הרב לאווי התפרסם באורח שבו נהג להתפלל באריכות. תמר רותם הגדירה אותו כ"מעין סלבריטי" בעולם החסידי. רבים מבני הקהילות החסידיות השונות בארצות הברית, כמו גם מבקרים אחרים, נהגו לשבות אצלו לפרקים או לעלות אליו כדי לבקש ברכה.
בשנתיים האחרונות לחייו לקה בדלקת ריאות, ומאז הידרדרה בריאותו. נפטר ב-12 באוגוסט 2015, כ"ז באב ה'תשע"ה.
עמירם אורן
עמירם אורן (נולד ב-16 באפריל 1955) הוא גאוגרף ישראלי
חייו ופועלו.
עמירם אורן נולד וגדל ברמת גן והחל מסוף שנות ה-70 מתגורר בירושלים ובסביבתה. את לימודיו עשה עמירם אורן באוניברסיטה העברית בירושלים, בה השלים תואר ראשון בגאוגרפיה וכלכלה ב-1981 ותואר שני בגאוגרפיה בהצטיינות ב-1985. לאחר לימודי התואר השני חזר לצה"ל ושירת בקבע במשך עשור, בין השנים 1988–1998, בעיקר באגף התכנון במטה הכללי וגם במפקדת חילות השדה ופיקוד המרכז.
את לימודי הדוקטורט החל בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, בשנת 1999 וסיים ב-2003, נושא הדוקטורט הוא צבא ומרחב במדינת ישראל—שימושי הקרקע של צה"ל ממלחמת העצמאות ועד מבצע סיני (1948– 1956), ואחר-כך יצא כספר שנקרא שטחים מגויסים. הספר מציג את היווצרות ועיצוב התשתית הצבאית, את פריסתה הגאוגרפית ואת אופן הסדרתה החוקית והמנהלית. השאלה העומדת במרכז הדיון היא כיצד נוצרה הגמוניה הקרקעית והמרחבית הצבאית בשנותיה הראשונות של המדינה ומהן ההשלכות הנובעות ממנה.
מחקריו בנושאי הביטחון, החברה והטריטוריה, הקנו לו מעמד של מומחה בתחום המימד הטריטוריאלי של הביטחון במדינת ישראל.
לאחר סיום הדוקטורט, המשיך אורן את מחקריו בביטחון וטריטוריה, במסגרת עצמאית, בשיתוף עם עמיתים וגם במסגרת הפרויקטים "צבא שיש לו מדינה" "מרחב הביטחון" מכון ון ליר (2003 – 2010). אחר כך, עד שנת 2014, המשיך וחקר במסגרת עצמאית, הרצה בימי עיון ובכנסים אקדמיים. בנוסף היה עמית הוראה במחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, וגם יועץ למערכת הביטחון בענייני תשתית ופריסה.
מרחב וביטחון.
ארץ בחאקי: קרקע וביטחון בישראל.
אורן ביחד עם עמיתו למחקר רפי רגב, חקרו את תופעת השטחים הביטחוניים, שהם חלק משטחי המדינה בהיקף חסר תקדים. במחקר ישנם היבטים שונים של השימוש בקרקעות אלו עם הניגודיות בין הצרכים הביטחוניים לאזרחיים.
שטחים מגויסים.
ספר זה מתחקה אחרי שורשיה של ההגמוניה של צה"ל על שטחי המדינה ומרחביה החלה בשנותיה הראשונות. הספר הוא עיבוד של עבודת הדוקטורט של עמירם אורן שנושאה צבא ומרחב – שימושי הקרקע של צה"ל ממלחמת העצמאות ועד מבצע סיני (1948 – 1956). מטרת המחקר להציג את היווצרות ועיצוב התשתית הצבאית, את פריסתה הגאוגרפית ואת אופן הסדרתה החוקית והמנהלית. השאלה העומדת במרכז הדיון היא כיצד נוצרה הגמוניה הקרקעית והמרחבית הצבאית בשנותיה הראשונות של המדינה ומהן ההשלכות הנובעות ממנה?
מפעלו העכשווי.
מאז ראשית תשע"ב (ספטמבר 2011) רוכב ומטייל  ברחבי הארץ באופני שטח. מאז בקיץ 2015 מפעיל את האתר "עמירם במשעולי ישראל" שעניינו סיפורי מסלולי הטיולים שלו. האתר מתעדכן בתדירות גבוהה, יום או יומיים (לעיתים קצת יותר) לאחר ביצוע הטיולים.
Freedom to Marry
סקס בשירותים ציבוריים
שמואל צ'יזיק
מודל הארץ ככדור
תפיסת הארץ ככדור הופיעה בפילוסופיה היוונית הקדומה במאות השישית או החמישית לפנה"ס כהשערה פילוסופית בלבד, עד למאה השלישית לפנה"ס, בה האסטרונומיה ההלניסטית ביססה את צורתה הכדורית של הארץ כעובדה פיזיקלית מוכחת. פרדיגמה יוונית זו נקלטה בהדרגה מהעת העתיקה ועד לשלהי ימי הביניים, והוכחה כנכונה גם באמצעות המדע המודרני. פרדיננד מגלן וחואן סבסטיאן אלקנו הדגימו בצורה ישירה וסופית את כדוריות הארץ, כשמשלחתם הקיפה אותו בין השנים 1519–1522.
תפיסת הארץ ככדור מילאה את מקומן של אמונות מוקדמות בדבר היותה של הארץ שטוחה: במיתולוגיה המסופוטמית הקדומה, העולם תואר כדיסקה שטוחה הצפה באוקיינוס ומוקפת ברקיע כדורי. צורה זו של הארץ הייתה הנחת היסוד לשרטוטן של מפות קדומות של העולם, כאלו של אנכסימנדרוס ושל הקטאיוס ממילטוס. השערות נוספות לגבי צורתה של הארץ היו, בין השאר, השערות כי היא כצורת זיגוראת שבע שכבתי או כצורת הר קוסמי. השערות אלו אוזכרו באווסטה (اوستا; פרסית: "השבח") ובכתבים של הממלכה הפרסית הקדומה. השערות נוספות היו כי היא כצורת חישוק, גביע, או כצורת מישור בעל ארבע פאות, כפי שמוזכר בריג ודה (ऋग्वेद; סנסקריט: "הלל הידע").
בכלים מודרניים נקבע שצורת הארץ מקורבת לצורת כדור, עד כדי סטייה אליפטית זעירה. צורת אליפסואיד בעל "פיחוס" (flattening) של 1/300, אף תואמת יותר את צורתה המדויקת של הארץ. במדידות לוויינים עדכניות, נמצא ש"כדור" הארץ, למעשה, בעל צורה אגסית במקצת. ישנן מספר שיטות מתמטיות, מתקבלות על הדעת, לקרב את צורתה של הארץ לצורת כדור. למרות קירוב זה, מרבית השיטות משמרות במקצת את צורתה האליפטית של הארץ, כך שהמודל המתמטי ידמה ככל הניתן לצורה האמיתית. זאת, על מנת להקל בהערכת רדיוס הארץ.
היסטוריה.
העת העתיקה.
תקופת יוון הקלאסית.
דיוגנס לארטיוס היה ביוגרף יווני בן המאה השלישית לספירה, שתיאר בחיבוריו את תורתם של הפילוסופים היווניים מן התקופה הקלאסית. הוא התייחס לתולדות תפיסׂת הארץ ככדור:
אף שישנן עדויות קדומות לתפיסת הארץ ככדור במקורות יוון העתיקה, בעדויות אלו אין כל הסבר לדרך שבה הוכחה או נתגלתה תפיסה זו. הסבר מתקבל על הדעת הוא, שהתפיסה הייתה ההנמקה שהציעו הנוסעים ברחבי יוון לחוויית שינוי הרוּם הנראה של הכוכבים וכן לחוויית שינוי מקומותיהם היחסיים בשמיים לפי חילופי המיקום על פני הארץ. בין יוון עצמה לבין מושבותיה המרוחקות, באזורי מזרח הים התיכון, בדלתא של הנילוס ובחצי האי קרים, נצפו שינויים קיצוניים של מיקום הכוכבים ושל גובהם.
הפילוסופים של יוון העתיקה רמזו להיותה של הארץ כדורית, למרות יחסם הדו ערכי לתפיסה זו. פיתגורס (בן המאה השישית לפנה"ס), היה בין אלה שהוצגו כמקור לרעיון זה, אך אין הדבר משקף בהכרח דברים כהווייתם, אלא אולי את מנהגה של יוון העתיקה, לשייך כל תגלית שהיא לאחד מחכמיה. נראה כי חלק מן הרעיונות לגבי כדוריות הארץ היו ידועים כבר לפרמנידס ולאמפדוקלס במאה החמישית לפנה"ס. אף על פי שלא ניתן לייחס את מקור הרעיון באופן ברור ומהימן לפיתגורס עצמו, מכל מקום, ניתן אולי לייחס את ניסוחו של הרעיון לאסכולה הפיתגוראית מן המאה החמישית לפנה"ס. לאחר המאה החמישית לפנה"ס, כל סופר יווני בעל מוניטין סבר כי הארץ כדורית, ולא הטיל בכך ספק.
