גם במלחמת ששת הימים ערכה הרבנות הצבאית קבורה ארעית של חיילים. אתר בית הקברות בבארי נוצל פעם נוספת: נקברו בו 293 חיילים שנפלו במלחמה ברצועת עזה ובסיני. חללי חזית הצפון וצפון השומרון נקברו ארעית בבתי הקברות הצבאיים בעפולה (140 חללים) ובנהריה. כ-180 חללים מהקרב על ירושלים נקברו ארעית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
לאחר המלחמה נקבע כי בית הקברות בבארי יפונה כולו, ואילו בשלושת האתרים האחרים יוכלו בני משפחות החללים לבחור להותיר את קבריהם במקומם או להעבירם לקבורת קבע באתר אחר. בולטת העובדה שלבקשת בני משפחותיהם הושארו בהר הרצל קברי כ-150 מתוך 182 חללי הקרב על ירושלים.
ב-4 ביולי נערך טקס רב רושם בבית הקברות בבארי, במלאת שלושים לנפילת חללי המלחמה, בנוכחות קהל של כ-5,000 איש, רובם בני המשפחות השכולות. בטקס נכחו אלוף פיקוד הדרום ישעיהו גביש, מפקדי שלוש האוגדות שלחמו בסיני - האלופים ישראל טל, אברהם יפה ואריאל שרון, ראש אגף כח אדם האלוף שמואל איל והרב הצבאי הראשי האלוף שלמה גורן. למחרת, ב-5 ביולי 1967, נערך טקס אזכרה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל, בנוכחות קהל אלפים. בטקס נשאו דברים ראש הממשלה לוי אשכול, אלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס והרב גורן. ב-10 ביולי השתתפו כעשרת אלפים איש וביניהם אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר באזכרה שנערכה בבית הקברות הצבאי בעפולה.
ב-2 במאי 1968, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, נערכה אזכרה המונית נוספת בבית הקברות בבארי בנוכחות שר הביטחון משה דיין, אלוף פיקוד הדרום גביש ושלושת מפקדי האוגדות שלחמו בסיני.
העברת החללים לקבורת קבע במאות יישובים ברחבי הארץ החלה במאי 1968, ימים אחדים לאחר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. נערכה שורה של הלוויות קבוצתיות (הרשימה שלהלן אינה מלאה):
ההלוויות נערכו בנוכחות נציגי הממשלה וצה"ל והשתתף בהן קהל אלפים. בהלוויה בהר הרצל השתתף ראש הממשלה לוי אשכול. בעת הלוויה זו נגרמה עגמת נפש למשפחות השכולות: עקב מספרם הרב של החללים שנקברו שם בו זמנית הוצב סביב החלקה משמר חיילים, שמנע מבני המשפחות השכולות לגשת אל הקברים עד לאחר סתימת הגולל עליהם. מחסום זה גרם להתמרמרות רבה. לבסוף הוא נפרץ, חלק מבני המשפחות נהרו לתוך החלקה והשתררו בה מהומה וצפיפות שהכבידו על סתימת הגולל, העיבו על הטקס וגרמו סבל נוסף לאבלים.
מלחמת יום הכיפורים.
מספרם הרב של החללים שנפלו במלחמת יום הכיפורים חייב היערכות נרחבת לקבורתם הארעית. בימי המלחמה סגרה הרבנות הצבאית את בסיס הקבע שלה והקצתה כמעט את כל חייליה לפעולות זיהוי וקבורה.
בחזית הדרום נקברו בשבועות הראשונים למלחמה למעלה מאלף חללים. אתר בארי נוצל בפעם השלישית ונקברו בו 460 חללים. מלבדו נקברו חללים מחזית זו גם באתרים ארעיים בבאר שבע (206 חללים) ובמשמר הנגב. בחזית הצפון נקברו החללים בנהריה (400 חללים) ובעפולה (221 חללים) וכן באתר ארעי שנפתח ליד היישובים לוחמי הגטאות ושבי ציון בגליל המערבי (146 חללים). נערכה קבורה ארעית גם בבית הקברות הצבאי בקריית שאול. בסך הכל נקברו ארעית במלחמה זו 1,850 חללי צה"ל. מספר חללים בחזית הדרום נקברו במעוזי התעלה על ידי חבריהם לנשק תוך כדי הלחימה. גופותיהם הועברו משם לישראל חודשים ולעיתים שנים לאחר תום המלחמה. הקבורה הארעית נמשכה עד 28 באוקטובר 1973, ואז שב צה"ל לקבור את החללים בבתי הקברות הצבאיים הקבועים.
