עלילה.
גיבור הספר הוא אלכסיי מארסייב (מ' סגולה. לדברי המחבר, השם האמיתי הוא מארסייב, אך בשל שינויים שהכניס בפרטים שינה את השם), טייס קרב סובייטי במלחמת העולם השנייה, שהופל בקרב אוויר כ-35 קילומטר מעבר לקווי האויב. בעת נחיתת הריסוק נפגעו שתי רגליו. במשך כעשר יממות זחל אלכסיי בשלג, ללא ציוד מתאים וללא מזון, כשהוא נאבק בקור, ברעב ובחיות טרף, חזרה לעבר הקווים הסובייטים. לבסוף נאסף על ידי כפריים רוסים, והועבר לחיל האוויר הסובייטי.
בבית החולים נאלצו לקטוע את שתי רגליו על מנת להציל את חייו. מארסייב שוקע בייאוש, בחושבו כי "טייס בלי רגליים כמוהו כעוף בלי כנפיים, אשר אמנם יכול הוא לחיות ולנקר זרעונים, אבל לעוף – לא יוכל לעולם". בעידודו של פצוע, קומוניסט ותיק ששהה עמו בחדר בבית החולים, ניטעה בו התקווה שאולי יוכל לשוב ולטוס למרות נכותו. על מנת לחזור לטייס כטייס קרב היה עליו להיאבק בבירוקרטיה ובחוסר אמונה של הגורמים השונים בצבא הסובייטי ובחיל האוויר שלו. על מנת לשכנע את הגורמים השונים שיש ביכולתו לחזור לשירות, מלמד מארסייב את עצמו ללכת, לרוץ ואף לרקוד ריקודים רוסיים לאורך זמן ממושך. לבסוף, הוא מוחזר למערכה ומשתתף בקרבות אוויר, מפיל מטוסים גרמנים ומגיע לתפקיד של מפקד טייסת ומתואר כטייס מצטיין.
תרגום לעברית.
הרומן שתורגם מרוסית על ידי חנה עירונית, יצא לאור, בשני כרכים, על ידי הוצאת יוסף שמעוני, תל אביב, תש"ט. הוצאתו לאור בעברית הייתה לאחר שהספר הופץ כבר על ידי עשרים הוצאות ספרים ברחבי העולם ונמכר בכ-560 אלף עותקים בתשעה החודשים הראשונים של שנת 1948.
הרומן עוּבד לסרט קולנוע בשנת 1948, כאשר פאבל קדוצ'ניקוב גילם את הטייס. הסרט זכה בפרס סטלין.
מירצצושלאג
מִירְצְצוּשְלָאג (בגרמנית: Mürzzuschlag) היא עיר במדינת שטיריה באוסטריה. העיר נמצאת מדרום לווינה, בגובה 670 מטר מעל פני הים, על גדת הנחל מירץ אשר נתן לה את שמה. שטחה 12.26 קילומטר רבוע, מספר תושביה (נכון ל-31 בדצמבר 2005) הוא 9,241, וצפיפות האוכלוסין 754 תושבים לקילומטר רבוע.
העיירה משמשת אתר סקי פופולרי, שבו מבקרים מדי שנה תיירים מכל העולם. בעיירה נמצא המוזיאון הגדול בעולם לסקי ולספורט חורף. במירצצושלאג, השוכנת על תוואי מסילת זמרינג ההיסטורית, מצוי אף מוזיאון של קטרי רכבת וציוד נלווה. כן נמצא בה מוזיאון המוקדש למלחין הקלאסי יוהנס ברהמס, שכתב במקום את הסימפוניה הרביעית שלו הידועה כמירצצושלאגר (Mürzzuschlager) בין השנים 1884–1885. בעיירה בית ספר טכני, חנויות ספרים רבות ומסעדות.
מירצצושלאג ידועה בעיקר כעיירה בה נולדה וגדלה זוכת פרס נובל לספרות לשנת 2004, אלפרידה ילינק. השפעת העיירה ניכרת בכתביה של ילינק, ובמיוחד בספר "הפסנתרנית", אשר עובד לסרט קולנוע באותו שם (הסרט הופץ בישראל בשם "המורה לפסנתר"), ובספר "תשוקה". עוד נולדו בעיירה המהנדס ויקטור קפלן, ממציא טורבינת קפלן, והמוזיקולוג הלמוט ברנר.
מסילת זמרינג.
במירצצושלאג מסתיים קטע מסילת רכבת היוצאת מגלוגניץ וחוצה את מעבר זמרינג למירצצושלאג. מסילת זמרינג חצתה לראשונה בהיסטוריה רכס בהרי האלפים ונחשבת כמסילה ההררית הראשונה בעולם, זאת בהתחשב בתוואי הקרקע שבו היא עוברת ובגובהה מעל פני הים. המסילה הייתה מסילת הרכבת ההררית הראשונה באירופה שנבנתה ברוחב מסילה תקני (1,435 מ"מ) והיא נמצאת בשימוש עד היום. מסילת זמרינג היא חלק מרשת המסילות של הרכבת הדרום-אוסטרית ומקשרת בין הבירה וינה לבין נמל טריאסטה באיטליה. בעת סלילת המסילה נמל טריאסטה היה נמל הים היחיד בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ומשמש עד היום כמוצא מרכזי לים ממדינת אוסטריה.
יהודים במירצצושלאג.
לאחר שבשנת 1867 בוטל חוק "איסור היהודים" (Judensperre) באוסטריה, שהיה קיים מאז שלהי ימי הביניים, היגרו בשלהי המאה התשע עשרה יהודים גם לעיירה מירצצושלאג (Mürzzuschlag). בשנת 1910, הגיע המספר לשיא במחוז מירצצושלאג – 101 יהודים – מתוכם בעיירה מירצצושלאג חיו 29 יהודים. בחציה השני של המאה ה-19 היו במירצצושלאג יהודים במקצועות הבאים: עורכי דין, דוורים, פקידי חברת הרכבות, סוחרים, מכונאי, רופא ותעשיין.
למרות המספר הזעום של היהודים, היו במקום גילויי אנטישמיות כפי שהם משתקפים בעיתונות המקומית "אוברשטיירבלאט", ומאז 1899 גם בעיתון "מירצצושלאגר ווֹכנבלאט". מטרה מיוחדת היוו הסוחרים היהודים של העיירה. למשל, כאשר עמדה להיפתח חנות חדשה בשנת 1910 של פרנץ האס, הזהיר העיתון "מירצצושלאגר בצירקסבוטה" על "היאחזות יהודית חדשה... יש לנו מן הסוג הזה במירצצושלאג באמת די והותר, ואין צורך בהתנחלויות נוספות כאלה, שמפניהן כלל לא ניתן להתגונן". ביקורת רבה הייתה גם על אתר התיירות הסמוך זמרינג, שעשירי וינה, ובהן משפחות רבות של יהודים, בילו בו.
בימי מלחמת העולם הראשונה חיו בעיירה כ-30 יהודים מתבוללים (חלקם שירתו בצבא האוסטרו-הונגרי והשתתפו בלחימה בקרבות הנהר איזונצו), ועד אמצע שנות העשרים נותרו רק 16. בעת סיפוח אוסטריה לגרמניה (ה'אנשלוס', 13 במרץ 1938) חיו במירצצושלאג המשפחות היהודיות אייזלר, האס וקרפנר. משפחת היים עזבה את המקום זמן-מה קודם לכן. אחרי ליל הבדולח חלק מן הגברים נשלחו למחנה עבודה בדכאו. משחזרו מדכאו רכושם עבר תהליך של "אריזציה" (חובת 'מכירה' של הרכוש, במחיר מגוחך, לתושבים ממוצא אַרי). המשפחות גורשו. חלקם עלה לפלשתינה. לאחר המלחמה חלק קטן מן הרכוש הושב לאחר הליכי השבה מייגעים. ככל הידוע נכון לכתיבת ערך זה (2010) אין יהודים במירצצושלאג.
ביום 23 בנובמבר 2012 כיבדה העיירה מירצצושלאג את זכרה של הגב' הרטה רייך (אייזלר בנעוריה), שנולדה בעיירה וגורשה ממנה אחרי האנשלוס, וחיה בין השנים 1944–2012 בישראל, וקראה את בית הספר התיכון המקומי על שמה: Herta Reich Gymnasium
משולש עפר
משולש עפר או שקע עפר (אנגלית Afar Triangle או Afar Depression בהתאמה) הוא שקע גאולוגי וגאוגרפי בצפון קרן אפריקה, באזור המפגש שלה עם חופי ים סוף. השקע משתרע בתחומן של אתיופיה, ג'יבוטי, סומליה ואריתריאה.
במשולש עפר שוכן אגם עסל שהוא הנקודה הנמוכה ביותר באפריקה, בגובה 153 מטר מתחת לפני הים. נהר האוואש מתנקז אל השקע ומסיים את מסלולו בשורה של שישה אגמים קטנים שמליחותם הולכת ועולה. האזור הוא גם אחד המקומות החמים בעולם, והטמפרטורה במקום נעה מ-25°C בעונה הגשומה, בין ספטמבר למרץ, ועד 48°C בעונה היבשה.
