בראה החל לשחק בנבחרת פוארטו ריקו בנבחרת לגילאי 19 ומטה. הוא השתתף באליפות העולם לגילאי 19 ומטה, ושם הוא סיים במקום השלישי בשוויון עם עוד שחקן בהצבעה ל-MVP של הטורניר. ההופעה הבאה שלו בנבחרת הגיעה בתחרות ה- לגילאי 21 ומטה. התחרות התקיימה במולדתו, פוארטו ריקו, וביחד עם נבחרתו זכה במדליית הזהב. בראה נבחר ל-MVP של הטורניר אחרי שהוביל אותו בנקודות, אסיסטים וחטיפות. ההופעה האחרונה שלו בנבחרות הצעירות הגיעה באליפות העולם לגילאי 21 ומטה. את התחרות הוא סיים כקלעי הרביעי בטיבו, עם 17.6 נקודות בממוצע למשחק. הוא הוסיף 7.3 אסיסטים בממוצע למשחק ונבחרתו סיימה במקום השביעי.
ביולי 2006 ערך בראה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של מולדתו, נבחרת פוארטו ריקו. הוא עשה זאת בטורניר אליפות מרכז אמריקה והקאריביים, בו זכתה נבחרתו במדליית זהב. בגמר הטורניר קלע בראה שלשה חשובה 14 שניות לסיום המשחק מול נבחרת פנמה, שנתנה את המדליה לפוארטו ריקנים. נבחרתו סיימה את הטורניר במאזן מושלם ללא הפסדים. בראה נבחר ל-MVP של הטורניר. בראה פתח בחמישייה בעמדת הרכז בטורניר פאן אמריקה ב-2007. בטורניר זה נבחרתו זכתה במדליית הכסף.
ב-2007 השתתף בראה באליפות אמריקה, שהתקיימה בארצות הברית. הוא זכה ביחד עם נבחרתו במדליית הארד. ב-2008 השתתף בראה במספר טורנירי הכנה לקראת אולימפיאדת בייג'ינג. במשחקים האלו הוא תורגל בעמדת הרכז הפותח. תחרות מוקדמות האולימפיאדה החלה ב-14 ביולי, ותפקידו של בראה היה לשמש כמחליף לשחקן קרלוס ארויו. בסופו של הטורניר הפוארטו ריקנים לא הצליחו להעפיל לאולימפיאדה. בראה קלע בטורניר זה 12.4 נקודות עם 3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בראה המשיך לשחק בתפקיד הרכז המחליף גם בטורניר Centrobaske 2008. הוא קלע 31 נקודות נגד נבחרת פנמה ו-30 נגד הרפובליקה הדומיניקנית. בשני המשחקים האחרונים של הטורניר חזר בראה לשחק בחמישייה. נבחרתו זכתה במדליית הזהב, ובראה נבחר ל-MVP של משחק הגמר. ב-2009 קבוצתו, דאלאס מאבריקס, לא הרשו לו להשתתף באליפות אמריקה 2009. החלטה זו הייתה מבוססת על העובדה שבראה ערך ניתוח בכתפו השמאלית במהלך הקיץ, והם לא רצו שבטורניר מצב הפציעה יוחמר.
בראה חזר לשחק בנבחרתו בטורניר Centrobaske 2010, בו הוא שימש כרכז הפותח. קרלוס ארויו הוצב מחדש בעמדת הקלע הפותח. נבחרת פוארטו ריקו זכתה שוב במדליית הזהב. בראה מסר 7.0 אסיסטים בממוצע למשחק והוביל את הטורניר בקטגוריה הזו. בנוסף, הוא קלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית השחקנים הטובים ביותר לאורך הטורניר.ב-10 בדצמבר 2011 הוא חתם עם מינסוטה חוזה לשנתיים בהם יקבל 30 מיליון דולר.
חייו האישיים.
ב-2011 הגיעו דיווחים שבראה נמצא במערכת יחסים עם מיס תבל בפוארטו ריקו ובעולם לשנת 2006, זולייקה ריברה.
בי מוביז
רוג'רי
קלוץ
1942 בברית המועצות
1942 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-25 למהפכת אוקטובר.
