בסוף אוקטובר, לאחר שנדחה על ידי Decca Records, החוויה חתמה עם Track, הוצאה חדשה שהוקמה על ידי מנהלי המי קיט למברט וכריס סטאמפ. Are You Experienced והסינגלים שקדמו לו הוקלטו במשך חמישה חודשים מסוף אוקטובר 1966 עד תחילת אפריל 1967. האלבום הושלם ב-16 סשני הקלטה בשלושה מוקדים בלונדון, כולל אולפני De Lane Lea, אולפני CBS, ואולפני Olympic.
Are You Experienced יצא בבריטניה ב-12 במאי 1967, בילה 33 שבועות במצעדים והגיע למקום השני. האלבום הונפק ב-23 באוגוסט על ידי Reprise Records, שם הגיע למקום החמישי ב-Billboard Top LPs, הוא נשאר שם במשך 106 שבועות, 27 מהם בטופ 40. האלבום בילה גם 70 שבועות במצעד האמריקני Billboard Hot R&amp;B LPs, שם הגיע למקום ה-10. הגרסה האמריקאית הכילה כמה מהשירים הידועים ביותר של הנדריקס, כולל שלושת הסינגלים הראשונים של החוויה, שהושמטו במהדורה הבריטית של האלבום, שהיו בטופ 10 הלהיטים המובילים בבריטניה: "Purple Haze", "Hey Joe", ו-"The Wind Cries Mary".
ב-2005, מגזין הרולינג סטון דירג את Are You Experienced במקום ה-15 של הרשימה של המגזין, 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. המגזין הציב ארבעה שירים מהאלבום ברשימת 500 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים: "Purple Haze" (מקום 17), "Foxy Lady" (מקום 153), "Hey Joe" (מקום 201), ו-"The Wind Cries Mary" (מקום 379). באותה שנה, התקליט היה אחד מתוך 50 ההקלטות שנבחרו על ידי ספריית הקונגרס בהכרה במשמעות התרבותית שנוספה לרישום הקלטה לאומי. הסופר ראובן ג'קסון ממכון סמית'סוניאן כתב: "זה עדיין הקלטת ציון דרך כי זה של הרוק, הרית'ם אנד בלוז, בלוז... המסורת המוזיקלית. זה השינה את התחביר של המוזיקה... באופן שאני אשווה, למשל, ליוליסס של ג'יימס ג'ויס".
רקע.
עד מאי 1966, ג'ימי הנדריקס נאבק כדי להתפרנס כנגן R&amp;B בתור גיטריסט גיבוי. במהלך הופעה באחד ממועדוני הלילה הפופולריים ביותר בניו יורק, מועדון הצ'יטה, הוא הובחן על ידי לינדה קית', חברתו של גיטריסט הרולינס סטונס, קית' ריצ'רדס. זמן קצר לאחר מכן, הנדריקס עבר לגרינוויץ' ווילג' והתחיל להתגורר בקפה "Wha?" והוביל בלהקה שלו, Jimmy James and the Blue Flames. קית' המליצה על הנדריקס למנהל הסטונס אנדרו לוג אולדהם ולמפיק סיימור שטיין. הם לא ראו את הפוטנציאל המוזיקלי של הנדריקס ודחו אותו. לאחר מכן היא הפנתה אותו לצ'ס צ'נדלר, שעזב את the Animals והיה משוכנע שהוא יכול להפיק ולנהל אמנים. צ'נדלר אהב את השיר של בילי רוברטס "Hey Joe", והיה משוכנע שהוא יכול להפוך את זה לסינגל להיט עם האמן הנכון. לאחר שהורשם מהגרסה החיה של הנדריקס והלהקה שלו לשיר, הוא הביא אותו ללונדון ב-24 בספטמבר 1966, וחתם אותו על חוזה ניהול עם מנהל the Animals לשעבר, מייקל ג'פרי.
מיד לאחר הגעתו של הנדריקס ללונדון, החל צ'נדלר לגייס חברים ללהקה, the Jimi Hendrix Experience, שתוכננה כדי להציג את כישרונות הגיטריסט. הנדריקס פגש את הגיטריסט נואל רדינג באודישן ל-New Animals, שבו הידע של רדינג על התקדמות הבלוז הרשימה את הנדריקס. צ'נדלר שאל את רדינג אם הוא רוצה לנגן בס בהרכב של הנדריקס; ורדינג הסכים. צ'נדלר התחיל לחפש מתופף ומיד לאחר מכן הוא יצר קשר עם מיץ' מיצ'ל דרך חבר משותף. מיצ'ל, שלאחרונה פוטר מ-"Georgie Fame and the Blue Flames", השתתף בחזרות עם רדינג והנדריקס, שם הם קשרו את האינטרס המשותף שלהם ב-R&amp;B. כאשר צ'נדלר התקשר למיצ'ל באותו יום כדי להציע לו את התפקיד, הוא התקבל ברצון. בסוף אוקטובר, לאחר שנדחו על ידי Decca Records, החוויה חתמו עם Track, חברה חדשה שהוקמה על ידי המנהלים לשעבר של the Who, קיט למברט וכריס סטאמפ.
הקלטה.
Are You Experienced והסינגלים הקודמים שלו הוקלטו במשך 5 חודשים מסוף אוקטובר 1966 ועד תחילת אפריל 1967. האלבום הושלם ב-16 מפגשי הקלטה בשלושה מקומות בלונדון, כולל את אולפני De Lane Lea, CBS ו-Olympic. צ'נדלר הזמין רבים מהמפגשים באולפני Olympic, כי המתקן היה מעולה מבחינה אקוסטית ומצויד ברוב הטכנולוגיות העדכניות ביותר, אף על פי שהוא עדיין השתמש בטייפ 4 ערוצים, בעוד שלאולפנים אמריקאיים היו טייפים של 8 ערוצים.
התקציב של צ'נדלר היה מוגבל, ולכן במאמץ להקטין את ההוצאות הוא והנדריקס השלימו את רוב עבודות האלבום בדירה המשותפת שלהם. מההתחלה, צ'נדלר מזער בכוונה את העזרה האומנותית של מיצ'ל ורדינג. מאוחר יותר הסביר: "לא הייתי מודאג מכך שמיץ' או נואל ירגישו שאין להם מספיק - או כל דבר אחר... טיילתי והקלטתי בלהקה במשך שנים, וראיתי שהכל נגמר כפשרה, אף אחד לא באמת עשה את מה שהוא רצה לעשות, לא התכוונתי לתת לזה לקרות עם ג'ימי". כשהחוויה החלה בחזרות באולפן, להנדריקס כבר היו אקורדים ומקצבים שעבדו עבור מיצ'ל, וצ'נדלר היה מכוון את קטעי הבס של רדינג.
אוקטובר עד דצמבר 1966.
צ'נדלר והלהקה מצאו זמן להקליט בין ההופעות באירופה. הם התחילו ב-23 באוקטובר, והקליטו את "Hey Joe" באולפני De Lane Lea, עם צ'נדלר כמפיק ודייב סידלר כטכנאי. בשיר הופיעו קולות רקע על ידי Breakaways. זמן קצר לאחר שהפגישה התחילה, צ'נדלר ביקש מהנדריקס להנמיך את המגבר של הגיטרה שלו, ואז התפתח ויכוח. צ'נדלר אמר: "ג'ימי קיבל התקף זעם כי לא הרשיתי לו לנגן בגיטרה בקול רם מספיק... הוא ניגן עם גיטרה של Marshall Amplification, וזה היה כל כך חזק באולפן שזה היה יותר חזק מרעשים אחרים". לפי צ'נדלר, הנדריקס איים אחרי זה לעזוב את אנגליה, ואמר: "אם אני לא יכול לנגן חזק מספיק כמו שאני רוצה, אני יכול לחזור לניו יורק". צ'נדלר, שעליו היו ניירות ההגירה והדרכון של הנדריקס בכיס האחורי, הניח את המסמכים על המיקסר ואמר להנדריקס "להשתין". הנדריקס צחק ואמר: "בסדר, עלית על הבלוף שלי", והם חזרו לעבודה. רדינג כתב ביומנו כי הם השלימו שני שירים במהלך הפגישה של אותו היום, אבל השני מעולם לא זוהה באופן חיובי. הסופר שון אגן העריך שזה היה "Killing Floor" של האולין וולף או "Land of a Thousand Dances" של וילסון פיקט. צ'נדלר החליט שהם צריכים להשתמש ביצירה מקורית של הלהקה עבור צד ב' של הסינגל, ולכן הוא עודד את הנדריקס להתחיל לכתוב; הוא כתב את השיר הראשון של הלהקה, "Stone Free", ביום שלאחר מכן. צ'נדלר, במאמץ למזער את הוצאות הסטודיו, קנה זמן לחזרות בבית Aberbach בלונדון. הוא נטש את המנהג הזה לאחר שהבין כמה מהר הלהקה יכולה ללמוד שירים בזמן שהם באולפן. ב-2 בנובמבר 1966, הלהקה חזרה לאולפני De Lane Lea כדי להמשיך לעבוד על הסינגל הראשון. במהלך הפגישה, הם הקליטו את "Stone Free" וגרסת דמו ל-"Can You See Me". זו הייתה הפעם הראשונה שהלהקה הקליטה שיר שנכלל בסופו של דבר בהוצאה המקורית של האלבום של בריטניה.
צ'נדלר לא היה מרוצה מאיכות הקול ב-De Lane Lea, ולכן לקח את עצתו של קיט למברט והזמין זמן באולפני CBS. ב-13 בדצמבר 1966, לאחר הפסקה של 5 שבועות מהקלטות בזמן שהופיעו באירופה, הלהקה התחילה להקליט מחדש באולפני CBS. בהנחייתו של הטכנאי מייק רוס, הלהקה הייתה יצירתית במיוחד במהלך הפגישה, והקליטו את מסלול הגיבוי והשירה ל-"Foxy Lady" ואת מסלול הגיבוי ל-"Love or Confusion", "Can You See Me", ו-"Third Stone from the Sun". רוס גם דיבר על השפעות הגיטרה של הנדריקס ואמר: "זה היה כל חזק שלא יכולת להיות באולפן... אף פעם לא שמעתי משהו כזה בחיים שלי". כאשר רוס שאל את הנדריקס איפה הוא היה רוצה את המיקרופון הנדריקס אמר: "שים את המיקרופון במרחק של 2 מטר בצד השני של האולפן, זה ישמע נהדר". רוס הסכים, ובמיקרופון Neumann U87 הוא הקליט את הגיטרה של בחדר גדול, שלדברי רוס, "היה חיוני לחלוטין לצליל הייחודי של החוויה". רוס ציין כי הקלט של מיצ'ל ורדינג היה ממוזער, והוא טען כי צ'נדלר היה בבירור ה"אחראי" של המפגשים. הלהקה ניגנה בשידור חי ב-CBS; השירה המובילה והקולות רקע עברו אוברדאב. למרות כספו ההולך ופוחת, צ'נדלר עודד את החוויה להקליט מספר רב של שירים, והציע להם את המותרות של ניסויים חוזרים ונשנים להקליט. עם רצועות אינסטרומנטלית חיות כבסיס ההקלטות, הם נמנעו מהרעיון המקובל של הפיכת הקלטות של כמה חלקים לתוך קטע מתמשך אחד. אחרי ההקלטה ב-13 בדצמבר, הלהקה עשתה את הופעת הבכורה שלהם בטלוויזיה ב-"Ready Steady Go!" הבריטי.
ב-15 בדצמבר 1966, עשו נגיעות אחרונות על ארבע הרצועות הקצביות שהוקלטו במפגש הקודם. אף על פי שצ'נדלר נהנה לעבוד ב-CBS והעריך את האיכות הגבוהה של ההקלטות שהם עשו שם, הוא סיים את הקשר המקצועי עם האולפן לאחר חילוקי דעות בינו לבין הבעלים ג'ייק לוי על אי התשלום שלו. צ'נדלר תכנן לשלם ללוי על הפגישות לאחר סיום הקלטות האלבום, אבל לוי דרש תשלום מראש. צ'נדלר ראה בכך בקשה בלתי סבירה, והוא נשבע שלעולם לא יעשה עסקים עם CBS שוב. השיר החמישי והאחרון שהוקלט היה "Red House". בעוד שצליל סטריאו עדיין לא היה פופולרי בקרב מעריצי מוזיקה, כל המיקסים היו של מונו; רוס הסביר: "אז... מונו היה המלך, כל המאמץ נכנס למונו". הוא העריך שהם לא בזבזו יותר מחצי שעה על כל מיקס.