נכון למרץ 2011 כוח המגן מונה כ-40,000 חיילים ובסיסו הקבוע נמצא בערב הסעודית ליד העיר חפר אלבאטן בצפון מזרח המדינה. לפי דבריו של מטלק בן סאלם אלאזימע, מפקד כוח המגן הנוכחי, כל התערבות צבאית של הכוח נעשית בהסכמה ובהשתתפות של כל מדינות ה-GCC.
פעולות חשובות של כוח המגן.
1990-1991.
כוח המגן של חצי האי ערב לא פעל באופן ממשי כנגד הפלישה של סדאם חוסיין לכווית ב-1990, מה שחשף את הליקויים החמורים של הכוח. הכוח היה כה בלתי יעיל עד שהגנרל ח'ליד בן סולטאן החליט לפרק את הכוח ליחידות הלאומיות השונות המרכיבות אותו.
במרץ 2003, לפני הפלישה האמריקאית לעיראק, נעשה שימוש מסוים בכוח המגן.
ב-14 במרץ 2011, כוח המגן של חצי האי ערב נקרא על ידי הממשלה הבחריינית לבוא לעזרתה בדיכוי המהומות שפרצו בשטחה על רקע האביב הערבי. זאת הייתה הפעם הראשונה שנעשה שימוש בכוח המגן למטרות פנימיות בתוך מדינות ה-GCC. בסוף אותו חודש אמר מפקד כוח המגן מטלק אלאזימע, כי משימת הכוח בבחריין הייתה "להבטיח את התשתיות הצבאיות האסטרטגיות בבחריין מפני התערבות של כוחות זרים" וכן להגן על גבולות בחריין בזמן שכוחות הביטחון הבחריינים "עסוקים עם בעיות של ביטחון פנים". הוא הכחיש שהכוח בפיקודו פגע, ולו באופן קל, באיזשהו אזרח בחרייני, ואמר שפקודיו נכנסו לבחריין "כדי להביא רק טוב, שלום ואהבה".ההתערבות בבחריין כללה כ-10% מכוח המגן של חצי האי ערב. כל יחידה צבאית שנכנסה לבחריין כללה לוחמים מכלל ארצות ה-GCC.
ההפגנות שהתחוללו בערב הסעודית באותו זמן, ליד העיר קטיף, וכוונו למען שחרור אסירים פוליטיים במדינה, התרחבו וכללו דרישה להוצאת כוח המגן של חצי האי ערב מבחריין.
יוסי, ילד שלי מצלח
שמואל אליעזרי
הרב שמואל אליעזְרי (כ"ב בתשרי תרס"ה, 1 באוקטובר 1904 - ג' באדר תשנ"א, 17 בפברואר 1991), היה רב ודיין ישראלי, מתלמידי הרב קוק, ממקימי מכון הרי פישל, מראשוני כותבי הערכים באנציקלופדיה התלמודית, רב צבאי, ורבה של שכונת בית וגן במשך 26 שנים.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה שומיאץ' (כיום תת-מחוז) שבמחוז סמולנסק לאליעזר שנדרוב ולגינסה (לבית פבזנר), כבן שביעי מבין 11 ילדים. בשנת תרע"ה (1915) נדד החפץ חיים עם ישיבתו, וישב בשומיאץ' כ-3 שנים. הוא צירף לישיבה תלמידים מבני העיירה, ובתוכם את הנער שמואל. לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר הישיבה התפצלה לשניים נדד ביחד עם החפץ חיים לסמילוביץ שבמחוז מינסק, ומאז לא פגש יותר את בני משפחתו. הוא נדד מישיבה לישיבה ולמד תורה מפיהם של רבי אלחנן וסרמן, רבי אליהו דושניצר, רבי ברוך דב בר לייבוביץ, ונשיא מועצת גדולי התורה, רבי חיים עוזר גרודזנסקי.
עלייה לארץ ישראל ורבנות.
עוד בהיותו בווילנה, שאף לעלות לארץ ישראל, לשם כך יצר קשר עם ישיבתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק בירושלים. בט"ו בשבט תרפ"ה (11 בינואר 1925), עלה ארצה בהזמנת הרב קוק יחד עם הרב משה דוד בקשט והרב יוסף בורובסקי, ללמוד בישיבת "מרכז הרב". היה מבכירי תלמידיו של הראי"ה קוק, ועימו למד הרב בחברותא כאשר הכין את שיעוריו. בצאתו לחופשות, לקח עמו הרב קוק את שמואל כדי לא לבטל את הלימוד ביחד.
