ברובד התחתון נמצאים שרידי מגדל שער מהמאה ה-1 לפנה"ס שבנה המלך הורדוס בתקופת בית שני. מעליהם, שרידי שער ניצחון, שעמד בגבולה הצפוני של ירושלים בתקופה הרומית, כאשר העיר נקראה איליה קפיטולינה. העיר הרומית נבנתה לפי החלטתו של הקיסר הרומי אדריאנוס במאה ה-2. השער הרומי וחלק ניכר מהכיכר נחשפו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתקופת המנדט הבריטי. הוא כלל שלושה פתחים, מהם נותר שלם רק המזרחי שבהם. המסדרון שמאחוריו מוליך אל חלקו הפנימי של מגדל השער המזרחי, אחד משני המגדלים שניצבים משני צדי השער. המגדל השתמר למלוא גובהו, 12 מטרים, ורק תקרתו היא תוספת מאוחרת. גרם המדרגות שהוליך לראש המגדל השתמר בצורתו המקורית (וכיום מוביל לטיילת החומות).
במאות ה-7 עד ה-10, בתקופה הערבית הקדומה, חלו שינויים במבני השער ובאזור שלידו. חלק מן הפתחים נסתמו, המגדלים הפכו לבתי בד לתעשיית השמן, חדרי המדרגות הפכו לבורות מים, ונבנו בורות מים גדולים לפני השער מבחוץ. במאה ה-12, בהתקופה הצלבנית, נסתם השער, ושער אחר חדש נבנה במפלס גבוה יותר צפונה ממנו. בכיכר שממול השער בין החומות נבנו בתים ורחוב. בתים אלו שופצו במאות ה-13 עד ה-15 בתקופה הממלוכית, וכן נוספו מבני קמרונות בהמשך הרחוב דרומה.
השער העות'מאני.
בשנת 1538, בתקופה העות'מאנית, נבנה השער הנוכחי, כחלק מהחומה העות'מאנית, כאמור על גבי השער הרומי שחלק ממנו נהרס. המגדלים הרומיים שימשו כיסודות למגדלים העות'מאניים, ובחדרים הצלבניים-ממלוכיים נבנו קירות עבים, אשר שימשו כיסודות לשער העות'מאני. מבנה השער מפותל, כמו בשערים קדומים רבים, כאשר על הנכנסים נכפית הליכה מפותלת, פנייה שמאלה וימינה, וזאת על מנת למנוע מאויב המסתער על השער להיכנס במהירות אל תוך העיר.
במאה ה-20.
במאה ה-20 נחפר אזור השער בשנים 1934–1937.
במהלך דצמבר 1947 ביצע אצ"ל סדרה של פיגועי טרור באזור השער:
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הירדנית, נבנה גשר מעל לשרידים הקדומים, ונערכו חפירות ארכאולוגיות בשנים 1964–1967. חפירות ארכאולוגיות נערכו שוב במתחם השער בשנים 1980–1984, וכן יושמה אז תוכנית לשימורו.
במאה ה-21.
בתחילת המאה ה-21 נבנתה כניסה חדשה דמוית אמפיתיאטרון על ידי החברה לפיתוח מזרח ירושלים בחזית השער. הכניסה כוללת מערכות של מדרגות לכניסה וליציאה מהעיר העתיקה וכ-500 מקומות ישיבה מול השער. בשנת 2011 סיימה הרשות לפיתוח ירושלים, בשיתוף עם רשות העתיקות ובמימון משרד ראש הממשלה, מיזם כולל לשיקום שער שכם, ובמסגרתו שוחזר הכתר המפואר שבראש השער שניצב עד לפני 460 שנה.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים כולל תחנה מול שער שכם.
במסגרת גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) שער שכם הפך למוקד טרור שהתרכזו בו פיגועים רבים. במהלך גל הטרור נעשו בסביבתו 11 פיגועים וניסיונות לפיגועים, שבהן נרצחה ישראלית (שוטרת מג"ב הדר כהן) ובנוסף נפצעו 7 ישראלים. מרבית המחבלים חוסלו בידי כוחות הביטחון שבמקום.
כמו כן, ביוני 2017, ביצעו 3 מחבלים פלסטיניים פיגוע משולב בו נפצעו 5 בני אדם, בהם שוטרת מג"ב הדס מלכא שנפצעה אנוש, ומאוחר יותר מתה מפצעיה.
בשנת 2020 נקרא שם רחבת שער שכם והמדרגות העולות ממנה "מעלות הדר והדס", על שם הדר כהן והדס מלכא שנרצחו בפגועי גל הטרור הפלסטיני (2015–2016)
בחודש רמדאן 2021 פרצו מהומות בשער שכם, לאחר שהמשטרה חסמה את המדרגות, עליהן נוהגים תושבי מזרח העיר להתכנס בלילות רמדאן. עשרות מתפרעים ערבים התעמתו עם המשטרה במשך מספר לילות, פגעו ביהודים שעברו במקום והזיקו לרכוש.
באוקטובר 2021 החלו שוב מהומות בשער שכם.
קילומטר האפס הראשון בארץ.
בכיכר שכנה בעבר "רחבה פנימית" בין החומות מול השער. בעבר ניצב בעת העתיקה עמוד ניצחון רומי, המופיע במפת מידבא, ובגללו נקרא השער בערבית "באב אל-עאמוד". מעמוד זה מדדו את המרחק אל ערים אחרות (אבן מיל) ובגלל הסיבה ששער זה פונה אל כיוון הצפון.
לאחר מכן בתקופת "המנדט הבריטי" נקבעה נקודת המדידה בשער יפו הסמוך.
חשיבותו כיום.
השער משמש בעיקר כשער המקשר בין העיר העתיקה ושכונות מזרח ירושלים שמחוצה לה, והוא פתוח לשימוש הולכי רגל בלבד. בימי שישי עוברים בשער עשרות אלפי פלסטינים בדרכם מרחבי יהודה ושומרון אל תפילות במסגד אל-אקצא שעל הר הבית. בשבתות ובחגים, עוברים בשער יהודים רבים בדרכם אל הכותל, וכן בליל שבת בחזרתם מתפילת ערבית בכותל.
דימויו של שער שכם הופיע בשטר של 50 לירות (עוצב ב-1973), שהנפיק בנק ישראל והילך בשנים 1978-1984, וכן הופיע דימויו בשטר של 5 שקלים (עוצב ב-1978) שהילך בשנים 1980-1986.
בית הטוחן
טמפלרים
לורנס לסיג
לורנס לסיג (באנגלית: Lawrence Lessig; נולד ב-3 ביוני 1961 בדקוטה הדרומית) הוא משפטן ופעיל חברתי ופוליטי אמריקאי. ממייסדי ה-Creative Commons. הוא פרופסור בבית הספר הרווארד למשפטים. לפני הצטרפותו להרווארד לימד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד, שם הקים את "המרכז לאינטרנט וחברה", ובבית-הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו.
פעילות.
לסיג ידוע בביקורתו כלפי הרחבת המושג זכויות יוצרים.
כמו כן, נודע כמטיף ל"תרבות חופשית" ולחופש המידע, וכראש החץ לענייני זכויות יוצרים בכלל ובעידן האינטרנט בפרט. ובבחינת נאה דורש נאה מקיים - את ספריו: "Free Culture" ו-"The Future of Ideas", ניתן להשיג בחינם ברשת. כאשר לסיג הוציא את ספרו "Free Culture", אף על פי שניתן היה להורידו בחינם מהרשת, טיפס הספר לרשימת רבי המכר של אמזון.
מיזם נוסף של לסיג, הוא פרסום ספרו "Code and other Laws of Cyberspace" באתר מבוסס ויקי; בעזרתם של מתנדבים הוא מנסב לשדרג את הספר ולעדכנו באתר בהתאם לתקופה. על כן מכונה המיזם "Code v2".
ב-2005 לקח לסיג חלק באירוע ההשקה של מיזם ה-Creative Commons בישראל, באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2014 זכה בפרס Webby על מפעל חיים על עבודתו פורצת הדרך בהקמת Creative Commons.
השכלה.
בעל תואר ראשון בכלכלה ובניהול (B.Sc) מאוניברסיטת פנסילבניה. בנוסף, תואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת קיימברידג' ותואר במשפטים מאוניברסיטת ייל.
אקטיביזם בתחום מחשבים ואינטרנט.
"הקוד הוא החוק".
המושג "קוד" קיים בתחום מדעי המחשב (קוד מקור), וגם בתחום המשפטים (קודיפיקציה). בספרו "Code and other Laws of Cyberspace" מתאר לסיג את הדרכים בהן ניתן לרתום את אותו ה"קוד", בשני מובניו, כדי לשלוט ולהשפיע על החברה בצורה טובה יותר.
רפורמה חקיקתית.
אף על פי שלסיג הוא בעל השקפת עולם אשר מתנגדת לרגולציה, לטענתו יש צורך ממשי בשינוי החקיקה הנוגעת לזכויות יוצרים.
לסיג לקח חלק פעיל במאבק נגד חוק הארכת זכויות יוצרים לתקופה של 75 שנים. הוא הציע כי חוק הגנת זכויות היוצרים יהיה תקף רק לתקופה של 5 שנים. בצורה הזו, יצירות רבות הן מקצועיות והן עצמאיות, יהפכו זמינות ונגישות יותר לקהל הרחב בפרק זמן קצר יותר.
תרבות חופשית.
בשנת 2002, לסיג קיבל את פרס קידום התוכנה החופשית, מקרן התוכנה החופשית (FSF). ב-28 במרץ 2004 הוא נבחר לוועד המנהל של אותה הקרן. כמו כן, ב-2006 נבחר לסיג לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לסיג הציע את המושג "תרבות חופשית" ותמך בתוכנות מחשב חופשיות ומרחב פתוח בנאומו בוועידת אוריילי ב-2002. מחצית מנאומו עסק בפטנטים של תוכנות, המהווים לפי תפישתו איום מתמיד על חדשנות ותוכנות המחשב הפתוחות.
בשנת 2006 הצטרף לסיג לוועד היועצים של הפרויקט הדיגיטלי העולמי. ב-2009 טען שמכיוון ששבעים אחוזים מהדור הצעיר מחזיק בתוכן דיגיטלי ממקור לא חוקי, החוק צריך להשתנות. לסיג מחזק את תופעת האומנות החובבנית בעולם הדיגיטלי: "ישנו מעמד שונה ליוצר המתחיל בעולם הדיגיטלי, הטכנולוגיה מאפשרת לפרץ שונה ומיוחד של יצירתיות להתרחש".
נייטרליות הרשת.
לסיג תומך בעקרון נייטרליות הרשת. בשנת 2006 הוא העיד בשימוע שנערך בסנאט האמריקאי שעסק בנייטרליות הרשת, והציע לאסור את התופעה בה ספקי תוכן משלמים סכומים שונים לספקי אינטרנט על מנת לתפוס רוחב פס גדול יותר. לטענתו, חסימה או הגבלה של פרוטוקולי תקשורת מסוימים על ידי ספקיות אינטרנט פוגעת בחדשנותם של התכנים ברשת. על פי לסיג, יש למנוע מצב בו חברות גדולות בעלות משאבים כלכליים בלתי מבוטלים, רוכשות רוחב פס גדול יותר, ובכך מחסלות את הסיכויים של חברות קטנות דלות אמצעים להפיץ את התכנים שלהם ברשת באיכות גבוהה.
בנוסף, לסיג תומך במודל עסקי של ספקיות אינטרנט לדרישת תשלום שונה מלקוחות בהתאם למהירות הגלישה בה הם מעוניינים לגלוש.
התעללות מינית.
במאי 2005, התגלה שלסיג היה קרבן להתעללות מינית כנער, על ידי מנהל בית הספר בוישור. לסיג הגיע בזמנו לפשרה עם בית הספר, תחת סודיות. הוא חשף את האירוע במהלך ייצוגו במשפט של סטודנט אחר שנפל קרבן להתעללות מינית, ג'ון הארדויק. באוגוסט 2006, הצליח לסיג לשכנע את בית המשפט העליון של ניו-ג'רזי, לצמצם את תחום החסינות באופן קיצוני.
בחירות 2016.
ב-11 באוגוסט 2015 הכריז לסיג על כוונתו להתמודד לנשיאות ארצות הברית ועל הקמת ועדת גיוס כספים. הוא הכריז כי אם יצליח לגייס מיליון דולר עד יום העבודה ייכנס למירוץ במפלגה הדמוקרטית. ב-1 בספטמבר הודיע לסיג כי הצליח לגייס מיליון דולר ועל כניסתו למירוץ הדמוקרטי. עוד לפני ההכרזה פתח לסיג ערוץ יו טיוב ובו הסביר את דעותיו. בין השאר הודיע לסיג כי אם ייבחר יעביר את חוק השוויון האזרחי ואז יתפטר מתפקידו כנשיא. פרש מהמירוץ ב-2 בנובמבר של אותה השנה, לאחר שסקרים הראו כי התמיכה בו בקושי עומדת על 1%.