ב-1858 מטמורוס הוכרזה כמתחם סחר חופשי . הדבר גרם לעיור ותיעוש נרחב של העיר ולהגדלת עיירת הנמל פוארטו בגדאד בקרבת העיר, שהייתה שער כניסה חשוב לקונפדרציית המדינות של אמריקה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שפרצה ב-1860. עם זאת, לאחר ההפסד של הקונפדרציה במלחמה ב-1865 העיר ירדה מגדולתה ונכנסה למשבר כלכלי. ב-1866, במהלך הניסיון של צרפת להשתלט על מקסיקו, התרחש קרב בפוארטו בגדאד בו ניצחו המקסיקנים.
שורה של הוריקנים הרסניים הכתה באזור בעשורים שלאחר מכן והחריבה כליל את פוארטו בגדאד. בעקבות ההוריקנים כמחצית מאוכלוסיית מטמורוס עזבה את העיר ונגרם משבר כלכלי נוסף.
במאה ה-20 העיר החלה להתאושש ולשגשג והיא נהפכה למרכז לייצוא כותנה. במחצית השנייה של המאה ה-20, ובמיוחד מאז חתימת הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, כלכלת העיר המשיכה לשגשג ואוכלוסייתה גדלה ממהגרים רבים מאזורים שונים במקסיקו.
כלכלה.
כלכלת העיר מסתמכת על מסחר עם ארצות הברית מצפון, תעשייה, חקלאות, גידול מקנה ודיג.
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף ל-שגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
תחבורה.
ארבעה גשרים בינלאומיים מקשרים בין מטמורוס וארצות הברית: הגשר הבינלאומי בראונסוויל ומטמורוס, הגשר הבינלאומי גייטוויי (Gateway), גשר הווטרנים הבינלאומי והגשר הבינלאומי "סחר חופשי".
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל סרבנדו קנלס, הנמצא במרחק של 9 קילומטרים מהעיר.
ערן קצנלנבוגן
ערן קצנלנבוגן (נולד ב-5 ביולי 1965) הוא פסנתרן, ג'אז, ומורה למוזיקה ולאלתור ישראלי ואמריקאי.
ביוגרפיה.
ערן קצנלנבוגן נולד בישראל כבן הצעיר למשפחה בת חמישה ילדים. הוא צאצא של משה מנדלסון.
הוא למד פסנתר אצל אידה ברנבוים, אמו של דניאל בארנבוים. הוא סיים את הכשרתו המוזיקלית בקונסרבטוריון של בוסטון במסצ'וסטס.
משנת 1996, מלמד קצנלנבוגן בחטיבת המכינה לצעירים ולימודי ההמשך למבוגרים של הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד אשר בבוסטון. במהלך עבודתו בקונסרבטוריון פיתח דרכי הוראה חדשניות ללימוד תלמידים עם צרכים ויכולות מיוחדים.
בשנת 2005 הופיע בישראל במסגרת פסטיבל הג'אז בתל אביב.
באוקטובר 2007 הופיע בצפון גרמניה ופגש את הפסנתרן הקלאסי אנדריי איוואנוביץ' (Andrei Ivanovitch). השניים יצאו למסע הופעות משותף ששילב בין מוזיקה קלאסית לג'אז. בין השאר ניגנו השניים עיבוד מיוחד ל"תמונות בתערוכה" של מוסורגסקי.
ב-2008 הופיע שוב בישראל, הפעם במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
בשנת 2009 הוציא לאור את תקליטור הסולו העשירי שלו, "88 אצבעות", שכלל הקלטות מסיבוב הופעות שערך בארצות הברית, אירופה והמזרח התיכון.
ביולי 2012 הופיע בקונצרט בעיר קצנלנבוגן בגרמניה לרגל חגיגות 700 שנים לייסוד העיר.
הקלטותיו של ערן זכו לתשבחות על ידי פרסומי ג'אז כגון "ג'זאיז", "ג'ז טיימס" , "ג'ז ג'ורנאל אינטרנשיונל" ו "אול אבאוט ג'ז" , אשר ציין בביקורתו האחרונה: "88 אצבעות הוא באמת יצירה של וירטואוז. אולי קצנלנבוגן הוא באותה ליגה עם ארט טייטום בשל העובדה הבאה: הוא קובע את הרף שאליו צריכים פסנתרנים אחרים לשאוף."
בשנת 2014 ערך סיבוב קונצרטים בשם Piano Fight בסין יחד עם טל זילבר. באותה שנה הופיעו השניים גם בישראל.
