שירלי אן ג'קסון נולדה בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית, לביאטריס קוסבי ולג'ורג' הייטר. הוריה העריכו מאוד חינוך ותמכו בג'קסון במהלך לימודיה. בבית ספרה "רוזוולט" השתתפה בתוכניות מואצות במתמטיקה ומדעים. אביה עורר את התעניינותה במדע בכך שעזר לה בפרויקטים המדעיים בבית ספרה. אימה הייתה מקריאה לה את הביוגרפיה של בנג'מין בניקר, מדען ומתמטיקאי אפרו-אמריקאי שעזר לבנות את וושינגטון הבירה.
בשנת 1964, סיימה את לימודיה בהצטיינות והחלה ללמוד ב-MIT. היא הייתה אחת מכ-20 סטודנטים אפרו-אמריקאים, האפרו-אמריקאית היחידה שלמדה פיזיקה תאורטית ואחת משתי נשים שלמדו לתואר ראשון.
בשנת 1968, קיבלה את התואר הראשון שלה בפיזיקה של מצב מוצק. אף על פי שג'קסון התקבלה להארוורד, בראון ואוניברסיטת שיקגו, בחרה להישאר ב-MIT לעבודת הדוקטורט שלה, בין היתר כדי לגייס סטודנטים אפרו-אמריקאים למכון.
בשנת 1973, הוענק לה תואר דוקטור בפיזיקה גרעינית על עבודתה בתאוריית חלקיקי היסוד שמחקרה נוהל על ידי ג'יימס יאנג, הפרופסור האפרו-אמריקאי הראשון שהשתתף במחלקה לפיזיקה של MIT. ג'קסון היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה בעלת תואר דוקטור מ-MIT והשנייה בארצות הברית עם תואר דוקטור בפיזיקה.
מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ג'קסון ערכה מחקרים במספר מעבדות פיזיקה בארצות הברית ובאירופה מתוכם מעבדת המאיץ הלאומית של פרמי ומעבדות בל.
מעבדת המאיץ הלאומית של פרמי.
תפקידה הראשון היה כשותפת מחקר בפרמילב (Fermilab), מעבדת המאיץ הלאומית של פרמי באילינוי, ארצות הברית. בפרמילב, ג'קסון עסקה בחקר בתחום פיזיקת החלקיקים. מחקרה התמקד בהאדרונים, חלקיקים תת-אטומיים המורכבים מקווארקים (חלקיקי יסוד הקטנים מאטומים).
בשנת 1974, הפכה למדענית אורחת של הארגון האירופאי למחקר גרעיני בשווייץ (CERN). מחקרה עסק בתאוריות של אינטראקציה חזקה בין חלקיקי יסוד (בעזרת הכוח החזק) היוצרים חלקיקים שאינם יציבים ולכן לא מופיעים במצבים רגילים בטבע. שנה לאחר מכן חזרה לפרמילב.
מעבדות בל.
בשנת 1976, ג'קסון הצטרפה למחלקה לפיזיקה תאורטית במעבדות בל (AT&amp;T Bell Laboratories) ובחנה תכונות בסיסיות של חומרים שונים, בעיקר לשימוש בתעשיית המוליכים למחצה. באותה שנה, מונתה לפרופסור בפיזיקה באוניברסיטת ראטגרס (Rutgers University). היא הרצתה על פיזיקה במרכז המאיץ הליניארי בסטנפורד (Stanford Linear Accelerator Center) והפכה למדענית אורחת במרכז אספן לפיזיקה (Aspen Center for Physics).
בשנת 1978, ג'קסון הפכה לחלק מהמחלקה לפיזיקה ופיזור אנרגיה נמוכה, ולאחר שנה, עברה למחלקת המחקר של מצב מוצק וחקר הפיזיקה הקוונטית. היא חקרה את הגורמים המשפיעים על התנועה של אלקטרונים דרך חומרים והתמקדה בחומרים מוליכים למחצה. במחקריה היא השתמשה בסרטי הליום נוזלי ובחנה את התכונות האופטיות והאלקטרוניות של מוליכים למחצה. היא כתבה והייתה שותפה לכתיבתם של למעלה מ-100 מאמרים מדעיים. בעקבות מחקריה ומאמריה, הטכנולוגיה התפתחה, התקדמה והתייעלה. בזכות כך, ניתן היה ליצור טרנזיסטורים, צ'יפים (מעגל משולב) ומכשירים אלקטרונים נוספים טובים יותר.
