במהלך תקופת שלטונו של אמאנאללה ח'אן (1919–1929) פרצה המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית שכללה גם התקפה על הודו וגרמה נזקים לבריטניה שעדיין לא הספיקה להתאושש ממלחמת העולם הראשונה. בהתאם, בריטניה חתמה ב-19 באוגוסט 1919 על ההסכם האנגלו-אפגני שכלל הבטחה להפסיק את ההתערבות הבריטית במדיניות החוץ האפגנית ולאפשר את עצמאות אפגניסטן. מועד חתימת ההסכם נהפך ליום העצמאות הרשמי של אפגניסטן המודרנית. החל משנת 1928 המדינה נפלה לתקופות של אי שקט סכסוך פנימי והתערבות מבחוץ.
האימפריה הרוסית המשיכה לשלוט על חלק ממרכז אסיה. לאחר הקמת ברית המועצות, אזורים אלה היו חלק מרפובליקות ברית המועצות. הרפובליקות הכריזו על עצמאות לאחר התפרקות ברית המועצות בסוף המאה ה-20.
טטרים
טטרים (בטטרית: татарлар; ברוסית: татары), שמוצאם בין השאר במונגוליה, מהווים כיום אומה טורקית-מוסלמית המונה כשבעה מיליון בני אדם, החיה בעיקר ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר, בין השאר ברפובליקה הרוסית טטרסטן, שבירתה היא קאזאן. טטרים רבים חיים גם בחלקים אחרים של רוסיה וגם בקזחסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, אלטאי ובארצות הקווקז. הטטרים הקווקזיים היגרו לקווקז בזמן גירושי סטלין ואף קודם לכן, כיום קיימת קהילה של כ-30 אלף טטרים באזרבייג'ן ומספר בלתי ידוע בארמניה.
היסטוריה של הטטרים.
הטטרים הם צאצאי שבטים ממוצא מונגולי שפלשו במאה ה-13 לאירופה מאסיה המזרחית והמרכזית ומסיביר. באירופה הם התמזגו עם אוכלוסייה דוברת טורקית. השפה הטטרית כיום קרובה לטורקית ורחוקה ממונגולית. במאה ה-13 הגיעו הטטרים לשיא התפשטותם הטריטוריאלית כאשר בזזו חלקים של הונגריה וגרמניה תחת הנהגתו של באטו חאן, נכדו של ג'ינג'יס חאן.
הם לא החזיקו זמן רב באזורים אלו וחזרו לתוך אזורים בדרום רוסיה ובסיביר, שם הקימו את ממלכת "אורדת הזהב" שבירתה סאראי. משמעות המילה "אורדה" היא מחנה, והזהב מתייחס לאוהלים המפוארים של מנהיגי הטטרים. האצילים הרוסים היו הווסלים שלהם.
במאה ה-14 קיבלו הטטרים את דת האסלאם ורובם הפכו משבטים נוודים לחקלאים יושבי קבע. סכסוכים פנימיים וכן פלישות של נסיכות מוסקבה (תחת פיקודו של הצאר איוואן הרביעי - ״איוואן האיום״) והאימפריה העות'מאנית, גרמו להתפוררותה של אורדת הזהב במאה ה-15. על חורבותיה קמו אזורים טטריים עצמאיים שנקראו חאנטים. עד המאה ה-16 נכבשו רוב שטחי הטטרים על ידי העות'מאנים והצאר הרוסי.
ב-1920 הוקמה במרכז עמק הוולגה הרפובליקה הטטרית האוטונומית שבירתה קאזאן.
הטטרים הקווקזים.
קבוצה זו מונה את הטטרים שהיגרו להרי הקווקז ולאזור הקווקז שהיום כולל את גאורגיה, ארמניה, ואזרבייג'ן. הטטרים המוסלמים השתלבו באזורי הקווקז וכיום הם נחשבים כקווקזים לכל דבר, אך עם זאת הם שומרים במובן מה על מנהגיהם השונים במקצת מהאוכלוסייה המוסלמית המקומית. מבחינת מראה, לטטרים לעיתים צבעים בהירים יותר או פחות, ועיניים מלוכסנות יותר או פחות. בבאקו (בירת אזרבייג'ן) מתגוררים כ-30 אלף טטרים. בזמן השלטון הסובייטי גם הקווקזים ועמי אסיה נקראו טטרים בגלל מוצאם הטורקי.
הטטרים של קרים.
