לעיר יש נמל טבעי עמוק המשמש כשער הכניסה הראשי של האזור למכולות ולדלקים וכנמל יצוא לעפרות ברזל הנכרות בתוככי האזור בו שוכנת העיר. העפרה מועברת באמצעות רכבות מארבעה אזורים של מרבצי ברזל מדרום וממזרח לעיר.
ענפי כלכלה עיקריים של העיר הם שדות גז טבעי מול חופי העיר, הפקת מלח, כריית מנגן וגידול בהמות. בעבר היו גידול הצאן והבקר הענף הכלכלי העיקרי של האזור, אך במשך השנים חלה ירידה בהיקפם. בעבר גם הייתה פורט הדלנד התחנה הסופית של קו רכבת ששירת את אזור כריית הזהב באזור מרבל בר (Marble Bar), 150 ק"מ מדרום-מזרח לעיר.
היסטוריה.
המקום נקרא על ידי השבטים האבוריג'ינים בשם מאראפיקוריניה (Marapikurrinya) שמשמעותו "מקום מים טובים". האזור נסרק במהלך המאה ה-18 ובאפריל 1863 הגיעה למקום ספינה בפיקודו של פיטר הדלנד (Peter Hedland) שקרא למקום מנגרוב הארבור (Mangrove Harbour) ודיווח כי המקום יצלח להקמת נמל וכי מצויים בו מקורות מים מתוקים. מה שהדלנד שכח לציין הוא שהכניסה לנמל הטבעי קשה עקב שרטוני החול שחוסמים את הכניסה שלו שאפשרית רק כאשר הגאות גבוהה וכשמזג האוויר מאפשר זאת.
ב-1866 נערך במקום סקר שהתייחס לאתר בו שוכן היום הנמל בצורה פסימיסטית. בשנות התשעים בוצעו סקרים נוספים וב-1895 הוקם במקום מזח. בראשית שנות השישים של המאה ה-20 התפתח ענף כריית עפרות הברזל באזור השוכן 100 ק"מ ממזרח לפורט הדלנד. לנמל נסללה מסילת ברזל ובוצעו עבודות להעמקתו ולהרחבתו. ב-1966 החל יצוא עפרות הברזל. בעשורים הבאים התגלו מרבצי ברזל נוספים באזור, היקף היצוא עלה והנמל הורחב שוב כדי לאפשר לספינות גדולות לעגון בו.
בשנת 1991 נפתח בפורט הדלנד מרכז מעצר למסתננים מבקשי מקלט שהגיעו לאוסטרליה בסירות. מיקומו של המתקן נבחר עקב היות העיר במרכז האזור בו נחתו המסתננים ועקב קיומו של נמל תעופה בינלאומי שדרכו ניתן לגרש את המסתננים לארצות מוצאם. בשנת 2004 נסגר המתקן עקב הירידה במספר המסתננים והוא הוסב למקום מגורים לכוח האדם העצום שמועסק בתעשיית המכרות המתפתחת.
שלום כתב
שלום כתב (סאלם אל-כאתִב; נולד ב-1931) הוא משורר וסופר ישראלי.
קורות חיים.
שלום כתב נולד בבגדאד בשנת 1931. בנעוריו למד בבית הספר של כל ישראל חברים בבגדאד. הוא החל להביע עניין רב בספרות ושירה מגיל צעיר, וכבר בגיל 16 חיבר את שיריו הראשונים בערבית ופרסמם מעל במות שונות בבגדאד. היה ציוני נלהב ופעל בצעירותו במסגרת המחתרת הציונית בעיראק. עוד כתלמיד בבית הספר חיבר שיר ערגה וכסופים לציון, בו קרא לנוער היהודי לעלות לארץ ישראל ולסייע בהפרחת השממה. את השיר הקריא במפגש של תנועת החלוץ בבגדאד.
ספר השירה הראשון שלו בערבית, "מוואכב אלחִרמאן" (مواكب الحرمان; "שיירות המחסור"), יצא לאור בביירות בשנת 1949, בעודו בן 18. רבים משיריו הערביים בספר כוללים מוטיבים ציוניים ולאומיים יהודיים. הסגנון של שיריו בספר זה מושפע מאוד מזרם "אל-מהג'ר" של שירה ערבית שנוצר בידי גולים ערבים-נוצרים בארצות הברית ובראשם ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן.
