לאי צורת משולש, שרוחבו ממזרח למערב כ-15 קילומטרים, אורכו מצפון לדרום הוא 10 קילומטרים ושטחו כ-87 קילומטרים מרובעים. שני שלישים ממנו הם הר געש כבוי. בצדו הצפוני והמערבי משתרעים מישורים טרשיים ופוריים, המעובדים היטב ומניבים יבולים גדולים של חיטה. גידולים אחרים הם כותנה, גפנים, שקדים, זיתים ותאנים, אך הגידול האופייני ביותר לאגינה כיום (שנות האלפיים) הוא הפיסטוק. שליית ספוגי ים היא חלק חשוב בכלכלת האי. החלק הדרומי הגעשי של האי מבותר והררי ושומם בחלקו הגדול. ההר הגבוה ביותר באי הוא הר אוֹרוֹס דמוי החרוט, המתנשא לגובה 531 מטרים; הרכס הפאן-הלני נמתח לכיוון צפון, כשמשני צדדיו עמקים צרים ופוריים.
חופי האי הם אטרקציה תיירותית פופולרית. סנפיריות-מעבורת היוצאות מפיראוס מגיעות לאגינה בתוך ארבעים דקות בלבד; הפלגותיהן הסדירות של המעבורות הרגילות אורכות כשעה. קיימים קווי אוטובוס סדירים מהעיר אגינה אל יעדים שונים ברחבי האי כולו.
היסטוריה.
התקופה הפרהיסטורית.
ממצאים ארכאולוגיים מן התקופה הפרהיסטורית ובהם כלים עשויים אובסידיאן מלמדים כי האי היה מיושב כבר בתקופות קדומות ביותר.
האלף השני עד המאה ה-7 לפנה"ס.
ההשפעה המיקנית והמינואית: המתיישבים הראשונים של אגינה הגיעו אליה מאסיה הקטנה. מיקומה הגאוגרפי, בין אטיקה לפלופונסוס, עשה אותה למרכז סחר כבר בתקופות קדומות ביותר. באי נתגלו כלי חרס מינואים, המתוארכים ל-2000 לפנה"ס לערך. גילויים של כמה תכשיטי זהב השייכים לתקופה המאוחרת של האמנות המיקנית, אפשר שמלמדים כי התרבות המיקנית הייתה דומיננטית באגינה משך כמה דורות לאחר כיבוש ארגוס ולקדיימון על ידי השבטים הדורים. ככל הנראה לא נחשף האי להשפעה דורית לפני המאה ה-9 לפנה"ס.
בשנים 950-900 לפנה"ס לערך הגיעו לאי מתיישבים נוספים, כפי הנראה מאפידאורוס. ההיסטוריון היווני הרודוטוס כותב, כי "אנשי אגינה הם דורים מאפידאורוס", וכי היו כפופים לעיר-האם בכל תחום. שמו הקודם של האי היה, לדבריו, אוֹינוֹנֶה.
בריתות מדיניות: אחת העדויות ההיסטוריות הקדומות ביותר אודות אגינה נוגעת לחברותה בליגה של קַלָאוּרֶיָה (האמפיקטיוניה של קלאוריה, המאה ה-8 לפנה"ס לערך). ארגון זה כלל, מלבד אגינה, את אתונה, אוֹרְכוֹמֶנוֹס המִינְיָאִית (בּוֹיאוֹטִית), טְרוֹיזֶן, הֶרְמִיוֹנֵה, נָאוּפְּלִיָה ופּרַאסִיאַי. פולייס אלה, שתרבותן הייתה עדיין מיקנית, הקימו את הארגון ככל הנראה כדי להדביר את הפירטיות בים האגאי, שהלכה וגברה עקב היחלשות השליטה בים של המלכים המיקניים.
בשלהי המאה ה-8 או תחילת המאה ה-7 לפנה"ס, במהלך מלחמת ללאנטוס בין כאלקיס לארטריה, השתייכה אגינה לליגה בהנהגת ארטריה. אפשר שזה ההסבר למלחמה מאוחר יותר, במחצית הראשונה של המאה ה-7, בינה לבין סאמוס, חברה בכירה בליגה הכאלקידית היריבה.
קקטוס קלב
פאזין
פאזין (בקרואטית: Pazin; באיטלקית: Pisino; בגרמנית: Mitterburg) היא עיירה באיסטריה שבקרואטיה. אוכלוסייתה מונה 4,986 נפש וסך כל האוכלוסייה בתחום השיפוט של המועצה: 9,227 (נכון ל-2001).
בשל מיקומה במרכז הגאוגרפי של המחוז, וייתכן שגם כדי להאיץ את פיתוח החלק הפנימי של חצי-האי, הפכה פאזין למרכז המנהלתי של מחוז איסטריה.
פאזין מוזכרת לראשונה ב-983 והיא הפכה לנחלת הבסבורג ב-1374. העיירה הנוכחית נבנתה בעיקר סביב מבצר (Kaštel) שנבנה מחדש במאה ה-15 וה-16 ופורק במאות ה-18 וה-19. המבצר הפך למוזיאון מסוף מלחמת העולם השנייה.
המערה של פאזין (בקרואטית: Pazinska jama) נמצאת מתחת למבצר ונחקרה בחלקה על ידי מארטל ב-1986. אל המערה נשפך נחל מקומי ש"נעלם" לתוכה והם מהווים דוגמה טובה ל הידרוגרפיה וגאומורפולוגיה קרסטיות באיסטריה. המבצר והתהום היוו את מקור ההשראה של ז'ול ורן לספרו נקמת המורד (1885). תושבי פאזין חוגגים בכל שנה במשך שבוע את ימי ז'ול ורן, לזכר הסופר שהפך את העיירה למפורסמת בזכות ספרו זה.
דיסרטציה
כתב עת אקדמי
פסולת אורגנית
פסולת אורגנית או פסולת מתכלה היא סוג של אשפה שמקורה באורגניזם (צמחים או חיות), וכוללת על פי רוב שיירי צמחים ומזון ופסולת גינה (גזם). פסולת אורגנית ניתנת ברובה לפירוק על ידי אורגניזמים חיים כגון חרקים, בקטריות ועוד.
נזק סביבתי.
על פי סקרי המשרד להגנת הסביבה, פסולת אורגנית מהווה 40% מהפסולת בישראל. כאשר כמות משמעותית זו מטופלת יחד עם שאר סוגי הפסולת במטמנות אשפה - התפרקותה מייצרת גזים, שקיעת אזורים במטמנה וסיכונים לזיהום מים וקרקע. הטיפול בכמויות פסולת גדולות אף דורש שטח רב, הובלה תוך השקעת כספים ואנרגיה, וגורר לפיכך פגיעה בסביבה.
פתרונות טיפול בפסולת.
הדשנה.
בטבע מתרחש תהליך תמידי ויעיל מאוד של מיחזור אורגני, כאשר כל הפסולת של אורגניזם אחד (למשל עלים שנשרו מעץ), משמשת כמשאב עבור אורגניזמים אחרים (למשל חיידקים וחרקים הניזונים מהעלים ומפרקים אותם בחזרה לאדמה).
טיפול יעיל בפסולת אורגנית הוא הפיכתה לדשונת (קומפוסט). בתהליך קומפוסטציה (הדשנה) אירובי (הכולל חמצן), מתפרקת האשפה האורגנית באופן יעיל. הדשונת כוללת תרכובות אורגניות, מינרלים וחומרים אחרים המועילים לנביטה וצמיחה של צמחים.
לקומפוסט שימוש בטיוב קרקעות דלות בחומרי מזון לצמחים וכתחליף לדשן כימי מייצור תעשייתי, אשר ייצורו מלווה לרוב בנזק לסביבה ושימוש נרחב בו אף עלול גם לזהם מקורות המים. הקומפוסט גם משפר את אחיזת המים וניקוזה של הקרקע החקלאית. בשל יתרונות רבים אלו שיטות של חקלאות אורגנית, כמו למשל גידול ביו-אינטנסיבי, עושות בו שימוש נרחב.
לצורך הפיכת פסולת לקומפוסט ישנו גם מגוון רחב של קומפוסטרים, אשר מאפשרים לכל אדם להכין קומפוסט בבית. בניגוד לתפיסה הרווחת, ניתן לייצר קומפוסט גם ללא גינה, בעזרת קומפוסטרים המיועדים לכך. הכנת קומפוסט באמצעות תולעים אדומות היא שיטה נוספת ומהירה, אשר מייצרת בסופה קומפוסט איכותי הנקרא "הומוס".
