בדיקת הטומוגרפיה ממוחשבת מתבצעת לאחר הזרקת חומר ניגוד אל תוך נוזל המוח והשדרה. בדיקה זו אפקטיבית במיוחד כאשר מדובר בהיצרות צידית של תעלת השדרה, כלומר שינוי ברוחבה של תעלת השדרה ולא באורכה. בדיקה זו היא הכרחית לאנשים שלא יכולים מכל סיבה שהיא לעבור בדיקת דימות תהודה מגנטית, למשל לאחר השתלת קוצב לב.
טיפול.
ללא התערבות כירורגית.
התועלת של טיפולים ללא התערבות כירורגית לא ידועה, משום שעוד לא בוצע מחקר מקיף בנושא.
התערבות כירורגית.
התערבות כירורגית באזור הגב התחתון כוללת ניתוח בו מסירים חלק מהחוליה (אנטומיה) המותנית, ואף חלקים מהרצועות המעובות בסביבתה על מנת להפחית בלחץ המופעל על העצבים השדרתיים.
דברים זוטא
דברים זוטא או דברים זוטי הוא מדרש על ספר דברים. החיבור אבד, וכיום מצויים ממנו רק מובאות בחיבורים אחרים, בעיקר בילקוט שמעוני.
הכינוי "זוטא" משמעותו בארמית "קטן", אך ככל הנראה כינוי זה לא ניתן לו מפאת גודלו, אלא כדי להבדילו מ"דברים רבה" (רבה=הגדול) שהיה נפוץ בזמנו.
מקום וזמן עריכתו.
יום-טוב ליפמן צונץ איחר את עריכת החיבור לאחר עריכת דברים רבה, שנערך לשיטתו באזור שנת 900, וזאת על סמך מבנים לשוניים מאוחרים, וכן הקבלות לספרות המדרשית המאוחרת. שאול ליברמן טען כי הריאליה הנשקפת ממנו מתאימה לסביבת האימפריה הרומית, אך לא נקב בזמן ומקום. עמוס גאולה טען כי הוא התחבר באזור האימפריה הביזנטית (ביזנטיון או איטליה) במאה התשיעית או העשירית. טיעון זה מתבסס על מנהגים והלכות ארצישראליים הנרמזים בו, לשונו המקראית (ראה להלן), על כך שנראה שנכתב בסביבה נוצרית ועוד.
לשון וסגנון.
המדרש נכתב בעברית, עם נטייה לעברית מקראית. יש בו מעט מילים ביוונית או לטינית יחסית למדרשים אחרים, ובמקרים מסוימים מסתבר כי עורך המדרש תרגם מושגים לועזיים לעברית. כמו כן, יש בו מעט ארמית גלילית.
המדרש סודר ככל הנראה על פי סדרי הקריאה בתורה הארצישראליים.
תפוצה ומובאות.
המדרש היה נפוץ באשכנז בסביבות המאה ה-13, וכל המובאות הישירות ממנו הן מאזור זה ומהתקופה הזו. המקור העיקרי שמצטט ממנו הוא ילקוט שמעוני.
מחלת נגיף הזיקה
מחלת נגיף הזיקה (באנגלית: zika fever, נקראת גם: קדחת הזיקה או זיקה) היא מחלה נגיפית הנגרמת בגלל נגיף הזיקה ומועברת בדרך כלל על ידי עקיצות יתושים מסוג אדס, אך יכולה לעבור גם באמצעות קיום יחסי מין, עירוי דם ומעבר בין אם לעובר. ברוב המקרים, המחלה היא א-סימפטומטית, וגם כאשר מתגלים תסמינים הם יחסית מתונים, ועלולים להזכיר מחלות אחרות, כדוגמת קדחת דנגי.
תינוקות שנדבקו במחלה על ידי אימם במהלך ההיריון עלולים לסבול ממיקרוצפליה או ממומים מוחיים אחרים. בקרב מבוגרים שנדבקו בנגיף, נראה כי המחלה עלולה לגרום לתסמונת גייאן-בארה.
תסמינים.
כ-80% ממי שנדבק בנגיף הזיקה לא ייפתח תסמינים למחלה כלל. במקרים בהם כן מתפתחים תסמינים, הם עלולים לכלול בין היתר: חום, פריחה, דלקת הלחמית, כאבי פרקים וכאבי שרירים. תקופת הדגירה של המחלה היא כ-3 עד 12 ימים. לרוב, תסמיני המחלה אינם חמורים וניתן להחלים מהמחלה גם ללא התערבות רפואית.
הריון.
הסכנה העיקרית של מחלת נגיף הזיקה היא לעוברים של נשים הרות שנדבקות בנגיף הזיקה. במקרים כאלו, ההדבקות במחלה עלולה לגרום להפלת העובר או לבעיות התפתחות, כאשר המרכזית שבהן היא מיקרוצפליה. לפי ההערכות כ-42% מהתינוקות שנולדים לאימהות שנדבקו במחלה סובלים מרמה מסוימת של מומים, כאשר הנפוצים ביותר הם מומים בהתפתחות המוח והעין כגון מיקרוצפליה ורקמת צלקת בשכבה הדמית של העין. במקרים חריגים, נצפו גם מומים רב-מערכתיים כדוגמת הידרופס פטאליס. מומים אלו עלולים לגרום לבעיות התפתחותיות של העובר ולגרום להפרעות נוירולוגיות כמו: אפילפסיה, לקויות בשמיעה ובראייה והפרעות פסיכומוטוריות.
הסכנה להתפתחות מיקרוצפליה גדלה ככל שההדבקות של האם במחלה היא בשלב מוקדם יותר של ההריון. קיימים נתונים סותרים בנוגע לאחוז ההריונות של נשים החולות במחלה שהובילו למיקרוצפליה, אך נמצא כי גם תינוקות שנולדו עם היקף ראש תקין וללא מומים הנראים לעין, עלולים לפתח מומים מוחיים או נזק מוחי בשלב מאוחר יותר.
תסמונת גייאן-בארה.
בקרב מבוגרים, נמצא קשר בין מחלת נגיף הזיקה לבין תסמונת גייאן-בארה. תסמונת זו גורמת להחלשות שרירים בעקבות פגיעה של מערכת החיסון במערכת העצבים ההיקפית, פגיעה שעלולה לגרום אף לשיתוק. על אף שלא ניתן לבודד את מחלת נגיף הזיקה כגורם וודאי לתסמונת גייאן-בארה, במספר מדינות שבהן פרצה מגפת הזיקה נרשמה עלייה בשיעור היארעות התסמונת. למשל, בהתפרצות המגפה בפולינזיה הצרפתית בשנים 2013–2014 נרשמו 42 מקרים של תסמונת גייאן-בארה בתקופה של 3 חודשים בלבד. לצורך השוואה, לפני ההתפרצות נרשמו בין 3 ל-10 מקרים בשנה.
הדבקות בנגיף.
נגיף הזיקה הוא וירוס ממשפחת פלאוויווירידה (Flaviviridae) שמועבר על ידי יתושים מסוג אדס. משפחת וירוסים זאת, מקושרת למחלות נוספות כמו קדחת צהובה וקדחת דנגי. על אף שיתושים הם הנשאים של המחלה, המקור העיקרי להפצתה טרם נמצא. אף על פי כן, נמצאו עדויות סרולוגיות לכך שהמחלה עשויה להתפתח מקופים מערב-אפריקאיים וממכרסמים.
העברה.
דרך ההדבקות העיקרית היא על ידי עקיצת יתושים מסוג אדס, כאשר המין הנפוץ מביניהם הוא אדס מצרי (aedes aegypti). הנגיף גם מופץ על ידי מינים נוספים של יתושי אדס: אדס אפריקאי (aedes africanus), אדס אפיקוארגנטוס (aedes apicoargenteus), אדס לוטאוספלוס (aedes luteocephalus), יתוש הטיגריס האסייתי (aedes albopictus), אדס ויטאטוס (aedes vittatus) ואדס פורסיפר (aedes furcifer). בנוסף למינים אלו, קיים המין אדס הנסילי (aedes hensilli) שהוביל להתפרצות מחלת נגיף הזיקה באי יאפ שבמיקרונזיה בשנת 2007, והמין אדס פולינסיס (aedes polynesiensis) שהיה אחראי להתפרצות בפולינזיה הצרפתית בשנת 2013.
נגיף הזיקה עשוי להיות מועבר בעת קיום יחסי מין. בדגימת זרע שנלקחה מגבר שבועיים לאחר ההדבקות בנגיף, נמצאו פי 100,000 יותר נגיפים מאשר בדגימת דם או שתן שנלקחו ממנו. לא ברור מדוע המצאות הנגיף בזרע גבוהה יותר מאשר בנוזלי גוף אחרים, וגם לא ידוע כמה זמן יכול הנגיף להישאר בנוזלי הזרע. היו גם מקרים של גברים שהיו ללא תסמינים למחלת הזיקה, ובכל זאת העבירו את המחלה. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), ממליץ לגברים שביקרו באזורים נגועי זיקה, להימנע מלקיים יחסי מין במטרה לגרום להריון במשך כחצי שנה, גם אם הם אינם מגלים סימני מחלה. אף על פי שקיימים מקרים רבים יותר של גברים שהעבירו את המחלה, דווחו גם מקרים שנשים הן אלו שהעבירו את המחלה לבני זוגם. יחסי מין ואגינאליים, אנאליים ואוראליים, עשויים להביא להדבקה בנגיף.
קיימים דיווחים על מקרים של העברת הנגיף מהאם לעובר במהלך ההריון. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ממליץ לנשים החולות במחלת נגיף הזיקה להמתין לפחות 8 שבועות לאחר היחשפות למחלה, בטרם ינסו להיכנס להריון. לא דווחו על מקרים של העברת הנגיף מהאם דרך הנקה, אך הנגיף אותר בחלב אם.
כמו וירוסים אחרים מסוג פלאוויווירוס , גם נגיף הזיקה עשוי לעבור בעירויי דם ובהשתלת איברים. כמה מדינות הנגועות בנגיף הזיקה, פיתחו שיטות לבדיקת הימצאות הנגיף בתרומות דם. למשל, בפולינזיה הצרפתית, הנגיף אותר ב-3% מקרב תורמי הדם שלא גילו תסמינים למחלה.
מנגנון המחלה.
מחקר רב בוצע, ועדיין מבוצע, כדי להבין את מנגנון הפגיעה של נגיף הזיקה, וכיצד הוא גורם למיקרוצפליה ולמומים נוירולוגיים.
אחת ההנחות היא שהנגיף גורם לזיהומים בתאי הגזע של מערכת העצבים המרכזית של העובר. תפקידם העיקרי של תאי גזע אלו הוא להשתכפל ולהתרבות עד לייצור כמות מספקת של תאי עצב. החלבונים של נגיף הזיקה, NS4A ו-NS4B, נמצאו כגורמים המדכאים את תהליך ייצור תאי העצב. זיהום בתאי הגזע במוח עלול לגרום למוות של תאים, מה שמוביל לפגיעה בייצור עתידי של תאי עצב ולבסוף למומים במבנה המוח. כמו כן, הווירוס עלול לגרום לטרופיזם של תאים בעין, ובכך לגרום לשיעור גבוה של מומים במבנה העין.
מספר רב של מקרי מיקרוצפליה קושרו להורשה של מוטציות בגנים, במיוחד מוטציות שקשורות לפגיעה בכישור החלוקה - שלב חשוב בתהליך החלוקה של התא. ישנן ראיות לכך שנגיף הזיקה גורם באופן ישיר או עקיף לפגיעה בתהליך המיטוזה של התא.
כיוון מחקרי נוסף בוחן את האפשרות שנגיף הזיקה, בשונה מנגיפים אחרים ממשפחת פלאוויווירידה, תוקף תאי מוח המתפתחים בעובר לאחר שהוא עובר את השלייה וגורם לפגיעה בהם. בעקבות פגיעה זו המערכת החיסונית מנסה לפגוע בתאים המזוהמים וכתוצאה מכך, נגרמת הפגיעה במוח התינוק כנזק אגבי של פעילות המערכת החיסונית.
אבחון.
קשה לאבחן את המחלה באמצעות תסמינים קליניים ואנמנזה בלבד, זאת משום שקיימת חפיפה בין תסמינים של מחלת הזיקה עם תסמינים של מחלות אחרות שמועברות באופן דומה. כמו כן, באזורים הנגועים במחלת הזיקה, נפוצות אותן מחלות דומות בדרך כלל. המרכז לבקרת מחלות ולמניעתן (CDC) מוסיף כי "בהתבסס על התסמינים ההקליניים האופייניים, האבחנה המבדלת למחלת נגיף הזיקה היא רחבה. המאבחן צריך לקחת בחשבון בנוסף לקדחת דנגי, גם מחלות וחיידקים נוספים כגון: עכברת, מלריה, ריקציה, סטרפטוקוקוס מסוג A, אדמת, חצבת ומחלות הנגרמות מהנגיפים: adenoviridae, פרבו-וירוס (parvovirus), אנטרו-וירוס (Enterovirus) ואלפא-וירוס (alphavirus), (כדוגמת המחלות: צ'יקונגוניה, מחלת נגיף המיירו , קדחת נהר רוס , מחלת נגיף יער ברמה , מחלת נגיף O'nyong-nyong ומחלת נגיף הסינדביס ).