המוזיאון לאמונות מודרנית על שם אנדרה מלרו הפך לשני בצרפת לפי מספר הציורים האימפריוניסטים שהוא מאחסן. לה האבר נשארה נאמנה למסורתה כעיר פועלים וימאיים. היא מוכרת גם כן ברמה ארצית על ידי מועדוני הספורט החשובים: Le Havre Athletic Club בכדורגל,Saint-Thomas Basket Le Havre בכדורסל וקבוצת הכדוריד לנשים HAC.
לה-הבר
לה-האבר
וגרה
וגרה (בגעז: ወገራ) מחוז היסטורי בצפון מערב אתיופיה, מדרום לסמן, וכיום נפה באמהרה.
היסטוריה.
במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק משטחי גדעון והיה לאזור שיושב בביתא ישראל. במאה ה-14 הגיעו לאזור צבאות האימפריה האתיופית תחת הקיסר עמדה ציון הראשון והחלו בפעילות מיסיון וסיפוח המחוז. ההתנגדות היהודית לסיפוח הגיעה בעיקר מממלכת הגדעונים אשר הובילה למלחמה בווגרה כנגד הקיסר יסחק בתחילת המאה ה-15 ושבה נטבע המושג פלאשים. לחימות נוספות בין הצדדים המשיכו לסירוגין עד לתחילת המאה ה-17 והחל ממאה זו החלו בווגרה תהליכי אמהריזציה עד שהאמהרים הפכו לרוב וביתא ישראל למיעוט הפזור ביניהם.
סטטיסטיקה.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 אוכלוסיית וגרה מנתה 220,566 נפשות שרק 8.46% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 1,851.52 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 119.13 נפש לקמ"ר.
בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 183,589 נפש כאשר הרוב המכריע (90.48%) הוא אמהרי עם מיעוט כמנתי של 9.24%.
מספר מעושר
מספר מעושׂר הוא מספר מצולע מסדר 10, משמע מספר formula_1 כך שניתן לסדר formula_1 עצמים בצורת מעושר (מצולע בעל 10 צלעות) משוכלל. המספר המעושר ה-n-י נתון על ידי הנוסחה formula_3. הנוסחה היא מקרה פרטי של הנוסחה הכללית למספר מצולע.
עשרת המספרים המעושרים הראשונים הם:
1, 10, 27, 52, 85, 126, 175, 232, 297 ו-370.
תכונות.
המספר המעושר ה-n-י זוגי כאשר n זוגי ואי-זוגי כאשר n אי-זוגי.
השיטה הסטנדרטית למציאת מספרים שהם מספרים מצולעים משני סדרים שונים היא באמצעות פתרון משוואות פל. משיטה זו נובע שאין מספר מעושר שהוא מספר ריבועי (למעט המקרה הטריוויאלי formula_4). מספרים מעושרים הם המספרים המצולעים מהסדר הקטן ביותר שטענה זו תקפה לגביהם.
formula_5 הוא מספר המחלקים השונים של המספר formula_6. זאת משום שהפירוק לגורמים שלו הוא formula_7, ולכן לפי הנוסחה הידועה לפונקציית המחלקים:
אם מתחילים את ספירלת אולם מהמספר 0, במקום מ-1 כמקובל, המספרים המעושרים מופיעים ברצף בשורה האמצעית, המתחילה מ-1 והולכת ימינה.
בתורת הגרפים, אינדקס וינר של גרף הוא סכום של מרחקים בין כל זוגות הצמתים בגרף. formula_5 הוא אינדקס וינר של הגרף המורכב משני עותקים של הגרף השלם formula_10, המחוברים ביניהם בקשת אחת. תוצאה זו מתקבלת מחישוב ישיר פשוט: יש formula_11 זוגות של צמתים שהמרחק ביניהם הוא 1; formula_12 זוגות עם מרחק 2; ו-formula_13 זוגות עם מרחק 3. בסך הכל אינדקס וינר יוצא:
פיל ג'ונס
פיליפ אנתוני "פיל" ג'ונס (באנגלית: Philip Anthony "Phil" Jones; נולד ב-21 בפברואר 1992) הוא שחקן כדורגל אנגלי המשחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד.
קריירה.
