פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 2003:
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים אשר בוצעו נגד פעילי טרור פלסטינים במהלך 2003:
רחל נריה
הרבנית רחל נריה (י"ב באדר ב' תרפ"א, 22 במרץ 1921 - כ"ב בכסלו תשע"ג, 6 בדצמבר 2012) הייתה רבנית ואשת ציבור, מראשי תנועת אמונה, במשך כשבעים שנה עסקה בפעילות ציבורית והתנדבותית בתחום החינוך והרווחה. הייתה מראשי הפעילים בתחום ההסברה לחיזוק מוסד הבית היהודי ושמירת טהרת המשפחה. אשתו של הרב משה צבי נריה.
ביוגרפיה.
נולדה בליטא לחיים מאיר ודבורה גיטלסון. אחיה היה חוקר התלמוד יצחק דב גילת. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל. למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. בתחילת שנות ה-40 נישאה לרב משה צבי נריה, מייסד וראש ישיבות בני עקיבא.
בתחילת שנות ה-50 הצטרפה לבעלה בהקמת בית ספר לנוער ממשפחות מצוקה במושב חרב לאת וניהלה אותו בהתנדבות במשך למעלה מעשור. עד סוף ימיה היא שימשה יושבת ראש העמותה המנהלת את המוסד, שבו לומדים מאות תלמידים, רובם יוצאי אתיופיה ומדינות חבר העמים.
הרבנית נריה הייתה מחלוצי הפעילים בתחום ההסברה של קדושת הבית היהודי וטהרת המשפחה. במשך שנים רבות ערכה מאות כינוסי הסברה לבני נוער והשתלמויות למורים ולמדריכים. כמו כן פרסמה ספרים, חוברות ומאמרי הסברה בנושא שהופצו במהדורות רבות ואף תורגמו לשפות זרות. החוברת "נישואין של אושר" שכתבה ב-1981 מופצת בשפות רבות על ידי המרכז הארצי לטהרת המשפחה בישראל ומחולקת על ידי המועצות הדתיות לכלות ביום חופתן.
הייתה בין המייסדים של המועצה לתרבות המשפחה היהודית, שפעלה לשימור מוסד המשפחה וחיזוק יסודות הבית היהודי לנוכח השפעת התרבות המערבית. בין חבריה היו רחל ינאית בן-צבי והמשורר אבא קובנר. במשך שנים ריכזה הרבנית נריה את פעילות המועצה ויזמה כינוסים וימי עיון לזוגות צעירים וכן פרסומים וחוברות הסברה רעיוניים ומקצועיים.
במשך עשרות שנים הייתה חברת הנהלה של תנועת אמונה וממתווי דרכה.
לאחר פטירת בעלה עסקה הרבנית נריה בשימור ובסידור כתביו שעדיין לא פורסמו. כמו כן התמנתה לחברה בהנהלת פרויקט "לאורו נלך", הכולל פעילות התנדבותית של תלמידי תיכון בנושאי רווחה וחינוך בקהילה. בשנת תשס"ו (2006) זכתה באות הנשיא למתנדב והיא ובעלה נבחרו לשמש כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי בשנת תשע"ט.
מאז תחילת שנות ה-40 עד פטירתה התגוררה בכפר הרא"ה.
משפחתה.
לרבנית נריה שמונה ילדים. בנה הרב נחום נריה הוא ראש מוסדות תורה בציון בירושלים ולשעבר ר"מ בישיבת הכותל. בנה אברהם יצחק נפטר ב-1985. בנה פתחיה היה נשוי לשחקנית החוזרת בתשובה עירית שלג. בתה, אסתר, נשואה לרב יהודה עמיחי, ראש מכון התורה והארץ. נכדה אחיקם עמיחי נהרג בפיגוע בנחל תלם בדצמבר 2007.
2002 בישראל
2002 בישראל (ה'תשס"ב-ה'תשס"ג) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 54 שנה מיום היווסדה. במהלך השנה הגיעה האינתיפאדה השנייה לשיאה העקוב מדם, מה שהוביל לתחילתו של מבצע חומת מגן.
אירועים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 2002:
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים.
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים אשר בוצעו נגד פעילי טרור פלסטינים במהלך 2002:
רפי מלניק
רפי מלניק (נולד ב-24 במרץ 1947 בסנטיאגו דה צ'ילה בצ'ילה) הוא כלכלן ישראלי. נשיאה של אוניברסיטת רייכמן ולשעבר משנה לנשיא לעניינים אקדמיים וממלא מקום נשיא,
מרצה בבית בספר לכלכלה ובבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן.
מלניק מפורסם כמי שפיתח את "מדד מלניק", להערכת מצב המשק הישראלי, המאבחן בזמן אמת את רמת הפעילות ואת התפניות בפעילות המשקית בישראל. בעבר שימש דיקן בית הספר לאודר לממשל ומשנה לנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטת רייכמן, וכן היה חבר בוועדה המייעצת למועצה הכלכלית-חברתית במשרד ראש הממשלה וחבר בוועדה מייעצת לשר האוצר.
באוגוסט 2011 מונה לחבר בוועדת טרכטנברג שקמה בעקבות מחאת האוהלים, במטרה לבחון ולהציע פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל. מאוקטובר 2011 עד לאוקטובר 2014 כהן כחבר נציג ציבור בוועדה המוניטרית של בנק ישראל, אשר קובעת מדי חודש את הריבית במשק.
ביוגרפיה.
מלניק הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, תואר שני בכלכלה באוניברסיטה העברית ותואר דוקטור לכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנים 1991-1998 שימש כמשנה למנהל מחלקת המחקר בבנק ישראל. בזמן עבודתו במחלקת המחקר פיתח מדד למצב המשק, מדד הנותן תמונה עדכנית של מצב המשק על פי מספר רכיבים. במקביל היה מרצה באוניברסיטה העברית ומרצה אורח באוניברסיטאות בוסטון וקליפורניה בדייוויס. ב-1998 הצטרף מלניק לסגל האקדמי הקבוע של המרכז הבינתחומי הרצליה. בתפקידיו הקודמים במרכז הבינתחומי שימש כדיקן בית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה וכפרופסור לכלכלה בבית הספר אריסון למנהל עסקים.
עבודות המחקר ופרסומיו עוסקים בתחומי כלכלה מוניטרית, כלכלת ישראל, אקונומטריקה יישומית וכלכלת טרור. בעבר כיהן כיו"ר ועדת ההשקעות של חברת הביטוח "מגדל". כמו כן שימש בעבר כיועץ לבנק לאומי, וכחבר דירקטוריון של חברת "פסגות אופק" וחבר בוועדת ההשקעות שלה, והיה חבר ועדת השקעות של "המגן חברת ביטוח" ועמית מחקר במרכז ללימודי מחקר למדיניות חברתית בישראל.
רפי מלניק פיתח את מדד מלניק - מדד למצב המשק הישראלי. המדד מאבחן בזמן אמת את רמת הפעילות ואת התפניות בפעילות המשקית בישראל. מדד מלניק מורכב מנתונים בסיסיים, שמתפרסמים על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. המדד פורסם לראשונה ברבעון לכלכלה, ביוני 2002, במסגרת מחקרו של מלניק "מחזורי עסקים בישראל".
גיור (עיר)
גיוֹר (בהונגרית: Győr, בגרמנית: Raab, בסלובקית: Ráb) היא עיר בצפון-מערב הונגריה, סמוך לגבול עם סלובקיה בחצי הדרך בין בודפשט לווינה. היא העיר השישית בגודלה בהונגריה והעיר הראשית במערב חבל טרנסדנוביה. היא משמשת גם כבירת מחוז גיור-מושון-שופרון ונמצאת על גדות נהר דנובה.
היסטוריה.
סביבת העיר הייתה מיושבת כבר מימים קדומים. ההתיישבות הגדולה הראשונה, שהייתה קלטית, מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס. העיר נקראה ארבונה (Arrabona) ושם זה נשמר במשך כ-800 שנה. עקבות מהשם הזה ניכרים עד היום בשם הגרמני (Raab) ובשם הסלובקי (Ráb) של העיר.
