חסון למד בתיכון "סנט ג'וזף" ושירת בצה"ל. בוגר מכון וינגייט, בוגר אלכ"א ולימודי תעודה באוניברסיטת חיפה. ב-1996 נטען כי סיים תואר ראשון בחינוך באוניברסיטת חיפה, אך האוניברסיטה הכחישה זאת וחסון לא סיפק לכך כל הוכחה. שנה לאחר מכן השלים תואר שני במנהל חינוכי ומנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת המברסייד, ולאחר מכן נחקר במשטרה בחשד לקבלת תואר פיקטיבי. בשנת 2002 סיים לימודי דוקטורט בהיסטוריה מאוניברסיטת באבש בולאי קלוז' הרומנית, תואר אותו עשה בהתכתבות ושעבודת הדוקטורט שכתב במסגרתו שנויה במחלוקת. בשנת 1983 החל לעבוד כמורה בתיכון בדלית אל-כרמל ובשירות בתי הסוהר, ובשנת 1986 מונה למנהל המתנ"ס המקומי.
חסון חיבר שמונה ספרים בשפות הערבית, עברית, אנגלית ורומנית העוסקים בחקר המורשת הדרוזית בישראל, וכמו כן פרסם עשרות מאמרים אקדמיים בנושאי חינוך, אקדמיה ובענייני המזרח התיכון והדרוזים.
פעילות ציבורית ופוליטית.
תקופת הליכוד.
בשנת 1989 נבחר לראשונה למועצה המקומית דלית אל כרמל, ועד 1998 היה ממלא מקום יושב ראש המועצה. באותן שנים החל בפעילות ציבורית ארצית, ושימש כחבר המועצה העליונה לספורט בישראל (1993–1998) ויושב ראש בית הסופר הדרוזי בישראל (1998–2003). בשנים 1995–2002 עמד בראש הסניף המקומי בדלית אל כרמל למלחמה בתאונות הדרכים. בשנת 1999 היה ממייסדי מכללת הכרמל, מכללה לא אקדמית, ומכהן כנשיא המכללה.
בשנים 2003–2008 כיהן כראש העיר הראשון של עיר הכרמל. במסגרת תפקידו היה חבר ועדת התכנון והבנייה של מחוז חיפה ונבחר לסגן יושב ראש מרכז השלטון המקומי. בשנת 2005 מונה לחבר בוועדה לבחינת שינוי שיטת הממשל בישראל.
תקופת קדימה.
בשנת 2005, לאחר 22 שנים כחבר מרכז הליכוד, החליט חסון להתמודד ברשימת מפלגת קדימה לכנסת ה-18 ונבחר למקום ה-35. הוא תמך בשאול מופז בפריימריז לראשות המפלגה שנערכו במרץ 2012. לאחר פטירתו של ח"כ גדעון עזרא, במאי 2012, נכנס לכנסת במקומו. היה חבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה וחבר בשדולה לביטחון סוציאלי. בסוף 2012 העניקה אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל את אות קסת הזהב לו ולעוזרת הפרלמנטרית שלו מרינה נעמי סמוליאנוב על פעילותם למען האגודה. במערכת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) הוצב חסון במקום השמיני ברשימת קדימה ולא נכנס לכנסת.
בדצמבר 2014, הודיע על התמודדותו בפריימריז במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים אך לא התמודד בפועל בבחירות הפנימיות. ב-27 בינואר 2015 נבחר לראשות מפלגת קדימה על ידי הוועדה המסדרת של המפלגה במקומו של שאול מופז שפרש מהחיים הפוליטיים.
תקופת כולנו.
כעבור יומיים, לאחר שקיבל הצעה להצטרף לרשימת כולנו בראשות משה כחלון הוא פרש מקדימה והתמודד בבחירות במקום ה-12 ברשימת כולנו. הרשימה זכתה ב-10 מושבים וחסון לא נבחר לכנסת. ב-27 בינואר 2016 הפסיק משה כחלון את חברותו בכנסת לפי סעיף 42ג ל ("") וחסון נכנס במקומו לכנסת.
בבחירות שלאחר מכן מוקם במקום השביעי ברשימת המפלגה ולא נבחר לכנסת העשרים ואחת. בבחירות הבזק שנערכו לכנסות ה-22 וה-23 התמודדה כולנו במסגרת רשימת הליכוד כשחסון לא משמש כמועמד מטעם המפלגה לכנסת.
תקופת תקווה חדשה.
