מאוחר יותר Frank Veihmeyer  ו  Arthur Hendrickson מאוניברסיטת דייביס בקליפורניה מצאו כי מקדם הכמישה הוא קבוע (מאפיין) של הקרקע ואינו מושפע מתנאים סביבתיים. לבסוף היה זה   שהציע כי הוא נלקח כתכולת המים בקרקע כאשר היא נמצאת תחת לחץ יניקה של 15 בר.
נורד סטרים
נורד סטרים (ברוסית: Северный поток) הוא מיזם של צינורות גז טבעי בין רוסיה לגרמניה העובר לאורך קרקעית הים הבלטי. המיזם כולל זוג צינורות היוצא מהעיר ויבורג שברוסיה ומגיע אל לובמין שליד גרייפסוואלד שבגרמניה. ב-8 בנובמבר 2011 החלה אספקת הגז בצינור הראשון של זוג זה, וב-8 באוקטובר 2012 החלה אספקה של הגז בשני הצינורות של זוג זה.
זהו צינור בעל נתיב היצוא הארוך ביותר בעולם – 1,224 ק"מ. הבעלים והמפעיל היא חברת Nord Stream AG, שבעלת המניות העיקרית שלה היא חברת הגז הממשלתית הרוסית גזפרום.
בפרויקט השתתפו רוסיה, גרמניה, הולנד וצרפת; מדינות המעבר של הגז הרוסי והמדינות הבלטיות התנגדו ליישומו של המיזם. מטרת הפרויקט להגדיל את אספקת הגז לשוק האירופי ולצמצם את התלות במדינות המעבר.
במרץ 2006 מונה גרהרד שרדר ליו"ר נורד סטרים. בשנת 2021 הושלמה הנחתו של זוג צינורות נוסף במסלול דומה, נורד סטרים 2.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1959
הבחירות הכלליות בבריטניה ב-1959 נערכו ב-8 באוקטובר 1959, כארבע שנים לאחר הבחירות הקודמות. בחירות אלו היוו ניצחון שלישי ברציפות עבור המפלגה השמרנית (שאף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים) ובהן הרולד מקמילן נבחר לכהן כראש ממשלת בריטניה. בחירות אלו היו הפעם היחידה מאז מלחמת העולם השנייה שבה מפלגת השלטון הצליחה להגדיל את כוחה בבית הנבחרים כשלוש פעמים ברציפות. בחירות אלו היו גם הפעם הראשונה בה המפלגה השמרנית לא זכתה ברוב המושבים בסקוטלנד- תרחיש שהמשיך לקרות בכל מערכות הבחירות עד היום (נכון ל-2018). בבחירות אלו מרגרט תאצ'ר (שעתידה לכהן כראש הממשלה כעשרים שנה מאוחר יותר) נבחרה לראשונה לבית הנבחרים.
תוצאות.
אחוז ההצבעה עמד על כ-78.7%. בסך הכל הצביעו כ-27,862,652 אזרחים.
בני הרצליה (כדורסל)
(Ain't It Funny (Murder Remix
חוקת קוריאה הצפונית
החוקה הסוציאליסטית של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (הנגול: 조선민주주의인민공화국 사회주의헌법) היא החוקה של קוריאה הצפונית. החוקה קובעת כי קוריאה הצפונית היא מדינה סוציאליסטית, ומגדירה את תפקידן ואופן פעילותן של ממשלת קוריאה הצפונית, מפלגת הפועלים של קוריאה (המפלגה השלטת), ואספת העם העליונה (בית המחוקקים).
החוקה מורכבת מ-166 פרקים, ומפוצלת לשלושה חלקים.
במקביל לחוקה, קוריאה הצפונית מסתמכת גם על עשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית, כאשר יש הטוענים כי עקרונות אלו צריכים להחליף את החוקה, ולשמש בפני עצמם כחוק העליון של המדינה.
מאפייני החוקה.
החוקה הצפון קוריאנית ייחודית בהשוואה לחוקות אחרות בשל שילובם של עקרונות סוציאליסטיים מחד, ועקרונות לאומניים מאידך, כמו גם בשל הסתמכותה על עקרונות אידאולוגיית ג'וצ'ה, אשר נתפסת במידה רבה כ״דת המדינה״ בקוריאה הצפונית.
החוקה קובעת כי קוריאה הצפונית היא מדינה סוציאליסטית ומהפכנית, אשר שמה הרשמי הוא הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה. על פי החוקה, המדינה "תנהל את כל פעילויותיה באמצעות מפלגת הפועלים של קוריאה", סעיף המעגן את השלטון במדינה כמשטר חד-מפלגתי. אף שהחוקה מכירה בזכותם המוגבלת של אזרחי המדינה לרכוש ולהחזיק ברכוש פרטי, הדבר בא לידי ביטוי באמצעות מבנה של כלכלה מתוכננת, בה כל אמצעי הייצור נמצאים בבעלות המדינה.
סעיף 12 מגדיר את זהות המדינה כ"דיקטטורה של דמוקרטיה עממית", תחת הנהגתה של מפלגת הפועלים של קוריאה. הפרק מעגן את זכויותיהם האזרחיות והפוליטיות של תושבי המדינה, כגון חופש הביטוי, זכות ההצבעה, הזכות למשפט הוגן, והזכות לחופש דת, וקובע כי לכל אזרח הזכות לעבודה, חינוך, מזון ושירותי בריאות. בפועל, עם זאת, זכויות אלו מוגבלות על ידי פרק 81, אשר מחייב את כל אזרחי המדינה "להגן בכל כוחם על האחדות והסולידריה הפוליטית-אידאולוגית", ועל ידי סעיף 82, אשר דורש מהאזרחים לאמץ את "אופן החיים הסוציאליסטי".
סעיף 67 לחוקה מגדיר כי: "לכל אזרח מובטחים חופש הדיבור, העיתונות, ההתארגנות, ההפגנה וההתאגדות. המדינה תאפשר ותספק תנאים לפעילותם התקינה של מפלגות פוליטיות וארגונים חברתיים."
אף שהחוקה מעגנת באופן פורמלי את מעמדה של אספת העם העליונה כפרלמנט של קוריאה הצפונית, בפועל, המדינה מתנהלת דה פקטו כדיקטטורה תחת שלטונו של המנהיג העליון. אחד מתפקידיה של אספת העם העליונה הוא למנות את יו״ר ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית. מאחר שהמנהיג העליון נושא באופן מסורתי בתפקיד זה, התפקיד יכול להיחשב בפועל כעמדה הבכירה ביותר בשירות המדינה הצפון-קוריאני.
פרקי וסעיפי החוקה ניתנים לשינוי או לעדכון באמצעות הצבעה של רוב של שני שלישים באספת העם העליונה. בפועל, כל שינוי בחוקה דורש הסכמה ואשרור מצד יו״ר מפלגת הפועלים של קוריאה (משרה בה מחזיק המנהיג העליון לפי חוק). בקוריאה הצפונית לא קיימת ביקורת שיפוטית או חוקתית ביחס לפעילויות הממשלה, וכן לא קיים מוסד נציב קבילות הציבור (אומבודוסמן) או מבקר המדינה.
היסטוריה.
החוקה הצפון-קוריאנית אומצה לראשונה ב-1948 כאשר גרסה חדשה לחוקה אומצה ב-1972. תיקונים בחוקה בוצעו בשנים 1992, 1998, 2009, 2013, ו-2016.
חוקת 1948.
החוקה הצפון קוריאנית הראשונה אומצה על ידי אספת העם העליונה בספטמבר 1948, זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה של המדינה. החוקה עצמה נוסחה על בסיס חוקת ברית המועצות משנת 1936, ובסיוע מצד גורמי ממשל בברית המועצות (אשר שלטו במדינה במסגרת ממשל צבאי לאחר תום תקופת הכיבוש היפני בקוריאה), כאשר יוסיף סטלין באופן אישי ערך את החוקה לצד טירנטיי שטיקוב, המושל הצבאי הסובייטי בקוריאה הצפונית. פרקים נוספים נכתבו מאוחר יותר על ידי מפקחים סובייטים.
במסגרת חוקת 1948, אספת העם העליונה הייתה הגוף השלטוני הגבוה במדינה, כאשר נשיא האספה היה אחראי על ביצוע פעולות ועל קביעת מדיניות. בניגוד לחוקה המאוחרת יותר, חוקת 1948 לא העניקה מעמד מועדף למפלגת הפועלים של קוריאה. חוקת 1948 הגדירה את סיאול כעיר הבירה של המדינה, כאשר רק החוקה משנת 1972 שינתה את מיקום עיר הבירה לפיונגיאנג.
חוקת 1972.
