בשל התמצאותו בהווי המזרח העותמאני וידיעת השפה הטורקית צורף ד'ארבייה ב-1670, לבקשתו של המלך לואי ה-14, למחזאי מולייר ולמוזיקאי ז'אן-בטיסט לולי בהפקת המחזה "גם הוא באצילים". ד'ארבייה יעץ בכל הנוגע למחוות ולתפאורה בסצנת הטקס הטורקי, הורה לשחקנים כיצד להגות את המלים הזרות והכין את התלבושות לטורקים המדומים. החוקרת מישל לונג'ינו טוענת כי בכל מהלכיו של ד'ארבייה, שהיא מאפיינת כמי שזה מקרוב עלה לגדולה ("Arriviste"), ניכרת חתירתו לקידום בסולם החברתי, וכי במחזה הזה, שעיקרו היחסים החברתיים בין הבורגנות לבין האריסטוקרטיה הוותיקה, מכוון מולייר את חיצי לעגו גם אל ד'ארבייה, שותפו להפקה.
כתביו.
לורן ד'ארבייה הותיר אחריו רשימות למיניהן שראו אור אחרי מותו. חלקן נערכו על ידי ז'אן דה לה רוֹק ונדפסו ב-1717, חמש עשרה שנים אחרי מותו של ד'ארבייה, בספר שכותרו "מסע בארץ ישראל אל אמיר הבדואים הגדול" ("Voyage en 1664 dans la Palestine vers le grand Émir des Bédouins").הספר כולל את הערותיו של דה לה רוק וכן תרגום לצרפתית מתוך כתבי ההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי אבו אל-פידאא (1273–1331). רוב פרקי המסע עוסקים בהווי ובמנהגים של החברה הערבית והטורקית. מהדורת התרגום לאנגלית ראתה אור כבר ב-1718, וכותרה היה "מסעות האביר ד'ארבייה במדבר ערב" (" The Travels of Chevalier D'Arvieux in Arabia the Desart").
ב-1735, 33 שנים אחרי מותו של ד'ארבייה, קובצו ונערכו שפע רשימותיו בשישה כרכים על ידי הנזיר הדומיניקני ז'אן-בטיסט לאבָּה תחת הכותרת "זכרונות האביר ד'ארבייה" ("Mémoires du Chevalier d'Arvieux").
לכתביו של ד'ארבייה יש ערך במחקר של תולדות הלבנט. בניגוד לרוב הנוסעים ביקורו באזור לא היה חטוף, הוא דיבר בשפות הנהוגות בו והתאמץ להכיר מקרוב את החברה המקומית הטורקית והערבית. רשימותיו מסכמות שנים לא מעטות של שהות בלבנון, בארץ ישראל ובסוריה, והן כוללות תיאורים מפורטים של יישובים ושל אירועים. כתביו של ד'ארבייה היו מבוקשים והם תורגמו בתוך עשורים אחדים לגרמנית, הולנדית, דנית וטורקית.
קישורים חיצוניים.
מסע בארץ ישראל אל האמיר הגדול של הבדואים (הדפסת אמסטרדם, 1718) "Voyage dans la Palestine vers le grand Émir des Bédouins"
זכרונות האביר ד'ארבייה (1735) "Mémoires du chevalier d'Arvieux" :
כרך ראשון,
כרך שני,
כרך שלישי,
כרך רביעי,
כרך חמישי,
כרך שישי
גביע המדינה בכדורסל 1976/1977
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1976/1977 היא התחרות ה-17 מאז היווסדו של המפעל.
שבועיים לאחר זכייתה בגביע אירופה, זכתה מכבי תל אביב בגביע המדינה ה-14 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב.
הגמר.
מכבי תל אביב זכתה בתואר ה-14 בתולדותיה.
מבשלת שריגים
מבשלת שריגים היא מבשלת בירה בוטיק ישראלית.
הקמה ופעילות.
המבשלה הוקמה בשריגים, בשנת 2011 על ידי אוהד אילון ועופר רונן.
מספר שנים קודם הקמת המבשלה עסקו השניים בנפרד בבישול בירות כתחביב, וזכו לפרסים בתחרויות בירה. בעקבות ההצלחה הקימו בסוף שנת 2011 את מבשלת שריגים ביישוב שריגים.
המותגים המרכזים של המבשלה הם "עמק האלה" בירות בסגנון אירופאי קלאסי הנקראת על שם אזור המבשלה, ו"רונן" בירות בסגנון בוטיק אמריקאי על שם המייסד עופר רונן.
מוצרי המבשלה משווקים בתפוצה רחבה, וניתן למצוא אותם בחנויות משקאות רבות בישראל. הבירות משווקות בבקבוקי 330 מ"ל ובחביות עבור מספר ברים ומסעדות.
מסיאקזאורוס
מסיאקזאורוס (שם מדעי: Masiakasaurus; במלגשית: "masiaka" - אכזרי. ביוונית: "saurus" - לטאה) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הנואזאוריים אשר חי במדגסקר בתור הקרטיקון לצד פאונה ייחודית כמו הרפטוזאורוס ארוך הצוואר, קרפדת בילזבופו, התרופוד רהונאביס והטורף הקניבלי מג'ונגזאורוס. בסוג נמצא מין אחד - "Masiakasaurus knopfleri" שקיבל את השם מהזמר הסקוטי מארק נופלר.
מאובניו של הדינוזאור התגלו ב-2001 בצפון-מערב מדגסקר, בקרבת העיר מאהאז'אנגה, ותוארו בידי החוקר סקוט ד. סאמפסון (Scott D. Sampson). המאובנים נמצאים כיום במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע. מהממצאים נמצאו 40% מהשלד של הדינוזאור.
מאפיינים.
לזוחל מוזר זה שהגיע לאורך 1.8-2 מטרים היו לסתות מוארכות והיו בעלי מפתח רחב. בתוך פיו היו לו שורות שיניים מחודדות והשיניים שבקצוות הלסת התחתונה היו מעוקלות בזווית כלפי חוץ. הוא היה בעל חלל עיניים גדול והיו כמה זיזים בקצה העורף ועל הצוואר
שלו. הגוף היה קל ובנוי לריצה עם זנב ורגליים דקים וארוכים. הרגליים היו דקות מאוד, כמו אצל בני משפחת האבליזאוריים, קרוביו הרחוקים.
המסיאקזאורוס השתמש בשיניו כנראה בשביל לעזור לו לתפוס טרף קטן כמו זוחלים או חסרי חוליות מהקרקע ואולי הוא אף השתמש בהם כדי לאכול פירות נפולים. המבנה של הלסת מרמז שלא היה יכול לקרוע איתם פיסות מזון אך הוא יכל ללכוד טרף בתוך פיו במהירות. עקב גודלו הקטן הוא יכל לשמש לטרף לטורפי האזור כמו המג'ונגזאורוס והוא השתמש ברגליו הארוכות כדי לברוח ממנו. ייתכן שפרטי הדינוזאורים חיו בחבורות קטנות.
פיסידיה
פיסידיה (ביוונית: Πισιδία; בטורקית: Pisidya) הוא חבל ארץ היסטורי באסיה הקטנה, חופף בערך לאזור אנטליה בטורקיה המודרנית, אך משתרע צפונית יותר מגבול אנטליה.
הגאוגרפיה והשלכותיה ההיסטוריות והאסטרטגיות.
החבל משתרע בין חופי הים התיכון לרכס הרי הטאורוס וכולל את ראש הרכס. רוב הערים (בהן אנטיוכיה של פיסידיה, טרמסוס, קרמנה, סלגסוס ועוד) מצויות על מדרונות ההרים הפונים לים. אופי הקרקע טרשי ומחורץ בערוצים מצפון לדרום וקשה למעבר ממזרח למערב.
בשל עובדה זו היה החבל קשה לכיבוש זר ואופיו לאורך ההיסטוריה הוא של חבל ארץ עצמאי, בו מתגוררת אוכלוסייה מתבצרת ומרדנית. אופי ההתנגדות המקומית היה נטייה לפשיטות, הסתתרות בנקיקים ובמערות המאפיינים את הנוף והתבצרות בערים גבוהות המוגנות על ידי צוקים ודרכי גישה נשלטות על ידי המגינים.
היסטוריה.
האזור היה מיושב מן התקופה הפלאוליתית. בתקופת האימפריה החתית כונה האזור ארזווה, שהייתה ממלכה עצמאית למחצה. לאחר התמוטטות האימפריה החתית במאה ה-12 לפנה"ס קמה במקום ממלכת לידיה. תושבי פיסידיה התקוממו הן נגד שלטונה של ממלכת לידיה והן נגד שלטון הממלכה האחמנית הפרסית שירשה אותה במאה השישית לפנה"ס.
אלכסנדר הגדול עבר בפיסידיה בדרכו לכיבוש האימפריה הפרסית. חבל הארץ היה מאוכלס בשבטים לוחמניים שנודעו באומץ לבם. אלכסנדר הצליח לכבוש את סלגסוס. אולם הפיסידים תושבי טרמסוס (Termessos ;Τερμησσός), התכוננו למאבק בפולש המוקדוני. הם התבצרו על שני הרים תלולים שתחמו את המעבר לעירם משני צדדיו. אלכסנדר שיער כי בלילה ישמרו על המעבר מספר מועט של זקיפים פיסידים, וכך אכן היה. לאחר שחייליו של אלכסנדר הצליחו להתגבר עליהם בקלות, הם הגיעו לטרמסוס, שתושביה בחרו להתבצר על גבעה תלולה. פעולה נחושה של הצבא היווני-מוקדוני בפיקודו של אלכסנדר הבטיחה את ניצחונו, תוך גרימת כ-500 אבדות לפיסידים. בעקבות התבוסה מיהרו הפיסידים להיכנע.
בעת מלחמות הדיאדוכים לאחר מות אלכסנדר עברה פיסידיה בין אנטיגונוס מונופתלמוס לליסימכוס. לבסוף, בשנת 281 לפנה"ס, השתלט עליה סלאוקוס הראשון, מייסד בית סלאוקוס. בכך החל תהליך הלניזציה של האזור שכלל הקמת ערים בתבנית פוליס יוונית והטבעת מטבעות. במסגרת שלום אפאמיאה בין בית סלאוקוס לרפובליקה הרומית (188 לפנה"ס) הועברה פיסידיה לשליט פרגמון, אטלוס השלישי, שהעביר ב-133 לפנה"ס את ממלכתו לרומא, שהקימה במקום את פרובינקיית אסיה. אולם תושבי פיסידיה לא הסכימו לקבל עליהם את השלטון הרומי, הם עסקו בשוד ים ומרדו שוב ושוב עד שדוכאו לבסוף ב-102 לפנה"ס והוכנסו תחת שליטת ממלכת קפדוקיה שהקימו הרומאים באזור כמדינה קליינטית של רומא.
ב-39 לפנה"ס הבטיח מרקוס אנטוניוס את פיסידיה למלך גלטיה, אמינטס, בתמורה לתמיכה בו. עם מותו של אמינטס ב-25 לפנה"ס, סופחה פיסידה לפרובינקיית גלטיה. באותה תקופה עברו להתגורר במקום חיילים ותיקים שפרשו מן הצבא הרומי וקיבלו שטחי קרקע להתיישבות. בתקופת אוגוסטוס קיסר הוקמו שמונה ערים רומאיות, בהן סלגסוס, שהפכה לבירת החבל. השפה הלטינית הפכה ללשון המדוברת באזור עד המאה השלישית לספירה.
פיסידיה הייתה אחד האתרים הראשונים של הנצרות הקדומה. אחת ההטפות הראשונות של פאולוס הייתה באנטיוכיה שבפיסידיה.
בשנת 518 פקדה את האזור רעידת אדמה עזה וב-541-543 פקדו את האזור מגפות, הדבר לווה בהחלשות שלטון האימפריה הביזנטית במלחמותיה נגד האימפריה הסאסאנית. החל מן מאה השיביעת לחצו המוסלמים על האימפריה הביזנטית שהחזיקה באסיה הקטנה. במהלך המאה ה-12 השתלטו על האזור הסלג'וקים. במאה ה-13 פלשה אליו האימפריה המונגולית, לאחר גירוש המונגולים עברה פיסידיה לידי סולטנות רום שהתפוררה בראשית המאה ה-14, את שטחיה ירשה האימפריה העות'מאנית.
השפה הפיסידית.
השפה הפיסידית הייתה שפה אנטולית (כמו החתית והלווית) שהידיעות לגביה קלושות ומסתמכות על פחות משלושים פרגמנטים, רובם חרוטות על מצבות קבר מן המאות הראשונה והשנייה לפנה"ס.
אפרוונאטור
אפרוונאטור (שם מדעי: Afrovenator; מילולית: "טורף אפריקני") הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת המגלוזאוריים אשר חי בתור היורה בצפון אפריקה הקדומה. מאובניו נמצאו בניז'ר בידי הפלאונטולוג פול סרנו, באותו מקום בו נמצאו דינוזאורים אפריקנים נוספים כמו הג'ובריה. החפירות גילו ממצא אחד מהמין - "Afrovenator abakensis".