ב-2016 אישרה את השמועות כי היא לומדת אסלאם, לאחר שצולמו תמונות שלה נושאת קוראן. ב-2017 מחקה לוהן את כל התמונות באינסטגרם שלה והשאירה פוסט אחד בו כתבה בטורקית: "Alaikum salam", ונמסר בשמה כי היא בתהליכי התאסלמות. לאחר מכן, לוהן טענה שחיפשו אותה על בסיס גזעני בשדה תעופה בלונדון, מפני שלבשה רעלה לאחר שחזרה מביקור אצל נשיא טורקיה, ארדואן.
ב-28 בנובמבר 2021, לוהן הודיעה על אירוסיה למממן באדר שאמס, לאחר שלוש שנים של זוגיות. ב-2 ביולי 2022, אושר שלוהן ושמס נשואים. הזוג מתגורר בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות, כשדווח שלוהן התגוררה בדובאי מאז 2014. לפני כן, לוהן הייתה מאורסת לאוליגרך הרוסי איגור טרבסוב, עד פרידתם ב-2017.
פילמוגרפיה.
לוהן שיחקה בסרטים וסדרות שונות, מהם:
סטן
הסטן (באנגלית: Sten) הוא תת מקלע בריטי, שיצורו החל במלחמת העולם השנייה. בנוסף לבריטניה הוא יוצר בכמויות גדולות גם בקנדה ובישראל. הסטן הצטיין בפשטות ייצור ותפעול חסרת תקדים לזמנו.
רקע.
הסטן נוצר כנשק קל, שאפשר לייצר אותו במהירות ובזול בתנאי החירום של מלחמת העולם השנייה. הבריטים היו זקוקים נואשות לנשק כזה, שניתן לצייד בו יחידות תומכות לחימה, יחידות מוצנחות וקצינים. בנוסף רצו הבריטים שהנשק יירה תחמושת בקוטר 9 מילימטר, על מנת לעשות שימוש בתחמושת שנלקחה שלל מהגרמנים.
מאפייני הנשק.
הסטן היה תת-מקלע פשוט וזול. נאמר עליו שכדי לייצרו נדרשים רק צינור מתכת וקפיץ. פשטות זו הייתה היתרון והחיסרון הגדול ביותר של הסטן.
הסטן היה קטן וקל משקל יחסית לתקופה ונראה כמו קנה עם הדק וקת, ללא חלקי עץ או פלסטיק וללא עזרים כלשהם.
פשטות הייצור והמחיר הזול (ארבע לירות שטרלינג ליחידה) אפשרו לבריטים לייצר מיליוני סטנים. דגם סימן שלוש של הסטן היה ניתן לייצור ב 5 שעות עבודה בלבד. הדבר איפשר תיקונים בשדה, אלתורים, ואף ייצור מחתרתי על ידי הפרטיזנים במזרח אירופה. יתרון נוסף של הסטן היה ממדיו הקטנים, שחיבבו אותו על יחידות מיוחדות ומוצנחות.
על צד השלילה, הסטן היה נשק גרוע מבחינה טכנית: הוא נטה למעצורים רבים, בעיקר בשל מחסניות גרועות, לפליטת כדורים כאשר ספג חבטה, ולו הקלה ביותר ולאי דיוק ניכר.
יוצרו 5 דגמים של סטן, כאשר הראשון מורכב יחסית, השני יוצר בכמויות הגדולות ביותר, השלישי היה הפשוט ביותר, הרביעי היה דגם נסיוני, והחמישי כלל שינוי מזערי של החלפת קת המתכת לעץ.
לאורך שנות השימוש הבריטי, שנמשך עד שנות השישים, תוקנו חלק מהמגרעות.
התכנון הבסיסי נותר פשוט, עדות לתקופת החירום שבה יוצר הנשק. הסטן הוחלף בסטרלינג, שהיה שילוב של פשטות וייצור איכותי ואמין.
יצור סטן בישראל (תמ"ת).
בשנות הארבעים המאוחרות, כחלק מהכנות ההגנה לקראת לחימה כוללת בערביי ארץ ישראל, החלו היישוב היהודי וההגנה בהקמת תעשייה מחתרתית של ייצור נשק קל תחת אפו של המנדט הבריטי. הנשק שנבחר לייצור בהיקף רחב היה הסטן. הסיבה הייתה ברורה למדי - פשטות וקלות ייצור. בנוסף, קל היה "להסליק" את הסטן בגלל גודלו הקטן והפשטות שבפירוקו למספר חלקים. הסטן יוצר תחת השם תמ"ת - "תת מקלע תוצרת עבודה עברית". נשק זה גם יוצר ביוזמת מחתרת האצ"ל. כמה אלפי יחידות יוצרו בבתי מלאכה עבור הארגון משנת 1947 ועד ששולב הארגון בצה"ל.
לוחמי תש"ח מאוד לא אהבו את הסטן עקב מספר סיבות:
הסטנים יוצרו במספרים גדולים יחסית, ויוצרה במחתרת גם תחמושת 9 מ"מ עבורם, בעיקר במפעל סודי שנבנה בעומק של כ- 8 מטרים מתחת לאדמה והופעל על ידי חברי קיבוץ מעגן מיכאל שישבו כהכשרה ליד העיר רחובות. אז נקרא המפעל "מכון איילון". כיום נקרא המקום "גבעת הקיבוצים". הסטן שימש את ההגנה ואת צה"ל עד אמצע שנות החמישים (כולל במלחמת העצמאות) עת הוחלף על ידי תת-מקלע העוזי שפיתח עוזיאל גל.
נתונים טכניים.
תמ"ק סטן דגם 3:
רוז'ה מילה
אלבר רוז'ה מילה (בצרפתית: Roger Milla, נולד ב-20 במאי 1952) הוא כדורגלן עבר מקמרון. מילה הוא אחד השחקנים האפריקאים הראשונים שהתפרסמו בקנה מידה בינלאומי. בניגוד לרוב הכדורגלנים שזוכים לפרסום בשנות ה-20 לחייהם ופורשים בשנות ה-30 לחייהם, הוא התפרסם רק בגיל 38, גיל שעבור רוב שחקני הכדורגל הוא מספר שנים לאחר הפרישה.
קריירה.
מילה נולד בבירת קמרון, יאונדה, וגדל בעיר דאולה. הוא הצטרף לקבוצת כדורגל בפעם הראשונה בגיל 13, ובגיל 18 זכה באליפות קמרון הראשונה. ב-1976 קיבל את פרס כדורגלן השנה באפריקה.
ב-1977, הגיע לאירופה למועדון הצרפתי ולנסיאן, אך שם תפקד כשחקן מחליף בלבד במשך שנתיים. ב-1979, הצטרף למונקו, שם דילג בין רשימת המחליפים לרשימת הפצועים. לבסוף הצטרף לאיי אס סנט אטיין ב-1984 ומשם עבר למונפלייה מ-1986 עד 1989.
בזמן ששיחק בצרפת, הופיע מילה לראשונה בנבחרת קמרון ב-1978. מילה שיחק בנבחרת במונדיאל 1982, ופרש לראשונה מכדורגל בינלאומי ב-1987.
למרות הפרישה מהנבחרת, ב-1990 הוא קיבל שיחת טלפון מנשיא קמרון, שביקש ממנו לחזור מפרישתו ולהצטרף לנבחרת הקמרונית. הוא הסכים, ונסע לאיטליה להשתתף במונדיאל 1990.
מילה היה אחד מהכוכבים הגדולים של הטורניר. הוא כבש ארבעה שערים, שאותם חגג בריקוד מסביב לדגלי הקרן, ריקוד שהפך לפופולרי במגרשי הכדורגל מאז. שניים משערים היו בהארכה נגד קולומביה, מה שהביא את קמרון לרבע הגמר, המקום הגבוה ביותר שאליו הגיע נבחרת אפריקאית מאז ומעולם בגביע העולם ( ו השוו את השיא במונדיאל 2002 ומונדיאל 2010, בהתאמה).
מילה חזר למונדיאל 1994 בגיל 42. בארצות הברית, קמרון הודחה כבר בשלב הבתים. מילה כבש שער נגד רוסיה, ובכך שבר את השיא של עצמו, ככובש המבוגר ביותר בגביע העולם.
במרץ 2004, הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. כיום (2019) משמש מילה יושב הראש של "קרן רוז'ה מילה" לקידום הבריאות, החינוך והרווחה בקמרון. כמו כן הוא נוסע בעולם בשליחויות בלתי רשמיות, כשגריר נודד של ארצו.
באוגוסט 2017 ביקר מילה בישראל, שם נפגש עם לירן ג'רסי, מייסד עמותת שער שוויון, המסייעת לילדים בסיכון דרך משחק הכדורגל. מילה התלהב מהרעיון, והקים מפעל דומה בקמרון. כיום (2019) משחקים בפרויקט בקמרון 200 ילדים בעשר קבוצות.
הקונגרס הקונטיננטלי האמריקאי
המעורר
המעורר היה כתב עת ספרותי שייסדו וערכו יוסף חיים ברנר ור' בנימין בלונדון, בין השנים 1906–1907.
