סגנון הבנייה ששלט בארץ ישראל החל מתחילת שנות ה-30 היה הסגנון הבינלאומי שהציע מבנים פונקציונליים ומעוצבים בטעם אירופאי עדכני. חלק מתושבי תל אביב האמידים, שהיו בעלי בתים באזורים ישנים יותר של העיר, ניצלו את ההזדמנות ובנו לעצמם בתים בחלק החדש והמתפתח של תל אביב. על קבוצה זו נמנה גם משה מגנט.
בעלי הבית - משה וברטה מגנט.
משה בן מרדכי מנדל מגנט נולד ב-27 בדצמבר 1878 בעיר אומן שברוסיה (כיום באוקראינה). הוא גדל בבית ציוני שם למד עברית, והיה חבר הוועד הציוני באומן. מגנט היה מנהל חשבונות במקצועו ועבד כאחד ממנהלי הבנק הרוסי לסחר חוץ. בשנת 1922 הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל וכעבור זמן קצר החל לעבוד כמנהל חברת בנייה בשם "הבונה". הוא התגורר בשדרות רוטשילד מס 2 במבנה שהיה בבעלות החברה (מבנה זה, שנהרס, ידוע גם הוא במחקר כ"בית מגנט").
בשנת 1926 עבר משה מגנט להתגורר בבית חדש (בית מגנט) אותו בנה ברחוב בן זכאי מס' 6, אשר תוכנן עבורו על ידי יהודה מגידוביץ. הוא חכר את הבעלות על בית החרושת ללבנים סיליקט, וניהל אותו יחד עם המהנדס עמנואל טובים והפך לאחד מבעליו.
בשנת 1940 מכר משה מגנט את הבית שברחוב בן זכאי 6 לשמחה ויהודית בלאס ועבר להתגורר בבית שבנה בשדרות רוטשילד 93, שם חי עד יומו האחרון. משה מגנט נפטר ב-26 בנובמבר 1956, ומסע הלוויה שלו יצא למחרת מן הבית שבשדרות רוטשילד 93.
בנוסף לעיסוקיו המקצועיים הקדיש משה מגנט חלק ניכר מזמנו לפעילות ציבורית והתנדבותית. זמן קצר לאחר שעלה לארץ ישראל הוא עזב את ההסתדרות הציונית והצטרף לתנועת ז'בוטינסקי. משה מגנט היה בין הראשונים שעסקו בהקמת ארכיון ז'בוטינסקי ותרם לו ספרים. פעילותו בתנועת בית"ר הובילה למאסרו על ידי הבריטים, אולם עקב גילו המתקדם הוא שוחרר בתוך בו ביום
האדריכל - יהודה מגידוביץ.
יהודה מגידוביץ היה האדריכל הראשון של תל אביב, ושימש כמהנדס העיר בין השנים 1920–1923. במהלך שנות העשרים והשלושים הוא בנה בתים רבים בעיר, תוך שהוא מתאים את סגנונו לאופנה המשתנה ולסגנונות החדשים שהגיעו מאירופה לארץ ישראל. הבתים שתכנן בשנות העשרים התאפיינו בסגנון אקלקטי, ובתחילת שנות השלושים שינה בהדרגה את סגנונו והחל לתכנן בתים המשקפים את הסגנון הבינלאומי. הבתים שתכנן מגידוביץ בשנים 1931–1932 משקפים תקופת מעבר בין שני הסגנונות, וגם בבתים שתכנן בשנת 1933 נותרו מאפיינים של הסגנון הישן.
בשנת 1934 הצטרף למשרד האדריכלות של יהודה מגידוביץ בנו רפאל שהשלים לימודי הנדסה בלונדון. בית מגנט שבשדרות רוטשילד 93 מהווה את אחת הדוגמאות הראשונות של שיתוף הפעולה בין האב והבן, אשר הביאו לידי ביטוי שלם את הסגנון הבינלאומי.
עיצוב בית ברטה מגנט.
