בית האבות בגבעתיים: נחנך ב 1981, כלל שלושה מגדלים, שניים מהם במסגרת קולקטיבית ואחד למגורים אידיבידואליים. ההתחלה הייתה כשראש עיריית גבעתיים ביקש להעביר לידי משען את מוסד "שלווה" שאכלס זקנים ונכים בחמישים דירות. בתמורה קיבל משען שטח אדמה שעליו נבנה בית-אבות קולקטיבי ל-400 נפש, ובית אבות אינדיבידואלי ל-100 נפשות. הבניינים בנויים בתוך גן ציבורי רחב ידיים בלב ליבה של גבעתיים.
בית-האבות ברמת אביב (רחוב פיכמן) תל אביב: בשנות השישים הציע מרדכי נמיר, ראש העיר תל אביב למשען לרכוש שלושה בניינים רבי קומות ששמשו כהוסטלים. הבתים הפכו לבית-אבות אינדיבידואלי ל 300 דיירים.
בית-האבות ברמת אביב (ברודצקי) תל אביב: כיוון שעל-יד ההוסטלים שרכש משען לא היה שטח גדול דיו להקמת בית אבות קולקטיבי, רכש משען בקרבת מקום שטח של 7,5 דונם עליו נבנה בית-אבות קולקטיבי ל-400 איש בליבו של גן ציבורי, קרוב לאוניברסיטה, לקניון ענק ולקווי אוטובוסים רבים.
בית-האבות הסיעודי ברעננה: החרפת הבעיה של החולים במחלות זקנה ובמחלות ממושכות גרמה לחילוקי-דעות בין משען לבין קופת החולים. אנשי משען היו בדעה, כי הבעיה רפואית, ולכן חובתה של קופת החולים היא לדאוג לפתרונה. ואמנם קופת החולים הקימה 3 מוסדות שיקומיים (בית חולים לוינשטיין, בית רבקה ובית הרצפלד). אולם כאשר אין אפשרות לשקם את הקשיש החולה, לא היה שום מוסד שבו יקבל הקשיש טיפול סיעודי, ולכן היו מחזירים אותו הביתה או מעבירים אותו למוסדות פרטיים של נכים. את ההחלטה להקים בית אבות סיעודי (להבדיל משיקומי) קיבל זאב ויינר שהיה חבר גם בהנהלת קופת החולים, ויכול היה לקשור את בית האבות הסיעודי של משען עם בית לוינשטיין השיקומי של קופת חולים. משען החליט, איפוא, להקים בית-אבות סיעודי בקרבת בית החולים השיקומי בית לוינשטיין. בית האבות הסיעודי של משען ברעננה נחנך ב-1976 על שטח של 12 דונם, ובו 400 מיטות. 100 מיטות משוריינות לקופת החולים ו-300 מיטות לקשישים סיעודיים כרוניים מבתי האבות של משען. בבית לוינשטיין שוריינו 10 מיטות לשיקום קשישים ממוסדות משען.
בית-האבות ע"ש זאב ויינר בנאות אפקה: עיריית תל אביב הקצתה שטח רחב ידיים להקמת המוסד, בהערכה למשען ובהוקרה מיוחדת לאיש שבנה את משען ובד בבד תרם גם רבות במישור המוניציפלי. ויינר היה מעורב בתכנון המוסד, הניח את אבן הפינה והבית נושא את שמו.
בסוף יובל שנותיו של ויינר במשען היו במוסדותיו 1360 מיטות לילדים, 4200 מיטות לקשישים ו-63 מועדוני פנסיונרים ליד מועצות הפועלים ברחבי הארץ. זאב ויינר עמד בראש משען עד שנת 1985.
ההסתדרות הכללית.
זאב ויינר היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות ובכל ההנהלות של מוסדותיו. במיוחד פעל בהנהלת הקואופ, היה חבר הוועד המפקח של קופת חולים הכללית, ובהנהלות סולל בונה, כור ועוד. היה חבר במועצת פועלי תל אביב-יפו. זאב ויינר יזם ופעל גם בקרנות ההסתדרותיות הנוספות שהיו קשורות במשען (קרן דור לדור, קרן מציב, משען לעולה, קרן לשיכון ליוצאי מעברות, קרן משקי עזר, קרן לוותיקי התנועה ולאמנים, פטור בול, קרן לשיקום נפגעי עבודה, קרן הלוואות לשוטרים ולסוהרים ואחרות).
