בנוגע לאופי התפילה, ישנם פוסקים שכתבו כי מותר לבקש מהצדיק להמליץ טוב בעבורנו, אך חלקם מחמירים ומתירים רק לבקש מה' ולבקש שישמע לתפילתנו בזכות הצדיק, ובפרט שבמקום בו טמון הצדיק התפילה נאמרת בכוונה גדולה יותר.
המנהג התפשט עד כדי כך, שיש הרואים בפקידת קברי צדיקים מצווה של ממש, ומתירים לצורך כך אף יציאה מגבולות ארץ ישראל כדי להשתטח על קברי צדיקים בחוץ לארץ, למרות האיסור לצאת מהארץ מלבד לצורך דבר מצווה, רפואה או פרנסה.
נטייה מינית הפוכה
נטייה מינית הפוכה (באנגלית: Sexual inversion) או נטיות הפוכות הוא מונח נרדף להומוסקסואליות, הרואה בה את הפך הנטייה המינית הרגילה (הטרוסקסואליות). המונח שימש סקסולוגים במהלך השנים המאוחרות של המאה ה-19 והשנים המוקדמות של המאה ה-20. כיום נתפס כפוגעני בחלקים שונים בציבור הכללי ובקהילה הגאה, אך נמצא בשימוש חלק מהציבור המסורתי, רבנים, אנשי החינוך במגזר הדתי, וההומוסקסואלים הדתיים.
התפתחות המונח ומשמעותו.
המונח "הומוסקסואליות" נטבע בשנת 1869 על ידי העיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני, במסגרת פמפלט שיצא כנגד סעיף 143 בחוק הפרוסי האוסר על מעשי סדום (שבהמשך התגלגל לסעיף 175 בחוק העונשין הגרמני). הסקסולוג הבלוק אליס (1859–1939) התנגד למונח, היות שהוא הרכב כלאיים של יוונית ולטינית; הגדרתו המדויקת להומוסקסואליות הייתה (בתרגום חופשי): "אינסטינקט סקסואלי, אשר התהפך על ידי אנומליה מולדת מובנית כלפי אדם מהמין הזהה". הסקסולוג ריכרד פון קראפט-אבינג (1840–1902) תיאר נטייה הפוכה בנשים כ"נשמה גברית, מוסתרת בחיק נשי".
נטייה מינית נחשבה באותה התקופה לתכונה מגדרית, ועל כן גברים בעלי "נטייה הפוכה" נתפסו כנוטים ללבוש בגדי נשים ולעסוק במקצועות נשיים. התאוריה של המאה ה-19 בנושא נטיות מיניות הפוכות התמקדה לרוב בשינויים בתפקידי מגדר, ועל כן דמתה למה שהיום מכונה טרנסג'נדריות (ולא הומוסקסואליות), אף שרעיון זה לא היה קיים כתחום נפרד באותה התקופה.
בתחילה, היה המונח "נטיות מיניות הפוכות" מוגבל לטקסטים רפואיים בלבד, אך עם צאתו בשנת 1928 של הרומן הלסבי "תהום הבדידות" מאת רדקליף הול, הוא הפך למונח שגור. אחת מהמטרות העיקריות שהביאו את הול לכתוב את הספר הייתה להביא לקהל הרחב את דעות הסקסולוגים בנושא; ואמנם, עם צאתו זכה הספר להתעניינות עצומה. הבלוק אליס כתב את ההקדמה לספר, והוא השתמש באופן עקבי בביטוי "בעלת נטייה הפוכה" (invert) בהתייחסו לגיבורת הספר, שהיה דמיון רב בינהּ לבין אחת מהמטופלות שלו.
השימוש במונח בישראל.
בישראל נעשה גם היום שימוש במונח "נטיות מיניות הפוכות" או "נטייה הפוכה", בעיקר על ידי רבנים (לדוגמה: הרבנים אליהו מאלי, שלמה אבינר ויוסף וייצן), שרואים בהטרוסקסואליות את הנטייה המינית הנורמטיבית היחידה. קיימים גם הומוסקסואלים ולסביות דתיים המשתמשים במונח זה, כפי שניתן לראות בפניותיהם בעניין הנטייה המינית לאתרים כדוגמת "עצת נפש", "כיפה", ו"מורשת".
ארגונים דתיים גאים, כגון "חברותא" ו"בת קול", התומכים בהשלמה עם הנטייה המינית, וכן ארגון "הו"ד", נמנעים משימוש במונח "נטיות הפוכות", ומעדיפים את השימוש במילה "הומו" לגבר ו"לסבית" לאישה.