בשנת 1933 החל יהודה מגידוביץ לתכנן את הבית בשדרות רוטשילד 93, ואשר היה רשום על שמה של ברטה מגנט. המבנה תוכנן בהתאם לסגנון הבינלאומי ושולבו בו מספר מרכיבים האופייניים לסגנון זה. מגידוביץ ויתר בפעם הראשונה על הסימטרייה שאפיינה אותו, ויצר מבנה המורכב משני גושים גדולים. בקו המחבר בין הגושים שולב חלון אנכי עשוי ברזל וזכוכית, ובאחד הגושים תוכננו מרפסות שקועות. הדירות תוכננו סביב חדר המדרגות המרכזי שבחזית המבנה, וחדר מדרגות נוסף שולב בצדו האחורי של המבנה כמדרגות שירות שקישרו את חדרי המטבח והאמבטייה של כל הדירות. העמדת שני הגושים מהם הורכב המבנה בצורת האות "ר" פינתה שטח קטן בחזית המגרש אשר שברה את קו המבנים ואפשרה לשבץ במקום כיכר קטנה.
בצדו החיצוני של המבנה יצר מגידוביץ יצירה המשקפת את הסגנון הבינלאומי במיטבו, אולם בחדר המדרגות הוא שילב מעקה מתכת במעוצב בסגנון האר דקו שהשפיע על יצירתו בסוף שנות ה-20.
בית מגנט כיום.
מאז הקמתו לא נעשו במבנה שינויים משמעותיים, והוא שימר כמעט לחלוטין על התכנון המקורי משנות השלושים. עד ראשית שנות השבעים שימשו הדירות למגורים בלבד, והעירייה דחתה כל ניסיון לשנות מצב זה על ידי הכנסת בית מלאכה לאחת הדירות. בתחילת שנות השבעים החל השימוש בחלק מן הדירות כמשרדים, וזאת בהסכמה שבשתיקה של העירייה שהכירה בשימוש החגיר וגבתה ארנונת עסקים מהמחזיקים בדירה. בשנים האחרונות מנסה העירייה לפנות את המשרדים מן הדירות ולהחזיר להן את השימוש המקורי כדירות מגורים, אולם ההצלחה חלקית אם בכלל. בית מגנט הוכרז כמבנה לשימור.
אטלנטוגנטה
אטלנטוגנטה (שם מדעי: Atlantogenata) הוא ענף של יונקי שליה ממחלקת היונקים, הכוללת כיום שתי קבוצות עיקריות: האפרותריה הכוללת את הפילים ויונקים נוספים ממוצא אפרוטרופי והדלשינאים, הכוללת את העצלנאים, דובי הנמלים ויונקים נוספים ממוצא נאוטרופי.
קבוצוה זו החלה להתפתח בתקופת הפלאוקן שבתחילת הקנוזואיקון ונפרדה משאר השלייתנים המשתייכים לקבוצה בוראואאותריה. לא כל החוקרים מסכימים על קיומה של קבוצה זו, אך היא נתמכת במספר ראיות גנטיות, של ריצוף טרנספוזונים ב-DNA ואולי היא מונופילטית. חוקרים אחרים רואים בקבוצת האפרותריה קבוצה הקרובה יותר לבוראואאותריה (הקבוצה Epitheria), בעוד אחרים סוברים שדווקא הדלשינאים קרובים יותר לבוראואאותריה (הקבוצה Exafroplacentalia).
מיון.
תרשים קבוצה אפשרי:
אאותריה
אאותריה (שם מדעי: Eutheria) היא קבוצה גדולה ממחלקת היונקים הכוללים כיום רק את השלייניים. משמעות שמם מיוונית הוא: "חיות ישרות" או "חיות אמיתיות", עקב המכלול הרב שלהם ביונקים כיום. הם קרובים לקבוצת המטאתריה, ממנה התפתחו יונקי הכיס מתוך הקבוצה תריה והופרדו ממנה החל מסוף היורה או מתחילת הקרטיקון לפני 161 מיליון שנה או 125 מיליון שנה. הראשון מבני הקבוצה היה ככל הנראה הסוג ג'ורמאיה (Juramaia) מסין. הם נפוצו לאורך כל היבשות והם היונקים היחידים החיים באירופה, אפריקה ומרבית אסיה. באמריקה הצפונית הם חיים לצד המין אופוסום וירג'יניה.
בני קבוצה זו הם בעלי מספר תכונות מאפיינות כדוגמת חוסר העצם האפיפובית ליד האגן (מה שאיפשר לנקבות להרחיב את בטנם בהריון), מבנה הקרסוליים, מבנה הלסתות ובעיקר הרחם והשלייה שפיתחו הנקבות כדי להכיל את העובר בבטנם עד שהוא מוכן לצאת לעולם. דבר זה עוזר ליונקים אלה להרות לזמן ארוך יותר וכך למנוע מצאצאם להיטרף או להיפגע בדרך אחרת כאשר הוא עדין ביותר. עם זאת הדבר גורם לקשיים עבור הנקבות היולדות.
מינים אלה שרדו החל מהתפתחותם לאורך הקרטיקון ועד הכחדת הקרטיקון ועד הפלאוגן והאאוקן. לאחר מכן החלו להיעלם כשקבוצה אחת הצליחה לשרוד עד היום - השלייניים.
ויקטור קזאנצב
ויקטור קזאנצב (ברוסית: Виктор Германович Казанцев; פברואר 1946 – 14 בספטמבר 2021) היה מפקד בכיר של הצבא הרוסי במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
ביוגרפיה.
ויקטור קזאנצב נולד בכפר קוחנובו בבלארוס הסובייטית. בשנת 1963 הוא סיים פנימייה צבאית וגויס לצבא של ברית המועצות. לאחר סיום בית ספר לקצינים הוא שירת בתפקידי פיקוד שונים. בשנים 1987–1991 הוא היה סגן מפקד ארמייה.
בשנים 1991–1996 ויקטור קזאנצב שירת במזרח הרחוק הרוסי. בשנת 1996 הוא הועבר לאזור הקווקז ובשנים 1997–2000 היה מפקד הכוחות באזור צפון קווקז. הוא היה מפקד הכוחות הרוסים במהלך הפלישה לדגסטאן. בספטמבר 1999 הוא היה אחראי על תכנון ואישור מבצע במהלכו יחידה של ספצנאז ספגה אבדות כבדות כתוצאה מחוסר תאום עם חיל האוויר הרוסי. בנושא זה נפתחה חקירה שבאוקטובר 2000 נסגרה ללא קביעת אחראים על הנושא.
בפברואר 2000 ויקטור קזאנצב קודם לדרגת גנרל ארמייה. במאי 2000 ויקטור קזאנצב עזב את השרות הצבאי ומונה לנציג נשיא רוסיה במחוז הפדרלי הדרומי. הוא סיים את הכהונה בשנת 2004 והוחלף על ידי ולדימיר יאקובלב.
משנת 2004 ועד למותו הוא התגורר בקרסנודר ועסק בפעילות עסקית פרטית.
אצטדיון רנצו ברברה
אצטדיון קומונאלה רנצו ברברה (באיטלקית: Stadio Comunale Renzo Barbera) הוא אצטדיון הממוקם בפלרמו, באי סיציליה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של פלרמו.
היסטוריה.
החל כבר מפתיחתו ב-1932, הייתה זו פלרמו שפתחה את האצטדיון, וזאת בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה, ושמו היה "אצטדיון ליטוריו". משחק הבכורה שהתקיים ב-24 בינואר 1932 הסתיים בניצחון 1–5 של פלרמו על אטאלנטה. בשנת 1936 שונה שם האצטדיון ל״אצטדיון מישל מארון" - על שם גיבור פשיסטי שנהרג במלחמת האזרחים בספרד. לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שם האצטדיון ל"אצטדיון לה פבוריטה" על שם שכונת "Favorita" שם האצטדיון נמצא, וב-1948 הוסר מסלול הריצה מסביב לאצטדיון, ונבנו יציעים מאחורי השערים. ב-1984 הוספה קומה נוספת מעל יציעי האצטדיון שהגדילה את תכולת האצטדיון לכ-50,000 מקומות. האצטדיון שופץ עוד פעם ב-1989 לקראת מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, ותכולת האצטדיון ירדה ל-37,619 מקומות בלבד. האצטדיון אירח 3 משחקים בשלב הבתים של המונדיאל. ב-2002 שונה שם האצטדיון שוב לשמו הנוכחי "אצטדיון רנצו ברברה" על שם יו"ר מועדון פלרמו, רנצו ברברה, בשנות ה-70.
האצטדיון מחובר למרכז העיר פלרמו ולתחנת הרכבת המרכזית באמצעות קווי אוטובוס מיוחדים לאצטדיון. האצטדיון בין היתר מארח גם הופעות ואירועים עירוניים של העיר פלרמו. באצטדיון התארחו: אריתה פרנקלין, בלאק סבאת', דוראן דוראן, פרנק סינטרה ועוד אומנים איטלקים מפורסמים רבים.
יחסי אירלנד–צרפת
יחסי אירלנד–צרפת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקה של אירלנד. שתי המדינות חברות במועצת אירופה, האיחוד האירופי והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה.