בהופעה שהעמידה את ג'אניני לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר גילם את פסקלינו איטלקי שנכלא במחנה ריכוז נאצי ונאלץ לשרוד בעזרת יחסי האנוש שלו עם נשים. בהופעה ידועה אחרת שהעניקה לו את פרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן בסרט "אהבה ואנרכיה" שיחק ג'אניני את האיכר טונינו המבקש לנקום את מות חברו ולהתנקש בדיקטטור בניטו מוסוליני.
ג'אניני היה לשחקן הקבוע של לינה ורטמילר באמצע ותחילת שנות ה-70 והופיע לא פחות משש מסרטיה; בקומדיה השחורה "פיתויו של מימי", במלודרמה "נקמת דם" (לצידם של סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני) ובדרמת הקומית "סחף חושים".
ג'אניני הופיע בתפקיד הראשי בסרטו האחרון של לוקינו ויסקונטי "תמים" בתור האריסטוקרט הבוגדני טוליו הרמיל.
ג'אניני עבר להוליווד כדי לשחק בסרט המשותף של פרנסיס פורד קופולה, מרטין סקורסזה ווודי אלן "סיפורי ניו יורק", בעלילה "החיים בלי זואי" בתור אביה של זואי.
המשיך עם תפקידים, בדרמה הרומנטית "אהבה בין הכרמים" בתפקיד אלברטו אביה המגונן של ויקטוריה אראגון ובמותחני האימה "מימיק" ו"חשיכה".
הפרויקט ההוליוודי הגדול הראשון לו היה שותף היה "חניבעל" של רידלי סקוט בו שיחק את מפקד משטרת פירנצה רנאלדו פיצי.
שיחק לאחר מכן במותחן האקשן של טוני סקוט "נקמה בוערת" בתור הסוכן הפדרלי מיגל מנזאנו.
ג'אניני קיבל את מירב החשיפה שלו בעולם בשני שוברי הקופות בסדרת סרטי "ג'יימס בונד", "קזינו רויאל" ו"קוונטום של נחמה" בהם שיחק את רנה מאת'יס איש הקשר של ג'יימס בונד (דניאל קרייג) במונטנגרו.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
לג'אניני ארבעה ילדים משני מערכות נישואיו: לשחקנית ליביה ג'אמפלמו ולשחקנית אורילה דל בונו, בנו הוא השחקן אדריאנו ג'אניני.
טרמינל (שדה תעופה)
בנמל תעופה, טֶרְמִינָל (נקרא גם מסוף, מכונה גם בֵּית נְתִיבוֹת) הוא מבנה המשמש את הנוסעים במעבר בין חלקו החיצוני של הנמל עד למתקנים המאפשרים את עלייתם למטוסים.
בתוך הטרמינל נמצאים דלפקי כירטוס, מערכות הטיפול בכבודה, מתקני האבטחה, עמדת ביקורת הדרכונים, חנויות דיוטי פרי, ומתקני העלייה למטוס.
לרוב, בנמלי תעופה גדולים ישנם מספר טרמינלים, לעומת זאת בשדות תעופה קטנים, טרמינל יחיד ישמש את כל היעדים.
ברבים משדות התעופה הגדולים בעולם מחוברים הטרמינלים באמצעות מדרכה עילית, מנהרה, או רכבת קלה.
טרמינלים רבים הם מונומנטליים כנמל התעופה הבינלאומי של בגדאד, רבים מהם נחשבים ליצירות מופת ארכיטקטוניות כטרמינל 5 בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי. כמו כן ישנם טרמינלים הנבנים על פי התרבות המקומית.
סוגי טרמינלים נפוצים.
הטרמינלים הראשונים נבנו בשנות השלושים בשל העלייה בפופולריות טיסות הנוסעים. הטרמינלים נבנו סמוך למסלולי הטיסה, והנוסעים היו הולכים ברגל או נוסעים באוטובוסים לעבר המטוסים. כיום הולכים הנוסעים ברגל ונוסעים באוטובוסים בעיקר בשדות תעופה קטנים, בשדות תעופה גדולים משתמשים בגשר עלייה למטוס.
פיר.
