לגבי עצם הנטייה, הרב מלמד אינו מכריע בשאלה העובדתית האם נטייה חד-מינית היא מולדת, אך טוען שלאקלים החברתי והמוסרי יש השפעה גדולה לא פחות על ההיתכנות למימוש הנטייה. הוא מדגיש כי יש להדריך בעלי נטייה כזו ליידע את הוריהם וכן עם רב או מדריך, כדי לפרוק מעט מהסבל וכדי להיעזר בהם למציאת הדרך הנכונה להתמודדות.
הרב מלמד מציין שגם לבעלי נטייה חד מינית יש מצווה להתחתן עם בן זוג מהמין השני ולקיים את מצוות הנישואין ופרו ורבו. למתקשים לגלות תשוקה לבני המין השני קובע הרב מלמד שקיימת מצווה להשתדל להטות את נטייתם. עם זאת, כל זמן שהאדם חש שלא יוכל לקיים את חובותיו במסגרת הנישואין, לרבות היכולת לשמח במצוות עונה - הרי לתפישתו הוא אנוס ופטור ממצוות אלו. על איש ואשה שבחרו להתחתן ולהקים משפחה המבוססת על חברות, תוך קיום מצוות עונה כפי יכולתם, אף על פי שלכל אחד מהם נטייה חזקה לבני מינו, מכריז הרב מלמד שהם "עושים מאהבה ושמחים בייסורים, ועליהם הכתוב אומר 'וְאֹהֲבָיו כְּצֵאת הַשֶּׁמֶשׁ בִּגְבֻרָתוֹ'".
לגבי השאלה האם לגלות במפגשים שלפני החתונה על נטייה חד מינית, מחלק הרב מלמד לפי רמת הנטייה: אם בוודאות האדם יודע שיש בו תשוקה גם למין השני - לא צריך לספר בפגישות על נטייתו, ואם יש לו ספק שמא לא יוכל לגלות מספיק תשוקה עבור קיום מצוות עונה - יש לספר לפני הנישואין, כיוון שזה פרט חשוב שהצד השני צריך חופש בחירה מלא לגביו.
הרב מלמד סובר שלחוטאים במשכב זכור יש להתייחס בצורה לא יותר חמורה מלמחללי שבת. מצד אחד, מדובר באיסור חמור ויש להשתדל להניא את החוטאים מהאיסור כשיש אפשרות לכך. מצד שני, יש לאהוב גם את מי שאינו מתגבר על יצרו ולדעת שיש ערך גדול לכל מצווה שהוא מקיים. הרב מלמד גם תומך בקבלתם של החוטאים לקהילות דתיות, כדי שיוכלו ללמוד תורה ולקיים מצוות ככל יכולתם, כל עוד הם לא מתריסים או מחצינים את נטייתם.
יהדות ארצות הברית.
מסמך עקרונות מאת רבני ארצות הברית.
ביולי 2010 פורסם בארצות הברית מסמך עקרונות העוסק ביחס ההלכתי והחברתי הראוי כלפי להט"ב יהודים דתיים, עליו חתמו עשרות רבנים אורתודוקסים מארצות הברית ומישראל, הנמנים עם הזרם האורתודוקסי-מודרני. עיקרי המסמך הם:
על הגרסה הסופית של המסמך חתמו, בין היתר, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA), הרב שמואל גולדין, וראש קהילת ישורון במנהטן - מהחשובות והמשפיעות בארצות הברית - הרב יחזקאל לוקשטיין. כמו כן חתומים עליו: רבנים מישיבה יוניברסיטי ומישיבת חובבי תורה – "מוסדות הדגל" של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית. מישראל חתומים הרב שלמה ריסקין, הרב יובל שרלו, הרב ד"ר בני לאו, הרב דוד ביגמן, הרב ד"ר שאול פרבר, עו"ד ד"ר אביעד הכהן ואחרים.
עמדת הזרמים הלא אורתודוקסים.
היהדות הקונסרבטיבית.
היהדות הקונסרבטיבית חלוקה לגבי נושא שילוב הומואים ולסביות בקהילות ובבתי המדרש של התנועה משנות השמונים.
ועד ההלכה הקונסרבטיבי העולמי הוא המוסמך לקבל החלטות הנוגעות לפסיקה בתנועה. בשנת 1992 קיבל הוועד החלטה פרי עטו של הרב יואל רוט שקבעה כי הוועד מחזק את האיסור המסורתי על התנהגות הומוסקסואלית, נישואים חד-מיניים והסמכה לרבנות של הומואים, לסביות וביסקסואלים גלויים במוסדות התנועה. אולם איסורים אלו הפכו יותר ויותר שנויים במחלוקת בתוך התנועה הקונסרבטיבית, ומנהיגות הקונסרבטיבית נדרשה להפסיק את האפליה נגד החברים הלהט"בים בקהילה. בעקבות ההחלטה גם הוקם ארגון "קשת רבנים", הכולל רבנים קונסרבטיביים מכל העולם, התומכים בשוויון זכויות מלא ללהט"בים קונסרבטיבים ועורכים טקסי נישואים חד-מיניים. התנועה לא מתייחסת לטרנסג'נדרים.
בשישה בדצמבר 2006 שינה הוועד העולמי את עמדתו וסלל את הדרך לשינויים משמעותיים הנוגעים למדיניות של התנועה הקונסרבטיבית בנוגע להומוסקסואליות. הוועד החליט לאפשר הסמכה של להט"בים לרבנות במוסדות התנועה הקונסרבטיבית, אך התיר לכל אחד מארבעת בתי המדרש בעולם להכריע בסוגיה באופן עצמאי. שני בתי המדרש בארצות הברית החליטו על קבלה מלאה, ואילו בית המדרש בישראל ובית המדרש בארגנטינה החליטו שלא לקבל להט"בים לשורותיהם.
למעשה הוועד העולמי אימץ שלוש פסיקות שו"תים שונות המשקפות שלוש גישות שונות מאוד כלפי הנושא. במסגרת כלליה של התנועה הקונסרבטיבית, אימוץ של דעות רבות מתיר לרבנים אינדיבידואלים, קהילות ובתי ספר רבניים קונסרבטיביים לבחור באחת מאותן דעות, וכך לבחור באופן עצמאי האם לשמור על האיסור המסורתי על התנהגות הומוסקסואלית או להתיר נישואים חד מיניים והסמכה לרבנות של חד-מיניים.
שו"ת אחד נקט בעמדה ליברלית מאוד ביחס לעמדה הקודמת, וביטל את רוב (אך לא כל) האיסורים הקלאסיים על התנהגות הומוסקסואלית. זה נוסח על ידי הרבנים אליוט דורף, דניאל נבינס (Daniel Nevins) ואברהם רייזנר (Avram Reisner). גישה זו ביטלה את רוב ההגבלות על התנהגות הומוסקסואלית, ופתחה את הדלת עבור להט"בים בכל הנוגע להסמכה שלהם לרבנות ומינויָם כחזנים. עם זאת, הצעה זו לא הכירה בנישואים של בני אותו המין. השו"ת הסתמך על הכלל התלמודי של כבוד הבריות, אך בד בבד עמד מאחורי האיסור של משכב זכר, אותו הוא הגדיר כאקט ההומוסקסואלי היחיד שנאסר בתורה (דאורייתא). איסור זה נשאר בחזקת "יהרג ובל יעבור" במסגרת החלטה זאת, ולפיה יהודי המעוניין לשמור תורה ומצוות חייב להקפיד עליו. הגישה לאפשר הסמכה של להט"בים לרבנות במוסדות התנועה הקונסרבטיבית, אך התיר לכל אחד מארבעת בתי המדרש בעולם להכריע בסוגיה באופן עצמאי. שני בתי המדרש בארצות הברית החליטו על קבלה מלאה, ואילו בית המדרש בישראל ובית המדרש בארגנטינה החליטו שלא לקבל להט"בים לשורותיהם.
שתי הגישות האחרות החזיקו באיסורים המסורתיים. אחת מהן הייתה פסיקת השו"ת של הרב יואל רוט. גישה זו אומצה כדעת הרוב כאשר 13 מתוך 25 קולות הצביעו בעדה. לפי גישה זו יש לאכוף איסור גורף על התנהגות הומוסקסואלית. הגישה השנייה נכתבה על ידי הרב ליאונרד לוי (Leonard Levy), והיא אומצה כגישת מיעוט שזכתה לשישה קולות. גישתו של לוי התוותה דרכים שבהן ניתן להבטיח שלהט"בים יזכו ליחס הראוי להם מכורח כבוד הבריות וכן למקום מכובד בקהילות ובמוסדות הקונסרבטיביים, לצד שמירה על האיסורים המסורתיים נגד פעילות מינית חד-מינית.
הוועד דחה גישה רביעית אותה הציע הרב גורדון טאקר, לפיה יש לבטל את כל האיסורים על התנהגות הומוסקסואלית מינית.
