בעונת הושאל אובינה למאלגה הספרדית. במלאגה היה שחקן הרכב משמעותי ועם ארבעה שערים ושני בישולים סייע לקבוצה לסיים במקום ה-17 ולהישאר בליגה. לאחר עונה זו שב לאינטר, אולם הושאל שוב, הפעם לווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג. את הופעת הבכורה שלו בווסטהאם, ערך אובינה ב-11 בספטמבר 2010, במשחק הליגה נגד צ'לסי ועשרה ימים לאחר מכן, הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה ובישל אחד נוסף, בניצחון 0:2 על סנדרלנד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
נבחרת לאומית.
אובינה נכלל בסגל נבחרת ניגריה הלאומית לגביע אפריקה לאומות 2006 וב-23 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כאשר נכנס כמחליף במשחק הפתיחה של שלב הבתים נגד . את שערו הראשון במדי ניגריה הבקיע ברבע הגמר נגד , מולה גם הבקיע את אחת הבעיטות בדו-קרב בעיטות העונשין (1:1 בסיום הזמן החוקי), בו ניצחה הנבחרת 5:6 והעפילה לחצי הגמר, אולם נוצחה 1:0 על ידי וסיימה במקום השלישי, לאחר ניצחון על במשחק על מקומות 3:4.
עם תחילת שנת 2008 סייע לנבחרתו להעפיל לרבע גמר גביע אפריקה לאומות 2008, שם נוצחה על ידי . כחצי שנה לאחר מכן, זומן לסגל הנבחרת לאולימפיאדת בייג'ינג, ובטורניר עצמו הוביל את ניגריה למקום השני ולזכייה במדליית כסף. הוא כבש שלושה שערים ברציפות במשחקים נגד ו בשלב הבתים ובניצחון 0:2 על חוף השנהב ברבע הגמר, בו גם ענד לראשונה את סרט הקפטן, בעקבות היעדרותו של איסק פרומיס. בחצי הגמר שוב תיפקד כקפטן וסייע לנבחרתו להביס 1:4 את . למרות היכולת המרשימה, ניגריה לא הצליחה לנצח את בגמר וזכתה במדליית הכסף לאחר הפסד 1:0. אובינה שסיים את הטורניר עם שלושה שערים, היה למבקיע המוביל של נבחרתו ודורג שני בטבלת מלך השערים הכללית, כאשר רק ג'וזפה רוסי שכבש ארבעה שערים ממוקם לפניו.
גם לאחר האולימפיאדה, המשיך להוות גורם משמעותי בנבחרתו ואף כבש את אחד השערים בניצחון 1:4 על במשחק הסיום של הסיבוב השני של מוקדמות מונדיאל 2010. בסיבוב השלישי והאחרון, הבקיע שלושה שערים נוספים והוביל את ניגריה למקום הראשון בבית ולהעפלה רביעית בתולדותיה למונדיאל. סך הכל סיים את קמפיין המוקדמות עם ארבעה שערים והיה למבקיע המוביל של נבחרתו יחד עם איקצ'וקו אוצ'ה. בגביע אפריקה לאומות 2010, איבד אובינה את מקומו בהרכב הפותח של ניגריה ובחמישה מתוך ששת משחקיו בטורניר שותף רק כמחליף. עם זאת, הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הארד, לאחר שהבקיע את השער היחיד בניצחון 0:1 על במשחק על מקומות 3:4.
אובינה נכלל בסגל המורחב של ניגריה למונדיאל 2010 ולאחר שהפגין יכולת מרשימה במשחקי ההכנה עם שני שערים בארבעה משחקים, נכלל בסגל הסופי לטורניר ואף פתח בהרכב במשחק הפתיחה נגד ארגנטינה, אולם הציג יכולת בינונית במיוחד ובמשחק הבא נגד לא שותף. במשחק האחרון של שלב הבתים נגד החליף את יעקובו איגביני בדקה ה-70 וסייע לנבחרתו לסיים בתיקו 2:2 ולהשיג נקודה ראשונה בטורניר, לאחר שני הפסדים במשחקים הקודמים. עם זאת, ניגריה סיימה את הבית במקום האחרון והודחה מהמונדיאל.
