שירו הראשון שהוקלט, בשנות ה-60, היה "עקבות בחול", בביצוע של שמעון בר ללחן של אריה לבנון. הוא אף כתב שירים לסרטים ישראליים ("אבא גנוב", "חייך אכלת אותה") עם שיריו המוכרים נמנים "פתאום נפל עלי אביב" בביצוע להקת האחים והאחיות, שיר הנושא של הסרט "משפחת צנעני" בביצועם של יגאל בשן ויזהר כהן (ב-2013 חידש קובי אוז את השיר, ושילב בו קטע מהקלטת סבו שנפטר), שיר הנושא של הסרט "חייך אכלת אותה" בביצועו של בשן, "שרונה" בלחנו ובביצועו של אבנר גדסי, "יסמין" בביצוע זוהר ארגוב ו"לילה טוב לאהבה" של יהורם גאון.
גולדהירש כתב לרוב הלהקות הצבאיות ולתוכניות רדיו שונות (למשל: "חוחים וחיוכים", "פגישה מחודשת" ועוד). שירו "מתוק מתוק" בביצועה של להקת פיקוד הצפון זכה בתואר "שיר השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של קול ישראל ושל גלי צה"ל לשנת תשל"א. 17 משיריו הגיעו למקומות ראשונים במצעדי הפזמונים ואף נבחר לפזמונאי השנה 77/78 של עיתון "להיטון". שירים אחדים שחיבר כתב על פי לחנים זרים, ובהם "פני מלאך", "הקולות של פיראוס" ו"שלום לך ארץ נהדרת" (על פי לחן השיר "City of New Orleans" ). חיבר גם את "שיר המנון למכבי תל אביב", לקבוצות הכדורגל והכדורסל של מכבי תל אביב.
גולדהירש נטל חלק בפסטיבלים רבים (הרגיל, המזרחי והילדים). שירו "שולם ברוגז" בביצוע מייק בורשטיין זיכה אותו במקום ראשון. בפסטיבל הזמר 1975 זכה השיר שכתב "שיר פרטי" לביצוע וללחן של ניסים סרוסי ולעיבוד של מרטין מוסקוביץ'.
לאחר רצח יצחק רבין כתב לזכרו את השיר "קשה לכתוב דמעות", שהלחין ברי סחרוף ושר אריק איינשטיין בתקליטו "לאן פרחו הפרפרים".
בשנת 2006 כתב ליגאל בשן את השיר "כבר לא גיבורים" על מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2012 כתב גולדהירש את השיר "געגועים לסוראמללו" לפי הזמנתו של גברי בנאי.
גולדהירש היה קופירייטר פורה במיוחד, ולזכותו כ-400 פרסומות (שמות, פרסומות וג'ינגלים), ברשימה אפשר למצוא את "הכל בסיידר", "רב-מכר", "משחקי קוד-קוד", קינלי וקוקה קולה.
גולדהירש נפטר ב-19 במאי 2018 כתוצאה מסיבוך בניתוח. הוא הותיר אחריו פזמונים רבים שטרם הולחנו, בעיקר משני העשורים האחרונים לחייו. אלה נערכו וקובצו על ידי משפחתו בשנת 2020 לספר בשם "בדרך הלב".
קישורים חיצוניים.
משיריו:
היב
קידוש ידיים ורגלים
סיגמה קסי
ברוך פרידלנד
ברוך פרידלנד (נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא זמר, מלחין, פזמונאי ומפיק ישראלי. פעל במשך השנים במסגרת להקת "תופעת דופלר".
ביוגרפיה.
פרידלנד גדל להורים ניצולי שואה ודיבר יידיש בלבד עד לגיל חמש.
בשנת 1982, במהלך שירותו הצבאי, הקים יחד עם ארז הקיני את להקת "תופעת דופלר". כעבור ארבע שנים יצא לרדיו הסינגל הראשון של הלהקה, "לראות את הפנים". הלהקה הוציאה עד היום חמישה אלבומים: "ליפול על גן עדן" (1993), "מחליף צבעים" (1995), "לאן נעלם ברוך פרידלנד?" (1998), "הבוטלג של ברוך" (2010) ו"בין שמיים לארץ" (2017). למד במגמת אלקטרוניקה ושירת בצה"ל במערך הטכני. משירותו הגיע שם הלהקה, על שם אפקט דופלר.
