הגברים היו נוהגים בזמן הראשונים לקבל את השבת בתחילת תפילת ערבית באמירת ברכו. וכיום נוהגים לקבל את השבת באמירת "בואי כלה" (בפיוט לכה דודי) ו"מזמור שיר ליום השבת". אך ברוב בתי הכנסת מילים אלה נאמרות לאחר שקיעת החמה, ועל כן יש המקפידים לקבל על עצמם את תוספת השבת לפני השקיעה, באמירת "בואי כלה שבת המלכה", או "הנני מקבל על עצמי קדושת שבת".
גדר הקבלה.
האחרונים מסתפקים האם על ידי קבלת שבת נחשב הזמן כשבת ממש, או שרק נוהגים בו הלכות שבת (קידוש ואיסור מלאכה). פועל יוצא של הספק הוא, לגבי דינים הקשורים ליום השבוע ולא דווקא לשבת, כמו נער שנעשה בר מצווה בשבת, וכן הפסק טהרה לאחר קבלת שבת. כמו כן, בספק זה נידונים עניינים הקשורים לשבת או לחג, כמו מצוות שמחת הרגלים, האם הם נהוגים גם בזמן התוספת. וכן מסתפקים הפוסקים אם יוצאים ידי חובת סעודת שבת בזמן תוספת שבת, או שצריכים לאכול כזית פת אחרי צאת הכוכבים.
היפריון
"היפריון" הוא שם-תואר נלווה לאל השמש הליוס באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס.
במיתולוגיה היוונית המאוחרת יותר, היפריון הוא אחד הטיטאנים, בנם של גאיה ואוראנוס, ואביהם של הליוס, טיטאן השמש, סלנה, טיטאנית הירח ואאוס, אלת השחר, שנולדו לו מאחותו תיאה. היפריון הוא גם הטיטאן אדון המזרח.
דוריס לסינג
דוריס לסינג (באנגלית: Doris Lessing; 22 באוקטובר 1919 - 17 בנובמבר 2013) הייתה סופרת בריטית, כלת פרס נובל לספרות לשנת 2007.
ביוגרפיה.
דוריס לסינג נולדה בשם דוריס מיי טיילור בעיר כרמאנשאה בפרס (כיום איראן), להורים בריטים. ב-1925 עברה עם משפחתה לגור בקולוניה הבריטית בדרום רודזיה (כיום זימבבואה). היא התחנכה במנזר קתולי בסולסברי, כיום הארארה, בגיל 14 עזבה את בית הספר והתחילה לעבוד כמטפלת, כמרכזנית וכפקידה. על אף שילדותה הייתה קשה ואומללה, יחסה של לסינג בכתביה על אפריקה מלא רגשות חמלה גם על חיי הבריטים הקולוניאליסטים וגם על הילידים האפריקאים.
מגיל 18 עבדה לסינג בפרלמנט הרודזי ועזרה בהקמת מפלגת שמאל אנטי-גזענית. ב-1938 נישאה לפרנק ויזדום, וילדה שני ילדים. נישואיה באו לקיצם ב-1943, אז עזבה את משפחתה והצטרפה לקבוצה של קומוניסטים. זמן קצר אחרי כן התחתנה עם גוטפריד לסינג, משפטן בעל שורשים יהודיים, שהיה פעיל מרכזי בקבוצה, וילדה לו בן.
בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה חזרה בה לסינג מתמיכתה בתנועה הקומוניסטית. גם נישואיה השניים לא עלו יפה, ובשנת 1949 עברה יחד עם בנה הצעיר לגור באנגליה. שם החלה לכתוב רומנים וסיפורים, ב-1949 פורסם בלונדון הרומן הראשון שלה, "העשב פוזם" (The Grass Is Singing).
בשנת 1964 התוודעה לסופיות דרך כתביו של אידריס שאה והיכרותה איתו. התורה הסופית המשיכה לעניין אותה בשנות ה-1960 ובשנות ה-1970 כפי שמצא ביטוי הדבר בכתיבתה.
נפטרה ב-17 בנובמבר 2013 בביתה בלונדון בגיל 94. הורישה את ספרייתה לזימבבואה
יצירתה.
יצירתה של לסינג מתחלקת לשלושה שלבים נפרדים:
אחרי נושא ה"סופיות" עבדה לסינג על שלושת הנושאים גם יחד.
הספרים מסדרת "ילדי האלימות" הם אוטוביוגרפיים למחצה, ומספרים על דמות בשם "מרתה קווסט" הגדלה בדרום אפריקה ואחר כך משתקעת באנגליה.
"מחברת הזהב", ספרה הידוע ביותר של לסינג, ראה אור בשנת 1962 ותורגם לשפות רבות. בשנת 1976 זכה בצרפת בפרס מדיסיס לסופר זר. זהו רומן מקיף ורב-רבדים המגולל פרק בחייה של סופרת המתמודדת עם שלל בעיות: בעיות בחייה הפרטיים, ביחסיה עם גברים ונשים, בגיבוש השקפת עולמה המוסרית והפוליטית. הוא מתרחש על רקע המאורעות המסעירים של שנות הארבעים והחמישים.
הרומן נחשב בעיני חוקרים רבים לספר פמיניסטי קלאסי, אבל לא בעיני הסופרת עצמה, שלא רצתה להיות מוגדרת כסופרת פמיניסטית. לאחר פרסום הספר הייתה לסינג מועמדת לפרס נובל לספרות אך ספרי מדע בדיוני שכתבה מאוחר יותר ערערו כנראה את מעמדה, ושמה הוסר מרשימת המועמדים. אף על פי כן, ב-2007 הוענק לה הפרס "על כתיבתה האפית אודות חוויה נשית, אשר בסקפטיות, להט וחזון העמידה חברה משוסעת לבחינה מדוקדקת".
כשהתראיינה מחוץ לביתה, לאחר שהודיעו לה העיתונאים שזכתה בפרס נובל, היא אמרה שהיא כבר זכתה בכל פרס ספרותי "ארור" באירופה, וכנראה הגיע העת של פרס נובל. היא הסבירה את חוסר התרגשותה ושמחתה בכך, שהיא תמיד ראתה את הממסד הספרותי כצר אופקים. "אני בת 89, ומאוד זקנה" היא הוסיפה, "והייתי מועמדת מזה שנים לפרס נובל ולא קיבלתי. כנראה שהם החליטו שזמני למות קרב, והחליטו להעניק לי אותו" אמרה לקול צחוקם של העיתונאים.
כשנשאלה איזה מספריה היא מעריכה כחשובים ביותר, בחרה בסדרת "קנופוס מארגוס". ספרים שמבוססים בחלקם על רעיון ה"סופיות", שלסינג למדה מ"חברי ומורי" אידריס שאה. מיצירותיה המוקדמת יותר, הספרים "תדריך ליורד שאול" ו"זיכרונותיו של ניצול" מבוססים אף הם על אותו נושא.
לסינג פרסמה שני רומנים בשם העט ג'יין סומרס: "The Diary of a Good Neighbour" ו-"If the Old Could". המבקרים הספרותיים התעלמו מהם עד שלסינג חשפה שהיא המחברת. בנוסף כתבה גם מספר סיפורים קצרים על בעלי החיים החביבים עליה - חתולים.
קישורים חיצוניים.
בעקבות זכייתה בפרס נובל
לאחר מותה
מעבר מונז'נוור
מַעֲבַר מוֹנְזֶ'נֶוְור (בצרפתית: Col de Montgenèvre, באיטלקית: Colle del Monginevro) הוא מעבר הררי מפורסם בגובה 1,854 מטרים בהרי האלפים, בין צרפת לאיטליה, הנחשב למעבר שבו השתמש ככל הנראה חניבעל בפלישתו לאיטליה ושימש אחר–כך בוודאות את יוליוס קיסר ואת שארל השמיני במלחמת 1494.
מעבר הרים זה מיוחד באפשרות המעבר הקלה והנוחה בו. דרך המתאימה למרכבות עולה מבריאנסון בעמק דוראנס עד למעבר. בנקודת המפגש בין צרפת לאיטליה שוכנים הכפרים בורג מון ז'נבר מהעבר הצרפתי וקלוירס מהעבר האיטלקי. שני הכפרים מאוכלסים תמיד, כיוון שהמעבר מוגן מרוח הצפון ולכן ניתן לחיות בו גם בשיא החורף. בתקופה הרומית שימש המעבר חלק מוויה דומיטיה, דרך המעבר מאיטליה לספרד דרך גאליה נארבוננסיס.
קיבוץ תובל
תובל קין
תּוּבַל קַיִן הוא בנם של למך בן מתושאל וצלה, שמוזכר ב, כאבי מקצוע הנפחות. אחיו הם יָבָל, יוּבָל ונַעֲמָה. לפי האגדה, תובל קין נכח בעת הריגתו בשוגג של קין על ידי למך (הריגתו של קין על ידי למך קרתה בגלל תובל קין. בשל היות למך כבד ראייה, תובל קין עזר לו לצוד, וכאשר כיוון למך את קשתו הוא ירה לכיוונו של קין. לאחר שלמך גילה זאת הוא הרג את תובל קין בשל טעותו).
חז"ל לעומת זאת דרשו שלמך הרג בשוגג לא רק את קין, אלא גם את תובל קין (תנחומא בראשית יא). מכאן הסיקו כי שושלתו החומרנית של קין, המתארת תאוותנות והישגים בכל תחומי החומר, פותחת ברצח הבל בידי קין ונחתמת בהרג קין ותובל קין בידי למך.
כיום, קיבוץ תובל וכן מספר רחובות בישראל קרויים על שמו. כמו כן, תובל קין הוא דמות חשובה במסורת הבונים החופשיים ומוזכר במספר טקסים של המסדר.
עיצורים קוליים
עיצורים אטומים
עיצורים מנושפים
תנועות מעוגלות
קליבר
המונח קליבר מציין את הקוטר הפנימי של צינור או הקוטר החיצוני של תיל, מוט וגופים גליליים אחרים.
המילה נגזרה מהמילה הערבית "קאליב" - תבנית.
המונח נפוץ בעיקר בהקשר של כלי ירייה, אך נעשה בו שימוש גם בתחומים אחרים.
כלי ירייה.
בכלי ירייה, הקליבר הוא הקוטר הפנימי של הקנה. בקנה מחורק נמדד הקוטר בנקודה הרחבה ביותר. הקליבר של כלי ירייה מתוצרת בריטניה וארצות הברית מצוין באינצ'ים, ובמרבית המדינות האחרות - במילימטרים.
הקליבר משמש גם כיחידת מידה לאורך קנים (בעיקר בתותחים). במקרים אלו, יחולק אורך הקנה בקוטרו. למשל, קנה שאורכו 800 אינץ' וקוטרו 16 אינץ', יסומן כקליבר 50/ "16, קרי קוטר "16 ואורך "800 = 50 * "16. לעיתים מצוין האורך באמצעות האות "L": למשל, תותח 75mm/L48 הוא תותח בקוטר 75 מילימטר ובאורך 3,600 מילימטר.
שיטת הסימון.
ישנן שלוש שיטות לסימון קליברים של כלי ירייה. השתיים הנפוצות מבניהן הן:
השיטה האירופאית - ציון הקליבר במילימטרים:
בשיטה האירופאית יצוין ראשית קוטר הקנה (ולא הקליע, כפי שמקובל לחשוב; רובה M16 מוגדר כ-5.56 מ"מ אבל זהו קוטר הקנה, בעוד קוטרו של הקליע הוא 5.70 מ"מ, והוא נדחס אל הקנה מעצמת הדחף שיוצרים הגזים תוצרי שריפת חומר הנפץ). אחריו יופיע אורך התרמיל. למשל:
5.56x45 מ"מ נאט"ו. כלומר - קנה בקוטר 5.56 מ"מ, ותרמיל באורך 45 מ"מ.
השיטה האמריקאית - ציון הקליבר באינץ'.
בשיטה האמריקאית כלל לא יצוין התרמיל, וקוטר הקנה יוצג באינץ', למשל:
, כלומר - קנה בקוטר .
כך ניתן, למשל, להתקל בשני הסימונים ו-7.62x51 מ"מ נאט"ו, כאשר בעצם מדובר באותו כדור (גרסה אזרחית וגרסה צבאית).
כמו כן קיימת שיטה שלישית, בריטית.
מדידת הקליבר של רובה Shotgun.