הקונפדרציה נוסדה ב-9 ביולי 1916, הודות לאורוגוואי הקטור ריבדאביה גומז, שייסד את רעיונו לאחד את הכדורגל ביבשת דרום אמריקה. מדינות ברזיל, אורוגוואי, ארגנטינה וצ'ילה היו החברות הראשונות בארגון, לאחר שהתמודדו ביניהן בטורניר כדורגל שנערך בבואנוס איירס ונקרא קופה אמריקה 1916 (תחרות שקיימת עד היום בשם זה).
אחריהן הצטרפו מדינות פרגוואי (1921), פרו (1921), בוליביה (1926), אקוודור (1927), קולומביה (1936) וונצואלה (1952).
מדינות גיאנה וסורינם, והטריטוריה הצרפתית, גיאנה הצרפתית, אינן שייכות ל-CONMEBOL, אף על פי שמבחינה גאוגרפית הן שייכות ליבשת דרום אמריקה.
מדינות אלו חברות ב-CONCACAF (התאחדות הכדורגל של צפון ומרכז אמריקה ומדינות הים הקריבי).
כיום, CONMEBOL היא חלק מפיפ"א, והיא אחראית על כל שחקני הכדורגל המקצוענים ששייכים למדינות שחברות בה. מטה ההתאחדות נמצא באסונסיון, בירת פרגוואי.
חברות הקונפדרציה.
ל-CONMEBOL ישנן 10 חברות:
ישנן מדינות ריבוניות או תלויות, הנמצאות גאוגרפית בדרום אמריקה אך אינן חברות ב-CONMEBOL והן חברות בקונפדרציות אחרות או שאין להן זיקה לקונפדרציה אחרת כלל:
דירוג נוכחי לנבחרות החברות ב-CONMEBOL.
להלן דירוג הנבחרות ב-CONMEBOL לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
תחרויות הקונפדרציה.
CONMEBOL מארגנת טורנירים ברמת הנבחרות וברמת הקבוצות:
טורנירי נבחרות.
טורנירי גברים.
בעבר התקיים גביע ארטמיו פרנקי שהפגיש את אלופת קופה אמריקה עם אלופת אירופה. כמו כן מארגנת הקונפדרציה את טורניר הידידות הסופר-קלאסיקו של האמריקות בין ברזיל לארגנטינה, כהמשך לא ישיר של גביע רוקה. CONMEBOL מארגנת גם טורנירי נבחרות בכדורגל חופים ובקטרגל.
טורנירי נשים.
כמו כן מארגנת הקונפדרציה תחרות כדורגל יבשתית לנשים בקטרגל.
טורנירי קבוצות.
טורנירי גברים.
כמו כן מארגנת הקונפדרציה את גביע ליברטדורס בקטרגל.
טורנירי עבר.
גביע הסודאמריקנה החל לפעול ב-2002, לאחר החלטה של קונפדרציית CONMEBOL לעבור למתכונת של 2 מפעלים גדולים בדומה לאופ"א באירופה, והוא מילא את מקומם של ארבעת הגביעים המשניים שנערכו ביבשת מסוף שנות השמונים ועד לאותה העת: הסופרקופה סודאמריקנה, שנועד לאלופות ההיסטוריות של הליברטדורס והתקיים בין 1988 ל-1997, גביע קונמבול, שפעל משנת 1992 ועד 1999 והיה השלישי בחשיבותו באותה העת ושני הגביעים האזוריים, גביע מרקוסור וגביע מרקונורטה, שנוסדו עם סיום הסופרקופה ופעלו במקביל בין 1998 ו-2001.
CONMEBOL ארגנה בעבר, בשיתוף פעולה עם אופ"א, את הגביע הביניבשתי ואת סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי, ובשיתוף פעולה עם CONCACAF - את גביע אינטראמריקנה.
רוגלית
מלטה (אי)
מלטה הוא האי הגדול מבין שלושת האיים שמרכיבים את מדינת מלטה.
גאוגרפיה.
האי שוכן בטבורו של הים התיכון, מדרום לאיטליה ומצפון ללוב, ונמצא במרחק של כמעט 2,000 ק"מ מחופי ארץ ישראל. אורך האי 27 קילומטרים ורוחבו 14.5 קילומטרים, ושטחו הכולל הוא 246 קמ"ר. אוכלוסיית מלטה, שרובה מלטזית, מונה 409,259 תושבים (נכון לשנת 2013). מיעוטים כוללים בריטים, הדת הנפוצה באי היא הנצרות הקתולית. זוהי דת המדינה, וכן גם כ-98% מתושבי האי מחזיקים בה. השפות הרשמיות באי הן מלטזית ואנגלית. התל"ג לנפש הוא 13,610 דולר. המטבע באי הוא האירו.
