ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
בלוגה (דג)
בלוגה (שם מדעי: "Huso huso") הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מהסוג הוסו. הבלוגה נצוד עבור הביצים שלו לצורך הכנת קוויאר ועל כן נמצא בסכנת הכחדה חמורה. בעקבות זאת, מדינות רבות אוסרות על ציד הבלוגה וחלקן גם על המסחר בו או בביצים שלו.
הבלוגה הוא דג מים מתוקים ענק. הדג הגדול ביותר שתועד היה באורך ומשקל של אך כיום נדירים פרטים שאורכם עולה על 4 מטר ומשקלם על 500 ק"ג.
בתי הגידול העיקריים של הבלוגה הם בים השחור, בים אזוב, בים הכספי ובים האדריאטי. כדי להטיל את ביציהם, הבלוגה עלו למרחקים של 1,800-2,300 קילומטרים במעלה הדנובה, ולתוך יובליו כמו הואה, ובמעלה נהרות אחרים הנשפכים לימים שהיוו את בית גידולו.
הוגנוטי
אליפות אירופה בשחייה 2010
אליפות אירופה בשחייה נערכה בפעם הרביעית בבודפשט, הונגריה, בין ה-4 באוגוסט ל-15 באוגוסט 2010. האליפות כללה ארבעה ענפים אולימפיים: שחייה, קפיצה למים ושחייה צורנית ותחרויות שחייה במים פתוחים שנערכו באגם בלטון.
בתחרות השתתפו 969 ספורטאים מ-43 מדינות.
רוסיה ניצחה בתחרות הכללית, עם 13 מדליות זהב ו-28 בסך הכל, לפני גרמניה שצברה 8 מדליות זהב ו-20 מדליות בסך הכל. צרפת סיימה שלישית עם 8 מדליות זהב ו-23 בסך הכל (סיימה ראשונה בתחרויות השחייה, כל המדליות שלה הושגו בתחרויות השחייה, פרט לשתי מדליות אחת כסף ואחת ארד).
תחרויות השחייה נערכו לאחר שהוחלט על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA) למנוע שימוש בחליפות השחייה.
שחייה.
נשים.
השחייניות הבולטות בתחרות היו קטינקה הוסו () שזכתה ב-4 מדליות (3 זהב, 1 כסף) פרנצ'סקה הלסול () שזכתה ב-5 מדליות (2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד), תרסה אלסהמר () שזכתה ב-5 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד), לוטה פריס () שזכתה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 ארד) ויוליה יפימובה () שזכתה בשתי מדליות זהב.
גברים.
השחיינים הבולטים בתחרות היו קמיל לקו () שזכה ב-3 מדליות זהב, פרד בוסקה () שזכה בשתי מדליות זהב ואחת כסף וסבסטיאן רואו () שזכה בשתי מדליות זהב ולאסלו צ'ה () שזכה בשתי מדליות זהב.
ישראל באליפות אירופה בשחייה.
שחייה.
משלחת של 12 שחיינים ייצגה את ישראל - 5 שחייניות ו-7 שחיינים. השחיינים הבולטים היו גל נבו, שזכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי וסיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, גיא ברנע שזכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב ועמית עברי שסיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר.
פארק התעשיה בקיסריה
קתדרלת קימפר
פרינג' (סדרה)
מנחם שמי
מנחם שֵמִי (שְמיט, שְמידט) (15 בדצמבר 1897 – 10 ביולי 1951) היה צייר ישראלי. ציוריו, בצבע וברישום, עוסקים בעיקר בארץ ישראל, אוֹרהּ, נופיה ואנשיה. סגנונו מהווה סינתזה אישית בין המסורות שלמד באודסה, השפעות אסכולת פריז ואסכולת בצלאל". כמו כן עיצב את אנדרטת חטיבת הראל, בה לחם ונפל בנו סרן אהרן (ג'ימי), בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים וערך את הקובץ "חברים מספרים על ג'ימי".
ביוגרפיה.
שמי נולד בשם מנחם שְמיט בבוברויסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). ב-1910 עבר לבית סבו במינסק. בין השנים 1912–1913 למד באקדמיה לאומנות באודסה. ב-1913 עלה לארץ ישראל והצטרף ל"בצלאל".
