מצבה של הקבוצה הידרדר לאחר הניסיון הכושל לחזור לפרמייר ליג, שנתיים מאוחר יותר ובעקבות עונה גרועה במיוחד מצאה את עצמה סאות'המפטון נושרת לליגה השלישית לאחר שהקבוצה סיימה את העונה במקום הלפני האחרון.
עקב חובות אשר רבצו על הקבוצה פתחה סאות'המפטון את עונת במינוס 10 נקודות עקב החוק האנגלי הגורר הפחתת נקודות לקבוצות ההולכות להליך של פירוק, הפחתת הנקודות פגעה בקבוצה והיא לא הצליחה לחזור אל ליגת המשנה וסיימה את העונה במקום השביעי בלבד.
בעונת 2010/2011 שבה הקבוצה לאחר שנתיים של היעדרות אל ליגת המשנה לאחר שסיימה את העונה במקום השני. שנה לאחר מכן שבה הקבוצה לפרמייר ליג אחרי 7 שנות היעדרות לאחר שסיימה במקום השני.
בעונת 2016/2017 העפילה סאות'המפטון לשלב הבתים של הליגה האירופית, והוגרלה לשחק באותו בית עם אינטר מילאנו, ספרטה פראג והפועל באר שבע והודחה בשלב זה כשהיא מסיימת במקום השלישי.
ב-25 באוקטובר 2019, סאות'המפטון ספגה את התבוסה הביתית הגבוהה ביותר שלה בתולדות הפרמייר ליג, כאשר הובסה בביתה 0–9 על ידי לסטר סיטי.
לאחר שבעה מחזורים בעונת 2020/2021 מוקמה הקבוצה במקום הראשון בפרמייר ליג, הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות הפרמייר ליג שהקבוצה ממוקמת במקום הראשון בליגה ולראשונה מאז 1988. ב-2 בפברואר 2021 ספגה הקבוצה הפסד חוץ משפיל למנצ'סטר יונייטד, שנגמר בתוצאה 0–9.
בתחילת שנת 2022 נקנו 80 אחוז ממניות המועדון על ידי איש העסקים הסרבי דרגאן סולאק בסכום המוערך כ-100 מיליון לישט.
סגל הקבוצה.
נכון ל-10 באוגוסט 2022
(קפטן שני)
(קפטן)
סאות'האמפטון (קבוצת כדורגל)
פובליליוס סירוס
פובליליוס סירוס ("פובליליוס הסורי") היה סופר בן המאה הראשונה לפנה"ס שכתב מחזות היתוליים בלטינית.
פובליליוס סירוס נולד בסוריה והובא כעבד לאיטליה. שנינותו וכישרונותיו גרמו לאדוניו לשחררו ולדאוג לחינוכו. מחזותיו ההיתוליים, שבהם הוא עצמו שימש כשחקן, זכו להצלחה בערי השדה של איטליה, ובמשחקים הציבוריים שנערכו על ידי יוליוס קיסר ב-46 לפנה"ס. פובליליוס היה כנראה מפורסם יותר כמי שמסוגל להמציא חרוזים בו במקום ללא הכנה מראש. בתחרויות הדרמטיות, שבהן התעלה על כל מתחריו הוא קיבל את הפרס מיוליוס קיסר.
כל מה ששרד מיצירותיו הוא אוסף של משפטים בצורת סידרה של אמרות מוסר. כל אמרה מורכבת מטור-שיר אחד (כלומר, שורה אחת כתובה במשקל שירי), והטורים ערוכים בסדר אלפביתי, בהתאם לאות הראשונה של כל שורה. במרוצת הזמן נוספו לטקסט משפטים שנלקחו ממחברים אחרים, ובעיקר משפטים של סנקה שמקוריותם מוטלת בספק. מספר הטורים המקוריים הוא כ-700, והם כוללים אמרות רבות, קצרות וקולעות למטרה כמו:
הפרדת דת ומדינה
איוואן טורגנייב
איוואן סרגייביץ' טורגנייב (ברוסית: Иван Серге́евич Турге́нев, תעתיק ישיר: טורגנב; 9 בנובמבר 1818, אוריול, רוסיה – 3 בספטמבר 1883, בוז'יבאל, ליד פריז, צרפת) היה סופר ומחזאי רוסי חשוב. הרומן שלו "אבות ובנים" נחשב לאחת היצירות המעצבות של הספרות במאה ה-19.
שנותיו הראשונות.
טורגנייב נולד למשפחה עשירה באוריול שבמערב רוסיה ב-28 באוקטובר 1818. אביו, סרגיי ניקולאייביץ' טורגנייב, קולונל ביחידת פרשים, מת כאשר איוואן היה בן 16, והותיר אחריו שני ילדים – איוואן ואחיו ניקולאי. גידלה אותם אמם הרגשנית והמתעללת, ורוורה פטרובנה לוטיבינובה, אישה בעלת אחוזות וצמיתים רבים. מסופר כי אמו של טורגנייב חנקה למוות את אחד מהצמיתים שלה. לאירועים כגון אלה הייתה השפעה עמוקה על אופן תיאור הצמיתים ביצירתו של טורגנייב; כאשר הצאר אלכסנדר שחרר את הצמיתים ב-1861, זה היה בין השאר בהשפעת יצירתו של טורגנייב. לאחר שקיבל חינוך אופייני לבן משפחת אצולה, למד טורגנייב שנה באוניברסיטת מוסקבה ולאחר מכן באוניברסיטת סנקט פטרבורג, כשהוא מתמקד בלימודים קלאסיים, ספרות רוסית ופילולוגיה. לבסוף נשלח ב-1838 לאוניברסיטת ברלין ללמוד שם פילוסופיה (בעיקר הגל), והיסטוריה. טורגנייב, כרוסי צעיר שלמד בחו"ל, התרשם מהתרבות המודרנית שפגש באירופה המערבית, וכשהוא חזר לרוסיה הוא היה "מתמערב" (בניגוד ל"סלאבופילים" של אותה תקופה, דוגמת דוסטויבסקי), שהאמין כי ניתן לקדם את רוסיה רק על ידי אימוץ תרבות המערב וביטול מוסדות מיושנים כמו מוסד הצמיתות.
היכרותו הראשונה של טורגנייב עם הספרות הרוסית הייתה דרך צמית ששעבדה משפחתו, שהיה מקריא לו קטעים מתוך ה"רוסיאד" של חרסקוב, משורר מהמאה ה-18 שהיה מפורסם באותה תקופה. ניסיונותיו הראשונים של טורגנייב בכתיבת ספרות – שירים וקטעים קצרים - העידו על כישרונו, והמבקר הרוסי המוביל באותה תקופה, ויסאריון בלינסקי, הזכירם לטובה.
יצירות ראשונות.
טורגנייב החל את קריירת הכתיבה שלו עם "רשימותיו של צייד", שם תיאר את מצבם הקשה של הצמיתים בסגנון ריאליסטי ובאהדה. יצירה זו, שהייתה מבוססת על חוויותיו האישיות בזמן שצד ציפורים וארנבות באחוזות אימו, הופיעה ב-1852. היא נקראה על ידי כל שכבות האוכלוסייה, וכן על ידי הצאר, והיא תרמה להביא לשחרור הצמיתים ב-1861. על פי נבוקוב וטולסטוי, ״רשימותיו של צייד״ הוא הספר הטוב ביותר של טורגנייב.
ב-1852 נכתב וראה אור גם הסיפור הקצר המוכר ביותר של טורגנייב, שנקרא "מוּמוּ". סיפור זה מספר על צמית חירש-אילם בחצרה של גבירה מוסקבאית ועל גורלה של הכלבה, מומו, אותה הוא אימץ.
היצירה הבאה של טורגנייב, "קן אצילים", פורסמה ב-1859. שנה לאחר מכן פרסם את "על סף ההתחלה", סיפור שכולל את אחת הדמויות הנשיות האהובות ביותר שלו - הלן. ב-1862 פרסם טורגנייב את "אבות ובנים", רומן מבוסס דיאלוגים שבו ביטא את הדעות המהפכניות שנפוצו באותה עת ברוסיה. יש אומרים כי הוא שהמציא את המילה "ניהיליזם".
הרומנים המאוחרים של טורגנייב מתאפיינים בשפה ארכאית ומצבים מלאכותיים, ונחשבים כפחותים ליצירותיו הראשוניות. ב-1867 יצא לאור "עשן", וב-1877 היצירה האחרונה הארוכה שלו, "אדמה בתולה". לבד מסיפוריו הארוכים יותר, הוא כתב גם סיפורים קצרים רבים, חלקם בעלי יופי רב וניתוח פסיכולוגי מעמיק, כגון "פלגים באביב", "אהבה ראשונה", "אסיה", ואחרים. אלה נאספו אחר כך לשלושה כרכים.
חייו האישיים.
לקראת סוף ימיו חי טורגנייב בעיקר מחוץ לרוסיה, בבאדן-באדן או בפריז. חברו הספרותי הקרוב ביותר היה גוסטאב פלובר. טורגנייב ביקר לעיתים באנגליה, וב-1879 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד.
טורגנייב מת בבוז'יבאל, ליד פריז, ב-4 בספטמבר 1883. לפי משאלתו הועברה גופתו לפטרבורג לאחר טקס קצר שנערך בגאר דה ל'אסט בפריז ובו נשאו דברי הספד ידידיו הפריזאים ארנסט רנן ואדמון אבו. ההלוויה בפטרבורג התקיימה באווירה מתוחה בשל חששה של הממשלה הצארית מהפיכת המעמד להפגנה נגדו, הוטלו מגבלות על השתתפות המוסדות הרשמיים וארגוני הפועלים בצורה גלויה ורשמית בהלוויה. במהלך ההלוויה הופץ בין המלווים עלון מהפכני אך מעשה זה עבר בלי תגובה של הממשלה.
טורגנייב לא נישא, ואחת מהצמיתות שלו ילדה לו בת מחוץ לנישואים.
הערכה.
טורגנייב נחשב לאחד מכותבי הרומנים הגדולים של התקופה הוויקטוריאנית, לצד ת'אקרי, הות'ורן והנרי ג'יימס; יש דמיון רב בינו לבין האחרון. משתקפת ביצירותיו הבנה עמוקה של הטבע האנושי. ישנה תחושה מלנכולית, כמעט פסימית, בכתביו, של בחינה עצמית מדכאת.
מבחינה אידאולוגית, טורגנייב היה ליברל רוסי שרצה לראות שינוי ברוסיה האוטריטית והמפגרת מבחינה טכנולוגית, אך לצד זה הוא התנגד לרדיקליזם הפוליטי של אותה תקופה. הפרק האחרון של יצירתו "אבות ובנים", האמירה המשמעותית ביותר שלו על הרדיקליזם, נחשב לעיתים קרובות כאחד מהפרקים העצובים והמפוכחים ביותר בספרות.
אנטישמיות בספריו.
מכיוון שחלקם לא תורגמו לעברית, נזנחת לפעמים גישתו האנטישמית של טורגנייב בספריו ליהודים. טורגנייב נודע בתיאוריו הארסיים לדמות היהודי, כך למשל בסיפורו "ז'יד" (1846), אשר שמו מעיד עליו, מתואר היהודי ה"ז'יד" הירשל, כנמוך-קומה ורזה, בעל שיער צהוב הממצמץ בעיניו האדומות ללא הרף, בעל אף ארוך ועקום, הרודף בצע עד כדי מכירת בתו לזנות, והוא מצוטט כמי שנוהג לומר תמיד "הכסף הוא דבר טוב, אפשר להשיג בו הכל". הירשל מתואר כמוג-לב, ובתיאור העמדתו לדין באשמת ריגול וגזר דינו למוות, מתאר אותו טורגנייב כמרעיד בכל גופו צועק ומנתר, "עד שבלי רצון העלה על פנינו חיוך". באופן דומה מתוארת הכאתו של יהודי אחר וניסיון לרצחו, כאשר הקהל פורץ בצחוק.
תוספות לספר דניאל
בתרגום השבעים נמצאות מספר תוספות לספר דניאל שאינן נמצאות בנוסח המסורה. תוספות אלו נחשבות כחלק מהספרים החיצוניים, אף על פי שאינן ספר העומד בפני עצמו.
התוספות.
התוספות לספר דניאל כוללות שלושה קטעים השונים זה מזה בתוכנם ובאופיים, והן:
התוספות לספר דניאל נכללו בתרגום השבעים וממנו הגיעו לוולגטה ולכן לביבליה הקתולית בשפות אחרות. בתרגום המלך ג'יימס לאנגלית הופיעו הקטעים בעבר אך הוצאו ממנו בהמשך כדי להתאימו לקנון הפרוטסטנטי.
חיבור התוספות.
חוקרי ביקורת המקרא סבורים כי ספר דניאל נכתב בחלקו השני בשנת 164 לפנה"ס. תאודוטיון המתרגם חי בסוף המאה ה-1. לכן סוברים כי התוספות נכתבו במועד לא ידוע בין מועדים אלו.
התוספות נשתמרו דרך תרגום השבעים ותרגום תאודוטיון ליוונית. יש גם גרסאות המופיעות בספר "דברי הימים" של ירחמיאל בן שלמה והדעות חלוקות האם מדובר בהשתמרות מקורית של גרסה עברית קדומה או בתרגום מהיוונית.