פיטרס שימש כקפטן הקבוצה גם בעונת . הקבוצה התמודדה באותה עונה בגביע אופ"א, ובשלב הראשון פגשה את גראסהופרס ציריך. טוטנהאם ניצחה 2–9 בסיכום שני המשחקים, ופיטרס תרם צמד שערים בניצחון בגומלין 1–4. פיטרס כבש גם בשלב הבא, בו פגשה טוטנהאם את אברדין. לאחר 1-1 במשחק הראשון, ניצחה טוטנהאם 1–4 בגומלין, ופיטרס כבש את השער הראשון במשחק. בשמינית הגמר מול דינמו טביליסי, לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון, כבש פיטרס צמד במשחק הגומלין שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–5. ברבע הגמר פגשה טוטנהאם את פ.צ. קלן, וניצחה אותה 1–2 במשחק הראשון, כשאת שער הניצחון כובש פיטרס. בגומלין, שהסתיים ב-0–3, כבש פיטרס את השער השלישי. פיטרס כבש את שער היתרון של קבוצתו מול לוקומוטיב לייפציג במפגש הראשון של חצי הגמר בדרך לניצחון 1–2, ו-1–4 בסיכום שני המשחקים. טוטנהאם נעצרה רק בגמר, לאחר הפסד 2–4 בסיכום שני המשחקים מול פיינורד. פיטרס פתח בהרכב קבוצתו בכל משחקיה באירופה באותה עונה, וכבש בכל אחד מהשלבים למעט הגמר. בסך הכל, רשם פיטרס 12 הופעות באירופה באותה עונה, בהן כבש שמונה שערים, והיה לסגן מלך שערי המפעל באותה עונה.
לקראת סיום עונת , עזב פיטרס בן ה-31 את טוטנהאם, שהייתה מסובכת במאבקי תחתית, לנוריץ' סיטי מליגת המשנה. הופעת הבכורה שלו במדי נוריץ' הייתה באולד טראפורד מול אלופת ליגת המשנה באותה עונה, מנצ'סטר יונייטד, במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. פיטרס רשם עשר הופעות ליגה, בהן כבש פעמיים, וסייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה מהמקום השלישי בטבלה. במשך חמש העונות הבאות, ולמרות גילו המתקדם, היה פיטרס שחקן מפתח בקבוצה ששמרה על מקומה בליגה הבכירה. הוא סיים את דרכו בקבוצה לאחר חמש וחצי עונות בהן רשם 206 הופעות ליגה ו-44 שערים, והיה לשחקן הראשון שנכנס להיכל התהילה שחנכה הקבוצה בשנת 2002.
ב-31 ביולי 1980 עבר פיטרס לעונת פרישה כשחקן וחבר בצוות המקצועי של שפילד יונייטד מהליגה השלישית. ב-17 בינואר 1981 שיחק פיטרס את משחקו האחרון בקריירה, במשחק אליו מאמן הקבוצה היה חולה מדי כדי להגיע. יום למחרת התמנה פיטרס לתפקיד מאמן הקבוצה, ופרש בגיל 37 ממשחק פעיל, לאחר שרשם במהלך הקריירה 882 משחקים בכל המסגרות וכבש 220 שערים.
כמאמן הוביל פיטרס את שפילד לשלושה ניצחונות בלבד ב-16 המחזורים בהם אימן, והקבוצה ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה הרביעית. בעקבות הירידה, התפטר פיטרס מתפקידו, ולא שב עוד לאמן.
נבחרת אנגליה.
מאמן נבחרת אנגליה, אלף ראמזי, זיהה את כישרונו של פיטרס וזימן אותו לנבחרת במאי 1966, עוד בטרם מלאו לו 23. פיטרס הצטרף לנבחרת שהתכוננה לטורניר מונדיאל 1966 הביתי, והיה אחד מהמצטיינים בהופעת הבכורה שלו בנבחרת, שניצחה 0–2 את . משחקו הבא של פיטרס היה מול , וכבר בהופעתו השנייה במדי אנגליה הוא כבש את שער הבכורה שלו, השער הראשון בניצחון הנבחרת 0–3. אף על פי שערך שלוש הופעות בלבד במדי הנבחרת, כולן באותו חודש, זומן פיטרס על ידי ראמזי לסגל הסופי של אנגליה למונדיאל, לצדם של חבריו לקבוצת וסטהאם יונייטד, ג'ף הרסט ובובי מור (קפטן הנבחרת).