בין השנים 1991–1995 ג'קסון לימדה סטודנטים לתואר ראשון ושני בפקולטה של אוניברסיטת ראטגרס, הדריכה סטודנטים לתואר שלישי והמשיכה לייעץ למעבדות בל על תורת המוליכים למחצה. מחקרה בתקופה זו התמקד במאפיינים האלקטרוניים והאופטיים של מערכות דו ממדיות.
מקורות רבים טוענים בטעות כי תוך כדי עבודתה במעבדות בל, ג'קסון ערכה מחקר מדעי בסיסי שאפשר לאחרים להמציא את הסיבים האופטיים את הטכנולוגיה שהביאה לפיתוח השיחה המזוהה והשיחה הממתינה. ג'קסון עצמה אינה טוענת כך.יתר על כן, המצאות אלו פותחו בין השנים 1954–1970 ובעקבותיהם ג'קסון הגיעה למעבדות בל ב-1976. כתוצאה מכך, לא הייתה חלק מיצירתן והמצאתן.
המכון הפוליטכני רנסלאר.
ב -1 ביולי 1999 ג'קסון הפכה לנשיאה ה-18 של המכון הפוליטכני רנסלאר והייתה האישה והאפרו-אמריקאית הראשונה שהחזיקה במעמד זה. מאז מינויה, ג'קסון הצליחה לגייס מעל מיליארד דולר בתרומות למטרות נדבנות. היא הובילה יוזמה אסטרטגית בשם תוכנית ראנסלר (The Rensselaer Plan) והתקדמות רבה נעשתה לקראת השגת מטרות התוכנית. היא ניהלה קמפיין גדול לשיפור ההון הפיננסי של המכון, והיא נהנית מתמיכה מתמשכת של מועצת הנאמנים.
מאז הגעתה למכון, ג'קסון היא אחת מהנשיאים בעלי השכר הגבוה ביותר.
פרסים ותוארי כבוד.
ג'קסון קיבלה מלגות רבות כגון מלגת הקרן הלאומית למדע (National Science Foundation Traineeship) ומלגת קרן פורד למחקר מתקדם (Ford Foundation Advanced Study Fellowship).
היא זכתה ב-40 תוארי דוקטור לשם כבוד והישגיה במדע ובחינוך הוכרו במספר פרסים:
חברויות ציבוריות.
ג'קסון שימשה כנשיאה וחברה באגודות וארגונים רבים:
בנוסף לכך, היא חברה במועצות מנהלים של תאגידים רבים, ביניהם:
חיים אישיים.
ג'קסון נשואה למוריס וושינגטון, פרופסור לפיזיקה במכון הפוליטכני של רנסלאר (Rensselaer Polytechnic Institute).
ראמן פארימלה
ראמן פארימלה (בהינדית: रमन परिमिला; נולדה ב-21 בנובמבר 1948) היא מתמטיקאית הודית המתמחה באלגברה. זוכת פרס שאנטי סוורהופ באטניגר למדע וטכנולוגיה (1987). משנת 2005 מכהנת כפרופסורית בתחום המתמטיקה באוניברסיטת אמורי לאומנויות ולמדעים שנמצאת באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
קורות חיים.
ראמן פארימלה נולדה בשנת במאדראס (כיום טאמיל נאדו) בדרום הודו. היא למדה בתיכון סרדה וידיילדה לבנות בהודו ולאחר מכן המשיכה את לימודיה בסטלה מאריס (1965), קולג' קתולי לנשים שנמצא בשאנגחאי, טאמיל נאדו, הודו. את התואר השני שלה, קיבלה מהאוניברסיטה של מאדראס בשנת 1970, ולאחר מכן את הדוקטורט שלה במתמטיקה בשנת 1976 מאוניברסיטת בומבי בהודו.
לאחר קבלת הדוקטורט, הצטרפה פארימלה לסגל ההוראה של טתה, מכון למחקר בתחומים מדעיים ומתמטיים בבומבי. היא נאלצה לעזוב את העבודה לאחר זמן קצר, כיוון שנישאה ועברה בעקבות עבודתו של בן זוגה לטנזניה, אך לאחר שהוצע לה לעשות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ציריך בשווייץ, עזב בן זוגה את עבודתו והם עברו לשם. לאחר פוסט הדוקטורט שבה פארימלה למשרתה כפרופסורית במכון טתה. בשנת 1987, קיבלה פארימלה את פרס באטינגר למחקר בתחומי המדע והטכנולוגיה על מחקריה שנעשו בתחום המתמטיקה האלגברית ותאוריית המספרים ובשנת 1994 היא הוזמנה לשאת נאום בקונגרס המתמטיקאים הבנילאומי שנערך בשנה זו בציריך.
