מלבד המקצועות הכלליים הנלמדים בחינוך הממלכתי, בבתי הספר של החמ"ד מקדישים שעות רבות ללימודי קודש ובכלל זאת: תנ"ך, תושב"ע, תלמוד, דינים ומחשבת ישראל. בחלק מהמקצועות הכלליים, כדוגמת ספרות והיסטוריה, תלמידי החמ"ד לומדים תוכנית לימודים ייחודית המותאמת לערכי החמ"ד ומשנתו.
לבתי הספר של החינוך הממלכתי דתי ישנן דרישות שונות של מקצועות החובה לקבלת תעודת בגרות: לימוד מוגבר של תנ"ך ברמה של לפחות 3 יח"ל ולימודי תושב"ע ברמת 3 יח"ל. בניגוד לבתי הספר של הממלכתי-חילוני, בתי הספר בחמ"ד יכולים לבחור בין לימודי מחשבת ישראל או ספרות. בחלק מבתי הספר ישנה חלוקה של יחידת לימוד אחת לספרות ואחת למחשבת ישראל, ובאחרים לומדים רק מחשבת ישראל.
מבחנים משווים.
בשנים 2000–2009 היה אחוז הזכאות לתעודת בגרות של תלמידי כיתות י"ב בחינוך הממלכתי דתי גבוה מאחוז הזכאות של התלמידים בחינוך הממלכתי. עם זאת, אחוז התעודות העומדות בדרישות הסף של המוסדות להשכלה גבוהה היה נמוך יותר מחינוך הממלכתי.
באותן שנים היו הישגי תלמידי החינוך הממ"ד בכיתות ח' ומעלה גבוהים מאלה של תלמידי החינוך הממלכתי, במדעים היו ההישגים שווים ובאנגלית היו ההישגים פחותים.
בשנות 2015 ו-2018 הישגי התלמידים בחינוך הממלכתי דתי במבחנים משווים היו נמוכים במעט מאלו בחינוך הממלכתי. בשנות ה-60 הדבר הוסבר בין היתר באפליה תקציבית שעל פי הנטען התבטאה, למשל, בריכוז גבוה יותר של תלמידי חינוך מיוחד בכיתות רגילות, העדר שעות מספק להשקעה בלימודי קודש ולימודי חול גם יחד, ובעיקר סביבת הבית של התלמידים. למשל, במענה למחקר של פרופסור אברהם מינקוביץ בשנת 1977 על הישגים לימודיים נמוכים בממ"ד הגיב מנהל האגף הדתי במשרד החינוך שאחוז הילדים טעוני הטיפוח בממ"ד עומד על 73% לעומת 33% בחינוך הממלכתי. הוא ציטט מחקר של אריה לוי ומיכאל חן שבו הם קבעו: "אם מסלקים את ההשפעה של סביבת הבית על ההישגים, יוצא שבמקצוע חשבון אין הבדל ... בתנ"ך גבוהים ההישגים בבית הספר הממלכתי דתי, ואילו בטבע גבוהים ההישגים בבית הספר הממלכתי ...". תומכי החינוך הממלכתי דתי מדגישים הישגים ערכיים שבהם לטענתם החינוך הממלכתי דתי עדיף, כמשקל נגד להישגים הלימודיים הנמוכים יותר.
בוגרי החמ"ד.
מתוך כ-7,000 בנים המסיימים את כיתה י"ב בחמ"ד בכל שנתון, כ-30% ממשיכים לישיבות הסדר וישיבות גבוהות, כ-15% ממשיכים למכינות קדם צבאיות, והיתר ממשיכים לגיוס צבאי רגיל עם סיום התיכון. כיום, "הכיפות הסרוגות" מהווים חלק ניכר בשדרת הפיקוד הזוטרה והבינונית של היחידות הקרביות בצה"ל, ויש להם נוכחות מוגברת ביחידות המובחרות של הצבא. ב-2007 פורסם כי כ-40 אחוזים מבוגרי קורס קצינים הם דתיים לאומיים.
לעומת זאת, רוב מוסדות החמ"ד מתנגדים לגיוס של בנות לצבא וכך רוב מוחלט של בוגרות החמ"ד אינן פונות לשירות צבאי אלא לשירות לאומי. כ-75% מבוגרות החמ"ד המבצעות שירות לאומי עושות זאת במשך שנה אחת לעומת 25% שהשירות הלאומי שלהן אורך שנתיים. עם זאת, כרבע מבוגרות החמ"ד פונות לשירות צבאי, כאשר בשנים האחרונות ישנה מגמה של עלייה באחוזי המתגייסות מקרב בוגרות החמ"ד, תופעה שמעוררת דיון ומחלוקת בין הזרמים השונים בציונות הדתית.
