(דדוקציה) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היסקי. שגיאה זו יכולה לנבוע מכך שישנה שגיאה במבנה הטיעון, או במילים הסינקטגורמטיות (מילים לוגיות כמו "או", "כל", "אם ורק אם" וכדומה) המשמשות בו.
ישנם שני סוגים של כשלי היסק: כשלי אי-רלוונטיות וכשלי ייצוג שגוי:
במשפטים בהם ההנחה הראשית היא כי קיים יחס או קשר בין מקרה אחד לאחר, וההנחה המשנית היא שיחס זה מוביל להיקש לוגי כלשהו, ייתכן כשל אי-רלוונטיות אם ההנחה הראשית אינה מתקיימת. כאשר מתרחש הכשל, היחס בין המקרים אינו מתקיים ושני המקרים אינם רלוונטיים זה לזה. אם ההנחה הראשית כוזבת, ההנחה המשנית (המינורית) אינה רלוונטית למסקנה.
אוטו הראשון (הגדול)
שטח פנים
בגאומטריה אוקלידית, שטח הפּנים של גוף כלשהו במרחב אוקלידי תלת ממדי הוא שטח השפה של אותו גוף.
לדוגמה, שטח הפנים של פאון הוא סכום שטחי כל פאות הפאון.
שטח פנים נמדד ביחידות מידה של שטח. לדוגמה, סמ"ר (סנטימטר רבוע) או מ"ר (מטר רבוע).
שטח פנים נמדד כסכום שטח כל הפאות, כלומר, כדי למדוד שטח פנים של מצולע, מחשבים שטח (צלע כפול צלע נגדית) של כל פאה בנפרד ומחברים את שטח כל הפאות.
שפה מעורפלת
שפה מעורפלת (equivocation) הוא כשל לוגי של ערפול, המבוצע כאשר מישהו משתמש באותה מילה במשמעויות שונות בטיעון, דבר ממנו משתמע שלמילה אותה משמעות בכל פעם.
לדוגמה:
הכשל הלוגי בטיעון כאן הוא שימוש במשמעות שונה של המילה "אשפה", פעם במשמעות "אשפת חצים" ופעם במשמעות "זבל". מאחר שהמונח האמצעי בסילוגיזם הזה משתמש למעשה בשני מונחים שונים, שפה מעורפלת היא, על כן, סוג של כשל ארבעה התנאים.
כשל של שפה מעורפלת משמש לעיתים קרובות במילים שלהן תוכן רגשי חזק ומשמעויות רבות. הדובר המשתמש בכשל מבצע "שינוי סמנטי" ומשנה באופן הדרגתי את ההקשר, כדי להשיג את הכשל באמצעות השוואה בין משמעויות שונות של המילה.
לכשל שפה מעורפלת קשר הדוק לכשל אמפיבולה, שבו יש הסתמכות על "שינוי סמנטי".
דוגמאות כזאת שלעיל משמשות לרוב כבדיחות ולא כטיעון רציני. בדיחות כאלה נפוצות בעיקר בקרב מתמטיקאים, שמוכיחים (בין השאר) שלסוס יש אינסוף רגליים ושדף נייר (sheet of paper) הוא כלב עצלן (lazy dog) באמצעות משחקי מילים, דמיון צלילי וכפל משמעות.
גימנסיה
גימנסיה (בלטינית: Gymnasium) הוא מוסד חינוכי במדינות רבות באירופה, המעניק לחניכיו השכלה על-יסודית. במדינת ישראל המושג מקביל לבית ספר תיכון, אם כי לא במלואו.
אטימולוגיה.
מקור השם "גימנסיה" במילה היוונית העתיקה גימנסיון (γυμνασιον) שפירושה להתאמן בעירום – מוסד ששימש ביוון העתיקה כמתחם שבו קיבלו אנשים צעירים חינוך גופני ואינטלקטואלי. המילה הגיעה דרך הלטינית להרבה שפות אירופאיות, ביניהן ספרדית, גרמנית, רוסית, יוונית, הולנדית, פולנית והשפות הסקנדינביות, בהן המילה משמשת לתיאור מוסד השכלה על-יסודי.
באנגלית.
באנגלית המילה "ג'ימנזיום" Gymnasium, או Gym בקיצור, משמשת לאולם ספורט או חדר כושר.
אופי ומבנה.
אופי הגימנסיות משתנה ממדינה למדינה, וממוסד למוסד. חלק מהגימנסיות מציעות לתלמידיהן חינוך כללי, וחלק מציעות חינוך ממוקד ומגמה מרכזית.
שלוש המגמות המסורתיות הן:
נכון ל-2009 ישנן גימנסיות המתמחות בנושאים חדשים, כגון גימנסיות ספורט וגימנסיות אמנות.
גיל המינימום לכניסה לגימנסיה משתנה מארץ לארץ, ונע בין 9 (לדוגמה בדנמרק) ל-16 שנים (לדוגמה פינלנד). משך שנות הלימוד גם תלוי במוסד ובמדינה ויכול לנוע מפרק זמן של שנתיים (פינלנד) לתקופה של תשע שנים (גרמניה).
במדינות דוברות גרמנית, מדינות סקנדינביה ומדינות בנלוקס שימשה הגימנסיה החל מהמאה ה-16 כמוסד חינוך על-יסודי, המכין את תלמידיו לחינוך אוניברסיטאי. בשל כך הגימנסיות בארצות אלה מכוונות לבוגרי החינוך היסודי, בין הגילים 10–13, שמעוניינים להמשיך, או שהוריהם רוצים שימשיכו, לחינוך אקדמאי. תלמידי הגימנסיות לומדים, בנוסף לתוכנית הלימודית הרשמית, גם לטינית ויוונית. בגרמניה קיימים שני סוגים נוספים של בתי ספר על-יסודיים, כאשר בוגריהם נחשבים בעלי רמת חינוך נמוכה יותר מאשר בוגרי הגימנסיות.
בישראל.
בישראל, גימנסיה היא בדרך כלל מוסד חינוכי על-יסודי, המשלב בתוכו תיכון וחטיבה, ומעניק לתלמידיו שש שנים של חינוך על-יסודי, שבסיומן הם ניגשים לבחינות הבגרות. הגימנסיה העברית "הרצליה", שהוקמה ב-1905, הייתה המוסד החינוכי העל-יסודי העברי הראשון. כיום פועלים בארץ מספר מוסדות חינוך המכילים בשמם את המילה "גימנסיה": הגימנסיה הריאלית בראשון לציון (אשר נוסדה בשנת 1939); גימנסיה גן נחום בראשון לציון, שנוסדה כשלוחה של הגימנסיה הריאלית; גימנסיית קציר בחולון; הגימנסיה העברית רחביה בירושלים; וכן רשת תיכונים פרטיים לה שבעה סניפים, הנקראת "תיכון גימנסיה".
ממיר קטליטי
ממיר קטליטי הוא חלק צינורי המורכב על מערכת הפליטה של כלי רכב בעלי מנוע בעירה פנימית, המהווה מקום לתגובה כימית שבה שאריות פחמימניות מתהליך הבעירה נשרפות עד תום, על מנת להקטין את זיהום האוויר. רכב עם ממיר קטליטי מזהם עד פי 10 פחות מאשר רכב ללא ממיר קטליטי.
הממיר הקטליטי מורכב בדרך כלל בין סעפת הפליטה לדוד העמעם המרכזי, ובנוי מדוד מתכת המכיל בתוכו מבנה קרמי דמוי חלת דבש המצופה בזרזים שונים. במהלך פעולתו הוא מתלהט מאוד.
תהליך הבעירה בממיר מתרחש מחוץ לתא השריפה שבמנוע ולכן אינו מנוצל להפקת כוח, אך השריפה מפחיתה משמעותית פליטה של מזהמים וגזים כפחמן חד-חמצני.
בממיר קטליטי תלת שלבי מתבצעות במקביל שלוש תגובות:
המערכת מאוזנת סטוכיומטרית כאשר יש אספקת תערובת מאוזנת של דלק ואוויר למנוע. אם יש בתערובת יותר אוויר מהנדרש, המצב מכונה "תערובת ענייה" והתגובות הראשונה והשלישית מועדפות. במקרה ההפוך של עודף דלק בתערובת, מצב המכונה "תערובת עשירה", הפחתת תחמוצות החנקן מועדפת (התגובה השנייה).
משום שהעופרת המוספת לדלק פוגעת בממיר הקטליטי, הייתה התקנתו הסטנדרטית של זה במכוניות מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ואילך למבשרת עידן הדלק נטול העופרת.
בישראל, החל מ-15 באוגוסט 1993 חויב כל נהג שברשותו מכונית חדשה לציידה בממיר קטליטי.
מכת גניבות.
החל משנת 2020 מדווחים בעולם מקרים רבים של גניבת ממירים קטליטיים ממכוניות חונות. הגנבים מרימים את המכונית על מגבה מכני, וחותכים באמצעות מסור דיסק את הממיר, המכיל מתכות כמו רודיום, שהוא יקר יותר מזהב, ופלדיום, וניתן למכור אותו באלפי ש"ח.
הטיעון האונטולוגי
הטיעון האונטולוגי (המוכר גם בשם ההוכחה האונטולוגית לקיום האל או בקיצור ההוכחה האונטולוגית) הוא טיעון לוגי-אונטולוגי שמטרתו להוכיח את קיום האל. טיעון זה הוא טיעון אפריורי שלפיו אלוהים קיים כי קיומו הוא בבחינת הכרח. לטיעון קמו במהלך ההיסטוריה של הפילוסופיה הן מתנגדים והן תומכים רבים. גם בקרב המתנגדים וגם בקרב התומכים ניתן למצוא רבים מהפילוסופים הגדולים, וכן פילוסופים, לוגיקנים ומתמטיקאים בני-ימינו.
היסטוריה.
את הטיעון האונטולוגי העלה לראשונה אנסלם הקדוש בן המאה ה-11, בפרק השני של ספרו הפרוסלוגיום . לטיעון נודעה חשיבות רבה בהיסטוריה של הפילוסופיה, ובמהלך השנים קמו לו מתנגדים רבים (ובהם רבים מהפילוסופים הגדולים, כגון תומאס אקווינס, עמנואל קאנט, דוד יום, גוטלוב פרגה, וברטראנד ראסל וגם פילוסופים בני-ימינו) וכן תומכים רבים (ביניהם רבים אחרים מהפילוסופים הגדולים, כגון רנה דקארט, ברוך שפינוזה וגוטפריד וילהלם לייבניץ וגם פילוסופים בני-ימינו כגון נורמן מלקולם). במאה ה-20, בעקבות פיתוחים בלוגיקה, הוצעו לטיעון גרסאות מודרניות המבוססות על הלוגיקה המודרנית (ובעיקר לוגיקה מודאלית).
הטיעון המקורי.
טיעונו המקורי של אנסלם, שהוצג בספרו הפרוסלוגיום, נראה כך:
אנסלם פוסע כאן במשעול התפישה האפלטוניסטית של האסכולה ה"ריאליסטית" בפילוסופיה של ימי הביניים, שלפיה למושגים כמו "אדום" או "יפה" או "גדול" ("אוניברסלים") יש קיום ממשי מחוץ לדמיון האנושי. לפי תפיסה זו, אם ניתן להעלות על הדעת דבר כלשהו (כמו תפישת האל), סימן הוא שלדבר יש ממשות בתחום האוניברסלים.
ננסח את טיעונו של אנסלם באופן פשוט ומובן יותר:
בואו נגיד שאדם חשב על דמות מסוימת. נבסס את הטענה שלנו על ההנחה הבאה:
א. הנחה ראשונה - אלוהים הוא הישות הגדולה ביותר שניתן להעלות על הדעת. מכאן, אם אותו אדם חשב על ישות גדולה יותר מהאל, הרי שהדמות הראשונה היא איננה האלוהים האמיתי. האלוהים האמיתי תמיד יהיה הגדול והחזק ביותר.
ב. הנחה שנייה - דמות שקיימת במציאות ומחשבה גדולה וחזקה מזאת הנמצאת רק במחשבה (לפי התפישה שהייתה נהוגה באותם הימים).
עכשיו נשלב בין שתי ההנחות:
אם הישות שהיא אלוהים היא הישות הגדולה מכולן ואי אפשר להעלות דמות אחרת גדולה ממנה על הדעת, ואין אלוהים גדול ממנו וודאי אלוהים קיים גם במציאות. כי הרי אם לא היה קיים גם במציאות, היינו יכולים למצוא דמות אחרת חזקה ממנו ואז הוא לא היה אלוהים.
טיעון זה מוכיח כי למעשה אלוהים אכן קיים.
את הטיעון האונטולוגי ניתן להציג גם כשתי טענות לוגיות ומסקנה:
ובניסוח העוקב ביתר דיוק אחר הגיונו של אנסלם:
ביקורת הטיעון.
כנגד הטיעון האונטולוגי של אנסלם הועלו מספר התנגדויות חזקות, חלקן דווקא מהמחנה התאיסטי, ונוספו לו מספר פיתוחים מודרניים מעניינים.
האי של גואנילו.