א-דוסתור היה במשך עשרות שנים אחד משני יומונים בירדן, וכאמור, היה נתון לפיקוח ממשלתי חריף (הממשלה החזיקה בכ-35% ממניות העיתון). רק בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר החל בירדן תהליך של דמוקרטיזציה וליברליזציה, נפתחו עוד מספר עיתונים יומיים. גם לאחר תהליך זה אושר במרץ 1993 חוק עיתונות חדש, שתחם נושאים אסורים לפרסום והגביל את החופש העיתונאי במדינה. בשנת 1998 הפיק העיתון מהדורה אלקטרונית, ובכך היה לעיתון הראשון בשפה הערבית שעושה כן.
עורכו הראשון היה נביל שריף (עד לפברואר 2009), והעורך הראשי הנוכחי הוא מוסטפא ריאלאת.
תפוצת העיתון שוערה בכ-90,000 עותקים בשנת 2003.
העיתון כיום.
מערכת א-דוסתור שוכנת בעמאן. העורך הראשי של העיתון מאז פברואר 2009 הוא מוסטפא ריאלאת. העיתון מעסיק כ-600 עובדים. העיתון מציג על פי רוב עמדות פרו-פלסטיניות ואנטי-ישראליות.
המהדורה היומית של העיתון כוללת מדור חדשות, מדור חדשות חוץ, מדור חדשות ספורט ומדור שונות. בימי שישי מתפרסם מוסף תרבות, ובימי רביעי מוסף שסוקר את האירועים השבועיים.
א-דסתור
סמדר אקראי
סמדר אקראי (נולדה ב-1 באפריל 1979) היא מוזיקאית וזמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה.
אקראי נולדה וגדלה בשכונת הקטמונים בירושלים. היא החלה לכתוב שירים בגיל 15. לאחר השחרור מצה"ל נרשמה ללימודי עיצוב ומולטימדיה, אז פגשה את המוזיקאי גיא מנצור. השניים הקליטו שיר - "last night" - לאלבום בשם "smooth" שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסדרה - "עמוק באדמה" ( Six Feet Under).
בשנת 2001 נרשמה ללימודי מוזיקה בבית הספר "רימון" ועם סיום השנה הראשונה טסה למסע הופעות בפאריס, שם ספגה את אווירת הניו-ג'אז בברים הקטנים, וכן התוודעה לחיבור המוצלח בין ג'אז לאלקטרוני. עם שובה ארצה, המשיכה את לימודיה ברימון והחלה להופיע עם הרכבי ג'אז.
לאחר שסיימה את הלימודים, הצטרפה כסולנית בשפה האנגלית והצרפתית בהרכב "Mosic Project" של אייל קצב ושמוליק נויפלד, שראה אור ב-2007 בגרמניה ובלונדון, והופיעה עם השניים במופע הפותח בפסטיבל ישראל.
לאחר סיום הפרויקט, החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי אורי אבני (Old Man River) על אלבום משותף באנגלית. הם הקליטו חמישה שירים יחדיו וזכו להופיע בפסטיבל האירופי Golden Stag. מתוך הפרויקט נבחר השיר "Trees" לפסקול הסרט "מתחת למים" (Under the water).
בשנת 2009 אקראי ביצעה את שיר הנושא לסרטו של רוני ניניו "היו לילות", כמו כן הקליטה עם הזמר אריק איינשטיין את הסינגל "כשתחזור" (2010).
בשנת 2011 הוציאה אקראי אלבום סולו ראשון בשם 'אחד באפריל' בהפקת גיל לואיס.
בשנת 2013 הקליטה עם הזמר אבי בללי את הדואט "בדיוק אותו דבר" מתוך הפרויקט של שמוליק נויפלד "המשקפיים של נויפלד".
בימים אלה עובדת אקראי על אלבום סולו שני ביחד עם המפיקים אורי רוסו ומתן ספנסר.
אינדיאנה ג'ונס הצעיר
התאחדות יוצאי תורכיה בישראל
התאחדות יוצאי תורכיה בישראל היא עמותה של עולים מטורקיה הנמצאים בישראל, הארגון נוסד בשנת 1950.
מטרות ההתאחדות.
כקבוצה היחידה בישראל שמכירה את השפה והתרבות הטורקית, לאיגוד זה יש מספר מטרות:
אמצעים להשגת מטרות האיגוד.
