באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.74 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה המהירה בשלב זה, 21.49 שניות ובשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה השנייה בטיבה בשלב זה, 21.46 שניות.
מדליית ארד באליפות העולם.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 זכה הובורוב במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.84 שניות, אחרי בן פראוד (22.75 שניות) וניקולס סנטוס מברזיל (22.79 שניות) לפני קיילב דרסל מארצות הברית (22.89 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 22.77 שניות.
שיאן עולם.
בחודשים מאי, ויוני 2018 התאמן הובורוב בבריכה הלאומית שבמכון וינגייט. בתחרות שנערכה במונטה קרלו, מונקו ב-17 ביוני הוא קבע במשחה ל-50 מטר פרפר שיא לאומי חדש של 22.53 שניות, עשירית משיא העולם. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברומא איטליה ב-1 ביולי הוא קבע במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש של 22.27 שניות, שיפור משמעותי לשיא העולם הוותיק הקודם בן ה-9 שנים, מתקופת "חליפות השחייה" שהיה שייך לרפאל מוניוס מספרד (22.43 שניות).
רנה זינטניס
רנה זינטניס (בגרמנית: Renée Sintenis; 20 במרץ 1888, שלזיה, גרמניה - 22 באפריל 1965, ברלין, גרמניה) נולדה בשם רנטה אליס זינטניס (Renate Alice Sintenis) הייתה פסלת גרמנייה, זוכת מדליית ארד אולימפית לפיסול בתחרויות האולימפיות באמנות (אמסטרדם 1928), מעוטרת מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ופור לה מריט.
ביוגרפיה.
זינטניס נולדה בקלודצקו שבשלזיה גרמניה וגדלה באזור כפרי, הבת הבכורה מבין שלושה ילדים. אביה, ברנרד זינטניס (Bernhard Sintenis) היה עורך דין מצליח. בגיל 17, בשנת 1905, עברה עם משפחתה לברלין. בתחילת המאה העשרים, נשים לא הורשו ללמוד אמנות באוניברסיטאות או במוסדות לאמנות אלא במוסדות פרטיים או בבתי ספר לאמנות שימושית, ובשנת 1907, זינטניס נרשמה ללימודי אמנות שימושית במוזיאון לאמנות דקורטיבית . בתקופה זו, פיסול נחשב לאמנות גברית שאינה מתאימה לנשים בטענה כי הפיסול כרוך בעבודה קשה עם סלעים. למרות זאת, זינטניס ועמיתתה ללימודים, מילי סטגר נרשמו לשיעורי פיסול. בעוד סטנגר פיתחה את כישורי הפיסול שלה בסלעים, זינטניס עסקה בפיסול צלמיות מברונזה. בשנת 1910, אביה, שלא היה מרוצה מהעיסוק של בתו באמנות, החליט להפסיק לשלם את שכר הלימוד שלה וביקש ממנה להיות מזכירתו. זינטניס לא הסכימה להיכנע ללחץ אביה, סרבה לבקשתו ואף שינתה את שמה מרנטה לרנה. היא עזבה את בית הוריה, עברה לגור בחדר קטן ולא מרוהט בבית חבריה והחלה לדגמן לפסל גאורג קולבה על מנת לממן את לימודיה. בנוסף לשיעורי הפיסול, זינטניס למדה גם ציור אצל האמן לאו פון קוניג . בשנת 1917 נישאה לאמן אמיל רודולף וייס, שעודד אותה לפתח את כישוריה ולהציג את יצירותיה בתערוכות.
זינטניס, שנישאה לגובה של 1.8 מטר, לבשה ז'קט המיועד לגברים, רכבה על סוסים, בילתה בברים של לסביות בשנברג, פרסמה סיגריות והתרועעה עם אמנים, ייצגה את דמות האישה החדשה של שנות העשרים. היא ניהלה אורח חיים מודרני, נהגה במכונית סטודיבייקר שהייתה בבעלותה וצפתה בקרבות אגרוף. פרידה רייס , מהצלמות המצליחות ביותר בגרמניה בשנות העשרים, נהגה לצלם אותה.
קריירה.
בשנת 1917, הציגה את יצירותיה בדיסלדורף בתערוכת אמנות של Free Secession . בשנת 1920, הגיעה לשיא הצלחתה, הציגה את יצירותיה ברחבי העולם ומכרה אותן בצרפת, אנגליה וארצות הברית. סוחר האמנות, אלפרד פלכטהיים שהחל לעבוד איתה בשנת 1922, תרם לדרישה הגבוהה של יצירותיה באמצעות קשריו בעולם האמנות. אספנים פרטניים, בניהם המתאגרף מקס שמלינג, רכשו ממנה יצירות. בין היתר, ניתן לייחס את הצלחתה של זינטניס לגודל רוב יצירותיה שנע בין 10–40 סנטימטרים, ומשום כך היו נוחות לרכישה מבחינה כלכלית וכן נוחות למשלוח. בשנת 1929, נכתב במגזין ואניטי פייר : "בחרנו בזינטניס להיות מועמדת להיכל התהילה משום שהיא האישה הפסלת הכי מעניינת, משום שעבודתה הולכת ונעשית חשובה יותר ויותר, וכן משום שהיא בדיוק סיימה להציג תערוכת יחיד ב-Weyhe Gallery שהייתה להצלחה אדירה". בשנות העשרים, לאחר שעסקה בעיקר בפיסול בעלי חיים בתנועה, החלה לפסל בני אדם בתנועה (בעיקר ספורטאים), ויצרה בין השאר פסל בדמותו של האתלט פאבו נורמי. בשנת 1928, במסגרת התחרויות האולימפיות באמנות שהתקיימו באולימפיאדת אמסטרדם, זכתה זינטניס במדליית ארד על יצירתה 'Footballeur' (בעברית: כדורגלן).
בשנת 1931, הייתה לאישה הפסלת הראשונה לכהן בסגל האקדמיה הפרוסית לאמנות . בשנת 1932, הציגה את 'הדב הברלינאי' - פסלון של דב העומד על רגליו האחוריות. פסלון זה נבחר להיות פרס דב הזהב המוענק מדי שנה לזוכים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. עם צבירת כוחה של המפלגה הנאצית, זינטניס התבטאה נגד הרעיונות הנאציים. בפברואר 1934, לאחר שסירבה להתפטר מתפקידה באקדמיה, פוטרה מתפקידה על בסיס 'אי התאמה גזעית'. בשנות השלושים, במסגרת תהליך האריזציה, נאסר על אמנים יהודים להמשיך ולעסוק באמנות. זינטניס הואשמה בהיותה בעלת גנים יהודיים אולם להאשמה זו לא היו הוכחות ולבסוף הותר לה להמשיך לפסל משום שיצירותיה, שהציגו דימויים של בעלי חיים, נתפסו כבטוחות ובלתי מזיקות. עם זאת, בשנת 1937, חלק מיצירותיה הוצאו מתערוכות אמנות שהתקיימו במוזיאונים ציבוריים והועברו אל תצוגות נאציות של אמנות מנוונת. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא המשיכה לעבוד בברלין וחלק מיצירותיה הושמדו במהלך הפצצות. לאחר המלחמה, זינטניס המשיכה לשגשג, הציגה את יצירותיה בגרמניה וברחבי העולם וזכתה בפרסים. בשנת 1947, החלה ללמד באוניברסיטה לאמנויות בברלין, ובשנת 1955 הייתה בה פרופסור מן המניין.
זינטניס נפטרה בשנת 1965 עקב תנאי מגורים קשים במהלך מלחמת העולם השנייה שרופפו את בריאותה. היא קבורה בקבר כבוד של גרמניה בבית הקברות Waldfriedhof Dahlem . יצירותיה מוצגות במכון האמנות של שיקגו, המוזיאון לאמנות מודרנית, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון ובמוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס.
סיידה מהפארה
סיידה מהפארה שאהיד בוכרי, הידועה כסיידה מהפארה או מהפארה שאהיד (נולדה ב-8 ביולי 1993) היא כדורגלנית פקיסטנית, והשוערת של הנבחרת הלאומית. היא זכתה עם קבוצתה בחמש אליפויות לאומיות, ונבחרה כשוערת הטובה ביותר וכשחקנית הפקיסטנית הטובה ביותר מספר רב של פעמים.
רקע.
מהפארה נולדה בקראצ'י, סינד. היא לא התעניינה בכדורגל, עד שאמה דחקה בה להצטרף לקבוצת נוער שהתארגנה על ידי השגרירות האמריקאית, Young Rising Stars FFC.
קריירה לאומית.
היא התחילה את הקריירה שלה במועדון Young Rising Stars FFC כמגנה בשנת 2007. היא עברה לתפקיד שוערת ב-2008.
ב-2014 היא שיחקה במועדון בלוצ'יסטן יונייטד.
ב-2016, היא עברה לשחק ב-WAPDA F.C. היא זכתה עם שתי קבוצות אלה באליפות פקיסטן בכדורגל נשים חמש פעמים.
יחד עם חברתה לנבחרת פקיסטן, הקשרית זולפיה שאה, היא חתמה ב-2017 עם המועדון החובבני Rossoneri Women's FC בדובאי לעונה. בהינתן הפסקת כדורגל נשים במדינתה, היא ניצלה את האפשרות לזכות באימון ממוקד לשוערות, ופיתוח כישוריה, בין היתר בתקווה שייפתחו בפניה הזדמנויות בינלאומיות נוספות.
הביצועים שלה זיכו אותה בכינוי "הקיר".
בדומה לספורטאיות פקיסטניות אחרות, גם מהפארה מוטרדת מחוסר ההשקעה בפיתוח ספורט נשים במדינתה. מאז 2016, הנבחרת הלאומית אינה פעילה, בעיקר מחוסר השתייכות לפיפ"א, דבר המגביל את הקריירה של שחקניות הכדורגל. היא טוענת שהעיסוק בספורט הוא חשוב לילדות ולנשים, הן מבחינת בריאות פיזית, והן בשל היתרונות הנפשיים. היא מציינת שאף תחום ספורט לא יכול להתפתח ללא תמיכת האוהדים, ושבפקיסטן יש עוד דרך ארוכה, מכיוון שאין התייחסות רצינית לכדורגל נשים.
קריירה בינלאומית.
מהפארה היא השוערת הראשונה של נבחרת פקיסטן לכדורגל נשים, שהחלה להתחרות ב-2010, במשחקי פדרציית הכדורגל של דרום אסיה (SAFF), באליפות שנערכה איסלמבאד, פקיסטן. היא שיחקה בכל שלושת המשחקים (נגד סרי לנקה, נפאל ובהוטן).
ג'ובאני
ג'ובאני הוא שם איטלקי (Giovanni). השם משמש גם כשם משפחה יהודי בקרב יהדות תימן שכן קהילה יהודית גדולה התקיימה בעיירה דנט-ג'וב(א)ן בדרום תימן.
דמויי-כלב
כמעט מפורסמת
שיטת גאוס-זיידל
באלגברה ליניארית נומרית, שיטת גאוס-זיידל (באנגלית: Gauss–Seidel method) היא שיטה איטרטיבית לפתרון מערכת של משוואות ליניאריות. היא קרויה על שמם של המתמטיקאים הגרמנים קרל פרידריך גאוס ופיליפ לודוויג פון זיידל, ודומה מאוד לשיטת יעקובי. למרות שניתן ליישמה לכל מטריצה בעלת איברים שונים מאפס על האלכסון הראשי, התכנסותה מובטחת אך ורק אם המטריצה היא אלכסונית דומיננטית, או שהיא סימטרית וחיובית. היא הוזכרה לראשונה במכתב פרטי של גאוס לתלמידו גרלינג מ-1823. עם זאת, הפרסום הראשון שלה הוא של זיידל, ב-1874.
יתרונה של שיטה זאת על פני שיטת האלימינציה הוא כיתרונן של כל השיטות האיטרטיביות - שיטות אלו מנצלות את דלילותן של מטריצות באופן יעיל יותר, ובמקרים של מטריצות דלילות במיוחד חוסכות רבות הן בזמן ריצה (מספר פעולות) והן במשאבי זיכרון מחשב. הדבר הופך אותן לשימושיות במיוחד במודלים של מערכות פיזיקליות גדולות בהן אין צימוד בין כל משתנה למשתנה (למשל, במקרה שהצימוד הוא קצר-טווח).
תיאור.
שיטת גאוס-זיידל היא טכניקה איטרטיבית לפתרון מערכת ריבועית של "n" משוואות ליניאריות עם וקטור נעלמים x:
היא פועלת באמצעות האיטרציה: