מתיה ואליצ'ה נפגשים לראשונה בשנות התיכון ומתיידדים, אך הקשר מתנתק כשמתיה מוזמן לעבוד בגרמניה. שמונה שנים לאחר מכן אליצ'ה כותבת לו מכתב קצר מאוד בו היא מבקשת ממנו לשוב לאיטליה. הוא מגיב למכתב בחיוב והם שוב נפגשים.
קומזט
קומזט (ברוסית: Комзет, ראשי תיבות של Комитет по земельному устройству еврейских трудящихся - הרשות להסבת יהודים עמלים לחקלאות שליד נשיאות מועצת הלאומים של הוועד הפועל המרכזי של ברית-המועצות) היה ארגון סובייטי שהוקם ב-29 באוגוסט 1924 המטרה העיקרית של הקומזט הייתה למשוך את האוכלוסייה היהודית ברוסיה הסובייטית לעבודה יצרנית בחקלאות, יעדים אחרים היו קבלת סיוע כספי מהפזורה היהודית ומתן אלטרנטיבה לציונות ליהודי ברית המועצות. קומזט הקים מספר מושבות חקלאיות יהודיות בברית המועצות והיה לו תפקיד משמעותי בהקמת המחוז היהודי האוטונומי. הארגון פורק ב-1938.
רקע.
על פי תזכיר של יואל גולדה מ-1923 היהודים הוגבלו על ידי הצארים לתחום המושב ולמגוון תעסוקה מוגבל. אחרי המהפכה הרוסית, האיכרים השתלטו על הקרקעות והפועלים על בתי החרושת. עתודת איכרים ובעלי מלאכה כפריים הגיעה אל בתי החרושת ומילאה את השורות. לאותם יהודים שעסקו במסחר, תיווך, מלאכה זעירה ועיסוקים דומים לא נמצאה דרך להשתלב בתעשייה או בכפרים ולכן הדרך להפוך אותם ליצרנים היא למצוא קרקעות לא מעובדות שניתן להכשירן לעיבוד חקלאי ולתת להם קרקעות אלו.
בסוף 1923 הגיש גם אברהם בראגין (Abraham Bragin) תזכיר באותו נושא, והציע לרכז את החקלאים היהודים באזורים שבהם יש קרקעות פנויות כדוגמת חופי צפון מזרח הים השחור, צפון חצי האי קרים וחלק מערבות אוקראינה, מקומות בהם יוכלו היהודים לגדל טבק וגפנים. על מנת לממן את הקמת היישובים ופרנסת תושביהם בשנים הראשונות חשב בראגין שאפשר לפנות לגופים יהודים כמו הג'וינט.
גרגורי ברוידו (Бройдо, Григорий Исаакович) שהיה סגן הנארקומנאץ ׁ(Наркомнац), כלומר סגן הקומיסר העממי ללאומים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה (כלומר סגנו וממלא מקומו של סטלין) הגיש גם הוא תזכיר בסוף 1923 בו תמך בתזכירו של בראגין וקרא למדיניות אקטיבית בנושא סידור מספר רב של יהודים על הקרקע. הוא היה הראשון שהעלה בתזכיר את הטיעון שחוץ מפתרון הבעיה של אי-פרודוקטיביות של האוכלוסייה עליה מדובר, סידור כזה יהיה משקל נגד לציונות ויזכה לתמיכה של יהודים בארצות המערב. תמיכה שתתבטא גם בכסף שייתרם או יינתן כהלוואה למטרה זו. על מנת לנהל את הכסף הציע להקים ועד ציבורי מיוחד לנושא זה.
גם היבסקציה שקיבלה את תזכירו של בראגין תמכה בהקמת גוף שיטפל בהתיישבות חקלאית של יהודים.
בתחילת 1924 הקים הפוליטביורו וועדה שפרסמה באפריל המלצה להקים גוף מרכז לנושא, הוא הקומזט שהוקם ב-29 באוגוסט 1924.
פעולות.
הקומזט התכנס כבר בספטמבר 1924 לישיבה ראשונה והציג לעצמו כמטרה להסב כ-100,000 משפחות יהודיות לעסוק בחקלאות.
