את התאוריה פיתחו שניים מתלמידיו של ורטהיימר: קורט קופקה וולפגנג קולר, שפיתחו את הגישה שיש להבין התנהגות על פי המכלול ולא על פי מרכיביה הבודדים, וקורט לוין שלקח אלמנטים של הגשטלט אל הפסיכולוגיה החברתית.
ניתן להבין את תאוריית הגשטלט באמצעות משפט מפתח אחד, "השלם שונה מסכום חלקיו". כוונת משפט זה היא שישנה באדם תבנית תודעתית ראשונית המפרשת את הגירויים החושיים, ואף רואה או משליכה את חוקיה על הקלט החושי, ופירוק תבנית זו לחלקיה, ובחינת הגירויים באופן מבודד ואטומיסטי כפי שעשו הסטרוקטורלים, אינו מסייע להבנת התבנית והמכלול. טענתם של אנשי הגשטלט הייתה, כי אין טעם בפירוק התהליכים המנטליים למרכיביהם, כיוון שהתהליך המנטלי הוא 'יותר' מצירוף פשטני של מרכיביו. החוויה בעצם תלויה בהכתבה של תודעת האדם לתנאי הסביבה, ואינה תוצר פשוט של צירופם יחד אפילו לא ב"סינתזה היצירתית" של וונדט, או ב"כימיה המנטלית" של ג'ון סטיוארט מיל.
אחד הרעיונות המשמעותיים בגשטלט הוא שבני האדם בנויים מהמון תבניות, אותן אספו במהלך חייהם.
חוויות, זיכרונות, פרשנויות של חוויות עבר, אפילו דעות של אחרים נכנסו לתוך התבניות של הפרט.
תרפיית הגשטלט עוסקת בעיקר בפנומנולוגיה - היא מדגישה את החוויה הסובייקטיבית של היחיד ותהליך צמיחתו, תוך יחסי גומלין מתמידים עם הסביבה. העבודה בגשטלט היא בעיקר חווייתית התנסותית, ומדגישה את ה"כאן־ועכשיו". הזמן הוא נושא חשוב ומרכזי בשיטת הגשטלט ועיקר ההתייחסות היא להווה. העבר חשוב אך ורק לצורך ההווה והעתיד.
עקרונות הגשטלט.
בין התאורטיקנים הבולטים בתחום ניתן למנות את מקס ורטהיימר, קורט קופקה, ולפגנג קולר וקורט לוין.
הגשטלט ותפיסה חזותית.
תאוריית הגשטלט מצליחה להסביר הרבה תופעות בתחום התפיסה החזותית.
על פי עקרונות הגשטלט ניתן להבין הרבה על הצורה שבה בני אדם מפענחים או מנסים להסביר את מה שעיניהם רואות.
קירבה וסמיכות.
אנשים נוטים לקבץ יחדיו עצמים שסמוכים זה לזה.
לכן, בדימוי שיש בו פריטים רבים, נחפש משמעות לקרבה ביניהם. לדוגמה, קו מרוסק נתפס בעינינו כקו, כי אנחנו מניחים שהקירבה בין נקודות משמעותה קו.
אם מסתכלים באיור 1, המוח מפענח את השרטוט כשורות של נקודות כחולות, מכיוון שיש יותר קרבה בין הנקודות באותה שורה, מאשר הקרבה בין הנקודות באותו טור. לעומת זאת, באיור 2 המצב הפוך ולכן המוח שלנו יפענח את השרטוט כטורים של נקודות.
דמות רקע.
אנו מחליטים מה הדמות ומה הרקע בכל דימוי שבו אנחנו נתקלים.
החלק שאנו תופסים כדמות נראה כצורת עצם על גבי הרקע, בעוד שהחלק שאנו תופסים כרקע נראה בחלק האחורי של פניות בולטת הדמות.
בחלק מהמקרים אם היינו תופסים מה הדמות ומה הרקע באופן אחר היינו מפענחים את הדימוי כולו בצורה שונה. הדוגמה הידועה ביותר היא הגביע שהרקע שלו יכול להתפרש כשתי דמויות בפרופיל.
ניתן להמחיש את ההשפעה של עקרון הדמות והרקע באמצעות איורים 3 ו- 4, אשר מכילים צורות זהות שצבועות בצבעים שונים. הצבע הכהה יותר מגדיל את הנטייה לפרש את החלק הצבוע בו כדמות ואת השאר כרקע. לכן באיור 3 הכד בולט יותר בהשוואה לפנים ובאיור 4 הפנים בולטות יותר בהשוואה לכד.
דמיון.
עקרון הדמיון מתייחס לנטייה לקבץ יחדיו את העצמים הדומים ביותר.
בהתאם לכך, אנחנו נוטים לצרף פריטים דומים לקבוצה ולתת לה משמעות. מסיבה זו, "נעדיף" לפענח את השרטוט באיור 5 כטורים של נקודות באותו צבע, ולא כשורות בצבעים מתחלפים.
עקרון הדמיון פועל גם בחוש השמיעה. זו הסיבה לכך שסדרת קולות המנוגנים באותו הכלי יכולים להתלכד יחדיו, גם בנוכחות של צלילים אחרים. באופן דומה סדרת מילים שנאמרה על ידי אותו האדם מתלכדת בתוך המית שיחות, משום שלכולן יש מתכונות קולו של אדם אחד.
סגירה.
עקרון הסגירות מתאר את הנטייה למלא פערים קטנים על מנת לתפוס עצמים בשלמותם.
בעקבות זאת רוב האנשים יפענחו את איור 6 כמורכב מריבוע בין שני קווים (ראו איור 7). זאת אף על פי שלכאורה אפשר היה לפענח את השרטוט כשתי אותיות "k" מחוברות (ראו איור 8). דוגמה לעקרון זה הוא החץ ש"כלוא" בין אותיות הלוגו של חברת פדקס: ברגע שגילינו אותו קשה לנו להתעלם ממנו. אם נראה צורה שהיא כמעט סגורה, נשלים אותה במוחנו, כמו במקרה של דמות הפנדה בלוגו של הקרן העולמית לשימור חיות הבר.
פשטות.
אם ניתן לזהות סידור פשוט של אלמנטים בדימוי, כגון שורות, טורים, ריבוע וכו', נעדיף לתפוס את האלמנטים כמסודרים כך.
המשכיות טובה.
עקרון ההמשכיות הטובה מתייחסת לנטייה לתפוס קווים כרצופים, גם כאשר הם קטועים.
לכן אנו נוטים לחפש צורות זורמות, ללא שבירות פתאומיות. זו הסיבה לכך שנחפש המשך של קווים וקשתות גם אם הם לא קיימים בדימוי.
לדוגמה, רוב האנשים יפענחו את איור 7 כקן מאוזן על קו מפותל (ראו איור 8). זאת אף על פי שלכאורה אפשר היה לפענח את השרטוט כאוסף של צורות סגורות (איור 9), או כחיבור של שני קווים שבורים (איור 10).
גורל משותף.
עקרון הגורל המשותף מתייחס לנטייה לקבץ יחדיו אובייקטים שנתפסים כנעים לאותו הכיוון.
קאדיז
אבי כהן
נהר הקולורדו
GameCube
סטנלי
פריון
חלון ביפורי
חלון ביפורי (איטלקית Bifora) הוא חלון המחולק אופקית לשני מפתחים המופרדים זה מזה בעמוד קטן, ומעליו שתי קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטח שמעל שתי הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתח נוסף, בדרך כלל מעוגל, או בצורת פרח.
החלון הביפורי אופייני לאדריכלות הגותית והרומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
חלון טריפורי
חלון טריפורי (איטלקית Trifora) הוא חלון המחולק אופקית לשלושה מפתחים המופרדים זה מזה בשני עמודים קטנים, ומעליו שלוש קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטחים שמעל שלוש הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.
החלון הטריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרון ובדרך כלל היה מעוטר ממנו. שימוש מקובל בטריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.
החלון הטריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
פלייגרל
פלייגרל (באנגלית: Playgirl) היה מגזין ארוטי ומגזין "סגנון חיים" לנשים שיצא לאור בארצות הברית, וכלל תצלומי עירום של גברים לצד מאמרים על ידוענים, אופנה וסגנון חיים. המגזין יצא לאור בין השנים 1973–2016.
היסטוריה.
המגזין נוסד ב-1973, על ידי איש העסקים דאגלס למברט לאור הצלחת מגזינים ארוטיים לגברים דוגמת: "פלייבוי" ו"פנטהאוז". הרעיון להוציא מגזין ארוטי לנשים עלה בראשו של למברט, באפריל 1972, אחרי ההצלחה של גיליון של המגזין הנשים "קוסמופוליטן", שפרסם תמונות של גברים ערומים ומכר 500 אלף עותקים תוך חמישה ימים. המגזין סיקר נושאים כמו הפלות ושוויון זכויות, לצד תמונות סקסיות של גברים, ומילא תפקיד מרכזי במהפכה המינית לנשים. בשיא תפוצתו הוא מכר כ-1.5 עותקים לגיליון. עם זאת הוא נאלץ תחילה להתמודד עם תביעה משפטית מצד "פלייבוי", על כך ששם המגזין דומה, תביעה שהסתיימה בפשרה.
בשנות ה-80 ירדה תפוצתו והוא עמד בפני פשיטת רגל.
ביוני 1993 הוא נרכש על ידי חברת "בלו הורייזן מדיה" מניו יורק, המתמחה בהוצאה לאור של מגזינים לסגנון חיים בעלי אופי פורנוגרפי. באוגוסט 2008 הודיע ​​המגזין כי יפסיק את פרסום המהדורה המודפסת שלו החל מהגיליון של ינואר 2009. והמגזין תכנן להמשיך במהדורה מקוונת בלבד. הגיליון המודפס האחרון יצא לאור בינואר/פברואר 2009. בפברואר 2010, "פלייגירל" הודיעה שתשיק מחדש מהדורה מודפסת של המגזין. המגזין יצא בערך פעם ברבעון עד 2016.
תוכן ופורמט.
פלייגרל הופץ בשפה האנגלית, אך לצד המהדורה העיקרית, יצאו ויוצאים לאור ברחבי העולם מהדורות מקומיות בשפות שונות: גרמניה (1980-1978 וב-1989–2003), צרפת (1978), אוסטרליה (1988-1985 וב-1991), הולנד (1988-1987), בריטניה (1993-1992), דרום אפריקה (1995), ברזיל (מ-2004), רוסיה (מ-2004) ומהדורה בספרדית (1993-1992).
במהלך השנים הצטלמו סלבריטאים רבים למגזין - ואולם רוב רובם הם דמויות שוליות בתחומם. המפורסמים שבהם הם סם ג'יי ג'ונס, כוכב הסרט פלאש גורדון, והמתאבק שון מייקלס.
הסגנון הבינלאומי בישראל
בית החולים הדסה הר הצופים
הדסה הר הצופים הוא בית חולים הניצב על פסגת הר הצופים בירושלים. בגלגולו הראשו תוכנן בית החולים על ידי האדריכל היהודי אריך מנדלסון, ושעריו נפתחו לציבור בשנת 1938. בית החולים ננטש במהלך מלחמת העצמאות וחידש את פעולתו רק לאחר איחוד ירושלים בתום מלחמת ששת הימים ועבודות שיפוץ מאסיביות שנערכו לאחר מכן כחלק מהמרכז הרפואי המופעל על ידי "ההסתדרות הציונית הדסה" בירושלים.
מנהלת בית החולים (מנובמבר 2017) היא הד"ר תמר אלרם.
רקע היסטורי.
הפעילות הרפואית של ההסתדרות הרפואית הדסה בירושלים החלה עם קבלת הניהול של בית החולים מאיר רוטשילד לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל, קודם לכן ובמקביל פתח הארגון מרפאות ובתי חולים בערים אחרות בארץ ישראל.