גילוי הפניצילין ב-1928 והכנסתו לשימוש המוני בשנות ה-40, ובהמשך גילוי סוגי אנטיביוטיקה נוספים, השכיחו את הבקטריופאג'ים בעיקר באמריקה ובמערב אירופה, בהיות הפניצילין קל לשימוש וקוטל-כל, אך מדענים סובייטים המשיכו את המחקר והפיתוח של תרופות מבוססות פאג'ים בברית המועצות.
חקר הפאג'ים במכון אליאבה.
ב-1934 נענה פליקס ד'ארל להזמנה של סטלין להצטרף למכון לבקטריולוגיה בטביליסי, שהוקם ב-1923 על ידי מיקרוביולוג גאורגי, גיאורגי אליאבה (George Eliava). האחרון התיידד עם ד'ארל בעת ביקורו במכון פסטר והתוודע לבקטריופאג'ים רק בשנת 1926. ד'ארל נשאר בטביליסי כשנה לסירוגין, היה לקומוניסט ומעריץ של סטלין, ואף הקדיש לסטלין את אחד מספריו, "הבקטריופאג' ותופעת ההחלמה", שנכתב ויצא לאור בטביליסי ב-1935.
מכון אליאבה לבקטריופאג'ים, מיקרוביולוגיה ווירולוגיה, מומן על ידי סטלין, למטרות ביצוע מחקר, דגימה וייצור של פאג'ים. ברבות השנים הפך למרכז עולמי לחקר שימושים רפואיים בפאג'ים. אחת מהצלחותיו הראשונות של המכון הייתה בפיתוח פאג' רב עוצמה למלחמה בדיזנטריה, שבו השתמש הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחר מכן. המכון החל לספק פאג'ים מתאימים וממוקדים למחלות ספציפיות, עבור בתי חולים ברחבי הגוש הקומוניסטי. עם השנים הפך מכון אליאבה לספריית הפאג'ים הגדולה בעולם, עם "מוזיאון" קבע של למעלה מ-300 סוגי פאג'ים. בשנות השמונים המאוחרות הגיע צוות המכון לשיא של כ-1,200 מדענים העוסקים במחקר ופיתוח וכ-2 טון פאג'ים שיוצרו מדי יום.
בהתחשב בבעיות הכרוכות בביצוע עבודה מדעית בגאורגיה, נראים ההישגים של מכון אליאבה יוצאים מגדר הרגיל. ובמיוחד, יצירת טיפול תוך ורידי לחיידק מהמין "Staphylococcus aureus".
אליאבה עצמו חוסל ב־1937 על ידי המשטרה החשאית הרוסית, על רקע סכסוך רומנטי בינו לבין לברנטי בריה. בעקבות אירוע זה חזר ד'ארל לעבודתו במכון פסטר בצרפת. ד'ארל, שמת ב-1949, היה מועמד 30 פעם לפרס נובל, אך מעולם לא זכה בו.
השפעתו של המכון על גיאורגיה נמשכת עד היום, כאשר תושבי גאורגיה משתמשים באופן תדיר בתוצרי פאג'ים שונים לחיטוי ורפוי.
שימושים במדינות ברית המועצות לשעבר.
ברפובליקות הקווקז, שם התנאים הסניטריים מתאימים ל, היו ממהרים לרסס את הסביבה בפאג'ים כאשר החלה התפרצות של מחלה. בצבא הגאורגי מחזיק כל חייל תרסיס פאג'ים נגד פצעים וכוויות, במקום יוד, ובבתי החולים מנקים משטחים בריכוזי פאג'ים. שימוש בפאג'ים באזורים אלו מיוחס לנגישות הנמוכה לאנטיביוטיקה בארצות ברית המועצות לשעבר.
פאג'ים כעזר מחקרי במחקר ה־DNA.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימשו הפאג'ים כעזר מחקרי חשוב במחקר הDNA. המבנה המולקולרי הפשוט שלהם איפשר לחוקרים הצצה לעולמם הפנימי של הגנים. סר פרנסיס קריק ומקס דלבריק, שניים מאדריכלי תאוריית ה-DNA, היו חוקרי פאג'. חקר הפאג' תרם רבות לפענוח הביולוגיה המולקולרית באותה תקופה בה נעלמו הפאג'ים מזירת הרפואה באמריקה ובמערב אירופה.
ההכרה המאוחרת.
