שני שטחי חפירה בדרום עמק הגיא המרכזי, סמוך לנחל קדרון. בשטח אחד חשפה בשנית חלקים משער העיר, משלהי תקופת הבית השני ומן התקופה הביזנטית, שער שחשפו לפניה פרדריק בליס וארצ'יבלד דיקי וכיסו מחדש. בשטח השני חשפה קטע קצר מחומה עבה בנויה מאבני שדה בינוניות בגודלן, החתוכה לתוך עפר שהכיל חרסים מתקופת הברזל. לפי מתודת הסקת המסקנות שלה, החומה מאוחרת לתקופת הברזל, והיא שייכת לשלהי ימי הבית השני (אף על פי שייתכנו יותר משלב קיום אחד לתקופה). נחמן אביגד הראה שיש דמיון צורני בין קטע חומה זה, לחומה מתקופת הברזל ב' שחשף ברובע היהודי, ושיער כי שני הקטעים מייצגים את התפשטות העיר מערבה בתקופה זו.
מאחר שקניון חשבה שתחומי העיר לא התרחבו מערבה בשלהי תקופת הברזל ב', היא נדרשה להסבר פתלתול למקומה של בריכת השילוח בעמק הטירופיאון (שמצויה מחוץ לגבעת עיר דוד), ולעובדה שנקבת השילוח נחצבה במאמץ רב להביא מים אל הבריכה המצויה למעשה מחוץ לעיר. לטענתה, הבריכה הייתה כולה תת-קרקעית במקורה, ורק הפיר שירד אל תוכה, שבו הייתה גישה אל המים, היה מצוי בתוך תחומי עיר דוד. לאור התגליות של נחמן אביגד בגבעה המערבית, נראה בעליל שזה הסבר מופרך המנסה להאחז בתאוריה של אי-התרחבות העיר, אף על פי שהנתונים סותרים זאת.
שטחים H ו-P.
שטחי חפירה הצמודים מצפון לשטח החפירה שחפרו מקאליסטר ודנקן בראש גבעת עיר דוד. חשפה שרידים מתקופת הברונזה המאוחרת ומתקופת הברזל א'. היא קבעה שבאזור זה, בין שטחי החפירה, הייתה חומתה הצפונית של עיר דוד הכנענית. בשטח זה המשיכה לחפור אילת מזר למן שנת 2005 ואילך.
שטח J.
שטח קטן בפינה הפנימית של העיר העתיקה, הישר מדרום להר הבית. בשטח זה גם עבדה מחלקת העתיקות הירדנית לפני בניית בית ספר. נחשפו שרידיו של בניין גדול עם עמוד אבן באתרו. קניון תארכה אותו לתקופה הביזנטית, ע"פ המתודה שלה לתארך את זמן בנייתו של בניין לפי החרסים שנמצאו מתחת לרצפה. לימים חשפו בנימין מזר ומאיר בן דב את כל הבניין, ותארכוהו לתקופה האומיית.
שטחים K ו-W.
שטחי חפירה קטנים בעמק הטירופיאון, מעט צפונה לבריכת השילוח. אלה היו מיועדים לחיפוש הביצור המערבי של גבעת עיר דוד. ראויים לציון גילוי שלדים משלהי ימי הבית השני, אל נכון עקבות לחורבן ירושלים בשנת 70.
שטח L.
שטח חפירה נרחב שנחפר בגן שבמערב הרובע הארמני שבתוך תחומי העיר העתיקה. בשכבה העליונה נחשף בניין נרחב מהתקופה הממלוכית. מתחתיו שרידים לא מרשימים מתקופות שונות (ביזנטית, תקופת הבית השני). מארמון הורדוס, שלפי המקורות ההיסטוריים השתרע מדרום למצודה, לא נמצא זכר. בדוחק ניתן לומר כי נמצאו היסודות שנועדו ליצור משטח מוגבה, שעליו נבנה ולא השתמר הארמון.
שטח M.
שטח נרחב בגיא המרכזי מדרום לחומת העיר העתיקה. כיום מצוי השטח ב"חניון גבעתי", ומתנהלות חפירות ממזרח לשטח שחפרה קניון. בחפירה הזו התברר כי החומה והשער שחשפו ג'והן קרופוט וג'רלד פיצ'ג'רלד דרומה יותר, אינה נמשכת צפונה, ולכן יש בכך להפריך את הטענה שאלה חומה ושער עיר, ובמקום זאת נראה שאלה שרידים של מבנה גדול.
