תלם נובאק (ברומנית: Brazda lui Novac) הוא שמם של שני גלי אדמה, הצפוני והדרומי, שנבנו בדאקיה, בתקופת השלטון הרומי. תלם נובאק הוא לימס מחוזק בגל אדמה, שנבנה במאה הרביעית, בתקופתו של קונסטנטינוס.
התלם הצפוני.
תלם נובאק הצפוני הוא בעל אורך של כ-700 קילומטרים ומורכב מגל אדם בגובה כשלושה מטרים מצדו הצפוני תעלה בעומק של כשני מטרים. מיקום התעלה מעיד שהגל נועד להגן על מה שנמצא מדרום לו, כלומר הפרוזדור הגאוגרפי שבין הדנובה ובין מרגלות הרי הקרפטים. הקצה המערבי של הגל מתחיל במחוז מחדינץ, חוצה את אולטניה ואת מונטניה עד העיר מיזיל ושרידיו נראים לעין גם בהווה.
התלם הדרומי.
תלם נובאק הדרומי, המכונה גם הטרויאני, הוא בעל אורך של כ-170 קילומטרים, רוחב של 12 מטר, גובה מרבי של שני מטרים ומשני צדדיו יש תעלות ברוחב 7 עד 10 מטר ועומק של מטר וחצי. התלם הוקם במאה השנייה או במאה השלישית על ידי אוגוסטוס קיסר או על ידי טראיאנוס. התלם הדרומי, בניגוד לתלם הצפוני, לא נשמר על ידי קסטרומים.
עבודות חקלאיות באזור גרמו להרס חלק גדול מהגל ורק מעט ממנו נשמר.
בית המרקחת מתחת לנשר
אקויטל
אקויטל בע"מ היא חברה ציבורית, הפועלת כחברת החזקות ומהווה את השכבה העליונה בפירמידת השליטה של אנשי העסקים קובי מימון וחיים צוף החברה כלולה במדד תל אביב 125.
היסטוריה.
אקויטל הוקמה בשנת 1977 בשם "חיפושי נפט של פז בע"מ" על ידי חברת פז לשם ביצוע חיפושי נפט וגז בישראל. החברה ביצע קידוחי נפט בגן־יבנה, ניר עם וצפון סיני.בשנת 1978 נרשמו לראשונה ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1979, הייתה שותפה החברה במציאת "מאגר הגז שקמה" על חוך הים התיכון באזור שפך נחל שקמה. בקידוח "שיקמה 1" נמצא גז ודווח שהוא מכיל מילארד מטר מעוקב בשווי 2.2 מיליארד דולרי. בהמשך נערכו 3 קידוחים נוספים אך לא נמצא בהם גז. בשנת 1980, הייתה שותפה במציאת מאגר הגז נוטרה בעמק החולה. בשנת 1981 מצא נפט בכמויות קטנות בקידוחים ליד אשדוד וים המלח.
בשנת 1992 רכש את השליטה בחברה איש העסקים הישראלי-אמריקאי ג'ו אלמליח ובשנת 1993 שינתה החברה את שמה ל"פס-פורט בע"מ". אלמליח היה גם בעל השליטה בחברת יואל (ובאמצעותה גם בישראמקו) שאותה הקים בשנת 1982 יחד ארמנד האמר כחברת החזקות ציבורית שעיקר עיסוקה בחיפושי נפט וגז.
שלוש החברות, פס-פורט ישראמקו ויואל החזיקו ביניהן, באותה עת, במרבית הזיכיונות לחיפושי נפט וגז בישראל. הם היו חברות ציבוריות בעלי החזקות צולבות אחת אצל רעותה. בסך הכל בין השנים 1982–1994, גייסו החברות כחצי מיליארד שקל מהציבור בבורסה ובסדרה של עסקאות, ביצעו עשרות קידוחי נפט ללא הצלחה.
בתקופת אלמליח השקיעה החברה גם במספר מיזמים שנכשלו ביניהם: רשת מסעדות נרגילה, חברת שואבי האבק האמריקאית רג'ינה וחיפושי נפט בקזחסטן
רכישת השליטה על ידי מימון ולבנת.
