יסעורון אנטארקטי (שם מדעי: "Thalassoica antarctica") הוא מין עוף ימי יחיד בסוגו, השייך למשפחת היסעוריים. צבעו חום כהה ולבן. יסעור זה חי באנטארקטיקה ונפוץ במיוחד בים רוס וים וודל בעיקר סביב 15 מושבות. הם ניזונים מקריל, דגים ודיונונים קטנים.
יסעורון אנטארקטי הוא קרובם של המינים יסעור שלג, יסעור הכף והסוגים יסעור ענק ויסעור שחפי. כולם חולקים יחד תכונות דומות.
אטימולוגיה.
שם הסוג "Thalassoica" בא מיוונית ופירושו "חי בים". המילה "Petrel" שמשמעותה בעברית "יסעור", היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים. דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא.
תיאור.
אורכו של היסעורון עד 42 ס"מ והוא בעל ראש, גב, צידיים וגרון חומים. מקורם של יסעורים אלה שחור ומעוקל ורגליהם צהובות, גחונם לבן וזנבם לבן, קצוות הזנב והכנפיים שלהם חומות. הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם. דבר זה עוזר להם כנגד טורפים וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות.
היסעורון דג בים הפתוח דגים וקריל וקולט את מזונו מבלוטות ריח גדולות בבסיס מקורו. הוא גם בעל בלוטות מלח מעל הנחיריים, המפרישה תמיסת מלח החוצה מחוטמם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים.
ישראל הירשברג
רבי אלעזר בן דורדיא
רבי אלעזר בן דורדיא היה אדם שחי בתקופת התנאים כרשע וביום מותו חזר בתשובה. סיפורו מובא בתלמוד, ומשמש דוגמה בסיפורי מוסר השכל רבים כיצד אדם יכול לשנות את גורלו אפילו רגע קט לפני מותו ולהטות כף המאזניים מחובה לזכות. עוד משמש סיפורו דוגמה לכך שמקבלים את תשובתו של אדם אפילו רשע גמור, ולא מזכירים לו את עוונותיו כלל אלא אדרבא שנחשב צדיק.
הסיפור התלמודי.
בגמרא מובא שרבי אלעזר לא הניח בעולם זונה שלא בא עליה, וכאשר עשה תשובה "הניח ראשו בין ברכיו וגעה בבכיה עד שיצתה נשמתו, יצתה בת קול ואמרה רבי אלעזר בן דורדיא מזומן לחיי העולם הבא", ועליו בכה רבי יהודה הנשיא ואמר "יש קונה עולמו בשעה אחת", ולא די שמקבלים אותו אלא אף קוראים לו "רבי".
במפרשים.
על פי חז"ל, בעל תשובה, לא רק שחטאיו נמחלים לו, אלא שחכמי ישראל הפליגו במעלתו כדברי רבי אבהו, שאמר: וכן בדברי הרמב"ם:
בספר "אמרי חן" מסביר הרב חיים בן סניור את המשמעות של "מזומן לחיי העולם הבא":
ראו גם.
חוזרים בתשובה תלמודיים נוספים:
יוסף הרפז
יוסף (יוש) הרפז (4 בדצמבר 1922 - 28 בספטמבר 1999) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבת קרייתי ועל בית הספר לקצינים של צה"ל.
נולד בשם יוסף גולדברג בפולין. ב-1924 עלה ארצה וגדל בתל אביב. כנער התגייס להגנה ונמנה עם שורות החי"ש. במלחמת השחרור שירת כמפקד פלוגה ג׳ בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, והשתתף בין היתר במבצע יואב. ב-1955 פיקד על מצעד צה"ל שנערך בתל אביב.
במלחמת סיני פיקד הרפז על חטיבה 4 (חטיבת קרייתי שעם קום צה"ל שינתה את שמה לחטיבה 4) והוביל אותה בלחימה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני ובכיבוש קסיימה.
בשנת 1958 החליף הרפז את אברהם יפה בתפקיד מפקד בית הספר לקצינים וכיהן בתפקיד זה עד 1960. שירת כראש מטה פיקוד המרכז והשתחרר משירות הקבע ב-1964. לאחר שחרורו שימש כראש אגף ארגון ומינהל בחברת מקורות.
