אחת הבעיות הראשיות עמן נאלץ פהד להתמודד הייתה השפל במשק הנפט: חלה ירידה בהפקה, ביצוא ובמחירי הנפט, ועקב כך קטנו ההכנסות וקרנות הרזרבה. אם ב-1981 הגיעו הכנסות הנפט לשיא של כמאה מיליארד דולר (ובזכותן מימנה המדינה תוכניות פיתוח ענקיות, לרבות צינור נפט מהמפרץ הפרסי ועד לעיר ינבוע שלחוף הים האדום, הקמת נמלי ים ואוויר, כבישים מודרניים, מיזמים חקלאיים, צבא מתוחכם ורמה גבוהה של חינוך, רפואה ושיכון), הרי שב-1985 הוערכו הכנסות הנפט בכפחות מ-28 מיליארד דולר. ב-1976 עמד שיעור הפקת הנפט הסעודי בשוק העולמי על 37%, ואילו ב-1985 על 17% בלבד. בעיצומו של המשבר פהד אף פיטר את שר הנפט הוותיק, אחמד זכי ימאני, אשר כיהן בתפקיד משנת 1962. רק בשנות התשעים ניתן היה להצביע על התאוששות משק הנפט הסעודי.
פלישתו של הרודן העיראקי סדאם חוסיין לכווית ב-1990 (ראו מלחמת המפרץ הראשונה) חוללה זעזוע בערב הסעודית, כיוון שלראשונה זה עשורים נתערערה היציבות הפוליטית בחצי האי ערב, באופן שנתפס כאיום משמעותי על הממלכה עצמה. היה זה פהד אשר קרא באוגוסט 1990 לסיוע אמריקני נגד העיראקים. ערב הסעודית השתתפה בקואליציה שהכניעה את סדאם והעניקה בסיסים לקואליציה זו. הוא השתמש במעמדו על מנת למשוך מדינות ערביות ואסלאמיות נוספות לקואליציה האנטי-עיראקית.
ב-1992 הציג פהד שורת "רפורמות" פנימיות במנגנוני הממשל הסעודי. הוא ערך תיקוני יסוד חוקתיים, לפיהם ערב הסעודית היא מונרכיה הנשלטת על ידי בניו ונכדיו של מייסדה, אבן סעוד, וכי בסמכות המלך לקבוע את זהות נסיך הכתר. תיקון זה פתח מאבק גלוי בין יורשי העצר הפוטנציאליים, סולטאן ועבדאללה, שנסתיים ב-1996. הוא הגדיר בפירוט את סמכויות מועצת השרים הסעודית, מעין קבינט בעל סמכויות ביצועיות, הכפוף כולו למלך. בנוסף, ביצע חלוקה אדמיניסטרטיבית של הממלכה למחוזות ויצר מערכת מסועפת של שלטון מקומי. לבסוף, יצר "אספה לאומית", הרשאית לבחון צווים מלכותיים אך לא להתנגד להם.
המלך פהד נודע בנטיותיו הפילנתרופיות ובנכונותו לתרום למוסדות צדקה ברחבי העולם, ובעיקר למדינות המוסלמיות בעולם השלישי. הונו האישי נאמד בכעשרים מיליארד דולרים.
בשנת 1996 עבר פהד שבץ מוחי חמור, אשר הותירו משותק חלקית ושלל ממנו את היכולת לשלוט בפועל במדינה. אחיו למחצה, נסיך הכתר עבדאללה, שימש כעוצר בפועל של הממלכה. נסיעותיו של פהד היו רק לרגל חופשות, ולעיתים הוא שהה מחוץ לממלכה חודשים ארוכים. אף על פי כן, הוא עדיין קיים פגישות מעטות ואירח מבקרים ספורים בארמונו, ואף הצהיר הצהרות תקיפות (ביניהן גינוי "הטרור הישראלי" נגד פלסטינים בלתי חמושים ב-2002, או כוונתו "להכות באגרוף ברזל בטרוריסטים" לאחר פיגועי ההתאבדות בריאד, בנובמבר 2003).
ב-6 ביולי 2005 דיווחה התקשורת הערבית כי חלה הידרדרות חמורה במצב בריאותו של המלך, ששקע בתרדמת ונשקפה סכנה לחייו. ב-1 באוגוסט 2005 הוא נפטר בבית החולים. אחיו-למחצה, יורש העצר עבדאללה, הומלך תחתיו.
Datagram Congestion Control Protocol
Datagram Congestion Control Protocol (בראשי תיבות: DCCP; בתרגום חופשי: פרוטוקול שליטה בצפיפות חבילות מידע) הוא פרוטקול שכבת תעבורה מונחה הודעות לשליטה בתעבורת מידע, אשר נמצא בפיתוח על ידי ה־IETF.
