ב-1998 אירעו מהומות בוויגסטוק בישראל, אירוע שאנשי "בלה דואגת" ממשילים למהומות סטונוול (1969), עקב עימות של דראג קווינס וטרנסג'נדרים עם המשטרה. אירוע הוויגסטוק נערך ביום שישי בגן העצמאות בתל אביב, והופסק על ידי המשטרה בנימוק של חילול שבת והפרעה לשכנים. לאירוע באותה שנה הגיעו לפי הצהרת ניצב שלמה אהרונישקי, שהיה אז מפקד מחוז תל אביב, בין 2,000 ל-3,000 חוגגים, ו-200 ממשתתפי האירוע לא הסכימו עם החלטת המשטרה להפסיק את האירוע. מפגינים אלו חסמו את צומת הרחובות ז'בוטינסקי והירקון במשך יותר משעה במחאה, דבר שהוביל לעימות חזיתי ואלים עם המשטרה ועם שוטרי מג"ב שהגיעו לפנותם. בסופו של יום זה נעצרו ארבעה מהמפגינים. האירוע הסתיים בהסכמה בין השוטרים למפגינים, כי האחרונים יצעדו דרך רחוב ז'בוטינסקי, אבן גבירול ואז לכיכר רבין. במהלך העימות האלים השתמשו חלק מהשוטרים בכפפות גומי משום שחששו להידבק. התפיסה הרווחת בחברה באותו הזמן הייתה שהקהילה הגאה חולה ומצורעת, והשימוש בכפפות נתן ביטוי מוחשי לאמונה הזו. השימוש בכפפות מצד השוטרים עורר סערה ציבורית בישראל והיה סמל להומופוביה מצד הממסד בישראל. במצעד הגאווה שחל חודש לאחר מכן, שחזרו הצועדים את המסלול שעשו מפגיני הוויגסטוק וצעדו מכיכר רבין דרך רחוב אבן גבירול ורחוב ז'בוטינסקי.
ב-2010 נערך שוב אירוע הוויגסטוק בגן מאיר בתל אביב לאחר שמונה שנות הפסקה, ובו הופיעו בהתנדבות כ-30 אמני דראג. ב-2011 הופסק הוויגסטוק כשעה לאחר תחילת האירוע ולפני עליית מלכות הדראג לבמה, בהחלטת המארגנים והמשטרה בשל הגשם העז שהחל לרדת וסיכן את האמנים.
קורא
קורא (שם מדעי: "Ammoperdix"), הוא עוף קרקע מדברי. הוא זכה בשמו משום שהוא מרבה לקרוא בקולו, החוזר ונשנה פעמים רבות, אשר נשמע לרוב עוד בטרם יראה בעצמו.
בסוג שני מינים:
הקורא במקורות ישראל.
הקורא נזכר במקרא (שמואל א, כו כ) כדימוי לעוף שאינו נוהג ביושר (ירמיהו יז יא). תצפיות הראו שלעיתים נקבה של קורא משתלטת על ביציה של נקבה אחרת הדוגרת בסמיכות לה. אולם גופה וכנפיה הקצרות אינו מסוגל לדגור כראוי על שתי מערכות הביצים, ולכן חלק מהביצים מתחמם בשמש, מתייבש ואינו בוקע.
במשנה נזכר "קורא זכר" שלדעת ר' אליעזר חייב במצות שילוח הקן (חולין יב, ב). יש הסבורים שמדובר למעשה בחוגלה. הקורא הוא עוף טהור, ובתימן הייתה לו מסורת אכילה.
כרישים
חטיפת טיסה 847 של TWA
טיסה 847 הייתה טיסה בינלאומית של חברת TWA שבמהלכה נחטף המטוס על ידי טרוריסטים מ"ארגון המדוכאים עלי אדמות", אחד משמות הכיסוי של ארגון החזבאללה. החטיפה החלה ביום שישי בבוקר, 14 ביוני 1985, במהלך טיסה שאמורה הייתה להיות מאתונה לרומא, ומשם ללונדון. במהלך החטיפה נרצח צולל מהצי האמריקאי. עשרות נוסעים הוחזקו כבני ערובה במשך שבועיים, עד ששוחררו מידי שוביהם. לאחר חקירת הרשיות התגלה כי תא הטייס היה נעול בחלקו ולא היה נעול נעילה שלמה
מהלך החטיפה.
המטוס מדגם בואינג 727, מספר N64339, המריא בשעה 10:10 מאתונה כשהוא נושא עליו 153 נוסעים ואנשי צוות, הטייס היה קפטן ג'ון טסטרייק, ובצוות היו מהנדס הטיסה בנג'מין צימרמן, טייס המשנה פיליפ מרסקה והדיילת אולי דריקסון.
זמן קצר לאחר ההמראה, השתלטו על המטוס שני חוטפים לבנונים, שהצליחו להבריח למטוס אקדחים ורימוני-יד למרות אבטחת שדה התעופה באתונה. מי שיועד להיות חוטף שלישי, עלי עטוה, לא הורשה לעלות על המטוס ונעצר מאוחר יותר ביוון.
המטוס הוסט לעבר המזרח התיכון, ותחנתו הראשונה הייתה נמל התעופה של ביירות, שם שהו מספר שעות. בתמורה לתדלוק המטוס הורשו 19 נוסעים לעזוב. אחר הצהריים המשיך המטוס לכיוון אלג'יר שבצפון אפריקה, שם שוחררו 20 נוסעים במהלך חניה של חמש שעות, לפני שחזר לביירות בליל שישי.
באותה תקופה לבנון הייתה שרויה במלחמת אזרחים, וביירות חולקה לאזורים שנשלטו על ידי מיליציות שונות. לנמל התעופה הבינלאומי של ביירות, שהוקף על ידי שכונות מוסלמיות שיעיות, לא הייתה אבטחה סדירה, ותושבים הגיעו אל מסלול ההמראה ללא הפרעה. במהלך השהיה, זיהו החוטפים כי הנוסע רוברט סטטהם הוא קצין מהצי האמריקאי. הם הכו אותו, ירו בו וזרקו אותו מהמטוס. שבעה נוסעים אמריקאים, בעלי שמות הנשמעים כשמות יהודיים, הורדו מהמטוס ונלקחו על ידי החזבאללה, ולאחר מכן הוחזקו בביירות.
כתריסר חמושים הצטרפו לחוטפים לפני שהמטוס חזר לאלג'יר ביום שבת, 15 ביוני, שם שוחררו עוד 65 נוסעים. המטוס חזר לביירות בפעם השלישית, נחת בשבת אחר הצהריים, 16 ביוני, ונשאר שם.
דרישות החוטפים כללו:
ממשלת יוון שחררה את עלי עטוה בתמורה לשחרור שמונה אזרחים יוונים, כולל זמר הפופ היווני דמיס רוסוס.
כבר בשעות אחר הצהריים של יום שני, 17 ביוני, הועברו רוב הנוסעים מהמטוס למקום מאובטח. 40 בני הערובה האחרים הוחזרו על ידי נביה ברי, ראש ארגון אמל, שר המשפטים דאז בממשלה הלבנונית. בן ערובה אחד שוחרר כשהתגלו אצלו בעיות לב. 39 הנוסעים האחרים נשארו בשבי עד 30 ביוני, במועד זה נלקחו לסוריה. מסוריה הועברו בני הערובה באמצעות מטוס של חיל האוויר האמריקאי למערב גרמניה. במהלך השבועות הבאים, ישראל שחררה מעל 700 אסירים שיעים, והצהירה ששחרור האסירים לא קשור לחטיפה.
לאחר החטיפה.
הפרשה הוגדרה כאחד מהנושאים המדוברים ביותר בתקשורת האמריקאית, בעוד הטייס משיב לשאלות הכתבים ותמונה של אחד מהטרוריסטים (עימאד מורנייה) מצמיד אקדח לראשו מלווה אותו.
דיילת הטיסה, אולי דריקסון, קיבלה הכרה עולמית על כך שתיווכה בין צוות המטוס והחוטפים, הרגיעה אותם והצילה את חייהם של נוסעים רבים. משום שגרמנית הייתה השפה המשותפת היחידה עם החוטפים, שכמעט ולא דיברו אנגלית, היא שמשה כמתרגמת ומתווכת במהלך רוב הפרשה. בנוסף, היא גרמה להרגעת מצב מתוח באלג'יר, כששילמה לצוות הקרקע בשדה התעופה באמצעות כרטיס האשראי הפרטי שלה עבור הדלק לתדלוק המטוס, והחביאה את דרכוני הנוסעים היהודים.
ישראל שחררה חלק מהאסירים השיעים כחודש לאחר שהפרשה הסתיימה. היא הצהירה שהמהלך היה מתוכנן כבר זמן רב, ושאין שום קשר בין שחרורם לבין החטיפה.
האחראים לחטיפה.
ב 10 באוקטובר 2001, בעקבות התוצאות המיידיות של פיגועי 11 בספטמבר, שלושה מהחוטפים הקשורים, עימאד מורנייה, עלי עטוה וחסן עז-א-דין, הואשמו בבתי המשפט המחוזיים בארצות הברית בעוון חטיפת טיסה 847 בשנת 1985, והיו בין 22 הטרוריסטים הנמלטים שהוכרזו על ידי הנשיא בוש כטרוריסטים המבוקשים ביותר ברשימת ה-FBI. ממשלת ארצות הברית הציעה פרס בשווי חמישה מיליון דולרים עבור מידע שיוביל למאסרם ולהרשעתם.
אחד מהחוטפים, מוחמד עלי-חמאדי, נעצר בשנת 1987 בפרנקפורט, גרמניה, כשניסה להבריח חומרי נפץ, שנתיים לאחר חטיפת טיסה 847. בנוסף לחוק המערב-גרמני הנוגע להברחת חומרי נפץ בלתי חוקיים, הוא נשפט והורשע ברצח סטטהם (1985), וגזר דינו נקבע למאסר עולם. ב 20 בדצמבר 2005 הוא שוחרר על תנאי על ידי ממשלת גרמניה, וחזר ללבנון. ב-14 בפברואר 2006 הגישה ארצות הברית בקשה רשמית לממשלת לבנון להסגרת מוחמד עלי-חמאדי בעוון רצח רוברט סטטהם. ב-24 בפברואר 2006 הוא הופיע ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר של ה FBI, תחת השם מוחמד עלי-חמאדאי. ב-9 באוקטובר 2021 הודיע ארגון חזבאללה שאחד החוטפים, עלי עטוה, מת מסרטן. שני החוטפים הנמלטים מטיסת TWA 847 שעודם בחיים (מוע'ניה נהרג ב-2008) נשארו ברשימה.
חזבאללה דחה את האשמות בנוגע לחטיפת טיסה 847, בין היתר יחד עם עוד מספר רב של פעולות טרור שיוחסו לארגון.
תצפית
את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין.
המרכז למורשת יהדות בבל
#הפניה מרכז מורשת יהדות בבל
1973 במדע
זיז (מבנה)
זיז (או בלועזית קונזולה) הוא קורה המחוברת למבנה בצדה האחד בלבד. בהגדרה הרחבה יותר, כל מבנה או רכיב מבני הרתום בצדו האחד בלבד לקרקע או לשאר המבנה נחשב מבחינה סטטית לזיז, כדוגמת עמוד שחלקו העליון אינו מחובר לדבר. הזיז נחשב למסוים סטטית.
לרוב, נבדלת קורה זיזית מקורה רגילה בכיוון מומנט הכפיפה אשר נוצר בסמכיהן. המומנט בקורה זיזית הוא שלילי לעומת מומנט חיובי הקיים לרוב בקורה רגילה בין שני סמכים. במקרה של עמוד, מגדילה היותו של הרכיב זיז את אורך הקריסה שלו ואת מומנט הכפיפה בבסיסו במקרה של כוחות אופקיים שונים.
השיטות להתמודד עם האתגר ההנדסי שמהווה זיז הן רבות ומגוונות ועשויות להשתלב היטב גם בתכנון האדריכלי. מלבד הגדלת מומנט ההתמד של הקורה, ניתן לתמוך אלמנטים זיזיים כגון מרפסות או חלקי מבנה דומים במוטות אלכסוניים התומכים את קצה הקורה מלמטה על ידי לחיצה או מלמעלה על ידי מתיחה. בשימוש בבטון מזוין לדוגמה מחוזקת הקורה על ידי מוטות פלדה בחלקה העליון שתפקידם להתנגד למאמץ המתיחה הפועל בו.
כדי להקטין את מומנט הכפיפה הנקודתי הפועל בבסיס הזיז ננקטות מספר פעולות אפשריות:
זיז
קונזולה
פאקמן
מרית
מצודת בחריין
מצודת בחריין (ערבית قلعة البحرين - "קלעת אלבחרין") היא אתר ארכאולוגי בצפונו של האי בחריין השוכן בסמוך לחוף המפרץ הפרסי ממערב לבירה מנאמה. האתר הוא תל בגובה של 11.2 מטר ובשטח של 175 דונם; אורכו 600 מטר ורוחבו 300 מטר. בשנת 2005 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית. שטח ההכרזה הורחב באופן משמעותי אל תוך הים בשנת 2008, לאחר שהתגלו בסמוך למצודה תעלה תת-ימית ומגדל. ההרחבה נדרשה גם כדי למנוע את הקמתו של אי מלאכותי בשטח של 6,000 דונם במרחק של 500 מטר מול חופי המצודה, וכן נמל דייגים וכביש מהיר.
היסטוריה.
העת העתיקה.