אראו 1902
ראיה ירודה
מנזר סולובצקי
ירוסלבל
יָרוסלבל (ברוסית: Ярославль) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז ירוסלבל. העיר ממוקמת באזור מפגש הנהרות וולגה וקוטורוסל כ-250 ק"מ צפונית-מזרחית למוסקבה. מרכז העיר שוכן על הגדה הצפונית של נהר קוטורוסל. העיר מהווה חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומוכרזת כאתר מורשת עולמית מאז שנת 2005.
היסטוריה.
נהוג לשער שהעיר הוקמה על ידי הנסיך ירוסלב הראשון ("החכם") סמוך לשנת 1010 כאשר היה נסיך רוסטוב, וזאת במטרה לספק הגנה לעירו, אך האזכור הראשון של העיר בכתובים הוא משנת 1071. החל בשנת 1218 הייתה ירוסלבל למרכזה של נסיכות עצמאית, ונסיכיה היו ל"נסיכים גדולים" החל ממחצית השנייה של המאה ה-14. בשנת 1463 סופחה נסיכות ירוסלב לנסיכות מוסקבה. המאה ה-17 הייתה תקופת הזוהר של העיר והיא נחשבה לשנייה בחשיבותה בכל רוסיה. בתקופות מתיחות, היו אוצרות הצארים מועברים למשמורת בירוסלבל, ובה אף הוחזקו מתנגדי השלטון. בזמן כיבוש מוסקבה על ידי כוחות הפולנים בשנת 1612 העיר הייתה לבירה הזמנית של המדינה.
עם הקמת סנקט פטרבורג איבדה ירוסלבל את חשיבותה בהדרגה, והנמל הימי של סנקט פטרבורג נישל אותה ממעמדה כנקודה ראשית במסחר בין רוסיה למערב. כתחליף, החלו להתפתח בעיר תעשיות טקסטיל שונות.
המבנה הנוכחי של העיר מבוסס על הרפורמה של יקתרינה השנייה משנת 1763. תכנון העיר אשר אושר בשנת 1769 ושונה בשנת 1778, התבסס על המבנה הרדיאלי של מרכז העיר והמבנה הריבועי סביב למרכז.
בסוף המאה ה-19 פקדה את העיר תנופת פיתוח ובין השנים 1887 ועד 1913 גדל מספר תושביה מ-52,000 ל-113,000. בשנת 1918 העיר הייתה מרכזו של המרד נגד השלטון הסובייטי שנודע כמרד ירוסלבל.
ב-1991 מונה וויקטור וולונצ'ונס לראש העיר וכיהן בתפקיד במשך למעלה מעשרים שנה. באפריל 2012, מונה במקומו יבגני אורלאשוב, אשר נעצר ביולי 2013 בחשד לשחיתות.
כלכלה ותחבורה.
העיר היא מרכז תעשייתי חשוב בקנה מידה ארצי, ושוכנים בה מפעלים לתעשייה פטרו-כימית, לבניית מכונות, צמיגים, קטרים ולטקסטיל. כמו כן, קיימות מספר מפעלים בתחום המזון והרהוט.
העיר יושבת בצומת של מספר כבישים ארציים, מסילות ברזל ונתיבי מים. על נהר הוולגה הוקמו שני גשרים למכוניות וגשר רכבת.
בעיר פועלים מספר רב של מוסדות חינוך להשכלה גבוהה.
חלקי העיר.
העיר מחולקת לשישה אזורים:
העיר כאתר מורשת עולמית.
המרכז ההיסטורי של העיר שצורתו חצי עיגול הנחצה על ידי רחובות רדיאליים מוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 2005. רוב הבתים בני 2 - 3 קומות ובמתחם מספר רב של כנסיות עם מגדלונים הנושאים כיפות "בצל" ומנזרים מהמאה ה-16 ומהמאה ה-17.
המתחם משתרע לאורך כ-2 ק"מ על הגדה המערבית של הוולגה ולאורך 1.5 ק"מ על הגדה הצפונית של נהר קוטורוסל. הרחוב הראשי מקביל לוולגה וחוצה מצפון לדרום את כיכר "סובייטי" שצורתה כשל טרפז. הכיכר היא לב ליבו של המרכז ההיסטורי, ובה ניצבים כנסיית אליהו הנביא ומספר בנייני ממשל.
