ראובן יעקב נמרוד הוא מקימה ומפקדה הראשון של יחידת משמר הגבול הימ"מ - היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל.
ביוגרפיה.
נמרוד נולד בעיר בגדאד שבעיראק למשפחה עשירה. לאביו היה מפעל לסבון.
לאביו היו קשרים חברתיים עם בכירים בממשל העיראקי. עם השפעת הנאצים בעיראק ופרוץ הפרהוד ידידו הערבי של האב הודיע לו שלא יוכל להגן עליו ושחייו בסכנה. האב ברח עם משפחתו לטורקיה ומשם עלה לישראל. המשפחה התגוררה בפתח תקווה. אב המשפחה עסק במסחר ירקות ופירות וראובן סייע לאביו בניהול העסק, ובמקביל למד ועסק במסגרות.
נמרוד התגייס לשירות סדיר בצנחנים וקיבל תפקיד מפקד מחלקת תול"ר ללא דרגת קצונה. עם סיום שירותו הסדיר התגייס למשמר הגבול. הוא סיים קורס קצינים בבה"ד 1, קורס מפקדי פלוגות חי"ר וקורס קצינים בכירים של משטרת ישראל. בתפקידו במשמר הגבול פעל לחשיפתן ולחיסולן של חוליות טרור באופן שזיכה אותו בשבחים רבים מאלוף פיקוד המרכז, משה לוי. מילא תפקידי פיקוד על מספר יחידות מג"ב.
מפקד מג"ב, ניצב חיים לוי, יזם את הקמת יחידת הימ"מ, לאחר אישורי ממשלת ישראל, משטרת ישראל והמטכ"ל.
ניצב חיים לוי הטיל על ראובן יעקב נימרוד להקים את הימ"מ, לאמנה ולפקד עליה בליווי שני קצינים מהמטכ"ל.
ראובן מילא תפקידי קצין אג"מ במספר יחידות.
בתפקידו האחרון בשירות בתי הסוהר שירת כמפקד גוש צפון בדרגת תת-גונדר.
ספג ביקורת רבה עקב בריחת אסירים דרך מנהרה תת-קרקעית שחפרו. למרות ניסיונות השר אביגדור קהלני למנוע את פרישתו, החליט לפרוש כאות מחאה על אי קבלת גיבוי מהממונים עליו.
במשך שנים ארוכות נאבק במחלת הסרטן ונפטר ביום 27 ביוני 2020.
חיסיון רופא-מטופל
חטיפת נשות סבינה
חיסיון רופא–מטופל
תאלקאן
תאלקאן (בפרסית/פשטו: تالقان) היא בירת מחוז תח'אר בצפון-מזרח אפגניסטן עם אוכלוסייה בת 253,735 תושבים בקירוב (1 בינואר 2020).
היסטוריה.
בסוף המאה ה-9 העיר היה במרכזו של מרד נגד השלטון בהובלת של מחמד בן אל-קאסם, שלמרות הצלחה ראשונית בסוף הובס.
העיר הישנה הממוקמת מזרחה מגדות נהר הח'אנאבאד תוארה על ידי מרקו פולו בשנת 1275 לספירה: בשנת 1603, תאלקאן ("תלאהאן") זכתה לביקור על ידי חוקר אירופאי נוסף, בנטו דה גויש, שערך מסע בשיירה מקאבול לירקנד (אז בירת קאשגאר).
היסטוריה מודרנית.
תאלקאן הייתה העיר המשמעותית האחרונה ליפול לידי הטליבאן, בינואר 2001, אחרי מצור על העיר שגרם למותם של מאות תושבים. בנוסף, תפיסתה על ידי הטליבאן גרמה לעזיבה המונית של תושבי העיר, שברחו לעיר אימאם סאחב ולעמק פנג'שיר. חיילים לא סדירים של הברית הצפונית הצליחו לעצור את הטליבאן מלהתקדם לצפון העיר ולמזרחה, אבל לא הצליחו להשתלט מחדש על העיר. תאלקאן שוב הייתה תחת מצור, הפעם על ידי חיילי הברית הצפונית, בנובמבר 2001. אז נתגלה גם קבר המוני ובו גופותיהם של 70 נשים וילדים שנרצחו באכזריות וללא כל סיבה מלבד היותם חשודים שהיו קרובים של חיילים שבויים או בגלל היותם פתאנים.
רשת קליטת עלייה
סטארוגארד גדנסקי
סטארוגארד גדנסקי (בפולנית: Starogard Gdański, בגרמנית: Preußisch Stargard) היא עיר בצפון פולין, בפרובינציית פומרניה. העיר יושבת על גדות נהר וייז'יצה (Wierzyca) בחבל פומרניה, מונה כ-48,168 אלף תושבים ומכונה המעוז הישן.
העיר ממוקמת במרחק של 40 ק"מ מדרום לעיר גדנסק, 69 ק"מ מהעיר שווייצ'ה, 21 ק"מ מהעיר טצ'ב (Tczew) ו-67 ק"מ צפונית מזרחית לחויניצה (Chojnice).
היסטוריה.
עדויות ארכאולוגיות שנערכו באזור מצביעות על שרידים של התנחלות נאוליתית שהייתה באזור לפני כחמשת אלפים שנים.
סטארוגארד גדנסקי הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים התיישבות עבור ההוספיטלרים.
למרות שהוקמה בשנת 1198, היא הוכרזה רשמית כעיר עצמאית רק בשנת 1227 לאחר שדוכסות פומרניה שהייתה תחת השלטון פולני השיגה את עצמאותה.
בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על דנציג לאחר מצור, וטבחו בתושבים.
בשנת 1348, במסגרת חוק קולם (Prawo chełmińskie) קיבלה סטארוגארד גדנסקי הכרה מחודשת במעמדה כעיר.
בתאריך 31 במרץ 1440 הפכה סטארוגארד גדנסקי לחברה בקונפדרציה הפרוסית ולקחה חלק בהתקוממות נגד המסדר הטבטוני דבר שהוביל למלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466) שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני שבו המסדר הטבטוני העביר את השליטה על פרוסיה המערבית לידי מלך פולין. סטארוגארד גדנסקי הפכה לישות אוטונומית תחת חסותה של ממלכת פולין.
בתקופת החלוקה ובין שתי מלחמות העולם, היו תושבי העיר לנדבך חשוב בהתנגדות לרפובליקה הפולנית השנייה.
מלחמת העולם ה-2.
בין השנים 1939–1945, לאחר הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה העיר, סופחה לגרמניה הנאצית והפכה לחלק ממחוז דנציג (Regierungsbezirk Danzig).
בחודש ספטמבר 1939, החלו הגרמנים לבצע הוצאות להורג של אזרחים פולנים באזור יער שפנגבסקי (Szpęgawski Forest).
מבין הנספים כ-7,000 פולנים, ביניהם חולים רבים מבית החולים הפסיכיאטרי שווייצ'ה וכ-500 ילדים נכים כחלק מתוכנית T4 - אותנסיה.
בין השנים 1940–1944 נספו עוד כ-2,842 בני אדם.
ערים תאומות.
לסטארוגארד גדנסקי 3 ערים תאומות:
חרה
חרה בעברית פירושו הכעיס, בספרדית זהו שם משפחה שפירושו לוטם.
ג'נגיז אינדר
ג'נגיז אינדר (בטורקית: Cengiz Ünder ; נולד ב-14 ביולי 1997) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני הימני באולימפיק מרסיי בהשאלה מרומא ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים.
אינדר החל את הקריירה שלו באלטינורדו (קבוצה מהעיר איזמיר) ולאחר מכן עבר לאיסטנבול בשאקשהיר.
ב-14 ביולי 2017, אינדר נקנה על ידי קבוצת הסרייה א', רומא, בעבור 13.4 מיליון יורו. את שערו הראשון בליגה כבש כבר בדקה הראשונה במשחק נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-23. באותו החודש, הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לשחטאר דונייצק במסגרת השלב הראשון של שמינית הגמר, מה שהפך אותו לטורקי הצעיר ביותר שכבש בליגת האלופות.
ב-20 בספטמבר 2020, אינדר הושאל ללסטר מהפרמייר ליג.
ב-4 ביולי 2021 הושאל פעם נוספת, הפעם לאולימפיק מרסיי.
נבחרת טורקיה.
אינדר ייצג את נבחרת טורקיה בנבחרות הנוער עד גיל 18, 19 ו-21. בנובמבר 2016 אינדר זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחק נגד נבחרת קוסובו. במרץ 2017 הבקיע אינדר הבקיע שערו הראשון, במשחקו השני בנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת מולדובה.
בירת אייל
האסכולה הרומנטית בשחמט
האסכולה הרומנטית בשחמט היא כינוי לאסכולה שאפיינה את סגנון המשחק של המאה ה-15 עד שנות ה-80 של המאה ה-19. משחקי שחמט בתקופה זו אופיינו כמשחקים מהירים יותר, עם תמרונים טקטיים ופחות משחקים ארוכים עם אסטרטגיות מורכבות. לאחר האסכולה הרומנטית הגיעו האסכולה המדעית, האסכולה המודרנית וההיפרמודרנית. משחקים באותה התקופה כללו לרוב פתיחות המבוססות על 1.ה4 כמו גמביט המלך ופתיחה איטלקית. פתיחות המתחילות מצד המלכה היו מאוד לא נפוצות ושוחקו לעיתים נדירות. לרוב מקשרים את סוף עידן האסכולה הרומנטית עם תחרות אשר נערכה בווינה בשנת 1873, כאשר אלוף העולם, וילהלם שטייניץ, הפך את המשחק העמדתי והמשחק הסגור לפופולריים. השליטה של גישה חדשה זו הובילה לתקופה חדשה הידועה כתקופה המודרנית, שנשארה עד שנות ה-30 של המאה ה-20 עם תחילת התקופה ההיפרמודרנית.
התקופה הרומנטית של השחמט התחילה ככל הנראה עם אלכסנדר מקדונל ולואי שארל דה לה בורדונה, שני שחקני שחמט דומיננטיים בשנות השלושים של המאה ה-19. כעשור לאחר מכן שחקנים מובילים נוספים אימצו את אסכולת משחק זו ובהם: הווארד סטאונטון, אדולף אנדרסן, הנרי בירד לואיס פאולסן ופאול מורפי.
למרות מוניטין האסכולה הרומנטית שמתמקד במשחק טקטי, משחקים עמדתיים ומשחקים סגורים לא נודעו כלל באותה התקופה; משחקים אלה בלטו לראשונה בתחרות שנערכה בלונדון בשנת 1851, שנחשבה על ידי רוב כטורניר השחמט הראשון. פול מורפי התלונן רבות על "משחק שחמט משעמם" וביקר את הפתיחה הסיציליאנית ופתיחות צד המלכה השונות שמובילות למשחק שכזה. מורפי הציב תנאי במשחקיו, שלפחות חצי מהם יהיו חייבים להתחיל בפתיחת 1. ה4 ה5.
בשנות השלושים של המאה ה-20, גרמניה הנאצית, בדומה לברית המועצות, השתמשה בשחמט ככלי פוליטי והפיצה תעמולה שעידן השחמט הרומנטי, שנשלט בעיקר על ידי שחקנים האריים כגון מורפי ואנדרסן, נעקר ונהרס בגלל השיטות "הפחדניות והקמצניות" של שחקני השחמט העמדתיים שהודגשו בהיותם יהודים כמו וילהלם שטייניץ, עמנואל לאסקר ואחרים.
העידן הרומנטי באמנויות (בעיקר מוזיקה קלאסית ושירה) היה מקביל פחות או יותר לתקופת האסכולה הרומנטית בעולם השחמט. האמנויות היו ממוקדות בהתבטאויות רגשיות יותר מאשר בשליטה טכנית. תקופה זו תבוא לסיומה עם סוף המאה ה-19 עם ההתפתחות האמנותית (מוזיקה אימפרסיוניסטית ושירה סימבולית), התפתחות שהייתה מקבילה לתקופה שבו שטייניץ הביא לשינוי בתפיסה בעולם השחמט. מספר שחקני שחמט ידועים אף טענו כי משחק השחמט היא אמנות משל עצמה בנוסף להיותו מדעי.
פורמולה 1 עונת 1957
עונת 1957 היא העונה השמינית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). שמונה מרוצים התקיימו במהלך העונה - מרוץ בארגנטינה, מרוץ האינדינפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית ושישה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה. חואן מנואל פנג'יו, שעבר לנהתחרות בקבוצת מזארטי, זכה בתואר בפעם הרביעית ברציפות.
תקציר העונה.