ג'ונס הצטרף לקבוצת הנוער של בלקברן רוברס בשנת 2002, וחתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון לקראת עונת 2009/2010. הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הגיעה ב-22 בספטמבר 2009, במשחק גביע הליגה מול נוטינגהאם פורסט, ועד לסיום אותה עונה צבר בסך הכל עשר הופעות. בעונה שלאחר מכן ג'ונס רשם 26 הופעות במדי בלקבורן, והפך לשחקן מפתח בקבוצה. הופעותיו המרשימות של ג'ונס בגילו הצעיר החלו למשוך עניין מקבוצות גדולות באנגליה, וב-13 ביוני 2011 אישר המועדון כי הושג הסכם על העברתו של ג'ונס למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של 16.5 מיליון ליש"ט.
ג'ונס חתם על חוזה לחמש שנים במנצ'סטר יונייטד, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק מגן הקהילה מול היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, כשעלה כמחליף במחצית בניצחון 2–3. ג'ונס התאקלם בקבוצתו החדשה במהירות רבה והפך לשחקן הרכב במשחקים הבאים, כולל שלושה בישולים בניצחונות מול טוטנהאם וצ'לסי.
אביאסף ברנע
אביאסף ברנע (ברנשטיין) (1903, וילנה – 6 בנובמבר 1957, חיפה) היה מלחין, פסנתרן ומורה למוזיקה ישראלי.
חייו.
ברנע נולד בשם אביאסף ברנשטיין בעיר וילנה שבאימפריה הרוסית (ליטא), רביעי מבין שישה אחים ואחיות. אביו, אברהם משה ברנשטיין (1866–1932), היה חזן, מנצח מקהלות ומלחין וילנאי מפורסם, חניך הקונסרבטוריון בווינה, מחבר ה"מוזיקלישער פנקס" ('הפנקס המוזיקלי') – אוסף ניגונים וטקסטים מוערים מן האוצר העממי היהודי (וילנה, המכון האתנוגרפי ע"ש ש. אנסקי, 1927). ברנשטיין הקנה לבנו את יסודות החינוך המוזיקלי והיהודי והנגינה בפסנתר. בהיותו בן תשע נשלח ברנע לברלין ללמוד בקונסרבטוריון, אך נאלץ לחזור לווילנה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. אחרי המלחמה חזר לברלין ומשנת 1922 עד 1927 למד בבית הספר הגבוה הלאומי למוזיקה (Staatliche Hochschule für Musik; כיום במסגרת האוניברסיטה לאמנויות של ברלין, Universität der Künste Berlin (UdK Berlin)). במהלך לימודיו שם זכה בפרס מנדלסון.
הוא נישא לשרה אדונסקי, ובשנת 1935 בני הזוג ובתם עלו לארץ ישראל, התגוררו תחילה בתל אביב וכעבור שנה התיישבו בחיפה. במשך השנים עשה לו שם כפסנתרן, מורה למוזיקה ומלחין פורה בתחום המוזיקה הקלאסית הישראלית.
באחרית ימיו החל לאסוף ולערוך לחנים שכתב אביו והגיע לרשימה של כמאתיים פריטים, בהם לחנים חילוניים ודתיים, שירי מקהלה, אופרה לילדים ויצירות ליטורגיות. מטרתו הייתה לשקם את העיזבון שאבד עם חורבן הקהילה היהודית בווילנה, אך מותו שם קץ למשימה.
נפטר בחיפה ב-1957 בתום מחלה ממושכת, בן 54 במותו. הותיר אחריו אישה, ד"ר שרה ברנע, ושתי בנות. נקבר בבית העלמין הישן - חוף הכרמל.
ארכיונו, הכולל יצירות, שמור בספרייה הלאומית.
יצירתו.
אביאסף ברנע התמקד בדרך כלל במוזיקה אבסולוטית, אך עסק גם בנושאים מן הפולקלור היהודי ומן הניגונים המסורתיים שאסף אביו, וכן שילב ביצירותיו רשמים מנופי הארץ ומענייני היישוב.
אדית הד
אדית הד (באנגלית: Edith Head; 28 באוקטובר 1897 - 24 באוקטובר 1981) הייתה מעצבת תלבושות אמריקנית, אשר זכתה בשמונה פרסי אוסקר, יותר מכל זוכה אחרת של פרס זה.
ראשית חייה.
הד נולדה בשם אדית קלייר פוזנר (Edith Claire Posener) למשפחה יהודית בסן ברנרדינו, קליפורניה. אביה, מקס פוזנר, היגר לארצות הברית מפרוסיה ב-1876. אמה, אנה לוי, ילידת ארצות הברית, הייתה בת להורים מאוסטריה ומגרמניה. ספק אם הוריה אכן נישאו זה לזו מעולם. ב-1901 נישאה אמה לפרנק ספייר, מהנדס מכרות, והם גידלו את אדית כבתם. ספייר היה נוצרי קתולי וכך גם גדלה הילדה.
הד סיימה תואר ראשון בצרפתית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1919, וב-1920 הוענק לה תואר מוסמך בשפות רומאניות מאוניברסיטת סטנפורד. היא החלה לעבוד כמורה לצרפתית בבתי ספר בקליפורניה. במטרה להעלות את שכרה היא אמרה למעבידה כי היא מסוגלת ללמד גם אמנות (אף על פי שלא הייתה לה השכלה פורמלית בתחום זה). כדי לשפר את יכולתה ברישום היא השתתפה בלימודי ערב באמנות במכללה בלוס אנג'לס.
ב-1923 נישאה אדית הד לצ'ארלס הד, אחיה של אחת מחברותיה ללימודי האמנות. נישואים אלו הסתיימו ב-1936. ב-1940 נישאה לוואיירד אינן (Wiard Ihnen), ארט דיירקטור במקצועו, והייתה נשואה לו עד מותו ב-1979.
קריירה מקצועית.
ב-1924 התקבלה הד לעבודה כציירת תלבושות במחלקת התלבושות של אולפני סרטי פרמאונט, אף על פי שלא היה לה כל ניסיון מקצועי בעיצוב (בהמשך חייה היא הודתה כי הביאה לראיון העבודה את רישומיו של סטודנט אחר מן המכללה לאמנות). היא עבדה באולפני סרטי פרמאונט במשך 43 שנים. ב-1925 החלה לעצב תלבושות לסרטים, ובתוך מספר שנים קנתה לעצמה שם והוכרה כאחת ממעצבות התלבושות המובילות בהוליווד. בתחילה האפילו עליה שמות המעצבים הראשיים של פרמאונט, אך החל ב-1938 היא זכתה לתהילה בזכות עצמה.
הד נודעה בסגנון העיצוב המאופק שלה, ובניגוד למעצבים רבים, הרבתה להיוועץ בתהליך העיצוב בשחקניות שעבורן עיצבה תלבושות. בשל כך צברה פופולריות בקרב כוכבות הקולנוע של שנות ה-40 ושנות ה-50 (ראו רשימת סרטים להלן). היא עיצבה תלבושות גם לרבים מסרטיו של ג'רי לואיס. הד הייתה ממעצבות התלבושות המועדפות על הבמאי אלפרד היצ'קוק ועבדה רבות עם המפיק האל ואליס (יוצר הסרט קזבלנקה). סגנונה המאופק של הד גם גרם למקצת השחקניות (כמו קלודט קולבר) והבמאים להעדיף שלא לעבוד עמה. בחלקה המאוחר של הקריירה שלה נטען עליה שהיא נוטה ליטול לעצמה את הקרדיט על עבודתם של אחרים.
ב-1967 עברה הד לעבוד באולפני יוניברסל, בהם עבדה עד תום חייה. שם, עם ירידת קרנה של שיטת הפקת סרטי הקולנוע באולפנים, החלה הד להיות מעורבת יותר בעיצוב תלבושות עבור תוכניות טלוויזיה. עיצוביה למיני סדרת הטלוויזיה "נשים קטנות" זכו להערכה רבה.
סרטים שהד עיצבה עבורם תלבושות לשחקניות (רשימה חלקית):
באמצע שנות השבעים הוזמנה הד לעצב מדים לנשים עבור משמר החופים האמריקני, שמספר הנשים המשרתות בו עלה. הד ראתה בכך אחד משיאי הקריירה שלה וזכתה בשל פרויקט זה בפרס השירות הציבורי המצטיין (Meritorious Public Service Award).
הד פרסמה שלושה ספרים - The Dress Doctor (אוטוביוגרפיה, 1959), How to Dress for Success (1967) ו-Edith Head's Hollywood (1983, התפרסם לאחר פטירתה).
הד הופיעה ב-1955 בסרט הקולנוע Lucy Gallant, שם גילמה את עצמה. ב-1973 היא הופיעה באחד מפרקי הסדרה קולומבו, גם שם בתפקיד עצמה.
פרסים.