המחקר והעבודה על הפאג'ים נמשכה בתקופת המלחמה הקרה מבלי שהמערב היה מודע לה. תרמה לכך העובדה שכל המחקר נכתב בשפה הגאורגית, הזרה למערב. כמו כן השיטה לא נבדקה באופן עקבי, הניסויים לא נעשו בסטנדרטים מערביים (לדוגמה, בוצעו ישירות על בני אדם) ולא היו קבילים במערב. הניסוי הקרוב ביותר לסטנדרטים מערביים בוצע בפולין של שנות ה-80 ותוצאותיו הראו מובהקות סטטיסטית גבוהה.
גם המכון בטביליסי ספג משברים שהביאו אותו לירידת פעילותו. מלחמת האזרחים בגאורגיה בתחילת שנות ה-90, ומשבר החשמל שנגרם בעטיה גרם לכך שהמוסד עבר לתאורה בנרות. מחצית מספריית הפאג'ים שנמצאה במקררי המוסד, אבדה בעקבות הפסקות החשמל. המימון הסובייטי הופסק, ומחיר אמפולת פאג'ים האמיר והפך אותו ללא מסחרי.
כיום.
בעקבות חשיפה בבי.בי.סי בשנת 1997, זכה המכון למספר מיזמים של שיתופי פעולה עם חוקרי פאג'ים בריטיים. בין מגלי העניין הייתה נאט"ו, שהתעניינה בתחבושת המכילה קוקטייל של 5–9 פאג'ים המיועדת לטיפול בפצעי כוויה מזוהמים (בה השתמשו החיילים הרוסים בצ'צ'ניה).
עם זאת, קשיים שונים מעכבים פיתוח פאג'ים באופן מסחרי בארצות המערב, לדוגמה, קושי ברישום פטנט על סוג פאג', בשל הרבגוניות והמגוון הרב שלהם. ישנן הערכות לפיהן על רקע התעצמות עמידות החיידקים לאנטיביוטיקה, יחל פיתוח נרחב של פאג'ים.
חברות רבות לוטשות עיניים לשוק המתהווה:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:נגיפים]]
[[קטגוריה:מיקרוביולוגיה]]
אמת או חובה
אמת או חובה הוא משחק חברה האופייני לילדים ולמתבגרים. המשחק מתאים במיוחד לקבוצות מעורבות מינית, שבהן המשתתפים מכירים אלו את אלו ולעיתים מכיל מטלות ושאלות בעלות אופי מביך, מיני או מקורי.
המשתתפים יושבים במעגל. במהלך המשחק מסובבים בקבוק, המשמש לקביעת המשתתפים בסיבוב הבא. המשתתף שאליו מצביעה פיית הבקבוק נשאל את השאלה: "אמת או חובה?". אם בחר "אמת", ישאל אותו האדם שעליו מצביעה תחתיתו של הבקבוק שאלה, שעליה הוא חייב לענות בכנות בפני כל הנוכחים. השאלה היא שאלת כן/לא, הפותחת במילים: "האם אמת ש...". אם בחר "חובה", יטיל עליו האדם שעליו מצביעה תחתיתו של הבקבוק מטלה, הפותחת במילים "חובה עליך...".
בגרסה אחרת, מטיל המטלה הוא זה שנאלץ למלא אחר המטלה (או לענות על שאלה) בסיבוב הקודם. כאשר משחקים את המשחק במשך זמן רב ביחס למספר המשתתפים, מורגש ההבדל בין הגרסאות: בגרסה הראשונה, הזוגות של השואל והנשאל קבועים. בגרסה השנייה, העניין רב יותר. בגרסאות אחרות נתווספו האפשרויות "חובתיים" ו"סולם אהבה". האפשרות חובתיים מוטל על המשתתף לבצע משימה אחת מתוך שתי משימות. באפשרות סולם אהבה צריך המשתתף לדרג את היושבים בדרגות חיבה ואהבה. ניתן לבצע שינויים בין הגרסות כאשר אפשרות אחת מושמטת ואחרת מתווספת.
במשחק יש סיכוי גבוה יותר להשתתף בסיבובים רבים יותר למשתתף שהגזרה הזוויתית שהוא תופס במעגל גדולה יותר. במשחק יש את האפשרות להטיל וטו, מה שאומר שאפשר לבטל את המשימה או לא לענות על השאלה. בתחילת המשחק אפשר לקבוע כמה הטלות וטו כל אחד יכול לעשות.
וויצק
ווֹיְצֶק (Woyzeck) הוא מחזה מאת גאורג ביכנר (1813–1837), שראה אור רק לאחר מותו, בשנת 1879, והועלה לראשונה ב-8 בנובמבר 1913 בעיר מינכן.
לשם העלאת המחזה היה צורך לערוך שינויים מקיפים בכתבי היד הרבים של המחזה, שכן ביכנר נפטר בגיל 23 ממחלת הטיפוס לפני שהשלים את כתיבתו.
