שרגא קטן
שרגא קטן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1978 בבימויו של זאב רווח.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה של הלל מיטלפונקט שהוצג בתיאטרון חיפה. הוא נכתב על ידי זאב רווח והלל מיטלפונקט. שניהם גם משחקים בסרט.
הסרט הופץ על ידי סרטי ארז. המועצה לביקורת סרטים ומחזות אישרה את הסרט בהגבלת צפייה למבוגרים מגיל 16.
תקציר העלילה.
שרגא קטן (זאב רווח) הוא פועל במפעל של מר שפירא (רפאל קלצ'קין). הוא התקדם יפה ב-15 שנות עבודתו במפעל, יוצא קבוע עם ליאורה (ליאורה טיקוצקי), בתו היפהפייה של מר שפירא שעובדת כדיילת באל על. הם עומדים להתחתן ושרגא עומד לקבל לידיו את המפעל ולעבור לווילה מפוארת שנרכשה עבורם.
דרכו של שרגא לצמרת נראית בטוחה עד שהוא מקבל לפתע צו מילואים ל-35 יום בגדוד שריון ברמת הגולן. הוא מגיע לבסיס ומתחיל להכין את הטנק בעזרת אנשי צוותו כשהמג"ד (יוסי קאנץ) מזרז אותם. אנשי הצוות הם:
בלילה עוברת במקום משאית ובה חברים בתיאטרון הקהילתי בקריית שמונה שבאים להופיע לפני הצוותים. ליד הטנק של שרגא הם מורידים את סופיה (סופי) דהאן (ניצה שאול), צעירה נאה, העובדת במפעל טקסטיל בקריית שמונה. היא שרה להם שני שירים ומתחיל לרדת גשם שוטף. כולם בורחים לאוהל חוץ משרגא וסופי שנכנסים לטנק ומתחילים להתעלס. כעבור זמן מבינים כולם מה שנעשה בטנק, נכנסים לטנק ומצטרפים לאורגיה. בשלב מסוים מישהו לוחץ על מתג הקשר והמג"ד שומע כל מה שקורה שם.
בבוקר עוזבת סופי לביתה ובסוף המילואים כולם משתחררים לתפקידיהם. סופי מגלה שהיא בהיריון ומודיעה זאת לאחיה צדוק (צדוק קראוס). הוא גורר אותה למג"ד ומאיים שאם לא יפתור את בעיית מי האבא הוא יגרום לשערורייה. המג"ד שולח את הפקיד שלו (משה איש כסית) לחלק לכולם צווי חירום להתייצבות מיידית.
כולם מגיעים במחשבה שעומדת לפרוץ מלחמה אבל המג"ד מסביר להם את הבעיה. הם יושבים המומים לטכס עצה. לכל אחד יש מה להפסיד חוץ מציבי הרווק. הם מחליטים שהוא יודה באבהות אך סופי דוחה אותו בידיעה שהוא כלל לא שכב איתה.
כולם חוזרים לתל אביב. סופי מגיעה לפגישה אתם במסעדה כשבמקום ציבי מגיעה אמו. אבנר האמיד מציע לה לעבור הפלה מלאכותית ונופש על חשבונו אך היא מסרבת. היא משתכנת בדירתו של שרגא, ותוך זמן קצר מגלה זאת ליאורה ארוסתו של שרגא, שעומדת להינשא לו.
שרגא נתון בלחץ רגשות, כל חבריו ברחו מאחריות, הוא עלול להפסיד המון אבל מצד שני הוא מרגיש חמלה כלפי סופי שבאה משכבה סוציואקונומית נמוכה כפי שהוא היה. לפי בקשתו סופי חוזרת לביתה, ושרגא שיודע שהוא עלול להפסיד כל מה שרכש בחייו, נוסע לקריית שמונה ומחזיר אותה לתל אביב.
עקומת מאמץ מעוות
אירית דולב
אירית דולב היא במאית ויוצרת דוקומנטרית, עורכת תוכן בתוכניות טלוויזיה ורדיו ועיתונאית ישראלית.
עבודותיה עוסקות בעיקר בתחומי החברה והתרבות. הקימה את אתר העיתונות העצמאי "המקום הכי חם בגיהנום" והייתה העורכת הראשית שלו במשך חמש שנים.
ביוגרפיה.
דולב נולדה וגדלה בשכונת פרדס כץ בבני ברק. למדה בתיכון בית הספר ויצו צרפת בתל אביב.