לאחר פטירת אביו בשנת תרפ"ו (1926), שינה את שם משפחתו, משנדרוב לאליעזרי לזכר אביו. בשנת תרפ"ח (1928) נישא לבתיה, בתם של חוה (לבית טייטלבוים) והרב ישראל זאב הורביץ.
הוסמך לרבנות ולדיינות בידי הראי"ה קוק, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב צבי פסח פרנק והרב איסר זלמן מלצר. בשנת תרפ"ט היה אליעזרי הראשון מבין בוגרי ישיבת "מרכז הרב" שיצא לשמש ברבנות. בתחילת שנת תרצ"א נבחר לכהן כרבה של שכונת בית וגן בירושלים על פי הצעת רבו הראי"ה והראשון לציון הרב יעקב מאיר. בתפקיד זה שימש במשך 29 שנים עד שנת תשי"ח. כרב השכונה היה מקובל על תושבי כל העדות. עסק בחינוך ילדי השכונה.
ביחד עם תשעה מחבריו נבחר על ידי הרב קוק, להקים את מכון הרי פישל לדרישת התלמוד שהתבסס בעיקר על עילויים מ"מרכז הרב". במסגרת זאת, היה שותף בין היתר בהוצאה לאור עם ציוני מקורות, ביאורים והערות של "שיטה על מועד קטן" של תלמידי רבי יחיאל מפריז, וכן בירורי הלכה על מסכת ביצה, במסגרת הלכה ברורה ובירור הלכה. הרב אליעזרי היה גם מכותבי הערכים לאנציקלופדיה התלמודית בראשית דרכה. עסק והעמיק בנושאי המצוות התלויות בארץ והקים את "המכון לחקר הלכה" שעסק בנושאי שביעית ומצוות התלויות בארץ, כמו כן היה ממקימי אגודת הרבנים מורי ההוראה בירושלים. היה פעיל מאוד בגיבוש האופי היהודי ציוני של היישוב, והיה מקורב לרבנים הראשיים לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
צה"ל ודיינות.
עם קום המדינה, בהיותו בן 44, התגייס לצה"ל על מנת לתרום את חלקו לייסוד הרבנות הצבאית. לדבריו, הרגיש שנתגלגלה לידיו זכות, להשפיע על האופי היהודי של צבא ישראל. ברבנות הצבאית לקח חלק בניסוח פקודות מטכ"ל בנושאים יהודיים, התקפות עד היום. הרב אליעזרי שירת בצה"ל כרב צבאי עד שנת תשט"ז, ואף כיהן כחבר בבית הדין הצבאי העליון.
עם פרישתו מצה"ל, בהיותו בן 52, התמנה לשמש כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. התגורר בשיכון הפועל המזרחי בשכונת יד אליהו בתל אביב, והיה רב הקהילה בשיכון, נתן שיעורים ונענה לכל דורש בפסק הלכה ובעצה. שימש בדיינות עד תשל"ה, עת פרש לגמלאות.
מאמרים רבים פרי ידיו של הרב אליעזרי התפרסמו בכתבי עת תורניים כגון: "כרם ציון", "שערי ציון", "קול תורה", "תורת ארץ ישראל", "נעם", "התורה והמדינה", "שבילין" ועוד, ובאנציקלופדיה התלמודית. פרסם פסקי הלכה בנושאי צבא ודיני אישות וכן בירורי הלכה במצוות התלויות בארץ. הותיר אחריו כתבי יד שלא הספיק להגיה ולהוציא לאור.
חצי שנה לפני פטירתו פגש, לאחר 72 שנות פירוד, את אחד מאחיו שהגיע לביקור בארץ לאחר נפילת מסך הברזל.
על שמו קרויים רחוב בשכונת בית וגן בירושלים, ובית הכנסת "משכן שמואל" בשכונת יד אליהו בתל אביב.
אליעזרי הניח אחריו חמישה ילדים (שני בנים ושלוש בנות). בנו אלי אליעזרי שירת במוסד ועסק בהצלת יהודים וכן פעל בג'וינט למטרה זו. בנו ישראל אליעזרי הוא גמולוג (גאולוג המתמחה באבני חן). בתו ברוריה אגרסט היא חברת סגל בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר הייתה המפקחת המרכזת (מפמ"ר) על הוראת הביולוגיה במשרד החינוך.
דולפין פסיפי לבן-צד
דולפין פסיפי לבן-צד (שם מדעי: Lagenorhynchus obliquidens), מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים. חי במימיו הצפוניים של האוקיינוס השקט. לאוכלוסייה גודל משוער של כמיליון פרטים.
טקסונומיה והיסטוריה.
כינויו של הדולפין ניתן לו על ידי המדען תיאודור ניקולס גיל, אחד מחברי ארגון הסמית'סוניאן, ב-1865. מבחינה מורפולוגית הוא דומה לדולפין המזנק, החי בדרום האוקיינוס השקט. ניתוח גנטי שנערך על ידי פרנק צ'יפריאנו גילה כי שני המינים התפצלו זה מזה לפני כשני מיליוני שנים.
למרות סיווגם לסוג דולפין בקבוקי, בדיקה מולקולרית הוכיחה שהם אמורים להיות בני הסוג דולפין קטן ("Cephalorhynchus").
תיאור.
הסנטר, הגרון והבטן לבנים, המקור, הסנפירים, הגב וסנפיר הגב אפורים כהים ובנוסף כתמים בצבעי אפור בהיר בצדדים. הנקבות שוקלות 150 ק"ג והזכרים 200 ק"ג. הזכרים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטרים, והנקבות - ל-2.3 מטרים. יש להם בממוצע 60 שיניים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שבע שנים. ההיריון אורך כשנה בממוצע. תוחלת החיים - כ-40 שנים.
תפוצה ומקום חיות.
הדולפין הפסיפי לבן-הצד חי במים ממוזגים שבצפון האוקיינוס השקט. הוא אינו מרחיק דרומה יותר מים סין הדרומי (דרום-מזרח אסיה) במזרח ואזור קליפורניה במערב. אוכלוסיות ניתן למצוא גם בים אוחצוק וים יפן.
אוכלוסיות הדולפינים באמריקה נודדות- בחורף, הם נמצאים באזור קליפורניה, ובקיץ הם נודדים צפונה לאזור אורגון ווושינגטון.
הדולפינים מסתדרים היטב בשבי, וכ-50 דולפינריומים מכילים מספר פרטים של דולפין פסיפי לבן-צד.
ריינג'ר 4
ריינג'ר 4 (באנגלית: Ranger 4) הייתה משימה ששוגרה על ידי נאס"א ב-23 באפריל 1962 על מנת לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות של הירח במהלך 10 הדקות שקדמו להתרסקותה על פניו, לשחרר קפסולת סייסמוגרף אל עבר קרקע הירח, לאסוף מידע על קרינת גמא במהלך מסעה, לבחון פעילות מכ"ם על פני הקרקע הירחיים ולהמשיך בבחינת רכיבי גשושיות הריינג'ר על מנת לסייע בתכנון חלליות עתידיות לחקר הירח. תקלה במחשב הגשושית גרמה לכך שהלוחות הסולאריים ומערכות הניווט לא נפרשו, וכתוצאה מכך התרסקה הגשושית בצדו הרחוק של הירח מבלי לשדר אף מידע, אך הפכה לגשושית האמריקאית הראשונה שפגעה בירח.
מבנה הגשושית.
ריינג'ר 4 הייתה מ"בלוק 2" של גשושיות הריינג'ר ודמתה מאוד לקודמתה - ריינג'ר 3. שקלה 331 ק"ג והייתה בגובה 3.1 מטרים. היא כללה קפסולה בקוטר 650 מ"מ שכוסתה בעץ בלזה לריכוך נחיתתה, מנוע לתיקון מסלול, מנוע ראשי שדחפו 22.6 kN ובסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עשוי זהב וכרום. אנטנת צלחת לטווח רחוק חוברה לבסיס. שני לוחות סולאריים דמויי כנפיים באורך 5.2 מטרים מקצה לקצה נפרשו משני צדי הבסיס זמן קצר לאחר השיגור. הלוחות הסולאריים טענו סוללה חשמלית במשקל 11.5 ק"ג שקיבולתה 1 קילו-ואט-שעה (kW·h). הגשושית נשלטה באמצעות מחשב, מערכת עיקוב ומערכת בקרה שנשלטה מכדור הארץ. הניווט בוצע באמצעות חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ורקטות קטנות. מערכת הטלמטריה כללה שני משדרים, האנטנה לטווח רחוק ואנטנה נוספת. בקרה תרמית הושגה על ידי צבע לבן, לוחות זהב וכרום ויריעת פלסטיק כסופה.
בין הכלים המדעיים שנשאה החללית נכללו: