ב-23 בספטמבר 1997 נחנך טרמינל חדש שהגדיל את שטח נמל התעופה ל-2,400 מ"ר ויתן מענה ל-900 אלף נוסעים בשנה.
ב-12 בדצמבר 1997 נחנך חניון חדש שישמש לחניה של 200 כלי רכב.
ב-23 בדצמבר 2009 פונה הבסיס הצבאי מנמל התעופה כ-18.35 דונם.
ב-5 ביולי 2012 הושלמו בניית הטרמינל T3, הרחבת מסוף הנוסעים ובניית מתקן למיון כבודה.
ב-1 באוקטובר 2013 הפתיחה הרשמית של טרמינל T3, על ידי נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי. שטחו הכולל של הטרמינל הוא 23,000 מ"ר שייתן מענה ל-3 מיליון נוסעים בשנה.
ב-15 בדצמבר 2014 נחנך מגדל הפיקוח החדש, המתנשא לגובה של 34 מטרים, ומיקומו נועד להבטיח ראות מקסימלית.
החל מ-29 באוקטובר 2017 מפעילה חברת ריינאייר טיסות חסך אל נמל התעופה בן-גוריון.
יוסי גינסברג
יוסי גינסברג (נולד ב-25 באפריל 1959) הוא הרפתקן, איש עסקים, סופר ופעיל הומניטרי ישראלי. גינסברג ידוע בעקבות טיול שערך בשנת 1981 באזור נהר טואיצ'י בבוליביה, במסגרתו נאלץ לשרוד בגפו כשלושה שבועות ביערות הגשם, לאחר שהרפסודה עליה שט בנהר התהפכה. בעקבות האירוע כתב ספר, שעובד ב-2017 לסרט הקולנוע בחזרה מטואיצ'י, בכיכובו של דניאל רדקליף.
ביוגרפיה.
גינסברג נולד בבני ברק להורים ניצולי השואה, כשהיה בן 5 עבר עם משפחתו לרמת גן. את שירותו הצבאי עשה בחיל הים במוצב בשארם א-שייח'.
גינסברג הושפע מספרי מסעות רבים אותם קרא וחלם לצאת לטיול ביערות הגשם של אמריקה הדרומית. הוא חסך לטיול בעבודות מזדמנות בהן עבד במספר מוקדים ברחבי העולם ויצא לטיול בשנת 1981. הוא התחיל את הטיול באלסקה ומשם המשיך לטייל ברחבי ארצות הברית, בקריביים ואחר כך הגיע לדרום אמריקה.
התקרית בנהר הטואיצ'י.
בסוף 1981 פגש בקולומביה את מרקוס סטאם, מורה משווייץ, השניים הפכו לידידים והגיעו יחד ללה פאס, בירת בוליביה בקיץ 1982. בלה פס פגש גינסברג את קארל רופקצ'ר, אוסטרי שטען שהוא גאולוג שמתכנן לחקור אזור מבודד ולא ממופה בלב יערות הגשם של בוליביה, מקום בו נמצא שבט אינדיאני מסתורי ומכרות זהב. גינסברג הצטרף לרופקצ'ר יחד עם ידידו סטאם ומטייל נוסף בשם קווין גייל, צלם אמריקאי.
מספר ימים לאחר שהארבעה טיילו באזור נהר הטואצ'י המזון שהם ארזו החל להיגמר והם אכלו בשר קופים. מרקוס, שסירב לאכול את בשר הקופים, הלך ונחלש והארבעה החלו לסגת לאחור.
לאחר זמן מה, העלה גייל רעיון לבנות רפסודה בה יוכלו הארבע לשוט במורדות נהר הטואיצ'י לכפר מבודד בשם קוריפלאיה בו יש כביכול מכרה זהב ולאחר מכן יוכלו לחזור ללה פס. הארבעה בנו רפסודה בעזרת תושבי כפר סמוך. לקראת סוף הבנייה סיפר רופקצ'ר כי נהר הטואיצ'י הוא למעשה נהר מסוכן מאוד לשייט וכי הוא אינו יודע לשחות, בשל כך ובשל הכעס שהתגלה כלפיו בקרב חברי הקבוצה החליטו הארבעה להיפרד: רופקצ'ר ומרקוס, שהיה חלש בעקבות הטיול החליטו שלא להמשיך ולחזור לכפר סמוך ואילו גינסברג וגייל החליטו להמשיך לשוט במורד הטואיצ'י. הארבעה סיכמו כי יפגשו לארוחת חג המולד בלה פס.
לאחר זמן מה, גינסברג וגייל איבדו שליטה על הרפסודה, שעלתה על סלע ענק בלב האשדות בנהר. גייל הצליח לשחות אל החוף ואילו גינסברג המשיך לצוף עם הזרם, במשך ארבעת הימים הראשונים לאחר שאבד ניסה לחפש את גייל, אך ללא הצלחה. לאחר 5 ימים של הישרדות אנשי הכפרים הסמוכים הצליחו לחלץ את גייל, שפנה אל השגרירות הישראלית והאוסטרית בבוליביה במטרה לעזור לו למצוא את גינסברג. הסתבר שרופקצ'ר היה עבריין אוסטרי נמלט שהיה מבוקש על ידי האינטרפול ובעצם הוליך שולל אותו ואת חבריו.
במשך שלושת השבועות הבאים נותר גינסברג לבדו בלב יערות הגשם הלא ממופים של בוליביה ללא ציוד, והוא נאלץ לשרוד לבדו בטבע, כאשר באחד הימים כמעט נאכל חי על ידי להקה של נמלי אש. בשבוע השני עד לחילוצו גינסברג כמעט טבע בשיטפון. גינסברג סיפר מאוחר יותר כי במהלך שלושת השבועות היו לו הזיות לפיהן ישנה אישה שנמצאת לצידו והוא מטפל בה.
לאחר שלושה שבועות בהם היה נעדר ביער שמע גינסברג רעש של מנוע, הוא רץ אל הגדה של הטואיצ'י שם פגש את גייל, מספר תושבים אינדיאנים מקומיים ואת השוטר שפיקד על מבצע החילוץ שלו. את שלושת החודשים שלאחר החילוץ הוא בילה בבית חולים מקומי במטרה להחלים.
עקבותיהם של סטאם ורופקצ'ר אבדו ביערות הגשם ולא נמצא להם זכר.
חברו, קווין גייל, פגש בחורה ישראלית בלה פאס, הם התחתנו והוא התגייר למענה ונולדו להם שני בנים. הם עברו להתגורר בישראל במושב נווה אילן.
קווין גייל מספר שכאשר יצא מהיערות פנה לנציגות השווייצרית לדווח על חברו שנעדר אך הם לא עשו דבר, לאחר מכן הוא פנה לנציגות ישראלית שבסיוע עם יהודים במקום נרתמו לחפש ולהפעיל השפעה על השיטור המקומי שיבצע חיפוש, קווין נפעם מהעובדה שאנשים נרתמו לחפש אדם שלא הכירו והתעניין בעם היהודי, ועובדה זו גרמה לו לרצות להצטרף לעם היהודי.
הספר והסרט על התקרית.
על חוויותיו כתב גינסברג את הספר בחזרה מטואיצ'י אשר יצא לאור ב-1985 והפך מייד לרב-מכר בישראל, ותורגם ל-15 שפות נוספות.
במשך השנים גינסברג קיבל מספר הצעות להפקת סרט על פי ספרו, אף אחת לא התממשה. בשנת 2004 פנתה אליו המפיקה והבמאית דנה לוסטיג, תחילה סירב למכור את הזכויות לסרט, אך אחר כך שינה את דעתו. לבסוף, בשנת 2017, עובד הספר לסרט הוליוודי בשם "בחזרה מטואיצ'י" בכיכובו של דניאל רדקליף. באותה שנה, חזר גינסברג לטואיצ'י במסגרת סרטה הדוקומנטרי של נסלי ברדה, "החזרה לטואיצ'י", ששודר בקשת בערוץ 2.
קריירה.
לאחר הטיול חזר גינסברג לישראל, התחתן וסיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב. בעקבות הצלחת הספר הפך גינסברג למרצה מבוקש. בשנת 1990 הופיע בפסטיבל תיאטרונטו הראשון בהצגת יחיד על פי ספרו.
בגיל 30 התגרש ועבר לארצות הברית. במהלך אחד הניסיונות להפקת סרט על פי ספרו, הגיע שוב לבוליביה, לאותו אזור בו כמעט קיפח את חייו 10 שנים קודם לכן. שם עזר להקים כפר אקולוגי תירותי. אחר כך עבד בחברה שהקימה מרכזי גמילה מסמים ברחבי העולם, ביניהם במקסיקו, סין ואוסטרליה. גינסברג היה אחראי לניהול המרכז באוסטרליה, אך הוא נסגר בעקבות מותו של חולה. גינסברג פנה שוב לעסוק בהרצאות בנושא הישרדות וכוח הרצון האנושי. בשנת 2008 הוציא לאור את ספרו "חוקי הג'ונגל", ספר עזרה עצמית שיצא קודם באנגלית. באותה שנה גם חזר לגור בישראל.
בשנת 2010, הקים את גלריית collecteco, בה נמכרים חפצי אומנות שאסף מרחבי העולם.
בשנת 2015, גינסברג היה שותף להקמת חברת הזנק בעמק הסיליקון בשם Blinq.me.
בשנת 2016, הדריך טיול מיוחד לנהר הטואיצ'י בבוליביה, עבור החברה הגיאוגרפית, לכבוד 40 שנים להקמתה.
חיים אישיים.
גינסברג נשוי מ-2010 לבלינדה, אשתו השלישית, ואב לארבעה.
מוראד פרג'
התחנה המרכזית של לוד
התחנה המרכזית לוד היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר לוד. נמצאת בחלקה הצפוני של העיר, בלב העיר העתיקה.
בעיר מתוכננת הקמת תחנת אוטובוסים מרכזית חדשה בצמוד לתחנת הרכבת.
ב-25 בינואר 2019 נפתח מסוף תחבורה חדש בסמוך לתחנת הרכבת לוד, זוהי תחנה מרכזית זמנית עד להקמת התחנה המרכזית החדשה. התחנה פועלת במקביל לתחנה הישנה.
מבנה התחנה.
התחנה היא אי תנועה גדול ובו שישה רציפים כאשר רציף 2 הוא רציף הורדה. מסביב לאי תנועה ישנם מקומות חנייה לאוטובוסים המשתמשים בעיקר את מפעילת הקווים המקומית, חברת "קווים". בתחנה אין שירותים לנוסע כגון כספומט, שירותים וקיוסק אך ישנן מספר מסעדות וקיוסקים בסביבת התחנה. בנוסף מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס עירוניים ללוד, רמלה, תל אביב והמרכז.
שירות בתחנה.
מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס בעיקר למטרופולין תל אביב והמרכז, את מרבית קווי האוטובוס מפעילה קווים, בין היתר קווים עירוניים, אזוריים וקווים לתל אביב ואזור המרכז, מרבית הקווים באזור יוצאים מתחנה מרכזית רמלה, לכן מספר קווי האוטובוס העוברים בתחנה הוא מועט
מקרא סימנים:
שירות עירוני.
מערך הקווים העירוני בלוד מופעל על ידי חברת קווים.
סופי מולר
סופי לואיז אליזבת מולר (באנגלית: Sophie Luise Elisabeth Muller, נולדה ב-31 בינואר 1962) היא במאית וידאו קליפים בריטית. במהלך הקריירה שלה עבדה סופי מולר בין השאר עם שאקירה, גוון סטפאני, סופי אליס בקסטור, אנני לנוקס, קיילי מינוג, שינייד או'קונור, ביונסה, ביבי רקסה, סלינה גומז, קייטי בי, ריהאנה, אלי גולדינג, שריל קול, פינק, דאפי, ליאונה לואיס, שרה מקלכלן, הקילרס, מארון 5 ושרה ברייטמן.
מולר נחשבת לאחת מבמאי הווידאו קליפים המצליחים בהיסטוריה, והיא אף השפיע על במאי וידאו קליפים רבים כמו חנה לוקס דייוויס, שביימה את קליפ השיר "Thank U, Next", שלימים הפך לאחד מהווידאו קליפים המצליחים בהיסטוריה.
ביוגרפיה.
סופי מולר נולדה ב-31 בינואר 1962. היא גדלה בפדינגטון, לונדון שבבריטניה, אך שהתה גם באי מאן. לאחר סיום הלימודים, מולר למדה בקולג' המלכותי לאמנות במטרה להשיג תואר שני. בעקבות כך היא יצרה את "Interlude" ו"In Excelsis Deo".
מולר ידועה כאחת מבמאיות הווידאו קליפים המצליחות ביותר שהיו. בין הקליפים המצליחים שביימה נמצאים הקליפים לשירים "Hips Don't Lie" של שאקירה, "Better in Time" של ליאונה לואיס וכדומה.
יום האוקיינוסים הבינלאומי
ווסטוק-65
מועדון הכדורסל ווסטוק-65 (ברוסית: Баскетбольный клуб "Восток-65") היא קבוצת כדורסל רוסית מהעיר יוז'נו-סחלינסק במזרח רוסיה ומייצגת את מחוז סחלין. הקבוצה מתמודדת בסופרליגה הרוסית בכדורסל.
היסטוריה.