ברמת הגולן החלו כוחות שריון וחי"ר סוריים לתקוף בדרום ובצפון רמת הגולן. מולם עמדו חטיבה 188, שאיישה את הקו, וחטיבה 7 שהייתה בעתודה. חטיבה 7 החזיקה מעמד בזכות תוואי השטח הנוח יותר בצפון הרמה, אך חטיבה 188 שלחמה בעיקר בדרום הרמה ספגה אבדות כבדות ונסוגה אל מרכז הרמה. למרות נחיתותם המספרית העצומה הצליחו הכוחות הישראליים להסב אבדות כבדות לכוחות הסוריים התוקפים, אך אלה המשיכו בתנופתם והגיעו למחרת עד למחנה נפח. רק עם הגעת כוחות המילואים נהדפה ההתקפה הסורית.
תובנות.
ספרו של בר-יוסף סוקר את השתלשלות האירועים המדיניים, החברתיים והצבאיים שהביאו מ"אופוריית ששת הימים" ל"קטסטרופה של מלחמת יום הכיפורים". בר-יוסף מתמקד בהשוואה בין ההיערכות הישראלית לזו הערבית. הוא מדגיש את השאננות הישראלית מול הסודיות והקפדנות הערבית.
בר-יוסף טוען עוד כי גם כאשר ברור היה כי הערבים מתעצמים צבאית, קברניטיה של מדינת ישראל לא היו מסוגלים להשתחרר מקיבעון "הקונספציה", וזו משלה בכיפה של המחשבה האסטרטגית. בר-יוסף מציג את רצף ההתראות שהתקבלו באמ"ן ובמוסד טרם המלחמה, אשר לטענתו היו די והותר כדי לשכנע בצורך בגיוס מילואים לפחות כמה ימים לפני ה-6 באוקטובר.
האשם העיקרי במחדל ההפתעה במלחמת יום הכיפורים על פי בר-יוסף הוא המודיעין הישראלי. בר-יוסף מתייחס מעט פחות לכישלון הדוקטרינה הצבאית הישראלית בנקודות ספציפיות. זאת לעומת פרשנים אחרים הרואים בו כישלון לא פחות קריטי.
אזור מוגן-טילים
אזור מוגן-טילים או אזור מוכה-טילים ובראשי תיבות אמ"ט, הוא אזור המצוי בטווח הירוט של כוחות נ"מ המצוידים בטילי קרקע-אוויר. באמ"ט לא נכללים בדרך כלל אזורי הכיסוי של טילי טילי כתף נישאים וקצרי טווח דוגמת סטינגר או SA-7.
האזורים מוגני הטילים מסומנים בדרך כלל על גבי מפות כמעגלים סביב אתרי הקבע של טק"א כאשר רדיוס המעגל הוא טווח הטיל. צרוף השטחים הכלואים במעגלים הוא האזור המוגן טילים כאשר בחלקים מסוימים עשוי להיות כיסוי של יותר מסוללת טילים אחת ושבהם רמת האיום על כלי טיס גבוהה יותר. ביטוי מדויק יותר של אזורים מוגני טילים הוא תלת ממדי מאחר שמעטפת הירוט של טק"א היא שילוב בין מרחק המטרה מהמשגר וגובה היחסי, האזורים מוגני טילים מהווים למעשה חלל במרחב שצורתו דמוית כיפה מעל כל בסיס טילים. בראש הכיפה בדרך כלל מגרעת בשל יכולת פגיעה מוגבלת במטרה המצויה בזווית קרובה לישרה. מפת האמ"ט שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורים בקרבת גבולות המדינה.
מאחר שסוללות טילי הקרקע אוויר הם מכלולים מורכבים שבהם במערכות אלקטרוניות רגישות, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך, הם ממוקמים בדרך כלל בבסיסי קבע. בבסיס הקבע מבנים קשיחים ומחפורות להגנה על חלקי המערכות, תותחי נ"מ כנגד תקיפת מטוסים מנמיכי טוס וכן מערך תמיכה שוטפת בצרכים הטכניים המיוחדים הדרושים לתחזוקתה המורכבת.
