הבסיס שלו נמצא כשמונה מטרים מעל פני האדמה. המגדל מתנשא על בסיס 62 מטרים, הגובה הכולל של המינר הוא כ -70 מטרים מעל פני האדמה. עלי הכותרת הנפרשים של הבסיס דמוי הפרחים גובהם 9 מטרים. קוטרו של המגדל הוא כ־9.75 מטר. המשענת בנויה מאריחים בדוגמת, ופונה אל המסגד הבדאשי. הבסיס כולל ארבע פלטפורמות. כדי לסמל את תחילתו הצנועה של מאבק החופש, הרציף הראשון בנוי באבנים לא חתוכות של תכסילא, הרציף השני עשוי מאבנים מסותתות בפטיש, ואילו הרציף השלישי הוא מאבנים מסותתות באזמל. שיש לבן מלוטש במצע הרביעי והאחרון מתאר את הצלחתה של התנועה הפקיסטנית. מוכתר מסעוד, סופר פורה וסגן נציב דאז, היה אחד מחברי ועדת הבנייה. מיאן עבדול חלייק וחברה. מהנדס השירותים מיאן עבדול ג'אני מוגול המשיך לבנות ציוני דרך רבים אחרים של פקיסטן, כולל אצטדיון קדאפי לאהור, בית החולים העירוני גוג'רנוולה, צ'נד דה קילה עוקף מעבר גוג'רנוואלה, מלון לורדס ואוניברסיטת פנג'אב קמפוס גוג'רנוולה.
סקרטריאט ראש הממשלה (אסלאמאבאד)
סקרטריאט ראש הממשלה (באורדו: دیوان انشا پاکستان) הוא המשרד של ראש ממשלת פקיסטן. המבנה שוכן באסלאמאבאד בירת פקיסטן בשדרות החוקה, ציר מרכזי בו נמצאים מספר מבני שלטון חשובים. המבנה בנוי בסגנון אדריכלות מוגולית. שטח המבנה הוא 55.6 הקטאר.
היסטוריה.
המבנה נבנה בתחילת שנות ה-60 יחד עם שורה של מבני שלטון אחרים באיסלאמאבד.
בית הכנסת חברת ש&quot;ס
בית הכנסת חברת ש"ס הוא בית כנסת עתיק ששוכן בשכונת נווה צדק, שבתל אביב. בית הכנסת נוסד נוסד בשנת ה'תר"ן (1890) והיה לבית הכנסת הראשון שקם בשכונה.
שם בית הכנסת נקרא על שם 'ששה סדרי משנה' (=ש'שה ס'דרים). מאוחר יותר נקרא אף שם הרחוב בו שוכן בית הכנסת על שמו 'חברת ש"ס'.
בית הכנסת ובית המדרש היו פעילים עד שנת 1975. כיום בית הכנסת נתון במחלוקות משפטיות באשר לזהות הבעלים, כאשר בתוך כך נעשים ניסיונות לשקם את בית הכנסת על מנת להחזירו לפעילות.
היסטוריה.
בית הכנסת נוסד בשנת ה'תר"ן (1890) ביום ל"ג בעומר, על ידי הרב זאב וולף גרינוולד, שהיה יו"ר ועד הקהילה ביפו והמושבות. הוא אף היה זה שארגן את חבורת הלומדים בבית כנסת, ומפעם לפעם נשא שם דרשות, וכן מסר שם שיעורי תורה שונים.
בית הכנסת.
בית הכנסת נבנה בבית שהיה בבעלות משפחת קראפט, שמסרו אותו ל'עמותת חברת ש"ס' שבראשה עמד הרב זאב וולף, על מנת שהמקום ישמש כבית כנסת וכבית מדרש. בלוח הקבוע בבית הכסנת נכתב כך:
במקורו בית הכנסת כלל מבנה וחצר כפי שנזכר בלוח ההנצחה. חצר בית הכנסת הייתה צמודה לביתו של אחיו של הראי"ה קוק, שאול חנא קוק.
בית הכנסת שוכן ברחוב 'חברת ש"ס' בבית מספר 7. בבית הסמוך (חברת ש"ס 5) גרו עד שנת 1988 יוסף ופסיה צייגר, שמשי בית הכנסת. בית הכנסת הוא חלק מבלוק התחום בין הרחובות עין יעקב, מגדל, המרד וחברת ש"ס. בבלוק זה היו גם בית הרב גרינברג, בית משה גרינשטיין, בית הרב שאול חונא קוק ובתי אייזנר.
במשך השנים פלשו מפירי חוק לבית. מעמדו החוקי של המבנה נידון בערכאות שיפוטיות. האמן חוני המעגל נינו של הרב גרינוואלד, השקיע רבות על מנת לדאוג לכך שהמקום ימשיך לתפקד לתפקד כבית כנסת ובית מדרש, אך הפסיד אותו בבית המשפט לטובת באי כוח ההקדש. הבית זכה לשיפוץ בשנת 2013, בזכות מאמציו של חוני המעגל, ושל דניאל רוימי ששומר על בית הכנסת.
כיום בית הכנסת פועל כמקום תפילה ופתוח כל שעות היממה, אבל הזנחה ארוכת שנים הותירה אך מעט מן הפאר של המבנה וחצרו. האתר זקוק לשיקום ארון הקודש ושיחזור עבודות אלומיניום וציורי הקיר מיוחדים שעיטרו את קירותיו.
חיים מאיר הורוויץ
חיים מאיר הורוויץ הלוי בן יוסף - (1855–1904) היה רב, חוקר כתבי יד, ובעל חנות ספרים עבריים בפרנקפורט. למד בבית המדרש לרבנים בברלין, מפי הרב עזריאל הילדסהיימר (ראש בית המדרש ומייסדו, אב בית הדין של ברלין). כמו כן, היה תלמיד הנצי"ב מוולוז'ין.
הוא פענח ופרסם נוסח מוגה של כתבי היד הישנים, חלקם כתבים שלא היו ידועים עד אז. את כתבי היד מצא באוסף ספריית פאלאטינה בעיר פארמה שבאיטליה, על פי הרשימה של האספן ומומחה כתבי היד העבריים הנוצרי ג'יאובני ברנרדו דה רוסי מעיר זו.
כתבי היד הישנים כללו כתבים של ספרוּת תנאית - לפחות חמישה כרכים של "תוספתא עתיקתא", ספרות מתקופת הגאונים - בינם כתבי רב יהודאי גאון נטרונאי גאון תשובות של רבי סעדיה גאון ושל רב האי גאון, וכן כתבים מתקופת הראשונים וביניהם הרמב"ם ורבי אברהם אבן עזרא. ספריו הידועים לנו הודפסו בפרנקפורט בשנים תר"מ (סביבות 1880) תרמ"א-תרמ"ב (1881-2), תרמ"ט ותר"ן (סביבות 90–1889).
בהקדמות לספרים ובשערי הספרים הסביר והדגיש את חשיבות הנושאים וחשיבות ההוצאה לאור של כתבים אלו, ולעיתים גם דן בפרטי סוגיות בהשוואה לידוע אז מתוך הדפוסים ובדיוניו עם חוקרים אחרים.
בספריה הלאומית שמורה רשימת הספרים מתוך חנותו, משנת תרמ"ד (סביבות 1884).
משפחתו וקשריו עם חוקרים.
ר' חיים מאיר הורוויץ הלוי נישא לחיה, בתם של הרב משה סג"ל לנדאו (בן הרב אלעזר לנדאו, מחבר הספר "יד המלך") ושל פרל לאה ציסמן. אביו של הרב אלעזר, ישראל, בנו של הרב יחזקאל לנדאו הנודע ביהודה, היה אחד המו"לים הידועים של תנועת ההשכלה בפראג.
בנו הבכור אלעזר אליהו נולד באב תרמ"ט (1889), חודשים אחדים לפני ההוצאה לאור של הכרך החמישי של ספרו תוספתא עתיקתא.
קשריו: מאחת ההקדמות עולה שהיה בקשר עם חוקרי כתבי היד שלמה בובר (מלבוב), אברהם ברלינר (מברלין), אברהם דרבקין והרב ד"ר אברהם אליהו הרכבי (מסנט פטרסבורג), רפאל נתן נטע רבינוביץ פרץ פרלס ואברהם מרצבכר (ממינכן), אברהם (אדולף) נויבאואר (מאוקספורד), אהרן ילינק (מווינה), הברון דוד גינצבורג, שניאור זק"ש וצדוק כהן (מפריז) מ' לוי ומרדכי דא-כאפו (מרומא), נפתלי הרמן אדלר ונתן אדלר (מלונדון), ושלמה זלמן חיים הלברשטאם (מביליץ).
על שושלת משפחת לנדא.
במסגרת ההקדמה לכרך החמישי של תוספתא עתיקתא, הורוויץ הלוי הביא את אילן היוחסין של משפחת לנדאו, משפחת חותנו משה סגל לנדאו, שהיה נין של הנודע מיהודה. הוא מפרט את שמות הבנים והבנות במשפחה, את קשריהם ותפקידי המנהיגות היהודית שתפסו, ואף את שעת היום בה נכנס בנו בברית המילה. בני ובת הנודע ביהודה התפרסו ברחבי אירופה, אחד נותר בפראג, האחרים הגיעו לראדום שבפולין, לאוסטרוה שליד מזריטש (כיום באוקראינה), ברעז'אן (בז'ז'ני בגליציה), לקייב בירת אוקראינה, ולהאנובר שבגרמניה שם כיהן הרב בתוספת התואר דוקטור. הם היו נשואים למשפחת זוסמן, רפופורט, זייצב וציסמן.
כתבי היד שהוציא בדפוס.
כאמור, פרסם את תכנם של כתבי יד קדומים מתקופת המשנה ועד לימי הראשונים בתחילת ימי הביניים. בין ספריו, ידועים:
מהדורות סרוקות באתר כתבים עבריים (היברובוקס)
גרשון זלקינד
גרשון זלקינד (16 באוקטובר 1928 – 26 בספטמבר 2017) היה איש עסקים ישראלי, שכיהן כמנכ"ל ובעל שליטה של החברה הציבורית "אלקו".
קורות חיים.
גרשון זלקינד נולד בשנת 1928 בגרמניה בשם גאורג זלקינג (בגרמנית: Georg Salkind) לתעשיין אלכסנדר זלקינד. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, ברחו הוא ומשפחתו לארץ ישראל המנדטורית. למד בגימנסיה הרצליה. שירת בחי"ש ובחמ"ד, השתתף במלחמת העצמאות ונפצע בקרב "שיירת נבי דניאל".
בשנת 1949 ייסד אביו אלכסנדר את חברת "חרושת אלקטרו מכנית ישראלית", שלימים הוחלף שמה לשם המקוצר "אלקו". עם הקמתה עסקה החברה בייצור שנאים ומוני חשמל, כספק יחיד של חברת החשמל לישראל בתחום זה, ובייצור מכשירי חשמל נוספים. למד במכון הטכנולוגי של ציריך, שם קיבל תואר מוסמך בפיזיקה גרעינית בהנחיית וולפגנג פאולי, ובשנת 1955 חזר לשראל והצטרף לעסק המשפחתי.
בשנת 1970 קיבל גרשון זלקינד את השליטה בחברה זו. בשנת 1987 רכש מידי דיסקונט השקעות את מלוא החזקותיה בחברת "אלקו". בשנת 1988 רכש זלקינד את יתרת מניות "אלקו" מידי כונס הנכסים של חברת "דנות". בשנת 1989 החלה החברה במהלך לשינוי אופי פעילותה, במסגרתו רכשה החברה במשך השנים חברות שונות, מימשה החזקות וביצעה רה-ארגון במבנה הקבוצה, כך שבסוף התהליך הפכה לחברת החזקות, שבשליטתה, בין השאר, החברות הבורסאיות אלקטרה, אלקטרה נדל"ן ואלקטרה מוצרי צריכה.
זלקינד נפטר ב-26 בספטמבר 2017. במועד זה היה שווי השוק של "אלקו" 2.4 מיליארד ש"ח ומחזורה הגיע ל-8.8 מיליארד ש"ח בשנה. זלקינד הותיר אחריו שני בנים, דניאל ומיכאל זלקינד, מנכ"לים משותפים בחברת "אלקו", להם הוריש באופן שוויוני את מניותיו בחברה, ובת, ד"ר דפנה ססלר, שלה הוריש נדל"ן ומזומן.
לאחר מותו ילדיו הקימו קרן הנושאת את שמו.
יחסי טורקיה–קפריסין
יחסי טורקיה–קפריסין (, ) הם מערכת היחסים שבין הממשלות והעמים של הרפובליקה הטורקית ושל רפובליקת קפריסין. שתי המדינות לא מקיימות יחסים דיפלומטיים, נכון לשנת 2020. הרפובליקה הטורקית אינה מכירה באופן רשמי בעצמאותה של רפובליקת קפריסין ומקבלת את תביעת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין על כל שטח האי.
נכון ל-2021 טורקיה היא 1 מתוך 2 מדינות שלא מכירות בקפריסין.
היסטוריה.
ריבונות עות'מאנית (1571–1918).
במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 שלטה הרפובליקה של ונציה על חלקים נרחבים בקפריסין. בשנות השישים של המאה השש עשרה החלה האימפריה העות'מאנית הצעירה, שטורקיה מהווה לה המשך ישיר, להתקיף את האי. קפריסין נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית באופן סופי בשנת 1571, 20,000 מתושבי ניקוסיה הוצאו להורג, וכל הכנסיות ומבני הציבור נבזזו.