היסטוריה.
"המעורר" יצא כירחון, אבל בהמשך נתקל בקשיים והופעתו הקצרה לא הייתה סדירה. השפעתו על התפתחותה של הספרות העברית החדשה הייתה עצומה. ברנר, שנדד אז באירופה, למד באנגליה את מקצוע סידור הדפוס, ובירחון "המעורר" עשה הכול במו ידיו, למעט ייצור הנייר. כתב העת היה מבוסס על רשימת מנויים, חותמים, ונתקל בקשיים גדולים בהדפסה, בהפצה ובגבייה. החוברת הראשונה נדפסה בחודש ינואר 1906, והאחרונה נדפסה בספטמבר 1907.
ב"המעורר" השתתפו כמעט כל היוצרים בעברית של ראשית המאה: דבורה בארון, זלמן שניאור, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, גרשון שופמן, דוד שמעונוביץ, יעקב פיכמן, דוד פרישמן, יעקב לרנר, הלל צייטלין, ורבים אחרים. ברנר עצמו פרסם בו מיצירותיו, סיפורים ומחזות, מאמרים ובקורות, וכן הובאו ב"המעורר" תרגומים לעברית מיצירתם של הסופרים הידועים דאז, מוריס מטרלינק, אוסקר ויילד, לב שסטוב ואחרים.
שם כתב העת "המעורר", הפך עם השנים למעין דגל וסיסמה לקבוצות ספרותיות שונות, הדוגלות בהתחדשות רוחנית מתוך מציאות משברית קשה, בדומה ל"המעורר" המקורי של ברנר. בה בעת שברנר ערך את "המעורר" שלו בלונדון ערך אלעזר רוקח את דער יודישע וועקער - "המעורר" בסטניסלבוב ובבוצ'אץ'. כתב עת שלישי בשם זה יצא לאור בניו יורק.
לבל 1886
לבל 1886 (בצרפתית: Fusil Mle 1886 M93) היה רובה בריחי תוצרת צרפת, ששימש את צבא צרפת מ-1886 עד 1916, עת הוחלף על ידי רובה הברתיה. הרובה זכה לפופולריות רבה ויוצרו ממנו כ-3.5 מיליון יחידות עד סוף שנת 1916.
הנשק.
הלבל הוכנס לשימוש ב-1886, והיה הראשון מבין רובי הבריח המודרניים, ששירתו את צבאות אירופה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים. שלוש שנים לפני המאוזר K98, ועשר שנים לפני הלי אנפילד, היה הלבל רובה חדשני למדי. היה זה למעשה הרובה הבריחי מוזן המחסנית הפנימית הראשון שיוצר בכמויות גדולות. הוא גם היה הראשון שעשה שימוש באבק שרפה נטול עשן.
כדור 8 המילימטר של הלבל היה חזק מאוד ואפשר דיוק טוב. הנשק הצטיין גם באמינות גבוהה יחסית.
לנשק היה חיסרון קריטי אחד - אי זהירות בזמן הטענת שמונת כדורי ה-8 מ"מ הייתה עלולה לגרום לפיצוץ. חיסרון זה בנוסף לנחיתות מול המאוזר הגרמני המצוין הביאה להחלפת הרובה בשנת 1916. למרות הוצאתו משרות היחידות הסדירות, יחידות מילואים הפעילו אותו גם ב-1940 כאשר פלשו הגרמנים לצרפת.
טנק חי&quot;ר
טנק שיוט
קרב תרמופילאי
קרב תרמופילאי הוא קרב שנערך במצר היבשתי תרמופילאי שבמרכז יוון בשנת 480 לפנה"ס, בין צבא בן שבעת אלפים לוחמים מן הברית ההלנית בראשות לאונידס מלך ספרטה, לבין צבא האימפריה הפרסית. הצבא הפרסי, שהיה גדול לאין שיעור ומנה עשרות אלפים ויותר, פלש ליוון דרך מעבר תרמופילאי הצר. לפי הרודוטוס, במשך שבעה ימים הצליחו היוונים להדוף את התקפות הפרסים, עד שיווני בן המקום גילה לפרסים דרך הררית דרכה יכלו הפרסים לאגף את הצבא היווני ולבסוף גם להביסו. לאונידס ו-300 לוחמים ספרטנים נשארו ללחום בפרסים עד המוות. הקרב, ועמידתם של הלוחמים הספרטנים מול כוח רב מהם, הפכו למופת של אומץ לב שמלווה מאז את תרבות המערב.
רקע.