לסמל הנוצות אין כל קשר לנסיך ויילס המקורי, וכיום סבורים כי מקורו קשור לאדוארד, הנסיך השחור, בנו הבכור של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. על פי האגדה השיג הנסיך השחור את סמלו במהלך קרב קרסי בשנת 1346 שם נלחם ביוהאן מלוקסמבורג העיוור. לאחר הקרב ניגש הנסיך אל גופת יריבו המלך (אותו העריץ על אומץ ליבו) ונטל את קסדתו אשר קושטה בנוצות יען. הנוצות והמוטו של המלך המת הפכו לסמלו החדש של הנסיך אשר הפך לסמלם של נסיכי ויילס הבאים.
הסבר אחד למשיכתו של הנסיך השחור לסמל היא עובדת היותו נסיך ויילס, וגורם מפתח בניצחונו של צבא אנגליה על הצרפתים היה השימוש בקשתים וולשים. ההגיה של המוטו הגרמני Ich Dien נשמעת בדיוק כמו המשפט "Eich Dyn" בולשית שפירושו "האיש שלכם", משפט אשר סייע לנסיך הצעיר להתחבר לחיילים הוולשים.
פגיעת ראש
פגיעת ראש היא מצב של טראומה גופנית בה הראש נחבל. פגיעת ראש אינה כרוכה תמיד בפגיעה של המוח, אך לעיתים קרובות נוצר זעזוע מוח כתוצאה מכך.
פגיעות ראש באוכלוסייה עומדות על כ-300 מקרים לקבוצה של כ-100,000 בשנה (0.3% מהאוכלוסייה). שיעור התמותה ממנה הוא כ-25 מ-100,000 בארצות הברית ו-9 מ-100,000 בבריטניה.
פגיעות ראש הן הגורם המוביל למוות בטראומה. מאחר שהראש לא מקובע, שכיחות הפגיעות גדולה יותר. בקינמטיקה של תנועה - הגוף נבלם אך הראש ממשיך לנוע והוא שסופג את עיקר הפגיעה.
גורמים נפוצים.
פגיעות ראש חבלתיות שכיחות בעיקר בקרב פעוטות עד גיל 4, בקרב בני נוער בסוף שנות העשרה ובקרב מבוגרים מעל גיל 65. בקרב הפעוטות והמבוגרים הגורם הנפוץ ביותר הוא נפילה בעוד בקרב בני הנוער תאונות דרכים, הן הגורם המרכזי לפגיעות כאלו.
גורמים נפוצים נוספים לפגיעות ראש הם פגיעות המתרחשות בתוך הבית, תקיפות וחבטות אל עבר הראש במכוון על ידי גורם כלשהו (כמו במקרי שוד). גם תאונות אופניים הם גורם שכיח לפגיעות ראש, בייחוד בקרב ילדים.
פגיעות ראש הן הסיבה השכיחה ביותר למוות באנשים מתחת לגיל 45 במדינות מפותחות. הן מהוות את סיבת המוות בכ- 50% מהמקרים של תאונות הדרכים.
סוגים של פגיעות ראש.
פגיעות ראש פוגעות בעיקר בקרקפת, במוח ובגולגולת.
צורות פגיעה.
ניתן לחלק את הפגיעה במוח לשתי צורות:
סוגי מקרים.
מקרים של פגיעות ראש מתחלקים לשני סוגים:
הבעיות שלאחר פגיעת ראש.
רוב הבעיות שקורות לאחר פגיעת ראש הן:
פגיעת ראש בילדים.
פגיעת ראש בילדים היא טראומה גופנית של הראש המתאפיינת במספר גורמים והשפעות ייחודיים, הנבדלים מתופעות שכיחות במקרים של פגיעות ראש בקרב מבוגרים.
בישראל הסטטיסטיקה מצביעה על כך שכמחצית מהילדים שאושפזו עקב טראומה (48%), היו עם פגיעת ראש כלשהי (לעומת כ-22% מקרב המבוגרים). כ-10% מהם היו עם פגיעות ראש חמורות.
הפגיעה הראשונית היא זו שנגרמת כתוצאה מהמכה עצמה או כתוצאה משינויי תאוצה הגורמים לחבלת המוח בגולגולת או דימום תוך-גולגולתי. בילדים הגולגולת רכה יותר ופלסטית, ולכן אינה מחזירה את האנרגיה חזרה למוח (פגיעת ראש דו-צדדית). אזור החבלה השכיח יותר במוח הוא אזור ה-"coup", האזור הקדמי של הראש ולא צידו האחורי ("countercoup") כמו שקורה לרוב במבוגרים, כתוצאה מחבלת הראש הראשונית.
