אורליאנוס פעל בשתי מערכות כנגד כוחות תדמור, כאשר הראשונה התנהלה בביזנטיון בה חיל הפרשים של אורליאנוס הדף, את כוחות תדמור עד אנטיוכיה. השנייה - במבואות אמסה, שם נערך הקרב המכריע, שבסופו נאלצו כוחותיה של זנוביה לסגת לתדמור.
לאחר הניצחון בקרב אמסה הטיל אורליאנוס מצור על העיר תדמור . מצב זה העיב על שני הצדדים ופגע בהם קשות. אורליאנוס הציע לזנוביה הצעת פשרה בעלת תנאי כניעה מכובדים, אך היא סירבה בתוקף.
זנוביה נתפסה בידי פלוגת פרשים כאשר יצאה מחומת העיר תדמור כדי להשיג תגבורת, היא הובאה כשבויה לפני אורליאנוס. הוא שב לאמסה וערך משפט לזנוביה ולמקורביה. במשפט היא הטילה את אשמת המרד על יועציה, והם נידונו למיתה. זנוביה ובנה והאבלת נשלחו לרומא כדי שיופיעו בתהלוכת ניצחון.
המרד בתדמור לא פסק לאחר נפילתה של זנוביה בשבי, אורליאנוס הציב בה חיל מצב וקצין בשם מרקלינוס. התדמורים טבחו בחיילי האימפריה והכתירו צעיר בשם אנטיוכוס, שטען לקרבה משפחתית עם זנוביה. אורליאנוס שב לסוריה וכבש את העיר. הוא החליט להעניש אותה ולשים קץ למרד. חייליו הרסו את חומותיה, אוצרותיה נלקחו שלל והעיר הפכה לכפר קטן במדבר. כך באה לקיצה עלייתה של תדמור למעמד של מעצמה שלטונית.
בראשית שנת 274 ערך אורליאנוס מסע ניצחון מפואר בו הציג את השלל הרב שהביא מן המזרח ושבויים רבים. בין השבויים צעדו זנוביה ובנה עם שרשראות זהב. לאחר מכן אורליאנוס חס על חייה, השיא אותה לסנאטור והיא בילתה את שארית חייה ליד טיבור. כך הסתיים שלטונה של המלכה זנוביה וגוועה שאיפתה להתחלק עם רומא בשררה על חלקה הים תיכוני.
זנוביה והיהודים.
במקורות הנוצריים מופיעה זנוביה כאוהדת היהודים. אתנסיוס, שהיה אחד מאבות הנצרות וחי במאה ה-4 באלכסנדריה, טען שהייתה יהודייה. במצרים התגלתה כתובת שבה נכתב שהיא מחדשת את זכות המקלט לבית הכנסת במקום. מאידך, בירושלמי נזכרת 'זנביה מלכותא' שרדפה את היהודים.
דמותה של זנוביה בעת החדשה.
על שמה של זנוביה נקראה המעבורת השוודית "זנוביה", שיצאה משוודיה לנמל סוריה, כשהיא נושאת כלי נשק והוטבעה על ידי הכוחות הישראליים ליד חופי לרנקה שבקפריסין ובהמשך הפכה לאתר צלילה פופולרי, שגם הוא קרוי זנוביה (Zenobia Wreck).
A-12 אוונגר
עבודה מועדפת
ב לחוק הביטוח הלאומי, עבודה מועדפת ועבודה נדרשת היא עבודה של מסיימי שירות בצה"ל ושירות לאומי במקצועות המוגדרים בחוק, לאחר שעבד במשך שישה חודשים מלאים. על העובד להתחיל את עבודתו במהלך השנה הראשונה משחרורו, ולסיימה עד שנתיים מיום סיום שירות חובה. בעבודה מועדפת, זכאי העובד למענק חד-פעמי. אם עבד פחות משישה חודשים, הוא זכאי, בתנאים מסוימים, למענק חלקי. את המענק משלם המוסד לביטוח לאומי.
סכום המענק עודכן ועומד כעת על 9,722 ש"ח (נכון לינואר 2020). חיילים משוחררים שעבדו בחקלאות 4 חודשים בלבד, יקבלו מענק חלקי –  6,481 ש"ח.
תוכניות עבודה מועדפת והעשרה.
בשנים האחרונות החלו להתפתח תוכניות עבודה מועדפת המשלבות לימודים וחיי חברה בקיבוצים ומושבים בארץ. תוכניות אלה מציעות שילוב של עבודה מועדפת לפי רוב בענפי החקלאות של ההתיישבות העובדת עם חיי חברה צעירים והעשרה בנושאי יהדות ציונות וחברה ישראלית. התוכנית הראשונה שקמה הייתה "בית מדרש בדרך" ב-2010 בקיבוץ יהל, לאחריה "עבודה עברית" ב-2011 במושב עידן ו"נטעים" ברמת הגולן, ו"חקלאות בעמק" בעמק בית שאן ב-2012, כיום משתתפים בתוכניות מסוג זה מאות צעירים בשנה בכל רחבי הפריפריה של מדינת ישראל.
ערפד לבן-כנפיים
ערפד לבן-כנפיים (שם מדעי: "Diaemus youngi") הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת הערפדים.
מאפיינים.
ערפד לבן-כנפיים נפוץ בעיקר בדרום ומרכז אמריקה. מצוי בין היתר בארגנטינה, במקסיקו, בוונצואלה, בקוסטה ריקה, בברזיל, בבוליביה ובטרינידד.
הערפד שוכן במערות ובעצים. הוא פעיל במשך הלילות הקרירים יותר. כשהוא עף הוא מזוהה על ידי קצוות הכנפיים הלבנים שלו.
הערפד ניזון מדם ולרוב מעדיף דם עופות על פני דם יונקים, אם כי זה לא ימנע ממנו ללקט דם מכל מקור שהוא, לרבות מדם אנושי. במקומות מסוימים הוא נחשב כמטרד עקב פגיעה בעופות מבויתים ואף כמפיץ כלבת.
עין אל-חילווה
עין אל-חילווה (מערבית: عين الحلوة, מילולית: "המעיין המתוק/היפה") הוא מחנה פליטים פלסטינים הגדול מסוג זה בלבנון. המחנה ממוקם בפרברי העיר צידון, כ-50 ק"מ מצפון לגבול ישראל.
המחנה הוקם ב-1948 על ידי הוועד הבינלאומי של הצלב האדום כדי ליישב בו פליטים מכפרים ערביים בארץ ישראל: עמוקה, ספוריה, שעב, טייטבא, מנשייה, אל-סימירה, אל-נאר, אל-סופסף, חיטין, ראס אל-אחמאר, אל-טירה ותרשיחא שבנפות צפת ועכו שבגליל העליון. עם תושביו המוכרים של המחנה נמנה הקריקטוריסט נאג'י אל-עלי, שגלה ללבנון עם משפחתו בגיל 10 בעת מלחמת העצמאות.
בתחילת המאה ה-21 התגוררו במחנה למעלה מ-70,000 בעלי מעמד פליט. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה הגרו אליו פליטים סורים ומצבת האוכלוסייה מתקרבת ל-120,000 תושבים.
מלחמת לבנון הראשונה.
ביוני 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, התנהלו במחנה עין אל-חילווה קרבות בין לוחמי צה"ל ומאות מחבלים שנלחמו מאחורי אוכלוסייה אזרחית במחנה וסירבו להיכנע. הקרבות סביב המחנה היו קשים וארוכים. המחבלים היו מצוידים באמצעי לחימה רבים. על הקרב בעין אל-חילווה אמר תא"ל יצחק מרדכי, שתחת פיקודו כמפקד עוצבת הגליל פעלו הכוחות שלחמו וכבשו את המחנה:
לאחר המלחמה.
במהלך התקופה שלאחר המלחמה עברו למחנה פליטים ממחנה נבטיה (نبطية), שנפגע קשות בקרבות ומאוחר יותר נחרב. במהלך תקופה זו היוו את הכוח הדומיננטי במחנה ארגונים שנתמכו על ידי סוריה, ובייחוד ארגונו של אבו נידאל. בסוף שנות ה-80 עלה בידי פת"ח להשתלט על מוקדי הכוח במחנה. ב-1993 הצליח כוח בראשותו של מוניר אל-מקדח, המקורב לחזבאללה ולאיראן, להשתלט על המחנה. אל-מקדח השתלב מאז מחדש בפת"ח.
מכיוון שצבא לבנון אינו מורשה להיכנס לשטח המחנה, הוא מכונה לעיתים בתקשורת הלבנונית "אזור עברייני" על ידי התקשורת הלבנונית, ונמלטו אליו מספר רב של מבוקשים על ידי השלטונות הלבנוניים. עיתונאי לבנוני כינה את המתרחש במחנה ב-2004 כ"אנרכיה".
ב-2007 התפתחו עימותים בין הרשויות הלבנוניות לבין גורמים בארגון הטרור הסוני-פונדמטליסטי "פתח אל-אסלאם" (המקורב לסוריה אך גם לאל-קאעידה) אשר פועלים מתוך מחנות הפליטים וארגון טרור אסלאמיסטי-ג'יהאדיסטי נוסף, "ג'נד א-שאם" (جند الشام) פועל בלא מפריע מן המחנה.
