במסדרון זה, מתוך אולם, נחצב פיר עמוק שלעיתים היה מלווה בעומק בלשכה צדדית. ( KV34, KV35, KV22, KV43) בשלב מסוים הפסיקו לחצוב את הפיר אבל מקומו היה שמור. המסדרון עצמו היה מעוטר בתמונות של המלך בנוכחות ישויות אלוהיות מתוך המיתולוגיה המצרית: חתחור, איזיס, הורוס, אנוביס ואוסיריס. יש סברות שונות ביחס לתפקיד הפיר, החל מאגירת מי גשמים להגנה על הקבר וכלה בהגנה מפני שודדים.
אולם המרכבות
המסדרון הוביל לפתח מטויח וחסום שהוביל לאולם עם עמודים. פתח זה נפרץ עם השנים על ידי שודדים.
האולם היה בן 2 עד 4 עמודים. העמודים בדרך כלל מרובעים או מלבניים. ייתכן שהאולם שימש לאחסון מרכבות המלך. תפקיד נוסף שהיה לו בזמן השושלת ה-18, היה לאפשר סיבוב הארון של המלך, שכן כאן הייתה זוויות הפניה של הקבר שנבנה במבנה של 90 מעלות. מהאולם עם העמודים עד לחדר לחדר הקבורה היו בין אחד לשני מסדרונות.
בקירות קיימות מגרעות שאפשרו להכניס קורות אולי על מנת להקל על נשיאת הסרקופג.
חדר הקבורה
זהו החדר החשוב ביותר. הוא תמיד (עם יוצא מהכלל אחד) היה המעוטר ביותר. קירות החדר היו חלקים ומטויחים לפני שציירו על קירותיו. בשטח מונמך בקצה החדר או במרכזו, הונח הסרקופג. לפעמים המומיה הונחה בבור עם או בלי ארון. מסביב נבנו גומחות להכלת אלמנטים טקסיים הקשורים במומיה.
חדרים צדדיים
החדרים היו מסופחים לאולם המרכבות או לחדר הקבורה. הם יועדו לאחסון מזון מנחות וציוד קבורה. כמו כן היו מאוחסנים בהם חפצי פולחן שונים.
סוג אחד של פריטים שנמצאו לרוב, הם צלמיות קטנות בשם אושבטי, הן הציגו דמויות שונות שיעזרו למלך בחיים שאחרי החיים, כגון: עובדים שונים שישרתו את המלך, כוהנים דגמים של מבנים נחוצים, ועוד. על הצלמיות היו כתובות הלקוחות מספרי הדת.
צלמיות רבות, נלקחו על ידי החוקרים ומוצגות במוזיאונים גדולים בעולם.
חדרי האוצר
נמצאו לאחר חדר הקבורה ואחסנו ציוד שהיה מיועד לשימושו של הנפטר בחי הנצח. בין החפצים היו פריטים שהיו בשימוש המלך בימי חייו ופריטים שנבנו במיוחד עבורו, לשימוש בעולם הבא.
בין החדרים ובין המסדרונות, היו שערים שאותם ניתן היה לנעול.
התפאורה.
רובם של הקברים של המלכים עוטרו בטקסטים ובציורי תמונות הלקוחים מעולם הדת.רק הקברים המלכותיים היו מעוטרים. הקברים של בני אצולה רגילים לא עוטרו כלל.
הקברים של המלכים הראשונים שנקברו בעמק, עוטרו בתמונות מתוך אמדואט ("ספר העולם שמתחת") המתאר את מסעו של אל השמש במשך 12 שעות הלילה.
החל מתקופת חורם ח'ב, בסוף השושלת ה-18, התחילו לעטר את הקברים מתמונות מספר השערים המתאר את אל השמש עובר דרך שנים עשר השערים של הלילה ומבטיח מעבר בטוח למלך.
בתקופת השושלת ה-19, עיטרו את הקברים בציורים מתוך () שחילק את העולם למערות ובהם אלים ומתים ומצפים לאל השמש שיבוא ולהחזיר אותם לחיים. בקברו של רעמסס השלישי מוצאים תמונות מ () שבו העולם התחתון מחולק לארבעה חלקים ושיא התהליך הוא כאשר מושכת את הדיסק של השמש מן האדמה.התקרות מעוטרות בתמונות מספר השמיים המתאר את מסע השמש בלילה.
רשימת הקברים.
העמק המזרחי.
מתוך 65 הקברים שנתגלו, רק 24 נחפרו עבור מלכים. כל היתר נחפרו עבור בני משפחת המלוכה ובכירים אחרים. עם זאת הקברים הלא מלכותיים נבנו בעיקר בתקופת השושלת ה-18 ופחתו מאוד בתקופת השושלות ה-19 וה-20.
העמק המערבי.
בעמק המערבי נמצאו רק ארבע מקומות קבורה
רישום מקום הקבורה הידוע של המלכים.
בטבלה זו ניתן למצוא היכן קבור כל מלך (בלבד).
כמו כן, רואים שרק 33 קברים, מתוך ה-65 שהתגלו, אכן שיכנו מלכים. אפשר להתרשם שאין הרבה מלכים שלא נודע מקום קבורתם. אבל עדיין יש הרבה מחקר שניתן לבצע בעמק.
מבנה גאוגרפי וגאולוגי.
עמק המלכים ממוקם בגדה המערבית של הנילוס, הוא מורכב משני עמקים, מערבי ומזרחי. כוונם הכללי הוא צפון מזרח. העמק משתרע על פני כ-300 מ' הוא חוצה רמה שנוצרה על ידי משקעים של אבן גיר ומרבצים של חוואר ופצלים. גשמים עזים בתקופת הפלייסטיקן חרצו עמקים ברמה ונקזו את המים לעמק הנילוס.
איכות אבן הגיר משתנה, מחומר קשיח ביותר לחומר פריך. המרבצים בדרך כלל, הם רכים למדי. בהתאם לכך, תנאי העבודה של הבנאים השתנו בין הקברים השונים. הארכיטקטורה של הקברים הושפעה מתנאי השטח ולפעמים נוצר הצורך לשנות את תוכנית הקבר תוך כדי עבודה. הפצלים רכים במיוחד ונוטים לספח מים ולהתנפח. בעבר נוצרו נזקים לקברים מסוימים עקב כך.
בשטח מוטבעים סלעי צור קשים ושחורים. נראה שהבנאים השתמשו בהם לעבודת החציבה. בכל אופן, ברור שמתחתם לא נבנה דבר.
בנוסף, אף על פי שיש מעט מאוד גשם באזור זה של מצרים, במשך אלפי השנים שעברו, בעקבות סערות ברקים היו שיטפונות פתע (לפחות 7) שהציפו את העמק ודרדרו קרקע ואבנים ובכך סתמו וכיסו קברים שונים. למעשה נראה שהעמק בימי השושלת ה-18 היה נמוך יותר בכ-5 מטרים יחסית לעמקו הנוכחי. כלומר קברים מאוחרים יותר נחפרו בתוך הסחופת בעוד שהראשונים נחצבו בסלע המקורי. (כך למשל מסבירים את מציאת קברו של תות ענח' אמון השלם - כיון שמיקומו היה בנקודה שצברה תילים של סחופת ולכן נסתתר מעין שודדים אפשריים).
הנרי ריידר הגרד
סר הנרי ריידר הגרד (באנגלית: Sir Henry Rider Haggard; 22 ביוני 1856 – 14 במאי 1925) היה סופר בריטי הידוע בעיקר בשל ספריו העוסקים באפריקה דוגמת הספר מכרות המלך שלמה.
ביוגרפיה.
הגרד נולד באחוזת משפחתו שבנורפוק, אנגליה, בן למשפחת אצולה רבת נכסים. חינוכו הראשון ניתן לו על ידי אחותו הגדולה, ולאחר מכן נשלח ללמוד בבית ספר עממי בלונדון ובפנימייה.
לאחר שסיים את השכלתו התיכונית בלונדון, ניגש למבחני הקבלה של משרד החוץ הבריטי ועבר אותם. בשנת 1876 נשלח לדרום אפריקה למלא את תפקיד מנהל משק הבית של המשנה למושל נאטאל.
הגרד בילה כארבע שנים באפריקה ומילא שורה של תפקידים, ביניהם מזכיר המושל, רשם בית הדין, בלדר ושליח. במהלך שהותו באפריקה הרבה לתור ולטייל בשטחי הפרא שלה, הסתובב בקרב תושביה המקוריים, ולמד חלק משפות, אגדות ומנהגי הילידים באזורים אותם חקר. הוא העלה את רשמיו על הכתב, ומאוחר יותר בחייו השתמש בהם כרקע לספריו.
הגרד חזר לאנגליה, שם, ב-1880, נישא למריאנה לואיזה מרגיטסון (Margitson), עמה חזר לאפריקה למשך כשנתיים. מנישואיו נולד לו ב-1881 בן, אשר מת בגיל 10 מחצבת. בהמשך נולדו לזוג שלוש בנות אשר הצעירה שבהן, ליליאס ריידר הגרד, הפכה לימים לסופרת אף היא. ב-1882 חזר לבריטניה, למד משפטים, והפך לעורך דין.
בגיל 30 החל בקריירה ספרותית, והחל לכתוב סיפורים המיועדים למבוגרים, אולם ספריו נכשלו, והוא החליט לנטוש את הכתיבה, ולהתמקד בעריכת דין.
בחורף של שנת 1885 ניהל הגרד ויכוח עם אחיו הבכור על הספר אי המטמון, וטען שהוא יכול לכתוב ספר שיגיע לרמות של מחברו רוברט לואיס סטיבנסון, שני האחים התערבו על כך, והנרי החל בכתיבת הספר שלימים יהפוך לאחד מספרי ההרפתקאות המפורסמים בעולם, מכרות המלך שלמה.
הספר הציג את קורותיו של ההרפתקן אלן קווטרמיין (Quatermain) ביבשת אפריקה. הגרד שילב לתוך הספר את רשמיו מאפריקה, ואת תיאור נופי אפריקה וחיי ילדיה, שהכיר מניסיון אישי, יחד עם עלילה דמיונית שסבבה על חיפושי אלן אחרי אחיו האובד, ומכרות שלמה האגדיים.
בנובמבר של שנת 1885 יצא לאור הספר וזכה להצלחה מידית. רק בשנתו הראשונה נמכרו יותר מ-30,000 עותקים של הספר, ובמשך הזמן הוא תורגם לכ-50 שפות. הספר הומחז והוסרט.
הגרד עצמו הרוויח 100,0000 לירות שטרלינג כשכר ותמלוגים על הספר, כאשר שווייה של הלירה דאז גדול בערך פי 100 מזה של ימינו (2022).
לאחר כתיבת מכרות המלך שלמה המשיך הגרד בכתיבת ספרי הרפתקאות, וכתב כ-40 ספרים נוספים באותו סגנון, כולל ספר המשך ל"מכרות המלך שלמה", "אלן קווטרמיין" שיצא לאור בשנת 1887.
בנוסף לקריירה הספרותית שלו, פעל הגרד גם בתור מדינאי, ונשלח מדי פעם כשליח של ממשלת בריטניה למדינות זרות, בהן ארץ ישראל. הגרד נטל חלק פעיל בעיצוב המדינות החקלאית של בריטניה.
בשנת 1912 זכה לתואר אבירות. בשנת 1919 הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (KBE).
בנוסף לספרי ההרפתקאות שלו כתב הגרד מאמרים רבים בנושאי מדיניות בריטניה וכלכלה, וכן חיבר ספרי עיון ומסות.
הנרי רידר הגרד מת באחוזתו שבאנגליה ב-14 במאי 1925.
פרנץ סאלאשי
פֶרֶנץ סאלאשי (בהונגרית: Szálasi Ferenc; 6 בינואר 1897 – 12 במרץ 1946) היה ראש ממשלת הונגריה בשלהי מלחמת העולם השנייה. הנהיג את מפלגת "צלב החץ" ואת התנועה ה"הונגריסטית". היה פשיסט ואנטישמי, עושה דברם של הנאצים, ובין האחראים לשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה.
סאלאשי היה בנו של איש צבא בעיר קאשה (כיום קושיצה, העיר השנייה בגודלה בסלובקיה).
אביו היה ממשפחה הונגרית רומית-קתולית בעלת שורשים ארמנים, משפחת סלושיאן, מבין הארמנים שהתיישבו במאה ה-17 בנסיכות טרנסילבניה, בתקופת השליט מיכאי אפאפי.
אמו הייתה בת למשפחה ממוצא סלובקי ורוטני, שהשתייכה לדת הנוצרית יוונית-קתולית.
בצעירותו החליט סאלאשי ללכת בדרכי אביו, והתגייס לצבא. הוא הוסמך לקצונה ושירת בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918 הצטרף לצבא ההונגרי שזה עתה הוקם. ב-1925 צורף למטה הכללי, והגיע ב-1933 לדרגת מאיור (המקבילה לרב-סרן בצה"ל). ב-1930 הצטרף לארגון הגזעני הקיצוני "ליגת החיים ההונגריים". עיסוקו בפוליטיקה הפך מאז למרכז חייו; ב-1935 עזב את הצבא, והקדיש לפוליטיקה את כל זמנו.