בשנת 2001, לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום נקלעו גם חברות ה-CLEC למשבר ורבות פשטו רגל, בעקבות כך החברה נקלעה למשבר. כדי לצאת מהמשבר שינתה החברה את האסטרטגיה שלה ופנתה לשוק חדש, שוק התקשורת הסלולרית שהיה בצמיחה גדולה עם כניסת דור 3 (3G). שינוי זה חילץ את החברה מהמשבר. החברה נמנתה ברשימת 50 הצומחות במהירות 11 שנים ברציפות עד שנת 2011 .
בשנת 2004 נרשמה סרגון למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2005 פרש שרגא כץ מניהול החברה והוחלף על ידי עירא פלטי, לשעבר מנכ"ל סיברידג'.
בסוף שנת 2017 נמחקה החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כיום סרגון עוסקת בייצור ושיווק של ציוד אלחוטי המאפשר קישוריות גבוהה ברשתות סלולר, 5G, רשתות פרטיות, רשתות ארגוניות, ולאסדות קידוח של נפט וגז. מוצרי החברה כוללים אנטנות, ציוד תקשורת, חומרה ותוכנה. מרכז החברה נמצא בראש העין.
בשנת 2011 רכשה מחברת Eltek הנורווגית את חברת הבת שלה, Nera, ב-48.5 מיליון דולר. בשנת 2013 תבעה סרגון את אלטק על נזקים של 21.5 מיליון דולר בתהליך הרכישה.
בשנת 2021 סרגון דיווחה לבורסה כי הכנסותיה בשנת 2021 עמדו על כ-$290 מיליון דולר.
פסקל פרץ
הפצצת שדה התעופה אל-מאזה ב-13 באוקטובר 1973
הפצצת שדה התעופה אל-מאזה בדמשק ב-13 באוקטובר 1973 היא אחת מסדרת הפצצות שביצע חיל האוויר הישראלי בעומק סוריה ובשדה התעופה אל-מאזה בפאתי דמשק, במהלך מלחמת יום הכיפורים. בעקבות התקיפה התפתחו קרבות בין צבא סוריה לצה"ל, שניסה לחלץ טייס ונווט שנטשו אחד ממטוסי F-4 פנטום שהשתתף בהפצצה.
רקע.
בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים פעל חיל האוויר הישראלי באינטנסיביות במשימות סיוע לכוחות הקרקע שניהלו קרבות בלימה קשים עם כוחות סוריים עדיפים ברמת הגולן.
החל מיומה הרביעי של המלחמה, ולאחר שנהדפו כוחות השריון הסוריים הגדולים ששטפו את רמת הגולן חזרה לשטח סוריה, יזמה ישראל סדרה של תקיפות עומק אוויריות בסוריה במטרה להוציאה ממעגל הלחימה ולצמצם את היוזמה ההתקפית שלה.
יעדי התקיפה היו שדות תעופה, תחנות כוח, מצבורי דלק, בתי זיקוק, תחנות מכ"ם, גשרים ומתקנים אסטרטגיים אחרים. ההפצצות גרמו נזק כלכלי כבד לסוריה וצמצמו את היוזמה ההתקפית הסורית.
אחת המטרות החשובות שיועדו לחיל האוויר הייתה הפצצת שדה תעופה אל-מאזה שבפאתיה הדרום-מערביים של דמשק. השדה היה שדה התעופה הבינלאומי הגדול בסוריה, וחלק ממנו שימש את חיל האוויר הסורי כשדה תעופה צבאי.
החל מימיה הראשונים של המלחמה שימש השדה בנוסף את הרכבת האווירית הסובייטית שהזרימה אמצעי לחימה לסוריה.
השדה היה מוגן באמצעי נ"מ צפופים שכללו טילי קרקע אוויר ותותחי נ"מ רבים. תקיפתו נחשבה כקשה ומסוכנת. בתקיפה קודמת באזור דמשק נפגעו שני מטוסי פנטום מתוך השביעייה שתקפה, ושני אנשי צוות אוויר נהרגו או נשבו.
ההפצצה של שדה התעופה אל-מאזה.
ב-13 באוקטובר, יומה השמיני של המלחמה, עם שחר הוזנקו שתי רביעיות מטוסי פנטום מטייסת 201 לתקיפת שדה התעופה אל-מאזה. המבנים טסו צפונה ומזרחה בגובה נמוך כשהשמש מסנוורת אותם ומקשה על הנווט.
עם הגיעם אל מעל המטרה נפתחה לעברם אש נ"מ כבדה. המטוסים הישראליים ביצעו את יעפי ההפצצה תוך כדי הירי הכבד וצפו בפגיעות טובות במטרות.
במהלך ההפצצה נפגע מוביל הרביעייה השנייה, הטייס עדי בנייה והנווט יאיר דוד, ככל הנראה מפגז נ"מ בקוטר 57 מ"מ. לאחר הפגיעה סב המטוס הפגוע והחל טיסתו חזרה .
בשלב זה שוגרו לעבר המטוסים מספר טילי קרקע אוויר, אשר שניים מהם כוונו אל המטוס הפגוע. המטוסים הישראלים ביצעו תמרוני התחמקות והצליחו להתחמק מפגיעת הטילים. במטרה לצאת מהר ככל האפשר משטח סוריה, בחר המטוס הפגוע לטוס מערבה לעבר לבנון. מספר 2 במבנה, הטייס אבנר נווה והנווט אמנון טמיר, ליווה את המטוס הפגוע וטס לידו בדרכו מערבה. כבר בתחילת הטיסה חזרה החלו מערכות שונות במטוס להתריע על תקלות והפסיקו את פעולתן. שני מנועיו של הפנטום הפגוע נותרו דלוקים אך לא ניתן היה לשלוט עליהם. לאחר זמן קצר דיווח מספר 2 לטייס המטוס הפגוע כי מטוסו בוער.
בשלב זה היה כבר מטוס הפנטום הישראלי מעל שטח לבנון. למרות סכנת ההתפוצצות של המטוס בחר צוות המטוס להמשיך בטיסה במערבה לכיוון ביירות ובכך להקטין את הסיכוי לנפילה בשבי. בסמוך לקו הים התיכון נתקעו ההגאים של מטוס הפנטום הבוער וחייבו את הצוות לנטוש אותו.
הטייס והנווט ביצעו נטישה ובעודם צונחים מעל לשטח לבנון כוונו את מצנחיהם כך שיסחפו עוד מערבה לכוון הים התיכון.
הקרבות לחילוץ הטייס והנווט הישראליים.
אל הצוות הצונח לים נורתה אש מקלעים כבדה מהחוף הלבנוני, ומספר סירות דייגים מיהרו לשוט לעברם בעודם צפים על המים. מספר 2 (נווה/טמיר) יחד עם מספר 3 (עמירם אליאסף/אריק שליין), שליוו את מספר 1 לכל אורך הדרך, התחילו בביצוע יעפי צליפה על סירות הדייג כדי למנוע מהם לתפוס את הצוות.
עוד בעת שדווחו על הפגיעה שיגר אליעזר כהן (צ'יטה) מפקד מרכז החיפוש וההצלה, מסוק לחילוצם.
הטייס והנווט נסחפו מערבה ונחתו אל תוך הים קרוב לחוף הלבנוני. הטייס והנווט ניפחו מצוף המשמש למילוט בים ונותרו לצוף בעזרתו. כעשרים דקות לאחר צניחתם ריחף מסוק החילוץ מעליהם. בעוד המסוק מנמיך ונערך למשות את הצוות הישראלי מהים נפתחה לעברו אש מקלעים וירי מרגמות מהחוף. המסוק נאלץ לסגת מחשש להפלתו.
לאחר מספר ניסיונות חוזרים של מסוק החילוץ למשות את צוות מטוס הפנטום שהוטרדו על ידי אש מהחוף, הוזנקו זוג מטוסי סקייהוק ישראליים לשיתוק מקורות הירי.
המטוסים הפציצו את כוחות הקרקע שבחוף ושיתקו אותם. לאחר מכן הטביעו סירת מנוע שיצאה ללכוד את הצוות הישראלי.
בשלב זה הזניקו הסורים רביעיית מטוסי מיג כנגד מטוסי הסקייהוק הישראלים (מטוסי הסקייהוק הם מטוסי תקיפה ואינם ערוכים לקרבות אוויר). בקרת האוויר הישראלית זיהתה את הזנקת המיגים, הורתה למטוסי הסקייהוק לסגת והזניקה כנגדם רביעיית מטוסי מיראז' 3.
בקרב אוויר שהתפתח מול החוף הלבנוני הופלו שני מטוסי מיג. טייס מיג אחד נטש מטוסו וצנח גם הוא לים. שני המטוסים הסוריים האחרים נמלטו.
בינתיים, לאחר המתנה ממושכת חזר מסוק החילוץ בשל חוסר דלק לבסיסו. במקומו הזניקה יחידת החילוץ שני מסוקים. המסוקים משו את שני אנשי הצוות הישראלים וכן את הטייס הסורי ושבו בשלום לבסיסם.
תוצאות הקרבות.