בשנת 1950 עלה לישראל והחל לעבוד כמחנך. הוא התחיל בעבודה כמורה בית ספר יסודי, המשיך בתור מנהל בית הספר והגיע עד למשרת מפקח מחוזי במשרד החינוך. בשנים 1969–1972 יצא לשליחות חינוכית בדרום צרפת מטעם ההסתדרות הציונית העולמית.
הוא המשיך לפרסם שירה ערבית גם בישראל, ופרסם את ספר השירה השני שלו בשנת 1958 (وشوشات الفجر; ושוושאת אלפג'ר - לחשושי השחר). בנוסף פרסם שירה ומאמרים בכתבי עת בערבית שיצאו לאור בישראל כגון "אל-מג'תמע" ו"אל-פג'ר", ובהם תרגומים לערבית של משוררים עבריים, כולל תרגום של כמה משיריו של שלונסקי. לאחר מכן עבר באופן הדרגתי לחבר ולפרסם גם שירה וספרות בעברית. בשנת 1959 השתתף בקובץ השירה "את אשר בחרתי בשירה" בעריכת יונה דוד בו פורסמו שירים של 645 משוררים ישראלים שייצגו לדעת העורך את "מיטב הכוחות השיריים של כל הזרמנים השונים והבדלי ההשקפות בארץ".
ספרו הראשון בעברית היה ספר שירה בשם "לא רש מאד" שיצא לאור בשנת 1972. ספריו הנוספים בעברית הם "על גדות הנהרים : שירים ופואמות מחיי יהדות עיראק" (1973), "עת לקויי מאורות : משירי ישראל האחת" (1978), "לא רק במרעה זהר" (1984), "אור צל היונה" (1985) ו"שורשי הנר" (1986). ברבות מיצירותיו הוא משלב מוטיבים מקראיים, מהמסורת היהודית ומוטיבים לאומיים, ועוסק בנושאים כגון אהבת ירושלים, השואה, הפרהוד, גאולה ויהדות. כמה משיריו עוסקים גם בהלכות חייהם ותרבותם של יהודי עיראק. לצד זאת חלק משיריו בעלי אופי אוניברסיאלי ומבטאים כמיהה לשלום וצער רב על יגון המלחמה, שירת אהבה, חוויות נעורים ועוד. שיריו בספר "עת לקויי מאורות" (1978) ביטאו מחאה על היחס למזרחים בישראל ואפלייתם.
לחם תירס
לחם תירס הוא שם כללי ללחם שהוכן מקמח תירס.
לחם תירס נחשב ל"אוכל נשמה" ואנשים רבים נהנים מהמרקם והארומה שלו.
אופן ההכנה.
אפשר ליצור לחם תירס על ידי אפייה, טיגון או אידוי. אפשר גם לאפות את לחם התירס לעוגת תירס.
ניתן להכין לחם תירס ללא קמח חיטה, כך שאנשים אשר נמנעים מגלוטן (כמו חולי צליאק) יוכלו לאכול אותו ללא חשש.
בגרעיני התירס יש גרעין שכותשים ומכינים ממנו את הקמח.
נקיפת כדור הארץ
הגמד והענק (משחק)
הגמד והענק הוא משחק חברתי שמטרתו העיקרית היא גיבוש חברתי בקבוצה כלשהי.
מהלך המשחק.
כל משתתף במשחק מקבל על עצמו שני תפקידים. תפקיד ה"גמד" ותפקיד ה"ענק". למשתתף משודכים שני משתתפים אחרים במשחק. אחד בתפקידו כ"גמד" ואחד בתפקידו כ"ענק". כל משתתף יודע מי ה"ענק" שלו, אך לא יודע מי ה"גמד" שלו. המשחק מתאים לכל קבוצות גיל, ומקובל מאוד בקבוצות סגורות כגון מקומות עבודה, בתי ספר ותנועות נוער. עם זאת יש אף משחקי "גמד ענק" המוניים באינטרנט.
בתפקיד ה"גמד", צריך המשתתף לשלוח ל"ענק" שלו מתנות באופן אנונימי. המתנה אמורה להביע תשומת לב, ומטרתה לשמח את ה"ענק". במשחקים רבים מגבילים את המשתתפים בערך כספי מקסימלי. בתפקידו כ"ענק" מקבל המשתתף מתנות משחקן אחר, מבלי לדעת מי שולח את המתנה.
