בשנת 1940 אורגן על ידי אנשי המוזיאון סיורי איסוף מקיפים כדי לאסוף את זיכרונות הקהילות הכפריות שהלכו ודעכו. בשל איום המלחמה הוצב חלק מחומר המוזיאון במרתפי המוזיאון הלאומי ההונגרי בשנת 1942. בשנת 1943 ביקשו לאחסן פריטים יקרי ערך נוספים בכספות בנקאיות, אולם לאחר מכן הם נעלמו במהלך המלחמה.
הארכיון היהודי הונגרי נפתח במכון הלאומי להכשרה רבנים בבודפשט בשנת 1972 ובשנת 1994 הוא מוזג עם המוזיאון, ושמו הרשמי של המוסד הפך למוזיאון והארכיון היהודי הונגרי.
בשנת 1993 נשדדו כמעט כל החומרים שהוצגו במוזיאון; הפריטים נמצאו רק בקיץ 1994 ברומניה.
סורת א-נבא
סורת א-נבא (בערבית: سورة النبأ), נקראת גם סורת עמה (בערבית: سورة عمَّ) וגם סורת אל-תסאאֻל (בערבית: : سورة التسائل) היא סורה מספר 78 בקוראן, והיא מכילה 40 פסוקים, אשר מורכבים מ-174 מילים, שמורכבות מ-796 אותיות.
את השם ניתן לתרגם לעברית כ"חזון הבשורה".
תוכן.
הסורה מתחילה בתיאור אופיים של אלו שלא האמינו במוחמד, ואת השקפתם בעניין החיים שאחרי המוות. פרשנים גורסים שהסורה נפתחת כך, ואף שכל תוכנה, הוא למעשה מענה לאנשי שבט קורייש אשר זלזלו במוחמד ולעגו לאמונתו בעולם הבא.
פסוקים 6-16 מציגים ללא מאמינים ראיות לכאורה בדבר קיומו של האל, וקיומו של העולם הבא. לאחר מכן, הסורה מתארת את העונש המחכה ללא מאמינים בעולם הבא, ואת הגמול והשכר המחכים למאמינים בעולם הבא.
פסוקים 21-30 מכריזים שכל החטאים מתועדים לכאורה על ידי האל, והאדם יאלץ לתת את הדין והחשבון עליהם בעולם הבא.
פסוקים 31-36 מבשרים לצדיקים שעשו טוב בחייהם, על השכר המצפה להם בעולם הבא.
ישנם פרשנים הגורסים כי 40 הפסוקים של הסורה, מחולקים לשני חלקים שווים של עשרים פסוקים כל חלק. בחלק הראשון, עוסקת הסורה בטבע ובנפלאותיו, כמו ההרים, הצמחים, הלילה והיום וכו'. החלק השני עוסק לכאורה בעולם הבא.
במסורת האסלאמית.
ישנו חדית' שבו נטען כי האדם אשר קורא ולומד בקביעות את סורת א-נבא, יזכה ביום תחיית המתים לשתות משקה קר שיוגש לו על ידי אללה. נוסף על כך, האימאם ג'עפר א-צאדק אמר שאדם שקורא ולומד בעקביות את סורת א-נבא, יזכה באותה השנה לבקר בכעבה.
ישנו תפסיר שגורס כי עבור אדם אשר נהג לקרוא את הסורה הזאת, יום הדין יעבור מהר כמהירותה של התפילה.
ישנם פרשנים שטוענים כי הסורה מוקדשת לעלי בן אבי טאלב.
אנתוני ג'נקינסון
אנתוני ג'נקינסון (אנגלית: Anthony Jenkinson; 1529, מרקט הארבורו, לסטרשייר - 1611) היה מראשוני האנגלים שחקרו את נסיכות מוסקבה ושטחי רוסיה של ימינו. ג'נקינסון היה סייר וחוקר מטעם החברה המוסקבאית והכתר האנגלי. הוא פגש את איוואן האיום מספר פעמים במהלך נסיעותיו למוסקבה ורוסיה. הוא פירט את דיווחי נסיעותיו באמצעות מספר יצירות כתובות במהלך חייו .
חיי משפחה.
אביו של אנתוני ג'נקינסון, ויליאם ג'נקינסון, היה אדם בעל רכוש ועושר רב. אנתוני ג'נקינסון התאמן בשנותיו המוקדמות לקריירה מסחרית. בשנת 1568 הפך ג'נקינסון לחוקר מרכזי בחברת המוסקבאית, שהייתה חברת סחר אנגלי שנוסדה במאה ה-16 והתקיימה עד מלחמת העולם הראשונה. ב־26 בינואר 1568 נשא ג'נקינסון את אשתו ג'ודית מרשה, בתם של ג'ון מרשה ואשתו אליס. למרשה היו קשרים עסקיים נרחבים, כולל היותו אחד המייסדים בחברה למסחר עם רוסיה. ג'נקינסון הרוויח אפוא מהקשרים הכספיים הללו. לג'נקינסון ולאשתו היו שש בנות וחמישה בנים, שרק ארבע בנות ובן שרדו. קיימות ספקולציות לפיהן לג'נקינסון הייתה בת לא לגיטימית, אן בק או ווטאלי, שאולי בשלב מסוים נעשה ניסיון לשדכה לויליאם שייקספיר. עם זאת, טענות אלה הן כנראה ספקולציות בלבד.
עד 1606 ג'נקינסון התגורר בבית אחוזה באשטון. אשתו נפטרה לפניו. ג'נקינסון נקבר ב־16 בפברואר 1611 בכנסיית השילוש הקדוש בטיי, רוטלנד.
בנו של אנתוני סר רוברט היה אביו של הברונים הראשונים של ג'נקינסון מהוקסברי, גלוסטרשייר.
הנסיעה לנסיכות מוסקבה.
ג'נקינסון נסע למוסקבה מספר פעמים במהלך חייו מטעם החברת המוסקבאית.
משלחת ראשונה, 1558.
ג'נקינסון שהה במוסקבה בשנת 1558. הוא החל את דרכו בנסיעה דרומה במורד נהרות האוקה והוולגה, כשהוא עובר בנסיכות קזאן (שנכבש על ידי רוסיה בשנת 1552), והגיע לעיירה אסטרחן, (נכבשה 1556). משלחתו המשיכה במסעה דרומה-מזרחית לאחר שנסעה מעבר לים הכספי לסרצ'יק (סראכס), שם הצטרפו לשיירה מסחרית ונסעו במשך מספר חודשים באזור הטטרים בערבות של הים הכספי. הם הגיעו לבוכרה לאחר שנלחמו בשודדים במדבר, אך גילו כי אף על פי שהנתיבים לסין והודו היו ידועים, הם היו בלתי ניתנים למעבר עקב מלחמות וחסימות בדרך. העוינות של הרשויות המקומיות הפכה את שהותם למסוכנת, ובסופו של דבר הם נאלצו לחזור על עקבותיהם, ועזבו את בוכרה זמן קצר לפני שהצבא של סמרקנד הגיע לכבוש אותה. לאחר תלאות רבות נוספות, הם הגיעו חזרה למוסקבה בשנת 1559, אך לא יכלו לנסוע חזרה לאנגליה עד אביב האביב 1560 - כאשר נפתחו שוב מעברי הים. במסע זה הצליח ג'נקינסון להכין מפה של חלק מהשטחים הרוסיים והטטריים, אם כי הנציח טעות נפוצה שהניח שים ארל הוא המפרץ הכספי. המפה שלו שולבה בתוך האטלס של אברהם אורטליוס.
משלחת שנייה, 1561.
עם שובו ממסע משלחתו הראשון לרוסיה החל ג'נקינסון להתכונן מיד למסע שני. כוונתו הייתה לנסוע לרוסיה ולהמשיך לפרס. הוא הגיע למוסקבה באוגוסט 1561, מתוך כוונה לסכם על תנאי סחר עם איבן האיום. עם זאת, הוא לא היה מסוגל לקיים אתו פגישה עד מרץ 1562. משם, נסע ג'נקינסון ברחבי רוסיה, במורד הים הכספי אל פרס, שם הגיע לחצר של השאח תחמאספ, והצליח להשיג הסכם סחר מועדף, בשם החברת המוסקבאית. עם זאת, הוא מצא כי המטרה הרחבה יותר של פריצה למסחר באוקיינוס ההודי נחסמה על ידי המאחז הפורטוגזי בהורמוז שבמפרץ הפרסי, ומכירת סחורות אנגליות הוגבלה על ידי תחרות מצד הוונציאנים שפעלו בדרך קצרה בהרבה יותר מהים התיכון דרך סוריה. גם במהלך משלחת זו הוא עשה רושם רב על איוון האיום שהעניק הרחבה גדולה של זכויות הסחר לחברת המוסקבאית. במסעותיו למרכז אסיה ופרס, היה לג'נקינסון קשר הדדי עם הצאר, הוא קנה מצרכים מטעמו, אך גם נהנה ממכתבי האמינות של איוון, שהיו בעלי משקל לא מבוטל במגעיו עם המעצמות המקומיות בעקבות ניצחונות רוסיה בקזאן ואסטרחאן. ביולי 1564 חזר ג'נקינסון ללונדון.
שירות מול חופי סקוטלנד, 1565.
ג'נקינסון נשלח לסקוטלנד במהלך המשבר הפוליטי בזמן המרד של מרי מלכת הסקוטים. הוא הפליג אל פירס אוף פורטון ב־25 בספטמבר 1565. משימתו של ג'ינקינסון הייתה לחסום את העיר לית' כדי למנוע את הנחתת תחמושת למרי מלכת הסקוטים שנשלחה מצרפת. רוח חזקה הביאה את ספינתו לטווח התותחים של מצודת אינצ'ית'.
ג'נקינסון הצטווה לא להצהיר שהוא נשלח על ידי הממשלה האנגלית, ואמר לשלטונות הסקוטים שהוא מחפש שודדי ים. המלכה מרי שלחה אל סיפון אונייתו מתנה של חץ וקשת ו"ארגז שמור" עבור המלכה אליזבת ושרשרת זהב וכוס מוזהבת עבור הקברניט, והוא הפליג בחזרה לברוויק און טוויד. כישלונו של ג'ינקינסון בחסימת הנמל הביאה לסכסוך עם הרוזן מבדפורד שהיה הדיפלומט המוביל באנגליה בענייני סקוטלנד.
משלחת שלישית, 1566.
ג'נקינסון נשלח לרוסיה בפעם השלישית כדי ליישב סכסוך בנוגע לעסקות הסחר שאנגליה עשתה עם רוסיה במהלך המסע האחרון של ג'ינקינסון שם בשנת 1564. עם הגעתו, במכתב שנשלח לחברו, הזכיר ג'נקינסון את האכזריות ששטפה את האזורים הרוסים בגלל איבן האיום. כדי לנהל משא ומתן על תנאי הסחר בהצלחה, ג'נקינסון נשלח חזרה לאנגליה. הוא הצטווה להביא מומחי מלחמה לרוסיה כדי לעזור לאיבן במלחמותיו. עקב הפלגה זו ניהל ג'נקינסון משא ומתן בהצלחה עם המלך הרוסי על תנאי סחר חדשים בספטמבר 1567 .
משלחת רביעית, 1571.
ביולי 1571 נשלח ג'נקינסון לרוסיה במסע הרביעי והאחרון שלו לשם. בשנת 1568 ביטל איבן את הרשאות המסחר שג'נקינסון השיג בהצלחה בשנת 1566. מטעם המלכה אליזבת הראשונה נשלח ג'נקינסון להחזיר את הסכם הסחר. לאחר שהתעקב בקולמוגורי במשך שישה חודשים בגלל מגפה, ג'נקינסון הצליח סוף סוף להגיע למוסקבה במאי 1572. במהלך מסעו האחרון העיד ג'נקינסון על ההרס שהטטרים מאזור קרים ביצעו באזורים שונים ברוסיה. עד 23 ביולי, ג'נקינסון החזיר בהצלחה את כל הרשאות המסחר בהסכם מחדש עם איבן ורוסיה.
כתבים.
מפות רוסיה של ג'ינקינסון שולבו באטלס המפורסם של אורטליוס. כמו כן, היסטוריונים חשפו רבים ממכתביו האישיים ששרדו, בהם הוא מתאר את רוסיה. במיוחד הוא מזכיר את התנהלות השלטון הזוועתית של איוון. כמו כן, הצטרפו דוחות הנסיעות של ג'ינקינסון למידע הרב שנצבר עם חומר גאוגרפי, סחר, דרכי הניווט העיקרי, המסעות, והגילויים של האומה האנגלית באותה תקופה.
הזמיר (אנדרסן)
הזמיר (בדנית: Nattergalen) היא אגדה שכתב הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן על קיסר סין המעדיף ציפור מכנית מזמרת ומעוטרת על פני ציפור זמיר אמיתית.
עלילה.
הסיפור מתחיל בתיאור על ארמונו המפואר של קיסר סין שבו ישנם גנים נפלאים המובילים ליער גדול, וממנו יוצאים אגמים נהדרים. בין הענפים סמוך לאגם מזמרת ציפור זמיר נפלאה, ומי שנהנה מזמרתה אלה הם הדייגים העניים. שימעו של הזמיר זו מגיע לאוזני הקיסר המצווה על הבאתה לארמונו. משלחת יוצאת ליער ומביאה את הזמיר אל הקיסר. הזמיר מזמר ברצון לקיסר וכולם מתפעלים מיופי שירתה.