בבית דפוס אופייני בגודל בינוני במחצית הראשונה של המאה ה-20, אפשר לצפות למצוא מספר מכונות לינוטייפ (ואפילו עשרות בבתי דפוס עסוקים), מכונת מונוטייפ אחת או יותר, מכונות מיוחדות להכנת כותרות, כמו לדלאו , ומגרות עם גופנים לסידור ידני. תוצרת כל מערכות הסדר הללו מתנקזת לשלב העימוד, בו משלבים קטעים ושורות שנוצרו בשלב הסדר, ומעמדים אותם זה לצד זה, או זה מעל זה, ומוסיפים מרכיבים נוספים כמו גלופות של תצלומים, איורים, מסגרות וכן הלאה. מהעמוד המסודר נלקחת הגהה, השגיאות נמצאות, ומתוקנות על ידי הרפיית המסגרת והחלפת תווים או שורות שבהם נפלו שגיאות. אחרי ההגהה הסופית, המסגרת מיושרת יישור סופי, "ננעלת", ומשמשת להדפסה, או ליצירת הגלופות שישמשו בהדפסה, בתהליך סטראוטייפ. לאחר שהמסגרת סיימה את תפקידה, היא מפורקת, ומרכיביה השונים מותכים חזרה, ומוחזרים לכורי המונוטייפ, הלינוטייפ והלדלאו, או ממוינים חזרה למגירותיהם, אם הם נחוצים לסדר ידני.
תצורה של מכונת היציקה ללא קורא סרט משמשת ליציקת גופנים בדידים לשימוש בסידור ידני. התצורה הזו מייתרת את התלות של בית הדפוס בבית יציקת גופנים חיצוני. בעזרת ערכות "שדרוג" ו"שינמוך", ניתן להסב את מכונת היציקה של מונוטייפ מתצורת "סדר" לתצורת יציקת גופנים, וההפך.
מערכת המונוטייפ מול הלינוטייפ.
מערכת הלינוטייפ (יחד עם האינטרטייפ, מכונה תואמת-לינוטייפ) ומערכת המונוטייפ היוו את הרוב המכריע של סדר הדפוס בעולם, במשך עשרות שנים, להלן השוואה בין המכונות.
הפונקציה הבסיסית של שתי המערכות זהה למעשה: הפקת גופני עופרת מוכנים לדפוס בעזרת הקלדת הטקסט על מקלדת. בשתי המערכות כור קטן של נתך עופרת-בדיל-אנטימון המשמש לדפוס (נתך זה מוכר עד היום, בין השאר בכינוי "נתך לינוטייפ", הפופולרי בתחום ייצור תחמושת ביתי). הכורים בשתי המכונות אינם זהים, ובכל זאת הם פועלים בצורה כמעט זהה, כאשר במשך העבודה הכורים מוזנים באופן רציף, או כמעט רציף, כדי לפצות על הנתך שנצרך ליציקת הגופנים. בשתיהן התבנית המשמשת ליציקה מקוררת-מים. בשתי המערכות מערכת מכנית מתוחכמת, עם המצאות מקוריות, שמתרגמות את ההקלדה לעופרת יצוקה.
עם זאת, יש הרבה הבדלים בין המערכות, והסתכלות עליהם תעזור להבין כל אחת מהן טוב יותר.
ההבדל הראשון הנראה לעין הוא העובדה שמערכת המונוטייפ מורכבת משני רכיבים נפרדים, המקלדת ומכונת היציקה, לעומת הלינוטייפ שהיא מכונה אחת הכוללת מקלדת ומערכת יציקה, דבר שמשמעותו גם שלהפעלת המונוטייפ נחוצים שני עובדים, סדר ומפעיל מכונת יציקה, לעומת הלינוטייפ בה הסדר הוא גם היוצק.
ההבדל השני שבולט לעיין היא העובדה שהלינוטייפ יוצקת שורה שלמה, והמונוטייפ יוצקת גופנים בדידים. המונוטייפ מסדרת את הגופנים שהיא יוצקת בשורות, ומעבירה כל שורה לתיבת התוצרת רק כאשר השורה מלאה, אך כל שורה כזו היא למעשה "מחרוזת" של גופנים ורווחים.
