ב-10 ביוני לפנות בוקר, הותקף שוב היישוב, זו הפעם בידי כוח חטיבתי סורי, אשר כלל שלושה גדודי חי"ר ושני גדודי ארטילריה. גדודי החי"ר נועדו לתקוף את המושבה האחד מדרום, האחד ממזרח וגדוד נוסף מצפון. יחידה מאותו כוח, אשר פעולתה הקדימה את ההתקפות הגדודיות, הצליחה להפתיע את מגיני המקום, התקרבה אל המושבה בעודה מוסתרת על ידי סוללת העפר, וחדרה דרך גזרה ובה עמדות נטושות, אל המושבה פנימה. מספר לוחמים הבחינו בכוח הסורי החודר. חלקם נשבו וחלקם נמלטו, אך מבלי להתריע על הנעשה. בשלב זה אבד הפיקוד המרכזי על הכוח שבמושבה, וכל עמדה ובית לחמו למעשה בעצמם. לאחר שנערכו קרבות מבית לבית, ומעמדה לעמדה, הצליחו הסורים לכבוש את המושבה, כאשר חלק מן העמדות החזיקו מעמד שעות לא מעטות. פלוגה מגדוד 92 של חטיבת 'עודד' ניסתה לבוא לעזרת המושבה, אולם בשל אש סורית, לא הצליחה להגיע. בקרבות נהרגו 14 אנשים מתושבי וממגיני המושבה, ארבעה מתוכם בשתי ההתקפות הראשונות, ועשרה בקרב האחרון. 39 מהמגינים (כולל שש נשים ו-12 פצועים), אשר נותרו בחיים לאחר הקרב, נפלו בשבי הסורי ושהו בו כ-13 חודשים. לאחר שכבשו את המושבה, הסורים הרסו את המקום.
עם כיבוש משמר הירדן, איימו הסורים לנתק את הכביש הראשי לאצבע הגליל (חלקו הצפוני של כביש 90 של ימינו). ואכן, עד ההפוגה הראשונה ואף זמן מה לאחר הכרזתה, נמשכו קרבות עזים, שהסורים ניסו להעמיק את אחיזתם בשטח ישראל כדי לנתק את הגליל העליון וכוחות מחטיבות 'כרמלי', 'גולני' ו'עודד' בולמים אותם, תוך כדי קרבות מרים, במרחק קצר ממערב למושבה.
ניסיון ראשון לעקירת ראש הגשר הסורי בגליל העליון המזרחי בעקבות נפילתה של משמר הירדן יום קודם לכן היה אור לבוקר ה-11 ביוני. פלוגה של גולני בפיקודו של משה פלד בחוד המאמץ של גדוד 11 מחטיבה 9 השתלטה על המשלטים החולשים על המדרונות לכיוון הנהר ומשמר הירדן אולם הגדוד שהיה אמור להתקדם בעקבותיה, לכבוש את גשר בנות יעקב ולפוצצו כלל לא הופיע. מי שכן הופיעה וצלחה את הירדן הייתה חטיבה סורית מלווה בנגמשים וטנקים. פלד תיאר את אירועי אותו היום "הקרב הקשה של חיי". "הסורים פשוט טבחו בנו. נסעו וירו נסעו וירו". מי שלא נהרג מבין לוחמי הפלוגה באותו הקרב, נפצע.
בהמשך המלחמה ואחריה.
מבצע ברוש בקרבות עשרת הימים היה הניסיון האחרון במלחמת העצמאות לחזור ולכבוש את המובלעת הסורית במשמר הירדן, להסיג את הצבא הסורי מזרחה לנהר הירדן ולעצב את הגבול בין שתי המדינות על פי החלטת החלוקה שנסמכה על קו הגבול הבינלאומי שנקבע בהסכם ניוקומב-פולה-1923 בין צרפת ובריטניה ואושרר על ידי חבר הלאומים ב-1934. המבצע לא עלה יפה, 100 לוחמים נפלו במהלכו וקו החזית עם הסורים לא השתנה כמעט. סביב המובלעת נמשכו תקריות אש עד סוף המלחמה.
בתום המלחמה, בכ"ב בתמוז תש"ט, 20 ביולי 1949 חזר השטח לשליטה ישראלית כאזור מפורז במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה אולם נותר סלע מחלוקת וזירת התגוששויות צבאיות עד מלחמת ששת הימים משום הפרשנות השונה של הצדדים להגדרת שטח מפורז. נערכו חילופי שבויים אולם נמנע מאנשי המושבה שחזרו מהשבי לבנותה מחדש. על אדמותיה הוקמו הקיבוץ גוברים (לימים גדות) ומושב העובדים משמר הירדן. מהמושבה המקורית שרדו הריסות בתים.
המחלוקת ההיסטורית סביב הקרב.
נסיבות נפילת משמר הירדן עוררו מחלוקת היסטורית. עיקר המחלוקת נסב סביב הטענה כי זיהוי המושבה עם האצ"ל הביא לקיפוחה בכל הנוגע לאמצעי התגוננות ולסיוע. הטוענים לקיפוח מציגים את חסימת תגבורת האצ"ל למושבה באפריל 1948. כן עלתה הטענה כי הגעת גדוד 23 מחטיבת כרמלי, שהוקצה כתגבורת, עוכבה על ידי מפקדת חטיבת עודד שהייתה אחראית על האזור, בשל הזיהוי האמור של המושבה. מנגד, טוענים אנשי חטיבת 'עודד' שהגדוד מ'כרמלי' לא הספיק להגיע לעזרת המושבה בגלל שהוא עבר לאזור מן הגליל המערבי, לא הספיק להתארגן בגזרה החדשה, ובכל מקרה, התארגנותו כגדוד הייתה עדיין בחיתוליה.
בהמשך, משרד הביטחון סירב להעניק את נס הקוממיות למושב העובדים משמר הירדן (שכונה בתחילה "בני צפת") שהוקם כשני קילומטרים מהמושבה שחרבה, בטענה שהנס מוענק רק ליישובים שעמדו במערכה ונותרו במקומם לאחריה. מאוחר יותר זכה המושב לקבל את הנס משהוחלט שגם יישוב שחרב במלחמה ראוי לו.
לוסט
פנטו
סער קליין
סער קליין (באנגלית: Saar Klein, נולד ב-1967) הוא במאי קולנוע, תסריטאי קולנוע ועורך סרטים יהודי אמריקאי, שנולד בישראל. היה פעמיים מועמד לפרס אוסקר לעריכת סרטים, ב-1998 וב-2000.
קורות חיים.
נולד בירושלים ב-1967. כשהיה בן 9 היגרה משפחתו לניו יורק, התיישבה ברובע הברונקס וקליין גדל ברובע היוקרתי, יהודי ברובו, ריברדייל. למד וב-1989 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה, בקולג' וואסר, ניו יורק.
כבר בהיותו בבית ספר תיכון ידע שאהבת חייו היא הקולנוע, אך ההזדמנות שנקרתה לפניו הייתה בעריכת סרטים. כך החלה דרכו המקצועית, כסטאז'ר לעורך הסרט "ג'י. אף. קיי - תיק פתוח", בבימויו של אוליבר סטון. הסרט יצא לאקרנים ב-1991. אחר כך באו סרטים נוספים של אותו במאי, בהם שימש קליין, תחילה כעוזר עורך ולאחר מכן כעורך משנה ולבסוף כעורך, בהם "Heaven &amp; Earth", שיצא לאקרנים ב-1993 ובו קיבל קליין לראשונה קרדיט כעורך משנה, "U-Turn", שיצא לאקרנים ב-1997 וסרטים אחרים, כולם כאמור בבימויו של אוליבר סטון.
קרדיט ראשון כעורך קיבל קליין בסרט "For Which He Stands", שיצא לאקרנים ב-1996. כעבור שנתיים, ב-1998 היה קליין אחד משלושת העורכים של הסרט הקו האדום, בבימויו של טרנס מאליק. זה היה הסרט השני בלבד בקריירה שלו, בו הוא זכה לקרדיט כעורך. וזה היה גם הסרט שהקפיץ את הקריירה שלו, משום שצוות העריכה המשולש של הסרט היה בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר לעריכה קולנועית באותה שנה. כעבור שנתיים, ב-2000 היה קליין מועמד שוב לאוסקר, יחד עם שותפו לעריכת הסרט כמעט מפורסמים, בבימויו של קמרון קרואו. סרט זה היה הסרט הרביעי בלבד בקריירה של קליין, בו הוא קיבל קרדיט כעורך.
קליין המשיך לערוך סרטים עוד כעשור, במרוצתו גם כתב וביים שני סרטים קצרים, "Nouveau Riche No. 11" ו-"Nouveau Riche No. 34". בין הסרטים שערך בתקופה זו היו גם הסרטים זהות כפולה, שיצא לאקרנים ב-2002, והעולם החדש, שיצא ב-2005. ב-2013 הוא עבר לבימוי סרטי קולנוע באורך מלא וסרט הקולנוע הראשון בבימויו (הוא היה גם אחד משני התסריטאים) היה "After the Fall" (שם מקורי - "Things People Do"), אשר יצא לאקרנים ב-2014. בסרט זה כיכבו בין השאר וס בנטלי, ג'ייסון אייזקס, היילי בנט, סם טראמל ועוד.
המרכז להגירה בינלאומית וקליטה (CIMI)
המרכז להגירה בינלאומית ולקליטה (The Center for International Migration and Integration - CIMI) הוא עמותה ישראלית העוסקת בתחומי הגירה שונים. העמותה הוקמה על ידי ג'וינט ישראל בשנת 1998 ומאז 2010 מתפקדת כעמותה עצמאית שמושבה בירושלים.
מטרתה המוצהרת של העמותה לסייע בפיתוח תחום ההגירה בישראל - ליישם סטנדרטים בינלאומיים בטיפול בנושאי הגירה שונים, פיתוח מחקר רלוונטי לתחומי ההגירה השונים ושמירה על זכויות מהגרי עבודה ומבקשי מקלט בישראל.
העמותה היא הארגון האחראי ליישום ההסכמים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אחרות בהבאת מהגרי עבודה לישראל ופועלת מטעם רשות האוכלוסין וההגירה בתחום זה. הארגון מתפעל פרויקטי הגעה של עובדים ממדינות שונות, בהן: תאילנד, מולדובה, אוקראינה, נפאל, סרי לנקה ועוד. כמו כן, הארגון מפעיל קו חם ייחודי לטיפול בבעיותיהם של מהגרי עבודה בישראל. העמותה מנהלת מערך דרכו מגיעים לישראל אלפי עובדים בשנה ומעניקה שירותים לעשרות אלפי עובדים מכלל המדינות מהן מגיעים מהגרי עבודה לישראל.
במקביל הארגון מפעיל פרויקטים שונים לעבודה עם אוכלוסיית מבקשי המקלט בישראל - בסיוע לצעירים בלתי מלווים ותפעול פרויקטים שונים.
בשנת 2012 זכה המרכז בעיטור נשיא המדינה למניעת סחר בבני אדם.
יושב ראש העמותה בהתנדבות הוא ארנון מנטבר, שכיהן כמנכ"ל ג'וינט ישראל
החזרה הנצחית
כתיבה אוטומטית
כתיבה אוטומטית או פסיכוגרפיה היא טענה ליכולת העל-חושית המאפשרת לאדם (למשל מדיום) להפיק מילים כתובות ללא מודעות לתהליך הכתיבה עצמו. המילים נובעות כביכול מהתת מודע, או ממקורות רוחניים או על טבעיים.
היסטוריה.
כתיבה אוטומטית כטכניקה של תרגול רוחני, דווחה על ידי היפוליט טן בהקדמה למהדורה השלישית של ספרו, "האינטליגנציה" (צרפתית: "De l'intelligence)", שפורסמה בשנת 1878. לצד "חזיונות את'ריים" או ראיית "הילות מגנטיות", פרננדו פסואה טען להתנסות בכתיבה אוטומטית. הוא אמר שהוא חש "בבעלותו של משהו אחר", כשלפעמים הוא מרגיש תחושה בזרוע ימין שלטענתו הורמה לאוויר ללא רצונו. ג'ורג'י הייד-ליס, אשתו של וויליאם באטלר ייטס, טענה גם היא ליכולתה לכתוב באופן אוטומטי. שרי אורובינדו, כמו גם האמא (מירה אלפסה) התאמנו באופן סדיר בכתיבה אוטומטית.