המקום היה מבוצר גם במאה ה-9, אך ראשיתה של הטירה הנוכחית הייתה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12. המבנים הראשונים קרסו בשל כך שהסלע עליהם הוקמו נסדק, והמבנים המוקדמים ביותר הניצבים במקום כיום, הוקמו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-13 כמענה לפלישת הטטרים. על אלה נמנים הארמון הרומנסקי מ-1249 ומגדל העוז העגול מ-1270, וכן מספר מבנים נוספים בחלקה העילי של הטירה. לאחר שהאציל מאתה צ'אק (Matúš Čák Trenčiansky) ניסה ללא הצלחה לכבוש את הטירה ב-1312, ניסיון שבמהלכו נגרמו לה נזקים כבדים, היא נבנתה מחדש בסגנון גותי והורחבה. האציל יאן ייסקרה (Ján Jiskra) כבש את הטירה ב-1443 והרחיב אותה. הוא הקים את החצר התחתונה הגדולה בצידה הדרום-מערבי של הטירה, ובכך העניק לה את ממדיה הנוכחיים. במהלך המאה ה-15 הוקמה בטירה קפלה, הארמון חודש בסגנון גותי והחומות הוגבהו והורחבו.
ב-1528 עברה הטירה לשלטון בית הבסבורג, אך לאחר שלוש שנים, העניקו אותה ההבסבורגים לבני משפחת טורזו (Turzo), אשר הוסיפו ובנו את המקום בסגנון הרנסאנס. ב-1636 עברה הטירה לרשותה של משפחת צ'אקי (Csáky) ונותרה בבעלותה עד 1945. עם זאת, בני המשפחה חיו בטירה רק עד סוף המאה ה-17, ולאחר מכן נותר במקום רק חיל מצב קטן, אשר עזב גם הוא את הטירה לאחר שב-1780 היא נהרסה בעקבות שרפה. הטירה ננטשה ועמדה בחורבותיה עד שחודשה ושופצה רק במחצית השנייה של המאה ה-20.
מבנה הטירה.
הטירה כוללת את מגדל העוז העילי ואת חצרו שבה שוכנים, בין היתר, הבאר והקפלה, שתי חצרות פנימיות מבוצרות, ואת החצר התחתונה הגדולה ובה שער הכניסה העיקרי למתחם, שרידי קסרקטינים וברביקן גדול במצב של הרס. חפירות בקדמת הטירה חשפו את שרידיהם של הביצורים המוקדמים ביותר במקום ואת המבנה ששימש לפולחן במאה ה-1.
החצר התחתונה נבנתה במהלך המאה ה-15 כדי לאכלס את חיל המצב, ובעיתות חירום היא הייתה יכולה להעניק מחסה לתושבי הסביבה. בחלקה התחתון של החצר שוכנים שרידיו של מגדל מתחילת המאה ה-15, שהוקף בחפיר ובחומה, ואשר שימש למגורים ולאחסון אבק שרפה. לאחר שחומות החצר התחתונה הוקמו, איבד המגדל את תפקידו כמבצר. עוד שכנו בחצר התחתונה מבנים שנועדו לשימושים מסחריים.
מגדל העוז העילי הוא חלקו העתיק ביותר של המתחם כולו, ובו שכנו מגוריהם של בעלי הטירה. במרכזו של מגדל העוז מגדל ניצב עגול מהמאה ה-13 המחובר אל הקפלה באמצעות ארקדה. מאחורי המגדל הקיים נמצאים שרידיו של המגדל העגול שהוקם בטירה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12. סמוך לקפלה ניצב הארמון הרומנסקי בן שלוש הקומות שנבנה מחדש בסגנון גותי במאה ה-15 ובמאה ה-16.
בנק למשכנתאות
בנק למשכנתאות מתמחה במתן שירותי הלוואות משכנתה. בנק למשכנתאות הוא בנק שקיבל רישיון מהמדינה להעניק הלוואות משכנתה ישירות לצרכנים.
בנקים למשכנתאות יכולים להיות שונים מאוד בגודלם ובגודל ההלוואה שהם יכולים לספק. מקור ההכנסות של בנקים למשכנתאות הוא מעמלות ההלוואות, ועמלות שירותי ההלוואה.
