במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ובמאה הראשונה לספירה כבשה הרפובליקה הרומית ולאחריה הקיסרות הרומית את חלקה הצפוני של אפריקה. הרומאים חילקו את צפון אפריקה לחמש יחידות מנהליות - פרובינקיות (מצרים, אפריקה, כרתים וקירנאיקה, מאוריטניה, נומידיה), ועד מהרה החלו לנהל את האזור באופן ישיר על כל רובדי החיים. החל מזה המדיני ועד זה התרבותי. תקופה זו התאפיינה בפריחה תרבותית וכלכלית. באופן כמעט קבוע, נהגו הברברים להתנגד לשלטון הרומאי ולתקוף את מוצבי הצבא הרומאי, שהיה דל יחסית בכוח, והוא נהג להחזיק באזור סדר כוח של כ-28,000 לוחמים.
באותה התקופה האזור עבר תהלכי עיור מתקדמים, ורבים מן השבטים נושלו מאדמותיהם. השגשוג של רוב ערי האזור היה תלוי בחקלאות. האזור אף כונה "אסם האימפריה", ונהג לייצא תבואה בכמויות גדולות לשאר חלקי האימפריה, בעיקר לאיטליה וליוון. יבולים אחרים שיוצרו באזור כללו פירות, תאנים, ענבים ושעועית.
תחת השלטון הרומאי צפון באפריקה הייתה קהילה יהודית גדולה.
העידן הנוצרי.
העידן הנוצרי בצפון אפריקה החל מעליית הנצרות בצפון אפריקה עם התנצרות האימפריה הרומית באופן רשמי בשנת 380 לספירה, ועד הכיבוש המוסלמי של האזור במאה ה-7.
במהלך המאות ה-3 וה-4 קנתה לה הנצרות מעמד של בכורה באזור. בשנת 284 לספירה, התפלגה האימפריה הרומית לאימפריה לאימפריה מזרחית (האימפריה הביזנטית) ולאימפריה מערבית. כך היה גם בצפון אפריקה, והגבול באזור זה בין שתי המדינות עבר באמצע לוב של ימינו, כך שמצרים וקירנאיקה במזרח היו תחת שלטונה של האימפריה המזרחית, וחלקו המערבי של האזור (מערב לוב, תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו של ימינו) היה תחת האימפריה המערבית.
במהלך המאה ה-5 איבדה האימפריה הרומית המערבית את שטחי שלטונה במערב צפון אפריקה, ובמאה ה-7 איבדה האימפריה הרומית המזרחית את שטחי שלטונה במזרח צפון אפריקה. את הריק השלטוני באזור תפסו מספר שבטים ברברים אשר פרסו את חסותם באזור, לצד ערים אשר החלו צוברים כוח והשפעה. בשנים אלו המשיכה הנצרות להוות את הדת המשמעותית באזור.
העידן המוסלמי.
הנצרות לא נשארה הדת השלטת בצפון אפריקה לאורך זמן. במהלך המאה ה-7, במקביל להתפוררותה של האימפריה הרומית המזרחית, נכבש האזור בידי האימפריה המוסלמית, ותושבי האזור, חלקם ברצון חלקם בכוח, התאסלמו וקיבלו את האסלאם כדת השלטת. דת זו היא הדת הרווחת באזור כמעט באופן מלא עד ימינו אלה. ימים אלו היו ימים של פריחה תרבותית באזור, אך עד מהרה, עם התמוטטותה של האימפריה המוסלמית, הוא שקע לסכסוכים בין שושלות מוסלמיות על השליטה באזור.
צפון אפריקה תחת שלטון זר.
שלטון עות'מאני.
בשנת שלאחר ימי הביניים, האזור (למעט מרוקו של ימינו) היה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית והתאפיין בשליטה רופפת. השלטון העות'מאני התרכז בערים אלג'יר, תוניס וטריפולי.
שלטון אירופאי.
במאות ה-18 וה-19, צפון אפריקה הייתה תחת שלטונם של הצרפתים, הבריטים, הספרדים והאיטלקים. במהלך שנות ה-50, ה-60 וה-70 של המאה ה-20, כל מדינות צפון אפריקה זכו בעצמאות מן השלטון הקולוניאלי האירופי, למעט כמה מושבות ספרדיות קטנות בקצה הצפוני של מרוקו.
מלחמת העולם הראשונה.
