מטרת המצודות אינה ברורה כל צורכה, האם שימשו לצורכי הגנה, מנוחה (חאן) או מסחר. אחת המצודות המפורסמות היא קסר עמרה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית.
תיאור.
רוב המצודות נבנו בקרבת מקור מים או ואדי. למעט כמה יוצאים מן הכלל, מצודות המדבר בנויות באותה תבנית, כשבמרכז המצודה נמצא מבנה מרובע שמזכיר את הקסטרום במבצרים הרומיים.  המבנה המרכזי הוא בית המגורים והוא לרוב בן שתי קומות שבנויות מסביב לחצר מרכזית. לצד בית המגורים נמצאים מבנים נוספים שעשויים לכלול חמאם, מסגד, מחסן, מתחם לבעלי חיים, מבנים לעיבוד מוצרים כגון שמן זית, ומאגר מים או סכר. החדרים הפנימיים של המבנה הראשי וכן החמאם עוטרו בפסיפסי רצפה, ציורי קיר ותבליטי חימר עם מוטיבים שניכרים בהם הן השפעות מזרחיות והן השפעות מערביות.
גביע דייוויס 1920
אתגר הטניס הבינלאומי 1920 (באנגלית: 1920 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-15 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה אך סוכם שמשחק הגמר ייערך בניו זילנד. לתחרות נרשמו בריטניה, הולנד, דרום אפריקה, ארצות הברית, קנדה וצרפת. בכך מספר המתמודדים חזר לרמה שהייתה לפני מלחמת העולם הראשונה והיה צורך במשחקי הפלייאוף.
המשחק על התואר נערך מ-30 בדצמבר 1920 עד 1 בינואר 1921 באוקלנד, ניו זילנד. המשחק הסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 0:5. בכך החל רצף ניצחונות שנמשך 7 שנים.
יעקב כרוז
יעקב כרוז (9 באפריל 1920 – 29 בדצמבר 1993) היה דיפלומט ואיש מערכת הביטחון הישראלית, כיהן כראש האגף הערבי בשירות הביטחון הכללי, מפקדו הראשון של אגף תבל וכמשנה לראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה.
נעוריו.
כרוז, בנם של שרלוטה שרה וויקטור גאלו קראוס, נולד בכפר גיאלו הסמוך לעיר קלוז' שבטרנסילבניה, בשם אמריקה ברומנית או אימרה בהונגרית. למד בגימנסיה הממשלתית הרומנית. ב-1938 עלה לארץ ישראל לאחר שהתקבל ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוריו ואחות הקטנה נספו בשואה ואילו אחיו ואחות הגדולים שרדו.
פעילות בש"י ובמוסד לעלייה ב'.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד בצנזורה של דואר המנדט הבריטי ולאחר מכן שימש קריין בתחנת שידור בריטית ששידרה מירושלים שידורי תעמולה לעם ההונגרי. ב-1943 נשלח מטעם הבריטים לחלב שבסוריה כקצין קישור לכוחות הצרפתיים. היה חבר ארגון ההגנה, ובשובו לארץ ישראל מונה למזכיר מחוז ירושלים של הש"י. ב-1946 עבר קורס מודיעין בן שישה חודשים בו למד ערבית ועל דת האסלאם. ב-1947 נשלח מטעם הנהגת היישוב העברי כאיש המוסד לעלייה ב' לצרפת ולצפון אפריקה. הוא פעל באלג'יר להברחת יהודים ומתן היתרים לעלייתם לישראל וב-1948 מונה לראש הארגון בצפון אפריקה. הוא חזר בסוף השנה לישראל וחמישה חודשים אחר כך נשלח שוב לצפון אפריקה, הפעם לטריפולי. הוא ארגן את הפלגתה של אוניית העולים הראשונה לישראל מלוב. ביולי 1949 סיים את שליחותו ושב ארצה.
בשב"כ.
