בשנת 2007 נכלל הסיפור בקובץ המקום שבו אנו צודקים: השתקפות המשפט בספרות בשירה ובמחזאות של ישראל בעריכת אליעזר לדרמן ומנחם מאוטנר, הוצאת רמות.
הסיפור תורגם לפורטוגזית והופיע באנתולוגיה בעריכת ארנה גולן.
עלילה.
עיקרו של הסיפור הוא ניסיונו של המספר למכור את דירתו, ומפגש מפתיע שזומן לו עם דוברין, רוצח נודע שהשתחרר מכלאו ובא להתעניין ברכישת הדירה. במשפט הפתיחה מבהיר המספר מה עיקר ומה טפל בסיפורו: "אבל תחילה יש להאיר את הרקע: לא מכירת הדירה היא ענייננו כאן, כי אם הפגישה עם דוברין".
המספר, אשתו וילדם התגוררו בדירה מרתף, וכיוון שעלתה השערה שהמגורים בדירה זו הם שגרמו למחלתו הנדירה של הילד, החליטו המספר ואשתו למכור את דירתם. לשם כך פרסמו מודעה בגיליון ערב שבת של עיתון ערב, ובעקבותיה הגיעו, החל מיום שישי בצהריים, מתעניינים רבים. המספר מתאר אחדים מהם, אך מקדים לכך הסתייגות: "מעניין היה לספר בהרחבה על כל אחד ממחפשי-הבית, שבאו לבדוק מה אנו מציעים להם, לולא היה ענייננו אחר, כלומר הפגישה המפתיעה עם דוברין". המספר ואשתו מודעים לערכה הנמוך של הדירה, כדברי האישה: "מי רוצה לגור במרתף?"
כעבור ימים אחדים, לאחר שזרם המתעניינים בדירה פסק, הגיע מתעניין נוסף, "איש גבוה, בחליפה אפורה-פחמית, שראשו הכבד נכפף קצת אלי, כפיפה של גובה או כפיפה של גיל". לאחר כניסת האיש לדירה, אומר המספר "כדרכי עם שאר הקונים-בכוח נחפזתי לנחש את מקצועו, מעמדו החברתי, מוצאו". ואכן, תוך כדי הצגת הדירה חלפו במוחו של המספר ניחושים שונים, שאותם פסל, ונותר עם הכינוי "השופט", אף שגם ממנו הסתייג. הדירה מצאה חן בעיני האיש, והוא נכנס עם המספר לדיון לגליסטי, "בית זה הוא בית-משותף או חברת מניות?" שאלה שהמספר התקשה לענות עליה. לאחר שהאיש נתן מבטו בארון הספרים, החלו השניים לקיים דיון על ענייני עיצוב וסגנון. תוך כדי הדיון הגיע המספר למסקנה שהאיש אינו שופט, אלא יליד הארץ, "מבני הקולוניסטים שהגביהו אבר ופרחו למקומות אחרים".
בשלב זה שאל האיש את המספר "מאיזו ארץ אתה?" והמספר ענה: "כמוך, אדוני. מכאן", בהתכוונו למושבה. בהמשך שאל המספר את האיש לשם משפחתו, ונענה "צוהר", אך המספר, ששמות בני המושבה מוכרים לו, ידע שאין שם כזה במושבה. "מה היה שמך קודם?" שאל, ונענה: "דוברין".
בנקודה זו פונה המספר אל הקורא ואומר: "אילו היה לכולנו זיכרון-ילדות משותף, אילו היה לשם דוברין אותה משמעות, שיש לו בזיכרוני, צריך היה הסיפור, לאמיתו של דבר, להגיע לסופו במקום הזה. דוברין". והוא ממשיך ואומר: "אבל כמה כאן שייכים לשנה ההיא, לאותה מהות, שרצח - רצח אחד בלבד - זיעזע את הארץ כולה. לא שמענו אלא דברים על תהפוכות משפט דוברין, שפירנס את העיתונים מיום אל יום. מי זוכר כמה חודשים, עמודים שלמים הובילונו דרך נפתולי התביעה וההגנה, שיתפונו בפירכוסי השתי-וערב, ההטיות לכאן ולכאן, דברי הנאשם". תיאור זה הוא הזיקה המובהקת שבין הסיפור ובין משפטו של שיינצויט בפרשת הרצח בחולות תל נוף. מכאן ואילך, בדומה למהלכו עד לתיאור זה, ממשיך הסיפור בדרך הבידיון.
המספר מעיד על קרבתו האישית לפרשה: "קובי, בנו של הנרצח, היה חברי הטוב, והאיש ההוא, דוברין, הרוצח, היה דודו של קובי". הרוצח היה, אם כן, אחיו של הנרצח. מכאן מפליג המספר בתיאור זיכרונותיו מפרשת הרצח: היעלמות הנרצח, מציאת גופתו לאחר חודשים אחדים, מזימת טשטוש העקבות והמשפט. וחזרה להווה: "עכשיו, לאחר שמונה-עשרה שנים, או יותר, ניצב כאן, בדירתי, איש זקן בחליפה אנגלית, גבה-קומה ועיניו שופטות, ואומר מילה אחת: 'דוברין'". המספר ממשיך בתיאור זיכרונותיו ורגשותיו, ושוב חוזר להווה באומרו לדוברין: "אני למדתי עם קובי בכיתה אחת". השניים שוחחו מעט על אודות קובי, וביקורו של האיש התקרב לסופו באומרו: "אני עוד אשוב לראות את הדירה. היא טובה בעיני." אבל לאחר סגירת הדלת אומר המספר: "כבר אז ידעתי, שלא ישוב לדירתי".
את סיפורו מסיים המספר במילים שמהן נלקח שם הסיפור: "אדם חשף עצמו ואמר שהוא דוברין כדי שאומר לו אני כי הוא אדם - ואני מיאנתי לשכוח כי הוא רוצח".
שתי גרסאות הסיפור.
הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1958 בשם "אדם ושמו דוברין", וכעבור ארבע שנים פורסם בגרסה שונה בשם "דוברין האדם", שהיא גרסתו הנודעת יותר של הסיפור.
הסיפור בשתי גרסאותיו וניתוח נרחב של ההבדלים ביניהן מופיעים בספר מאת ארנה גולן, בין בדיון לממשות - סוגים בסיפור הישראלי. את ניתוח ההבדלים מסכמת גולן במילים:
יסודות אוטוביוגרפיים.
חוקרי ספרות ציינו כי מכלול יצירתו של ברטוב מתאפיין ביסודות אוטוביוגרפיים. אהוד בן עזר, למשל, ציין: "סיפורי ברטוב בהצטרפם יחד יוצרים כעין רומאן אחד, אשר הביוגרפיה שלו עומדת במרכזם". גם ברטוב עצמו הודה בכך, באומרו: "כל מה שכתבתי אני, נעוץ בניסיון חיי ובחוויותי. בכלל, יש לי דמיון דל".
אלי אשד מציין כי הסיפור "דוברין האדם" נכתב בעקבות מפגש של המחבר, חנוך ברטוב, עם ראובן שיינצוויט, שהורשע בהריגה בפרשת הרצח בחולות תל נוף, והגיע אל ברטוב כדי לשכור את דירתו. עם זאת, הזיקה בין השניים, הסיפור מחד והמציאות מאידך, קלושה למדי.
כשהעולם עמד מלכת (סרט, 2008)
כשהעולם עמד מלכת (באנגלית: The Day the Earth Stood Still) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני המהווה חידוש לסרט "היום בו עמדה האדמה" משנת 1951. את הסרט ביים סקוט דריקסון וקיאנו ריבס משחק בסרט בתפקיד הראשי. הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-12 בדצמבר 2008.
תקציר העלילה.
חייזר בשם קלאטו (מגולם על ידי קיאנו ריבס) נשלח לכדור הארץ על מנת להעריך האם האנושות תהיה מסוגלת למנוע את הנזקים הסביבתיים שגרמה לכדור הארץ ההולך וגווע. אולם, עם נחיתתו בכדור הארץ זוכה קלאטו ליחס אלים ומתנשא מבני האדם, ולאחר שנאסר עליו לנאום מול חברי האו"ם על התוצאות ההרסניות של פגיעת בני האדם בכדור הארץ, הוא נמלט מסוכני הממשלה החוקרים אותו ויוצא להשלים את משימתו. בדרך מתבונן קלאטו בהתנהגות האלימה של בני האדם, שפוגעים אחד בשני ובוזזים חנויות כתוצאה מפינוי העיר. בעקבות כך, מגבש קלאטו דעה כי טבע האדם הרסני ואינו יכול להשתנות, ומחליט שעל מנת שכדור הארץ יוכל לשרוד אין ברירה אלא להשמיד את המין האנושי. גורל האנושות נמצא בידיה של ד"ר הלן בנסון (ג'ניפר קונלי) ובנה החורג ג'ייקוב (ג'יידן סמית') שחייבים לגרום לקלאטו לשנות את דעתו ולתת לאנושות הזדמנות שנייה.
גריגורי שלווסדזה צ'חארטישווילי
גריגורי צ'חארטישווילי
צ'חארטישווילי
קומורבידיות
מבצע ואלקירי (סרט)
מבצע ואלקירי (באנגלית: Valkyrie) הוא מותחן משנת 2008 שבוים על ידי הבמאי האמריקאי בריאן סינגר, ובכיכובו של טום קרוז. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2008.
הסרט מבוסס על אירוע היסטורי – קשר העשרים ביולי – שאירע בשיאה של מלחמת העולם השנייה, כאשר קבוצה של קצינים מן הוורמאכט, פוליטיקאים, אנשי רוח ודת תכננו להתנקש בחיי אדולף היטלר ב־20 ביולי 1944, על מנת לסיים את המלחמה, להציל את גרמניה ולעצור את שואת יהודי אירופה ויתר פשעי המלחמה של היטלר. קרוז מגלם את הדמות הראשית בסרט – קולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג.
ליהוקו של קרוז עורר בתחילה מחלוקת בקרב פוליטיקאים גרמנים ובקרב חברי משפחתו של שטאופנברג, עקב השתייכותו של השחקן לכת הסיינטולוגיה. עם זאת העיתונות הגרמנית הביעה את תמיכתה בהפקת הסרט אשר יגביר את המודעות לניסיון ההתנקשות של פון שטאופנברג בהיטלר.
עלילה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קולונל גרמני בשם קלאוס שנק פון שטאופנברג נפצע באופן קשה באפריקה ובשל כך נשלח חזרה הביתה לגרמניה הנאצית, ומשמש בתפקידים עורפיים. שטאופנברג מצטרף לתנועת התנגדות גרמנית, והופך לחלק מקשר העשרים ביולי - מזימה שנועדה להתנקש בחייו של היטלר על מנת לפתוח במגעים עם בעלות הברית לסיום המלחמה, להציל את קורבנות הנאציזם ולשמור על גרמניה בגבולות שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במסגרת תפקידו שטאופנברג משתתף בגיבוש תוכנית שנקראת בשם הקוד "ואלקירי", ששימשה כתוכנית מגירה להעברה מסיבית של כוחות אל עיר הבירה ברלין לשם הגנה מפני התקוממות. הוא עושה שינויים בתוכנית זו כדי להתאימה לצורכי ההתקוממות על מנת לעצור את שרשרת הפיקוד הנאצית מיד לאחר ההתנקשות בהיטלר.
שטאופנברג לוקח על עצמו את משימת ההתנקשות בחייו של היטלר, וזאת באמצעות הטמנת חומר נפץ עם מנגנון השהיה בעת ישיבה של היטלר עם הקצונה הבכירה. שטאופנברג מצליח להביא להתפוצצות החומר, והוא בטוח שהיטלר נהרג, ומתחיל בהפעלת תוכנית "ואלקירי" ובהשתלטות על היררכיית השלטון הנאצית. בדיעבד מתברר כי היטלר ניצל מההתנקשות וסבל מפציעות קלות בלבד, כך גם כוחות המילואים שנקראו לעצור את בכירי המשטר הנאצי מבינים כי מדובר במזימה, ועוצרים את שטאופנברג וכל השאר הבכירים המשתתפים בקשר. בסופו של דבר בית דין שדה גוזר את דין כל הקושרים למוות.
שמעון אשד
שמעון אשד (28 באוגוסט 1921 – 1 בפברואר 2008) היה מפקדו השני של משמר הגבול ומפקד המחוז הצפוני של משטרת ישראל.
ביוגרפיה.