כאות הערכה על מחקריה, היא קיבלה בשנת 1999 תואר "דוקטור של כבוד" מאוניברסיטת לואיזיאנה שבארצות הברית. בשנת 2005, הוענק לה פרס הtwas (the world academi of science), פרס שניתן למדענים ממדינות מתפתחות, אשר הישגיהם המדעיים תרמו לקידום המדע במדינות הללו. את הפרס היא קיבלה על מחקרה בנושא אנלוגיות ריבועיות, שנחשב למוביל לפיתוחים עוקבים בתחום. פארימלה היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה בנושאי הפיזיקה והמתמטיקה ב20 שנות קיומו. כיום היא פרופסורית מן המניין באוניברסיטה הפרטית אמורי לאומנויות ומדע באטלנטה, ג'ורג'יה, שם היא מלמדת קורסים בנושאי האלגברה בשדה הלא ממשי והגאומטריה .
מחקריה בתחומי האלגברה.
בשלב מוקדם בקריירה האקדמאית שלה, הצליחה פארימלה הצליחה למצוא דוגמה לא טריוויאלית לקבוצה ריבועית במישור נקודות, דבר שעד מערך המחקר הנ"ל לא היה נחשב לאפשרי. לאחר שהיא גילתה את הדוגמה הזו, היא השתמשה בה כדי להפריח ולאמת תאוריות מתמטיות שונות שקשורות לתחום האנלוגיות הריבועיות והתבניות הריבועיות. מחקריה בתחומים אלו הובילו אותה לחקור גם אלגברה גאומטרית של השדה הממשי ובשדה המרוכב (הלא ממשי), תאוריות בתחום הקוהומולוגיה והקשר ביניהם . מחקרה בתחום משוואות ריבועיות מדרגה נמוכה הוביל אותה לגילוי של הגדרה חדשה לדיסקרימננטיה של פולינום ריבועי. פולינום ריבועי זה, שניתן לפתור בעזרת נוסחאת השורשים, אינו משתנה תחת אינוולציה. כלומר, אינו משתנה תחת טרנספורמציה של משתנה אחד במשוואה, כיוון שזה משתנה חזרה למצב הקודם, וחוזר בפתרון לצורתו המקורית במשוואה ההתחלתית. גילוי של דיסקרימננטיה זו, הוביל לאפשרות ליישב ויכוחים שונים על שאלות שנוגעות לקבוצות אלגבריות ריבועיות. שאלות אלו היו קיימות עוד בשנות ה-30 של המאה ה-19 וגילוייה של פארימלה בתחום זה הובילו למחקר נוסף ומעמיק יותר שקשור לשאלות הללו ולפולינומים ריבועיים.
בנוסף למחקרים אלו, במחקריה בתחום הקהומולוגיה הצליחה פארימלה למצוא תשובה להשערתו השנייה של המתמטיקאי ז'אן-פייר סר. השערה זו שפותחה בשנת 1963 הייתה משוואה בנושא הגדרת סופיות של שדות מקומיים. עד מחקרה של פארימלה היה נהוג לחשוב, על סמך מחקרים קודמים, שהתשובה היא 8. לאחר שחקרה גם היא את אותה משוואה, היא מצאה כי התשובה היא בעצם 10 או פחות, כלומר השדה אינו סופי לגמרי.
גילוייה בתחומים אלו הובילו אותה לזכייה בפרס ה-TWAS למתמטיקה בשנת 2005.
ג'יין לובצ'נקו
ג'יין לובצ'נקו (באנגלית: Jane Lubchenco; נולדה ב-4 בדצמבר 1947) היא אקולוגית וביולוגית ימית אמריקאית, המרצה באוניברסיטת אורגון. מחקריה עוסקים באינטראקציה בין אדם לסביבה, מגוון ביולוגי, שינויי אקלים ושימוש בן קיימא בימים ואוקיינוסים. בין השנים 2009–2013 הייתה המנהלת של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), והאישה הראשונה בתפקיד זה בארגון.
קורות חיים.