הספר העשירי, העוסק בהנדסת מכונות ובכלי מלחמה. מובא תיאור של מכונות אחדות ששימשו להובלת אבנים גדולות ולהנפתן. בפארק הארכאולוגי שליד הר הבית שחזרו החופרים גלגל עץ גדול להעברת גושי אבן גדולים לפי אחת השיטות שמתאר ויטרוביוס. אבן שמשקלה כ-4.5 טון ניתנת שם לגלגול על ידי כעשרה פועלים, כלומר כ-450 ק"ג לאדם, פעולה שאדם הפועל לבדו אינו יכול לעשות. נוסף על כך מופיעים תיאורים של משאבות ומתקנים אחרים המופעלים בלחץ מים או לחץ אוויר, או מד-מרחקים (למרכבות או לספינות) המיכני.
השפעת הספר.
ספר האדריכלות של ויטרוביוס היווה בסיס תאורטי רב השפעה על האדריכלות הרומית עוד בתקופתו ובכמה מאות השנים שאחריו. לאחר קריסת האימפריה הרומית הוא השתמר בזכות מאמציו של קארל הגדול בתחילת המאה ה-9 לשמר כתבים קלאסיים במסגרת הרנסאנס הקרולינגי.
ב-1414 "התגלה" מחדש הספר על ידי פוג'יו בראצ'וליני במנזר סנט גאלן שבשווייץ ושימש לאחר מכן ללימוד האדריכלות בתקופת הרנסאנס האיטלקי. הספר היה לתורתם של אדריכלי רנסאנס לאונה בטיסטה אלברטי, פיליפו ברונלסקי וניקולו דה ניקולי. במאה ה-16, כתב גם האדריכל אנדראה פלדיו שראה בוויטרוביוס את מורו, סדרת ספרים בשם "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות" (I Quattro Libri dell'Architettura) שהיווה בפועל המשך לכתבים הרומיים. כך גם איניגו ג'ונס האנגלי אימץ את הספר כתורה.
השפעה ידועה נוספת הייתה לפרק העוסק בפרופורציות גוף האדם על לאונרדו דה וינצ'י אשר בעקבותיו יצר את ציור "האדם הוויטרובי", על שמו של ויטרוביוס, וכן על הספר "על הפרופורציה האלוהית" שכתב לוקה פאצ'ולי בליווי איוריו של לאונרדו.
הדוכס מיורק
יוזמת השלום הסעודית
פטר אופורי קוואייה
פטר אופורי קוואייה (באנגלית: Peter Ofori-Quaye; נולד ב-21 במרץ 1980) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
פטר אופורי קוואייה עזב כבר בגיל צעיר מאוד, 15, את מולדתו, גאנה ועבר לשחק ביוון במועדון קלאמאטה. בקלאמאטה שיחק אופורי קוואייה שתי עונות אך בתקופה זו הקבוצה לא היוותה איום רציני על צמרת הטבלה. בשל כך, בעונה שלאחר מכן כבר עבר למועדון הפאר היווני, אולימפיאקוס.
במהלך כל שש עונותיו באולימפיאקוס, שיחק קוואיה במדי הקבוצה בליגת האלופות. אחד משעריו היה מול ריאל מדריד בעונת 1997/98. יותר חשוב מכך, אופורי קוואייה ידוע בהיותו המבקיע השני הצעיר ביותר בתולדות ליגת האלופות, כאשר הבקיע שער לטובת אולימפיאקוס בהיותו בן 17 ו-195 ימים בלבד.
לאחר שש עונות באולימפיאקוס, חזר אופורי קוואייה לגאנה לקבוצת ליברטי פרופשיונלס לעונה אחת אך חזר במהרה ליוון, הפעם לקבוצת OFI כרתים. בעונתו הראשון בכרתים, הקבוצה ניצלה בסוף העונה מירידה לליגת המשנה אך כבר בעונה שלאחר מכן, הקבוצה הגיעה עד המקום ה-7 בליגה, מקום שהעניק לה את הכרטיס לגביע האינטרטוטו, כרטיס עליו ויתרה השישית בטבלה היוונית, פאוק סלוניקי.
בעונה שלאחר מכן הגיע אופורי קוואיה לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, לאחר שזו העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. לאחר עונה אחת בקריית שמונה עבר לקבוצת א.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק עונה אחת ואז חזר לשחק בגאנה.
אופורי קוואייה שיחק גם בנבחרת גאנה בגביע אפריקה לאומות בשנת 2000 בה הפסידה גאנה ברבע גמר המפעל ל, ובצעירותו שיחק בנבחרת הנוער של גאנה במונדיאל הנוער ב-1997 ו-1999.
קולומביה (קרוליינה הדרומית)
קולומביה (באנגלית: Columbia) היא עיר הבירה של מדינת קרוליינה הדרומית בארצות הברית. קולומביה היא גם בירת מחוז ריצ'לנד שבקרוליינה, אף כי חלק קטן מהעיר נמצא במחוז לקסינגטון. שם העיר נגזר משמו של כריסטופר קולומבוס. קולומביה ממוקמת על גדות הנהר קונגארי.
בהיותה ממוקמת רק 21 ק"מ דרומית מערבית למרכז מדינת קרוליינה הדרומית, נחשבת קולומביה לעיר העיקרית של קבוצת המחוזות המרכזית של קרוליינה, הנקראת "Midlands" (ארצות התיכון). עקב כך היא נקבעה גם כעיר הממשל.
קולומביה נוסדה בשנת 1786 כדי לשמש כעיר הבירה של המדינה, במקום הבירה הקודמת, צ'ארלסטון. בתור שכזו, היא אחת הערים המתוכננות הראשונות בארצות הברית. תכנון זה גרם לאיכות החיים הגבוהה בעיר, המשובצת במוסדות תרבות, פארקים, ואזורי שעשועים. בסמיכות לקולומביה מתמזגים שני נהרות גדולים, דבר ההופך אותה אידיאלית לשיט קייאקים וקאנו. גם מספר גדול של קבוצות תיאטרון עצמאיות נמצאות בעיר.
בעיר ממוקם הקמפוס הראשי של האוניברסיטה של קרוליינה הדרומית (University of South Carolina) כמו גם בסיס הטירונים הגדול ביותר של צבא ארצות הברית, פורט ג'קסון.
שטחה של העיר הוא 330.8 קמ"ר, ומתגוררים בה (נכון ל-2009) 129,333 תושבים.
היסטוריה.
האירופאים הראשונים שעברו בסביבת העיר היו משלחת ספרדית אשר סיקרה את האזור במאי 1540. העיר נוצרה על ידי המועצה הכללית של קרוליינה הדרומית ב-26 במרץ 1786 והייתה כבר מלכתחילה מוקד חשוב להתפתחות המדינה כולה. בבחירות שנערכו בסנאט המקומי נבחר השם "קולומביה", על פני השם "וושינגטון". היישוב הוכרז ככפר בשנת 1805 וכעיר בשנת 1854. מצודת קונגארי, שמוקמה על הגדה המערבית של נהר הקונגארי הייתה חשובה לפיתוח מערכת הנהר סאנטי. הממשלה הקולוניאלית הקימה מעבורת לחיבור המצודה עם היישובים בגדה המזרחית של הנהר. בתחילת המאה ה-19 חל גל פיתוח בעיר. ב-17 בפברואר 1865, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, החריבו כוחות האיחוד בפיקודו של הגנרל ויליאם שרמן את העיר. בין היתר, אולם הקונגרס הישן נהרס עד היסוד.
בתחילת המאה ה-20 הפכה קולומביה למרכז טקסטיל אזורי ובשנות ה-30 הפכה גם למרכז מסחרי. בשנות ה-40 החלו מחאות ציבוריות כנגד חוקי ג'ים קרואו המפלים אפרו-אמריקאים לרעה. חוקים אלו התחילה להתבטל במדינה בתחילת שנות ה-60, מעט לפני שאר ארצות הברית.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-129,000 תושבים.
מבחינה דתית, הזרמים הדתיים הדומיננטיים הם הבפטיזם, המתודיזם, האוונגליזם והפרסביטריאניזם. ישנם כ-3 בתי כנסת הפועלים בעיר.
ערים תאומות.
כיום יש לקולומביה חמש ערים תאומות:
פונקציה הפוכה
הקידמה והעבודה
טמגאלי
ג'אז ישראלי
הג'אז הוא סוגה מוזיקלית שמקורה בארצות הברית, אך במדינות נוספות ובהן ישראל פעלו ופועלים יוצרים שונים.
יוצרי ונגני הג'אז בישראל פועלים בסוגה זו בלבד, או משלבים פעילות כזאת עם נגינת מוזיקה קלאסית בתזמורות פילהרמוניות שונות ואחרות, וכמו כן נגינת רוק ופופ.
ראשית צמיחת הג'אז.
חוקרי התחום כאלונה שגיא-קרן, דני קרפל ויאיר דגן נועצים את ראשית הג'אז עוד בתקופת המנדט, כאשר עלו לארץ מוזיקאים מגרמניה במסגרת העלייה החמישית. המוזיקה שניגנו, בעיקר במסעדות ומועדונים בתל אביב (כגון קטה דן וקפה פילץ) ובנהריה (פינגוין), הייתה בעיקרה מוזיקה לריקודים (טנגו, פסדובלה, צ'ארלסטון, פוקסטרוט) שהושפעה ממוזיקת הג'אז שנוגנה במועדוני ברלין בשנות השלושים. כלומר, היה מדובר בהשפעה מכלי שני או שלישי ולא בנגנים שהכירו ג'אז אמריקאי של אותה תקופה. הבולטים במוזיקאי התקופה שהייתה להם גישה לג'אז היו הפסנתרן והמלחין משה וילנסקי, שהיה גם מנהלו האמנותי של תיאטרון המטאטא והזמר יוסף גולנד (מוכר מביצועו לשיר עברי הקל הראשון שהוקלט בישראל "דודה הגידי לנו כן"). בירושלים הובילו שבתי פטרושקה, חיים אלכסנדר ונפתלי אהרוני ערבי ג'אז בבתי מלון, בקפה "רחביה" ובמסעדת "הסה", כולם מקומות בילוי של יהודי גרמניה ("יקים"). במקביל התפתחו מועדונים בתל אביב, ירושלים וחיפה שיועדו לחיילי הצבא הבריטי (כגון מועדון "תיבת נח"), שבהם נוגנה מוזיקה לריקודים. פעמים רבות הגיעו לנגן במסגרות אלו תזמורות מקצועיות מבריטניה וכך נשמעו לראשונה בישראל צלילי ג'אז אותנטיים. מוזיקה זו נקראה "סלונית" וההתנגדות לה בקרב אנשי ההתיישבות העובדת הייתה חריפה. היא נחשבה לזרה, אימפריאליסטית, דקדנטית ונקשרה לשיתוף פעולה עם הבריטים.
לאחר קום המדינה התרכזה רוב פעילות הג'אז בבתי מלון ומועדוני תיירים בתל אביב. המוזיקאים היו ברובם עולים חדשים ממזרח אירופה, בעיקר רומניה. בהם בלטו פיסי אושרוביץ וסטו הכהן (כמו גם פאול קוסלה ורומן מסינג שהיו למנצחי תזמורות בתי קפה ובתי מלון בתל אביב). אחת מ"חממות" המוזיקאים" הייתה תזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך, במסגרתה נקלטו הן עולים צעירים והן ילידי הארץ (כאלכס וייס, דני גוטפריד ומישה סגל), אולם גם בה נוגנה בעיקר מוזיקה לריקודים ולא בי בופ ברמה ובאיכות המקבילה בארצות הברית. מוזיקאים צעירים כאלברט פיאמנטה דני גוטפריד ואהרלה קמינסקי העידו כי שמעו לראשונה ג'אז בתוכניתו של ויליס קונובר ששודרה במסגרת שידורי הרשיו של קול אמריקה. הם, יחד עם יגאל נחמני (שעזב את ישראל ב-1955 ושינה את שמו לאל ניומן), היו ילידי הארץ הראשונים שניגנו בי-בופ. במחצית השנייה של שנות החמישים החלו להגיע עולים אנגלו-סקסים שהשפיעו על סצנת הג'אז הן כמוזיקאים והן כקהל. החשוב בהם היה מל קלר, סקסופוניסט, קלרינטן ומעבד שעלה מארצות הברית כבר בשנת 1951 והשקיע את כל ימיו להפצת הג'אז בישראל, כמורה, מלחין, מעבד ומנטור לדורות של מוזיקאים. דני קרפל כתב על קלר: "במל קלר נאספו כל התכונות שמקנות לו את החשיבות ההיסטורית של "האב המייסד", החלוץ בשדה הג'אז בישראל. אני מגדיר אותו "ציוני הג'אז הראשון". המורה החשוב הנוסף של התקופה היה פרופסור צבי קרן שעלה ף הוא ב-1951 והיה מלחין, מעבד, נגן ומורה חשוב.