בנוסף לאלה, הקים דוד קריבושי את התזמורת הסימפונית בת ים וניצח עליה משנת 1988 ועד לפירוקה בשנת 1999.
שימש כמנהל המוזיקלי של דודו פישר במשך 12 שנים, הלחין ג'ינגלים, שימש כמנהל מוזיקלי של השירוויזיון, ניהל את המרכז העירוני למוזיקה ברמת גן, הלחין ועיבד להיטים לזמרים ולהקות במשך 30 שנה, וביניהם: יוסי בנאי, הגשש החיוור, אריק לביא, יהורם גאון, יפה ירקוני, שושנה דמארי, גלי עטרי, יורם ארבל, רותי נבון, עדנה גורן, אושיק לוי ועוד רבים.
ב-2006 זכה בתואר מלחין השנה בתיאטרון במסגרת חלוקת "פרס התיאטרון" של התיאטראות בישראל. הפרס ניתן לו על המוזיקה להצגה ביידיש "החזן מווילנה".
החל מ-2012 מופיע קריבושי עם ״החברים של קריבו״ במופע מחווה לשלישיות הגדולות של הזמר הישראלי. בשלישייה חברים אורי בנאי, ניקי גולדשטיין ואילן לייבוביץ'. כמו כן הקים קריבושי שלישיית בנות ששרה את להיטי פסטיבלי הזמר הישראלי. בשלישייה חברות אתי קסטרו, בטי פבלו ושרונה נסטוביץ'.
החל מ-2015 מפיק ומופיע במופע המבוסס על שיריהם של בילי ג'ואל ואלטון ג'ון, בהשתתפות (זמרים מתחלפים) לירון לב, עדי כהן אילן לייבוביץ', הילה בן דוד ויאיר ביטון.
הרנטגן
חיים עזרא הכהן פרחיה
יוסף בולוף
יוסף בולוף (ביידיש: בולאָוו; באנגלית: Joseph Buloff; בפולנית: Józef Bulow ;1899, וילנה – 27 בפברואר 1985, מנהטן, ניו יורק) היה שחקן, במאי ומפיק יהודי שפרסומו העיקרי היה כאמן תיאטרון יידיש וקולנוע יידיש, אך הופיע גם באנגלית על בימות ברודוויי וביותר משלושים סרטים.
ביוגרפיה.
נולד בווילנה בשנת 1899 והיה מבכירי השחקנים של 'הלהקה הווילנאית' עוד בתחילת דרכה.
בולוף נישא לליובה קדישזון, בתו של מייסד הלהקה, לייב קדישזון, ב-1925 בבוקרשט. השתתף בסרטו של זיגמונט טורקוב "תקיעת כף" על פי מחזהו של פרץ הירשביין, סרט שבו נטלו חלק גדולי הבמה היידיש של אותם הימים, כגון: אידה קמינסקה, רחל לאה קמינסקה וזיגמונט טורקוב.
בשנת 1927 היגר לארצות הברית יחד עם רעייתו והשתתף שם בלמעלה ממאתיים וחמישים הצגות ביידיש. שיתף פעולה עם התיאטרון היידי האמנותי (Yiddish Art Theater) של מוריס שוורץ.
בשנת 1936 החל להופיע בברודוויי והחל משנת 1940 הופיע בסרטים הוליוודים רבים (אחד הנודעים שבהם הוא "מישהו שם למעלה אוהב אותי", בכיכובו של פול ניומן).. בולוף הופיע באחד הסרטים הראשונים שהופקו ביידיש בארצות הברית, "אהבת הסנדלר".
סייר רבות במדינות דרום אמריקה ובעיקר בארגנטינה. במספר הופעות שערך בישראל הופיע יחד עם השחקן היידי יעקב אלפרין. ב-1957 שיחק בסרט "גרבי משי" של קול פורטר.
בשנות ה-50 ושנות ה-60 בולוף הופיע בקביעות בישראל, בעיקר בהפקות שהעלה קודם בניו יורק:
ב-1958 העלה בישראל את המחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, אותו גם תרגם וביים, ואת המחזה "יומנה של אנה פרנק".
ב-1961 כיכב בהפקה של "טוביה החולב", בשם "טוביה ושבע בנותיו", בתיאטרון היידי בניו יורק, שגם הופיעה בישראל באולם "הבימה".
ב-1962 העלה 3 מערכנים של 3 מערכוני אנטון צ'כוב.
ב-1963 ביים ושיחק במחזה בשם "האיש מפקיסטן".
ב-1969 נעשה ניסיון, שלא יצא לפועל, להקים איתו בישראל תיאטרון יידי.
בשנת 1974 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
יוסף בולוף נפטר בפברואר 1985 בניו יורק. בתו היא השחקנית ברברה בולוף.
בשנת 1986 האוטוביוגרפיה שלו, 'מכיכר השוק הישן', יצאה בתרגום עברי בהוצאת זמורה ביתן. בשנת 1995 ראתה אור גם בגרסה היידית ('פון אלטן מארקפלאץ'), בהוצאת י"ל פרץ.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מועצת מחוז לונדון
מועצת מחוז לונדון (באנגלית: London County Council או בקיצור LCC) הייתה רשות השלטון המקומי של מחוז לונדון בין השנים 1889–1965. רשות זו הייתה הרשות המקומית הראשונה באזור לונדון רבתי שנבחרה בבחירות ישירות. הרשות שלטה על השטח הידוע כיום כלונדון הפנימית, והוחלפה בשנת 1965 במועצת לונדון רבתי.
היסטוריה.
עד אמצע המאה ה-19 האיגוד של לונדון, הממשל המקומי של הסיטי של לונדון שלט בחלק קטן מאוד מהאזור המטרופוליני של לונדון באותה עת. מועצת העבודות המטרופולינית (ה-Metropolitan Board of Works), שהייתה גוף ממונה (ולא נבחר) דאגה לעבודות הציבוריות ברחבי המטרופולין אולם מרבית הסמכויות נותרו בידי המחוזות השונים: מידלסקס, אסקס, סארי וקנט. בעקבות סדרה של מעשי שחיתות שהתגלו במועצת העבודות המטרופולינית, נחקק חוק הממשל המקומי 1888 ומכוחו הוקמה מועצת מחוז לונדון בשנת 1889. בהמשך הוקמו מועצות 28 רובעי לונדון על מנת שמועצות אלה יטלו את הסמכויות של המועצות הממשלתיות השונות שקדמו להן.
מועצת מחוז לונדון קיבלה את סמכויות מועצת העבודות המטרופולינית, וכן סמכויות נוספות בתחום החינוך, התכנון העירוני והבנייה. בשנת 1903 קיבלה מועצת המחוז תחת סמכותה את סמכויות מועצת החינוך של לונדון. כמו כן המועצה קיבלה את הסמכויות להפעיל את החשמליות במחוז, ולפתח מערכת זו (שכללה, נכון לשנת 1933 עת הוצאו הסמכויות ממועצת מחוז לונדון והועברו למועצת התחבורה הציבורית של לונדון, כ-200 ק"מ של נתיבים וכ-1,700 קרוניות חשמלית).
פוליטיקה.
בעת הקמת המועצה קיוותה הממשלה כי המועצה תהיה א - פוליטית, אולם במהרה נוצרו במועצה שתי מפלגות. מפלגת הרוב בעת הקמת המועצה הייתה המפלגה הפרוגרסיבית, אשר שלטה, יחד עם המפלגה הליברלית בממשלת בריטניה. המפלגה השנייה שפעלה במועצה הייתה המפלגה השמרנית הבריטית.
המועצה נבחרה מדי שלוש שנים. בין 1889–1907 שלטו הפרוגרסיבים במועצה. בשנת 1907 זכתה מפלגת הרפורמים בשליטה במועצה ושלטה בה עד שנת 1934 עת זכתה מפלגת הלייבור לרוב במועצה - רוב עליו שמרה עד ביטול המועצה.
מיקום מועצת המחוז.
לאחר הקמתה פעלה מועצת מחוז לונדון מספרינג גארדנז - הנהלת מועצת העבודות המטרופולינית שקדמה למועצת המחוז. בשנת 1906 החליטה המועצה להקים על שלושה מגרשים סמוכים, בצידו המזרחי של גשר וסטמינסטר על מנת להקים בניין הנהלה. המבנה תוכנן על ידי ראלף נוט ונבנה בין השנים 1909–1933. לאחר שהוקמה מועצת לונדון רבתי השתמשה מועצה זו במבנה עד לפירוקה.
ראשי מועצת מחוז לונדון.
תפקיד מנהיג מועצת מחוז לונדון הפך לתפקיד רשמי רק בשנת 1933 - אף שבפועל, נשאו בתפקיד ראשי מפלגת הרוב במועצה.
בנזה הקדוש
בֶּנֶזֶה הקדוש (St. Bénézet), הקרוי לעיתים גם בּנואה או בנזה בונה הגשרים (1163 לערך - 1184) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית והוא נחשב למייסד אחוות בוני הגשרים. על פי המסורת הנוצרית, הוא היה נער רועים. בזמן ליקוי חמה שאירע בשנת 1177, פקד את בנזה חזון, אשר ציווה עליו לבנות גשר מעל נהר הרון באביניון.
הרשויות סירבו לסייע לו, אך המלאכים שבחזון הורו לו לבצע את המשימה לבדו, בזמן שהם ישגיחו על העדר. בנזה הרים אבן כבדה וקבע אבן פינה למה שהפך אחר כך לגשר סן בנזה, גשר בנזה הקדוש. הרמת האבן גרמה על פי המסורת לשרשרת ניסים: עיוורים החלו לראות, חירשים יכלו לשמוע, גבם של גיבנים התיישר. לפיכך, זכה בנזה בתמיכת עשירי העיר, שהקימו את אחוות בוני הגשרים.
רוסלאן רוטאן
רוסלאן פטרוביץ' רוטאן (אוקראינית: Руслан Петрович Ротань; נולד ב-29 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר בדינמו קייב, בדניפרו ובנבחרת אוקראינה.
רוטאן החל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של דניפרו בגיל 17, ושנה אחת לאחר מכן (עונת ) עבר לשחק בהרכב הראשון של הקבוצה.
ב-2005 רוטאן עבר לשחק בדינמו קייב, ששילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 5 מיליון דולר. בינואר 2008 רוטאן חזר לשחק בדניפרו, ששילמה לדינמו קייב את אותו הסכום שקיבלה ממנה. הוא העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2015, ואף כבש את שערה השני של קבוצתו בכדור חופשי בהפסד 3-2 לסביליה. ב-27 ביוני 2017 חתם בסלביה פראג הצ'כית. בשנת 2018 שב לדינמון קייב. בקיץ 2018 פרש ממשחק פעיל.
רוטאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה ב-2003. הוא השתתף עמה במונדיאל 2006, יורו 2012 ויורו 2016. נכון להיום (2021) נמצא רוטאן במקום החמישי ברשימת שיאני ההופעות של נבחרת אוקראינה בכל הזמנים.
בעונת 2018/2019 היה רוטאן חבר בצוות אימון של קבוצת אולימפיק דונצק. ב-2019 החל לאמן את הנבחרת הצעירה של אוקראינה.
זיגמונט טורקוב
זיגמונט טוּרקוֹב (בכתיב יידי: טורקאָוו; בפולנית: Zygmunt Turkow; 1896, ורשה – 20 בינואר 1970, ישראל) היה שחקן, מחזאי, מעצב במה, במאי, מייסד ומנהל תיאטרון וקולנוע יהודי, בעיקר ביידיש, אך גם בפולנית, ברוסית, בפורטוגזית ובעברית.
חייו ויצירתו.
טורקוב נולד בוורשה (אז בירת גוברניית ורשה של האימפריה הרוסית) בשנת 1896. למד משחק בבית הספר הדרמטי בוורשה. שיחק וביים בפולנית בתיאטרון האומנותי "צֶנְטְרָל" בפולין וכמו כן שיחק ביידיש בתיאטרון של אסתר רחל קמינסקה. שיחק בתיאטרון הרוסי ולמד בימוי אצל בוריס גלגולין.
ב-1920 שב לפולין מרוסיה יחד עם רעייתו הראשונה אידה קמינסקה, והיה מבכירי הלהקה הווילנאית כבמאי ומעבד מחזות. היה מראשוני במאי הקולנוע בשפה היידיש, והוא שעמד מאחורי שתי הגרסאות הקולנועיות ל"תקיעת כף" ("Ślubowanie"): גרסת 1924, שבה השתתפו לייב קדישזון, יוסף בולוף, אידה קמינסקה, אסתר רחל קמינסקה ועוד, וגרסת 1937. באותה שנה ביים גם את הסרט "פריילעכע קבצנים" (יידיש: "הקבצנים העליזים"; בפולנית: "Weseli biedacy") בכיכובם של דז'יגאן ושומאכער.
מנישואין עם אידה קמינסקה נולדה השחקנית רות טורקוב (קמינסקה). לאחר גירושיו נשא לאישה את השחקנית דינה בלומנפלד אשר לימים, לאחר גירושיו ממנה, נישאה לאחיו של זיגמונט, השחקן והבמאי יונס טורקוב.