מייד לאחר הגעתו לארץ, הצטרף לשורות ארגון ההגנה, תוך כדי לימודיו בטכניון בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין ועיסוק לפרנסתו בעבודות מזדמנות.
בשנת 1941 הוא נענה לקריאת מנהיגי היישוב והתגייס לצבא הבריטי, למרות גילו ואף על פי שהוכה ונפצע על ידי שוטרים בריטים בהפגנות נגד מימוש ה"ספר הלבן". הוא שירת כשנתיים כמהנדס ושרטט מפות בחיל ההנדסה במצריים בתקופה בה התחוללו קרבות אל עלמיין, ושירת כשנתיים באיטליה, חלקם במסגרת הבריגדה היהודית.
לאחר המלחמה שב לארץ, אך נשלח שוב מטעם הסוכנות היהודית לאיטליה, כדי לשכנע עולים במחנות הפליטים לעלות לישראל. הוא חזר לארץ כמפקד האוניה טטי בספטמבר 1948. על פעילות זו הוא סיפר במאמר לעיתון "על חופים", עיתון ארגון "הציונים הכלליים", "הנוער הציוני", ו"העובד הציוני", באוקטובר 1948.
מייד לאחר הגעתו לארץ, התנדב לחיל המודיעין, ותרם מניסיונו בצבא הבריטי בנושא שרטוט מפות.
על חלקו במאבק בתקומת ישראל זכה יעקב לעיטור לוחמי מדינה, אות ההתנדבות, אות הלוחם בנאצים, אות ההגנה, ואות מלחמת הקוממיות.
לאחר הקמת המפלגה הפרוגרסיבית בשנת 1948, הוא הצטרף לידידו ושותפו לפעילות בתנועת "הנוער הציוני" בפולין, משה קול, והיה פעיל במוסדות המפלגה, גם לאחר התאחדותה למפלגה הליברלית, ופיצולה לליברלים עצמאיים.
לאחר מלחמת ששת הימים, נפגש יעקב עם מר משה קול, ופרש בפניו הצעת תוכנית לגבי הריבונות של ירושלים המזרחית. המלצתו הייתה להפוך את העיר העתיקה והאגן הקדוש לישות עצמאית, המנוהלת על ידי נציגי שלוש הדתות, ובכך להמעיט מההתנגדות הבינלאומית לשליטה הביטחונית הישראלית במקום, וליצור גשר לקשרים עם כל העולם, כולל מדינות ערב. יוזמה דומה הוצגה פעמים רבות מאוחר יותר, כולל מתווה קלינטון.
פעילותו כארכיטקט.
יעקב למד בטכניון שבחיפה, בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין בשנים 1937–1941. בשנות החמישים הוא עבד בתכנון העיר חיפה, והיה אחראי לתכנון כמה מהשכונות החדשות בעיר, בהן הטכניון בנוה שאנן, שכונת דניה, ועוד. בשנים 1961÷1967 הוא עבד בחברת "רסקו" בהקמת בניינים רבים בחיפה וסביבתה. בתקופה זו גם ביצע פרויקט של תכנון העיר העתיקה בעכו, ועבודות שיקום העיר העתיקה בעכו בשנות השישים בוצעו על פי תוכנית זו, והפכו את עכו העתיקה לאתר תיירות מהבולטים בארץ.
בשנות השישים הוא שימש כמזכיר הוועדה החיפנית לעריכת תקנות הבניה, שהיוותה בסיס לתקנות הבנייה הארצית הראשונה.
באוקטובר 1967, זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים, הוא התמנה לראש מחלקת תכנון עיר בעיריית ירושלים המאוחדת, אך נפטר במפתיע כשבוע לאחר תחילת עבודתו.
פעילותו האמנותית.
יעקב היה צייר ופסל, ועסק באומנות, הן כמקצוע והן כתחביב. עוד בנערותו מסר למשורר חיים נחמן ביאליק, בביקורו בקהילה היהודית ברובנו, תבליט דמותו של הרצל. לאורך כל תקופת חייו הבוגרים הוא הרבה לצייר בציפורן, צבעי מיים, רישום בעפרון פחם, חריטה בעץ ופיסול בגבס. במיוחד הרשימה אותו האומנות והארכיטקטורה האיטלקית, אותה הרבה לצייר בתקופות שהותו באיטליה.
בתקופת לימודיו בטכניון הוא לימד אומנות בבתי ספר שונים, ונטע את אהבת האמנות בתלמידיו. אחת מתלמידותיו, , גילתה בעזרתו את כישוריה והפכה לאמנית בעל שם עולמי.
משפחה.
יעקב נשא לאישה את לאה, אותה הכיר במחנה בפליטים באיטליה, ושכנע את משפחתה לעלות לארץ. הם התחתנו בשנת 1949 בארץ. נולדו להם שני ילדים – שלמה לירן, טייס בחיל האוויר ומנכ"ל במספר חברות, וטוביה לירן, נווט בחיל האוויר, איש היי-טק וממציא.
וילייקה (מחוז משנה)
מחוז משנה וילייקה (בבלארוסית: Вілейскі раён; ברוסית: Виле́йский райо́н) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר וילייקה.
דמוגרפיה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה וילייקה 52,053 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 47,349 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.89% בלארוסים, 4.48% רוסים, ו-1.63% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (84.23%) ורוסית (14.98%).
מחוז מוגילב
הילה שלג
אריק לאו להמן
אריק לאו להמן (באנגלית: Erich Leo Lehmann; 20 בנובמבר 1917 - 12 בספטמבר 2009) היה סטטיסטיקאי יהודי-אמריקאי. להמן תרם תרומות משמעותיות לתורת האמידה ולתאוריה של בדיקת השערות אי פרמטרית. הוא נודע גם בזכות משפט להמן-שפה ואמד הודג'ס-להמן לחציון של אוכלוסייה. להמן ידוע גם בזכות מספר ספרי לימוד בסטטיסטיקה שכתב.
קורות חיים.
להמן נולד ב-1917 בעיר שטרסבורג בחבל אלזס לוריין, וגדל בעיר פרנקפורט שבגרמניה. ב-1933, לאחר שהיטלר מונה לקאנצלר גרמניה, נמלטה משפחתו לשווייץ. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למד מתמטיקה במשך שנתיים בקולג' טריניטי שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1940 היגר לארצות הברית, וב-1941 התקבל ללימודי דוקטורט באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, אף על פי שפורמלית לא החזיק בתואר אקדמי כלשהו. הוא קיבל תואר שני במתמטיקה בשנת 1942. תואר הדוקטור הוענק לו ב-1946. מדריך עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה במבחנים אופטימליים על ערכו של מקדם המתאם, היה ג'רזי ניימן.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בחקר ביצועים בבסיס חיל האוויר האמריקני בגואם.
לאחר שסיים את לימודי הדוקטורט המשיך להמן בתפקידו כמרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי. בשנים 1950–1951 היה מרצה באוניברסיטאות קולומביה ופריסטון, וב-1952 היה פרופסור חבר באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת ברקלי, שם כיהן כפרופסור למתמטיקה ולסטטיסטיקה עד לפרישתו ב-1988, אך המשיך בעבודתו המדעית גם לאחר מכן.
בין השנים 1950 עד 1984 היה להמן מדריך עבודת הדוקטורט של 46 סטודנטים.
ב-1977 נישא להמן לסטטיסטיקאית ג'ולי שייפר. הוא נפטר בשיבה טובה ב-12 בספטמבר 2009.
עבודתו המדעית.
להמן עסק בעיקר בתאוריה של אמידה ובדיקת השערות. כן עסק במחקר אודות ההיסטוריה והפילוסופיה של הסטטיסטיקה. בין שותפיו למחקר נמנו הנרי שפה, צ'ארלס סטיין, ג'וזף הודג'ס, אוולין פיקס, פיטר ביקל, פרסי דיאקוניס, ויליאם קראסקל, ג'ולייט פופר שייפר, ג'ודית טאנור, וחתן פרס נובל לכלכלה קנת' ארו. בסך הכל פרסם להמן 123 מאמרים מדעיים.
