מסלול המכשולים בשלב המוקדמות מכיל ארבעה שלבים עם דרגות קושי שונות ומורכב מ-4.5 טון ברזל ומתפרש על שטח של יותר משמונה דונמים. המסלול נבנה בנמל חיפה במשך 14 יום על ידי 80 אנשי מקצוע שונים מהעולם. המסלול הכולל שהוקם בארץ מכיל 30 שלבים ששוקלים יחד 30 טון פלדה שהובאו לארץ בתוך 54 מכולות. גובה המכשול הגבוה ביותר במסלול הוא בגובה של בניין בן 9 קומות – 23 מטר. השקת התוכנית זכתה ל-18.7% רייטינג.
נינג'ה ישראל 2018
אליזבת דה בורבון
אליזבת דה בורבון (בצרפתית: Élisabeth de Bourbon-Vendôme; 16 באוגוסט 1614 – 19 במאי 1664), הייתה נכדתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו של קרלו אמדאו, דוכס נאמור.
ביוגרפיה.
אליזבת נולדה ב-16 באוגוסט 1614 בפריז, לסזאר, דוכס ונדום, בנם הלא חוקי של אנרי הרביעי, מלך צרפת ופילגשו גבריאל ד'אסטרה, ולפרנסואז דה לורן, בתו של פיליפ עמנואל, דוכס מרקור, ועם לידתה קיבלה את התואר מדמואזל דה ונדום. היא הייתה אחותם של פרנסואה, דוכס בופור ולואי, דוכס ונדום, שהיה נשוי עם לאורה מנצ'יני, אחייניתו של הקרדינל מאזארן, וביו של לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום, שהיה מפקד צבאי מוצלח מאוד ומרשל צרפת.
ב-11 ביולי 1643 התחתנה אליזבת בלובר עם קרלו אמדאו, דוכס נאמור, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1652 נהרג בעלה על ידי אחיה פרנסואה, דוכס בופור בדו-קרב, וב-19 במאי 1664 מתה אליזבת בפריז.
משפחתה.
ב-11 ביולי 1643 התחתנה אליזבת עם קרלו אמדאו, דוכס נאמור, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
קרלו אמדאו, דוכס נמור
מרי סאת'רלנד מקסוול
מרי סאת'רלנד מקסוול (8 באוגוסט 1910 – 19 בינואר 2000) ידוע גם כרוחיה רבאני (ערבית ופרסית روحية رباني) אך מוכרת יותר בכינוי אמת אלבהאא (שפחתו של בהאא) – רוחיה ח'אנום. הייתה אשתו של שוגי אפנדי רבאני (שוקי אפנדי), שומר הדת הבהאית בין השנים 1921–1957. היא מונתה על ידו לאחת מ"ידי אמונת האל", ושיחקה תפקיד חשוב בהעברת האחריות בין השנים 1957–1963 (מרגע מותו של שוקי אפנדי ועד לבחירות הראשונות של בית הצדק העולמי).
שנים ראשונות.
מרי סאת'רלנד מקסוול נולדה במונטריאול, קנדה, למאי בולס, מאמינה בהאית ואחת מידי האמונה, ולוויליאם מקסוול, ארכיטקט. הזוג מקסוול ציפה זמן רב להולדת בתם. עדות לכך נמצאת במכתב שכתבה מאי לחברתה, בחודש מאי 1910:
"לפני קצת יותר משנה בעודי בעכו, חלפתי ערב אחד מול דלתו של המאסטר. בתו רוחה הייתה עמי, ובידי החזקתי את תינוקה הקטנטן. לפתע ראיתי את אדוננו האהוב... מביט אליי בתשומת לב. 'את אוהבת את התינוק הזה'? הוא שאל. 'אני אוהבת אותו', השבתי. ...אחר כך שאל אותי: 'את רוצה תינוק?' 'אהיה שמחה מאוד שיהיה לי אחד', השבתי. 'את יודעת למה לא היה לך עוד תינוק?' כיוון שנבחרת להיות משרתת לאל; נועדת לשרת את האל; לא יכולת לקבל ילד משום שהיה עלייך להקדיש זמנך לשרת את האמונה'. אחר כך שאל 'האם את בוחרת לקבל ילד?' הסתכלתי אליו במלוא הערצה, והשבתי, ' אני בוחרת במה שייבחר האל - אין לי בחירה זולת בחירתו שלו'. ...אחר כך אמר עבד אל-בהאא', 'זוהי הבחירה הטובה ביותר'. 'אתפלל שהאל יישלח את הטוב ביותר עבורך'."
דבר הולדתה של מרי אף התפרסם בכרך הראשון של כתב העת הבהאי Star of the West.
חינוכה של מרי ושנות הלימוד שלה, היו חלקיים ולא רציפים, בעיקר בשל רצונה של אמה לספק לה חינוך ליברלי ופחות נוקשה מן השיטות שרווחו בתקופה זו. מלבד תקופות קצרות במוסדות לימוד שונים במונטריאול ומרילנד, חונכה מרי גם בביתה, בידי אומנת ומורים פרטיים. לדבריה של מרי, הסיבה לדרך החינוך הלא שגרתית שעברה, הייתה מצבה הבריאותי הרופף של אמה. מרי הייתה נתונה לדאגות רבות סביב האם, אשר אף הייתה על סף מוות מספר פעמים.
אך למרות חוסר העקביות בשנות הלימודים, בזכות סקרנותה הטבעית רכשה מרי השכלה בנושאים מגוונים באופן עצמאי.
שנות הנישואין לשוגי אפנדי.
בשנת 1937, לקראת סוף תקופת העלייה לרגל של מרי ואמה, סיפרה אמו של אפנדי למאי מקסוול, על כוונת בנה להינשא למרי. מרי לא ידעה על כך, אלא רק לאחר כמה שבועות. היה זה כאשר יום אחד הגיע אחותו הקטנה של אפנדי ומסרה לה שהוא מבקש לראותה בחדרו. ח'אנום הייתה נוהגת לאמר ש"היינו שנינו לבד משך רבע שעה בלבד, לפני שנישאנו". השניים נישאו ב 24 במרץ 1937 בחיפה. במעמד זה העניק שוגי אפנדי למרי את הכינוי רוחיה ח'אנום. במכתב אשר כתבה מאי מקסוול לחברתה בספטמבר 1938, ניתנת לנו הצצה ייחודית למאורע:
"כמו שניתן היה לצפות, נישואיו של השומר היו פשוטים לגמרי... אך עם זאת, מושלמים היו ביופיים ובפשטותם. ...ב 24 במרץ לקח אותה השומר במכוניתו אל מקדשו של בהאא' אללה, ובו קרא שתי תפילות בחדר המקודש הפנימי... לאחר מכן כל המשפחות בירכו וחיבקו אותם, תעודות הנישואין היו חתומות... ואז היה זה תורנו לחבקם, ולהרגיש כל שניתן היה להרגיש ברגע מדהים שכזה".
אהבתה של מרי את שוגי אפנדי והערצתה אותו, מקבלות ביטוי בין היתר, בשורה מתוך מכתב אשר כתבה מרי לאמה, שנה לאחר נישואיה: "אם היו שואלים אותי מהי התמה של חיי, הייתה משיבה, 'שוגי אפנדי'".
אבל שנות הנישואין הראשונות לא היו פשוטות כל כך עבור רוחיה ח'אנום. היה עליה להסתגל לריחוק מהוריה ולחיים יחד עם משפחתו של חתנה תחת קורת גג אחת. גם אי ידיעת השפה הפרסית לא הייתה פשוטה עבורה, כי אף על פי שבני המשפחה דיברו עמה אנגלית, ביניהם היו מדברים פרסית, והיא חשה ריחוק מה בשל כך. אך בזכות אמונתה הרבה, הצליחה ח'אנום להתגבר על הקשיים הרבים. עדות להבנתה העמוקה את משמעות האמונה, מתבטאת בשיר שכתבה שנים מאוחר יותר, ב 1954 שנקרא 'זוהי אמונה'.
תפקידים שמילאה.
