התוכנה הבסיסית של WordPress.com היא תוכנה בקוד פתוח וכל תכונותיה ניתנות לשימוש חינמי. עם זאת, חלק ניכר חלק מההרחבות או היישומים המתחברים לאתר לתועלת המשתמשים הן תוכנות קנייניות שניתנות לשימוש בתשלום בלבד.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 היו קרוב ל-60 מיליון אתרים שהתארחו ב-WordPress.com. בכל יום פורסמו יותר ממיליון מאמרים חדשים ומיליוני תגובות גולשים. לאור הצלחת הפלטפורמה הוכרז בספטמבר 2010 כי מיקרוסופט תפסיק לספק תמיכה לשירות הבלוגים שלה "Windows Live Spaces" ותהיה שותפה ב-WordPress.com.
מטען חומר נפץ
חזיז
חזיז (באנגלית: Firecracker) הוא מטען חומר נפץ קטן, אשר יועד בראש ובראשונה להפיק קול נפץ גדול וחזק. כל אפקט ויזואלי אחר הוא מטרה משנית. לחזיז יש פתיל השהייה והוא עטוף בתוך גליל קרטון המכיל את תרכובת הנפץ שלו. מקורם של החזיזים הוא בסין העתיקה. החזיז משמש בישראל כאמצעי לפיזור הפגנות והפרות סדר, הן על ידי המשטרה והן על ידי צה"ל.
מקור השם.
המילה חזיז מופיעה במקרא שלוש פעמים אולם פירושה אינו ברור. לתרגומי המקרא העתיקים אין מסורת מדויקת של פירוש המילה והם מפרשים אותה במספר אופנים: עננים או גשם. בימי הביניים פירשו ברק או רעם. שימושי המילה בבן סירא מצביעים על כך שבתקופתו גם המילה נתפרשה לגבי גשם, למשל: "[נאה חסדו בעת] מצוקה/ *כענן(?) חזיזים בעת בצורת".
היסטוריה.
אב הטיפוס של החזיז הקדום, היה עשוי מענף במבוק, זאת בסביבות השנה 200 לפני הספירה. החזיז היה מתפוצץ כאשר חומם באופן מתמשך. השם שניתן לחזיז "Baozhu", משמעותו בסינית "במבוק נפיץ". לאחר המצאת אבק השרפה, לחזיזים הייתה צורה דומה לזה של ענף במבוק, הם גם הפיקו צליל דומה לחזיז המקורי, כך ששמם נשמר מאז. בתרבות הסינית המסורתית נעשה שימוש בחזיזים על מנת להפחיד ולהרחיק רוחות רעות.
תכולת החזיז.
חזיזים בדרך כלל עשויים מקרטון או פלסטיק, ומכילים אבקת פלאש כחומר הנפץ. לא תמיד היו הדברים כך. כל חומר נפיץ, החל מראשי גפרורים ועד לדלק מצתים, יכולים לשמש לייצור החזיז. המפתח לקול הנפץ הרם נמצא בחלקו בחומר המלכד המצוי בלחץ בתוך חלל החזיז. כל החזיז צריך להיות עטוף בקלילות על מנת שיתפקד באופן הכי טוב. אבקת הפלאש המצויה בתוך החזיז, לא צריכה להיות ארוזה בחוזקה.
כבר מסוף המאה ה-19, בספרו של ג'יימס דאייר בול "Things Chinese", ישנו תיאור מפורט על תהליך הייצור והחומרים הדרושים, על מנת לייצר חזיזים. באותה תקופה, יוצרו החזיזים על ידי פועלים; ילדים ונשים שעשו שימוש בנייר קש לגוף החזיז, כאשר הפתיל יוצר מנייר במבוק שיובא מיפן, והוקשח באמצעות עיסת בצק. נייר הבמבוק היה נחתך לרצועות באורך של כ־360 מ"מ וברוחב 8.5 מ"מ שהונחו על שולחן. מנת אבקת שרפה הונחה במרכזו באמצעות צינור חלול שהיה מפותל ליצירת חתיכת פתיל. צינורות החזיזים היו מיוצרים מנייר קש, מלופפים מסביב למוט ברזל בקטרים שונים ואז מהודקים עם כלים מיוחדים. בין 200 ל-300 חזיזים היו מהודקים יחדיו לכדי אלומה. לאחר מכן היו מפזרים חרס אדומה בתחתית האלומה, מה ששימש לאטימת תחתית החזיז. אבקת השרפה הייתה נמזגת פנימה כאשר הקצה השני היה נאטם באמצעות מרצע, וזאת על ידי סיבוב הצינורית והכנסת הפתיל פנימה.
בתרבות.
לחזיזים היה מאז ומתמיד שימוש נרחב בתרבויות שונות בעולם. הם שימשו ומשמשים בעיקר בחגים ובפסטיבלים כמו בליל כל הקדושים, ימי עצמאות במדינות שונות, חגיגות ראש השנה הגרגוריאני (הסילבסטר) והסיני, פורים ועוד.
חוקיות ורישוי השימוש בחזיזים.
חזיזים כמו גם סוגים אחרים של חומרי נפץ, נתונים לחוקים שונים בארצות רבות. למרות שחזיזים כשלעצמם לא אסורים בחוק. הייצור, האחסון והמכירה שלהם מוגבלים בחוק המגדיר את השימוש בהם וכן את אופן אחסנתם.
איסור השימוש בחזיזים.
השימוש בחזיזים, למרות היותו מרכיב מרכזי בחגיגות ברחבי העולם, גרם במשך השנים לפציעות רבות. כל שנה ישנם אירועים רבים של פציעות כתוצאה משימוש לא מושכל בחזיזים, פציעות כמו: לקות שמיעה, עיוורון, איבוד חלקי גוף ופציעות נוספות. כל זאת במיוחד בפסטיבלים העושים שימוש נרחב בחזיזים כמו ראש השנה הסיני. מדינות רבות חוקקו חוקים האוסרים על שימוש או מכירה של חזיזים לשימוש פרטי, בעיקר בגלל בעיות הבטיחות השונות.
מגהפאונה
Go Fish
Go Fish (גו פיש) הוא סרט דרמה אמריקאי עצמאי משנת 1994, בבימויה של רוז טרוש. הסרט עוקב אחר חיי החברה, חיי האהבה והמשברים של חמש נשים לסביות בשיקגו. הסרט חוקר סוגיות של רווקות ומערכות יחסים לסביות ממגוון זוויות, תוך שימוש בכלים קולנועיים שונים.
עלילה.
מקס היא סטודנטית לסבית המתגוררת בשיקגו, ומזה עשרה חודשים לא קיימה יחסי מין. היא, ושותפתה לדירה קיה, פוגשות במקרה את אלי, היפית ארוכת צמות. מקס לא מגלה עניין באלי, אך הן הולכות ביחד לסרט, ואחריו, הן מתנשקות. אך הרגע נקטע כאשר קייט, איתה אלי מנהלת מערכת יחסים "לונג דיסטנס" במשך שנתיים, מתקשרת.
כשאלי מבינה שמקס חושבת שהיא תקועה בשנות השישים, היא מסתפרת ונפטרת מצמתה, ונותרת עם תספורת בוצ'ית קצרה. כשהיא נתקלת במקס בחנות ספרים, זו לא מזהה אותה.
בינתיים, קיה מנסה לעזור לחברתה אווי, לטינה לסבית בארון, החיה עם אמה ויוצאת עם ג'וניור. כשג'וניור רואה את אווי בבר לסביות, הוא מספר לאמה וזו זורקת אותה מהבית. אווי עוברת לגור עם מקס וקיה. החברה החמישית - דריה, שותפתה של אלי - מכעיסה את הקהילה הלסבית כאשר היא מחליטה לשכב עם גבר.
אלי ודריה מזמינות את החברות לארוחת ערב חגיגית בביתן, ואחרי משחק מעולם לא (never), מקס ואלי שוב מתקרבות, ומתנשקות. הן שומרות על קשר טלפוני, במהלכו מספרת אלי למקס שיחסיה עם קייט הסתיימו. הן קובעות לצאת לדייט שני, אך הן לא יוצאות מהבית. מקס גוזרת לאלי את הציפורניים, ומתפתח משחק מקדים שלאחריו הן מקיימות יחסי מין. הסרט מסתיים בסצנות המתארות את יחסיהן המתמשכים של הזוג.
דוד פרקש
דוד (דז'ה) פרקש הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי, ניצול השואה. אחיו של אמיל פרקש.
דוד פרקש נולד בבית יהודי נאולוגי בז'יליצה שבסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה. אביו היה סנדלר בעל חנות נעליים ואימו אחות. לדוד היו שלושה אחים ואחות נשואה, אם לילדה.
באפריל 1942 נלקחו שני האחים הבוגרים של דוד וגיסו לעבודות כפייה ויותר לא שמעו מהם. ביוני נלקחו אחותו ובתה ונשלחו למות באושוויץ בתאי הגזים. דוד, אחיו הקטן ממנו, אמיל פרקש והוריהם נשלחו למחנה הריכוז נובקי. באוגוסט 1944 הותקף המחנה על ידי פרטיזנים סלובקים - דוד ואביו ברחו עם הפרטיזנים, אמיל ואימו מצאו מקלט בבית איכרים, תוך התחזות לנוצרים. הגרמנים תפסו את אמיל ואימו ובהמשך גם את דוד והעבירו אותם למחנה סרד. ממחנה סרד הועברה האם למחנה ראוונסבריק והבנים הועברו לזקסנבורג. לאחר לילה אחד נלקח דוד לגרמניה.
לאחר המלחמה שבו לביתם בני המשפחה ששרדו וביניהם גם דוד פרקש. אחיו, אמיל פרקש, ששירת בצבא הצ'כוסלובקי, ניצל סעיף חוק מיוחד שאיפשר לצ'כוסלובקים לשרת בצה"ל ועלה לישראל ב-1949, ובעקבותיו באו גם יתר בני המשפחה, בהם דוד.
דוד פרקש, שכבר שיחק כדורגל בקבוצות צ'כוסלובקיות, הצטרף למכבי חיפה בשנת 1950 ושיחק כחלוץ שמאלי. הוא פתח בהרכב חמש פעמים והבקיע שער אחד ובהמשך, לאחר ירידה בכושרו ירד לספסל המחליפים. דוד פרקש פרש ממשחק פעיל והתחיל, בעידודו של מאמן הקבוצה הבוגרת, אוטו שלפנברג, לאמן את קבוצת הנוער של מכבי חיפה. מ-1955 היה למאמן כושר של מכבי חיפה וכעבור שנתיים, עם בואו של המאמן ההונגרי אנדור קיש מונה להיות עוזרו והמתרגם שלו. הנהלת מכבי חיפה שלחה אותו להשתלמות בבית ספר למאמנים נודע בקלן, גרמניה וכשחזר קיבל לידיו את אימון הקבוצה. פרקש אימן את מכבי חיפה מ-1959 עד 1961 והגיע איתה פעמיים למקום החמישי בליגה הראשונה וגם זכה ב"גביע סוכות". בהמשך עבר פרקש לאימון קבוצות נוספות, הפועל טבריה, הפועל חיפה, הפועל חדרה, שמשון תל אביב והפועל חולון.
ביולי 1964 היה מאמן נבחרת חיל הים הישראלי במסגרת תחרויות גביע הרמטכ"ל.
אורמון-דסו
אורמון-דסוּ (בצרפתית Ormont-Dessous) היא רשות מקומית (קומונה) ב מחוז אגל בקנטון וו בשווייץ.
היסטוריה.
אורמון-דסוּ מוזכרת לראשונה בשנת 1200 בשם "אורמון" (Ormont), ובשנת 1564 מוזכרת בשם בה-אורמון (Bas-Ormont). בעבר נקראה בגרמנית בשם אורמונד (Ormund) אך שם זה כבר אינו בשימוש.
גאוגרפיה.
שטחה של אורמון-דסוּ נמצא על רכס האלפים הברניים מעל העיר אגל באזור אגל שבקנטון וו באמצע עמק גרנד-או (Grande-Eau valley).
שטחה הכולל הוא 64.07 קמ"ר מתוכם 24.93 קמ"ר (38.9%) משמשים לגידולים חקלאיים, 29.07 קמ"ר (45.4%) הם שטחים מיוערים, 2.05 קמ"ר (3.2%) הם שטחים מיושבים, 1.26 קמ"ר (2%) הם שטחי מים (אגמים ונהרות) ו-6.71 קמ"ר (10.5%) הם אדמה לא יצרנית.
המועצה גובלת ביישובים אגל, אולון, לזאן, קורברייה (Corbeyrier), ווילנב (Villeneuve), ובמועצות האזוריות שאטו ד'אה (Château-d'Œx) ואורמון-דסִי (Ormont-Dessus).
יישובים.
במועצה האזורית אורמון-דסו נכללים היישובים הבאים:
דמוגרפיה.
מספר התושבים ברשות המקומית אורמון-דסו הוא 1,025 (נכון לדצמבר 2012). בעשר השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה ב-9.2% עקב הגירה ופחתה ב-5.5% עקב מאזן לידות ופטירות שלילי, ובסך הכל גדלה האוכלוסייה ב-3.4%.
93% מתושבי אורמון-דסו מדברים צרפתית כשפתם הראשונה, 3.1% דוברי גרמנית ו-1.5% פורטוגזית.
34% מהאוכלוסייה הם ילידי הרשות המקומית אורמון-דסו, 29.9% הם ילידי מקומות אחרים בקנטון וו, 14% הם ילידי מקומות אחרים בשווייץ ו-11.8% נולדו מחוץ לשווייץ.