אף על פי שנושא איזרוח היהודים לא התקדם, בנוכחותו ובפעילותו בבירת רומניה הצליח פיישוטו לתרום ולהשפיע בתחום האמנציפציה והמודרניזציה של חיי הקהילות היהודיות, וניסה להגן עליהן מפני האנטישמיות המיליטנטית. דעת הקהל היהודית והכללית-הליברלית נסערה מאוד אחרי הפרעות ביהודים בשנת 1872 בערים איזמאיל, קחול ורשקוב בדרום בסראביה, וכן בגלל גזירות שונות שהוטלו, גם במישור מקומי וגם בארצי, נגד היהודים (גירושם ממגוריהם, הגבלתם בתעסוקה ובמסחר, מגבלות ואיסורים בבנייה, בשרותי הדת והחינוך, הטלת קנסות ומיסים כבדים, "שבועת היהודים" וכו'). על סמך דיווחיו של פיישוטו, מזכיר המדינה פיש שלח מכתבים לדיפלומטים האמריקנים בארצות שונות לפעול וללחוץ למען שיפור גישת שלטונות רומניה כלפי היהודים.
פיישוטו השיג חנינה מהנסיך קרול לחמשה מתוך היהודים שהואשמו כי גרמו לפריצת המהומות באיזמאיל.
ב-1873, ככל הנראה גם בהשפעתו, עיכבו השלטונות יישום החוק לאיסור מכירת משקאות חריפים על ידי יהודים.
ב-1874 התאפשרה ליהודים ילידי רומניה קבלת ערבות זמנית לקיומן של זכויות מוניציפליות.
פיישוטו הקים ברומניה את חברת אחוות ציון לצורך קידום החינוך והפצת ההשכלה בקרב היהודים. על בסיס זה הוקמה כעבור זמן לשכת ארגון בני ברית של יהודי רומניה.
מאוכזב מיחס השלטונות כלפי בני דתו, יזם פיישוטו הצעה להגירה יהודית המונית מרומניה לארצות הברית. בעוד הממשלה הרומנית קיבלה בשביעות רצון את הרעיון, הוא נתקל בהתנגדות וכעס בקרב חוגים יהודים במערב אירופה ובארצות הברית עצמה, כולל מצד אלה שמימנו את פעילותו, שחששו מפני הגירה כזאת. בין היתר הובע החשש כי הרצון להגר יתפרש כהוכחה ל"חוסר הלויאליות" של היהודים כלפי רומניה.
קבוצה של 150 יהודים הצליחו, למרות הכל, להגר לארצות הברית הודות למאמציו.
פעילותו של פיישוטו תרמה לפעולות מחאה שננקטו בסופו של דבר כלפי רומניה על ידי נציגי הקהילות היהודיות במערב בוועידת בריסל ב-1876; ובעקבותיה גם ועידת המעצמות שהתכנסה בברלין ב-1878 אחרי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) (אותה רואים הרומנים כמלחמת העצמאות שלהם) דרשה מרומניה הענקת זכויות אזרחיות שוות למיעוטים הלא נוצריים, שרובם היו יהודים.
בשלהי המאה ה-19 והתחלת המאה ה-20, כהמשך לפעילותו של פיישוטו, התחוללה הגירה המונית של כשליש מיהודי רומניה - לאמריקה.
גם אחרי חזרתו לארצות הברית לא הרפה פיישוטו מדאגה ליהודי רומניה ובשנת 1877 פעל אצל הנשיא רתרפורד הייז, בראש משלחת של הנהגת יהודי ארצות הברית (Board of Delegates of the American Israelites) בעקבות פרעות נגד יהודים בעיר ג'ורג'יו.
שנותיו האחרונות בארצות הברית ובצרפת.
משם חזר לארצות הברית ב-1875. בשובו השתתף בהתארגנות ה"איחוד הקהילות העבריות האמריקניות" (Union of American Hebrew Congregations), כיום האיחוד ליהדות רפורמית, שהוקם בראשות הרב יצחק מאיר וייז בשנת 1873.
אחרי שהשתתף במערכת הבחירות לנשיאות במחנה של רתרפורד הייז, שזכה להיבחר, התמנה על ידי הנשיא החדש לשמש כקונסול כללי של ארצות הברית בליון שבצרפת. בתפקידו זה כיהן עד 1885, אז חזר לעסקיו ולפעילותו הקהילתית בניו יורק.
