באפריקה שמדרום לסהרה נפוצים במיוחד משטרים סמכותניים, כאשר משטרים סמכותניים מלאים פעילים במחצית מ-44 המדינות המדורגות מאזור זה. מאז תחילת המדד בשנת 2006 עלה במקצת הדירוג הממוצע של מדינות האזור ואז ירד חזרה, ונשמר בטווח של 4.16 (2020) ו-4.38 (2015). בראש המדד באזור זה נמצאות מאוריציוס (8.14), כף ורדה (7.65), בוטסואנה (7.62) ודרום אפריקה (7.05) - בעיקר מדינות אפריקה הדרומית ומדינות-אי, ובתחתיתו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (1.13), הרפובליקה המרכז אפריקאית (1.32) וצ'אד (1.55) - הנמצאות שלושתן בלב היבשת.
המזרח התיכון וצפון אפריקה.
זהו האזור עם הממוצע הנמוך ביותר. המזרח התיכון וצפון אפריקה עברו עשור מאתגר וגדוש במחאות מקומיות, שהתחיל באביב הערבי, והמשיך עם גלי מחאה שנמשכים מספר שנים החל משנת 2018 ברבות ממדינות האזור דוגמת אלג'יריה, עיראק, איראן, לבנון, סודאן ועוד. מחאות אלו הובילו לשינויים רבים במדינות - במקרים הטובים יותר לשינויי משטר או לתחילת הנהגת בחירות במדינה, ובמקרים הרעים למלחמות ארוכות שנים שמוטטו את יכולת המשילות המקומית וגרמו במישרין או בעקיפין לפגיעות אנושות בזכויות אדם. בראש המדד באזור זה נמצאות ישראל (7.84) וכן תוניסיה (6.59) ומרוקו (5.04) שנמצאות בתנופה משמעותית בעשור האחרון, ובתחתיתו סוריה (1.43), תימן (1.94) ולוב (1.95).
דירוג המדינות.
הטבלה הבאה מתייחסת לנתוני המדד משנת 2020:
המדינות.
המדינות שעברו את השינוי הגדול ביותר.
מאז תחילת המדד, מרבית המדינות במדד עברו לאורך השנים שינויים בדירוג, כאשר בדרך כלל נשארת המדינה באותה קטגוריה בה הייתה (דמוקרטיה מלאה / דמוקרטיה פגומה / משטר כלאיים / משטר סמכותני) ובמקרים מסוימים אף משתנה סוג המשטר. נכון לדירוג של שנת 2020 רק בשתי ישויות מדיניות השתנה סוג המשטר בשתי רמות מאז תחילת הדירוג בשנת 2006: בתוניסיה שעלתה מדירוג 3.06 כמשטר סמכותני לדירוג של 6.72 כדמוקרטיה פגומה, וברשות הפלסטינית שירדה מדירוג 6.01 כדמוקרטיה פגומה לדירוג של 3.89 כמשטר סמכותני.
דירוגה של ישראל.
בשנת 2020 קיבלה ישראל את הציון 7.84 ודורגה במקום ה-27, הגבוה בתולדותיה. משטרהּ נחשב על פי המדד ל"דמוקרטיה פגומה". ישראל מובילה את דירוג האזורי של אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה, ויחד עם תוניסיה היא אחת משתי המדינות היחידות באזורה שנחשבות לדמוקרטיה פגומה (דמוקרטיות מלאות אינן קיימות כלל באזור).
אינדקס דמוקרטיה
מדד האושר
הוצאת יד יצחק בן צבי
הוצאת יד יצחק בן-צבי
דאגלס DC-4
דאגלס DC-4 (באנגלית: Douglas DC-4) הוא מטוס נוסעים צר-גוף בעל ארבע מנועי מדחף, תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס היה בשימוש חברות תעופה רבות משנת 1945 עד שנות השישים.
פיתוח.
המטוס פותח על ידי חברת דאגלס לפי מפרט של חברת התעופה יונייטד איירליינס, עבור טיסות ארוכות טווח, אב הטיפוס של המטוס כונה דאגלס DC-4E, ונעשה בו שימוש בזנב משולש שלאחר מכן השתמשה בו חברת לוקהיד במטוס הקונסטליישן שלה.
המטוס טס לראשונה ב-7 ביוני 1938, בתקופת מלחמת העולם השנייה הוסב הייצור האזרחי למטוס הצבאי דאגלס C-54 סקיימאסטר .
