בשנת 2000 הגיש השר לשעבר שמעון שיטרית תביעה נגד "חברת העובדים", חברת "שיכון ובינוי" והמנכ"ל שלה עוזי ורדיזר, בטענה כי שיכון ובינוי נמכרה לתד אריסון תמורת "נזיד עדשים". שטרית טען, כי העסקה בוצעה ללא מכרז, ולפי שווי של 300 מיליון שקל לשיכון ובינוי, בעוד שהיו גם הערכות שווי גבוהות יותר באותה עת, שהגיעו עד 800 מיליון שקל. בין השאר לא נלקח בחשבון ערך הקרקעות שהחזיקה. לטענתו עוזי ורדיזר הרוויח אישית מהעסקה בעקבות הנפקת החברה שנתיים אחר כך. מנכ"ל חברת העובדים טען מצידו כי העסקה בוצעה לפי שווי הגון לאחר מאבק משפטי שנמשך שש שנים, קבע בית המשפט העליון שהמכירה הייתה 'כשרה'.
ביוני 2018 מכרה אריסון השקעות את חלקה בחברה (47%) לנתי סיידוף, תמורת 1.1 מיליארד ש"ח. בספטמבר 2020 תמיר כהן מונה למנכ"ל החברה.
זרועות פעילות.
חברות הקבוצה מעורבות בפרויקטים גדולים בישראל ובעולם, בתחומי התשתיות, בנייה, יזמות, שכונות למגורים, מבני מסחר וציבור וכן בהקמה, מימון והפעלה של מיזמים בתחומי תשתיות התחבורה, טיהור והתפלת מים ואנרגיה.
שיכון ובינוי אנרגיה.
שיכון ובינוי אנרגיה – היא חטיבת האנרגיה של קבוצת שיכון ובינוי, העוסקת בעיקר בייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת. היא פועלת על מנת להרחיב את פעילותה ויכולותיה הטכנולוגיות בתחום ייצור החשמל מאנרגיה סולארית. החברה מפעילה מתקנים לייצור חשמל בישראל ובעולם, בהם תחנות כוח סולאריות פוטוולטאיות המייצרות חשמל נקי באמצעות אנרגיית השמש, וכן מפתחת ומקימה תחנות כוח לייצור חשמל על בסיס אנרגיה סולארית (תרמו-סולארית ופוטוולטאית) ועל בסיס אנרגיה קונבנציונלית (גז טבעי), בישראל ובעולם.
בנובמבר 2020 השלימה קבוצה המשותפת לחברת "אדלטק" ו"שיכון ובינוי אנרגיה" את רכישת תחנת הכוח רמת חובב מחברת החשמל, תמורת 4.25 מיליארד שקל.
בדצמבר 2021 זכתה קבוצה המשותפת לחברת "אדלטק" ו"שיכון ובינוי אנרגיה" במכרז לרכישת תחנת הכוח חגית מזרח, מידי חברת החשמל, תמורת 1.6 מיליארד שקל.
באוגוסט 2022 ביצעה "שיכון ובינוי אנרגיה" הנפקה ראשונה לציבור בבורסת תל אביב, לפי שווי שוק של 2.2 מיליארד שקל, וגייסה 555 מיליון שקל.
חשד לפלילים.
בפברואר 2018 נפתחה חקירה גלויה נגד החברה, בחשד לביצוע עבירות שעניינן מתן שוחד לעובד ציבור זר, רישום כוזב במסמכי תאגיד, קבלת דבר במרמה ועבירות על חוק איסור הלבנת הון. במסגרת הפרשה נחשדת החברה במתן שוחד שבמסגרתה הועברו לכאורה תשלומי שוחד לנציגי ממשל זרים. ב-12 באוגוסט באותה השנה נחקרו בעלת השליטה לשעבר, שרי אריסון, ואפרת פלד המכהנת כמנהלת העסקים בפועל של אריסון, ביחידת להב 433. בפברואר 2021 הודיעה פרקליטות מיסוי וכלכלה על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, את החברה ואחדים מבכיריה. בנובמבר 2021 פורסם שהחברה מנהלת משא ומתן עם פרקליטות מיסוי וכלכלה להשגת הסדר טיעון בפרשה זו. כן נסגר תיק החקירה בעניינן של אריסון ופלד.
