מלמן הדגיש כי על פי העדויות והאזכורים המעטים הקיימים בנושא, הכוונה הייתה לאיים בהפעלת המתקן כדי להרתיע את מצרים. לדברי מלמן אפשר שגם דובר על הפעלת המתקן, כמוצא אחרון, אם צבא מצרים יפעיל במלחמה נשק כימי או ביולוגי או יפציץ בטילים מרכזי אוכלוסייה וישראל תעמוד בפני סכנת הכחדה. מלמן מצטט את דברי יצחק יעקב בספרו, כי "אף לא פעם אחת, לשנייה אחת, לא עלה בדעתי, שאמצעי ההרתעה הפרימיטיבי שהכנו יבוא לידי שימוש אם נאצר לא יפעיל את טיליו".
משרד המסחר והתעשיה
לינגואה פרנקה (כתב עת)
לינגואה פרנקה (באנגלית: Lingua Franca) היה כתב עת בשפה האנגלית שעסק בחיים האינטלקטואליים באקדמיה. כתב העת הוקם ב-1990 על ידי ג'פרי קיטיי, עורך ופרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ייל. בכתב העת פורסמו ידיעות חדשותיות על הנעשה באוניברסיטאות ומאמרי ביקורת על פרסומים מחקריים שונים. בנובמבר 2000, 10 שנים לאחר ייסוד כתב העת, כתב הוילג' ווייס ש"השפעתו של "לינגואה פרנקה" על תרבות כתבי העת של שנות ה-90 הייתה כה חזקה, עד שלעיתים קשה להיזכר כמה היה תופעה ייחודית באקדמיה בתחילתו".
בכתב העת התפרסמה לראשונה פרשת סוקל, ועורך לינגואה פרנקה פרסם מאוחר יותר ספר (The Sokal Hoax), ובו מאמרים נבחרים על הנושא.
כתב העת פסק מפעילות ב-2001 בעקבות ירידה ברווחים. בשנה שאחרי כן פרסם העורך אלכסנדר סטאר אסופה בשם Quick Studies: The Best of Lingua Franca.
לה פאז
Private Eye
Private Eye הוא דו-שבועון בריטי סאטירי שעורך איאן היסלופ.
כתב העת, שיצא לאור לראשונה ב-1961, מתאפיין במתיחת ביקורת נוקבת על אישי ציבור שאינם מבצעים תפקידם כיאות או שנגועים בשחיתות. נגד המגזין עצמו הוטחה ביקורת והוא עורר זעם הן בשל סגנונו והן בשל נכונותו להדפיס השמצות וסיפורים שנויים במחלוקת. הדבר התבטא בתביעות דיבה שהוגשו נגדו. חלק מהבדיחות והאנקדוטות המופיעות בין דפיו נכנסו לתרבות הפופולרית.
בקיץ 2008 דווח שהוא כתב העת החדשותי המוביל ב, מבחינת מספר העותקים שהוא מוכר, מעל 200,000 לכל מהדורה.
במשך השנים ערך ה"Private Eye" תחקירים בולטים, בין השאר:
ז'אן ויקור מארי מורו
אריק דלויה
אריק דלויה (בצרפתית: Arrik Delouya; נולד ב-1946), הוא ד"ר לסוציולוגיה, סופר ועיתונאי יהודי צרפתי.
דלויה נולד במרקש שבמרוקו בשנת 1946, צאצא של משפחת רבנים ידועה ממרקש, צאצא של רבי יצחק דלויה. כבר בילדותו בהיותו חבר בתנועה הנוער השומר הצעיר חווה פן יוצא דופן בזהותו: הוא היה ציוני וסוציאליסט נלהב בארץ ערבית ומונרכית. ב-1962 בגיל 16 הגיע לראשונה לישראל על מנת לממש את מצוות העלייה לארץ ישראל.
הוא חזר למרוקו לבקשת הוריו אך לא לזמן רב: ב-1964 בהגיעו לגיל 18 חזר לארץ על מנת להצטרף לקיבוץ כרמיה, שם השתקע כחבר קיבוץ מן המניין והיה פעיל במיוחד במילוי תפקידים חינוכיים ובקידום יוזמות לרווחה חברתית. במקביל ללימודיו בסמינר גבעת חביבה ובאוניברסיטה העברית בירושלים שימש מדריך לגרעיני השומר הצעיר בנתניה וחיפה כהכנה להשתלבותם של הצעירים בתנועה הקיבוצית בסיום שירותם הצבאי.
חילוקי הדעות עם הקיבוץ החלו על רקע פעילותו במסגרת תנועת הפנתרים השחורים שקמה בירושלים בתחילת שנות ה-70 דלויה הזדהה עם מאבקם ועם מחאתם של אותם צעירי שוליים, רובם ילידי מרוקו, ועזר להם יחד עם אקדמאים ומלומדים אחרים בני עדות המזרח ביציקת תשתית אידאולוגית להתארגנותם ולמחאתם.
דלויה המשיך לתמוך בתנועת הפנתרים ונאלץ לעזוב את הקיבוץ. ב-1973 עבר לצרפת על מנת להמשיך את לימודיו באוניברסיטת פריז. במאי 1976 קיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה בהנחייתו של הסופר והאינטלקטואל הנודע, פרופסור אלבר ממי. עבודת הדוקטורט שלו חקרה תופעה פרדוקסלית לכאורה: קיומן של מעמדות חברתיים בתוך הקיבוץ.
ב-2008 ארגן כינוס בינלאומי שמטרתו הייתה להפגיש בין פרויקטים מדעיים ותעשייתיים של חברות ישראליות וצרפתיות עם משקיעים בינלאומיים, וזאת על מנת לקדם ולשפר את היחסים בין צרפת לישראל.
ספריו.
דלויה פרסם עד כה שמונה ספרים, ביניהם "תולדות היהודים במרוקו" (בצרפתית "Les juifs du Maroc") הכולל 3000 מאמרים על דת, אמנות וחברה. המחקר על ספרו נערך בעידודם של יד בן צבי, מכון ון- ליר, האקדמיה ללשון העברית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב אוניברסיטת בר-אילן.
דלויה החל את דרכו באיסוף המידע ב-1986, בעודו סטודנט בפריז. על מנת להגיע לנושאים החשובים ביותר היה צורך בתרגום טקסטים וספרים בשפות שונות, עברית, ספרדית, אנגלית וערבית. 120 תלמידים מוסלמים מהערים הגדולות במרוקו הלומדים עברית לקחו חלק פעיל באיסוף החומר והגישו עבודות גמר על תולדות היהודים במדינה. הם אספו חומר חשוב שנעלם מעיני חוקרים אחרים מחוץ למרוקו ועמד להיעלם, הספר מבוסס על חלק גדול מהחומר שנאסף.
מדד נילסן
מדד נילסן הוא מערכת מדרוג שפותחה על ידי חברת נילסן (NMR) לקביעת גודל והרכב הצרכנים במגוון תחומים מקמעונאות ועד אחוז צפייה בתחנות טלוויזיה, זאת בהתבסס על סקרי צרכנים. החברה פועלת בלמעלה מ-100 מדינות והיא נוסדה ב-1923.
המערכת עודכנה ושונתה במידה רבה מאז שפותחה לראשונה בתחילת שנות ה-40 על ידי ארתור נילסן. רשתות טלוויזיה רבות בארצות הברית מבססות את מחירי הפרסום שלהן תוך הסתמכות על מדד זה, כמו גם קובעות בעזרתו את לוחות הזמנים ואת תוכן התוכניות.
מדידת רייטינג.
סוויפס.
סוויפס (באנגלית: Sweeps) הוא שם שניתן לארבעה חודשים בשנה (נובמבר, פברואר, מאי ויולי), בהם נקבעים, על ידי מדד נילסן, הסכומים שניתן לגבות עבור שידור פרסומות ברשתות הטלוויזיה שבארצות הברית.
נתוני הרייטינג של התוכניות השונות ברשתות הטלוויזיה נבדקים במהלך כל השנה, אך הסכומים שייגבו עבור שידור הפרסומות בעונת השידורים הבאה נקבעים במהלך חודשים אלו. בעקבות התוצאות מבדיקת התוכניות והסדרות בחודשים אלו, מחליטים ברשתות השידורים האם להמשיך את שידור והפקת התוכניות, לבטל את התוכניות באופן מיידי או להימנע מהזמנה שלהן לעונת השידורים הבאה.
על מנת לספק את רצונם של ראשי הרשתות המסחריות, שחפצות ברייטינג גבוה במהלך חודשי הבדיקה, מושקעים בשידורי ה"סוויפס" משאבים רבים יותר; הופעות אורח של ידוענים, קווי עלילה שמושכים תשומת לב לכיוון הסדרות, וקליף האנגרים בפרקים שקודמים לחודשי הסוויפס. כמו כן, תוכניות נצפות פחות מוסרות באופן זמני מלוח השידורים (עד שיסתיימו חודשי הסוויפס), בצעד שנועד להבטיח ממוצע רייטינג גבוה יותר לרשתות במהלך כל שבעת ערבי השידור שלהן.