בין השנים 1942 ל-1946 יוצר עבור צבא ארצות הברית 1,163 מטוסי סקיימאסטר.
בעקבות המלחמה נפגעו מכירות המטוס, אולם חברות שכר רבות העדיפו אתו. יצור המטוס הופסק באוגוסט 1947.
גרסאות.
למטוס שתי גרסאות:
מפעילים.
בין חברות התעופה שהפעילו את המטוס: אוויאנקה, איראן אייר, אייסלנדאייר, מקסיקנה, KLM, סאות' אפריקן איירווייז, נורת'ווסט איירליינס, דלתא איירליינס, אל על, סוויסאייר, סקנדינביאן איירליינס, סבנה, וקוריאן אייר.
פלימות
מקדש מן מו
אהל לאה
מיד לבלס
מיד-לבלס
בית הכנסת אוהל לאה
אוהל לאה
עידי חתימה כרתי
מצביעים
וירג'יניה דנקל
וירג'יניה רות "ג'יני" דנקל (באנגלית: Virginia Ruth "Ginny" Duenkel; נולדה ב-7 במרץ 1947) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות מהן אחת זהב ושיאנית עולם.
ביוגרפיה.
דנקל נולדה בווסט אורנג', ניו ג'רזי. היא התאמנה במועדון השחייה של "Summit YMCA", תחת הדרכתו של פרנק אלם כ-50 מייל מביתה.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה באוגוסט 1962 זכתה דנקל לראשונה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אמריקאי חדש של (2:32.1 דקות) כשגברה על האלופה דונה דה וארונה (2:33.1 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה דנקל במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.
המשחים החזקים של דנקל, 200 מטר גב ו-1500 מטר חופשי לא נערכו באולימפיאדה באותה תקופה למרות זאת באולימפיאדת טוקיו (1964) היא זכתה ב-2 מדליות מהן אחת זהב ואחת ארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:43.3 דקות, לפני שיאנית העולם מרילין רמנובסקי (4:44.6 דקות) וטרי לי סטיקלס (4:47.2 דקות) שתיהן חברותיה לנבחרת ארצות הברית, רביעית סיימה השחיינית הגדולה דון פרייזר מאוסטרליה (4:47.6 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.0 דקות, אחרי קאתי פרגוסון בת ארצה שקבעה שיא עולם חדש של 1:07.7 דקות וקיקי קארון מצרפת (1:07.9 דקות).
ההסכם האנגלו איראני
ממלכת סיאגריוס
קרב מרסא תלמאת
קרב מרסא תלמאת הוא קרב ימי שנערך במעגן מצרי בלילה הראשון של מלחמת יום הכיפורים בגזרה המרכזית של מפרץ סואץ. זהו הקרב הראשון שיזם חיל הים הישראלי בים סוף לאחר פרוץ המלחמה. בקרב זה תקפו שתי ספינות דבור של חיל הים הישראלי ספינות צי מצריות והשיבו אש לכוחות יבשה בחוף המצרי של מפרץ סואץ.
ייחודו של הקרב בכך שכוונת פיקוד חיל הים, לשיבוש הפעילות ההתקפית המצרית, הושגה על ידי ספינות סיור המיועדות לביטחון שוטף ואינן חמושות או מתורגלות בלחימה מסוג זה. ההצלחה הושגה למרות פערים רבים במודיעין, בשליטה, בפיקוד, בחימוש, ובתפעול הכוח והספינה עצמה. הפעילות בקרבת החוף המצרי שיבשה את הכנות המצרים לפשיטה. למרות האש הרבה שניתכה עליו ספג הכוח הרוג אחד ו-7 פצועים.
רקע.
מוכנות חיל הים בזירה.
כוחות חיל הים בים סוף נמצאו בנחיתות כמותית ואיכותית מול המצרים. בבסיס מפרץ שלמה נערכו נחתות שתרגלו והתאמנו לקראת מבצע נחיתה גדול בצדו המערבי של מפרץ סואץ. ארבע ספינות דבור קיימו פעילות ביטחון שוטף כנגד מבריחים ואנשי מודיעין. להשגת יכולת התקפית ויתרון איכותי נבנו במספנות ישראל שש ספינות סער שתוכננו במיוחד לים סוף.
