סילברסטיין מכנה עצמו "ציוני פרוגרסיבי (ביקורתי)" ואת "תיקון עולם" הוא מכנה "בלוג יהודי ליברלי", אך לפי העיתונאי יוסי מלמן, "שנאתו היוקדת לישראל שמתבטאת בפרסומיו העוינים, מהם רבים הם ספקולטיביים וחסרי בסיס, מצביעים על כך שהוא בעצם אנטי ציוני" - טענה שהשמיעו גם אחרים, ושאותה דוחה הבלוגר. בזמן מבצע עופרת יצוקה הביע התנגדות נחרצת לפעילות צה"ל, אותה כינה "רצח בדם קר". את חיילי צה"ל כינה "תת בני אדם", ואף השווה את מדינת ישראל לגרמניה הנאצית. בנוסף, הביע תמיכה במשט לעזה. הוא הבהיר שאינו תומך בחמאס, אבל טען ש"אסמאעיל הנייה קשור פחות לטרור מאשר יצחק שמיר". בדצמבר 2011 חשף את זהותו וכתובתו של בלוגר ציוני עד כדי סיכון חייו (לפי דעתו של אותו בלוגר).
סילברסטיין תומך בעיקר בארגוני שמאל המזוהים עם השמאל הרדיקלי בישראל, ומציין שיש לו "מחלוקות פוליטיות, פילוסופיות, ומוסריות" עם ארגוני שמאל הנחשבים בעיניו למתונים יחסית, כמו שלום עכשיו והקרן החדשה לישראל. הוא מתנגד לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, תומך בשוויון זכויות לערביי ישראל ומגדיר את הדמוקרטיה הישראלית כדומה לסרביה של סלובודן מילושביץ'. את גישתו כלפי מערכת הביטחון בישראל הסביר:
על עמדתו בנושא צנזורה צבאית והטלת איסור פרסום:
תקון עולם
ריצ'רד סילברסטיין
גדוד קשר 533
גדוד קשר 533 (שמו הקודם: יחידת קשר 533) או יחידת הקש"ב (קשר ומחשוב) היא יחידת הקשר הטקטית הניידת של חיל האוויר שיעודה לספק יכולות תקשורת והעברת נתונים בין גופים שונים הפועלים בחיל-האוויר. היחידה מוצבת בבסיס ביסל"א.
היסטוריה.
היחידה הוקמה בשנת 1969 כחלק מלקחי מלחמת ששת-הימים. בעשור הראשון להקמתה הייתה י"ק 533 יחידה קטנה. מאז מלחמת יום הכיפורים ועד היום, פועלת היחידה בכל המתארים: היא נמצאת בשטח במשימות שב"ה (שדה ביצוע הטסות) של מטוסי ה"קרנף", שש"ה (שלוחת שדה הליקופטרים), פריסות הגנ״א לסוגיהן, נותנת שירותים בשטח ליחידות הל"א (לוחמה אלקטרונית), הכטמ״ם (כלי-טיס מאויש מרחוק) וכו'. היחידה פועלת במגוון עצום של מקומות ותרחישים ומחברת אל מטה השליטה את כל מי שעוזב את בסיסי חיל-האוויר ולפעמים גם בתוך הבסיסים עצמם. בנוסף להקניית אמצעי-קשר ניידים לדרגים הנפרסים בחיל, אמונה היחידה גם על הרחבת כיסוי הקשר האווירי של חיל-האוויר במשימותיו השונות והרחוקות.
לצורך התקנת, הפעלת ותחזוקת מערכות קשר בשטח, באתרי פעילות חיל האוויר שאינם קבועים, מפעילה היחידה תאי קשר (סלעים) או ממסרים מוטסים, על מטוסי צופית.
חלק מהחיילים שמגיעים ליחידה עוברים הכשרה לתפקיד "מפעיל קשר מוטס" (המוגדר כצוות עזר-אווירי) לצורך ביצוע ותפעול ממסרים מוטסים כלומר: הרחבת טווח קליטה באמצעות מקמ"ש (משדר-מקלט) מוטס.
בתאריך 4 בפברואר 2009, עברה היחידה להיות תחת פיקודו של "מערך ההגנה האווירית" ("מערך הנ"מ" לשעבר). בעקבות מעבר הפיקוד, שונה שמה ל"גדוד הקשר 533". עד תחילת ינואר 2010, שכנה היחידה בבח"א 27, עת בה נסגר הבסיס סופית, בסמוך לכך עברה היחידה ל"בית הספר להגנה אווירית" (ביסנ"מ לשעבר).
