בשנות העשרים המאוחרות תמך אבולה בתנועה הפשיסטית הרדיקלית שצצה באותן שנים באיטליה, בתקווה שזו 'תנקה ותטהר' את איטליה מהאמונות היודו-נוצריות, שתוחלפנה על ידי מה שהוא מכנה "פאגאניזם אימפריאליסטי" שאפיין את האימפריה הרומית. כשחתם בניטו מוסוליני על ההסכמים הלטרניים עם הכנסייה הקתולית, היה אבולה בין האידאולוגים הפשיסטיים שהתנגדו למהלך; אבולה דחה את סגנון הלאומנות שהפיצה המפלגה הפשיסטית ואת אופייה הפוליטי, שהיה בריוני ודמגוגי לטענתו, ובכך הוא קיווה להשפיע במידת מה על המשטר הפשיסטי כך שיטה יותר לכיוון השקפותיו ורעיונותיו, ויתקרב לגישה הפילוסופית הפרניאלית (=מסורתיות רדיקאלית) אליה השתייך.
בתחילת 1930 הוציא אבולה לאור את העיתון הדו-שבועי "Torre" ("מגדל") בו הוקיע את השלטון הפשיסטי הרשמי. תגובת הממשל הייתה לצנזר את העיתון עד שיחדל מלהתפרסם. אבולה נאלץ לשכור שומר ראש (בדומה לפשיסטים רדיקלים אחרים שחיו בתקופתו) מחשש לחייו, עד אשר העיתון נעלם מן הדפוס בחודש יוני, אותה השנה.
אבולה המשיך להיות מעורב במידת מה בעולם העיתונאות בין 1934–1943 כשהיה עורך הטור התרבותי בביטאון "Regime Fascista" שהיה שייך לפוליטיקאי הפשיסטי רוברטו פארינאצ'י.
באוגוסט 1941 קרא בניטו מוסוליני את מאמרו של אבולה "Sintesi di dottrina della razza" ("סינתזת דוקטרינת הגזע"), והתרשם ממנו כל-כך עד שהחליט להיפגש עימו אישית ושיבח אותו על כתיבתו ורעיונותיו. אבולה גולל את פגישתו זו במאמרים מאוחרים ואמר כי מוסוליני מצא שהעקרונות הגזעניים ה"רומיים" שהציג אבולה במאמר הם ייחודיים למדי ומרוחקים מהתאוריות הנאציות.
יחסו של יוליוס אבולה לפשיזם היה אמביווילנטי, מה שגרר דברי תוכחה כנגדו מצד השלטון, כי צפיותיו מהמשטר הפשיסטי באיטליה לא תאמו את מטרותיו ושאיפותיו של המשטר; זה יצר זלזול מצד הבירוקרטים בדרגי הממשל והביא לדחייתו של אבולה - כשזה הציע להתנדב לשירות צבאי על מנת להילחם בקומוניסטים בחזית הרוסית. למרות זאת, כשהמשטר הפשיסטי באיטליה החל להתפרק ולאחר שמוסוליני הודח ונכלא, היה אבולה בין הראשונים לברכו, כשהאחרון חולץ מהכלא על ידי כוח קומנדו נאצי ב-1943, למרות שאבולה לא היה חבר במפלגה הפשיסטית ולמרות שלא תמך לחלוטין במשטר הפשיסטי.
לאחר כניעת איטליה לכוחות בעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943, אבולה נמלט לגרמניה ושהה שם עד תום מלחמת העולם השנייה. במהלך שהותו, גויס אבולה על ידי האננרבה למחקר ב-וינה אודות הבונים החופשיים. אבולה היה עורך טיולים קבועים ברחובות העיר בזמן שהייתה מופצצת מהאוויר על ידי בעלות הברית, כי לטענתו החוויות בעיר המופצצת עזרו לו לתהות על מהות יעודו וגורלו. בהפצצה אווירית סובייטית אחת (במרץ או אפריל 1945), רסיסי פגז פגעו בעמוד השדרה שלו והוא הפך למשותק בחלק גופו התחתון עד סוף חייו.
אבולה וה-אס.אס.
