בין העבירות שהמשטרה מקפידה לאכוף: שימוש בחגורת בטיחות, נסיעה במהירות מופרזת, חציית צומת באור אדום (מצלמות רמזור) ונהיגה בשכרות. עבירות נוספות כמו רישיון לא תקף נבדקות בביקורת שגרתית. עם השנים הוחלט להעביר את המוקד לעבירות אחרות כגון התעסקות בטלפון במהלך נהיגה-כך למשל בשנת 2013 עבירה זו הייתה העבירה השנייה מבין העבירות השכיחות. היחס בין אכיפה באמצעות שוטרים ומדי לייזר (כאשר הנהג מזוהה) למצלמות (כאשר העבירה מיוחסת לבעל הרכב ולא לנהג בפועל) אינו מתועד. המשטרה הכניסה מערך של מצלמות מהירות דיגיטליות אך נאלצה להגביל את פעילותן עקב יצירת עומס על בתי המשפט לתעבורה. לאור הגידול בשימוש בתוכנת הניווט וייז, ראש הרשות לבטיחות בדרכים המליץ לעצור את ההצטיידות במצלמות ולשנות את שיטת הפעלתן ממצלמות שימדדו חריגה נקודתית מהמהירות המותרת לאכיפת מהירות ממוצעת בקטעי דרך מסוימים.
מבין הדוחות שניתנו בשנת 2015, עיקר הדוחות ניתנו על הסעיפים הבאים: מהירות, אי ציות לתמרורים, חנייה, שימוש באמצעי בטיחות, סטיות ונתיבים ואי נקיטת אמצעי זהירות.
משרד התחבורה ואגף התנועה במשטרה בודקים מעת לעת רמות זיהום של כלי רכב, ליקויים טכניים ואף משקל חורג. בספטמבר 2017, מבין 2,563 רכבים שנבדקו, 46.6% נמצאו תקינים, ב-40.1% נמצא ליקוי מזערי והיתר (342 רכבים) הורדו מהכביש. מבין 1,271 רכבים שנשקלו, 77.3% נמצאו ללא עודף משקל, 20.1% נמצאו עם עודף משקל עד 15%, 2.6% (33 רכבים) נמצאו עם עודף משקל מעל 15% ורישיונות נהגי הרכבים נשלל ל-30 יום.
עם הגידול בתפוצת מצלמות רכב גדל חלקם של אזרחים בדיווח על עבירות תנועה, כמו במיזם שומרי הדרך.
מניעה.
בישראל.
בין הפעולות הננקטות כדי למנוע תאונות דרכים, מפורסמים תשדירים המעבירים תכנים המעודדים נהיגה כחוק. מסרים אלו מועברים בעיקר באמצעות רדיו ושלטי דרך.
החל מ-2012 ננקט "נוהל מלשינון" לפיו ציי רכב עם מעל ל-40 כלי רכב, נדרשים להדביק על חלקם האחורי של הרכבים מדבקת "איך אני נוהג?" המאפשרת לנהגים אחרים למסור דיווחים על נהג הרכב. קציני הרכב מחויבים לפרט את מספר הדיווחים לכל נהג ולפרט את הצעדים שננקטו כלפי נהגים שצברו 5 תלונות. בין הדיווחים המועברים-כשליש עוסק בעבירות חמורות, כ-15% עוסק במעבר חד בין נתיבים, כ-13% בעקיפה מסוכנת, כ-3% מהדיווחים עוסקים באי ציות לתמרור עצור.מצד אחד, קציני הבטיחות מעידים כי יש לדיווחים השפעה מרתיעה כלפי הנהגים. מאידך, לפי דיווחי איגוד קציני התעבורה ועמותת אור ירוק, ישנם ליקויים רבים ביישום החוק: נכון ל-2015 כ-80% מהחברות כלל לא מסרו את הדיווחים השנתיים, ומבין אלו שדיווחו, דיווחים רבים לא טופלו עקב כוח אדם מצומצם במשרד התחבורה ועקב הסתמכות על פקס. כמו כן אין אכיפה של אי הדבקת מדבקות דיווחים (המחויבות בחוק) ובחברות שונות לקציני הבטיחות אין מעמד של מבקר פנים דבר שגורם במקרים שונים לחוסר אפקטיביות.
