ילדותה של איזבל התקדמה באופן לא אדיב ובתוך לוח זמנים נוקשה שהכין אביה, שקבע כל דקה מיומה. התקשרויות חברתיות וביקורים הותרו רק בימי ראשון, חגים וימי הולדת משפחתיים. כדי להקל על לוח הזמנים הנוקשה שלה, לעיתים הופיעה בהצגות ילדים שהועלו בארמון הקיסרי עם כמה מחברות ילדותה. לדברי לקומבה, המורה האישית של איזבל, מכך התפתחה אחת התכונות בחייה הבוגרים: שמירה על לוח זמנים נוקשה. בגיל 14, בזמן שהוריה היו בביקור רשמי בפרובינציות הצפוניות של ברזיל, קיבלה איזבל רשמית את האורח המלכותי הראשון שלה, מקסימיליאן הראשון, לעתיד קיסר מקסיקו, אחיו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
העוצרות.
הנסיכה איזבל שימשה כעוצרת של ברזיל בשלוש הזדמנויות בהן שהה אביה מחוץ לברזיל: בפעם הראשונה בין 25 במאי 1871 ל-31 במרץ 1872, בפעם השנייה בין 26 במרץ 1876 ל-25 בספטמבר 1877 ובפעם השלישית בין 30 ביוני 1887 ל-22 באוגוסט 1888. בתור העוצרת אחזה איזבל בסמכויותיו של קיסר ברזיל. החוקה הברזילאית שהקימה את האימפריה בתור מונרכיה חוקתית הותירה לקיסר או לקיסרית המכהנים לבצע מינויים פוליטיים, הטלת וטו על חוקים חדשים במועצת השרים ונתינת חנינה במסגרת הסמכויות החוקתיות. במשך כל חייה לאיזבל כמעט ולא הייתה אהבה להנהגה ולכוח פוליטי, מאפיין שהיא חלקה עם אביה. היא העדיפה להיות עם משפחתה בביקורים ארוכים באירופה, לחנך את ילדיה או לנהל את חיי החברה של חצר המלוכה הברזילאי. הנוכחות החזקה של אביה, השלום והסדר של האימפריה עקב שלטונו הארוך שסיפק לברזיל תקופת יציבות רצופה, שיפרו את הקבלה של ריבון חדש אל תוך ההנהגה הלאומית.
תקופת העוצרות הראשונה התקיימה במהלך מסע של הקיסר פדרו השני אל אירופה והמזרח התיכון. מסע אשר נדחה קודם לכן לנוכח התמשכותה של מלחמת הברית המשולשת. איזבל חששה מזה זמן רב בנוגע ליכולתה להוליד ילדים. ההריון הראשון שלה הסתיים במות העובר במהלך הלידה. ההריון השני צלח ובנה הנולד נקרא על שם סבו הקיסר פדרו; פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה. תקופת העוצרות השנייה התרחשה גם כן בעת היה הקיסר פדרו השני במסע מחוץ לברזיל. לאחר בחירות למועצת השרים בשנת 1876 החלו התפרעויות אזרחיות ברחובות הבירה ריו דה ז'ניירו לנוכח ההתנגדות החריפה של רבים לתוצאות. נוסף על כך גאסטון חלה ואיזבל נכנסה לחרדה מהמשבר הפוליטי. לאחר שובו של פדרו, יצאו איזבל וגאסטון לשהות מוארכת ברפובליקה הצרפתית השלישית שנמשכה שלוש שנים אשר במהלכן לא הייתה איזבל מעורבת כלל בממשל האימפריה הברזילאית. בשנת 1887, האווירה בברזיל השתנתה. המדינה הייתה בתסיסה אזרחית. סוגיות הביטול של העבדות בברזיל והדרישה לבחירות ישירות שלטו בדיון הפוליטי, ובריאותו הרופפת של פדרו השני דרשה ביקור באירופה לצורך טיפול רפואי. הנסיכה איזבל, שהייתה אז עדיין בשהות ברפובליקה הצרפתית ביחד עם בעלה, נקראה לשוב לברזיל ולכהן בפעם השלישית בתור העוצרת.
מזה זמן רב הייתה בברזיל תסיסה אזרחית בכל הנוגע לביטול העבדות. חלק נרחב מהכלכלה הלאומית נשענה על גידולים חקלאיים ואלו היו מבוססים על עבודות פרך שבוצעו בידי עבדים. תחת השגחתה של איזבל במהלך תקופת העוצרות הראשונה, נשיא מועצת השרים, לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס, העביר את חוק הרחם החופשי שהיווה את השלב הראשון לקראת ביטול העבדות בכך שהכריז שכל ילדיהם של עבדים חופשיים מעת הולדתם. מכיוון שהמגזר החקלאי השמרן היה הבסיס לתמיכה במונרכיה, הקיסר פדרו השני היסס מלנקוט עמדה חזקה נגד העבדות מחשש כי הדבר יצור קרע בין האריסטוקרטיה למגזר החקלאי. לנוכח ההגירה וגידול הכלכלה התעשייתית, נחלשה חשיבותה הכלכלית של העבדות ועלתה ההתנגדות אליה בקרב חוגים פוליטיים שונים. איזבל עצמה תמכה בסיום העבדות באופן מלא מסיבות כלכליות אך גם מסיבות הומניות, לנוכח עליית החשיבות של זכויות האדם. היא צוטטה בעת אמרה כי: במהלך תקופת העצרות האחרונה חתמה איזבל על חקיקה שלימים ניתן לה הכינוי "חוק הזהב" (ב-13 במאי 1888) שהביא לביטול העבדות בברזיל. החוק שחרר לחופשי 700,000 איש, חמישה אחוזים מכלל אוכלוסיית ברזיל שמנתה בה בעת 14 מיליון תושבים בסך הכל. על חוק הזהב קיבלה דונה איזבל את מדליית "ורד הזהב" מהאפיפיור לאו השלושה-עשר. ביטול העבדות הביא את המלוכה לשיא התמיכה העממית בה אבל באותו הזמן החליש את תמיכת המעמד החקלאי בה, שהיה הבסיס לשלטונה, בכך גרר הדבר היחלשות של יציבות המשטר.
הגלות.
ביטול העבדות בברזיל פגע בתמיכה של המגזר החקלאי במלוכה הברזילאית. הייתה תמיכה עממית נרחבת עדיין לקיסרות אך היא הייתה חלשה מבעבר. לנוכח משבר ביחס הממשל עם הנהגת הכנסייה הקתולית בברזיל נחלש מעמדה של המלוכה עוד יותר. משברים אלו ביחד עם עליית התמיכה ברפובליקניזם, הביא תוך שנה וחצי להפלת האימפריה הברזילאית ול ב-15 בנובמבר 1889. האימפריה הופלה בהפיכה צבאית בראשות דאודורו דה פונסקה אשר השתמשה באמצעים לא דמוקרטים להפוך את המדינה לפדרלית ולמנוע התנגדות אזרחית להפיכה בעזרת גירוש בני משפחת המלוכה מריו דה ז'ניירו ומברזיל בכלל. רק בשנת 1894 נבחר פרודנטה דה מוראיס להיות לנשיא האזרחי הראשון של הרפובליקה הברזילאית החדשה.
כתוצאה מכך, הוגלו איזבל ומשפחת המלוכה לאירופה. איזבל עברה להתגורר באחוזתו של בעלה, אחוזת אֶה במחוז סן-מריטים שבנורמנדי, הרפובליקה הצרפתית השלישית, עד למותה ב-14 בנובמבר 1921. כאשר הנסיך פדרו הביע בפני הוריו את הרצון להתחתן עם אלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, איזבל וגאסטון התנגדו לנישואים עקב מעמדה של אלז'בייטה שהיה נחות מזה של נסיכה. לבסוף הסכימו לחתונה בין פדרו ואלז'בייטה. בשנת 1953, גופתה הועברה לברזיל, בתקופת נשיאותו הדמוקרטית של ז'טוליו ורגאס, ובשנת 1972 נקברה בקתדרלת פטרופוליס הממוקמת בתוך העיר הקיסרית של ריו דה ז'ניירו, לצד אביה הקיסר פדרו השני. מורשתה המרכזית של איזבל היא בנוגע לפועלה לסיום העבדות בברזיל והיא נחשבת להיות לדמות המשפיעה ביותר בפוליטיקה הברזילאית בכל הנוגע לנושא.
תואר קיסרית.
עם מותו של אביה בשנת 1891, הפכה איזבל לקיסרית ברזיל דה יורה, ותומכיה כינו אותה "דונה איזבל הראשונה, קיסרית ברזיל". תואר זה לא קיבל תוקף מעשי, כיוון שקיסרות ברזיל בוטלה שנתיים לפני כן. התואר עבר בירושה אל הנסיך פדרו הנריק, בנו של לואיש, נסיך אורליאן-ברגנסה ונכדה של איזבל. התואר של "קיסר ברזיל" מוחזק עד היום בידי הטוען לירושת הכתר הקיסרי של ברזיל. הטוען לכתר נכון לשנת 2021, הנסיך לואיש השני, אורליאן-ברגנסה, הוא נינה של הנסיכה הקיסרית איזבל.
משפחתה.
ב-15 באוקטובר 1864 התחתנה איזבל עם גאסטון, רוזן אה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
דייוויד אוהרה
דייוויד אוהרה (באנגלית: David O'Hara; נולד ב-9 ביולי 1965), הוא שחקן קולנוע סקוטי.
השתתף בתפקידים משניים בסרטים "לב אמיץ", "השתולים" ו"מבוקש".
ביוגרפיה.
אוהרה נולד בגלאזגו, בנם של מרטה ופטריק אוהרה.
למד "בבית ספר לנאום ולדרמה" ולא סיים את לימודיו בשל חוסר מימון.
שיחק ב-1995 בדרמה התקופתית "לב אמיץ" בתור סטיבן מנהיג לוחמי המחתרת באירלנד שהופך במהלך הסרט לחברו ושומר ראשו של המנהיג הסקוטי האגדי ויליאם וולאס (מל גיבסון).
מגדיר את עצמו בתור "האיש המבוקש ביותר על האי שלי".
שיחק בשתי ההפקות האיריות : "בזכות האם" שם גילם את האסיר הפוליטי פרנק היגינס אשר משתתף בשביתת הרעב הגדולה ב-1981 ב"כלא מאזה" שבצפון אירלנד ו"השדכן" בתור הברמן חסר העקרונות שון.
ב-1996 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בדרמת הפשע הטלוויזיונית הבריטית "החשוד העיקרי 5".
ב-1997 שיחק את בילי סייקס האלים בעיבוד הטלוויזיוני של טוני ביל לרומן המפורסם "אוליבר טוויסט" ובתפקיד קטן במותחן הפשע ההוליוודי שובר הקופות "יריב אינטימי".
ב-1999 גילם בהפקה התנכית הבריטית "ישו" את יוחנן המטביל.
בשנת 2000 שיחק בעונה הראשונה של דרמת המשטרה "המחוז" בתור בלש משטרת ניו יורק דני מק'רגור.
ב-2001 שיחק בקומדיית הפשע של ג'ון פאברו "מסודרים" בתור הפושע הסקוטי המכונה "הוולשי".
ב-2002 הופיע בדרמת הפעולה "סטאנדר" בדמותו של אלן הייל חבר בכנופייתו של השוטר הדרום אפריקאי המושחת ושודד הבנקים אנדרה סטאנדר.
ב-2004 השתתף בדרמה ההיסטורית "מלון רואנדה" בתור דייוויד הכתב הסקוטי המגיע כדי לסקר את רצח העם ברואנדה, אל דייוויד מתלווה אחת הצלם הצבאי האמריקאי ג'ק דאגליש (חואקין פיניקס).
ב-2006 התפרסם במותחן הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בו גילם את פיצי חייל בכיר במאפיה האירית של פרנק קוסטלו (ג'ק ניקולסון), בנוסף גילם את המלך האירי דונקאהד בעיבוד הקולנועי לאגדה "טריסטן ואיזולדה" בהפקתם של טוני ורידלי סקוט.
ב-2008 הופיע בסרט הפעולה המצליח "מבוקש" בתור המתנקש מר אקס המאמין שהוא אביו של גיבור העלילה וסלי אלן גיבסון (ג'יימס מקאבוי).
שיחק גם במותחן הבדיוני הפוסט-אפוקליפטי "יום הדין" בתור מייקל קאריס בעל הדעות הפשיסטיות.
ב-2010 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "שושלת טיודור" בתפקיד האריסטוקרט האנגלי הנרי הווארד, התפרסם בסרט האחרון בסדרת סרטי הארי פוטר "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתור אלברט רנקורן לו הארי פוטר (דניאל רדקליף) מתחזה כדי להיכנס אל מנזר הקסם.
דיוויד אוהרה
גיל הסכמה
ז'ה ד'או
אליעזר דוד גרינוולד
הרב אליעזר דוד גרינוולד (י"ד בשבט תרכ"ז, 20 בינואר 1867 - א' בסיוון תרפ"ח, 20 במאי 1928) שימש כרב וראש ישיבה בערים צעהלים, אויבר-וישובה (וישובה עילית) וסאטמר שבטרנסילבניה. ידוע על שם ספרו "קרן לדוד". אחיו של הרב משה גרינוולד, בעל "ערוגת הבושם".
חייו.