הרגיטאי למדה בתיכון הקתולי לבנות "תיכון מארימאונט" ולאחר מכן למדה ב"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס". באוניברסיטה למדה ב"בית ספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה", וכשסיימה החלה את הקריירה המקצועית שלה בתור שחקנית.
בשנת 1982 זכתה בתואר "מיס בברלי הילס", לאחר מכן התמודדה על תואר "מיס קליפורניה" והגיעה למקום הרביעי.
קריירת משחק.
הרגיטאי החלה את הקריירה שלה עם תפקיד באופרת הסבון הקלאסית "פלקון קרסט" בתור קארלי פיקס. שיחקה גם בסדרת הדרמה של CBS "טקילה ובונטי" (1992) שלאחר 12 פרקים ירדה מהאוויר. שיחקה לאחר מכן בתפקיד קטן בסרט האימה "גוליס".
ב-1995 הופיעה בדרמה "לעזוב את לאס ווגאס" בתור הפרוצה אותה מביא בן סנדרסון (ניקולס קייג') אל הבית של שרה (אליזבת שו). ב-1996 התארחה בסיטקום "הרווק" ברשת NBC.
ב-1999 שיחקה בתפקיד משני בקומדיית האימה "האגם השקט".
הרגיטאי התפרסמה לראשונה בעונה הרביעית של הסדרה "ER" בדמות פקידת הקבלה סינתיה הופר המפתחת יחסים עם ד"ר מרק גרין (אנתוני אדוארדס).
חוק וסדר: מדור מיוחד.
החל משנת 1999 מופיעה בתפקיד הראשי כבלשית אוליביה בנסון. על התפקיד הנשי הראשי בסדרה של הבלשית אוליביה בנסון התחרתה הרגיטאי עם השחקניות רייקו איילסוורת' וסמתנה מת'יס.
באודישן הקובע שעשתה ביחד עם השחקן כריסטופר מלוני שהתחרה גם הוא על התפקיד הראשי הצליחה להרשים את המלהקים וזכתה יחד עמו בתפקיד.
הרגיטאי זכתה לפרסום והערכה רבה בזכות הופעתה ב 20 עונות הסדרה שהתבטאו בזכיות בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 2006.
אביה של הרגיטאי, מפתח הגוף מיקי הרגיטאי הופיע בתפקיד אורח קצרצר באחד הפרקים של "חוק וסדר:מדור מיוחד" בתור עד ראייה לפשע.
חיים אישיים.
הרגיטאי נישאה בשנת 2004 לשחקן ולתסריטאי פיטר הרמן (שגילם את עו"ד לנגרן) אותו הכירה על סט הסדרה "", את בנם (אוגוסט) של הזוג ילדה הרגיטאי בניתוח קיסרי ב-28 ביוני 2006. למרישה ולבן זוגה שני ילדים מאומצים נוספים.
ב-14 בספטמבר אותה שנה הלך אביה של הרגיטאי לעולמו לאחר שחלה במיאלומה נפוצה.
בסוף 2008 החלה לסבול מחזה אוויר בעת צילומי הסדרה, עקב כך עברה ניתוח וחזרה לעבוד מיד לאחר תקופת ההחלמה. ב-2009 הובהלה הרגיטאי בפעם השנייה לבית החולים לאחר שחשה כאבים בחזה, אף על פי שנאלצה לעבור ניתוח נוסף החמיצה הרגיטאי רק יום צילומים אחד בעונה העשירית של הסדרה.
בעקבות תפקידה בסדרה "חוק וסדר:מדור מיוחד", הקימה הרגיטאי קרן תמיכה לנפגעי אונס ותקיפה מינית.
קרולין קטץ
הנס ממלינג
הנס מֶמְלינג (גרמנית: Hans Memling; סביבות 1435 – 11 באוגוסט 1494) היה צייר פלמי ממוצא גרמני.
חייו.
הנס ממלינג נולד בזלינגשטאט הסמוכה לפרנקפורט. נעוריו לוטים בערפל, אך כפי הנראה קיבל את הכשרתו כצייר במיינץ או בקלן. בערך ב-1455–1460 היה תלמידו של הצייר הפלמי הנודע רוחיר ון דר ויידן, שהשפיע רבות על יצירתו. ב-1466 עבר לברוז' והושפע גם מן הצייר דירק בוטס, כפי שניתן לראות מציור המזבח של ממלינג "חייה של מרים, אם ישו", שצויר ב-1468, ונמצא כיום בגלריה הלאומית בלונדון.
