ברי שהספרייה, או "פקר גמב" ("טירת האהבה"), הייתה קיימת לפחות ב-1707, עת הקיסר תקלה היימנות ערך בה סינוד. צילומים מראשית המאה ה-20 מראים את המבנה במצב עגום, עת גגו היה חסר, אך לאחר מכן הוא שופץ באופן אינטנסיבי על ידי האיטלקים, שהחליפו עד שמונים אחוזים מחומר הגלם המקורי. מבנה הספרייה הוא בניין רבוע בן שתי קומות, הנושא שורות שינות על גגו. החזית פונה לכיוון דרום-מערב, לעבר טירת פאסילידס, ובקומתה הראשונה שתי דלתות - גדולה וקטנה, ושורה של חמישה חלונות מעוטרים באבן גיר אדומה בקומה השנייה. גרם מדרגות חיצוני מוביל אל הקומה השנייה בצידה הצפון-מערבי, הצד הפונה לעבר הלשכה. בחזית זו ארבעה חלונות הקבועים בשתי הקומות ללא סימטריה. על קירות הספרייה, העשויים אבן אפורה, הודבק סטוקו צהבהב, ועיטורי צלבים נחרתו מעל הפתחים. בקומת הקרקע שוכנים שלושה חדרים, והגדול שבהם מחולק לשניים על ידי ארקדה מעוטרת באבן גיר אדומה מקוסקאם. הקומה השנייה נחלקת גם היא לשלושה חדרים, אך בתוואי שונה מזה של קומת הקרקע. גם בתוך המבנה יש עיטורי סטוקו בדמות חלונות מדומים, ומת'יו גרס, כנראה בעקבות מונטי דלה קורטה, כי ייתכן שהם תוצר של השפעת ספרדית-מורית. עיטורים נוספים בצידם החיצוני של הפתחים מציגים בעיקר צלבים קופטים ואתיופים.
הלשכה שוכנת צפונית-מערבית לספרייה, וייתכן שיש לזהותה עם "ביתא מנגסט" ("בית הארכיון הממלכתי") שנזכר במספר מקורות. גם מבנה זה מתנשא לגובה של שתי קומות, אך הוא נושא מגדל קטן ורבוע המוסיף לו קומה שלישית. אף שגגו של מגדל זה מוקף בשינות, כמו גג המבנה המרכזי, בעבר הייתה מונחת עליו גם כיפה. בחזית הדרומית של הקומה הראשונה קבועים שני פתחים גבוהים ונושאי קשתות. שרידי קורות עץ, בקומה השנייה של חזית זו, מראים כי פעם תלתה ממנה מרפסת. בפינה הצפון-מזרחית של הלשכה ניצב מגדל עגול שהיה צמוד למבנה, אך הוא קרס. שני גרמי מדרגות מקשרים בין קומות הבניין - האחד פנימי, והאחר מחוץ לבניין בצידו הצפון-מערבי. בכל קומה אולם בודד - קומת הקרקע שימשה לשימועים והקומה השנייה הכילה את ארכיון המסמכים המשפטיים והפיסקלים. גם בניין זה הגיע למצב של הרס חלקי וגם הוא שוחזר, אך לא באותה דקדקנות שמאפיינת את שחזור הספרייה.
טירת ייאסו הראשון.
טירת הקיסר ייאסו הראשון, "הגדול" (ታላቁ እያሱ ግምብ - 4) שוכנת סמוך לטירת פאסילידס סבו, בצידה הצפון-מזרחי של האחרונה. שני המבנים דומים, אם כי טירת ייאסו הראשון קטנה בהרבה, והיא מלבנית ולא רבועה: אורכה 24 מטרים ורוחבה 14 מטרים. בדומה לטירה הגדולה יותר, גם לטירת ייאסו הראשון היה מחובר מגדל רבוע נושא כיפה ושינות, אך חלקו קרס זה לא מכבר. בצידה הצפוני של הטירה הוקם מגדל עגול שסביבו גרם לולייני בן 26 מדרגות המעפילות אל הקומה הראשונה, אלמנט ייחודי ולא אופייני לסגנון הגונדרי. מגרם מדרגות זה מוביל פתח אל אולם שלו תקרת קמרון חבית, וזה העניק לטירה את הכינוי "טירת האוכף". דלתות נפתחות מקירות המבנה בכל ארבעת צדדיו, ואל החזית הדרום-מערבית היו מחוברים מבנים שקישרו בין הטירה לטירתו הוותיקה של פאסילידס. שרידים של מבנים אלה עדיין נראים בשטח.
בפנים המבנה מבואה המוליכה אל האולם המרכזי, ולאורך קירותיו שורות של חריצים המסמנים את המקום בו היו קבועות קורות העץ אשר נשאו את רצפת הקומה השנייה. לפי הכרוניקה של ייאסו הראשון, הייתה תקרת המבנה מכוסה במראות וב"פנג'אל" (בדולח או חרסינה). תקרה זו נשענה על קשתות.
טירת ייאסו הראשון ניזוקה במלחמת העולם השנייה, עת הצבא הבריטי הניס מגונדר את הצבא האיטלקי, וגם כיום מצבה ירוד.
אולם הכס של דווית השלישי.
אולם הכס של הקיסר דווית השלישי (ዳዊት ፫ ዙፋን ቤት - 6), הוקם מעט צפונה ובמנותק מהמבנים שהיו קיימים עד אז. לעיתים הוא מכונה "אולם השירה" ("זפאן בית"), ככל הנראה תוצאה של שיבוש השם "זופאן בית" ("אולם הכס"). טעות זו השתרשה בקרב מספר חוקרים: מת'יו כינה את המבנה "אולם השמחה", וגם האיטלקים כינו אותו "Casa del Canto" ("בית השירה") או "Casa Dell'Allegria" (אולם השמחה). נראה שבעת הקמתו עדיין לא הורחב שטחו של פאסיל גמב, והמבנה הוקף בחומה משלו שרק שרידים ממנה נראים בשטח. מספרו של ברוס "מבוא לתולדות חבש" (A preface to the history of Abyssinia) עולה כי המבנה אכן שימש כאולם לקבלות פנים ואירועים, וידוע כי השימוש במבנה למטרה זו המשיך לפחות בימיו של הקיסר חובב האירועים, בקפה. בקפה חגג באולם בשתי הזדמנויות לפחות את ניצחונו בקרבות, והטקס כלל את הצגת עורלותיהם של חיילי האויב והשלכתן אל הרצפה. קשה להתחקות במדויק אחר אזכוריו של המבנה, שכן אולמות כס שכונו גם הם בשם "זופאן בית", היו קיימים גם לפני ימיו של דווית השלישי.
למבנה זה היו, לפי מונטי דלה קורטה, שתי קומות, אך מונרו-היי מדווח בזהירות 65 שנים מאוחר יותר, כי "עובדתית" ("Substantial") הוא בן קומה בודדת. בצידו הדרום-מזרחי של המבנה ניצב בעבר מגדל עגול, ומבנה עגול נוסף, קטן יותר, היה צמוד לו בפינתו הצפון-מזרחית. גם בפינה הצפון-מערבית שכן מגדל, אך זה היה רבוע, ורובו הרוס כיום. גג האולם חסר, ורק שורת השינות שהקיפה אותו מכל צדדיו ניצבת עדיין במקומה. בפנים המבנה, שאורכו 30 מטרים ורוחבו 12.5 מטרים, היו רק שני חדרים - מבואה ואולם גדול וארוך. לא פחות מ-14 פתחים הובילו אל אולם הכס - חמישה בכל אחת מחזיתות האורך ושניים נוספים בכל אחת מחזיתות הרוחב. בקומה השנייה מוקמו 14 חלונות, אחד מעל כל פתח.
אולם בקפה.
אולם בקפה (በካፋ ግምብ - 12) נושא את שמו של הקיסר לו הוא מיוחס. המבנה מהווה חלק מהחומה ההיקפית הצפונית לאורך חמישים מטרים לערך, והקמתו סימנה את הרחבתו של פאסיל גמב לממדיו הנוכחיים. במבנה חלל בודד, אולם משתה ענק ארוך וצר, ומגדל גונדרי אופייני, נושא כיפה עגולה, צמוד לו בקצהו המזרחי. הבניין בן קומה בודדת, ותחת גגו המקורי שאבד, יצקו האיטלקים תקרת בטון. בחזית הדרומית של המבנה נקבעו שלושה פתחים. אלה פונים אל חצר קטנה בצורת טרפז, התחומה מדרום על ידי המבנה המוארך של האורוות (11). בחזית הצפונית המשולבת בחומה ההיקפית של המתחם נקבעו חלונות. בצידו המזרחי של המבנה, מקום בו החומה ההיקפית פונה צפונה, צמודים לו מבנה קטן בן שתי קומות ומגדל עגול נוסף. באולם האירועים ניצב שולחן כה גדול, עד כי הוא זכה בכרוניקה של הקיסר לשם משלו - "אזמאטץ'". כל מבני הצבר נושאים שינות.
טירת הקיסרית מאנטאוואב.
טירתה של מאנטאוואב (ምንትዋብ ግምብ - 18) היא הטירה האחרונה שהוקמה בפאסיל גמב. הטירה מיוחסת לקיסרית, אם כי ייתכן שלא היא בנתה אותה, אלא שהמבנה הוקם עבורה על ידי בנה ייאסו השני, בסביבות 1750, זמן לא רב לפני שפרשה מענייני הממלכה והתבודדה במצודתה בקוסקאם. הטירה הוקמה צפונית-מזרחית לאולם בקפה, ולה שתי קומות. רק החזית הפונה אל החומה ההיקפית של המתחם שימרה את מקוריותה, ובה שלושה פתחים רחבים בקומת הקרקע ושלושה חלונות גדולים שמרפסת עץ חיברה ביניהם בקומה הראשונה. יתר חזיתות הבניין נבנו מחדש על ידי האיטלקים בשנות ה-30 של המאה ה-20. מגדל קטן ורבוע ניצב על גג המבנה בצידו המערבי ולו שתי מרפסות - האחת מקרינה מהקומה השנייה והאחרת מגגו. בפינה המזרחית של הטירה צמוד לה מבנה נוסף, קטן ממנה ורבוע בצורתו. מבנה זה נושא כיפה בעוד שהטירה עצמה והמגדל שעל גגה מעוטרים בשינות. הגישה אל הקומה השנייה של הטירה היא דרך גרם מדרגות רחב או דרך גרם מדרגות פנימי וצר יחסית. בקומת הקרקע ארבעה חדרים מלבניים, וחדר חמישי רבוע ניצב בבסיסו של המגדל.
סמוך מדרום לטירה שוכן מבנה קטן ששימש כבית מרחץ, דבר הניכר בשרידי צינורות ובפתחים שבתקרתו, שנועדו לפינוי אדי הקיטור. המבנה בן שתי הקומות נחלק לחדרונים קטנים.
כנסיות המתחם.
קשה להעריך כמה כנסיות הוקמו בפאסיל גמב במשך 220 השנים ששימש כבירת הקיסרים, ונאמר שפאסילידס לבדו הקים שבע כנסיות וקפלות במשך 30 שנות כהונתו. השליטים, שלעיתים היו דתיים מאוד, אף נעזרו באוהלים ששימשו ככנסיות ניידות בעת מסעותיהם. שלוש הכנסיות שניצבות גם כיום באתר הן כנסיית גימג'בית מריאם במערבו, וכנסיית אסאמה קדוס מיכאל וכנסיית אלפין גיורגיס בצידו הצפון-מזרחי.
כנסיית גימג'בית מריאם.
כנסיית גימג'בית מריאם (ግምጃ ቤት ማርያም - 10), שמשמעות שמה הוא "בית האוצר של מרים", מיוחסת לפאסילידס. היא שוכנת בצידו המזרחי של פאסיל גמב, בתוך מתחם משלה הכלול במתחם ההיקפי. ד'אבאדי תיאר את כנסיית "נוטרה דאם" שבמתחם:
כיום ניצבת במקום כנסייה מודרנית עגולה הנושאת גג אדום. בכנסייה מספר יצירות אמנות, ובהן תמונה של הבתולה אשר צוירה - כך המסורת - מדמעותיו של הקיסר יוהנס הראשון; ותמונה המתארת תהלוכה בה צועדים הקיסרים פאסילידס וייאסו הראשון בעקבות מרים הקדושה. בחצר הכנסייה ניצב קברו של הקונסול הבריטי במאסאווה, וולטר פלאודן (Walter Plowden), אשר נרצח בעת מסע בין ים סוף וגונדר.
כנסיית אסאמה קדוס מיכאל.
כנסיית אסאמה קדוס מיכאל (አጣጣሚ ሚካኤል - "מיכאל הקדוש הרחום" - 16) שוכנת בפינה הצפון-מזרחית של פאסיל גמב, גם היא בתוך מתחם משלה הנכלל במתחם העיקרי. הכנסייה מיוחסת לדווית השלישי שהקדישה ב-1717. הכרוניקה הקיסרית מציינת שכנסייה המוקדשת למיכאל הקדוש עלתה באש בשנה החמישית לשלטונו של הקיסר בקפה, אך אין הכרח שמדובר בכנסיית מיכאל הקדוש שבפאסיל גמב.