מרצ, ששכרה את שירותי משרד הפרסום הפרובוקטיבי זרמון-גולדמן, הציגה את עצמה כמפלגת שמאל חברתית קלאסית, אשר דואגת לזכויות אדם, ובמיוחד לזכויות מיעוטים ושכבות חלשות, כגון נשים והומוסקסואלים. במפלגה ניסו למצב את עצמם כמפלגת השמאל האמיתית היחידה בכנסת וניסו לשכנע את הבוחרים להכניסם לממשלה כדי למנוע קואליציית ימין-חרדים אפשרית מאולמרט. סיסמת הבחירות "מרצ בשמאל - האדם במרכז" הדגישה את דאגתה של מרצ לנושא זכויות האדם.
שינוי ומפלגת חץ התמקדו בהתקפה על הציבור החרדי, בהדגשת הישגיהם בכנסת ובמתן תחזיות קודרות למקרה ותקום ממשלה עם המפלגות החרדיות.
מפלגת הגמלאים ביססה את הקמפיין שלה על מצבם הכלכלי הקשה והבטיחה לחוקק חוקים שישפרו את מצבם. סיסמתם הייתה שאין לבטוח במפלגות הגדולות והגמלאים יכולים לסמוך רק על עצמם.
תפנית של עוזי דיין ביססה את הקמפיין על מלחמה בשחיתות.
הסכמי עודפים.
רוב המפלגות הגדולות, חתמו על הסכמי עודפים על פי חוק בדר-עופר.
מפלגת קדימה הודיעה כי אינה מעוניינת לחבור אל מפלגות אחרות, אותן כינתה "קיצוניות", ובניגוד לשאר המפלגות הגדולות לא חתמה על הסכם עודפים.
תוצאות הבחירות לכנסת ה-17.
נתונים סטטיסטיים.
מס' בעלי זכות בחירה: 5,014,622
לאחר הבחירות.
ביום שני, 17 באפריל 2006, (י"ט בניסן ה'תשס"ו), הושבעה הכנסת השבע עשרה. את הישיבה פתח, כנהוג, נשיא מדינת ישראל, משה קצב.
זקן חברי הכנסת, כמו בעשור שלפני כן, היה חבר הכנסת שמעון פרס מסיעת קדימה, בן ה-82 ביום השבעת הכנסת, ותיק חברי הכנסת (הוא נבחר לראשונה בכנסת הרביעית בשנת 1959). צעיר חברי הכנסת היה חבר הכנסת אלכס מילר מסיעת ישראל ביתנו, בן 29 ביום השבעת הכנסת.
ביום חמישי, ה-4 במאי 2006 (ו' באייר ה'תשס"ו), הציג אהוד אולמרט את ממשלתו בפני הכנסת ה-17, וזכה לאמונם של 67 חברי כנסת ממפלגות קדימה, גיל, העבודה וש"ס.
בממשלת אולמרט בעת הצגתה היו חברים 25 שרים. זקן השרים היה המשנה לראש הממשלה והשר לפיתוח הנגב והגליל, חבר הכנסת שמעון פרס (קדימה) בן ה-82 ביום כניסתו לתפקיד, וצעיר השרים היה שר התקשורת, חבר הכנסת אריאל אטיאס (ש"ס) שהיה בן 35 ביום כניסתו לתפקיד.
נבחרת אסטוניה בכדורגל
נבחרת אסטוניה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל של אסטוניה. משחקה הראשון של הנבחרת היה ב-1920. ב-1940 אסטוניה סופחה לברית המועצות; היא לא זכתה לעצמאות מחדש עד 1991. בתקופה זו אף כדורגלן אסטוני לא נכלל בנבחרת ברית המועצות בכדורגל.
כאומה עצמאית חדשה, הנבחרת שיחקה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד סלובניה ב-3 ביוני 1992.
במוקדמות יורו 2008, הוגרלה נבחרת אסטוניה לאותו בית עם ישראל. במפגש בין שתי הנבחרות שהתקיים במסגרת בית זה באסטוניה, ניצחה ישראל בתוצאה 1-0. ב-28 במרץ ניצחה ישראל את נבחרת אסטוניה בתוצאה 4-0.
נבחרת סנט לוסיה בכדורגל
נבחרת סנט לוסיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סנט לוסיה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם. מעולם לא העפילה לגביע העולם או לגביע הזהב של CONCACAF.
Chrysocyon brachyurus
Chrysocyon
אביהו מדינה
אביהו מדינה (נולד ב-19 באוגוסט 1948) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי, שתרם רבות להפיכת המוזיקה הים-תיכונית לחלק בלתי נפרד מהזמר העברי.
מדינה הוא חתן פרס ישראל לתחום הזמר העברי לשנת 2022 (ה'תשפ"ב). בנימוקיה למתן הפרס, ציינה הוועדה כי "מדינה הביא לפריצת דרך משמעותית במוזיקה הישראלית. את מרבית זמנו הקדיש אביהו למען פיתוחו וביסוסו של סגנון המוזיקה הישראלית הנובע מתוך שורשים יהודיים מסורתיים ותרבותיים".
קורות חיים.
מדינה נולד בשכונת שבזי בתל אביב כבנם השלישי של לאה לבית מיסק, ילידת ירושלים שהוריה עלו ארצה מתימן ב-1906, ואהרן לוי מדינה, יליד תימן שעלה ארצה ב-1939. בהמשך עברה משפחתו לגור בחולון. כשהיה בן 12 נפטרה אמו. שנה לאחר מכן התחתן אביו מחדש, ואביהו עבר להתגורר עם אחיו הגדול נדב. בנערותו התחנך בקיבוץ כיסופים, שם ספג השפעות מוזיקליות שרווחו בשנות השישים, כגון מוזיקת רוק, הביטלס ועוד. בשנת 1967 התגייס לצה"ל, ושירת בחיל השריון כמפקד טנק. במלחמת יום הכיפורים נקרא למילואים במסגרת גדוד 113 של חטיבה 217. במהלך המלחמה שימש כמפקד ותותחן בחזית הדרום והחליף מספר טנקים לאחר שהטנקים עליהם פיקד נפגעו. השתתף גם במלחמת לבנון הראשונה אף שיכול היה להשתחרר מהשירות בשל היותו אמן.
קריירה מקצועית.
כותב שירים.
מדינה החל לכתוב שירים ב-1970. שירו הראשון "יעקב התמים" (הידוע כ"אל תירא ישראל") זכה במקום השלישי בפסטיבל הזמר המזרחי ב-1971, בביצוע משה הלל. לפסטיבלי הזמר המזרחי הבאים נכנסו עשרה שירים נוספים של מדינה, וכולם הגיעו לשלושת המקומות הראשונים.
זמר.
הקריירה של מדינה כזמר התחילה בפסטיבל הזמר המזרחי 1980, כאשר ביצע את שירו "רחל".
את אלבום הסולו הראשון שלו הוציא רק ב-1990, בגיל 42.
מיצירותיו.
בין יצירותיו של אביהו מדינה: "הפרח בגני" (מקום ראשון בפסטיבל הזמר המזרחי 1982 בביצועו של זוהר ארגוב), "אליך אלוהי", "כינור דוד", "לבד יושבת", "להיות אדם", "כבר עברו השנים", "אל תשליכני", "סוד המזלות", "למה אל", "שבחי ירושלים", "חידה את לי", "רעיה", "נשים וחופשיות", "אבי", "בין הטוב והרע", "נעלה", "שב אל אדמתי", "ברכנו", "יום שישי הגיע", "שבת מתנה", "ארץ אהובה", "געגועים", "תן לזמן ללכת" ועוד. שירים אלה בוצעו על ידי חיים משה, ישי לוי, זוהר ארגוב, דקלון, אורי שבח, ציון גולן, בועז שרעבי, ושימי תבורי.
תפקידים ציבוריים.
בין השנים 2006–2011 כיהן כיו"ר אקו"ם.
ספרו.
בשנת 2021 הוציא לאור את הספר ״קורות ומנגינות״ (הוצאת א.מ.ל. הפקות בע״מ) – אוטוביוגרפיה שכתב במהלך תקופת מגפת הקורונה.
מאבקו נגד הדרת המוזיקה הישראלית הים־תיכונית.
מדינה היה מהדוברים הבולטים נגד הדרתם של מוזיקאים מהסגנון הים-תיכוני, כבר מראשית דרכו. להשקפתו, המוזיקה המכונה "מזרחית" היא חלק בלתי-נפרד מהזמר העברי בכלל, וראויה לקבל במה מרכזית בכלי התקשורת. לדבריו, יצירתו היא בראש ובראשונה יצירה ישראלית, וכשם שאין מכנים את מתי כספי "יוצר מערבי" כך אין לראות בו "יוצר מזרחי". לאחר שחרורו ממילואים, בתום מלחמת יום הכיפורים, החל במאבק כדי ששיריו ושירים אחרים בסגנון הים-תיכוני יושמעו בתחנות הרדיו של קול ישראל, ייכללו במצעדי הפזמונים הכלליים ויבוצעו בפסטיבלים מרכזיים כפסטיבל הזמר והפזמון, שלא קיבל אף אחד משיריו, במקום שיידחקו לתוכניות נפרדות ולאירועים משלהם. ב-1980 האשים את רשות השידור בכך שזמרים כמו ג'ו עמר, בעז שרעבי ועליזה עזיקרי עזבו את ישראל, ואחרים נאלצו לוותר על הז'אנר הים-תיכוני כדי למצוא חן בעיני עורכי המוזיקה. ב-2013, במהלך ראיון שערך עמו ניב רסקין בגלי צה"ל, מתח ביקורת קשה על גל"צ וגלגלצ ואמר: "למה אתם מציגים אותי כמזרחי ולא כישראלי? שמים אותנו בגטו, כמו משהו שאמור לעבור מהעולם. אתם עד היום לא רואים בנו חלק לגיטימי של עם ישראל ומהתרבות הישראלית".
חייו הפרטיים.
מדינה גרוש מיהודית, גיורת ממוצא גרמני, ואב לשלוש בנות. מתגורר בקריית מטלון בפתח תקווה. אחותו היא השחקנית והזמרת נאווה מדינה. לצד פעילותו האמנותית עסק גם בליטוש יהלומים ואף היה בעליה של מלטשה, כדי שפרנסתו לא תהיה תלויה בהכנסותיו ממוזיקה.
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
התקופה העות'מאנית היא תקופה בת כ-400 שנה בתולדות ארץ ישראל בה נשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית. התקופה התחילה עם כיבוש הארץ בידי הסולטאן סלים הראשון בשנת 1516, והסתיימה בשנת 1917, עם כיבוש הארץ בידי הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי במלחמת העולם הראשונה.
ניתן לחלק את תקופת הכיבוש העות'מאני לשלוש תקופות:
המאה ה-16.
כיבוש ארץ ישראל בידי העות'מאנים התרחש במסגרת המלחמה הממלוכית-עות'מאנית. בשנת 1516 יצא הצבא העות'מאני בהנהגת הסולטאן סלים הראשון "האמיץ" מדמשק וירד לאורך החוף, שהיה נטוש רובו ככולו, לעבר ח'אן יונס. בקרב שנערך שם הובסו הממלוכים וארץ ישראל סופחה לאימפריה העות'מאנית. בעקבות ניצחון העות'מאנים הגיעו משלחות של נכבדי חלק מהערים הראשיות להביע נאמנות לשליטים החדשים. כיבוש הארץ בידי העות'מאנים לא היה מלווה בסבל רב לתושבים אבל ברמלה, עזה ושכם היו מרידות שדוכאו באכזריות.
חלוקה מנהלית.
לאחר הכיבוש הוכפפה ארץ ישראל מבחינה מנהלית לפלך (ווילאת) דמשק. הפלך חולק למחוזות (סנג'קים) והמחוזות נחלקו לנפות (נאחיות). בארץ ישראל היו תחילה שמונה סנג'קים - שלושה ממזרח לירדן:
וחמישה ממערבו:
מאוחר יותר בוטל סנג'ק לג'ון, עמק יזרעאל ועמק בית שאן סופחו לסנג'ק עג'לון בעבר הירדן המזרחי.
העות'מאנים קיבלו ארץ נחשלת. ערי החוף היו הרוסות וכל ענפי הכלכלה היו במצב ירוד. השלטון העות'מאני פעל ביעילות, הנהיג מנהל תקין, פעל לשיפור המצב כלכלי, והשקיע בפיתוח החקלאות בכפרים והמלאכה והמסחר בערים. כמו כן הושקעו מאמצים להבטחת ביטחון התחבורה בדרכים. חדירת הבדואים שהייתה בעיה חמורה מאות שנים, נבלמה במידה מסוימת. סולטאן האימפריה העות'מאנית בשנים 1520–1566, סולימאן הראשון, השקיע בפעולות בנייה ופיתוח. נבנתה חומת העיר העתיקה בירושלים ורחבת התפילה בכותל המערבי הוקצתה ליהודים. נבנתה רשת של חאנים (אכסניות) ומצודות לאורך הדרכים הראשיות כדי להבטיח את התנועה בדרכים, ובערים פותחו השווקים.
במאה ה-16 החלו להגיע לארץ סוחרים מאירופה ובעיקר מצרפת וב-1535 נחתם לראשונה הסכם קפיטולציה בין השלטון העות'מאני לצרפתים. ההסכם העניק לנתינים זרים חופש תנועה, חופש מסחר, חופש דת, פטור משירות צבאי, והם יכלו להישפט רק על ידי בית הדין הקונסולרי. במאה ה-18 נחתמו הסכמים דומים עם מדינות נוספות.