דירוג קבוצתי ("הקבוצה הטובה ביותר") הוא הצירוף המצטבר של זמני שלושת רוכבי הקבוצה הראשונים בכל קטע. בדרך כלל, בכל קטע, מדובר בשלושה רוכבים שונים.
קבוצות משתתפות.
במרוץ משתתפות 19 קבוצות, שישה רוכבים בכל קבוצה.
נהר המארה
קורידורס לוקסוזונוס
קורידורס לוֹקסוֹזוֹנוּס (שם מדעי: "Corydoras loxozonus") הוא דג מים מתוקים טרופי ממשפחת הקוריסיים שבסדרת השפמנונאים.
הוא חי בטבע בנחלים בדרום אמריקה, בעיקר באגן נהר מטא בקולומביה. הדג מוספר מספר פעמים בשיטת ה-"C-Numbers" - שיטת מיספור של דגי קורידורס שפותחה על ידי מגזין DATZ הגרמני בשביל ליצור שיטת סיווג נוחה לדגי נוי, כל דג מקבל מספר סידורי ואת האות 'C' (האות הראשונה של Corydoras) -, דג זה קיבל את המספרים  "C79", "C82", ו "C83".
אורכו של קורידורס לוקסוזונוס נע בין 5-6 סנטימטר. הוא חי באקלים טרופי במים בטווח חומציות של 6.0 - 8.0 pH, קשיות מים של 2-25 GH, וטווח טמפרטורות של 21 – 24 °C. תזונת הדג מתבססת על תולעים, סרטנים, חרקים, ומזון מהצומח. הוא מטיל ביצים בצמחייה צפופה והמבוגרים אינם שומרים על הביצים. הנקבה מחזיקה 2-4 ביצים בין סנפיר האגן שלה, שם הזכר מפרה אותן במשך כ- 30 שניות. לאחר מכן הנקבה שוחה למקום מתאים, שם היא מטילה את הביצים. הזוג חוזר על תהליך זה עד שכ- 100 ביצים  מופרות.
סיד סאדקין אחמד נקוי
סיד צאדקין אחמד נקוי
צאדקין אחמד נקוי
צאדקין
מלכת היופי 1972
מקרלים
מקרלים או מקרלים אמיתיים (שם מדעי: Scombrini) הוא שבט של דגי גרם ממשפחת הקוליסיים.
ישנם דגים דומים המכונים בשם "מקרל" כמו: מיני קוליסיים אחרים (בייחוד בני השבט "Scomberomorini") וכן מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), הקסגרמיים, גמפיליים. כמו כן בני סדרת דמויי עמלץ מכונים "כרישי מקרל", עקב מזון כרישי אלה על דגי מקרל.
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזורים הטרופי והסובטרופי. רוב המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים.
לדגים אלה סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסים קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק ממיני המקרל אין קשקשת כלל.
מיון.
הסוג סְקוֹמְבְּרָן ("Scomberomorus") עבר לשבט Scomberomorini".
מקרלים אמיתיים
אורנה ירמות
אורנה ירמות (1956 – אוגוסט 2018) הייתה מייסדת ומנהלת קופרו - קרן לשיווק סרטי תעודה ואנימציה. פעלה רבות לקידום היצירה התיעודית הישראלית.
ביוגרפיה.
אורנה ירמות היא בוגרת החוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות. את עבודתה בתחום המדיה החלה בתחקירים (לסדרת התוכניות על ספרות – "סוף ציטוט", לסדרה "תמונת מחזור") ובעריכת תוכן (עורכת משנה של "יומן תרבות", רכזת מערכת של "מבט שני", מפיקת "לונדון בשלישי" סדרת ראיונות אישיים בהנחיית ירון לונדון). ירמות הייתה ממקימי פורום היוצרים הדוקומנטריים. בשנים 1998–1999 שימשה כמנכ"ל הפורום, ובשנים 2000–2003 הייתה חברת הנהלה. בתקופתה הפך הפורום מקבוצה של 30 חברים לגוף משפיע של 300 חברים. עיקר פעילותה היה בנושאי הגדלת שעות הפקות המקור והרגולציה על גופי השידור.
בשנים שקדמו ל'קופרו', הייתה ירמות מפיקה עצמאית של סרטי תעודה שרובם קופרודוקציות בינלאומיות ("אווה", "אהבה שאין לתארה במילים" "1-2-3-4 – מגרמניה היטלר בא", "ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה" ועוד). במהלך השנים לימדה ירמות במספר מוסדות אקדמיה את תחום הקולנוע התיעודי (מכללת ספיר, המכללה למנהל, בית ספר "מעלה" לקולנוע והאוניברסיטה הפתוחה) ושימשה גם כלקטורית בתחום סרטי התעודה באקדמיה האירופאית בשנת 2007. כמו כן, הוזמנה ירמות לשוקי קולנוע תיעודי ברחבי העולם, כדי להציג את תמונת סרטי התעודה הישראלים, והייתה הפנים של קרן קופרו.
קופרו.
אורנה ירמות הקימה את קרן 'קופרו - קרן לשיווק סרטי תעודה ואנימציה' בשנת 1999 ומאז ועד שנת 2018 שימשה כמנהלת הקרן, אשר חוללה מהפכה במעמדו של הקולנוע התיעודי הישראלי.
'קופרו' הוא הארגון הראשון והיחיד בישראל, המקדם את היצירה התיעודית הישראלית באמצעות הבאת משקיעים מחו”ל, ומאות שיתופי פעולה עם חברות הפקות ורשתות טלוויזיה זרות, מיצבו את ישראל כאחת המעצמות העולמיות המובילות בשדה היצירה הדוקומנטרית. בניהולה של אורנה ירמות יצרה 'קופרו' 627 שיתופי פעולה ישראליים-בינלאומיים (קופרודוקציות) שהכניסו 5–8 מיליון ש"ח בשנה לתעשיית הקולנוע הדוקומנטרי. בכל שנה, מעלה קרן 'קופרו' את תקציבה הכולל של תעשיית סרטי התעודה הישראליים ב-50–75 אחוז. פעילויות 'קופרו' הביאו עד היום 320 קניינים ומשקיעים מרשתות טלוויזיה מובילות שהגיעו לישראל, 88 מיליון ₪ שהושקעו באמצעות קופרו בסרטי תעודה ישראלים, ו-310 סרטים ישראלים שודרו בעשרות תחנות טלוויזיה בארץ ובעולם לכ-262 מיליון צופים.
בין הסרטים שגייסו השקעות באמצעות 'קופרו' לאורך השנים: "בן-גוריון – אפילוג", "פרינסס שואו", "שיח לוחמים – הסלילים הגנוזים", "שומרי הסף", "שתיקת הארכיונים", "שלטון החוק", "הדירה", "טהורה לעד", "קפה נגלר".
בשנת 2005 קיבלה הקרן את פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על תרומתה להפצת הסרט התיעודי הישראלי בעולם.
בשנת 2017 יזמה וערכה ירמות, לראשונה בארץ את אנימרקט - שוק לקופרודוקציות ישראליות בינלאומיות גם בתחום האנימציה.
משה בער בק
תוכנית האמירויות הפלסטיניות
תוכנית האמירויות הפלסטיניות היא הצעה של המזרחן ד"ר מרדכי קידר לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. עיקרי התוכנית הם הקמת שבע אמירויות–ערי מדינה, בערים הפלסטיניות המרכזיות ביהודה ושומרון, וסיפוח שטחי הכפר לישראל. המטרה המרכזית של התוכנית היא יצירת שלטון פלסטיני המבוסס על מבנה החברה הערבית, שיאפשר ביטחון ושגשוג להם ולישראל.
רקע, הנחות ורציונל.
לדברי מרדכי קידר, האקלים הפיזי הקשה של המזרח התיכון יצר במשך אלפי שנים אקלים תרבותי בו הדרך היחידה לשרוד היא על ידי השתייכות מוחלטת לחמולה מקומית אשר דואגת לכל צורכיהם של בניה. השתייכות זאת חזקה אף יותר מהשתייכות דתית. כך לדוגמה נקמת דם או רצח על חילול כבוד המשפחה אסורים במפורש בקוראן (שם מותרת המתה רק במסגרת משפטית מוגדרת ולאחר עדויות), אולם מקובלים כפרקטיקה שבטית/פטריארכלית קדומה, ולכן נפוצים באזורים נרחבים במזרח התיכון, בקרב בני עדות ודתות שונות.
לדבריו, ברוב מדינות ערב התרבות הדומיננטית עדיין מוטה משמעותית לכיוון השבטיות, והנאמנות לשבט ולחמולה עומדת בראש סולם הערכים. הדבר משתקף בהיעדר קשרי נישואין בין שבטים או חלקים שונים של החברה. גבולות הנישואין המקובלים, הם גבולות השבטים או החברות המגובשות (כמפורט בהמשך).
בחברה שבטית, האידיאל הוא שלטון עצמי של השבט, וחריגה מכך נתפסת כהתערבות חיצונית ודיכוי. כשם שאין לגיטימציה לשלטון של שבט אחד על שבט אחר, כך גם אין לגיטימציה לשלטון מרכזי שמכפיף למרותו מספר שבטים, ונתפס לפחות על ידי חלקם כחיצוני ומדכא.
במדינות בעלות תרבות שבטית קיים מנבא מובהק להצלחה או נחשלות של מדינה – הלגיטימיות או חוסר-הלגיטימיות של השלטון:
שלטון לגיטימי הוא בדרך כלל שלטון המקובל על העם מהיותו מתוך ולמען הרוב השבטי הקיים במדינה.
שלטון שאינו לגיטימי הוא דיקטטורה של מיעוט שנכפית על רוב אתני/שבטי/תרבותי שונה, או על אוסף מיעוטים, או דמוקרטיה מתפוררת בשלטון תוצרת לחץ אירופי קולוניאליסטי, שמותאם למבנה החברה האירופית האינדיבידואליסטית ולא לחברה הערבית השבטית מיסודה.
במדינה הומוגנית מבחינה אתנית/שבטית, שלטון לגיטימי הוא כזה שנתפס בעיני העם ובעיני השליט כממשיך את תפקיד ראש השבט. שלטון זה יהיה פחות מושחת וידאג לבני עמו על בסיס העיקרון השבטי לפיו בשעת בצורת ראש השבט אוכל אחרון: הכוח נובע מהסמכות ולכן השלטון פועל מתוך אחריות ישירה לנתיניו.
לעומת זאת שלטון מיעוט בלתי לגיטימי הפועל בסמכות הכוח תמיד ייטה לשחיתות ולדאגה לשליט וסביבתו, הרבה מעל הדאגה לעם.
דוגמה לסיווג מדינות על פי מודל זה:
לדברי קידר, מידת ההצלחה של מדינה מזרח-תיכונית מושפעת בראש ובראשונה מגורמים אתניים ולא מעושר חומרי ומשאבי טבע, כפי שניתן לראות בהשוואה בין דובאי המוצלחת דלת-הנפט לצד עיראק ולוב הכושלות למרות עושרן בנפט. משטרים של מדינות מקוטבות יכולים להתקיים ביציבות רק כאשר הם מבוססים על איחוד העם סביב אויב משותף. ובמזרח התיכון האויב המשותף הכי זמין הוא ישראל. ולכן ככל שהשלטון פחות לגיטימי, הסיכוי לשלום עם ישראל הולך ופוחת, וגם אם מתקיים שלום (בעקבות לחץ מעצמות וכדומה) הוא רק עם המשטר השליט ולא עם העם, ויציבותו של השלום תלויה ביכולת המשטר לדכא את עמו.
טענות לאי-אחדות לאומית של מרבית העולם הערבי וכישלון עתידי של כל מדינת לאום שתיכָּפה עליהם הועלו עוד בשיחות סייקס-פיקו ב-1915. טענת תפיסת המולדת הערבית כשבטית ולא כלאום מוצגת אף על ידי ערבים, כסלמאן מצאלחה.
הפלסטינים הם מקבץ של חמולות מובחנות ומיושבות באזורים מוגדרים, מנוכרות זו לזו, בהן תודעה עממית לאומית היא משנית עד נעדרת. הנאמנות בקרב רוב ערביי יהודה ושומרון שמורה לחמולה אליה הם משתייכים.