באוגוסט 1933, כשביקרה המפלגה את אמין אל-חוסייני על שיתוף הפעולה שלו עם הממשלה, תקפו אותה החוסיינים והמועצה המוסלמית העליונה פיטרה את עבד אל-האדי מתפקידו כיועצה המשפטי. החוסיינים החלו לגנות אותו על חלקו בטיפול המשפטי בעסקת מכירת אדמות ואדי אל-חוארת' ליהודים בשנים 1928–1929.
אולם מעמדו לא נפגע לגמרי ועם הווצרו של הוועד הערבי העליון בשנת 1936, כיהן בו עבד אל-האדי כנציג מפלגת אל-איסתקלאל כמזכיר הוועד.
כשנידונה שאלת שביתת פקידי הממשלה, הלשין עליו אמין אל-חוסייני, שמונה לתפקידיו על יד הממשלה ולכן רצה בכל מחיר למנוע החלטה על שביתה כזו, כי הוא מסית את עובדי הממשלה לשבות. ב-7 ביוני עצרה הממשלה את עבד אל-האדי וכעבור שבועיים גם את יורשו בתפקיד, עיזאת דראוזה.
עמדתו כלפי היישוב הייתה מורכבת. הוא לא ראה בתנועה הציונית כאויב בפני עצמו, אלא כזרוע של אימפריאליזם בריטי. לדידו, ובניגוד בולט לחוסיינים, היה צורך ערבי להילחם באימפריאליזם הבריטי המפלג את העולם הערבי ולא להשחית משאבים על התמודדות עם הציונים. הוא קיים מפגשים עם אישים ביישוב, בהם חיים מרגליות קלווריסקי. בשנת 1934 נפגש בביתו של יהודה לייב מאגנס עם דוד בן-גוריון.
בשנים 1936–1937 נפגש עם ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, משה שרתוק.
בנאומו לפני חברי ועדת פיל, טען כי פלסטין אינה ישות מדינית נפרדת, וכי זו המצאה ציונית. פלסטין היא חלק בלתי נפרד מסוריה הגדולה ומהעולם הערבי שצריך להשתחרר כולו מעול הבריטים ולהיות תחת שלטון ערבי.
עקב מעורבותו הפעילה בארגון המרד הערבי הושם בשנת 1937 במעצר על ידי שלטונות המנדט בעוג'ה אל-חפיר ולאחר מכן הוגלה למצרים. רק בשנת 1941, לאחר שהתחייב לא לעסוק בפוליטיקה פעילה, הותר לו לשוב. אולם, על אף התחייבותו חזר במרץ אל לב הפעילות בראשות מפלגת אל-איסתקלאל ובוועד הערבי העליון המחודש. במסגרת זו פתח משרד אינטרסים בלונדון. נתן אלתרמן הלעיג על יוזמה זו בשיר שכתב ב-24 באוגוסט 1945 במסגרת הטור השביעי, השיר נכתב כביכול כמכתב מהארון א-רשיד על עבד אל-האדי: "אגדות אלף לילה טיפחתי, אך בלונדון משרד לא פתחתי, כי חשקתי בזאת בבגדאד המשרד הוא בסדר, עווני, אך השקר מופרז בו קצת, עווני, ומופרזת מעט חוצפתו".
לאחר קום מדינת ישראל גלה למצרים והיה לשר לענייני רווחה בממשלת כל פלסטין. לאחר מכן היה שר בממשלת ירדן ושגרירה לקהיר בין השנים 1951–1955. בין השנים 1955–1958 כיהן כחבר בסנאט של ירדן. בשנת 1958 התמנה לראש הוועדה המשפטית של הליגה הערבית בקהיר.
עבד אל-האדי היה נשוי לדודניתו, הפעילה הפוליטית טרב עבד אלהאדי.
חימום דיאלקטרי
חימום דיאלקטרי הוא תהליך שבו קרינה אלקטרומגנטית בתחום גלי רדיו או מיקרוגל מחממת חומר דיאלקטרי - חומר מבודד שדרכו עוברת הקרינה. המנגנון שמחמם את החומר הוא רוטציה של מולקולה בעלת דיפול חשמלי.
התהליך הפיזיקלי.