קריירה טלוויזיונית וקולנועית.
החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1993 כמפיקה בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2. בהמשך דרכה הייתה תחקירנית בפרויקטים עצמאיים שונים. בשנת 1996 לאחר הקמתו של ערוץ 8 היא מונתה לרכזת המערכת והמפיקה של תוכנית התרבות "ביתרבות" בהנחיית יאיר גרבוז, ובהמשך הייתה התחקירנית ורכזת המערכת של "8 היסטוריה" בהנחיית עופר שלח ששודרה בערוץ 8 ושל "8 תחקירים" בהנחיית העיתונאית בילי מוסקונה לרמן.
בשנת 1998 הייתה עורכת המשנה של תוכנית התרבות והאמנות "כרטיס ל-2" ששודרה בערוץ 2 בהנחייתו של אלדד זיו.
בשנת 2002 יצרה את תוכנית התרבות "נספח תרבות" עבור ערוץ 2 שאת הנחייתה הוביל העיתונאי דב אלפון. במקביל שימשה כעורכת הראשית וכבמאית הסדרה לצד הבמאים גביראל ביבליוביץ ועידן לוי
התוכנית שאבה השראה מן התאוריה הקובעת כי בין כל אדם בעולם לכל אדם אחר מפרידות לכל היותר שש דרגות של הפרדה כדי לעבור בין מרואיינים עד לקישור בין שני אמנים שונים מאוד זה מזה. התוכנית זכתה לבקורותעל הפורמט, התכנים והשפה החזותית הייחודיים שלה וזכתה שלוש פעמים, במועמדות לפרס אופיר בקטגוריה "תוכנית התרבות הטובה ביותר בטלוויזיה". התוכנית הופקה עד שנת 2007 במשך 3 עונות.
בשנת 2003, במקביל לעשיה הטלוויזיונית הוזמנה דולב להיות העורכת הראשית של התוכנית "מה בוער" בהנחיית רזי ברקאי בגלי צה"ל, ובמקביל כתבה גם למגזין של גלובס ולמוסף הארץ. מרבית כתבותיה עסקו בתופעות חברתיות ותרבותיות יוצאות דופן.
בשנת 2005 ערכה וביימה את "הנבחרת" סדרה דוקומנטרית שהביאה סדרת פרופילים של נשים מצליחות בישראל ושודרה ב yes דוקו.
בשנת 2009 ראתה אור הסדרה הדוקומנטרית "החשפן, התנין ואשת השר" שיצרה יחד עם בן זוגה הבמאי אלון מרום. הסדרה עסקה בתופעת האגדות האורבניות וכללה 4 פרקים מקיפים ששודרו בערוץ 8.
בין השנים 2010–2012 שימשה דולב כעורכת התוכן של פרויקטים שונים עבור ערוץ 10, בין היתר ערכה וביימה פרויקט דוקומנטרי שעסק בהבדלים בין המינים בהנחיית ענת גורן וערכה פרויקט שעסק בסכסוכים המרכזיים בחברה הישראלית בהנחיית אורלי וילנאי וגיא מרוז.
בשנת 2018 הנחתה דולב ברדיו הקצה את "המקום הכי חם בקצה" תוכנית שהופקה בשיתוף פעולה בין המגזין לבין תחנת הרדיו האינטרנטית "הקצה" שהקים שדרן הרדיו קוואמי (אייל פרידמן).
בשנת 2018 ראה אור הסרט '17 שניות' שהפיקה דולב, בבימויו של אלון מרום וששודר בתאגיד 'כאן'. יחד עם מרום יצרה גם את הסדרה התיעודית "האזרח ק'" שהושקה באותה שנה ב-yes דוקו. הסדרה פותחת תיק משפטי של רצח כפול משנת 1997 שבה הורשע נהג המונית הירושלמי משה קסטל. הסדרה שמשתייכת לז'אנר הקולנועי true crime (דוקו-פשע) מערערת על הרשעתו של משה קסטל ומתבססת על תחקיר שארך שש שנים.
בשנת 2019 ביימה דולב פרקים עבור תאגיד השידור 'כאן' בסדרה הדוקומנטרית "יוצאים מהכלל" בהנחיית העיתונאי רוני קובן ועקבה אחרי קבוצות ייחודיות בחברה הישראלית.
המקום הכי חם בגיהנום.
