בראשית שנות התשעים כיהן כראש ישיבת 'כתר ישראל' של חסידות סדיגורה, ומשנת ה'תשנ"ז (1997) הוא ראש ישיבת 'מחנה אברהם' של חוג חת"ם סופר בבני ברק ורב קהילת טשכנוב בשכונת רמות ג' בירושלים. במקביל הוא עומד בראש כולל לדיינות ולהכשרת אברכים למורי הוראה בירושלים.
בשנת ה'תשס"ו ייסד את ישיבת 'דרכי תורה' ומאז הוא עומד בראשה. בשנותיה הראשונות כיהן בה לצדו גם הרב ברוך דב פוברסקי, ראש ישיבת פוניבז'.
הרב וייס מעביר שיעורים קבועים בסוגיות הלכתיות ולמדניות הקשורות לפרשת השבוע, שרובם מתפרסם בהמשך בספריו "מנחת אשר". השיעורים מתקיימים בכל יום שני בבית כנסת דביר בהר נוף, ביום שלישי בבית וגן בבית הכנסת תפארת צבי וביום רביעי בבני ברק. ביום חמישי בערב מתקיים השיעור המרכזי בבית מדרשו בירושלים. השיעור מוקלט בקול הלשון ומופץ בדיסקים. הוא מעביר שיעורים גם בישיבות של המגזר הדתי-לאומי: בישיבת תורת החיים, ובישיבת שדרות הוא מוסר שיעור אחת לשבועיים.
החל משנת תשע"ג הוא משמש כפוסק של בית החולים שערי צדק. הוא ייסד בית דין לדיני ממונות, במסגרתו עוסק בין היתר בבוררות וביישוב סכסוכים בין שכנים. בפסיקותיו בנושאים אלו מעניק הרב וייס משקל גם לחוק הישראלי.
סגנון שיעוריו.
הרב וייס מוסר את שיעוריו בנושאי הלכה ולמדנות. שיעוריו מובנים גם למי שאינו מצוי בנושא. הוא מרבה לצטט מספרי בעל שואל ומשיב, הרב שלמה קלוגר, הרב יוסף ענגיל, והחתם סופר. משתדל להימנע מעיסוק בפרטים שוליים ומתנגד לעיסוק קונספטואלי מופשט במושגים התלמודיים כמקובל בשיטת בריסק. שכיח אצלו הביטוי "ליבי אומר לי". אינו נרתע מפסיקה חדשנית, אף כשאינה תואמת את שיטת הפסיקה הרווחת.
ספריו.
כל ספריו של הרב וייס נקראים "מנחת אשר". הספרים שראו אור מאז שנת תשמ"ז יוצאים במסגרת "מכון מנחת אשר" שמוציא גם חוברת שבועית משיעוריו, ובה שאלות הלכתיות על דרך הפלפול העיוני ברעיונות קצרים על דרך האגדה והמוסר לפרשת השבוע.
בסדרת "מנחת אשר" על התלמוד הבבלי נדפסו נכון ל-ה'תשע"ז, כרכים ובהם שיעורים על המסכתות: שבת, פסחים, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, מכות, מסכת נידה והלכות נידה.
בסדרת "מנחת אשר" על התורה מודפסים שיעוריו השבועיים הכוללים דיוני הלכה וענייני אגדה ומוסר, על סדר פסוקי פרשת השבוע. כרך נספח לסדרה זו הוא "הגדה של פסח - מנחת אשר".
גם ספר השו"ת שלו, בן שלושה כרכים, נקרא "שו"ת מנחת אשר".
"מנחת אשר - אמונה וביטחון" עוסק בנושאים אלה לאור חובת הלבבות, הרמב"ן, החזון איש ועוד.
בית הדין "דרכי הוראה" מדפיס לפני החגים חוברות ובהן חידושים מפרי עטם של חברי בית הדין, ביניהם מאמרים של הרב וייס.
בשנת 2021 הוציא כרך של "שו"ת מנחת אשר" העוסק בענייני מגפת הקורונה בישראל ובהשלכות ההלכתיות שלה הוא בעיקר ייחס חשיבות לדעת משרד הבריאות לצד דעת תורה והוביל קו מחמיר בכל הקשור למגפת הקורונה.