באי פועלת אוניברסיטה אחת ובה לומדים כ-7,500 סטודנטים (50.6% נשים). באי פועלים שמונה בתי חולים, ומשמשים בהם כ-1,000 רופאים. תוחלת חיים באי היא כ-74.5 שנים לגברים, וכ-80 שנים לנשים.
האי מפורץ מאוד ושטחו הררי וטרשי, למעט עמק פורה בשם בוסקט. העיר הגדולה ביותר באי היא בירקירקארה (24,356 תושבים), וגם בירתה של מלטה, ולטה, שוכנת בו. האי מתאפיין באקלים ים תיכוני אופייני. על האי נמצאו מספר מערות, ובאחת מהן, אר דאלם, נמצאו שרידי בעל חיים מלפני 200 אלף שנים, המוצגים במוזיאון המקומי.
תרום
תָּרוּם הוא מושב עובדים של ארגון המושבים של הפועל המזרחי, הממוקם צפונית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה.
גאוגרפיה.
היישוב נמצא בגובה 288 מטרים על מדרונות מיוערים בקצה המערבי של הרי יהודה ובאזור פרוזדור ירושלים.
צפונית ליישוב ישנו יער של הקרן הקיימת המהווה חלק מיער פארק רבין.
שטחו כ-1,800 דונם וההתיישבות בו היא ברובה יהודית אתנית דתית.
כמו כן, תרום ממוקם כ-4 קילומטר מהקו הירוק.
ליד המושב ניצבת אנדרטת גדוד 184.
היסטוריה.
תרום נוסד ב-9 במאי 1950 (כ"ב באייר תש"י), ושמו לקוח מספר תהילים:
מפסוק זה נגזר גם שם המושב הסמוך תעוז.
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן. לאחר מספר שנים הצטרפו אליהם עולים מהודו, ובפרט מקוצ'ין. העולים מתימן הגיעו במסגרת מבצע על כנפי נשרים בשלושה גלי עלייה, כאשר הגל האחרון לא נקלט.
אוכלוסייה.
נכון לסוף 2009 מספר התושבים עומד על 568 טבלת צמיחת האוכלוסייה לאורך השנים.
מספרים רעים
מספרים נאהבים
שדות מיכה
שְׂדוֹת מִיכָה הוא מושב הנמצא כ-5 קילומטרים דרומית מערבית לבית שמש בחבל עדולם שבשפלת יהודה, שייך למועצה האזורית מטה יהודה. היישוב קרוי על שמו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי.
היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי כחמישים משפחות עולים ממרוקו, במטרה לאכלס את חבל עדולם. לבן הראשון שנולד לתושבי המושב ניתן השם מיכה. שנה לאחר הקמת המושב הוקצה אחד מבתי המושב כמוסד תרבות למורשת ברדיצ'בסקי, והחל משנת 1957 התקיים במושב כנס שנתי של מספרי מעשיות.
החוקה של ארצות הברית
עמינדב
עַמִּינָדָב הוא מושב מדרום מערב לירושלים השייך למועצה אזורית מטה יהודה. המושב שייך לתנועת המושבים. שמו של המושב נקרא על שמו של עמינדב אביהם של נחשון נשיא שבט יהודה ואלישבע אשת אהרון הכהן.
ממערב למושב נמצאים: מצפה ארתור רובינשטיין ויד קנדי, אנדרטה גדולה ומרשימה בצורת גזע עץ שנגדע, לזכר נשיא ארצות הברית שנרצח ג'ון קנדי, וחורבת סעדים.
היסטוריה.
