ב-1940 מונה לרופא צבאי באוגדה של האס אס. לאחר שנפצע, עבד במחנה הריכוז ראוונסבריק כעוזר מנתח של קארל גבהרדט והשתתף בניסויים ניתוחיים שבוצעו בגופם של אסירים ממחנה הריכוז.
לאחר מלחמת העולם השנייה נשפט במשפט הרופאים בגרמניה ונידון למאסר עולם. עונשו הומתק ל-15 שנים ב-1951, אך למרות זאת הוא שוחרר ב-1954.
לאחר שחרורו חזר להתמחותו, והחל בקריירה חדשה בחברת כימיקלים באינגלהיים שם עבד עד פרישתו.
וולפרם סיברס
וולפרם סיברס (Wolfram Sievers) נולד ב-10 ביולי 1905 בהילדסהיים והוצא להורג ב-2 ביוני 1948. היה המזכיר הכללי של חברת אננארבה בין 1935-1945 ופושע מלחמה נאצי.
ביוגרפיה.
סיברס נולד ב-1905 בהילדסהיים, גרמניה. אביו היה מוזיקאי בכנסייה הפרוטסטנטית ואף הוא סומן כמוזיקאי מחונן. סיברס הורחק מבית הספר לאחר שהתגלה שהיה חבר פעיל ב Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund, האגודה האנטישמית הגדולה והמשמעותית ביותר בגרמניה של אחרי מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן, החל סיברס את לימודיו בהיסטוריה, פילוסופיה וחקר דתות באוניברסיטה הטכנית בשטוטגרט תוך כדי עבודתו כמוכר ספרים. ב-1929 הצטרף למפלגה הנאצית. וב-1933 הוא מונה למנהל המחקר של שמורת הטבע אקסטרנשטיינה ביער טויטובורג ולראש המשלחת של אננארבה לבוסלן, שוודיה. ב-1935, הצטרף סיברס לאס אס ומונה למזכיר הראשי והמנהל בפועל של חברת אננארבה על ידי הימלר, עד סופה של המלחמה התקדם סיברס לדרגת אס אס-קולונל, אחת הדרגות הבכירות בארגון.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי-אירופה, עבד במחנה הריכוז דכאו יחד עם אוגוסט הירט ורודולף ברנדט בתחום הניסויים בבני אדם, במסגרת זו, סייע במחקר על 112 אסירים יהודים, אשר נבחרו, צולמו, נמדדו והוצאו להורג שלדי היהודים נועדו להשלים את אוסף השלדים באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג, צרפת. מחקר זה ידוע כאוסף השלדים היהודים. מעשי הרצח בוצעו במחנה מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף. ב-1943 סיברס הקים, בהוראתו של הימלר, את המכון למחקר מדעי צבאי ומונה למנהל המכון. במכון הוקמו שתי מחלקות שנוהלו על ידי זיגמונד ראזכר ואוגוסט הירט, המכון מומן על ידי הואפן אס אס וביצע ניסויים נרחבים בבני אדם במחנות דכאו ונאצוויילר. הניסויים כללו: הכנסת אסירים לתאי ואקום על מנת לדמות תנאי טיסה בגבהים. הוצאת אסירים ערומים לקור במשך 14 שעות או השלכתם למי קרח על מנת למצוא את הדרך הטובה ביותר להבריא חיילים שקפאו בשדה הקרב. הניסויים כללו גם ירי על אסירים וקטיעת איבריהם כדי לבדוק יעילות חומר המזרז קרישת דם. כל הניסויים התנהלו במחנה דכאו בין החודשים יולי לספטמבר 1944, ישנן ידיעות על כך שסיברס ביקר במחנה ב-20 ביולי על מנת לפגוש את הרופאים שביצעו את הניסויים.
משפט והוצאה להורג.
כוחות אמריקאים שפשטו על מטה אננארבה בוויסכנפלד מצאו מסמכים המקשרים את וולפרם סיברס לארגון. מסמכים אלו הפלילו למעשה את סיברס אשר נשפט במשפט הרופאים בגרמניה בתאריך ה-20 באוגוסט 1947, להגנתו, סיברס טען שסייע לארגון מחתרת נגד השלטון הנאצי עוד החל מ-1929, טענה זו אף נתמכה יותר מאוחר על ידי פרידריך היילסכר, שהיה חבר באחד מארגוני המחתרת הגרמנים. למרות זאת, סיברס נמצא אשם כפושע מלחמה וכמבצע פשעים כנגד האנושות. סיברס הואשם בחלקו באוסף השלדים היהודים וכמו כן בסיועו לניסויים בבני אדם במחנות דכאו ונאצויילר. במהלך המשפט, סיברס כונה על ידי אחד העיתונאים במשפט כ"כחול הזקן הנאצי" בגלל "זקנו העבה והשחור כדיו". הוא הוצא להורג בתלייה בתאריך ה-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג.
