מעלה החמישה (מַעֲלֵה-הַחֲמִשָּׁה) הוא קיבוץ הממוקם בראש אחת הפסגות הגבוהות שבהרי ירושלים, מדרום מזרח להר רפיד, על יד קיבוץ קריית ענבים והכפר אבו גוש ולצד היישוב הקהילתי הר אדר.
היסטוריה.
הקיבוץ נוסד רשמית ב-22 ביולי 1938 כחלק מיישובי חומה ומגדל, על ידי חברי גרעין "במעלה" של תנועת גורדוניה, שעלו מפולין וממזרח אירופה. חברי גרעין "במעלה" שהו בהכשרה במחנה ליד קריית ענבים עת נרצחו חמישה מחבריהם ב-9 בנובמבר 1937, במהלך סלילת דרך בהר הרוח, הנמצא מדרום לקיבוץ. שמות החמישה: , , , , אנדרטה לזכרם נבנתה במקום בו נפלו, בהר הרוח. החמישה הונצחו בציור פרסקו מעשה ידי הצייר היהודי-אמריקני שלדון שונברג שצויר בבית התרבות של הקיבוץ "בית צילה" בשנים 1953-1952. למחרת הרצח נתכנסו חברי הקיבוץ והודיעו שחילוקי הדעות לגבי התיישבות של קבע בהרים הם מאחוריהם והקבוצה החליטה פה אחד להתיישב בהר עימו הם כרתו ברית דמים.
עם הקמת הנקודה ועדת השמות הצעה מספר שמות ובהם השם הזמני "גבעת החמישה", אולם חברי הקיבוץ ביקשו לאזכר את גרעין "במעלה" וכך באספת ועדת השמות של קק"ל מ-27 באוגוסט 1938, נקבע השם הרשמי "מעלה החמישה".
תחילה העלו לקרקע 3 בתים, בתי איש שלום, מגדל ביטחון בו גם שכנה המרפאה ותחנת הגפירים. לאחר בניית המבנים עלתה פלוגת חברים ראשונה.
במהלך מלחמת העצמאות, בגלל הקרבה לחזית הירדנית, שימש הקיבוץ, יחד עם קיבוץ קריית ענבים, כבסיס של גדוד "הפורצים" מחטיבת הראל. ב-18 בינואר 1948, נהרג מזכיר הקיבוץ, אלתר רכניצר, בהתקפה על שיירה שיצאה לכיוון ירושלים. בתחילת מאי 1948 פונו כל ילדי הקיבוץ למנזר רטיסבון בירושלים, שם שהו עד מרץ 1949. ב-30 במאיהותקף הקיבוץ, אך ההתקפה נהדפה.
בעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע קו הגבול בין מדינת ישראל לממלכת ירדן ("הקו הירוק"), מצידו הצפוני של הקיבוץ. בשנת 2004 החלה בסמוך בנייה של קטע מגדר ההפרדה.
במאי 1959, נערכה עצרת זיכרון והוכרז על הקמת יד זיכרון לזכרו של אליעזר גלר וגיבורי מרד גטו ורשה. גלר שהיה חבר גורדוניה וריכז את פעילות התנועה בלודז', היה אמור להצטרף לחבריו במעלה החמישה, כשפרץ המרד עמד בראש שתי פלוגות לוחמות של גורדוניה, לאחר המרד נשלח לברגן-בלזן ומשם לאושוויץ בה נספה. בשנת 1961 נסתיימה בכניסה לקיבוץ בניית אנדרטה, מעשה ידי הפסל אנדריי רבס, לזכרם.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, ישבה פלוגת מילואים מהחטיבה הירושלמית על פסגת הר סמוך למעלה החמישה, אל מול מוצב הרדאר הירדני, עשרות מטרים מקו הגבול. בבוקר ב-5 ביוני 1967, החל משעה 10:00, ספג המוצב הפגזה של פגזי מרגמה ירדניים והחלו חילופי אש לאורך כל היום. ללא נפגעים לפלוגה במקום. בשעות הערב פרץ כוח משוריין מחטיבת הראל בפיקודו של אורי בן-ארי לכיוון מוצב הרדאר והמשיך לעבר גב ההר בין לכיוון רמאללה.
בשנת 2002, אושרה לקיבוץ הרחבה של 138 יחידות דיור על חשבון שטחי היער באזור, הגופים הירוקים התנגדו לתוכנית, ולאחר מספר שנים החליט הקיבוץ לא ליישמה.
בינואר 2005 עבר הקיבוץ שינוי יסודי באורחות חיי התושבים. השיתוף הכלכלי בין חברי הקיבוץ צומצם באופן משמעותי והשריד העיקרי שנותר מימי השיתוף היא רשת ביטחון כלכלית שאמורה לעזור למעוטי היכולת.
ב-9 ביוני 2021 פרצה שרפה באזור הקיבוץ ובתי תושבים פונו.
כלכלה.
הענף הכלכלי העיקרי של הקיבוץ הוא מלון מעלה החמישה הנמצא לידו וכולל מועדון בריאות וספא, מרכז קונגרסים וגן אירועים. ענפים נוספים במשק הם רפת (האחרונה שנותרה באזור ההר), לולים, חממת סחלבים, פנסיון לכלבים, גידולי שדה ובריכת שחיה.
בשנת 1954, קם מפעל "גמה" למכשירי רדיו. בשנת 1956, הוקם, בשיתוף עם קריית ענבים, משרד ההובלה "הרי ירושלים". בשנת 1964 הוקם מפעל לסוכריות וממתקים "כרמית". תחילה ייצור סוכריות כרמל בידע צרפתי. בהדרגה הורחב קו המוצרים ובשנת 1979 נחנך מפעל חדש של כרמית שהוקם בקיבוץ. המפעל נמכר לחברת אסם בשנת 1995, וב-1998 נמכר שוב לחברת "טעם ישראל" שאיחדה את פעילותו עם המפעל שלה בראשון לציון והמפעל בקיבוץ נסגר.
בשנת 1970 הוסב בניין לול לחממה והוקמה חממת הסחלבים.
מלון מעלה החמישה.
מלון מעלה החמישה או בית המרגוע מעלה החמישה היה מלון בהרי יהודה בסמיכות לקיבוץ מעלה החמישה ובבעלות הקיבוץ.
ביוני 2012 המלון נרכש בידי קבוצת ג'ורדאש ישראל והוחלט להפעילו תחת המותג "אורכידיאה", כאשר אורכידיאה מחזיקה ב-74% מהמלון ו-26% הנותרים נותרו בחזקת הקיבוץ.
בשנת 2015 המלון נרכש על ידי חברת "כרם ניהול בתי מלון" בבעלות גדי פריבר, ופוצל למלון יערים ולמלון גורדוניה.
ביוני 2021 נפתח במעלה החמישה סניף של רשת ההארחה סלינה מנתור בבניין היסטורי משוחזר - בית נובו (בית מרגוע לעובדי חברת האשלג, לשעבר), הסמוך למלון יערים.
שלושת המוסקטרים
שלושת המוסקטרים (בצרפתית: "Les Trois Mousquetaires") הוא רומן הרפתקאות קלאסי מאת אלכסנדר דיומא האב. ספר זה הוא הראשון בטרילוגיה הנקראת גם רומנסות ד'ארטניאן. שמו של הספר מבוסס על עיסוקם של שלושה מתוך ארבעת גיבוריו הראשיים: שלושה מוסקטרים: אתוס, פורתוס ואראמיס. הספר גם נתפרסם בזכות המוטו של ארבעת גיבוריו הראשיים:
הספר נכתב בשיתוף פעולה עם אוגוסט מקה וראה אור לראשונה במגזין הספרותי הצרפתי: "Le Siècle" כסיפור בהמשכים בין החודשים מרץ ויולי של שנת 1844.
הרומן מתרחש בצרפת מלאת התככים והבגידות של ראשית המאה ה-17, בה מולך לואי ה-13 חלש האופי, בעוד השליט בפועל הוא החשמן רישלייה.
עלילת הספר.
חלק א'.
