כיום רואים את ההחלטה לכלוא את כל אזרחי ארצות הברית ממוצא יפני, כמו גם את פסק הדין, כמעשי גזענות.
טום ס. קלארק, אשר ייצג את משרד המשפטים של ארצות הברית במקרה זה, כותב בפרק הסיום של הספר: "פקודה נשיאותית 9066: כליאת 110,000 אזרחי ארצות הברית היפניים" מאת מייסי וריצ'רד קונרט:
כאמור לעיל, קורמאטסו תקף את ההחלטה בבית המשפט וזו נהפכה בשנת 1983.
ממשלת ארצות הברית שילמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 פיצויים בגובה 1.2 מיליארד דולר ליפנים שנכלאו. בשנת 1992 חתם הנשיא ג'ורג' בוש (האב) על חוק המעניק 400 מיליון דולר נוספים.
בשנת 1998 העניק נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לפרד קורמאטסו את מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2004 הגיש קורמאטסו חוות דעת כידיד בית המשפט במקרה ראסול נגד בוש שבו נדונו שאלת חוקיות מעצר של אסירים בגוואנטאנמו, ובה התנגד למאסר בלא משפט, ולהקרבת זכויות האדם על ידי המדינה במקרים רבים בלא הצדקה ממשית.
קורמאטסו נפטר במרץ 2005 בגיל 86.
מרדכי גלדמן
מרדכי גֶלְדְמן (16 באפריל 1946 – 8 באוקטובר 2021) היה משורר, פסיכולוג, צייר, פסל, מבקר ספרות ואמנות ישראלי, חתן פרס ביאליק למפעל חיים בשירה לשנת תש"ע-2010.
ביוגרפיה.
גלדמן נולד במינכן שבגרמניה להורים ניצולי השואה מפולין. עלה לישראל יחד עם הוריו ב-1949, ומאז התגורר בתל אביב. גלדמן למד פסיכולוגיה וספרות כללית לתואר ראשון ופסיכולוגיה קלינית לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים התמחות בתחום. עבד כשש שנים כפסיכותרפיסט במכון רודי לפסיכותרפיה, הקים יחידה למיון מנהלים ב"פילת" ושימש כפסיכולוג במרכז ההערכה לקצונה בכירה של מערך מדעי ההתנהגות בצה"ל. עסק בפסיכותרפיה בגישות פסיכואנליטיות בקליניקה פרטית.
שירתו של גלדמן מתאפיינת בחיבור בין שפה גבוהה ועשירה לשפה נמוכה ואפילו סלנגית ובחקירה פילוסופית ופסיכולוגית של נושאים קיומיים. בשירתו יש קולות רבים - ליריים, אינטלקטואליים, רליגיוזיים, מדיטאטיוויים, ארוטיים, חושניים, ציוריים ועוד. תודעה מפוכחת מחברת בין כל צדדי הנפש האלה.
שירתו המאוחרת של גלדמן נתונה להשפעת אסתטיקה זן בודהיסטית ונובעת לא פעם מרוח מדיטטיבית הנרכשת בסדנאות ויפסנה. בשנים האחרונות גם צייר הייגות רבות - ציורים במסורת הזן שמשובץ בהם הייקו. גלדמן הוא "המשורר המרכזי הראשון שהכניס תכנים הומואים גלויים לשיריו.".
ספריו של גלדמן זיכו אותו במספר פרסים ספרותיים: פרס חומסקי לשירה ב-1983, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-1996, פרס ברנר ב-1997, פרס עמיחי ב-2005 ופרס ביאליק למפעל חיים בשירה ב-2010.
שיריו תורגמו לשפות רבות והוא נכלל באנתולוגיות רבות של שירה ישראלית בשפות שונות. ב-2011 נכלל באלמנך המופיע במונגוליה (ed. Hadda Sendoo) עם הנודעים והטובים במשוררי העולם כתומאס טראנסטרמר, שיימוס הייני וויסלבה שימבורסקה. מאז השתתף מדי שנה באלמנך הזה.
גלדמן ייצג את ישראל בביאנלה לשירה בליאז' – בלגיה ב-1995, וב"עונת התרבות הישראלית בצרפת" ב-1998. ב-2011 השתתף בפסטיבל השירה השני של טוקיו, במימון משרד החוץ הישראלי. ב-2019 השתתף בפסטיבל שירה בינלאומי מרכזי "lifft",שכלל משוררים נודעים מאסיה ואירופה, שהתקיים בבקו, אזרבייג'ן.
