ההשראה לכתיבת הקונסיירטו דה ארנחואס נבעה מן הגנים בארמון המלכותי של ארנחואס. את הארמון והגנים בנה כמקום נופש לעונת האביב פליפה השני במחצית השנייה של המאה ה-16 והם שופצו ושוחזרו באמצע המאה ה-18 בצו מאת פרדיננד השישי, מלך ספרד. היצירה מנסה לשאת את המאזין אל מקום ואל זמן אחרים, באמצעות רחשי הטבע שהיא מעלה בצליליה.
לדברי המלחין, הפרק הראשון "מונע בכוח הרוח והחיוניות הריתמיות בלי ששני הנושאים... יתערבו בקצבו, שאינו פוסק ואינו משתנה"; הפרק השני "מייצג דו-שיח בין גיטרה לכלי סולו, קרן אנגלית, בסון, אבוב, קרן יער ועוד"; והפרק האחרון "מזכיר מחול חצר, המקיים באמצעות השילוב בין קצב זוגי ומשולש טמפו מתוח וסדור עד לתיבה האחרונה." הקונצ'רטו כולו, אמר רודריגו, מבטא "את ניחוח המגנוליות, שירת הציפורים ופכפוך המזרקות" בגני ארנחואס.
רודריגו ואשתו ויקטוריה שמרו במשך שנים רבות על שתיקה באשר להשראה שהביאה לכתיבת הפרק השני, וכך נוצרה הסברה הפופולרית שההשראה לפרק מקורה בהפצצת גרניקה בשנת 1937. באוטוביוגרפיה שלה, הצהירה ויקטוריה לבסוף שהיה זה שילוב של זיכרונותיהם המאושרים מירח הדבש שלהם ותגובה ליגונו של רודריגו עקב כישלון ההיריון הראשון שלה. היצירה נכתבה בשנת 1939 בפריז. בשנת 1974, לבקשת הנבלאי ניקנור זאבאלטה, כתב רודריגו עיבוד של היצירה לנבל.
רודריגו הקדיש את הקונסיירטו דה ארנחואס לרחינו סאינס דה לה מאסה.
רודריגו, שהיה כמעט עיוור מגיל שלוש, היה פסנתרן. הוא לא ניגן בגיטרה, אך הצליח בכל זאת להשפיע על ניגון הגיטרה במוזיקה הספרדית.
הקשר פוליטי.
בשנת 1939 הסתיימה מלחמת האזרחים בספרד, והחל (או נמשך, תלוי באיזה חלק של ספרד מדובר) שלטון העריצות של גנרל פרנסיסקו פרנקו.
יצירה שבוצעה לראשונה בספרד של אותה סביבה טעונה נדרשה לחגוג, או להתחזות כחוגגת, או להתיר פרשנות שהציגה אותה כחוגגת, את המצב הפוליטי ואת המשטר, שהיה אז על כנו. שיר תהילה לארמון ולגנים של מלך הבסבורגי בן המאה ה-16 לא הציב איום למשטר, ועלה בקנה אחד עם המדיניות החדשה של שבח ותהילה להיסטוריה הספרדית, בפרשנות שמרנית.
חיבור היצירה.
היצירה, שחוברה בראשית 1939 בפריז, בתוך המתיחות שחוללו איומי המלחמה הממשמשת ובאה, הייתה הראשונה שרודריגו כתב לגיטרה ותזמורת. האינסטרומנטציה חורגת מן המקובל: לעיתים נדירות מתייצבת הגיטרה מול עוצמתה של תזמורת מלאה. אולם ביצירה זו, צלילי הגיטרה אינם נבלעים לעולם, והיא שומרת על מקומה ככלי הסולן לאורך כל היצירה.
פרקי היצירה.
הקונצ'רטו כתוב בשלושה פרקים, אלגרו קון ספיריטו (אלגרו מלא חיים), אדג'ו (איטי), ואלגרו ג'נטילה (אלגרו עדין).
הפרק השני, המוכר ביותר בשלושה, בולט בקצב האיטי ובמלודיה השקטה שלו, המוצגת לראשונה בקרן אנגלית, בליווי חרישי של הגיטרה וכלי הקשת. הקטע חדור תחושה של צער חרישי. קישוטים נוספים בהדרגה למלודיה בראשיתה. טריל בגיטרה מחוץ לסולם יוצר את זרעי המתח הראשונים בפרק; הם גדלים ומתחזקים, אך נרגעים וחוזרים מדי פעם למלודיה. עם הזמן, מתפתח והולך שיא במוזיקה, החוזר ומתפרק למלודיה הראשית, מולטו אפאסיונאטו (ברגש רב), המנוגנת בכלי המיתר בליווי כלי נשיפה מעץ. בסופו של דבר שוכך הפרק לארפג'ו רוגע בגיטרה, אף כי כלי המיתר ברקע, יותר מצליל הסיום של הגיטרה, הם שחותמים את הפרק. הפרק השלישי הוא במשקל מעורב, המתחלף לסירוגין בין 2/4 ל-3/4.