מעובדה זו נובע הבדל נוסף: שורה שלמה יכולה להכיל מספר מופעים של אותה האות, וכדי לצקת שורות, הלינוטייפ זקוקה למספר מטריצות עבור כל אות, וערכת מטריצות מלאה עבור גופן מסוים, דורשת מחסנית שלמה, המהווה השקעה משמעותית. לעומתה, המונוטייפ, שיוצקת כל אות בנפרד, זקוקה למטריצה יחידה עבור כל תו, עובדה המאפשרת הצטיידות בערכת גופנים נוספת בקלות ובזול, באופן יחסי.
במחסנית של לינוטייפ יש 90 ערוצים, ובדרך כלל כל מטריצה מכילה שתי תבניות שונות (שבמקרה הרגיל משמשות לצורה הרגילה ולצורה המוטה או המודגשת של אותה אות), מה שמאפשר 180 תווים שונים. לדגמים מסוימים של לינוטייפ יש "מחסנית עזר" עם 34 ערוצים נוספים, מה שמאפשר סידור של עד 224 תווים או גופנים שונים.
במונוטייפ, המגבלה על מספר התווים שבהם ניתן להשתמש בעבודה אחת מוגבל על ידי מסגרת המטריצות: בדגמים המוקדמים ביותר המסגרת הייתה 12x13, כלומר 156 תווים שונים. במהרה המסגרת גדלה ל-15x15, כלומר 225 תווים שונים, ובדגמים מאוחרים יותר, המסגרת מכילה 16x17 מטריצות, כלומר עד 272 תווים, או גופנים שונים בכל עבודה. יתר על כן, בשימוש במונוטייפ קל להרכיב מסגרת מטריצות עם צירוף תווים לא סטנדרטי, עבור עבודה מסוימת, כולל תווים בשפות שונות. לעומתה הלינוטייפ מחזיקה במחסנית אחת רק 90 תווים שונים. דגמים של לינוטייפ מאפשרים שימוש במספר מחסניות שונות, שבכל אחת "גופן" אחר, כדי לאפשר הימוש ביותר תווים.
מערכת המונוטייפ מפיקה תוצרת במהירות פחותה מהלינוטייפ, ומאפשרת שליטה טיפוגרפית מדויקת בהרבה על התוצרת, עד כדי שליטה על המרווח בין אותיות במילה, לעומת הלינוטייפ המוגבלת יותר, ובה עובי המטריצה קובע את רוחב האות המודפסת, ללא כל אפשרות משחק, עובדה שדורשת, למשל, שרוחב האות המוטה והאות הישרה יהיה שווה, עובדה שמונעת טיפוגרפיה "נכונה" עבור הצורה המוטה של אותיות צרות, כמו f ו-l (האות הלטינית L קטנה).
בלינוטייפ, אורך השורה שהמכונה יוצקת מוגבל. האורך המרבי מספיק עבור הרוב המכריע של העבודות, ויש דגמי לינוטייפ בהם האורך המרבי הוגדל, אבל הוא עדיין מוגבל, ויש עבודות שאותן לא ניתן לבצע בלינוטייפ מסיבה זו. במונוטייפ, שיוצקת אות אחרי אות, ניתן לייצר שורות בכל אורך שהוא, כשהמגבלה היא מערכת ההפלטה, שמעבירה את השורות הגמורות למגש התוצרת, והמערכת הזו מוכנה לטפל בכל אורך שורה מעשי.
בלינוטייפ, אי אפשר להחליף, להסיר, או להוסיף אות בודדת כאשר מתגלה שגיאה בהגהה, ויש לצקת את השורה כולה מחדש. במונוטייפ, ניתן לתקן את רוב השגיאות על ידי החלפת התווים השגויים, באותו אופן שמתקנים שגיאות בסדר הידני.
בגלל ההבדל בקצב התפוקה, אין למעשה שימוש במונוטייפ בתחום העיתונות היומית וכתבי העת. לעומת זאת, הגמישות הרבה של המונוטייפ ויכולתה לעבוד עם ערכות גופנים רבות, מגוונות וזולות יחסית, העניקו למונוטייפ מעמד של כבוד בהוצאות הספרים, ובחדרי הסדר של בתי דפוס לספרים, אפשר היה למצוא מקלדות ומכונות יציקה של מונוטייפ, לאו דווקא במספרים שווים - מכונת יציקה אחת יכולה לטפל בתוצרת של מספר סדרים, שכל אחד מהם עובד על מקלדת נפרדת.
