ב-27 בספטמבר 1779 סיים ג'יי את תפקידו, ומונה לשגריר ארצות הברית בספרד, שם עסק בגיוס כספים למדינה שבדרך. לאחר מכן לקח חלק פעיל במשא ומתן עם הבריטים לסיום המלחמה. הוא דחה את הצעתו של הרוזן משלבורן לעצמאות, מכיוון שלא הובטחה עצמאות בזמן המשא ומתן. בסופו של דבר הושגה הסכמה עקרונית על הסכם העצמאות, אך נקודות מעשיות רבות נשארו ללא מענה.
עם הקמת המדינה מונה ג'יי ל"מזכיר ענייני החוץ" של ארצות הברית, תפקיד שהפך אחר כך למזכיר המדינה של ארצות הברית. (מקבילו של שר החוץ). הוצע לו להמשיך כמזכיר המדינה, אבל הוא סירב. במקום זאת הוצע לו להיות נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, והוא קיבל את המשרה.
הסכם ג'יי.
בשנת 1795 רשם ג'יי את השגו הדיפלומטי הגדול ביותר, עם חתימתו על הסכם ג'יי עם הבריטים. לפני ההסכם, בריטניה וארצות הברית היו על סף מלחמה. עיקר הסכסוך היה סביב הגבלות שהטילה בריטניה על ייצוא אמריקאי, וגם הפרות של חוזה פריז. ג'יימס מדיסון תמך ביציאה למלחמה, אולם ג'ורג' וושינגטון, שכיהן כנשיא באותו זמן, החליט לשלוח את ג'יי כשליח דיפלומטי. ג'יי חזר עם חתימה על הסכם ג'יי, שפתר סוגיות רבות עם הבריטים.
כשופט.
עיקר פעולתו של בית המשפט העליון של ארצות הברית בתקופת כהונתו של ג'יי הייתה הקמת התשתית של מערכת המשפט- מינוי עורכי דין, החלטה על נהלים וכדומה. בפני בית המשפט הובאו רק ארבעה תיקים משפטיים במשך שש שנות הכהונה:
מושל ניו יורק.
במאי 1795, בזמן ששהה באנגליה, מונה ג'יי למושל השני של מדינת ניו יורק, לאחר ג'ורג' קלינטון. הוא נבחר כנציג המפלגה הפדרליסטית. הוא כיהן במשך שש שנים, ולאחר מכן דחה הצעה לכהונה שנייה. הוא פרש לחיים בחווה במחוז וסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק. אשתו מתה זמן מועט לאחר פרישתו, אולם הוא חיי בחווה במשך כמעט שלושים שנים נוספות, עד מותו בשנת 1829.
עמדותיו.
ג'יי ידוע בעיקר כמתנגד נחרץ לעבדות. הוא עסק רבות בייעוץ משפטי לשחורים שנחשדו כעבדים. בזמן כהונתו כמושל ניו יורק, החל להיאבק למען אמנסיפציה לשחורים. המאבק לא נחל פרי מלא בזמן כהונתו, אבל הוא הצליח להעביר את חוק האמנסיפציה בשנת 1799. הוא זכה לראות את הצעתו ממומשת לפני מותו ב-1829.
מלבד זאת, ג'יי ידוע כאנגליקן נלהב, וקידם את הכנסייה בארצות הברית.
כמחצית משופטי בית המשפט העליון בתקופתו של ג'יי היו בונים חופשיים, ויש הטוענים שגם הוא היה בונה חופשי. דעותיו כליברל נוצרי עומדות בקנה אחד עם עובדה זו.
הנצחה.
מקומות רבים ברחבי ארצות הברית קרואים על שמו של ג'יי. ישנן שבע ערים בשבע מדינות שונות בשם "ג'יי" (במדינות קליפורניה, פלורידה, מיין, ניו יורק, אוקלהומה, ורמונט ואינדיאנה). בנוסף לכך יש על שמו הר, רחוב בברוקלין, בתי ספר, ועוד.
בשנת 1958 שירות הדואר של ארצות הברית הוציא בול דואר על שמו.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החל קידום רעיון הפיכת חווה בה גדל ג'ון ג'יי למרכז מורשת ומוזיאון. לאחר תקופה ארוכה של דיונים ובתמיכת פוליטיקאים של ניו יורק לרבות מריו קואומו וסוזי אופנהיימר הוקם באזור "מרכז ג'ון ג'יי" שפועל עד היום.
