ב-1957 עברה הקבוצה לעיר סן פרנסיסקו, והייתה בכך הקבוצה השנייה שעזבה באותה השנה את העיר ניו יורק לקליפורניה, יחד עם הדודג'רס שעזבו ללוס אנג'לס. הג'איינטס הצליחו להעפיל לוורלד סיריס ב-1962 אך הפסידו 3–4 לניו יורק יאנקיז, ב-1989 זכתה פעם נוספת באליפות הנשיונל ליג, ובוורלד סיריס התמודדה עם היריבה השכנה מאוקלנד (קליפורניה) האוקלנד אתלטיקס, סדרה זו זכורה במיוחד בשל רעידת אדמה קטלנית שפקדה את מפרץ סן פרנסיסקו בזמן בו אמור היה להתחיל המשחק השלישי בין הקבוצות, והביאה לדחיית המשך הסדרה ב-10 ימים. בסיכומו של דבר הפסידו הג'איינטס בסדרה 0–4.
לאחר עונת 1992, חתם בקבוצה על חוזה שיא דאז, בארי בונדס ה-MVP של הליגה. משנה זו החלה תקופה בה היה בונדס לכוכב הבלתי מעורער של הג'איינטס, ב-2002 הוא הוביל את הקבוצה לוורלד סיריס, בה הפסידו 3–4 לאנהיים אנג'לס. בונדס עזב את המועדון ב-2007 לאחר שזכה 5 פעמים נוספות בתואר ה-MVP, והפך לחובט המוביל בכל הזמנים בליגה בחבטות הום ראנס.
בעונת 2010 זכתה הקבוצה באליפות הליגה, כשניצחה בוורלד סיריס את קבוצת טקסס ריינג'רס בתוצאה 1–4, ב-2012 זכתה בתואר פעם נוספת לאחר ניצחון חלק על דטרויט טייגרס 0-4 וב-2014 זכתה בתואר שלישי בחמש שנים לאחר ניצחון 3–4 על קנזס סיטי רויאלס.
קליפת הראייה הראשונית
דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין
קורפורסיון דפורטיבה אינדפנדיינטה מדיין (בספרדית: Corporación Deportiva Independiente Medellín) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר מדיין, המשחקת בליגת העל הקולומביאנית. הקבוצה הוקמה ב-1913, וזכתה בשש אליפויות. הישגה הטוב ביותר בתחרות בינלאומית היה הגעה לחצי גמר גביע ליברטדורס ב-2003.
הקבוצה משחקת באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, אותו היא חולקת עם יריבתה העירונית אתלטיקו נסיונל. שחקני הקבוצה לובשים חולצות אדומות ומכנסיים כחולים.
היסטוריה.
תחילת הדרך.
ב-14 בנובמבר 1913 החליטו אלברטו אוריבה פיידרהיטה ואחיו, רפאל ולואיס, להקים קבוצת כדורגל שתתחרה בקבוצת "ספורטינג" שגם נקראה קבוצת הזרים, והורכבה מילידי מחוז אנטיוקיה ומהגרים אירופאים, בעיקר בלגים ושווייצרים. ב-15 באפריל 1914 החלה רשמית את פעילותה הקבוצה שנקראה "מדיין פוטבול קלוב".
הייתה זו תקופת החובבנות מאחר שבקולומביה לא הייתה ליגה מקצוענית. הקבוצה ממדיין הספיקה לזכות בשני תארים חובבנים בשנים 1918 ו-1920.
התקופה המקצוענית.
רק ב-1948, כשהוקמה הליגה בקולומביה, החלה מדיין לשחק באופן מקצועני. ב-1950 הגיעו תריסר שחקנים פרואנים שהרכיבו את הקבוצה והפכו אותה לאחת הקבוצות האטרקטיביות בליגה. אלו היו שחקנים טובים שחלקם אף בלטו בליגה הארגנטינאית והפכו את מדיין לאחת הפייבוריטיות לזכייה באליפות. אבל, הבעיות הכלכליות הקשות של הקבוצה פגעו בה והיא נאלצה לוותר על השתתפותה בליגה בשנים 1952 ו-1953. שנה לאחר מכן חזרה הקבוצה לליגה בשמה החדש, דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. בשנה זו החלה הקבוצה לבנות עצמה עם צירופם של שחקנים טובים כגון אפריין סאנצ'ס והארגנטינאי, חוסה מנואל מורנו, שלימים יהפוך לאחד השחקנים הטובים בהיסטוריה של המועדון.
