תחנת עפולה (אשר כונתה גם "פוּלֶה") הייתה התחנה הרביעית משמונה התחנות המקוריות שנבנו לאורכה של השלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית (המכונה רכבת העמק, על שמו של עמק יזרעאל אותו חצתה), ומאוחר יותר הייתה גם תחנת הקצה של מסילת השומרון. התחנה נקראה בתחילה על שם הכפר הערבי הקטן שבתחומו הוקמה, ואשר התפתח במרוצת השנים לעיר עפולה של ימינו וזאת הודות לקישור התחבורתי שסיפקה רכבת העמק. בסמוך לתחנה נבנו מחנות צבא ושדות תעופה הן על ידי העות'מאנים והן על ידי הבריטים.
התחנה החדשה.
תחנת עפולה החדשה נבנתה כחלק מהקמת קו הרכבת חיפה - בית שאן.
התחנה מוקמת עם רציף אי ומעבר תת-קרקעי אשר מקשר בין אולם הנוסעים לרציפים, חדר נוסף נבנה כמקלט ומול אולם הכניסה לתחנה נבנתה "חצר היסטורית" בה מוצגים ממצאים שנאספו מקו רכבת העמק ההיסטורי. התחנה נבנתה על ידי נתיבי ישראל ועלותה הכוללת 90 מיליון שקלים. הבנייה כללה את התחנה ומבנה שרות וביטחון שצמוד אליה בשטח של כ-1200 מטר, חניון עם 690 מקומות חנייה ומפרץ אוטובוסים. בצמוד לתחנה נבנה מסוף אוטובוסים שמשרת את עפולה והסביבה בו יוצאים קווים של חברת "סופרבוס" לשכונות העיר ולישובים הסמוכים.
תחנת הרכבת של עפולה היא התחנה החשובה והמרכזית ביותר בקו העמק. רכבת ישראל פרסמה דו"ח נוסעים לשנת 2017 שהראה כי מרבית הנוסעים בקו נרשמו בתחנת עפולה (346,356 נוסעים) הסיבה לכך היא שעפולה היא העיר המרכזית בעמק יזרעאל עם מספר התושבים הגבוה ביותר (כ-50,000 תושבים) כמו כן, בעפולה התחנה קרובה לאזורי התעסוקה והמגורים בעיר בניגוד לתחנות כפר ברוך וכפר יהושע שלהן נדרשת תחבורה משלימה ולא ניתן להגיע אליהן ברגל. בנוסף לכך, מבין כל התחנות שנבנו תחנת עפולה היא הגדולה ביותר.
ב-20 בפברואר 2018 נקראה התחנה על-שמו של רפאל איתן, שהיה ראש המטה הכללי האחד עשר של צה"ל ושר בממשלות ישראל. איתן היה בן המושב תל עדשים, שנמצא במרחק קילומטרים אחדים מתחנת הרכבת.
שירות רכבות בתחנה.
מהתחנה יוצאת רכבת אחת בשעה לכיוון חיפה ואחת לכיוון בית שאן ובשעות שיא 2 רכבות בשעה. (2 רכבות בבוקר לחיפה, ו2 רכבות בערב לבית שאן).
קווי אוטובוס לתחנה.
בכניסה לתחנה.
בכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים מספר קווים אזוריים ליישובים באזור. במקור מספר קווים נוספים היו אמורים להסתיים במסוף אך לבסוף הוצאו ממנו והועברו לרחוב דובנוב הנמצא בקרבת התחנה עקב מצוקת מקום במסוף.
כל הקווים במסוף מופעלים על ידי חברת סופרבוס.
בסביבת התחנה.
ברחוב דובנוב אשר נמצא בקרבת התחנה עוברים כל קווי האוטובוס העירוניים ושאר קווי האוטובוס הבינעירוניים.
מקרא סימנים:
רבא (פירושונים)
הסכיזמה הגדולה
מועדון הדיבייטינג באוניברסיטה העברית
מועדון הדיבייטינג של האוניברסיטה העברית
מועדון הדיבייט באוניברסיטה העברית
מועדון הדיבייט של האוניברסיטה העברית
מועדון תרבות הדיון - דיבייטינג
מועדון הדיבייטינג הירושלמי
מועדון הדיבייט הירושלמי
רשת מורשה
רשת מורשה היא רשת בתי ספר למורשת היהדות ולמעורבות קהילתית.
