זוהי שנת 1968 באמריקה, ושינוי גדול מורגש באוויר, אך נראה כי הרחק מהאי-שקט בערים הגדולות נמצאת העיירה הקטנה מיל ואלי, שבמשך דורות צלליה ואחוזתה של משפחת בלוז שהתגוררה בקצה העיירה רדפו אותה. שרה בלוז, בת למשפחת בלוז ונערה צעירה עם סודות נוראים, הפכה את חייה המעונים לסדרה של סיפורים מפחידים שאוגדו לכדי ספר אחד שמוצא את דרכו להפוך למציאותי למדי עבור קבוצה של בני נוער שגילו את הספר.
הפקה.
פיתוח.
בשנת 2013, חברת ההפקה "CBS Films" רכשה את זכויות ההפקה לסדרת ספרי האימה לילדים מאת אלווין שוורץ, "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה", מתוך כוונה להפיק אותו כסרט עלילתי באורך מלא. בשנת 2014, נודע שהסופר ג'ון אוגוסט יכתוב את התסריט של הסרט עבור "CBS Films".
ב-14 בינואר 2016, הוכרז שהמפיק והיוצר גיירמו דל טורו יפתח את הפרויקט, עם פוטנציאל לבימוי הסרט במקביל להפקת הסרט לצדם של שון דניאל, ג'ייסון פ. בראון, ג'יי. מיילס דייל ואליזבת גרייב. בפברואר 2016, "CBS Films" שכרו את האחים דן וקווין הגמן כדי לשכתב את הטיוטה שנכתבה על ידי אוגוסט, ועל ידי מרקוס דנסטן ופטריק מלטון לפניו. בדצמבר 2017, נמסר שהבמאי אנדרה אוברדל יביים את הסרט.
באפריל 2018, נודע שדל טורו ייקח חלק בכתיבת התסריט עבור הסרט, שימומן בשיתוף פעולה על ידי "CBS Films" ו-"אנטרטיינמנט ואן".
ליהוק.
באוגוסט 2018, זואי קולטי, מייקל גראזה, אוסטין אברמס, גבריאל ראש, אוסטין זאג'ור ונטלי גנצהורן הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. בספטמבר 2018, דין נוריס, גיל בלוז, לוריין טוסיינט וחאוויר בוטט הצטרפו לצוות השחקנים.
צילומים.
צילומי הסרט החלו ב-28 באוגוסט 2018 והסתיימו ב-1 בנובמבר 2018 באונטריו, קנדה.
מוזיקה.
את שיר הנושא של הסרט "Season of the Witch", ביצעה הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי.
שיווק והפצה.
תמונות וטיזרים ראשונים מתוך הסרט נחשפו לראשונה במהלך סופרבול LIII. הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-9 באוגוסט 2019, תחת הפצתם העולמית של "Lionsgate" ו-"CBS Films".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
צבי סנונית
צבי סנונית (ליכטנשטיין) (8 באפריל 1933 – 14 בספטמבר 1966) היה מלחין ומעבד מוזיקלי, מורה ומבקר מוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה.
סנונית נולד בשם האנס ואלטר ליכטנשטַיין בעיר קניגסברג שבגרמניה (כיום קלינינגרד, ברוסיה), בנם של לוטֶה (לבית הירשברג) וד"ר אֶרווין ליכטנשטיין, עורך דין, ולו שתי אחיות גדולות. סביב הולדתו עלו הנאצים לשלטון, ובילדותו, ב-1939, עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בתל אביב.
סנונית שימש מבקר המוזיקה של כתב העת "משא" מראשיתו ועד 1963, אז פרש מכך עקב מחלתו.
נפטר מהתקף לב בערב ראש השנה תשכ"ז (1966), בן 33 במותו. הותיר את אשתו ובתם. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ארכיונו, ובו יצירותיו, שמור בספרייה הלאומית.
המלחין השווייצרי קלאוס הוּבֶּר חיבר לכבודו ב-1967 את היצירה "לזכר צבי סנונית" לבריטון ושבעה כלים (מילים מאת נלי זק"ש).
שלוש שנים לאחר מותו הופיע ספר זיכרון לזכרו בשם "רשימות, שירים, לחנים" בעריכתם של בנימין עומר ויעקב פדן.
משפחה.
