הקריירה של נוואפה כמחנכת ומורה נמשכה כל ימי חייה. היא לימדה גם במכללות ובאוניברסיטאות ברחבי העולם כולל אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת אילורין (University of Ilorin) בניגריה. היא אמרה בריאיון ל-Contemporary Authors ,
ב-1989 היא מונתה לפרופסור אורח לכתיבה יוצרת באוניברסיטת מאידוגורי השוכנת במדינת בורנו בצפון-מזרח ניגריה. היא החזיקה במשרה זו עד מותה.
פלורה נאוופה מתה בגיל 62 מדלקת ריאות ב־16 באוקטובר 1993, בבית חולים באנוגו בניגריה.
אותות פרסים ומורשת.
על מאמציה הרבים כשרה בשיקום אנשים ואזורים קיבלה ב-1983 מידי ממשלת Shehu Shagari את האות (Officer of the Order of the Niger (OON , שנחשב אות הכבוד השישי בחשיבותו בממשל הפדרלי של ניגריה. ב-1982 קיבלה מידי אוניברסיטת איבדאן את אות Distinguished Alumni Award. ב-1985 קיבלה את הפרס Merit Award for Authorship and Publishing ביריד הספרים של אוניברסיטת אִיפה (University of Ife היום ) ב-1991 היא הייתה חברה ב-PEN International Committee, (ארגון עולמי שנתן פרסים לסופרים), וב-1992 חברה ב-Commonwealth Writers' Prizes Committee. היא קיבלה מעיר הולדתה את התואר Ogbuefi", תואר גבוה של צ'יף, הניתן בדרך כלל להישגים של גברים.
פלורה נוואפה היא נושא לסרט תיעודי בשם: "The House of Nwapa" (הבית של נוואפה) שנעשה על ידי Onyeka Nwelue . הצגת הבכורה של הסרט הייתה באוגוסט 2016.
ב-13 בינואר 2017, צוין יום הולדתה של נוואפה על ידי שרבוט גוגל
ימין ראדיקלי בישראל
BBC לונדון
תחרות לפסנתר ע&quot;ש רובינשטיין
איל גובר
איל גובר (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא גונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר. במהלך שירותו כיהן בתפקידים שונים בהם ראש אגף האסיר, מפקד בית סוהר איילון, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, מדריך במכללה לביטחון לאומי, ראש מנהל משאבי אנוש, מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים, ונוספים. נכון ל-2021, הוא מרצה במכללה האקדמית בית ברל, חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון ומעת לעת משמש כפרשן בכיר לענייני כליאה, אסירים ושב"ס.
ביוגרפיה.
איל גובר נולד ב-1953 והיה לבן הראשון בקיבוץ ניר יצחק אשר הוריו, סמדר וירח גובר, היו ממקימיו. גובר גדל בבת-ים. כנער היה חבר בתנועת השומר הצעיר, היה אתלט מצטיין ואלוף ישראל לגילאי קדטים ב לשנת 1970. ב-1971 התגייס לקורס חובלים בחיל הים ושירת כקצין ימי בספינות טילים עד לשחרורו ב-1976. במהלך לימודיו האקדמיים עבד כמדריך חבורות רחוב בשכונת ג'סי כהן בחולון במסגרת קידום נוער ובהמשך התמנה למנהל היחידה לקידום נוער בעירית הרצליה. תחושת השליחות החברתית הובילה את גובר להתגייס לשירות בתי הסוהר בשנת 1987. במהלך שירותו מילא גובר שורה ארוכה של תפקידים, בהם, ראש מחלקת הדרכה, מפקד כלא אייל, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, ממונה על עבודות שירות, סגן מפקד בית מעצר ניצן, ראש ענף השירות הסוציאלי, ראש ענף הכשרה מקצועית. ב-1997 התמנה למפקד בית סוהר איילון, ולאחר שנתיים בתפקיד יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. ב-1999 התמנה למפקד בית הספר הארצי לקצינים ולסוהרים, ב-2001 שימש כראש מנהל משאבי אנוש, בין השנים 2004 ל-2007 שימש כמדריך במכללה לביטחון לאומי, משנת 2008 ועד לפרישתו כיהן כראש אגף האסיר בשב"ס. ב-2012 פרש גובר משב"ס בדרגת גונדר (דרגה מקבילה לאלוף בצה"ל).
