בהוראת שעה לתיקון , שאושרה במהלך המשבר הפוליטי בישראל (2019–2020) נקבע כי בשנת 2020 המועד האחרון להגשת תקציב יחול ב-22 בדצמבר 2020 במסגרת תיקוני החקיקה להקמתה של ממשלת חילופים נקבע בהוראת שעה מועד מיוחד לאישורו של חוק התקציב לשנת 2022 (השנה שבה צפויים החילופים). כיוון שעד ל-22 בדצמבר 2020 הממשלה כלל לא הגישה תקציב לאישור הכנסת, הכנסת העשרים ושלוש התפזרה ב-23 בדצמבר, לראשונה בתולדות הממשלה והכנסת מסיבה זו. במאי 2021 הוציא בג"ץ התראת בטלות להוראת השעה, בנימוק שהוראת השעה "מהווה שימוש לרעה בסמכות המכוננת, שאין לקבלו".
גב (אל)
גֶּבּ או סֶבּ או קֶבּ הוא שמו של אל האדמה וההאנשה של הארץ במיתולוגיה המצרית. מאחר שהמצרים האמינו כי "דואת" - השאול נמצא מתחת לפני האדמה, מכונה גב כ"מכיל המתים" או "כולא המתים" אשר אינם ראויים להגיע ל"אארו" (גן העדן במיתולוגיה המצרית). גב הוא בעל עור בצבע ירוק, כסמל לצמחים שעל האדמה.
על פי האמונה המצרית גב הוא בעלה של נות (אלת השמים), ובנם של היסודות תפנות (לחות) ושו (יובש).
גב ונות הם הוריהם של האלים אוסיריס, סת, איזיס ונפתיס.
במהלך השנים הפך ההירוגליף המציין את שמו של האל למונח המציין אדמה ניתנת לעיבוד, ובהמשך למונח המציין "צמחייה". בהתאם לשינוי אטימולוגי זה החלו לתאר את האל כאשר שעורה צומחת בין צלעותיו. בחלוף השנים הפך ההירוגליף לציין "שומן" (כתוצאה של אוכל רב), והמונח התפתח לציין "אווז".
תיאורים מאוחרים של המיתולוגיה מתארים את האל בדמות אווז, אשר הטיל ביצה ממנה בקע האל רע. תיאורים מיתולוגיים מאוחרים יותר מתארים אותו כבעלה של רננוטט - אלת התבואה, ואימה של נהבקאו.
סטיבן דאגלס
סטיבן ארנולד דאגלס (באנגלית: Stephen Arnold Douglas; 23 באפריל 1813 – 3 ביוני 1861) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, יוזם חוק קנזס נברסקה. הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור, ומועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות של 1860 מול אברהם לינקולן הרפובליקני. דאגלס ניצח את לינקולן בבחירות לסנאט באילינוי ב-1858, שזכורות בעיקרה בזכות העימותים שנערכו בין שני המתמודדים. כינויו של דאגלס היה "הענק הקטן" (The Little Giant) בגלל גדולתו הפוליטית וקומתו הקטנה. כיום מקובל לטעון שגובהו היה כמטר ושישים.
דאגלס היה מנהיג מפלגתי חזק, והיה נואם ומחוקק ממולח. הוא תמך במודרניזציה בפוליטיקה, ובשינוי סדר העדיפויות הלאומי. כחלק מתמיכתו בהרחבת הדמוקרטיה, הוא האמין בעיקרון "ריבונות העם": שהאזרחים עצמם הם אלו שצריכים להחליט בנוגע להתרת העבדות בתחומן ובנושא התרחבות טריטוריאלית. כיושב ראש הוועדה לטריטוריות, דאגלס שלט בסנאט בשנות החמישים של המאה התשע-עשרה. הוא היה האחראי לפשרת 1850 שהייתה אמורה ליישב את מחלוקות העבדות. ב-1854, פתח דאגלס את שאלת העבדות מחדש עם העברת חוק קנזס נברסקה, שאפשר הנהגת עבדות בטריטוריות אם האזרחים בהם ירצו בכך. ההתנגדות לכך הובילה ליצירת המפלגה הרפובליקנית.
דאגלס תמך בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד ב-1857. במהלך ניסיונו להיבחר לסנאט מחדש ב-1858, הוא טען שאם העם יחליט, יוכל לבטל את פסק הדין. בנוסף התנגד לניסיונותיהם של הנשיא ג'יימס ביוקנן ובעלי בריתו הדרומיים לאשר חוקי עבדים פדרליים ולכפות את חוקת לקומפטון, שאישרה את העבדות בקנזס.
