ג'יימס קלרק מקסוול נחשב לאבי השיטה. מקסוול ערך את הניסוי הראשון בצילום צבע, בעזרתו של הצלם תומאס סוטון. בניסוי צולם סרט בד צבעוני, באמצעות סרט צילום שחור לבן כשלוש פעמים, כאשר בכל פעם מושם על המצלמה פילטר באחד משלושת צבעי היסוד. לאחר הפיתוח הוקרנו שלוש התמונות בחפיפה, באמצעות שלושה מקרנים, כאשר על כל מקרן יש פילטר בהתאם לצבע היסוד המתאים. התמונה שהתקבלה הייתה תמונה צבעונית.
שימושים מעשיים.
השימוש המעשי העיקרי לצבעים חיבוריים, הוא בכל מקום בהם יש צורך להקרין לעין צבעים משתנים. להלן מספר דוגמאות נפוצות:
צגים.
צגים שונים, כגון מסכי טלוויזיה, מחשב, או טלפונים סלולריים, מכילים כולם יחידות תצוגה זערוריות (פיקסלים), בשלושת צבעי היסוד. הפיקסלים קטנים מכדי שיהיה ניתן להבחין בצבעים המרכיבים אותם. הדלקה של כל אחד מהפיקסלים, עם הרכב שונה של שלושת צבעי היסוד, מאפשר להציג תמונה צבעונית.
צגי ענק, הנמצאים בצמתים ומשמשים בדרך כלל לפרסום, עובדים באופן דומה. הפיקסלים המורכבים משלושת צבעי היסוד הם גדולים מאוד, וקל להבחין בהם כאשר מתקרבים אל הצג.
סרטי צילום.
סרט צלולואיד, אשר שימש בעבר כסרט צילום לתמונות, ומשמש עדיין כיום בקולנוע, מורכב מפיקסלים הרגישים לאור באופן דומה לעין. עם החשיפה לאור, נצרבים שלושת צבעי היסוד על סרט הצילום.
פחדרון בארון
פחדרון בארון, (באנגלית: There's a Nightmare in my Closet), הוא ספר ילדים שכתב ואייר מרסר מאייר בשנת 1976. הספר תורגם לעברית על ידי אסתר סופר ויצא לראשונה בעברית בשנת 1978, על ידי הוצאת "כתר".
זהו ספר קצר - עלילתו משתרעת על 27 עמודים בלבד. הסיפור המגולל בספר מבוסס על פחדו של הסופר כשהיה ילד קטן וחשב שיש מפלצת בארון, ועל התגברותו. הילד גילה שה"פחדרון" (שילוב של המילים "פחד" ו"ארון") אכן קיים. מאוחר יותר הוא גילה דבר נוסף: שהפחדרון הוא בעצם יצור נחמד וחברותי.
ב-2009 הספר הומחז ונוצר סרטון באנגלית המבוסס עליו.
הילה רביב-צור
הילה רביב-צור (נולדה ב-17 בדצמבר 1978) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה.
הילה רביב נולדה וגדלה בנתניה, הילדה האמצעית במשפחה בת שלוש אחיות. אמה היא מורה לתנ"ך ואביה היה טייס בחיל האוויר ואיש צבא קבע. החיבור שלה לבמה התחיל כשאמה שלחה אותה (בגיל 13–14) לאודישנים ללהקת מחול חבצלות נתניה ופעם בחודש הייתה מופיעה בהיכל התרבות של נתניה. בתיכון למדה במגמת תיאטרון. בצה"ל החלה כפקידת מבצעים, אחר-כך יצאה לקורס קצינות, אחריו שירתה בבית הספר לטיסה והשתחררה בדרגת סגן. למדה משחק בבית צבי בשנים 2000–2003. במסגרת בית צבי זכתה במלגות – עמוס גוטמן (2001), שרגא פרידמן (2001), זוהרה שאקוב (2002), מלגת ההנהלה (2003).לאחר סיום לימודיה בבית צבי שיחקה בהצגה "שד היער" בתיאטרון קרוב של ניקו ניתאי ואחר-כך שיחקה משנת 2004 בתיאטרון הקאמרי, שם שיחקה בהצגה "מילאנו" של שמואל הספרי. רביב-צור משחקת מ-2008 בתיאטרון יידישפיל והופיעה גם בקונצרטים ביידיש. בתחילת פעילותה היא לא ידעה יידיש ולכן נשלחה ללמוד את השפה באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים הופיעה בהצגות ילדים שונות.
