אמנות מנוונת היא תערוכה, שאצר אדולף ציגלר במשכן לאמנות במינכן, בין התאריכים 19 ביולי ל-30 בנובמבר 1937. התערוכה הציגה 650 יצירות אמנות, שהוחרמו ממוזיאונים גרמניים. יצירות האמנות נתלו באופן כאוטי, בצפיפות והיו מלוות בתוויות טקסט המגחיכות את האמנות. התערוכה, שנועדה להסית את דעת הקהל נגד המודרניזם ונדדה למספר ערים אחרות בגרמניה ובאוסטריה. התערוכה נועדה להציג את כל מה היה שבעיני הנאצים נתפס כמושחת, מנוון וסוטה באמנות המודרנית. הוצגו בה יצירות של טובי האמנים המודרניים של המחצית הראשונה של המאה ה-20, ובהם אנרי מאטיס, פבלו פיקאסו, מקס ארנסט, פיט מונדריאן, אדוורד מונק, מארק שאגאל, וסילי קנדינסקי ועוד. אף שהתערוכה נועדה ללעוג לאמנות המוצגת בה, נעשתה בה עבודת אוצרות רצינית ומושקעת, אשר כללה תוויות ובהן טקסטים המסבירים את היצירות על פי התפיסה הנאצית. התכנים שבתצוגה נחשבו כולם לבלתי מוסריים, ונאסר על ילדים לצפות בה.
התערוכה הייתה ביטוי מוחשי למונח אמנות מנוונת שהמפלגה הנאצית השתמשה בו לתיאור כלל הזרמים באמנות.
רקע.
אדולף היטלר עלה לשלטון ב־30 בינואר 1933 והורה לפעול "לנקות" את התרבות הגרמנית ממה שהוגדר תרבות מנוונת. לצורך כך אורגנו אירועי שריפת ספרים, אמנים ומוזיקאים הודחו מתפקידי הוראה, ואוצרים במוזיאונים הוחלפו על ידי חברי המפלגה. יצירות רבות של אמנים בעלי שם בינלאומי, הוסרו ממוזיאונים בבעלות המדינה ונאסרה הצגתם בגרמניה הנאצית בטענה שאמנות כזו היא "עלבון לרגשות הגרמניים". אמנות מנוונת הוגדרה כאמנות לא גרמנית, יהודית, או קומוניסטית באופיה.
התערוכה.
ב-30 ביוני 1937, מינה גבלס את אדולף ציגלר, ראש לשכת הרייך לאמנות חזותית, כאחראי על ועדה שהוסמכה להחרים ממוזיאונים ואוספי אמנות ברחבי הרייך, אמנות שנתפסה מודרנית, מנוונת או חתרנית. התערוכה נועדה לקדם את הרעיון כי המודרניזם היה קונספירציה של אנשים ששנאו את האדיבות הגרמנית, שזוהו לעיתים קרובות כיהודים-בולשביסטים, למרות שרק שישה מתוך 112 האמנים שנכללו בתערוכה היו למעשה יהודים. בתערוכה הוצגו יותר מ-650 ציורים, פסלים, הדפסים וספרים מ-32 מוזיאונים ברחבי גרמניה. הפתיחה נערכה ב-19 ביולי 1937 במינכן והוצגה שם עד 30 בנובמבר באותה השנה, ומשם נדדה לעוד 11 ערים נוספות בגרמניה ואוסטריה. במינכן, התערוכה נערכה בקומה השנייה בבניין ששימש את המכון לארכאולוגיה. חדרי התערוכה נבנו ממחיצות זמניות, ובכוונה היו עמוסים יתר על המידה. תמונות נתלו בצפיפות ולפעמים ללא מסגור.
שלושת החדרים הראשונים בתערוכה נאצרו בצורה נושאית. החדר הראשון כלל יצירות שנחשבו משפילות את הדת הנוצרית; בשני הוצגו יצירות של אמנים יהודים והחדר השלישי הכיל יצירות שנחשבו כעלבון לנשים, חיילים ואיכרים גרמנים. לשאר חללי התערוכה לא היה נושא מיוחד. לצד ציורים רבים הוצבו תוויות המציינות את הסכום שהמוזיאון שילם לרכישת יצירות האמנות בייחוד עבודות שנרכשו במהלך תקופת ההיפר-אינפלציה ברפובליקת וויימר לאחר מלחמת העולם הראשונה. כמובן שהסכומים נופחו.
תיאורי היצירות בסגנון מלעיג ותוקפני נכתבו על הקירות לצד עבודות האמנות, כ"הסבר" לקבוצה של עבודות. למשל:
36 עבודות של האמן אמיל נולדה הוצגו בתערוכה, יותר מכל אמן אחר.
אמנים שיצירותיהם הוצגו בתערוכה.
האמנים שיצירותיהם הוצגו בתערוכה היו חלק מזרמים באמנות שנחשבו כמנוונים ובניהם: באוהאוס, קוביזם, דאדא, אקספרסיוניזם, פוביזם, אימפרסיוניזם, אובייקטיביות חדשה וסוריאליזם.
יורם רומם
יורם רומם (הבר) (נולד ב-8 ביולי 1950) הוא איש עסקים, יזם ואיש היי-טק, נווט קרב לשעבר בחיל האוויר הישראלי, בעל צל"ש הרמטכ"ל, מפקד יחידה 180 בחיל האוויר, ד"ר לפילוסופיה של המדע. כיהן בתפקידים בכירים בתחום ההיי-טק כמנכ"ל, כיו"ר וכיזם של מספר חברות בשוק הישראלי והבינלאומי.
ביוגרפיה.
נולד ב-1950 בחיפה והוא הבכור משני בניהם של פנחס ורחל הבר. רומם למד בתיכון עירוני ה' (חיפה), עם הקמתו בשנת 1962, הוא בוגר המגמה הריאלית בשנת 1968, היה מדריך בתנועת הצופים שבט "הכרמל" ושחקן כדורסל בקבוצת מכבי הר-הכרמל.
שירות צבאי.
בצה"ל שירת במשך כ-23 שנים. התגייס לקורס טיס בחיל האוויר ב-1968, סיים בהצלחה כנווט קרב במרץ 1970 והיה בין הנווטים הראשונים שנשלחו הישר מסוף הקורס להסבה למטוס הפנטום (קורס הסבה מס. 3 שנערך בטייסת 69 בבסיס רמת דוד). הוצב בבסיס חצור בטייסת 201 ("האחת") של מטוסי פנטום, שהיו המטוסים המתקדמים ביותר של חיל האוויר באותה תקופה. כנווט צעיר השתתף במלחמת ההתשה שהייתה אז בעיצומה. ב-3 באוגוסט 1970, יצאו שני זוגות פאנטומים מטייסת 201 לתקוף מחפורות טילים במצרים במסגרת מבצע "שיער 265". מטוסו של רומם נפגע מפיצוץ טיל SA-3 וכן נפצע הטייס רענן נאמן. על אף הפגיעה הקשה במטוס וידו המרוסקת של הטייס, הטיס רומם את המטוס לבסיס רפידים, שם הצליחו נאמן ורומם להנחית את המטוס יחד כשהם מפעילים חלק מהמערכות הפגועות באופן ידני מתא הנווט. בעקבות פעולה זו זכה רומם בציון לשבח (צל"ש רמטכ"ל) על "תושיה, קור רוח ודבקות במשימה".
ב-13 ביוני 1972 היה הנווט המוביל (עם הטייס איתן פלד) בקרב אוויר מצפון לפורט-סעיד במצרים. בקרב הופלו שני מטוסי מיג 21, האחד על ידי הצוות המוביל והשני על ידי מספר 2 (הצוות עדי בניה - יוסי לב ארי).
לאחר שחרורו בקיץ 1973, התעתד ללמוד בטכניון מדעי המחשב, אך עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, בעת שהיה בטיול בלונדון, חזר להשתתף כנווט מוביל בטייסת הפנטום (טייסת 201), שהייתה מהטייסות המובילות של חיל האוויר במלחמה. הטייסת אשר ספגה אבדות רבות במהלך המלחמה, השתתפה בתקיפות שדות תעופה, סוללות טילים, קרבות אוויר וסיוע לכוחות הקרקע, והייתה אחד הגורמים המכריעים בניצחון הצבאי בסיום מלחמה. רומם השתתף בקרבות בסוריה ובמצרים, כולל מבצע תקיפת הטילים במצרים ב-18 באוקטובר 1973 (מבצע מפצח 22), שהביא למפנה בסיוע חיל האוויר לצליחת התעלה, שם הוביל תקיפה עם הטייס רון חולדאי, מטוסם נפגע מטיל, אך הצוות הצליח לנחות בשלום בבסיס רפידים. כמו כן, בפעולה של תקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה ב-23 באוקטובר 1973, יומה ה-18 של מלחמת יום הכיפורים. בתקיפה נפגעו קשה מאגרי הדלק בצפון סוריה ומתקני הזיקוק. הרביעייה ליירוט, אותה הוביל רומם (יחד עם רון חולדאי), הפילה ארבעה מטוסי מיג 21 סוריים בקרב זה.
לאחר המלחמה חזר לחיל האוויר. נשלח מטעם חיל האוויר ללימודי מדעי המחשב בטכניון והשלים את המסלול ה-4 שנתי במשך 3 שנים ב-1977, וב"הצטיינות ראויה לשבח".
עם שובו לצבא הוצב ביחידת ממד"ס (מערכות מבצעיות הנדסיות) של חיל האוויר. שנתיים אחר כך מונה להיות אחראי לפיתוח מערכת מבצעית משובצת מחשב בארצות הברית. כשחזר ארצה ניהל פרויקטים שונים והתקדם לתפקידים בכירים במערך המחשוב של חיל האוויר, עד אשר מונה, בתפקידו האחרון, למפקד יחידת המחשב 180 של חיל האוויר בדרגת אלוף-משנה (1988–1991). אחד הפרויקטים שהוביל בתקופה זו זיכה אותו ואת הצוות שלו בפרס השנתי של איל"א (האיגוד הישראלי למערכות מידע) ובפרס מפקד חיל האוויר על פיתוח מערכת מתקדמת (1988). הפרויקט שפותח היה "מערכת מומחה" (Expert System) הראשונה בארץ שנכנסה לתפעול מבצעי בחיל האוויר, היוותה פריצת דרך בתחום. המערכת מיכנה את תוכנית האימונים הכוללת של כל הטייסות, והכניסה שיטה מתקדמת, מבוססת מחשב, לתכנון תוכנית האימונים.
קריירה ניהולית.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1991, שימש רומם במגוון תפקידי ניהול בכירים:
קריירה עסקית.
החל משנת 2004, במסגרת חברה שהקים יחד עם שותפו עמוס שטנר, היה יורם שותף לייסוד והובלה של מספר חברות וכן ניהל גיוסי השקעות של מיליוני דולרים שהתקבלו מקרנות הון סיכון שונות, מחברות בינלאומיות וממשקיעים פרטיים:
פעילות ציבורית.
היה חבר בוועדה המייעצת של הטכניון – הפקולטה למדעי המחשב.
התנדבות כמנהל פרויקט קידום צעירים מהמגזר הערבי להשתתפות בעולם ההיי-טק הישראלי במסגרת Global Entrepreneurship Network (GEN).
משפחתו.
בשנת 1972 נישא לאסתי, לזוג בן ובת. אחיו של רומם הוא הד"ר עודד הבר, פיזיקאי במכון ויצמן, אשר זכה בפרס מקסין סינגר לעמיתים מצטיינים (2011).
טים ולנס
טים ולנס (באנגלית: Tim Wellens; נולד ב-10 במאי 1991) הוא רוכב אופני כביש בלגי מפלנדריה בקבוצת לוטו–סודאל. ולנס הוא מנצח גרנד פרי מונטריאול לשנת 2015, ובינקבנק טור לשנת 2014 ו-2015.
ולנס מגיע ממשפחה של רוכבים. שכן אחיו הגדול, יאניק ולנס, היה גם רוכב אופניים. אביו, לאו ולנס, היה גם רוכב אופניים שהשתתף במרוצים בכירים כמו הטור דה פראנס ואף ניצח קטע בוולטה אה קטלוניה. דודו, יוהאן ולנס, גם הוא היה רוכב, ודודו השני, פול ולנס, היה רוכב בכיר שניצח בעבר בטור דה סוויס ובשני קטעים בטור דה פראנס.
קריירה.
לוטו סודאל (2013 - היום).
ולנס הצטרף לקבוצת לוטו סודאל בשנת 2013, כאשר נקראה לוטו בליסול (משנת 2015 היא נקראת לוטו סודאל). אך לא רשם הישגים בולטים בשנה זו.
2014: ניצחון בבינקבנק טור.
ולנס סיים שני באליפות בלגיה בנגד השעון, לאחר שרק קריסטוף ואנדהוול הקדים אותו ב-19 שניות. הוא נבחר לראשונה לגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו לג'ירו ד'איטליה. הוא סיים פעמיים במהלך המרוץ במקום השני, בקטע ה-6 ובקטע וה-17. הוא ניצח את בינקבנק טור (אז נקרא "אנקו טור"), כאשר הקדים לארס בום ב-7 שניות ואת טום דימולן ב-13 שניות לאחר שגם ניצח את הקטע ה-6 במרוץ. הוא סיים שישי בגרנד פרי דה פלואה, ורביעי בג'ירו די לומברדיה.
2015: ניצחון בגרנד פרי מונטריאול.