התוכנית התחילה בפינה "לילדים הקטנים" (מהגיל הרך ועד לגילאי כיתה א'), ולאחר מכן "לילדים הגדולים". התוכנית הייתה חלק ממקבץ התוכניות היומיות לילדים, שכלל גם את מגזין הילדים חתול בשק, ששודר שלוש פעמים בשבוע. אחת לכמה ימים שודרה במסגרת התוכנית לילדים תוכנית החידונים של שמואל רוזן "בארץ הלמה" שהותאמה לבני הנוער.
בתוכנית שודרו סיפורים שנחשבו ליצירות מופת בסיפורת הילדים העברית והמתורגמת. חלק מהסיפורים הוקראו כפי שהם ואחרים הומחזו לתסכיתים. בין הסיפורים שסופרו בהמשכים נכללים: "ניסן ורחמים משיכון ב'" של רעיה בלטמן, "מפינקסו של הגמד סיפורון" (טובה הרשקוביץ), סיפורי החתול הג'ינג'י ("Les Contes du chat perché") של מרסל איימה, מסע הפלאים של נילס הולגרסן של סלמה לגרלף, "הרפתקאות ויפללא" של אנני שמידט, גילגי של אסטריד לינדגרן, משפחת החיות המוזרות של טובה ינסון, "קרשינדו ואני" (הסיפור "כל מה שהיה אולי וכל מה שקרה כמעט לקרשינדו ולי" של דבורה עומר), "אורי" ו"אליפים" מאת אסתר שטרייט-וורצל, "סיפורי הדוד רמוס" של ג'ואל צ'נדלר האריס, גבעת האירוסים השחורים ו"רון וג'ודי" שניהם של יצחק נוי, "אל עצמי" (גלילה רון-פדר), פינוקיו, לה לה, קוקי חבקוקי, צ'יטי צ'יטי בנג בנג (איאן פלמינג), הקומדיה האנושית (ויליאם סרויאן), דו־קרב (דויד גרוסמן) ו"לאן נעלם קפיטן קוק".
סיפורים פרי עטם של גלילה רון־פדר-עמית, דבורה עומר, נורית זרחי, יצחק נוי ואחרים הושמעו בהמשכים, ואחר כך יצאו לאור כספרים. הסופר דויד גרוסמן החל את דרכו כמגיש, מספר וכותב בתוכניות הילדים; חלק מן התסכיתים הגיש גרוסמן במשותף עם אריה אלדד, לימים פרופסור לרפואה וחבר הכנסת. הסופר אלון חילו החל את דרכו בכתיבה בסדרת התסכיתים "עמדת מפתח" שכתב בהיותו נער בן 15.
במסגרת הפינה "טוב לכתוב", הוקראו סיפורים ושירים פרי עטם של המאזינים.
שם התוכנית.
במהלך שנות השבעים היה שמה של התוכנית "הַתָּכְנִית לָאֵם וְלַיֶּלֶד". ההנחה שביסוד השם הזה הייתה שהאב נמצא בעבודה, ואילו האם נמצאת בבית עם הילדים. בעקבות מחאתם של אבות רבים ושל ילדים יתומים מאם, שונה שם התוכנית לשם "לבת, לבן ולמי שמתעניין".
עורכים ומגישים.
במשך שנים רבות, משנות החמישים ועד לפרישתה לגמלאות בשנת 1984, ניהלה מרים הרמן את תוכניות הילדים והנוער. סגניתה הייתה אסתר סופר, שאף הגישה את "פינת הילד" במשך שנים. את סופר כמגישה ירשה נילי המאירי, שהייתה פותחת כל תוכנית במשפט "שלום לכם ילדים, כאן נילי". המאירי אף שרה את אחד מפתיחי התוכנית - בשנות ה-70. לאחר פרישתה של הרמן החליפה אותה המאירי בניהול מחלקת הילדים והנוער.
בין הקריינים והמגישים של תוכניות הילדים, מלבד סופר והמאירי, היו רעיה אדמוני, אברהם בן-יוסף (החתול הג'ינג'י, סיפורי הדוד רמוס), יצחק נוי, יעקב בנאי (סיפורי ניסן ורחמים), מוטי ברכאן, יוסי גודארד, עדי חרל"פ, שרה מאיר, עזרא הס, ברק רוזן, עפרה ריזנפלד, גבי אלדור, יעקב בוך, שי קוקוי, בצלאל לוי ואילנה צוקרמן.
את שני שירי הנושא של התוכנית כתבה לאה נאור. הראשון הולחן על ידי משה וילנסקי ושר אותו אריק איינשטיין, והשני הולחן על ידי יוחנן זראי ושרה אותו נילי המאירי.
אלפי ילדים מאזיני התוכנית היו נוהגים לכתוב אל יצחק נוי מכתבים בהם ביקשו את עצתו בנושאים שונים. במשרדו הצטברו שקים עם אלפי גלויות ומכתבים ומאוחר יותר תלמידים לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ערכו מחקרים על הנושאים שהטרידו את ילדי ישראל כפי שבוטאו במכתביהם אל נוי. מלבד הקראת מספר גלויות והתייחסות ישירה בעצותיו בשידוריו היומיים, היה נוי עונה במכתבים אישיים לרוב הילדים.
המעי הגס
המעי הגס הוא איבר העיכול האחרון במערכת העיכול. תפקידו ללכד את שאריות המזון, המגיעות אליו לאחר העיכול בקיבה ובמעי הדק, ולספוח מהן את הנוזלים ואת המלחים ולהוות כר לשגשוג החיידקים המועילים. תהליך זה יכול להימשך כ-24 שעות, ולאחריו נפלטת השארית דרך פי הטבעת.
אנטומיה.
המעי הגס ממוקם בבטן ואורכו מגיע לכמטר וחצי. הוא עטוף בצפק (תוך-צפקי, אינטראפריטונאלי) לסירוגין, וחלקיו שאינם עטופים נמצאים מאחורי הצפק (רטרופריטונאליים) בצורה משנית. על מעטפת המעי הגס ניתן לזהות שלושה מאפיינים הייחודיים למעי הגס:
חלקי המעי הגס.
המעי העיוור.
המעי העיוור (Caecum, צקום), או המעי האטום, נמצא בחלק הימני התחתון של הבטן, 2.5 ס"מ מרצועת המפשעה. הוא מתחיל בחיבור למעי הדק והמשכו הוא המעי הגס העולה. עמו נכלל גם התוספתן, שהוא איבר קטן דמוי תולעת. המעי העיוור הוא מעין כיס בתוך צינורות המעי, ומאחר שאין לו יציאה כלשהי ושהוא נסגר על ידי שסתומים הנמצאים בסוף המעי הדק ותחילת הכרכשת, הוא נקרא "עיוור". אורכו של המעי העיוור הוא 7.5 ס"מ, וכך גם רוחבו. הוא עטוף כמעט כולו בצפק, אף שאינו בעל מצע מעי. אם המעי מתמלא בצואה או בגזים, ניתן למשש אותו מצדה הימני הקדמי של הבטן.
הכרכשת.
הכרכשת (colon) היא החלק הארוך ביותר במעי הגס. היא מתחילה במעי העיוור ומסתיימת בחלחולת, והיא מסודרת במעין ריבוע פתוח סביב המעי הדק. היא מורכבת מ-4 קטעים: עולה, רוחבי, יורד ועקול. תפקידה העיקרי ספיגת מים משאריות המזון.
המעי הגס העולה הוא החלק ראשון של הכרכשת. הוא ממוקם בימין הבטן, מאחורי הצפק, ועולה מהמעי העיוור אל האונה הימנית של הכבד. שם, בגובה הצלעות ה-9 וה-10, המעי מסתובב אופקית ויוצר את הכפף הכבדי (הימני). המעי הגס העולה צר יותר מהעיוור.
המעי הגס הרוחבי הוא החלק שני של הכרכשת. זהו החלק הארוך ביותר והנייד ביותר. המעי הגס הרוחבי ממוקם לרוחב הבטן, בתוך הצפק, מהכפף הכבדי (הימני) עד לכפף הטחולי (השמאלי), שם המעי מסתובב כלפי מטה והופך למעי הגס היורד. בדרך כלל, המעי הגס הרוחבי עובר בגובה תחום הטבור (אזור אנטומי במרכז הבטן, סביב לטבור), אך אורכו ומסלולו משתנים מאדם לאדם, כך שבאנשים גבוהים ורזים הוא אף יכול להגיע עד לאגן. הכפף הטחולי גבוה יותר מהכפף הכבדי.
המעי הגס היורד הוא החלק השלישי של הכרכשת. הוא ממוקם בשמאל הבטן, מאחורי הצפק, ויורד מהכפף הטחולי עד לגומץ הכסל השמאלי, שם הוא הופך למעי העקול. הוא עובר קדמית לגבולה השמאלי של הכליה השמאלית.
המעי העקול ("סיגמואידי") הוא החלק הרביעי והאחרון של הכרכשת, ומחבר בין המעי היורד לחלחולת. הוא ממוקם בשמאל הבטן, ביורדו מגומץ הכסל לכיוון חוליית העצה השלישית. גם המעי העקול מופיע בצורות משתנות מאדם לאדם.
החלחולת.
החלחולת, או המעי הישר, מתחילה בסוף הכרכשת ובנויה ממדור רחב שהולך ונעשה צר עד שמגיע לפי הטבעת, משם נפלט תוצר המעי הגס - הצואה.
אספקת דם וניקוז ורידי.
המעי הגס העולה והמעי העיוור מסופקים על ידי סעיפים של עורק מתלה המעי העליון: סעיפים אלו הם עורק המעי העקום והמעי הגס, עורק המעי הגס הימני ועורק המעי הגס האמצעי. המעי הגס היורד מסופק על ידי עורק המעי הגס השמאלי, שהוא סעיף של עורק מתלה המעי התחתון. המעי הגס הרוחבי מסופק הן על ידי עורק המעי הגס האמצעי והן על ידי עורק המעי הגס השמאלי. עורקים אלה יוצרים את עורק המעי הגס השולי בהשקתם. המעי הגס העקול מקבל אספקת דם מעורקי המעי העקול, שהם ענפים של עורק מתלה המעי התחתון. החלחולת מסופקת על ידי שלושה עורקים: עורק החלחולת העליון, עורק החלחולת האמצעי ועורק החלחולת התחתון. קשת ריולן (arc the riolan) היא קשת עורקית הקרובה למעיים והמספקת דם לנהור המעי.
באשר לניקוז הוורידי מהמעי הגס, וריד מתלה המעי העליון (superior mesenteric vein) מנקז את המעי הגס העולה, המעי העיוור וחלק מהמעי הרוחבי, ווריד מתלה המעי התחתון (inferior mesenteric vein) מנקז את המעי היורד וגם כן חלק מהמעי הרוחבי. כל הוורידים האלו מתנקזים אל וריד שער הכבד.
ניקוז לימפטי.
הניקוז הלימפטי מתלווה לאורך הניקוז הוורידי, ולפיו ניתן לדעת את אופן ההתפשטות של גידולי המעי הגס. הניקוז הלימפטי של המעי העיוור עובר דרך קשריות במתלה התוספתן ולקשריות המעי העקום והמעי הגס, אשר ממוקמות לאורך עורק המעי העקום והמעי הגס. הניקוז של המעי הגס העולה עובר דרך קשריות עלית המעי ומצד המעי ומשם לקשריות המעי הימניות ולקשריות מתלה המעי העליונות. הניקוז של המעי הגס הרוחבי עובר דרך קשריות המעי האמצעיות אל קשריות מתלה המעי העליונות. הניקוז הלימפטי של המעי הגס היורד והעקול עובר דרך קשריות עלית המעי ומצד המעי אל קשריות המעי הביניימיות ומשם לקשריות מתלה המעי התחתונות.
עצבוב.
העצבוב של המעי העיוור והמעי הגס העולה והרוחבי מגיע ממקלעת מתלה המעי העליונה, כאשר מקורם של הסיבים הסימפתטיים הוא בחלק החזה התחתון של חוט השדרה, ממנו הם מובלים דרך עצבי הקרביים של החזה, הגדול והקטן, ואילו מקורם של הסיבים הפאראסימפתטיים הוא בעצב התועה. העצבוב של המעי הגס היורד והעקול ושל החלחולת מגיע ממקלעת מתלה המעי התחתונה, כאשר מקור הסיבים הסימפתטיים הוא בחלק המותני של חוט השדרה, מהם הם מובלים דרך עצב הקרביים המותני, ומקור הסיבים הפאראסימפתטיים הוא בחלקי העצה של עמוד השדרה, משם הם מובלים דרך עצבי הקרביים של האגן אל מקלעת האגן, בדרכם אל החלקים הסופיים של המעי הגס.
היסטולוגיה.
המעי הגס, כמו האיברים האחרים הבונים את צינור העיכול, בנוי מארבע שכבות: רירית, תת-רירית, שרירית ונסיובית או מעטפת חיצונית (adventitia). בניגוד למעי הדק, אין בו סיסים להגדלת שטח הפנים.