ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, במתקפה כוללת לאורך עמק הוארדאר במטרה להבקיע את קווי כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של הגנרל הגרמני פרידריך פון שולץ. ב-21 בספטמבר פתחה חטיבת הפרשים הצרפתית בפיקודו של גמבטה במתקפה לכיוון נהר צרנה וב-23 בספטמבר נכבשה העיר פרילפ.
ב-25 בספטמבר לחם גמבטה בחוד כוחותיו בעת הקרב לשחרור העיר סקופיה. חטיבת ההוסרים הסתערה בכוח של 2,000 פרשים על הקווים האחוריים של הארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן. בעקבות הסתערות זו נכנעה מיד אחת מחטיבות הרגלים הגרמניות, שאר חלקי הכוח הגרמני האיצו את נסיגתם צפונה וב-29 בספטמבר השתלטו הצרפתים על העיר. בעקבות קרב זה זכה גמבטה בעיטור לגיון הכבוד. בנובמבר 1920, הועלה לדרגת גנרל דיוויזיה ומונה למפקד כוחות הפרשים בתוניסיה. בשנה זו כתב גמבטה ספר על חלקה של חטיבת הפרשים "האפריקנית" בכיבוש העיר סקופיה, אשר לשיטתו הובילה להכרעת החזית כולה. ב-1923 הלך גמבטה לעולמו באנטיב והוא בן 53 שנים.
בורונדי במשחקים האולימפיים
בורונדי משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996).
כבר במשחקים הראשונים בהם השתתפה, זכה ספורטאי בורונדי במדליה אולימפית, ונוסטה ניונגאבו, שזכה במדליית הזהב בריצת 5000 מטר. בארבע האולימפיאדות הבאות לא הצליחו הספורטאים הבורונדים לשחזר את ההישג, אך כמה מהם רשמו הישגים נאים: אלוייס ניזיגאמה סיים במקום התשיעי בריצת 10000 מטר באולימפיאדת סידני (2000) ופרנסין ניונסאבה סיימה במקום השביעי בריצת 800 מטר באולימפיאדת לונדון (2012). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפרה ניונסאבה את הישגה, וזכתה במדליית כסף, המדליה האולימפית השנייה של בורונדי, והראשונה מזה 20 שנה.
בורונדי מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
רואנדה במשחקים האולימפיים
רואנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
עד כה, אף ספורטאי רואנדי לא זכה במדליה אולימפית. האתלט מתיאס נטאווריקורה סיים במקום השמיני בריצת 10000 מטר באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובמקום ה-15 בריצת המרתון באולימפיאדת סידני (2000). דיודונה דיסי סיים במקום ה-17 בריצת המרתון באולימפיאדת אתונה (2004). רוברט קג'וגה העפיל לגמר ריצת 10000 מטר באולימפיאדת לונדון (2012) וסיים במקום ה-14.
רואנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
דן אבי-יצחק
דן אבי-יצחק (נולד ב-1936) הוא עורך דין ישראלי מוביל שייצג נאשמים בפרשות פליליות מרכזיות בישראל.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
נולד בירושלים בשם דן דויטשר. אביו, יוסף אשר דויטשר, קבלן בניין, עלה ארצה מפולין ושינה את שם המשפחה לאבי-יצחק אחרי מותו של בנו במלחמת העצמאות. אבי-יצחק למד בבית ספר הציוני-דתי "מעלה". כבר בעת שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר אותו סיים בהצטיינות. הוא התמחה אצל פרקליט המדינה קולין גילון וכן עבד במשרדו של עורך הדין מנדל שרף.
קריירה כעורך דין.