בשנת 1995, ביקש אלמליח לחסל את עסקיו בארץ, ולמכור את השליטה באשכול שלוש חברות הנפט שבבעלותו, פס-פורט, יואל וישראמקו. בחודש אוגוסט 1995 רכשה מאלמליח חברת קווי אשראי לישראל את גרעין השליטה בחברת פס-פורט, אשר החזיקה בשרשור גם את חברות ישראמקו ויואל. לאחר שבהתחלה ניסה קובי מימון למנוע מקווי אשראי לרכוש את פס-פורט באמצעות מאבק משפטי, בחודש נובמבר 1995 הצטרף מימון בעצמו לגרעין השליטה של פס-פורט ורכש 50% ממניות החברה. בחודש פברואר 1996 הצטרפה לגרעין השליטה של פס-פורט משפחת לבנת, בעלת השליטה בקבוצת תעבורה.
בחודש יולי 1996 רכשה יואל את השליטה גם בנפטא, החברה הממשלתית לחיפושי נפט. ובשנת 1997 רכשה גם את חנ"ל "חברת הנפט הלאומית לישראל בע"מ", שהייתה בעלת הזכויות בשדה הגז ראש זוהר.
בחודש יולי 1997 כשלה חברת קווי אשראי לישראל בהחזר התשלום הראשון של הלוואה שניתנה לה בחודש ינואר על ידי קובי מימון וקבוצת תעבורה. כתוצאה מכך, קיבלו קובי מימון ומשפחת לבנת את מניותיה של קווי אשראי בחברת פס-פורט.
בשנת 1997 שינתה פס-פורט את שמה לשמה הנוכחי אקויטל.
בשנת 2010, התפטר קובי מימון מתפקידו כיו"ר אקויטל והוחלף על ידי שותפו חיים צוף.
פרשת חיים כץ ומוטי בן ארי.
ביולי 2011 הגישה תנועת אומ"ץ - אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי, קובלנה לוועדת האתיקה של הכנסת נגד חבר הכנסת חיים כץ, בגין העברת חוק המיטיב עם קבוצת אקויטל-ישראמקו, שהוא מחזיק באורח אישי במניותיה. כץ קידם "תיקון 44 לחוק ניירות ערך" בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות שבראשותו. התיקון קובע כי כאשר חברה מסחרית נקלעת לקשיים, עליה לפרוע תחילה את חובה למחזיקי איגרות החוב שלה. את החוק הגה וקידם מוטי בן ארי, מנהל הכספים של קבוצת אקויטל, שגם נכח בדיון הראשוני בהצעת החוק בכנסת, ב-25 בנובמבר 2010. כץ לא סיפר למשתתפי הדיון מיהו המשתתף הנוסף הזה וכיצד הוא קשור אליו, כפי שלא ציין כי להצעת החוק, אם תעבור את כל שלבי החקיקה, תהיה השפעה גדולה על חברת ישראמקו מקבוצת אקויטל, חברה שהוא עצמו מחזיק בה מניות. התיקון היה מטיב עם חברת ישראמקו שניהלה באותה עת תיק השקעות כ-350 מיליון שקל שרובו, יותר מ-200 מיליון שקל, היה מושקע באג"ח של חברות ישראליות.
במאי 2018 פורסם שהיועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שוקל להעמיד לדין את כץ, בכפוף לשימוע, בעבירות שוחד, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים, בעקבות קידום הצעת החוק של מוטי בן ארי. ב-14 באוגוסט 2019 הודיע מנדלבליט על החלטתו להגיש כתב אישום נגד כץ בעבירות של מרמה והפרת אמונים, לאחר שהחשד לשוחד בוטל בשימוע. ועדת הכנסת, שדנה בבקשתו לחסינות, החליטה להיענות לבקשתו.
פירמידת השליטה.
חברת אקויטל היא מקרה מובהק של פירמידת שליטה שנוצרת במטרה להשיג שליטה על חברות בצורה עקיפה ותוך כדי מינוף. כך אקויטל שולטת למעשה בשותפות ישראמקו, בעלת 28.5% מהזכויות בשדה גז תמר, אף על פי שהשכבה הרביעית בפירמידה - חנ"ל-חברת הנפט לישראל מחזיקה רק 8% מישראמקו.
בשנת 2013 חוקק חוק הריכוזיות המחייב לצמצם את הפירמידות בבורסה למבנה של עד שתי שכבות של חברות ציבוריות עד לסוף 2019.
בשנת 2016, אקויטל והחברות הבנות החלו בההיערכות לעמידה בהוראות חוק הריכוזיות. יחידות ההשתתפות של "חנ"ל ים המלח" ו"נפטא חיפושים" מוזגו לתוך שותפות הבת ישראמקו. כל נכסיהן והתחייבויותיהן עברו לישראמקו ויחידות ההשתתפות שלהם נמחקו מהמסחר בבורסה. לאחר המיזוג, קבוצת אקויטל, באמצעות חברת נפטא (ולא השותפויות) מחזיקה בכ-18.5% מיחידות ישראמקו. המהלך הושלם ביוני 2017.
בינואר 2017, הודיעה אקויטל כי כדי לעקוף את דרישות חוק הריכוזיות, תפעל לרישום מניותיה למסחר בבורסת נאסד"ק בניו יורק, ולאחר מכן תבקש למחוק את מניותיה מהמסחר בבורסה בתל אביב.
מבנה החזקות.
רישום חלקי של מבנה ההחזקות של אקויטל לפני יישום חוק הריכוזיות (בפועל המבנה מורכב יותר מאחר שיש בו החזקות צולבות רבות, לדוגמה: לחברת הבת יואל החזקה של 8% בחברת האם אקויטל):
בעלות.
בעלת השליטה באקויטל היא "י.ח.ק להשקעות שותפות מוגבלת" המחזיקה בכ-44.50% מההון המונפק ובכ־48.66% מזכויות ההצבעה בחברה. השותפים המוגבלים ב"י.ח.ק להשקעות" הם "יונייטד קינגסוויי", חברה זרה הרשומה באיי בהאמה (לפי הדיווחים לבורסה היא בשליטת חיים צוף) ו"כרמן ניהול", חברה פרטית המוחזקת על ידי בני משפחת לבנת. שאר המניות מוחזקות בידי משקיעים מוסדיים והציבור.
חוות התנינים בחמת גדר
חוות התנינים בחמת גדר היא חוות תנינאים המשמשת גם כפינת חי, גן חיות, ומרכז שימור, הנמצאת בחמת גדר, ומאכלסת כ-120 תנינאים בגילאים שונים. החווה נחשבת כחוות התנינאים הגדולה ביותר במזרח התיכון.
בחווה מתייחסים במונח "תנינים" לכל מיני סדרת התנינאים, ואילו את מיני משפחת התניניים עצמם, "התנינים האמיתיים", הם מכנים בשם "קרוקודילים" על מנת להבחין בינם לשאר התנינאים.
היסטוריה.
החווה הוקמה בשנת 1981, ובהתחלה, היו בה כ-120 אליגטורים אמריקנים שהובאו מפלורידה, ומאוחר יותר הובאו לחווה גם תניני יאור מאפריקה וקיימנים מאמריקה הדרומית. בשנת 1996 הובאו מהודו שני מינים נוספים: הגאביאל ותנין הים. בשנת 2007 אכלסה החווה כ-200 תנינאים בגילאים שונים.
בחוות התנינים התקיים בעבר מופע "קרב תנין באדם". בעקבות תביעה שהגישה עמותת "תנו לחיות לחיות" כנגד החברה המפעילה את אתר חמת גדר, פסק בית המשפט העליון כי המופע נוגד את הוראותיו של חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) ולכן יש להפסיקו.
בעקבות משבר הקורונה בישראל בשנים 2020 ו-2021 הושבת האתר לתקופה ארוכה, ונכנס לבעיות כלכליות בעקבותן החליטו מנהלי האתר למכור חלק מחיות החווה ופינת החי, כולל חלק מהתנינים והאליגטורים, לגני חיות וחוות ייעודיות.
המתחמים ובעלי החיים.
הבריכות הפתוחות.
המתחם העיקרי מורכב ממספר בריכות מגודרות, המופרדות ביניהם, ומעליהן גשר צף. בכל בריכה חי מין אחר של תנינאי, אם כי יש מספר בריכות מעורבות. בבריכה הגדולה ביותר חיים האליגטורים, וממול לעמדת התצפית מצויה עמדת טיפול בה מתקיים מופע האכלה שבו המטפלים מאכילים את האליגטורים ומספרים על אורחות חייהם. מינים נוספים בבריכות הם תנין היאור וגאביאל הודי. הבריכות והדשא מסביב מתאימים לתנאי מחייתם של התנינאים והם נעים בהן בחופשיות. מעל הבריכות המגודרות ישנו גשר הליכה העובר מעל המתחם המאפשר לצפות ממרחק בטוח בתנינאים.
בעבר היו בחווה גם תנין הים וקיימנים. כיום מאכלסת החווה כ-120 תנינאים, מהמינים אליגטור אמריקני, תנין היאור וגאביאל הודי.
כלובי התנינים.
בחווה מספר כלובים עם בריכות בהם נמצאים תניני יאור צעירים.
פינת החי.