בניגוד לדעת זקני השופטים בארץ ישראל שקדמו לו, תומאס הייקראפט, מייקל מקדונל והארי הרברט טראסטד, שסירבו להחיל את עקרונות המשפט הבריטי בארץ ישראל באשר עקרונותיו הנעלים, לדעתם, אינם מתאימים לאוכלוסייה של "ילידים", נמנה פיצג'רלד עם השופטים שכפרו בעליונות התרבותית של המשפט האנגלי ובעליונות של הבריטים על הילדים. הוא לא האמין בנחיתות התרבותיות של יושבי ארץ ישראל, ולכן לא היסס לייבא בפסיקתו כללים של המשפט האנגלי, יחד עם זאת האמין שיש חלקים מסוימים שבהם המשפט האנגלי פחות טוב מהמשפט המקומי, ולפיכך סירב לייבא בחוסר הבחנה כללים מהמשפט האנגלי ודגל בגישה סלקטיבית לייבואו.
דוגמה בולטת להחלת המשפט הבריטי הייתה בפסק דין עקרוני ידוע מיולי 1947, הנלמד עד היום בבתי הספר למשפטים בישראל, שניתן במשפט הנזיקין של אור (Orr Dameges Case), מקרה בו בתו הפעוטה של הרשם האנגלי של בית המשפט העליון, סטפני אור, הונחה לאחר לידתה, בבית החולים של המיסיון האנגלי בירושלים, בעריסה עם בקבוק מים חמים. המים דלפו והתינוקת נותרה נכה. ההורים תבעו את בית החולים ותביעתם התקבלה. השופט פיצג'רלד קבע בתקדים זה שניתן לייבא את דיני הנזיקין האנגליים משום שממילא הם אוניברסליים ולאו דווקא ייחודים לאנגליה. הוא פסק לילדה, שהייתה בזמן ההחלטה כבר בת שלוש וחצי שנים, פיצויים בסכום של 19,000 לא"י - סכום עתק באותם הימים.
פיצג'רלד הציע לעשות את מערכת המשפט בארץ ישראל לדמוקרטית יותר ומתאימה לשאיפותיו ולערכיו של האדם הפשוט. הוא לא ערך הבחנה בין אנגלים לילידים, אלא בין תומכי מסורת לתומכי קידמה. קידמה, כך קבע, לא תבוא באמצעות אימוץ עיוור של המשפט האנגלי, אלא רק של העקרונות האוניברסליים של המשפט האנגלי. פיצג'רלד תמך גם בהשוואת מעמדם של השופטים המקומיים, היהודים והערבים, לאלו של השופטים הבריטים המכהנים בארץ ישראל. בתקופתו בוטלו ביוזמתו כל סימני ההפליה בין השופטים המקומיים לשופטים הבריטים.
בשנת 1945, בעקבות טענות הערבים כי בשל הרוב היהודי בירושלים אין להם ייצוג נאות במועצת העיר, הטיל הנציב העליון, הלורד גורט, על השופט פיצג'רלד לחקור את הנושא ולהציע פתרון. פיצג'רלד הגיש ב-28 באוגוסט 1945 את הדו"ח שלו לנציב העליון, ובו הציע לחלק את העיר לרבעים יהודי וערבי, אשר לכל אחד מהם יהיו ראש עיר ומועצת עיר משלו. לדו"ח צורפה מפה ובה סומנו האזורים הערביים והיהודים. תוכנית זו לא מומשה במהלך תקופת המנדט.
למרות גישתו השיפוטית, הדמוקרטית והשוויונית, הוציא השופט פיצג'רלד שני פסקי דין חשובים שהייתה בהם גישה מפלה כלפי היישוב היהודי - בעניין רכישת קרקעות על ידי היהודים ובעניין זכותם של היהודים לעלות לארץ ישראל:
פיצג'רלד היה זקן השופטים הבריטי האחרון בארץ ישראל. לקראת סיום המנדט הוא ניסה לקבל תפקיד שיפוטי באנגליה, אך ללא הצלחה. הוצע לו להיות נשיא בית המשפט לערעורים במושבות הבריטיות במערב אפריקה אך הוא דחה את ההצעה. במכתבו לנציב העליון לשעבר הרולד מקמייקל הוא הלין על חוסר ההערכה לעבודתו בארץ ישראל בתנאים הקשים ששררו בה, ואת עלבונו על כך כי ממשרה כה רמה כזקן השופטים בארץ הקודש הוצע לו תפקיד במקום שכוח אל.
בחודש מרץ 1948 שילח פיצג'רלד בחזרה לאנגליה את כל השופטים הבריטים. במכתביו מאותה עת למקמייקל כתב כי למרות המצב אין הוא חושש לחייו ומקווה להמשיך בתפקידו עד ל-15 במאי. הוא החמיא במכתביו למקמייקל על כי ראה בעלייה הבלתי לגאלית את לב הבעיה בארץ ישראל, ממנה נבעה מדיניותו הבלתי מתפשרת של מקמייקל נגד העלייה. במאי 1948, עם סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל, סיים פיצג'רלד את תפקידו ושב לאנגליה. בסופו של דבר, כשנה וחצי לאחר ששב לאנגליה, זכה במשרה שיפוטית כאשר בחודש נובמבר 1949 נתמנה לנשיא בית הדין לקרקעות (Lands Tribunal) בלונדון . היה זה תפקידו השיפוטי האחרון ואותו מילא במשך 15 שנה.
ויליאם ג'יימס פיצג'רלד נפטר בשנת 1989 בהיותו בן 94 שנים.
בית ספר למשחק
בית ספר למשחק הוא בית ספר העוסק בהוראת משחק בלבד. בתי ספר למשחק פועלים כמוסדות עצמאיים או במסגרת אוניברסיטה.
הלימודים בבית ספר למשחק כוללים מידה רבה של הכשרה מעשית, ששיאה הוא העלאתן של הצגות בפני קהל.
באירופה הוקמו בתי ספר להכשרת שחקנים עוד מסוף המאה ה-19. לימים התפתחו בתי הספר למשחק והתרחבו למוסדות בעלי היקף הוראה רחב יותר להוראת אמנויות הבמה, בתי ספר לאמנויות הבמה, וכללו מקצועות רבים נוספים מעבר ללימודי משחק.
בישראל.
בית ספר למשחק הראשון בישראל הוקם בסוף שנות השלושים במסגרת הסטודיו הבימה. כיום מתקיימים לימודי משחק במסגרת חוגים לתיאטרון הפועלים באוניברסיטאות אחדות (האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה) ובסמינר הקיבוצים. לימודי משחק מתקיימים גם בבתי ספר עצמאיים אחדים.
וב 3.0
Web 3.0
Web3 הוא רעיון לדור חדש של האינטרנט המבוססת על בלוקצ'יין ציבורי. המונח נטבע בשנת 2014 על ידי מייסד ה-Ethereum גאווין ווד. הרעיון צבר עניין ציבורי ניכר בשנים 2020 ו-2021 בעיקר בקרב העוסקים בתחום המטבעות המבוזרים, חוזים חכמים ואסימונים חסרי תחליף (NFT) . המגזין "בלומברג" תיאר את Web3 כרעיון ש"יבנה נכסים פיננסיים, בצורה של אסימונים, לתוך הפעילות הפנימית של כמעט כל דבר שנעשה באינטרנט".
רקע כללי.
Web 1.0 ו-Web 2.0 מתייחסים לעידנים בהיסטוריה של האינטרנט: Web 1.0 מתייחס בערך לתקופה שבין 1991 ל-2004, שבה הרוב המכריע של משתמשי האינטרנט היו אך ורק צרכני תוכן, ורוב האתרים היו דפי אינטרנט סטטיים. Web 2.0 מבוסס על הרעיון של "הרשת כפלטפורמה", והתבסס על תוכן שנוצר על ידי משתמשים אשר מועלה לשירותי רשתות חברתיות, בלוגים, ויקי ושירותים אחרים. Web 2.0 נחשב בדרך כלל ככזה שהחל בסביבות 2004, ונמשך עד היום.
Web 3.0 נבדל מקונספט של רשת סמנטית שנוצר ב-1999 על ידי טים ברנרס-לי, שנקרא גם הוא לפעמים "Web 3.0". כמה כותבים המתייחסים למושג המבוזר המכונה בדרך כלל "Web3" השתמשו בטרמינולוגיה "Web 3.0", מה שהוביל לבלבול מסוים בין שני המושגים; בנוסף, כמה חזונות של Web 3.0 משלבים גם רעיונות הקשורים לרשת הסמנטית.
היסטוריה.
