אולריקה נאסה-מייפארת (בגרמנית: Ulrike Nasse-Meyfarth; נולדה ב-4 במאי 1956) היא אתלטית מערב גרמניה בעבר, פעמיים אלופה אולימפית (מינכן 1972 ולוס אנג'לס 1984), סגנית אלופת העולם (הלסינקי 1983) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה. הייתה לאלופה האולימפית הצעירה ביותר באתלטיקה (בת 16) עד כה (2011).
ביוגרפיה.
מייפארת נולדה בפרנקפורט. כבר בשנת 1971 בהיותה בת 15 זכתה מייפארת במדליית כסף באליפות גרמניה המערבית בקפיצה לגובה.
במבחנים לאולימפיאדת מינכן (1972) סיימה מייפארת במקום שלישי והצטרפה לנבחרת. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בהיותה רק בת ה-16 לאחר שהשוותה את השיא העולמי, 1.92 מטר, לפני יורדנקה בלגובה מבולגריה (1.88 מטר) ושיאנית העולם אילונה גוזנבאוואר מאוסטריה (1.85 מטר).
לאחר ניצחון זה מייפארת קפאה על שמריה ולא הצליחה להתקדם ולהגיע לשיאה האישי במשך שנים רבות, עד שנת 1978, ולא הצליחה לזכות בשום תואר כלשהו.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 סיימה מייפארת במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.83 מטר. המנצחת הייתה רוזמרי אקרמן ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 1.95 מטר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה מייפארת במקום 22 בלבד בתוצאה חלשה עבורה של 1.78 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה. המנצחת הייתה שיאנית העולם אקרמן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1.93 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 סיימה מייפארת במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר. המנצחת הייתה שרה סימיוני מאיטליה שקבעה שיא עולם חדש של 2.01 מטר.
בגלל החרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) היא לא השתתפה בה.
הקאמבק.
הקאמבק של מייפארת החל בשנת 1982. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.99 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון שנערכה בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 2.02 מטר, לפני טמרה ביקובה מברית המועצות (1.97 מטר) והאלופה האולימפית סימיוני (1.97 מטר).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה מייפארת במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.99 מטר, אחרי ביקובה (2.01 מטר) ולפני לואיז רייטר מארצות הברית (1.95 מטר)
בתחרות שנערכה בלונדון, בריטניה ב-21 באוגוסט אותה שנה קבעה מייפארת בצוותא עם ביקובה שיא עולם חדש של 2.02 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 ימים בלבד עד שביקובה שיפרה אותו והעמידה אותו על 2.04 מטר, בתחרות בפיזה, איטליה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה זכתה מייפארת במדליית זהב בתוצאה של 1.95 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה מייפארת במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 2.02 מטר, 12 שנים לאחר הזכייה הקודמת שלה במינכן 1972, לפני האלופה האולימפית היוצאת סימיוני (2.00 מטר) וג'וני הנטלי מארצות הברית (1.97 מטר) ובכך הייתה לאלופה האולימפית המבוגרת ביותר שניצחה מקצוע זה עד אז.
היא נשואה לעורך דין ולהם שתי בנות.
Stronger (שיר של קניה וסט)
Stronger הוא סינגל של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, והוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Graduation. הוא הופק על ידי וסט, בשיתוף עם מייק דין. קולות הרקע בשיר הם סימפול של השיר "Harder, Better, Faster, Stronger" של צמד המוזיקאים דאפט פאנק, שקיבלו קרדיט בכתיבת השיר והחליפות שלהם הופיעו בקליפ הנלווה אליו. הסינגל זכה להצלחה ענקית במהרה והפך להיות הסינגל השלישי של וסט שהגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 100. "Stronger" זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-50.
שם השיר והמשפט הראשון מהווים פרפרזה על האימרה "מה שלא הורג אותי מחשל אותי" של ניטשה.
רקע.
"Stronger" שוחרר לראשונה בחודש מאי 2007 במיקסטייפ שלו "Can't Tell Me Nothing". ביוני 2007 השיר הופיע ברדיו של BBC, ומאוחר יותר שוחרר והופיע בתחנות הרדיו אחרות. את הקליפ והשיר עיצב האמן היפני טאקאשי מוראקאמי, ששיתף פעולה עם וסט ברוב האלבום. בעטיפה מופיע הקמע של וסט, הדוב שנשר מהקולג', בדמות מצוירת עם המשקפיים של קניה, וראש רובוטי של צמד דאפט פאנק. ב-1 ביולי וסט שר גרסה חלקית של "Stronger" בהופעה ב-"Concert for Diana" שבאצטדיון ומבלי, לקהל של 63,000 אנשים.
הסינגל שוחרר ל-iTunes ב-31 ביולי 2007. הוא פתח המצעד הבילבורד הוט 100 כבר במקום ה-47, והגיע ללשיאו בסופו של דבר במקום הראשון. זהו הסינגל השלישי של וסט שמגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית, אחרי "Slow Jamz" ו-"Gold Digger". לאחר שהפך להיות הסינגל הראשון של וסט שמגיע למקום הראשון בבריטניה, כבש השיר את המצעדים בקנדה, טורקיה וניו זילנד. השיר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר".
הקליפ לשיר צולם ביפן תשעה ימים, והופיע בפעם הראשונה בפרמיירה ב-MTV גרמניה ב-26 ביולי. הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
סמדר ברבר צדיק
Good Life (שיר של קניה וסט)
Good Life הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומו של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, Graduation. בשיר מתארח זמר ה-R&amp;B, טי-פיין, וחלק ממנגינת הרקע הוא סימפול משירו של מייקל ג'קסון, "P.Y.T.". השיר מכיל גם קולות רקע של הזמרים ג'ון לג'נד וני-יו, כשאחראים על חלק מהייצור והמנגינה של התופים טימבלנד ומייק דין, בהתאמה. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-50. הסינגל עבר את קו 1,000,000 המכירות הדיגיטליות בארצות הברית והגיע למעמד פלטינה.
הקליפ לשיר הושמע בפעם הראשונה ב-11 בספטמבר 2007, בערוץ MTV. בקליפ מופיעים וסט וטי-פיין ברקע לבן כשלעיתים קרובות המילים שהם אומרים מופיעים באותיות גדולות באנימציה. בקליפ יש 23 שניות שבגרסת האלבום אין, והוא מדורג במקום ה-40 במצעד "40 הקליפים הטובים ביותר בשנת 2007" של VH1. הקליפ היה מועמד למספר פרסים, והוא זכה בפרס "קליפ ההיפ הופ הטוב ביותר" בפרסי ההיפ הופ של BET. הקליפ זכה גם בקטגוריית "האפקטים המיוחדים ביותר בווידאו" בשנת 2007 ב-VMA.
Can't Tell Me Nothing
Can't Tell Me Nothing (בעברית: לא יכול להגיד לי כלום) הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט. השיר יצא לאור במאי 2007 כסינגל הראשון והמוביל מאלבומו של וסט, Graduation. השיר הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס גראמי ה-50, אך הפסיד לשיר של וסט עצמו, "Good Life".
רקע.
עטיפת הסינגל עוצבה על ידי האמן היפני טאקאשי מוראקאמי. אף על פי ש-"Can't Tell Me Nothing" לא זכה להשמעות רבות בתחנות רדיו, וסט התגאה בעובדה שהוא השיג את ההמנון הראשון שלו ברחוב עם השיר. השיר הופיע באלבום "Now That's What I Call Music! 26", מתוך סדרת האלבומים באמריקה, "Now That's What I Call Music!". הוא היה מועמד לפרס "רצועת השנה" בשנת 2007 בפרסי ההיפ הופ של ה-BET. השיר הופיע גם בסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס".
Flashing Lights
Flashing Lights הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Graduation. הוא יצא לאור ב-12 בנובמבר 2007 בתור הסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר הופק על ידי וסט עצמו כמו בכל שיריו באלבום, בשיתוף עם המפיק אריק הודסון, ומשתתף בשיר זמר הנשמה, דוולה. בשיר מופיעים גם קולות רקע של הזמרת קוני מיטצ'ל מהלהקה האוסטרלית "Sneaky Sound System". תמונת העטיפה של הסינגל עוצבה על ידי אמן הפופ ארט היפני, טאקאשי מוראקאמי.
רקע.
שיתוף הפעולה בין וסט ומיטצ'ל קרה כאשר נפגש וסט עם חברי הלהקה של מיטצ'ל, אנגוס מקדונלד ודאימון דאוני, במסעדה בסידני. וסט ביקש ממקדונלד לעזור לו בחיפוש השראה מוזיקלית, ומקדונלד הציע להציג בפניו את מיטצ'ל. לאחר פגישתם, ביקש וסט ממיטצ'ל לשיר את קולות הרקע של "Flashing Lights", ועוד מספר שירים מסוימים באלבום. לאחר מכן מיטצ'ל הודתה כי לפני הפגישה מעולם לא ידעה מי הוא קניה וסט, ומעולם לא היה אכפת לה מהיפ הופ, אך שיתוף הפעולה שינה את נקודת המבט שלה.
הצלחה מסחרית.
כתוצאה מהפופולריות שזכה השיר, "Flashing Lights" נוצל על ידי כלי תקשורת מרובים. בשנת 2007, השיר הושמע במסע פרסום עבור וודקה צרפתית בשם "Cîroc", ובה דובר שון קומבס. השיר הופיע במשחק הווידאו Grand Theft Auto IV בתחנת הרדיו של מוזיקת ההיפ הופ של המשחק, "The Beat 102.7", והוא הושמע גם בטריילר השני למשחק. השיר הפך להיות כלול באלבום "Now That's What I Call Music 27", מתוך סדרת האלבומים Now! That's What I Call Music שבארצות הברית. "Flashing Lights" הושמע שוב בקידום החלק השני של העונה החמישית של ניפ/טאק.
השיר זכה למספר רב של ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה שונים, וחלקם אף ציינו כי הוא השיר הטוב ביותר מתוך Graduation. הצלחתו המסחרית (בעיקר בארצות הברית) הייתה גבוהה. השיר הגיע בשיאו למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200, ולמקום ה-29 גם במצעד הסינגלים הבריטי.
וידאו קליפ.