השרפה פרצה בסביבות 11:00 בבוקר יום ה-19 בספטמבר 1989, במספר מוקדים מרוחקים זה מזה באזור חורשת הארבעים ו"פסגת האנטנות" שבצפון-מזרח פארק הכרמל. ריבוי המוקדים הביא לחשדות כי מדובר בהצתה, אך אלו מעולם לא התאמתו. בתחילה התפשטה האש מערבה אל עבר שכונת דניה בחיפה ואוניברסיטת חיפה, ועם שינוי כיוון הרוחות בלילה נעה בכיוון דרום מערב אל עבר אזור "שווייצריה הקטנה" בפארק הכרמל, קיבוץ בית אורן ובית סוהר דמון, תוך שהיא מכלה לחלוטין את שטחי החי בר. בערב ה-20 בספטמבר הושגה שליטה באש והיא דעכה באופן משמעותי, עד להפסקת כל פעולות הכיבוי ב-22 בספטמבר 1989.
בפעולות הכיבוי נטלו חלק 142 כבאים ב-64 רכבי כיבוי, מסוקי יסעור צה"לים שביצעו כ-70 גיחות וכ-250 חיילים שהשתתפו בפעולות כיבוי ידניות, מטוסי ריסוס, מתנדבים של קק"ל ורשות שמורות הטבע וכוחות עזר נוספים של המשטרה, עיריית חיפה, חברת החשמל ומגן דוד אדום. עיקר פעולות הכיבוי עסקו בייצוב האש ועצירתה על קו מסוים.
בשרפה נפגעו באופן קל 6 כבאים ועוד מספר מתנדבים אך עיקר הנזק נגרם למערכת האקולוגית. כ-3,000 דונם מהשטח השרוף היו שייכים לחי בר שבפארק הכרמל. השרפה שינתה את תמהיל הצמחים שגדלו באזור טרם השרפה ואת מיני המכרסמים שגדלים בו, והכחידה חלק ניכר מבעלי החיים ששכנו בחי בר. עדר איילי הכרמל שמנה חמישה פרטים נספה כולו בלהבות, עדר עזי הבר איבד 18 פרטים ובכך עוכבה השבתו לטבע, וכך גם עופות ששהו בכלובים מצאו בה את מותם. בנוסף נפגעו גם כל הזוחלים האיטיים כמו צבים שלא הספיקו להימלט. החום הרב אפה חלק מהחרסית באדמה והפך אותה לחרס, אשר מונע את חלחול המים באדמה ומשנה את משק המים והמינרלים.
תגובות.
בתגובה לשרפה, יצאה קרן קיימת לישראל במסע הסברה ובמבצע התרמה לשיקום היערות שכותרתו "עץ תחת עץ", לנטיעת עצים חדשים במקום אלה שכילתה האש.
תחת הסיסמה "לא יהיה שחור תחת העיניים" התבקש הציבור לתרום "למען בעור השחור, והפרחת האזור ולהתחדשות ירקרקה". בערב "טלתרום" לקרן למען שיקום יערות הכרמל, ושודר בטלוויזיה הישראלית (ב-19 באוקטובר 1989). במבצעי ההסברה וההתרמה, ובראשם משדר ההתרמה שנערך בטלוויזיה, גויסו מעל לשבעה מיליון שקלים, שהוקצו לשיקום היערות, לרבות תמיכה בהתחדשותם הטבעית.
בשיר "כרמל" שכתב דודו ברק במיוחד ל"טלתרום", ואשר שודר בו, הוא מתייחס לשרף כבד שנשאו העצים בעבר, שהוחלף בשרפה הגדולה ביערות הכרמל:
דימוי הכרמל כיער ירוק ומלבלב שהפך למדבר בשרפה העכשווית, הוא ההפך הגמור לדימוי המדבר שהופך ליער, בהשראת הפסוק: "...והיה מדבר לכרמל, והכרמל ליער יחשב" ().
תחקיר השרפה.
לאחר השרפה הקים שר הפנים אריה דרעי ועדת חקירה שתבדוק את הנסיבות לפריצת הדליקה ואת התנהלות כוחות הכיבוי, לראש הוועדה מונה יצחק זייד שהיה ראש הג"א והגמ"ר. ועדת זייד מצאה כי בסמוך למקום השרפה הוקמו חפ"קים של משטרת ישראל, של עורף צפון, של שירותי הכבאות ושל גופים נוספים, כגון הקרן הקיימת לישראל, אך החפ"קים לא היו מצוידים במפות של אזור השרפה, וכל אחד מהם פעל ברשת קשר עצמאית ובמהלך האירוע לא נקבעו גיזרות פעולה לכוחות השונים. ועדת זייד קבעה שעל משטרת ישראל, כאחראית לאירועים מסוג זה, להקים מפקדת שליטה שתכלול את כל הגופים המטפלים באירוע ושתצויד באמצעים מתאימים לפיקוד ולשליטה.
שיקום פארק הכרמל.
בעקבות השרפה הוקמה "הוועדה המקצועית לשיקום ופיתוח הכרמל" מטעמה של קרן הכרמל. מתאם המחקר המדעי היה הפרופ' אוריאל ספריאל. הוועדה אספה למעלה מ-36 חוות דעת מקצועיות והתכנסה לדון בהן בדצמבר 1989. פעילות הקרן נמשכה גם בשנים לבוא והיא המשיכה בהוצאת דוחות שליוו את הליך שיקומו של הפארק. נכון לשנת 2010 הקרן אינה פעילה עוד.
המלצות ועדת השיקום.
הוועדה דרשה את הכנתה של תוכנית מתאר כוללת לכרמל שתתייחס לסוגי השטח השונים במקום ותעזור במניעת שרפות עתידיות. המלצות כלליות נוספות היו ביצוע הערכה שוטפת של פעולות השיקום וקיום פעילות הסברה על האמצעים הדרושים לשיקום השמורה.
בתחום פעולות שיקום הצומח הוחלט על טיפוח התחדשותו הטבעית של היער במקום ביצוע נטיעות נרחבות, בין היתר בשל אופי הצמחייה המקומית שכללה בעיקרה את אורן ירושלים שזרעיו נפוצים באופן טוב יותר בעת שרפות, ובשל התחדשותו המהירה של היער כבר כחודש לאחר השרפה. בנוסף המליצה הוועדה על הימנעות מהכנסת מיני צומח זרים לכרמל, ביצוע ניסיונות השבה של צומח נדיר וייחודי לכרמל, מניעת רעייה בשטח בשנים הראשונות, דילול אוכלוסיות צפופות מידי של אורנים ושל שיחים מתחרים עמו וסימון שבילים שימנע מנופשים לפגוע בשטח המתחדש.
כמו כן הוחלט על כריתה והוצאה מבוקרת של עצים שרופים בהתאם לסוג השטח וסכנת היווצרות הסחף בו.
כהמלצות לעתיד הציעה הוועדה לפתח אזורים חלופיים לנופש בעיקר בדרומו של פארק הכרמל שנפגע פחות בשרפה.
הוועדה המליצה לבחון מחדש את התאמתן של פעילויות החי בר בשמורה למקום.
בתחום מניעת השרפות הומלץ על פיתוח דרכים שיקלו נגישותם של כוחות כיבוי אש ויסייעו במניעת התפשטות שרפות בתוך היער. באופן דומה הוחלט על יצירת אזורי חיץ של בין 50 ל-100 מטרים בקרבת יישובים ומתקנים, בהם יהא צומח בעל תכונת דליקות נמוכה. בנוסף המליצה הוועדה על הקמת מרכז כיבוי שיכלול כבאיות קלות בכרמל, התקנת קווי מים וברזי כיבוי לאורכו, כוננות תצפיות, צוותי כיבוי ומסוקי כיבוי בימים של סיכון שרפה גבוה, פיתוח תורת כיבוי אש בחורש, והכנת תוכניות מבצעיות לכיבוי שרפות בכרמל.
פעולות השיקום ותוצאותיהן.
מרבית המלצות הוועדה התקבלו והשיטה בה נקטו כללה התערבות מינימלית בפעולת התחדשותו של הטבע, למעט פעולות מקומיות שעיקרן כריתה וטיפול בצומח שנועד להבטיח צמיחה לגובה. מעקב אחרי סחף הקרקע העלו כי כמות הסחף הייתה זניחה למדי וירדה באופן משמעותי בחלוף ארבע שנים מתום השרפה. המעקב אחר התחדשות הצומח העלה כי בהתאם לצפוי בשרפה של אורני ירושלים הופיעו כבר בחלוף שנה מיליוני נביטות חדשות של העץ. ריכוז האורנים לא היה אחיד על פני השטח, אך גם בריכוז נמוך למדי היו אלו עצים בעלי עמידות גבוהה מאוד. בחלוף 15 שנים רוב העצים ששרדו הוגדרו בידי מנהל פארק הכרמל כצעירים ובריאים.
בהתאם להמלצות הוכשרו בשנים 1991-1992 שני אזורי חיץ בכרמל, ליד צומת דמון ובין כביש האוניברסיטה והחי-בר.
השפעות.
בעקבות השרפה נקבעו לראשונה בישראל ממשקים לטיפול ומניעת שרפות ואומצו עקרונות לשיקום יערות בישראל.
במסגרת בניית ממשקים אלו, הוקמו מספר תחנות כיבוי ביערות (נכון לשנת 2007 7 מהן פעילות) , נפרצו דרכים לרכבי כיבוי ובוצעו מחקרים אקדמיים שסייעו לגיבוש ממשקי מניעת שרפות.
כך למשל הונהגה בקרן הקיימת לישראל מדיניות למניעת וכיבוי שרפות שכללה חלוקת יערות לחלקות של עשרות דונמים עם קווי בידוד ביניהן וגיזום עצים גבוהים לצמצום חומר דליק יבש. כמו כן הוגדר בארגון סדר פעולות בסיסי לשיקום יער, על פיו ראשית כורתים ומוציאים בחודשי הקיץ עצים שרופים, אחר כך מעצבים עצים רחבי עלים למניעת הפיכתם לשיחים, כעבור שנה מדללים נביטה מחדש בעיקר של אורנים וצמחים מתחרים כגון שיחי הלוטם והקידה שעירה, וכעבור שנתיים נוטעים מחדש מינים המתאימים לאזור.
בעקבות הזעזוע הציבורי שהשרפה גרמה הוחלט על יוזמה להכריז על הרי הכרמל כ"שמורה ביוספרית". ההכרזה נעשתה בשנת 1996 על ידי אונסק"ו.
בעקבות השרפה נעשה מחקר על השפעתה על מיני הצמחים שצמחו בשטח שנשרף בהשוואה לשטחים שלא נשרפו. הממצאים העלו שחל גידול בצמחים עשבוניים, חד שנתיים ורב שנתיים לעומת צמחים ים-תיכוניים ששלטו בשטח לפני כן. חל גם גידול בזרעים של אורן ירושלים בעקבות השפעת החום על פתיחת האיצטרובלים הגורם לפיזור גדול יותר של זרעים.
מסוק כיבוי אש
לופו קוצ'י
דאגלס DC-8
דאגלס DC-8 (באנגלית: Douglas DC-8) הוא מטוס נוסעים סילוני צר-גוף בעל ארבעה מנועים מתוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס יוצר בין השנים 1958-1986, והוא התחרה בעיקר במטוס הבואינג 707.
המטוס טס לראשונה ב-30 במאי 1958, בסה"כ נבנו 556 מטוסים מדגם זה.
פיתוח.
פיתוח המטוס החל בשנת 1955 לאחר שטס אב הטיפוס של בואינג 707, המטוס שפיתחה דאגלס היה רחב וארוך יותר.
בתחילה חששו חברות התעופה לרכוש את המטוס, כיוון שהיה יקר בהרבה ממטוסי המדחף שהיו נהוגים באותה התקופה, אולם לאחר שהחלו טיסותיו המסחריות של הבואינג 707 החלה דרישה למטוס.
לצורך יצור המטוס, פתחה דאגלס מפעל חדש בלונג ביץ'. טיסת הבכורה הייתה ב-30 במאי 1958, המטוס הראשון נמסר לחברת דלתא איירליינס ב-ספטמבר 1959. יצור המטוס הופסק בשנת 1986.
טיסת בכורה
טיסת בכורה (באנגלית: Maiden flight) היא הטיסה הראשונה של כלי טיס חדש, כמו הפלגת בכורה אצל כלי שיט.
טיסת בכורה נחשבת לאירוע חשוב עבור החברה המייצרת את המטוס. טיסה זו גם מסוכנת יותר, כיוון שעדיין אין מידע על מאפייני המטוס. לכן, את טיסת הבכורה מטיסים טייסים בעלי ניסיון (טייסי ניסוי). טיסות אלו מלוות, בדרך כלל, על ידי מטוסים אחרים, ותפקידם לאמת את יכולות המטוס, בגובה, מהירות, וכו'.
לפני טיסת הבכורה עובר המטוס סדרת מבדקים, על מנת להבטיח את שלום הטייסים. כמו כן, החברה המייצרת צריכה לקבל את אישור רשות התעופה הפדרלית האמריקאית או הסוכנות האירופית לבטיחות בתעופה.
מינסק (כדורגל)
מועדון הכדורגל מינסק (בבלארוסית: ФК Мінск) היא קבוצת כדורגל מהעיר מינסק שבבלארוס המשחקת בליגת העל הבלארוסית.
היסטוריה.