בצרפת בהמשך, במיוחד במנגנון המדינה, אפילו הדיבור על "מלחמת אלג'יריה" נחשב למשך זמן רב לטאבו . רק בשנת 1999 נחקק חוק שאיפשר לדבר רשמית על מלחמת אלג'יריה. דיון חברתי סביב ההפרות השיטתיות של זכויות האדם - עליה דיווחו אנרי אלג ועדים רבים אחרים - התקיים לראשונה אי פעם בשנים 2000 עד 2002. בחוגים השמרניים בפרט, האירועים עדיין נשללים או זוכים להתייחסות מועטה. כמה מהשיטות שתוארו על ידי אלג משמשות גם כיום גם למאבק בתנועות התנגדות, למשל בעל ידי האלג'יראים עצמם במלחמת האזרחים בשנות התשעים. הממשלה, שיצאה יורשת תנועת ההתנגדות ההיסטורית FLN - לחמה בטרור ובארגוני הגרילה האסלאמיסטים הרצחניים על ידי שיטות של "מלחמה מלוכלכת " מסוג זה.
שיבה לאלג'יריה.
אחרי הסכמי אוויאן בין הממשלה הצרפתית למורדים האלג'יראים, אלג חזר לצרפת ואחר כך לאלג'יריה.
קיבל אזרחות המדינה החדשה והורשה להקים מחדש את העיתון Alger Républicain ולפרסם ספרים רבים ולהופיע בסרטי תעודה.
עם ההפיכה הצבאית משנת 1965 של הווארי בומדיין הוכרז אלג לאישיות בלתי רצויה וחזר לצרפת לאזור פריז.
הוא פעל בעיתונים, במגזנים ובמסגרת המפלגה הקומוניסטית הצרפתית
בשנת 2001 העיד נגד גנרל הצנחנים פול אוסרסס בקשר להשתתפותו של זה בעינויים במלחמת אלג'יריה.
אנרי אלג נפטר בשנת 2013, בגיל 91.
חייו הפרטיים.
אנרי אלג התחתן בשנת 1946 עם ז'ילברט ספרתי שהפכה בעקבותיו לפעילה קומוניסטית נלהבת. נולדו להם שני בנים:אנדרה סאלם וז'אן סאלם, לימים פילוסוף ופרופסור באוניברסיטה.
רוז'ניו
חמאה חומה
רוני לידור
רוני לידור (נולד בתל אביב ב-1 בפברואר 1960) הוא פרופסור מן המניין, המתמחה בתחום ההתנהגות מוטורית והפסיכולוגיה של הספורט, ומכהן כנשיא המכללה האקדמית בווינגייט מאז שנת 2010. בעבר היה מאמן כדורסל.
קורות חיים אקדמיים.
בשנת 1985 סיים תואר ראשון בהוראת חינוך גופני במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בשנת 1987 סיים תואר שני בלימודי ביצועי אנוש (Human Performance), באוניברסיטת בוסטון, בארצות הברית.
בשנת 1991 סיים תואר שלישי בהתנהגות מוטורית (Motor Behavior) באוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל שבארצות הברית. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב-Learning strategies and achieving skilled performance, בהנחיית פרופ' זינגר מאוניברסיטת פלורידה.
משנת 1991, כשחזר לישראל, החל ללמד כמרצה במכללה האקדמית בווינגייט (שנקראה אז המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט), למקצועות התפתחות מוטורית, למידה מוטורית, מבוא למחקר ופדגוגיה של הספורט במסגרת לימודי התואר הראשון של המכללה.
משנת 1994 החל ללמד גם במסגרת המסלול ללימודי תואר שני במכללה האקדמית בווינגייט, וכן בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה נושאים של עיבוד מידע וקבלת החלטות בספורט, למידה מוטורית ושיטות מחקר. בנושאים אלו לימד גם בחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב, כמרצה מן החוץ, בין השנים 1999–2001.