ב-22 ביוני 1941 החלה המלחמה בין גרמניה לבין ברית המועצות הידועה ברוסיה כ"מלחמת הפטריוטית הגדולה" ושהייתה חלק של מלחמת העולם השנייה. המלחמה הסתיימה בשנת 1945 בתבוסה מוחצת של גרמניה.
הנהגה.
מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר של המפלגה הבולשביקית והחל ממאי 1941 בתפקיד ראש הממשלה, מרכז בידיו את השלטון במדינה.
רג'ינלד תומפסון
רג'ינלד קמפבל תומפסון (באנגלית: Reginald Campbell Thompson; 21 באוגוסט 1876 - 23 במאי 1941), היה ארכאולוג בריטי, אשורולוג וחוקר כתב יתדות. הוא חפר בנינוה, אור, כרכמיש ואתרים רבים אחרים.
חייו.
תומפסון נולד בקנזינגטון, והתחנך בבית קולה קורט, בבית הספר סנט פול, ובקולג' גונוויל וקאיוס, בקיימברידג', שם למד שפות מזרחיות (עברית וארמית).
בשנת 1918 מסופוטמיה נפלה לידיים בריטיות, ונאמני המוזיאון הבריטי חיפשו ארכאולוג שיצורף לצבא בשטח כדי להגן על עתיקות. כקצין בשירות המודיעין המשרת באזור ועוזר לשעבר במוזיאון הבריטי, תומפסון הוזמן כדי להתחיל בעבודה. לאחר סקירה קצרה של אור, הוא חפר בארידו ובתלוליות בקוארה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבל מלגה מאוניברסיטת אוקספורד.
הסופרת אגתה כריסטי הוזמנה על ידיו, יחד עם בעלה הארכאולוג מקס מלוואן, לאתר החפירות בנינווה בשנת 1931. היא הקדישה את סיפורה "Lord Edgware Dies" ל.
קמפבל נפטר בגיל 64 ב-1941 בעת שירותו במשמר המולדת על סירת פטרול על נהר התמזה.
מודל (מתמטיקה)
חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה
חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה (Войска Воздушно-космической обороны) היה החיל הצעיר ביותר בצבא רוסיה. המפקדה הראשית של החיל הייתה הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל שממוקם בבלאשיחה, מחוז מוסקבה ומאז משמש כמרכז ראשי להגנת האוויר והחלל של חיל החלל הרוסי. החיל היה קיים בשנים 2011 - 2015.
עם הקמת החיל, כוחות חיל החלל הפכו לחלק אינטגראלי ממנו וחיל החלל במעמדו כחיל עצמאי, בוטל.
חיל הגנת האוויר והחלל היה אחראי על מערכות ההגנה האווירית של רוסיה, לצד חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה והפעיל תחנות מעקב וניטור לווייני. חלק מהתחנות היו ממוקמות מחוץ לגבולות רוסיה. החיל הוקם על פי צו נשיאותי של נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב. בנובמבר 2011 בראש החיל הועמד גנרל-לוט
ננט אולג אוסטפנקו, שעד למינוי היה ראש חיל החלל. הוא פיקד על החיל עד לסוף שנת 2012 כאשר בראש החיל הועמד אלכסנדר גולובקו.
החיל שפעל תחילה ברמה חצי מבצעית נכנס לפעילות מבצעית ב-1 בדצמבר 2011. ב-1 באוגוסט 2015 החיל פורק והוחלף על ידי כוחות האוויר והחלל של רוסיה.
על פי צו הנשיאותי מה-3 באוקטובר 2002, ה-4 באוקטובר הוא יום של כוחות החלל הרוסיים, כשהחג מתוזמן ליום השקת הלוויין המלאכותי הראשון, שפתח את המרוץ לחלל והופעל למעשה על ידי תוכנית החלל הסובייטית, שכולה הייתה בניהול צבאי.
הרכב החיל.
קציני החיל עברו הדרכה באקדמיה צבאית למדעי החלל על שם מוז'איסקי בסנקט פטרבורג. בנוסף לכך, בסנקט פטרבורג מוקם בית ספר להכנת טכנאי החיל.