כאשר דיפול חשמלי נמצא בשדה חשמלי, המומנט שמפעיל השדה החשמלי על הדיפול הוא בכיוון שמקטין את הזווית בין וקטור הדיפול לבין כיוון השדה, כך שמולקולות קוטביות בשדה חשמלי קבוע מתיישרות למצב שיווי משקל בכיוון השדה. קרינה אלקטרומגנטית היא שדה שמשתנה באופן מחזורי, וכתוצאה מכך המולקולות מסתובבות יחד עם שינוי השדה החשמלי. המולקולות המסתובבות מושכות, דוחפות ומתנגשות עם מולקולות אחרות וכך מעבירות אנרגיה קינטית למולקולות שכנות. מכיוון שהטמפרטורה של חומר יחסית לאנרגיה הקינטית הממוצעת של החלקיקים המרכיבים אותו, עירור מולקולות מעלה את הטמפרטורה של החומר. כך הופכת אנרגיה חשמלית מהקרינה האלקטרומגנטית לאנרגיית חום.
מכיוון שהשדה החשמלי החיצוני תונד בתדירות גבוהה, בעוד שלמולקולות המקוטבות לוקח זמן סופי (השפעה סיבתית) להגיב להשתנות השדה החיצוני, המידה בה חימום דיאלקטרי משפיע באופן יעיל על חומר דיאלקטרי תלויה בזמן הרלקסציה (זמן התגובה) של הדיפולים החשמליים בחומר, או באופן שקול בחלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי של החומר (ולא בחלק הממשי של המקדם הדיאלקטרי). את החלק המדומה ניתן לפרש כיחסי להפרש הפאזה בין השדה החשמלי החיצוני לצפיפות הפולריזציה החשמלית (במקרה של קיטוב ליניארי), וכיחסי להפרש המופע בין כיוון השדה החיצוני לאוריינטציה של הדיפולים (כאשר מדובר בקיטוב מעגלי). חשוב להבין כי השפעתו של החימום הדיאלקטרי נובעת אך ורק מזמן התגובה הסופי של הדיפולים בחומר; אילו למולקולות הקוטביות של החומר היה מומנט אינרציה אפס והן היו מתיישרות מיידית עם השדה החיצוני, אז שדה זה למעשה לא היה מבצע עבודה ולא הייתה מועברת אנרגיה לדיפולים כלל.
חימום דיאלקטרי דרך רוטציה של מולקולות הוא דרך חימום המזון בתנור מיקרוגל, והוא יעיל במיוחד עבור מים נוזליים, העשויים ממולקולות קוטביות מאוד הנעות ומוסרות אנרגיה ביעילות לשכנותיהן.
הספק החימום.
ההספק ליחידת נפח המועבר לחומר בעת חימום דיאלקטרי מחושב על ידי:
כאשר f היא התדירות של הקרינה האלקטרומגנטית, formula_2 הוא החלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי המרוכב של החומר, ε0 הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק ו-E היא משרעת רכיב השדה החשמלי של הקרינה.
גאורגי קיוסאיבנוב
גאורגי איבנוב קְיוֹסֶאִיבָנוֹב (בבולגרית: Георги Иванов Кьосеиванов; 19 בינואר 1884, פשטרה, רומליה המזרחית, האימפריה העות'מאנית – 27 ביולי 1960, ציריך, שווייץ), היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20. בספטמבר 1939 הורה קיוסאיבנוב לגרש 4,022 "נתינים זרים" מבולגריה, כולם יהודים.
ראשית הקריירה.
ב-1905 סיים קיוסאיבנוב לימודי משפטים בפריז וב-1912 כיהן כציר ממלכת בולגריה ברומא. בין 1912 ל-1915 כיהן כשגריר באיסטנבול. קיוסאיבנוב נחשב איש אמונה של משפחת המלוכה הבולגרית בכלל והמלך בוריס השלישי, בפרט.
הוא המשיך לכהן כשגריר בשורת בירות אירופיות ובכלל זה ברן, ברלין, בוקרשט ובלגרד. משלהי 1934 ועד ראשית 1935 כיהן כראש לשכתו של המלך בוריס השלישי ובהמשך כיהן כשר החוץ בממשלתו של אנדריי טושב.
כהונת ראש הממשלה.
