בעת פיתוח של מערכת תוכנה ניתן לה לעיתים שם קוד, המשמש את המפתחים לזיהויה. עם סיום הפיתוח מוחלף שם זה בשם מסחרי, בהתאם להחלטת אנשי השיווק.
סיסמה (פירושונים)
מאסה-קרארה (נפה)
נפת מאסה-קרארה (באיטלקית: Provincia di Massa-Carrara) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,157 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 200,695 נפש. בירתה של הנפה בעיר מאסה, עיר חשובה נוספת בנפה היא קרארה, המפורסמת בשיש האיכותי שבה.
הנפה גובלת בנפת לה ספציה במחוז ליגוריה במערב, בנפת פארמה ובנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת לוקה במחוז טוסקנה במזרח.
בין מחצית המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 הייתה הנפה דוכסות מאסה וקרארה, תחת שליטת משפחת סיבו-מלספינה (Cybo Malaspina; שצאצאה הנודע ביותר הוא האפיפיור אינוקנטיוס השמיני) ומ-1738 משפחת ד'אסטה (d'Este), כחלק מדוכסות מודנה ורג'ו, למעט פרק זמן קצר בו שלטה באזור אליזה בונפרטה, שארת בשרו של נפוליאון.
דמוגרפיה של אתיופיה
אוכלוסיית אתיופיה מגוונת ביותר. רוב תושביה דוברים שפה ממשפחת השפות השמיות, או ממשפחת השפות הכושיות. בני האורומו, האמהרים והתגרים יחד מהווים יותר משלושת רבעי מכלל האוכלוסייה, אולם ישנן יותר מ-80 קבוצות אתניות שונות בתוך אתיופיה, חלקן קטנות, עם כ-10,000 חברים. ככלל, רוב הנוצרים גרים באזורים הרריים, והמוסלמים ובני הדתות האפריקאיות נוטים לגור באזורי השפלה. אנגלית היא השפה הזרה המדוברת ביותר, ונלמדת בכל בתי הספר התיכוניים. אמהרית הייתה שפת ההוראה בבתי הספר יסודיים, אולם הוחלפה באזורים רבים בשפה המקומית, דוגמת האורומו והטיגרינית.
דתות.
נוצרים 61.6%, פרוטסטנטים 10.1%, קתולים 0.9%, מוסלמים 32.8%, מסורתי 5.6%. קהילה יהודית קטנה, אך רובה עלתה לישראל.
אבל במחלקת המדינה של ארצות הברית ישנם אומדנים סותרים, כך שמספר המוסלמים בערך שווה לנוצרים או אפילו מעט יותר, וישנו צורך לבדוק מחדש את האומדנים. (אסלאם 45%-50%, נוצרים אורתודוקסים 40%, פרוטסטנטים 5% והיתר, מסורתיים).
קבוצות אתניות.
מחוץ לאתיופיה ישנם כ-70 מיליון אזרחים אתיופים לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2013. אורומו 32.1%, אמהרים 30.2%, תגרים 6.2%, סומלים 6.0%, גורגים 4.3%, סידאמים 3.4%, וולאיטאים 2%, עפרים 2%, האדיים 2%, גאמוים 1%. (קבוצות קטנות יותר מנויות ב
שפות.
אמהרית 32.7%, אורומו 31.6%, תיגרינית 6.1%, סומלית 6.0%, גורגית 3.5%, סידמאית 3.5%.
שפות מקומיות אחרות: ערבית, אנגלית (שפה זרה עיקרית הנלמדת בבתי ספר).
ביזנסוויק
ביזנסוויק (באנגלית: Businessweek) הוא שבועון עסקים וכלכלה גדול. הוא נוסד ב-1929 בארצות הברית ויש לו כמיליון קוראים בכל רחבי העולם. השבועון, שיוצא לאור על ידי חברת בלומברג העניק זיכיונות להוצאת השבועון בשפות זרות. והוא יוצא לאור בשפות: סינית, אינדונזית, ערבית, רוסית, בולגרית, רומנית והינדי.
מהדורה עברית.
בשנת 2008 החל המגזין לצאת לאור בשפה העברית, על ידי ביזנס וויק ישראל, שהייתה בבעלות קבוצת משקיעים יהודים מאנגליה, בשיתוף שלמה בן צבי.
כ-60% מהחומרים במגזין היו תחקירים של ביזנסוויק העולמי שתורגמו לעברית. בהוצאה העברית נעשו התאמות והשלמות רלוונטיות לישראל.
את המגזין הישראלי ערך ערן בר-טל, כלכלן, מרצה ועורך כלכלי. עם הכותבים הישראלים הקבועים נמנו: עורך הג'רוזלם-פוסט לשעבר אמוץ עשהאל, שיזם את המהדורה הישראלית ושימש כנשיאה; נגיד בנק ישראל לשעבר ד"ר דוד קליין, וכן ירין קימור, ערן כץ, פרופ' יעקב קופ, ד"ר איל יניב, צבי סטפק, בועז ארד, אופיר דואק ועוד.
המגזין יצא לאור אחת לשבועיים והיה מצורף לעיתון "מקור ראשון". מערכתו פעלה בתל אביב ובניו יורק.
בסוף 2008 נפסקה הפקת המהדורה העברית.
זלדה (פירושונים)
שם-קוד (משחק)
שם-קוד (Codenames) הוא משחק קופסה בסגנון משחקי מסיבות, בו מנסים השחקנים לנחש מילים שאחד השחקנים האחרים ניסה להעביר להם באמצעות רמזים (שמות-קוד).
המשחק יצא בשנת 2015 וזכה בפרס משחק השנה הגרמני בשנת 2016.
בישראל המשחק יצא לאור באמצעות פרויקט הדסטארט בשנת 2016 על ידי "משחקי ליאם" ו Golden Egg Games.
מהלך המשחק.
המשחק מתנהל בין שתי קבוצות יריבות של שחקנים. בכל קבוצה אחד השחקנים נבחר להיות "רב-המרגלים", והוא נותן רמזים (שמות-קוד) לשאר חברי הקבוצה שיצטרכו לנחש את כוונתו.
על גבי לוח המשחק מופיעות 25 מילים שונות שמשתנות בכל משחק, כאשר ישנו "קלף סדר" שגלוי רק לרבי-המרגלים של כל קבוצה והוא מסדיר אילו מהמילים שייכות לאילו קבוצה. מתוך 25 המילים, ישנן 9 מילים של קבוצה אחת, והיא הראשונה שתשחק; 8 מילים של הקבוצה האחרת, ומילה אחת שתסומן באיקס שחור ושאותה אסור להגיד מכיוון שניחושה יביא לסיומו של המשחק ולניצחון הקבוצה היריבה.
מטרת המשחק: רב-המרגלים של כל קבוצה צריך לגרום לחברי הקבוצה שלו לנחש את כל המילים המסומנות כשלהם ב"קלף הסדר" במספר המועט ביותר של מהלכים, זאת על ידי שימוש בשמות-קוד מקוריים ככל האפשר שיכללו כמה שיותר מילים ששייכות לקבוצה. רב-המרגלים צריך להיזהר במיוחד בשמות הקוד מכיוון שבלבול של חברי הקבוצה יכול להביא לכך שינחשו מילה של הקבוצה האחרת, והנקודה תיזקף לזכותם. כמו כן, יש להיזהר ששם הקוד לא יכווין את חברי הקבוצה לבחור במילה האסורה המסומנת בשחור, כיוון שהדבר יביא להפסד של אותה הקבוצה.
סיום המשחק: המשחק נגמר כאשר קבוצה סיימה את כל המילים שהיו מוקצות לה לנחש ומוגדרת כמנצחת, או כאשר קבוצה ניחשה בטעות את המילה האסורה המסומנת בשחור - מה שמוביל לניצחון מיידי של הקבוצה היריבה.
מילת צופן
חן שיש
חן שיש (נולדה ב-12 ביוני 1970) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה.
שיש נולדה בצפת להורים ילידי תוניס. היא החלה לימודי אמנות במכללת 'אורנים' בשנת 1990. עם סיום לימודי התואר נסעה לאירופה וחיה מספר שנים בפריז, לונדון, רומא ובברלין. בשנת 1998 היא שבה לארץ והחלה לימודי תואר שני באקדמיה לאמנות בצלאל ובאוניברסיטה העברית, ירושלים. כמו כן, היא בוגרת הסמינר החדש ללימודי תרבות חזותית, תיאוריה וביקורת, קמרה אובסקורה, תל אביב (2000).
עשייה אמנותית.
שיש היא אמנית הפועלת במגוון רחב של מדיומים אמנותיים הכוללים ציור, רישום, קולאז', עבודות על צגי טלוויזיה, ציורי קיר גדולי מידות ומיצבים. עבודותיה מספקות אתרים אקספרסיביים הנעים על המתח שבין כאוס לאימה, בין טבע לתרבות ובין האנין והחסכני לבין הברוקי והעודף. עבודותיה מוצגות במוזיאונים מרכזיים ובגלריות רבות בישראל ובעולם. כיום מתגוררת שיש בתל אביב עם בתה תמר-לואיז.
מקורות השפעה.
על בסיס הראיונות הרבים שנערכו עם האמנית במהלך השנים, ניתן לעמוד על מקורות ההשפעה וההשראה המהדהדים בעבודותיה: סביבת החיים - בתי שיכון, גיבורי תרבות כמו ברוס לי, גיבורי קולנוע מצריים, סרטי אימה, מלאכות יד, פסיפסי-קיר, מסעות בעולם, אמנות אווטסיידרית, סיפורי אלף לילה ולילה, מזמורי זן ובתי כנסת עתיקים. שיש מציינת גם את קיומן של השפעות אחרות על עבודותיה, השפעות שעלו מקריאתה בטקסטים עיוניים ונובלות: "שמש שחורה" ו'כוחות האימה' של ז'וליה קריסטבה; "ראי הים", "הכושי איש נרקיס", "בלב המאפליה" של ג'וזף קונראד; "שבעה לילות" ו"מלאכת השיר" של חורחה לואיס בורחס.
מוטיב העין.
"בשלב ההיכרות עם העולם האמנותי של שִיש", כפי שכותבת האוצרת רותי דירקטור, "מתבקש להתעכב על הדימוי הנוכח בעבודותיה יותר מאחרים - נוכח, עובר מטמורפוזה וצץ בצורת דימוי אחר: העין. עיניים. בלי סוף עיניים. העין מופיעה לעיתים כעלה; היא עשויה לרחף פתאום לבדה על בד גדול ורוד. לעיתים היא עקורה מתוך תצלום של דיוקן עצמי או מכוסה באיקסים תוקפניים של מסקנטייפ. היא מתגלגלת לדימוי של נורה. אפשר לזהות אותה בלולאה של חבל תלייה, ולעיתים היא פרח. היא פיוטית ואלימה בעת ובעונה אחת. האלימות מופנית קודם כול כלפי עצמה: עין עקורה, קרועה, חסרה, מכוסה. עם זאת, המבט הריק הנשלח מהעבודות אל הצופה, מבהיל ומרתיע. בעל כורחו הופך הצופה לחלק ממשטר האימה של מה שבטאיי מכנה "העין המסורסת" (תערוכה: "מאיזו גלקסיה מטורפת היא שואלת", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות חיפה, 2006).
פרויקט מתמשך: חן | דג'אמילה (2002 – 1999).