אחרי שעבר את בחינות הבגרות הגיע לפריז ב-1885. עד מהרה איבד את אמונתו הדתית והתיידד עם אנטול פראנס שחיזק בקרבו את ההשקפה הפילוסופית של האגנוסטיות. הוא היה נתון גם להשפעת הפוזיטיביזם של אוגוסט קונט. ב-1889 פגש את מוריס בארס וב-1894–1895 שיתף עמו פעולה בעיתון הלאומני "לה קוקאר" שתמך בגנרל ז'ורז' בולנז'ה שכמעט הפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנות השמונים המאוחרות של המאה התשע עשרה. שארל מוראס כתב מאמרים בשבועון "גאזט דה פראנס" שהיה שופרם של המלוכנים. במאמריו אלה שיבח את הקלאסיציזם וגינה את הרומנטיזם. ב-1896 נסע ליוון כדי לסקר את המשחקים האולימפיים הראשונים של העת החדשה.
הוא נכנס לפוליטיקה בעת פרשת דרייפוס ותמך במסמכים המזויפים של הקולונל אנרי שמטרתם הייתה להאשים את אלפרד דרייפוס בבגידה. לדעתו היה צורך להקריב את דרייפוס למען האינטרס הלאומי, ובכך הוא שיקף את הלאומנות ואת האנטישמיות בצרפת. בדצמבר 1898 הוא כתב: "צריך להוציא להורג בירייה את הבוגדים, תומכיו של דרייפוס." הוא טיפח את הרעיון של "תורת גזע מדעית" וקרא לאנטישמיות מטעם המדינה.
הוא אימץ לעצמו השקפה מלוכנית שהייתה מכוונת נגד המהפכה הצרפתית והיה פעיל ב"תנועת הפעולה הצרפתית" מייסודו של מוריס בארס. ב-1899 ייסד את כתב העת המלוכני "הפעולה הצרפתית", וב-1905 ייסד את "הליגה של הפעולה הצרפתית" במטרה לגייס חברים נוספים לתנועה זו.
ב-1914 האפיפיור פיוס העשירי הכניס שבעה מספריו של שארל מוראס לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית, וזאת בשל דעותיו האגנוסטיות. ב-1926 האפיפיור פיוס האחד עשר צירף לרשימה זו ספרים נוספים של שארל מוראס וגינה את "תנועת הפעולה הצרפתית" - מה שגרם נזק רב לתנועה זו.
ב-1925 שארל מוראס איים ברצח על שר הפנים הצרפתי אברהם שראמק וכתב: "אם תנצל לרעה את מעמדך הציבורי כדי לשפוך דם צרפתי למען הבנדיטים ממוסקבה, לא אהסס להתיר את דמך."
ב-1938 שארל מוראס נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית וב-1939 ספריו הוסרו מרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית.
שארל מוראס תמך ברודן אנטוניו דה אוליביירה סלזר מפורטוגל וגם בגנרל פרנסיסקו פרנקו מספרד. בניטו מוסוליני אימץ לעצמו את רעיונותיו של שארל מוראס כבסיס לפשיזם.
במלחמת העולם השנייה תמך שארל מוראס בממשלת וישי וב-1945 הוא נידון למאסר עולם. בשל בריאותו הרופפת הוא שוחרר ב-1952 מספר חודשים לפני מותו.
רעיונותיו.
הלאומנות עמדה במרכז רעיונותיו של שארל מוראס - מה שהוא כינה "לאומיות אינטגראלית". הייתה זו אמונה בסדר חברתי המבוסס על מנהיגות חזקה - מה שהיווה את הבסיס לתמיכתו בתנועה המלוכנית ובכנסייה הקתולית. הוא דחה את עקרונות הדמוקרטיה כמנוגדים ל"אי השוויון הטבעי" וכתב דברי ביקורת חריפים נגד המהפכה הצרפתית שלדעתו השפעתה הייתה שלילית והרסנית. בגללה צרפת איבדה את גדולתה שמקורה היה בגאליה הרומאית ושעוצבה על ידי ארבעים מלכים שהקימו את צרפת.
הוא פחד מתהליך ההתנוונות שאותו ייחס לעידן האורות - מה שהוא כינה "רעיונות שווייצריים" (הכוונה לקלווין לרוסו ולרפורמציה הפרוטסטנטית). הוא האשים ארבע קבוצות בהתנוונות זו: הפרוטסטנטים, היהודים, הבונים החופשיים והזרים. במאבקו בשמאל הפוליטי סיסמתו הייתה "הפוליטיקה מעל הכול" אם כי החזיק בדעות אגנוסטיות, הוא חשב כי דת המדינה מהווה מכשיר לשמירה על הסדר הציבורי וראה בכנסייה הקתולית גורם מאחד המשותף לכל הצרפתים.
1924 בארצות הברית
1924 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 148 שנה מיום היווסדה.
רעידת האדמה בחלב (1138)
ב-11 באוקטובר 1138 התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיר חלב בצפון-מערב סוריה, העזה ביותר בסדרה של רעידות אדמה שפקדו את האזור בחודשים אוקטובר-דצמבר של אותה שנה. רעידת אדמה זו מוערכת על ידי המכון הגאולוגי האמריקאי (United States Geological Survey, USGS) כשלישית בחומרתה בהיסטוריה על פי מספר ההרוגים – 230,000 בני אדם. הערכה זו נעשתה לראשונה במאה ה-15, אך ייתכן שהיא כוללת גם את הנפגעים ברעידות אדמה נוספות שאירעו באזור בשנים 1137–1139.
רקע גאולוגי.
חלב מצויה בצפון בקע ים המלח, חלקו הצפוני של השבר הסורי-אפריקאי. מערכת העתקי חילוף זו מפרידה בין הלוח האפריקאי ולוח ערב ומהווה מוקד לרעידות אדמה רבות שאירעו באזור. לאחר רעידת האדמה של 1137 אירעו מקבצים נוספים של רעידות אדמה: אחד בחודש יוני 1139 וסידרה של רעשים שהחלה בספטמבר 1156 והסתיימה במאי 1159.
מהלך האירועים.
ההיסטוריון איבן אל קלניסי שהתגורר בדמשק תיעד את רעידת האדמה שהתרחשה ביום רביעי, 11 באוקטובר 1138. הוא כתב כי קדם לה רעש ביום שלישי, 10 באוקטובר, וכי לאחריה אירעו רעשי משנה, האחרון בהם ב-3 בנובמבר.
הנזק העיקרי שנגרם ברעידת האדמה היה מערבית לחלב, בעיר חארם (حارم), שם התמוטטו מבצר צלבני פרנקי והכנסייה הצמודה אליו.
רבים מעשרות אלפי תושביה של חלב ניצלו מהרעש העז כאשר נמלטו אל האזור הכפרי סביב לה בעקבות הרעש ב-10 באוקטובר. לא ניתן להעריך כמה מתושבי העיר מצאו את מותם באירוע, אך העיר נפגעה באורח קשה: חומות המצודה ורבים מן הבתים קרסו. נזק נוסף נגרם לערים ועיירות סמוכות, והרעש הורגש אף בדמשק – המרוחקת יותר מ-300 ק"מ מחלב.
1923 בארצות הברית
1923 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 147 שנה מיום היווסדה.
עגל הזהב
1922 בארצות הברית
1922 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 146 שנה מיום היווסדה.
רפי קישון
רפאל (רפי) קישון (נולד ב-14 בפברואר 1957) הוא וטרינר, סופר, מרצה, פעיל במפלגת הירוקים ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה.
רפי הוא בנם הבכור של אפרים קישון וחווה, מיקרוביולוגית ומנהלת מעבדה. גדל ברמת גן, למד בתיכון בליך, ושירת בצה"ל בחיל המודיעין. בילדותו גידל חיות מסוגים שונים וביניהן כלב כנעני בשם ליש מבני-הביטחון, אותו קיבל מדודתו מצד אימו, הכלבנית ד"ר רודולפינה מנצל, שהייתה ממטפחי הגזע בארץ ובעולם.
את לימודי הווטרינריה עשה באוניברסיטת יוסטוס-ליביג בגיסן שבגרמניה. את עבודת הדוקטורט עשה במחקר בפרמקולוגיה וטרינרית יישומית באוניברסיטת היידלברג. לאחר לימודיו עבד בגרמניה במרפאה גדולה לחיות מחמד. כשחזר לישראל, עבד עם מספר וטרינרים במשך 3 שנים, עד שבשנת 1992 פתח מרפאה פרטית ברמת אביב.
בעל זכויות היוצרים של כל יצירותיו של אפרים קישון בארץ ובעולם יחד עם אחיו עמיר ואחותו רננה. לאחר מות אביו פעל להעלאת מחזותיו של אפרים קישון בתיאטראות: הכתובה, שמו הולך לפניו וסאלח שבתי בתיאטרון הקאמרי, והשוטר אזולאי בהבימה.
הסברה בנושא בעלי חיים.
קישון פועל רבות באמצעי התקשורת, על מנת להגביר את המודעות הציבורית, למען ההגנה על זכויות החיות ועל רווחתן. הוא משתף פעולה עם העמותות השונות הפועלות בתחום. הוא עובד עם עמותת תנו לחיות לחיות בעיקר בנושא של הגנה על חתולים דרי רחוב בישראל (עם העמותה כתב והגיש את דו"ח החתולים דרי רחוב בפני ועדת החינוך של הכנסת בדצמבר 2010), ועידוד סירוס ועיקור אוכלוסיית החתולים בארץ.
כמו כן הוא עובד עם עמותת צער בעלי חיים רמת גן ועם עמותת S.O.S. חיות.
קישון מתארח בתוכניות אקטואליה שונות ברדיו ובטלוויזיה, בנושאים הדנים בקשר שבין האדם לטבע, למשל, האבולוציה, ההגנה על ערכי טבע, ונושאים חינוכיים אחרים. הוא מופיע בתוכניות הבוקר והאקטואליה של ערוץ 2 וערוץ 10. בשנת 1989 היה בין שלושת המגישים של תוכנית הטלוויזיה "זה חי" בערוץ הראשון. בהמשך הגיש פינה קבועה בתוכנית זאפ לראשון בערוץ הראשון. הגיש פינה קבועה באולפן הפתוח בערוץ הילדים. בשנת 1996 הגיש פינה ביקורתית-פוליטית-חברתית בשם "אנשים על ארבע" בתוכנית הבוקר של דליה יאירי "עניין אחר" ברשת ב', שמאוחר יותר הפכה לספר.
כתב טור קבוע בעיתונים על המשמר, דבר, לאישה, עיתון חי, ובעיתוני הילדים עולמו של דיסני, עיתון ערוץ הילדים ועוד.
במסגרת המילואים, במסגרות פרטיות ובחו"ל, הוא מרצה בנושאים הבאים: "אפרים קישון-ממקור פנימי", "האבולוציה של האדם", "הומור וטרינרי" ו"פוליטיקה על פי קישון".
פעילות פוליטית.
קישון חבר במפלגת הירוקים והיה מועמד מטעמה בבחירות למועצת העיר תל אביב-יפו במקום הרביעי ברשימה, וגם במקום הרביעי ברשימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה בשנת 2009. בחודש מרץ שנת 2013 התמנה לחבר במועצת העיר תל אביב לאחר שפאר ויסנר הודח. כהונתו הסתיימה בנובמבר 2013, עם כניסת המועצה החדשה לכהונה.
לאוס קאראקס
לאוס קאראקס (בצרפתית: Leos Carax; נולד ב-22 בנובמבר 1960) הוא במאי ותסריטאי צרפתי, שחקן ומבקר קולנוע. ידוע בסגנונו הפואטי ובתיאורי האהבה המיוסרים אשר מאפיינים את עבודתו. בין סרטיו הבולטים: Boy Meets Girl משנת 1984, "זה אצלה בדם" (1986), "הנאהבים מפריז" (1991), "פולה X" מ-1999, ו"מנועים קדושים" מ-2012. שמו האמיתי הוא אלכס כריסטוף דופון (בצרפתית: Alex Christophe Dupont). שם הבמה "לאוס קאראקס" הוא אנגרמה של השמות אלכס, שמו של הגיבור ברוב סרטיו, ואוסקר, על שם פרס האוסקר לקולנוע.
ביוגרפיה.
קאראקס נולד בסירן שבצרפת. אמו היא עיתונאית ומבקרת קולנוע אמריקאית ואביו עיתונאי צרפתי לענייני מדע. הוא החל את הקריירה שלו בעשיית סרטים קצרים ועבד כמבקר סרטים, בין היתר בכתב העת מחברות הקולנוע. סרטו הארוך הראשון Boy Meets Girls יצא לאקרנים, הוצג בפסטיבל קאן, זכה לשבחים רבים וביסס את המוניטין של קאראקס בן ה-23 בזכות סגנונו החזותי הבוגר והמרשים. בסרט זה גם החל לעבוד עם גיבורו\אלטר אגו שלו, השחקן דני לאבונט (Denis Lavant).