בשנת 2017 כתב והלחין את "אהיה לך אושר" שכתב לאחיו ביום בו האח הציע נישואין לחברה שלו.
ביוני 2019 הוציא מויאל את השיר "רציתי שתדעי" - בלדת אהבה בה הוא כותב לאשתו על הרגעים המשותפים בחייהם, על ההיכרות ועל האתגרים שעומדים בפניהם.
ב-16 בדצמבר 2021 הוציא את הסינגל "צ'רלי" - שיר פופ קצבי עם נגיעות ים תיכוניות וקריצה לירית לשיר "צלצולי פעמונים" של אהובה עוזרי.
חיים אישיים.
ב-15 ביולי 2008 נישא לבת זוגו שימרית, לאחר 12 שנות זוגיות. לזוג ארבעה ילדים, והם מתגוררים בגדרה.
ראיון עם הערפד (ספר)
ראיון עם הערפד הוא ספר פרי עטה של הסופרת אן רייס שנכתב בשנת 1973 ויצא לאור בשנת 1976. למעשה, היא כתבה אותו בפרק זמן של כשלושה חודשים. ספר זה פתח את כרוניקת הערפדים המצליחה.
הספר מספר את סיפורו של עלם צעיר ההופך לערפד ועוסק בחיי אלמוות, אובדן, מיניות, רעב וכח. הספר הפך לפופולרי ביותר בקרב חובבי הערפדים והתרבות הגותית והניב מספר ספרי המשך.
על סמך הספר נוצר בשנת 1994 סרט קולנוע בכיכובם של טום קרוז, בראד פיט, אנטוניו בנדרס וקירסטן דנסט. הסרט זכה להצלחה רבה.
עלילה.
הספר מתאר כתב צעיר (המתואר כ"הנער") המראיין את לואיס דו פואנט די לאק, גיבור הספר, על עברו.
עיקר העלילה מתוארת מנקודת מבטו של לואיס, שהיה עלם צעיר בן 24 אמריקני (אך למעשה, נולד כצרפתי מפני שחי בלואיזיאנה לפני שנמכרה לארצות הברית על ידי נפוליאון) בן המאה ה-18 אשר מאס בחייו בגלל מותו של אחיו הצעיר, פול.
לואיס נפל קורבן בידי ערפד בשם לסטאט דה ליונקור, אשר הופך אותו לערפד בשנת 1791.
לסטאט מנסה להדריך את לואיס להיכנע ליצרו הקורא להריגת בני אדם על מנת למצוץ את דמם, אך לואיס המצפוני מתנגד לו.
לואיס מנסה לכבוש את הרעב שלו לדם אנושי שכן איננו מעוניין לנצל ולהרוג על מנת לספק את עצמו, על כן הוא שותה רק מדמן של חיות (עכברושים, חתולי אשפתות).
לסטאט איננו מוותר ומנסה לגזול את לואיס מאנושיותו. לואיס, מאידך, מנסה לחקור מהיכן הגיעו הערפדים, אך תמיד נותר ללא מענה, מה שיוצר אף יותר מתיחות בין השניים.
לילה אחד לואיס, אשר בורח מלסטאט, מגיע לשכונה נגועה במגפה ומגלה את קלודיה- ילדה בת 6, יפהפייה אשר אמה נפטרה בגלל המגפה ואביה עזב אותן.
לואיס שותה ממנה, לאחר ארבע שנים שניזון רק מדמן של חיות.
לסטאט, אשר מגלה אותם, הופך את קלודיה לערפדה על מנת שלואיס יישאר איתו ובכך יוצר לו וללואיס מעין משפחה.
לואיס, ההופך מאוהב בקלודיה, נאלץ להתמודד עם רעבונה של הילדה הערפדה אשר איננה מהססת לרצוח כדי לשבוע.
קלודיה, אשר עם השנים הופכת להיות אובססיבית לגבי השאלה 'מדוע אינה גדלה', משכנעת את לואיס לעזור לה להרוג את לסטאט על מנת לברוח ממנו. הם יוצאים לאירופה בחיפוש אחר מורשת הערפדים. במהלך נסיעותיהם מתואר השעמום שהם חווים עקב חיי הנצח שלהם. דבר אינו מרגש אותם יותר והם מחפשים למצוא דבר מה שיוכל לעורר את סקרנותם.
לבסוף הם מחליטים לנסוע לפריז, אמה של ניו אורלינס. הם פוגשים שם בערפד ארמנד, ערפד בן 400 המתיימר להיות הערפד הזקן ביותר שקיים, ובתיאטרון הערפדים שפועל תחת ניהולו.
לואיס מתאהב בארמנד, אשר כלוא בתוך גוף של נער בן 17 יפהפה, הטוען כי יש לו את התשובות לשאלותיו הרבות של לואיס.
מאידך, הערפדים בתיאטרון הערפדים מתחילים לפתח רגשות שליליים כלפי לואיס ובעיקר כלפי קלודיה, מפני שאין זה מקובל ליצור ערפדה בגיל צעיר כל כך.
בין לואיס וארמנד נוצרת כימיה אשר קלודיה מרגישה בה, ובכך מביאה אל לואיס את מדליין- יוצרת בובות אשר ביתה מתה, על מנת שיהפוך אותה למלוותה של קלודיה.
מדליין לא מספיקה לחיות עם לואיס וקלודיה זמן רב, מפני שהערפדים מהתיאטרון חוטפים אותם על פי בקשתו של לא אחר מאשר לסטאט.
קלודיה ומדליין נכלאות בתוך מגדל, שם נשרפות על ידי אור השמש ומתות. לואיס, לעומת זאת, נכלא בתוך ארון קבורה עד שארמנד מחלץ אותו.
לואיס פוגש בלסטט המתחנן אשר יחזור אליו, אך לואיס מסרב לו.
כנקמה על מותה של קלודיה לואיס שורף עד עפר את הערפדים יחד עם התיאטרון ולאחר מכן יוצא למסע יחד עם ארמנד. ארמנד לבסוף עוזב אותו, ואף אומר כי הפך ל"שושנה מיובשת" לאחר מותה של קלודיה.
לואיס חוזר לאחר מכן לניו אורלינס ובזה תם סיפורו.
הנער, המראיין, אשר נרעש כולו מהסיפור שלואיס גולל בפניו מפציר בלואיס להפוך אותו לערפד אך לואיס משיב בשלילה ונעלם.
הספר נגמר בכך שהנער הולך לחפש אחר לסטאט.
עיבוד לטלוויזיה.
ב-13 באוגוסט 2021' נמסר כי הספר יעובד לסדרת טלוויזיה עבור רשת AMC, ובה יגלם השחקן האוסטרלי סם ריד את לסטאט דה ליונקור. העונה הראשונה, בת שמונה פרקים, תעלה לשידור במהלך שנת 2022.
דניאל בארנבוים
דניאל בארנבוים (נולד ב־15 בנובמבר 1942) הוא פסנתרן ומנצח ישראלי-ארגנטינאי, מנהל מוזיקלי של תזמורות נודעות. היה המנהל המוזיקלי של האופרה של ברלין, וכיום הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הממלכתית של ברלין, שהיא גם התזמורת של האופרה הממלכתית של ברלין.
בעבר היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו ופריז ושל בית האופרה "לה סקאלה" במילאנו.
זכה באותות הוקרה רבים, ובהם אביר במסדר האימפריה הבריטית, חבר לגיון הכבוד הצרפתי, חבר מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וחתן פרסי נסיך אסטוריאס.
בארנבוים הוא מבקר בולט של מדיניות ישראל בסוגיה הפלסטינית.
קורות חייו.
בארנבוים נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, להורים יהודים ששניהם היו מורים לפסנתר. אמו של בארנבוים החלה ללמד אותו נגינה בפסנתר כשהיה בן חמש. אחריה נטל אביו את תפקיד המורה. אביו לא האמין בתרגול רב ועל כן בארנבוים הסתפק בשעתיים של תרגול ביממה. ב-19 באוגוסט 1950, עוד לפני שהיה בן שמונה, ניגן לראשונה בקונצרט בבואנוס איירס.
בשנת 1952 עלתה משפחת בארנבוים לישראל. באותה שנה הופיע כפסנתרן ברומא ובווינה. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב ולאחר מכן בתיכון חדש, שאפשרו לו לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו. בקיץ של שנת 1954 לקחו אותו הוריו לזלצבורג כדי להשתתף בשיעורי הניצוח של איגור מרקביץ', בזכות מלגה של הקרן האמריקנית למוסדות בישראל. באותו קיץ פגש לראשונה את וילהלם פורטוונגלר וניגן עמו. בשנת 1955 למד הרמוניה והלחנה אצל נדיה בולאנז'ה בפריז והופיע בפריז לפני קהל. בשנת 1956 הופיע בלונדון ובשנת 1957 הופיע בניו יורק תחת שרביטו של לאופולד סטוקובסקי. מאז יצא למסעות הופעות תדירים באירופה, בארצות הברית, בדרום אמריקה, באוסטרליה ובמזרח הרחוק. בגיל ארבע עשרה סיפר בראיון כי אביו דחה הזמנה שקיבל לבוא ולנגן בברלין, משום שלא יכול היה "להרשות לי כישראלי להופיע בגרמניה".