במלחמת ששת הימים נקרא לפקד שוב על חטיבה 4 לאחר שמשה יטבת מפקד החטיבה נפצע בקרב. הרפז הוביל את החטיבה בהמשך הקרבות בחזית הירדנית.
באוגוסט 1967, מונה על ידי נשיא האוניברסיטה העברית, אברהם הרמן, למנכ"ל האוניברסיטה. בתפקיד זה ניצח על בנייתו של קמפוס הר הצופים של האוניברסיטה. לאחר השלמת בניית הקמפוס נמתחה ביקורת תקשורתית על הפרויקט ונטען כי הקמפוס החדש טבוע בחותמו הצבאי של מי שהוביל את הקמתו והוא מהווה "אנדרטה לכיבוש ולשליטה ישראלית".
היה מנהל במפעלי המלט "נשר".
הרפז היה נשוי לרחל לבית ארליך ואב לשלושה.
נטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון.
Jewish Review of Books
Jewish Review of Books הוא כתב עת היוצא לאור פעם ברבעון ומכיל מאמרים על ספרות, תרבות ואקטואליה מנקודת ראות יהודית.
המגזין הושק ב-2010 וחברי המערכת אנשי רוח בעלי שם כמו לאון ויזלטיר, שלמה אבינרי, רות גביזון, מייקל וולצר ורות וייז. העורך הראשי הוא אברהם שוחר.
כתב-העת ממומן בידי קרן תקווה, פרי תרומתו של סנפורד (זלמן) ברנסטין. הוא נדפס בכ-30,000 עותקים.
העיתון The Jewish Week טוען שכתב העת The Jewish Review of Books מעוצב "ללא בושה" לפי הדגם של כתב העת הידוע The New York Review of Books.
הארווי פיקאר (Harvey Pekar) וטארה סייבל (Tara Seibel) חברו יחדיו לצייר סדרת קריקטורות עבור שני הגיליונות הראשונים של המגזין.
באתר האינטרנט Zeek נערכה סקירה של מאמרים בכתב העת The Jewish Review of Books וזו מצאה שבאופן עקבי מתפרסמות בו ביקורות מגמתיות נגד ספרים העוסקים ביהדות ליברלית, מתקדמת, פוסט-דתית או חילונית.
Gravity Recovery and Interior Laboratory (בראשי תיבות: GRAIL) הייתה משימה לחקר הירח, חלק מתוכנית דיסקברי של נאס"א. המשימה כוללת שתי מקפות המקיפות את הירח וממפות את שדה הכבידה שלו באיכות גבוהה כדי שניתן יהיה לקבוע את הרכבו הפנימי של הירח. שתי חלליות ה-GRAIL שוגרו ב-10 בספטמבר 2011 על גבי משגר דלתא II מנמל החלל קייפ קנוורל. GRAIL-A נכנסה למסלול סביב הירח ב-31 בדצמבר 2011 ו-GRAIL-B נכנסה למסלול יום לאחר מכן, ב-1 בינואר 2012. ב-17 בינואר 2012 נבחרו שני שמות לשתי חלליות ה-GRAIL שהוצעו על ידי תלמידי כיתה ד' מבית הספר היסודי אמילי דיקנסון מבוזמן, מונטנה. השמות שנבחרו לחלליות הם Ebb (אֶבּ) ו-Flow (פְֿלוֹּ) ל-GRAIL A ו-B בהתאמה.
השלב המדעי של המשימה נמשך 88 יום, מ-7 במרץ 2012 עד 29 במאי 2012. מחקר מדעי נוסף החל ב-8 באוגוסט. לאחר סיום המשימה, החל תהליך פירוק של המקפות שנמשך 5 ימים, וב-17 בדצמבר שתי החלליות התרסקו על פני הירח. טכניקת סריקת שדה הכבידה של הירח דומה לזו ששימשה את החללית GRACE ומבנה החלליות מבוסס על מבנה החללית XSS-11.
בשונה ממשימות תוכנית אפולו ומשימות בלתי מאוישות אחרות, להן ארכו כשלושה ימים להגיע אל הירח, משימת GRAIL משתמשת במסלול נקודת לגראנז' L1 טרנס-ירחי שנמשך שלושה עד ארבעה חודשים. מסלול זה נבחר כדי לחסוך בדלק, להגן על הכלים שעל החללית וכדי להאט את החלליות בהגעה לירח כך שיכנסו למסלול נמוך מאוד של 50 ק"מ מעל פני הקרקע ושהמרחק בין שתי החלליות (שיגיעו לירח בהפרש של 24 שעות אחת מהשנייה) יהיה בין 175 ל-225 ק"מ. הקפדנות הלחוצה בקשר לתוכנית הטיסה של החלליות השאירה זמן מועט מאוד לתיקון שגיאות שהובילו לחלון שיגור שנמשך שנייה אחת פעמיים ביום.
החוקרת הראשית במשימת GRAIL היא מריה זובר מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). התוכנית מנוהלת עבור נאס"א על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL) עלות התוכנית נכון לאוגוסט 2011 הייתה 496 מיליון דולרים.
מטרות.
חלליות ה-GRAIL משדרות אחת לשנייה ולכדור הארץ. על ידי מדידת המרחק בין שתי החלליות, ניתן יהיה למדוד את שדה הכבידה של הירח ואת מבנהו הגאולוגי. שדה הכבידה של הירח צפוי להיות ממופה בצורה חסרת תקדים.
מטרות עיקריות.
שלב איסוף המידע של החלליות יימשך 90 יום שלאחריהם יחל שלב ניתוח המידע שיארך כ-12 חודשים. תוצאות ראשונות יחלו להגיע כ-30 יום לאחר סיום שלב איסוף המידע. המידע שיושג ממשימת GRAIL יסייע להבנת ההיסטוריה האבולוציונית של כוכבי הלכת הארציים.
שמעון לוי (פרופסור)
שמעון לוי (נולד ב-13 ביולי 1943) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, חוקר תיאטרון, מתרגם, במאי תיאטרון, מבקר אמנות, מחזאי ומנהל סדנאות תיאטרון. מרצה במסלול וולדורף בסמינר דוד ילין בירושלים. תחומי מחקרו העיקריים: תיאטרון ישראלי, הדרמה של סמואל בקט – תחום בו הוא נחשב מומחה עולמי; תסכיתי רדיו; תנ"ך כתיאטרון, תחום מחקרי פורץ-דרך; ותאוריות כאוס בתיאטרון.
על חייו.
בן להורים יוצאי גרמניה ואוסטריה. אב לשלושה. נשוי בשלישית, לשרון מימון לוי.
גדל בשכונת גאולה בירושלים. לאחר שביתו הופגז במלחמת העצמאות, עברה המשפחה לרחביה, על גדת עמק המצלבה.. למד בבית הספר בית הילד ובתיכון ליד האוניברסיטה העברית. הצטרף לגרעין נח"ל, המשיך בקורס מ"כים, אחריו בקורס קצינים ונשאר להדריך בו. בתום שירותו הצבאי נסע לשנת טיול והרחבת אופקים באירופה. כקצין מילואים בחי"ר השתתף במלחמת ששת הימים ושב ארצה משהותו בקנדה למלחמת יום כיפור.
בעל תואר ראשון בספרות אנגלית ובפילוסופיה באוניברסיטה העברית, השתתף בהצגות שביים פרופסור אריה זקס ובעצמו ביים את "המשתה" של אפלטון. בעל תואר שני בהצטיינות בספרות אנגלית עם התמחות בדרמה רדיופונית והחל ללמד כעוזר הוראה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היה מורה בבי"ס תיכון; קריין, עורך ובמאי בקול ישראל. ב-1973 הוזמן ללמד במחלקה ללימודי יהדות באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, וקיבל תואר דוקטור מהחוג לספרות אנגלית, על תזה שעסקה במחזותיו של סמואל בקט. שב לישראל ב-1980 וחזר ללמד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היה מפיק, ראש מגמת בימוי, ראש המגמה העיונית וראש החוג בשנים 2000 - 2005. לימד קורסים בתיאטרון וביים גם בסמינר הקיבוצים, בסמינר דוד ילין ועוד.