הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה (בארמנית: Հայկական Սովետական Սոցիալիստական Հանրապետություն - "הייקאקאן סובטאקאן סוציאליסטאקאן הנרפטותיון"; ברוסית: Армянская Советская Социалистическая Республик Armyanskaya Sovetskaya Sotsialisticheskaya Respublika), הייתה אחת מהרפובליקות, שהרכיבו לראשונה את ברית המועצות. הרפובליקה קמה ב-29 בנובמבר 1920, כשהמפלגה הקומוניסטית בארמניה טענה לשליטה במדינה. ב-1 בדצמבר 1920 ראש הממשלה סימון וראטיסיאן השיג שליטה במדינה. מאוחר יותר השם הרשמי של המדינה התקבל והיה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה". היא נקראת לעיתים גם בשם הרפובליקה הארמנית השנייה, אחרי שהרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה כונתה לפעמים הרפובליקה הארמנית הראשונה.
משנת 1828 ועד למהפכת אוקטובר שהתרחשה בשנת 1917, הייתה ארמניה חלק מהאימפריה הרוסית, וגבולותיה עברו במחוז המנהלי העתיק אריבן (אריבן גוברנט). על פי סעיף 4 בחוזה טורקמנאי, המחוז אריבן (אריבן קאנאט) המהווה היום את מרכז ארמניה ברובו שהיה שייך לפרס עבר לשליטת רוסיה בשנת 1828.
לאחר מהפכת אוקטובר, הכריזה מפלגתו של המנהיג ולדימיר לנין שמיעוטים ברחבי האימפריה יהיו זכאים להכרזה עצמית. עם התמוטטות האימפריה הרוסית, הכריזו ארמניה, אזרבייג'ן, וגאורגיה על עצמן כיישויות מדיניות עצמאיות והחלו בהקמת רפובליקות עצמאיות. אחרי שספגו אבדות כבדות ברצח העם הארמני תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ואחרי מלחמת טורקיה–ארמניה השטח הארמני ההיסטורי בגבולות האימפריה העות'מאנית היה הרוס לחלוטין. כשהבולשביקים פלשו לרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה בשנת 1920 היא הוכרזה רפובליקה סובייטית.
תחת השלטון הסובייטי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה שינתה את פניה ממדינה שעיסוקה העיקרי היה חקלאות למרכז חשוב בתחום התעשייה.
בדצמבר 1988 התרחשה רעידת האדמה בספיטק בעקבותיה נהרגו 25 אלף תושבים וכחצי מיליון נותרו ללא קורת גג. ממשלת ברית המועצות הפעילה תוכנית רחבה לשיקום.
ב-23 באוגוסט 1990 שמה שונה חזרה לרפובליקה הארמנית אך היא נשארה חלק מברית המועצות עד להכרזת העצמאות שלה ב-12 בספטמבר 1991.
אנדרטת הרמן
אנדרטת הרמן (בגרמנית: Hermannsdenkmal), היא אנדרטה מונומנטלית במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, בדרום יער טויטובורג. האנדרטה עומדת על גבעה מיוערת בגובה 386 מטר, בתוככי מבצר מעגלי הנקרא גרוטנבורג.
האנדרטה מנציחה את ארמיניוס, ראש שבט הכֿרוסקים הגרמאני ואת קרב יער טויטובורג, בו הוא הוביל את השבטים הגרמאניים לניצחון מוחץ מול שלושה לגיונות רומיים, בפיקודו של וארוס.
על חרבו של ארמיניוס באנדרטה חרוטה הכתובת:
הרקע ההיסטורי.
האנדרטה נבנתה על רקע האירועים הפוליטיים בגרמניה של המאה ה-19. כתגובה להפסדים חוזרים ונשנים מול הצרפתים ולאור הפירוד בין מדינות גרמניה השונות, הגרמנים החלו בתהליך של חזרה לגרמניה העתיקה כמקור לגאווה לאומית. הניסיון להחזיר את הגאווה הלאומית בא לידי ביטוי במספר אנדרטאות ברחבי גרמניה, ביניהם מקדש ולהאלה ליד רגנסבורג ופסלו של ארמיניוס. האנדרטה לא הושלמה עד לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ואיחוד רוב גרמניה בשנת 1871 תחת ביסמרק, כך שהיא מהווה גם סמל לגרמניה המתחדשת.
