ב-1397 היה מתומכיו של הנרי בולינגברוק במרד נגד הכתר. עם שובו של בולינגברוק לאנגליה מגלותו בצרפת ב-1399 הצטרפו אליו בני פרסי עם אנשיהם בדונקסטר וצעדו עמו ללונדון, על מנת להדיח את המלך מכסאו. בולינגברוק הוכתר כמלך הנרי הרביעי וגמל למשפחת פרסי בנדיבות. פרסי עצמו מונה על ידי המלך למפקד הצבא המלכותי (Lord High Constable of England) ולמלך (בתואר) האי מאן. פרסי ובנו, הנרי פרסי נקראו לדכא את המרד הוולשי בהובלת אווין גלינדור.
המרד בהנרי הרביעי.
על אף קרבתם למלך בראשית דרכו, תמיכתם בו לקראת הכתרתו והכיבודים שקיבלו בראשית מלכותו, מצאו עצמם בני פרסי במספר מחלוקות עם הכתר. הנרי לא שילם להם די, לדעתם, על משרת מגני הגבול הסקוטי; הוא חיזק ברית עם בית דנבאר הסקוטי, למורת רוחם ובפרט דרש שישוחררו השבויים הסקוטים שנשבו במהלך דיכוי המרד; המלך קידם את בנו, הנסיך הנרי והעניק לו סמכויות צבאיות בצפון ויילס, תוך דחיקתו של הוטספור מהפיקוד ולא הצליח (או לא ניסה מספיק) לפדות את אדמונד מורטימר, רוזן מורטימר ה-5, גיסו של הוטספור (אחי-אשתו) מהשבי הוולשי.
בקיץ 1403 הרימו בני פרסי את נס המרד ויצאו נגד המלך, אותו הגדירו כטירן. בראש המרד ניצבו תומאס פרסי, רוזן ווסטר, אחיו של הנרי פרסי ו"נסיך ויילס", אווין גלינדור. הוטספור החליט לצאת לקרב גלוי בשרוסברי עוד בטרם הגיע אביו עם צבאו מן הצפון. קרב שרוסברי התחולל ב-21 ביולי בין צבא המלך, שכלל כ-14,000 חיילים לצבא המורדים, שכלל 10,000. בפעם הראשונה בהיסטוריה ניצבו על אדמת אנגליה אלה מול אלה קשתים חמושים בקשת ארוכה. מספר האבדות היה גדול, ובהם הנרי פרסי (הוטספור) עצמו, אשר לפי חלק מהמקורות נפגע מחץ כאשר הרים את מגן-הפנים של קסדתו על מנת לסקור את שדה הקרב. בראותם שמנהיגם נפגע, נפוצו אנשיו המורדים וכוחות המלך ניצחו.
הנרי פרסי עצמו לא היה נוכח בשדה הקרב ולא היה מעורב באופן ישיר במרד ולפיכך לא הואשם על ידי המלך בבגידה, אולם תפקידו כמפקד הצבא נשלל ממנו.
ב-1405 תמך פרסי במרד שארגן ריצ'רד לה סקרופ, ארכיבישוף יורק נגד הנרי הרביעי. לאחר שהמרד נכשל, נמלט פרסי לסקוטלנד ואחוזתו, טירת אניק, הוחרמה ממנו על ידי הכתר.
ב-1408 פלש פרסי מסקוטלנד לאנגליה בראש צבא ונהרג בקרב ברמהם מור (Battle of Bramham Moor). ראשו נערף לאחר הקרב והוקע על גשר לונדון.
משפחתו.
ב-1358 נשא לאשה את מרגרט נוויל (1339-1372) ונולדו להם ארבעה בנים (הנרי פרסי (הוטספור), תומאס, ראלף ואלן) ובת אחת (מרגרט). ב-1381 נשא לאשה את מוד לוסי (1343-1398).
בתרבות ובספרות.
הנרי פרסי (הקרוי נורת'מברלנד) הוא אחת מהדמויות הראשיות במחזות שייקספיר הנרי הרביעי, חלק ראשון והנרי הרביעי, חלק שני.
בסדרה הפתן השחור מבוססת עליו דמותו של לורד פרסי פרסי מנורת'מברלנד (בגילומו של טים מקינרני).
מיס רוסיה
מיס רוסיה (ברוסית: Мисс Россия) הוא תחרות היופי הלאומית של רוסיה.
היסטוריה.
תחרות מיס רוסיה במתכונת שונה נערכה לראשונה תחת השם "מיס הקולוניה הרוסית" ב-1926 בפריז, והמשתתפות בתחרות היו בעיקר מהגרות שנמלטו מרוסיה לצרפת לאחר מהפכת אוקטובר. ב-1929 שונה שם התחרות ל"מיס רוסיה". בשנה זו בחבר השופטים בתחרות נמנו קונסטנטין קורובין ואלכסנדר בנואה, ב-1939 נערכה התחרות בפעם האחרונה במתכונת זו מחוץ לרוסיה.
