באפריל 2005 מונה לקצין מודיעין ראשי ושירת בתפקיד זה בתקופת מלחמת לבנון השנייה ובמבצע עופרת יצוקה, על תפקוד המודיעין בזמן מלחמת לבנון השנייה מתח ביקורת וציין כי תפקוד קציני המודיעין בשטח, נעשה "בחוסר מקצועיות וברמה בינונית ומטה". כקמנ"ר, היה חלמיש אחד ממקימי "תוכנית חבצלות", תוכנית הדגל של חיל המודיעין, בשנת 2004. במאי 2009 הושאל מצה"ל ומונה לראש אגף מדיניות ביטחון במטה לביטחון לאומי, אגף המרכז את הטיפול בהיבטי הביטחון הקשורים לביטחון הלאומי של מדינת ישראל, ובהם הובלת הערכת מצב הביטחון הלאומי, גיבוש ניירות עמדה בנושאי תפיסת הביטחון ומדיניות הביטחון, ריכוז עבודת המטה בתחומי מדיניות ביטחון הפנים והגנת העורף והפעלת חדר המצב הלאומי. בנובמבר 2009 מונה על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי לאחראי על ריכוז בדיקות צה"ל בכל הנוגע לממצאי צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה. ביוני 2010 מונה על ידי אשכנזי לחבר בוועדה בראשות גיורא איילנד, לבדיקת התנהלות צה"ל במבצע "רוחות שמיים", המשט לעזה.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל כפר נהר הירדן.
אהרון פריבר
ימאגוצ'י
ימאגוצ'י (ביפנית: 山口市, מילולית "מעבר הרים") היא בירת מחוז ימאגוצ'י השוכנת בקצה המערבי של האי הונשו ביפן.
נכון ל-2 בפברואר 2010 מתגוררים בימאגוצ'י 198,971 תושבים, על שטח נרחב של 1023.31 קמ"ר, צפיפות אוכלוסייה של 194.44 תושבים לקמ"ר. העיר שוכנת בין גבעות ובמרכזה עובר הנחל איצ'ינוסקה (一の坂川) שעל גדותיו נטועים עצי דובדבן רבים הפורחים באביב.
היסטוריה.
תולדות העיר קשורים למשפחת אוצ'י (大内) משפחת אצילים שהגיעה במקור מקוריאה שעלתה לגדולה בתקופת אשיקאגה (1573-1336) וצברה עושר מהמסחר עם קוריאה ועם סין של שושלת מינג. אוצ'י הירויו, השליט ה-24 של המשפחה השתלט על כל השטחים המהווים כיום את מחוז ימאגוצ'י. הוא בנה את העיר ימאגוצ'י כחיקוי של עיר הבירה קיוטו, כולל המקדשים העיקריים, והעיר קיבלה את הכינוי "קיוטו של המערב" והיא שגשגה. ב-1551 התיישב בעיר המיסיונר הספרדי פרנסיסקו חאווייר ושהה בה כשנה לאחר שקיבל רשות מהשליט אוצ'י יושיטאקה (大内 義隆) להטיף לבני המקום במטרה להמיר את דתם לנצרות קתולית והוא הצליח לנצר כ-500 יפנים. קהילה זו סבלה רבות אחר-כך בתקופת שוגונות טוקוגאווה, כשהנצרות נאסרה ביפן. בימיו של יושיטקה החלה הידרדרות של שלטון משפחת אוצ'י ויורשו אוצ'י יושינגה (大内 義長) נאלץ להתאבד לאחר שהפסיד בקרב, ובכך בא הסוף לשושלת, והעיר איבדה את חשיבותה.
ימאגוצ'י של ימינו החלה באפריל 1889 כשארבעים יישובים התמזגו על מנת ליצור את העיירה ימאגוצ'י. לעיירה סופחו במהלך השנים יישובים רבים. באפריל 1929 הפך העיירה לעיר (דור ראשון) עם סיפוח הכפר יושיקי. באפריל 1944 סופחו אליה בבת אחת יישובים רבים והיא הפכה לעיר החדשה של ימאגוצ'י (דור שני). באוקטובר 2005 התמזגה ימאגוצ'י עם נפת יושיקי (שפורקה בשל המיזוג) ועם העיירה טוקוג'י על מנת ליצור את העיר ימאגוצ'י (דור שלישי). ב-2010 סופחה העיירה אטו לימאגוצ'י.
תחבורה.