בקבוצות קטנות, בהן המשתתפים מכירים זה את זה, גורם המשחק לגיבוש חברתי, ומהווה מקור לשיחה ושעשוע.
בשנת 2014 נוצרה על ידי אליה גרינפלד, מגיש בתאגיד השידור הישראלי, ודוקטור יפעת מור, גרסה למשחק שהוגדרה כ"משחק הגדול בישראל" וזכתה לשם "גמד ענק בין חברים, מכרים וזרים גמורים". במשחק זה השתתפו כ-2,000 אנשים.
Teamcenter
Teamcenter היא חבילת פתרונות תוכנה של ניהול מחזור חיי מוצר (PLM) של חברת Siemens. היא נוצרה במקור על ידי EDS PLM Solutions.
בשנות התשעים עסקה החברה בפתרונות Control Data, SDRC ו UGS.
רוב מוצרי החבילה הם שדרוג של מוצרים קודמים:
בשנת 2010 הודיעה Siemens ש Teamcenter עברה את רף 5 מיליון הרישיונות ובשימוש של יותר מ 6,400 לקוחות.
התוכנה זכתה בפרס "היוזמה הטכנולוגית של השנה" לשנת 2005 מאת המגזין "IndustryWeek"
יוזף וויקטוריה אולמה
יוזף וויקטוריה אולמה (בפולנית: Jozef &amp; Wiktoria Ulma) היו חסידי אומות העולם מפולין שנרצחו עם כל ילדיהם בנסותם להציל יהודים.
יוזף אולמה היה איכר שחי עם אשתו ויקטוריה וששת ילדיהם הקטנים בעיירה הקטנה מרקובה במחוז ז'שוב. אולמה עיבד את אדמותיו ועסק גם בצילום. במצלמתו תיעד את משפחתו ואת הווי החיים בעיירה הכפרית.
ניסיון ההצלה ורצח המשפחה.
בסתיו 1942, שעה שהמצוד אחר יהודים באזור היה בשיאו, הגיעה משפחה יהודית מאזור לנצוט, משפחת Szall, למרקובה, בחיפוש אחר מקום מסתור. כשביקשו מיוסף וויקטוריה אולמה להסתתר אצלם, הסכימו בני הזוג להסתיר אותם ועוד שתי אחיות – גולדה ולייקה גולדמן. "יהודים אלה נשארו אצל משפחת אולמה וישנו בעליית הגג של הבית... הם לא ממש הסתתרו מכיוון שהיו עסוקים כל היום בעזרה בחווה של משפחת אולמה." דיווח סטניסלב ניימצ'אק (Stanislaw Niemczak) השכן. אף על פי שבית אולמה שכן בשולי העיירה, נוכחותם של היהודים בחווה התגלתה עד מהרה. לא ברור מי הלשין עליהם לגרמנים, אך מחקר שערך מתיאוש שפיטמה (Mateusz Szpytma) עבור המכון הפולני לזיכרון לאומי (IPN) מציין שהיה זה קרוב לוודאי שוטר מקומי מלנצוט בשם ולדז'ימיז' לס (Wlodzimierz Les). לס ידע כנראה על שהותם של בני משפחת של אצל אולמה, מכיוון שסייע להם בשלב מוקדם יותר תמורת תשלום. מאז גם היו ברשותו דברי הערך של משפחת של. כאשר ביקשו בני המשפחה לקבל בחזרה את רכושם, הסגיר אותם לס לגרמנים.
בקיץ 1942 נרצחו יהודי העיירה מרקובה. יהודים הוצאו מבתיהם, נורו למוות ונטמנו במקום ששימש לפני כן להטמנת גוויותיהן של חיות. מעטים בלבד נמלטו ומצאו מסתור באזור. כמו כן חיפשו מסתור באזור יהודים מאזור לנצוט. בנובמבר 1942, קיבלה יחידת הכבאים המקומית הוראה ללכוד את המסתתרים בעיירה ובסביבתה ולמסור אותם לידי הגרמנים. מספר היהודים המדויק שנרצחו במרקובה אינו ידוע.
במרס 1944 הגיעו לעיירה שוטרים גרמנים ורצחו בירי את שמונת היהודים המסתתרים בחווה- בני משפחות של וגולדמן. כמו כן רצחו את יוזף, את ויקטוריה שהייתה בהריון ואת ששת ילדיהם - סטניסלבה, ברברה, ולדיסלבה, פרנצ'יסקה, מריה ואנטוני.