נכדה הוא יריב אופנהיימר, פעיל פוליטי, חבר הנהלת "שלום עכשיו" ולשעבר מזכ"ל ודובר התנועה.
חסידות איזביצה ראדזין
חסידות איזביצה-ראדזין היא חצר חסידית שנוסדה על ידי רבי מרדכי יוסף ליינר, תלמידו של רבי שמחה בונים מפשיסחה בעיירה איזביצה לאחר עזיבתו את חצר רבי מנחם מנדל מקוצק בשנת ה'ת"ר (1839).
בנו וממשיך דרכו, רבי יעקב ליינר, עבר לעיירה ראדזין ועל שמה נקראת החסידות. האדמו"ר השלישי רבי גרשון חנוך הניך ליינר התפרסם בעיקר בשל ניסיונו לחדש את מצוות התכלת בציצית. ספרי החסידות הידועים הם מי השילוח, בית יעקב וסוד ישרים. מרכז החסידות הוא בעיר בני ברק תחת הנהגתו של האדמו"ר שלמה יוסף אנגלרד.
תולדות החסידות.
הדור הראשון.
החסידות נוסדה בחג הסוכות שנת ה'ת"ר (1839), עם פרישתו של רבי מרדכי יוסף ליינר מחבר הספר מי השילוח, מבית מדרשו של רבי מנחם מנדל מקוצק, בעקבות הסתגרותו של רבי מנחם מנדל ואי הסכמתו לקבל את קהל תלמידיו. רבי מרדכי יוסף פרש מקוצק ועבר לעיר איזביצה שם החל בהנהגה עד לפטירתו בז' בטבת ה'תרי"ד (1854).
הדור השני והפילוג לחסידות לובלין וחסידות ראדזין.
עם פטירת רבי מרדכי יוסף התפלגה החסידות. חלק מן החסידים מינו עליהם את רבי יהודה לייב איגר מלובלין לרבם, והחלו לנסוע אליו ללובלין. בין חסידים אלו נמנה גם ידידו של רבי יהודה לייב, רבי צדוק הכהן מלובלין, שאף מילא את מקומו לאחר פטירתו בחסידות לובלין.
מרבית חסידי איזביצה המשיכו לנסוע לאיזביצה אל בנו בכורו של רבי מרדכי יוסף, רבי יעקב ליינר מאיזביצה. ה"בית יעקב", אשר הנהיג את העדה באיזביצה, ולימים עבר לראדזין. בימיו גדלה כמות החסידים. בסדרת הספרים "בית יעקב" הרחיב ופיתח את תורת אביו, בעל "מי השילוח". התורות לוקטו ונכתבו על ידי בנו, רבי גרשון חנוך הניך ליינר - בספר בית יעקב הכולל, שאר הספרים לוקטו על ידי החסידים על פי הוראתו ועידודו של רבי גרשון חנוך הניך. הספרים שהודפסו בנפרד כוללים את בראשית, שמות, ויקרא, וכן חיבורים על פסח ושבועות. את "ספר הזמנים" על הגדה של פסח פרסם בנו השני, רבי אברהם יהושע העשיל מחלם. כתבי היד על החומשים במדבר, דברים, וכן חיבורים גדולים על כתבי האר"י, טעמי המצוות, וסידור התפילה, וכנראה עוד חיבורים אבדו בשואה.
נפטר בט"ו באב שנת ה'תרל"ח (1878) בעיר דרוזגניק שבליטא.
הדור השלישי והפיצול של חסידות ביסקוביץ-רייוויץ.
לאחר פטירת רבי יעקב עברה ההנהגה לידי בנו בכורו, רבי גרשון חנוך הניך ליינר, בעל ה"ארחות חיים". רבי גרשון הניך התפרסם בחידוש מצוות התכלת בציצית, בנוסעו לאיטליה.
בימי רבי גרשון חנוך התחדשה ההנהגה הסוערת, שדמתה יותר להנהגת סבו רבי מרדכי יוסף מאשר להנהגת אביו רבי יעקב. חילוף זה בדרך ההנהגה הרחיקה חסידים רבים שהיו ותיקים אצל אביו. רבי גרשון הניך נפטר בד' בטבת שנת ה'תרנ"א.
מקצת החסידים הלכו אחרי רבי שמואל דוב אשר ליינר (אחיו הצעיר של רבי יעקב ליינר), שייסד את ענף ביסקוביץ-רייוויץ (ראו בהמשך).
הדור הרביעי ופיצול נוסף.
