ב-7 בפברואר 1998 נפטר בנו הבכור של גכטמן, יותם. קברו של יותם, בבית העלמין הישן בראשון לציון, עוצב בשיש ירוק, בדומה לעבודות שונות של גכטמן. בשנים 1999–2002 הציג גכטמן מיצב בשם "יותם" שהוצג בשלושה מוזיאונים ברחבי הארץ. את פני הנכנסים לחלל התערוכה קיבל פוחלץ של טווס, המסמל באיקונוגרפיה נוצרית את הנצח שלאחר המוות, אשר הועמד על כן שיש. על בסיס ריהוט הלקוח מתחום הרפואה והקוסמטיקה יצר גכטמן אפשרויות תצוגה חדשות של עבודותיו. בתוך מגירות נוצרו מחדש עבודות כגון החבל המפורק, הנסורת, לצד תצלומים של קברו של הבן יותם ומשטחי שיש שונים. בסרטון וידאו נראה גכטמן כמעין איש מעבדה כשהוא שוקל אותיות עשויות שיש המרכיבות את שמו של בנו, מפורר אותן ומאחסן את המרכיבים במבחנות זכוכית. גם עגלת המשחק נוצרה מחדש ועוצבה מחיקוי שיש בצבע אדום. לצידה ניצבה מתקן מגירות ועליו הונח תצלום פניו של יותם הצרוב על גבי לוח שיש.
בשנת 2003 הציג גכטמן את העבודה "ארכיב" (2003) - העתק המאוזולאום בעיירה פורטבואו  שבגבול ספרד-צרפת, בה התאבד ונקבר הפילוסוף ומבקר התרבות ולטר בנימין. גכטמן שיבץ בקיר המאוזלאום, המוצג כחזית באורך של שמונה מטרים, פרחים וחפצים מלאכותיים אחרים היוצרים הקשר לרעיונותיו של בנימין אודות שיעתוק וייצוג בעידן המודרני. "הפאסאדה אין מאחוריה דבר. פאסאדה ריקה מתוכן. המילוי, ציפויי שיש, פרחים ואלמנטים אחרים, כולם דימויים מיוצרים באמצעים של שעתוק טכני. זהו מקום שבנימין היה שמח להיקבר מחוצה לו אני מניח".
בשנת 2005 יצר את המיצב "מחנה", שהוצג במוזיאון פתח תקווה לאמנות. המיצב כלל אוהלים שיריעותיהם מודפסות בדוגמה של שיש ושורה של עציצי ברושים.
בשנת 2006 החל גכטמן בפרויקט מתמשך שבמסגרתו ייצר מודלים של רקטות קסאם, משגרים ומתקני אחסון ניידים בעבורם. הפרויקט "מתקן שיגור", שהוצג בצורה כרונולוגית במוזיאון פתח תקווה לאמנות בשנת 2006, בבית קנר בראשון לציון בשנת 2007 ובשנת 2008 בגלריה שלוש, התייחס לאופנים השונים שבהם יכול אובייקט להיות משוכפל ומופץ מחדש. הרקטה ה"ממשית" הומרה לאובייקט אמנותי, אולם שמרה על האקטואליות הפוליטית שלה. לצד הדגמים הציג גכטמן שרטוטים ומפרטים טכניים ליצירתם של האובייקטים הללו. הדבר שימש כשלב ראשוני בניסיון להפיץ יצירה אמנותית שלא במסגרת המערך המסחרי של עולם האמנות
ב-25 בינואר 2007 הוענק לגכטמן פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית מטעם שר התרבות לאמן על מכלול יצירתו העוסקת במוות, בזיכרון ובהנצחה. ועדת השיפוט כללה את ד"ר מרטין וייל, תמי כץ פרימן ואורית אדר-בכר. בנימוקיהם למתן הפרס, שסכומו 80 אלף שקל, כתבו השופטים:
במקביל לעבודתו האומנותית, גדעון עבד וניהל משרד אדריכלים בעיר ראשון לציון והרצה במקומות רבים כגון בצלאל, במדרשה לאמנות, באורנים ועוד.
התגורר בראשון לציון, בשכנות לבית חברו האמן דוד וקשטיין.
ב-27 בנובמבר נפטר גדעון גכטמן בבית החולים בלינסון לאחר שמסתם הלב שלו הפסיק לעבוד. ב-28 בנובמבר הוא נקבר בבית העלמין הישן בראשון לציון. הוא הותיר אחריו את רעייתו בת שבע ובן משותף.
