המודלים הטיפוליים באמצעות משוב ביולוגי שפיתח רולניק משמשים גם לטיפול בסוגים אחרים של הפרעות פסיכוסומאטיות כגון הפרעות חרדה, סוגים מסוימים של יתר לחץ דם, כאבי ראש וכיוצא באלה. רולניק פיתח מודל טיפולי שבו משמש המשוב הביולוגי ככלי מרכזי בטיפול בהפרעות הפסיכוסומאטיות האלה, ואף פעל להטמעת שיטות הטיפול ביחידות הפסיכולוגיה הציבורית בישראל.
תפקוד והתמודדות בתנאי לחץ.
ארנון רולניק פיתח תאוריה הבודקת התנהגות ותפקוד בתנאים שונים, פיזיים ומנטליים, בניסיון לנבא מה יעזור לאנשים לשמור על שליטה עצמית במצבי לחץ. תאוריה זו מתבססת על מודל השליטה העצמית של פרופסור מיכאל רוזנבאום והיא התפרסמה במאמר משותף של השניים משנת 1983 . באמצעות התאוריה הזאת פיתח רולניק מודל למיון מועמדים לשירות צבאי – בעיקר ליחידות עילית. מודל זה מיושם, בין השאר בשייטת 13.
מחלת התנועה.
ארנון רולניק התוודע לתופעת מחלת התנועה ("מחלת ים" או "מחלת נסיעה") ולהשפעתה על תפקודם של אנשים בעת שהיה חניך בקורס חובלים של חיל הים. לימים חקר רולניק את התופעה והוכיח כי יש קשר בין יכולתו של חייל להתמודד עם תסמיני "מחלת הים" לבין יכולתו להתמודד עם מצבים קשים אחרים בזמן השירות הצבאי. מחקריו של רולניק בנושא מבוססים על "תאוריית חוסר אונים נלמד", ובהם הוא הוכיח את חשיבות היבט השליטה העצמית במניעת מצבי מחלה ודיכאון.
בהתייחסו לעובדה כי "מחלת ים" מתפתחת אצל נוסעים במכונית אך לא אצל נהגים, פיתח רולניק שיטה להשראת מחלת התנועה בתנאי מעבדה, והצליח להראות כי מתן שליטה על המצב מונע את מחלת התנועה .
רולניק הקים בחיל הים יחידה אינטרדיסציפלינרית העוסקת בחקר התפקוד בים. ביחידה זו פיתחו שיטות למיון אנשים לפי סיכוייהם ללקות במחלה, וכן שיטות למניעתה ולטיפול בה. אחת השיטות מבוססת על מושג האופק המלאכותי. במחקר שביצע עם חוקרים הולנדים הצליחו רולניק ושותפיו להראות כי הקרנה של אופק מלאכותי בחדר המתנודד בקצב של תנועות ספינה, יקטין באופן משמעותי את התחושה הלא-נעימה של הנמצאים בחדר.
מעבר לעבודה היישומית בחיל הים, על פי רולניק, מחלת התנועה מהווה מודל מצוין למחקר בפסיכולוגיה רפואית. מחלת התנועה מכילה סימפטומים קשים של בחילות כאבי ראש והקאות, ונוסף להם תגובה רגשית קשה של דיכאון וחוסר אונים. התהליך בו מתמודד הפרט עם סימפטומים אלו מאפשר לפסיכולוג ללמוד על המשתנים האישיותים והמצביים הקשורים להתמודדות עם חולי. העובדה כי מדובר בתופעה שקל ליצור אותה במעבדה (באמצעות סבוב הנבדק ובצוע תנועות ראש לצדדים) אך אינה מזיקה ומסתיימת זמן קצר אחרי הפסקת הגרוי, הופכת את מחלת התנועה לפרדיגמה נוחה מאוד למחקר.
הוראה.
רולניק מכהן כמרצה בבית הספר לפסיכותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, שם הוא מלמד את שילוב הטיפול הדינמי עם הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי. בנוסף הוא משמש כעמית מחקר בכיר ביחידה למחקר יישומי במדעי המוח בבית הספר לפסיכולוגיה במרכז הבינתחומי הרצליה. רולניק שימש בעבר כיושב-הראש הראשון של האגודה הישראלית לפסיכופיזיולוגיה יישומית ולמשוב ביולוגי, ומכהן כיום כיושב-הראש של מועצת ההסמכה.
