שטראובר גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב ובתחילת שנות ה-90 היה שוער מחליף בקבוצה. לאחר מכן שיחק במספר קבוצות, ואת מעמדו בליגה ביסס כשוערה של הפועל ירושלים, משם עבר למכבי תל אביב, בתור שוער המשנה של אלכסנדר אובארוב. לאחר פרישתו של אובארוב הפך שטראובר לשוערה הראשון של מכבי. עם הקבוצה זכה שטראובר באליפות ליגת העל ובשלושה גביעי מדינה, ואף שיחק בשלב הבתים בליגת האלופות.
ב-14 במאי 2006, לאחר שבע שנים במכבי תל אביב, חתם שטראובר במכבי נתניה לאחר קנייתה על ידי איש העסקים דניאל יאמר. שטראובר הוביל את נתניה בחזרה לצמרת הליגה לצידם של דדי בן דיין ואיתי שכטר והיה שותף למשחקיה הראשונים של הקבוצה בגביע אופ"א. בקיץ 2009 עזב שטראובר את מכבי נתניה וחזר למכבי תל אביב.
ביוני 2011 חתם שטראובר על חוזה לשנתיים במכבי פתח תקווה. בעונת , העונה הראשונה בחוזה, ירדה הקבוצה לליגה השנייה ובסיומה החליטה לשחרר את שטראובר. בתגובה הגיש שטראובר נגד הקבוצה תביעה על סך 800 אלף ש"ח בגין הפרת חוזה.
ב-4 בדצמבר 2017 חזר שטראובר מפרישתו בגיל 43 ושיחק משחק אחד במדי הפועל לוד מליגה ג'.
בליגה הבכירה בישראל רשם שטראובר 513 הופעות, והוא מדורג במקום השישי בטבלת שיאני ההופעות של הליגה בכל הזמנים.
נבחרות ישראל.
לשטראובר 8 הופעות בנבחרת ישראל ו-17 הופעות בנבחרת הצעירה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-17 באפריל 2002, במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק.
קריירה לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל שטראובר לשמש כפרשן במשחקי ליגת העל בכדורגל לנוער המשודרים בערוץ הספורט. באוגוסט 2015 פוטר מהערוץ לאחר תקרית שבה היה מעורב במשחק ראווה במסגרת הליגה הישראלית בכדורגל חופים.
בשנת 2015 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "גולסטאר".
בשנת 2019 השתתף בתוכנית הראליטי "האח הגדול VIP עונה 3".
חיים אישיים.
נולד במושב יגל.
לשטראובר שני בנים מנישואיו הראשונים. ב-10 ביוני 2006 נישא בשנית לחברת הכנסת לשעבר ענבל גבריאלי, ולזוג נולד בן. בשנת 2009 השניים התגרשו.
במאי 2011 נישא בפעם השלישית, לאלינור אביגדול, וב-2013 התגרש.
מאז שנת 2020 שטראובר מאורס לבת זוגו השחקנית טל טלמון, ובפברואר 2021 נולד בנם המשותף.
תארים שיאים והישגים.
תארים:
קבר מרים
קבר מרים בירושלים ממוקם בתוך מערה תת-קרקעית ליד גת שמנים, מקום שעל פי המסורת הנוצרית-אורתודוקסית הוא מקום קבורתה של מרים אם ישו.
המסורת על קברה של מרים.
"קבר מרים" נתפס על ידי הכנסייה הקתולית כמקום בו היא הונחה עד לעלייתה השמיימה. הברית החדשה אינה מספרת מה עלה בגורלה של מרים ולכן התפתחו מסורות שונות אודות קורותיה. מותה ועלייתה של מרים לשמים מתוארים בחיבור אפוקריפי "הירדמות מרים" מהמאה השנייה. החיבור מתאר כי מרים לא מתה כדרך כל אדם אלא נפלה עליה תרדמת נצח שלאחריה הובאה למנוחתה ומשם נאספה לזרועות בנה בשמיים. בבסיס האמונה הרעיון כי המוות הוא עונש על חטאי האדם ואילו מרים הייתה נקיה מחטאים.
לפי מסורת אחת, המקובלת יותר על הנוצרים הקתולים, הקימה מרים את ביתה ליד העיר אפסוס, שבמערב אנטוליה (כיום בטורקיה) ושם נפטרה. האתר ניצב על ראש הר מדרום לשרידי אפסוס, והוא ידוע כבית האם מרים (Meryem Ana Evi). לפי המסורת האחרת, המקובלת על הנצרות המזרחית, סיימה מרים את חייה הארציים בירושלים. קיימות מסורות שונות גם לגבי לידתה, המזרחית על הלידה בירושלים, במקום בו בנויה כיום כנסיית סנטה אנה, והמערבית על הלידה בנצרת.
על פי המסורת נרדמה מרים בהר ציון, נקברה בעמק יהושפט ונאספה לזרועות בנה בהר הזיתים. שתי המסורות מנציחות את המאורע ב-15 באוגוסט אז נחגג חג האסומפסיון (עליית מרים השמיימה). עלייתה בגופה לשמים הפכו לדוגמה של הכנסייה הקתולית ב-1950.
הכנסייה הביזנטית.
המערה נמצאת בערוץ נחל קדרון, בחלקו הנקרא במקרא "עמק יהושפט" וממוקם בין הר הזיתים להר הבית. הקברים המקוריים מתוארכים למאה הראשונה לספירה ומורכבים מקברי כוכים וארקוסילה. מאוחר יותר הקבר שזוהה כקברה של מרים הופרד מהסלע שהקיף אותו ועוצב בצורת צלב.
בראשית המאה ה-5 נבנתה הכנסייה הביזנטית שהוקדשה על ידי פטריארך ירושלים יובנליס (422-458) מיד לאחר ועידת כלקדון. דומה כי הקיסר מאוריציוס החליף בסוף המאה ה-6 את הכנסייה הצנועה שעמדה מעל לקבר בבזיליקה מפוארת יותר, והכנסייה הקודמת הפכה לקריפטה. הכנסייה העליונה נהרסה על ידי הפרסים ב-614 והייתה בין הראשונות ששוקמו על ידי מודסטוס. במאה ה-9 נבנה לידה גם מנזר.
תולדות הכנסייה בתקופה הצלבנית ולאחר מכן.
גוטפריד מבויון בנה במקום מנזר לנזירים בנדיקטינים מקלוני. הצלבנים בנו את הכנסייה מחדש סביב 1130 והקיפו אותה ואת מנזר מרים הקדושה הסמוך בחומות חזקות עם מגדלים גבוהים. הכנסייה העליונה נהרסה בשנית בעת כיבושו של צלאח אל דין ב-1187. הפרנציסקנים קיבלו חזקה על הכנסייה באמצע המאה ה-14. עם זאת ב-1757 הכנסייה נמסרה ליוונים אורתודוקסים עד לעצם היום הזה.
תיאור האתר.
לאחר כיבושו של צלאח א-דין הכנסייה והמנזר נהרסו ורק הכניסה והקפלה התת-קרקעית שרדו. חזית האתר הנוכחי היא צלבנית. אל האתר מוביל גרם מדרגות צלבני המורכב מ-47 מדרגות.
המלכה מליסנדה של ממלכת ירושלים הצלבנית נקברה בקפלה מימין למדרגות ב-1161. מליסנדה הייתה בתו של בלדווין השני שהתחתנה עם פולק מאנז'ו. לאחר מותו של בעלה היא שלטה על הממלכה עד שבנה, בלדווין השלישי, הגיע לבגרות ב-1152. המתיחות בינה לבין בנה הובילה למאבק צבאי בין השנים. מליסנדה התבצרה עם נאמניה במצודת העיר בירושלים אך בסופו של דבר ויתרה על ירושלים והסתפקה בשכם בלבד שנותרה רכושה. הקפלה בה נקברה מליסנדה מזוהה גם עם מקום מסורתי של קברות אנה (חנה) ויואכים (יהויכין), הוריה של מרים ומול הקפלה ממקמות המסורות את קברו של בעלה יוסף.
האולם התת-קרקעי מעוצב בצורת צלב. בחלק המזרחי של האולם מצויה קפלה קטנה עם קברה המסורתי של מרים ומעליה אדיקולה. למרות שבעלי המקום הם יוונים וארמנים, לקופטים ולסורים-אורתודוקסים יש זכות לקיים במקום פולחן. באתר מספר מזבחות: במערב, מזבח קופטי, ברחבה שבתחתית המדרגות ומצפון מזבחות יוונים אורתודוקסיים, וממערב לקבר מזבח ארמני. מצפון לקבר ישנו מקום קבורה קדום ומזבח הנמצאים ברשות הארמנים והסורים. למרות שרוב הקתולים מקבלים את מסורת קבורת מרים באפסוס ולא בירושלים, בדרך כלל יושב במקום גם נציג קתולי.