שדה התעופה אל-מאזה בדמשק הופצץ על ידי שמונת מטוסי הפנטום הישראליים כמתוכנן. אחד ממטוסי הפנטום נפגע וצוותו צנח אך חולץ על ידי כוחות צה"ל.
במהלך החילוץ התנהלו קרבות שבהם הופלו שני מטוסי מיג סוריים וכן נפגעו כוחות חוף.
בוביה דה פלאנדר
בוביה דה פלאנדר (מצרפתית: Bouvier des Flandres) הוא גזע כלבי רועים שמקורו בפלנדריה אשר בבלגיה. משמעות שמו בצרפתית היא "רועה הפרות של פלנדריה", בהתייחסו למוצאו הפלמי של הגזע.
הגזע שימש בעבר בעבודות החווה, כגון רעיית בקר או כבשים, וגרירת עגלות. כיום הכלבים הללו משמשים בעיקר ככלבי מחמד, כלבי שמירה וכלבי משטרה.
היסטוריה.
נזירים מפלנדריה היו המגדלים הראשונים של הגזע. שורשיו של הגזע מגזעי כלבים כמו וולפהאונד אירי ודירהאונד סקוטי אשר הוכלאו עם כלבי חווה מקומיים, עד אשר נוצר האב הקדמון של הבוביה דה פלאנדר המודרני. הוא שימש ככלב עבודה לרעיית ושמירת הבקר, ואף למשיכת עגלות בזכות עוצמתו ואופיו, והתאים למזג האוויר המקומי בזכות הפרווה העבה שלו.
עד תחילת המאה ה-20 הגזע לא היה מוגדר וכלל מספר סוגים. ב-1912 ו-1913 מספר מועדוני כלבנות מקומיים אימצו סטנדרטים לבוביה.
מלחמת העולם הראשונה גרמה לגזע להיעלם כמעט לחלוטין, עקב הרס מקום מוצאו של הבוביה ושימושו במלחמה למטרות צבאיות. ואכן, ניק, כלב זכר מאולף לחפירות אשר שירת במלחמה, וזכה בתחרויות כלבים אחריה, נחשב למייסד הגזע.
תקן אחיד לגזע נוצר ב-1936 על ידי ועדה צרפתית-בלגית. מלחמת העולם השנייה העמידה בסכנה שנית את הגזע. בגלל אילוצים אלה התפתחותו של הבוביה הייתה איטית, ורק ב-1964 הוכר על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות.
מאפיינים.
התכונה הבולטת ביותר של הבוביה דה פלאנדר הוא הפרווה בפניו וזקנו. הוא כלב חסון, בעל פרווה ארוכה אפורה, שחור, חומה או זהובה ולעיתים מנומרת.
זהו כלב נאמן ומגן מטבעו, ולכן הוא חיית מחמד וכלב שמירה טוב. הוא בדרך כלל ממושמע עם אופי טוב, וקל יחסית לאילוף.
האנס לוואלד
הנס לוואלד
האנס לאוולד
חוק ההתמדה
Pharrell
יעקב מזרחי
פארק שווייץ
האגודה למען טוהר המחנה
האגודה למען טוהר המחנה (מכונה גם הועד למען טוהר המחנה וגם משמרת הצניעות) היא ארגון חרדי הפועל למען הצניעות בחברה החרדית בישראל. יו"ר הארגון הוא הרב יצחק מאיר ספרנוביץ, חסיד גור.
מטרתה של האגודה, כעולה מפרסומיה, היא "לנהל להקים ולהחזיק, וועד לשמירת טוהר המידות בישראל, למנוע כל מעשה כיעור והדומה לו. לנהל להקים ולהחזיק, מערכת רבנים שיפקחו ויעוררו חנויות ומפעלים, פרסומות ומוצרים שיהיו כפי רוח היהדות".
האגודה פועלת למען הקפדה על לבוש צנוע, הפרדה מגדרית והסרת תמונות נשים מהמרחב הציבורי, הסדרת חופי רחצה נפרדים ומניעת הופעות זמרים. כחלק ממאבק זה קוראת האגודה להחרים זמרים שמשתמשים בסמארטפונים.
בנוסף פועלת האגודה לעידוד השימוש במכשירים סלולריים כשרים ומניעת השימוש בטלפונים סלולריים לא כשרים.
האגודה פועלת לאתר עברייני מין חרדים הפוגעים בילדים וילדות. האגודה פונה לרשויות ולארגונים המקיימים אירועים שאינם תואמים לדעתה, באמצעות מודעות ברחוב החרדי, החתמת רבנים על פעולות הארגון וחוברות הסברה.