יוקללה
טביעת רגל אקולוגית
טביעת רגל אקולוגית היא מדד לביקוש האנושי למערכות אקולוגיות בכדור הארץ. זהו ניסיון לכמת ולהגדיר כמדד את שטח האדמה והמים הנדרש על מנת לספק את הצרכים ולקלוט את חומרי הפסולת של אוכלוסייה בעלת אורח חיים נתון. המדד הוא חלק ממדד "יום החוב האקולוגי" של צוות החשיבה Global Footprint Network, המשווה בין הביקוש האנושי ליכולת ההתחדשות של משאבי כדור הארץ ונותן תאריך מדויק ליום השנתי שבו הביקוש עולה על יכולת ההתחדשות. בעוד שנעשה שימוש נרחב במושג טביעת רגל אקולוגית, שיטות המדידה משתנות. מושג זה זכה לביקורות שונות, למשל על כך שאינו מוגדר היטב מבחינה מדעית. המודלים של טביעת הרגל האקולוגית נמצאים בתהליך מתמיד של שיכלול ועידון, ורבים אינם תופסים אותם כאמת מידה מדויקת.
נתוני המדד הם בקנה מידה פוליטי, כך שכל טביעת רגל אקולוגית מחושבת לפי מדינה. את הנתונים עצמם אוספים Global Footprint Network ממספר מקורות, ביניהם ארגון המזון והחקלאות של האו"ם ומאגרי מידע עולמיים נוספים של האו"ם ושל מוסדות נוספים.
הרכב המדד.
המדד, כפי שהוא מיושם על ידי Global Footprint Network, מחולק לשש "טביעות רגל" שונות:
קיבולת המשאבים הטבעיים העולמית - biocapacity.
את מדד הטביעת הרגל האקולוגית נהוג להשוות לקיבולת המשאבים הטבעיים הכוללת של כדור הארץ, הנקראת גם biocapacity.
קיבולת המשאבים שמחושבת בידי Global Footprint Network כוללת בתוכה את סכום האדמות ושטחי הימה הפוריים - המפיקים יבול, מזון למרעה, יערות ודגה.
יום החוב האקולוגי.
יום החוב האקולוגי הידעו גם בשם יום סיום המשאבים הוא התאריך בו הדרישה של האנושות עולה על היכולת של כדור הארץ להתחדש באותה השנה. חישוב תאריך סיום המשאבים נעשה על ידי חלוקת היכולת הביולוגית (biocapacity) בטביעת הרגל האקולוגית העולמית והכפלתה 365, מספר הימים בשנה. היכולת הביולוגית היא התכולה של המערכות האקולוגיות לייצר חומרים ביולוגיים המשמשים בני אדם ולספוג את חומרי פסולת שנוצרים על ידי בני אדם.
Global Footprint Network מחשבים באופן שנתי את היום המדויק בו טביעת הרגל האקולוגית השנתית מנצלת את מלוא המשאבים הטבעיים שנוצרו בידי הטבע באותה שנה, כך שלאחר יום זה כל ניצול נוסף של הטבע על ידי טביעת הרגל מהווה חריגה מהקיבולת של הטבע ומה"תקציב האקולוגי" ("גירעון אקולוגי"), ומהווה פגיעה בכמות משאבי הטבע המתחדשים.
החישוב האמור:
Global Footprint Network מעריכים שהפעם הראשונה בהיסטוריה שבה טביעת הרגל האקולוגית השנתית עברה את קיבולת המשאבים הטבעיים השנתית הייתה באמצע שנות השבעים. יום החוב האקולוגי מקדים מדי שנה, מלבד בשנת 2020, שבעקבות מגפת הקורונה התאריך התאחר.
אנליזה של טביעת רגל אקולוגית.
אנליזה של טביעת רגל אקולוגית היא הערכה כמותית של שטח האדמה היצרני מבחינה אקולוגית, אשר נדרש לקיום אדם או קבוצת אנשים (לדוגמה משפחה, עיר או מדינה). זאת בהתבסס על השימוש הצפוי באנרגיה, מזון, מים, חומרי בנייה ושאר משאבים. בשל קשיי מדידה קשה להגיע לאומדן מספרי מדויק של טביעת הרגל האקולוגית ויש בעייתיות מסוימת בהגדרת המושג, אך ניתן להגיע להערכה כמותית מקורבת.
טביעת הרגל האקולוגית היא דרך לקבוע את הצריכה היחסית של אנשים שונים כדי להצביע בפניהם על השימוש שלהם במשאבים, ולפעמים משמשת לעידוד אנשים לשינוי הדרך בהם הם צורכים. לדוגמה, לעיתים קרובות נעשה שימוש בטביעת רגל אקולוגית כדי לטעון שאורח החיים המערבי הנוכחי אינו בר קיימא. מספר אתרי אינטרנט של ארגונים ללא מטרת רווח מאפשרים לגולש להעריך את טביעת הרגל האקולוגית שלו (ראו "העריכו את טביעת הרגל האקולוגית שלכם", להלן).
שינויים בהרגלי הצריכה.
הרעיון של טביעת רגל אקולוגית נעוץ בשימוש של בני האדם במשאבים מתחדשים, ובניגוד לתפיסה רווחת אינו מתייחס כלל לשימוש במשאבים בלתי מתחדשים, כיוון שמעצם הגדרתם השימוש בהם אינו בר-קיימא. הטבע יכול לחדש את משאביו בקצב מסוים; אולם באופן עקבי וגדל, בני האדם צורכים חלק ניכר מן המשאבים המתחדשים מהר יותר מהקצב שבו שהטבע מסוגל לחדש אותם.
על פי גישה זו, המצב של עומס אקולוגי הוא עודף המסכן, בסופו של דבר, את המערכות האקולוגיות בכך שלא ניתן להן די זמן כדי "להיטען מחדש". בנוסף, סביר שבני אדם יכולים לחיות ללא משאבים מתכלים כמו מתכות או דלק מחצבי. הם חיו כך בעבר הרחוק, וייתכן שיחיו כך בעתיד. לעומת זאת, בני אדם וכל המינים תלויים במאגר המשאבים המתחדשים.
הגישה של טביעת רגל אקולוגית יכולה לעודד הכרות עם המושג של טעינת משאב והקצב שבו אנו משתמשים במשאבים כגורמי מפתח לחברות אנושיות בנות-קיימא. גורם הזמן הזה מסייע להבנת הנקודה שאין מדובר רק במה אנו משתמשים, או אפילו כמה משתמשים - אלא באיזה קצב, ולאורך איזו תקופת זמן.
תפיסה זו משתלבת בתנועות אחרות הקוראות ל"האטת" הצריכה האנושית ולסיוע לאנשים להתנתק מההאצה הזאת של פעולות וציפיות, המהווה מאפיין מרכזי של חברות מתועשות.
ביקורת.
לטענת חוקרים, החישובים מבוססים על הערכות גסות וספק אם הם חישוב של טביעת רגל אקולוגית של פרט או משפחה ממדינות מפותחות זהה לזה של מדינות מתפתחות. כמו כן, המודל בדרך כלל אינו מתייחס לשימוש כפול באדמה: יער משמש כקולט פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה וגם משמש לקיזוז פליטת גזי חממה אנושית מפעילות תעשייתית לאטמוספירה. ברמת משק הבית, המודל מוטה לטובת משפחות עם ילדים ולא מתייחס מספיק למשקי בית בגדלים שונים. המודל מסתכל רק על הצריכה של משק הבית ברגע נתון בהווה, ומתעלם מכך שסביר שכל צאצא יקים משק בית בעל צריכה משלו בעתיד. בית גדול עם עשרה ילדים יכול להיות עם טביעת רגל "קטנה יותר", יחסית לבית הקטן ממנו בחצי ובו רק אדם אחד, אך בטווח הארוך עם טביעת רגל אקולוגית משמעותית בהרבה.
כדי לענות לטענות אלו, נמצאים המודלים של טביעת הרגל האקולוגית בתהליך מתמיד של שיכלול ועידון. השימוש בניתוח של טביעת הרגל האקולוגית נחשב כסימן הדרכה, ולא כאמת מידה מדויקת של קיימות. לדוגמה, מעטים הם המודלים של טביעת רגל אקולוגית הכוללים את השימוש במים מתוקים או מלוחים.
הקווקז
שכויעך
תוכי אוסטרלי
יוקללי
סאות'המפטון (כדורגל)
מועדון כדורגל סאות'המפטון (באנגלית: Southampton Football Club) הוא קבוצת כדורגל מקצוענית מסאות'המפטון, אנגליה. כינוי הקבוצה הוא "הקדושים" (The Saints). בין השנים 1898 ל-2001 שיחקה הקבוצה באצטדיון הדל (Dell Stadium), אלא שתכולתו הקטנה אילצה את הקבוצה לעבור בשנת 2001 לאצטדיון גדול יותר, אצטדיון סנט מרי (32,551 מקומות ישיבה). מדייה המסורתיים כוללים חולצת פסים אדומה-לבנה ומכנס שחור.