החל מספטמבר 1992 הוחל בשילוב חינוך תעבורתי כמקצוע חובה מגן הילדים ועד כיתה י"ב. הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים השתתפה במימון החינוך התעבורתי בבתי הספר העל היסודיים, אך עם הקיצוץ בתקציב הרשות, השתתפות הרשות ירדה מכ-40 מיליון ש"ח ב-2008 ל-18 מיליון ש"ח ב-2016 והביאה לצמצום שיעורי החינוך התעבורתי. ב-2010 ביטלה הממשלה את החלטתה מ-1993 להפוך את החינוך התעבורתי והמבחן העיוני למקצוע חובה בבגרות.
נוכחות ניידות תנועה ידועה כמרתיעה וממתנת נהגים. בשנת 2005 פעלו מדי משמרת 200 ניידות תנועה והממשלה החליטה אף להגדיל את מספר הניידות ל-450. עם השנים מספר סיירי התנועה של אגף התנועה הצטמצם. בשנת 2015 מספר הסיירים עמד על 386 לאחר צמצום של 40%. הקיצוץ בתקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הוביל לקיצוץ בתקציבי אגף התנועה וצמצום מספר הניידות-בסוף שנת 2015 הוקצו רק 113 ניידות לאכיפה בין-עירונית.
על בסיס המעורבות הגבוהה ביחס לאוכלוסייה של נהגים מהמגזר הערבי בתאונות ועבירות תנועה, פותחה תוכנית להתערבות המותאמת למגזר הערבי.
ענישה על עבירות תנועה.
במדינות מפותחות ניתנים עונשים לעברייני התנועה. שיטות הענישה הנפוצות הן:
הענישה בישראל.
במדינת ישראל הענישה על עבירות תנועה מתבצעת במספר דרכים נפוצות:
במקרים רבים, בשל "חזקת הבעלות" בדיני התעבורה, מורשעים בעלי הרכב (הורים לנהגים או חברות עם צי רכב) ולא הנהגים בפועל.
ראובן פיין
ראובן פיין (באנגלית: Reuben Fine) (11 באוקטובר 1914, 26 במרץ 1993) שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב אמן. מהשחמטאים המובילים בעולם מאמצע שנות השלושים של המאה העשרים ועד תחילת שנות הארבעים. כמו כן היה סופר שחמט, פסיכולוג, ומחבר ספרי פסיכולוגיה. פיין זכה בחמש מדליות, מתוכן ארבע מזהב, בשלוש אולימפיאדות שחמט בהן השתתף. ניצח באליפות הפתוחה של ארצות הברית בכל שבע הפעמים בהן נרשם לתחרות, בשנים (1932, 1933, 1934, 1935, 1939, 1940, 1941). חיבר מספר ספרי שחמט שעדיין פופולריים היום. לאחר מלחמת העולם השנייה השלים את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה וחיבר ספרים רבים בתחום זה.
אמן בשנות העשרה.
פיין נולד בניו-יורק למשפחה ענייה ממוצא יהודי-רוסי. הוא למד לשחק שחמט בגיל שמונה, והחל לשחק ברמה תחרותית במועדון המפורסם על שמו של פרנק מרשל בניו-יורק ששימש זירת אימונים לרבי אמנים רבים ובהם בובי פישר, שנים מאוחר יותר. בשלב זה של הקריירה השחמטאית שלו פיין שיחק משחקי בזק רבים, ובהדרגה הפך לאחד מטובי שחקני הבזק בעולם. בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים הוא היה ברמה שקולה לאלוף העולם אלכסנדר אלכין במשחקי בזק, אף על פי שפיין הודה שבפעמים המועטות ששיחק מול קודמו של אלכין, חוסה ראול קפבלנקה הובס באופן חסר רחמים.
תחרות האמנים המשמעותית הראשונה בה פיין שיחק הייתה תחרות אמנים צעירים בשנת 1930; בתחרות ניצח ארתור דייק. פיין הפסיד בהפרש קטן בדו-קרב מול ארנולד דנקר. באליפות ניו-יורק בשנת 1931 הגיע פיין למקום השני עם 8/11 (ניצח: פרד ריינפלד). באותה שנה ניצח פיין באליפות מועדון מרשל עם 10.5/13, חצי נקודה לפני פרד ריינפלד. פיין ניצח בדו-קרב מול הרמן שטיינר 5.5-4.5 בשנת 1932; זה היה הראשון מבין שלושה דו-קרבות ששני השחקנים ינהלו ביניהם.
אלוף ארצות הברית.
בגיל 17 זכה פיין בראשונה מבין 7 האליפויות הפתוחות של ארצות הברית. התחרות התקיימה במיניאפוליס בשנת 1932 ופיין, עם 9.5/11 הקדים במחצית הנקודה את שמואל רשבסקי. התחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף פיין הייתה בפסדנה, בשנת 1932, שם חלק מקום 7–10 עם 5/11 (המנצח: אלוף העולם אלכסנדר אלכין). בשנת 1932 זכה פיין שוב באליפות מועדון מרשל, עם 11.5/13, 2.5 נקודות לפני המקום השני. לאחר שסיים בהצטיינות את הקולג' בניו-יורק, ותוך כדי לימודים גם הוביל את הקולג' לאליפות הקולג'ים בשחמט בשנים 1931 ו-1932 החליט פיין לנסות את חיי השחמט המקצועני למשך מספר שנים.
כוכב אולימפי.
בשנת 1933 ניצח פיין בתוצאה 8/10 בתחרות שמטרתה הייתה לקבוע את הרכב נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה. ניצחון זה הקנה לו את ההופעה הראשונה מבין שלוש בנבחרת הלאומית. שלוש הנבחרות בהן השתתף זכו במדליית זהב קבוצתיות. כמו כן זכה בשתי מדליות אישיות: אחת כסף בשנת 1933 והשנייה זהב, בשנת 1937.
הצלחות בצפון אמריקה.
פיין ניצח פעם נוספת באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה בדטרויט בשנת 1933, עם 12/13, מחצית הנקודה לפני שמואל רשבסקי. בשנת 1933/34 ניצח באליפות ה-17 של מועדון מרשל עם 9.5/11 וניצח את ישראל הורוביץ בדו-קרב בשנת 1934 6-3. פיין חלק מקום 1–2 עם שמואל רשבסקי באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה בשיקגו בשנת 1934, עם 7.5/9. לאחר מכן חלק מקום 1–3 במקסיקו סיטי עם הרמן שטיינר וארתור דייק. בתחרות סירקוז 1934 חלק פיין מקום 3–4 (ניצח: שמואל רשבסקי). פיין ניצח פעם רביעית ברציפות באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה במילווקי בשנת 1935, כאשר בשלב המוקדם צבר 6.5/9 ובגמר 8/10. לאחר סדרת הצלחות אלו בצפון אמריקה ניסה פיין את כוחו בתחרות ראשונה לבודדים באירופה, בלודז' 1935, שם חלק מקום 2–3 עם 6/9 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). פיין ניצח בתחרות הייסטינגס בשנת 1935/36 עם 7.5/9, נקודה לפני סאלו פלור.
האליפות הסגורה של ארצות הברית.
הגם שפיין היה פעיל והצליח היטב בתחרויות בארצות הברית, מעולם לא ניצח באליפות הסגורה של ארצות הברית, כאשר בדרך כלל הגיע למקום השני אחרי יריבו הגדול שמואל רשבסקי. כאשר פרנק מרשל ויתר מרצונו על תואר אלוף ארצות הברית בשנת 1936, תואר בו החזיק משנת 1909, התקיימה התחרות המודרנית הראשונה לאליפות ארצות הברית. פיין צבר 10.5/15 בתחרות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1936, וחלק מקום 3–4 (ניצח: שמואל רשבסקי). באליפות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1938, פיין הגיע למקום השני עם 12.5/16 (ניצח: שמואל רשבסקי). באליפות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1940, פיין הגיע למקום השני עם 12.5/16 (ניצח שמואל רשבסקי בפעם השלישית ברציפות). באליפות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1944, פיין הגיע למקום השני עם 14.5/17 (ניצח: ארנולד דנקר). בארבע הפעמים בהן שיחק צבר פיין 50/64, תוצאה מצוינת של 78.1%, אך מעולם לא ניצח.
הצלחות בינלאומיות.
במהלך שנות השלושים התוצאות של פיין בזירה הבינלאומית היו טובות מאלו של רשבסקי. בסוף שנת 1937 פיין ניצח ברציפות סדרה של תחרויות בינלאומיות חזקות, והיה אחד מהשחקנים המצליחים ביותר בעולם.