הצעות לשינוי החוקה הצפון קוריאנית הועלו כבר החל משנות ה-60 של המאה ה-20. בסופו של דבר, מפלגת הפועלים של קוריאה מינתה באוקטובר 1972 ועדת חוקה רשמית, אשר המנדט שלה היה ניסוח חוקה חדשה למדינה. הצורך באימוץ חוקה חדשה למדינה הודגש גם על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג, במסגרת נאומו בישיבה הראשונה של אספת העם העליונה החמישית, ב-25 בדצמבר 1972.
חוקת 1972 אומצה על ידי אספת העם העליונה באופן רשמי ב-27 בדצמבר 1972. במסגרת החוקה החדשה, קים איל-סונג זכה לתואר נשיא צפון קוריאה, וכך אימץ את עמדת המנהיגות הפורמלית במשטר הצפון קוריאני, בניגוד למצב תחת חוקת 1948, במסגרתה אף גורם לא הוגדר פורמלית כ״ראש המדינה״ הצפון קוריאנית, אך שיו״ר אספת העם העליונה ייצג את המדינה בפועל בפני גורמי חוץ. מאפיין ייחודי של חוקת 1972 הוא הסתמכות ניכרת, וכן הפניות רבות, לעקרונותיה של אידאולוגיית ג'וצ'ה. הדבר הוביל מומחי חוץ לכנות את חוקת 1972 בשם ״חוקת ג'וצ'ה״
תיקון קים איל-סונג משנת 1998.
התיקון לחוקה משנת 1998 מינה את קים איל-סונג, אשר נפטר ב-1994, לתפקיד הנשיא הנצחי של הרפובליקה. תיקון 1998 כלל גם לראשונה הקדמה לחוקה, המתארת את ההיסטוריה של המדינה תוך התמקדות בדמותו ובפועלו של קים איל-סונג.
תיקון סונגון משנת 2009.
תיקון החוקה משנת 2009 זכה לכינוי ״תיקון סונגון״, על שם עיקרון הסונגון הצפון קוריאני, המגדיר מתן עדיפות לצבא על פני הכלכלה והחברה. בתיקון הזה, המילה (קומוניזם) נמחקה מסעיפים 29 ו-40 (שעוסקים בכלכלה ובתרבות בהתאמה).
תיקון קים איל-סונג - קים ג'ונג-איל משנת 2012.
תיקון 2012, שהתקבל במהלך המושב ה-12 של אספת העם העליונה, כלל שינויים בהקדמה לחוקה, תוך אזכור פועלו ומורשתו של קים ג'ונג-איל, וכן הגדרתה של קוריאה הצפונית כ״מדינה בעלת חימוש גרעיני". לפיכך, התיקון החדש זכה לכינוי ״תיקון קים איל-סונג - קים ג'ונג-איל״ כמו כן, בוצעו מספר שינויים ותיקונים מינוריים בחוקה.
תיקון 2013.
תיקון חדש לחוקה התקבל ב-1 באפריל 2013.
תיקון 2016.
תיקון נוסף לחוקה התקבל במהלך חודש יוני 2016, בעקבות כינוס הוועידה השביעית של מפלגת הפועלים של קוריאה. תיקון זה שינה את שם ועדת ההגנה הלאומית לוועדה לענייני המדינה, וכן הגדיר באופן פורמלי את קים ג'ונג-און כראש המדינה.
כדוריד באולימפיאדת לונדון (2012)
אולימפיאדת 2012 נערכה בלונדון, בריטניה. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-28 ביולי ל-9 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד ה-11 במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 347 ספורטאים (176 גברים ו-171 נשים) מנבחרות גברים ונשים. המשחקים המוקדמים נערכו בקופר בוקס. החל ממשחקי ממשחקי חצי הגמר התחרות עברה לארנה לכדורסל.
נבחרת צרפת () זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת נורווגיה () זכתה בתחרות הנשים, כך שנבחרות שזכו באולמפיאדה הקודמת הצליחו לזכות בפעם השנייה ברציפות.
מתכונת התחרות.
בתחרות הגברים בריטניה העפילה ישירות כנבחרת המארחת. צרפת העפילה כאלופת העולם המכהנת, 3 נבחרות (ארגנטינה, תוניסיה ודנמרק) העפילו כאלופות היבשת שלהן. קוריאה הדרומית העפילה ממשחקי המוקדמות האסיאתיים. 6 נבחרות נוספות העפילו דרך טורניר המוקדמות האולימפי.