הקומזט ניסה לקבל הקצאת רצף קרקעות בגדתו המזרחית של ים אזוב אולם רצף התנגדויות, הן של השלטונות המקומיים והן של פקידי הקומיסריון לקרקעות מנעו זאת. קומזט הצליח להקים מספר קולחוזים באוקראינה, בקרים ובמחוז סטברופול אולם לא הצליח להקים גושי התיישבות. לפיכך אימץ הקומזט את רעיון האוטונומיה היהודית במזרח ופעל להשגתה.
במרץ 1928 אישרה נשיאות הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות את בקשת "קומזט" והחליטה על יצירת החבל היהודי האוטונומי.
מבין היישובים שהוקמו על ידי הקומזט על אדמות שהוקצו לו:
מנהיגות.
בראש הקומזט עמדה וועדה שהורכבה מנציגי גופים שונים.
קלמאטה
זיתי קלמאטה
אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית
אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית (באנגלית: Oxford Encyclopedia of Maritime History) היא אנציקלופדיה מקיפה בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, המופיעה במקביל במהדורה מודפסת ובמהדורה מקוונת ומוקדשת להיסטוריה הימית העולמית.
הסדרה כוללת ארבעה כרכים המכילים למעלה מ-950 ערכים שנכתבו בידי יותר מ-400 עורכים בכ-50 מדינות. יצאה לאור בשנת 2007.
האנציקלופדיה מתיימרת לכסות את כל ההיסטוריה של יורדי הים, למן בוני הספינות במצרים העתיקה ועד לצוללות הגרעיניות ומכליות הענק בימינו אנו. מכוסים בה שלל ההיבטים של ההיסטוריה הימית: בניית ספינות, ניווט ומכשור מדעי, אמנות וספרות ימית, ביוגרפיות של דמויות מרכזיות, מסחר ימי ומשפט ימי בינלאומי. בהצבת כל הפרטים בהקשר ההיסטורי הרחב שלהם, מראה האנציקלופדיה את ההשלכות של ההיסטוריה הימית על הכלכלה והתרבות העולמית, כמו גם על ההתפתחויות הצבאיות והפוליטיות.
החבל היהודי האוטונומי
לאה קסן
לאה כ"ץ-קסן (נולדה ב-18 בינואר 1947) היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ממייסדי המחלקה לעבודה סוציאלית ע"ש שפיצר בבן-גוריון, הייתה ראש המחלקה, ראש מועצת העובדים הסוציאליים, שימשה נשיאת מכללת לוינסקי לחינוך וראש מועצת ראשי המכללות האקדמיות לחינוך (רמ"א).
ביוגרפיה.
לאה כ"ץ-קסן נולדה וגדלה במושב נירה (היום מאוחד עם מושב בית יצחק). אביה, יוסף כ"ץ, יליד הונגריה ואמה, תמר כ"ץ-גולן (שם נעוריה: סטלה קליינר), ילידת פרוסטיוב בצ'כוסלובקיה.
בעת שירותה בצה"ל (1967-1965) שימשה קצינת ניהול בבית הספר לטיסה ושלישה של טייסת מסוקים בהקמה, השתחררה בדרגת סגן. עשתה את כל לימודיה הגבוהים, מתואר ראשון עד השלישי בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש פאול ברוואלד, באוניברסיטה העברית בירושלים.
הקימה את השירות הסוציאלי בכפר הנוער ניצנים (1973-1971). עבדה כעובדת סוציאלית במרכז הרפואי סורוקה וכיהנה כמנהלת בפועל של השירות בשנתיים האחרונות לעבודתה במקום (1982-1973).
ב-1982 הקימה את המחלקה לעבודה סוציאלית ע"ש שרלוט ב' וג'ק ג' שפיצר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ביחד עם פרנסיס אקרמן (פרני) ופרופ' ריצ'רד ישראלוביץ'. עמדה פעמיים בראש המחלקה. בשנת 1994 סיימה את לימודי הדוקטורט, ב-1998 התמנתה למרצה בכירה, ב-2007 לפרופסור חבר ובשנת 2014 לפרופסור מן המניין. שהתה כמרצה ופרופסור אורח באוניברסיטאות וושינגטון בסיאטל, ארצות הברית; אוניברסיטת ניו-קסל באוסטרליה ואוניברסיטת מאסי בצפון פלמרסטון ווולינגטון, ניו זילנד.
