רוב שידורי הרדיו בתחנות קטנות נעשים בשידור חי, אולם התפתחות אמצעי ההקלטה העלתה בהדרגה את שיעור השידורים המוקלטים. כיום יש באולפן רדיו רגיל קריין, שני נגני תקליטורים לפחות, ובדרך כלל גם מחשב שמשמש לשילוב פרסומות בשידור. מראשית ימי הרדיו עד תחילת שנות השישים היו בכל אולפן רדיו מיקרופון אחד או שניים ושני פטיפונים או יותר לנגינת תקליטים. התקליטים נוגנו במהירות 78 סיבובים לדקה עם שיר אחד ועד חמש דקות בכל צד של תקליט, בדרך-כלל נוגנו תקליטים שהופצו באופן מסחרי, אולם היו גם "תקליטים יחידאים" שנחרטו במכונת הקלטה מיוחדת שחרטה תקליטים חלקים ו"מילאה" אותם בהקלטה בצורה של חריצים לפי הצלילים שהועברו אליה ממיקרופון או מקור שמע אחר לאחר הגברה מתאימה. התקליטים הריקים היו בנויים בסיס (דיסקה עגולה) של אלומיניום מצופה בלכה של ניטרוצלולוזה שכונתה אז "אצטט", בדרך כלל בצבע שחור, בארץ הקליטו (חרטו) תקליטים כאלה בקוטר 25, 30, 35 ו-40 סנטימטר. ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, שנמשכה כ-33 דקות, הוקלטה בטכניקה זו על 11 צדדים של תקליטים חלקים על ידי חברת "צליל". כדי להשמיע ברדיו את הסימפוניה התשיעית של בטהובן (שנמשכת 74 דקות) היו צריכים לנגן כ-15 צדדים של תקליטים, כך שהיה יותר קל להעביר שידור חי של מופע מאשר להקליט אותו או אפילו להשמיעו משמונה תקליטים מסחריים. עם המצאתם של התקליטים אריכי-הנגן Long-Playing והפצתם הנרחבת נעשה השימוש בתקליטים לצורך שידורי רדיו נפוץ הרבה יותר. התפתחות ההקלטה על סרטים המגנטיים אפשרה, גם היא, שילוב שידורים מוקלטים בשיעור גבוה יותר, וכן הקלטת השידורים החיים לצורך שידורים חוזרים או שמירה בארכיון.
דובב
הדגל האדום הקנדי
הדגל האדום של קנדה
שבו (כתב עת)
שְׁבוֹ הוא כתב עת ספרותי ישראלי, המיועד בעיקר לשירה עברית ומתורגמת וכן למאמרים קצרים בענייני שירה.
כתב העת נוסד על ידי הוצאת הספרים הביבליופילית "אבן חושן" בשנת 1994, ועד שנת 2015 הופיעו 30 גיליונות. כל חוברת מאוירת או מלווה ביצירות אמנות מתחום הציור, הרישום, הצילום וטכניקות ההדפס השונות של אמן מלווה יחיד.
המייסד והעורך הוא עוזי אגסי, בעליה של הוצאת הספרים "אבן חושן".
הספרים היוצאים בהוצאה מועטים, ממוספרים וחתומים, בדומה לנהוג ביצירות אמנות פלסטית.
חוברות כתב העת מעוצבות כיצירות אמנות כשלעצמן, עם אמן מלווה לכל חוברת. "שבו" הוא כתב העת הביבליופילי היחיד היוצא לאור בעברית ובישראל. בין משתתפי כתב העת נמנים משוררים רבים, צעירים ומבוגרים, מוכרים ושאינם מוכרים.
סמוויז גאמג'י
WIZ (קרי: "ויז") היה כתב עת ישראלי, שעסק במשחקי מחשב וקונסולות משחק, אינטרנט ומשחקי תפקידים.
היסטוריה.
המגזין יצא לאור משנת 1991 ועד אוקטובר 2001 והיה הראשון בארץ שסקר את הנושא. בנוסף לסקירת המשחקים הוא הכיל בשלב מסוים משחקים שניתנו חינם בכל חודש. מחירו היה 25 ש"ח.
במהלך השנים היו לעיתון מספר עורכים וביניהם סיגל בן-ארצי, קובי סיט, ניק צוק ואורן רביב. בין הכתבים היו גם דוד זילברשטיין וערן בן סער. זילברשטיין התחיל ככתב במדור ה-PC של המגזין, ולאחר כשנה הפך לעורך המדור. בן-סער, כתב וערך את מדור משחקי התפקידים של העיתון. במדור זה, נהג לכתוב באופן קבוע טור הומוריסטי בשם "שיחות עם מורגן לה פיי", שבין השאר ענה גם על שאלות בנושא משחקי תפקידים.
המגזין יצא לאור על ידי חברת "באג" עד שנקנתה על ידי הוצאת הספרים
"מודן" שהחליטה לסגור את WIZ.
ביקורות גרסו, כי הכתבות ב-WIZ נוטות לקטול משחקים שיובאו על ידי יריבותיה של "באג", ״הד-ארצי״ ו״מחשבת״. ייתכן וביקורות אלו היו נכונות לפני כניסתו של קובי סיט לתפקיד העורך (ב-1995). לאחר כניסתו של סיט לתפקיד, נראה היה שהביקורות התמתנו. עם זאת, מתחריו של כתב העת טענו שהמשחקים הפחות מוצלחים שיובאו על ידי "באג", היו זוכים לביקורות עדינות ומרוככות יותר מאשר המשחקים שיובאו על ידי המתחרים. על אף המחלוקות הרבות, WIZ היה כתב העת הישראלי למשחקי מחשב האחרון שנסגר. מתחריו "פריק" ו"זומביט" נסגרו שנים מעטות קודם לכן. ניתן למצוא עוד מעלילותיה של מורגן לה פיי באתרו של ערן בן סער, "שדים מתחת לכיור".
שבי (פירושונים)
דגל קוויבק
דגל פרובינציית קוויבק, המכונה גם "זרוּע השושנים" ( Fleurdelisé), אומץ רשמית על ידי ממשלת הפרובינציה בראשות מוריס דולסי. דגל קוויבק היה דגל הפרובינציה הראשון, אשר אומץ באופן רשמי בקנדה. הוא הונף לראשונה ב-21 בינואר 1948 מעל בניין הפרלמנט בקוויבק סיטי. יום הדגל של קוויבק, 21 בינואר, משמש כתזכורת ליום ההנפה בכל שנה (למרות שבכמה מקרים הוא נחגג במאי).
הסמליות בעיצובו של הדגל.
מקורו של דגל קוויבק בצלב הלבן שהופיע על הדגלים המלכותיים של צרפת ובפרח האירוס (fleur-de-lis), ואשר נישא עם ידי המיליציות הצרפתיות - קנדיות, בראשות הגנרל לואי ג'וזף דה מונטקאל אשר ניצח בקרב טיקונדרוגה שבמדינת ניו יורק. בניגוד לאמונה המקובלת פרח השושן הצחור הלבן, אינו לקוח מסמל צרפת אשר היה פרח אירוס מוזהב ולא לבן - אלא מדובר בסמל של מרים הבתולה (הלבן מסמל את התמימות שלה).
הפרוטוקול.
יחסי הדגל הרשמיים הם 2:3 (אורך מול גובה), אך ניתן לראות לעיתים את הדגל בתצורת 1:2 על מנת שיוכל להשתוות ליחסיו של דגל קנדה, כאשר הדגלים מונפים יחדיו.
החוק הנוגע לדגל ולסמלי קוויבק קובע כי "בכל המקרים, לדגל קוויבק ישנה קדימות על פני כל דגל או סמל אחר". ככל הנראה לשון החוק כללה את דגל קנדה, אשר תחת החוק הפדרלי מקבל קדימות על פני דגל הפרובינציה, כאשר הם מונפים יחדיו. בדרך כלל מחלוקת זו נעקפת באמצעות הנפתו של דגל הפרובינציה לבדו, בעיקר מעל בניינים רשמיים.
ההיסטוריה של הדגל.
רצונם של הצרפתים הקנדיים בפרובינציה לדגל נפרד היה רצון עז וישן. ודגלים שונים היו בשימוש תדיר לאורך ההיסטוריה כדגלים אשר ייחדו אותם, ביניהם הטריקולור הירוק-לבן-אדום של הפרטי פטריוט אשר הפך לדגל אגודת סנט ג'ון בפטיסט והטריקולור הצרפתי.
הגרסה הראשונית של הדגל זרוע השושנים המודרני נוצרה על ידי אלפג' פיליאטרו, כומר מקומי בסאן ז'ו שבקוויבק, הדגל נקרא בשם קריליון (Carillon). הדגל דומה לדגל המודרני אולם בעיצוב זה הפרחים פונים פנימה וצבעם היה זהב. עיצוב זה מתבסס על דגל קודם שבמרכזו הייתה דמות מרים הבתולה.
הדגל הונף לראשונה ב-26 בספטמבר 1902, גרסה נוספת של הדגל עם הלב הקדוש במרכזו הופיע גם כן אך גרסה זו נזנחה לאחר מלחמת העולם השנייה במסגרת המסע לאימוצו של דגל חדש לפרובינציה ודגל קריליון הונפו באופן לא רשמי.
ב-26 במאי 1868, ויקטוריה, מלכת בריטניה העניקה שלט אצולה לקוויבק, וכנראה כי הסמל הזה שימש על מנת להשחית הדגל הכחול (דגל כחול עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) אך דגל שכזה מעולם לא היה בשימוש רשמי, מקורות שונים מציינים כי מעל בית המחוקקים של הפרובינציה הונף עד שנת 1948 דגל הממלכה המאוחדת ולא הנס הכחול.
בשנת 1947 רנה שאלול, חבר האספה המחוקקת העצמאי דרש להעביר את נס קנדה האדום הלא פופולרי ולהחליף את הנס הכחול של קוויבק (אשר גם הוא היה לא פופולרי ולא היה בשימוש כמעט בכלל) בדגל פרובינציאלי חדש.
ב-21 בינואר 1948 נבחר הדגל החדש (הנוכחי) והונף באותו היום על בניין הפרלמנט (ככל הנראה למעשה הדגל שהונף היה באחת מהגרסאות המוקדמות דלעיל, מאחר שהצורה הסופית של הדגל לא הייתה מוכנה קודם ל-2 בפברואר).
מונדיאל 2002
מונדיאל 2002 נערך בקוריאה הדרומית וביפן מ-31 במאי עד 30 ביוני 2002. לראשונה בהיסטוריה נערך המונדיאל שלא ביבשת אירופה או אמריקה, ולראשונה התקיים הטורניר בשתי מדינות שונות. בתואר זכתה נבחרת ברזיל לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת גרמניה בתוצאה 2:0. הייתה זו זכייתה החמישית בהיסטוריה של נבחרת ברזיל, ובכך למעשה שברה הנבחרת את השיא של עצמה.
שיטת הטורניר נשארה כפי שהייתה במונדיאל 1998: 32 קבוצות שהעפילו מטורניר המוקדמות שחולקו לשמונה בתים של 4 קבוצות. 16 קבוצות, 8 זוכי המקום הראשון בבית ו-8 מהמקום השני עלו לשלב הנוק אאוט.
במונדיאל זה עשו ארבע נבחרות את הופעת בכורה שלהן במונדיאל: אקוודור, סין, סלובניה וסנגל.
בשלבים מוקדמים של הטורניר הודחו מספר נבחרות חזקות שהיו פייבוריטיות לפני תחילתו, בהן צרפת, שלא הבקיעה ולו שער זכות אחד בכל המונדיאל, פורטוגל וארגנטינה שלא שרדו את הסיבוב הראשון ואיטליה וספרד שהפסידו לקוריאה הדרומית.
3 קבוצות הגיעו לרבע הגמר בפעם הראשונה: טורקיה, סנגל וקוריאה הדרומית, שיחד עם טורקיה גם הגיעה לחצי הגמר.
בסופו של דבר, לגמר הגיעו ברזיל, הנבחרת עם מספר הזכיות הגבוה ביותר, והנבחרת עם מספר הזכיות השני בטיבו (יחד עם איטליה), גרמניה, שהפסידה 2-0. הייתה זו הפעם הראשונה שנבחרות ברזיל וגרמניה נפגשו בטורניר גביע העולם.
חלוץ נבחרת ברזיל, רונאלדו, זכה בתואר מלך השערים של הטורניר (נעל הזהב) לאחר שהבקיע 8 שערים. שוער נבחרת גרמניה, אוליבר קאן, זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר (כדור הזהב).
במונדיאל זה נכבש השער המהיר ביותר בתולדות משחקי הגביע העולמי - 11 שניות לאחר שריקת הפתיחה על ידי הקאן שוקור מנבחרת טורקיה במשחק על המקום השלישי בין טורקיה לקוריאה הדרומית.
שלב הבתים.
בית א'.
בבית א' הפתיעה נבחרת סנגל את אלופת העולם, צרפת, כשניצחה אותה במשחק הפתיחה של הטורניר בתוצאה 1:0. למעשה, לא כבשה נבחרת צרפת אף לא שער אחד במהלך הטורניר, וסיימה את שלב הבתים במקום האחרון, עם נקודה אחת בלבד שצברה בזכות תיקו 0:0 מול אורוגוואי.