בשנת 1964 החלו להפיק הקלטות של בארנבוים, ומאוחר יותר הוא הקליט את כל הסונאטות לפסנתר של מוצרט ושל בטהובן, והקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט (הן כמנצח והן כפסנתרן), בטהובן (עם אוטו קלמפרר), בראהמס (עם ג'ון ברבירולי) וברטוק (עם פייר בולז). בעקבות הופעת הבכורה שלו כמנצח עם תזמורת פילהרמוניה בלונדון בשנת 1967, הוזמן בארנבוים לנצח על תזמורות אירופאיות ואמריקאיות רבות. בין השנים 1975–1989 כיהן כמנהל המוזיקלי של תזמורת פריז, שם ניצח על חלק ניכר מהמוזיקה הקלאסית של המאה ה-20.
בארנבוים ניצח לראשונה על האופרה "דון ג'ובאני" של מוצרט ב 1973 בפסטיבל אדינבורו. הוא הופיע לראשונה בפסטיבל ביירוית בשנת 1981, והיה למנצח קבוע שם עד שנת 1999.
בין השנים 1991–2006 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו, תפקיד שמילא קודם לכן המנצח הנודע גאורג שולטי. הוא גם מכהן, החל משנת 1992, כמנהל המוזיקלי של האופרה של ברלין, ומשנת 2006 משמש כמנצח אורח ראשי בבית האופרה "לה סקאלה" במילאנו, איטליה.
ביוני 1967, בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים, במהלך המלחמה ולאחריה נתן עם ארוסתו, הצ'לנית הבריטית ז'קלין די פרה, סדרה של קונצרטים ברחבי ישראל. ב-15 ביוני 1967 נישאו בארנבוים ודי פרה, בטקס שנערך בכותל המערבי לאחר שדי פרה התגיירה. די פרה הייתה מוזיקאית מחוננת שהקריירה שלה נגדעה בשנת 1973 עקב מחלת טרשת נפוצה. בשנים האחרונות לחייה של די פרה, שנפטרה בשנת 1987, חי בארנבוים בחשאי עם הפסנתרנית אלנה בשקירובה ונולדו להם שני ילדים. הם נישאו בשנת 1988. קורות חיי הזוג, כמו גם יחסי ז'קלין די פרה עם אחותה ובעלה של אחותה, מומחזים בסרט הדוקודרמה "הילרי וג'קי" (1998).
במשך שנים רבות שיתף בארנבוים פעולה עם יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן וזובין מהטה וז'קלין די פרה שרבים כינו אותם בהומור "המאפיה הישראלית". הם הרבו בהקלטות ובהופעות משותפות. במהלך מלחמת יום הכיפורים הופיע בארנבוים בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה .
בשנת 2011 קיבל תואר "אביר מפקד" (KBE) במסדר האימפריה הבריטית. באוקטובר 2011 מונה למנהל המוזיקלי של בית האופרה "לה סקאלה" במילאנו. הוא עזב את לה סקאלה בשנת 2014 לאחר תשע שנים.
האסטרואיד 7163 Barenboim שהתגלה על ידי אלינור הלין וסקוט דנבר נקרא על שמו.
השמעת המוזיקה של וגנר בישראל.
ב-7 ביולי 2001 ניצח בארנבוים בפסטיבל ישראל בירושלים על התזמורת הממלכתית של ברלין שביצעה את הפרלוד לאופרה של ריכרד וגנר "טריסטן ואיזולדה". הביצוע עורר סערה בישראל, משום שהמוזיקה של וגנר נחשבת למוקצה בשל האנטישמיות של וגנר ואהדתם של הנאצים ליצירתו. בארנבוים היה אמור בתחילה לנצח על המערכה הראשונה של האופרה "הוולקירות" יחד עם שלושה סולנים, בהם הטנור פלאסידו דומינגו. מחאות מצד ניצולי השואה ומצד שרים בממשלת ישראל הביאו לכך שהנהלת הפסטיבל ביקשה שבארנבוים יעלה יצירה אחרת במקומה.