בתו צביה נישאה לרב יוסף אפרתי. בת נוספת שלו היא המחנכת והעיתונאית אסתר וסרלאוף. בת נוספת היא לאה אטינגר הנשואה לאברהם, מורה ברעננה.
הנצחה.
שמו מונצח ברחוב של מתחם המגורים היוקרתי "אביב בגימל" בשכונת רמת אביב ג' .
סידריט
סידריט הוא מינרל קרבונטי הבנוי מברזל (Fe) ופחמה (קרבונט CO3). שמו של המינרל נקבע בשנת 1845 ומקורו מיוונית σίδηρος ("סִידְרוֹס" – ברזל), בהתייחס להרכבו הכימי. הסידריט הוא מקור חשוב להפקת ברזל, מכיוון שהוא מכיל 48% ברזל והוא אינו מכיל גופרית או זרחן. הן מגנזיום והן מנגן מחליפים את הברזל לעיתים קרובות. לכן הסידריט יוצר שורה איזומורפית עם רודוכרוזיט (MnCO3 - פחמת המנגן) וגם עם מגנזיט (MgCO3 - פחמת המגנזיום). הכלל הוא שאם מעל ל-50% מיוני המתכת במינרל הם ברזל, המינרל יקרא סידריט. יש הנוהגים לקרוא גם לסוגי הביניים בשמות, אם כי חלוקה זו איננה מקובלת על כולם:
סוגים נוספים של יסודות היכולים להחליף את הברזל כוללים סידן, אבץ וקובלט.
צורת הגבישים של הסידריט היא מעוינון שפאותיו הן בדרך כלל קמורות ומקווקוות, ובמקרים נדירים מאוד - סקלנוהדרון. ניתן למצוא את המינרל גם בגושים. צבע המינרל משתנה מצהוב לחום כהה או שחור. הגוון האחרון מקורו בנוכחות של מנגן. סוג של סידריט בצורת כדוריות קטנות קרוי ספרוסידריט (sphaerosiderite).
את הסידריט מוצאים:
סידריט עובר התמרה בקלות לתחמוצות ברזל. גתיט, סוג מינרל חום, מחליף לעיתים קרובת את הסידריט. המינרל לימוניט מחליף את הסידריט תוך שמירה על צורת הגבישים המעוינת, תופעה המכונה פסאודומורפיזם. במכרות הפחם הפתוחים של מזרח אילינוי ומערב אינדיאנה נתגלו נודולות (גופים סלעיים הנתון בתוך סלע שהרכבו אחר) של סידריט העשירות במאובנים של פלורה ופאונה.
את הסידריט מוצאים בהרי הרץ בגרמניה, בשטיריה שבאוסטריה, בקורנוול שבאנגליה (בעיקר בדבון ובטוויסטוק), בפורטוגל, בבוליביה, במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל, לורן בצרפת, בוהמיה בצ'כיה, בניו סאות' ויילס באוסטרליה במדינות ניו ג'רזי, קליפורניה, ויסקונסין וקונטיקט בארצות הברית, ובקנדה, בטריטוריה של יוקון ובהר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) שבקוויבק שם התגלו דגימות יפות במיוחד.
סידריט הוא גם מונח מיושן למטאוריט המורכב בעיקר מברזל וניקל.
דה-פקטו
פנחס שיינמן
בני ישראל הבריטים
בני ישראל הבריטים (באנגלית: British Israelites) הם בני כת המשויכת לנצרות המאמינה בכך שהשבטים הבריטים הקדמונים, קבוצות אתניות אירופיות קדומות אחרות, ובתי מלוכה אירופים, היו צאצאים ישירים של עשרת השבטים האבודים ובמקרים מסוימים של שבט יהודה. רוב המאמינים בעקרונות אלו מבססים את אמונתם על פירוש הניתן לפסוקי התנ"ך המתייחסים ליהודה ולישראל, ולגלות השבטים. התאוריה הורחבה מאוד ונעשה בה שימוש על מנת להצדיק את התנתקות הכנסייה האנגליקנית מן הותיקן בימי המלך הנרי השמיני בטענה שהבריטים הם צאצאי עשרת השבטים האבודים.
