רב האמן לארי קאופמן ממליץ על המסע 1...פו6, בהתכוון לענות על המסעות 2.ה4 ב-2...ה5 או 2.ד4 ב-2...ד5. קיילהאק כתב בספרו "1...פו6 היא אחת מהתגובות הלא נעימות לשחקנים הפותחים ב-1.פג3. השחור משאיר את כל האפשרויות פתוחות, הוא יכול לבחור בין משחק מרכזי (...ד5 ואז ...ג5) או מערכת הודית (...ז6, רז7). ... מבין כל המסעות [השניים] האפשריים [ללבן], אין ממש מסע בולט." המסעות הכי נפוצים ופשוטים ללבן הם 2.ד4 ו-2.ה4, אך הם לא מבטיחים יתרון משמעותי ללבן. לאחר 2.ד4, 2...ד5 יוביל למתקפת ריכטר-ורסוב (3.רז5) או שלסוג אחר של משחק רגלי המלכה שבו לבן חסם לעצמו את הרגלי במשבצת ג2, במקרה כזה ללבן סיכוי קטן להגיע ליתרון. לאחר 2.ה4, שחור יכול לשחק עדיין 2...ד5 שמביא את המצב לסוג של הגנת אלכין; או 2...ד6 3.ד4 ז6 שהופך פתיחת פירץ או 3...ה5 שהופך להגנת פילידור. התגובה המבוססת ביותר ל-2.ה4 היא 2...ה5, המובילה למשחק וינאי או, לאחר 3.פו3 פג6, לפתיחת ארבעת הפרשים, אף אחת מאלה לא מעניקה ללבן יתרון הראוי להערכה. קיילהאק מנתח גם כמה מספר אפשרויות פחות סבירות למסע השני של הלבן, כמו 2.ב-3, 2.פו3, 2.ו4 (צורה בלתי שגרתית לפתיחת בירד שקיילהאק מכנה "מערכת האסום"), 2.ז3, ואפילו הגמביט 2.ז4?!. ריצ'רד פאליסר כותב שאף אחת מהאלטרנטיבות האלו ל-2.ה4 "משכנעות באמת או אמורות לסבך את השחור בלוח".
1...ה5.
מסע טבעי זה אפשרי למשחק, אבל מסוכן אם לשחור אין אסטרטגיה ואינו יודע מה הוא עושה. משחקים רבים מתחילים ב-1...ה5 2.פו3 פג6 3.ד4, עם הזדמנויות מועטות עבור השחור, המשך המשחק ב-3...ה:ד4 4.פ:ד4 פו6 5.רז5. קיילהאק כותב שווריאציה זו "מתרחשת לעיתים קרובות ומציעה הזדמנויות מעולות בשביל ניצחון מוקדם" על ידי לבן ומוסיף גם "רק שני מסעות (5...רב4 ו-5...רג5) לא הורסים לגמרי את משחקו של השחור".
טרנספוזיציות לפתיחות אחרות.
המסע 1.פג3 נחשב לפתיחה נדירה, אז הוא מוגדר A00 על ידי אנציקלופדיית פתיחות השחמט. אמנם, טרנספוזיציות לפתיחות מוכרות יותר הן אפשריות, לגבי רבות מהן מפורט ונידון לעיל. בנוסף, 1.פג3 ד5 2.ה4 מוביל להגנה סקנדינבית; 1.פג3 ה5 2.פו3 פג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 פו6 5.ה4 מוביל למשחק ארבעת הפרשים; 1.פג3 ה5 2.פו3 פג6 3.ה4 רב5 או 3...ז6 מוביל למשחק שלושת הפרשים; 1.פג3 פג6 2.ד4 ד5 3.ה4 או 2...ה5 3.ד5 פגה7 4.ה4 או 3.ד:ה5 פ:ה5 4.ה4, מובילים כולם להגנת נימצוביץ'; 1.פג3 ב6 2.ה4 רב7 3.ד4 מוביל להגנת אוון. טרנספוזיציה להגנה הולנדית אפשר גם כן 1.פג3 ו5 2.ד4, אבל קיילהאק מחשיב את 2.ה4! מסוכן יותר, מתכוון ל-2...ו:ה4 3.ד3, גמביט פרום מהופך. האלטרנטיבות של השחור למסע 2...ו:ה4 הן 2...ד6, כאשר 3.ד4 מובילה להגנת בלוג; והמסע 2...ה5?!, כאשר 3.פו3 יוצרת גמביט לטבי, אבל 3.ה:ו5!, כמו במשחק של וילהלם שטייניץ נגד סם לויד, עשוי להיות חזק יותר.
לואיז היי
לואיז לין היי (באנגלית: Louise Hay; 8 באוקטובר 1926 - 30 באוגוסט 2017) הייתה סופרת אמריקאית שכתבה ספרים העוסקים בתחום של גוף ונפש.
המפורסם מבין ספריה נכתב בשנת 1984, בגיל 62, והוא נקרא "You Can Heal Your Life". היי יסדה הוצאת ספרים על שמה, שנקראת "Hay House".
קורות חייה.
לואיז היי נולדה בשם הלן ורה לוני בלוס אנג'לס למשפחה ממעמד נמוך. בהיותה ילדה קטנה אמה נישאה לגבר אחר, נישואין שכללו אלימות במשפחה מצד האב החורג כלפי אשתו ובתה הקטנה. בהיותה בת 5, נאנסה היי על ידי שכן. בגיל 15 היא פרשה מהלימודים בבית הספר התיכון מאחר שהרתה. ביום הולדתה ה-16 ילדה בת, אותה מסרה לאימוץ.
מיד אחרי זה, עברה היי לשיקגו, שם עבדה בעבודות מזדמנות. לאחר מכן, ב-1950 עברה לניו יורק, שם החלה לדגמן, ועבדה עבור מעצבי אופנה בעלי שם, כגון ביל גלס, אולג קאסיני ופאולין טריג'ר. בשנת 1954 היא נישאה לאיש עסקים אנגלי בשם אנדרו היי, אך לאחר 14 שנים של נישואים הוא עזב אותה לטובת אישה אחרת.
בתחילת שנות ה-70 היא הצטרפה לכנסיית First Church of Religious Science, שם נחשפה לעולם הרוחניות והניו-אייג'. עיקרון בסיסי באמונת הכנסייה היה הכוח הטרנספורמטיבי של חשיבה חיובית, ובזה החלה היי להתמקד. היא התחילה לעבוד כמתרגלת שיטת המחשבה של הכנסייה, והובילה סדנאות כדי לעזור לאנשים לשנות את נסיבות חייהם ואף לרפא את עצמם ממחלות באמצעות חשיבה חיובית.
בשנת 1977 היא אובחנה כסובלת מסרטן צוואר הרחם. היא הסיקה שהדברים שעברה בילדותה, כגון אלימות במשפחה ואונס, גרמו להופעת הסרטן. היא סירבה לקבלת טיפול רפואי ודיווחה כי החלה בעבודה של סליחה, שינוי תזונה, רפלקסולוגיה ושימוש בחוקנים לניקוי המעי הגס. היא טענה שריפאה את עצמה מהסרטן באמצעות פעולות אלו. עם זאת, היי גם אמרה שכל רופא שיכול לאמת את סיפורה נפטר עוד לפני כן.
ב-1976 היא כתבה את ספרה הראשון, "Heal Your Body" ("רפא את הגוף שלך"), שהחל כחוברת המכילה סוגים שונים של חולי וסיבות מטאפיזיות אפשריות להם.
ב-1984 כתבה את ספרה השני, "You Can Heal Your Life" ("אתה יכול לרפא את חייך"), שהיה לרב-מכר עולמי, תורגם ליותר מ-30 שפות ונמכר ביותר מ-50 מיליון עותקים.
ב-30 באוגוסט 2017 נפטרה היי בשנתה, כשהיא בת 90.
רומולו בטנקור
רומולו ארנסטו בטנקור בייו (בספרדית: Rómulo Ernesto Betancourt Bello 22 בפברואר 1908 - 28 בספטמבר 1981) היה פוליטיקאי ופובליציסט ונצואלי, שכיהן כנשיא ונצואלה בשנים 1948-1945 ו-1964-1959. הוא היה מייסדה ומנהיגה של מפלגת "הפעולה הדמוקרטית" AD בעלת הצביון הקרוב במידה מסוימת לסוציאל-דמוקרטיה וכונה לפעמים "אבי הדמוקרטיה הוונצואלית".
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
רומולו בטנקור נולד בשנת 1908 בגואטירה, במדינת מירנדה בוונצואלה. הוא היה בנם של לואיס בטנקור בייו, מהגר מהאיים הקנריים ושל קראולית ילידת גואטירה (ונצואלה) בשם וירחיניה בייו מילנו. היו לו שתי אחיות - מריה תרסה והלנה.
ב-1914 התחיל ללמוד בבית ספר יסודי פרטי ביישוב הולדתו. ב-1920 עברה המשפחה לגור בעיר הבירה, קאראקס. נרשם לתיכון "קאראקס" (כיום תיכון "אנדרס בֶייו") שבראשו עמד המחנך והסופר רומולו גאייגוס. עם מורי בית הספר נמנו פרט לגאייגוס, אישים כמו פרננדו פאס קסטיו, קאראסיולו פארה לאון, חוסה אנטוניו ראמוס סוקרה.
בגיל 10 התייתם בטנקור מאמו, שנפטרה תוך כדי ניסיונות של רופאים להצילה מסרטן. מגיל 14 עבד על מנת לפרנס את לימודיו.
ב-1927 התקבל בטנקור ללימודי משפטים באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה. עבד תקופה במשרד עורכי דין ובלשכת עורכי הדין והסניגורים. כתלמיד תיכון ואחר כך כסטודנט הקדיש בטנקור חלק מזמנו לקריאה, לכתיבת סיפורים ועבד גם כעוזר לעסק למינהל של אביו.
פעיל פוליטי בשמאל הרדיקלי.
בעת "שבוע הסטודנט" ב-6-12 בפברואר 1928 השתתף במפגני המחאה שהוביל ראול לאוני נגד ממשלתו של הדיקטטור חואן ויסנטה גומס. בראש פעולות המחאה עמדו כמה קבוצות של סטודנטים. בין המשתתפים בהן בלטו פרט ללאוני, חברים נוספים ללימודים של בטנקור, כמו חוביטו ויאלבה, אנדרס אלוי בלנקו, ארמנדו סולואגה, מיגל אקוסטה סן, פיו טמאיו, חואקין גבלדון מארקס, גיירמו פרינסה לארה, חואן אורופסה ואחרים, שכונו "הדור של 28". בטנקור עצמו הפך לאחד המנהיגים הבולטים של האופוזיציה המחתרתית למשטר של גומס. עקב השתתפותו במתקפה על הקסרקטין סן קרלוס נאסר ואחר כך נאלץ לצאת לגלות קוסטה ריקה.
בקוסטה ריקה הקים בטנקור והנהיג מספר קבוצות סטודנטים רדיקליים וקומוניסטים. בשנים 1935-1931 השתתף לעיתים בישיבות של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של קוסטה ריקה, מפלגה צעירה, עדיין לא מסונפת לקומינטרן, שנוסדה בשנת 1931 על ידי מנואל מורה ואלוורדה ואחרים. בטנקור לא היה חבר רשמי בהנהגת המפלגה אך כתב בביטאון בשבועי שלה, "טראוואחו" (Trabajo) ונאם באספות ובהפגנות המאורגנות על ידה ולימד ב"אוניברסיטת הפועלים".
באותה תקופה קרא בטנקור ספרים רבים - ספרות סוציאליסטית אוטופית (פורייה וסן-סימון), כתבי הגל וקרל מרקס, הרולד לאסקי, ז'אן ז'ורס, ויקטור סרז', לנין ולב טרוצקי, כתבי סימון בוליבר, ספרי היסטוריה על ונצואלה ושל הקומונה הפריזאית וכו', ספרות קלאסית יוונית, ספרי פילוסופיה, כלכלה וסטטיסטיקה.
בשנת 1931 בברנקייה, בקולומביה, הקים בטנקור את הארגון ARD - הברית המהפכנית של ארגוני השמאל (Alianza revolucionar de Izquierdas).
התמתנותו הפוליטית.
בפברואר 1936 אחרי מותו של הנשיא גומס, שב בטנקור למולדת. עזב את התנועה הקומוניסטית ויחד עם אלברטו אדריאני ומריאנו פישון סאלאס הקים את תנועת "הארגון הוונצואלי" ORVE. במשך שלוש שנים פעל במחתרת.
במשך שלוש שנים עמד בראש קבוצה נמרצת של פועלים, איכרים, מורים, סטודנטים ואנשי מקצועות חופשיים, ונאבק בשתי חזיתות:נגד הימין ונגד הקומוניזם בעל אוריינטציה פרו-סובייטית. על בסיס זה הקים את המפלגה הדמוקרטית לאומית ששינתה בשנת 1941 את שמה ל"מפלגת הפעולה הדמוקרטית". מפלגה זו לבשה צביון סוציאל-דמוקרטי. את רעיונותיו פרסם תחת שם בדוי במדור "כלכלה ופיננסים" של העיתון "אהורה".
ב-13 במרץ 1937, בצו של הנשיא אלאסאר לופס קונטרראס, גורש שוב בטנקור מארצו יחד עם עוד 36 מנהיגי אופוזיציה.
בשנת 1940 שהה בגלות בצ'ילה, בה פרסם את ספרו "שאלות ונצואליות". בשובו השקיע מאמצים רבים בארגון מפלגתו, הפעולה הדמוקרטית. חרש את הארץ כדי להפיץ את רעיונות הפוליטיים ופרסם מאמרים בעיתונים.