על פי ממצאים שונים בערך משנת 500 החלה תקופת ההתעצבות שתי תרבויות ארוכות ימים: הגוארני - אשר חיו באזור פרגוואי בעשרות שבטים נפרדים, בכפרים קטנים כציידים-לקטים נוודים למחצה, בעלי חקלאות, והטופי - שהיו קבוצת השבטים הגדולה ביותר בברזיל, וכללה בימי השיא שלה כ-250 שבטים, והתמחו בחקלאות חיתוך ושריפה.
בסביבות שנת 800 שגשגו תרבויות נוספות וביניהן: התרבות המרז'וארית שחיו במרז'ו שבצפון ברזיל ונודעת בסגנון הקדרות העשיר שלה ; באזור קולומביה החלה תקופתה של תרבות מואיסקה , שהספרדים החשיבו אותן בתור אחת מארבע הציוויליזציות העיקריות של אמריקה, בזכות עבודות הזהב שלהן דוגמת רפסודת מואיסקה ; ממלכת טאירוֹנָה שהתפתחה אף היא בקולומביה, אשר בני תרבותה בנו את "העיר האבודה" בתחילת המילניום השני, העיר הגדולה בהיסטוריה העתיקה של קולומביה ואחת הגדולות שבערים העתיקות בדרום אמריקה.
בסביבות שנת 900 החלה צמיחתם של כמה מהתרבויות הקרביות הגדולות של התקופה הפרה-קולומביאנית, קאריבּ ואראוואק , אשר מעבר לאיים הקריביים ניהלו חיי יבשה באזור ונצואלה, סורינאם וצפון ברזיל של היום. בני האראוואק נודעים כמפותחים יחסית, אולם בני הקאריב נודעו כקניבלים שהרגו ואכלו את בני השבט המקביל ולקחו את נשותיהם.
עדויות שונות מצביעות על סביבות שנת 1300 כתחילת גיבושן של כמה מהתרבויות ששלטו בחלקים הדרומיים של ארגנטינה וצ'ילה, ביניהן תרבות המפוצ'ה, בני הפאואנצ'ה ובני הטוולצ'ה . בסביבות שנת 1400 מצטרפות אל מפת הממצאים כמה תרבויות נוספות, ביניהן תרבות הויצ'י שחיים בתפר שבין ארגנטינה לבוליביה.
מרבית התרבויות האלו שרדו וחיו באופן חופשי עד הגעתם של הספרדים והפורטוגזים.
1912 בארצות הברית
1912 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 136 שנה מיום היווסדה.
גריזלי מן
גריזלי-מן (באנגלית: Grizzly Man) הוא סרט דוקומנטרי של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג, שיצא ב-2005. הסרט סוקר את חייו ומותו של טימותי טריידוול, אדם שבחר לחיות עם דובי גריזלי בפארק באלסקה. טריידוול ובת זוגו, איימי הוגנרד, נהרגו ב-2003 בטריפה על ידי דוב גריזלי. הסרט כולל קטעי וידאו שצילם טריידוול בפארק וראיונות עם מקורביו. המוזיקה בסרט נכתבה על ידי המוזיקאי הבריטי ריצ'רד תומפסון.
רקע.
טימותי טריידוול בילה 13 קייצים בפארק הלאומי "קטמאי" שבאלסקה. הוא האמין שעם הזמן הדובים ילמדו לסמוך עליו ולאפשר לו להתקרב אליהם. פקחי הפארק הזהירו את טריידוול והסבירו לו שהשהות שלו במחיצת החיות מסוכנת לו ולהם. דֶבּ ליגט, פקחית בפארק "קטמאי", אמרה בראיון חדשותי שטריידוול מדגים התנהגות מסוכנת, שבמקרה הרע תעודד מבקרים בפארק להתנהגות דומה, ותסכן את הדובים והמבקרים. למרות האזהרות, טריידוול המשיך לחיות בפארק תוך שהוא מייצר תיעוד מצולם ומוסרט, והשתמש בתיעוד זה להגברת מודעות הציבור לבעיות הדובים בצפון אמריקה. הוא מצא את מותו בקיץ ה-13 שבילה בפארק - הוא שהה בפארק עם בת זוגו איימי הוגנרד ושניהם נטרפו על ידי דוב גריזלי.
