עם תחילת מלחמת העולם השנייה הצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד (אף-פא-או) בגטו וילנה. ב-29 ביולי 1943 ברח ליערות נַארוֹץ' שבבלארוס, כ-200 ק"מ מווילנה, ופיקד על יחידה של כ-30 פרטיזנים יהודים. הוא הבריח יהודים מהגטו ליערות, אימן אותם ללחימה והוביל אותם לפעולות נגד הגרמנים. בתקופה זו צייר את חוויותיו, ואחדות מיצירות אלה נכללות באוספים של מוזיאון לוחמי הגטאות, מוזיאון יד ושם ומוזיאון השואה בוושינגטון. לאחר תום המלחמה השלים את לימודיו באמנות בווילנה. לימד באקדמיה לאמנות בלודז' שבפולין, ונודע כצייר, פסל, תפאורן ומאייר.
בשנת 1951 עלה לישראל עם אשתו רחל ובנו מיכאל. הקים את מחלקת האמנות בבית הספר ויצו צרפת. כיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בישראל בשנים 1969–1981.
עיצב את אנדרטת הפרטיזנים בלטרון, שנחנכה ב-9 באפריל 2008.. כן פיסל בעץ את שער הכניסה למוזיאון ז'בוטינסקי במצודת זאב בתל אביב.
בשנת תשל"ד יצא לאור בהוצאת "יד ושם" אלבום ציוריו, "המרד". בשנת 2005 יצא לאור אלבום רטרוספקטיבי של יצירתו בישראל.
בוגן נפטר בתל אביב ב-2010, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב אבן שפרוט 7.
ניו דלהי מטאלו-בטא-לקטמז
ניו דלהי מטאלו-בטא-לקטמז (באנגלית: New Delhi metallo-beta-lactamase), הידוע בכינוי NDM-1 הוא אנזים הגורם לחיידקים המכילים אותו להפוך עמידים לקשת נרחבת של אנטיביוטיקות בטא-לקטם. אנטיביוטיקות אלה כוללות את משפחת הקרבפנם המשמשים כטיפול עיקרי לזיהומים חיידקיים עמידים לאנטיביוטיקה. הגן של NDM-1 הוא חלק מסדרה של גנים דומים המקודדים את האנזים בטא-לקטמאז ונקראים קרבפנמסים (Carbapenemases). חיידקים המייצרים קרבפנמסים מכונים "סופר באג" בגלל הקושי הרב לטפל בזיהומים הנגרמים מחיידקים עמידים אלה. בחיידקים אלה ניתן לטפל בדרך כלל רק באנטיביוטיקות ממשפחת הפולימיקסין (Polymyxin) וטיגציקלין (Tigecycline).
NDM-1 התגלה לראשונה בדצמבר 2009 בחולה שאושפז בניו דלהי כשהוא סובל מזיהום שנגרם על ידי החיידק "Klebsiella pneumoniae". מאוחר יותר זוהו חיידקים עמידים דומים בפקיסטן, בריטניה, ארצות הברית, קנדה, יפן, ברזיל, ובחודש אוקטובר 2010 אף בישראל. החיידקים הנפוצים ביותר המייצרים את האנזים הם חיידקים גרם-שליליים (-g) כגון "Escherichia coli" ו-"Klebsiella pneumoniae", אולם הגן של NDM-1 עובר מסוג חיידקים אחד לאחר בהעברה גנטית אופקית ולכן אינו מוגבל לחיידקים אלה.
מקור ותפוצה.
האנזים NDM-1 נקרא על שם ניו דלהי בירת הודו, כיוון שהמאמר שתיאר אותו לראשונה עסק במטופל משוודיה, שאובחן בחודש דצמבר 2009 ואשר חלה בזיהום חיידקי עמיד לטיפול בעת ששהה בניו דלהי. לאחר שטופל ללא הצלחה בניו דלהי, החולה הוטס לשוודיה ובבדיקות מעבדה זוהה חיידק "Klebsiella pneumoniae" עמיד לאנטיביוטיקות ממשפחת הקרבפנם, הנושא גן חדש למדע. החוקרים הגיעו למסקנה כי מנגנון העמידות החדש "מקורו בהודו, אולם קיים מידע מועט בהודו באשר למידת תפוצתו." מחקר שנערך בחודש מרץ 2010 בבית חולים במומביי כי רוב החיידקים עמידי קרבפנם שבודדו מחולים נשאו את הגן blaNDM-1 .
בחודש מאי 2010 אובחן בקובנטרי שבאנגליה חולה עם זיהום חיידקי עמיד של "E. coli" הנושא את הגן NDM-1. היה זה חולה ממוצא הודי שביקר בהודו 18 חודשים קודם לאיבחונו, ושם טופל בדיאליזה. התרביות הראשונות של החיידק היו עמידות לחלוטין לכל סוגי האנטיביוטיקה שנבדקו, בתרביות מאוחרות יותר נמצא שהחיידק רגיש לטיגציקלין וקוליסטין. מחברי דיווח זה הזהירו כי תנועת נוסעים בינלאומית וחולים המאושפזים בבתי חולים בארצות שונות, עשויים להפיץ את האנזים NDM-1 במהירות עם תוצאות חמורות.
עד לחודש יוני 2010 זוהו בארצות הברית שלושה מקרי זיהום חיידקי בעל מנגנון עמידות דומה, כולם במטופלים אשר קיבלו טיפול רפואי בהודו זמן קצר קודם לכן.". אולם מומחים אמריקאים חלוקים בדעתם האם NDM-1 מסוכן יותר מחיידקים עמידים אחרים שהתגלו עד כה, כגון MRSA, הנפוצים בארצות הברית.
בחודש יולי 2010 דיווחה קבוצת מחקר מניו דלהי כי זוהו שלושה מקרי זיהום חיידקי ב-"Acinetobacter baumannii" הנושאים את הגן NDM-1 אשר אושפזו ביחידה לטיפול נמרץ של בית חולים בצ'נאי בחודש אפריל 2010. כמו במקרים דומים חיידקים אלה היו עמידים לאנטיביוטיקות ממשפחת הלקטאם וקוינולון, אולם רגישים לטיגציקלין ולקוליסטין. עמידות נרחבת זו לאנטיביוטיקה בחיידק זה חמורה עוד יותר לנוכח העובדה כי לחיידק עמידות נוספת לטיפול.
מחקר בינלאומי שהתפרסם באוגוסט 2010 בחן את תחילת ותפוצת חיידקים הנושאים את הגן NDM-1. במחקר דווחו 37 מקרים בבריטניה, 44 מקרים בצ'נאי, 26 מקרים בהריאנה, ו-73 מקרים במקומות נוספים שונים בפקיסטן ובהודו. החוקרים מצאו כי רבים מזני החיידקים העמידים נשאו את הגן NDM-1 בפלסמיד, דבר המאפשר לגן העברה גנטית אופקית בין זני חיידקים שונים. כל החיידקים שבודדו היו עמידים למשפחות שונות של אנטיביוטיקה, כולל אנטיביוטיקות ממשפחת הבטא-לקטאם, פלואורוקוינלון, ואמינוגליקוסידים. אולם רובם היו רגישים לפולימיקסין וקוליסטין.
בתחילת אוגוסט 2010 נמצא כי התרכובת GSK 299423 יעילה באופן בולט כנגד חיידקים עמידים בכך שהיא מונעת מחיידקים אלה להמשיך ולהתחלק, ובכך מסתמן טיפול אפשרי לחיידקים הנושאים את הגן NDM-1.
ב-21 באוגוסט 2010 התגלה חולה ראשון עם זיהום בחיידק עמיד נושא NDM-1 באונטריו, קנדה ומאז התגלו מקרים נוספים בבריטיש קולומביה ובאלברטה. ב-6 בספטמבר 2010 התגלה זיהום ראשון ב-NDM-1 ביפן. במקרה נוסף של חולה שאושפז ביפן בחודש מאי 2009 זוהה גן ה-NDM-1 רק לאחר החלמתו. בסוף חודש אוקטובר 2010 אובחנה חולה במרכז רפואי שיבא כנושאת חיידק מעיים בעל עמידות מסוג NDM-1. החולה אושפזה קודם להגעתה לישראל בבית חולים בניו דלהי לאחר שנפצעה בתאונת דרכים, ואושפזה בבית החולים בישראל להמשך טיפול בפגיעותיה. החיידק לא גרם למחלה אצל מטופלת זו.
מקרה מוות ראשון של חולה עם זיהום חיידקי עמיד בגן NDM-1 דווח בבלגיה באוגוסט 2010. חולה זה זוהם לאחר שטופל בבית חולים בפקיסטן. הוא נפטר על אף שטופל בקוליסטין. הרופא המטפל דיווח כי המטופל נפצע בתאונת דרכים בפקיסטן ואושפז שם עם פגיעה חמורה ברגלו, ולאחר מכן הוטס לבלגיה להמשך טיפול.
שנדונג
ישיבת גרודנה (ליטא)
חנוכת הבית
ספר מלכים א
תחנת ממסר
תחנת ממסר רדיו
דאמוקריטוס
מרדכי מורה
מרדכי מורה (Mordecai Moreh; נולד ב-15 בנובמבר 1937) הוא צייר ישראלי המתגורר בפריז ובירושלים.
בוגר לימודי אמנות באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, ובית הספר הגבוה לאמנויות יפות "בוזאר" בפריז.
עוסק בציור, רישום והדפס. בתחום זה, קנה לעצמו מוניטין בשליטתו בתחריט היבש (Dry-Point). ככלל, יצירותיו הגרפיות מתאפיינות בשליטה טכנית גבוהה ורישום אקספרסיבי דייקני.
קורות חייו ויצירתו.
נולד בבגדאד למשפחה יהודית מסורתית אמידה. אביו היה רואה חשבון בחברה בריטית ואמו מורה לצרפתית ולרקמה. מרדכי הוא הקטן מבין שלושת אחיו ושתי אחיותיו. החל לרשום מגיל 4. בגיל 14, עלה לישראל לבד. בני משפחתו הצטרפו אליו שנה מאוחר יותר.
בין 1955 ל-1959 למד במחלקה לאמנות חופשית באקדמיה לאמנויות בצלאל. ב-1960 זכה במלגה מטעם ממשלת איטליה ללימודי אמנות באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, שם שהה בין 1960 ל-1962. בעקבות קבלת מלגת השתלמות בחו"ל מטעם "קרן תרבות אמריקה ישראל" ב-1962, למד בבית הספר הגבוה לציור "אקול דה בוזאר" פריז. מאז חי ויוצר, לסירוגין, בפריז וירושלים.
כבר מגיל 16, חש מרדכי מורה בצורך בחיפוש רוחני אשר הביא אותו להתעמק במיסטיקה של דתות היהדות, האסלאם, הנצרות, ההינדואיזם והבודהיזם. הוא התנסה בקבלה, באלכימיה, ובמדיטציה טנטרית. כמו כן רכש ידע רב ובקיאות באמנות המזרח הרחוק, לרבות הודו, טיבט, נפאל, קוריאה, סין, יפן ואמנות האסלאם.
מתערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה "ברטה אורדנג" בירושלים, בשנת 1960, ועד היום, הציג מורה בקרוב לתשעים תערוכות יחיד בארץ ובעולם.
זכה לפרסום בזכות תיאורי החיות שלו בתחריט ובציור, בין הריאליסטיות המצוירות ישר מהטבע ובין הדמיוניות בעלות מבט רגיש ועמוק. את עיסוקו בחיות מסביר האמן בכך שבניגוד לבני אדם, הן "לא מעמידות פנים ולא מתיימרות להיות אחרות ממה שהן עצמן. הן נמצאות מעל לשייכות ללאום, דת או גזע".
עולמו החזותי של מורה משלב בין מציאות לדמיון וציוריו רוויי חידה וסמליות. "למרות היותו ניחן בחוש הומור חיוני, מאפיל על הסצינות השגעוניות שלו צלה של טרגדיה". הרהור ומדיטציה, כמו גם הומור וגרוטסקה מוצאים מקום זה לצד זה ביצירתו. יצירותיו של מורה תוארו על ידי מבקר האמנות פייר רסטני כ"משלים חזותיים... בעלי מוסר השכל של אהבה ואמונה".
על אף שהאמן אינו מגדיר את עצמו ביחס לאסכולה מסוימת, יצירתו שויכה לסוריאליזם (ערכים מופיעים במילון ובאנציקלופדיית הסוריאליזם) כמו גם לאמנות החזיונית (Visionary Art) , ואף לאמנות השואבת מעולם הרזים של האלכימיה. כך הוזמן האמן על ידי הנהלת הביאנלה ה-42 בוונציה להציג במחלקה "אמנות ואלכימיה".