טכניקות להשגת צבע אדום עז היא שימוש בפלפלים אדומים מיובשים (בפרט מזנים בעלי קליפה אדומה בוהקת) אשר הניחו אותם בכלי המתאים להרתחה (כגון תבנית מתכת), הוציאו מהם את חרצניהם ויצקו עליהם מים רותחים (ללא בישול אלא בהרתחה חד פעמית בלבד) ונתנו להם להירכך במים אלה סביב ה-12 שעות לאחר מכן; ההרתחה הקלה מעצימה את הפיגמנטים אך גם מונעת מהם להתבשל יתר על המידה); לאחר מכן נשפכים רוב המים והפלפלים נטחנים לממרח בעל צבע אדום בוהק הרבה יותר מאשר ממרח מפלפלים אדומים מיובשים ללא הרתחה והשריה ובטח אדום בוהק יותר מפלפלים אדומים שטרם עברו ייבוש (ולפיכך טרם עברו ריכוז טבעי של כמות הפיגמנטים האדומים בהם). יש המוסיפים לממרח מעט שמן. כפית של ממרח זה יכולה לתת לכל תבשיל קארי ולכל רוטב טנדורי צבע אדום חזק מאוד. עם זאת, מדובר בממרח פלפלים המשמש הן לתת טעם צלייה ייחודי והן לתת את הצבע והוא אינו המקור העיקרי לתיבול; התיבול במנות אלה (ובפרט במנות הטנדורי) מתקבל מתבלינים כגון זנגביל, שום, מיץ לימון, בצל, מלח ועוד.
טכניקה נוספת נוגעת לתבלין הנפוץ בצפון הודו המופק מקליפת השורש של פרח אלקנת הצבעים (אשר צומח באופן טבעי גם לאורך רצועת החוף בארץ ישראל) ונקרא בפי תושבי הודו "ראטאן ג'וט" (Alkanna tinctoria/Ratan Jot/Ratin Jot/Ratan Jog). קליפת הפרח מיובשת ונטחנת לאבקה. קמצוץ מאבקה זו מעניק צבע אדום עז ומשמש בהודו הן כתבלין וכצבע מאכל טבעי ומסורתי. משורש הצמח הזה מפיקים גם צבע טבעי לשמפואים ושמני גוף שכן הוא מסיס טוב בשומן ויש לו גם תפקיד ברפואה ההודית המסורתית (איורוודה).
טכניקות מסורתיות לצבע אדום מתון.
שימוש בתבלין פפריקה אדומה (מתוקה וחריפה כאחד), בעלת פיגמנטציה טובה מאוד וטחונה טחינה דקה ביותר, כמו גם במשחת קארי אדום המכילה פלפל אדום חריף, ופלפל אדום מתוק מיובש טחונים דק עם זנגביל, שום, פפריקה אדומה כזאת, ולעיתים גם מי זעפרן.
טכניקות מסורתיות לצבע כתום.
טכניקות להשגת צבע כתום הן שימוש בפפריקה אדומה מאיכות טובה ומטחינה דקה ביותר, עם מעט כורכום או קארי (בפרט לאחר ערבוב טוב של תערובת התבלינים).
יש טבחים המתבלים את המזון לפני הגשתו לשמירת הצבע (בפרט תוך שימוש במרינדה), ויש המוסיפים גם מעט מי זעפרן.
מנות ה"טיקה מאסאלה" השונות וחלק ממנות הנאווראטאן מקבלות את צבען הכתום, באופן מסורתי, משילוב של רוטב עגבניות ו\או משחת פלפלים אדומים (ראו לעיל - טכניקות להשגת צבע אדום עז) מתובל, עם שמנת מתוקה (או בגרסאות טבעוניות עם שמנת צמחית או חלב קוקוס) - השילוב בין רוטב הבסיס האדום והצבע הלבן מייצר צבע כתום חזק.
טכניקות מסורתיות לצבע צהוב.
אלו הן בעיקר שימוש בכורכום טחון דק מאוד, או במשחת קארי צהוב המכילה כורכום, זנגביל (התורם מעט לצבע הכולל אף הוא), ושום.
יש המכינים שמן או מים בעלי ניחוח כרכום וגוון צהוב חזק על ידי בישול או קלייה של הכרכום בנוזל (ובפרט חימום קל על שמן יחד עם זרעי חרדל), וכמו כן קיימים סוגים שונים של אבקת כרכום הנבדלים זה מזה בעיקר בצבעם (יש הנוטים לגוון צהוב-כתמתם ועד לגוון צהוב בוהק).
צבעים נוספים.