ח'אנום הייתה אישה רבת פעלים ועשייה. היא מילאה תפקידים רבים, את המרכזי שבהם, מזכירתו של אפנדי, לקחה על עצמה מיד לאחר נישואיה ושימשה בו משך 20 שנה, עד למותו. בנוסף, הייתה מעורבת בנושאים מגוונים כמו הפצת הדת ועד אקולוגיה, גזענות ועוד. בין השאר, הייתה ממייסדות ארגון ARC (Alliance of Religions and Conservations) – ארגון אשר מטרתו לסייע לדתות המרכזיות בעולם לפתח תוכניות אקולוגיות, בהתבסס על האמונות ושיטות הלימוד הייחודיות לכל דת. בשנת 1960 היא ביקרה את איימוז אברט גיבסון בהיותו פועל להצת הדת הבהאית בנוודה. במסגרת תפקידה כמפיצת הדת הבהאית, החל משנת 1964 יצאה למסעות רבים מסביב לעולם. מסעות אלה היו מבחינתה צוואתו של שוגי אפנדי אליה. היא ציינה שיום אחד כאשר שאל אותה אפנדי מה תעשה לאחר לכתו, הוא אמר לה, את תטיילי מסביב לעולם ותעודדי את חברי הדת. כך הגיעה לבקר בלא פחות מ 185 מדינות ברחבי העולם בהן פועלות קהילות בהאים. היא שהתה 4 שנים בדרום אפריקה, שנה בברזיל ואף הגיע עד רכסי ההרים הגבוהים של פרו ובוליביה. במשך כחצי שנה הספיקה לבקר 36 קבוצות שבטיות שונות, מסע אשר תועד בסרטה הדוקומנטרי "The Green Light Expedition". מסעותיה באפריקה תועדו בספרה "The Great African Safari". היא נפגשה עם מנהיגים רבים, ביניהם: היילה סלאסי שליט אתיופיה, אינדירה גאנדי ראש ממשלת הודו, קרלוס מנם נשיא ארגנטינה, אדוארד סגה ראש ממשלת ג'מייקה ועוד.
מותה.
רוחיה ח'אנום מתה בחיפה, בשנת 2000, בגיל 89. מקום מנוחתה הוא בגן קבר שנבנה עבורה בחיפה בפינת הרחובות הפרסים ואיראן.
הלוואה (פירושונים)
נמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט
מנהרת סחלין
מנהרת סחלין (ברוסית: Сахалинский тоннель) הוא פרויקט לא גמור של בניית מנהרה, שנועדה לחצות את מצר נבלסקוי מכף לזארב ביבשת לכף פוגיבי שבסחלין. הפרויקט היה לאחד מאתרי הגולאג הסובייטי והיה באחריות נ.ק.ו.ד. ומשרד מסילות הברזל של ברית המועצות .
היו כמה דיונים באשר לאפשרויות לחידוש הבנייה. על פי הערכות ראשוניות עלות הבנייה תעמוד על 400 מיליארד רובל ותכלול 540 ק"מ של מסילת רכבת. העלות המשוערת מתייחסת הן לבניית גשר והן לחפירת מנהרה.
היסטוריה.
הרעיון לבניית מנהרה לסחלין עלה עוד בשלהי המאה ה-19. עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית וחוסר במימון הרעיון לא מומש.
נעשה מחקר עבור בניית המנהרה בשנים 1929–1930. אך רק ב-1950 שוב חזרו לרעיון של חיבור סחלין עם היבשת, הפעם באמצעות רכבת, רעיון שהעלה הרודן יוסיף סטלין, ששוחח עם מומחים בדבר האפשרויות לחיבור באמצעות מעבורת, גשר ומנהרה. עד מהרה מועצת השרים הנפיקה צו מ-5 במאי 1950 ובו הוחלט על בניית מנהרה ותחבורת מעבורות. בניית המנהרה הופקדה בידי המשרד לענייני פנים ומשרד מסילות הברזל של ברית המועצות (עבודות חפירת התעלה הועברו ב-1952 לאחריות משרד הפנים).
יישום עדכני.
ב-24 ביולי 2018, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, במהלך פגישה עם מושל מחוז סחלין אולג קוז'מיאקו, השיב לשאלת המושל בעניין בניית גשר ואמר שהוא הורה לממשלה לעבד תוכניות בנייה של גשר אל האי סחלין.
באוקטובר 2019 חברת הרכבות הלאומית של רוסיה כללה את המנהרה כחלק מעבודות הפיתוח של הרכבת מתוך מטרה להשלים בניית מסילות ברזל שיחברו את האי סחלין עם רוסיה היבשתית.
DOK-ING
DOK-ING d.o.o היא חברה קרואטית המתמחה בייצור כלי רכב חשמליים, בלתי מאוישים רב תכליתיים ומערכות רובוטיות, שהוקמה בשנת 1992.
היסטוריה.
המנועים החשמליים לכלי הרכב מסופקים ברובם על ידי חברת טמה (Tema) שבעיר פולה.
ביולי 2018 פורסם כי DOK-ING חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל לפיתוח רכב אוטונומי לאזורים מוכי אסון או כאלו שאין אפשרות לאדם להיכנס אליהם, כגון אזורים עם קרינה גרעינית חזקה.
מאלכום ח'אן