ביצוע בכורה.
ביצוע הבכורה של "קונסיירטו דה ארנחואס" התקיים ב-9 בנובמבר 1940 בפלאו דה לה מוזיקה קטלנה בברצלונה. הגיטריסט היה רג'ינו סיינץ דה לה מאסה, עם התזמורת הפילהרמונית של ברצלונה בניצוח סזאר מנדוסה לסאל.
ב-11 בדצמבר 1940 זכה הקונסיירטו לביצוע ראשון במדריד, ב"תאטרו דה מדריד", בניצוח חסוס אראמבארי, עם אותו סולן, דה לה מאסה. הסולן בביצוע הבכורה בארצות הברית היה חוסה ריי דה לה טורה, ב-19 בנובמבר 1959, עם תזמורת קליבלנד בניצוח רוברט שו.
גרסות פופולריות.
לפרק השני, האדג'ו, יצאו גרסאות שהפכו אותו לפופולרי ומוכר. בין היתר, כתב הזמר היוצר הצרפתי, גי בונטמפלי מילים ללחן. יהונתן גפן תרגם את המילים לעברית והשיר נקרא "שיר הקשת" ובוצע על ידי ריטה ועל ידי אישתאר. אנדריי ריו ביצע ב-2005, ויצא לאור ב-2006.
הזמרת הלבנונית פיירוז שרה במנגינת האדג'ו שיר אהבה לעיר ביירות, קינה לסבל שידעה העיר במלחמת האזרחים. בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות ב-4 באוגוסט 2020, חזר השיר לפופולריות רבה בעולם הערבי.
בובאיסר סאיטייב
בובאיסר סאיטייב (ברוסית: Бувайса́р Хами́дович Сайти́ев; 11 במרץ 1975) היה מתאבק רוסי ממוצא צ'צ'ני. אלוף אולימפי 3 פעמים, בעל 6 מדליות זהב באליפויות העולם.
בובאיסר סאיטייב נולד בעיר חסוויורט (דגסטן). הוא התחיל להתאמן בהיאבקות בגיל שש. בשנת 1988 אביו נהרג בתאונת דרכים ואימו טיפלה בשישה ילדיה לבדה. בשנת 1990 הספורטאי הצעיר עבר לפנימייה ספורטיבית בעיר נובוקוזנצק ובשנת 1990 עבר לנובוסיבירסק.
בשנת 1995 סאיטייב לראשונה ניצח באליפות העולם ובהמשך ניצח באליפות העולם עוד חמש פעמים.
בשנת 1996 סאיטייב השתתף לראשונה במשחקים אולימפיים וזכה במדליית זהב. בתקופה 1995-2000 הוא לא הפסיד באף קרב בתחרות רשמית.
בשנים 1996, 1997, 1998, 2003 ו-2005 הוא קיבל תואר מתאבק הטוב בעולם מטעם איגוד להיאבקות.
בשנת 2009 סאיטייב הודיע על כך שהוא עוזב את התחרויות.
סאיטייב בעל דרגת תת-קולונל בצבא רוסיה וממשיך בפעילות ציבורית באיגוד ההיאבקות הרוסית.
אחיו אדם סאייטיב זכה בזהב אולימפי בשנת 2000.
השתתפות במשחקים אולימפיים.
בגיל 21 סאיטייב נשלח למשחקי אטלנטה 1996. הוא ניצח בכול הקרבות וזכה במדליית זהב. בכך הוא היה האלוף האולימפי בהיאבקות הצעיר ביותר וגם הצ'צ'ני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
בשנת 2000 סאיטייב נשלח לאולימפיאדה בפעם השנייה. הוא הגיע למשחקים פצוע והפסיד בקרב השני.
בשנים 2004 ו-2008 סאיטייב זכה במדליית זהב אולימפית.
מחולה (בית ספר למחול)
מחולה היא רשת של בתי ספר למחול בישראל. הרשת נוסדה בירושלים בשנת 1988. מאז, למדו בה אלפי רקדנים, היא הצמיחה עשרות מורים למחול וכוריאוגרפים והעלתה הפקות רבות.
מבנה בית הספר.
מבנה בתי הספר זהה בכל השלוחות בערים השונות, על פי הדגם שבנתה משפחת הופמן במשך השנים. הוא בנוי לפי רמות: להקות ייצוגיות, להקות עתודה ולהקות מתחילים (לעיתים בחלוקה ל-5–6 רמות), ובנוסף על פי שכבות גיל: פצפוצים, צעירים, חטיבה, תיכון, בוגרת (כל להקה מורכבת ממספר שכבות גיל).