בשל הקשיים שאליהם נקלע היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה עבר ב-1915 לרחובות. כאשר חזר לירושלים נתפס על ידי שליחי הצבא הטורקי במסגרת גיוס כפוי שהוטל על כל תושבי הארץ. שמי עמד להשלח לדמשק כחייל. אך מנהל בצלאל בוריס שץ שחרר אותו מן השירות הכפוי, ולבסוף הוברח שמי לרחובות על ידי חברתו רבקה זאווין (1898–1983), עמה התחתן ב-1917.
ב-1918 התגייס לגדודים העבריים, מהם השתחרר ב-1920 ועבר עם אשתו ובתו נעמי (1918–1983) (לימים ציירת בעצמה) לטבריה, שם עבד כמורה לציור. באוקטובר 1922 עברה המשפחה לחיפה, שם נולדו הבנים זאב (1923–1963) ואהרון (1926–1948).
ב-1928 ביקר שמי לראשונה בפריז וזכה בתחרות עיצוב התפאורה והתלבושות להצגה "כתר דוד" בתיאטרון הבימה, שפתחה שורה של עבודות רבות לתיאטרון שגררו נסיעות תכופות לתל אביב.
בשנת 1937 ביקר בפעם השנייה בפריז, בעידודו ובהזמנתו של מארק שאגאל ביקר ביריד העולמי בעיר והציג תערוכת יחיד בגלריה ביליֶיה (Billiet). בתערוכה הציג ציור נופים ודיוקנאות מעכו ומפריז וזכה לביקורות חיוביות ולמפגשים עם אמנים מאסכולת פריז כשאגאל, חיים סוטין, מאנה כץ ואחרים. לאחר שחזר פרסם בכתב העת "גזית" את המאמר "על אמנות הציור הצרפתית בזמננו: לתערוכה בפטי-פאלה, פריז". בהמשך עבר לחניתה שאך-זה עלתה על הקרקע על מנת לתעד את חיי מייסדיה.
ב-1938 וב-1942 זכה בפרס דיזנגוף ובעקבות זכיות אלה נרכשו תמונות שלו למוזיאון תל אביב. ב-1942 התגייס לצבא הבריטי לפלוגת הנדסה קרבית שפעלה בסואץ ובבנגאזי. בעת שירותו צייר תמונות מהווי המחנה. בבנגאזי שבלוב הגיע לבית הספר היהודי, לימד ציור וצייר לראשונה נושאים יהודיים. ב-1944 הועברה פלוגתו לאיטליה ושמי ביקר בנאפולי, ברומא בסורנטו ובקאפרי, ב-1945 הצפינה הפלוגה לטוסקנה ושמי ביקר בפירנצה, במילאנו ובוונציה. בכל המקומות התרשם מן האמנות וצייר רישומים רבים. ב-1944, בעת חניית הפלוגה במילאנו הציג תערוכה מציוריו בגלריה NAAFI, שנה לאחר מכן הציג במועדון החיילים היהודים ברומא. בנובמבר 1946 הוצגה במוזיאון תל אביב תערוכה מציורי המלחמה שלו בשם "מנחם שמיט, 1945-1942" (48 תמונות מהווי הצבא ואווירת המלחמה).
עם שחרורו שב שמי ללמד ציור בחיפה. ב-1947 הוציא לאור ספר רישומים וחוויות בשם "חייל חוזר לארץ ישראל" ובו איוריו מתקופת מלחמת העולם השנייה בצד סיפורי חברו, צבי ברמאיר. באותה שנה שכר דירה בצפת והתמקד בציורי נוף ובתי כנסת.
בעת מלחמת העצמאות נותקה צפת ושמי נותר בעיר מבלי יכולת לשוב למשפחתו. באותה עת לחם בנו, סרן אהרון (ג'ימי), כמפקד פלוגה בקרבות הדרך לירושלים, במסגרת חטיבת הראל של הפלמ"ח. ב-19 באוקטובר הגיעה אל שמי הידיעה על נפילת בנו בקרבות המשלט המשותף שליד הר-טוב.
הסופר יורם קניוק מספר שלאחר שהובאה גופת הבן לבית החולים הקדמי של הראל, בכנסייה באבו גוש, ראה את שמי מצייר את פניו של בנו: "שמי לא פצה פה, פניו היו קרים וקפואים...שעה ארוכה צייר את פניו של בנו המת ושריר לא נע על פניו. הוא היה מרוכז כאילו מת בעצמו תחת בנו".
לאחר המלחמה היה מראשוני קריית האמנים צפת.
בעקבות מות בנו החלו שמי ורעייתו לנסוע ברחבי הארץ ולאסוף עדויות מחבריו שלחמו לצידו, רובם בקיבוץ חוקוק בגליל. העדויות קובצו באחד מספרי ההנצחה הראשונים והמשפיעים בספרות המדינה "חברים מספרים על ג'ימי". במקביל תכנן את האנדרטה לחטיבת הראל השוכנת בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים.
ב-1950 השתתף שמי בהביאנלה של ונציה וזכה שם בפרס. בשנת 1951 תוכננה תערוכת יחיד שלו במוזיאון תל אביב, לרגל זכייתו השלישית בפרס דיזנגוף ורכישת תמונתו "נוף בצפת" על ידי המוזיאון. אולם, עוד לפני שנפתחה התערוכה, נפטר שמי, בן 53 במותו. הוא נקבר לצד בנו ובצל האנדרטה שלו בקריית ענבים. התערוכה במוזיאון תל אביב בין מאי 1952 וינואר 1953 הייתה לתערוכה לזכרו.
מכתביו.
בעריכתו:
רישומים
שמי באלבומי ציורים :
טרויקה
טרויקה היא מיני סדרת דרמה קומית המשודרת בערוץ הוט 3. שודרה לראשונה ב-8 באוגוסט 2010. הדמויות בסדרה מדברות ברוסית ובעברית והיא צולמה במוסקבה, תל אביב, רמלה ובנגב.
עלילה.
העלילה סובבת סביב שלושה חברים (מישה, אדיק וז'ורה) בני 30 המחפשים אחרי דמות מסתורית בשם זויה בתל אביב, ברמלה ובמדבר, אליהם מצטרף, לבסוף, חבר עבר רביעי (דניס). יחדיו יצאו להרפתקות שיעלו זכרונות מן העבר.
פיניאס ופרב
פינאס ופרב (באנגלית: Phineas and Ferb) היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת אמריקאית לילדים. את הסדרה הפיקה חברת וולט דיסני והיא משודרת בערוצי דיסני ברחבי העולם. בארצות הברית הסדרה החלה את שידורי ב-17 באוגוסט 2007, ובשאר העולם ב-1 בפברואר 2008.
רוב פרקי הסדרה עוקבים אחר תבנית קבועה: צמד האחים החורגים פיניאס ופרב בונים או עושים משהו יוצא מגדר הרגיל, מה שגורם לאחותם הגדולה לרצות "לכסח אותם", דבר בו היא נכשלת בכל פרק. במקביל, פלטיפוס המחמד שלהם מנהל חיים כפולים כסוכן חשאי (כפרודיה לג'יימס בונד) ונלחם בתוכניות הזדוניות של ד"ר דופנשמירץ.
הסדרה ידועה גם בזכות שיריה; כמעט לכל פרק יש שיר אחד לפחות. הסדרה כוללת מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, ביניהם מוזיקה פסיכדלית, מטאל כבד, מוזיקה הודית והיפ-הופ. שירים אלו זיכו את הסדרה בארבע מועמדויות לפרס אמי.
יוצרי הסדרה, דן פוונמיר וג'ף "סוומפי" מארש, תכננו את הסדרה כאשר עבדו יחדיו בערוץ ניקלודאון על הסדרה "החיים המודרניים של רוקו". בנוסף לכך, הם מדבבים שתיים מהדמויות בסדרה: ד"ר דופנשמירץ ומייג'ור מונוגרם. הרעיון ליצירת הסדרה עלה לאחר שפוונמיר צייר ילד משולש - ההשראה של דמותו של פיניאס. לאחר מכן, פוונמיר ומארש יצרו יחדיו את הסדרה והעלו אותה לאינטרנט, שש עשרה שנים לפני ששודרה לראשונה בערוץ דיסני.
בישראל שודרה העונה הראשונה והשנייה (למעט פרק חג המולד הראשון של הסדרה) בעברית. שידורי הסדרה בישראל באנגלית לא נחלו להצלחה רבה ותמו שידוריהם עם פתיחת ערוץ דיסני הישראלי, אף על פי שמדי פעם משודרים פרקים באנגלית בשעות הערב המאוחרות. ב-1 בספטמבר 2011 החלו שידורי העונה השלישית בערוץ דיסני הישראלי, שנחל הצלחה גם בקרב מבוגרים.