בשנת 1625 יוצא ד'ארטניאן, אציל כפרי צעיר השואף להפוך ל"מוסקטר", חבר ביחידת עילית של משמר המלך, בדרכו לפריז עם מכתב מאביו למפקד המוסקטרים דה טרוויל. באמצע הדרך, במהלך שהותו בפונדק בעמק הלואר, לועג אדם מבוגר לסוסו של ד'ארטניאן. ד'ארטניאן הנעלב, דורש קרב. חבריו של האיש מכים את ד'ארטניאן עם סיר בישול ומלקחי מתכת, אשר שוברים את חרבו. גם המכתב של אביו נגנב. ד'ארטניאן מחליט לנקום באיש אשר זהותו מתגלה מאוחר יותר כזו של הרוזן דה רושפור, סוכנו של החשמן רישלייה, שבאותו הזמן העביר הוראות מהחשמן למרגלת שלו ליידי דה וינטר, המכונה בדרך כלל מיליידי דה וינטר או פשוט מיליידי.
ד'ארטניאן מגיע לפריז חסר כל ושם הוא פוגש במקרה את שלושת המוסקטרים המהוללים והבלתי-נפרדים, אתוס (Athos), פורתוס (Porthos) וארמיס (Aramis), וביום אחד 'מצליח' לזכות בהזמנה לדו-קרב מכל אחד מהם. לבסוף, הקרבות לא התקיימו בשל התערבות אנשי משמרו של החשמן, מה שמביא לקרב משותף של ארבעתם נגד אנשי החשמן, שבסופו מאמצים השלושה את הצעיר - אשר אמנם לא מתקבל ליחידת המוסקטרים היוקרתית בשל היעדר מכתב ההמלצה שנגנב ממנו, אך הופך לחבר מן המניין במשמר המלך. מפקד המשמר דה אסרט נותן לד'ארטניאן 40 פיסטולים. בכסף הוא שוכר משרת, פלנשה (Planchet), מוצא מקום לינה ומתייצב אצל מסייה ד'אסר (Des Essart). יחידתו של ד'אסר היא יחידה לא יוקרתית שבה הוא צריך לשרת במשך שנתיים לפני שנשקלת מועמדותו ליחידת העילית - המוסקטרים. זמן קצר לאחר מכן, ד'ארטניאן פוגש את קונסטנס בונסייה, אשתו הצעירה והיפה של בעל הבית שלו ובת טיפוחיו של חדרנה של המלכה אן מאוסטריה ומתאהב בה ממבט ראשון.
אן, מלכת צרפת, מנהלת בסתר רומן עם הדוכס מבקינגהאם. היא נפגשת עם מאהבה ונותנת לו כמזכרת ממנה שרשרת מעוטרת ב-12 אבני יהלום, שקיבלה בעבר כמתנה מבעלה, המלך לואי ה-13. החשמן רישלייה, המיודע בעזרת מרגליו על המפגש בין המלכה למאהבה האנגלי, רוצה לסכסך מלחמה בין צרפת ואנגליה, ומשכנע את המלך לדרוש מהמלכה לענוד את שרשרת היהלומים שנתן לה לנשף שיארגן החשמן בעוד שבועיים. קונסטנס בונסייה מנסה לשלוח את בעלה ללונדון כדי להשיב את התכשיט אך האיש מתומרן על ידי רישלייה ומסרב ללכת. ד'ארטניאן יחד עם חבריו המוסקטרים מתנדבים למשימה. בדרך, עושי דברו של החשמן תוקפים אותם שוב ושוב ורק ד'ארטניאן ופלנשה מצליחים להגיע ללונדון. לפני שהוא מגיע, ד'ארטניאן נאלץ לתקוף וכמעט להרוג את הרוזן דה וורדס, חברו של החשמן, בן דודו של רושפור ומאהבה של מיליידי. אף על פי שמיליידי גנבה ממנו שתי אבני יהלום מהשרשרת של המלכה, הדוכס בקינגהאם מצליח לספק לד'ארטניאן תחליפים תוך שהוא מעכב את שובה של מיליידי לפריז. מיליידי חוזרת לרישלייה עם 2 האבנים החסרות כדי שיוכל להציג אותן כראיה לבגידתה של המלכה, אך ד'ארטניאן חוזר עם השרשרת בעלת סט מלא של 12 יהלומים בדיוק בזמן כדי להציל את כבודה של המלכה אן. המלכה מודה לחשמן על ה"מתנה" שלו שמעלה את מספר היהלומים בשרשרת שלה ל-14 ובכך מצליחה לעורר קנאה במלך כלפי החשמן. בעקבות הצלחתו במשימה ד'ארטניאן מקודם ומושבע כמוסקטר והמלכה, בהכרת תודה, נותנת לו טבעת יפה.
חלק ב'.