ב-8 בדצמבר 1966 נערך טקס משולב של קריאת "שכונת עזרא וביצרון" בשם "שכונת רמת אליהו" ע"ש המרגל הישראלי אלי כהן וקריאת מרכז נוער בשכונה בשם "בית ניסים" ע"ש ניסים בנימין. בטקס השתתפו נציג הממשלה שר הדואר אליהו ששון, בני משפחת אלי כהן ובני משפחת ניסים בנימין.
ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול שיגר איגרת לבאי הטקס ובה נאמר בין השאר:
לאחר שניסים בנימין נרצח, פעלו ב"מוסד" כדי להכחיש את השתייכותו לארגון, ואף היה ניסיון להצמיד הכפשה לנסיבות מותו. אחיו דרשו את התערבות בית המשפט, אשר מינה שופט חוקר שזימן עדים ושמע את הצדדים, ופסק לטובת שמו הטוב של בנימין. עם זאת, במשך 53 שנה, תמונתו וקורות חייו נותרו חסויים. אתרי ההנצחה לא דייקו באזכור יום מותו, ולא פרסמו את תמונתו.
בשנת 2018 פעלה אחייניתו אסנת בנימין-כהן כדי לפרסם את סיפורו האישי ותמונותיו (ללא דרישה לפרסם פעילויות ביטחוניות), אך לא זכתה למענה. באוקטובר אותה שנה פרסמה בנימין כהן בפייסבוק את סיפורו האישי וקטעי עיתונות מ-1965, תוך דגש על הימנעות מעיסוק ביטחוני. סיפורה זכה לפרסום ב"ישראל היום" ובאתר רוטר.נט. בתוך ימים ספורים זכתה אחייניתו לתגובה ממערכות ההנצחה, ובהמשך קיבלה את אישור המוסד לפרסם את סיפורו ותמונותיו. ניסים בנימין הוכר כלוחם שנהרג בפעילות המוסד, ושמו וסיפורו הותרו לפרסום במגבלות הצנזורה הצבאית, למען שמירת ביטחון המדינה.
בערב יום העצמאות ה-71 למדינת ישראל התקיים טקס גילוי שלט המנציח את זכרו של בנימין בפינת הנצחה לבני עדת האורפלים שנפלו במערכות ישראל בבית הכנסת "מקור חיים" בו התפלל, בהשתתפות בני משפחתו.
מדד ת&quot;א 125
תסמונת התינוק המנוער
תסמונת התינוק המנוער (באנגלית: Abusive head trauma, או shaken baby syndrome) היא פגיעת ראש בילד, שנגרמת על ידי מישהו אחר. הסימפטומים עשויים להיות מובהקים ברמות שונות. לרוב אין סימני טראומה, שניתן להבחין בהם. סיבוכים של תסמונת זו עשויים להיות התקפים (אפיליפטיים), אובדן ראייה, שיתוק מוחין (באנגלית: "Cerebral palsy") ובעיות קוגניטיביות.
הגורם עשוי להיות קבלת מכה חזקה או ניעור חזק. לרוב מתרחשים מקרים כאלו כאשר המטפל בתינוק נהיה מתוסכל מהבכי של התינוק. האבחנה אינה פשוטה משום שהסימפטומים אינם ספציפיים. בדיקת CT של הראש מומלצת לרוב אם קיים חשש לתסמונת זו. תסמונת התינוק המנוער היא סוג של התעללות בילדים.
הדרכת הורים טריים נראית יעילה בהפחתת היארעות התסמונת. תסמונת זו מוערכת להתרחש בין 3–4 ל-10,000 תינוקות בשנה. התסמונת נפוצה יותר בתינוקות בני פחות מחמש. הסיכוי למוות הוא כ־25%. האבחנה עלולה להביא להשלכות משפטיות עבור ההורים.
סימנים וסימפטומים.
פציעות אופייניות כוללות דימומים מרשתית העין, שברים מרובים של עצמות ארוכות, ודימום תת-קשתי (סוג של דימום מוחי). סימנים אלו הפכו עם השנים למזוהים כסימני התעללות בילדים. גורמים רפואיים חושדים מיד בניעור התינוק כסיבה להופעת סימנים ופציעות אלו.
דימומים מרשתית העין מתרחשים בכ־85% מהמקרים. ישנו סוג מסוים של דימום מהרשתית שמעיד לרוב על מצב התסמונת המנוער.
שברים בעמוד השדרה, עצמות ארוכות וצלעות גם עלולים להיות מזוהים עם תסמונת זו.
לאחר הטראומה ניתן להבחין לרוב אצל התינוק בחוסר סבלנות, שינויים בדפוסי האכילה, תשישות, התקפים, מרפסים מתוחים (החלק הרך בראשו של התינוק), ממדי ראש גדולים מהרגיל, נשימה לא תקינה ואישונים מורחבים.
גורמי סיכון.
מטפלים שנמצאים במצוקה כלשהי או לחץ נפשי מסיבות שונות עלולים לנהוג באימפולסיביות ובאלימות כלפי התינוק. מוערך שבין 33-40% מהמקרים בהם מאובחנת תסמונת זו, הם מקרים בהם התרחשה התעללות בתינוק שגרמה לפציעה כבר קודם לכן. למשל, במקרים רבים נמצא דימום מוחי כראייה לכך.
מנגנון המחלה.
תופעות הנגרמות כתוצאה מתסמונת זו הן פציעה אקסונלית דיפוזית , היפוקסיה ובצקת המוח. נפיחות במוח כתוצאה מבצקת למשל, עלולה ליצור לחץ גולגולתי ולפגוע ברקמות מוח עדינות.
ניעור טראומתי של התינוק מתרחש כאשר ראשו של התינוק מטולטל קדימה ואחורה. ב-1971, עלתה תאוריה לפיה ניעור תינוק עלולה לגרום להופעת דימום מוחי, בהיעדר סימנים נראים של פציעה של הגולגולת. ב-1972 הועלתה השערה נוספת לפיה ניעור התינוק עלול לגרום גם לדימומים ברשתית. עם זאת ב-1987 פורסם מחקר שסתר את התאוריות הללו בטענה שהכוח המופעל על התינוק אינו מספיק חזק על מנת לגרום לנזקים אלו.
הכוח המופעל לגרימת התסמונת.
קיימת הסכמה רחבה על כך שניעור התינוק הוא מסוכן ועלול להיות קטלני. עם זאת, הדעות חלוקות בנוגע לכמות הכוח הנדרשת על מנת ליצור נזק מוחי האופייני לתסמונת זו.
על פי ניתוח ביו-מכני שפורסם ב-2005 ניעור חזק של התינוק עלול להביא פציעתו ואפילו למותו, זאת מפני שהאזור הצווארי של עמוד השדרה ייפצע באופן חמור.
פציעה כזו עלולה להתרחש גם ברמות מאוד נמוכות של מהירות ותאוצה של הניעור.
אבחנה.
האבחנה עלולה להיות קשה משום שהסימפטומים עלולים להיות לא ספציפיים. סריקת CT של הראש מומלצת לרוב אם קיים חשש לתסמונת זו.
תסמונת התינוק המנוער הייתה מזוהה בעבר עם נוכחותם של שלושה סימפטומים: דימום תת-קשיתי (סוג של דימום מוחי), דימום רשתית העין ובצקת המוח או אנצפלופתיה (באנגלית: ). שלישייה זו שימשה באופן שנוי במחלוקת לזיהוי התעללות בתינוק כתוצאה מניעור אלים.
מניעה.
התערבות של אחיות או גורמים מוסמכים לצורך הגברת המודעות לתסמונת התינוק המנוער היא חיונית. ניתן להקנות להורים החדשים כלים להתמודדות עם בכי של התינוק הן מבחינת כיצד להרגיעו והן מבחינת התמודדות נפשית של ההורה. ייתכן כי החלת צעדים אלו תביא להפחתה בשיעורי הופעת התסמונת.
בשנת 2015 הוקם בישראל המיזם "בידיים שלך" למניעת טלטול תינוקות. המיזם הוא איחוד של שתי תוכניות בתחום מניעת טלטול תינוקות - "טלטולא", תוכנית למניעת טלטול תינוקות מיסודה של המועצה לשלום הילד ו-"Purple", תוכנית הסברה בנושא בכי של תינוקות ומניעת טלטול תינוקות המופעלת על ידי מכון חרוב וקרן שוסטרמן.
טיפול ופרוגנוזה.
הטיפול כולל מעקב אחר הלחץ התוך-גולגולתי, ניקוז נוזל עודף מחדרי המוח וניקוז קרישי דם במקרה של דימום מוחי.
הפרוגנוזה תלויה במידת החומרה ועשויה להשתנות מהחלמה מלאה, עד לנכות חמורה ואף מוות. שליש מהלוקים בתסמונת נפטרים, שליש שורדים עם פגיעות מוחיות קשות ושליש בלבד שורדים ללא פגיעה משמעותית. הלקויות הנפוצות ביותר כתוצאה מתסמונת זו הן: לקויות למידה, התקפים, לקות בדיבור, הידרוצפלוס (באנגלית: ), שיתוק מוחין ולקויות ראייה.
אפידימיולגיה.
ילדים קטנים נמצאים בסיכון גבוה במיוחד ללקות בתסמונת. התסמונת מתרחשת לרוב בילדים מתחת לגיל שנתיים אבל עשויה להתרחש בילדים עד גיל 5.
סטטיסטיקות של התנ&quot;ך
סטטיסטיקות של התנ"ך הכוללות ספירת הפסוקים, המילים, והאותיות שבתנ"ך, ידועות עוד מימי התלמוד (בסביבות המאה ה-3). לאחר מכן בתקופת המסורה (בין המאה ה-5 ל-10), הייתה ספירת המילים והאותיות אחת הפעולות העיקריות שנעשו כדי לקבוע נוסח אחיד של המקרא ולאבטח אותו משיבושים. בתלמוד הבבלי נאמר כי משפחות ה"סופרים" המוזכרות במקרא נקראו כך על שם עיסוקם בספירת האותיות והמילים בתורה. ביהדות יש שמתייחסים לעיסוק בספירת האותיות והמילים כמצווה וסגולה.
על פי הנוסח המצוי בידינו, בתנ"ך ישנם בקירוב: 22,864 פסוקים, 306,757 מילים, ו-1,202,972 אותיות. מתוכם בחמישה חומשי תורה: 5,845 פסוקים, 79,980 מילים, ו-304,805 אותיות. בספרות היהודית התפרסמו במשך הדורות סטטיסטיקות שונות של התנ"ך, רובן לא תואמות לנתונים שלפנינו.
מספר הפסוקים.
בתלמוד.
התלמוד מביא מסורת על מספר הפסוקים בחמישה חומשי תורה, בתהילים, ובדברי הימים, וכן על מיקום חצי התורה והתהילים, אך מוסיף כי אנו לא בקיאים בחסירות ויתירות ובחלוקת הפסוקים, ואם נבדוק זאת ייתכן שנמצא נתונים שונים.
הנתונים המובאים בתלמוד:
כל הנתונים המובאים בתלמוד אינם תואמים לספירה על פי נוסחאות התנ"ך שבידינו. לפי הנוסח שבידינו בתורה ישנם 5,845 פסוקים, בתהילים - 2,527, ובדברי הימים - 1,765. האות ו' של "גחון" נמצאת כ-4,834 אותיות לאחר האות האמצעית, המילה האמצעית בתורה היא "המזבח", הפסוק האמצעי בתורה הוא "וישם עליו החושן".
הסברים לדברי התלמוד.
רב האי גאון נשאל על ההפרש בין מספר הפסוקים שלפנינו למספר הפסוקים המוזכר בתלמוד, והשיב ששמע מפי "חכמים הראשונים" שהברייתא מציינת את המספר לפי ספר תורה שמצאו בירושלים שמספר הפסוקים בו היה שונה מספר התורה המקובל. ההסבר על שינוים בחלוקת הפסוקים עדיין אינו מיישב את ההפרשים בציון חצי הספר. עם זאת רבנים וחוקרים רבים ניסו ליישב את דברי הגמרא עם הנוסח הקיים בידינו. יש שהסיקו כי דברי הגמרא הם טעות סופר.
למספר הפסוקים הוצע פירוש מחודש בספר "קנמן בשם" של הרב יהודה אפשטיין בשם ספר "כתר תורה", לדבריהם המספר 5,888 כולל את מספר הפסוקים בתורה יחד עם פסוקים מהתורה שנכתבו שוב במקומות אחרים בתנ"ך; בספר תהילים ישנם 35 פסוקים שכבר נכתבו בתורה באותן המילים בדיוק, ובספר דברי הימים שמונה נוספים, יחד עם 5,845 הפסוקים שבתורה הם 5,888. כוונת התלמוד "חסר מהם ספר תהילים שמונה" היא שעם הפסוקים שבספר תהילים עדיין חסרים שמונה פסוקים, ו"יתר עליהם דברי הימים שמונה" - כלומר שמונת הפסוקים שבדברי הימים משלימים את החשבון.
פירוש אחר שהוצע, ותואם את הגרסה המקורית של 8,888 פסוקים בתורה, הוא שהברייתא באמרה "פסוקים" התכוונה לכל ההפסקות שבתורה, כולל טעמים מפסיקים מרכזיים.