ב-1909 ביקר עם אביו ואחיו בארץ ישראל כהקדמה לעלייתם בעתיד. בעת לימודי הרפואה שלו במינכן שימש כיושב ראש "החבר", אגודת סטודנטים ציונים, והיה ציר בוועידת אגודות "החבר" בגרמניה. וינשל שימש כציר באסיפות הנבחרים הראשונה והשנייה, והיה חבר הוועד הלאומי. ב-25 באפריל 1925 היה המשתתף היחיד מארץ ישראל. וינשל העריך מאוד את פועלו של זאב ז'בוטינסקי, והיה ממקורביו. בשנות העשרים והשלושים, כאשר התגורר ז'בוטינסקי בארץ ישראל הם נפגשו, ועמדו בתכתובת מכתבים ענפה בשבתו, כמנהיג התנועה הרוויזיוניסטית, בוורשה, בפריז ובלונדון. בשנות הארבעים עמד בקשר עם נתן ילין-מור, ממנהיגי לח"י. וינשל היה ממייסדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) והשתתף בוועידת פריז שבה נוסדה. הוא שימש כיושב ראש הוועד המרכזי שלה בארץ עד שנת 1928.הוא נבחר כחבר מועצת עיריית תל אביב, בין השנים 1925–1928, וציר בקונגרס הציוני ה-17 מטעם התנועה הרוויזיוניסטית. כמו כן נבחר כציר לוועידת הסתדרות העובדים כנציג העובדים הרוויזיוניסטיים. לאחר מכן, הוא הצטרף אל החלטתם של רבים בתנועה הרוויזיוניסטית, לפרוש מהסתדרות העובדים ולהקים את הסתדרות העובדים הלאומית.
הקמת קופת חולים לאומית.
בעקבות השעיית רופאים המזוהים עם התנועה הרוויזיוניסטית לאחר רצח ארלוזורוב, החליטו מספר רופאים להקים קופת חולים משלהם. קופת חולים לאומית הוקמה בביתו של ד"ר וינשל בנובמבר 1933, ומרפאתו ברחוב גרוזנברג 23 בתל אביב, הייתה המרפאה הראשונה של הקופה.
חיבוריו.
כאביו ואחיו אברהם, כתב גם יעקב וינשל ב"Еврейский кавказский вестник" ("המבשר ליהודי קווקז"), עיתון שאביו היה עורכו. במקביל לעבודתו כרופא, הוא שימש כעיתונאי ופובליציסט בעיתונים "ראזסוויט", "הארץ", "הבוקר", "הירדן", בכתב העת "החברה" שייסדו הוא ואחיו באנגלית ב-1939, בעיתון "הצפון", שהיה בבעלות אחיו אברהם ועיתונים וכתבי עת נוספים. הוא היה סופר עברי, שכתב חיבורים ספרותיים אחדים על דמויות ואירועים בתולדות עם ישראל, בהם על הפעיל הציוני מרקו ברוך ועמד בתכתובת עם הסופר שמואל יוסף עגנון והמשורר אורי צבי גרינברג.
נונינו גראפה
נונינו גראפה הוא מותג גראפה איטלקי בבעלות חברת נונינו. מותג זה יוצר לראשונה על ידי אורזיו נונינו בפריולי בשנת 1897. גראפה זו מכילה 41% אלכוהול בנפח.
גראפה נוניניו הוא המותג הראשון מסוגו שהוכן מענבים ולא מגפת ענבים כפי שהיה נהוג. את המותג נונינו גראפה החלו לייצר בשנת 1973 מזן ענבים הנקרא פיקוליט.
מאז מייצרים את המותג מענבים שונים כגון: שרדונה, מוסקט לבן ומרלו.
צמה
צַמָּה היא מבנה מורכב או דפוס הנוצר על ידי שילוב שלושה או יותר גדילים של חומר גמיש, כגון, סיבי טקסטיל, חוט, או שיער אדם. בהשוואה לתהליך האריגה בו משתמשים בבד בעל שתי קבוצות נפרדות (שתי וערב), צמה היא בדרך כלל ארוכה וצרה, וכל רכיב בה מקביל בזיגזג וחופף לאחרים.
הצמה הפשוטה ביותר היא שטוחה, מוצקה, ובנויה משלושה גדילים. לעיתים היא נקראת "קלועה". צמות מורכבות יותר ניתן לייצר עם מספר שרירותי, אך לרוב אי זוגי, של חוטים.
צמות משמשות לייצור חבלים, חפצים דקורטיביים, ותסרוקות לשיער. צמות מורכבות משמשות ביצירת חפצי אמנות תלויים העשויים מסיבים.
צמה סינית.
גרסה פופולרית נוספת של הצמה הפשוטה, היא הצמה הסינית, בשמה הנפוץ יותר בציבור, או בשמותיה האחרים: צמה רקומה, צמה צרפתית.
צמה זו מתחילה מתחילת קו השיער במצח, ובמהלך קליעתה מוסיפים בכל קליעה קבוצות שיער מהצדדים, עד שמגיעים לסוף הקרקפת, שם ממשיכים בקליעה רגילה.
חבלים וכבלים.
פעולת הקליעה יוצרת חבל עבה וחזק יותר מהחוטים הבודדים מהם הוא עשוי. בחבלים קלועים משתמשים בטיפוס הרים ובשיט, כיוון שבשל חוזקם הם יכולים לשאת עומס ומשקל רב.
בכבלי חשמל ואלקטרוניקה, המונח צמה מתייחס לאוסף כבלים המאוגדים לצורך שמירה על סדר במערכת (למנוע ליפוף של הכבלים והסתבכות ברכיבים אחרים) המקל על הרכבתה ואחזקתה. כבלים של תקשורת מקבילית (כגון IDE) וכבלים שזורים לא נהוג לכנות במונח זה.
גראפה נונינו
שיטת מרסגליה
טרנספורמצית מרסגליה או שיטת מרסגליה היא שיטה ליצירת זוגות מספרים אקראיים, בהתפלגות נורמלית, משני מספרים המתפלגים בהתפלגות אחידה רציפה. השיטה פותחה בשנת 1964 על ידי המתמטיקאי ג'ורג' מרסגליה.
שיטת מרסגליה.
קיבלנו U,V שני משתנים המתפלגים נורמלית עם תוחלת 0 ושונות 1.
בעייתיות.
שיטה זו מהירה יותר משיטת בוקס-מולר בגלל שכאן אין שימוש בפונקציות טריגונומטריות וזאת למרות שזורקים כ-21% מהמקרים בשלב השני.
בשיטה זו עדיין יש שימוש בשורש שצורך זמן חישוב ארוך, ולכן במהלך השנים יצרו שיטות חדשות כגון שיטת זיגורט, שבהן אין שימוש בפונקציות הדורשות זמן חישוב רב.
מייקל ג'אי ווייט
שלום דנגור
הרב שלום דנגור (1832, בגדאד — 1916, סואץ) היה דיין בעיראק ורב העיר סואץ שבמצרים, רוכש אדמות קיבוץ נירים.
ביוגרפיה.
נולד בבגדאד שבעיראק. למד בצעירותו אצל הרב עבדאללה סומך. שימש כדיין לזמן קצר, ולאחר מכן כיהן כרב במצרים בשנים 1897–1904. כיהן כרב העיר סואץ משנת 1907 ועד מותו.
הרב, שהיה ציוני בעמדותיו, ביקר בארץ ישראל 5 פעמים (בין 1899 ל-1914), ורכש אדמה במערב הנגב. על אדמה זו הוקם לימים קיבוץ נירים, שעבר אחר-כך צפונה. המקום כונה "דנגור" ומוצבת בו כיום אנדרטת נירים (דנגור) לזכר הרוגי הקרבות שהתנהלו בו במלחמת העצמאות.
משפחתו.
צאצאיו חיים כיום באנגליה ונמנים עם משפחות בעלי ההון. צאצאים נוספים ממשפחתו הרחבה עלו לארץ ישראל בעלייה מעיראק בשנת 1951 וחיים כיום בישראל. אחיו, דוד, עלה לישראל מעיראק בשנת 1955 לאחר שריצה שלוש שנות מאסר בכלא המקומי בשל השתתפות בהפגנות בפוגרום הציוני שהתרחש שם. הוא התגורר בחולון, שם נפטר.
התערוכות של אמני ארץ ישראל במגדל דוד
מחאת הדיור
לייבי קלצקי
מרכז אריאל לחקר תקשורת וביטחון
רבי צבי בן הבעל שם טוב
ציפי רייבנבך
ציפי (ציפורה) רייבנבך היא במאית, מפיקה ותסריטאית של סרטים, בעיקר תיעודיים. סרטיה עוסקים בעיקר בנושאים כאובים בחברה הישראלית: שואה ושכול. כלת פרס שר החינוך והתרבות לבמאים ותסריטאים בתחום הקולנוע לשנת 1996. סרטה ה"בחירה והגורל" נחשב לאחד הסרטים התיעודיים המעוטרים ביותר של יוצר ישראלי, בין הפרסים הבולטים שבהם זכה: יאמאגטה ביפן, שני פרסים בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי באמסטרדם ופרס בפסטיבל בינלאומי בפריז.
ביוגרפיה.
ציפי נולדה בפולין ועלתה ארצה בשנת 1950 עם הוריה ונקלטה בעיר לוד. בין השנים 1966 ל-1969 למדה לתואר B.Sc במתמטיקה שימושית ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. במלחמת יום הכיפורים התאלמנה רייבנבך מבעלה הראשון יצחק, מהנדס כימיה בוגר הטכניון, מ"פ שריון שנפל בקרב על ציר הנפט ברמת הגולן. בשנת 1976 החלה בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב אותם סיימה בשנת 1980. ב-1981 למדה מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. ב-2006 חייתה בברלין במסגרת מלגת התפנות ליוצרים בקולנוע של קרן . אם לשלושה ילדים וסבתא ל-4 נכדים.
פילמוגרפיה.
זוכה:
זוכה:
קונצ'רטו לכינור של סיבליוס
הקונצ'רטו לכינור ברה מינור אופוס 47, נכתב על ידי ז'אן סיבליוס ב-1904. קונצ'רטו זה הוא מהקונצ'רטי לכינור המפורסמים ביותר ונחשב לקשה לביצוע מבחינה וירטואוזית.
היסטוריה.
סיבליוס הקדיש במקור את הקונצ'רטו לכנר וילי בורמסטר אשר הבטיח לנגן את הקונצ'רטו בברלין. מסיבות כלכליות, החליט סיבליוס להציגו לראשונה בהלסינקי, וכיוון שבורמסטר לא יכול היה להגיע לפינלנד, ביקש סיבליוס מוויקטור נובצ'ק (מורה בקונסרסרטיום בהלסינקי) כי ינגן את הקונצ'רטו. הגרסה הראשונית של הקונצ'רטו בוצעה לראשונה בניצוחו של סיבליוס ב-8 בפברואר 1904. נובצ'ק ניגן את הקונצ'רטו בצורה גרועה והפרמיירה נכשלה, אם כי סיבליוס סיים את הקונצ'רטו בסמוך לפרמיירה, כך שלא היה לנובצ'ק ולתזמורת מספיק זמן להתאמן על ניגונו.
כתוצאה מכך עיכב סיבליוס את ההוצאה לאור וערך שינויים נרחבים ביצירה, המהלך כלל, בין היתר, מחיקת חומר רב שסיבליוס הרגיש הוא לא עובד. הגרסה החדשה בוצעה לראשונה ב-19 באוקטובר 1905 בניצוחו של ריכרד שטראוס על התזמורת הממלכתית של ברלין, סיבליוס לא נכח בקונצרט זה. בורמסטר התבקש בשנית להיות הסולן אך גם בפעם זאת הוא לא היה זמין. למרות זאת הוחלט לנגן את היצירה בלעדיו, כאשר את תפקיד הסולן מבצע קרל הריל, הכנר הראשי של התזמורת הממלכתית של ברלין. בורמסטר נפגע ממעשה זה והוא סירב לנגן את הקונצ'רטו כל ימיו. עקב כך סיבליוס הקדיש את הקונצ'רטו לילד הפלא פרנץ וססי אשר היה בגיל 12 באותו הזמן. וססי ביצע לראשונה את הקונצ'רטו בגיל 13, הגם שהוא לא יכול היה להתמודד עם הדרישות הטכניות הקשות של היצירה.
הגרסה הראשונית בולטת בכך שהיא דורשת מהסולן כישורים גבוהים מהממוצע. הקונצ'רטו לא היה ידוע עד אשר יורשו של סיבליוס הרשה ביצוע אחד בפני קהל והקלטה אחת של היצירה ב-1991. לאונידס קבקוס תחת ניצוחו של אוסמו ונסקה ניגן את היצירה בשתי הפעמים. גם הגרסה המחודשת דרשה יכולת טכניות ברמה גבוהה מהסולן. היצירה המקורית ארוכה במשהו מהמחודשת, כוללת נושאים שלא מופיעים בגרסה המחודשת. חלקים מסוימים, ההתחלה של הפרק הראשון, חלקים מהפרק השני ורוב הפרק השלישי, לא השתנו כלל. אחד מהשינויים הבולטים הוא בתזמור היצירה כולה ובעיקר בפרק הראשון, כאשר חלקים מסוימים מנוגנים באיטיות כפולה.
זהו הקונצ'רטו היחיד שסיבליוס כתב, הגם שהוא כתב כמה יצירות בקנה מידה דומה לכלי סולו ולתזמורת (כדוגמת שש ההומורסקות לכינור ותזמורת).
פרקי היצירה.