ב-2000 נפתחה תחנת סגולה וב-2008 תחנת קריית אריה. בתחנות עוברות רכבות בקו הפרברי של רכבת ישראל באר שבע מרכז–רעננה מערב (דרך ראש העין, כפר סבא, הוד השרון, בני ברק, תל אביב, חולון, בת ים, ראשון לציון). הרכבות עוברות בתדירות יחסית גבוהה (עד שלוש פעמים בשעה לכל כיוון בשעות השיא). תחנת הרכבת סגולה ממוקמת בקצה העיר, במרכז ירקונים. מיקום התחנה מעורר ביקורת: אל התחנה וממנה יוצא קו אוטובוס אחד בלבד בתדירות נמוכה, ואינה במרחק הליכה מאתרים מרכזיים בעיר. תחנת הרכבת קריית אריה נמצאת בחלקו הצפון מערבי של אזור התעשייה קריית אריה, ומיקומה נחשב טוב יותר, בשל קרבתה לאזור התעשייה ולשכונת מגורים ("אם המושבות הוותיקה"). ובשל כך שממנה יוצאים קווי אוטובוס לכל רחבי העיר.
רכבת קלה.
בפתח תקווה יעבור הקו הראשון של הרכבת הקלה ("הקו האדום") מעל לקרקע. הקו יתחיל בתחנה המרכזית ברחוב אורלוב וימשיך בנתיב מיוחד לכל אורך רחוב ז'בוטינסקי, דרך הערים בני ברק, רמת גן, תל אביב ויפו עד לבת ים. כמו כן באזור התעשייה קריית אריה עתיד לקום הדפו של הקו.
בנוסף לקו האדום, מתוכננים לעבור בעיר שני קווי מטרו M2 ו-M3.
ספורט.
כדורגל
מגרשן הביתי של הקבוצות הוא אצטדיון המושבה, הנקרא גם "אצטדיון שלמה ביטוח", אשר נחנך בדצמבר 2011. משחקים בין הקבוצות נקרא הדרבי של פתח תקווה.
ובנוסף ישנן 3 קבוצות המשחקות בליגות הנמוכות:
כדורסל
כדוריד
כדורמים
בייסבול
כדור רגל חופים
השכונות בעיר.
נתוני האוכלוסייה מעודכנים לשנת 2018.
שלטון מקומי.
עיריית פתח תקווה היא גוף השלטון המקומי במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר פתח תקווה. ככל רשות מקומית עוסקת עיריית פתח תקווה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרות שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
בתרבות הישראלית.
העיר פתח תקווה מוצגת בתרבות הישראלית, בעיקר לצורכי הומור, כעיר גרועה במיוחד. היא מתוארת כעיר מכוערת, משעממת ומיושנת, ונחשבת לעיר המושמצת ביותר בישראל. תדמית זו ככל הנראה התגבשה בשנות ה-80 וה-90. השיר "פתח תקווה" של להקת אינפקציה, שמכיל את השורה "אני לא מאמין שאני גר בפתח תקווה", נחשב לדוגמה בולטת של הסטריאוטיפים האלו. הבדיחות על פתח תקווה נפוצות גם באינטרנט, ובין השאר קיימת קבוצת פייסבוק שקוראת לביטול העיר בטענה שאינה רלוונטית, ובנוסף קיימת תאוריית קונספירציה פארודית שטוענת שפתח תקווה בכלל אינה קיימת, בדומה לקונספירציית בילפלד. רוב הסטריאוטיפים על פתח תקווה הם על העיר עצמה ולא על תושביה.
קיימות טענות שבדיחות אלו כבר לא מייצגות כראוי את פתח תקווה המודרנית, שעברה התחדשות ופיתוח עירוני מוגברים מאז שנות התשעים. הפוליטיקאית זהבה גלאון, תושבת העיר, טוענת ש"פתח תקווה שודרגה, הבדיחות עדיין קיימות, אבל הן כבר פחות רלוונטיות". עיריית פתח תקווה עצמה הביעה התנגדות לחלק מהבדיחות על העיר, בטענה שהן לא מיצגות את המציאות בעיר. למשל, כשהקומיקאי נדב אבקסיס העלה סרטון הומוריסטי שבו הוא הציע לריאד מנסור, השגריר הפלסטיני באו"ם, לקבל את פתח תקווה תמורת שלום מכיוון שאף אחד בישראל לא רוצה אותה, ראש עיריית פתח תקווה איציק ברוורמן הגיב שהוא נפגע מהאמירות הללו ושאין להן הצדקה. אבקסיס הגיב בהומור, ואמר שתושבי פתח תקווה יכולים להיות רגועים, מכיוון שלפיו, המצב בעירו רמת גן הרבה יותר גרוע.
שירה על העיר.
העיר פתח תקווה הוזכרה ביצירות מוזיקליות שונות, בניהן:
ערים תאומות.
פתח־תקווה היא עיר תאומה של הערים הבאות:
גדי אלטמן
גדי אלטמן (נולד ב-18 באפריל 1978) הוא זמר, מדבב ונגן גיטרה וגיטרה בס ישראלי.
ביוגרפיה.
אלטמן נולד ביישוב אבן יהודה וגדל בקיבוץ מגל.
החל את דרכו עם להקת "מסדר הדישון" שחבריה היו בין היתר אחיו, אלון אלטמן, וחברם עמית קבסה, צייר ובן קיבוץ מגל. עם שחרורו מצה"ל הקים אלטמן את להקת "בוטן מתוק בקרקס". ההרכב המקורי של הלהקה כלל את גלעד אפרת, דני וייצפלד, עידן רייכל ורוני הוד, נוסף על אלטמן. חברי ההרכב הקליטו ב-2003 את אלבומה הראשון של הלהקה, "כל מה שנשאר", בו השירים נכתבו והולחנו על ידי אלטמן.
במקביל החל אלטמן לעבוד יחד עם גבע אלון מקיבוץ מעברות, שחם אוחנה ורשף שחר, והוקמה להקת "פליינג בייבי". הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בלוס אנג'לס בשנת 1999 למשך שנתיים. הלהקה הוציאה עד היום שני אלבומים: "Pain to Give" (2002) ו-"Inner World" (2004). בקיץ 2005 נסעה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בארצות הברית, הפעם בניו יורק, יחד עם פיטר המילמן, אחיינו של בוב דילן.
במקביל השתנה הרכב להקת "בוטן מתוק בקרקס", ומלבד אלטמן לא נותר בו איש מההרכב המקורי. ההרכב החדש כלל את מאור שטרית, דור יאן וניר רפפורט, נוסף על אלטמן. חברי ההרכב הוציאו ב-2005 את האלבום השני של הלהקה, "יום עדין", שאלטמן כתב את מילות השירים והלחנים בו.
בשנת 2008 הוציא אלטמן אלבום סולו בשם "כיוונים חדשים".
בשנת 2009 היה שותף אלטמן בהקמת להקת כוח ראסטה יחד עמית שגיא, אסף אבידר, נדב ברק, אביב כהן, גבריאל פריזם, עונגי ציזלינג ואייתם יעקב
בשנת 2012 השתתף אלטמן כמתחרה בתוכנית המציאות "The Voice ישראל", והגיע עד שלב רבע-הגמר של התוכנית.
בשנת 2016 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "תאג"ד" כנושה של ידידיה ה - "קלימרו".
בשנת 2018 דיבב את שומר האבן בסרט "מפלצות בשלג".
בשנת 2021 דיבב את קטני דיימונד בסרט "טרולים מסביב לעולם", ואת לברון ג'יימס בסרט "".
אינפורמנט
געפילטע פיש
געפילטע פיש (נהגה "גֶפִילטֶה פִיש"; מיידיש: דג ממולא) הוא מאכל מסורתי מהמטבח היהודי המזרח-אירופי ואשכנזי, העשוי קציצת דג טחון, לרוב קרפיון. נהוג לאכול מנה זו בשבת ובימים טובים, בעיקר ראש השנה ופסח, אולם יש האוכלים אותו גם בימי החול.
טעמו לעיתים מתקתק (לפי מנהג יהודי אוקראינה, רוסיה, בלארוס ופולין) או פיקנטי, בתיבול מלח ופלפל (לפי מנהג יהודי גרמניה, הונגריה, רומניה וליטא). כמו כן, יש הנוהגים להגיש את הגעפילטע פיש בצירוף ציר דגים, תפוחי אדמה, חזרת (חְרֶיין), גזר ויין לבן.
הכנה.
ישנן מספר גרסאות מתכונים להכנת קציצות הדג עצמן: הגרסה הפשוטה והרווחת ביותר היא הכנת קציצות מבשר הדג הטחון. עם זאת, נראה כי הגרסה המקורית אשר סיפקה למאכל את שמו ("געפילטע" ביידיש פירושו "ממולא"), כוללת ריקון פרוסות דג מבשר הדג, טחינת הבשר לקציצה עם לחם ותיבול ולאחר מכן מילוי העור בחזרה בקציצות הדג. יש הממלאים גם את ראש הדג. בגרסה זו הדג ממולא ומוגש כשהוא חתוך לפרוסות ולא בצורת קציצות.
את הקציצות מבשלים במים, לרוב בצירוף הראשים והאדרות אשר תכולת הג'לטין הגבוהה בהם יוצרת את מרקם הג'לי של הרוטב. הציר שנשאר מועבר לקירור עד להגשה, ליצירת מרקם קרוש.
מקור המאכל.
מקור אפשרי לגעפילטע פיש הוא במנהג היהודי הקדום לאכול דגים בשבת ויחד עם זאת הסרבול שיש באכילת דג עם עצמות על פי ההלכה המחמירה, ולכן הכינו בכל עדות ישראל מאכלי דגים שבהם העצמות רוככו והבשר נשמר, כמו מילוי הקציצה בקמח המשתמר לבדו (ללא הדג), או כדג כבוש ומלוח. כמו כן לפי הפסיקה האשכנזית המחמירה היה קושי לחמם את הדג בסעודות היום, ולכן הגישו בסעודות אלו (הקידוש שאחר התפילה, סעודת היום העיקרית, ובסעודה השלישית) דגים שעברו תהליך עיבוד ושימור, (ועצמותיהם רוככו), כמו דג כבוש ומלוח מזן הרינג, מנהג המופיע כבר בתלמוד הבבלי המספר שרבא אחד מראשי אמוראי בבל, הכין דג מלוח מזן שיבוטה לכבוד יום השבת. (אולי כמשחק מלים בין שם הדג ושם היום) על קציצות הדג ועל הדג המלוח מספר מנדלי מוכר ספרים באופן הומוריסטי משולב עם תיאורי זמירות השבת ואגדות השבת הקשורים בדגים בספרו עמק הבכא. ואכן לפי שיר יידי ישן, גפילטע פיש הוא הקציצה בלבד, "הנמס בפה" (ללא עצמות). וכך גם כיום נמכר המוצר "גפילטע פיש" בבקבוקים, או בחבילות של עיסה מוכנה לבישול.
האוכל החם לפי ההלכה האשכנזית המחמירה הושאר מערב שבת, כלומר עוד מיום שישי, על כיסוי מתכת שעל הכיריים. כיום פלטת שבת מחליפה כיסוי זה. עקב כך, הושארו ליום רק מאכלים שחימום ארוך (טשו לאנט - בצרפתית) מתאים להם, וכך נוצרו החמין והקוגל - פשטידת האטריות. הסירבול באכילת דג עם עצמות בשבת, נובע מהדין המחמיר לפיו אסור להוציא את העצמות, ומותר רק לאחוז בעצם ולאכול ממנו את בשר הדג בעקבות איסור מלאכת בורר בשבת.
מנהג אכילת הדג בשבת מופיע בפיוטי אשכנז, באגדה התלמודית של יוסף מוקיר שבת, ועל פי הקבלה המאוחרת אכילת דג בשבת מרומזת בגימטריות שונות הקשורות בסעודה שבה "בשר יין ודגים". על סמך דברי קבלה אלו, ובמשחק מלים עם דברי התלמוד בעניין סעודות השבת, חיבר הרב יעקב רקח מלוב את המימרה: "האוכל דג ביום דג (בגימטריה ד+ג=7, כלומר ביום השביעי) ניצל מד"ג (ראשי התיבות: דין גיהנום)".
המנהג לאכול הרינג בשבת השתמר בקהילות החסידים בארץ ובעולם, וכן בקרב קהילות היהודים בארצות דוברות האנגלית: ארצות הברית, אנגליה, אוסטרליה ודרום אפריקה. ובחסידות צאנז היה אף מנהג לאכול הרינג לצד גפילטע פיש.
סיבה נוספת, המקובלת כיום כסיבה העיקרית לקיומו של הגפילטע פיש הקשור בשבת, היא בהתאם לחקירתו של הרב מנדל קפלן מחב"ד, אשר הראה לפי ספרות רבנית יהודית שהיו תקופות בהם סוחרי הדגים הלא יהודים ניצלו את הצורך של היהודים בדג בשבת, והעלו את מחירי הדג. הגפילטע פיש אפשר ליהודים לקנות מעט מאוד דג יקר לערבב אותו במנה עם קמח וסוכר, ובכך להאכיל את המשפחה הגדולה והעניה בדג המסורתי, בנוסף לבשר במנה העיקרית.