גובהו של ההר 2,181 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 471 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בקצה הצפון מערבי של הפארק הפרובינציאלי גריבלדי, ועליו יש אתר סקי (הנחשב לאחד מאתרי הסקי הטובים בעולם), וכן העיירה ויסלר.
בראש ההר ניצב אתר סקי גדול. מעליות הסקי משמשות הן את האתר, והן לצורכי גישה לפארק הפרובנציאלי הסמוך אל ההר.
היסטוריה.
המקור השם.
בעבר, נקרא ההר בשם "הר לונדון" (London Mountain), על שם אתר מגורי כורים שהיה באזור בשנת 1903. שם זה ניתן להר רשמית ב-4 באוקטובר 1932 (בהתבסס על שם שהופיע במפת פארק גריבלדי משנת 1928). מקורו של שם זה - בדמיון הערפילים שהיו באזור לערפילי לונדון (עיר מוצאו של אחד מכורתי העצים שעבדו באזור).
שמו של ההר שונה ב-27 באוגוסט 1965 לשם "ויסלר", שכן מזג האוויר של לונדון הקשה על פרסום אתר הנופש שעל ההר.
המילה "ויסלר" (Whistler) נועדה לתאר את קול שריקת המרמיטות הרבות המצוייות על ההר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 קיבלה העיירה הסמוכה (שנקראה עד אז "אלטה לייק") את השם ויסלר, על שם ההר (ולא להפך).
בשנת 2017 הוצע להקים גשר תלוי שאורכו 130 מטרים, בגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים, המקשר בין הר ויסלר להר בלקבומב הסמוך. גשר זה צפוי להיות הגשר התלוי הגבוה ביותר בצפון אמריקה.
פסטיבל הזמר הישראלי 1987
פסטיבל הזמר הישראלי 1987 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון. בשנה זו נעשה ניסיון לחדש את פסטיבל הזמר והפזמון במסגרת חגיגות הזמר העברי בערד.
ועדה ציבורית האזינה ל-1,300 שירים שהוגשו לתחרות, ומתוכם בחרה 12 שירים.
התחרות אומרה הייתה להתקיים ב-22 יולי, באולם אורון בערד, בהנחיית נעמי שמר. אך בוטלה עקב שביתה ברשות השידור. לאחר השביתה נקבע מועד חדש לפסטיבל, ה-9 בספטמבר. דניאל פאר הנחה אותו. המנצח על התזמורת היה דוד קריבושי והמפיקים היו עודד פנחסי, גיל אלדמע ודליה און פריזנד.
השיר שזכה בתחרות הוא "יונה עם עלה של זית" בביצוע של להקת פיקוד הדרום עם הסולנית חיה סמיר. במקום השני זכה השיר "משחקים", מאת אילן האגר, ובביצוע האחים אילן ויהודה האגר. אל המקום השלישי הגיעה הזמרת לימור שפירא, שהלחינה וביצעה את שירה של המשוררת רחל, ״אביב״.
הפסטיבל זכה לביקורות שליליות על רמת ההפקה, ולא נערך שוב.
Ai Bank
הר ויסלר (וושינגטון)
הר ויסלר (באנגלית: Whistler Mountain) הוא הר ברכס אוקאנאגאן המהווה תת-רכס של הרי הקסקיידס הצפוניים ברכס קסקייד במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,374 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 180 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם במרחק של כשלושה קילומטרים ממערב למעבר וושינגטון, וכקילומטר וחצי מזרחית למעבר רייני.
מתלול מקשר בין הר ויסלר להר הסמוך - פסגת קאטת'רואוט, הממוקמת 1.26 קילומטרים צפונית-מזרחית להר ויסלר.
גאולוגיה.
אזור רכס קסקייד הוא אזור ההרי טרשי, הכולל מתלולים ועמקים קרחוניים.
רכס הקסקייד נוצר בתקופת האאוקן המאוחרת (לפני כ-50 מיליון שנים), במהלך הפעילות הגעשית שנגרמה בשל הפחתה של הלוח הפסיפי מתחת ללוח הצפון-אמריקאי.
במהלך עידן הפליסטוקן (לפני שני מיליון שנים), התקדמות הקרחונים הותירה ערימות של סלעים, ועמקים בצורת U כאשר מצידם של העמקים פסגות גבוהות, ובשל משקל הקרחונים העמקים עמוקים ביחס לפסגות.
הבחירות למושל סנקט פטרבורג (2019)
הבחירות למושל סנקט פטרבורג נערכו בעיר סנקט פטרסבורג ב-8 בספטמבר 2019. הבחירות נערכו במקביל לבחירות שהתקיימו ב-13 מחוזות נוספים באותו יום, כחלק מהבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה.
בבחירות התמודד ממלא מקום מושל סנקט פטרבורג אלכסנדר בגלוב שנרשם כמועמד עצמאי אך נתמך על ידי מפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת". מולוהתמודדו איש תנועת המצע האזרחי מיכאיל אמוסוב הידוע כפעיל חברתי בעל דעות ליברליות והפעילה החברתית נאדז'דה טיכונובה, הנתמכת על ידי מפלגת רוסיה הוגנת ועמדה בראש הוועדה להגנת הסביבה באספה המחוקקת של העיר.
ב-9 בספטמבר 2019 יושב ראש ועדת הבחירות העירונית, ויקטור מיננקו, הודיע כי אלכסנדר בגלוב מוביל בבחירות למושלות עם למעלה מ-64% תמיכה.
מועמדים.
מועמדים בולטים שהכריזו על התמודדות אך לבסוף לא התמודדו או נפסלו.
בסופו של דבר 86% מהמועמדים שהגישו בקשה להתמודד לתפקיד המושל נפסלו מהתמודדות ונרשמו רק ארבעה מועמדים (14%) מתוך 28 בסך הכל.
תוצאות.
תוצאות רשמיות.
ב-11 בספטמבר 2019 ועדת הבחירות של סנקט פטרבורג פרסמה את התוצאות הרשמיות לפיהן למושל העיר נבחר אלכסנדר בגלוב ברוב של 66%. ב-18 בספטמבר בגלוב הושבע לתפקיד.
הר לונדון
בניטו פרס גלדוס
בניטו פרס גלדוס (בספרדית: Benito Pérez Galdós; 10 במאי 1843 – 4 בינואר 1920) היה סופר, מחזאי, עיתונאי ופוליטיקאי ספרדי. בין יצירותיו הידועות נמנים הרומנים "פורטונטה וחסינטה" (Fortunata y Jacinta), "דוניה פרפקטה" (Doña Perfecta) ו"רחמים" (Misericordia). נחשב לאחד מגדולי היוצרים בספרד של המאה ה-19, יש הרואים בו שני רק לסרוונטס במעמדו כסופר ספרדי.
ביוגרפיה.
גלדוס, בנם העשירי של הקולונל סבסטיאן פרס ושל דולורס גלדוס, בתו של מזכיר האינקוויזיציה לשעבר, נולד ב-10 במאי 1843 בלאס פאלמאס (Las Palmas) שבאיים הקנריים. עוד כשהיה ילד, חיבב עליו אביו סיפורים היסטוריים וסיפר לו קטעים ואנקדוטות ממלחמת העצמאות, שבה השתתף כחייל. בשנת 1852 הצטרף גלדוס לבית הספר "סן אגוסטין" (Colegio de San Agustín), אשר נחשב למתקדם מבחינה פדגוגית בספרד של תקופתו.
את לימודיו האקדמיים החל גלדוס במכון "לה לגונה" בטנריפה, שם למד אומנויות והתבלט ביכולות השרטוט והזיכרון שהפגין. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1862, נשלח על ידי אמו למדריד, ללימודי משפטים באוניברסיטת מדריד (לימים אוניברסיטת קומפלוטנסה). בעת לימודיו במדריד התוודע לפרנסיסקו חינר דה לוס ריוס (Francisco Giner de los Ríos), אחת הדמויות המשפיעות במוסד ומבכירי האינטלקטואלים של ספרד של התקופה. חינר דה לוס ריוס עודד את גלדוס הצעיר לכתוב והעצים את סקרנותו הפילוסופית. לצד לימודיו במדריד, גלדוס הרבה לבקר בתיאטראות ותערוכות, והשתתף באופן פעיל בחיי התרבות המקומיים.
בשנת 1867 גלדוס יצא לראשונה מגבולות ספרד, עת נסע לסקר תערוכה עולמית בפריז; ובחזרתו לספרד, שב כשבאמתחתו יצירות של בלזק ושל דיקנס, שאת "מועדון הפיקוויקים" שלו תרגם לספרדית.
בשנת 1870 פרסם את רומן הביכורים שלו, "מזרקת הזהב" (La Fontana de Oro), שעלילתו מתרחשת במדריד של שנות העשרים המוקדמות של המאה ה-19, ואשר מגולל את סיפור אהבתם של צעיר ליברלי ונערה מבית שמרני אבסולוטיסטי.
קריירה עיתונאית.
לצד פעילותו הספרותית, קיים גלדוס קריירה עיתונאית ענפה במיוחד. בשנת 1862 ייסד את העיתון "לה אנטורצ'ה" (La Antorcha, "הלפיד"); ובאותה השנה שיתף פעולה עם העיתון "אל אומניבוס" (El Ómnibus). בין השנים 1865–1867 נמנה גלדוס עם צוות מגזין התנועה האינטלקטואלית של אירופה (Revista del Movimiento Intelectual de Europa), ובמקביל כתב בעיתון "לה נאסיון" (La Nación), אותו עזב בשנת 1868. בשנת 1869 כתב בעיתון ״לאס קורטס״ (Las Cortes). בין השנים 1870–1873 ו-1876 כתב בעיתון "רביסטה דה אספניה" (Revista de España). בשנת 1971 כתב ב"לה אילוסטראסיון דה מדריד" (La Ilustración de Madrid) וב"אל דבאטה" (El Debate), ובין 1873–1876 כתב בעיתון "לה גירנאלדה" (La Guirnalda). בשנת 1885 עבד בעיתון "לה פרנסה דה בואנוס איירס" (La Prensa de Buenos Aires), ובשנת 1901, בעיתונים "אלקטרה" (Electra) ו"אראלדו דה מדריד' (Heraldo de Madrid). בשנת 1919 כתב בעיתון "לה הומאנידאד" (La Humanidad), שהיה לאחרון בקריירה העיתונאית שלו.
במסגרת עיסוקו זה, סיקר, בין השאר, את מרד הסַמָּלים במחנה סן חִיל שבמדריד, ניסיון הפיכה צבאית נגד בית המלוכה, שעל אף כישלונו, נחשב לנקודת ציון משמעותית בהתקוממויות שבסופו של דבר הביאו להפלת המלכה וגירושה מספרד ב-1868. גלדוס סיקר בפירוט את אירועי המהפכה, וליווה כעיתונאי את גיבוש החוקה החדשה של ספרד, ושלל התהפוכות הפוליטיות שידעה ספרד בתקופתו.
מעורבות פוליטית.
בשנת 1886 פנה גלדוס למפלגה הליברלית, ולאחר יצירת קשרים עם פוליטיקאים רבים, ובראשם ראש ממשלת ספרד, פראקסדס מטאו סגסטה (Práxedes Mateo Sagasta), אשר מינה אותו למושל מחוז גואיאמה (Guayama) שבפוארטו ריקו, ולנציגו בקורטס (Cortes) של מדריד. גלדוס, שנשא בתפקיד כחמש שנים, מעולם לא ביקר במקום, אך שמר על קשר עם נציג מקומי אשר העביר לו עדכונים, והוא חש חובה לייצג את תושביה כראוי. התפקיד העניק לגלדוס הזדמנות להכיר את הפוליטיקה הספרדית מכלי ראשון, דבר שבא לידי ביטוי בחלק מהרומנים שכתב.
בשנת 1907, עת היה בן 64, שב גלדוס אל הזירה הפוליטית, הפעם כציר מטעם המפלגה הרפובליקנית. בקדנציה זו הוא נודע בשל הצלחתו באיחוד הקבוצות האנטי-מונרכיות, בהן דמוקרטים, רפובליקנים, ליברלים וסוציאליסטים. מאוחר יותר, בבחירות הכלליות בספרד בשנת 1910, הקים ועמד בראש רשימה חדשה בשם "האיחוד הרפובליקני-סוציאליסטי" (La Conjunción Republicano-Socialista).
עם זאת, בשנת 1912, גלדוס התאכזב מן השאיפות האישיות של חבריו הרפובליקנים, אשר התנגשו עם השגת שינוי פוליטי אמיתי, וכאשר נתחוור לו כי לקואליציה של קבוצות אנטי-מונרכיות אין יכולת להשפיע על ההתפתחויות, מעורבותו בזירה הפוליטית החלה לדעוך. בשנת 1914 גלדוס היה למועמד הרפובליקני של לאס פאלמס, תואר שניתן לו כמחווה מקומית.
חיים אישיים.