התנועה מעולם לא נשמעה למנהיג אחד, ולרוב לא היה בה מבנה היררכי. הדבר הוביל למגוון של אמונות ומנהגים המתייחסים לרעיונות הגנאלוגיים בשמם פועלת התנועה. רעיונות אלו הם שונים, ולעיתים סותרים. בדומה לאמונות ביהדות ובאסלאם הרעיון המרכזי של הדת הוא כי המאמינים בה הם צאצאיהם של אברהם, יצחק ויעקב. רוב המאמינים בעקרונות התנועה מסכימים כי רבים מבני עשרת השבטים האבודים הוגלו בידי סרגון השני מלך אשור, עם נפילת שומרון בשנת 721 לפנה"ס, ובסופו של דבר מצאו עצמם בצפון אירופה ובבריטניה ועם תהליך הקולוניזציה האירופי הגיעו לבסוף לאמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה וכיום מפוזרים ברחבי העולם.
אגדות ופולקלור.
אגדות קדומות רבות בפולקלור הבריטי הקדום טוענות לקשר בין הבריטים לארץ הקודש. אלו כוללות, בין היתר, את האמונות הבאות:
כל אחת מאגדות אלו צורפה לאמונת בני ישראל הבריטים. מבלי להתייחס לנכונותן או לאמיתותן, ניתן לראות בהם שורשים לאמונה עתיקת ימים של הבריטים בקשר דם בין הבריטים לתושבי ארץ ישראל המקראית.
בני הסאקה.
הרכיב המרכזי באמונתם של בני ישראל הבריטים הוא האופן בו הם מפרשים את נדידת עשרת השבטים האבודים. על פי אמונתם כתובת ביסותון, כתובת רב לשונית מימי המלך דריווש הראשון, שתורגמה באמצע המאה ה-19 על ידי קצין צבא בריטי בשם הנרי רולינסון, מספקת את החוליה החסרה הקושרת את בני ישראל עם הבריטים. ג'ורג' רולינסון, אחיו הצעיר של הנרי רולינסון, הוא שקשר את בני הסאקה ובני הגימירי המופיעים בכתובת ביסותון עם בני ישראל הגולים
הכתובת קושרת את העם המכונה בפרסית עתיקה ובעילמית "סאקה", שהיה אחד משבטי הסקיתים, עם העם הידוע בבבלית כ"גימירי" או קימרים. קשר זה חשוב מכיוון שהאשורים התייחסו לממלכת ישראל בכתביהם כ"בית חומרי", כפי הנראה בהתייחסות לעמרי מלך ישראל.
הארכאולוג אי. ריימונד קאפט הראה את הדמיון בין דמותו של המלך יהוא המופיעה על האובליסק השחור, ולבושה בעטרה בנוסח מלכי הסאקה, ובין דמותו של מלך הסאקה המופיעה בכתובת ביסותון. למרות שיהוא הדיח את בית עמרי מהשלטון הוא נזכר בכתובות אשוריות כ"יהוא בן עמרי"..
סקירה כללית.
אנשי בני ישראל הבריטים טוענים כי הסקיתים בני הסאקה נדדו לצפון ולמערב לאחר שכורש כבש את בבל. נראה כי אכן הסקיטים נהדפו אל הצפון והמערב על ידי שבטי סרמטים נודדים. היוונים זיהו את הסרמטים עם הסקיתים. על מנת להבדיל בין השניים הרודוטוס הציע לקרוא לסקיתים "סקיתים אמיתיים" ולסרמטים פשוט "סקיתים". הביטוי "סקיתים אמיתיים" או "Germain Scythian", ניתן לשיבוש כ"סקיתים גרמנים".
המלומדים הקדמונים בדה ונרביליס וטקיטוס מסכימים שניהם כי לפני זמנו של ישו שבטים גרמנים וטבטונים החלו להגר לאיים הבריטיים ודחקו את הבריטים הקדמונים אל מערב בריטניה. המוקדמים ביותר ממתנחלים גרמנים אלו היו האנגלים והיוטים, ולאחריהם באה "הפלישה הסקסונית הגדולה" בין שנת 450 לספירה לשנת 600 לספירה, שלאחריה "הכיבוש הדני" (787–1070 לספירה). אלמנטים גרמניים אלו הגיעו לבריטניה מאותו אזור בו התיישבו הסקיתים בצפון אירופה, והביאו עמם חוקים ומנהגים הזהים, כך טוענים בני ישראל הבריטים, לאלו של העברים הקדמונים. כמה ממנהגים אלו נחקקו על ידי אלפרד הגדול בספר החוקים המכונה "ספר יום הדין", הדומה להפליא, לטענתם, לפרקים כ' עד כג' לספר שמות. על פי המשפטן בן המאה ה-18 ויליאם בלאקסטון, בספרו המפורסם "הערות על חוקי אנגליה" ספרי ה"דום" של אלפרד הגדול והמנהגים העתיקים שקיבץ, הפכו לבסיס המשפט המקובל.
