אשרת סטודנט / תלמיד מסוג א-2.
אשרת כניסה ושהייה בישראל למטרות לימודים, בעיקר במוסדות להשכלה גבוהה.
אשרת איש דת מסוג א-3.
אשרת כניסה ושהייה בישראל למטרות כהונה במוסדות דתיים.
אשרת כניסה ושהייה לאזור יהודה ושומרון.
אשרת כניסה ושהייה לאזור יהודה ושומרון מבוססת על קובץ פקודות קבע של מתאם פעולות הממשלה בשטחים. נוהל הכניסה והשהייה של זרים לאזור יהודה ושומרון היה בתחילה בן 4 עמודים, אך במשך 15 שנה הוחמרו הנהלים בהדרגה. בפברואר 2022 פורסם נוהל חדש בן 62 עמודים (97 עמודים בגרסה באנגלית).
על פי הנוהל, ישראל מגבילה העסקת מרצים וחוקרים זרים במוסדות פלסטיניים להשכלה גבוהה. המרצים חייבים לעסוק רק בתחומים ספציפיים, חייבים להיות מצטיינים ובעלי תואר דוקטור לפחות. כמו כן קיימת מכסה של מאה מרצים. הנוהל קובע גם מכסה של 150 סטודנטים זרים המורשים ללמוד במוסדות אקדמיים פלסטיניים. כל אחד מהסטודנטים יידרש לעבור תשאול בנציגות הישראלית בארץ המוצא שלו, ורק אז יחליט גורם מוסמך, ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, אם להעניק לו אשרת כניסה.
כללי הכניסה והשהייה לאזור יהודה ושומרון עוררו ביקורת רבה. נטען כי הם פוגעים בחופש האקדמי הפלסטיני, וכן כי מטרתה של המדיניות הישראלית היא מעקב אחר תנועת אזרחים זרים בשטחים הפלסטיניים, שליטה בגידול האוכלוסייה הפלסטינית ואגירת נתונים על תביעות נדל"ן של פלסטינים המחזיקים באזרחות זרה.
הצהרה כחלק מאשרת הכניסה.
בטופס למתן אשרת כניסה כלולה ההצהרה הבאה: "אני מצהיר/ה בזה [...] שלא פעלתי נגד העם היהודי וביטחון מדינת ישראל."
ההצהרה עוררה תרעומת במספר מקרים, בהם האירוע שבו תוכננה הופעה של אלטון ג'ון בישראל, ולדברי המפיק שוקי וייס הוא נדרש לחתום על הצהרה זו כתנאי להופעתו בארץ. לדבריו, עלויות ההפקה "והדרישה לחתום על התחייבויות מצד אמנים, אינן מקובלות בשום מקום אחר שאליו היינו רוצים להשוות את עצמנו".
דרישה לוויזה מראש.
אזרחי המדינות שלהלן צריכים לקבל מראש ויזת תייר:
אפגניסטן, אלג'יריה, אוגנדה, אנטיגואה וברבודה, ארמניה, אזרבייג'ן, בחריין, בנגלדש, בנין, ברמודה, בהוטן, בוליביה, בוסניה והרצגובינה, ברוניי, בורקינה פאסו, בורונדי, קמבודיה, קמרון, כף ורדה, צ'אד, סין, קומורו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, חוף השנהב, קובה, ג'יבוטי, מזרח טימור, מצרים, גינאה המשוונית, אריתריאה, אתיופיה, גבון, גמביה, גאנה, גינאה ביסאו, גינאה, גויאנה, הודו, אינדונזיה, איראן, עיראק, ירדן, קזחסטן, קניה, קיריבטי, קוריאה הצפונית, קוסובו, כווית, קירגיזסטן, לאוס, לבנון, ליבריה, לוב, מדגסקר, מלזיה, האיים המלדיביים, מאלי, איי מרשל, מאוריטניה, מולדובה, מרוקו, מוזמביק, מיאנמר, נמיביה, נפאל, ניקרגואה, ניז'ר, ניגריה, עומאן, פקיסטן, קטר, רואנדה, סמואה, סאו טומה ופרינסיפה, ערב הסעודית, סנגל, סיישל, סיירה לאון, סומליה, דרום סודאן, סרי לנקה, סודאן, סוריה, טג'יקיסטן, טנזניה, תאילנד, טוגו, תוניסיה, טורקיה, טורקמניסטן, טובאלו, אוזבקיסטן, ונצואלה, וייטנאם, תימן, זמביה, זימבבואה.
אשרת עבודה מסוג ב-1
אפאצ'ים
חוג מנה
במתמטיקה, חוג מנה הוא בניה בתורת החוגים הדומה לבניה של חבורות מנה בתורת החבורות. בהינתן חוג formula_1 ואידיאל דו-צדדי formula_2, ב-formula_1 בונים את חוג המנה formula_4. מבחינה אינטואיטיבית, formula_4 מתקבל מ-formula_1 על ידי איפוס של כל איברי formula_2.
בניית חוג המנה.
בהינתן חוג formula_1 ואידיאל דו-צדדי formula_2, ניתן להגדיר יחס שקילות formula_10 על formula_1 על ידי: formula_12 אם ורק אם formula_13, ואומרים כי formula_14 שקול ל-formula_15 מודולו formula_2.
מחלקת השקילות של איבר formula_14 ב-formula_1 נתונה על ידי: formula_19. מחלקה זו נקראת מחלקת השקילות של formula_14 מודולו formula_2.
את אוסף מחלקות השקילות מסמנים ב-formula_4. קבוצה זו הופכת לחוג, חוג המנה formula_1 מודולו formula_2 על ידי הפעולות:
מתכונת הבליעה של אידיאל דו-צדדי נובע כי פעולות אלה מוגדרות היטב (כלומר - הן אינן תלויות בנציגים אשר נבחרים למחלקות השקילות). איבר האפס של formula_4 מוגדר להיות formula_28 ואיבר היחידה (ביחס לכפל) מוגדר להיות formula_29. ביחס לפעולות ואיברים אלו, formula_4 הוא חוג.
ההעתקה formula_31 המוגדרת על ידי formula_32 היא הומומורפיזם של חוגים, ומההגדרה של formula_4 נובע כי זהו הומומורפיזם על.
ארץ שכוחת אל
ארץ שכוּחת-אל (במקור באיטלקית: Cristo si è fermato a Eboli -"ישו נעצר באבולי") הוא רומן אוטוביוגרפי של הסופר היהודי-איטלקי מטורינו, קרלו לוי. אבולי הוא שמה של העיר אליה הגיע הסופר מהעיר התעשייתית והמפותחת, טורינו, ברכבת שפעלה בשרות הרכבות של המדינה. בבחירת שם העיר לרומן שלו הוא בקש להביע את דעתו כי עיר זו היא קצה העולם התרבותי - כאן ישו עצר, דהיינו הקִדמה לא עברה מעבר לעיר זאת. בספרו הוא מתאר את ההווי של תושבי הכפר אליאנו בשנים 1934–1936, שאליו הוגלה בימי השלטון הפשיסטי. כמקובל באותן השנים, "אויבי המשטר" נשלחו לאזורים מרוחקים ונחשלים בדרום איטליה, שכונו "אזורי הגבול".
את ספרו "ארץ שכוחת אל" הוא חיבר בשובו מהגלות בכפר. הגולים זכו לחנינה בעקבות ניצחון איטליה במלחמת איטליה חבש. קרלו לוי כתב את הספר בין דצמבר 1943 ליולי 1944, והוא יצא לאור בפירנצה בשנת 1945.
במגבלות החוק.
בימי גלותו בכפר לא הורשה לוי לצאת ממנו, אלא עד טווח מסוים. הוא נהג להגיע לקצה המיושב של הכפר, בבית הקברות, ושם ציפו לו שוטרי הכפר שקיימו מעקב צמוד אחריו לפי הוראות ראש הכפר הפשיסטי. תפקידם העיקרי של אנשי החוק היה לקיים מעקב גם אחרי שאר הגולים שהיו במקום. בין השאר, הוטל על אנשי החוק להביא לכך שהגולים לא ייפגשו זה עם זה.
באחת ההזדמנויות הוא הורשה לצאת מהכפר אל העיר המרכזית של האזור, מטרה. הוא הגיע אל מטה המשטרה ובקש להקל בתנאי גלותו. בינתיים, היות שבכפר הוא נחשב לרופא, שכן הוא סיים את לימודי הרפואה אך לא הוסמך לכך, הוא החליט לנצל את ההזדמנות לקנות בבית המרקחת המקומי מד חום, שלא היה בנמצא בבית המרקחת בכפר. אך גם כאן לא עלה בידו להשיג מד חום. חשיבותו של המכשיר הייתה רבה שכן המחלה הנפוצה בקרב תושבי הכפר באותם הימים הייתה מלריה וחום גבוהה היה אחד מסימני המחלה המובהקים.
הוא תיאר את בירת האזור, מטרה, בצורה מעוררת חמלה. אמנם במרכז העיר בנה השלטון הפשיסטי בנייני ממשל מפוארים, אך אלה לא עמדו בשום יחס לנחשלות העיר שחלק מתושביה חיו במערות.
השפעתו של הרומן.
בספר הוא תיאר את הווי החיים בכפרי דרום איטליה: העוני המרוד, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, העדר השכלה, והילדים - שהיו בטיפולו - אשר גדלו ללא תקוה לעתיד טוב יותר. וכל זה בעולם מלא "אמונות טפלות", עריצות ובורות של הצמרת הכפרית ושרירות לבם של אנשי השלטון.
פרסום הספר לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הדים בדעת הקהל באיטליה. ההדים מפרסום הספר הביאו להגברת תשומת הלב של הממשל המרכזי ברומא לנעשה בדרום איטליה. תרומתו נזכרת לחיוב באזור כולו. בעיר מטרה קיים מוזיאון ובו מוצגים ציוריו מהימים היה בגלות בכפר אליאנו. באליאנו שוחזר הבית בו התגורר וכן הגלריה בה הכין את ציוריו. כן הוצבו בכפר שלטי הסבר על האתרים המתוארים בספר. קרלו לוי בקש להקבר באליאנו ואכן הלוויה מכובדת נערכה לו בעיר.
סרט.
בעקבות הספר, הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979 בבימויו של פרנצ'סקו רוזי. בשנים האחרונות ננקטו פעולות לקידום כלכלת המקום, בייחוד בתחום פיתוח התיירות, שברובה נובעת מפרסומו של הכפר בספר.
שירקאווה-גו וגוקאיאמה
הכפרים ההיסטוריים של שירקאווה-גו וגוקאיאמה (יפנית 白川郷・五箇山の合掌造り集落) הוא שם קיבוצי שניתן על ידי ארגון אונסק"ו לקבוצה של כפרים בצפון-מרכז האי הונשו ביפן, עת הכריז עליהם כעל אתר מורשת עולמית בשנת 1995. הכפרים שוכנים בעמק הנהר שוגאווה (庄川) - שירקאווה-גו (白川郷 - "מחוז הנהר הלבן העתיק") שוכן במחוז גיפו וגוקאיאמה (五箇山 - "חמישה הרים") נמצא במחוז טויאמה. הכפרים נודעים בבתי הגאשו-זוקורי (合掌造り) שמשמעות שמם היא "ידיים שלובות בתפילה", וזאת על שום גגותיהם המחודדים הנדמים לידיים בתנוחת תפילה.
היסטוריה.
החל במאה ה-8 היה האזור למקום משכנם של מסדרים בודהיסטים. שירקאווה-גו נזכר לראשונה בכתובים במאה ה-12, בעוד שגוקאיאמה הוזכר לראשונה במאה ה-16. בתקופת אדו נשלט שירקאווה-קו על ידי הממשלה המרכזית החל בסוף המאה ה-17 ועד לתקופת מייג'י, בעוד שגוקאימה נותר בחסות שליטים מקומיים עד לאמצע המאה ה-19.
האזור נותר מבודד למדי עד לשנות העשרים של המאה ה-20 ואל חלק מהכפרים אף לא הובילה דרך סלולה. בשנות השישים של המאה ה-20 ועם הקמתו של סכר מיבורו, הועברו בתי גאשו-זוקורי רבים למקום על מנת לשמר אותם, וקורה שבתים הניצבים כיום בסמיכות זה לזה, הובאו ממרחק של עשרות קילומטרים.
האזור לא נסמך על חקלאות בלבד, ותושביו עסקו במשך מאות שנים בייצור אשלגן חנקתי לאבק שרפה, נייר יפני מסיבי תות עץ ובגידול טוואי המשי, אולם כל משלחי היד האלה נעלמו עם השנים. כיום נסמך חלק גדול מתושבי הסביבה על התיירות וקיימים בתים מסורתיים המשמשים כאכסניות למבקרים.
גאשו-זוקורי.