יישומים אשר עשויים לעשות שימוש ב-DCCP הם לדוגמה ישומי טלפון מבוסס אינטרנט, וישומי זרימת מדיה (streaming media), שיש בהם אילוצי זמן על שליחת המידע.
שליטת צפיפות (congestion control) היא הדרך שבה פרוטוקול רשת מגלה מהי הקיבולת הזמינה ברשת בנתיב מסוים. המניע העיקרי בפיתוח ה־DCCP הוא הצורך לספק ליישומים דרך סטנדרטית לעבוד עם שליטה בצפיפות, בלי שיהיה צורך לפתח אותם עבור כל תוכנה מחדש.
DCCP מיועד ליישומים שדורשים סמנטיקה של הפרוטוקול TCP, אך אינם רוצים לעשות בו שימוש עבור שליחת מידע, או אשר רוצים שליטת צפיפות שונה מה־TCP. במקביל, DCCP מיועד ליישומים אשר אינם דורשים תכונות של SCTP כגון משלוחי מידע עוקבים בתוך מספר זרימות מידע.
נכון לעכשיו, רוב היישומים השתמשו ב־TCP, על הבעיות אשר נלוות אליו, או ב-UDP ויישמו שליטות צפיפות משל עצמם (או לא השתמשו בשליטת צפיפות בכלל). מטרת ה־DCCP היא לספק דרך סטנדרטית ליישום שליטת צפיפות ותיקשור של שליטת צפיפות בין יישום אחד לשני. בנוסף, DCCP מיישם הגדרת תצורה אמינה ליצירת חיבורים ולתיקשור.
חיבור DCCP מכיל מעבר נתונים ומעבר אישורים. האישורים מיידעים את השולח האם הגיעו חבילות המידע ששלח. האישורים נשלחים ברציפות לפי דרישת מנגנון שליטת הצפיפות, עד לרציפות מלאה.
קרני חיטים
פרוטוקול רשת
מגיארים
טלפוניית IP
טלפוניית IP היא סוג של מערכת טלפוניה הפועלת על גבי רשתות IP. טכנולוגיה זו מאפשרת, בין השאר, העברת שיחות טלפון על-גבי רשת האינטרנט, כתחליף לקווי הטלפון ה"רגילים". השימוש ברשתות מחשבים, ובאינטרנט בפרט, מוביל להוזלה בעלויות ההקמה והתפעול של מערכת הטלפוניה - יתרון שלרוב מגולם במחירים נמוכים יותר ללקוח, ובפרט בשיחות בינלאומיות. החסרונות הנפוצים בשירותים אלו (ביחס לטלפוניה סטנדרטית) הם איכות קול נמוכה יותר, שיהוי / השהייה (Latency) גבוהים יותר, ניתוקים רבים יותר בשיחות, ותלות במערכת תקשורת אחרת, אשר עלולה לא לפעול בהפסקות חשמל (בעיקר הציוד בבית הלקוח, שלרוב אינו מגובה במערכות אל-פסק).
רקע.
רשתות הטלפון שתוכננו והוקמו לפני עידן האינטרנט פועלות בטכנולוגיית מיתוג מעגלים. בשיטה זו, מכשיר הטלפון מחובר בקו טלפון ישירות אל המרכזיה או אל ארון סעף שכונתי, שבו מרוכזים 30 קווי טלפון למרבב אחד, המעביר את קווי הטלפון אל המרכזיה על ידי קווי E1 או קווים דומים. כאשר מתקיימת שיחה בין שני מנויי טלפון, נוצר "מסלול" בין שני הטלפונים, והוא משמש רק את שיחת הטלפון הזאת, עד שהיא מסתיימת. בסיום השיחה המסלול מנותק, ובאמצעות חלקים ממנו (בעיקר החלקים שבין המרכזיות) ניתן ליצור "מסלול" אחר, לטובת שיחות טלפון אחרות.
לעומת זאת, טלפוניית IP אינה פועלת על תשתית תקשורת וקווי תקשורת ייעודיים, אלא פועלת על גבי רשת האינטרנט הקיימת (או על-גבי רשתות IP המקבילות לאינטרנט). במצב זה לא מוחזק מעגל חשמלי ייעודי לטובת קיום שיחת הטלפון. השיחה מתקיימת במקביל לתעבורת נתונים נוספת על-גבי אותו קו אינטרנט. יכולת זו מושגת על ידי שימוש במיתוג מנות: אותות הדיבור ואותות בקרה שונים (חיוג, ניתוק, שיחה ממתינה וכו') מחולקים למנות קטנות, וכל אחת מהמנות נשלחת בנפרד על-גבי הרשת, במקביל ליישומים אחרים ששולחים ומקבלים נתונים מהרשת.