בנוסף לכך פרסם להמן תשעה ספרים. שבעה מהם היו ספרי לימוד שעסקו בעיקר בנושאים מתקדמים בסטטיסטיקה. הספר "מושגים בסיסיים בהסתברות וסטטיסטיקה", שכתב יחד עם ג'וזף הוד'ס, תורגם לחמש שפות, כולל תרגום לעברית. בסך הכל תורגמו ספריו לתשע שפות שונות.
ב-2007 פרסם ספר אוטוביוגרפי בו תיאר את זכרונותיו מעבודות משותפות, קשרי ידידות ומפגשים עם סטטיסטיקאים, כולל פגישה קצרה ולא נעימה עם רונלד פישר. כן פרסם ספר שעסק בעבודות המוקדמות של פישר וניימן, בו הבהיר את חילוקי הדעות העקרוניים שהיו בין השניים לגבי הכיוון אליו צריך מדע הסטטיסטיקה להתפתח.
הכרה מקצועית ופרסים.
להמן נבחר לעמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, המכון לסטטיסטיקה מתמטית, והחברה המלכותית לסטטיסטיקה. כן נבחר להיות חבר במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה, באקדמיה האמריקנית לאמנויות ומדעים, ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. להמן כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית בשנים 1960–1961. הוא זכה במספר מענקי מחקר יוקרתיים, כולל מענק מקרן גוגנהיים, והוזמן לשאת את ההרצאות על שם רונלד פישר, סם וילקס ואברהם ולד. הוענקו לו שני תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ליידן ואוניברסיטת שיקגו. לכבוד יום הולדתו ה-80 ב-1997, אוניברסיטת ברקלי הקימה קרן מלגות על שמו. בשנת 2000 היה הזוכה הראשון בפרס על שם גוטפריד נתר.
ארגון נכי המלחמה בנאצים
אסיפוביצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה אסיפוביצ'י (בבלארוסית: Асіповіцкі раён; ברוסית: Осиповичский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר אסיפוביצ'י.
דמוגרפיה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה אסיפוביצ'י 52,447 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 47,347 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 87.07% בלארוסים, 9.58% רוסים, 2.12% אוקראינים ו-1.23% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (51.95%) ורוסית (46.04%).
צלופחים חותכי-גרון
פתן אלמוגי כחול מלאי
פתן אלמוגי כחול מלאי (שם מדעי: Calliophis bivirgatus) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים. מין זה חי לאורך דרום-מזרח אסיה בבורמה, סינגפור, תאילנד, מלזיה, ברוניי ובאינדונזיה.
זהו פתן בעל צבעי אזהרה עם ראש כתום, זנב כתום המזכיר בצבעו את הראש וגוף בעל קשקשים שחורים עם צידיים עם רצועות כחולות בהירות ומעט אדומות בקצה. אורך הנחש יכול להגיע ל-1.8 מטרים. הנחש בעל ראש קצר, עיניים שחורות ולשון ורודה מפוצלת לשניים.
נחש זה חולק את המראה הבולט שלו עם נחש ארסי נוסף החי באזור - קרייט אדום-ראש (Bungarus flaviceps). בנוסף הוא מושא לחקיינות בידי הזעמן Calamaria schlegeli, שאיננו ארסי וגם קטן בהרבה מהפתן.
הנחש מצוי בטבע ביערות גשם בגובה 100-1,000 מטרים, בקרבת פסולת העלים והצמחייה הקרקעית. טרפו העיקרי הוא נחשים אחרים שהוא הורג עם ארסו.
אם טורף מתקרב אליו הנחש יתחפר או יסתתר מתחת לעלים וישאיר את קצה זנבו זקור. הזנב מסיח את הטורף מהראש ואם הטורף יתפוס אותו, הראש האמיתי יכיש.