פרויד השתמש בסמליות מינית להבנת החלומות וקארל יונג בעבודתו "אדם וסמליו"(1964) כתב, שמאחר ויש דברים רבים מעבר לטווח ההבנה האנושית, אנשים תמיד משתמשים במונחים סמלים כדי לייצג מושגים שאינם יכולים להגדיר או להבין באופן מלא. הם מייצרים סמלים באופן לא מודע וספונטני, למשל, בצורה של חלומות, וקיים גם היבטים לא מודעים של תפיסת המציאות שלהם. גם כאשר חושיו מגיבים לתופעות אמיתיות, מראות וצלילים, הם מתורגמים בדרך כלשהי מעולם המציאות אל תוך הנפש באמצעות סמלים. פרשנויות מטאפוריות מפורשות כמעוותות שברי אינסטינקטים מודחקים, בפסיכולוגיית האני רואים במטפורה כחלק משפה פיגורטיבית המהווה כלי טיפולי שיכול לעזור למטופלים להבין את עצמם ואת בעיותיהם.
טיפול.
הגישה הפסיכו דינמית ייחסה למטפורות תפקיד צר של אמצעי לשוני המיועד לשמש כאמצעי הגנה למטופל, לשמור על מרחק בין המודע לבין החלקים הקונפליקטואלים והמאיימים שבעיקר בתת-המודע. הטיפול באמצעות השימוש במטאפורות, מחייב את ממטפל להיות מאזין פעיל. לדוגמה, אם מטופל אומר ש"אני עומד מול הר אוורסט", "שאני רץ באופן עיוור" או "אני נתקל בקיר אטום", המטפל מתמודד עם תמונות חדשות. המטפל נדרש לשקול ולבחור מתוך משמעויות אפשריות רבות הטבועות במטפורה את המשמעות הקרובה ביותר לכוונתו של המטופל. השימוש במטפורות טיפוליות מעסיק את מטופל בתהליך אינטראקטיבי של למידה.
טיפול דרך מטאפורות שנוצרו על ידי המטופל.
המטאפורות שנוצרו על ידי המטופל הן מעצם הגדרתן של המטופלים. מטפל המקשיב לשימוש של ממטופל במטאפורות צפוי לשמוע תיאורים כמו
"אני תקוע באמצע הדרך", "אני תלוי על צוק", "הגעתי לסוף החבל שלי".
כאשר עובדים עם המטאפורות הנוצרות על ידי המטופלים, המטפלים בדרך כלל מזהים את המטפורה העיקרית המתארת את הבעיה של המטופל, מתחילים לחקור את המשמעות דרך החוויות שהמטופל מקשר למטפורה ומסייע למטופל לעצב את המטפורה הזו לתוצאה טובה יותר עבורו. מטפלים כגון ריצ'רד קופ ורובין באטינו עוקבים אחר פרוטוקול מובנה שנקבע בעבודה עם המטאפורות של המטופלים, בעוד שאחרים לוקחים גישה פחות מתועדת.
היתרונות במטאפורות שנוצרו על ידי המטופל, הם כי מטאפורות אלה הם סיפורים שלהם. בכך, המטפל יכול להצטרף למטופלים באמצעות הדימויים שלהם, כך שהמטופל לא יכול להתנגד. השינוי מתחיל בעולמו הפנימי של המטופל.
טיפול דרך מטאפורות שנוצרו על ידי המטפל.
מטאפורות הנוצרות על ידי המטפל, מוצגות בדרך כלל כסיפור או משל ומציגים בעיה שבה המטופל עשוי לזהות, לבנות משאבים, כישורים והאמצעי על מנת לפתור בעיות הבעיה לפני ששהמטופל מגיע לתוצאות הרצויות.
ניתן להשתמש במטפורות כאשר המטופלים תקועים במציאת דרכים לפתור את הבעיותהם ולמטפל, אשר בעל ההכשרה המקצועית, היכולת וידע להציע למטופלים אסטרטגיות, טכניקות, ושיטות מהם המטופלים יכולים לצמוח.
טיפול דרך מטאפורות שיתופיות.
מטאפורות שיתופיות הן מטאפורות שנבנו וניצלו הן על ידי המטפל והן על ידי המטופל, העובדים יחדיו על הסיפור. יתרון בשיטה זו, הוא כי העבודה המשותפת על סיפור המטופל, מאפשר למטפל להתערב ולשקף. בגישה זו, יש פחות אחריות על המטפל להמציא סיפור, והמטופל הוא משתתף פעיל יותר ביצירת הסיפור, בפתרון הבעיה ובהשגת תוצאה הולמת.