כאמצעי להשיג את כל מטרותיו האיגוד מפרסם עלון דו חודשי שנקרא "Bulten", שנכתב בטורקית, לאדינו ועברית.
האיגוד משמר אתר אינפורמטיבי טורקי בעברית ובאנגלית, האתר מודיע למבקרים על פעילויות בישראל, וכולל בתוכו מאמרים וקישורים במגוון שפות המספרים על חייהם של יהודי טורקיה וההיסטוריה שלהם.
מימון האיגוד.
התאחדות עולי טורקיה בישראל ממומנת על ידי התרומות של החברים באגודה, אך כמעט ללא תמיכה ציבורית או ממשלתית.
הטרמפיסט
טרמפיסט הוא כינויו של נוסע בטרמפ
הטייפ האחרון של קראפ
הטייפ האחרון של קראפ (באנגלית: Krapp's Last Tape) הוא מחזה בן מערכה אחת, באנגלית, פרי עטו של סמואל בקט. הוא מחזה לשחקן אחד, ונכתב עבור השחקן הצפון אירי פטריק מגי ונקרא בתחילה "המונולוג של מגי" (Magee monologue). בקט שאב השראה למחזה מכך שהאזין למגי קורא קטעים מ"מולוי" ומ From an Abandoned Work, בתחנת הרדיו BBC Third Programme בדצמבר 1957.
הצגת הבכורה של המחזה הייתה כהקדמה לסופמשחק (מ-28 באוקטובר עד 29 בנובמבר 1958) בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, בבימויו של דונלד מק'וויני ובכיכובו של פטריק מגי. המחזה הציג 38 פעמים.
היסטוריה.
ההוצאה לאור הראשונה.
במכתב לסוחר הספרים ג'ייק שוורץ ב-15 במרץ 1958, בקט כתב שיש לו "ארבעה עמודים בדפוס, עם הערות מפורטות ותיקונים גסים, של מחזה מונולוגי קצר שכתבתי באנגלית עבור פט מגי. הוא נכתב במכונה מאוסף רשימות ישנות, כך שאין ברשותי כתב יד לתת לך."
לדברי אקרליי וגונטארסקי, "הוא פורסם לראשונה בכתב העת הספרותי האמריקאי Evergreen Review 2.5 (קיץ 1958), אחר-כך בספר Krapp’s Last Tape and Embers (Faber, 1959), ובספר Krapp’s Last Tape and Other Dramatic Pieces (Grove, 1960)."
בקט בעצמו תרגם את המחזה לצרפתית בשם La Dernière Bande והוציא אותו לאור בLes Lettres Nouvelles ב-4 במרץ 1959.
אין לראות בטקסטים המודפסים נוסחים סופיים. "באמצע שנות החמישים בקט כבר דיבר ועבד כבמאי. במכתב לעוזרת העורך של Rosset, ג'ודית סמית, ב-11 במאי 1959, התייחס בקט לבימוי "הטייפ האחרון של קראפ" כ"יצירתו", וערך שינויים משמעותיים רבים בטקסט במהלך השנים כשהוא היה מעורב בבימוי המחזה.
אחרים.
הצגת הבכורה של המחזה בגרמניה התקיימה ב-28 בספטמבר 1959, בבימויו של ולטר הן בתיאטרון שילרתיאטר בברלין, בו כעבור עשר שנים, ב-5 באוקטובר 1969, סמואל בקט ביים את המחזה בעצמו, כשבתפקיד קראפ הופיע מרטין הלד.
הצגת הבכורה בארצות הברית הייתה ב-14 בינואר 1960, בבימויו של אלן שניידר ובכיכובו של דונלד דייוויס.
תקציר העלילה.
קראפ הוא סופר כושל וגלמוד שביום הולדתו ה-69 מאזין לקלטות של עצמו מן העבר, תוך שהוא מתכונן להקליט את עצמו מחדש. הוא מאזין לקלטת של עצמו כשהיה בן 39, אז עמד לקבל החלטה גורלית בחייו – להקדיש את עצמו באופן טוטלי לאמנות ולזנוח את האהבה.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. סרטו האחרון של קרפ, תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 13 באוגוסט 1961
2. הווידאו האחרון של קרפ, תיאטרון חיפה בשיתוף עם פסטיבל ישראל, הצגת בכורה: ירושלים, מאי 1989
3. הטייפ האחרון של קראפ, אנסמבל עיתים, הצגת בכורה: 26 במרץ 2012
פלאיה דל כרמן
פלאיה דל כרמן (בספרדית: Playa del Carmen) היא עיר חוף במדינת קינטנה רו שבחצי האי יוקטן, מקסיקו. העיר שוכנת לחופו של הים הקריבי.
