במהלך אחת התוכניות, ב-5 בינואר 1997, כאשר הודיע טופז על אירוע של נחיתת חוצנים לכאורה, הגיע הרייטינג בתוכנית לשיא מאז החלה מדידתו - 46.8 אחוזי צפייה. שיא זה נשבר אמנם מאוחר יותר, אך מאז נהפך כינויו של טופז, "מלך הרייטינג", לנפוץ בקרב הציבור ותעשיית הבידור. כמו כן הפכו לפופולריות אמרות קבועות שהושמעו בתוכניתו, בהן: "אין לי זמן!" ו"נעבור לפר-סו-מות".
בשנותיה הראשונות נמדדו אחוזי הצפייה בתוכנית על ידי סקרי צפייה, אותם ערכה חברה פרטית עבור הרשות השנייה; נתוני הצפייה נחשבו גבוהים ביחס לכל תוכניות ערוץ 2 והביאו את התוכנית לעמוד בראש טבלאות הרייטינג למשך תקופות ארוכות. התוכנית הוכיחה את הצלחתה גם בנתוני מערכת המדרוג הרשמית, כאשר החלה לפעול, בפברואר 1998.
נתוני הצפייה הגבוהים נשמרו עונה אחר עונה, עד לעונה השמינית של התוכנית, בשנת 2001, במהלכה התמעטו נתוני הצפייה ביחס לעונות הקודמות, אך נשארו גבוהים ביחס לאחוזי הצפייה הכלליים של ערוץ 2. באותה שנה, חוו כל תוכנית ערוץ 2 ירידה חדה, בעקבות שידורן של אופרות סבון ישראליות פופולריות בכבלים ("לגעת באושר", "לחיי האהבה") במקביל לשידורי הפריים טיים של הערוצים הכלליים.
בעונה שלאחר מכן, העונה התשיעית, עלו אחוזי הצפייה בתוכנית במידה ניכרת מהעונה השמינית, אך לא הצליחו לשחזר את הצלחת העונות הראשונות. שתי העונות האחרונות, ששודרו בשנתיים שלאחר מכן, התייצבו על נתוני צפייה דומים, עד לירידת התוכנית משידור.
ירידת התוכנית.
לקראת המכרז השני להפעלת ערוץ 2 ובעקבות פולמוס ציבורי על התנהגותו של טופז בתוכנית, החליטה הזכיינית קשת להקפיא את תוכניתו. העונה ה-11 והאחרונה של התוכנית בטרם המכרז הגיעה לקצה ביוני 2004. לאחר מספר חודשים בהם עתידו של טופז בזכיינית היה מעורפל, לקראת סוף 2004 הוחלט ב"קשת" שלא להתקשר יותר עם טופז, גם לא במסגרת תוכנית חדשה. ההחלטה ספגה ביקורת, שהציגה אותה כמוּנעת מניסיון של "קשת" לזכות במכרז ערוץ 2 שנערך באותה תקופה.
לאחר ירידת התוכנית, המשיך טופז להנחות תוכניות דומות במתכונתן ל"הראשון בבידור", במסגרת הזכיינית המתחרה "רשת" ולאחר מכן בערוץ 10. עם זאת, הפופולריות לתוכניותיו החדשות של טופז לא הצליחה להגיע לאלו של "הראשון בבידור". ב-2007 פרש מהנחיית תוכניות בידור והתמקד בפרויקטים אחרים.
הגן הטכנולוגי מלחה
הגן הטכנולוגי מלחה (או הגן הטכנולוגי ירושלים – גט"י) הוא פארק היי-טק בשכונת מלחה בירושלים, בסמוך לקניון מלחה, אצטדיון טדי ותחנת הרכבת ירושלים מלחה. שטחו הבנוי הכולל הוא כ־73 אלף מ"ר.
היסטוריה.
את הגן הטכנולוגי יזמה הרשות לפיתוח ירושלים וראש העירייה טדי קולק, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הקמתו נעשתה באמצעות חברת "ג.ט.י. - הגן הטכנולוגי ירושלים בע"מ" שהוקמה לצורך כך על ידי הרשות. החברה תכננה את גן והשלימה את אישור התב"ע שלו ב-1993. באפריל 1993 התקשרה הרשות, לאחר שזכתה במכרז בינלאומי, עם חברת הנדל"ן ישרס בהסכם לפיו רכשה ישרס 74% מזכויות הבעלות והשליטה בחברת הגן הטכנולוגי. ממשלת ישראל הגדירה את ירושלים כאזור עדיפות לאומית א' להיי-טק. הפרויקט זכה למעמד של "מפעל מאושר" על פי חוק לעידוד השקעות הון וזכה למענק ממשלתי.
האכלוס ההדרגתי של הגן הטכנולוגי החל ב-1996. עד סוף שנת 1997 הושלמה בנייתם של ארבעה מבנים בני חמש קומות. בשנת 1998 החלה הקמתו של מגדל המשרדים בן 17 הקומות בגן. במהלך השנים 2001 ו-2002 ביצעה ג.ט.י. עבודות חפירה ודיפון להקמת בניינים 6 ו-7 במתחם. ביולי 2002, הקפיאה את הקמת הבניינים עקב הירידה החריפה בביקוש לשטחי היי-טק בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום. מאז פעלה לשינוי התב"ע המאושרת למתחם במטרה להגדיל את זכויות הבנייה ולא הקימה את הבניינים.
עד שנת 2004, היקף ההשקעה של "חברת ג.ט.י." בפרויקט עמד על סך של כ-339 מיליון ש"ח, מתוכם כ-75 מיליון ש"ח, היו מענק ממשלתי. על פי תנאי מרכז השקעות למענק לפרויקט, על 70% משטח הגן לשמש עבור תעשייה עתירת ידע ולהיות מיועד למפעלי היי-טק, ורק יתרת השטח למשרדים ושירותים נלווים. ביוני 2004 ,בעקבות ביקורת שערך משרד מבקר המדינה, פנה מינהל מקרקעי ישראל לג.ט.י., בטענה כי היא משכירה את שטחי הגן הטכנולוגי בניגוד להוראות הסכם החכירה,
לפיו הוחכר השטח למטרות "תעשייה ומלאכה" בלבד. לפיכך דרש המינהל מהחברה להפסיק כל שימוש בשטחי הגן הטכנולוגי המנוגד למטרת החכירה. אך הדבר לא בוצע. ורוב שטחי הגן אינם משמשים לחברות טכנולוגיה, בין השוכרים במתחם, גופי תקשורת הבינלאומיים BBC, רויטרס ובלומברג, רשות החברות הממשלתיות, רשות הפטנטים, האוניברסיטה הפתוחה מכללת ג'ון ברייס והסניפים הראשיים של הבנקים לאומי ופועלים בירושלים. הפרויקט הפך לאחד הרווחיים של חברת ישרס, ושוויו מוערך, נכון לשנת 2014, ביותר מ-600 מיליון ש"ח.
בנובמבר 2019, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה תוכנית להרחבת הגן הטכנולוגי, בחלקו המזרחי של המתחם שבניתו הוקפאה בתחילת שנות ה-2000. במסגרת התוכנית יוקמו שני מגדלים בני 30 קומות ותבנה דופן עירונית מסחרית אשר תחבר את הגן הטכנולוגי עם קניון מלחה מצד אחד ועם תחנת רכבת ישראל מהצד השני.
ב-16 במאי 2018 נחנכה שגרירות גואטמלה בישראל באופן רשמי בשטח הפארק, לאחר שעברה ממתחם השגרירות בתל אביב. ב-24 ביוני 2021 נחנכה גם שגרירות הונדורס בגן הטכנולוגי.
מבנה הפארק.
הפארק כולל 60 אלף מ"ר להשכרה לשלושה ייעודים: היי-טק, תומכי היי-טק (נותני שירותים כגון סוכנויות ביטוח ובתי השקעות, סוכנויות נסיעות ומשרדי עורכי דין), וכ־13 אלף מ"ר המושכרים באופן חופשי. המגדל המרכזי בגן הוא בן 17 קומות.
מתחם הפארק כולל גן פסלים, המציג פסלים סביבתיים. בין החברות והארגונים הידועים בעלי משרדים במתחם: רשות החדשנות, רשות החברות הממשלתיות, רשות הפטנטים, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מרכז פיתוח של IBM, חברות התכנה FreigtOS ואקס ליבריס וחברות היי-טק נוספות, גופי תקשורת בינלאומיים (BBC וסוכנויות הידיעות רויטרס ובלומברג), האוניברסיטה הפתוחה, קמפוס של הקריה האקדמית אונו, מכללת ג'ון ברייס והמכללה החרדית ירושלים. בפארק פועלים סניפים של הבנקים הגדולים בישראל.
במאי 2018 נפתחו במתחם שגרירויות פרגוואי וגואטמלה בישראל, אך בספטמבר 2018 הודיעה פרגוואי שתחזיר את השגרירות לתל אביב. ביוני 2021 נפתחה במתחם שגרירות הונדורס.
