במאה ה-16, בשנת 1551, נפלה העיר לידיה של האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו היה השלטון המרכזי רופף, והעיר שימשה כאחד המרכזים של שודדי הים הבֶּרְבֶּרִיים, והוחזקו בה בשבי אלפי אזרחים מערביים שנחטפו למטרות כופר, וחלקם נמכרו לעבדות. בשנת 1804 נכבשה העיר למשך מספר חודשים על ידי כוחות הצי האמריקאי, במהלך המלחמה הברברית הראשונה. הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית התנוסס בניצחון מחוץ לגבולות ארצות הברית. האירוע ההיסטורי הונצח בהמנון הנחתים חופי טריפולי.
המלחמה האיטלקית–עות'מאנית.
בעקבות המלחמה האיטלקית–עות'מאנית ב-1911–1912 עברה לוב לשלטון איטליה. לוב על עריה השונות הפכה לחלק מ"איטליה הגדולה", התרבות האיטלקית הושלטה בלוב בתחומי החינוך, תרבות, מסחר שפה וקולינריה.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו קרבות בשטחה של לוב, כולל בעיר דרנה, כחלק מהמערכה בצפון אפריקה בין כוחות איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית לבין בעלות הברית.
ב-3 ביוני 1942 יחידת קבוצת החקירה המיוחדות עם כוח SAS בפיקוד לויטננט קולונל דייוויד סטירלינג יצאו לפוצץ מטוסים בשדות התעופה של דרנה ומרטובה, כ-150 קילומטרים מערבית לטוברוק. לשדות תעופה אלו הייתה חשיבות מיוחדת משום שמהם יצאו המטוסים שתקפו את מלטה. בינואר 1943 נאלצו כוחות הציר לסגת, לאחר שכוחות בריטיים כבשו את נמל טריפולי, ולוב על עריה השונות הפכו כטריטוריה בריטית. לאחר תום המלחמה הוחזר השטח לאיטליה לזמן קצר.
לוב הכריזה על עצמאותה ב-24 בדצמבר 1951 בתמיכת האו"ם, בעקבות תנאי בעלות הברית להסכם השלום עם איטליה. לוב הוכרזה כממלכה חוקתית. בספטמבר 1969 התקיימה בלוב מהפכה צבאית, בראשות מועמר קדאפי, והעיר דרנה הייתה חלק מהדיקטטורה בראשותו, עד למותו בשנת 2011. באוקטובר 2014 הוכרזה העיר כחלק מהמדינה האסלאמית, לאחר שהייתה נתונה עוד קודם בידי גורמי אסלאם פונדמנטליסטי לפרקים. ב-20 באפריל 2016 נסוגו פעילי המדינה האסלאמית מהעיר דרנה.
לייב אייד
לייב אייד (Live Aid) היה מופע צדקה שנערך ב־13 ביולי 1985. האירוע אורגן על ידי בוב גלדוף ומידג' יור במטרה לאסוף כספים לסיוע לנפגעי הרעב באתיופיה. האירוע התרחש במספר מקומות בעולם: אצטדיון ומבלי בלונדון ואצטדיון JFK בפילדלפיה. בנוסף, התרחשו גם מספר הופעות קטנות יותר במוסקבה וסידני. אירוע זה היה גדול ממדים מבחינה טלוויזיונית, והועבר דרך שידורי לוויין, ל־1.5 מיליארד צופים ברחבי העולם בשידור חי.
במופע השתתפו גדולי אמני הרוק ביניהם להקת בלאק סבאת', U2, קווין (בהופעה שנבחרה להופעה החיה הטובה ביותר בכל הזמנים), להקת הביץ' בויז, לד זפלין, ניל יאנג, דה הו, אלטון ג'ון, דייוויד בואי, מיק ג'אגר, טינה טרנר, אריק קלפטון, בי בי קינג, סטינג, פול מקרטני, פיל קולינס (שהופיע באותו היום בלונדון וגם בפילדלפיה), שאדיי, דריל הול וג'ון אוטס, מדונה, ניק קרשו, טום פטי ושוברי הלבבות, בוב דילן ואולטראווקס.
את הרעיון למופע הגו בוב גלדוף ומידג' יור, לאחר הקלטת הלהיט Do They Know It's Christmas?"", שבוצע על ידי מספר אמנים ולהקות בריטיות ואיריות בשנת 1984. כמופע צדקה, הקונצרט השיג את מטרותיו ויותר: בתוכנית טלוויזיה ב־2001, אחד המארגנים ציין שהם קיוו שהלייב אייד יכניס כמיליון פאונד, אך ההכנסה הסופית הייתה כ־150 מיליון פאונד.
כעבור 20 שנה, בשנת 2005 ארגן בוב גלדוף מופע רוק נוסף למען המלחמה בעוני, לו הוא קרא לייב 8 כרמיזה לשמונה המדינות המתועשות שקיימו ועידת פסגה כשבוע אחרי המופע.
כעבור 25 שנה, בשנת 2010 חשף ה-BBC שחלק מהתרומות מימנו את המורדים במדינה לקניית נשק.
רקע.
הרעב באתיופיה.
רעב כבד ונרחב השפיע על אתיופיה בין השנים 1983–1985. הוא נחשב לאחד ממקרי הרעב הקשים באתיופיה, עם כ-1.2 מיליון הרוגים, 400 אלף פליטים שנמלטו מהמדינה, 2.5 מיליון תושבים שאיבדו את ביתם או הועברו לאזור אחר בתוך המדינה, וכ-200 אלף יתומים. הרעב הוחמר משמעותית עקב התנגשויות בין כוחות המורדים המקומיים, החזית העממית לשחרור תיגראי (Tigray People's Liberation Front) בראשות מלס זנאווי (Meles Zenawi), לבין שלטון הממשל - החונטה הצבאית האתיופית (Derg), ובראשה מנגיסטו היילה מריאם (Mengistu Haile Mariam).
הרעב נגרם עקב בצורת קשה כאשר במחוזות רבים באתיופיה נרשמו שיאי שפל של משקעים בשנות ה-80. בנוסף, על פי משמר זכויות האדם (Human Rights Watch), יותר מחצי מההרוגים יכולים להיות משויכים ל"הפרת זכויות אדם, מה שגרם לרעב להגיע מוקדם יותר, לפגוע חזק יותר, ולהימשך לזמן ארוך יותר".
לפי הארגון, תורם גדול לרעב שפגע באתיופיה הייתה מדיניות ממשלתית, שהונהגה על ידי מנגיסטו. המדיניות כללה בעיקר אסטרטגיות כנגד מורדים (בעיקר נגד חיילי גרילה של החזית העממית לשחרור תיגראי). האסטרטגיה העיקרית הייתה הגבלת האוכל ומצרכים בסיסיים אחרים מלהגיע לחלקים באתיופיה – בעיקר למדינת תיגראי. מתוך 1.2 מיליון הרוגים מהרעב, רובם היו מאזור תיגראי וחלקים אחרים בצפון אתיופיה.
יוזמת הקונצרט.
היוזמה לקונצרט התהוותה כהמשך לסינגל הצדקה המצליח "Do They Know It's Christmas?", פרי יצירתם של בוב גלדוף ומידג' יור. באוקטובר 1984 תמונות של מאות אלפי אנשים שגוועים ברעב באתיופיה הוצגו בחדשות הBBC בתשדיר של מייקל בורק (Michael Buerk) בנושא הרעב של 1984. הצוות של חדשות הBBC היו הראשונים לתאר את הרעב עם התשדיר של בוורק ב-23 באוקטובר כ"רעב תנ"כי במאה ה20", וכ"הדבר הכי קרוב לגיהנום עלי אדמות". התשדיר זיעזע את בריטניה, ועודד את האזרחים להוציא סוכנויות סיוע, כדוגמת "" ולהעלות מודעות בעולם בנוגע למשבר באתיופיה. בוב גלדוף גם כן ראה את התשדיר, וקרא למידג' יור מאולטרה ווקס (Ultravox) וביחד הם כתבו במהירות את השיר "Do They Know It's Christmas?", זאת בתקווה לגייס כספים על מנת לסייע לרעב באתיופיה. גלדוף לאחר מכן יצר קשר עם קולגות בתעשיית המוזיקה ושכנע אותם להקליט את הסינגל תחת הכותרת "" בחינם. ב25/11/1984 השיר הוקלט ב Sarm West Studios שבנוטינג היל, לונדון והוא יצא לאור ארבעה ימים לאחר מכן. הוא נותר במקום הראשון במשך חמישה שבועות במצעדים של אנגליה. בנוסף על כך הוכתר השיר במקום הראשון של חג המולד באותה שנה והפך לסינגל הנמכר המהיר ביותר אי פעם בבריטניה כאשר גייס 8 מיליון פאונד, ולא 70,000 פאונד כפי שגלדוף ויור ציפו תחילה. גלדוף בזמנו שם לעצמו למטרה להפיק קונצרט ענק במטרה לגייס תרומות נוספות.
