בין 1959 ל-1965 עבדה איינדה בארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות, בתחילה בסנטיאגו דה צ'ילה ואחר כך בבריסל ובשווייץ. ב-1963 נולדה בתה פאולה, וב-1966 חזרה לצ'ילה, שם נולד בנה ניקולס.
ב-1973 עלה לשלטון בצ'ילה הרודן אוגוסטו פינושה. פינושה עלה באמצעות הפיכה צבאית, אשר נתמכה על ידי ממשל ניקסון ואשר בסיומה נמצא מת דודה של איינדה, הנשיא הסוציאליסט, סלבדור איינדה. פינושה שלט באמצעות חונטה צבאית שהטילה צנזורה חריפה, חיסלה את מתנגדיה בעינויים והשליטה שלטון של פחד שמנע מהאזרחים את זכויות האזרח הבסיסיות ביותר שלהם. איינדה נאלצה לברוח עם משפחתה לקראקס, בירת ונצואלה, שם היא חייתה במשך 13 שנה.
ב-1988 התחתנה איינדה בשנית, הפעם עם ווילי גורדון, עורך דין אמריקאי מסן פרנסיסקו, שם היא מתגוררת מאז.
קרן איזבל איינדה.
ב-1992 נפטרה בתה פאולה ממחלת הפורפיריה. בעקבות זאת, יסדה איינדה את קרן איזבל איינדה במטרה להמשיך את דרכה של פאולה, אשר הייתה מתנדבת ופועלת לטובת אוכלוסיות חלשות בתור פסיכולוגית ומחנכת. הקרן מבוססת על ערכיה הפמיניסטיים של איינדה, אשר מעידה על עצמה שהיא הייתה "פמיניסטית לפנים כבר מגיל חמש" ושהיא נאלצה לשלם על אמונותיה מחירים קשים. חזון הקרן הוא "יצירת עולם בו לנשים יש צדק חברתי וכלכלי", והקרן פועלת בעיקר בצ'ילה ובקליפורניה, ותומכת בעמותות שמטרתן לספק לנשים מוחלשות ולילדים גישה לזכויות רבייה, שירותי בריאות, חינוך והגנה מפני אלימות.
קריירה ספרותית.
איינדה החלה את הקריירה שלה ב-1967 כחברה בצוות עורכים של מגזין הנשים "פאולה". בין 1969 ל-1974 שימשה כעורכת במגזין ילדים ואף פרסמה שני סיפורי ילדים ואסופת מאמרים.
בין השנים 1970 ל-1974 עבדה בערוצים שונים של הטלוויזיה הצ'יליאנית כמפיקה ואחר כך כמגישה בתוכנית הומור. בין השאר ראיינה איינדה את המשורר הצ'יליאני, זוכה פרס נובל לספרות, פאבלו נרודה, שאמר לה כי היא בעלת דמיון רב מדי מכדי להיות עיתונאית טובה וכי עליה להפוך לסופרת. בעצתו היא פרסמה גם אסופה של טוריה הסאטירים כספר. זמן קצר לפני שנאלצה לברוח מהמדינה שיחקה איינדה בהצגה התיאטרון "השגריר" (מספרדית: El Embajador).
בתחילת דרכה בקראקס, עבדה איינדה כעיתונאית עצמאית עבור היומון "El Nacional". כאשר נודע לה שסבה בן ה-99 נמצא על ערש דווי היא החלה לכתוב לו מכתבים שהפכו ברבות הימים לנובלה הראשונה פרי עטה, "הבית של שבעת המראות".
"בית הרוחות", ספרה השני של איינדה (1982) זכה להצלחה מרובה. הספר עוסק גם במשטרו של פינושה והוא אף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מריל סטריפ וג'רמי איירונס. הספר, כמו רבים מספריה הבאים, משתייך לז'אנר של ריאליזם מאגי ולכן רבים השוו את סגנונה לזה של גבריאל גארסיה מארקס.
מאז זכו ספריה להצלחה רבה, והיא אף זכתה בפרסים רבים. ב-2006 הייתה איינדה אחת מבין שמונת מדליקי המשואות בטקס הפתיחה של משחקי החורף האולימפיים בטורינו, איטליה.
