תערוכות יחיד של עבודותיו הוצגו בהלסינקי, פינלנד, 1962 במילאנו, איטליה, 1985, "סרבנדו קאבררה גלריה", הוואנה, 1986, "רוי רויד גלריה", שיקגו, 2000, COEX, סיאול, קוריאה הדרומית.
עבודותיו השתתפו גם בתערוכות קבוצתיות ברחבי העולם.
קווינטוס רוסקיוס גאלוס
קוינטוס רוסקיוס גאלוס (בערך 126 לפנה"ס - 62 לפנה"ס) היה שחקן רומאי.
חייו.
בהיותו מחונן בפנים נאות ובגזרה גברית הוא למד את צורת ההגשה והמחוות של הפרקליטים הנחשבים ביותר בפורום, במיוחד של קווינטוס הורטנסיוס, וזכה לשבחים רבים על חנו והאלגנטיות שלו על הבמה. הוא הצטיין במיוחד בקומדיות. קיקרו למד אצלו. השניים התחרו בידידות כדי לבדוק מי יכול להביע מחשבות או רגש ביעילות רבה יותר, הנואם או השחקן. רוסקיוס כתב חיבור שבו הוא משווה את המשחק לתורת הנאום. קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס חיבר מרובע לכבודו והדיקטטור סולה העניק לו טבעת זהב, תג של מעמד הפרשים – כיבוד יוצא דופן לשחקן ברומא שבה נחשב המקצוע בזוי.
כמו בן זמנו קלודיוס איסופוס (Clodius Aesopus) צבר רוסקיוס עושר רב, ונראה שהוא פרש מן הבמה זמן לא רב לפני מותו. ב-76 לפנה"ס הוא נתבע על ידי קורנליוס פניוס כַיירֵיאָה (C. Fannius Chaerea) בסכום של 50,000 ססטרטיוס וקיקרו הגן עליו בנאום מפורסם.
מוניטין.
בתקופת הרנסאנס היווה רוסקיוס דוגמה למצוינות דרמטית. כאשר תומאס נאש (Thomas Nashe) רצה לשבח את אדוארד אלין (Edward Alleyn) כשחקן הטוב ביותר בדורו הוא קרא לאלין רוסקיוס. ג'ון דאונז (John Downes) קרא להיסטוריה של הרסטורציה שלו drama Roscius Anglicanus (דרמה של רוסקיוס האנגלי, 1707). השחקן האפרו-אמריקאי איירה אולדרידג' שנולד בניו יורק ב-1807 ונפטר בלודז' ב-1867, והיה אחד מטובי השחקנים השייקספיריים בזמנו, נודע כ"רוסקיוס האפריקאי". ב-1850 קראה הדמות מר ברקיס ברומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס לגיבור הספר "רושוס צעיר" (a young Roeshus). הטעות בכתיב ובהגייה כוונה, ככל הנראה, לשקף את הרקע הקרתני של ברקינס.
בנדיירה רוסה
מנזר נוטרדאם
שלמה אפשטין
אפשטין
קלייר אפשטיין
אחיות הגורל
בנות הגורל
אלות הגורל
ג'ואן נייתן
ג'ואן נייתן (באנגלית: Joan Nathan) היא עיתונאית ומחברת ספרי בישול יהודייה אמריקאית.
קורות חייה.
נייתן נולדה בפרובידנס רוד איילנד. קיבלה תואר שני בספרות צרפתית מאוניברסיטת מישיגן, ותואר שני נוסף במינהל ציבורי מבית הספר לממשל על-שם ג'ון קנדי באוניברסיטת הרווארד. במשך שלוש שנים התגוררה בישראל ועבדה אצל ראש עיריית ירושלים טדי קולק.
נייתן הייתה אחת ממייסדי פסטיבל האוכל של השדרה התשיעית בניו יורק. כן הייתה המפיקה בפועל והמנחה של התוכנית "Jewish Cooking in America with Joan Nathan", סדרה של רשת PBS המבוססת על ספרה, "Jewish Cooking in America".
במאי 2011 קיבלה נייתן פרס הוקרה מיוחד מטעם המכון למחקר יהודי על תרומתה לשימור התרבות היהודית.
נייתן נשואה לאלן גרסון, ולהם שלושה ילדים: דניאלה, דייוויד ומריסה. הם מתגוררים בוושינגטון די. סי. ובמרתה'ס ויניארד.
ספריה.