ישראל דוסטרובסקי
ישראל דוֹסְטְרוֹבְסקי (Dostrovsky; 29 בנובמבר 1918 – 28 בספטמבר 2010) היה פרופסור לכימיה פיזיקלית, מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, נשיאו החמישי של מכון ויצמן למדע וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים.
ביוגרפיה.
דוסטרובסקי נולד ב-1918 באודסה שבאוקראינה, בנם של אריה וסוניה לבית פּוֹלְיַאקִין. ב-1919, כשהיה בן שנה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל באונייה "רוסלאן". אביו, ד"ר אריה דוסטרובסקי, היה רופא עור ומין, ממייסדי בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובית החולים הדסה.
למד בגימנסיה העברית רחביה והצטרף לתנועת "המחנות העולים".
כאשר היה בן 13 הצטרף לארגון "ההגנה" ופעל במסגרתו. מאוחר יותר הצטרף לקיבוץ מעוז חיים, אך יצא ללימודי כימיה פיזיקלית באנגליה ונותר בה לצורכי מחקר והוראה. בשנת 1943 סיים דוסטרובסקי את לימודי הדוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עם סיום לימודיו עבד כמרצה לכימיה בקולג' האוניברסיטאי.
דוסטרובסקי שב לישראל ב-1 באפריל 1948 והקים את המחלקה לחקר איזוטופים במכון ויצמן, כמו גם את יחידה ג' בחיל המדע שעסקה בראשית חקר אנרגיה גרעינית. עבודתו בשירות הצבא נתמכה על ידי מכון ויצמן וקבוצות המחקר שפעלו תחתיו עסקו בבידוד איזוטופים ועבדו במשותף עם הוועדה לאנרגיה אטומית. נמנה עם חברי הוועדה לאנרגיה אטומית שהוקמה ב־13 ביוני 1952 על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
בשנת 1966, עם מיסודה של הוועדה לאנרגיה אטומית במשרד ראש הממשלה, מונה דוסטרובסקי למנכ"ל הוועדה הראשון ושירת בתפקיד עד 1971. לאחר סיום תפקידו נותר חבר במועצה המייעצת לוועדה, עד שנת 1981.
בשנת 1971 מונה לסגן נשיא מכון ויצמן ובשנת 1973 נבחר לנשיאו החמישי. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1975. בשנה זו מונה לדרגת "פרופסור המכון", דרגה הניתנת למדענים דגולים שהשיגו הישגים יוצאי דופן במדע ופעלו למען מדינת ישראל ומכון ויצמן למדע.
דוסטרובסקי זכה בפרס ויצמן (1951) ובפרס ישראל למדעים מדויקים (1995). קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ומהטכניון, ובשנת 1982 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
חיים אישיים.
היה נשוי לדפנה לבית ווֹרְמַלְד, ואב לשניים. אחותו הייתה המוזיקאית יוכבד דוסטרובסקי. בן דודו מצד אביו היה הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעוז חיים .
המטבח המזרח-תיכוני
המטבח המזרח-תיכוני הוא המטבח הנפוץ במדינות שונות באזור המזרח התיכון.
מאפיינים.
מדינות המזרח התיכון השפיעו זו על זו במהלך השנים כך שהבישול התפתח בכיוון של עקרונות משותפים.
המטבח המקומי המזרח-תיכוני שקיים בישראל משלב מנות מובילות ומרכיבי בסיס הנפוצים גם במטבח הלבנוני, הירדני, המצרי, הסורי ועוד מטבחים ששייכים לעמים המתגוררים באזור.
מאז שנות התשעים המטבח המזרח-תיכוני והישראלי מתפשט ברחבי העולם, עם יותר מסעדות ודוכני אוכל רחוב המגישים את המנות האופייניות למטבח זה. חוקרת האוכל וההיסטוריונית קלאודיה רודן:
"סגנונות המזרח התיכון אינם חדשים (...) רבים מהמאכלים שכתבתי עליהם לפני כ-48 שנים שולבו בהדרגה ב'מטבח הבריטי האקלקטי החדש', כמו גם במקומות רבים בעולם. לפני זמן רב, ביקשו סופרמרקטים כמו מרקס אנד ספנסר ממפעל בבעלות קפריסאית להשתמש במתכונים שלי כדי לייצר אוכל מזרח תיכוני (...) אנחנו נמצאים בתקופה של גלובליזציה ומזון הפך לעניין של אופנה. התקשורת תמיד מחפשת את הדבר הגדול הבא באוכל ואנשים רוצים לאכול ולבשל מה שאופנתי. במשך השנים עברנו אופנות בקולינריה: מהמטבח הצרפתי (...) דרך המטבח האיטלקי, הספרדי ועד המטבח הנורדי. עכשיו זה המטבח המזרח תיכוני. ואסור לשכוח שמאכלי המזרח התיכון והים התיכון נחשבים למאכלים בריאים, והם גם זולים יחסית".
מרכיבים.
מרכיבים דומיננטיים במטבח המזרח-תיכוני כוללים פיתות, דבש, זרעי שומשום וחומוס. תבלינים דומיננטיים במטבח המזרח-תיכוני כוללים כוסברה, זעפרן, סומק, נענע ופטרוזיליה.
הבשר הפופולרי במטבח זה הוא בעיקר בשר עופות, פרות וכבשים ומשום שקיים איסור על אכילת בשר חזיר באסלאם וביהדות, נדיר למצוא מאכלים הכוללים בשר חזיר במזרח התיכון. מוצרים חלביים פופולריים במיוחד במטבח הטורקי ובמטבח היווני.
המאכלים הפופולריים ביותר.
בשנת 2017 רשת הטלוויזיה האמריקנית CNN לדרג את מה שהם הגדירו כ"20 המאכלים הטובים ביותר מהמזרח התיכון". הם ערכו משאל נרחב בקרב בעלי מסעדות, אנשים המכונים מומחי אוכל ועוד.
למקום הראשון בדירוג הגיע החומוס. בין הנימוקים: "הוא יכול לבוא עם הכל. עם המבורגר, ליד תפוחי אדמה - וכמובן בתוך פיתה".
החומוס שהוכתר לטעים והמומלץ ביותר, מקורו באחת המסעדות הסמוכות לשער שכם בעיר העתיקה בירושלים.
למקום השני בדירוג הגיע המנקיש, מעין לחם קטן ועגול המכיל זעתר ושמן זית שנוהגים לפזר עליו גבינת צאן או בשר. ברשת ציינו לטובה במיוחד את המנקיש של דובאי.
השווארמה, שזוכה לפופולריות רבה במטבח הישראלי, לא נכללה בין עשרת המאכלים המדורגים ראשונים.
למקום השלישי הגיעה גבינת החלומי הצלויה - "טעם מסעיר שנעשה מחלב עיזים או כבשים", תיארו אותו. במקום הרביעי בדירוג CNN זכה מה שמוגדר כמאכל הלאומי של מצרים - הפול. בהדגשה של המאכל הספציפי "פול מדמס", המכיל פול המבושל בישול איטי מאוד יחד עם שמן זית, שום כתוש, פטרוזיליה, בצל ומיץ לימון.
הפלאפל הגיע למקום החמישי בסקר של ה-CNN.
עוד בעשירייה הראשונה בסקר זה: סלט חצילים בטחינה - "באבא גנוש", סלט טאבולה ועוד.
בעשירייה השנייה דורגו מאכלים המוכרים פחות בישראל ויותר במדינות המזרח התיכון האחרות: קציצות קופטה שמקורן באיראן, מנסף - תבשיל בשר כבש מבושל ברוטב יוגורט הנפוץ במגזר הערבי, שישקבב ושני קינוחים מתוקים מהמטבח הערבי והדרוזי שנפוצים בישראל: בקלווה וכנאפה.
באותה שנה נערך סקר דומה בעמוד הפייסבוק של חדשות 2 online. שם זכה החומוס במקום הראשון, וקיבל את התואר "המאכל המזרח תיכוני הטעים והטוב מכולם". מעל 40% מקולות המצביעים שהשתתפו במשאל בחרו בו .