לאחר המהפכה האיראנית ונפילת השאה, שימשה אלג'יריה כנציגתה של איראן בארצות הברית מ-1981 עד מלחמת האזרחים האלג'יראית.
מלחמת האזרחים האלג'יראית.
בשנת 1991 פרצה מלחמת האזרחים האלג'יראית, לאחר שהממשלה ביטלה את תוצאות הבחירות הדמוקרטיות שבהן זכתה מפלגה אסלאמית. במהלך המלחמה האשימה ממשלת אלג'יריה את איראן כי יחד עם ערב הסעודית, מרוקו, סודאן ולוב, היא מתערבת בסכסוך פנימי וכי היא תומכת ב"קבוצה האסלאמית המזוינת", נגדה נלחמה הממשלה.
נשיא אלג'יריה, שאד'לי בן ג'דיד, האמין כי אלג'יריה אינה יכולה להפוך לאיראן חדשה, והאסלאמיסטים, שנתמכו על ידי איראן וסעודיה, דוכאו. תמיכת איראן במורדים הובילה בסופו של דבר את אלג'יריה לוותר על היותה נציגת איראן בארצות הברית. לאחר מכן פקיסטן החליפה את אלג'יריה בתפקידה זה.
מאז מלחמת האזרחים האלג'יראית.
מאז סיום מלחמת האזרחים במדינה, שוקמו היחסים בין איראן ואלג'יריה על ידי נשיא איראן מוחמד ח'אתמי ונשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה, אולם קיים חשש כבד כי בשל כך טושטשה המעורבות האיראנית בתקופת מלחמת האזרחים. עם זאת, אלג'יריה עדיין מטילה מגבלות מסוימות על המעורבות האיראנית במדינה.
למרות החששות וחוסר האמון ההיסטורי, איראן ואלג'יריה עדיין חולקות דעות דומות בנושאים רבים. שתי המדינות התנגדו לאופוזיציה הסורית והתימנית, אם כי דרכי הפעולה של שתי המדינות שונות. בעוד אלג'יריה קוראת לגישור והפסקת אש, איראן מעורבת בצורה צבאית בסכסוכים אלו. בשל כך, ובשל פעולות איראניות נוספות, אלג'יריה היא אחת המדינות היחידות בעולם הערבי אשר משתפת פעולה עם איראן.
אלג'יריה שומרת על קשרים תרבותיים חזקים עם איראן, לצד שמירה על מורשת הנייטרליות שלה בנושאי ביטחון. כמו כן הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות נמצאים אף הם במגמת צמיחה, וסוללים את הדרך לקשרים הדוקים יותר בין שתי המדינות.
סנסורינוס
חיה קלרה חן
הרייט כהן
הרייט פרל אליס כהן (באנגלית: Harriet Pearl Alice Cohen 2 בדצמבר 1895 - 13 בנובמבר 1967) הייתה פסנתרנית יהודייה-בריטית.
חייה.
משפחתה.
הרייט כהן נולדה בלונדון, הבת הבכורה מבין ארבעה ילדים. סבה של הרייט היגר עם משפחתו לאנגליה מרוסיה הצארית. שמו ברוסיה היה ליצקי, אך המשפחה החליפה אותו לכהן בבואם לאנגליה. הוא שעשע את הרייט בסיפורים על ילדותו שם ולימד אותה רוסית, שהתגלתה כשימושית במסעות הקונצרטים שלה במוסקבה ובלנינגרד בשנת 1935. כהן ייחסה חשיבות רבה למוצאה היהודי, וסירבה לוותר על השם כהן, כשיתר משפחתה עשתה זאת.
לימודים וראשית הקריירה.
המוזיקה הייתה חלק בלתי נפרד ממשפחתה של הרייט כהן. אביה היה מלחין ואמה פסנתרנית. גם אחיותיה של הרייט בחרו במוזיקה - אולגה הייתה כנרת ומיירה זמרת. הרייט למדה נגינה בפסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה אצל טוביאס מטאיי, לאחר שזכתה במלגת עדה לואיס בגיל 12 ובהמשך בפרס סטרנדייל בנט בשנת 1913. הופעת הבכורה שלה הייתה בקונצרט יום א' בקווין'ס הול כעבור שנה. הופעתה הגדולה הראשונה הייתה ב-1920, כשניגנה בוויגמור הול ברסיטל משותף עם הטנור ג'ון קואטס.
שמה נקשר במיוחד עם מוזיקה בריטית של תקופתה, כשניגנה את ביצוע הבכורה העולמי של הקונצ'רטו לפסנתר של ראלף ווהן-ויליאמס (שנכתב למענה) והקליטה את חמישיית הפסנתר של אדוארד אלגר עם רביעיית סטראטון, בהדרכת המלחין. מספר מלחינים כתבו מוזיקה במיוחד בשבילה, בהם ג'ון איירלנד, בלה בארטוק, ארנסט בלוך וג'ון מוראן, ובייחוד ארנולד באקס (מאהבה של כהן), שכתב את רוב יצירותיו לפסנתר בשבילה. אלה כוללות את הפסקול לגרסת הסרט של דייוויד לין לאוליבר טוויסט משנת 1948. הוא חיבר בשבילה גם קונצ'רטינו ליד שמאל, אחרי שאיבדה את השימוש ביד ימין בשנת 1948.
לפחות שישה קטעים בקובץ "מיקרוקוסמוס" של בארטוק מוקדשים להרייט כהן.
הרייט כהן הקדישה מאמץ ניכר לביצוע מלחינים מתקופת בית טיודור, המאה ה-16, כשהדבר לא היה מקובל, והופיעה ברסיטלים של יצירות משל ויליאם בירד ואורלנדו גיבונס ואף של הנרי פרסל, בן המאה ה-17. היא נחשבה לאחת המבצעות המעולות ביותר למוזיקה למקלדת של יוהאן סבסטיאן באך, וזכתה על כך לשבח יוצא-דופן מן המוזיקולוג אלפרד איינשטיין. פבלו קזלס הזמין אותה לנגן באך עם תזמורתו בברצלונה, ווילהלם פורטוונגלר שיגר לה הזמנה דומה לאחר ששמע אותה בשווייץ. היא ניגנה ברסיטל הראשון שכולו באך בקווין'ס הול בשנת 1925.
כהן טיפחה גם מוזיקה ספרדית, והייתה השנייה לנגן את "לילות בגני ספרד" של מנואל דה פאיה, יצירה שנקשרה במיוחד עם שמה. כמו כן הייתה מן הראשונות לתמוך במוזיקה של ברית המועצות בבריטניה, וביקרה ברוסיה בשנת 1935 לשידור ממוסקבה ולנינגרד, שכלל יצירות מאת שוסטקוביץ', קבלבסקי ולאוניד פולובינקין. מלחינים אלה שלחו לה בהמשך יצירות נוספות.
השפעתה של כהן חרגה בהרבה מעבר לעולם המוזיקה. הודות להיכרותה עם העיתונאית דורותי תומפסון, שהייתה עדת ראייה למצוקתם של היהודים בגרמניה ובאוסטריה, יכלה להעביר מידע אמין לראש ממשלת בריטניה רמזי מקדונלד, שהיה לידידה. שמה נקשר בשנות ה-30' עם פרסום מצוקתם של היהודים והיא ניגנה בקונצרט עם המדען אלברט איינשטיין בשנת 1934 לשם מגבית להוצאת מדענים יהודים מגרמניה. אחרי הקונצרט כתב איינשטיין על התוכנייה "לקוסמת הפסנתר האהובה" היא הייתה לידידה קרובה של אלינור רוזוולט ורמזי מקדונלד, ואף של חיים ויצמן.
כהן עמדה בקשרי ידידות קרובים עם עוד דמויות בולטות בתקופתה, בהן לא רק מוזיקאים כמו ז'אן סיבליוס, ראלף ווהן-ויליאמס, אדוארד אלגר וויליאם וולטון, אלא גם סופרים כמו ארנולד בנט, ג'ורג' ברנרד שו, ה. ג. ולס וד. ה. לורנס.
כהן נבחרה לסגנית-נשיאה של הליגה לשחרור הנשים, ובמשך שנים אחדות נקשר שמה עם קרן קיימת לישראל ועם הקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים. היא עוטרה באות מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בשנת 1938 היא מתה בלונדון. פרס המוזיקה הבינלאומי ע"ש הרייט כהן הוקם לכבודה בשנת 1951.
פעילות למען פליטי הנאציזם.
הרייט פגשה את העיתונאית האמריקאית דורותי תומפסון בשנת 1930 במסע הקונצרטים הראשון שלה באמריקה, שכלל את ניו יורק, וושינגטון וספריית הקונגרס ושיקגו והקנה לה לבסוף מוניטין על הבמה הבינלאומית. הפגישה עם תומפסון שינתה את חייה של כהן ועוררה בה מודעות ליהדותה. ב-1933 נסעה הרייט כהן לווינה לנגן בכמה קונצרטים והתארחה אצל דורותי תומפסון. נגעה מאוד ללבה מצוקת הפליטים, יהודים ושאינם יהודים כאחד, שזרמו לווינה מגרמניה. תומפסון וכהן התכתבו ביניהן בנושא מצוקת הפליטים היהודים באוסטריה ובגרמניה. כהן יכלה להעביר אז מידע מתומפסון ישירות לראש הממשלה הבריטי, רמזי מקדונלד, שהיה אותם ימים ידידה האינטימי. כהן פגשה את תומפסון כל אימת שנסעה לאמריקה. משנת 1933 התמסרה כהן לעבודה למען הפליטים, בבריטניה ובארצות הברית. כהמשך לפעולתה זו, הופיעה עם אלברט איינשטיין בשנת 1934 בקונצרט התרמה להוצאת מדענים יהודים מגרמניה.
ב-1935 הזהיר רמזי מקדונלנד את כהן שלא תעבור בגרמניה במסעותיה, משום שהממשלה הבריטית לא תוכל לערוב לביטחונה. זמן קצר אחר כך העביר אדולף היטלר את חוקי נירנברג, שאסרו לחלוטין על יהודים לקחת חלק בחיים הציבוריים.
הרייט כהן פגשה את אלברט איינשטיין בגרמניה בשנת 1929, כשבאה לתה מנחה בביתו. בהזדמנות זו סיפר לה איינשטיין, שהוא מנגן בכינור והציע, ששניהם ינגנו יחד באחד הימים. כהן שמרה על קשר עם איינשטיין גם לאחר שנמלט מגרמניה בשנת 1933. היא הרבתה לבקרו באוקספורד, שם ישב לזמן קצר. ב-1934, אחרי שאיינשטיין היגר לארצות הברית, אכן ניגנה עמו הרייט בקונצרט, שנועד לאיסוף כספים לחילוץ מדענים יהודים מגרמניה הנאצית. כהן ואיינשטיין נשארו ידידים והוא התייחס אליה כ"קוסמת הפסנתר האהובה".
רק בשנת 1939, כשפגשה לראשונה את חיים ויצמן, החלה כהן לתמוך ברעיון הציונות והמדינה היהודית. ביקורה של כהן בארץ ישראל בשנת 1939 הגדיל את המוניטין שלה שם הן כפסנתרנית קונצרטים והן מבחינה פוליטית. היא נשאה ונתנה עם פקידי שלטון בריטים ויהודים בניסיון להשיג אישורי כניסה לספינות מעפילים שנשאו פליטים מגרמניה הנאצית ולמנוע את החזרתם לאירופה, מאמצים שכמעט והביאו פעם לתקרית בינלאומית.
הרייט כהן האמינה בכל לבה במדינה לעם היהודי, אך גם בעשיית צדק עם ערביי פלסטין. היא יצאה בשלום משני ניסיונות התנקשות בחייה במסעה בארץ ישראל וקציני צבא בריטים חמושים ליוו אותה בדרכה לקונצרטים. היה זה כשכהן סעדה עם ויצמן בלונדון, שוויצמן שמע את החדשות על הספר הלבן (1939) של הממשלה הבריטית, שהגביל את הגירת היהודים לבריטניה ללא יותר מ-15,000 לשנה. מפיה של בלנש דגדייל, אחייניתו של לורד בלפור, שהשתתפה גם היא בסעודה, יצאה נבואה כשאמרה בכאב, "מה יקרה למיליונים שנמלטים מהיטלר?"
מלחינים רוסים.
ביקורה של כהן בברית המועצות באביב 1935 היה עוד ציון דרך חשוב בקריירה שלה. מארץ זו נמלטו אבותיה 100 שנים קודם לכן. לא זו בלבד, שכהן הביאה מוזיקה בריטית לברית המועצות בנגינת יצירות מאת ווהן-ויליאמס, באקס, בליס וג'ון איירלנד, היא ניגנה גם פרלודים של שוסטקוביץ', סונאטינה של קבלבסקי, ואת הבכורה הסובייטית של הסוויטה של לאוניד פולובינקין מכתב היד. לאחר זאת הפיצה את המוזיקה שלהם בכל רחבי אירופה וזכתה לשבחים כמוזיקאית הראשונה מחוץ לברית המועצות שלמדה את עשרים וארבעה הפרלודים של שוסטקוביץ', שהלחין בשנים 1932 ו-1933. לעיתים קרובות שוכחים את תרומתה בהבאת יצירותיהם של מלחינים רוסים לא נודעים לעולם הרחב.
מערכת היחסים בין כהן לארנולד באקס.