בנוסף שיחק בדרמת הפשע "משחקים מפתים" בתור יורי בן דודה של הכלה הרוסייה נדיה (ניקול קידמן) המוזמנת דרך האינטרנט.
ב-2002 שיחק בסרט השואה "אמן" בתור הכומר ריקרדו פונטנה המנסה לשכנע את הוותיקן לעצור את הפתרון הסופי.
ב-2005 השתתף בדרמה ההיסטורית של סטיבן ספילברג "מינכן" אודות "מבצע זעם האל". בסרט גילם את הצעצוען הבלגי רוברט שמתמחה בחומרי נפץ, מצוותו של סוכן המוסד אבנר קאופמן (אריק באנה).
דרייב (סרט)
דרייב (באנגלית: Drive) הוא סרט דרמת פשע אמריקאי משנת 2011, בבימויו של ניקולס וינדינג רפן. בסרט משתתפים השחקנים ריאן גוסלינג, קארי מאליגן, רון פרלמן, בריאן קראנסטון, כריסטינה הנדריקס, ואלברט ברוקס. התסריט נכתב על ידי התסריטאי ממוצא איראני חוסיין אמיני על בסיס רומן בעל אותו שם מאת ג'יימס סאליס.
השפעה.
דמות הנהג בסרט השפיעה על המתאבק ג׳יימס סיפרלי וגרמה לו ליצור את דמות ההיאבקות אורנג׳ קאסידי, ובדמות זו סיפרלי אימץ את שפת גופו השפופה והאדישה של הנהג. קאסידי אף מקצין את דמותו של הנהג ואת אדישותה על ידי תנוחה תמידית של ידיו בכיסי מכנסיו ו״מכות״ חלשות וציניות.
עלילה.
נהג עלום שם הממעט בדיבורו (ריאן גוסלינג) מועסק במוסך של שאנון (בריאן קראנסטון). הוא מבצע מעת לעת פעלולי נהיגה לסרטים מזדמנים, וכעבודת צד הוא גם משמש כנהג מילוט של שודדים. הדיוק וכישורי הנהיגה שלו באים לידי ביטוי כאשר הוא מסייע לשני פורצים להתחמק מהמשטרה. הנהג לעולם לא חושף את שמו, לא עובד פעמיים עבור אותם אנשים, ומקפיד להקצות לשודדים חמש דקות בלבד כדי לסיים את עניינם.
שאנון יוזם פגישה עם המאפיונר ברני רוז (אלברט ברוקס), ומבקש שיממן את תוכניתו להשתתף במירוץ מכוניות, ולתת ל"נהג" לנהוג במכונית המירוץ. אחרי שברני נוכח בכישורי הנהג הוא ניאות להוציא 300,000 דולר מכספו למימון התוכנית. ברני עובד יחד עם מאפיונר יהודי בשם נינו (רון פרלמן).
הנהג עורך היכרות עם השכנה שלו איירין (קארי מוליגן) ובנה הצעיר בחנות מכולת, ומסיע אותם הביתה לאחר שמכוניתם מתקלקלת. בעוד שהנהג ואיירין מפתחים קשר רומנטי, בעלה סטנדרד (אוסקר אייזק) שב הביתה מבית הכלא. סטנדרד חייב "דמי חסות" לאיש שעובד אצל רוז, המכונה קוק. קוק מכה בו נמרצות ומאיים לפגוע באיירין ובנה בניסיו אם הוא לא יסכים לבצע עבורו עבודת שוד.
הנהג שדואג לשלום איירין, מסכים לעזור לבעלה לשדוד בית עבוט. בשוד משתתפת בלאנש (כריסטינה הנדריקס), אישה הקשורה לקוק. במהלך השוד העניינים משתבשים וסטנדרד נורה למוות על ידי בעל בית העבוט. בעוד הנהג ובלאנש נמלטים, הם נרדפים על ידי מכונית מסתורית. הם מתחמקים מרודפיהם ומסתתרים עם השלל בחדר במוטל. הנהג מגלה שסכום הכסף שנגנב גבוה בהרבה מהסכום שנאמר לו. הוא מאיים לפגוע בבלאנש אם לא תגלה את האמת, והיא מספרת לו שהמכונית שרדפה אחריהם שייכת לקוק, וכי הם תכננו לרמות את הנהג ואת סטנדרד.
שניים מאנשיו של קוק מסתערים על חדרם במלון; אחד מהם הורג את בלאנש ופוצע את הנהג, לפני שהנהג הורג את שניהם. ברני מתעמת עם נינו ועם קוק ומבין שהשניים עמדו מאחורי השוד לאורך כל הדרך. נינו מסביר לברני כי הכסף מהשוד שייך לקבוצת מאפיה מהחוף המזרחי, שמתכננת להתחרות בהם באזור הפעילות שלהם בלוס אנג'לס ולדחוק אותם החוצה.
השניים מחליטים להרוג את הנהג, אולם ניסיונותיהם לא צולחים. הנהג הורג את כל אנשיהם כולל נינו. הנהג נפגש עם ברני כדי להעביר לו את כספי השוד, וכשהוא מוציא את הכסף מתא המטען הוא נדקר על ידי ברני. אך התקיפה אינה קטלנית, והנהג דוקר והורג את ברני, משאיר את גופתו על הקרקע ליד התיק עם הכסף. הנהג רוכב פצוע אל תוך הלילה, הרחק מאיירין, ומשאיר לצופים להרהר אם יחיה או ימות. למרות העמימות של הסצנה האחרונה, הבמאי ציין כי "[הנהג] נותר בחיים כדי לחוות הרפתקאות חדשות".
הפקה וביקורות.
הסרט צולם כולו בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם תקציב של כ-15,000,000 דולר. קיימים הבדלים רבים בין הרומן לסרט, אם כי האווירה ברומן נשמרת. האירועים שמחולקים בספר לשני מישורי זמן שונים (בעבר ובהווה של הגיבור), מרוכזים בסרט בסדר כרונלוגי ללא שילוב של פלאשבקים בנרטיב. הבמאי ציין שהסרט הושפע מהסרטים בוליט (1968) ויום הארבה (1975), וכי הוא מהווה מחווה ליוצר הקולנוע אלחנדרו חודורובסקי.
הסרט קיבל שבחים עת הוקרן לראשונה בתחרות ה-64 בפסטיבל קאן ואף זכה לקימת כבוד בסיום ההקרנה. כמו כן זכה הסרט בפרס הבמאי בתחרות. הוא הופץ לבתי הקולנוע בארצות הברית ובאירופה בספטמבר 2011, וזכה לשבחי הביקורות; אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורת קולנוע העניק לסרט ציון 8.2, אם כי מבקרים אחדים, בהם דייוויד אדלסטיין מהניו יורק טיימס, הגדירו את הסרט כ"זבל איכותי" עקב האלימות הקיצונית והירודה בסרט. הופעותיהם של גוסלינג וברוקס זכו גם כן לשבחים.
קורט זקס
הורנבוסטל-זקס
מתיה קסוביץ'
יוסף דולגין
שרגא טפר
יורט דה מאר
יורט דה מאר היא עיירת חוף וקיט השוכנת לחופיה המזרחיים של ספרד, עיירה זו היא אחת מעיירות הנופש הגדולות באזור קוסטה בראווה בחבל קטלוניה וממוקמת כ-60 ק"מ צפונית-מזרחית לברצלונה ו-34 ק"מ מג'ירונה.
אוכלוסיית העיירה מנתה בשנת 2018 37,350 תושבים, ושטחה 48 קמ"ר.
היסטוריה.
מספר אתרים ארכאולוגיים מצביעים על עקבות איבריים ביורט דה מאר. בתקופת ימי הביניים סבלה יורט משודדי-ים מוסלמים ולכן הייתה ממוקמת כקילומטר פנימה מהחוף על מנת להתגונן בעת הצורך מתקיפות השודדים הימיים. מאוחר יותר בין השנים 1509–1522 נבנתה הכנסייה הגותית בהשפעת הרנסאנס, ולקראת סוף המאה העשרים גילו התיירים עניין בעיירה זו ומאז צמחה העיירה גם מבחינה דמוגרפית וגם כלכלית.
כלכלה.
הדייג והחקלאות הן מקור העושר המסורתי אך כיום רוב כלכלתה של יורט מתבססת על התיירות הפורחת בשנים האחרונות, בהיותה עיירת תיירות פופולרית ביותר בקוסטה בראווה ומספר התיירים המגיעים בעונת הקיץ הוא כרבע מתושבי העיירה עצמה.