בנקים למשכנתאות בישראל.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 פעלו בישראל כ-15 בנקים עצמאיים למשכנתאות, מאז בהדרגה נרכשו ומזגו לתוך הבנקים המסחריים. בנוסף יש 2 חברות ביטוח שמאפשרות לקחת הלוואת משכנתה. הבנקים למשכנתאות היו מכונים גם "הבנקים האפותיקאים" (אפותיקאי משמעותו משכנתא ביוונית). עד שנת 2005 יכלו הבנקים למשכנתאות בישראל למכור ביטוח משכנתה, אך כיום נאסר עליהם לשווק מוצר זה באופן ישיר, אלא רק באמצעות סוכנויות ביטוח נפרדות.
רשימת הבנקים למשכנתאות שפעלו בישראל
בנקים למשכנתאות בעולם.
ארצות הברית.
בארצות הברית שני מוסדות בבעלות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, "פאני מיי" ו"פרדי מאק", שהופרטו והולאמו בחזרה לאחר המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, מספקים מימון לכ-50% מהמשכנתאות.
"פאני מיי" הוקמה בידי הממשלה הפדרלית בשנת 1938 לאחר השפל הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20, במטרה לשמש זרוע מימון ברכישת בתים, במקום מערכת הבנקאות הפרטית שכשלה בתחום זה. ב-1968 היא הופרטה והונפקה בבורסה, אך להיות מגובה בידי הממשל. "פרדי מאק" נוסדה על ידי הקונגרס ב-1970 כדי לספק נזילות, יציבות ותחרות לשוקי משכנתאות המגורים בארצות הברית.
בתחילת שנות ה-2000, לאחר סיום משבר בועת ההיי-טק, החל שוק הדיור האמריקני לשגשג. המניעים העיקריים לצמיחת השוק היו הורדת שיעורי הריבית באותה תקופה על ידי הפדרל ריזרב. מספר צעדי חקיקה אשר אפשרו לקיחת משכנתאות בשיעור מימון של 100 אחוז ואפשרו לקיחת משכנתאות גם על ידי אזרחים שיכולת החזר המשכנתה שלהם אינה ברורה. שילוב צעדים אלה גרם לבנקים לקחת סיכונים גבוהים בתמורה לריבית נמוכה מאד. הלוואות אלה, לאנשים שיכולת ההחזר שלהם מוטלת בספק, זכו לשם "משכנתאות סאבפריים", ונגבתה ריבית גבוהה יותר. לווי הסאב-פריים, כלומר לווים שמוערכים פחות מ"פריים", היו לווים שיכולת ההחזר שלהם הייתה ברמת סיכון גבוהה מהמקובל. החל מסוף שנת 2006, לאחר מספר שנות פריחה, נכנס ענף משכנתאות הסאבפריים בארצות הברית למשבר. עלייה חדה במספר הלווים שלא יכלו לעמוד בתשלומי המשכנתה גרמה להליך פירוק של עשרות חברות שהלוו בשוק הסאבפריים, ולקריסה בשוק המניות הקשורות למשכנתאות, לאיום על שוק הנדל"ן האמריקאי בפרט, ועל הכלכלה האמריקאית בכלל. משכנתאות הסאבפריים הגיעו בשיאן, בראשית 2007, להיקף המוערך בכ-1.3 טריליון דולר.
הממלכה המאוחדת.
בממלכה המאוחדת הוקמו החל מסוף המאה ה-18 אגודות אשראי בשם "אגודות בנייה" "Building Societies" , שמטרתם מימון בניית בתי מגורים לחבריהם. האגודות היו בבעלות חבריהם וממנו באמצעות תשלום חודשי ששילמו החברים. לאחר שהצטבר מספיק כסף החלה בניית הבתים, ושהבתים הראשונים משמשים כמשכון למימון בניית בתים נוספים. האגודות הראשונות פעלו על בסיס חד פעמי, כלומר עד נקודת הזמן בה לכל בחברים נבנו בתים. בשנות ה-30 של המאה ה-19 עברו אגודות רבות לפעול באופן קבוע, כלומר חברים חדשים יכלו להצטרף במקום חברים שבתיהם הוקמו. בשנת 1874 נחקק חוק המסדיר את פעולות האגודות, ומודל המימון שלהם שונה. רוב המימון הגיעה מכספי חסכונות שהפקידו החברים תמורת ריבית, שמימנו משכנתאות שניתנו תמורת ריבית גבוהה יותר.
