בשנת 1939 מנתה האוכלוסייה היהודית בשיאוליאי כ-8,000 איש, שהיוותה כרבע מהאוכלוסייה הכללית שבעיר. ביוני 1940 עם פלישת הסובייטים פעילות הארגונים היהודיים ובתי הספר בעברית נאסרה. ב-14 ביוני 1941 החלו הסובייטים בגירוש מסיבי של 'אלמנטים מסוכנים', מקצת המגורשים היו יהודים. הגירוש נפסק ב-22 ביוני עת נמלטו הסובייטים מליטא, הליטאים הקימו מיליציה ששמרה על הסדר בעיר והייתה אנטישמית מובהקת. המיליציה החלה במעצר יהודים, מעשי השפלה פומביים ורציחות מרוכזות עוד לפני שהנאצים החלו בניהול העיר ב-26 ביוני. כבר ב-29 ביוני החלו הגרמנים לרצוח יהודים, כ-1,000 יהודים נרצחו תוך כמה שבועות ולאחר מכן הוקם גטו שאוולי שאליו הוכנסו יתר 5,500 יהודי העיר. חלק מיהודי שיאוליאי הוכנסו לגטו זאגר שבאזור.
בסוף מלחמת העולם השנייה נותרו בעיר רק כ-500 יהודים. חלק מהיהודים שרדו תמורת פעילות גרז'בילה ונצלאוסקאיטה ומשפחתה שקיבלו על כך הכרה כחסידי אומות העולם.
התפתחות האוכלוסייה.
הטבלה הבאה מראה את התפתחות האוכלוסייה בעיר במהלך השנים:
שיאוליאי כיום.
שיאוליאי היא בעיקר עיר תעשייתית, מיוצרים בה מגוון רב של מוצרים ובעיקר ריהוט, מוצרי עור והנעלה, מכונות, אופניים, מוצרי פלסטיק ובירה. מבשלת הבירה 'גובֵּרנייה' היא הוותיקה ביותר בליטא .
מועצת העיר מונה 31 חברים הנבחרים ל-4 שנים.
בעיר פועלים 24 קווי אוטובוס פנימיים וגם קווים בינעירוניים. הרכבת מחברת לוילנה, קובנה וקלייפדה. ישנה גם תנועת רכבות בינלאומית בתחנה, למשל לריגה ולאוקראינה.
העיר שוכנת לאורך כביש ויה הנזאטיקה Via Hanseatica שהוא כביש המחבר בין ברלין לסנט פטרבורג.
בעיר קיים גם שדה תעופה בינלאומי.
משנת 1997 אוחדו שלוחת האוניברסיטה הטכנית של קובנה ובית הספר הגבוה לחינוך לאוניברסיטת שיאוליאי.
באוניברסיטה לומדים, נכון לשנת 2007, כ-12,000 סטודנטים.
בנוסף ישנם בעיר עוד 23 בתי ספר גבוהים, 6 פקולטות ובית ספר פרטי לכלכלה.
בעיר פועלים תיאטרון, גלריה לאומנות, מוזיאון, מרכז תרבות ובו קולנוע, תזמורת פילהרמונית ומקהלה קאמרית ממלכתית.
אפקט פאראדי
פתיחה 1812 (סרט)
פתיחה 1812 (באנגלית: overture 1812), הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1997, שנכתב ובוים על ידי מנשה נוי.
פרטי עלילה.
הסרט מגולל את סיפורו של חייל בגדוד שריון (עמי סמולרצ'יק), שבערב אחד בתום יום אימונים מפרך, מספרת לו חברתו (טינקרבל) שהיא בהריון. היא מפצירה בו לבוא אליה, ולבסוף הוא נעתר לבקשתה ומנסה לצאת מהבסיס הצבאי.
הוא פונה למפקדו (אורי גוטליב) ולמפקד שמעליו (תומר שרון), ואחרי שהם מסרבים לשחררו, מתחילה סדרה של אירועים בהם משתלט החייל על טנק. הוא מניע אותו לעבר משרד המפקד, תוך שהוא מאיים בשיגור פגז אל עבר המשרד שהמפקד וחברתו (שירה גפן) בתוכו.
באותה שעה מפקד הגדוד (ג'וליאנו מר) נמצא בישיבה עם מפקד החטיבה, בה הוא נדהם לגלות שבתרגיל הקרוב הוא לא יקבל אף גבעה להשתלט עליה, סימן למערכת היחסים העכורה בין המח"ט למג"ד. המצב החדש שנוצר מוסיף למצבו הסבוך של הגדוד. כעת מתחילה מערכת יצירתית של לחצים פנימיים בגדוד, במטרה לפתור את הבעיה של החייל על הצד הטוב ביותר, ומבלי שהמח"ט יידע על כך.
אנחל סאנס בריס
אנחל סאנס בריס (בספרדית: Ángel Sanz Briz, 28 בספטמבר 1910 – 11 ביוני 1980), היה דיפלומט ספרדי וחסיד אומות העולם. בעת כהונתו בשגרירות ספרד בהונגריה בזמן מלחמת העולם השנייה סייע להציל אלפי יהודים מהשואה.
בריס נולד בעיר סרגוסה, במחוז אראגון שבספרד. לאחר לימודי משפטים נרשם ב-1933 לבית הספר לדיפלומטיה. זמן קצר לאחר סיום לימודיו פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ובריס הצטרף לכוחות הלאומנים של פרנסיסקו פרנקו. לאחר סיום מלחמת האזרחים ב-1939 קיבל את מינויו הדיפלומטי הראשון, שבו הוצב בקהיר.
בשנת 1942 נשלח סאנס בריס לבודפשט. במהלך השנתיים הבאות סייע להציל את חייהם של בין 1,000 ל-5,200 יהודים תוך שימוש בסמכויות השגרירות הספרדית. בין השאר השתמש בחוק הספרדי מ-1924 על-פיו צאצאי מגורשי ספרד זכאים לאזרחות ספרדית. הוא השתמש בחוק זה גם כאשר היהודים האמורים לא היו באמת מצאצאי המגורשים. יחד עם סאנס בריס עבדו דיפלומטים ממדינות נוספות, הבולט שבהם ג'ורג'ו פרלסקה, איטלקי שהתחזה לדיפלומט ספרדי. בשנת 1944 נשלח סאנס בריס לשווייץ ופרלסקה נשאר בבודפשט והמשיך להציל יהודים.
לאחר המלחמה נמשכה הקריירה הדיפלומטית של בריס. הוא הוצב בסן פרנסיסקו, וושינגטון הבירה, לימה, ברן, באיון, גואטמלה, האג ובריסל. ב-1973 היה לשגריר הראשון של ספרד בסין. ב-1976 נשלח לרומא כשגריר ספרד בוותיקן, ושם נפטר בשנת 1980.
בשנת 1966 קיבל סאנס בריס את תואר חסיד אומות העולם. בשנת 1994 קיבל גם אות כבוד מממשלת הונגריה.
בשנת 1998, השרות הבולאי בספרד הנפיק בול עם דיוקנו של אנחל סאנס בריס.
ב&quot;מ
ב&quot;ם
טלסקופ דובסוני
טלסקופ דובסוני הוא טלסקופ שמיועד בעיקר לתצפית בעין. בטלסקופ דובסוני החצובה, שהיא מרכיב כבד, יקר ומסובך בדרך כלל, מצומצמת לבסיס פשוט, קל וזול יחסית. לטלסקופ דובסוני יש את המחיר הזול ביותר לקוטר נתון, והוא מספק את התשתית הטובה ביותר לתצפית בעין בגרמי שמיים עמוקים עמומים כגון גלקסיות וערפיליות.
הטלסקופים הגדולים ביותר שבשימוש חובבי אסטרונומיה הם דובסוניים.
מבנה הטלסקופ הדובסוני.
המכלול האופטי של הטלסקופ עצמו הוא מטיפוס ניוטוני. המכלול האופטי מצוי בשני דגמים: שפופרת סגורה או מסבך מוטות.
בדובסוני בעל שפופרת סגורה מורכבות "אזניים" במרכז הכובד של השפופרת. אלו מונחות (עם או בלי צימוד נוסף) בתוך אגן מעגלי בבסיס.
בדובסוני בעל מסבך מוטות צירי השפופרת (המורכבת ממסבך המוטות) מורכבים בבסיס המסבך, על התיבה המכילה את המראה הראשית. בשל הזזת הציר ממרכז הכובד נדרשות משקולות לאיזון השפופרת - נהוג להשתמש בשרשרת הנשרכת על הקרקע, כך שככל שזווית הטלסקופ דורשת משקל גבוה יותר חלק גדול יותר מהשרשרת נמצא באוויר וכך מושג שיווי משקל.
דובסוניים בעלי מראה גדולה מ 20 אינץ' מחייבים שימוש בסולם על מנת להגיע לגובה העינית, מה שכמובן מסבך את השימוש מאד.
יתרונות וחסרונות התכנון הדובסוני.
יתרונות
חסרונות
היסטוריה.
התכנון קרוי על שמו של ג'ון דובסון (1915-2014), על אף שהומצא שנים ספורות לפני שדובסון אימץ אותו. דובסון, נזיר בודהיסטי בעל תחושה עמוקה של שליחות, שאף להביא את האסטרונומיה להמונים, והפעיל בשנות ה-60 תצפיות רחוב וסדנאות בהן לימד בחינם כיצד חובב דל אמצעים יכול לבנות טלסקופ שקוטרו מספיק על מנת לראות גרמי שמיים עמוקים - גלקסיות, ערפיליות וצבירי כוכבים, וכל זאת בחלק קטן מהמחיר של טלסקופים מסחריים.
בשנות ה-70 החלו לתפוס חברות מסחריות את הפוטנציאל הטמון בדובסוניים. הראשונה הייתה חברת קולטר, שייצרה מראות גדולות בעלות איכות מוגבלת ומחיר נמוך. בהמשך הצטרפה חברת מיד, שהיא חברת הטלסקופים הגדולה בעולם.
עם זאת המוצרים המסחריים של שנות ה-70 לקו בפגמים שנבעו מחסכנות יתר. אביזרי הטלסקופ היו באיכות נמוכה, והמבנה כולו לא היה בר קיימא לטווח ארוך. בשנות ה-80 מצב זה החל להשתנות עם כניסת חברת אובסשן לשוק. חברה זו ייצרה דובסוניים באיכות גבוהה מאוד, ובכך התוותה את הדרך לשאר החברות, שנאלצו להוריד מחירים או ללכת בעקבותיה. חברה זו יצרה וסימנה את העלית של שוק הדובסוניים, וכך היא עד עצם היום הזה, יחד עם חברת טלפורט ו MAG-1. בתחילת שנות ה-90 החלה חברת אוריון לייצר בסין, על סמך תכנון משלה, דובסוני באיכות טובה במחיר נמוך. עם צעד זה נמחקו הדובסוניים נמוכי האיכות מהשוק לחלוטין, וכל החברות, לרבות זומל וסלסטרון, מוכרות כיום דובסוניים באיכות טובה לפחות.
קישורים חיצוניים.
אחד הדובסוניים הגדולים בעולם
אתרים המסייעים בבנייה והדרכה
ברננקי
צ'ארלס טיילור
וילם שלפהוט
וילם שלפהוט (בהולנדית: Willem Andreas Theodorus Schelfhout ; 19 במאי 1874 - 8 בינואר 1951) היה שחמטאי הולנדי.
שלפהוט הגיע למקום הרביעי בתחרות ליידן 1909 (דרג ב'), חלק את המקום ה-5 וה-6 בתחרות אמסטרדם 1910, הגיע למקום השלישי בתחרות המבורג 1910 (דרג ב'), חלק את המקום ה-7 וה-8 בתחרות קלן 1911 (ניצח: משה לובצקי), הגיע למקום ה-13 בתחרות שבינגן 1913 (ניצח: אלכסנדר אלכין) , וחלק מקום 6 בתחרות מאנהיים 1914, הקונגרס הגרמני ה-19, דרג א'. (ניצח: הלגואה).
במהלך המלחמה (הולנד שמרה על נייטרליות) שיחק שלפהוט במספר תחרויות, מהן ניצח בתחרות האג בשנת 1917. לאחר המלחמה סיים במקום השביעי בתחרות אמסטרדם 1920 (ניצח: ריכרד רטי) , והשתתף מספר פעמים באליפות הולנד. הוא חלק מקום 6-8 בתחרות האג 1919 (ניצח: מקס מארשנד), הגיע שישי בתחרות ניימיכן בשנת 1921 (ניצח: מקס אויבה ), חלק מקום רביעי בתחרות אמסטרדם 1924 (ניצח: מקס אויבה), הגיע רביעי בתחרות אוטרכט 1926 (ניצח: מקס אויבה) והגיע למקום השישי בתחרות רוטרדם 1936 (ניצח: שלמה לנדאו ).
שלפהוט סיים בתיקו דו-קרב קצר עם מקס אויבה 1-1 בשנת 1923 והפסיד לו 2-0 בשנת 1927, שני הדו-קרבות התקיימו באמסטרדם.
השתתפות באולימפיאדות.
שלפהוט שיחק בנבחרתה האולימפית של הולנד בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
במהלך מלחמת העולם השנייה, הגיע שלפהוט למקום השלישי בתחרות אמסטרדם (ניצח: מקס אויבה).
צ'ארלס טיילור (פילוסוף)
צ'ארלס מרגרייב טיילור (באנגלית: Charles Margrave Taylor; נולד ב-5 בנובמבר 1931) הוא פילוסוף קנדי הידוע בזכות תרומותיו לפילוסופיה של מדע המדינה ולחקר ההיסטוריה של הפילוסופיה. הוא מסווג לרוב כקהילתן, אך הביע אי נוחות מסיווג זה.
קריירה.
קריירה אקדמית.