תחילה היה בית-הספר ממוקם בהר שגור באזור כרמיאל. באוקטובר 1992 הועברו תחת כפיפותו גם הכשרות אשר התבצעו עד יישום הסכמי אוסלו בבה"ד 3 (בית הספר לחי"ר), אשר שכן בחווארה. בית-הספר קיבל אז את השם בית-הספר למ"כים ומקצועות החי"ר - ביסל"ח (מאוחר יותר - ביסלמ"ח). בנוסף קיים בחטיבה גדוד סיור במילואים.
קרבות ומבצעים.
קורס מפקדי כיתות חיל הרגלים בצה"ל הוא קורס מכשיר מחד, ויחידה לוחמת מאידך. לאורך השנים לקחו חניכי הקורס חלק ברבים מן הקרבות והמבצעים אשר ביצע צה"ל בחזיתות השונות:
מבנה הקורס בעשור השני של המאה ה-21.
הקורס ברובו נמשך כ-13 שבועות ונערך בביסלמ"ח שהוא מרכז ההכשרות הראשי. החיילים המגיעים מחטיבות החי"ר והיחידות המובחרות מתחלקים לפלוגות בגדודי חטיבת ביסלמ"ח. בגדודי החטיבה עוברים החניכים קורס אינטנסיבי של פיקוד על כיתת חיילים, בדרך כלל 12-8 חיילים. בקורס מועברים תכנים תאורטיים ומעשיים ובעיקר עיוניים, אך לקראת הסוף, נערכים מבחני מפקד הכיתה. המסיימים מקבלים את סיכת המ"כ ולאחר מכן משובצים לבסיסי הדרכה שונים שם יפקדו על כיתה ממחזור טירונים חדש או חוזרים לגדודים שלהם ושם הם מפקדים על כיתת לוחמים. חלק מהלוחמים שמסיימים את הקורס נשארים להדריך מחזור חדש של הקורס ונקראים בשפה הצבאית "מודרכים". חלק קטן ממסיימי הקורס מועברים למז"י ומשם הם מועברים להיות מש"קי חי"ר בתחומים השונים.
התכנים המועברים שונים במעט מקורס לקורס, אך עיקר החומר המועבר לחניכים דומה; שיעורים בניתוח קרקע ואויב, מנהיגות צבאית, היסטוריה צבאית, מורשת קרב, פיקוד ושליטה, הבנה של פקודה צבאית וכתיבתה. במקביל מועברים שיעורי קרב מגע וכושר גופני, טופוגרפיה וניווט, טכניקות הדרכה והעברת שיעורים, טכניקות חניכה והדרכת קליעה, לוחמה בשטח בנוי, לוחמה בשטח סבוך, לחימת חיל רגלים ממוכן וכיבוש יעד מבוצר. תכנים אלו מועברים באופן זהה וממושך יותר בחיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית.
קורס מ"כים במגל.
מערך מגל אחראי על קיום הטירונות הכלל צה"לית בבסיסי הטירונים השונים. מועמדים לשירות ביטחון (מלש"בים) המתגייסים מראש לשורות המערך, עושים זאת על מנת להיות מפקד על כיתת טירונים במערך ועוברים קורס מ"כים. חיילים אלה עוברים קורס מ"כים בבה"ד 12 במשך כחצי שנה. בתקופה זו הם עוברים מסלול טירונות 03 המשולב בקורס. הקורס מחולק לשני שלבים: הכשרה בסיסית (בסופו מוכשרים החניכים בתור "רובאי 03") והכשרה מתקדמת (בה מועברים תכנים הקשורים למנהיגות, עמידה מול קהל וסימולציות של פיקוד על קבוצת טירונים).
בסיום הקורס, החניכים משובצים בבסיסי הטירונות השונים של מגל: בט"ר ניצנים, מחנה 80 ובסיסים בחילות העורפיים השונים של החילות חימוש, לוגיסטיקה ותקשוב, בהם מתבצעת מה שנקרא "טירונות בסמכות". בבסיסים אלה, הם משרתים כמפקדי כיתת טירונים המכשירים את הטירונים לרמת רובאות 02. אז, עומדים בפני המ"כים שני מסלולי קידום:
טביליסי העתיקה
טביליסי העתיקה (בגאורגית: ძველი თბილისი,דזוואֶלי תבּיליסי) הוא רובע (ראיוני) בבירת גאורגיה, טביליסי. הביטוי "טביליסי העתיקה" מתייחס באופן היסטורי לאזור ההיסטורי העתיק של העיר. בשנת 2007, עם החלוקה החדשה של טביליסי לרבעים הפך לרובע מנהלי ברור, שמאגד בתוכו מספר שכונות שהיו שייכות באופן היסטורי למתאצמינדה-קרצניסי, איסאני-סאמגורי דידובה-צ'ור'ורתי.