העברת דיבור על רשתות IP.
טלפוניית IP מעבירה קולות ודיבור ברשת האינטרנט (וברשתות IP נוספות) באמצעות פרוטוקולי תקשורת ל-VoIP (Voice over IP).
אות השמע שמתקבל מהמיקרופון או מהשפופרת של הטלפון הוא אנלוגי. אות זה מומר לביטים דיגיטליים על ידי מקודד שנקרא ווקודר (Vocoder - Voice Coder). הווקודר מפעיל אלגוריתם מתמטי בעזרתו הוא דוחס את השמע. בטלפוניה רגילה השמע מועבר בקצב של 64Kbps אך על ידי שימוש בווקודר ניתן לדחוס אותו לקצב של 12.2Kbps ואפילו מתחת לכך (בהתאם למידת הקילקול באיכות האות). בצורה זו חוסכים רוחב פס רב.
פעולה נוספת שמבצע ה"ווקודר" היא חלוקת השמע, שהוא רציף, למקטעים שמכונים מסגרות. מסגרות זמן אלו הן קטעים באורכים של מספר מילי-שניות (לדוגמה, 20 מילי-שניות). זהו מרכיב חשוב בטכנולוגיית ה-VoIP, מכיוון שלאחר חלוקת השמע למסגרות ניתן לשלוח כל מסגרת בנפרד, ולפיכך להשתמש בפרוטוקול האינטרנט (IP), שהוא פרוטוקול מיתוג המנות הנפוץ בעולם.
פרוטוקול IP משתמש בפרוטוקול TCP או UDP לצורך משלוח נתונים בין מחשבים. ההבדל המשמעותי בין שני הפרוטוקולים עבור שיחות טלפון, הוא שפרוטוקול UDP לא מחכה לאישור שחבילות הנתונים יגיעו לצד השני, אלא ממשיך לשלוח באופן רציף. פעולה זו מאפשרת רציפות בהעברת הקול אל מכשיר הטלפון שבצד השני של השיחה (ללא קיטועים וללא השהיות), אך במצב של שגיאה ואיבוד חבילת נתונים, הצד השני ישמע רעש או צליל משונה למספר רגעים.
יתרונות.
השימוש בשיטת מיתוג מנות מאפשרת הוזלה ניכרת של עלות השיחות, על ידי ניצול מרבי של רוחב הסרט, בעיקר בצווארי הבקבוק.
יתרון נוסף שנעוץ בשימוש בפרוטוקול ה-IP להעברת שיחות הטלפון הוא תפוצתו הרחבה של פרוטוקול זה. ה-IP הוא פרוטוקול תקשורת נפוץ ונחקר: חברות רבות ואנשים פרטיים רבים חוקרים אותו ומפתחים עבורו כלים שימושיים לאבטחת מידע, ניהול רשת וכו'. כך חברות טלפון שמספקות שירות מסוג זה, לא צריכות להתעסק בבניית הרשת, אבטחת מידע וכו', אלא יכולות להתמקד ביצירת פרוטוקול טוב ומקודד יעיל.
עוד יתרון הוא שתשתית האינטרנט פרוסה ברוב העולם (או לפחות, ברוב העולם שבו פרוסה תשתית הטלפון), ולפיכך ניתן להגיע איתה בקלות לכל יעד.
מכשירים.
לקוחות המבצעים שיחות טלפון מבוססות אינטרנט משתמשים באחד או יותר מהמוצרים הבאים:
שרתים.
מרכיב מרכזי בטלפוניית IP הוא שרת המערכת. בתחילת כל שיחת טלפון נוצר קשר עם השרת על מנת לזהות את מנוי הטלפון המחייג, ואת מנוי הטלפון שיקבל את השיחה. כאשר מנוי מסוים מחייג מספר טלפון מתקיימים השלבים הבאים:
כמו כן, השרת אחראי על רישום השיחות (למטרות תשלום וגביה, על ידי חברת הטלפון), ועל הפעלת תכונות כגון מענה קולי, משיבון, הפניית שיחות וכו'.
מערך השרתים של כל מערכת טלפון יכול להיבנות בצורה שונה, וזאת בהתאם לפרוטוקול שבו המערכת פועלת, לגודל מערכת הטלפון, העומסים שבמערכת, ולמבנה רשת התקשורת שעל גביה פועלת המערכת.
מבנה מערכת טיפוסית.
מערכת טלפון אינטרנטית טיפוסית בנויה מהמרכיבים הבאים: