בצדו המזרחי של הגן, הסמוך לרחוב סעדיה גאון, בריכת מים שבשוליה ובתוכה שתולים צמחי מים. גם המים בבריכה זו מסוחררים במשאבות, ומוחזרים אליה דרך מספר בריכות חצץ המשמשות לטיהור ביולוגי של המים, וסדרת מפלים קטנים הבנויים משברי בטון שנאספו באתר בעת הקמת הגן. כבכל בריכה פתוחה, גם כאן יש לפצות על אובדן חלק מהמים בהתאדות באמצעות הזרמת מים נוספים. בניגוד לבריכות אחרות, שבהן נעשה תהליך זה בצינורות נסתרים, נוצלה בגן זה היותו משופע, ממערב למזרח, ואחת ליום מוזרמים מים משולחן המים אל הבריכה, בזרימה חופשית דרך הגן, באופן המדמה נחל אכזב המתעורר לחיים. כמות המים המוזרמת משתנה בהתאם לכמות המים שהתאדתה, והיא יכולה להגיע עד 4 קוב ביום. בדופן הצפונית של הבריכה נשתלו מיני קנה, גומא וצמחי ביצה נוספים, העתידים ליצור סבך שיוכל לשמש מסתור לציפורים. לצד סבך הקנים נבנה מעין חצי-אי מבטון, ובמרכזו נשתל עץ שיזף מצוי רב גזעים, שהובא למקום מאתר בנייה באשקלון, שם הועמד לכריתה.
מצדו הצפוני של ה"נחל" גינה קהילתית וגן תבלינים, ומצדו הדרומי מתקני שעשועים לילדים, גן כלבים ופינות ישיבה. בגן נותרו עצי אקליפטוס ופיקוס ותיקים, ולצדם נשתלו עצים צעירים, שעתידים לספק צל נוסף. באדמת הגן הטמינו התושבים כ-5,000 "תיבות אוצר" קטנות, שנועדו לכך שהילדים המגיעים לגן יחפרו באדמה ויחפשו אותן.
קרית ספר (מתחם)
מתחם קריית ספר
ז'ני לונגו
ז'ני לונגו צ'יפרלי (בצרפתית: Jeannie Longo; נולדה ב-31 באוקטובר 1958) היא רוכבת אופניים עבר צרפתיה, שהתמחתה במרוץ אופני כביש, במרוצי אופניים במסלול ובמרוצי אופני הרים. לונגו זכתה ברוב התארים האפשריים במרוצי אופניים לנשים. היא נחשבת על ידי רבים כאחת מרוכבות האופניים הטובות בהיסטוריה.
בין הישגיה הייחודיים: זכייה בתואר אלופת העולם 13 פעמים וייצוג צרפת בשבעה משחקים אולימפיים רצופים: מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ועד אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
נולדה באנסי – בירת חבל סבואה עילית השוכנת באלפים הצרפתים. היא החלה את פעילותה הספורטיבית בסקי בענף הגלישה במורד. לאחר שזכתה באליפות בתי הספר בצרפת ושלוש פעמים באליפות האוניברסיטאות בצרפת היא הסבה את פעילותה לרכיבה על אופניים בהמלצת מאמנה (לו נישאה מאוחר יותר) פטריס צ'יפרלי. תוך מספר חודשים, זכתה לונגו בת ה-21 באליפות צרפת במרוץ הכביש.
לפני אולימפיאדת בייג'ינג הצהירה כי תפרוש מרכיבה תחרותית בתום האולימפיאדה. במרוץ הכביש האולימפי בבייג'ינג סיימה לונגו במקום ה-24 ובמרוץ האישי נגד השעון סיימה במקום הרביעי. אחדות ממתחרותיה באולימפיאדת בייג'ינג טרם נולדו בעת שלונגו השתתפה לראשונה במשחקי לוס אנג'לס ב-1984. למרות הצהרתה זו, המשיכה לונגו להתחרות עד 2011 וניצחה באליפויות צרפת נגד השעון ב-2009, 2010 ו-2011 וסיימה חמישית באליפות העולם ב-2010 במרוץ נגד השעון. בנובמבר 2011 הועמדה לונגו בפני ועדת משמעת צרפתית לאחר שנעדרה שלוש פעמים מבדיקות מחוץ לתחרות להמצאות חומרי אמרוץ. לונגו זוכתה לאחר שנתקבלה טענת פרקליטיה, כי על איגוד האופניים הצרפתי היה להודיעה מראש על הימצאותה במאגר הרוכבים הצפויים לבדיקות אלו וכי לא קיבלה הודעה שכזו.
במקביל לקריירה הספורטיבית שלה, בנתה לונגו לעצמה גם קריירה אקדמאית. היא בעלת תואר ראשון במתמטיקה (B.S.) תואר במנהל עסקים ותואר דוקטור במנהל ספורטיבי. לצד התשבחות הרבות להן זכתה בעקבות הישגיה התעמתה לונגו לא פעם עם ממסד הספורט הצרפתי. היא איימה להחליף אזרחות, איימה בתביעה של התאחדות האופניים הצרפתית ואף סולקה מסגל הנבחרת הצרפתית בטענה לרכיבה אנוכית במרוצים.
הישגיה הבולטים:
קרית ספר (פירושונים)
הודג'קין
בג&quot;ץ רופאייזן
מקונן אנדלקטצ'או
ראס ביטווודאד מקונן אנדלקטצ'או (באמהרית: መኮንን እንዳልካቸው, 16 בפברואר 1890 - 27 בפברואר 1963) היה אציל ופוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה הראשון לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי.
קורות חייו.
קרבתו של אנדלקטצ'או להיילה סלאסי הייתה גדולה עד כדי כך שהתחתן עם אחייניתו של הקיסר יאששוורק אילמה. אנדלקטצ'או היה גם אחד מהאנשים שליוו את הקיסר היילה סלאסי בביקורו בבירות אירופה מה-16 באפריל ועד ל-4 בספטמבר 1924. בזמן המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה אנדלקטצ'או פיקד על הכוחות האתיופים באוגדן, ולאחר מכן גלה מארצו יחד עם הקיסר לירושלים ונשאר עד סיום מלחמת השחרור האתיופית. לאחר המלחמה הקיסר מינה אותו לראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד מותו ב-1 בנובמבר 1957, במושב החניכה של האו"ם ב-25 באפריל 1945 אנדלקטצ'או היה בראש הפמליה האתיופית וזה שחתם על אמנת הארגון מטעם אתיופיה. למרות תפקידו הרם בממשלה, תפקיד ראש הממשלה דה פקטו היה בידי שר העט וולדה יוהנס.
בנו אנדלקטצ'או מקונן, כיהן אף הוא בתור ראש ממשלת אתיופיה.
תאטרון פרינג'
בלק בירד
ג'ובאני פרנצ'סקו אנריו
ג'ובאני פרנצ'סקו אנריו (באיטלקית: Giovanni Francesco Anerio; סביבות 1567 – 12 ביוני 1630) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית, מסוף תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק. ג'ובאני פרנצ'סקו היה אחיו הצעיר של פליצ'ה אנריו. חשיבותו העיקרית של אנריו בתולדות המוזיקה הייתה בתרומה שהרים להתפתחות המוקדמת של האורטוריה; הוא ייצג את המגמה הפרוגרסיבית באסכולה הרומאית, השמרנית בכל מובן אחר, אף כי היה גם שותף לכמה מן המגמות הסגנוניות של אחיו, שחב רבות לג'ובאני פלסטרינה.
חייו.
אנריו נולד ברומא ותאריך הולדתו המדויק אינו ידוע. החלטתו להיעשות לכומר התגבשה בעליל כבר בגיל צעיר והוא התוודע לאורטוריה של פיליפו נרי בסביבות 1583. בשנת 1595 עבד כנגן עוגב בסאן מרצ'לו ונראה שהיה למאסטרו די קאפלה (ממונה על המוזיקה) בבזיליקה די סאן ג'ובאני בלאטראנו, אחרי פרנצ'סקו סוריאנו, בין השנים 1600 או 1601 ל-1603. בשנת 1609 כיהן במשרה דומה בקתדרלה של ורונה, כהונתו הראשונה מחוץ לרומא; הוא נשאר שם עד 1610, אז חזר לרומא ושם נשאר, להוציא אי-אילו מסעות, עד 1624, בתפקידים שונים (עד שהתמנה לבסוף לכומר בשנת 1616). ב-1624 התמנה למשרת מנצח מקהלה בחצר זיגיסמונד השלישי מלך פולין בוורשה. לפולין היו כמה מרכזים מוזיקליים פעילים בשלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17, ביניהם קרקוב וורשה, שנהגו להעסיק איטלקים וגרמנים; אנריו היה בין הבולטים במוזיקאים הנוכרים שהשתכנו בפולין. אנריו נפטר בגראץ, אוסטריה, בדרכו לשוב הביתה ונקבר שם ב-12 ביוני 1630.
סגנונו המוזיקלי.
רבים מן המדריגלים שלו היו מונודיות, שאילה מסגנון, שמוצאו בפירנצה ובמקומות אחרים בצפון. המוטטים והמיסות שלו, לעומת זאת, שמרנים באופיים וכתובים בסגנון פלסטרינה, אף כי המוטטים כוללים בס ממוספר, עוד חידוש מן העשור הראשון של המאה ה-17. השפעה מסוימת של ויאדאנה ניכרת ביצירות אלה.
כמה מן המיסות של אנריו הן פוליכוראליות, טכניקה העושה שימוש בקבוצות אחדות, נפרדות ומרוחקות זו מזו, של זמרים. אף כי גם טכניקה זו התפתחה בוונציה, היא נפוצה למקומות רבים עד סוף המאה ה-16: כמעט כל מלחיני הפוליפוניה הכנסייתית השתמשו בטכניקה פוליכוראלית בזמן זה או אחר, בייחוד אלה שעבדו בסביבות אקוסטיות רחבות ידיים (כמו רוב הקתדרלות באירופה).
הישגו החשוב ביותר של אנריו הצעיר היה ה-Teatro armonico spirituale שלו משנת 1619, שאפשר לראות בה את האורטוריה הראשונה. היא כוללת את כתיבת האובליגטו המוקדמת ביותר לכלי נגינה ששרדה מן האסכולה הרומאית. האינסטרומנטאציה מותווית בהקפדה יוצאת דופן וחילופי הקטעים בין כתיבה אינסטרומנטלית לווקאלית השפיעו רבות על יצירות בעשורים הבאים. שלא כיצירות שנכתבו באסכולה הוונציאנית, שרבות מהן היו ביסודן מוטטים גרנדיוזיים, ה"תיאטרו ארמוניקו ספיריטואלה" נכתב באיטלקית; הוא כלל סיפורים שתוארו במוזיקה אך לא הוצגו (כפי שהיה הדבר נעשה באופרה) וקולות התחלפו לסירוגין בכלי נגינה פרק אחר פרק. היצירה כללה מוזיקה לסיפור "הבן האובד" ו"המרת דתו של שאול".
יצירותיו.
אנריו היה מלחין פורה, שכתב מוטטים, מחרוזות מזמורים, אנטיפונים, "קונצ'רטי מקודשים", רספונסאריות, מזמורי תהילים, מדריגלים, מוזיקת קודש ומוזיקה חילונית מסוגים שונים וקומץ יצירות אינסטרומנטליות. רוב יצירותיו יצאו לאור ברומא; עד כה לא זוהו יצירות, שאפשר לשייכן בוודאות לתקופת שהותו בפולין.
ראס ביטווודאד
שר העט
וורלד סירייס
ז'אן בטיסט דה למארק
מארי מרים
מארי מרים, בפורטוגזית: Marie Myriam (נולדה בשם: מרים לופּשׂ Myriam Lopes ב-8 במאי 1957 בקננגה, קונגו הבלגית) היא זמרת צרפתייה ממוצא פורטוגזי.
ביוגרפיה.
ב-1963 עזבה עם הוריה ואחותה הקטנה את קונגו ועברה לפריז.
היא ייצגה את צרפת באירוויזיון 1977 שנערך בלונדון, אנגליה עם השיר L'oiseau et l'enfant (בעברית: הציפור והילד) וזכתה במקום הראשון עם 136 נקודות. מאז צרפת לא זכתה באירוויזיון.
בשנת 1981 יצגה מרים את צרפת בפסטיבל ימאהה למוזיקה עם השיר Sentimentale שזכה במקום ה-9.
בשנים האחרונות היא הציגה את החלטת חבר השופטים הצרפתי באירוויזיון.
היא הופיעה (מחוץ לתחרות) בשיר היובל באירוויזיון ב-22 באוקטובר 2005 בעיר קופנהגן, דנמרק.
היא התחתנה עם המפיק המוזיקלי מישל אלמוסנינו ונולדו לה שני ילדים.
מרי מרים
מקדש פראה ויהאר