בסיום טורניר מונדיאל 2014, בעקבות התעניינות של מספר קבוצות אירופאיות, הצהיר פולידו כי קיבל שחרור מקבוצתו טיגרס וכי הוא שחקן חופשי, אך הקבוצה טענה כי פולידו חתם על הארכת חוזהו עד ליוני 2016. פולידו החרים את אימוני הקבוצה ונשלח להתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון, אך גם לשם לא הגיע. כתוצאה מכך הוא לא שיחק כלל בעונת המשחקים שנפתחה במקסיקו. בנובמבר החלה בוררות בין השחקן למועדון בהתאחדות המקסיקנית, בטענת השחקן כי המועדון זייף את החתימה. כשההתאחדות פסקה לטובת המועדון, פנה השחקן ל-CAS, בית המשפט לבוררות בספורט.
ב-29 בינואר 2015 הודיע השחקן באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי הוא חתם בקבוצת לבדיאקוס מליגת העל היוונית. ההודעה אף אושרה על ידי המועדון היווני. אמנם, באותו היום הודיעה טיגרס כי ה-CAS פסק לטובתה, וכי ההעברה אינה חוקית. גם בקשתו של פולידו להעברה זמנית נדחתה על ידי בית המשפט. פולידו הגיש בקשה דומה לפיפ"א, וב-2 בפברואר החל להתאמן במדי לבדיאקוס. ב-27 בפברואר אישרה פיפ"א את ההעברה הזמנית, ופולידו קיבל את האישור לשחק בקבוצתו החדשה עד לסיום הסכסוך המשפטי.
ב-9 במרץ ערך פולידו את הופעת הבכורה שלו במדי לבדיאקוס, וכבש בניצחונה 3-1 על פלאטניאס. הוא נבחר לאיש המשחק כבר במשחקו הראשון. ב-3 ביולי חתם באולימפיאקוס. הוא פתח לראשונה בליגה רק בינואר 2016, ועד לתום העונה כבש חמישה שערי ליגה בשמונה הופעות, שסייעו לקבוצתו לזכות באליפות יוון.
באוגוסט 2016 חזר למקסיקו כשחתם בשורות גוודלחרה. סכום ההעברה הוערך בכ-17 מיליון דולר, שהפכו את החתמתו ליקרה בתולדות המועדון המקסיקני. פולידו הפך לחלק משמעותי מהקבוצה, וסייע לה לזכות בגביע ובליגה המקסיקניים בטורניר הקלאוסורה. בליגה הוא כבש בשני משחקי הגמר מול טיגרס, שהסתיימו בתוצאה המצטברת 4-3 לגוודלחרה. בגביע הוא כבש בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר מול מונרקס מורליה, שהסתיים בניצחונה של גוודלחרה לאחר שוויון בתום ההארכה.
נבחרת מקסיקו.
ב-23 בינואר 2014, פולידו זומן לנבחרת הלאומית על ידי המאמן מיגל אררה. ב-29 בינואר, במשחק הבכורה שלו במשחק ידידות נגד קוריאה הדרומית, פולידו כבש שלושער בניצחון 4-0. ב-2 באפריל 2014 הוא כבש את שער השוויון בתיקו 2-2 נגד ארצות הברית במשחק ידידות.
ב-2 ביוני 2014 הוא זומן לסגל נבחרת מקסיקו למונדיאל 2014 בברזיל.
חטיפה.
ב-28 במאי 2016 פולידו היה ביחד עם חברתו במסיבה בעיר הולדתו סיודד ויקטוריה. לאחר המסיבה השניים נחטפו על ידי כנופיה של שישה אנשים, אך החברה שוחררה מיד. קרובי משפחתו יצרו קשר עם הרשויות לאחר שנודע להם על המקרה והם החלו בחיפושים אחריו. ב-30 במאי פולידו הצליח לברוח ולהזעיק את המשטרה המקומית לאחר שהתעמת עם החוטף היחיד ששמר עליו באותו זמן וגבר עליו. הוא נפצע קל במהלך החטיפה ועבר טיפול בבית חולים מקומי.
תובתן גיאטסו
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
שיגורי רקטות פלסטיניות מרצועת עזה לעבר ישראל הן התקפות טרור פלסטיני באמצעות ארטילריה רקטית (ירי תלול מסלול), המתרחשות מאז 2001 ומופנות בדרך כלל למחוז הדרום ולישובי עוטף עזה. כתוצאה מההתקפות נהרגו עשרות אזרחים ונפצעו עוד כאלפיים ישראלים.
אחת ההשפעות המרכזיות של ההתקפות היא יצירת טראומה פסיכולוגית נרחבת של התושבים ושיבוש שגרת חיי היום-יום בקרב האוכלוסייה הישראלית. מחקרים רפואיים שנערכו בשדרות, העיר הקרובה ביותר לרצועת עזה, ובכך המותקפת ביותר על ידי רקטות, תיעדו שכיחות הפרעות פוסט-טראומטית בקרב 50% מילדי שדרות, כמו כן תועד גם שיעור גבוה של דיכאון ואף הפלות. ירי הרקטות מרצועת עזה נמשך עד היום.
הרקטות נורו תחילה לטווח קצר והשפיעו בעיקר על שדרות ויישובי עוטף עזה הסמוכים לרצועת עזה. ב-2006 החלו המחבלים לירות רקטות שהגיעו לטווח רחוק יותר, ב-2009 לדוגמה, החלו להגיע רקטות מסוג גראד ו-WS-1B לאשדוד ובאר שבע, ב-2012, לראשונה מאז מלחמת המפרץ, שוגרו לכיוון תל אביב וירושלים רקטות. בנוסף, כמה מן הרקטות אשר נורו לעבר ישראל כללו בתוכן פצצת זרחן..
ירי הרקטות נחשב ואף הוכרז על ידי האומות המאוחדות והאיחוד האירופי כפעולות טרור. ארגוני זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל ומשמר זכויות האדם מגדירים את ירי הרקטות כפשעי מלחמה.
על מנת להתגונן מפני הרקטות הותקנה מערכת צבע אדום ברחבי כל ערי מחוז הדרום. ב-2006 החל פיתוחה של מערכת כיפת ברזל. זמן קצר לאחר שנפרסה המערכת בבאר שבע ואשקלון באביב 2011 היא יירטה את הרקטה הראשונה שלה בהצלחה. מאז יירטה כיפת ברזל בהצלחה אלפי רקטות.
במרבית הפעמים, כאשר מתקפות הרקטות מתחזקות, מגיבה ישראל להתקפות בסיכולים ממוקדים ומבצעים צבאיים: מבצע קשת בענן (מאי 2004), מבצע ימי תשובה (2004), מבצע גשם ראשון (2005), מבצע גשמי קיץ (2006), מבצע חורף חם (2008), מבצע עופרת יצוקה (2009), מבצע עמוד ענן (2012), מבצע צוק איתן (2014), מבצע חגורה שחורה (2019), מבצע שומר החומות (2021) ומבצע עלות השחר (2022).
סקירה.
התקפות של רקטות מתוצרת פלסטינית על ישראל החלו ב-2001, בעת שהאינתיפאדה השנייה הייתה בעיצומה. מאז תחילת ההתקפות פגעו בדרום ישראל כ-4,800 רקטות, יותר מ-4,000 מהן שוגרו אחרי תוכנית ההתנתקות באוגוסט 2005. טווח הרקטות משתנה וגדל עם הזמן, רקטת קסאם מסוגלת להגיע למרחק של כ-10 קילומטר מרצועת עזה בעוד שרקטת גראד 122 מ"מ משופרת מסוגלת להגיע למרחק של כ-40 קילומטר מרצועת עזה. לארגוני הטרור ישנן גם רקטות בעלות טווח של למעלה מ-70 ק"מ המכסה גם את ערי גוש דן. בנוסף לרקטות יורים הפלסטינים פצצות מרגמה על יישובי עוטף עזה הסמוכים לגבול ועל כוחות הביטחון המאבטחים את ציר הוברס. הרקטות ברובן נכנסות לרצועה בהברחה דרך סיני ל רשת המנהרות שבגבול מצרים בדרום רצועת עזה.
יש אנליסטים הרואים בהתקפות הרקטות כהתרחקות הפלסטינים מפיגועי התאבדות, שהייתה בעבר השיטה העיקרית של הפלסטינים לתקוף את ישראל, ואימוץ טקטיקות מלחמה מתקדמות.
ארגונים תוקפים.
הקבוצות העיקריות האחראיות לתקיפות הן החמאס, הג'יהאד האסלאמי, החזית העממית לשחרור פלסטין, ועדות ההתנגדות העממית, הפת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
על פי הערכה של מרכז המידע למודיעין ולטרור בישראל ב-2007, ההתפלגות של הרקטות ששוגרו מרצועת עזה לפי יורה היו: 34% הג'יהאד האסלאמי, 22% חמאס, 8% פת"ח, 6% ההתנגדות העממית והשאר לא ידוע.
היסטוריה.
כבר בשנת 2000 החל ירי של פצצות מרגמה אל עבר יישובי גוש קטיף ומאוחר יותר אל יישובי עוטף עזה.
2001–2006.
בתקופה זו נורו מרבית הרקטות, שהיו מדגמי קסאם, לכיוון שדרות, העיר הישראלית הקרובה ביותר לרצועת עזה. נגרם נזק רב לאזרחי העיר, לבתים ולרכוש וכן נגרמו טראומות נפשיות של התושבים והגירה מן העיר לכיוון המרכז והצפון. כ-90% מאזרחי העיר חוו רקטות שנפלו ברחוב שלהם או אף בביתם.
באוגוסט 2005 ביצעה את ישראל את תוכנית ההתנתקות וצה"ל פינה את כל רצועת עזה, לרבות ציר פילדלפי. בעקבות כך התגברו באופן ניכר הברחות אמצעי הלחימה במנהרות ההברחה של רצועת עזה, לרבות ברקטות ארטילריות תקניות קטלניות יותר מהקסאם.
ב-28 במרץ 2006, במהלך בחירות 2006, נורתה רקטת גראד 122 מ"מ הראשונה לעבר ישראל מרצועת עזה, והיא נפלה בסמוך לקיבוץ יטפא בפאתי אשקלון ולא גרמה לנזק או נפגעים, מאוחר יותר לקח הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני אחריות על ירי הרקטה, כמה חודשים לאחר מכן, ב-5 ביולי 2006, פגעה רקטה באשקלון בפעם הראשונה, שעליה לקח החמאס אחריות.
ב-25 במאי 2006 חוליה של גדודי חללי אל-אקצא שגרה לעבר ערי ישראל רקטות גראד, מאוחר יותר שלחה הקבוצה מכתב ל-Ramattan, סוכנות הידיעות הפלסטינית, שבו טענו כי הם פיתחו נשק ביולוגי ונשק כימי ואיימו איתו על ישראל.
ב-5 בינואר נורתה רקטה מסוג גראד לעבר אשקלון משכונת אל-עטטרה שבצפון רצועת עזה, בהתקפה לא נפגע איש אך נגרם נזק רב לאזור בו פגעה הרקטה. ב-7 באוקטובר נטלו ועדות ההתנגדות העממית אחריות על ירי רקטה מסוג גראד שפגעה בבית בנתיבות. עם זאת, במהלך 2007 ירי רקטות מרצועת עזה היה נדיר.
2008–2009.
בינואר 2008 נפרץ הגבול בין עזה למצרים (ציר פילדלפי) על ידי החמאס, הפריצה אפשרה לחמאס להבריח רקטות לטווח ארוך יותר ובכך לפגוע ביותר בתים ואזרחים.
במחצית השנה הראשונה של 2008 ירי הרקטות עלה להיקף של כ-100 רקטות בכל חודש, מרבית הרקטות נורו לעבר אשקלון. בין 19 ביוני ל-19 בדצמבר ב-2008 נכנסה לתוקף הפסקת אש בתיווכה של מצרים, במהלך תקופת הפסקת האש נורו לעבר ישראל רק כמה עשרות רקטות קטנות, ירידה ניכרת ממחצית השנה הראשונה של 2008.
ב-2009 החלו לדווח על פצצות זרחן לבן ששולבו ברקטות שנורו לעבר ישראל ומד"א נערך לטפל בנפגעים מפצצת הזרחן.
בסוף 2008, בעקבות ירי כבד של רקטות אל עבר ישראל, פתחה ישראל במבצע עופרת יצוקה. המבצע נפתח בהפצצה מסיבית על מטרות טרור ובה נהרגו כ-300 מחבלים. המשך המבצע כלל גם כניסה קרקעית ותקיפות מהים. במהלך המבצע נהרגו כ-1,160 פלסטינים, ונגרם נזק כבד לתשתיות ברצועה. ישראל סבלה מירי מאות רקטות, כולל מטחים על באר שבע ואשדוד. ב-18 בינואר 2009 הודיעה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית ומעט זמן לאחר מכן הודיעו החמאס והג'יהאד האסלאמי כי הם יחדלו מלשגר רקטות למשך שבוע, בתום השבוע שבו חדלו החמאס והג'יהאד האסלאמי משיגור רקטות הם המשיכו לשגר פצצות מרגמה ורקטות מדי יום עד פברואר של אותה שנה. ב-21 בינואר 2009 השלימו כוחות צה"ל את נסיגתם מרצועת עזה ובכך תם המבצע על פי הרשויות בישראל, במהלך מבצע עופרת יצוקה נורו 571 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל ומתוכן רק 205 הגיעו אל יעדן.