פקסינו נולדה בשם אקטריני קונסטנטופולו בעיר פיראוס, יוון. החלה את דרכה בתחום הבידור כזמרת אופרה, היא הופיעה לצידו של המנצח הנודע דימיטרי מיטרופולוס. עשתה הסבה לתחום המשחק ולמדה את המקצוע ב"תיאטרון הלאומי של יוון" שבאתונה. היא הייתה לשחקנית התיאטרון המצליחה ביותר ביוון עם הופעות מרשימות בהצגות "הדוד וניה" ו"האב". על מנת לקדם את עצמה מקצועית נסעה פקסינו להופיע בבמות התיאטרון הנחשבות בלונדון. היא לא יכלה לחזור למולדתה בפרוץ מלחמת העולם השנייה לכן בחרה להגר לארצות הברית.
בשנת 1943 נבחרה פקסינו על ידי במאי הקולנוע המצליח סם ווד לשחק בדרמה הקולנועית "למי צלצלו הפעמונים" המבוססת על רומן בשם זה. הופעה זו בתפקיד פילאר מגלת העתידות הייתה הופעת הבכורה של פקסינו בהוליווד. בעבורה זכתה פקסינו בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (הייתה לזוכה הראשונה בתולדות הפרס) ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. פקסינו היא השחקנית היווניה היחידה עד היום שזכתה בפרס האוסקר.
פקסינו בחרה לשחק בהצגות בברודוויי ולא פיתחה קריירת משחק הוליוודית ענפה. היא מיעטה להופיע בסרטים והתפרסמה רק בדרמות " האבל יאה לאלקטרה" של דאדלי ניקולס בתפקיד כריסטינה לצידה של רוזלינד ראסל ו"נסיך השועלים" של הנרי קינג בתפקיד מונה קוסטנזה אמו של אנדראה אורסיני (טיירון פאוור).
פקסינו הופיעה בהפקות הקולנוע האירופאיות "רוקו ואחיו" של לוקינו ויסקונטי בתפקיד רוסריה אלמנת משפחת פרדוני ו"מר ארקדין" של אורסון וולס.
פקסינו הייתה אמא לשני ילדים מנישואיה הראשונים ביוון ללואניס פקסינוס. בעלה השני עד למותה היה השחקן היווני אלכס מינוטיס.
פקסינו נפטרה באתונה ממחלת הסרטן ב-22 בפברואר 1973 בגיל 72. נקברה ב"בית הקברות הראשון של אתונה".
בור-לה-רן
בור-לה-רן (בצרפתית: Bourg-la-Reine, מילולית: כפר המלכה) היא קומונה וכן קנטון בדרום פרברי פריז, במרחק 9.1 ק"מ ממרכז פריז. הקומונה נמצאת במחוז רמות הסן בחבל איל-דה-פראנס.
היסטוריה.
היישוב נמצא על מסלול הדרך הרומית העתיקה המובילה בין העיר קלן לספרד וחוצה את גאליה מצפון לדרום. שם היישוב מוזכר לראשונה בתחילת המאה ה-12 בגרסאות שונות, כשזהות המלכה אודותיה נקרא הכפר אינה ברורה. היו שזיהו את המלכה בבלנקה, נסיכת קסטיליה, אולם שם היישוב קדם לה בכמאה שנים. שם היישוב שונה במהלך המהפכה הצרפתית, שבמהלכה נקרא "Bourg-Égalité" (כפר השוויון, על שם אחד משלושת ערכי המהפכה), והושב לקדמותו רק ב-1812.
בור-לה-ראן
שאלות על החיים
אוטוקפליה
אוטוקפליה (מיוונית: αυτοκεφαλία: αὐτό = עצמי, κεφαλή ראש (פיגורטיבי), מנהיג) הוא מעמד של כנסייה בנצרות אורתודוקסית ובכנסיות המזרחיות הקדומות, שלפיו ראש הכנסייה אינו כפוף לאף מנהיג דתי אחר, מחוץ למדינה, והיא בוחרת בעצמה את ראשה ואת ארכיבישופיה או המיטרופוליטים שלה. לרוב הכנסיות האורתודוקסיות יש מעמד כזה והן נקראות אוטוקפליות. הכנסיות האוטוקפליות עצמאיות במישור המנהל הדתי והמשפטי כלפי כל סמכות כנסייתית אחרת, ובראשן עומד, לפי המקרה, פטריארך, אפיפיור (באלכסנדריה),קתוליקוס (בארמניה, גאורגיה וכו') או ארכיבישוף. הכנסיות האוטקפליות נחשבות לשוות זו לזו, אך פטריארך קונסטנטינופול נחשב לראשון בין שווים.
