כתובת ביסותון (פרסית سنگ‌نبشته بیستون מפרסית עתיקה بغیستانه - "באגאסטאנה" או "משכן האל על האדמה"; ברוב שפות המערב "כתובת בהיסטון"). היא כתובת רב-לשונית העשויה מתבליט על צלע הר ביסותון הקדוש, כ-525 ק"מ מערבית לטהראן וכ-30 ק"מ צפונית-מערבית לעיר כרמאנשאה בפרובינציית כרמאנשאה שבמערב איראן. הכתובת הוכנה בהוראתו של המלך דריווש הראשון בשנת 521 לפנה"ס, והיא כתובה בכתב יתדות בבבלית, בעילמית ובפרסית עתיקה. ההר והכתובת צופים אל מישור נרחב ידיים דרומית-מזרחית להם, ולרגליהם שרידים ארכאולוגים מתקופות שונות החל בפרהיסטוריה ועד ימי הביניים.
היסטוריה.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, התקיימה נוכחות אנושית באתר זמן רב לפני האחמנים. במערות באזור ביסותון התגלו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני יותר מ-40,000 שנה. האתר נחשב לנקודה אסטרטגית משך אלפי שנים, ובמיוחד בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס, כאשר התפתחו דרכי המסחר בין רמת איראן ומסופוטמיה ואשר חלפו לידו. נראה כי מצודה מדאית הוקמה בביסותון במאה ה-7 לפנה"ס. לאחר שדריווש הראשון קבע את הכתובת על מורדות ההר בשנת 521 לפנה"ס, המשיך המקום והיה מיושב עד ימי הביניים.
עם זאת, נראה כי מקורותיה של הכתובת נשתכחו לאחר נפילתה של הממלכה האחמנית בידיו של אלכסנדר מוקדון בשנת 330 לפנה"ס, ודיודורוס סיקולוס הזכיר אותה מאתיים שנה לאחר מכן ככתובת אגדית אותה ייחס למלכה האשורית האגדית סמירמיס. הכתובת נזכרה גם בכתביו של טקיטוס אשר תיאר את המבנים שניצבו בבסיסו של הסלע מתחת לכתובת, ואשר לא שרדו.
הנוסע הערבי איבן האווקל בן המאה ה-10 פירש את הכתובת כעוסקת במורה העונש את תלמידיו, והגאוגרף הסורי בן המאה ה-12 והמאה ה-13, יאקות אל-חמאווי, ייחס את התבליט לפרתים. אחרים סברו כי מדובר במונומנט שהותיר אחריו המלך הסאסאני כוסרו פרוויז וקשרו אגדות שונות לפשר הקמת האתר. החל במאה ה-16, ובמיוחד במשך המאה ה-18 והמאה ה-19 הגיעו נוסעים אירופים אל ביסותון וחזו בכתובת, אך לא הצליחו לטפס אליה ולצפות בה מקרוב.
לבסוף הגיע הנרי רולינסון (Sir Henry Rawlinson) אל המקום בשנת 1847, העתיק את הכתובת בעזרת נער כורדי אשר טיפס אליה, ופיענח אותה. מחקרו הוביל לפיענוחה המלא של הפרסית העתיקה.
הכתובת.
הכתובת מקובעת אל צלע ההר בגובה של 100 מטר מעל הקרקע, ולא ניתן להגיע אליה ללא עזרת פיגומים מאחר שחלקים מצלע ההר סולקו לאחר כתיבתה במטרה להבליטה. גובהה 15 מטר ורוחבה כ-25 מטר.
תחילת נוסח הכתובת:
הפריט הבולט ביותר בכתובת הוא תבליט המתאר את דריווש ואת אויביו, וזה מוקף בכתובות בשלוש הלשונות. בתמונה נראה דריווש בצד שמאל כשהוא לבוש בבגד פרסי מסורתי, חובש כתר ונועל את הנעליים המלכותיות. הוא מביט ימינה ובשמאלו הוא אוחז קשת כסמל לשררה. רגלו השמאלית של דריווש ניצבת על חזה של דמות אדם השכובה על גבה, והמייצגת לפי האגדה את ברדיה, בנו של כורש ויריבו של דריווש אותו הוציא להורג. ברדיה לבוש גם הוא בבגדים מסורתיים ומרים את ידו בתחינה. מימין נראית קבוצה של תשעה מורדים הצועדים לעברו של המלך. קומתם קטנה ביחס אליו, ידיהם קשורות מאחורי גבם וחבל ארוך כרוך על צווארם. מאחורי המלך, מצד שמאל, נראות שתי דמויות נוספות של משרתיו האוחזות בקשת ובכידון. ממדיהן קטנים משלו אך גדולים מאלה של המורדים. בחלקה העליון של התמונה נראה פראווהאר המעניק את ברכתו למלך.