ב-1989 נערכה לראשונה תחרות "מיס ברית המועצות".
ב-1992 לאחר התפרקות ברית המועצות חודשה תחרות מיס רוסיה, שנערכה לראשונה ברוסיה, ומאז היא מתקיימת מדי שנה, למעט בשנים 1994, 2000 או 2008.
מאז 2007 הזוכה בתחרות מיס רוסיה מייצגת את המדינה שלה בשתי התחרויות מיס עולם ומיס תבל. אם נבצר מהמנצחת להשתתף, סגניתה נשלחת במקומה.
רוסיה זכתה בשלושה תארים בינלאומיים: מיס עולם 1992, מיס תבל 2002, שיותר מאוחר נושלה מהתואר ומיס עולם 2008.
מ-2010 התחרות משודרת בערוץ NTV ולעיתים בערוץ CTC.
התחרות נערכת במתחם היוקרה שבכפר בארוויחה במחוז מוסקבה.
תחרויות בינלאומיות.
מקרא.
כתב מודגש מציין שהמועמדת זכתה במקום הראשון.
מיס תבל.
תחרות מיס תבל נערכת משנת 1952 ומאז היו לרוסיה 8 נציגות שהגיעו לגמר התחרות: מהן 1 זכתה בתחרות, 2 סיימו כסגניות, 3 שהעפילו לגמר ו-2 לחצי גמר.
מיס עולם.
תחרות מיס העולם נערכת משנת 1951, ומאז לרוסיה היה 10 נציגות שהגיעו לגמר: 2 זוכות, סגנית הזוכה ואחת העפילה לגמר, 5 העפילו לחצי גמר ואחת שהגיעה עד לשלב רבע הגמר.
צרטופסיה
טיגראן חמסיאן
טיגרן חמסיאן (בארמנית: Տիգրան Համասյան, באנגלית: Tigran Hamasyan; נולד ב-17 ביולי 1987) הוא מלחין ופסנתרן ג'אז ממוצא ארמני.
טיגרן חמסיאן נולד בגיומרי, אז בברית המועצות וכיום בארמניה. בגיל 3 החל לנגן בפסנתר בביתו, מגיל 6 למד בקונסרבטוריון ובגיל 9 התחיל ללמוד ג'אז. כנער חלם להיות גיטריסט ת'ראש מטאל. בגיל 16 עבר עם משפחתו לקליפורניה.
את אלבומו הראשון World Passion, הקליט בגיל 18 ומאז זכה בפרסים רבים וזכה להערצה גדולה בקרב מוזיקאים מסביב לעולם.
המוזיקה של טיגרן מושפעת ממוזיקה ארמנית מסורתית, ג'אז, מטאל ורוק מתקדם, וכוללת נגינה וירטואוזית, שימוש במודוסים אוריינטליים, משקלים מוזיקליים מורכבים ואלמנטים כבדים של פוליריתמיקה.
הכניסיני
חאלדה ג'ייה
בגום חאלֵדָה גִ'ייָה (בבנגלית: খালেদা জিয়া, ב-IPA: kʰaleda dʒia; נולדה ב-1945) היא פוליטיקאית בנגלית, שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש בין השנים 1991 ל-1996, ושוב בין השנים 2001 ל-2006. משמונתה לראשונה ב-1991, היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה של בנגלדש, והשנייה בעולם המוסלמי (אחרי בנזיר בהוטו) שעמדה בראש ממשלה דמוקרטית. ג'ייה הייתה הגברת הראשונה של בנגלדש בזמן נשיאותו של בעלה זיאור רחמן. היא יושבת הראש של המפלגה הלאומית של בנגלדש (ה-BNP) שנוסדה על ידי רחמן בשלהי שנות ה-70.
לאחר הפיכה הצבאית ב-1982, שהוביל מפקד הצבא חוסיין מוחמד ארשהאד, ג'ייה עזרה להוביל את התנועה המתמדת לדמוקרטיה עד לנפילתו של משטר הדיקטטורה הצבאית של ארשהאד ב-1990. חאלדה ג'ייה מונתה לראש הממשלה לאחר הניצחון של מפלגתה בבחירות הכלליות ב-1991. בנוסף, כיהנה לתקופה קצרה בממשלה קצרת הימים ב-1996, כאשר מפלגות אחרות החרימו את הבחירות. בסבב הבחירות הכלליות הבא ב-1996, "ליגת העם" נבחרה לשלוט. מפלגתה של חאלדה ג'ייה חזרה לשלטון ב-2001. היא נבחרה בחמישה אזורי בחירה נפרדים בבחירות הכלליות של 1991, 1996 ו-2001.
ג'ייה הופיעה מספר פעמים ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס, ודורגה במקום הארבעה עשר בשנת 2004, במקום העשרים ותשעה בשנת 2005, ובמקום השלושים ושלושה ב-2006.
בעקבות סיום הקדנציה השנייה שלה ב-2006, הבחירות המתוכננות לינואר 2007 נדחו בשל אלימות פוליטית ומאבקים פנימיים, שהסתיימו בהשתלטות צבאית על ממשלת המעבר. במהלך כהונתה של ממשלה זו, ג'ייה ושני בניה נאשמו בשחיתות.
בשני העשורים האחרונים, יריבתה העיקרית של חאלדה ג'ייה היא מנהיגת "ליגת העם" שייח' הסינה. שתי הנשים כיהנו לסירוגין כראש ממשלה מאז 1991.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
חאלדה ג'ייה נולדה ב-1945 לאיסקנדר מג'מודר, איש עסקים ולטאיאבה מג'מודר במחוז דינאג'פור בבנגל, הודו הבריטית (כיום בצפון-מערב בנגלדש). חאלדה מג'מודר נישאה לזיאור רחמן ב-1960, קצין צבא שנבחר לנשיא בנגלדש ב-1977. הוא כיהן עד 1981, אז נרצח במהלך הפיכה צבאית.
תחילת פעילותה הפוליטית.
לאחר שהנשיא זיאור רחמן נרצח, השופט אבדוס סאתאר מונה ליו"ר המפלגה וקלאדה למשנה ליו"ר. כאשר סאתאר הודח מהנשיאות במהלך ההפיכה הצבאית של 1981, קהאלדה ג'ייה נבחרה ליו"רות המפלגה. ג'ייה הפכה אפוא למנהיגת המפלגה הלאומית של בנגלדש, שנוסדה על ידי בעלה בשלהי שנות ה-70. היא התנגדה נמרצות לשלטונו של ארשהד בשנות ה-80, מה שהיא ותומכיה הגדירו כאוטוקרטיה צבאית. במהלך שלטון זה, ייסדה המפלגה הלאומית ברית פוליטית שמנתה שבע מפלגות. ג'ייה נעצרה מעל לשבע פעמים בשל מחאותיה כנגד משטרו של ארשהד.
קדנציה ראשונה כראש ממשלה.
ממשלת מעבר נייטרלית פיקחה על הבחירות ב-27 בפברואר 1991. הבחירות היו במידה רבה חופשיות, הוגנות ודמוקרטיות, לאחר שלטון צבאי שארך 8 שנים.
מפלגתה של ג'ייה זכתה ל-140 מושבים בפרלמנט, 11 פחות מהמספר הדרוש לשם השגת רוב. מאחר שמפלגתה הייתה היחידה שהייתה יכולה להרכיב ממשלה, ג'ייה הושבעה לראשות הממשלה ב-20 במרץ, והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש.
הנשיא המכהן סהאבודין אחמד האציל לג'ייה כמעט את כל הסמכויות שהיו בידי הנשיא באותו זמן, וכך, בספטמבר 1991, המשטר בבנגלדש חזר להיות משטר פרלמנטרי. פה אחד, התקבל בפרלמנט התיקון השנים-עשר לחוקה. ממשלתה של המפלגה הלאומית באופן רשמי החייתה את המשטר הפרלמנטרי.
קדנציה שנייה כראש ממשלה.
בשל מחלוקת שנגרמה סביב טענותיה של האופוזיציה (בהובלת מפלגת העם של בנגלדש), לפיהן המפלגה הלאומית טרפדה בחירות משנה פרלמנטריות, האופוזיציה החרימה את הבחירות שהתקיימו ב-15 בפברואר 1996. המפלגה הלאומית ניצחה את הבחירות באופן מוחץ. מפלגות גדולות אחרות דרשו שממשלת מעבר נייטרלית תמונה במטרה שתשגיח על הבחירות. פרלמנט קצר-הימים הכריז במהירות על ממשלת מעבר, לאחר שהעביר את התיקון השלושה-עשר לחוקה, במסגרתו כוננה ממשלת המעבר. הפרלמנט התפזר וכך נסללה הדרך לבחירות פרלמנטריות שהתקיימו תוך 90 ימים.
בבחירות שהתקיימו ב-12 ביוני 1996, הפסידה המפלגה הלאומית למפלגת העם, בראשות שייח' הסינה. המפלגה הלאומית זכתה ב-116 מושבים, והייתה למפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה, בעלת מספר המושבים הגדול ביותר שהיה אי-פעם למפלגת אופוזיציה בהיסטוריה של המדינה.