אלה פמפילובה
אלה אלכסנדרובנה פמפילובה (רוסית: Э́лла Алекса́ндровна Памфи́лова; נולדה ב-12 בספטמבר 1953 במוסקבה) היא פוליטיקאית רוסיה, חברה בדומה, לשעבר שרת הרווחה בממשלת ילצין, הייתה המועמדת אישה הראשונה לבחירות בשנת 2000. שימשה כיו"ר המועצה הנשיאותית לזכויות אדם ברוסיה וביולי 2010 דווח כי היא מסרה את התפטרותה מהתפקיד.
בשנת 1976 סיימה את לימודיה במכון להנדסת חשמל במוסקבה עם תואר בהנדסת חשמל. בין השנים 1976 ל-1989 עבדה כמפקחת ומהנדסת בתעשייה האלקטרונית. בשנת 1986 נבחרה ליו"ר האיגוד המקצועי של החברה. בשנת 1989 נבחרה לקונגרס של ברית המועצות מטעם האיגודים המקצועיים ובשנת 1990 נבחרה כחברה בפרלמנט הסובייטי, הסובייט העליון. בין השנים 1991 ל-1994 כיהנה כשרה לענייני רווחה ואוכלוסייה בממשל ילצין.
בשנת 2000 הייתה לאשה הראשונה אשר התמודדה לנשיאות ברוסיה אולם זכתה בסך הכל לאחוז מהקולות. בשנת 2000 מונתה על ידי פוטין לתפקיד יו"ר המועצה הנשיאותית לזכויות אדם ברוסיה. ביולי 2010 התפטרה מהתפקיד. במרץ 2014 מונתה לנציבת תלונות הציבור לענייני זכויות אדם בלשכת נשיא רוסיה.
ב-28 במרץ 2016 נבחרה לעמוד בראש ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה.
פמפילובה גרושה ולה בת, ונכדה.
קואוטיניו
אנטוניו וילסון ויירה אונוריו (בפורטוגזית: Antônio Wilson Vieira Honório; 11 ביוני 1943 - 11 במרץ 2019), שנודע בכינוי קואוטיניו, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ, ונודע במיוחד בשל תקופתו בקבוצת סנטוס. קואוטיניו נחשב לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
קואוטיניו נולד בפירסיקבה שבסאו פאולו. בגיל 13 התגלה על ידי מאמן סנטוס, לואיס אלונסו (לולה), ונשלח למבחנים בקבוצה. כעבור שנה הוא החל לשחק במחלקת הנוער של המועדון. ב-1958 הוא קודם לקבוצה הבוגרת של סנטוס ושיחק במדיה עשר שנים, במהלכן היה שותף לזכייה בשמונה אליפויות סאו פאולו, חמש פעמים בטאסה ברזיל, פעמיים בגביע ליברטדורס ופעמיים בגביע הביניבשתי. קואוטיניו שיתף פעולה בחוליית ההתקפה של הקבוצה יחד עם פלה, והשילוב ביניהם היה פורה במיוחד - השניים כבשו יחדיו בסביבות 1,500 שערים בסך הכל, כאשר 370 מהם כבש קואוטיניו.
ב-1968 עבר קואוטיניו לשחק בויטוריה, וכעבור שנה שיחק בפורטוגזה. ב-1970 הוא שב לסנטוס ושיחק בה עונה אחת, בטרם עזב לאטלס המקסיקנית. בהמשך שיחק גם בקבוצות בנגו וסאד, בטרם פרש מכדורגל ב-1973.
במדי הנבחרת הלאומית של ברזיל לא קיבל קואוטיניו את התפקיד הבכיר שהיה לו בסנטוס. הוא שיחק ב-16 משחקים בלבד, וכבש חמישה שערים במהלך הקריירה שלו בנבחרת. הוא נכלל בסגל הנבחרת שזכתה במונדיאל 1962, אך לא שותף באף משחק במסגרת הטורניר.
קואוטיניו מת ב-11 במרץ 2019.
קוטיניו
אלפרד דומונט
אלפרד נוון דומונט (גרמנית: Alfred Neven DuMont; 29 במרץ 1927 בקלן - 30 במאי 2015) היה מוציא לאור גרמני, בעליה של ההוצאה לאור הרביעית בגודלה בגרמניה, מ. דומונט-שאוברג (M. DuMont Schauberg).
דומונט הוא בנו של קורט נוון, מוציא לאור, וגבריאלה, בתו של הצייר פרנץ פון לנבאך. משפחת דומונט מחזיקה בהוצאה לאור אשר הוקמה בשנת 1620 ונמצאת בבעלות המשפחה במשך 11 דורות, והיא מהמוציאות לאור הוותיקות בעולם. היה חבר ביוגנפולק, תנועת הנוער הנאצית לגילאי 10-14, אך לא עבר לאחר מכן להיטלריוגנד ולא נשבע אמונים להיטלר. דומונט למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות והחל לעבוד בהוצאה לאור "אקסל שפרינגר". הוא נסע לארצות הברית שם למד בבית הספר לעיתונאות מדיל בשיקגו, ובשנת 1953 חזר לגרמניה והחל להשתלב בעסקי המשפחה.
בשנת 2001 הוענק לו תואר "פרופסור של כבוד" מאוניברסיטת האלה-וויטנברג בה היה סטודנט.
בשנת 2006 רכש כרבע מקבוצת הארץ, החברה שמחזיקה בבעלות על עיתון הארץ. זוהי ההשקעה הראשונה של החברה מחוץ לגרמניה. בינואר 2020 מכרה חברת דומונט את מניותיה בעיתון למשפחת שוקן ולליאוניד נבזלין.
דומונט היה אזרח כבוד של עיר הולדתו קלן.
טיל נגד מטוסים
קאנוטו
חירבת בעלעמה
הכוחות המיוחדים של רוסיה
פוסטלניק
פוסטלניק (ברומנית: Postelnic) היה תוארו של דרגטור רומני בנסיכות מולדובה או בנסיכות ולאכיה, שדאג לצרכים האישיים של הוויווד ונחשב למקורב ביותר אליו.
הפוסטלניק היה נכנס לחדרי הוויווד גם ללא הזמנה מראש ובמהלך הזמן הפך להיות זה שהכניס אליו את מוזמניו, כולל השגרירים הזרים ובהמשך תפקידו התפתח למשהו דומה לשר חוץ.
הפוסטלניק היה הדרגטור האחרון שצורף למועצת השליט ומספרם גדל במהלך המאה ה-16.
טיפול התנהגותי וקוגניטיבי
לאונרד טרלוני הובהאוס
לאונרד ט. הובהאוס
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, רשמית מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Совет Безопасности Российской Федерации) היא גוף מייעץ לנשיא רוסיה בענייני אסטרטגיה וביטחון לאומי. המועצה הוקמה כפורום מתואם ליישום מדיניות המדינה בנושאי ביטחון לאומי.
חברי המועצה הם אוסף של שרים בכירים וראשי סוכנויות פדרליות כאשר יו"ר המועצה הוא נשיא המדינה המנהל את המועצה וקובע את ישיבותיה. ראש המועצה הוא המזכיר ניקולאי פטרושב, המכהן כמזכיר המועצה מאז מאי 2008 ונחשב ליועץ הנשיאותי לביטחון לאומי. סמכויות המועצה והמזכיר הורחבו ב-6 במאי 2011 על פי צו הנשיא דאז, דמיטרי מדבדב. בינואר 2020 יצר הנשיא ולדימיר פוטין תפקיד חדש, סגן יו"ר המועצה, והעניק אותו למדבדב.
המועצה יושבת בארמון הסנאט, שבקרמלין.
דלמה סאנטוס
המרצה
במשפטים, המונח הַמְרָצָה מתייחס לצורת דיון משפטי, שהייתה נהוגה בעיקר בעבר, ובה התקיימו הדיונים בעל פה. המבקש היה מגיש בקשה כתובה, ובה הודעה על כוונתו להתייצב בפני בית המשפט ולטעון בפניו את טענותיו. בדרך כלל צורף לבקשה זו תצהיר. במועד שנקבע היה המבקש מתייצב בפני בית המשפט וטוען בעל פה את טיעוניו ותביעתו מהצד הנתבע.
מקורה של שיטת ההמרצה במשפט האנגלי, שממשיכו החוקתי הוא המשפט הישראלי. בשנת 1938 הותקנה "תקנה 240", הקובעת שאם לא נקבע סדר דין אחר, יהיו הדיונים בדרך המרצה. שיטה זו גרמה לעיתים לתקלות משפטיות, ולמתן פסקי דין בהסתמך על הבקשה המצורפת ללא שמיעת המבקש בעל פה. בשנת 1997 שונה שם ההליך מ"בקשה בדרך המרצה" ל"בקשה בכתב", וכן תוקנו סדרי הדין של ההליך. הבקשה מוגשת כך שהטיעונים המשפטיים מפורטים בה בכתב ולא בעל פה, ובית המשפט יכול להחליט בבקשה אף מבלי לשמוע את הצדדים.