בעבר, קבוצות היו משלמות מס מותרות באופן ליניארי לכמות שבה עברו את הסכום המותר (שנקבע על פי 53.51% מה-BRI, פחות מספר משתנים, חלקי מספר הקבוצות) - דולר על כל דולר מעבר לתקרה. כיום המס מחושב באופן שונה לקבוצות שחוזרות על הפרה של תנאי השכר (ריפיטר, אנגלית: Repeater) - קבוצות שעברו את התקרה בשלוש מתוך ארבע השנים הקודמות, ולקבוצות שלא חוזרות על הפרה כזו (נון-ריפיטר, אנגלית: Non-repeater), באופן הבא:
להלן טבלה של תשלומי מס המותרות לפי קבוצה במשך 12 שנים, בין לבין , במיליוני דולרים:
לאקדיימון (מיתולוגיה)
לאקדיימון (ביוונית: Λακεδαίμων) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית נחשב למייסד האגדי של ספרטה.
לאקדיימון היה בנם של זאוס והפליאדה טייגטה. הוא נישא לספרטה בתו של אאורטס מלך לאקוניה. הוא ייסד את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו האהובה. הספרטנים מכונים לעיתים "לאקדיימונים" על שמו. לו ולספרטה נולדו שני בנים, אמיקלס שירש את המלוכה, ואורידיקה שנישאה לאקריסיוס וילדה לו את דנאה שילדה את פרסאוס.
אדמונד מאיירס
בריגדיר אדמונד צ'ארלס וולף מאיירס (באנגלית: Edmund Charles Wolf Myers, המוכר בכינוי "אדי" (Eddie); 12 באוקטובר 1906 – 6 בדצמבר 1997) היה קצין בחיל ההנדסה המלכותי של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
מאיירס היה מהנדס שהתנדב לשרת בצבא הבריטי ב-1942. כאשר הצטרף למנהלת המבצעים המיוחדים קיבל דרגת ייצוג של קולונל ונשלח לנהל את הסיוע למחתרת היוונית ביוון. בתחילת 1944 הועלה לדרגת בריגדיר.
חייו.
נולד בקנזינגטון שבלונדון למשפחה יהודית. בנם הבכור של אדית לבית זליגמן וד"ר סמואל מאיירס הפסיכולוג הראשי של הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. התחנך בבית הספר התיכון הייליבורי ובאקדמיה הצבאית בוולוויץ' (Woolwich). עם הסמכתו נשלח לאוניברסיטת קיימברידג' להשלמת לימודי הנדסה במכללות קיוס וגונוויל (Caius college, Gonville college). בשנת 1926, הוענקה לו דרגת סגן-משנה בחיל ההנדסה. כעבור שלוש שנים קודם לדרגת סגן. תוך כדי שירותו, בשנים 1934 – 1935, שימש כמזכיר מועדון התעופה של חיל ההנדסה בימים בהם מעט מאוד קציני הנדסה התעניינו בגורם האווירי. בשנת 1936, עם פרוץ המרד הערבי הגדול, נשלח לשרת בארץ ישראל ובשנת 1937 קודם לדרגת סרן. כקצין הנדסה במהלך המרד הערבי למד באופן בלתי אמצעי כיצד נלחם צבא בחתרנות, טרור וגרילה ומה חלקו של הגורם ההנדסי במלחמה כזו. על הצטיינותו בשירות בארץ ישראל קיבל צל"ש (MID). עם דיכויו של המרד הערבי, בשנת 1939, הועבר למפקדת פקוד המזרח-התיכון בקהיר. היה זה ערב מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו נמנה עם תחום הנדסה-בינוי ועסק במתן שירותי הנדסה במדבר המערבי במצרים בתחומי סלילת דרכים והקמת בסיסים. בחודש ינואר 1940 נמנה עם משלחת בין-חיילית שנשלחה באופן "תמים" לטורקיה לצורך סקר חשאי של פעילות חתרנית במדינה זו, והיה ותיכבש על ידי הגרמנים, ובתוך כך ציון דרכי תחבורה ותקשורת וחבלה במתקנים חיוניים. בחודש מרץ 1940, עם מינויו של גנרל ארצ'יבלד וייוול למפקד פקוד המזרח התיכון, הוצב כקצין מטה במחלקת ההנדסה הפקודית (וייוול הכיר אותו משרותם המשותף בארץ ישראל). בחודש יולי 1940 קיבל דרגה זמנית של מייג'ר ומונה לקצין ההנדסה של דיביזיית השריון מספר 7 ("עכברי המדבר"). במבצע "מצפן" היו תפקידי ההנדסה בפיקודו רבים ומגוונים. החל מפריצת שדות המוקשים של האויב במערכים המגינים, דרך הכשרת דרכים במדבר, מיכשול וביצור מחסומי הדרכים השונים לניתוק האיטלקים, הסוואת הכוחות וסיוע בהספקת מים לכוחות. לאחר המבצע, מונה למדריך בבית-הספר לפיקוד-ומטה של המזרח התיכון בחיפה, בין מרץ 1941 – ינואר 1942 להכשרת קצינים בכירים עבור הדרג המסייע: ארטילריה, הנדסה וקשר. לאחר מכן, בין ינואר לאוגוסט 1942 שימש כמדריך במרכז האימונים למבצעים-משולבים בכברית. במוסד זה התמחה גם בלוחמה אמפיבית ועבר קורס צניחה יחד עם לוחמי "שירות האוויר המיוחד" (SAS) של דייוויד סטירלינג שהתאמנו שם. באפריל 1942 קיבל דרגה זמנית של לוטננט-קולונל (סא"ל). באוגוסט אותה שנה מונה לראש ענף מבצעים-משולבים במפקדת פקוד ההמזרח התיכון.
פעילותו ביוון.
מאיירס הוצנח ביוון הכבושה ב-29 בספטמבר 1942 יחד עם 12 אנשי קומנדו בריטים, בהם ארץ-ישראלי אחד ממוצא רומני, מאיר "מייק" קיציס, כדי לשבש את נתיבי האספקה הגרמנים דרך יוון לצפון אפריקה. ולשם כך להיות האחראי על התיאום בין הצבא הבריטי וממשלת בריטניה לבין הכוחות שנלחמו במדינות הציר. בתוקף תפקידו הוא תיאם בין שתי קבוצות הפרטיזנים היריבות – צבא השחרור היווני העממי (ELAS - גוף של תנועות השמאל, עם דומיננטיות של הקומוניסטים שפעל בעיקר ברומליה, תסליה ומקדוניה) והליגה הלאומית רפובליקנית היוונית (EDES - גוף שהיה תנועת ההתנגדות של חוגי הימין והמלוכנים, הורכב מחיילים וקצינים יוצאי הצבא היווני, ופעל בעיקר באזור אפירוס).
הבריגדיר מאיירס יצר בתחילה קשר עם ELAS, וביקש עזרתם להרוס את מטרתו שהיא גשר רכבת על נהר גורגופוטמוס (Γοργοπόταμος)() שבמרכז יוון. ה-ELAS לא שיתפו פעולה או שלא הצליח להשיגם. לכן הוא פנה ל-EDES ואלו הסכימו, כששמעו זאת ה-ELAS הם החליטו לא לאפשר ל-EDES להיות היחידים העוזרים לבריטים וכך, ב-25 בנובמבר 1942, שיתפו הבריטים, ה-ELAS וה-EDES פעולה במבצע הרלינג, פוצצו את הגשר, והצליחו לשבש את תנועת הרכבות למשך שישה שבועות.
על מבצע ״הרלינג״ לומדים באקדמיות צבאיות ובאוניברסיטאות ברחבי העולם. במורשת היוונית הוא נחרט כהצלחה המשמעותית ביותר של התנגדות המחתרת לכיבוש הנאצי. אבל מאיירס עצמו היה גאה במיוחד על מה שעשה למען הצלתו של היישוב היהודי בארץ ישראל. כך מספר וודהאוס בריאון: ""היינו באירוע לציון 10 שנים למבצע. ואחרי האירוע שני גברים זרים ניגשו אלי ואל אדי. הם היו יהודים ורצו להודות לנו. תודה על כל מה שעשיתם בשבילנו - אמרו. אדי השיב - על מה? לא עשינו הרבה. הם השיבו לו – לא נכון, הרי היית שם! וזה באמת ריגש את אדי. ואותי.״"
ב-21 ביוני 1943 היה מאיירס המתאם של פעולת השמדת גשר מסילת הרכבת באסופוס שבקצה הדרומי של הפלופונסוס.
באוגוסט 1943, טס מאיירס יחד עם 6 ממנהיגי כוחות ההתנגדות היוונים לקהיר, שם נערך מפגש עם נציגי הממשלה היוונית הגולה. במהלך המפגש מאיירס הואשם על ידי משרד החוץ הבריטי בכך שלא הצליח להישאר נייטרלי במאבק בין הימין והשמאל ביוון כמו גם בשאלת מעמדה של המלוכה אחרי המלחמה ולפי הטענות הוא נטה לכיוון השמאל, לכן הדיח משרד החוץ את מאיירס מתפקידו ומינה את סגנו לתפקיד.
בהמשך היה לראש הענף למבצעים-מיוחדים של אייזנהואר במהלך הפלישה לאירופה. קצין ההנדסה של הדיוויזיה המוטסת הראשונה הבריטית בקרב על ארנהם. במהלך הקרבות הוא נפגע מרסס. לאחר תום הקרבות באירופה, עבר לשרת בזירת המזרח הרחוק.
מאיירס שהיה בעל הסמכה כצנחן, הוצב כמפקד בשירות המהנדסים המלכותי של הדיוויזיה המוטסת הראשונה הבריטית ומטעמה נלחם בקרב על ארנהם. במהלך הקרבות נשלח מאיירס אל כקצין הנדסה אל הבריגדה הפולנית העצמאית הראשונה, וארגן את צליחת הבריגדה את נהר הריין ואת פינוי הדיוויזיה המוטסת הראשונה מארנהם. במהלך הקרבות הוא נפגע מרסס.
זכה לאותות הצטיינות - מסדר האימפריה הבריטית במעמד מפקד, אות השירות המצוין, אות אריה הברונזה ההולנדי.
מאיירס נפטר בגלוסטרשייר אנגליה ב-6 בדצמבר 1997.
משפחתו.
בן דודו היה בריגדיר (אחר כך גנרל) ברנרד פרייברג מניו זילנד שהיה מפקד קרב הגבורה של הכוחות בכרתים ואחר כך המושל הכללי של ניו זילנד.
סן חוסה דה מטאן
סן חוסה דה מטאן (בספרדית: San José de Metán), או בקיצור מטאן, היא עיר בפרובינציית סלטה שבארגנטינה. צפונית למטאן נמצא נהר הרקונקיסטה, ומדרומה לה נהר מטאן. העיר נמצאת במרחק של כ-140 קילומטרים מסלטה הבירה, וממוקמת במקום החמישי מבין הערים המאוכלסות ביותר בפרובינציה.
מקור השם.
אומרים שמקור המילה מגיע משמו של שבט ילידים קטן בשם מפטאנים (Meptanes). במשך השנים היגוי המילה התעוות והשתנה מאדם לאדם, עד שלבסוף נטמעה המילה מטאן ונשארה כשמה של העיר כפי שמכירים אותה כיום.
היסטוריה.
המתיישבים הראשונים: נוודים וסדנטריוס.
בשחזורה של העיר בזמן ובמרחב נמצאו מקורות היסטוריים; המתיישבים הראשונים ששהו על אדמותיה היו עמים ילידי המקום, שחיו בימי קדם. חלקם היו ציידים ולקטים בעלי חץ וקשת ומקאנה (Macana, אלה מעץ) שהיו נוודים, שכן מקום מגוריהם לא היה קבוע בשל העובדה שהיו מתקיימים רק בסביבה שבה פירות ובעלי חיים, וכאשר אלו החלו להידלדל חיפשו אחר מזון במקום אחר. חלק מהמתיישבים השתייכו לשבטים קדומים כמו ויצ'י (Wichí) וטובה (Toba), המתוארים כנמוכי קומה ובעלי מבנה גוף חסון. מתיישבים אלו התאפיינו באמונה ברוחות רעות כאשר החשיבה היא שהן אלו הנותנות את הכוח למכשפים, ובנוסף חגגו טקסים דתיים והתאמנו ורכשו מיומנויות בלהיות "מרפאים" כדי למנוע בשורות רעות (כמו מחלות ובצורת), בשל האמונה כי ביכולתו של השמאן או המכשף לגרום להם להיות חולים, בריאים או לנבא את עתידם. אחרים השתייכו לשבט לולס (Lules), והתאפיינו בתכונות נגדיות מהשבטים האחרים, של גבוהי קומה ורזים בעלי שיער ארוך שנגזר רק במקרי אבל. הם לבשו חגורות עשויות פקעת חוטים שזורים, עליהן היו נוצות יען ששימשו כסוג של מזל. באירועים שמחים הגברים ציירו על גופם סימנים של יגואר, ואילו הנשים הכתימו את פניהן בצבעים של שחור ואדום. הלולס היו שבט מאוד לוחמני, ומספרים עליהם שהשתלטו על שבטים אחרים באזור במטרה לשלוט עליהם ואף היו לקניבלים.