הלוחמים הוולאכים ברחו משדה הקרב מבלי להילחם. בסרב לאיוטה הפנה את צבאו כנגד העות'מאנים, שקיוו למעבר בטוח בוולאכיה. ב־20 בינואר, הוא יצא מטירתו והתעמת עם כמה מהעות'מאנים שנמצאו על אדמתו. לאחר מכן, הוא לקח את הדגלים העות'מאניים ושלח אותו למלך ההונגרי כהוכחה לאומץ לבו. בקרב וסלוי נהרגו כ-45,000 חיילים עות'מאנים, נישבו ארבעה מפקדים בכירים (בדרגות פאשה) וכ־100 דגלים נלקחו שלל. יאן דלוגוש כותב כי "כל השבויים העות'מאניים שופדו ", וגופותיהם נשרפו. רק אחד מהקצינים העות'מאניים לא הוצא להורג - בנו היחיד של הגנרל העות'מאני איזאק ביי, ממשפחת גאזי אברנוס, שאביו לחם עם מירצ'ה הזקן.
לאחר הקרב.
לאחר הקרב שלח שטפאן את "ארבעת המפקדים הטורקים שנתפסו, יחד עם שלושים ושישה מהדגלים שלהם ושלל רב, אל המלך קז'ימייז' בפולין", והפציר בו לסייע בכוחות צבא וכסף לתמיכה במאבק נגד העות'מאנים. הוא גם שלח מכתבים וכן קצינים בכירים שבויים ודגלים טורקיים לאפיפיור ולמלך ההונגרי מתיאש הוניאדי, וביקש את תמיכתם. בתגובה כתב מתיאש לאפיפיור, לקיסר ולמלכים ולנסיכים אחרים, כי היה זה הוא שהביס את הצבא הטורקי הגדול, בעזרתו של שליט ולאכיה. גם האפיפיור לא הבטיח לשטפאן עזרה אך העניק לו את תואר הכבוד "מגן הנצרות", ואילו המלך קז'ימייז' טען "למחסור הן בכסף והן בחיילים" ולא עשה דבר.
שטפאן ניסה ליצור קואליציה חדשה עם המעצמות האירופיות, וטען כי חייליו הטובים ביותר של מהמט השני אבדו בווסלוי. כששמע על התבוסה הקשה, הסתגר השולטן מהמט השני לכמה ימים וסירב לראות איש מנתיניו. תוכניות ההתפשטות האחרות שלו נידחו והוא תכנן את נקמתו בשטפאן. ב־1476, שנה שלאחר הקרב בווסלוי, פלש מהמט השני למולדובה, בראש צבא של 150 אלף איש, ואליו הצטרפו כ־10,000 חיילים ולאכים בפיקודו של בסרב לאיוטה וכ־30,000 טטרים (מחצי האי קרים) בפיקודו של החאן מנילי הראשון ג'יראי (Meñli I Giray). חיל הפרשים הטטרי תקף את מולדובה מצפון והחל במסע ביזה. חייליו של שטפאן רדפו אחריהם, והרגו את מרביתם. ג'יראי כתב למהמט השני שהוא אינו יכול לנהל עוד מלחמה נגד שטפאן, מכיוון שאיבד את בנו ושנים מאחיו, וחזר לקרים עם סוס אחד בלבד.
ביולי 1476, לאחר שהרג 30,000 עות'מאנים, הובס שטפאן בקרב ואלאה אלבה (ברומנית: העמק הלבן - Valea Albă). עם זאת, העות'מאנים נכשלו במצור על מבצר סוצ'אבה ומבצר ניאמץ (Neamț). בסרב לאיוטה נאלץ לסגת חזרה לוואלכיה, כאשר ולאד דראקול ושטפאן בתורי ("Ștefan Báthory)", שליט (וויווד, Voivode) טרנסילבניה, רדפו אחרי צבא של 30 אלף איש. צבאו של שטפאן פלש לוולאכיה מצפון, בעוד צבאותיהם של ולאד דרקול ובתורי פלשו ממערב. בסרב לאיוטה נמלט בחודש נובמבר 1476, וולאד דרקול עלה מחדש על כס המלוכה בוולאכיה. ולאד דרקול קיבל 200 אבירים נאמנים משטפאן כדי לשמש שומרי ראשו הנאמנים, אבל צבאו נשאר קטן.
בסרב לאיוטה פלש מחדש לוולאכיה, וולאד דראקול יצא לקרב נגדו ונהרג על ידי יניצ'רים ליד בוקרשט בדצמבר 1476. בסרב לאיוטה עלה לשלטון מחדש בוולאכיה. ושטפאן חזר לוולאכיה בפעם החמישית והאחרונה כדי להדיח אותו. בסרב הרביעי "הצעיר", המכונה גם צֶפֶלוּש ׁ(Ţepeluşׁׂ), הפך לשליטה של המדינה.
בשנת 1484 הצליחה האימפריה העות'מאנית, בראשותו של באיזיט השני, לכבוש את צ'יליה וצ'טאטה אלבה ולשלב אותה באימפריה תחת השם בודג'אק, והותירו את מולדובה ללא מוצא לים לשנים רבות.
בין מאי לספטמבר 1488 בנה שטפאן את מנזר וורונץ (Voroneț) כדי להנציח את הניצחון בווסלוי. בשנת 1490 הרחיב שטפאן את פעילותו להקמת מבני דת, ובנה מנזר על שמו של יוחנן המטביל. מנזרים אלה שימשו כמרכזים תרבותיים, וכיום הם נמצאים ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו. ניצחונו של שטפאן בווסלוי נחשב לאחד הניצחונות המולדים הגדולים ביותר על העות'מאנים, וככזה "מילא תפקיד בהיסטוריה האוניברסלית" על ידי הבטחת "התרבות והציוויליזציה של המערב הנוצרי מפני הסתערות האסלאם".
הטיה מגדרית באבחון רפואי
אבחון רפואי מוטה מגדרית הוא תובנה סוציולוגית הגורסת כי אבחון רפואי והערכה פסיכולוגית עלולים להיות מושפעים ממין או מגדר המאובחן. מספר מחקרים מצאו ראיות לאבחנה מבדלת במטופלים עם תלונות דומות אך ממינים שונים.
אבחון רפואי.
התופעה עשויה להשפיע על אבחון פיזי. נשים, במידה רבה יותר מגברים, עלולות לקבל אבחנות בדבר מחלה פסיכוסומטית על פני מחלה פיזיולוגית, למרות הצגת תסמינים דומים. לנשים לעיתים יש קושי לקבל יחס רציני מרופאים, כאשר הן סובלות מתחלואה ללא הסבר רפואי מוכר, ומדווחות על קושי בקבלת טיפול רפואי הולם, כיוון שרופאים שוב ושוב מאבחנים את תלונותיהן הגופניות כקשורות לבעיות נפשיות.
ישנו הבדל מובהק בין מגדר לבין מין במובן הרפואי. מגדר הוא הבניה חברתית העוסקת במהות הנשיות והגבריות, ואילו המין הוא ההגדרה הביולוגית המגדירה את הדיכוטומיה של זכר ונקבה. כאשר מתבצע אבחון רפואי, אורח החיים ומעמד חברתי לעיתים קרובות נלקחים בחשבון, ולכן האבחנה בין מין ומגדר חשובה גם היא בהקשר זה.
כיום, לאור התפתחות אסכולת ה אחת הביקורות המרכזיות על עולם הרפואה היא על כך שמרבית גוף הידע הרפואי הקיים מתבסס על מחקרים וניסויים רפואיים שנעשו על זכרים בלבד, ובכך נוצרו פערי ידע והתעלמות מבעיות הקשורות בבריאות נשים. נושא זה כשלעצמו עורר מחלוקות רבות, והציב שאלה מהותית על הסטנדרט הרפואי של זמננו. ההטייה המגדרית נראתה גם במימון מחקרים רפואיים שהתמקדו במחלות המשפיעות על נשים יותר מאשר על גברים.
גם בתחום הפסיכיאטריה קיימות דוגמאות של הטיה מגדרית. החוקרת קטרינה המברג מציינת דוגמה להטיה דווקא לרעת הגברים, כאשר פסיכיאטרים היו מאבחנים נשים רבות עם דיכאון, שאבחנתו נבנתה על בסיס התסמינים שהציגו נשים. השדה הפסיכיאטרי הניח כי נשים נוטות יותר לדיכאון מאשר גברים כיוון שמרבית המטופלים שנכללו במחקרים היו נשים. הגברים שנבדקו הציגו תסמינים פסיכיאטרים שונים לדיכאון, אובחנו בהתמכרות לסמים או לאלכוהול, ונפסלו מהמחקר. כיום, בעקבות תובנות מודעות-מגדר, ברור ששיעורי התחלואה בדיכאון דומים בין גברים ונשים, אך סוג התסמינים נוטה לשוני בין המגדרים.
בשנת 1993, הקונגרס האמריקני העביר חוק בשם ״שוויון בבריאות נשים״. חוק זה איפשר ועודד את שיתופן של נשים במחקרים וניסויים רפואיים על מנת לבחון את ההבדלים המגדריים. לפני חוק זה, במחקרים רבים לא הורשתה השתתפותן של נשים בשל חשש לפגיעה בפוריותן. כמו כן, לא התקיים שום מחקר על בעיות פוריות, סרטן השד, וסרטן השחלות למשל, תחומים חיוניים לבריאות נשים.
אבחון פסיכולוגי.
חוקרים מסוימים סוברים כי הנחות לגבי מאפיינים התנהגותיים תלויי-מגדר עלולים להוביל למערכת אבחון מוטה. סוגיית ההטיה המגדרית בקריטריונים לאבחנת הפרעות אישיות "ב"מדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM), ניצבה בליבת מחלוקות עמוקות בקרב אנשי המקצוע. המהדורה הרביעית של ה-DSM, המהווה את מקור הידע והאבחון המרכזי בשדה הפסיכולוגיה, אינו כולל שום התייחסות מפורשת בנוגע להטיה מגדרית בקשר לעשר הפרעות האישיות המנויות בו, אך הוא כן קובע כי שש הפרעות אישיות (אנטיסוציאלית, נרקיסיסטית, אובססיבית-קומפולסיבית, פרנואידית, סכיזוטיפלית וסכיזואידית) נמצאות תדיר יותר בקרב גברים. שלוש הפרעות אישיות אחרות (גבולית, היסטריונית, תלותית) שכיחים יותר בקרב נשים. הפרעת האישיות הנמנעת שכיחה במידה דומה אצל גברים ונשים.
יש דרכים רבות לפרש את הבדלי השכיחות של הפרעות אלה כפונקציה של מגדר. מבקרים מסוימים טוענים כי ההבדלים הם תוצר של הטיה מגדרית, או במילים אחרות, כי הקריטריונים של הפרעות אישיות השכיחות יותר בקרב נשים מניחים באופן מוטה כי מאפיינים סטריאוטיפים נשיים הם פתולוגיים. מחקר שבחן באופן ביקורתי את הימצאותן של הטיות מגדריות באבחון הפרעות אישיות, לא הגיעו למסקנה כלשהי לגבי קריטריונים מוטים מגדרית בהפרעת אישיות גבולית, היסטריונית ותלותית. אך ייתכן שישנם מקורות אחרים של הטיה הקשורים להערכה והטיה קלינית ביחס להפרעות אלה.
תכליתו המקורית של ה-DSM–IV הייתה לספק סיווג מדויק של פסיכופתולוגיה, ולא לפתח מערכת אבחון אשר תאבחן באופן ״דמוקרטי״, נשים וגברים באותה דרגת היארעות של הפרעות אישיות. עם זאת, אם הקריטריונים נועדו לשרת כאינדיקטורים להפרעות עבור גברים ונשים כאחד, יהיה חשוב לבחון שההשלכות של קריטריונים אלה על פגיעה בתפקוד דומות עבור שני המגדרים. אמנם, מתקבל על הדעת כי ישנם ביטויים תלויי-מין או מגדר בהפרעות אלה, אך נראה כי הקריטריונים ב- DSM–IV פועלים באופן שונה מהותית עבור נשים וגברים, ועלולים באופן סיסטמטי לבצע החלאת-יתר (פתולוגיזציית-יתר) או ייצוג בחסר של מחלות נפש בקרב מגדר מסוים. המחקר הנוכחי מוגבל בכך שהוא בוחן רק ארבע הפרעות אישיות, וחסרות בו אבחנות נוספות שגם הן שנויות במחלוקת בתחום ההטייה המגדרית (כגון הפרעת אישיות היסטריונית ותלותית), אך המחקר כן מציע מתודולוגיה מנומקת לבחינת אפשרות זו בהמשך. בנוסף, הוא מספק בחינה של מדגם קליני גדול יחסית. בחינה נוספת ואימות על המגדרים השונים עבור הפרעות אלה יהיה חשוב כיוון של מחקר עתידי.