במפגשי הקבוצות משתפים אנשי הקבוצה זה עם זה בניסיונות הגמילה שלהם, במטרה להתמודד יחד עם הקושי המשותף שלהם. לפי המסורת השלישית של אלכוהוליסטים אנונימיים, הדרישה היחידה לחברות בקבוצה היא הרצון להפסיק לשתות אלכוהול. אין בארגון דרישה או חובה לתשלומים או דמי חבר, והמימון מגיע רק מתרומות פנימיות. הארגון לא מעורב או נוקט בעמדה בענייני פוליטיקה, דת או חברה, והוא לא קשור עם שום ארגון, מוסד או מוסדות גמילה.
היסטוריה.
הרעיון להקמת קבוצת התמיכה הראשונה לאלכוהוליסטים החל בשנת 1934 על ידי ביל וילסון, אלכוהוליסט שהקריירה שלו נפגעה בשל התמכרותו, אך הוא הצליח להתפכח בזכות תמיכה שקיבל ב"קבוצת אוקספורד" הנוצרית. הוא הקים קבוצת אוקספורד משלו לתמיכה באלכוהוליסטים, אך זו לא הצליחה לסייע לאנשים בגמילה. הוא קיבל עצה מהרופא שסייע לו להיגמל, ד"ר ויליאם סליקוורס, לעסוק בקבוצה בכיווני תמיכה מדעיים יותר ופחות דתיים. ההזדמנות לכך הגיעה במהלך נסיעת עסקים לאקרון, אוהיו, בה פגש בד"ר בוב סמית, וסייע לו להתפכח. היום בו שתה סמית את המשקה האחרון שלו, 10 ביוני 1935, נחשב כתאריך הייסוד של אלכוהוליסטים אנונימיים.
ב-1937, וילסון וסמית העריכו שעזרו ל-40 אלכוהוליסטים להפסיק לשתות, ושנתיים מאוחר יותר, עם 100 חברים, וכתב וילסון על התוכנית בספר "אלכוהוליסטים אנונימיים", ממנו אימץ הארגון את שמו. הספר, שמכונה גם "הספר הגדול" (The Big Book), מתאר תוכנית של שנים עשר הצעדים לגמילה מאלכוהול. בשנת 1941 הוגברו מכירותיו של הספר בעקבות החשיפה שקיבל במספר ראיונות רדיו ומאמרים בעיתונות.
בשנת 1946 גדלו הקבוצות, ונוצרו בלבול ומחלוקות בתוך הקבוצות לגבי שיטות עבודה, הסמכות והמטרות. הדבר הוביל את וילסון לכתוב הנחיות לניהול הקבוצות, שנודעו בשם "שתים עשרה המסורות", וכללו גישה של מבנה בלתי היררכי ואלטרואיסטי. ההנחיות נכנסו בהמשך לכל המהדורות הבאות של "הספר הגדול".
בשנות ה-50 החלה התרחבות בינלאומית גדולה של התנועה. בשנת 2001 הוערך מספרם של חברי הארגון בעולם בכשני מיליון.
אוטו יונגה
דר' אוטו יונגה (בגרמנית: Carlos Otto Junge; 1887, קונספסיון, צ'ילה - 1968, גרמניה) היה שחמטאי צ'יליאני-גרמני שזכה באליפות השחמט של צ'ילה בשנת 1922.
משפחת יונגה שהייתה ממוצא גרמני, היגרה מצ'ילה לגרמניה בשנת 1930. יונגה חי בהמבורג ושיחק יחד עם בנו, קלאוס יונגה במועדון השחמט המקומי. יונגה הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1932.
זוהייר
זוהייר (בערבית: زهير بن أبي سلمى; 520–609) משורר ערבי, מגדולי השירה הקדם-איסלאמית. זוהייר הוא אחד משבעת המשוררים שדבריהם חקוקים על אבן הכעבה הקדושה במכה שבערב הסעודית. שירתו עוסקת בבדואים ובחיי הנוודות שלהם. בנוסף כתב שירי תהילה על השבט אליו השתייך ושירים סאטיריים על שבטים מתחרים.