מחליפן
קנזס (להקה)
קנזס (באנגלית: Kansas) היא להקת רוק מתקדם אמריקאית שנוסדה בתחילת שנות ה-70. הלהקה פעילה מעל 40 שנה. הלהקה התפרסמה בזכות להיטיה Dust in the Wind ו-Carry On Wayward Son, והפיקה שמונה אלבומי זהב, שלושה אלבומי פלטינה משושה ואלבום פלטינה חי אחד. שירי ואלבומי הלהקה הופיעו במשך 200 שבועות במצעדי מגזין בילבורד לאורך שנות ה-70 ושמונים, והסינגל Carry On Wayward Son היה הסינגל השני המושמע ביותר ברדיו האמריקני בקטגוריית הרוק בשנת 1995, והראשון בקטגוריה זו בשנת 1997.
היסטוריה.
קנזס התחילו כלהקת סופר גרופ, ועקב החדשנות המוזיקלית שלהם הם אט-אט תפסו תאוצה ובשנת 1974 התגלו על ידי צייד הכישרונות וולי גולד ואלבומם הראשון, הנקרא Kansas, על שם ההרכב, שוחרר. לאחר מכן הוחתמו על ידי טייקון המוזיקה דון קירשנר לחברת ההפקות שלו והחלו לשחרר אלבומים על בסיס שנתי ולקצור הצלחה לא מועטה בקרב הציבור שנדהם מהמוזיקה שלהם, שבאופן מפתיע שילבה כינור.
אם הצלחה נמדדת במכירות, אזי קנזס הצליחו באופן מסחרר. שלושה מאלבומיהם הגיעו לפלטינה משושה (6), אלבום הופעה שלהם הגיע לפלטינה וסינגל אחד לזהב, לאחר שנמכר במעל מיליון עותקים. קנזס גם שודרו ברדיו ללא הפסק. הסינגל Dust In The Wind (אבק ברוח), אחד משיריה הנודעים ביותר של הלהקה, שהה בטבלת ההשמעות כ-200 שבועות. הסינגל Carry On Wayward Son היה השני המושמע ביותר ברדיו בשנת 1995, ושנתיים לאחר מכן, ב-1997, היה המושמע ביותר.
קנזס פעילים משנת 1974 ועד היום, כבר מעל ל-40 שנה. עד היום הוציאה הלהקה 15 אלבומי אולפן (אריך-נגן), 5 אלבומים בגרסה מחודשת, 3 אלבומי הופעות ו-2 אלבומים באריזות מהודרות.
משחק לחימה
רומן רומנטי
רומן רומנטי מוגדר על ידי ארגון ה-RWA (איגוד מחברי הרומן הרומנטי בארצות הברית) כספר אשר עוסק בשני אנשים אשר מתפתחת ביניהם אהבה רומנטית ואשר מנסים לבנות מערכת יחסים יחדיו. מערכת היחסים בין הגיבורים תהיה הציר העיקרי של העלילה. תיאור של יחסים אלו במקביל לאירועים היסטוריים או ביחס למערכות יחסים אחרות יכול להתקיים, כל עוד אלו לא יהוו את מוקד העלילה. מערכת היחסים הרומנטית בין גיבורי הספר תסתיים באופן טוב או לפחות אופטימי - בדרך כלל חתונה. ספר אשר עוסק בתיאור אהבתם של שני אנשים אך מסתיים בפרידה, במות אחד הגיבורים או בחוסר בהירות בנוגע לעתידם המשותף לא יסווג בדרך כלל כרומן רומנטי.
הז'אנר מחולק לרוב לספרים היוצאים בסדרות (קטגוריות) של מוציאים לאור, ובהם מגבלות לגבי אופי העלילה ומספר המילים, לצד ספרים העומדים בפני עצמם ואשר בהם הכתיבה חופשית יותר. בנוסף מחולק הז'אנר לקטגוריות משנה הקשורות באופי העלילה ומקום או זמן התרחשותה, ביניהן רומן רומנטי היסטורי, רומן רומנטי עתידני, רומן אירוטי, רומן רומנטי עם עלילת מתח, ורומן רומנטי מבוסס פנטזיה אשר יכלול מרכיבים על-טבעיים או שבין דמויותיו יהיו יצורים כגון ערפדים או אנשי זאב.