ב-25 במאי 2022 הודיע אכרם חסון על חזרה לחיים הפוליטיים והצטרפות למפלגת תקווה חדשה.
חיים אישיים.
מתגורר בדלית אל כרמל. נשוי ואב לחמישה ילדים וסבא לשישה נכדים. בן דודו הוא תת-אלוף חסון חסון.
עיר המלח
עִיר הַמֶּלַח היא עיר שנזכרת במקרא כאחת משש ערי המדבר של שבט יהודה. העיר מוזכרת בספר יהושע:
מספר זיהויים מודרניים ניתנו למיקומה. יש המזהים בעקבות מרטין נות את העיר עם חירבת קומראן, שבסביבותיה נמצאו מגילות קומראן.
הר סדום נמצא סמוך לעין גדי ולכן יש המזהים את עיר המלח במיצד גוזל הנמצא למרגלות הר סדום הצפוני, והיה כנראה חלק מדרך אדום שעברה בנחל זהר. יש המזהים בעינות סמר, צפונית לעין גדי. מקומות אלה אינם ראויים לתואר עיר (מיצד גוזל הוא כיום גל אבנים בלבד), לכן זיהויים אלה בעייתיים.
בתרגום השבעים עיר המלח מתורגמת לערי סדום Πόλεις Σαδωμ או ערי הכיכר Πόλεις αλων (שהפכו למלח).
מקובל לזהותן בהקשר זה עם באב א-דרה ונומיירה בירדן, מזרחית לעין גדי בעיקר לפי זיהויה של צוער (עיר מקראית) בכפר הבדואי א-סאפי בשפך ואדי חסה. חנזיר ופייפה נחשבות לשתי ערי הכיכר הנוספות. ערים אלה חרבו בסוף תקופת הברונזה הקדומה ואינן מתאימות לתיארוך המקובל לתקופת אברהם אבינו בברונזה התיכונה.
גוארדיולה
דידייה ואן קאווליר
דידייה ואן קאווליר (צרפתית: Didier Van Cauwelaert; נולד ב-29 ביולי 1960 בניס למשפחה ממוצא בלגי) הוא סופר צרפתי. הרומן שלו Un Aller simple ("כרטיס לכיוון אחד") משנת 1994 זכה בפרס גונקור.
מאז הבכורה הספרותית שלו בשנת 1982, הציג המחבר עבודה מקיפה מאוד ורבת פנים. כבר בהיותו בן תשע שנים, הוא שלח להוצאת גלימר כתב יד של רומן מסתורין, והיה בטוח שספרו ירד לדפוס ויהפוך אותו לסופר הצעיר בהיסטוריה הספרותית, אולם הרומן הראשון שלו "עשרים שנים ועוד היד נטויה" יצא לאור רק 13 שנה לאחר מכן.
בינתיים הקדיש קאווליר כמה שנים לתיאטרון. הוא הופיע כשחקן במחזה של ז'אן-פול סארטר, והצטיין כבמאי של כמה הפקות של בקט, ז'אן אנוי ויונסקו. לתקופת מה עבד גם כמבקר ספרות ילדים. בנוסף כתב קאווליר מחזות ותסריטים לקולנוע ולטלוויזיה, וספרי קומיקס. ספריו תורגמו ליותר מעשרים שפות, וזכו בפרסים ספרותיים שונים.
הרומן Hors de moi שכתב עובד לקולנוע תחת הכותרת זהות לא ידועה שיצא בשנת 2010.
האמת על האלוהים (ספר)
מחמוד ג'יבריל
מחמוד ג'יבריל (בערבית: محمود جبريل; תעתיק מדויק: מחמוד ג'בריל; 28 במאי 1952 – 5 באפריל 2020) היה פוליטיקאי לובי, שעמד בראש "הצוות הביצועי" של מועצת המעבר הלאומית, גוף שיוסד בידי המורדים בלוב במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011, המצהיר כי הוא "הנציגות הבלעדית של העם הלובי". מועצת המעבר הלאומית הקימה ממשלה זמנית ב-23 במרץ 2011, ובחרה רשמית במחמוד ג'יבריל לשמש כראש ממשלה זמני. באוקטובר 2011 הוא הוחלף בעבד א-רחים אל-כיב.
ג'יבריל ניהל משא ומתן עם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי, פגישה שלאחריה צרפת הכירה רשמית במועצת המעבר הלאומית כנציגיה הבלעדיים והלגיטימיים של העם הלובי.
ג'יבריל למד באוניברסיטת פיטסבורג והוביל את הצוות שניסח את "המדריך הערבי המאוחד להדרכה". כמו כן היה אחראי על ארגון וניהול שני כנסי הדרכה למנהיגות ראשונים מסוגם בעולם הערבי, בין השנים 88–1987. בשלב מאוחר יותר, נטל את הניהול על אימון והדרכה של תוכניות רבות לניהול בכיר למנהיגים בארצות ערביות, כולל, מצרים, סעודיה, לוב, איחוד האמירויות, כווית, ירדן, בחריין ומרוקו.
נפטר ב-5 באפריל 2020 מנגיף הקורונה.
מצעד הסינגלים הבריטי
מצעד הסינגלים הבריטי או מצעד הפזמונים הבריטי (באנגלית: UK Singles Chart), הוא מצעד סינגלים אשר מופעל על ידי חברת המצעדים הרשמית.
המצעד המלא מכיל את 200 הסינגלים הגדולים בממלכה המאוחדת, אשר מבוססים על הורדות דיגיטליות ומכירות דיסקים.
ארבעים הגדולים, משודרים ברדיו מדי יום ראשון.
שידור המצעד.
ארבעים הגדולים, משודרים ברדיו BBC באחרי הצהריים של יום ראשון, מהשעה 16:00 עד 19:00 (שעון UTC) וגם בערוץ MTV Hits. רשימת 75 הגדולים מפורסמת בעיתון "Music Week" ביום שני שלמחרת. את המצעד המלא, מפרסם המגזין האלקטרוני "UKChatsPlus", ביום רביעי.
לעומת המצעדים בארצות הברית, אשר מבוססים בחלקם על השמעות ברדיו, מצעד הסינגלים הבריטי, מבוסס אך ורק על מכירת דיסקים ושירים.
תוצאות המצעד מפורסמות אחת לשבוע ביום ראשון, מכיוון שרוב הסינגלים מבריטניה, מופצים ביום שני.
היסטוריה.
מצעדים קודמים.
לפני הורדת שירים, המצעד היה מבוסס על ידי מכירת פרטיטורה של שירים, כשהרעיון לבסס מצעד על מכירות, התחיל בארצות הברית, כשמגזין הבילבורד התחיל לבסס את המצעד על מכירות, ובבריטניה, הפעם הראשונה בה המצעד בוסס על מכירות תקליטים הייתה בשנת 1952 כשמגזין NME הצליח לאסוף נתוני מכירות מ-52 חנויות שונות.
כתב העיתון אסף את עשרת הגדולים מכמה חנויות, ויצר את מצעד 12 הגולים. המצעד נהיה פופולרי, והורחב לעשרים הגדולים.
חברות נוספות החלו להפיק מצעדים משלהם, והמצעד של מלודי מייקר, היה הראשון לכלול את צפון אירלנד במצעד.
המצעד הרשמי.
עד לשנת 1969 לא היה מצעד רשמי בבריטנה. העיתון "Record Retailer" בשיתוף עם BBC, החלו לשתף פעולה עם BMRB לגבי מכירות שירים, והחלו בפרסום המצעד ב-15 בפברואר 1969.
ה- BMRB אסף את נתוני המצעד הראשון ממכירות מ-250 חנויות תקליטים. עלות כל דגימה נאמדה בכ-52,000 לירות שטרלינג, וכל פעם נבחרו חנויות שנות באופן אקראי מתוך מאגר של כששת אלפים חנויות.
נתוני המכירות הוכנסו לכרטיסים מנוקבים, ולכן היה ניתן לעבד אותם בעזרת מחשב, ובמאי 1978, מצעד הסינגלים הורחב מחמישים הגדולים ל-75 הגדולים.
העידן האלקטרוני.
משנת 1983 ועד 1990, המצעד היה ממומן על ידי BPI (50 אחוזים), "Music Week" (38 אחוזים), וה- BBC (12 אחוזים).
ב-4 בינואר 1983, ייצור המצעד הועבר ליידי "גאלופ", אשר הוסיף למצעד את Next 25 (25 הבאים), והפך אותו למצעד 75 הגדולים.
ביולי 1987, גאלופ חתם על חוזה חדש עם "BPI", והגדיל את נתוני המצעד לכ-500 חנויות. נוסף על כך, הוא הוסיף ברקודים לקריאת המידע והכנסתו למחשב.
המצעד בוסס אך ורק על מכירות פיזיות של סינגלים, ועודכן באופן מלא ביום שלישי, עד אוקטובר 1987.
בשנות ה-80, המצעד בוסס גם הוא על מכירת סינגלים על קסטות.