כיהנה כיו"ר מועצת העובדים הסוציאליים וכיועצת לשרת העבודה והרווחה ח"כ אורה נמיר (1996-1993), בתקופת כהונתה חוקק חוק העובדים הסוציאליים - התשנ"ו - 1996. הקימה וניהלה את המרכז הישראלי למחקר איכותני (2008-1996) באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (היום בשמו: המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה). המרכז תרם להטמעת המחקר האיכותני כפרדיגמה למחקר מדעי והוא משמש סניף של מרכזים דומים בארצות הברית ובקנדה. מדי שנתיים מארגן המרכז כנס ארצי באוניברסיטת בן-גוריון בו לוקחים חלק כ-500 חוקרים. היום עומדת בראש המרכז פרופ' מיכל קרומר-נבו ופרופ' קסן משמשת כראש המועצה המדעית שלו. הוזמנה לסייע בהקמת מחלקות חדשות לעבודה סוציאלית במכללות ספיר ורופין ושימשה כיועצת למל"ג בהערכת תוכניות חדשות לעבודה סוציאלית במכללות צפת, תל חי ואחרות. עמדה בראש התוכנית "מורים חוקרים" במכון מופ"ת (2009-2008). חברה בוועד המנהל של עמותת מט"ב (מאז שנת 2006).
קסן הושאלה על ידי אוניברסיטת בן-גוריון לתפקיד נשיאת מכללת לוינסקי לחינוך בשנים 2009–2015. בעת כהונתה ציינה המכללה 100 שנים להיווסדה ועברה שינויים ארגוניים משמעותיים לקראת המעבר שלה לתקצוב הות"ת, כמו: מעבר למבנה פקולטטי, תהליכי התייעלות (FTE), קידום הסדרת התיאגוד של המכללה, הכפלת מספר הסטודנטים, ייצוב מצבה הכלכלי, קידום המחקר, שיפור בתנאי הסגל האקדמי והמנהלי. כנשיאת מכללת לוינסקי לחינוך נבחרה קסן לתפקיד יו"ר מועצת נשיאי המכללות האקדמיות לחינוך – רמ"א (2015-2012). ברמ"א חברים נשיאים של 21 מכללות אקדמיות לחינוך. בעת כהונתה נחתם הסכם בין משרד החינוך לבין המל"ג\ות"ת: המתווה להסדרת מעבר כולל של האחריות לתכנון ותקצוב מערך ההכשרה האקדמית להוראה ממשרד החינוך למועצה להשכלה גבוהה ולוועדה לתכנון ותקצוב (פברואר 2015).
לאה קסן נשואה לאלי קסן (טייס ומנהל בכיר בכי"ל לשעבר, והיום צייר), אם ל-5 ילדים וסבתא לנכדים. במשך שנים רבות גרה בעומר והיום גרה בתל אביב.
תחומי מחקר מרכזיים.
לאה קסן חוקרת נושאים שונים, שמשלבים מחקר תאורטי ומעשי ומחקר כמותי ואיכותני. תחומי המחקר המרכזיים שלה הם:
שיטות מחקר איכותני.
מאז 1995, רוב מחקריה והמחקרים שערכו תלמידי המחקר שלה נעשו תוך שימוש בשיטות מחקר איכותניות, או משולבות עם שיטות מחקר כמותיות. רבים ממחקריה עוסקים, מעבר לחקר הנושא, גם בפיתוחן של שיטות מחקר איכותניות.
אחת מהשיטות לניתוח נתונים נרטיביים שפיתחה מבקשת ממספרי הנרטיב לתת כותרת לסיפורם. הכותרת מכוונת את החוקרים למשמעות שהנחקרים נותנים לנרטיב שלהם. בכך יש מעין שיתוף של הנחקרים בניתוח הנתונים. מאמר על השיטה פורסם בעברית בספר בעריכתה (עם פרופ' מיכל קרומר-נבו): ניתוח נתונים איכותניים (2010) ובאנגלית בכתב העת IJQM (2002).
ב-1996 ייסדה קסן את הסניף הישראלי של מכון המחקר הבינלאומי למחקר איכותני של אוניברסיטת אלברטה (IIQM), על מנת להעלות את רמת המחקר האיכותני בישראל. ב-1999 נהפך הסניף למרכז מחקר באוניברסיטת בן-גוריון. קסן עמדה בראשו עד שנת 2009 ובמסגרת זו אף זכתה למענק מהקרן הלאומית למדע (ISF), לצורך הקמת המעבדה למחקר איכותני.