יוהאן פונלאנטן
הגן הטכנולוגי ירושלים
התפיסה הליברלית בכלכלה פוליטית בינלאומית
התפיסה הליברלית בכלכלה פוליטית בינלאומית היא אסכולה מסורתית שהתפתחה לראשונה בבריטניה במהלך המאה השמונה עשרה. מטרתה הייתה לאתגר את התפיסה המרקנטיליסטית, שהייתה דומיננטית באותה תקופה. המלומדים הבולטים המשויכים לתפיסה זו הם אדם סמית' ודייוויד ריקרדו, ובאמצעות תפיסתם הם ניסו לשנות את המדיניות הכלכלית של הממשלה הבריטית, שהייתה מרקנטיליסטית באותה תקופה.
לתפיסה הליברלית יש מספר עקרונות. ראשית, יש חליפין וולונטרי שיוצר רווח. לפי הליברליזם, שיתוף פעולה הוא דבר חיובי. כמו כן, לשוק יש עליונות כי הוא מנגנון יעיל שיודע לנהל משאבים בזמן מחסור. זוהי גישה כלכלית נאו-קלאסית, הטוענת שהשוק יעיל בעיקר בענייני מחסור. השוק יודע לעבוד טוב, הודות ל"יד הנעלמה", שמסדירה אותו. לכן ליברליזם מתיישב עם ליברליזציה בסחר. ליברליזציה במסחר היא סחר חופשי. לפי הליברליזם, ככל שיהיו פחות מכסים ויהיה יותר סחר כלכלי בינלאומי, כולם ירוויחו מזה ויהיה שלום והרמוניה. תפקיד הממשלה הוא רק להבטיח את כללי המשחק: לדאוג לביטחון, לכסף, ולמנוע מונופולים. תפקיד הממשלה לדאוג שלא נוצרים מונופולים או שחקנים עם עוצמה רבה מדי. הרווחים הם אבסולוטיים, כלומר רווח של אחד אינו בהכרח הפסד של מישהו אחר. לכאורה, כולם יכולים להיות המרוויחים. כולם מרוויחים אם הסחורות, שירותים, הון ועבודה נעים בחופשיות. משטר בינלאומי נחוץ להבטחת התחרות ההוגנת.
עקרונות כלליים.
לתפיסה הליברלית בכלכלה פוליטית בינלאומית יש מספר מאפיינים. ראשית, התפיסה הליברלית מנסה להתוות קו חזק בין פוליטיקה לכלכלה, ולפיכך לפי הליברליזם, מטרת הפעילות הכלכלית הייתה להעשיר את האינדיוודואלים ולא לקדם את כוחה של המדינה. בנוסף, הליברליזם טוען כי מדינות אינן מעשירות את עצמן באמצעות הפעלת עודפי מסחר. במקום זאת, המדינות מרוויחות מהמסחר תוך כדי התעלמות מהשאלה האם שיווי המשקל של הסחר הוא חיובי או שלילי. כמו כן, לפי הליברליזם, מדינות מתעשרות על ידי ייצור מוצרים שהן יכולות לייצר בְּעלות נמוכה יחסית בתוכָן, וסוחרות בהם עבור סחורות שיכלו להיות מיוצרות בתוך אותן מדינות רק בְּעלות גבוהה יחסית. לפיכך, הליברליזם טוען שממשלות צריכות לעשות מאמץ קטן בלהשפיע על שיווי המשקל של המסחר של המדינות או לעצב את סוגי הסחורות שהמדינה מייצרת. מאמצי הממשלה להקצות משאבים רק יורידו את הרווחה הלאומית. בנוסף, לפי הליברליזם, הרווחה החברתית תהיה ברמה הגבוהה ביותר כאשר אנשים יהיו חופשיים להגיע להחלטות כיצד להשתמש במשאבים שברשותם. לכן, משאבים צריכים להיות מוקצבים דרך עסקאות של חליפין וולונטרי בין אינדיבידואלים. באופן הזה, הרווחיות כמעט ודאית. כמו כן, בשוק העובד באופן מושלם, האנשים ימשיכו לקנות משאבים ולמכרם עד שההקצבה לא מציעה עוד הזדמנויות לתחלופה הדדית רווחית. באשר למדינה, הרי שהיא צריכה לכונן זכויות ברורות לגבי בעלות על רכוש ומשאבים. המערכת המשפטית צריכה לאכוף את הזכויות הללו ואת החוזים המעבירים בעלות מאדם אחד לשני. כמו כן, הממשלה צריכה לפתור את כשלי השוק שעולים, ולהבטיח את כללי המשחק.