שימוש במטאפורות בטיפול בגברים.
בשל שנים של סוֹצְיָאלִיזַצְיָה, היכולת לתאר את המחשבות והרגשות באמצעות שפה ישירה היא לעיתים קרובות התמודדות קשה מאוד לגברים. במהלך השנים מחקרים מצאו כי גברים מתקשים למצוא את המילים כדי להביע את מה שמתרחש בתוכם, במצבים באלו מטאפורות יכולות לעזור. מאחרא וגברים נוטים להיות מספרי סיפורים טבעיים, השימוש בסיפורים ובמטאפורות יכול להיות התערבות טיפולית יעילה בהתערבויות עם גברים.
טיפול רגיש מגדר בגברים
גישות חדשות במדעי החברה מאפשרות ללמוד על תהליכים המייצרים סדרים חברתיים חדשים, שדרכם ניתן ללמוד על גברים ועל גבריות. במקביל לידע במדעי החברה, הצטבר גם ידע תאורטי ויישומי לגבי טיפול נפשי בגברים בהיבט המגדרי. מתחילת שנות השמונים במאה ה-20 החלה להתפתח גישת התערבות רגישת מגדר עם גברים. גישה זו מתבססת על הקו המנחה לגבי פסיכותרפיה ורב-תרבויות המתייחסות לכך שמטפלים בתחום בריאות הנפש צריכים לפתח גישה רגישת מגדר כחלק מהכלים הטיפולים, הן עבור גברים והן עבור נשים
בהתבסס על צורך זה ה"פסיכולוגיה החדשה של גברים" מציעה דרכים אלטרנטיביות להתערבות שיאפשרו לגברים להרוויח מטיפול פסיכולוגי המאופיין באמפתיה ורגישות למאפיינים הייחודים להם. על פי גישה זו לא ניתן לטפל ביעילות בגברים ללא התייחסות לעצם היותם גברים הנמצאים בדיאלוג עם זהותם המגדרית. גישה זו ערה יותר ויותר לעובדה שמגדר מהווה מרכיב שקט ולא נראה בארגון החיים וחוויותיהם הנפשיות של מטופלים גברים.
גברים ובריאות הנפש.
טיפול רגיש מגדר בוחן את השפעתם של תהליכי ההבניה לגבריות והקשר בינם לבין רווחתם הנפשית של גברים.
גברים ופניה לעזרה נפשית מקצועית.
במאה ה-21 גובר העניין בפנייה לעזרה נפשית מקצועית של גברים, בעיקר כיוון שבהשוואה לנשים, גברים נוטים להימנע מפנייה לשירותים פסיכולוגיים ואף תומכים פחות בפנייה לעזרה נפשית מקצועית. תופעה זו מהווה בעיה עבור גברים הזקוקים לעזרה נפשית, ויש לכך השלכות על בריאותם הנפשית ועל מעגלים נוספים הכוללים בני משפחה, אחרים משמעותיים והחברה. ממחקרים עולה כי ההבדל בין גברים לנשים בכל הקשור לפנייה לעזרה נפשית מקצועית מתחיל כבר בשלב ההכרה במצוקה ושיומה, במידת הפתיחות הרגשית ובקשר בינה לבין סטיגמה כלפי עזרה נפשית מקצועית ובפחות מחשבות לגבי פנייה לעזרה נפשית מקצועית. עוד נמצא שבהשוואה לנשים, עמדותיהם של גברים כלפי פנייה לעזרה נפשית מקצועית שליליות יותר ומידת תמיכתם בפנייה לעזרה נפשית מקצועית במגוון בעיות אישיות נמוכה יותר.
על פי גישת טיפול רגיש המגדר בגברים, פנייה לעזרה נפשית מקצועית אינה מובנת מאליה עבור גברים. התדמית שיש לטיפול נפשי היא, שפנייה לשירותים אלו מהווה הודאה בחולשה - שירות הניתן למי שלא מסוגל לפתור את בעיותיו בכוחות עצמו - ובכך הגבר עלול להרגיש בושה, מבוכה וחוסר אונים בעת המפגש עם איש מקצוע. לכן, לעיתים גברים ייטו להסתיר את בעיותיהם ולהפגין התנגדות לקבלת עזרה נפשית מקצועית.
להימנעותם של גברים מפנייה לעזרה נפשית מקצועית יש השלכות על בריאותם הנפשית והתנהגויות הרסניות הכוללות בין היתר מעורבות באירועים אלימים ואלימות במשפחה, התמכרויות, לקיחת סיכונים, מיניות לא בריאה והתאבדות. מנתונים ארגון הבריאות העולמי אשר בדק את שכיחות ההתאבדויות ב-176 מדינות עולה כי למעלה מ-800,000 איש מתאבדים מדי שנה ברחבי העולם וכי גברים מתאבדים בממוצע פי שלושה וחצי מנשים. על פי הדוח, אחד ההסברים להבדלים בין גברים ונשים קשור להימנעותם של גברים מפנייה לעזרה נפשית מקצועית.
ג'ואן מק'קורד
דיכאון סמוי
דיכאון סמוי הוא אבחנה המתייחסת לתופעה הנפוצה בעיקר בקרב גברים, החווים דיכאון שאינו תואם את האבחנה של דיכאון קליני. דיכאון קליני הוא הפרעה נפשית, המאופיינת בדפוס נרחב ומתמשך (בדרך כלל שבועות וחודשים) של מצב רוח ירוד, דכדוך, שאליו מתלווים הערכה עצמית נמוכה ואבדן עניין והנאה מפעילויות מהנות, חרדה, הפרעות שינה ותיאבון, חוסר מרץ, מחשבות פסימיות בדרגות שונות – עד כדי מחשבות של חוסר טעם לחיים ואובדנות, ירידה בריכוז ובזיכרון, ופגיעה משמעותית בתפקוד. אוסף תסמינים זה קיבל את שמו המקצועי, תואר וסווג כהפרעת מצב רוח במהדורה משנת 1980 של ספר האבחנות של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה (ה-DSM).
לעומת אבחנה זו, דיכאון סמוי הוא מינוח המתאים יותר לחוויה מלנכולית בקרב גברים, שאינה מקבלת שם בשל הקושי של גברים להכיר ברגשותיהם בנוגע לדיכאון ולהסוותם.
הדיכאון הסמוי מהווה ביסודו הפרעה בהערכה העצמית ובערך העצמי, המתבטא במגוון צורות כמו אובדן אינטימיות, התמכרויות ואלימות. במצב זה הגברים מסתירים את דיכאונם לא רק מהקרובים להם אלא גם מעצמם.
אף שנמצא בשימוש בשיח הציבורי וע"י אנשי טיפול, המונח לא נתמך כרגע על ידי מקצועות בריאות הנפש המוסמכים ונעדר ביסוס מדעי.
גברים ודיכאון סמוי.
קיימים סיבות להופעת הדיכאון הסמוי יותר בקרב גברים בהשוואה לנשים:
תסמינים.
הדיכאון הסמוי סמויה יותר מהעין ומוסכת על ידי אמצעים הנתפסים בעיני גברים כמקובלים חברתית. גברים נוטים יותר לביטוי מוחצן באמצעות התנהגות פוגעניות והרסניות לעצמם ולסובבים אותם.
כמעט כל דבר יכול לשמש כמגננה במצב של דיכאון סמוי במטרה לשפר את ההערכה העצמית. האדם הסובל מדיכאון סמוי עלול לנסות לייצב את תחושת הערך העצמי המדרדרת שלו באמצעות חומרים פסיכואקטיביים משני מצב רוח, פניה לפעילויות כפייתיות כגון מין, הימורים, ספורט ועוד. מתברר שעל פי אבחונים המבוססים על ספר האבחנות הפסיכיאטרי – DSM-5, מספר הנשים הסובלות מדיכאון כפול בהשוואה לגברים. גברים לעומתן, מאובחנים יותר מנשים כסובלים מהתמכרויות, מהפרעה אנטי-סוציאלית ונרקיסיזם. אבחנות אלו משקפות ביטוי חיצוני של כאבים נפשיים וקונפליקטים תוך אישיים הבאים לידי ביטוי בהתנהגות הרסנית. עבור רבים הסובלים מביטויים אלו הדבר משמש אמצעי להתמודד עם דיכאון שלא מקבל הכרה, לא על ידי הממסד ולא על ידי הגברים עצמם.
היכולת של גברים להחצין כאב מגן על חלק מהגברים מלחוות דיכאון אך לא מונע מהם להרגיש מדוכאים.