הסבון פועל היטב רק במים "רכים", שלא מומסים בהם מלחי סידן ומגנזיום בשיעור רב, ואילו במים "קשים" נוצרים לאחר הסיבון משקעים אפורים (מלחי סידן), הנדבקים לבד המכובס. טרם עידן ההתפלה, היו המים בישראל "קשים" במיוחד ברוב המקומות, ומכילים עד 400 מיליגרם מלחי סידן מומס לליטר מים. אי יצירת משקעים אפורים אלה כמו לאחר הכיבוס בסבון, כמו גם יתרונות נוספים, הם שהביאו לפיתוחו של הדטרגנט.
דרכי פעולתם של הדטרגנטים.
במשך הזמן שוכלל יצור הדטרגנטים, וכיום הם מהווים את המרכיבים העיקריים של כל חומרי הניקוי הנוזליים, המשמשים להדחת כלים ולניקוי משטחים וכדומה, ושל אבקות הכביסה. כושר הניקוי של הדטרגנטים מקורו בחומרים "פעילי השטח" שבהם. אלה הם חומרים המקטינים את מתח הפנים של השכבה הדקיקה, החד מולקולרית, שבין המים והשומנים שבלכלוך, ומאפשרים להמס שומנים אלה, כלומר להפכם לתחליב, הנשטף במים, וכך להרחיק את הלכלוך.
החומרים פעילי השטח כוללים סבון וחומרים דמויי סבון, המיוצרים יצור סינתטי מתוצרי נפט (חומרים המופקים מנפט), או משומנים שפרקו אותם פירוק כימי. נוסף עליהם מכילים הדטרגנטים מרכיבים שתפקידם לנטרל את קשיות המים, כדי להגביר את כושר הניקוי של החומרים פעילי השטח. לדטרגנטים מוסיפים גם חומרי הלבנה ומרכיבים נוספים.
תערובות הדטרגנטים כוללות לעיתים קרובות חלק מהמרכיבים הבאים:
בנוסף, דטרגנטים כוללים לעיתים קרובות חומרים שאין להם השפעה ישירה על תהליך הניקוי אך הם מובילים לתופעות רצויות אחרות: צבעים, ריחות, חומרים המבהיקים את הבד וכדומה.
בין הדטרגנטים השונים כלולים סבונים, חומרי ניקוי אל-סבוניים, אבקות כביסה, מרככי כביסה, חומרים לשטיפת רצפות ועוד.
לויקוציט
הני ונצל
הנלור ונצל (בגרמנית: Hannelore Wenzel; נולדה ב-14 בדצמבר 1956) היא גולשת סקי ממוצא גרמני המתגוררת בנסיכות ליכטנשטיין. זכתה במדליה הראשונה בתולדות ליכטנשטיין כאשר סיימה שלישית בתחרות הסללום הענק בענף הסקי אלפיני, באולימפיאדת אינסברוק (1976).
ונצל נולדה בגרמניה, בעיר שטראובינג ובגיל צעיר עברה לליכטנשטיין. לאחר מכן, היא ואחיה אנדריאס הצליחו בענף הסקי, זכתה במדליית זהב בסללום באליפות העולם בשנת 1974, המשפחה קיבלה אזרחות מטעם המדינה, ובשנת 1976 היא העניקה למדינה את המדליה האולימפית הראשונה שלה, כאשר זכתה ב-2 מדליות ארד באותה אולימפיאדה.
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה ונצל בשתי מדליות זהב (הראשונות בתולדות הנסיכות) ובמדליית כסף.
ונצל נישאה לגולש הסקי ואלוף העולם הרטי וייארתר. בתם היא הגולשת טינה וייארתר.
מנהרה
מנהרה היא מעבר תת-קרקעי מלאכותי שמחבר בין שני מקומות ומאפשר גישה מאחד לאחר.
מנהרות משמשות למטרות שונות, כגון:
יצירת מנהרה.
מנהרות נחפרות בסוגים שונים של אדמה, החל מאדמת חול רכה וכלה בסלע קשה. בהתאם לסוג האדמה נקבעת שיטת החפירה. מקובלות שתי שיטות עיקריות לבניית מנהרות: חציבה ו"חפירה וכיסוי" (Cut &amp; Cover). בשיטת החציבה קודחים את תוואי המנהרה בקידוח אופקי בקרקע. שיטה זו דורשת שהמנהרה תהיה עמוקה מספיק ושהיא תיקדח בסלע יציב. בשיטת החפירה וכיסוי נחפרת תעלה בקרקע ולאחר מכן נבנה מעל התעלה קירוי בטון. שיטה זו מתאימה למנהרות בעומקים רדודים בעיקר לכבישים ותשתיות.
