כאשר נדרש עיבוד לצורה מיוחדת ניתן להשתמש בכַּרְסוֹמים לא סטנדרטיים, צורתיים.
אמצעים נוספים.
פעולת הכרסום מחייבת עבודה עם:
אלכסנדר ויטק
אלכסנדר ויטק (בגרמנית: Alexander Wittek; 1852, קרואטיה - 1894, גראץ) היה ארכיטקט ושחמטאי אוסטרי.
ויטק פעל כארכיטקט בבוסניה והרצגובינה בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית. עבודתו המפורסמת ביותר היא "Vijećnica" בעיר סרייבו. מבנה זה שימש את העירייה ולאחר מכן הפך לספרייה הלאומית והאוניברסיטאית של בוסניה והרצגובינה; כמו כן תכנן מבני מזרקות.
ויטק היה גם אמן שחמט. הוא חלק מקום 5–6 בתחרות ברלין 1881 (ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן והגיע למקום התשיעי בתחרות וינה 1882 (ניצחו: וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור). ויטק התאבד בשנת 1894.
סלסו גולמאיו טוריאנטה
סלסו גולמאיו טוריאנטה (בספרדית: Celso (Celsito) Golmayo y de la Torriente; 1879, הוואנה - 22 בינואר 1924, סביליה) היה שחמטאי ספרדי-קובני.
סלסו גולמאיו טוריאנטה היה בנו של סלסו גולמאיו ואחיו של מנואל גולמאיו טוריאנטה.
טוריאנטה ניצח באליפות קובה בשחמט לשנת 1897 שהתקיימה בהוואנה לאחר דו-קרב בגמר עם אנדרס קלמנטה ווסקז. בתחרות זו חואן קורזו הגיע רביעי ואילו מנואל גולמאיו טוריאנטה הגיע חמישי. ניצחונו של טוריאנטה היה יוצא דופן משום שבמאה ה-19 היה נדיר מאוד שבני עשרה יזכו בתחרות לאומית. טוריאנטה היה בן 18 ואחיו בן 14 בלבד.
אוקזר (כדורגל)
איגואנית מקרינה טקסנית
איגואנית מקרינה טקסנית (שם מדעי: "Phrynosoma cornutum"), מין מתוך 14 זוחלים מהסוג איגואנית מקרינה, המכונה גם "לטאת דם".
בעלת מבנה עגלגל ומוצק עטור "קוצים" ובעלת חוטם מעוגל.
פעילה בעיקר ביום. אורך החיים שלה נע בין 10–15 שנים.
אורך גופה הממוצע הוא כ-6.5 ס"מ. הנקבה לרוב גדולה יותר מהזכר. זכר בוגר יכול להגיע לאורך של 9.4 ס"מ ונקבה לאורך של 11.4 ס"מ (ישנם מקורות הטוענים כי היא יכולה להגיע ל-15 ס"מ).
תפוצה.
היא מכונה "טקסנית" כיוון שטקסס נמצאת במרכז אזור התפוצה שלה. תפוצתה משתרעת מקולורדו וקנזס בצפון ועד צפון מקסיקו בדרום, ומאריזונה עד ללואיזיאנה וארקנסו. אוכלוסיות שלהן נמצאות גם בקרוליינות (הצפונית והדרומית), ג'ורג'יה ופלורידה - כתוצאה מכך שבעבר הן נמכרו כזוחלי מחמד פופולריים ובנוסף, פליטי שבי יצרו אוכלוסיות חדשות בטבע.
מזון.
לטאות אלו ניזונות בעיקר מנמלות קציר אך גם מטרמיטים, צרצרים, חגבים, דבורי-דבש, חיפושיות, חרקים ופרוקי-רגליים אחרים. כהרבה בעלי חיים מדבריים אחרים היא תנצל כל הזדמנות להזין את עצמה מחרקים בסביבתה.
כמו לטאות אחרות, תפיסת הטרף שלה נעשית באמצעות לשון דביקה המותאמת לכך, ופחות על ידי שימוש בלסתות שלה.
הגנה.
כאשר היא חשה מאוימת, יש לרשות לטאה זו מגוון של אמצעי התגוננות: היא מותאמת בהסוואתה לצבע החול והאבנים ומאוד קשה לזיהוי על רקע המדבר.
במקרה של גילוי היא נוטה להיצמד לקרקע ללא תזוזה, או לפרוץ בריצה מהירה ואז לקפוא במקום כך שהיא מתמזגת שוב עם הקרקע שסביבה וקשה לזהותה, כמו כן הן מנפחות את גופן על מנת להראות לטורף פוטנציאלי כקשות יותר לבליעה.
במקרים קיצונים, היא מתגוננת על ידי התזת סילון דם מעינייה ובשל כך היא מכונה "לטאת דם". זהו אמצעי הנועד לבלבל את הטורף ולאפשר להן להימלט.
הדבר נעשה באמצעות עצירת זרם הדם מהראש ויצירת לחץ מבוקר אשר מתבטא בסילון דם מבוקר שהן מכוונות כלפי האיום. טווח סילון הדם הוא כ-90 סנטימטרים.
לאון ליטינצקי
לאון ליטינצקי (נולד ב-2 באוגוסט 1967) הוא חבר הכנסת לשעבר בכנסת ה-17, מטעם מפלגת העבודה, ובכנסת ה-19 מטעם ישראל ביתנו.
ביוגרפיה.
ליטינצקי נולד בברית המועצות, ובשנים 1984–1990 למד רפואה באוניברסיטת קזן אך לא סיים את לימודיו, עקב עלייה לישראל. ב-1 בינואר 1991 עלה לישראל. באותה שנה החל לעבוד בחברת החשמל.
פעילותו הציבורית החלה עם היבחרו לבית נבחרי ההסתדרות בשנת 1999 ובאותה שנה ליו"ר ארגון ישראלים דוברי רוסית. בשנת 1995 נבחר לחבר בוועד העובדים של חברת החשמל. באותה שנה החל בלימודים במכללת "אורט" ובשנת 2002 החל בלימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
ליטינצקי היה פעיל במפלגת "עם אחד", והוצב במקום התשיעי ברשימתה בבחירות לכנסת ה-16. לאחר מיזוגה של "עם אחד" במפלגת העבודה, התמודד על מקום ברשימתה לכנסת, ונבחר למקום ה-21, המשוריין לעולים. משנת 2006 עמד בראש ארגון העולים של מפלגת העבודה ובשנת 2007 נבחר ליושב ראש ארגון העולים במועצה הציונית. היה חבר גם בקונגרס הציוני העולמי ובבית נבחרי ההסתדרות. לאחר התפטרותו של דני יתום מהכנסת ב-2 ביולי 2008, נכנס ליטינצקי לכנסת במקומו וכיהן עד תום כהונת הכנסת ב-24 בפברואר 2009. הוא היה חבר בוועדת הכלכלה.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-18 ברשימת העבודה, ולא נבחר לכנסת. עם סיום כהונתו בכנסת חזר לעבוד בחברת החשמל.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הצטרף ליטנצקי לישראל ביתנו והוצב במקום ה-13 ברשימתה. ברשימה המשותפת לכנסת, הליכוד - ישראל ביתנו, שובץ ליטנצקי במקום ה-34 ולא נבחר לכנסת. עם התפטרותו של גדעון סער ב-5 בנובמבר 2014 נכנס ליטינצקי במקומו לכנסת, כחלק מרשימת הליכוד - ישראל ביתנו, למשך 3 חודשים.
כיהן בהנהלת הוועד המתאם הכלל-עולמי של יוצאי רוסיה. ארגון זה הוקם מכוח חוק הפדרציה הרוסית, לשם שימור מסורת תרבותית והשפה הרוסית בין יוצאי רוסיה בעולם, וחיזוק ופיתוח יחסי תרבות וכלכלה בין רוסיה למדינות שבהם מתגוררים דוברי רוסית.
בעת המשא ומתן על כניסת ישראל ביתנו לממשלת ישראל השלושים וארבע במאי 2016, ליטניצקי היה חבר צוות המשא ומתן מטעם ישראל ביתנו, ובהשתתפותו בדיונים היה אחראי לנושא הרפורמה של הגדלת קצבת הזקנה בישראל.
משנת 2015 ליטינצקי משמש כנציג של המשנה למנכ"ל חברת החשמל לישראל בנושאים המקצועים, וכראש תחום לקידום ממשקי תשתית חברת החשמל עם חברות תשתית לאומיות בישראל.
בשנים 2017- 2019, יזם ליטינצקי וניהל את פרויקט הקמת אנדרטת נר הזיכרון בירושלים, לזכר יהודים שנהרגו במצור של הנאצים על לנינגרד במלחמת העולם השנייה, ומנציחה את מעשי הגבורה של תושבי ומגיני לנינגרד - חיילי הצבא האדום במצור, בשנות המלחמה נגד הנאצים. פתיחת האנדרטה התקיימה ב-23 בינואר 2020, בגן סאקר בירושלים, בנוכחות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא המדינה, ראובן ריבלין.
חיים אישיים.
ליטינצקי מתגורר בכפר סבא, נשוי ללובה ליטינצקי (משנת 1990) ואב לבן, רוני ליטינצקי (1991).
פרסים והוקרה.
באוגוסט 2020, על פי צו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, לאון ליטינצקי קיבל את "עיטור הידידות בין העמים", לכבוד השקעתו בפיתוח וחיזוק קשרים בין רוסיה לישראל.
קרב מפרץ בנטרי
קרב מפרץ בנטרי (באנגלית: Battle of Bantry Bay) הוא קרב ימי שנערך ב-11 במאי 1689, במהלך מלחמת תשע השנים, בין צי צרפתי בפיקוד תת-אדמירל מרקיז דה שאטורנו לבין צי הברית של אנגליה, ממלכת הבסבורג, בוואריה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה בפיקודו של האדמירל האנגלי ארתור הרברט. הקרב, שניטש במפרץ בנטרי בדרום אירלנד, היה גם הפעם הראשונה מאז שנת 1545 בה נלחמו צי צרפתי וצי אנגלי אחד בשני.
העילה לקרב הייתה ניסיון של הצרפתים להעביר אספקה למלך ג'יימס השני במסגרת ניסיונותיו להשיב לידיו את כס השלטון האנגלי. תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות: הצרפתים הצליחו להעביר אספקה למערכה האירית של ג'יימס והצי הצרפתי בפיקודו של שאטורנו הסב נזק רב לצי האנגלי, אך ההצלחות הטקטיות של הצרפתים לא הביא להשגים אסטרטגיים.
רקע.
המהפכה באנגליה אשר התרחשה בשנת 1688 הביאה לנפילתו של המלך ג'יימס ה-2 ולעלייתו של ויליאם, הנסיך מאורנג'. ויליאם, כעת המלך ויליאם ה-3 שלט בצוותא עם אשתו מרי. ג'יימס אמנם נמלט לצרפת שם קיבל מקלט מדיני מעמיתו הצרפתי, המלך לואי ה-14 אך לא זנח את נסיונותיו לשוב לאנגליה ולכס המלכות.
לואי סייע לג'יימס משתי סיבות: ראשית, המלך הצרפתי האמין בכל ליבו בזכותו של המלך מבית סטוארט לשלוט באנגליה. שנית וחשובה יותר, לואי האמין שהמלחמה באירלנד תעסיק את ויליאם בעוד שהוא עסוק בחזית בדרום הולנד שמאוחר יותר תהפוך למוקד משמעותי במלחמה.
בעודו בצרפת גייס ג'יימס צבא כדי לסייע לסגנו באירלנד ארל מטירקונל. אומנם ג'יימס שלח בעבר עזרה כספית לטירקונל אך רק בשנת 1689 היה טירקונל מוכן עם צבאו להוביל את המערכה. ג'יימס נחת בקינסייל יחד עם 100 קצינים צרפתיים וכ-2500 חיילים ונע יחד עם טירקונל לכיוון דבלין מתוך כוונה להכריע את המערכה באירלנד טרם פלישה לסקוטלנד או אנגליה. לשם כך נזקק ג'יימס לאספקה וציוד מצרפת. אנגליה לא ששה לאפשר לג'יימס ובעלי בריתו מצרפת דריסת רגל באירלנד והפרלמנט החליט לערב את הצי המלכותי.
קרב.
ארתור הרברט, המפקד החדש של הצי האנגלי, יצא לים רק בתחילת אפריל כאשר הוא משאיר מאחוריו מספר ספינות שהתמרדו עקב עיכובים בתשלומי משכורות. הצי יצא לים עם 19 ספינות ב-4 באפריל והגיע לקורק ב-12 באפריל מתוך כוונה לאתר ספינות צרפתיות. הצי הצרפתי שהורכב מ-24 ספינות מרמה שלישית ורביעית, שתי פריגטות ועוד מספר ספינות קטנות יותר לאספקה עבור המערכה של ג'יימס, עזב את נמל ברסט ב-6 במאי.
כשהגיע הצי הצרפתי לדרום אירלנד הם גילו כי הצי של הרברט לא אפשר הנחתה של ציוד לחוף בקינסייל ולכן פנו למפרץ בנטרי. בבוקר לאחר מכן, ב-11 במאי, בעוד הצרפתים מורידים לחוף אנשים, אספקה וכסף, נגלה הצי של הרברט. הצרפתים מיהרו להרים עוגן וקרב התפתח בתוך המרחב הצפוף של המפרץ.