הרובע כולל בעיקר את טביליסי העתיקה ההיסטורית הכוללים את המבנים האדריכליים המייחדים את טביליסי, שנמצאים בסכנת הריסה, ונמצאו קודם לכן, ברשימת הקרן העולמית למונומנטים (WMF) בשנים 1998, 2000, 2002.
הרובע ממוקם משני צידי מטקווארי וכולל את הר מתאצמינדה, מצודת נריקלה והפסל כרתליס דדה. סגנון הבנייה השולט הוא סגנון אדריכלי אקלקטי מהמאה ה-19. כמו כן נמצאים ברובע מבנים רבים מהמאה ה-5 ועד למאה ה-20. אף על פי כן, רוב המבנים שקדמו למאה ה-19 לא שרדו את מאורעות הדמים של קרב קרצניסי בשנת 1795. הרובע מהווה מוקד המשיכה התיירותי העיקרי של טביליסי וכולל בתוכו כנסיות, מסגדים, שכונת אבאנותובני - שכונת בתי מרחצאות הגופרית ההיסטורית ובתי עץ הפופולריים בגאורגיה עם מרפסות פתוחות.
היסטוריה.
הרובע הישן של טביליסי העתיקה נתהווה במאה ה-19 לאחר הריסת העיר בשנת 1795 בידי השושלת הקאג'ארית הפרסית בקרב קרצניסי. עם הפיכתה של ממלכת כארתלי-קאחתי למדינת חסות של האימפריה הרוסית השתנה מצב העיר והעיר נבנתה מחדש והורחבה תחת השלטון הרוסי. האדמיניסטרציה הרוסית התמקדה בפיתוח עיר מודרנית מחוץ לעיר העתיקה. המרכז ההיסטורי של העיר, העיר העתיקה, נבנה מחדש בידי אומנים מקומיים.
מרכז הרובע מאופיין במבנים מהמאה ה-5. במהלך שיקום העיר, באמצע המאה ה-19, הותירו המשפצים את מבנה הרחובות הפתלתל הקדום כולל הרחובות המרוצפים אבן.
בתי המגורים בעיר העתיקה הוא בסגנון המקומי שנקרא טביליסורי, של בתי לבנים ארוכים, השלובים זה בזה, וכוללים שניים עד שלושה מבנים יחד עם מרפסות עץ מרווחות, מעברים צרים, מדרגות חיצוניות וחצרות המשמשות גם כטרקלינים. בקיץ משמשות המרפסות כמרכז חיי המשפחה.
מבנים.
מבני הדת בטביליסי העתיקה כוללים מבנים של כל בני הדתות. ביניהם שלוש כנסיות אורתודוקסיות, קתדרלת סיוני מהמאה ה-5, כנסיית מטחי מהמאה ה-13 ובזיליקת אנצ'יסחטי מהמאה ה-6, כנסייה ארמנית-גאורגית, בית הכנסת הספרדי, בית הכנסת הגדול של טביליסי ומסגד.
פונדק מהמאה ה-19, על דרך המשי הישנה, ששימשה כדרך מעבר בין מזרח למערב, עומד על יסודותיו של מבנה מהמאה ה-17. אף מרקו פולו, שעבר בדרך המשי, ביקר בטביליסי ורשמיו הביקור אף מופיעים בכתביו. כיום משמש המבנה כמרכז קניות עם בתי קפה ומוזאון ההיסטוריה של טביליסי על שם יוסב גריששווילי. כיכר גורגסלי הייתה פעם אוסף של קרווני מגורים. במבנה הקטן של שוק שרדני לשעבר וברחוב הצמוד אליו מוצגות גלריות אומנות וחנויות לאמנויות ומלאכות-יד ותכשיטים מסורתיים. על יד בית הכנסת ברחוב גורגסלי ישנה מסעדה יהודית.
הרובע כולל גם את מרחצאות הגופרית המפורסמות של טביליסי שנוסדו במאה ה-17. טולסטוי, פושקין ואלכסנדר דיומא שביקרו במרחצאות היללו אותן.
