מגמת הייצוא מובילה להגברת העיור והקמתם של מרכזי מטרופולין מודרניים. הגירה המונית מאירופה – בעיקר מאיטליה מספרד – הביאה איתה שינויים דמוגרפיים מחד, והשפעות חברתיות מאידך, וכך למשל תחום ארגוני העובדים מגיע לקראת סוף המאה ליבשת, ויוצר מעורבות פוליטית של מנהיגי עובדים, ומודלים של חקלאות מודרנית מתפתחים בתקופה זו בהשראת מודלים אירופאים. התפתחותם של שדות חקלאות מתקדמים וגדולים דחקה לשוליים את השדות שהוקדשו קודם לכן לגידולים מסורתיים בהיקף קטן, שבוצעו בתקופה זו על ידי הילידים האמריקאים, שהאוטונומיה שלהם הלכה ונפגעה.
המאה ה-20: בין דיקטטורה לדמוקרטיה.
לאורך המאה ה-20 ידעו מרבית מדינות אמריקה הלטינית הפיכות צבאיות, ונעו בין משטר דמוקרטי לבין משטר דיקטטורי הפוגע בזכויות אדם. עד סוף המאה הושב השלטון הדמוקרטי במרבית המדינות. מאפיין נוסף של אמריקה הלטינית במהלך המאה ה-20 הוא התגברות המעורבות האמריקנית בענייניהן, שהגיעו לעיתים עד לכדי הפעלת כוח צבאי, האחרונה שבהן בפלישה האמריקאית לפנמה ב-1989.
כהמשך ל'דוקטרינת מונרו', הנהיג נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט את "מדיניות המקל הגדול", המבוססת על הביטוי "דבר ברכות, אך שא עמך מקל גדול", ומשמעותה שמירה על האינטרסים של ארצות הברית באמצעות דיפלומטיה, תוך שמירת האפשרות להפעיל כוח צבאי. מדיניות זו קיבלה ביטוי במספר אירועים בראשית המאה. ב-1901 כפתה ארצות הברית על קובה את תיקון פלאט, שבין היתר קבע כי כתנאי לעצמאותה תישמר לארצות הברית הזכות להתערב בה באופן צבאי, והותיר שטח קטן במפרץ גואנטנמו בריבונות אמריקנית. ב-1903 תמכה ארצות הברית בעצמאות פנמה מקולומביה, ואף שלחה כוח צבאי להגנתה, בתמורה להבטחת השליטה האמריקנית בתעלת פנמה שבכרייתה הוחל ב-1904. בהמשך, שלחה ארצות הברית כוחות צבא למדינות נוספות, בהן ניקרגואה, האיטי, הרפובליקה הדומיניקנית והונדורס, ואף שלטה בהן בפועל במשך מספר שנים. פעילויותיה הצבאיות של ארצות הברית במדינות אמריקה הלטינית באותה העת מכונות "מלחמות הבננות".
במקסיקו פרצה ב-1910 המהפכה המקסיקנית, שכללה סדרה של מאבקים פוליטיים, חברתיים וכלכליים בין תנועות סוציאליסטיות, ליברליות, אנרכיסטיות, פופוליסטיות ואגרריאניסטיות, על דמותה של המדינה. במהלך המהפכה, ב-1917, נוסחה חוקה חדשה, שתקפה גם כיום, אך הקרבות שככו רק ב-1920. ב-1929 תפסה את השלטון מפלגת ה-PRI, ששלטה במדינה במשך 71 השנים הבאות.
המאבקים הבין-גושיים לא פסחו על אמריקה הלטינית בתקופת המלחמה הקרה, והם הגיעו לשיאם במשבר הטילים בקובה ב-1962. במהפכה הקובנית ב-1959 הודח שליט קובה הפרו-אמריקני פולחנסיו בטיסטה, ואת מקומו תפס פידל קסטרו, שביצע שורה של רפורמות אגרריות והלאמות. מדיניות זו הביאה לניתוק היחסים בין המדינות ולהטלת אמברגו אמריקני. את הוואקום שנוצר מילאה ברית המועצות, שהייתה לבת בריתה של קובה, וב-1961 הודיע קסטרו על אימוץ הקומוניזם. ההידרדרות ביחסים הייתה מהירה, ולאחר כישלון הפלישה למפרץ החזירים הוצבו בקובה טילים סובייטים שהיו עלולים להצית מלחמה גרעינית. החשש האמריקני מפני עליית משטרים קומוניסטיים נוספים שינה את אופי מעורבותה ביבשת, והיא עסקה לא פעם בהפלת משטרי שמאל או בסיכול עלייתם. כך, למשל, סייעה בלכידתו של צ'ה גווארה בבוליביה ב-1967, תמכה בהפיכה הצבאית בצ'ילה נגד הנשיא המרקסיסטי סלוודור איינדה ב-1973, והעניקה סיוע כספי וצבאי למחתרת הקונטראס שפעלה נגד המשטר הסנדיניסטי בניקרגואה בשנות ה-80.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 אירעו מספר הפיכות צבאיות במדינות אמריקה הלטינית. בברזיל הופל הנשיא ז'ואו גולאר ב-1964 והונהגה . המשטר הצבאי הפעיל נגד מתנגדיו שיטות של טרור ועינויים, והשתמש לשם כך בשירות המידע הלאומי. בעקבות משבר כלכלי חריף ומחאות עממיות המוניות, הושב השלטון הדמוקרטי ב-1985. בצ'ילה הנהיג אוגוסטו פינושה הפיכה צבאית ב-1973. הוא הנהיג כלכלה נאו-ליברלית שהעמיקה את העוני ואי השוויון במדינה ובנוסף לכך גבה מחיר כבד של פגיעה בזכויות אדם - למעלה מ-3,000 אזרחים צ'יליאנים נרצחו בידי השירותים החשאיים בתקופת שלטונו של פינושה. ב-1989 הפסיד פינושה במפתיע במשאל עם על המשך כהונתו, והדמוקרטיה הושבה על כנה. ב-1976 הודחה איסבל פרון מכס הנשיאות בארגנטינה, והחל משטר צבאי בהנהגתו של חורחה רפאל וידלה. תקופה זו, שכונתה "המלחמה המלוכלכת", לוותה אף היא בהפרות קשות של זכויות אדם. עשרות אלפי אזרחים ארגנטינאים נרצחו, ורבים מהם, המכונים "הנעלמים", הועלמו בדרכים שונות, וגם כיום אין מידע על גורלם. ב-1983 נערכו בחירות דמוקרטיות, והמשטר הצבאי הסתיים. כמה מהמשטרים הדיקטטוריים שיתפו פעולה זה עם זה ברדיפת מתנגדיהם, ביוזמה המכונה "מבצע קונדור".
עד שנות ה-90 חזרה הדמוקרטיה למרבית מדינות אמריקה הלטינית. נכון לשנת 2010, המדינה היחידה בה מונהג משטר שאינו דמוקרטי היא קובה, אם כי גם במדינות אחרות הדמוקרטיה אינה יציבה. הוגו צ'אווס נבחר אמנם לנשיא ונצואלה בבחירות דמוקרטיות, אך ב-2010 החליט הקונגרס להעניק לו לתקופה של 18 חודשים סמכויות חקיקה נרחבות, שאינן מקובלות במשטרים דמוקרטיים. ב-2009 נערכו בחירות דמוקרטיות בהונדורס, אך הדבר אירע לאחר שהנשיא הנבחר מנואל סלאיה הודח בהפיכה צבאית.
מאז סוף שנות ה-90 וביתר שאת בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה עלייה בכוחם של מנהיגים ממפלגות השמאל, ובהם הוגו צ'אווס בוונצואלה (1999), לואיז אינסיו דה סילבה ודילמה רוסף בברזיל (2003 ו-2011), נסטור וכריסטינה קירשנר בארגנטינה (2003 ו-2007), טאבארה ואסקס וחוסה מוחיקה באורוגוואי (2005 ו-2010), אוו מוראלס בבוליביה (2006), דניאל אורטגה בניקרגואה (2007), רפאל קוראה באקוודור (2007) ופרננדו לוגו בפרגוואי (2008) בוונצואלה, אקוודור, ניקרגואה ובולביה מונהג שמאל סוציאלסטי-מרקסיסטי נוקשה בעוד שבשאר המדינות ישנו שמאל-סוציאל-דמוקרטי מתון. בצ'ילה, לעומת זאת, נבחר בשנת 2010 סבסטיאן פיניירה, הנשיא הנבחר הראשון מטעם הימין מאז השבת הדמוקרטיה.
ווריס דירי
דרגונים
רמץ
פרדוקס מונטי הול
התערוכה העולמית של אוסקה (1970)
אגרת אריסטיאס
סקסטוס קורנליוס דקסטר
סקסטוס קורנליוס דקסטר (בלטינית: Sextus Cornelius Dexter) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה. הוא עמד בראש הצי הרומאי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על חלקו בדיכוי המרד.
