השיר היה לשיר הרביעי הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2000. בנוסף, הגיע השיר למקום הראשון בשלוש מדינות, כמו גם לעשרת הגדולים בתשע מדינות נוספות.
רקע.
ויליאמס אמר על השיר "זה שיר מסיבות, ולשירי מסיבות יש בדרך כלל מילים מטופשות שלא אומרות כלום. שאר הדברים הם רגשיים. זה לא אלבום מדכא, אבל הוא עוסק לא מעט בעצבות, בדידות. באופן מצחיק למדי, אבל בצורה אופטימית."
הצלחה.
השיר היה לשיר השלישי של ויליאמס שהגיע לפסקת מצעד הסינגלים הבריטי, והגיע למעמד פלטינה עם מכירות של יותר מ-600,000 עותקים. השיר היה להצלחה גם בשאר מדינות אירופה, כאשר הוא מגיע לעשרת הגדולים כמעט בכל המדינות. בנוסף להצלחה באירופה, הגיע השיר למקום החמישי באוסטרליה, ובארצות הברית, שם לא יצא כסינגל, למקום ה-24 במצעד שירי המועדון והדאנס החמים של הבילבורד.
לצד ההצלחה היחסית באירופה, באוסטרליה ובארצות הברית, השיר מכר למעלה מארבעה מיליון עותקים בכל העולם, וזכה בתואר "השיר הטוב ביותר של שנת 2000" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, ובפרס הסינגל הטוב ביותר, כמו גם פרס הקליפ הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2001.
מדריך למשתמש
מדריך למשתמש הוא מסמך המיועד לסייע לאנשים בשימוש במערכת מסוימת. מדריך למשתמש נכתב לרוב על ידי כתב טכני, אף שלעיתים הכותב עשוי להיות מתכנת, מנהל פרויקט או מוצר, או אנשי צוות טכני אחרים, במיוחד בחברות קטנות.
מדריך למשתמש נכתב לרוב למוצרי אלקטרוניקה, חומרת מחשב ותוכנות.
לרוב כולל מדריך למשתמש מלבד טקסט גם תמונות. במקרה של תוכנות מחשב, נפוצה ההצגה של צילומי מסך המציגים כיצד התוכנית צריכה להיראות, ואילו בהוראות שימוש למוצרי חומרה ניתן למצוא תרשימים מופשטים. השפה שבה משתמשים מתאימה לקהל היעד, עם ז'רגון מינימלי או מוסבר ביסודיות.
תיקי מתקן מכילים מדריכים למשתמש עבור כל אחת מהמערכות הכלולות במתקן.
מדריך למשתמש כולל לרוב:
הוראות שימוש
פיזיקה בסיסית של הכינור
יהודה בריה דרבי חייה
הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי
הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי פועל במתכונתו הנוכחית החל מ-1954 ומפעיל (החל משנת 2010) 4 מטוסי T-6 טקסאן II (עפרוני). במשך כ-50 שנה, מ-1960 ועד 2010, השתמש הצוות האווירובטי במטוסי CM.170 פוגה מגיסטר ובגרסה המשודרגת, הצוקית. במידה רבה מזוהה המטוס עם הצוות האווירובטי.
הצוות האווירובטי מופיע בטקסי הסיום של קורס טיס ובמטס יום העצמאות. בסיס הטייסת נמצא בחצרים. הצוות נחשב לחלק מבית הספר לטיסה של חיל האוויר. חלק מטייסי החיל הבכירים, לרבות חלק ממפקדי חיל האוויר, נמנו עם הצוות האווירובטי בעת שהיו מדריכים בבית הספר לטיסה.
היסטוריה.
ב-1950 החלו לטוס מבנים אווירובטיים ראשונים שהשתמשו במטוסי אימון מסוג סטירמן של בית הספר לטיסה. אולם, מנוע הסטירמן לא אפשר את יכולת התמרון שהתבקשה בטיסה במבנה. באוקטובר 1951 אף התרסק מטוס סטירמן בעת תרגילים אווירובטיים וטייסו נהרג. מאוחר יותר בוצעו מפגנים אווירובטיים בלתי רשמיים בשדות התעופה בחיפה וברמת דוד, בהם נטלו חלק מטוסי הרווארד, או ספיטפייר, או P-51 מוסטנג. ב-18 באוגוסט 1954 המריאו במבנה אווירובטי שלושה מטוסי מוסטנג מרמת דוד. לאחר מספר תרגילים התנגשו באוויר שניים מהמטוסים ושני הטייסים נהרגו. לגבי המשך הדרך והקמתו הרשמית של הצוות האווירובטי הדעות חלוקות:
תקופת "הפוגה והצוקית".
בשנת 1966, לקראת מעבר בית הספר לטיסה מתל-נוף לחצרים, הוחלט לייחד את מטוסי הפוגה של הצוות האווירובטי ולצבוע אותם בצבעי כחול-לבן. התרשים של צבעי הפוגות, וכן הסמל שמתנוסס על המטוסים עד עצם היום הזה עוצבו על ידי עודד מרום. סמל הצוות האווירובטי, אותו עיצב עודד מרום בצבע אדום לוהט - שני ברווזים טסים במבנה הדוק - מסמל את אמנות הטיסה הממושמעת והמדויקת, תכונה אותה העניק הטבע לברואיו בעלי הכנף.
החל משנת 1981 שודרגו מנועיהם וחלק מהמערכות של מטוסי 'הפוגה' שהפכו למטוסי 'צוקית' משופרים. על אף שני מנועי הסילון הקטנים מתוצרת 'טורבומקה מרבורה 2' התאימו מטוסי הפוגה להדרכה, עד שהגיעה העת להחליפם במטוס חזק ומתקדם יותר ומפעלי התעשייה האווירית התקינו ב'צוקית' מנועי 'מרבורה 6' חזקים יותר.
תקופת "העפרוני".
ביוני 2008 פורסם כי הפנטגון הודיע לקונגרס האמריקני שבכוונתו להציע לישראל 25 מטוסי אימונים חדשים מסוג T-6A טקסאן II. בחיל האוויר הישראלי המטוס מכונה "עפרוני".
ב-7 ביולי 2009 החלה קליטת המטוסים הראשונים בחיל האוויר, עם נחיתתם של רביעיית המטוסים הראשונה שהוטסו מארצות הברית על ידי טייסים אמריקאים.
בשנת 2010 החליף מטוס ה'עפרוני' המודרני מתוצרת ארצות הברית את המטוסים הצרפתיים המיושנים, זהו מטוס מצוין להדרכת טיסה, בעל מנוע טורבו-פרופ חזק מתוצרת פראט אנד ויטני. במטוס מותקן כיסא מפלט חדיש, ומערכות הטיסה הן כשל מטוס קרב סילוני מתקדם. העפרוני משמש בחיל האוויר להדרכה, וארבעה מטוסים הותקנו כמטוסי הצוות האווירובטי ולצורך כך צוידו באמצעי להוצאת עשן לבן ממנוע המטוס.
עוצבת עמוד האש
עוצבת עמוד האש הייתה אוגדה משוריינת בצה"ל. הייתה ידועה גם כ"אוגדה 143" (1968–1974, 2004–2014), "אוגדה 31" (1964–1968), "אוגדה 611" (1974–1986) ו"אוגדה 560" (1986–2004).
האוגדה הוקמה ב-1964 בפיקוד הדרום ומפקדה הראשון היה אברהם יפה. היא לקחה חלק פעיל במלחמות ישראל, כאוגדת מילואים בפיקוד הדרום. לאחר פירוקה ב-2004, הועברו כינויה, תג יחידתה ומספרה הישן, 143, לאוגדת אתגר בפיקוד הצפון, אוגדה שהוקמה ב-1974 ולחמה במלחמת לבנון ופעלה תחת המספרים 90 ו-78. האוגדה פורקה ב-2014 וב-2015 הועברו מספרה וסמלה לאוגדת עזה.
היסטוריה.
הקמת האוגדה.
בשנת 1964 עקב התעצמות הצבא המצרי ואימוץ תורת הקרב הסובייטית על ידו, הוחלט בצה"ל על הקמת אוגדה 31 שתהיה כפופה לפיקוד הדרום, כדי לתת מענה במקרה של לחימה כנגד המצרים. למפקד האוגדה מונה האלוף אברהם יפה שהיה קודם לכן אלוף פיקוד הצפון ואלוף פיקוד הדרום, וכבר פיקד קודם לכן על אוגדה 36.
האלוף יפה החל בסיוע קצינים סדירים בבניית מפקדת האוגדה שמוקמה בחצר משטרת באר שבע, כמו כן הוחל בבניית אגד ארטילרי 214. האוגדה נטלה חלק בכמה תרגילים שנערכו קודם למלחמת ששת הימים, על מנת לבחון את היישום המעשי של התוכניות להבקעת מערכי ההגנה המצריים, ולפריצה והתקדמות מהירה של כוחות שריון אל לב חצי האי סיני.
מלחמת ששת הימים.