עד מהרה הוא פיתח את סגנונו האישי המאופיין על ידי דמויות הנמצאות במצב של תנועה אשר צוירו בצבעים ססגוניים ועשירים. ציורו המפורסם "יום הדין האחרון" (1466–1473) נמצא עכשיו במוזיאון הלאומי בגדנסק שבפולין. הנס ממלינג צייר גם למעלה מ-25 ציורי דיוקן.
הטריפטיכון "מרים, אם ישו הילד עם קדושים ונדבנים" שצויר בשנות השבעים של המאה החמש עשרה הוא טיפוסי ליצירתו של ממלינג. סר דון ג'ון, שהזמין ציור זה, בא מאנגליה לברוז' כדי להשתתף בחגיגות נישואיו של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה עם מרגרט מיורק ב- 1468. ממלינג היה קשור עם חצר דוכסות בורגונדיה. אוסף הציורים של מרגרטה לבית הבסבורג כולל טריפטיכון בשם "אלוהי הרחמים" של רוחיר ון דר ויידן שבו צייר הנס ממלינג את המלאכים המופיעים בשני חלקיו הצדדיים של טריפטיכון זה.
ב-1477 קיבל ממלינג על עצמו לצייר תמונה של מזבח בעבור בית התפילה של אגודת מוכרי הספרים בברוז'. תמונה זו בשם "שבעת הייסורים של מרים, אם ישו" נמצאת עכשיו בגלריה של טורינו. ב-1479–1480 שימש ממלינג כצייר של מסדר הטמפלרים בברוז'. שמו של ממלינג מופיע ברשימת האנשים שמימנו הלוואה שניתנה למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במטרה להגן על פלנדריה בפני מעשי איבה מצד צרפת ב-1480.
ציורו של ממלינג "סצנות מחייה של מרים, אם ישו" (1480) נמצא כיום במוזיאון פינקוטק הישן במינכן. ציורו המפורסם של ממלינג "מות הקדושים של אורסולה ושל מלוויה" (1489) נמצא עכשיו במוזיאון הטמפלרים בברוז'. בציוריו המאוחרים של ממלינג קיימים יסודות של ציורי הרנסאנס המוקדמים, כמו ציורו "המדונה והילד" בגלריית אופיצי בפירנצה.
הנס ממלינג מת בברוז' בשנת 1494.
ירוחם כהן
ירוחם כהן (20 במאי 1916 - 12 באוגוסט 1991) היה מראשוני הפלמ"ח, המפקד הראשון של המחלקה הערבית, קצין מודיעין ודיפלומט ישראלי.
תולדות חייו.
נעוריו.
ירוחם כהן נולד בשנת תרע"ו (1916) בתל אביב לאהרון ואורה, יוצאי תימן, במשפחה בת ארבעה ילדים. אביו, אהרון כהן, היה שמש הגימנסיה הרצליה; בית המשפחה עמד בחצר הבניין, וכהן למד בגימנסיה. בשנת 1932, בגיל 16, הצטרף לארגון ב' שפרש ב-1931 מן ההגנה, ולימים הפך לאצ"ל.
ב-"הגנה" ובפלמ"ח.
עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 השתתף כהן בהגנת שכונת ברנר בתל אביב. בקיץ 1936 עבר קורס מפקדי קבוצות בקריית אריה, ואחריו עסק בהדרכה בכרם התימנים. עם הפילוג הראשון באצ"ל, ב-1937, חזרו להגנה כמחצית מאנשיו, ועימם כהן.
בתחילת 1938 התגייס כהן לנוטרות. הוא שרת בכפר תבור, במושבה מגדל ובסג'רה, השתתף באבטחת צינור הנפט תחת פיקודו של וינגייט, והצטרף למשמר הנע שאבטח את הדרך מעפולה לטבריה. בתקופה זו הכיר את יגאל אלון.
באביב 1940 השתחרר כהן וחזר לתל אביב. באוגוסט 1940 יצא לקורס חבלה וצליפה, בהדרכת קצין בריטי, ביערות הכרמל.
כהן הצטרף לפלמ"ח עם הקמתו בשנת 1941. הוא נמנה עם ראשוני המחלקה הסורית, פעל בסוריה ובלבנון, ועסק בגיוס אנשים נוספים להרחבת המחלקה.
במאי 1943 הוטל על כהן להקים את המחלקה הערבית בפלמ"ח. הוא פיקד על המחלקה עד 1945. במהלך התארגנותה, יצא לקורס מפקדי מחלקות בפיקודו של משה כרמל.
