מהאיחוד עם שוודיה ועד ימינו.
תיקונים אלו לחוקה בוטלו לאחר שהאיחוד בן התשעים ואחת שנים פורק ב-1905. מספר תיקונים נוספים לחוקה אומצו מאז 1814, האחרון שבהם ב-20 בפברואר 2007. לאחר מלחמת העולם השנייה והשבת השלום והשלטון החוקתי, התקיימו דיונים רבים כיצד להתמודד עם מה שאירע בחמש שנות הכיבוש הגרמני. אך דיונים אלו לא גרמו לשינויים בחוקה, והיא עמדה במבחן הזמנים הקשים.
התפתחות החוקה.
החוקה של 1814 הייתה תוצר של זמנה, וככל שהדמוקרטיה הנורווגית התפתחה, נראו חלקים ממנה מיושנים יותר ויותר. כך למשל סמכויות הרשות המבצעת, המשויכות בחוקה בעקביות למלך, עברו בהדרגה למועצת המדינה שלו (statsråd). באופן דומה, במקור הייתה למלך הסמכות הבלעדית למנות את חברי המועצה, והם היו כפופים לו בלבד, ולא ניתן היה לבוחרם מבין חברי הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי). עם ייסוד הדמוקרטיה הפרלמנטרית בשנות ה-70 של המאה ה-19, נבחרה המועצה בפועל בבחירות כלליות, משום שהמלך מינה למועצה רק את חברי המפלגה או הקואליציה שלה היה רוב בסטורטינג. יותר מכך, המועצה הוכפפה למעשה לסטורטינג במובן זה שכישלון בהצבעת אמון גרם לממשלה להתפטר. תהליך זה התרחש לאחרונה במרץ 2000, כאשר החברים בקואליציה השלטת חשו כי אינם מסוגלים לקבל את הקמתן של תחנות כוח הפועלות על גז טבעי (משום שחשבו כי הן מהוות סכנה לסביבה), החלטה שבה תמכו רוב החברים בסטורטינג.
בנוסף לשינויים שחלו בפועל, נעשו שינויים ותוספות רבים לנוסח המקורי של החוקה. השינוי המפורסם ביותר הוא כנראה הסרת "סעיף היהודים", שריד מתקופת השלטון הדני. במקור היה כתוב בפסקה 2: המשפט האחרון נמחק ב-1851, וב-1897 נמחק גם המשפט הקודם לו. סעיף 12 לחוקה עדיין מצהיר כי מעל למחצית מחברי מועצת המדינה חייבים להשתייך לכנסייה של המדינה, פסקה הנתונה במחלוקת יותר ויותר . ב-1898 ניתנה זכות בחירה כללית לגברים בלבד, וב-1913 היא הורחבה לזכות בחירה כללית באמצעות תוספות לחוקה.
שפה.
המאורעות של 1814 והחוקה שהתקבלה באותה שנה תופסים מקום מרכזי בזהות הנורווגית. מסיבה זו, ועל מנת לשמר את הטקסט עקבי ככל האפשר, נכתבו השינויים בשפה הקרובה ככל האפשר לשפת המקור. ב-1814 הייתה עדיין הדנית שפת הכתיבה האוניברסלית. שתי הצורות הכתיבה השולטות כיום בנורווגיה, נורווגית ספרותית ונורווגית חדשה התפתחו רק לקראת שלהי המאה ה-19. ב-1903 נעשו בחוקה שינויים לשוניים קלים מאוד, תוך שינוי האיות של כמה מילים שהכתיב שלהם השתנה מאז 1814, אך תוך שמירה על הדנית המסורתית של המאה ה-19.
כל התוספות האחרונות ניסו לחקות את השפה של 1903, וכך נוצרו מבנים לשוניים מוזרים. המילה "סביבה" כתובה באיות העתיק "milieu", ובכך היא שונה הן מהאיות הנורווגי והן מהאיות הדני המודרניים שהוא "miljø", עם זאת, ההקשר המודרני של המילה לא היה קיים במאה ה-19. "הקבוצה האתנית של הסאמים" היא "den samiske Folkegruppe", אף כי המילה "סאמי" ("samisk") לא הייתה נפוצה עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1814 או 1903 היה בוודאי נעשה שימוש במילה לאפים ("lappisk"), אך כיום היא נחשבת ביטוי מעליב.
כיוון שאת התוספות כותבים פוליטיקאים שאינם בקיאים בשפה הדנית של תחילת המאה ה-19, התגנבו לחוקה כמה איותים מנורווגית. הוצעו כמה גישות כיצד לשכתב את שפת המסמך:
העדכון החוקתי של 20 בפברואר 2007 נועד לתקן 16 שגיאות איות קלות על מנת להתאים את המסמך לאיות של 1903.
ניתן אפוא לומר שנורווגיה היא כנראה המדינה היחידה בעולם שחוקתה כתובה בשפה זרה. היא בוודאי המדינה היחידה שמחברת חקיקה חדשה תוך שימוש בשפה מתה, למעט הוותיקן העושה שימוש בלטינית. אפילו שמה הרשמי של ממלכת נורווגיה (בנורווגית ספרותית וחדשה :"Kongeriket Norge"/"Kongeriket Noreg") מופיע בחוקה בצורתו הדנית, "Kongeriget Norge".
מגמות נוכחיות.
מפעם לפעם עולה הצעה להפריד את הדת מהמדינה, שמשמעותה שינוי סעיף 2 לחוקה. הצעה זו לא זכתה מעולם לתמיכת הרוב בסטורטינג, אך היא מהווה נושא מתמשך לוויכוח.
קיומו של "בית המשפט העליון של הממלכה" הובטח בחוקה ונעשה בו מדי פעם שימוש (לעיתים לרעה) על ידי הסטורטינג על מנת לשלוט על הממשלה במאה ה-19, אך מאז 1927 לא נעשו ניסיונות להדיח את הממשלה. ב-2004 הוגש דו"ח פרלמנטרי והועלתה הצעה לשנות את הבסיס החוקי על פיו פועל "בית המשפט העליון של הממלכה" ולצמצם את ההטייה הפוליטית. ההצעה עברה בהצבעה פה אחד בסטורטינג ב-20 בפברואר 2007. הרכב בית המשפט העליון של הממלכה יכלול, על פי התיקון, את חמשת השופטים הוותיקים המכהנים בבית המשפט העליון של נורווגיה ועוד שישה שופטים רגילים שימונו על ידי הסטורטינג, במקום שכל בית המשפט העליון של הממלכה ימונה על ידי הסטורטינג והלגטינג (כרבע מהסטורטינג).
כמה מומחי חוקה טוענים כי חובה לשנות את החוקה על מנת לאפשר את הצטרפות נורווגיה לאיחוד האירופי. אך הוויכוח הציבורי בנושא האיחוד האירופי השתתק יחסית מאז משאל העם של 1994, כך שלא צפוי שינוי בנושא בשנים הקרובות.
פיטר ויילי
פיטר ויילי (באנגלית: Peter Wiley, נולד ב-1955) הוא צ'לן ומורה לצ'לו. בגיל 13 החל את לימודיו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ושם למד אצל דייוויד סויר. בגיל 20 התמנה לצ'לן ראשי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי, אחרי שנה בתזמורת פיטסברג. ויילי קיבל מענק קריירה מטעם קרן אוורי פישר והיה מועמד, עם שלישיית בוזאר, לפרס גראמי בשנת 1998. כחבר בשלישיית בוזאר, ניגן ויילי ביותר מאלף קונצרטים, חלקם עם התזמורות הגדולות בעולם. הוא עומד בקשר עם פסטיבל מרלבורו מאז 1971. כמו כן, הוא חבר אמן בסגל התוכנית "כוכבים עולים" של קאראמור ולימד בקונסרבטוריון למוזיקה של סינסינטי, מאן קולג' למוזיקה ובית הספר למוזיקה של מנהטן.
כיום הוא חבר בסגל המורים של קונסרבטוריון בארד למוזיקה ומכון קרטיס למוזיקה.
ויילי נמנה עם חברי רביעיית גוארנרי, שם החליף בשנת 2002 את דייוויד סויר עם פרישתו, ורביעיית הפסנתר "אופוס אחד".
החברה הבריטית הבינכוכבית
דגלי אנטרקטיקה
שראג
שֵראג (בנורווגית: Kjerag) הוא הר במערב נורווגיה המתנשא לגובה 1110 מטר מעל פני הים וצופה לפיורד ליזה (Lysefjorden).
על ההר קיים סלע עגול ענק בשם שראגבולטן (Kjeragbolten) אשר תקוע בבקע צר בהר בגובה 1,000 הישר מעל פיורד ליזה. מטיילים רבים אשר מגיעים למקום בוחרים לעמוד על הסלע לצורך תמונה, אף על פי כן מטיילים רבים לא עולים על הסלע מתוך חשש לחייהם.
שראג הפך ליעד תיירותי פופולרי למדי במשך השנים האחרונות. תיירים רבים בוחרים ללכת לשם משום שצוק כס המטיף הפך להיות מתוייר מדי, חלק באים כדי להצטלם על השראגבולטן. כמו כן הצוק הפך ליעד תיירותי מבוקש במיוחד עבור קופצי בסיס וחובבי צניחה חופשית כאשר תיירים רבים מגיעים מרחבי העולם במיוחד לשם כך אל ההר. הר שראג הוא גם יעד פופולרי למטפסי הרים. דרכים תלולות מובילות לפיסגתו והן מומלצות למיטיבי לכת.
הדרך היחידה בה ניתן להגיע אל הצוק כרוכה בהליכה רגלית ממגרש החניה של כשעתיים עד שלוש לכל כיוון. מגרש החנייה ממוקם כשעת נסיעה מהעיר סטוונגר כאשר ההגעה כרוכה גם בשייט במעבורת.
דגל הטריטוריה הבריטית באנטרקטיקה
סמל הטריטוריה הבריטית באנטרקטיקה
ארמון טרוקדרו
משאבת השרירים
משאבת השרירים או משאבת השרירים הוורידית מתארת מנגנון הפועל להזרמת דם מרקמות הגוף ללב, המבוסס על מערכת שסתומים בוורידים ועל כיווצם של שרירי שלד. למשאבת השרירים חלק חשוב ביצירת החזר ורידי (כמות הדם המגיעה לעליה הימנית) ללב שתפוקתו תלויה בו.
החזר ורידי ולחץ הידרוסטטי בוורידים.
כיווצי החדר השמאלי של לב האדם מזרימים דם דרך העורקים לרקמות. תפוקת הלב, קרי כמות הדם שהוא מזרים ביחידת זמן, תלויה בכמות הדם המגיעה לעליה הימנית של הלב באותה יחידת זמן. כמות הדם המגיעה לעליה הימנית מכונה ההחזר הורידי.
מרבית הלחץ שיוצר הלב בעורקים אובד לאורכם ולאורך הנימים, כך ששאריתו המגיעה לוורידים אין בכוחה להניע את הדם בחזרה ללב. בעיה גדולה במיוחד קיימת בוורידי הגפיים התחתונות, שמשקל עמודת הנוזל המופעל עליהם (מפאת הפרש הגבהים בין הלב לכפות הרגליים בזמן עמידה) יכול ליצור לחץ הידרוסטטי של 90 מילימטר כספית.
מנגנון משאבת השרירים.
לאורך הוורידים בגוף, ממוקמים שסתומים חד כיווניים המאפשרים תנועת דם לכיוון הלב בלבד. חלק מהוורידים עצמם, הוורידים העמוקים, נעים לאורכם של שרירי שלד. כאשר שרירי השלד מתכווצים, נסחט הדם מתוך הוורידים העמוקים ונע לכיוון היחידי שמאפשרים לו השסתומים, דהיינו לכיוון הלב. בדרך זו, פעולות יומיומיות כגון הליכה, ריצה ואף כיווצים קלים של שרירי היציבה של הרגליים, מספקות את הכוח המניע את הדם מהגפיים התחתונות (ומיתר רקמות הגוף) בחזרה ללב כנגד הלחץ ההידרוסטטי.
פעולה רציפה של משאבת השרירים, תפחית את הלחץ בוורידי הרגליים ל-25 מילימטר כספית ואף לפחות מזה. בעוד שאי הפעלתה של משאבת השרירים ולו לפרק זמן קצר כדי מחצית דקה, תאפשר ללחץ ההידרוסטטי להעלות את הלחץ בוורידים ל-90 מילימטר כספית.
תת-תפקוד של משאבת השרירים.
פעולתה התקינה של משאבת השרירים תלויה בתפקודם של שסתומי הוורידים. הללו עלולים להפסיק לתפקד אם הלחץ הורידי גבוה מדי לאורך זמן. לחץ ורידי גבוה, הנוצר בעת הריון, באנשים העומדים זמן ממושך או באנשים הנמנעים מלכווץ את שרירי הרגליים (למשל אנשים עם גפה תחתונה מגובסת), גורם להתרחבות של הוורידים ולאי ספיקה של השסתומים. הללו חסרים את היכולת להתאים עצמם לרוחב החדש של הוורידים.
עם אובדן התפקוד של משאבת השרירים, גדל עוד יותר הלחץ הוורידי בגפיים התחתונות ונוצרות דליות ורידים ובצקות.