יהודה עֵדֶר (נולד ב-10 ביולי 1951) הוא מוזיקאי, גיטריסט, מפיק מוזיקלי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה.
יהודה עדר נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא. עדר החליף את דני סנדרסון בלהקת הנח"ל, וכן היה גיטריסט בלהקות תמוז, דודה וקאריזמא. עדר הוא בוגר מכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, והקים את בית הספר למוזיקה "רימון". עדר השתתף ב"מסע הבחירות של מאיר אריאל", וכן היה מנהל המחלקה הישראלית של חברת התקליטים "הד ארצי".
עדר הפיק מספר אלבומים ישראליים מפורסמים, בהם "ירח" לשלמה ארצי, "שלום לתמימות" לרונית שחר, "יאללה ביי" לאריאל הורוביץ, "...וגלוי עיניים" למאיר אריאל, "מה החזאי מבין" ו"איך עושים מים" ללהקת "אבטיפוס" ואת התקליטון "אף אחד לא מזיל דמעה / מישהו אוהב אותך" לשמוליק צ'יזיק.
עדר השתתף בתוכנית "יוצרים גדולים יוצרים קטנים" אשר התקיימה בחסות מפעל הפיס. במסגרת התוכנית הוא לימד בחצור הגלילית שבצפון וברמלה קבוצה של ילדים כישרוניים עם יכולות מוזיקליות ואת להקת "לוחמי הגרוטאות".
בספטמבר 2007 יצא אלבומו הראשון, "מר גרוסבארד היקר", בשיתוף עם המוזיקאים חמי רודנר ויוני בלוך. בחודש מאי יצא הסינגל הראשון מתוכו, "כוכב שביט" - גרסה עברית לשירו של בוב דילן "Shooting Star" שתרגם עדר. אחריו יצאו השירים "יש ביצה" ו"מר גרוסבארד היקר".
בשנת 2011 הצטרף עדר לתוכנית "The Voice ישראל" בתור מנהל אמנותי.
בין ינואר 2014 לאפריל 2015 הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה", לצד אשתו.
במרץ 2016 השיק אלבום חדש, "עולה ירח", בהופעה, שבה התאחדו חברי להקת תמוז.
מ-2021 מלמד עדר בבית הספר למוזיקה "רימון", עומד בראש המגמה להלחנה ומשמש כנשיא בית הספר.
חיים אישיים.
עדר נשוי לשחקנית מיקי קם ואב למוזיקאי אלון עדר ולשחקן נדב עדר.
הוריישיו הורנבלואר
הוריישיו הורנבלואר (באנגלית: Horatio Hornblower) הוא דמות בדיונית של קצין בצי המלכותי הבריטי בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, גיבור סדרת הרומנים ההיסטוריים-ימיים פרי עטו של סי. אס. פורסטר. ספרים אחדים עובדו לקולנוע ולטלוויזיה.
דמותו.
על פי פורסטר, הורנבלואר נולד ב-4 ביולי 1776. אמו כנראה נפטרה בעת לידתו. אביו היה רופא כפרי; את ילדותו בילה הורנבלואר במחוז קנט. פורסטר מתאר את הורנבלואר כאדם גבוה יחסית ורזה (בספרים המאוחרים מצמח הורנבלואר כרס קטנה, שמרגיזה אותו מאד). הוא מעט מגושם בעיני עצמו, ותמיד מקנא במלחים שתחת פיקודו, המסוגלים לטפס בזריזות ובקלילות על התרנים הגבוהים ביותר גם בליל סערה, ונהנים מחוסן פיזי. חולשה בולטת אחרת שלו היא מחלת הים שהוא לוקה בה בתחילת כל מסע - הורנבלואר סובל ממנה קשות ומקנא מאוד בפקודיו שאינם מאבדים את יציבותם בים ואינם נתקפים בבחילה וסחרחורת. הורנבלואר שונא להיות במצב של שכרות, ונמנע ככל האפשר משתייה.
הורנבלואר הוא מתמטיקאי מעולה, נווט מוכשר, וימאי מצוין. בנעוריו למד צרפתית וסיף מפיו של גולה צרפתי, שניסה ללמדו גם ריקוד, אך נכשל בשל תכונה יוצאת דופן אחרת של הורנבלואר (או היעדר תכונה, למעשה) - היותו חירש צלילים, עובדה שאותה מסתיר הורנבלואר בקנאות.
הורנבלואר הוא אדם מופנם ומבודד, השופט עצמו בחומרה רבה. הוא סבור שהוא פחדן ושלא ניחן בסגולות המתאימות לפיקוד, ומענה את עצמו בשל כישלונו לרכוש את התכונות הנשגבות שהוא מאמין שאחרים נחונו בהם. זאת, למרות שרשרת הצלחותיו והוכחות ברורות שהוא אמיץ לב, בעל מחשבה מהירה וקור רוח בעת משבר. ליקויים אישיים לכאורה אלה הפכו אותו לאדם המודע לעצמו, בודד ומופנם, והבדידות הכפויה של קפיטן בצי המלכותי עוד מגבירה תחושות אלו. הוא חש עצמו מבודד מאלה שסביבו (כולל נשותיו וחברו הטוב ביותר, ויליאם בּוּש, המשמש כסגנו בחלק גדול מן הספרים), ומופנמותו וחוסר ביטחונו העצמי גורמים לו להתבודד עוד יותר, לשמור על שתיקה ולהתרחק עוד יותר מהסובבים אותו, הסובלים לא אחת ממצבי רוחו הקודרים.
הורנבלואר הוא ליברלי בדעותיו. הוא נגד עונש המוות, עד כדי כך שתכנן את בריחתו של איש צוות (הדייל האישי שלו) שנידון לתלייה על מוט התורן בספר "הורנבלואר וההוטספאר". הוא עשה זאת על אף שהאמין שעונשים גופניים (למשל שימוש במגלב) היא הדרך היחידה לקיים משמעת במצבי לחץ קיצוניים.
כמו ברומנים של קפטן פרדריק מריאט ופטריק או'בריאן (מחבר סדרת הספרים על ג'ק אוברי וביניהם "מאסטר אנד קומנדר" ("רב חובלים ומפקד") שעובד לסרט ב-2003) העוסקים באותה תקופה, אישיותו ורבים ממבצעיו של הורנבלואר מבוססים על אלה של הוריישו נלסון (כמו למשל מחלת הים, שגם נלסון סבל ממנה) ותומאס קוקרן. הסופר בריאן פּרֶט מציג בספרו "The Real Hornblower: The Life and Times of Admiral Sir James Gordon, GCB" מקור השראה אחר.
ביוגרפיה של הורנבלואר הקרויה "The Life and Times of Horatio Hornblower" מאת נורת'קוט פרקינסון (מחברו של חוק פרקינסון) הופיעה ב-1970.
קורות חייו.
סיפורים נוספים.
הסיפור האמור לסיים את הקריירה של הורנבלואר הוא סיפור קצר בשם "המפגש האחרון", The Last Encounter. בסיפור זה הורנבלואר הוא אדמירל הצי, החי לאחר פרישתו בקנט. הוא פוגש באקראי את נפוליאון השלישי ומסייע לו להגיע לצרפת, לאחר שהאחרון עוכב בשל שרשרת של תקלות בתחבורה.
הספר האחרון שכתב פורסטר, ושלא הושלם, נקרא "הורנבלואר והמשבר", Hornblower and the Crisis. ספר זה מתרחש בין הספרים השלישי והרביעי, ובו הופך הורנבלואר לסוכן חשאי האמור לפתות את הצי המשולב, הצרפתי-ספרדי, לצאת מהנמל בפרול כדי שנלסון יוכל להילחם בו ולהביס אותו. על פי ראשי הפרקים שהותיר אחריו פורסטר, מסתיימת משימתו של הורנבלואר בהצלחה, שבעקבותיה מתרחש קרב טרפלגר.
תקצירי חייו של הורנבלואר על פי פורסטר.
פורסטר מספק שני תקצירים של הקריירה של הורנבלואר. הראשון מופיע בפרק הראשון של "השיבה המאושרת" שהיה הרומן הראשון שכתב פורסטר על הורנבלואר. התקציר השני מופיע באמצע הספר "הקומודור", שבו מבקש ממנו הצאר ניקולאי לתאר את קורות חייו. התקציר השני אינו תואם לתקציר הראשון. בתקציר הראשון מתואר הורנבלואר כמבוגר בחמש שנים מאשר בשני. התקציר השני תואם לקורות החיים כפי שמופיעות בספרים.
סדר כתיבת הספרים.
פורסטר לא כתב את הספרים לפי סדר כרונולוגי, ולפיכך יש כמה סתירות בסיפורים. הספרים נכתבו בסדר הבא:
כדור (תחמושת)
כדור הוא שמה של תצורת חימוש אחידה שבה הקליע אחוד עם תרמיל המכיל את חומר הנפץ ההודף. ישנם כדורים מסוגים רבים ושונים ובקטרים שונים המתאימים לסוגים שונים של כלי נשק. תחמושת בתצורת 'כדור' משמשת בכלי נשק קלים דוגמת רובים, אקדחים, מקלעים וכו', אך גם בתותחי טנק ותותחי נ"מ. יתרונה המרכזי של תצורת ה'כדור' הוא בכך שהקליע נטען לבית הבליעה של הנשק ביחד עם תרמיל המכיל את חומר הנפץ ההודף וכך תהליך הטעינה מהיר יותר וחומר הנפץ ההודף מותאם בסוגו ובכמותו במדויק לקליע.
במרבית הכדורים המודרניים המשמשים בנשק קל ובמקלעים נעשה שימוש בתרמיל פליז, בעל כרכוב שקוע, המכיל אבק שרפה. הקליעים בכלי נשק אלה עשויים לרוב מליבת עופרת המצופה מתכת רכה, אך ישנם גם קליעים מיוחדים המיועדים למטרות ספציפיות, כדוגמת קליעים 'נותבים', המכילים חומר הבוער בזמן מעוף הקליע ומסמן את נתיבו; קליעים 'חודרי שריון', המכילים ליבת מתכת קשה (למשל, טונגסטן) ומשמשים לירי נגד מטרות משוריינות; וקליעים 'מציתים', המכילים חומר בעירה המתלקח בזמן פגיעת הקליע במטרה ומשמש להצתת מכלי הדלק שלה.
בכדורים המשמשים כתחמושת לתותח טנק הקליע הוא פגז המותאם למטרה עליה יורים, לדוגמה: חודרן קינטי, פגז נפיץ פלסטי ופגז בעל מטען חלול.
התרמיל עשוי לרוב מפליז או ממתכת דומה, בדומה לתרמיל כדורים בקוטר קטן יותר, אך בכדורי טנקים מודרניים גובר והולך השימוש בתרמילים העשויים מחומר המתכלה בתהליך הירי וכך נמנע הצורך בפינוי תרמיל מתכתי גדול ולוהט מחלל הטנק המצומצם.
בשונה מתרמילי כדור המשמשים במקלעים, לכדורים המשמשים בתותח טנק יש כרכוב בולט ובנוסף, מאחר שהם מכילים כמות גדולה בהרבה של חומר נפץ הודף, יש בתוכם מנגנון שנועד להעביר את הצתת הפיקה (כתוצאה מהנקירה בה) לכל אורך התרמיל, כדי להשיג הצתה מהירה של כל חומר הנפץ ההודף.
המונח 'קוטר הכדור' מתייחס למעשה לקוטרו של הקליע. כך של'כדור בקוטר 5.56 מ"מ' יש קליע בקוטר של 5.56 מ"מ (או קרוב מאוד לכך) ותרמיל בקוטר מעט עבה יותר.
מבנה הכדור המודרני.
כדור בנוי ממספר חלקים עיקריים:
שרשרת הפיצוץ בזמן נקירת הכדור.
לחיצה על ההדק מטילה פטיש אשר מכה בנוקר שרוקע שקע בפיקה ומפוצץ כמות קטנה של חומר נפץ רגיש שבתוכה. פיצוץ החומר שבפיקה מצית את חומר הנפץ ההודף שבתרמיל. בעירת חומר הנפץ שבתרמיל יוצרת תגובת שרשרת כימית שגורמת לשחרור גזים בחלל התרמיל. לחץ הגזים עולה עד אשר הם הודפים את הקליע מקצה התרמיל ולתוך הקנה ומשם דרך הקנה עד שהקליע יוצא מקצה הקנה ובעקבותיו הגזים ושיירי בעירת חומר הנפץ ההודף. בכלי נשק מודרניים אוטומטיים וחצי-אוטומטיים חלק קטן מאנרגיית ההדף או חלק קטן מגזי הבעירה משמשים בתהליך הירי להחזרת המכלול לאחור כדי לפלוט מבית הבליעה את התרמיל הריק, לדרוך לאחור שוב את הפטיש ולגרוף לבית הבליעה כדור חדש ממחסנית או משרשרת כדורים.
הקליע.