ב-1918 הוקם ארגון בשם “הצלב האדום המדיני של מוסקבה” , בו הייתה פעילה מובילה. ב-1919 הורשתה על ידי דזרז'ינסקי לבקר בכל בתי הסוהר ואתרי המעצר ברוסיה ולראיין את העצירים. בסתיו 1920, בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, ייצגה פשקובה את הצלב האדום הפולני ועזרה לו במאמציו לעזור לפליטים ואסירים פולנים בשטח הסובייטי. לאחר הסכם השלום ב-1921 הייתה מעורבת בהליך החזרתם לפולין. וזכתה על כך להערכה מטעם הצלב האדום הפולני. היא המשיכה בייצוג הצלב האדום הפולני עד 1932, אך עיקר מאמציה הופנו, יותר ויותר, לעזרה לאסירים ופליטים פוליטיים רוסיים. בנובמבר 1922 הוקמה, בראשותה, ממשיכתה של אגודה לעזרה לאסירים פוליטיים ("Помощь "политическим" заключенным, Помполит", עם אותו כינוי קיצור – 'פּומפּוליט'). פעילותה נעשתה באישור הג.פ.או והמשרד שהועמד לרשותה היה סמוך למטה הג.פ.או.
במהלך שנות הדיכוי הפוליטי של סטלין הייתה פשקובה לעיתים קרובות האדם היחיד שהעניק סיוע מעשי לאסירים פוליטיים: העבירה להם מכתבים וחבילות מזון, וטיפלה בקיצור תקופות המאסר ובהטבת תנאי הכליאה. אלפי אינטלקטואלים סובייטים חייבים לה את חייהם. בין השאר, הביאו מאמציה גם להמרת עונשי מאסר שהוטלו על ציונים ופעילים יהודים אחרים בהגירה אל מחוץ למדינה, כולל לפלשתינה. עם הרבים שעזרה להם לצאת מרוסיה נמנים העסקנית הציונית-סוציאליסטית בבה אידלסון, ובעלה, (לימים השר) ישראל בר יהודה, שהורשו לצאת לגרמניה ב-1924, הרופא ד"ר אריה אלוטין (לפלשתינה ב-1926), המשורר אלכסנדר פן, אבי הדוידקה דוד ליבוביץ (לפלשתינה ב-1927), העיתונאי דן פינס ואיש ההגנה יהושע גלוברמן שהורשו להגר לפלשתינה ב-1929, השופטת מרים שטרקמן ורלינסקי, והרבי מלובביץ', יוסף יצחק שניאורסון - האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד, אשר נעצר ונכלא בכלא Shpalernaya בלנינגרד, ולאחר שעונש המוות שלו הוחלף ושונה פעמיים שוחרר ועזב את ברית המועצות ב-1928. בשנת 1932 סייעה למשורר ולסופר בן ציון גרשוני לעלות ארצה.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פונתה לטשקנט. בשנותיה האחרונות הייתה יועצת של הארכיון של גורקי במוסקבה.
פשקובה נפטרה בבית החולים בקרמלין בשנת 1965 ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
טימו צ'אהיאנטו
טימו צ'אהיאנטו (באינדונזית: Timo Tjahjanto; נולד כטימותי צ'אהיאנטו; יליד 1980) הוא במאי קולנוע אינדונזי המתמחה בסרטי אימה והידוע ביותר מחוץ לאינדונזיה כבמאי הסרט "עם רדת ליל". יחד עם קימו סטמבויל הוא היה חבר בצוות להכנת הסרטים "האחים מו". טימו הקים גם את בית הפקת הסרטים Merah Production.
חיים אישיים.
טימו התחתן עם השחקנית סיגי וימאלה ב-7 בנובמבר 2009 בפולומה, מזרח ג'קרטה. יחד יש להם שתי בנות.
אוגנדה הבריטית
אוגנדה הבריטית הייתה מדינת חסות של האימפריה הבריטית משנת 1894 עד שנת 1962. בשנת 1893 חברת מזרח אפריקה הבריטית העבירה את השליטה על שטח שתאם בקירוב לבוגנדה לממשלה הבריטית. בשנת 1894, השטח של טריטוריה זו הורחב מעבר לבוגנדה לטריטוריה שזהה כמעט לאוגנדה של היום.