ב-1955 הגיע ההישג שהיווה המשך לבסיס הטוב שנבנה בשנה הקודמת. הקבוצה שלטה ללא עוררין בליגה, צברה תשעה ניצחונות מתשעה משחקים בסיבוב הראשון, תוך כדי שהיא משחקת כדורגל טוב ומביסה את יריבותיה. את האליפות הראשונה השיגה במשחק החוץ מול קוקוטה דפורטיבו, אותה ניצחה 1–3 לעיני 5,000 צופים ב-23 באוקטובר. פליפה מרינו הארגנטינאי היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה וסיים את הטורניר ככובש המצטיין עם 22 שערים.
לאחר שהפסידה ב-1956 את הגביע הקולומביאני למיונאריוס, הסתערה מדיין מחדש על תואר האליפות ב-1957. היא הייתה הקבוצה הבולטת לאורך כל העונה, ואכן הצליחה גם להשיג בסופה את תואר האליפות השני של המועדון, כאשר שחקנה הבולט היה חוסה ויסנטה גרקו, שגם סיים ככובש המצטיין בליגה.
ב-1958 שוב איימו בעיות כלכליות על המועדון, שניצל מצב דומה אצל היריבה העירונית, אתלטיקו נסיונל, כדי להתאחד ולשחק בשם "אינדפנדיינטה נסיונל". למרות זאת, ברישומים ההיסטוריים, אין אישור רשמי לסגל שחקנים תחת שם זה. למזלם של שני הצדדים, האיחוד החזיק מעמד רק שנה אחת וב-1959 חזרו הקבוצות בנפרד להתחרות בליגה.
בשנות ה-60 וה-70 הקבוצה לא השיגה תארים קבוצתיים אך המשיכה למשוך אוהדים למגרשים בזכות סגנון משחקה שובה העין. אינדפנדיינטה מדיין הגיעה למקום השלישי ב-1964 ולסגנות בשנים 1965 ו-1966, הישג שהביא, לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, כרטיס לגביע ליברטדורס 1967. גם שנות ה-70 לא התאפיינו בתארים אלא היוו יותר את המשכו של העשור הקודם. בין היתר בלטו בשורות הקבוצה שחקנים כמו הוגו גאז'גו, חוסה נסטור פקרמן, חורחה גאז'גו ואלברו סנטמריה.
דור הזהב של הקבוצה.
שנות ה-80 היו טובות מאוד למועדון, אף על פי שהזכייה באליפות השלישית טרם הגיעה. הקבוצה אומנם הוסיפה לעצמה זכייה ראשונה בקופה קולומביה לאחר ניצחון על דפורטיבו קאלי, אבל בליגה עצמה היא שלטה בטורניר הסדיר של העונה בלא מעט עונות והעפילה כמעט תמיד לשלבים המאוחרים, אך לא הצליחה לזכות אליפות. בעשור זה פרצו בשורותיה כמה שחקנים טובים שמאוחר יותר יהפכו לבסיס של נבחרת קולומביה כמו לאונל אלבארס, הרנן דריו גומס, לואיס קרלוס פראה, גבריאל גומס, חילדרדו גומס, אוסקר פארחה, קרלוס קסטרו ו-ווילמר פרס.
בשנת 1992 החליטת הנהלת המועדון על צירופם של שחקנים מוכחים וטובים, שיעזרו לסיים את הבצורת ויביאו אליפות ראשונה למועדון מאז 1957. שחקנים כמו לואיס קרלוס פראה, הרנן טורס, פדרו אלבארס, ווילמר פרס, הנרי סאמברנו, קרלוס קסטרו הצטרפו לקבוצה, אבל הצהרת הכוונות הייתה כאשר הסמל של הכדורגל הקולומביאני, קרלוס ולדרמה, חזר מעונה מאכזבת בריאל ואיאדוליד הספרדית היישר לאינדפנדיינטה מדיין. למרות זאת, הקבוצה לא הצליחה להביא את האליפות המיוחלת. שנה מאוחר יותר, עזב ולדרמה את המועדון, אבל דווקא אז החלה הקבוצה לשחק מצוין. המאמן היה לואיס אוגוסטו גרסיה שצירף לסגל הקיים שחקנים כמו רובן דריו הרננדס וקרלוס אסטרדה. האוהדים החלו לנהור לאצטדיון ונרשמה נוכחות ממוצעת של כ-36,000 צופים למשחק. במחזור האחרון של העונה הייתה צריכה הקבוצה ניצחון בקלאסיקו מול אתלטיקו נסיונל ולקוות שג'וניור לא תנצח בבית את אמריקה קאלי. מדיין ניצחה 0–1 משער של קסטרו והמשחק בברנקייה עמד להסתיים בתיקו, אך בדיוק כששחקני מדיין התכוננו להקפת האליפות, הגיע שער הניצחון של ג'וניור בדקה האחרונה וקטע את חלומם של האוהדים והשחקנים.
בשנת 1994 חזרה הקבוצה לגביע הליברטדורס ורשמה את הישגה הגדול ביותר בזירה הבינלאומית, כאשר הגיעה לרבע גמר הטורניר ושם הודחה בידי ג'וניור ברנקייה. בסך הכל היה זה עשור מוצלח למדי מבחינת התוצאות, אך בסופו של דבר, בצורת האליפויות של הקבוצה נמשכה, למרות שורת החתמות מרשימות של שחקנים במטרה לזכות בתארים.
הפריחה במילניום החדש.
שנות ה-2000 מתחילתן ועד היום הן הטובות ביותר שחווה המועדון. לאחר שהתאוששה מהתמוטטות כלכלית בסוף שנות ה-90, החלה הקבוצה לבנות את עצמה מחדש. ב-2002 מאמן הנבחרת הצעירה, ריינלדו רואדה, מונה למאמן הקבוצה, אך הדברים לא הלכו כצפוי ולאחר 10 מחזורים מצאה עצמה מדיין במקום ה-13. מי שהחליפו היה ויקטור לונה ומאותו רגע שיפרה הקבוצה את מעמדה עד שסיימה את העונה הסדירה במקום השלישי והעפילה לפלייאוף, שם שובצה עם דפורטיבו קאלי, דפורטס טולימה ואתלטיקו בוקרמנגה. אף על פי שפתחה לא טוב את הפלייאוף עם הפסד ותיקו, הצליחה מדיין לנצח שלושה מארבעת משחקיה האחרונים ועלתה לגמר הטורניר מול דפורטיבו פאסטו. ניצחון כפול בתוצאה 0–2 (0-4 בסיכום) נתן לאינדפנדיינטה מדיין את תואר האליפות הראשון לאחר 45 שנים, כשממוצע הגיל בקבוצה היה בסך הכל 23. גיבורי האליפות היו בין היתר השוער דויד גונסאלס, לואיס אמרנטו פראה, אנדרס אורוסקו, טרסור מורנו, דויד מונטויה, מאוריסיו מולינה, חבייר רסטרפו ורוברטו קרלוס קורטס.
הקבוצה ביססה את מעמדה לא רק בצמרת הליגה הקולומביאנית אלא גם בגביע הליברטדורס, כאשר ב-2003 רשמה את הישגה הטוב ביותר. היא שמרה על הבסיס שלה והוגרלה לבית 7 הקשה יחד עם בוקה ג'וניורס, ברצלונה ספורטינג קלוב וקולו-קולו. הקבוצה פתחה את הטורניר בצורה גרועה, כאשר הפסידה שניים משלושת משחקיה הראשונים והייתה על סף הדחה. למרות זאת, סיבוב שני מושלם שכלל שלושה ניצחונות בשלושה משחקים, נתנו לה את המקום הראשון ואת הכרטיס לשמינית הגמר.
בשמינית הגמר פגשה את סרו פורטניו מפרגוואי. ניצחון חוץ מינימלי של כל אחת מהקבוצות, שלחה את הסדרה לבעיטות הכרעה, אותן ניצחה מדיין. היריבה ברבע הגמר הייתה גרמיו, אך גם את המשוכה הזו עברו הקולומביאנים, לאחר תיקו 2-2 בברזיל וניצחון ביתי 1–2 באצטדיון אטנאסיו חירארדוט. בחצי הגמר פגשה מדיין יריבה ברזילאית נוספת, סנטוס, אך לה כבר לא יכלה והפסידה פעמיים בתוצאות 0–1 ו-2-3.