באופן אירוני, ארמיניוס הוא שם בלטינית שראש השבט סיגל לעצמו בתקופה ששירת בצבא הרומי. שמו הגרמאני המקורי אינו ידוע. רק מאוחר יותר בהיסטוריה הוא קיבל את השם הגרמני - הרמן.
האנדרטה.
תכנון הפסל על ידי ארנסט פון בנדל החל ב-1819. הבנייה החלה בשנת 1841 אך הושלמה רק ב-1864 בעזרת תקציב נוסף שהועבר מפרוסיה, והועמד ביער טויטובורג בשנת 1875 לאחר הניצחון על צרפת וכינון קיסרות גרמניה.
לאנדרטה שני חלקים עיקריים:
תיירות.
האנדרטה היא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בגרמניה ופוקדים אותה למעלה מ-130,000 מבקרים בשנה. ניתן לטפס על בסיס האנדרטה עד לגובה בו הפסל עומד ומשם להשקיף לנוף המיוער.
אנדרטה דומה נמצאת בעיירה ניו-אולם במינסוטה שיושבה על ידי מהגרים גרמנים.
אפרו אמריקנים
מחבתית
ניו יורק ינקיז
ניו-יורק יאנקיז
ניו-יורק ינקיז
ניו-יורק ניקס
הועדה לתשתיות לאומיות
לבריתן
פונטה
המילה פונטה, באיות Ponte משמעותה באיטלקית או בפורטוגזית גשר, ואילו באיות Punta משמעותה בספרדית חצי אי שצורתו מחודדת.
נאוטוניה
כנפונים
טבולה רסה
סופיה מלכת ספרד
פארק עדולם
פארק עֲדֻלָּם, או בשמו המלא פארק מערות עדולם, הוא פארק במזרח שפלת יהודה בחבל עדולם, המיוער ברובו, ומכיל שרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות. הפארק נקרא על שם העיר המקראית עֲדֻלָּם, הנזכרת בתנ"ך, ומזוהה בתל הנמצא בתחומי הפארק.
הכשרת הפארק החלה לאחר שהושלמה גדר ההפרדה ממזרח לפארק אל עבר הרי חברון.
גאוגרפיה.
הפארק תחום בין שלושה כבישים: בצפון כביש 375 בין עמק האלה לירושלים, בדרום כביש 35 בין אשקלון לחברון, ובמערב כביש 38 בין מחלף שער הגיא לצומת נחושה. גבולו המזרחי הוא הקו הירוק. הפארק משתרע על פני כ-50,000 דונם שרובם יערות אורן, אשר נטעו בשנים הראשונות לקיום המדינה על ידי העולים שהתיישבו בחבל לכיש. הפארק הוכשר לציבור על ידי רשות העתיקות וקרן קיימת לישראל ונפתח לציבור באפריל 2008.
הכניסה הראשית לפארק היא מכיוון מערב, מול הכניסה למצפה משואה (פארק בריטניה).
הפארק נמצא באגני הניקוז של נחל האלה בצפון ונחל גוברין בדרום. שני הנחלים הם יובלים של נחל לכיש הנשפך לים התיכון ליד העיר אשדוד.
הפארק בנוי מגבעות נמוכות של סלעי קירטון, גובה הגבעות הוא כ-400 מטר מעל פני הים. הקירטון הרך מאפשר חפירת בורות מים ומערות. באזור בורות מים רבים ומערות. הוא היה מיושב בימי בית שני, ימי מרד בר כוכבא והתקופה הביזנטית. עדות לכך עשרות אתרים ארכאולוגיים באזור, בעיקר בראשי הגבעות. השטחים בין הגבעות נשארו פנויים לעיבוד חקלאי (תבואה וכרמים) עד היום.
בתחומי הפארק היישובים גבעת ישעיהו, צפרירים ונחושה וכן חווה של חברת "כרמים" המנצלת את עמקים צרים בין הגבעות המיוערות לגידול כרמי יין. בתחום הפארק מתגוררות משפחות של בדואים ורועים באזור עם עדרי הצאן.
צומח וחי.
רובו של הפארק הוא יער אורן אשר נטע על ידי הקרן הקיימת לישראל. במקומות שאינו מכוסה בצפיפות ביער האורן יש עצי חרוב, שיחה אלת המסטיק וכן עצים בעלי נוף נמוך כמו אשחר ארצישראלי ואלון מצוי.
בשטחים שבהם החורש הטבעי נעלם ונותר סלע קירטון בלבד, שולטת בתה של בני שיח נמוכים בעיקר סירה קוצנית. ליד מערות עדולם צומחים עצי אלה אטלנטית.