המרכז מוקף בשדרות אושינסקי המקיפות אותו בצורת חצי-עיגול, ואלה נסללו במאה ה-17 לאורך תוואי ביצוריה של העיר. השדרה חוצה את כיכר וולקוב ממנה יוצאת הדרך לעיר אוגליץ' שבמערב. כיכר וולקוב שימשה במקור למסחר, אך בתחילת המאה ה-19 נבנה בה בניין תיאטרון, תחילה מעץ ואחר כך מאבן. בשנת 1911 נבנה בכיכר בניין תיאטרון חדש בסגנון הנאו-קלאסי. בכיכר זו נמצא גם אחד ממגדלי ההגנה ששרדו עד היום - מגדל בזילי הקדוש.
במרכז העיר מספר מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והיסטורית:
החינוך הממלכתי דתי
חינוך ממלכתי-דתי
הבן הבכור (ספר)
הבן הבכור (באנגלית: Eldest) הוא הספר השני בסדרת ספרי הירושה של כריסטופר פאוליני. הבן הבכור הוא המשך לספר הראשון בסדרה, אראגון. ספר ההמשך לספר זה הוא בריסינגר.
עלילה.
בתחילת הספר, אראגון עד למארב של ארגון המורדים הווארדן עם הקאל שבו הוא לא יכול להתערב כיוון שהוא ללא חרבו, שבו הקאל מצליחים לגבור על הווארדן. אז'יהוד, מנהיג הווארדן נהרג במארב בידי הקאל ומרטאג נלקח בשבי. בתו של אז'יהוד, נאסואדה מקבלת את המנהיגות ממועצת הזקנים של הווארדן.
אראגון מחליט ללכת אל אלסמרה (עיר האלפים). בתחילת מסעו הוא מקבל את הצעתו של הרותגאר, מלך הגמדים, להצטרף לדורגרמיסט אינגיאטום (שבט אינגיאטום). בדרך אראגון הולך לערי הגמדים ולומד על ההיסטוריה שלהם ודתם. הוא מגלה שיש שבט של גמדים השונאים את הרוכבים (כולל אותו) כיוון שגאלבטוריקס הרג את מנהיגתם ורוב לוחמיהם מתו בקרבות שבהם נפלו הרוכבים.
מערי הגמדים אראגון שט עם אריה ואוריק אל יער האלפים. הוא מגיע ליער, ומשם לאלסמרה.
באלסמרה אראגון מגלה שיש עוד רוכב דרקונים זקן ששרד את השמדת הרוכבים ששמו אורומיס והוא יהיה מורהו. אראגון מתחיל לעבור הכשרה באלסמרה אך הצלקת שנותרה בגבו מהקרב עם הצל דורזה מפריעה לו ללא הרף לאימונים וגורמת לו להתקפים, לסחרחורות ולעילפון. במקביל להכשרה אראגון מבין שהוא מאוהב באריה שהתגלתה כנסיכת האלפים אך היא דוחה בקביעות את חיזוריו.
בזמן ה"אגייטי בלודהרן" או "חגיגת שבועת הדם" של האלפים (הנערכת אחת למאה שנים לכבוד ההסכם בין האלפים לדרקונים) אחד הדרקונים העתיקים שכלוא בקסם, משנה את גופו ואת מראהו של אראגון וכעת הוא נראה כמעט כאלף ונשארים בו רק תווי פנים אנושיים מעטים. הצלקת שעל גבו נעלמת, יחד עם כל המכאובים שלה וכך גם כל שאר צלקותיו ופצעיו, אראגון גם מגלה שהוא קיבל סבולת וכוח של אלפים שאמורים לעזור לו במשימתו. בסוף חגיגת שבועת הדם ארגון מערער את יחסיו עם אריה ואריה אומרת לו שעל מנת שיתמקד במשימתו היא תתרחק ממנו ומיד אחר כך היא עוזבת אל הווארדן.
מספר שבועות אחרי השינוי מגלה אראגון כי הווארדן עומדים לצאת למלחמה יחד עם סורדה (מדינה קטנה שפרשה מהקיסרות) נגד הקיסרות, ומיד יוצא לדרך כדי לעזור להם בקרב. הוא מגיע לפני הקרב ויוצא ביחד עם הווארדן לקרב, בו הוא נוטל חלק פעיל.
במקביל לסיפורו של אראגון מסופר סיפורו של בן דודו רוראן.