לעיר אפשר להגיע בדרך האוויר והיבשה. כ-35 קילומטרים דרומית מערבית ממרכז ימאגוצ'י פועל נמל התעופה "נמל ימאגוצ'י-אוֹבֶּה" (), קוד יאט"א UBJ. מנמל התעופה יוצאות טיסות בעיקר לטוקיו. אל העיר אפשר להגיע ברכבת הקליע, השינקנסן בקו סניו שינקנסן עוצר בתחנת שין ימאגוצ'י (新山口) שממנה מוביל קו רכבת אחרת לתחנה הרכבת המרכזית של ימאגוצ'י.
אקלים.
האקלים בימאגוצ'י הוא אקלים ממוזג ימי, המאופיין בחורפים קרים, יבשים יחסית, אביבים חמימים גשומים, קיציים חמים גשומים וסתווים נוחים גשומים.
חינוך ותרבות.
בעיר פועלות שתי אוניברסיטאות: קמפוס יושידה (הקמפוס הראשי, שני הקמפוסים האחרים נמצאים בעיר אובה) של אוניברסיטת ימאגוצ'י (山口大学) שהתחילה כבית ספר ב-1815 והפכה לאוניברסיטה ב-1949, והאוניברסיטה המחוזית של ימאגוצ'י (山口県立大学; נוסדה 1996). המוסד המרכזי הפועל בתחום התרבות הוא המרכז לאמנות ומדיה של ימאגוצ'י (山口情報芸術センター) המכונה YCAM, ראשי תיבות של שמו באנגלית (Yamaguchi Center for Arts and Media). מכלול מבנים שנפתח ב-2003 וכולל אולמות שבהם יש מופעי תיאטרון וריקוד, תערוכות אומנות, הקרנות סרטים, סדנאות והרצאות.
תיירות.
אתרי תיירות.
אתרי התיירות העיקריים בעיר הם:
פסטיבלים.
בין הפסטיבלים הנערכים בעיר:
ערים תאומות.
לימאגוצ'י ברית ערים תאומות עם
סטודיו למשחק (תוכנית טלוויזיה)
סטודיו למשחק (באנגלית: Inside the Actors Studio) היא תוכנית אירוח אמריקאית של ערוץ הטלוויזיה בכבלים "בראבו", אותה הנחה ג'יימס ליפטון, אשר שימש גם כמפיק בפועל. את התוכנית מפיק ומביים ג'ף וורץ. התוכנית, אשר הועלתה לראשונה בשנת 1994, מופצת ברחבי העולם על ידי CABLEready והיא משודרת בכ-125 מדינות ברחבי העולם, ומגיעה לכ-89,000,000 בתים. בישראל משודרת התוכנית בערוץ 8 בהוט.
התוכנית מצולמת במרכז לאמנויות על שם מייקל שימל, אשר נמצא בקמפוס החדש של אוניברסיטת פייס בניו יורק.
בספטמבר 2018 הודיע ג'יימס ליפטון על פרישתו מהנחיית התוכנית לאחר 22 עונות במשך 24 שנים. לאחר מכן, התוכנית עברה לרשת Ovation, בהנחיית מפורסמים מתחלפים.
רקע.
התוכנית החלה את דרכה כסדנת סמינר לסטודנטים בבית הספר למשחק, במקור - מיזם משותף של הסטודיו למשחק ושל New School University בשנת 1994, עם פול ניומן כאורח התוכנית הראשונה. עד מהרה, התוכנית הפכה לתוכנית הדגל של ערוץ בראבו האמריקאי. בתחילה, התוכנית צולמה באודיטוריום ע"ש טישמן, אשר בגריניץ' וילג', ניו יורק, מרחק של מספר רחובות ממרכז מנהטן, בו מתקיימים לימודי הסטודיו למשחק, במרכז לאמנויות ע"ש מייקל שימל אשר באוניברסיטת פייס, לשם הועברו לבסוף הצילומים (בתחילה - לסירוגין עם מקום הצילומים הקודם, אך מאז 2005 - באופן קבוע). התוכנית משמשת כסמינר עבור הסטודנטים בסטודיו למשחק.
מאז הבכורה, התארחו בתוכנית מעל 200 אורחים. האורח ה-200 היה דסטין הופמן. בין האורחים היו 74 זוכי פרס האוסקר, מתוכם: 8 זוכי פרס על בימוי, 4 זוכי פרס על תסריט, 61 זוכים וזוכות בפרסים על משחק ו-2 זוכים בפרס על מוזיקה.
לכבוד התוכנית ה-200 בחר ליפטון להפוך בעצמו למרואיין בתוכנית, ובחר באופן אישי בדייב שאפל להיות מנחה אורח, במקומו.
בספטמבר 2018 הודיע ליפטון על פרישתו מהנחיית התוכנית לאחר כ-24 שנים.
אופי התוכנית.
