חסיד שירתה בצה"ל מעל ל-30 שנה, בין היתר כמפקדת הבקו"ם, כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים וכקצינת פניות הציבור באגף כוח האדם, ופרשה בשנת 2006. ביצעה שורה ארוכה של תפקידים בתחום הפיקוד, ההדרכה ומשאבי האנוש.
לאחר שיחרורה מצה"ל, כיהנה במשך חמש שנים מנכ"לית העמותות ידידי תוכנית עתידים, ולאחר מכן הייתה מנכ״ל אור שלום, בין השנים 2013–2020 עמדה בראש מחוז המרכז במכבי שירותי בריאות. שימשה כדירקטורית במספר חברות, בהן עמידר, תשתיות נפט ואנרגיה ישראל ותאגיד מי רמת גן, חברת הנהלת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי בין השנים 2014-2020 כיהנה כיו"ר הקרן לחיילים משוחררים במשרד הביטחון.
משנת 2021 משמשת כדירקטורית בחברת החשמל.
בשנת 2021 מונתה לתפקיד מנכ"לית מכבי טבעי רשת הרפואה המשלימה במכבי שירותי בריאות.
בעלת תואר ראשון משולב בכלכלה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה, ובנוסף בוגרת המכללה לביטחון לאומי.
אילן מעוז
אילן מעוז (נולד ב-16 במרץ 1944) הוא קצין צה"ל במילואים, אשר עוטר בעיטור המופת על פעולתו במהלך מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה.
מעוז (במקור מכטינגר) נולד בתל אביב. שירת כקצין בגייסות השריון. בשנת 1964 נכלל בקבוצה של קצינים אשר יצאה לגרמניה כדי להכיר את טנק פטון M48 האמריקאי לקראת הכנסתו לשירות בצה"ל. בשנת 1965 עבר קורס קציני שריון בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס שבקנטקי. עם חזרתו ארצה נמנה עם סגל גדוד 79, גדוד טנקי הפטון הראשון שהוקם בצה"ל.
לאחר תקופת שירות כמדריך בקורס מפקדי טנקים מגמת פטון חזר מעוז לגדוד 79 ומונה לשלישו, כשהוא מפקד על טנק, ויצא עם הגדוד למלחמת ששת הימים בחזית הדרום.
ב-5 ביוני 1967 השתתף הגדוד בקרב הג'יראדי בצפון סיני. במהלך הקרב ותחת הפגזה ארטילרית כבדה ראה מעוז לפניו את הטנק של מפקד הפלוגה אביגדור קהלני נפגע ומתלקח. קהלני קפץ ממנו כשבגדיו עולים באש. מעוז פקד על הטנק להתקרב לטנק הבוער, ירד ממנו, סייע לקהלני לכבות את האש ופינה אותו לקבלת טיפול רפואי. לאחר מכן שב לקרב, טיפל בנפגעים נוספים ואף העביר לסגן מפקד הגדוד חיים ארז, הוראה ממפקד החטיבה - שמואל גורודיש לקחת פיקוד עליו לאחר שמפקדו אהוד אלעד נהרג. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה של קהלני ועמד בראשה עד תום המלחמה. לאחר המלחמה ובמהלך כל מלחמת ההתשה הוסיף לשרת כמפקד פלוגת טנקים מבצעית ומונה כסגן מפקד גדוד 79 תחת פיקודו של אביגדור בן-גל.
על פעולתו של מעוז לפינויו של מפקד הפלוגה קהלני תחת הפגזה ארטילרית כבדה, הוענק לו ציון לשבח, אשר הומר בשנת 1973 לעיטור המופת.
במלחמת יום הכיפורים נקרא לשירות בחטיבת המילואים - חטיבת הצליחה 421 תחת פיקודו של חיים ארז, והיה סגנו של גיורא לב בגדוד 264 - הגדוד הראשון שצלח התעלה. בין השאר היה ממונה על גרירת הדוברות אל התעלה לקידום הצליחה.
בין השנים 1975 - 1984 גויס לחיל האוויר בתפקידי מנהלה - הקים את מדור שכר וגמלאות בחיל, שימש כקצין ניהול להק מודיעין וקצין ניהול בית הספר לטיסה ומפקד מגמת מינהלה בבית ספר לקצינים של חיל האוויר.
פרש לגמלאות בשנת 1984.
בשנת 1999 היה ממקימי המועצה לביטחון לאומי, ושרת בה במשך 8 שנים בתקופת היועצים לביטחון לאומי דוד עברי, עוזי דיין, אפרים הלוי וגיורא איילנד.
יז'י פופיילושקו
יז'י פופיילושקו (בפולנית: Jerzy Popiełuszko; 14 בספטמבר 1947 - 16 באוקטובר 1984) היה כומר קתולי פולני שהיה מזוהה עם תנועת סולידריות בשנות ה-80 של המאה ה-20.
פופיילושקו היה מתנגד נחרץ לקומוניזם, ובדרשותיו שזר ביקורת על השיטה ועודד מחאה. דרשותיו שודרו ברדיו אירופה החופשית ובזכותן הפך למפורסם בפולין. המודיעין הפנימי הפולני ניסה להשתיקו ולהפחידו, אולם כששיטות אלו לא הועילו, בדו השלטונות ראיות נגדו. הוא נאסר בשנת 1983, אולם עד מהרה שוחרר בהתערבות הממסד הקתולי וזכה בחנינה.
תאונת דרכים מבוימת תוכננה ל-13 באוקטובר 1984 על מנת להורגו, אולם הוא ניצל ממנה. התוכנית החלופית הייתה לחטוף אותו, והיא יצאה אל הפועל ב-16 באוקטובר 1984. פופיילושקו הוכה למוות בידי שלושה שוטרים, וגופתו הושלכה למאגר מים, ונמשתה ב-30 באוקטובר באותה שנה.
בשנת 2009 הוענק לו לאחר מותו עיטור העיט הלבן, העיטור הגבוה ביותר של פולין.
בשנת 2010 הוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כמבורך, צעד מקדים להכרה כקדוש.
אולאן-אודה
היציע (ארגון)
"היציע – ארגון אוהדי קבוצות הספורט בישראל" הוא ארגון הפועל לייצוג כלל אוהדי קבוצות הספורט בישראל, בדגש על ייצוג אוהדי קבוצות הכדורגל בישראל. הארגון פועל למען קידום זכויות אוהדי ספורט בישראל, וקידום נושאים כגון שקיפות בקבוצות הספורט, מעורבות אוהדים בקבוצות, פיקוח מחירים, זמני משחקים ושידורם, מיגור האלימות והגזענות בספורט בישראל, ועוד.
היסטוריה.
הארגון הוקם בשנת 2006 כעמותה רשומה על ידי שי גולוב, פרופ' אמיר בן פורת ועמיאל ליבוביץ.
הארגון מהווה חלק מהגופים המייסדים של ארגון האוהדים האירופאי "FSE-Football Supporters Europe". גולוב, אשר משמש כיושב ראש "היציע", משמש גם כחבר בוועד המנהל של הארגון האירופאי.
פעילות.
בשנת 2010 יזם הארגון מיזם, שמטרתו הייתה שאוהדי כדורגל בישראל יוכלו להתארגן בנסיעות משותפות וטרמפים, כדי להגיע יחדיו למשחקי קבוצתם ללא תלות ברכב פרטי ותחבורה ציבורית שאינה פועלת בשבתות.
באוגוסט 2011 ערך הארגון יום מחאה יחד עם נציגי אוהדים משש קבוצות כדורגל בדרישה לשקיפות ומנהל תקין בכדורגל הישראלי. באוקטובר 2011 הארגון שיתף פעולה עם משרד הספורט במטרה לעלות רעיונות וצעדים אפשריים למיגור האלימות והגזענות בספורט בישראל.
ב-11 בינואר 2012 הגיש הארגון לוועדת שטרוזמן, שהוקמה על ידי ההתאחדות לכדורגל לבחינת כשרות והתאמה של יחידים ותאגידים לרכישת זכויות בקבוצות כדורגל, נייר מדיניות על הדרך הרצויה לניהול הכדורגל הישראלי. ב-22 במאי 2012, עם פתיחת דיוני ועדת זליכה לבדיקת המבנה הניהולי של הכדורגל הישראלי, הציג הארגון נייר מדיניות נוסף אשר אומץ בחלקו בדו"ח הסופי.
ב-6 במרץ 2014 הארגון היה אחד משלושת הגופים אשר יזמו את כנס עמותות האוהדים הראשון בישראל, שנערך במכללה האקדמית נתניה. בספטמבר 2014, בפגישה בין נציגי ארגוני האוהדים של מרבית קבוצות ליגת העל בכדורגל בצוותא עם אלו של הליגה הלאומית, הוחלט כי ארגון "היציע" ירכז תחתיו את המהלכים במאבקם של האוהדים להורדת מחירי הכרטיסים למשחקי הכדורגל בישראל. מחאה זו נודעה בשם "כרטיס לכל כיס". בנובמבר 2014, בעקבות אירועי הדרבי של תל אביב שהובילו לפיצוץ המשחק באותו חודש, יצא הארגון בקריאה לבית הדין לכדורגל שלא להעניש את המועדונים בעונשים קולקטיביים בדמות משחקי רדיוס ללא קהל.
ב-26 במרץ 2015 התקיים שנה שנייה ברציפות כנס האוהדים למען קידום אוהדי הספורט בישראל.
בספטמבר 2017 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי על ההתאחדות לכדורגל לחייב את מועדוני הכדורגל בישראל לפעול בשקיפות מלאה, שתתבטא בפרסום דוחות כספיים עונתיים, השקעת הבעלים במועדון, הכנסות שנתיות, תזרים מזומנים, דוחות מילוליים ועוד. הפסיקה התקבלה בעקבות עתירה שהוגשה על ידי ארגון היציע, שטען כי התאחדות הכדורגל לא יישמה את הוראות תקנון בקרת התקציבים של ההתאחדות.
תומאס דנמן, ברון דנמן השלישי
תומאס דנמן, ברון דנמן השלישי (באנגלית: Thomas Denman, 3rd Baron Denman; 16 בנובמבר 1874 – 24 ביוני 1954) היה מדינאי ליברלי בריטי שכיהן כמושל הכללי החמישי של אוסטרליה.
ראשית חייו.
תומאס דנמן נולד בלונדון כבנם של ריצ'רד דנמן, פקיד בבית המשפט ושל הלן מרי מק'מיקינג. רב-סבו מצד אביו היה תומאס דנמן, ברון דנמן הראשון, שכיהן כלורד השופט הראשי של אנגליה וויילס.
הוא התחנך במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, מתוך כוונה לפתח קריירה צבאית, אך ב-1894 הוא ירש באופן פתאומי תואר אצולה מדודו של אביו ושנה לאחר מכן, כשמלאו לו 21 שנים, הוא נכנס לבית הלורדים. הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו ברגימנט הסקוטי המלכותי (Royal Scots), שם קודם לדרגת לוטננט ב-4 במרץ 1896, אך התפטר במאי 1899 ועבר לשרת בכוחות המילואים. עם פרוץ מלחמת הבורים, הוא שב לשירות צבאי פעיל וב-3 בפברואר 1900 הוא מונה כלוטננט בגדוד ה-11 של רגימנט הפרשים האימפריאלי (Imperial Yeomanry). ב-18 ביולי הוא קודם לדרגת קפטן וב-30 באפריל 1902 הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
הונו של לורד דנמן לא היה גדול במיוחד עד 1903, כאשר הוא נשא לאישה את גרטרוד פירסון, בתו של התעשיין העשיר, וויטמן פירסון. כעת יכול היה דנמן להקדיש את זמנו לחיים ציבוריים וכיהן כמצליף של סיעת הליברלים בבית הלורדים בתקופת ממשלותיהם של הנרי קמפבל-באנרמן ושל הרברט הנרי אסקווית' בין השנים 1905 – 1907 וכמצליף הראשי של סיעת הליברלים בבית הלורדים בין השנים 1907 – 1911. הוא התקבל להיות חבר במועצה המלכותית ב-1907. ב-1911 קיבל דנמן הצעה משר המושבות לכהן בתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה ובזאת הסתיימה הקריירה הפוליטית שלו.
המושל הכללי של אוסטרליה.