רבי יששכר בעריש הכהן נולד בשנת תקס"ג לרבי משה. היה חתנו של הרב אברהם צבי מוולברוז'. היה תלמידם של רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלינצא, רבי אלעזר מקוז'ניץ ורבי חיים וואלברום תלמידו של החוזה מלובלין. משנת תרכ"ב החל לכהן ברבנות ובאדמו"רות בוולברוז'. היה צם משבת לשבת. נפטר בפיטרקוב בא' בחשוון תרל"ח. חיבר את הספר "עבודת יששכר" "אמרי נועם" ו"סדר הזמנים".
לרבי יששכר בעריש היו חמישה בנים ובת ועוד בן ובת שנפטרו בינקותם. בין ילדיו היו רבי יעקב משה, ממלא מקומו בוולברוז', רבי עקיבא מאיר אדמו"ר בלוקווע (לוקובה, lokow) ורבי שלמה יצחק (תלמידם של רבי חיים מצאנז ורבי יצחק אייזיק מקומארנא) שעלה לארץ ישראל.
רבי יעקב משה פיזר את כל כספו לצדקה. גידל כנריות בביתו. נפטר בי"ד בכסלו תרע"ח.
רבי עקיבא מאיר נולד בשנת תר"ג. חיבר ספר בשם "דברי העם" על תהילים. נפטר בא' בחשוון תרס"ט. בנו רבי נחמיה מנחם הוציא ספר בשם "אהל יששכר" על סבו.
הדור השלישי.
בנו של רבי יעקב משה, רבי אלעזר מאיר, מילא את מקום אביו. בשנת תרפ"ד עבר לזדונסקה-וולה. היה פרוש מענייני העולם הזה. נפטר בד' באייר תרפ"ט. חתנו של רבי יעקב משה, רבי חיים ברוך בן הרב בצלאל דמבינסקי (חתן רבי יחיאל מאלכסנדר) כיהן לאחר פטירת חמיו בוולברוז' ואחר כך בטושין שם כיהן גם ברבנות (את מקומו ברבנות וולברוז' ירש בנו רבי יחיאל שמחה). נפטר לפני השואה.
בן נוסף היה רבי צמח דוד אב"ד וולברוז', שהיה רב בבלאכטוב והיה חבר תנועת ה"מזרחי". נפטר בי"ד בניסן תרצ"ח.
בנו של רבי עקיבא מאיר, רבי יאיר אלימלך, נפטר בחיי אביו. רוב משפחתו נרצחה בשואה, מלבד בניו הרב יעקב דב ורבי צבי.
הדור הרביעי.
בנו של רבי אלעזר מאיר, רבי ירחמיאל שלום מילא את מקום אביו בזדונסקה-וולה. בזמן השואה העובר לגטו לודז' שם נרצח באלול תש"ב.
החסידות לאחר השואה.
רבי צבי, בנו של רבי יאיר אלימלך ניצל מהשואה והתגורר בברזיל כשלוחו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק מליובאוויטש. בשנת תשמ"ה עלה לישראל ופתח בית כנסת לוקווע וולברוז' בבני ברק. נפטר בד' בסיוון תשס"א. בנו רבי שמואל ממלא את מקומו על אף היותו חרדי ליטאי. הרב שמואל שימש בעבר כר"מ בישיבה התיכונית קריית הרצוג בני ברק.
לרבי שלמה יצחק (בנו של רבי יששכר דב) היה בן בשם רבי אהרן בצלאל שעלה גם הוא לישראל. בנו רבי נתנאל חיים התגורר בירושלים ונהרג בשמחת תורה תש"ט מפגיעת אבן שנזרקה לתוך בית המדרש "קהל יראים" (משכנות הרועים). בניו הם רבי יצחק האדמו"ר מוולברוז'-קראקא בארצות הברית והרב אברהם יעקב ראש כולל וולברוז' בירושלים. והרב משה יהושע נח הכהן והרב בעריש הכהן.
נכדו (בן בנו הרב אהרן) הוא הרב נתנאל חיים מירושלים האדמו"ר מוולברוז'.
חסידות לווקווע וולברוז'
קוינטן מסייס
קְוִינְטֶן מַסֵיְיס (נכתב גם מטסיס או מאסיס, בהולנדית: Quinten Massijs; 1466 – 1530) היה צייר פלמי מסורתי ומייסד אסכולת אנטוורפן. מסייס נולד בלוון, שם עבד כנפח בטרם הפיכתו לצייר. מסייס היה פעיל באנטוורפן במשך 20 שנה, ויצר עבודות רבות בעלות שורשים דתיים עם נטיות סאטיריות.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
הדיווחים המוקדמים ביותר על חייו מורכבים בעיקר מאגדות, וקיים מעט מאוד תיעוד לאופי פעילותו או אופיו. אולם מסייס ידוע כיליד לוון שחי את חייו בצניעות כנפח. נולד ליוסט מסייס (1483) וקת'רין ואן קינסקן בין 4 באפריל ל-10 בספטמבר בשנת 1466. והיה אחד מארבעה ילדים במשפחה עם הכנסה ממוצעת ויציבה. האגדה על חייו מספרת כי נטש את מקצועו כנפח כדי לחזר אחרי אשתו שמצאה את הציור למקצוע רומנטי יותר.
סגנונו.
שורשי אימונו של מסייס אינם ידועים, אולם סגנונו משקף את האיכויות האמנותיות של דירק באוטס (Dirk Bouts) אשר הביא ללוון השפעות מהאנס ממלינג ורוחיר ון דר ויידן. כאשר מסייס התיישב באנטוורפן, בגיל 25, סגנונו האישי תרם שם רבות להחייאת האמנות הפלמית בנוסח ואן אייק וון דר ויידן, והיה עמית של יואכים פטיניר מייסד סגנון הציור נופי עולם.
מסייס עזב את לוון בשנת 1491 והפך למאסטר בגילדת ציירי אנטוורפן. עבודותיו הסטיריות הידועות ביותר הן "הדוכסית המכוערת" (1515), "דיוקן של גבר קשיש" (1513), ו"חלפן הכספים ואשתו" (1514). שכולן מספקות פרשנות על תחושותיה של החברה האנושית. מסייס עסק גם בציורי מזבח על לוחות טריפטיכון שהמפורסם שבהם נבנה עבור כנסיית פטרוס הקדוש בלוון.
עבודתו של מסייס נחשבה לבעלת תחושות דתיות חזקות עם מאפיינים פלמיים מסורתיים ומלווה בריאליזם עם העדפה לגרוטסקי. ברשמיו קיימת הקפדה על פרטים עם השפעות של אור וצל ותשומת לב לתכשיטים, שולי הבגדים וקישוטים בכלל.
עיקר הדגש בעבודותיו נשען לא על האווירה, אלא על הפשטות הקריקטוריסטית תוך שימת דגש על עידון המלנכוליה של הקדושים. את נטייתו הסאטירית ניתן לראות בציוריו העוסקים בבנקאים סוחרים (מוזיאון הלובר וטירת וינדזור) החושף את חמדנותם ותאוות הבצע שלהם. הדחף השני של מסייס היה להתעכב על רגשות של רוך, כפי שניתן לראות מציוריו העוסקים במדונה והילד.
למסייס הייתה מיומנות רבה כצייר דיוקנאות, והוא הושפע בסגנונו מבני דורו לוקאס ואן ליידן ויאן מאביוס (Jan Mabuse). דיוקנאותיו מפגינים מאפיינים רגשיים אישיים עם בדידות רבה המשקפת את דבקותו בריאליזם כטכניקה.
משפחתו.
בנו, יאן מסייס, היה אף הוא לצייר.
קווינטן מאסיס
מרגרטה, רוזנת טירול
מרגרטה, דוכסית טירול או מרגרטה מאולטש (בגרמנית: Margarete Maultasch; 1318 - 3 באוקטובר 1369) הייתה הרוזנת האחרונה של טירול משושלת מיינהרדינר מגוריציה. עם מותה, אוחדה טירול עם אדמות בית הבסבורג.
ביוגרפיה.
מרגרטה הייתה בתו השורדת היחידה של היינריך, מלך בוהמיה, אז דוכס קרינתיה והרוזן של טירול, ואשתו השנייה אדלייד, בתו של היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מכיוון ששלושת נישואיו של אביה לא הניבו יורשים זכרים, בשנת 1330 הוא הגיע להסכם עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג הרביעי, שאיפשרה למרגרטה לרשת אותו ואת נכסיו. כשהייתה בגיל 12 נישאה ליאן ז'ינדריך, מרקיז מורביה, בנו הצעיר בן ה-8 של יוהאן, מלך בוהמיה ואחיו של קרל הרביעי המלך העתידי של בוהמיה.
דמותה במדיה האומנותית.
בציור.
ככל הנראה, היצירה "הדוכסית המכוערת" של הצייר הפלמי קווינטן מאסיס משנת 1513 לערך, מתבססת על דיוקנה של הדוכסית שהייתה ידועה לשמצה בתור "האישה המכוערת ביותר בעולם", ואשר לפי השערות של חוקרים בתחום הרפואה הייתה אולי חולה במחלת פאג'ט (מחלה הגורמת לעיוות בעצמות). היצירה גם היוותה מקור השראה לאיורו של ג'ון טניאל משנת 1869 של "הדוכסית המכוערת" בספרו של לואיס קרול, "עליסה בארץ הפלאות"
בספרות.
הדוכסית הייתה גיבורת הרומן של ליון פויכטוונגר, "הדוכסית המכוערת".(Die häßliche Herzogin) משנת 1923.
מרגרטה, הדוכסית של טירול
הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (1994)
הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון היה פיגוע טרור שבוצע ב-26 ביולי 1994 בבניין שגרירות ישראל בלונדון. בפיגוע נפצעו 20 אזרחים.
הפיגוע.
ב-26 ביולי 1994 מכונית תופת מסוג אאודי, בה הוטמנו כ-20 עד 30 קילוגרמים של חומר נפץ בתא המטען של המכונית, חנתה מול בניין שגרירות ישראל בלונדון. מן המכונית יצאה אישה בסוף שנות החמישים לחייה אשר נטשה את המכונית. בסביבות השעה 12:10 בצהריים, דקות ספורות בלבד לאחר שהנהגת נטשה את הרכב, הרכב התפוצץ. בפיגוע זה נפצעו 20 אזרחים.
הפיגוע יצא לפועל שמונה ימים בלבד לאחר הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בו נהרגו 85 בני אדם ונפצעו 330 נוספים.
13 שעות לאחר הפיגוע בשגרירות, ב-27 ביולי 1994 בשעה 00:46, מכונית תופת נוספת התפוצצה מחוץ ל"בית בלפור" שבצפון לונדון בו נמצאים ארגונים יהודיים וישראלים שונים. בפיגוע זה נפצעו שישה אזרחים.
אחרית דבר.
שגריר ישראל ואנשי המודיעין הבריטי ציינו כי הפיגוע בוצע להערכתם על ידי פעילים קיצונים פרו-איראנים אשר קשורים ככל הנראה לארגון הטרור חזבאללה.
בינואר 1995 נעצרו חמישה פלסטינים בחשד לכך שהיו מעורבים בפיגועים. בדצמבר 1996, שניים מן החשודים, שניהם בוגרי לימודים מדעיים אשר התחנכו בבריטניה, ג'וואד בוטמה וסאמאר עלמי, נמצאו אשמים בקשירת קשר לביצוע פיגוע בבניין האולד ביילי. השניים נידונו ל-20 שנות מאסר. אף אחד מהם לא הורשע בפועל על מעורבות בפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון.
בוטמה שוחרר מהכלא ב-5 באוגוסט 2008.
התיאטרון לילדים ולנוער
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער הוא תיאטרון רפרטוארי ישראלי המעלה מחזות המיועדים לילדים ונוער.
היסטוריה.
התיאטרון הוקם בשנת 1970 על ידי השחקנית אורנה פורת (שהקימה וניהלה קודם לכן את התיאטרון לילדים שליד "הקאמרי", שפעל בשנים 1965–1970), יחד עם נחום שמיר ושר החינוך, יגאל אלון. התיאטרון הוא מלכ"ר וכל הכנסותיו מיועדות לקידום מטרותיו ומימון פעילותו. הוא זוכה לתמיכת משרד החינוך ונמצא בבעלות של עיריית תל אביב-יפו. ייעודו הוא הבאת קהל צעיר וחשיפתו לאמנות התיאטרון, על ערכיה ההומניים, הלאומיים והאוניברסליים במפגש עם יצירה אמנותית.
פעילות התיאטרון נערכה בתחילה באולם ע"ש ירון ירושלמי (אחיו של מיקי ירושלמי - יו"ר התיאטרון) במרכז סוזן דלל. ב-2011 עבר התיאטרון לבניין "אהל שם" ברחוב בלפור בתל אביב-יפו.
בשנת 2010 התיאטרון יזם את הקמתו של "פסטיבל ירון - עולם של תיאטרון" שמתקיים בפורים ובו מועלות הצגות בבכורה עולמית, מתקיימות סדנאות ונערכים מפגשים עם סופרים.
בשנת 2010 מונו רן גואטה לתפקיד מנכ"ל התיאטרון, וגיל צרנוביץ לתפקיד המנהל האמנותי.