השוטון הוא איבר דמוי שוט אשר אורגניזמים חד תאיים רבים, וכמה רב־תאיים, משתמשים בו לתנועה. השם הוא שם כולל לשלושה מבנים שונים, המצויים בכל אחת מהממלכות העיקריות בעולם הטבע. בחיידקים אמיתיים השוטון ומקטעים סליליים מסתובבים כמו בורג. בחיידקים קדומים המנגנון דומה, אך מכיל הבדלים רבים ולכן חושבים שאינו הומולוגי. בתאים איקריוטיים השוטון הוא מנגנון מורכב של הרחבות תאיות לכיוונים שונים. אלה נקראת לעיתים ריסונים (Cilia) או אונדוליפודיה (undulipodia) על מנת להדגיש את השוני.
תנועה באמצעות שוטונים.
כיוון תנועת השוטון הוא באחת משתי דרכים, עם כיוון השעון (CW) ונגד כיוון השעון (CCW), כאשר השוטון נע עם כיוון השעון, החיידק "יפרפר" במקום וינוע
בתנועה סיבובית, כאשר החיידק חש כי הוא מכוון כלפי מקום בעל ריכוז חומר מזון גבוה, הוא ישנה את כיוון התנועה של השוטון לנגד כיוון השעון ובכך יגרום ליצירת "צמה" של שוטונים ותנועה בקו ישר.
השוטון בחיידקים אמיתיים.
בחיידקים אמיתיים מורכב השוטון מהחלבון flagellin ובנוי מצינור בעובי 14 ננומטר. לשוטון מבנה סלילי, והוא מתעקל בחדות ליד החיבור לדופן התא. סיבוב השוטון מתבצע על ידי מנוע חלבוני, המעוגן לממברנה בנקודת החיבור של השוטון. תנועת ה"מנוע" מתאפשרת באמצעות מעבר פרוטונים (יונים חיוביים של מימן) דרך דופן תא החיידק. אצל חיידקי הויבריו מונע המנוע על ידי גרדיאנט של נתרן. מהירות הסיבוב המתקבלת נעה בין 6,000 ל-17,000 סיבובים לדקה ללא שוטון, ועם שוטון כ-200 עד 1000 סיבובים לדקה.
בחיידקים האמיתיים מסוגלים מרכיבי השוטון להרכיב שוטון באופן ספונטני, ללא אנזימים נוספים. בנייה הדרגתית של השוטון מתבצעת על ידי הוספת יחידות בקצהו.
מספר השוטונים והסידור היחסי שלהם משתנה בין מינים שונים של חיידקים. חיידקים בעלי שוטון בודד נקראים Monotrichous וחיידקים בעלי מספר שוטונים - Lophotrichous. בחיידקים מסוימים קיים שוטון אחד מכל צד, תכונה המאפשרת להם כיוון לשני צדדים (אצל חיידקים אלה שוטון אחד פעיל בכל זמן נתון והם נקראים Amphitrichous. חיידקים ששוטוניהם מכוונים לכל הכיוונים קרויים Peritrichous.
השוטון מהווה לעיתים קרובות ככלי ניגוח בין תומכי האבולוציה על פי דרווין, ובין תומכי תורת התכנון התבוני. ויכוח זה חל בעקבות מורכבותו של השוטון והטענה של הבריאתנים כי אינו יכול להיווצר באופן ספונטני משום שלחלקיו השונים, לכאורה, אין פעילות ביולוגית. אם זאת, קיימים במחקר הביולוגי מודלים לאבולוציה של שוטונים.
מחזור ארבע פעימות
מחזור ארבע פעימות הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית. מנוע ארבע פעימות פועל בצורה מחזורית. כל מחזור מורכב מארבע פעימות, שרק אחת מהן מספקת כוח לצרכן. מנוע ארבע פעימות משמש להנעת מכוניות, אופנועים, כלי שיט גדולים וכלי טיס. מנועי ארבע פעימות בדרך כלל שקטים יותר ובעלי נפח גדול בהשוואה למנועי שתי הפעימות.
אופן הפעולה.
מנוע ארבע פעימות מבצע את עבודתו על ידי ארבעה מהלכי בוכנה, שנעה בתוך גליל: יניקה, דחיסה, עבודה, פליטה.
בראש כל גליל שני שסתומים - שסתום יניקה ושסתום פליטה. כיום נפוצים גם מנועים בעלי ארבעה שסתומים - שני שסתומי פליטה ושני שסתומי יניקה. כך ניתן לשפר את טיב הבערה מבלי צורך להגדיל את נפח המנוע.
פעולות במחזור עבודה אחד.
לאחר מכן הבוכנה שוב מתחילה לרדת, ומתחיל מחזור חדש.
פתיחת וסגירת השסתומים המתאימים ברגע הנכון מתבצעת על ידי גל זיזים. גל הזיזים מונע על ידי גל הארכובה של המנוע באמצעות רצועה או שרשרת תזמון ולעיתים באופן ישיר על ידי גלגלי שיניים.
פמיניזם מזרחי
פמיניזם מזרחי הוא זרם בפמיניזם הישראלי, המבקש להדגיש כי בקבוצה האוניברסלית של נשים ישנם זרמים שונים של נשים ובתוך כך, הקבוצה האוניברסלית המקדמת שוויון זכויות מגדרי לכולן, יכולה לאבד את הרגישות לצורכהן המיוחדים של קבוצות נשים המשתייכות, אם מבחירה ואם מכפיה, למסגרות תרבותיות מיוחדות ומגוונות: לנשים עניות, קורבנות התהליכים הניאוקפיטלסטיים שיצר תהליך הגלובליזציה.
הפמיניזם המזרחי מבקש להבחין בין הקטגוריה 'נשים מזרחיות' לבין קטגוריות אחרות בתוכן הן נבלעות, היינו 'מזרחים' ו'נשים', ולתת ביטוי להיבטים השונים והמיוחדים של זהות הנשים המזרחיות. לטענת זרם זה, לנשים המזרחיות ישנו סיפור חיים שונה מאשר לנשים אשכנזיות. סיפור חיים הכולל מוכפפות לא רק מעצם היותן שייכות לקטגוריה "נשים" אלא גם מהיותן שייכות לקטגוריה "מזרחים".
פמיניזם מזרחי שואף להרחיב את המאבק הפמיניסטי למען התעצמותן של נשים מזרחיות ושל נשים שחיות ופועלות מתוך הקשרים של תרבויות וסביבה ישראלית.
הגדרה.
המושג "פמיניזם מזרחי" גורס כי המכנה האוניברסלי המשותף למושג "פמיניזם" הטוען כי כל הנשים נמצאות באותה נקודת מוצא ושאיפותהן של כלל הנשים שוות הן - ללא הבדל כלכלי, מעמדי ותרבותי - מטעה. נשים מזרחיות בדומה לנשים שחורות או ונשים בקצה הדרומי של כדור הארץ, חיות ופועלות בהקשרים שונים ומגוונים ומופלות על רקע מוצאן ומעמדן הכלכלי והחברתי. הפמיניזם המזרחי שואף להרחיב את המאבק הפמיניסטי ולא לצמצמו, אלא להכליל בתוכו קבוצות נוספות רב תרבותיות ובתוך כך נכנס גם האלמנט של ה"פמיניזם הרב תרבותי" העוסק בזהויות.
לדברי הנרייט דהאן כלב "הפמיניזם המזרחי קינן בחיקו של הפמיניזם "הישראלי" מראשיתו והתגבש מתוך מציאות פרדוקסלית, ששררו בה מתח וניגוד בין הציפייה של נשים פעילות לסולידריות פמיניסטית (אחיות-סיסטרהוד) ובין גילויים של דיכוי, הדרה ודחיקה לשוליים מצד תנועות נשים".
ויקי שירן במאמרה "לפענח את הכוח" טוענת כי הפמיניזם המזרחי משלב בין הראייה הפמיניסטית והניתוח המזרחי, ממש אורג אותם זה בזה, ועל כן קונספטואלית לא ניתן להפריד ביניהם. "המזרחיות היא השקפת עולם משחררת וזהות עצמית לוקאלית המתייחסות לציבור מוגדר: הישראלים שבאו מארצות המזרח הערבי והמוסלמי. "כאשר אישה מגדירה את עצמה מזרחית היא אומרת שלמדה לפענח את מבנה הכוח, על כל רבדיו התרבותיים, וכי לעולם לא תהיה מוכנה עוד לקבל את השקר והרשעות הטמונים בהנחה שמעמדם הנחות של מזרחים בישראל בכל תחומי החיים, במשך יותר ממאה שנים, הוא בגלל הגנטיקה שלהם, או בגלל העצלות, או בגלל ש"ס. אישה כזאת מתחילה לחלום, לברוא, עולם חדש. אם היא פמיניסטית, קל לה הרבה יותר. הטבע האנושי, הסדר החברתי, מבנה הכוח מנגנוני ההסוואה וההשתקה מוכרים לה והיא מפענחת אותם בקלות. אחרי ככלות הכל דיכוי הוא דיכוי".
