בקצב המהיר ביותר מבין הערים של ארצות הברית. מאז 1970 הטמפרטורות הממוצעות בה עלו ב–3.2 מעלות צלזיוס, ואיתן עלייה במקרי המוות כתוצאה מעומסי חום. דו"חות של איגוד המדענים המודאגים צופים שאם לא יהיה שינוי עולמי ברמות פליטת גזי החממה, המצב ימשיך להחמיר ויחייב שינויים באורח החיים ויפגע ביעילות הכלכלית.
התחממות זו גררה שינוי בשיח ובנורמות העסקיות בלאס וגאס, כך למשל, החל משנת 2016 מבני העירייה מחד, ורבים מבתי המלון של העיר מאידך, הגבירו משמעותית את השימוש שלהם באנרגיה מתחדשת.
אוכלוסין.