תסמיני חבלות ראש קשות אצל ילדים עלולות לעיתים להטעות, תפקודו החיצוני של הילד אינו יכול להעיד על הסכנה המתרחשת במוח לאחר הפגיעה, לעיתים לאחר זמן מה מהרגע שהילד נחבל, הוא עלול להיראות מתפקד בצורה נורמלית כלפי חוץ, עד להופעת תסמינים. כחלק מפגיעה קשה מחבלת הראש, מתחוללים שינויים רב מערכתיים הגורמים לירידת לחץ הדם, ירידה ברמת החמצון של הדם ועליה בחומציות הדם. כל אלו יכולים לגרום לפגיעות שניוניות במוח ובשאר אברי הגוף בנוסף לטראומה הגופנית הראשונית.
שינויים דלקתיים שקורים לאחר הפציעה באזורים המקומיים במוח מחמירים אף הם את הנזק. נוירוטרנסמיטורים אקסיטטורים (חומרים מחמצנים), נפלטים מתוך התאים שנפגעו בחבלה הראשונית וגורמים נזק סביבתי ניכר לתאים השכנים. כתוצאה מכך נוצרת בצקת מוחית, הלחץ התוך-גולגולתי עולה, ואספקת הדם לתאי המוח הבריאים נפגמת.
כך גם לחץ הדם שלוחץ על רקמת המוח העדינה והלחץ הפיזי על המוח, עלול להוביל למצב כללי לא טוב, לכאבי ראש עזים, להקאות ובהמשך, אף איבוד הכרה, לעילפון ולפרכוסים.
ישנם מחקרים הטוענים כי פגיעת ראש בילדות עלולה אף לגרום לשינוי אישיותו של הילד.
שכיחותן של פציעות הראש בילדים היא די קבועה לאורך הילדות, אך עולה באופן תלול בגיל ההתבגרות, בעיקר בקרב בנים.
האות תא מרבוטה (בערבית: تاء مربوطة, מילולית: "תא קשורה") היא אחד מהסימנים בכתב הערבי, אף שאינה נחשבת לאחת מ-28 האותיות באלפבית הערבי. האות מופיעה רק בסופי מילים, ונהגית כאם קריאה ה"א או כמו העיצור תי"ו. צורת האות היא כצורת האות הערבית ه, בתוספת שתי נקודות (בדפוס) או קו ישר (בכתב יד) מעליה, הבדל נוסף הוא שתא מרבוטה היא אות סנובית (לא מתחברת לאות שאחריה) לעומת הא.
אחד מהשימושים המרכזיים של האות הוא הפיכת שם עצם מצורת זכר לצורת נקבה. לדוגמה: משמעות המילה وزير (וזיר) היא שר, ובתוספת ة מתקבלת המילה وزيرة (וזירה), שמשמעותה שרה. הדבר דומה להוספת אם הקריאה ה"א לשמות עצם בעברית במטרה להופכם מזכר לנקבה ("ילד" לעומת "ילדה"). הוספת תא מרבוטה כרוכה בהוספת תנועת /a/ לעיצור שלפניה, באמצעות סימן פתחה.
בדרך כלל תהגה האות ة כאם הקריאה ה"א, אך כאשר המילה המסתיימת ב-ة היא נסמך בצירוף סמיכות - היא תהגה כעיצור תי"ו. לדוגמה: המילה دولة (שמשמעה מדינה) תהגה "דאולה", ואילו הביטוי "دولة لبنان (מדינת לבנון) יהגה "דאולת לובנאן". גם כאן קיימת הקבלה לשפה העברית, בה אם הקריאה ה"א הופכת לאות תי"ו בצירופי סמיכות ("כיפה" לעומת "כיפת הסלע").
כאשר נוסף למילה כינוי קניין חבור, תהפוך ה-ة ל-ت. לדוגמה: دولتي (מדינתי; המדינה שלי).
צורת הרבים של מילה המסתיימת ב-ة נוצרת בדרך כלל על ידי השמטת האות והוספת ات (סיומת "-את"). לדוגמה: مؤسسة (מוסד), וברבים مؤسسات (מוסדות). עם זאת, קיימות מילים המסתיימות ב-ة וצורת הרבים שלהם שונה לחלוטין. לדוגמה: مدرسة (מדרסה) שמשמעותה בית ספר, וצורת הרבים שלה היא مدارس (מדארס).
אליהו נאווי
קול הקהילות
קול הקהילות (צרפתית La Voix des communautés), היה ביטאון חודשי בשפה הצרפתית של מועצת הקהילות היהודיות במרוקו, שיצא לאור בין פברואר 1950 – 29 באוקטובר 1963. כותרת העיתון הוגשה בצרפתית אך בכותרת המשנה לעיתון הובא גם שמו בעברית; העמוד האחרון בו הוקדש למאמרים בערבית שהופנו לקובעי המדיניות המרוקנית, עמוד שפסק להופיע מגיליון 16 ביולי 1962 בגלל קשיים תקציביים. הירחון הביא בעיקר מאמרים בנושאי תרבות עברית וצרפתית.
מתקופת הוצאתו הראשונה ועד עצמאות מרוקו ב-1956, יצאו לאור 58 גיליונות שנערכו ברבאט, כאשר עד פברואר 1952 נוהל בידי ז'אק דהן ויצחק בן עבו, עם הצטרפותו של ז'אק רפאל, נציג בוגרי כל ישראל חברים (אליאנס) ואוהד התנועה הלאומית המרוקנית. ב-15 בפברואר 1961, יצא העיתון בגרסה חדשה בניהולו של דוד עמר ובעריכת אדמון סויסה, עם מרק סבח ככתב קבוע, ומגיליון 14 של אפריל 1962, ויקטור מלכא היה לעורך הראשי.
העיתון היווה ביטוי מרכזי לעמידה מול גילויים אנטי יהודיים בעיתונות המרוקנית, בעיקר לאחר אוגוסט 1961, בו הגיע מלך מרוקו חסן השני לכס השלטון וגל העלייה ההמונית לישראל, תחת הסכם חשאי עם המלך החדש, והתנגדות גורמים שונים במרוקו לתופעה זו. כמו כן ביטא את בעיות היהודים כמיעוט, בהבאת תופעת ניצול קטינות יהודיות, להתאסלמות ונישואין עם מוסלמי, ללא ידיעת הוריהן ובחסות השר לענייני אסלאם.
במרץ 1963 עברה מערכת העיתון מרבאט לקזבלנקה, והירחון פסק להופיע ללא הודעה מוקדמת ב-29 באוקטובר 1963, אחרי 29 גיליונות שיצאו החל מפברואר 1961 בגרסתו החדשה.
סימפוניה מס' 53 (L'Impériale) של היידן
הסימפוניה מס' 53 ברה מז'ור "האימפריאלית" של יוזף היידן נכתבה בין השנים 1775 ל-1777 וממוספרת כ-53 בכרך הראשון ברשימת היצירות של היידן על פי הובוקן (Hob. I\53). היא מן הסימפוניות הראשונות שנכתבו אחרי הסימפוניות שכמשוער הושפעו מתנועת "הסער והפרץ" ואופיה קליל ופשוט יותר מהן.
רקע.
הסימפוניה מס' 53 נכתבה באמצע תקופת שירותו הממושכת של היידן בחצר הנסיך אסטרהאזיאך זמן חיבורה אינו ידוע במדויק. גרסתה הראשונה מתוארכת לשנים 1775–1777. עד לזמן זה הספיק לחבר עשרות סימפוניות על פי דרישת הנסיך אבל אז החל אסטרהאזי לדרוש מהיידן להתמקד בכתיבת אופרות. ייתכן שדרישה זו נבעה, בין השאר, מהיותן של הסימפוניות האחרונות של היידן, אלו המשויכות אל "הסער והפרץ", "כבדות" ומורכבות מדי בשביל אירועי החצר להם נועדו.
הסימפוניות שהיידן כתב בהמשך היו על כן קלילות ובעלות מבנה תמטי פשוט יותר. דבר זה לא מנע מהסימפוניה הזו להיות אחת המוצלחות והפופולריות של היידן באותה עת, כאשר עותקים שלה נמכרו בכל אירופה.
הרכב ופרקים.
הסימפוניה כתובה להרכב תזמורתי תקני המונה חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, טימפני וכלי קשת. מבנה הפרקים וסדרם תואמים למבנה הטיפוסי של סימפוניות מן התקופה המאוחרת של היידן. פרקי הסימפוניה הם:
הפרק הראשון נפתח במבוא איטי ולאחריו חלק מהיר הכתוב כרגיל בצורת סונטה, נמרץ ועשיר באפקטים הרמוניים וריתמיים, האופייניים מאוד לסגנונו הבוגר של היידן.
הפרק השני הוא בצורת ווריאציות כפולות. הנושא לווריאציות הוא קליט ביותר, והפך במהרה לאחת המנגינות הפופולריות של היידן באותו הזמן.
המינואט של הסימפוניה הזו הוא נמרץ ועשיר, ומתחלף בטריו בעל אופי נינוח יותר עם סולו לחליל.