ברגין (בבלארוסית: Брагін, ברהין; ברוסית: Брагин; ביידיש: בראהין) היא עיירה הנמצאת בדרום מזרח בלארוס במחוז הומל כ-88 ק"מ מצפון לצ'רנוביל. בעיירה חיה קהילה יהודית גדולה בין השנים 1648 ועד 1941 עם פלישת הנאצים. נכון לשנת 2016 אוכלוסיית העיירה מונה כ-3,750 תושבים.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון של ברגין היה בשנת 1147 בכרוניקה ההיפאטית . הסיבה לכך היא שברגין הייתה עיר חשובה בנסיכות קייב. בתאריך ה-1 בספטמבר 1924 נוסד מחוז המשנה ברגין. ב-9 ביוני 1927 סופח אזור זה למחוז הומל עד יוני 1930 ולאחר מכן בתאריך 15 בינואר 1938 סופח אזור זה למחוז פולסיה ולבסוף ב-8 בינואר 1954 סופח האזור חזרה להומל.
יהודי ברגין.
בשנת 1648 החלה להתפתח בברגין קהילה יהודית. היהודים בברגין התפרנסו בעיקר מחקלאות. עד אמצע שנות ה-20 פעל בעיירה ארגון החלוץ. בשנת 1930 עם התחזקות האנטישמיות באירופה נסגר בית הכנסת של ברגין, ובבית הספר בו לימדו ביידיש עברו ללמד בבלארוסית. ב-22 ביוני 1941 החלו פעולות צבאיות של הצבא הגרמני על יד ברגין, כתוצאה מכך כשליש מהיהודים בעיירה ברחו לכיוון מזרח. הגברים גויסו לצבא האדום, ובעיירה נשארו נשים, ילדים וקשישים שלא הספיקו לברוח בזמן מהתקפה הגרמנית. בתאריך 28 באוגוסט 1941 כבשו הנאצים את ברגין מספר שבועות לאחר מכן בתאריך 12 בספטמבר 1941 הגיע גדוד אס אס לעיירה וכינס את כל יהודי העיירה (כ-300 איש) לפאתי העיירה, היהודים קובצו בעשר קבוצות ובכל קבוצה שלושים אנשים ושם נורו למוות בקבר אחים. כיום לא נשארו יהודים בעיירה, למעט אותו קבר אחים ופסל לזכר 300 יהודים שנרצחו בדם קר.
פנדליס
פנדליס (בליטאית: , ביידיש: פונידל או פאָנעדעל) היא עיירה בצפון ליטא, אשר ממוקמת כ–26 קילומטרים מערבה מהעיירה רוקישקיס, בכביש לבירז' שבמחוז פוניבז'. העיירה נמצאת בקרבת נחל האפשצ'יה (Apaščia). בסוף המאה ה-19, מנתה העיירה 5,000 תושבים מתוכם 2,500 יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה במספר התושבים היהודים כך שבשנות ה-20 של המאה העשרים חיו בעיירה 800 יהודים אשר נספו בשואה. כיום העיירה מונה בין 900 ל-1,000 תושבים. אתר מעניין בעיירה הוא בית הקברות היהודי. החינוך בעיירה נחשב לגבוה, ורבים מתושבי העיירה היו משכילים.
מקור שם העיירה.
למקור שם העיירה שני הסברים הקשורים במסחר, שכן סוחרים מווילנה ומריגה היו נפגשים ומחליפים סחורות באזור. לפי הסבר האחד, מקור השם במילה שמשמעותה "מחסן". מקומות האחסון בליטא נקראו "פודליס" (podėlis) ובלטביה הם נקראים "פונדליס" (pondėlis). לפי ההסבר השני מקור שם העיירה בשם שנתנו ליום שבו השוק היה פתוח (יום שני, שנקרא בעבר בליטאית panedėlis).
היסטוריה.
אזכור ראשון לעיירה מופיע בשנת 1591 לא ידוע מקורו. ייתכן, כי העיירה הוקמה סביב אחוזה פאודלית שהייתה שייכת למשפחת רג'קי, שמכרה אותה למשפחת קושיאלקובסקי בשנת 1767. אחד מבעלי העיירה החדשים, סטומברי קושיאלקובסקי, הרס את האחוזה, מה שככל הנראה העיד על סיום הפיאודליזם בעיירה. מקום האחוזה הפך לפארק מיוער שנשתל בשנת 1801, ובו בנה איגנסי קושיאלקבוסקי כנסיית אבן קתולית. עד מלחמת העולם הראשונה ידוע על כ-150 משפחות יהודיות ועוד כ-60 משפחות נוצריות שישבו במקום.