בשנת 1886 הקים את הירחון "מנורה". היה פעיל בהנהלת המכון הטכני העברי, של החברה לעזרה רפואית, ועוד ארגונים ומוסדות קהילתיים.
בנימין פרנקלין פיישוטו היה נשוי משנת 1858 לחנה שטראוס (1901-1840) ולזוג נולדו תשעה ילדים, מתוכם ארבעה בנים וחמש בנות.
בנו הבכור, ג'ורג' מדורו פיישוטו, היה צייר, ובן אחר פרסי, היה איש עסקים, חבר בקהילה האמריקנית בפריז. פיישוטו מת ב-1890 בניו יורק, מסיבוכים של מחלת השחפת ושם גם נקבר.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:דיפלומטים יהודים]]
[[קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים]]
[[קטגוריה:יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:יהדות רומניה]]
[[קטגוריה:חברי בני ברית]]
[[קטגוריה:נציגים קונסולרים יהודים בתקופה העות'מאנית]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1834]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1890]]
יחד (פסיכודינמיקה)
"יחד" (באנגלית: jointness) הוא מושג פסיכודינמי המתאר יחסי אובייקט נורמליים בין שתי ישויות שונות (למשל תינוק ואמו או שותפים בוגרים) במרחב שלישי וירטואלי משותף.
כל אחד משני האנשים שבחוויית ה"יחד" הוא בעל ייחודיות, שלמות בפני עצמו, והוא חווה את השני כ"לא-עצמי" מוכר.
במרחב ה"יחד" הם מתמסרים לחבירה רגשית, קובעים את מידת הקרבה ביניהם, כאשר כל אחד קשוב בחושיו וברגשותיו לנפרדוּת של הזולת (השותף), שנחווה כ"לא-עצמי".
ראשיתו של ה"יחד" בשלב האוראלי (על פי פרויד) של התפתחות התינוק, בשנה הראשונה לחיים. ה"יחד" מתגבש בשלבים הבאים של ההתפתחות הרגשית. במהלך ההתקשרות במרחב משותף של "יחד", חווים השותפים אינטימיות, קרבה, שותפות ואושר, ונוצרת ביניהם תקשורת חושית ייחודית שמוכרת רק להם. לפיכך, מרחב ה"יחד" משמש כמרחב מתווך (transitional space), כתופעה מתווכת, המגשרת על השונוּת ועל האחרוּת (על פי עמנואל לוינס) בין נפרדים ומתקיימת כל עוד הם מתמסרים זה לזה.
חוויית ה"יחד" מגיעה לסיומה לאחר זמן קצר יחסית. השניים השונים, שחברו באינטימיות וחשו נינוחות במרחב המוכר, חווים היפרדות, וכל אחד מהם חוזר למקומו הנפרד עם מטען רגשי מוטבע כתבניות-זיכרון של התיידדות ואינטימיות, כחוויה של שותפות חדשה, כמו גם של פרידה. יחסי אובייקט, המאופיינים כ"יחד", תחילתם מראשית החיים והם נמשכים במהלכם, תוך עיצוב אינסוף תופעות מתווכות לשמירה על אובייקט האהבה, על ההתקשרות איתו ועל ייחודיות העצמי.
קישורים חיצוניים.
Solan Ronnie (1991) Jointness as integration of merging and separateness in object relations and narcissism. Psychoanal. Study of the Child, Vol. 46: 337-352. Psychoanalytic Electronic Publishing
Solan, Ronnie (1998) Narcissistic Fragility in the Process of Befriending the Unfamiliar. Amer. J. Psycho-Anal., Vol. 58:(2)163-186. Springerlink.
חובת התייעצות
במשפט המנהלי, חובת התייעצות היא חובה המוטלת לפעמים על רשות ציבורית להתייעץ בגורם אחר, בטרם תקבל החלטה בעניין מסוים המצוי בסמכותה.
חשיבותה של ההתייעצות נעוצה בכך שהיא מאפשרת קבלת מידע של גורמים מקצועיים, הניתן מנקודת מבט שונה משל בעל הסמכות לקבל את ההחלטה, ולכן היא משפרת את הליך קבלת ההחלטות. לעיתים, הגורם עמו הרשות מחויבת להתייעץ מייצג ציבור מסוים שלהחלטה יש השפעה עליו, וההתייעצות מהווה מעין שימוע. כך, למשל, חוק ארגון הפיקוח על העבודה, התשי"ד-1954 קובע כי תקנות שמתקין שר העבודה בעניין הכנת תוכנית בטיחות טעונות התייעצות עם "ארגון העובדים המייצג את המספר הגדול ביותר של עובדים במדינה" ועם "ארגון מעבידים שלדעת השר הוא ארגון יציג ונוגע בדבר".
בתי המשפט נדרשו לאורך השנים לשאלת היקפה של חובת ההתייעצות ואופן קיומה.
מקור החובה.
בדרך כלל, חובת ההתייעצות מוטלת מכוח חוק. כך, למשל, קובע חוק בתי המשפט כי נשיא בית המשפט העליון ימנה ועדת אתיקה לאחר התייעצות עם שר המשפטים. חוק הבטיחות במקומות ציבוריים קובע כי תקנות בעניין סדרני בטיחות יותקנו בהתייעצות עם ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.
לעיתים מוטלת החובה מכוחם של מקורות אחרים.
כך, למשל, החליטה הממשלה כי תקנות חומרים מסוכנים, המצויות בסמכות השר להגנת הסביבה, ושעניינן חומרים רדיואקטיביים, יותקנו לאחר התייעצות עם הוועדה לאנרגיה אטומית.
בהנחיית היועץ המשפטי לממשלה בעניין התקנת תקנות, נקבע כי אף אם חוק אינו מטיל חובת התייעצות, על משרד ממשלתי המתקין תקנות לתאם עם משרדי הממשלה האחרים את נוסח התקנות, ובפרט אלה מהם שיש להם עניין ישיר בתקנות, מטעמים של מינהל תקין. עוד נקבע בהנחיה זו כי היועץ המשפטי במשרד הממשלתי המופקד על התקנות יכין, בתיאום עם הגורמים המקצועיים המופקדים על הכנת התקנות, רשימה של גופים עמם ראוי לקיים קשר במהלך ההכנה של התקנות. כן נכתב בהנחיה כי "יש לשקול אם ראוי לכלול ברשימה גם גופים שיש להם עניין כללי בתקנות, אך אין הם מייצגים באופן מיוחד את הציבור אליו מכוונות התקנות, כגון לשכת עורכי הדין והמועצה הישראלית לצרכנות".
אופן ההתייעצות.
בפרשת עזבה, קבע השופט אליהו מצא רשימה בסיסית של תנאים שעליהם להתקיים כדי שניתן יהיה לקבוע כי קוימה חובת ההתייעצות: "ראשית, צריך שהגורמים השותפים להתייעצות יחליפו דברים זה עם זה (בכתב או בעל-פה) במישרין; שנית, צריך שכל אחד משניהם יהיה ער ומודע לכך שמטרת חילופי הדברים היא קיומה של התייעצות כנדרש בחוק; ושלישית, צריך שהמבנה המהווה נושא להתייעצות יהיה מוגדר היטב." באותו מקרה נדונה שאלת תוקפה של התייעצות בין יושב ראש ועדה מקומית לתכנון ולבנייה לבין ראש מועצה מקומית באשר להוצאת צו הריסה מינהלי. התייעצות זו נערכה בטלפון, בשעת לילה מאוחרת ובלא שהוזכרו הגוש והחלקה שבהם נמצא המבנה המיועד להריסה. בסופו של דבר, קבעו השופטים ברוב דעות, כי התקיימו התנאים הבסיסיים, וחובת ההתייעצות מולאה.
נושא נוסף עליו עמד בית המשפט הוא חובתה של הרשות המינהלית לספק את כל המידע המצוי ברשותה לגוף עמו היא מתייעצת, כדי שאותו הגוף יוכל לתת עצות מועילות. כמו כן, על הרשות לתת לגוף עמו היא מתייעצת שהות מספקת לגבש את עמדתו. לעניין זה, אין פרקי זמן מוגדרים מראש, וכל מקרה נבחן לגופו, בהתאם לעקרון הסבירות.
היקף החובה.