המחזה מציג קטעים מתוך חייו של החייל הפשוט פרנץ וויצק, שעושה ככל שביכולתו כדי לקיים את חברתו מריה ואת בנם המשותף מחוץ לנישואין. לשם כך הוא אף משמש שפן ניסיונות אצל מדען אכזרי. מריה בוגדת בו עם חייל אחר, בדרגת סרן. חשדו של וויצק מתעורר מיחסם הקריר של חבריו, עד שהוא מבחין במריה ובמאהבה רוקדים בפונדק. לאחר התבוסה למאהב הבכיר והחזק ממנו הופכות ההזיות מהן סבל עוד קודם לכן לשאיפות לרצח. לבסוף הוא משיג סכין, מחלק את כל רכושו ודוקר את מריה למוות.
לפי מצב המחקר המדעי הנוכחי, משקפת עלילת המחזה וויצק לפחות מקרה פלילי אמיתי אחד או אורגת יחדיו מספר מקרים כאלו. ביכנר עיבד למחזהו עובדות מתוך מקרים פליליים אמיתיים ואף אימץ את השם וויצק לצורך המחזה שלו מתוך שמו של יוהאן כריסטיאן וויצק, שבהתקף קנאה רצח את קריסטיאן ווסט, אלמנה עמה חי והיה לאדם האחרון שהוצא להורג בכיכר השוק של לייפציג.
וויצק נחשב ל"דרמה פתוחה" וזאת בניגוד למבנה ה"דרמה הסגורה" של אריסטו, כמו למשל במחזה "מרי סטיוארט" של שילר. הדרמה הפתוחה היא אוסף חופשי של סצינות בודדות, חסרות תלות תוכנית או כרונולוגית מדויקת ביניהן. גם המבנה הקלאסי של חמש המערכות לא מתקיים.
המחזה שימש כבסיס לאופרה ווצק מאת אלבן ברג.
בישראל.
וויצק עלה בישראל בתיאטרון החאן בשנת 1973, בתיאטרון הבימה בשנת 1978.
עלה גם על ידי אנסמבל עיתים בשנת 1991. במסגרת האנסמבל עיבדה, ערכה וביימה רינה ירושלמי את המחזה יחד עם מעצב הבמה והתפאורן משה שטרנפלד.
בתיאטרון המעבדה בבימויו של עמיר קליגר בשנת 2004, הוא הועלה בתיאטרון מלנקי, ב-2006.
הוא תורגם לעברית בידי דורי פרנס ועלה בתיאטרון הקאמרי ב-30 בספטמבר 2010 בבימויו של איתי טיראן ובכיכובם של טיראן ורותי אסרסאי.
בשנת 2017 הועלה המחזה בתיכון לאומנויות הבמה, תלמה ילין, על ידי תלמידי שכבת י"ב.
בקטריופאג'ים
ווצק
ווצק (Wozzeck) היא אופרה בשלוש מערכות (15 תמונות) מאת אלבן ברג, על פי המחזה הפרגמנטרי הבלתי גמור וויצק שנכתב על ידי גאורג ביכנר. האופרה, המגוללת את סיפור חייו של חייל מטורף למחצה הירא מפני קציניו, הופך "שפן ניסיונות" של רופאו ושאהובתו בוגדת בו, עשתה לראשונה שימוש בא-טונאליות במוזיקה והיא אחת מהאופרות החשובות של המאה העשרים.
נקודות ציון בתולדות האופרה.
ברג נכח באביב 1914 בהפקת תיאטרון של מחזהו של ביכנר בווינה. במהלך שירותו כסמל במחנה עורפי במלחמת העולם הראשונה, בעקבותיו כמעט איבד את שפיות דעתו, עיבד ברג את המחזה לליברית. ב-1917 כתב את הגרסה הראשונה לאופרה, אותה עיבד בשנים 1918–1920. לאחר שסיים את האופרה ניסה ברג לחפש מו"ל שיסכים להוציאה לאור, אך לא מצא כזה. לבסוף הוציאה את האופרה לאור אלמה מאהלר, רעיית ידידו ולטר גרופיוס (ואלמנת המלחין גוסטב מאהלר).
ב-1924 נתקל אריך קלייבר בביצוע חלקי בפסנתר של האופרה אותו ניגן אדוארד שטוירמן בווינה. קלייבר החליט להעלות את האופרה בבית האופרה של ברלין. הופעת הבכורה התקיימה ב-14 בדצמבר 1925, לאחר כשנה שלמה של חזרות.