רבה מפרש שגם חכמים וגם רבי עקיבא מודים שעבודה זרה מטמאה בטומאת משא כמו נדה, אלא שנחלקו אודות טומאת אבן מסמא, שהיא כאשר העבודה זרה אינה נושאה את האדם למרות שהיא מתחתיו, למשל כאשר הניחו אבן על יתדות ומתחתיהן ישנם כלים, שלמרות שהאדם יושב על האבן הכלים אינם נושאים את משקל גופו, כך שמדין טומאת משא לא היו הכלים נטמאים, והמחלוקת היא האם גם לעניין זה שקולה עבודה זרה כנידה, וכמו שנידה מטמאה גם באופן כזה כך גם עבודה זרה, שחכמים סוברים בניגוד לרבי עקיבא, שעל כך יש את הפסוק המדמה את העבודה זרה לשרץ כדי לומר שכמו ששרץ אינו מטמא באופן כזה (הנקרא "אבן מסמא") כך גם העבודה זרה, ואילו רבי עקיבא סבור שכמו נידה - גם עבודה זרה מטמאת אבן מסמא.
בנוסף, סוברים חכמים, שעבודה זרה אינה מטמאה כאשר היא רצוצה (שבורה לחלקים), שחכמים סוברים שכשם שנדה אינה שייך טומאתה בנדה המחולקת לאיברים, שהרי במצב כזה היא אינה גוף חי ולא חל עליה טומאת נידה וכמובן שאין דמה נחשב לדם נדה וממילא אינה מטמאה ב"אבן מסמא" (אלא רק בטומאת מת), כך גם עבודה זרה אם נחתכה לחתיכות דקות או גדולות אין חלקיה מטמאים במגע או במשא. הראיה לכך היא בכך שהעבודה זרה לא השוותה לנבלה, שגם היא מטמאה בטומאת משא ולא באבן מטמא, כדי לומר שאינה מטמאה באבן מסמא.
שיטת רבי אלעזר.
רבי אלעזר מפרש את המחלוקת בצורה אחרת, שהיא: נחלקו האם העבודה זרה מטמאת את נושאיה בטומאת משא כנדה או שאינה מטמאת את נושאיה כשרץ. לפי רבי עקיבא ההקשה לשרץ היא רק לעניין שרק היא עצמה מטמאת את נושאיה ולא משמשיה - הכלים המשמשים לעבודה זרה ולמרות המשמעות מהמילים "כי חרם הוא" שמכך משמע לכאורה, שכל דבר שדינו כחרם שאסור בהנאה כלול בדין העבודה זרה שמטמא במשא, אך העבודה זרה עצמה כן מטמאת במשא. לפי החכמים שהעבודה זרה אינה מטמאה במשא, ההקשה לנדה הוא רק לעניין זה שאינה מטמאה לאיברים (כמוסבר).
פרטי הדינים.
טומאת עבודה זרה מתחלקת לארבע סוגי דברים המטמאים והם: עבודה זרה עצמה כגון פסל, משמשי עבודה זרה כגון בית שבונים לה או פרטי לבוש שעליה, דברים שמקריבים לעבודה זרה, ויין שנתנסך לה.
כאשר העבודה הזרה ומשמשיה מטמאים רק במגע ולא במשא, ורק כאשר גודלן הוא כזית ההבדל בין עבודה זרה עצמה למשמשיה הוא שהיא מטמאת רק כאשר היא שלמה ואילו משמשיה מטמאים גם כאשר הם מפורקים או שבורים. דין מיוחד בבית עבודה זרה הוא שמי שנכנס אליה לפחות רובו אדם או אפילו כלים נטמאים כמו הנוגע, בדומה לטומאת ביאה לבית.
הדברים שקרבים לעבודה זרה ויין שנתנסך לה מטמאים במגע ובמשא כמו נבלה, ואף מטמאים בחיבורין כלומר כל עוד האדם נוגע בטומאה הוא מטמא כל מה שנוגע בו והופך אותו לראשון לטומאה, בניגוד לאחרי שהוא נוגע שהיה הופך אותו לשני לטומאה. יין נסך הכוונה יין שנתנסך בפועל לעבודה זרה ולא כל יין גויים שנחשב כיין נסך.
תיקיה
נתן גשטטנר
הרב נתן גשטטנר (בכתיב יידי: געשטעטנער; כ"ח באדר א' תרצ"ב, 6 במרץ 1932 – י"ד בכסלו תשע"א, 21 בנובמבר 2010) היה רב, דיין ופוסק הלכה, ראש ישיבת פנים מאירות בבני ברק ומחבר פורה של ספרים בהלכה, בתלמוד ובאגדה.
תולדותיו.
נולד בעיירה גיור (ראאב) שבהונגריה לעמרם גשטטנר, מצאצאי החתם סופר והרב מאיר איזנשטט בעל פנים מאירות. בשנת תרצ"ג (1933) עברה משפחתו לנייפעסט. באלול ת"ש (1940) בגיל שמונה וחצי החל ללמוד בישיבתו של רבי בנימין ברגר בעיר. באלול תש"ב הלך ללמוד בישיבתו של רבי יוסף גרינוולד בפאפא, שם למד עד תחילת תש"ד. לאחר השואה, שבה איבד את הוריו, למד בישיבתו של רבי משה ניישלאס בעיירה סרדהלי. בשנת תש"ז (1947) למד בישיבת מתיבתא בלונדון. לאחר מכן למד שנתיים באנטוורפן אצל רבו האדמו"ר מפאפא.
בשלהי שנת תש"ט (1949) עלה לישראל. למד כשנה וחצי בישיבת בעלזא בירושלים. נישא לאטל, בתו של הרב מאיר חיים אונגר, רבה של לקנבך. במשך מספר שנים היה ר"מ בישיבת ערלוי בירושלים.
באלול תשכ"ה (1965) התמנה כרב שיכון אגודת ישראל בבני ברק. במרכז השכונה ייסד את ישיבת "פנים מאירות" (על שם זקנו) ועמד בראשה. במשך עשרות שנים כיהן כחבר הבד"ץ של הרב שמואל וואזנר.
פרסם ספרים תורניים רבים, בראשם "להורות נתן" בהלכה ו"נתן פריו" על מסכתות התלמוד. הוציא כמה מספרי אבות משפחתו בתוספת ביאורים וחידושים.
משפחתו.
נישא לאטל, בתו של הרב מאיר חיים אונגר, אב"ד לאקנבך.
ספריו.
מכון "להורות נתן" מוציא מדי שבוע עלון בשם בנתיבות רבינו ובו דברי תורתו על פרשת השבוע.
מכרות המלך שלמה
מכרות המלך שלמה (סרט)
בניית אתרים
אחסון אתרים
Lenovo
בט&quot;ר
בט"ר – ר"ת בסיס טירונים צבאי. בבט"רים שונים מוכשרים טירונים לרמת רובאות שונה.
I'm with You (אלבום)
I'm With You הוא אלבום אולפן מאת להקת הרוק האמריקאית, רד הוט צ'ילי פפרז, שיצא באוגוסט 2011. זהו אלבום האולפן העשירי של הלהקה.
ידידי השכחת
"יְדִידִי הֲשָׁכַחְתָּ" הוא פיוט אשר נכתב על ידי רבי יהודה הלוי. נהוגים לשורר פיוט זה בחלק מקהילות ישראל בעיקר בשביעי של פסח.
הפיוט חובר על ידי רבי יהודה הלוי בשנת ד'תתקכ"א 1161. הפיוט נדפס בראשית המאה ה-21 בסידורים ובקובצי תפילה של עדות רבות, ונחשב לאחד מהפיוטים והפזמונים המוכרים והמרכזיים במסורתם של קהילות ארם צובא, עיראק ומרוקו.
זמני שירת הפיוט.
נוהגים לפייטו בשביעי של פסח - היום אשר ים סוף נבקע ועם ישראל זימר את שירת הים (שהייתה אז שירת הגאולה הראשונה). וכן בליל שבת (לפי מנהגי עדות המזרח) ואף בחתונות.
מקובל לבצע את שירת הפיוט כך שהפייטן שר והקהל, מנגד, עונה לו; סגנון הנקרא שירת מענה (רספונסוריום) המקובל מאז העת העתיקה בארצות אגן הים התיכון, ובקרב יהודים בפרט. אימוץ סגנון זה מבטא, כביכול, את כלל ישראל עונה לפייטן בעוצמה רבה, והפייטן שב ושואל ומזכיר "יְדִידִי הֲשָׁכַחְתָּ?!".
יוסף הגין
יוֹסֵף הַגִין (Hagin; 30 באוקטובר 1921 – אוקטובר 2020) היה פרופסור ישראלי ביחידה להנדסת הסביבה מים וחקלאות שבפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון. היה חוקר מהבכירים בעולם בתחומו, שהחזיק בתפקיד ניהול הפרויקט להתפלת מים בשיתוף חוקרים ירדנים ופלסטינים (PJIP), במימון USAID. התמחה בדשנים, בכימיה של הקרקע ובטיפול במי שפכים ושימוש מחדש בהם בחקלאות.
עבודתו השפיעה רבות על הגדרת והבנת דישון היבולים בחקלאות הישראלית ותרמה לשיפור יעילות הדשנים.
מחקריו קידמו את תעשיית הדשנים על ידי הטמעת שיטות הערכה ואומדן של התאמת הדשן לקרקע ולתנאי היבולים. כמו כן תרמה עבודתו לפתיחת שוקי ייצוא של דשנים תוצרת ישראל.
חייו.
הגין נולד כבן בכור בעיירה סיסק שביוגוסלביה דאז, בשנת 1921, למשפחה יהודית-חילונית אמידה, בשם איבו הניג, לאב קארל ולאם אינה.
כבר כנער הצטרף לשורות השומר הצעיר בעיירתו, והיה חדור אמונה ציונית שקרמה עור וגידים. בשנת 1939, כשהיה בן 18, עלה לארץ ישראל כחלק מהתנועה, בהותירו את שני הוריו ואחִיו מאחור.
בארץ החל את לימודיו בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, במחזור הלימודים הראשון.
באותן שנים פגש גם את חנה גומפרט, לימים אשתו, אשר עלתה מגרמניה כילדה מספר שנים לפניו.
בשנת 1944 קיבל תואר מוסמך במדעים, והמשיך ללימודי דוקטורט, אותו קיבל ב-1949 על דיסרטציה שכותרתה "הגיר האקטיבי בקרקע בגורם להופעות כלורוטיות".
בתקופת מלחמת העצמאות התגייס ל"הגנה" כמדען צעיר ושירת בחמ"ד (חיל מדע) עד לדרגת סגן, ובתחילת שנות ה-50 עבר לקליפורניה לצורך השלמת הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1960 התמנה כראש היחידה לקרקע ודשנים בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, ובשנת 1963 העתיק את מקום מגוריו לחיפה, עם אשתו וילדיו, על מנת לכהן כפרופסור חבר בפקולטה להנדסה חקלאית בטכניון.
ב-1967 קיבל תואר פרופסור. באותה שנה התמנה למנהל מוסד הטכניון למחקר ופיתוח של הטכניון, וב-1970 קיבל לידיו גם את תפקיד סגן נשיא הטכניון למחקר.
בשנים שלאחר מיכן כיהן כמדען ראשי במרכז הישראלי למחקר דשנים, יו"ר קרן דליה גרידינגר למחקר דשנים, יו"ר מרכז המידע של הארגון לטיהור שפכים (WRI), חבר בוועדה המדעית של מכון גרנד לחקר המים בטכניון (GWRI), ומנהל ומתאם של הפרויקט הפלסטיני–ירדני–ישראלי לטיהור מי שפכים (PJIP).
בשנת 1981 זכה בפרס ע"ש בן אהרון של הטכניון על מחקר ותרומה לשיפור התעשייה הישראלית, ובפרס רנטר של הארגון למחקר חקלאי על מחקריו בתחום מדעי הקרקע.
במהלך חייו הוזמן לכהן בתפקידים שונים במוסדות למחקר חקלאי מובילים בארצות הברית כגון המרכז לפיתוח ומחקר דשנים בטנסי ואוניברסיטת קולורדו בפורט קולינס. כמו כן עבד במחקר קרקע גם בדרום אפריקה, ניו זילנד ומקסיקו.
בשנת 1998 התאלמן מאשתו חנה.
הגין נפטר באוקטובר 2020. הותיר אחריו שלושה ילדים, עשרה נכדים ונין אחד.
פעילותו בעבר והישגיו.
רעיונות ויישומים של צורכי דשנים ביבול.
דישון ללא הבחנה, כפי שיושם בישראל בעבר, יצר עודף של חומרי הזנה בקרקע.
מלבד העובדה שהיה זה בזבוז של חומרי הזנה, הרי היה זה גם זיהום של מי התהום.
הדרישות לדישון משתנות משדה אחד למשנהו בשל אופי הקרקע ובשל סוג היבול.
עבודתו של הגין הובילה להכרה בעובדה זו, ולהכרה כי ניהול תהליכי הדישון חייב לאמץ גישה של חישוב סוגי וכמויות חומרי הזנה לאזור מסוים, ואף חייב להתבסס על כמויות מדודות של חומרי ההזנה הזמינים כבר בקרקע, ועל צורכי הצמחייה.
בתוכנית עבודה מתמשכת, שהוביל הגין, נחקר הבסיס המדעי להמלצות דישון חדשות. בנוסף למספר ניסויי שדה, נחקרו במעבדות תהליכי ספיגת הצמחים את חומרי ההזנה שבקרקע ופותחו ומודלים מתמטיים המציגים את היחסים בין חומר הזנה ותפוקות יבול.