היסטוריה.
לחוף המפרץ מצויים היישובים האינואיטים הנטושים, נארסארסוק ופיטופיק.
בשנת 1849 הפליגה הספינה "נורת' סטאר" ("הכוכב הצפוני)" בפיקודו של קפטן ג'יימס סונדרס לאזור הקוטב הצפוני במטרה לחיפש ולהביא אספקה לסרן ג'יימס קלארק רוס, שהפליג בשנת 1848 בניסיון לאתר את מקום הימצאה של משלחתו של סר ג'ון פרנקלין.
כשלא מצא את פרנקלין או רוס, משימתו של סונדרס הייתה להפקיד מצבורי אספקה לאורך אתרים בחוף הארקטי הקנדי ולחזור לאנגליה לפני תחילת החורף. עם זאת, התקדמות הספינה של ג'יימס סונדרס צפונה הופרעה על ידי קרח ים במפרץ מלוויל והספינה נלכדה על ידי קרח מול חופי צפון גרינלנד במפרץ (שכיום נקרא על שם הספינה).
הספינה נשארה לכודה במפרץ כל אותו חורף.
במהלך חורף 1849–1850 מיפה סונדרס את האזור, יחד עם ציוותו.
המפרץ היה אתר תאונה גרעינית במהלך המלחמה הקרה בה מפציץ B-52 שהוביל ארבע פצצות תרמו-גרעניות התרסק, והפיץ חומר מזוהם באזור.
מאפיית עבאדי
מאפיית עבאדי בע"מ היא חברת מזון ישראלית, שהחלה את דרכה כמאפייה ומוצר הדגל שלה הוא כעכים מלוחים, המכונים גם "עוגיות עבאדי".
המאפייה החלה כמאפייה ביתית קטנה של משפחת עבאדי בחלב שבסוריה, שהוקמה ב-1838, וייצרו בה בעיקר עוגיות מלוחות, שהפכו לפופולריות בקרב התושבים באזור. בשנת 1928 עלתה המשפחה לארץ ישראל, וזמן קצר לאחר מכן פתח אליהו עבאדי מאפייה בבית המשפחה.
בשנת 1949 הקים יוסף עבאדי, בנו של אליהו, יחד עם אשתו שמחה, מאפייה קטנה באזור שוק מחנה יהודה בירושלים, שהפכה בהמשך לדוכן קבוע. בשנת 1962 החלה משפחת עבאדי לשתף פעולה עם מאפיית אנג'ל, על מנת להרחיב את היקף הייצור. בשנת 1976 עברה המאפייה לאזור התעשייה עטרות בירושלים.
לאורך השנים חתמה החברה על מספר הסכמי שיתוף פעולה עם רשתות, כמו רשת המרכולים שופרסל, קפה רג'ואן וחברת התה ויסוצקי. בשנות ה-90 רשמה החברה עלייה במכירות, והחלה להיות מוכרת יותר ברמה הארצית. בשנים אלו הצטרף גם לעסק בנו של יוסף, יורם עבאדי, שמונה למנכ"ל החברה. בהמשך הוחלף יורם עבאדי על ידי אבנר זקן כמנכ"ל החברה.
על לוגו החברה מתנוסס דיוקנו של מייסד המאפייה בשוק מחנה יהודה, יוסף עבאדי, שנפטר בשנת 2011.
העוגיות המלוחות של החברה נמכרות כיום בכמה מדינות ברחבי העולם, בין היתר בארצות הברית, אנגליה וצרפת.
בנוסף לעוגיות עבאדי, החברה מייצרת מוצרים נוספים, כמו נשנושים בצורת בייגלה שטוח וקרקרים מדגנים מלאים. בשנת 2005 החלה לשווק אריזות "ביס" מוקטנות בטעמים שונים. בשנת 2012 החלה לשווק גרסה בריאה יותר לעוגיות, העשויה מקמח מלא ושאינה מכילה סוכר.
לפי נתונים משנת 2007, מפעל החברה העסיק 50 עובדים והכנסותיו השנתיות עמדו על כ-75 מיליון שקלים. כמו כן, בניתוח שוק העוגיות המזרחיות המלוחות תפס 71% מנתח השוק.
Janet (וידאו)
Janet (מעוצב: ) הוא אלבום הווידאו החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נט ג'קסון. אלבום הווידאו יצא לאור ב-15 בנובמבר 1994 על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. אלבום הווידאו נתמך על גבי אלבומה החמישי של ג'קסון, Janet.
בארצות הברית קיבל אלבום הווידאו את מעמד הזהב על מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים.
רקע והצלחה.
אלבום זה היה אלבום הווידאו החמישי של ג'נט וגם האלבום הראשון שלה שהופץ על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. אלבום הווידאו מכיל קליפים מתוך אלבום האולפן של ג'קסון בעל אותו השם וגרסאות נוספות לקליפים אלה בנוסף לקטעי מאחורי הקלעים וראיונות.
בנוסף לכך, אלבום הווידאו הופץ בארצות הברית בלבד, שם הגיע למעמד זהב עם מכירות של 50 אלף עותקים. ב-4 בדצמבר 2001, הופץ אלבום הווידאו גם בבריטניה אך לא זכה לאותה ההצלחה לה זכה בארצות הברית.
גן המצודה בצפת
גן המצודה נמצא במקום הגבוה ביותר במרכז צפת ההיסטורית, ומשתרע על שרידי "מצודת צפת" העתיקה.
הגן תוכנן על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, חבר קיבוץ יגור, שהוזמן בשנת 1949, על ידי עיריית צפת שבראשה עמד משה פדהצור.
הגן משמש דוגמה לתכנון גן רב שכבתי הלוקח בחשבון את המבנה הטופוגרפי, הארכאולוגיה, ההיסטוריה, הנוף, הטבע והאדם.
ההיסטוריה של הגן.
המצודה העתיקה של צפת הייתה ידועה לחוקרים שנים רבות לפני שנבנה על שטחה הגן. בצילומי אוויר של הטייסת הבווארית 304 משנת 1917, נראה האזור כתל גדול ממנו מבצבצים שרידי המבנים העתיקים בלבד.
בסוף שנות העשרים נטעו הבריטים עצי אורן על שטח שרידי המצודה העתיקה כתחילת יצירה של אזור ירוק בלב העיר, בשנת 1934 כבר נזכרת בעיתונות דרך שנסללה סביב המצודה העתיקה שהקלה על הגישה למקום והכשרתו לטיולים ונופש לתושבי העיר.
בשנת 1949, עם הכפלת תשבי העיר על ידי העולים החדשים שהגיעו עם קום המדינה, הזמינה העירייה את אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, מיגור, לתכנן את הגן.
בנובמבר אותה שנה כבר הוגשה התוכנית. בעיתון יש תיאור של התוכנית העתידית שרובו תואם את המציאות בשטח: "המעלה למצודה שהיה עד כה תלול וקשה ידורג על ידי דרך, כך תוכלנה האימהות להסיע עגלות ילדיהן עד לפסגה במקום, שתהיה מדשאה רחבת ידיים. מהפסגה עד למצבת הזיכרון תסודרנה מדרגות וגם זה כדי לדרג את העלייה. השטח הסלעי ינוצל לורדות שושנים, באחת הפסגות יבנה בית קפה ליד אחד מהמורדות תבנה בריכת דגים, תסודרנה מדשאות לילדים וארגזי חול, מקום זה מוגן מרוחות ונוח ובטוח למשחקי ילדים. המים לבריכה ירדו במפלים ממי ההשקיה של הגן כך שהמים לא יתבזבזו. במורד המשקיף על הכנרת יבנה אמפיתיאטרון בן 1500 מקומות ישיבה. עתיקות המצודה ישמרו ויבנו חדרי מוזיאון לעתיקות צפת".
כיבוש המצודה ב-10 במאי 1948 על ידי פלוגת הפלמ"ח ולוחמי צפת והשימוש במרגמת הדוידקה היו נקודת מפנה בקרב על צפת, וגרמו לרוח התבוסה שנפלה על ערביי הגליל בכלל ועל ערביי צפת בפרט שנסו מהעיר.
בתכנון הגן ניתנה חשיבות להנצחת נופלים בקרבות על צפת. מצבת זיכרון אחת הוצבה בכניסה לגן, לזכר 14 הנופלים בקרב על המצודה ומצבת הזיכרון השנייה הוצבה בפסגת הגן לזכרם כל 45 הנופלים בקרב לשחרור צפת. בשנים האחרונות הוצבו בסמוך לאנדרטאות אלה לוחות אבן ובהן חקוק סיפור הקרב במצודה ובצפת.
מבנה הגן.
לגן מבנה אליפטי ובו שלש פסגות שביניהן משתרעים עצים ומדרונות מלאי צמחים ושרכים.
ברחבת הכניסה לגן הוקמה מצבת הזיכרון לבני צפת שהשתתפו בלחימה על צפת במלחמת השחרור בתש"ח, שחלקם נפלו בכיבוש ה"מצודה". ומהרחבה יוצאים שבילים לכל פינות הגן.
שבילי הגן הטבעתיים, עוברים בין עצי אורנים וערוגות של שרכים ופרחים.
הפסגה הגבוהה.
הפסגה הגבוהה, המכונה "הפיטמה", נמצאת בקצה הדרומי של הגן, מעל בור המים הענקי שנבנה על ידי השליט הממלוכי ביברס. על הפסגה יש נקודת תצפית המשקיפה על הכנרת, בניין הסראייה והנוף המרהיב מסביב, ועליה הוקמה אנדרטה לחללי הקרב על צפת שהשתתפו בשחרור העיר במלחמת העצמאות. בשנים האחרונות הוצבה שם תחנת הסבר אלקטרונית.
קרוב ל"פיטמה" יש מדשאה ענקית המוקפת שביל וספסלי ישיבה בשוליו, וכל הרחבה מוקפת בעצי נוי. המדשאה הגדולה יובשה בשנים האחרונות.
הפסגה האמצעית.
הפסגה האמצעית המכונה גם "גבעת הסופר" היא קטנה יותר ונמצאת מול הכניסה, גבעה זו היא מלאכותית ונעשתה על מנת לתמוך את גשר הכניסה למצודה הצלבנית. .הדרך אליה מטפסת בשביל מעגלי, ובפסגתה יש משטח ועליו ספסלי אבן שמאפשרים מנוחה והתבוננת על הנוף מסביב.
הפסגה הצפונית.
הפסגה הצפונית והנמוכה ביותר, נמצאת גם היא בסמוך לכניסה אל הגן, ועליה נבנה בשנות השישים בית קפה שתוכנן על ידי האדריכל הצפתי מילוסלבסקי. בית הקפה ננטש וניזוק עם השנים.
""כעת דולקים ב"מצודה" (קפה־בר) שבגן פנסים המאירים דרכם של הרוקדים בגזוזרתו הפורצת לשמים של בית־הקפה"."
הבריכה.
בצד המזרחי של הגן, בחלקו הנמוך של המתחם, חבויה בריכת מים קטנה שאליה מחוברת אמת מים, שהייתה אמורה להוביל לבריכה את מי ההשקיה, קשה להבחין בשרידי האמה.
סביב הבריכה יש מדרון מדורג שמשמש מעין אמפיתיאטרון קטן שהבריכה במרכזו. הבריכה הייתה רוב הזמן יבשה, ובימי הקיץ שמשה כמקום ריכוז לקייטנות הקיץ.
בעבר שימש הגן כמרכז עיקרי של העיר לבילוי בימי הקיץ, יופיו וייחודו של הגן מוזכרים לא מעט בעיתונות היומית בהקשר התיירות בצפת: ""דרכים סלולות וצרות יקיפו את היער שבזעיר אנפין, הדרכים יובילוך לכל צד יפנה, לכל תל וגבעה קטנה. לימינך ולשמאלך תתקל בפרחים ססגוניים המלבלבים בחלל האוויר, נדמה לך כאילו דרכים אלו רוויות רזין ומסתורין, וכל סודות תבל גלום בהם, פשוט ינעם לך לשוטט אנה, ואנה, ולו רק לספוג את אותה רוח תעלומתית המנשבת בפניך ומלטפך"."
או כפי שמתאר בעיתון על המשמר אברהם רגלסון ""אותה חלקה בעלית המעלה, הצופה אל ים כנרת, מיד התאהבתי בה, אמרתי: לו יכולתי לשבת כאן בקרים וערבים, להשקיף על פני רוחב העולם ופיסת ים, פעם פונה עורף לרקיעים ופעם תופסת אותם במלואם, מה שירים הייתי כותב, אך פרנסה מהיכן? לא די שראש העיר יהגה בפינת סופרים צפתית, שירה כתורה, לקמח היא צריכה."
מצבו של הגן בשנות האלפיים.
עם דעיכת התיירות בצפת המקום איבד את מרכזיותו כמרכז בילוי ונופש והוזנח.
בחורף 1991- 1992 נפגעו קשה עצי האורן בגן ורובם קרסו בסופת השלג הקשה, בסופה נפגעה גם רוב הצמחייה.
בשנת 2004 הזמינה המנהלה לפיתוח תשתיות ותיירות צפת תיעוד ושימור גן מצודת צפת ממינהל השימור ברשות העתיקות, אך הבקשה התייחסה לשרידים הארכאולוגים בלבד.