הרעיון להפיק קונצרט צדקה על מנת לגייס עוד תרומות עבור אתיופיה הגיע במקור מבוי ג'ורג', (Boy George) הזמר הראשי של להקת מועדון תרבות (Culture Club) . ג'ורג' והמתופף של הלהקה, ג'ון מוס, לקחו חלק בהקלטת השיר "Do They Know It's Christmas?" ובדצמבר 1984 Culture Club התחייבו למסע הופעות באנגליה, ששיאו הגיע לפסגה תוך שישה לילות באצטדיון ומבלי (Wembley Stadium) בלונדון. בלילה האחרון באצטדיון, בשבת ה22/12/1984, התאספות מאולתרת של כמה מהאמנים האחרים מהBand Aid הצטרפה לCulture club על הבמה בסוף המופע בשביל הדרן בו הם שרו את "Do They Know It's Christmas?" . ג'ורג' היה כל כך נרגש מהאירוע עד כדי שהוא אמר לגלדוף שעליהם לשקול לארגן קונצרט תרומה. היה ברור שלגלדוף כבר היה את הרעיון ליזום קונצרט שיתרחש בשני מקומות במקביל וכי תכנן כיצד על הקונצרטים להיות בנויים.
הפקת האירוע ומארגניו.
בין אלו אשר היו מעורבים בארגון הLive Aid היה הארווי גולדסמית' (Harvey Goldsmith), אשר היה אחראי על הקונצרט באצטדיון ומבלי, וגם ביל גרהם, אשר ארגן את החלק האמריקאי של הקונצרט. הקונצרט גדל בהיקפו, כשעוד מופעים התווספו בשני צידי האוקיינוס האטלנטי. טוני ורנה (Tony Verna), ממציא הריפליי המיידי (Instant Replay), הצליח להשיג את אצטדיון ג'ון אף קנדי בפילדלפיה (John F. Kennedy Stadium) באמצעות החברות שלו עם ראש העיר הפילדלפי וילסון גוד (Wilson Goode) . כמו כן, השתמש בקשריו עם מנהל הפריים טיים של הABC ג'ון המלין, בנוסף, הצליח להשלים את המופע הארוך באמצעות פגישות שהתוצאה שלהן הביאה לתוספת של רשת טלוויזיונית בארצות הברית אשר כיסתה 85% מהטלוויזיות בארצות הברית. ורנה עיצב את הלוויין הנצרך ונהיה המפיק בפועל לצד האל הופלינגר. הופלינגר הגה את הרעיון להפיק עריכת וידאו של 4 שעות של הלייב אייד על מנת להפיץ למדינות שאין להן את ציוד הלוויין ההכרחי כדי לעשות שידור מחדש.
בוב גלדוף.
ב-1984 גלדוף צפה בכתבה של העיתונאי מייקל בורק (Michael Buerk) ששידרה BBC על הרעב הכבד שהתחולל באתיופיה. כתגובה לכתבה יזם שיתוף פעולה עם האמן מידג' יור (Midge Ure) וכתבו את השיר "Do They Know It's Christmas In Africa?" על מנת לגייס כספים שישמשו כתרומה למטרה. את השיר שרו מספר זמרים תחת הכותרת "Band Aid".
על מנת להפגין רצינות כלפי המטרה ויצירת תודעה ציבורית, אנשי ההפקה של קרן "Band Aid" הפצירו בגלדוף לטוס למספר מינימלי של ימים לאתיופיה מוכת הרעב על מנת לחזק את השיח הציבורי על הנושא ואת הלגיטימציה של פעילתו. באתיופיה, גלדוף הלך למחנות פליטים מוכי רעב קשה. בראיון איתו, הוא מתאר את נקודת המפנה שחווה בביקורו כאשר נעמד פנים מול פנים עם הזוועה ששררה שם, כשראה בממוצע 40 אנשים בכל יום מתים מהרעב. ביקורו לאתיופיה כלל פגישה עם בכירי השלטונות של אתיופיה ובין היתר, מנהיג אתיופיה, מנגיסטו היילה מריאם (Mengistu Haile Mariam).