מאז שנת 1991 ערן עסוק בכתיבת ספרו "זמן אחד". הספר הכתוב בעברית הוא יומן אוטוביוגרפי פילוסופי. קטעים מ"זמן אחד" פורסמו בעיתון "הזמן הוורוד", בשנתון העברי של אמריקה "הדור" בעריכתו של לב חקק (מהדורת 2006 תשס"ו) ובאתר "ישרא-בלוג". בשנת 2016, פורסם תרגומו לעברית של ערן קצנלנבוגן למילות שיר עם סיני מן המאה השמונה-עשרה, "פרח יסמין".
מטאמורוס
קרלוס סלינאס
חוסה לופס פורטיו
אמיליאנו ספאטה סלסאר
קווצות שיער דביקות
סופיות שמש
סופיות שמש (שם מדעי: Eurypygiformes) היא סדרה קטנה במחלקת העופות ובה שני מינים חיים: סופית שמש ("Eurypyga helias") וקגו ("Rhynochetos jubatus"). סופיות השמש הם קרובי משפחה רחוקים של העגוראים, הסדרה בה העגורים והרליות.
אלו הם עופות קרקע בינוניים החיים על קרקע היער ביערות גשם, אינם מעופפים לעיתים קרובות והם מגושמים מעט בתעופתם. הקגו הוא המין הגדול ביותר מהסדרה כיום.
מיון.
בסדרה נכללות המשפחות הבאות:
כמה חוקרים משייכים את המשפחה אפטורניים (Aptornithidae) לסדרה זו, אך בדרך כלל היא נחשבת למשפחה של עגוראים.
אוגר אירופי
אוגר אירופי או אוגר מצוי (שם מדעי: "Cricetus cricetus") הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת האוגרים, החי באירופה ובאסיה ומגודל כחיית מחמד נפוצה.
מאפיינים.
האוגר האירופי קרוב למיני אוגרים נוספים כמו האוגר הסורי והסיבירי והוא נראה ומתנהג כמוהם. הוא אינו בסכנת הכחדה והוא מגודל בשבי כחיית מחמד, מה שמאריך בהרבה את תוחלת חייו.
האוגר האירופי הוא אוגר חום שבטנו שחורה ומעט לבנה בצדדיו. משקלו של פרט בוגר 220–460 גרם ואורכו 20–35 ס"מ.
האוגר חי באזורי אחו ובשטחים חקלאיים בעלי אדמה רכה או דשא. הוא נפוץ מבלגיה ואלזס במערב, לרוסיה במזרח ורומניה בדרום. הוא נפוץ גם באסיה עד לאזור של הרי אלטאי ונהר היניסיי.
ליילה שוורץ
ליילה שוורץ (נולדה ב-13 ביולי 1949) היא מודל לציור ואמנית חברתית הפועלת כאמנית מיצגים, המשתמשת בגופה כמדיום לצורכי אמנות חזותית.
ביוגרפיה.
ליילה שוורץ נולדה בקהיר לאם ממוצא אירופי ולאב ממוצא לבנוני שהתאסלם. בתחילת שנות ה-50 עלתה עם אמה, רחל, ללא אביה לישראל, והשתיים התיישבו במעברה שבפרדס חנה. את אביה לא הכירה ולא צלחה במאמציה לאתרו. בגיל 3 וחצי מסרה אותה אמה למשפחת אומנה עקב חוסר יכולת לפרנס ולגדל אותה כאם חד הורית. ליילה עברה בין חמש משפחות אומנה, ולכשגדלה מעט חזרה אל בית אמה. בגיל 12 עברה להתחנך בקיבוץ השומר הצעיר בית זרע שבעמק הירדן, ומשם נשארה בקשר מתמיד עם אמה.
בטרם הספיקה שוורץ להתגייס לצה"ל, חלה הידרדרות במצבה הרפואי של אמה, ועל כן היא שוחררה מחובת השירות וחזרה לפרדס חנה על מנת לטפל בה. בתקופה זו נאלצה ליילה לפרנס את שתיהן, כאשר עיקר עבודתה הייתה בתחום החינוך, במוסד "טוקייר" לנוער בסיכון ובאלוני יצחק, והייתה רכזת בנוער העובד והלומד בגבעת עדה. כאשר מלאו לה 20, נפטרה אמה והיא נשארה יתומה וללא משפחה.
לאחר מות אמה, החלה ללמוד במכללת בית ברל הדרכת נוער.