היסטוריה.
בשנותיה הראשונות של מדינת החסות היו סכסוכים דתיים רבים בין פרוטסטנטים, קתולים, ומוסלמים. בסופו של דבר, החל משנת 1890, שלטו מנהיגים פרוטסטנטיים. בחוזה בשנת 1900, הבריטים מינו שבט פרוטסטנטי שישלוט על אוגנדה. הבריטים העדיפו שבט זה גם בשל דתו וגם בשל יכולותיו השלטוניות המרשימות, מה שנתן אוטונומיה יחסית גבוהה לאוגנדה הבריטית, בניגוד לקולוניות שוכנות. עדיין, לשליטה הזרה, שנבעה ממניעים כספיים זרים, הייתה השפעות שליליות רבות על אוגנדה.
בשנות החמישים המוקדמות, מעמד השלטון החל להתערער. בשנת 1952 רפורמות שלטוניות הקימו אב טיפוס למערכת השלטונית של היום באוגנדה. בריטניה העניקה לאוגנדה ממשלה עצמאית לראשונה ב-1961, הבחירות נערכו ב-1 במרץ. בנדיקטו קיוואנוקה מהמפלגה הדמוקרטית נבחר לשר הראשי הראשון. אוגנדה שמרה על חברותה בחבר העמים הבריטי.
ב-25 באוקטובר 1962 הצטרפה אוגנדה לאומות המאוחדות כחברה ה-110. המלכה הבריטית, אליזבת השנייה, נשארה ראש המדינה בתפקיד מלכת אוגנדה עד לניתוק הקשר עם המלוכה הבריטית ב-9 באוקטובר 1963, והקבאקה (מלך) של אוגנדה, אדוארד מוטסה השני, נהיה לנשיא הראשון של אוגנדה.
מילטיאדיס טנטוגלו
מילטיאדיס טנטוגלו (ביוונית: Μιλτιάδης Τεντόγλου; נולד ב-18 במרץ 1998) הוא אתלט יווני, האלוף האולימפי (טוקיו 2020), סגן אלוף העולם (יוג'ין 2022), אלוף העולם באולם (בלגרד 2022), אלוף אירופה (ברלין 2018) ופעמיים אלוף אירופה באולם (גלאזגו 2019, טורון 2021) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה.
טנטוגלו החל את דרכו הספורטיבית בפארקור. באחת התחרויות הוא נצפה על ידי ונגליס פפניקוס, לימים מאמנו הראשון, שראה את כישרונו והציע לו להתחרות בקפיצה לרוחק. הוא הציע לו לנסות לקפוץ לרוחק, ומיד כשראה את טנטוגלו קופץ, היה בטוח שהוא יגיע לצמרת. כשהיה בן 16 התחרה לראשונה בקפיצה לרוחק, וכעבור שנה התחרה באליפות העולם לקדטים שנערכה בקאלי, וסיים חמישי לאחר שקבע תוצאה של 7.66 מטר.
בחודש אפריל שיפר טנטוגלו את שיאו ל-7.89 מטר, ובמאי שיפר את שיאו האישי בשנית, כשקבע תוצאה של 7.90 מטר. טנטוגלו שבר את שיאו האישי פעמיים נוספות במאי, כשבתחרות שנערכה בגרבנה ניצח בתוצאה של 7.98 מטר, ובתחרות שנערכה בקלמטה ניצח בתוצאה של 8.19 מטר. בחודש יולי זכה טנטוגלו בתואר הבינלאומי הראשון שלו, לאחר שקבע תוצאה של 7.64 מטר באליפות הבלקן שנערכה בטורקיה. באותו חודש, באליפות העולם לנוער שנערכה בבידגושץ', זכה במדליית הכסף לאחר שקפץ למרחק של 7.91 מטר.
באולימפיאדת ריו שנערכה באוגוסט, סיים במקום ה-27 בשלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.64 מטר, ולא עלה לגמר.
באליפות יוון שנערכה יוני, זכה טנטוגלו במדליית זהב בשיא אישי חדש של 8.30 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער, זכה טנטוגלו במדליית הזהב לאחר שקפץ למרחק של 8.07 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בחודש אוגוסט, סיים טנטוגלו במקום ה-19 במוקדמות בתוצאה של 7.79 מטר, ולא עלה לגמר.
בפברואר קבע טנטוגלו שיא אישי בקפיצה לרוחק באולם של 7.95 מטר, לאחר שסיים שלישי בתחרות במץ. חודש לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, סיים תשיעי בתוצאה של 7.82 מטר.
במאי התחרה לראשונה בסבב ליגת היהלום. הוא התחרה בתחרות ברומא, וסיים עשירי לאחר שקפץ למרחק של 7.69 מטר. חודש לאחר מכן סיים שישי בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם, בתוצאה של 8.05 מטר. באליפות הבלקן שנערכה ביולי, זכה במדליית זהב בתוצאה של 8.17 מטר.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין, זכה במדליית זהב בקפיהצ לרוקח בתוצאה של 8.25 מטר, לפני פביאן היינלה מגרמניה (8.13 מטר) וסריי ניקיפורוב מאוקראינה (8.13 מטר).
בתחרות באולם שנערכה בפברואר במדריד, ניצח טנטוגלו בשיא אישי חדש של 8.23 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו, זכה טנטוגלו במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 8.38 מטר, לפני טוביאס מונטלר משוודיה (8.17 מטר) וסטראינה יובנצ'ביץ מסרביה (8.03 מטר).
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון בתחילת מרץ, הגן על תוארו לאחר שקפץ למרחק של 8.35 מטר, תוצאת השנה בעולם, לפני טוביאס מונטלר (8.31 מטר) וכריסטיאן פולי מפינלנד (8.24 מטר).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא זכה במדליית זהב לאחר שקפץ בקפיצה האחרונה למרחק של 8.41 מטר, ועלה מהמקום השלישי למקום הראשון, לפני חואן מיגל אצ'באריה (8.41 מטר) ומייקל מאסו (8.21 מטר), שניהם מקובה. ניצחונו הוכרע בגלל התוצאה השנייה שלו, 8.15 מטר לעומת 8.09 מטר.
אלוף עולם באולם.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאת השנה בעולם ובשיא לאומי חדש של 8.55 מטר, לפני טוביאס מונטלר (8.38 מטר) ומרקיז דנדי מארצות הברית (8.27 מטר).
סגן אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי אותה שנה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.32 מטר, אחרי וונג ג'יאנאן מסין (8.36 מטר) ולפני סימון איהאמר משווייץ (8.16 מטר).
רוז צ'לימו
רוז צ'לימו (באנגלית: Rose Chelimo; נולדה ב-12 ביולי 1989) היא אתלטית ממוצא קנייתי המתחרה עבור בחריין, אלופת עולם (לונדון 2017), סגנית אלופת העולם (דוחה 2019) ואלופת אסיה (ג'קרטה 2018) בריצת מרתון.
ביוגרפיה.
צ'לימו ילידת קניה. היא החלה להתחרות בשנת 2010. היא מתחרה עבור בחריין משנת 2016.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה צ'לימו במקום שמיני בריצת מרתון בתוצאה של 2:27:36 שעות.
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכתה צ'לימו במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:27:11 שעות לפני אדנה קיפלגט מקניה (2:27:18 שעות) ואמי קרייג מארצות הברית (2:27:18 שעות).
במשחקי אסיה שנערכו בג'קרטה, אינדונזיה באוגוסט 2018 זכתה צ'למיו במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:27:36 שעות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכתה צ'לימו במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:33:46 שעות, אחרי רות צ'פנגטיץ' מקניה (2:32:43 שעות) ולפני הלליה ג'ואנס מנמיביה (2:34:15 שעות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
עונת 2008/2009 בליגת כדורגל נשים
עונת 2008/2009 בליגת כדורגל נשים הייתה העונה ה-11 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-25 בנובמבר 2008 והסתיימה ב-5 במאי 2009.
הליגה הסדירה כללה 12 קבוצות, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 11 מחזורים כל אחד - 22 מחזורים בסך הכל.