הרב זווין שכלל והעשיר את שיטת בריסק. במאמריו (כמו בספריו "אישים ושיטות" ו"המועדים בהלכה"), ניתח וסיכם נושאים למדניים. כתב גם דרשות לפרשות השבוע והחגים המבוססות על הספרות החבדי"ת, והרבה לעסוק בסיפורי חסידים.
נמנה עם חסידי חב"ד. התכתב רבות עם רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש. עשה שימוש ברעיונות חסידיים-חב"דיים כדי לבאר על ידם עקרונות משפטיים המצויים בהלכה.
בשנת 1967 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
היה נשוי ללאה לבית לווין, שנפטרה בשנת 1952, ולהם בן ובת. נפטר בשנת 1978, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
שמו הונצח ברחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
גישתו למדינת ישראל.
הרב זווין נהג לעשות סעודת מצווה מדי שנה ביום העצמאות, והתפלל בבית הכנסת שבמוסד הרב קוק, שם אמרו הלל בברכה. הוא עצמו סבר שיש לומר את ההלל ללא ברכה.
בשנת תשי"ט ענה על השאלה "כיצד ניתן צביון דתי ליום העצמאות?":
האנציקלופדיה התלמודית.
הרב זווין יסד יחד עם הרב מאיר בר-אילן את מפעל האנציקלופדיה התלמודית בשנת ה'תש"ב (1942).
במסגרת זו הכין את רשימת הערכים וערכי המשנה וקבע את שיטת הניתוח ההלכתית שלה. ערך את כל הכרכים שיצאו לאור בימי חייו.
האנציקלופדיה התלמודית היא גולת הכותרת ביצירותיו. מעת שהחל לעסוק בכתיבתה ועריכתה, הרב זוין התמסר אליה כמעט באופן מוחלט ונעשה הדבר למפעל חייו, במשך שלושים וחמש שנות חייו האחרונות. י"ב הכרכים הראשונים שיצאו, נכתבו בכתב ידו. וסגנון כתיבתו ועריכתו שימשו ומשמשים את העורכים והכותבים שבאו אחריו בהשתלשלות המפעל הזה.
פרסומו הגדול וההערכה הרבה לה זכה גרמו לכך שעם פטירתו של הרב הראשי לישראל, הרב הרצוג בשנת ה'תשי"ט, הופעל לחץ גדול מאוד על הרב זווין מכל פלגי הציבור להציג את מועמדותו לתפקיד. על אף זאת, הוא סירב בכל תוקף. אחד הטעמים לסירובו, היה מפני האנציקלופדיה התלמודית. הוא הכיר בחשיבותה וידע שאם יטול את תפקיד הרבנות, לא יוכל להמשיך בעריכתה.
מכתביו.
ספריו:
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
פרסם מאמרים הלכתיים רבים וביקורת של ספרות תורנית בעיתון "הצופה" ובכתבי עת.
שלמה זווין
אליעזר יהודה ולדנברג
הרב אליעזר יהודה וולדנברג (ג' בטבת תרע"ו, 10 בדצמבר 1915 - ל' בחשון תשס"ז, 21 בנובמבר 2006) היה מחבר שו"ת ציץ אליעזר ומחשובי הפוסקים במאה העשרים. נודע בעיקר בזכות תשובותיו בנושאי רפואה והלכה. חבר בית הדין הרבני הגדול, זוכה פרס ישראל לספרות תורנית, ופרס הרב קוק.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים בשנת תרע"ו (1915), לרחל (בתו של הרב נחום רגוזניצקי ששימש כמנהל ישיבת עץ חיים) ולרב יעקב גדליה שעלה לבדו בגיל צעיר מקובנה. סמוך ללידתו, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נחשד אביו בריגול לטובת רוסיה, בשל היותו נתין זר, ומשום כך נאלצו הוריו לעזוב את הארץ ולהתגורר בחלב שבסוריה מספר שנים. לאחר ששבו לירושלים לימד אביו בתלמוד תורה עץ חיים.
למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. בגיל 19 הוציא את ספרו הראשון "דבר אליעזר". בשנת תרצ"ו (1936) התחתן עם שושנה, בת הרב אברהם ורנר, רב הכפר נתניה, ונינת הרידב"ז. במשך תקופה קצרה כיהן כרבו של המושב כפר ויתקין, והוא אף היה מועמד לכהן כרב בכפר הרוא"ה. לאחר שחזר לירושלים, היה מקורב לרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, וכיהן כראש ישיבת שערי ציון, שנוסדה על ידו.
בשנת תשי"א (1951) נתמנה לדיין בבית הדין האזורי בירושלים, ובין השנים תשמ"א (1981) - תשמ"ה (1985) כיהן כחבר בית הדין הרבני הגדול. גם לאחר מכן המשיך להדריך ולייעץ לבית הדין הרבני הגדול. מלבד זאת שימש רבו הלא פורמלי של המרכז הרפואי שערי צדק בירושלים.
בנו היחיד, הרב שמחה בונם, היה רב מטעם העדה החרדית בשכונת עזרת תורה בירושלים, ונפטר בשנת 2005 בחיי אביו.
שיטתו ההלכתית.
שו"ת ציץ אליעזר עוסק במגוון רחב של נושאים הלכתיים, החל ממצוות התלויות בארץ, ענייני נישואין וגירושין, ותשובות חלוציות רבות בענייני רפואה, בין היתר בנושאי הפריה מלאכותית, הפלה מלאכותית ופונדקאות.
הרב וולדנברג השתייך לאסכולה של תלמידי חכמים מבני ירושלים, שהתחנכו על שליטה בקיאותית בהיקף רחב של חלקי התורה, שימת דגש על לימוד הלכה למעשה, והסקת מסקנות הלכתיות בנושאים מחודשים על ידי סברה ישרה ומקורות מפתיעים מכל חלקי התורה בהלכה ובאגדה, ולאו דווקא בסברות למדניות המיובאות מחוץ להלכה. בקיאותו בספרות ההלכה של חכמי ספרד יוצאת דופן גם בין האמונים עליה.
הרב וולדנברג התייחד גם בהבנתו בנבכי הטכנולוגיה החדשנית והרפואה המתקדמת, היות שעמל לברר היטב את המציאות לשם פסיקת הלכה בשאלות שהובאו לפניו בנושאים אלו, בכך היה דומה לרב עובדיה יוסף והרב שלמה זלמן אוירבך אשר נודעו אף הם במומחיותם בנושאים אלו.
הרב וולדנברג נודע בכמה וכמה עמדות ופסיקות ייחודיות, ובפרט בין הפוסקים ותלמידי החכמים החרדים שביניהם התגורר ופעל. בין השאר הביע דעתו שבנישואין אזרחיים אין מדובר בנישואים מבחינת ההלכה. הוא נמנה עם המתירים להדליק חשמל ביום טוב.
אף על פי שהרב וולדנברג נקט בגישה זהירה ביותר בתשובות הלכתיות, ובפרט בנושאים של אתיקה ורפואה, ישנם היתרים מחודשים רבים המצויים לראשונה בתשובותיו, כגון היקף ההיתר שנתן לביצוע הפלה מלאכותית במקרים מסוימים, זאת בניגוד לאיסור הגורף על כך שפסק רבי משה פיינשטיין. לעומת זאת, בפסק הלכה אחר הוא דווקא התנגד להפריה מלאכותית בטענה כי העובר הנוצר על ידה אינו מתייחס לאביו, מה שמעלה חשש לבעיות ממזרות. בנוגע לעליה מאתיופיה סבר שדינם כגוים ועליהם לעבור גיור לכתחילה, בדומה לפסיקת הרב משה פיינשטיין והרבי מלובביץ'.
בבית הדין נחשב הרב וולדנברג למומחה בענייני סידור גיטין ושמות גיטין, והוא נתבקש לסדר את הגיטין בבית הדין הרבני הגדול גם לאחר פרישתו לגמלאות.
הרב וולדנברג האריך רבות בתיאור חשיבותה של מצוות יישוב ארץ ישראל וכיבושה גם בזמננו, תוך שהוא מסתמך בין השאר גם על חידושי החת"ם סופר למסכת סוכה (דף לו ע"א). בנוסף, הוא אף ראה במדינת ישראל כמלכות ישראל לעניינים מסוימים, כגון לעניין דין "כיבוש", ולפי דבריו שטח שנכבש על ידי צה"ל מתקדש בקדושת ארץ ישראל.
משנתו המדינית.
הרב ולדנברג שטח את משנתו המדינית בשלושת הכרכים של ספרו הלכות מדינה ובעשרות תשובות ב-22 הכרכים של שו"ת צי"ץ אליעזר. הוא תמך בתאוקרטיה והקדיש חלק ניכר מספרו האמור כדי לעסוק ביתרונות של משטר זה. לדבריו, "שלטון האלהות שנתנו לו שם מונח של "תיאוקרטיה" לא יערכו לפניו שום שלטון-דמוקרטי הכי משוכלל". לדבריו, בתאוקרטיה היהודית האידיאלית המנהיג הפוליטי הוא גם איש הדת הבכיר, והדוגמה המובהקת לכך הם משה ואהרן. אולם, מאז בית שני המשטר היהודי כלל מוסד פוליטי ומוסד דתי נפרדים, זה לצד זה. עם זאת, הרב וולדינברג אימץ את הגישה הדמוקרטית של רבי יצחק אברבנאל ואחרים. הוא נמנע מלהכריע בשאלה האם יש מצווה למנות מלך או שניתן להקים במקומו משטר דמוקרטי, וקבע שהדבר נתון להחלטת הציבור. על רקע זה קבע רכניץ שהרב וולדינברג תמך בתיאוקרטיה דמוקרטית.
כאמור לעיל, הוא ראה במדינת ישראל אתחלתא דגאולה, וגוף בעל סמכות הלכתית בדומה למלכות ישראל, בנוגע לנושאים מסוימים, כמבואר בספרים הלכות מדינה ושו"ת ציץ אליעזר.
קישורים חיצוניים.
ספרים ומאמרים
על אודותיו ומשנתו
רוסלאן ולודמילה
רוסלאן ולודמילה (ברוסית: Руслан и Людмила) היא פואמה שנכתבה בשנים 1817–1820 בידי אלכסנדר פושקין, גדול משוררי רוסיה, ומאוחר יותר עובדה לאופרה השונה במידת מה בעלילתה ובדמויותיה.
לז'אנר הפואמות הרומנטיות מהווה יצירה זו את מה שדון קישוט מהווה לז'אנר סיפורי האבירים. מספר דמויות ביצירה הפכו לאבות-טיפוס של ספרות מאוחרת יותר, וזו אחת היצירות החשובות ביותר שנכתבו בשפה הרוסית. החידוש בה הוא שילוב של הומור סרקאסטי וציני ביצירה רומנטית שירית, דבר שלא היה קיים בספרות הרוסית המוקדמת יותר. טכניקת החריזה הווירטואוזית מהווה עד היום מודל לחיקוי למשוררי רוסיה.
תמצית הפואמה.
פתיחתה הקסומה של הפואמה נועדה להכניס את הקורא אל עולם האגדה הרוסי, ולאחר מכן באים שישה פרקי שירה, המכילים 2822 שורות, המספרים את סיפור העלילה: לודמילה היא נסיכה יפהפייה בת י"ז שנים, בתו של הנסיך הגדול והנערץ מקייב ולדימיר-שמש, ארוסתו של רוסלאן, האביר עז הרוח. בליל הכלולות הנסיכה בהירת השיער נחטפת בידי המכשף הרשע צ'רנומור. ולדימיר מבטיח לזה שיציל את הנסיכה את ידה וחצי מממלכתו. הפואמה עוקבת אחר מסעו הנועז של האביר האמיץ אל מעבר להררי השחור למעונו של הכשפן ובחזרה אל הקרת קייב המעטירה. בדרכו פוגש רוסלאן יצורים מסקרנים, מכשפים, קוסמים, ואת שלושת מחזריה הנכזבים של לודמילה שקיבלו לפתע תקווה חדשה: פרלאף הזללן והפחדן, רטמיר התמים והלוהב, ורוגדאי האכזר והמרושע.
האופרה.
רוסלאן ולודמילה היא אופרה בחמש מערכות. המוזיקה לאופרה נכתבה בידי מיכאיל גלינקה, לליברית שכתב ולריאן פיודורוביץ' שירקוב על פי הפואמה של פושקין. היא הועלתה לראשונה על ידי תיאטרון בולשוי בסנקט פטרבורג ב-9 בדצמבר 1842.
זרתוסתרא
יוסף פריצקי
יוסף יצחק פריצקי (14 בספטמבר 1955 – 5 באוקטובר 2021) היה עורך דין ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כחבר הכנסת וכשר התשתיות הלאומיות בממשלת ישראל מטעם מפלגת שינוי, ובהמשך אותה קדנציה פעל בכנסת כסיעת יחיד בשם "צל"ש – ציונות ליברליות שוויון".
ביוגרפיה.