במימי התעלה התחוללו קרבות ימיים מפורסמים רבים, שכמה מהמכריעים בהם היו: קרב פורטלנד ב-1653 במהלך מלחמות הולנד-אנגליה. קרב לה-אוג ב-1692, שבו הובסו הצרפתים בידי האנגלים וההולנדים במהלך מלחמת הברית הגדולה, ובא הקץ לשליטה הימית הצרפתית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, בשנת 1864, התחולל בתעלת למאנש סמוך לשרבור קרב שבו הטביעה ספינת המלחמה האמריקאית קירסארג', מכוחות הצפון, את ספינת המלחמה "אלבמה" מכוחות הדרום, שפעלה באוקיינוס האטלנטי נגד ספינות סוחר של הצפון.
מאידך, בתקופות שלום, שימשה התעלה כנתיב חיוני לשיתוף תרבותי ופוליטי בין בריטניה והיבשת, החל מהתקופה הקלטית, דרך תקופת האימפריה הרומית, הקמת דוכסות בריטני על חוף היבשת בידי מתיישבים מהאי הבריטי ב-841, ובהמשך הקמת המדינה האנגלו-נורמנדית.
חשיבות כלכלית.
תעלת למאנש היא נתיב המים העיקרי המקשר בין מדינות צפון אירופה לשאר העולם, ונחשבת כנתיב השיט העמוס ביותר בעולם. מדי יום חוצות אותה, הן לאורכה והן מחוף לחוף, כ-400 ספינות.
המסחר הימי בין היבשת לאי הבריטי עבר במימי התעלה כבר מתקופות פרהיסטוריות, והיה בעל חשיבות כלכלית רבה לתרבויות שמשני צידיה.
ערי נמל חשובות התפתחו לאורך התעלה. החשובות שבהן בחוף הצרפתי הן קאלה, דייפ, לה האבר, בולון-סור-מר ושרבור, ובחוף הבריטי - דובר, סאות'האמפטון ופורטסמות'.
בנוסף, התפתחו לאורכה ערי קיט, שכבר מתחילת המאה ה-19 החלו עידן של קַיִט אריסטוקרטי, שהתפשט מאז באזורים נוספים בעולם. בחוף הצרפתי ידועות הערים דוביל וטרוביל, ובחוף הבריטי העיר ברייטון.
חציית התעלה.
נתיבי מעבורות חשובים.
באופן מסורתי נחצתה התעלה באמצעות קווי מעבורות. העיקריים שבהם הם: דובר-קאלה, ניו הייבן-דייפ, פורטסמות-קאאן/שרבור/לה האבר, פליימות-רוסקופ.
חציה יבשתית - מנהרת התעלה.
הרעיון לחבר את בריטניה וצרפת בחיבור רכבתי הועלה עוד בימי נפוליאון אולם נדרשו שנים רבות לתכנן ולהוציא לפועל את המבצע המורכב הזה. התכנון שהחל בסוף שנות ה-50 הוצא לפועל רק בסוף שנות ה-80 כאשר ב-1 בדצמבר 1990 נפגשו שני הצוותים שחפרו משני צידי מנהרת התעלה, כ-40 מטר מתחת לקרקעית הים. בזאת קושרו בריטניה וצרפת בחיבור יבשתי לראשונה מאז תקופת האבן.
בשנת 1994 נפתחה לתנועה מנהרת מסילת ברזל, העוברת מתחת למצר דובר. במנהרה עוברת רכבת היורוסטאר שמקשרת בין לונדון, פריז ובריסל. בנוסף מופעלת בתעלה רכבת שמעבירה כלי רכב מצד אחד לשני.
צליחת תעלת למאנש בשחייה.
האתגר של חציית תעלת למאנש בשחייה עלה לתודעת הציבור במחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר שב-25 באוגוסט 1875 השלים קפטן מת'יו ווב את צליחת תעלת למאנש בשחייה, בזמן של 21 שעות ו-45 דקות. הייתה זו הפעם הראשונה שאדם חצה בשחייה את התעלה ללא עזרה כלשהי, וכשהוא נצפה לאורך כל הדרך. עד שנת 1927 השלימו פחות מעשרה שחיינים את חציית התעלה בשחייה, כולל אישה אחת, גרטרוד אדרלה, אשר השלימה את חציית התעלה ב-6 באוגוסט 1926 בזמן של 14 שעות ו-34 דקות, הזמן המהיר ביותר עד אותה עת. על רקע טענות מפוקפקות של שחיינים שונים אשר טענו להשלמת האתגר, קמה באנגליה "התאחדות שחיית התעלה" (Channel Swimming Association) במטרה לתעד ולאשש טענות של שחיינים באשר לצליחת התעלה וכן לאשר את הזמן שבו השלימו את האתגר. בשנת 1999 התפצל הארגון לשניים, ולצד "התאחדות שחיית התעלה" קמה "פדרציית שחיית התעלה וניווט" (Channel Swimming and Piloting Federation). שני הארגונים מפקחים ומאשרים צליחות תעלה בשחייה במצר דובר. הזמן הקצר ביותר לצליחת התעלה בשחייה תועד ב-8 בספטמבר 2012, כאשר השחיין האוסטרלי טרנט גרימסי חצה את התעלה בזמן של 6 שעות ו-55 דקות.
הארגונים המפקחים על צליחת התעלה בשחייה קבעו כללים נוקשים בהם חייבים השחיינים לעמוד לצורך אישור ההישג, בהם: איסור על סיוע כלשהו לשחיין במהלך הצליחה, בין אם על ידי אדם או בסיוע מלאכותי. לשחיין מותר למשוח את גופו בשומן להגנה מפני הקור, לחבוש משקפי שחייה, לחבוש כובע שחייה אחד, לאטום את אפו באטב, לפקוק את אוזניו וללבוש בגד ים בודד. אסור שבגד הים, או הכובע יהיו מחומרים צפים. חל איסור על נגיעה של אדם כלשהו בשחיין במהלך השחייה. עם השלמת חציית התעלה חייב השחיין לעמוד על היבשה, מקום שאליו מי הים אינם מגיעים. הארגון המפקח עשוי לבצע בדיקת סמים אקראית לשחיין בהתאם לכללי הוועד האולימפי הבריטי.
מאז החל פיקוח ותיעוד של צליחות התעלה, היו מעטים שהצליחו לחצות את התעלה הלוך ושוב.
חציות מפורסמות ראשונות של התעלה.
חציית התעלה שלא באמצעות כלי שיט היוותה תמיד אתגר ספורטיבי ולאומי, משכה תשומת לב, וגרמה להתרגשות רבה ברחבי העולם. חלוצי החציות זכו במקרים רבים להילה של גיבורים לאומיים.
צליחה באמצעות רחפן אישי (פליינג בורד): ב-4 באוגוסט 2019 צלח פרנקי זפאטה הצרפתי את התעלה באמצעות רחפן פליינג בורד ואשר עצר באמצע הדרך לתדלק על סירה.
דגל האומות המאוחדות
דגל האומות המאוחדות אומץ ב-20 באוקטובר 1947.
הדגל מורכב מסמל האומות המאוחדות בצבע לבן על רקע כחול. הסמל מורכב מהטל אזימוטלי שווה מרחק של מפת העולם המוקפת בענפי זית. ענפי הזית הם סמל לשלום, ומפת העולם מסמלת את כל תושבי העולם.
הבדלה
הבדלה היא מצווה הנעשית במוצאי שבת ויום טוב. ההבדלה נעשית באמירת ברכה מיוחדת הנאמרת על גביע יין (או מיץ ענבים). תוכן הברכה הוא ההבדלה בין השבת לששת ימי המעשה, ימי החול, יחד עם הברכה על היין עצמו. במוצאי שבת כוללת ההבדלה אף ברכה על הבשמים ועל האש.
מהות ההבדלה.
שני אופנים אפשריים למהות ההבדלה:
מהפוסקים עולה כאופן השני, שעניין ההבדלה הוא להבדיל את יום השבת מימות החול.
דיני ההבדלה.
מצוות הבדלה היא לדעת הרמב"ם (שבת פרק כט הלכה א) מצווה מן התורה, הנלמדת ממצוות קידוש השבת בדברים, שנאמר () 'זָכוֹר אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ', כלומר זכרהו זכירת שבח וקידוש, וצריך לזכרהו בכניסתו וביציאתו, בכניסתו בקידוש היום וביציאתו בהבדלה. גם לדעתו, אין חובה מן התורה להבדיל על כוס יין. אף לדעת ראשונים אחרים, המובאים במגיד משנה, אין חובת ההבדלה אלא תקנת חכמים.
על פי ההלכה, מי שאמר הבדלה בתפילת ערבית, או לחלופין אמר "ברוך המבדיל בין קודש לחול", רשאי לעשות מלאכה לפני ההבדלה. אולם אסרו חכמים לאכול לפני ההבדלה.
זמן ההבדלה.
מי שלא היה לו יין או מסיבה אחרת לא הבדיל במוצאי שבת, יכול להבדיל עד יום שלישי. במדינות הצפון, כמו נורווגיה, נוהגים בחודשי הקיץ להבדיל ביום ראשון בבוקר כיון שהשבת יוצאת בשעה מאוד מאוחרת. בשעת הדחק, מותר לומר הבדלה משעת פלג המנחה, אבל אסור לעשות מלאכה עד צאת הכוכבים.
על מה מבדילים?
הרמב"ם כותב שיש לומר את ההבדלה על יין ולא על לחם. עם זאת, הרמב"ם כותב: "יין שריחו ריח חומץ, וטעמו טעם יין-מקדשין עליו; וכן יין מזוג. ויין צימוקים, מקדשין עליו והוא שיהיו צימוקים שיש בהן לחלוחית, שאם ידרוך אותן ייצא מהן דבש. וכן יין חדש מגיתו, מקדשין עליו; וסוחט אדם אשכול של ענבים, ומקדש עליו בשעתו. מדינה שרוב יינה שיכר, אף על פי שהוא פסול לקידוש, מותר להבדיל עליו, הואיל והוא חמר המדינה."
בשולחן ערוך נכתב:
בשולחן ערוך הרב כתוב:
בעקבות זאת, כתבו חלק מהפוסקים, כמו ערוך השולחן, האדרת והציץ אליעזר, שניתן להבדיל על קפה ותה. פוסקים אחרים, כמו הרב עובדיה יוסף טענו שניתן להבדיל רק על משקאות משכרים.
לגבי חלב, היו שהתירו ואחרים אסרו.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת.
פיוטים.
בחלק גדול מקהילות ישראל נהוג לשורר פיוט קודם ההבדלה להלן חלק מן הפיוטים הנהוגים.
פיוט זה מאת גדול משוררי מרוקו רבי דוד בן חסין.
לפני ההבדלה נהוג לומר פסוקים שונים ותפילות להצלחת המעשים בשבוע הבא. פסוקים אלו משתנים בקרב הקהילות השונות.
לאחר פסוקים אלו נאמרות הברכות לפי סדר זה:
ברכת בורא פרי הגפן.
היא הברכה הראשונה אשר לאחריה מסודרים שאר הברכות.
יש נוהגים (בעיקר בקרב קהילות ספרד) שכל הקהל פורץ בצחוק רם לאחר ברכה זו, בתור סגולה לשבוע משמח.
דיני הבשמים.
לאחר ברכת הגפן, מברכים ברכת בורא מיני בשמים, ומריחים בעצים ושיחים שנותנים ריח טוב.
טעם הרחת הבשמים הוא מאחר שבשבת יש לאדם נשמה יתירה, ובמוצאי שבת היא מסתלקת, וכדי להשיב את נפשו תיקנו להריח ריח טוב.
אם אין לו בשמים, אינו חייב לחפש אחריהם, ומבדיל בלי ברכה זו.
דיני הנר.
לאחר ברכת הבשמים מברכים ברכת בורא מאורי האש ונוהגים להגביה את הידיים ולהסתכל בציפורני הידיים לאור אש של אבוקה. הנר צריך להיות בעל שתי פתילות או יותר. הטעם שתיקנו לברך על האש במוצאי שבת הוא משום שבמוצאי שבת נבראה האש על ידי האדם הראשון כמסופר בתלמוד:
אם אין לו נר, אינו חייב לחפש אחריו, ומבדיל בלי ברכה זו.
ברכת הבדלה.
נוסח הברכה הוא .
לאחר ברכת ההבדלה שותה האדם שאמר את ההבדלה מהיין. יש נוהגים שאף אחרים טועמים מיין זה כמו בקידוש ויש הנמנעים מכך. יש גם הנוהגים לכבות את נר ההבדלה בשאריות היין, וכן טובלים את האצבע ומעבירים על העיניים, ויש הנמנעים מנוהג זה בשל הטענה שאין זה מכובד לעשות כך.
ראשי התיבות של הברכות הם יבנה (יין, בשמים, נר, הבדלה). הסדר של הברכות הוא במעלה הראש, מהיין שנכנס לפה, הבשמים אותם מריחים באף, האש שרואים בעין וההבדלה שנעשית במוח. בגמר ההבדלה, נהוג לשיר את הפיוט המבדיל בין קודש לחול, וזמירות נוספות.
בתקופות קדומות היה נהוג לערוך השבעות למלאכים, לאחר ההבדלה. אולם הרב יעקב עמדין ביטל לגמרי נוהג זה.
הבדלה ומועדי ישראל.
הבדלה במוצאי חג.