לרבי זירא, יש אף ראיה מהכתוב: הפסוק, הגוזר עונש על הבא על חציה שפחה וחציה בת חורין, מסביר זאת בהסבר הבא: , כלומר אין להם עונש מוות, שכן השפחה איננה בת חורין לחלוטין, ומכאן שאם לאחר מכן השתחררה ואז בא עליה אדם זר, עונשו מוות, שכן קידושי הראשון נגמרים וחלים לגמרי.
אביב מלצר
אביב מלצר (נולד ב-1933) הוא חוקר ספרות עברית, עורך ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בישראל למשורר והמתרגם שמשון מלצר. אחיו הצעירים הם יהודה מלצר ומולי מלצר. בין עריכותיו: החטא ועונשו של דוסטויבסקי. בין תרגומיו: תרגום קטעי הפיוט ב"מדינת האתונאים" של אריסטו. כמו כן עסק בתרגום של ספרות יפה, ובין השאר תרגם את ספרו של סול בלו "תפוס את היום". כן תרגם את פירושו של זאב משה פלאוט על חמישה חומשי תורה. חלק מהספרים שנערכו או תורגמו על ידי מלצר יצאו בהוצאת "ספרי עליית הגג" של אחיו ד"ר יהודה מלצר.
מלצר נשוי לשרה פיין-מלצר ומתגורר בבאר שבע. השניים וחלק מילדיהם הבוגרים הם מהמשתתפים הקבועים של תחרויות המרתון בישראל.
שב ואל תעשה
שב ואל תעשה הוא מושג המוזכר בתלמוד ובספרי הפוסקים, והפך נפוץ כביטוי גם בעברית החדשה. לצירוף זה כמה שימושים, והנפוץ שבהם הוא קביעה כי במקרי ספק מסוימים יש להימנע מעשיית כל פעולה כברירת מחדל.
בכוח חכמים לתקן ולהתיר לעבור על מצווה מהתורה, באופן של שב ואל תעשה, כלומר הורו להימנע מקיום מצוות עשה מסיבות שונות.
הבחנה בין "קום עשה" ל"שב ואל תעשה".
בתלמוד מובא הבדל בין שני סוגים של לאווים: לאו שעשייתו כרוכה במעשה אקטיבי ("קום ועשה") לעומת לאו שאין בו מעשה ("שב ואל תעשה"). מסקנת התלמוד היא כי לאו שאין עשייתו כרוכה בפעולה אקטיבית - חומרתו קלה יותר ואין לוקים עליו.
בפסיקת הלכה.
במסכת ברכות התלמוד קובע כי אין לעבור עבירה או לדחות קיומה של מצוות עשה באופן אקטיבי, אך לעומת זאת ניתן לעיתים להימנע מקיום מצווה בצורה של "שב ואל תעשה"; כלומר, אם אינו "עוקר דבר במעשה בידיים, אלא יושב במקומו ודבר תורה נעקר מאליו".
המקרים בהם נעשה שימוש בכלל זה הם כאשר חז"ל ראו צורך לתקן תקנה מסוימת המבטלת את מצוות התורה, או במקרים בהם הערך של כבוד הבריות מתנגש עם קיומה של מצווה מסוימת. כאמור, במקרה שיש צורך להכריע בין "כבוד הבריות" לבין ביטול מצווה באופן אקטיבי, גובר הערך של קיום המצווה, כלשון הפסוק המובא בסוגיה: "אין חכמה ואין תבונה ואין עצה לנגד ה'". דוגמאות בולטות לכלל זה הוא האיסור מדרבנן לתקוע בשופר וליטול לולב כאשר ראש השנה או היום הראשון של סוכות חל בשבת, וזאת מחשש לטלטול ברשות הרבים, שהוא איסור תורה.
דוגמאות ליישום כלל זה מובאות בסוגיה במסכת ברכות, בסוגיה נוספת במסכת יבמות וגיטין
שב ואל תעשה עדיף.
במקומות בהם יש ספק אם לעשות פעולה כלשהי שייתכן שתביא לתוצאה חיובית אך מאידך ייתכן שתגרום לתוצאה שלילית, משתמשים לעיתים במדיניות של "שב ואל תעשה - עדיף". כך למשל כותב רבי אליעזר פאפו בספרו "פלא יועץ": "יש דברים שהמניעה היא טובה עד מאד, כגון בכל דבר שיש לחוש אחד מני אלף שיש צד נדנוד עברה ולא יש [=אין] מצווה ברורה - שב ואל תעשה עדיף". על גישה כזו הנמנעת מליטול החלטה כאשר זו נדרשת נמתחת לעיתים ביקורת, כעין משפטו המפורסם של רבי יוחנן: "ענוותנותו של רבי זכריה בן אבקולס (ההחלטה שלא להקריב את קורבן הקיסר לאחר שהוטל בו מום על ידי השליח) החריבה את ביתנו ושרפה את היכלנו והגליתנו מארצנו".
ההטייה הקוגניטיבית להעדפה של המצב הקיים על פני שינוי נקראת גם בעברית הטיית שב ואל תעשה.
שב ואל תעשה עדיף
מוליד
בהלכות שבת ויום טוב, איסור מוליד הוא גזירת חכמים האוסרת לעשות מעשים היוצרים ('מולידים') דבר חדש שלא היה קיים בעולם קודם לכן. בין המעשים הנמנים עם איסור זה הם: הדלקת אש חדשה, הספגת בגדים או כלים בריח בדרכים שונות, וכן המסת קרח. לדעת הרבה פוסקים איסור זה שייך אף בשימוש בחשמל בשבת.
טעם איסור מוליד.
במסכת ביצה, מבואר שאסור להדליק אש ביום טוב משום איסור 'מוליד', והכוונה שאסרו חכמים ליצור ביום טוב דבר חדש. ושם מבואר שאסור להספיג בגדים או כלים בריח משום איסור 'מוליד'.
לדעת רש"י, טעם איסור מוליד הוא משום שמעשה ההולדה יוצר דבר חדש שלא היה קיים קודם לכן, ובכך הוא דומה לעשיית מלאכה שנאסרה בשבת ויום טוב.
מוליד ריח.
לדעת רבה ורב יוסף אסור להוליד ריח בכל כלי שהוא, כמו על ידי הנחת עשבי בשמים על בגד או על כלי כדי שהכלי יספוג את הריח. כך למשל, היה נהוג בעבר לשפוך חומר ריחני לתוך המים שיצקו על ידי הכוהנים לפני ברכת כוהנים, אך כמה פוסקים אסרו זאת, חלקם בטענה שאסור להוליד ריח במים וחלקם בטענה שאסור להוליד ריח על ידיהם של הכוהנים.
הרמב"ם והרי"ף לא הביאו את האיסור של מוליד ריח, ולדעת רבי חיים בן עטר איסור זה לדעתם לא נפסק להלכה כי רבא חלק על כך.
לעומת זאת הרמ"א הביא איסור זה להלכה וכן המגיד משנה הבין בדעת הרמב"ם שאיסור זה נוהג גם לדעתו.
יישומים.
ישנן דעות באחרונים כי אסור להפוך מים לקרח על ידי הנחת מים במקפיא מטעם מוליד, אך רוב הפוסקים התירו. מסיבה זו אוסרים הפוסקים, לשפשף שלג ולהפכו למים לצורך נטילת ידיים.
הרב יצחק יהודה שמלקיש חידש כי הדלקת חשמל בשבת נחשבת עבירה על איסור מוליד. דעה זו התקבלה על פוסקים רבים, ומהווה אחת הסיבות העיקריות לאיסור בשימוש בחשמל בשבת וביום טוב.
יהודה מלצר
יהודה מלצר (נולד בשנת 1940) הוא פילוסוף, עורך ומתרגם ישראלי. מייסד הוצאת הספרים "ספרי עליית הגג".
ביוגרפיה.
נולד בישראל. בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם של אביב מלצר ומולי מלצר. עם גיוסו לצה"ל התנדב מלצר לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר. כאיש מילואים בחטיבת הצנחנים 55 לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
סיים תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית וערך את הרבעון הפילוסופי "עיון". בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה ממייסדי תנועת יש גבול. הקים את הוצאת הספרים "אדם", שנסגרה כעבור זמן. בשנת 1988 ייסד את הוצאת הספרים "ספרי עליית הגג", המוציאה לאור ספרים בשלל נושאים, ובהם ספרי עיון בנושאי פילוסופיה, היסטוריה, פוליטיקה, וכן פרוזה מתורגמת, ספרי נוער וילדים וספרות מקור.