אחד התחומים בהם לא הייתה למונוטייפ כל תחרות הוא הדפסת טבלאות, או מידע בעיצוב טבלאי: לוחות זמנים, קטלוגים, טבלאות מחירים, וכל מידע טבלאי אחר, וזאת בזכות היכולת לשלוט ביישור באופן מבוקר ומדויק.
שתי המכונות פותרות את בעיית היישור בצורה שונה: המונוטייפ פותרת את הבעיה על ידי חישוב הרוחב המתאים בין המילים בכל שורה לאחר גמר הקלדת השורה, ואז הקלדה (וניקוב) של המידע הזה על הסרט. מכונת היציקה, שקוראת את הסרט מהסוף להתחלה, קוראת את המידע ומשתמשת בו ביציקת התווים והרווחים של השורה.
לעומתה הלינוטייפ פותרת את הבעיה על ידי סידור כל המטריצות, כלומר התבניות, של שורה שלמה לפני היציקה, ואז שימוש ברכיב מיוחד, "רווח מתרחב" עבור הרווחים בשורה. הרווחים הללו מתרחבים באופן רציף ואחיד (כלומר בכל רגע, לכל הרווחים בשורה אותו הרוחב), עד ששורת המטריצות מגיעה לאורך שמוגדר עבור העבודה, ומתהדקת בין לחיי מלחציים שמכוונות לרוחב זה לצורך היציקה. במונחים בני ימינו ניתן לומר שהמונוטייפ פותרת את משימת היישור באופן דיגיטלי, או ספרתי, והלינוטייפ באופן אנלוגי.
החברה.
במעבר לסדר אופטי המשיכה חברת לנסון מונוטייפ לפתח ולייצר מערכות סדר אופטיות, ומגוון הגופנים הגדול שנצברו במהלך השנים, ומהווים את הקניין הרוחני שלה נמכרים על ידה עד היום, בצורת קובצי גופנים ("פונטים"), למערכות דפוס ממוחשבות. גלגולה הנוכחי של החברה הוא Monotype Imaging
נדידת מחשבות
נדידת מחשבות היא מצב שבו תודעתו של אדם מתנתקת מהגירויים החיצוניים של הסביבה הפיזית ומהפעילות בה הוא עוסק ברגע נתון, ובמקומם עוברת לעסוק במחשבות ובדימויים פנימיים, שאינם רלוונטיים למצבו הנוכחי. נדידת מחשבות משקפת את היכולת לעסוק בתכנים מנטליים שאינם רלוונטיים לדרישות הסביבה החיצונית המיידית.
יכולת זו ליצור ולשמר חוט מחשבה פנימי ללא תלות במציאות החיצונית משחררת את האדם מהמגבלה של תגובה לאירועים סביבתיים בלבד, ועל כן יש בה אלמנט של חופש. מאידך, נדידת מחשבות עשויה להיות מזיקה כאשר תוכן המחשבות הופך לשלילי, אובססיבי או פולשני, מה שמוביל לפגיעה בריכוז, בשלוות הנפש וביכולת להשלים משימות, ממש כמו גירויים מסיחים מהסביבה החיצונית. נדידת מחשבות עשויה לשמש גם כמנגנון הגנה.
נדידת מחשבות מאפשרת לתודעה לבחון יעדים אישיים ארוכי טווח, מעבר להיבטים המיידיים של הרגע הנוכחי. בנוסף, נדידת מחשבות יכולה גם לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.
אף על פי שנדידת מחשבות היא תופעה שכיחה במיוחד, המודעות להתרחשותה בזמן אמת נוטה להיות נמוכה. למשל, החוויה שבה אדם קורא ספר ופתאום שם לב שמחשבותיו נדדו, מוכרת להרבה אנשים. במקרים אלו, לאחר פרק זמן קצר יחסית (שניות או דקות בודדות), רוב הקוראים שמים לב לנדידת מחשבתם ומחזירים את הקשב שלהם לדפי הספר. המודעות החלקית לנדידת המחשבות יחד עם יתרונותיה וחסרונותיה של תופעה זו, מוסברת על ידי התחרות של חוטי מחשבה פנימיים וחיצוניים על מרחב העבודה המוגבל של המודעות. משך זמן נדידת המחשבות משתנה - הנדידה תימשך ליותר זמן בהיעדר אירועים חיצוניים משמעותיים, אך תיקטע אם תופיע משימה הדורשת חזרה לתפקוד או גירוי חיצוני משמעותי.
היבטים קוגניטיביים והתחרות על הקיבולת המוגבלת של המודעות.