ממלא מקומו של רבי גרשון חנוך היה בנו יחידו, רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר מראדזין, בעל ה"תפארת יוסף" (ה'תרל"ג - כ"ו בשבט ה'תרפ"ט; 1873–1929). בשונה מאביו הוא הנהיג את עדתו ברוך. בעקבות הנהגה זאת התרחבה בימיו החסידות. בימיו התערבה חסידות ראדזין בקרב החסידויות בפולין, לעומת ההרחקה היחסית של החסידות בימי אביו. רבי מרדכי יוסף השני היה מעורב ביסוד תנועת אגודת ישראל, ואף שימש כסגן הנשיא של האגודה עד סוף ימיו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לגור בוורשה, ומשם המשיך לנהל את עדת חסידי ראדזין, על אלפי חסידיה. נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. לאחר מותו התפרסמו דבריו בספר "תפארת יוסף", שעל שמו הוא מכונה.
עם פטירת רבי גרשון חנוך העניך מראדזין, התחיל אחיו הצעיר, רבי אברהם יהושע העשיל ליינר, לכהן באדמורו"ת בעיר חלם, שם נוסד ענף נוסף לחסידות ראדזין (ראו בהמשך).
הדור החמישי.
אחרי פטירתו של ר' מרדכי יוסף אלעזר ליינר עברה ההנהגה לבנו יחידו, רבי שמואל שלמה ליינר מראדזין. הנהגתו הייתה דומה לזה של סבו רבי גרשון, דרך של תקיפות וחריפות. בימיו הורחקו חסידים רבים, וכמו כן נסגרו כמה שטיבלך על ידי האדמו"ר בעצמו, שהרחיק חסידים רבים מהחסידות מכיוון שסבר כי אינם מתאימים להנהגתו. עם זאת הוא פתח את ישיבת "סוד ישרים" בראדזין שבה למדו כ-200 בחורים, ובהמשך (על ידי גיסו, רבי אברהם ישכר אנגלרד) עוד 7 ישיבות ברחבי פולין.
תקיפותו באה לידי ביטוי בשנות השואה שבהן המריד את שומעי לקחו נגד הנאצים, ניסה לארגן קבוצות של יהודים להילחם בהם, ואף עמד בראשם. נתפס ונרצח על ידי הנאצים בכ"ט באייר ה'תש"ב (1942), בגטו וולדובה. סמוך למיתתו התגרה ברוצחיו, בעט בהם ואף ירק בפניהם. בלילה לאחר רציחתו נקבר על ידי חסידיו בבית העלמין שבוולדובה.
החסידות לאחר השואה.
לאחר השואה הכתירו חסידי איזביצה-ראדזין לאדמו"ר את רבי אברהם ישכר אנגלרד, חתנו (בזוו"ר) של רבי מרדכי יוסף אלעזר מראדזין וגיסו של רבי שמואל שלמה מראדזין. לפני השואה שימש כנשיא וראש רשת הישיבות "סוד ישרים" של חסידות ראדזין בפולין. לפי מסורתם של החסידים, רבי שמואל שלמה מסר לידיו את שרביט ההנהגה לפני רציחתו. יסד בתי מדרש לחסידי ראדזין בירושלים, בני ברק, תל אביב, חיפה, פתח תקווה, נתניה וחולון, והקים מחדש את ישיבת סוד ישרים בירושלים. ייסד כמה כוללים לאברכי חסידי ראדזין בבתי המדרש של החסידות. רבי אברהם ישכר היה שונה מקודמו רבי שמואל שלמה בכך שניהל את העדה ברוך. נפטר בכ' בתשרי ה'תשס"ו ונקבר בחלקת הרבנים שבהר המנוחות בירושלים.
אחרי פטירתו הכתירו חסידיו את בנו הצעיר (מאשתו השנייה) המתגורר בבני ברק, רבי שלמה יוסף אנגלרד מראדזין לאדמו"ר.. תחת הנהגתו נוסדו כוללים של החסידות בבני ברק ועוד. וכן חידש את מסורת השיעורים בחסידות מפי האדמו"ר, שהתקיימו בימי ה"תפארת יוסף". המרכז לצביעת התכלת בבני ברק ממשיך להפיץ חוטי תכלת כשיטת אדמור"י ראדזין. האדמו"ר שליט"א ביסס את החסידות בארץ ישראל וייסד בית מדרש נוסף לראדזין
ענף נוסף לחסידות ראדזין.
בדור השלישי, עם פטירת רבי גרשון חנוך העניך מראדזין, התחיל אחיו הצעיר, רבי אברהם יהושע העשיל ליינר, לכהן באדמורו"ת בעיר חלם. עם פטירתו בכ"ז בשבט ה'תר"פ, שימשו בניו רבי גדליה ורבי עובדיה כאדמו"רים בחלם. בן אחר היה רבי חיים שמחה ליינר מלודמיר, שחיבר את ספר דרכי חיים, בענייני רפואה, ו"דור ישרים", תולדות אדמו"רי ראדזין.
בנו הצעיר (מזיווגו השני) היה רבי ירוחם ליינר (תרמ"ח - כ' באב תשכ"ד). התגורר בשכונת קריקלווד (Cricklewood) שבלונדון בין השנים תרצ"ה - תש"י (1935–1950), שם כיהן באדמו"רות. בשנת תש"י עבר לארצות הברית והקים את בית מדרשו בשכונת בורו פארק. כתב דברי תורה בנגלה ובנסתר, שנדפסו בספר "תפארת ירוחם".
לאחר פטירתו שימש בנו רבי מרדכי יוסף ליינער כאדמו"ר מראדזין. לאחר פטירתו, בשנת תשנ"א, החל לשמש כאדמו"ר בנו הגדול, רבי יעקב (תשכ"ב - ה' באייר תשס"ט). דברי תורתו הודפסו בספר "תפארת יעקב". בנו הגדול של רבי יעקב, מרדכי יוסף, (תלמיד ישיבת קרלין סטולין), שעדיין לא היה בר מצווה בעת פטירת אביו, מיועד לרשת את מקום אביו כאדמו"ר. בנו השני של רבי מרדכי יוסף, רבי משה ליינער, משמש כאדמו"ר מראדזין בשכונת בית וגן בירושלים.
ענף ביסקוביץ-רייוויץ.
במעבר מהדור השני לדור השלישי, עם פטירת ה"בית יעקב" מאיזביצה, התחיל אחיו הצעיר, רבי שמואל דוב אשר ליינר, לכהן באדמורו"ת. בתקופת כהונת אחיו הגדול הכניע את עצמו אליו, ועבר יחד איתו לראדזין. עם פטירת אחיו, חזר כאדמו"ר עצמאי לאיזביצה, ואחר כך עבר לביסקוביץ, מאז נודע כ"אדמו"ר מביסקוביץ". חיבר ספר בשם נאות דש"א. נפטר בכ"ב בניסן ה'תרס"ה. את מקומו מילא אחיינו, רבי משה חיים סוכטשבסקי, חתן אחיו רבי יעקב מאיזביצה. כיהן בביסקוביץ ולאחר מכן ברייוויץ. את מקומו מילא בנו, רבי יהושע אברהם אלתר סוכטשבסקי, ברייוויץ ולאחר מכן בחלם. נרצח בשואה.
ספרי איזביצה ראדזין.
ספרי רבי מרדכי יוסף בעל ה"מי השלוח" ורבי גרשון חנוך הניך בעל ה"ארחות חיים" מפורטים בערכיהם.
אליעזר ליבר שרשבסקי
אליעזר ליבר שרשבסקי (י"ז בטבת תרל"ו, 1876, זלבה, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – ג' בסיוון תשט"ז, 13 במאי 1956, תל אביב) היה מייסדו של בית החרושת הראשון לאריגה בתל אביב ושימש כיושב-ראש הנהלת 'הלוואה וחיסכון' תל אביב.
קורות חיים.
ראשית דרכו.
אליעזר ליבר שרשבסקי נולד בזלבה שפלך גרודנו, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), ליעקב ושרה רבקה לבית בורודיצקי.
שרשבסקי התחיל את דרכו בלימודים בישיבת מיר, איישישוק ו-וולוז'ין, ואחר כך החל לעסוק במסחר בקנה מידה גדול. במקביל החל לנהות אחרי תנועת חיבת ציון והיה מראשי העסקנים הציונים. הוא פרסם מאמרים ב"הצפירה" ו"המליץ" ושירים בלוח אחיאסף.
בשנת תרס"ו נשא לאישה את הדסה בת מאיר ברמן.
בשנת 1905 ביקר שרשבסקי בארץ ישראל, והשקיע בהקמת בית החרושת ליציקת ברזל ומכונות של המהנדס ליאון שטיין ביפו.
לאחר העלייה לארץ.
בשנת 1909 עלה שרשבסקי ארצה עם משפחתו והתיישב ביפו. השקיע הון במספר מפעלי מסחר ובניין, ובין השאר בנה בית הנושא את השם "בית שרשבסקי" ברחוב רוטשילד 92 בתל אביב.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה שרשבסקי עם הגולים במצרים, והיה פעיל בוועד הגולים.
לאחר המלחמה חזר שרשבסקי לארץ, והקים את בית החרושת הראשון לאריגה בתל אביב, 'שרשבסקי וגוטמן'.