הייתה רק קיסרית אחת ששלטה באופן חוקי בסין והיא הקיסרית וו משושלת טאנג או שושלת ווּ- ג'וֹאוּ שנוסדה על ידה. עם זאת, נשים רבות הפכו לשליטים "דה פקטו", בדרך כלל כהקיסרית האלמנה. דוגמאות בולטות כוללות את הקיסרית לו משושלת האן, ואת הקיסרית האלמנה צְישִׂי, אימו של הקיסר טונְגגְ'ה (1874-1861) ודודתו ואימו המאומצת של הקיסר גוָאנְגשׂוּ' (1908-1874), ששלטה בסין במשך 47 שנים (1908-1861).
סגנון, שמות וצורת הפנייה.
מכיוון שעל פי החוק היה לקיסר מעמד אבסולוטי שאסור היה לאיש לערער עליו, היו נתיניו חייבים להראות את הכבוד המקסימלי בנוכחותו, בין בדו-שיח ישיר או בכל צורה אחרת. לפני הפנייה היה הדובר צריך להשתחוות עד שראשו נגע ברצפה. צורת השתחוות זו קרויה בסינית קוֹאוּטוֹאוּ (叩頭). מילה זו חדרה לשפה האנגלית כ-Kowtow, והיא מתארת סוג השתחוות זה וגם במשמעות נוספת של התרפסות. בשיחה עם הקיסר היה זה פשע להשוות בין הדובר לבין הקיסר בכל צורה שהיא. היה זה טאבו להתייחס לקיסר בשם בו נולד ואפילו לאימו הורתו נאסר הדבר, ובמקום זאת היא פנתה אליו כ"חְוָאנְגדִי" (קיסר), או בפשטות כ"אֶר" ("בן"). אסור היה לפנות לקיסר בגוף שני ("אתה"). כל מי שדיבר אל הקיסר היה חייב לפנות אליו בתואר בִּישְׂיָה (陛下) המקביל ל"הוד מעלתך הקיסרי" או "חְוָאנְג שָׁאנְג" (皇上, "הקיסר הנעלה"), או " טְייֵן גְ'ה (天子, "בן השמים"), או "שֶׁנְג שָׁאנְג" (聖上, השמיימי הנעלה). המשרתים נהגו בדרך כלל לפנות אל הקיסר כ" וָאן סְווֵי יֵה" (萬歲爺, "אדון "עשרת אלפים השנה", מקביל ל"אדון שיחיה לנצח"). הקיסר התייחס לעצמו כ "גֶ'ן" (朕), שניתן לתרגמו כמונח המלכותי "אנו" (pluralis majestatis), בנוכח נתיניו היה מותר לקיסר בלבד לעשות שימוש במונח.
בניגוד למוסכמה המערבית בה מתייחסים לשליט תוך שימוש בשמו בו נודע כמלך (לדוגמה: ג'ורג' החמישי) או בשמו הפרטי (לדוגמה: המלכה ויקטוריה), ההתייחסות לקיסר שולט הייתה בפשטות כ"חְוָאנְגדִי בִּישְׂיָה" (皇帝陛下, "הוד מעלתו הקיסר") או "דָאנְגגִ'ין חְוָאנְגשָׁאנְג" (當今皇上, "מעלת הקיסר הנוכחי") כאשר מדברים עליו בגוף שלישי. בדרך כלל הוא כונה "הוד מעלתו הקיסר של שושלת (X) הגדולה, בן השמים, אדון עשרת אלפי השנים". צורות הפנייה השתנו מאוד במהלך שושלות יואן וצ'ינג.
הקיסר היה ידוע גם על פי השם של תקופת שלטונו (年號). מאז אומצה שיטת שם התקופה על ידי הקיסר ווּ משושלת האן ועד תקופת שושלת מינג, נהג השליט בדרך כלל להחליף את שם התקופה על בסיס קבוע למחצה במהלך שלטונו. במהלך שושלות מינג וצ'ינג נהגו הקיסרים לבחור שם תקופה אחד במהלך שלטונם, והמנהג היה להתייחס לקיסרים לשעבר בשם זה. בשושלות קודמות יותר היו הקיסרים ידועים בשם המקדש שלהם (廟號) שניתן להם לאחר מותם. לכל הקיסרים ניתן גם שם לאחר מותם (謚號), שלעיתים צורף לשם המקדש שלהם (לדוגמה, הקיסר שֶׁנְגדְזוּזֶ'ן聖祖仁皇帝 היה שמו של הקיסר קָאנְג שִׂי). למותו של קיסר נהגו להתייחס כאל "גְ'יָאבֶּנְג" (駕崩, מילולית "התמוטטות") ולקיסר שזה עתה מת התייחסו כאל " דָאשִׂינְג חְוָאנְגדִי" (大行皇帝).
לאחר מותם נהגו לקבור את הקיסרים במכלולי קבורה מפוארים במיוחד. חלק מהקיסרים נהגו להכין את אחוזת הקבר שלהם עוד בחייהם. אחוזת הקבר הבולטת ביותר הוכנה על ידי הקיסר הראשון, צ'ין שה-חואנג (שושלת צ'ין) שהקים מאוזוליאום ליד העיר שי-אן במחוז שאאנשי והקיף את עצמו באלפי פסלי חיילים מטרקוטה. צבא הטרקוטה נועד ללוותו לעולם הבא. גם אתרי הקבורה של שושלות מינג וצ'ינג שנשמרו מרשימים בהיקפם, בייחוד אתר קברי שושלת מינג שליד בייג'ינג. הן אתר הקבורה של צ'ין שה-חואנג והן אתרי הקבורה הקיסריים השונים של שושלות מינג וצ'ינג הוכרו כאתרי מורשת עולמית על יד ארגון אונסק"ו.
משפחה.
משפחת קיסר הייתה מורכבת מהקיסר כראש המשפחה, ומהקיסרית (皇后) כבת זוגו הראשית וכ"אם האומה" (國母). בנוסף היו לקיסר בנות זוג נוספות ופילגשים (妃嬪) שדורגו על פי חשיבותן בהרמון, שבו הקיסרית הייתה החשובה ביותר. בכל שושלת הייתה כללים בנוגע למספר הנשים בהרמון. במהלך שושלת צ'ינג (1911-1644) למשל, קבעו הכללים כי בכל זמן נתון תהיה בהרמון קיסרית אחת, "חְוָאנְג גְווֵיפֵיי" אחת, שתי " גְווֵיפֵיי", ארבע "פֵיי" ושש "פִּין", בנוסף למספר בלתי מוגבל של בנות זוגות נוספות ופילגשים. למרות שעל פי החוק היה לקיסר את המעמד הגבוה ביותר, על פי המסורת והתקדימים קיבלה הקיסרית האלמנה (皇太后) בדרך כלל את הכבוד הגדול ביותר בארמון והיא קיבלה את ההחלטות ברוב ענייני המשפחה. לעיתים, במיוחד כאשר על כס המלוכה היה קיסר צעיר במיוחד, היא הייתה השליט "דה פקטו". אל ילדיו של הקיסר, הנסיכים (王子), והנסיכות (公主) נהגו לעיתים קרובות להתייחס על פי סדר לידתם, כדוגמת "הנסיך הבכור", הנסיכה השלישית" וכו'. הנסיכים זכו בתוארי אצולה לעיתים קרובות ברגע שהגיעו לבגרות. אחיו של הקיסר ודודיו שרתו בחצר המלוכה על פי חוק והיה להם מעמד שווה לפקידי חצר אחרים (子). הקיסר היה מורם מעל כולם בלא קשר לגילו או לדור אליו היה שייך.
ריצ'רד ארמיטאג'
ריצ'רד ארמיטאג' (שחקן)
ריצ'רד ארמיטאג' (באנגלית: Richard Armitage; נולד ב-22 באוגוסט 1971) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
ריצ'רד ארמיטאג' נולד בעיר לסטר שבאנגליה. למד בברוקינגטון קולג' ובפאטיסון קולג' שבקובנטרי. הוא המשיך בלימודי משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
קריירה.
תפקידו החשוב הראשון היה בשנת 2002 בדרמה של ה-BBC "ספארקהאוס". אחר כך עשה מגוון תפקידים קטנים בהפקות טלוויזיוניות שונות כגון "בין הסדינים" (2003), "רגליים קרות" ו- Ultimate Force.
ב-2004 קיבל תפקיד ראשי סדרת הטלוויזיה "צפון ודרום" על פי ספרה של אליזבת גסקל בגילום דמותו של ג'ון תורנטון, בעל מפעל קשוח שנופל בקסמיה של עלמה טובת לב שסולדת מהתנהגותו.
ב-2005 הופיע ב"מקבת'" עיבוד מודרני למחזה השייקספירי במסגרת סדרת סרטים המגישה מחזות של שייקספיר בנוסח עכשווי. עוד כיכב בסדרה "האימפרסיוניסטים" בה גילם את דמותו של קלוד מונה, ובתפקיד ד"ר אלק טרק בסדרת הדרמה " The Golden Hour" של רשת ITV. ארמיטאג' הופיע גם על הבמה בהפקות של ה"רויאל שייקספיר קומפני" ובמספר מחזות זמר כולל המחזמר "Cats".
ב-2006 השתתף ארמיטאג' בסדרת טלוויזיה של ה-BBC "רובין הוד" בתפקיד ראשי כסר גאי גיזבורן, אציל קשוח אשר סר למרותו של השריף המתעמר בתושבי הממלכה ומשמש כיד ימינו, בהיעדרו של המלך. גאי ורובין שניהם מעוניינים בקרבתה של העלמה מריאן ועניינו בה מוביל לריכוך הדרגתי בהתנהגותו.
כמו כן השתתף בספשייל חג המולד של "הכומר מדיבלי" בתפקיד אהובה של הכומר ולבסוף בתפקיד בעלה. ב-2007 הופיע לצד מרטין שו בסדרה הבלשית "ג'ורג' ג'נטלי". עוד השתתף בהפקה "Miss Marie Lloyd - Queen of The Music Hall" על חייה של הזמרת מרי לויד, בתפקיד פרסי קורטני בעלה הראשון של מרי לויד. הוא הופיע בסרט על פי ספר של אגאתה כריסטי "Ordeal by Innocence" בהפקה של גרנדה טי.וי . ב-2008 הצטרף ארמיטאג' לצוות השחקנים של הסדרה "ספוקס" בעונה השביעית בתפקיד לוקס נורת'.
ב-2009 שיחק ארמיטאג' בסרט מתוך סדרת סרטי טלוויזיה של ה-BBC בשם "Moving On". ב-2010 כיכב בסדרת הטלוויזיה "מכת נגד" של Sky-1 המבוססת על רומן באותו שם מאת כריס ראיין.
בין - 2012 ל - 2014, גילם את נסיך הגמדים ת'ורין צינת אלון בטרילוגית סרטי "ההוביט".
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע העתידי "The Man from Rome", לצד קרלוס קואבס ואחרים.
מרקוס סלביוס אותו
מיכאי גרינברג
מיכאי גרינברג (ברומנית: Mihai Grünberg; נולד ב-29 באפריל 1976) הוא שחמטאי יהודי רומני, אלוף רומניה בשחמט לשנת 2003 ואמן בינלאומי.
קורות חיים.
גרינברג נולד למשפחה של שחמטאים אביו, סרג'יו גרינברג, נשיא מועדון השחמט AEM – Luxten Timisoara, היה גם הוא אלוף רומניה בשחמט בעברו, אחיו הצעיר אמן שחמט של פיד"ה וגם האם, אמיליה גרינברג Emilia, שחמטאית.
גרינברג, בוגר הפקולטה לכלכלה, מתפרנס ממשחק השחמט - הן מהפרסים הכספיים הניתנים בטורנירים בינלאומיים והן מתשלומים עבור משחקיו במועדונים. הוא שיחק שחמט בטורנירים ברחבי אירופה וגם בישראל ובמצרים.
ב-2005 מיכאי גרינברג היה אחד משלושת נציגי יהדות רומניה, לצד גלוריה סוצ'יו Gloria
Suciu וראנקו סוחנק Ranko Szuhanek, במכביה שנערכה בישראל.
נכון לפברואר 2019, מדורג במקום ה-34 ברומניה לפי מד כושר.
פנטזיה (פירושונים)
עלילת בצרה
עלילת בצרה התרחשה בעיר בצרה שבעיראק, בתחומי האימפריה העות'מאנית בעשור האחרון של המאה ה-18 והייתה אירוע יוצא דופן בו יהודים ניהלו עלילת דם כנגד נוצרים והאשימו אותם ברצח יהודי מסיבות דתיות. יש לציין שעד כה לא נמצאו מקורות יהודיים על הפרשה והמידע עליה מבוסס בעיקר על מקורות אירופיים.
העיר בצרה.
עיר הנמל בצרה שוכנת בנקודת מעבר חשובה המקשרת את דרכי המסחר היבשתיות והימיות שבין הודו, האימפריה העות'מאנית ואירופה. מיקומה האסטרטגי החשוב משך סוחרים רבים ממעצמות אירופאיות שעסקו בסחר בדים הדורים מזהב וכסף, קפה, תבלינים, מתכות יקרות, יהלומים וסוסים ערבים אצילים. חשיבותה המסחרית הגדולה של העיר הביאה לפתיחת תחנת מסחר ונציגות של חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1723 וכתוצאה מכך, הפכה בצרה לצומת חשוב המקשר את האימפריה הבריטית עם תת-היבשת ההודית.
היהודים והנוצרים בבצרה.