ב-1860, העימות בנוגע לעבדות הוביל לפיצול במפלגה הדמוקרטית בוועידה הלאומית. הדרומיים שתמכו בעבדות התנגדו לדאגלס, ובחרו בסגן הנשיא ג'ון ברקינרידג' כמועמדם לנשיאות, ואילו הדמוקרטים הצפוניים תמכו בדאגלס. דאגלס תמך בדמוקרטיה, וטען שרצון העם הוא הקובע. כשמלחמת האזרחים האמריקנית פרצה באפריל 1861, הוא תמך בהישארות בארצות הברית, אולם מת מטיפוס כעבור כמה שבועות.
נעוריו ולימודיו.
דאגלס נולד כסטיבן ארנולד דאגלס (Douglass), בברנדון, ורמונט לסטיבן ארנולד דאגלס האב ולשרה פיסק. מאוחר יותר בחייו, דאגלס שינה את שמו ל"דאגלס" עם S אחת. אביו, רופא ובוגר מידלברי קולג', מת כמה חודשים לאחר לידתו. דודו הרווק טיפל בו יחד עם אמו. דאגלס למד בבתי ספר מקומיים, וכנער, קיבל הכשרה כנגר במידלברי. אמו התחתנה שוב ב-1830 ועברה למערב ניו יורק. דאגלס למד בניו יורק בחינוך לא פורמלי עקב מצבה הכלכלי של משפחתו. הוא החל ללמד בזמן שלמד משפטים.
ב-1833, דאגלס עבר לקליבלנד, ולאחר מכן לווינצ'סטר, אילינוי, שם עבד כמורה וניהל בית ספר במשך שלושה חודשים במחיר של שלושה דולרים לאדם. לאחר מכן עבר לג'קסונוויל שבאילינוי וסיים את לימודיו. בסוף השנה השתקע באילינוי.
נישואיו ומשפחתו.
במהלך חייו, חיזר דאגלס אחרי מרי טוד, שהתחתנה עם אברהם לינקולן לאחר מכן. דאגלס הפך לחבר בתנועת הבונים החופשיים ב-1839.
במרץ 1847, התחתן עם מרטה מרטין, בתו בת ה-21 של קולונל עשיר מקרוליינה הצפונית. שנה לאחר מכן, ירשה מרטה מאביה מטע כותנה עם 100 עבדים במיסיסיפי. דאגלס היה אמור לנהל את המקום, אולם כסנאטור של מדינה חופשית כאילינוי, וכמועמד פוטנציאלי לנשיאות, התקשה דאגלס בניהול המטע בדרום. הוא שכר מנהל שיתפעל את המטע, וב-20 האחוזים שקיבל מההכנסות קידם את הקריירה הפוליטית שלו. הוא בקושי היה במיסיסיפי.
הזוג החדש עבר לשיקגו בקיץ 1847, והוליד שני בנים: רוברט (1849–1917) וסטיבן דאגלס הבן (1850–1908). מרטה דאגלס מתה ב-19 בינואר 1853, לאחר לידת בתה השלישית, שמתה גם היא כעבור כמה שבועות.
ב-20 בנובמבר 1856, שוב נישא דאגלס, לאדל קוטס בת העשרים, אישה דרומית מעיר הבירה. היא הייתה בת אחיינו של ג'יימס מדיסון. דודה-רבתא שלה הייתה דולי מדיסון. היא הייתה קתולית, ושני בניו הומרו בהסכמתו לקתוליות.
לאחר הפלה ב-1858, חלתה אדל. כעבור שנה הולידה בת, אלן, שמתה כעבור כמה שבועות. אדל נותרה חלושה מהלידה.
קריירה.
דאגלס מונה לתובע הכללי של מחוזו ב-1834, ושירת בתפקידו זה עד 1836. בשנים הבאות, הוא הפך למנהיג הסניף של המפלגה הדמוקרטית באילינוי. הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי, מונה לרשם המחוז, הפך למזכיר מדינת אילינוי, ובגיל 27 מונה לסגן שופט בבית המשפט של אילינוי.
הוא התפטר מבית המשפט כשנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1843, ונבחר שוב ב-1844. בקונגרס, תמך בהתרחבות טריטוריאלית ותמך במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. ב-1846, האספה הכללית באילינוי בחרה בו לתפקיד סנאטור.
במהלך המשבר ב-1850, דאגלס היה מהתומכים הבולטים בפשרה. הוא תמך בהצעותיו של הנרי קליי, למרות הבדליהם המפלגתיים (קליי היה וויגי). למרות זאת, החוק שהציע קליי לצורך פשרת 1850 נוצח בסנאט בגלל התנגדות לחלקים מתוכו. בתגובה, פיצל דאגלס את החוק לגזרים והעביר אותו סעיף סעיף, כשכל אחד מהם השיג רוב מצד פלגים אחרים בקונגרס, וכך הצליח להעביר את הפשרה.
ב-1852, נחשב דאגלס למנהיג לאומי במפלגה. הוא ניסה להיבחר לנשיאות, אולם המועמד המפלגתי שנבחר היה פרנקלין פירס.
ב-1853, נבחר דאגלס מחדש לסנאט בקלות. הוא תמך במסילות רכבת, וארגן מערכת שתקים מסילות ברזל באילינוי ותקשר בין שיקגו למפרץ מקסיקו. דאגלס קיווה שהמתיחות האזורית והכלכלות האזוריות יופחתו בעקבות החיבור ברכבת. מלחמת האזרחים קטעה את העבודות על מסילת הרכבת. דאגלס אמנם היה בעלים של חלקת קרקע בשיקגו, שהמסילה הייתה מעלה את ערכה, אולם המניעים שלו מאחורי התוכנית היו פוליטיים.
דאגלס היה תומך גדול בדמוקרטיה, וקרא פעמים רבות "לתת לעם לשלוט". הוא התעקש שהאזרחים עצמם צריכים להחליט בנוגע לעבדות, ולא הממשלה.
דאגלס לא היה איש דתי, אולם תרם 10 אייקרים מאדמותיו לצורך הקמת כנסייה בפטיסטית.
חוק קנזס נברסקה, 1854.
דאגלס גרם לסערה פוליטית עם אישורו של חוק קנזס נברסקה ב-1854. טריטוריית נברסקה, ממערב למיזורי, הייתה בתהליכי יישוב, והקונגרס היה צריך לארגן אותה. פשרת מיזורי אסרה על העבדות שם (כיוון שהאזור היה מצפון לקו הרוחב '36°30, שהיה גבולה של העבדות), ופשרת 1850 אשררה זאת.
באותה התקופה, הועלו הצעות לסלילת מסילת רכבת לקליפורניה. הוצע נתיב דרומי מניו אורלינס ונתיב מרכזי משיקגו. דאגלס היה בעלים של נדל"ן בשיקגו, ולכן היה יכול להרוויח מאוד אם היו בוחרים לסלול את הנתיב המרכזי.
המנהיגים הדרומיים הציעו עסקה: הם יתמכו בסלילת הנתיב המרכזי בתמורה להתרת העבדות בטריטוריות החדשות. בגרסתו הראשונה של החוק, אפשר דאגלס לתושבי הטריטוריות לבחור ביחסם בנוגע לעבדות, אולם הדרומיים דרשו אישור מידי לעבדות (ודחיית פשרות מיזורי ו-1850). דאגלס שינה את החוק לטובתם.
הצפון זעם. דאגלס צחק ואמר שיוכל לטייל מוושינגטון אל אילינוי בעזרת האור שקורן מהאש שבה נשרפות תמונותיו.
למרות זאת, דאגלס הצליח לפייס את מתנגדיו בעזרת עקרון "ריבונות העם". העיקרון קבע שאנשי הקהילה רשאים להחליט בעניינים אלו בעצמם. לואיס קאס, דמוקרט מוביל ממישיגן ומועמד בבחירות של 1848, טבע את המונח לראשונה.
דאגלס טען שלכן, אנשי הטריטוריה רשאים בעצמם אם להתיר או לאסור את העבדות בתחומם, ושאין זאת שאלה לקונגרס. הוא טען שבכל מקרה, הקרקע והאקלים בטריטוריות לא מתאימים לכלכלת העבדים, וכך פייס את הצפון. דאגלס הגן על ריבונות העם כערך מקודש במסורת האמריקנית, וטען שדבר זה יוציא את העבדות מתחומי הפוליטיקה, לאחר שהשאלה איימה לפלג את האומה. כך השיג דאגלס שוב את התמיכה בצפון.
מתנגדי העבדות היו מבקרים קולניים של הרעיון. אחד מהם היה אברהם לינקולן, שתקף את דאגלס בסדרה של נאומים.