באוקטובר 2016 התקיימה בבית פסואה שבליסבון השקה לתרגום של ספר שיריו 'תורת הייחוד' לפורטוגלית על ידי ז'ואאו פאולו אסטוואס דה סילבה. בהשקה נשא דברים צביקה ניר יו"ר אגודת הסופרים העבריים ונכחה שגרירת ישראל בפורטוגל ציפורה רימון.
ביולי 2017 ערכו אגודת הסופרים העבריים ותיאטרון יפו מחווה לשירתו של גלדמן. נשאו דברים דוד וינפלד, אביחי קמחי וצבי ניר. שוחח עם המשורר גלעד מאירי. הגישו מיצגים: סיגל אשל, דני כץ, גבי אלדור. שרה: עדיה גודלבסקי.
בנוסף גלדמן היה מסאי ופרסם מאמרים רבים בעיתונות ובמגזינים ושישה ספרי מחקר ועיון על נושאים פסיכואנליטיים, אמנותיים ותאולוגיים. עניינו המרכזי הוא בחקר הפסיכואנליטי של העצמי לאור התאוריות של היוגה והבודהיזם. כן התמקד במגע הפרשני של הפסיכואנליזה בספרות. בספר מאמריו על מחזות של שקספיר 'מראות וכפילים' הוא מצביע על רעיונות פסיכואנליטיים מטרימים המופיעים במחזותיו. הוא כתב מאמרים נרחבים על המשוררים א.א.פו ואורי צבי גרינברג ועל האמנים ביאנקה אשל-גרשוני, עינן כהן ופסח סלבוסקי.
הנחה סדנאות לכתיבת שירה, ביניהן סדנאות לכתיבת הייקו, והרצאות על אמנות זן בודהיסטית. הרצה באוניברסיטת בן-גוריון על פרשנות פסיכואנליטית לספרות ובמכון ון ליר (על שיקספיר כפסיכואנליטיקאי ועל הרוחני ביומיום).
מ־2013 ערך והנחה ליין של מיצגי שירה תחת הכותרת 'אורפאוס ביפו' בתיאטרון יפו העברי ערבי. באירועים אלה מגישים מיצגים משוררים, שחקנים, אמני מיצג, רקדנים ומוזיקאים. הערבים תועדו בקפידה על ידי הצלם גדי דגון.
בנוסף, הוא עסק באמנות פלסטית: שימש כמבקר אמנות במוסף לספרות של הארץ, עוסק בצילום, ציור וקדרות. תערוכת יחיד מתצלומיו הוצגה ב-2014 בבית האמנים של תל אביב. תערוכת יחיד מיצירותיו בחומר הוצגה בגלריה לעיצוב בחולון 'החווה' ב-2008. הציג ציורים, תצלומים ועבודות בחומר גם בתערוכות קבוצתיות. אצר תערוכות יחיד (לפסח סלבוסקי, להלן ברמן, לנעמי בריקמן-סלבוסקי, לעינן כהן, לענת בנדורי) ותערוכות קבוצתיות.
בשנת 2011 ראתה אור אסופה מקיפה משירתו של גלדמן, בשני כרכים, 'הלכתי שנים לצדךָ', הכוללת שירים מכל שנות כתיבתו. ב־2019 יצא לאור הכרך השלישי של האסופה.
גלדמן נפטר ב־8 באוקטובר 2021 בגיל 75, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
אדורה
אֲדוֹרָה היא התנחלות ויישוב קהילתי בהר חברון מערבית לעיר חברון. שייכת למועצה אזורית הר חברון והוקמה בידי תנועת משקי חירות-בית"ר. היישוב שוכן מדרום לכביש חוצה יהודה, על הר המשקיף מערבה לכיוון שפלת יהודה וערי המרכז, מעל אפיקו התלול של נחל גוברין, ולמרגלותיו נמצאים עין אלפארעה וח'רבת אלפארעה, המזוהה עם פִּרְעָתוֹן הנזכרת באזור זה ב.
התנחלות תלם שוכנת בסמוך.
היסטוריה.
היישוב הוקם בתחילת 1982 כהיאחזות נח"ל "מצפה אמציה" על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים".
החלטת הממשלה על הקמת יישוב אזרחי במקום התקבלה בספטמבר 1982 ואושררה בוועדת השרים להתיישבות בדצמבר 1982, זאת על בסיס חוות דעת של מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, פליאה אלבק, שניתן להכריז על הקרקעות במקום כ"אדמות מדינה".
החל מ-1990 זכאים תושבי היישוב להנחה במס הכנסה.
באינתיפאדה השנייה, ב-27 באפריל 2002 אירע ביישוב פיגוע, בו פרצו ליישוב שני מחבלים שהיו לבושים במדי צה"ל וחגרו אפודי מגן. בפיגוע נפצעו שבעה אנשים ונרצחו ארבעה תושבים.
בשנת 2003 הורשעו שני תושבי היישוב במכירת תחמושת לפלסטינים מחברון.
שם היישוב.
שם היישוב נגזר משם העיר הקדומה אדורים, אשר נזכרת ברשימת ערי ממלכת יהודה שביצר המלך רחבעם, ואשר שמה נשמר בשם הכפר הערבי דוּרָא, המצוי מדרום-מזרח ליישוב.
מוסדות היישוב.
היישוב מונה כ-100 משפחות, הרכב אוכלוסייה מגוון דתיים וחילונים משפחות ותיקות לצד זוגות צעירים.
מבני ציבור- שני גנים, מעון, ספריה, מכולת, חדר כושר, אזור תעשייה, בית כנסת, מועדון נוער, סניף בני עקיבא, מועדון קהילתי.
תעסוקה - אזור תעשייה אדורה.
תיירות.
מעיינות תלם אדורה- (עין פארעה) מעיין שופע למרגלות היישוב אדורה ובאפיקו של נחל גוברין עילי. במקום שתי בריכות. מהמעיין יוצאות אמות מים קדומות לכיוון בית גוברין וכנראה שהמעיין שימש כספק המים המרכזי לשם בתקופה הרומית.
פלס&quot;ר שריון
פלס"רי שריון (יחידה 785) היו יחידות מיוחדות שהיוו את פלוגות הסיור בחטיבות השריון השונות בצה"ל. בשנת 2021 נסגרו במסגרת תהליכי התייעלות פנימיים של הצבא. בעבר תפקידן הייעודי היה איסוף מודיעין קרבי מתוך שטח האויב, בזמן אמת ובצורה נסתרת, להתגנב לפני כלל הכוחות ולפני פרוץ המלחמה, כיום תפקידן מבוצע על ידי יחידותיו השונות של חיל השריון. יחידות אלו ביצעו גם משימות חי"ר וסיור (רגלי ורכוב), משימות פשיטה ופעילויות איכות בבט״ש.
חיל השריון הפעיל שתי סיירות סדירות: פלס"ר 7 בחטיבה 7, ופלס"ר 401 בחטיבה 401. בנוסף קיימות סיירות שריון במילואים המורכבות ברובן מבוגרי הסיירות הסדירות בכל חטיבות השריון במילואים ובשתי חטיבות השריון הסדירות הנוספות (חטיבה 188 וחטיבה 460).
הכשרה.
מסלול הלוחם ביחידה אורך כשנה וארבעה חודשים ומתחלק לשני חלקים:
פרק חי"ר בסיסי - במהלכו יעברו החיילים טירונות ואימון מתקדם בסופם יוסמכו כלוחמי חי"ר לכל דבר (רובאי 07). חיילי פלס"ר 7 עוברים את ההסמכה יחד עם סיירת גולני בבא"ח גולני בעוד חיילי פלס"ר 401 עוברים את ההסמכה יחד עם טירוני גדס"ר גבעתי בבא"ח גבעתי.
פרק הסייר - במהלכו יעלו החיילים אל יחידות האם שלהם ויתמקדו בהכשרתם המקצועית כסיירים. במהלך הכשרה זו לומדים החיילים תכנים כגון הסוואה, הכוונת גורמי אש מסייעת, פשיטות, לוחמה זעירה, ניווט, נהיגה מבצעית בהאמרים, קרב מגע, לוחמה בתנאי אב"כ, הליכה למרחקים ארוכים עם משקלים ועוד. פרק זה כולל קורס סייר (לשעבר מו"ס) בצאלים.
בתום המסלול מצטרף צוות ההכשרה לצוותי הלוחמים של היחידות, התופסים גזרות מבצעיות בשטחי אי"וש והגבולות, שם הן מבצעים פעילויות ביטחון שוטף, סיורים, תצפיות, מעצרים וסריקות אמל"ח. בין תקופות הקווים המבצעיים מקיימות היחידות אימונים במסגרת יחידתית או חטיבתית. בסיס פלס"ר 7 יחד עם החטיבה ברמת הגולן, ובסיס פלס"ר 401 במישור אדומים. במקביל לפעילות השוטפת תופסות היחידות כוננות למקרה של מלחמה. ברוב התרחישים פלס"רי השריון יהיו מהראשונים בשטח יחד עם גדודי השריון.
יעוד פלס"רי השריון.