עבור שירותי החיתום משלמת החברה המנפיקה עמלות לחתם. עמלות אלה נקובות כאחוז מתמורת ההנפקה (נקרא גם הוצאות הנפקה). עלויות אלה מגיעות לעיתים גם ל-12% מתמורת ההנפקה והן תלויות ברמת הסיכון של החברה המנפיקה ובתזמון ההנפקה. בעצם אפשר לומר שעמלת החיתום מורכבת מהכנת ההנפקה הכוללת טיפול במסמכים מול הרשויות, הכנת תשקיפים וייעוץ, ומחלק הביטוח - כלומר תמורת הסיכון הנובע מההנפקה. הנפקה בעיתות גאות בשווקים תהיה מסוכנת פחות ולהפך.
אפשר לראות בחיתום סוג של ביטוח עבור החברה - החתם מבטיח לחברה קבלת תמורה עבור הנפקת המניות, ובתמורה מקבל ממנה פרמיה (עמלה) המתאימה לגודל הסיכון שהוא נושא על עצמו.
הליך ההנפקה.
עם הרצון להנפיק מביאה החברה מסמכים לרשויות המפקחות (בישראל - רשות ניירות ערך) במטרה לבצע את הליך התשקיף, בו מוצגים לציבור כל נתוני המנפיקה.
שלב נוסף הוא החתימה המוקדמת - בשלב זה מוקצים חלק מניירות הערך לגופים אשר מתחייבים לרכוש כמות מסוימת מניירות הערך מראש, תמורת מחיר נמוך יותר. אלה בדרך כלל משקיעים מוסדיים. החתמה מוקדמת מקטינה את סיכוני החתם.
גישות חלופיות להפצת ניירות ערך.
הצעה ישירה לציבור (direct offer to the public).
במקרה זה החברה פונה ישירות לציבור ונושאת בסיכון שבו חלק מניירות הערך יישארו ללא רוכש.
הנפקה פרטית (private placement).
בשיטה זו נמכרים ניירות הערך של החברה המנפיקה ישירות לגופים גדולים, ללא פנייה לציבור הרחב. רק לאחר מכן הם מוכרים את ניירות הערך בשוק המשני והציבור הרחב מקבל גישה אליהם. במקרה זה לא נדרש תשקיף והדבר חוסך במשאבים מול הרשויות.
הצעה בשיטת מכרז.
בשיטה זו החברה לא קובעת את מחיר נייר הערך בהנפקה והוא נקבע בצורת מכרז לפי הביקוש. בעצם ציבור הרוכשים מציעים גם כמות וגם מחיר (לעומת כמות בלבד במצב הרגיל). הכמות שתימכר בסופו של דבר לא תהיה לפי המחיר הגבוה ביותר שהוצע אלא בשער אחיד הגבוה ביותר האפשרי שבו תימכר הכמות הגבוהה ביותר מסך ההנפקה. היתרון של שיטה זו על פני מכירה במחיר קבוע מראש היא שמחיר נייר הערך נקבע על ידי הציבור ובעצם משקף את הערך ה"אמיתי" שלהם. בדרך זו החברה מוכרת בפרמיה הגבוהה ביותר שהיא יכולה.
הנפקת מניות בדרך של זכויות.
זוהי בעצם הנפקת מניות לבעלי המניות הקיימים של החברה, במחיר מוזל מהמחיר בשוק.
קטלאנית יהודית
קטלאנית יהודית (Catalànic בשפת המקור) הייתה שפה יהודית שנוצרה מהשפה הקטלאנית ודובריה היו קהילות יהודיות באיים הבלאריים ובחבלי ולנסיה וקטלוניה שבספרד. השפה דומה לשפה השואדית למרות שלא היה שום קשר בין הקהילה היהודית שדיברה את השואדית לקהילה בקטלוניה. הדמיון נובע מהקרבה בין קטלאנית ואוקסיטנית, שהיא שפת הבסיס של השואדית.
השפה פרחה בתור הזהב בקטלוניה בעיקר במאה ה-12. לאחר גירוש ספרד השפה נכחדה. כיום השימוש במילים עבריות על ידי בני האנוסים והיהודים אשר מדברים את השפה הקטלאנית יוצרים למעשה את השפה מחדש. השפה נכתבה בכתב העברי.
