על פי המסורת הנוצרית כשהאפיפיור סיקסטוס השני נידון למוות על ידי הקיסר הרומי ולריאנוס, קרא סיקסטוס ללאורנטיוס וציווה עליו לחלק את אוצרות הכנסייה לעניים, לפני שאלה יפלו לידי הרומאים. לאורנטיוס אסף קהל רב של פשוטי העם החולים, הנכים והקבצנים ובמשך שלושה ימים חילק להם את הכסף והזהב וכל דבר בעל ערך. משהופיע המושל הרומי וראה את ההמון הנאסף, קרא אליו לאורנטיוס: "אלה הם אוצרותיה האמיתיים של הכנסייה הנוצרית". משנודע הדבר לקיסר ולריאנוס בערה בו חמתו והוא ציווה להוציא להורג את לאורנטיוס בשריפה על המוקד. בציור פרסקו של האמן הרנסאנסי פרה אנג'ליקו משנת 1447 הנמצא בקפלה ניקולינה בוותיקן, נראה הקדוש לאורנטיוס בפתח הכנסייה כשהוא מחלק את אוצרות הכנסייה לעניים. גלימתו האדומה המעוטרת שלהבות זהב מסמלת את מותו מות קדושים על המוקד. האטריביוט שלו הוא רשת מוטות ברזל שעליה הוא נצלה ע"פ המסורת.
פירוש שמו בלטינית: Laurentius, הוא "הנושא זר ער אציל", אך גם, "זה אשר מוצאו מלאורנטיום", עיר רומית עתיקה שהייתה מצויה בקרבת רומא. על פי גרסה אחרת להגיוגרפיה שלו, מוצאו מאואסקה שבקטלוניה.
בעיבוד לשפות אירופיות, שמו הוא אחד השמות הפרטיים הנפוצים ומשמש אף כשם משפחה: Lawrence (לורנס) באנגלית, Lars (לארס) ו-Lasse (לאסה) בשפות נורדיות, לורנץ בגרמנית, לורנצו/רנצו באיטלקית, ועוד.
הוא נחשב לפטרון של הספרנים, הבורסקאים, והטבחים ויום חגו הוא ה-10 באוגוסט.
דוכס קורנוול
דוכס קורנוול (באנגלית: Duke of Cornwall) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש קורנוול - הדוכסות הראשונה שנוצרה באנגליה. נכון ל-2016, נושא בתואר זה הנסיך צ'ארלס, נסיך ויילס, ובנה הבכור של המלכה אליזבת השנייה. רעייתו של צ'ארלס, קמילה פארקר בולס מעדיפה לשאת את התואר דוכסית קורנוול שהוענק לה בשל נישואיה לצ'ארלס, דוכס קורנוול, על פני התואר נסיכת ויילס שאף הוא הוענק לה מכוח נישואיה אלו.
היסטוריה.
היסטורית, דוכסות קורנוול תמיד הייתה בשליטתו של יורש העצר של בית המלוכה של בריטניה. הדוכסות נוצרה בשנת 1337 עבור אדוארד, הנסיך השחור והייתה הדוכסות הראשונה שנוצרה באנגליה. מאחר שאדוארד נפטר לפני שהומלך, שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר, והוקמה מחדש עבור ריצ'רד השני, נכדו של המלך אדוארד השלישי.
על פי צו מלכותי משנת 1421 הדוכסות ניתנת תמיד לבן הבכור של המלך (שהוא יורש העצר). במקרה בו נפטר יורש העצר, בנו של יורש העצר לא יורש את הדוכסות, וזו חוזרת לכתר, ומועברת למעשה ליורש העצר הבא. מסיבה זו, רק בנו של המלך יכול להיות דוכס קורנוול. במצב בו אין למלך בנים, אמנם הבת הבכורה יורשת את הכתר, אולם היא אינה דוכסית קורנוול במהלך היותה יורשת העצר. ייתכן מצב בו יורש העצר הוא נסיך ויילס אך לא דוכס קורנוול - במצב בו נפטר בנו של המלך, ויורש העצר הוא למעשה בנו של יורש העצר שנפטר (נכדו של המלך), יורש העצר יהא נסיך ויילס, אך מאחר שמדובר בנכדו של המלך ולא בבנו, לא יוכל לשאת בתואר דוכס קורנוול.
דוכסות קורנוול והדוכס.
