משטרת קאזאן (ברוסית: Полиция Казани), בשמה הרשמי: מינהל משרד הפנים בעיר קאזאן (ברוסית: Управление МВД России по городу Казани) הוא גוף האכיפה והשיטור בעיר קאזאן. זהו אחד מגופי המשטרה הגדולים ביותר ברוסיה והגדול ביותר בטטרסטן.
משטרת קאזאן הוקמה לראשונה בשנת 1722 וכיום המשטרה היא האחראית הבלעדית על אבטחת העיר בעת שנערכים בה אירועים בינלאומיים גדולים. מפקד משטרת קאזאן מתמנה ומפוטר על ידי נשיא טטרסטן בהתייעצות עם נשיא רוסיה ועל פי המלצת שר הפנים של טטרסטן הממונה על המשטרה.
מפקד משטרת קאזאן הנוכחי הוא אלכסנדר מישצ'יחין המכהן מאז אפריל 2019. על משטרת קאזאן מפקחים משרד הפנים הרוסי, משרד הפנים הטטרי, ראש עיריית קאזאן והפרלמנט העירוני של קאזאן.
היסטוריה.
כוח השיטור בעיר קאזאן הוקם לראשונה כחלק ממחלקת המשטרה בשנת 1722, במקביל להקמת גופי משטרה בסנקט פטרבורג, מוסקבה, קייב וערים גדולות אחרות ב.
משטרת העיר קאזאן במתכונתה המודרנית אורגנה בשנת 1977 כחלק ממועצת הביצוע של העיר קאזאן, כאשר משרד הפנים נותר לגוף המנהל ולאורך השנים גוף המשטרה העירוני אורגן מספר פעמים.
בשנת 1991 מספר מחלקות הוקמו במשטרה בהן המחלקה למאבק בפשעים כלכליים והמחלקה למאבק בפשע מאורגן. מאז העשור הראשון של המאה ה-21 המשטרה סופגת ביקורת רבה על אלימות מופרזת כנגד אזרחים, בעיקר בדיכוי הפגנות מחאה. ביקורת שהביאה בזמנו למינוי מפקד חדש למשטרת העיר.
ביולי 2013 משטרת העיר שיתפה פעולה עם שירות הביטחון הפדרלי באבטחת אירועי אוניברסיאדת קאזאן (2013), שהיה אירוע הספורט הגדול ביותר ברוסיה מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980).
המשטרה בתרבות.
משטרת קאזאן הופיעה בסרט ההרפתקאות "אוצר אגם קאבאן" (Сокровища озера Кабан בשפת המקור).
מרדכי רפאל חיים הכהן
הרב ד"ר מרדכי (אנג'לו) רפאל חיים הכהן (באיטלקית: Angiolo (Angelo) Sacerdoti; כ"ז בשבט ה'תרמ"ו, 2 בפברואר 1886, פירנצה - ט"ז באדר א' ה'תרצ"ה, רומא) היה רבה הראשי של יהדות רומא וכל יהדות איטליה בין השנים 1912-1935.
ביוגרפיה.
נולד בפירנצה, בן למשפחה מיוחסת, מצאצאי מגורשי ספרד. התייתם מאביו בגיל 7. רכש השכלה תורנית וכללית בכוחות עצמו, וכבר בגיל צעיר לימד שיעורים פרטיים כדי לעזור בפרנסת הבית. למד בבית המדרש לרבנים בפירנצה אצל הרבנים צבי פרץ חיות ושמואל צבי מרגליות. במקביל, למד באוניברסיטת פירנצה, וקיבל תואר דוקטור על עבודתו בנושא הרב שמחה לוצאטו. לאחר שהוסמך לרבנות, בגיל 24, החל לכהן כרבה של הקהילה היהודת ברג'ו אמיליה, עוד בטרם נישא.
כרבה של רומא.
בשנת 1912 עבר לכהן כרבה הראשי של הקהילה ברומא, אשר נחשב (באופן לא רשמי) לרבה הראשי של כל יהדות איטליה, במקומו של הרב יצחק חיים קסטיליוני, שנפטר. עם הצטרפותה של איטליה למלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, התגייס מרצונו לצבא האיטלקי, ושרת כמפקד פלוגת הרבנים הצבאיים, בדרגת קפטן. במסגרת תפקיד זה, דאג לחיילים יהודים, ובפרט לכאלה שהוצבו במקומות מבודדים ומרוחקים. הוא דאג למשלוח מזון כשר מפירנצה ולשחרורם של החיילים היהודים בחגי ישראל. לאחר המלחמה חזר לתפקידו האזרחי. הוא פעל רבות לחיזוק הזהות היהודית בקרב היהודים שנטו להתבוללות. בשנת 1925 ייצג את יהדות איטליה וממשלת איטליה בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בימי השלטון הפאשיסטי, הצליח לשכנע את שר החינוך ג'ובני ג'נטילה לא להסתפק בפטור לתלמידים היהודים מלימודי דת קתוליות, אלא לייסד בית ספר יהודי ממלכתי, ולצדו ייסד גם מועדון לחיזוק הזהות והשייכות היהודית בקרב בני הנוער. היה ממייסדי איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, שנוסד בהוראת השלטון הפאשיסטי, שרצה גוף יציג של כל יהודי איטליה. הוא ניסה להעניק לגוף זה מעמד של רבנות ראשית, אך עסקנים יהודים אחרים מנעו זאת ממנו. בשנת 1933, ניצל את קשריו עם בניטו מוסוליני בבקשה שימתן את צעדיו של אדולף היטלר, אך מוסוליני השיבו שאין בכוחו לעצור את היטלר. הוא החזיר את בית המדרש לרבנים מפירנצה בחזרה לרומא, ועמד בראשו עד לפטירתו. הוא תכנן, בברכת מוסוליני, לארגן כינוס עולמי ליהדות ספרד באיטליה, אך נפטר בטרם הספיק להוציא כינוס זה לפועל. הוא נפטר בט"ז באדר א' ה'תרצ"ה, 18 בפברואר 1935. כאות אבל, לא מינתה הקהילה היהודית רב במשך שנת האבל על מותו.
מזצ'אט
מזצ'אט (בהונגרית: Mezőcsát; ביידיש: מעזא-טשאטה) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
היסטוריה.
האזור אוכלס עוד מהעת העתיקה. בשנת 1067 הוקם שם מנזר וכן כפר בשם Csát (צ'אט) אשר חולק לשני חלקים: Szabadcsát (סאבאדצ'אט) שבו חיו אנשים חופשיים, ו-Lakcsát (לאקצ'אט) ובו חיו צמיתים.
האזור נהרס בעת פלישת האימפריה המונגולית להונגריה, ושמו הוזכר שוב רק בשנות ה-30 של המאה ה-14. לאחר קרב קרסטש במאה ה-16 האזור היה עזוב פעם נוספת, אך אנשים התיישבו בו שוב כשמחוז בורשוד נמצא בשליטת נסיך טרנסילבניה גאבור בתלן.
בשנת 1686 הכוחות האוסטרים שרפו את העיר, אבל במסמך משנת 1698 היא מצוינת כעיר הזכאית להחזיק שוק, ועל כן הייתה לה חשיבות כלשהי. המקומיים המרדו בשנים 1848–1849 נגד בית הבסבורג, ובעת הדיכוי שוב נשרפה העיר על ידי הצבא האוסטרי. לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית ב־1867 העיר שגשגה: רכבות הגיעו לעיר, טחנות קמח הוקמו ובנקים נפתחו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, העיר איבדה 176 מאזרחיה. פסל הוקם לזכרם. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, באביב 1944, התושבים היהודים גורשו למחנות השמדה. 362 מיהודי העיר נרצחו בשואה. ב-7 בנובמבר 1944 כוחות ברית המועצות כבשו את האזור.
במהלך העשורים שלאחר מכן מזצ'אט שגשגה, אף על פי שירדה במרכזיותה בשל הקמתה העיר טיסאויווארוש. ב-1 בינואר 1991 היא הוכרזה שוב כעיר.
קהילה יהודית.
