ב -30 באוגוסט 1976, מסלול השירות של הקו הורחב צפונה לכיוון כביש 60 במנהטן, מנהרת רחוב אל יער הילס, ושדרה 71. בעוד רכבות של חברת נ'רבות נסעו לאורך המסלול המלא מקוני איילנד לשדרה 71, דרך גשר מנהטן וברודוויי אקספרס, היו רכבות של חברות אחרות נוסעות בשעות העומס רק בין רחוב וייטהול לבין פורסט הילס - בשדרה 71, ב-27 באוגוסט 1977 פסק שירות הקו בשעות הלילה המאוחרות ופעל רק בקטע קצר בין רחוב 36 לבין קוני איילנד.
בין השנים 1986 ל-2004, שוחזר גשר מנהטן, והאמור שיבש את השירות, והרכבות נותבו דרך מנהרה ברחוב מונטגיו.
ב-24 במאי 1987, הורחבו חלק מתחנות הקו כדי לאפשר החלפה לקווים חדשים שנפתחו באותה השנה.
ב-31 במאי 1994, קו N הפך למהיר במקטע נוסף במנהטן כאשר קו M עוצר באותם התחנות. ב-4 בנובמבר 2001 הורחבה תחנת הקצה הדרומית של הקו והקו חזר לנסוע על גשר מנהטן לאחר שהסתיימו רוב עבודות השיפוצים בו.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, הושעה שירות הקו לכול אורכו וחזר לפעול רק ב -28 באוקטובר.
ב -29 במאי 2005 הושלם הטרמינל החדש של סטילוול אווניו, ושירות הקו בין רחוב 86 לקוני איילנד שוחזר. ב-28 ביוני 2010, הופסקה פעילותו של קו W עקב בעיות תקציב ומסלולו של קו N החליף את השירות של קו W במנהטן, עם זאת, קומץ קטן של רכבות הוסיפו לנסוע במסלול המקורי.
מ-2 אוגוסט 2013 עד 14 בספטמבר 2014, נסגרה מנהרת הרכבת ברחוב מונטגיו לתיקונים בעקבות סופת הוריקן שפגעה קשות במקום ושירות הקו הופנה דרך גשר מנהטן. בחודש ינואר 2017 ה-MTA גילה את תוכניותיו לשקם את מבנה המנהרה שמתחת לשדרה הרביעית בין רחוב 36 לרחוב 59, המנהרה החדשה צפויה להיפתח בין יולי 2018 לבין יולי 2019.
מסלול הקו.
תחנת המוצא של הקו היא בשכונת דיטמרס בולוורד שברובע קווינס, הוא עובר דרך שכונת אסטוריה ומשם פונה שמאלה ועובר במנהרה מתחת לנהר איסט, במנהטן הוא הופך לקו מהיר ולפיכך מדלג על תחנות רבות. ממנהטן הוא ממשיך דרומה אל ברוקלין ותחנתו הסופית היא בקוני איילנד.
טופולב Tu-28
טופולב Tu-28 (ברוסית: Ту-128, קוד דיווח נאט"ו: Fiddler) היה מטוס יירוט ארוך טווח מייצור ברית המועצות. אף על פי שהסימון הרשמי שלו היה Tu-128 הוא לא היה בשימוש נרחב במערב. המטוס הזה היה מטוס היירוט הגדול והכבד ביותר שנכנס לשירות מבצעי.
המטוס פותח עקב הצורך של ברית המועצות להגן על האזור האווירי הצפוני של רוסיה פני מפציצים המגיעים מהאזור הארקטי, חזית אווירית באורך של 5,000 קילומטר. עקב חוסר היכולת להחזיק מספר רב של בסיסים עם מטוסים קצרי טווח שהקנו הגנה נקודתית שיחדיו היו מכסים את החזית, החליט חיל ההגנה האווירית הסובייטי על הקמת בסיסים מפוזרים המפעילים מטוסי יירוט ארוכי טווח בסיורים ארוכים להגנה מרחבית.
פיתוח המטוס החל בשנת 1958 על בסיס מטוס ההפצצה הTu-98 העל-קולי. המערב פגש את המטוס לראשונה במטס בטושינו בשנת 1961. בשנת 1963 שונה סימון המטוס ל-Tu-128 ובשל כך נוצר מצב בו הסימון הישן דבק במערב.
ייצור המטוס הופסק בשנת 1970 לאחר שנבנו 198 יחידות. המטוס שירת ברציפות לאורך 26 שנים, והוחלף במטוסי מיג-31.