רשת 'מורשה' היא רשת אידאולוגית של בתי ספר, הפועלת לעיצוב הוויה יהודית ציונית בעלת דגש חברתי בתוך בתי הספר.
הרשת נוסדה בשנת 2001. לרשת חברו בתי ספר משני הזרמים: ממלכתי וממלכתי דתי, במטרה לתת מענה חינוכי הולם לכלל תלמידי ישראל, תוך דגש על האוכלוסייה המסורתית.
כיום שותפים לרשת 34 בתי"ס ברחבי ישראל. הרשת פועלת בבתי הספר בשלושה מעגלים:
קרן אבי חי תומכת ברשת מאז יסודה. הרשת פועלת במסגרת 'כל ישראל חברים', לצד הארגון 'ממזרח שמש'.
מהדורה מוגבלת (תוכנית טלוויזיה)
מהדורה מוגבלת הייתה תוכנית בידור קומית סאטירית ישראלית בהנחיית דודו ארז ואפרת אברמוב אשר שודרה בערוץ ביפ ב-HOT. השניים הנחו את התוכנית לסירוגין, כאשר לצדם יושב פאנל מתחלף בן ארבעה משתתפים. בכל תוכנית עוסקים המשתתפים באופן הומוריסטי בסוגיות אקטואליות מסדר היום הפוליטי, הציבורי והמדיני, סוגיות שבמהרה מדרדרות לקרב אישי פרוע נטול עכבות ולא מתוסרט בין הפאנליסטים והמנחה, קרב הבוחן את גבולות האישי מול הציבורי, המציאותי מול הטלוויזיוני והטעם הטוב באופן כללי. בשל אופייה הספונטני, התוכנית לא מתוסרטת ברובה ונתפסת כאחת התוכנית הקיצוניות והמהפכניות אשר שודרו בישראל.
התוכנית עלתה לשידור ב-20 במאי 2007 ושודרה במשך ארבע עונות, כאשר ב-27 במרץ 2008 שודר הפרק ה-100 וכביכול האחרון.
ב-6 ביוני 2008, התוכנית חזרה לשידור באופן חד-פעמי תחת הכותרת "מהדורה אחרונה".
לאחר מחאות קהל המעריצים, והצפה תקדימית של שירות הלקוחות של HOT התקבלה מערוץ ביפ הודעה רשמית לפיה התוכנית תחזור לאוויר בעונה חמישית.
ב-17 בנובמבר 2008 חזרה התוכנית לעונה החמישית שלה, הפעם ללא אפרת אברמוב, אשר עברה להנחות את התוכנית "האחות הקטנה" בביפ. התוכנית האחרונה שודרה ב-22 בינואר 2009.
ישנם בתוכנית אזכורים רבים (ושליליים) לליאור שליין ולתוכנית הלילה שלו בערוץ 10, לתוכנית שבוע סוף ברשת, וכן לשחקן התיאטרון בסאם זועמוט.
בעקבות התוכנית.
בשנת 2008 צולם סרט תיעודי אודות סרטי הפורנו המצולמים בישראל, הקרוי "זהירות, פורנו", כשדודו ארז הוא המנחה המתעד את התופעה, וחוברים אליו שחר חסון ואבי אטינגר. ההומור בסרט הוא תולדה של ההומור בתוכנית "מהדורה מוגבלת", ופאנצ'ים ומשפטי קאץ' פרייז רבים משותפים לשתי ההפקות.
לילה בכיף וטלוויזיה במיטבה.
באפריל 2009, עלתה בערוץ ביפ תוכנית חדשה בשם "לילה בכיף", בכיכובם של דודו ארז, שחר חסון ואבי אטינגר, שהייתה מעין המשך לתוכנית "מהדורה מוגבלת", והתמקדה יותר באורחים ופחות בפאנצ'ים קומיים. תולדה נוספת של "מהדורה מוגבלת", היא תוכנית זכיינית ערוץ 2 קשת- "טלוויזיה במיטבה", וכן "זהירות טלוויזיה", מיני סדרה קומית על מאחורי הקלעים של "טלוויזיה במיטבה".
רס גסטא
אנאטולי פרמינוב
אנאטולי ניקולאייביץ פרמינוב (ברוסית: Перминов Анатолий Николаевич; נולד ב-16 ביוני 1945, במחוז קירוב, ברית המועצות) ראש סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה בין השנים 2004–2011.
ביוגרפיה.