ספריה עוסקים ברובם במולדתה צ'ילה: סאגות משפחתיות, משפחות אמידות, מאבקים פוליטיים והיסטוריים שמשפיעים על חייהן של הגיבורים, מאבקים על השם הטוב, אהבות בלתי אפשריות שבמרכזן גיבורות נשים. מבין ספריה שתורגמו לעברית: "בית הרוחות", "בת המזל", "סיפורי אוה לונה", "אוה לונה", "עיר המפלצות", "על אהבה וצללים", (שעובד גם הוא לקולנוע), "הסדר האינסופי", "זורו" ו"המאהב החשאי".
ספרה "ארצי שהמצאתי" (2003), הוא ספר אוטוביוגרפי שתורגם גם הוא לעברית.
ב-2005 פרסמה איינדה את ספרה "פאולה" (תורגם לעברית) המוקדש לבתה. בספר מספרת איינדה על ילדותה בצורה של מכתב לבתה שהייתה בתרדמת בבית חולים במדריד.
מוקדמות מונדיאל 2006
198 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2006, והתחרו על 32 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, העפילה אוטומטית והותירה 31 מקומות לשאר הנבחרות. לראשונה בהיסטוריה של המונדיאלים נאלצה האלופה המכהנת, , להתמודד בטורניר המוקדמות.
32 המקומות במונדיאל חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן:
הגרלת המשחקים עבור חמש מתוך שש הקונפדרציות נערכה ב-5 בדצמבר 2003 בפרנקפורט שבגרמניה, ואילו הנבחרות של CONMEBOL שיחקו בבית אחד, בדומה לשני טורנירי מוקדמות המונדיאל הקודמים. 194 נבחרות שיחקו לכל הפחות משחק אחד במוקדמות. בסך הכל נערכו 847 משחקים, בהם הובקעו 2,464 שערים (ממוצע של 2.91 שערים למשחק, בדיוק כמו במוקדמות מונדיאל 1994).
שוברי שוויון.
חוקי שבירת השוויון בין נבחרות עם מספר נקודות זהה השתנו בהשוואה לטורנירי המוקדמות הקודמים, ונקבע כי סדרי שבירת השוויון יהיו:
דרום אמריקה.
בדומה לטורנירי המוקדמות הקודמים, 10 הנבחרות מדרום אמריקה השתתפו בליגה ושיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. ארבע הנבחרות הראשונות בבית העפילו ישירות למונדיאל, והנבחרת שסיימה במקום החמישי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה.
ברזיל, ארגנטינה, אקוודור ופרגוואי העפילו ישירות למונדיאל, ואורוגוואי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים.
רק סירבה להשתתף במוקדמות, ו-34 הנבחרות הנותרות התמודדו על 3.5 מקומות במונדיאל. טורניר המוקדמות באזור זה היה מחולק לשלושה סבבים:
שלב ראשון.
בית 1.
סיבוב ראשון
גרנדה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
ארצות הברית העפילה לשלב השני.
בית 2.
סיבוב ראשון
ברמודה העפילה לשלב השני.
סיבוב שני
אל סלוודור העפילה לשלב השני.
בית 3.
סיבוב ראשון
האיטי העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
ג'מייקה העפילה לשלב השני.
בית 4.
סיבוב ראשון
סנט לוסיה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
פנמה העפילה לשלב השני.
בית 5.
סיבוב ראשון
קובה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
קוסטה ריקה העפילה בזכות יתרון שערי חוץ.
בית 6.
סיבוב ראשון
סורינאם העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
גואטמלה העפילה לשלב השני.
בית 7.
סיבוב ראשון
האנטילים ההולנדיים העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
הונדורס העפילה לשלב השני.
בית 8.
קנדה העפילה לשלב השני.
בית 9.
סיבוב ראשון
דומיניקה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
מקסיקו העפילה לשלב השני.
בית 10.
סיבוב ראשון
סנט קיטס ונוויס העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
סנט קיטס ונוויס העפילה לשלב השני.
בית 11.
סיבוב ראשון
הרפובליקה הדומיניקנית העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
טרינידד וטובגו העפילה לשלב השני.
בית 12.
סנט וינסנט והגרנדינים העפילה לשלב השני.
שלב שני.
בית 1.
ארצות הברית ופנמה העפילה לסיבוב הגמר.
בית 2.
קוסטה ריקה וגואטמלה העפילו לסיבוב הגמר.
בית 3.
מקסיקו וטרינידד וטובגו העפילו לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר.
ארצות הברית, מקסיקו וקוסטה ריקה העפילו ישירות למונדיאל. טרינידד וטובגו העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אסיה.
אוקיאניה.
12 נבחרות מאוקיאניה התחרו על מקום בפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת דרום אמריקה, שהמנצחת בו העפילה למונדיאל. טורניר המוקדמות התחלק לשלושה סבבים. ו העפילו ישירות לסיבוב השני. 10 הנבחרות האחרות חולקו לשני בתים בני חמש נבחרות כל אחד, ושיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת. שתי הנבחרות הראשונות בכל בית העפילו לסיבוב השני. בסיבוב השני שובצו כל 6 הנבחרות לבית יחיד, ושיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת. שתי הנבחרות הראשונות בבית העפילו לפלייאוף היבשתי, ובו שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת שניצחה בפלייאוף היבשתי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי.
טורניר זה שימש גם כטורניר גביע אוקיאניה לאומות לשנת 2004, למעט שלב הפלייאוף האחרון.
סיבוב ראשון.
בית 1.
איי שלמה וטהיטי העפילו לסיבוב השני.
בית 2.
ונואטו ופיג'י העפילו לסיבוב השני.
סיבוב שני.
אוסטרליה ואיי שלמה העפילו לפלייאוף היבשתי.
פלייאוף יבשתי.
אוסטרליה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת דרום-אמריקה.
פלייאוף בין-יבשתי.
דרום אמריקה-אוקיאניה.
אוסטרליה העפילה למונדיאל לאחר ניצחון 4 - 2 בדו-קרב פנדלים.
אסיה-צפון, מרכז אמריקה והקריביים.
טרינידד וטובגו העפילה למונדיאל.
הנבחרות שהעפילו.
13 מבין 32 הנבחרות שהעפילו למונדיאל 2006 לא העפילו למונדיאל 2010: (קטיעת רצף של 4 הופעות); ו (רצף של 3); , , ו (רצף של 2); , , , , ו (רצף של הופעה אחת).
רגאט
מיכאי אנטונסקו
מיכאי אנטונסקו (18 בנובמבר 1904 – 1 ביוני 1946) היה עורך דין, פרופסור למשפטים, סגן ראש ממשלה ושר החוץ של רומניה במלחמת העולם השנייה, נשפט והוצא להורג כפושע מלחמה.
לפני המלחמה התפרנס מעריכת דין. כאשר הועלו ב-1938 נגד יון אנטונסקו ורעייתו חשדות לביגמיה, ייצג אותם בהצלחה. עם מינויו של יון אנטונסקו (אין קשרי משפחה בין השניים) לראש ממשלה מונה לשר התעמולה ב-1940 לאחר מכן מונה לשר החוץ.
ב-1941 התמקד יון אנטונסקו במערכה הצבאית והשאיר למיכאי אנטונסקו שליטה מלאה על ענייניה הפנימיים של רומניה.
מיכאי אנטונסקו היה שותף לפשעי המלחמה אשר בוצעו ברומניה ובאזורים הכבושים על ידיה. בעקבות הפיכת 23 באוגוסט 1944 נעצר ונשפט לאחר מלחמת העולם השנייה בבית הדין העממי בבוקרשט כפושע מלחמה והוצא להורג ביחד עם יון אנטונסקו ועוד שני גנרלים ב-1 ביוני 1946.
מדרכת הכוכבים
ISO 4217
ISO 4217 הוא תקן בינלאומי שהוגדר על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO). התקן מגדיר שמות מקוצרים בני שלוש אותיות לשמות המטבעות הרשמיים.