ההרוגים הגרמנים, בני 24 עד 48, נקברו בבית הקברות של הבסיס הצבאי פורט דאגלס (Fort Douglas) שליד סולט לייק סיטי. טקס הקבורה היה צבאי וללא סמלים גרמנים כלשהם. הפצועים נשלחו בחזרה לגרמניה לאחר שהחלימו דיים לעמוד במסע לשם. בהתאם לחוק ולהסכמים שהתקיימו לאחר המלחמה בין ארצות הברית לבין גרמניה הם לא קיבלו פיצוי כספי כלשהו מארצות הברית.
ברטוצ'י, יליד ניו אורלאנס, נשר מבית הספר היסודי בכתה ו'. הוא שירת בצבא חמש שנים לפני הרצח. במהלך השירות הוצב למשך שמונה חודשים ביחידת ארטילריה בבריטניה, אך הוחזר לארצות הברית בשל אי התאמה ולאחר שנענש שלוש פעמים בשל עבירות משמעת. הוא גם אושפז 12 פעמים במהלך שירותו, חלק מהן לצורך בדיקה פסיכיאטרית. החקירה שלאחר הרצח העלתה שהוא היה מתוסכל משירותו ומכך שלא זכה להרוג בגרמנים וכי אמר שעוד ישיג הזדמנות לכך. כשנשאל לאחר הרצח מדוע ירה בשבויים השיב כי עשה זאת משום שהוא שונא גרמנים.
קצין שמונה לחקור את האירוע סבר כי ברטוצ'י היה שפוי ומודע למעשיו בעת שירה לעבר השבויים והמליץ להעמידו למשפט צבאי. דעתו לא התקבלה. לאחר מספר שבועות של אשפוז בבית חולים ביוטה קבעו רופאים שברטוצ'י היה "לא מאוזן מבחינה נפשית". וועדה צבאית הכריזה שהוא בלתי שפוי והוא נשלח לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי צבאי במדינת ניו יורק. הוא מת בשנת 1969.
באווירה שלאחר סיום המלחמה באירופה וחשיפת הזוועות שביצע המשטר הנאצי לא זכה האירוע ביוטה לתשומת לב רבה בארצות הברית.
פסל אנדרטה לחללים הגרמנים הוצב בבית הקברות של הבסיס הצבאי בפרט דאגלס. בשנת 2016 נפתח במבנים ששרדו באתר מחנה סלינה מוזיאון המוקדש לרצח.
קריטנדנצרטופס
קריטנדנצרטופס (שם מדעי: Crittendenceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים אשר חי בקרטיקון העליון מלפני 73 מיליון שנה באמריקה הצפונית.
דינוזאור זה התגלה בתצורות פורט קריטנדן שבאריזונה ומהם קיבל את שמו המדעי ("הפרצוף המקורנן של קריטנדן"). סוג זה הכיל מין אחד - "Crittendenceratops krzyzanowskii", אשר תואר בשנת 2018 בידי סבסטיאן דלמן. זהו הדינוזאור הראשון שתואר מאותם תצורות.
דינוזאור זה הגיע לאורך של 3–4 מטרים והיה בעל דמיון לנסוטוצרטופס ולאווצרטופס. היה לו ראש ענקי עם מקור רחב ומוגבה, דומה למקור של תוכי שאיתם פיצח מזון קשה. בניגוד לרוב בני תת-משפחת הצנטרוזאורים הוא הכיל קרניים ארוכות על המצח שפנו מטה בסלסול. בניגוד לרוב הצנטרוזאורים הוא היה חסר קרן על החוטם, בדומה לפכירינוזאורוס. העיניים היו קטנות והגולגולת קצרה עם עטרה קטנה מעוטרת בזיזים קטנים.
כיום משייכים אותו לשבט "Nasutoceratopsini" בתת-משפחת הצנטרוזאורים, לצידם של הנסוטוצרטופס, האווצרטופס והיהואקאוצרטופס.
כאבים ברצפת האגן
כאבים ברצפת האגן (באנגלית: Pelvic Girdle Pain) הם תחושת אי-נוחות בהיריון שגורמת לכאב, חוסר יציבות והגבלה של ניידות ותפקוד בכל אחד ממפרקי האגן. לכאבים ברצפת האגן יש הכרה היסטורית ארוכה, צוינה על ידי היפוקרטס, ולאחר מכן תוארה בספרות רפואית על ידי סנלינג: "ההשפעה מורכבת מרלקסציה של מפרקי האגן, והופכת להיות נראית בפתאומיות לאחר לידה, או בהדרגתיות במהלך היריון ומגבילה באופן מסוים את הניידות של עצמות האגן אשר משפיעה על תזוזה ומעוררת את התחושות המשונות והמרתיעותן" (1870).