בימי השיא שלהם היו מאות אגודות בנייה, כמעט בכל עיירה במדינה הייתה אגודה שנקראה על שם אותה עיר. במשך עשרות שנים שלאחר מכן מספר האגודות פחת, מכיוון שאגודות שונות התמזגו כדי ליצור אגודות גדולות יותר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 קידמה ממשלת מרגרט תאצ'ר מדיניות נאו-ליברלית, שכללה הפרטה והנפקה בבורסה של חברות ממשלתיות. ל"אגודות בנייה" הותר להציע חשבונות עובר ושב ולהתחרות בבנקים המסחריים. ב-1986 חוקק חוק חדש לאגודות בנייה, שהתיר להם להפך לחברות בערבון מוגבל ולהנפיק מניות בבורסה, אם 75% מחברי האגודה מסכמים לכך. תוך שנים ספורות שמונה "אגודות בנייה" הגדולות ביותר הפכו לחברות, הונפקו בבורסה וחלו לפעול כבנקים מסחריים. חברי האגודות הפכו לבעלי מניות בבנקים אלו. במקביל פרץ משבר דיור, בראשית שנות התשעים, ומחירי הדירות ירדו ב-20 אחוזים בין 1989 ל-1993 וכ-250,000 בתים עוקלו על ידי הבנקים. מספר גדול. לוקחי משכנתאות נפגע מהון עצמי שלילי, ומצאו את עצמם בבתים שלא יכלו למכור (כלומר מחיר הבית נמוך מהמשכנתה שהם חייבים). בשנות ה-2000 עלו מחירי הדירות בכ-200 אחוז תוך עשור, אך לאחר המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 כל "אגודות הבנייה" שהפכו לבנקים נרכשו או מוזגו לתוך בנקים אחרים, וחלק אחר פשט את הרגל. בעשור השני של המאה ה-21 שוק המשכנתאות הבריטי נשלט על ידי 5 בנקים בלבד. ל"אגודות בנייה" יש נתח שוק כ-25% משוק המשכנתאות.
כניסה להר הבית (הלכה)
כניסה להר הבית על פי ההלכה כוללת דינים מיוחדים, סייגים ואיסורים. ההלכה מתייחסת לשטח מוקף חומה בגודל 500 אמה על 500 אמה, שהיה בהר המוריה, בדרום-מזרח העיר העתיקה של ירושלים של היום. במתחם זה שכנו בית המקדש הראשון והשני, והוא המקום הקדוש ביותר לעם היהודי פרט למקום בית המקדש עצמו, שקדוש ממנו.
ההלכה מגדירה מספר דרגות של קדושה בחלקים שונים של ההר. בנסיבות מסוימות עשויה הכניסה להר הבית בכלל ולחלקים מסוימים שלו בפרט להיחשב כמצווה, אך בנסיבות אחרות, כמו כניסה בטומאה ללא היטהרות כדין, עלולה זו להיחשב לעבירה ובמקרים מסוימים אף לעבירה חמורה שעונשה כרת.
הגדרת הר הבית בהלכה.
על פי המשנה, הר הבית היה ריבוע בן 500 אמה על 500 אמה, ומרבית השטח החיצון היה בדרום הסורג, כדברי המשנה ב: המתחם המכונה כיום הר הבית, והמוקף בארבע רוחותיו חומות המשמשות כקירות תמך, גדול בהרבה מהשטח המוזכר במשנה. הוא בצורה דמוית טרפז שאורכו כ-480 מטר ורוחבו כ-300 מטר, ושטחו הוא כמאה וארבעים דונם. מיקומו המדויק של השטח ההלכתי בתוך מתחם הר הבית כיום נתון לספקות ומחלוקות בין אנשי ההלכה בדורנו.
הסיבה להפרש הגדול בין שטחו ההלכתי של הר הבית לבין השטח כיום, הוא בנייה שנעשתה על ידי החשמונאים ובעיקר על ידי הורדוס, בנייה שהרחיבה את ההר בעיקר לכיוון צפון ודרום. לפי הדעה המקובלת, בנייה זו הגדילה פיזית את שטחו של המתחם, אך לא השפיעה ושינתה מבחינה הלכתית את האזורים עליהם חלים דיני הקדושה השונים.
לפי המשנה: לפיכך בימי בית המקדש השני, שבהם לא היה מלך ולא אורים ותומים, לא התקיימו התנאים הנדרשים להרחבת השטח של העזרה. אמנם, בנוגע להר הבית לא נזכר במשנה כיצד מוסיפים על קדושתה. לדעת הרב יצחק שילת יש לחוש שגם שאר מתחם הר הבית שעד החומה ההרודיאנית התקדש מדרבנן בקדושת הר הבית. ואילו הרב יעקב אריאל סובר, שאין לחוש להרחבת הקדושה.