ב-1998 ביים לראשונה את מופע הפסטיגל, ובשנת 2000 נבחר לשמש כבמאי משנה להפקת "עלובי החיים" בהפקה מסחרית במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. בשנת 2006 זכה בפרס הבמה לילדים ונוער, עבור בימוי ההצגה "שומבצל" בתיאטרון המדיטק. בשנת 2007 מונה לתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון המדיטק, במתחם המדיטק בחולון וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים. בשנת 2008 זכה בפרס הבמאי ע"ש יוסף מילוא, המוענק מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, התיאטרון הקאמרי ומפעל הפיס, עבור בימוי ההצגה "כנר על הגג". בשנת 2011 מונה למנהל האמנותי של פסטיבל ישראל, ירושלים. ב-2014 מונה לבמאי הבית של תיאטרון הבימה. ב-2016, עם פרישתו של המנהל האמנותי של הבימה אילן רונן מונה עד ידי דירקטוריון התיאטרון לתפקיד ממלא מקום המנהל האמנותי.
כתב בשיתוף עם דפנה אנגל את המחזה המוזיקלי "זהר", המבוסס על חייו ושיריו של זוהר ארגוב עבור התיאטרון הקאמרי.
ב-2014 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "היחידה" שבה מקימים קבוצת ידוענים להקה צבאית לכאורה, ובה שימש כבמאי הלהקה.
קפטן השתתף גם בעונה השנייה של התוכנית, ששודרה בשנת 2016 וכן השתתף בעונתה השלישית, ששודרה החל מספטמבר 2018.
אחיו השני גיל קפטן הוא שחקן וזמר, ואחיו הקטן ניר קפטן, הוא שחקן, זמר-יוצר, כתב טלוויזיה, ושדרן רדיו.
עבודותיו.
לאורך דרכו ביים קפטן הצגות, מחזות זמר ואופרה:
כיהן כמנהל האמנותי של מחזות המחזמר "שרק" ו"בת הים הקטנה". קפטן היה גם הבמאי של מופע ה-pop up music בחנוכה בשנת 2018 בכיכובם של עומר אדם, נינט טייב, שלישית מה קשור, עידן עמדי, נדב גדג', אלני פוררה ומרינה מקסימלין בלומין.
חיים אישיים.
קפטן היה נשוי לשחקנית מאיה מעוז ולהם שני ילדים.
ב-15 באפריל 2022, קפטן יצא מהארון בראיון שפורסם בידיעות אחרונות.
ראובן סיוון
ראובן סיוון (סילמן) (י"ג בתמוז תרע"ב, 28 ביוני 1912 – כ"א בכסלו תשנ"ה, 23 בנובמבר 1994) היה מחנך ובלשן, חוקר, עורך ומתרגם, בוגר הגימנסיה העברית ירושלים ובית המדרש למורים העברי מיסודו של דוד ילין ומראשוני התשבצאים העברים.
קורות חייו.
נולד בירושלים לאסתר ולסופר והמורה קדיש־יהודה סילמן. אביו היה ממייסדי העיר תל אביב, רמת גן ושכונת בית הכרם שבירושלים (והוא שנתן לַשכונה את שמה). משחר ימיו ינק הבן את תחיית הלשון העברית ואת התחדשותה, ומאז כרת ברית עולמים עם לשון זו. כבר בילדותו, בהיותו תלמיד בית־הספר תַּחְכְּמוֹנִי, חידש מילים בעברית.
שירת ביחידה עברית בצבא הבריטי, ב״הגנה״ ובצה"ל. נלחם בקרבות ירושלים, ב־1948 וגם נפצע בגופו. בשנת 1951 התמנה לקצין העיתונות וההסברה של משרד החינוך והתרבות, ומשך שנים ארוכות היה לדובר האקדמיה ללשון העברית. נבחר לחבר־יועץ באקדמיה בי"ג באב תשמ"ה, והיה פעיל בוועדותיה. היה חבר הוועדה למונחי דקדוק לבתי הספר והוועדה למונחי הבולאות באקדמיה. היה ממייסדי האגודה הישראלית לבלשנות שימושית, ועסק בהוראה, בעיקר בהוראת הלשון בבתי־ספר לשלביהם, במכללות להכשרת מורים ובאוניברסיטאות. שנים רבות עסק בהוראה במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
סיוון ערך תוכניות רדיו בנושא הלשון העברית והשתתף בהן מאז 1937. באחת מתוכניות הלשון שלו, ״שבילי לשון״, ראיין גם את המילונאי אברהם אבן-שושן.
כל ימיו, לא הרפה סיוון מאהבתו הישנה לשפה העברית. הוא שקד על הוראת הלשון ועל הנחלתה, חיבר ספרי לימוד וספרי עיון רבים בלשון העברית, מרביתם בנושא תקנת הלשון. ספרים אחרים עוסקים במעקב אחר ההתחדשות של העברית בימינו, בעיקר בתחום אוצר המילים (כמו הספר ״תצלצל שפתנו״). הוא חקר את תולדותיה ומקורותיה וערך תיקוני לשון, וראה במלאכתו זו מלאכת קודש. בתקופה מסוימת בחייו, שבה שהה באנגליה, עסק גם בהוראת העברית ליהודי התפוצות.
סיוון ליווה את כתיבת מילון אבן שושן עוד מראשיתו. היה מעורכי קובץ ההשלמות הראשון והשני של המילון לאחר מות המחבר.
בערב יום העצמאות תש"ן (1990) הִשִּׂיא מַשּׂואה לכבוד שנת הלשון העברית.
סיוון נשא את דורין, ולזוג נולדה בת, אסתר סיוון.
על מצבתו שבהר המנוחות חקוק הפסוק: .
השכלה ותרומות.
סיוון קיבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים על מחקרו: ״צורות ומגמות בחידושי הלשון בעברית בתקופת תחייתה״, שבו חקר חידושים בתחום הפועל העברי בימינו, ומגמות אחרות של חידושי לשון בתקופת התחייה.
סיוון פעל ליישום עקרונות הכתיב המלא, לדיבור בהגייה ספרדית, לתקנת השפה, והפיץ בקרב הציבור הרחב ממחקריו על תולדות המילים והמושגים ועל תולדות השפה העברית לרבדיה. מחידושי המילים שטבע: מְתֻחְכָּם (בהשפעת תחכמוני), חֲוָיוֹן (הֶפֵּנִינְגּ), שמעון (ווֹקְמֵן), בו־זמני, תַּחְדִּישׁ, מְשִׁיבוֹן, הדמיה, הִדְמָה (פועל).
סיוון אף יזם ותכנן מכונת כתיבה עברית מנקדת, וזכה על כך בפרס נציבות שירות המדינה.
ספרים וחיבורים.
סיוון חיבר ספרי ילדים וספרים לעולה וללומד המבוגר. ספרו ״כפֿעמון הכסף״ זיכה אותו בפרס היצירה ללומד המבוגר. החוברת ״הלשון הירושלמית והתגבשות הסגנון החדש״ (הוצאת האקדמיה ללשון העברית) הוּצאה לאור במהדורה מיוחדת כ״מחווה לראובן איש ירושלים״ מטעם גופים שונים. הוא פרסם מאות מאמרים ורשימות, גם בעיתונות היומית. ערך מחקרים רבים ועסק גם בתרגום ספרי מדע (כמו הכרך הראשון של ״אנציקלופדיה מדעית לנוער״).
רשומות הבמבוק
רשומות הבמבוק (בכתב סיני: 竹書紀年; בפין-יין: Zhúshū Jìnián) הן כרוניקה מסין העתיקה. הן פותחות בזמנים הקדומים המיתיים (הקיסר הצהוב, 2497 לפנה"ס עד 2398 לפנה"ס) ומגיעות עד לזמנו של שְׂיָאנְג מלך ווי (魏襄王; wei xiang wang) אשר חי בתקופת המדינות הלוחמות (המאה ה-5 לפנה"ס עד 221 לפנה"ס), ומתרכזות בעיקר בהיסטוריה של מדינת וֵיי (魏; Wei).
הרשומות מכילות 13 חלקים והן אחד משלושת הטקסטים החשובים ביותר העוסקים בסין העתיקה. השניים האחרים הם הדְזְווֹ גְ'ווָאן (Zuo Zhuan) הקדום יותר, ו"שְה-גִ'י ("רשומות ההיסטוריון"; 史记; Shǐjì), המאוחר יותר.
מקור הטקסט.
הטקסט המקורי נקבר עם אָן-שִׂי מלך ויי (מת בשנת 296 לפנה"ס או 243 לפנה"ס), ונתגלה מחדש באותו קבר ב-281 לספירה על ידי שודד הקברים בּוּ ג'וּן. בזכות הקבורה שרדו הרשומות את שריפת הספרים הגדולה של הקיסר הראשון. הרשומות, כמו ספרים אחרים שנתגלו באותו קבר, נכתבו על פיסות במבוק אשר היו משטח הכתיבה המקובל בתקופת המדינות הלוחמות. זה גם המקור לשמו של החיבור. מספרים כי שודד הקברים בו ג'ון לא היסס להשתמש בפיסות הבמבוק שהרכיבו את הספרים בתור לפידים, בחיפושיו בקבר אחר אוצרות.
רשומות הבמבוק אינם הטקסט היחיד שנמצא באותו קבר. מדובר באוסף שקיבל את השם גִ'י ג'ונְג שׁוּ, וכולל את ה"גְווֹ יוּ".
הגרסה הראשונה.
רשומות הבמבוק כבר אבדו בימי שושלת חאן. בשנת 297 בשושלת גִ'ין המערבית נשדד קברו של מלך ווי (המצוי באזור מחוז חנאן של היום), ועם מעצרם של השודדים נחשפה גם הכמות הגדולה של פיסות הבמבוק שהיו בקבר. סין של אותה תקופה ייחסה חשיבות רבה לתגלית, והמלך ווּ מגִ'ין ציווה על שׂוּ'ן שׂ'וּ המפקח על הארכיון ועל חֶה גְ'יָאו דובר הארכיון את האחריות על תרגום הספר העתיק (התרגום נדרש משום שהיו לא מעט הבדלים בין הכתב של מדינת וֵיי לחותם הקטן של מדינת צִ'ין אשר שימש הבסיס לכתיבה הסינית המקובלת). אורכה של כל פיסת במבוק היה כ-80 ס"מ, ועליה היו 40 סימנים, ובסך הכל 30 פרקים. החלק "רשומות מדינת גִ'ין" מתחיל לאחר שעבר המלך פִּינְג מג'וֹאוּ מזרחה, והחלק "רשומות מדינת וֵיי" מתחיל בתקופת המדינות הלוחמות לאחר חלוקת מדינת ג'ין (770-426 לפנה"ס). התקופה בה נמצאו הרשומות הייתה תקופת התהפוכות הפוליטיות של מלחמת שמונה הנסיכים, במהלכן נהרג סגן המזכיר וֵיי חֶנְג שעסק באותו זמן בבדיקת הטקסט, והדבר פגע פגיעה משמעותית בקצב סידורו. עוזר הלישכה שׁוּ שִׂי הוא שסיים את המלאכה. משסיים לבסוף הפקיד האחראי את סידור הרשומות ההיסטוריות, נתן להן את השם "רשומות הבמבוק".
הגרסאות שנמצאות בידינו כיום.
עד תקופת שושלת סונג, "רשומות הבמבוק" שסודרו בתקופת שושלת ג'ין אבדו שוב. מספר מלומדים מתקופת שושלת צ'ינג חיפשו את הטקסט של "רשומות הבמבוק" באינספור ציטוטים מיצירות ומדברי פרשנות שנוצרו בשושלת ג'ין ואילך, ותוצר החיפושים הללו נקרא "רשומות הבמבוק העתיקות". "עתיקות" בא בהתייחס לאלו ה"מודרניות" - עם תום תקופת שלטונו של הקיסר גְ'יָאגִ'ינְג ממינג (嘉靖, 1507-1567) הופיעו שני כרכים ששמם היה "רשומות הבמבוק", וקיבלו את הכינוי "רשומות הבמבוק המודרניות". בשל מקורן הלא-ברור, סגנונן הספרותי וההבדלים בינן לבין הציטוטים שנעשו מרשומות הבמבוק במהלך ההיסטוריה, תמיד נחשבו "רשומות הבמבוק המודרניות" לזיוף שיצר אדם בן זמנן של שושלות יואן או מינג, אף כי קיימים גם מלומדים המשוכנעים באותנטיות שלהן. לדוגמה, החוקר האמריקאי שונסי (Shaughnessy) מאמין כי ההבדלים הרבים בסגנון הכתיבה בין "רשומות הבמבוק המודרניות" ל"רשומות הבמבוק העתיקות" פרי איסופם של מלומדי צ'ינג, נובע מכך שמדובר בתוצרים נפרדים של שתי עבודות עריכה ואיסוף שונות בתקופת שושלת ג'ין.
השלכות על הבנת ההיסטוריה.