ב-1911 נעשו הניסיונות הראשונים לאגד כמה נבחרות עירוניות לכדי נבחרת לאומית אחת שתייצג את המדינה בטורנירים בינלאומיים. הקבוצה התארגנה לקראת הגעת נבחרת בריטניה בכדורגל שהגיעה לרוסיה תחת השם English Wanderers, והייתה זו הנבחרת הלאומית הזרה הראשונה שהגיעה למדינה. כבסיס לנבחרת הלאומית היוו שחקני סנקט פטרבורג ומוסקבה שהיו היחידות, בעלות ניסיון בהופעות בינלאומיות.
הגעת הנבחרת הבריטית לסנקט פטרבורג סוקרה בהרחבה בעיתונות הרוסית של אותם ימים, שאף לא דנה בניצחון אפשרי אלא בעצם הכבוד לשחק מול נבחרת לאומית כלשהי. באוגוסט 1911 הרוסים הובסו בשלושה משחקים שנערכו (0:14, 0:7, 0:11).
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סטוקהולם (1912) רוסיה הפסידה במשחק הבכורה לפינלנד 2:1 ולאחר מכן ספגה את התבוסה הגבוה ביותר בתולדותיה - 16:0 לגרמניה. הנבחרת ערכה בשנתיים שלאחר מכן משחקים נוספים מול נבחרות הכדורגל של סקנדינביה אך לא ניצחה. ל-1915 תוכננו משחקים מול גרמניה וצרפת אך מלחמת העולם הראשונה גרמה לביטולם.
ב-1923 הוקמה נבחרת ברית המועצות שפיפ"א הכירה בה כיורשת ישירה לנבחרת הכדורגל הקיסרית.
קורפוס יוריס קיוויליס
קורפוס יוריס קיוויליס (שלפעמים נהגה כ"קורפוס יוריס סיוויליס") (בלטינית: Corpus Iuris Civilis. בתרגום מילולי, "גוף החקיקה האזרחית") היה השם שניתן בימי-הביניים לחיבורים משפטיים שנוצרו ביוזמת יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6 וביצוע למעשה קודיפיקציה של המשפט הרומי. הקורפוס הורכב מארבעה חיבורים: קודקס יוסטיניאנוס שריכז את כלל החוקים הקיסריים עד ליוסטיניאנוס, הנובלות - אוסף החוקים שיוסטיניאנוס הוציא לאחר פרסום הקודקס, הדיגסטה שאספה וריכזה את כתבי המשפטנים הרומיים הקלאסיים (מהמאות ה-1 וה-2) והאינסטיטוציות שסיפק מבוא לדוקטרינות ולנושאים של המשפט הרומי ושימש כספר לימוד לתלמידי משפטים.
חיבורים אלו משמשים כמקור העיקרי והגדול ביותר למשפט הרומי, והם נמצאים בבסיס של המשפט הקונטיננטלי, אחת משתי השיטות המשפטיות הנפוצות ביותר בעולם.
יוזמת החקיקה ומטרותיה.
בשנת 527 לספירה עלה יוסטיניאנוס לשלטון האימפריה הביזנטית ומיד החל בסדרת רפורמות. הוא הקיף עצמו באנשים מוכשרים, שהיו שאפתנים ועקשנים כמוהו. יוסטיניאנוס ניסה לייעל את הבירוקרטיה ולא לשנות אותה, כפי ששאפו בעבר הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס. מלבד האחדת החוק והמשפט, הוא דאג גם לעקירת השחיתות ושיפור מערכת גביית המיסים.
נאומו של יוסטיניאנוס לסנאטורים בקונסטנטינופול בשנת 528 נפתח במילים:
למעשה, דבר זה אינו נכון לחלוטין. תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית יזם והוביל לעריכת קודקס תאודוסיאנוס בשנת 438, דבר שהיווה התקדמות לפתרון הבעיות של המשפט הרומי בתקופה זו. למרות זאת, יוסטיניאנוס היה נחוש לעלות על קודמיו, ומאמציו אכן היו צעד נוסף ומשמעותי לבעיות אלו.
נדמה שיוזמה זו של קיסר האימפריה הביזנטית, יוסטיניאנוס הראשון, החלה במטרה לשקם את ממלכתו ולאחד את רומא העתיקה תחת שליטתו, ולא במטרה ליצור שיטת משפט חדשה. הוא האמין שהדרך להחזרת האימפריה לגדולתה היא שיפוץ וחידוש מערכת החוק, מתוך אמונה שזו שליחותו הדתית. בימיו של יוסטיניאנוס, המנגנון הממשלתי התמודד עם שינויים חברתיים וכלכליים שהיו קשורים ליחסי הכנסייה והמדינה. יוסטיניאנוס שאף לאסוף את החוקים הקיימים לספר אחד, שהיה אמור להכריע בסוגיות המשפטיות בתמיכת האל. יוסטיניאנוס חשב שמפני שהחוקים ישוחררו לעולם תחת השראתו של האל הנצחי, הספר שייצא יהיה החוק התקף היחיד לעולם.
חלק ממטרת הקורפוס הייתה לחזק את כוחו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית על חשבון כוחה של האריסטוקרטיה, אך המטרה העיקרית הייתה לפתור בעיות הקשורות במשפט הרומי. המקור הבסיסי של המשפט הרומי היה ״שנים עשר הלוחות״ - חוקים שפורסמו בפומבי ברומא בשנת 449 לפנה"ס על לוחות גדולים והתייחסו בעיקר למשפט הפרטי; על בסיס זה נוספו חוקים אזרחיים באימפריה לאורך מאות השנים הבאות. עם המעבר לקיסרות, הפכו הכרזותיהם, פקודותיהם ומכתביהם של הקיסר להיחשב כחוקים קיסריים (constitutions) בעלי תוקף משפטי, עליהם ניתן להסתמך בבית המשפט. מכיוון שהחוקים הקיסריים היו למעשה אוסף של תגובות קיסרים לבעיות נקודתיות שהובאו לתשומת ליבם, ללא אחידות או עמידה על סתירות אפשריות, בלבול בפרשנות וחוסר הבנה בנוגע לחוק היו נפוצים. בנוסף, לצד החוקים הקיסריים היה ניתן להסתמך בבית המשפט גם על כתבי המשפטנים הרומיים, שבשלב זה היו מרובים ומפוזרים, ובהם גם דעות מנוגדות רבות. הקורפוס יוריס קיוויליס איחד את החוקים הקיסריים לקודקס אחד, ואת כתבי המשפטנים ריכז ואסף לדיגסטה תוך הכרעה בין מחלוקות המשפטנים.
בהתאם לרצונו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, מטרה נוספת של הקורפוס הייתה לבטל את המינות (נצרות) ולאחד את הסיעות הנוצריות השונות, שהמחלוקות ביניהן התרבו לאורך המאה ה-6. בקודקס, פגניות הוצאה מחוץ לחוק והוכרזה פשע, כשהעונש על נוצרים שהשתתפו בפולחן פוליתאיסטי היה מוות. על פגנים נאסר להחזיק ברכוש ובמשרות ציבוריות, וניתנה להם ארכה של שלושה חודשים להתנצר, אם כי לא ברור כמה איסור זה נאכף. החוק הכריח את היהודים - ואולי אף את כלל האימפריה - להשתמש רק בתרגום השבעים לביבליה. לימודי פילוסופיה, אמנות והיסטוריה חילוניים הוצאו מחוץ לחוק ונעלמו כמעט לחלוטין (דוגמה לכך היא סגירת האקדמיה האפלטונית באתונה). הידע העולמי הופיע רק בפרספקטיבה נוצרית. נראה שתחום זה נחל אכיפה מוצלחת יותר.
מהלך החקיקה.
הקודקס הראשון (codex vetus).
בפברואר 528, חצי שנה בלבד לאחר שעלה לשלטון, הורה יוסטיניאנוס לוועדה בת עשרה משפטנים בראשות יואניס מקפדוקיה (ששימש אז כפראיפקט פראיטוריאני) לערוך קודיפיקציה של החוקים הקיסריים שנחקקו מימי אדריאנוס ועד אליו. ב-7 באפריל 529 סיימה הוועדה את עבודתה ופורסם קודקס חוקים קיסריים, שנודע לימים כ'קודקס הישן' (codex vetus), שסידר את כל החוקים הקיסריים תחת קטגוריות נושאיות ובתוכן בסדר כרונולוגי. ניתנה הוראה שהקודקס ייכנס לתוקף בחג הפסחא של אותה השנה, 16 באפריל. לדברי יוסטיניאנוס ריכוז כלל החוקים הקיסריים לספר אחד מאפשר, יחד עם כתבי המשפטנים הרומיים הקדומים, לספק מענה משפטי לכל הבעיות המשפטיות שעשויות לעלות בבית המשפט. קודקס זה, שרק שרידים ממנו הגיעו לידינו, הכיל את 'חוק הציטוטים' שנקבע בראשית המאה ה-5 והסדיר כיצד מותר להסתמך על כתבי המשפטנים הרומים בעת התדיינות משפטית וכיצד להכריע מחלוקות ביניהם. ייתכן שבשלב זה עוד לא תכנן יוסטיניאנוס לאחד גם את כתבי המשפטנים. אלא שבמהרה הסתבר כי קובץ זה דורש תיקונים שונים ועדכון, נוכח חקיקות נוספות שהקיסר עצמו יזם והעבודה על הדיגסטה שהתחילה שנה לאחר מכן. מסיבות אלו פורסמה גרסה נוספת של הקודקס, הידוע כ'קודקס בקריאה חוזרת' ("Codex Repetitae Praelectionis"), ולכן הקודקס הישן בוטל במערב בשנת 534.
הדיגסטה.
לא ידוע אם מייד או רק שנה לאחר פרסום הקודקס הראשון, החל יוסטיניאנוס להוציא חוקים שהכריעו בין מחלוקות משפטיות מפורסמות שהתקיימו בין כתבי משפטנים רומיים שונים. חוקים אלו, שלימים נאספו ונודעו כ'חמישים ההחלטות', הטרימו את עריכת החיבור 'דיגסטה' (בלטינית: Digesta, "עיכול") שלמעשה ריכזה ואספה את כתבי המשפטנים הרומיים הקלאסיים והכריעה בין המחלוקות שביניהם. ב-15 בדצמבר מינה יוסטיניאנוס את טריבוניאנוס, עוזרו המשפטי הקרוב ששימש כקוואיסטור בזמן זה (הממונה על כתיבה ופרסום חוקי הקיסר), לכנס וועדה שתאסוף ותאחד את כתבי המשפטנים הקלאסיים. לשם כך הוועדה סרקה כאלפיים כתבים כאלו, בעיקר מימי דיוקלטיאנוס, שהכילו יחד כ-3,000,000 שורות. עריכת הטקסטים כללה גם את שינוי הנוסח הפולמוסי בו נכתבו במקור. החומר המקורי, אותו יוסטיניאנוס כינה ״אוקיינוס נטול גבולות של למידה״, עסק בנושאים מגוונים מאוד. לאחר שחברי הוועדה בחרו את הטקסטים עליהם התבססו, הם ריכזו את התכנים השונים ב-50 ספרים, בהם פרקים ('כותרות') שחולקו לפי נושאים שונים, ובכל כותרת הובאו קטעים מתוך כתבי המשפטנים הרומיים. כשהעבודה הושלמה לאחר שלוש שנים, בדצמבר 533, נעשו פעולות להפצה מהירה וזולה של הדיגסטה לטובת התלמידים בבתי הספר למשפטים ברומא, קונסטנטינופול וביירות, כשהנציבים השונים היו אחראים להפצת הדיגסטה בתחום שלטונם. הדיגסטה נועדה להנגיש את הספרות המשפטית הרומית למציאות העדכנית של המאה ה-6 וכן להילמד על ידי תלמידים מתקדמים למשפטים, ובו נדרשו התלמידים להתמצא כשיסיימו את לימודים ויעסקו כטוענים בבית המשפט. כל הכתבים שלא נכללו בדיגסטה הוצאו מחוץ למערכת המשפט הרומי ולא היו קבילים יותר בבתי המשפט.
האינסטטוציות.
האינסטטוציות (בלטינית: Institutiones, "יסודות") נועדה להיות ספר מבוא למשפט הרומי לתלמידי השנה הראשונה בבתי הספר למשפטים, והיא הכילה לקט של מקורות בסיסיים על מערכת המשפט הרומאית, הביזנטית וההלניסטית, בתוספת פרשנויות. האינסטטוציות פורסמה ב-21 בנובמבר 533 ונכנסה לתוקף יחד עם הדיגסטה שפורסמה כמה ימים לאחריה. בהקדמה לאינסטיטוציות נכתב שהחיבור מיועד לתלמידים מתחילים למשפטים, בעוד שהדיגסטה יועדה למשפטנים מתקדמים. לפי ההקדמה, מחברי האינסטיטוציות היו טריבוניאנוס, תאופיליוס ודורותיאוס. יש באינסטיטוציה טקסטים כמעט זהים לטקסטים שמופיעים בקודקס ובדיגסטה. מבנה הטקסט דומה מאוד לחיבור 'האינסטטוציות של גאיוס' של משפטן רומי קלאסי, כשכנראה האינסטיטוציה של יוסטיניאנוס נסמכה על כתביו.
הקודקס השני ("Codex Repetitae Praelectionis").