בתום תקופה זו ייסד משרד עורכי דין עצמאי העוסק בעיקר בדיני משפחה, ובמשך השנים התרחב עיסוקו לתחומי המשפט הפלילי (בעיקר עבירות צווארון לבן) והמשפט האזרחי-מסחרי. אבי-יצחק ניהל משרד קטן בירושלים, ללא שותפים, כאשר תחתיו שניים-שלושה עורכי דין, וסיפק שירותים משפטיים למספר לא רב של לקוחות, בהם גופים עסקיים גדולים, אנשי עסקים מובילים ופוליטיקאים. בין לקוחותיו היו בנימין נתניהו (בפרשת הקלטת הלוהטת ובפרשת טניה שאו), עורך הדין רם כספי ("פרשת הפגישה הלילית"), חבר הכנסת רפאל פנחסי (בעניין הסרת חסינותו), תמי מוזס-בורוביץ' ועודד מוזס (ייצוג במאבקם על השליטה בעיתון ידיעות אחרונות). כן ייצג אנשי ימין קיצוני. שני הלקוחות איתם הוא מזוהה יותר מכל הם אריה דרעי ועופר נמרודי.
אבי-יצחק ייצג את עופר נמרודי, מו"ל מעריב, בפרשת האזנות הסתר שפרצה בשנת 1994. נמרודי הורשע במסגרת עסקת טיעון ונגזרו עליו שמונה חודשי מאסר. ב-1999 שוב נעצר נמרודי והפעם הואשם בהזמנת רצח של שני מתחריו (ארנון מוזס ועמוס שוקן) וכן בסעיפים נוספים. במסגרת עסקת טיעון ב-2001 הודה נמרודי במקצת העבירות הפחות חמורות ונידון ל-25 חודשי מאסר. עסקת הטיעון נחשבה להצלחה של אבי-יצחק, שהודיע אז שאין בכוונתו לקבל תיקים נוספים (אלא יקדיש את זמנו לסיום הטיפול בהתחייבויות מקצועיות קיימות עד פרישתו). ב-2005, ארבע שנים לאחר מכן, פרש מעיסוקו כעורך דין.
פרשת אריה דרעי.
אבי-יצחק ייצג את אריה דרעי שהואשם בקבלת שוחד ועבירות נוספות בעת שכיהן כשר הפנים. במסגרת תפקידו זה נודע לו על מזימה של דרעי להביא לסיום נוח של האישומים הפליליים שעמדו נגדו, מה שנודע כפרשת בר-און חברון. אבי-יצחק ניסה לבלום את תוכניתו של דרעי, דבר שהביא אותו לשמש כעד התביעה בפרשה. אבי-יצחק התפטר מהייצוג בתיק דרעי לאחר שזה "לכלך" עליו ועל אשתו. דרעי הגיש נגד אבי-יצחק תלונה ללשכת עורכי הדין (ממנה חזר לאחר מכן) ואבי יצחק הועמד לדין משמעתי של הלשכה, דבר שהסתיים בזיכויו של אבי-יצחק מארבעת האישומים שעמדו נגדו, בהם אי-שמירת סוד שהובא לידיעתו על ידי לקוח.
הוראה ועיסוקים ציבוריים.
בשנים 1975–1978 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים. שימש גם כחבר בית הדין המשמעתי לערעורים של לשכת עורכי הדין וכחבר הוועד המרכזי של הלשכה. כן עסק בהוראה במסגרת בית הספר למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
חיים האישיים.
אבי-יצחק נשוי לסופרת נעמי טור-כספא ולהם ארבעה ילדים. הוא חובב חץ וקשת. אחיו היה בנימין אבי-יצחק, פרופסור להנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
קפרזה מיכלאנג'לו
קפרזה מיכלאנג'לו (באיטלקית: Caprese Michelangelo) הוא כפר בנפת ארצו בדרום מזרח טוסקנה שבאיטליה, כ-100 ק"מ מזרחית לפירנצה. בכפר זה נולד אמן הרנסאנס האיטלקי, מיכלאנג'לו, ב-6 במרץ 1475. שמו המקורי של המקום היה קפרזה, אולם ב-13 בפברואר 1913, על פי צו מלכותי, צורף שמו של מיכלאנג'לו.
