מגבלה נוספת שדוקינס מציין היא קושי שלנו לנתח הסתברויות שונות. אנו יכולים לנתח הסתברויות בקנה מידה מסוים, ואילו בקני מידה אחרים קשה לנו הרבה יותר לנתח הסתברות.
לפי דוקינס, המושג שיש לנו לגבי איך דברים מתנהגים "באמת" (really) תלוי במוח שלנו. עבור בעלי חיים שונים קיימים "באמת" שונים. אנחנו לא רואים את העולם כפי שהוא אלא בונים מודל של העולם. המודל הזה מועיל לנו לשרוד. בעלי חיים שונים נזקקים למודלים שונים - לדוגמה חיה מעופפת נדרשת למודל שונה של העולם לעומת חיה מהלכת או שוחה. קוף נזקק למודל שמאפשר לו לדמות מבוך תלת ממדי של ענפים. מוח חולד נדרש לבנות מודל תת-קרקעי של העולם - בדומה לזה של המכרסם מכרתן עירום ושונה מהמודל של מכרסם אחר - הסנאי. ייתכן כי עטלפים "רואים" "צבעים" שונים ביחס להחזרי הד שהם שומעים וכי כלבים מסוגלים להבחין בין ריחות שונים באופן דומה לזה שאנו מבחינים בין צלילים שונים. לפי דוקינס הצורה הכללית של המודל שיש לנו במוח לגבי העולם, היא התאמה לאורח החיים של בעל החיים - לא פחות מהתאמות של איברים אחרים כמו כנפיים או זנב.
דוקינס תוהה בסופו של דבר עד כמה המדע, וכן אימון והתנסות מעשית יסייעו לנו לשחרר את עצמו מהעולם האמצעי, "לקרוע את הבורקה השחורה", ולהשיג הבנה טובה יותר של העולם.
האדמו&quot;ר מרוז'ין
רבנו תם
רבי יעקב בן מאיר (בערך 1100–ד' בתמוז ד'תתקל"א, 9 ביוני 1171), מכונה בדרך כלל רבנו תם, בראשי תיבות: ר"ת, היה נכדו של רש"י, ומגדולי בעלי התוספות. כמו סבו, חי רבנו תם בצרפת. כתב את "ספר הישר" וכן ספר על הדקדוק העברי. נודע גם כמשורר ובלשן בעל ידע לשוני רב.
כינויו "רבנו תם" נגזר מהפסוק "ויעקב איש תם יושב אהלים" (בראשית כה, כז).
תולדות חייו.
משפחתו ורבותיו.
מוצאו של רבנו תם בלותיר (לורן) בצפון צרפת. אחת משלוש בנותיו של רש"י, יוכבד, נישאה לרבי מאיר בן שמואל מהעיר רומרוג. לר' מאיר ויוכבד נולדו ארבעה בנים: הגדול שבהם רבי שמואל (רשב"ם); שני - רבי יצחק (ריב"ם) שנפטר בגיל צעיר בעוד אביו חי; שלישי - רבי יעקב הידוע יותר כרבנו תם; רביעי - ר' שלמה. בנים אלו היו לראשוני בעלי התוספות. כמו כן ידוע שהייתה להם לפחות בת אחת.
תחילה למד רבנו תם אצל אביו, ועוד בחייו הגיע להוראה.. מאוחר יותר למד אצל אחיו הרשב"ם. יש אומרים שהוא למד גם אצל ר' יעקב בן שמשון. בהמשך נחשב לאחד מגדולי הפוסקים בדורו ומגדולי בעלי התוספות, והיה למנהיג יהדות צרפת ובעל השפעה גדולה על יהדות אשכנז.
לרבנו תם נולדו חמישה בנים: יוסף, משה, שלמה (שעסק בכתיבת ספרים בשביל אביו), יצחק (חיבר תוספות לספר הישר) ושמואל (כתב כמה סימנים בספר הישר). בנוסף, הייתה לו בת.
בנישואים שניים רבנו תם התחתן עם מרים, שהייתה אחותו של ר' שמשון מפלייזא.
רבנו תם התפרנס מהלוואות וייצור יין, והיה עשיר.
מסעות הצלב ועלילות הדם.
רבנו תם חי גם בטרוייש (Troyes) וגם ברמרו (Ramerupt). במסע הצלב השני, בשנת 1146, כמעט נהרג על ידי הצלבנים. מאורע המתואר על ידי בן דורו של רבנו תם, רבי אפרים בן יעקב מבון:
בעקבות עלילת הדם בבלואה (Blois) בשנת 1171, שבה הוצאו להורג כשלושים מיהודי הקהילה, קבע רבנו תם, כמנהיג יהודי צרפת, את יום כ' בסיון כתענית ציבור לזכר עלילה זו.
תקנות.
