הדסטארט הוא אתר אינטרנט למימון המונים הגדול בישראל, שדרכו בונה היוצר עמוד למיזם שברצונו לקדם, קובע יעד למימון, מציג את עצמו ואת הפרויקט בסרט, טקסט ותמונות, ומציע לתומכים בתמורה מוצרים או שירותים, שלרוב קשורים למיזם. בשלב שני מזמין היוצר את קרוביו, חבריו, מכריו ואף אנשים זרים להיכנס לעמוד המיזם על מנת לעזור לו. כל אחד יכול לקחת חלק בתהליך היצירה בכל סכום רצוי. כמות תומכים גדולה מצטברת לגיוס מימון משמעותי.
headstart היא שיטה חדשה של מסחר וחסות, שבה היוצר שומר על 100% מהקניין הרוחני בפרויקט. המימון אינו מהווה השקעה פיננסית המקנה אחוזי בעלות או הלוואה מסוג כלשהו, אלא מיוסד על בסיס תשורה של רצון טוב מהיוצר למממן, כאשר ניתן לתרום מסכום מסוים ומעלה עבור כל תשורה.
פעילות האתר מתחלקת, החל מ-2016, לשני אפיקים:
מיזמים מוכרים.
גיוס מימון ההמונים הגדול ביותר עד כה בישראל (נכון ליוני 2016), היה עבור הנגשת ביתו של יהודה הישראלי, לוחם סיירת גבעתי שנפצע קשה במבצע צוק איתן, כדי לאפשר לו שיקום בביתו. בפרויקט זה גויסו כ-1,200,000 ש"ח תוך פחות מיממה, ובסך הכל כמיליון וחצי ש"ח.
להדסטארט ולזכיינית השידור רשת היה שיתוף פעולה בתוכנית "המיזם", שבמסגרתו הפרויקטים שהופיעו בתוכנית הועלו לאתר.
פאנדיט.
פאנדיט (באנגלית: Fundit) היא פלטפורמת השקעות המונים, המאפשרת גיוס הון למיזמים וחברות היי-טק דרך מספר רב של משקיעים זעירים בסכומים נמוכים, בתמורה למניות. החברה מתפקדת כיום כ"רכז הצעה", בפיקוח ישיר של רשות ניירות ערך.
פאנדיט הוקמה בשנת 2016 תחת קבוצת הדסטארט בשיתוף עם פועלים IBI. בסך הכל גויסו דרך הפלטפורמה של החברה יותר מ-300 מיליון שקל.
השיטה.
עם כניסת תקנות מימון ההמונים, שקידמה הרשות לניירות ערך, יכול הציבור הרחב לקחת חלק במגוון רחב של השקעות, שהיו עד 2017 נחלת ציבור המשקיעים ה"מתוחכם", דהיינו המשקיעים שהכירו את נבכי שוק ההון בלבד.
כיום, משקיע הוא כל אדם הרואה ערך בחברה המציעה את מניותיה. אך כחלק מהגנה על משקיעיה, ממנה פאנדיט משקיע מוביל, שמבצע סינון למאות העסקאות המוצעות מדי יום. רק לאחר בדיקת נאותות על ידי המשקיע המוביל מוצע הגיוס לציבור.
במידה וההשקעה אינה מקבלת את אמון הציבור היא אינה יוצאת אל הפועל וכספי המשקיעים מוחזרים אליהם במלואם.
מצד היזמים, מאפשרת פאנדיט לחברות וליזמים עסקיים, בכל תחום, לגייס כסף מהציבור בתמורה להקצאת מניות או אג"ח נושאת רבית. היזם מרוויח מפיזור ההשקעה בקרב משקיעים רבים ופיזור השליטה בחברה שלא על ידי גורם בודד.
Giveback.
Giveback היא פלטפורמת מימון המונים מבוסס תרומות, מבית קבוצת הדסטארט.
מקימי giveback הסבירו כי המיזם הוקם כדי לייצר יחד מציאות טובה יותר, על מנת לסייע לעמותות, גופים או יזמים פרטיים, עם מטרה התנדבותית.
במסגרת המיזם גויסו בהצלחה עשרות מיליוני שקלים למטרות שונות החל ממעל 200 אלף שקל להקמת מרפאה וטרינרית לחיות שננטשו, דרך עשרת אלפים שקלים לטובת ימי כיף לילדים בעלי מוגבלויות, 400 אלף שקל להשתלת כליה ומעל חצי מיליון שקלים למרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית
beactive.
האתר הראשון בישראל למימון המונים למטרת קידום מאבקים משפטיים ונושאים ציבוריים.
בbeactive פרויקטים הנוגעים להובלת מאבקים משפטיים, שינוי חקיקתי או מחאות ציבוריות.
בין עשרות מיליוני השקלים שנתרמו במסגרת הפרויקטים שמקודמים באתר ניתן למצוא מעל 200 אלף שקלים שנתרמו לטובת "מודל היגיון בריא" בתקופת הקורונה, כ-250 אלף שקלים שנתרמו למאבקה המשפטי של שפי פז, 300 אלף שקלים שגויסו במאבק לשחרור אברה מנגיסטו, 400 אלף שקלים שנתרמו למאבק לוחמי הקישון ומעל מיליון שקלים שנתרמו למחאת הדגלים השחורים.
פדרו חואן קבאיירו
פדרו חואן קבאיירו (בספרדית: Pedro Juan Caballero) היא בירת מחוז אממבאי בפרגוואי. העיר שוכנת על הגבול של פרגוואי עם ברזיל, מול העיר פונטה פוראו, במרחק של כ-536 קילומטרים מצפון לבירת פרגוואי, אסונסיון.
תחבורה.
נמל התעופה הבינלאומי דוקטור אוגוסטו רוברטו פוסטר משרת את העיר.
פדרו חואן קביירו
מאונט איסה
מאונט איסה (באנגלית: Mount Isa) היא עיר בצפון-מערב מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה. העיר ממוקמת במרחק של 1,830 ק"מ מצפון-מערב לבירת המדינה בריזביין. העיר הוקמה בשל מרבצי המינרלים הנרחבים שנמצאו בסביבתה. המכרות של מאונט איסה הם מהמכרות הפרודוקטיביים ביותר בהיסטוריה העולמית ומהם מופקים עופרת, כסף, נחושת ואבץ.
מאונט איסה היא המרכז המנהלי, המסחרי והתעשייתי של צפון-מערב קווינסלנד. למרות היותה שוכנת באזור צחיח, האגם המלאכותי מונדרה (Lake Moondarra), שנוצר כתוצאה מסכירתו של נהר לייכהרדט (Leichhardt), מספק לעיר את מי השתייה שלה ומשמש כאתר לספורט ימי, לצפרות ולנופש. המקומיים מכנים את העיר "האיסה" ("The Isa").
אוכלוסיית העיר מנתה 20,569 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה.
האזור סביב למיקומה הנוכחי של מאונט איסה היה משכנו של שבט הקלקדון (Kalkadoon) האבוריג'יני. השבט הצליח להתקיים באזור עד שהגיעו המתיישבים הלבנים שהתייחסו לשטח כאל אדמת מרעה ומקור למחצבים. עם התגבר הלחץ של המתיישבים כלפי השבט, הם ניהלו את אחת ממלחמות הגרילה המוצלחות ביותר בתולדות אוסטרליה. הצלחתם המשיכה בקרב עקוב מדם שנוהל בשנת 1884. השבט תקף עמדה מבוצרת בכוחות גדולים וסבל אבדות כבדות. השבט, שנחלש לאחר הקרב, התקשה להגן על אדמותיו ואיבד חלק ניכר מהן. סיורים חמושים של המתיישבים שרדפו אחרי בני השבט ששרדו את הקרב, החלישו אותו עוד יותר.
ב-1923 התגלו במקום מרבצי כסף ועופרת עשירים ביותר ובשנת 1931 הוקמה העיירה. בשנת 1942 התגלו מרבצי כסף ועופרת ובשנות החמישים התגלו מרבצי נחושת. היישוב התפתח ובשנת 1968 הוכרזה מאונט איסה כעיר. בשנים 1964–1965 פרצו בעיר מהומות עקב סכסוכי עבודה והוכרז בה משטר צבאי.
ניסיון ההתנקשות בהארי טרומן
ניסיון ההתנקשות בנשיא ארצות הברית הארי טרומן התרחש ב-1 בנובמבר 1950. שני לאומנים פוארטוריקנים תקפו ביריות את מאבטחי הבלייר האוס בעיר וושינגטון, שבו התגורר אז הנשיא, וניסו לחדור לתוכו, אך נהדפו ונוטרלו. בהתקפה נהרגו שוטר ואחד התוקפים, ונפצעו שני שוטרים והתוקף השני. הנשיא טרומן לא נפגע, והתוקף ששרד ריצה עונש מאסר ממושך.
