משפחה.
אחיו הצעיר של גליקשטיין, טוני קליף (במקור: יגאל גליקשטיין; 1917–2000), שהיגר לבריטניה בשנות ה-40, היה המנהיג-המייסד של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) הטרוצקיסטית הבריטית, הוגה ומחבר ספרים חשובים על אודות הקומוניזם.
אחיינו (בן אחותו אלכסנדרה) דוד טרטקובר הוא מעצב גרפי, אמן, אוצר ואספן פריטי נוסטלגיה ישראליים, חתן פרס ישראל לעיצוב.
גיסו של גליקשטיין, טוביה שלונסקי, הוא חוקר ספרות.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ביקורת תיאטרון:
ביקורת ספרות:
נואבו לארדו
נואבו לארדו (בספרדית: Nuevo Laredo) היא עיר במדינת טמאוליפס במקסיקו. העיר נמצאת בצפון-מזרח מקסיקו, על הגדה הדרומית של נהר ריו גראנדה (שמשמש גם כגבול של מקסיקו עם ארצות הברית), מול העיר לארדו.
היסטוריה.
מקורה של נואבו לארדו הוא בעיר לארדו השכנה מצפון. לארדו נוסדה ב-1755 על ידי תומאס סאנצ'ס תחת השם וייה דה סן אגוסטין דה לארדו, כשהאזור היה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה. לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו האזור עבר לשליטת המדינה החדשה. בהמשך לארדו הייתה גם בירתה של רפובליקת ריו גראנדה קצרת הימים.
ב-1846, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ארצות הברית כבשה את האזור. לאחר המלחמה נחתם הסכם גואדלופה אידלגו אשר במסגרתו סופחה הגדה הצפונית של נהר ריו גראנדה, עליה שוכנת לארדו, לארצות הברית. מספר משפחות בעיר רצו להישאר תחת השלטון המקסיקני, לכן הן עברו לגדה הדרומית של הנהר והקימו ב-1848 את נואבו לארדו (מילולית: "לארדו החדשה").
כלכלה.
מעבר הגבול בלארדו הוא אחד החשובים ביותר מבחינה כלכלית במקסיקו והוא הנתיב המרכזי למסחר עם ארצות הברית וקנדה. בנוסף לסחר הבינלאומי הכלכלה מסתמכת על חקלאות ותעשייה.
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
גאוגרפיה.
אקלים.
נואבו לארדו נמצאת באזור בו שורר אקלים סמי-ארידי. בקיץ הטמפרטורות מגיעות לממוצע של 37 מעלות צלזיוס ובחורף ל-19 מעלות צלזיוס.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס בנואבו לארדו, האוניברסיטה הטכנולוגית של נואבו לארדו והאוניברסיטה הפאן-אמריקנית.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קצלקואטל, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים מנואבו לארדו. תושבי העיר גם משתמשים בנמל התעופה הבינלאומי לארדו הנמצא בצידו השני של הגבול.
ארבעה גשרים מקשרים בין נואבו לארדו ולארדו: הגשר הבינלאומי שער לאמריקות, הגשר הבינלאומי חוארס-לינקולן, הגשר הבינלאומי סחר עולמי, המשמש למטרות מסחר בלבד, והגשר הבינלאומי טקסס מקסיקן ריילוויי, המשמש רכבות.
נואבו לרדו
דני (פירושונים)
פרלמנט הממלכה המאוחדת
יעקב רבי
יעקב רַבִּי (יעקב שעיה רבינוביץ) (22 בפברואר 1921 – 29 בפברואר 1988) היה עיתונאי, פובליציסט, מסאי, לשונאי ומתרגם ישראלי, חבר מערכת העיתון "על המשמר". חתן פרס סוקולוב לעיתונאות (תשל"א).
קורות חיים.
רבי נולד בשם יעקב ישעיה רבינוביץ בשנת 1921 ברומניה, בנם היחיד של מאלי לבית ואלדמן ומוטי רבינוביץ 1891–1963), שנישאו בשנת תרע"ח-1918. אביו, יליד יאשי, היה פעיל בתנועה הציונית והעברית ברומניה, כיהן בשנות ה-20 כמנהל המשרד הארצישראלי, אחר-כך כמזכ"ל ולבסוף כמנהל קרן היסוד ברומניה (לאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כמזכ"ל וכמנהל הוועד הארצי לקרן היסוד). היה איש ספר שהתעניין בעיקר במקרא ובלשון העברית, ופרסם שירים, מאמרים ופיליטונים בעיתונות היהודית ברומניה (בארץ השתתף בשנותיו האחרונות ב"על המשמר").
בתשרי תרצ"ג (אוקטובר 1932) עלתה המשפחה לארץ ישראל. רבי סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה (1939–1943), ולאחר מכן פנה לעסוק בעיתונות.
במשך יותר מארבעים שנה עבד כעיתונאי ב"על המשמר". ייחודו היה במסות הפובליציסטיות, שבהן הקיף נושאים רבים בתחומי הלשון, מקרא, היסטוריה, חינוך ותרבות, בסגנון כתיבה מיוחד ואישי. במדורו "עברית שלא כהלכה" שקד על עקירת שיבושי לשון בציבור. במדורו "שיחות על עברית", שהופיע מסוף שנות ה-60, עסק בענייני לשון בנוסח של שיחה עם קוראים.
נוסף על העבודה השוטפת בעריכה ובכתיבה פובליציסטית, רבי מילא תפקידים מרכזיים במערכת העיתון.
בשנות ה-40 וה-50 השתתף ב"משמר לילדים".
בשנת 1964 השלים בתוך שנה תואר ראשון במדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. על אף שלא המשיך בלימודים פורמליים, נעשה בקיא בתחום זה.
בשנת 1972 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות לשנת תשל"א, על "תרומתו המיוחדת בהקניית התרבות היהודית והשפה לקוראי עיתון יומי".
יעקב רבי פרסם בחייו שלושה ספרים: "שיחות על עברית" (ספרית פועלים, 1977), שבו ערך והביא מבחר דברים ממדורו הקבוע בשם זה; "תשובת השנה: ישן וחדש במועדי ישראל" (ספרית פועלים, 1979), שבו עסק בהתגבשותם של חגי ישראל ובחן אותם מזוויות ראייה היסטוריות, פילוסופיות, ספרותיות-אסתטיות ואף תאולוגיות; וכן קונטרס קטן בכותרת "הדומה והשונה בגילויי ההתבוללות בארצות המערב ובמזרח אירופה" (ספריית שז"ר, 1980).
כמו כן, תרגם לעברית 14 ספרים, שהתפרסמו משנות ה-40 ועד ראשית שנות ה-80.
לאחר מותו הופיעו עוד שלושה ספרים שבהם הובא חומר מעזבונו: הקובץ "מינחת זיכרון ליעקב רבי" בעריכת א.ב. יפה ובנימין טנא (עתון וספר, 1991); "יהודים ויהדות במתח הזמנים" (ספרית פועלים, 1992); ו"לשון בריאה" (מוסד ביאליק, 1994), המשכו של הספר "שיחות על עברית", ובו מבחר מאמרים ורשימות בנושא העברית המתחדשת שהתפרסמו בעיקר ב"על המשמר" בשנים 1976–1986, שערכה אלמנתו, תמר רבי.
רבי נפטר בתל אביב ב-1988, בגיל 67.
ספריו.
לאחר מותו:
י. רבי
י' רבי
יחידת המתאבדים
יחידת המתאבדים (באנגלית: Suicide Squad) היא קבוצה בדיונית של אנטי גיבורים ונבלי-על המופיעה בחוברות קומיקס ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת "The Brave and the Bold #25" מספטמבר 1959, ונוצרה על ידי הכותב רוברט קניגר והמאיירים רוס אנדרו וג'ון אוסטרנדר.
יחידת המתאבדים הוא צוות משימות מיוחדות, אשר נמצא תחת השגחת סוכנות "כוח משימה אקס". הצוות המקורי נקרא "טייסת ההתאבדות" והיה מורכב מריק פלאג האב ומחיילים בצבא ארצות הברית שהורשעו בעבירות שונות. הצוות נקרא כך היות שהוא נשלח למשימות מסכנות חיים אשר נחשבות למשימות התאבדות. כמו כן, מספר צוותים הקשורים לטייסת ההתאבדות נוצרו במהלך מלחמת העולם השנייה בקו-הזמן של יקום DC.