בחייה של פמיניסטית מזרחית מצטלבים דיכויים על רקע מגדרי, על רקע עדתי ולרוב גם על רקע מעמדי. לכן היא מוצאת את עצמה נאבקת בכמה חזיתות. מול הדיכוי הגברי, מול הדיכוי הגברי - מזרחי, מול הדיכוי העדתי של נשים וגברים אשכנזים/ות ומול מדכאיה ועושקיה כבת המעמד הנמוך. בנוסף, פמיניסטית מזרחית ערה גם למיקומה כמדכאת מתוקף היותה חלק מן הרוב היהודי המדכא את המיעוט הערבי-פלסטיני, נשים וגברים כאחד. כל אלה דורשים ממנה יכולת להבין תמונת עולם מורכבת, להתבונן בביקורתיות אל תוך עצמה ומעשיה, לנוע בין קווי תפר של זהויות שונות ומתנגשות, ובעיקר, לברוא עולם חדש תוך קעקוע לא-אלים של העולם הישן המדכא. הפמיניזם המזרחי מצביע על מנגנוני הדיכוי בפמיניזם עצמו שמדכא ומדיר נשים בידי נשים, כאשר הוא בוחר להתעלם ממבנה הכוח בתוכו. וכך חושף הפמיניזם המזרחי את הפרקטיקה הרווחת של הפמיניזם האשכנזי לדברר את עצמו כפמיניזם המייצג את כלל הנשים, ולהציג את סדר היום הפרטיקולרי של נשים אשכנזיות בנות המעמד הבינוני והגבוה כאילו היה זה סדר יום אוניברסלי המשקף את סדרי העדיפות בחייהן של כלל הנשים בישראל.
לטענתה של הנרייט דהאן כלב, קשה להסביר את תופעת הפמיניזם המזרחי בלי להתייחס למושג הדיכוי ולהבין כי גם בחברה דמוקרטית וליברלית בה יש מחויבות לשוויון ולפלורליזם קיימים 3 מנגנוני דיכוי: הדרה (exclusion), דחיקה לשוליים (marginalization), ו"אי נראות" (invisibility) של ציבור חלש. לדיכוי יש מנגנוני הכחשה, השתקה והחלשה ואחת הבעיות המרכזיות בו הוא להוכיח שאכן קיים. הפמיניזם המזרחי הוא פועל יוצא של נשים מזרחיות בלתי נראות בפמיניזם. על מנת להבין את היווצרותו של הפמיניזם המזרחי יש לחזור אחורה ולהתחקות אחר הליך היווצרותו- בנקודת המפגש שבין ציר השסע העדתי בישראל ובין ציר הפמיניזם - שהתהווה בישראל. חלק מהמחקר הסוציולוגי העוסק באתניות ובמגדר בחברה הישראלית, מתאר ומנתח את אופני הדרתם ודחיקתם של המזרחים לשולי החברה הישראלית על ידי ההגמוניה האשכנזית, וכן את אופני הדרתם ודחיקתם של הנשים על ידי המבנה החברתי הפטריאכלי, שוק העבודה והמדינה.
הפמיניזם המרקסיסטי אמנם קישר בין הגורם המגדרי לגורם המעמד, אלא שהיה זה הפמיניזם המזרחי שהצביע על הקשר ההדוק הקיים בישראל בין גורם המעמד לגורם האתני, ובכך ביקש לחבר בצורה הדוקה וממוקדת יותר בין השיח הסוציולוגי על אודות המזרחים ובין השיח הסוציולוגי על אודות הנשים בישראל. הטענה היא כי נשים מהמעמד הנמוך מוצאות את עצמן ממוצבות לא רק בשולי הסולם המעמדי לרגלי הגברים, אלא גם לרגלי הנשים מהמעמד הגבוה. מכאן, שלעיתים, ההבדלים בתוך קבוצת הנשים גדולים יותר מההבדלים בין קבוצת הגברים לקבוצת הנשים.
מגמות עיקריות בפמיניזם מזרחי.