בשדות תעופה רבים בנוי הטרמינל כפיר, והמטוסים חונים משני צידי המבנה. לטרמינלים מסוג זה קיבולת נוסעים גבוהה, ועיצוב פשוט. אולם לעיתים על הנוסעים ללכת מרחק גדול בין הדלפקים לשער העלייה למטוס, (עד קילומטר וחצי בנמל התעופה אוסקה קנסאי).
בשדות תעופה גדולים רבים נעשה שימוש בטרמינלים מסוג זה בהם: נמל התעופה לונדון הית'רו, נמל התעופה סכיפהול, נמל התעופה שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט, נמל התעופה הבינלאומי דובאי, נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג, נמל התעופה הבינלאומי מיאמי, נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, ונמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור.
עיגול.
טרמינל הבנוי כעיגול מנותק משאר מבני נמל התעופה, וניתן להחנות את המטוסים סביב כל היקף הטרמינל. שדה התעופה הראשון בו נעשה שימוש בדגם זה היה נמל התעופה לונדון גטוויק. בתחילה נעשה שימוש במנהרות להולכי רגל על מנת להגיע לטרמינל, אולם כיום עיקר השימוש נעשה במסיעונים. נמל התעופה הראשון בו הותקן מסיעון היה נמל התעופה הבינלאומי של טמפה.
שדות תעופה בולטים בהם טרמינלים עגולים: נמל התעופה שארל דה גול, נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן, נמל התעופה הבינלאומי לוגן, נמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה, נמל התעופה הבינלאומי אורלנדו, נמל התעופה של בריסל, ונמל התעופה הבינלאומי פיטסבורג.
חצי עיגול.
בנמלי תעופה בהם טרמינל בצורת חצי עיגול, חנית המכוניות נמצאת בצד אחד והמטוסים חונים בצד השני. בטרמינלים מסוג זה גדל המרחק אותו צריכים ללכת הנוסעים ממכוניותיהם, אולם זמן ההליכה בין הדלפקים למטוסים קצר בצורה משמעותית. דוגמאות לשדות תעופה בהם טרמינלים דומים: נמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון, נמל התעופה הבינלאומי דאלאס פורט וורת', נמל התעופה ברלין-טמפלהוף ונמל התעופה בומביי צ'הטראפאטי צ'יוואג'י.
טרקלין נייד.
עד להמצאת שרוול העלאת נוסעים בסוף שנות החמישים. נעשה שימוש בטרקלין בעל גלגלים שיכול היה להכיל עד ל-102 נוסעים, ולנסוע בעצמו לעבר המטוס. שיטה זו פותחה על ידי חברת קרייזלר בשיתוף "Budd Company".
השימוש בטרקלינים אלו היה נדיר. בין שדות התעופה שהפעילו את המערכת: נמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי, נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול מירבל ונמל התעופה וושינגטון דאלס.
נמל התעופה הלסינקי-ונטה
נמל התעופה הלסינקי-ונטה (בפינית: Helsinki Vantaan lentoasema), הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בפינלנד המשמש את מטרופולין הלסינקי. נמל התעופה ממוקם סמוך לעיירה ונטה (Vantaa) כ-17 ק"מ צפונית למרכז העיר הלסינקי.
נמל תעופה מדורג במקום הרביעי בגודלו במדינות הנורדיות, בשנת 2018 עברו בנמל התעופה 20,848,838 נוסעים.
בסקר שערך ארגון IATA בשנת 1999, נבחר השדה לנמל התעופה הטוב ביותר בעולם. כמו כן דורג השדה בשנת 2005 לנמל התעופה המדויק ביותר באירופה ע"פ איגוד חברות התעופה האירופיות (Association of European Airlines).
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות התעופה פינאייר, Blue1, פינקום איירליינס, ואייר פינלנד.
בית נתיבות
ביות צמחי בר
מנה כ&quot;ץ
מנה כץ
מאנה כ&quot;ץ
יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים
הדרייב אין (תל אביב)
הדרייב אין בתל אביב היה בית קולנוע פתוח בשיטת דרייב אין, היחיד מסוגו בישראל, שפעל ברחוב אייזיק רמבה בתל אביב, מצפון למרכז הירידים וסמוך ללונה פארק. הדרייב אין נפתח ב-11 במרץ 1973 ונסגר בשנת 2000.
היסטוריה.
במקום הוקם חניון מכוניות ענק, שבקצהו המזרחי מסך ברוחב של 30 מטרים, והוא הכיל 960 מקומות חנייה הערוכים בצורת מניפה, וליד כל אחד מהם רמקול שהיה מונח על חלון הרכב. בעת פתיחתו היה מחיר הכניסה אליו 4.5 לירות למכונית. הסרט הראשון שהוקרן במקום היה "ספר הג'ונגל", וכאשר התארכו קטעי הפרסומות שהוקרנו צפצפו הנהגים במשך דקות. במקום נערכו גם הופעות של זמרים מפורסמים כגון הופעה של צביקה פיק. באמצע שנות ה-80 החלו להקרין בדרייב אין סרטים פורנוגרפיים בימי שישי בלילה, ורבים העדיפו לצפות בהם בחינם מגבעת האוניברסיטה. בעת הקמתו של הדרייב אין טרם נחנכו נתיבי איילון, ועם סלילת הכביש המהיר, היו נהגים שנהגו לעצור בשולי הכביש כדי לצפות בסרטים.
לאחר סגירת המקום תכננה עיריית תל אביב להפוך את השטח לפארק אופניים - הכולל סלילת מסלול אספלט שיפעל כקריטריום לאימוני רוכבי אופניים, אך לבסוף נעשה ניסיון נוסף בשנת 2005 להפעיל את המקום, וזה כשל. במשך השנים שאחרי הסגירה נעשו ניסיונות למכור את השטח או להפעיל בו עסקים שונים. בשנת 2009 הופעל במקום מסלול להדרכת נהיגה עד שלבסוף הפך לחניון. בשנת 2011 החליטה חברת אחוזות החוף שבבעלות עיריית תל אביב, האחראית על החניונים בתל אביב, כי אגודות הסטודנטים יוכלו להקרין סרטים במקום.
בדיונים לפיתוח השטח עלו בין ההצעות הקמת קריית תקשורת שתכלול גם אולפני טלוויזיה גדולים לצילום (במקום אולפני הרצליה) וכן הציעו הקמת מעונות סטודנטים (שלבסוף קמו במתחם אוניברסיטת תל אביב ומוכרים בשם "מעונות ברושים").
ב-27 ביוני 2012 החליטה עיריית תל אביב-יפו להקים במתחם אולם ספורט רב-תכליתי, שישמש בין היתר, את קבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב, כל זאת כחלק מתוכנית לשדרוג גני התערוכה הסמוכים. בנובמבר 2014 נפתח במתחם מרכז ספורט עירוני תל אביב-יפו, לאחר זכייתה של קבוצת שלמה במכרז על מתן חסות ושם מסחרי נקרא האולם "היכל קבוצת שלמה".
באוגוסט ובנובמבר 2020, לאחר סגירת בתי הקולנוע בעקבות מגפת הקורונה בישראל, נפתח הדרייב האין למשך מספר ימים.
סנו מפעלי ברונוס בע&quot;מ
בנדיראנטס
בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (יפו)
בניין המטה הארצי של משטרת ישראל ביפו שכן ברחוב סלמה מספר 18 ליד שכונת בתי ורשה ביפו.
היסטוריה.
בתקופת שלטון המנדט הבריטי הוקם בניין המשטרה הבריטית בן קומה אחת ששימש גם בתור סדנא לתיקון כלי רכב של הצבא הבריטי. לאחר קום המדינה, ב-31 באוגוסט 1951, קיבלה את הבניין משטרת ישראל והוקמו מעליו 3 קומות נוספות ששימשו את המטה הארצי של משטרת ישראל ושלוחות של ארגון השוטרים הבינלאומי ושל FBI עד להקמת בניין המטה הארצי של משטרת ישראל בקריית הממשלה ע"ש מנחם בגין בירושלים אליו עברו רוב היחידות ששכנו עד אז בבניין. בין השאר פעלו בבניין סדנת רכב ומחלקת הקשר.