בשנת 2012 נחשף לראשונה חלק מאוסף פרטי חשוב שהיה מוכר עד אז רק למעטים בתערוכה "צבע מקומי: אמנות ישראלית מאוסף הללה טל" והוצגו בה עבודות של בכירי האמנים הישראלים, בהם משה גרשוני, יגאל תומרקין, לאה ניקל, אביבה אורי, מיכאל דרוקס, רפי לביא, מיכל נאמן, אורי ליפשיץ, בוקי שוורץ, פיליפ רנצר ואחרים. את התערוכה אצרה דליה מנור שאצרה גם תערוכות רבות במשך השנים. המוזאון הציג תערוכות יחיד של אמנים ישראלים בולטים: סיגלית לנדאו בתערוכה "קריאטידה" שכללה מיצבים, פסלים מחומרים שונים, עבודות סאונד ווידאו ופסל חוץ גדול "מקלט"; מיכה בר-עם בתערוכה "דרומה" שהוקדשה למבחר מצילומיו מבאר שבע והנגב לאורך התקופות; דני קרוון בתערוכה שהוקדשה לאנדרטת חטיבת הנגב והפיסול הציבורי שיצר בעקבותיה. אצרה את התערוכה עדי אנגלמן ונכללו בה דגמים של האנדרטה, רישומים היסטוריים וחדשים, צילומים וסרטי וידאו; פבל וולברג שתערוכתו "רודינה מאט/מולדת" התמקדה בצילומים מבאר שבע, שם גדל, וצילום מסנט פטרסבורג בה נולד וממקומות אחרים ברחבי ברית המועצות לשעבר; דב הלר (אמן), איש קיבוץ נירים ומחשובי אמני האוונגרד של שנות ה-70 בתערוכה "מסעות" שהוקדשה לציורים ולהדפסים מאוחרים; אתי אברג'ל במיצב שהשתרע על כל חללי המוזאון; חנה סהר בתערוכת צילום שמסכמת 20 שנות יצירה; נועם רבינוביץ בתערוכה "חיטה" בעקבות פרויקט של זריעת חיטה במוזאון. תערוכות יחיד קטנות הציגו גם שלומית באומן, אוסוולדו רומברג, דוריס ארקין. תערוכה קטנה של ציורי מחשב של ביאנקה אשל גרשוני בתחילת 2020 הייתה תערוכתה האחרונה של האמנית.
בד בבד המוזאון נותן במה לאמנים צעירים בתערוכת יחיד ראשונה: התערוכה "וירוס" של אייל אסולין, "נופל במקום" של אייל סגל ו"פירורי פחם" של זוודיתו יוסף-סרי, וחושף מחדש אמנים מהעבר: לודוויג בלום, מרסל ינקו (בשיתוף מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד), דליה אמוץ, אנה טיכו.
באוקטובר 2013 במלאת 40 שנה למלחמת יום הכיפורים הוצגה התערוכה "דם המכבים: זיכרון ושכול באמנות ישראל", תערוכה קבוצתית שאצרה הד"ר מירי גל-עזר. התערוכה הציגה את הנושא לאורך הדורות, ממלחמת העצמאות ועד מלחמת לבנון והוצגו בה אמנים מדורות שונים: מנחם שמי, צבי גלי לודוויג בלום, יגאל תומרקין, דוד וקשטיין, דוד ריב, אסד עזי, חיים מאור, אפרת נתן, דרורה דומיני ועוד. לרגל התערוכה יצא לאור גיליון מיוחד של כתב העת "פנים" בעריכת רוביק רוזנטל וד"ר מירי גל-עזר שהוקדש לנושא הזיכרון והשכול בתרבות בישראל. תערוכות קבוצתיות אחרות: "אם אין קמח" שאצרה מרי שק, בהשתתפות מאיה ז"ק, מאיה גלר, יפעת בצלאל, רעיה ברוקנטל; "חמור עכשיו" שאצרה ציונה שמשי; "אשת חיל" תערוכה של אמני קומיקס ישראלים שאצרו נמרוד רשף ויובל כספי; "מחנה ציור 2016: פעילים" – תערוכה רבת משתתפים (120 אמנים) שגיבש ואצר האמן דוד וקשטיין; "חלומות מבטון: הסגנון שבנה את באר שבע" שהוקדשה לאדריכלות הברוטליזם בבאר שבע ואצרו ד"ר הדס שדר, ערן טמיר טאוויל, עמרי עז אמר; "מה נשמע בבית" בקיץ 2020 שהציגה 55 יוצרים מבאר שבע והנגב, בהם אייל אסולין, חיים מאור, זיוה ילין, דניאלה מלר, ואחרים שהגיבו על מגפת הקורונה.
מוזאון הנגב לאמנות מציג גם תערוכות של אמנים בינלאומיים: האמן האיטלקי יאניס קונליס (Jannis Kounellis) שאצרה אדאקיארה צבי, תערוכתו האחרונה של האמן בחייו; תערוכה החוקרת את הקשרים בין מדע ואמנות בפרויקט EDEN של האמנית הרוסיה-צרפתייה אולגה קיסלבה (Olga Kisseleva). ב-2014 שולבו לראשונה אמנים בינלאומיים עם אמנים ישראלים בתערוכה קבוצתית "ארץ החול" שהוקדשה לנושא המדבר ואצרה רווית הררי; תערוכת הדפסים של אמני פופ אמריקאים ובריטיים מאוסף מוזיאון ישראל, ירושלים; התערוכה "סיפור על נייר" שיזמה האמנית לורה בכר הציגה אמנים ישראלים ובינלאומיים היוצרים בנייר, תחום אמנותי שפותח בארץ בבאר שבע על ידי האמנית ג'ויס שמידט. התערוכה התפרשה על מספר חללים בעיר העתיקה של באר שבע. ב-2016 הוצגה במוזאון התערוכה הבינלאומית הנודדת Graphic Detail שהוקדשה לאמניות קומיקס יהודיות ואצרה האמנית הבריטית שרה לייטמן (Sarah Lightman). באוקטובר 2017, במלאת מאה שנה לקרב באר שבע ההיסטורי, שצוין במספר אירועים בעיר, יזם המוזאון תערוכה של אמנים עכשוויים מאוסטרליה, "נתיבים ועקבות" בשיתוף עם האוצרת והאספנית ג'ין שרמן וקרן שרמן לאמנות עכשווית (SCAF) בסידני, אוסטרליה; ב-2019 אירח המוזאון את התערוכה הבינלאומית הנודדת "חוט של מחשבה: סיפורים גלובליים בטקסטיל" (The Event of a Thread) שיזם המכון לקשרי תרבות בינלאומיים בשטוטגרט (ifa) ובסיוע מכון גתה. התערוכה הוצגה גם בגלריה טרומפלדור של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מוזאון הנגב לאמנות מחזיק אוסף אמנות, ציור, פיסול, עבודות על נייר, בעיקר אמנות ישראלית מודרנית ועכשווית מאז שנות ה-60 של המאה העשרים. האוסף מתרחב בעיקר הודות לתרומות. ב-2019 התקבלה תרומה של עשרות יצירות מאוספו של המשורר מרדכי גלדמן.
ואן-רפובליק
אנדרטת מנליק השני
אנדרטה מנליק השני היא אנדרטה הניצבת בכיכר מנליק השני (ምኒልክ አደባባይ - "מנליק השני אדבבאי"), סמוך לקתדרלת גאורגיוס הקדוש ולבית העירייה, בחלקו הצפוני של מרכז העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה. האנדרטה היא קילומטר האפס של אתיופיה, וממנה נמדדים כל המרחקים במדינה.
הקיסר מנליק השני (שלט בין השנים 1889-1913) נראה כשהוא רכוב על סוסו. האנדרטה הוקמה על ידי הקיסר היילה סלאסי ונחנכה ב-1 בנובמבר 1930, יום לפני הכתרתו של האחרון לקיסר. מדי שנה ב-1 במרץ, יום ניצחונו של הצבא האתיופי בהנהגת מנליק השני בקרב עדווה בשנת 1896, נהג הקיסר היילה סלאסי להשתתף במיסה בקתדרלה הסמוכה, ולאחר מכן להניח זר למרגלות האנדרטה. מנגיסטו היילה מריאם המשיך בנוהג הנחת הזר, לאחר שעלה לשלטון ב-1991.
גוסט ריידר
גוסט ריידר (באנגלית: Ghost Rider) הוא שמן של מספר דמויות אנטי-גיבורים על-טבעיים המופיעים בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Marvel Spotlight #5" מאוגוסט 1972 ונוצרה על ידי צמד הכותבים רוי תומאס וגארי פרידריך והמאייר מייק פלוג. חברת מארוול השתמשה בשם לדמות מערבונים שנודעה בתחילה כנייט ריידר ולאחר מכן כפנטום ריידר.
האלטר אגו של הגוסט ריידר השני והמפורסם ביותר הוא ג'וני בלייז, אופנוען פעלולן אשר כדי להציל את חייו של אביו החורג, מסכים למסור את נשמתו לשטן (שהתברר מאוחר יותר כשד בשם מפיסטו). במקום זאת, נשמתו מתאחדת עם ישות בשם זרת'וס. כאשר בלייז משתמש בכוח של זרת'וס, גופו נאגף באש הגיהנום וראשו הופך לגולגולת רושפת אש. הוא רוכב על אופנוע בוער ומסוגל לשלוח פרצי אש מכפות ידיו. דמותו כיכבה בסדרת חוברות משנים 1972–1983. סדרת חוברות שנייה פורסמה בשנים 1990–1998, ובו הוצג הגוסט ריידר השלישי, דני קטץ'. לאחר שאחותו נפצעה מידי גנגסטרים, קטץ' נתקל באופנוע שכושף באופן מיסטי מסתורי להכיל את רוח הנקמה. ג'וני בלייז הופיע מחדש בסדרת החוברות כדמות משנה, ובשנות ה-2000 כיכב מחדש כגוסט ריידר לאחר שהחליף את קטץ'.
דמותו של גוסט ריידר נבחרה במקום ה-90 ברשימת גיבורי העל הגדולים של כל הזמנים. דמותו עובדה לסרט קולנוע באותו שם משנת 2007, בכיכובו של ניקולס קייג' כג'וני בלייז. קייג' שב לגלם את הדמות בסרט המשך בשם "". השחקן גבריאל לונה מגלם את דמותו של הגוסט ריידר, רובי רייס, בעונה הרביעית של סדרת הלייב אקשן "סוכני".
ביוגרפיה בדיונית.
נובל קייל.
נובל קייל חי עם אביו המתעלל פסטור קייל ואחיו דנטה במאה ה-18. יום אחד, קייל התאהב בילדה שחורה בשם מגדלנה, שעבדה עבור קרניבל קוונטין. הוא נאלץ להסתיר את דבר הרומן מאביו, אך הדבר התגלה כאשר נולדה לו בת, והשניים התחתנו. מעט לאחר חתונתם, מגדלנה גילתה כי פסטור קייל הוא משרתו של הלורד האפל מפיסטו. כדי להסתיר את דבר גילויה, פסטור הורה להכריזה כמכשפה ולשרוף אותה על המוקד. ביודעו כי בנו יתנגד, הוא סימם אותו והחזיקו במרתף הכנסייה, תוך שהוא מעביר אותו עינויים רבים.
ללא ידיעתם, מגדלנה שחררה קללה מעט לאחר מותה. היא משלחת פוריות כדי לנקום בפסטור ובעיירה. בשעה שרבים מבני העיירה מתו בידי הפוריות, פסטור ערך עסקה עם מפיסטו - מפיסטו יהפוך את נובל לשד ויתבע את נשמתו. העסקה נערכה ונובל הפך לרוח הנקמה, לגוסט ריידר. כאשר גוסט ריידר השמיד את הפוריות, פסטור הציע לו בשר אנושי - את בנו של נובל. נובל לא היה מוכן לאכול בשר מבשרו ולכן הרג את עצמו.
כאשר מפיסטו הגיע כדי לתבוע את נשמתו של נובל, אחיו של מפיסטו - המלאך אוריאל - הופיע ודרש כי יחוס על נשמתו של נובל. משום שלא הושג כל הסכם, הוחלט כי נשמתו של נובל תיוותר בחלל שבין הממדים עד אשר תזומן חזרה בידי אחד מצאצאיו. כדי לשמור על כך ששתי הממלכות - גן עדן וגיהנום - יעמדו בהסכם, כישוף הגנה הוטל על נשמתו של נובל, וכך נולדה אגדת הגוסט ריידר.
קרטר סלייד.
קרטר סלייד, הראשון שעטה את מסכת הפנטום ריידר, הפציע בחוברת "Ghost Rider #1" (פברואר 1967) בתקופת המערב הישן של אמריקה. הוא לחם ברוע כשהוא לבוש כולו בתלבושת לבנה פוספורסצנצית, הכוללת מסכת פנים מלאה, גלימה וכובע בוקרים לבן. סלייד קיבל את התלבושת ואת סוסו הלבן מכוכב בוער, איש מרפא אינדיאני.
סלייד מעולם לא נקרא פנטום ריידר בהופעותיו המקוריות. בהמשכיות המרכזית של מארוול, היה זה רק לאחר מותו כאשר הכינוי ניתן לו, והדפסות מחודשות משתמשות בשם עבור סלייד רטרואקטיבית.