זוג ספינות סער 4, אח"י רשף ואח"י קשת, התכונן לצאת מחיפה באמצע אוקטובר 1973 להפלגה סביב אפריקה לשארם א-שייח'. ספינות אלה היו אמורות להוות את הכוח ההתקפי של חיל הים בזירת ים סוף. אחרי פריצת המלחמה ב-6 באוקטובר נשארו הספינות בים התיכון, ובגזרת ים סוף נותרה הנחיתות בעינה.
נוהלי השליטה בחיל הים מקצים למפקדות הזירות אמצעי קשר ושליטה על כלי השיט בתחומיהן ועד 40 מיל ימי מהחוף. הזירות מנהלות את פעילות הביטחון השוטף. מפקדת זירת ים סוף נערכה ושלטה על המתרחש במפרץ אך כאשר היה צורך בפעולה בעברו המערבי הוקם לשם כך ייעודי לאותו מבצע, שבו נמצאו מפקד חיל הים או ראש מספן הים. בעוד שלמרבית כלי השיט בחיל הים היו אלחוטנים שניהלו קשר אלחוטי מוצפן, ספינות הדבור והנחתות בים סוף הסתמכו על קשר אלחוט דיבור בלבד. בקשר בערוצי ת"ג נעשה שימוש מועט מתוך הידיעה שהוא נקלט על ידי המצרים. בדרך כלל הפעילות נעשתה בתג"ם והשיטה הייתה העברת הודעות דרך מוצב החוף הקרוב – בסיס ראס סודר. עקב ההפצצה האווירית המצרית על שארם א-שייח' בפתיחת המלחמה, נותקה לשעות אחדות מפקדת זירת ים סוף של חיל הים הישראלי מכל קשר עם מפקדת חיל הים בתל אביב ושובש הקשר עם בסיסיה וכוחותיה במפרץ סואץ. הביצוע של הדבורים במרסא תלמאת היה פועל יוצא של הוראות מפקד חיל הים כפי שנתנו לזוג ספינות הדבור בסיור המקדים למלחמה - סיור 'מונטנה' ב-3 באוקטובר 1973.
הדבורים במפרץ סואץ.
עם כיבוש סיני במלחמת ששת הימים נוספה זירת פעילות ימית במפרץ סואץ שהתגלתה כרבת קשיים. במפרץ היו רוחות צפוניות שהרימו גלים גבוהים וקצרים. המפרץ עשיר בדגה ונמצאו בו דייגים מצריים רבים. חדירות לסיני לצורכי מודיעין והברחה נעשו בקלות יחסית. נדרשה פעילות אבטחה ימית למנוע זאת. בגלל כוחות ימיים מעטים ונחותים טכנולוגית ולנוכח שטח מדברי ריק של חצי האי סיני, היה קושי ניכר למלא משימה זו.
ישראל השתלטה על מתקני הפקת הנפט באבו רודס. חברת "נתיבי נפט" ביצעה קידוחים בחוף ובים והשיטה את הנפט לאילת. לעובדים נבנתה שכונת מגורים בשם שלהבת. נכסים אלה חייבו אבטחה. באמצע המפרץ הפעילו המצרים את שדה הנפט 'מורגן' והתקיימה תנועת מכליות לטעינת הנפט הגולמי שם.
סיורי הפגנת נוכחות קוימו במפרץ על ידי טרפדות ונחתות של חיל הים הישראלי. בצפון המפרץ נתקלו כלי השיט המסיירים באש תותחי חוף מבוקרי מכ"ם. כתוצאה ממזג האוויר הקשה סבלו הטרפדות מתקלות רבות והוצאו מהשירות.
למשימות הסיור הימי הוכנסו ספינות דבור, שהיו כלי שיט מתוצרת ארצות הברית שהותקנו בהם שיפורי תכנון ישראלי. הספינות היו באורך כ-20 מטר, הונעו במנועי דיזל שהפיקו מהירות מרבית כ-20 קשר, שלאחר זמן, כתוצאה מגידול צדפים על הגוף והמדחפים, ירדה ל-15–17 קשר, בהתאם למצב הים וכיוון ההפלגה. הדבורים נשאו על התורן מכשיר מכ"ם שאפשר לנווט ולאתר כלי שיט אחרים בלילה. החימוש כלל שני תותחי אורליקון 20 מ"מ ושני מקלעי 0.5.