הן ORCID והן ISNI משתמשים במזהים בעלי 16 תווים, תוך שימוש בספרות 0–9, והפרדה לקבוצות של ארבעה תווים על ידי מקפים. התו הסופי, אשר עשוי להיות גם אות "X" המייצג את הערך "10" (לדוגמה, ORCID iD של ניק ניק הוא , סטיבן הוקינג הוא הוא ספירת בדיקה של MOD 11-2 בהתאם לתקן ISO / IEC 7064: 2003 .
חשבון ORCID עבור אדם פיקטיבי, Josiah Carberry, קיים כ , לשימוש בבדיקה וכדוגמה בחומר תיעוד והדרכה.
שימושים.
מטרתו של ORCID היא לסייע "במעבר ממדע למדע אלקטרוני, שבו ניתן לכרות פרסומים מדעיים על מנת לזהות קשרים ורעיונות נסתרים בספרות המדעית ההולכת וגדלה". שימוש נוסף הוא לספק לכל חוקר "קורות חיים דיגיטליים המתעדכנים כל הזמן", המספקים תמונה של תרומתו למדע הרבה מעבר לרשימת הפרסומים הפשוטה ". הרעיון הוא שארגונים אחרים ישתמשו במסד הנתונים הפתוחים של ORCID כדי לבנות את השירותים שלהם.
במאמר מערכת שפורסם ב- "Nature" צוין כי ORCID, יכול לשמש לא רק לתיוג התרומות שהמדענים תורמים לספרות המחקרית, אלא גם "לזיהוי מערכות נתונים שהם עזרו ליצור, תגובות על פוסטים בבלוג של עמיתים, טיוטות מסמכים שלא פורסמו, עריכות של ערכים בוויקיפדיה, ועוד".
בחודש אפריל 2014, הודיעה ORCID על כוונתה לעבוד עם ארגון Consortia Advancing Standards in Research Administration Information כדי לתעד ולהכיר בתרומות של ביקורת עמיתים.
במכתב פתוח מיום 1 בינואר 2016, שמונה מו"לים, ובהם , , , , , ו- , התחייבו לדרוש מכל המחברים בכתבי העת שלהם לקבל את ה-ORCID iD.
חברים, מממנים ונרשמים.
בסוף 2013 היו ל- ORCID 111 ארגונים חברים ולמעלה מ -460,000 נרשמים. ב -15 בנובמבר 2014, הודיעה ORCID על מיליון נרשמים. ב-25 בנובמבר 2018 ORCID דיווחו על 5,641,303 חשבונות של נרשמים. בין החברים הרשומים נכללים גם ארגונים ומוסדות מחקר רבים, כגון Caltech ו-Cornell University, והוצאות לאור לאור כמו Elsevier, Springer, Wiley ו-Nature Publishing Group. קיימים גם חשבונות של חברות מסחריות, כולל תומסון רויטרס, אגודות אקדמיות וגופי מימון.
גופים המעניקים קרנות מחקר ומלגות כגון Wellcome Trust החלו גם להורות למועמדים למימון לספק מזהה ORCID.
שימוש במדינות.
במספר מדינות, קונסורציומים, כולל גופים ממשלתיים כשותפים, פועלים ברמה הארצית להטמעת ORCID. לדוגמה, באיטליה, שבעים אוניברסיטאות וארבעה מרכזי מחקר משתפים פעולה בחסות איגוד הרקטורים של האוניברסיטאות האיטלקיות (), והסוכנות הלאומית להערכת אוניברסיטאות ומוסדות מחקר (), בפרויקט של Cineca, קונסורציום המייצג את האוניברסיטאות, מוסדות המחקר, ומשרד החינוך. באוסטרליה, המועצה הלאומית לבריאות ומחקר רפואי של הממשלה (NHMRC) ומועצת המחקר האוסטרלית (ARC) "מעודדים את כל החוקרים המבקשים מימון לקבל מזהה ORCID". גם המאגר המדעי הצרפתי HAL מזמין את המשתמשים להזין את ה- ORCID iD שלהם.
שימוש בישראל.
מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי מקדם את הטמעת השימוש ב-ORCID בישראל.
אינטגרציות.
בנוסף לחברים ולמממנים, כתבי עת, מו"לים ושירותים אחרים כללו ORCID בתהליכי העבודה שלהם או במאגרי המידע שלהם. לדוגמה, "כתב העת של מדעי המוח", הוצאת ספרינגר , הוצאת הינדאווי, אירופה PMC , המכון הלאומי היפני למומחי מידע אינפורמטיקה, ויקיפדיה, וויקינתונים.
מספר שירותים מקוונים יצרו כלים לייצוא או לייבוא נתונים מ- ORCID. אלה כוללים את , , של תומסון רויטרס, Researchfish, הספרייה הבריטית ( לקטלוג התזה של ETHOS ), ProQuest (עבור עבודת הדוקטורט והתזה שלהם), ו-Frontier Loop.
באוקטובר 2015, DataCite, CrossRef ו ORCID הודיעו כי יעדכן רשומות ORCID, "כאשר מזהה ORCID קיים בשמות DOI של נרשמים חדשים".
כלים של צד שלישי מאפשרים העברה של תוכן משירותים אחרים ל- ORCID, לדוגמה Mendeley2ORCID, עבור מנדלי.
נתוני ORCID מסוימים ניתנים לאחזור כ- RDF / XML, , XML או JSON. ORCID משתמש ב- GitHub כמאגר הקוד שלו.
הפחתת ערך מושהה
הפחתת ערך מושהה או היוון העיכוב (באנגלית: Temporal discounting או Delay discounting) הוא מושג השמש לתיאור מצב שבו חלה ירידה בערכו העתידי של דבר מה, בהשוואה לערכו הנוכחי. האובייקט המוערך יכול להיות פרס או חיזוק, נכס או סחורה, סכום כספי וכו'.
מונח זה נמצא בשימוש בעולם הכלכלה והפסיכולוגיה.
בעולם העסקים, הפחתת ערך מושהה יכולה להתייחס לירידה בערך הכספי או ההיוון של ערך נוכחי בהשוואה לערך עתידי בעקבות עסקה או השקעה.
בתחום ההתנהגותי, התחושה או ההערכה הסובייקטיבית של הפחתת ערך מושהה, יכולה להשפיע על הנכונות של האדם לעיכוב תגובה ודחיית סיפוקים. כלומר, זהו שיקול אשר יכול להשפיע על תהליכי קבלת החלטות, באופן שיוצר העדפה לקבלת גמול מיידי קטן על פני גמול עתידי גדול יותר.
בהקשר זה, הפחתת ערך מושהה משקפת מצב שבו כל עיכוב בהופעתו של גמול עתידי, מפחית את ערכו הסובייקטיבי בעיני האדם המצפה לו.
בהתאם לכך, מטלות של הפחתת ערך מושהה משמשות כמדד לרמת האימפולסיביות בתהליכי קבלת החלטות. כמו כן, התרשמות מהנטייה להפחתת ערך מושהה יכולה לשקף את רמת השליטה העצמית ולסייע באיתור קשיים בתחום זה.
דוגמה: שני אנשים יוצאים לבילוי משותף ואחד מהם לווה כסף מהאחר כי הוא שכח את הארנק בבית. למחרת, הלווה מציע להחזיר את הסכום המדויק באופן מיידי או לתת סכום גדול יותר בסוף החודש עם כניסת המשכורת. הבחירה של המלווה יכולה להיות מושפעת מגורמים רבים כמו מידת האמון בין הצדדים, המצב הכלכלי של המלווה וכו'. במילים אחרות, העדפת הזמן מושפעת מצרכים נוכחיים מול הצפי של הצרכים העתידיים, כמו גם השפעתו של הגמול המיידי בהשוואה לזה של הגמול העתידי.
מקדש אש
מקדש אש (בפרסית: آتشکده) הוא בית תפילה של מאמינים זורואסטרים, לעיתים קרובות נקרא "דר-י מהר" (دَرِ مِهر בפרסית) או "אגיארי" (גוג'ראטית). בדת הזורואסטרית, אש (ראו אשא, אטר), יחד עם מים נקיים (ראו אבאן), הם יסודות המסמלים טהרה, ונמצאים במקדש האש.
בשנת 2017 היו 50 מקדשי אש במומבאי, 100 בשאר הודו, ו-27 בשאר העולם.
היסטוריה והתפתחות.
רעיון.
הראיות הראשונות לקיום טקסים זורואסטרים הכוללים אש נמצאו במאה ה-9 לפני הספירה, בערך באותו הזמן שבו נמצאו ראיות ראשונות לקיום הדת הזורואסטרית. באווסטה עצמה אין כל אזכור למקדש אש, ואף אין מילה למקדש אש בפרסית עתיקה.
העובדה שטקסי האש הם התפתחות מאוחרת יותר בדת הזורואסטרית, ולא היו קיימים בדת המוקדמת, מתבטאת גם בליטורגיה המאוחרת יותר אטאש נייאש. בחלקים העתיקים ביותר של ליטורגיה זו, נטען כי האש מדברת אל "כל מי שהיא מבשלת בשבילו את ארוחות הערב והבוקר", ומארי בויס טוענת כי אין הכוונה לאש קדושה, כמו במקדשי האש. המקדש עצמו הוא פיתוח מאוחר אף יותר: מכתבי הרודוטוס ידוע כי הזורואסטרים של אמצע המאה ה-5 לפני הספירה התפללו תחת כיפת השמים, ובנו תילים כדי להדליק מעליהן אש. סטרבו מאשר זאת, ומציין כי במאה ה-6 לפני הספירה המקדש בעיר זלה שבקפדוקיה היה תל מלאכותי מוקף חומה ופתוח לשמים, על אף שאין כל עדות לכך שאותו מקדש היה זורואסטרי. למרות שבעירת האש הייתה מרכיב בסיסי בפולחן הזורואסטרי, אש תמיד ונוכחות האור נמצאו גם בדתות רבות אחרות.
בעידן הפרתי - הלניסטי (250 לפסה"נ-226 לסה"נ), היו שני סוגי בתי תפילה זורואסטרים: הראשון, שנקרא "באגין" או "אייאזאן", היה מקדש המיועד לאלוהות מסוימת; הוא נבנה לכבוד הפטרון של אדם או משפחה, והיו בו תמונות ופסלים. הסוג השני, "אטרושאן", נקראו "מקומות של אש בוערת", שהפכו נפוצים יותר ויותר כאשר תנועת האיקונוקלאזם צברה כוח. עם עליית הסאסאנים, המקדשים מהסוג הראשון המשיכו להתקיים, אולם יצא חוק לפיו יש להוציא מתוכם את הפסלים, או להחליף את הפסלים במזבחי אש.
כמו כן, כפי שציין קלאוס שיפמן, גם במהלך התקופה הסאסאנית (226 - 650 לספירה) אין שום ראיה לכך שאִשִּׁים סווגו לפי קדושתן. "נראה שהיו רק שני סוגים של אש קדושה, אטאשי והראם (מילולית: 'אש מנצחת', מאוחר יותר נתפרש בטעות כ'אש של בהראם'), והפחותה, אטאש-י אדאראן, או 'אש של מדורות', אש קהילתית, ששירתה כפר או שכונה". ככל הנראה, רק באטאש-אי-והראם האש בערה ללא הפסקה, והאטאש-אי-אדאראן הודלקו כל שנה מחדש. בזמן שלמדורות עצמן היו שמות, למבנים שהכילו אותן לא היו שמות, וכבר שוער כי "הטבע הפרוזאי של שמות בפרסית תיכונה לאותם מקומות (קאדאג, מאן, חאנאנג - כולן מילים לבית רגיל) אולי משקף רצון לשמור על הפולחן קרוב כמה שיותר לפולחן העתיק של המדורות, וכדי למנוע שכלול או פיתוח יתר שלו".
קרב אל-קאדאסיה (636 לספירה) וקרב נאהוונד (642 לספירה) גרמו לקריסת האימפריה הסאסנית ודת המדינה שלה - זורואסטריות; כמו כן גם להרס או המרה של מקדשי אש למסגדים באיראן רבתי. לאחר הכיבוש המוסלמי, חלק מהאצילים נשארו זורואסטרים, אך לא היה מספר גדול של מקדשי אש. מספר קטן של מקדשי אש המשיכו לשרת את מטרתם המקורית, אך זורואסטרים רבים ברחו מהאימפריה שקרסה. האגדה מספרת כי כמה מהם לקחו איתם אש וככל הנראה היא שימשה בעבורם תזכורת לדתם, שהפכה נרדפת יותר ויותר.
ארכאולוגיה.
השרידים העתיקים ביותר של מה שזוהה כמקדש אש נמצאו בהר קאהג'ה, ליד אגם האמון שבסיסתאן. רק עקבות של המבנה וקווי המתאר שלו שרדו, ותוארכו למאות ה-4 או ה-3 לפני הספירה. המקדש נבנה מחדש בתקופה הפרתית, והורחב בתקופה הסאסנית.