כרוז גויס על ידי יואל פלגי ואיסר הראל לשירות הביטחון הכללי ומונה למפקד מרחב תל אביב. ב-1951 מונה למפקד מרחב ירושלים וראש האגף הערבי בארגון. באותה שנה השתתף בקורס הבין-שירותי הראשון של קהילת המודיעין הישראלית. יחד עם שלמה הלל ומרדכי אלמוג היה חבר בוועדת חקירה שמינה ראובן שילוח לבדיקת הנסיבות שהביאו לנפילת רשת המודיעין בעיראק ולהוצאתם להורג של יוסף בצרי ושלום צאלח. ב-1952 נסע לארצות הברית ונטל חלק בקורס מקצועי שהעביר ה-CIA לאנשי קהילת המודיעין. בשובו חיבר מילון אנגלי-עברי למושגים בתחום המודיעין, הוא טבע מונחים חדשים בתחום בהם "מידור". בתפקידו האחרון בשירות הביטחון ארגן את תחום המסתערבים.
במוסד.
ב-1954 הושאל כרוז למוסד ונשלח לשגרירות ישראל בפריז, שם היה נציג כללי של המוסד באירופה וקצין קישור עם שירות הביטחון הצרפתי, בתקופה זו הוא סייע למנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס בהידוק הקשרים הביטחוניים צרפת ובהכנות למבצע קדש. הוא היה ממייסדי הקשר המחודש בין איראן לישראל. באפריל 1958 מונה על ידי איסר הראל להקים את אגף "תבל", האגף האחראי על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים של המוסד, הוא גייס לצוות ההקמה בין השאר את דייב קמחי, יצחק בן ארי, נחום אדמוני ודוד ויטל. כמהלך כהונתו היה ממייסדי הקשר הביטחוני בין אתיופיה לישראל ב-1958 עת נסע יחד עם איסר הראל למפגש עם ראשי השירות החשאי האתיופי ועם היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, היה ממתכנני מבצע חטיפת אייכמן והשתתף במבצע לאיתורו של הילד יוסל'ה שוחמכר. קידם את יחסי ישראל–מרוקו, בין השאר נפגש בחשאי עם המלך חסן השני פגישה שבמהלכה נרקמה עסקת מכירת נשק למרוקו דרך איראן וכן היה מעורב בהסכם להעברת נשק שלל ממלחמת סיני לכוחותיו של כמיל שמעון בלבנון, דרך איראן. כמו כן פיתח את הקשרים החשאיים עם טורקיה, סודאן ועם מדינות מערב אפריקה, כולל הקמת מטה המוסד באקרה בירת גאנה. ב-1961 סיים את כהונתו כראש תבל. נשלח שוב לפריז, והיה אחראי על פיתוח הקשרים עם השירותים החשאיים במערב אירופה.
בתחילת 1964 מונה על ידי ראש המוסד החדש מאיר עמית למשנה לראש המוסד. היחסים בין השניים התעכרו כשנקודת המפנה הייתה מינויו של איסר הראל, קודמו של עמית, ליועץ לענייני מודיעין וביטחון של ראש הממשלה. עמית ציין שכרוז שמר אמונים להראל ואילו כרוז ביקר את התנהלותו וחוסר מקצועיתו של עמית, ונטילת סמכויות ממנו. לאחר משבר ממושך בו היה מעורב ראש הממשלה, התפטר כרוז מתפקידו ביוני 1966.
נציג ישראל ביוון ועיתונאי.
ב-1968 מונה כרוז לראש הנציגות הדיפלומטית של ישראל ביוון וכיהן בתפקיד במשך כשנתיים. בתקופת כהונתו נחתם לראשונה הסכם תיירות בין המדינות שכלל ביטול חובת אשרות כניסה. כמו כן נחתמו הסכמים מסחריים, הבולט בהם הסכם להשבחת מטוסים יוונים בתעשייה האווירית.
לאחר פרישתו מהשירות הציבורי היה עיתונאי ופרשן לענייני ביטחון בידיעות אחרונות. ב-1976 פרסם את הספר "המודיעין הערבי: השירותים-החשאיים הערביים בפעולתם". לאחר מותו פרסמה בתו את האוטוביוגרפיה שלו האיש בעל שני הכובעים.
חיים אישים.
נישואיו הראשונים היו לפלורה, הזוג התגרש לאחר מספר שנים. נישואיו השניים היו ליעל (ז'ולייט סבאון) אותה הכיר בעת שליחותו באלג'יר והם הורים לגיל ומיכל.
רם בן ברק
רם (רמי) בן ברק (נולד ב-1 באפריל 1958, י"א בניסן ה'תשי"ח) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, יו"ר ועדת החוץ והביטחון. בעברו היה איש מערכת הביטחון, כיהן כמשנה לראש המוסד וכמנכ"ל המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים. היה נשיא חברת הייעוץ פורטיפיי דיפנס וייעץ לדירקטוריון חברת שיבומי.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
בן ברק נולד בנהלל לפנינה ומנחם. נכד לבן העלייה השנייה אהרן בן-ברק, ממייסדי נהלל, שבא לתל חי כחודשיים לפני נפילתה. ב-1976 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל, ולקח חלק בין היתר בפעולת ההשתלטות בפיגוע במשגב עם. בתפקידו האחרון היה מפקד פלגת לוחמה בטרור, עד שחרורו ב-1981 בדרגת סרן.
בן ברק בוגר המכללה לביטחון לאומי וסיים את לימודיו לתואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה.
פעילות ציבורית.
ברק הצטרף למוסד ב-1984 ושירת במגוון תפקידי שטח ופיקוד מבצעיים באגף קשת. באפריל 1991 נעצר בקפריסין יחד עם שלושה סוכנים נוספים של המוסד כשהתחזו לתיירים במהלך מבצע השתלת מכשירי האזנה בשגרירות איראן בניקוסיה. נגד חברי החוליה הוגש כתב אישום בעבירות של ריגול, פריצה, הסגת גבול ועוד, הם הורשעו בסעיף הסגת הגבול, נגזר עליהם קנס והם שבו לישראל. ב-2004 מונה לראש אגף "קשת" בארגון, ועמד בראש האגף בעת שזה אסף מידע על הכור הגרעיני בסוריה.
בשנים 2009 עד 2011 כיהן כסגן וכמשנה לראש המוסד. עם סיום כהונתו בתפקיד סגן ראש מוסד, הושאל לצה"ל ושימש כמתאם מבצעים מיוחדים. לאחר מכן, יצא לשליחות בארצות הברית ושימש כעמית מחקר בכיר במרכז סבן למדיניות המזרח התיכון במכון ברוקינגס, בוושינגטון. בדצמבר 2014 מונה למנכ"ל משרד המודיעין. במאי 2015 פוצל המשרד למשרד המודיעין ולמשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה, ובן ברק המשיך לכהן כמנכ"ל בשני המשרדים. בן ברק סיים את תפקידו במשרד לנושאים אסטרטגיים בדצמבר 2015, ובמשרד המודיעין במאי 2016.
בדצמבר 2015 היה אחד משלושת המועמדים להתמנות לתפקיד ראש המוסד, אך לבסוף נבחר יוסי כהן.
בפברואר 2015 מונה לנשיא חברת הסטארט-אפ הישראלית "המימד החמישי", שנסגרה בדצמבר 2018, בנוסף, שימש כנשיא חברת הייעוץ "פורטיפיי דיפנס".
מנובמבר 2018 עד כניסתו לפוליטיקה באפריל 2019 שימש כיועץ לדיקטוריון בחברת המודיעין העסקי ״שיבומי״ אשר הוקמה על ידי יוצאי מערכת הביטחון ובנוסף, מינואר באותה השנה שימש כיו"ר הדירקטוריון בחברת הסטארט-אפ "איימינדרס".
פעילות פוליטית.
הבחירות לכנסת ה-21 וה-22.
ב-15 בינואר 2018 הודיע על הצטרפותו למפלגת "יש עתיד". בן ברק הוצב במקום ה-11 ברשימת "יש עתיד" בבחירות לכנסת העשרים ואחת ברשימת "כחול לבן" (איחוד המפלגות חוסן לישראל, יש עתיד ותל"ם) וב-30 באפריל 2019 הושבע כחבר הכנסת לאחר שהרשימה זכתה ל-35 מנדטים. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-26 ברשימה ונבחר לכנסת בעוד שהרשימה זכתה ל-33 מנדטים.במהלך שנת 2018 הוא ואחרים פנו ליועציו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, לשליח הבית הלבן, ג'ייסון גרינבלט, ולשר החוץ המרוקאי נאסר בוריטה, והעלו רעיון של עסקה להכרה אמריקנית בסהרה המערבית כחלק ממרוקו בתמורה לנורמליזציה עם ישראל. רעיון דומה יושם בסופו של דבר כעבור שנתיים, לקראת הסכם ישראל–מרוקו.
הבחירות לכנסת ה-23.