ב-27 בפברואר 2021 האשימה אותו גם שרלוט בנט, עוזרת בכירה ויועצת למדיניות הבריאות של קואומו בהטרדה מינית ואמרה כי הוא שאל אותה על חיי המין שלה בכמה הזדמנויות בסוף אביב 2020 ושאל אותה האם הייתה בקשרים מיניים עם גברים מבוגרים.
ב-1 במרץ התייצבה אישה שלישית וטענה שקואומו הטריד אותה מינית ונגע בה ללא הסכמה. אנה רוך לא עבדה תחת קואומו, אך סיפרה כי נתקלה בו בקבלת פנים בחתונה בספטמבר 2019. היועצת המשפטית לממשלה של מדינת ניו יורק, לטיה ג'יימס, אמרה כי היא בוחנת אפשרויות לחקירה עצמאית כנגד קואומו. לאחר תלונתה של רוך, פרסם הניו יורק טיימס תצלום מהאירוע בו נראה קואומו שם את ידיו על פניה של רוך. לדבריה, מעשיו גרמו לה להרגיש "לא בנוח ומבוכה". קואומו הכחיש את דברי השלוש.
אישה רביעית התייצבה ב-6 במרץ וטענה שקואומו נגע בה בצורה בלתי הולמת בגבה התחתון ונשק לידה. באותו יום התייצבה אישה חמישית שטענה שהוא חיבק אותה יותר מדי זמן וחזק מדי. ב-9 במרץ, אישה שישית טענה שקומו נגע בה שלא כראוי. ב-11 במרץ 2021 אישרה האספה בניו יורק חקירת הדחה על האשמות בגין התנהלות מינית פסולה נגד קואומו. ב-12 במרץ התייצבה אישה שביעית בטענה שקואומו הושיט יד מתחת לחולצתה בזמן שהייתה באחוזתו. שבוע לאחרה מכן אישה נוספת התלוננה על קואמו, האחרונה טענה כי קואמו כינה אותה ואת עמיתותיה לעבודה "mingle mamas" ואף שאל אותה סדרת שאלות בעניין גירושיה.
באוגוסט הודיע התובעת הכללית בניו יורק שלפי הממצאים, קואומו הטריד מינית מספר נשים, כולל עובדות במשרדו. לדברי התובעת, החקירה העלתה שקואומו מישש, נישק, חיבק והעיר הערות לא-ראויות. האווירה במשרד המושל הפכה ל"רעילה" ואיפשרה להטרדות להתרחש.
בעקבות הטענות על הטרדות מיניות, קואומו צפוי להיות מודח מתפקידו, וב-10 באוגוסט 2021 הוא הודיע על התפטרותו. ההתפטרותו נכנסה לתוקף ב-24 באוגוסט 2021, ובמועד זה נכנסה לתפקיד סגניתו של קואומו, קת'י הוקול, האישה המושלת הראשונה בתולדות מדינת ניו יורק.
לאור הטענות כלפי קואומו, והתפטרותו ממשרת מושל מדינת ניו יורק, ביטלה האקדמיה הבין-לאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה את זכייתו בפרס אמי משנת 2020. הפרס הוענק בזמנו לקאומו, בזכות תרומתו לתחום הבידור בטלוויזיה.
חיים אישיים.
ב-1 בינואר 2015, ביום בו הושבע לכהונה שנייה, נפטר אביו, מריו קואומו, בגיל 82. ב-1990 נישא קואומו לקרי קנדי, בתו של הסנטור רוברט קנדי ואחייניתו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, ולזוג נולדו שלוש בנות. ב-2003 הם נפרדו ובשנת 2005 הם התגרשו. בשנת 2011 החל לצאת עם מנחת הטלוויזיה סנדרה לי. בשנת 2019 הזוג הודיע כי הם נפרדו. הוא התגורר במעון הרשמי של מושל מדינת ניו יורק בעיר הבירה אולבני. אחיו הוא העיתונאי כריס קואומו מרשת CNN.
Faithless
יפתח רייכר-עתיר
יפתח רייכר-עתיר (נולד ב-2 בספטמבר 1949) הוא איש צבא, לשעבר מפקד מערך המבצעים המיוחדים באגף המודיעין וסגן-מפקד סיירת מטכ"ל במבצע אנטבה. השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה.
רייכר-עתיר נולד וגדל בקיבוץ שובל. עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. רייכר-עתיר עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. כקצין צעיר בצנחנים לחם במלחמת ההתשה וב-20 בפברואר 1973, השתתף במבצע ברדס 54–55, שכלל פשיטה מהים על בסיסי מחבלים לחופי טריפולי. באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בכוח תחת פיקודו של עמוס ירון. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה מדריך בבה"ד 1, הצטרף לגדוד צנחנים כמפקד פלוגה ולחם בחזית הדרומית. בשנים 1974–1975 פיקד על סיירת צנחנים כשהוא מחליף בתפקיד את שאול מופז. ב-6 בדצמבר 1974 פיקד על פריצה לבית בקיבוץ ראש הנקרה בו התבצר מחבל. רייכר-עתיר הצליח להרוג את המחבל, ועל כך זכה לתעודת הוקרה מאלוף פיקוד הצפון רפאל איתן. משם עבר לסיירת מטכ"ל כמפקד פלגת האימונים. במבצע אנטבה היה סגנו של מפקד הסיירת, יוני נתניהו ולאחר מכן כיהן כסגנו של עמירם לוין.
רייכר-עתיר שימש בתפקידי פיקוד רבים ובהם מפקד מערך המבצעים המיוחדים באמ"ן בשנים 1984 עד 1990. בתפקידו זה היה מפקד החפ"ק הימי במבצע הצגת תכלית לחיסולו של אבו ג'יהאד ב-1988. ב-1989 נמנה עם מתכנני מבצע חטיפתו של שייח' עובייד, מנהיג החזבאללה בדרום לבנון על ידי לוחמי סיירת מטכ"ל. כן שירת כנספח צה"ל ביפן.
בשנת 1994 השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל. הוא פנה לעסקים ושימש מנהל משותף בקרנות הון הסיכון של אוורגרין, סמנכ"ל בכיר בקונצרן כור ומנהל קרן הון הסיכון כור ונצ'ר קפיטל, אותה עזב בשנת 2002.
רייכר-עתיר הוא בעל תואר שני במנהל עסקים למנהלים מאוניברסיטת תל אביב, וכן בעל תואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודת הגמר שלו (תיזה) עוסקת בשבוי הערבי בספרות מלחמת העצמאות.
נשוי לרבקה ולהם ארבעה ילדים. אחד מילדיו, איתי רייכר, הוא תסריטאי ופרסומאי, תסריטאי מרכזי ב"ארץ נהדרת".
אלמה פיראטה
אלמה פיראטה (גם: אלמה פירטה; בספרדית: Alma Pirata) היא טלנובלה ארגנטינאית משנת 2006 שנוצרה והופקה על ידי כריס מורנה, שאחראית להצלחות רבות, בהן: המורדים, קטנטנות, פלוריסיינטה וכמעט מלאכים. בתפקידים הראשיים שיחקו מריאנו מרטינס, לואיסנה לופילטו, פביאן מאסאי בנחמין רוחאס, ניקולס ואסקס, איסבל מסדו, אלסה פיניז'ה וחוליה קאלבו.
הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר לצעירים של שנת 2006 בטקס המרטין פיירו.במהלך הסדרה יצא פסקול לסדרה שרוב השירים בוצעו בעיקר על ידי בנחמין רוחאס.
&lt;br&gt;הסדרה שודרה בארגנטינה במרץ של 2006 ועד דצמבר של אותה שנה. בישראל בשנת 2007 הסדרה הגיעה לראשונה לVOD של חברת הכבלים הוט בעלות של 2 ש"ח לפרק ולאחר מכן בחינם עד שנת 2012. במקביל בשנת 2007 לאחר כמה זמן שהסדרה הייתה נמצאת בVOD של הוט ערוץ 10 התחיל לשדר את הסדרה בדצמבר 2007.
בדצמבר 2012 הסדרה עלתה לשירות הVOD של יס לראשונה תחת קטגוריה של NextVOD.בשנת 2018 חברת הוט החזירה לVOD את הסדרה ללא עלות
עלילה.
קרוס, בניסיו ואיוון הם שלושה בחורים מפוקפקים, המתאחדים בעזרת צ'רלי – חברה ותיקה של אבותיהם. זאת על מנת שיוכלו להמשיך את מסורת אבותיהם, ולהקים מחדש את "ליגת החרבות".
הליגה היא איגוד שמטרתו להשליט צדק במקרים של אי-הגינות מוחלטת, אך מטרתם העיקרית של שלושת החברים היא לגלות היכן נמצא שלל חשוב – אבן הברקת "אלמה", אותה הורישו להם אבותיהם. מטרותיהם הנוספות הן לטהר את זכר אבותיהם, להמשיך עם הליגה, ואחרי שייוודע להם שהוריהם נרצחו להביא את הרוצח אל דינו.
גמלדה-גאלרי
גמלדה-גאלרי (גרמנית: Gemäldegalerie) הוא אחד המוזיאונים הלאומיים של ברלין הממוקם בקומפלקס המוזיאונים קולטורפורום, והוא משכנו של אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של הציור האירופי בין המאה ה-13 למאה ה-18. אוסף יצירותיו של רמברנדט האצור בגלריה, הוא השני בגודלו בעולם.
היסטוריה.
האוסף במתכונתו הנוכחית הוא תוצאה של מדיניות איסוף שאפתנית. הוא נאסף החל מהמאה ה-19 בידי מומחים, והוא משקף את בסיס השורש ואת המאורעות הפוליטיים של אירופה במאתיים השנים האחרונות.
בעת מלחמת העולם השנייה נפגע האוסף ורבות מהיצירות עלו באש או אבדו. משכנו הנוכחי של האוסף בקולטורפורום, נחנך ב־1998, לאחר ריכוז האוסף מחדש שהחל עם איחוד ברלין.
באוסף כלולות יצירות של גדולי אמני אירופה כמו: רוחיר ון דר ויידן, יאן ואן אייק, טיציאן, רפאל, אלברכט דירר, לוקאס קראנאך האב, פטר פאול רובנס, הנס הולביין, קאראווג'יו, פטר פאול רובנס, פרנס הלס ויוהנס ורמיר.
יצירות נבחרות מהאוסף.
רשימת יצירות נבחרות מהאוסף של הגמלדה גאלרי ברלין:
דניס ברחקאמפ
שערי משה
גמלדגאלרי
מנחם לס
מנחם לֶס (נולד בחיפה ב-17 באוגוסט 1937) הוא פרופסור לביומכניקה, עיתונאי ופרשן ספורט אמריקני ממוצא ישראלי המתגורר בארצות הברית. פרופ'
לס הוא הבעלים של אתר הספורט הופס. הוא מתמחה בספורט אמריקני ובפרט בכדורסל. מהראשונים שסיקרו כדורסל וספורט אמריקני בעיתונים בישראל, ובין האחראים לפופולריות ולפרסום ההולך וגדל של ליגת ה-NBA בישראל.
קורות חיים.
לס נולד בחיפה בשנת 1937, בשם מנחם רוזנברג, וגדל בשכונת בת גלים. בגיל 16 השתתף ב"חידון הספורט" ששודר בקול ישראל בחסות העיתון חדשות הספורט ומשרד החינוך, את החידון הנחה ד"ר אורי זמרי ולס הגיע בו למקום השני. לאחר השירות הצבאי למד חינוך גופני במכון וינגייט ובשנת 1961 נסע עם רעייתו רינה לארצות הברית להמשך לימודים משם החל לשלוח דיווחי ספורט לעיתונים בישראל. הוא ואשתו השלימו את התארים האקדמיים שלהם, ונולדו להם שתי בנות. ב-1973 מתה אשתו רינה כתוצאה ממחלה, לאחר שנה נישא לגייל, נוצרייה אמריקאית שהתגיירה והם גידלו את ילדיהם יחד.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לסגל אוניברסיטת אדלפי בניו יורק. הוא היה פרופסור לביומכניקה, ועמד בראש החוגים לביומכניקה (בשנים 1969–1976) ולמינהל ספורט (בשנות ה-90). כמו כן, אימן את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה בהצלחה מרובה, תוך שהוא משלב שחקני כדורגל שהגיעו מישראל וקיבלו מלגת לימודים. ב-1974 גברו על סיאטל פסיפיק וזכו באליפות המכללות של ארצות הברית במסגרת טורניר הדיוויזיה השנייה של ה-NCAA. בשנת 2001 הוצג בהיכל התהילה של האוניברסיטה. לס מספר כי הוא היה המאמן הראשון ששיבץ את הכדורגלן נמרוד דרייפוס לעמדת המגן הימני, בה זכה להצלחה גדולה.
כעיתונאי ופרשן.
לס כתב לעיתונים "חדשות הספורט", "חדשות", "ידיעות אחרונות", "מעריב", ו"הארץ". כמו כן, הוא כתב חמישה ספרים בנושא כדורסל, שחלקם הפכו לרבי מכר.