באותה שנה (1942–1943) עברו דרך התיאטרון כ-60,000 אנשים. ב-29 בספטמבר 1943 הוכרזה אמסטרדם כנקייה מיהודים (Judenfrei), והפעילות בסכאובורך הופסקה.
הברחת הילדים מהתיאטרון.
הברחת הילדים היהודיים, שהובאו לתיאטרון כדי לגרשם למחנות הריכוז, לבתי מסתור היה מבצע מחתרתי שנוהל בשיתוף של מנהל התיאטרון ולטר סוסקינד (Walter Suskind), שזכה לאמון הגרמנים בשל שליטתו בשפה הגרמנית ולימודיו באותו בית הספר שבו למד קצין האס אס אאוס דה פינטן. סוסקינד היה יכול לזייף מסמכים של הילדים היהודיים מבלי לעורר שום חשד, וכך איפשר להם לחמוק מהמעצר דרך גן הילדים שהיה ממול לתיאטרון בפלנטאז'ה מידנלן 31, ששימש כשלוחה. יחד עם מנהלת הגן הנרייטה פימנטל (Henriette Piementel) והכלכלן ההולנדי פליקס האלוורסטאד (Felix Halverstad), שגם עבד בתיאטרון, הם פיתחו שיטה להבריח את הילדים היהודים החוצה. התינוקות הועברו דרך הדלת האחורית אל הגינה של הסמינר הפרוטסטנטי למורים (Hervormde Kweekschool) שהמנהל שלו יוהאן ואן הולסט (Johan van Holst) עזר להם. משם הועברו בתיק, בסל או בתרמיל גב ואחר כך הוסעו בחשמלית וברכבות ללימבורג, לדראנטה ולפריסלנד. שם סודרו בבתי מחבוא שונים. כך הם הצילו מעל 600 ילדים וגם מספר מבוגרים. ולטר סוסקינד והנריאטה פימנטל נרצחו על ידי הנאצים.
לאחר המלחמה.
בשנת 1958 החליטה הממשלה ההולנדית להפוך את המבנה לאתר זיכרון. חזית הבניין השתמרה כפי שהייתה, האולם המרכזי הוסב לחצר פתוחה כששרידי הקירות שמסביבה השתמרו, ובמקום בו הייתה ממוקמת הבמה הוצבה אש תמיד. בקומה הראשונה ממוקמת תערוכה על רדיפת יהודי הולנד בזמן המלחמה. התיעוד כולל סרטי וידאו, בהם סרט של חתונה יהודית שנערכה במקום, כשהכלה נושאת על שמלתה טלאי צהוב, וכך גם החתן והמוזמנים על בגדיהם החגיגיים, כשלרובם אין מושג לגבי הצפוי להם. הקומה השנייה מוקדשת לפעילות חינוכית.
בשנת 1992 עבר ניהול המקום למצבת השואה היהודית (JHM), נוסדה הקרן של המוזיאון ההולנדי (Hollandsche Schouwburg Foundation) ומאז ראש עיריית אמסטרדם מכהן גם כיו"ר הקרן. המצבה כוללת קיר זיכרון הנושא כ-6,700 שמות משפחה של כ-104,000 קורבנות יהודיים של מלחמת העולם השניה.
ב-14 ביוני 2020,נפטרה אחרונת השותפות להצלת הילדים מהתיאטרון, בטי חאודסמית- אודקרק, [Betty Goudsmit-Oudkerk] בגיל 96. בטי הייתה בזמן המלחמה בת 17,כמעט עד סוף ימיה לא רצתה לדבר על כך, אבל בלחץ ילדיה וחברים כתבה את הספר שאת העותק הראשון שלו הגישה ב-2016 לראש עיריית אמסטרדם - "een Joods kinderverzorgster in verzet."
בספרה היא מספרת כיצד הגרמנים לא רצו שהילדים יבכו ויפריעו, אי לכך הפנו את הילדים אל הגננות הצעירות, והן יצאו לטייל עם הילדים, הסתובבו ליד פינת בית הכנסת הפורטגזי ואז השאירו שם את הילדים, כדי שהמחתרת תאסוף אותם.
