בנוסף, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק היא ספקית האינטרנט הגדולה ביותר והוותיקה ביותר שאינה מסחרית ומפתחת טכנולוגיות מידע במזרח הרחוק הרוסי. האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק היא השנייה ברוסיה, לאחר אוניברסיטת סנקט פטרבורג, שהשתמשה בפרוטוקול האינטרנט H323 ובערוצי אינטרנט מרובי-ביטים עבור ועידות וידאו חינוכיות רגילות. תוך כדי שימוש בטכנולוגיית ועידת וידאו באינטרנט, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק נחשבת לחלוצה במספר תוכניות חינוך בעיקר בלימוד שפות רוסיות ויפניות, קורסים משותפים רוסים-אמריקאים בתחומי משפטים ותוכניות בינלאומיות לתואר כפול בעסקים.
בוגרי האוניברסיטה כוללים 49 מתוך 58 שופטי בית המשפט העליון בפרימוריה, יותר מ-900 מתוך 1,050 חברי לשכת עורכי הדין במחוז, 70% מהמדענים האזוריים המחזיקים בתארים לתואר שלישי, 90% מהעיתונאים האזוריים וכמעט כל המומחים האזוריים בפיזיקה, כימיה, מתמטיקה ולימודי מזרח הם בוגרי האוניברסיטה.
נואל פרנסיסקו
נואל ג'ון פרנסיסקו (באנגלית: Noel John Francisco; נולד ב-21 באוגוסט 1969) הוא משפטן אמריקאי שכיהן כפרקליט המדינה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ. הוא האמריקאי-אסייתי הראשון לאייש תפקיד זה.
ביוגרפיה.
פרנסיסקו נולד בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, בנם של נמסיו ותרזה פרנסיסקו. תרזה הגיעה במקור מהעיר אוסוויגו, ונמסיו היגר לארצות הברית מהפיליפינים במטרה ללמוד רפואה. פרנסיסקו גדל באוסוויגו וסיים את לימודיו בתיכון העירוני המרכזי של העיר. הוא למד באוניברסיטת ברנדייס במשך שנה, ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת שיקגו, שם סיים את לימודיו ב-1991 עם תואר ראשון. ב-1996 הוא סיים לימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. בתום לימודי המשפטים שלו היה פרנסיסקו עוזר משפטי עבור שופט בית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית ג'ון מייקל לוטיג. אחר כך שימש כעוזרו המשפטי של אנטונין סקאליה, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, במהלך שנת 1997.
פרנסיסקו החל את הקריירה המשפטית שלו במשרד עורכי דין בשם "קופר, קרווין ורוזנטל", המכונה בהווה "קופר וקירק". הוא היה חלק מהצוות המשפטי שעבד עבור מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש במהלך ספירת הקולות החוזרת בפלורידה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. ב-2001 מונה ליועץ משפטי במשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן. בשנים 2003–2005 עבר למשרד היועץ המשפטי של סגן עוזר התובע הכללי במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
ב-2005, שב פרנסיסקו למגזר הפרטי, והצטרף למשרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, שם נתמנה ליושב ראש מחלקת הרגולציה הממשלתית של המשרד. בעת עבודתו במשרד עורכי דין זה, הופיע מספר פעמים בפני בית המשפט העליון, כולל בתיק "מקדונל נגד ארצות הברית", במסגרתו עתר מושל וירג'יניה לשעבר בוב מקדונל נגד הרשעותיו במספר עבירות שוחד. נוסף על כך, פרנסיסקו טען בפני ערכאות פדרליות וארציות נמוכות יותר במגוון רחב של עניינים חוקתיים, אזרחיים ופליליים. פרנסיסקו עזב בסופו של דבר את משרד עורכי הדין לבקשת הנשיא דונלד טראמפ, שמינה אותו לסגן פרקליט המדינה של ארצות הברית ב-23 בינואר 2017. למעשה, עם מינויו לסגן פרקליט המדינה, שימש כפרקליט המדינה דה פקטו עד 10 במרץ 2017.
ב-7 במרץ 2017 הודיע הבית הלבן ​​על מועמדותו של פרנסיסקו לתפקיד פרקליט המדינה של ארצות הברית. מינויו אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ברוב של 50–47 ב-19 בספטמבר. במהלך דיון שנערך בבית המשפט העליון של ארצות הברית באפריל 2018 על רקע צו נשיאותי 13769, שאלה השופטת אלנה קגן את פרנסיסקו האם איסור נשיאותי על כניסת יהודים לארצות הברית יהא חוקי אם כי לא סביר, ענה פרנסיסקו כי איסור שכזה יכול להיות חוקי, לו הקבינט של ארצות הברית ימליץ על כך. באוגוסט 2019 הגישה מחלקת המשפטים, כשפרנסיסקו בראשה, בקשה לביהמ"ש העליון לכינוס דיון על אודות הגבלות עיריית ניו יורק על כלי נשק, אף על פי שהממשלה טרם נקטה עמדה בשאלה האם התיק הוא חסר משמעות מעשית כפי שטוענות העירייה.
ביוני 2020 הודיע פרנסיסקו על כוונתו לעזוב את התפקיד.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–יפן
יחסי איחוד האמירויות הערביות–יפן הם היחסים הבילטרליים שבין מדינת האמירויות הערביות המאוחדות לבין יפן.
היסטוריה.
יפן הכירה בעצמאות איחוד האמירויות הערביות בדצמבר 1971, ופתחה את השגרירות שלה במדינה באפריל 1974, זמן מה לאחר שאיחוד האמירויות פתחה את שגרירותה במדינה בדצמבר 1973. בינואר 1995 פתחה יפן קונסוליה ראשית בדובאי.
סחר.
בשנת 2017 ייצאה יפן סחורות בשווי 7.2 מיליארד דולר, וייבאה בשווי 20.7 מיליארד. עיקר הסחורות שיצאו מיפן היו מכוניות, מכונות ומוצרים חשמליים. הסחורות שיובאו ליפן היו בעיקר נפט, גז טבעי נוזלי ואלומיניום.
תרבות.
בשנת 2004 ביקר ביפן שר ההשכלה הגבוהה והמחקר המדעי שייח' מובארכ אל-נהיאן וחתם על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בנושאי השכלה גבוהה ומחקר מדעי עם עמיתו היפני שר החינוך, התרבות, המדעים, התרבות, הספורט והטכנולוגיה, טקאו קאומרה.
יחסי בחריין–יפן
יחסי בחריין–יפן הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת בחריין ובין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1972, שנה אחרי שבחריין קיבלה עצמאות.
סחר.
לשתי המדינות היסטוריה של שיתוף פעולה כלכלי מוצלח, כשיפן היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של הממלכה המפרצית. אף על פי שהיחסים הדיפלומטיים נוסדו בשנת 1972, הסחר החל כבר בשנת 1934, עת הגיע המשלוח הראשון של נפט מבחריין לעיר הנמל יוקוהמה שביפן.
בשנת 2019 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-660 מיליון דולר. בין הסחורות שבחריין ייצאה ליפן בהיקף כולל של כ-630 מיליון דולר היו כלי רכב, מכונות וציוד אלקטרוני; בין הסחורות שיפן ייצאה לבחריין בסך כולל של 30 מיליון דולר היו אלומיניום, כימיקלים אנאורגניים ודגים.
כמו כן, מאז 2008 מתקיים שיתוף פעולה כלכלי בהיקף 17.37 מיליון דולר.
שיתוף פעולה צבאי.
נערכו ביקורים רשמיים רבים מצד כוחות ההגנה של יפן בבחריין, במקביל לביקורים מצד כוחות ההגנה של בחריין.
יחסי יפן–ירדן
יחסי יפן–ירדן הם היחסים הדו-צדדיים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין יפן. שתי המדינות מנהלות יחסים דיפלומטיים מאז שנת 1954.
היסטוריה.
שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954, שתי המדינות מקיימות יחסים ידידותיים, ושומרות על קשר בין המשפחה הקיסרית היפנית לבין משפחת המלוכה הירדנית.
בשנת 1974 ייסדו שתי המדינות שגרירויות הדדיות. יפן הקימה שגרירות בעמאן, ואילו ירדן ייסדה שגרירות בטוקיו.
סחר.
ירדן ייצאה בשנת 2017 סחורות בשווי 5.35 מיליארד ין, שכללו בעיקר דשן ועפרת זרחן, וייבאה מיפן סחורות בשווי 61.29 מיליארד, בעיקר מכונות תובלה ואחרות.
יחסי יפן–כווית
יחסי יפן–כווית הם היחסים הבילטרליים שבין מדינת כווית לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בדצמבר 1961. ליפן שגרירות בכווית סיטי ולכווית שגרירות בטוקיו.
ביקורים רשמיים.
אמיר כווית, סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ערך ביקור רשמי ביפן במרץ 2012. במהלך ביקורו התקבל על ידי קיסר יפן, אקיהיטו, ונפגש עם ראש ממשלת יפן יושיהיקו נודה.
בשנים 2013–2014 נכנסה לתוקפה בשתי המדינות האמנה למניעת כפל מס. כמו כן, באוגוסט 2013 ביקר בכווית ראש ממשלת יפן שינזו אבה. במהלך ביקורו התקבל על ידי אמיר כווית, ונועד עם ראש ממשלת כווית, ג'אבר אל-מובארכ אל-חאמד אל-סבאח. שני הצדדים סיכמו לייסד "שותפות מקיפה".
סחר.
בשנת 2014 ייצאה כווית ליפן סחורות בשווי 12.38 מיליון דולר ובהן נפט גולמי ומוצרים המופקים מנפט, וייבאה סחורות בשווי 1.89 מיליון, ובהן מנועי כלי רכב, פלדה, מכונות וציוד חשמלי.
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים הוא ארגון א-פוליטי המאגד לוחמים יהודים שנפצעו בזמן הלחימה בנאצים במלחמת העולם השנייה וסובלים מנכות בשל כך. הארגון נוסד עוד לפני קום המדינה והוא עדיין פעיל. מלבד הדאגה לנכים הארגון מראשיתו התמקד בהנצחת השואה ובפרט בהנצחת ותיעוד הלחימה היהודית נגד הנאצים. הארגון הוא אחד הגדולים והמשפיעים מבין כל ההתארגנויות של ניצולי השואה בישראל. מייסד הארגון בישראל והיו"ר הראשון היה יצחק זנדמן.
היסטוריה.
ההתארגנות של לוחמים יהודים נכי מלחמה התחילה כיוזמה עצמאית מיד בסיום המלחמה במחנות העקורים על אדמת אירופה. מיד עם הקמת המדינה ופתיחת שעריה לעליה עלו רבים לישראל וכבר ב-1948 החל הארגון לפעול בישראל בשם "אגודת נכי מלחמה". בתקופה זו מנה הארגון כמה מאות חברים. הארגון פעל מול מוסדות המדינה כדי להסדיר את קליטתם של הנכים ולדאוג לזכויות ולתמיכה שנזקקו לה, כמו טיפולים רפואיים מיוחדים ומציאת מקורות תעסוקה מתאימים ובד בבד דרש להכיר בלחימה היהודית בנאצים כשלב בהקמת המדינה ולהתייחס לנכים בהתאם. הארגון גדל ופתח סניפים רבים כאשר המשרד המרכזי שכן ביפו. שמו שונה ל"ארגון נכי המלחמה בנאצים". במסגרת פעולותיו הביא הארגון לחקיקת חוק נכי מלחמה בנאצים 1954 שהסדיר את זכויותיהם. בסוף שנות השישים מנה הארגון כאלפיים חברים. מספר זה הוכפל בעקבות גל העלייה מברית המועצות בראשית שנות השבעים. ב-1984 נרשם הארגון כעמותה רשומה בשם הנוכחי "ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים". בעליה הגדולה של שנות התשעים נוספו עוד חברים רבים ובשיאו הגיע מספרם ל-10,000 בלמעלה מ-50 סניפים. מספר החברים הכולל, בכל התקופות, מגיע ל-14 אלף. ב-2019 הארגון עדיין פעיל וחברים בו כ-500 נכים, ובנוסף כ-1,400 אלמנות.
פעולות ומאבקים עיקריים.