אראגונית יהודית
אראגונית יהודית הייתה שפה יהודית שדוברה על ידי קהילות יהודיות באזור אראגון שבצפון ספרד, החל מהמאה השמינית עד גירוש יהודי ספרד (בשנת 1492), השפה ידועה גם בשם ג'ודאו-אראגונז (בספרדית: Judeoaragonés). ככל הנראה השתלבה השפה עם הלאדינו בעת שהתפשטה לאזורים דרומיים לאראגון. לקראת הגירוש ועקב גודלה של הקהילה דוברת הלאדינו חדלו היהודים האראגוניים לדבר בשפה זו, והלאדינו תפסה את מקומה הרשמי של האראגונית בקהילות היהודיות.
תנת
תנת (בפיניקית: 𐤕𐤍𐤕, נהגה כ"תִנִת") הייתה אלה במיתולוגיה הפיניקית ושימשה כאלת ירח ואלה מרכזית בעיר קרתחדשת. תנת זוהתה עם ארטמיס היוונית ועם יונו קאילסטיס (יונו השמימית) הרומית.
אחת ההופעות המוקדמות ביותר של תנת היא בכתובת מצרפת מהמאה ה-7 לפנה"ס המקדישה פסל (סמל) לזוג האלוהי תנת-עשתרת: . כתובת מקרתחדשת המתארת את בנייתם ותיקונם של מקדשים בעיר, וכן שמות שופטיה וכהניה, פותחת בהקדשה: . הריבוי "מקדשים" מעיד בבירור על בניית מקדש לכל אחת מהאלות, בנפרד.
לתנת הוקדשו מרבית כתובות הנדר הפיניקיות, לרוב יחד עם בעל חמון. תוארה הנפוץ בכתובות היה "ה תנת פני-בעל", שנכתב בהקדשות בכתיב חסר כ, ולעיתים גם בשייכות כגון . כינוי נוסף שלה שנמצא בכתובות הנדר הוא "אם" או "אמא". תוארה הקבוע של תנת "פני בעל", שהופיע גם על מטבע יווני מאשקלון בו נטבע סמל תנת ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ, מורה שגם כאשר הפולחן מרוכז סביבה, כוחה נשאב מבעל חמון, והיא פניו. ייתכן שפולחנה קשור במסכות שעליהם סהר, סמל בעל חמון, כלומר ממש פני-בעל, פניו של בעל חמון.
סמלה של האלה מופיע על מצבות רבות ומורכב ממשולש שמעליו נמתח קו אופקי ועל קודקודו ניצב עיגול. הסמל מופיע על כתובות נדר פיניקיות רבות המוקדשות לאלה, וכן כאמור על מטבע מאשקלון, ועל משקולת עופרת מדרום לאשדוד ים.
אנדרטת צי ארצות הברית
אנדרטת צי ארצות הברית היא אנדרטה הממוקמת בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, ברחוב 7, בין שדרת אינדיאנה ושדרת פנסילבניה. האנדרטה מנציחה את לוחמי צי ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית. האנדרטה מנוהלת על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
בסמוך לאנדרטה נבנה מבנה מוזיאון ההנצחה של הצי.
היסטוריה.
התוכנית להקמת אנדרטה עבור צי ארצות הברית מקורה בתוכנית האב של האדריכל פייר שארל ל'אנפן לעיר וושינגטון (תוכנית שהוכנה קודם להקמת העיר), אולם האנדרטה הוקמה כ-200 שנה לאחר מכן. ל'אנפנט לא ציין בתוכניתו היכן תהא האנדרטה ממוקמת, וכשהוחלט להקימה, היא מוקמה בשדרת פנסילבניה - "השדרה הראשית" של וושינגטון.
באביב 1977 התארגנה קבוצה של יוצאי צי והוקמה הקרן להקמת אנדרטת הצי. בשנת 1978 החלו בהליכי החקיקה הנדרשים לצורך הקמת האנדרטה. בשנת 1980 נחקק בקונגרס חוק המתיר את הקמת האנדרטה (ממימון פרטי).
בעקבות חקיקת החוק נבחר אתר כיכר מרקט כאתר מתאים להקמת האנדרטה, והאדריכל ג'יימס רוסאנט מניו יורק נבחר לתכננה.
עבודות הבנייה לא החלו עד שנת 1986 בשל קשיים בהשגת התרומות שנדרשו.
פסל "המלח הבודד" הושלם על ידי הפסל סטנלי בלייפלד באוגוסט 1987 והפסל הוצב בסמוך לאנדרטה שהייתה בשלבי בנייה סופיים. האנדרטה נחנכה ב-13 באוקטובר 1987. הפסל צופה לעבר ים עשוי גרניט, שמשני צידיו שתי מזרקות. סביב ים הגרניט 27 תבליטי ברונזה המתארים אירועים הקשורים בצי ארצות הברית.