ב-2007 פרסם היומון הערבי "א-שרק אל-אווסט" כתבה שתיארה את התנאים הקשים במחנה, שהפכו פעילים בתנועות שמאל חילוניות לפעילי ג'יהאד.
מדי פעם ישנם קרבות בין חמושים במחנה ובעימותים בין אנשי פתח וקבוצות איסלאמיות נהרגו 10 אנשים באפריל 2017. ב-18 באוגוסט החלו בעיר עימותים חריפים בין קבוצות חמושות יריבות, ביניהן- פתח, חמאס, הג'יהאד, דאעש, ג'בהת אלנוסרא ועוד.
JC virus
JC virus (בקיצור: JCV) הוא נגיף השייך לסוג נגיפי "Polyomavirus". הנגיף בודד לראשונה בשנת 1971, מרקמת מוח של אדם עם חולי מוח מתקדם רב-מוקדי (PML). ראשי התיבות של שם החולה היו JC, ומכאן שם הווירוס: "הווירוס של JC".
הנגיף חולק דמיון מולקולרי וגנטי רב לשני נגיפים נוספים במשפחה: "BK virus" ו-"SV40".
פתוגנזה.
הנגיף נפוץ בקרב בני האדם ונמצא בכ-70 עד 90 אחוזים מכלל האוכלוסייה. אולם בשונה מקרוב משפחתו - "BKV", מדביק "JCV" בעיקר בתקופת הילדות המאוחרת וגיל ההתבגרות. ההדבקה הראשונית, בדומה ל-"BKV", תהייה נטולת תסמינים מיוחדים ותתרחש, ככל הנראה, בשני אופנים: על ידי תרסיס באוויר וע"י בליעה והדבקת דרכי העיכול. אחרי ההדבקה הראשונית עלול הנגיף להישאר במערכת העיכול, או מנגד לנדוד לכליות, ולהישאר באיברים אלו לכל אורך החיים במצב רדום (לטנטי). בעודו בכליות, מופרש הנגיף לסירוגין בשתן, כאשר עיקר ההפרשה מתרחשת במהלך ההיריון ובמצבי אימונוסופרסיה.
הנגיף מסוגל לחצות את מחסום דם-מוח די בקלות ולהישאר במצב רדום במערכת העצבים המרכזית, שם הוא גורם להדבקת תאי הגליה מסוג אוליגודנדרוציטים ואסטרוציטים. חולי איידס, חולים במחלות חסר אימוניות ובמדוכאי מערכת החיסון (כגון מושתלי איברים וחולים במחלות אוטואימוניות) נמצאים בקבוצת סיכון מוגברת, היות שדיכוי מערכת החיסון מאפשרת לנגיף לעבור ריאקטיבציה (מעבר ממצב רדום למצב פעיל) ולהוביל למחלת ה-PML, כתוצאה מהרס האוליגודנדרוציטים, שמתבטאת בדלקת של האזור הלבן במוח (אזור עשיר באקסונים של תאי העצב), וגורמת לשחיקה ופגיעה בשכבת המיאלין העוטפת את האקסונים. דבר שמוביל לקשיי דיבור, חולשה בצד אחד של הגוף, אובדן כושר הראייה בעין אחת או בשתי העיניים, אובדן תחושה באחת הגפיים ובסופו של הדבר למוות.
בשנת 2010 פורסמו תוצאות מחקר שנערך במרכז רפואי רבין ובו נמצא קשר ישיר בין נשאות "JCV" לבין הסיכוי לחלות בסרטן המעי הגס.
אבחנה וטיפול.
היות שהנגיף מופרש בשתן ניתן לבודדו, בדומה ל-"BKV", על ידי הדבקת תאי פיברובלסט. כמו כן ניתן לבודדו בתרבית תאי גליה מהמוח. בדיקה סרולוגית בשיטת ELISA לאיתור נוגדני IgM ו-IgG כנגד הנגיף נחשבת לנפוצה. אולם כיום, נהוג להשתמש בשיטות ה-PCR, על מנת לאשר את נוכחות "JCV" על ידי זיהוי ה-DNA שלו בדם החולה, ושיטת Real Time PCR שאף מכמתת את הנגיף ביחידת נפח מוגדרת (בדרך כלל מספר עותקי DNA למ"ל דם). ביופסיה מרקמת מוח שכיחה בעיקר בקרב חולים בקבוצות הסיכון. את הנגיף ניתן לאתר בביופסיית מוח על ידי שימוש בהיברידיזציה "in-situ", או זיהוי ישיר על ידי שימוש בנוגדנים אימנוהיסטוכימיים ופלואורוסצנטיים.