שחם נולד בתל אביב בשם זוניה שטיְנברג, ובהמשך עברת אותו לזאב שחם. אביו, אלכסנדר, היה בעל תפקיד חשוב ב"הגנה", ממונה על העברה נשק לסליקים, ומגיל צעיר הכיר שחם דרכו את אליהו גולומב, יצחק שדה, יגאל אלון ועוד. שחם למד בבית חינוך המאוחד בתל אביב והיה חבר בשומר הצעיר. ב-1 במאי נשא דגל ישראל במקום הדגל האדום, ובעקבות זאת עזב את השומר הצעיר. הוא התגייס לפלמ"ח לפלוגה ד', שם קיבל את הכינוי "זוניק", שליווה אותו כל חייו. כעבור זמן, לאחר שלא היה מרוצה מתפקידו, עזב את הפלמ"ח והתגייס לצבא הבריטי.
לאחר תקופת אימונים בארץ ישראל, הוא נשלח למדבר המערבי ושירת שם בתפקידים שונים. בשנת 1946 השתחרר ולאחר תקופת מנוחה התגייס להגנה לפי בקשתו של יהושע גלוברמן שהיה אז מפקד ההגנה במחוז תל אביב. זוניק קיבל תפקיד של מפקד פלוגה באזור שכונת התקווה. הפלוגה הייתה מורכבת מבחורים צעירים שנאלצו להפסיק את הלימודים כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בעבודה קשה הצליח זוניק להפוך נערי הפרברים אלה לפלוגה מגובשת שהוכיחה את עצמה בקרב שכונת התקווה כשהצליחו להדוף מאות ערבים בפיקודו של חסן סלאמה.
לאחר מכן התמנה זוניק למפקד פלוגה בגדוד 43 בחטיבת קרייתי ועם פלוגתו כבש את הכפר סלבית (כיום - שעלבים) במבצע דני.
במלחמת העצמאות פגש את גילה הורביץ (בתו של אלקנה הורביץ), בת קיבוץ איילת השחר ששירתה במטה חטיבת יפתח. השניים נישאו והביאו לעולם בן ובת.
צה"ל.
לאחר המלחמה התמנה לקצין אג"ם של חטיבה 3 שהייתה אז חטיבה מרחבית שתפקידה היה שמירת גבול הצפון כנגד הסורים. ב-1952 מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני תחת פיקודו של אסף שמחוני. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה התמנה ב-1955 לעוזר קצין אג"ם של פיקוד הדרום והיה קרוב לאלוף הפיקוד אסף שמחוני בתקופה לפני מלחמת סיני ובמלחמה עצמה.
לאחר המלחמה התמנה למפקד גדוד 13 בחטיבת גולני וב-1959 התבקש על ידי הרמטכ"ל חיים לסקוב לצאת למשלחת סודית לאתיופיה בדרכונים מזויפים וללא סימני זהות ישראלים על מנת להדוף כל לחץ מוסלמי על העסקתם. המשלחת הצבאית עסקה באימון צבא אתיופיה והצליחה להתחמק ממעורבות בקשר כושל להפיל את היילה סילאסי.
ב-1961 חזר לישראל והתמנה לסגן מפקד חטיבה 5, שנבנתה על שלד חטיבת גבעתי הסדירה שפורקה.
ב-1963 נשלח במשלחת צבאית לאוגנדה כדי לאמן את הצבא במקום המדריכים הבריטים שהועזבו. בתקופה זו יצר קשרים טובים עם אידי אמין לאחר שהזהיר אותו מניסיון התנקשות בחייו.
ב-1966 חזר לישראל והתמנה למפקד חטיבה 5. זו הייתה חטיבת מילואים של חי"ר עם פלוגת טנקי שרמן. על החטיבה היה להגן על "המתניים הצרים" של ישראל.
בפרוץ מלחמת ששת הימים, לאחר שהלגיון הערבי הפגיז את תל אביב בתותחי לונג טום קבל זוניק הוראה לנוע. חטיבתו כבשה את קלקיליה, טולכרם, חורבת צופין ועזון והגיעה לשכם שכבר הייתה כבושה על ידי חטיבה 37 של אלוף-משנה אורי רום מפיקוד הצפון. בגזרתו של שחם גורשו התושבים הערבים מבתיהם בקלקיליה ובענבתא, מיד לאחר כיבושם. התושבים הוחזרו לבתיהם לאחר מספר ימים. רענן לוריא אמר שעוזי נרקיס סיפר לו שזאת הייתה יוזמה מקומית של שחם, שזכתה לגיבוי בשתיקה של עוזי נרקיס, שהיה אלוף פיקוד המרכז, ושל משה דיין, שר הביטחון.