תולדות חייו.
כתובת הקדשה של קנטוריון מהלגיון השני טריאנה, מסאלדאי (saldae) שבפרובינקית מאוריטניה, מתארת את הקריירה של סקסטוס קורנליוס דקסטר. הוא יליד הקולוניה סלדאי, בפרובינקיה מאוריטניה. הוא התחיל את שירותו הצבאי בשנת 122 כמפקד של הקוהרטה החמישית ריטורום בפרובינקיה בריטניה, טריבון צבאי של הלגיון השמיני אוגוסטה בפרובינקיה גרמניה עילית, מפקד של האלה אוגוסטה גמינה בפרובינקיה קפדוקיה. לאחר מכן מונה למפקד של הצי הרומאי הסורי, תוך שעל חלקו הוא קיבל עיטורים צבאיים מידי אדריאנוס. לאחר המרד הוא מונה כפרוקורטור של נאופוליס במצרים, ולאחר מכן הפך להיות שופט באלכסנדריה. בתפקידו האחרון הוא מונה לפרוקורטור של פרובינקיית אסיה.
חלקו בדיכוי מרד בר כוכבא.
סקסטוס קורנליוס דקסטר עוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על השתתפותו בזמן מרד בר כוכבא כמפקד הצי הסורי. מנחם מור טוען כי העיטורים הצבאיים של דקסטר אינם הולמים מפקד צי, ולכן דקסטר השתתף בתור מפקד האלה אוגוסטה גמיניה, ורק לאחר המרד הוא מונה בגלל הצטיינותו למפקד הצי הסורי. וורנר אק לעומתו טוען כי מסדר התפקידים בכתובת עולה בבירור כי דקסטר היה מפקד הצי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועל זה הוא קיבל את העיטורים הצבאיים שלו, כמו כן מצורת הכתב חייבים לתארך את הכתובת המקוטעת למאה השנייה לספירה, ולכן היא שייכת למרד בר כוכבא. כמו כן טוען אק כי בהסתמך על הכתובות והאותות הצטיינות של קורנליוס דקסטר, יש שלושה אתרים אפשריים שבהם הוא עשוי היה להצטיין בימי מרד בר כוכבא: בכנרת, בים המלח או בים התיכון.
מיכה מורים
מיכאל מורים
יונתן קולבר
יונתן קולבר (נולד ב-19 בפברואר 1962 בקנדה) הוא איש עסקים ישראלי. ששימש כמנכ"ל כור תעשיות בין השנים 1998 ל-2006 ויו"ר ECI Telecom.
ביוגרפיה.
קולבר הוא אחד משני ילדיו של הסנטור הקנדי . אביו הוא בעליה של חברת ההשקעות קלארידג' קנדה.
קולבר למד מזרחנות באוניברסיטת הרווארד וכן למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בשנת 1989 קולבר הגיע לישראל כנציג של איש העסקים צ'ארלס ברונפמן, שותפו של אביו בקנדה. כשהיה בן 27 החליט קולבר לעשות עליה ועשה שירות צבאי מקוצר. הוא מונה לתפקיד נשיא חברת קלארידג' ישראל שהקים ברונפמן והחזיק ב-15% ממניותיה.
בשנת 1997 רכשה החברה את קונצרן כור מידי קבוצת שמרוק בעבור רבע מיליארד דולר. במרץ 1998, החליף קולבר את בני גאון בתפקיד מנכ"ל החברה. במהלך הכהונה של קולבר העבירה החברה את המיקוד שלה מתעשיות מסורתיות לתעשיות מידע והיי-טק. אולם בעקבות המשבר בתעשיית ההיי-טק סבלה החברה מהפסדים קשים, בעיקר עקב הפסדי חברת ECI.
כיום הוא שותף בקרן הפרייבט אקויטי הישראלית ויולה.
בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת פנאקסיה המייצרת קנאביס רפואי.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע העמיד קולבר ערבות בסך ארבעה מיליון שקלים עבור מפלגת תקווה חדשה. עקב כך הוגשה עתירה לבית המשפט העליון בשל חשד לניגוד עניינים בקידום לגליזציית הקנאביס על ידי חברי הכנסת של המפלגה.
The Good Food Guide
The Good Food Guide הוא מדריך היוצא מדי שנה למסעדות הטובות ביותר בבריטניה, והוא רואה אור בידי Which?books.