נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד (באנגלית: Gerald R. Ford class aircraft carrier) היא הסדרה החדשה ביותר של נושאות מטוסים בצי ארצות הברית, המיועדות להחליף את נושאות המטוסים מסדרת נימיץ שהושקו בשנת 1975. הסדרה החדשה דומה לסדרה הקודמת מבחינה פיזית אך כוללת שיפורים טכנולוגיים משמעותיים, לרבות מערכת שיגור (מעוט) אלקטרומגנטית למטוסים, במקום מערכת השיגור הקודמת שמבוססת על לחץ קיטור.
מאפיינים רבים נועדו לשפר יעילות ולצמצם עלויות, ומאפשרים צמצום משמעותי של כ-20 אחוז במספר אנשי הצוות. נושאת המטוסים הראשונה בסדרה, ג'רלד פורד (CVN-78), נכנסה לשירות ב-22 ביולי 2017. הסדרה מיועדת להיות בשירות עד שנת 2105, ונקראת על שם הנשיא ה-38 של ארצות הברית, ג'רלד פורד.
עיצוב ופיתוח.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ פותחו במטרה ליישם אסטרטגיה של התערבות מהירה ובעלת עוצמה מוחשית של כוחות משלוח אמריקנים בכל זירה ברחבי העולם. נושאות המטוסים בעלות דחק של כ-100 אלף טון, מסוגלות לשייט במהירות של יותר מ-30 קשר ולפעול בים הפתוח ללא עגינה במשך כ-90 יום.
הצורך בפיתוח סדרה חדשה עבור הצי עלה בעקבות הבעייתיות ליישם טכנולוגיות חדישות על הפלטפורמה הקיימת בעיקר בשל הקושי בייצור אנרגיה חשמלית בכמות מספקת להפעלתם, אשר דרשה ביצוע שינויים מבניים בעלי השפעה על יציבות הספינה. נושאות המטוסים החדשות תוכננו מראש, כך שיוכלו להכיל ולקיים את הטכנולוגיות החדשות הן מבחינה מבנית של כלי השייט עצמו והן מבחינת מערכות ייצור האנרגיה הנדרשות לתמיכה בטכנולוגיות המודרניות שהותקנו עליהן.
נושאות המטוסים החדשות כוללות סיפון טיסה גדול יותר, מערכות נשק והגנה אווירית ואלקטרונית משופרות, מערכת הנעה חדשה הדורשת פחות כוח אדם לצורכי הפעלה ותחזוקה, והקטנה של ה"אי" שהוסט לכיוון הירכתיים.
מערכת שיגור המטוסים ומערכת הבלימה בעת הנחיתה היא חדשנית במיוחד, ומבוססת על אלקטרומגנט במקום על קיטור. המערכת החדשה בשילוב מכ"ם חדשני מאפשרת הגדלה של 25% במספר הגיחות המשוגרות. נושאת המטוסים מסוגלת לשגר 160 גיחות ביום בזמן שגרה, ועד 220 גיחות ביום בזמן מלחמה.
נושאות המטוסים בסדרה.
בסך הכל מתוכננות להיבנות בסדרה 10 נושאות מטוסים. כל כניסה לשירות של נושאת מטוסים חדשה תאפשר הוצאה משירות של נושאת מטוסים מסדרת נושאות המטוסים מסדרת נימיץ, ותהליך ההחלפה מיועד להסתיים בשנת 2058. עד כה תוכננו ותוקצבו 5 נושאות מטוסים:
אורדוביקים
האורדוביקים (באנגלית: Ordovices) היו שבט קלטי אשר שכן באזור מרכז ויילס של ימינו בתקופה הטרום-רומית בבריטניה.
שטחי השבט היו בעיקר הרריים בחלק המערבי והצפוני, עם אזור מעט מישורי יותר בצד המזרחי (באזור הגבול האנגלי-וולשי כיום). אנשי השבט עסקו בעיקר בחקלאות, גידול כבשים וכמו כן הקימו מבצרי גבעה. מקור השם "אורד" משמעו ככל הנראה "פטיש", זאת ניתן לראות במספר שפות האזור; "Gordd" בוולשית, "Ordd" באירית ו-"Horzh" בברטונית, כולן נהגות "אורד".
האורדוביקים יחד עם הסילורים מדרום, היו בין מספר שבטים קלטים אשר נלחמו כנגד האימפריה הרומית במהלך הכיבוש של בריטניה, זאת בהנהגת קרקטוס ראש שבט הקטוולאונים ששכן במזרח אנגליה. לבסוף נכבשו שטחי השבט במערכה של הגנרל הרומי יוליוס אגריקולה במערכה בשנת 77-78 לספירה. תחת הכיבוש הרומי, לוחמי השבט מרדו בשלטון הרומי והשמידו פלוגת פרשים רומית, התגובה של אגריקולה (שהפך למושל הפרובינקיה הבריטית) הייתה קשה, לפי טקיטוס השבט כולו הושמד על ידי השלטון הרומי. מאז, לא נמצא כל תיעוד לשבט במקורות התקופה.
לאחר נפילת האימפריה הרומית והשלטון הרומי בבריטניה במאה ה-5, חלק נכבד משטחי השבט ההיסטוריים הפכו לבסיס לממלכת גוויניד', שהפכה לממלכה החזקה בוויילס ובהמשך הפכה לבסיס לנסיכות ויילס שהחזיקה מעמד עד לסיפוח המלא של ויילס לתוך ממלכת אנגליה במהלך המאה ה-16. כיום שטחי השבט נמצאים ברובם המחוזות גוויניד' (בצפון-מערב), קונווי (בצפון), פוויס (במזרח) וקרדיגיון (בדרום-מערב).
מכ&quot;ם תלת מימדי
חבורה (אלגברה)
וסיוליה רביאטה
וסיוליה רביאטה (Весёлые ребята, החברה השמחים) היא להקה שנוסדה בברית המועצות בשנת 1962 ופועלת עד היום. היא בעלת דיסק פלטינה מס' 1 ברוסיה לאחר שמכרה כ-180 מיליון עותקים של תקליטים ותקליטורים עם שירים בביצועה.
הלהקה נוסדה על ידי הפסנתר והמלחין פאבל סלובודקין. בשנת 1968 הלהקה זכתה בפרס הראשון בתחרות כלל ארצית ובשנת 1969 חזרה על הצלחה זו.
ביוני 1970 יצא לאור מיני אלבום ראשון עם שירי הלהקה. תוך זמן קצר נמכרו כ-16 מיליון עותקים של התקליט. הלהקה ביצעה מספר שירים שהפכו לפופולריים מאוד ברחבי ברית המועצות.
בשנת 1971 הלהקה הופיעה לראשונה מחוץ לגבולות המדינה ונסעה לצ'כוסלובקיה. בשנת 1973 הם השתתפו בתחרות שירים בליברפול וזכו בפרס השני. בשנת 1974 פאבל סלובודקין צרף ללהקה סולנית צעירה, אלה פוגצ'ובה. בשנת 1975 היא זכתה בפרס ראשון בתחרות זמר בבולגריה עם שיר מאת פאבל סלובודקין.
במהלך שנות ה-70 וה-80 הלהקה הייתה בין הפופולריות בברית המועצות. הם זכו במספר פרסים והוציאו מספר תקליטים. הלהקה ביצעה שירים של מלחינים צעירים כמו יורי אנטונוב וויאצ'סלב דוברינין. כמו כן, היה שיתוף פעולה עם המלחין דויד טוחמנוב שיצר הרבה שירים. בשנת 1991, לקראת יובל ה-25 לפעילותה, הלהקה הוציאה אלבום כפול של מיטב שיריה. בשנת 1997 הלהקה התפרקה.
בשנת 2005 פאבל סלובודקין הקים את הלהקה מחדש, בהרכב חדש שכלל אמנים צעירים. למרות שהרכב הלהקה השתנה לאורך השנים, הלהקה ממשיכה להופיע עד היום עם שירים ישנים וחדשים. במהלך שנת 2013 הלהקה הוציאה מספר תקליטורים.
תביעה נגזרת
תביעה נגזרת, לפי סעיף 194 לחוק החברות, היא תובענה משפטית שכל בעל מניות וכל דירקטור בחברה רשאים להגיש, אם התקיימו כל הוראות התביעה הנגזרת. הסעד שיתקבל שייך לחברה. התובע מתוגמל (סעיף 201) במידה ותביעתו התקבלה, משום שסביר להניח שאחרת הוא לא היה יוזם את ההליך. בנוסף קיימת אפשרות למימון חלקי ותשלום הוצאות התביעה בידי רשות ניירות ערך ובידי החברה (סעיף 200).
הנחת המוצא בתביעה נגזרת היא שאם זכות התביעה היא של החברה, התביעה צריכה להיות מוגשת בידי החברה. היכולת לתבוע תביעה נגזרת היא חריג שמנסה לאזן בין העובדה שפעמים רבות סביר שהדירקטורים והמנהלים בחברה לא יגישו את התביעה, לבין העובדה שפעמים רבות יכולים בעלי המניות להגיש תביעות משיקולים עסקיים שלהם ולכן יש צורך לצמצם את היכולת לתבוע תביעה נגזרת.