בשנת 2013 הקימה את אתר העיתונות העצמאי "המקום הכי חם בגיהנום" יחד עם העיתונאית עינת פישביין ושימשה כעורכת הראשית שלו. האתר שעוסק בנושאים חברתיים עורר מרגע הקמתו עניין רב וזכה לפולואפים רבים במגוון כלי התקשורת. לצד החשיפות העיתונאיות, האתר זכה גם לתשומת לב ציבורית גם בשל הקמפיינים הנועזים שהוביל, קמפיין התמיכה באתר באמצעות מכירת חולצות של המגזין והקמפיין שבו קראו לתמוך בהן בקבלת תעודת עיתונאי לאחר שלשכת העיתונות הממשלתית סירבה להעניק להן אותה.
האתר בעריכתה של דולב הוביל לחשיפות ולתחקירים גדולים, בין היתר הובאו באתר לראשונה סיפור מותו האזרח ממוצא אתיופי יוסף סלמסה, וב-2016 נחשפה פרשת אלון קסטיאל(שחשפה באתר העיתונאית שרון שפורר שהצטרפה לצוות האתר) שהורשע בעקבות החשיפה ומשנת 2018 מרצה את עונשו בכלא.
באוקטובר 2018, במלאת חמש שנים להקמתו של האתר "המקום הכי חם בגיהנום" הודיעה דולב על פרישתה מהעריכה בפועל של המגזין.
לימוד.
לאורך שנות עבודתה לימדה דולב במסגרות אקדמיות שונות והעבירה קורסים בתחומי הקולנוע הדוקומנטרי והעיתונות בבתי הספר "קמרה אובסקורה" ו"מנשר" לצד מכללות התקשורת "המכללה למנהל" ו"המכללה האקדמית תל אביב-יפו". בשנים האחרונות מרצה דולב במסלול עיתונות ותקשורת באונ' הבינתחומי הרצליה ע"ש רייכמן" ומעבירה הרצאות וסדנאות באופן פרטי בחברות, ארגונים ועסקים.
פרדריק אתרלינק
פרדריק אתרלינק (בצרפתית: Frédéric Etherlinck; נולד ב-11 באוגוסט 1968) הוא זמר בלגי.
ביוגרפיה.
אתרלינק נולד בבריסל וזמן קצר לאחר לידתו משפחתו היגרה ללוס אנג'לס שם גרה עד 1977, לאחר מכן עברה לניס וב-1980 חזרה לבריסל.
הוא החל את דרכו כזמר ומתופף כשהופיע בברים ובמופעי קברט.
בשנת 1994 הוציא את הסינגל הראשון שלו "Faut pas croire". בשנת 1995 השתתף בתחרות הלאומית הבלגית לקראת האירוויזיון, זכה במקום הראשון וייצג את בלגיה באירוויזיון 1995 עם השיר "La voix est libre" ("הקול חופשי"). את התחרות סיים במקום ה-20, עם 13 נקודות. עם זאת, השיר דורג במקום ה-21 בטבלאות הסינגלים של ולוניה. שנה אחר כך, פרסם אתרלינק אלבום בשם "Les Années lumières".
אתרלינק היגר מבלגיה למונטריאול שם החל לפתח את קריירת המשחק שלו.
בשנת 2006 שיחק בסרט "Guide de la petite vengeance", אשר היה מועמד לפרס ג'יני. ב-2009 שיחק בסרטים הצרפתיים "Le Séminaire" ו-"Le Coach". ב-2010 שיחק בסרט הקצר "Conduite intérieure" על מובטל המוצא עבודה מפתיעה. ב-2011 שיחק בסרט הפעולה "De force". ב-2012 הופיע בסרט הקומדיה "Il était une fois, une fois". ב-2015 שיחק במיני סדרה "Le Berceau des anges" המתרחשת במונטריאול בשנת 1954. ובשנת 2018 שיחק בסדרת הפשע "La Trêve".
אולימפיאדת מילאנו - קורטינה ד'אמפצו (2026)
משחקי החורף האולימפיים ה-25 במספר (באנגלית: XXV Olympic Winter Games, בצרפתית: Les XXVes Jeux olympiques d'hiver, באיטלקית: XXV Giochi olimpici invernali), ייערכו בין 6 בפברואר ל-22 בפברואר 2026 בערים האיטלקיות מילאנו וקורטינה ד'אמפצו, לאחר שערים אלו גברו על הערים וסטוקהולם משוודיה במכרז, שנערך בכנס ה-134 של הוועד האולימפי הבינלאומי בלוזאן, שווייץ.