ב-1932 ארעה תאונת דרכים קשה בה נהרגו שלושה מחברי הקיבוץ במעלה הכרמל בדרכם להביא מצרכים לילדי הקיבוץ ששהו בקיטנה באזור - מיכאל בן דוד, מנחם יפה ושמואל אוסקובסקי. ארבע שנים לאחר האסון הוקם לזכרם בית תרבות. תכנון המבנה נמסר למהנדס יוסף אידלמן שערך זמן קצר קודם לכן גם את התכנית לקיבוץ כולו. בתכנון המבנה נעזר אידלמן, שבשעתו היה חבר קיבוץ יגור באדריכל שמואל ביקלס, בשעתו חבר קיבוץ תל יוסף ולימים מבכירי האדריכלים בתנועה הקיבוצית. במבנה שולב תבליט המתאר שלושה רימונים שאותו יצר נחום גוטמן לזכרם של שלושת ההרוגים, שאחד מהם, מנחם יפה, היה אחי אמו (עם פטירתו של גוטמן הוא אף תרם שתי יצירות לאוסף מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן). עבודה נוספת ששולבה במבנה יצר אריק קורן. לימים הוסב המבנה למחסנים ולארכיון הקיבוץ, וכיום (2021) מקודמת תוכנית לשימור המבנה והשמשמתו חזרה לבית תרבות לקהילה המקומית, לצד המשך פעילות הארכיון.
בשנת 1934 נבנתה הרפת שהייתה המבנה הראשון שנבנה בדלהמיה, ושנה לאחר מכן נבנה בית הילדים הראשון במקום וחובר טלפון מצמח לגשר ולדלהמיה. בשנת 1936 הגיעה חברת הנוער הראשונה מגרמניה. במהלך המרד הערבי הגדול סבל הקיבוץ מהתקפות של ערבים.
ליומן של הקיבוץ נקבע השם "אשדות" ובשנה זו קבעה הנהלת רכבת העמק תחנה לאשדות יעקב. באותה שנה רוב החברים והילדים עברו לאשדות יעקב ומספר חברים נשארו באדמת גשר לשמור על הנקודה. במרץ 1938 הגיעה חברת הנוער השנייה ובמאי 1938 החלה אמת המים לפעול.
שנות טרום הקמת מדינת ישראל.
בשנת 1938, בשל בעיות עבירות בכבישים ומאורעות ביטחוניים, לא ניתן היה לשלוח את הירקות לשוק והחלה תעשיית מיץ העגבניות בקיבוץ. באוקטובר 1938 הוקם מפעל "אשד" שהפך לבית חרושת גדול ומצליח בו יצרו בעיקר מיצים, תרכיזים וריבות אשר סיפק לצבא הבריטי באגן הים התיכון את כל תצרוכת הריבה. המפעל נסגר סופית בשנות ה-60 של המאה ה-20. לימים, בתקופת מלחמת ההתשה, שימש מבנה המפעל מקום אחסון לפלוגה של צה"ל שעסקה בפעילות ביטחון שוטף על הגבול עם ירדן ובהגנה על היישובים.
בדצמבר 1939 בנתה חברת אווירון מצפון לקיבוץ שדה תעופה והאנגר, ובמקום נפתח קורס הטיס הראשון בארץ ישראל. הקמת ההאנגר נבעה מתוך מחשבה שהטייסים הצעירים יעזרו בהגנה על שמי הארץ. לימים, הוקם במקום קיבוץ אשדות יעקב מאוחד וההאנגר שימש בית קולנוע בקיבוץ. עם השנים פורק ההאנגר והועבר למוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הפך אשדות יעקב לאחד הקיבוצים הגדולים והחזקים בתנועה הקיבוצית. חברים רבים הצטרפו אליו, ובשנת 1944 התקבלו בני הקיבוץ הראשונים לחברות. כמו כן, בקיבוץ התחנכו הרבה גרעינים של עליות נוער יוצאי אירופה. חלק מהגרעינים הקימו קיבוצים חדשים: בית הערבה, גשר, הגושרים, החותרים, רביבים, דברת, אייל, קדמה, נחשולים וצאלים. בשנות הפריחה הגיע הקיבוץ ליותר מ-1,000 חברים.
באותן שנים החקלאות שגשגה והתעשייה החלה לפתח את ניצניה. החקלאות כללה גן ירק גדול, גן נוי עם משתלת ורדים ענקית, פלחה, עדר כבשים, כרם ובאותה תקופה נפתח המדגה. ענף עזר שפרח היה אורוות סוסים גדולה שגידלה וטיפחה את הסוסים איתם עבדו. לצורכי החקלאות הענפה היה צורך להעלות מים מהירמוך לשדות שמסביב לאשדות. צינור ענק עם משאבה העלה את המים לבריכות אגירה ומהן זרמו המים באמת מים לשדות של כל הקיבוצים באזור שממזרח לירדן.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות ופלישת צבאות ערב, כבשו הסורים את משטרת צמח, קיבוץ מסדה ואת קיבוץ שער הגולן הנמצאים בעמק הירדן. באותה העת תקפו העיראקים את קיבוץ גשר ואת המשטרה וניסו לכבוש את כוכב הירדן. הילדים, הנשים והאוכלוסייה הבלתי לוחמת פונו לחיפה וליגור. את הפרות במשק הובילו במשאיות לקיבוץ יגור, ובאשדות נשארו שלוש פרות כדי לספק חלב ללוחמים.
ערב הפילוג בקיבוץ המאוחד היה אשדות יעקב אחד מגדולי הקיבוצים בתנועה. בפילוג היה בו רוב לאנשי מפא"י, ובשנת 1953 פרשו ממנו אנשי מפ"ם והקימו מצפון לו את אשדות יעקב מאוחד, בעוד הקיבוץ הוותיק הצטרף לאיחוד הקבוצות והקיבוצים ונקרא מאז אשדות יעקב איחוד.
אתגר (יישוב)
אתגר היה אתר קראוונים ישראלי שהוקם בשנת 1991 כפתרון זמני לעלייה ההמונית מברית המועצות. האתר הוקם בתחומי מועצה האזורית משגב שבמערב הגליל התחתון, בצמוד ליישוב הקהילתי עצמון (שגב) וכ-11 קילומטרים מכרמיאל.
האתר שימש למגורי העולים עד לשיכונם בבתי קבע. היישוב התקיים לאורך כ-10 שנים וגרו בו מאות משפחות של עולים מברית המועצות. אוכלוסיית היישוב מנתה בשיאה כ-300 איש. חלק מהעולים נקלטו ביישובי המועצה האזורית משגב והשאר ביישובים אחרים. כיום היישוב אינו קיים ואינו מוכר במועצה האזורית משגב, ולא נותר זכר לקיומו למעט שרידי שבילים בין המקומות בהם שכנו הקרוואנים.
גשר הזיו
גֶּשֶׁר הַזִּיו הוא קיבוץ מתחדש, בגליל המערבי, צפונית לעיר נהריה. זהו היישוב היהודי הגדול ביותר במועצה אזורית מטה אשר.
היישוב מוגדר כ"אגודה שיתופית להתיישבות כפרית" ומנוהל על ידי אגודה מוניציפלית.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם ב-27 בינואר 1949 על ידי חלק ממפוני קיבוץ בית הערבה, אשר מצפון לים המלח, שתמכו אז רעיונית בתנועת "איחוד הקבוצות והקיבוצים", אשר הייתה מקושרת באותה תקופה למפא"י. אלו נטשו אז את מושבם בעקבות מלחמת העצמאות ולצורך הקמת קיבוץ, חברו לאנשי תנועת הבונים, אשר הגיעו מאמריקה הצפונית.
הקיבוץ הוקם על גבי בסיס נטוש של הצבא הבריטי, אשר שימש כוחות של הבריגדה הניו־זילנדית במלחמת העולם השנייה, ועל אדמות הכפר הערבי המרוקן אלזיב. שמו של היישוב ניתן לו לזכרם של ארבעה־עשר לוחמי הפלמ"ח שנפלו בפעולת פיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים בשנת 1946. שם היישוב מנציח את "זיו עלומיהם" של לוחמי הפלמ"ח. השם נבחר כך שיזכיר את כזיב הקדומה, עיר על חוף הים בנחלת שבט אשר. על פי המשנה נמצאת כזיב בגבולה הצפוני של ארץ ישראל. שמה נשתמר בשמו של הכפר הערבי שננטש "אֶ-זִיב".
עד לסוף שנות ה-90, היישוב תיפקד בצורה המסורתית של קיבוץ שיתופי. פעלו בו ענפי משק, חדר־אוכל, בתי ילדים וכו'. בשנת 1998 התבצעה ביישוב הפרטה. מאז ההפרטה פועל הקיבוץ על פי מודל כלכלי של "רשת ביטחון" ומשכורות אישיות לחבריו. בעזרת שינוי זה התגבר גשר הזיו על חובותיו לבנקים. בשנות האלפיים בנוי היישוב מאגודה חקלאית המאגדת את מה שהיה שייך ל"קיבוץ הישן" (חבריו ונכסיו), ואגודה מוניצפאלית, הכוללת את כלל תושבי היישוב. הנהלת האגודה המוניציפלית מנהלת את חיי היום יום של הקהילה ומהווה גם הוועד המקומי של היישוב.
בשנת 2004 הוחל אכלוס של 200 בתים חדשים שנוספו ליישוב כשכונה חדשה. כמו כן, עוד כ־30 משפחות של "בנים חוזרים" רכשו בתים קיימים או בנו בתים חדשים ונקלטו כחברי האגודה החקלאית ולקהילה בכלל. העברת זכויות בשטחים שהיו בעבר של הקיבוץ לטובת בתים צמודי קרקע לתושבי האגודה הייתה חלק עיקרי בתהליך ההבראה הכלכלית של היישוב.
מוסדות חינוך וקהילה.
ביישוב ישנם בתי-תינוקות, גני ילדים, בית ספר יסודי ("חופי הגליל"), ובית ספר על-יסודי ("סולם-צור"), בו לומדים תלמידים מקיבוצים ומהיישובים בסביבה. המקום מהווה מרכז תרבותי אזורי: יש בו מתנ"ס אזורי של המועצה, מתקיים בו משחה "אכזיב" השנתי ובפאב המקומי נערכות הופעות מוזיקה מגוונות בסגנונות שונים. בעבר נערכו במקום מדי שנה מרוץ "אורן" לזכרו של בן הקיבוץ שנפל במלחמת יום הכיפורים וטורניר טניס מסורתי "זוגות בסוכות" שהיה מיועד לתושבי היישוב ונוסד והופעל על ידי "העורף" (שמה של חברת הנעורים באותן שנים).
אנדרומדה (קבוצת כוכבים)
אנדרומדה היא קבוצת כוכבים שנקראת על שם הנסיכה אנדרומדה, שמשמעות שמה ביוונית "שליטה על הגברים", דמות במיתולוגיה היוונית. קבוצת הכוכבים נמצאת בשמי הצפון ליד קבוצת הכוכבים פגסוס. היא מכילה בתוכה את גלקסיית אנדרומדה.
מאפיינים בולטים.
הכוכב הבהיר ביותר באנדרומדה, אלפרץ (α באנדרומדה) מרכיב יחד עם α בפגסוס, β בפגסוס ו-γ בפגסוס אסטריזם הנקרא "ריבוע פגסוס הגדול". כפי שניתן להבין משם זה, אלפרץ נחשב פעם לחלק מקבוצת פגסוס וסימונו היה δ בפגסוס. מיראך (β באנדרומדה), הוא האבנט של אנדרומדה. הוא במרחק 88 שנות אור ובהירותו 2.1. אלמאך (γ באנדרומדה), נמצא בקצה של הרגל הדרומית של ה-A הגדולה והוא כוכב כפול ססגוני. ל-υ באנדרומדה יש מערכת כוכבי לכת עם 3 כוכבי-לכת ידועים: אחד עם מסה של 0.71 מסות צדק, שני עם מסה של 2.11 מסות צדק ושלישי עם מסה של 4.61 מסות צדק.
גרמי שמיים עמוקים.
גרם השמיים העמוק המפורסם ביותר באנדרומדה הוא M31, גלקסיית אנדרומדה, העצם השני הרחוק ביותר הנראה לעין הבלתי-מזוינת. זוהי גלקסיה ספירלית גדולה בדומה מאוד לשביל החלב. כדי למצוא אותה המשך את הקו המחבר בין β ו-μ באנדרומדה. המרחק בין הגלקסיה ל-μ באנדרומדה הוא בערך המרחק בין β ו-μ. לצד גלקסיית אנדרומדה יש מספר גלקסיות לוויין, ביניהן M32 ו-M110.
עמקה
עַמְקָה הוא מושב בגליל המערבי ליד הערים נהריה ועכו השייך למועצה אזורית מטה אשר. היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן.
שמו של המושב ניתן לו על שם הכפר היהודי מימי המשנה והתלמוד שהתקיים במקום - כפר עמיקו.
היסטוריה.
לפי הסברה, מקור השם התלמודי הוא בשמה של העיר המקראית בית העמק שבנחלת שבט אשר, אשר מקומה בתל מימאס השוכן בין עמקה ובין קיבוץ בית העמק.