משולש עפר נודע גם בשל מאובני האדם וקרוביו ההתפתחותיים שנמצאו בעמק נהר אוואש התחתון, בפרט מאובני אדם אידלטו, ובשל כך מוכר כאתר מורשת עולמית.
גאולוגיה.
שקע עפר שוכן על תוואי הבקע הסורי-אפריקני, בצומת המפגש של שלושה לוחות טקטוניים - לוח ערב ממזרח ושני תת-לוחות של הלוח האפריקאי: הלוח הנובי ממערב והלוח הסומלי מדרום. נקודת המפגש המדויקת של שלושת הלוחות שוכנת באזור אגם אַבְּהֶה באתיופיה. התפשטותם של שלושת הלוחות האלה אחראית ליצירתם של ים סוף ומפרץ עדן, והם ממשיכים להתרחק זה מזה בקצב של 1 עד 2 ס"מ לשנה. כתוצאה מכך מתחוללות באזור מאות רעידות אדמה בשנה, כמעט בלא הפסקה, והעתקים ובקעים באורך של מאות מטרים ובעומק של עד 100 מטר נחשפים. עוד מתרחשות במקום התפרצויות געשיות ולבה פורצת אל פני האדמה. הר הגעש הפעיל ביותר במשולש עפר הוא ארטה אלה, והוא מתפרץ בממוצע כל שנתיים; אבל גם הרי געש שהיו כבויים אלפי שנים יכולים להתפרץ, כפי שאירע בהר הגעש נברו ב-2011. שקע עפר הוא גם אחד משני המקומות על פני כדור הארץ בהם רכס מרכז אוקייני מתפשט אל היבשה (המקום האחר הוא באיסלנד).
גאוגרפיה.
האקלים בשקע עפר חם ונתון לבצורות, ומדבר דנקיל משתרע על רובו של השטח. במהלך רוב השנה אין יורדים משקעים באזור, וכמות המשקעים השנתית נעה בין 100 מ"מ סמוך לחופי ים סוף ל-200 מ"מ בפנים הארץ. נהר אוואש, החוצה את השקע ממערב למזרח, יוצר רצועה חקלאית צרה, אך הוא מסתיים בשורה של אגמים מלוחים במרחק של 128 ק"מ מחופי ים סוף. מימי האגמים מתאדים במהירות וחושפים שטח אדמה מלוחה בהיקף של כ-1,200 קמ"ר. מלחים אלה הם מקור ההכנסה העיקרי לתושבי האזור.
הצמחייה בשקע מדברית בטבעה ומוגבלת לעצים קטנים, שיחים ועשבים עמידים לתנאי בצורת. הפאונה כוללת זברות גרבי, צביי גראנט, צביי סומרינג, צביי ספיקי, צביי קלארק, ביירות, דיקדיקים, קודואים זוטרים, ראמים מזרח-אפריקאיים וחמורים. העופות כוללים יענים, לבלרים ועוד.
במשולש עפר שוכנת גם העיירה דללול המוכרת גם כ"מקום המיושב החם בעולם".
שקע אפר
הפארק הלאומי קהוזי-בייגה
הפארק הלאומי קהוזי-בייגה (צרפתית Parc national de Kahuzi-Biega) הוא פארק לאומי השוכן במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ממערב לאגם קיוו וסמוך לגבול קונגו-רואנדה.
גאוגרפיה.
שטחו של הפארק הוא כ-6,000 קמ"ר, ובתחומו שני הרי געש שעל-שמם הוא קרוי, הר קאהוזי, בגובה 3,308 מטר, והר בייגה, בגובה 2,790 מטר. הר קאהוזי הוא ההר הגבוה ביותר באזור קיוו שבמזרח קונגו. בשטח הפארק משתרע יער גשם טרופי ענק, השופע מינים רבים של צמחים ועצים, ומינים רבים של חיות ג'ונגל כמו עטלפים, שימפנזות, גורילות, פילי יערות, עכבריים, סנאיים, טוראקיים, בונגו,
ינשופיים, אפרור אפריקני, קלאוניים, נמרים, חזירי יערות, רחבי-מקור, פיטיים, תאו היער, היפופוטם, קופי גנון, קולובוס ומנגבי, טווס קונגו, תנין גמדי, פיתון סלעים אפריקני, ממבה ג'יימסונית, עין-חתול חצי-טבעתי, פנינייה מצויצת, שפן עצים, פנגולין עצים, גחן מיימי, גלגויים, פרפרים, פוטו מצוי, צביונים כמו צביון צהוב-גב, עיט כתר וחזיר נהרות.