לאחר שאיבד כמעט את ראייתו מסיבות לא ידועות, חזר ריבמן לאירופה בספטמבר 1875. הוא שב לגרמניה לראשונה מזה 29 שנה לאחר ששוכנע לעשות כן על ידי חבר מיסיונר שעבד באזור. לאחר מכן המשיך להתגורר בקורנטל ליד שטוטגרט, שם היה קרוב לחברו הוותיק קראף. באביב 1876, בעצתו של קראף, התחתן עם אלמנתו של מיסיונר אחר מהודו, לואיז ריבמן נאה דיובל. הנישואין לא נמשכו זמן רב, שכן ב־4 באוקטובר 1876 נפטר רבמן מדלקת ריאות.
חרוטים על מצבתו של ריבמן בבית הקברות בקורטל המילים "נשמר בזרועותיו של ישו" .
המורשת שהשאיר אחריו נשמרת על ידי קרן יוהנס ריבמן, חברה דתית המוקדשת לריבמן ולזכרו. עבודתו של ריבמן באפריקה, הן כמיסיונר והן כחוקר, איפשרה לאירופאים אחרים ללכת בעקבותיו.
אגם בוניוני
אגם בוניוני (באנגלית: Lake Bunyonyi) הוא אגם מים מתוקים גדול שנמצא בדרום מערב אוגנדה, קרוב לגבול אוגנדה עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורואנדה ועל יד שמורת בווינדי. על יד האגם יש כפר, שבו מדי פעם מתקיים שוק מקומי, שבו נמכרים בגדים משומשים, ירקות, פירות, מזון רחוב ומזכרות לתיירים. העיר הקרובה לאגם היא קבאלה.
באגם קיימים איים רבים, אשר ניתן לטייל ביניהם בעזרת קאנו או סירת מנוע. מסביב לאגם ניתן למצוא מקומות לינה המשרתים את התיירים, אשר לכל אחד מהם רצועת חוף פרטית מהאגם, כאשר חלק ממקומות הלינה מאפשרים קמפינג באוהלים בלבד, וחלקם כוללים בקתות עץ שמשקיפות על האגם וחלקם אף בתי מלון גדולים. ישנם בתי מלון ובקתות בוץ שנמצאים על האיים בתוך האגם, ובהתאם הם יותר יקרים מאשר מקומות הלינה שעל חופי האגם.
בחלק מהאיים קיימים בתי ספר שהתלמידים המקומיים מדי בוקר מתקבצים על יד החוף ונלקחים לבית הספר בסירת מנוע, ובסוף יום הלימודים מוחזרים בעזרת סירת המנוע חזרה לכפר.
אחד האיים המפורסמים באגם הוא אי קטן שעליו ניתן לראות עץ יחיד, אשר אליו היו נשלחות נשים רווקות שמחכות שם עד שיבוא גבר ויאסוף אחת מהם ויינשא לה. חלק מהנשים היו נלקחות על ידי הגברים וחלקן היו מתות על האי. עוד אי מפורסם באגם הוא אי הצרעת, שאליו היו נשלחים אנשים נגועי צרעת ל"בידוד" עד שיתרפאו מהמחלה או עד שימותו על האי.
באיי האגם מצויות אטרקציות שונות כדוגמת פארק חבלים עם אומגות ואי שמאכלס זברות.
על פי המקומיים, בשונה מרוב מאגרי המים המתוקים ביבשת אפריקה (כדוגמה אגם מלאווי), אגם בוניוני "נקי" ממחלת הבילהרציה וראוי לרחצה שכן ברוב מקורות המים המתוקים ביבשת אפריקה בגלל עשיית צרכים (כביסה, צואה וכו') מתפתחת מחלת הבילהרציה ואילו אגם בוניוני נקי מהמחלה.
גידולים על יד האגם.
מכיוון שאגם בוניוני הוא מקור מים מתוקים בסביבת האגם הצמחייה פורייה וירוקה לאורך כל ימות השנה. גידול עיקרי שצומח על גדות האגם ומשמש את המקומיים הוא קנה סוכר. קנה הסוכר משמש את המקומיים בכפר להכנת משקאות אלכוהוליים. בטיול בכפר וכניסה לאחד המסבאות ניתן לראות את תהליך ההכנה. באזור הכפר ניתן לראות גידולים נוספים כמו עצי בננות וכו', אך אלה לא צומחים על גדות האגם.
חיות בסביבת האגם.
