במקרים בהם היולדת נמצאת בפתיחה מלאה כבר שלוש ארבע שעות, ואין התקדמות של התינוק החוצה, לפעמים תדרש לידת ואקום. בלידת מצמידים מכשיר ואקום לראש התינוק (מכשיר הנראה כמו גביע, המפעיל כוח שאיבה) ועוזרים לתינוק לצאת בעזרת כוח השאיבה שמופעל על התינוק. הגביע יכול להיות עשוי ממתכת, או מחומר רך. גביע ממתכת מוציא את התינוק יותר ביעילות, אבל גם אחוז גבוה יותר של פציעות של היילוד. חשוב להקפיד במקרים כאלה כי שום דבר לא חוסם את יציאת התינוק, האגן רחב מספיק והראש של התינוק נמוך מספיק. במידה ולידת ואקום אינה מצליחה, השלב הבא הוא ניתוח קיסרי.
לידת מלקחיים.
במקרים מסוימים רופאים יבצעו לידת מלקחיים. המלקחיים נראים כמו שתי כפות מוצלבות, בעלות ארבעה חלקים. מלקחיים שונים ישמשו בלידות שונות (למשל לידה ראשונה לעומת לידות נוספות). באמצעות המלקחיים תופסים את התינוק, ומנחים אותו החוצה. החל מהעשורים האחרונים של המאה העשרים רופאים מעדיפים להשתמש במכשיר ואקום ופחות במלקחיים. במחקרים אשר השוו בין לידת מלקחיים, ולידת ואקום, התגלה כי לידת מלקחיים יעילה יותר בהוצאת התינוק מהרחם, אך גם יוצרת יותר בעיות עבור האם (בעיות כמו קרעים, דימומים וחבלות) . אותו המחקר מראה כי מבחינת פציעה של התינוק, אין הבדל בין המכשירים.
נזקים כתוצאה מלידה מכשירנית.
לידת מלקחיים עלולה לגרום נזק לתעלת הלידה, לאצירת שתן, תחלואה וחום אצל האם. התינוק עלול לסבול מדימום מוחי, פגיעה ב- brachial plexus, צפלו-המטומה, ופגיעות שונות בפנים (כגון ב- facial nerve או בקרנית).
לידת ואקום עלולה להביא לדימומים שונים (כגון צפלו-המטומה, המטומה תוך קרניאלית, דימום ברטינה- שכיח), לשבר בעצם הבריח ולצהבת שהיא כתוצאה מההמטומה. מרבית הסיבוכים הקשים נדירים.
יצחק אייזיק וייס
רבי יצחק אייזיק ווייס (תרל"ה, 1875 – י"ג בסיוון תש"ד, 4 ביוני 1944) היה האדמו"ר השני של חסידות ספינקא. ידוע כבעל ה"חקל יצחק" על שם ספר כתביו שיצא לאור אחרי מותו.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה ספינקא שברוזנות מרמורש, אז באוסטרו הונגריה וכיום בשטח רומניה, לר' יוסף מאיר וייס, האדמו"ר הראשון של חסידות ספינקא. אביו קרא לו על שם רבו המובהק ר' יצחק אייזיק אייכנשטיין מזידיטשוב. התפרסם מגיל צעיר בכשרונותיו ובהתמדתו בתורה בנגלה ובנסתר ובתפילותיו הנלהבות. מגיל צעיר החליף שאלות ותשובות עם גדולי הדור ובהם המהרש"ם, ר' יצחק אלחנן ספקטור מקובנא ור' אברהם פאלאג'י, מרא דאתרא של איזמיר. הוא נישא להרבנית מרים בתו של ר' יששכר בעריש אייכנשטיין אב"ד ווערעצקי מחסידות זידיטשוב.
בראש חודש חשוון תרס"ד חווה אביו שבץ, והיה משותק במשך מספר חודשים. גם לאחר שחזר ללכת תפקד באופן חלקי, ובנו סייע לו בניהול החצר החסידית. הוא ירש אותו באופן רשמי לאחר פטירתו בשנת תרס"ט. בתקופה ההיא בתחילת כהונתו נחשבה חסידות ספינקא לשנייה בגודלה בחבל מרמורש, אחרי חסידות ויז'ניץ. ב-1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה. ערב סוכות תרע"ז, בשעה שהצבא הרוסי קרב לספינקא, נמלטה החצר ובראשם הרבי לכמה כפרים ועיירות סמוכים עד שהגיעו לבודפשט ולבסוף התיישב במונקאטש, במונקאטש גרו קבוצה נכבדת מחסידי ספינקא וקרובי משפחתו נכדי זקנו רבי שמואל צבי וייס שכיהן בימיו כראב"ד העיר, ואחרי פטירתו מילא מקומו בנו רבי אהרן וייס שכיהן עד אז כאב"ד בנעדיקאוויץ. שם המשיך בניהול החצר ועמד בראש ישיבת "בית יוסף" שייסד, בה למדו כ-150 צעירים. בעת שהותו במונקאטש היה נתון לרדיפה עזה מצדו של רב העיר והאדמו"ר המקומי, רבי חיים אלעזר שפירא. לבסוף הסכים לעזוב את העיר בתמורה לכך שהרב המקומי ישלם לו 100,000 כתר וכי יותר לו לבקר את חסידיו בה פעמיים בשנה ללא הפרעות. בשנת תר"ץ העביר את משכנו ואת הישיבה לעיר סעליש. חסידות ספינקא, שהייתה כבר מרובת תומכים, הפכה בימיו לאחת משלוש החצרות הגדולות בהונגריה יחד עם מונקאטש וסאטמר-סיגט; היו לו אלפי חסידים במרמורש, בטרנסילבניה ובכל רחבי הארץ.
האדמו"ר ניהל התכתבות קצרה ומקוטעת עם ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת; הלה שלח לו מכתב בעת מחלתו (בערך ב-1929). הרב השיב לו וביקש גם תמיכה לישיבתו, אם כי לא נענה. זמן קצר לפני מותו שלח לו המלך מכתב נוסף, אך נפטר עוד בטרם חוברה איגרת תשובה. כמו כן, שלח פעם ברכה לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט והלה שיגר לו מכתב תודה.
עם חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה שב מחוז קרפטורוס לשליטה הונגרית, והוחלו חוקים אנטי-יהודיים. בשנים הבאות עסק האדמו"ר במתן סיוע לפליטים יהודים שנמלטו מהשואה בפולין, והורה לבנות מתחת לביתו בונקר להסתרתם ולספק להם מסמכים מזויפים. הוא אף נעצר פעם בידי הז'נדרמריה ההונגרית למשך יומיים לאחר שיהודי פולני ללא תעודות נתפס בחצרו, אך שוחרר מחוסר ראיות. אך גופו נחלש מאז מתוקף הנסיבות ממה שעוללו לו במאסר.
במרץ 1944 השתלטו הגרמנים על הונגריה. באסרו חג פסח תש"ד כונסו יהודי סעליש והסביבה בגטו, בו ישבו כעשרת אלפים נפש. האדמו"ר סירב להפצרות של חסידיו לנסות לברוח, למרות שנשלחו אליו אשרות כניסה לבריטניה ולארץ ישראל. הוא, משפחתו ובני קהילתו גורשו להשמדה באושוויץ בא' בסיוון, שם נספה האדמו"ר בי"ג לחודש.
משפחתו.
לאדמו"ר היו שלשה ילדים. ר' ישראל חיים, שישב עם אביו בסליש. ר' נפתלי צבי ששימש כרב העיירה בילקה במרמורש. בתו הינדא שינדל נישאה לרב אברהם אביש הורוביץ, ששימש כרב העיר קראלי ברומניה. שלושת ילדיו נספו בשואה, וכך גם רוב נכדיו
נכדו ר' יעקב יוסף וייס בן בנו ר' ישראל חיים, שימש כאדמו"ר לחסידי ספינקא בבני ברק ובארצות הברית. נכד אחותו הרב יוסף מאיר כהנא שימש כאדמו"ר לחסידי ספינקא בירושלים. ונכדו, בן חתנו, רבי שמואל צבי הורוביץ שימש כאדמו"ר לחסידי ספינקא בניו יורק.
ספריו.
בחייו לא יצאו ספרים מכתביו למעט הקדמה ארוכה שכתב לספרו של אביו "אמרי יוסף" בה הוא מבסס את שיטת חסידות ספינקא, וכן תשובות בשם "בן פורת יוסף" בסוף ספריו של אביו.
ספריו שיצאו לאחר השואה קיבלו את השם "חקל יצחק" (שדה יצחק בארמית) שבגימטריא זה שווה לשמו "יצחק אייזיק".
תשובותיו ששרדו כונסו לאחר השואה בספר בשם שו"ת "חקל יצחק" שיצא לאור לראשונה בניו יורק, תשכ"ו.
ספרו על התורה – חקל יצחק על התורה, שני כרכים, ניו יורק, תשי"ב-תשי"ד.
תצפית (צבא)
תצפית (באנגלית: Look-out, Observation) בהקשר הצבאי היא התבוננות ומעקב בראייה אחר המתרחש במרחב שטח מוגדר לשם איסוף מודיעין חזותי או הכוונת פעולות צבאיות. תצפית יכולה להיעשות בראייה ישירה של אדם, בסיועו של אמצעי אופטי כלשהו; היא יכולה להיעשות גם על ידי פלטפורמה בלתי מאוישת - כלי רכב או כלי טיס - המשמשת כתווך המעביר את המראות שהוא קולט אל תצפיתן אנושי הנמצא באתר מרוחק ממנו. עם הזמן עלתה מאוד חשיבותה של התצפית האווירית, הנערכת באמצעות כלי טיס שונים.
את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין. ממילה זאת נגזר בצה"ל הפועל התנייני לְתַצְפֵּת.
מטרות קיום התצפית.
בהתאם לכך עורכי התצפית עשויים להיות תצפיתני מודיעין, מפקדים בדרג מסוים המכוונים פעילות צבאית המתרחשת במרחב התצפית, או קציני תצפית קדמיים המכוונים ירי אל מטרות.
תצפית יכולה להיערך במשך זמן קצר - דקות או שעות מעטות, או במשך זמן ממושך - מימים אחדים ועד מספר חדשים, ואף לאורך שנים.
מרחב התצפית, נושא התצפית ומיקומה.
המרחבים העשויים להיות נושא לתצפית הם מגוונים. כך, תצפית עשויה להיעשות על בנין מסוים או על חלק ממנו ; על רחוב במקום יישוב; על מקבץ בניינים (כמו מפעל או בסיס צבאי); על שטח פתוח - החל משטח בן מספר מטרים מרובעים ועד לשטח בעל טופוגרפיה מגוונת, המשתרע על פני מספר קילומטרים מרובעים.
מושאי התצפית האפשריים הם מגוונים אף הם. בין השאר הם יכולים להיות תנועת אנשים ספציפיים או תנועת אנשים בכלל ; תנועה של כלי רכב מסוגים שונים או כלי רכב בכלל; פעולות לוגיסטיות ופעולות בינוי במחנות ובמפעלים.
בהתאם לאפשרויות שנמנו יכול טווח התצפית להשתנות ממספר מטרים ועד למספר קילומטרים, וכאשר המדובר בתצפית הנעשית באמצעות כלי טיס (כולל לוויינים) - גם עד עשרות ומאות קילומטרים.
מיקום התצפית נגזר מטבע הדברים מן המרחב והפעילות המהווים נושא לתצפית, ממטרות התצפית וכן משיקולים אחרים, הספציפיים לפעולה הננקטת. כעמדת תצפית קרקעית תיבחר בדרך כלל נקודה מוגבהת כלשהי ביחס למרחב שעליו נעשית התצפית - בניין גבוה, גבעה, סוללה, רכס, תל או הר, אשר מהם משתרעים קווי ראייה ישירים אל הנקודות במרחב המשמשות נושא לתצפית (אם כי לעיתים נעשה שימוש באמצעי תצפית המייתרים את הצורך בקיום קו ראייה אל יעדי התצפית). גם נקודה המוגבהת באמצעים מלאכותיים - כמו מגדל או תורן - יכולה לשמש לתצפית.
נקודת התצפית תיבחר כמעט תמיד מראש, כאשר קיומם של קווי ראייה ישירים ממנה אל היעדים המבוקשים יכול להיבדק ולהיקבע מראש על ידי עריכת ניתוח טופוגרפי של סביבת התצפית (כלומר ניתוח המאתר את העצמים הצפויים לקטוע את קווי הראייה הישירים אל היעדים, והמסייע לבחור את נקודת התצפית בהתאם לכך).
נקודות התצפית הקרקעיות יהיו לרוב מוסוות על מנת להסתיר את קיומן. לכך יש מטרה כפולה - לשם הגנת העמדה והנמצאים בה, כמו גם על מנת שלא להרתיע את מושא התצפית מפעילותו, באופן שניתן יהיה לעקוב אחריו בצורה מועילה.
נקודות תצפית עשויות להיות מבוצרות במידה כלשהי - לדוגמה בונקר בטון לתצפית ארטילרית. חסרונה של נקודת תצפית מבוצרת הוא היותה עמדה קבועה, שמיקומה ידוע בדרך כלל לאויב ושעל כן היא פגיעה יותר לתקיפה מצדו.
אמצעי תצפית.
אמצעים לתצפית קרקעית.