מלצר תרגם חלק מספרי יצחק בשביס-זינגר וערך חלק מספרי חיים סבתו. כמו כן ערך מספר ספרי פילוסופיה, ובהם: "על הפואטיקה לאריסטו" מאת קנת מק’ליש, "הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית" מאת בריאן מגי, ו'מבוא לפילוסופיה' נוסף "מה המשמעות של כל זה?" מאת תומאס נייגל. כמו כן תרגם ספרות ילדים קלאסית, בין השאר את הספר העץ הנדיב מאת של סילברסטיין. חלק מהספרים שיצאו בהוצאת "ספרי עליית הגג" נערכו או תורגמו בידי אחיו ד"ר אביב מלצר.
בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית.
חיים אישיים.
מלצר מתגורר בתל אביב. בנו עילאי משמש כמנהל הוצאת הספרים שבבעלותו. בנו גלעד הוא אוצר ומבקר אמנות.
מולי מלצר
שמואל (מולי) מלצר (נולד בשנת 1945) הוא עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי הוצאת הספרים "מפה".
ביוגרפיה.
נולד בארץ ישראל, בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם הצעיר של אביב מלצר ויהודה מלצר. עוסק בתרגום ובעריכה. בין השאר תרגם לעברית כמה ממחזותיו הראשיים של סמואל בקט, ובהם מחכים לגודו. כמו כן ערך את ספריו של חנוך לוין המכילים את אוסף המחזות, הסיפורים והשירים שלו. מלצר הוא העורך של המהדורה העברית של "האטלס ההיסטורי-תולדות עם ישראל: מימי האבות עד ימינו", שעורכו הראשי הוא פרופ' אלי בר-נביא.
בשנת 1985 ייסד יחד עם דני טרץ' את הוצאת "ספרי תל אביב" שעסקה בפרויקטים שונים של הוצאה לאור. מלצר שימש עורך ראשי של ההוצאה. בשנת 1994 החלה ההוצאה לפעול תחת השם "מפה" בתחום הקרטוגרפיה, והוציאה לאור אטלסי כבישים של ישראל שזכו להצלחה רבה.
מלצר אב לשתי בנות, ומתגורר בתל אביב.
מצודה צלבנית
ימק&quot;א פניאל
ימק"א פניאל (השם הרשמי באנגלית YMCA - Peniel by Galilee, בתרגום חופשי: ימק"א פניאל בגליל) הוא בית הארחה של אגודת ימק"א כ-3 ק"מ מצפון למרכז טבריה בכביש 90 (דרך גדוד ברק), על גדות הכנרת.
היסטוריה.
המבנה המרכזי באתר נבנה ב-1930 מאבני בזלת, והיה וילה פרטית של יו"ר ימק"א ירושלים, ד"ר ארצ'יבלד ס. הארט (Harte). על פי הסיפורים הרט, היה אדריכל חובב והשתתף בתכנון ימק"א ירושלים, אך היו לו חילוקי דעות עם שותפיו שלא קיבלו את כל רעיונותיו לפרויקט. הוא כעס ופרש, עבר לטבריה קנה את חלקת האדמה ובנה בה את ביתו.
בשנת 1946 נפטר הארט והוא הוריש את הבית ושטח הקרקע שסביבו לארגון ימק"א, מתוך כוונה שאנשי הארגון יסבו אותו לבית הארחה. לאחר שהוסב לשימוש כבית ההארחה, הוקמה בו מסעדה וחדרי אירוח הנשקפים לנוף הימה, לטבחה, להר האושר ולגן עצי דקל. החלל הפנימי של מבואת הקבלה היה מחופה בעבודת פסיפס-עץ וצדף דמשקאית, וניצבו בו רהיטים עתיקים. בנוסף, הוקמה במקום גם כנסייה קטנה, הבנויה מכיפה פרבולית לבנה ובה ספסל הפונה אל הכנרת ומבנה חדרי אירוח מודרני שהוקם עבור צליינים לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
ארגון ימק"א השכיר את המקום ליזמים שונים שהפעילו את בית ההארחה.
ב-15 במאי 2016, נשרף בית ההארחה, ומאז הוא עומד פרוץ ליד הכנסייה.