אף על פי שמעולם לא התחתן, הוא היה מועמד לשאת את תירה, נסיכת דנמרק, ומריה אנה, נסיכת פורטוגל. הוא נקבר בקמרון הקבורה המלכותי החדש בכנסייה החדשה בדלפט ב-17 ביולי 1884. לאחר מותו, הפכה אחותו למחצה, וילהלמינה, ליורשת כס המלוכה ההולנדי. מותו של אלכסנדר, גרמה כי לאחר מותו של וילם השלישי עברה הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לידי אדולף, דוכס נסאו, כפי שנקבע בהסכם הבית, משום שבת לא יכלה לרשת את התואר זה.
הנסיך אלכסנדר היה גרנד-מאסטר של מסדר גרנד אוריינט של הולנד .
קישרוזוואג'
קישרוזוואג' (בהונגרית: Kisrozvágy) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בקישרוזוואג' התגוררו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
רשימת כחול לבן
JPL Cyclecar
JPL Cyclecar היא מכונית קטנה ופתוחה בסגנון "Cyclecar" , אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית J.P.L. Cyclecar Company אשר יוצרה בין השנים 1913–1914.
קוגלפנצר
הקוגלפנצר (בגרמנית: Kugelpanzer; בתרגום לעברית: טנק מעוגל, ידוע גם בתור "טנק כדור") הוא רכב משוריין, כנראה מגרמניה הנאצית, שמקורותיו עלומים. עותקו היחיד נמצא במוזיאון הטנקים בקובינקה, מוסקבה, רוסיה. הכלי היה כנראה מיועד לסיור, תצפית ומיגון.
היסטוריה.
מקורותיו של הרכב והסיבה ליצירתו אינם ידועים, כמו כן לא אותרו כל מסמכים אודותיו. הרכב מוצג במוזאון הטנקים כמוצג #37, ומהמחקר אודותיו עולה כי
את מטרותיו של הכלי אפשר להסיק ממבנהו בלבד. הכלי מורכב מתא פנימי שכנראה היה מיועד לאדם בודד, ולו שני פתחים - פתח כניסה מאחור, וחרך צר מלפנים. לכלי שלשה גלגלים ממוגנים- שני גלגלים ממונעים גדולי ממדים המקיפים את התא, וגלגל אחורי השימש כנראה לאיזון הכלי. בתוך הכלי היה משדר רדיו.
הכלי כנראה יועד לתנועה והתמגנות בשטח קרב של אדם בודד או שניים. לא ניתן לקבוע מן המידע הזמין אם האדם בתוך הטנק יכול היה להשתמש בנשק חם דרך החרך או באמצעות פתח ייעודי.
טנקים דומים.
רעיון הרכב הקרבי לאדם בודד הוצג לראשונה במלחמת העולם הראשונה . בצרפת, רכבים אלו נקראו "Bouclier roulant" (מצרפתית: מגן מתגלגל).
כדור משוריין בשם "טנק טמבלוויד" תואר במאמר במגזין " "Popular Science" " ב -1936. ממציא טקסני הציג את עיצוב הטנקים. הוא היה גבוה בהרבה מן הקוגלפנצר הגרמני - טנק טמבלוויד יכול היה להכיל שלושה אנשים, שלושה מקלעים, ציוד ומנוע.
טיסת לילה (ספר)
טיסת לילה (בצרפתית: Vol de nuit) היא נובלה מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי שפורסמה בשנת 1931. זהו הספר השני שפרסם והיווה את פריצת הדרך שלו כסופר. הספר נעשה עד מהרה רב-מכר בינלאומי, ובשנת פרסומו זכה בפרס "פמינה" בצרפת (Prix Femina). בשנת 1933 עובד לסרט אמריקאי בכיכובו של קלארק גייבל.
הסופר ומקור ההשראה לסיפור.
אנטואן דה סנט-אכזופרי היה בעצמו טייס, תחילה בקו הדואר צרפת–צפון אפריקה, ובהמשך בזה של צרפת–דרום אמריקה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא גויס לחיל האוויר הצרפתי, השתחרר לאחר כיבוש צרפת ושב והתגייס בשנת 1944 לטייסת צרפתית בפיקוד אמריקאי. הוא נעלם במהלך אחת הטיסות שביצע אז בשירות בעלות הברית, ביולי 1944.
הספר "טיסת לילה" מבוסס ברובו על חוויותיו של סנט-אכזופרי כטייס בקו הדואר מצרפת לדרום אמריקה. בספר הוא מביא לידי ביטוי את הסוגיות שהעסיקו אותו אז, ומבקש לשתף בהן את הקוראים. חלק מהדמויות אף מבוססות על אנשים אמיתיים שעבדו אתו, בייחוד דמותו של מנהל תחנת בואנוס איירס, ריבְיֵיר. דמותו מבוססת על מנהלו של סנט-אכזופרי בחברת התעופה, דידיה דורא (Didier Daurat).
עלילה.
העלילה מתרחשת במהלך לילה אחד ומסופרת מנקודות מבטן של דמויות אחדות, רובן גברים העובדים בקו הדואר האווירי, ומקצתן נשותיהן. הסיפור מתרחש בארגנטינה, בעיקר בתחנת בואנוס איירס ובפעילות הלילית שלה. במרכז הסיפור עומד ריבייר, מנהל התחנה ומי שיזם את טיסות הלילה – אתגר טכנולוגי עצום בזמנו.
ריבייר הוא דמות שאינה זקוקה לחברוּת או לקשרים אנושיים מורכבים אלא למשמעת וצייתנות, והוא מפגין נוקשות רבה כדי להשיגם. עבודתו של ריבייר כוללת הקפדה דייקנית על התקנון ועל זמני הטיסות, ואורח החיים של הטייסים והעובדים האחרים בתחנה כפוף לדרישותיו. הוא אף מלמד את מפקח התחנה, רובינו, לחקות אותו ולהעניש ללא הרף, גם אם לא נמצאת לכך סיבה, מתוך גישה האוסרת לתת לעובדים להתחיל להרגיש בנוח, שאחרת הם עלולים להתרשל. התוצאה היא סביבת עבודה לחוצה וקשה.
דווקא מה שאינו נתון לשליטתו של ריבייר הוא שגורם לתפנית בסיפור – תנאי מזג האוויר ובייחוד סופות הציקלון. בערב הסיפור אמורים להגיע שלושה מטוסים לתחנת בואנוס איירס – אחד מצ'ילה, אחד מפרגוואי ואחד מפטגוניה, ובעוד שהשניים הראשונים מגיעים בשעה היעודה, הרי שהמטוס מפטגוניה נקלע לסופת ציקלון ותועה בדרכו באפלה. ניסיונות ההתקשרות של האלחוטן במטוס אינם צולחים והם נתקלים במה שמתהווה כמוטיב מרכזי ומאיים בחייהם של טייסי הלילה – הדממה והחושך המוחלטים. נתונים לחסדי הטבע ועם מכל דלק ההולך ואוזל, פביאן הטייס והאלחוטן שלו מנותקים לחלוטין מתחנות הקרקע של שירות הדואר האווירי וכל שנותר להם לעשות הוא להמשיך לטוס בכיוון שבתקווה יתבהר מעננים ויואר בידי הירח.
בתחנת בואנוס איירס חוששים לא רק לחיי השניים אלא גם לקיומו של שירות הלילה כולו: מלכתחילה התקשה מנהל התחנה ריבייר להוכיח שלמרות החששות הרבים, טיסות הלילה הן סיכון ששווה לקחת, ועד אז אכן הוצדק. את מפעל טיסות הלילה כולו עלולים להפסיק הממונים עליהם אם מטוס יעלם או יתרסק, ולכן כדי להוכיח שתאונה שכזאת אינה משבשת את הפעילות הרגילה שלהם – ואת לוח הזמנים בפרט – בוחר ריבייר להמשיך את השגרה כרגיל ולא לעכב את ההמראות הבאות לאורך הלילה, בתקווה להציל את טיסות הלילה כולן.
פרשנויות הספר.
מוטיב עיקרי ברומן הוא ההתלבטות המתמדת בין חיי אדם לבין חובת התפקיד והתועלת לטווח הארוך, שעולה באופן בלתי נמנע בעולמם של הטייסים. במילים אחרות, זוהי דילמה בין חשיבות האינדיבידואל למול חשיבות הכלל. הסוגיה עולה בצורה מפורשת בשיחה של ריבייר עם דמות משנית, בה הם דנים במקרה בו הקמת גשר שישרת רבים גבתה את חייו של אדם יחיד, וכבר מתחילת הסיפור צצות דילמות מוסריות הקשורות לא במוות אלא באורח חיים, למשל האם משמעת מחייבת הענשה, או האם העונש ייעשה מוצדק רק בזכות השלמוּת שהוא עתיד להביא. לאורך הסיפור כולו מדגים ריבייר כיצד הוא מכריע את הכף לצדו של הכלל ולא של האינדיבידואל, ושֹם את המערכת לפני רגשותיהם ולעיתים צורכיהם של עובדיו. החובה והצורך לפעולה גובר על החשיבות של הרגש, שמקביל לחולשה במידה מה. בסוף, היסוד האנושי מודגש ומודגם על ידי נשות הטייסים, שהן דמויות המנותקות מעולם העבודה בקווי העברת דואר ומעולם הטייס. אשתו של פביאן מגיעה למשרדי התחנה בציפייה לקבל תשובות בנוגע להיעדרות בעלה ונתקלת בחומת שתיקה. סנט-אכזופרי מציג עולם בו חובה היא מוסר וחופש גם יחד, אך בעוד ההקבלה נוגעת לחייהם של הטייסים ומקצועם, הרי שבני ביתם נותרים מנותקים ממנו בלי יכולת אמיתית להבינם.
תרגומים.
בשנת 1946 תורגם הספר לראשונה בעברית על ידי מנשה לוין, ולמעשה היה ספרו הראשון של סנט-אכזופרי שתורגם לעברית. מהדורה זו זכתה להדפסות אחדות. בשנת 2012 תורגם הספר מחדש בידי משה מרון ונדפס לצד ספר נוסף מאת סנט-אכזופרי, "אדמת אנוש", אף הוא בתרגום מרון. שני התרגומים ראו אור בהוצאת ספרית פועלים.
מאוריץ, נסיך הולנד
מאוריץ, נסיך הולנד (בהולנדית: Maurits van Oranje-Nassau ; 15 בספטמבר 1843 - 4 ביוני 1850) היה בנו השני של וילם השלישי, מלך הולנד אשר מת בילדותו.
ביוגרפיה.
מאוריץ נולד ב-15 בספטמבר 1843 בהאג, לווילם השלישי, מלך הולנד ולסופיה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ויקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
כאשר מאוריץ סבל מדלקת קרום המוח, המלכה סופי רצתה להתייעץ עם רופא אחר ולקבל חוות דעת שנייה, אבל המלך וילם השלישי סירב והילד מת ב-4 ביוני 1850. היחסים המתוחים ביניהם התמוטטו כמעט לחלוטין, כשסופי האשימה את וילם במותו של מאוריץ. עם זאת, לבני הזוג היה עוד בן אחד, הנסיך אלכסנדר, שנולד שנה לאחר מותו של מאוריץ.
חלזונות מפותחים
מפל הקרח סירקל
מפל הקרח סירקל (באנגלית: Circle Icefall) הוא מפל קרח, בסמוך לרכס טנטאקל שבאנטארקטיקה.
גובהו של מפל הקרח 45 מטרים, ואורכו 28 קילומטרים.
המפל מקיף בקשת את כל רוחבו של קרחון דרווין.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של מפל הקרח ניתן לו על ידי משלחת החקר של קרחון דרווין, אשר הייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
המפל נקרא בשם זה, בשל צורתו, הדומה לצורת המעגל של המושבים בבתי אופרה.
לקריאה נוספת.
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr, Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
מאקי צוקדה
מאקי צוקדה (ביפנית: 塚田真希; נולדה ב-5 בינואר 1982) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל הכבד (מעל 78 ק"ג), האלופה האולימפית מאתונה 2004.
קריירה.