בספרו 'דברי הימים' (ביוונית: היסטוריות "Ιστορίαι") שנכתב בין השנים 431–425 לפנה"ס, מספר הרודוטוס על תצפית בזריחתה של השמש מצפון לקו המשווה השמיימי. על פי דבריו של הרודוטוס, הספנים הפיניקים אשר שלח נכו השני (610–595 לפנה"ס) למבצע של הקפת היבשת האפריקאית, הם אלה שדווחו על תצפית זו ("דברי הימים", ספר רביעי, פסקה 43). הזלזול שמפגין הרודוטוס באמיתות דיווחם של הספנים, משקף את חוסר הידיעה ששלט בימיו, לגבי סטיית מישור המילקה בהמיספירה הדרומית של כדור הארץ.
אפלטון (427–347 לפנה"ס) נסע לדרום איטליה, על מנת ללמוד מתמטיקה פיתגוראית. לאחר ששב לאתונה ייסד בה את בית הספר שלו, שבו נהג ללמד כי הארץ כדורית. כדוריות זו היא אחד התנאים הדרושים למען התמדת קיומו של העולם. לדבריו, . בטימאיוס (Τίμαιος), הדיאלוג העוסק בהתהוות העולם, מסופר כי מתקין העולם נתן לו את הצורה ההולמת את טבעו .
אריסטו (384–322 לפנה"ס) היה תלמידו המוערך של אפלטון ו"נשמתו של בית הספר". בספרו Περί ουρανού (יוונית: "אודות גרמי השמיים"), הוא דן ביסודות האסטרונומיה, כפי שהיו מקובלים בתקופתו. אריסטו הבחין בכך ש. בשל הופעתם המעוגלת של שמי האופק, אריסטו האמין בכך שהארץ היא כדור ("אודות גרמי השמיים", 298a2–10).
אריסטו סיפק טיעונים פיזיקליים וטיעוני תצפיות, התומכים ברעיון כדוריותה של הארץ:
התפיסות הקדומות לגבי הסימטריוּת, שיווי המשקל וההישנוּת הטבעתית, חלחלו למחקריו של אריסטו. בספרו, "Μετεϖρολογικϖν" (יוונית: "מטאורולוגיה"), הוא חילק את שטחו של כדור הארץ לחמישה אזורי אקלים: שני אזורי אקלים ממוזגים, המופרדים ביניהם באזור אקלים נוסף, יוקד וצחיח, הנמצא בסביבות קו המשווה, ושני אזורי אקלים קרים ועוינים, , שניהם בלתי חדירים ומוקפים בקרח ("מטאורולוגיה", 362a31–35). אף שאין אדם המסוגל לשרוד באזורי הקיפאון, תושבים באזור הממוזג הדרומי יכלו להיות קיימים.
התקופה ההלניסטית.
ארטוסתנס (276–194 לפנה"ס) אמד את היקפו של כדור הארץ, בשנת 240 לפנה"ס לערך. הוא שמע, כי באסואן נמצאת השמש בחצות יום נקודת ההיפוך הקיצית, ברום השמיים, בעוד שבאלכסנדריה, השמש נמצאת בזווית כלשהי, ולפיכך מטילה צל. באמצעות חישובים טריגונומטריים המבוססים על שינויי זוויות הצללים, אמד ארטוסתנס את היקפו של כדור הארץ בכ-250,000 סטדיונים (כ-46,000 ק"מ). אף שמידתו של סטדיון אינה ידועה במדויק, על פי הערכה של כ-185 מטר לסטדיון, אומדנו של ארטוסתנס להיקף כדור הארץ סטה מן ההיקף האמיתי (כ-40,075 ק"מ), בכ-15 אחוז בלבד. ארטוסתנס השתמש באומדנו בהערכות גסות ובמספרים מעוגלים, ובהתחשב בכך, סטייתו מן ההיקף האמיתי הייתה זעירה באופן מפתיע. יש לשים לב לעובדה הבאה: בחישוביו של ארטוסתנס, הוא נדרש להזניח את הזווית שבין קרני האור הנפלטות מן השמש, ולמעשה, להניח כי הן מקבילות זו לזו. הזנחה זו מתבססת על היחס העצום שבין מרחקה של הארץ מן השמש, לבין המרחק בין אסואן לאלכסנדריה.