בראיונות שנערכו עמו, רוגן אמר שהוא אוהב מאוד את סדרות האנימציה "סאות' פארק" ו"משפחת סימפסון". בעקבות ראיונות אלה הוא כתב ביחד עם שותפו לכתיבה אוון גולדברג שני פרקים ל"משפחת סימפסון".
רוגן הוא גם סטנדאפיסט ותסריטאי, ואף כתב תסריטים לחלק מהסרטים בהם השתתף, ומספר פרקים בתוכנית של סשה ברון כהן: "המופע של עלי ג'י", בעונה שעליה רוגן וצוות הכותבים אף היו מועמדים לפרס אמי.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", שביים, הפיק ושיחק בו בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו.
שנת -2019 דיבב את דמותו של פומבה בסרט הלייב אקשן "מלך האריות". עוד באותה שנה הקים בקנדה את חברת הקנאביס "האוספלאנט" (Houseplant).
בשנת 2023 ידבב את הדמות של דונקי קונג בסרט ההנפשה הממוחשבת "סופר מריו", המבוסס על זיכיון המשחקים "מריו" של חברת נינטנדו.
רוגן אוסף אמנות ומתמקד בפופ ארט והאמנות רחוב. בביתו הקים סדנת קרמיקה עם שלושה גלילי אבניים, תנור ושולחנות עבודה בהשפעתו של האומן קנת פרייס הידוע בזכות הפסלים הביומורפיים הבוזליים והססגוניים שלו. "הקרמיקה נשזרה באון עמוק בתפיסתו העצמית של רוגן כאדם יצירתי- והובילה אותו להארות שאותן רצה לשזור חזרה בסרטיו"
חיים אישיים.
בשנת 2004 החל לצאת עם השחקנית האמריקאית-יהודייה לורן מילר, לאחר שהשניים הכירו כשעבדו יחד בתוכנית "המופע של עלי ג'י". בני הזוג התארסו ב-29 בספטמבר 2010, והתחתנו ב-2 באוקטובר 2011, במחוז סונומה, קליפורניה. למילר היו תפקידים קטנים על המסך בכמה מסרטיו של רוגן. הם הצהירו שהם לא מתכננים להביא ילדים לעולם..
בינואר 2021, רוגן פרסם בחשבון הטוויטר שלו כי יש לו תסמונת טורט קלה, אשר הופיעה בעבר אצל משפחתו.
וארוס
תוכנית להגנת עדים
תוכנית להגנת עדים היא תוכנית שמטרתה להגן על עדים הנמצאים בסכנה, לפני, תוך כדי ולאחר מתן עדותם. הגנה על עדים נדרשת לרוב במשפטים נגד פשע מאורגן או משפטים העוסקים בפשעי מלחמה, בהם יש סכנה שהנאשמים או עמיתיהם יאיימו או יפגעו בעדים. במרבית המדינות המשטרה אחראית לעניין זה, אך בחלקן קיימת סוכנות או רשות ממשלתית ייעודית להגנת העדים.
הגנה על עדים בארצות הברית.
התוכנית הנודעת ביותר להגנת עדים היא התוכנית הפדרלית להגנת עדים בארצות הברית. בנוסף לה, הממשל הפדרלי מעניק קצבאות למדינות (states) כדי לאפשר להן לספק שירותים דומים, ואכן מדינות רבות בארצות הברית, ביניהן קליפורניה וניו יורק הקימו תוכניות להגנת עדים משלהן לפשעים אשר לא מכוסים על ידי התוכנית הפדרלית, אולם תוכניות אלה מספקות הגנה מצומצמת יותר.
התוכנית להגנת עדים בארצות הברית הוקמה ב-1970 במסגרת החוק למלחמה בפשע מאורגן. החוק הגדיר כיצד התובע הכללי יספק הגנה לעדים במשפטים הנוגעים לפשע מאורגן או פשעים חמורים אחרים. מרבית העדים מוגנים על ידי שירות המרשלים של ארצות הברית, בעוד שעדים הנמצאים במאסר מוגנים על ידי לשכת האסירים הפדרלית.
