במרוצת השנים נעשו מספר ניסיונות לאיתור גופתו של ג'נאוסט, רובן ככולן בשנות האלפיים. עם זאת כל הניסיונות כשלו וגופתו טרם נמצאה.
ביל ג'נאוסט
ביוואן פרנסמן
ביוואן פרנסמן (באנגלית: Bevan Fransman; נולד ב-31 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת היילנדס פארק.
קריירה.
פרנסמן גדל בשכונת עוני בקייפטאון ושיחק בילדותו במועדונים קטנים בשכונתו. בגיל מאוחר יחסית נחשף למועדונים הגדולים בדרום אפריקה, כאשר מועדון הפאר FC פורטונה רכש אותו מקבוצתו הקודמת. מאז פרנסמן נהפך לבורג מרכזי במועדונו. בגיל 19 ניסה את מזלו באירופה כששיחק בבלגיה במועדון מוסקרון, אך לאחר עונה אחת חזר לדרום אפריקה בגלל חוסר בדקות משחק ושיחק בקייזר צ'יפס. במשך העונה הראשונה וחלק מן העונה השנייה פרנסמן כמעט ולא שיחק, בגלל פציעות חוזרות ונשנות. בשנת 2006 עבר לשחק בקבוצת התחתית מורוקה סוואלווס, שם הפגין יכולת גבוהה אשר הובילה אותו להתעניינות ממועדונים רבים באירופה.
לקראת עונת 2008/2009 הגיע פרנסמן לישראל, וחתם בקבוצת מכבי נתניה. ב-13 בספטמבר 2008 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה. בסך הכל כבש 3 שערים בעונתו הראשונה בקבוצה, וסייע למכבי נתניה לסיים במקום הרביעי. בעונה שלאחר מכן המשיך להיות הבלם המוביל בקבוצה, תחת הדרכתו של המאמן ראובן עטר, הבקיע שני שערים וסיים עם הקבוצה במקום העשירי.
לקראת עונת 2010/2011 עבר לשחק במדי אלופת ליגת העל, הפועל תל אביב, עמה העפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-2 בפברואר 2011 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 7–0 על מכבי עירוני קריית אתא במסגרת גביע המדינה. את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה כבש לקראת סיום העונה, בדרבי מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 2–2. לאחר שדאגלס דה סילבה עזב את הקבוצה, התמודד פרנסמן על עמדת הבלם עם ואליד באדיר ומריו פצ'אלקה, ובעונתו השנייה במועדון חל פיחות במעמדו. גם בעונה זו כבש פרנסמן שער ליגה אחד, בניצחון 2–0 על הפועל באר שבע, בנוסף לשער נוסף בדרבי מול מכבי תל אביב בגביע הטוטו, שהסתיים בתיקו 2–2. פרנסמן עזב את הפועל תל אביב לאחר שנתיים בהן זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע המדינה, וסיימה פעמיים ברציפות במקום השני.
ב-30 במאי 2012 חזר פרנסמן לדרום אפריקה, וחתם בקבוצת סופרספורט יונייטד. ביוני 2014 עבר לקבוצת בלומפונטיין סלטיק, במדיה שיחק שנתיים. ביולי 2016 עבר לקבוצת מריצבורג יונייטד, במדיה שיחק שנתיים. ביולי 2018 חתם בקבוצת היילנדס פארק.
בנבחרת דרום אפריקה שיחק פרנסמן משנת 2005 עד שנת 2012. פרנסמן נכלל בסגלה של הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2008 אך לא שיחק במהלך הטורניר, ובסך הכל לזכותו 19 הופעות במדי הנבחרת.
תחבורה ציבורית בישראל
התחבורה הציבורית הפנים-ארצית בישראל מתבצעת בעיקר באמצעות אוטובוסים, מוניות, מוניות שירות ורכבות בין עירוניות.
את התחבורה הציבורית בישראל מנהל באופן ריכוזי משרד התחבורה, אשר באחריותו מתן זיכיונות ורישיונות למפעילים פרטיים ופיקוח על הביצוע, הגדרת מסלולי הקווים ותדירותם, קביעת תעריפי המחירים והסדרת אמצעי התשלום.
