קרב רפיח התחולל במלחמת ששת הימים בפתחת רפיח שבצפון סיני. הקרב התרחש ב-5 ביוני 1967 בין חיילים מהדיוויזיה המצרית ה-7 לבין אוגדה 84 של צה"ל.
רקע.
פתחת רפיח היא אזור גאוגרפי הנמצא מדרום וממערב לעיר רפיח, בקצהו הצפון מזרחי של חצי האי סיני. האזור הוא מישורי עם קרקע חולית אך עבירה בחלקה לרכב. הפתחה משתרעת על פני שטח של כ-250 קמ"ר. גבולה הצפוני בים התיכון והדרומי בשטחי החוליות של חולות חלוצה והמשכן מעבר לגבול המצרי. גבולה המזרחי הוא העיר רפיח והמערבי הוא חולות שיח' זוויד וביר א-ח'רובה.
באזור זה נסללה מסילת הברזל שחיברה בין רפיח ואל עריש ונסללו כבישי אורך ורוחב. כמו כן, הוקמו בזמן מלחמת העולם השנייה, מדרום מערב לרפיח, מחנות גדולים של הצבא הבריטי. הנקודה המרכזית באזור היא צומת רפיח אשר בו מצטלבים כביש עוקף עזה (המשכו של כביש 4) הממשיך לכיוון אל עריש וכביש רפיח - עוג'ה אל-חפיר.
מיקומה האסטרטגי של הפתחה כמעבר המועדף בין ארץ ישראל וחצי האי סיני גרם לחשיבותה הרבה, הן בעיני הצבא המצרי והן בעיני צה"ל, ובשל חשיבותה הרבה הוטלה על אוגדה 84 המשימה להבקיע את המערך המצרי בכל מחיר, ובכך לפתוח את הציר הצפוני לסיני.
סדר הכוחות.
מצרים.
במלחמת ששת הימים הגנה על המערך הדיוויזיה המצרית ה-7 בפיקוד גנרל עבד אל עזיז סולימאן, מפקד בית הספר לחי"ר בצבא המצרי, שהייתה מצוידת ב-82 טנקים, ב-112 קנים ארטילריים ובתותחי נ"ט רבים. הדיוויזיה כללה שתי חטיבות חי"ר פלסטיניות, 3 חטיבות חי"ר מצריות (בסך הכול 5 חטיבות חי"ר) וחטיבה ממוכנת. דיוויזיה זו ישבה במערכי רפיח בשיח' זוויד ובג'יראדי כשברצועת עזה נערכו החטיבות הפלסטיניות.
כוחות הדיוויזיה נערכו בפתחת רפיח בהתאם לנתוני הקרקע, לפי דוקטרינת ההגנה הסובייטית. שתיים מחטיבותיה של הדיוויזיה נפרסו לכל רוחב הפתחה, לאורך כביש רפיח - ניצנה:
מאחוריהן, יתר כוחות הדיוויזיה נפרסו מערבה לפתחת רפיח לאורך ציר רפיח - אל-עריש. על פי כללי ההגנה הסובייטית, נמצא מגנן הנ"ט הדיוויזיוני ובתווך ביניהם חטיבה ארטילרית. מפקדת הדיוויזיה, התמקמה בשיח' זוויד. בחזית המתחמים המצריים היו פרושים שדות מוקשים.
ישראל.
מול המערך המצרי ניצבה אוגדה 84 בפיקודו של ישראל טל שהיה באותה עת מפקד גייסות השריון ומפקדת האוגדה הייתה למעשה מפקדת הגיס. האוגדה הייתה אחת משלוש האוגדות שהציב צה"ל בחזית המצרית.
אוגדה 84 כללה את חטיבת השריון 7 בפיקוד שמואל גונן (גורודיש) שנועדה לתקוף את חלקו הצפוני של המתחם המצרי, חטיבת הצנחנים בפיקוד רפאל איתן שנועדה לתקוף את חלקו הדרומי וחטיבת שריון במילואים 60 בפיקוד מנחם אבירם שנועדה לעתודה בשלב הראשון של הקרב. כמו כן, כלל הכוח האוגדתי גם כוח סיור בפיקוד ישראל גרנית, אגד ארטילרי בפיקוד צבי נשר, גדוד הנדסה וכוחות מסייעים של חימוש, רפואה והספקה. לרשות הכוח הישראלי עמדו כ-300 טנקים, רובם מדגמים חדשים.
תוכנית הקרב של האוגדה לכיבוש הג'יראדי קבעה כי הוא ייכבש על ידי חטיבה 7, אשר במידת הצורך תכבוש אותו בהתקפת לילה בשיתוף פעולה עם חטיבה 60.
