רוג'ר מאירסון
רוג'ר ברוס מאירסון (אנגלית: Roger Bruce Myerson; נולד ב-29 במרץ 1951) הוא כלכלן יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.
ביוגרפיה.
מאירסון נולד בשנת 1951 למשפחה יהודית. בשנת 1973 השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד בהצטיינות יתרה, ובשנת 1976 השלים דוקטורט באותו המוסד בנושא תורת המשחקים בתאגידים. בין השנים 1976 ו-2001 כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. מאירסון נודע בשל מחקריו בתחום תכנון המכניזמים השייך לתורת המשחקים, וזכה בשנת 2007 בפרס נובל בכלכלה, ביחד עם עמיתיו אריק מסקין וליאוניד הורביץ.
אלכסנדרה פלוסי
אלכסנדרה פלוסי (באנגלית: Alexandra Pelosi; נולדה ב-5 באוקטובר 1970) היא עיתונאית פוליטית אמריקאית, יוצרת סרטים דוקומנטריים. פלוסי היא בתה של ננסי פלוסי, מבכירות המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית ויושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
פלוסי נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, בתם של ננסי ופול פלוסי. בשנת 2000 נשלחה פלוסי מטעם רשת NBC לסקר את הקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש. היא ליוותה את הקמפיין במשך 18 חודשים, מהתמודדות על המועמדות של המפלגה הרפובליקנית ועד להכתרתו כנשיא. בתיעוד השתמשה כדי ליצור את הסרט "Journeys with George" שעליו הייתה מועמדת ל-6 קטגוריות בפרס אמי.
אחרי הבחירות היא עזבה את רשת NBC ועברה לעשות סרטים תיעודיים בעבור רשת HBO. בשנת 2008 התלוותה לקמפיין של ג'ון מקיין וצילמה ראיונות עם אוהדיו בעצרות תמיכה בשטח. הצילומים היו הבסיס לסרט "Right America: Feeling Wronged", אשר שודר בבכורה בשנת 2009.
לורנס גונצי
לורנס גונצי (במלטזית: Lawrence Gonzi; נולד ב-1 ביולי 1953) הוא ראש ממשלת מלטה לשעבר.
גונצי נבחר לראשונה לפרלמנט המלטזי בשנת 1988 מטעם המפלגה השמרנית המלטזית. עם בחירתו זו הוא נבחר גם לתפקיד יושב ראש הפרלמנט. לאחר הבחירות הכלליות בשנת 1992 נבחר שוב גונצי לתפקיד יושב ראש הפרלמנט, והפעם כמועמד כל חברי הפרלמנט.
בבחירות בשנת 1996, כאשר המפלגה השמרנית נחלה תבוסה, נבחר גונצי לתפקיד שר בממשלת צללים לנושא מדיניות חברתית. שנתיים לאחר מכן, ולאחר ניצחון מפלגתו בבחירות, מונה גונצי לתפקיד שר המדיניות החברתית. בשנת 2003 נבחר גונצי לתפקיד סגן מנהיג המפלגה השמרנית.
בשנת 2004 החליט ראש ממשלת מלטה אדוארד פנק אדאמי להתפטר מתפקידו ולהתמודד על תפקיד נשיא המדינה. בבחירות שנערכו לתפקיד מנהיג המפלגה השמרנית נבחר גונצי בחודש מרץ 2004 ברוב קולות. מיד לאחר מכן מונה גונצי לתפקיד ראש ממשלת מלטה. גונצי החזיק כמו כן בתפקיד שר האוצר.
גונצי זכה לשבחים בתפקיד ראש ממשלת מלטה ושר האוצר בעיקר עקב הרפורמות המבניות שקידם מתוקף תפקידו, רפורמות אשר אפשרו את הצטרפותה של מלטה לאיחוד האירופי ולאמנת מאסטריכט.
בבחירות בשנת 2008 זכתה שוב המפלגה השמרנית בבחירות וגונצי התמנה שוב לתפקיד ראש הממשלה, אולם הפעם ללא תיק האוצר. למרות הניצחון בבחירות זכתה המפלגה השמרנית רק ליתרון של מנדט אחד בפרלמנט המלטזי, דבר שהקשה על גונצי לבצע רפורמות כלכליות שהמשק המלטזי היה זקוק להן בעקבות המשבר הכלכלי העולמי. גונצי שם דגש רב על פיתוחה של מלטה כיעד תיירותי.
ב-11 במרץ 2013 סיים גונצי את כהונתו כראש ממשלה.
סבו של לורנס גונצי היה אחיו של הארכיבישוף של מלטה, מונסיניור סר מייקל גונצי.
סן מיגל דה ליו
סן מיגל דה ליו (בספרדית: San Miguel de Lillo; באסטורית: Samiguel de Lliño) היא כנסייה קתולית בפאתיה הצפוניים של אוביידו בירת הקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד.
הכנסייה נבנתה בשנת 848 בהוראת רמירו הראשון, מלך אסטוריאס. בתחילה נקראה על שם מרים, אך לאחר שהארמון הסמוך הוסב לכנסייה, נקרא הוא על שמה (סנטה מריה דל נרנקו), ואילו הכנסייה הוותיקה יותר הוקדשה למלאך מיכאל (מיגל בספרדית). בשנת 1985 הוכרזו שתי הכנסיות, יחד עם מרכז העיר אוביידו ומבנים נוספים כאתר מורשת עולמית - המונומנטים של אוביידו וממלכת אסטוריאס. בשנת 1998 הורחבה ההכרזה למבנים נוספים.
הבזיליקה שנבנתה במקור הייתה גדולה הרבה יותר וכללה שלושה אגפים, אך היא נהרסה ככל הנראה בסביבות המאה ה-13 או ה-14, ורק אחד האגפים נותר על כנו. כמה מקירות הכנסייה ודלתותיה כוללות עיטורים מפורטים וציורי קיר. המבנה כולו והציורים בפרט מצויים בסכנה, עקב התפוררות האבנים מהם נבנתה הכנסייה, והלחות הפוגעת בציורים.
מייקל קאנינגהם
מרה בלר
מרה בלר (Mara Beller; 14 באוגוסט 1945 - 30 באוקטובר 2004) הייתה פרופסור להיסטוריה ופילוסופיה של המדע ופרו-רקטור באוניברסיטה העברית בירושלים, ומומחית בעלת שם עולמי בפרשנויות לתורת הקוונטים.
ביוגרפיה.
בלר נולדה בצ'רנוביץ. עלתה לישראל בשנת 1964. עם עלייתה החלה ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר בפיזיקה ומתמטיקה ואחר כך המשיכה לתואר שני בפילוסופיה של המדעים. את תואר הדוקטור עשתה באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית. נושא הדיסרטציה שלה היה "The genesis of interpretations of quantum physics 1925–1927".
בשנת 1984, לאחר שסיימה את עבודת הדוקטורט בארצות הברית הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית כמורה וחוקרת בתוכנית להיסטוריה ופילוסופיה של המדע.
בשנת 1999 יצא ספרה Quantum Dialogue The Making of Revolution. הספר נבחר על ידי כתב העת "Journal of the History of Ideas" כספר הטוב ביותר להיסטוריה אינטלקטואלית לשנת 1999.
בשנת 1990 מונתה למרצה בכירה, ובשנת 1998 מונתה לפרופסור מן המניין (בצעד חריג מכיוון שלא כיהנה קודם כדרגת פרופסור חבר). בין השנים 2001 –2004 שימשה בתפקיד פרו-רקטור האוניברסיטה העברית.
מרה הייתה נשואה לאהרון ואם לדנה ומיכאל. הייתה בת 59 במותה.
פרנצ'סקו סקרלטי
פרנצ'סקו סקרלטי (באיטלקית: Francesco Scarlatti; 5 בדצמבר 1666 – 1741 בקירוב) היה מלחין בן תקופת הבארוק, אחיו של המלחין אלסנדרו סקרלטי ודודו של דומניקו סקרלטי.
פרנצ'סקו נידון לחיות כל חייו בצל קרוביו הנודעים יותר, אלסנדרו (אחיו הבכור) ודומניקו, אחיינו. עם זאת, גם פרנצ'סקו היה מוזיקאי מוכשר והתמנה לכמה וכמה משרות.
ביוגרפיה.
פרנצ'סקו סקרלטי נולד בפלרמו שבסיציליה. הואיל והאי היה תחת שליטת ממלכת נאפולי, יצא פרנצ'סקו ללמוד בקונסרבטוריון בעל המוניטין בעיר זו. התפקיד הראשון שהתמנה אליו לאחר לימודיו, בשנת 1690, היה לכנר בקאפלה המלכותית בנאפולי, בה בשעה שאחיו אלסנדרו היה למאסטרו די קאפלה שם. דבר מינויו היה שנוי במחלוקת: עינם של לא מעט מוזיקאים נאפוליטנים הייתה צרה בקרתן הצעיר ובקשריו בחצר.
ב-1690 נשא פרנצ'סקו לאישה את רוזלינדה אלבנו וכעבור שנה שוחרר מתפקידו בחצר וחזר לסיציליה למשך 24 שנים לפחות. רישומים באיגוד המוזיקאים בפלרמו בינואר וביולי 1694 מעידים על עבודתו שם כמוזיקאי מקצועי. בין השנים 1703 ל-1711 בוצעו יצירות שלו בפלרמו, ברומא ובנאפולי.
אשתו של סקרלטי מתה בשנת 1706, אחרי שילדה לו חמישה ילדים לפחות.
בשנים הבאות סייר פרנצ'סקו ברחבי אירופה. הוא ביקר בלונדון בשנת 1719; מקורות מסוימים גורסים, שביקורו זה נעשה בהזמנת ידידו הנדל, שאותו פגש שנים אחדות קודם באיטליה, וייתכן שהיה זה פרנצ'סקו ג'מיניאני שהזמינו לשם.
מעט מאוד ידוע על הזמן שעשה בלונדון. ההנחה היא, שעבד בתזמורות תיאטרון. ג'ון ארבותנוט המליץ על סקרלטי לפני ג'יימס ברידג'ס, דוכס צ'אנדוס. צ'אנדוס, פטרונו של הנדל, ניהל מוסד מוזיקלי בביתו הראשי, "קאנונס" במידלאסקס, אבל נראה שסקרלטי לא הצטרף אליו.
בשנת 1724 חי פרנצ'סקו סקרלטי בדבלין, שם כיהן במשרת "ממונה על המוזיקה". נראה שבעת שהותו באירלנד נישא בשנית, הואיל ו"דבלין ז'ורנל" מ-1733 מודיע כדברים האלה: ג'יין סקרלטי, אשתו של פרנסיס סקרלטי, ממונה על המוזיקה, ברחה מבעלה האמור. הבריות מתבקשים שלא לתת כל אשראי לאותה ג'יין סקרלטי בהסתמך על בעלה הנזכר לעיל; שכן הוא לא ישלם שום חובות שתצבור; אף לא יפרע שום חשבונות שתוציא על שמו.
הרישום האחרון המזכיר את פרנצ'סקו סקרלטי הוא משנת 1741, כשנבצר ממנו, כמסתבר, להופיע בקונצרט מחמת בריאות לקויה. דבר לא נשמע על אודותיו מתאריך זה ואילך. חוקרים מניחים, שמת זמן קצר לאחר זאת.
יצירות.
רוב כתבי היד המקוריים של יצירותיו החשובות נמצאים כיום בספרייה הבודליאנית באוניברסיטת אוקספורד. כמה מהם מתוארכים בחתימת ידו של פרנצ'סקו:
הונגריה במשחקים האולימפיים
הונגריה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדה הראשונה שנערכה בעת החדשה, אולימפיאדת אתונה (1896). באותה העת הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי נרשמו הישגי הספורטאים ההונגרים בנפרד מהישגיהם של עמיתיהם האוסטרים, והם יוחסו בדיעבד להונגריה. במלחמת העולם הראשונה נפרדו אוסטריה והונגריה למדינות עצמאיות, ושתיהן לא הורשו להשתתף באולימפיאדה הראשונה שנערכה לאחר מכן, אולימפיאדת אנטוורפן (1920). באולימפיאדת פריז (1924) השתתפה הונגריה לראשונה כמדינה עצמאית. מאז, נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, כשהשתתפה בחרם של מדינות הגוש המזרחי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).