מרבית הסובוטניקים החיים בישראל השייכים לקבוצה השלישית שעברה גיור רבני וקיימה אורח חיים יהודי הגיעו מהכפר אילינקה (Ильинка) שכל תושביו הסובוטניקים עלו לישראל במהלך מחציתה השנייה של המאה ה-20. בארץ ישנם גם סובוטניקים שהגיעו מהכפר ויסוקי (Высокий) ומכפרים אחרים ברוסיה. שני הכפרים הללו נמצאים במחוז וורונז' שברוסיה. כשליש מהכפר ויסוקי חיים כיום בארץ. כאשר הסובוטניקים התגיירו, רובם קיבלו את היהדות הרבנית ומיעוטם את היהדות הקראית.
רוב התושבים שהגיעו מהכפרים אילינקה וויסוקי חיים כיום בעיר בית שמש.
באילניה גרה היום משפחת שמואלי - מצאצאי משפחת פרוטופופוב שהגיעו בשיירת קורקין מהכפר הרוסי סולודניקי.
הישראלים הידועים מביניהם: השומר אלכסנדר זייד, שאמו הייתה סובוטניקית, ניצב בדימוס אליק רון שסבתו הייתה סובוטניקית, יואב דוברובין מיסוד המעלה, משפחת ראובן קורקין, ועוד. בעל שורשים סובוטניקים הוא גם המחזאי יהושע סובול. נטען כי הרמטכ"ל רפאל איתן הוא נכד של סובוטניק. מקור טענה זו הוא בעובדה שדודו של הרמטכ"ל היה כנער אחד הקנטוניסטים. טענה זו הוכחה כשגויה. המשורר אלכסנדר פן טען כי אימו הייתה סובוטניקית, אולם עובדה זו שנויה במחלוקת בקרב חוקרים. נפוצה גם הטענה שאימו של אריאל שרון היא סובוטניקית.
יחס פוסקי ההלכה לסובוטניקים.
בשנת תרע"ד כתב הרב אברהם יצחק הכהן קוק תשובה על הסובוטניקים, בה סיכם שאינם בכלל ישראל ולא צריך לחשוש לקידושין שלהם. גם הרב יהודה לייב צירלסון כתב שהם גויים, ולכן אין לקבור אותם עם יהודים, אבל לארגן להם חלקה נפרדת בבית הקברות היהודי, כי יש לקרב נכרי שבא בתום רוח לשם ה'.
הסובוטניקים הסקויים.
בין הסקויים (הסקלרים) ברומניה הייתה קבוצה גדולה של סובוטניקים מהסוג הראשון, שבהדרגה התרחקה מהנצרות והתקרבה ליהדות. מרכזם היה בקומונה (מין מועצה אזורית) הרומנית בוזודויפאלו (Bicsadul Nou), שכלל בית כנסת במבנה שאורכו 16 מטר, רוחבו 3–4 מטרים וגובהו 4 מטרים, עם ריהוט מעץ מגולף בסגנון סקויי אופייני, מקווה, בית עלמין ובית ספר יהודי לכל דבר. בשנת 1868 הם ביקשו משלטונות הונגריה וקיבלו הכרה בקהילתם. אחרי מלחמת העולם הראשונה האזור היה לשטח רומני, אך לאחר תכתיב וינה הועבר אזור זה לשלטון הונגרי. בשנת 1941 ביקר במקום הסופר ההונגרי ז'יגמונד מוריץ (Zsigmond Móricz), שציין כי בקהילה 105 חברים.
לאחר כניסתם לתוקף של החוקים המפלים את היהודים, נשלח מטעם השלטון ההונגרי המרכזי משפטן בשם Alojos Degre כדי לברר את מעמדם. המשפטן אסף את הקהילה וגם סובוטניקים נוספים מהכפרים שמסביב, הסביר להם שהם עומדים להפסיד את זכויותיהם, את קרקעותיהם, את בתיהם וכו', אם לא ימצאו להם דת אחרת. מרביתם השתכנעו, אך היו כאלה שדבקו באמונתם. אלו, נלקחו למחנה הריכוז של אודורחי, יחד עם היהודים האתניים, ולאחר מכן נשלחו לאושוויץ, שם נספו מרביתם. ניצולים בודדים הגיעו לישראל ולארצות הברית. האזור בו חיו הסקויים הסובוטניקים כוסה במימיו של אגם מלאכותי בתקופת ניקולאה צ'אושסקו ולא נשאר זכר ממנו.
צביון חום
צביון חום (שם מדעי: "Cephalophus dorsalis") הוא מין בסוג צביון. הצביון החום שייך לתת משפחת הצביונים.
מאפיינים.
הצביון החום, המכונה גם צביון מצוי (common diker), הוא אנטילופה קטנה עם קרניים קצרות. הצביון חי באזור הדרומי לסהרה וליערות הגשם של מרכז אפריקה. הצביון החום חי בדרך כלל באזורים בהם ישנה צמחייה כגון שיחים, צמחייה שיכולה להסתיר אותו. הצביונים חיים באזורים עם גבעות, בסוואנה ובפאתי יישובי אדם. צבעיו של המין הספציפי משתנים בהתאם לאזור בו הוא חי. ישנם בערך 19 תת-מינים שסקאלת הצבעים יכולה להתפרש מצבע ערמוני באזור אנגולה לאפרפר בסוואנה הצפונית ועד לצבעי חום בהיר באזורים היותר צחיחים בהם הצביון חי. גובהו של הצביון הוא כ-50 ס"מ ומשקלו נע בדרך כלל בין 12-25 ק"ג, וחשוב לציין כי הנקבות בדרך כלל גדולות יותר מהזכרים. הקרניים של הזכרים יכולות להגיע לאורך של כ-11 ס"מ.
עונת הרבייה נמשכת זמן ממושך, והיא מתפרשת על פני רוב שנה. תקופת ההיריון מוערכת ב-7.5 חודשים ובסופה נולד צאצא יחיד שצבעו חום-אדמדם.תוחלת חיים של המין היא 17-18 שנים בטבע.
לצביון החום יש תפריט מגוון שכולל עלים, פרחים, פירות ופקעות. בנוסף הצביון ניזון מחרקים, ציפורים קטנות, צפרדעים ואפילו פגרים. את רוב המים שגופו של הצביון צורך הצביון מקבל ממזונו ולכן הצביון יכול לשרוד זמן רב בלי לשתות מים.
תפוצה.
המין נפוץ במרכז ומערב אפריקה במדינות הבאות:אנגולה, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גינאה, גבון, גאנה, גינאה ביסאו, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון, טוגו, סודאן ואוגנדה. בית הגידול של צביון זה הוא יערות גשם.
טקסונומיה.
המין תואר לראשונה נעל ידי החוקר ג'ון אדוארד גריי בשנת 1846.
שימור.
מצב המין הוא קרוב לסיכון עקב בירוא יערות וציד. הצביון החום מופיע בנספח השני של אמנת וושינגטון. המין מצוי במספר אזורים מוגנים ביניהם:הפארק הלאומי טאי (חוף השנהב), הפארק הלאומי סאפו (ליבריה), הפארק הלאומי קאקום (גאנה), הפארק הלאומי קמפו, שמורת החי דג'ה והפארק הלאומי לובקה (קמרון), שמורת הטבע דזנגה-סנגאה (הרפובליקה המרכז-אפריקאית), הפארק הלאומי מונטה אלן (גינאה המשוונית), הפארק הלאומי לופה והפארק הלאומי מינקבה (גבון), הפארק הלאומי אודזלה והפארק הלאומי נואבאלה-נדוקי (הרפובליקה של קונגו), יער הגשם של איטורי, הפארק הלאומי קהוזי-בייגה, הפארק הלומי מאיקו והפארק הלאומי סלונגה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
כלכלת רומניה
כלכלת רומניה היא הכלכלה ה-11 בגודלה מבחינה נומינלית וה-8 בגודלה על פי שווי כוח הקנייה באירופה. כיום, היא מאופיינת ככלכלת שוק שהתפתחה במהירות מאז שנת 1990, עם נפילת השלטון הקומוניסטי. בוקרשט, בירת המדינה, מהווה את אחד ממרכזי התעשייה והפיננסים החשובים במזרח אירופה.
היסטוריה.
לפני מלחמת העולם השנייה הייתה כלכלת רומניה מבוססת בעיקר על חקלאות. ב-1948 עלה השלטון הקומוניסטי והשתלט על הכלכלה כמעט בכל תחום. באמצעות סדרה של תוכניות חומש, הכלכלה הרומנית קיבלה מפנה לעבר כלכלה תעשייתית, ברוח תוכנית החומש של ברית המועצות.
ב-1980 כלכלה זאת התמוטטה דבר אשר גרם לאינפלציה ומחסור חמור בסחורות. ב-1990 לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי עשה הממשל החדש מאמצים רבים לשיפור הכלכלה. הצמיחה עלתה בקצב ממוצע של כ-1%. למרות שהסקטור הפרטי התרחב במהירות במיוחד בתחום השירותים והמסחר התעשייה נותרה ברובה בידיים ממשלתיות.
ב-1995 הפרלמנט הרומני העביר חוק להפרטה של יותר מ-2000 עסקים לידי ידיים פרטיות אולם ב-1997 חלה ירידה מסוימת בכלכלה על אף צעדים אלה ואחרים. מ-1999 רוב החברות נמצאות בידיים פרטיות.
השוק הרומני נהנה מהשקעות חוץ רבות, ורומניה עשתה מאמצים רבים להיכנס לאיחוד האירופי ב־2007. המשבר הכלכלי העולמי פגע קשות בכלכלת המדינה, שחוותה שנים של צמיחה גבוהה עד לשנת 2008.
בנקאות ומטבע.
המטבע הרומני הוא הלאו הרומני (Leu, סימנו RON), המחולק ל־100 באני (Bani). בשנת 2014 ממשלת רומניה תכננה שהמטבע יבוטל בתחילת שנת 2015 לשם מעבר לשימוש במטבע האירו.
התוכנית לא יצאה לפועל.
כוח העבודה.
בעיית האבטלה מהווה בעיה עיקרית מאז נפילת השלטון הקומוניסטי ב -1989. המדיניות הכלכלית של הממשלה הביא לירידה באבטלה מ-10.8% בשנת 2000 לכ-5% בשנת 2006. כיום (2011) עומדת האבטלה על שיעור של כ-5.1%. המשכורת הממוצעת נטו נמוכה מאוד בהשוואה למרבית מדינות אירופה, ועומדת על כ-488$ לחודש (2011).
בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי השתחררו האיגודים המקצועיים מהשפעה ממשלתית דבר אשר הוביל ב-1990 לאי שקט. שביתות רבות התקיימו בעיקר על ידי הכורים במכרות הפחם.
חקלאות ודיג.
רומניה היא אחת מהמדינות היצרניות ביותר בתחום החקלאות באירופה. מערב המדינה מתאפיין בגידולי חיטה, תוצרת תפוחי עץ וגידול חזירים לבשר. מרכז המדינה מתאפיין בגידול בקר ובמזרח המדינה נפוצים גידולי הירקות והפירות. יצור היין נפוץ אף הוא.
רומניה ממוקמת במקום ה-11 בין הארצות החקלאיות ביותר, ובמקום השישי ביצוא חקלאי. חיטה, בשר בקר, חזירים ועופות הם מרכיבי היצוא העיקרי לארצות הברית. יצוא הגבינות והיין לארצות הברית נאמד בכ- 150 מיליון דולר. רומניה מייבאת תוצרת חקלאית בסכום שנתי של כ-200 מיליון דולר, בעיקר: פולי סויה ותוצרתם ומאכלי ים.
הסקטור החקלאי ברומניה תלוי בסובסידיות מהשוק האירופי המשותף, ואשר נאמד בכ-מיליארד דולר.
תעשייה.
המינרל העיקרי המופק ברומניה הוא הנפט שמקורו באזור פלוישט שם נמצאת גם תעשיית הנפט. אולם תפוקת הנפט יורדת בהתמדה עקב ניצול יתר של הרזרבות הקימות לעומת זאת מופק גז טבעי בכמויות משביעות רצון.
מינרלים אחרים המופקים ברומניה הם בעיקר: פחם חום, פחם, ברזל, אבץ ונחושת.
בשנים 1969-2011 ברומניה נבנו כ-2 מיליון מכוניות על בסיס רנו 12 שבחלקן נמכרו בישראל תחת השם דלתא.
אנרגיה.
63 אחוזים מאנרגיית החשמל ברומניה מסופקים מתחנות כוח הפועלות באמצעות נפט, גז ופחם, בעוד שאר האנרגיה מקורה במפעלים הידרואלקטריים. למדינה שני מפעלים הידרואלקטריים עיקריים אשר מופעלים ביחד עם סרביה בסכר שער הברזל על הדנובה.
ב-1996 נפתחה תחנת כוח גרעינית בצ'רנבודה.
תיירות.