ציוותי כוחות ומשימות.
האוגדה:אות קריאה בקשר: "טירה"
חטיבה משוריינת 7 בפיקוד שמואל גונן (גורודיש) (סגן: ברוך הראל (פינקו), קצין האג"ם: יואל גונן, קמב"ץ: יוסי בן-חנן): אות קריאה בקשר: "שמיר" (כינוי בספר "חשופים בצריח": ש, ש/7)
החטיבה כללה 124 טנקים, מהם 58 טנקי צנטוריון עם תותח 105 מ"מ, ו-66 טנקי פטון M48A1 ולהם תותח 90 מ"מ. ארבע מפלוגות החטיבה היו בשלב האימון הבסיסי. מפקד פלוגת ההנדסה החטיבתית היה יאיר נפשי. כוח הארטילריה של החטיבה כלל 23 תותחים מתנייעים 105 מ"מ ותותחים 25 ליטראות נגררים.
חטיבת הצנחנים 35, בפיקוד אל"ם רפאל (רפול) איתן (סגן: אפרים חירם (פיחוטקה), קצין אג"ם שי תמרי). לקראת המלחמה, הפכה לחטיבה ממוכנת ששני גדודיה (גדוד 50 וגדוד 890), היו על זחל"מים. אות קריאה בקשר: "זברה" (כינוי בספר "חשופים בצריח": צ)
מפקד הסיירת החטיבתית היה מתן וילנאי ומפקד פלוגת ההנדסה החטיבתית היה איציק מרדכי.
הכוח הארטילרי של החטיבה כלל גדוד מרגמות כבדות 120 מ"מ מתנייע מוקטן וגדוד מתנייע בינוני.
חטיבת מילואים משוריינת 60, בפיקוד אל"ם מנחם (מֶן) אבירם (סמח"ט: סא"ל גדעון אלטשולר, קצין אג"ם: אברהם מדליה, קמב"ץ: טוביה הלר).
פלוגת סיור ויחידות חטיבתיות. החטיבה כללה 52 טנקי שרמן M51 בעלי תותח 105 מ"מ ו-34 טנקיAMX-13.
גדוד הסיור האוגדתי-כח גרנית, בפיקוד אל"ם ישראל גרנית, שכלל 10 טנקי מגח, פלוגת סיור, פלוגת תול"רים, פלוגת שדה חה"ן וסוללה 120 מ"מ.
כוח מוצנח או הנחתה מהים בתכנון המקורי חטיבת הצנחנים 55 בפיקוד מוטה גור תוכננה לצנוח באל-עריש כחלק מהבקעת האוגדה בציר הצפוני, והתאמנה על כך. תוכנית נוספת הייתה מבוססת עלהנחתה מהים של כוחות החטיבה ליצירת איגוף למערך המוצבים המצריים במעבר הג'יראדי ושיח' זוויד- תוכנית הנחיתה מהים ממזרח לאל עריש. אולם עקב הצלחת האוגדה, בוטלו התוכניות כבר ב-5 ביוני, והחטיבה הופנתה לחזית ירושלים.
הקרב.
כדי להימנע ככל האפשר מהעיכובים הכרוכים בפריצת שדות המוקשים תוכננה ההתקפה הישראלית להתבצע מהאגפים הצפוני והדרומי. ב-5 ביוני 1967 ב-08:45 פרצה חטיבה 7 לרצועת עזה מול חן יונס ונכנסה לקרב מול כוחות של החטיבה הפלסטינית 108. לאחר שהתגברה בקרב קצר ועז שגבה נפגעים רבים בקרב הכוח הישראלי (כולל מפקד גדוד שנהרג) על כוח החטיבה הפלסטינית, המשיכה בדרכה מערבה, לכיוון רפיח. כוונתה הייתה לאגוף את המערך המצרי מצפון ולתוקפו מהצפון ומעורפו המערבי, אך נתברר כי מגנן הנ"ט של חטיבה 16 המצרית פרוש צפונה מעבר למה שסברו תחילה. בקרב קשה שהתחולל בצהרי אותו יום הצליחו שני גדודי הטנקים הישראלים להבקיע את המערך המצרי בצפון אך סבלו אבדות קשות. הגדוד השלישי נע בטור עורפי על הציר הראשי במטרה להימנע מפריצת שדות המוקשים.
