אנה הייתה הצעירה מבין ששת ילדיהם של דוכס ודוכסית מנטובה. היו לה שלושה אחים, ביניהם קרלו השני גונזגה, ושתי אחיות, שהבכירה הייתה מריה לואיזה גונזגה מפולין. אמה הצרפתייה, קתרין דה מיין (שהייתה שייכת לבית גיז, שהיה ענף זוטר של בית לורן), מתה ב-1618, כשאנה הייתה רק בת שנתיים בערך. במקור תכננה משפחתה להפוך אותה לנזירה, אבל מות אביה ב-1637 שחרר אותה מחובה זו, ומאז יצאה אנה לחיים הרפתקנים.
אנה התאהבה בלהט בבן דודה אנרי השני, דוכס גיז, ומאוחר יותר, היא טענה כי חתמה איתו על נישואים מורגנטיים בשנת 1639, אשר אותם הוא הכחיש. בשנת 1640, היא התחפשה לגבר כדי להצטרף אליו בסדאן, אבל הוא דחה אותה, ובשנת 1641 היא הגישה תביעה נגדו ודרשה הכרה כאשתו.
ב-24 באפריל 1645 התחתנה אנה בפריז, ללא התלהבות רבה, עם אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן, אציל גרמני בן תשע-עשרה, חסר ארץ וחסר כל, שהיה צעיר ממנה בתשע שנים, ונולדו להם שלושה ילדים.
על פי ההיסטוריון האיטלקי סינור ג'. ב. אינטרה, אנה "החזיקה באחד הסלונים המבריקים ביותר בשנים הראשונות של שלטונו של לואי הארבעה עשר".
נישואיה של בתה השנייה לאנרי ז'ול דה בורבון, דוכס ד'אניין, באו להחזרתה. אנרי ז'ול, בנו של לה גראנד קונדה, היה בן דודו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ואחד הגברים הבכירים ביותר בחצר המלוכה. אחותה, המלכה הפולניה מארי לואיז גונזגה, ייעדה את אן הנרייט כיורשתה והתחייבה לתמוך במועמדותו של הדוכס ד'אניין לכס הפולני.
הנסיכה אנה הצליחה לחתן את בתה הצעירה, בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן עם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בנוסף היא הייתה אשת סודו של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ואף עזרה לארגן את נישואיו השניים לאחיינית בעלה בת התשע-עשרה, ליזלוטה, נסיכת הפפאלץ.
אמה של אנה הייתה חברה ממשפחת בית גיז ה"אולטרה קתולית", ואנה נראה שהייתה מאוד מסורה לדת, במיוחד בשנים המאוחרות יותר שלה. מלבד היותה צאצא בלתי חוקי של אפיפיור, היא הייתה נכדתו של שארל מלורן, דוכס מיין, ראש הליגה הקתולית, שאחיו נרצחו בעת מלחמות הדת בצרפת. אנה הצליחה להמיר את בעלה הקלוויניסטי לקתוליות, למרות איומיה של אליזבת סטיוארט להתנער מכל ילדיה שהפכו לקתולים. (אליזבת סלחה לבנה במהירות מפתיעה.)
בשנת 1663, מת אדוארד בפריז בגיל 37. 40 שנה לאחר מותו, אחותו הצעירה של אדוארד, סופיה מפפאלץ, המכונה בדרך כלל סופיה מהנובר לאחר נישואיה לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג הפרוטסטנטי, הוכרזה כיורשת העצר לדודנית שלהם, אן, מלכת בריטניה. סופיה מעולם לא הוכרזה כיורשת לסקוטלנד. היא הייתה יורשת את הכתר, אילולא מתה שבועות אחדים לפני שמתה המלכה אן. עם מותה של סופיה, בנה גאורג לודוויג, הנסיך בוחר של הנובר ודוכס בראונשווייג-לינבורג, הפך למלך בריטניה, כמלך הראשון מבית הנובר. "אם אחיו הבכור של סופיה, אדוארד, לא היה ממיר את דתו לקתוליות", כותב ג'ורג' ל' ויליאמס, "ייתכן כי כס המלכות האנגלי היה מוחזק על ידי צאצאיו".
בשנת 1671, אנה גונזגה שינתה לחלוטין את אורח החיים שלה, בשל התקרבותה לדת, וב-6 ביולי 1684 היא מתה בפריז.
משפחתה.