ייחודיות שירתו היא בשימוש במילים פשוטות ובמשפטים קצרים, על מנת לבטא רעיונות עמוקים. נחשב אחד מגדולי ההוגים הערבים הקדם-איסלאמיים.
זאזן
אירה גרשווין
פאול ליסט
פאול ליסט (באנגלית: Paul M. List; 9 בספטמבר 1887, אודסה - ספטמבר 1954) הוא שחמטאי יהודי-אוקראיני. בשנת 1953 ניצח באליפות אנגליה בבזק, בגיל 66.
הישגים בולטים.
בשנת 1908 ניצח ליסט בתחרות אודסה. בשנת 1910 סיים בתיקו דו-קרב עם האמן גריגורי לבנפיש +4 -4 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). באותה שנה סיים במקום השלישי בתחרות אודסה. בשנת 1911 חלק מקום 15–16 בתחרות סנקט פטרסבורג (ניצח: סטפן לויצקי) ובשנת 1912 חלק את המקום הרביעי עם איליה רבינוביץ בתחרות הבינלאומית בווילנה (ניצח: קארל הרומאדקה).
בשנות ה-20 היגר ליסט לגרמניה ובתקופת שהותו שם סיים במקום השביעי בתחרות ברלין 1926, חלק מקום שישי בתחרות ברלין 1927, סיים שלישי בתחרות מגדבורג 1927, חמישי בתחרות ברלין 1928, שלישי בתחרות פרנקפורט 1930, שמיני בתחרות סויינמונדה 1932 ורביעי בתחרות אוסטנדה 1937. בשנת 1937 ניצח ליסט בתחרות ריגה.
בשנת 1938 היגר ליסט לאנגליה שם סיים שלישי בתחרות פליימות' 1938, שני בתחרות בירמינגהם 1939, רביעי בתחרות המפסטד 1939 וסיים במקום הראשון משותף עם הארי גולומבק בתחרות לונדון 1940.
לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף בתחרות זנדהם בשנת 1946, שם הגיע למקום החמישי (ניצח: מקס אויבה).
מנחם מריקנאטי
לייזגינקה
האגודה הפסיכולוגית האמריקנית
האגודה הפסיכיאטרית האמריקנית
האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה
שושה (זמרת)
מריה דה גרסה מֶנֶגֵל (פורטוגזית: Maria da Graça Meneghel, נולדה ב-27 במרץ 1963), ידועה כשוּשה (Xuxa), זמרת, מנחת טלוויזיה, שחקנית, דוגמנית ואשת עסקים ברזילאית שהייתה לכוכבת בינלאומית.
ביוגרפיה.
שושה נולדה בסנטה רוזה, ריו גראנדה דו סול, ברזיל. אביה היה איש צבא ובעקבות הצבתו בריו דה ז'ניירו עברה המשפחה לעיר כשהייתה שושה בת 7.
בגיל 15 התגלתה שושה על ידי סוכן דוגמניות שהזמין אותה לאודישן, ושנה לאחר מכן היא כבר הופיעה על שער מגזין ברזילאי.
ב-1983 החלה שושה להופיע בטלוויזיה כמנחה בתוכנית ילדים. באותה שנה היא הופיעה לראשונה בקולנוע בקומדיה "O Trapalhão na Arca de Noé" ("המסורבל בתיבת נוח") מסדרת סרטיו של הלהקה "Os Trapalhões" ("המסורבלים"). בשנים 1984 ו-1985 חזרה שושה להשתתף בשני סרטים נוספים של הסדרה.
ב-1986, הנחתה שושה את תוכנית הילדים "Xou da Xuxa" ("המופע של שושה"). התוכנית זכתה להצלחה בברזיל ובכל אמריקה הדרומית. ב-1992, הופיעה שושה ברשימת "50 הנשים היפות בעולם" של מגזין פיפל.