נטיות מיניות הפוכות
נטיה הפוכה
התרסקות היסעור ברומניה
התרסקות היסעור ברומניה היא תאונה אווירית שהתרחשה ב-26 ביולי 2010, בה מסוק "יסעור" של חיל האוויר הישראלי התנגש במהלך טיסת אימון בגובה רב ברכס בוצ'ג' שבהרי הקרפטים בצלע הר, סמוך לעיר בראשוב ברומניה. בהתרסקות נספה כל צוות המסוק – ארבעה טייסים ושני מכונאים מוטסים ישראלים, וקצין משקיף רומני.
הרקע לתאונה.
לאחר הסכם שנחתם בשנת 2003, החל חיל האוויר הישראלי בתחילת שנת 2004 בשיתוף פעולה עם חילות אוויר של צבאות באירופה. במסגרת שיתוף הפעולה יכול חיל האוויר להתאמן בשטח צבאי שאינו ישראלי. בדרך זו נפתחה האפשרות להתאמן באזורים מורכבים, בגבהים, בהגבלות ובתנאים בהם אין אפשרות להתנסות בשטח ישראל. בתחילה התמקדו רוב האימונים באזור טורקיה ומעל הים השחור, אך בשנים שבאו התרחבה פעילות החיל למדינות ידידותיות נוספות באירופה. הסכם שיתוף הפעולה בין ישראל לרומניה נחתם בספטמבר 2003 בין מפקד החיל, אלוף דני חלוץ, ובין מפקד חיל האוויר הרומני מייג'ור גנרל ג'ורג' קטרינה (Gheorghe Catrina).
ב-18 ביולי 2010 נפתח אימון משותף של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הרומני, תרגיל "שמיים כחולים" 2010, במסגרתו השתתפו מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה.
המסוק הכיל משקיף מטעם חיל האוויר הרומני, צמד טייסים, צמד מכונאים, וצמד נוסף של טייסים שהיו אמורים להתחלף, ככל הנראה, במהלך האימון עם צמד הטייסים הראשון.
התאונה.
ב-26 ביולי 2010, בשעה 13:15, המריאו שני מסוקי יסעור מבסיס חיל האוויר הרומני בובוק (Boboc) ופנו צפונה לעבר הרי הקרפטים. מזג האוויר והערפל ששרר בגובה הטיסה הקשו על הטיסה.
סמוך לשעה 14:40 פנו שני המסוקים, בגובה של 6,200 רגל, לעבר ההר שמולם במטרה לעוברו ונכנסו לתוך ערפל כבד. במטרה שלא להתנגש האחד בשני, ביקש המוביל ממשנהו לסטות מעט שמאלה כשהוא עצמו יפנה ימינה, כל זאת כאשר שני המסוקים שרויים בערפל. מפאת הערפל הכבד לא ראה מסוק המשנה שמשמאלו נמצא חלק מההר, וכאשר פנה שמאלה יצא מהערפל ישירות לתוך צלע ההר מבלי אפשרות לסטות או לנסוק, התרסק ישירות לתוכו ועלה באש. שרידי המסוק נמצאו מעל לגובה של 2,000 מטרים, מעט מתחת לנקודת ההתרסקות עצמה.
באסון נהרגו סגן-אלוף במיל' , בן 48 ממודיעין, סגן-אלוף (43) ממושב קדרון, רב-סרן (33) מחצרים ורב-סרן (28) מתל נוף, סגן (25) מתל נוף ורב-סמל (24) מרחובות. הטייס מבוקרשט שנהרג בתאונה הוא סטפן קלאודיו דרגנה (31).
לאחר התאונה.
דיווחים ראשונים על אובדן קשר עם מסוק היסעור התקבלו במטה חיל האוויר בסביבות השעה 17:00, ומיד הוצא צו איסור פרסום על הידיעה, על מנת שצה"ל יוכל לעדכן באופן אישי את משפחות צוות המסוק. עד לשעות הערב אמצעי התקשורת בישראל לא דיווחו על האירוע, אך באינטרנט הוצפו אתרי חדשות, בלוגים ורשתות חברתיות בידיעות על התאונה.
מיד לאחר היוודע התאונה, מינה מפקד חיל האוויר, אלוף עידו נחושתן, את תת-אלוף במילואים שלמה משיח לעמוד בראש צוות לחקירת האירוע, ומישראל יצאה משלחת חילוץ בראשות תת-אלוף יעקב שהרבני, שכללה אנשי רבנות, אנשי רפואה, וכשלושים לוחמים מיחידה 669. בצהרי 27 ביולי, הודיע משרד ההגנה הרומני שבאתר ההתרסקות נמצאו שבע גופות, כך שאין ניצולים בתאונה. בדיעבד התברר כי המידע היה לא מבוסס וחברי המשלחת הישראלית נאלצו לטפס למקום התאונה, ולהשיב את חבריהם החיילים לזיהוי וקבורה.
מפקד חיל האוויר הכריז על הפסקת כל טיסות האימון בחיל ליום אחד (אולם מערך היסעורים לא קורקע מפעילות מבצעית). בעקבות התאונה הופסק התרגיל המשותף והוחזרו לישראל כל משתתפי התרגיל וכלי הטיס הישראלים.
באמצעי התקשורת צוין כי על אף הוותק של מסוקי היסעור בחיל האוויר, המסוקים עברו השבחות, הן מבחינת מערכות והן מבחינת טיפול טכני, כחלק מתוכנית "יסעור 2025" שמטרתה להרחיב את כשירות מסוק היסעור עד לשנת 2025.
חיל האוויר ביקש ממקבילו הרומני להשיב את שרידי המסוק לישראל על מנת לבצע תחקיר.
בשנת 2012, לאחר מותו, קיבל אלוף-משנה צל"ש מפקד חיל האוויר על השתתפותו בפעולת חילוץ לוחמים תחת אש בסיום מלחמת לבנון השנייה, בפעולה בה נהרג סגן-אלוף עמנואל מורנו.
אתר הנצחה.
בקרבת מקום ההתרסקות הוקמו 2 אנדרטאות זיכרון:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:אסונות מסוקי יסעור]]
[[קטגוריה:צה"ל: תאונות אימונים]]
[[קטגוריה:2010 בישראל]]
[[קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה ב-2010]]
[[קטגוריה:רומניה: תעופה]]
[[קטגוריה:אסונות ברומניה]]
קוד ריד סלומון
מודיעין רוסי
אסון המסוק ברומניה
הרייך
אמה סטון
אמילי ג'ין "אמה" סטון (באנגלית: Emily Jean "Emma" Stone; נולדה ב-6 בנובמבר 1988) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר. זכתה לפרסום נרחב לאחר שכיכבה בשני סרטי "ספיידרמן המופלא", ובסרט "בירדמן" עליו קיבלה את המועמדות הראשונה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2015. זכתה בפרס אוסקר בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2017 ובפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "לה לה לנד".
ביוגרפיה.
סטון נולדה בסקוטסדייל, אריזונה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא שוודי, גרמני, ובריטי. הוריה הם קריסטה ג'ין סטון (לבית ייגר) עקרת בית, וג'פרי צ'ארלס סטון קבלן בניין. לה אח צעיר ממנה בשנתיים. סבה של סטון מצד אביה היה ממוצא שוודי, ושם משפחתו אונגלז מ"סטן" ל"סטון" כשמשפחתו היגרה לארצות הברית דרך אליס איילנד.
בילדותה, הייתה חברה בתיאטרון אזורי בשם "עמק הנוער" בפיניקס, שם היא הופיעה בהצגה הראשונה שלה, "הרוח בערבי הנחל", בגיל 11. אחרי סיום כיתה ו' היא למדה בבית במשך שנתיים, כשבאותה עת הופיעה ב-16 הפקות של תיאטרון עמק הנוער, כולל: "חג המולד של פו הדוב", "הנסיכה והאפון", "סינדרלה", "הקוסם", "טיטניק", "הונק!", "בת הים הקטנה", "סקולהאוס רוק לייב", "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", ו"יוסף וכתונת הפסים המשגעת", והופיעה עם להקת התיאטרון.
סטון למדה בתיכון קתולי לבנות בלבד "מכינה לקולג' אקסבייר" כתלמידת שנה ראשונה לסמסטר אחד, ואז נשרה מלימודיה כדי להפוך לשחקנית. היא הכינה מצגת פאוור פוינט להוריה עם השיר של מדונה "הוליווד", כדי לשכנע אותם לתת לה לעבור לקליפורניה בשביל קריירת משחק. ובינואר 2004, עברה עם אמה ללוס אנג'לס, בגיל 15. במשך כשנתיים למדה בבית, כדי שתוכל להשתתף בהפקות שונות.