על אף מנהגו לשמור על עבודתיו בסוד, שמר דל פרו רישום של עבודותיו במחברת. לאחר מותו בשנת 1525, עברה הבעלות על המחברת לידי יורשו, בעלה של בתו של דל פרו, אניבאל דלה נאווה שהיה מתמטיקאי אף הוא, תלמידו של דל פרו ומחליפו לאחר מותו. בשנת 1543 נפגש אניבאל דלה נאווה עם ג'ירולמו קרדאנו ותלמידו, לודוביקו פרארי (פותר המשוואה ממעלה רביעית) שהגיעו לשם כך לבולוניה וידע אותם על פתרונו של דל פרו למשוואה ממעלה שלישית, אותו פרסם לימים קרדאנו בספרו "האומנות הגדולה".
פתרון המשוואה ממעלה שלישית.
המתמטיקאים בזמנו של דל פרו ידעו שניתן "להעלים" את האיבר הריבועי מכל משוואה כללית ממעלה שלישית formula_1 על ידי החלפת משתנה formula_2. הסבר לדרך קביעת ערכו של formula_3 נמצא בערך משוואה ממעלה שלישית. אם כך, נדרשו המתמטיקאים של אותה התקופה, ששליטתם בעבודה עם מספרים שליליים הייתה מוגבלת, לפתור את המשוואות הבאות, המצומצמות, עבור ערכים חיוביים של הפרמטרים p ו- q:
לא ידוע כיום מהי השיטה המדויקת בה השתמש דל פרו, אך ייתכן שהשתמש בעובדה שהפתרון formula_6 פותר את המשוואה formula_7 כדי לנחש את הפתרון formula_8 עבור המשוואה formula_9, ניחוש שהסתבר כנכון.
על סמך בחירה מתאימה של הפרמטרים, הצליח דל פרו להגיע לפתרון formula_10 עבור המשוואות המצומצמות לעיל.
בשנים 1501-1502 כיהן לוקה פאצ'ולי באוניברסיטת בולוניה. הוא כתב בספרו "Summa de arithmetica", כי לא ניתן למצוא פתרון למשוואה ממעלה שלישית. לא ידוע אם דברי פאצ׳ולי הם שדרבנו את דל פרו לנסות ולפתור את המשוואה בעצמו.
לא ידוע האם דל פרו פתר את שתי המשוואות המצומצמות לעיל בנפרד, אם כי כתב יד שהתגלה בשנת 1925 על ידי ברטולוטי מעלה כי ככל הנראה דל פרו פתר אכן את שני המקרים.
תרומות נוספות.
דל פרו תרם להבאה לצורה רציונלית של שברים שבמכנהם סכומים של שורשים מעוקבים. כמו כן, חקר בעיות בנייה בסרגל ובמחוגה עבור זווית מחוגה קבועה, אך מעט ידוע על עבודתו בתחום זה.
ג'ונתן ריס מיירס
מחוז הספר הצפון-מערבי
כתב עת ספרותי
כתב עת ספרותי הוא כתב עת המיועד לפרסום ספרות ומאמרים העוסקים בה. בכתב עת ספרותי נכללים סיפורים קצרים, שירה, מסה ביקורת ספרות, סקירת ספרים חדשים, ראיונות עם אנשי ספרות (סופרים, משוררים ומו"לים), ביוגרפיות של אנשי ספרות וכדומה.
כתבי עת ספרותיים החלו להתפרסם במחצית הראשונה של המאה ה-19, כחלק ממגמה כללית של גידול במספר הספרים וכתבי העת באותה תקופה. בבריטניה נוסד בשנת 1802 כתב העת הספרותי Edingburgh Review. אחריו נוסדו Westminster Review (1824), the Spectator (1828) ו- Athenaeum (1828). בארצות הברית כתבי עת ספרותיים ראשונים כללו את Philadelphia Literary Magazine (1803–1808), Monthly Anthology (1803–1811), שהפך ל- North American Review, ו-Yale Review, שנוסד ב-1819.
בשנת 1902 נוסד בלונדון כתב העת The Times Literary Supplement, המוקדש לביקורת ספרות. בשנת 1912 נוסד בארצות הברית כתב העת לשירה Poetry.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החלו לפעול כתבי עת ספרותיים באינטרנט.
פעמים רבות משמשים כתבי עת ספרותיים כבמה ראשונה לפרסום יצירות של סופרים ומשוררים, ובפרט מתחילים. לעיתים מכונסות יצירות אלה מאוחר יותר בספר של היוצר. סיפורו של ש"י עגנון, "עגונות", למשל, פורסם לראשונה בכתב העת הספרותי "העומר", וסיפוריו הראשונים של עמוס עוז פורסמו בכתב העת "קשת".
בישראל.
כתב העת "מאזנים", של אגודת הסופרים העברים, שנוסד בשנת 1928, הוא כתב העת הספרותי הוותיק ביותר היוצא לאור בישראל. כתב העת "עיתון 77" הוא כתב העת הספרותי היחיד הרואה אור באופן סדיר (בין שישה לעשרה גיליונות בשנה) מזה שלושים שנה. בנוסף פעלו ופועלים כתבי עת ספרותיים רבים, מהם אחדים המוקדשים לשירה בלבד (לדוגמה, כתב העת ביטאון שירה). ב-2004 תחום השירה בישראל זכה לפריחה מחודשת בעקבות יציאתם לאור באותה שנה של שלושה כתבי עת, מטעם, הו! ומעין, שני האחרונים עדיין מתפרסמים. רוב כתבי העת הספרותיים בישראל מוקדשים ליצירות בעברית, אבל אחדים ראו או רואים אור בשפות אחרות, בהן ערבית, רוסית ואנגלית.
יצירות ספרותיות, ביקורות ספרות ומאמרים בנושאים אלה מתפרסמים גם במוספים של עיתונים יומיים בישראל. "הארץ" כולל מוסף ספרותי בשם "תרבות וספרות" ומוסף לביקורת ספרות בשם "ספרים" היוצאים מדי יום שישי. מוספים ספרותיים שבועיים מתפרסמים גם בעיתונים "ידיעות אחרונות", "מקור ראשון" ו"מעריב".
לצד כתבי העת המודפסים רואים אור בישראל מספר כתבי עת ספרותיים באינטרנט, מהם המתפקדים בדומה לכתב עת מודפס (כולל מערכת מסודרת ופרסום גיליונות מעת לעת), ומהם הפתוחים עקרונית לפרסום כל יצירה ספרותית (המקיימת דרישות יסוד מינימליות), ללא עריכה. כתב העת הראשון מהסוג הראשון היה "דג אנונימי?"; האתר הגדול והוותיק ביותר מהסוג השני הוא "במה חדשה".
SAGE Publications
SAGE Publications היא הוצאה לאור אקדמית ללא מטרות רווח, המוציאה ספרים וכתבי עת בתחומי הרוח, מדעי החברה, המדע והרפואה.
ההוצאה הוקמה בניו יורק בשנת 1965 על ידי הזוג ג'ורג' מק'קיון ושרה מילר מק'קיון. ההוצאה פועלת מלוס אנג'לס, ויש לה משרדים בלונדון, ניו דלהי, סינגפור ובוושינגטון די. סי.. בעשור השני של המאה ה-21 מעסיקה ההוצאה כ-1,000 עובדים. בשנת 2008 רכשה את ההוצאה לאור "CQ Press".
תסמונת דה קרוון
תסמונת דה קרוון (De Quervain Syndrome)
הידועה גם כטנוסינוביטיס רדיאלית (סטילואידית) (radial tenosynovitis או
styloid tenosynovitis), (דלקת גידים רדיאלית), "טנסוסינוביטיס מצרה ע"ש דה קרוון", "תסמונת המאמץ של הכובסות", washerwoman's sprain,או "שורש כף היד של האמהות"
(mother's wrist), "מחלת דה קרוון", היא דלקת (טנדיניטיס) או פגיעה לא דלקתית (טנדינוזיס) של נרתיק הגידים בו נמצאים שני גידים המעורבים בתנועות האגודל, בסמיכות לזיז החרט של עצם החישור. הפגיעה מקשה על תנועת הפשיטה של האגודל עקב חיכוך הגידים והכאבים המתלווים לכך.
מקור השם.
המחלה נקראת לפי שם הכירורג השווייצרי פריץ דה קרוון (1868-1940) שזיהה אותה לראשונה בשנת 1895. אין לבלבל בינה לבין התירואידיטיס דה קרוון שהיא בעיה אחרת אשר דה קרוון תאר.
פתולוגיה.
שני הגידים המעורבים במחלה זו הם גיד השריר פושט האגודל הקצר וזה של השריר מצדיד האגודל הארוך.
לשני השרירים הנ"ל, הסמוכים אחד לשני, יש כמעט אותו תפקיד: תנועה המרחיקה את האגודל מהיד - הראשון במישור כף היד - תנועה הנקראת "הרחקה חישורית" (הרחקה לכיוון עצם החישור) (בניגוד לתנועה מחוץ למישור היד - הנקראת "הרחקה כפית").
בדומה לכל גידי שורש כף היד, שני הגידים עוברים עטופים במעטפת סינוביאלית, המכונה נרתיק הגידים של מצדיד האגודל הארוך ופושט האגודל הקצר (vagina tendinum musculorum abductoris longi et extensoris brevis pollicis), המקטינה את החיכוך ביניהם לבין הרקמות השכנות להם ומאפשרת להם לבצע את תפקידם בלי קשר לתנוחת שורש כף היד.
בבדיקה היסטולוגית רואים התעבות וניוון מיקסואידי המתאימים לתהליך ניווני כרוני.
תסמונת דה קרוון שכיחה יותר אצל נשים. יש טוענים שהסיבה לכך היא כי זוויתו של זיז החרט של עצם החישור היא גדולה יותר אצל נשים.
אטיולוגיה.
סיבת התסמונת אינה ידועה. בשפה הרפואית, המחלה היא "אידיופאתית".
יש הסבורים כי היא תוצר של חבלות חוזרות ונשנות (חוזרניות) תוך כדי מאמץ יתר.
במשך השנים והתקופות נקשרה לעבודות כמו כביסה, לטישת יהלומים, קלדנות, שימוש במכשירים חדישים המופעלים באצבעות תוך החזקתם בכף היד - מכאן השם של "דלקת הגיד של הכובסת" או בהתאמה - "האגודל של בלקברי".
תסמינים וסימנים.
התסמינים האופייניים הם כאב, רגישות מקומית ונפיחות בצד הקרוב לאגודל של שורש כף היד וקושי באחיזה.
אופייני בצורות יותר קלות היא הופעת כאב בפשיטה כפויה נגד התנגדות של האגודל.
הסימן המובהק המשמש את איבחון התסמונת דה קרוון הוא מבחן על שם פינקלשטיין.
נדרש שהאגודל ישב התוך האגרוף הקמוץ וכשמטים את היד אל כיוון הזרת - הטיה גומדית (לכיוון עצם הגומד), הנבדק מרגיש כאב עז בשורש כף היד מתחת לאגודל. אצל אדם בריא גם כן ייתכן כאב, אבל אם עצמת הכאב גדולה, סביר להניח כי קיימת תסמונת דה קרוון. הכאב ממוקם בצד האגודל של האמה, כ-2.5 ס"מ מתחת לשורש כף היד.
אבחנה מבדלת.
האבחנה מתבצעת על ידי מבחן פינקלשטיין. מבחן זה כולל שלילת הפרעות זהות כגון:
טיפול.
הטיפול בהפרעה זאת נקבע יותר לפי המוסכמות ברפואה מאשר לפי נתונים מדעיים.
לקריאה נוספת.
J.of Am Acad Orthop Surg, vol.15, 12, p.757–64, 2007
(מ.ט. קלארק, ה.א. לייל, ג'.וו. גרנט, מ.ה. מתיוסון, "ההיסטופתולוגיה של מחלת דה קרוון", ב"ג'ורנל
לכירורגית כף היד" מבריטניה, 1998)
קרום נסיובי
קְרוּם נַסְיוּבִי (Tunica serosa) הוא קרום דק וחלק העוטף מספר חללים בגוף ואת האיברים בתוך החללים. קרום נסיובי מפריש נסיוב מסכך אל תוך החללים, המקטין את החיכוך שנוצר בתנועת האיברים בחללים. החללים הנסיוביים בגוף האדם הם כיס הלב, האדר העוטף את הריאות וחלל הבטן העטוף בצפק.
קרום נסיובי מורכב משכבת אפיתל ומשכבת רקמת חיבור. שכבת האפיתל המכונה מזותל בנויה משכבה אחת של תאי אפיתל קובייתי או שטוח המפרישים נוזל מסכך הדומה לריר דליל. תאי האפיתל מעוגנים לשכבת רקמת החיבור. ברקמת החיבור עוברים כלי דם ועצבים המספקים את תאי האפיתל. שכבת רקמת החיבור מאפשרת את חיבור הקרום הנסיובי לדופן החללים הנסיוביים ולדופן האיברים בחללים.