תביעה נגזרת יכולה להיות בגין כל זכות תביעה שיש לחברה – לא רק נגד בעלי השליטה ונושאי המשרה. לפי סעיף 1, כל עילת תביעה שיש לחברה, בעל מניות יכול לדרוש להפעילה.
הליך הגשת התביעה הנגזרת.
פנייה לחברה בדרישה.
סעיף 194(ב)- "המעוניין להגיש תביעה נגזרת יפנה לחברה בכתב וידרוש ממנה כי תמצה את זכויותיה בדרך של הגשת תובענה (בפרק זה - דרישה)."
לפני התביעה יש צורך לשלוח לדירקטוריון מכתב ולדרוש שהחברה תמצה את זכויותיה. בעל המניות צריך להסביר מהי עילת התביעה שהוא חושב שיש ולבקש שימצו את התהליכים בתוך החברה.
סעיף 194(ד) שני מצבים בהם לא צריך לפנות לחברה בדרישה לתביעה נגזרת:
תשובת החברה.
סעיף 196-197 ברוב המקרים החברה לא תגיש תביעה. אבל יש מצבים בהם כן תגיש: נניח שמישהו מגיש בקשה לאישור תביעה נגזרת ואומר: גילינו שאין אישור לאיזה עסקה, והחברה לאחר התייעצות מגיעה למסקנה שבאמת לא היה אישור ולא שמו לב עד עכשיו. אם החברה תסרב להגיש תביעה, התובע יגיש תביעה וזה גורר הוצאות וכו', מנגד – אם החברה תרצה לתבוע את בעל השליטה בבית המשפט – היא שולטת בתהליך. אז תעלה השאלה: כמה אפשר לסמוך על ה"כאילו תביעה" הזו?
דוגמה: יש 7 דירק' שאישרו עסקה ומישהו רוצה לתבוע. איך מייצרים דירקטורים לא נגועים? ממנים 2 חדשים – זו ועדת התביעות של הדירקטוריון. בארצות הברית ביהמ"ש נותנים למינוי חדש כזה משקל.
אישור ביהמ"ש לנהל תביעה נגזרת.
בהנחה שהחברה אומרת: אין פה שום עילת תביעה, התובע צריך ללכת לביהמ"ש ולבקש אישור להגיש תביעה נגזרת. חשוב להדגיש שהתובע לא מגיש תביעה, אלא הוא מגיש בקשה לאישור הגשת תביעה נגזרת. זוהי הבחנה מאוד חשובה, שכן אם יש עילת תביעה אישית לכאורה נגד מי מחברי ההנהלה, אין צורך להגיש את הבקשה לאשר תביעה נגזרת, אלא ניתן להגיש תביעה אישית במישרין. אם מלכתחילה עילת התביעה היא של החברה ורוצים להפעיל את אותה עילת תביעה, יש לקבל אישור מבית המשפט.
התביעה הנגזרת בעניין דסק"ש-מעריב
בשנת 2016 ניתנה החלטה המאשרת לנהל תביעה נגזרת על-ידי בעלי מניות מיעוט בדסק"ש נגד נוחי דנקנר ונגד צמרת דסק"ש בגין רכישת "מעריב". הצדדים פנו להליך גישור לצורך ניסיון להגיע להסדר הפשרה. במסגרת ההסדר, החליט לאשר את הסכם הפשרה שהושג בתביעה הנגזרת בפרשת עסקת רכישת "מעריב" על-ידי חברת דסק"ש כך שהנתבעים ישלמו סך של 100 מיליון שקל לקופת דסק"ש וכן יתגמלו את בעלי המניות שהגישו את התביעה.
התנאים לאישור תביעה נגזרת - סעיף 198(א):
א. צריך שהתביעה וניהולה יהיו לטובת החברה:
ב. ראיה לכאורה לעילת התביעה:
ג. תו"ל של התובע –
מנגנונים נוספים לפיקוח על התובע – במידה והתביעה אושרה כנגזרת:
בתביעה נגזרת – כל הפיצוי הולך לחברה, התובע הנגזר מקבל איזשהו גמול קטן יחסית. בחברה ציבורית, לבעל מניות מהציבור יש תמריץ פחות כי הפיצוי שילך לחברה יגיע אליו באופן מזערי.
המאה ה-4 לפני הספירה
המנון ויילס
"ארץ אבותי העתיקה" (בוולשית: Hen Wlad Fy Nhadau) הוא ההמנון הלאומי של ויילס אשר נכתב על ידי אוון ג'יימס והולחן על ידי בנו ג'יימס ג'יימס בשנת 1856.