התוצאות של החלטה זו היו מעורבות. מצד אחד, 4 מחברי הוועדה, הרבנים רוט, לוי, מאיר רבינוביץ (Mayer Rabinowitz) ויוסף פראוזר (Joseph Prouser) התפטרו מהוועד לאחר אימוץ השינוי ב-2006. מצד שני, בית הספר זיגלר ללימודים רבניים באוניברסיטה היהודית האמריקאית בלוס אנג'לס הודיע מייד שהוא יתחיל להסמיך להט"בים ברגע שהחלטת הוועד האוסרת על הסמכה כזו תעבור. ב-26 במרץ 2007, בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) בניו יורק פעל באופן דומה, והחל לקבל מועמדים להט"בים לתוכנית ההסמכה הרבנית שלו.
ביוני 2012, האגף האמריקאי של היהדות הקונסרבטיבית אישר טקסי נישואים חד-מיניים בהצבעה מוחצת של 13 מול 0.
במקביל, בתי כנסת קונסרבטיבים באירופה ובישראל, שבאופן היסטורי היו יותר מסורתיים מהתנועה האמריקאית, המשיכו לדבוק באיסור הנחרץ על יחסי מין הומוסקסואלים, הסמכתם לרבנות ונישואים חד-מיניים. כיוון שכך, רוב הרבנים הקונסרבטיביים מחוץ לארצות הברית עושים שימוש בסמכות שלהם כרבנים מקומיים (מרא דאתרא) כדי לדחות פסיקות יותר ליברליות. ראש ועד ההלכה של התנועה הקונסרבטיבית בישראל, הרב דוד גולינקין, כתב לוועד הרבנים הקונסרבטיבי העולמי במחאה על החלטת הוועד לשקול מחדש את האיסור המסורתי על התנהגות הומוסקסואלית. נמסר כי למרות החלטת הוועד העולמי להסמיך להט"בים גלויים לרבנות, לא יהיה שום שינוי במדיניות של מכון שכטר ללמודי רבנות. התנועות הקונסרבטיביות בארגנטינה, הונגריה ובריטניה הצהירו שהם לא יקבלו או יסמיכו להט"בים גלויים. בשנת 2012 שינה בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר שבירושלים את מדיניותו, בעקבות הצבעה במסגרתה הצביעו 17 רבנים מתוך 18 בעד פתיחת שערי בית המדרש לתלמידים ותלמידות הומואים ולסביות (הרב ה-18 נמנע בהצבעה) הודיע מכון שכטר על נכונותו לקבל הומואים ולסביות לתוכנית ההסמכה לרבנות החל מסתיו 2012.
הרב ברדלי ארטסון (Bradley Artson), דיקן בית הספר הרבני באוניברסיטה היהודית האמריקאית, טוען כי הוא למד כל התייחסות שהוא יכול היה למצוא בנוגע לפעילות הומוסקסואלית המוזכרת אצל כותבים יוניים ולטיניים עתיקים. כל ציטוט שהוא מצא מתאר את המפגש בין גברים כאשר צד אחד, האדון, מתעלל באופן פיסי בשני, העבד. הרב ארטסון לא יכול היה למצוא דוגמה אחת שבה צד אחד לא היה משועבד לצד השני. "אין להשוות מערכות יחסים הומוסקסואליות כיום לעולם העתיק", כותב הרב ארטסון, "אני מכיר יותר מדי אינדיבידואלים הומוסקסואלים, כולל חברים קרובים וקרובי משפחה, המחויבים האחד לשני במערכות יחסים מונוגמיות ארוכות טווח. אני מכיר יותר מדי זוגות בני אותו המין שבהם בני הזוג אוהבים והם מגדלים ילדים אתיים והגונים. מי אמר שמערכת היחסים המשפחתית שלהם קדושה פחות בעיני האל מזו שלי עם אשתי וילדיי?".
הרב הקונסרבטיבי הרשל מאט הביע את דעתו בנושא, ולפיה איסור משכב זכר מופנה רק אל מי שיש להם משיכה טבעית אל בני המין השני ומשום כך הם מצווים על פרייה ורבייה. הומוסקסואלים, לפי מאט, הם חסרי יצר המשיכה לבני המין השני ועל כן אין טעם למנוע מהם לממש את משיכתם המינית. גישתו של מאט זכתה לגיבוי ותמיכה גם בישראל.
היהדות הרפורמית.