החטיבה איבדה במלחמה זו 16 לוחמים. לזכרם הוקמה אנדרטה בצומת ניצני עוז.
החטיבה קבלה אחריות על כל השומרון. זוניק יצר קשרים טובים עם ראש עיריית שכם חמדי כנען ופעל כדי להחזיר את הפעילות הכלכלית באזור. כאשר דווח לו שיש משאיות שחוצות את הירדן עם תוצרת חקלאית הוא הגיע למקום, התרשם והזמין למקום את עוזי נרקיס ומשה דיין. אז החלה מדיניות "הגשרים הפתוחים".
באזרחות.
ב-1968 השתחרר מצה"ל ונכנס לפעילות בסוכנות היהודית. בשנת 1971, לאחר קיץ במיאמי, ארגן תוכנית לאירוח תיירים בקיבוצים ישראליים כדי להכיר את הישראלי מהרחוב. בהמשך הוא הקים את "המכון למנהיגות" שהכשיר צעירים מהקהילות היהודיות בחו"ל, לעבודה במגביות השונות. בשנת 1972, לאחר שהיה מנהל הקונגרס הציוני, שהיה אחראי על ארגון הקונגרסים, מונה למנהל הסוכנות בווינה.
בנו, אייל, היה מפקד פלוגת טנקים בחטיבת ברק. יומיים לפני מלחמת יום הכיפורים הוא נפגש עם זוניק ואמר לו שהסורים מוכנים למלחמה ואין מספיק כוחות להדוף אותם, אולם זוניק אמר לו שהוא סומך על מפקדי הצבא. ב-7 באוקטובר 1973 נהרג סרן בקרבות הבלימה ברמת הגולן. לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן והוענק לו עיטור המופת. זמן מה היה נעדר וזוניק הלך לחפש אותו.
זוניק נפגש עם גולדה מאיר וביקש ממנה להתפטר בגלל מחדל המלחמה. הוא פנה בדרישה זו גם למשה דיין ודאג שדרישות אלה יתפרסמו בתקשורת. כאשר עלה מנחם בגין לשלטון הוא פנה גם אליו וביקש ממנו לא למנות את דיין כשר בממשלתו, אולם בגין אמר שהוא ימנה אותו לשר חוץ שזה לא תפקיד ביטחוני.
ב-1982 הקים ביחד עם ד"ר דוד פורטוביץ את "האגודה לקידום החינוך ביפו" שמטרתה עזרה כלכלית לילדים ממשפחות הרוסות, העשרה והכשרה חינוכית של הילדים ויצירת מסגרות שישמשו להם תחליף לבית.
סיף אל-ערב קדאפי
סיף אל-ערב אל-קדאפי (ערבית: سيف العرب القذافي; 1982 - 30 באפריל 2011) היה פוליטיקאי לובי, בנו השישי של מועמר קדאפי.
ב-30 באפריל 2011, הממשל הלובי דיווח כי סיף ושלושה מבין אחייניותיו ואחייניו הצעירים נהרגו בביתו מהתקפה אווירית של כוחות נאט"ו, במסגרת התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011), בעוד אביו מועמר קדאפי נוכח בבית. סיף נחשב לבעל הפרופיל הציבורי הנמוך ביותר מבין בניו של מועמר קדאפי.
אמיר פרלמן
אמיר פרלמן (נולד ב-1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי, מורה לצ׳י קונג וטאי צ׳י.
חייו.
אמיר פרלמן נולד בישראל והחל לנגן בגיטרה בגיל 15. בחלק מילדותו גדל אמיר בארצות הברית ובשנות העשרים לחייו בהולנד ובצרפת. החיים במדינות שונות חשפו אותו לסגנונות מגוונים ואף ניכר בלחניו.
עיקר עבודתו כיוצר בתחום מוזיקת העולם. ביצירתו הוא משלב בין סגנונות מגוונים ממזרח ומערב, ובין השפעותיו ניתן למנות סגנונות מוזיקליים כגון: מוזיקה הודית, ים תיכונית, כליזמר, ג'אז ומוזיקה קלאסית מערבית.
כלי הנגינה העיקריים עליהם הוא מנגן הם: גיטרה, בוזוקי ועוד.
בשנת 2007 הקים את ההרכב "אנסמבל שירה חדשה לירושלים".
ארבעת אלבומיו האחרונים יצאו בחברת התקליטים הישראלית "מגדה" מקבוצת האוזן השלישית.
כיוצר דוקומנטרי, סרטו "מעבר למילים", העוסק בניגון המקודש, זכה בפסטיבל עין יהודית בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2013.
בנוסף על היותו מוזיקאי ומלחין, אמיר מתמחה ברפואה אינטגרטיבית, צמחי מרפא ותזונה בהתאמה אישית.
כמורה לרפואה סינית אנרגטית ומייסד מדיקל צ׳י קונג ישראל, בית ספר להכשרת מדריכי צ׳י קונג ומורים לטאי צ׳יצ׳ואן, פרלמן מעביר קורסים להכשרת מדריכי צ׳י קונג רפואי, מטפלים בצ'י קונג רפואי ומורים לטאי צ׳י צ׳ואן יאנג סטייל. מדי שנה בחופשת הסמסטר בפברואר אמיר מעביר ריטריט ניי גונג בו ניתן ללמוד ולתרגל את המדיטציות העיקריות מעולם הצ'י קונג.
בושינטנג
בושינטנג (בקוריאנית: 보신탕; 補身湯) או מרק כלב הוא מרק מהמטבח הקוריאני המכיל בשר כלב כמרכיב עיקרי. מסורות קוריאניות מייחסות למרק יכולת להגברת כוח הגברא, וכן הגברת יופיין של נשים.
בשר הכלב מורתח, ומבושל עם בצל ירוק, כרישה, יינית חרוזה, פרילה, מחית פלפלים חריפים מותססת (고추장) ומחית שעועית (된장), וכן תבלינים כגון רוטב סויה.
היסטוריה.
מאכל זה נאכל בקוריאה החל מהתקופה הפרה היסטורית. חפירות ארכאולוגיות גילו בהתיישבות נאוליתית במחוז צל'נגניונג (창녕) עצמות כלב אשר שימשו למאכל. ציור קיר שהתגלה במערך הקברים של גוגוריו (고구려 고분군) במחוז הוונגהאה (אתר מורשת עולמית של ארגון אונסקו) מתאר כלב שנשחט ותלוי במחסן לאכילה.
בשירו של המשורר ג'אונג האק יו (정학유; 丁學遊) משנת 1816 לערך, מתאר את אורח החיים של המשפחות החקלאיות בקוריאה, ומזכיר אישה המביאה להוריה במתנה מרק כלב, עוגת אורז ויין אורז.
המתכון הקדום ביותר למרק זה מופיע ב"דונגוק סשיגי" (동국세시기; 東國歲時記) ספרו של המלומד הקוריאני הונג סוק מו (홍석모) משנת 1849.
במהלך אולימפיאדת סיאול שנערכה בקוריאה בשנת 1988, אסרה ממשלת קוריאה על שיווק המרק, בעקבות לחץ בינלאומי של ארגוני זכויות בעלי חיים בגין היחס לכלבים ואכילתם; בעקבות האיסור גרסאות של המרק המכילות בשר בקר הפכו נפוצות בקוריאה, אולם מסעדות רבות המשיכו לשווק את המרק על אף האיסור.
אל קלאסיקו
Dear Mama
Dear Mama הוא שיר של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, והוא נכתב על ידי שאקור עצמו כשיר הלל לאמו, אפני שאקור. השיר יצא לאור בפברואר 1995 בתור הסינגל הראשון מתוך אלבום הסטודיו הרביעי של שאקור, Me Against the World. השיר נחשב על ידי מבקרים, אנשים ומעריצים רבים כאחד מהשירים המפורסמים ביותר של שאקור וכאחד משירי ההיפ הופ הגדולים ביותר בכל הזמנים. אתר "About.com" דירג את השיר במקום ה-4 ברשימת "שירי ההיפ הופ הגדולים ביותר בכל הזמנים". ב-23 ביוני 2010 ספריית הקונגרס שימרה את "Dear Mama" ועוד 24 שירים נוספים ב"משרד ההקלטה הלאומי" על המשמעות התרבותית של השירים.
ב-"Dear Mama" יש סמפול מהשיר "Sadie" של להקת הספינרס משנת 1974, ומהשיר "In All My Wildest Dreams" של ג'ו סמפל משנת 1978.
ביקורות והצלחה מסחרית.
השיר הגיע לראש טבלת מצעדים רבים, ביניהם מצעד "שירי הראפ הלוהטים" של הבילבורד במשך חמישה שבועות, ומצעד "שירי ה-R&amp;B/היפ הופ הלוהטים" במשך שבוע, והגיע בשיאו למקום ה-9 במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ביוני 1995.