השרפה החמירה לאחר שדלק בוער הצית כלי רכב נוספים במנהרה ומכלי הדלק שלהם התפוצצו. חלקם נשאו גם כן מטען דליק שהחל לבעור. האש הגיעה לטמפרטורה של 1,000 מעלות צלזיוס, משום שמטען המרגרינה במשאית הראשונה שנשרפה היה שקול ל-23,000 ליטר של דלק. בשל תנאי מזג האוויר בעת השרפה הוזרם באותה עת אוויר לתוך המנהרה מן הצד האיטלקי שלה. השלטונות דחסו אוויר לתוך המנהרה, אך על ידי כך הם הזרימו חמצן טרי שהזין את השרפה עוד יותר.
בסך הכל נלכדו באש כ-40 כלי רכב, שרובם הגיעו מן הצד הצרפתי של המנהרה. היו בהם כ-50 איש. מקצת הלכודים במנהרה הצליחו כמו הכבאים להימלט אל חדרי המקלט מאש. בסך הכל שרדו 12 איש מבין הלכודים, לרבות נהג המשאית דלגראב. 27 מהנספים מתו בתוך כלי רכבם והיתר מחוץ להם. האש איכלה את גופות הנספים.
האש במנהרה בערה ברציפות במשך 53 שעות. חמישה ימים חלפו בטרם ירדה הטמפרטורה במנהרה במידה מספקת עד כדי לאפשר את תחילת התיקונים בה.
לאחר השרפה.
לאחר האסון נסגרה המנהרה לתנועה למשך שלוש שנים, במהלכן היא תוקנה והוכנסו בה שיפורים ושינויים בטיחותיים שונים. הותקן בה ציוד מעקב ממוחשב ונבנו מקלטי חירום נוספים שלהם קשר וידאו עם מרכז הבקרה של המנהרה, פיר חילוץ מקביל שבו מוזרם אוויר נקי ותחנת כיבוי אש במרכז המנהרה. במרחק מה משני פתחי המנהרה הוקמו אתרי בדיקה שבהם נבדקות משאיות לפני כניסתן אליה כדי לוודא שאין בהן סיכון.
חקירת האסון לא הצליחה לקבוע את הגורם המדויק לפרוץ השרפה. סברה אחת היא כי בדל סיגריה בוערת נשאב אל תוך כונס האוויר של מנוע המשאית והצית שם מסנן עשוי נייר. סברות אחרות היו כי התרחש קלקול חשמלי או מכני במנוע המשאית או שנעשתה בו תחזוקה לקויה.
בינואר 2005 נפתח בגרנובל שבצרפת משפטם של 16 אישים וחברות שהואשמו באחריות פלילית לאסון. ביולי באותה שנה הורשעו 13 מהם. ראש שירות האבטחה של המנהרה נדון לשישה חודשי מאסר ולמאסר על תנאי. שבעה אישים נוספים ובהם נהג המשאית נידונו למאסר על תנאי. על שלוש חברות הוטלו קנסות כספיים. עוד לפני פתיחת המשפט העבירה חברת הניהול האיטלקית של המנהרה, SITMB, סכום של 17.5 מיליון דולר לקרן שהוקמה עבור קרובי הנספים באסון.
שני סרטים תיעודיים הופקו אודות האסון, לרבות פרק בסדרת הטלוויזיה שניות מאסון.
פריץ קליין (סקסולוג)
PATH (טורונטו)
PATH היא רשת של מנהרות הולכי רגל תת-קרקעיות, שבילים מוגבהים ומסלולי הליכה המחברים בין מגדלי המשרדים של מרכז טורונטו, אונטריו, שבקנדה. בסך הכל מורכבת הרשת מכ- של אורך. על פי ספר השיאים של גינס, PATH הוא מתחם הקניות התת-קרקעי הגדול ביותר בעולם עם של שטח קמעונאי.
הנקודה הצפונית של רשת ה- PATH היא מסוף המאמנים של טורונטו ברחוב דונדס ורחוב ביי, ואילו נקודתה הדרומית היא ווטרפארק פלייס שבקווינס קי. צירי שביליהם הראשיים צפון-דרום מקבילים בדרך כלל לרחובות יונג ופרץ, ואילו ציר מזרח-מערב עיקרי מקביל לרחוב קינג.
