נולד ברמת גן. בתום שירותו בצה"ל, החל ארליך בקריירה עיתונאית. הוא עבד בעיתון "דבר" בירושלים ככתב במשך שנה. לאחר מכן שימש כחבר מערכת השבועון לנוער "חמצן", למשך שנה נוספת. לאחר מכן עבר לרדיו והיה כתב ומפיק בקול ישראל במשך שנה. לאחר מכן היה כתב מוסף "הארץ" כשלוש שנים. בתום עבודתו בעיתון הארץ עבר לארצות הברית, ושימש כמרצה באוניברסיטאות ובבתי ספר.
תמול שלשום.
בשנת 1993, כארבע שנים לאחר שעבר לארצות הברית, חזר ארליך לישראל. בתקופתו בארצות הברית התוודע ל"טרנד" בארצות הברית – בתי קפה שהם גם חנויות ספרים. בשובו לישראל, החליט להקים בית קפה במתכונת דומה, אף על פי שלא היה לו ידע בעסקים.
בית הקפה "תמול שלשום" בשכונת נחלת שבעה בירושלים, הפך למזוהה עם הקהילה הגאה, אך שירת ציבור מגוון. ארליך אמר בריאיון:
ספריו.
ארליך הוציא לאור שני קובצי סיפורים קצרים – "הבקרים של שני וחמישי" ו"כחול 18". בנוסף כתב רומן בשם "קפה שירה".
הבקרים של שני וחמישי.
הבקרים של שני וחמישי, יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות: ספרי חמד, בשנת 1999. הסיפורים עוסקים בין השאר בחיים של זוג הומוסקסואלים בירושלים, בסוגיות של זהות ושל הסתרה, ובאופייה המיוחד של החברה הישראלית, דרך דמויות מעולמות שונים, הנפגשות במקומות היומיומיים ביותר – בתור לרופא, בכניסה לבניין, ליד דוכן הגבינות במכולת. סיפורים רבים בספר כוללים מוטיבים משותפים עם סיפורים אחרים, אחד או יותר – דמויות, אירועים מכוננים, ובעיקר מקומות, עם דגש על ירושלים. הספר זכה בעיקר לביקורות חיוביות.
כחול 18.
כחול 18, יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות: ספרי חמד בשנת 2003. בניגוד לקודמו, המוטיב הירושלמי פחות בולט, ובמקומו ישנו מוטיב ישראלי חזק. עיסוקו של ארליך בפערים ובשונות בחברה הישראלית, אשר בלט בספרו הראשון, הוא חלק חשוב גם בספרו השני. חלק מן הסיפורים עוסקים באירועים מכוננים. למשל, בחור שאיבד את אהובו במצעד הגאווה בתל אביב וחיפושיו הנואשים אחריו, בים הצועדים. סיפורים רבים כוללים מוטיב להט"בי, אך פחות מבספרו הקודם. לאור זאת, עלו קולות תוהים ואף כועסים בקהילה, לפיהם ארליך ממעיט ממוטיב הלהט"ב בכוונה, כדי לפנות לקהל רחב יותר ולהיות פחות משויך לקהילה. ארליך הסביר את ההבדל בכך שרבים מן הסיפורים בקובץ הראשון נכתבו במקור עבור המגזין מגעים, שעסק בענייני הקהילה.
קפה שירה.
קפה שירה, יצא לאור בהוצאת תמול שלשום, בשנת 2018. הספר מבוסס על אנקדוטות מחיי היומיום של "תמול שלשום". רומן ההולך ונרקם בין מלצרית ירושלמית לסטודנט צרפתי הוא רק ציר אחד בעלילת הספר קפה שירה, שבין דפיו משוטטות שלל דמויות שיש להן מכנה משותף: החיפוש אחר מקום ומשמעות.
חיים אישיים.
בראיונות סיפר ארליך שאת נטייתו המינית גילה רק כשהיה בן 22. הוא שירת אז כקצין צה"ל, וחשש לספר להוריו השמרנים לגבי נטייתו. עם זאת, לאחר מספר חודשים סיפר להם. יציאתו מהארון לא התקבלה בקלות. ארליך הביע את תסכולו מכך ואמר שיחסם לנטייתו נשאר כך גם לאחר שנים רבות.
ארליך חי באופן גלוי עם בן זוגו.
היה חבר הוועד המנהל של הבית הפתוח בירושלים לגאווה ולסובלנות.
נפטר ב-22 במרץ 2020, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-61.