חפירת מנהרה היא פרויקט רחב היקף של הנדסה אזרחית, שעלותו נמדדת לעיתים בעשרות ואף מאות מיליוני דולרים. תכנון וביצוע של מנהרה ארוכה נמשכים שנים רבות.
מניעים לחפירת מנהרה.
שימושים:
מנהרות בעולם.
המנהרה הפעילה הארוכה בעולם היא מנהרת בסיס הגוטהארד שבשווייץ. היא משמשת רכבת מהירה ואורכה כ-57 קילומטר.
השנייה באורכה היא מנהרת סייקן ביפן שאורכה 53 קילומטר. היא משמשת מסילת רכבת המקשרת בין שני איים במדינה. מנהרת רכבת ארוכה נוספת היא מנהרת התעלה שאורכה מגיע ל-50 קילומטר.
מנהרת אייקסונד היא המנהרה התת-ימית העמוקה בעולם. היא מגיעה לעומק של 287- מטר.
מנהרות בישראל.
מנהרות היסטוריות.
במשך שנים הייתה מדינת ישראל דלה יחסית במנהרות, ומספר פרויקטים מרכזיים המצריכים חפירתן של מנהרות נמצאו שנים רבות בשלב התכנון. שתי המנהרות הבולטות שהוקמו בה במאה ה-20 הן מנהרת רמין בשומרון ומנהרת הרכבת בראש הנקרה שהוקמו שתיהן לפני קום המדינה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה תנופת בנייה הכוללת מנהרות רבות בעיקר באזור העיר ירושלים.
גשר ווסטמינסטר
ימת אראל
ימת ארָאל הייתה ימה באגן יבשתי סגור במרכז אסיה. היא נמצאת בין קזחסטן מצפונה וקרקלפקסטן (מחוז אוטונומי של אוזבקיסטן) מדרומה.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, הולכת ימת אראל ומתייבשת, הואיל והנהרות המזינים אותה הוטו על ידי ברית המועצות לצורכי השקיה. ימת אראל סובלת מזיהום מים קשה, בעיקר בשל ניסויים בנשק, פרויקטים תעשייתיים ושאריות דשנים שהוזרמו אליה עד התפרקות ברית המועצות.
בעיות סביבתיות.
היסטוריה.
בתקופת המאה ה-11 הימה כונתה על ידי גאוגרפים "ימת ג'אנד" על שם העיר ג'אנד שהייתה מהערים המוסלמיות הגדולות באותה תקופה בטורקסטן.
בשנת 1918 החליטה ברית המועצות להטות את אפיקיהם של נהרות האמו דריה, הנשפך לימת אראל בדרומה והסיר דריה, הנשפך אליה מצפון-מזרח למטרות השקיה של שטחים מדבריים, כך שניתן יהיה לגדל בהם אורז, מלון, דגן ובעיקר כותנה. ברית המועצות שמה לעצמה כמטרה את השגת השליטה בשוק הכותנה העולמי, ואכן מטרה זו הושגה בהצלחה; עד היום אוזבקיסטן נמנית עם יצואניות הכותנה הגדולות בעולם.
חפירת מערכת תעלות ההשקיה החלה בשנות השלושים, אך רובן נחפרו במהירות וללא אמצעים מתאימים להגנה בפני חלחול והתאדות. בתעלת קרה קום, הגדולה ביותר במרכז אסיה, ההערכות הן שאבדו בין 30% ל-70% מהמים שזרמו בתעלה. גם כיום רק 12% מתעלות המים של אוזבקיסטן מוגנות בפני אובדן מים.
בשנת 1960 הוזרמו כ-20 עד 50 קמ"ק (קילומטר מעוקב) של מים מהנהרות לצורכי השקיה במקום אל ימת אראל. עקב כך, החלה הימה להתייבש, ובשנות השישים ירד מפלסה ב-20 ס"מ בממוצע מדי שנה. בשנות השבעים קצב זה שולש כמעט, ועמד על 50–60 ס"מ בשנה, והתגבר ל 80–90 ס"מ בשנה בעשור שלאחר מכן.
למרות מצב עגום זה של הימה, הטיית מי הנהרות נמשכה ואף הוכפלה. ייצור הכותנה הוכפל גם הוא.
היעלמותה של הימה לא באה כהפתעה לשלטונות הסובייטיים, הם היו מודעים לכך והחשיבו אותה ל"שגיאה של הטבע" ש"ברור מאליו שייבוש מוחלט שלה הוא בלתי נמנע" (דברי מהנדס סובייטי ב-1968).