שטח N.
שטח קטן בעמק הגיא המרכזי, לערך במחצית הדרך בין הר הבית לבריכת השילוח. נחשף כאן קטע קטן של הרחוב המרוצף והמדורג, שנחשף לראשונה בסמוך בידי בליס ודיקי. הרחוב היה מכוסה במפולת אבני בנייה, ולפי מטמון מטבעות של המרד הגדול, קניון יחסה נכונה את המפולת לחורבן ירושלים בשנת 70 לספירה.
שטחי S.
שטחי חפירה קטנים צמודים לחומת העיר העתיקה מחוץ לחומה, מדרום להר הבית. שטח S-II נחפר ליד כביש העופל, בזיקה למגדל שחשף בשעתו צ'ארלס וורן. קניון זיהתה כאן חומה ותארכה אותה נכונה לתקופת הברזל. בשנות השמונים הרחיבו את החפירה כאן בנימין מזר, ואחר-כך נכדתו, אילת מזר.
שטח T.
חפירת בדיקה ליד קו החומה שחשפו אליעזר סוקניק וליאו אריה מאיר מצפון לשער שכם, ואשר זוהתה על ידי חופרים אלה עם החומה השלישית. קניון הסיקה שזו אינה חומה של העיר ירושלים, אלא החומה ("דייק") של המצור שהטיל עליה טיטוס בשנת 70 לספה"נ.
שטח V.
ריבועי חפירה קטנים בראש עיר דוד בדרומה. נחשפו שם שרידי מחצבות, שתוארכו לתקופה הרומית.
שטח X.
שטח קטן שתוכנן להיחפר בסמוך ממזרח לחומה הדרומית, החוסמת את עמק הטירופיאון ליד ברכת השילוח. החפירה שם לא יצאה לפועל בגלל פרוץ מלחמת ששת הימים.
Saxicoia torquata
לוס איריגארי
לוּס איריגארי (3 במאי 1930 בבלגיה ; בצרפתית: Luce Irigaray) היא פמיניסטית צרפתייה ממוצא בלגי. איריגארי היא הוגה בין-תחומית החוקרת בתחומי הדעת פילוסופיה, בלשנות, פסיכואנליזה, פסיכולינגוויסטיקה ותאוריה של התרבות. ידועה בעיקר בזכות חיבוריה "ספקולום של האישה האחרת" (1974) ו"מין זה שאינו אחד" (1977).
לימודים אקדמיים.
לוס איריגארי בחרה לשמור על דיסקרטיות בנוגע לחייה האישיים וילדותה. היא טענה שמידע אישי על חייהן של חוקרות מסולף במטרה לפגוע בעבודתן.
איריגארי קיבלה תואר מוסמך אוניברסיטה מאוניברסיטת לוון בשנת 1955, ולימדה בבית ספר בבריסל בין השנים 1956–1959. בראשית שנות ה-60 עברה לצרפת, וב-1961 קיבלה תואר מוסמך נוסף, בפסיכולוגיה, מהסורבון. ב-1962 קיבלה דיפלומה בפסיכופתולוגיה. בין השנים 1962–1964 עבדה עבור "הקרן הלאומית למחקר מדעי (FNRS, או NFWO) בבלגיה, לאחר מכן החלה לעבוד כעוזרת מחקר במרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (CNRS) בפריז.
בשנות ה-60 נטלה חלק בסמינרים פסיכואנליטיים בהדרכתו של ז'אק לאקאן, התמחתה באנליזה ונעשתה פסיכואנליטיקאית. ב-1968 קיבלה תואר דוקטור בבלשנות. בין השנים 1970–1974 לימדה באוניברסיטת ונסן בפריז. באותה העת הייתה חברה ב-École Freudienne de Paris (EFP), הגוף הפסיכואנליטי הצרפתי מיסודו של לאקאן.