בלהקות מקבלים התלמידים טכניקה של מחול מודרני, ג'אז ומחול ישראלי – מפולקלור ועד ישראלי עכשווי. בנוסף ישנן מגמות בלט קלאסי ומגמות היפהופ. לגילאים הצעירים יותר יש מגמת הגיל הרך הנקראת "מחוליקים" ללימוד הבסיס של עולם המחול בגילאי 4–6. תלמידים רבים לומדים ב"מחולה" חבילת מחול שכוללת להקה (מודרני, ג'אז וישראלי) ותיגבור מגמות בסגנונות הבלט וההיפהופ.
תלמידי בית הספר רוקדים במסגרת מסלול ייחודי המותאם לצורכיהם וכישרונם הכולל תוכנית שנתית של שיעורים פתוחים, לימוד רפרטואר, מופעים, אירועים קהילתיים, כנסי מחול ועוד. התלמידים הטובים ביותר מגיעים לרקוד בלהקות היצוגיות של כל שלוחה.
כל רקדני להקות "מחולה" בכל הרמות והגילאים זוכים להופיע מדי שנה במספר הפקות מחול מבית היוצר של "מחולה" ועולים להופיע בתיאטראות בארץ במיטב הרפרטואר של מורי מחולה, חלקם רקדנים שצמחו בבית הספר והפכו לכוריאוגרפים. מלבד בני משפחת הופמן, צמחו במחולה מורים כוריאוגרפים רבים. ביניהם: תומר יפרח, אלה יאיר, איציק עמר, נטע קל, קים גורדון, טלי ווהל ואביב שם טוב.
הלהקה הבוגרת מעלה מדי שנה מספר הפקות בתיאטראות השונים בארץ במסגרת הלהקות היצוגיות של רשת "מחולה", ובנפרד. ב"פרמיירה" (בחודשים ינואר-פברואר) ובמופעי הסיום (בחודש יוני), עולים חומרים מתוך הרפרטואר הוותיק לצד חומרים חדשים. מופעים אלה נמכרים לקהל הפתוח בקופות התיאטרון. בנוסף, מופיעה הלהקה במופעים מרכזיים ברחבי הארץ ובחו"ל.
להקות בית הספר מחולה.
עיקר רקדני בית הספר רוקדים במבנה של "להקות" עם צוות מורים אישי, רפרטואר ריקודים ייחודי וקצב ההתקדמות מותאם.
הרקדנים משובצים בהתאם לגילם, רמות הידע, הכישרון והיכולות, כך שכל רקדן/ית יוכלו לרקוד בקבוצה המתאימה להם ביותר ולמצות את פוטנציאל הלימוד.
שיטות הלימוד והשפה התנועתית נוצרה בתוך "מחולה" וייחודית לבית הספר. העבודה משלבת טכניקות של מחול ישראלי, ג'אז מחול מודרני ועכשווי.
תלמידים רבים לוקחים חלק גם במגמות הבלט וההיפ-הופ, מקבלים מגוון רחב מאוד של סגנונות וגדלים להיות רקדנים ורסטיליים ורב גוניים.
אם להנאה ואם באופן רציני ומקצועי כל הרקדנים זוכים ללמוד מצוות המורים המקצועי ביותר.
להקת מחולה ירושלים.
הלהקה הבוגרת הוקמה בירושלים בשנת 1989 בניהולה האמנותי של שוקי הופמן שפרשה אז מניהול הלהקה העירונית "הורה ירושלים". להקת "מחולה ירושלים" בניהולה, זכתה מהר להכרה והישגים, ביניהם מדליית כסף בתחרות הבינלאומית בדיז'ון (צרפת) בשנת 1992 מתוך 40 מדינות. כל הרפרטואר של הלהקה היה בנוי מכוריאוגרפיות של שוקי. בתקופת ניהולה, עבדו עם הלהקה מנהלים אמנותיים שותפים ומנהלי חזרות מוכרים בעולם המחול, ביניהם האחים שמעון ואורן מנצורה, יורם כרמי ושירה גנור. שוקי יצרה ללהקת "מחולה" רפרטואר פולקלורי ומודרני, המוכר ונרקד עד היום. מן המוכרים: לא תפגע בי עין הרע, דואו, סובבוני, לירושלים.
לצד ריקודיה של שוקי, רקדה הלהקה הבוגרת "מחולה ירושלים" גם יצירות של טובי הכוריאוגרפים בישראל וביניהם היו יונתן כרמון, סילביה דוראן וד"ר מיכה ספירא.