לפני שפרץ לתודעת המיינסטרים, שיחק אלכסנדר במספר סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, ביניהם בדרמה האירוטית "כשגבר אוהב אשה" ובמיני-סדרה "בן מועדף" (1988), של רשת NBC שעלתה לשידור באותו שבוע של הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988. אלכסנדר ידוע במיוחד בזכות תפקידו הקבוע בקומדיית המצבים עטורת הפרסים סיינפלד, שבה גילם את דמותו הנוירוטית וחסרת הכבוד של ג'ורג' קוסטנזה, חברו הטוב ביותר של ג'רי סיינפלד. במקביל לחובותיו ב"סיינפלד", אלכסנדר דיבב את הדמות המובילה בסדרת הפולחן המונפשת "דאקמן" (Duckman), ששודרה בין השנים 1994–1997. אלכסנדר דיבב גם את קאטברט, המנהל המנוול ממחלקת משאבי אנוש, בסדרה המונפשת קצרת המועד דילברט, שהתבססה על הקומיקס הפופולרי באותו שם. הוא כיכב בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע אהבה! אומץ! חמלה!, והופיע בעונות השנייה והשביעית של הסדרה "תרגיע", בה שיחק את עצמו.
ג'ייסון אלכסנדר נטל חלק גם בסדרת הטלוויזיה דינוזאורים, כדמות בשם Al (Sexual) Harass. הדמות הייתה מדברת בדרך כלל על הטרדה מינית בעבודה.
בשנת 1995 ביים את סרטו הראשון "לטוב או לרע", בו גם שיחק בתפקיד הראשי לצדם של ג'יימס וודס, ג'ו מנטניה, רוב ריינר והיילי ג'ואל אוסמנט.
למרות קריירה מוצלחת יחסית בסרטים ובתיאטרון, אלכסנדר לא הצליח לשחזר את תהילתו מ"סיינפלד" על המסך הקטן. בשנת 2001 הוא הצליח לחזור לשעת השיא בטלוויזיה בקומדיית המצבים Bob Patterson, שבוטלה אחרי 5 פרקים.
באלבום הפסקול Family Guy: Live in Vegas, שר אלכסנדר בית מתוך השיר "All Cartoons are Fuckin' Dicks".
לאלכסנדר מיוחס טביעת הביטוי "asshat" בפליטת פה ידועה מהמופע "Seinfeld" .
הוא הופיע בסדרה חברים בפרק שנקרא "הפרק שבו רוזיטה מתה".
אלכסנדר הופיע בסדרה בפרק Think Tank, בו הוא מגלם חייזר גאון בשם קוּרוׁס המנסה להביא את הדמות שבע מתשע לספינתו.
בשנת 2002 הוא הופיע בפרק הראשון מתוך ניסיון החידוש קצר-הימים של אזור הדמדומים, שם שיחק את המוות.
הוא הופיע בשנת 2005 בפרק של הסדרה מונק - "מר מונק והבלש השני" בו גילם את יריבו של מונק, מארטי אילז.
ב-26 ביוני 2006 בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, הדגים אלכסנדר מספר טכניקות להגנה עצמית. הוא היה גם המארח בחגיגות ה-4 ביולי (יום העצמאות האמריקאי) 2006, של ה-PBS בוושינגטון הבירה, שם הוא שר, רקד ותופף בתופים.
אלכסנדר הופיע פעמיים בתוכנית הפוקר לידוענים Bravo's Celebrity Poker Showdown וזכה בשולחן האחרון בעונה השמינית. הוא זכה בסכום של חצי מיליון דולר עבור ארגוני צדקה.
ב-6 באוגוסט 2006, אלכסנדר חתם על חוזה לגלם דמות קבועה בסדרה "כולם שונאים את כריס" עד 2007.
בשנת 2015 ו-2016 שיחק בסיטקום "הכריש" (The Grinder) של רשת FOX, בכיכובו של רוב לאו. בשנת 2018 התארח בסדרה הקומית "שלדון הצעיר".
בשנת 2020 שיחק בסרט הקומדיה המקסיקני "My Boyfriend's Meds".
חיים אישיים.
אלכסנדר נשוי לדיאנה א. טייטל מאז ה-31 במאי 1981. לזוג יש שני ילדים, גבריאל (נולד במאי 1992) ונח (נולד בפברואר 1996). אלכסנדר תומך פעיל של תנועת קול אחד, וביקר מספר פעמים בישראל כדי לקדם את מטרות התנועה.
מודל עוגת הצימוקים
מודל עוגת הצימוקים (נקרא גם "מודל פודינג השזיפים", "מודל מרק האפונים", "מודל החצץ בתבן" או "מודל תומסון") הוא מודל לתיאור האטום, אשר הוצע על ידי הפיזיקאי הבריטי ג'יי ג'יי תומסון, מגלה האלקטרון.
לפני גילוי האלקטרון לא היה טעם בהצגת מודל לאטום, שהרי האטום היה נחשב לעצם בלתי פריק שלא מכיל חלקים אחרים. אך עם גילוי האלקטרון בשנת 1897 הסתבר שהאטום הוא ישות מורכבת, ותומסון, מגלה האלקטרון, הציע מודל למבנה האטום לפי התוצאות שנצפו.
המודל מדמה את האטום לעוגת צימוקים - מטען חשמלי חיובי מרוח בצורה הומוגנית על פני עיקר האטום, שהוא כדור צפיד (כמו במודל של ג'ון דלטון), ועל פני כדור חיובי זה מפוזרים האלקטרונים, שהם חלקיקי מטען שלילי נקודתיים - כמו צימוקים בעוגה.
המודל קרס בעקבות הניסויים בפיזור חלקיקי אלפא של רתרפורד, שהראו שלא ייתכן שהאטום מורכב מ"מריחה" של מטען חיובי, אלא שהמטען חיובי של האטום מרוכז באזור קטן מאוד בתוך האטום. ניסויים אלו הובילו את רתרפורד להציע את המודל הפלנטרי של האטום.
המודל נקרא על שם פודינג השזיפים, משום שתומסון דימה את פיזור האלקטרונים באטום לפיזור הצימוקים בפודינג שזיפים. פודינג השזיפים הוא מאפה יבש הדומה יותר לעוגה, וזה מקור הבלבול בשם המודל.
הר הרצל
הר הרצל הוא הר במערב ירושלים המשמש כבית הקברות הלאומי של מדינת ישראל. בהר נמצא בית הקברות הצבאי הראשי של המדינה וכן חלקת גדולי האומה בה קבורים מנהיגי המדינה והציונות. בכניסה להר נמצא מוזיאון הרצל ובו שוכן מאז 2017 היכל הזיכרון הלאומי שבו מונצחים כל הנופלים בהגנה על הארץ.
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נערכים בהר הרצל הטקסים המרכזיים לזכר חללי צה"ל, חללי משטרת ישראל, ונפגעי פעולות האיבה בהשתתפות ראשי המדינה, ראש הממשלה ונשיא המדינה. במוצאי יום הזיכרון, ערב יום העצמאות, נערך ברחבת הר הרצל "טקס הדלקת המשואות" - הטקס המרכזי לפתיחת אירועי יום העצמאות.
ההר מתנשא לגובה של 834 מטרים מעל פני הים ונמצא במערב ירושלים, ביער ירושלים בין השכונות עין כרם, קריית יובל, בית הכרם, בית וגן, יפה נוף והר נוף. הר הרצל והכתף הסמוכה אליו עליה בנוי יד ושם, מכונים הר הזיכרון.
הכניסות להר הרצל ולבית הקברות הצבאי בו מצויות בקצה הדרומי של שדרות הרצל. בחודש אפריל 2013 נערכה תחרות להקמת כניסה ראשית חדשה עם מרכז מבקרים במקום בו נמצאת כיום הכניסה הראשית. בתחרות זכה צוות בינלאומי של אדריכלים שהציע רצף עמודים בצד הכניסה וגג מחורר מעל שער הכניסה הקיים.
בחודש מרץ 2014 נבחר בית הקברות של הר הרצל לאחד מ-20 בתי הקברות היפים ביותר בעולם על ידי המגזין Business Insider.
קבר הרצל.
בשנת 1904 נפטר בנימין זאב הרצל - חוזה מדינת היהודים. בצוואתו ביקש להיקבר בווינה ושעצמתיו יועברו, יחד עם עצמות בני משפחתו, לקבורה בארץ ישראל בידי נציגי העם היהודי.
בשנת 1948 עוד לפני סיומה של מלחמת העצמאות, החליטה ממשלת ישראל במסגרת מאמציה לביסוס מוסדות המדינה (המוחשיים והסמליים) – להעלות את עצמותיו של הרצל ולקוברן בשטח המדינה. בכך הייתה מעוניינת הממשלה ביצירת אתר קבורה ממלכתי וייצוגי – פנתאון של מנהיגי המדינה ושל ההנהגה הציונית שקדמו להקמתה.
לאחר הקמת המדינה הוקמה וועדה משותפת לממשלת ישראל ולהסתדרות הציונית שמטרתה הייתה מציאת מקום עבור קבורתו של הרצל וגם החלטה על תכנון אתר הקבר וסביבתו. בראשות הוועדה עמד יוסף ויץ. הוועדה התלבטה באשר למקום בו ייקבר הרצל, זאת מפני שעד תקופה זו, נקברו מנהיגיה של התנועה הציונית במספר רב של מקומות דוגמת בית הקברות טרומפלדור בתל אביב ובית הקברות כנרת בסמוך לקבוצת כנרת (בו נקברו ראשי הציונות הסוציאליסטית). זאת לאחר שכשל הרעיון של מנחם אוסישקין להקים "פנתאון לאומי" במערת ניקנור שבמורדותיו הדרומיים של הר הצופים.
הוועדה, שלא הייתה מעוניינת לקבור את הרצל בבית קברות קיים, אלא ליצור אתר חדש בעל משמעות סמלית לתקומת המדינה אותה חזה, בחרה בירושלים כמקום קבורתו. בחירה זו הייתה לצורך הדגשת ריבונותה של ישראל על העיר, שהייתה אמורה להישאר תחת ריבונות בינלאומית על פי תוכנית החלוקה של האו"ם משנת 1947. מבין החלופות נבחרה פסגה חשופה באזור שכונת "בית וגן" במערב ירושלים, שכונתה עד אותה תקופה בשמה הערבי "אלשראפה" ("הנשקפת"). אזור זה נכבש על ידי פלוגת יהונתן במלחמת העצמאות בשנת 1948 ושימש כבסיס כוחות עיקרי לחיילים שנקראו לכבוש את העיר. בין השיקולים שהובילו לבחירת האתר צוינו שליטתו הטופוגרפית על האזור (זו אחת הפסגות הגבוהות ביותר בירושלים, בגובה 834 מ' מעל פני הים) וריחוקו מהקו העירוני.
בתאריך 17 באוגוסט 1949, הובאו עצמותיו של הרצל לקבורה בישראל. טקס הקבורה נערך במעמד ראשי המדינה ומנהיגי התנועה הציונית ועל הקבר הוצבה מצבה זמנית.
בשנת 1950 נערכה התחרות לעיצוב הקבר על ידי ההסתדרות הציונית. מדינת ישראל, שהייתה באותה תקופה בשיאו של משבר כלכלי ותחת משטר "צנע" לא יכלה להרשות לעצמה הקמת אנדרטה רחבת היקף. לפיכך הופיעה במפרט התחרות לתכנון האתר בקשה לפשטות וצניעות המתאימות "לתנועה עממית ולמדינה צעירה שנאבקת על קיומה ועסוקה במפעל קיבוץ הגלויות" וכמו כן לא לעבור על האיסור ההלכתי בעשיית פסל. המפרט דרש, מלבד תכנון קבר הרצל, גם את תכנון קבריהם של בני משפחתו ואת קברו של דוד וולפסון (ממשיכו של הרצל בראשות התנועה הציונית).
עד מאי 1951 הגישו את הצעותיהם לאתר 63 אדריכלים ופסלים מ-11 ארצות. חבר השופטים החליט פה אחד ובחר את תוכניתו של האדריכל הירושלמי יוסף קלארווין (שלימים תכנן גם את משכן הכנסת בעיר). תוכניתו של קלארווין כללה הקמת מאוזוליאום מעל הקבר בצורת כיפה בגובה של שישה מטרים אך מחוסר תקציב התוכנית נעצרה. במהלך הזמן שבו התוכנית הוקפאה החלו לפקוד את הקבר אנשים פרטיים שהחלו לקיים טקסים פרטיים מסביב לקבר. בשנת 1959 החליטה הנהלת ההסתדרות הציונית לגנוז את התוכנית באופן סופי ולהישאר עם מצבת אבן פשוטה. לאחר גניזת התוכנית החלו העבודות להקמת הפארק עם הגנים מסביב לקבר ובשאר אזורי ההר בתכננו של אדריכל הנוף יעקב ניצן. בשנת 1960 הוקמה מצבה קבועה מעל הקבר, עשויה מאבן שחורה ועליה הכיתוב - הרצל.
ליד רחבת קברו של הרצל, נקברו עצמות הוריו ואחותו שהועלו לארץ מעט אחריו. בספטמבר 2006 הועלו עצמות ילדיו האנס ופאולינה, ונקברו גם הם בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל.