המונח יוונים פונטים, יוונים פונטיאנים, פונטיאנים או יוונים מפונטוס (ביוונית: Πόντιοι, Ποντιακός Ελληνισμός או Έλληνες του Πόντου; בטורקית: Pontus Rumları) מתייחס ליוונים ספציפית מאזור פונטוס, המקום שבו שכנה האימפריה של טרפזונטס על חוף הים השחור במזרח טורקיה של היום, או במקרים אחרים באופן כללי ליוונים מחופי הים השחור או פונטוס. באופן מסורתי הם דוברים יוונית פונטית.
היסטוריה קדומה.
אזור פונטוס נזכר לראשונה בהקשר של יוון העתיקה בסיפור יאסון והארגונאוטים וחיפושיהם אחרי גיזת הזהב, לפי תיאורו של אפולוניוס מרודוס, לפיו התרחש הסיפור בשנת 1200 לפנה"ס לערך.
המושבה היוונית הראשונה הוקמה בשנת 800 לפנה"ס בסינופ, לחוף הים השחור על ידי סוחרים ממילטוס. יוונים נוספים באו בעקבותיהם והקימו מושבות נוספות לחופי הים השחור, בהן העיר המודרנית דהיום טרבזון, המוזכרת על ידי קסנופון ביצירתו "אנבסיס".
במרוצת השנים, למרות כיבושים של האזור על ידי מעצמות זרות, בהן האימפריה האחמנית וביזנטיון, תושבי המקום שמרו על צביונם ועל תרבותם היוונית-אורתודוקסית.
לאחר נפילת האימפריה של טרפזונטס בשנת 1461 עברה השליטה באזור לידי האימפריה העות'מאנית.
רדיפות וחילופי אוכלוסין בימי האימפריה העות'מאנית.
כמו עמים שכנים אחרים כגון הארמנים והאשורים, הפונטים סבלו מרדיפות ורצח עם על רקע אתני-דתי מידי העות'מאנים בתחילה ומידי טורקים כמאליסטים לאחר נפילת האימפריה. בשנת 1923 נחתם הסכם לוזאן, ועל פיו נערכו חילופי אוכלוסין בין מדינות טורקיה ויוון.
כיום.
מספרם המדויק של היוונים הפונטים אינו ידוע לאשורו עקב התבוללות בפזורה היוונית לענפיה, אולם מעריכים אותו בכ-4.5 מיליון. הקהילות המרכזיות הן:
שרונאס יאסיקביצ'יוס
ייאסו החמישי
ייאסו החמישי (בגעז: ኢያሱ, ידוע גם בשם ליג' ייאסו; 4 בפברואר 1895 או 1896 – 25 בנובמבר 1935) היה נכדו ויורשו של מנליק, וקיסרה הלא מוכתר של אתיופיה בשנים 1913–1916 . פירוש שמו הוא הגרסה האמהרית של השם העברי "יהושע". שם הטבלתו היה קיפלה יעקב.
בשנת 1907 מנליק נתקף בשיתוק וחדל לתפקד כשליט בפועל של המדינה. בשארית כוחותיו הוא הכריז על איאסו, נכדו, כיורשו.
מעט לפני החלטתו של סבו מנליק ייאסו התחתן עם רומן-וורק מנגשה, נכדתו של הקיסר יוהנס ואחייניתה של הקיסרית טאיטו (אשת מנליק) אולם הנישואין לא צלחו ולאחר מספר שנים הוא נשא את סבלה-וונגל חיילו, נכדתו של מלך גוג'אם לשעבר הנגוס תקלה היימנות.
ייאסו עמד בפני דילמה, להיות המייצג של הממסד שבנה מנליק, כמייצג של האליטה בממסד הקיים או לבנות מערכת פוליטית חדשה משל עצמו עם מינויים משלו ולהיות שליט אבסולוטי. תקופת שלטונו התאפיינה במאבק בין הריכוזיות לבין ביזור הסמכויות. ייאסו נמנע מלהכתיר את עצמו, אך בהעניקו לאביו הראס מיכאל את התואר נגוס ("מלך") ב-1914, הכריז להלכה על היותו קיסר.
ייאסו ניסה לבנות בעצמו ממסד פוליטי ורשת נאמנויות אישיות שתבטיח לו כוח – הוא סירב לשמוע להנחיות מועצת השרים שמונתה לו, עזב את אדיס אבבה וניסה לארגן מהפכה פוליטית בקרן אפריקה. ייאסו ניסה להחליף את נאמני סבו בקואליציה המורכבת מבני שבטים אחרים. מכיוון שמערכת הנאמנויות של מנליק הייתה של שוואה, המרכז, הוא פנה לפריפריות. הוא ניסה לבנות מחדש את מערך הכוחות ולהשתית אות על נאמנויות חדשות (קצת מתיגראי בצפון, אך בעיקר מאזורי הדרום).
תוך כדי בניית הקואליציה הפריפריאלית הזו, ייאסו התקרב למקורות המוסלמים של אביו. אביו האימאם מוחמד עלי קיבל את הנצרות בפקודת הקיסר יוהנס ב-1878 וזכה בתואר ובשם ראס מיכאל. ייאסו היה בקשר עם הקונסול העות'מאני ודרכו עם ממשלת "הטורקים הצעירים" באיסטנבול. משפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, הימר על ניצחון העות'מאנים כבעלי בריתם של הגרמנים האוסטרים וההונגרים וקיבל מהם הבטחה כי לאחר ניצחונם יהיה שליטה של כל קרן אפריקה.
הוא גם שיתף פעולה עם המולא הסומלי מוחמד עבדאללה חסן, העביר את מטהו להרר, בירת האסלאם בקרן אפריקה, ואף התאסלם בטקס פומבי באוגוסט 1916, כדי לחזק את קשריו עם האורומו הסומלים העפר והעות'מאנים.
ניסיונו של אייאסו להשיג כח של ממש על ידי בניית מימסד פוליטי חדש נכשל. האליטה השואנית הייתה חזקה ואילו השכנים האירופאים הבריטים האיטלקים והצרפתים - חששו מכוונותיו להתחבר עם האסלאם ועם האימפריה העות'מאנית. בספטמבר 1916 הדיח האבון בתמיכת הקבוצה השואנית את אייאסו בתואנה כי בגד בדת ובמדינה. במקומו הוכתרה תחתיו הקיסרית זאודיטו, בתו של מנליק.
בראש מארגני המהפך עמד בן גילו של איאסו, טפרי מקונן (הידוע יותר בשם ההכתרתו היילה סלאסי), שאביו ראס מקונן היה בן דודתו של מנליק ומחשובי עוזריו). עם הכתרת זאודיתו הוא קיבל את התואר ראס ואת תפקיד יורש העצר וממלא מקום בפועל של הקיסרית. חודש לאחר מכן הובס צבאם המשותף של איאסו ושל אביו הנגוס מיכאל בקרב סגאלה, וייאסו הסתתר 4 שנים עד שנתפס.
את שארית חייו בילה בבתי-כלא ובבריחות מהם עד שמת ב-1935.
Me Against the Music
Me Against the Music (בעברית: אני נגד המוזיקה) הוא הסינגל הראשון של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס בשיתוף מדונה, מתוך אלבומה הרביעי, In the Zone. השיר יצא לקראת סוף שנת 2003 ברחבי העולם.
בשנת 2004, זכה השיר בפרס בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד בקטגוריית - "שיר הדאנס הנמכר ביותר של השנה".
רקע וכתיבה.
כריס סטיוארט ופנלופה מגנט כתבו והפיקו את השיר "Pop Culture Whore". צמד המפיקים הציג בפני ספירס ומנהלה האישי את השיר, אך ספירס דחתה אותו למרות אהבתו של המנהל שלה את השיר. המפיקים בילו יום שלם עם ספירס והחלו לכתוב שיר חדש בשיתוף עם ספירס.
במהלך החזרות לטקס ה-VMA בשנת 2003, השמיעה ספירס למדונה את השיר, ולאחר שזו אהבה אותו, ספירס הציעה לה להשתתף בו.
חברת התקליטים של ספירס, ג'ייב רקורדס קיוותה כי השיר "Outrageous" יהיה הסינגל הראשון מהאלבום, אך ספירס רצתה שיהיה זה השיר "Me Against the Music".
לאחר הופעתה עם השיר בפעם הראשונה, סירבה ספירס להגיד האם השיר יהיה הסינגל הראשון או לא, אך הדבר אושר מאוחר יותר.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ לשיר "Me Against the Music" בוים על ידי פול הנטר, בסילברקאפ אולפני לונג איילנד סיטי, באוקטובר 2003. הקליפ מתחיל בסצנה בה ספירס נכנסת למועדון. ספירס מתחילה בקטע ריקוד קצר, וחדרים שונים במועדון מוצגים תוך כדי.
בחדר אחד, נראית מדונה יושבת וצופה במצלמות המועדון. מדונה מבחינה בספירס ויוצאת לעברה, על מנת להבין מי היא. במועדון, ספירס מחפשת אחר מדונה, ויוצאת לקראתה. מדונה וספירס רוקדות בחדרים הצמודים, ומחפשות אחת אחרי השנייה. לבסוף, כשספירס מוצאת את מדונה, היא דוחפת אותה לקיר. השתיים מתקרבות ועומדות להתנשק, מה שמהווה מחווה להופעתן המפורסמת של השתיים בטקס ה-VMA של MTV, בה השתיים התנשקו.
עם זאת, בקליפ, מדונה נעלמת לפני שספירס מספיקה לנשקה. נשמע קול צחוק של מדונה, מה שמעלה את ההשערה שמדונה הייתה בעצם דמיונה של ספירס. הקליפ היה במקום הראשון במצעד הקליפים של ערוץ MTV, ה-"TRL" ונשאר שם במשך 20 ימים רצופים, מה שנחשב לשיא. למרות זאת, בשנת 2005 השיא נשבר על ידי הזמרת קלי קלרקסון עם הקליפ לשיר "Behind These Hazel Eyes".
אנריקה איגלסיאס
אנריקה מיגל איגלסיאס פרייסלר (בספרדית: Enrique Miguel Iglesias Preysler; נולד ב-8 במאי 1975) הוא זמר-יוצר ספרדי זוכה פרס גראמי. מכירות אלבומיו עומדות על יותר מ-60 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לזמר עם מכירת השירים בספרדית השנייה הכי גבוהה אחרי שאקירה.
ביוגרפיה.
איגלסיאס נולד במדריד שבספרד, וגדל כקתולי. אביו הוא חוליו איגלסיאס, זמר ספרדי הטוען לשורשים יהודיים. אמו איזבל פרייסלר, עיתונאית פיליפינית ממוצא ספרדי. הוריו התגרשו ב-1978 כשהיה בן 3. ב-1983, כאשר היה בן 8, עבר עם אחיו למיאמי שבארצות הברית, כדי להתגורר עם אביו, מסיבות ביטחוניות (לאחר שסבו נחטף בספרד). אביו היה לעיתים רחוקות בבית, בשל מסעי ההופעות שלו, והמטפלת גידלה אותו. איגלסיאס נהג לנסוע לספרד כל קיץ כדי לבקר את אמו.
כשהיה בתיכון, הופיע במחזמר "הלו, דולי". למד עסקים באוניברסיטת מיאמי.
מראהו נודע בין השאר בשל שומה בולטת בפניו, אותה הסיר בניתוח ב-2003 בשל חשש להיותה סרטנית.
מאז 2001 נמצא איגלסיאס בזוגיות עם הטניסאית הרוסיה אנה קורניקובה. בדצמבר 2017 נולדו להם תאומים בן ובת ניקולאס ולוסי. ב-30 בינואר 2020, נולדה לזוג בתם מרי.
קריירה.
במהלך לימודיו האקדמיים, נבחן לאודישן על ידי מנהלו האישי לעתיד, אשר הוקסם ממנו. איגלסיאס קרא לעצמו "אנריקה מרטינז", היות שרצה להתחיל את דרכו כמו כל אדם אחר ולא לזכות בפרסום רק בשל היותו בנו של חוליו איגלסיאס. השניים הפיצו שני דמואים שלו במספר חברות תקליטים. מספר חודשים לאחר מכן, חתם איגלסיאס ב-"Fonovisa", ולאחר מכן נסע לטורונטו שבקנדה, כדי להקליט את אלבום הבכורה שלו.
ב-1995 יצא אלבום הבכורה של אנריקה, שנקרא על שמו. האלבום הכיל שירים בספרדית בלבד, ומכר חצי מיליון עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. האלבום אף הופק במהדורה פורטוגזית ובמהדורה איטלקית.
חברת התקליטים של איגלסיאס עזרה לו להפוך לאחד האמנים הפופולריים באמריקה הלטינית ובשוק הלטיני בארצות הברית, כאשר מכר יותר אלבומים בשפה הספרדית מכל אמן אחר באותו פרק זמן.
איגלסיאס פרץ לשוק המוזיקה באנגלית כשחתם על חוזה הקלטות בשווי 48 מיליון דולר עם חברת "Universal Music Latino".