לרוב, ההגנה על העד כוללת מעבר למקום מגורים חדש ושינוי שם. שירות המרשלים מספק תעודות חדשות, עזרה במציאת מגורים ותעסוקה ועזרה כלכלית. על העדים נאסר לשוב למקום מגוריהם הישן או ליצור קשר עם בני משפחה ומכרים קודמים אשר לא נכללו בתוכנית להגנת עדים.
הגנה על עדים בישראל.
בישראל, נחקק חוק להגנה על עדים בשנת 2008, שכונן את הרשות להגנה על עדים כיחידה במשרד לביטחון הפנים. הקמת הרשות הייתה בעקבות מסקנות צוות בראשותו של משה לדור שהוקם בשנת 2002 בהמלצת פרקליטת המדינה עדנה ארבל ומפכ"ל המשטרה שלמה אהרונישקי.
הרשות להגנה על עדים מגנה על עדים ברמת הסיכון הגבוהה ביותר, והיא מוסמכת להכין תוכנית להגנה על עדים, תוך שינוי זהותם, העתקת מקום מגוריהם, סיוע במציאת עבודה או לימודים והשתלבות בקהילה. למאבטחי הרשות ניתנו סמכויות דרישת הזדהות, חיפוש ותפיסת חפצים, עיכוב, וכן סמכות מעצר מוגבלת.
טפיר בירדי
טפיר בירדי (שם מדעי: "Tapirus bairdii") אחד משלושת מיני הטפיר החיים באמריקה הטרופית.
הטפיר הבירדי קרוי על שמו של חוקר הטבע האמריקאי ספנסר פולרטון בירד (Spencer Fullerton Baird) אשר טייל במקסיקו ב-1843 והבחין בחיות אלו. עם זאת הטפיר הבירדי תואר לראשונה על ידי חוקר טבע אמריקאי אחר, ו. ט. וייט. בדומה לטפירים האחרים באמריקה הלטינית, מכונה הטפיר "דנטה" על ידי האוכלוסייה באזור זה. באזור אואחאקה ווראקרוס מכונה הטפיר הבירדי anteburro. בקוסטה ריקה, פנמה וקולומביה נקרא הטפיר macho de monte, ובבליז, שבה הטפיר הבירדי הוא החיה הלאומית הוא מכונה פרת הרים.
תפוצה ומקום חיות.
הטפיר הבירדי חי ביערות עבותים במרכז אמריקה, כולל דרום מזרח מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, קוסטה ריקה, ניקרגואה, פנמה, וייתכן שגם בקולומביה ובאקוודור. ניתן למצוא את הטפיר הבירדי בגבהים של 3,350 מטרים.
תיאור.
על פניו וצווארו אזור בעל צבע קרם, ונקודה כהה על לחיו, מתחת ומאחורי עינו. שאר גופו בצבע חום כהה או חום אפרפר. הטפיר הבירדי הוא הגדול שבשלושת מיני הטפיר האמריקניים, והוא היונק היבשתי הגדול ביותר לאחר היגואר החי באזור שממקסיקו ועד דרום אמריקה. אורך גופו של הטפיר הבירדי מגיע לשני מטרים, גובהו 1.2 מטר, ופרטים בוגרים שוקלים בין 240 ל-400 ק"ג. בדומה למיני טפיר אחרים, לטפיר הבירדי זנב קצר ועבה וחוטם ארוך וגמיש. להם ארבע בהונות בכל אחת מרגליהם הקדמיות, ושלוש בכל אחת מרגליהם האחוריות.
רבייה ומחזור חיים.
משך ההיריון של נקבת הטפיר הבירדי כ-400 יום, ובסופו נולד גור יחיד (לידת מספר גורים נדירה ביותר). צבע פרוותו של הגור הצעיר הוא חום אדמדם, עם נקודות ופסים לבנים, צבע המשמש כהסוואה. במהלך השבוע הראשון לחייו נשאר הגור במחסה, מבודד, בעוד שאמו תרה אחר מזון ושבה אליו מזמן לזמן להניקו. לאחר מכן מצטרף הגור לאמו בחיפושים אחר מזון. בהגיעו לגיל שלושה שבועות מסוגל הגור לשחות. הגור נגמל מיניקה לאחר כשנה, ומגיע לבגרות מינית שישה עד שנים עשר חודשים לאחר מכן. תוחלת חייהם יכולה להגיע עד שלושים שנה.
התנהגות.
הטפיר הבירדי עשוי להיות פעיל במהלך כל שעות היממה, אולם לרוב הוא פעיל בעיקר בלילה. הוא ניזון מעלים ומפירות שנפלו על הקרקע. הטפיר הבירדי נוהג להימצא בקרבת מים ונהנה לשחות ולהשתכשך בהם, ובימים חמים במיוחד הם עשויים לשהות במים כשרק ראשם מעל פני המים.
הטפיר הבירדי הוא לרוב סוליטרי (חי בבדידות), אף שאין זה נדיר שמתקיימות קבוצות הניזונות יחד ולעיתים קרובות ניתן לצפות בפרטים, במיוחד בגילאים שונים, הנמצאים ביחד (אמהות עם צאצאיהן, צעירים עם בוגרים). הטפירים מתקשרים באמצעות שריקות חדות וציוצים.
שימור.
איגוד השימור העולמי מסווג את הטפיר הבירדי כמין בסכנת הכחדה. ציד ואיבוד שטחי מחיה מהווים שני גורמים מרכזיים בירידה בגודל האוכלוסייה.
חיתול
חיתול הוא פריט לבוש הנכרך סביב אזור החלציים של בני אדם שאינם שולטים בהפרשות השתן או הצואה ושבדרך כלל אינם מסוגלים להשתמש בבית שימוש. החיתול מונע דליפת נוזלים על ידי ספיגת נוזל בכמות גדולה ומאפשר למשתמש נוחות יחסית ללא החלפתו המיידית. החיתול עשוי מבד או מספוג מלאכותי וחומרים פלסטיים נוספים. החיתול נמצא בשימוש הנפוץ ביותר בקרב תינוקות, אך קיים גם חיתול למבוגרים המשמש בעיקר קשישים שאינם שולטים בצרכיהם.
סוג החיתול הנפוץ כיום הוא חיתול לשימוש חד-פעמי העשוי מחומרים מלאכותיים כדוגמת ספוג, פלסטיק ניילון וחומרים סופגים כימיים. סוג חיתול אחר שהיה נפוץ בעבר והיום חוזר לשימוש על ידי הורים רבים הוא חיתול הבד, המותאם לכביסה ונעשה בו שימוש רב-פעמי, אשר אינו מכיל חומרים כימיים ולא גורם לגרד או תפרחת חיתולים, בשל היותו אוורירי. החלפת החיתול מתבצעת בדרך כלל על ידי הורה או על ידי עובד סיעוד. כדי לסייע במניעת התפרחת מחיתולי החד פעמים נעשה לעיתים שימוש במשחות למריחה על גבי העור הנמצא מתחת לחיתול.
היסטוריה.
סוגי חיתול שונים נמצאו בשימוש האדם במשך שנים רבות. נושא מניעת הלכלוך מהפרשות התינוקות העסיק את בני האדם עוד משחר ההיסטוריה, אך בעבר הפתרון הנפוץ היה להשאיר את הפעוטות ללא ביגוד סביב אזור החלציים בניסיון לחזות את מועדי ההפרשות. עם זאת, ישנן עדויות על שימוש בביגוד תחתון לתינוקות העשוי מעלים או עור כבר לפני אלפי שנים. החל מהמאה ה-19 היה מקובל במדינות המפותחות להשתמש בחיתולי בד מכותנה שנכרכו סביב אזור החלציים וקובעו באמצעות סיכת ביטחון.
שירות חיתולים.
בארצות הברית התקיים שירות של ניקוי ואספקת חיתולים ובשנת 1949 ביקש יזם ישראלי להקים שירות כזה בישראל, אולם הדבר לא יצא אל הפועל, בין השאר מכיוון שהחיתולים בישראל לא היו מספיק עמידים. בשנת 1950 נרשמה בישראל חברה לקיום שירות חיתולים וביולי 1952 התקיים טקס הקמת מפעל לקיום שירות חיתולים בפתח תקווה, אולם המפעל ככל הנראה לא קם. שירות חיתולים ראשון בישראל קם בחיפה בשנת 1960, ובמהרה הוקם גם שירות כזה בתל אביב.
חיתולים חד פעמיים.