ברשות החיל היו תחנות התרעה ברוסיה, בלארוס (תחנה הופעלה בשנת 2003), קזחסטן (אתר לניסוי טילים ותחנת התרעה), אזרבייג'ן (תחנה עובדת מתקופת ברית המועצות), ואוקראינה. החל משנת 1992 תחנות התרעה באוקראינה היו מופעלות על ידי אזרחי אוקראינה וכל המידע היה מועבר לרוסיה. בשנת 2005 התרחש משבר בין המדינות על רקע גובה התשלום שאוקראינה הייתה מעוניינת לקבל תמורת המידע. למרות שהמדינות היעו להסדר על גובה התשלום, רוביה החליטה להתחיל במהלך של בניית תחנות התרעה חלופיות בשטחה ונכון לשנת 2012 היא כבר לא מבקשת לקבל מידע לתחנות התרעה הממוקמות באוקראינה. אוקראינה הודיעה על הכוונה לפרק את המתקנים.
תחנת מעקב ראשית על החלל נמצאת בצפון קווקז עם תחנות נוספות הפרוסות ברחבי רוסיה. בשנת 2006 החל תהליך החלפת ציוד והקמת תחנות מדור חדש. חמש תחנות מדור חדש כבר נמצאות בשרות מבצעי ו-5 תחנות חדשות בשלבי תכנון ובנייה שונות. כחלק ממערך בקרת החלל בשנת 2004 הופעלה תחנת בקרה שנמצאת בהרי פמיר בטג'יקיסטן.
מערך הגנה נגד טילים כלל בין היתר מערכת А-135 להגנת מרחב מוסקבה.
הלוויינים הצבאיים.
צי החלל הרוסי (רכיבי החלל המשרתים את רוסיה) מורכב מ-100 לוויינים. מבין אלה, 40 הם לוויינים צבאיים, 21 למטרות אזרחיות וצבאיות כאחד, ו-39 למטרות מדעיות וחברתיות.
לשם השוואה, ארצות הברית, שמחזיקה בעלותה את צי החלל הגדול ביותר בעולם, מחזיקה ב-413 לוויינים מלאכותיים. במקום השלישי נמצאת סין עם 34 לוויינים.
היסטוריה.
סוכנות החלל הצבאית הוקמה בברית המועצות כבר בשנת 1955, כאשר ממשלת ברית המועצות החליטה לבנות אתר מחקר, שלימים התפרסם בעולם כקוסמודרום בייקונור, הגוף שהוקם הוכפף למשרד ההגנה הסובייטי.
בשנת 1957, לקראת תחילת שיגור לוויני תוכנית ספוטניק הוקם פיקוד שליטה ובקרה ומינהל בקרת החלל (כיום - המרכז הניסויי העיקרי לבקרת אמצעי החלל על שם טיטוב, Главный испытательный центр испытаний и управления космическими средствами имени Г. С. Титова). באותה שנה בעיר מירני במחוז ארכנגלסק החלה בנייתו של בסיס צבאי, המיועד לשיגורי טילים בליסטיים בין יבשתיים (טילים מונחים), מדגם R-7 ואחרים - בסיס שהפך לקוסמודרום פלסצק.
ב-4 באוקטובר 1957 שוגר הלוויין הראשון, "PS-1", וב-12 באפריל 1961 בוצעה הטיסה הראשונה המאוישת של החללית "ווסטוק" עם הקוסמונאוט יורי גגארין בסיפונהּ. מאז, כל התוכניות המקומיות והבינלאומיות לשיגורי חלל בוצעו בהשתתפות ישירה של יחידות צבאיות.
בשנת 1964, על מנת לרכז את פעולות החלל בייצור רכיב חלל חדשים, כמו גם בנושאים תפעוליים של רכב החלל הוקם המינהל המרכזי לאמצעי החלל (Центральное управление космических средств). בשנת 1970 הוא אורגן מחדש כמינהל ראשי (Главное управление космических средств) הכפוף לחיל הטילים האסטרטגיים. עד שנת 1981, המרכז היה אחראי לפיתוח ויישום של מערכות השיגור לחלל.
בשנות ה-70 המאוחרות הופיעו סימנים להתדרדרות בתפקוד מערכות השיגור ובנסיבות אלה, משרד ההגנה של ברית המועצות החליט בשנת 1981 על הכפפת המינהל הראשי לאמצעי החלל ישירות למטכ"ל. בשנת 1986 המינהל הפך המינהל לשליטה באמצעי החלל (Управление начальника космических средств).