ב-7 בנובמבר 1973 ובימים שלאחריו נערכו אזכרות לנופלים בשבעת בתי הקברות הארעיים במלאת שלושים לנפילתם. בין המשתתפים באזכרות היו רעיית נשיא המדינה נינה קציר, אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן, אלוף פיקוד המרכז יונה אפרת, האלוף רפאל איתן והרב הצבאי הראשי מרדכי פירון וכן אנשי ציבור רבים.
מבצע ההעברה לקבורת קבע של החללים בקיץ 1974 היה הגדול בתולדות המדינה. הוא תוכנן והוצא לפועל בקפדנות והופקו בו הלקחים מניסיון העבר. הוא נמשך שישה שבועות, מ-6 באוגוסט ועד 15 בספטמבר. החללים הועברו לקבורת קבע ב-224 בתי קברות קבועים וחלקות צבאיות ברחבי הארץ. מדי יום נערכו עד 100 הלוויות. במקום הלוויות המוניות כבעבר נערכו באתר אחד לכל היותר שתי הלוויות במקביל מדי שעה וחצי. באופן זה ניתן לקרובי החללים לגשת אל ארונותיהם ואל חלקות הקבר ללא הפרעה. בהלוויות השתתפו מאות אלפי אזרחים.
1974 ואילך.
מאז מלחמת יום הכיפורים לא נקברו חללי צה"ל בקבורה זמנית.
באתר בית הקברות הארעי בבארי הוצבה אנדרטה לזכר הנופלים שנקברו שם.
יחסי הונגריה–קטר
יחסי הונגריה–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הונגריה לבין קטר.
יחסים מדיניים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-1990 ברמת השגרירויות הלא תושבות, בשלהי 2004 הועלו היחסים לדרג השגרירות עם פתיחת שגרירותה של קטר בבודפשט בירת הונגריה. היחסים הועלו בדרג עקב ביקורו של אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בהונגריה בשנת 2002, נשיא הונגריה פרנץ מאדל קיבל את פניו של זה מספר הסכמים בילטרליים נחתמו בביקור זה.
הונגריה מנסה לחזק את יחסיה עם קטר עקב היתרונות הכלכליים שביחסים עם מדינה זו, שהונגריה, מדינה במשבר כלכלי, צריכה מאוד.
ת'יאון גרייג'וי
פאולו בוי
פאולו בוי (באיטלקית: Paolo Boi; 1528–1598) היה שחמטאי איטלקי הנחשב לאחד מגדולי שחקני השחמט של המאה ה-16.
בוי נולד בסירקוזה שבסיציליה ונפטר בנאפולי. ההיסטוריון הרולד מארי טען כי הוא הורעל על ידי יריבים שקנאו בו. מקורות אחרים אומרים כי הוא הצטנן בעת ציד ומת כתוצאה מכך.
יובל דלשד
יובל דלשד הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי. הוא התפרסם ב-2015 מבימוי וכתיבת תסריט לסרט באבא ג'ון, שזכה לתואר "הסרט הישראלי הראשון בשפה הפרסית". הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, וזכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" בטקס פרסי אופיר לשנת 2015, וכן ב-4 פרסים נוספים. פרס העיצוב האומנותי, הצילום, המוזיקה, והליהוק. הסרט ייצג את ישראל בתחרות לסרט הזר באוסקר האמריקאי 2015.
הסרט הוקרן ב-28 פסטיבלים בינלאומיים והוקרן ב-23 מדינות. הוא תורגם ל-5 שפות. יוונית, ספרדית, צרפתית, איטלקית ואנגלית.
יובל החל דרכו כבמאי ועורך סרטים דוקומנטריים ו״באבא ג'ון״ הוא סרטו העלילתי הראשון.
אסתר גליל
אסתר גליל (נולדה ב-28 במאי 1945) בעיר אספי במרוקו היא זמרת צרפתייה-ישראלית.
ביוגרפיה.
גליל נולדה למשפחה מוזיקלית היא החלה לנגן בגיל 5 בכלי נגינה מאולתר שהמציאה בעצמה. בשנת 1964 עלתה עם משפחתה לישראל היישר לקיבוץ נגבה בו התגוררה שנה אחת.
בקיבוץ שרה לפני חבריה, שעודדו אותה לפתח קריירה מוזיקלית כזמרת מקצועית. לאחר מכן עברה גליל להתגורר בתל אביב לאחר שהבינה ששם מרכז התרבות בישראל ושם יהיה לה סיכוי רב יותר להצליח בתחום המוזיקה. בנוסף הייתה בעלת כישרון ציור.
כך החלה גליל לשיר ולהופיע עם זהר לוי וכן עם אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד - מענקי הג'אז בישראל. כמו כן הופיעה עם חיים סבן שהיה בסיסט ואמרגן להקת האריות. כן שרה עם צביקה פיק שוקי לוי הצרצילים. לאחר מכן התחברה אל מייק בראנט והופיעה עמו במלון דן תל אביב.
בשנת 1968 אחד ממפיקי חברת התקליטים CBS התרשם מקולה והחליט להפיק לה תקליטון ראשון. אהוד מנור כתב את מילות השירים והעיבודים המוזיקליים נעשו על ידי אלברט פיאמנטה ולהקתו. שמה נרשם על התקליט ג'קי גליל. בתקליטון היו שני שירים "תחפושת חדשה" ו"אמרו לו".
בשנת 1969 יצאה גליל לסיבוב הופעות בעולם יחד עם להקת כרמון. באחת ההופעות בפריז הבחין בה והתרשם מנהל חברת התקליטים "ברקלי", והחתים אותה על חוזה הקלטות לחמש שנים.
להיטה הראשון נקרא "le jour se leve" ("היום עולה"). הוא נמכר תוך שבוע בשני מיליון עותקים, ושהה בראש המצעד בצרפת במשך ארבעה שבועות בספטמבר 1971.
בן לילה הפכה לזמרת מצליחה ברחבי אירופה, השתתפה בעשרות תוכניות טלוויזיה, ונוצרו לה מועדוני מעריצים בכל רחבי אירופה, שהגדול שביניהם בפריז.
הופיעה רבות עם מייק בראנט ברחבי אירופה ולאחר שהתאבד כתבה ,הלחינה והקליטה לזכרו את השיר "Je m'en VAIS" ("אני הולך").
בשנות ה-90 עברה להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובאותן שנים הופיעה עם ברוס ספרינגסטין, ניל יאנג, מטאליקה, Guns N' Roses.
כיום גליל עוד מופיעה ברחבי ארצות הברית, מציירת, כותבת מוזיקה לסרטים ומדי שנה מבקרת בישראל משפחה וחברים. בנוסף, כיום יש לה לפחות 10 מועדוני מעריצים פעילים בכל רחבי אירופה.
הצי האטלנטי
הצי האטלנטי של ארצות הברית
מירי ימפולסקי
מירי ימפולסקי () היא פסנתרנית ממוצא רוסי ובעלת אזרחות ישראלית.
בשנת 1994 זכתה ימפולסקי בפרס ולנסיה לפסנתרן הבינלאומי איטורבי. כמו כן, ימפולסקי מרצה במחלקה למוזיקה של אוניברסיטת קורנל, והיא ארגנה את פסטיבל שוסטקוביץ' באית'קה.
מבין קרובי המשפחה שלה נמנים הפסנתרנים ולדימיר וטטיאנה ימפולסקי, והמנצח ויקטור ימפולסקי. היא נשואה לזק בג'רקן, ולה שלושה ילדים, מישה, אנה ומאיה.
חפרפרת קווקזית
חפרפרת קווקזית (שם מדעי: "Talpa caucasica") היא יונק במשפחת חפרפרתיים והיא אנדמית לקווקז והרי טליש של ארמניה, גאורגיה, רוסיה, טורקיה ואיראן.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים,פרוקי-רגליים אחרים ותולעים.
הילה רוח
הילה רוח (נולדה ב־10 במאי 1985) היא מוזיקאית, זמרת אינדי ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
הילה רוח נולדה בטבריה לאם ממוצא תוניסאי ואב ממוצא טורקי-ספרדי. לימים נכתב בריאיון איתה: