שיא הקריירה של דאנאוויי היה בסרט "רשת שידור" (1976) בו שיחקה את המפיקה קרת הרוח והאכזרית דיאנה כריסטנסן. הסרט היה סאטירה אכזרית על עולם התקשורת בארצות הברית, וזכה להצלחה קופתית וביקורתית. הדמות אותה שיחקה דאנאוויי, הוגדרה בידי אחת הדמויות בסרט, מקס שומכר (ויליאם הולדן) כ"התגלמות הטלוויזיה. אדישה לסבל, לא רגישה לשמחה, מצמצמת את כל החיים לגוש של באנאליות. מלחמה, רצח, מוות, נראים לה כבקבוקי בירה, ועיסוקה היום יומי הוא יצירת קומדיה מנוונת...". הסרט היה בין הסרטים המובילים בשנה בה הוקרן, וזכה למספר רב של פרסי אוסקר. דאנאוויי זכתה באוסקר על תפקידה, כמו גם התסריטאי פאדי צ'ייבסקי, והשחקנים פיטר פינץ' וביאטריס סטרייט.
דעיכת קריירת המשחק.
בשנת 1981 הופיעה דאנאוויי בסרט "אמא יקרה", בה שיחקה את שחקנית הקולנוע האגדית משנות ה-40, ג'ואן קרופורד. הסרט נכתב על פי ספרה של בתה המאומצת של קרופורד, כריסטינה, שהעלתה טענות כלפי אמה על התעללות. היה זה תפקידה הגרוע ביותר של דאנאוויי, ורבים (ובהם דאנאוויי) סבורים כי הוא הביא לחורבן קריירת המשחק שלה. דאנאוויי, המאופרת בכבדות על מנת שתדמה לקרופורד, שיחקה משחק מוגזם וצעקני. את הבלונד הזוהר של בוני פארקר החליפה פאה נוכרית שחורה כבדה ומכוערת בניסיון להידמות לקרופורד. הסרט היה לכישלון מסחרי, והביא לדאנאוויי ביקורות שליליות במיוחד.
גם בשנים היפות של קריירת המשחק שלה שיחקה דאנאוויי דמויות הנמצאות במצוקה רגשית, על סף ההיסטריה ולעיתים אף מעבר לו. משחקה הצעקני וההיסטרי כקרופורד האיר באור מגוחך גם את תפקידיה הגדולים מהעבר.
דאנאוויי המשיכה לשחק בהוליווד, אך שוב לא זכתה לתפקידים הגדולים בסרטים המובילים, להם זכתה לפני "אמא יקרה". בין תפקידיה משנים אלו ראויים לציון "עכבר הבארים" (1987) בו שיחקה אלכוהוליסטית, לצידו של מיקי רורק, חלום אריזונה (1993) בבימויו של אמיר קוסטוריצה ו"דון חואן דה מרקו" (1995) בו שיחקה לצידם של מרלון ברנדו וג'וני דפ. בשנת 1992 שיחקה בסרטו של עמוס קולק "להב חצוי" בתפקיד ראשי של עיתונאית אמריקנית המגיעה לישראל על מנת לסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומוצאת עצמה מאוהבת בקצין ישראלי נאה, על אף שהיא סולדת מפעולותיו בדיכוי האינתיפאדה הראשונה.
את שקיעת קריירת המשחק של דאנאוויי ליוו תקריות מביכות כגון פיטוריה מהתפקיד הראשי בהפקת המחזה המוזיקלי "שדרות סאנסט" בברודוויי.
בשנת 2001 ביימה סרט קצר אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טנסי ויליאמס - "The Yellow Bird", בו גם כיכבה דאנאוויי לצד שחקנים כמו ג'יימס קובורן, ברנדה בלתין, מייקל פיט וסינתיה ווטרוס.
דאנאוויי אינה נמנעת מהופעות בטלוויזיה. בשנת 2002 שיחקה בתפקיד אורח במספר פרקים בעונה השנייה של הסדרה ״זהות בדויה״. בשנת 2005 ניסתה את כוחה בצוות תוכנית המציאות "הכוכבנית", תוכנית העשויה על פי הפורמט של "אמריקן איידול", בה בוחר צוות של שחקנים ובמאים את "הכוכבת הבאה". כן זכורה הופעתה בפרק מן הסדרה "זירת הפשע".
חייה האישיים.
