לאורך השנים צברו הספורטאים ההונגרים 511 מדליות, מהן 181 מדליות זהב. הישג זה מקנה להונגריה את המקום השמיני בטבלת המדליות של כל הזמנים, הגבוה ביותר מבין המדינות שלא אירחו את המשחקים. הענפים בהם בלטו ההונגרים במיוחד הם סיף (87 מדליות, מהן 56 מדליות זהב; מקום שלישי בכל הזמנים, אחרי איטליה וצרפת), שחייה (73 מדליות, מהן 28 מדליות זהב; מקום רביעי בכל הזמנים, אחרי ארצות הברית, אוסטרליה וגרמניה המזרחית) וקאנו/קיאק (80 מדליות, מהן 25 מדליות זהב; מקום שלישי בכל הזמנים, אחרי גרמניה וברית המועצות). בשני ענפים מוליכה הונגריה את טבלאות המדליות: קרב חמש מודרני (23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב) וכדורמים (15 מדליות, מהן 9 מדליות זהב). גם נבחרות הגברים בכדורגל לדורותיהן הגיעו להישגים הגבוהים ביותר (5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב)
באולימפיאדות החורף משתתפת הונגריה מאז היווסדן, באולימפיאדת שאמוני (1924). הישגיה במשחקים אלה צנועים יותר, ועד כה זכו הספורטאים ההונגרים בעשר מדליות, ארבע מדליות בהחלקה מהירה במסלול קצר ושש מדליות בהחלקה אומנותית.
הונגריה לא אירחה מעולם את המשחקים. בודפשט נבחרה אמנם לארח את המשחקים של 1920, לאחר שהועדפה על פניהן של אמסטרדם וליון, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה לא הורשו מעצמות המרכז, ובהן הונגריה, להשתתף במשחקים, לא כל שכן לארח אותם, והמשחקים התקיימו באנטוורפן. בהמשך הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-1944, והפסידה ללונדון, אך המשחקים לא נערכו בסופו של דבר, בשל מלחמת העולם השנייה. היא הגישה את מועמדותה בשלישית לאירוח המשחקים של 1960, ודורגה במקום הרביעי, אחרי רומא, לוזאן ודטרויט.
היסטוריה.
אולימפיאדת אתונה (1896).
באולימפיאדת אתונה השתתפו שבעה ספורטאים הונגרים, חמישה מהם זכו במדליות, והונגריה דורגה במקום השישי בטבלת המדליות. השחיין אלפרד האיוש היה לאלוף האולימפי הראשון במשחה ל-100 מטר חופשי, וניצח גם במשחה ל-1200 מטר חופשי. שני המשחים נערכו בים הפתוח ובאותו היום. נאנדור דאני זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר, ושלושה הונגרים זכו במדליות ארד: מומצ'ילו טאפאוויצה בטניס, ג'ולה קלנר במרתון ואלאיוס סוקויי בריצת 100 מטר. סוקויי גם סיים במקום הרביעי בקפיצה משולשת.
אולימפיאדת פריז (1900).
באולימפיאדת פריז (1900) זכו ההונגרים בחמש מדליות. רודולף באואר זכה במדליית הזהב בזריקת דיסקוס. השחיין זולטאן הלמיי זכה בשלוש מדליות: מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-4000 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-1000 מטר חופשי. במדליה החמישית זכה הקופץ לגובה לאיוש גנצי, שזכה במדליית ארד. ספורטאים בולטים נוספים במשלחת ההונגרית כוללים את יאקאב קאוזר (מקום רביעי בקפיצה במוט), רז'ה קרטייר (מקום רביעי בהדיפת כדור ברזל ומקום חמישי בזריקת דיסקוס) ואמון ריטר פון גרגוריך (מקום רביעי בסיף).
אולימפיאדת סנט לואיס (1904).
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) השתתפו ארבעה ספורטאים הונגרים בלבד. שניים מהם חלקו בארבע מדליות, הישג שהספיק כדי להקנות להונגריה את המקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, גרמניה, קובה וקנדה. הספורטאי הבולט במשלחת היה זולטאן הלמיי, שניצח במשחים ל-50 ול-100 יארד בסגנון חופשי. שחיין הונגרי נוסף, גזה קיש, זכה במדליית כסף במשחה למייל בסגנון חופשי, ובמדליית ארד במשחה ל-880 יארד בסגנון חופשי. לאיוש גנצי סיים במקום הרביעי בקפיצה לגובה.
אולימפיאדת לונדון (1908).
באולימפיאדת לונדון (1908) השתתף מספר שיא של 63 ספורטאים הונגרים. הם זכו ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום השישי בטבלת המדליות. הסייף היהודי ינה פוקס זכה בשתי מדליות זהב בתחרות בחרב אישי, ובזכייה הקבוצתית במדליית הזהב בחרב. סייף נוסף, בלה זולאווסקי, זכה במדליית הכסף. במדליית הזהב השלישית זכה המתאבק ריכרד וייס. זולטאן הלמאי זכה במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר חופשי, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים ל-200X4 מטרים חופשי במדליית הכסף. אישטוואן סומודי זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה, קרויי לויצקי זכה במדליית ארד בחתירה והנבחרת שהתחרתה במרוץ שליחים ל-1600 מטר זכתה אף היא במדליית ארד.
אולימפיאדת סטוקהולם (1912).
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) המשיך מספר הספורטאים ההונגרים לעלות, והגיע ל-119. הם זכו ב-8 מדליות, בהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות. הסייף ינה פוקס שב וזכה בשתי מדליות זהב, בתחרות בחרב אישי. פוקס היה שותף לזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב בתחרות בחרב, ואף שני המדורגים אחריו היו הונגרים - בלה בקשי וארווין מסארוש. הקלע שאנדור פרוקופ זכה במדליית זהב בירי מ-300 מטר מ-3 מצבים, נבחרת ההתעמלות זכתה במדליית כסף, מור קוצאן זכה במדליית ארד בהטלת כידון והמתאבק בלה וארגה הגיע להישג דומה. נבחרת הכדורגל הובסה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת בריטניה בתוצאה 0-7, אך בבית הניחומים גברה על נבחרותיהן של גרמניה ואוסטריה, ודורגה במקום החמישי.
אולימפיאדת פריז (1924).
בהופעתה הראשונה של הונגריה במשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית, נפרדת מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, צברו ההונגרים 9 מדליות, בהן 2 מדליות זהב. הענף הבולט ביותר היה הסיף. שאנדור פושטה זכה במדליית זהב בחרב, היה שותף לזכיות הקבוצתיות במדליית כסף בחרב ובמדליית ארד ברומח. יאנוש גראי, שהיה שותף לזכייה הקבוצתית בחרב, זכה גם במדליית ארד בטורניר האישי בענף זה. הקלע ג'ולה האלאשי זכה במדליית זהב, אלמר שומפאי זכה במדליית כסף בקרב חמש, המתאבק לאיוש קרסטש זכה אף הוא במדליית כסף, ועמיתו ריימונד באדו זכה במדליית ארד. במדליה האחרונה, מדליית ארד, זכה השחיין קארוי בארטה במשחה ל-100 מטר גב.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) השתתפו 109 ספורטאים הונגרים. הם זכו ב-9 מדליות, בהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות. הסייף אדן ויטז טרסטיאנסקי זכה במדליית הזהב בדגם החרב. סגנו במקצה זה היה היהודי אטילה פטשאואר, ושניהם היו שותפים לזכייה במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. המתאבק לאיוש קרסטש שיפר את הישגו מפריז וזכה במדליית זהב. במדליית הזהב הרביעית זכה המתאגרף אנטאל קוצ'יש. במדליות כסף זכו המתאבק לאסלו פאפ, מטיל הכידון בלה ספש והשחיין אישטוואן באראני (במשחה ל-100 מטר חופשי). נבחרת הכדורמים העפילה לראשונה בתולדותיה למשחק הגמר, לאחר שגברה על נבחרת צרפת, אך הפסידה לגרמניה והסתפקה במדליית הכסף.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) השתתפו רק 58 ספורטאים הונגרים, אך הם הגיעו להישג שיא של 15 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, ודורגו במקום השישי בטבלת המדליות.
הספורטאי הבולט במשלחת היה המתעמל אישטוואן פלה. פלה זכה במדליות זהב בתרגילי הקרקע וסוס הסמוכות ובמדליות כסף בתרגיל המקבילים ובקרב-רב. הסייף ג'רג' פילר זכה במדליית זהב בחרב, ובן ארצו אנדרה קאבוש זכה בארד בתחרות זו. שניהם היו שותפים לזכייה הקבוצתית השנייה ברציפות בתואר האולימפי בחרב. הסייפת ארנה בוגאטי בוגן, שזכתה במדליית ארד ברומח, הייתה לאישה ההונגרייה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. ביתר המדליות זכו המתאגרף אישטוואן אנקש (זהב), המתאבקים אדן זומבורי (כסף), קארוי קרפטי (כסף) ויוז'ף טונוגי (ארד), הקלע זולטאן שוש הרדצקי (ארד) ונבחרת השחיינים ל-200X4 מטרים בסגנון חופשי (ארד).
נבחרת הכדורמים זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר האולימפי. בטורניר השתתפו 5 נבחרות שהתחרו זו מול זו, והונגריה גברה על שלוש יריבותיה, ארצות הברית, גרמניה ויפן. הנבחרת הרביעית, נבחרת ברזיל, הודחה מהמשחקים עוד לפני שהמשחק בין שתי הנבחרות אמור היה להתקיים, לאחר ששחקניה קיללו את השופטים במשחקה מול גרמניה.
אולימפיאדת ברלין (1936).
באולימפיאדת ברלין (1936) השתפרו הישגי המשלחת ההונגרית עוד יותר. הספורטאים ההונגרים זכו ב-16 מדליות, מהן 10 מדליות זהב, ודורגו במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי גרמניה וארצות הברית.
הענפים המצליחים ביותר היו ההיאבקות והסיף, שבכל אחד מהם הושגו 4 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. אנדרה קאבוש שיפר את הישגו מלוס אנג'לס, וזכה במדליית הזהב בחרב. הוא גם היה שותף לזכייה הקבוצתית השלישית ברציפות בתואר האולימפי בחרב. שותפו לנבחרת, אלדר גרביץ' זכה במדליית ארד. במדליית הזהב השלישית בענף הסיף זכתה אילונה אלק היהודיה, ברומח. המתאבקים זוכי מדליות הזהב היו מרטון לרינץ וכן אדן זומבורי וקארוי קרפטי, זוכי מדליות הכסף בלוס אנג'לס. יוז'ף פלוטאש זכה במדליית ארד.
השחיין פרנץ צ'יק זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית הארד במשחה ל-200X4 מטרים. איבויה צ'אק זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה והייתה לספורטאית האישה הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית עבור הונגריה. מיד לאחר ניצחונה של צ'אק הגיעה גם הידיעה שבבריכת השחייה ניצח צ'יק, האוהדים ההונגרים לא ידעו את נפשם מרוב שמחה ופרצו בקריאות צ'יק צ'אק, צ'יק צ'אק וכל הקהל הצטרף אליהם.
במדליית זהב זכה המתאגרף אימרה הראנגי. הקלע ראלף ברז'ני זכה במדליית כסף, הרוכב יוז'ף פון פלאטי זכה במדליית ארד בקפיצות ראווה ונבחרת הנשים בהתעמלות זכתה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית.
נבחרת הכדורמים זכתה בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, לאחר שצברה מספר נקודות זה לשל נבחרת גרמניה בבית הגמר, אך בהפרש שערים טוב יותר. נבחרת הכדוריד העפילה אף היא לבית הגמר, אך סיימה בו במקום הרביעי והאחרון.
אולימפיאדת לונדון (1948).