במזצ'אט חיה שנים רבות קהילה יהודית
יחסי גיאנה–קנדה
יחסי גיאנה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין קנדה.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין קנדה כוננו במאי 1966 מיד לאחר קבלת עצמאותה של גיאנה. אף על פי כן, הנציבות הגבוהה הקנדית במדינה נפתחה עוד שנתיים קודם לכן - במרץ 1964 קנדה הפקידה את היחסים על נציבותה הגבוהה בג'ורג'טאון, בירת המדינה וגיאנה הפקידה את היחסים על נציבותה הגבוהה שנמצאת באוטווה, בירת קנדה.
הייצוא הקנדי לגיאנה בשנת 2017 הגיע לשווי 28.6 מיליון דולר קנדי והוא כלל בעיקר חלקי חילוף למכונות ומוצרי מזון ומאכל. הייצוא הגיאני לקנדה באותה השנה הגיע לשווי 661 מיליון דולר קנדי והוא כלל בעיקר מתכות בסיס (בעיקר זהב), פולי קקאו ומוצרי מזון ומאכל.
קנדה תומכת באינטרסים של גיאנה בקהילייה הקריבית אף על פי שאינה חברה בה, היא מרבה לתמוך בעמדות גיאנה גם בהצבעות מליאת האומות המאוחדות. קנדה תומכת בביטחון הפנים של גיאנה - במיגור הסחר באיברים, הסחר בסמים קשים ובפיקוח על זכויות האדם במדינה.
יחסי ארצות הברית–סורינאם
יחסי ארצות הברית–סורינאם הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של סורינאם לארצות הברית של אמריקה.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית האמריקאית לשנת 2012, 51% מהתושבים הסורינאמיים מאשרים את הנהגת ארצות הברית, כאשר 4% אינם מסתייגים ו-45% אינם בטוחים, הדירוג החמישי בגובהו ביותר עבור כל מדינה שנבדקה באמריקה.
היסטוריה.
סורינאם הייתה מושבה הולנדית עד 1975, אז זכתה לעצמאותה. בטקס העצמאות הסורינאמי הייתה נוכחות אמריקאית ומזכיר הצי ייצג את ארצות הברית. הנשיא ג'רלד פורד הודיע על הכרה בסורינאם באותו יום. שגרירות אמריקאית הוקמה בפרמריבו. בין 1980 ל-1991 הייתה סורינאם נתונה לשלטון צבאי. עם חזרת המשטר הדמוקרטי ב-1991 השתפרו היחסים עם ארצות הברית. סורינאם משתתפת עם ארצות הברית ביוזמת הביטחון של אזור הקריבים (Caribbean Basin Security Initiative).
מאז הקמתה מחדש של ממשלה דמוקרטית ונבחרת בשנת 1991, קיימה ארצות הברית יחסים חיוביים עם סורינאם על בסיס עקרונות הדמוקרטיה, כבוד לזכויות האדם, שלטון החוק והסמכות האזרחית על הצבא, וארצות הברית אף סיפקה הכשרה לחלק מהקצינים בצבא סורינאם ומקבלי ההחלטות כיצד לפעול באופן דמוקרטי בחברה האזרחית. מאחר שארגוני סחר בסמים נרקוטיים מנתבים כמויות גדולות של קוקאין דרך סורינאם לאריזה מחדש והובלה לאירופה וארצות הברית, וכן אקסטזי להובלה לארצות הברית, ארצות הברית סייעה להכשיר אנשי חוליה נגד סמים מסורינאם, כדי לסייע לסורינאם במאבק נגד סמים ופעילות פלילית נלווית. ארצות הברית וסורינאם מנהלות גם שותפויות משמעותיות במאבק בסחר בבני אדם ובהלבנת הון.
ארצות הברית העניקה סיוע משטרתי לסורינאם, בפרט במחשוב מסדי הנתונים אודות פושעים ותמיכה בפעולות סורינאם למיגור הברחות סמים. חיל השלום האמריקני בסורינאם עובד עם משרד הפיתוח האזורי והקהילות הכפריות, במטרה לעודד פיתוח קהילתי בלב סורינאם.