מערכת ה- PATH נמצאת כעת בעבודות הרחבה סביב תחנת יוניון. שני מגדלים נבנים כחלק מכיכר CIBC ויחוברו אל PATH, וארכו את PATH מזרחה כדי לחצות את רחוב יונג על ידי גשר להולכי רגל לתוך הבניין Backstage Condominium (Esplanade פינת יונג), מה שמאפשר גישה סגורה לאיחוד ארנה, סקוטיאבנק, ומבנים אחרים במחוז הפיננסים.
היסטוריה.
מנהרות הולכי רגל קדומות.
בשנת 1900 בנתה חנות הכלבו של איטון מנהרה מתחת לרחוב ג'יימס, מה שאיפשר לקונים ללכת בין החנות הראשית של איטון ברחובות יונג ומלכה לבין נספח איטון שנמצא מאחורי בית העירייה (אז). זה היה מסלול ההולכי רגל הראשון התת-קרקעי בטורונטו, ולעיתים קרובות נזקף לזכותו כמבשר היסטורי לרשת PATH הנוכחית. מנהרת איטון המקורית עדיין נמצאת בשימוש כחלק ממערכת ה- PATH, אם כי כיום היא מחברת את מרכז איטון טורונטו למתחם המשרדים של בל טריניטי, באתר בניין הנספחים לשעבר.
מעבר תת-קרקעי מקורי נוסף, שנבנתה בשנת 1927 לחיבור יוניון סטיישן ומלון רויאל יורק, נותרה גם היא חלק בלתי נפרד מרשת ה- PATH של ימינו.
הרחבה.
רשת מסלולי ההליכה התת-קרקעיים התרחבה תחת מתכנן הערים מתיו לוסון בשנות השישים. מדרכות העיר התחתית של טורונטו היו צפופות, ומגדלי משרדים חדשים הוציאו את העסקים הקטנים הנחוצים מהרחובות. לוסון שכנע אפוא כמה מפתחים חשובים להקים קניונים תת-קרקעיים, תוך התחייבות שהם בסופו של דבר יהיו קשורים זה לזה. מעצבי מרכז טורונטו-דומיניון, הראשון מהפיתוחים העירוניים הגדולים בטורונטו בשנות ה -60 (שהושלמו בשנת 1967) היו הראשונים שכללו במתחם קניות תת-קרקעיות, עם אפשרות להרחבה עתידית שנבנתה. העיר עזרה במקור במימון הבנייה, אך עם בחירת מועצת עירייה רפורמית זה הסתיים. הרפורמטרים לא אהבו את המערכת המחתרתית בהתבסס על התפיסה של ג'יין ג'ייקובס שחיי רחוב פעילים חשובים לשמירה על ערים ושכונות וחייבים לעודד את הצרכנים לקנות בחנויות בגובה הרחוב ולא בקניונים (בין אם הם מעל פני האדמה או מתחת). עם זאת, המערכת המשיכה לצמוח, כאשר היזמים השתחוו לרצונם של הדיירים וחיברו את הבניינים שלהם למערכת. זה גם הסב מרתפים מוערכים נמוכים לכמה מהשטחים הקמעונאיים החשובים ביותר במדינה.
ההרחבה הראשונה של הרשת התרחשה בשנות השבעים עם חיבור הבנייה והתחתית של מגדל המשרדים ריצ'מונד-אדלייד ומתחם המלונות שרתון סנטר.
המאה ה -21.
בניית מנהרת PATH צפונה מסקוטיה פלאזה דרך מרכז מפרץ אדלייד החלה בסתיו 2007. השלמת קטע זה סגרה את הפער האחרון שנותר בתוואי צפון-דרום דרך PATH המקביל לרחוב יונג, ובכך ביטל את הצורך לחזור לכפול מרחוב מפרץ כדי להגיע בין מבנים שנמצאים בקצה המזרחי של PATH.
בשנת 2011 פרסמה עיריית טורונטו תוכנית הרחבה ארוכת טווח עבור ה- PATH, שפותחה על ידי Urban Strategies Inc. כחלק מתוכנית ההרחבה יהיו 45 נקודות כניסה חדשות, והמסלול המורחב התארך עד 60 ק"מ בסיום השינויים.
באוגוסט 2014, הרחבה משמעותית דרומה של רשת PATH קירבה אותה לחוף הים של טורונטו, עם פתיחת גשר הולכי רגל מקורה המחבר בין ארנה סקוטיאבנק דרומה למתחם ווטרפארק שבקווינס קוואי (חוצה את שדרת אגם שור/מסדרון כביש גרדינר ) רחוב).
