בפה גם ממומש חוש הטעם והוא משתתף גם בנשימה ובהפקת קולות, כולל דיבור.
הפתח של חלל הפה הוא השפתיים.
הפה הוא גם חלק ממערכת הנשימה. האוויר נכנס דרך האף בשאיפה ויוצא דרך הפה בנשיפה.
ישנם יצורים, דוגמת מדוזות ושושנות ים, להם אין פי טבעת, ועבורם משמש הפה גם כפתח היציאה של חומרי פסולת.
התפתחות הפה.
היצורים הקדומים ביותר שהתגלו להם היה פה התקיימו בתור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, ועל פי חלק מההערכות התקיימו גרסאות קדומות עוד יותר של פיות קדומים שטרם התגלו, וייתכן שאלו היו כבר בתור האדיקר, שקדם לקמבריון.
בתקופה המוקדמת ביותר ה"פה" היה לא יותר מפתח לתוך חלל פנימי בו התעכל המזון, וממנו התרוקנה הפסולת החוצה מין הגוף.
ניתוח של מאובן של יצור בשם Saccorhytus coronarious"," שחי לפני כ-540 מיליון שנים והיה באורך של כמילימטר אחד, הצביע על כך שהיצור היה בעל פה שניתן לפתוח ולסגור אותו באופן יזום. ליצור זה היו פתחים קטנים סמוך לפה, שכנראה שימשו להוצאת הפסולת בנפרד.
התפתחותו של הפה המשיכה בתקופת הקמבריון, כאשר התפתחותם של איברים קדומים נוספים, דוגמת איברי תנועה ויכולת ראייה מוגבלת, הפכו את הפה לאיבר משמעותי יותר ודחפו להתפתחותו.
הנה אני מתחילה
"הנה אני מתחילה" הוא הרומן השני של הסופרת הישראלית יהודית קציר. הרומן ראה אור בסדרת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
תקציר העלילה.
גיבורת הרומן היא ריבי שנהר (שהיא גם גיבורת הרומן הקודם של קציר, "למאטיס יש את השמש בבטן").
הסיפור מתחיל בזמן הלווייתה של מיכאלה ברג, מורתה האהובה לספרות וחיבור של ריבי מימי החטיבה. ריבי, כבר בת 38, מחליטה לחפור אחר העבר שלה, שלה ושל מיכאלה, בחיפה של שלהי שנות ה-70. היא מוצאת את ארבע המחברות, היומנים שניהלה באותה תקופה, החל מגיל 13–16, בהן מסופר על סיפור אהבה חריג ולא מקובל בין השתיים - מיכאלה בת ה-26, המורה הנשואה, לבין תלמידתה המוכשרת והרגישה, בת ה-13 וחצי, שמתאהבת בה.
ארבע המחברות שמרכיבות את יומנה של ריבי כתובות בגוף שני והנמענת היא אנה פרנק, אודותיה למדה בבית הספר. ריבי חותמת על הרשומות ביומן בשם "קיטי", כשם ידידתה הדמיונית של אנה פרנק, לה כתבה ביומנה.
ביומניה ובשיחות עם מיכאלה, ריבי עוסקת בשאלה מי גרמה לתחילת פרשיית האהבים האסורה שנמשכה שנתיים, עד שהתפוצצה: היא עצמה או מיכאלה. דמותה של מיכאלה עשויה להיתפס כבוגרת וחכמה, אך גם כפתיינית ונצלנית. ריבי מציינת מספר פעמים שהיא התאהבה במורתה חודשים רבים לפני שהחל הרומן ביניהן, אך דמויות אחרות רואות ברומן ניצול של תמימותה ורגישותה של ריבי.
מעטפת כדור הארץ
מעטפת כדור הארץ היא השכבה האמצעית בגאוספירה של כדור הארץ. מעל המעטפת משתרע הקרום, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' (בקיצור: תחום אי הרציפות מוהו). מתחת למעטפת נמצא הגלעין שבמרכז כדור הארץ, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג.
למעטפת כדור הארץ תפקיד חשוב במגוון של תהליכים גאולוגיים שטרם הובררו דיים, והיא מספקת לחוקרים תובנות חשובות הנוגעות להתפתחות כדור הארץ.
היווצרות.
היווצרות כדור הארץ.
היווצרות כדור הארץ קשורה לקריסה כבידתית של גז וחלקיקי אבק שנותרו מענן מולקולרי בין כוכבי שיצר את מערכת השמש. מסביב לשמש ובמרחקים שונים ממנה יצרו חלקיקים אלה כוכבי לכת עובריים, בהם כדור הארץ, שהלכו וגדלו ככל שמשכו אליהם חלקיקים נוספים. לחלקיקים אלה הצטרפו בשלב מאוחר יותר מטאוריטים, שהגדילו את המסה של כדור הארץ והעשירו את הרכבו. לצמיחה נוספת ולהיווצרותו של הירח תרמה "המכה הגדולה" – התנגשות תאורטית של תיאה, כוכב לכת בגודלו של מאדים, בכדור הארץ, תאוריה שהתפתחה בין היתר על יסוד רעיון שהוצג בשנת 1946 על ידי הגאולוג האמריקאי רג'ינלד דיילי (Reginald Aldworth Daly, 1871–1957).
מודל ההיווצרות של כדור הארץ הראשוני מהצטברות של חלקיקים קטנים מוסכם על מדענים, כמו גם מבנהו הפנימי של כדור הארץ המודרני המורכב משכבות: גלעין, קרום וביניהם המעטפת המורכבת בעיקר מסלע מוצק ומכילה 84 אחוזים מנפחו.
הענן המולקולרי הראשוני היה הומוגני ביסודו, ולכן מצביע הרכבם הכימי המגוון של כוכבי הלכת הפנימיים של מערכת השמש על התבדלות שהתרחשה במהלך ההצטברות או מיד לאחריה.
היווצרות המעטפת.
אף שקיימת הסכמה על טבעו השכבתי של כדור הארץ, זו נעדרת כאשר מדובר בסיבות ובתהליכים שיצרו את השכבות:
בשתי ההשערות קיימת הסכמה כי היווצרותו של הקרום בהרכב סיאל וסימה מאוחרת להיווצרות הגלעין והמעטפת, ונובעת ברובה מגעשיות.
מחקרים שנערכו במטאוריטים מודרניים ובסלעים מן הירח תומכים בהשערה השנייה, וגורסים כי הגלעין נוצר לפחות 62 מיליון שנים לאחר התמזגות החלקיקים לכדי כוכב לכת. עם זאת, אירועים אלה התרחשו לפני זמן רב ולא הותירו עדויות רבות, ולכן עשויים מחקרים עתידיים לשפוך עליהם אור נוסף.
חקר המעטפת.
לא ניתן לדגום את המעטפת ישירות, אך באמצעים עקיפים ניתן לקבל מידע חלקי המותיר אי-ודאות באשר להרכב המדויק שלה.
סייסמולוגיה.
גלים סייסמיים הנוצרים ברעידות אדמה וגלים דומים הנוצרים באמצעות פיצוץ מלאכותי מספקים את מרבית העדויות על מבנה והרכב המעטפת. מהירותם של הגלים תלויה במאפיינים הפיזיקליים של החומרים דרכם הם עוברים. ניסויים מעבדתיים מגדירים את התנהגותם של הגלים בעוברם דרך טווח של חומרים מוצקים שמאפייניהם ידועים, וניתן להשוות מהירויות המתקבלות במעבדה לאלה המתקבלות בשטח. עם זאת, להשוואה זו יש מגבלות מפני שלתמיסות אין מאפיינים ייחודיים. בנוסף, קיים קושי לשכפל באמצעים מעבדתיים את הלחץ הרב המתקיים במעטפת, כך ששיטות אלה אינן מספקות מידע מדויק על התנאים בעומק הולך וגדל בתוך המעטפת.
מחקרי שיווי משקל כימי.
ניסויים הנערכים בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים משמשים לבחינת תגובות החליפין בין מינרלים שונים ובין מינרלים למאגמה, וכן את שדות היציבות של מינרלים בלחצים ובטמפרטורות שונים המייצגים התנאים ברבדים שונים של המעטפת. מניסויים כאלה ניתן להסיק בסבירות גבוהה את ההרכב הכימי והמינרלי של המעטפת, אך לא בוודאות.
טומוגרפיה.
טומוגרפיה מדמה בשלושה ממדים אזורים של גלים סייסמיים מהירים ואיטיים בתוך כדור הארץ. גלים אלה עשויים לייצג חומר קר שוקע או חומר חם מתרומם, ולחלופין – שינויים בהרכב בשכבות מעטפת ראשוניות, ההופכים מורכבים ומסובכים בגלל המערבָּל הקיים במעטפת.
אי סדירויות טומוגרפיות מיוחסות לכמה מצבים אפשריים:
לעומת אפשרויות אלה ניצבת גישת המחזוריות הסגורה במעטפת במסגרת טקטוניקת הלוחות של הגאופיזיקאי האמריקאי וורן המילטון (Warren B. Hamilton, נולד ב-1925). חסידי גישת המחזוריות הסגורה סבורים כי התמרות אינן יכולות לחדור מבעד לתחום אי רציפות זה בעומק של כ-670 ק"מ, וכי תאי הערבול מוגבלים למעטפת העליונה ואינם נובעים מהמעטפת התחתונה – שהתנועה בה זוחלת ביחס לזו שבמעטפת העליונה.
ניתוח של סלעים.
קירוב לניתוח ישיר של סלעי המעטפת ניתן לקבל באמצעות ניתוח סלעים הנובעים ממנה, שעברו מבעד לקרום אל פני השטח.
פרידוטיט ובזלת אוקיינית.
החומרים הנפלטים ממרכזי ההתפשטות האוקייניים, דוגמת בזלת ופרידוטיט, נחשבים לבלתי-מזוהמים כמעט מפני שהם מתפרצים מרבדיה השונים של המעטפת במהירות גבוהה. מסלעים אלה ניתן להסיק מידע חשוב, ודגימתם נחשבת שיטה אמינה לקבלת מידע על הרכב המעטפת עד לעומק של 300 ק"מ. פרידוטיט עשוי להתקיים בעומקים גבוהים יותר של המעטפת, ויש אף חוקרים הסבורים כי המעטפת כולה פרידוטיטית בהרכבה.
קימברליט.
סלעי קימברליט הם פרידוטיטים המכילים נציץ ו, ובניגוד לפרידוטיט שמוצאו אוקייני – הם עשירים בחומרים נדיפים דוגמת מים ופחמן דו-חמצני. סלעים אלה מתפרצים במהירות ובהתפרצויות מתפוצצות מבעד לקרום יבשתי באמצעות דיאטרם או צינור הזנה, והם מאפשרים לדגום את הרכב המעטפת בשני אופנים:
נראה שהתכלילים האקראיים הנישאים על ידי הקימברליט דוגמים את המעטפת בעומק של לפחות 150 ק"מ.
אנלוגיה למטאוריטים.
בניסיון ללמוד את הרכבה של המעטפת נוצרו מודלים גאוכימיים תוך התבססות אנלוגית על הרכבם של מטאוריטים כונדריטיים, שלא חלו בהם התכה או גיבוש מפריט המשנים את הרכבם ותכונותיהם. התבססות אנלוגית זו נערכה מכמה סיבות:
קבלת מודל ארץ כונדריטי כזה נתקלת בקשיים. הקושי הגדול ביותר נובע מהבדל בתכולת היסודות האלקליים בין המטאוריטים לבין סלעי כדור הארץ. קושי נוסף נובע מהיחס הנמוך בין האיזוטופים 12C:13C במטאוריטים כונדריטיים נפוצים ובבזלות ארציות לבין היחס הגבוה ביניהם בסלעים קרבונטיים ארציים וביהלומים. קושי אחר, הנובע מנדירות נפילתם לכדור הארץ של חומרים כונדריטיים קרבונטיים ביחס לחומרים הכונדריטיים הנפוצים, מוסבר באמצעות שבריריותם הרבה של הכונדריטים הקרבונטיים והתמרה ההופכת אותם לכונדריטים נפוצים.
קשיים אלה הובילו להשערה כי המעטפת נובעת מהצטברות של כונדריטים קרבונטיים, ולא מהצטברות של הכונדריטים המרכיבים את המטאוריטים הנפוצים. השערה זו נתמכת בקיומם של מים וחומרים נדיפים אחרים בתוך המעטפת, כפי שעולה ממחקריו של הגאולוג האמריקאי ויליאם רובי (William Walden Rubey, 1898–1974) שנערכו בניסיון להתחקות אחר מקורם של חומרים אלה. במחקר כזה, שעסק במקורם של מי ים וגזי האטמוספירה ופורסם בשנת 1951, טען רובי:
עם זאת, נותרות שתי שאלות פתוחות:
מאפיינים.