אנדראדה זכה במדליית זהב האולימפית הראשונה שלו באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז. הוא היה לשחקן שחום העור הראשון ששיחק במשחקים האולימפיים. הוא כונה בשם "הפלא השחור". לאחר הניצחון באולימפיאדה שיחקה אורוגוואי צמד משחקים נגד ארגנטינה. במשחק השני שנערך באצטדיון ספורטיבו באראקס, הושלכו אבנים לכיוונו של אנדראדה מצד הקהל הארגנטינאי, ולאחר מכן הצוות האורוגוואי השליך אבנים בחזרה, ובכך המשחק פוצץ לאחר שהאורוגוואים סירבו להמשיך.
אנדראדה זכה במדליית זהב אולימפית שנייה באולימפיאדת 1928 שנערכה באמסטרדם. במהלך משחק חצי הגמר נגד איטליה הוא התנגש בעמוד השער ונפגע בעינו. כתוצאה מכך, התעוור בעין זו.
הוא היה שותף לזכיית נבחרתו במונדיאל 1930 ונבחר להיכלל בנבחרת המצטיינת של הטורניר. בשנת 1994 דורג על ידי מגזין פראנס פוטבול במקום העשירי מתוך 100 ברשימת השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריית המונדיאל.
אחרי הפרישה.
לכבוד הישגיו הוצב לוח על שמו באצטדיון סנטנאריו.
לאחר פרישה מהקריירה המצב הבריאותי של אנדראדה התדרדר והוא אף התמכר לאלכוהול. הוא נפטר ב-5 באוקטובר 1957, בבית מקלט שבמונטווידאו, בגיל 55. אחיינו, ויקטור רודריגס אנדרדה, היה גם כן כדורגלן שזכה עם אורוגוואי במונדיאל 1950.
אלברט דה יונג
אלברט, אנדריס דה יונג (בהולנדית: Albert Andries de Jong (29 באפריל 1891, אמסטרדם – 27 ביולי 1970) היה מסאי, מורה, פציפיסט, אנרכיסט, תועמלן אנטי מלחמתי וקצרן הולנדי.
ביוגרפיה.
אלברט דה יונג נולד כבן הצעיר ביותר למשפחה בת עשרה ילדים שמהם הגיעו לגיל בגרות רק ארבעה. אלברט גדל במשפחה ממעמד הפועלים. אביו חארדהרדוס דה יונג (Gerhardus) יליד פריזלנד שבצפון הולנד, היה פועל אשפה, אופה ושומר לילה. אמו, אקה פאן דר אאמס (Akke van der Eems), הייתה חסידה של האנרכיסט הולנדי (Ferdinand Domela Nieuwenhuis). היות שהיה צעיר הילדים ונולד לאחרי מות כמה מאחיו, פונק אלברט על ידי הוריו והיה היחידי מבין אחיו שאפשרו לו להמשיך בלימודים לאחר בית הספר היסודי, הוא למד הוראה.
בין השנים 1905–1909 למד דה יונג בבית ספר ממלכתי לחינוך בהארלם, לאחר סיום לימודיו היה מורה ולימד בין היתר בבית הספר ההומניטרי (Humanitaire School) של יעקב פאן ריס (Jacob van Rees) בבלאריקום שבדרום הולנד.
ב־1916 פוטר ממשרת ההוראה באמסטרדם, מכיוון שחי עם בת זוג ללא נישואים חוקיים, דבר שבעיני הרשויות היווה דוגמה שלילית לתלמידים. לאחר פיטוריו למד קצרנות והתחיל להתפרנס מכך. אלברט אנדריס דה יונג חי פעמיים עם ידועות בציבור. עם בת זוגו הראשונה אלידה פאן דר פאלדה (Alida van der Velde) הוליד בת יוהנה, אך הזוגיות ביניהם ניתקה מהר. עם בת זוגו השנייה אליזבט באפ' כהן (Elizabeth `Bep` Cohen), יהודיה שהייתה בעצמה אנרכיסטית ואחות במקצועה. הוליד שני בנים, ארתור, שנקרא על שם האנרכיסט ארתור לנינג, ורודולף, שנקרא על שם האנרכיסט רודולף רוקר. באפ' הייתה פעילה בארגוני סעד שונים ולאחר מלחמת העולם השנייה הייתה מבין מייסדי בית האבות הראשון בהולנד שלא היה מכוון למאמיני דת מסוימת.
