על פי מפקד האוכלוסין, נכון לשנת 2010 היו בעיר 229,573 תושבים, 88,506 משקי בית, ו-53,042 משפחות. צפיפות אוכלוסייה הייתה 724.2 אנשים לקמ"ר. בעיר היו 95,926 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 302.6 יחידות דיור לקמ"ר. 75.8% מהתושבים בעיר הם לבנים, 8.6% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 2.4% אסיאתים, 9.9% מגזע אחר, ו-2.5% משני גזעים או יותר.
איפראן
איפראן (בערבית: إفران, בברברית: ⵉⴼⵔⴰⵏ (מערה), בצרפתית: Ifrane) היא עיירת נופש בהרי האטלס התיכון במרוקו, כ-70 קילומטר דרומית לעיר פאס. העיירה ממוקמת 1665 מטר מעל גובה פני הים וידועה בתור אתר מרכזי לתיירות סקי במרוקו. היא הוקמה במאה ה-20 בתקופת הפרוטקטורט הצרפתי.
העיירה מונה כ-14 אלף תושבים, נכון לשנת 2014. בנוסף לאטרקציות תיירותיות רבות נמצאת בעיירה אוניברסיטת אל-אחוויין, מהאוניברסיטאות היוקרתיות במרוקו. הלימודים באוניברסיטה מתנהלים באנגלית. העיירה בנויה ברובה בסגנון אדריכלי מערב-אירופאי.
אמנון אשכול
אמנון אשכול (25 בפברואר 1934 – 27 במאי 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן בין היתר כמפקד פיקוד הנח"ל. קיבל את עיטור המופת.
ביוגרפיה.
אשכול נולד וגדל בקיבוץ עין המפרץ, למד בבית הספר האזורי נעמן והיה חניך ומדריך בתנועת השומר הצעיר. ב-1953 התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת גולני, שבה היה קצין חבלה, ביחידת המיעוטים ובסיירת פיקוד הדרום. ב-1956 השתחרר משירות סדיר וסייע בהקמת הקיבוצים ניר עוז ואדמית. במלחמת סיני היה סגן מפקד פלוגת הסיור של פיקוד הדרום. ב-1957 שב לשירות קבע ושירת בחטיבת הצנחנים כסגן מפקד הפלס"ר ואחר כך כמפקד פלוגה. ב-1966 מונה למפקד פלס"ר שריון. הוא פיקד על פלס"ר 41 של חטיבת הראל במלחמת ששת הימים ולחם עמה בקרבות על ירושלים, ברמאללה, יריחו ובכיבוש רמת הגולן. במלחמת ההתשה פיקד על גדוד חרמ"ש 104 בחטיבת הראל, ושירת עמו בבקעת הירדן, בקו בר-לב וברצועת עזה. בינואר 1970 פיקד על כוח למעצר מחבלים במחנה פליטים אל-מע'זי; במהלך הפעולה נתקל הכוח ונפצע, על אף פציעתו המשיך לפקד ולהילחם. על פעולתו במבצע זה זכה לצל"ש ממפקד החטיבה ומאוחר יותר לעיטור המופת.
ב-1971 עבר יחד עם הגדוד הסבה לשריון. הדריך בבית הספר לשריון בקורס מפקדי פלוגות ובקורס אימון מתקדם. בספטמבר 1972 השתחרר משירות הקבע.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד שריון 104, בחטיבת הראל, גדוד טנקי שוט קל. לחם בקרבות הבלימה בגזרה הדרומית של סיני, בחציית תעלת סואץ ובהתקדמות עד הק"מ ה-101. במהלך הקרבות החליף את סגן מפקד החטיבה שנפצע. לאחר המלחמה לחם במלחמת ההתשה ברמת הגולן. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על חטיבת קרייתי, חטיבת שריון במילואים ולחם עמה במבצע ליטני ושירת כסגן מפקד אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
באוגוסט 1980 מונה למפקד פיקוד הנח"ל ושירת בתפקיד עד 1984. במהלך שירותו קודם לדרגת תת-אלוף. במלחמת לבנון היו תחת פיקוד הנח"ל שני גדודי היאחזות, שני גדודי בט"ש, שני גדודי מ"כים וגדוד של מחנה 80, כמו כן פלוגות נחלאים בגדודים שונים. לאור צורכי הצבא בחטיבת חיל רגלים נוספת, הוחלט על הקמת חטיבת הנח"ל שפעלה תחת פיקוד הנח"ל בראשותו של אשכול. במלחמת לבנון נשבו שמונה מחיילי הנח"ל ללא קרב. ביום העצמאות ב-1984 זכה הנח"ל לפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
בשנת 2013 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "בדרכי".