גיורגי גריקס
גיורגי גריקס (בהונגרית: György Garics - היגוי מקורב: גֶ'רג' גוריץ'; נולד ב-8 במרץ 1984 בסומבטהי שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ממוצא הונגרי ששיחק כמגן ימני וקשר ימני.
קריירת מועדונים.
גריקס החל לשחק בקבוצת הנוער של הלדאש SVE בעיר הולדתו סומבטהֶי שבהונגריה. ב-1998, כשהוא בן 14, עבר גריקס לגור באוסטריה והצטרף לראפיד וינה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 2002 ושיחק עבור הקבוצה עד שנת 2006.
בקיץ 2006 צירפה נאפולי את גריקס תמורת 700,000 אירו. נאפולי, שהעפילה לסרייה ב' באותה עונה, עברה תהליך של הצערת סגל וגריקס היה בין השחקנים הבולטים שהצטרפו לקבוצה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-23 בספטמבר 2006 אך שימש לרוב כמחליפו של ג'אנלוקה גראבה הוותיק והמנוסה יותר ושותף רק ב-11 משחקים. עם חזרתה של נאפולי לסרייה א' בתום העונה, הפך גריקס לשחקן הרכב ושותף ב-26 משחקים. הוא כבש את שערו הראשון עבור הקבוצה בניצחון 1:3 על מילאן.
ב-1 ביולי 2008 עבר גריקס לאטאלנטה תמורת 1.5 מיליון אירו על מחצית מכרטיסו. ב-26 ביוני 2009 אטלנטה רכשה את החצי השני של הכרטיס תמורת מיליון אירו.
ב-9 באוגוסט 2010 חתם בבולוניה 1909 תמורת 3 מיליון אירו.
ב-14 באוגוסט 2015 חתם לשנתיים בדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה, אך שוחרר ממנה ב-30 באוגוסט 2016.
לאחר תקופה ארוכה בה לא שיחק, חתם גריקס באימולזה קלצ'ו 1919 מהסרייה ד', הליגה הרביעית באיטליה, ובתום עונת 2017/2018 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית.
אף על פי שנולד בהונגריה, שימש כקפטן אוסטריה הצעירה. בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת. הוא זומן ליורו 2008 ושיחק בשניים מתוך שלושת משחקיה של אוסטריה.
תזמורת רדיו פינלנד
תזמורת רדיו פינלנד (בפינית: YLE Radion sinfoniaorkesteri) שנוסדה בשנת 1927 היא תזמורת הרדיו הראשית של רשות השידור הפינית (Yle).
קרל פיליפ נסיך שוודיה
אבירי רודוס
יהודה גור
יהודה גוּר (גְרָזוֹבְסקי) (31 בינואר 1862, ל' בשבט ה'תרכ"ב - 21 בינואר 1950, ג' בשבט ה'תש"י) היה בלשן, מחנך, מילונאי, סופר ומתרגם, מראשוני הכותבים בעברית בארץ ישראל. חתן פרס ביאליק לחוכמת ישראל לשנת תש"ז על מילון עברי.
תולדות חייו.
גור נולד ב-1862 בפוהוסט שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי; כיום בבלארוס), לישעיה ראובן גרזובסקי, נצר למשפחת הרבנים מהרש"ק. למד ב"חדר" ובישיבה בעירו, וכן שלוש שנים בישיבת וולוז'ין ועבר לווילנה כדי ללמוד ספרות. בווילנה התיידד עם משכילי וילנה והחליט לעלות לארץ ישראל. הוא למד בווילנה את מלאכת הצילום מתוך מטרה להתפרנס מהצילום בארץ ישראל, ובחודש סיוון תרמ"ז (1887) עלה ארצה.
בארץ עבד בתחילה בחקלאות ובהמשך בחנות ביפו. לאחר מכן החל לעבוד כמורה במזכרת בתיה, בה היה גור המורה הראשון לעברית. במזכרת בתיה הוא נשא לאישה את רחל, בתו של מרדכי ניימן, ממקימי המושבה. בתקופה זה ארגן יחד עם יודלביץ כינוס של המורים העבריים בארץ ישראל, שנחשב ליסוד להסתדרות המורים. גרזובסקי עבר לזכרון יעקב בה הנהיג הוראת עברית בעברית בשנת תרנ"א (1891), ביחד עם המורה חיים ציפרין.
גרזובסקי ביחד עם דוד יודילוביץ ואליעזר בן-יהודה ערכו את עיתון הילדים העברי הראשון "עולם קטן" שיצא לאור ב־1892. העיתון יצא בשבעה עותקים במשך כעשרה חודשים.
לאחר תקופה קצרה עבר גרזובסקי ליפו, שבה לימד בבית הספר של ישראל בלקינד והיה למזכיר של אגודת בני משה. גרזובסקי האמין בחזון של הקמת בית ספר עברי שיכשיר דור עברי בארץ ישראל ופעל עם חבריו למימוש רעיון זה. משנסגר בית הספר של בלקינד בשנת תרנ"ב, הוקמו בתי הספר של כי"ח ביפו, וגרזובסקי לימד בבית הספר לבנות. בתרנ"ו הוקם במסגרת בית הספר של כי"ח מחלקה עליונה להכשרת מורים לעברית, אך הנהלת כי"ח הורתה לסוגרה בין השאר על רקע אי הסכמתה עם חזון בית הספר העברי. גרזובסקי וחבריו בחרו להמשיך ללמד את המחלקה העליונה ללא קבלת תשלום.
בית הספר ביפו היה למטרה לביקורת מצד החוגים הדתיים, וגרזובסקי, שנראה מחלל שבת בפרהסיה, היה למטרה ראשית לביקורת. מחלוקת גדולה התפרצה סביב אופי החינוך בין אנשי בני משה ביפו ואליעזר בן-יהודה מצד אחד ליחיאל מיכל פינס ומשכילי היישוב הישן מהצד השני, וגרזובסקי היה מראשי הדוברים נגד היישוב הישן ובעד אליעזר בן-יהודה.
בהמשך שימש כמורה במקווה ישראל ובשנת תרנ"ח (1898) נכח בפגישה ההיסטורית של בנימין זאב הרצל עם הקיסר וילהלם השני בעת שביקר בארץ, שהתקיימה בשער בית הספר.
בתרס"ו (1906) עבר לביירות, שם עבד בבנק אפ"ק. בשנת תרע"א (1911) שב לארץ ישראל, והיה מנהל סניף בנק אפ"ק ביפו, עד שנת תרפ"ט (1929). מתוקף תפקידו זה היה חבר בוועד אגודת נטעים. במסגרת עבודתו רכש קרקעות בתל אביב וחיפה למען היישוב היהודי.במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש לדמשק.
יהודה גור נפטר ב-21 בינואר 1950, והובא למנוחות בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
משפחתו.
היה אב לשלושה בנים (אסף, עמיהוד וישעיהו-שי) ושתי בנות (הדסה סמואל ונחמה אורנשטיין). שלושת בניו פנו לעיסוק בחקלאות – מטעים, יערנות וגידול בהמות.
בנו אסף גור (1894–1982) היה אגרונום מומחה לגידול עצי פרי, שהיה מופקד על ענף המטעים בארץ מ-1929 ועד 1963 (כפקיד הראשי למטעים במחלקת החקלאות של ממשלת המנדט, ולאחר קום המדינה מנהל אגף המטעים במשרד החקלאות).
בנו ד"ר עמיהוד גור (1898–1982) היה יערן בעל שם עולמי, שכיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקת הייעור הממשלתית, עד למיזוגה עם מחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל. נישא לשפרה, בתו של משה סמילנסקי. בנו ד"ר שי גור היה מנהל השירותים הווטרינריים של מדינת ישראל. נישא לצלה, בתו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים. נפטר ב-1986 והיה לאחרון הנקברים בבית העלמין היהודי ביפו, אחרי שישה עשורים שבהם לא נקבר שם אדם.
בתו הדסה נישאה לאדווין סמואל, בנו הבכור של הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל, והייתה יושבת ראש ויצו בישראל בין השנים 1933–1950 ובמקביל יו"ר מועצת ארגוני הנשים בארץ ישראל בין השנים 1936–1946.
פעילותו הספרותית.
גור היה סופר, פובליציסט, עורך ומתרגם פורה. הוא פרסם מאמרים רבים בעיתונים במסגרת פולמוס החינוך וכמורה הוציא ספרי לימוד בעברית במקצועות שונים. ביחד עם ציפרין הוציא לאור ספר לימוד בעברית, בשם "בית הספר לבני ישראל", תרנ"א.