רותק על ידי סוגיית הדת הממוסדת והמתחים הכרוכים בממסוד של הדת.
בשנת 1966 כתב את הספרון "הסוציולוגיה של הדת" שתורגם לחמש שפות.
הוא הקדיש את מחקריו הבאים לסוגיות הקשורות לדת הרומית-קתולית בארצות הברית.
ערך מחקר על ועידת ותיקן השנייה ואת השלכותיה על הכנסייה.
על בסיס מאמרים שכתב בעבר פרסם את הספרים "Alienation, Atheism and the Religious Crisis" (1969) ו-"Sociology and the Study of Religion: Theory, Research, Interpretation" (1970). הוא פעל גם כסגן עורך כתב העת Sociological Analysis.
או'די היה חבר בארגון פי בטא קפא ובשנים 1955–1956 פעל במרכז לקידום מחקר מדעי ההתנהגות בקליפורניה. פעל גם במסגרת האיגוד הסוציולוגי הקתולי האמריקאי והאיגוד לסוציולוגיה של הדת.
אחרי התחלת עבודתו באוניברסיטת קליפורניה הוא התחתן עם חוקרת יהודיה, ג'נט שיינדלין (בלידתה - ג'נט לוזי קופלר) ובשנת 1969 נולד בנו.
בשנות ה-1970 התחיל לחקור את היהדות ואת האסלאם.
בשנים 1972–1973 נסע עם אשתו ובנו הקטן לישראל כפרופסור אורח לסוציולוגיה ולדתות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשותפות עם חוקרים יהודים ומוסלמים התכונן להשתתף במחקר משולש של היהדות, הנצרות והאסלאם.
באביב 1973 נישואיו השניים התפרקו והוא חלה בלימפומת הודג'קין.
אשתו, שנודעה בהמשך כג'נט אביעד, ובנם, התאזרחו בישראל כעולים חדשים.
הוא חזר בסוף השנה לארצות הברית לצורך טיפולים. שב בהמשך לסנטה ברברה ובתחילת שנת 1974, על אף מחלתו, חזר ללמד.
ב-12 בנובמבר 1974 עקב סיבוכים של התפרצות חוזרת של המחלה נפטר בביתו בסנטה ברברה בגיל 59.
מבחר כתבים.
או'די כתב ספרים ומעל 40 מאמרים בכתבי עת, אנציקלופדיות ואנתולוגיות.
קישורים חיצוניים.
Robert Michaelsen, Raimundo Panikkar, Tamotsu Shibutani - "Thomas F. O'Dea, Sociology; Religious Studies: Santa Barbara, 2011 "
Bruce Karlenzig - art. O'Dea Thomas F.in Encyclopedia of Religion and Society
- William H,Swatos (ed)
סויוז T-14
סויוז T-14 (ברוסית: Союз Т-14) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-17 בספטמבר 1985 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר ואסיוטין, גאורגי גרצ'קו (טיסה שלישית) ואלכסנדר וולקוב. המטרה העיקרית של הטיסה הייתה עגינה בתחנת החלל סאליוט 7 וביצוע תיקונים דחופים.
עגינה לתחנת החלל סאליוט 7 עברה ללא בעיות. זמן קצר לאחר העגינה, צוות שהיה בתחנת החלל ביחד עם גאורגי גרצ'קו עזב אותה בחללית סויוז T-13. הצוות התכונן לשהייה ממושכת וביצוע מחקרים רבים. אומנם בעקבות מחלתו של ולדימיר ואסיוטין התוכנית קוצצה באופן משמעותי. סויוז T-14 חזרה לכדור הארץ ב-21 בנובמבר 1985. סיבת לקיצור התוכנית נשמרה בסוד בתקופת ברית המועצות ורק כעבור מספר שנים הובאה לידיעת הציבור.
כביש 650
כביש 650, הנקרא גם דרך פיק"א, הוא כביש אורך אזורי קצר בצפון השרון, שמתחיל בצומת אלון שליד תלמי אלעזר ונגמר בפרדס חנה-כרכור. אורכו הכולל של הכביש הוא כ-3.2 ק"מ.
Haemophilus influenzae
Haemophilus influenzae (בקיצור: "H. influenzae", בתעתיק לעברית: המופילוס אינפלואנזה. נקרא בעבר Pfeiffer's bacillus, וגם Bacillus influenzae) הוא מין של חיידק גראם-שלילי, בעל צורה נקדית-מתגית (Coccobacillus), , אל-אווירני פקולטטיבי, ששייך למשפחת Pasteurellaceae. "H. influenzae" תואר לראשונה בשנת 1892 על ידי ריצ'רד פייפר במהלך מגפת שפעת.
עד לשנת 1933, טרם גילוי נגיפי השפעת, נחשב החיידק בטעות כמחולל מחלת השפעת. "H. influenzae" אחראי על מגוון רחב של זיהומים אופורטוניסטיים מקומיים ופולשניים. מין זה היה האורגניזם החי הראשון שכל הרצף הגנומי שלו פוענח .
סרוטיפים.
בשנת 1930 הוגדרו שתי קבוצות עיקריות של "H. influenzae": זנים שהם ללא קפסולה (unencapsulated) וזנים שהם בעלי קפסולה (encapsulated). זנים בעלי קפסולה סווגו על בסיס האנטיגנים הקפסולריים הנבדלים שלהם. ששת סוגי הזנים של "H. influenzae" הם: a, b, c, d, e ו-f . השונות הגנטית בין זנים חסרי קפסולה גדולה יותר מזו שבקבוצה בעלת הקפסולה. זנים חסרי קפסולה נחשבים כלא ניתנים לאפיון (נקראים nontypable-NTHi) בשל העדר סרוטיפים קפסולריים; עם זאת, ניתן לסווגם על פי רצף הבסיסים הנוקלאוטידים. הפתוגנזה של זיהומים על רקע "H. influenzae" אינה ברורה במלואה, אם כי נוכחות של הקפסולה בסוג B (Hib), סרוטיפ הגורם למצבים כגון דלקת מכסה הגרון, ידועה כגורם מרכזי לאלימות החיידק. הקפסולה שלהם מקנה להם עמידות כנגד פגוציטוזיה וליזיס בתיווך מערכת המשלים של המאכסן הבלתי מחוסן. זנים חסרי קפסולה הם כמעט תמיד פחות פולשניים; עם זאת, הם עלולים, לייצר תגובה דלקתית בבני אדם, אשר עלולה להוביל לתסמינים רבים. חיסון עם תרכיב נגד Hib יעיל במניעת זיהום Hib, אך לא מונע זיהום עם זני NTHi .
מחלות.
רוב הזנים של "H. influenzae" הם פתוגנים אופורטוניסטים; כלומר, הם בדרך כלל חיים בפונדקאי שלהם מבלי לגרום בהם למחלה, אך גורמים לבעיות בשילוב עם גורמים אחרים (כגון מזיהום ויראלי, מירידה בתפקוד המערכת החיסונית או ברקמות דלקתיות כרוניות, למשל מאלרגיות) ליצירת הזדמנות. הם מדביקים את הפונדקאי על ידי כך שהם נדבקים לתא הפונדקאי באמצעות חלבוני הדבקות חוץ ממברנליים (trimeric autotransporter adhesins).
מחלה נרכשת באופן טבעי, שנגרמה על ידי "H. influenzae", מתרחשת כנראה בבני אדם בלבד. אצל תינוקות וילדים קטנים הזן Hib עלול לגרום לבקטרמיה, דלקת ריאות, דלקת מכסה הגרון, ודלקת קרום המוח חיידקית חריפה. לפעמים, נגרמים גם צלוליטיס, דלקת העצם, וכן דלקת מפרקים זיהומית. זוהי גם אחת מהסיבות לזיהום ולדי.
בשל השימוש השגרתי בחיסון תרכיב Hib בארצות הברית מאז 1990, שכיחות מחלת Hib הפולשנית ירדה ל-1.3 לכל 100,000 ילדים. ברם, Hib נשאר כגורם העיקרי לדלקות בדרכי הנשימה התחתונות אצל תינוקות וילדים במדינות מתפתחות, שבהן החיסון אינו מצוי בשימוש נרחב. זנים לא קפסולרים של "H. influenzae" אינם מושפעים על ידי תרכיב Hib, וגורמים לדלקות אוזניים (דלקת האוזן התיכונה), דלקות עיניים (דלקת הלחמית) וסינוסיטיס אצל ילדים, וכן לדלקת ריאות במבוגרים.
אבחון.
תכונות קליניות עשויות לכלול סימפטומים ראשוניים של דלקת בדרכי הנשימה העליונות המחקות זיהום וירלי, כרוכה לעיתים בחום, בדרך כלל ברמה נמוכה. הדבר עלול להתקדם תוך כמה ימים לדרכי הנשימה התחתונות, עם סממנים הדומים לעיתים קרובות לאלה של ברונכיטיס חרחורי. הכיח עשוי להיות צמיגי ולעיתים קרובות בעל צבע אפור או קרם. השיעול עלול להימשך שבועות ללא הטיפול ההולם. מקרים רבים מאובחנים רק לאחר הדגמת זיהומים שאינם מגיבים לפניצילין בחזה או לדור הראשון של צפלוספורינים. בצילום רנטגן חזה או בטומוגרפיה ממוחשבת של הראות (CT) ניתן לזהות קונסולידציה אלוואולרית.
אבחון קליני של "H. influenzae" מבוצע בדרך כלל על ידי תרבית חיידקים או על ידי מבחן אגלוטינצית לטקס חלקיקית. האבחנה נחשבת כמאושרת כאשר החיידק מבודד מאתר סטרילי בגוף. במובן זה, "H. influenzae" שתורבת מחלל הלוע והאף (nasopharyngeal), או מהכיח, לא יהווה אישור חד-משמעי למחלה של "H. influenzae", כיוון שבאתרים אלו ניתן למצוא את החיידק באנשים ללא מחלה. עם זאת, "H. influenzae" המבודד מנוזל שדרה-מוח, או מדם יהווה אינדיקציה לזיהום ודאי.
תרבית.
תרבית חיידקים של "H. influenzae" מתבצעת על צלחות אגר, בעדיפות לאגר שוקולד, תוך הוספת הגורמים X (המין) ו- V (ניקוטינאמיד אדנין דינוקלוטיד - NAD) והדגרה ב-37 מעלות צלזיוס באינקובטור בסביבה מועשרת ב-CO2 . צמיחת אגר הדם מושגת רק כתופעת לוואי סביב חיידקים אחרים. מושבות של "H. influenzae" מופיעות כמושבות קמורות, חלקות, חיוורות, אפורות או שקופות.
בחינה מיקרוסקופית של תבחינים בצביעת גראם של "H. influenzae" תדגים קוקובצילים גראם-שליליים. ניתן לאפיין יותר את האורגניזם המתורבת באמצעות בדיקות קטלאז ואוקסידאז, ששניהם אמורים להיות חיוביים. יש צורך בבדיקה סרולוגית נוספת כדי להבחין בפוליסכריד הקפסולרי ולהבחין בין "H. influenzae" למינים שאינם קפסולריים.
על אף רגישותה של תרבית החיידקים לבידוד החיידק, שימוש באנטיביוטיקה לפני איסוף הדגימה מפחית במידה נכרת את שיעור בידודי "H. influenzae".. מעבר לכך, "H. influenzae" הוא חיידק הדורש תשומת לב מרובה לגידולו בתרבית, וכל שינוי של נוהלי התרבית עלל להפחית מאוד את שיעורי הבידוד. הרמה הנמוכה של מעבדות רפואיות במדינות מתפתחות גרמה לשיעור בידודו הנמוך.
"H. influenzae" יכול לצמוח בסביבה ההמוליטית של "Staphylococcus aureus" על צלחות אגר דם; המוליזה של כדוריות דם אדומות באגר דם על ידי "Staphylococcus aureus" משחררת פקטור V החיוני לצמיחתו של "H. influenzae". לכן "H. influenzae" לא יצמח מחוץ לאזור ההמוליטי של "S. aureus", בשל היעדר בחומרים מזינים כמו פקטור V באזורים אלה. אגר פילדס מועדף לצורכי בידוד. במדיום לוינטל, זנים קפסולויים מדגימים נצנוץ ססגוני מובהק (Iridescence).
אגלוטינצייה חלקיקית בלטקס.
מבחן אגלוטינציה חלקיקית בלטקס (agglutination particle latex -LAT) היא שיטה רגישה יותר לגילוי "H. influenzae" מאשר בתרבית. מכיוון שהשיטה מסתמכת על מציאותו של אנטיגן ולא על חיידקים ברי קיימא, התוצאות אינן מופרעות בגין שימוש קודם באנטיביוטיקה. יש לה גם את היתרון הנוסף של שיטה מהירה בהרבה משיטות תרבית. עם זאת, בדיקת רגישות לאנטיביוטיקה אינה אפשרית בשיטת LAT בלבד, ולכן יש צורך להשתמש במקביל בשיטת התרבית.