בכפר נמצאים מוזיאון מיכלאנג'לו וכנסיית יוחנן המטביל, שבה הוטבל מיכלאנג'לו.
עפירו
ח'פירו
עבירו
חפירו
ח'בירו
אתיופיה במשחקים האולימפיים
אתיופיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מלבורן (1956). היא נעדרה מאז מהמשחקים שלוש פעמים. ב-1976 הצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על אולימפיאדת מונטריאול, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה, בעת שבאחרונה היה נהוג משטר האפרטהייד. ב-1984 הצטרפה לחרם שהובילה ברית המועצות על אולימפיאדת לוס אנג'לס, וב-1988 נעדרה מאולימפיאדת סיאול (1988) בשל מלחמת האזרחים שהתרחשה בה.
לאורך השנים צברו הספורטאים האתיופים 58 מדליות, מהן 23 מדליות זהב. מבין מדינות אפריקה, רק קניה ודרום אפריקה הגיעו להישגים גבוהים יותר. כל המדליות הושגו בידי אתלטים שהתחרו בריצות הבינוניות והארוכות.
אתיופיה השתתפה גם בשתי אולימפיאדות חורף, אולימפיאדת טורינו (2006) ואולימפיאדת ונקובר (2010). לשתיהן שלחה ספורטאי אחד, שהתחרה בסקי למרחקים, ולא הגיע להישגים משמעותיים.
היסטוריה.
השתתפותה של אתיופיה באולימפיאדת מלבורן הייתה סמלית בעיקרה, אך באולימפיאדת רומא (1960) היה אבבה ביקילה לאפריקאי השחור הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, כשניצח בריצת המרתון. ביקילה השלים את המרוץ כשהוא יחף, וגם קבע שיא עולם חדש (2:15:16.2 שעות). באולימפיאדת טוקיו (1964) שחזר ביקילה את הישגו, גם הפעם תוך קביעת שיא עולם חדש (2:12:12.2 שעות), והיה לספורטאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במרוץ בשתי אולימפיאדות ברציפות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) נפצע ביקילה במהלך המרוץ, ולא הצליח לזכות בתואר האולימפי בפעם השלישית. עם זאת, ניצח בריצת המרתון אתלט אתיופי אחר, מאמו וולדה. וולדה גם זכה במדליית הכסף בריצת 10000 מטר. באולימפיאדת מינכן (1972) הסתפק וולדה במדליית הארד בריצת המרתון. מירוטס איפטר זכה אף הוא במדליית ארד, בריצת 10000 מטר.
שמונה שנים אחר כך, באולימפיאדת מוסקבה (1980), ניצח איפטר הן בריצת 5000 מטר והן בריצת 10000 מטר. באחרונה זכה אתיופי נוסף, מוחמד קדיר, במדליית ארד. אשטו טורה זכה אף הוא במדליית ארד, בריצת 3000 מטר מכשולים.
12 שנים נוספות חלפו עד האולימפיאדה הבאה בה השתתפה אתיופיה במשחקים, אולימפיאדת ברצלונה (1992). דרארטו טולו הייתה לאישה האתיופית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכתה במדליית הזהב בריצת 10000 מטר. פיטה בייסה זכה במדליית הארד בריצת 5000 מטר וסיים במקום התשיעי בריצת 10000 מטר. אדיס אבבה זכה במדליית ארד בריצת 10000 מטר, ואילו וורקו ביקילה סיים במקום השישי בריצת 5000 מטר.
גם באולימפיאדת אטלנטה (1996) הייתה המנצחת בריצת המרתון אתיופית, פטומה רובה. היילה גבריסלאסי ניצח בריצת 10000 מטר, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש - 27:07.34 דקות. אתיופית נוספת, גטה ואמי זכתה במדליית הארד במרוץ המקביל לנשים. דרארטו טולו איבדה את תוארה במרוץ זה, וסיימה במקום הרביעי. גם פיטה בייסה לא הצליח לשחזר את הישגו בריצת 5000 מטר, וסיים במקום העשירי.