Cowboys From Hell
Cowboys From Hell ("בוקרים מגיהנום") הוא אלבום האולפן החמישי של להקת המטאל האמריקאית פנטרה, אך הראשון במסגרת חברת התקליטים אטקו, שהיא חברת-בת של חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. האלבום יצא לאור ב-24 ביולי 1990 והיווה פריצת דרך מסחרית וציבורית מבחינת הלהקה.
הפקה.
האלבום סימן תקופה חדשה מבחינת הלהקה, מכיוון שפנטרה נטשו את סגנונות הגלאם מטאל וההבי מטאל שארבעת האלבומים שקדמו לאלבום זה עסקו בהם, ופנתה לכיוון חדש. מלבד השינוי הברור בסגנון ואימוץ ז'אנר הת'ראש מטאל והאלמנטים שבו, האלבום מתאפיין בברוטליות אשר באה לידי ביטוי בשירה בסגנון הגראולינג, במקצבים כוחניים וחדשניים לתקופה ובטכניקות נגינה אשר בדרך כלל משויכות ללהקות בעלות אפיון ז'אנרים כבדים יותר. לימים סוג השירים הייחודי הזה נקרא בפי המעריצים פוסט ת'ראש או גרוב מטאל, ופנטרה ביחד עם להקות כמו ספולטורה נחשבת לחלוצה בתחום.
מעריצים רבים מחשיבים את האלבום כאלבום הראשון הרשמי של פנטרה, מכיוון שמהאלבום הזה והלאה הלהקה דבקה בסגנון זה ולא חזרה עוד לנגן את סגנונה הקודם. ב-14 בספטמבר 1993 זכה האלבום במעמד אלבום זהב, וב-16 ביולי 1997 באלבום פלטינה.
שיר הנושא של האלבום הפך בין מעריציו להמנון הלהקה, והוא נתן לחברי הלהקה את כינויים - הבוקרים מגיהנום. כמו כן, השיר "Cemetery Gates" (המתעסק בנושאי דת והתמודדות עם מוות) נחשב לאחד השירים האהובים של הלהקה על ידי מעריציה, והוא משלב סגנון מוזיקה רגוע ושליו ביחד עם מקצבים כבדים ורועשים.
הסכם בוקרשט (1913)
הסכם בוקרשט, שנחתם ב-10 באוגוסט 1913, בין בולגריה ובין יריבותיה במלחמת הבלקן השנייה, רומניה, סרביה, מונטנגרו, יוון והאימפריה העות'מאנית, סיים את מלחמת הבלקן השנייה וקבע גבולות חדשים בין המדינות. ההסכם נועד לחלוקת השטחים שנכבשו מידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
הגבול בין רומניה לבולגריה.
בהתאם להסכם זה הוזז הגבול בין רומניה ובין בולגריה, כך ששטח בן 6,960 קילומטרים רבועים, עם אוכלוסייה של 286,000 תושבים, עבר משלטון בולגרי לשלטון רומני. החבל המדובר, שכונה ברומניה בשם קדרילטר ובבולגריה בשם דרום דוברוג'ה, על החוף המערבי של הים השחור, כלל את המצודה סיליסטרה והערים בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל לחוף הדנובה). בולגריה התחייבה גם להרוס ולא לבנות מחדש את המצודות שבין הערים רוסה ושומן, ברדיוס של 20 קילומטר מסביב לבלצ'יק.
הגבול בין בולגריה לסרביה.
הגבול המזרחי של סרביה הועבר מפסגת פאטאריקה, אל נתיבי הנהרות וארדאר וסטרומה עד למפגש הגבול הבולגרי עם הגבול היווני, פרט לחלק העליון של נחל סטרומשניצה (יובל של הסטרומה), שנשאר בתחום הבולגרי.
סרביה קיבלה תוספת שטח במרכז מקדוניה, כולל אוחריד, ביטולה, קוסובו, שטיפ וקוצאני ואת החלק המזרחי של מחוז נובי פאזאר. סה"כ תוספת השטח שקיבלה סרביה הייתה 39,740 קילומטרים רבועים ותוספת אוכלוסייה של כמיליון וחצי תושבים.
הגבול בין יוון לבולגריה.
הגבול בין יוון ובין בולגריה הועבר מפסגת בלסיצה אל שפך הנחל מסטה, על חוף הים האגאי. שינוי זה הגדיל את השטח של יוון ב-43,850 קילומטרים רבועים וכלל את החבלים אפירוס, דרום מקדוניה והערים סלוניקי וקוואלה. שינוי זה השאיר בידי הבולגרים רצועה בחוף הים האגאי באורך של 113 קילומטרים בלבד, בין שפך המסטה ובין שפך המריצה עם גישה לנמל אלכסנדרופולי.
שינויי גבולות נוספים.
הגבול היווני הורחב גם בצפון והוכלל בו גם המבצר יואנינה. בנוסף לכך ההסכם העניק סופית ליוון את כרתים והשלטון היווני עליה הושת עליה מ-14 בדצמבר באותה שנה.
על פי ההסכם בולגריה קיבלה חלק ממקדוניה, כולל העיר סטרומיצה, הגדילה את שטחה ב-25,027 קילומטרים רבועים ואת אוכלוסייתה ב-129,490 תושבים.
תביעות בלתי מסופקות.
בולגריה, שמטרת מלחמתה הייתה כיבוש מקדוניה כולה ובעיקר אוחריד וביטולה והשלטת הגמוניה בולגרית בחבל הבלקן נאלצה להיסתפק ברצועת חוף קצרה יחסית על חוף הים האגאי.
יוון, למרות זכייתה בסלוניקי החשובה ובקוואלה, לא קיבלה את מלוא מבוקשה - בראשית המלחמה העלתה תביעות לשטחים המאוכלסים בשלושה מיליוני יוונים. יוון עמדה גם בפני תביעותיה של איטליה באלבניה ובאיים הדודקאנסיים.
גיאורגי השלישי מלך גאורגיה
דמטרה הראשון מלך גאורגיה
תמר מלכת גאורגיה
הסכם קראיובה
הסכם קראיובה נחתם ב-7 בספטמבר 1940 בעיר קראיובה, ברומניה, בין בולגריה ובין רומניה.
בהסכם קראיובה, שהוכתב לרומניה על ידי גרמניה הנאצית, הועבר חלק מחבל דוברוג'ה, שכונה ברומניה בשם "הקדרילטר", לשלטון בולגריה. שינוי זה ביטל למעשה את תוצאות הסכם בוקרשט (1913) שנחתם בסיום מלחמת הבלקן השנייה. על פי אותו הסכם בוצעו חילופי אוכלוסייה שמהלכם עברו כ-80,000 רומנים וארומנים מה"קדרילטר" (דרום דוברוג'ה), שהועבר לידי בולגריה, לצפון דוברוג'ה, שנשארה רומנית וכ-65,000 בולגרים ועימם כאלף יהודים עברו מצפון דוברוג'ה אל דרומה והיו לנתינים בולגרים.
דוד הרביעי, מלך גאורגיה
בגרט הרביעי מלך גאורגיה
גיאורגי השני מלך גאורגיה
אחוזת הווארד
אחוזת הווארד (באנגלית: Howards End), רומן מאת הסופר א. מ. פורסטר שפורסם לראשונה ב-1910 ונושאו העיקרי הוא היחסים בין קבוצות שונות במעמד הביניים באנגליה של מפנה המאה העשרים. הספר מתאר את הקשיים וגם התועלת שקיימת ביחסים בין אנשים בני מעמדות שונים.
תקציר עלילה.
הרומן מתאר את חייהן של שלוש משפחות אנגליות בתחילת המאה העשרים, המייצגות שינויים הדרגתיים במעמד הביניים באנגליה האדוארדית. משפחת וילקוקס הם קפיטליסטים עשירים שעשו את הונם בקולוניות, בני משפחת שלגל (מרגרט, טיבי והלן) שאביהם גרמני ואמם אנגליה, מייצגים את הבורגנות האינטלקטואלית ולהם הרבה מן המשותף עם חבורת בלומסברי; ובני הזוג באסט, בני המעמד הבינוני התחתון הנאבקים על קיומם.
האחיות הלן ומרגרט שלגל מנסות לעזור למשפחת באסט העניים, ומנסות להפחית את הדעות הקדומות שיש לבני משפחת וילקוקס לגביהם.
המוטו של הספר הוא "רק תקשר..."