פעילות פוליטית וקשרים בין לאומיים.
דה יונג היה מטבעו איש ארגוני, הוא העריץ את פרודון(Proudhon) שסיסמתו "L`anarchie, c`est i` orde" תאמה חלק מאופיו של אלברט. אף על פי שראה בבאקונין (Bakoenin) את ממלא מקום הסינדקליסטים הראשונים, דעותיו של פרודון על "החוזה שבין אנשים חופשיים ושווים" התאימו יותר לאישיותו.
הוא כתב מאמרים, ספרים, כ־40 חוברות בענייני כלכלה ופוליטיקה מנקודת המבט האנרכיסטית, ואת הספרון החשוב "De Praktijk van Antimilitarism".
עד היום, גם במאה ה־21 מצטטים את מאמריו ודעותיו על כלכלה בדיונים ובוועידות שונות.
בין 1905 ועד 1940 היה פעיל בתנועה הליברלית ההולנדית, בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 השתתף בוועידות בין לאומיות רבות, באותה תקופה התיידד עם רודולף רוקר שהשפיע עליו מאוד. שמו של אלברט מופיע בארכיונים של רודולף רוקר ברשימת המכותבים החשובים שלו.
בשנת 1921 היה דה יונג המארגן בפועל של הקונגרס האנטי מיליטריסטי הבינלאומי השלישי [Internationalen Antimilitaristischen Kongress (IAK)] בהאג, ונסע בחשאי לפריז ולברלין כדי להכין את הקונגרס. עד שנת 1937 הוא היה פעיל ב־"משרד האנטי-מיליטריסטי הבינלאומי" שהיה בהאג.
דה יונג הכיר את הרוסים האנרכו-סינדקליסטים החשובים שאותם הוקיר מאוד: אלכסנדר שפירו (Alexander Shapiro), אלכסנדר ברקמן (Alexander Berknan), וולין (Voline), מולי שטיינר (Molly Steiner) וסימון פלשיין (Simon Flechine). בפריז הכיר את שלום שוורצבארד, שירה למוות בהאטמן האוקראיני רוצח היהודים סימון פטליורה, מה שהפליא אותו, כיוון שהכיר את שורצבארד כאדם עדין. כמו כן הכיר והתיידד עם ג. מאקסימוב (G. Maximof) ואמה גולדמן (Emma Goldman). אמה אף שהתה בביתו בהאמסטדה בעת שערכה מסע הרצאות לאיסוף תרומות, ברחבי אירופה. בהספד לאלברט בביטאון "האגודה ההולנדית לחקר ההיסטוריה החברתית" כתב בנו רודולף, בעצמו היסטוריון: "את האחרונה (אמה גולדמן) אני זוכר במעומעם מבקרת בבית ההורים: 'דודה' מוצקה שבנחישות השתלטה על בקבוק היין וכמישהי שאבי כיבד באופן ניכר". ההתכתבויות בין אמה לאלברט, מופיעות בארכיון של אמה ומצוטטות ומוזכרות בספרים שלה ושל אחרים.
מ־1 בינואר 1933 ועד 20 באפריל 1940 שימש דה יונג כעורך השבועון "De Syndicalist", השבועון היה מודפס בהקפדה, ואת הלוגו של שמו עיצב הצייר סזאר דומלה. בשבועון הופיעו, בין השאר, מאמרים מאת קרופוטקין (Kropotkin), קלרה מאייר ויכמן (Clara Meyer Wichman) והודעות על אירועים שונים.
לדה יונג היה עניין מועט באמנות לשמה, אך דרך התנועה האנרכיסטית הכיר מספר ניכר של אמנים שאותם כיבד והוקיר. הוא התיידד עם כריס לאבו (Chris Lebeau) שב־1934 צייר דיוקנים שלו ושל בת זוגו באפ' כהן. דיוקנה של באפ' הוצג בתערוכה אנטי נאצית בהולנד באופן הפגנתי עם הכותרת "אשה יהודיה". דה יונג פגש את הצייר הבלגי אלברט דאינס, הוא הכיר את סזאר דומלה (Cesar Domela), בנו של דומלה ניויינהאוס וסזאר הפגיש אותו עם מונדריאן, אותו אלברט אהב והעריך מאוד.
דה יונג נפגש והתכתב עם א. בורגי (A. Borghi) האיטלקי, א. סונצי (A. Sonchy) הגרמני, האנרכיסט ביורקלונד (Bjorklund) והסינדקליסט אלברט יאנסן (Albert Jansen) משוודיה.
ב־1933 עזר לגרהרד וארטנברג לברוח מהנאצים. עבור היהודים ארגן יחד עם הרמן חרוננדל (Herman Groenendaal), סרבן גיוס ושובת רעב, מצעד מחאה נגד תנאי המאסר. חרוננדל נתפס ודה יונג ברח והסתתר.
במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, היה בין המקימים מחדש, יחד עם ברט דה ליחט (Bart de Ligt) וקייס בוקה (Kees Boeke) שהקים בסוף שנות ה-1920 בבילטהובן את בית הספר "מקום העבודה" (De Werkplaats), של האנרכו-סינדיקליסטים. בבית ספר זה למדה לימים גם ביאטריקס, מלכת הולנד.
ב-1931 נסע דה יונג לכנס העולמי של ה-CNT במדריד, שם נפגש עם רודולף רוקר. השניים נראים יחדו בסרטון שנמסר לסינמטק הצרפתי (Cinematheque Francais) בספטמבר 2001.
האנרכיסט פיט לארוס (Piet Laros), שהיה ידוע בין לוחמי מלחמת האזרחים בספרד, טען שהושפע להתגייס למלחמה זו, שאליה התגייסו רק הולנדים מעטים, על ידי אנטון קונסטנדה (Anton Constande) ואלברט דה יונג.
ב-1933 היה דה יונג מעורב בהדפסת חומרי תעמולה אנטי מלחמתיים ואנטי נאציים בגרמנית לגרמניה, הפרסומים נשלחו לפנלו ומשם הוברחו על ידי חברים לדעה לתוך גרמניה.
ב-1937 היה דה יונג בספרד, בין המתנדבים שהשתתפו במלחמת האזרחים במדינה.
במלחמת העולם השנייה.
במאי 1940, ערב הפלישה הנאצית להולנד, נאסר דה יונג יחד עם סוציאליסטים ופאשיסטים שהמשטרה הולנדית חשבה כמסוכנים למדינה. הוא שוחרר בתחילת הכיבוש הגרמני. לאחר שנאסר על ילדים יהודים ללמוד בבתי ספר "אריים", ארגן דה יונג ולימד קבוצה של ילדים יהודים בהאמסטדה.
ב־1942 ניסה הגסטפו בהולנד לאסור את אלברט דה יונג באשמת הכנות לבגידה (Vorbereitung Zum Hochverrat) וב־7 בפברואר עצרו בטעות מורה יהודי בעל שם דומה, דה יונגה (de Jonge), שהוחזר להולנד למחנה ווסטרבורק ומשם הועבר ב-18 במאי לסוביבור, שם נרצח כעבור כמה ימים.
פעם שנייה אלברט ניצל ממעצר כאשר הלך לבקר את כריס לאבו בלי לדעת שכריס ואשתו נאסרו ידי הגרמנים, השכנים של הזוג לאבו הזהירו אותו ממלכודת של הגרמנים.
בעזרת שכנים בהאמסטדה וחברים לדעותיו הפוליטיות, עזר דה יונג למצוא מקומות מחבוא ודרכי בריחה למשפחות יהודיות, כולל מספר מבני משפחתה של בת זוגו אשר להם עזר לברוח דרך בלגיה. במסלול הבריחה לבלגיה נתפס אחד האנשים, ואלברט דה יונג נאלץ להסתתר עקב "עזרה לא חוקית ליהודים". בת זוגו באפ' כהן נאלצה להתחבא אצל חברים והבנים הועברו למחבוא בבית הספר "מקום העבודה", של קייס בוקה.
בשנת 1944 רוקן ביתם של הזוג, אך חבר של התנועה פרץ לבית כמה פעמים לפני כן והצליח להוציא את כספי התנועה שהועברו לארצות הברית, לידי חברי התנועה, ביניהם רודולף רוקר שברחו לשם והמשיכו את המאבק בהיטלר.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב־1946 היה דה יונג עורך העיתון "Socialisme van Onderloop" ובשנים 1960–1964 היה עורך כתב העת "Buiten de Perken", בו גם פרסם קטעים מחייו שמאוחר יותר יצאו לאור בספר. לאחר המלחמה הוציא דה יונג לאור פרסום מודפס על סטנסיל (de Anarchosyndicalistische Persdienst או ASP).