העיר טורונטו בונה מנהרה בגובה של 65 מיליון דולר, בגובה 65 מיליון דולר, המחברת את תחנת יוניון לרחוב וולינגטון, הקטע הראשון בבעלות ציבורית של אזור הקניות התת-קרקעי PATH. מתכנני טורונטו החלו בעבודות להנחות פיתוח עתידי של PATH ולהבטיח כי בניית קישורי PATH כלולה ברמות המרתף של בניינים חדשים מרכזיים.
עיצוב.
PATH מספקת תרומה חשובה לכדאיות הכלכלית של ליבת העיר התחתית, ומשמשת גם לתוספת יכולת המדרכה במרכז העיר טורונטו. המערכת מאפשרת קישוריות להולכי רגל לתחבורה ציבורית, ומאכלסת יותר מ־200,000 נוסעים מדי יום, ואלפי תיירים ותושבים נוספים בדרך לאירועי ספורט ותרבות. מיקומו התת-קרקעי מספק להולכי רגל חוף מבטחים מהקור והשלג בחורף, לצד החום והלחות בקיץ.
תיאום ושילוט.
בשנת 1987 אימצה מועצת העיר מערכת איתור דרכים אחידה ברחבי הרשת. חברות העיצוב Gottschalk + Ash International ו- Muller Design Associates הושכרו כדי לתכנן וליישם את המערכת הכוללת בהתייעצות עם קבוצה מגוונת של בעלי קרקעות, עובדי עיר ובעלי עניין. מערכת מקודדת צבע עם רמזים כיווניים נפרסה בראשית שנות התשעים. בתוך המבנים השונים, הולכי הרגל יכולים למצוא מפת מערכת PATH, בתוספת כיווני קרדינל P (אדום) לדרום, A (כתום) למערב, T (כחול) לצפון, H (צהוב) למזרח (על שלטי התקרה שנבחרו) צומת.
קשה למצוא את השילוט בתוך כמה מהבניינים המחוברים השונים. בעלי בניינים שדאגו לאבד לקוחות לבניינים שכנים התעקשו כי השלטים לא ישלטו בבניינים שלהם, או במערכת השילוט שלהם. העיר הסתמכה והתוצאה היא המערכת הנוכחית. רבים מתלוננים על כך שקשה לנווט במערכת.
מתקנים מחוברים.
יותר מ־50 בניינים או מגדלי משרדים מחוברים דרך מערכת PATH. הוא כולל עשרים מוסכי חניה, חמש תחנות רכבת תחתית (תחנת אוסגודה מתחברת רק למרכז ארבע העונות), שתי חנויות כלבו מרכזיות, שני מרכזי קניות מרכזיים, שישה מלונות מרכזיים וטרמינל רכבת. מגדל CN, האקווריום של ריפלי של קנדה ומרכז רוג'רס מחוברים דרך שביל מוגבה מוגף, המכונה SkyWalk, מתחנת יוניון, אם כי למסלול ההליכה אין קשרים פנימיים לאטרקציות אלה.
אוולין פוקס-קלר
מצר מאתה
מצר מאתה או מצר מתה (באנגלית: Matha Strait) הוא מצר ים המצוי בין האי אדלייד לקצה הדרומי של איי ביסקו.
היסטוריה.
גילוי המצר.
המצר התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו. ביסקו חשב כי מדובר במפרץ ולא במצר. האזור נחקר גם על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו.
המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם שחקרה את האזור בפיקודו של ג'ון רימיל בין השנים 1934–1937, גילתה שמדובר במצר ים, ולא במפרץ.
מקור השם.
שארקו קרא למפרץ "מפרץ מאתה", על שמו של סגן אדרה מאתה (André Matha) שהיה סגנו בפיקוד על המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905).
לאחר מיפוי האזור על ידי המשלחת הבריטית, שונה השם לשמו הנוכחי - "מצר מאתה" (לאור ההבנה כי מדובר במצר ולא במפרץ).
לקריאה נוספת.
• John E. G. Raymont, Phytoplankton: Plankton and Productivity in The Oceans, Volume 1, P 273
• Naval Institute Proceedings, Volume 87, PP 65 - 66
• Charles Neider, Beyond Cape Horn: Travels in the Antarctic, P 188
קראנצ'באנג לינוקס