שיטת החתכים הטלואים
באסטרודינמיקה, שיטת החתכים הטלואים או שיטת החתכים הקוניים (באנגלית: patched conic approximation) היא שיטה מקורבת לחישוב מסלול בין פלנטרי של גוף בחלל בסביבה מרובה בגרמי שמיים.
השיטה.
לכל גרמי השמיים (השמש, כדור הארץ, ירח וכו') שדה כבידה המשפיע על סביבתו. נניח ולכל גרם שמיים קיימת מעטפת השפעה, מרחק סופי מגרם השמיים, שבתוכה, גוף קטן ממדים (לוויין, רכב חלל) מושפע בקירוב מגרם שמיים יחיד ודומיננטי.
השיטה מבוססת על חלוקת המסלול בחלל למספר חלקים, "טלאים", שנבדלים במעטפות ההשפעה.
כך למעשה מפשטים בעיה מורכבת של בעיית N הגופים על ידי כך שפותרים N פעמים את בעיית שני הגופים עבור כל חלק במסלול; לבעיה זו פתרון ידוע כאחד מחתכי חרוט לפי מסלולי קפלר: אליפסה, פרבולה או היפרבולה.
קירוב זה אינו ממדל את נקודות לגראנז'.
דוגמה.
עבור תכנון מסלול של מערכת המשוגרת לחלל מכדור הארץ למאדים ובסביבת השמש:
כמו כן יש להתאים את וקטורי המיקום והמהירות בגבולות המעטפת, בין החלקים, לצורך קבלת פתרון רציף.
ויקטור מרימסקי
וִיקְטוֹר אַרְקַדיֶיבִיץ' מֵרִימְסְקִי (ברוסית: Виктор Аркадьевич Меримский; 15 בפברואר 1919 - 6 במאי 2003) היה יהודי איש צבא סובייטי בכיר, סגן מפקד כוחות היבשה בנושא המוכנות הצבאית.
ביוגרפיה.
נולד בעיר ניקופול של האימפריה הרוסית במשפחתו של שוכר דגנים.
התגייס לצבא האדום ב-1937 כחניך במכללת שריון על שמו של סטלין בעיר גורקי . ב-1938 בזמן לימודיו המכללה הועברה לעיר חרקוב והוא סיימה ב-1939. השתתף במלחמת החורף. הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1940.
השתתף במלחמת העולם השנייה החל מ-26 ביוני 1941 כמפקד יחידת טנקים. ב-17 ביולי אותה השנה נפצע בקרב אך חזר להילחם. מיוני 1942 בדרגת רס"ן מונה להיות עוזר בכיר למפקד גיס טנקים מס' 17 (בהמשך שונה שמו לגיס הטנקים ה-4 המעוטר). השתתף בתכנון מבצעים עבורו במבצע סטורן קטן, קרב קורסק ושחרור שטחי אוקראינה.
בסופה של מלחמת העולם השנייה היה מפקד מטה של החטיבה הממונעת המעוטרת ה-3 בארמיית המשמר החמישית של החזית האוקראינית הראשונה בדרגת פודפולקובניק, המקבילה לסגן אלוף.
לאחר המלחמה סיים את אקדמיה הצבאית לכוחות שריון ואת האקדמיה הצבאית של המטה הכללי של ברית המועצות. בתחילת שנות ה-60 היה מפקד מטה ארמיית המשמר המשוריינת החמישית במחוז הצבאי ברפובליקת ביילורוס. ב-1964 מפקד מנהלת הכנה צבאית ומוסדות לימוד צבאיים של המחוז הצבאי של קרפטי.
מינואר 1967 נהיה למפקד ארמיית הטנקים השמינית. ב-1968 בתפקיד הזה השתתף במבצע דנובה. מדצמבר 1969 מונה לסגן ראשון של מפקד המחוז הצבאי של המזרח הרחוק. מיוני 1974 סגן מפקד מנהלת הכנה צבאית לחילות היבשה.
מאוגוסט עד דצמבר 1979 נסע ל במסגרת הוועדה בראשות איוון פאבלובסקי שסקרה את המצב הפוליטי וחוזק כוחות צבא אפגניסטן. הוא היה זה שפיקד על הכנות מבצעיות של הצבא הסובייטי טרם הפלישה. מ-1979 ועד 1984 היה סגן מפקד של משרד ההגנה הסובייטי באפגניסטן והיה אחראי על הכנה וניהול גם היחידות הסובייטיות (הארמייה ה-40) וגם הצבא האפגאני הממשלתי. כינוי שדבק בו בעקבות פיקודו, לפי גנרל אלכסנדר לֵבֶּד, היה "מוות שיבה"
מ-1985 עד 1988 מונה לסגן מפקד חילות היבשה ומפקד המנהלת הראשית למוכנות מבצעית של צבאות היבשה.
לאחר שחרורו מן הצבא לפנסיה התגורר ועבד במוסקבה. נפטר ב-2003.
המלך ארתור (סרט)
המלך ארתור (באנגלית: King Arthur) הוא סרט הרפתקאות היסטורי בהפקה אירית-בריטית-אמריקאית, בבימויו של אנטואן פקואה, לפי תסריט של דייוויד פרנזוני. בסרט מככבים קלייב אוון בדמות המלך ארתור, יואן גריפית' בתפקיד לנסלוט וקירה נייטלי בתפקיד גווינביר.
סרט זה, בשונה מהפקות אחרות שנעשו על המלך ארתור, מצייר אותו כקצין רומאי, ולא כאביר מימי הביניים. על אף השוני מהמקור, המבינוגיון הוולשי, ניסו המפיקים לשווק את הסרט כמבוסס על אירועים היסטוריים של אגדות המלך ארתור, בהשראת ממצאים ארכאולוגים חדשים. הסרט גם מחליף את סיפור שליפת החרב מתוך האבן, בסיפור קודר וטרגי יותר על האופן בו קיבל ארתור את החרב אקסקליבר. צילומי הסרט נערכו באירלנד, אנגליה וויילס.
תקציר עלילה.
ארתור (קלייב אוון) הוא פרש רומאי, הידוע בשם ארטוריוס קסטוס, בנם של אב רומאי ואם קלטית, והוא מפקד על יחידת חיל פרשים סרמטית בחיל עזר בצבא הרומי הנמצאת בבריטניה בשנת 410 עם סיום הכיבוש הרומי של בריטניה. ארתור שומר אמונים לרומא והוא נוצרי אדוק, אבל הוא הולך בעקבות תורתו של פלאגיוס שרבים רואים בו כופר. הוא ואנשיו מגנים על חומת אדריאנוס נגד הפיקטים (Woads), שבט של קלטים בריטונים המורדים נגד השלטון הרומי, בהנהגתו שלמרלין (סטיבן דיליין).
ארתור והאבירים הנותרים לנסלוט (יואן גריפית'), בורס (ריי וינסטון), טריסטן (מאדס מיקלסן), גאווין (ג'ואל אדגרטון), גלהאד (יו דנסי) ודגונט (ריי סטיבנסון) מצפים להשתחרר מהשירות עבור האימפריה הרומית אחרי שמילאו את חובתם במשך 15 שנה.
בלילה בו הם אמורים לקבל את כתב השחרור, הבישוף גרמנוס שולח אותם למשימה נוספת, לחלץ משפחה רומית חשובה החיה מצפון לחומת אדריאנוס. מריוס הונוריוס (קן סטוט) עומד בפני פלישה של סקסונים מתוך אירופה, ובראשם המלך סרדיק (סטלאן סקארסגארד) ובנו סינריק (טיל שווייגר). לפי גרמנוס, אלקטו בנו של מריוס, הוא בן הסנדקות האהוב של האפיפיור, והוא עשוי להיות אפיפיור בעצמו. האבירים כועסים על המשימה, אבל אחרי דבריו של לנסלוט הם הולכים פעם נוספת בעקבות ארתור.
באחוזה המרוחקת, ארתור מגלה שמריוס כולא ומענה פגאנים, בהם אישה וודית בשם גווינביר (קירה נייטלי), וילד כתב בשם לוקאן. ארתור מכריח את מריוס לשחרר את השבויים לפני שייקח אותם ואת משפחתו של מריוס, בחזרה לעבר חומת אדריאנוס.
לילה אחד, גווינביר לוקחת את ארתור לפגוש את אביה מרלין מנהיג שבט הוודים. בתחילה חושב ארתור שגווינביר בגדה בו, אבל פניו של מרלין לשלום. בקטע פלשבק נראה ארתור כילד, שאימו איגריין מתה בעקבות התקפה של הוודים, ובתקווה להציל אותה מתוך מבנה בוער, ארתור רץ לעבר קברו של אביו, ושולף משם את החרב האגדית אקסקליבר. מרלין מציע לכרות ברית בין הוודים לבין האבירים הסרמטים כנגד הפולשים הסקסונים.