הלהקה משלבת באלבומיה מספר סגנונות מוזיקליים הנעים בין פולק רוק, רית'ם אנד בלוז ורוק אלטרנטיבי. יצירתם מושפעת בעיקר מבוב דילן, ואן מוריסון ודה בנד. בתחילת דרכה התאפיינו הטקסטים והלחנים בשיריה באווירה מלנכולית.
היסטוריה.
תחילת הדרך.
הלהקה הוקמה כצמד בסן פרנסיסקו בשנת 1991, כאשר אדם דוריץ עזב את להקתו הקודמת, The Himalayans, והחל לנגן עם דייוויד ברייסון. השניים החלו להופיע במועדונים ובתי קפה, בעיקר בברקלי ובאזור סן-פרנסיסקו. בשנת 1992 תשע חברות תקליטים רצו להחתים את הלהקה על חוזה הקלטות, ושנה לאחר מכן בחרו בחברת גפן רקורדס. לפני החתימה על החוזה, הקליטה הלהקה קלטת דמו, שכללה רבים מהשירים שיופיעו באלבומיה הראשונים.
בשנת 1993 צירפו השניים חברים נוספים, כולם מכרים של דוריץ מאזור המפרץ – הקלידן צ'ארלי גילינגהאם, הבסיסט מאט מאלי והמתופף סטיב באומן. הלהקה זכתה לחשיפה רבה כשהחליפה את ואן מוריסון בטקס של היכל התהילה של הרוק אנד רול, וביצעה שיר שלו.
מקור השם.
שמה של הלהקה נבחר על ידי דוריץ, שמספר שבחר את השם במהלך צפייתו בסרט Signs of Life, שם הופיע שיר אנגלי עתיק:
"Well I dreamt I saw you walking up a hillside in the snow / Casting shadows on the winter sky as you stood there, counting crows / One for sorrow, two for joy / Three for girls and four for boys / Five for silver, six for gold / Seven for a secret never to be told."
מקורו של שיר זה לא ידוע, אך באירופה, ובעיקר באנגליה, הוא מתייחס לעקעקים ולא לעורבים.
דוריץ מדקלם את הפואמה באמצע השיר A Murder of One, הסוגר את אלבום הבכורה של הלהקה.
August and Everything After.
לאחר החתימה בחברת גפן החלה הלהקה לעבוד על אלבום הבכורה. החבורה קיבלה את עצתו של רובי רוברטסון, חבר דה בנד שגם הציג את הלהקה בטקס היכל התהילה של הרוק אנד רול, ובחרה להקליט את האלבום באחוזה ולא באולפן הקלטות. August and Everything After יצא בסתיו של אותה שנה, ובעקבותיו יצאה הלהקה לתקופה ארוכה של הופעות, שימשה כמופע חימום לאמנים כמו בוב דילן, סווייד, הקרנבריז ומידנייט אויל, ובנתה בסיס מעריצים רחב בכל רחבי ארצות הברית. באותה התקופה האלבום הושמע בעיקר בתחנות רדיו המיועדות לקהל המבוגר. ההצלחה הגדולה החלה כאשר בדצמבר 1993 ערוץ MTV החל לשדר את הקליפ לשיר Mr. Jones, השיר הקצבי ביותר באלבום העומד בניגוד לאופיו. בעקבות השיר זכתה הלהקה להשמעות רבות וקצב מכירת האלבום נסק, והיה למהיר ביותר מאז Nevermind של נירוונה, ונמכר במעל ל-7 מיליון עותקים. בתחילת שנת 1994 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות יחד עם הרולינג סטונז, להופעות ברחבי אירופה והופיעה בסאטרדיי נייט לייב ובתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן, ממנו קיבלו עידוד רב. לקראת סוף השנה עזב באומן, והוחלף על ידי בן מייז מלהקת קראקר, איתה הופיעו הקרואוז מוקדם יותר באותה שנה. דן ויקרי הצטרף באותה השנה כגיטריסט נוסף.
Recovering the Satellites.
בשנת 1995 הפחיתה הלהקה את כמות ההופעות שלה, וזכתה לחשיפה נוספת כשביצעה גרסת כיסוי לשיר The Ghost in You של The Psychedelic Furs, שהופיע בפסקול הסרט קלולס. כמו אלבום הבכורה, האלבום Recovering the Satellites הוקלט באחוזה בהוליווד, אך חרג מעט מהסגנון המוזיקלי של האלבום הראשון, כשהשירים הקודרים הוגשו בצורה ישירה ואינטנסיבית יותר. הוא יצא לאור באוקטובר 1996 וזכה לביקורות פושרות; רבים מהשירים עסקו בהתמודדות של דוריץ עם התהילה לה זכה בעקבות August and Everything After, ובעיקר מהשיר Mr. Jones. למרות זאת הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האמריקאי וזכה להצלחה מסחרית גדולה.
הלהקה יצאה למסע הופעות ארוך, שנפסק לאחר תשעה חודשים, ביולי 1997, עקב גושים זעירים שהתגלו על מיתרי הקול של דוריץ, שהיוו סכנה לנזק בלתי הפיך לקולו. לאחר מנוחה קצרה המשיכה הקרואוז במסע ההופעות, במהלכו הוקלטה הופעה אקוסטית עבור VH-1. המסע הסתיים בנובמבר אותו שנה בניו יורק, שם הוקלטה הופעה נוספת. שתי ההקלטות נכללו באלבום שיצא בשנת 1998, והציג שירים משני האלבומים הראשונים.
This Desert Life.
בשנת 1998 הצטרף דייוויד אימרגלוק, שכבר הופיע והשתתף בהקלטות האלבומים הראשונים, כחבר רשמי נוסף בלהקה. אימרגלוק הוא מולטי-אינסטרומנטליסט, המנגן בין היתר על גיטרה חשמלית ואקוסטית, מנדולינה וגיטרת פדל סטיל. יחד איתו הקליטו הקרואוז את אלבום האולפן השלישי, This Desert Life, שיצא בסוף 1999. האלבום זכה לביקורות טובות, וחלק מהמבקרים אף אמרו שזוהי יצירתם המגובשת והטובה ביותר של הלהקה עד כה. בלטו במיוחד הסינגלים Hanginaround ו-Mrs. Potter's Lullaby, שהגיעו למקומות גבוהים במצעדי הלהיטים. לאחר צאתו של האלבום, פתחה הלהקה במסע הופעות בשיתוף עם להקת הרוק האלטרנטיבי לייב, שהיה הצלחה מסחרית גדולה.
Hard Candy.
לאחר שדוריץ השתתף בהקלטת האלבום Gold של חברו רייאן אדמס, הצטרף אל הלהקה באולפן, שם הקליטו את אלבומם הרביעי Hard Candy. האלבום המשיך את הקו המוזיקלי המקורי של הקרואוז, למרות שההקלטות וההפקה היו משוקעות מבאלבומים הקודמים. Hard Candy זכה לביקורות מצוינות והוגדר כפיסגה היצרתית והפואטית של הלהקה, אך לא זכה להצלחה המסחרית לה זכו האלבומים הקודמים. גרסת הכיסוי לשירה של ג'וני מיטשל, Big Yellow Taxi, הושמע רבות, ונכלל בפסקול הסרט שבועיים מראש.
בשנת 2003, במהלך סיבוב ההופעות עבור האלבום, עזב המתופף מייז על מנת לבלות יותר זמן עם משפחתו ולנסות כיוונים מוזיקליים אחרים. החליף אותו ג'ים בוגיוס, שניגן יחד עם שריל קרואו, פרינס, אריק קלפטון ואחרים, והצטרף למסע האירופי של הלהקה.
בנובמבר 2003 הוציאה הלהקה אלבום אוסף בשם Films About Ghosts והמשיכה במסע ההופעות, כשהיא מצטרפת למארון 5 וג'ון מאייר.
בשנת 2004 הוציאה הלהקה את השיר Accidentally in Love עבור הסרט שרק 2. השיר זכה להצלחה גדולה, והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר.
בדצמבר 2004, בסוף סיבוב ההופעות, עזב הבסיסט מאט מאלי, והוחלף על ידי מילארד פאוורס, שניגן יחד עם בוגיוס בהופעותיו של בן פולדס.
מספר מופעים הוקלטו במהלך סיבוב ההופעות, ובשנת 2006 יצא אלבום הופעה חיה בשם New Amsterdam: Live at Heineken Music Hall February 4-6 2003, שכלל שיר חדש אחד.
Saturday Nights &amp; Sunday Mornings.
לאחר שש שנים בהן לא הקליטה הלהקה אלבום אולפן, יצא במרץ 2008 האלבום Saturday Nights &amp; Sunday Mornings. זהו אלבום קונספט המורכב משני חלקים, שלכל אחד מפיק אחר; חלקו הראשון והרוקיסטי של האלבום עוסק בחטא והרס עצמי, בעוד שחלקו השני שקט יותר עם השפעות קאנטרי ועוסק בחרטה. בקיץ של אותה שנה החלה הלהקה בסיבוב הופעות יחד עם מארון 5.
מפלגת מרכז
טאיאסו
ליגה ג' בכדורגל
בוב הוסקינס
רוברט "בוב" ויליאם הוסקינס (באנגלית: Robert William "Bob" Hoskins; 26 באוקטובר 1942 – 29 באפריל 2014) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטי. זכה בין היתר, ב-1986, בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, פרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר, על תפקידו הראשי בסרט "מונה ליזה".
קורות חייו.
הוסקינס נולד ב-1942 בעיירה בורי סט. אדמונדס, שבמחוז סאפוק, אנגליה, לאלזי ליליאן (טבחית וגננת) ורוברט ויליאם הוסקינס (מנהל חשבונות ונהג משאית). אביו היה קומוניסט וגידל אותו כאתאיסט. אחת הסבתות שלו הייתה ממוצא צועני. נשר מבית הספר בגיל 15 ועבד למחייתו כסבל, נהג משאית, מנקה חלונות ועוד. ניסה ללמוד ניהול חשבונות, אך נשר באמצע הלימודים. בשנת 1967 התנדב במשך תקופה קצרה בקיבוץ זיקים בישראל ורעה גמלים בסוריה. באותה שנה גם נישא לראשונה לג'יין לייבסי, ממנה התגרש ב-1978.
להוסקינס ארבעה ילדים - שניים מנישואיו הראשונים לג'יין לייבסי ושניים מאשתו השנייה לינדה באנוול, לה נישא ב-1982 ועימה חי עד יום מותו.
קריירה.
בגיל 26 החל לשחק בתיאטרון בלונדון, כאשר ליווה חבר לאודישן וזכה בתפקיד (שולי אמנם), בלי להתכוון לכך. בשנים שלאחר מכן עבר לשחק בסדרות טלוויזיה שונות. תפקידו הקולנועי הראשון היה תפקיד קטן בקומדיה הבריטית "Up the Front" (1972). פריצתו הגדולה לתודעת הקהל התרחשה כאשר השתתף כשחקן ראשי במיני סדרת הטלוויזיה של דניס פוטר וערוץ הבי.בי.סי "מטבעות מן השמיים" בשנת 1978.
הופעתו בסרט הקולנוע הבריטי "יום שישי הארור" (1980), לצידה של הלן מירן זכתה לביקורות טובות רבות ובעקבותיה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 1982 השתתף בתפקיד אורח קצר בסרטה של להקת פינק פלויד, "פינק פלויד - החומה", בו גילם את אמרגן הלהקה וב-1985 השתתף בסרט הפולחן הבריטי של טרי גיליאם "ברזיל".
על תפקידו הראשי בסרט "מונה ליזה" של הבמאי ניל ג'ורדן, ב-1986 זכה הוסקינס בפרס גלובוס הזהב ובפרס BAFTA וכן היה מועמד לפרס האוסקר, כשחקן הטוב ביותר.
הופעתו הראשונה בסרט מיינסטרים אמריקאי הייתה בפילם נואר החצי מצויר "מי הפליל את רוג'ר ראביט" (1988), בבימויו של רוברט זמקיס, שזכה להצלחה רבה. באותה שנה דיבב את הדובי בסדרה "הצעצועים העזובים". הוסקינס אף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על התפקיד. בהמשך השתתף בסרטים הוליוודיים רבים נוספים, בהם "בתולות הים" (1990), לצידה של שר, "הוק" (1991), בבימויו של סטיבן ספילברג, "האחים סופר מריו" (1993) שכשל, "ניקסון" (1995), לצידו של אנתוני הופקינס ובבימויו של אוליבר סטון, "מייקל" (1996) בבימויה של נורה אפרון, "המסע של פליסיה" (1999) של אטום אגויאן, "ללא מחסום" (2005) ועוד.