הרב עובדיה יוסף היה הסמכות הרוחנית בעלת שיעור הקומה הרם ביותר בזרם החרדי-ספרדי. רבנים חרדים-ספרדים בולטים נוספים הם הרב שלום כהן, הרב שלמה משה עמאר, הרב בן-ציון מוצפי, הרב מאיר מאזוז הרב משה צדקה והרב יצחק יוסף.
עם זאת, כאמור לעיל, חלק ניכר מהישיבות הספרדיות היוקרתיות הן בעלות אוריינטציה ליטאית ואינן כפופות לרוחו ולסמכותו של הרב עובדיה יוסף. ראשי הישיבות וצוות הר"מים בישיבות אלו הם חניכי הזרם הליטאי ורואים עצמם כפופים לסמכות הרוחנית של הציבור הליטאי.
לבוש חרדי ספרדי.
כאמור לעיל, ההשפעה הליטאית על הציבור הספרדי השפיעה במידה רבה גם על צורת הלבוש המקובלת. כיום בציבור הספרדי חרדי מקובל להתלבש בסגנון ליטאי הכולל חליפה שחורה או בצבע כהה, עניבה וכובעי קנייטש.
ג'ייק למוטה
ג'קוב למוטה (; 10 ביולי 1922 - 19 בספטמבר 2017), שנודע יותר כג'ייק למוטה Jake LaMotta, או בשמות החיבה השור מברונקס (The Bronx Bull) והשור הזועם (The Raging Bull), היה אלוף העולם באיגרוף במשקל בינוני.
את למוטה גילם רוברט דה נירו בסרט השור הזועם, בבימויו של מרטין סקורסזה.
שנותיו הראשונות.
למוטה נולד באזור פלהאם פארקווי ומוריס פארק, ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק, החל להתאגרף בגיל צעיר כאשר אביו הציג אותו מתאגרף נגד ילדי השכונה האחרים כמופע בידורי עבור המבוגרים. ההנאה שהמופע הסב לקהל, והכסף שהצופים השליכו לתוך הזירה לאחר שג'ייק נלחם - בדרך כלל פנים - סייעו לשלם את שכר הדירה בביתו. למוטה פנה לאיגרוף מקצועני בשנת 1941 בהיותו בן 19.
שיאיו באיגרוף.
למוטה, הוא בעל שיא של 83 ניצחונות, 19 הפסדים ו-30 ניצחונות בנוקאאוט, והיה הראשון שניצח את שוגר ריי רובינסון, הפיל אותו בסיבוב הראשון ועלה עליו בניקוד בעשרת הסיבובים במהלך הקרב השני של ששת הקרבות המפורסמים שנערכו ביניהם.
ב-14 בנובמבר 1947 ניצח אותו בילי פוקס אחרי ארבעה סיבובים. ועדת האתלטים של העיר ניו יורק (New York State Athletic Commission) השעתה את למוטה. הקרב עם פוקס ירדוף את למוטה מאוחר יותר בקריירה שלו, בזמן השימוע שערך לו ה-FBI.
בעדותו ומאוחר יותר בספרו, הודה למוטה בכך שמכר את הקרב על מנת לשאת חן בעיני המאפיה. כל המעורבים הסכימו שהעמדת הפנים שלו במהלך הקרב הייתה שקופה. כפי שלמוטה כתב:
הקרב המכור ותשלום של 20,000$ למאפיה השיגו ללמוטה קרב על תואר אלוף העולם נגד מרסל סרדן.
קריירת האיגרוף.
למוטה זכה בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל בינוני בקרב שנערך בדטרויט ב-1949 נגד הצרפתי מרסל סרדן. סרדן, שמבקרים רבים סברו שהוא המתאגרף הטוב ביותר שצמח בצרפת, נקע את זרועו כבר בסיבוב הראשון ונכנע לפני התחלת העשירי, לפי התוצאה הרשמית למוטה ניצח בנוקאאוט בסיבוב העשירי מכיוון שהפעמון צלצל לקראת התחלת הסיבוב לפני שסרדן הודיע שהוא מוותר. עמד להיערך ביניהם קרב חוזר, אך כשסרדן טס חזרה לארצות הברית על מנת להילחם בקרב, מטוס ה-Lockheed Constellation של חברת אייר פראנס בו טס התרסק מעל האיים האזוריים וכל נוסעיו נספו. למוטה התמודד עם שני טוענים לכתר (טיבריו מיטרי ולורן דוטויל) והביס אותם, אחרי כן קרא עליו רובינסון תיגר בקרב השישי ביניהם. הקרב נערך ב-14 בפברואר 1951, ונודע כגרסת האיגרוף של טבח יום ולנטיין. רובינסון זכה בנוקאאוט טכני בסיבוב השלוש עשרה, הקרב הסתיים כשלמוטה נשאר עומד כשהוא נשען על החבלים. ב-1960 נקרא למוטה להעיד בפני תת-ועדה של הסנאט של ארצות הברית שחקרה את השפעת העולם התחתון על עולם האיגרוף. למוטה העיד שהוא מכר את הקרב עם בילי פוקס על מנת שהמאפיה תארגן לו קרב על תואר אליפות העולם.
באמצע שנות החמישים סבל למוטה מפציעות איגרוף ונטל חופשה על מנת להתאושש. הוא תמיד התעניין בכדורסל והחליט ליצור את 'קבוצת הכוכבים של ג'ייק למוטה' (the Jake LaMotta All-Star team). הם שיחקו באולם סטרלינג אובל (Sterling Oval) שנמצא בין הרחובות ה-164 ל-165, בין שדרות קליי לטלר בברונקס. הוא גם ארגן קרבות איגרוף מקצועיים בהם נלחם לפעמים אחיו ג'ואי.
סגנון איגרוף.
ג'ייק למוטה היה מוכר כאחד מהמתאגרפים עם מכות האגרוף לסנטר הטובות ביותר. בעוד שעלה בידו לספוג אגרופים בקלות, הוא גם היה מסוגל להתאים עצמו כשהוא מיטלטל בהתאם לאגרופים על מנת למזער את הנזק. הוא נודע כבעל אגרופים חזקים ביותר בעוצמתם, והיה אחד מהמתאגרפים הראשונים שאימצו את סגנון האיגרוף הפיזי דמוי ה"שור", בכך שהוא תמיד נותר קרוב פיזית בטווח המכות ליריבו, תוך שהוא הסתובב עמו מסביב לזירה, וסיכן עצמו בספיגת אגרופים כדי שהוא יוכל להנחית את אגרופיו רבי העוצמה. בשל סגנונו האגרסיבי והבלתי מתפשר כינוהו מעריצים ועיתונאים "השור מברונקס".
השור הזועם.
בכירים בהוליווד הציעו ללמוטה להפיק סרט אודות חייו, שיהיה מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי משנת 1970 'השור הזועם: הסיפור שלי' (Raging Bull: My Story).
הסרט השור הזועם זכה עם יציאתו לקופות להצלחה מתונה, אולם המבקרים ראו בו יצירת מופת הן בשל עבודת הבימוי אותה עשה מרטין סקורסזה והן משום משחקו של רוברט דה נירו שגילם את דמותו של למוטה. דה נירו עלה לצורך כך 27 קילוגרמים במשקלו תוך כדי צילומי הסרט, זאת על מנת לשחק את למוטה המזדקן בסצינות מהתקופות המאוחרות של חייו.
דה נירו חי בפריז במשך שלושה חודשים ואכל במסעדות הטובות ביותר על מנת לצבור את המשקל העודף, זאת כדי לגלם את למוטה לאחר פרישתו. הוא זכה בפרס האוסקר על משחקו בסרט.
הסרט משרטט למוטה אלים ופרובלמטי שפעם אחת מרחיק לכת עד כדי כך שהוא מכה את אחיו, מנהלו ג'ואי למוטה, בהאשימו אותו שהוא מקיים רומן עם אשתו (אשתו של ג'ייק), ויקי למוטה.
חייו לאחר האיגרוף.
לאחר פרישתו רכש למוטה מספר במסבאות ונעשה שחקן במה וקומיקאי סטנד-אפ. הוא גם הופיע בלמעלה מ-15 סרטים, בכללם הסרט אדי פלסון (1961), עם פול ניומן וג'קי גליסון. למוטה גילם את דמותו של המוזג בבר.
ב-1998 נספה בנו, ג'וזף למוטה, בהתרסקות טיסה 111 של סוויסאייר לחוף נובה סקוטיה שבקנדה. אחיינו, ג'ון למוטה, היה חבר באליפות האיגרוף לחובבים ה- Golden Gloves.
למוטה פרסם ספרים אחדים על הקריירה שלו, חייו הפרטיים, וקרבותיו עם רובינסון.
היה חבר ב'היכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף' (International Boxing Hall of Fame). דורג במקום ה-52 בדירוג של כתב העת לאיגרוף "הזירה" של שמונים המתאגרפים הטובים ביותר בשמונים השנים האחרונות. רינג דירג אותו גם כאחד מעשרת המתאגרפים הטובים ביותר במשקל בינוני בכל הזמנים.
הלך לעולמו ב-19 בספטמבר 2017, בגיל 95.
ג'ק למוטה
קרן (כדורגל)
משאבה (קבוצת כוכבים)
משאבה היא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה במיוחד בשמי הדרום המייצגת את משאבת האוויר שהומצאה על ידי רוברט בויל בשנת 1659. הקבוצה הוגדרה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי, שהגדיר 14 קבוצות כוכבים בשמי הדרום על מנת למלא שטחים שלא היו שייכים לאף קבוצה אחרת ובדרך כלל כללו כוכבים עמומים בלבד. גם קבוצה זו כוללת כוכבים עמומים שהבהיר מביניהם הוא מדרגת בהירות נראית 4.3 בלבד.
כוכבי הקבוצה.
α במשאבה הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה - בהירות נראיתו היא מדרגה 4.3. זהו ענק כתום במרחק של כ-370 שנות אור.
ε במשאבה הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה, זהו ענק כתום במרחק של כ-700 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.5.
גרמי שמים נוספים.
NGC-3132 היא ערפילית פלנטרית גדולה ובהירה יחסית, הנמצאת על הגבול עם קבוצת מפרש דרומית לכוכב η במשאבה. הערפילית ניתנת לצפייה במשקפת או טלסקופ והיא נראית כדיסקה מעורפלת, מעט גדולה יותר מצדק ועם בהירות מדרגה 8.
קרב איי פוקלנד
קרב איי פוקלנד היה קרב ימי במלחמת העולם הראשונה, שהתרחש באוקיינוס האטלנטי, ליד איי פוקלנד, ב-8 בדצמבר 1914. שייטת של הצי המלכותי הבריטי, בפיקוד תת-אדמירל דובטון סטורדי (Doveton Sturdee), הביסה שייטת של הצי הקיסרי הגרמני (Kaiserliche Marine), שבראשה עמד תת-אדמירל הרוזן מקסימיליאן פון שפה, והטביעה את כל אוניותיה למעט אחת.
הקרב היה למעשה המשך לקרב קורונל, שנערך כחמישה שבועות לפני כן, ב-1 בנובמבר 1914. בקרב זה הצליחה השייטת הגרמנית להטביע שתי אוניות בריטיות ולהניס שתיים אחרות. דעת הקהל הבריטית סערה בעקבות התבוסה, והפיקוד הבריטי שלח כוח גדול לדרום האוקיינוס האטלנטי כדי ללכוד את פון שפה ולהשמיד את אוניותיו.
שפה התכוון לפשוט על הבסיס הבריטי באיי פוקלנד; הוא לא ידע שהאוניות הבריטיות שנשלחו כדי לאתר אותו ואת אוניותיו הגיעו לאיים יום אחד בלבד לפני כן. הקרב התקיים בים שקט וברוח קלה, תחת שמש בהירה ושמיים נקיים מעננים. האוניות הגרמניות התגלו מוקדם יחסית, והשייטת הבריטית הצליחה לצאת במהירות מהנמל, לרדוף אחרי השייטת הגרמנית ולהטביע את כל אוניותיה, למעט אחת, שהוטבעה מאוחר יותר.
רקע.
בחודשיה הראשונים של מלחמת העולם הראשונה היו הבריטים מוטרדים מאוד מהשייטת של מקסימיליאן פון שפה, שהייתה באוקיינוס השקט עם תחילת המלחמה. חמש אוניותיו של שפה - שתי סיירות משוריינות חדישות, שרנהורסט וגנייזנאו, ושלוש סיירות קלות - דרזדן, לייפציג ונירנברג - היו כוח בעל עוצמה, שעלול היה לסכן את כל התעבורה הימית באוקיינוס השקט ובכל אוקיינוס אחר אליו יגיעו. עוצמתה של השייטת הגרמנית באה לידי ביטוי בקרב קורונל, ב-1 בנובמבר 1914, בו הטביעו האוניות הגרמניות שתי סיירות משוריינות בריטיות כמעט ללא נפגעים. דעת הקהל הבריטית סערה בעקבות הקרב, והבריטים היו נחושים לחסל את האיום.
היערכות לקרב.
השייטת הגרמנית.