תזונתו של הפיתון לבן-השפה מגוונת, והוא נוהג לגוון אותה תדיר. פרטים בוגרים זקוקים למזון כל 7 ימים. צריך להאכילם בחולדה בעלת גודל בינוני, או אפילו בשתי חולדות. פרטים מתבגרים זקוקים לוולדת עכבר כל 3–4 ימים. בגיל 6–12 חודשים, אפשר כבר להאכילם בוולדת חולדה. בטבע, ניזון הפיתון לבן-השפה ממכרסמים, מארנבות צעירות, מדו-חיים, מלטאות גדולות, מעופות בגודל בינוני ומדגים. הפיתון אורב לטרפו בסבך היער. הוא מחכה שטרפו יתקרב אליו למרחק של כ-79 ס"מ, ואז, כשטרף זה אינו מסוגל להתגונן, הוא תוקף. בתחילת מתקפתו, הפיתון מכיש את טרפו הכשה יבשה (משום שאינן ארסי) ולאחר מכן כורך את גופו סביב הקורבן ומהדק את אחיזתו ברגע שקורבן זה נושף. לבסוף, הטרף מת כתוצאה מכשל נשמתי. לאחר מכן, הפיתון מרפה מאחיזתו ומתחיל לאוכלו. מכיוון שלנחשים אין שיניים טוחנות, זקוק הפיתון לבן-השפה לפה גמיש, ואכן יש לו פה כזה. פה זה יכול להיפתח פי 2–4 מפתיחתו הרגילה ובכך לבלוע עוף גדול כגון חוגלה, או חולדת חוף גדולה. פיתון לבן-שפה בוגר זקוק לכ-670 גרם מזון בכל שבוע, ופיתון צעיר - ל-380 גרם מזון בכל שבוע.
מירל'ה שרון
מירל'ה שרון (1932 - 20 ביולי 2017) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית, מורה ומרצה למחול, מחלוצות המחול בישראל זוכת פרס משרד החינוך והתרבות למפעל חיים לשנת 2002 בתחום המחול, על תרומתה להכרת אמנות המחול על כל היבטיו במשך שנים רבות.
ביוגרפיה.
שרון נולדה וגדלה בקיבוץ עין חרוד בשנות ה-30. בראשית דרכה רקדה במסכתות חגים ובאירועים קיבוציים שונים. בין שנים 1947 ו-1949 הופיעה בלהקות מחול ייצוגיות של ישראל בפסטיבלי נוער בפראג ובבודפשט. בראשית שנות ה-50 הייתה תלמידתן של גרטרוד קראוס ותהילה רסלר, והופיעה בלהקת המחול "הבלט הישראלי" בעבודותיהם של גרטרוד קראוס והכוריאוגרף האמריקאי טלי ביאטי. בין השנים 1952 ו-1955 הייתה חברה בלהקת "רביעית התנועה", בהדרכת נועה אשכול.
ב-1958 הופיעה בריקודיה ברחבי ארצות הברית וקנדה מטעם הקונסוליה הישראלית בניו יורק, לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל. ב-1958 ו-1959 השתלמה בניו יורק אצל מרס קנינגהם ועסקה בהוראת מחול והכנת הופעות בסדנה לאומניות דרמטיות של עיריית ניו יורק. בין השנים 1960 ו-1962 לימדה בבית הספר למשחק ניסן נתיב. מ-1963 עד 1969 שהתה בניו יורק, בזכות מלגה שקבלה לקורס שנתי לכוריאוגרפים מטעם בית הספר למחול ודרמה "Henry Street Playhouse" בהנהלתו של אלווין ניקולאס. היא הופיעה בלהקת המחול של אלווין ניקולאס ובלהקת המחול של מורי לואיס, עסקה ביצירת כוריאוגרפיות ורקדה בערבי מחול בניו יורק ומחוצה לה. מופע המחול של "Mirali Sharon Dance Company" בתיאטרון ה-"Y" בניו יורק בשנת 1967 זכה לתשבחות רבות.
עם שובה ארצה ב-1970 הוזמנה שרון בתור כוריאוגרפית ללהקת בת שבע, וב-1976 החלה לעבוד עם להקת "בת דור". ב-1980 הוזמנה לייצג את אמנות המחול בארץ, במרכז פומפידו בפריז, ככוריאוגרפית עצמאית ישראלית. שרון ייצגה את ישראל במחולות "פניקס", "פריזמה" ו"תמורה", עם להקה של רקדנים שהרכיבה במיוחד לאירוע זה. בהמשך המשיכה ליצור עם "להקת המחול מירל'ה שרון".
עבודותיה הרבות הועלו על ידי להקתה, להקת המחול בת-שבע, להקת בת-דור ולהקות מחול בחו"ל. יצירותיה נרקדו על במות מרכזיות כמו "ברוקלין אקדמי", "סיטי סנטר", בכל רחבי ארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה ואירופה.
במקביל לעיסוקה בריקוד ובכוריאוגרפיה עסקה במשך השנים בהוראת מחול, והרצתה בין השאר באוניברסיטת תל אביב, בסמינר למורים ובספרייה למחול. כמו כן הקדישה את זמנה לפעילות ציבורית למען קידום המחול ולמען יצירת מסגרות נאותות שתאפשרנה את התפתחותם של יוצרים בתחום המחול. היא הייתה מהיוזמים והמקימים של "איגוד הכוריאוגרפים בישראל" ומונתה ליו"ר האיגוד. הייתה חברה בוועדת טלגם, שהגדירה קריטריונים לתקציבי תמיכה ללהקות מחול. הייתה חברה בוועדת תיאטרון ומחול מטעם משרד החינוך והתרבות והייתה מהיוזמות להקמת מדור זה. כן הייתה חברה ב-CIDD, ארגון הכוריאוגרפים העולמי.
שרון הייתה אלמנתו של עוזי שרון וגרה בתל אביב. בתם מיה נולדה בשנת 1969.
פרסים.
בשנת 2002 הוענק לשרון פרס מפעל חיים מטעם משרד המדע, התרבות והספורט. מתוך דבריה בטקס הענקת הפרס:
מאפייני יצירתה.
שרון פיתחה הסתכלות השונה מתפישות המחול - הפולקלוריסטית, האקספרסיוניסטית והגראהמית - שהיו מקובלות בארץ. היא משתייכת לדור הצעירים של תקופת הגיבוש הראשוני של הישראליות.
מבין המאפיינים הייחודיים השונים ניתן למנות את:
שרון הקפידה ביצירותיה לבחור מוזיקה בת זמננו. כיוצרת ישראלית שאפה לשיתוף פעולה עם יוצרים ישראלים, מוזיקאים ותפאורנים. בין נושאי העבודות ניתן למצוא עבודות שעוסקות במיתוס, בנופי הנפש, במערכות יחסים בין היחיד לקבוצה וביחסים בין המין הגברי והמין הנשי. בין עבודותיה התייחסות לנושאים תנ"כיים כדוגמת נבואות ירושלים, יוסף ואחיו, ותהילים, אבל מתוך תפיסה עכשווית. את ייחודם של ריקודיה היטיב לבטא דוד שריר, התפאורן והמעצב שהרבה לעבוד לצידה ביצירותיה השונות:
תיאטרון ואופרה.
שרון יצרה לתיאטרון, אופרה, מחזות זמר וקולנוע: בשנות החמישים יצרה רבות למופעים ואירועים מיוחדים בהתיישבות העובדת, למחזמר "חמש חמש" בתיאטרון "האהל", ללהקת הנח"ל, ל"רביעיית המועדון", וכן חיברה את התנועה להצגה "ירמה" בתיאטרון הקאמרי שבה גם השתתפה.
מארק ואן בומל
מארק פטר חרטודה אנדראס ואן בומל (בהולנדית: Mark Peter Gertuda Andreas van Bommel; נולד ב-22 באפריל 1977 במאסברחט שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ומאמן כדורגל המאמן את רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית. כשחקן שיחק בין השאר בעמדת הקשר בפ.ס.וו. איינדהובן ובנבחרת הולנד, בה שימש קפטן.
קריירה.
קריירת מועדונים.
ואן בומל החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון מקומי, לפני שחתם על חוזה מקצועי בפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית ב-1992. הוא שיחק במועדון שבע עונות והיה לאחד משחקניה הבולטים. ואן בומל שיחק במדיה ב-153 משחקי ליגה וכבש 13 פעמים. ב-1999 עבר לאחת הקבוצות המובילות בהולנד, פ.ס.וו. איינדהובן. כבר בעונתו הראשונה זכו ואן בומל והקבוצה באליפות הולנד. בסך הכול זכה בארבע אליפויות ובשני מגני יוהאן קרויף (הסופר קאפ ההולנדי). הוא הוכתר כשחקן ההולנדי של השנה פעמיים, ב-2001 וב-2005. בעונת 2004/05 עזר לאיינדהובן להגיע לחצי גמר ליגת האלופות.
בתום העונה, עונת 2004/05, עבר לאלופת ספרד, ברצלונה. הוא שיחק בקבוצה במשך שנה בודדת. בשנה זו זכה עם הקבוצה בדאבל - אליפות הליגה הספרדית וליגת האלופות. ואן בומל הבקיע שני שערי ליגה ב-24 משחקים במדי ברצלונה.
ב-2006 החתים מנהל באיירן מינכן אולי האנס את ואן בומל בקבוצה. באיירן שילמה לברצלונה 7.7 מיליון דולר בעבור העברת השחקן אליה. ואן בומל היה לשחקן קבע בקבוצה הגרמנית, הופיע בשלושים משחקי ליגה בעונתו הראשונה והבקיע שישה שערים. בעונה הבאה, עזר לה לזכות בדאבל מקומי - אליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני. עם פרישתו של אוליבר קאן ב-2008, התמנה לקפטן הקבוצה. הוא הקפטן הלא-גרמני הראשון בקבוצה.
ב-25 בינואר 2011 עזב ואן בומל את באיירן מינכן בשביל להצטרף למועדון הפאר האיטלקי, מילאן. בסיום עונת 2012 סירב להאריך את חוזהו בקבוצה והפך לשחקן חופשי.
ב-29 באפריל 2012 חתם ואן בומל על חוזה לשנה אחת בפ.ס.וו. איינדהובן.
ב-12 במאי 2013 הודיע ואן בומל על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת.
ואן בומל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד בניצחונה על נבחרת קפריסין 4-0 באוקטובר 2000. הוא השתתף במוקדמות מונדיאל 2002 אך נבחרתו לא הצליחה להעפיל אליו. את יורו 2004 הוא החמיץ עקב פציעה (אף על פי שעזר לנבחרתו להעפיל אליו), ובמוקדמות מונדיאל 2006 המאמן לואי ואן חאל ניפה אותו מהסגל. לאחר לחץ של התקשורת ושל אוהדי הנבחרת להשיבו, נכלל ואן בומל בסגל לטורניר. הוא שיחק בשני משחקים בשלב הבתים ובשמינית הגמר מול נבחרת פורטוגל, שניצחה את הולנד לאחר משחק אלים ורווי עבירות. גם לאחר המונדיאל בחר לואי ואן חאל לא להשתמש בוואן בומל במשחקים השונים, והוא לא זימן אותו ליורו 2008. בתום הטורניר הוחלף המאמן, וואן בומל שב לסגל, ואף הבקיע שער ניצחון לרשתה של נבחרת נורווגיה במשחק ידידות באותה שנה.
ב-20 ביוני 2012 הודיע ואן בומל על פרישה מנבחרת הולנד, וזאת לאחר שהאחרונה סיימה את דרכה ביורו 2012.
קריירת אימון.
במהלך מונדיאל 2018 שימש ואן בומל כעוזרו של בארט ואן מרוויק בנבחרת אוסטרליה.
ביוני 2018 הודיעה פ.ס.וו. איינדהובן שואן בומל מונה למאמן הקבוצה. ב-16 בדצמבר 2019, לאחר רצף של תוצאות רעות, ורק שני ניצחונות ב-12 המשחקים האחרונים, פוטר ואן בומל מאימון הקבוצה.
ב-2 ביוני 2021, חתם לשנתיים כמאמן וולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-24 באוקטובר פוטר מתפקידו.
ב-26 במאי 2022 מונה למאמנה של רויאל אנטוורפן מהליגה הבלגית.
תארים.
אישיים.
כדורגלן השנה בהולנד (2): 01–2000, 2004-05
פנחס מקוריץ
ראם (פירושונים)
ציוד נייד ברכבת ישראל
רכבת ישראל מפעילה סוגים שונים ומגוונים של ציוד מסילתי נייד כחלק מתפעול הרכבות. הציוד שבשימוש הוא מתוצרת חברות שונות ונכנס לשימוש בתקופות שונות מאז הקמת רכבת ישראל ועד היום.
ניתן לסווג את הציוד הנייד לקטרים, קרונות נוסעים, קרונות משא וציוד מכני הנדסי.
קטרים.
היסטוריה.