התוכנית בכוונה משתמשת בקצב איטי יותר בראיונות, לעומת הראיון סלבריטי טיפוסי בתוכניות אירוח אחרות, ולכן - בניגוד למקובל בתוכניות אירוח אמריקאיות - התוכנית מצולמת בדרך כלל במשך כשעתיים, ורק לאחר מכן נערכת לתוכנית של שעה - תחבולה בה השתמש לראשונה גראוצ'ו מרקס, בשעשועון הטלוויזיה שלו משנת 1950 "אתה יכול להתערב על החיים שלך". התוצאה, כפי שנכתב ב"ניו יורק טיימס", היא ש"בכיסא האורח של מר ליפטון, השחקנים מפסיקים להיות כוכבים לזמן מה, והופכים להיות אמנים ומורים".
הזמן הארוך ביותר שלקח לצלם תוכנית אחת היה הפרק בו התארח סטיבן ספילברג, אשר צילומיו ארכו כ-4 שעות. בסופו של דבר, הראיון עמו נערך לשני פרקים, באורך של 60 דקות כל אחד.
מבנה התוכנית.
רוב התוכנית הוא ראיון "אחד על אחד" שמנחה ליפטון, בשילוב קטעי ארכיון בהם מככב האורח. הראיון נערך באודיטוריום, בנוכחות קהל המורכב ברובו מסטודנטים למשחק ולאמנויות. במהלך הריאיון ליפטון נעזר בערימה גדולה של כרטיסיות בצבע כחול, הממוספרות ועליהן מופיע מידע ביוגרפי רב על אורח התוכנית - תוצאותיו של תחקיר מדוקדק למדי, שלעיתים מפתיע ומרתיע את האורחים.
בתום הראיון מציג ליפטון בפני אורחיו גרסה מותאמת של שאלון פרוסט. השאלון כולל עשר שאלות, המבוססות על שאלון דומה שנהג לשאול את אורחיו המנחה ברנאר פיבו, בתוכניתו "אפוסטרוף" בטלוויזיה הצרפתית. לאחר השאלון מתקיימת סדנת שאלות ותשובות של האורח עם קהל הסטודנטים, ללא התערבותו של ליפטון.
השאלון.
עשר השאלות שליפטון שואל הן:
ברוב המוחלט של התוכניות, השאלון נשאר קבוע, למעט מספר בודד של מקרים יוצאי דופן. למשל, כאשר התארחה בתוכנית השחקנית ש. אפאתה מרקרסון, כחלק מצוות התוכנית "חוק וסדר", בתגובה לשאלה האחרונה היא הצהירה כי היא אתאיסטית, ולא מאמינה באלוהים. בתגובה, ליפטון ניסח מחדש את השאלה, ושאל: "אם קיים גן עדן, ואם קיים אלוהים, מה היית רוצה לשמוע אותו אומר לך, כשתגיעי לשעריו?"
אורחים.
ברוב התוכניות הופיע אורח אחד בלבד - כמעט תמיד שחקן או שחקנית. לעיתים, האורח היחיד היה במאי קולנוע, מפיק, מנחה טלוויזיה, זמר, תסריטאי או בעל מקצוע אחר, הקשור בצורה כלשהו לעולם הבידור. כמו כן, היו תוכניות בהן אורחים אשר התראיינו בעבר וחזרו לראיון נוסף (למשל: אלק בולדווין שהתארח בתוכנית הראשונה וחזר להתארח בעונה ה-13, וניל פטריק האריס אשר הופיע כחלק מהצוות של איך פגשתי את אמא בעונה ה-20 וחזר לאחר שלושה פרקים להתארח לבד) ותוכניות שבהן היו יותר מאורח אחד, בהן התארחו צוות של שחקנים ויוצרים, לרוב - של תוכנית טלוויזיה (למשל: צוות המדבבים הקבוע של התוכנית "משפחת סימפסון").
גרסה ישראלית.
גרסה ישראלית לתוכנית הופקה בשנת 2004 בישראל בשם "סדנה למשחק", בהנחייתו של עמנואל הלפרין. התוכנית צולמה באוניברסיטת תל אביב ושודרה בערוץ 8. עם המרואיינים לתוכנית ניתן למנות את ששון גבאי, אלון אבוטבול, יוסי גרבר, יונה אליאן, תיקי דיין, ליאור אשכנזי, סשה דמידוב, רמי הויברגר, עמוס לביא, אסתי זקהיים, ואחרים.
ניסן דוד קיוואק
הרב ניסן דוד קיוואק (נולד בכ"ח באלול תשט"ו; 15 בספטמבר 1955) הוא מרבני חסידות ברסלב.
תולדותיו ופעילותו.