סוחרים רומאים הגיעו לארבונה במאה הראשונה לפני הספירה. בשנת 10 לספירה כבש הצבא הרומי את חלקו המערבי של הונגריה שנקראה פאנוניה. אף על פי שהקיסרות הרומית נטשה את האזור במאה ה-4, עקב התקפות בלתי פוסקות של שבטים גרמנים והונים, העיר נותרה מיושבת.
במאות שלאחר מכן הייתה התיישבות של סלאבים, לומברדים, ואווארים בעיר ובסביבתה.
המדיארים כבשו את העיר בסביבת 900 וחיזקו את המצודה הרומאית הנטושה. אישטוון הראשון, מלך הונגריה, ייסד דיוקסיה בעיר, ובאותה תקופה קיבלה העיר גם את שמה ההונגרי – גיור (Győr). ב-1044 התקיים ליד העיר קרב מנפו בו איבדה הונגריה את עצמאותה לזמן קצר לטובת האימפריה הרומית הקדושה. העיר נכבשה על ידי המונגולים ב להונגריה (1241–1242) ולאחר מכן, בשנת 1271, היא נהרסה על ידי הצבא הצ'כי.
בתקופת כאשר הצבא העות'מאני התקרב לעיר, המפקד של העיר החליט לשרוף את העיר במקום להגן עליה. כאשר הצבא העות'מאני הגיע לעיר הוא מצא רק חורבות שרופות. עד היום שמה של העיר בטורקית הוא "העיר השרופה" (Yanik kale).
העיר והמצודה נבנו מחדש כמו כן היא הוקפה בחומה חדשה. העיר השתנתה לגמרי בעקבות הבנייה מחדש שתוכננה על ידי ארכיטקטים ומהנדסי צבא איטלקיים בסגנון מודרני לאותה תקופה. במקום הרחובות והסימטאות המעוקלות מימי הביניים נבנו רחובות ישרים ומבנים מפוארים בסגנון הרנסאנס שחלקם קיימים עד היום. המצודה החדשה לא מילאה את התקוות שתלו בה, וב-1594 הצבא העות'מאני הצליח לכבוש את העיר. היא נכבשה בחזרה על ידי גייסות הונגרים ואוסטרים ב-1598.
במאות שלאחר מכן העיר התפתחה ושגשגה. ב-1743 המלכה מריה תרזה העניקה לעיר מעמד של עיר מלכותית חופשית. מסדרים נוצריים רבים התמקמו בעיר ובנו בה בתי ספר, כנסיות בית חולים ומנזר. נפוליאון כבש את העיר והרס חלק מהחומות. ראשי העיר ראו שאין תועלת רבה בחומות והרסו ביוזמתם חלקים נוספים מהן, כדי לאפשר את הרחבת העיר.
באמצע המאה ה-19, עם תחילת תנועת ספינות הקיטור על נהר הדנובה, הפכה גיור לאחד מצמתי המסחר החשובים בהונגריה. עדויות מהתקופה מספרות על 400 ספינות קיטור שעברו דרכה בשנה. הספינות, בדרכן לווינה, הובילו תבואה, טבק, צמר, עורות, בקר ומוצרי חקלאות אחרים, ובשובן הביאו עצים לבניה, ברזל ומוצרי מותרות שונים. רבים מתושבי העיר עסקו בתיווך ובמסחר, בעיקר במוצרי תבואה ובקר. השגשוג בתחום המסחר הסתיים עם סלילת קו הרכבת שעקף את העיר והחליף את ההובלה בספינות הקיטור. בעקבות כך, ראשי העיר החליטו לפתח את התעשייה בעיר, ובסיוע של משקיעים הוקמו בתי חרושת רבים. בין שתי מלחמות העולם, הפכה גיור לעיר התעשייה השנייה בגודלה בהונגריה.
במלחמת העולם השנייה, העיר ניזוקה קשות מהפצצות. לאחר המלחמה, בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הוקמו בעיקר שיכוני בטון גדולים ומרכז העיר העתיק הוזנח והפך לשכונת מגורים אפורה ומתפוררת. ב-1970 הוחל בשיקום ובשימור מרכז העיר, ובעקבות כך בשנת 1989 זכתה העיר בפרס האירופי לשימור מונומנטים.
הקהילה היהודית.