משנת 1996 החל להנחות סטודנטים במסלולים לתואר שני במכללה האקדמית בווינגייט במסלול מדעי החינוך הגופני (MPE), וסטודנטים לתואר שני (MA) ושלישי (PHD) בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. במהלך השנים הנחה בעבודות תיזה מעל 40 סטודנטים לתואר שני, ושמונה סטודנטים בעבודות הדוקטורט שלהם.
מאז שנת 2010 לידור מכהן כנשיא המכללה האקדמית בווינגייט.
במקביל לתפקיד זה, הוא מרצה וחוקר בתחומי למידה מוטורית, התנהגות מוטורית, פסיכולוגיה של הספורט, שיטות מחקר ותהליכי קבלת החלטות בספורט. הוא פרסם כ-120 מאמרים מחקריים, בכתבי עת מדעיים עם שיפוט.
בין השנים 1994 ועד כה הוא כיהן במכללה האקדמית בווינגייט במגוון תפקידים, ביניהם: ראש היחידה למחקר ועיבוד נתונים, ראש ועדת המחקר, ראש המעבדה להתנהגות מטורית, ראש בית-הספר לחינוך, חבר במועצה האקדמית העליונה, חבר בוועדת קידום סגל וחבר בוועדת קבלה של סטודנטים עם צרכים מיוחדים.
לידור היה חבר בקרוב ל-20 ועדות מדעיות של כנסים בינלאומיים, שבשלוש מהן כיהן כיו"ר הוועדה: הקונגרס הבינלאומי ה-2 בהכשרת מורים ב־1996, כנס ICSSPE ב־2011, והכנס ה-23 של The European Fair Play Movement.
בין השנים 2003–2017 כיהן לידור כחבר בוועדת המקצוע העליונה לחינוך גופני בישראל ושימש כיו"ר הוועדה בין השנים 2010–2017.
בנוסף לתפקידיו האקדמיים, כיהן לידור בתפקידים בוועדות מקצועיות, ביניהם: יו"ר הארגון הישראלי לפסיכולוגיה וסוציולוגיה של הספורט וחבר ומזכיר החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה של הספורט (International Society of Sport Psychology).
לידור משמש כיום כעורך של שני כתבי עת מדעיים, ובנוסף לכך היה שותף בכתיבה ובעריכה של 24 ספרים באנגלית ובעברית. בין הספרים נכללים מספר ספרי מבוא (textbooks) בתחום ההתפתחות המוטורית, התנהגות מוטורית ולמידה מוטורית, שמהווים ספרי ליבה בקורסים באוניברסיטאות, ביניהם: התפתחות מוטורית בגיל הצעיר; התפתחות, ניתוח איכותי והעשרה של מיומנויות גופניות בסיסיות; התנהגות מוטורית: היבטים פסיכולוגים וסוציולוגיים; מדידה והערכה בחינוך גופני ובספורט; חשיבה וקבלת החלטות בספורט; העבודה הסמינריונית: כתיבה, הנחיה והערכה.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות ובן.
קריירה ספורטיבית.
בין השנים 1971–1978 שיחק לידור בקבוצות הנערים והנוער של מכבי תל אביב, וזכה ארבע פעמים באליפות המדינה.
בשנת 1977 זכה במדי תיכון עירוני ה' באליפות בתי הספר במחוז תל אביב.
בין השנים 1977–1985 אימן במחלקות הילדים, הנערים והנוער של מכבי תל אביב, החל מליגת הקט סל. במהלך שנים אלו זכתה קבוצת הנערים של מכבי תל אביב תחת הדרכתו באליפות המדינה.
בשנת 1985 אימן את קבוצת הבוגרים של מכבי דרום, קבוצת הבת של מכבי תל אביב, בליגה הארצית.
גוסטב סבס
פסגת באוורס (אנטארקטיקה)
פסגת באוורס (באנגלית: Bowers Peak) היא פסגה באזור חוף פנל, המפרידה בין קרחון האנטר לקרחון הושקו, ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, במרכז ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובה של הפסגה 2,140 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי המשלחת הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1963–1964.
הפסגה נקראת על שמו של סגן ג'ון מ. באוורס, הבן (.John M. Bowers, Jr) מטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, אשר סייעה למשלחת החקר.
פסגת באוורס
אברהרד פון קלאר
אברהרד גבריאל לורנץ פון קלאר (בגרמנית: Eberhard Gabriel Laurenz von Claer; 9 באוגוסט 1856 – 28 באפריל 1945) היה גנרל גרמני, ומפקד כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פון קלאר נולד ב-9 באוגוסט 1856 בליבן, והיה בנו של הגנרל הפרוסי אוטו פון קלאר. בשנת 1873 הוא התגייס ל, והצטרף לרגימנט הרובאים של המשמר.
בשנת 1894 הוא מונה למפקד הגדוד ה-4 ברגימנט הרגלים ה-76 (הנזה ה-2 - המבורג), ובשנת 1897 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-162 (הנזה ה-3 - ליבק). בשנת 1898 הוא מונה למפקד גדוד היגר ה-9 (לאוונבורג), ובשנת 1900 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. לאחר מכן הוא כיהן כקצין מטה בחטיבה ה-79, ובשנת 1902 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5.
בשנת 1907 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-11 בברנדנבורג, ואותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1910 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ובאותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-22 בקאסל, אולם זמן קצר לאחר מכן הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-11 בברסלאו. בשנת 1913 הוא מונה לראש מפקד חיל ההנדסה וההנדסה והמפקח הכללי של המבצרים, ובשנת 1914 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
ב-25 באוגוסט 1914 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-24, וב-17 בספטמבר הוא מונה למפקד הקורפוס ה-7. הוא לחם עם הקורפוס בקרב אראס (1914) ובקרב איפר הראשון, כחלק מהארמייה השישית, ובשנת 1915 לחם עימו בקרב ארטואה השני. ב־29 ביוני 1915 הוא חזר לתפקידו במטה הכללי, ובשנת 1916 קיבל את עיטור פור לה מריט מהקיסר וילהלם השני.
לאחר המלחמה התגורר פון קלאר בלאנגנזלצה, עד מותו ב-28 באפריל 1945.
משפחתו.
פון קלאר התחתן עם מגדלנה פון היידן, ממנה נולד לו בן אחד, ברנהרד פון קלאר, שטיפח אף הוא קריירה צבאית.
קולך נגד רדיו קול ברמה
ז'אן-פול סרטר
סודות החקירה (סדרת טלוויזיה)
סודות החקירה (ברוסית: «Та́йны сле́дствия») היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית, המגוללת את קורותיה של המשפטנית מריה סרגייבנה שבצובה ועמיתיה בעודם מנסים לפתור תעלומות וחקירות בלשיות. סדרת הטלוויזיה עוקבת אחר עבודתה של מריה שבצובה (בגילומה של אנה קובלצ'וק), תחילה כמשפטנית במשרד התובע של הרובע המרכזי בסנקט פטרבורג ולאחר מכן כחוקרת בסניף המקומי של ועדת החקירות הפדרלית. הסדרה מכילה 21 עונות.
ב-30 בדצמבר 2019 שודר סרט ספין-אוף בשם "", שמגולל תיק חקירה ואת סיפורן של אותן דמויות, אך כאילו התרחשו בתקופת רוסיה הצארית.
תקציר עלילת הסדרה.
מריה סרגייבנה שבצובה היא חוקרת בכירה בפרקליטות הרובע המרכזי בעיר סנקט פטרבורג העוסקת בפתירת פשעים סבוכים בעיר, עם השנים עוברת לעבוד בוועדת החקירות הפדרלית.
הפקה ושידור.
פרקי הפתיחה הם עיבוד לרומנים הבלשיים של הסופרת ילנה טופילסקאיה, לשעבר תובעת ועובדת הפרקליטות הרוסית. היא גם שימשה כתסריטאית של 8 העונות הראשונות של הסדרה.
הסדרה מופקת על ידי סטודיו "פנורמה" בהזמנת החברה "סדרה רוסית חדשה" (2000-2007), חברת הסרטים "Forward-Film" (2008-2016), מרכז הפקת סרטים" וחברת "אולפני פרוגרס".