הגרסה הראשונה של ה-EPI פורסמה ב-2002, על מנת להשיג את המטרות שהציבו בפסגת המילניום (כינוס המנהיגים הגדול ביותר שהתרחש ב-2000).
ה-EPI עובד בעזרת אותם מדדים של ה-ESI, אך בעוד שה-ESI בודק קיימות סביבתית באמצעות השוואה למדינות אחרות, ה-EPI עובד על אינדיקטורים מדידים מוחלטים, ובשל כך יותר נוח לעבוד איתו בצורה רטרואקטיבית. הצורה העיקרית בה מודדים מדדי בר-קיימא בעולם היא בעזרת ה-EPI. שווייץ מובילה את המדד בכך שהיא דואגת לאיכות אוויר טובה והגנה על האקלים בעזרת שמירה על פרויקטים ארוכי טווח לשיפור הסביבה.
בזכות מטרות בתחום פיתוח הבר קיימא אשר פרסם האו"ם ב-2015, הממשלות נדרשות להסביר זיהום וניהול משאבים בצורה מפורטת באופן שמעניק משנה חשיבות לתחומים אלה.
שימושים.
המדד נועד גם לשקף עד כמה המדינות מצליחות לעמוד במטרות שהציבו לעצמן בתחום איכות הסביבה ובמשימות שנועדו להשגת מטרות אלה. המדד מאפשר גם למדינות הנמצאות בראשו לקבל הכרה בינלאומית ולשמש מודל לחיקוי. המדד מעניק הכוונה ושיטות פעולה למנהיגים המעוניינים בשיפור מצב איכות הסביבה במדינותיהם. יש חוסר מידע במדדים כמו חקלאות, מקורות מים, ניהול פסולת, והמגוון הביולוגי. כך, מאפשר המדד שיפור באיסוף הנתונים, כך שמדינות תקבלנה תמונת מצב עדכנית שניתן לפעול על בסיסה. המדד נוצר על מנת לשמש בעיקר פוליטיקאים, מדענים, פרסומאים, אבל המידע פתוח לכלל הציבור.
במדד חסרים היבטים של תלות של מדינות במשאבים ממקומות אחרים, או השפעה שלהן על זיהום במדינות אחרות, היבטים שמדדים כמו "טביעת רגל אקולוגית" או "טביעת רגל מימית" מתייחסים אליהם בצורה מפורטת. חולשה אחרת של המדד היא הסתמכותו על דיווחים עצמיים של מדינות. גם החוקרים עצמם מודים כי יש מדינות שמוסרות נתונים לא מדויקים על מנת להציג תמונה טובה יותר של עצמן.
(Global Green Economy Index (GGEI.
זה מדד הבודק את הכלכלה והחברה במדינות, על מנת לבחון יוזמות הנוגעות לאיכות הסביבה ואת עמידת הנהגת המדינה בהתחייבויותיה בכל הנוגע לאיכות הסביבה. מדד זה מוסיף אינדיקטורים כמו תחבורה, בניינים, ואנרגיה.
ב-2018, המדד דירג 180 מדינות שונות על פי 24 אינדיקטורים שונים ובעשר קטגוריות. מתוך המדד עולה כי שיפור במצב הכלכלי, בבריאות אזרחי המדינות ובשגשוגה משמעותו גם התחזקות של התעשייה והתעצמות מגמת העיור, ולבסוף גם פגיעה בסביבה הטבעית.
המדדים לפי שנים.
1. פינלנד 90.88
2. איסלנד 90.51
3. שוודיה 90.43
4. דנמרק 89.21
5. סלובניה 88.98
6. ספרד 88.91
7. פורטוגל-88.63
8. אסטוניה 88.59
9. מלטה 88.48
10. צרפת 88.20
11. ניו זילנד 88.00
12. בריטניה 87.38
13. אוסטרליה 87.22
14. סינגפו 87.04
15. קרואטיה 86.98
16. שווייץ 86.93
17. נורווגיה 86.90
18. אוסטריה 86.64
19. אירלנד 86.60
20. לוקסמבורג 86.58
21. יוון 85.81
22. לטביה 85.71
23. ליטא 85.49
24. סלובקיה 85.42
25. קנדה 85.06
26. ארצות הברית 84.72
27. צ'כיה 84.67
28. הונגריה 84.60
29. איטליה 84.48
30. גרמניה 84.25
אגודת המפגש הבין דתי
אגודת המפגש הבין דתי (בערבית: جمعية اللقاء بين الديانات, באנגלית: Interfaith Encounter Association – IEA) היא עמותה רשומה ללא מטרת רווח שפועלת לגשר בין יחידים וקהילות דרך שיח בין דתי בישראל. פעילות העמותה מתקיימת בכל רחבי הארץ והשטחים שבשליטת הרשות הפלסטינית, ללא משנה פוליטית.
