הפיגוע בצומת בית ליד היה פיגוע התאבדות כפול שאירע בתחנת אוטובוסים מרכזית בצומת בית ליד ב-22 בינואר 1995 בו נרצחו 22 ישראלים (19 חיילים ואזרח אחד, שנהרגו במקום, ושני חיילים שמתו מפצעיהם לאחר שבוע ימים) ונפצעו 66 ביניהם אזרחים. לאחר הפיגוע התבררו סיפורי גבורת נפש אחדים. היה זה אחד הפיגועים הקשים שידעה מדינת ישראל והפיגוע הכפול הראשון.
הפיגוע.
ביום ראשון בבוקר (בשעה 9:30), בשעה בה חיילים רבים נהגו לעמוד בתחנת האוטובוסים המרכזית שבצומת בית ליד בדרכם חזרה מחופשת השבת לבסיסים השונים, חדר מחבל מתאבד לבוש במדי צה"ל אל בין החיילים הממתינים ופוצץ את חגורת הנפץ במשקל של כ-10 ק"ג אותה נשא. מפיצוץ זה נהרגו תשעה חיילים ונפצעו אנושות עוד שלושה. אחת מתה בדרך לבית החולים, ושניים נוספים לאחר שבוע ימים.
לאחר כשלוש דקות פוצץ עצמו מחבל שני בין הפצועים, החיילים ועוברי האורח שנזעקו לטפל בנפגעי הפיצוץ הראשון. בפיצוץ זה קופחו חייהם של תשעה מן החיילים הנחלצים לעזרה, וכן של נהג משאית שבתאי מחפוד שחנה בסמוך. לאחר הפיגוע פצועים אחדים סיפרו שחייהם ניצלו בידי הנחלצים לעזרתם שגוננו עליהם בגופם. אחדים מן הנחלצים לעזרה קיבלו ציון לשבח ואותות גבורה או הצטיינות על פעולתם בעת ההתקפה.
כל ההרוגים, להוציא האזרח היחיד, היו חיילות וחיילים, וביניהם קצין אחד וקצינה אחת.
את הפיגוע תכנן והוציא לפועל עבד אל חלים בלביסי מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. בלביסי נעצר וטען בחקירתו כי הכין שלושה מטענים לפיגוע בבית ליד. בלביסי הוסיף כי הסתיר את המטענים בקרבת צומת בית ליד. עוד טען כי מחבל מתאבד אחד לא הגיע ולכן לא היה שימוש במטען השלישי. בלביסי מסר לחוקריו את מיקומו של המטען השלישי ומטען זה נמצא ופורק כשנה לאחר הפיגוע בבית ליד.
פתחי שקאקי אשר עמד בראש הג'יהאד האיסלאמי התרברב בריאיון ל"טיים" ממקום מושבו בדמשק על ההצלחה של הארגון בפיגוע זה. ב-26 באוקטובר 1995, תשעה חודשים לאחר הפיגוע בבית ליד, נורה שקאקי במלטה. על-פי המשטרה המקומית והדיווחים הזרים - הייתה זו ידה של מדינת ישראל ו"המוסד" אשר סגרו מעגל ובאו דין עם העומד בראש ארגון הטרור.
הנצחת החללים.
לאחר הפיגוע הוקמה אנדרטה זמנית שהוצבה במרכז צומת בית ליד. עוברים ושבים נהגו לעצור לידה ולהתייחד עם זכר הנופלים. בשנת 2006 הועתקה האנדרטה למקום הקבע שלה בסמוך לאנדרטה הגדולה והיא מהווה חלק מאתר ההנצחה הרשמי.
לאחר למעלה מעשר שנים, ולאחר מכשולים רבים, הוקם אתר הנצחה לחללי הפיגוע כחצי קילומטר ממזרח לצומת בעיצובה של האמנית והיוצרת שרה קונפורטי, תושבת כפר יונה הסמוך. באתר מתאר פסל מתכת את עלייתן של 22 דמויות, שממדיהן הולכים וגדלים, בסולם השמיימה כסמל להתעצמותו של העם בתגובה למכות הנוחתות עליו.
הקוקס
הקוקס (באנגלית: The Kooks) הם להקת רוק אינדי בריטית.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה בשנת 2004 במוסד למוזיקה מודרנית בברייטון באנגליה, שם חבריה היו תלמידים.
דרכה של הלהקה החלה כאשר פריצ'רד צירף את רפרטי לפרויקט בקולג'; אל אותו פרויקט צורפו אחר כך גם הריס וג'רד. בהרכב זה בחרו חברי הלהקה את שמה לאחר שיר של דייוויד בואי מתוך האלבום Hunkey Dory.
עם הוצאת אלבום המיני הראשון, הופיעה הלהקה בפסטיבל מוזיקה בברייטון, ומיד הוחתמו על ידי וירג'ין רקורדס.
אלבום הבכורה הרשמי של הלהקה, Inside In/Inside Out, הופיע במצעד הבריטי רוב שנת 2006, מכר יותר ממילון עותקים, והגיע למעמד של אלבום פלטינה משולש; זאת בעיקר עקב שיר הנושא מהאלבום "Naïve", אותו פריצ'רד טוען כי כתב עוד בהיותו בן 16.
אלבומם השני "Konk" יצא באפריל 2008, ואלבומם השלישי "Junk of the Heart" יצא בספטמבר 2011.
האלבום הרביעי של הלהקה, ששמו "Listen" יצא בשנת 2014. הוא זכה לביקורות מעורבות. האלבום החמישי "Let's Go Sunshine" יצא באוגוסט 2018.
הופעות ראויות לציון.
אלבומם השני, "Konk", הצליח להגיע עד המקום השני, במצעד האלבומים הבריטי.
יעקב נחושתן
יעקב נחושתן (22 באפריל 1925 - 17 באפריל 2019) היה איש ציבור ומשפטן ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השביעית.
ביוגרפיה.
נחושתן נולד בשם יעקב (ז'קו) צ'ליבונוב בקאזאנלק שבבולגריה. בנעוריו היה חבר תנועת מכבי הצעיר. סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בעיר וראצה ובשנת 1944 עלה ארצה.
חבר תנועת האצ"ל מעלייתו ועד לפירוק הארגון, נחושתן היה בין פעיליה המרכזיים בירושלים. בשנת 1945 נעצר והוגלה למחנה מעצר באריתריאה, ממנו הועבר ב-1947 לקניה.
בוגר לימודי משפטים באוניברסיטה העברית. הוא הוסמך כעורך דין בנובמבר 1955. שנים רבות עסק בעריכת דין והיה, בתקופות שונות, נציג של בנק לאומי בירושלים ויועץ משפטי של המועצה המקומית מבשרת ציון. פעילותו הציבורית החלה כפעיל בסניף תנועת החרות בירושלים, לראשותו נבחר בשנת 1968.
בשנים 1969–1974 כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השביעית והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
לאחר עליית הליכוד לשלטון מונה נחושתן לתפקידים דיפלומטיים. בשנים 1979–1982 היה ציר בשגרירות ישראל בוושינגטון ולאחר מכן, עד שנת 1985, כיהן כשגריר ישראל בהולנד.
נפטר ב-17 באפריל 2019. היה נשוי לדבורה לבית קלפוס, שלחמה גם היא בשורות האצ"ל. בנו, עידו נחושתן הוא מפקד חיל האוויר הישראלי לשעבר. בנו השני, הוא עורך דין.
פאט ריילי
T.A.T.u.
כלבים שחורים
כלבים שחורים (באנגלית: Black Dogs) הוא רומן מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן, שיצא באנגליה ב-1992, ובישראל ב-1997 בתרגומה של טל ניצן-קרן, בסדרת פרוזה אחרת של הוצאת עם עובד, ובמהדורה מחודשת ב-2015.
הרומן כתוב כממואר העוסק באירוע שקרה מעט אחרי מלחמת העולם השנייה בצרפת, וכיצד אירועי נפילת חומת ברלין בסוף שנות ה-80 משפיעים על אותם אלו שפעם ראו בקומוניזם את הקידמה החברתית.
ברומן מופיעים הוריה של אשת כותב הממואר כמייצגי הקונפליקט: באירוע המכונן של הסיפור, רואה ג'וּן, אמה של אשת המספר, שני כלבים שחורים עצומים שהוכשרו על ידי הנאצים למטרות אכזריות. הכלבים הפכו במוחה, במעין התגלות מיסטית, למייצגי כל הרע בעולם. ברנרד, בעלה, שעצר מאחור כדי לספק את סקרנותו המדעית, אינו נוכח באותה חוויה. ההתגלות המיסטית, מבחינתה של ג'וּן, מבטאת אמת קוסמית אדירה, הקשורה בקיומו של אלוהים, ובמאבק נצחי בין טוב ורע. ברנרד נותר אדיש ו"מדעי" באמונתו הרציונליסטית הטהורה. דעותיהם של השניים על מקומה של הרוח בעולם מתנגשות, ובסוף שנות השמונים הם כבר פרודים. בזמן שג'וּן גוססת מסרטן בבית חולים פרטי באנגליה, ברנרד יוצא למסע אמביוולנטי בברלין המתאחדת, ביחד עם המספר, והאידאולוגיות הגוססות של אירופה מתנגשות בעולם הפוליטי כמו גם בעולמם הפרטי של גיבורי הסיפור.
אסטרטגיה (מדע המדינה)
ספר זיכרונות
ספר זיכרונות או מֶמוּאָר (מצרפתית: mémoires, זיכרונות) הוא סוגה ספרותית המהווה תת-קבוצה של הסוגה אוטוביוגרפיה. כל ספר זיכרונות הוא אוטוביוגרפיה, אך לא כל אוטוביוגרפיה היא ספר זיכרונות. ספרי זיכרונות נראים פחות מובְנים ומסודרים מאשר יצירות אוטוביוגרפיה רגילות, היות שהם לרוב על קטע מהחיים ולא על רצף כרונולוגי מהילדות ועד לבגרות או לזקנה. באופן מסורתי, ממוארים עוסקים בדרך כלל בעניינים ציבוריים יותר מאשר בעניינים אישיים, ולעיתים כוללים מעט מאוד מידע אישי על הכותב עצמו, ועוסקים יותר באחרים. ממוארים נכתבו על ידי פוליטיקאים או אנשי חצר המלוכה, ובהמשך על ידי אנשי צבא ועסקים, ועסקו בקריירה של הכותב יותר מאשר בחייו הפרטיים. ציפיות מודרניות שינו זאת, אפילו לראשי ממשלה. כמו רוב האוטוביוגרפיות, ממוארים נכתבים, לרוב, בגוף ראשון.
גור וידאל, בספר זיכרונותיו "פלימפססט", נתן את הגדרתו האישית לז'אנר: "ממואר הוא כיצד אדם אחד זוכר את חייו שלו, ואילו אוטוביוגרפיה היא היסטוריה, הדורשת מחקר, תיארוך, עובדות ואימות."
יש להבחין בין ספר זיכרונות לבין ספר זיכרון; "ספר זיכרונות" נכתב על ידי נשוא הספר, עוד בחייו, ומספר מאירועי חייו. לעומת זאת, "ספר זיכרון" נכתב אחרי מותו של נשוא הספר, על ידי מוקירי זכרו. יש וספר הזיכרון יספר על חיי הנפטר, אך רוב הספר יכיל מאמרים, לרוב בתחומים המזוהים עם הנפטר.
ספר זכרונות הראשון הידוע הוא מלחמת גאליה שנכתב על ידי יוליוס קיסר. ספרי זכרונות זכו לפופולריות רבה החל ממחצית המאה ה-18 כאשר הם נכתבו על ידי פוליטיקאים, אנשי חצר המלוכה, אנשי צבא ומדענים. כיום ספר זכרונות נכתבים גם על ידי אנשים שעברו אירוע טרגי במהלך החיים למשל ספר איך סטארבקס הצילה את חיי או הבטחות שצריך לקיים.
בלבב ימים
"בִּלְבַב יַמִּים" הוא סיפור מאת ש"י עגנון, המתאר את מסעה של קבוצת חסידים מגליציה לארץ ישראל. הקבוצה, המכונה בסיפור "הנלבבים" או "אנשי שלומנו", מתארגנת בבוצץ (היא בוצ'אץ', מקום הולדתו של ש"י עגנון), עיירה יהודית בגליציה, לשם עלייה לארץ ישראל. אל הקבוצה מצטרף חנניה, שהגיע לבית מדרשם אחרי שעבר לשם כך דרך ארוכה ורבת תלאות. בקבוצה עשרה גברים ושבע נשים, מהן הנשואות לגברים שבקבוצה, ומהן שהצטרפו בגפן. לאחר שהגיע האביב ועבר הפסח, יצאו הנלבבים לדרך, בשני קרונות רתומים לסוסים; קרון אחד לגברים והאחר לנשים. מסעם בקרונות הסתיים בגאלאץ, ממנה הפליגו בספינה בנהר הדנובה אל וילקוף , שלחוף הים השחור. את הים השחור חצו בספינה נוספת, שהביאה אותם לקושטא רבתי, שם עלו לספינה שלישית, שהפליגה לארץ ישראל.