באחד מהקורסים שלימד בבית המדרש לרבנים בברלין, על חיי הרוח וההשכלה בעת החדשה, התמקד אלבוגן בחיי הרוח של יהודי גרמניה. משנשאל מדוע איננו מלמד על חיי הרוח של יהדות מזרח אירופה, ענה כי כל הקורה שם, לרבות תולדות הרוח וההשכלה, הם העתק של תולדות הרוח וההשכלה הברלינאית. מאידך סבר כי גרץ לא תיאר את יהדות מזרח ארופה נכונה ודעותיו השליליות כנגד תורת הקבלה ותנועת החסידות היו שגויות.
מחקרים ורשימות נוספים שפרסם אלבוגן היו על הפייטן אלעזר קליר, רב סעדיה גאון וסידורו, הרמב"ם וספרו משנה תורה, רש"י, שפינוזה, שד"ל, אברהם גייגר, משה שטיינשניידר, צונץ, שמעון דובנוב ועוד.
בנוסף, הוא היה העורך, עם אחרים, של מספר רב של כתבים מדעיים ואנציקלופדיות, מביניהם ניתן למנות את גרמניה יודאיקה (2 כרכים, בשנים 1917 ו-1934), "Geschichte der Juden in Deutschland" (בעריכתו יצאו 7 כרכים, בשנים 1919–1938), כתב העת דביר (2 כרכים, בשנים 1923–1924), "הלקסיקון היהודי" ("Jüdisches Lexikon"; יצא ב-4 חלקים, 5 כרכים, בשנים 1927–1930), "אנציקלופדיה יודאיקה" (10 כרכים, בשנים 1928–1934), אנציקלופדיה אשכול (2 כרכים, בשנים 1929 ו- 1932), וכן "Universal Jewish Encyclopedia" (בעריכתו יצאו 10 כרכים, בשנים 1939–1943). בנוסף הוציא לאור מחדש את כתביו של משה מנדלסזון (יצאו לאור 7 כרכים בלבד, בשנים 1929–1939).
במסגרת פעילותו בתנועת חכמת ישראל היה אלבוגן מכותביו העיקריים של הסידור האחיד: תפילות לכל השנה, בשנת 1932, והחזיר לתפילה את התפילות שהתנועה הרפורמית ביטלה בשעתו על מנת לשוות ליהדות מראה של דת אוניברסלית יותר.
התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית.
הספר התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית, הוא מחקר יסוד על התפילה היהודית והתפתחותה, מתחילתה לפני חורבן הבית ועד לזמן חיבורו, בתחילת המאה ה-20.
לספר שלושה חלקים: בחלקו הראשון, הוא עוסק בתפילה בציבור, על כל חלקיה, ומתאר את מנהגי העדות והקהילות השונות; חלקו השני מתאר את תולדות התפילה מראשיתה ועד לזמנו של המחבר; ובחלק השלישי מתוארים כל הדברים הקשורים לארגון בית הכנסת, לרבות התפתחות בית הכנסת, הציוד ונושאי התפקידים שבו.
הספר זכה לפופולריות רבה, ויצא לאור בשלוש מהדורות בגרמנית, שתי מהדורות בעברית ושתי מהדורות באנגלית. המהדורה הגרמנית השלישית והמהדורה העברית השנייה הופיעו במספר הדפסות.
איסמר אלבוגן
איתמר אלבוגן
התפילה בישראל (ספר)
קינקס
רפי אדר
רפי אדר (נולד ב-3 במרץ 1946) הוא מסעדן, קולנוען ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
באמצע שנות השישים נסע אדר ללמוד רפואה באיטליה, על-מנת להמשיך את דרכו של אביו, ד"ר אורי אדר שהיה מנהל מחלקת קבלה, ולאחר מכן מנהל מחלקה פנימית באיכילוב, אבל עבר ללמוד קולנוע ברומא.
הוא שיחק ב"שלום", סרטו העצמאי הקצר של יקי יושע משנת 1968. אדר שב לישראל ב-1972.
אדר היה מפיק-שותף של סרט הטלוויזיה "לול 4" ומפיק-שותף של סרטי הקולנוע "נשר הברזל", "סבבה" ו"רומן זעיר".
בשנת 1976 ביים את הסרט הקצר "בדרך ללוד", על פי סיפור של דן בן אמוץ, עלילת הסרט מתרחשת ב־1939 וגיבורה הם שני צעירים, תלמידי בן־שמן, היוצאים לטיול בעיר הערבית השכנה, לוד. בשנת 1986 ביים וכתב, ביחד עם יהודית סולה, את סרטו העלילתי היחיד "כפפות", לפי רומן מאת דן צלקה. הסרט ספג ביקורות שליליות, גם כשל בקופות וירד מהאקרנים לאחר שבועיים בלבד. פרט לכך ביים עשרות פרסומות ווידאו קליפים לזמרים, ושיחק בסרטו של איתן גרין "עד סוף הלילה" (1985).
בינואר 1989 פתח אדר את מסעדת "פרונטו" (פירוש המילה הוא "מוכן" באיטלקית, ובמילה זו נוהגים האיטלקים לענות לשיחת טלפון). המסעדה מגישה מאכלים מהמטבח האיטלקי הקלאסי. למרות שזכתה תחילה לביקורות מעורבות, הפכה המסעדה למקום מפגש פופולרי לאנשי הבוהמה של תל אביב. שותפו של אדר במסעדה מאז 2005 הוא המוזיקאי עופר זמיר, שעבד בה מ-1994. במסעדה מוגשת מנת אנטיפסטי הנקראת על שם שלום חנוך. המסעדה שכנה כל השנים ברחוב נחמני בתל אביב ובסוף 2010 עברה לרחוב הרצל בתל אביב. שף המסעדה החל ממרץ 2011 הוא דייוויד פרנקל. ב- 2011 פתח אדר ליד מסעדת פרונטו מעדנייה איטלקית בשם "פרונטוסטרדה". אך היא נסגרה לאחר זמן קצר. גם מסעדת מזון מהיר שהקים, "פרונטו קיוסק", כשלה מסחרית ונסגרה לאחר זמן קצר. מסעדת פרונטו נבחרה לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בידי דניאל רוגוב, מבקר המסעדות של עיתון "הארץ". במרץ 2017 מכר אדר את חלקו במסעדה לשותפו בשנים האחרונות, ויקטור שמריך.
בשנת 1993 נכנס אדר לעסקי האופנה, כשמונה לנציג בישראל של בית האופנה של המעצב האיטלקי רומאו ג'ילי, ופתח בוטיק בתל אביב.
ב-1997 זכה אדר בפרס "Ristorante – Italiano" מידי לשכות המסחר של איטליה, על ידי נשיא איטליה אוסקר לואיג'י סקאלפרו, בארמון הנשיאות ברומא. ב-1998 זכה בתואר "Cavaliere dela Republica Italiana" מידי נשיא איטליה, על תרומתו לקידום תרבות איטליה מחוץ לאיטליה.
המגזין טיים אאוט תל אביב בחר בפרונטו כמסעדה האיטלקית הטובה ביותר לשנים 2007, 2008, 2011.
ב-2009 אדר היה שופט בתוכנית הטלוויזיה אליפות המסעדות של ישראל.
וב-2010 היה אחד מארבעת השופטים בעונה הראשונה של התוכנית "מאסטר שף", לצד חיים כהן, אייל שני ומיכל אנסקי, אך הודח ממנה לאחר מספר תוכניות.
מאז 1988 הקליט אדר שירים. ב-1994 יצא תקליטון של אדר בחברת הליקון בשם "הלב המלא של קונטינקה". ב-2007 הקליט תקליטון נוסף באותה חברה, בו הוא מבצע את שיריו של המוזיקאי האיטלקי פאולו קונטה: "מזייף כמו כולם: רפי אדר שר את פאולו קונטה".
ב-2010 יצא בהוצאת כנרת הספר "Pronto: אוכל, תרבות, אהבה", ספר המתכונים של "פרונטו", לו סיפק מתכונים גם הסופר האיטלקי ארי דה לוקה.
ב-2016 הוציא את אלבומו הרביעי "הגולם".
חייים אישיים.
ב-1972 נישא לשחקנית יהודית סולה. לזוג שני בנים, שניהם עובדים בטלוויזיה: דניאל אדר הוא במאי (הסדרה "גבוה וגרינבאום", שהפורמט שלה נמכר לרשת האמריקאית ABC), ורועי אדר הוא שחקן ומוזיקאי, שהשתתף באותה סדרה. בספטמבר 1991, נעצרו בני הזוג לשלושה ימים בחשד לסחר בסמים, לאחר שבחיפוש בביתם נתפסו חשיש וקוקאין. לאחר שהודו בשימוש בסמים קיבל עונש מאסר על תנאי.
יצחק (איסמר) אלבוגן
י&quot;מ אלבוגן
ע. פליישר
יצחק אלבוגן
יצחק משה עלבאגען
אלבוגן
יצחק משה (איתמר) אלבוגן
י.מ. אלבוגן
מבצע חנית נפטון
מבצע חנית נפטון (באנגלית: Operation Neptune Spear; בתחילה כונה בטעות באמצעי תקשורת ברחבי העולם מבצע ג'רונימו) הוא מבצע פשיטה לחיסולו של הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, מנהיגו של ארגון הטרור האסלאמיסטי הסוני הקיצוני אל-קאעידה, אשר היה אחראי לפיגועים רצחניים ברחבי העולם ובהם פיגועי 11 בספטמבר.
המבצע הצבאי לחיסולו של בן לאדן תוכנן ונוהל על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בהוראתו של הנשיא דאז ברק אובמה, בביצוע לוחמי הכוחות המיוחדים, "צוות 6" של יחידת "אריות הים" (Navy SEALs), ב-2 במאי 2011, בעיר אבוטאבאד, כ-50 קילומטרים צפונית לאיסלאמאבאד בירת פקיסטן.
רקע.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר פתחה ארצות הברית במצוד רחב היקף ללכידתו או הריגתו של אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, שסומן כאחראי לפיגועים אלה. עם כניסתו לתפקיד נשיא ארצות הברית, הורה ברק אובמה לראש סוכנות הביון המרכזית, ליאון פאנטה, כי משימת איתורו והריגתו של בן לאדן היא משימה ראשונה במעלה ויש להפנות אליה את כל המאמצים הנדרשים.
איתור הבלדר.
איתור הבלדרים של ארגון אל-קאעידה היה בעדיפות ראשונה עבור חוקרי ה-CIA, בשל הנחת העבודה לפיה בן לאדן לא יידע את פעילי ארגון אל-קאעידה או את המפקדים הבכירים של הארגון בדבר מקום הימצאו, ובמקום זאת נהג לתקשר עם מפקדי ופעילי הארגון באמצעות בלדרים.
בשנת 2002 קיבלו החוקרים מידע מודיעיני על כך שאחד הבלדרים של אל-קאעידה פועל תחת הכינוי "אבו אחמד אל-כוויתי". בשנת 2003 חאלד שייח' מוחמד, המפקד המבצעי לכאורה של ארגון אל-קאעידה שהואשם על ידי ארצות הברית בתכנון מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר, חשף במהלך חקירה כי הוא מכיר את אל-כוויתי, אך כי אל-כוויתי לא היה פעיל בארגון.
בשנת 2004 אסיר בשם חסן גול ציין במהלך חקירה כי אל-כוויתי היה מקורב לבן לאדן, כמו גם ח'אלד שייח' מוחמד ויורשו של מוחמד - אבו פרג' אל-ליבי. כמו כן גול ציין גם כי אל-כוויתי לא נראה במשך זמן רב – עובדה אשר הובילה את החוקרים האמריקנים לחשוד כי אל-כוויתי עבד בשירותו של בן לאדן. אבו פרג' אל-ליבי נלכד בשנת 2005 והועבר למתקן הכליאה בגואנטנמו בספטמבר 2006. אבו פרג' סיפר לחוקרי ה-CIA כי השליח של בן לאדן היה אדם בשם מאולאווי עבד אל-ח'אליק ג'אן והכחיש את הסברה לפיה הכיר את אל-כוויתי. מכיוון שגם מוחמד וגם אל-ליבי המעיטו בחשיבותו של אל-כוויתי, החוקרים האמריקנים העריכו כי אל-כוויתי היה חלק מהמעגל הפנימי של בן לאדן.
במהלך 2010 גורמים אמריקנים הצליחו לאתר שיחה טלפונית שבוצעה עם אל-כוויתי. בעקבות כך, במהלך אוגוסט 2010 אנשי ה-CIA איתרו את אל-כוויתי וניהלו אחריו מעקב עד אשר הוא הוביל את האמריקנים למתחם באבוטאבאד, כ-50 ק"מ מצפון לאסלאמאבאד בירת פקיסטן, שלבסוף התברר כי שם הסתתר בן לאדן.
המתחם.
במהלך ספטמבר 2010, קבע ה-CIA כי המתחם הוקם במטרה להסתיר בכיר בארגון אל-קאעידה, וכי קיימת סבירות גבוהה כי בן לאדן עצמו מתגורר במתחם זה. האמריקנים שיערו שבן לאדן מתגורר במתחם יחד עם אשתו הצעירה.