המושבות הגרמניות במהלך מלחמת העולם הראשונה במערבה של אפריקה כללו את קמרון, וטוגולנד (טוגו). במהלך המערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה נפלו אלה בידי כוחות מדינות ההסכמה בפיקודן של בריטניה, צרפת ובלגיה.
דרומה משם דרום אפריקה ניהלה את המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, ובה כבשה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה). המושבות הגרמניות במערב ובדרום מערב אפריקה נפלו לידי מדינות ההסכמה עד 1916.
החזית המזרח אפריקאית במלחמת העולם הראשונה: את מזרח אפריקה הגרמנית (כיום, בקירוב, טנזניה, רואנדה ובורונדי) כבשו כוחות מדינות ההסכמה עד לסתיו 1917, אלא שכוחות גרמנים קטנים, יחד עם כמה אלפי ילידים נאמנים, בפיקודו של לטו-פורבק (Lettow-Vorbeck), המשיכו לנהל מלחמת גרילה עיקשת ומוצלחת עד סוף המלחמה ממש, ואפילו מעט לאחריה, נגד כוחות עדיפים בהרבה. הקרבות האלה התפשטו גם לטריטוריות סמוכות: מזרח אפריקה הבריטית (כיום קניה), אוגנדה, מוזמביק ורודזיה הצפונית (כיום זמביה).
מלחמת העולם השנייה.
חזית צפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, התאפיינה בהתקדמויות ונסיגות נשנות של שני הצדדים הלוחמים (בעיקר הגרמנים והבריטים). בספטמבר 1940 התקדמו כוחות איטליה מלוב, שהייתה בשליטה איטלקית, למצרים, שהייתה בשליטה בריטית. הכוחות הבריטיים בפיקוד ארצ'יבלד וייוול הצליחו להדוף את האיטלקים וכעבור חצי שנה לקחו בשבי כ-113,000 חיילים איטלקיים. במרץ 1941 נחתו בצפון אפריקה שתי דיוויזיות גרמניות ("קורפוס אפריקה") בפיקודו של רומל. רומל הצליח להדוף את בעלות הברית לגבול לוב-מצרים, פרט לנמל טוברוק שבלוב, שנשאר כמובלעת של בעלות הברית. הגנרל הבריטי אוקינלק החליף את ויוול בפיקוד על הזירה וניסה לתקוף את הגרמנים בנובמבר 1941. עד ינואר 1942 הוא התקדם עד בנגזי שבלוב, ושחרר את המצור על טוברוק. אחר כך הוא נאלץ לסגת. ביוני 1942 כבשו מדינות הציר את טוברוק, והתקדמו עד לאזור אל עלמיין מזרחה לגבול המצרי - לובי.
דמוגרפיה.
אזור צפון אפריקה יותר הומוגני מבחינה אתנית מאשר אפריקה שמדרום למדבר סהרה, והוא מורכב בעיקר מערבים ומברברים. מרבית תושבי צפון אפריקה הם מוסלמים.
מקדש מיתרס
המיתראאום של לונדון, הידוע גם בשמו מקדש מיתרס אשר על גדת הוולברוק, הוא מיתראאום רומי אשר התגלה במרכז הסיטי של לונדון במהלך עבודות בנייה בשנת 1954. המקדש, אשר הוקם על ידי כת גברית שסגדה לאל מיתרס, נחשב לאחד מהממצאים הרומיים החשובים ביותר שהתגלו בעיר לונדון במהלך המאה ה-20.
האתר הועתק ממיקומו הנוכחי כדי לאפשר את המשך עבודות הבניה, והוצג לראווה ברחוב המלכה ויקטוריה. בשנת 2007 הוחלט להחזיר את המקדש למיקומו המקורי, כחלק מבניית מתחם עסקים חדש בתכנון האדריכלים נורמן פוסטר וז'אן נובל. האתר נפתח מחדש למבקרים בשנת 2017 במרתף מרכז בלומברג, לצד גלריה לאמנות עכשווית ותצוגה של ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו במקום.
מוחמד יונס אל-אחמד
מוחמד יונס אל-אחמד אל-מואלי (محمد يونس الأحمد الموالي), לשעבר עוזרו האישי של סדאם חוסיין ופקיד בכיר במפלגת הבעת', עם זאת לטענת הצבא האמריקני הוא פרש מהבעת' זמן מה לפני הפלישה האמריקנית לעיראק במרץ 2003. לאחר הפלישה הוא הפך לאחר ממנהיגי פעולות ההתנגדות נגד הכוחות האמריקנים והממשלה העיראקית הנוכחית. צו מעצר הוצא על שמו בעיראק ב-2005 וכל המספק מיידע שיביא ללכידתו יזכה במיליון דולרים.
מלחמת עיראק גרמה לאל-אחמד, כמו אנשי בעת' לשעבר רבים, לברוח לסוריה. שם מצאו מקלט בטוח והחלו לארגן מיד את ההתנגדות לנוכחות האמריקנית בעיראק ולממשלה העיראקית החדשה.
ב-15 בינואר 2005 ניסה להתנקש בחזים אל-שעלן, שר ההגנה העיראקי, על ידי שליחת מתנקשת שטענה שיש בפיה מידע ביטחוני חשוב. המתנקשת שלפה את אקדחה אך לאחר זמן קצר, התמוטטה בבכי, שמטה את האקדח ונעצרה על ידי המאבטחים.
בנו הבכור של מוחמד, אחמד מוחמד יונס אל-אחמד הוא אחד ממנהיגי מפלגת הבעת' החדשה. על פי מקורות מידע של הצבא האמריקני מסייע לפעולות אביו במימון הלחימה בעיראק. צו מעצר למאסרו הוצא לו מטעם בית המשפט המרכזי של עיראק.
חיל החינוך והנוער
חיל החינוך והנוער הוא חיל הכפוף לאגף כוח האדם בצבא ההגנה לישראל.
החיל הוא הסמכות המקצועית הראשית בתחום הפיקודי-חינוכי ובתחום הלאומי-חברתי, המסייעת למפקדי צה"ל במימוש יעדי הצבא במדינה דמוקרטית. חיל החינוך הוקם בשנת 1984 על בסיס מפקדת קצין חינוך ראשי ומערך קציני ומש"קי החינוך של צה"ל שהוקמו בשנת 1948. במהלך שנות התשעים עם סגירתם של פיקוד הגדנ"ע ופיקוד הנח"ל הפך לחיל החינוך והגדנ"ע ובהמשך לחיל החינוך והנוער.
מש"קי החינוך מצוידים בסיכת חינוך מעוצבת במיוחד בשבילם, כומתה בהתאם ליחידה ובשרוך בצבע אפור
הקָחָ"ר (קצין החינוך והנוער הראשי) הנוכחי הוא תת-אלוף אופיר לויוס.
תג חיל החינוך והנוער.
תג היחידה של חיל החינוך והנוער מורכב מארבע לשונות המשתלבות ללהבה אחת: שלוש מהן מייצגות את שלושת המרכזים השונים של החיל, והרביעית - את מפקדת החיל. יחד, בפעילות משותפת מתואמת - הם יוצרים להבה המסוגלת להניע אחרים. התג החילי משקף את שילוב הכוחות.
התג מיועד לשימושם של החיילים בקורסים השונים שבבה"ד, אנשי מטה/מפקדת החיל, ויחידות שאינן כפופות למרכזים השונים, ביניהן בה"ד החינוך והנוער ויחידות ההסברה השונות.
יחידות בחיל החינוך.
בה"ד החינוך והנוער.
בה"ד החינוך והנוער או בשמו "שערי אברהם" היה ממוקם בעבר בסמוך לצומת רא"ם. מפקדת הבה"ד נכון לשנת 2021 היא סא"ל הילה כרמון.
בה"ד החינוך עבר ביולי 2015 לקריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון שבנגב.
בבה"ד עוברים הכשרה כמעט כל בעלי התפקידים בחיל והם:
המורות החיילות, אשר גם שייכות לחיל, עברו את הכשרתן (הכוללת טירונות וקורס הכשרה) עד סוף 2008 במתקן אזרחי בשם "רמות שפירא" הנמצא במושב בית מאיר ליד ירושלים ולא בבה"ד החינוך. כמו המורות חיילות, גם החיילים שעוברים קורס כתבים (שבו מוכשרים להיות כתבי העיתון "במחנה" או "ביטאון חיל האוויר") לא עברו את הכשרתם בבה"ד.
החל מסוף שנת 2008, טירונויות מורות חיילות וכתבי במחנה מתקיימים בבה"ד, אך קורס ההכשרה ממשיך להתקיים במתקן האזרחי "רמות שפירא".
הלהקות הצבאיות ותרבות בצה"ל.