אשכול נפטר ב-27 במאי 2022 בגיל 88.
אוליביה קולמן
שרה קרוליין אוליביה סינקלייר (באנגלית: Sarah Caroline Olivia Sinclair; נולדה ב-30 בינואר 1974) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, זוכת פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2018 עבור תפקידה בסרט "המועדפת", וכן פרס גלובוס הזהב לשנת 2016 עבור תפקידה בסדרה "ברודצ'רץ' ובנוסף זכתה בשנת 2021 בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה "הכתר".
ביוגרפיה.
נולדה בשם שרה קרוליין אוליביה קולמן בנוריץ', אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית. אמה אחות ואביה מנהל חשבונות. היא למדה בתיכון פרטי לבנות. תפקידה הראשון היה בגיל 16 במחזה "אביבה של מיס ברודי" שהועלה בבית הספר. היא החלה בלימודי הוראה לגילאי יסודי בקולג' הומרטון שבאוניברסיטת קיימברידג' שם פגשה את בעלה לעתיד שהיה סטודנט לעריכת דין. לאחר זמן מה, עזבה את הלימודים והחלה ללמוד דרמה בבית הספר לתיאטרון בבריסטול.
קריירה.
בשנת 2000, הופיעה קולמן לראשונה בטלוויזיה בקומדיה "בריסר". בשנת 2002, התארחה בפרק בסדרה "המשרד. ב-2003, לאחר שהשתתפה בהפקות תיאטרון רבות, פרצה קולמן לתודעה כשלוהקה לסדרה הבריטית פיפ שואו בה הופיעה עד 2015.
בין השנים 2004–2006, שיחקה את דמות של האריט בסדרה "כנף ירוק".
בשנת 2007 שיחקה בסרטים "שוטרים לוהטים" ו"אף פעם לא אהיה שלך". בין השנים 2008–2009, שיחקה את דמותה של דבי בסדרה "האנשים היפים". ב-2009, היא התארחה בסדרות "רציחות במידסומר" ו"סקינס".
ב-2010, התארחה בפרק בסדרה "דוקטור הו". בשנת 2011, שיחקה בסרט אשת הברזל, את קרול תאצ'ר, בתה של מרגרט תאצ'ר שגולמה על ידי מריל סטריפ. על משחקה קיבלה שבחים רבים. בנוסף באותה שנה, שיחקה בסרט הדרמה "טירנוזאור" וזכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל סאנדנס.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "שנה גג". באותה שנה החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "ברודצ'רץ'" של הזכיינית IMDb את "אלי מילר" תפקיד הראשי, והמשיכה גם לעונה השנייה ששודרה בשנת 2015. בין השנים 2014–2018 דיבבה את דמותה של מריון בסדרת ההנפשה הבריטית "תומס הקטר וחברים".
בין השנים 2016–2019, שיחקה בסדרה "פליבג".
בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
ב-2018 שיחקה במיני סדרה "עלובי החיים". בספטמבר אותה שנה, זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל הסרטים של ונציה על תפקידה בסרט "המועדפת". על תפקידה בסרט זה זכתה גם בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב.
בין השנים 2019 - 2020, גילמה את אליזבת השנייה בעונה השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "הכתר" מאת נטפליקס. על תפקיד זה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה. בנוסף ב-2020, התארחה בפרק בקומדיית המצבים" "משפחת סימפסון".
בשנת 2021 כיכבה בתפקיד לדה קרסו בסרט הבת האפלה. על תפקידה בסרט קיבלה קולמן מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
חיים אישיים.
מאז 2001 נשואה לאד סינקלייר, ולהם שלושה ילדים. מתגוררים בלונדון.
מאז 2013, היא משמשת כשופטת בפסטיבל הסרטים בנוריץ'.
וזרח השמש
וזרח השמש (במקור: The Sun Also Rises) הוא רומן מודרניסטי מאת ארנסט המינגוויי שפורסם בשנת 1926. עלילת הרומן עוקבת אחר חבורת אמריקאים ואנגלים שהיגרו מארצם לצרפת, הנמצאים בשנות השלושים לחייהם, ומואסים באורח החיים הפריזאי. החבורה, משועממת משתייה וריקודים בבתי הקפה של פריז, יוצאת לשבוע הפייסטה בעיירה הספרדית פמפלונה. מתחת לפני השטח של המעבר האינסופי של החבורה מבר, לקפה, לעוד כוס ברנדי או ויסקי, או שיטוט בין הגדה הימנית לשמאלית, ל"אי" וחוזר חלילה, מתחת לכל אלה רוחשת ה-חוויה שלא מדברים עליה - "ה-מלחמה", מלחמת העולם הראשונה. כל אחד (ואחת) סוחבים עמם את השפעותיה. הייצוג של אורח החיים חסר המטרה, האבוד, בגדה השמאלית של פריז בשנות העשרים, התיאורים הריאליסטיים של מלחמות השוורים בספרד, הפכו את "וזרח השמש" ליצירה על-זמנית שהשפיעה על דורות רבים של כותבים וקוראים.
המינגוויי החל לכתוב את הרומן ביום הולדתו ה-26 (21 ביולי 1925), וסיים את הטיוטה הראשונית כעבור חודשיים בלבד. הספר הוא רומן מפתח המבוסס על חוויותיו האישיות של המינגוויי, שהיה בעצמו גולה אמריקאי ועבר להתגורר עם אשתו בפריז. הדמויות בו מבוססות על אנשים אמיתיים ממעגל חבריו של המינגוויי, והעלילה עצמה מבוססת על אירועים מהמציאות.
הרומן משקף את תחושותיו של הדור האבוד, שכללו אכזבה, יאוש, תלישות וניכור של צעירים משכילים, שנשאבו אל מערבולת האלימות האדירה שהביאה עמה מלחמת העולם הראשונה. דור שלם ששרד את המלחמה הגדולה אבל נשאר עם צלקות שלא היה אפשר להשכיח, לא בשתייה ולא במסע כאילו-דתי אל מחוזות של אמונה (פמפלונה היא תחנה בדרך סנטיאגו). בנוסף, ובהקשרים אלה, סוקר המינגוויי ברומן תמונות של אהבה, מוות, התחדשות וגבריות.
שנה לאחר שפורסם לראשונה בארצות הברית, הוא פורסם בבריטניה בשם "פייסטה" (Fiesta).
הספר יצא בתרגום לעברית של וירה ישראלית, ב"ספריה לעם" בהוצאת עם עובד, בתשכ"ג (1962). הוצאה נוספת, בתרגומו של יואב כ"ץ, יצאה לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ב-2006.
ב-1957 יצא למסכים הסרט "וזרח השמש", בבימויו של הנרי קינג ובכיכובם של מיטב כוכבי הוליווד באותן שנים: טיירון פאואר, אווה גרדנר, מל פרר וארול פלין.
זרעי פרג
זרעי הפרג נמצאים בשימוש נרחב כחומרי טעם וריח, תבלין, הסמכה, עיבוי או קישוט בתבשילים, מאפים ומוצרי מזון שונים. לזרעים ערך תזונתי גבוה, והם מכילים 40%-50% שומן, כ-18% חלבון, וכן סידן וויטמינים מקבוצה B. הם בעלי רמה נמוכה של אלרגנים בהשוואה לסוגים רבים אחרים של זרעים. הזרעים אינם מכילים רמה משמעותית של אופיאטים ויכולים להוות מקור לחומרים מונעי סרטן.
השימוש בזרעי פרג במטבחים השונים נעשה בדרך כלל בשני אופנים: