עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת חומת שמואל. בנו (המאומץ) הוא חיים פלק, פעיל חברתי, ממקימי עמותת ישפה, איש מפד"ל וסמנכ"ל תפעולי של האנציקלופדיה התלמודית.
לפלק לא היו ילדים והוא נפטר בגיל 75.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מחקרו.
בראשית דרכו נסב מחקרו של זאב פלק על ההיסטוריה של המשפט העברי. מאוחר יותר פנה לחקור את הפילוסופיה של ההלכה. הוא ניסה למצוא משמעויות חדשות על מנת שפסקי ההלכה יעניקו פתרונות לבעיות מודרניות.
פעילות ציבורית.
היה היועץ המשפטי של משרד הסעד בשנים תשט"ו-תש"ך והיועץ המשפטי של משרד הפנים בשנים תש"ך-תשכ"ה.
פלק הקים את האגודה הבינלאומית לדיני משפחה והיה היושב ראש שלה. הוא אף כיהן כיושב ראש האגודה הישראלית להבנה בין-דתית ובשנת תשנ"ו הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". בשנת תשכ"ו היה פלק בין המקימים של "התנועה ליהדות של תורה", בראשה עמד אפרים אלימלך אורבך.
פלק ניסה למצוא פתרונות מעשיים לבעיית העגונות והיה פעיל ביחד עם פרופ' אליס שלוי, מייסדת שדולת הנשים, להחלת הצעותיו.
ספריו.
Jewish Matrimonial Law in the Middle Ages, Oxford, Oxford University Press, 1966.
הספרים בנוסח האנגלי:
Introduction to Jewish Law of the Second Commonwealth, I-II, Leiden: Brill, 1972-1978.
הלל לנדסמן
הלל לנדסמן (1897 – 1973) איש העלייה השנייה, ממנהיגי ההתיישבות בגליל העליון המזרחי. היה ממגיניי תל חי, ממייסדי קיבוץ איילת השחר, סוכן מודיעין של ההגנה, ממנהלי זיכיון החולה ומזכיר ועד הגוש ליישובי הגליל העליון. שימש כראש מועצה אזורית הגליל העליון ומועצה מקומית חצור הגלילית.
ביוגרפיה.
לנדסמן נולד בעיירה סוסניצה בפלך צ'רניגוב שבאוקראינה הרוסית להוריו חסיה ומנחם מנדל, חסידי חב"ד מדורי דורות. הוא נינו (מצד האם) של רבי הלל מפאריטש. הלל למד בילדותו בחדר אך לאחר הבר מצווה חדל לקיים מצוות. בזיכרונותיו ציין את הסיבה לכך - היותו עד לפוגרום ב-1905 שהתרחש בעיירה. הוא הצטרף בגיל 15 לחוג של חובבי ציון. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל באוניה הרוסית ירושלים והחל ללמוד בגימנסיה העברית הרצליה.
בשנת 1916 עם הצטרפות טורקיה למלחמת העולם הראשונה הלל התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית ועבר קורס קצונה בקושטא. הוא שירת כקצין מודיעין ומתורגמן. בשנת 1919 שב ארצה והשלים לימודיו. הוא נשלח להיות מורה ופועל בגליל אך החליט לעלות להגן על תל חי לאחר שהגיעה אליו דבר הבשורה על מותו של אהרן שר. הוא שהה בחצר תל חי במשך שלושה שבועות ונכח שם בעת המאורעות בתל-חי (1 במרץ 1920) השתתף בקרבות, ולאחריהם התיישב בקיבוץ אילת השחר.
לאורך השנים החזיק בתפקידים מרכזיים בהנהגת הקיבוץ והשלטון המקומי:
פארק לאומי הר אספיירינג
תומס קלר
היונה והפרג
היונה והפרג (בפינית: Kyyhky ja unikko) הוא שם הרומן האחרון שכתב הסופר והמשורר הפיני טימו ק. מוקה. היצירה, תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, אשר גורפת נערה תמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן חושים על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד, ראתה אור בשנת 1970, שלוש שנים לפני מות כותבה, ותרגומה העברי התפרסם בשנת 2002.
רקע היסטורי.
בתשתית "היונה והפרג" קיימת בלדה צפונית, המתעדת קשר בעייתי, שבחורה צעירה ותמימה וגבר מבוגר נסחפים בה יחדיו לאבדון. סיפור הבסיס שברומן מתרחש בסוף שנות השישים, בתקופה שתהליכי ההגירה והעיור המהירים אשר פינלנד עברה בעקבות התוצאות המתמשכות של מלחמת העולם השנייה הגיעו לשיאם. תהליכים אלה גרמו שינויים חברתיים רבים, שעיקרם נבע מנטישת כפרים רבים בגלל נהירת תושביהם העירה. טימו ק. מוקה לא עסק בתיעוד היסטורי, אך רבות מיצירותיו - ואולי יותר מכול "היונה והפרג" - משמשות עדות חיה לחיי הכפרים שהלכו והתרוקנו מאחרוני תושביהם. ברומן "היונה והפרג" קיימת מודעוּת חברתית, אך ניתן לראות את עיקרו בסיפור האישי של המספר, המועבר כמעט תמיד בגוף ראשון.
תקציר העלילה.
סיפור "היונה והפרג" ממוקם כולו בלפלנד: הדרום ואמריקה מופיעים בו כמקומות רחוקים ובלתי-נתפסים, הצפון הנידח והמסתורי הוא זירת ההתרחשויות וסביבתן הטבעית. הרומן מספר על אהבה - האמנם אהבה? תוהה הסופר במבוא ליצירה - אהבתם של פייטי המתקרב לאטו לגיל העמידה ושל דריה הצעירה ממנו בעשרים שנה. הרומן מספר גם על הסוף הטראגי של אהבה זו ועל הגורמים שהביאו להשתלשלות האירועים בקשר בין השניים.
ביקורות על הספר.
בעיתון הארץ, ספר זה תואר כ-"בלדה אפלה" המתארת מערכת יחסים "קרה", של אנשים בעלי נכות רגשית, ספר שסגנונו דומה יותר לשירה מאשר לפרוזה, ומעצים את תחושת הריחוק מגיבורי העלילה; "חוסר ההזדהות הזה, הריחוק והאי-נוחות אינם בשום פנים כישלון של המחבר, אלא כוונתו הישירה והמדויקת, שאותה הוא משיג בעזרת עידון לשוני וצורני ראויים לציון."
בית פולישוק
בית פולישוק הוא בניין משרדים הנמצא בכיכר מגן-דוד בתל אביב, בקרן הרחובות אלנבי ומדרחוב נחלת בנימין.
היסטוריה.
במיקום בו נמצא הבניין, נבנה בשנת 1922 בית עבור בעלי השטח, יהודה ודבורה פולישוק, על ידי האדריכל יהושע צ. טבצ'ניק. בשנת 1934 החליטה משפחת פולישוק להרוס את הבית, ובמקומו לבנות את בניין המשרדים, שנחנך בשנת 1937.
הבניין נבנה על ידי האדריכלים שלמה ליאסקובסקי ויעקב אורנשטיין בסגנון הבינלאומי והוא מוכר כמבנה לשימור של העיר הלבנה. עיצוב הבניין נעשה בהשפעת מבנים פינתיים דומים אשר תכנן האדריכל אריך מנדלסון הן בארץ והן בגרמניה. יחד עם בית הדר הוא נחשב לאחת הדוגמאות המוצלחות של מבני משרדים בסגנון הבנייה הלבנה. רבים מכנים את המבנה "בית פיל" עד היום על שם חנות יצרן הנעליים, "פיל", ששכנה במרכז קומת המסחר שלו למשך שנים רבות.
איכותו האדריכלית של המבנה נובעת בעיקר מתפקידו כנקודת ציון עירונית המסמנת את הכיכר בה נפגשים מספר צירים עירוניים חשובים ככיכר ציבורית חשובה. הבניין בנוי בצורת האות 'V' שפינתו פונה אל הכיכר באופן סימטרי. החזית הראשית כוללת קרניזים אנכיים המדגישים את מרכז הבניין ויוצרים רציפות חזותית עם פרגולת הבטון שעל גג הבניין שנראית כממשיכה של אותן קרניזים. פרגולת הבטון מעניקה לחזות הבניין את מראהו הציבורי והיא אלמנט אופייני של מספר בניינים נוספים של העיר הלבנה. בין אלו גם "בית גוטגולד" הסמוך הנמצא בצידו השני של אלנבי בפינת רחוב שינקין אשר תוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ' ב-1938.
חלק מקירות המבנה מחופים בקרמיקה אפורה שאינה אופיינית לסגנון הבנייה אך דווקא אלמנט זה סייע לשמור הבניין אשר החלקים בו חזיתו מחופה נשמרו יחסית היטב לעומת שאר חלקי הבניין הסובלים משנים רבות של הזנחה. גם חלונות הראווה ודלתות הכניסה לחנויות, אשר עוצבו במקור ברוח הבאוהאוס, נהרסו והוחלפו עם השנים.
בשנת 2015 נפתח בבניין בית מלון פוליהאוס של רשת מלונות בראון. כחלק מפתיחת המלון שופץ הבניין ושוחזר וכן התווספה בריכה בגג הבניין.
Arbeit macht frei
כאוס (סרט, 2001)
כאוס (Chaos) הוא סרט דרמה דובר צרפתית דרמה, שנכתב ובוים על ידי הבמאית קולין סראו והופץ לראשונה בשנת 2001.
הסרט מתאר את חייה של צעירה שנאלצה להתמודד עם חברה עבריינית, עם סחר בנשים, ועם יחס מפלה כלפי נשים מצד החברה המוסלמית, אולם מצליחה להתמודד ולגבור על הקשיים.
סרט זה היה בין הראשונים שהעלו לדיון הציבורי בארצות המערב את הנושא הכאוב של סחר בנשים ואילוצן בכפייה לעסוק בזנות, ומציג את היחס המפלה כלפי נשים, הן בחברה המוסלמית והן בחברה המערבית.
הסרט זכה בפרס סזאר בשנת 2002' הן בפרס השחקנית הטובה והן בפרס שחקנית המשנה הטובה.
וולנסיה
סוואנתי עילית
אגסי
מנזר הצלב
מנזר הצלב או מנזר ג'ווארי (בגאורגית: ჯვრის მონასტერი, ג'וואריס מוֹנאסטֶרי) הוא מנזר גאורגי אורתודוקסי מהמאה השישית ליד העיר מצחתה שבמחוז מצחתה מתיאנתי בגאורגיה. המנזר הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. המנזר שוכן על גבי צוק המשקיף על העיר ונבנה במקביל למנזר המצלבה שבירושלים.
היסטוריה.
על פי המקורות נאמר כי בתחילת המאה הרביעית, נינו הקדושה, המסיונרית שעל פי האמונה ניצרה את הגאורגים, עמדה במקום זה כדי להתפלל, ובנתה צלב על ההר הגבוה ביותר באזור מצחתה.
הכנסייה הראשונה, שהייתה קטנה יחסית, הוקמה בסביבות שנת 545 ונקראה כנסיית ג'ווארי הקטנה (כנסיית הצלב הקטנה). כנסייה גדולה יותר, שנקראה כנסיית ג'ווארי הגדולה (כנסיית הצלב הגדולה), נבנתה בקרבת מקום בין השנים 586 לבין 605. מבנה הכנסייה מייצג היטב את הארכיטקטורה המרובעת שהייתה נפוצה בכל דרום הקווקז. הסגנון האדריכלי של הכנסייה שימש מודל להרבה כנסיות אחרות בגאורגיה. חזית הכנסייה עוטרה בתבליטים שונים ובלתי רגילים. החשיבות של מתחם ג'ווארי עלתה במשך הזמן ומשכה צליינים רבים. הכנסייה הגדולה עדיין משמשת לחגיגות דתיות חשובות, וחלק מהצלב שנינו הקדושה בנתה נותר במקום גם בימים אלה.
במהלך השנים ספג מבנה המנזר נזקים מסחיפה ואחזקה לקויה. ב-2004 הוא סווג בין 100 האתרים המצויים בסיכון הגבוה ביותר.
כנסיית הצלב
מנזר ג'ווארי
ברונקס
אזור סחר חופשי
אזור סחר חופשי הוא אזור הפטור ממס, בדרך כלל כרוך בהסכם סחר בינלאומי שבו קבוצת מדינות מסכימה לבטל מכסים, הגבלות יבוא והעדפות אחרות על הסחורות והשירותים (או רובם) הנסחרים בין המדינות. הקמת אזור סחר חופשי הוא השלב השני באינטגרציה כלכלית. מדינות בוחרות בדרך זו של אינטגרציה כלכלית אם המבנה הכלכלי שלהן משלים זו את זו. אם מדובר במדינות בעלות כלכלות מתחרות, הן תבחרנה באיחוד מכסים.
תיאור.