תזת הדוקטורט השנייה של איריגארי, "ספקולום של האישה האחרת" (בצרפתית: "Speculum de l’autre femme"), בה היא מבקרת בחריפות את הפסיכואנליזה של פרויד ולאקאן. "ספקולום של האישה האחרת" חוקר את נקודת המבט הגברית כפי שהיא באה לידי ביטוי בתאוריה הפסיכואנליטית. התאוריה, תופסת את מיניות האישה כ"יבשת חשוכה" בלתי מובנת ולא נגישה. היא תמשיך להיות לא מובנת כהלכה כל עוד ימשיכו לנתח אותה במונחים גבריים. הפילוסופיה והפסיכואנליזה חסרות מסגרת תאורטית להגות על לידה ויותר מזה על הסובייקט היולד - האישה. לוס איריגארי מראה כי אפלטון, אריסטו, פלוטינוס, הוגים מימי הביניים, רנה דקארט עמנואל קאנט, הגל, ואחרים עוסקים מעט מאוד, אם בכלל, בלידה ועוסקים רבות במוות. היא מדגימה כיצד פילוסופיה ניסחה אפיסטמולוגית בסיסיות, אונטולוגית, ואמיתות מטפיזיות מנקודת מבט גברית המדירה נשים. לטענתה פרויד לא יכול היה להבין נשים משום שהתאוריה שלו מבוססת על מין אחד שהורחבה לתפיסה החלה על כל בני האדם, ללא קשר למין או למגדר שלהם. לדברי איריגארי, מאחר שפרויד לא יכול היה לדמיין את נקודת המבט האחר, ההתבוננות בנשים דרך החוויה הגברית שלו הביאה להסתכלות בנשים כגברים פגומים. עבודה זו הובילה לסיום העסקתהּ של איריגארי באוניברסיטת ונסן והרחקתה מה- EFP ובה בשעה היא קבלה הכרה כהוגה פמיניסטית מובילה.
החל מאמצע 1982 מונתה איריגארי לראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת אראסמוס ברוטרדם. מחקרה שם הניב את פרסום "אתיקה של ההבדל הבין-מיני" ("Éthique de la différence sexuelle"), אשר ביסס את מעמדה של איריגארי כפילוסופית קונטיננטלית חשובה.
מאז שנות ה-80 חוקרת איריגארי ב-CNRS שבפריז את ההבדלים בין שפת גברים ושפת נשים.
בדצמבר 2003 זכתה איריגארי לתואר דוקטור לשם כבוד בספרות מטעם אוניברסיטת לונדון. בין השנים 2004–2006 שימשה איריגארי פרופסור אורח במחלקה לשפות מודרניות באוניברסיטת נוטינגהאם. החל מ-2007 היא מסופחת לאוניברסיטת ליברפול.
תרומתה לתאוריה הפמיניסטית.
איריגארי מראה את המקורות לדימויים המערביים של גברים ונשים שהולידו את יחסי הכח בין המינים. היא מבררת את המכניזם שהוביל לתפיסה שאישה היא סובייקט בעוד גבר הוא אובייקט. לטענתה של איריגארי, יצירת משמעות בפילוסופיה המערבית דורשת הפיכה לאובייקט. כלומר, התרבות המערבית מושתת על תפיסת ניגודים: גבר - אשה ; סובייקט - אובייקט ; מערב - מזרח וכו'. חשיבה זו אינה מאפשרת חשיבה פלורליסטית. היא מדגימה את טענתה באמצעות משל המערה של אפלטון. המערה היא רחם ממנו יוצא הפילוסוף ומשתחרר מהכבלים של הבערות ויוצא אל האור ואל החוכמה. על פי אפלטון במערה יש רק בערות ובחוץ יש רק חוכמה. המשל מייצר ומקבע הבדלים בצורה דיכוטומית. איריגארי טוענת, מנגד, שהדימוי של יציאה אל האור של אפלטון מבטל את משמעות הלידה כאירוע תהליכי והמשכי והפך את הלידה לפרוצדורה רפואית. כן, ההנחה שאין חוכמה במערה מתעלמת מידע המבוסס על מגע ודמיון.
לטענת איריגארי, יש שוני פיזי בין גבר לאישה: נשים מתקשות להשיג הכרה בזכויותיהן החברתיות והפוליטיות כיוון שלא הוקדשה מחשבה בסיסית לגבי הקשר בין תרבות לביולוגיה.
על פי איריגארי, אין האישה צריכה לראות עצמה כשווה לגבר בכל הפרמטרים, כי אם לראות את השוני שלה ולכבד אותו ובכך לדרוש זאת מהחברה.
לטענתה, על חינוך הילדה לנבוע מהאם, כך שתספוג ערכים ותלמד לכבד את המעלות ואת השוני שלהּ ביחס לגברים. כמו כן, היא מתייחסת לנשים הרוצות להשתוות לגברים, וטוענת שנשים צריכות להשתוות לעצמן, כלומר להכיר בזהותן הנשית.
מושגים והגות.