היסטוריה.
בתחילת דרכה פלאיה דל כרמן, או "פלאיה" כפי שהמקומיים מכנים אותה, הייתה עיירת דייגים קטנה.
הנמל בתחומה שימש את המעבורות לאי קוסומל השוכן מולו ורצועת החוף הגדולה שלה היוו את הסיבות המרכזיות להתפתחות העיר כאתר תיירות.
כלכלה.
ההכנסה העיקרית של תושבי העיר מתבססת על תיירות.
העיר היא יעד פופולרי למטיילים מכל רחבי העולם ובמיוחד לתושבי ארצות הברית שפוקדים את המקום בגלל הקרבה הגאוגרפית.
תיירות.
בשנים האחרונות, פלאיה דל כרמן מתפתחת בקצב מהיר בעקבות עלייה מתמדת בכמות התיירים.
רצועת החוף שלה היא האטרקציה המרכזית הכוללת אזורים מלאים במסעדות וגם אזורים שקטים ומבודדים יותר.
בעיר אפשרויות לינה רבות ממלונות זולים ובסיסים למלונות יוקרה וגם קיימות דירות להשכרה לתקופה קצרה.
בעיר קיים שפע של מסעדות, בתי קפה, דוכנים וסוכנויות טיולים המפוזרים ברחבי העיר.
השפעת התיירות האמריקאית מורגשת עם כניסתן של חברות ענק אמריקאיות לעיר כמו סטארבקס, הארד-רוק קפה ווולמארט.
ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
גאוגרפיה ומבנה העיר.
העיר נמצאת במחוז התיירות הגדול של האזור שנקרא "ריביירה מאיה", ולכן פלאיה דל כרמן היא נקודת יציאה למקומות אחרים הקרובים אליה כמו קנקון, טולום, קוסומל ואיסלה מוחרס.
הרחובות בעיר מסודרים בצורת שתי וערב כך שמאוד קל להתמצא בה.
אקלים.
בפלאיה דל כרמן אקלים טרופי והטמפרטורות הממוצעות הן 24–25 מעלות צלזיוס.
העונה הגשומה מתחילה במאי ונמשכת עד דצמבר ואילו העונה היבשה מתחילה בינואר עד מאי.
Forever 21
פוראבר 21 (באנגלית: Forever 21) היא רשת ביגוד אמריקאית רב-לאומית המוכרת בגדים ואביזרי אופנה לגברים, נשים ונערות. לחברה 815 סניפים (נכון ל-2019) ברחבי אמריקה, אירופה, אסיה והמזרח התיכון, ובעבר גם בישראל.
היסטוריה.
רשת forever 21 הידועה במקור בשם "אופנה 21" נוסדה בשנת 1984 בלוס אנג'לס, קליפורניה על ידי דו וון צ'אנג ואשתו דין סונק והייתה מיועדת לילדים ובני נוער בלבד.
הסניף הראשון נפתח באפריל 1984, ברחוב פיגוארואה בפארק היילנד באזור לוס אנג'לס, גודלו היה 900 מ"ר בלבד והוא נשא את השם המקורי: "אופנה 21". עיצובים מקוריאה הדרומית נמכרו וכוונו לקהל יעד ספציפי והוא הקהילה הקוריאנית-אמריקאית. בסוף השנה הראשונה בה פעלה המכירות עלו מ-$35,000 ל-700,000$. הצלחת הרשת גברה ונפתח סניף חדש בכל שישה חודשים, בזמן זה שונה שם הרשת ל-forever 21.
בשנת 1989, Forever 21 פתחה את הסניף ה-11 במספר בקניון פנורמה בקליפורניה, אשר היה הסניף הראשון של הרשת הממוקם בקניון. עם הצלחת הרשת היא החלה להגדיל את גודלם של הסניפים לסניפים בגודל ממוצע של 5,000 מ"ר לכל סניף. מאז, Forever 21 פועלת בקניונים גדולים בפריסה ארצית.
ב-1995 פתחה הרשת את הסניף הראשון מחוץ לגבולות קליפורניה, שהיה ממוקם ב"קניון של אמריקה" במיאמי, פלורידה. עד לשנת 1997 נפתחו 40 סניפים של הרשת בסך הכול והרשת התפשטה בכל רחבי ארצות הברית.