ישראל גרטלר
ראודור בנזימן
ראודור בנזימן (נולד בשנת 1957) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה.
ראודור אריה בנזימן נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים, דור שביעי בעיר, לרבקה ויצחק בנזימן, צאצא למשפחה מ"היישוב הישן".
החל את דרכו העיתונאית בגלי צה"ל, שם שימש בין היתר כעורך ומגיש יומן הבוקר. נמנה עם מקימי העיתון "חדשות", והיה עורך המוסף הפוליטי של העיתון.
היה המקים והמנכ"ל הראשון של רדיו תל אביב. היה שותף בהקמת וניהול חברת ההפקות "גשם תקשורת", שהפיקה בין היתר את התוכניות "שומר מסך" ו"עובדה". נמנה עם צוות ההקמה של "עובדה" ו-"5 עם רפי רשף", וכמו כן הפיק וערך את "פותחים שבוע" עם אמנון לוי בערוץ 2.
בתחילת 2007 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 10 ומונה לסמנכ"ל התוכן של "חדשות 10". בפברואר 2008 מונה למנכ"ל "חדשות 10". בספטמבר 2011 התפטר מתפקידו בעקבות החלטת חברת החדשות לשדר התנצלות על כתבה שפרסמה בעבר על שלדון אדלסון.
היה נשוי למיכל בנזימן-שכטר, ואב לבן ובת. מתגורר בתל אביב. בן דודו הוא העיתונאי עוזי בנזימן.
מסירת האב לשלוחי הבעל
בהלכה, מסירת האב לשלוחי הבעל הוא אחד משלבי הנישואין בהלכה. על פיו, כאשר האב מוסר את בתו הקטנה או הנערה, העומדת ברשותו למוסרה לנישואין, לשלוחי הבעל, היא נחשבת כנשואה במובנים הלכתיים מסוימים.
המקור במשנה.
במשנה מוזכרים, לכאורה, שני גדרים שבהם עוברת הכלה לרשות המשפטית וההלכתית של בעלה, ונחשבת כאשתו. הראשונה מוזכרת בתחילת המשנה: "עד שתיכנס לחופה". החופה, לפי המשמעות המקובלת, הוא כינוי למעמד שבו ובסיומו עוברת הכלה לדור בבית בעלה ונחשבת לאשתו לכל דבר ועניין. אך מיד אחר כך מוזכרת "מסירת האב לשלוחי הבעל", ולא ברור האם מדובר בפירוש של תחילת המשנה, או שמא מדובר בשני גדרים הלכתיים שונים, וכתוצאה מכך קיימת מחלוקת אמוראית אודות הפירוש במשנה.
מחלוקת האמוראים.
כמוזכר, נחלקו האמוראים בכוחה של המסירה לשלוחי הבעל, שאודותיו נכתב "הרי היא ברשות הבעל", ואלו דינים הלכתיים או משפטיים מושפעים ממסירה זו. לפי רב, החילוק בין החופה למסירת האב לשלוחי הבעל ברור: מסירת האב את בתו לחופה משפיעה על כל ההלכות הקשורות למשפט העברי: ירושה, כתובה, ודומיהן אך אכילת תרומה, אם הבעל כהן, תותר לכלה רק לאחר החופה. שכן האיסור על ארוסה לאכול מתרומת בעלה אינו קשור בהכרח לנישואין, שהרי למרות שמהתורה הארוסה (לאחר הקידושין) נחשבת לאשתו של הכהן ורשאית לאכול בתרומה שמותרת באכילה רק לכהנים גזרו חז"ל שלא תאכל הארוסה בתרומה, מכיוון שקיים חשש שמא ימצא בה הארוס מום שלא היה ידוע לו ושעל פי ההלכה יתבטלו הקידושין למפרע, ואז ימצא שאכלה תרומה למרות שלא הייתה כהנת, דבר הכרוך באיסור כרת, ומכיוון שכך, תקנת חז"ל הייתה שלא תאכל בתרומה עד שתכנס לביתו של הבעל ואם יש בה מומים - יודיע הבעל על ביטול הנישואין לאלתר.