לאחר הבחירות שנערכו בנובמבר 1935 הרכיב קיוסאיבנוב ממשלת קואליציה. ממשלתו של קיוסאיבנוב ביצעה טיהור בקצונת הצבא הבולגרי תוך סילוקם מהשירות של חשודים בתמיכה בליגה הצבאית. קיוסאיבנוב שינה את מגמת מדיניות החוץ של בולגריה, אשר בתקופת קימון גאורגייב נטתה לנורמליזציה של היחסים עם ברית המועצות ונקט במדיניות שדגלה בהתקרבות לאיטליה הפאשיסטית וגרמניה הנאצית. בראשית 1937, לאחר ביסוס שלטונו, נערכו בבולגריה בחירות לרשויות המקומיות ובראשית 1938 גם לפרלמנט, בהם זכתה מפלגתו השלטון ל-104 מתוך 160 צירים. בתחילת יולי 1939 יצא לביקור בברלין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריז קיוסאיבנוב בהנחיית המלך על נייטרליות הממלכה הבולגרית בסכסוך. הוא הכריז שאת הסכסוך של בולגריה עם שכניה היא תפתור בדרכי שלום, אולם סירב להצטרף לברית הבלקנית ללא שיובטח לבולגריה השבה של השטחים שנלקחו ממנה.
אחריתו.
בפברואר 1940 התפטר קיוסאיבנוב והוחלף בבוגדאן פילוב שהיה בעל זיקה מדינית מובהקת לגרמניה הנאצית. הוא מונה למיופה הכוח הבולגרי בשווייץ. ב-9 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה הצבאית שנערכה בבולגריה ביקש קיוסאיבנוב וקיבל מקלט מדיני בשווייץ. הוא הלך לעולמו ב-1960 והוא בן 76 שנים.
קיוסאיבנוב והקהילה היהודית.
תקופת כהונתו של קיוסאיבנוב לוותה בהתגברות האנטישמיות הממוסדת בבולגריה. ב-1935 הותר רשמית קיומם של ארגונים אנטישמיים. בדצמבר 1937, נשא שר הפנים קראסנובסקי נאום אנטי יהודי בפני האקדמיה המדעית בסופיה. בעקבות הנאום יזמו נציגי הקונסיסטוריה היהודית פגישה עם קראסנובסקי, במהלכה טען שדבריו הוצאו מהקשרם.
ב-16 בספטמבר פרסם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב בהנחייתו של קיוסאיבנוב, צו המורה ל-4,022 נתינים זרים, כולם יהודים לעזוב את הממלכה. המשטרה בולגרית פעלה בקשיחות רבה באכיפת הצו, תוך הכאת היהודים ובזיזת רכושם. נתיני יוון וטורקיה נתקבלו חזרה במדינותיהן, אך מאות יהודים מחוסרי נתינות הובאו אל שטח ההפקר בגבולות יוון, טורקיה ובולגריה והושארו שם, כאשר הם מותקפים בידי משמרות הגבול. בגבור הלחץ הציבורי הועברו היהודים לווארנה ומשם עלו חלקם לארץ ישראל על גבי ספינות מעפילים.
ב-15 בינואר 1940 נפגשו ראשי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה עם קיוסאיבנוב לדיון בנושא התגברות האנטישמיות ורדיפות היהודים הממוסדות בממלכה. במהלך השיחות הועלה גם עניין הגירת הנתינים הזרים. הפגישה נמשכה שלוש וחצי שעות ולאחריה פרסם קיוסאיבנוב הצהרה בה מסר שהוא אוהד את הקהילה היהודית בבולגריה והוא יפעל להסדרת הנתינות הבולגרית לאזרחים היהודים שהוגדרו נתינים זרים.
קיוסאיבנוב נמנה עם מתנגדי גירוש יהודי "בולגריה הישנה" אל מחנות ההשמדה. ב-17 במרץ 1943, מספר ימים לאחר כישלון גירוש יהודי "בולגריה הישנה" למחנות ההשמדה, החתים דימיטר פשב סגן יושב ראש הפרלמנט הבולגרי 43 חברי פרלמנט מסיעת הרוב ובכללם ראשי הממשלה לשעבר אלכסנדר צאנקוב וגאורגי קיוסאיבנוב על מכתב, בו פנה לראש הממשלה בוגדאן פילוב. במכתבו ציין פשב, שאין לפעולות כנגד היהודים בגבולות "בולגריה הישנה" כל יסוד חוקי, גירושם יטיל על הממלכה אות קלון ויקשה על מדיניותה העתידית.
גול! 2