סוגים.
לפני המאה ה-20, מומחים של כאבי רצפת האגן אשר משויכים לתקופת משכב הלידה השתמשו במגוון שמות למצב זה. כיום מתייחסים לכך ככאבים ברצפת האגן אשר קשורים להיריון שיכולים להיות חלק מהמצבים הבאים:
"כבר לא יוצרים הבדלה בין אי יציבות מכנית או הורמונלית במפרקי האגן. בשביל טיפול/אבחנה אין זה משנה אם התלונות החלו בזמן הריון או לאחריו."
סימנים ותסמינים.
שילוב של שינויים ביציבה, עובר, מפרקי אגן לא יציבים בשל הורמונים המופרשים בתקופת ההריון ושינויים במרכז הכובד יכולים להשפיע על רמות הכאב וחוסר הנוחות שחשים בזמן ההריון. לעיתים זה יכול לקרות פתאום ובמקרים מסוימים זה יכול להיגרם עקב נפילה, תנועה מהירה של פתיחת ירכיים או תנועה שגרמה למתיחה במפרק.
כאבים ברצפת האגן עלולים להתחיל כבר בתחילת השליש הראשון להריון. לרוב הכאב מורגש בסחוס המחבר בין עצמות האגן אשר נקרא סמפיזיס פיוביס, אזור זה יכול להיות רגיש מאוד למגע. בנוסף, הכאב יכול להיות מורגש גם באזור הירכיים, מפשעה והבטן התחתונה ואף יכול להקרין כאב מטה לשוקיים. נשים הסובלות מסימפליוזיס עלולות להתחיל לחוות בעיות יציבות ואף לשמוע קול של קליק המגיע מאזור המפשעה. סימפליוזיס יכול להתפתח באופן הדרגתי במהלך ההריון ולהחמיר ככל שההירון מתקדם. בזמן ההריון ולאחר הלידה ניתן להרגיש את המרווח הסימפיזיאלי בזמן שהולכים, מטפסים במדרגות או מתהפכים במיטה. משימות אלה אף יכולות להיות קשות עד בלתי אפשריות.
הכאב יכול להישאר במקום אחד, לדוגמה כאב בחלק הקדמי של המפשעה המדמה תחושה שלאחר בעיטה. במקרים אחרים הכאב יכול להתחיל במקום אחד ולנוע לאזורים נוספים, ישנה אפשרות שאישה תחווה שילוב של מספר סימפטומים. פעילויות הכוללות סחיבת משקלים עלולות להחמיר את התופעה ולגרום לסימפטומים אשר יגבילו את האישה גם בפעילויות יומיות. ייתכן שהיא תחוש כאב בזמן פעולות פשוטות כגון התלבשות, כניסה ויציאה מהאמבטיה, התהפכות במיטה, עלייה במדרגות ובעת פעילות מינית. פעולות של הרמה, סחיבה, דחיפה ומשיכה יכולות להיות מלוות בכאב גם כן.
הסימפטומים אשר חוות נשים עם סימפליוזיס עלולים לכלול:
חומרה.
חומרת המצב של האגן נמדדת על סקלה בעלת שלוש דרגות.
דרגה 1: רצועות האגן תומכות באגן. כאב לא יורגש בעת ביצוע פעילויות יומיות גם כאשר נעשה שימוש שגוי בשרירים. מצב זה הוא השכיח ביותר אצל נשים שלא חוו הריון ונשים שלא היו בתאונת דרכים.
דרגה 2: הרצועות לבד אינן מצליחות לתמוך במפרקים בצורה מספקת. עבודה מתואמת של מספר שרירים סביב המפרק יפצו על הרצועות החלשות. אם השרירים סביב המפרקים אינם עובדים, המטופלת תחווה כאב וחולשה בעת ביצוע פעיליות יומיומיות. דרגה 2 לרוב מתרחשת אצל נשים שילדו תינוק מעל 3 קילוגרם, נשים מאוד פעילות ולעיתים אחרי תאונה בה נפגע אזור האגן. זוהי הדרגה הכי שכיחה של חוסר יציבות באגן. הטיפול מבוסס על למידה כיצד להשתמש בשרירים סביב האגן בצורה יעילה יותר.
דרגה 3: הרצועות לא תומכות במפרק. זהו מצב חמור בו השרירים אינם מסוגלים לפצות על הרצועות החלשות. לרוב דרגה כזאת של חוסר יציבות באגן מופיעה לאחר תאונה או שילוב של לידה ותאונה. לעיתים מדובר בתאונה קטנה אשר לא זוכרים והתופעה מופיעה לאחר הלידה ומיוחסת ללידה בלבד. קשה להבדיל בין דרגה 2 לדרגה 3 אך כאשר המטופלת אובחנה עם דרגה 3 הטיפול הוא פולשני: במקרה זה חלקים רבים מהאגן צמודים ומעוכים.
השפעה פסיכוסוציאלית.
סימפליוזיס (PGP) בזמן ההריון מקשה על הנשים להשתתף באירועי חברה ולבצע פעילויות יומיומיות; ממוצע ימי מחלה במהלך הריון עקב כאבים באגן הוא בין 7–12 שבועות.
ישנם מקרים בהם נשים עם סימפליוזיס עלולות לחוות חרדה, כעס, טינה, חוסר הערכה עצמית, תסכול ודיכאון; לנשים אלה סיכוי גבוה פי שלושה לסבול מסימפטומים של דיכאון אחרי לידה.
גורמי סיכון פסיכוסוציאליים נוספים יכולים להיות רמות גבוהות של לחץ, חוסר סיפוק מהעבודה ובעיות במערכת היחסים עם בן הזוג.
גורמים.
לעיתים אין גורם ברור להופעה של כאבים ברצפת האגן, אך בדרך כלל הכאבים נגרמים משילוב של מספר גורמים כגון:
מנגנון.
אנטומיה.
האגן הוא החלק הגרמי הגדול ביותר של השלד ומכיל את שתי עצמות האגן, ושלושה מפרקים: שני מפרקים בין עצמות האגן לעצם העצה (), ומפרק סחוסי בין שתי עצמות האגן (). כל שלושת המפרקים מוקפים רשת של רצועות המחברות בין שתי העצמות משני צידי המפרק, מעניקות למפרק יציבות וחוזק רב.
ה-Pubic Symphysis הוא מפרק סחוסי המכיל סחוס סיבי ומעט נוזל. הסחוס עצמו אינו מקבל אספקת דם ותפקידו לחבר בין שתי העצמות ולאפשר להן תנועה מוגבלת. הסחוס נתמך על ידי רצועות עליונות ותחתונות שמספקות את מירב התמיכה, וכן על ידי רצועות קדמיות ואחוריות שמספקות תמיכה מועטה יחסית.
המפרקים בין עצמות האגן לעצם העצה הם מפרקים סינוביאליים (), אך למרות זאת תנועתם מוגבלת יחסית. תנועת המפרקים הולכת ופוחתת עם השנים, על ידי רקמת חיבור שנוצרת עם השנים ומקבעת אותם למקומם.
מטבעם של מפרקי האגן ומהמבנה האנטומי שלהם נגזר כי אף מפרק לא ינוע עצמאית, אלא הם תמיד ינועו שלושתם ביחד.
הורמון הרלקסין.
הורמון הרלקסין () מופק על ידי בלוטות בשחלה ובשד, בנשים הרות ושאינן הרות. במהלך ההריון ההורמון מיוצר גם על ידי השלייה, ורקמות נוספות ברחם ומסביב לעובר. גוף האישה מייצר רלקסין ברמות משתנות במהלך המחזור החודשי, כאשר השיא מגיע בערך לאחר 14 יום מהביוץ. במהלך הריון הפרשת הרלקסין אינה דועכת לאחר הביוץ אלא ממשיכה לעלות לאורך כל השליש הראשון להריון, ולאחר מכן שוב עולה במהלך השבועות האחרונים להריון.
במהלך ההריון לרלקסין השפעות רבות, למשל ייצור וארגון מחדש של סיבי קולגן, ולכן גורם לגמישות רבה יותר בשרירים, בגידים וברצועות. גמישות זו חשובה על מנת לאפשר מעבר של התינוק בתעלת הלידה בבוא העת.
שינויים תנועתיים.
במהלך ההריון ניתן לראות שינויים פיזיולוגיים רבים באופן שבו גוף האישה נע במרחב. אחד השינויים שניתן לראות הוא התארכות של צעד האישה במהלך הליכה. ככל שמתקדם ההריון העלייה במשקל והשינויים בתנוחת העמידה שנובעים ממנו גורמים לצעד ממוצע ארוך יותר. עם זאת, כאבים ברצפת האגן יכולים לגרום לקיצור של הצעד בשל כאב במהלך התנועה.