נוקשות מסוימת בקווי-המִתְאר מאשר על אימוניו המוקדמים בעבודת מתכת. ג'ורג'ו וזארי אומר של גירלנדיו היה הראשון שנטש, בחלק גדול, את השימוש בהזהבה בתמונותיו, המייצג באמינות כל חפץ שהוא האמור להיות מזהב. אך עדיין, טענה זו אינה תופסת לגבי כלל יצירתו, מאחר שהֵדְגֶשי נוף, לדוגמה ב"הערצתם של הרועים", נעשו באמצעות עלי זהב. רישומים וציורים רבים של גירלנדיו, שכעת בגלריית אופיצי, ראויים לציון מיוחד בשל מאמץ נטורליסטי של קווי המתאר שלהם.
יותר מכל ידוע גירלנדיו כמורו ומחנכו האמנותי של מיכלאנג'לו, שלימים התעלה והאפיל עליו בכישרונו ובפרסומו.
גירלנדיו נפטר מ"חום מגפתי" ב-11 בינואר 1494, ונקבר בסנטה מריה נובלה. הוא נישא פעמיים והותיר אחריו שישה ילדים, שלושה מהם בנים, מהם רידולפו היה גם הוא צייר. הייתה לו שורה ארוכה של צאצאים, אך המשפחה נפטרה כולה במאה ה-17, כאשר הנפשות האחרונות נכנסו למנזרים.
הביוגרפיה של גירלנדיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
קבר רשב&quot;י
קבר הרשב&quot;י
עוגת זנגביל
לחם זנגוויל
עוגת זנגוויל
עוגיית זנגביל
עוגיית זנגוויל
ג'ינג'רברד
עוגיית ג'ינג'רברד
ג'ינג'ר ברד
עוגיית לחם זנגביל
עוגיית לחם זנגוויל
המלחמה הפינית
המלחמה הפינית (בשוודית: Finska kriget, ברוסית: Русско-шведская война, בפינית: Suomen sota, ידועה בפי הרוסים בשם "המלחמה הרוסית-שוודית 1808—1809", ברוסית: "Русско-шведская война 1808—1809") הייתה מלחמה שהתחוללה בין האימפריה הרוסית לשוודיה (שנתמכה על ידי דנמרק וצרפת) מפברואר 1808 עד ספטמבר 1809. האחרונה שבמלחמות שוודיה-רוסיה.
המלחמה הסתיימה בניצחון האימפריה הרוסית, שבעקבות הסכם פרדריקסהאמן קיבלה לידיה את השליש המזרחי של שוודיה בתור הדוכסות הגדולה של פינלנד (לימים הרפובליקה של פינלנד). בעקבות המלחמה, אימץ הפרלמנט השוודי חוקה חדשה והקים בשנת 1818 את בית ברנדוט, בית המלוכה השוודי החדש.
סיבות למלחמה.
בקיץ 1807 חתמו הקיסרים אלכסנדר הראשון ונפוליאון הראשון על חוזה טילזיט שסיים את מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. בשלב זה הציע אלכסנדר הראשון לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה את גישורו כדי לפייס בינו ובין נפוליאון. אחד מתנאי חוזה השלום היה הצטרפותה של האימפריה הרוסית לחבילת הסנקציות היבשתיות על בריטניה - מערכת סנקציות כלכליות ופוליטיות שארגן נפוליאון. גם הממלכה הדנית התכוונה להצטרף. בתגובה, פתחה בריטניה באוגוסט 1807, במתקפה על קופנהגן והשתלטה על כל אוניות הצי הדני.
למשפחת הקיסרות הרוסית היו קשרי משפחה עם החצר הדנית ובית הולשטיין. בנוסף, דנמרק הייתה בת בריתה של רוסיה במלחמותיה עם שוודיה במשך יותר ממאה שנים. לכן, באוקטובר 1807 הציבה רוסיה אולטימטום לבריטניה - ניתוק היחסים הדיפלומטיים עד להחזרת הצי לדנמרק וכל ההפסדים שנגרמו לה הוחזרו. אלכסנדר הראשון דרש סיוע שוודי כדי להשאיר את הים הבלטי סגור לציי מעצמות המערב על בסיס אמנות 1780 ו-1800. גוסטב הרביעי דחה את הדרישות הללו, פתח במסלול התקרבות לבריטניה והמשיך להילחם באויבו נפוליאון. המתח בין רוסיה לבריטניה גבר והחלה מלחמה אנגלו-רוסית איטית.
ב-16 בנובמבר 1807, שוב פנתה ממשלת רוסיה למלך השוודי בהצעה לסיוע, אך במשך כחודשיים לא התקבלה תגובה. לבסוף השיב גוסטב הרביעי שלא ניתן להתחיל ביישום אמנות 1780 ו-1800 בזמן שהצרפתים כבשו את נמלי הים הבלטי. אז נודע כי המלך השוודי נערך לסייע לבריטניה במלחמה עם דנמרק ומבקש לכבוש ממנה את נורווגיה. כל הנסיבות הללו העניקו לקיסר אלכסנדר הראשון תירוץ לכבוש את פינלנד על מנת להבטיח את ביטחונה של סנקט פטרבורג מקרבת המעצמה העוינת לבירת האימפריה.
נפוליאון רצה לאלץ את שוודיה לסגור את נמליה לספינות בריטיות. בתחילת 1808 הוא יעץ לאלכסנדר הראשון "להוציא את השוודים מבירתם" והציע את עזרתו בעניין זה. ב-5 בפברואר 1808 הודיע נפוליאון לשגריר רוסיה בפריס, הרוזן טולסטוי, כי יסכים לרוסיה לכבוש את כל שוודיה, כולל סטוקהולם. בריטניה מצדה, בפברואר 1808, התקשרה עם שוודיה בהסכם, שבמסגרתו התחייבה לשלם לשוודיה מיליון לירות בחודש במהלך המלחמה עם רוסיה, לא משנה כמה זמן זו תימשך.
הצדדים.
בתחילת 1808 הצבא הרוסי (כ-24 אלף חייליו) נפרס לאורך הגבול, בין פרידריכסגם לניישלוט. הנהגת הצבא הופקדה בידי הרוזן בוקסוודן. בפינלנד השוודית היו אז 19 אלף חיילים, בפיקודו הזמני של הגנרל קלרקר. המפקד הראשי, הרוזן קלינגספור, היה עדיין בסטוקהולם, שם כולם קיוו לפתרון שליו של אי ההבנות: המלך עצמו לא סמך על הידיעה על ריכוז הכוחות הרוסים בפרובינציית וויבורג וצבא שוודיה לא הועבר לכוננות לקראת מצב מלחמה. כשסוף סוף נסע הרוזן קלינגספור לפינלנד, מהות ההוראות שניתנו לו הייתה שלא לצאת לקרב עם האויב, להחזיק את מבצר ויבורג בכל מחיר ואם אפשר, לפעול מאחורי הקווים הרוסיים.
ערב הכרזת המלחמה.
למרות העובדה שהמלחמה לא הוכרזה, חיילים רוסים חצו את הגבול ב-9 בפברואר 1808: ב-18 בפברואר (1 במרץ) נכנס הרוזן בוקסוודן להלסינגפורס; כוחות שוודים מצאו מקלט בסבורג. ב-23 בפברואר (6 במרץ) נסוג הרוזן קלינגספור לטמרפורס והורה לכל הכוחות הפזורים בצפון פינלנד לעבור לשם. לאחר מכן, ב-24 בפברואר (7 במרץ), נכבשה טוואסטהוס על ידי חיילים רוסים. ב-27 בפברואר (10 במרץ) הורה בוקסוודן לנסיך בגראציה לרדוף אחר קלינגספור כשהגנרל ניקולאי טוצ'קוב ינסה למנוע את נסיגתו. בוקסוודן עצמו החליט להתחיל במצור על סיבורג. תפיסת האי גוטלנד הייתה מכריעה למצור מוצלח, ממשלת שוודיה המודאגת שלחה כוחות גדולים של צי להחזיר את האי, ובכך מנעה ממגיני סיבורג לקבל תמיכה יעילה מהים. עם זאת, השוודים נסוגו בחופשיות לברגשטאד, אך סיבורג מ-21 באפריל (3 במאי) עד 26 באפריל (8 במאי) נכנעו לכוחות הרוסים. 7.5 אלף אסירים, יותר מאלפיים תותחים, עתודות ענק של נשקים מכל הסוגים ו-110 ספינות מלחמה הוחרמו ונלקחו על ידי צבא האימפריה הרוסית. מוקדם יותר, ב-6 במרץ (18), נכנע מבצר סארטהולם; כמעט באותה תקופה נכבשו כף גנגוט המבוצרת ואיי אלנד. השוודים ספגו אבדות רבות.
הכרזת מלחמה.
הכרזת מלחמה רשמית מהצד הרוסי באה רק ב-16 במרץ 1808, כאשר התקבלה הידיעה כי המלך השוודי, לאחר שנודע לו על מעבר כוחות רוסיים מעבר לגבול, הורה על מעצרם של כל חברי השגרירות הרוסית בסטוקהולם. דעת הקהל בשוודיה לא הייתה בצד המלחמה ואמצעי החירום שהורה המלך בוצעו בחוסר רצון ובאי תמיכה עממית. גם ברוסיה, החברה החילונית ראתה רק במלחמה כשירות לנפוליאון בלחימה ולראשונה, אולי מאז שרוסיה הפכה למדינה, המלחמה זכתה לגינוי ציבורי נגד מלחמה התקפית על אויביה הקדומים, השוודים.
כישלון רוסי בתחילת הלחימה.
בינתיים, בצפון פינלנד, הדברים קיבלו תפנית שלא לטובת לרוסיה. חייליו של טוכקוב ספגו אבדות וכוחם ירד ל-4.5 אלף חיילים. ב-6 באפריל, הכוחות הרוסים בפיקודו של קולנב תקפו את השוודים בסמוך לכפר סיייקג'וקי, אך לאחר שנקלעו למארב הובסו; לאחר מכן, ב-15 באפריל, הגיע אותו גורל לגזרה הרוסית ברבולקס ומפקד הגזרה הזו, הגנרל מ.ל. בולאטוב, שכבר נלחם בסדרת קרבות מוצלחים והביס כמה יחידות אויב, נפצע קשה ונלקח בשבי. בנוסף, ב-2 במאי ניצח הגנרל יוהאן אוגוסט סנדלס בפולקילה את חייליו של אובוכוב שניסה להגיע עם תגבורת סיוע לבולאטוב.
הפינים קמו נגד הרוסים וניהלו מלחמת גרילה, בפיקודם של קצינים שוודים, הם גרמו נזק רב לצבא הרוסי. בסוף אפריל 1808 הופיע משט שוודי באיי אלנד ובעזרת התושבים השוודים הכריחו את חייליו של קולונל וויץ' להיכנע. ב-3 במאי חתם האדמירל בודיסקו, שכבש את האי גוטלנד, על כניעה, שבזכותה חולייתו חזרה ללבוב באותן ספינות עליהן הגיעו לגוטלנד.
ב-14 במאי הגיע הצי האנגלי לגטבורג עם חיל עזר של 14 אלף איש בפיקודו של הגנרל מור, אך גוסטב הרביעי לא יכול היה להסכים עמו לגבי תוכנית הפעולה וכוחותיו של מור נשלחו לספרד; רק הצי האנגלי נותר לרשות המלך השוודי, המורכב מ-16 ספינות ו-20 ספינות אחרות. בינתיים, חיילים רוסים שפעלו בצפון פינלנד נסוגו לקואופיו. קלינגספור לא השלים את הצלחותיו במרדף מתמשך, אלא עצר בעמדה ליד הכפר סלמי, בהמתנה לבוא תגבורת משוודיה והגעת חיילים מהחוף המערבי של פינלנד. הכוחות הובסו בקרב למו ובוואסה. כשהוא מנצל זאת, הרוזן קמנסקי ב-2 באוגוסט שוב יצא להתקפה נגד השוודים.
התפנית.
ב-20 וב-21 באוגוסט, לאחר קרבות עקשניים בקורטאן ובסלמי, נסוג קלינגספור לכיוון ואסה וניקרלבו, וב-2 בספטמבר הטילו הרוסים תבוסה מכרעת על השוודים בקרב אורווה. היחידות השוודיות, בהוראת קלינגספור, נסוגו גם לוואסה. נחיתות אחרות שבוצעו בספטמבר מאיי אלנד הסתיימו גם כן בכישלון. יחידה שוודית בפיקודו האישי של המלך גוסטב בת 5,000 חיילים הובסה בקרב על גלסינג. במזרח פינלנד ניקולאי טוצ'קוב הוביל מתקפה על היחידה השוודית של סנדלס ופלוגת תושבים מקומיים חמושים. התסיסה במזרח פינלנד שככה במהרה. בשל תחילת הסתיו, מחסור במזון והצורך לתת מנוחה לכוחות, קיבל הרוזן בוקסוודן את הצעתו של קלינגספור לשביתת נשק, שהסתיימה ב-17 בספטמבר (29), אך לא אושרה על ידי הקיסר.
ב-15 באוקטובר (27), 1808, הובס חיל טוצ'קוב, המונה כ-5,000 איש, בקרב באידנסלמי על ידי כ-4,000 מחייליו של סנדלס, בעיקר בגלל חוסר מודיעין וטעויות של המפקד הרוסי, הנסיך מיכאיל דולגורוקוב, ששילם בחיי חייליו. עם זאת, לאחר שזכה בניצחון טקטי, לא היו לסנדלס הכוחות הנחוצים להתקפת נגד והוא המשיך בנסיגה לאולבורג.