בעונתו השלישית השתפר מרוויץ' כשקלע 26.1 נקודות עם 6.9 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונה זו שיחק מרוויץ' לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA, וגם נבחר לחמישיית העונה השנייה. למרות הצלחתו האישית, ההוקס הודחו שוב בסיבוב הראשון.
עונת , עונתו הרביעית, הייתה העונה הטובה ביותר שלו עד אז. מרוויץ' קלע 27.7 נקודות בממוצע למשחק, שני בליגה רק לבוב מקאדו, והגיע בפעם השנייה בקריירה למשחק האולסטאר. למרות זאת, ההוקס השיגו מאזן מאכזב והחמיצו את הפלייאוף.
בקיץ 1974 נשלח מרוויץ' בטרייד לניו אורלינס ג'אז בתמורה לשני שחקנים ובחירת דראפט. בכך חזר מרוויץ' לשחק בלואיזיאנה. מרוויץ' אומנם קלע 21.5 נקודות בממוצע למשחק, אך אחוזי השדה שלו היו הגרועים ביותר בקריירה. הג'אז, להם זו הייתה העונה הראשונה בליגה, "השיגו" את המאזן הגרוע ביותר בעונה זו.
בעונתו השנייה בג'אז סבל מרוויץ' ממספר פציעות שמנעו ממנו לשחק ב-20 משחקים. בעונה זו השתפרה ניו אורלינס והשיגה מאזן טוב יותר, שעדיין לא הספיק לה להגיע לפלייאוף. הוא קלע 25.9 נקודות בממוצע למשחק ונבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ב-NBA.
עונת הייתה עונתו הטובה ביותר של מרוויץ' בקריירה. הוא הוביל את הליגה בנקודות בממוצע למשחק כשקלע 31.1. הוא קלע 40 נקודות או יותר ב-13 משחקים, כולל הופעת ענק של 68 נקודות נגד ניו יורק ניקס. בזמנו, זה היה שיא הנקודות למשחק אחד שנקלע על ידי גארד. למעשה, רק שני שחקנים אחרים קלעו יותר: וילט צ'מברלין ואלג'ין ביילור. כיום הוא מדורג במקום ה-12 ברשימה הזו.
באותה עונה נבחר מרוויץ' גם למשחק האולסטאר וגם לחמישיית העונה. נראה היה באותו הזמן שהוא אחד הכדורסלנים הטובים ביותר בעולם, אך זה השתנה בעונה הבאה. פציעות בשתי ברכיו אילצו אותו להחמיץ 32 משחקים מעונת . אף על פי שהפציעות גזלו ממנו מן המהירות והאתלטיות הוא הצליח בכל זאת לקלוע 27.0 נקודות בממוצע למשחק.
תקופת הזוהר בקריירה שלו נגמרה במהירות. הפציעות בברכיו גזלו ממנו 33 משחקים בעונת 1978/1979. הוא הצליח להתגבר עליהן ולקלוע בכל זאת 22.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונה זו הוא שיחק במשחק האולסטאר בפעם החמישית והאחרונה בקריירה. בעקבות חולשת הקבוצה והתמעטות האוהדים בניו אורלינס עבר המועדון ליוטה, ונקרא מעתה יוטה ג'אז.
מרוויץ' החל לשחק בסולט לייק סיטי, אך הבעיות בברכיים הקשו עליו יותר מתמיד. מרוויץ' התקשה לשחזר את יכולתו הרגילה והחמיץ את רוב המשחקים. הוא שוחרר בינואר 1980, והוחתם על ידי בוסטון סלטיקס. הסלטיקס הובלו על ידי הרוקי החדש לארי בירד. בעונה זו עלה מרוויץ' מהספסל. לראשונה מאז ימיו באטלנטה הגיע מרוויץ' לפלייאוף, אך עדיין לא הצליח לזכות באליפות כשהפסיד בגמר המזרח ביחד עם הסלטיקס לפילדלפיה 76' של ג'וליוס ארווינג.
אחרי שהבין שבעיות הברך לא יעזבו אותו, החליט מרוויץ' לפרוש בסיום העונה. במהלך עשר שנות הקריירה שלו השיג מרוויץ' ממוצעים של 24.2 נקודות עם 5.4 אסיסטים בממוצע למשחק. ב-1985 מספרו 7# הופרש ואף שחקן במועדון הזה לא ישתמש בו עוד. שנתיים לאחר מכן נבחר מרוויץ' להיכל התהילה של הכדורסל.
לאחר פרישתו ומותו.
אחרי שפרש ב-1980 הפך מרוויץ' למתבודד. הוא ניסה ללמוד יוגה והינדואיזם, ואף הפך לנזיר מתבודד. לאחר מכן הוא חקר את הצמחונות והמקרוביוטיקה. לבסוף הוא אימץ את זרם האוונגליזם בנצרות. מספר שנים לפני מותו אמר מרוויץ': . ב-5 בינואר 1988 התמוטט מרוויץ' ונפטר בעקבות התקף לב, בהיותו בן 40 בלבד. מרוויץ' נקבר בבאטון רוז' שבלואיזיאנה.
פנו דרך לעושה כל
בריאן טרייסי
בריאן טרייסי (באנגלית: Brian Tracy; נולד ב-1944) הוא סופר אמריקאי. כותב ספרי עזרה עצמית, התפתחות אישית ומוטיבציה.
ביוגרפיה.
טרייסי נולד בוונקובר שבקנדה בשנת 1944. בצעירותו נשר מבית הספר, עבד בעבודות זמניות ונדד ברחבי העולם במשך שמונה שנים. בהמשך החל לעבוד כסוכן מכירות זוטר, התקשה בעבודתו והחליט לשאול אנשי מכירות מצליחים רבים לגבי הצלחתם. בתום השנה הראשונה לעבודתו הוא כבר הפך לסוכן מכירות בכיר, ובשנה השנייה הפך לסגן נשיא החברה, והיה אחראי על 95 עובדים, בגיל 25 בלבד.
טרייסי יצר את הסמינר הראשון שלו בתחום הצמיחה האישית בשנת 1981, בשם "מערכת ההצלחה", (נקראה תחילה "סמינר הפניקס"). בשנת 1985 הוציא גרסה מעודכנת של סמינר זה, מוקלט על קלטת אודיו לעזרה עצמית, בשם "פסיכולוגיה של ההישגיות". לאורך השנים המשיך ליצור סמינרים וסדנאות בנושאים כגון מנהיגות ויעילות ניהולית. כתב עשרות ספרים העוסקים בתחומים שונים של מוטיבציה וצמיחה אישית. כן הקליט למעלה מ-500 קטעי אודיו מתוך ספריו, העוסקים ברעיונות לעזרה עצמית לקראת הצלחה והשגת יעדים אישיים ועסקיים.
מכהן כיום בראש חברה על שמו, העוסקת בתחום משאבי אנוש בקליפורניה, ולה סניפים רבים ברחבי ארצות הברית. נשוי לברברה ואב לארבעה ילדים.
בכתביו מדבר טרייסי על כך שבעת התמודדות עם בעיה, האנשים בחברה המערבית התרגלו לפנות ישירות לדרך הקלה, וכך הם לא עומדים ביעדים שהציבו לעצמם. בתוכנית ההדרכה שלו הוא מציע לאנשים אפשרות ליצור הצלחה בחייהם האישיים והעסקיים, תוך כדי נקיטת פעולה אקטיבית, ניהול זמן נכון ושימוש בשיטות שונות אותן פיתח במהלך השנים.
נברו
הר נַבְּרוֹ הוא הר געש שכבתי פעיל השוכן במחוז צפון הים האדום שבאריתריאה. הר הגעש שוכן בשקע דנקיל.
גאוגרפיה ותיאור.
בהיותו חלק ממשולש עפר הר הגעש נברו הוא אחד ממתחמי קלדרה הגעשיים הרבים בחלקו הצפון-מזרחי ביותר של אזור עמק בקע מזרח-אפריקה. הר נברו שוכן בקצה הדרום-מערבי של רכס דנקיל (המכונה גם "האלפים" של דנקיל), והוא חלק ממתחם נברו (Nabro Volcanic Range) המתחיל בהר הגעש בארה אלה (Bara’Ale) באתיופיה בשולי שקע דנקיל, ונמשך לאורך כ-110 קילומטרים בכיוון צפון-צפון-מזרח עד לאי קוד עלי (Kod Ali) שלחוף הים האדום באריתריאה. פרט לשני האתרים שהוזכרו והר נברו כולל המתחם גם את הר הגעש מאלאהלה (Mallahle), דרומית מערבית לנברו, את הר הגעש סורק אלה (Sork Ale), הנמצא דרומית לו, ואת הר הגעש דוּבִּי (Dubbi) הנמצא צפונית מזרחית לו. החלק המערבי של מתחם נברו הכולל את הרי הגעש נברו, סורק אלה, מאלאהלה ובארה אלה הוא מתחם הגעשי המכונה מתחם בידו (Bidu) ששטחו כ-2,500 קמ"ר.