בשנת 1970 החלה לעבוד שוורץ כמודל לציירים, פסלים וצלמים מכל תחומי האמנות, כאשר שמה לה למטרה להביא אל האמנות אל ה"רחוב" הישראלי של אותה תקופה ואת הזהות המגוונת שאימצה מתוך אורך החיים המאוד חריג והמורכב שלה. על כן, ראתה בדוגמנות תפקיד אקטיבי ולא פסיבי, כפי שהיה מקובל עד אז ולכן הייתה שוורץ מקפידה להיות מעורבת בתהליך ואופי היצירה. אמנים רבים התלהבו מגישה זו של שוורץ לאחר שלמדו להכיר ולהעריך את האפשרויות הגלומות בה.
ליילה למדה רבות על אמנות מן האמנים שאיתם עבדה, כמו גם גילויים על עצמה כפי שהשתקפו ביצירות להן הייתה שותפה.
שוורץ שימשה מודל לציירים, פסלים, ואמנים רבים ובהם אורי רייזמן, מאיה כהן לוי, יגאל תומרקין, חנוך פיבן, רפי לביא, בתיה לישנסקי, מאירה שמש, מנשה קדישמן, עופר ללוש ואירה ראוכוורגר.
שוורץ אף יצרה מיצגים רבים בנושאים חברתיים ופוליטיים, כדוגמת "מיצג שחור", "החיים בזבל", שבה הצטלמה בעירום בין ערמות האשפה שבחירייה, "בית מטבחיים" שבו הצטלמה בבית שחיטה שבבאר טוביה, "מיצג רפואי", ו"מסכת גז".
מיצגים אלה תפסו את תשומת לב התקשורת הישראלית, ובייחוד מיצג "החיים בזבל", ושוורץ אף קיבלה תמונת שער ראשי בעיתון. פרסום זה, הוא אשר העלה את שוורץ לתודעה האמנותית בישראל.
מתוך ספרה "55 ליילה וליילה": .
לרגל 30 שנות פעילות אומנותית, החליט מוסד "אמנות לעם" להקים תערוכה מקיפה ומייצגת של עבודותיה, אשר בה שימשה שוורץ לא רק כ"מודל" אלא גם כאוצרת של התערוכה.
במהלך שנותיה כדוגמנית ואמנית גוף ותקשורת, אספה שוורץ מספר חפצי אמנות אשר קיבלה במתנה מאמנים אשר עבדה עמם, ואף הציגה מייצג אמנותי בה השתתפו יצירות אלו. בשנת 2022 תרמה אוסף זה למכללת תל-חי, והוא יוצג בתצוגת קבע בספריית המכללה.
בשנת 2003 תשס"ג, הוציאה שוורץ ספר (55 ליילה וליילה) ובו היא מציגה 55 יצירות אשר בהן שימשה כמודל משנת 1973 ועד שנת 2003.
נכון לעשור השני של המאה ה-21, מתגוררת בתל אביב-יפו.
תערוכות שבהן הוצגה דמותה.
בתערוכות הבאות הוצגו יצירות של אמנים אחרים שבהן הוצגה דמותה:
קטאפאנג (פירושונים)
קטאפאנג (באינדונזית: Ketapang)
התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית
התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית (בהולנדית: Koninklijke Belgische Voetbalbond; בצרפתית: Union Royale Belge des Sociétés de Football Association; בגרמנית: Königlicher Belgischer Fußballverband; ידועה גם בקיצורים KBVB, URBSFA ו-KBFV) היא הגוף הממונה על ענף הכדורגל בבלגיה. כמו כן, הגוף ממונה על ענף הקטרגל במדינה.
ההתאחדות נוסדה ב-1 בספטמבר 1895, והיא מהגופים המייסדים של פיפ"א ואופ"א.
ההתאחדות מנהלת את נבחרת בלגיה בכדורגל, וכן את הנבחרת הצעירה וכלל נבחרות הנשים והנוער במדינה. כמו כן, ההתאחדות מנהלת ומארגנת את כל מבנה הליגות וטורנירי הגביע, טורנירי הנשים וטורנירי הקטרגל במדינה.
היסטוריה.
בלגיה נחשפה למשחק הכדורגל בשנות ה-60 של המאה ה-19, דרך פועלים אנגלים בנמל העיר אנטוורפן, סטודנטים בבתי ספר אנגלים בערים ברוז' ובריסל ומהנדסים ועובדים בריטים ממפעלי הפחם והמתכת שבאזור התעשייה בעיר ליאז'.