מתחת לתמונה ומשני צדדיה חרוטות 1,119 שורות הכתובת ב-13 עמודות והמתארות את מלחמותיו של דריווש בשנים 520-521 לפנה"ס כנגד המושלים אשר ניסו לרשת את ממלכתו של כורש. הקרב המכריע אירע בביסותון ועל כן נבחר האתר למיקומה של הכתובת. הנוסח העתיק ביותר של הכתובת כתוב בעילמית מתחת לתמונה משמאל. לאחריו הוספה הכתובת הבבלית לשמאלה, ולבסוף הפרסית הערוכה בחמש עמודות מתחת לתמונה. הנוסח הפרסי חשוב במיוחד שכן זהו המופע הראשון של פרסית עתיקה בכתב יתדות, כפי שמציינת הכתובת עצמה:
כתב היתדות בביסותון הוא בחלקו אלפביתי ובחלקו כתב הברות, והמילים מופרדות זו מזו בסימן מיוחד, דבר שהקל מאוחר יותר על פיענוחו. כתב זה שימש מאוחר יותר בכתובות מלכותיות נוספות גם במקומות אחרים.
חקר הכתובת ותרגומה.
האירופי הראשון אשר ידוע כי חזה בכתובת ביסותון היה דיפלומט אנגלי שנשלח לפרס בשירות הכתר האוסטרי ב-1598. הוא הסיק כי מדובר בתבליט המתאר את עלייתו של ישו השמימה וכי הכתובת המלווה אותו היא ביוונית. במשך מאתיים השנים הבאות הסיקו נוסעים אירופים שונים מסקנות שונות באשר לפשרה של הכתובת, ובין היתר ישו ו-12 השליחים או שלמנאסר הראשון ו-12 שבטי ישראל.
ב-1802 הצליח הגרמני גאורג גרוטפנד (Georg Friedrich Grotefend) לפענח 10 מ-37 הסימנים בכיתוב בפרסית, אולם רק ב-1835 החל רולינסון, קצין אנגלי ששירת בפרס, ללמוד את הכתובת בפרוטרוט. מאחר ששמה של העיר ביסותון תורגם לאנגלית כבהיסטון, נודע שמו של התבליט כ"כתובות בהיסטון" (Behistun Inscription) ושם זה נותר שמה ברוב שפות המערב. רולינסון הצליח להעתיק את הכיתוב הפרסי, אך לא הצליח להגיע אל הטקסט הבבלי והעילמי. יחד עם עשרת הסימנים שפיענח גרוטפנד בתחילת המאה, החל רולינסון להשוות את שמות המלכים בתחילת הכתובת אל שמותיהם של מלכי פרס אשר אוזכרו על ידי הרודוטוס בשמם המקורי בתעתיק ליוונית. מקץ שלוש שנים, ב-1838, הציג רולינסון את ממצאיו. ב-1843 חזר רולינסון לביסותון ובאמצעות לוחות עץ הצליח להגיע אל הכתובת העילמית ולהעתיקה, בעוד שלהעתקת הטקסט הבבלי הוא נעזר בחבלים. שתי הכתובות פוענחו על ידי רולינסון ומספר חוקרים נוספים.
חקר הכתובת נמשך גם במאה ה-20 בידי חוקרים בריטים ב-1904 ואמריקאים ב-1948, אשר השלימו העתקת קטעים שאותם לא העתיק רולינסון, צילמו את הכתובות ונטלו דגימות גבס של הטקסט אשר איפשרו פיענוח מדויק יותר של הכתוב.
שרת WEB
פופיק ארנון
מנזר זדאזני
מנזר זדאזני (בגאורגית: ზედაზენი) הוא מנזר בגאורגיה שננטש במאה השבע עשרה, על גדת נהר האראגווי מזרחית לעיר מצחתה על הר זדאזני.
היסטוריה.
המנזר נוסד במאה השישית על ידי ג'והן, אחד משלוש עשרה האבות הסורים, על מקדשה של האלילה זאדני. בשנת 1101 כבש דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, מידי קוויריקה הרביעי מלך ממלכת קאחתי-הרתי, את המנזר שנמצא על נקודה אסטרטגית המאבקו לכיבוש קאחתי והרתי. במאה השבע עשרה ננטש המנזר לאחר שגאורגיה נהרסה בידי שאח עבאס הראשון (شاه عباس بزرگ). במקום קבורתו של ג'והן נמצאת בריכת מים טבעית שהרבה מהמתפללים שוטפים בה את ידיהם ב-7 במאי, יום חג.
אראגווי (נהר)
האראגווי (בגאורגית: არაგვი) הוא נהר בגאורגיה הנובע ממדרונותיו הדרומיים של הרי הקווקז. אורך הנהר הוא 112 ק"מ ואגן הניקוז שלו משתרע על 2,724 קמ"ר. שכבת הקרקע של הנהר הוא ברובו אבן חול, צפחה ואבן גיר. תחנת כוח הידרואלקטרית שנבנה על הנהר מספקת אנרגיה רבה לסביבה. בניית סכר על הנהר, בשנת 1986, יצרה את מאגר ז'ינוואלי. ליד מאגר המים על גדת הנהר נמצאת מצודת אנאנורי.
האראגווי נשפך לנהר הקורה קילומטרים ספורים מהסכר ליד העיר מצחתה. מיקומו של מבצר אנאנורי הוא במעלה הנהר מעל לסכר. כמו כן ממוקם על גדת הנהר גם מנזר זדאזני.
ארגווי (נהר)
זדאזני
זונאראס
פנאתינייקוס אתונה
אומרי טגמלאק אברה
אומרי טְגאַמְלָק אַבֵרָה (נולד ב-12 ביולי 1973) הוא ישראלי ממוצא אתיופי הפעיל למען שמירת מורשת עולי אתיופיה בישראל, שכתב את הספר אַסתרי.
ביוגרפיה.
טגאמלק הוא ילד חמישי מבין שישה ילדים, אימו הייתה קדרית ואביו אורג. נולד באזור ווזבה שבאתיופיה, וגדל בכפר יהודי ללא חשמל ובתי ספר, ועסק ברעיית צאן. יום אחד החליט הכפר כולו לעלות לישראל, ב-1983–1984 הם נדדו שנה בדרכים ועברו את סודאן, ועלו לישראל במסגרת מבצע משה. טגמאלק למד שנה בפנימייה תורנית, בגיל שבע עשרה היה לחילוני ועבר לפנימיה חילונית. בצבא שירת כמפקד כיתה במשמר הגבול. החל ללמוד חינוך באוניברסיטת חיפה אך הפסיק את לימודיו ועבד בבנייה, בחנות ירקות וכמאבטח.
ספרו אַסתרי קרוי על שם הציפור המיתולוגית של יהודי אתיופיה, אסתרי, שנודדת לפי האגדה בין אתיופיה לירושלים, מספרת ליהודי אתיופיה על נפלאות ארץ הקודש ומספרת לאנשי ירושלים על יהודי אתיופיה שומרי המצוות. אסתרי הוא גם שם באמהרית ל"יום כיפור". הספר מתאר את עלילות ביתא ישראל באתיופיה, מסעם לישראל וחייהם בישראל, וגם נוגע בהתנכרות החברה הישראלית אליהם.
טגמלאק אברה מוזמן לבתי ספר ואירועי תרבות כמספר על הסאגה של יהודי אתיופיה ועלייתם לישראל.
לוליה
הקהילה האוטונומית מדריד
ארגון שרותי בריאות
ארגון שירותי בריאות
מצור עכו
המצור על עכו
את הינך כרם
את הינך כרם (בגאורגית: შენ ხარ ვენახი, שֶן חַר וֶנאחי) הוא פיוט גאורגי מימי הביניים שנכתב על ידי דמטרה הראשון, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת (1093-1156), והיה ההמנון של הממלכה הגאורגית המאוחדת. הפיוט הוקדש לגאורגיה, לפטרונית של הבתולה מרים ותפילת הלל למרים בידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית-אפוסטלית.
הפיוט בוצע בעיקר על ידי מקהלה ללא כלי נגינה קלאסיים וללא המאפיין הקלאסי של מוזיקת המקהלה הגאורגית. מבחינת הקומפוזיציה מאופיין הפיוט כפוליפונית מאוד ובעלת דמיון לרנסאנס הגאורגי המסורתי מסוף ימי הביניים.
מצור על עכו
יואב קריים