בסיס ההר נמצא בגובה 800 מטרים מעל פני הים. גובהו 2,218 מטרים מעל פני הים והוא הר הגעש הגבוה ביותר בשקע דנקיל. מדרונותיו חרוצים בגיאיות רבים, והוא מסתיים בשתי קלדרות מקננות. קוטר הפנימית 5 קילומטרים וקוטר החיצונית 8 קילומטרים, צורתה כשל פרסת סוס משום שהקיר הדרום מערבי של הקלדרה החיצונית נהרס לאורך חזית רחבה הפונה לכיוון הקלדרה בת ה-6 קילומטרים של הר הגעש מאלאהלה. גובה הקירות הפנימיים של הקלדרה מגיע ל-400 מטרים. בתוך הקלדרה של נברו יש שני לועות שהתמוטטו. גם ללוע העתיק ביותר בתוך הקלדרה של נברו יש צורת פרסת סוס שפתחה פונה באופן דומה לדרום מערב. גובהן של קירותיו של הלוע הפנימי ביותר הן 200 מטרים.
גאולוגיה.
במשולש עפר קיימים כמה מוקדים של פעילות געשית, כאשר בצפון האזור מצוי הר הגעש הפעיל ארטה אלה שבלועו מצוי אגם לבה. מקורה של הפעילות הגעשית במשולש עפר הוא בתימרת מעטפת המצויה מתחתיו. הקלדרות של נברו והקלדרה של מאלאהלה נוצרו קרוב לוודאי במהלך התפרצות בתקופת הרביעון שבה נפלטו בין 20 ל-100 קילומטרים מעוקבים של איגנימבריט המכסה כיום שטח של כ-600 קמ"ר, ובעבר כיסה כנראה שטח של מעל ל-2,000 קמ"ר, אם כי תאריך ההתפרצות לא נקבע. נפח התפרצות משוער זה דומה בהנחת ממוצע משוקלל לנפח ההתפרצות ההיסטורית הגדולה ביותר זו של טמבורה באינדונזיה ב-1815. ההר בנוי בעיקר מקילוחי לבה טרכיטית וחומרים פירוקלסטיים. כאשר ניתן לזהות שני סוגים של טרכיט המעידים כנראה על שני מועדי התפרצות שונים. כיפות אובסידיאן ריוליטי שנוצרו לאחר ההתפרצות שיצרה את הקלדרה מצויים במורדות המערביים הצפון מערביים והדרום-מזרחיים של ההר. קילוחי לבה התפרצו בתוך הקלדרה ועל דופנותיה. קילוחי לבה הצעירים ביותר התפרצו ממערכת סדקים המצויה בין נברו למאלאהלה וכיוונה, צפון-צפון מערב, מצטלב עם הכיוון של מתחם נברו.
ההתפרצות הגעשית של 2011.
בשעות אחרי הצהריים והערב של ה-12 ביוני 2011 פקדו שתי רעידות אדמה בעוצמה של 5.7 את אזור אפמבו באריתריאה, צפונית מערבית לנברו, שהעידו על התפרצות קרבה. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-13 ביוני 2011 התפרץ הר הגעש נברו. בשל הריחוק ממקומות יישוב דווח בתחילה בטעות כאילו הר הגעש שהתפרץ הוא הר הגעש דובי המצוי צפונית מזרחית להר נברו והתפרץ לאחרונה ב-1861. בניגוד אליו, הר נברו לא התפרץ במשך כמה מאות אלפי השנים האחרונות. הזיהוי הוודאי התאפשר רק מצפייה בתמונות הלוויין. עמוד ההתפרצות של האפר הגעשי הגיע לגובה של 13.5 קילומטרים וענן האפר התפשט מעל אריתריאה, אתיופיה, סודאן, הגיע עד לדרום ישראל, ושיבש את הטיסות באתיופיה ובאריתריאה. האפר כיסה חלקית את הערים אסמרה ומקלה. ב-16 ביוני פונו תושבי אפמבו, נברו וסיררו.
ב-17 ביוני הודיע סניף טולוז של ארגון VAAC (ראשי תיבות של Volcanic Ash Advisory Center) כי ההתפרצות פסקה, אבל לוויין של נאס"א שעבר מעל האזור ב-18 ביוני אחרי הצהריים (זמן מקומי) גילה שההתפרצות עדיין נמשכת.
ב-19 ביוני פלט הר הגעש כמות רבה של גופרית דו-חמצנית, הכמות הגדולה ביותר שנפלטה לאטמוספירה שנתגלתה מהחלל אי פעם. צילומי לוויין הראו זרם לבה באורך 15 קילומטרים. ב-20 ביוני דיווח ה-VAAC שפליטת הגופרית הדו-חמצנית עדיין נמשכת. ועל פי צילומי הלוויין היא נמשכה גם ב-22 וב-23 ביוני.