טריידוול הקים ארגון שנועד לשפר את הטיפול בדובים יחד עם ידידתו (ובת זוגו לשעבר) ג'ול פאלובק. לאחר מותו היא ניהלה את הארגון וקיבלה את 100 שעות הצילום שצילם טריידוול בפארק "קטמאי". פאבלוק הכירה את טריידוול משנת 1985, הרגישה קרבה אליו וחשה רגשות אשם על מותו. היא סיפרה שטריידוול היה אדם דרמטי ובקשתו ממנה הייתה שאם ימות, היא תיצור סרט מהצילומים. לאחר מותו היא פנתה להרצוג בבקשה שיביים את הסרט.
תקציר העלילה.
הרצוג השתמש בקטעים מתוך 85 שעות של צילומים שצילם טריידוול במהלך חמש שנותיו האחרונות, ושילב ראיונות עם משפחתו, חבריו ואנשי מקצוע שמתמחים בדובי גריזלי. בנוסף מספר הרצוג את הסיפור ומציע את הפרשנויות שלו על האירועים. הוא מתאר את טריידוול כאדם חולה שאולי הייתה לו משאלת מוות לקראת סוף חייו. במהלך הסרט מצולם הרצוג כשהוא מאזין באוזניות לקלטת אודיו מתוך צילומיו של טריידוול, המתעדת את הרגע בו מצא את מותו. הרצוג נראה מזועזע ממשמע אוזניו והוא מפציר בידידתו של טריידוול ג'ול פאלובק לא להאזין לקלטת ואף להרוס אותה מיד.
בהמשך הסרט פאלובק מקבלת את השעון של טריידוול מהמשטרה. הם מצאו אותו על היד של טריידוול, אחד מהשרידים היחידים שנותרו. כשהשעון נמסר לידיה הוא עדיין עבד והיא בחרה לענוד אותו. מוקדם יותר במהלך הסרט מוזכר אותו שעון על ידי וילי פולטון, הטייס שמצא את גופותיהם של טריידוול והווגנארד; הוא סיפר שהוא לא יכול להוציא מראשו את הזיכרון הנורא של היד הארוכה עם השעון.
ב-DVD שיצא בפברואר 2006, הסירו ריאיון של דייוויד לטרמן עם טריידוול. בריאיון לטרמן מתלוצץ על כך שטריידוול בסופו של דבר ייאכל על ידי דוב.
1911 בארצות הברית
1911 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 135 שנה מיום היווסדה.
תבורי
1910 בארצות הברית
1910 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 134 שנה מיום היווסדה.
מלחמת הסמים במקסיקו
מלחמת הסמים במקסיקו היא מלחמה מתמשכת בין קרטלי הסמים המקסיקניים, שנלחמים זה בזה על השליטה בסחר הסמים באזורים מסוימים, וכן בגורמי אכיפת החוק במקסיקו המנסים באופן מתמיד לצמצם את היקף הסחר בסמים.
רקע.
אף על פי שקרטלי הסמים המקסיקניים קיימים זמן רב, הם הפכו לבעלי השפעה רבה לאחר דעיכת ההשפעה של קרטלי הסמים של קולומביה בשנות ה-90. קרטלי הסמים המקסיקנים שולטים בשוק הסמים הסיטונאי בארצות הברית. מעצרים של ראשי הקרטלים, במיוחד בקרטל טיחואנה ובקרטל המפרץ, הובילו לגל אלימות כאשר הקרטלים ניסו להשתלט על נתיבי הסחר של הסמים בין מקסיקו לארצות הברית.
מקסיקו, אחת מהמדינות הגדולות ביותר בייצור ובייצוא של סמים, היא היצואנית העיקרית של חשיש לארצות הברית ואחת מהיצואניות הגדולות ביותר של הסם מתאמפטמין לארצות הברית. אף על פי שמקסיקו מייצרת רק אחוז קטן מסך כל הרואין בעולם, היא אחת מהייצואניות הגדולות ביותר של הרואין לארצות הברית. ההערכה היא כי קרטלי הסמים המקסיקנים מייצאים קרוב ל-70% מהסמים המיוצאים לארצות הברית.
מחלקת המדינה האמריקנית העריכה כי 90% מהקוקאין אשר מיוצא לארצות הברית מוברח ממקסיקו, כאשר קולומביה היא היצרנית העיקרית של הסם קוקאין, וכי כמות הרווחים שהקרטלים גורפים ממכירה סיטונאית של הסם הם בין 13.6 ל-48.4 מיליארד דולר אמריקני בשנה. עם השנים חלה עליה הדרגתית בכמות סוחרי הסמים המקסיקנים אשר מבריחים כספים בחזרה לתוך מקסיקו באמצעות מכוניות ומשאיות, ככל הנראה עקב האפקטיביות הרבה של המאמצים האמריקנים לנטר העברות כספים אלקטרוניות.
מעל ל-28,000 אנשים בסך הכל נהרגו בין דצמבר 2006 לנובמבר 2010 כתוצאה מהסכסוך האלים בין קרטלי הסמים לגורמי אכיפת החוק במקסיקו. העיר סיודאד חוארס במקסיקו קיבלה בשנת 2009 את התואר המפוקפק "בירת הרצח העולמית" והפכה לעיר המסוכנת בעולם בעקבות מספרם הרב ביותר של מקרי הרצח ביחס לאוכלוסייה.
עמיחי שלו
עמיחי שלו (נולד ב-17 באפריל 1973) הוא סופר, עורך, משורר, מתרגם, מבקר ספרותי ומרצה ישראלי. זוכה פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת 2012 ופרס משרד התרבות למשוררים בראשית דרכם לשנת 2019. ספריו היו מועמדים פעמיים ברשימה הארוכה של פרס ספיר.
ביוגרפיה.
עמיחי שלו הוא בעל תואר שני בספרות באוניברסיטת תל אביב, וכן בוגר בית הספר לתסריטאות של קמרה אובסקורה. הוא מלמד במכללת ספיר, במסגרת התוכנית "תרבות, הפקה, יצירה". בעבר לימד במכללה למנהל, ב"מקום לשירה" ובסדנה לאמני הקיבוץ. שלו עורך ספרי מקור, עיון ושירה. עומד יחד עם ד"ר שגיא אלבז בראש הוצאת הבית החילוני. ערך בעבר את סדרת "טרמינל" לספרות מתורגמת בהוצאת עם עובד, את מדור הספרים של אתר ynet, וכותב ביקורות ספרותיות בעיתון מקור ראשון.
יצירתו.
ספרו הראשון, "ימי הפופ", יצא לאור ב-2004. הספר בנוי מארבע נובלות הקשורות אחת לשנייה, ומתארות את עולמו וחוויותיו של נער שאיבד את אמו בצורה טרגית ומסתורית, תוך כדי שהוא מגלה את מוזיקת הפופ של האייטיז המשמשת לו כמשען וכפורקן. ב-2009 יצא הספר במהדורה נוספת עם עטיפה חדשה.
ספרו השני, "הנפשיים", ראה אור ב-2010, ומספר על בחור הנקלע לטירונות במחנה דותן, טירונות של חיילים בעלי פרופיל נפשי. גיבור הספר אורי קרביץ נאחז בהערצתו ללהקת נושאי המגבעת, ונאלץ להתמודד עם תקריות אלימות, ועם המטען הביוגרפי-רגשי שהוא נושא איתו מקודם. בחלקו השני של הספר מנגנון ההישרדות שלו נשחק, בעת מסעו לאזור הדמדומים של באר שבע. הספר היה מועמד לרשימה הארוכה של פרס ספיר ב-2011.
ספרו השלישי "ילדה גדולה" ראה אור ב-2012. הוא מספר את סיפורן של צמד חברות שלא גויסו לצבא, וכשהחיים במדינת ישראל של שנות התשעים סוגרים עליהן, הן מחליטות לקחת את עצמן ולנסוע ללונדון ואמסטרדם, למסע רווי סמים, אלימות והכרה בערך האמיתי של הקשר שלהן, ובכלל מקומן על פני כדור הארץ. הספר מרמז בצורה לא שגרתית עם סיפורה של דבורה בארון "שברירים". בפרק השלישי המספרת רויטל יוצאת למעין פלאשבק טריפי המשלב ציטוטים מתוך הצגה בה גילמה את הדמות הראשית בסיפור, חיה פרומה, וכן שברי הזיות וסיוטים מתוך ההווה שלה.