בתחילת שנות השבעים שימש דוידי כיועץ למוסטפא ברזאני במסגרת הסיוע הישראלי למורדים הכורדים בעיראק.
בשנת 1972 פרש דוידי משירות סדיר בצה"ל בדרגת תת-אלוף.
חייו האזרחיים.
לאחר שחרורו מצה"ל למד דוידי באקדמיה וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון בתרבות דרום-מזרח אסיה, ושימש כמרצה באוניברסיטת תל אביב בתחום זה. היה פעיל בתנועת המתנס"ים, בהתיישבות ברמת הגולן ובגופים התנדבותיים. לפני שהתיישב ברמת הגולן, היה דוידי בין מקימי מועצה אזורית הר חברון. ב-1982 הקים סגן-אלוף במיל' מאיר אינדור ביחד עם הרב יהודה חזני את עמותת "שר-אל", שעוסקת בהבאת מתנדבים לצה"ל מחוץ לישראל. דוידי הוזמן לעמוד בראשה.
בשנת 1978 עמד בראש ועדה לבחינת אבטחת מוסדות החינוך בישראל שהמליצה על אבטחה בידי התלמידים במקום ההורים.
דוידי התגורר ברמת הגולן וניהל את המתנ"ס בבני יהודה. בהמשך עבר לרמת גן. היה מזוהה עם הימין הפוליטי והיה מפעילי גוש אמונים. במהלך השיחות על הסכם השלום בין ישראל למצרים היה חבר בקבוצה של קצינים בכירים שהתנגדה לוויתורים בסיני. בשנת 2007 הצטרף, יחד עם מאיר הר-ציון ל"מפלגת התקווה" שבראשה עומד חבר הכנסת פרופ' אריה אלדד (תת-אלוף במיל').
בשנת 2000 הדליק דוידי משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל כהוקרה על הישגי עמותת שר-אל. ביום ירושלים שבשנת 2010 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות.
אהרן דוידי נפטר בשנת 2012 ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה.
מפתח המאמרים בעברית
צומת מלאכי
צומת מלאכי (ידוע גם בשם צומת קסטינה) הוא צומת מרכזי במישור חוף יהודה, בין כביש 40 וכביש 3 בסמוך לעיר קריית מלאכי.
מצומת מלאכי ועד צומת ראם (צומת מסמיה), כשלושה קילומטר מצפון לצומת, מאוחדים מסלולם של כביש 3 וכביש 40. בצומת מלאכי מתפצל הכביש לשניים: כביש 40 מוליך דרומה לקריית גת ולבאר שבע, וכביש 3 מוליך מערבה לאשקלון.
קטע הדרך של כביש 40 היוצא דרומה מהצומת נסלל בין 1949 ל-1951 על ידי סולל בונה, כחלק מבניית כביש חדש לבאר שבע. החלק הדרומי של קטע זה, מצומת קמה דרומה, ממוספר כיום ככביש 264.
השם "קסטינה" מקורו בשם הכפר הערבי - קסטינה, ששכן מדרום לקריית מלאכי עד למלחמת העצמאות, במקום בו שוכן כיום אזור תעשייה באר טוביה. מצידו השני של הצומת שוכן אזור תעשייה קריית מלאכי.
בצומת מרכז מסחרי "ביג" ומסוף תחבורה ציבורית עם חמישה רציפים ובהם קווי שירות לאשקלון, קריית גת, אשדוד, באר שבע, רחובות, ירושלים ותל אביב.
בעתיד ייבנה מכביש זה מחלף לאזור התעשייה החדש העתידי.
בשנים האחרונות שופץ מסוף האוטובוסים שהיה מוזנח. כמו כן, נעשות הכנות להקמת התחנה המרכזית על שטח מסוף קסטינה. בנוסף לכך, נפתח מחדש לאחר 4 שנים המזנון ובו פועלים מרכז מידע אלקטרוני לתחבורה ציבורית וגלישה חינם ב-Wi-Fi.
בסמוך לקסטינה, ישנו מרכז מסחרי ענק ופתוח מקבוצת מרכזי ביג.
נוסף על כך, מפקדת זרוע היבשה של צה״ל (מחנה בר-לב) ממוקמת ליד הצומת.
קפלת הזיכרון של היינץ
קפלת הזיכרון של היינץ היא מונומנט היסטורי לאומי וקפלה נאו-גותית באוניברסיטת פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית.
היסטוריה.
הקפלה הייתה מתנה של הנרי ג'ון היינץ, מייסד חברת H.J. Heinz שרצה לכבד את אמו, אנה מרגרטה היינץ, במבנה באוניברסיטה. בעת מותו ב-1919, שלושת ילדיו של היינץ שהיו עדיין בין החיים (הווארד, איירין וקליפורד) נוספו לירושתו כדי להנציח את זכר סבתם ולכבד את אביהם. בחירתם בקפלת זיכרון הודרכה בידי ערכי החינוך והדת שאנה מרגרטה היינץ הנחילה לילדיה.
הווארד היינץ, הנגיד ג'ון גברט בואומן, וג'ו ובר, המנהל העסקי של אוניברסיטת פיטסבורג, היו הכוח המניע מאחורי רעיון ובניית הקפלה. ביחד איתם עבדו עוד מבני משפחת היינץ, ושני אנשי כמורה ידועים: ד"ק יו תומסון קר, הכומר של כנסיית שדסייד הפרסביטריאנית וד"ר הנרי סלואן קופין, נשיא איחוד הסמינר התאולוגי.
הקרקע הוכשרה לבנייה ב-1933 ואבן הפינה הונחה ב-1934. הקפלה נחנכה ב-20 בנובמבר 1938 ובנאום ההקדשה דיבר הווארד היינץ על משמעות קפלת הזיכרון:
הנגיד בואומן העיר בהנחת אבן הפינה:
מאז חניכתה, משפחת היינץ וקרן היינץ, וכן תורמים פרטים, מספקים תמיכה כספית מתמשכת. ב-1996 נוספה לקפלה מעלית בצד הצפוני כדי לאפשר כניסה לבעלי מוגבלויות. תוספת זו מומנה על ידי מענק מקרן Heinz Endowments של האוניברסיטה.
שימושים.
קפלת הזיכרון של היינץ משמשת למגוון טקסים ותפילות דתיים, אך כפי שהיא יועדה היא מיועדת לכל פלגי הנצרות. הקפלה פתוחה באופן יומיומי במהלך השנה למעט חופשים של האוניברסיטה. מדי שנה נערכים בה כ-1500 אירועים בהם נוכחים כ-100,000 אנשים. האירועים כוללים תפילות, חתונות, קונצרטים, שיעורים, תפילות אזכרה וסיורים מודקרכים. מדי שנה נערכים בקפלה בין 170 ל-190 חתונות, המוגבלות לאנשים הקשורים לאוניברסיטה ולקפלה (כגון אנשי סגל, סטודנטים, עובדים וכדומה). בנוסף, הקפלה היא הבית של מקהלת קפלת היינץ.
המבנה.
אדריכלות.
קפלת הזיכרון של היינץ, תוכננה בסגנון נאו-גותי על ידי האדריכל צ'ארלס קלאודר שתכנן גם את קתדרלת הלמידה ואת יד הזיכרון לסטפן פוסטר בקמפוס של אוניברסיטת פיטסבורג. קלאודר נעזר באדריכל קלימצ'ק, בד"ר בואומן, נגיד האוניברסיטה, ובג'ון ובר, מזכיר האוניברסיטה, אותו שלח בואומן לאירופה ללמוד אדריכלות כנסיות כרקע לתכנון הקפלה. הללו עבדו בצמוד עם קלאודר לבניית קפלה נאו-גותית שמשמשת כקפלה אוניברסיטאית.
צורת הקפלה היא כשל צלב ששונה במקצת, עם קמרונות אבן, תקרה גבוהה, קשתות חוזרות ושימוש נרחב בזכוכית, דבר שהיה שכיח באדריכלות אמריקאית דתית ואקדמית באותה תקופה. קירות המבנה עשויים מאבן גיר מאינדיאנה. הצריח המחודד שברכז הקפלה מתנשא לגובה 77 מטר (253 רגל).
קלאודר מת מספר שבועות לפני השלמת הקפלה.
ב-1996, הותקנה מעלית בעלות של 1.3 מיליון דולר אמריקני בצפון הקפלה, כדי לאפשר גישה לאנשים בעלי מוגבלויות בהתאם ל"חוק אמריקאים עם מוגבלויות" המעלית תוכננה כך שתשתלב עם שאר הקפלה.
גילוף באבן.
הן בפנים והן בחוץ, קירות הקפלה בנויים מאבן גיר אפורה מאינידיאנה. תקרת פנים המבנה מרוצפת באריחי קרמיקה אקוסטיים הדומים לאבן. רצפת הקפלה עשויה מאבן "פרדס" ביחד עם צפחה ירוקה מוורמונט בספינות המשניות. רצפת מזרח הקפלה עשויה משיש בעוד שהמזבח עצמו עשוי משיש נומידי ממצרים.
התגליפים על קירות הקפלה נעשו על ידי אמן הגילוף באבן ז'וזף גאטוני (Joseph Gattoni) מניו יורק, ועוקבת אחרי המסורת הגותית של הוראה באמצעות תמונות ומבטאת את נושאי הקפלה וערכיה הרוחניים בחינוך.
גילוף בחזית המערבית (חוץ).
הטימפנון משקף הן את האומנות הימי-ביניימית של הוראה באמצעות תמונות ואת עניינו של הנרי היינץ בלימודים רוחניים בכנסייה שלו, מניסיונו בבית הספר של יום ראשון. נושא זה קבע את העיצוב האמנותי של כל הקפלה.
הדמות המרכזית בטימפנון היא ישו כילד, הקשור להצגתו בפני החכמים בבית המקדש (לוקאס 2:46). הוא מחזיק ספר עליו חקוקות האותיות הראשונה והאחרונה באלפאביתא היווני, האלפא והאומגה, שביניהם כל החוכמה והמחשבה האנושית מוכלת. לשמאלו דמותו של משה רבנו עם לוחות הברית. מתחת למשה, סבוך בתוך ענפי עץ החיים נמצאים המדליונים עם דיוקני הנביאים ישעיהו וירמיהו, האבות אברהם ויעקב והכהנים אהרון ומלכיצדק והמלך דוד. מימינו של ישו נמצאת דמותו של לוקאס הקדוש ומתחת לוקאס מדליונים בעץ החיים. הם מייצגים את התוצאות הרוחניות של ישו: בצדקה, פרנציסקוס מאסיזי; בדמיון, לאונרדו דה וינצ'י; בהבנה, אייזק ניוטון; בריפוי, לואי פסטר; ברהיטות, ויליאם וורדסוורת'; במנהיגות, אברהם לינקולן; במחשבה, ראלף ולדו אמרסון.
בחוץ, על הגמלון חקוקים הסמלים של 12 האוניברסיטאות העתיקות באירופה. מתחת, על המעקה חקוקים סמליהן של אוניברסיטאות וקולג'ים שנוסדו בארצות הברית לפני 1820. במשולשים שבין הקשת לכרכוב (ספנדרל) נמצאים חותמיהן של אלה נוסדו אחרי 1820 ועל התמיכות מצויים החותמים של קולג'ים לנשים.
חותמים ומגנים.
שער הכניסה.
חותם אוניברסיטת פיטסבורג בגרסת הנר של שנות ה-30 של המאה ה-20 נמצא מעל הכניסה הראשית ומאוגף על ידי חותם העיר פיטסבורג והקהיליה של פנסילבניה. בפנים נמצא תגליפי אבן הכוללים את התורה, התנ"ך והביטיטיודה (תחילת הדרשה שעל ההר בספר מתי מהברית החדשה) וכן מגינים עבור שנים עשר השליחים. רוב התגילפים מתקשרים בנושאם לחלונות הקרובים אליהם ומרחיבים אותם.
מעקים.
בגמלון והמעקה המקיפים את בית הרוחב בשיא גובהו ומסמלים את הקדשת הקפלה לחינוך, נמצאים מגינים הנושאים את הסמלים של 12 האוניברסיטאות העתיקות ביותר באירופה לפי סדר הקמתן.
לאורך המעקה הנמוך מגולפים חותמיהם של מכללות ואוניברסיטאות אמריקניות שנוסדו לפני 1820 לפי סדר הקמתן. חותמיהן של האוניברסיטאות שנוסדו אחרי 1820 מסותתים על הספנדרלים מתחת למעקה, וחותם המכללות לנשים מגולפות על התמיכה.
נרתקס.
משני צידי הכניסה נמצאים שני מגנים המייצגים את התנ"ך והחמישה חומשי תורה ואת הברית החדשה.
מזרח הקפלה.
בבסיס חלונות האמונה, התקווה והצדקה נמצאים מגנים של שנים עשר השליחים, כל אחד מהם מיוצג על ידי סמלו.
מתחת לחלונות הצדק והחוכמה נמצאים 14 מגנים המייצגים את 14 הביטיטיודות, "מתנות הנשמה", כמו שהם מופיעים בתגליפים בקתדרלת שארטר.
הדלת הצפונית.
מעל הדלת הקטנה, משמאל לה (כאשר פונים לכיוון הפנים) מגולפת "המונוגרמה הקדושה" מעל עץ החיים. משני צידי הדלת היא מאוגפת בידי חדי קרן, סמל לטוב, ועוף החול, סמל לחיי נצח.
דלתות האמבולטוריום.