חטיבת הצנחנים, שהייתה רכובה על גבי זחל"מים נותקה מגדוד הטנקים 46 (מחטיבה 401) שסופח אליה והתקשתה בכיבוש יעדיה ללא סיוע השריון. גדוד 46 איגף את המתחם המצרי מדרום תוך שהוא יורה לכיוונו על מנת שהמצרים ישיבו באש שתזהה את מיקומם המדויק. מטרה זו אמנם הושגה בחלקה, אך הגדוד לא גילה חטיבה מצרית שהייתה ערוכה בדרום המתחם. הוא הרחיק בתנועתו מערבה וניהל קרב באזור כפר שן בו השמיד 20 טנקי סטלין ופגע בארטילריה מצרית. חטיבת הצנחנים, שהשתלטה בינתיים על מספר מוצבים, כותרה על ידי המצרים ונמצאה במצב קשה. מפקד האוגדה שלח לעזרתה את גדוד החרמ"ש של חטיבה 60 ואת פלוגת החרמ"ש שעסקה בהשתלטות על העיירה רפיח, אך היו אלו הטנקים של גדוד 46 ששבו מזרחה ופרצו לפנות ערב את טבעת הכיתור. למרות שהכוח הישראלי סבל מנפגעים רבים וממחסור בתחמושת ובדלק הצליח הכוח הישראלי להתגבר על הכוח המצרי בקרב שנערך בשעות החשיכה וכבש את המוצבים הדרומיים. לטענת רנדולף ווינסטון צ'רצ'יל, היו למצרים 1,500 הרוגים בגזרת הלחימה של חטיבת הצנחנים בעוד שלכוח הישראלי היו 70 הרוגים. הם הגדירו את הלחימה הישראלית בקרב רפיח במילים: "מערכת רפיח-אל עריש נוהלה על ידי הישראלים "בלי להתחשב במחיר"".
חטיבה 60, שכמו חטיבת הצנחנים יצאה משטחים בחולות חלוצה, הופנתה בצהרי ה-5 ביוני לציר שעבר בחולות מדרום לזירת הקרב, מתוך מטרה לתקוף את מעבר הג'יראדי, אולם נתקלה בקשיי עבירות ולא באה לידי ביטוי בקרב רפיח.
לאורך כל הקרב, ובמיוחד בחלקו הראשון, סייע חיל האוויר הישראלי בתקיפת סוללות ארטילריה מצריות על ידי טייסת פוגה מגיסטר בפיקוד אריה בן-אור.
ניצחונה של אוגדה 84 בקרב זה, הונצח בשירו של יורם טהר-לב (בביצוע אריק לביא), קרב רפיח:
טקס פרסי אוסקר ה-78
טקס פרסי אוסקר ה-78 (באנגלית: 78th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2005 נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-5 במרץ 2006. הקומיקאי ג'ון סטיוארט הנחה את הטקס בפעם הראשונה שלו.
סרט הדרמה "התרסקות" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי התסריט המקורי הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. שלושה סרטים נוספים זכו ב-3 פרסים בטקס: "הר ברוקבק" (אשר זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר), "קינג קונג" ו"זכרונותיה של גיישה". אף סרט נוסף לא זכה ביותר מפרס אחד בטקס.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי, לתסריטאי ולמפיק רוברט אלטמן.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות.
width="20px"|
הרביעייה הישראלית העכשווית
הרביעייה הישראלית העכשווית היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 2001. הרביעייה נודעת בשיתופי פעולה
עם אמנים בתחומים שונים, כגון תיאטרון, מחול וכוריאוגרפיה, ציור וווידאו, שהביאו ליצירות בין-תחומיות מקוריות.
היא מבצעת ומקליטה מוזיקה ישראלית עכשווית, פופולרית ואתנית עם הרכבים ומוזיקאים שונים בארץ. מלחינים שונים הקדישו לה יצירות פרי עטם.
חברי הרביעייה.
הרביעייה מופיעה בישראל ובעולם, בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה. בארץ הופיעה בפסטיבל ישראל, בפסטיבל האביב הבינלאומי בראשון לציון, הביאנלה למוזיקה בת זמננו במוזיאון תל אביב, "צלילים במדבר" בשדה בוקר, ימי המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום, "הרמת מסך" בתל אביב ועוד. נוסף לכך מופיעה הרביעייה בסדרות מוזיקה קאמרית במוזיאון תל אביב לאמנות, באולם הכט בחיפה, ב"אתנחתא" באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים, במשכן אמנויות הבמה בתל אביב ועוד.
מחוץ לגבולות הארץ מופיעה הרביעייה הישראלית העכשווית בארצות הברית, אנגליה, פולין ואיטליה, בקונצרטים ובפסטיבלים.
בין חברי הרביעייה בעבר ניתן לכלול את הויולנית קטיה פולין והצ'לן עירא גבעול.