ב-1993 ירדה התוכנית מהמסכים עקב החלטתה של שושה להשקיע יותר זמן בקריירה בינלאומית.
באותה שנה היא הנחתה תוכנית על שמה בארצות הברית, אך התוכנית לא זכתה לאותה הצלחה כמו באמריקה הלטינית.
ב-1994, חזרה שושה לטלוויזיה עם התוכנית "Xuxa Park", אשר הייתה גרסה חדשה ל"Xou da Xuxa". התוכנית התבססה על ילדים מארצות ומתרבויות שונות. תוכנית זו שודרה גם בערוץ הילדים, וזכתה להצלחה בישראל. התוכנית ירדה מהמסכים ב-2001 עקב שריפה שהתרחשה בשידור חי באותה עת.
ב-1996, ביקרה שושה בישראל וקליפ לשיר שלה, "עושים שלום", בו שרה שושה בשלוש שפות בהן עברית, שודר בערוץ הילדים. לאחר ששודרה התוכנית ערכה שושה הופעה בישראל.
בביקור זה שושה גם צילמה פרסומת לחברת עלית עבור המותג "שוּש".
באותה שנה גם הקליטה עבור אלבומה "Tô de Bem com a Vida" גרסה פורטוגזית ל"שיר הבטלנים" של אבי קושניר ונתן דטנר.
ב-2003, הופיעה שושה בתוכנית לילדים בגני חובה. התוכנית זכתה להצלחה אך ירדה מהמסכים לאחר שנה בעקבות ריב של שושה עם האמרגן שלה. ב-2006, כיכבה שושה בסרט "התאומות שושה" בו שיחקה תאומות, אחת טובה ואחת רעה.
ב-7 ביולי 2007, השתתפה שושה בלייב ארת' והופיעה בריו דה ז'ניירו.
ב-2008, חזרה שושה למסכים עם תוכנית חדשה, אך התוכנית לא זכתה להצלחה.
חייה האישיים.
שושה הכירה את פלה במהלך צילומיה למגזין "Manchete". הם יצאו במשך כחמש שנים ונפרדו ב-1986. הרומן המתוקשר ביניהם קידם את הקריירה שלה באופן משמעותי. היא יצאה במשך שנתיים עם נהג המרוצים איירטון סנה והם נפרדו ב-1992.
ב-1997, היא החלה לצאת עם השחקן לוסיאנו צּפיר. לזוג נולדה בת בשם סשה ב-28 ביולי 1998. באותה שנה נפרדו הזוג. במהלך השנים חזרו ונפרדו בני הזוג, והם התגרשו סופית בדצמבר 2009.
גיבורים
השקל כמטבע בר-המרה
מטבע השקל הישראלי נכלל ברשימת 17 המטבעות בני-ההמרה בעולם. היכללות זו משקפת את חופש הסחר העולמי המלא בשקל.
היסטוריה.
תהליך הפיכת השקל החדש למטבע בר-המרה החל בתחילת המאה ה-21, עם שחרור הדרגתי של חסמים ומגבלות על השקל. ההליך קיבל תנופה עם מינויו של סטנלי פישר לתפקיד נגיד בנק ישראל במאי 2005. ביוני 2006 הגיעו לישראל בהזמנתו של סטנלי פישר, ראשי בנק CLS, לביצוע בדיקה של מצבה המוניטרי של ישראל. בביקור הוצבו שני תנאים אחרונים לצירוף השקל למטבעות בני המרה:
ב-26 במאי 2008 צורפה ישראל רשמית למערכת הסליקה הבינלאומית, ה-CLS, ובכך הפך השקל הישראלי למטבע בר-המרה. הדבר מאפשר ביצוע עסקאות בינלאומיות בשקלים. בנקים זרים יכולים לפתוח חשבונות שקליים ללקוחותיהם, ולבצע המרות בין שקלים למטבעות אחרים בלי הגבלה ובלי להזדקק לקשר כלשהו לישראל.
משמעות הפיכת השקל לבר-המרה.