בשנת 2001 בסיבוב ההופעות "ריטה רמי - המופע המשותף" הופיעו עם השיר וגם תועד על אלבום הופעה שיצא בהמשך.
חתול נמרי סונדי
חתול נמרי סונדי (שם מדעי: Prionailurus javanensis) הוא מין של חתול מהסוג חתול נמרי אשר נחשב בעבר לתת-מין של חתול נמרי בנגלי, אך הופרד. חתול זה מצוי בטבע בדרום-מזרח אסיה רק באיים של אינדונזיה ומלזיה: בורנאו, סומטרה, ג'אווה ובאלי וגם בחלק מהפיליפינים.
במין חתול נמרי שני תת-מינים:
חתול נמרי סונדי דומה בגודלו לחתול הבית אך בעל דמיון לנמר, עם חברבורות עגולות חומות-אפורות מעל פרווה בהירה ומעט כתומה, הבטן לבנה ועליה כתמים דמויי-מלבן כהים. הראש שטוח מעט ובעל עיניים גדולות וירוקות הרואות באפלה. הוא בעל רגליים דקות וזנב שאורכו כמחצית מאורך הגוף ועליו פסים שחורים-לבנים.
משקלו של חתול נמרי סונדי נע בין 0.55 ל-3.8 ק"ג, אורכו 38.8-66 ס"מ, כאשר הזנב מהווה כ-40-60% מאורך זה.
חתול זה נמצא בסיכון בטבע עקב ציד בלי חוקי. עם זאת, עדיין לא ידוע כמה חתולים כאלה חיים.
יאקוב במה
יאקוב במה או במן (בגרמנית: Jakob Behmen, Jakob Böhme; 24 באפריל 1575 – 17 בנובמבר 1624) היה פילוסוף גרמני, מיסטיקן נוצרי, ותאולוג פרוטסטנטי לותרני. הוא נחשב בעיני בני זמנו להוגה דעות מקורי בקרב המסורת הלותרנית וספרו הראשון, "אורורה" (Aurora), גרם לשערורייה גדולה.
לבמה הייתה השפעה עמוקה על תנועות פילוסופיות מאוחרות יותר לזמנו, כמו תנועת האידיאליזם הגרמני והרומנטיציזם הגרמני. הגל תיאר אותו כ"פילוסוף הגרמני הראשון".
ביוגרפיה.
במה נולד ב-24 באפריל 1575, בכפר אלט זיידנברג (כיום סטארי זווידוב, פולין) שליד גרליץ בלוסטיה עילית, שטח של ממלכת בוהמיה לשעבר. אביו, גאורג ויסן, היה לותרני, עשיר למדי, אך למרות זאת, התפרנס בתור איכר. במה היה הרביעי מבין חמישה ילדים. בעבודתו הראשונה, כנער, היה רועה צאן. עם זאת, הוא נחשב לא מספיק חזק למקצוע רעיית הצאן. בגיל 14 הוא נשלח לעיירה זיידנברג, בתור שוליה, כדי לעסוק במקצוע הסנדלרות. החניכה שלו למקצוע הסנדלרות הייתה קשה; הוא גר עם משפחה שלא הייתה נוצרית, שחשפה אותו למחלוקות הדתיות של אותה תקופה. הוא התפלל וקרא בספר התנ"ך באופן קבוע, כמו גם את יצירותיהם של אנשי חזון כמו פאראצלסוס, וייגל ושוונקפלד, על אף שלא קיבל השכלה רשמית. לאחר שלוש שנים כחניך, עזב במה את העיירה כדי להתחיל לנדוד. אף על פי שלא ידוע עד כמה רחוק הוא נדד, הוא הגיע לפחות לגרליץ. בשנת 1592 חזר במה משנות המסע שלו. עד 1599, במה כבר היה ידוע כמומחה במקצוע הסנדלרות, עם חנות משלו בגרליץ. באותה שנה התחתן עם קתרינה, בתו של האנס קונצשמן, שעסק למחייתו כקצב באותה עיירה, גרליץ, ויחד היו לו ולקתרינה ארבעה בנים ושתי בנות.
