התערוכה העולמית של פריז (בצרפתית: Exposition Universelle או, רשמית: "Exposition Universelle des produits de l'Agriculture, de l'Industrie et des Beaux-Arts de Paris 1855", "התערוכה העולמית למוצרי חקלאות, תעשייה ואמנות יפה של פריז 1855") הייתה התערוכה העולמית הראשונה שנערכה בפריז והשנייה בעולם, לאחר "התערוכה הגדולה" שנערכה בלונדון ב-1851 והיוותה לה מודל. התערוכה התקיימה לאורך שדרות שאנז אליזה בין ה-15 במאי ל-15 בנובמבר 1855 וביקרו בה למעלה מ-5 מיליון איש. השריד הפיזי היחיד למבנים שאכלסו אותה הוא Théâtre du Rond-Point בפינת שאנז אליזה ושדרות פרנקלין דלאנו רוזוולט. מוזיאון הגרנד פלה הממוקם בין נהר הסן לשדרות, הוקם על חורבותיו של המבנה המרכזי של התערוכה, "ארמון התעשייה" ("Palais de l'Industrie").
היסטוריה.
הקיסר נפוליאון השלישי ביקש להוכיח לעולם שהאימפריה הצרפתית אינה נופלת מן האימפריה הבריטית. וכך, כפי שלונדון ארגנה את התערוכה הגדולה, יכולה גם פריז לארח תערוכה גדולה לא פחות. התערוכה אירחה ביתנים מ-27 מדינות וקולוניות צרפתיות באפריקה ובאוקיינוס השקט. המבנה המרכזי והגדול ביותר היה "ארמון התעשייה" ("Palais de l'Industrie") הענק (260 מטרים ארכו ו-105 רוחבו) ששיכן מכונות והמצאות תעשייתיות במבנה דמוי "ארמון הבדולח" שכיכב בתערוכה הגדולה בלונדון. המבנה לא הושלם למעשה לחלוטין עם פתיחת התערוכה והאוורור שבו היה לקוי, כך הקהל הרב שנהר אליו סבל מחום רב.
ביתן האמנויות היפות הוקם ב-Avenue Montaigne, בין נהר הסן לשדרות שאנז אליזה והוצגו בו בין היתר מיצירותיהם של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, אז'ן דלקרואה, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי.
לקראת פתיחת התערוכה נבנה גשר האינווליד.
בין ה-20 ל-22 באוגוסט ערכה המלכה ויקטוריה ביקור בתערוכה.
תל חפר
תל חֵפֶר, או תל אֶל-אִיפשָר, הוא תל ואתר ארכאולוגי בשרון. האתר שוכן על רכס הכורכר המזרחי, צפונית לנחל אלכסנדר, כ-4 קילומטר מחוף הים התיכון וסמוך למקורות מים ולדרך עתיקה. שטח התל מעל 40 דונם וגובהו כ-15 מטר מעל סביבתו (22.50 מטר מעל גובה פני הים). חלקו הדרומי גבוה וחלקו הצפוני נמוך וצר. נראה כי בימי קדם ניתן היה לשוט עם ספינות לאורך נחל אלכסנדר עד לאזור התל. בגלל כל המאפיינים הללו, תל חפר הוא האתר הארכאולוגי החשוב והגדול ביותר באגן הניקוז התחתון של נחל אלכסנדר (שבאזור השרון). בשנת 1872 ביקרו באתר סוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF), אשר טענו כי שמו הערבי של האתר מקורו בשמו של שבט טורקמני.
את חפירות האתר ניהלו יוסף פורת מטעם רשות העתיקות וסמאול פליי מטעם אוניברסיטת באפלו. החפירות החלו ב-1979 והתרכזו בשלושה שטחים, שניים על ראשו ואחד בשוליו הדרום-מערביים והתגלה כי שוליו המקוריים של התל נהרסו בעבר.
זיהוי.
בשנת 1935 הציע בנימין מזר לזהות את האתר עם חפר המקראית. חפר מוזכרת שלוש פעמים בתנ"ך: כאחת מערי המדינה אותם הביס יהושע בן-נון, "ארץ חפר" תחת בן-חסד, נציב של המלך שלמה, וכאחת מהמשפחות בשבט מנשה (שלאחר מכן יישבו את האתר). מזר שינה את דעתו והציע את ואדי חווארת כמקומה של ארץ חפר. חוקרים אחרים טוענים כי ארץ חפר כלל לא נמצאה בשרון אלא בהרי מנשה. הארכאולוג שמעון אפלבאום הציע לזהות באתר את הכפר השומרוני "כפר פרשיי", המוזכר בתלמוד.
תולדות האתר.
תקופת הברונזה.
היישוב הקדום ביותר באתר נוסד בתחילת תקופת הברונזה הקדומה (כ-5,000 שנה לפני זמננו). לא נמצאו ממצאים משאר תקופת הברונזה הקדומה, אך כן נמצאו בקיבוץ מעברות הסמוך מערות קבורה מתקופת הברונזה הקדומה. עדויות לפעילות אנושים בתקופת הברונזה התיכונה I (בין 2200-2000 לפנה"ס) כוללות מספר כלי חרס. על יד מושב אלישיב שמצפון לאתר נמצאו מספר מערות קבורה מאותה התקופה. בנוסף נמצא בסמוך לכפר מונש מטמון ובו 37 כלי עבודה ונשק עשויים נחושת הכוללים גרזנים, מפסלות, מסור, רמחים, פגיונות ועוד. המטמון התגלה בשנת 1962. היישוב באתר התחדש באופן משמעותי בתקופת הברונזה התיכונה IIא (2000-1750 לפנה"ס). מיישוב זה נמצאו כלים האופייניים למערב ארץ ישראל, כמו גם מספר כלים מצריים. יישוב זה חרב בשריפה ועליו הוקם יישוב חדש. ייתכן וסיבת החורבן היא מסעו של פרעה סנוסרת השלישי לעיר "שכממ" (שהיא אולי העיר שכם), המתואר בכתובת ח'ו-סבך שנמצאה באבידוס שבמצרים. ביישוב החדש נמצא מבנה גדול, אולי ארמון, ששטחו כ-300 מטר רבוע. המבנה מתוארך לסוף התקופה. באתר נמצאו בסך הכל 12 כלים המשויכים לממלכה התיכונה במצרים מימי השושלת ה-12. זוהי הכמות הגדולה ביותר שנמצאה בכל אזור הלבנט ותגלית זו תרמה להבנת הקשרים בין הארץ למצרים בתקופה הזו.
מתקופת הברונזה התיכונה IIב (1750-1550 לפנה"ס) נמצאו ממצאו ממצאים דלים ולכן משערים החוקרים כי בתקופה זו היה היישוב קטן ודל. בתקופה זו נבנה מסביב ליישוב קיר לבנים בעובי של 1.2 מטר. לא ניתן לדעת בוודאות אם היישוב היה מבוצר בחלקים מאוחרים יותר של תקופת הברונזה התיכונה משום שכאמור שוליו של התל נהרסו.
בתקופת הברונזה המאוחרת המשיך היישוב להתקיים. בחפירות התגלו שרידים של מחסן ובו כלים רבים. נראה כי המחסן נחרב שלוש פעמים בין המאה ה-16 למאה ה-15 לפנה"ס, ואפשרי שהסיבה לחורבנו הסופי הוא מסעו של פרעה אמנחותפ השני. היישוב נבנה שוב והתקיים עד סוף תקופת הברונזה בסביבות שנת 1200 לפנה"ס. ביישוב נמצאו כלי חרס רבים ובהם כלים שיובאו מקפריסין, עגילים עשויים כסף, ולוחיות עשויות עצם. נמצאו גם שלוש צלמיות חרס של האלה הכנענית עשתורת שזמנן בין 1400 ל-1200 לפנה"ס. סיבת החורבן בסוף התקופה אינה ברורה אך ייתכן והיא קשורה בפשיטות של גויי הים (מהם הגיעו הפלשתים). טענה זו נתמכת על ידי חרסים המיוחסים לגויי הים שנמצאו באתר.
תקופת הברזל.
ההתיישבות באתר המשיכה במהלך תחילת תקופת הברזל (1200-1000 לפנה"ס). בתקופה זו נבנו מספר מחסנים ונחפרו מספר בורות. היישוב התקיים עד למאה ה-9 לפנה"ס, אז תושבי האתר קברו את חורבות העיר מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל המוקדמת כדי להקים יישוב חדש. מיישוב זה נחפר מבנה מגורים ומחסנים. הממצא מתארך את היישוב למאה ה-8 לפנה"ס. ביישוב זה נמצאה עדות לתעשיית קמח. היישוב חרב בשנת 732 לפנה"ס במהלך מסע הכיבוש של תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור.
מן התקופות הבאות, התקופה הפרסית (539-332 לפנה"ס) והתקופה ההלניסטית בארץ ישראל (332-37 לפנה"ס) נמצאו רק חרסים המעידים על קיומו של יישוב קטן באתר שאינו נחפר.
התקופות הרומית וביזנטית.
באתר התקיים יישוב גדול בתקופה הרומית המתוארך למאות הה-3 וה-4 לספירה. בתקופה הביזנטית התקיים באתר יישוב גדול ובו בתי מגורים, בית מרחץ וגת ליין. במבנים נמצאו כלי חרס, נרות שמן, חפצי עצם, עץ ומתכת. כמו כן נמצאו גם עצמות בעלי חיים שרובן של בקר והצאן. היישוב הזה הוא מן המאה ה-5 ונראה כי הוא חרב בסוף המאה או בתחילת המאה ה-6. מיד לאחר החורבן הוקם יישוב חדש ממנו נשתמרו מספר בורות. אחד הממצאים החשובים של היישוב החדש שהתקיים עד אמצע המאה ה-7 הוא מספרן הרב של עצמות החזיר שנמצאו בו. על פי ממצאים אלה, ניתן לשער כי באתר התקיים יישוב יהודי או שומרוני ("כפר פרשיי" מהתלמוד?) שהקפיד על אכילת בשר כשר. אותו יישוב נחרב בהקשר למרד יוליאנוס בן צבר השומרוני בשנת 529 שבמהלכו נהרסו יישובים שומרוניים ברבים, תופעה הניכרת בשרון. באתר נבנה יישוב נוצרי ועדות לכך הופעתן של עצמות החזירים. הסיבה לחורבן היישוב במאה ה-7 היא אולי נקמתם של השומרונים במהלך כיבוש ירושלים בידי הפרסים בשנת 614 או בעקבות הכיבוש הערבי של ארץ ישראל בשנת 638.
דלה פרגולה
תל אל אפשר
תל אל אבשר
אייפון XS
אייפון XS (באנגלית: iPhone Xs) ואייפון Xs מקס (באנגלית: iPhone Xs Max; האות X נהגית כ"עשר") הם טלפונים חכמים בעלי מסך מגע מסוג אייפון של חברת אפל, המהווים את דור ההמשך לאייפון X שהושק שנה קודם לכן. המכשירים הוכרזו ב-12 בספטמבר 2018, לצד מכשיר האייפון XR תחת הסלוגן "Welcome to the big screens" בתיאטרון סטיב ג'ובס באפל פארק שבקופרטינו, על ידי מנכ"ל החברה, טים קוק. המכשירים שוחררו רשמית ב-21 בספטמבר 2018.
תכונות וחידושים.
האייפון XS דומה במראהו החיצוני לאייפון X, אך כולל חומרה משודרגת ושיפורי ביצועים, כגון מערכת השבבים A12 Bionic שנבנתה בארכיטקטורת 7 ננומטר, וסוללה המספקת חצי שעת עבודה יותר מאשר קודמו. המכשיר מצויד במסך OLED בגודל 5.8 אינץ', בשם "סופר רטינה", וברזולוציה של 2688X1242 בצפיפות 458ppi, מערך מצלמות אחורי כפול ברזולוציה של 12 מגה-פיקסל ומצלמה קדמית ברזולוציה של 7 מגה-פיקסל. האייפון XS מוגן מפני מים ואבק, לראשונה בתקן IP68 עד לעומק של מטר לפרק זמן של שעתיים.
המכשיר מגיע עם תמיכה ב-HDR, שמשפרת את ביצועיו ב-60 אחוזים מקודמו. מערכת השמע החדשה שלו כוללת אופציית האזנה בסטריאו משופרת יותר. מערכת הזיהוי Face ID שופרה וכעת היא מהירה יותר.
לצד אייפון Xs הוכרז באותו האירוע האייפון Xs Max, והוא מהווה את דגם ההמשך לסדרת ה"אייפון פלוס" שהושקה לראשונה עם האייפון 6. ההבדלים העיקריים בינו לבין האייפון Xs הם תצוגה גדולה יותר בגודל 6.5 אינץ' וסוללה גדולה יותר.
המכשירים מגיעים בצבעים כסוף, אפור כהה וזהב, ובנפחים של 64, 256 ו-512 ג'יגה-בייט.
אייפון Xs ואייפון Xs Max יתמכו בכרטיס סים כפול עם נאנו-סים וסים אלקטרוני (eSIM). בסין, הונג קונג ומקאו האייפון Xs Max יגיע עם מגירת נאנו סים כפולה, בעוד שהאייפון Xs יתמוך בסים אחד.