Midnight הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי כחלק מאלבום האולפן השישי שלהם, Ghost Stories (סיפורי רוחות) בשנת 2014. השיר נכתב והופק על ידי חברי הלהקה גיא ברימן, ג'וני באקלנד, וויל צ'מפיון וכריס מרטין, עם עזרה בהפקה מפול אפוורת', דניאל גרין וריק סימפסון בהפקה משותפת עם ג'ון הופקינס. קליפ ווידאו לסינגל יצא לאור ב-25 בפברואר 2014, כטיזר לאלבום האולפן השישי, שאז עוד לא הוכרזה יציאתו. תקליט 7" של Midnight יצא לאור בידי פרלופון (Parlophone) ביום חנויות התקליטים 2014. הסינגל, שמוצג בצדו האחד של התקליט, יצא לאור ב-17 באפריל, ונהפך לסינגל השני שיצא לאור על ידי הלהקה כדי לקדם את האלבום Ghost Stories.
בילוגראדו
המהרי&quot;ט אלגאזי
ג'ו דייוויס
ג'ו דייוויס (אנגלית: Joe Davis; נולד ב-1951) הוא מדען ואמן. חוקר בכיר במעבדות הגנטיקה של אוניברסיטת הרווארד, ומשמש כעמית מחקר במחלקה לביולוגיה של אוניברסיטת MIT.
דייוויס הוא דמות צבעונית במיוחד בעולם המדעי, ומתעסק בתחומים כגון ביולוגיה מולקולרית, ביואינפורמטיקה, "אומנות חלל", פיסול, ביו ארט ועוד.
דייוויס זכה לפרסים בתחומי ההנדסה, הביולוגיה והאמנות.
פרסומים והופעות בתקשורת.
מאמריו של דייוויס זכו כבר לפרסומים ב-Scientific American, ב-Nature, ובמספר ספרים. הוא מוזמן לעיתים קרובות להרצות באוניברסיטאות, מעבדות ומכוני אמנות.
חייו של ג'ו דייוויס תועדו על ידי הבמאי פטר סאסובסקי בסרט "שמיים+ארץ+ג'ו דייוויס" ("Heaven+ Earth + Joe Davis") בשנת 2011.
לדייוויס הופעות רבות בתקשורת, כולל שתיים בתוכנית הסאטירה "דו"ח קולבר". ב-2001 כינה ה"וושינגטון פוסט" את דייוויס "יועץ הסתרים של תנועת הביוארט" (שילוב אמנות ומדע),
באומרו "דייוויס נמנע מעימות בין אומנות למדע, וטוען כי הוא דובר את שתי השפות ולא יכול להפריד בין התחומים".
לעבודתו יש היבטים נוספים והיא כוללת שימוש בסטגנוגרפיה בניסיון לשלוח מסרים לעתיד עבור הדורות הבאים ובמקרה נוסף לייצר תקשורת עם יצורים מהחלל החיצון.
דייוויס היה מעורב גם בפרויקטים הקשורים ל-DIYbio ב-2008.
לדייוויס מיוחסות אמירות כגון "אינני רוצה ליצור ארנבות ירוקות או כלבים סגולים, אבל אני רוצה לתפעל את ערימות הדנ"א הדוממות, ה"זבל" שמהווה יותר מ-90% מתוך הקוד הגנטי של האורגניזם".
שוודט על האודר
שוודט על האודר, או בקיצור שוודט (בגרמנית: Schwedt/Oder), היא העיר הגדולה ביותר במחוז אוקרמארק שבצפון-מזרח מדינת ברנדנבורג שבגרמניה. העיר שוכנת על נהר האודר, בקרבת הגבול עם פולין.
בעיר, שבעבר הייתה מרכז חקלאי, פועל כיום אחד מבתי הזיקוק הגדולים בגרמניה, שהוקם ב-1958 והוא מקושר לצינור נפט שמגיע מרוסיה. כמו כן פועל בשוודט בית החרושת הגדול באירופה לייצור נייר. רוב מפעלי התעשייה הוקמו בתקופת שלטון מזרח גרמניה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20.
עבור הפועלים הרבים שעברו לשוודט נבנו בנייני מגורים גדולים. כ-9% ממבני המגורים בעיר הם בתים בבנייה טרומית מבטון שנבנו באותה תקופה. לאחר שהופחת באופן משמעותי מספר מקומות העבודה לאחר איחוד גרמניה ולאחר שובה של כלכלת השוק, איבדה שוודט כרבע מאוכלוסייתה מאז שנת 1990. בעשורים האחרונים, נעשתה שוודט כעיר לדוגמה של תהליך הריסת בתים מסוג זה כדי להילחם בתופעה של דירות נטושות ובהתנוונות העיר.
גאוגרפיה.
שוודט שוכנת בחלקו המזרחי של האזור ההיסטורי של אוקרמארק המשתרע בין נהר האודר לבין נהר ההאבל (Havel). העיר ממוקמת בתוך עמק קרחוני בשוליים המערביים של שטחי ההצפה של נהר האודר המשתרעים לאורך גבול גרמניה-פולין, ואשר בשנת 1995 הוכרזו כפארק הלאומי של עמק האודר התחתון (Nationalpark Unteres Odertal). על גבי הנהר, במרחק של 10 ק"מ מדרום-מזרח, שוכנת העיר הפולנית חוינה (Chojna). הערים הגרמניות הקרובות הן אנגרמונדה (Angermünde) וגארץ (Gartz).
היסטוריה.
לאחר נדידת העמים יושב האזור בשבטים פולאבים. החל משנת 937 ובמשך המאה ה-11 וה-12 התחולל מאבק על השליטה באזור בין שבטים סלאבים, סקסונים ופומרנים.
היישוב שוודט מוזכר לראשונה במסמך משנת 1265. בעימות שהתחולל בין ברנדנבורג לבין פומרניה ויתר לודוויג השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על העיר עבור ברנים השלישי, דוכס פומרניה (Barnim III) ב-1354. ב-1434 הוטל מצור על העיר על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג מבית הוהנצולרן, אך ללא הצלחה. ב-1481 עברה הבעלות על האזור לידיהם של רוזני תורינגיה והם העניקו ליישוב את זכויותיו כעיר והביאו את בשורת הרפורמציה הפרוטסטנטית.
פריחתה של שוודט הגיעה לקיצה עם פרוץ מלחמת שלושים השנים, כאשר העיר, שניצבה על הדרך שבין שצ'צ'ין לבין ברלין, נבזזה מספר פעמים. ב-1631 חנה במקום גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, לאחר שנחת בפומרניה ובדרכו לקרב ברייטנפלד. שש שנים לאחר מכן העלה את העיר באש הפילדמרשל השוודי יוהאן באנר, לאחר שתושביה סירבו להיכנע.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחתם במקום הסכם שוודט.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הפצצות כבדות שנמשכו מעל חודשיים, גרמו להרס של כ-85% משטח העיר, כולל המצודה שלה. הצבא האדום כבש את שוודט ב-26 באפריל 1945, שבועיים לפני כניעתה הסופית של גרמניה הנאצית.
במהלך שנות ה-60 ממשלת מזרח גרמניה עודדה את תושביה להתגורר בשוודט, מגמה שנעצרה עם נפילת הגוש הקומוניסטי.
זיינב אל-ע'זאלי
זיינב אל-ע'זאלי (בערבית: زينب الغزالي; 2 בינואר 1919 - 3 באוגוסט 2005) הייתה מנהיגה מוסלמית שהשתייכה לאחים המוסלמים במצרים. חלוצה של הפמיניזם האיסלאמי.
ביוגרפיה.
שנותיה הראשונות.
אל-ע'זאלי נולדה ב-1919 בכפר מית יעיש במחוז אלדקהלייה בצפון מצרים. אביה היה אחד מחוקרי המשפט וההלכה המוסלמית באוניברסיטת אלאזהר בקהיר. אביה נפטר בשנת 1928 בעודה צעירה. מוצאה של אמה היה ממשפחה גדולה מהכפר מית יעיש.
אל-ע'זאלי למדה בבתי ספר ממשלתיים וקבלה את השכלתה הדתית על ידי השיח'ים של אלאזהר. אחרי פטירת אביה עברה לגור בקהיר עם אמה ואחיה שלמדו ועבדו שם. כך השכלתה של אל-ע'זאלי שילבה בין תחומי הידע שנלמדים בית הספר המודרניים לבין לימודיי דת באמצעות למידה ישירה מהשיח'ים.
האיחוד הנשי.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים קראה אל-ע'זאלי באחד העיתונים כי האיחוד הנשי שעמדה בראשותו באותה תקופה הודא שעראווי מארגן משלחת לצרפת שתהיה מורכבת משלוש סטודנטיות. היא ניגשה למשרד האיחוד ונפגשה עם שעראווי שהסכימה לצרף אותה למשלחת. בסופו של דבר היא לא נסעה לצרפת אבל הצטרפה לארגון הפמיניסטי, האחוד הנשי, אשר הציג מעל לכל במה אפשרית את הדרישה להעניק לנשים את זכויותיהן.
במסגרת חברותה באיחוד התעמתה אל-ע'זאלי פעמים רבות עם עמדותיהם של השייח'ים של אלאזהר. היא לחמה למען זכויות האישה שדגל בהן האיחוד הנשי יחד עם זאת היא לא התנתקה מהאסלאם והמשיכה להאמין שהחירות של הנשים צריכה להיות במסגרתו. אחד מהשיח'ים של אלאזהר, השיח' מחמד אלנג'אר (محمد النجار) דבר אתה והסביר לה מספר עניינים דתיים שנעלמו מעיניה. בעקבות הפגישה שהתקיימה בשנת 1939 השתנתה נקודת המבט שלה לגבי נושאים רבים והיא מצאה לנכון לאמץ שינויים אלו במסגרת האיחוד הנשי. השקפת העולם החדשה של אל-ע'זאלי התנגשה עם זו של האיחוד, לפיכך סברה אלע'זאלי שהיא איננה יכולה לייצג עוד את האיחוד ולהיות חברה בו. אולם היה לה קשה לעזוב את האיחוד משום ששעראווי תלתה בה תקוות גדולות מאחר שאל-ע'זאלי הייתה בעלת כושר שכנוע רב שהוביל להצטרפות נשים רבות לאיחוד.
הארגון הנשי האיסלאמי.
ב-1940 ייסדה אל-ע'זאלי את הארגון הנשי האסלאמי הראשון. היא דרשה מהעם לחזור לדת הנכונה כדי שהאישה תקבל את זכויותיה והגבר יקבל את זכויותיו וכך העם יחזור להדרו. כמו כן היא ייסדה את כתב העת השבועי שנקרא כתב העת של הנשים הערביות שהיווה קול קורא שמנסה לשכנע את העם לחזור בתשובה לדת האלוהים. אל-ע'זאלי הצטרפה לקבוצת האחים המוסלמים. בתקופה ההיא היא התקרבה לעולם של אל-אזהר: תאולוגים, חוקרי ההלכה והמשפט.
היא למדה מהם ואף והתחילה ללמד לימודיי הלכה במסגדים החשובים בקהיר. אחר כך התחיל איחוד הנשים האסלאמי לקיים פעילויות מיוחדות בתחומים שונים: אל ע'זאלי הקימה מכללה להכשרת מטיפות. הלימודים ארכו ששה חודשים שבמהלכם למדה המטיפה את עקרונות הדת ואת החיבור על קורות חייו של הנביא מוחמד (אל-סירה אל-נבויה) ואת ספרות החדית' הכוללת מסורות לגבי אמרותיו, מעשיו ואורח חייו של הנביא מוחמד.
מהפכת יולי.
מהפכת הקצינים החופשיים ביולי 1952 הכניסה את האיחוד הנשים האיסלאמי בראשות אל-ע'זאלי למשבר. משטרו של נאצר שהתנגד לפעילות האיחוד כמו גם לזו שלהאחים המוסלמים הצר את יכולת הפעולה שלו. עד שכתב העת של האיחוד נסגר בהתערבותו של השלטון, כליל בשנת ב- 1964. אל-ע'זאלי נשפטה על התנגדותה למהפכה ונגזר עליה בשנת 1965 עונש מוות. העונש הוקל למאסר עולם עם עבודות פרך שמתוכו היא רצתה שש שנים. בספרה המפורסם "ימים מחיי" היא תארה את העינויים החמורים שסבלה מהם בבית הסוהר שאף אישה אחרת לא סבלה קודם לה.
פעילותה החברתית ותרומתה כפמיניסטית.