המנגנון מאחורי התופעה טרם נתגלה במלואו. אצל אם הסובלת מ-D-MER, רמת הדופמין עלולה לרדת שלא כראוי עם שחרור החלב, ולגרום לתחושות השליליות. בין ההורמונים המעורבים בייצור ושחרור חלב נכללים אוקסיטוצין, פרולקטין ודופמין. אוקסיטוצין משתחרר בצורה חדה (בצורת "ספייק") מבלוטת יותרת המוח האחורית, בתגובה לאירועים שונים (גירוי בפטמה, גירוי אורולארי, מחשבות על התינוק או על הנקה, או שדיים מלאים). האוקסיטוצין עובר במוח ובזרם הדם, גורם לשינויים רגשיים במוח ולשחרור חלב בשד. הפרולקטין אחראי להמשך ייצור החלב, ומשתחרר בגל הדרגתי, שמגיע לשיאו לאחר תחילת ההאכלה. הדופמין מעכב את שחרור הפרולקטין, ולכן רמות הדופמין חייבות לרדת על מנת שרמות הפרולקטין יוכלו לעלות. יש המשערים כי טיפת הדופמין הנחוצה מתוזמנת עם ספייק האוקסיטוצין, ודומה לו. על פי ההערכות, אצל אמהות החוות D-MER הדופמין צונח לרמה נמוכה במידה מוגזמת, מה שמוביל לתגובה הרגשית השלילית. העלאת רמות הדופמין מפחיתה D-MER אצל אמהות רגישות.
טיפול.
העלאת רמת הדופמין במוח ושימורה הוכחה יעילה למיגור D-MER. ישנם מגוון מאכלים, תרופות צמחיות ותרופות מרשם העושות זאת, אך לא כולן מתאימות לתקופת ההנקה. נכון להיום, אין מוצר שמאפשר טיפול ב-D-MER בעת שההנקה נמשכת.
תמיכה קלינית.
לא קיים מחקר מוסדר בנושא טיפול תרופתי בתופעה, אלא רק ניסיון מועט בטיפול תרופתי על ידי (Bupropion (Wellbutrin, תרופה המשפיעה על רמות הדופמין, ומצטיירת כיעילה לעיתים. בנוסף, מומלץ להימנע מצריכת קפאין ופרמין (משמש להגברת יצור החלב), אשר עלולים להחמיר את התופעה. מנוחה, שתייה מרובה ופעילות גופנית עשויים להקל על התסמינים.
תמיכה רגשית.
הטיפולים הידועים היעילים ביותר לD-MER הם מודעות, הבנה וחינוך. אמהות רבות עם D-MER תופשות את מצבן כגרוע בהרבה ממה שהוא באמת. כשהאם מבינה שמדובר במצב פיזיולוגי מוכר ושכיח, שאיננו מעיד על פגם כלשהו בתפקודה, יכולת ההתמודדות שלה עולה משמעותית. מכיוון שלמודעות ולקשר עם אמהות נוספות שמתמודדות עם התופעה יש השפעה חיובית מובהקת, אנרגיה רבה מושקעת לחינוך אמהות ואנשי מקצוע בתחום ההנקה. D-MER הוא נושא נפוץ יותר ויותר עבור מצגות בימי עיון לאימהות לקראת ההנקה במדינות כארצות הברית, אירופה ואוסטרליה.
מידע נגיש ברשת.
האתר D-MER.org מרכז חלק ניכר מהמידע אודות D-MER. האתר משתף מצגות מדיה מקוונות ביוטיוב, מנהל קבוצת פייסבוק, ומתפעל דף פייסבוק, השולח לעוקביו קישורים למידע העדכני ביותר בנושא.
מולייטי (מחוז משנה)
סוכנות הכבישים הפדרלית (רוסיה)
סוכנות הכבישים הפדרלית (ברוסית: Федеральное дорожное агентство, Росавтодор) היא הסוכנות הממשלתית הרוסית האחראית לפקח על ענף תחבורת הכבישים והנדסת התחבורה ברוסיה.
סוכנות הכבישים הפדרלית היא גוף ממלכתי האחראי על יישום תוכניות ופרויקטים מיוחדים ופדרליים, מדעיים וטכניים בתחום התחבורה היבשתית, כולל תוכנית המודרניזציה של מערכת הכבישים הרוסית.
ניהול הכבישים הפדרליים מתבצע על ידי סוכנות הכבישים הפדרלית ישירות כמו גם באמצעות מערכת המפעלים הממלכתיים הפדרליים וסניפיהם, האחראים על ניהול יעיל של דרכים פדרליות וארגון עבודות בניית כבישים, שחזור, תיקון ותחזוקה.
הסוכנות חולשת על 50,700 קילומטרים של כבישים פדרליים, 5,560 גשרים ומעברים עיליים בנוסף לרכוש הנדרש כדי להבטיח תפקוד כל השנה של הכבישים הפדרליים.
עלות הנכס המנוהל שבשליטת סוכנות הכבישים הפדרלית היא כ-608 מיליארד רובל.
הסוכנות פועלת בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית, חוקים פדרליים, צווי נשיא הפדרציה הרוסית, החלטות שהוצאו על ידי ממשלת רוסיה, בהתאם להסכמים בינלאומיים והוראות וצווים של משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית.
ראש סוכנות הכבישים הפדרלית ממונה או מפוטר על ידי ממשלת רוסיה בהצעת שר התחבורה של הפדרציה הרוסית.
נתיבי רוסיה
חברת נתיבי רוסיה (ברוסית: Государственная компания «Российские автомобильные дороги»; מרוסית: החברה הממלכתית "כבישים רוסיים", בקיצור: «ГК Автодо́р») היא חברת ממשלתית לשירותי תשתית לבנייה וניהול הכבישים המהירים ברוסיה. החברה הוקמה בשנת 2009 ומשרדיה ממוקמים במוסקבה. החברה נמצאת בבעלות משרד התחבורה של רוסיה והיא מקצה ומנהלת כספים מהתקציב הפדרלי להקמה, פיתוח ותפעול כבישים מהירים. היא מושכת השקעות מהמגזר הפרטי ביישום פרויקטים ארוכי טווח של תשתיות.
היסטוריה.
החברה הוקמה ביולי 2009 על פי צו של נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, שנועד להאיץ פיתוח תשתיות תחבורה יבשתיות ברוסיה, בעיקר בענף סלילת הכבישים. בפברואר 2019 ראש ממשלת רוסיה מדבדב פיטר את ראש החברה סרגיי קלבאך בעקבות שערורייה שבה נתקלו ליקויים בתקצוב פרויקט כביש הטבעת המרכזי של מוסקבה, במקומו מונה ויאצ'סלב פטושנקו. במרץ אותה שנה פטושנקו הודיע כי העיכובים והליקויים בבנייה נבעו משאלות בענייני האדמות וסכסוכים פנימיים במחוז בו נסלל הכביש ושאינם קשורים לחברה.
בשנים 2013–2016 הודיעה החברה על מכרזים לעשרה פרויקטים רחבי היקף, כולל מימון, הקמה ותפעול של ארבעה מקטעים המובילים לכביש הטבעת של מוסקבה כמו גם בניית הכביש המהיר החדש בין מוסקבה לסנקט פטרבורג והכביש לצמדולינה, המהווה חלק ממערך התחבורה של נובורוסייסק. כמו כן הוצאו מכרזים לתכנון, שיפוץ ותפעול של קטע כביש M1 וחוזי הפעלה לשני קטעי כביש M4.
וולוו סדרה LV76
וולוו סדרה LV76 (בשוודית: Volvo LV76-series) היא סדרת משאיות קלות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1934–1940 בשוודיה.
יוצרו כ-2,250 יחידות.
המלחמה לאחר המלחמה
המלחמה לאחר המלחמה הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 1969 בבימויו של מיכה שגריר.
בסרט יש שילוב של צילומים בזמן אמת יחד עם קטעי ארכיון ויומני חדשות והוא מתאר את התקופה מיד לאחר מלחמת ששת הימים כאשר מצד אחד מלחמת ההתשה בבקעת הירדן ומנגד דיסקוטקים ותחרויות יופי בתל אביב.
את המוזיקה חיבר נחום היימן שחיבר את הלחן לשיר "מרדף" למילותיו של ירון לונדון ומושר בפי חוה אלברשטיין. בסוף הסרט מופיעה להקת חיל הים עם הסולנית רבקה זהר בשיר "מה אברך" של רחל שפירא ויאיר רוזנבלום.
איורי הכותרות של הסרט הם של דוש.
התסריט נכתב על ידי משה הדר והקריינים הם ירון לונדון ואלימלך רם. לונדון מקריא את שירו "גשר אלנבי" ("גשר ביילי"). כמו כן יש בסרט קטעים של תוכניות קול ישראל מאז בקולותיהם של דניאל פאר ורבקה מיכאלי.
בסרט יש גם קטע מבוים של צנחן ישראלי פצוע (אורי גולדשטיין) שמקבל טיפול לצד מחבל שנפצע באותו מרדף.
תקציר העלילה.
המלחמה הסתיימה, הגנרלים שמחים ומתחבקים אחד עם השני. אלבומי ניצחון נמכרים בכמויות, העם זורם לעיר העתיקה ולכותל המערבי. המיתון נגמר, יש שגשוג. אלימלך רם מראיין צעירים על דעתם על הגלולה למניעת היריון.
קבוצת שבויים מצריים מוחזרת למצרים, נאצר נואם כי "מה שנלקח בכוח יוחזר בכוח". הגנרלים המצריים האשמים בתבוסה נידונים למאסר ודרגותיהם מוסרות. מטוסי טופולב מביאים ציוד צבאי מברית המועצות לצבא המצרי המתחמש.
מלחמת התשה בחזית המצרים והירדנית. כפר רופין ומעוז חיים מופגזים קשות. לווית הרוגי המשחתת אילת והפגזת בתי הזיקוק בסואץ כתגמול. ובתל אביב עסקים כרגיל. אנשים מבלים בדיזנגוף והגרלת מפעל הפיס נמשכת. אורי אבנרי מכתיר את "מלכת המים".
צוותי חוץ מראיינים לוחמים פלסטינים בירדן בעת אימונים והם אומרים כי מטרתם להשמיד את ישראל. הם מראיינים גם נערים פלסטינים בשיעורים בהם הם מתחייבים להשמיד את ישראל.
פיגועי תופת, גונאר יארינג מנסה לתווך ללא הצלחה. משה דיין מדבר על "המלחמה לאחר המלחמה". התזמורת הפילהרמונית הישראלית מנגנת בסיני. טקס השבעת צנחנים בכותל. נכי מלחמה בבית הלוחם.
לאחר מרדף בבקעה מובאים למיון צנחן פצוע ראש (אורי גולדשטיין) ומחבל פצוע חזה. הם עוברים ניתוח ושוכבים זה ליד זה.
המולדיביים
טארה וסטאובר
טארה וסטאובר (באנגלית: Tara Westover; נולדה ב-27–29 בספטמבר 1986) היא סופרת אמריקאית בסוגת ספרי הזיכרונות, מסאית והיסטוריונית. ספר הזכרונות שלה "Educated", ("משכילה"; יצא לאור בשנת 2018, ראה אור בישראל בשנת 2020 בהוצאת שוקן) הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס והיה בין המועמדים הסופיים למספר פרסים לאומיים, כולל פרס לוס אנג'לס טיימס, פרס ז'אן סטיין של PEN אמריקה ושני פרסים מטעם חוג מבקרי הספרים הלאומי. הניו יורק טיימס כינה את "משכילה" "אחד מעשרת הספרים הטובים ביותר לשנת 2018", ובקטע שכתב ביל גייטס, נבחרה וסטאובר על ידי המגזין טיים לאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר ב-2019.
ראשית חייה וחינוכה.
וסטאובר הייתה הצעירה מבין שבעה ילדים שנולדו בקליפטון, איידהו (עיירה בת 259 תושבים) להוריה ג'ין ופיי וסטאובר (שמותיהם, כפי שמופיעים ב"משכילה", הם שמות בדויים), מורמונים בדתם. הוריה נהגו באורח חיים הישרדותי וחשדו ברופאים, בתי חולים, בתי ספר ציבוריים והממשל הפדרלי. כתוצאה מכך, וסטאובר נולדה בבית על ידי מיילדת, מעולם לא ביקרה אצל רופא או אחות ולא קיבלה תעודת לידה עד גיל תשע. האידאולוגיה של אביה אסרה על כל התערבות רפואית או תרופתית. וסטאובר ואחיה לא נלקחו לרופא גם כשנפגעו פגיעות קשות בתאונות דרכים ובעבודה בחצר הגרוטאות של אביהן. הילדים טופלו בבית על ידי אמם שחקרה צמחי מרפא ושיטות אחרות של רפואה אלטרנטיבית.