מאפיין בולט של התחבורה הציבורית בישראל היא השבתה כמעט מוחלטת בשבתות ובחגים. עוד בולט, בהשוואה למרבית המדינות המפותחות, היעדרן של מערכות להסעת המונים בערים הגדולות. בירושלים פועל הקו האדום, קו יחיד של רכבת קלה. בתל אביב צפוי להפתח בשנת 2022 הקו האדום קו רכבת קלה ראשון בתל אביב.
בשנת 2017 נרשמו 850 מיליון נסיעות נוסע באוטובוסים וברכבות, מתוכם 744 מיליון באוטובוסים, 64 מיליון ברכבת ישראל ו-42 מיליון ברכבת הקלה בירושלים.
אוטובוסים.
קווי האוטובוס בישראל מחולקים ל-66 אשכולות, המופעלים על ידי 20 חברות אשר קיבלו זיכיון להפעלת אשכול מסוים במכרז, או מפעילות אותו עוד בטרם החלוקה לאשכולות ופרסום המכרזים.
מוניות, ומוניות שירות.
מונית שירות היא מונית המכילה עד כ-10 נוסעים. הנוסעת במסלול קבוע ומעלה ומורידה נוסעים לאורך כל הדרך. למוניות השירות בניגוד לשירות האוטובוסים אין לו"ז קבוע. מוניות שירות קיימות במספר קווים מצומצם. שבהן לחברות מוניות השירות רווחי להפעיל קווים. והכיסוי שלהן די מוגבל. ברוב אזורי הארץ. יתרון למוניות השירות זה שבחלק מהקווים הן פועלות בשבת כאשר שירות האוטובוסים והרכבות פוסק, וכן האפשרות היחידה לשלם בה היא במזומן במוניות השירות. בניגוד לאוטובוסים בהן התשלום נעשה ברב קו בלבד.
רכבות.
החל משנות התשעים חל שיפור ברשת הרכבות במדינת ישראל, הרשת מתרחבת וקווים ותחנות חדשות נפתחות. בהדרגה התרחב השירות כך שיפעל לאורך כל שעות הפעילות מבאר שבע בדרום, ועד לנהריה וכרמיאל בצפון. ישנן תוכניות להרחיב את הרשת עד לאילת וקריית שמונה. רכבת ישראל הסיעה בשנת 2019 כמעט 70 מיליון נוסעים.
חלק מהקווים של רכבת ישראל מהווים אלטרנטיבה יעילה לרכב הפרטי. כך למשל הקו מהגליל המערבי דרך חיפה לגוש דן, מהווה חלופה לא רק לשירות האוטובוסים אלא גם מהיר בחלק ניכר משעות היום מהרכב הפרטי, וכך גם הקו המהיר לירושלים דרך נתב"ג. אם זאת, בתחנות רכבת רבות, בעיקר מסיבות היסטוריות, המסילות והתחנות נמצאות מחוץ לערים, לדוגמה בנתניה, אשדוד ואשקלון. ריבוי התחנות בקווים מסוימים יוצרת נסיעה איטית יחסית.
רכבות קלות.
בירושלים פועל מאז אוגוסט 2011 הקו האדום. בעתיד יתווספו הקו הירוק והקו הכחול.
בתל אביב צפוי להיפתח בנובמבר 2022 הקו האדום, עם מקטע תת-קרקעי. בעתיד יתווספו הקו הסגול והקו הירוק.
בבאר שבע מתוכננת רכבת קלה עם שני קווי נוסעים ברחבי העיר.
וכמו כן בין חיפה לנצרת מתכוננת רכבת קלה בין-עירונית.
פוניקולר.
בישראל קיים פוניקולר אחד הנמצא בחיפה - הכרמלית.
רכבלים.
בישראל מופעלים 4 רכבלים ציבוריים תיירותיים והם רכבל חיפה, רכבל מנרה-קריית שמונה, רכבל מצדה, רכבל ראש הנקרה.
נוסף על כך, מופעל רכבל הרכבלית בחיפה כתחבורה ציבורית, הרכבל מקשר בין מרכזית המפרץ, הטכניון ואוניברסיטת חיפה. הרכבל מופעל על ידי חברת כבל אקספרס אשר משותפת ל"נתיב אקספרס" ו"" הטורקית.
מערכת מטרו.
מערכת עתידית של רכבת תחתית בתל אביב הבנויה משלושה קווים שתהיה מערכת משלימה לרכבת הקלה בתל אביב.
תעופה פנים-ארצית.
בישראל קיימים מספר נמלי תעופה המשמשים לתחבורה אזרחית פנים-ארצית (טיסות סדירות) והם: נתב"ג (שער הכניסה המרכזי של ישראל והגדול בנמלי התעופה בה), נמל התעופה רמון (תמנע).
בישראל קיימים גם מספרי מנחתים ושדות תעופה קטנים יותר מההגדרה המוכרת "נמל תעופה" והם: נמל התעופה חיפה, שדה התעופה ראש פינה (מחניים) ושדה התעופה הרצליה.
היסטוריה.
לפני קום המדינה.
עם תחילת סלילת דרכים בארץ ישראל החל מאמצע המאה ה־19, החלה להתפתח תחבורה ציבורית בין־עירונית על הדרכים החדשות באופן פרטי ובלתי מאורגן כמעט, באמצעות עגלות ודיליז'נסים שהובלו על ידי בעלי חיים שנעו על הדרכים החדשות. תחבורה ציבורית עירונית כמעט ולא הייתה קיימת ברחבי הארץ עקב קוטנם של מרכזי האוכלוסין, והחלה להתפתח בהתאמה להתפתחות האורבנית של ירושלים, תל אביב־יפו וחיפה.
תחילת התחבורה הציבורית הממונעת בישראל בראשית ימי המנדט הבריטי. לאחר מלחמת העולם הראשונה רכשו מספר צעירים יהודים משאיות מעודפי הצבא הבריטי. בארגזי המשאיות התקינו ספסלי ישיבה, שהסבו אותן לאוטובוסים מאולתרים להסעת נוסעים בתשלום. הדרכים באותה תקופה היו משובשות, ולצד התחרות עם התחבורה הציבורית הוותיקה המובלת על ידי בעלי החיים, הייתה גם תחרות חריפה בין הנהגים, ובין קבוצות נהגים שונות, יהודיות וערביות. בתקופות שונות הייתה הנסיעה בדרכים שונות מסוכנת בשל מפגעים ערבים שהתנכלו לתחבורה היהודית. חלוצי האוטובוסים החליטו להתאגד לשיתוף פעולה שיסייע להם להתמודד במאורגן עם הקשיים. בתחילה התאגדו מפעילי האוטובוסים בקואופרטיבים קטנים, אשר בהמשך התאגדו לקבוצות גדולות.
ב-1 בינואר 1933 נוסד הקואופרטיב "אגד" כתוצאה של מיזוג של ארבע חברות תחבורה ציבורית קטנות במרכז הארץ: (המהיר, הגה, קדימה והתאחדות הנהגים). כ-13 שנה אחר כך, ב-1 בדצמבר 1945, נוסד הקואופרטיב "דן" כתוצאה מאיחוד של שני ארגונים שעסקו בהפעלת תחבורה ציבורית ברחבי גוש דן - "גלי המעביר" ו"איחוד רגב".
לאחר קום המדינה.
לאחר קום המדינה על פי הצעתו של שר התחבורה הראשון דוד רמז לאחד את כל מפעילי התחבורה הציבורית בארץ לקואופרטיב אחד, מוזגו לאגד עוד מספר קואופרטיבים. הגדולים בהם קואופרטיב "דרום יהודה", שנוסד בשנת 1931 מאיחוד של קואופרטיב "דרום" וקואופרטיב "יהודה", ושח"ר (שירותי חיפה רבתי), תאגיד שנוצר בדצמבר 1947 מאיחוד של קואופרטיב "חבר" וקואופרטיב "משמר המפרץ" שפעלו באזור חיפה. לצד אגד ודן פעל גם קואופרטיב התחבורה הירושלמי המקשר, שמוזג אל אגד ב־1967.