פרויקט המקומות הציבוריים (באנגלית: Project for Public Spaces) הוא ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו היא לקדם תכנון קהילתי של המרחב הציבורי. בסיסו של הארגון בניו יורק והוא מוקדש ליצירה מקיימת במקומות ציבוריים שבהם עוסקים בבניית קהילות. עבודות התכנון מבוססות על טכניקות של ויליאם ה. וייט לפי תיעוד של פרויקט חיי רחוב. גישה זו כרוכה בהסתכלות, הקשבה ושאילת שאלות של אנשים בקהילה כדי לגלות את צורכיהם ושאיפותיהם לגבי חיי הרחוב.
הארגון נוסד בשנת 1975 על ידי פרד קנט ועובד עם למעלה מ-2500 קהילות ב-40 מדינות וממוקם בניו יורק, ארצות הברית. בפרויקט המקומות הציבוריים עובדים עם יחידים ועם קהילות כדי ליצור חזון מסביב למקומות בעלי חשיבות לחיי הקהילה ולחוויות היומיום שלהם. אחד המפתחות לתהליך זה הוא להגיע אל האנשים, כולל אלה שלא ניתן להם הזדמנות להשתתף במאמץ לשיפור חיי העבודה שבהם הם חיים. התהליך כולל תצפיות באתרים, צילומים, ראיונות אישיים וסקרים לאיסוף של אנשים ויצירת מסמך המנתח את פעילותם. מתוך התצפיות הללו מתקיים תכנון הצמיחה, כמו גם סדנאות פעילות ופורומים ציבוריים שבהם לאנשים יש הזדמנות לתרום רעיונות לגבי שיפורים ושינויים פיזיים בשכונותיהם.
צוות הארגון מונה כ-25 אנשים מרקע סביבתי-עירוני רחב: בין הצוות מונה אנשים העוסקים בתכנון סביבתי, אדריכלות, תכנון עירוני, גאוגרפיה עירונית, עיצוב עירוני, פסיכולוגיה סביבתית, תכנון נוף, מעצבי אומנות וניהול מידע.
פרויקט המקומות הציבוריים כיום הוא פעיל מפתח בפיתוח הקונספט של יצירת מקומות ציבוריים, אשר אינו רק מעשה של בניה או תיקון ושיפוץ חלל ציבורי, אבל כל תהליך המטפח את היצירה של יעדים ציבוריים חיוניים כגון: סוג של מקומות שבהם אנשים מרגישים אינטרס חזק של הקהילות ומחויבות לשיפור המצב. במילים פשוטות: "יצירת מקומות ציבוריים ראשיים". על נכסי קהילה מקומיים, השראה, פוטנציאל, ובסופו של דבר ליצירת מקומות ציבוריים טובים לקידום בריאות של אנשים, אושר, ורווחה.
יוזמות עיקריות.
פעילות הארגון לפי חלוקה לתחומים:
שמואל וולף
שמואל וולף (במקור ג'רג' וולף, בהונגרית: Wolf György; 12 בפברואר 1934 - 23 בפברואר 2019) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי זוכה פרס "קיפוד הזהב" להצגות פרינג' על מפעל חיים (2009).
ביוגרפיה.
וולף נולד בבודפשט שבהונגריה לאלָדַר ומריה. אביו עסק במכירת מכונות תפירה, והתחתן בשנית לאחר שהתאלמן מהאם. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה ב-1944 לאחר כניסת צבא גרמניה הנאצית, נרצח האב על ידי אנשי צלב החץ. הבן ואמו החורגת גורשו לגטו בודפשט, שם שוחררו על ידי הצבא האדום בינואר 1945. ב-1948 עבר וולף להתגורר במחנה של תנועת בני עקיבא בצרפת, ועלה לישראל במסגרת עליית הנוער בינואר 1949 באנייה "מרטון".
בתחילה גר בקיבוץ משואות יצחק, ולאחר שנה הצטרף לתנועת השומר הצעיר ועבר לקיבוץ כפר מסריק. הוא שירת בנח"ל וב-1959 הגיע לתל אביב.
וולף למד משחק אצל נולה צ'לטון, שיחק במשך מספר עשורים במחזות רבים בתיאטראות (ובכללם תיאטרון האוהל, תיאטרון המרתף ובימת השחקנים) ובסרטים, ונמנה עם צוות השחקנים הקבועים של תיאטרון חיפה עד שנת 2000.
ב-1970 השתתף בבכורת ההצגה "זה מסתובב", בבימוי יוסף מונדי, אותה הציג למעלה מ-2,000 פעם. כמו כן השתתף בפסטיבל תיאטרון קצר הראשון.
קיבל ציון לשבח על משחקו בהצגה 'לפעמים עוברים כאן פילים' בבימויו של איציק ג'ולי בפסטיבל עכו בשנת 2000. היה מועמד לפרס על בימוי ההצגה 'אנטומיה של הנפש' בתיאטרון 'קרוב' בטקס 'קיפוד הזהב' להצגות פרינג' בשנת 2011.
בשנת 2010, השתתף בעונה ה-3 של סדרת הנוער האי (ששודרה בערוץ הילדים) בתפקיד הנביא סבסטיאן בין השנים 1406-1411.
וולף נפטר בפברואר 2019 לאחר מאבק במחלת ניוון רב מערכתי (MSA).
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
חיים אישיים.
בתחילה היה בן-זוגה של השחקנית מרים נבו, ובראשית שנות ה-80 נישא לשחקנית מיקי מרמור, ולהם זוג בנות תאומות. בתו, רוני וולף, יצרה ב-2017 את הסרט הדוקומנטרי "אבא בגיל של סבא" המתעד את אביה בזקנתו לצד אמה הצעירה ממנו ב-19 שנה.
קולין היגינס
קולין היגינס (באנגלית: Colin Higgins, 28 ביולי 1941 - 5 באוגוסט 1988) היה תסריטאי, במאי, מפיק ושחקן אמריקאי ממוצא אוסטרלי. נודע במיוחד הודות לכתיבת תסריט הסרט "הרולד ומוד" (1971).
קורות חייו.
היגינס נולד בנומאה בקלדוניה החדשה, שטח באוקיאניה השייך לצרפת, לאם אוסטרלית בשם ג'וי קלי ולאב אמריקאי בשם ג'ון אדוורד היגינס. אחיו, ג'ון היגינס, הוא שחקן אוסטרלי. חלק מילדותו בילה ברדווד סיטי ובאוקלנד, קליפורניה, ובסידני באוסטרליה. בשנת 1958 סיים היגינס בהצטיינות את בחינות הבגרות במכללת סנט אנתוני ברוברטסון , מדינת ניו סאות ויילס באוסטרליה. בשנת 1959 למד למשך שנה באוניברסיטת סטנפורד שבה היה פעיל בחוגי התיאטרון בכתיבה ובמשחק. נטש את הלימודים כדי לנסוע בטרמפים עד ניו יורק, שם עבד בשליחויות עבור רשת הטלוויזיה ABC ולמד לפרק זמן קצר בבית הספר לתיאטרון "אולפן השחקנים" בניו יורק.
אחרי שנה נוספת בסטנפורד התגייס לצבא וסיים קורס בבית הספר לתקשורת בפורט סלוקום, ניו יורק. הוא שובץ בהמשך כעורך משנה בחטיבה השנייה לרגלים "באיונט" בפורט בנינג, ג'ורג'יה. אחר כך בשנת 1963 נשלח לחו"ל ונסע ברחבי אירופה כעיתונאי וכתב ספורט בשרות ביטאון החטיבה שמינית "דה ארו" Arrow וסוכנות החדשות "דה סטארס אנד סטרייפס" של צבא ארצות הברית. לאחר סיום שירותו הצבאי בשנת 1965 למד במשך חצי שנה בסורבון ושיחק לראשונה בסרט הצרפתי "הז'נדארם בניו יורק" עם לואי דה פינס (1965). הוא חזר ב-1966 לסטנפורד על מנת ללמוד כתיבה יוצרת אצל וולאס סטגנר ובמקביל עבד בערבים כשחקן בתיאטרון הרפרטוארי בסטנפורד במסגרת "קומדיה רפרטורי קומפני" בפאלו אלטו. הופעתו הראשונה בסרט אמריקאי הייתה כניצב ב"פטוליה" (1968).
לאחר מכן התגייס כמלח לצי המסחרי ושרת על אנייה שנסעה חצי שנה למזרח. טייל בהזדמנות זאת כחצי שנה ברחבי יפן, בהונג קונג ובדרום האוקיינוס השקט. ב-1967 השלים את לימודי התואר BA בספרות אנגלית. אחר כך למד תסריטאות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס UCLA וסיים שם תואר MFA - מסטר באמנות יפה.
בשנת 1969 נבחר לשחקן הטוב ביותר של השנה על ידי חברת הסטודנטים לתיאטרון ב-UCLA על משחקו במחזה של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות". באוניברסיטה יצר שני סרטי סטודנטים - Opus one, סאטירה על סרטי סטודנטים, ו-Retreat שזכה בפרס הגדול בפסטיבל לסרטים בלונג ביץ'. במשך תקופה קצרה לימד מקצועות קולנוע והפקה במסגרת האוניברסיטה והשתתף בחבר השופטים בפסטיבל מדיה באוניברסיטת מינסוטה.
פריצת הקריירה בתיאטרון ובקולנוע.
עבודת המאסטר שלו - התסריט "הרולד ומוד" זכתה בפרס השני בתחרויות ע"ש סמואל גולדווין. אחרי שסיים את תואר MFA שלו בשנת 1970 הקים את חברת ההפקות שלו וחתם על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט כדי ליצור סרט על פי התסריט בבימויו של האל אשבי.
בעת שהיה בפריז היגינס הצטרף לקבוצת התיאטרון הבינלאומית של פיטר ברוק כדרמטורג שלה ויחד עם המחזאי דניס קנון עבד על עיבוד ספרו של קולין טרנבול - The Mountain People ("אנשי ההרים"). המחזה שנוצר הוצג בשם The Ik או Les Iks ובתרגומו של קארייר ב-12 בינואר 1975 בתיאטרון של ברוק בפריז. סיור עם המחזה הזה ברחבי ארצות הברית מומן על ידי ממשלת צרפת כמתנה לרגל מלאת מאתיים שנה לארצות הברית ב-1976.
פרט לתסריט לסרט המפורסם "הרולד ומוד" שבהמשך לסרט כתב גם רומן ומחזה בשם זה, קולין היגינס כתב את התסריטים וביים כמה מהסרטים הפופולריים ביותר בשנות השבעים והשמונים, תוך שיתוף פעולה עם שחקנים כמו ג'יין פונדה, גולדי הון, ריצ'רד פריור, דולי פרטון וברט ריינולדס. ב-1982 ביים את הסרט המוזיקלי "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס בכיכובם של דולי פרטון וברט ריינולדס. בשנת 1986 ייסד היגינס קרן למטרות הומניטריות.
היגינס נפטר מאיידס בגיל 47 בביתו בבוורלי הילס בשנת 1988. הוא הובא לקבורה בבית הקברות פארק הזיכרון ולהאלה בצפון הוליווד.
הרולד ומוד.
עבודת המאסטר של קולין היגינס שימשה כבסיס לתסריט לסרט "הרולד ומוד". בסרט זה, שהוקדש ליחס אהבה מיוחד בין צעיר בן 18, אובססיבי למוות ללוויות ולניסיונות התאבדות ובין אשה בת 80, באד קורט שיחק את תפקידו של הצעיר הרולד ורות גורדון את זה של מוד. הסרט זכה לפופולריות רבה, כמו גם פסקול הסרט מאת קט סטיבנס.
על סמך התסריט היגינס כתב רומן שתורגם לחצי תריסר שפות, כולל בצרפתית (על ידי ז'אן-קלוד קארייר). היגינס התבקש על ידי הבמאי הצרפתי ז'אן-קלוד בארו לעבד את הספר כמחזה תיאטרון ויצירה הוצגה בפריז מחזה בהצלחה רבה במשך ארבע שנים רצופות.
בישראל העיבוד לתיאטרון של ספרו ותסריטו של היגינס הוצגו בשנות השבעים של המאה ה-20 בתיאטרון באר שבע עם ג'טה לוקה ודורון תבורי, ובשנות התשעים של המאה ה-20 בתיאטרון בית ליסין עם ליא קניג ודודו ניב. ב-2011 הוצגה בתיאטרון "מיקרו" ההצגה "הזכות להיות אידיוט" על פי אותו רומן, בבימויה של אירינה גורליק, עם אולגה קטאייבה ומיכאל גורודין.
הנצחה.
הקרן ע"ש קולין היגינס, שהוקמה מיוזמתו של האמן בשנת 1986, מעניק כל שנה האות לעוז לצעירים המפגינים אומץ מול ביטויי אפליה, חוסר סובלנות וקנאות על רקע הבדלי ג'נדר או נטייה מינית.
פילמוגרפיה.
תסריטים.
לסרטים:
סרפד קרומי
סרפד קרומי (שם מדעי: "Urtica membranacea") הוא מין צמח חד-שנתי מסוג סרפד הנפוץ בישראל, בשרון ושפלה.
מאפיינים.