בלדכילדיס נקברה במנזר אותו הקימה, מנזר של מחוץ לפריז. הגיוגרפיה עליה (Vita Baldechildis) נכתבה זמן קצר לאחר מותה, כנראה בקהילת של. בדומה להגוגיורפיות אחרות על קדושים מהשושלת המרובינגית, גם הגיוגרפיה זו מספקת מספר עובדות היסטוריות. פולחן קדושים שלה החל בשנת 833 כאשר שרידיה הועברו מהמנזר הישן לכנסייה חדשה שנבנתה. בלדכילדיס הוכרזה כקדושה כ-200 שנה אחרי מותה על ידי האפיפיור ניקולאס הראשון.
בחקר היסטורי, למרות שההגיוגרפיה שלה מדגישה את צניעותה כשפחה, בהקשר של תרבות המאה השביעית נראה כי בלדכילדיס הייתה פילגש שהעניק ארכינולד כמתנה לכלוביס.
בתקופה בה היה כלותאר השלישי קטין, הייתה צריכה בלדכילדיס להתמודד עם ניסיון ההפיכה של המיורדומוס האוסטרזי גרימולד (Grimoald) והצליחה כנראה בעזרתו של אדונה לשעבר, ארכינולד.
על פי ההגיוגרפיה "Vita Sancti Wilfrithi" הייתה בלדכילדיס שליטה אכזרית. בהמשך לסכסוך עם הבישופים, כנראה שהייתה אחראית על מספר חיסולים.
נשים אחרות שהגיעו בתקופה המרובינגית ממעמד נמוך למעמד הגבוה ביותר היו פרדגונד, ביליכילד (Bilichild), וייתכן שאף ננטילד.
חותם זהב, שהיה במקור צמוד לטבעת חותם, נחשף בשנת 1999 על ידי גלאי מתכות בשדה כמה קילומטרים ממזרח לנוריץ' שבאנגליה ושמור כיום במוזיאון טירת נוריץ'. לחותם שני צדדים, הצד הרשמי מראה פני אישה והכיתוב BALDAHILDIS. אף כי השם לא היה נדיר משערים כי היה זה חותמה של בלדכילדיס שניתן לנציג רשמי שלה, על מנת שיוכל להזדהות ככזה.
בלתילד
בלתילדה
בלטילד
מכון לנדר
חיים אופק
חיים אופק (Haim Ofek; נולד ב-1936) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק.
חייו.
חיים אופק נולד בתל אביב. סיים תואר ראשון בכלכלה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1964, תואר שני בכלכלה בשנת 1967 ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1971. נושא עבודתו היה "הקצאת זמן ומשאבים במסגרת המשפחתית".
בין השנים 1971 ל-1975 היה מרצה באוניברסיטה העברית, אחר כך השתלם במשך שנה כפוסט-דוקטורנט באוניברסיטת שיקגו. בין השנים 1976-78 היה חוקר באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1981 הצטרף כפרופסור חבר לסגל אוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק. בשנת 1999 התמנה שם כפרופסור מן המניין.
בשנת 2001 יצא ספרו "Second Nature: Economic Origins of Human Evolution", בהוצאת קיימברידג'. הספר תורגם לעברית ויצא כמהדורה מורחבת בהוצאת מאגנס בשנת 2010 בשם "הגן המסחרי: היסודות הכלכליים באבולוציה של האדם" (מאנגלית: יצחק טישלר). הספר נכלל ברשימת החיבורים האקדמיים המצטיינים (Outstanding Academic Titles) לשנת 2002 של כתב העת "Choice" של ירחון אגודת הספריות של ארצות הברית (ALA).
הספר דן בנושאים של ביו-כלכלה ופָּלֵאו-כלכלה כשהוא בוחן את האבולוציה של האדם מנקודת מבט כלכלית ומנסה להסביר את המעבר מהומו ארקטוס להומו סאפיינס.
תל סורג
תל סורג (ידוע גם כתל אפיק) הוא אתר ארכאולוגי ברמת הגולן על תוואי נחל עין גב בקרבת קיבוץ אפיק.
התל הוא גבעת קירטון שבעבר שכן בו כפר חקלאי אשר תושביו עיבדו את האדמות הפוריות באזור. בתקופת הברזל השנייה נבנתה במקום מצודה, שתפקידה ככל הנראה היה להגן על הדרך מן הרמה אל הכנרת. במקום נתגלו כלי חרס וכלי נשק מתקופות שונות. באתר נערכו שלוש חפירות כחלק מפרויקט "ארץ גשור" של המכון הארכאולוגי של אוניברסיטת תל אביב תחת פיקוחם של משה כוכבי ופרחיה בק.
ריו טינטו
ריו טינטו (מספרדית: Rio Tinto; הנהר האדום) הוא נהר בדרום-מערב ספרד אשר נובע מהרי סיירה מונרה באנדלוסיה, ומשם זורם למפרץ קדיס באואלבה. הנהר שופע בברזל ומתכות אחרות אשר משווים לו צבע אדום-חום, ולאורכו אתרים אשר שימשו כבר מתקופות קדומות לכרית מתכות.
אודות.
כבר בתקופות קדומות הנהר שימש להפקת זהב, כסף, נחושת ומינרלים אחרים. בשלושת אלפים לפני הספירה, היו אלה האיברים ואנשי טארטסוס אשר כרו בנהר. אחריהם באו הפיניקים והרומאים. לאחר הרומאים נזנחו אתרי הכריה. הם התגלו מחדש על ידי הספרדים בשנת 1556, נפתחו בשנת 1724 ונמכרו לבריטים בשנת 1871.
בשנת 1873 הוקמה חברת ריו טינטו כדי להפעיל את המכרות, והיא כיום אחת מחברות הכריה הגדולות בעולם. לאחר שיא בהפקת הזהב והכסף בשנת 1930 הצטמצמה הכריה בנהר, כשבשנת 1986 הופסקה כריית הנחושת ובשנת 1993 הופסקה כריית הזהב והכסף.
באמצע שנות ה-70 חפרה משלחת בראשותם של בנו רותנברג ואנטוניו בלנקו באזור המכרות של ריו טינטו. במקום, ששימש אז כאזור כריה גדול ופעיל, נמצאו שרידים ועדויות נרחבות לכרית כסף ולהתכתו בדרכים מתוחכמות מתקופת הברונזה התיכונה (האלף השני לפני הספירה) ואילך. ההיקף העצום של עפרות הכסף המעובדות הביא להיווצרותם של תילי סיגי כסף המתנשאים עד לגובה של 20 מטר ומעלה. בתוך אזור זה נחשפה שכבה עם ממצאים של קרמיקה המושפעת מקרמיקה פינקית וממצאים נוספים שנקבע כי יובאו למקום. יש הרואים בממצאים אלו כבעלי קשר ישיר למסופר בספר יחזקאל (פרק כ"ז, פסוק י"ב) אודות תרשיש והמסחר הפיניקי הנרחב במתכות במאות ה-6-8 לפני הספירה. לא נמצאו שינויים במטלורגיה הבסיסית לאורך תקופות הכריה וההתכה, אך נמצאו הבדלים בהיקפי וביעילות הכריה המצביעים על כך שבתקופה הפיניקית הפך מיזם הכריה וההתכה לבעל היקף נרחב וקיבל משמעות גאו-פוליטית נכבדה.
מי הנהר מתאפיינים בחומציות גבוהה (PH 1.7-2.5) ובריכוז גבוה של מתכות. הרכב המים הייחודי שבנהר הפך אותו לכר פורה להתפתחות של יצורי חיים אקסטרמופילים.
אלכס כרמל
אלכס כרמל (17 ביוני 1931, ברלין – 18 בדצמבר 2002, חיפה) היה היסטוריון ישראלי ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. מחקריו עסקו במחצית השנייה של המאה ה-19 בארץ ישראל, התיישבות נוצרים בארץ ישראל ובמיוחד הטמפלרים.
ביוגרפיה.
נולד בברלין בירת גרמניה בשם אלכסנדר בוכמן. בשנת 1939 עבר לחיפה ושם משפחתו שונה ל"כרמל". למד היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים דוקטורט בשנת 1971. הוא החל את מחקריו בשנות השישים שעסקו בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית המאוחרת ובהתיישבות נוצרים בארץ ישראל במאה ה-19, במיוחד הטמפלרים. כמו כן חקר את ההיסטוריה של חיפה. במחקריו היה הראשון שהעלה את הנושא לתודעת הקהל הישראלי.
לזכרו הוקדשה תערוכה שהתקיימה במוזיאון ארץ-ישראל בשנת 2006, וכן קטלוג התערוכה - "גלגוליה של אוטופיה: הטמפלרים בארץ-ישראל, 1948-1868".
קיפודנית
קיפודנית (מוכרת גם בשמה היווני, אֵכִינָצֵאָה, שפירושו "דוקרני"; שם מדעי: "Echinacea") היא סוג של פרח עשבוני ממשפחת המורכבים. הצמח נפוץ ברחבי צפון ומרכז אמריקה. מינים שונים של הצמח משמשים כצמחי מרפא, בעיקר כנגד הצטננות, אולם המחקר המדעי לא הוכיח את יעילותם באופן חד משמעי.
תיאור.
הקיפודנית היא צמח רב-שנתי, בעל גבעולים גבוהים היכולים להגיע ל-140 סנטימטר. עלי הצמח בדרך כלל שעירים בעלי מרקם גס. פרח הקיפודנית הוא בצבע ורוד או סגול, שבמרכזו זרעי הצמח, אשר צורתם כשל קוץ.
שימוש כצמח מרפא.
מינים שונים של הקיפודנית וכן חלקים שונים בצמח מכילים תרכובות וחומרים שונים, ולכן קיים קושי מתודולוגי בבחינת יעילותו של הצמח ויש להבדיל במחקר בין מינים שונים וחלקים שונים של הצמח.
בשנת 2007 פורסם מחקר של אוניברסיטת קונטיקט אשר בחן כ-14 מחקרים שנעשו על הקיפודנית, והסיק כי השימוש בצמח יכול להקטין בחצי את הסיכוי לחלות בסוגים של הצטננויות ולקצר את משך המחלה ב-1.4 יום. אולם ד"ר וואלאס סאמפסון מאוניברסיטת סטנפורד פרסם בכתב העת, Scientific Review of Alternative Medicine, כי הוא מפקפק במתודולגיה שבה נערך המחקר המסוכם.
במחקר מדעי בשיטת סמיות כפולה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירג'יניה שנערך בשנת 2003, נמצא כי לתמציות קיפודנית "אין שום אפקט קליני משמעותי", על אחוז ההידבקות או על עוצמת הסימפטומים.
הקיפודנית הייתה בשימוש נפוץ כצמח מרפא בקרבי שבטי האינדאנים באמריקה. לפני האמונה העממית הצמח עוזר למערכת החיסון להילחם בדלקות, זיהומים ומחלות.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הקיפודנית. בסיכום נכתב כי נעשו מחקרים רבים על האפקטיביות של קיפודנית להצטננות וזיהומים של דרכי הנשימה העליונות. ממחקרים אלה עולה שקיפודנית יכולה להפחית במעט את הסיכויים להידבק בהצטננות. עם זאת, היא אינה יכולה לקצר את משך מחלת ההצטננות. על מחלות אחרות נעשו פחות מחקרים, ואין עדיין די עדויות כדי להצביע על תועלת רפואית.
עבור רוב המבוגרים, צריכה אוראלית של קיפודנית לטווח קצר היא כנראה בטוחה, אך הבטיחות של צריכה מתמשכת אינה ברורה. לא ברורה גם הבטיחות בשימוש עבור נשים בהריון או מניקות. תופעות לוואי נפוצות הן בחילה וכאבי בטן. ייתכנו גם תגובות אלרגיות כמו פריחה.
אכינצאה
זהבן (כטב&quot;ם)
פורז
דוד ברזילי
דוד ברזילַי (1924–2010) היה רופא פנימאי ישראלי, ממייסדי הפקולטה לרפואה בטכניון, פרופסור ודקאן הפקולטה במשך שתי כהונות. מנהל מחלקה במרכז הרפואי רמב"ם חיפה.
ביוגרפיה.
ברזילי נולד בחיפה בשנת 1924 למניה ודב ברזילי, אח לעמי ברזילי. סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי. במהלך שירותו נשלח למדבר המערבי, איטליה, הולנד ובלגיה והשתחרר בשנת 1946.