גירעון אקטוארי
רדו מיכניה
חרמאנלי
חרמנלי
מחנה ורנה
מחנה ורנה (בצרפתית: Vernet d'Ariège) היה מחנה מעצר ומחנה מעבר בלה ורנה שבהרי הפירנאים בצרפת.
היסטוריה.
המחנה נבנה ביוני 1918 למען הכוחות הקולוניאליים הצרפתים ששרתו במלחמת העולם הראשונה. כאשר חדלו פעולות האיבה, הוא שימש להחזיק אסירים גרמנים ואוסטרים בעת המלחמה.
בין שתי מלחמות העולם המקום שימש כמחסן צבאי. לקראת סוף מלחמת האזרחים בספרד בפברואר 1939, היה לו שימוש חדש כמחנה קליטה עבור הרפובליקנים שנמלטו מצבאו של פרנסיסקו פרנקו לאחר קריסתה של הרפובליקה הספרדית השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, תפקידו של המחנה הורחב ואוכלס בזרים "לא רצויים" שהגיעו לצרפת, באינטלקטואלים אנטי-פשיסטים וחבריה לשעבר של הבריגדות הבינלאומיות. לאחר נפילת צרפת ב-25 ביוני 1940, הוא יושב על ידי שלטונות וישי הפרו-נאצים, כבית כליאה עבור "כל הזרים שנחשבים חשודים או מסוכנים לסדר הציבורי".
משנת 1942 שימש לה ורנה כמחנה מעבר עבור משפחות יהודיות, קורבנות שואת יהודי צרפת, שהמתינו לגירוש למחנות עבודה והשמדה.
המשלוח האחרון התרחש ביוני 1944 ולקח את האסירים הנותרים למחנה הריכוז דכאו. בכל שנות פעולתו נכלאו בו כ-40,000 בני אדם מ-58 לאומים.
המחנה שוחרר על ידי בעלות הברית ב-1944.
בנק אזורי לפיתוח
גשר בסנו דל גרפה
מרכז קרטר
מרכז קרטר (באנגלית: Carter Center) נוסד בשנת 1982 על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר ואשתו רוזלין קרטר באטלנטה, בירת ג'ורג'יה.
המרכז ממוקם בפארק בן 35 אייקרים, 2 מיילים מזרחה למרכז העיר אטלנטה. המרכז כולל ארבעה ביתנים המשרתים את הנשיא לשעבר, קרטר, ואשתו רוזלין וכן את צוות המרכז. בצמוד למרכז שוכנים הספרייה והמוזיאון על שם ג'ימי קרטר (The Jimmy Carter Library and Museum). מרכז קרטר, הספרייה והמוזיאון ידועים בשם "פארק קרטר הנשיאותי" (The Carter Presidential Center).
המרכז נוסד במטרה לשפר את איכות החיים של בני-אדם בלמעלה מ-70 מדינות ברחבי העולם.
בבסיס מרכז קרטר (The Carter Center), בשיתוף עם אוניברסיטת אמורי (Emory University), עומדת מחויבות לזכויות אדם, ולהקלה על הסבל האנושי. המרכז שואף למנוע ולפתור קונפליקטים, להעצים חירויות ודמוקרטיה ולהביא לשיפור הבריאות.
בשנת 2002, זכה הנשיא לשעבר ג'ימי קרטר, בפרס נובל לשלום באוסלו. פרס נובל הוענק לו על עשרות השנים של מאמץ למציאת פתרונות שוחרי שלום לקונפליקטים בינלאומיים, לקידום הדמוקרטיה וזכויות אדם ולקידום פיתוח כלכלי וחברתי, באמצעות מרכז קרטר.
בראש המרכז עומד חבר נאמנים מבניהם אנשי עסקים מובילים, מחנכים, פקידי ממשל בכירים לשעבר ופילנתרופים.
עקרונות.
חמישה עקרונות מנחים את פעילותו של מרכז קרטר:
תחומי העיסוק של מרכז קרטר.
למרכז קרטר תוכניות בתחומים פוליטיים ובריאותיים כאחד: תוכניות העוסקות בקידום הדמוקרטיה, תוכניות בתחום זכויות אדם, תוכניות ליישוב סכסוכים ותוכניות לשיפור הבריאות של אנשים ברחבי העולם.
מרכז קרטר לשלום.
תוכניות מרכז קרטר לשלום עוסקות בחיזוק חירויות ודמוקרטיות במדינות ברחבי העולם, מבטיחות זכויות פוליטיות ואזרחיות של אנשים, העומדות בבסיס חברות שוחרות שלום וצדק.
המרכז מפעיל תוכניות בתחום הדמוקרטיה, זכויות האדם ויישוב סכסוכים.
על פעילות מרכז קרטר לשלום, מן התקשורת.
מרכז קרטר, אשר היה אחראי לפקח על מערכת הבחירות שנערכה בסודאן בחודש ספטמבר 2010 העלה שאלות בנוגע לאמיתות התוצאות. לפי המרכז, ספירת הקולות הייתה כאוטית, ללא שקיפות ופגיעה למניפולציה אלקטורלית. בבחירות הרב מפלגתיות הראשונות במדינה מזה 24 שנה, זכה הנשיא עומר אל-בשיר (Omar al-Bashir).
המשקיפים ומפלגות האופוזיציה התלוננו על בעיות אדמיניסטרטיביות, הונאה והפחדות. מרכז קרטר דחק בוועדת הבחירות הלאומית בסודאן לפרסם את התוצאות של כל תחנת הצבעה בנפרד ולשוב ולבחון בדקדוק את התוצאות על מנת להגביר את השקיפות ואת אמון הציבור.
בדוח של מרכז קרטר פורסמה ביקורת על האופן שבו נרשמו הקולות. תיקונים שנעשו ברישום הקולות היו לעיתים שרירותיים וללא כל הסבר. בנוסף הועלו חששות בקשר לאלימות הקשורה בבחירות שגרמה למותם של מספר אנשים בדרום דארפור.
תוכניות מרכז קרטר מפעיל בנושא בריאות.
תוכניות מרכז קרטר בנושא בריאות מיועדות "למלא את החורים" בבריאות העולמית, כדי לסייע במניעת סבל של חסרי ישע ולבנות תקווה למיליונים מעניי העולם.
מרכז קרטר הוא בין הארגונים המובילים בעולם לביעור מחלות ולהכחדתן. הוא נלחם ב-6 מחלות: תולעת גינאה (Guinea Worm), עיוורון הנהר (River Blindness), גרענת (Trachoma), בילהרציה (Schistosomiasis), Lymphatic Filariasis, ומלריה (Malaria). המרכז פועל למניעת המחלות הללו באמצעות חינוך וכן בשיטות יעילות אחרות בעלות נמוכה. המרכז שואף גם לשפר את הנגישות לשירותי בריאות הנפש במדינות בהן הוא פועל.
בכל היוזמות השונות בהן לוקח חלק מרכז קרטר נעשים מאמצים לבניית שותפויות של ארגונים בינלאומיים, ממשלות, ארגונים לא ממשלתיים (NGO), תאגידים, משרדי ממשלה ובסיס ועם אנשים ברחבי העולם באופן כללי.
על פעילות מרכז קרטר לבריאות, מן התקשורת.
ב-4 בפברואר 2004, ג'ימי קרטר ואנשי מרכז קרטר בשיתוף עם WHO (World Health Organization) וUNICEF ביקרו בכפר דשי (Dashie) בגאנה, בו פושה מחלת תולעת גינאה ודחקו בממשלת גאנה לסיים לטפל בהכחדת המחלה. יום למחרת נשא קרטר דברים במסיבת עיתונאים בעיר הבירה אקרה ואמר כי אין שום תירוץ להמשך הסבל ממחלה זו משום שיש את המשאבים, התמיכה, הידע והיכולת להכחיד את המחלה בגאנה. הוא קרא לגאנה להתחייב לאתגר זה ולנקוט בפעולה מיידית.
27% מהמקרים שדווחו על המחלה ב-2003 נמצאו בגאנה. מרכז קרטר, ה-WHO ו-UNICEF עובדים יחד בשיתוף פעולה עם התוכניות הלאומיות במאמץ אחרון להכחיד את מחלת תולעת גינאה.
רקע על מייסדי המרכז.
ג'ימי קרטר.
ג'יימס ארל קרטר ג'וניור (James Earl Carter, Jr.) נולד ב-1.10.1924 בפליינס ג'ורג'יה (Plains, Georgia). עם סיום לימודיו באקדמיה של חיל הים במרילנד בשנת 1946, הוא נישא לרוזלין סמית'. לבני הזוג שלושה ילדים. לאחר שירות של שבע שנים כקצין בחיל הים, הוא שב לפליינס והחל לעסוק בפוליטיקה המקומית ולאחר שמונה שנים, בשנת 1970, הוא נבחר למשרת מושל ג'ורג'יה.