על אף שאינו קורא תווים או מנגן, פרידלנד הלחין עשרות שירים וביניהם הלחין וכתב לגלי עטרי את השיר "מקיץ אל חלום", לעדנה לב את "זאת השתיקה" ולאילנית את "ארץ נהדרת". כמו כן היה שותף לכתיבת השירים באלבומם של להקת הרידינג ג' ובהם השיר "מנגנת באך" שהתפרסם בשנת 1992. בשנת 1995 הקים פרידלנד את חברת התקליטים העצמאית "זיקידיסק", שבמסגרתה הוציא את אלבומיה של "תופעת דופלר". במהלך השנים כתב והלחין ג'ינגלים לחברות מסחריות רבות, בהן "בזק", "עלית", "דן" ו"ריבוע כחול - ישראל".
פרידלנד הוא זוכה פרס אקו"ם לשנים 1999 ו-2000. בנוסף, שימש כחבר מועצת אקו"ם.
כמו כן השתתף בשיר "יותר מחבר" של סאבלימינל באלבום "האור מציון".
החל משנת 2014 עורך ומגיש את תוכנית המוזיקה הלילית "עטלפים" ברדיו 88FM.
חיים אישיים.
נשוי ואב לשני ילדים, מתגורר בכפר סבא.
קידוש ידים ורגליים
דו-משמעות
כפל משמעות
מחלקי אפס
דן הורוביץ
דן (דינדוש) הורוביץ (25 באוקטובר 1928 – 1 באוקטובר 1991) היה סוציולוג ישראלי, עיתונאי, ופרופסור באוניברסיטה העברית. מחקריו עסקו בתורת הביטחון הישראלי, התרבות הפוליטית הישראלית, ויחסי הגומלין בין התרבות, הפוליטיקה והחברה.
ביוגרפיה.
דן הורוביץ נולד בשנת 1928 בתל אביב. אביו, דוד הורוביץ, היה ממנהיגי השומר הצעיר, כלכלן ולימים נגיד בנק ישראל הראשון. הורוביץ הבן היה חניך בתנועות השומר הצעיר כאביו, ובגיל שבע עשרה התגייס ל"הגנה". הוא לחם במלחמת העצמאות, ובמהלכה נפל בשבי הירדנים בקרב על גוש עציון, ושוחרר כעבור כשנה. זמן קצר לאחר מכן הורוביץ כתב ספר על אודות שביו.
לאחר ששוחרר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אולם כעבור זמן עבר ללימודי סוציולוגיה. באוניברסיטה היה פעיל פוליטי, בעיקר בחוגי מפ"ם. הוא היה, יחד עם חברו עובדיה שפירא, בין מקימי חוג "מן היסוד" המקורב לפנחס לבון. בעת לימודיו החל בכתיבה בעיתון "דבר" והיה לכתב הפרלמנטרי של העיתון.
הורוביץ החליט לוותר על הקריירה העיתונאית לטובת האקדמיה, ויצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד. נושא עבודתו הייתה "מדיניות הממשלות השמרניות לגבי הדה-קולוניזציה של אפריקה". בשנת 1967 חזר לישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית במחלקה לסוציולוגיה ובמחלקה למדע המדינה. לאחר המהפך ב-1977 היה ממייסדי חוג 77 במפלגת העבודה והיה חבר מרכז המפלגה.
הורוביץ כתב אוטוביוגרפיה, שבה הוא מנסה גם להכליל הכללות מסיפור חייו האישי על מאפייניהם של בני-דורו: "תכלת ואבק - דור תש"ח - דיוקן עצמי", אשר יצא בשנת 1993, שנתיים לאחר מותו.
היה נשוי לתמר הורוביץ, פרופסור במחלקה לחינוך של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנו נרי הורוביץ הוא חוקר תנועת העבודה, החברה הישראלית ויחסי דתיים–חילונים.
הורוביץ נפטר ב-1991, בגיל 63.
לזכרו יצא ספר המאמרים "ישראל לקראת שנת האלפיים: חברה, פוליטיקה ותרבות." בהוצאת מאגנס (1996), בעריכת משה ליסק וברוך קני-פז.
תל אל-אח'דר
תל אל-אחדר
דניאל ברוהל
דניאל בריל
מרטין ברסטגי
מבחן חי בריבוע
עיריית סנקט פטרבורג
מחמד עומאר
שלמה ראבין
אמנת המייפלאואר
אמנת המייפלאואר (באנגלית: The Mayflower Compact) היא המסמך המינהלי הראשון שנכתב בקולוניה הבריטית פלימות. אמנה זו נכתבה על ידי חלק מ"האבות העולים", המתיישבים שהיגרו לאמריקה מממלכת אנגליה, אשר כמחציתם היו פליטים אנגלים שנרדפו על ידי הכנסייה האנגליקנית. האמנה נחתמה ב-21 בנובמבר 1620, על ידי 41 מתוך 102 נוסעי האונייה מייפלאואר בה התחייבו להתאגדות מדינית על האדמה שהייתה עוד ללא מוסדות שלטון ונטו להישאר (בשלב זה) בנאמנותם למלך ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. אמנה זו מהווה מעין סמל של החוקה האמריקאית המתגבשת עם תחילת ההתיישבות ביבשת החדשה.
תוכן האמנה.
מאורע היסטורי.
הקמתה של הקולוניה וירג'יניה אשר נקראה למעשה ע"ש המלכה אליזבת' הראשונה בשנת 1607 ולימים הייתה מהקולוניות אשר מרדו בכתר הבריטי.
אמונה ושלטון.
לאמנת המייפלאואר רקע דתי-נוצרי. שם האל מוזכר בה חמש פעמים ומוצהר כי אחת ממטרות ההתיישבות היא "הפצת האמונה הנוצרית". כמו כן חותמי האמנה מצהירים על נאמנותם לכתר האנגלי ולמלך ג'יימס. הם משלבים באמנה מטרה נוספת להתיישבות והיא קידום כבודו של המלך והממלכה. עם זאת, המתיישבים החדשים ראו בהתיישבות שלהם ישות שלטונית נפרדת וראו עצמם כבעלי לגיטימציה לחוקק חוקים על מנת להגשים את היעדים שהוזכרו לעיל: קידום האמונה וקידום כבודו של המלך.
חקיקת חוקים.
אמנה זו מכריזה על המתיישבים בעולם החדש ככפופים לכתר הבריטי, אולם בעלי אוטונומיה שלטונית מסוימת כאשר הם חותמים באמנה על הלגיטימציה שלהם לחוקק חוקים שונים למען טובת הכלל במושבה, וכן לקידום האמונה הנוצרית וכבוד המלך והממלכה הבריטית.
שושבינות
רפי רוזן
רפי רוזן (4 באוקטובר 1927 – 11 בפברואר 2003) היה אבי תורת הביואורגונומי. רוזן הוא מן הבולטים והוותיקים שבמפיצי רעיונות העידן החדש בישראל. רוזן העמיד גם תלמידים העוסקים במתן טיפולי רפואה משלימה על פי תורתו. אולם, הוא הקפיד שלא לגודד מסביבו כת ולא לאמץ אורח חיים של גורו. תלמידיו ממשיכים להעמיד תלמידים גם אחרי מותו.
עבודתו של רוזן לא הוכחה בצורה מחקרית, והיא מציגה מאפיינים של פסבדו-מדע.
קורותיו.
רוזן נולד בירושלים וגדל בראשון לציון. בשנת 1943, הצטרף להכשרה מגויסת שהקימה בשנת 1948 את קיבוץ הסוללים בהרי נצרת. עיקר פעילותו התנהלה שנים רבות בתל אביב בסדנאות ללימוד תורתו - הביואורגונומי, שם העמיד מאות תלמידים, שרבים מהם השתלבו בענפים השונים של הרפואה האלטרנטיבית. תקופה קצרה התגורר באילת ובשנותיו האחרונות חזר לקיבוץ הסוללים, שם התגורר עד יום מותו. בשנים מאוחרות יותר קיבל בקיבוץ את מטופליו, הכשיר את תלמידיו והתראיין לעיתונות הכתובה.
רוזן היה אחיו של שמואל רוזן.
התפתחות הביורגונומי לפני רוזן.
יסודות הריפוי הביואורגונומי הונחו בשנות ה־30 של המאה ה-20 בידי ד"ר וילהלם רייך, מדען, רופא ואחד מתלמידיו של פרויד. רייך טען לקיומה של "אנרגיה" הפועלת בתוך הגוף, המשפיעה לכאורה על הבריאות. לאנרגיה זו קרא רייך אורגון, ודיבר על מחסור אנרגיה בגוף. לדבריו, הפתרון לכך הוא בניית מצברי אנרגיה - אקומולטורים, הבנויים ממספר שכבות של מתכת וחומר אורגני לסירוגין ואמורים לסייע לאדם היושב בתוכם.