היישוב הוקם ככפר עבודה בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על אדמות הכפר הערבי אל-ולג'ה, שהועסקו בטיפול בעצי הפרי שנותרו מיותמים. הכפר היה כמה מאות מטרים מהגבול וסבל בתחילתו מבעיות אספקה וביטחון. תחילה התגוררו התושבים באוהלים ובהמשך הובאו עבורם צריפים. ביולי 1951 התגוררו במושב 65 משפחות. מאמצע אוגוסט 1951 הופיעו בעיתונות דיווחים על מצב כלכלי קשה של תושבי עמינדב הסובלים חרפת רעב. בעיתונים המפלגתיים השונים הופיעו הסברים שונים לכך. היו שדווחו שהתושבים בקשו לעבור להתגורר ליד עיר, בהתאם להבטחות שקבלו מפוליטיקאים לפני הבחירות, סירבו להצעה להתיישבות קבע במקום והפסיקו לעבוד בכרמי הסביבה עד שיובטח להם מקום מגורים ליד העיר. ב"הבוקר" של הציונים הכלליים נטען שהתושבים הודרו מעבודה כי הצביעו על פי צו מצפונם וכי סבלו מהלנת שכר. צינור המים הביא למקום אך מעט מים ונשות הכפר שאבו מים מהבאר בכפר הנטוש וולג'ה. בנובמבר 1951 הועברו 17 משפחות מתושבי המקום למקומות יישוב אחרים, לאור סכסוך בין שתי חמולות במקום. הסכסוכים במקום נמשכו גם לאחר מכן והביאו לקטטה המונית בפברואר 1953.
בסוף 1954 הונח צינור להובלת מים לעמינדב, אך בעיות המים שבו לעמינדב בעקבות תקלה במשאבה.
בשנת 1955 הצטרפו עולים מצפון אפריקה ותושבים מהארץ אל המושב. בספטמבר 1956 נרצחה תושבת עמינדב, זהרה עומרי, בכפר הנטוש וולג'ה על ידי מסתננים מירדן. בעקבות הרצח בוצעה פעולת התגמול בחוסאן.
ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי.
ביישוב פועלת ישיבת "אבני קודש" בראשות הרב חיים מזרחי (בעלה של הרבנית ימימה מזרחי).
צלפון
צְלָפוֹן הוא מושב עובדים הממוקם באזור השפלה, צפונית לבית שמש, על כביש 44, בין צומת שמשון לצומת נחשון, בתחום המועצה האזורית מטה יהודה. שטח המושב הוא כ-2,000 דונם.
המושב הוקם בשנת 1950 בידי עולים מתימן, ובשנת 1954 צורפה לתנועת המושבים ולמועצה אזורית גיזו כשזו הוקמה. בשנת 1955 נסלל כביש גישה למושב. באותה שנה עזבו כ-20 משפחות מעולי תימן את המושב ובמקומם הוכנסו למושב עולים ממרוקו שעלו באותה שנה לישראל. רבים מיושבי המקום עוסקים בחקלאות זעירה האופיינית ליוצאי תימן המקומיים: נענע, כוסברה ופטרוזיליה. בתחילת שנות ה-60 נבנו במקום רפתות לכל משק, שהורחבו בשנת 1966.
המושב נקרא על שם היישוב צלפון הקדום, ששכן במקום, ואשר נקרא כך על שם הדמות המקראית הַצְלֶלְפּוֹנִי. אחרים טוענים שנקרא על שם שיח הצלף, הנפוץ באזור (ואולי יש קשר בין השניים).
תעוז
תעוז (תָּעֹז) הוא מושב של ארגון המושבים של הפועל המזרחי. נמצא צפונית לבית שמש, בצד כביש הגבורה, השייך למועצה האזורית מטה יהודה.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על יסודות הכפר הערבי בית סוסין, שתושביו נמלטו במלחמת העצמאות, במהלך מבצע בן נון ב', ולא הורשו לחזור לבתיהם.
הרב הראשון של היישוב שהיה אז כפר, היה הרב יוסף שמן. הוא כיהן במשרתו משלהי שנת ה'תש"י ועד אמצע שנת ה'תשי"ז. הרב הנוכחי הוא הרב יעקב יעקב, המשמש גם כרבם של יוצאי קוצ'ין בישראל.
בשלב מאוחר יותר, בעקבות בעיות ביטחוניות שנבעו מסמיכות המושב לגבול עם ירדן, עזבו חלק מהמתיישבים המקוריים ובמקומם התיישבו עולים מקוצ'ין. בשנת 1958 סירב המושב לקלוט משפחות נוספות של יוצאי קוצ'ין מחשש שהדבר יביא להפרת האיזון הדמוגרפי.
תעוז הוא אחד מחמשת המושבים שמהווים עד היום מרכז לקהילה הקוצ'ינית. בינואר 1957 החלו העבודות לחיבור המושב לרשת החשמל הארצית. המושב אומץ על ידי יחידה של משמר הגבול שקיים פעילויות משותפות עם המושב.
שטחו כ-1,500 דונם.
מקור שמו של היישוב הוא מהפסוק בספר תהילים: