לאחר קום מדינת ישראל התקינה הרבנות הראשית לישראל לגמור את ההלל גם ביום העצמאות, ולאחר שחרור ירושלים – ביום ירושלים. כנגד, רבים מרבני הפלגים החרדיים חולקים על הרבנות הראשית ונוהגים בימים אלו כבשאר הימים.
מאידך, גם בקרב הנוהגים לקוראו, ישנו פולמוס הלכתי האם יש לברך על ההלל או לאו מחשש לברכה לבטלה, כיוון שחז"ל לא תיקנו ברכה זאת אלא במועדים האמורים לעיל.
מקור החיוב.
הראשונים והאחרונים דנו בשאלה מהו מקור המצוה לומר הלל ומה תוקפה. בתלמוד נאמר במקום אחד שהלל הוא מדרבנן, אך במקום אחר מובא כמקור לאמירת ההלל בחג הפסוק ב. במקום שלישי נאמר שהלל בראש חודש אינו מדאורייתא, ויש שהסיקו מכך ששאר אמירות ההלל הן כן מדאורייתא. בעל הלכות גדולות מנה את אמירת הלל במניין המצוות. הרמב"ם בספר המצוות הקשה על הבה"ג כיצד מנה את מצוות דרבנן במניין המצוות, ולחלופין, כיצד ייתכן לסבור שאמירת ההלל היא מדאורייתא, והרי מזמורי ההלל הם מספר תהלים שנכתב בידי דוד. לכן, סבר הרמב"ם שאמירת ההלל היא מדרבנן, ואינה נמנית במניין המצוות. הראב"ד סבר, בעקבות הפסוק שהביאה הגמרא, שלמצוות קריאת ההלל תוקף של דברי קבלה.
ראשונים רבים השיגו על הרמב"ם, וסברו שקריאת ההלל בזמנים קבועים שאירע בהם נס או במועדים היא מן התורה. חלקם (רבי דניאל הבבלי, רבי יצחק מקורביל, התשב"ץ) מצאו לכך פסוקים שונים בתורה ללמוד מהם מצווה זו, וחלקם (הרמב"ן, רבי אליעזר ממיץ) אמרו שזוהי הלכה למשה מסיני. לפי שיטות אחרות, אמירת ההלל היא חיוב מדאורייתא, אך אינו מצווה עצמאית אלא חלק ממצווה אחרת. בעלי דעות אלה נחלקו ביניהם כיצד לענות להוכחת הרמב"ם: חלקם סברו שנוסח ההלל גם הוא מן התורה, והכנסתו לספר תהלים בידי דוד היא משנית, וחלקם סברו שהחיוב מן התורה הוא רק להלל את הקב"ה, אך הנוסח המדויק נקבע מאוחר יותר, לאחר כתיבת המזמורים בימי דוד. שאלה נוספת היא האם אפילו ההלל בימי חנוכה, שנתקנו בתקופת בית שני, הוא מן התורה (כלומר, שהתורה צוותה שלכשיעשה נס, יהיה חיוב הלל), או שרק ההלל במועדים מן התורה.
יש שהציעו חלוקה בין מקרים שונים: יש שטענו שרק הלל הנאמר בשעת הנס עצמו מחויב מן התורה או מדברי קבלה, אך אמירת הלל לדורות במועד הנס היא מדרבנן, ויש שטענו שבמועד שאירע נס גם לדורות יש חיוב הלל מדאורייתא, למשל ההלל שבחנוכה, אך ההלל שנאמר בחגים אינו אלא מדרבנן. יש שטענו שמצות קריאת הלל מצד עצמה היא דרבנן, אך אמירת הלל כחלק ממצוות אחרות, כגון שחיטת קרבן פסח ונטילת לולב, היא חיוב מדאורייתא כחלק ממצוות אלה.
ברכות ההלל.
במשנה מוזכר שבמקום שנהגו לברך אחר ההלל מברכים ובמקום שנהגו שלא לברך אין מברכים. התלמוד הבבלי מביא שכוונת המשנה לברכה לאחר אמירת ההלל, אך לפניו מברכים כשאר ברכות המצוות. התלמוד אינו מזכיר מהן הברכות, אך מדברי הגאונים נראה כי נוסח הברכה הוא "אשר קדשנו במצוותיו וציוונו לגמור את ההלל" ואילו הברכה החותמת היא ברכה הפותחת במילים "יהללוך ה' אלהינו כל מעשיך" וחותמת "מלך מהולל בתשבחות".
תקנה מאוחרת של מהר"ם מרוטנבורג היא לברך גם על ההלל הגמור "לקרוא את ההלל" כפי שנוהגים לברך לפי חלק מן השיטות על ההלל בדילוג. הסיבה לתקנה זו הוא חשש שמא ישכח מילה או אפילו אות ואז ההלל אינו גמור וברכותיו לבטלה. תקנה זו התקבלה רק אצל יהודי אשכנז (הן נוסח אשכנז והן נוסח ספרד החסידי) אך ביתר הקהילות נשמר הנוסח המקורי. הרא"ש דחה את דברי רבו המהר"ם מרוטנבורג בטענה שגם מי שדילג דבר מועט בהלל נחשב כ"גומר את ההלל".
ברכה על הלל בדילוג (חצי הלל).
המשנה שהיא חיבור ארץ ישראלי, המזכירה את הברכה על ההלל אינה מזכירה את מנהג אמירת ההלל בדילוג בראשי חודשים ובסיום הפסח, מנהג שבאותה עת נהג בבבל בלבד. גם הדיון בתלמוד על הברכה נדון נסב סביב המשנה ואינו מתייחס להלל בדילוג. בתקופת הראשונים התעוררה מחלוקת האם יש לברך על הלל זה או לא. רבים מן הראשונים סברו שגם כאן יש לברך, אך שינו את נוסח הברכה ל"אשר קדשנו במצוותיו וציוונו לקרוא את ההלל" משום שאין גומרים אותו. ברם, ראשונים אחרים בראשם הרמב"ם ורש"י סברו שכלל אין לברך עליו, משום שאינו חיוב מן הדין אלא מנהג, והתלמוד קבע כי אין לברך על מנהגים. יש שסברו שציבור רשאים לברך אך ביחיד אין לברך.
המנהגים בסוגיה זו חלוקים עד היום, למנהג האשכנזים (הן נוסח אשכנז והן אצל רוב ככל מתפללי נוסח ספרד החסידי) והאיטלקים נהוג לברך. אצל יהודי תימן אין מברכים, וכן היה נהוג בעבר בקהילות הרומניוטים. אצל הספרדים שבארצות המזרח התיכון (ארץ ישראל, מצרים, סוריה ועיראק) נהוג גם כן שלא לברך אך בקהילות הספרדיות של טורקיה, הבלקן, צפון אפריקה ומערב אירופה נהוג לברך. בחלק מהמקומות נהגו לברך רק כשההלל נאמר בציבור. החכמים הספרדיים בארץ ישראל החל מאמצע המאה ה-20 דנו בשאלה האם העולים החדשים מארצות בהן נהגו הספרדים לברך על ההלל רשאים להמשיך לנהוג במנהג זה בארץ ישראל, או שמא כיוון שמנהג הספרדים בארץ ישראל מקדמת דנא שלא לברך על ההלל, אין לשנות ממנהג המקום.
צורת אמירת ההלל.
צורת אמירת ההלל הנהוגה היא אמירתם של המזמורים השונים בפי הציבור. עם זאת קיימים מנהגים שונים באמירת פסוקים שונים לקראת סוף ההלל כגון חזרה על פסוקים וכן אמירת פסוקים בעניית הקהל אחר החזן.
מנהג קדום מתקופת האמוראים נזכר בתלמוד הבבלי, ששליח הציבור קורא את ההלל והציבור יוצאים ידי חובה על ידי שמיעתם. מנהג זה השתמר אף אצל מעט מהקהילות (לדוגמה, אצל יהודי תימן), ונקרא הלל "בקירוי" – כלומר: שליח הציבור קורא שבר פסוק מההלל, וכל הציבור עונים אחריו הללויה, וכן על זה הדרך 123 שברי פסוקים. בשאר העדות לא השתמר מנהג כזה.
פוטושופ
אינדיזין
צור הדסה
צור הדסה הוא יישוב קהילתי בפרוזדור ירושלים, הממוקם כ-12 ק"מ דרומית-מערבית לירושלים בגובה 755 מטרים מעל פני הים. היישוב שוכן סמוך לכביש 375, מערבית לביתר עילית, כקילומטר אחד מערבית לקו הירוק. היישוב בנוי בחלקו על שלוחת הר כיתרון. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, צור הדסה הוא היישוב הגדול ביותר בישראל שאינו בעל מעמד של עיר או מועצה מקומית.
אזור מיוער, שמורות טבע ופארקים מוכרזים מקיפים את צור הדסה. בצפון: פארק בגין, שמורת הר גיורא ושמורת נחל שורק. בצפון מערב: פארק ארצות הברית ושמורת נחל דולב. במערב: יער מטע. בדרום מערב בצמוד ליישוב שמורת סנסן הכוללת את: הר כיתרון, הר סנסן, וח'ירבת סנסן.
ב-14 באפריל 2022, שרת הפנים איילת שקד חתמה על החלטה עקרונית להקים רשות מקומית עצמאית בצור הדסה.
היסטוריה.
היישוב נוסד ב-1960 כמרכז שירותים למושבי האזור: מבוא ביתר, מטע, בר גיורא, ונס הרים. נקרא על שם הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה "הדסה" ושייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היישוב התפתח במהלך השנים האחרונות, וכיום הוא היישוב השלישי בגודלו בפרוזדור ירושלים (אחרי ירושלים עצמה ומבשרת ציון). למרות זאת, היישוב מתנהל על ידי ועד מקומי מתנדב אשר כולל 11 נבחרים.
שיח
שיח הוא צמח רב-שנתי מעוצה המגיע לגובה של 1–5 מטרים וענפיו הרבים מסתעפים סמוך לקרקע. אורך הגזע של שיח הוא 45–400 ס"מ. כאשר אורך הגזע הוא פחות מ-50 ס"מ, קרוי הצמח בן שיח.
אחדים מענפי הצמח עשויים לגדול לאורך רב ולמות בתום עונה אחת, ואילו האחרים (המעוצים בדרך כלל) עשויים לשרוד ולגדול למשך שנים רבות.
תכונות מרפא של צמח השיח.
במרוקו נהגו לרפא בעיות של פטריה וצריבה בנרתיק האישה ע״י שתיית תה מצמח השיח היבש.
או הרתחת הצמח היבש בכמות גדולה של מיים וישיבה על האדים כעשר דקות.
השיח במקרא.
ה'שיח' נזכר במקרא ארבע פעמים כשם כללי לצמחים מעוצים ופעם אחת לצד הרותם כמרכיב במזונם הדל של שוכני המדבר העלובים: "הַקֹּטְפִים מַלּוּחַ עֲלֵי שִׂיחַ וְשֹׁרֶשׁ רְתָמִים לַחְמָם".
י' רוזנסון הציע שבניגוד למשמעות הרחבה של המילה "שיח" המקובלת היום, הרי שבמקרא הוא שם כללי לשיחי המדבר דווקא. בניגוד להבנה של כל הפרשנים הקדומים, היו חוקרים שסברו שה'שיח' הוא שם של צמח מסוים הקרוי בערבית שיח', הוא ה-Artemisia sieberi, לענת המדבר.
אדובי
אַדוֹבִּי (באנגלית: Adobe), שנקראה בעבר "אדובי מערכות", היא חברת תוכנה שנוסדה בדצמבר 1982 על ידי ג'ון וארנוק וצ'ארלס גצ'קי.
השניים ייסדו את אדובי מערכות לאחר עזיבתם את זירוקס פארק כדי לעודד פיתוח ומסחור של שפת פוסטסקריפט המשמשת בעיקר להדפסה באיכות גבוהה של איורים וטקסט.
לאדובי היה תפקיד חשוב בגרימתה של מהפכת ה"הוצאה לאור שולחנית" כאשר אפל מחשבים קנתה מהם רישיון לשימוש בשפת פוסטסקריפט במדפסות הלייזר שלה ב-1985. תקן חשוב ומפורסם של אדובי הוא PDF, פורמט מסמכי מחשב המאפשר שיתוף בין תוכנות שונות שרצות על מערכות הפעלה שונות.
החברה נקראת "אדובי" על שמו של נחל אדובי (Adobe Creek) שזורם מאחורי ביתו של אחד מצמד מייסדיה. מטה החברה נמצא בעיר סן חוזה שבעמק הסיליקון בקליפורניה. ב-2005 מנתה אדובי מערכות כ-4,000 עובדים, יותר ממחציתם בסן חוזה. לאדובי פעילות פיתוח רבה גם בסיאטל, בוושינגטון; בנוידה שבהודו ובאוטווה, קנדה. מרכזי פיתוח קטנים יותר נמצאים במיניאפוליס, מינסוטה ובהמבורג, גרמניה.
עד שנת 2005 חברת מקרומדיה ואדובי היו מתחרות מכיוון ששתיהן היו חברות תוכנה מובילות ועולמיות בתחום הגרפיקה הממוחשבת. בשנה זו רכשה אדובי את מקרומדיה.
מידע כלכלי.
אדובי מערכות נכנסה לנאסד"ק ב-1986. מדצמבר, 2004, היא נסחרת בשווי שוק של כ-15 מיליארד דולר.
נציגות בישראל.