המורה הרוחני של במה היה אברהם בהם שהתכתב עם ולנטין וייגל. במה הצטרף ל"מנזר המשרתים האמיתיים של אלוהים"- קבוצת לימודים פרוכיאלית (כנסייתית) מצומצמת שאורגנה על ידי מרטין מולר . לבמה היו מספר חוויות מיסטיות במהלך שנות נעוריו, שהגיעו לשיאם בחזון משנת 1600, כאשר יום אחד מיקד את תשומת ליבו ליופייה המעודן של קרן אור שמש המשתקפת בצלחת פיוטר. הוא האמין שחזון זה גילה בפניו את המבנה הרוחני של העולם, כמו גם את היחסים בין האלוהים לאדם, ובין טוב לרע. באותה עת בחר שלא לדבר על חוויה זו בגלוי, והעדיף במקום זאת להמשיך בעבודתו ולהקים משפחה.
בשנת 1610 חווה במה חזון פנימי נוסף בו הבין עוד יותר את אחדות הקוסמוס והאמין כי קיבל ייעוד מיוחד מאלוהים.
החנות בגרליץ, שנמכרה בשנת 1613, אפשרה לבמה לקנות בית בשנת 1610 ולסיים לשלם עבורו בשנת 1618. לאחר שוויתר על מקצוע הסנדלרות בשנת 1613, מכר במה כפפות צמר לזמן מה, מה שגרם לו לבקר בפראג באופן קבוע כדי למכור את מרכולתו.
"אורורה וכתבים נוספים".
12 שנים אחרי החזון משנת 1600, החל במה לכתוב את ספרו הראשון, "Die Morgenroete im Aufgang" (עליית השחר). הספר קיבל בנוסף את השם "אורורה", על ידי אחד מחבריו; עם זאת, כתב במה במקור את הספר לעצמו, והוא מעולם לא הושלם. עותק של כתב יד של היצירה הבלתי גמורה הושאל לקרל פון אנדר, אציל, שיצר עותקים והחל להפיץ אותם. בנוסף, עותק גם נפל לידיו של גרגוריוס ריכטר, הכומר הראשי של גרליץ, אשר ראה בכך כפירה ואיים על במה בגלות אם ימשיך לעבוד על כתיבתו. כתוצאה מכך, במה לא כתב דבר במשך כמה שנים; עם זאת, בהתעקשות של חברים שקראו את "אורורה", הוא התחיל לכתוב שוב בשנת 1618. בשנת 1619 כתב במה את "De Tribus Principiis" או "על שלושת העקרונות של הישות האלוהית". לקח לו שנתיים לסיים את ספרו השני, שאחריו הגיעו חיבורים רבים נוספים, שכולם הועתקו ביד והופצו רק בקרב חברים. בשנת 1620 כתב במה את "חייו המשולשים של האדם", "ארבעים שאלות על הנשמה", "גלגול הנשמות של ישוע המשיח", "שש הנקודות התיאוסופיות", "שש הנקודות המיסטיות". בשנת 1621 כתב במה את החיבור "De Signatura Rerum", "חותם כל הדברים". בשנת 1623 כתב במה את החיבורים הבאים: "De electione gratiae" ("על הבחירה בחסד" [האל]), "De testamentis Christi" ("על הברית החדשה של ישו"), "Mysterium Magnum" ("המסתורין הגדול"), "Clavis", ("קלביס" [מפתח]). בשנת 1622 כבר נראה במה כותב כמה יצירות קצרות שכולן נכללו לאחר מכן בספרו הראשון שיצא לאור ביום השנה החדשה של 1624, תחת הכותרת "Weg zu Christo" ("הדרך למשיח").
הפרסום גרם לשערורייה נוספת ובעקבות תלונות של אנשי הכמורה זומן במה למועצת העיר ב-26 במרץ 1624. דו"ח הפגישה היה כדלקמן:
במה עזב לטובת העיר דרזדן ב-8 או ב-9 במאי 1624, שם שהה עם רופא החצר במשך חודשיים. בדרזדן הוא התקבל על ידי האצולה ואנשי הכמורה הגבוהים. האינטלקט שלו הוכר גם על ידי הפרופסורים של דרזדן, שבדיון במאי 1624 עודדו את במה לחזור הביתה למשפחתו בגרליץ. במהלך היעדרותו של במה סבלה משפחתו במהלך מלחמת שלושים השנים.