לפיכך, מיחזור הפסולת האורגנית לשימוש כקומפוסט הוא דרך סביבתית חשובה להתמודדות עם אתגר פינוי הפסולת שמציב אורח החיים המודרני במדינות השפע.
טיפול בגזם.
השימושים העיקריים בגזם הם ייצור קומפוסט (בשילוב עם חומרים נוספים כדוגמת חומר אורגני רקבובי, זבלים ובוצות), חיפוי קרקע וכן רפד לרפתות. היתרון במיחזור הגזם הוא בכך שבמרבית הרשויות המקומיות הגזם מופרד משאר הפסולת, כך שאין צורך בהקמת תשתית מיוחדת למיחזור.
הפרדת אשפה במקור.
הפרדת אשפה במקום היווצרותה - בבית התושב - לשני זרמים: זרם יבש וזרם רטוב.
הפסולת בעת המודרנית מורכבת ממגוון רחב של חומרים: משאריות של מזון, חלקי פלסטיק, זכוכית, מתכת, טקסטיל, נייר וקרטון ועד רכיבים מורכבים של מוצרים אלקטרוניים. בישראל כמות הפסולת לאדם הולכת ועולה כל הזמן, בעוד שברוב מדינות העולם כמות הפסולת הולכת ויורדת .
אחד המרכיבים המובילים בפסולת בישראל הוא הרכיב האורגני. בישראל, בין השאר בשל שפע הפירות והירקות, הרכיב האורגני בפח האשפה הביתי מהווה את עיקר הפסולת – כ-44% מכלל משקל פח האשפה הביתי, לפני שהוא מונף אל משאית הדחס. אחרי משאית הדחס כבר יורד משקל הפסולת האורגנית ל-37%. מה שאומר שנוזלים רבים מהפסולת האורגנית, בתהליך הדחיסה של הפסולת במשאית, מוצאים את עצמם ברכיבי פסולת אחרים הנמצאים בפח כמו למשל נייר, קרטון, פלסטיק וטקסטיל. אחרי שנוזלים אלו מרטיבים את רכיבי הפסולת האחרים, מקשה הדבר את הפרדתם ושליחתם למיחזור יעיל, הפרדת הפסולת במתקני מיון היא מורכבת עד בלתי אפשרית. הדרך היעילה ביותר לטפל בפסולת היא לבצע הפרדה שלה במקור, במיוחד של הפסולת האורגנית.
הניסיונות הראשונים להפרדת פסולת במקור של הפסולת האורגנית בוצעו במהלך שנות ה-80 וה- 90 של המאה העשרים. הניסיון הראשון היה בטבעון כבר בשנת 1986 בהשראתו של מיכאל גולדך תושב היישוב. הניסיון היה מוצלח עד שהסתבר שפתרון הקצה לפסולת האורגנית לא באמת קיים. כיום בטבעון מנסים את גישת הפרדת הפסולת האורגנית באמצעות קומפוסטרים. הרשויות הבאות שאימצו את המיזם של הפרדת פסולת במקור, היו בתחילת שנות ה-90 רעננה וכפר סבא. לקראת סוף שנות ה-90 בוצע פיילוט בעיר טירת כרמל. כל הניסיונות האלו הסתיימו אחרי תקופה קצרה של מספר חודשים. בשנת 2004 הושק מיזם הפרדת אשפה במקור במושב כרם מהר"ל על ידי היזם הסביבתי עמיעד לפידות תושב היישוב. למיזם קדם ניתוח של כל הניסיונות הקודמים ובחינת הסיבות להצלחה והכישלון, בוצעה הפקת לקחים ויושמו במיזם כל האלמנטים הדרושים להצלחתו: התאמת מיכלי אצירה מתאימים, הדרכה נכונה לתושבים, איסוף באמצעים נפרדים מאיסוף הפסולת הכללית ויצירת פתרון קצה מקומי. המיזם זכה להצלחה גדולה והענות רבה בקרב התושבים ובתוך שנה שוכפל לעוד שתי קהילות. שנה לאחר מכן שוכפל המיזם לעוד חמש קהילות ובתוך שש שנים המיזם פעל בהצלחה ביותר מ-50 קהילות ברחבי ישראל מקריית שמונה בצפון ועד קיבוץ רבדים בדרום.