תוכניות טלוויזיה שדורגו גבוה במדד.
הטבלה הבאה מציינת את כל תוכניות הטלוויזיה עם ממוצע הרייטינג הגבוה ביותר לכל עונת טלוויזיה.
נפת גולריפש
המטרופולין של שיקגו
המטרופולין של שיקגו (המכונה גם שיקגולנד) הוא האזור המטרופוליני הקשור בזיקה גאוגרפית, חברתית, תרבותית וכלכלית לעיר שיקגו. המטרופולין כולל גוש יישובים המשתרעים על פני מספר מחוזות בשלוש מדינות (אילינוי, אינדיאנה וויסקונסין) לחופי ימת מישיגן. מתגוררים בו למעלה מ-9.8 מיליון תושבים (2012) והוא נחשב לאחד מאזורי המטרופולין הגדולים בעולם.
הפרוורים הראשיים.
הפרוורים הגדולים ביותר של שיקגו אשר מכילים למעלה מ-100,000 תושבים:
הפרוורים הגדולים ביותר של שיקגו אשר מכילים למעלה מ-60,000 תושבים:
דמוגרפיה.
הפרוורים, אשר שוכנים על קרקע שטוחה, התפשטו בשיעור עצום משנות השישים המוקדמות של המאה ה-20.
דפוסי ההתיישבות באזור הפרוורי של שיקגו נוטים לעקוב את אלו של העיר: הפרוורים הצפוניים לאורך חופי ימת מישיגן בעלי אוכלוסייה אמידה באופן יחסי לפרוורים הדרומיים בהם ההכנסות הממוצעות נמוכות יותר ומחירי המחייה נמוכים יותר. אף על פי כן, בעוד שהאזור המערבי של שיקגו הוא החלק העני ביותר של העיר, הפרוורים הצפון-מערביים והמערביים מכילים אזורים עשירים רבים. לפי המפקד של שנת 2000, מחוז דופייג' היה בעל ההכנסה הגבוהה ביותר לבית של קו החוצה של כל מחוז בכל אזור המערב התיכון.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000, שעור העוני במחוזות הגדולים ביותר למחוזות הקטנים ביותר הם: מחוז מקהנרי 3.70%, מחוז דופייג' 5.90%, מחוז וויל 6.70%, מחוז לייק 6.90%, מחוז קיין 7.40%, מחוז קוק 14.50%.
אוכלוסייה.
האזור הפרוורי של שיקגו מורכב מ-15 מחוזות בסך הכל. מתוכם עשרה נמצאים במדינת אילינוי, ארבע במדינת אינדיאנה ומחוז אחד נמצא במדינת ויסקונסין. הטבלה הבאה מכילה את נתוני מפקד האוכלוסין משנת 1950 ועד שנת 2000, כולל הערכה של משרד מפקד האוכלוסין האמריקני משנת 2007.
לי ריץ'
לי ריץ' (באנגלית: Lee Rich; ) מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי - אמריקני, זוכה פרס אמי.
ביוגרפיה.
ריץ' החל את עבודתו בשדה הפרסום, ובשנת 1967 החל לעסוק בהפקה לטלוויזיה. בשנת 1972 היה ממייסדי חברת ההפקה המצליחה לורימר. במסגרת חברה זו היה אחראי להפקת כמה מהלהיטים הגדולים של הטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-70 ושנות ה-80, כגון "משפחת וולטון", "שמונה זה מספיק", "דאלאס" ו"נוטס לנדינג". בשנת 1986 עזב את לורימר כדי לנהל את חברת ההפקה המאוחדת של MGM ויונייטד ארטיסטס. בשנת 1988 עזב תפקיד זה והמשיך בפעולה כמפיק עצמאי. בין היתר הפיק את סרט ההמשך ל"דאלאס", "דאלאס: שובו של ג'יי אר", בשנת 1996.
על עבודתו בלורימר היה ריץ' מועמד לחמישה פרסי אמי, ובשנת 1973 אף זכה בפרס במשותף עם רוברט ל. ג'אקס, על הפקת הסדרה "משפחת וולטון".
אולימפיאדת השחמט 1924