מלחינים קלאסיים רבים כתבו לנדלר או כללו אותו ביצירותיהם, ביניהם בטהובן, שוברט וברוקנר. בכמה מן הסימפוניות שלו החליף מאהלר את הסקרצו בלנדלר (למשל, בסימפוניית התחייה). הנעימה העממית הקארינתית המופיעה בקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג היא לנדלר ועוד לנדלר מופיע במערכה השנייה של האופרה שלו, "ווצק". ה"מחולות גרמניים" של מוצרט ושל היידן דומים גם הם ללנדלר. ב"פיטר גריימס" של בריטן מופיע לנדלר בסצנה של מסיבת הריקודים.
באחת הסצינות בסרט "צלילי המוסיקה" רוקדים גיבורי הסרט, מריה וקפטיין פון טראפ, לנדלר, אולם במקרה זה אין זה המחול המסורתי אלא כוריאוגרפיה שלו. הנעימה האינסטרומנטלית המשמשת בקטע הזה היא עיבוד מואט של שיר, שנשמע בשלב מוקדם יותר בסרט, "רועה העזים הבודד".
איוואן אודואר
איוואן אודואר (בצרפתית: Yvan Audouard; 27 בפברואר 1914 - 21 במרץ 2004) היה סופר ועיתונאי צרפתי.
חייו.
איוואן אודואר נולד בסייגון (כיום הו צ'י מין סיטי בווייטנאם) לאב יליד אביניון שבפרובאנס שהיה איש צבא, ולאם ילידת מרסיי שהייתה בעלת חנות ספרים בסייגון. הוא בילה את מרבית ימי ילדותו בדרום צרפת בערים ארל ונים ושמר מקום בלבו לחיי הכפר של פרובאנס - מה שמאוחר יותר בא לידי ביטוי בכתביו.
כבחור עליז יצר בדמיונו העשיר את "המפלגה החוקית של המרובינגים" ואת "הוועדה לזכר חציית האלפים על ידי חניבעל". אחרי שקיבל תואר ראשון במדעי הרוח שימש מורה לאנגלית בבורדו (1938–1939) ובארל (1940–1942).
ב-1944 שימש עיתונאי של עיתון המחתרת הצרפתית בעיר ליון וחתם לעיתים קרובות בשם העט פרנסואה פונטווי.
החל ב-1945 שימש עיתונאי בפריז ופרסם סיפורים ודברי הומור בעיתונים "פארי-פרס", "פארי-ז'ור", ו "פראנס דימאנש" ובשבועון הסאטירי "לה קנאר אנשנה" שבו עבד במשך שלושים שנה. הוא שידר דברי הומור ברדיו פריז, הופיע בטלוויזיה הצרפתית בתוכניות בידור ובהן "משחקי מילים", ופרסם מספר רב של ספרי הומור ודברי ביקורת שנכתבו בסגנון היתולי.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא התגורר בקומונה של אמנים צרפתים שכללה בין היתר ארמן גטי, ג'ורג' ארנו ומישל טורניה.
היה חתן פרס רבלה ב-1956. בשנות השישים של המאה העשרים חיבר דיאלוגים של כעשרים סרטי קולנוע שבהם עשו שימוש בין היתר השחקן פרננדל והזמרים לינו ונטורה ואדי קונסטנטין, וביים את סרטו הראשון של זמר הרוק אנד רול ג'וני הולידיי.
ב-1987 פרסם את ספרו "סיפורים חדשים מפרובאנס שלי". ב-1994 קיבל את פרס פול לאוטו בעבור ספרו "אדון הימים שעברו" וב-1999 פרסם את ספרו "חרבו של אבי" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו בערים ארל ונים שבפרובאנס, את מלחמות השוורים ואת האווירה הכפרית של הקאמארג (הדלתה של הנהר רון). בספרו זה עשה שימוש במילים מן השפה האוקסיטנית המדוברת בפרובאנס.
איוואן אודואר מת בביתו בפריז ב-2004.
מודי זנדברג
סטקטו
סְטָקָטוֹ (באיטלקית: staccato) הוא מונח מוזיקלי שפירושו המילולי הוא "מנותק", או "נפרד". צורת הרבים היא "סטקטי". משמעות סימון הסטקטו היא שיש להפריד בין צליל לצליל, כך שבחלק מן הזמן המוקצב לתו על פי משכו לא יישמע צליל אלא שתיקה. צלילי הסטקטו הם קצרים ומקוטעים, אך לסטקטו אין השפעה על קצב המוזיקה. הנקודה המציינת סטקטו תופיע מעל ראש התו כשהקו פונה כלפי מטה, או מתחתיו כשהקו פונה למעלה.
ביצירות מן התקופה הקלאסית, כמו אלה של מוצרט, למשל, נעשה לעיתים שימוש בסימן הדגשה במקום בנקודה לציון סטקטו, והדבר פותח פתח לספק באשר לכוונותיו של המלחין. אפקטים של הדגשה וסטקטו עולים לעיתים בקנה אחד, אך קשה למצוא מקרים כאלה ביצירות מודרניות.
נגינת סטקטו היא ההפך מנגינת לגאטו. בכלי מיתר יש להבחין בין נגינת סטקטו לפיציקטו, אם כי הפיציקטו כשלעצמו עשוי להיחשב לאפקט סטקטו מסוים. לדוגמה, "ג'אז לגאטו/ג'אז פיציקטו" של לרוי אנדרסון. יש הטעמת ביניים המכונה "מצו סטקטו" או "נון לגאטו".
סטקטו כפול וסטקטו משולש.
סטקטו כפול וסטקטו משולש הן צורות נגינת סטקטו במהירות גבוהה מנגינת הסטקטו הרגיל. ביצוע סטקטו כפול ומשולש מתבצע הן על ידי השפתיים, והן על ידי הגרון. סטקטו כפול יתבצע בצורת "טה-קה". סטקטו משולש יתבצע בצורת "טה-קה-קה".
דוגמאות שמע.
בדגימה הבאה ניתן לשמוע בסון מנגן, לפי הסדר: סטקטו, לגטו, לגטו + ויברטו, וקשת:
אמבושור
בתיה בת פרעה
בִּתְיָה בַת-פַּרְעֹה היא דמות מקראית המופיעה בדברי הימים. על פי מדרש חז"ל, היא מזוהה עם בת פרעה המופיעה בספר שמות, אשר מצאה את משה כשהוא בתוך תיבת גומא ביאור, וגידלה אותו בילדותו.
חז"ל מנו את בתיה עם צדיקים נוספים שנכנסו בחייהם לגן עדן.
בת פרעה בספר שמות.
בתו של פרעה, ששיעבד את בני ישראל במצרים, מוזכרת במקרא כמי שמצאה את משה כשירדה לרחוץ ביאור, ולאחר מכן העניקה לו את השם "משה", לזכר משייתו מן המים. היא גידלה אותו כבן בבית אביה. זאת, על אף גזירת האב על הרג כל התינוקות הזכרים העברים, אותה גזירה שבגללה הושם משה בתוך תיבת גומא ביאור (). על-פי התלמוד בבלי בת פרעה כפרה בעבודת אלילים, בניגוד לכל בית אביה.
אישיותה של בת פרעה.
בת פרעה מתנגדת לאביה ולחוקיו, מושיעה את משה מן היאור ומגדלת אותו למרות הידיעה שהוא עברי. ספר התנ"ך אינו מספר עליה רבות, אך ריבוי הפעלים בפסוקים המתארים את בת פרעה מרמז על אישיות פעילה ועצמאית. בפסוקים אלו מיוחסות לה שבע פעולות שונות, חלקן הכרעות מוסריות כבדות משקל:
המצרים התייחסו לבת פרעה כאל אלה ואף נתנו לה מעמד אלי.
בספרות החיצונית.
בספרו של יוסף בן מתתיהו, שמה של בת פרעה מספר שמות הוא תרמותיס, כשמה של האלה המצרית. שם זה מוזכר גם בספר היובלים (מז, ה). היו שטענו כי קיים דמיון רב בין תרמותיס לבת פרעה.
האלה תרמותיס הייתה אלת הפריון והתאפיינה בערמומיות כנחש ונקראה גם "המיינקת". היא מוצגת כאישה עם זנב נחש והיא התגלמותה של הערמומיות הנשית. לפי האנלוגיה בין האלה לבת פרעה ניתן להבין כי גם בת פרעה התאפיינה בערמומיות ונקראה "המינקת", ואכן, בזכות ערמומיותה הונתה בת פרעה את אביה והצילה את משה. על פי שמה "המינקת" ניתן להבין שהניקה את משה, אף על פי שבספר שמות כתוב כי היא איננה המניקה את משה אלא המינקת, בספרות המצרית, היא זאת שהניקה את משה.
בת פרעה בדברי הימים.
בכתבי היוחסין שבספר דברי הימים נזכר שמה של בת פרעה נוספת:
לפי פרשנות חז"ל על פסוק זה, מזוהה בתיה בת פרעה מדברי הימים עם בת פרעה של ספר שמות, ובעלה מָרֶד מזוהה ככלב בן יפונה:
בספרה "שבע אימהות", מנתחת הסופרת יוכי ברנדס את דמותה של בת פרעה וכן את מדרש חז"ל, הטוען שבתיה בת פרעה היא אותה בת פרעה שאימצה את משה. ברנדס, השוללת את הפרשנות של חז"ל, כותבת:
אגדה סקוטית הנזכרת לראשונה במהדורה של ההיסטוריה בריטונום מן המאה ה-11 מספרת על בת פרעה בשם סקוטה (Scota) שנישאה לנסיך סקיתי אגדי וייסדה עמו את סקוטלנד. בימי מלחמות העצמאות הסקוטיות בשלהי המאה ה-13 יוחסה לסקוטה העברתה של אבן סקון (עליה כביכול נרדם יעקב) מארץ ישראל לסקוטלנד, אף כי גאולוגים בני ימינו אימתו את מוצאה הסקוטי של אבן סקון.
דיסוננט
CAT-D9
חומצה צורנית
חומצה צורנית היא שם כללי למשפחת תרכובות כימיות הכוללות את היסודות צורן (סיליקון), מימן וחמצן, בעלות נוסחת המבנה הכללית SiOx(OH)4-2x]n]. בתמיסות מימיות מהולות קיימות מספר צורות יציבות, בהן חומצה מטא-צורנית (H2SiO3), חומצה אורתו-צורנית (H4SiO4, pKa1=9.84, pKa2=13.2 at 25° C), חומצה די-צורנית (H2Si2O5) וחומצה פירו-צורנית (H6Si2O7); במצב מוצק חומצות אלה כנראה נדחסות ליצירת חומצות צורניות פולימריות בעלות מבנה מורכב.
אחד המסלולים ליצירת חומצה צורנית הוא החמצה (אסידיפיקציה) של מלחי סיליקט (כמו נתרן סיליקט) בתמיסה מימית. כאשר החומצה מחוממת היא מאבדת מים והופכת לסיליקה ג'ל, צורה פעילה של צורן דו-חמצני.
באוקיינוסים, סיליקון מופיע בעיקר בצורת חומצה אורתו-צורנית. אצות מסוג צורניות (diatoms) אחראיות על המחזור הביוגאוכימי שלה. אצות אלה מבצעות פולימריזציה לחומצה, ליצירת "סיליקה ביוגנית", בה הן משתמשות לבניית דפנות התאים שלהן (מכונים "frustules").
השפעות בריאותיות.
בשנים האחרונות בוצעו מספר מחקרים בעניין ההשפעה הבריאותית של חומצה צורנית, ונחיצותה לחיי האדם.
מחקרים שבדקו קורלציה בין אלומיניום למחלת אלצהיימר כללו שימוש בחומצה צורנית במשקאות, וזאת עקב יכולתה להקטין את ספיגת האלומיניום במערכת העיכול, וכמו כן לגרום להפרשה של אלומיניום בשתן.
בני אדם סופגים בעיקר את החומצה בצורת חומצה אורתו-צורנית, וניתן למצוא אותה בגוף במספר רקמות, בהן עצם, גידים, אב-העורקים, כבד וכליות. ייתכן כי סיליקה חיונית לבריאות, אך לא נקבעה צריכה מומלצת (RDI). ידוע כי חוסר בסיליקה גורם לעיוותים בגולגולת ובעצמות היקפיות, מפרקים בעלי חיבור גרוע, כמות מופחתת של סחוס וקולגן, והפרעה לאיזון המינרלי בעצם הירך ובחוליות.
חומצה אורתו-צורנית מיוצבת על ידי כולין נמכרת כתוסף מזון, והיא זמינה לגוף בצורה זו. נעשו מספר מחקרים בתחום, והם הראו, בין השאר: גירוי סינתזה מסוג 1 של קולגן ודיפרנציאציה אוסטאובלאסטית בתאים דמוי-אוסטואובלאסט אנושיים בניסויי מבחנה; שיפור בעמידות השיעור למאמץ מתיחה; השפעה חיובית על פני השטח של העור ועל חוזקו המכני, ועל פריכות שיער וציפורניים; הקלה בתסמונת ציפורניים שבירות; מניעה חלקית של איבוד מסה בעצם הירך במודל Ovariectomized rat; ועלייה בריכוז קולגן בעגלים.
עקרון השקילות