אחת הנוסחאות הוותיקות ברומן רומנטי מציגה כגיבורה צעירה הגונה, מוכשרת, נבונה וטובת לב, ולרוב גם יפה. הגיבור יהיה לרוב מבוגר ממנה, בעל אמצעים, אשר אינו נותן אמון באנשים עד אשר הוא פוגש את הגיבורה. לעיתים קרובות יתחילו היחסים ביניהם על רגל שמאל, אך עם הזמן הם יתאהבו. ברקע היחסים יופיעו דמויות משנה אוהדות לשני הצדדים, שישתדלו לרפד את דרכם אל האושר, לצד דמויות מרושעות אשר ינסו לחבל באהבתם הגוברת. יצוין כי עלילה זו נפוצה אך ודאי אינה היחידה בז'אנר.
בקרב חוקריו מחוץ לארץ נקראים הספרים בז'אנר Romance Novels. לעיתים קרובות ישנה התייחסות מפורשת לז'אנר כמזוהה עם הוצאות הספרים Harlequin הקנדית ו- Mills &amp; Boon הבריטית. שתי הוצאות ספרים אלו חולשות על רוב ההוצאה לאור של ספרות זו בעולם.
השם 'רומן רומנטי' ניתן בישראל לסדרה מתורגמת של ספרי כיס אשר ראו אור מאז אמצע שנות השבעים של המאה העשרים. השם רומן רומנטי נטבע בתודעת הציבור, והפך כינוי לספרות מלודרמטית בעלת ערך אסתטי מועט.
הרומן הרומנטי התפתח בנישת ספרי הכיס, אלו בעלי הכריכה הצבעונית הרכה אשר מכילים כ-150 עמודים ו-50,000 מילים. הפורמט האחיד נבע משיקולי ייצור, שיווק והפצה אך גם ממסורת, והוא הפך סימן זיהוי ובסיס לציפיות בלב הקורא. בהוצאה הישראלית היו במשך שנים שני פורמטים קבועים - מצומצם ומורחב - והמתרגמות התבקשו לקצץ בעלילה או להוסיף לה על פי דרישות ההוצאה, שלא היה להן דבר וחצי דבר עם תוכנו המסוים של ספר זה או אחר.
על פי ארגון "הסופרים הרומנטיים של אמריקה" (RWA), יצירות שעוסקות בתקופה החל משנות ה-50 של המאה ה-20 מסווגות כרומן רומנטי עכשווי.
מייקל רומאו
רומאן רומנטי
גשר הבוספורוס
גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס או גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס הָרִאשׁוֹן או באופן רשמי גשר קדושי 15 ביולי (בטורקית: Boğaziçi Köprüsü או 1. Boğaziçi Köprüsü או 15 Temmuz Şehitler Köprüsü) הוא גשר תלוי, המקשר בין הגדה האירופית של איסטנבול לגדה האסייתית, מעל מצר הבוספורוס.
הגשר מקשר בין אזור אורטאקוי (Ortaköy) בגדה האירופית, לבין אזור ביילרביי (Beylerbeyi) בגדה האסייתית.
נתונים.
זהו גשר תלוי הנתמך על ידי שני מגדלים. אורכו 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים.
המרחק בין שני המגדלים הוא 1,074 מטרים (12 בגודלו בעולם). גובה המגדלים מעל הכביש הוא 105 מטרים, וגובה הכביש מעל פני הים, 64 מטרים.
על הגשר שלושה מסלולי תנועה, מסלול חירום ומדרכה בכל כיוון. בארבע השנים הראשונות לקיומו של הגשר הורשו הולכי רגל לחצות אותו. כיום הדבר אסור - בשל ההתאבדויות הרבות שנעשו מן הגשר, וכן בגלל חשש מפיגוע טרור.
בשל עומסי התנועה המשתנים בשעות שונות (בבוקר, בעיקר תנועה מהצד האסייתי לאירופי, ובערב תנועה הפוכה), מוקצים המסלולים בהתאם לעומס התנועה. כאשר יש עומס תנועה, שוקע הגשר כ-90 ס"מ במרכזו עקב משקל כלי הרכב.&lt;BR&gt;
מדי יום עוברות את הגשר 180,000 מכוניות. ב-29 בדצמבר 1997 חצה את הגשר הרכב המיליארד מאז הקמתו.
גשר הבוספורוס השני נמצא כ-5 ק"מ מצפון לגשר זה.
בניית הגשר.