במאי 1945 יצא כהן להכין נוער יהודי בסוריה ובלבנון להגנה עצמית, ועסק גם בארגון עליה בלתי חוקית לארץ. במהלך שליחות זו נעצר בלבנון ונשפט לחודשיים מאסר, אך הוברח מן הכלא.
באוקטובר 1946 חזר כהן לארץ, ופיקד על מחלקת המודיעין שהוקמה אז במטה הפלמ"ח. במסגרת זו ביצע סיורים רבים לאיסוף מודיעין ולהכנת תיקי כפרים.
במלחמת העצמאות.
בדצמבר 1947 נשלח כהן לביירות כדי לבדוק אפשרויות לשתילת מסתערבים. באמצע ינואר התפרסמה ידיעה על נוכחותו בעיר בעיתון "אל יום". כהן הצליח לברוח לארץ.
עם הקמת חטיבת יפתח, שרת בה כהן כקצין מודיעין. במסגרת פעולות החטיבה בצפון, הפעיל מודיעים ומסתערבים, וערך סיורי אוויר יומיים במטוסי טייסת הגליל.
באוקטובר 1948 עבר כהן למפקדת חזית הדרום, כשלישו של מפקד החזית, אלוף יגאל אלון.
כהן היה קצין הקישור אל הכוחות המצריים הנצורים בכיס פלוג'ה, ונפגש מספר פעמים עם גמאל עבד אל נאצר, לימים נשיא מצרים, שנמנה עם הנצורים. במרץ 1949 יצא לשליחות הסברה בארצות הברית.
בשנות המדינה.
ביוני 1949 צורף כהן לוועדת שביתת הנשק ישראל-מצרים. ב-1951, אחרי שסיים קורס מג"דים, השתחרר מצה"ל, ולמד בחוגים למדע המזרח ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. מדצמבר 1954 עד ספטמבר 1956 היה כתב לעניינים ערביים בעיתון "למרחב". בהמשך יצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, ועם סיומם הצטרף למשרד החוץ.
בשנים 1958–1960 היה כהן נציג ישראל בניגריה, ובשנים 1960–1962, שגריר ישראל בליבריה. אחרי שחזר משליחות זו עסק בכתיבה ובמחקר, ופרסם שלושה ספרים. בשנותיו האחרונות התגורר בסביון.
בחודש פברואר 1991, בימי מלחמת המפרץ בה נורו טילים מעיראק על ישראל, לקה ירוחם באירוע מוחי בעת נפילת טיל ואושפז בבית חולים. הוא לא התאושש ואחרי כחצי שנה, בב' באלול תשנ"א, נפטר בבית החולים ע"ש שיבא תל השומר ונטמן בבית העלמין בסביון. הותיר אחריו את רעייתו, דינורה, שני ילדים ונכדים.
משטרת המס הרוסית
משטרת המס הרוסית (ברוסית: Федеральная служба налоговой полиции Российской Федерации; רשמית "השירות הפדרלי של משטרת המס של הפדרציה הרוסית") נוסדה ב-18 במרץ 1992 כיורשת למינהל 5 בקג"ב, בשם המינהל הראשי לחקירות מס (Главное управление налоговых расследований) שתחת שירות המיסים הממלכתי.
בראש הארגון עמד גנרל הקג"ב ב. יאמפולסקי. ב-20 במאי 1993 המינהל הפך למחלקת משטרת המס וב-17 בדצמבר 1995 המחלקה הפכה לשירות משטרת המס הפדרלית. המשטרה פעלה כזרוע אכיפת חוק פדרלית ועסקה במאבק בפשעי מס והפרות חוק כלכליות, כמו כן עסקה המשטרה גם במאבק בשוחד ובשחיתות בארגוני המס. ב-16 במרץ 2000 ממלא מקום הנשיא, ולדימיר פוטין, חתם על צו שקבע כי המשטרה אחראית לביטחונה הכלכלי של רוסיה.
במדינות שכנות, כליטא וקזחסטן הוקמו ארגונים בהשראת משטרת המס הרוסית (המקבילה הקזחית נושאת את השם המשטרה הפיננסית והיא כפופה למשרד האוצר הקזחי).
ב-1 ביולי 2003 משטרת המס פורקה ורוב הסמכויות לחקירות פיננסיות וכ-14 אלף עובדים הועברו לידי המחלקה לפשעי מס של המינהל הראשי לביטחון כלכלי ומלחמה בשחיתות במשרד הפנים הרוסי (Управлению по налоговым преступлениям МВД) שהוקמה באותו יום. יתר כ-40 אלף עובדים ותשתיות הועברו למשטרת הסמים הפדרלית שהוקמה באותה עת.