לכן בעיתות שגרה האזורים מוגני הטילים בדרך כלל קבועים וידועים. אולם בעיתות מתיחות ובמלחמה נוקטים הצדדים אסטרטגיה של "דילוגים" של סוללות הטילים ובכך משנים את האזורים המוגנים במטרה להקשות על האויב בניתוח האזורים המוגנים. בנוסף, מערכות נ"מ חדשות, נבנות לרוב עם יכולת תנועה זריזה כדי להפוך את הדילוגים למהירים (טווח של שעות) ולהפחית את הצורך בבנייה של אתרי קבע מסיביים לאכלוס סוללות המיירטים.
אמצעי זהירות בעת טיסה באמ"ט.
גיחות חודרות אמ"ט מחייבות נקיטת אמצעי זהירות ובהם:
התמודדות חיל האוויר הישראלי עם אזורים מוגני-טילים.
מלחמת ששת הימים הייתה העימות הראשון שבו נאלץ חיל האוויר להתמודד עם איום טילי קרקע אוויר. מדינת העימות היחידה שהצטיידה בטק"א הייתה מצרים אשר פרשה סוללות SA-2 בדלילות בסיני ובקרבת אתרים אסטרטגיים בעומק מצרים. בשל המודיעין המועט אודות המערכת ובשל דלילותם העדיף חיל האוויר לבצע את פעילותו המבצעית תוך עקיפת אזורים אלה.
במלחמת ההתשה הופעל חיל האוויר באינטנסיביות באזור תעלת סואץ וכן בתקיפות בעומק מצרים. במהלך המלחמה הלך והתעבה מערך הטק"א המצרי. והחל מראשית 1970 נוספו למערך המצרי סוללות רבות של טילים חדשים מדגם SA-3 שהופעלו על ידי צוותים סובייטיים. בהדרגה הפכה החזית לאזור רציף מוגן טילים שבו התקשו מטוסי חיל האוויר לפעול בחופשיות. נעשו ניסיונות להתמודד עם איום הטילים באמצעות פיתוח תמרוני התחמקות שתירגלו הטייסים וכן נעשה שימוש בלוחמה אלקטרונית באמצעות התקנים אמריקאיים שהותקנו באופן חיצוני על המטוסים. למרות המאמץ הישראלי הופלו מספר מטוסים ישראלים שפעלו באזורים אלה בעיקר לקראת סוף המלחמה. לנוכח הקושי בהתמודדות עם המערך הצפוף התגבשה בחיל האוויר תורת לחימה שלפיה במלחמה כוללת יפעל חיל האוויר להשמדת מערך הטילים תוך שימוש בטכניקות הפצצה ייחודיות שישולב בהם ל"א ורק לאחר מכן יתפנה לסיוע לכוחות הקרקע.
במלחמת יום הכיפורים נאלץ חיל האוויר לפעול בשני אזורים נרחבים מוגני טילים בצפיפות, האחד בחזית המצרית לכל אורך ומשני צידי תעלת סואץ והשני בחזית הסורית ברמת הגולן גם מעל לשטח ישראלי. בשל הקרבות הבלימה הקרקעיים הקשים שניהל צה"ל בשתי החזיתות נדרש חיל האוויר לסייע בדחיפות לכוחות הקרקע בתוך אמ"ט ומבלי שיכול היה להוציא אל הפועל את תורת הלחימה שגיבש להשמדת סוללות הטילים תחילה. הטלת חיל האוויר לסיוע בתוך אמ"ט עלה לחיל האוויר באבדות כבדות בטייסים ומטוסים. ניסיון מאוחר יותר לתקיפת סוללות הטילים בסוריה נכשל בשל העדר מודיעין עדכני באשר למיקום סוללות הטילים הניידות ולאמ"ט.
במלחמת לבנון הראשונה, ערך חיל האוויר הישראלי מבצע ערצב-19 לחיסול סוללות הנ"מ הסוריות בבקעת הלבנון. מבצע זה צלח בעיקר בשל הפקת הלקחים מההתמודדות עם האמ"טים במלחמת יום הכיפורים. דבר נוסף שתרם לניצחונו של חיל האוויר הייתה העובדה שהסורים השתמשו באותם דגמי טילי הנ"מ שהיו בשימושו גם במלחמת יום הכיפורים ואשר היו מוכרים לחיל האוויר שהספיק לגבש עבורם תרגולות יעילות להשמדה.
יון הליאדה רדולסקו
יון הליאדה רדולסקו (ברומנית: Ion Heliade Rădulescu, 6 בינואר 1802, טרגובישטה - 27 באפריל 1872,בוקרשט), היה סופר, משורר, מסאי, בלשן, מתרגם, פוליטיקאי ועיתונאי רומני, ממנהיגי מהפכת 1848 (ולאכיה), אחד ממעצבי התרבות והשפה הרומנית המודרנית במחצית הראשונה של המאה ה-19, יושב הראש ראשון של האקדמיה הרומנית. רוב חייו היה מורה במכללת "ספנטול סבה" בבוקרשט שנפתחה מחדש בעזרתו. נאבק בשרידי התרבות הפנריוטית ובשימוש ביוונית כשפת הוראה בבתי הספר בוולאכיה וכמעריץ של השפה האיטלקית, אחות רומאנית של הרומנית, עורר פולמוסים עקב יצירת נאולוגיזמים על בסיס האיטלקית.
פטריוט רומני בעל אחוזות, מבחינה פוליטית השתייך, בימי "אביב העמים" בוולאכיה, למחנה השמרני והעלה על נס את תרומת מעמד הבויארים להתפתחות ארצו. עקב פעילותו ב-1848 הוגלה לכמה שנים ממולדתו. הליאדה היה ממובילי מחנה המתנגדים למתן אזרחות ליהודי רומניה.
קורות חייו.
רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו.
הליאדה רדולסקו נולד בעיר טרגובישטה שבוולאכיה בשנת 1802 כבן של איליה רדולסקו, בעל אחוזה עשיר, ושל אם ממוצא יווני, אופרוסינה דניאלופול. שלשה מאחיו נפטרו מדבר לפני שנת 1829. בילדותו פרסו עליו הוריו של יון חסות מיוחדת ודאגו לחינוכו. איליה רדולסקו העניק לבנו במתנה בית על יד שכונת אובור בבוקרשט, שהשתייך בעבר למלומד גיאורגה לאזר. בבעלות המשפחה נמצא גם גן רחב ידיים בקרבת האגם הרסטראו, כמו כן אחוזות בפגראש וישוב גרבוב. הליאדה רדולסקו התחיל לימודיו ביוונית אצל מורה יווני ובנוסף למד לבד לקרוא ברומנית, בכתיב הקירילי שהיה נהוג אז, תוך כדי התעמקות בסיפורי הרומן של אלכסנדרו על אודות חייו ומלחמותיו של אלכסנדר הגדול. בשנת 1813 היה לתלמידו של הנזיר נאום רמניצ'אנו, אחר כך למד בבית הספר היווני בסקיטו מגוריאנו והחל משנת 1818 למד אצל גיאורגה לאזר בתיכון "ספנטול סבה" היוקרתי. בין השנים 1820-1821 יון רדולסקו הצעיר היה לעוזרו של גיאורגה לאזר והדריך תלמידים באריתמטיקה וגאומטריה. באותן השנים אימץ את שם המשפחה הנוסף הליאדה (או הליאדה או אליאד) לפי השם ביוונית של אביו איליֶה.
פעילותו כמחנך ובחברה הספרותית.
אחרי פסק זמן במהלך המרד של טודור ולדימירסקו בשנת 1821 ונפילתו למשכב של המנטור שלו, לאזר, פתח הליאדה מחדש את התיכון "ספנטול סבה" ושימש בו כמורה המוביל, בהתחלה ללא שכר.
במרוצת הזמן הצטרפו אליו אקדמאים נוספים כמו אופרוסין פוטֵקה והקרואטי קרול וולשטיין שפתח כיתה לאמנות. בפעילותו נתמך על ידי השליט החדש הנסיך גריגורה הרביעי גיקה שהיה מעוניין לעודד את החינוך בשפה הרומנית במקום ההוראה ביוונית שהייתה בעיניו "היסוד לכל הרעות".
בשנות ה-1820 המאוחרות הליאדה התגייס יותר ויותר במדיניות התרבותית החדשה. ב-1827 הקים יחד עם דיניקו גולסקו את החברה הספרותית הרומנית שרשמה על מצעה את נושא פיתוח מוסדות החינוך ברחבי ולאכיה. החברה הספרותית שמושבה התמקם בפודול מוגושואיי בבוקרשט קיבלה לשורותיה אישים רבים, ביניהם הנסיכים גאורגה ביבסקו וברבו שטירביי, לימים שליטים של ולאכיה. פעילות החברה היה משולבת עם ארגון הבונים החופשיים ואליאד נהיה בונה חופשי בדומה לרבים מהאקדמאים בדורו.
"קוריירול רומנסק" - חלוץ העיתונות ברומנית.