מטרות ואידאולוגיה.
העמותה פועלת ליצירת שיח בין דתי בין קבוצות מדתות ותרבויות שונות, גילאים ורקעים שונים. היא א-פוליטית וללא דרישות סף או דמי חבר. באופן זה האגודה פועלת ליצירת שינוי לטובה ביחסים שבין הקהילות והאזרח הפשוט, כבסיס לכל פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מטרת העל של העמותה היא קידום שלום בארץ ישראל, ובניית פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, על ידי יצירת שיח בין דתי ובין תרבותי בין הקהילות השונות בישראל. על ידי יצירת קבוצות שיח רבות, האגודה שואפת ליצירת אפקט מצטבר שיגרום לשינוי מלמטה למעלה בחברה.
היסטוריה.
העמותה הוקמה בשנת 2001 על ידי יהודה סטולוב , והיא מנוהלת על ידו משעת הקמתה ועד היום, לצד שותפים נוספים. ההחלטה להקים את העמותה התקבלה על רקע האינתיפאדה השנייה ואסון התאומים, מאורעות מתוקשרים של אלימות דתית קיצונית. מייסדיה חשו צורך להקים עמותה שתיצור שלום, צדק ויציבות בארץ ישראל ובמזרח התיכון כולו, דווקא דרך השיח הבין דתי, וראו באמונה הדתית ובמסורות התרבותיות גשר המאחד בין אנשים שונים. בעיני מייסדי העמותה, דו-קיום אמיתי יושג רק כאשר כל צד יכיר את האחר וילמד לכבד אותו, באמצעות מפגש ישיר ובלתי אמצעי.
האגודה צמחה לאורך שנות פעילותה. בשנת 2001 היא כללה רק שתי קבוצות שיח וכ-300 משתתפים, וכיום היא מונה מעל 100 קבוצות וכ-6,000 משתתפים.
מבנה ופעילות.
בעמותה יש שלושה מקבלי שכר, ושאר פעיליה (כשבעים איש) מתנדבים. בשנת 2018 קיימה האגודה 414 מפגשים ואירועים, ב-101 קבוצות שונות. להערכת האגודה, מעל 4,000 השתתפו בפעילות. פעילויותיה השונות כוללות בין השאר: קבוצות של נשים, צעירים, מנהיגים דתיים, מחנכים, מיילדות, מוזיקאים ועוד, שיח ישראלי-פלסטיני, כנסים של יומיים או יותר, סיורים לימודיים ועוד.
קבוצות מפגש.
עיקר הפעילות של העמותה היא ביצירת קבוצות שיח ברחבי הארץ, ביישובים יהודים וערביים, ורוב הפעילויות מתנהלות בתוך תחומי הקו הירוק. רוב הקבוצות מונות בין עשרה לשלושים משתתפים מדתות שונות. מרבית המשתתפים הם יהודים, נוצרים, מוסלמים, דרוזים ובהאים. חלק מהקבוצות נפגשות בתדירות של פעם בשבוע או שבועיים, וחלקן אחת לכמה חודשים. את המפגש הקבוצתי מנהל צוות רכזים שמשמש כראש הקבוצה, ותוכן המפגש משתנה אך אינו פוליטי. בקבוצה חברים דתיים וחילונים גם יחד, ואולם השיח מתבסס על העניין המשותף בדת, במסורת ובתרבות. חלק מהקבוצות מיועדות לנשים בלבד, או לגברים בלבד, וחלקן מעורבות. קיימות גם מספר קבוצות נפרדות לבני נוער, וכן למנהיגים דתיים כמו ראשי ישיבות וכמרים.
פעילויות מיוחדות.
העמותה מקיימת גם כנסי שיח חד פעמיים בבתי ספר ולציבור הרחב בפורמטים משתנים. בנוסף, היא מקיימת מפגש שנתי של כל קבוצות השיח. מעבר ליצירת שיח, העמותה מארגנת שלושה פרויקטים נוספים:
פרסים והכרה.
האגודה קיבלה מספר פרסים, וביניהם:
אפקטיביות.
מספר מאמרים נכתבו על האגודה ועל השאלה האם קיום שיח בין דתי משפיע על המשתתפים בו. מחקרים שנעשו באוניברסיטת בר-אילן מצאו שלמפגשים בקבוצות השיח של אגודת המפגש הבין דתי יש השפעה חיובית על הדעות של שני הצדדים אחד על השני, והרצון לקיום שיח עולה. למשל, באחד המחקרים התבקשו המשתתפים לחוות את דעתם על מאפייני אישיות כלליים של הקבוצה השנייה, לפני ואחרי המפגש. חוות הדעת נעשתה חיובית יותר לאחר המפגש בין שתי הקבוצות. מצד שני, המחקרים גם מצאו שהמשתתפים בשיח היו מלכתחילה בעלי רצון לקיום שיח ויצירת קשר עם הצד השני. בכל זאת, גם אם המשתתפים פתוחים יותר מהממוצע, נראה שלקבוצות שיח יש השפעה חיובית על קידום הרצון לשלום וקיום הדדי בקרב המשתתפים בהן.
Dschinghis Khan
Dschinghis Khan (בעברית: ג'ינגיס חאן) הוא שיר גרמני אשר נכתב על ידי ברנד מנונגר והולחן על ידי ראלף זיגל.
השיר באירוויזיון.
השיר עוסק בדמותו של ג'ינגיס חאן, המצביא המונגולי הנודע אשר הטיל את אימתו על כל העולם ולקח לו כל אשה שבה חשק. השיר נכתב על ידי ברנד מנונגר והולחן על ידי ראלף זיגל. השיר ייצג את גרמניה המערבית באירוויזיון 1979 והגיע למקום הרביעי. חברי להקת ג'ינגיס חאן שרו את השיר תוך שהם לובשים תלבושות ססגוניות, ואחד מהם, לואיס פוטרגיטר, אף התחפש לג'ינגיס חאן עצמו ורקד ריקוד מזרחי בינות לחבריו. לאחר הופעתה באירוויזיון, הלהקה התפרסמה מאוד, ובשנות ה-80 הייתה ידועה בכל רחבי אירופה, ובעיקר בגרמניה, ברית המועצות ויפן, ואף זכו להכרה בארצות הברית.
השיר ברחבי העולם.
השיר תורגם לשפות רבות. הזמר הפיני פרדריק תרגם את השיר לפינית בשם "Tsingis Khan" באלבום שנשא את אותו השם. המלחין של השיר המקורי, ראלף זיגל, כל כך נהנה מהגרסה עד שהוא הציע לפרדריק לתרגם ולשיר גם שיר נוסף של להקת ג'ינגיס חאן - "שייח ח'ליף עומר" (בגרמנית: Hadschi Halef Omar). פרדריק נענה להצעה ושר את השיר בשם "שייח עלי חסן" (בפינית: Sheikki Ali Hassan). הלהקה הצ'ילאנית "מאליבו" (MALIBÚ) הוציאה גרסה בספרדית לשיר. גרסה ידועה נוספת, היא גרסה ביפנית בביצוע להקת הבנות הפופולרית "Berryz Kobo". זו גרסה עדינה ומרוככת מעט של השיר, אשר אינה כוללת רמיזות מיניות או סיפורים על צריכת משקאות אלכוהוליים. השיר זכה גם לגרסאות בקוריאנית, שוודית, פורטוגזית, יוונית ותאילנדית. הזמר הספרדי איוואן פרסם גרסת כיסוי של השיר בשם "סין אמור".
בישראל נחשב ג'ינגיס חאן לאחד השירים המזוהים ביותר עם תחרות האירוויזיון לדורותיה, והופעתה הססגונית של הלהקה בעת ביצוע השיר באירוויזיון 1979 נחקקה עמוק בזיכרון הישראלי. על כך תעיד העובדה שהשיר והמופע הנלווה אליו השתלבו בעלילת הקומדיה זוכת פרס האקדמיה הישראלית הללויה, ולואיס פוטרגיטר המחופש לג'ינגיס חאן אף מופיע כדמות בסרט בגילומו של השחקן הישראלי הראל נוף. השיר זכה בישראל למספר גרסאות כיסוי בעלות אופי פוליטי, הן מימין והן משמאל. בציבור החרדי התפרסם השיר תודות לגרסת הכיסוי של מרדכי בן-דוד - "יידן" אשר גם נכללה באלבומו "ירושלים לא למכירה". בן דוד הכניס למנגינת השיר מילים ביידיש העוסקות בביאת המשיח. השיר "יידן" פופולרי בציבור החרדי עד היום. הוא אף זכה לצעדי ריקוד מיוחדים.
סטברופול (מחוז)
רבי יוסף משאש
דוד דרום