כשהיה בביתו, במה נענה להזמנה להישאר עם הר פון שוויניץ, שקבע את מקום מושבו בדרזדן. בעודו שם החל במה לכתוב את ספרו האחרון, "177 השאלות התיאוסופיות". עם זאת, הוא נהיה חולה סופני בעקבות סיבוך במעיים שאילץ אותו לנסוע הביתה ב-7 בנובמבר. גרגוריוס ריכטר, יריבו של במה מגרליץ, נפטר באוגוסט 1624, בעוד במה לא היה שם. הכמורה החדשה, שעדיין נזהרה מבמה, אילצה אותו לענות על רשימה ארוכה של שאלות כאשר רצה לקבל את סקרמנט המשיחה האחרונה, לקראת פטירתו. הוא מת ב-17 בנובמבר 1624.
בתקופה קצרה זו במה הוציא תחת ידו כמות עצומה של כתבים, כולל יצירותיו העיקריות "De Signatura Rerum" (חותם כל הדברים) ו"מיסטריה מגנו"'. הוא גם פיתח כלפיו הערצה של אנשים שהלכו בעקבותיו ברחבי אירופה, שם נודעו חסידיו בכינוי בוהמיסטים.
בנו של יריבו העיקרי של במה, הכומר הראשי של גרליץ, גרגוריוס ריכטר, ערך אוסף נבחר מכתבי אביו, שפורסמו אחר כך באמסטרדם בעזרת קונראד ואן ביונינחן בשנת 1682. עבודותיו המלאות של במה נדפסו לראשונה בשנת 1730.
תאולוגיה.
הנושאים העיקריים בכתיבתו התאולוגית של במה הם: אופיו של החטא, הרוע והגאולה. בהתאם לתאולוגיה הלותרנית, הטיף במה כי האנושות נפלה ממצב של חסד אלוהי למצב של חטא וסבל, כאשר כוחות הרוע כוללים מלאכים שנפלו ושמרדו באלוהים, וכי מטרתו של אלוהים היא להחזיר את העולם למצב של חסד.
עם זאת, ישנן כמה סטיות רציניות מהתאולוגיה הלותרנית המקובלת, כמו דחייתו של רעיון הסולה פידה, כמו בקטע זה מ"הדרך למשיח": מקום אחר שבו עשוי במה לסטות מהתאולוגיה המקובלת (אם כי זו הייתה פתוחה לשאלה בגלל סגנונו המעורפל, החידתי משהו), היה בתיאורו את הנפילה כשלב הכרחי בהתפתחות היקום. הקושי הטמון בתאולוגיה שלו הוא העובדה שהיה לו חזון מיסטי, אותו פירש וניסח מחדש. לדברי פ' פון אינגן, לדידו של במה, כדי להגיע לאלוהים, האדם צריך לעבור דרך הגיהנום קודם. אלוהים קיים ללא זמן ומרחב, הוא מחדש את עצמו דרך הנצח. במה ממקם מחדש את השילוש כקיים באמת אך עם פירוש חדשני. אלוהים, האב, הוא האש שמוליד את בנו, שאותו מכנה במה אור. רוח הקודש היא העיקרון החי, או החיים האלוהיים.
עם זאת, ברור שבמה מעולם לא טען שאלוהים רואה ברוע כדבר רצוי, הכרחי או כחלק מרצונו האלוהי להביא לטוב. בחיבורו "החיים המשולשים" קובע במה: "במערכת של הטבע, דבר רע לא יכול לייצר כשלעצמו דבר טוב, אבל דבר רע אחד מחולל דבר אחר". במה לא האמין שישנו "איזשהו מנדט אלוהי או הכרח מטפיזי טבוע עבור הרשע והשלכותיו בתוכנית הדברים". ד"ר ג'ון פורדייג', פרשנו של במה, כתב כי במה, "ככל שהוא מייחס את הרוע לטבע הנצחי, מחשיב אותו בתור מצבו שנפל, מכיוון שהוא נדבק בגלל נפילת לוציפר". . . . הרשע נתפס כ"הפרעה, מרד, עיוות של הרוח כמשרתת את הטבע ", כלומר סטייה של הסדר האלוהי הראשוני.
ההקבלות בספר "אורורה" של במה, בין שבע איכויות, שבעת כוכבי הלכת ושל ארבעה נוזלי גוף בסיסיים, בהם במה משתמש כדי לחלק את ארבעת הטמפרמנטים האישיותיים, הן כדלקמן:
בספרו "De Tribus Principiis", או "על שלושת העקרונות של הישות האלוהית", במה כלל את שבע התכונות בתוך השילוש הבא:
הקוסמולוגיה הדתית של במה.