חלק מחומות טביליסי העתיקה, לצד כביש ברתשווילי, נמצא בתהליך שימור. בפרצות שיש בחומות נבנו בתים. מצבת אזכרה לזכר מגיני העיר, שניסו להגן על העיר מפני פלישה פרסית, בקרב קרצניסי בשנת 1795, שהונהגו בידי דוד מאכאבלי. מצידו השני של המצבה ניצבת מצבת אבן המתנשאת לגובה 23 מטר המנציחה את 300 ה"ארגווינים", חיילי יחידה צבאית גאורגית, שלחמו תחת הנהגתו של ארקלה השני, מלך כארתלי-קאחתי, שהצילו את העיר מכיתור של הפרסים.
עטלפי העולם הישן
פליאדות (צביר כוכבים)
הפליאדות (מיוונית Πλειὰδες, בעברית: כִּימָה, נקרא גם שבע האחיות וכן M45 מ-Messier 45) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים שור המכיל כ-1,000 כוכבים ונמצא במרחק של כ-444 שנות אור ממערכת השמש - אחד הצבירים הפתוחים הקרובים ביותר והבהירים ביותר בשמי הלילה. בשל בהירותו הצביר היה ידוע כבר בימי קדם וזכה להתייחסות בתרבויות רבות.
היסטוריה.
הצביר נזכר כבר באיליאדה של הומרוס:
בתנ"ך מופיע השם "כימה" לעיתים קרובות בצמידות לשם קבוצת הכוכבים כסיל ('אוריון'), למשל בספר עמוס:
ובאיוב:
אזכורים אלו הם הקדומים ביותר שידועים והם מתוארכים סביב 750 לפני הספירה, אם כי לא ידוע מתי נכתב ספר איוב וייתכן שהוא אף קדום יותר. בשנת 1999 התגלתה בסמוך לעיר הגרמנית נֶבְּרָה דיסקת ברונזה שיוצרה ככל הנראה במאה ה-12 לפני הספירה ועליה משובצים בזהב השמש, הירח ומספר כוכבים, כאשר שבעה מהם מקובצים ביחד וייתכן שהם מסמלים את הפליאדות.
היוונים נתנו שמות לתשעת הכוכבים הבהירים בצביר: אטלס, פלאיונה, אלקיונה, אלקטרה, מאיה, מרופה, טאייגטה, קלאנו ואסטרופה (או סטרופה), על שם אטלס הטיטאן, פלאיונה הנימפה ושבע בנותיהם, הפליאדות. בקטלוג פלמסטיד שפורסם בתחילת המאה ה-18 קיבלו 13 מכוכבי הצביר ציון פלמסטיד, אך עד סוף המאה כבר מופו למעלה מ-120 כוכבים מהצביר. בשנת 1767, הגאולוג הבריטי ג'ון מיצ'ל חישב את ההסתברות להתקבצות מקרית של כוכבים שונים במרחקים שונים סביב קו ראייה יחיד כך שייצרו את הפליאדות. להערכתו ההסתברות לכך הייתה קלושה ולכן הוא טען שמדובר בצביר של כוכבים הקרובים זה לזה. ב-1769 צירף שארל מסיה את הצביר לקטלוג מסיה, אף על פי שהצביר כלל לא נראה כמו ערפילית ולא סביר שצופה בשמים יטעה ויחשוב שמדובר בשביט. זהו גרם השמים הבהיר ביותר בקטלוג והקל ביותר לצפייה ללא ציוד עזר. בשנת 1846 נמדדו המהירויות המוחלטות של כוכבי הפליאדות על ידי אסטרונום גרמני בשם מדלר ונמצא כי כולם נעים באותו הכיוון ובאותה המהירות, מה שחיזק את ההערכה שמדובר בצביר. ב-1859 גילה האסטרונום הגרמני וילהלם טמפל ערפילית החזרה המקיפה את מרופה ולאחר מכן התגלו ערפיליות החזרה נוספות מסביב לכוכבי הצביר.
תצפית.
עם בהירות נראית מדרגה 1.6 הצביר קל לצפייה ולזיהוי גם כאשר תנאי התצפית אינם טובים וניתן אף לראותו במקומות מיושבים. במקום חשוך ניתן לראות ללא ציוד עזר 6 כוכבים ובתנאים מיטביים 9–11 כוכבים. הצביר מרשים במיוחד כאשר הוא נצפה באמצעות משקפת, אז ניתן לראות עד כ-100 כוכבים, כאשר תנאי התצפית טובים מספיק. גודלו הזוויתי - כשתי מעלות לא מאפשר לראות את כולו באמצעות טלסקופ. את ערפיליות ההחזרה המקיפות את כוכביו ניתן לראות רק באמצעות צילום ארוך חשיפה.