מאז פרישתו ועד היום גובר מרצה במכללה האקדמית בית ברל בתחומי קרימינולוגיה, טיפול בנוער ומניעת עבריינות, ותורת הענישה; חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון (המועצה לשלום ולביטחון) וחבר בהנהלת עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי. גובר משמש דרך קבע כפרשן בטלוויזיה, ברדיו ובעיתונות לענייני כליאה, אסירים ושב"ס.
גובר הוא בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית (במסלול תקון) מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בעבודה סוציאלית (התמחות בניהול ובטיפול קבוצתי) מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
נשוי למאיה ואב לרוני ולגיל.
יחיאל בן אורי
רבי יחיאל ברבי אורי (ד'תתק"ע, 1210 - כ"א בתשרי ה'כ"ד, 26 בספטמבר 1263) היה רב מגדולי יהדות אשכנז, פוסק הלכה ומקובל בסגנון חסידי אשכנז, שנודע במיוחד כאביו של הרא"ש.
אודותיו.
לא נותרו אודותיו פרטים רבים, אך ידוע שהיה רבו הראשון של בנו רבי אשר בן יחיאל (הרא"ש), שנודע לימים כאחד מגדולי פרשני התלמוד והפוסקים וכבעל השפעה מכרעת על עיצוב ההלכה היהודית.
הרא"ש מספר כי הוא צאצא של הראב"ן. בשל כך, כתב החיד"א כי ייתכן שרבי יחיאל היה חתנו של הראב"ן למרות פער השנים ביניהם, אך הדעה המקובלת היא שהיה חתן של אחד מצאצאיו. לדעת אביגדור אפטוביצר כלל אין מדובר בראב"ן זה.
הוא עמד בקשרי מכתבים בהלכה עם כל גדולי דורו, ומהם עם בעלי התוספות: רשב"ם, ריב"ם ורבנו תם.
בשמו נקשרו אגדות מופת, חלקן לוקטו בידי חיד"א בספרו "שם הגדולים".
על שמו נקרא נכדו רבי יחיאל בן הרא"ש.
משפחתו.
שלושת בניו של רבי יחיאל, היו רבנים גדולי תורה:
חיבוריו.
כתב ספר "על עסק התורה".
יחיאל אבי הרא&quot;ש
יחיאל ברבי אורי
ג'דייאיזם
מנקנט
מֶנְקֶנְט (נקרא גם θ (תטא) בקנטאור וכן גליזה 539 או LHS 2858) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים קנטאור והוא גם הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה שניתן לראות מהמזרח התיכון ומאירופה. הכוכב נמצא בחלק הצפוני של קבוצת קנטאור, ושמו הוא קיצור ושיבוש של השם בערבית "אל-מנקיבּ אל-קנטוריס" (ألمنكب ألقنتوس) שפירושו הכתף של הקנטאור.
מאפיינים.
מנקנט הוא ענק כתום עם סיווג ספקטרלי K0 III במרחק של כ-60 שנות אור ממערכת השמש ובהירות נראיתו היא מדרגה 2.05. מסתו גדולה בקצת יותר מפעמיים מסת השמש ורדיוסו גדול מעט יותר מפי 10 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו היא כ-4,900 קלווין והוא מאיר בעוצמה של למעלה מפי 40 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך הטמפרטורה הנמוכה שלו גורמת לכך שחלק משמעותי מקרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. מנקנט נמצא בשלב מתקדם של התפתחותו והוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן לאחר שהמימן שבליבתו אזל.
לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשלושת רבעי שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של כ-65 קילומטר בשנייה. לעומת זאת, מהירותו הרדיאלית נמוכה בהרבה, כ-1.3 קילומטר בשנייה בלבד, כך שהכוכב נע כמעט בניצב לקו הראייה אליו, ולמרות שהוא נמצא קרוב יחסית למערכת השמש, הוא כנראה לא נוצר בסביבתה אלא חולף בסמוך.
משרד ההגנה הבלארוסי
תטא בקנטאור
גליזה 539
משרד ההגנה האזרי
LHS 2858
משרד ההגנה האיראני
משרד הפנים האזרי
אילאיל שחר
אילאיל שחר (נולדה ב-15 באפריל 1975) היא עיתונאית ישראלית ששימשה כראש מחלקת החדשות בגל"צ והכתבת המדינית. במארס 2020 הצטרפה שחר לכאן 11 כסגנית מנהל חטיבת החדשות של התאגיד, ברוך שי.
ביוגרפיה.
שחר נולדה בירושלים וגדלה בכפר סבא. שחר החלה את דרכה בתקשורת בחטיבת דובר צה"ל. עם שיחרורה מהצבא למדה תואר ראשון בכלכלה ותקשורת ותואר שני בייעוץ ארגוני ואסטרטגיה במסגרת לימודי מנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1999 הצטרפה למקומון הירושלמי "כל הזמן", השייך לרשת מקומוני מעריב, בתפקיד כתבת חינוך. שנה לאחר מכן הצטרפה לעיתון היומי של מעריב, ככתבת חינוך ובשנת 2002 החלה בתפקידה ככתבת המדינית של העיתון.
בשנת 2006 עברה לגלי צה"ל, שם היא מונתה לתפקיד הכתבת המדינית. לקראת הבחירות של שנת 2015 היא החלה לכתוב טורים באתר nrg. לדברי אלעד טנא שהיה עורך nrg, שחר צורפה למעריב כחלק ממהלך שמטרתו לגוון את השיח ולהעניק ייצוג רחב יותר לנשים באתר.
בנוסף משמשת כפרשנית בערוצים השונים, ומפרסמת טורי דעה בבמות תקשורתיות שונות. בינואר 2017 מונתה שחר לראש מחלקת החדשות בגל"צ.
במארס 2020 הצטרפה שחר לכאן 11 כסגנית מנהל חטיבת החדשות של התאגיד.
שחר מתגוררת בשכונת עין חמד במבשרת ציון, נשואה לעיתונאי יהונתן ליס ואם לשני בנים.
פרנצ'סקו גבאני
פרנצ'סקו גבאני (באיטלקית: Francesco Gabbani; נולד ב-9 בספטמבר 1982) הוא זמר וכותב איטלקי. ב-2016 זכה בפרס הזמר החדש הטוב ביותר בפסטיבל סן רמו עם השיר "אמן" (איטלקית: "Amen"). שנה לאחר מכן זכה בתחרות הראשית בפסטיבל, ובכך נבחר לנציג איטליה לאירוויזיון 2017, עם השיר "קארמה מערבית" (איטלקית: "Occidentali's Karma").
קורות חייו.
גבאני נולד בעיר קרארה באיטליה. הוריו היו בעלי חנות לכלי מוזיקה, וכבר בילדותו החל לנגן על תופים וגיטרה. בתחילת שנות ה-2000 הופיע במסגרת ההרכב טריקובלטו. בשנת 2010 עזב את ההרכב לטובת הקלטת אלבום ראשון. ב-2011 הוציא סינגל ראשון בשם "קיץ" (איטלקית: "Estate"), ובשנת 2013 יצא אלבומו הראשון "Greitist Iz". בשנת 2016 יצא אלבומו השני "לנצח עכשיו" (איטלקית: "Eternamente ora").
בשנת 2016 זכה בתחרות הזמר החדש הטוב ביותר בפסטיבל סן רמו עם השיר "אמן" (איטלקית: "Amen"). שנה לאחר מכן השתתף בתחרות הראשית בפסטיבל עם השיר "קארמה מערבית" (איטלקית: "Occidentali's Karma") וזכה במקום הראשון. הייתה זו הפעם הראשונה שבה זוכה זמר בשתי התחרויות ברציפות. לאחר הניצחון, הודיעה רשות השידור האיטלקית RAI כי גבאני הסכים לייצג את איטליה באירוויזיון 2017 בקייב. מאחר שאיטליה היא בין חמש המדינות המממנות העיקריות של התחרות, העפיל גבאני אוטומטית לשלב הגמר שנערך ב-13 במאי 2017. למרות שנחשב בעיני רבים כמועמד מועדף לזכייה, סיים גבאני את התחרות במקום השישי.
Charonia tritonis
תקועים בחופשה