הטטרים הקרימיים או הטטרים של חצי האי קרים (שם עצמי qırımtatarlar או qırımlar) הם עם טורקי-מוסלמי סוני, דומה אך שונה, משאר העם הטטרי. השם המבלבל הוא תוצאה של המינוח הרוסי העתיק, לפיו כל עם הדובר שפה ממשפחת השפות הטורקיות מכונה "טטרים".
הטטרים הקרימיים הם תוצאה של המגוון האתני הרב, אשר אפיין בתקופות שונות את חצי האי קרים. מדובר בהתמזגותם של בני העם הקיפצ'אקי (עם טורקי הידוע בזמנו ברוסיה כ-половцы), אשר הגיע מגדות הנהר אירטיש עם צאצאיהם של בני העמים הסקיתי, הסרמאטי, היווני, הרומי, הגותי, הטורקי, הכוזרי ועוד, שאכלסו את חצי האי לאורך התקופות.
החאנות הטטרית של חצי האי קרים התקיימה בין השנים 1441–1783, והייתה נתונה לחסותה של האימפריה העות'מאנית. היא ניהלה מלחמות בלתי פוסקות עם רוסיה ואפילו השיגה ניצחון בשנת 1571, במהלכו נשרפה מוסקבה כמעט במלואה.
בשנת 1783 השטח של הח'אנות סופח לרוסיה בעקבות ניצחונה על האימפריה העות'מאנית. מתיישבים רוסיים הועברו לקרים ובמהרה הפכו את הטטרים למיעוט שם.
גירוש הטטרים מקרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הואשמו בני העם כולם בשיתוף פעולה עם הנאצים והוגלו ופוזרו על ידי סטלין למרכז אסיה, בעיקר לאוזבקיסטן. החל משנת 1989 החלה חזרתם של הטטרים הקרימיים למולדתם וכיום חיים בחצי האי קרים כ-270 אלף מתוכם. מספרם הכולל של בני העם לא ידוע והאומדנים נעים בין חצי מיליון לשני מיליון אנשים.
שפתם, טטרית של קרים, היא קרובתה של השפה הטורקית, ושונה מהותית מהשפה הטטרית. דתם היא אסלאם סוני.
העם מחולק לשלוש קבוצות תת-אתניות: בני הערבות (הנוגאים -noğaylar), בני ההרים (הטאטים -tatlar, אין לבלבלם עם הטאטים מהקווקז) ובני החוף הדרומי (yalıboylular).
השיר האוקראיני הזוכה באירוויזיון 2016 עוסק בגירוש הטטרים של קרים ב 1944 וחלקו מושר בטטרית של קרים.
פנקוטה
פנקוטה (באיטלקית: Panna cotta) קינוח איטלקי קלאסי המבוסס על שמנת, ג'לטין, סוכר ווניל. הכנת הפנקוטה כוללת בישול של השמנת, הסוכר והוניל יחדיו ולאחר מכן הוספת הג'לטין כשהוא מומס. הפנקוטה מוגשת לאחר קירור במרקם של רפרפת.
מוצא הפנקוטה הוא בצפון איטליה באזור פיימונטה, כאשר ישנה מחלוקת על הופעתה הראשונית אך ניתן לומר בבירור כי היא מוזכרת בספרי הבישול האיטלקיים כבר משנת 1960.
כיום, לפנקוטה ישנם סגנונות רבים ושונים כאשר כלל המתכונים הללו מבוססים על הרכיבים המצוינים מעלה. ברוב הוריאציות החדשות המתכונים כוללים רוטב (כמו למשל קרמל \ דבש וכו') או קולי.
קרום כדור הארץ
קרום כדור הארץ הוא השכבה החיצונית בגיאוספירה של כדור הארץ. מתחת לשכבה זו נמצאים המעטפת והגלעין. הגבול התחתון של הקרום, המפריד בינו לבין המעטפת, הוא תחום אי-רציפות מוהורוביצ'יץ'.
קרום כדור הארץ, יחד עם החלק העליון של המעטפת, מהווים את שכבת הליתוספירה.
על אף שהקרום לבדו מקיים ומחזיק עליו את כל המתרחש על פני האדמה, נפחו הוא רק כ-1% מכלל נפח כדור הארץ, ומסתו היא רק כ-0.5% ממסת כדור הארץ. העובי הממוצע של הקרום הוא 30 ק"מ, כאשר עובי הקרום היבשתי הוא בין 25 ל-70 ק"מ, ואילו עובי הקרום הימי, שנמצא מתחת לאוקיינוסים, הוא פחות מ-10 קילומטרים. הבדלים משמעותיים אלה מצביעים על כך שהיבשה הנראית לעינינו אינה רק התנשאות חיצונית של מסה מעל המפלס הממוצע של פני שטח כדור הארץ, אלא יש לה שורשים עמוקים שנעוצים בתוך חומר כבד יותר (חומר המעטפת והחלק התחתון של הקרום היבשתי) וקשורים לתהליכים בטקטוניקת הלוחות. בנוסף, גם הבליה שנגרמת ביבשה משפיעה ישירות על מידת עוביו של קרום היבשה. התורה העוסקת במערכת שיווי המשקל הזו היא תורת האיזוסטזיה (Isostasy).
כאמור, קיים הבדל בין הקרום הימי (האוקייני) לבין הקרום היבשתי (הקונטיננטלי). הבדל זה מתבטא גם ברמת צפיפות החומר ובהרכבם של שני סוגי הקרומים. הקרום היבשתי הוא בעל צפיפות של כ-2.7 גרם לסמ"ק, והרכבו דומה להרכב הגרניט, לכן הוא גם נקרא "שכבת הגרניט" או סיאל (ע"ש מרכיבי הגרניט הנפוצים: Si - צורן, Al - אלומיניום). הקרום היבשתי מורכב משתי שכבות, כאשר הקרום היבשתי העליון קל ופחות צפוף מהקרום התחתון. הקרום הימי לעומתו הוא בעל צפיפות של 3 עד 3.3 גרם לסמ"ק, והרכבו דומה להרכב הבזלת, לכן מכנים אותו גם "שכבת הבזלת" או סימה – הלחם של Si – התחילית של סיליקון, ו-Ma – התחילית של מגנזיום.
השכבה החיצונית של הקרום היבשתי בנויה בעיקרה מסלעי משקע, המהווים כ-75% מפני השטח של היבשות, ורק בכ-25% מפני השטח נחשפים סלעי היסוד. למרות זאת, אחוז נפח סלעי המשקע מכלל נפח קרום כדור הארץ מוערך בכ-5% בלבד.
קרום כדור הארץ, הן היבשתי והן הימי, אינו מקשה אחת. הלחצים הפנימיים של המגמה בשכבת המעטפת יוצרים בקרום שברים וסדקים אנכיים המחלקים אותו ללוחות טקטוניים, וגורמים בסופו של דבר לתהליך נדידת היבשות.
הקרום
Internet
ניתוב
ניתוב (באנגלית: Routing) פירושו קביעת דרך, מסלול, למעבר של מידע וחבילות נתונים ממקום למקום ברשתות תקשורת נתונים - במצבים שבהם אין קו תקשורת ישיר בין נקודת השליחה לנקודת היעד.
לדוגמה, ברשת האינטרנט, מכיוון שבדרך כלל אין קו תקשורת ישיר בין נקודות המוצא והיעד, יש צורך להשתמש ב"שרשרת" של תחנות ביניים שיקבלו את המידע מהתחנה הקודמת ויעבירו הלאה לתחנה הבאה, הניתוב מסמל את הדרך ותחנות התקשורת השונות שבהם יעברו הנתונים מנקודת המוצא\שליחה עד לנקודת היעד.
אחת המטרות העיקריות בפיתוח תחום ניתוב הנתונים היא אוטומציה של התהליך כדי ליצור רשתות אוטונומיות אשר יאפשרו שקיפות של תהליך ניתוב התקשורת. רשתות אוטונומיות מקדמות חבילת מידע בנתיב הטוב ביותר; ההחלטות מתקבלות בהתאם למטרות כמו מציאת נתיב קצר ביותר ומהיר ביותר בין כל אפשרויות ניתוב חבילת מידע ברשת. עקרון אוטומטיזצית הניתוב מאפשר לנתב תקשורת כך שתעקוף תקלות ברשת ואת "צווארי הבקבוק". אוטומציית הניתוב מקלה על שגרת תפעול הרשת ללא התערבות מצד בן אדם.
יכולת לנתב חבילת מידע ליעד הסופי ברשת, מחייבת ידיעה מסוימת של מבנה הרשת. ברשתות מחשבים קטנות טופולוגית הרשת פשוטה בדרך כלל ומנוהלת בצורה ידנית ואילו ברשתות גדולות יותר הטופולוגיה בדרך כלל מורכבת מאוד עקב שינויים שמתבצעים בתדירות גבוהה והופכים את משימת הגדרת טבלאות ניתוב בצורה ידנית לכמעט בלתי אפשרית.