ערב מלחמת ששת הימים, בעקבות המתיחות שנוצרה בדרום, קיבלה האוגדה את האחריות על הכוחות בפתחת רפיח ובדרום רצועת עזה. האוגדה כללה באותה עת את חטיבת השריון 60 ואת חטיבת החי"ר 11. ב-24 במאי הורדה האוגדה לפתחת עובדת, אך למחרת הוחזרה צפונה. עם פרוץ הלחימה, הוטל על האוגדה לפרוץ בפער שבין רצועת עזה לאום כתף, לצלוח מרחב חולי שנחשב כבלתי עביר לכוחות שריון, ולהגיע לעורף המערכים המצריים בגזרת ביר לחפן, ג'בל ליבני וביר חסנה. האוגדה כללה את חטיבה 520 בפיקוד אלחנן סלע, חטיבה 200 בפיקוד יששכר שדמי, אגד ארטילרי 214 בפיקוד יהודה נאות, אגד תחזוקה 812 בפיקוד משה צפלר, ו-2 פלוגות חיל הנדסה.
בבוקר ה-5 ביוני, החלה חטיבה 200 לנוע בציר הקשה של ואדי חרידין. החטיבה בסיוע גדוד תותחים מתנייעים 822 (שהיה הגדוד היחידי באגד הארטילרי האוגדתי) צלחה את הדיונות והגיעה אל עומק המערך המצרי בביר לחפן מדרום לשדה התעופה באל עריש. הכוחות חסמו את הכביש, וניהלו קרב עם הדיוויזיה המצרית השביעית שנסוגה מפתחת רפיח. במהלך הלילה עד לבוקר ה-6 ביוני, ניהלו הכוחות קרב עם כוחות מצריים שניסו לתגבר את הדיוויזיה השביעית.
ב-6 ביוני, ניהלה חטיבה 200 דרומה לעבר ג'בל ליבני, שם ניהלה קרבות שריון בשריון עם חטיבה 14 המצרית שהשתייכה לדיוויזיה 3, והייתה מצוידת בטנקי T-54. לאחר שגברו על הכוחות המצריים, המשיכה החטיבה מערבה, כשבמקביל גם חטיבה 520 שהייתה עד אז עתודה פיקודית, התקדמה גם היא מערבה לאחר שעברה דרך מערכי אום כתף שנכבשו על ידי אוגדת שרון.
ב-7 ביוני הופנו כוחות האוגדה דרומה לעבר ביר חסנה ולמעברי הגידי והמיתלה. הכוחות נעו במהירות וחסמו את המעברים במהלך כל ה-8 ביוני לכוחות המצריים הנסוגים, תוך שחיל האוויר תוקף אותם מהאוויר.
ב-9 ביוני חבר כוח גדודי מחטיבה 520 בפיקוד ג'קי אבן לכוחות צנחנים בראס סודר. כוח סיור מהאוגדה בפיקוד סגן מפקד האוגדה ברן, המשיך דרומה והגיע ב-11 ביוני למנזר סנטה קתרינה, כשבכך הוא משלים את כל משימות האוגדה, שהשמידה במהלך הלחימה כ-180 טנקים מצריים.
לאחר מלחמת ששת הימים.
ב-1968 עברה מפקדת האוגדה למחנה בשדה תימן, בעקבות הסבת האוגדה לאוגדה קבועה. כמו כן הוכפפו לאוגדה 2 חטיבות שריון, חטיבה ממוכנת, אגד ארטילרי, ואגד תחזוקה, ונבנו גדוד סיור אוגדתי, גדוד הנדסה משוריין, ועוד.
האוגדה עסקה לצד בניית הכוחות בתרגולים ובמשימות נוספות. במהלך מלחמת ההתשה, החליפה האוגדה בקו התעלה את אוגדת סיני שיצאה להתאמן. האוגדה בפיקוד מוטה גור שפיקדה על הכוחות בקו התעלה, ובהם חטיבה 7 בפיקוד ג'קי אבן, ביצעה את המשימה בהצלחה מרובה. האוגדה המשיכה באימונים והתאמנה על צליחת מכשול מים רחב - תעלת סואץ. באוגוסט 1973 ערכה האוגדה תרגיל שלדי בהצלחה מרובה.
מלחמת יום הכיפורים.
האוגדה בפיקודו של אריאל שרון פעלה בחזית המצרית, השתתפה בקרבות הבלימה ומתקפת הנגד וכוחותיה היו הראשונים שחצו את תעלת סואץ.
האוגדה פעלה מרגע שהגיעה לחזית בליל ה-8 באוקטובר 1973 ועד להסכם הפרדת הכוחות בפברואר 1974.
כוחות האוגדה במלחמה היו: