כבר לפני תחרות 2019, כשסוכנויות ההימורים צפו שדאנקן לורנס ינצח, כמה ערים הולנדיות, כולל אמסטרדם, האג ומאסטריכט, הודיעו על כוונתן לארח את התחרות אם לורנס ינצח. דובר מטעם ה-NPO הצהיר גם כי לרשת השידור הייתה תוכנית ראשונית לבחירת העיר המארחת במקרה של ניצחון הולנדי. כאשר לורנס זכה בתחרות, ראשי עיריות שונות פתחו מיד במערכה באמצעות הודעות טקסט, לשדל את מארק רוטה, ראש ממשלת הולנד, לבחור בעירם. אנשי ציבור, כולל לורנס, אנדרה ריו וגטי קספרס, הביעו בפומבי את תמיכתם בערים המארחות המועדפות עליהם.
רשתות השידור המארחות פתחו בתהליך הגשת ההצעות ב-29 במאי 2019: בשלב הראשון של תהליך זה, ערים הביעו באופן רשמי את כוונתן לרשתות השידור. תשע ערים - אוטרכט, אמסטרדם, ארנהם, ברדה, דן בוס, האג, לייוורדן, מאסטריכט ורוטרדם - עשו זאת וקיבלו רשימה של קריטריונים מחייבים שהן והאולמות שלהן צריכים לענות עליהם ב-12 ביוני 2019. העיר זוולה שקלה תחילה לארח את האירוע, אך בסופו של דבר החליטה שלא להצטרף לתהליך הבחירה, משום שהאולם שלה, IJsselhallen, אינו מתאים לאירוע מבחינת גודלו. גם אנסחדה בדקה אפשרות לארח את התחרות בהאנגר של נמל התעופה טוונטה , אך מאוחר יותר נודע, שמועצת המנהלים של העירייה החליטה שלא תתמוך כלכלית במכרז כזה.
מנקודה זו והלאה, נדרשו תשע ערים אלו להכין הצעה לאירוח התחרות ולהגישה עד ה-10 ביולי 2019. ערים אחרות יכלו עדיין להצטרף לתהליך המכרז, עם הגשת הצעות לפני המועד האחרון. בתקופה זו נפסלו ארבע ערים. אמסטרדם לא יכלה לארח את התחרות כיוון שהיא מארחת אירועים אחרים במסגרת הזמן של התחרות. ברדה נשמטה מהמכרז בשל בעיות כלכליות . לייוורדן חזרה בה מהצעתה כיוון שהתקרה של ה-WTC Expo נמוכה מדי. האג ביטלה את הצעתה משום ששני המקומות הפוטנציאליים שלה לא היו מתאימים לאירוע. אצטדיון הכדורגל המקומי, Cars Jeans Stadion, היה גדול מספיק אבל ללא גג והתקנת גג כזה הייתה הופכת את ההצעה לבלתי אפשרית כלכלית. האופציה האחרת שלה הייתה פרישת אוהל בדשא של Malieveld, אך לאחר שנבדקו תנאי האירוח, ירדה האופציה הזאת מעל הפרק. לאחר פרישתה, תמכה האג בהצעתה של רוטרדם.
חמש הערים הנותרות - אוטרכט, ארנהם, דן בוס, מאסטריכט ורוטרדם - הגישו את ההצעות הסופיות שלהן באירוע רשמי, שנערך בהילברסום ב-10 ביולי 2019. רשתות השידור המארחות סקרו את ההצעות שהוצגו, וב-16 ביולי 2019 הכריזו על ביטול אלה של אוטרכט, ארנהם ודן בוס ועל המועמדות הסופיות, מאסטריכט ורוטרדם. אוטרכט בוטלה בעיקר משום שהרעיון לכסות באוהל את Jaarbeurs מציע אפשרויות מוגבלות לבדיקת מיקומים, והתאמתה מוטלת בספק לאירוע כמו תחרות האירוויזיון, ואילו דן בוס נפסלה בגלל התקרה הנמוכה מדי ב-Brabanthallen וגם בגלל מיעוט חדרי מלון ששוריינו למבקרים פוטנציאליים לתחרות.
לצורך סקירת המקום, האולם והאירועים הסובבים להצעות שנבחרו ודיון בהם, ביקרה NPO במאסטריכט ב-17 ביולי 2019, וברוטרדם ביום המחרת. בסוף יולי, נערכו ביקורים נוספים בשתי הערים המועמדות לצורך בחינת התוצר הלוגיסטי. איגוד השידור האירופי לא ביקר באף עיר. מאסטריכט ורוטרדם מסרו גרסאות מתוקנות של הצעותיהן עד ה-9 באוגוסט 2019, פרטים שכללו את התוכניות החברתיות של הערים, אירועים נלווים ותוכניות רישוי. "הסכם קונספט" הוגש למארגנים הן במאסטריכט והן ברוטרדם באוגוסט 2019. בעוד שרוטרדם חתמה על הסכם זה, מועצת העיר מאסטריכט דחתה אותו לאחר דיון. באותו דיון במועצה הובהר גם כי ה-MECC לא יעבור שיפוצים נוספים. ב-30 באוגוסט הוכרזה רוטרדם כעיר המארחת במהלך שידור מיוחד ב-NPO 1.
מקרא:
אתרים אחרים.
כפר האירוויזיון הוא מתחם המעריצים הרשמי של האירוויזיון. במהלך אירועי התחרות היה אמור להיות ניתן לצפות בהופעות של אמנים מקומיים, כמו גם בהופעות החיות המשודרות מהאולם המרכזי. זה היה אמור להיות ממוקם בבינרוטה. המיקום הוא אחד השטחים הפתוחים הגדולים במרכז רוטרדם. בינרוטה ממוקם בלב העיר, בסמוך לאחד מהפלאים האדריכליים המפורסמים ביותר ברוטרדם, המרקטל.
היורוקלאב היה אמור להיות המקום הרשמי לאפטר-פארטי ולהופעות הפרטיות של משתתפי התחרות. בניגוד לכפר האירוויזיון, הגישה ליורוקלאב הייתה אמורה להיות מוגבלת לצופים, לנציגים ולעיתונאים. זה היה אמור להיות ממוקם במאסילו. מאסילו ממוקם על קו המים של רוטרדם במאשאבן זוידזיג'ד, במרחק של 10 דקות נסיעה מאהוי רוטרדם.
אירועי "שטיח הזהב" וטקס הפתיחה, בהם מוצגים המתמודדים ומשלחותיהם בפני העיתונות והמעריצים, היו אמורות להתקיים בטרמינל השייט ברוטרדם ב-10 במאי 2020.
פורמט.
עיצוב חזותי.
סלוגן התחרות, Open Up ("היפתחו"), נחשף ב-24 באוקטובר 2019. הלוגו והמיתוג הרשמי נחשפו ב-28 בנובמבר 2019. עוצב על ידי CLEVER°FRANKE, זהו "ייצוג מופשט של צבעי הדגל של 41 המדינות המשתתפות בשנת 2020 בהופעה ראשונה לתחרות".
עיצוב במה.
איגוד השידור האירופי חשף את עיצוב הבמה לתחרות האירוויזיון 2020 בדצמבר 2019. העיצוב בהשראת הסלוגן "Open Up" והנוף השטוח ההולנדי הטיפוסי. את בימת האירוויזיון עיצב מעצב הבמה הגרמני פלוריאן וידר, שגם עיצב את הבמות לתחרויות 2011–2012, 2015, 2017-2019 שלא כמו בתחרות הקודמת, הגרין רום הוצב באולם ההופעות.
מנחים.
שלושה מנחים נבחרו להנחות את שלושת המופעים: השחקנית ומנחת הטלוויזיה שנטל יאנזן, הזמר והפרשן ההולנדי של התחרות יאן סמיט והזמרת אדסיליה רומבלי, שייצגה את הולנד בתחרויות 1998 ו-2007. בלוגרית היופי, ניקי דה יאחר (NikkieTutorials) אמורה הייתה להיות המגישה של התוכן המקוון של התחרות, כולל סדרת יוטיוב שתוקלט עם המשתתפים. ולהופיע בהופעות החיות בתאריכים 12, 14 ו-16 במאי 2020.
הגרלת הקצאות חצאי-הגמר.
ההגרלה לקביעת חצי הגמר של המדינות המשתתפות תתקיים ב-28 בינואר 2020, בבית העירייה של רוטרדם. שלושים וחמש המדינות שיתמודדו בחצאי הגמר הוקצו לשישה סירים, בהתבסס על דפוסי הצבעה היסטוריים כפי שחושב על ידי שותף הטלוויזיה הרשמי לתחרות "Digame". הרישום של הסירים השונים עוזר להפחית את הסיכוי שנקרא "הצבעה בגוש" ולהגביר את המתח בחצי הגמר. ההגרלה תקבע גם איזה חצי גמר תשדר ותצביע כל אחת משש המדינות העולות לגמר באופן אוטומטי - מדינות ה-"Big Five" והמארחת הולנד - ישדרו ויצביעו. את הטקס ינחו מנחי התחרות, שנטל יאנזן, אדסיליה רומבלי ויאן סמיט ויכלול את העברת מפתחות האירוויזיון מציפי ברנד פרנק, סגן ראש עיריית תל אביב (העיר המארחת בתחרות הקודמת) לאחמד אומלבאל ראש עיריית רוטרדם.
הצבעה.
ראש המשלחת הספרדי חשף ב-22 באוקטובר 2019 כי ה-EBU מתייעצים עם המשלחות בנוגע לשינויים פוטנציאליים במערכת ההצבעה. ראש המשלחת היוונית חשף ב-30 באוקטובר 2019 כי רוב המשלחות (80%) הצביעו בעד שמירה על מערכת ההצבעה הנוכחית.
גלויות.
הרעיון של הגלויות לתחרות 2020 ממשיך את הסלוגן "Open Up" של האירוע. כל אמן אמור היה לבקר בחלק אחר של הולנד ולהתחבר למקומיים על ידי השתתפות בפעילות, מסורת או תחביב הולנדי.
מופע הפתיחה והמופע האומנותי.
תזמורת סימפונית של מוזיקאים צעירים הייתה אמורה להופיע במהלך הגמר. המוזיקה למצעד הדגלים להצגת את משתתפי הגמר הופקה על ידי הדי ג'יי פיטר גבריאל בן ה-15 תזמורת סימפונית של שישים וחמישה מוזיקאים צעירים מרחבי הולנד הורכבה להופעה בגמר יחד עם הדי ג'יי אפרוג'ק והזמרת גליניס גרייס, שייצגה את הולנד בתחרות האירוויזיון 2005. המופע האומנותי הזה תוכנן להכיל גם ארבעים רקדנים ומקהלת גוספל של עשרים וחמישה חלקים.
יתרה מזאת, תוכנית הגמר כללה הופעות של שמונה זוכי אירוויזיון לשעבר. ג'יליולה צ'ינקווטי עם "Non ho l'età", לני קור עם "De troubadour", גטי קספרס (מטיץ'-אין) עם "Ding-a-dong", סנדרה קים עם "J'aime la vie", פול הרינגטון וצ'רלי מקגטיגן עם "Rock 'n' Roll Kids", אלכסנדר ריבאק עם "Fairytale", ודאנקן לורנס עם "Arcade".
נגישות.
תומר לוי, בוגר תוכנית מנהיגות של קרן אדמונד דה רוטשילד מישראל, נסע לאמסטרדם על מנת להנגיש את שירי האירוויזיון ל-42 שפות סימנים, ונפגש עם שר הנכים ההולנדי ריק ברינק.
המדינות המשתתפות.
ה-EBU הודיע ב-13 בנובמבר 2019 כי ארבעים ואחת מדינות ישתתפו בתחרות, כולל אוקראינה ובולגריה שחזרו לאחר היעדרותן מתחרות 2019 ובזמן שהונגריה ומונטנגרו פרשו מתחרות 2020.
בשל ביטול האירוויזיון שודרו שלושה משדרים החלופיים. בשני המשדרים הראשונים, ששודרו בתאריכים שבהם היו אמורים להתקיים חצאי הגמר, בוצעו השירים במלואם לפי חצאי הגמר שבהם היו אמורים להשתתף ולפי הסדר שהיה מתוכנן להם (בשונה מהנהוג, סדר השירים התגלה רק במשדרים עצמם). במשדרים שהחליפו את חצאי הגמר בוצעו גם השירים של המדיניות שהיו צריכות להשתתף ישירות בגמר ולהצביע באותו חצי הגמר. שני משדרים אלו הוצגו רק בערוץ היוטיוב של האירוויזיון.
המשדר השלישי (הגמר) שודר במקביל ביוטיוב ובטלוויזיה בכל מדינה ובו הוצגו השירים, כ-40 שניות מכל שיר ומסר מהמתמודדים שהיו אמורים לייצג את מדינתם. הקטעים בוצעו לפי סדר הענקת הנקודות שהיה אמור להיות בגמר. בנוסף להצגת קטעים מהשירים שהיו אמורים להתמודד בתחרות, היו מחוות וביצועים מיוחדים לשירי אירוויזיון ישנים בביצועים של מתמודדי עבר וביצועים של שירים חדשים.
חצי הגמר הראשון.
בחצי גמר זה היו אמורות להשתתף 17 מדינות ובו היו אמורות להצביע המדינות הבאות המשתתפות אוטומטית בגמר: איטליה, גרמניה והולנד.
חצי הגמר השני.