לואיז פַרָנְק (בצרפתית: Louise Farrenc; 31 במאי 1804 - 15 בספטמבר 1875) הייתה מלחינה ופסנתרנית צרפתייה.
ביוגרפיה.
לואיז פרנק (נולדה כלואיז דומונד - Dumont) התחילה בלימודי פסנתר בגיל צעיר אצל ססיל דוריה, תלמידו של מוציו קלמנטי. לאחר זמן קצר נראתה התקדמות גדולה ביותר ברמת נגינתה, מה שהוביל ללימודים בקונסרבטואר של פריז כבר בגיל חמש עשרה.
בנוסף ללימודי פסנתר מידי מוזיקאים נודעים כאיגנץ מושלס ויוהאן נפומוק הומל, פרנק למדה גם קומפוזיציה אצל אנטון רייכה, ולמעשה הייתה התלמידה הראשונה במחלקת הקומפוזיציה (שעד אז הייתה סגורה בפני נשים).
ב-1821 התחנה עם סטודנט לחליל בשם אריסטיד פרנק, ועימו יצאה למסע הופעות ברחבי צרפת, מה שדחה את המשך לימודיה. לאחר סיום לימודיה המשיכה להופיע ואף פתחה עם בעלה הוצאה לאור בשם Éditions Farrenc, שהייתה לאחת מן המובילות בפריז של המאה ה-19.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 פרנק הייתה מוכרת מאוד בתחומה כמבצעת, עד שבשנת 1842 התקבלה כפרופסור בקונסרבטואר של פריז, משרה שתחזיק בה כשלושים שנים. כחלק מהוראתה, היא גם פרסמה ספר פרי עטה המדבר על ביצוע של יצירות מתקופת הבארוק (Le Trésor des Pianistes).
על אף שלפי עדויות מהתקופה פרנק נחשבה למדריכה ומורה טובה מאוד, שכרה היה נמוך יותר משל הקולגות שלה, הגברים, עד שב-1850 בוצעה בכורה לתשיעייה שהלחינה, בה ניגן הכנר המפורסם יוזף יואכים. בעקבות ההצלחה האדירה של היצירה, ביקשה לואיז להשוות את שכרה לשכר הגברים. לאחר לא מעט בירוקרטיה, קיבלה לואיז את מבוקשה.
לאחר מותה בשנת 1875, יצירותיה הקאמריות שהיו מנוגנות באופן תכוף בתקופתה החלו להשכח. עם תחילת מחקרים העוסקים בגילוי מחדש של מבצעות ומלחינות בסוף המאה ה-20, החלו יצירותיה להיות שוב מבוצעות ומוקלטות.
רוב יצירותיה נכתבו לפסנתר סולו, אך היא כתבה רבות גם להרכבים קאמריים שונים הכוללים פסנתר, כמו הטריו לחליל צ'לו ופסנתר op.45, שתי חמישיות הפסנתר op.30\31 והנונט op.38.
רשימת יצירות חלקית ותווים.
יצירות תזמורתיות:
מספר מצומצם של יצירות ווקאליות וכוראליות.
יצירות קאמריות:
עשרות יצירות לפסנתר סולו, חלקן מז'אנר הווריאציות. ביניהן:
טיסה 367 של JAT
טיסה 367 של חברת התעופה JAT איירווייז התקיימה במטוס דאגלס DC-9. המטוס התפוצץ לאחר שעבר את נקודת NDB של המשטרוף, במערב גרמניה (לפני שבירת חומת ברלין) בדרך בין סטוקהולם לבלגרד.
המטוס התפרק לשלושה חלקים כתוצאה מהתפוצצות זו. אירוע הטרור התרחש ב-26 בינואר 1972.
על המטוס פיקד הקפטן לודוויק רזריה והטייס משנה רטקו מיהיץ, עם צוות של 5 דיילים וביניהם הדיילת וסנה וולוביץ', ששרדה נפילה מגובה רב, ללא מצנח.
גורם.
מטוס המקדונל דאגלס DC-9-32 התפרק בעקבות פצצה שהתפוצצה על הסיפון, שהוטמנה בידי ארגון טרור בשם "אוסטאשה", במהלך שיוט בגובה 33,000 רגל.
הפצצה מתוצרת בית הוטמנה בתא המטען הקדמי. בזמן הפיצוץ, הייתה וסנה וולוביץ' בחלקו ההאחורי של המטוס. עם זאת, וולוביץ'עצמה סיפר שנמצאה בחלק האמצעי של המטוס שהתפרק.
וולוביץ' שרדה, אולם הייתה בקומה למשך 27 ימים, ונותרה משותקת באופן זמני מן המותניים ומטה. לאחר ההחלמה היא המשיכה לעבוד בחברת התעופה, אם כי בעבודה משרדית.
במדורי פרסום שעסקו בנושא.
וולוביץ' מחזיקה בשיא שנכנס לספר השיאים של גינס עבור הנפילה החופשית מהגובה הגבוה ביותר, ללא מצנח וגם זכתה לקבל את פרס הגינס הזה מפול מקרטני.
וולוביץ' נהייתה לידוענית ביוגוסלביה הקומוניסטית, ועד שנות ה-90, שימשה אורחת קבועה בתוכניות טלוויזיה יוגוסלביות מצליחות. היא השתתפה בטקס ההנצחה השנתי באתר ההתרסקות, עד שמנהג זה פסק ב-2002. בתו של הכבאי שהציל אותה נושאת את שמה, וכן גם מלון מקומי על שמה בשם "פזנה וסנה" בצ'כיה, סמוך למקום ההתרסקות.
התרסקות המטוס, הפכה לנושא מרכזי בתוכנית מכסחי המיתוסים פרק 37 "הסיפור של וסנה וולוביץ'". הם הגיעו למסקנה שניתן לשרוד מצב זה בהתאם לצורת הישיבה במטוס ובחלק הנכון.
קונספרציות ותאוריות.
המסקנה הרשמית של ההתרסקות שנרשמה בדו"ח הייתה מתמודד מדי פעם בטענות של תאוריות וקונספירציה. כך, למשל, ב-1997 דיווח כתב העת הצ'כי ליקטבי על קוסמונאוטיקה, כי המטוס נורה בטעות על ידי מערך הגנה אוורי צ'כוסלובקיות.
תאוריית הירוט בידיי ההגנה האווירית.
הדיון על היבטים שונים של ההתרסקות נפתחו מחדש ב-8 בינואר 2009, כאשר מגזין החדשות הגרמני טאגשאו הציג דו"ח של העיתונאים פיטר הורנונג ופאוול תיאנר. שעל סמך מסמכים חדשים שהושגו בעיקר על ידי רשות התעופה האזרחית הצ'כית, הם הגיעו למסקנה כי "סביר מאוד" כי המטוס הופל בטעות רק בכמה מאות מטרים מעל הקרקע, מיירוט של מטוס קרב מיג השייך לחיל האוויר הצ'כוסלובקי, מאחר שחשבו שמדובר במטוס אויב, בעת שמטוס הנוסעים ניסה בכלל לבצע נחיתה אונס. ואילו כל הראיות המרמזות על כך שהמטוס נהרס בגובה רב על ידי חומרי נפץ, הונחו במזוודה ועוצבו על ידי המשטרה החשאית הצ'כוסלובקית.
כראיה לכך שהדי-סי-9 התפרקה בגובה נמוך יותר, ציינו העיתונאים עדי ראייה מסרבסקה קמניצ'ה, שראו את המטוס בוער אך עדיין שלם מתחת לעננים הנמוכים, ואישור של מומחה תעופה סרבי (שהיה בהווה באתר ההתרסקות) כי אזור ההריסות היה קטן מדי עבור התרסקות בגובה רב, לפי הורנונג, טיסה 367 נכנסה לקשיים, "נכנסה לירידה תלולה ומצאה את עצמה מעל שטח צבאי רגיש", קרוב למתקן נשק גרעיני. עם זאת, הורנונג עצמו אמר כי התאוריה שלו "יש רק אינדיקציות, אין ראיות"
תגובות.
וסנה וולוביץ' (שלא זכרה דבר מההתרסקות או בטיסה לאחר העלייה למטוס) התייחסה לטענות שהמטוס "ניסה לנחות נחיתת אונס" או "ירד לגבהים כה נמוכים" כ"שטויות מעורפלות". נציג של ספר שיאים עולמיים של גינס, על פי העיתון הגרמני די טאגסצייטונג, הצהיר כי "נראה כי באותה תקופה, גינס היה מרומה על ידי רמאים, בדיוק כמו שאר התקשורת.
רשות התעופה האזרחית הצ'כית ביטלה את תאוריית הקונספירציה כספקולציה תקשורתית, המופיעה מעת לעת. דוברתה הוסיפה כי מומחי הרשות לא יגיבו עליהם וכי ממצאי החקירה הרשמית נחקרים בעיקר בשל האטרקטיביות התקשורתית של הסיפור.
כתב מומחה ממגזין צ'כי ציטט: . שיגור טילים פוטנציאלי היה נשמע במיוחד עבור אלפי אנשים, זמן רב לאחר מכן. הוא גם טוען כי עבור המטוס היוגוסלבי, זה יהיה בלתי אפשרי מבחינה טכנית לצלול ב"מצב חירום" מגובה טיסה מוכח לגובה נמוך סמוך למקום שבו הוא נורה לכאורה. הוא גם קובע כי אזור פסולת לא היה "קטן מדי", אבל החלקים העיקריים היו יותר מ-1.5 ק"מ זה מזה.
בנוסף לכך, בקר ההגנה האווירית צ'כוסלובקי, שהפעיל את המכ"ם באותו היום, הצהיר בראיון ב-2009 כי כל מטוסי הקרב הצ'כוסלובקיים היו מתגלים גם על ידי ההגנה האווירית של גרמניה המערבית, אילו היו באזור.
הראיות העיקריות נגד תאוריה זו הן נתוני הטיסה המתקבלים מֿהקופסה השחורה, שסיפקה את הנתונים המדויקים לגבי הזמן, המהירות, הכיוון, ההאצה והגובה של המטוס ברגע ההתפוצצות. שתי הקופסאות השחורות נפתחו ונותחו על ידי חברות השירותים באמסטרדם בנוכחות מומחים מצ'כוסלובקיה, יוגוסלביה ומשרד התעופה ההולנדי (ראאד וור לוכטוארט).
רובוטניק
ארכיון הארמון (שוודיה)
ארכיון הארמון (בשוודית: Slottsarkivet) הוא ארכיון השוכן בארמון סטוקהולם, מעונה הרשמי של משפחת המלוכה השוודית.
הארכיון נוסד ב-1893 ומאז 1964 הוא מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של שוודיה.
הארכיון מכיל אוספים שונים של הארמון ובית המלוכה מאז 1800. הארכיון של בית המלוכה בתקופה שלפני כן שוכן בסניף של הארכיון הלאומי באי קונגסולמן.
במקום נמצאת גם ספרייה.
מקס שאכמן
מקסימיליאן (מקס) שאכמן (Maximilian (Max) Schachman; 28 בדצמבר 1858 בוקרשט, נסיכות ולאכיה - 3 באוגוסט 1925 וישי, צרפת) היה רופא פנימי יהודי-רומני, אחד הרופאים הקלינאים הידועים ברומניה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
מקס שאכמן נולד בבוקרשט, אז נסיכות ולאכיה, כאחד משני בניהם של וילהלם (ולבל) שאכמן (יליד 1825) ושל מרים לבית מרכוס (1826 בוקרשט-1912).
הוא למד בגימנסיית לאזר ואחר כך בתיכון (כיום מכללת) "ספנטול סאווה" בעיר הולדתו. ב-1875 עבר את מבחני הבגרות באוניברסיטת בוקרשט. בצעירותו השתתף במלחמת העצמאות של רומניה בשנים 1877–1878.
הוא סיים לימודי רפואה בפריז בשנת 1882 ובשנים 1886-1883 השתלם ברפואה פנימית בבתי החולים של פריז, במיוחד בבית החולים סן לואי, בין השאר, כתלמידם של ז'אן מרטן שארקו ושל פיליפ גושה. בשנת 1885 סיים עבודת דוקטורט בנושא "תרומה למחקר של מקרה שחמת היפרטרופית של הכבד עם צהבת כרונית".
פעילותו הרפואית ברומניה.
בשובו לרומניה ב-1887 עבר את בחינת ההיתר לעסוק ברפואה בממלכה הרומנית. הוא המשיך לכתוב בכתבי העת הרפואיים הצרפתיים. עבד תחילה כמדריך לאנטומיה פתולוגית בבית החולים האוניברסיטאי ברנקובנסק בבוקרשט. בשנת 1891 התמנה לרופא בכיר בבית החולים קאריטס בבוקרשט שבו עבד עד סוף ימיו. לאחר בקשת המלך קרול משנת 1887 לאזרח אותו, אחרי דיונים, בדצמבר 1887 נמנה שאכמן עם היהודים המעטים שקיבלו באותה תקופה אזרחות רומנית. אחרי שוועדת ההתאזרחות הצביעה פה אחד בעד, הצבעתה בוטלה והסנאט הצביע גם כן בעד התאזרחותו עם 44 קולות בעד ו-22 נגד. כרופא צבאי השתתף בצבא הרומני גם במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת קולונל.
בשנת 1896 הקים קורס חופשי לקליניקה רפואית בבית החולים קאריטס. ב-1895 לא הצליח להתקבל בתפקיד בבית החולים קולנטינה. הוא ניהל גם יחידה לפיזיותרפיה במרחצאות של ד"ר ארליך ברחוב איטליאנה בבוקרשט.