נייתן כתבה עשרה ספרי בישול, וזכתה עבורם בפרסים רבים. שישה מהם עוסקים במטבח היהודי ושניים במטבח הישראלי. לטענתה, מטרתה היא לשמר את המסורות היהודיות על ידי ראיונות עם טבחים ותיעוד מתכוניהם וסיפוריהם עבור הדורות הבאים.
ספרה "An American Folklife Cookbook" זכה בפרס R.T. French Tastemaker (כיום פרס ג'יימס בירד) ב-1985. ספרה "The New American Cooking" זכה בפרס ג'יימס בירד ובפרס IACP לאוכל באמריקה וספר הבישול האמריקאי הטוב ביותר.
נייתן גם הייתה אוצרת אורחת של Food Culture USA בפסטיבל חיי העם הסמיתסוני ב-2005, שהתבסס על המחקר בספרה. ב-2005 זכה ספרה "Jewish Cooking in America" בפרס ג'וליה צ'יילד כספר הבישול הטוב ביותר של השנה ובפרס ג'יימס בירד לאוכל באמריקה.
אלעזר ברבי צדוק
רבי אלעזר בר רבי צדוק
קלאו צהוב-ראש
קלאו צהוב-ראש (שם מדעי: Rhabdotorrhinus exarhatus) הוא מין של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים האנדמי לאינדונזיה באזור סולאווסי ולאיים הסמוכים.
מאפיינים.
קלאו צהוב-ראש חי בביצות ויערות עד. הוא קלאו קטן יחסית למינים האחרים במשפחה, אורכו רק 53 ס"מ לעומת מינים אחרים במשפחה שאורכו של הגדול מביניהם יכול להגיע ל-130 ס"מ.
הגוף והצוואר שחורים, על הצוואר יש עיגול צהוב גדול מאוד ומסביבו עיגול לבן דק. המקור צהבהב עם פסים שחורים והקסדה חומה. הקלאו אוכל תאנים, פירות וחרקים. הוא חי באזורים גבוהים יחסית, בגובה של כ-1,100 מטרים מעל פני הים. הקלאו הוא עוף חברותי, להקות של קלאויי סולאווסי נצפו בקבוצות של כעשרים פרטים. נוסף על כך, בעת הקינון, שאר חברי הלהקה שבה נמצא הזוג מסייעים לזוג.
קינון.
עונת הרבייה נצפתה בשני קינים של תת-המין "Penelopides exarhatus exarhatus" מחודש אפריל עד יוני. הנקבה כולאת את עצמה בקן למשך כחודשיים או שלושה חודשים. היא דוגרת על הביצים במשך כ-16–19 ימים, בעוד הזכר מביא לה ולגוזלים אוכל. גודל התטולה בממוצע הוא שתי ביצים. לעיתים כשלושה קלאויים נוספים אוספים בשביל הנקבה אוכל או משמשים כשומרים על הטריטוריה של הזוג שגודלה יכול להגיע ל-139 דונם. רוב המזון שלהם בתקופת הרבייה הוא פירות (כ-85%). בתקופת הקינון הזכר מביא לנקבה מזון.
אינדי נגב
ספקולציה
סְפֶּקוּלַצְיָה (בעברית: השערה) היא סברה, הנחה מתוך אמדן ושיקול הדעת בלבד, בלא ביסוס מדויק. המונח יכול להתייחס גם ל:
יד יאיר
פנה
פֶּנֶה (באיטלקית: Penne) הוא סוג של פסטה שצורתו צינור חלול עם חיתוך אלכסוני. פנה הוא צורת הריבוי של פנה (penna) באיטלקית, שמקורה בלטינית penna ("נוצות", או "נוצה"), הכוונה להיותו מזכיר את עט הנוצה (קולמוס) ומקורו בחבל קלבריה שבדרום איטליה.
באיטליה מייצרים פנה בשתי גרסאות עיקריות: פנה לישה ("penne lisce") - פנה חלק, ופנה ריגטה ("penne rigate") או ריגטוני - פנה מחורץ שעליו רכסים קטנים חרושים. ריגטה פירושה באיטלקית "מחורצות". קיימת גרסה נוספת בשם "פנוני" (pennoni) ("נוצה גדולה"), שהוא גרסה רחבה יותר של פנה. צורה זהה או דומה נקראת "מוסטצ'ולי" (mostaccioli)- (מ־mosto, תירוש) שהוא גרסה של פנה לישה חלק ולא מחורץ במרקמו וקצות צינורותיו חתוכים למעוין. וזיטי (ziti) ("חתנים") שהם מוטות חלולים קצרים ומכופפים עד לצורתה של האות C במרקם חלק גם כן, וזיטוני - הגרסה העבה של הזיטי.
פנה מבושל בדרך כלל עד לדרגת אל דנטה, ומוגש עם רטבים לפסטה כמו פסטו. הוא מרכיב פופולרי בסלטי פסטה. פנה מעולה ליישומים השונים בשל עיצובו המעשי. מרכזו החלול מאפשר לו להחזיק רוטב היטב, בעוד שהזווית בה הוא חתוך משמשת כסוג של מצקת המקילה על האכילה. בנוסף, פנה ריגטה מחורץ, מחזיק כמות גדולה יותר של רוטב וכן מרקם נגיס יותר למאכלים שונים, ולכן מתאים לרטבים סמיכים.
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית וכנסיית הקדושים הלנה וקונסטנטינוס המכונה גם "המנזר היווני" (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس) היא מקום מושבם של הפטריארך הנוצרי-יווני-אורתודוקסי בירושלים של הסינוד הכנסייתי ושל צוות הניהול של הפטריארכיה ונכסיה, הפטריארך הנוכחי (נכון ל-2011) הוא תיאופילוס השלישי מירושלים. רוב בני הקהילה הם ערבים.
הפטריארכיה, שתוארה המלא הוא "פטריארכיית עיר הקודש ירושלים וכל פלשתינה, סוריה, עבר הירדן, כנא שבגליל, וציון הקדושה", שוכנת ברחוב הפטריארכיה היוונית ברובע הנוצרי בעיר העתיקה משני צדדיו. היא ממונה על כל כהני הדת והמאמינים האורתודוקסים בארץ ישראל, בממלכה הירדנית ההאשמית ובחצי האי סיני.
על פי מסורתה, ראשיתה של הפטריארכיה בימיו של ישו, כאשר אחיו, יעקב הצדיק היה ראש הקהילה הנוצרית בירושלים ויורשיו בתפקיד המשיכו לשאת בתואר הבישוף של ירושלים. אחרי ועידת כלקדון וכחלק מהחלטותיה מונה הבישוף של ירושלים יובנליס, כפטריארך במעמד עצמאי (אוטוקפלי).
ראשית המתחם שבו שוכנת הפטריארכיה כיום במאה ה-13, כמנזר על שם קונסטנטינוס והלנה (דיר א-רום, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس). באתר שכן בעבר המנזר הביזנטי ספדיו, אשר בנתה פלוויה יוליה הלנה. רוב המבנים הנוכחיים נבנו מהמאה ה-17 ואילך. מתחם הפטריארכיה מכיל 6 כנסיות (הכנסייה הראשית – כנסיית קונסטנטין והלנה, בה עורך הפטריארך את המיסות. כנסיית טקלה הקדושה. קתדרלת סנט ג'יימס הקרוי על שם יעקב, אחי ישו. כנסיית דמטריוס הקדוש. כנסיית מריה מגדלנה, כנסיית ארבעים הקדושים המעונים של סבסטיה מנזר סנט ניקולאס מהמאה ה-14 ובו מוזיאון הפטריארכיה המכיל, לפי המסורת, פיסה מצלבו של ישו, ואת הפירמאן שניתן לפטריארך סופרוניוס, משרדים, מעון הפטריארך, בית הדין של העדה, דרגומן, אכסניה, בית דפוס, ספרייה עשירה המכילה כרכים שהיו בעבר במנזר המצלבה ובמנזר מר סבא.
עד מותו בדצמבר 2000 עמד בראש הפטריארכיה של ירושלים דיאודורוס קריבליס. באוגוסט 2001 נבחר כיורשו אירינאוס הראשון, שקיבל את הכרת הממשלה באפריל 2004. אולם החל מדצמבר 2007 מכהן תיאופילוס השלישי כפטריארך, לאחר שממשלת ישראל הכירה בהחלטה של הסינוד הקדוש מאוגוסט 2005 להדיח את אירינאוס ולבחור בתיאופילוס במקומו, דבר חסר תקדים והראשון בהיסטוריה של הפטריארכיה. העברת הכהונה מאירינאוס לתיאופילוס לוותה בפניות רבות לבית המשפט לביטול המינוי, אולם כולן נדחו. מאז 2007 היה כלוא אירינאוס בביתו ולא יצא ממנו, אך ב-29 באוגוסט 2019 עזב אירינאוס את ישראל ליוון.
משל בעל הכרם