בית כנסת.
בעיירה פנדליס הוקמו מספר מוסדות יהודיים ברחוב synagogue (בית כנסת) כגון: בית כנסת, בית לימוד, היכל תפילה, בית מחסה ומקווה ששירתו את תושבי הקהילה היהודית בעיירה.
יהודי פנדליס.
תולדות הקהילה היהודית.
הקהילה היהודית שחיה בפנדליס הייתה חסידית והתבססה על מסחר בשוק. בעיירה ישבו יהודים שעסקו במסחר ובמלאכה. פעמיים בשנה התקיים יריד גדול, בו מכרו הסוחרים היהודים סחורות שונות. שמעון זוס, יהודי שחי בעיירה, היה בעל העסק המצליח והגדול ביותר למכירת בדים וכלי תפירה.
רב הקהילה, משה אוגינס, שהנהיג את יהודי העיירה לפני מלחמת העולם הראשונה היה אדם מלומד. לאחר שנפטר תפס את מקומו הרב איציק דובובי. במלחמת העולם השנייה בוצעו פוגרומים באוכלוסייה היהודית בעיירה. עיקר הפגיעה הייתה בחנויות ובבתים, נופצו חלונות ורכוש היהודים נשדד. היהודים ניסו להתנגד אך ללא הצלחה. בשנת 1941 נרצחה כל הקהילה היהודית ובתים רבים בעיירה נשרפו עד היסוד בפנדליס. השריד שנותר מהקהילה היהודית הוא בית הקברות של קרבנות השואה.
בשואה.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה נכבשה פנדליס על ידי הצבא האדום. על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם בינה לבין גרמניה הנאצית. בשנת 1941 במסגרת מבצע ברברוסה, בו החלה גרמניה הנאצית לכבוש שטחים מברית המועצות, כבשה גרמניה את ליטא. גרמניה הנהיגה במדינה שלטון עוד יותר אכזרי מקודמו. יהודי פנדליס קיוו שתהליך הכיבוש יארך זמן קצר ותינתן להם הזדמנות לברוח. אך בתחילת 1940 נכבשה ליטא ועמה גם העיירה. בעיירה פנדליס, נחסמו כל הכבישים ורק יהודים מעטים הצליחו לברוח. לאחר כמה שבועות הונחו היהודים להתכנס בשוק. רב העיירה נרצח לעיני בני הקהילה ושאר היהודים נלקחו אל בית אבן ונכלאו שם למשך כמה ימים. לאחר מכן הוצעדו בכפייה אל רוקישוק כ-28 קילומטרים מפנדליס ושם קיבצו את כל יהודי האזור, בניהם יהודי פנדליס. לאחר מכן הובלו 13,000 היהודים למלומל, כשלושה קילומטרים מרוקישוק, שם נאלצו הצעירים לחפור בור באדמה מבלי לדעת למה. לאחר שסיימו נורו כל היהודים וכוסו באדמה. יהודי אחד בלבד, ג'נקל שרייבר, הצליח לשרוד. הוא נורה בכתפו, חפר מתוך האדמה פתח כדי לצאת מהבור, ואז ברח לכיוון ברית המועצות. בשנת 1944 שוחררה ליטא על ידי ברית המועצות שנחלה הצלחה במבצע ברברוסה והחלה לכבוש שטחים מגרמניה הנאצית. עד אז 94 אחוזים מיהודי ליטא הושמדו.
חינוך.
בקהילת פנדליס היה בית ספר יהודי קטן שהכיל בין חמש לשש כיתות. שפת ההוראה הייתה ביידיש. הורים אשר רצו שילדיהם ילמדו עברית נאלצו לשלוח אותם לרקישוק שם היה בית ספר עברי גדול. בעיירה היה גם בית ספר גדול עבור התושבים הנוצרים.
אישים חשובים מהעיירה.
בשל הקשיים הכלכליים ובשל הבדידות שנבעה מגודלה הקטן של העיירה יהודים ונוצרים רבים עזבו את העיירה אל אמריקה, אל קייפטאון וחלק אל מדינת ישראל שם חלקם הצליחו לבנות את בתיהם ולהקים משפחות. אחד מהאנשים הבולטים בעיירה הוא אנטנס סטרזדס, משורר מפורסם שלא היה יהודי, אשר עבד בכנסיית העיירה, אמנם לזמן קצר.
תיעוד, מחקר והנצחה.
בספר יזכור על רוקישוק וסביבתה מצוין פרק על פנדליס, שתורגם כחלק מהפרויקט שארגן הארגון JewishGen. הנצחת שואת פנדליס ואיסוף המידע עליה נעשו בעזרת הניצולים שחיו בקייפטאון בשנת 1995.
פונינקה
פונינקה (באוקראינית: Понінка) היא עיירה השוכנת במחוז משנה פולונה שנמצאת בתוך מחוז חמלניצקי במערב אוקראינה. העיירה הוקמה בשנת 1787 וקיבלה את מעמדה כעיירה בשנת 1938. מספר התושבים נכון ל-2011 הוא 7,440 איש. הענף העיקרי ממנו מתפרנס היישוב הוא ענף הנייר.
ב-5 ביולי 1941 בזמן מלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את העיירה.
הדבר המייחד את העיירה הוא מפעל הנייר שעדיין פעיל ומייצר מחברות, ספרים, יומנים לבתי ספר ומוצרי נייר נוספים.
בפונינקה נולדה וגדלה הציירת מרים ברמן (1906-1999).
היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה בסתיו 1941 השמידו הנאצים את האוכלוסייה היהודית של העיירה. היהודים לא הצליחו לברוח מחוץ לעיירה, ונהרגו באכזריות כאלף פשיסטים בעיקר נשים, ילדים וזקנים.
רק שלושה אנשים שרדו: יהודי שניצל על ידי המשפחה האוקראינית השכנה, אשתו ובתו שניצלו על ידי פולני. שישה קברים קהילתיים ענקים נועדו לשמר את האפר של הרוגים.
לאחר השחרור של עובדי מפעל הנייר פונינקוב, העובדים יצרו אנדרטה של מקומות המוות הקדושים של היהודים. בשנת 1953 המועצה המקומית החליטה לבנות גדר ברזל סביב האנדרטה במקום גדר העץ שהייתה שם כדי לשמר את האנדרטה.
באתר ההיסטורי נעשה ונדליזם כאשר קבוצה של גונבי מתכת פירקו את גדר הברזל שנבנתה סביב האנדרטה.
בתקופה הסובייטית נפתח בפונינקה בית ספר יסודי יהודי, שהכיל ארבע שכבות גיל.
יהודי פונינקה.
הקהילה היהודית בפונינקה גדלה עם פתיחתו של מפעל לייצור נייר בשנת 1870. בשנת 1897, חיו בעיירה 206 יהודים מתוך 1,025 תושבים שחיו בה. בשנת 1939 חיו בעיירה 675 יהודים. פונינקה נכבשה על ידי הנאצים ב-5 ביולי 1941. בסתיו של אותה שנה 485 יהודים נורו ביער הסמוך לפונינקה. ב-2 בספטמבר, נרצחו כ-2,000 יהודים מפונינקה ביער הסמוך לעיירה. במהלך כיבוש הנאצים נרצחו 4,000 יהודים מפונינקה ומיישובים הסמוכים לה.
מוזיאון בדוקלנדס
שובו של העדר
שובו של העדר הוא ציור שמן על לוח עץ מאת פיטר ברויגל האב, שצויר בשנת 1565 ונמצא במוזיאון לתולדות האמנות שבווינה. זוהי יצירה גדולה, 117 × 159 ס"מ, המהווה חלק מהסדרה המתארת את חודשי השנה. מסדרה זו נותרו כיום חמש תמונות בלבד, המתארות תקופות שונות במהלך השנה. הציור מתאר את חודש נובמבר, בו מכנסים את העדר.
ציור זה הוא חלק מסדרת חודשי השנה:
בציור מתוארים בוקרים העולים מן המרעה שבעמק, בידיהם מוטות והם מכנסים את העדר לכיוון משכן החורף שלו בכפר.
כמו ביצירות אחרות של ברויגל בסדרת עונות השנה, נמצאים ברקע צוקים שאינם נמצאים בנוף הטבעי בארצות השפלה. ייתכן כי חלק מתיאורי ההרים מבוסס על רישומים שעשה ברויגל בעת ששהה באיטליה בשנת 1553, אך סביר להניח כי מקורם של נופים אלה הוא בדמיון היוצר של האמן.