במהלך פלישתו של דארקסייד ונסיונותיו להפנות את האנושות נגד גיבוריה, אמנדה וולר מכוח משימה אקס שלחה את בנו של פלאג להרכיב צוות נגד דארקסייד וכוחותיו. הצוות כלל את דדשוט, טיגריס הארד, מכשפת, בלוקבסטר וקפטן בומרנג. לאחר מותו של בלוקבסטר, וולר פיזרה את הקבוצה, אשר חזרה כדי לחלץ את קפטן בומרנג. הצוות קיבל הרצה משלו, במהלכה ברברה גורדון נראתה לראשונה כאורקל - וזאת לאחר שנורתה על ידי הג'וקר ברומן הגרפי "" - ועזרה לקבוצה. מתגלה כי וולר ופלאג החזיקו את נבלי-העל בשליטה, בהבטחה שיקבלו חנינה על פשעיהם. בין היתר, הצוות נלחם בארגון הטרור הקרוי "הג'יהאד", בפיירסטורם ובפטרול האבדון. בסיס הקבוצה הוא מתקן הכליאה בל ריב אשר שוכן בלואיזיאנה. במשך השנים, הרכב הקבוצה השתנה רבות.
כאשר כדור הארץ הותקף על ידי ציידי האדם, באטמן החל לחקור את בל ריב, אשר נעשה ממטרותיהם של ציידי האדם. יחידת המתאבדים נאלצו להילחם בצבא אנדרואידים וציידי אדם, אך קיבלו עזרה מהספקטר והביסו אותם. בכאוס שהתחולל, סליפנוט איבד את זרועו וקארין גרייס נהרגה. באטמן פינה את יחידת המתאבדים, וקפטן אטום חיפה עליהם. מאוחר יותר הצטרף לצוות קפטן קור, ובהגיעם לאזור האפס, הצטרף לקבוצה גם שייד, האיש המשתנה. הקבוצה הגנה על כדור הארץ בפלישה נוספת בתיאום עם גנרל וייד איילינג. לקבוצה הצטרפו גל חום והחרק האורב, ונשלחו למוסקבה כדי להילחם בפלישה לצד השומרים החדשים בין היתר. הגזע האחראי לפלישה הפעיל פצצת גנום, שגרמה לאסירים בעלי כוחות-על להחל במהומות בבל ריב. בעזרת אטום, הקבוצה גרמה לדיכוי המהומות. מאוחר יותר, וזאת לאחר קרבות נגד קוברה וליגת הצדק, וולר פירקה את הקבוצה.
מאוחר יותר, וולר הרכיבה מחדש את יחידת המתאבדים כדי שהם יפילו את קרטל דרקוני הסיליקון בהוואי. הצוות כלל את דדשוט, קפטן בומרנג, קינג שארק, קנוקאאוט וסיידארם. סופרבוי התנדב לעזור לקבוצה, שנסעה לבסיס תת-ימי. בעקבות כך, ליידי דרגון שלחה את סטינגר להרוג אותם. לאחר שניסה לבגוד בצוות, סיידארם נהרג על ידי קינג שארק. כאשר נחשף כי קפטן בומרנג עובד עבור ליידי דרגון, דדשוט ניסה להרוג אותו אך סופרבוי - אשר במקביל ניהל קרב נגד ליידי דרגון - הציל את בומרנג. יחידת המתאבדים פוצצו את הבסיס, אך ליידי דרגון וסטינגר ברחו. כאשר כדור הארץ אוים על ידי אימפריקס, וולר והמנהל בונס הרכיבו צוות חדש. הצוות הוצב תחת השגחתו של נשיא ארצות הברית לקס לות'ר, וכלל בין היתר את בלאק מנצ'סטר. הצוות נשלח להילחם בסופרמן לאימון, וזה האחרון מזהיר את לות'ר כי ההרכבה המחודשת של הצוות אינה רעיון טוב. בהתעלמות מדבריו, לות'ר מגייס את מונגול וסטיל וממנה את סמל רוק למנהיג שדה. הם נשלחים לשחרר את דומסדיי ממגדל השמירה של ליגת הצדק, אך דומסדיי הורג את רוב חברי הצוות. מאוחר יותר, סמל רוק מרכיב צוות חדש, אשר מתפרק כאשר רוב חברי הצוות נהרגים.