בחודש אוקטובר 2018 הכריזה ליים על שחרור דגם חדש של קורקינט עם גלגלים גדולים יותר, מתלים ומערכת אלומיניום כדי להילחם בונדליזם ולהאריך את חיי הרכב. כיום החברה מחדשת את המלאי ומפעילה כלים מדור חדש המתקדם ביותר בעולם המיקרו- מוביליטי.
בשנת 2021 השיקה החברה דגמים מתקדמים של קורקינטים ואופניים חשמליים מדור חדש הנחשבים לבטוחים ביותר בתעשייה.
ג'וסרים.
הקורקינטים של ליים הוטענו בעבר על ידי קבלנים פרטיים אשר מכונים Juicers.
התשלום לקבלנים העצמאיים לכל הטענה תלוי בזמן בו כלי מסוים מחכה להטענה.
כיום תפעול הצי מבוצע על ידי שותפים לוגיסטיים ונותני שירות ייעודיים.
מחלוקת.
יחסים עם הרשויות המקומיות.
ליים זכתה לביקורת על הגישה שלה כלפי עיריות, בפרט התעלמות מחוקים מקומיים. בחודש פברואר 2019, משתמשת ליים נפגעה בתאונה ונכנסה לתרדמת לאחר הנחיה של האפליקציה לנסיעה במקום לא מותאם. בספטמבר 2018, ליים תבעה את עיריית סן פרנסיסקו על כך שנמנעה ממנה הזכות לפעול בעיר. ליים קיבלה מכתבים להפסקת-פעילות מערים רבות, כולל רינו, סן פרנסיסקו, אינדיאנפוליס ועוד.
נכון לשנת 2022 פועלת ליים במעל 200 ערים ברחבי העולם, ובעשרות מוקדים מרכזיים בארצות הברית, אירופה, דרום אמריקה, אוסטרליה ואסיה כגון פריז, לוס אנג'לס, לונדון, ניו-יורק, ליסבון, סינגפור, ברלין, מינכן, קוריאה, תל אביב, רמת גן, חולון, פתח תקווה, גבעתיים ואילת.
טענות בנוגע לפרסום מטעה.
בנובמבר 2018 דיווחה TechCrunch כי ליים עסק ב-Defers Public Affairs, חברה ליחסי ציבור הידועה בהפצת "תאוריות קונספירציה אנטישמיות" על ג'ורג' סורוס, כדי לשלוח הודעות עבור ליים על המתחרים.
תקלות בכלים.
חלק מהקורקינטים החשמליים של ליים הושבו ליצרן בשל כשלים מכניים. באוקטובר 2018 השיבה ליים מספר קורקינטים של Segway Ninebot, לאחר שסוללות עלו באש.
בחודש נובמבר 2018, ליים הוציא קריאת recall קורקינטים מודל Okai בשל דיווחים כי בסיס הקורקינט יכול "להישבר באמצע". קריאות ה-recall ניתנו בעקבות הערות פנימיות של עובדים, כי קורקינטים שלה לא היו בטוחים לשימוש הציבור.
בינואר 2019, הוציאה ליים את הקורקינטים משני מקומות בשווייץ (בזל וציריך) בעקבות תאונות שנגרמו לכאורה על ידי הבלמים שהופעלו באופן אוטומטי כאשר הכלים היו עדיין בתנועה.
בחודש פברואר 2019, הוציאה ליים עדכון בטיחות, והודיע כי חלק מהקורקינטים שלה יכולים לסבול מתקלה והגלגלים שלהם יכולים "להינעל" במהירויות גבוהות, ועצרה חלקית את הפעילות בניו זילנד.
נכון לשנת 2022 חזרה החברה לפעול בכלל הערים ואין תקלות מובנות בכלים שלה אשר הונדסו על ידי צוותים של החברה ומפוקחים על ידי צוות מכני מיומן.
מיקומים.
מיקומים בהם פועלת ליים מפורטים באתר האינטרנט שלה, המתעדכן כל העת: כיום הפעילות של ליים מתבצעת ב-200 ערים ברחבי העולם והינה חברת המיקרו מוביליטי הגדולה בעולם.
ישראל.
בתחילת שנת 2019, נכנסה חברת ליים לשוק הישראלי עם הצבתם של מאות רבות של קורקינטים ממונעים ברחבי תל אביב-יפו.
לאחר מכן, החלה החברה לפעול גם בערים רמת גן, גבעתיים, והרצליה. הפעילות של ליים בישראל הובלה על ידי יניב גודר ששימש כמנכ״ל החברה בין השנים 2019–2021.
בשנת 2022 מונה איתי ראב״ד למנכ״ל החברה בישראל אחרי 3 וחצי שנים בתפקיד סמנכ״ל התפעול של החברה.
כיום החברה פועלת ב-6 ערים בישראל: תל אביב, רמת גן, גבעתיים, חולון, פתח תקווה ואילת.
לפי פרסומים שונים בעיתונות, רוכבי ליים בישראל מונים מעל חצי מיליון משתמשים אשר ביצעו מעל ל־12 מיליון רכיבות בקורקינטים של החברה מאז השקת הפעילות בישראל.
אליעז ראובן-דנדקר
אליעז ראובן-דנדקר (נולד ב-10 ביוני 1983) הוא סופר, מוציא לאור, מרצה, ארכיונאי, אמן נטוריזם ויזואלי, שחקן, צלם ופעיל חברתי ישראלי מקהילת בני ישראל מהודו.
אליעז נחשב בין היוצרים הבודדים בישראל הכותב על קהילות יוצאי הודו בישראל בשפה העברית, יחד עם הסופרת אילנה שזור.
ביוגרפיה.
נולד באור עקיבא כבן זקונים ולו אח ואחות, להוריו ריימונד בנימין דנדקר, רואה חשבון וסימה (שמחה) משה נוגאוקר, טכנאית אלקטרוניקה. הוא דור רביעי למייסדי העיר וצאצא לנשיאי הקהילה (הקמודן מוכאדם) שמואל יחזקאל דיווקר ודאדא קמודן וכן של שמואל מוזס נאגבקר. מצד אמו צאצא לבני הקהילה בקראצ'י ועדן. סבו מצד אביו, בנימין, שינה את שם משפחתו מדנדקר לראובן, על שמו הפרטי של סבו שלו בשנת 1935 כדי להתקבל לעבודה תחת השלטון הבריטי בבומביי. אליעז החזיר רשמית את שם המשפחה המקורי, דנדקר בשנת 2007 ובעקבותיו גם חלק מבני משפחתו המורחבת.
בנערותו היה פעיל בארגוני נוער בעירו תחת הובלתו של שלומי אבני (לעתיד מועמד לראשות העיר). בנובמבר 2001 התגייס, ושירת כלוחם בגדוד שמשון. השתתף בלחימה ברצועת עזה בזמן האינתיפאדה השנייה בשירותו הסדיר ובמבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן בשירות מילואים. השתחרר משירות פעיל בסוף שנת 2018 לאחר שאובחן כלוקה בהפרעת דחק פוסט-טראומטית עקב שירותו הצבאי והוכר כנכה צה"ל.
פעילות חברתית וספרותית.
בגיל 14 כתב טיוטה לספרו הראשון "הפרא הלבן" אך מעולם לא פרסמו. בין הגילאים 14 עד 19 חיבר עשרות שירים בהשראת הראפר המנוח טופאק שאקור, עם גיוסו שיריו קיבלו פן דיכאוני עקב חוויותיו בלחימה ולכן חדל מלכתוב שירה.
בין השנים 2005–2010 עבד כקצין אבטחה בספינות נופש ובמהלך עבודה זו ביקר בכ-80 מדינות שונות, ויצר קשרים עם קהילות יהודיות מקומיות אשר עודדו את כתיבתו על קהילתו שלו. בשנת 2005 כתב את מאמרו הראשון למגזין האמריקאי העוסק ביהדות, "הלפיד".
בשנת 2010 כתב וערך לאתר המורשת של הבני ישראל מהודו בראשות החוקר ניסים מוזס. לקח חלק בספרו של ניסים מוזס "בני-ישראל מהודו-מורשת ומנהגים", בתחילת 2015 עזב עקב חילוקי דעות עם מוזס. במקביל החל לשתף פעולה עם החוקר הגנאלוגי צור ישראל ומוזכר בספרו "סיפורי סבא וסבתא" משנת 2011.
בשנת 2013 לקח חלק בכתיבת מאמרים עם הסופרת אילנה שזור, ערך סרטים דוקומנטריים קצרים (יחד עם הצלם דניאל ראובן) והרצה במקומות רבים. כמו כן לקח חלק בספרה השני של שזור "אמא הודו, אבא ישראל" (2017), בו גם השתתף בכתיבה.
בשנת 2015 יצא למסעו השני להודו בו תיעד את תרבות יוצאי הודו, בתי הכנסת, בתי העלמין והקהילה. במהלך מסע זה כתב את הטיוטות לשני ספריו הראשונים. בשנת 2016 פרסם סדרת כתבות עם העיתונאי ההודי אונקאר קרמבלקר על יהדות הודו בעיתון המהרשטרי "לוקמאת'".
באותה השנה הצטרף לעמותת "רזי גחלת" של הפעיל החברתי ראובן ריימונד, ובסוף שנת 2017 היה בין מייסדי הקבוצה "הדור החדש ליוצאי הודו בישראל" יחד עם אילנה שזור. הקבוצה פועלת לקידום הפעילות התרבותית של יוצאי הודו בישראל ובין היתר קידמה את הכנסת טקס המלידה של קהילת בני ישראל מהודו ללוח העברי.
בדצמבר שנת 2017 הקים את ההוצאה לאור "קמודן מוכאדם" העוסקת ביצירות של יוצאי הודו בישראל. ביוני 2016 הוציא את ספרו הראשון, "הענף השונה". בשנת 2018 הוציא את ספרו השני, "אז, מה הקר שלך?". בתחילת 2019 הוציא את הספר "המדריך לבני ישראלי המתחיל" ובשנת 2020 הוציא את ספרו "הג'אמט - א. נשים מעוררי השראה מקהילת הבני-ישראל".
נטוריזם ואמנות קלאסית.
משנת 2005 פעל לקידום רעיון הנטוריזם בארץ כולל קידום עמותות נטוריסטיות ופסטיבל פשוט עד שנת 2012, אז לקח עניינו בחקר יהדות הודו תפקיד מרכזי יותר.
בין השנים 2010–2015 עסק באומנות ויזואלית אשר התפרסמה בישראל ומחוצה לה במספר תערוכות בהן: "שדים ומלאכים", "רועים בשדה", "היער הקדמון". הוא שיתף פעולה במיזמים הן בארץ והן באירופה וברזיל בנושא.
בספטמבר 2011 השתתף בצילום הנטוריסטי הגדול ביותר שנעשה במזרח התיכון אי פעם על ידי הצלם ספנסר טוניק ולקח חלק בפרסום המייצג הן בעיתונות בארץ והן בחו"ל, במטרה להעלות את המודעות העולמית לנסיגת ים המלח.
בין השנים 2012–2019 שיתף פעולה עם האמניות נעה מגדסי ולימור תמיר במספר תערוכות ומייצגי עירום.
בין השנים 2019–2022 שיתף פעולה בתערוכה "ישראלי-הודי" עם הציירת היהודייה-פולנייה, מרת'ה ג'דלינסקה.
באוקטובר 2021 חזר והשתתף יחד עם האמנית ראומה מוזס (פזרקר) בצילומו השני של ספנסר טוניק בערד, על כך התראיין לתקשורת הישראלית והאמריקאית לקידום נראות מצבו המתדרדר של ים המלח.
משחק.
בשנת 2014 השתתף בתפקיד מינורי בעירום מלא בהצגה "חמוצ" של היוצר ג'ייסון דנינו-הולט (בקרדיטים הופיע בטעות כאליעז דנקנר).
בין השנים 2011-2019 שיחק במספק תפקידי המחשה בסרטי דוקו.
בשנת 2022 הצטרף לצוות התיאטרון "אנסמבל נפשי תערוג" בהובלת המחזאית והסופרת דליה כהן-קנוהל, למחזה "חידת אברהם בן הרמב"ם" בו אליעז מגלם את אברהם, בעבר שיחק את תפקידו של סרמד (סרמד קשאני), מיסטיקן יהודי עירום החי בהודו במאה ה-17 בפרויקט נוסף של דליה.
חיים אישיים.
בין השנים 2009–2013 היה בזוגיות עם המודלית הברזילאית, אליאני ורנר.
משנת 2017 אליעז נשוי למעצבת הפנים עינת דנדקר (מדז'יבובסקי), צאצאית הבעל שם טוב.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:אור עקיבא: אישים]]
[[קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל]]
[[קטגוריה:מו"לים ישראלים]]
[[קטגוריה:סופרים יהודים הודים]]
[[קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983]]
טירת קרפילי
טירת קרפילי (בוולשית: Castell Caerffili) היא טירה ולשית מהמאה ה-13 הממוקמת בעיירה קרפילי, מספר קילומטרים צפונית לקארדיף, דרום ויילס.