סבו של סנונית (אבי אביו), מקס ליכטנשטיין (1860–1942), היה גם הוא דוקטור למשפטים ועורך דין. כיהן מ-1894 במשך שנים כחבר מועצת העיר קניגסברג, זמן קצר שימש בתפקיד נשיא מועצת העיר וכן כיהן כחבר הלנדטאג של פרוסיה (לנדטאג, אספת נבחרים) במשך חודשים אחדים מ-1912 עד 1913. הוא היה ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר, נשיא הלשכה המקומית של "בני ברית" ונשא בתפקידים ציבוריים נוספים, והיה המנהיג השמאלי-ליברלי הבולט ביותר בהתקופה הווילהלמינית (מפנה המאה). נספה בטרזיינשטט.
גיסו שלו היה המשפטן והפוליטיקאי היהודי-גרמני הסוציאליסט הוגו האזה (Haase) , יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה (שהתפצלה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה) ויו"ר-משותף של הממשלה הגרמנית הזמנית בעקבות המהפכה ב-1918.
דודו של סנונית (אחי אביו), היינץ ליכטנשטיין (1904–1990), היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי אמריקאי, מההוגים הבולטים בתאוריה של זהות.
פרסומים.
ממאמריו:
The Leo Baeck Institute
Leo Baeck Institute
בילא ברטוק
אנטוניו דה טורס חוראדו
אנטוניו דה טורס חוראדו (13 ביוני 1817 - 19 בנובמבר 1892) היה גיטריסט ספרדי, אשר נחשב לממציא הגיטרה הקלאסית המודרנית. ידוע גם בכינוי "אבי הגיטרה".
ביוגרפיה.
טורס נולד ב-1817 באלמריה, שבספרד, לחואן טורס, גובה מיסים מקומי, ומריה חוראדו. כאשר היה בן 12 הוא החל לעבוד כשולייה של נגר. ב-1833, בגיל 16, פרצה מלחמה ובעקבות כך גויס לצבא אך אביו הצליח לדאוג שאנטוניו הצעיר יימצא בלתי כשיר מבחינה רפואית לשירות בצבא. מאחר שרק רווקים ואלמנים ללא ילדים היו כפופים לגיוס ב-1835 דחפה משפחתו את טורס לכך שינשא לחואנה מריה לופז, בתו של בעל חנות מקומי. לזוג נולדה בת בשנת 1836, בת נוספת בשנת 1839 ובת שלישית בשנת 1842, אשר מתה כעבור כמה חודשים. גם בתו השנייה מתה בהמשך. בשנת 1845 מתה אשתו ממחלת השחפת, בגיל 23. אלו היו שנים קשות עבור טורס, שהיה לעיתים רבות בחובות ונאלץ לחפש דרכים שונות להתפרנס.
אף על פי שישנם חילוקי דעות לגבי איפה בדיוק טורס עבר הכשרה בבניית גיטרות, סברה נפוצה היא שבסביבות 1842 טורס עבד עבור חוסה פרנאס (José Pernas) בגרנדה, וכי שם הוא למד לראשונה לבנות גיטרות. הוא חזר לאחר תקופה קצרה לסביליה ופתח חנות יחד עם מנואל סוטו סולארס. אף על פי שהוא בנה כמה גיטרות במהלך העשור של 1840, רק במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 ועל פי עצתו של הגיטריסט והמלחין הספרדי הנודע חוליאן ארקאס (Julián Arcas), הפך טורס את בניית הגיטרות למקצוע העיקרי שלו והחל להתמקד בכך באופן רציני ביותר. מתוך ניסיונו, חוליאן ארקס סיפק לטורס עצות חיוניות ביחס לגיטרות שטורס בנה, ושיתוף הפעולה ביניהם תרם תרומה מכריעה לגיבוש העיצוב והבנייה של הגיטרה בעלת הצביון פלמנקו ושל זאת הקלאסית.
טורס החליט להתמקד בשכלול של "לוח התהודה" (Sound board). על מנת להגביר את עוצמת הקול שמפיק לוח זה, טורס וידא שהגיטרות אותן יצר יהיו גדולות יותר והלוח יהיה דק יותר. מכאן שהיו קלים יותר ובעיצוב היו מקומרים בשני הכיוונים, בנוסף לתומכות שייצבו אותם מבפנים.
בעוד שטורס לא היה הראשון שהשתמש בשיטה זו, היה הוא זה ששיכלל את העיצוב הסימטרי של הגיטרה הקלאסית. על מנת להוכיח כי לוח התהודה ולא גב הגיטרה או הצד שלה הוא שבעיקר משפיע על עוצמת ואיכות הצליל של הגיטרה, בנה טורס בשנת 1862 גיטרה בה גב הגיטרה והצדדים של הגיטרה עשויים מעיסת נייר (גיטרה זו נמצאת כיום במוזיאון "לה לה מוזיקה" בברצלונה).
בשנת 1868 טורס נישא בשנית לחוספה מרטין רוסאדו. זמן קצר לאחר מכן טורס פגש לראשונה את הגיטריסט והמלחין הספרדי פרנסיסקו טארגה. טארגה, שהיה אז בן 17 בלבד, הגיע לסביליה מברצלונה על מנת לרכוש מטורס גיטרה בשל היותו האדם שייצר את הגיטרס של חוליאן ארקס המפורסם. טורס הציע לו גיטרה צנועה שהייתה לו במלאי, אולם לאחר שטורס שמע אותו מנגן בגיטרה, הוא הציע לו גיטרה טובה בהרבה אותה הכין במקור עבור עצמו כמה שנים קודם לכן.
בסביבות שנת 1870 טורס, שהיה אז בשנות החמישים לחייו, סגר את החנות שבבעלותו בסביליה וחזר לאלמריה, שם הוא ואשתו פתחו חנות לחרסינה וכלי זכוכית. כחמש שנים לאחר מכן, חזר ליצור גיטרות במשרה חלקית, כאשר לא היה עסוק בחנות כלי החרסינה. לאחר מות אשתו חוספה בשנת 1883 החל טורס להקדיש יותר ויותר זמן לבניית גיטרות - בסביבות 12 גיטרות בשנה - עד מותו בגיל 75.
גיטרות.
הגיטרות שטורס יצר היו טובות יותר מהגיטרות שיוצרו באותה התקופה והן שינו בפועל את הדרך בה נבנו גיטרות, תחילה בספרד ואחר כך בשאר העולם. אף על פי שהן לא הפיקו צליל גבוה במיוחד לפי הסטנדרטים המודרניים, היה להם צליל ברור ומאוזן. הגיטרות שלו הועתקו על ידי יצרני גיטרה רבים. משום שהוא לא נהג לחתום על הגיטרות אותן הוא יצר, ומשום שהוא הציב מספר סידורי רק לגיטרות אותן יצר בשנים 1871–1893, קרה כי לאורך השנים נוצרו גם גרסאות מזויפות לגיטרות של טורס.
בעוד שהעיצוב הכללי של הגיטרה הקלאסית המודרנית מושפע מהעיצוב של טורס, יש הבדל כלשהו בין הגיטרות הקלאסיות של טורס לבין הכלי המודרני. לכל הגיטרות של טורס היה לוח תהודה מעץ האשוחית הנורווגית. כיום גיטרות קלאסיות מודרניות מופקות לרוב גם מעץ הארז האדום המערבי. המיתרים בגיטרות של טורס היו עשויים מחוטי משי מכוסים בכסף. מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 כמעט בכל הגיטרות הקלאסיות משתמשים במיתרים עשויים מניילון.
בקלה ארקטית
בקלה ארקטית (שם מדעי: Arctogadus glacialis) הוא מין של דג קרח יחיד בסוגו ממשפחת השיבוטיים המצוי במימי האזור הארקטי. דג זה משמש מזון חשוב לחיות רבות וכן דג מאכל לכמה אוכלוסיות. הבקלה המזרח סיבירית ("Arctogadus borisovi") נחשבת לקרובה לסוג זה אך לא כלולה בו.
בקלה זו יכולה להגיע לאורך 32.5 ס"מ, אם כי נראו גם פרטים באורך 50-60 ס"מ. צבעה לבן ובניגוד לקרובי משפחתה היא חסרת בינים דמויי שפם לחישה. הבקלה חיה מתחת לעומק 1,000 מטר במימי הקרח ויש לה נוזל בדמה המונע ממנה לקפוא. תפוצתה היא סביב צפון-מזרח גרינלנד הרחק מהחופים. נמצאו גם רבים מהם בחופי סיביר ומערב קנדה ולפעמים אפילו נמצאו במים מתוקים..
הדג מסנן טרף קטן כמו סרטנים, שטרגליים ושטצדאים ובתורו נטרף בידי טורפים הכוללים את הלבנתן, החדשן וכמה מיני כלבי ים כמו גם עופות ים ודגים אחרים.
זאב צפון-מערבי