אברהם (אברום) לְיֶסין (נכתב לעיתים לֶסין ואף ליאֶסין; בכתיב יידי: אַבֿרהם ליעסין) היה שמו הספרותי של אברהם וַאלט (וואַלט; 1872 – 5 בנובמבר 1938) היה משורר ועיתונאי יידי של תנועת הפועלים בגולה, מגדולי השירה היידית האמריקאית.
קורות חיים.
ליסין נולד במינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בלארוס) למשפחת רבנים. קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולמד בישיבות סלובודקה ווולוז'ין, אך בד בבד נחשף כבר מנעוריו לספרות ההשכלה ולרעיונות סוציאליסטיים. הדבר ניכר החל משיריו הראשונים, שבהם יצא נגד מגמת יהדות רוסיה להיטמע בחיי הסביבה, וקרא לפיתוח התרבות היידית והנהגת רוח יהודית בסוציאליזם על ידי שימוש בערכים יהודיים, במורשת ובספרות.
ב-1897 הצטרף ל"בונד", מפלגת הפועלים היהודים של רוסיה, פולין וליטא. באותה שנה ברח מרוסיה לארצות הברית, שם כתב בעיתון היומי היידי "פֿאָרווערטס". מ-1913 ערך במשך 15 שנה את הירחון "די צוקונפט" ("העתיד"), שם פרסם מיצירותיהם של טובי הכותבים היידיים של זמנו.
בתחילה לא נכבש ברעיונות הציונות בראשית דרכה מאחר שלא האמין שהדבר ריאלי. המהפך בחשיבתו קרה ב-1929 אחרי מאורעות תרפ"ט.
בינואר 1931 פרסם בעיתונו את מאמרו של שמואל דיין שבו ראה את אחת הדמויות היפות של תנועת הפועלים בארץ ישראל. הדבר היה למורת רוחו של עורך של "פארווערטס", שחשש מפגיעה במפלגת הלייבור הבריטית.
בשנת 1949 נבנה לכבודו בית תרבות לפועלים בתל אביב: בית ליסין. הקמתו התאפשרה בעזרת תרומה בסך 100 אלף דולר שהרים ועד הפועלים היהודי באמריקה.. כן נקראו על שמו רחובות בחיפה, בתל אביב ובחולון.
קישורים חיצוניים.
עליו ועל יצירתו
הרכבת יחסים
שכונת מרחביה (ירושלים)
פירנאים אטלנטיים
אלפים ימיים
מלאכת החיים
מלאכת החיים הוא מחזה מאת חנוך לוין.
מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה חזרה אל הנושאים הבסיסיים בהם לוין עסק בעבר ב"יעקובי ולידנטל", בהציגו את הגיבורים והגיבורות הלויניים הטיפוסיים ואת האלמנטים המרכיבים את המצוקה האנושית הקטנה שלהם:
העלילה והדמויות.
המחזה עוסק ביונה פופוך אשר מתעורר ליד אשתו לביבה לילה אחד ומחליט שמאס בחייו. הוא הופך את אשתו ממיטתה, מתעמר בה ומאיים לעזוב אותה, מתוך מחשבה שישנם חיים יפים יותר במקום אחר, אך גם הבנה שחיים אלה אינם מיועדים לו. כשחברו גונקל ההיפוכונדר בא לבקר יונה נוכח לדעת שיש אנשים שמצבם גרוע משלו אך ממשיך להתלונן על גורלו המר, תוך היאחזות בזכרונות ילדות נוסטלגיים. בסוף המחזה יונה מת, וקם לתחייה רק על מנת לשיר שיר בו הוא מוותר סופית על חלומותיו הבלתי ניתנים להשגה.
מלקולם בויד
מלקולם (צ'ארלס) בויד (באנגלית: Malcolm (Charles) Boyd; 24 במאי 1932 - 9 במרץ 2001) היה מוזיקולוג בריטי.
בויד נולד בניוקאסל ולמד מוזיקה באוניברסיטת דארהם מ-1950 עד 1953. אחרי תקופת הוראה בבית ספר תיכון, התמנה למרצה בקולג' למוזיקה ודרמה בקארדיף שבוויילס. משנת 1973 עד פרישתו בשנת 1992 כיהן כמרצה בקולג' האוניברסיטאי של קארדיף.
מחקריו של בויד התמקדו בתקופת הבארוק, בעיקר במוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך ובמלחינים איטלקים של ראשית המאה ה-18. הוא פרסם מחקרים על חיי באך ויצירותיו (1983) ועל חייו יצירותיו של דומניקו סקרלטי (1986). כמו כן ערך קנטטות של אלסנדרו סקרלטי.
נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי
נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי (בספרדית: Aeropuerto Internacional de la Ciudad de México) הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של מקסיקו, שנמצא בעיר הבירה, מקסיקו סיטי. הוא נמל התעופה הציבורי הראשון של מקסיקו.
לאורך שנים נקרא נמל התעופה בשם זה, אך בשנת 2006 הוחלט לקרוא לו בשם "נמל התעופה הבינלאומי בניטו חוארס", על שם נשיא מקסיקו לשעבר בניטו חוארס; עם זאת, מפעיל נמל התעופה לא שינה את שמו.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ליותר מ-100 יעדים מסביב לעולם. בשנת 2008 עברו בנמל התעופה 26,210,217 נוסעים. בתנאים רגילים ולאחר סיום עבודות ההרחבה בנמל, יכול נמל התעופה לקבל עד 32 מיליון נוסעים בשנה. נמל התעופה הוא בסיס התפעול המרכזי של חברות התעופה הגדולות במקסיקו, בהן מקסיקנה ואארומקסיקו.
היסטוריה.
ב-20 ביולי 1921 נערכה הנחיתה הראשונה בנמל. ב-1 במרץ 1929 החל הנמל להפעיל טיסות סדירות, אך רק ב-15 במאי 1931 הוא נפתח באופן רשמי. הטיסה הבינלאומית הראשונה הייתה לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, על ידי חברת התעופה מקסיקנה.
בעשורים האחרונים, נמל התעופה התקשה לעמוד בעומס הנוסעים, עד שב-15 בנובמבר 2007 נפתח הטרמינל 2 (T2), שמגדיל את יכולתו ב-50 אחוז. הטרמינל הישן מחובר לחדש באמצעות רכבת קלה הקרויה 'אארוטרן', שיוצאת כל 12 דקות.
בשנת 2009 היה נמל התעופה העמוס ביותר של אמריקה הלטינית.
דומניקו גאלו
דומניקו גאלו (באיטלקית: Domenico Gallo; 1730–1768 בקירוב) היה מלחין וכנר איטלקי.
גאלו נולד בוונציה. הוא חיבר מוזיקה כנסייתית, סונאטות, סימפוניות ואולי גם קונצ'רטו לכינור. הוא פרסם שני קבצים של שש סונאטות, האחד לשני כינורות וקונטינואו בוונציה והשני לשני חלילים וקונטינואו בלונדון, כנראה ב-1755. שמו מופיע בקבצים של יצירות מאת מלחינים שונים, האחד מ-1758 בפריז והשני מ-1761 באדינבורו באוסף באקזטר, אנגליה, שמור קובץ של 36 טריו סונאטות ודוגמאות למוזיקה הכנסייתית שלו נמצאות בנאפולי ובבולוניה.
יצירות משל גאלו יוחסו בטעות לג'ובאני פרגולזי, בהן הסונאטות שעליהן מבוסס הבלט "פולצ'ינלה" של איגור סטרווינסקי. מבקרי מוזיקה, בהם הוקינס וצ'ארלס ברני, הטילו ספק בייחוס הטריו סונאטות לפרגולזי ובהמשך הוכח ייחוסן לגאלו בכתבי יד מן התקופה. טעות הזיהוי גרמה לכך, שכמה עבודות מחקר מודרניות הציגו אותן כדוגמאות מוקדמות לצורת סונאטה, אבל גישה זו למועד כתיבתן מסתמכת על שנת מותו של מחברן המשוער, 1736.
אלסנדרו לונגו, שכתב קטלוג של יצירות דומניקו סקרלטי, ערך גם יצירות של דומניקו גאלו.
ההוגנוטים (אופרה)
ההוגנוטים (בצרפתית: Les Huguenots) היא גראנד אופרה צרפתית מאת ג'אקומו מאיירבר לליברית מאת אז'ן סקריב ואמיל דשאן (Émile Deschamps). בכורת האופרה התקיימה ב-29 בפברואר 1836 באופרה הלאומית של פריז, היא הועלתה באופן רצוף למעלה מאלף פעם ונחשבת לאופרה המצליחה ביותר של המאה ה-19. האופרה מצטיינת בתזמור עשיר ונועז ובתפקידי סולו וירטואוזיים לסולנים. האופרה זכתה לשבחי בני תקופתו של מאיירבר כהקטור ברליוז, פרנץ ליסט (שכתב על בסיס האופרה עיבוד לפסנתר), ז'אק פרומנטל הלוי ואחרים במשך שנים רבות לא הופקה האופרה, אולם כיום היא מהווה פריט מקובל ברפרטואר של בתי אופרה רבים. לאופרה חמש מערכות, אורך ההצגה המלאה של האופרה נטו (ללא הפסקות) הוא כחמש שעות, לפיכך, מרבית ההפקות המודרניות מציגות את האופרה תוך קיצורים לעיתים עד כדי השמטת המערכת החמישית כולה.
תקציר העלילה.
האופרה מתרחשת על רקע אירועי טבח ליל ברתולומאוס הקדוש, שהוא אירוע היסטורי שבו נרצחו הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתים) על ידי באי כוח השלטון הקתולי. עם זאת עלילת האופרה בדויה ואיננה היסטורית.
מערכה ראשונה.
מקום ההתרחשות: ארמון רוזן נבר
האופרה נפתחת בהקדמה מוזיקלית קצרה הבנויה על לחן של מזמור תפילה לותרני ("Ein feste Burg"), בה השתמש מאיירבר במקום אוברטורה.
בחצרו של הרוזן נערכת מסיבה בה שותפים רבים מידידיו, ראשי המפלגה הקתולית. הקרואים מחכים לבואו של ידידו של הרוזן, ראול. להפתעת הנוכחים מתברר שהוא פרוטסטנטי (הוגנוט). ראול נכנס לצלילי שיר-יין. לאחר כניסתו הוא שר, לבקשת הנוכחים, שיר אהבה אודות יפהפייה מסתורית בה התאהב, לאחר שסייע לה להימלט מידיהם של סטודנטים חוגגים. שיר זה מלווה בנגינת סולו בלתי שגרתית בויולה ד'אמורה. מרסל, משרתו הפרוטסטנטי של ראול, מזועזע לראותו בחברת הקתולים ושר בהתרסה את המזמור שלחנו פתח את האופרה. לאחר מכן הוא שר את שיר הלוחמים הפרוטסטנטים במצור על לה רושל "פיף פאף". הליווי התזמורתי של שיר זה יוצא דופן, חריג ומקורי ביותר מבחינת התזמור: הוא מלווה רק בפיקולו, 2 בסונים, קונטרבס בפריטת פיציקטו, פעמות בתוף בס ונקישות מצילה בכל פעמה שלישית.
לפתע נשמע קולה של אשה זרה (מחוץ לבמה) הקוראת לרוזן נבר. זוהי ולנטין, ארוסתו של רוזן נבר. ראול מזהה אותה כעלמה בה התאהב ומבין שקיים קשר בינה ובין נבר.
אורבן, בן-לווייתה של מרגריט דה ולואה, מלכת צרפת (דמות היסטורית שהוכנסה לעלילה הבדויה), נכנס עם מסר סודי לראול, המורה לו לערוך מפגש סודי עם גבירתו. ראול יוצא מובל על ידי אורבן, כשעיניו מכוסות.
מערכה שנייה.
מקום ההתרחשות: גני טירת שנונסו
מרגריט דה ולואה מתבוננת במראה ושרה את הפסטורלה "O beau pays de la Touraine" (הו הארץ היפה של טורן). ולנטין נכנסת ומדווחת שנבר הסכים להפר את האירוסין עמה, לבקשת המלכה. בהמשך מכינות נערותיה של מרגריט את חדר הרחצה בסצנת בלט.
ראול נכנס, עיניו מכוסות ונערותיה של מרגריט מתגרות בו. כאשר מוסר כיסוי עיניו מורה לו המלכה להתחתן עם ולנטין, בתו של אחד מראשי הקתולים, כצעד לקירוב בין הפרוטסטנטים והקתולים. בתחילה ראול מסכים, משום שהוא אינו יודע במי בדיוק מדובר. בעוד להקת אצילים קתולים מבטיחה נאמנות, נכנסת ולנטין וראול מזהה אותה. אז מסרב ראול לבקשת המלכה, בהאמינו שוולנטין היא פילגשו של נבר. שירה של להקת האצילים משתנה לשיר נקם וזעם ומרסל, משרתו הקנאי של ראול, מגנה אותו על קשריו עם קתולים. לסיום הסצנה שולפים הקתולים, בהנהגת דה ברי, אביה של ולנטין, את חרבותיהם ורק דברה של המלכה מציל את ראול.