בשונה מרוב המקומות באפריקה, על יד אגם בוניוני לא נמצאים חיות בתפוצה גדולה. מקור מים מתוקים בדרך כלל מהווה סביבת גידול גדולה למינים של בעלי חיים שכן הם יכולים לרחוץ באגם בימים חמים, לצוד דגים למאכל ולשתות ממי האגם. בסביבת אגם בוניוני לא נפוצים חיות יותר מדי אלא בעיקר חיות משק (עזים, פרות, תרנגולות) של המקומיים שמסתובבות חופשי על יד האגם, ציפורים, ומעט מיני דגים שמשמשים את המקומיים למאכל. על אי מסוים קיימות זברות אך זברות אלה הובאו על ידי מקומי לצורך שימור וראווה לתיירות.
המטבח בכפר.
כמו בכל אזור מזרח אפריקה ובפרט אוגנדה, המטבח המקומי בכפר דל ומבוסס על מעט רכיבים: אורז עם רוטב בשר/דגים או שעועית בצד, צ'פאטי ומתוקי , בננה לבישול או טיגון. במסעדות על יד האגם ניתן למצוא אוכל מערבי מגוון המתאים לתיירים.
תחבורה באזור האגם.
בדומה לרוב אזור מזרח אפריקה ובעיקר אוגנדה, התחבורה המקומית היא על אופניים או על אופנוע מכונה "בודה בודה" שמשמש כסוג של מונית שמתבצע על אופנוע.
לאסלו סולאש
לאסלו סולאש (בהונגרית: Szollás László; 13 בנובמבר 1907, בודפשט, הונגריה – 4 באוקטובר 1980, בודפשט, הונגריה) היה מחליק על הקרח הונגרי, פעמיים ברציפות זכה במדליית ארד אולימפית (לייק פלאסיד 1932 וגארמיש פטרקירכן 1936), ארבע פעמים אלוף העולם (1931, 1933, 1934 ו-1935), אלוף אירופה (1934) ו-6 פעמים אלוף הונגריה (1931–1936) בזוגות ביחד עם אמיליה רוטר.
ביוגרפיה.
בשנת 1929 החל להחליק עם אמיליה רוטר.
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכה סולאש במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות. הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות.
הקריירה הספורטיבית הפעילה של סולאש ורוטר הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936).
סולאש למד באקדמיה הצבאית לודוביקה בהורטי. במלחמת העולם השנייה לחם בחזית המזרחית נגד ברית המועצות, ונלקח בשבי כ-4 שנים, במחנה שבויים בסיביר. בתום המלחמה הלאימה הממשלה כמעט את כל נכסיו, כולל בניין דירות גדול להשכרה ברובע 7 של בודפשט.
לאחר מכן למד רפואת ספורט בבית הספר לרפואה בבודפשט.
רוברט מולקה
רוברט קרל לודוויג מולקה (12 באפריל 1895 - 26 באפריל 1969) היה קצין אס-אס בדרגת אובר-שטורמפיהרר. במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ היה שלישו של מפקד המכנה אובר-שטורמבאנפיהרר רודולף פרנץ הס, ובכך היה לאדם השני בחשיבותו בשרשרת הפיקוד במחנה.
ביוגרפיה.
מולקה היה בנו של עובד במשרד הדואר. הוא למד בבית ספד יסודי ובבית ספר תיכון גרמני (פולקסקול ורילסקול בהתאמה) אותו סיים בשנת 1911, לאחר מכן החל לעבוד בסוכנות ייצוא.
באוגוסט 1914 הוא התגייס כדי להילחם במלחמת העולם הראשונה. הוא שירת בצרפת, רוסיה וטורקיה והגיע לדרגת סגן-משנה ביחידת המילואים של צבא הקיסרות הגרמנית. בין השנים 1918 עד 1920 היה חבר בפרייקור ונלחם נגד בולשביזם במדינות הבלטיות. בשנת 1920 חזר להמבורג, וזמן קצר לאחר מכן נכלא למשך 8 חודשים בגין אחזקת רכוש גנוב.
מולקה המשיך לעבוד בסוכנות היצוא בה עבד משנת 1911 עד לשנת 1931. הוא החל לעבוד בתור עצמאי, אך היקף כמויות הייבוא והייצוא של עסקיו היה קטן ולא רווחי. בין השנים 1928 עד 1934, מולקה היה פעיל בתנועת קסדת הפלדה, חברותו בתנועה זו עודדה אותו להצטרף לתנועה אחרת - הרייכסווהר.
הוא אף היה חבר בתנועה Nationalverband Deutscher Offiziere ("הפדרציה הלאומית של קציני גרמניה"). בתנועה זו הוא היה חייל ביחידת המילואים וטיפס לדרגת סגן בשנת 1935, אך דרגותיו נשללו ממנו לאחר שנודע שהיה לו תיק פלילי ושהוא ישב במאסר.
בשורות הנאצים.
בקשתו להצטרף למפלגה הנאצית בספטמבר 1939 אושרה לאחר כשנה, הוא נרשם כחבר מספר 7848085 של המפלגה. מולקה סירב להיכנס לארגון צבאי כחייל פשוט, גם בקשתו זו נענתה והוא החל את שירותו בוואפן אס אס כקצין בדרגת אס-אס אובר-שטורמבאנפיהרר. לזמן קצר היה מפקד של יחידת פלסים, אך מצבו הבריאותי הידרדר והוא היה יכול לשרת רק בשטח גרמניה. כתוצאה מכך הוא נשלח לשרת במחנה אושוויץ בתחילת שנת 1942. בשבועות הראשונים בשירותו במחנה פיקד על קבוצות שומרים, לאחר מכן שליש המחנה חלה וכך מולקה לקח את תפקידו ונהיה לאיש השני בחשיבותו בשרשרת הפיקוד במחנה.
כהונותו של מולקהשל הס במחנה נמשכה מה-1 ביולי 1942 עד ל-30 במרץ 1943, ביום זה הילדגרד בישוף, אשתו של אס-אס שטורמבאנפיהרר קרל בישוף (הארכיטקט האחראי על הקרמטוריום ועל תאי הגזים במחנה), טענה כי מולקה העיר הערת גנאי בנוגע ליוזף גבלס. למשך זמן קצר הוא היה במעצר, אך ההליכים המשפטיים נגדו נפסקו. עם זאת, הוא הורד מדרגת האופטשטורמפיהרר לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר.
הוא לא נשלח בחזרה לאושוויץ אלא חזרה להמבורג כאשר העיר היה נתונה להפגזות בלתי פוסקות של בעלות הברית. היה חלק מכוח השיטור של מפקד האס אס והמשטרה של נורדסי. בתחילת שנת 1944 נשלח להיות מדריך בבית ספר צבאי בתחום הפלסות, אך שוב מצבו הרפואי החמיר והוא נשלח בשלישית להמבורג שם נשאר עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה.
בשנת 1945 מולקה הקים חברה עצמאית בשם "סוכנות היבוא/יצוא של מולקה". באביב 1948 הוא נעצר והושם במעצר עקב חברותו באס אס. הוא הועמד למשפט במסגרת תהליך הדה-נאציפיקציה שעבר על גרמניה שלאחר המלחמה, אך קיבל חנינה ולא נכנס לכלא לתקופה שנקבעה לו, שנת מאסר וחצי בלבד.
בשנת 1960 עורך דין מכובד בגרמניה קרא את העיתון ונתקל בשם רולף מולקה, היה זה בנו של מולקה שזכה במדליית ארד באולימפיאדת רומא. אותו עורך דין היה מעורב במשפטים של פושעי מלחמה נאצים מאושוויץ משנת 1959, והוא מיד קישר בין המשפחה הלא נפוץ לבין רוברט מולקה. חשדו היה מוצדק, ומולקה נעצר בנובמבר 1960. הוא שהה במעצר מאז ועד למרץ 1961, ממאי עד דצמבר 1961, מפברואר עד אוקטובר 1964 ופעם נוספת מדצמבר 1964 עד למשפט אושוויץ השני.
משפט אושוויץ.
עם פתיחת המשפט מולקה היה בן 68, נשוי ואב לבת ושני בנים. הקטגוריה ציינה כי מולקה לקח חלק חשוב בהסבת אושוויץ ממחנה ריכוז למחנה השמדה מאמצע שנת 1942. התביעה הוסיפה וציינה שמולקה תכנן וסייע לבנות את תאי הגז והמשרפות באושוויץ בירקנאו, היה פעיל באקציות סלקציה של אסירים שנשלחו למותם, וכי פועלו בכל אלה חופף את זמן כהונתו במחנה. במשפט, מולקה אמר שהאווירה באושוויץ הגעילה אותו: "המאורעות שהתרחשו שם זעזעו אותי מן ההתחלה". כאשר התבקש לפרט, הוא הצביע בציניות על מדי הפסים של האסירים ואמר שלקולגות שלו באס אס לא "היה סטייל".