לאבולה הייתה השקפת עולם מורכבת ביחס לאידאולוגיה הנאצית, וביחס למבנה הארגוני של היחידות הנאציות השונות, בפרט של האס.אס. ד"ר ה.ט. האנסן כותב בספרו ""Julius Evola's Political Endeavors", בהקדמה לפרשנות רעיונותיו של אבולה בספר "Men Among the Ruings" (עמ' 61–62):
האנסן מוסיף שאבולה הביע בכתב (Vita Italiana, אוגוסט 1941) את אהדתו למבנה המנהלי-פוליטי של האס.אס., בו ראה רעיון עילאי של מסדר חדש, 'פרוש' ומיליטנטי שמאופיין על ידי עקרונות של נאמנות וכבוד. כזה היה גם מבנה המסדר הטבטוני עליו ניסה היינריך הימלר להתבסס בתכנון מבנה האס.אס: טירונות וטקסי חניכה, הדרישה המוקדמת לאומץ פיזי והתעלות רוחנית, לצד טיפוח משמעת, נאמנות, רצון להקריב, חוסר אנוכיות ואי-פחד מהמוות. מאפיינים אלה, נוסף למאפיינים גזעיים ואתניים, חיזקו את דעותיו של אבולה בנוגע לעליונות מבנה האס.אס.; בנוסף, גרס אבולה שכללי האתיקה של האס.אס. מזכירים במידת מה את אלה של מסדר הישועים.
לאחר המלחמה.
לאחר תום מלחמת העולם, המשיך אבולה לכתוב על אזוטריזם ומיסטיקה ולהתעמק בזה. כתיבתו בתקופה שבין מלחמת העולם השנייה ועד למותו היא זו ששיקפה את דעותיו ואת הגותו הפילוסופית כפי שהן נודעו בציבור. המפורסמים בספריו נכתבו אף הם באותן שנים: "Men Among The Ruins" (שיצא לאור ב-1953) ו-"Ride the Tiger" (שיצא לאור ב-1961). בשני הספרים אלה מציג אבולה את השקפותיו והסתגויותיו החריפות מהחברה המודרנית ומהפוליטיקה שהתהוותה אחרי מלחמת העולם השנייה. ב-1963 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של אבולה: "Il Cammino del Cinabro""('צעדת הצינובר').
מסוף המלחמה ועד מותו היוו כתביו השראה אידאולוגית לקבוצות נאו-פשיסטיות באיטליה (כמו Forza Nuova), ובשל כך הוא הועמד למשפט שנמשך מיוני 1951 ועד ספטמבר באותה שנה, כשהוא מואשם בניסיון להחיות את הפשיזם באיטליה. הוא זוכה משום שלא היה חבר במפלגות או בקבוצות פשיסטיות כלשהן, ומשום שההאשמות שטענו כי הוא מהלל ומשבח את הפשיזם בכתביו - לא אומתו.
יוליוס אבולה נפטר ברומא ב-11 ביוני 1974, ערירי במותו. אפרו פוזר מעל קרחוני הר מונטה רוזה, שבצפון איטליה.
פילוסופיה.
מסורת.
יוליוס אבולה השתייך לאסכולה הפילוסופית הפרניאלית, המכונה גם "סופיה פארניס", או לחלופין "מסורתיות רדיקלית" (Radical Traditionalist School). הגישה הפילוסופית המרכזית שבלב אסכולה זו - היא מיסטיקה ומסורות אזוטריות של דתות ועמים שונים; חלק מהפילוסופים הנוגעים היסטורית באסכולה זו מזוהים עם הסופיות האיסלאמית, אחרים לנאציזם האזוטרי, והנותרים בקטגוריה זו לחקר התורות המיסטיות של התרבויות האינדו-אירופאיות והאינדו-אריות (לדוגמה - כתבי הוואדות).
על הגותו של יוליוס אבולה השפיעו לא מעט אישים מעולם הפילוסופיה וקשה לומר שמשנתו מבוססת בלעדית על רעיונות ספציפיים מתוך זרמים קיימים, הגם שנאמנותו למסורתיות הפרניאלית ולרעיונותיה משתקפת היטב מתוך ספריו וכתביו. ועדיין, חוט המחשבה שנטווה לאורך משנתו הכתובה הוא ייחודי למדי; בין הפילוסופים שהשפיעו עליו במיוחד היו פרידריך ניטשה, ארנסט יונגר, אפלטון, אוסוואלד שפנגלר, יוסטון סטיוארט צ'מברלין, ארתור דה גובינו, מייסטר אקהרט וכן רנה גונו - הפילוסוף הצרפתי שייסד את האסכולה הפרניאלית. יצוין גם ג'יאמבטיסטה ויקו, ההיסטוריוסוף שחשף בפניו את עקרון ההירואיות האפי ואת המונח האינדו-אירופאי "vir" (המציין חכמה, נזירות ומלוכה). לכתבים אינדו-אריים כדוגמת הקשיטרייה (חלק מהסדר החברתי של ארבע הווארנות) והטקסט הסנסקריטי בהגאוואד גיטה, יש חלק מהותי וחשוב במשנתו של אבולה, ובקווים האסתטיים הכלליים של חשיבתו הפילוסופית.
השפעתו ומורשתו.
כתביו של אבולה ממשיכים להוות עד היום מקור השראה לקבוצות אינטלקטואלים "אזוטריות" ותנועות ימין קיצוני אירופאיות, ואף שהשפעתו על הפשיזם האיטלקי והנאציזם הגרמני מינורית, כתביו והגותו הפכו פופולריים לאחר מלחמת העולם השנייה בקרב קבוצות גזעניות, קבוצות אליטה של "עליונות לבנה" וארגוני טרור קיצוניים מימין. בין האישים והארגונים שהושפעו ממנו ניתן למנות את: מיגל סראנו, הפוליטיקאי הצ'יליאני; הפילוסופית והמחברת הצרפתייה סוויטרי דבי; העיתונאי הצרפתי גיום פייה; המוזיקאי והעיתונאי האמריקאי מייקל מוינהאן; הקבוצה האתנו-לאומנית הצרפתית GRECE; ולבסוף מפלגות הימין הלאומניות האיטלקיות Forza Nuova ו-Ordine Nuovo.
שמו והגותו של יוליוס אבולה עדיין עלומים יחסית בארצות הברית, כשכל הספרים שתורגמו לאנגלית יצאו בהוצאת "Inner Traditions" האמריקאית. ברוסיה, כתביו זכו להתייחסות מסוימת בקרב קבוצות ימין, כשפעילים פוליטיים רוסים כמו אלכסנדר דוגין, ניתחו את כתביו. ספריו פופולריים יותר בבריטניה, בסקנדינביה (פינלנד), ברומניה ועוד מדינות ממזרח אירופה, בטורקיה וכן בארצות בדרום אמריקה.
לקריאה נוספת.
• יוליוס אבולה, "הציוויליזציה האמריקנית" (מאיטלקית: שירלי פינצי-לב), דחק ד', 2014
פרת הים
המדונה
הבתולה
מקרומדיה ג'יירן
אדובי ג'יירן (באנגלית: Adobe JRun) הוא שרת יישום אשר פותח במקור בשנת 1997 בתור מנוע Java Servlet על ידי לייב סופטוואר (Live Software) ולאחר מכן נרכש על ידי חברת אלריאיי (Allaire), אשר פיתחה לראשונה את שפת ה-J2EE. לאחר מכן ג'יירן הפכה להיות תוכנה בבעלותה של מקרומדיה, לאחר השתלטותה על אלריאיי, וכיום היא בבעלותה של אדובי מערכות לאחר שרכשה את חברת מקרומדיה בשנת 2005.
באוגוסט 2007 אדובי הודיעה רשמית כי היא מפסיקה לפתח את ג'יירן. עם זאת, צוות הפיתוח של אדובי קלדפיוז'ן ימשיך לבצע שינויים הכרחיים בבסיס התוכנה.
נפוליאון הראשון
ציר-על
ציר-על (באנגלית: Superdelegate) הוא כינוי לציר בוועדה הדמוקרטית הלאומית של המפלגה הדמוקרטית הבוחרת במועמדה לנשיאות ארצות הברית, אשר מתמנה אוטומטית מתוקף תפקידו במוסדות המפלגה או כנבחר מטעמה. בניגוד לצירים הרגילים אשר נבחרים במערכת הבחירות המקדימות כצירים מטעם מועמד מסוים לנשיאות על מנת להצביע עבורו בוועידה (ולכן מכונים "צירים מחויבים"), צירי העל חופשיים להחליט על הצבעתם בוועידה על פי שיקול דעתם, ולשנות את החלטתם עד הרגע האחרון.
צירי העל כוללים את כל חברי שני בתי הקונגרס והמושלים המכהנים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ואת חברי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC). מעמד של צירי-על ניתן גם לכל מי שכיהנו אי פעם כנשיאים, סגני נשיאים, יושבי ראש בית הנבחרים, ומנהיגי הרוב והמיעוט בסנאט מטעם המפלגה.