פרמינוב שירת בחיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות ורוסיה. שימש כמפקד האקדמיה הצבאית ע"ש פליקס דזרז'ינסקי במוסקבה. פרמינוב נושא בדרגת גנרל-קולונל בצבא הרוסי. בשנים 1997–2001 היה סגן מפקד כוחות הטילים האסטרטגיים של רוסיה.
פרמינוב שימש כמפקד קוסמודרום פלסצק, השייך כיום לחיל החלל של הצבא הרוסי. תחת פיקודו התקיימו למעלה ממאה שיגורים לחלל ושיגורי ניסוי של טילים בליסטיים מדגמים שונים. במאי 2001 מונה פרמינוב למפקד חיל החלל הרוסי.
בשנת 2004, בצו נשיאותי של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, מונה פרמינוב לראש סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה. ב-29 באפריל 2011 פוטר פרמינוב מתפקידו על ידי ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין. הרקע לפיטורין היה צבר של כישלונות שיגור, שנבעו מסיבות שונות במהלך ראשית 2011, והעובדה כי לפרמינוב מלאו 65 שנה, גיל הפרישה לפקידים ממשלתיים ברוסיה.
החל מה-4 במאי 2011 פרמינוב הוא סגן מנכ"ל חברת "מערכות החלל הרוסיות" והמהנדס הראשי של החברה.
חיל החלל הרוסי
חיל החלל הרוסי (ברוסית: Космические войска России, תרגום מילולי: כוחות החלל של רוסיה) הוא החיל האחראי על פעילות החלל הצבאית של רוסיה. החיל הוקם לראשונה ב-10 באוגוסט 1992, בעקבות התפרקות הכוחות המזוינים של ברית המועצות.
ב-1997 שולב החיל בתוך חיל הטילים האסטרטגיים, אך ב-1 ביוני 2001, זכה מחדש לעצמאותו כזרוע נפרדת בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, כחלק מרפורמה צבאית אותה הוביל שר ההגנה סרגיי איוואנוב. מהלך זה נועד לחזק את מעמדם של כוחות החלל הצבאיים הרוסיים, ולהשוותם לשאר זרועות הכוחות המזוינים, כגון חיל היבשה, חיל האוויר וחיל הים.
ב-1 בדצמבר 2011, במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה, חיל החלל הרוסי פורק ואוחד עם חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה שהוקם כדי לאחד את חיל האוויר הרוסי עם חיל החלל הרוסי שהוקם מחדש כזרוע מבצעית ב-1 באוגוסט 2015 במסגרת כוחות האוויר והחלל של רוסיה.
יעדים ומטרות.
חיל החלל הרוסי אחראי על שני בסיסי שיגור צבאיים לחלל - קוסמודרום סבובודני (שנסגר בינתיים) וקוסמודרום פלסצק. כמו כן הוא שותף להפעלת בסיסי החלל המרכזיים של רוסיה, בייקונור, הממוקם בקזחסטן וקוסמודרום ווסטוצ'ני.
בין תפקידיו של חיל החלל הרוסי ניתן לציין:
ברשות החיל כ־100 חלליות מהם 40 יועדו לצורכי צבא בלבד.
היסטוריה.
סוכנות החלל הצבאית הוקמה לראשונה בשטחי ברית המועצות בשנת 1955, כאשר ממשלת ברית המועצות החליטה לבנות אתר מחקר, שלימים התפרסם בעולם כקוסמודרום בייקונור, הגוף שהוקם הוכפף למשרד ההגנה הסובייטי.
בשנת 1957, לקראת השקת הספוטניק הוקם פיקוד שליטה ובקרה ומינהל בקרת החלל (כיום - המרכז הניסויי העיקרי לבקרת אמצעי החלל על שם טיטוב, Главный испытательный центр испытаний и управления космическими средствами имени Г. С. Титова). באותה שנה בעיר מירני במחוז ארכנגלסק החלה בנייתו של בסיס צבאי, המיועד לשיגורי טילים בליסטיים בין יבשתיים (טילים מונחים), מדגם R-7 ואחרים - בסיס שהפך לקוסמודרום פלסצק.
ב-4 באוקטובר 1957 שוגר הלוויין המלאכותי הראשון, "PS-1", וב-12 באפריל 1961 בוצעה הטיסה הראשונה המאוישת של החללית "ווסטוק" עם הקוסמונאוט יורי גגארין בסיפונהּ. מאז, כל התוכניות המקומיות והבינלאומיות לשיגורי חלל בוצעו בהשתתפות ישירה של יחידות צבאיות.