ב-2007 שיחקה הילה רביב-צור בסרט העצמאי באורך מלא "חירות הרחוב", בבימויו של משה רוזנטל. הסרט מספר על בחורה (רביב-צור), שיש לה כלב בשם רופוס ועל בחור חנון שמאוד רוצה להתחבב עליה, ומשום כך מציע לה לשמור על רופוס וכשהוא עושה זאת הוא מאבד אותו. מכאן הבחור ביחד עם שניים מחבריו יוצאים למסע בעקבות רופוס, עד שלבסוף הם מביאים אותו אליה מת. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטים עצמאיים בבריטניה.
רביב-צור זכתה במלגת סנו 2009 על ידי תיאטרון יידישפיל לשחקנית המבטיחה של השנה.
ב-2012 הצטלמה הילה רביב-צור לסרט הקולנוע החרדי "מלאכיות בלבן" בבימויה של טלי אברהמי.
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה. עברה קורסי משחק מול מצלמה בהדרכת גלי זייד. ומשחק מול מצלמה בהדרכת ניב רז ואולי שטרנברג.
השתתפה בפרסומות רבות.
הילה רביב-צור נשואה לשחקן שרון צור ולהם שלושה ילדים. מתגוררת בקיבוץ גבעת ברנר.
תפקידים.
תיאטרון
קולנוע
הצגות ילדים
חורבת עומרית
חורבת עומרית היא אתר ארכאולוגי שבו שרידי מקדש רומי המתוארך למאה הראשונה לספירה. האתר שוכן למרגלות הגולן בתחום שמורת נחל חרמון, בין היישובים כפר סאלד מדרום ושאר ישוב מצפון, מצפון מזרח ובצמוד לקבר נבי יהודה. המקדש נהרס ברעידת אדמה בשנת 363 לספירה, ולאחר מכן, בראשית התקופה הביזנטית, נבנתה בשטחו קפלה קטנה שעשתה שימוש חוזר באבניו.
המבנה.
האתר התגלה בשנת 1989 לאחר שרפה שהתרחשה באתר שבעקבותיו נחשף קטע של קיר מבנה. האתר שוכן על קצה של גבעה בגובה 159 מטר, צופה מערבה לכיוון בקעת החולה. מצפון לאתר נמצאים שרידי דרך רומית קדומה.
החפירות במקום החל בשנת 1999 על ידי משלחת מקולג' מקאליסטר מסיינט פול שבמינסוטה, בראשותו של פרופ' אנדרו אוורמן (Andrew Overman). במשלחת השתתפו מספר קולג'ים נוספים קולג' קרתגו מקנושה ויסקונסין שהצטרף לפרויקט בשנת 2006, קולג' קווינס מניו יורק וממכללת תל-חי בישראל. האתר נחפר במשך מספר עונות, והחפירה עדיין לא הסתיימה.
במהלך החפירות התגלה באתר מתחם של מקדשים שנבנו בתקופות שונות אחד בתוך השני. על פי השערת החוקרים המקדש הקדום הוא מאמצע המאה הראשונה לפנה"ס. התיארוך נעשה על פי פרסקו שנמצא באתר על גבי קירות המבנה ורצפתו. המקדש השני מתוארך לסופה של המאה הראשונה לפני הספירה. זהו המקדש שבנה הורדוס באזור הבניאס לכבודו של הקיסר הרומי אוגוסטוס קיסר. קיומו של מקדש זה מופיע בכתבי יוסף בן מתתיהו. הורדוס בנה ארבעה מקדשים, את בית המקדש בירושלים, מקדש בקיסריה, מקדש בסבסטיה ומקדש באזור הבניאס. במשך השנים, בניגוד למקדשים האחרים, מקומו של המקדש לא היה ידוע.
המקדש השני נבנה על גבי המקדש הקדום ששולב במבנה. הוא שכן מתחת לרצפת מקדשו של הורדוס והגישה אליו הייתה דרך גרם מדרגות. המקדש של הורדוס נבנה על גבי פודיום שגובהו היה 2.5 מטר והוא נבנה באבני גזית. בחזית המבנה הייתה רחבה גדולה בנויה אבני בזלת. מהרחבה הוביל גרם מדרגות רחב למקדש. יוספוס מתאר את המקדש בקדמוניות היהודים, 15. הוא מציין שהמקדש נבנה מאבן לבנה בארצו של זנודורוס (היה שליט בממלכה היטורית) ליד המקום הנקרא פניאון.
המקדש שנבנה על גבי הפודיום הוא בצורת מלבן. בחזית המקדש ניצבו ארבעה עמודים (חלק מעיצוב הדיסטילוס אינ-אנטיס). המבנה כלל אולם ודביר. המבנה עבר שיפוץ בתחילת המאה ה-2, בשלב זה הוא הוקף בעמודים עם עיטורים קורינתיים.
לאחר שהמקדש נהרס ברעידת האדמה של שנת 363, נבנתה בשטחו כנסייה שעשתה שימוש חוזר באבני המקדש.
בין השרידים באתר ניתן לראות עמודים, קירות וכן כותרות קורינתיות, מזבח ובסיס לפסל. כמו כן יש מן האתר תצפית נוף מרשימה לכיוון עמק החולה ומקורות הירדן.
דמויות במפץ הגדול
רשימת הדמויות במפץ הגדול
מגה אפלואוד
מגה אפלוד
אבא יעקב הכהן בורוכוב
הרב אַבָּא יַעֲקֹב הַכֹּהֵן בּוֹרוֹכוֹב (נכתב גם: באָרוכוו; טבת תר"ח, 1848-ה' באייר תרצ"ו, 1936) היה רבה של וולקוביסק, ולפני כן בקהילות אחרות. מחבר שו"ת "חבל יעקב". תמך בציונות והיה מהרבנים הראשונים שהצטרפו לתנועת המזרחי.
תולדותיו.
אבא יעקב הכהן בורוכוב נולד בטבת תר"ח (1848) בעיירה דורשונישוק (פלך וילנה-ליטא). אביו, ר' יחיאל מיכל, מת עליו בצעירותו. בנערותו למד בכמה ישיבות, ביניהן ישיבת שקלוב, בה למד שלוש שנים, ורכש שם את רבו המובהק, ר' יהושע לייב דיסקין.
בשנת תרל"ג (1873), בגיל 21, נסמך להוראה על ידי ר' יצחק אלחנן ספקטור בקובנה. באותה שנה נתקבל כרב בעיירה מיישגולה (מיישעגאָלע) שליד וילנה שבליטא (האימפריה הרוסית), ובה שימש 11 שנה. בתרמ"ד (1884) עבר לכהן כרב בעיירה קופישקי (מחוז פוניבז') והחזיק שם ישיבה גדולה. בשנת תר"ן (1890) עבר לוויקשנה, ובשנת תרס"א (1901) נתמנה רב בפולוצק.
בתרס"ג (1903) קיבל את רבנות וולקוביסק, במקום ר' יהונתן אליאשברג, וכיהן בה במשך כ-20 שנה. בוולקוביסק זכה להוקרה והערצה מכל האוכלוסייה היהודית. אפילו אנשי ה"בונד" היו באים לשמוע את דרשותיו בבית הכנסת. הודות לפעילותו והשפעתו, התפתחה הישיבה המקומית, ומספר התלמידים הגיע עד לשלוש מאות. כשהיה במישאגולי פרסם את החלק הראשון של ספרו, "חבל יעקב", שכולל ביאור עניינים בהלכות שליחות, חצר, קניינים ועוד. הוא הקדיש מזמנו לפעילויות ציבוריות שונות, ועזר ליתומים, לחולים ולעניים. היה מקובל גם על האוכלוסייה הלא-יהודית ולעיתים ביקשו גם נוצרים שהרב יפסוק בסכסוכים שהיו ביניהם לבין יהודים ופסק-דינו היה מקובל עליהם.
תמיכה בציונות.
עוד בשנים הראשונות של המאה העשרים תמך בציונות. במאמר שפרסם ב-1903 כתב כי "אין דרך אחרת להצלת עם ישראל מלבד הציונות ויישוב ארץ ישראל". היה בין התורמים הראשונים למען הקרנות הציוניות, והיה מתרים רבים מבני הקהילה למען הקרנות האלה. מהרבנים הראשונים שהצטרפו לתנועת המזרחי. סבר שהציונות היא שתמנע את סכנת ההתבוללות, כנגד טענות הרבנים החרדים, דבק בעמדה שהמגרעות בתנועה הציונית הן "צדדיות ובלתי עיקריות", ואם יצטרפו אליה רבנים ויראי ה', יוכלו להשפיע עליה מטובם, ולהיטיבה.
בארץ ישראל.
בשנת תרפ"ג (1923) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. שם גרו כבר באותו זמן שני בניו, אהרן מיכל ברכיהו ומרדכי (מארק) ברכיהו, שעלו ב-1912.
בירושלים עסק בענייני ציבור, פרסם חוות דעת וחתם יחד עם רבנים אחרים על כרוזים בנושאים שונים, כגון בעד השתתפות נשים בבחירות למוסדות היישוב, בעד אחדות הסדרי השחיטה והכשרות וכיוצא בזה.