עם זאת, הכנסיות האוטוקפליות האורתודוקסיות מכירות במסגרת הנצרות האורתודוקסית או עולם ה"אורתודוקסיה" והן שותפות באמונה, בפולחן ובמשפט הכנסייתי.
היסטוריה.
פנטארכיה.
בתחילת הנצרות באימפריה הרומית קמו ארבע כנסיות בעלות מעמד ראשוני, שנוסדו לפי המסורת על ידי השליחים של ישו הנוצרי - אלכסנדריה, אנטיוכיה, רומא וקונסטנטינופול, ובראשותן פטריארכים. פטריארך רומא נקרא אפיפיור ונחשב לראשון בין שווים. מעמד מיוחד הייתה גם לכנסיית ירושלים שנכללה בוועידת כלקדון בשנת 451 יחד עם ארבע כנסיות האחיות האחרות במה שנקרא הפנטארכיה.
במסגרת פנטארכיה לכל כנסייה פטריארכית היה מעמד אוטוקפלי. במקרה של מחלוקת ביניהן הקיסר הביזנטי היה צריך להכריע. ועידת כלקדון קבעה את סדר חמש הפטריארכיות לפי מעמדן:
הפטריארכיה של ירושלים שוחררה מחסותה של הבישופות קיסריה.
האפיפיור לאו הראשון חלק על מעמד הפטריאכיה של קונסטנטינופול, שנקבע קודם לכן כראשון מיד אחרי האפיפיור ברומא.
כנסיות אוטוקפליות נוספות.
עם הזמן במדינות שונות נפרדו זו אחר זו כנסיות אורתודוקסיות ממלכתיות שהשתחררו מחסותם של פטריארכים זרים.
הקמת הכנסיות האוטוקפליות נבעה בעיקר מסיבות פוליטיות, כשהן נקשרו ללאינטרסים ולזהותן של העמים והמדינות השונים.
הראשונה הייתה כנסיית קפריסין השיגה אוטוקפליה בועידת אפסוס בשנת 431.
בימי השלטון הסובייטי של ברית המועצות בשנת 1970 הכנסייה הקרויה "הכנסייה האורתודוקסית של אמריקה" זכתה למעמד אוטוקפליה מידי הכנסייה הפרבוסלבית הרוסית, בעוד שאר הכנסיות האוטוקפליות ובראשן הפטריארכיות מקונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים, לא הכירו במעמד זה מבחינה משפטית.
אוטונומיה.
דרגה אחת פחות מהאוטוקפליה היא ה"אוטונומיה". כנסייה נקראת אוטונומית כשראשה הוא ארכיבישוף או מיטרופוליט שמונה על ידי פטריארך של כנסיית האם, אבל מוסדות הכנסייה נהנים מניהול עצמי בכל המובנים.
הכנסייה האנגליקנית.
כנסיות נוספות - לא אורתודוקסיות -הנוקטות בגישה שהושוותה לגישה אוטוקפלית הן כנסיות אנגליקניות מסוימות ביחסם לכנסייה האנגליקנית באנגליה אשר בראשה עומד הארכיבישוף מקנטרברי. במקרה זה מעמדו של הארכיבישוף מקנטרברי דומה איכשהו לזה של פטריארך קונסטנטינופול בכנסייה האורתודוקסית.
This is How We Do
דיקסי דרגס
בועז (פירושונים)
קסת (פירושונים)
ג'יימס פולי
ג'יימס רייט פולי (באנגלית: James Wright Foley; 18 באוקטובר 1973 – 19 באוגוסט 2014) היה צלם עיתונות אמריקאי פרילנסר. פולי עסק בסיקור מלחמת האזרחים בסוריה עבור סוכנויות הידיעות AFP ו-Global Post. פולי נחטף ב-22 בנובמבר 2012 בצפון-מערב סוריה, וב-19 באוגוסט 2014 נערף ראשו על ידי פעיל בארגון הטרור "המדינה האסלאמית", וסרטון המתעד זאת הופץ על ידי הארגון לכלל העולם.
ביוגרפיה.
בתחילת דרכו היה פולי מורה באריזונה שבמסצ'וסטס, ובשיקגו שבאילינוי. במהלך אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 עזב את עבודתו כמורה והחל לעבוד כעיתונאי.
ב-2011 טס פולי יחד עם עיתונאים נוספים ללוב על מנת לסקר את מלחמת האזרחים שהתחוללה אז עבור Global Post, ובאפריל 2011 נעצר פולי יחד עם שלושה עיתונאים על ידי כוחותיו של מועמר קדאפי בקרבת העיר בורייקה, צלם העיתונות אנטון האמרל גילה התנגדות כלפי כוחותיו של קדאפי במהלך העצירה ועל כן נרצח במקום. כעבור 44 ימים, שוחרר פולי והועבר לעיר מילווקי שבארצות הברית. בריאיון שנערך עם פולי לאחר חזרתו לארצות הברית, אמר זה על השבי כי: כעבור זמן מה, חזר פולי ללוב, וזה היה עד ללכידתו ורציחתו של מועמר קדאפי. כעבור זמן מה עבר פולי לסוריה כדי לסקר את מלחמת האזרחים ששם, ובמהלך 2012 נחטף בצפון-מערב סוריה.
החטיפה והרצח.
ב-22 בנובמבר 2012 נחטף פולי בצפון-מערב סוריה בעת שהיה זה בדרכו לגבול טורקיה יחד עם המתרגם שלו, המתרגם של פולי שוחרר כעבור זמן מה אם כי פולי עצמו נשאר בשבי.
במהלך 2013 ניהל ארגון המדינה האסלאמית משא ומתן לשחרורו של פולי, כאשר הוצע שחרורו בתמורה ל-100 מיליון יורו. בהמשך, הוסיף הארגון לדרישותיו לשחרור פולי גם את שחרורה של עפיה סידיקי, מדענית פקיסטנית העצורה בטקסס. במהלך שהותו של פולי בשבי הוא הועבר פעמים רבות ממקום למקום.
ביולי 2014 נשיא ארצות הברית ברק אובמה אישר פעולת חילוץ "משמעותית ומורכבת" לאחר שמספר סוכנויות מודיעין אמריקניות קבעו שמידע מודעיני רב שברשותם מצביע על כך שהחטופים מוחזקים במיקום מסוים בסוריה. עם זאת, המשימה נכשלה לבסוף משום שהחוטפים הספיקו בינתיים להעביר את בני הערובה למיקום אחר.
ב-12 באוגוסט 2014 הוריו של פולי קיבלו דואר אלקטרוני משוביו אשר התלוננו בפניהם על כך שהממשל האמריקני סירב לשלם את הכופר, ושלא בדומה לממשלות האחרות, סירב לנהל עימם משא ומתן כדי לחתור לעסקת שבויים. בדואר האלקטרוני צוין גם שהארגון לא התעמת עד כה עם ארצות הברית מאז "התבוסה המבישה בעיראק" אך כי הם ינקמו כעת בארצות הברית על התקיפות האוויריות, בתחילה על ידי רציחתו של פולי.
ב-19 אוגוסט 2014 פורסם באתר יוטיוב סרטון וידאו באורך 5 דקות שכותרתו הייתה "A Message to America" (מסר לאמריקה). למרות שהסרטון נמחק במהירות מהאתר, הוא המשיך להיות מופץ באופן נרחב באתרים אחרים והופץ במידה ניכרת במיוחד ברשתות המדיה החברתית. הסרטון צולם לכאורה במספר שוטים נפרדים. בסרטון עצמו לא מוצגת עריפת הראש עצמה. לאחר שמוצגת גופתו של פולי, הרוצח לבוש המסכה מגלה כי הארגון מחזיק בשבי גם את העיתונאי האמריקני של טיים מגזין סטיבן סוטלוף, ומציין כי סוטלוף יוצא להורג גם כן אלא אם כן נשיא ארצות הברית ברק אובמה יורה להפסיק את התקיפות האוויריות אותן מבצעת ארצות הברית נגד דאעש. הסרטון צולם במיקום לא ידוע במדבר. רוצחו של פולי רעול הפנים, אשר כונה בתחילה "ג'ון הג'יהאדיסט" באמצעי התקשורת בעולם, זוהה בהמשך על ידי סוכנות הביון והמודיעין הבריטית, כבריטי בן 27 בשם מוחמד אמוואזי. ב-20 באוגוסט 2014, אישרה המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית כי הסרטון אותנטי.
בסרט "דניאל" (2019) מגלם את דמותו של פולי השחקן טובי קבל.
מאיר מארים שאפיט