בסיום שירותו הצבאי הצטרף שפילינגר לחברת אינטל ישראל כמנהל מעבדת מחקר, שם עסק, בין השאר, בפיתוח המעבד סנטרינו למחשבים ניידים. בשנת 2001 עבר לחברת יבמ, בה שימש עד סוף שנת 2007 כמנהל מעבדת המיקרואלקטרוניקה והוא בעל הדרגה הבכירה הניתנת לאנשי הטכנולוגיה בחברה (Distinguished Engineer). בשנת 2006 הושק על ידי צוות הפיתוח בראשותו המעבד שמשמש את קונסולת המשחקים Xbox 360 של מיקרוסופט.
בשנת 2008 החל לכהן כסגן נשיא מיקרוסופט לחומרת ה-Xbox.
אילן שפילינגר כתב עשרה מאמרים מחקריים.
אנרגיה רדיואקטיבית
אנרגיה רדיואקטיבית, או "אנרגיית דעיכה", היא האנרגיה המשתחררת כתוצאה מדעיכה גרעינית. דעיכה גרעינית הוא תהליך בו גרעין אטום לא יציב מאבד אנרגיה על ידי שחרור חלקיקים יוניים וקרינה. סופה של הדעיכה, או איבוד האנרגיה, היא שינוי האטום לאטום מסוג שונה.
חישוב הדעיכה.
הפרש האנרגיה בין המגיבים והתוצרים מצוין לרוב באות "Q":
הפרש אנרגיות אלה ניתן להחליף על ידי נוסחתו של אלברט איינשטיין - "E=mc²:"
אנרגיה רדיואקטיבית תהיה לרוב ביחידות האנרגיה MeV (מיליון אלקטרון וולט) או KeV (אלף אלקטרון וולט).
"Q(MeV)" = -931.5ΔM(Da)
סוגים קשורים של רדיואקטיביות:
אתניל
דוד לסקוב
דוד לסקוב (19 בספטמבר 1903 – 3 בפברואר 1989) היה איש צבא, מהנדס וממציא ישראלי, חתן שלושה פרסי ביטחון ישראל, בין השאר על פיתוח "גשר הגלילים". לסקוב היה סגן קצין הנדסה ראשי בצה"ל, והחייל המבוגר ביותר בעולם.
ראשית חייו.
דוד לסקוב נולד לחנה ויהודה באומסק שבסיביר, אז חלק מהאימפריה הרוסית.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבר לעיר טומסק ולמד שם רפואה במשך שנתיים, אך סולק מהאוניברסיטה בגין פעילותו בתנועה הציונית. משם עבר ללנינגרד והחל בלימודי אדריכלות. בעת לימודיו היה פעיל בארגון מכבי ובתנועת החלוץ. במסגרת פעילותו בשליחות מכבי הכיר את רעייתו לעתיד, צפורה.
השניים החליטו לברוח מרוסיה וניסו לראשונה ב-1927 לחצות את נהר אמור לסין, אך נתפסו ונאסרו לחודשיים. לאחר שריצו עונש הצליחו לעבור את הגבול לסין והגיעו לעיר חרבין, שבה עבד בבניין והיה ממקימי תנועת השומר הצעיר בעיר. בשנת 1928, לאחר שידידים מהארץ ארגנו להם סרטיפיקטים, עלה הזוג לארץ ישראל ולסקוב החל לעבוד כפועל בבנימינה. במקביל, הוא השלים את לימודי האדריכלות בטכניון. עם תום לימודיו פתח בחיפה משרד אדריכלות ועסק בתכנון מבנים בחיפה ובקריות.
קריירה צבאית.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התנדב לסקוב לצבא הבריטי. עם קום המדינה והקמת צה"ל, השתתף לסקוב בקרבות מלחמת העצמאות בגליל ובנגב. לאחר תום המלחמה, שירת בחיל ההנדסה הישראלי ובפיתוח אמצעי לחימה. לאורך השנים, הוא השתתף בייבוש החולה, שירת כקצין ההנדסה של חטיבת גולני, של פיקוד הדרום ושל פיקוד הצפון, וכן כראש ענף שדה בחיל ההנדסה, ומשנת 1957 כסגן קצין הנדסה ראשי. הוא קיבל מהרמטכ"ל אז, יצחק רבין, דרגת אלוף-משנה, מחוץ לתקן, כיוון שבחיל ההנדסה דרגה זו הייתה שמורה רק למפקד החיל. לאחר מלחמת יום כיפור, הרמטכ"ל מוטה גור העניק לו דרגת תת-אלוף.
יחידת יפת"ח.
לסקוב עסק בכל שנות שירותו בפיתוח אמצעי לחימה אולם ראה את עצמו קודם כל כמהנדס ובונה. הוא חשב כל העת על פתרונות הנדסיים והיה אהוב על חייליו. לסקוב הורשה להקים את יחידת הפיתוח של חיל ההנדסה (יחידת יפת"ח), שנקראה בימיה הראשונים "חוליית לסקוב". מי שעמד מאחורי הפיכתה של "חוליית לסקוב" ליחידה צה"לית תקנית, היה עוזרו ויד ימינו של לסקוב, יגאל מולצ'דסקי (לימים אל"ם יגאל מילוא).. הקמת היחידה ב-1979, אפשרה ללסקוב לגייס שבעים ושמונה חיילים, מהנדסים ואזרחים עובדי צה"ל שעסקו בפיתוח וייצור שורה ארוכה של אמל"ח לטובת יחידות רבות בצה"ל. לסקוב תכנן פרויקטים לפי דרישות מבצעיות של יחידות צבאיות (כולל סיירת מטכ"ל). בין הפרויקטים המורשים לפרסום, ניתן למצוא את גשר הגלילים, שפיתח יחד עם ישראל טל. בנוסף תכנן את שכבת הפיצוץ להגנה על מוצבים, את "מטען לסקוב", את "אור יקרות", את רקטת "זאב" (שאחת מהן הרגה את הרמטכ"ל המצרי עבד אל-מונעם ריאד במלחמת ההתשה) ואת כדורי הגומי. בגין המצאותיו ופעילותו לפיתוח ההנדסה הקרבית, הוענקו ללסקוב שלושה פרסי ביטחון ישראל (בשנים 1964, 1973 ו-1984), וכן ציון לשבח מטעם ועדת פרס ביטחון ישראל (בשנת 1972). כמו כן הוא יקיר העיר חיפה, והוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון. לסקוב היה האיש הראשון לקבל את פרס "יקיר חיל ההנדסה", והפרס הוענק לו בטקס מיוחד ב-1988 לכבוד חגיגות 40 שנה לעצמאות מדינת ישראל.
מותו והנצחתו.
בשירותו בצה"ל, המשיך עד ליום פטירתו, בגיל 85, והוא הוכתר על ידי ספר השיאים של גינס כחייל המבוגר ביותר בעולם. דוד לסקוב נטמן בבית הקברות שדה יהושע והותיר אחריו את רעייתו, צפורה לסקוב, חברת הכנסת השלישית. שני ילדיהם הם פרופסור ראובן לסקוב, רופא ובעל עיטור המופת, והשופטת יהודית צור, סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
על שמו של דוד לסקוב נקראים רחובות בערים שונות ברחבי הארץ, וכן הונצח ברחוב "הממציא" בשכונת הר חומה שבירושלים.
כמו כן נקרא גן ציבורי בשכונת רמת גולדה בחיפה לזכרו ולזכר רעייתו - "גן צפורה ודוד".
בנימין בלומנפלד
בנימין בלומנפלד (ברוסית: Бениамин Маркович Блюменфельд; 24 במאי 1884, בוולקוביסק שבבלארוס - 5 במרץ 1947, מוסקבה) היה שחמטאי יהודי-רוסי. למד משפטים באוניברסיטאות ברלין ומוסקבה.
נולד בוולקוויסק שבאימפריה הרוסית, כמו דוד ינובסקי המבוגר ממנו ב-16 שנים. בשנת 1905/6 חלק בלומנפלד מקום 2-3 עם עקיבא רובינשטיין אחרי גרז סלווה בתחרות סנקט פטרבורג (האליפות הרביעית של רוסיה). בשנת 1907 חלק מקום 2-3 עם גאורג מרקו אחרי מיכאיל צ'יגורין בתחרות מוסקבה.
בשנת 1920 הגיע בלומנפלד למקום השמיני בתחרות מוסקבה (אליפות ברית המועצות הראשונה, ניצח: אלכסנדר אלכין. בשנת 1925 חלק מקום 2-3 עם בוריס ורלינסקי אחרי אלכסנדר סרגייב באליפות מוסקבה.
בלומנפלד פיתח את הגמביט הנגדי הקרוי על שמו. 1. ד4 פו6 2. ג4 ג5 3. ד5 ה6 4. פו3 ב-5.
ערי הלויים
עָרֵי הַלְּוִיִּם הן ארבעים ושמונה ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים. לפי ספר סדר הדורות, חלוקת הארץ הסתיימה בשנת ב'תק"ג (1257 לפנה"ס). כל אחד מהשבטים העניק בין שלוש לשש ערים מנחלתו.
ערי הלויים חולקו בין בני גרשון, קהת ומררי כך שלכהנים ולבני גרשון מספר הערים היו 13 לכל קבוצה, בני מררי קיבלו 12 ערים ובני קהת שאינם כהנים קיבלו 10 ערים. ערי הלויים שניתנו לכהנים נקראו גם ערי כהנים.
המחקר ההיסטורי והארכאולוגי מציג תמונה מורכבת יותר של המציאות ההיסטורית ושל התמונה היישובית הממשית שמאחורי רשימת ערי הלויים והכהנים, כמתואר בפרק האחרון בערך זה.
מקור הציווי.
מקור הציווי על ערי הלויים שספר במדבר, אינו מתקשר רק לערי הלויים עצמם, אלא לשני דברים נוספים: תחום שבת וטעמי המקרא
יש מחלוקת האם תחום שבת במרחק של אלפיים אמה לכל צד, מקורו מדאורייתא, או מקור ההגבלה לאלפיים אמה הוא מדרבנן. הטוענים כי תחום שבת עד אלפיים אמה הוא מהתורה, מביאים לכך ראייה מגזרה שווה בין הפסוק , לבין מקור הציווי על ערי הלויים שבחומש במדבר שם נאמר "ומדותם מחוץ לעיר את פאת קדמה אלפיים באמה".
בנוסף, בפסוק החמישי של מקור הציווי על ערי הלויים שבספר במדבר, בקטע , מופיעים שניים מטעמי המקרא שאינם מופיעים ביתר התורה כולה, והם קרויים קרני פרה (֟) וירח בן יומו (֪), בסדר לפיו מופיע הטעם "מונח" לפני הטעמים הללו, לאחר מכן מופיע ירח בן יומו, ובסוף קרני פרה.
תפקוד הערים.
מטרתם של הערים הללו לשמש ללויים מקום מגורים בארץ ישראל, מפני ששבט זה לא קיבל חלק ונחלה בארץ כשאר השבטים, משתי סיבות עיקריות:
הציווי על ערי הלויים מופיע בפרשה האחרונה של ספר במדבר, פרשת מסעי, ב. הפרקים האחרונים בפרשה זו (סוף עד ), יחד עם פרק זה, עוסקים בחלוקת הארץ. המקור מופיע להלן:
ממקור זה ניתן ללמוד את הסיבה לכך שכל שבט לא תרם את אותו מספר זהה של ערים, שלפי הכתוב כאן כל שבט נתן מספר ערים לפי גודל שטחו.
גם בספר ויקרא, בפרשת בהר, מופיע מקור העוסק בגאולת שטחי ערי הלויים.
דיני ערי הלויים וייחודן.
מתוך 48 הערים הללו, 6 ערים שימשו כערי מקלט, והם: קדש, שכם, קריית ארבע, בצר, ראמות וגולן. לדעת בעל ספר החינוך הסיבה לכך היא משום דרגת הקדושה הגבוהה של הלויים, וגם משום שהם לא יגעו בו לרעה. לדעת הרמב"ם, יתר ערי הלויים גם שימשו כערי מקלט, וההבדל ביניהן לבין ערי מקלט שהוקדשו לצורך זה, הוא שבערי המקלט קולטים רוצח שנכנס אליהם בדעתו ושלא בדעתו, והרוצח לא משלם עבור התגוררותו בעיר זו, אך ביתר ערי הלויים, הרוצח יכול להיקלט רק אם נכנס לשם מדעתו, והרוצח צריך לשלם עבור הבית בעיר בו הוא מתגורר וכן דעת החינוך.