ב-24 באפריל 1645 התחתנה אנה עם אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן, ממנו נולדו לה 3 בנות:
אנה גונזאגה
מעבורות מדינת וושינגטון
מעבורות מדינת וושינגטון (באנגלית: Washington State Ferries) הוא שירות מעבורות ציבורי במדינת וושינגטון שבארצות הברית, הפועל במסגרת מחלקת התחבורה שלה. השירות מספק תחבורה ימית ליעדים במפרץ פיוג'יט ואיי סן חואן. השירות הוא הגדול מסוגו בארצות הברית והרביעי בגודלו בעולם. בשנת 2016 השתמשו בשירותיו 24.2 מיליון נוסעים.
היסטוריה.
מקורו של השירות ב"צי היתושים", אוסף של קווי מעבורות פרטיות מונעות בקיטור, שפעל במפרץ פיוג'יט בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנות השלושים נותרו מהם רק שני קווים פעילים והקו האחרון קרס בראשית שנות החמישים. אז קנה ממשל מדינת וושינגטון את נכסיו והמשיך להפעיל את המעבורות (מ-1951). הממשל התכוון להפעילן רק עד אשר ייבנו גשרים לרוחב נתיבי המים של המפרץ, אלא שהם לא נבנו לבסוף והמדינה המשיכה להפעיל את שירות המעבורות מאז ואילך.
קווים ומעבורות.
השירות כולל 13–15 קווים, שמקצתם עונתיים. אחד מהם מגיע גם ליעד בינלאומי - העיר סידני בקולומביה הבריטית שבקנדה. הקווים פוקדים עשרים תחנות עגינה שונות. הקו העמוס ביותר במערכת הוא הקו המחבר בין העיר סיאטל לבין האי ביינברידג' שממערב לה. אורך נתיבו הוא כ-14 קילומטר ובשנת 2017 השתמשו בו 6.429 מיליון נוסעים ו-1.929 מיליון כלי רכב. בכל אחד מעשרה קווים נוספים השתמשו באותה שנה למעלה ממיליון נוסעים (מ-2 מיליון ועד 4.1 מיליון).
נכון ל-2019 כלל צי המעבורות 23 כלי שיט משמונה דגמים שונים. קיבולתם היא מ-750 ועד 2,500 נוסעים ומ-64 ועד 202 כלי רכב. מהירות המעבורות היא 13 עד 20 קשר. כולן צבועות בסכמת הצביעה הירוקה-לבנה של השירות. גשרי פיקוד וכבשי העמסה קיימים בשני קצותיה של כל מעבורת, כך שהיא אינה צריכה להסתובב בצאתה מאחת מהתחנות.
עד ראשית שנות ה-2000 הפעיל השירות גם מעבורות לנוסעים בלבד, שכולן הוצאו משירות.
המספנה הראשית של השירות נמצאת באי ביינברידג'.
פוליארני (סדרת טלוויזיה)
פוליארני (באנגלית: Полярный) היא סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת דרמת פשע המתרחשת בעיירה מושלגת, בה מסתתר איש העולם התחתון לשעבר הנמלט מזרועות אכיפת החוק ומנסה להתחיל חיים חדשים בצפון הרחוק של רוסיה, אך משימה זו מתבררת כקשה משחשב. בסדרה מככבים מיכאיל פורצ'נקוב, יקטרינה שפיצה ואיוואן אוחלוביסטין בתפקידים הראשיים. פרק הבכורה שודר בערוץ THT ב-28 באוקטובר 2019. העונה השנייה עלתה ב-8 בנובמבר 2021.
עלילה.
עונה 1.
הסיפור מגולל את קורותיו של ויקטור גרומוב, גנגסטר לשעבר בשם הכינוי ויטה הקצב. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, שמו בלבד גרם לסוחרי מוסקבה לבהלה ויריביו בעסק המסוכן לשמור ממנו מרחק. אך עם הזמן פרש ויקטור ועבר לעיירה פרברית, הרחק מפקקי המטרופולין הסואן והמרדף הבלתי פוסק אחר העושר. הוא חי בחווה האקולוגית עם השור שלו, בראטן.
אך האידיליה הזו מופרת על ידי ביקורו הבלתי צפוי של שותפו לשעבר של ויטיה: ארתור, שהנהיג בעבר את הארגון הפלילי שלהם. ארתור מספר על התעמולה החזקה של גורמי אכיפת החוק הפדרליים ומבקש מוויטיה להחזיק בקרן המשותפת שלהם בחשבון הבנק שלו. ויטיה בכלל לא מתלהב מהסיכון הזה, אבל אין לו זכות לסרב לארתור, מכיוון שהוא חייב לו ורק כך יוכל להימנע ממאסר. ויטיה מכניס את הקרן המשותפת לחשבון הבנק שלו ולבקשתו העקשנית של ארתור מכניס לחשבונו סיסמה שרק הוא יודע.
כמה חודשים אחר כך, ויקטור מקבל את השיחה המיוחלת מארתור. ההמולה שככה. כעת הוא יכול להחזיר את הכסף. אבל בדיוק באותו הרגע, פרסה ענקית שנתלתה בכניסה לחווה נופלת על ראשו של ויטיה. אחרי שוויטיה שב להכרה, הוא מבין שהוא שכח לחלוטין את הסיסמה מחשבון הבנק. מתוך הבנה שאיש לא יאמין לו ומסיבה זו הוא מנסה לברוח. לאחר מספר ימים של נסיעה ברכב דואר, ויטיה יורד בתחנה בשם פוליארני, אי שם הרחק בצפון הרחוק של רוסיה. בפוליארני, ויקטור לוקח על עצמו את התפקיד של רובין הוד, עוזר למקומיים להילחם באי צדק, ופוגש את אהבתו. בעוד הצרות רודפות אותו גם לשם.
עונה 2.
ויקטור מוצא עצמו במאבק עם רשויות אכיפת החוק הפדרליות והשוטרת המוסקבאית, ראיסה בוריסובנה ושלטונות העיר שמגבות אותה, אלה החליטו לפתוח על אדמתו את המזבלה הגדולה באירופה. במקביל, מתפתחים שני סיפורי אהבה - ויקטור מתכונן להציע נישואין לפולינה, והברמן סלבה - לליובה, חברתה של פולינה.
אורתוסטטיזם
מנדי רייס-דייוויס
מנדי רייס דייוויס (באנגלית: Mandy Rice-Davies) הייתה דוגמנית, רקדנית, זמרת ושחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית. נודעה בחלקה בפרשת פרופיומו, היגרה לישראל, התגיירה ונישאה, ושיחקה במספר סרטים ישראליים, ולאחר מכן חזרה לבריטניה.
קורות חיים.
היא נולדה בויילס ובגיל 15 החלה לדגמן בברמינגהאם. בגיל 16 הגיעה ללונדון והחלה לעבוד כחשפנית במועדון לילה שם הכירה את עמיתתה, כריסטין קילר.
פרשת פרופיומו.
היא וחברתה כריסטין קילר ניהלו רומן עם שר המלחמה הבריטי, ג'ון פרופיומו, שהסתבך כשהתברר שקילר נפגשה באותו הזמן גם עם נספח הצי בשגרירות ברית המועצות בלונדון, שהתגלה כמרגל.
חשיפת הקשר הבעייתי בתקשורת הובילה להגשת כתב אישום בגין סרסרות נגד האוסטאופת סטיבן וורד, שהכיר בין שתי החשפניות לשר פרופיומו במסיבה בביתו של הלורד ויליאם אסטור. רייס-דייוויס העידה במשפטו של וורד וכשעומתה עם טענתו של הלורד אסטור, שהכחיש את הרומן ביניהם וטען שמעולם לא פגש אותה, ענתה: . תשובתה הפכה למטבע לשון, שמשמש לתיאור תגובה צפויה ובלתי נמנעת.
בעקבות הפרשה הזאת התפטר ראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן.
בישראל.
רייס-דייוויס ניצלה את הרעש הציבורי כדי לנסות לעשות קריירה. היא הופיעה כזמרת והקליטה ב-1964 תקליטון בן ארבעה שירים באנגלית שהודפס בבריטניה וצרפת, ובאמצע שנות ה-60 הגיעה לישראל והופיעה ב"מועדון כליף". שם פגשה במסעדן ואיש העסקים רפי שאולי, והם התאהבו ונישאו ב-1966 לאחר שהיא התגיירה. נולדה להם בת אחת, דנה.
שאולי פתח מסעדה ומועדון לילה בתל אביב על שמה, "מנדי'ס". בני הזוג ההפכו למובילי הסצנה של הבוהמה התל אביבית במשך מספר שנים. בשנת 1968 הודפס התקליטון של דייוויס במהדורה ישראלית על ידי חברת EMI. הם התגרשו ב-1971 אך נשארו ביחסים טובים.
היא שיחקה במספר סרטים ישראליים:
לאחר ישראל.
היא נישאה עוד פעמיים והופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.