המונח "Web3", ובפרט "Web 3.0", נטבע על ידי מייסד שותף של אתריום, גאווין ווד, בשנת 2014. בשנים 2020 ו-2021, הרעיון של Web3 זכה לפופולריות. ההתעניינות המיוחדת עלתה לקראת סוף 2021, בעיקר בשל התעניינות מצד חובבי מטבעות קריפטוגרפיים והשקעות של טכנולוגים וחברות בעלות פרופיל גבוה. מנהלים מחברת ההון סיכון אנדריסן הורוביץ קידמו את הרעיון באוקטובר 2021 בוושינגטון כפתרון פוטנציאלי לשאלות על רגולציה באינטרנט עמן מתמודדים קובעי מדיניות.
עקרון יסוד.
Web3 סובב סביב רעיון הביזור, בניגוד ל- Web 2.0, שבו כמויות גדולות של הנתונים והתוכן של האינטרנט מרוכזים בקבוצה קטנה של חברות גדולות המכתיבות את הטון העולמי (מכונים לעיתים קרובות ביג טק).
חזונות ספציפיים עבור Web3 שונים, אך כולם מבוססים בכבדות על טכנולוגיות בלוקצ'יין, כגון מטבעות קריפטוגרפיים שונים ואסימונים חסרי תחליף (NFT). חלק מהחזונות מבוססים על המושג ארגונים אוטונומיים מבוזרים (DAOs). ארגונים פיננסים מבוזרים ( DeFi) הוא מושג מפתח נוסף, שבו משתמשים מחליפים מטבעות ללא מעורבות בנקאית או ממשלתית. זהות ריבונית עצמית מאפשרת למשתמשים לזהות את עצמם מבלי להסתמך על מערכת אימות כמו OAuth, שבה יש להגיע לגורם מהימן כדי להעריך את זהותו.
קבלה.
טכנולוגים ועיתונאים מסוימים תיארו את Web 3.0 כפתרון אפשרי לדאגותיהם לגבי ריכוזיות יתר של האינטרנט בכמה חברות "ביג טק". חלקם טענו כי Web 3.0 יכול לשפר את אבטחת הנתונים, סילומיות ופרטיות מעבר למה שאפשרי בפלטפורמות Web 2.0 מסורתיות. חלק מהחברות, כולל Reddit ו-Discord, דווחו כי בחנו את שילוב טכנולוגיות Web3 בפלטפורמות שלהן בסוף 2021. "בלומברג" מצהירים כי הספקנים אומרים שהרעיון "רחוק מלהוכיח את השימוש בו מעבר ליישומי נישה, רבים מהם כלים המיועדים לסוחרי קריפטו".
דיסקורד הודיעו לאחר מכן כי אין להם תוכניות לשלב טכנולוגיות Web3, עקב ביקורות חמורות שספגו. מנכ"ל דיסקורד, ג'ייסון סיטרון, צייץ בטוויטר צילום מסך בנובמבר 2021 המצביע על כך שהחברה עשויה לבחון את שילוב Web3 בפלטפורמה שלה. זה הוביל כמה לבטל מנויים בתשלום שלהם בשל איבתם ל-NFTs, ואחרים הביעו חששות כי שינוי כזה עשוי להגדיל את כמות הונאות דואר הזבל שהם חוו כבר בשרתי דיסקורד הקשורים להצפנה. יומיים לאחר מכן צייצה Citron כי לחברה אין תוכניות לשלב טכנולוגיות Web3 בפלטפורמה שלה, ואמרה כי מדובר בקונספט פנימי בלבד שפותח בהאקתון כלל החברה.
כמה אקדמאים משפטיים הביעו דאגה מהקושי להסדיר רשת מבוזרת, מה שעלול להקשות על מניעת פשעי סייבר, הטרדה מקוונת, דברי שטנה והפצת תמונות של התעללות בילדים. חלק מהמבקרים אחרים של Web 3.0 רואים את המושג כחלק של בועת מטבע מבוזר, או כהרחבה של מגמות מבוססי blockchain כי הם רואים אותה כהתלהבות יתר או כמסיבת נזק, במיוחד NFTs. כמה מבקרים העלו חששות לגבי ההשפעה הסביבתית של מטבעות קריפטוגרפיים ו-NFT. אחרים הביעו דעות ש-Web3 והטכנולוגיות הנלוות הן תוכנית פירמידה.
אולפן השחקנים