ב-1890 הקים את מפלגת האופוזיציה "האיחוד האזרחי" (Unión Cívica). הוא לא השתתף בהפיכה שפרצה באותה שנה, אם כי תמך בה באופן לא פעיל. בהמשך הוא הוביל לפיצול מפלגתו בעקבות מהלך של ארחנטינו רוקה - הנשיא לשעבר - שהבטיח לתמוך בו בבחירות לנשיאות, אך כל המהלך לא יצא אל הפועל.
מיטרה הוא בין האישים היותר מוערכים בהיסטוריה של ארגנטינה, יש רחוב בבואנוס איירס שנקרא על שמו עם סיום כהונתו כנשיא, והבית שהוענק לו משמש כיום כמוזיאון לזכרו.
הוא נהג להסתובב ברגל במרכז העיר כשלראשו כובע רחב תיתורה שהסתיר את הפציעה מהמרד נגד אורקיסה ב-1853.
ב-1894 נבחר שוב כסנטור. את שנותיו האחרונות הקדיש לניהול העיתון לה נאסיון ולתירגום הקומדיה האלוהית של דאנטה אליגיירי.
נפטר ב-16 בינואר 1906 מקוליטיס (מחלת מעיים דלקתית), ונקבר בבית הקברות לה רקולטה בבואנוס איירס.
העיתון La Nación ממשיך להופיע ולהשפיע עד היום, ונוהל תמיד בידי יורשיו וממשיכי דרכו.
הבונים החופשיים.
היחסים הסבוכים בין מיטרה, אורקיסה ודרקי, כולל הנסיגה התמוהה של אורקיסה משדה המערכה בפאבון; תורצו על ידי מספר היסטוריונים כנובעת מהשתייכותם למסדר הבונים החופשיים.
בפועל, שלושתם יחד עם סרמיינטו ואחד ממפקדי מהפיכת 1874, קיבלו ב-21 ביולי 1860 דרגה 33 מטעם המסדר שמרכזו שכן בבואנוס איירס,
ובהמשך חייו זכה מיטרה בעוד מספר כיבודים מטעם המסדר.
פועלו כהיסטוריון.
פועלו כהיסטוריון כלל כתיבת ספרים, זכרונות, מאמרים, ארגון מסמכים וארכיונים והקמת מכוני מחקר.
ספריו על בלגרנו ומלחמת העצמאות ועל סן מרטין ושחרור דרום אמריקה הם ספרי היסוד בהיסטוריוגרפיה הארגנטינאית.
הוא התכתב עם נכדתו של סן מרטין - חוספה דומינגה בלקארסה (Josefa Dominga Balcarce) שחיה ונפטרה בפאריס ב-1927, וממנה קיבל מידע רב לגבי סבהּ.
בשלבים מאוחרים יותר נמתחה ביקורת על עבודתו כהיסטוריון, והביקורת מוכרת כרוויזיוניזם ההיסטורי (revisionismo histórico).
ברם, כבר בימי חייו התנהלו ויכוחים לגבי ספריו, האירועים המצוינים בהם, והפרשנות שניתנה להם על ידיו, ויכוחים שהובילו לפרסום ספרים נוספים על הנושא מצידו ומצד מתנגדיו - דלמאסיו ולס סארספילד (Dalmacio Vélez Sársfield) וויסנטה פידל לופס (Vicente Fidel López).
הוא תרגם את הקומדיה האלוהית של דאנטה אליגיירי מאיטלקית, את האנאידה של ורגיליוס, כתבים של הורטיוס, וכן יצירות בנות זמנו של ויקטור הוגו ושל הנרי וודסוורת' לונגפלו (משורר פטריוט אמריקאי).
הספרים והמסמכים הרבים שצבר בספרייתו שימשו בהמשך את מוזיאון מיטרה שהוקם לזכרו ב-1907.
דרגת זיהום אוויר מרכב מנועי
דרגת זיהום אוויר מרכב מנועי (נקרא גם "הציון הירוק") הוא מדד המציג את מידת זיהום האוויר הנפלט מכלי רכב מנועי. המדד מוצג באמצעות סרגל צבעים ובצמוד אליו מוצגים גם נתוני צריכת דלק בליטרים ל-100 ק"מ של הרכב. הנתונים נמדדים בישראל על פי ההנחיות בתקן האירופאי EEC 80/1268, ועל פי נוסחה שמפרסם משרד התחבורה. הנוסחה משקללת בתוכה נתוני פליטות פחמן חד-חמצני, פחמן דו-חמצני, חלקיקים, פחמימנים ותחמוצות חנקן של הרכב. הנוסחה מתעדכנת אחת לשנתיים על פי נתונים מומלצים שמפרסם המשרד להגנת הסביבה.
הנתונים מפורסמים מתוקף "תקנות אוויר נקי (גילוי נתוני זיהום אוויר מרכב מנועי בפרסומת) התשס"ט-2009", ועל פי סעיף 38 לחוק אוויר נקי מרכב מנועי, שטח פרסום הנתונים חייב להיות לפחות 7% מכלל הפרסומת. סרגל הצבעים לאופנועים מכיל 7 דרגות, ואילו למכוניות הסרגל מכיל 15 דרגות.
במסגרת תוכנית המיסוי הירוק בישראל, דרגת הזיהום משפיעה גם על כמות המס שנדרש לשלם בעת רכישת רכב חדש.
ב-2014 פורסם כי חלק מנתוני הדלק אינם משקפים שימוש אמיתי בכלי הרכב, חלקם נמדדו בכלי רכב שעברו שינויים, טופלו באופן מיוחד, או נסעו בתוואי מיוחד שאינו מייצג שימוש יומיומי במכונית.
ב-1 באפריל 2019, התקן הוחלף בתקן חדש של WLTP.
תנועת הבתים הזעירים
גלוקו-קינאז
נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות
נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, ("נבת"ם"), הייתה יחידת ביקורת ייחודית למדינת ישראל, שכפופה למשרד המשפטים, שהוקמה בשנת 2013, והחלה לפעול ב-1 באפריל 2014, ותפקידה לבצע ביקורת מערכתית יזומה, ולברר תלונות על פרקליטות המדינה, מערך התביעה המשטרתית ועורכי הדין שקיבלו מהיועץ המשפטי לממשלה ייפוי כוח לצורך ייצוג.
עם הקמתה עמדה בראש הנציבות השופטת בדימוס הילה גרסטל. ב-18 באפריל 2016 הודיעה גרסטל על התפטרותה מהתפקיד, והתפטרותה נכנסה לתוקף בתחילת יולי 2016. ב-26 ביולי 2016 המליצה הוועדה לאיתור נציב הביקורת על הפרקליטות לשרת המשפטים, איילת שקד, למנות את השופט ישעיהו שנלר לתפקיד, אך שנלר משך את מועמדותו מפאת ניגוד עניינים.
באוגוסט 2016 חוקקה הכנסת את , שמסדיר את פעילותה של נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, שמחליפה את נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, והשופט דוד רוזן נבחר לעמוד בראש נציבות זו.
הקמה.
במקביל לביקורת מצד גורמים שונים על התנהלות מערך התביעה המשטרתית והפרקליטות, בין היתר ביחס להפגנות וחופש הביטוי של הימין, החל הפורום המשפטי למען ישראל לפעול להקמת גוף אשר יבקר את הפרקליטות. הצעת החוק הוגשה על ידי חברי הכנסת אורי אריאל וגדעון עזרא. כעבור חודשים ספורים, הוגשה הצעה דומה על ידי חבר הכנסת מיכאל בן ארי, ובהמשך ההצעות אוחדו.
בפברואר 2012 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, על הכוונה להקים גוף רשמי שיפקח על הפרקליטות, שיפעל כיחידה עצמאית במשרד המשפטים, וכך נדחתה ההצעה שהיחידה תהיה תחת משרד מבקר המדינה. כעבור כחודשיים הציג וינשטיין את המתווה להקמת הנציבות. הזיכוי של אהוד אולמרט ממרבית האישומים נגדו ביולי 2012 (במרץ 2015 הורשע בפרשת מעטפות הכסף ממנה זוכה תחילה), הגביר את הלחץ לזרז את הקמת הגוף המבקר.
הנציבות הוקמה מכוח מסמך עקרונות שנחתם ב-16 ביוני 2013 על ידי שרת המשפטים ציפי לבני והיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין.
ב-22 בדצמבר 2013 אישרה הממשלה את מינויה של השופטת הילה גרסטל לתפקיד הנציבה הראשונה, לפי חוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט-1959, לאחר שועדת איתור המליצה למנותה לתפקיד.
הנציבות החלה לפעול ב-1 באפריל 2014. ב-8 במאי נחנכה הנציבות בטקס שנערך במשכנה הזמני שבמגדל שלום בתל אביב. הנציבה גרסטל אמרה בטקס כי "לנציבות אין אח ורע ברחבי העולם – מה שהופך את הקמתה למורכבת בהרבה". ארגון פרקליטי המדינה הודיע כי כל עוד לא תוסדר פעילותו של הגוף, לא ישתף פעולה עם הנציבות החדשה, ובחודש ספטמבר 2014 הכריז על סכסוך עבודה בקשר להקמת הנציבות.
סכסוך העבודה של ארגון פרקליטי המדינה ביחס לנציבות.
המחלוקת בין ארגון פרקליטי המדינה לבין הנהלת משרד המשפטים על עצם קיומו של גוף הביקורת, נבעה מכך שבחודש יולי 2012 הגיש צוות מקצועי של 8 משפטנים את מסקנותיו ביחס לאפשרות הקמת נציבות ביקורת על הפרקליטות. הצוות המליץ שלא להקים גוף ביקורת ייעודי, עקב קיומם של כ-10 גופי ביקורת קיימים על הפרקליטות והוסיף כי "האמירה הנשמעת בהקשר זה, כאילו גופי התביעה ובראשם הפרקליטות אינם נתונים לביקורת אינה משקפת את המציאות". עם זאת, הצוות המליץ להתמקד בביקורת מערכתית על מדיניות הפרקליטות, באמצעות חיזוק מנגנוני הביקורת הקיימים - בייחוד במשרד מבקר המדינה. בנוסף, בדיון בחודש פברואר 2012 בוועדה לביקורת המדינה של הכנסת, נאמר מפי יו"ר הוועדה כי . לאחר שהוקם גוף הביקורת, בניגוד לאותן המלצות, תוך מתן סמכות לעסוק בתלונות אישיות נגד פרקליטים, הודיע ארגון פרקליטי המדינה שלא ישתף פעולה עם נציבות הביקורת. בחודש ספטמבר 2014 הוכרז סכסוך עבודה באישור ההסתדרות והחל משא ומתן בין הנהלת משרד המשפטים לבין הארגון. בחודש פברואר 2015 הודיע הארגון כי הפרקליטים לא יגישו מסמכים לבתי המשפט בלי שאלו יחתמו על ידי מנהליהם, וזאת כדי לאפשר ביקורת בזמן אמת של המנהלים. הארגון דרש כי תבוטל האפשרות לעסוק בתלונות אישיות כנגד פרקליטים. בתחילת חודש יוני 2015 הגיעה שרת המשפטים איילת שקד, שנכנסה לתפקידה, להסכמה על הקפאת הביקורת הפרטנית שמבוצעת על ידי הנציבות, ועל מינוי ועדה בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג שתבחן את פעילות הנציבות ואת הצורך בביקורת פרטנית. עקב כך הקפיא ארגון פרקליטי המדינה את צעדיו והחל לשתף פעולה עם הביקורת המערכתית שמבצעת הנציבות.
בחודש אוקטובר 2015 פרסם גולדברג את מסקנותיו, ובהן נאמר כי "מנסחיו של מסמך העקרונות שביקשו לשלב יחד את שני סוגי הביקורת, יצרו 'ייצור כלאיים', בלתי מוכר בעולם הביקורת", אך כי יש להקים בחקיקה נציב לתלונות ציבור על פרקליטים, על מנת לאפשר לציבור להגיש תלונות, שתיבדקנה במקרים מסוימים בעלי חשיבות ציבורית ולאחר שיוענקו הגנות שונות שיש להעניק למבוקרים כנהוג בסוגי ביקורת אחרים (כדוגמת סודיות ההליך). כמו כן הוסיף גולדברג כי ניתן יהיה להגיש תלונות גם על היועץ המשפטי לממשלה, וכי הביקורת המערכתית על הפרקליטות תבוצע במסגרת גוף אחר שיפעל במסגרת חוק הביקורת הפנימית.