בעיתון "הארץ" פורסמה באותו יום, לצד מודעות האבל הרגילות, גם מודעת אבל ובה הכיתוב "גדעון גכטמן" באותיות לבנות על רקע שחור.
הוראה.
1992-1971
צ'ארלי שין
קרלוס ארוין אסטבז (באנגלית: Carlos Irwin Estevez; נולד ב-3 בספטמבר 1965), הנודע בשם הבמה צ'ארלי שין (Charlie Sheen), הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב.
הוא החל לזכות בפרסום עקב השתתפותו בתפקידים ראשיים בסרטי קולנוע החל מאמצע שנות ה-80. שין ידוע בזכות תפקידיו כחייל כריס טיילור בסרט "פלאטון" (1986), הברוקר הצעיר והשאפתן באד פוקס ב"וול סטריט" (1987), טייס בצי האמריקאי, טופר הארלי, בסרט הקומדיה "לרקוד עם טייסים" (1991) ובסרט ההמשך "לרקוד עם לוחמים" (1993), ובתפקיד טום לוגאן/עצמו בסדרת סרטי הפרודיה "מת לצעוק". אביו הוא השחקן מרטין שין.
בטלוויזיה שין ידוע עקב תפקידיו בסדרות "ספין סיטי", בה החליף את מייקל ג'יי פוקס כעוזר ראש העיר החדש צ'ארלי קרופורד; "שני גברים וחצי", בה שין היה הכוכב הראשי בדמות צ'ארלי הרפר, ולאחר מכן בסדרה "סדנה לעצבים" כתרפיסט צ'ארלי גודסון.
בשנת 2010 היה שכרו של שין הגבוה ביותר בטלוויזיה ועמד על 1.8 מיליון דולרים לכל פרק בסדרה "שני גברים וחצי".
חייו האישיים של שין עלו לכותרות בעקבות בעיות שתייה וסמים, בעיות בחיי הנישואין שלו ואף אלימות במשפחה.
ביוגרפיה.
שין נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הוא בנם השלישי של השחקן מרטין שין המוכר מסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן" ואשתו ג'נט טמפלטון. לשין שני אחים גדולים, אמיליו אסטבז ורמון אסטבז ואחות צעירה, רנה אסטבז, כולם שחקני קולנוע.
בילדותו עברה המשפחה למאליבו שבקליפורניה, לאור משחקו של אביו בסרט "The Subject Was Roses".
קריירה.
סרט הקולנוע הראשון בו שיחק היה "שחר אדום", משנת 1984. בשנת 1986 שיחק בשבעה סרטים וקיבל לראשונה תפקיד ראשי, בסרט "פלאטון". בשנת 1987 שיחק לצד אביו בסרט "וול סטריט". בהמשך שיחק בעשרות סרטים, ביניהם: "ליגה לאומית" (1989),"לרקוד עם טייסים" (1991), "לרקוד עם לוחמים" (1993), "שלושת המוסקטרים" (1993), "ליגה לאומית 2" (1994), "יום רע ברחוב" (1997) ו"כסף מדבר" (1997).
בשנים 2000–2002 החליף את מייקל ג'יי פוקס בתפקיד הראשי בסיטקום "ספין סיטי" (ברשת ABC). בשנים 2003–2011 שין שיחק בסיטקום "שני גברים וחצי" (ברשת CBS) עד אשר פוטר בגלל התנהגותו הפרועה, לדברי חברת האחים וורנר, בנוסף לחילוקי דעות שהיו בינו לבין יוצר הסדרה צ'אק לורי, והוחלף באשטון קוצ'ר.
בשנים 2012–2014 שין כיכב בסיטקום "סדנה לעצבים". כמו כן כיכב ב-2012 בסרט הקומדיה "הצצה למוחו של צ'ארלס סוון השלישי" לצידם של ביל מארי, ג'ייסון שוורצמן ופטרישה ארקט.
בשנת 2017 שיחק בדרמה "11 בספטמבר" לצד וופי גולדברג.
חיים אישיים.
בשנים 1990–1992 ניהל רומן עם שחקנית הפורנו ג'ינג'ר לין. היה נשוי לדונה פיל מספטמבר 1995 עד נובמבר 1996. מיוני 2002 עד מרץ 2005 היה נשוי לשחקנית דניס ריצ'רדס. שין הוא אב לשלוש בנות: קסנדרה (נולדה ב-1985) מחברתו לשעבר פולה פרופיט, סמנתה (נולדה ב-2004) ולולה (נולדה ב-2005) מדניס ריצ'רדס.
ביוני 2008 נישא שין בשלישית לסוכנת הנדל"ן ברוק מאולר, ובמרץ 2009 נולדו לזוג תאומים בשם בוב ומקס.
במהלך השנים שין היה מעורב בתקריות סמים, זנות וירי, ונעצר על ידי המשטרה מספר פעמים.
ב-26 בדצמבר 2009 הושם במעצר לכמה שעות לאחר שנחשד כי תקף אדם.
ביוני 2010 הרשיע אותו בית המשפט בתקיפת אשתו, וגזר עליו עונש מאסר של 30 ימים. עקב בעיות אלה ואחרות, פוטר שין ב-7 במרץ 2011 על ידי חברת האחים וורנר מהתפקיד הראשי בסדרה "שני גברים וחצי". לאחר הפיטורים, תקף מילולית את יוצר הסדרה, צ'אק לורי, וקרא לו בשמו העברי "חיים לוין". בתגובה להאשמות באנטישמיות, טען שין בראיון טלפוני כי אמו היא יהודייה כביכול, וכי הוא גאה להיות יהודי. טענה זו נחשבת כלא נכונה על ידי מספר כלי תקשורת.
בנובמבר 2015 הודיע כי הוא נשא נגיף HIV, ואובחן כך בשנת 2011.
לוק סקייווקר
לוק סקייווקר (באנגלית: Luke Skywalker) הוא דמות בדיונית ביקום מלחמת הכוכבים. לוק הוא אחת הדמויות המרכזיות בטרילוגיה המקורית (, ו) ודמותו הופיעה גם בסרט השביעי (), השמיני () והתשיעי (). הוא מגולם על ידי מארק המיל.
קורות חייה של הדמות.
לוק הוא בנם של אנאקין סקייווקר, אביר ג'דיי לשעבר שנהפך לאדון סית' בשם דארת' ויידר, ופאדמה אמידאלה, הסנאטורית לשעבר של כוכב נאבו. לוק הוא האח התאום של הנסיכה ליאה אורגנה. לוק גדל אצל דודיו שהסתירו ממנו את עברו ואת יעודו האמיתי, אך זוג דרואידים שהתרסקו על טטואין הובילו אותו למפגש עם אביר ג'דיי מתבודד בשם אובי-ואן קנובי שמגלה לו את מורשת הג'דיי שלו ומכיר לו את דרכי ה"כוח". אובי-ואן מספר לו שאביו נהרג בידי אביר ג'דיי לשעבר בשם דארת' ויידר. בעקבות אובי-ואן, יוצא לוק לחלץ את הנסיכה ליאה מידי האימפריה, ויחד עם הטייס האן סולו הם אחר כך מצטרפים לברית המורדים ונהפכים לגיבוריה. יודה, מאסטר ג'דיי שחי בגלות, משלים את אימוניו של לוק והופך אותו בפועל לאביר הג'דיי היחידי שקיים ויכול להמשיך את המסדר. על לוק מוטלת המשימה להתמודד עם הקיסר פלפטין ודארת' ויידר ובסיום מצליח להחזיר את אביו לצד הטוב: דארת' ויידר/אנאקין סקייווקר מקריב את חייו כדי להציל את לוק ומשמיד את הקיסר.
לידה וילדות.
לוק נולד בשנת 19 לפני הקרב ביאבין, בתקופה בה הרפובליקה נפלה ואביו עבר לצד האפל. אמו פאדמה אמידאלה מתה זמן קצר לאחר הלידה, ומחשש שאביו יהרגו - הוא ואחותו ליאה הופרדו מיד אחרי הלידה ונשלחו לאימוץ בשני כוכבים שונים. ליאה אומצה בידי הסנאטור בייל אורגנה וגדלה על כוכב אולדריאן ואילו לוק אומץ על ידי קרוביו בכוכב הלכת החולי טטואין, ממנו הם הסתירו את עברו המשפחתי ומורשת הג'דיי שלו.
הוריו המאמצים של לוק היו אואן וברו לארס. אואן היה בנו של קלייג לארס, שנישא לשמי סקיווקר. הם העדיפו לגדלו כחקלאי פשוט בשל הסכנה הקיימת באורח החיים של הג'דיי.
לוק היה ידוע כצלף לא רע וכטייס מעולה, וחלום חייו היה לצאת לאקדמיה לטייסי חלל, אך הוריו המאמצים סירבו לבקשה זו והעדיפו שיעזור להם בחווה.
ההתעוררות.