בין השנים 1987 -1995 נבנו שני בניינים בחלקו הצפוני של הכיכר - הבניין המזרחי הוא מרכז המבקרים של האנדרטה אשר נפתח ביוני 1991, ונחנך רשמית ב-12 באוקטובר 1991. המבנה השני הוא מרכז ההנצחה של הצי, הכולל את תיאטרון אלין בורק, מוזיאון ובו תערוכות אודות ההיסטוריה של הצי, וכן אולם הקרנה המציג סרטים היסטוריים, מרכז מידע וספריה.
על קיר בסמוך לאנדרטה חקוקים ציטוטים מפורסמים שנאמרו על ידי אנשי צי, כדוגמת אימרתו של רב החובל ג'ון פול ג'ונס בשנת 1779: "טרם התחלתי להילחם".
דיאן פיינשטיין
בניין רונלד רייגן
בניין רונלד רייגן ומרכז הסחר הבינלאומי (באנגלית: Ronald Reagan Building and International Trade Center) הוא מבנה השוכן בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, בשדרת פנסילבניה מספר 1300, ומכיל משרדים פדרליים ומשרדים פרטיים.
היסטוריה.
עד אמצע המאה ה-20 היה באתר בו נמצא המבנה אזור של בתי זונות ופשיעה. לאחר הריסת המבנים באזור במטרה למגר את הפשיעה הפך האזור בו נמצא המבנה (שכונה "הרחבה הגדולה" - 'Great Plaza') למגרש חניה גדול. בשנת 1996 החלה הקמת המבנה לזכרו של רייגן, בתכנונו של האדריכל ג'יימס אינגו פריד, ובעלות של 768 מיליון דולרים. מבנה משרדים זה הוא המבנה הפדרלי השני בגודלו בארצות הברית, אחרי הפנטגון.
המבנה נקרא על שם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, והיה המבנה הפדרלי הראשון שתוכנן ונבנה בבירה על מנת לשמש הן כבניין משרדים פדרלי והן כבניין משרדים פרטי המשמש סוכנויות ממשלתיות וחברות שעוסקות בסחר בינלאומי וגלובליזציה. במבנה ממוקמים משרדי הסוכנות לפיתוח בינלאומי של ארצות הברית, סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית ומשרדי משמר הגבול של ארצות הברית. במבנה ממוקם אולם כנסים בו נערכים כ-1,200 כנסים וירידים מדי שנה, וכן אירועים תרבותיים. במבנה ממוקם מגרש החנייה הגדול ביותר בוושינגטון, ומבקרים בו כמיליון תיירים מדי שנה.
המבנה ממוקם מעל תחנת הרכבת התחתית של וושינגטון, ולמול אנדרטת אוסקר שטראוס.
משרד הכלכלה והתכנון
משרד הכלכלה והתכנון היה משרד ממשלתי שפעל בישראל בין השנים 1995-1981. המשרד הוקם עם כינונה של הממשלה ה-19, בשם "משרד הכלכלה והתיאום הבין-משרדי", ולתפקיד מונה יעקב מרידור. במהלך כהונתו של גד יעקבי במשרד, הוחלף שמו למשרד הכלכלה והתכנון.
על אף שמו, מדיניותה הכלכלית של הממשלה לא נקבעה בו, כי אם במשרד האוצר, אם כי היו שנים בהן היה שותף להכנת תקציב המדינה. עיסוק מרכזי של המשרד היה הכנת תשובות הממשלה לדו"חות מבקר המדינה. יחידות נוספות במשרד כללו את הרשות לתכנון כלכלי לאומי ואת המטה לייעול המשק הציבורי.
כאשר מונה לתפקיד יוסי ביילין, ביולי 1995, הוא סבר כי אין הצדקה לקיומו של המשרד ופתח במהלך לביטולו. עם כינונה של הממשלה ה-26 בסוף אותה שנה, לא מונה שר חדש לתפקיד זה, והמשרד פורק.
ב-2009, ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו מינה עצמו לשר לאסטרטגיה כלכלית, תפקיד שלא הוגדר בבירור, אך יש המשווים את תפקידו לתפקיד שר הכלכלה והתכנון בעבר.
משרד הכלכלה והתיאום הבין-משרדי
שר הכלכלה והתיאום הבין-משרדי
שר הכלכלה והתכנון
דני רוזוליו
הצעה