הקיבוץ הוקם עם תום מלחמת העצמאות על ידי שתי קבוצות של לוחמים משוחררים מחטיבת "יפתח" של הפלמ"ח, חברי הכשרת חניתה שנמנו קודם עלייתם ארצה על ילדי סלבינו ועלו ארצה ב-1946 באוניית המעפילים "אנצו סירני", והכשרת "אבוקה" של התנועה המאוחדת. הקיבוץ עלה על הקרקע ב-6 בינואר 1949 ועבר למקום הקבע שלו על מורד רכס ראש הנקרה ב-1 באוקטובר 1950. בשנים הבאות התווספו לקיבוץ חברים שהגיעו דרך גרעינים של תנועות הנוער הבונים - התנועה המאוחדת והנוער העובד.
הקיבוץ נמנה עם יישובי קו העימות ובמהלך השנים עבר פעמים רבות הפגזות או ירי קטיושות ותושביו שהו במקלטים. ב-1974 חדר מחבל לקיבוץ, פצע קשה אחד מחברי הקיבוץ, ולאחר שהתבצר בבית חוסל על ידי כוח של סיירת צנחנים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עבר הקיבוץ תהליכי הפרטה: מעבר לשכר דיפרנציאלי ושיוך דירות לחברים. ליד הקיבוץ הוקמה הרחבה הכוללת 160 בתים צמודי קרקע, והישוב הפך לאגודה קהילתית שבתוכה שומר הקיבוץ על מסגרת כלכלית נפרדת. בראשית העשור השני של המאה ה-21 התקבלו לחברות בקיבוץ כ-80 משפחות של בני הקיבוץ שבנו את בתיהם בהרחבה נוספת. הגידול באוכלוסייה והתווספות משפחות צעירות רבות חיזקו את היישוב, והפיחו רוח חדשה בפעילות התרבותית ובפעילות הנוער וחברת הילדים.
תחומי עיסוק.
לקיבוץ שני מקורות פרנסה עיקריים: חקלאות ותיירות.
חקלאות.
ענפי החקלאות הם:
תיירות.
תפעול אתר התיירות של ראש הנקרה הכולל:
לאחר הפרטת הקיבוץ וכניסת תושבי ההרחבה, הורחבו מקורות המחיה והתגוונו: מקצועות חופשיים ושירות ציבורי, חינוך, בריאות, משטרה, רווחה, תעשייה, ועסקים פרטיים שונים.
קייסה ברגקוויסט
קייסה מרגרטה ברגקוויסט (בשוודית: Kajsa Margareta Bergqvist; נולדה ב-12 באוקטובר 1976) היא אתלטית שוודית, אלופת עולם, אלופת אירופה, בעלת מדליית ארד אולימפית ושיאנית העולם באולם הנוכחית (2017) בקפיצה לגובה (2.08 מטר).
ביוגרפיה.
ברגקוויסט נולדה בסולנטונה (מצפון לסטוקהולם) ועברה להתגורר במונקו. שיאה האישי העומד על 2.06 מטר, נקבע בגרמניה בשנת 2003, הוא השיא השוודי. ב-2004 נפצעה ולא השתתפה באולימפיאדת אתונה. שנה אחר כך חזרה להשתתף באליפות העולם שנערכה בהלסינקי וזכתה במדליית זהב. ב-5 בפברואר 2006, שברה ברגקוויסט את שיא העולם באולם בקפיצה לגובה, כשקפצה לגובה של 2.08 מטר.
חייה האישיים.
בסילבסטר 2007 התחתנה ברגקוויסט עם שחקן ובמאי שוודי, מאנס הרנגרן. הזוג הודיע על גרושיו בתחילת 2011. בדצמבר 2011 היא הודיעה לתקשורת שהיא נמצאת במערכת יחסים זוגית עם אישה, "כלסבית כמו שאני מרגישה היום, כהטרוסקסואלית כמו שהרגשתי כשהייתי יחד עם מאנס. אבל כשאזדקן ואתבונן אחורה על החיים שלי, אולי יהיה אפשר לחשוב שאני ביסקסואלית."
הרשות השנייה
גלאי אקוסטי
גלאי אקוסטי הוא גלאי פסיבי רגיש לתדרי קול ותנודות אוויר חריגות.
הגלאי הוא התקן רגיש לשינויי לחץ. מימוש פשוט וזול לגלאי כזה הוא חריר שלידו תלויה מסת מתכת קטנה. שינויי לחץ בסביבת הגלאי גורמים לאוויר הנכנס לחריר להזיז את מסת המתכת. תזוזה זו משנה את קיבול הגלאי ומאפשרת למדוד את השינוי בלחץ האוויר. גלאים אקוסטיים מורכבים ויקרים יותר מתבססים על אינטרפרומטריה בסיבים אופטיים. רגישותם ומחירים גבוהים יותר.
גלאים אקוסטיים זולים משמשים במערכות אזעקה. קול רם או פתיחת חלון או דלת יגרמו להפעלת הגלאי. חסרונו של הגלאי בכך שהוא אינו ניתן להתקנה במקומות רועשים שבהם נוצרות הרבה התראות שווא.
גלאי תת-אדום פסיבי
גלאי תת-אדום פסיבי הוא גלאי שרגיש לקרינה תת-אדומה, שנפלטת מהסביבה ומגוף האדם מאליה, כך שאין צורך בהארה אקטיבית (שנדרשת, למשל, אם משתמשים במצלמה רגילה בלילה).
רוב הקרינה התת-אדומה נמצאת בתחום אורכי הגל שבין 1 ל-14 מיקרון, וגוף האדם פולט את הקרינה המרבית באזור 10 מיקרון. גלאים איכותיים מתוכננים בדרך כלל לתחום אורכי הגל 8 - 12 מיקרון (תת-אדום רחוק) כי לאטמוספירה יש בליעת אור מינימלית בתחום זה. הגלאים הרגישים (והיקרים) ביותר הם גלאי MCT (כספית-קדמיום-טלוריד) שרגישותם הגבוהה מושגת על ידי קירור בחנקן נוזלי לטמפרטורה של 77K. הם נמצאים בדרך כלל רק במכשור מדידה מדויק. סוג נוסף של גלאים מקוררים הוא גלאי InSb (אינדיום-אנטימוניד).
סוגי הגלאים הזולים והנפוצים יותר הם בולומטרים וגלאים פירואלקטריים.
הגלאים הנפוצים ביותר (למשל במערכות אזעקה) הם גלאים פירואלקטריים, בגלל עלותם הנמוכה. גלאים אלה אינם מקוררים. הם אינם רגישים לרמת הקרינה המוחלטת, אלא מגלים רק שינויים ברמת הקרינה. כל שינוי כזה נקלט בגלאי וגורם להפעלתו. התחום הספקטרלי של גלאים כאלה בדרך כלל מוגבל לתת-אדום קרוב (מאחר שמשתמשים בעדשות מחומרים זולים, משיקולים כלכליים) ולכן רגישותם נמוכה.
בשנות ה-90 הצליחו מספר חברות לפתח מערכים של גלאי תת-אדום, ושילבו אותם במצלמות לתחום זה, בדומה למצלמה דיגיטלית.
מאחר שקרינת תת-אדום איננה יכולה לחדור חומרי בנייה או זכוכית, יש להתחשב בכך בעת תכנון שטח הכיסוי של הגלאי. לעומת זאת, הקרינה נפלטת תמיד, גם בלילה, והיא כן חודרת ערפל ועשן, מה שמאפשר לגלאים לפעול גם בסביבה שקשה לראות בה.
גלאי א.א פסיבי
ברוכין
ברוכין הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש מערבא שבשומרון, על גבעה בגובה 412 מטרים מעל פני הים, בסמוך לכפרים הפלסטיניים בורוקין וכפר א-דיכ, ובמרחק כ-2 ק"מ מצפון מזרח להתנחלות עלי זהב, בתחום מועצה אזורית שומרון. השם ברוכין מנציח את זכרו של הרב ברוך שלום הלוי אשלג, ודומה במצלול לשמו של הכפר הסמוך בורוקין.
בסמיכות ליישוב נמצאת חורבת חמד אותה שיפצו בני נוער מברוכין, חורבה גדולה הנראית היטב מכביש 5. במדרונות החורבה יש מערות קבורה מהתקופה הביזנטית, וביניהן קבר בגוף הסלע, חלל בצורת קשת עם תבליט לפיד בקיר. בחורבה יש 5 בורות מים ושרידי כנסייה ביזנטית עם עמודים ופסיפסים.
נכון לסוף 2020 ברוכין היא ההתנחלות שצומחת הכי מהר ביהודה ושומרון בקצב של 26.9% לשנה. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
היסטוריה.
על הקמת היישוב הוחלט בוועדת השרים לענייני התיישבות באפריל 1983, אולם ההחלטה לא יצאה אז אל הפועל.
היישוב הוקם ב-1999 על ידי תלמידי ישיבת ארץ הצבי שביישוב פדואל הסמוך, והגרעין הראשון מנה 6 משפחות. נכון ל-2019 גרות בו כ-210 משפחות, חלקן בקרוונים וחלקן במבני קבע. במקום מעונות, גני ילדים, ישיבה גבוהה, ישיבה תיכונית, תלמוד תורה, ספרייה מקווה ובית כנסת.
במהלך עשר השנים הראשונות לקיומה ברוכין הייתה מאחז בלתי חוקי והתנהלה באופן חלקי כשכונה של עלי זהב, ולכן הלמ"ס מנתה את תושביה כחלק מאוכלוסיית עלי זהב. בשנת 2012 הכירה ממשלת ישראל בברוכין כיישוב עצמאי.
הר ברכה
בְּרָכָה או הַר בְּרָכָה, הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בשומרון, בשטח המועצה האזורית שומרון, על רכס הר גריזים שמדרום לשכם.
שמו של היישוב נגזר מהפסוק: .
תיאור גאוגרפי.
מיקומו של היישוב הוא בגב ההר, בעל השלוחה הדרומית של רכס הר גריזים, בסמוך לקריית לוזה שמדרום לשכם, בגובה מקסימלי של כ-870 מ' מעל פני הים. מצפון ליישוב, על הר גריזים המקראי, שוכנת שכונת השומרונים שהיא חלק מתחומה המוניציפלי של שכם, אך מוגנת על ידי צה"ל. צפונית יותר נמצא מצפה יוסף הצופה על קבר יוסף. הגישה אל היישוב היא מצומת תפוח (כביש 60) דרך צומת מחנה חורון (כביש 57), או מקדומים דרך "ציר גלעד".
תנאי השטח הם במת הר מישורית עם מדרונות מזרחיים תלולים מאוד. אחד מהם הוא מצוק פרול המתאים לגלישת סנפלינג. האקלים קריר ויבש. למרגלות היישוב נמצא מעיין עין מח'נה ("מעיין עמשא"). סמוך לגבעת סנה יעקב ולמעיין נמצאת שמורת האלות האטלנטיות בה עשרות עצי אלה אטלנטית ועשבייה הכוללת את שעורת התבור ועיריוני צהוב. סמוך להן מצויים שרידי חורבה עתיקה.
התפתחות היישוב.
הר ברכה החל את דרכו בי"ט בתשרי ה'תשמ"ב (6 באוקטובר 1982) כמאחז צבאי שאויש על ידי חיילי נח"ל. הוא אוזרח בטקס חגיגי ביום העצמאות, בשנת 1983. בשנת 1985 מנה היישוב 85 נפשות, יותר ממחציתן פעוטות.
בדצמבר 1988, סמוך ליישוב, רצח מחבל ערבי את תושב המקום יעקב פרג, אשר שמר על האדמות סביב ליישוב. המחבל נטל את נשקו של פרג ותקף עמו חיילי מילואים שהיו במקום. במהלך הקרב נהרג רב"ט . כשנה לאחר מכן, הוטמן מטען נפץ סמוך למקום הרצח, על ציר העלייה ליישוב, והוסווה כדגל ישראל שעליו צויר צלב קרס. המטען התפוצץ כאשר ניסה תושב היישוב לתלוש את הדגל. התושב נפצע באורח בינוני.
היישוב פותח על ידי ארגון אמנה. לאחר שנים שבהן התפתח בקצב איטי, החלה במחצית העשור הראשון של שנות ה-2000, האצה בקצב הפיתוח והגדילה. בשנים אלו הצטרפו ליישוב כעשרים וחמש משפחות חדשות בשנה. בשנת 2007 מנה היישוב כ־200 משפחות. נכון ל-2021 מונה היישוב כ-430 משפחות.
בית עלמין הוקם ביישוב בראש השנה ה'תשמ"ח, בהנחיית הרב יצחק מאיר האיתן, רב השומרון, שהתגורר בקדומים אולם בפועל שימש גם רבם של יישובים קטנים בשומרון.
התפתחותו של היישוב נובעת בעיקר בזכות הישיבה הממוקמת בו. רוב התלמידים שנישאו מתגוררים ביישוב, דבר התורם רבות להתפתחות המקום. היישוב מאופיין בהתיישבות צעירה; 70% ממשפחות היישוב הן למטה מגיל 30. במעון בהר ברכה, הגדול בשומרון, ישנם מעל 200 תינוקות.