רבנו תם כינס בטרואה-טרוייש באמצע המאה ה-12 את האסיפות שהביאו לקביעת תקנות ליהדות צרפת. ביניהן אחת הנוהגת בדין תורה עד לימינו (בשינויים שנקבעו במהלך הדורות) והקרויה "תקנת הנדוניה". נראה שהיה זה בזמן שישב בה לאחר שירד מנכסיו בראמרו.
קשריו עם גדולי ישראל בדורו.
בתקופה שבה חי רבי אברהם אבן עזרא בצרפת הוא התיידד עם רבנו תם, וישנה התכתבות ביניהם בה הוא אומר על ר"ת - "אתה מקום מקדש וההראל". רבינו תם התכתב גם עם גדולי ישראל נוספים בדורו. במיוחד ידועה התכתבותו עם רבי משולם ממלון, שאיתו נחלק בנוגע לדרכי הלימוד והפסיקה.
כן עסק בדקדוק, ובמחלוקת בין דונש בן לברט ומנחם בן סרוק תמך רבנו תם במנחם, וכתב ספר 'הכרעות' נגד דונש.
קבורתו.
רבנו תם נפטר בד' בתמוז ד'תתקל"א, ונקבר בבית הקברות העתיק בעיר רומרוג יחד עם אחיו, הרשב"ם, אחיינו ר"י הזקן ובעלי תוספות נוספים. ב-2005 נעשה מאמץ לשקם את בית הקברות ולתחמו, ואף הוקם בית מדרש סמוך.
פיוט ושירה.
רבנו תם היה ממעריצי הפיוט, ופסק, שלא רק שמותר להפסיק את סדר התפילה בשביל הפיוטים, אלא יש בזה "מצווה מן המובחר ומכוון אדם את לבו למקום על ידיהם". מלבד כתיבת פיוטים משלו, ר"ת גם פירש והגיה (תיקן) פיוטים של פייטנים אחרים. כמו כן, הוא הסתמך על פיוטים לפסוק הלכה. היום ידועים לנו שלושים ואחד פיוטים המיוחסים לרבנו תם (לגבי ארבעה מהם יש ספק אם אמנם הוא המחבר). בין פיוטיו כתב מערבית לשמיני עצרת, אשר בעלי התוספות שלאחריו מצטטים שורה ממנה כראיה בדיונם ההלכתי. אחד מפיוטיו, הפיוט הארמי "יציב פתגם" נקלט במחזורי אשכנז ונאמר עד היום בהפטרת יום טוב שני של שבועות.
רבנו תם היה הראשון מבין חכמי צרפת שחיבר שירים במשקל השירה הספרדית. בזה הוא כנראה הושפע מחכמי ספרד ודרום צרפת שהיה איתם במגע. רבי אברהם אבן עזרא מתח ביקורת על ניסיונו של רבנו תם הצרפתי לעסוק בשירה ולחקות את הסגנון הספרדי, ולאחר שראה את שיריו, השיב ראב"ע לרבנו תם במכתב-שיר עוקצני השקול במשקל ספרדי (יתד ושתי תנועות, יתד ושתי תנועות, יתד ותנועה, בדלת ובסוגר):&lt;poem&gt;
""וּמִי הֵבִיא לְצָרְפַתִּי בְּבֵית שִׁיר / וְעָבַר זָר מְקוֹם קֹדֶשׁ וְרָמַס?
"וְלוּ שִׁיר יַעֲקֹב יִמְתַּק כְּמוֹ מָן / אֲנִי שֶׁמֶשׁ וְחַם שִׁמְשִׁי וְנָמַס""
&lt;/poem&gt;
רבנו תם עונה לו בענווה, בשיר הכתוב באותו המשקל בדיוק, ובכך מוכיח את כישרונו לכתוב במשקלים ספרדיים:
&lt;poem&gt;
"אֲבִי עֶזְרִי יִשִׁׁיבוּהוּ סְעִפָּיו / אֲשֶׁר נָתַן יְדִידוֹ בֵּין אֲגַפָּיו
"אֲנִי עֶבֶד לְאַבְרָהָם לְמִקְנָה / וְאֶקּוֹדָה וְאֶשְׁתַּחֲוֶה לְאַפָּיו"
&lt;/poem&gt;
ומשיב לו ראב"ע בשורות שיר שיש בהן הכרה בגדלותו של ר"ת ובמידותיו, הכתובות אף הן באותו המשקל:
&lt;poem&gt;
"הֲנָכוֹן אֶל אֲבִיר עַם-אֵל, וְרוֹעָם / לְהַשְׁפִּיל רֹאשׁ בְּמִכְתָּב אֶל בְּזוּי עַם
"וְחָלִילָה לְמַלְאַךְ הָאֱלֹהִים / אֲשֶׁר יִקּוֹד וְיִשְׁתַּחֲוֶה לְבִלְעָם"
&lt;/poem&gt;
תלמידיו.
ר' שלמה לוריא (המהרש"ל) כותב כי "שמונים בעלי תוספות היו בפרק אחד לפני רבנו תם וכל אחד הגיע להוראה ... ותלמידים לרוב בלי מספר". להלן רשימה חלקית של תלמידי רבנו תם. רובם מוזכרים בתוספות או בספר הישר:
הערכת הדורות לרבנו תם.
חכמי דורו פנו אליו בשאלותיהם כאל גדול הדור, וכתבו אליו בהכנעה וביראת כבוד, ופתיחות שאלותיהם מלאות דברי הערצה. לדוגמה: ; .
במות רבנו תם קוננו בו הדור, וכלשון בן אחותו, הר"י הזקן, . תלמידו ר' חיים הכהן אמר: , (כלומר שר"ת בעיניו היה גדול הדור ולכן הוא סבר שצדיקים אינם מטמאים במיתתם כדוגמת רבי הקדוש בדברי הגמרא בכתובות).
ביטוי לדעת הדורות הבאים על רבנו תם נמצא בדברי ר' יצחק בן ששת, הריב"ש, אשר הביע בכמה מקומות את הערכתו הרבה לחכמי הצרפתים בכלל ולרבינו תם בפרט, באמרו (תשובה שצ"ד): . ובהמשך התשובה כתב: . בני דורו העריצוהו לא רק בגלל חריפותו ובקיאותו; הם ראו בו אישיות של מנהיג ודבר לדור, בעל כוח השפעה והכרעה. ותלמידיו הכירו בו את המורה, שהראה להם דרך חדשה בלימוד התלמוד.
האגדה העממית (מהמאה ה-16) מבטאת את מידת ההערכה שהיה לר"ת על עצמו וגם את מידת ההכרה שהוא זכה לה, בסיפור זה: ""וקבלתי ששמע ר"ת קול בכייה כשמת רש"י ושאל מה קול הבכי? ואמרה לו אמו, כמדומה לי על שכבה נר ישראל, אמר אני אחזור ואדליקהו"".
המשורר איציק מאנגר כתב את השיר ביידיש "רבנו תם", שהושר בפי חוה אלברשטיין. השיר תורגם לעברית בידי דן אלמגור ונכלל במופע "איש חסיד היה". השיר מספר על מכתב ששולחת מלכת טורקיה לרבנו תם ומתוודה על אהבתה אליו, אך אשתו של רבנו תם זועמת על הווידוי ואומרת שאין די לבעלה בה.
תפילין דרבנו תם.
את שתי הדעות במחלוקת הקדומה בעניין סדר הפרשיות בתפילין, נהוג לקרוא על שם רבנו תם וסבו, רש"י, עד היום ישנה חלוקה בין 'תפילין של רש"י' ל'תפילין של רבנו תם'. הגם כי המנהג להניח תפילין בנוסח רש"י, ישנם המחמירים ומניחים שני זוגות תפילין, אחד אחרי השני או ביחד. במסורת שכמותה פסק רש"י, סדר הפרשיות הוא "קדש", "והיה כי יביאך", "שמע ישראל", "והיה אם שמוע". למסורת שכמותה פסק רבנו תם הסדר הוא "קדש", "והיה כי יביאך" "והיה אם שמוע" ו"שמע ישראל".
שיטתו בזמן בין השמשות.
בהלכה מוזכרת שיטתו בזמן בין השמשות כ"שיטת רבינו תם" ולדעתו צאת השבת 72 דקות לאחר השקיעה, כדעתו פסקו עוד ראשונים וכן השולחן ערוך.
מקיאבלי
פרמנט
ברונזה
חאן (תואר)
חאן (נכתב גם ח'אן, במונגולית: ) משמעותו "שליט" במונגולית ובטורקית (השפות האלטאיות). החאן שולט בחאנוּת (נכתב גם ח'אנות, בלועזית Khanate). התואר מתורגם בדרך כלל כ"מלך". למעשה, נהגו העמים האלטאיים להבדיל בין חאן לבין חאג'אן: זה האחרון בדרגה גבוהה יותר, ומהווה מעין "חאן החאנים" או קיסר, ומסמל יומרה לשלטון אוניברסלי בכל ערבות אסיה התיכונה.
תחילה השתמשו בתואר "חאג'אן" רק באימפריית ר'ואן-ר'ואן, אך במהלך השנים ובעקבות שימוש נרחב בתואר בידי שליטים שונים, בעיקר המונגולים (שבלשונם התרכך ההיגוי לח'ען), היטשטש ההבדל בין התארים.
עם החאנים המונגולים המפורסמים נמנים ג'ינגיס חאן מייסד האימפריה, ונכדו קובלאי חאן, מייסד שושלת יואן בסין.