הבלשן בן המאה ה-19, המומחה ללשון הקלטית, ג'ון ריס טען כי הקלטים והסקיתים באו מאותו אזור דרום מזרחית לים השחור והיגרו מערבה לחופה המערבי של אירופה. הוא השווה את השם בו קוראים הולשים לעצמם, "קימרי" (Cymry) עם שמם של הקימרים, והציע כי השמות "איבריה" עבור ספרד, ו"היברניה" עבור אירלנד קשורים למילה "עברים". יש שמצאו גם קשר בין מנהגי הקבורה של הסקיתים והויקינגים לעברים הקדמונים.
התאולוגיה של בני ישראל הבריטים.
כמו ביהדות, טוענים בני ישראל הבריטים לקשר גנטי לעברים הקדמונים. אמונתם זו אינה מבססת עליונות שלהם כיחידים, או טענה לגאולה אישית, אלא את זהותם השונה כעם.
בשל האופי הבלתי מאורגן של התנועה, הדוקטרינות העיקריות שלה שונות ומגוונות, ויחידים בתנועה יכולים לאמץ כמה מתוכן ולדחות אחרות. לעיתים דוקטרינות אלו לובשות אופי קיצוני, כבמקרה של תנועת "הזהות הנוצרית" שחלק משורשיה באמונת בני ישראל הבריטים, המטיפה לכך שמי שאינו בן הגזע הלבן אינו בעל נשמה ואינו יכול להיגאל. בתאולוגיה זו, צאצאי עשרת השבטים האבודים זכו לחסדו של האל בזכות מוצאם כשלעצמו, ולעיתים מורחב חסד זה אף לבני הגזע הלבן כולו, ויגיעו אל גן העדן אך ורק בזכות זהותם הגזעית.
אך עיקר אמונת בני ישראל הבריטים היא כי בני העמים האנגלו-סקסים בבריטניה ובצפון אירופה הם צאצאיהם של העברים המוזכרים בתנ"ך.
התפתחות האמונה והתפשטותה.
על אף שבני ישראל הבריטים מצטטים כתבי יד עתיקים על מנת להוכיח כי שורשיה של אמונתם עמוקים, נראה כי התורה החלה להתפתח בזמן המהפכה האנגלית ובמיוחד בתקופת האמונה "הרסטורציוניסטית" בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים. ג'ון סאדלר, המשפטן הבריטי בן המאה ה-17 פרסם ספר בשם "זכויות הממלכה" ב-1649. סאדלר היה מזכירו הפרטי של אוליבר קרומוול, גילה עניין ביהודים וביהדות, והיה ידידו של מנשה בן ישראל. בספרו שאל בפירוש את השאלה האם הגיעו בני עשרת השבטים האבודים אל העולם החדש. בסוף המאה ה-18 בתקופה בה משל בכיפה האקלים הפוליטי של ה"מילריאניזם", האמונה כי שינוי גדול עתיד להגיע בקרוב, הפכה אמונת בני ישראל הבריטים לאידאולוגיה מובחנת הודות לכתביהם של ריצ'רד בראת'רס וג'ון וילסון. בתקופה זו נכתבו ספרים רבים המתארים את התאוריה. בראת'רס, שהחל לפעול בסוף המאה ה-18 היה הראשון שביסס תאוריה מסודרת של ישריאליזם בריטי, אך טיעוניו נראו כבלתי מבוססים, שכן היה אדם קיצוני שסבל ממחלת נפש. וילסון, שפעל בשנות ה-40 של המאה ה-19 השתמש בפירוש פסוקים מהתנ"ך ובפרשנות היסטורית, והשתמש בטיעונים הגיוניים.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 עובדו רעיונותיו של וילסון וקיבלו צורה מסודרת. וילסון המשיך להטיף בפומבי, אך לא קמו מוסדות רשמיים או תנועה מסודרת בהנהגתו. בני ישראל הבריטים נראו לעיתים כמשעשעים, לעיתים כמרתקים, אך לא פיתחו מבנה היררכי עד לסוף המאה ה-19, כאשר החלו לעלות המנהיגים אדוארד היין ואדוארד ווילר בירד.