פיטרס לא שותף במשחק הראשון של אנגליה בטורניר, אך 0-0 מאכזב מול גרם לראמזי לשנות את שיטת המשחק לשיטה נטולת אגפים, המתרכזת בשחקני מרכז שדה שיודעים לשלב היטב בין משחק הגנה להתקפה. פיטרס התאים לשיטה ולסגנון המשחק אותו רצה ליישם ראמזי, וכך הוא זכה לעלות בהרכב במשחקיה הבאים בשלב הבתים, בהם ניצחה אנגליה בתוצאה זהה, 2-0, את ואת . פיטרס הפך לחלק חשוב במרכז השדה של הנבחרת, ופתח בהרכב ברבע הגמר מול , בו בישל להרסט את שער הניצחון בדקה ה-78, ובחצי הגמר בו ניצחה אנגליה 1–2 את .
פיטרס עלה בהרכב נבחרתו למשחק הגמר מול . בדקה ה-78, במצב של שוויון 1-1, ניסה הרסט את מזלו בבעיטה מרחוק. הכדור נבלם ועלה גבוה בתוך הרחבה, ופיטרס היה הראשון לבעוט אותו בנגיעה אחת לרשת, ולקבוע 1–2 לאנגליה. גרמניה השיגה את השוויון דקה לסיום, ובהארכה השלים הרסט שלושער בדרך ל-2–4 ולזכייה ראשונה בהיסטוריה של אנגליה בתואר אלופת העולם.
הזכייה בטורניר, יחד עם היכולת הגבוהה, הפכה את פיטרס לאחד השמות הבכירים בסגל של ראמזי. הוא פתח בשני משחקיה של אנגליה ביורו 1968, בו סיימה במקום השלישי לאחר הפסד 0–1 ל בחצי הגמר וניצחון 0–2 על במשחק על המקום השלישי, וזומן על ידי ראמזי לסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 1970 במקסיקו, אליו העפילה אוטומטית בעקבות זכייתה בטורניר הקודם.
פיטרס פתח בכל משחקיה של אנגליה בשלב הבתים, שהסתיים בניצחונות 0–1 על ו והפסד 0–1 ל, ובמקום השני בבית. ברבע הגמר פגשה אנגליה את גרמניה המערבית, אותה ניצחה בגמר המונדיאל הקודם. בדקה ה-49, במצב של 0–1 לאנגליה, הסתנן פיטרס מאחור והגיע להגבהה מאגף ימין כדי לבעוט בנגיעה מתוך הרחבה, לפני השומר שלו, ולקבוע 0–2. בדקה ה-81, במצב של 1–2 לאנגליה ועשר דקות לאחר החלפתו של בובי צ'רלטון, החליט ראמזי לראשונה בטורניר להחליף גם את פיטרס. דקה אחר כך ספגה אנגליה את שער השוויון, בדרך להפסד 2–3 בהארכה.
פיטרס ואנגליה כשלו בניסיונותיהם להעפיל לשני הטורנירים הגדולים הבאים. הפסד בשלב רבע הגמר במוקדמות יורו 1972, שוב מול גרמניה המערבית, השאיר אותה מחוץ לארבע הגדולות של טורניר הגמר. ב-17 באוקטובר 1973, עלתה אנגליה למשחק הרביעי והמכריע שלה במוקדמות מונדיאל 1974. אנגליה נזקקה לניצחון על כדי להעפיל למונדיאל 1974, ועלתה למשחק עם פיטרס כקפטן. למרות שליטה מוחלטת של האנגלים, הצליחה פולין להפתיע ולעלות ליתרון בדקה ה-57. שש דקות אחר כך נשרק פנדל לזכות אנגליה לאחר עבירה על פיטרס ברחבה. לימים הודה פיטרס כי התחזה כדי להשיג את הפנדל, ממנו השיגה אנגליה שוויון במשחק. אמנם, הפולנים הצליחו לשמור על תוצאת התיקו ולהעפיל למונדיאל על חשבון אנגליה.
מאז אותו משחק, רשם פיטרס שלוש הופעות נוספות בלבד במדי הנבחרת. הוא סיים את דרכו הבינלאומית במאי 1974. בשמונה שנים צבר פיטרס 67 הופעות במדי נבחרת אנגליה, בהן כבש עשרים שערים.
לאחר הפרישה.
בשנת 1984 עבר פיטרס לעסקי הביטוח, מקצוע בו המשיך לעסוק עד שיצא לגמלאות ביולי 2001.
ב-1998 הצטרף פיטרס לחבר המנהלים של טוטנהאם הוטספר, ולמרות שעזב את התפקיד, הוא הוסיף להיות אחד ממקבלי הפנים בצוות האירוח באצטדיון הבית של הקבוצה, ווייט הארט ליין. הוא עסק בתפקיד זה גם בבוליין גראונד, אצטדיון הבית של וסטהאם יונייטד, הקבוצה בה גדל ואותה אוהדת משפחתו, שלעיתים קרובות הגיעה איתו למשחקים באצטדיון.
בשנת 2003 נחשף "פסל האלופים" סמוך לאצטדיון הבית של וסטהאם. הפסל מוקדש לשחקני וסטהאם במונדיאל 1966, פיטרס, ג'ף הרסט ובובי מור, והשלושה מוצגים בו לצידו של ריי וילסון.
בשנת 2006 נכנס פיטרס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי. באותה שנה פרסם אוטוביוגרפיה שנקראה "רוח הרפאים של 66"' (באנגלית: "The Ghost of '66").
נפטר ב-21 בדצמבר 2019.
אמיר לקנר
אמיר לקנר (נולד ב-21 באוקטובר 1987) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד ומנהל מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
לקנר נולד בתל אביב לברוריה (בן-שימול), משפטנית ולאילן, אדריכל.
כילד השתתף בגרסה הישראלית של החברים של ברני, שם באחד הפרקים ניגן בצ'לו.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" (במגמת המוזיקה) שירת בצה"ל בלהקת חיל החינוך. בהמשך סיים בהצטיינות תואר ראשון בקומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
לקנר מחבר מוזיקה מקורית ושימש כמעבד וכמלחין ונגן של עשרות הצגות ועשרות מחזות-זמר ומופעים רבים בתיאטרון הקאמרי, בהבימה, בתיאטרון בית ליסין, באופרה הישראלית החדשה, בתיאטרון הארצי לילדים ולנוער ובתיאטרונים אחרים. כן, לקנר מתזמר ומעבד עבור תוכניות הטלוויזיה The Voice ו"X פקטור". לקנר גם מלחין שירים ופזמונים עבור תוכניות ילדים בערוץ הופ! ביניהם "רחוב סומסום", "כח הקצב", ושיר ימי השבוע ביניהם "היום יום חמישי".
התזמורת הפילהרמונית הישראלית כללה בתוכניתה לשנת תשע"ו (2015–2016) את יצירתו של לקנר "סיפור על עזה וגדיים שבעה" בקונצרט מיוחד לילדים, בהשתתפות מקהלת "בת שיר" (של התזמורת הסימפונית חיפה).
החל מ-2020 לקנר מנהל, מפיק ומעבד את השירים בגרסה המחודשת של "זהו זה" המשודרת בכאן 11. כמו כן, בשנת 2020 עיבד והפיק מוזיקלית את החידוש לשיר "יכול להיות שזה נגמר" בביצוע מיקי קם, חנה לסלאו, תיקי דיין ורבקה מיכאלי בתור חלק מהפרויקט "צו השעה". עיבוד זה נחשב לגרסה הנשית של שירי התוכנית "זהו זה".
לקנר זכה בפרס "היוצר המבטיח" בפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין ובפרס שרגא בר מטעם "הבימה".
הוא משמש מורה למוזיקה בתיכון שבו למד וממלא את תפקידי המנהל המוזיקלי של מגמת התיאטרון. כמו כן, הוא מלמד שיעורי מחזמר בקמפוס אריסון לאמנויות יחד עם הכוריאוגרפית קורין מנדלסון.
אמיר לקנר מתגורר בתל אביב. הוא נשוי ולזוג שני ילדים.
טניה קניוטו
טניה קניוטו-פרולין (באיטלקית: Tania Cagnotto-Parolin, נולדה ב-15 במאי 1985) היא קופצת למים איטלקייה. היא אלופת העולם (קאזאן 2015) ממקפצה של-1 מטר, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בקפיצה סינכרונית מ-3 מטר ואלופת אירופה בעלת 25 מדליות, מהן 17 זהב, 4 כסף ו-4 ארד.
ביוגרפיה.
טניה קניוטו נולדה בבולצנו להורים קופצים למים מצטיינים בעברם. אביה, פרנקו קניוטו, בעל 4 מדליות אולימפיות, 2 כסף ו-2 ארד בקפיצה למים מאולימפיאדת מינכן (1972) ואולימפיאדת מונטריאול (1976) ואמה, כרמן קסטיינר השתתפה באולימפיאדת מונטריאול.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה קניוטו במקום 18 ממקפצה של 3 מטר.
אלופת אירופה.