על פי המסורת, דוכס קורנוול זכאי לקבל מהוואסלים שלו בדוכסות מספר נכסים. הנכסים ניתנים לדוכס בטירת לונסטון, ולאחרונה ניתנו לדוכס הנוכחי בשנת 1973. בין הנכסים ניתן למנות: שתי כפפות לבנות, זוג כלבי גרייהאונד, כ-300 גרם פלפל שחור וכמון, זוג דורבנות מוזהבים ו-100 מטבעות שילינג כסף, קשת, חנית ועצי הסקה. כמו כן הדוכס זכאי לקבל הכנסות מאדמות הדוכסות.
בהיעדר דוכס, ההכנסות מהאדמות עוברות לכתר (ולאוצר המדינה). לדוכסות כ-570 קמ"ר של אדמות, מחציתן באזור דבון. בשנת 2003 הסתכמו הכנסות הדוכסות ב-9,943,000 ליש"ט - סכום הפטור ממס הכנסה. בפועל, התנדב הנסיך צ'ארלס ושילם את המס, אף מבלי שהיה חייב לכך.
הדוכס הוא הממנה את השריף של קורנוול (העומד בראש המשטרה של הדוכסות) - וזה בניגוד ליתר מחוזות אנגליה וויילס בהם המונרך ממנה את השריף העליון.
סמל הדוכסות.
שלט האצולה של הדוכסות, בדומה לנס הדוכסות כולל 15 עיגולי זהב על רקע שחור. העיגולים מסמלים מטבעות זהב.
דוכסי קורנוול.
דוכסי קורנוול, הנסיבות בהם קיבלו את התואר והנסיבות בהם הפסיקו לשאת אותו:
אברהם שפייר
אברהם שפייר (בהולנדית: (Abraham Speijer (Speyer; 19 בנובמבר 1873, אמסטרדם - 5 בספטמבר 1956, אמסטרדם) היה שחמטאי יהודי-הולנדי.
שפייר חלק מקום ראשון עם אדולף אולנד באליפות הולנד הראשונה לשחמט שהתקיימה בליידן, בשנת 1909. כאלוף הוכרז לבסוף אדולף אולנד.
בתחרויות בינלאומיות חלק שפייר מקום ראשון בתחרות מינכן בשנת 1900, הגיע למקום הרביעי בתחרות הילברסום בשנת 1903 (ניצח: פאול לאונהרדט), הגיע למקום ה-17 בתחרות סנקט פטרסבורג בשנת 1909 (ניצחו: עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין) , הגיע למקום ה-15 בתחרות המבורג 1910 (ניצח: קרל שלכטר) , הגיע למקום ה-12 בתחרות צלטנהאם 1913, הגיע למקום ה-12 בתחרות שבינגן 1913 (ניצח: אלכסנדר אלכין) , חלק מקום ראשון בתחרות ריצ'מונד 1912, הגיע למקום השני, אחרי סרג'נט, בתחרות הייסטינגס 1919 (דרגה ב'), ניצח בתחרות אדינבורו 1920, חלק מקום 2–3 עם שמואל פקטור אחרי עקיבא רובינשטיין בתחרות רוטרדם 1920 וחלק מקום 10–11 בתחרות שבינגן 1923 (ניצחו: פאול יונר ורודולף שפילמן) .
שפייר הפסיד דו-קרב לעמנואל לסקר 2.5-0.5 באמסטרדם, בשנת 1908 וכן הפסיד פעמיים בדו-קרבות למקס אויבה 1-4 בשנת 1921 ו-3.5-0.5 בשנת 1923.
חוזה ניי
חוזה ניי (בבולגרית: Ньойски договор; בצרפתית: Traité de Neuilly; ביוונית: Συνθήκη του Νεϊγύ; ברומנית: Tratatul de la Neuilly) היה הסכם שלום שנחתם בניי-סיר-סן שליד פריז, והסדיר את תנאי כניעתה של בולגריה בתום מלחמת העולם הראשונה.
ההסכם נחתם בין ממלכת בולגריה למדינות ההסכמה ב-27 בנובמבר 1919, במסגרת ועידת השלום בפריז. לפי ההסכם צמצמה בולגריה את צבאה ל-20,000 איש בלבד, ואולצה לוותר על המוצא לים האגאי ועל שטח שעבר לידי יוון. בולגריה מסרה את דרום דוברוג'ה לרומניה, ואולצה לשלם פיצויי מלחמה בסך 400 מיליון דולר (100 מיליון ליש"ט) לרומניה, לממלכת יוגוסלביה וליוון.
ההסכם התקבל בזעם רב על ידי הציבור והשלטון בבולגריה. זעם זה והרצון לקבל חזרה נחלות שנגזלו הביא לכך שבשנת 1940 הצטרפה בולגריה לגרמניה הנאצית לאחר שזו הכריחה את רומניה למסור לרשותה את דרום דוברוג'ה.
יריב בן אליעזר
יריב בן-אליעזר (נולד ב-17 ביוני 1940, י"א בסיון ה'ת"ש) הוא חוקר תקשורת המונים ותדמית ופרשן בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה בנושאי תקשורת.
ביוגרפיה.
בן אליעזר הוא הגדול בנכדיו של דוד בן-גוריון (מבתו גאולה) ועל כן מגיל צעיר היה באור הזרקורים. בשנות ה-50 חתם בן-גוריון על מספר מאמרים תחת שם העט "ס. ש. יריב" או סבא של יריב. ידיעות עליו ועל סבו, לדוגמה על חגיגת בר המצווה שלו, הופיעו בתקשורת הישראלית. בשנת 1959 החל ללמוד ארכיטקטורה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1968 קיבל תואר במדעי החברה מאוניברסיטת תל אביב, אז שלוחה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1969 היה בין החותמים למען מינוי משה דיין לראש ממשלה.
בשנות ה-70 היה סטודנט בניו יורק ועמד בראש ארגון הסטודנטים הישראלים בארצות הברית. הוא הוסמך לדוקטורט בתקשורת מאוניברסיטת ניו יורק ב-1977 בהדרכתו של ניל פוסטמן. כתב מאמרים רבים ומספר ספרים בתחום תקשורת ההמונים.
במחצית הראשונה של שנות התשעים היה מרצה בכיר לתקשורת המונים בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2000-1997 שימש דקאן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למינהל בתל אביב. שימש כראש ההתמחות בתקשורת שכנועית משנת 2000 עד שנת 2014 במרכז הבינתחומי הרצליה ואחראי על לימודי התקשורת בבית הספר לאודר לממשל.
בן-אליעזר ניהל מספר קמפיינים ב בישראל, ובהם של מפלגת צומת (בבחירות 1992), של חיים רמון ורשימתו הבין-מפלגתית "חיים חדשים" בבחירות להסתדרות ב-1994, ושל יעל גרמן לראשות עיריית הרצליה בשנים 1998 ו-2003.
בן-אליעזר משמש כדרך קבע פרשן בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה בנושאי תקשורת, תעמולה ותדמית. הוא מחברם של שישה ספרים ועשרות מאמרים בתחומי התקשורת והתעמולה.
חיים אישיים.
בדצמבר 1961 התחתן. רעייתו, דליה, נפטרה ב-2012, הייתה מורה ומפקחת בתחום לימודי האמנות בכל מוסדות מערכת החינוך. היא יזמה את לימודי אמנות העיצוב במערכת החינוך והייתה החלוצה בהכללת לימודי האמנות בזרם הממלכתי-דתי ובמגזר החרדי.
בנם אהוד (אודי) כיהן כתובע הצבאי הראשי והשתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
אגרון
אֶגְרוֹן (או: אוֹצָר; בלועזית: תזאורוס, Thesaurus) הוא מילון של מילים נרדפות, המבוסס על שדות סמנטיים.
בעוד שמילון כללי מגדיר מילים באותה השפה או נותן תרגומים של המילה לשפה אחרת ונועד בעיקר לשם בירור פירושה של מילה בטקסט קיים, האגרון כולל רשימה של מילים נרדפות. כמו מילונים אחרים, גם אגרונים יכולים להיערך כספר, כאתר אינטרנט או כתוכנת מחשב. כיום מרבית מעבדי התמלילים מכילים אגרון שמוצא את משמעות המילה עליה מצביע הסמן בלחיצת כפתור.
מקור השם והיסטוריית האגרונים.
בשפות זרות אגרון נקרא לעיתים קרובות בשם תֵזָאוּרוּס, שפירושו אוצר (יוונית: θησαυρός). האגרון הבולט המודרני הראשון שהשתמש בכינוי הזה הוא "התזאורוס של רוז'ה" (Roget's Thesaurus) שלוקט בשנת 1805 על ידי פיטר מארק רוז'ה (Peter Mark Roget) והוצא לאור ב-1852. הערכים בתזאורוס זה מוצגים כרשימת מושגים ולאו דווקא בסדר אלפביתי. מאז יצאו מהדורות רבות של אגרונים בשם "רוז'ה", שלא בהכרח מבוססים על האגרון המקורי שלו.