באולימפיאדה זו הופיע לראשונה מטעם ישראל נציג בענף הרמת משקולות, שלום דלוגץ', לאחר שבאימוניו הוא גבר על השיא האולימפי הקיים ועבר את סף הכניסה למשחקים. חבר המשלחת ישראל אבן-זהב היה לספורטאי היחיד מקרב כלל המדינות שהתבקש להשתתף בחזרות ההכנה לטקס הפתיחה.
הוצאות שיגור המשלחת לטוקיו נחלקו בהתאם להרכבה: נכי צה"ל מומנו על ידי משרד הביטחון, רשות הספורט, הוועד האולימפי ובהשתתפות עצמית של הספורטאים, בעוד חברי איל"ן מומנו על ידי תורמים מיפן ידידי המרכז ובראשם שאול אייזנברג ובוריס סלומוניק.
חבר המשלחת המבוגר ביותר היה מיכאל בן-נפתלי (40) וצעיר המשתתפים היה יעקב בן-אריה (14).
נבחרות ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים שולבה בשתי תחרויות הכדורסל, בדרגות נכות A ו-B, וזכתה במדליית ארד בשתי התחרויות. חברי הנבחרת של נכי צה"ל היו שמואל בן-זכאי, מיכאל בן-נפתלי, צבי בן-צבי, דן וגנר, יואל זינגר, ראובן חברון, שמחה לוסטיג, מנחם מורבה, אברהם מושרקי ויוסף שרב. חברי נבחרת איל"ן היו ישראל אבן-זהב, יעקב בן-אריה, ישראל גלובוס, יצחק גליצקי, שלום דלוגץ', ברוך חגאי (קפטן) ואברהם קפטלוביץ'.
בדירוג ההישגים הסופי מוקמה ישראל במקום השביעי מבין 22 המדינות המשתתפות, לאחר שחברי המשלחת זכו בשבע מדליות זהב, שלוש מדליות כסף, 11 מדליות ארד ורשמו שלושה שיאים עולמיים. ישראל זכתה להכרה במהלך המשחקים והקהל המקומי נהג ללוות את הופעות הספורטאים בקריאות "אל-אל ישראל".
בדרכה של המשלחת חזרה לישראל אירעה תקלה במטוס ואחד ממנועיו שותק כליל. לאחר שחזר המטוס לשדה התעופה בטוקיו המריאו חברי המשלחת בשנית.
Recovering The Satellites
קבוצת שטראוס
דוסבוקס
לינו
אולימפיאדת הגייז
סעיף ליקוי
אולימפיאדת הנכים טוקיו (1964)
אולימפיאדת הנכים השנייה התקיימה בשנת 1964 בטוקיו, יפן.
המשלחת הישראלית.
משלחת ישראל באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) כללה 20 ספורטאים שהתחרו ב-5 ענפי ספורט. המשלחת הורכבה מעשרה ספורטאים נכי צה"ל ועשרה ספורטאים נכים חברי מרכז הספורט לנכים של איל"ן.
פוקד
פריהליון ואפהליון
אירוויזיון 1971
אירוויזיון 1971, ה-16 במספר, נערך בדבלין בירת אירלנד, זוכת התחרות בשנה קודם לכן.
בשנה זו נחנכה שיטת הצבעה חדשה, כל מדינה שולחת 2 שופטים, אחד מעל גיל 25 והשני מתחת לגיל 25. כל שופט מעניק 1–5 נקודות לכל שיר. לשיטה זו היה חיסרון מרכזי אחד: חלק מצוותי השיפוט העניקו מעט נקודות. לעיתים נבעה הצבעת השופטים מניסיונותיהם להעניק לארצותיהם את הניצחון.
כמו כן, בתחרות זו נדרשו לראשונה כל רשות שידור משתתפת להכין קדימון למשתתפיה. קדימונים אלו שודרו בתחרות עצמה, זאת בניגוד לשנה שעברה, אז צילמה רשות השידור ההולנדית את המשתתפים בהולנד המארחת.
תקרית נוספת שאירעה באירוויזיון נגעה דווקא לסכסוכים מדיניים. ב-BBC הבריטית חששו מתגובת הקהל האירי באולם לשיר הבריטי, לאור הסלמת העימותים בין האירים לבריטים בצפון אירלנד. במכוון בחר ה-BBC בזמרת קלודה רוג'רס, שמוצאה בצפון אירלנד והייתה אהובה מאוד הן בבריטניה והן באירלנד (שירה הפך ללהיט גדול לאחר התחרות). רוג'רס דיווחה שקיבלה איומים על חייה מהמחתרת האירית לאור היותה נציגת בריטניה.
מונקו זכתה בפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה בתחרות. השיר הזוכה היה בשפה הצרפתית, בוצע על ידי זמרת צרפתייה שגרה בצרפת, נכתב והולחן על ידי מוזיקאים צרפתיים, ואפילו המנצח מטעם מונקו היה צרפתי. הזמרת הזוכה, סברין, סיפרה לאחר כמה שנים כי מעולם לא ביקרה במונקו, גם לא אחרי זכייתה - טענה שהופרכה בקלות משום שקליפ השיר צולם במונטה קרלו.
ציד הכרחש
אסטאדיו צ'מרטין
אצטדיון צ'מרטין
אצטדיון צ'מרטין (בספרדית: Estadio Chamartín), ובשמו הרשמי מגרש מועדון הכדורגל ריאל מדריד (בספרדית: Campo del Real Madrid Club de Fútbol), היה אצטדיון כדורגל במדריד, השימש כמגרשה הביתי של ריאל מדריד משנת 1924 ועד פתיחתו של אצטדיון נואבו צ'מרטין בשנת 1947. תכולת האצטדיון עמדה על 22,500 צופים.
היסטוריה.
בשנת 1923 ריאל מדריד, שבאותו זמן שיחקה באצטדיון קטן ברחוב אודונל, רכשה אדמה בצ'מרטין דה לה רוסה, אז עיירה מצפון מדריד, והיום חלק מהעיר מדריד, כדי לבנות אצטדיון חדש. הקרקעות, הידועות בשם וילה רוזה, היו באורך של 400 אלף רגל ותוחמו על ידי כביש ארנל, דרך מאודס ורחוב אלפרדו קלדרון.
שחקן עבר של המועדון, חוסה מריה קסטל, שהיה האדריכל של אצטדיון מטרופוליטנו, היה אחראי על הפרויקט, שכלל מתחם ספורט המורכב ממגרשי טניס, מגרשי אימון, חדר כושר, בריכת שחייה, משרדי המועדון, מסעדה, וכמובן אצטדיון כדורגל - שהיה הראשון בהיסטוריה שהיה בבעלותה של ריאל מדריד - עם קיבולת של 15,000 צופים, מתוכם 4,000 מקורים בגג. כדי לממן את עבודות הבנייה, נאלץ המועדון לקחת הלוואה של חצי מיליון פסטות.
אצטדיון צ'מרטין נחנך ב-17 במאי 1924, במשחק בין ריאל מדריד לבין ניוקאסל יונייטד, זוכת הגביע האנגלי. מדריד ניצחה 3-2, ופליקס פרס היה השחקן שכבש את השער הראשון בהיסטוריה של האצטדיון.
בהתחלה האצטדיון נקרא "פארק דה ספורטס דל ריאל מדריד", ולבסוף נקרא באופן רשמי "קאמפו דל ריאל מדריד קלוב דה פוטבול". למרות זאת, האוהדים קראו לאצטדיון בשם "אצטדיון צ'מרטין", על שם השכונה בה הוא נבנה, ומאז הוא ידוע בשם הזה.
משחקי גמר גביע המלך ב-1931, 1932 ו-1935 התקיימו באצטדיון. ב-21 במאי 1933, במשחק באצטדיון צ'מרטין, נבחרת ספרד חגגה את הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה שלה, כשניצחה את נבחרת בולגריה 13-0. ב-11 במרץ 1934, נבחרת ספרד אירחה באצטדיון את נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1934, ספרד ניצחה 9-0 את פורטוגל.
ביולי 1936 פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ומדריד סבלה מהשפעות הלחימה. בתום המלחמה, אצטדיון צ'מרטין נותר הרוס, וריאל מדריד נאלצה להשקיע הרבה כסף כדי לשפצו. לאחר שיפוצים נרחבים גדלה תכולת האצטדיון ל-22,500 צופים, והוא נפתח מחדש ב-22 אוקטובר 1939 במשחק דרבי נגד אתלטיקו מדריד, שהסתיים עם ניצחון 2-1 של ריאל. למרות שהאצטדיון גדל ל-22,500 צופים, תוך זמן קצר זה כבר לא הספיק לאחר שהביקוש גדל.
עם היבחרו של סנטיאגו ברנבאו לנשיאות ריאל מדריד בשנת 1943, הוא החל לתכנן לבנות אצטדיון מודרני וגדול הרבה יותר. בנייתו של האצטדיון החדש החלה ב-27 באוקטובר 1944. האצטדיון החדש נבנה בשטח הצמוד לאצטדיון צ'מרטין.
ב-16 במאי 1946 התקיים המשחק האחרון באצטדיון צ'מרטין, במסגרת גומלין חצי גמר גביע הגנרל, במשחק בו ריאל מדריד ניצחה 3-1 את ריאל אוביידו.
ריאל מדריד סיימה את עונת 1946/47, וגם התחילה את העונה הבאה באצטדיון מטרופוליטנו, שהיה אצטדיונה של היריבה העירונית אתלטיקו מדריד, עד שב-14 בדצמבר 1947, נחנך אצטדיון נואבו צ'מרטין (צ'מרטין החדש), שהיום נקרא אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
ויבקה סטנה
ויבקה סטנה (בנורווגית: Vibeke Stene; נולדה ב-17 באוגוסט 1978) היא זמרת מצו-סופרן נורווגית, ששרה בעיקר מטאל גותי ומוזיקה קלאסית. היא ידועה בעיקר בזכות היותה הזמרת של להקת המטאל הגותי טריסטניה בשנים 1996–2007 ונחשבת לאחת מהזמרות הטובות ביותר בסצנת המטאל. בנוסף להיותה זמרת, ויבקה סטנה היא גם מורה לפיתוח קול ושחקנית תיאטרון.
קריירה.
ויבקה סטנה נולדה ב-1978 בסוקנדל נורווגיה למשפחה בעלת רקע מוזיקלי וכבר מגיל צעיר נמשכה למוזיקה ובלטה בשירתה.
בצעירותה (החל מגיל 13) למדה ויבקה זמרה קלאסית, הופיעה במספר קונצרטים כסולנית בסגנונות מוזיקה קלאסית, מוזיקת עם וג'אז. היא גם שרה במקהלה. בתיכון היא למדה במגמת מוזיקה ושרה מוזיקה קלאסית אך נמשכה להארד רוק והבי מטאל. בגיל 17 שמעה לראשונה על להקת המטאל הגותי Theatre of Tragedy הלכה להופעה שלהם בסטוונגר. אחרי ההופעה חשבה ויבקה שהיא יכולה לבצע את קטעי השירה הנשית טוב יותר וקיבלה השראה להתעסק במטאל גותי באופן מקצועי.
את חברי להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania) לעתיד פגשה בתיכון. היא הצטרפה ללהקה לפני שהקליטו את הדמו הראשון שלהם "טריסטניה". בהתחלה היא יועדה להיות זמרת אורחת אך בהמשך (ובעקבות ההצלחה של האלבום Widow's Weeds) נהפכה לזמרת קבועה. בזכות סגנון השירה האופראי שלה וקולה המלאכי הצלול הפכה ויבקה לאחת מהזמרות המוכרות והמוערכות ביותר בקרב מעריצי מטאל גותי, במיוחד באירופה. טריסטניה, יחד עם ויבקה, הפכה לאחת מלהקות המטאל הגותי החשובות והמשפיעות באירופה בזכות השילוב בין מטאל קיצוני כבד למטאל סימפוני עשיר ורב-רבדים. אחרי עזיבתו של מורטן ולנד ב-2001 נסוגה טריסטניה בהדרגה מסגנון המטאל הגותי הסימפוני שאפיין אותה.
ב-27 בפברואר 2007 עזבה ויבקה את טריסטניה בגלל סיבות אישיות. היא הצהירה שהיא עזבה כדי לממש חלום ישן שלה: ללמד זמרה ופיתוח קול. מאוחר יותר אמרה שלא אהבה את השינוי במוזיקה של טריסטניה (ממטאל גותי סימפוני לפרוגרסיב מטאל). בנוסף השלימה ויבקה תואר אקדמי באוניברסיטה אותו התחילה בשנת 2000.
ב-5 ביוני 2013 פתחה ויבקה דף פייסבוק רשמי ובו הודיעה על חזרתה מפרישה. היא הודיעה שהיא עובדת על אלבום חדש וכן על פרויקט חדש של מטאל קיצוני בשם God of Atheists עם עוד מספר מוזיקאי מטאל ידועים. ב-17 באוגוסט 2014 כתבה ויבקה בדף הפייסבוק שלה שהיא לא תוציא אלבום סולו אלא תקליט בסתיו 2014 אלבום כחלק מלהקת מטאל. בנוסף, באוקטובר 2015 שיחקה ויבקה בתפקיד הראשי במחזה Skammens Gissel ("בני ערובה של הבושה") אותו כתבה ביחד עם המחזאי קאי ארלנד.
ב-9 ביולי 2020 הכריזה, ביחד עם אסגיר מיקלסון, על הקמת להקת דום מטאל גותי בשם Veil of Secrets ואלבום הבכורה שלה Dead Poetry יצא ב-30 בנובמבר 2020.
סגנון שירה.