מרטה
ליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח
חמולת זועבי
ההסתדרות הציונית באמריקה
מועדון ההוקי אם.וה.דה
מועדון ההוקי אֶם.וֵה.דֵה (ברוסית: Хоккейный клуб МВД) היה מועדון הוקי קרח רוסי שנוסד ב-1949 בשם "ספרטק קלינין". הישג השיא של הקבוצה היה העפלה לגמר גביע גגארין בעונת 2010.
ב-2004 נלקחה הקבוצה תחת חסותו של משרד הפנים הרוסי ושמה שונה. המועדון פורק ב-2010 תוך איחודו עם מועדון ההוקי דינמו מוסקבה. המועדון שיחק לפני פירוקו בעיירה בלאשיחה, במחוז מוסקבה.
תוך עונה מאז שאומץ על ידי משרד הפנים, ב-2004, עלה המועדון לליגת העל הרוסית בהוקי קרח. בסוף שנת 2005 סוכם על העברת המועדון מהעיר טבר למחוז מוסקבה והוא התמקם בעיר פודולסק. בסתיו 2007 המועדון עבר לבלאשיחה, עיירה בקרבת מוסקבה.
הקבוצה העפילה 3 פעמים לשמינית גמר פלייאוף הליגה הרוסית. הישג השיא של הקבוצה הוא העפלה לגמר גביע גגארין של ליגת ההוקי הקונטיננטלית (KHL) ב-2010, בו הפסידה לאלופה המכהנת אק בארס קאזאן והקבוצה סיימה למעשה כסגנית האלופה, ממש כמה שבועות לפני שפורקה ואוחדה עם דינמו מוסקבה.
בשם "מועדון ההוקי אם.וה.דה" משחקת עתה קבוצת הנוער של דינמו מוסקבה.
מועדון ההוקי אם. וה. דה
קרט ראסל
פיטום כפוי
פיטום כפוי הוא הליך של האבסה והאכלה כפויה, לשם העלאה מהירה במשקל, שמתייחס בעיקר לפיטום אווזים וברווזים, אולם קיים גם בבני אדם, כשמדובר בפיטום בניגוד לרצונם. גווגאג' הוא הכינוי לצינורית המוחדרת דרך האף, או הפה עד לקיבה, כדי לפטם ביעילות. האכלה כפויה, שלא לשם השמנה אלא לשם מניעת נזק בריאותי העלול להיגרם מחוסר אוכל, קרויה הזנה בכפייה.
בבני אדם.
הפיטום מתבצע לרוב באמצעות החדרת צינורית האכלה דרך האף או הפה אל הוושט. האכלה כפויה יכולה להתבצע גם מסיבות בריאותיות, לא רק משום שהאדם מסרב לאכול.
פיטום נערות אפריקניות.
בחלק ממדינות אפריקה השומן נחשב לנכס נשי מפואר ונשים שמנות נחשבות לחושניות ויפות. לכן נפוצה במדינות אלה דיאטת השמנה כפויה. ילדות קטנות מפוטמות בכוח על ידי אמותיהם על מנת שתעלנה במשקל לקראת גיל הנישואין. ההליך מכונה גוואג', על שם הצינורית המשמשת להאכלה כפויה, והוא נפוץ מאוד במאוריטניה ובניגריה, שם נשים נשלחות לחוות עידוד השמנה חודשים לפני החתונה. במאוריטניה מכריחים את הילדות לאכול שומן גמלים ואוכל משמין מאוד, על מנת לגרום לעלייה דרסטית במשקל. כיום קיימת מגמה במאוריטניה לחדול ממנהג זה, אולם זהו מנהג מסורתי שהשתרש ועדיין קיים ונותר חלק אינטגרלי מהתרבות הניגרית והמאוריטנית.
בבעלי חיים.
בעבר פיטום בעלי חיים היה מקובל. במקרא היא מכונה "הלעטה". על פי מילון אבן-שושן "הלעטה" היא מתן אוכל רב לצורכי השמנה, ולרוב המונח מתייחס לבעלי חיים. עם זאת המילה מופיעה במקרא פעם אחת, בדבריו של עשיו ליעקב בסיפור מכירת הבכורה, שבו מכר עשיו ליעקב את בכורתו תמורת האכלתו בנזיד עדשים שהוכן על ידי יעקב. עשיו מבקש בסיפור זה . בהקשר זה המילה משמשת לבני אדם.
במשנה מוזכר אודות הלעטת בעלי חיים שונים: גמלים, עגלים ותרנגולים. מוזכרות אפשרויות שימוש בכלי ביד, הלעטה לתוך הפה והלעטה לתוך הוושט. גם כיום מוכרים שני סוגי הלעטה: הדרך הנפוצה היא הלעטה דרך הוושט באמצעות משאבת אוויר, הידועה כגורמת צער רב לבעלי החיים, שאודותיה קיימת קביעת הוועדה המדעית האירופית, כי היא מהווה גרימת סבל לאווזים, אך יש מומחים החלוקים על כך. והלעטה דרך המקור.
פיטום אווזים.
פיטום אווזים וברווזים נועד להגדיל באופן מלאכותי את כבדם, במטרה להפיק ממנו כבד אווז, שהוא כבד שומני למאכל. תהליך הפיטום הכפוי נאסר במדינות רבות, ובהן ישראל, בשל האכזריות המיוחסת לו.
סינדרום ירושלים (מחזה)
סינדרום ירושלים הוא מחזה שכתב יהושע סובול ועלה בתיאטרון העירוני חיפה במסגרת "חג המחזה המקורי" לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל. המחזה גרם לסערה ציבורית שהביאה להתפטרות סובול וגדליה בסר מהנהלת תיאטרון חיפה.
עלילה.
המחזה עוסק בקבוצה של נפגעי נפש המעלים מחזה, אותו כתב פרופסור מטורף, שבו משוחזרת תקופת סוף ימי בית שני בירושלים, שבה השתלטו הקנאים על העיר, הביאו למלחמת אחים, וחורבן הבית השני. שמות הדמויות במחזה לקוחות מתוך ספרו ההיסטורי של יוספוס פלביוס, "מלחמות היהודים". במקביל מתרחש קו עלילה נוסף בו מתרחש במציאות חורבן הבית השלישי. צבא בלתי נראה מטיל מצור על העיר ומפציץ אותה. חייל מבולבל, שמחפש את הפרה הגדודית שאבדה, מאיים על איכר החשוד בגניבה. לפתע נפתחת מתקפה והסמל המבוהל יורה לכל עבר. החייל פוגש בקבוצה והם מנסים לשלב אותו במחזה שהם מעלים.
המחזה הוא מעין מטפורה למצב הנפשי סינדרום ירושלים, בה אדם הנמצא בירושלים משוכנע שיש לו כוחות אלוהיים ומשיחיים. שכן לדמויות במחזה יש תסמונת של הרס עצמי מתוך שאיפה לגאולה, אמיתית או מדומה.
עלילת המחזה שואבת השראה מהמחזה "מארה סאד" מאת פטר וייס, שגם הוא בנוי כ"מחזה בתוך מחזה".
צוות.
בימוי: גדליה בסר, תפאורה: אדריאן ווקס, תלבושות: עדנה סובול, תאורה: יחיאל אורגל, מוזיקה: יוני רכטר, כוריאוגרפיה: ליאת דרור וניר בן גל.
השחקנים:
להקת השחקנים של הפרופסור
אנשי צבא
אזרחים
ספר המחזה יצא לאור בהוצאת "אור עם".
הסערה הציבורית.
בדצמבר 1986 יזם יעקב אגמון, שמונה למנהל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, דיון עם מנכ״לי התיאטראות הרפרטואריים בישראל, בו הוחלט על הפקת פסטיבל תיאטרון ישראלי, שיציין 40 שנות מחזאות מקורית במסגרת החגיגות. תיאטרון חיפה בחר במחזאי יהושע סובול לכתוב מחזה לכבוד אירוע זה.