האזור שייך לחלק המערבי של קמרון הָאלִיטָאו של מערכת הקמטים של הרכס הדרומי של טיין שאן. הגוף העיקרי של פסגת טומור הוא קמרון (anticlinorium - קמר גדול שעליו בנויים קמרים קטנים יותר), כאשר הגרעין של הקמר שוכן בהר חאן טנגרי, כשכיוון ציר הקמטים הוא ממזרח למערב. המסלע העיקרי מורכב מסלעים מותמרים וסלעים געשיים מהסילור, הכוללים אבן גיר משוישת, אבן גיר צורנית, שיש עם צפחת נציצים, צפחת כלוריט, לווחה ריוליטית ולווחה קוורצית. כל אלו סוגי סלעים קשים המהווים את ליבת ההרים הגבוהים. הסלעים נתונים להשפעות של חסיפה קרחונית, קפיאה והפשרה, פעילות נהרות ותנועת בלית. שכבות משקעים מהמזוזואיקון ומהקנוזואיקון מצויות על המדרונות הצפוניים והדרומיים, וכוללות קונגלומרטים שמקורם בנהרות ובאגמים המעורבים באבן חול ואבן טין, לעיתים בגוון אדום, היוצרים נוף מגוון של קניונים של שכבות אבן חול אדומה וגבעות נמוכות.
באזור טומור נמנו 1,218 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-397 סוגים ב-78 משפחות. מתוכם:
המינים השולטים באזור האלפיני כוללים את המין "Potentilla biflora" ואת הסוגים "Kobresia", "Carex" ועשבים ממשפחות הנוריתיים, הטבוריתיים, הרקפתיים והערבזיים. באזור התת-אלפיני בולטים המינים העמידים לקור דוגמת "Stipa capillata", "Festuca ovina" ו-"Stipa krylovii". באזור המדברי גדלים עשבים העמידים למחסור במים דוגמת "Stipa gobica" ו-"Stipa plareosa", ושיחים עמידים למחסור במים דוגמת "Reaumuria soongorica", "Nitraria sphaerocarpa" ו-"Kalidium foliatum".
שלושה מיני צמחים כלולים ברשימה האדומה של מינים בסיכון של ה-IUCN בהם "Rhodiola pamiro-alaica" ו-"Tulipa sinkiangensis". עשרה מינים אסורים במסחר כדוגמת מיני הסחלביים: " Orchis umbrosa" ו-"Orchis cruenta". 26 מינים אנדמיים לרכס טיין שאן מצויים באזור טומור וכוללים את: "Calligonum roborovskii" ו-"Phlomis chinghoensis". מינים משאריים כוללים צפצפה מצויה ("Populus tremula") ו-"Asparagus officinalis".
בשטח טומור נמנו 136 מינים של בעלי חוליות. מתוכם 87 מסווגים ברשימה האדומה של ה-IUCN כמינים נדירים או בסיכון ושישה הם מינים אנדמיים. 136 המינים משתייכים ל-47 משפחות ב-20 סדרות:
קאלג'ון-קוארדנינג.
אזור אתר המורשת קאלג'ון (喀拉峻) משתרע על שטח של 477.68 קמ"ר ומוקף בשטח חיץ (שבו יש הגבלות בניה) של 352.96 קמ"ר. צמוד לו ממזרח אזור קוארדנינג (巴音布鲁克) המשתרע על שטח של 351.39 קמ"ר ומוקף בשטח חיץ של 825.39 קמ"ר. שני האזורים שוכנים בלב הרכס המרכזי של טיין שאן. מרכז אזור קאלג'ון הוא ב- ומרכז אזור קוארדנינג הוא ב-. חלקו הצפוני של האזור נמוך מחלקו הדרומי. קוארדנינג שוכן בעמק צְ'יָאפּוּקֶה (Qiapuke) על המדרון הצפוני של הר נלאטי (Nalaty). גובה קוארדנינג נע בין 1,600 מטרים ל-3,830 מטרים. קאלג'ון הוא הר שפסגתו שטוחה. חלקו הצפוני משתפל מעדנות בעוד שחלקו הדרומי מבותר על ידי נהרות היוצרים עמקים נרחבים שכיוונם מצפון לדרום. גובה קאלג'ון נע בין 1,820 מטרים ל-3,910 מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר היא קבנבאיי (Kabanbayi) בגובה 4,275 מטרים. הנוף מאופיין במישורים נרחבים מעוגלים השייכים לאזור התת-אלפיני. ערבות הדשא של קאלג'ון שוכנות על המישור הרחב ביותר ברכס טיים שאן בשינג'יאנג, אורכו 40 קילומטרים ממזרח למערב ורוחבו 25 קילומטרים מצפון לדרום.
האזור זה הוא מקור לכמה נהרות, חלק מאגן הניקוז של הנהר אילי, שמרבית מימיהם (כ-80%) מהפשרת השלגים באביב ובקיץ.
אזור זה הוצע כאתר מורשת מהסיבות הבאות:
אזור קאלג'ון-קוארדנינג מאופיין באקלים יבשתי ממוזג לח למחצה. מזג האוויר קריר ולח, הקיץ ארוך והאביב מגיע מוקדם, כאשר בחורף האקלים נוח יחסית. הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר ביותר (ינואר) היא 8°-, ובחודש החם ביותר (יולי) היא מגיעה ל-18°. כמות המשקעים גדולה למדי, בין 600 ל-800 מילימטרים בשנה, הכמות הגדולה ביותר ברכס טיין שאן בגובה זה. השלג בחורף עמוק ומגיע לעומק שבין 70 ל-90 סנטימטרים.
אזור קאלג'ון-קוארדנינג שוכן בחלק המזרחי של רצועת הקמטים של מערב רכס טיין שאן ובחלק המרכזי של רצועת הקמטים ברכס הדרומי טיין שאן. מערכת העתקים יצרו עמקים עמוקים. השכבה הקדומה ביותר שייכת לפלאוזואיקון וכוללת פאיליט, צפחה ואבן גיר משוישת. שכבות נוספות מהפלאוזואיקון (סילור וקרבון), ומהקנוזואיקון (פלאוגן ורביעון) נפוצות באזור זה.
כמות המשקעים הרבה והטמפרטורות הנוחות יחסית אפשרו קיום בית גידול למגוון הגדול ביותר של מיני צמחים ובעלי חיים ברכס טיין שאן. באזור קאלג'ון-קוארדנינג נמנו 1,594 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-467 סוגים ב-92 משפחות. מתוכם:
בין הצמחים בולט העץ "Picea schrenkiana", מין של אשוחית אנדמי למדרון הצפוני של רכס טיין שאן. עץ זה הוא סוג של מאובן חי מכיוון שנתגלו מאובנים שלו בני 40 מיליון שנים. בקוארדנינג מצויים היערות העבותים והגבוהים ביותר של עץ זה בגבהים שבין 1,500 ל-1,600 מטרים. עצים נוספים כוללים את "Betula tianschanica", מין של שדר וכמה מינים של צפצפה: צפצפה מצויה ("Populus tremula") ו-"Populus densa".
בנוסף מצויים באזור קאלג'ון-קוארדנינג עצי פירות בר על פני שטחים נרחבים, הכוללים את מיני הבר של התפוח, המשמש והשזיף. אזור זה הוא המקור בעולם של השזיף ("Prunus Domestica"), שמין הבר שלו מצוי כיום בסיכון. מינים נוספים: "Malus sieversii", "Armenica vulgris" ו-"Juglans regia".
בין השיחים הנפוצים: המינים "Juniperus sabina", "Juniperus pceudosabina" ומינים מהסוגים "Stipa" ו-"Festuca". "Thylacospermum caespitosum" הוא צמח נפוץ באזור האלפיני בקאלג'ון בין גובה 2,800 ועד קו שלג העד בגובה 3,600 מטרים.
12 מיני צמחים כלולים ברשימה האדומה של מינים בסיכון של ה-IUCN בהם "Juglans regia", "Armeniaca vulgaris", "Fraxinus sogdiana" ו-"Sorbus tianschanica". עשרה מינים אסורים במסחר כדוגמת מין הסחלב: "Orchis umbrosa". 38 מינים אנדמיים לרכס טיין שאן מצויים באזור קאלג'ון-קוארדנינג וכוללים את: "Ligularia tianshanica" ו-"Gagea stepposa". מינים משאריים כוללים את "Crataegus songorica" ו-"Acer semenovii".
בשטח קאלג'ון-קוארדנינג נמנו 223 מינים של בעלי חוליות (כ-40% מכלל המינים ברכס טיין שאן), מתוכם 144 מסווגים ברשימה האדומה של ה-IUCN כמינים נדירים או בסיכון ו-15 הם מינים אנדמיים. 223 המינים משתייכים ל-66 משפחות ב-29 סדרות:
באיינבולוקה.
אזור אתר המורשת העולמית של באיינבולוקה (巴音布鲁克) משתרע על שטח של 1,094 קמ"ר בלב הרכס המרכזי של טיין שאן ומוקף בשטח חיץ (שבו יש הגבלות בניה) של 800.9 קמ"ר. מרכז האזור הוא ב-. חלקו המערבי גבוה מחלקו המזרחי. המקום הגבוה ביותר הוא בגובה 2,600 מטרים והמקום הנמוך ביותר הוא בגובה 2,390 מטרים, הפרש גבהים של 210 מטרים בלבד. האתר שוכן בתוך אגן יוּאוּאָרדוּסְה (Youerdusi) סביב הנהר קאידו הזורם באגן לאורך 30 קילומטרים ממערב למזרח. פלגים רבים שמקורם בהפשרת השלגים, זורמים אל הנהר המתפתל לרוחב של עד עשרה קילומטרים באגן ויוצר ביצות ואגמים על שטח של כ-1,000 קמ"ר. בשטחי המים הנרחבים מקננים עופות מים רבים, בהם בולטים הברבורים שהעניקו לאגם המרכזי את הכינוי "אגם הברבורים".
אזור זה הוצע כאתר מורשת מהסיבות הבאות:
אזור באיינבולוקה מאופיין באקלים יבשתי צחיח. כשהקיץ קצר והחורף ארוך וקר מאוד. רוב השנה שורר כפור באתר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 4.6°-, כאשר הטמפרטורה הגבוהה ביותר היא 28.3° והנמוכה ביותר הייתה 48.1°-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 276 מילימטרים, בעיקר בין יוני לאוגוסט. שלג יורד בין ינואר למרץ, וכמות השלג הממוצעת כ-70 מילימטרים. הלחות היחסית הממוצעת היא 69%.
אגן יוּאוּאָרדוּסְה (שבו שוכן אתר המורשת) שוכן בקצה המערבי של רצועת הקמטים הגאוסינקלינית של הרכס המערבי של טיין שאן ובמרכז רצועת הקמטים הגאוסינקלינית של הרכס הדרומי. האגן הוא שקע כתוצאה מהעתקים. האגן שקע בתקופת הטריאס והתרומם ונסחף בקרטיקון. בשלהי השלישון התעמק האגן והתרחב, תופעה אופיינית לכל האגנים ברכס בתקופה זו. הקרחונים ברביעון חרצו את פני האגן.
המסלע של אזור באיינבולוקה בנוי אבן גיר, אבן בוץ, סלעים מותמרים וסלעי יסוד מהדבון והקרבון שבפלאוזואיקון. השכבה העליונה מהנאוגן בנויה סלעים קלאסטיים בגוון חום, חום-צהבהב, והתחתונה מחול אדום, אבן בוץ, ואבן בוץ מעורבת באבן חול ובגבס שמקורם בנהרות ואגמים. החלק המרכזי של האתר מכוסה במשקעים מהרביעון. בשולי האגן מניפות סחף בנויות מחצץ או חול מעורב בחצץ המכוסה באדמת לס.
מזג האוויר הקר והאדמה הקפואה אינם מאפשרים כמעט לעצים לגדול באזור זה והצמחייה השלטת היא צמחיית ביצה. באזור באיינבולוקה נמנו 704 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-254 סוגים ב-62 משפחות. מתוכם:
על המדרונות גדלים צמחים העמידים לקור דוגמת "Stipa subsessiliflora", "S.purpurea", "Festuca pseudovina" ו-"Gentiana decumbens". צמחי המים והביצה הנפוצים כוללים את: "Potamogeton lucens", "Hippuris vulgaris", "Deschampsia caespitosa", "Potamogeton malaianus", "Acorus calamus" וצמחים טורפים מהסוג "Utricularia".
מתוך 704 מיני הצמחים הגדלים באזור באיינבולוקה, שלושה אסורים במסחר, בהם הסחלב "Orchis latifolia" ו-19 אנדמיים לשינג'יאנג דוגמת "Delphinium tianshanicum".