מצב נוכחי.
כיום שטח פני הימה הצטמק בכ-60%, ונפחה בכמעט 80%. בשנת 1960 הייתה ימת אראל הרביעית בגודלה בעולם, שטחה היה קרוב ל-68,000 קמ"ר (בערך כשטחה של גאורגיה כולה) ונפחה 1,100 קמ"ק. בשנת 1998 עמד שטחה על 28,687 קמ"ר (השמינית בגודלה בעולם). מליחות הימה עלתה בתקופה זו מרמה של 10 גרם לליטר ל-45 גרם לליטר.
בשנת 1987 הפרידה התייבשות את הימה לשני גופי מים נפרדים. תעלה מלאכותית נחפרה על מנת לחברם, אך זו פסקה מלפעול ב-1999, עקב המשך ירידת פני הימה.
כיום מתבצעות עבודות על מנת לשמר את הנותר מחלקה הצפוני של הימה. באוקטובר 2003 הודיעה ממשלת קזחסטן כי בדעתה לבנות סכר שיפריד בין שני חלקי הימה במטרה להעלות את מפלס המים בחלק הצפוני ולהוריד את מליחותו. בשל סיבות תקציביות ננטש החלק הדרומי (והגדול בהרבה) של הימה לגורלו.
חלק זה הולך ומתייבש, ומפקיר אחריו מישורי מלח לסערות אבק ולקיצוניות חריפה יותר במזג האוויר. מאמצים למנוע תופעות אלו מתמקדים בנטיעות יזומות בשטחים המיובשים.
החלק הדרומי של הימה מתייבש כיום בקצב מהיר יותר מהתחזיות. מליחותו היא פי 2.4 ממי ים. ככל הנראה יתייבש כליל חלקו המערבי של החלק הדרומי עד שנת 2025. התייבשות מלאה ראשונה של החלק הדרום-מערבי תועדה לראשונה ב-19 באוגוסט 2014. החלק הצפוני עמוק יותר וייתכן שלא יתייבש.
המערכת האקולוגית של הימה ודלתות הנהרות המזינים אותה נהרסו כמעט כליל, בעיקר בשל המליחות העולה. האזור סביב הימה גם מזוהם קשות וחסר מי שתייה זמינים. מישורי המלח שנותרו לאחר ההתייבשות גורמים גם הם לתחלואה (בעיקר מחלות ריאה), עקב סופות האבק שנסחף מהם. גם פרנסת תושבי האזור שהתמקדה בדיג נהרסה, וכיום נמליהם מרוחקים קילומטרים רבים מהימה.
המליחות שגדלה פי חמישה חיסלה כמעט לחלוטין את הפלורה והפאונה שבאגם.
מתקני הנשק הביולוגי באי ווֹזרוֹז'דנייה.
מעבדת מחקר סודית ביותר לפיתוח נשק ביולוגי מוקמה בשנת 1948 באי ווזרוז'דניה, הנמצא במרכז הימה (כיום שטח שנוי במחלוקת בין קזחסטן ואוזבקיסטן).
ההיסטוריה והפעילויות שהתרחשו באי לא נודעו עד היום. הבסיס שבאי ננטש בשנת 1992 לאחר התפרקות הצבא הסובייטי וברית המועצות כולה. משלחות מדעיות (כולל משלחת אמריקאית) אישרו שהאתר שימש למחקר, ניסוי והטמנה של נשק ביולוגי. יש יוזמות בינלאומיות לטיהור אתרים שכאלו, במיוחד מחשש לאנתרקס.
סיוע ישראלי לתושבי האזור.
ישראל, באמצעות המרכז לשיתוף והדרכה חקלאית בינלאומית (CINADCO), מבצעת תוכנית שיתוף פעולה עם הסיוע האמריקאי (USAID) באזור ימת אראל המתמקדת בפרויקטים הדגמתיים בנושאי מדגה, מניעת מדבור, גידול ירקות והשקיה בקרקעות שעברו תהליכי המלחה, ופעולות נילוות לשיפור רווחת התושבים באזור.
Kuruş
סטיבן פריי
סטיבן ג'ון פריי (באנגלית: Stephen John Fry; נולד ב-24 באוגוסט 1957) הוא שחקן, קומיקאי, מחזאי, סופר ובמאי בריטי-יהודי.
ביוגרפיה.
סטיבן פריי נולד בהמפסטד שבאנגליה לאלן ג'ון פריי, מדען אנגלי, ומריאן (לבית נוימן), בת למשפחה יהודית שהיגרה משוראני ב-1927. כמה מקרוביה של אמו נרצחו בשואה. פריי גדל ללא דת.