מדרום לקבר נמצאת גומחת תפילה מוסלמית (מיחרב), כיוון שמרים היא אחת הדמויות הנערצות על ידי המוסלמים, אם כי המוסלמים לא מרבים להגיע לכאן לתפילה. הקבר הפך למקום קדוש לאסלאם במאה ה-17. מוג'יר א-דין, מלומד מוסלמי מהמאה ה-15 טען כבר אז כי מוחמד ראה אור זורח מקבר "אחותו מרים" בעת מסע הלילה שלו לירושלים. קברו של מוג'יר אל דין מצוי מעל לחצר בקרבת מקום.
על הקירות מסביב לקבר מרים ישנם ציורים המתארים את מרים הנרדמת. הקבר מכוסה בשיש ובו שלושה חורים עגולים החושפים את הסלע החצוב של הקבר המקורי. ייתכן שהקבר הזה מהווה חלק משדה הקברים היהודי שהיה על מדרונות הר הזיתים בימי הבית השני. בתקרה פתח המסמל את עלייתה של מרים לשמים, בדומה לפתח שהיה בתקופה הצלבנית בכנסיית העלייה מעל לסלע שממנו עלה ישו השמיימה.
מצוות עשה
מִצְווֹת עֲשֵׂה היא הגדרה למכלול המצוות בתורה שציוויין 'קום ועשה'. אדם שעבר על מצוות עשה אינו לוקה. מניין מצוות 'עשה' מתוך תרי"ג (613) המצוות הוא רמ"ח (248).
רקע.
תרי"ג מצוות התורה מתחלקות לשני סוגים: האחד צווי לעשות את מצוות ה'עשה', והשני צווי להימנע מלעשות את מצוות 'לא תעשה'. מוני המצוות (הרמב"ם, הסמ"ג ודומיהם) חילקו על פי המקובל בידינו את המצוות לשני סוגים אלו כאשר רמ"ח צווים שייכים לסוג הראשון, ונקראים מצוות עשה. ושס"ה צווים משתייכים לסוג השני, ונקראים מצוות 'לא תעשה'.
דוגמאות למצוות 'עשה':
קיימות מצוות 'עשה', שהשלכותיהן יוצרות גם איסור שלא לעשות מעשה, לדוגמה, שמירת השבת היא (בין היתר) מצוות עשה "שמור את יום השבת" (דברים ה, יב), למרות זאת ההשלכות שלה הן לא לחלל את השבת.
ענישה.
מצוות 'עשה', בשונה ממצוות לא תעשה, לא גוררות עונש גשמי אחריהן (מלקות), והתמורה היחידה שמקבלים עליהן הוא בשכר ועונש שמימי.
עם כל זה, מצוות עשה שנכתבה יחד עם לאו, לוקין עליה מצד הלאו שכתוב בה, אם הלאו אינו לאו הניתק לעשה.
כמו כן ישנן מצוות בודדות שאי קיומן כרוך בעונש חמור, כמו קרבן פסח וכן ברית מילה שהמבטלן במזיד נידון בכרת.
ראוי להוסיף, כי אף שאין עונש לאחר ביטול המצווה, קיימת כפייה לפני אי קיום המצווה כדי שיעשנה. בלשון התלמוד: כופין אותו עד שתצא נפשו.
מצוות עשה שהזמן גרמן.
סוג מסוים של מצוות עשה נקרא מצוות עשה שהזמן גרמן (שתלויות בזמן), ונשים פטורות מעשייתן כגון: נטילת לולב, ישיבה בסוכה, ודומיהן.
על אף שנשים פטורות ממצוות אלו, הן מורשות לקיים את המצווה (לדעת השו"ע וכן הוא מנהג הספרדים, אין הנשים יכולות לברך עליהן, אך לדעת הרמ"א וכן מנהג האשכנזים, רשאיות לברך), והן מקבלות שכר על עשייתן.
יש מצוות עשה שהזמן גרמן שגם נשים חייבות בהן, כיוון שריבתה התורה בפירוש גם את חיוב הנשים. כגון אכילת מצה שחז"ל דרשו שציווי זה נאמר על כל מי שנאסר עליו לאכול חמץ, וחמץ נאסר גם על נשים משום שגם הן היו בגזרת שעבוד מצרים או משום ש"בזכות נשים צדקניות נגאלו ישראל".
מהפכת אוקטובר