בראשית מלחמת העולם הראשונה פיקד פולר וילסון על חטיבתו במסגרת הדיוויזיה ה-4 של הצבא הבריטי ובשלהי אוגוסט 1914 נטל חלק בקרב לה קאטו. ב-9 בספטמבר 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4 לאחר שקודמו נפצע בתאונה, ולחם עימה בקרב איפר הראשון ובהשני. בספטמבר 1915 הועלה פולר וילסון לדרגת לויטננט ג'נרל ומונה למפקד הקורפוס ה-12 של הצבא הבריטי אשר הועבר מהחזית המערבית לחזית המקדונית כדי לתגבר את כוחות מדינות ההסכמה בחזית. במסגרת זו פיקד על הקורפוס בקרב דויראן השני שהסתיים בתבוסה בריטית. בספטמבר 1918 במסגרת מתקפת הווארדאר של כוחות מדינות ההסכמה, פיקד פולר וילסון על הכוחות הבריטיים בגזרה המערבית של אגם דויראן ובמהלך קרב דויראן השלישי ספגו כוחותיו אבדות כבדות ולא עלה בידם לפרוץ את קווי הבולגרים.
לאחר המלחמה ואחריתו.
לאחר חתימת שביתת הנשק של סלוניקי עם ממלכת בולגריה והפסקת האש של מודרוס עם האימפריה העות'מאנית פסקה הלחימה ופולר וילסון מונה למפקד כוחות מדינות ההסכמה בחצי האי גליפולי ובאזור הבוספורוס. ב-11 בפברואר 1919 מונה למפקד כוחות הצבא הבריטי בחזית המקדונית ובחזית הים השחור. ב-18 בנובמבר 1920 סיים פולר וילסון את תפקידו וב-13 ביולי 1921 פרש משירות פעיל. ב-1941 הלך הנרי פולר וילסון לעולמו והוא בן 82 שנים.
אייץ' אנד אם
מבצע כראמה
הנרי וילסון (פירושונים)
מארס אודיסי
פיוניר-ונוס
מארס גלובל סרוויר
המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע&quot;ש שצ'וסב
המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב (ברוסית: Музей архитектуры имени А. В. Щусева) הוא מוזיאון לאומי במוסקבה, המוקדש לאדריכלות הרוסית, ומהווה מרכז מחקר ללימוד ולקידום המורשת האדריכלית והעירונית של רוסיה. המוזיאון נוסד בשנת 1934, ונקרא על שמו של האדריכל הסובייטי הרוסי אלכסיי שצ'וסב, שתכנן מבנים בולטים רבים בתקופה הסובייטית. האוספים שבמוזיאון כוללים למעלה ממיליון פריטים.
בעבר, הפעילות העיקרית של המוזיאון הייתה מחקר, איסוף, קידום ושיקום של מונומנטים. בעשור האחרון, מארגן המוזיאון תערוכות ופעילויות מסחריות נוספות. המוזיאון כולל ספרייה, ארכיון מדעי, וסדנאות שיקום ושיחזור אדריכלי.
פרס ליאון קונסטנטינר
פרס ליאון קונסטנטינר (באנגלית: The Constantiner Photography Award for an Israeli Artist) הוא פרס לצילום אמנותי המוענק מדי שנה על ידי מוזיאון תל אביב לצלם ישראלי אחד או יותר מאז שנת 1999. הזוכה מקבל סך 5,000 דולר אמריקאי, תערוכה מיצירותיו מוצגת במוזיאון והמוזיאון רוכש לפחות יצירה אחת משלו לאוסף הצילום הקבוע. הפרס מוענק בכנס הנאמנים הבינלאומי של המוזיאון. בחבר השופטים של הפרס יושבים התורם ליאון קונסטנטינר, מנכ"ל המוזיאון (בשנת 2022 מכהנת טניה כהן־עוזיאלי) ואוצרת הצילום במוזיאון (בשנת 2022 מכהנת רז סמירה).
בין הזוכים:
השיבה (סרט, 2003)
השיבה (ברוסית: Возвращение) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של אנדריי זוויאגינצב שזכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל ונציה ב-2003. כמו כן הוא זכה בפרס ניקה כסרט הרוסי הטוב ביותר של השנה.
צילומי הסרט התרחשו באגם לדוגה ובמפרץ הפיני, ובו כיכבו קונסטנטין לברוננקו, איוואן דוברונראבוב ולדימיר גארין (שנהרג חודשיים לפני שהתקיימה בכורת הסרט). אף שמידע על תקציב הסרט לא פורסם, הבמאי והמפיק ציינו שהוא היה פחות מ-500,000 דולר.
תוכנית וגה
תוכנית וגה (ברוסית: Програмата Вега, באנגלית: Vega program) הייתה תוכנית חלל סובייטית לחקר כוכב הלכת נוגה ואשר ניצלה את הופעת השביט האלי בשנת 1986. וגה 1 ו־וגה 2 היו גשושיות בלתי מאוישות ששוגרו ב־1984 בשיתוף פעולה של ברית המועצות (שסיפקה את הגשושיות ואת המשגר) ואוסטריה, בולגריה, הונגריה, גרמניה המזרחית, גרמניה המערבית, פולין, צ'כוסלובקיה וצרפת. משימתם הייתה מורכבת משני שלבים: לחקור את נוגה ולבצע יעף על פני השביט האלי.
ביצוע יעף על השביט האלי היה שינוי מאוחר בתוכנית ונרה שהועלה בעקבות ביטול התוכנית האמריקאית לחקר האלי ב־1981. משימה מאוחרת בתוכנית ונרה בוטלה ומשימת המחקר של נוגה על ידי וגה 1 צומצמה. לכן נקראה התוכנית וגה - ראשי תיבות של ונרה וגאליי (השם הרוסי לשביט האלי). מבנה הגשושיות היה מבוסס על מבנה הגשושיות במשימות ונרה 9 ו־10.
הגשושיות שוגרו ב־15 וב־21 בדצמבר 1984 (בהתאמה). עם משימתם הכפולה, גשושיות וגה היו לחלק מהצי האלי - קבוצת גשושיות שחקרו את השביט האלי
במהלך הופעתו בפריהליון של שנת 1985–1986.
גשושית הוגה.
וגה 1 ו־וגה 2 היו גשושיות זהות. הגשושיות התבססו על הגשושיות מתוכנית ונרה שקדמה לה. הם תוכננו במרכז החלל באבאקין ונבנו תחת השם 5VK על ידי חברת לאבוצ'קין (Lavochkin) בחימקי. מקור הכוח של הגשושית היה שני לוחות סולאריים והם נשאו אנטנה לתקשורת וכלים מדעיים שונים, ביניהם מצלמות, ספקטרומטר, גשושי תת־אדום, מגנטומטרים וגשושי פלזמה. הגשושית שקלה 4,920 ק"ג ושוגרה על גבי משגר פרוטון 8K82K מקוסמודרום בייקונור, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (כיום בקזחסטן). הגשושיות היו בעלי יכולת ניווט תלת־צירית והן צוידו במגיני אבק כפולים כהגנה מהשביט האלי.
המשימה בנוגה.
וגה 1 הגיעה אל נוגה ב־11 ביוני 1985 ווגה 2 הגיעה ב־15 ביוני. כל גשושית וגה נשאה גשושית חדירה כדורית במשקל 1,500 ק"ג ובקוטר 2.4 מטרים. רכבי החדירה שוחררו מגשושיות הוגה מספר ימים לפני ההגעה אל נוגה וחדרו לאטמוספירת נוגה ללא הכוונה פעילה. כל גשושית חדירה הורכבה מנחתת ומבלון מחקר.
הנחתת.
נחתות הוגה היו זהות לנחתות מתוכנית ונרה והן תוכננו לחקור את אטמוספירת וקרקע נוגה. הנחתות נשאו כלים לבחינת נוגה ביניהם מד טמפרטורה, מד לחץ, ספקטרומטר על־סגול, מד ריכוז מים, כרומוטוגרף גז, ספקטרומטר גלי X, ספקטרומטר מסה ומתקן לדגימות קרקע.
הניסויים שיועדו לנחתת וגה 1 הופעלו בשוגג 20 ק"מ מעל לפני הקרקע של נוגה על ידי משב רוח חזק, ולכן הנחתת נכשלה בביצוע משימותיה. היא נחתה ב־.
נחתת וגה 2 נחתה בשעה 03:00:50 UT ב־15 ביוני 1985 ב־, במזרח מישור אפרודיטה. הלחץ באתר הנחיתה היה 90 אטמוספירות והטמפרטורה הייתה 736 קלווין. הנחתת שידרה נתונים מנוגה במשך 56 דקות.
הבלון.
הבלונים של חלליות הוגה תוכנן כך שירחף בגובה של כ־54 ק"מ מעל פני הקרקע של נוגה - שכבת העננים הפעילה ביותר באטמוספירת נוגה. לבלון היה סוללה שיכלה לספק כוח ל־60 שעות פעילות. שני הבלונים שלו וגה 1 ווגה 2 עבדו יותר מ־46 שעות משיחרורם מחללית הוגה ועד לשידור האחרון.
הבלונים היו כדוריים, בקוטר 3.54 מטרים ומולאו בהליום מהבלון השתלשל מטה כבל באורך 13 מטרים שבתחתיתו חוברה מערכת החיישנים. מערכת החיישנים שקלה 3.9 ק"ג ואורכה היה 1.3 מטרים. משקל המערכת כולה כולל הבלון היה 21 ק"ג.
בראש מערכת החיישנים הייתה אנטנה חרוטית בגובה 37 ס"מ וברוחב 13 ס"מ בבסיס. מתחת לאנטנה מוקמו מערכות הרדיו ומערכות השליטה של הבלון. החלק התחתון של המערכת כלל את הכלים המדעיים והסוללות.
הכלים המדעיים כללו:
משדר הרדיו הקטן של הבלון איפשר לשדר מידע בקצב של 2,048 ביט לשנייה בלבד, לכן הבלון דחס את המידע לפני שידורו. בכל מקרה, קצב ביצוע המדידות של מרבית הכלים היה מדידה אחת כל 75 שניות. המעקב אחר הבלונים מכדור הארץ נעשה על ידי 20 רדיו טלסקופים סך הכל: הרשת הרוסית, שהוכוונה על ידי האקדמיה הרוסית למדעים והרשת הבינלאומית שהוכוונה על ידי CNES.
הבלונים הושלכו אל הצד החשוך של נוגה ונפרשו בגובה של כ־50 ק"מ. לאחר מכן הם ריחפו כלפי מעלה עד לגובה בו נמצאו בשיווי משקל (57 ק"מ). בגובה זה, הטמפרטורה והלחץ דומים לאלו שבכדור הארץ, אם כי הרוחות באטמוספירת נוגה נעו במהירות של הוריקן והאטמוספירה המורכבת מפחמן דו־חמצני בעלת חומצה גופריתית עם ריכוזים קטנים של חומצת מימן כלורי וחומצה הידרופלואורית.
הבלונים נעו מהר דרך הצד החשוך של נוגה אל הצד המואר שלה, ולאחר זמן קצר נגמרו הסוללות של הבלונים והם פסקו לשדר. המעקב אחר הבלונים הראה כי הבלונים נעו אנכית ולא רק אופקית, דבר שהצביע אל תנועה של מסות אוויר שלא הייתה ידועה לפני כן.
המשימה בשביט האלי.
אחרי השלכת הנחתות והבלונים אל נוגה, השתמשו גשושיות הוגה בכוח המשיכה של נוגה כדי להגיע אל השביט האלי.
וגה אחד ביצע את היעף הקרוב ביותר שלו על פני השביט ב־6 במרץ, במרחק של כ־8,890 ק"מ מהגרעין. וגה 2 ביצעה את יעפה הקרוב ביותר לשביט ב־9 במרץ, במרחק של כ־8,030 ק"מ. המדידות ושליחת הנתונים האינטנסיבית התבצעה ב־3 השעות המשמעותיים ביותר במהלך היעף. הגשושיות יועד למדוד את הנתונים הפיזיים של גרעין השביט, כמו ממדיו, צורתו, ומאפייני הטמפרטורה ופני השטח שלו, יחד עם חקירת המבנה והדינמיקה של זנב השביט, הרכב הגז סמוך לשביט, הרכב חלקיקי האבק ופיזור המסה כפונקציה למרחק מהגרעין והאינטראקציה בין השביט לרוח השמש.
סך הכול שלחו וגה 1 ווגה 2 כ־1,500 תמונות של השביט האלי. הגשושיות חדלו מפעילות מספר שבועות לאחר המפגש עם השביט.
מערכת הטלוויזיה שהייתה על הגשושית פותחה בשיתוף פעולה של מתקני פיתוח וייצור של ברית המועצות, הונגריה, צרפת וצ'כוסלובקיה. המידע שהתקבל מהמערכת עובד על ידי צוות בינלאומי שכלל מדענים מברית המועצות, הונגריה, צרפת, גרמניה המזרחית וארצות הברית.
וגה 1 ווגה 2 הם נמצאות כיום במסלול הליוצנטרי (סביב השמש).
כלות מלחמה
כלות מלחמה (באנגלית: War Brides) הוא הכינוי שניתן לנשים שנישאו לחיילים, לאחר שבני הזוג נפגשו בארץ בה הוצב החייל מחוץ לגבולות ארץ מוצאו במסגרת מלחמה. בדרך כלל היגרו כלות המלחמה לאחר הנישואין אל ארצות המוצא של בעליהן.