כתוצאה מכך החלו לקום חונטות דומות בדרום אמריקה שקראו תיגר על השלטון הספרדי המקומי שאיבד לכאורה את תוקפו וסמכותו עם הדחת המלך, אך הן דוכאו במהירות על ידי הספרדים.
כך גם בבואנוס איירס בה נעשה ניסיון להדיח את המשנה למלך - סנטיאגו דה ליניירס (Santiago de Liniers) - ב-1 בינואר 1809 על ידי מרטין דה אלסגה (Martín de Álzaga); שניהם אלו שהובילו את גירוש הבריטים מבואנוס איירס שנתיים קודם לכן. ניסיון זה גרם לעימות בין היחידות הספרדיות למיליציות הקריאוליות שקודם לכן לחמו שכם אחד.
זמן קצר לאחר מכן הגיע המשנה למלך החדש (ובדיעבד - האחרון) - בלטאסר הידאלגו דה סיסנרוס (Baltasar Hidalgo de Cisneros), שארגן מחדש את הכוחות.
סיסנרוס, בניגוד לליניירס, לא התמנה לתפקידו על ידי המלך - שהיה נתון אז במעצר, אלא על ידי החונטה בסביליה שייצגה את הנאמנים לו, ועובדה זו היוותה אמתלה מתאימה להפנות לו עורף באצטלה של נאמנות לפרננדו השביעי. שנים לאחר מכן, משישוב פרננדו השביעי לכסאו, ארגנטינה תזדרז להכריז על עצמאותה.
היסטוריה.
באמצע חודש מאי 1810 הגיעו מספרד הידיעות על כך שנפוליאון השלים את כיבוש רוב ספרד ושם קץ לפעילות של החונטה המרכזית העליונה - והיא זו שהובילה למהפכת מאי: ההחלטה על בחירת חונטה על ידי מועצת העיר (El Cabildo) ב-22 במאי, ובחירת החונטה הראשונה ב-25 במאי. בעקבות המהפכה פרצה מלחמת העצמאות של ארגנטינה, אשר נמשכה עד לשנת 1825, ובסיומה זכתה ארגנטינה בעצמאות.
בין השנים 1814 ל-1817 הוביל הגנרל חוסה דה סן מרטין מסעות צבאיים כנגד כוחות מצב ספרדיים והשתלט על אזורים הולכים וגדלים עד לשחרור מלא של ארגנטינה ואז חצה את האנדים באזור העיר מנדוסה, פלש אל צ'ילה השכנה, שחרר גם אותה וממנה המשיך אל מחוזות אחרים. הארגנטינאים רואים בסן מרטין, שלחם בארגנטינה, צ'ילה, אקוודור ופרו, את המשחרר הלאומי שלהם. ב-9 ביולי 1816 הכריז הקונגרס שהתכנס בעיר טוקומן שבצפון ארגנטינה באופן רשמי על עצמאות מהספרדים.
ביוני 1819 הקונגרס בחר כדירקטור בגנרל חוסה רונדו (José Rondeau) שביקש עזרה מהפורטוגלים במלחמתו נגד הפדרליים. בנוסף הוא הורה לסן מרטין לשוב עם צבאו מצ'ילה - שם הוא התכונן לפלוש לפרו - כדי להילחם בסנטה פה, אך סן מרטין סירב.
גם צבא הצפון בפיקודו של פרנסיסקו פרננדס דה לה קרוס (Francisco Fernández de la Cruz) סירב ליטול חלק במלחמת האזרחים והתקומם בארקיטו (Arequito) שבסנטה פה ב-8 בינואר 1820. התקוממות זו מסמלת את סיום מעורבותו של הצבא במלחמת האזרחים.
זמן מה לאחר מכן, חואן באוטיסטה בוסטוס (Juan Bautista Bustos), סגנו של דה לה קרוס, נבחר כמושל קורדובה.
מעט לפני כן, ב-11 בנובמבר 1819, מושל טוקומן הודח והוחלף בידי הגנרל ברנאבה אראוס (Bernabé Aráoz). במקביל להתקוממות בארקיטו, פרצה בסן חואן התקוממות של צבא האנדים שגרם לכאוס פוליטי שהוביל להתפרקותה של הפרובינציה של קוז'ו (Cuyo).
בסוף ינואר 1820, פרנסיסקו רמירס (אנטרה ריוס) ואסטניסלאו לופס (סנטה פה) הפדרליים פלשו לפרובינציה של בואנוס איירס והביס את רונדו בקרב ספדה (Cepeda), ובעקבות כך קונגרס טוקומן (ששכן אז בבואנוס איירס) התפזר ורונדו התפטר.
במקום רונדו נבחר מנואל דה סרטאה (Manuel de Sarratea) בתור מושל הפרובינציה והפרובינציות נותרו ללא הנהגה ראשית.
סרטאה חתם עם הפדרליים על הסכם פילאר (Tratado del Pilar) שהכיר בניצחונם וגיבש עקרונות לרפובליקה פדרלית, סיום שיתוף הפעולה של בואנוס איירס עם הפורטוגלים, חימושן של הפרובינציות, הקמת קונגרס חדש וחוקה חדשה וכו'.
הגנרל בלקרסה הדיח את סרטאה מתפקידו כמושל בואנוס איירס בהפיכה אנטי פדרלית, אך לופס ורמירס - מנהיגי הפדרליים - הדיחו אותו מיד לאחר מכן.
ארטיגס לא קיבל את הסכם פילאר שהותיר אותו בצד, הוא האשים את רמירס בבגידה, פתח במלחמה נגדו ואף נחל מספר ניצחונות, אך לבסוף הובס, גלה לפרגוואי ופרש מהפוליטיקה. ב-29 בספטמבר 1820 רמירס יסד את הרפובליקה של אנטרה ריוס מתוך שאיפה להקים פדרציה של פרובינציות. מלחמות האזרחים נמשכה עד לשנת 1824, ובאותה שנה התכנס בבואנוס איירס הקונגרס תחת השפעתה הדומיננטית. תפקידו היה לפרסם חוקה, אך התקוממות בראשות חואן אנטוניו לבאז'חה (Juan Antonio Lavalleja)ומנואל אוריבה (Manuel Oribe) שהתחילה בליטורל כלפי ברזיל ששלטה אז בבנדה אוריינטל - הובילה לפרוץ מלחמת ארגנטינה–ברזיל, וחייבה הקמת צבא לאומי. לשם כך נוצר התפקיד של נשיא ארגנטינה שאליו נבחר נציג המפלגה האוניטרית - ברנדינו ריוודוויה, ושבנוסף לניהול המלחמה - לא היסס להתערב בענייניהם הפנימיים של הפרובינציות.
בוליביה הכריזה על עצמאותה ב-1825, ולאחר מלחמת ארגנטינה–ברזיל, שהתקיימה בין השנים 1825–1826, עשתה זאת גם אורוגוואי. ב-2 בפברואר 1825, חתמה הממלכה המאוחדת ברית ידידות וקשרי מסחר ושיט עם ארגנטינה ובכך הייתה למדינה הראשונה שהכירה בה כמדינה עצמאית.
לאחר תבוסת הספרדים, הופיעו שתי מגמות באוכלוסייה הארגנטינאית בנוגע לדרך שבה יש לקיים את העצמאות, כאשר מצד אחד ניצבים ה"מאחדים" ("unitarios") השואפים להקים מדינה מאוחדת יחידה בעלת שליטה מלאה על כל אזוריה, ומן העבר השני הפדרליסטים השואפים לראות מדינה שבה יש עצמאות רבה לפרובינציות בתחומים רבים ושליטה חלקית בלבד של השלטון המרכזי, ומלחמות אזרחים אשר פרצו בין שתי מגמות אלה הפילו את המדינה לחוסר סדר מדי פעם לאורך המאה ה-19.
למעשה במחצית הראשונה של המאה ה-19 כמעט ולא התקיים שלטון מרכזי בארגנטינה, והיא התקיימה במתכונת של אוסף של פרובינציות. הדמות הדומיננטית בתקופה זאת היה הפדרליסט חואן מנואל דה רוסאס, דיקטטור אשר שלט בפרובינציית בואנוס איירס מ-1829 עד 1852, תוך שפעל כאחראי על יחסי החוץ של המדינה כולה, בהיעדר שלטון פדרלי אחר; מנע את איחודן של הפרובינציות, והביא בשנת 1831 לחתימה על הברית הפדרלית ולהקמת הקונפדרציה הארגנטינאית.
סרט צרפתי
הנזירה
הר סנט פיראן
הר סנט פיראן (באנגלית: Mount St. Piran) הוא הר ברכס בואו, בסמוך לאגם לואיז ולאגם אוהרה, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 2,649 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 187 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם לצד עמק בואו (בו זורם הנהר בואו), בין העיירה לייק לואיז לעיירה באנף; בסמוך להר פיירוויו, ולהר ניבלוק.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1894 על ידי סמיואל אי. אס. אלן (Samuel E.S. Allen), והוא נקרא על שם פיראן הקדוש (סנט פיראן) - הקדוש המגן של קורנוול.
לקריאה נוספת.
• Alan Kane, Scrambles in the Canadian Rockies – 3rd Edition, P 309
• Gerry Shea, The Aspiring Hiker's Guide 1: Mountain Treks in Alberta, PP 132 - 133
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 90
• Tony Daffern, Popular Day Hikes 2: Canadian Rockies
הר סנט פירן
הר פיראן הקדוש
ניטשה (פירושונים)
VAR (כדורגל)
שופט מסך (באנגלית: Video Assistant Referee, או VAR) או שופט וידאו, הוא שופט כדורגל, הסוקר החלטות שנעשו על ידי השופט הראשי, תוך שימוש בקטעי וידאו ובדיבורית אישית עבור תקשורת. בשנת 2018 שופטי מסך צורפו לחוקי המשחק על ידי התאחדות הכדורגל הבינלאומית (IFAB) לאחר ניסויים במספר תחרויות גדולות.
ההליך.
ישנם ארבעה סוגי החלטות שיפוטיות שניתן לסקור על ידי שופט מסך.
הסטנדרט עבור שינוי ההחלטה המקורית של השופט, הוא אם הייתה "שגיאת שיפוט ברורה", שלפעמים מורחב ל"שגיאת שיפוט ברורה ומובֶנת מאליה".
התהליך מתחיל כאשר שופט הווידאו ועוזריו סוקרים את המהלך הנידון על צגי וידאו הנמצאים בחדר התפעול, עם סיוע של מפעיל ההילוכים החוזרים. התהליך יכול להיות יזום על ידי השופט המבקש את הסקירה, או על ידי שופט הווידאו המבצע "בדיקה" כדי לראות אם הוא צריך להמליץ על סקירה של השופט. אם שופט הווידאו לא מוצא כלום במהלך הבדיקה, אז התקשורת עם השופט מיותרת, ואז הבדיקה מכוּנה "בדיקה שקטה". אם שופט המסך מאמין שיש טעות ברורה בשיפוט, הוא יצור קשר עם השופט לגבי השיפוט הזה. השופט יכול אז (א) לחלוק על עצתו של שופט הווידאו, או (ב) לבצע "סקירה על המגרש" על ידי הליכה למקום על הקווים המיועד לכך, המכונה "מקום לסקירת השופט", כדי לסקור את הווידאו עם העזרה של עוזר הסקירה. השופט רשאי להפסיק את המשחק כדי לשנות החלטה שיפוטית, או כדי לבצע "סקירה על המגרש", אבל הוא לא אמור לעשות זאת כאשר אחת הקבוצות נמצאת באמצע מהלך התקפי.
הדרך הרשמית לבקש שיפוט מסך (או סקירת וידאו) היא כשהשופט מורה על עצירת המשחק ומניח ידו על האוזניה, במצב שכזה מתבצעת סקירת וידאו. במידה ולא מתגבשת החלטה על ידי שופטי המסך, השופט המרכזי מסמן צורת מלבן עם האצבעות (צורה המסמלת מסך וידאו) על מנת שייגש ויבחן את האירוע בעצמו בקשה זו מקדימה הן "סקירה על המגרש" והן שינוי של החלטת השיפוט המקורית. שחקנים אשר דורשים שיפוט מסך על ידי סימון צורת המלבן מוזהרים על ידי כרטיס צהוב. שחקנים הנכנסים לאזור שבו השופט מבצע "סקירה על המגרש" גם כן מוזהרים על ידי כרטיס צהוב, ואיש צוות בכיר העושה זאת יודח.