שמה של דאנאוויי נקשר לסדרה של גברים בעלי שם, החל מן הקומיקאי לני ברוס, ועד לשחקן מרצ'לו מסטרויאני. היא הייתה נשואה פעמיים. בתחילה בין 1974 ל-1979 לזמר פיטר וולף מ"ג'יי גיילס באנד", ולאחר מכן בין 1984 ל-1987 לצלם הבריטי הידוע טרי או'ניל, ולזוג בן בשם ליאם או'ניל. בשנת 2003 חשף או'ניל בראיון את העובדה כי הבן מאומץ.
בשנת 1995 הוציאה לאור ביוגרפיה שכותרתה: "מחפשת את גטסבי: חיי". הכותרת מתייחסת לתקרית בשנת 1974 בה הועדפה מיה פארו על פניה בהפקת הסרט "גטסבי הגדול".
רוברט טאון
רוברט טאון (באנגלית: Robert Towne; נולד ב-23 בנובמבר 1934) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי נודע, שהיה שותף לכתיבתם של תסריטים לבמאים כמו רומן פולנסקי וכן כתב מספר רב של תסריטים עבור כוכבים כוורן בייטי וטום קרוז.
חייו.
טאון נולד וגדל בלוס אנג'לס ופרץ לראשונה כתסריטאי בסרטיו של רוג'ר קורמן. אחרי שנים בהן נודע כתסריטאי איכותי וכתב סצינות חשובות בסרטים כמו "בוני וקלייד" ו"הסנדק" תפס טאון את מרכז הבימה עם הסרט "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי (1974), שאף זיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב, ועם "שמפו" (1975) בבימויו ובכיכובו של וורן בייטי.
טאון לא הסתפק בתפקידו כתסריטאי וביקש להפוך לבמאי, אך סרטו הראשון "Personal Best" משנת 1982 היה כישלון חרוץ ואילו מתפקיד במאי הסרט "" (1984), סיפור עלילותיו של טרזן, הודח אחרי חודשי עבודה ארוכים. כאשר צפה טאון בסרט הגמור, הוא החליט להסיר את שמו מרשימת הקרדיטים והופיע במקום תחת השם פ.ה. ואזאק. כאשר הפך מועמד לאוסקר תחת שם זה התברר כי טאון השתמש בשמו של כלב הרועים שלו, שהפך למועמד הכלבי הראשון לפרס זה. בשנות התשעים כתב טאון תסריט לסרט ההמשך ל"צ'יינהטאון", "שני הג'קים" (1990) ולארבעה סרטים בהם כיכב טום קרוז.
תומאס הארדי
נסטסיה קינסקי
נסטסיה קינסקי (Nastassja Kinski; נולדה ב-24 בינואר 1961) היא שחקנית קולנוע ילידת גרמניה ממוצא פולני.
ביוגרפיה.
קינסקי נולדה בברלין, גרמניה. היא בתו של השחקן קלאוס קינסקי מנישואיו לשחקנית רות בריג'יט טוקי. הוריה התגרשו ב-1968. קינסקי ראתה את אביה לעיתים רחוקות אחרי גיל 10. קינסקי ואימה חיו בעוני בקומונה במינכן.
הקריירה של קינסקי החלה כאשר היא התחילה לדגמן, והשחקנית ליסה קריוזר לקחה אותה לשחק בסרט "The Wrong Move".
תפקידה החשוב הראשון היה בשנת 1979, כששיחקה בסרטו של רומן פולנסקי, "טס". על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "תגלית השנה".
קינסקי מדברת באופן שוטף גרמנית, אנגלית, צרפתית, איטלקית ורוסית, מה שאפשר לה לשחק בסרטים במספר מדינות.
באמצע שנות ה-80 נישאה קינסקי ליוצר הסרטים המצרי איברהים מוסא. בנם הראשון נולד ב-29 ביוני 1984, ובתם נולדה ב-2 במרץ 1986. הזוג התגרש ב-1992.
בין השנים 1991 – 1997 חיה קינסקי עם האמרגן והמפיק המוזיקלי קווינסי ג'ונס.
ב-9 בפברואר 1993 נולדה בתם קיניה.
תסריטאי
תסריטאי הוא יוצר הכותב את התסריט באומנויות המסך ולכן הוא בעל מקצוע מרכזי באומנות הקולנוע, הטלוויזיה ובמכלול היצירה האודיו-ויזואלית. התסריטאי הוא אחד משלוש הצלעות המרכזיות בעשייה הקולנועית טלוויזיונית ביחד עם המפיק והבמאי. בדרך כלל בעשייה האומנותית בתחום האודיוויזואלי ובניו מדיה יהיה זה התסריטאי שיזום את תחילת העשייה, דרך כתיבת תקציר (סינופסיס) ואחריו תסריט, אולם קיימים מצבים, בדרך כלל בעשייה הממוסחרת, בהם יהיה התסריט מוזמן מטעם המפיק.
בשתי צורות עבודה זו התסריטאי כמחברו של התסריט, הוא היוצר הראשון של היצירה ובעל זכויות יוצרים. שלבי עבודתו של התסריטאי: פיתוח התסריט, מרעיון לסינופסיס. כתיבת התסריט, מסינופסיס, לטריטמנט ואז כתיבת הדיאלוגים. התסריטאי עוסק גם בעיבוד מן הספרות אל הקולנוע או אל הטלוויזיה.
דורית רביניאן סופרת ותסריטאית טוענת שבכתיבת תסריט "המשימה היא ללכוד את מה שלא נאמר, לספר את מה שמובלע בין שורות הדיאלוג".
התסריטאי המרוויח ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הוא סיימון קינברג, אשר שניים מהתסריטים שלו נמכרו ב-$8,000,000 עבור כל אחד כשבנוסף לכך הוא משתכר ברווח שבועי של $350,000.
תסריטאות היא מקצוע הנלמד במסגרת בתי ספר לקולנוע ובמסגרת חוגים לקולנוע באוניברסיטאות או מכללות. בישראל ישנם כעשרה מוסדות אקדמיים המכשירים תסריטאים. בישראל פועלים כיום כ-450 תסריטאים מקצועיים המאוגדים באיגוד התסריטאים. יו"ר האיגוד המכהן הוא התסריטאי עמית ליאור.
וולטר מתאו
וולטר מתאו (באנגלית: Walter Matthau; 1 באוקטובר 1920 - 1 ביולי 2000) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי אמריקאי שהיה ידוע בגילום דמויות נרגנות, ציניות וגסות רוח.
קורות חיים.
נולד בשם וולטר ג'ון מת'הו (Walter John Matthow) בניו יורק להורים יהודים. אמו הייתה תופרת ואביו נטש את הבית בהיותו פעוט ומתאו נדרש לעבוד בעבודות שונות עוד בהיותו נער, כולל עבודה בתיאטרון היידי. במלחמת העולם השנייה שרת בחיל האוויר האמריקני כמצפין רדיו במפציצים כבדים באירופה והגיע לדרגת רב-סמל ראשון, עם שישה עיטורי לחימה.
בסוף שנות הארבעים החל לשחק בברודוויי ומילא שם מספר תפקידים בהצלחה מרובה. בגלל מראהו החריג - גבוה, מרושל, ומעט גס הליכות - לא לוהק מעולם לתפקידים ראשיים רומנטיים ובכל סרטיו הראשונים גילם בעיקר נבל, כמו ב"קינג קריאול" (1958) ו"חידון בחרוזים" משנת 1963. ב-1960 שיחק בסרט "זרים כשאנו נפגשים" לצידו של קירק דאגלס.
ב-1965 שיחק בסרט "מיראז` לצידו של גרגורי פק.
ההצלחה האמיתית הגיעה בשלב מאוחר יותר, כאשר לוהק לתפקיד הראשי במחזה המצליח של ניל סיימון "הזוג המוזר" בשנת 1965 ושנה מאוחר יותר כעורך דין נכלולי מול ג'ק למון ב"הפרקליט, הגיס והכיס" ("The Fortune Cookie") של בילי ויילדר, תפקיד שזיכה אותו בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. סרט זה היה גם תחילתה של ידידות ארוכת שנים בין השניים, ששיחקו ביחד בעוד תשעה סרטים, שהבולטים ביניהם הם "הזוג המוזר" ו"הזוג המוזר 2" וכן "זקנים חסרי מנוח" וסרט ההמשך שלו "משתגעים על אהבה". ב-1971 שיחק בסרט מלון פלאזה בשלושה תפקידים שונים. ב-1968 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "פרח הקקטוס" לצידם של גולדי הון ואינגריד ברגמן.
ב- 1972 שיחק בסרט "פיט וטילי" לצדה של קרול ברנט.