מעבר לכך, מאכלים רבים במטבח ההודי הם צבעוניים מאוד בכל גרסה ובכל מתכון, כך למשל,
טאלי
טאלי (בהינדי: थाली) היא צלחת מתכת גדולה או מגש גבה-שוליים בהם מוגשות ארוחות עממיות בהודו. האופן בו מסודר האוכל בצלחת משתנה ממקום למקום ברחבי הודו.
מגש האוכל האישי הקרוי טאלי מגיע עם שלוש מנות שונות לפחות. לרוב תהיינה המנות אורז לבן, דאל (תבשיל מעדשים) ו"סאבג'י" שהוא תבשיל ירקות. שאר המנות נוספות בהתאם למטבח המקומי באותו אזור בהודו. לצד כל אלו מוגשים עם צלחת הטאלי מספר צ'פאטי (לחם בהינדית, פיתה דקיקה שמכינים מעל אש) או פאפד (מין קרקר מקומי). לפעמים מגיעה גם צלוחית "קֶארד" (יוגורט) שעוזרת להקהות את החריפות.
בלשון הדיבור המילה משמשת לכינוי הצלחת, צורת ההגשה ואף הארוחה עצמה ("ארוחת טאלי"). ארוחת טאלי היא הארוחה היומית של כמעט כל פועל בתת-היבשת ההודית, ברוב המקומות מוגשות תוספות רבות יותר. במסעדות פועלים מקומיות ניתן לקבל תוספת של אורז ושל חלק מהתוספות ללא הגבלה, באותו המחיר. מחירה העממי של הטאלי וערכה התזונתי הגבוה הפך אותה לאחת המנות הפופולריות בקרב תרמילאים בתת-היבשת ההודית.
פרופאג'
פרופאז'
צ'אי מסאלה
צ'אי מסאלה (בכתב דוונאגרי: चाय), המכונה גם צ'אי הודי, הוא תה שחור המתובל בתבלינים הודיים ומוגש עם חלב מורתח. מקורו של המשקה בהודו ושם הוא פופולרי אף יותר מאשר קפה או תה רגיל. מילולית משמעות השם היא תה מתובל, כאשר משמעות המילה צ'אי בהינדי היא תה ומשמעות המילה מסאלה היא תערובת תבלינים. ישנם מתכונים רבים להכנת צ'אי מסאלה, כמעט כולן עושות שימוש בתה שחור, זנגביל והל, וחלקם הגדול מכילים גם ציפורן, אניס וקינמון ופלפל אנגלי.
צ'אי מסאלה נפוץ גם בבתי קפה בישראל.
הטאלי
הסכסוך הערבי-ישראלי
הרייך השני
קרב קוניגראץ
העמים הסלאבים
ויקיספר
ויקיספר (באנגלית: Wikibooks) הוא מיזם רב-לשוני של קרן ויקימדיה ליצירת ספרי לימוד ומדריכים חופשיים, שיתופיים ומהימנים שכל אחד יכול לתרום ליצירתם ופיתוחם. ויקיספר העברי החל דרכו ב-30 ביולי 2004 ומאז מתווספים אליו ערכים שונים על ידי הגולשים.
מטרת הפרויקט היא שכל אדם יוכל ללמוד ולפתח את ידיעותיו בכל נושא שירצה ולא יצטרך לשלם לאף אחד בשביל לעשות זאת, לאפשר לאנשים ללמוד איך להשתמש במחשב ולשפר את הנגישות שלהם למידע הקיים באינטרנט.
שלוש מהפכות קופרניקניות
שלוש מהפכות קופרניקניות הוא ספר עיון מאת הפרופסור זאב בכלר העוסק בפילוסופיה של המדע. בכלר טובע את המונחים "פילוסופיה אקטואליסטית" ו"פילוסופיה פוטנציאליסטית", וסוקר בנימה ביקורתית את השפעתה של מה שהוא מכנה "הפילוסופיה האקטואליסטית" של דייוויד יום ועמנואל קאנט על המתמטיקה, הפיזיקה ובסופו של דבר על האתיקה של המאה ה-20. הספר זכה בפרס בהט.
נושאי הספר.
אקטואליזם ופוטנציאליזם.
בכלר מבחין בין שני זרמים מחשבתיים, שאותם הוא מכנה אקטואליזם ופוטנציאליזם. לפי האקטואליזם, רק מה שאנחנו נוכחים בקיומו אכן קיים, כלומר: ממשי ואפשרי. לעומת זאת, לפי הפוטנציאליזם, מה שקיים וממשי הוא גם מה שאנחנו יכולים להעלות בדעתנו. לפי בכלר האקטואליזם הוא בעצם טאוטולוגיה, כיוון שהוא לא נותן אינפורמציה חדשה. כלומר, לומר דבר מוכח לוגית זה כמו לא לומר כלום. לעומת זאת, הגישה הפוטנציאליסטית מסיקה מסקנות חדשות מהנתונים הקיימים, בעיקר בדרך של אינדוקציה, ומעצם טבעה אינה ניתנת להוכחה מוחלטת, אלא רק לסבירות גבוהה של נכונותה.
כאב טיפוס לגישה האקטואליסטית, מביא בכלר את אריסטו. המדע של אריסטו מתאפיין בהוכחות הוודאיות של דבריו, ולכן לא מחדש דבר. לדוגמה אריסטו מסביר שאבן נופלת כיוון שטבע האבן לשאוף אל האדמה, שזה שקול לאמירה "אבן נופלת כי טבעה ליפול". מצד שני, המייצג של הגישה הפוטנציאליסטית הוא אפלטון. אפלטון האמין כי קיים אי שם עולם אידאות, שמשתקף בצורה חיוורת בעולם שלנו. לכן מטרת המדע היא לחשוף את האידאות הללו, וע"י כך להבין את החוקים שמפעילים את העולם שלנו. לדוגמה, הכוח שגילה ניוטון כמקור לתנועה של דברים רבים ושונים בטבע. לא ניתן לראות את הכח הזה, או להוכיח שהוא קיים, אך אחרי שמגלים אותו (ולא ממציאים אותו כמו שיטענו האקטואליסטים) ניתן להסביר תופעות רבות בטבע, ואף לחזות אירועים עתידיים.
בכלר משתמש בדיכוטומיה שיצר על מנת לסווג תאוריות פילוסופיות ומדעיות לאורך ההיסטוריה לאקטואליסטיות ופוטנציאליסטיות, תוך שהוא טוען בעד הפוטנציאליזם ונגד האקטואליזם. הוא מותח שני צירים לאורך ההיסטוריה. הציר האקטואליסטי מתחיל בזנון ואריסטו, נמשך דרך קאנט ומגיע לשיאו בפוזיטיביזם הפוסט מודרני. לעומתו הציר הפוטנציאליסטי מתחיל באפלטון, ומגיע לפריחה בתקופת הרנסאנס על ידי גלילאו גליליי וניוטון.
החלוקה שבכלר מציע מקבילה פחות או יותר לחלוקה הקיימת בפילוסופיה בין אמפיריציזם לרציונליזם. אמפיריציזם מייחס ודאות לידע שמקורו ברשמי החושים, ולכן הוא מקביל לאקטואליזם של בכלר. רציונליזם מייחס ודאות לידע שמקורו במחשבה, ולכן הוא מקביל לפוטנציאליזם. למרות זאת, בכלר אומר שהמילה רציונליזם היא מטבע שחוק, ואינה מתארת את האמונה הכמעט מיסטית ב"אמת" שהמדע מנסה לגלות לפי הפוטנציאליסטים.
בפילוסופיה, וליתר דיוק במטאפיזיקה, קיים זרם מוכר בשם אקטואליזם, ולפיו העולם שלנו הוא העולם הממשי היחיד. האקטואליזם המוכר בפילוסופיה דומה, אך לא זהה, לאקטואליזם של בכלר. האקטואליזם בפילוסופיה מנוגד לזרם מוכר המכונה 'פוסיבליזם', ולפיו עולמות אפשריים הם ממשיים גם כן. הפוסיבליזם דומה, אך לא זהה, לפוטנציאליזם של בכלר.
המהפכה הקופרניקנית הראשונה: התוכנית הפוטנציאליסטית.
בחלק זה סוקר המחבר בקצרה את העקרונות הפילוסופיים מאחורי המהפכה המדעית שהנהיגו ניקולאוס קופרניקוס, גלילאו גליליי ואייזק ניוטון. בכלר נוקט עמדה אפלטונית, לפיה מהפכה זו, שהתבטאה בחשבון אינפיניטסימלי ובמכניקה קלאסית, בנתה תורות אינפורמטיביות ובעלות תוכן וכתוצאה מכך חסרות ודאות לוגית.
הפילוסופיה הפוטנציאליסטית מניחה שהעולם קיים כיישות נפרדת, ושהאמת נמצאת אי שם. באמצעות מחקר מדעי אפשר להגיע למציאת אמת זאת, אך לעולם לא בוודאות לוגית אלא רק בוודאות סבירה. זאת מאחר שנכונותן של טענות אינפורמטיביות - המשלבות שני דברים שונים לקשר מסוים - תלויה ביחס שבין הדברים עצמם. הפילוסופים היוונים הקדומים הבינו זאת, ומאחר שרצו ודאות מוחלטת בכל מחיר ויתרו על האינפורמטיביות והרשו רק טענות טאוטולוגיות.