ההתקפה הייתה ניסיון ההתנקשות השני בנשיא טרומן, לאחר שב-1947 נשלחו מארץ ישראל מעטפות נפץ שהיו ממוענות אליו, ונוטרלו בבית הלבן.
רקע.
בשנת 1898, בעקבות ניצחונה במלחמת ארצות הברית–ספרד, קיבלה ארצות הברית את השליטה באי פוארטו ריקו לפי תנאי הסכם פריז – רק חודשים אחדים לאחר שקיבל מעמד אוטונומי מידי ספרד. המפלגה הלאומית של פוארטו ריקו הייתה ממובילי הקריאה למתן עצמאות לאי, וטענה כי הסכם פריז לא היה חוקי שכן ספרד כבר ויתרה על השליטה באי ולא הייתה רשאית להעביר את השליטה בו למדינה אחרת. במקביל תמכו מפלגות אחרות באי בהמשך הקשר עם ארצות הברית בצורה זו או אחרת.
בשנת 1950 קיבל הקונגרס של ארצות הברית חוק אשר הקנה לאי מעמד אוטונומי תחת שליטתה של ארצות הברית, והביא להקמת פרלמנט מקומי ובחירת מושל. המפלגה הלאומית הכריזה בתגובה על מרד באי, שהחל ב-30 באוקטובר 1950. מרידות חמושות אירעו במספר אתרים בו ודוכאו על ידי כוחות הביטחון המקומיים בסיועה של ארצות הברית. המורדים ניסו ללא הצלחה לרצוח את מושל האי.
במקביל, התגורר הנשיא טרומן במשך מרבית תקופת כהונתו השנייה (1949–1952) בבלייר האוס, עקב שיפוצים נרחבים ומקיפים שנערכו בבית הלבן.
ההכנות להתקפה.
בניו יורק חיו הלאומנים הפוארטוריקנים אוסקר קויאסו (Oscar Collazo) וגריסליו טורסולה (Griselio Torresola). קויאסו היה בן 35, נשוי ואב לבת. טורסולה היה בן 25, נשוי ואב לשניים, ומובטל באותה עת. במרידות הכושלות בפוארטו ריקו נפצעה אחותו של טורסולה ואחיו נעצר. טורסולה וקויאסו החליטו להתנקש בחיי הנשיא טרומן, כדי להראות שהמרידות היו אות למלחמה בין ארצם לבין ארצות הברית, ולהבליט את מאבקה לעצמאות. הם תכננו לתקוף אותו בבלייר האוס, שטרומן גר בו אז במהלך שיפוץ הבית הלבן, הגם שהבינו שסיכוייהם להישאר בחיים לאחר ההתקפה היו נמוכים.
טורסולה היה אקדוחן מיומן והוא לימד את קויאסו להשתמש באקדח ולירות בו. ב-31 באוקטובר 1950 נסעו ברכבת לוושינגטון, שכרו חדר במלון וערכו סיור מקדים כדי להכיר את סביבות הבלייר האוס.
ההתקפה.
בצהרי ה-1 בנובמבר 1950 באו טורסולה וקויאסו אל הבלייר האוס. חזית המבנה פונה לדרום ושני ביתני שמירה היו מוצבים על המדרכה לפניו, האחד בפתח המבנה והשני בפינתו המערבית. ניצב בו על משמרתו השוטר לסלי קופלט (Leslie Coffelt) ממשטרת הבית הלבן. טורסולה התקרב לביתן, הפתיע את קופלט, ירה לעברו ופגע בו בשלושה קליעים בחזה ובבטן. לאחר מכן ירה גם לעבר שוטר אחר בטרם זה הספיק לשלוף נשק. שוטר זה נפגע בצוואר, בגב וברגל, אך הצליח להיכנס בדלת המרתף של הבלייר האוס ונעל אותה, ובכך מנע מטורסולה להיכנס דרכה.
במקביל הלך קויאסו מאחורי שוטר נוסף, כיוון אליו את אקדחו ולחץ על ההדק, אך האקדח לא ירה. קויאסו נאבק עם האקדח וכשהשוטר החל לפנות לעברו ירה קויאסו לעברו ופגע ברגלו. לאחר מכן ירה גם טורסולה לעבר השוטר ופגע ברגלו.
למשמע היריות רץ סוכן השירות החשאי וינסנט מרוז בתוך הבניין ויצא מדלת בצדו המזרחי. הוא ושני שוטרים נוספים פתחו באש לעבר התוקפים. מרוז פגע בחזהו של קויאסו והפיל אותו.