בעלי החיים המצויים בפארק הם היונקים: צבי ארץ-ישראלי, תן זהוב, שועל מצוי, חזיר בר, גירית מצויה וארנבת, המכרסמים: דרבן, גרביל הסלעים וחולד ארצישראלי וכן עופות נדידה, בעיקר ליד שוקתי מים המיועדות למרעה הצאן.
ארכאולוגיה.
במשרדי הקרן הקיימת, מצפון לצומת גבעת ישעיהו, פועל מרכז חינוכי משותף לרשות העתיקות ולקרן קיימת לישראל. המרכז עוסק בלימוד ובחפירות ארכאולוגיות. במקום יש תצוגה של פריטים ארכאולוגיים שנמצאו בחפירות באזור.
בתחום הפארק אתרים ארכאולוגיים רבים, ובהם:
נופש ופנאי.
בפארק שני שבילים מסומנים לרוכבי אופניים:
שמורת חורש עדולם.
ליד פארק מערות עדולם מצויה שמורת חורש עדולם. שטח השמורה הוא 5,000 דונם ובה נשמר חורש ים תיכוני במלואו, הכולל עצי אשחר ארצישראלי, אלון מצוי, קטלב מצוי עזרד קוצני, אלת המסטיק, מיני לוטם ואזוב מצוי. בתחומי השמורה נמצאת חורבת מדרס.
הפקת פצלי שמן.
בדצמבר 2009 החלו קידוחי חיפוש לפצלי שמן בפארק עדולם, כשלב מקדים להפקת נפט מפצלי שמן בשיטת in-situ, חימום הקרקעות כדי להזרים נפט לצינורות, והוצאת גופרית בבתי זיקוק במקום. לאחר מאבק תושבים בוטל הפרויקט ובכך נשתמר לדורות הבאים אופיו הכפרי חקלאי של האזור.
חליפת צלילה
חליפת צלילה היא בגד המיועד להגן על צוללן מהסביבה התת-מימית. החליפה היא חלק מציוד צלילה ועשויה לכלול גם אמצעים לאספקת גז נשימה.
ניתן לחלק חליפות לחליפות צלילה רטובות, שאינן מפרידות לגמרי בין הצוללן למים ולא מגינות מפני הלחץ בצלילה. וחליפות צלילה יבשות שמגנות על הצולל גם מפני הלחץ האטמוספירי בכל עומק בטווח הפעולה של החליפה.
היסטוריה.
חליפות הצלילה הראשונות הופיעו בתחילת המאה ה-18.
שני ממציאים אנגלים פיתחו חליפת צלילה העומדת בפני לחץ. בשנת 1710, ג'ון לטברידג' בנה חליפה סגורה לחלוטין כדי לסייע בעבודות הצלה במים. המכשיר היה מורכב מחבית אטומה ללחץ עם חלון זכוכית ושני שרוולים אטומים למים. החליפה העניקה לצוללן יכולת תמרון לביצע עבודות הצלה מתחת למים.
במקביל, אנדרו בקר יצר חליפת צלילה מכוסה עור עם קסדה ובה חלון. בקר השתמש במערכת צינורות לשאיפה ונשיפה, והדגים את חליפתו בנהר התמזה, לונדון, במהלכה נשאר שקוע במשך שעה.
המהנדס הבריטי יליד גרמניה, אוגוסטוס סייב פיתח את שמלת הצלילה הסטנדרטית בשנות ה-30 של המאה ה-20. בהרחבה על השיפורים שכבר ביצע מהנדס אחר, ג'ורג' אדוארדס, ייצר סייב עיצוב משלו ובו קסדת צלילה המותאמת לחליפת הצלילה שעשויה מבד אטום למים באורך מלא. חליפות מאוחרות יותר נעשו מבד אטום למים שהומצא על ידי צ'ארלס מקינטוש.
החליפה העתיקה ביותר מוכרת בשם "Wanha herra" (בפינית עתיקה פירושו ג'נטלמן זקן) ניתן למצוא במוזיאון ראאהה בפינלנד. היא עשויה מעור עגל ומתוארכת למאה ה-18. מקורה המדויק אינו ידוע אך חלקי כף הרגל מעידים על מקור פיני. החליפה, ששימשה לעבודה תת-מימית קצרה כמו בדיקת תנאי קרקעית הספינה, נתרמה למוזיאון ראאה על ידי קפטן יוהאן ליופסטדיוס שהיה סוחר ובעל ספינות.