סמל היחידה.
סמל היחידה מורכב מהפריטים הבאים:
מבנה היחידה.
הגדוד פועל בצוותים קטנים, מינימום ארבעה חיילים בצוות, החוברים בכל פעם ליחידה אחרת, מחיל-האוויר או מזרוע אחרת בהתאם למשימה, והם האחראים על הקמת קשר ותחזוקתו השוטפת. אופי פעילות היחידה גורם לכך שיש צורך במפקדים רבים ואכן, אופי הפיקוד בגדוד שונה מאוד מהפיקוד ביחידות אחרות בחיל-האוויר. על כל מספר קטן של חיילים היוצאים לבצע משימה, מפקד ומנהל חייל או חיילת שעברו הכשרת מפקד-מת״ק (מפקד תא קשר), המפקד אחראי על ביצוע המשימה בשטח, ללא קצינים ובלי מסגרת אליה הם שייכים בשטח.
ביחידה כ-330 חיילים בשירות סדיר ומספר רב של אנשי מילואים. בשונה מכל שאר היחידות המבצעיות בחיל-האוויר, בנויה היחידה במתכונת גדוד. בראש היחידה עומד מפקד בדרגת סא"ל וסגן בדרגת רס"ן.
ביחידה קיימים שלושה גפים לוגיסטיים - טכני, מנהלה ומבצעים; שלושה גפי הפעלה - גף חנית (בעבר רד"ט - רדיו-טלפון), גף רומח (בעבר רומ"ם - רדיו ומערכות משולבות) ובית-ספר להכשרת החיילים. צרכני גף חנית הם לרוב סוללות הנ"מ, יחידות הל"א, תעשיות ביטחוניות וטייסות הכטב"ם, ואילו צרכני גף רומח הם בעיקר היחידה לשיתוף פעולה (יחשת"פ). עם כניסת כיפת ברזל לפעילות מבצעית בשנת 2011 התווסף גף הפעלה נוסף, גף מגן - האמון על כל ענייני הקשר בכיפת ברזל.
לאחר בעיות בתפעול גף מגן הוחלט בספטמבר 2021 לפרקו ולשלוח את חייליו לגדודי סוללות כיפת ברזל שהם: גדוד 137 וגדוד 947.
כלב שפיץ יפני
מפל הנילוס הכחול
מפל הנילוס הכחול הוא מפל מים על נהר הנילוס הכחול באתיופיה. שמו המקומי הוא טיס אבאיי, שפירושו באמהרית "מפל הנילוס", או טיס איסאטי - "מפל האש". המפל נמצא כ-30 ק"מ במורד הנהר מאגם טאנה והעיר בהר דר, ונחשב לאחד ממוקדי התיירות הראשיים של אתיופיה.
המפל מורכב מ-4 ערוצים מקבילים המשתנים מזרם חלש בתקופות יבשות ועד מעל ל-400 מטר רוחב בתקופות גשומות. גובה המפל נע בין 37–45 מטר. מפל הנילוס הכחול בודד את האקולוגיה של אגם טאנה משאר האקולוגיה של הנילוס, ולבידוד זה היה תפקיד מכריע באבולוציה של החי האנדמי לאזור.
במרחק קצר במורד המפל נמצא גשר אבן שנבנה בשנת 1626 בהוראת הקיסר סוסניוס.
קולנוע הומו-לסבי
רוי שיידר
רוי ריצ'רד שיידר (באנגלית: Roy Richard Scheider; 10 בנובמבר 1932 - 10 בפברואר 2008), היה שחקן קולנוע אמריקאי מועמד שני פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "הקשר הצרפתי" ו"כל הג'אז הזה" וגם ידוע בתור שריף מרטין ברודי בסרטי "מלתעות" וקפטן נייתן ברידג'ר בסדרת המדע הבדיוני "סיקווסט".
ביוגרפיה.
שיידר נולד בעיר אורנג' שבניו ג'רזי לאנה ולרוי ברנרד שיידר.
השתתף בילדותו בתחרויות אגרוף ובייסבול ולמד דרמה בגיל מאוחר יותר באוניברסיטת ראטגרס וב"מכללת פרנקלין ומארשל".
לאחר שירות של שלוש שנים בחיל האוויר האמריקאי הופיע שיידר בפסטיבל שייקספיר שבניו יורק וזכה בפרס אובי.
קריירת משחק.
שיידר ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בסרט האימה "קללתה של הגופה החיה".
פרץ לתודעה המקומית והעולמית ב-1971 עם הופעותיו בסרטי הפשע הקלאסיים "הקשר הצרפתי" בתפקיד שהעמיד אותו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בתור הבלש באדי רוסו שותפו של ג'יימס "פופאי" דוייל (ג'ין הקמן) ו"נערת הטלפון והבלש" בתור פרנק ליג'ורין הסרסור של נערת הליווי ברי דניאלס (ג'יין פונדה).
בשנת 1975 נבחר שיידר על ידי סטיבן ספילברג לשחק את התפקיד הראשי של השריף עיירת החוף מרטין ברודי באחד ממותחני האימה הטובים והמצליחים בכל הזמנים "מלתעות", שיחק את הדמות גם בסרט ההמשך "מלתעות 2" שזכה להצלחה מסחרית.
לאחר מכן שיחק בדרמה הספרותית "איש המרתון" בתור הנרי אחיו של רץ המרתון הצעיר תומאס לוי (דאסטין הופמן) ובמותחן ההרפתקאות "מכשף".
ב-1979 הציג שיידר את הופעתו הטובה בקריירה בדרמה המוזיקלית "כל הג'אז הזה" . בסרט גילם את הכוראוגרף ובמאי התיאטרון המתהולל ג'ו גידאון וקיבל מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב שאותן הפסיד לדאסטין הופמן ולפרס באפט"א.
בשנות ה-80 התפרסם בסרט הפעולה "רעם כחול" בתפקיד פרנק מרפי טייס המסוקים של משטרת לוס אנג'לס וב "2010- השנה בה ניצור קשר" סרט ההמשך למותחן המדע בדיוני "" בו שיחק ד"ר הייווד פלויד ראש המשלחת של המעבורת דיסקברי.
השתתף בסרט של דייוויד קרוננברג "ארוחה עירומה" בתור הדמות הספרותית של ד"ר בנוואיי. גלם את הדמות הראשי בסדרת הטלוויזיה המדע בדיוני "סיקווסט" מבית הפקות של סטיבן ספילברג, ששודר בין השנים 1993 ל-1996 ברשת NBC בתור נייתן ברידג'ר, הקפטן של הצוללת תת-ימית מתקדמת בשם "seaQuest DSV" במטרתה לגלות המעמקים של האוקיינוסים בעתיד הרחוק, אף על פי שצבר פופולריות רבה שיידר תקף בחריפות את מפיקי הסדרה לאחר שינויים רבים לעונה השנייה, שצבר שערורייה בתקשורת ואצל המעריצים. הוא רצה לפרוש אבל לא יכול היה לבטל את החוזה ונאלץ להישאר עד תום העונה השנייה, לקריאת העונה השלישית והאחרונה המפיקים הסכימו שהוא יעזוב בתנאי שיופיע בתור אורח לכמה פרקים ומחליפו יהיה מייקל איירונסייד. שיידר גם שיחק בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "מוריד הגשם" (1997) ובמותחן "בית רוסיה".
ב-2004 שיחק בסרט הפעולה "המעניש" בתור פרנק קאסל האב, אביו של המעניש.
חיים אישיים.
לשיידר בת אחת מאשתו הראשונה העורכת סינ'תיה שיידר ושני ילדים מאשתו השנייה השחקנית ברנדה קינג.
שיידר סבל במשך מספר שנים ממחלת סרטן המיאלומה, נפטר בשנת 2008 בבית החולים המדעי של אוניברסיטת ארקנסו שבליטל רוק, ארקנסו.
פראואנקירכה
פְרַאוּאֶנְקִירכֶה (בגרמנית: Frauenkirche) פירושו "כנסיית גבירתנו".
הפקת נפט בישראל
חיפושי נפט החלו בארץ ישראל עוד בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1955 התגלה השדה הראשון בחלץ. במשך יותר מ-50 שנה היה זה השדה הפעיל היחיד, שבו התקיימה הפקה מסחרית של נפט. מאגרי גז טבעי, המהווה תחליף חלקי לנפט, בהיקף ניכר, נתגלו בעשור הראשון של המאה ה-21 בים התיכון מול חופי אשקלון ומול חופי חיפה.
למדינת ישראל מוטיבציה גבוהה להשקיע בחיפושי נפט ובהפקתו, לא רק עקב היתרון הכלכלי אלא גם עקב:
היסטוריה.
ראשית החיפושים ושדה חלץ.