עיריית תל אביב.
זאב ויינר היה חבר בהנהלת עיריית תל אביב וחבר מועצה מימי כהונתו של ראש העיר מרדכי נמיר (המועצה התשיעית) ועד סוף ימי תקופת כהונתו של ראש העיר שלמה להט. הוא היה חבר בוועדות רבות כגון ועדת הכספים, שיכון ובניין, רווחה, חברה והאגף ליפו והשכונות שזאב ויינר עמד שנים רבות בראשו.
מפא"י.
זאב ויינר היה חבר מרכז מפא"י, גזבר, חבר "הגוש" בראשות שרגא נצר וחבר ועדת המינויים, "הוועדה המסדרת" של מפא"י. הוא היה מקורב לדוד בן-גוריון והיה אחד האנשים שניסו לשכנע את בן-גוריון לחזור משדה בוקר לתל אביב לאחר שהתפטר.
המוסד לביטוח לאומי.
30 שנה כיהן זאב ויינר במועצת הביטוח הלאומי היה חבר בוועדת השופט קלמן יעקב מן, שקבעה קריטריונים לקבלת דמי ביטוח לאומי לקשישים סיעודיים. עד היום, נשענים עקרונות הסיעוד בישראל על המלצות הוועדה לביטוח הלאומי.
פרישתו.
כאשר פרש זאב ויינר ממשען, הוחלט לקרוא לבית האבות אשר נבנה אז על שמו - משען נאות אפקה על שם זאב ויינר.זאב ויינר הקדיש את חייו לעבודה הציבורית, למען נזקקים ולמען המפעל הציוני. בשנת 1986 הוא הוכתר כיקיר העיר תל אביב. מלבד בית האבות בנאות אפקה הנקרא על שמו, נקרא על שמו לאחר פטירתו גם רחוב בתל אביב-יפו.
לזאב וטובה ויינר נולדו שתי בנות, דליה ליכטנשטיין ויינר וזיוה פלוק ויינר.
גרענת
גרענת (בלטינית: Trachoma) היא מחלה זיהומית מידבקת של העיניים הנגרמת על ידי הזנים A - C של החיידק כלמידיה טרכומטיס ("Chlamydia trachomatis"). השם הלועזי "טרכומה" – ביוונית עתיקה: לא חלק, מחוספס – מתאר את המראה הגרעיני-מחוספס של לחמית העפעפיים בשלב הפעיל של המחלה.
המחלה מועברת במגע ישיר עם הפרשות מהעיניים, מהאף ומהגרון של החולים או מגע עם בגדים ומגבות שזוהמו בהפרשות האלה.
הגרענת נפוצה במדינות עם תנאי דיור והיגיינה ירודים. זאת "מחלת עוני" מובהקת ומקננת בין בני משפחה כשאלה נתונים בתנאי דיור והיגיינה ירודים ("מחלת משפחה"). הגורמים שזוהו כאחראים להתפשטות מחלה זו הם חוסר במים זורמים, חוסר מתקני שירותים, עוני, זבובים, דיור בצמוד לבעלי חיים, צפיפות דיור ועוד.
הגרענת ידועה עוד מימי קדם. ההתעניינות בה הופיעה בסוף המאה ה-18 כאשר חייליו של נפוליאון שכבשו את מצרים חלו שם בגרענת ובשובם הפיצו אותה בארצות אירופה. אז ניתן לגרענת המונח "קדחת עיניים מצרית" (Opthalmia Aegyptiaca).
זמן הדגירה של החיידק הוא 5–12 ימים. בתחילה מופיעה דלקת של הלחמית. העין מאדימה ומתחילה הפרשה. בשלב מתקדם מופיעים תסנינים של לימפוציטים בלחמית העפעף העליון. תסנינים אלה מופיעים כגושים קטנים בצורה של גרעינים ומכאן שם המחלה בעברית.
ההסננה יכולה להופיע גם בקרנית ולגרום לעכירות (Pannus). ללא טיפול עוברת המחלה לשלב הצלקתי. מופיעה הצטלקות בלחמית העפעף הגורמת להתעקמותו והפניית שפת העפעף פנימה (Entropion). בגלל זה מופנים הריסים כלפי העין (Trichiasis). במצב זה, כל מצמוץ של העפעפיים גורם לחיכוך הריסים בקרנית עד כדי הריסתה וגרימת עיוורון.
בשנת 1909 היה ד"ר לודוויג הלברשטטר בין מגלי מחולל הגרענת.
הגרענת הייתה נפוצה גם בארץ ישראל בקרב היהודים והערבים בגלל תנאי היגיינה ירודים. הטיפול במחלה זו היה לחם חוקו של כל רופא באזור זה. רופא העיניים היהודי הראשון שטיפל בגרענת בין השנים 1908–1911 היה ד"ר משה יהושע ארלנגר.
בשנת 1914 התקיים בירושלים כנס של הרופאים העבריים בארץ ישראל בנושא הגרענת.
כיום ירדה שכיחות המחלה, בזכות שיפור בתנאי החיים. היא עדיין נפוצה באזורים נחשלים באפריקה, באסיה, באמריקה הלטינית ובמזרח התיכון.
ארגון הבריאות העולמי לקח על עצמו לחסל את הגרענת עד שנת 2020. התוכנית מטפלת בשלב החריף, בשלב הצלקתי ובשיפור תנאי ההיגיינה.
בשלב החריף הטיפול הוא במנה יחידה של אזיטרומיצין דרך הפה (20 מ"ג/ק"ג) או מריחה של משחת טטרציקלין על העפעפיים, פעמיים ביום במשך שישה שבועות. כיום מעדיפים אזיטרומיצין במנה אחת.
בשלב הצלקתי מבוצעים ניתוחים פלסטיים בעפעפיים כדי למנוע את מגע הריסים בקרנית.
הואיל והמחלה מתחילה בילדות מופעלת תוכנית לחינוך לשטיפה וניקיון הפנים של הילדים. יש כיום עדיין 150 מיליון חולים בגרענת בעולם. 6 מיליון עיוורים כתוצאה ממחלה זו, רובם בגיל העמידה והזקנה.
עתודה אקדמאית
השד העדתי
ליזגינים
לייזגינים
קאמאקים
קמקים
קמאקים
קאמקים
ניהול תהליכים עסקיים
ניהול תהליכים עסקיים (באנגלית: Business Process Management; בראשי תיבות: BPM) היא תוכנת תשתית המתארת ומבצעת תהליכים עסקיים באמצעות מחשב. השימוש במודל ממוחשב של התהליך העסקי מאפשר לאנשי העסקים שאינם מומחי מחשוב לקבל תצוגה גרפית של התהליך מראשיתו ועד סופו. ראיית התהליך כולו מאפשרת שיפור התהליך ומחברת בין אנשי העסקים לבין מומחי המחשוב.
מחזור חיים.
איור מספר 1 מתאר את מחזור החיים המתואר המנוהל באמצעות כלי BPM.
מחזור החיים מורכב מהשלבים הבאים:
ההצעות לשיפור התהליך הן קלט לשלב התכנון, בו מתבצע ניתוח ותכנון מחודש של התהליך. לאחר הניתוח והתכנון מתבצע שוב מחזור החיים.
המעבר בין המודל לקוד לביצוע מבוצע על ידי רוב כלי ה BPM וכלי BPA באמצעות Round Tripping.
בשיטה של Round Tripping מהמודל אפשר לייצר באופן אוטומטי "שלד" של קוד ביצוע אותו "מעבה" תוכניתן ומהקוד ניתן לייצר את המודל. אוטומציה של המעבר מקוד למודל מונעת טעויות במעבר משלב לשלב ומקצרת את משך הזמן לייצור קוד ממודל ולייצור מודל מקוד. Round Tripping אינה הגישה היחידה למעבר בין מודל לקוד ובחלק מכלי ה BPM המודרניים מיושמות גישות אחרות.
תהליכים.
תהליך מורכב מאוסף של המרכיבים הבאים:
מונח אחר המתאר חלק מהתהליך הוא תת-תהליך או באנגלית SubProcess. ה SubProcess מורכב ממספר פעילויות שביחד מהוות חלק מוגדר מהתהליך. כך למשל בתהליך המטפל בשלושה מסמכים, יכול SubProcess לכלול את כל הפעילויות המטפלות באחד מהמסמכים.
בארגון עשויים להתבצע במקביל מספר מופעים של אותו תהליך, דוגמה: טיפול במספר בקשות של אנשים שונים לקבל למשכנתה.
ההבחנה העיקרית היא בין שני סוגי תהליכים: ממוחשבים ואנושיים.
תהליכים ממוחשבים הם תהליכים אוטומטיים ללא התערבות אדם. כל הפעילויות מפעילות מערכות ממוחשבות.