במהלך ביקורו של הנשיא פיניירה בישראל ביוני 2019, התרחשה תקרית דיפלומטית בין שתי המדינות בה משרד החוץ הישראלי נזף בשגריר צ'ילה בעקבות עלייתו של פיניירה להר הבית בליווי גורמים מהרשות הפלסטינית. בשגרירות צ'ילה הובהר בתגובה כי ביקורו של פיניירה היה פרטי ואינם היו מודעים לנוכחות הגורמים הפלסטינים.
הסכמים.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ישנם הסכמים שונים שנחתמו ביניהן:
באוקטובר 2010, הזמין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את הנשיא הצ'יליאני סבסטיאן פיניירה לישראל לצורך חתימת הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
שגרירות ישראל במוסקבה
שגרירות ישראל במוסקבה היא הנציגות הדיפלומטית העיקרית של מדינת ישראל ברוסיה. השגרירות שוכנת ברחוב בולשאיה אורדינקה 56 בראיון (רובע) יאקימנקה, מוסקבה. מאז יולי 2020 מכהן אלכסנדר בן צבי כשגריר קבוע במוסקבה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות ישראל כוננו לראשונה במאי 1948. ביוני אותה שנה הוקמה לראשונה במוסקבה נציגות רשמית של מדינת ישראל, שהוגדרה אז צירות (ולא שגרירות) מטעמי צניעות. גולדה מאיר נשלחה לעמוד בראש הנציגות החדשה.
ב-1953 בעקבות משפט הרופאים, הפיגוע בצירות הסובייטית וניתוק היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לישראל, נאלץ הציר, שמואל אלישיב, לעזוב את מוסקבה. ב-20 ביולי 1953, לאחר מותו של סטלין, נמסרה הודעה על חידוש היחסים, והציר אלישיב הגיש מחדש את כתב האמנתו. ב-1954 הועלה דרג היחסים בין המדינות והנציגות הפכה לשגרירות.
ביוני 1967, בעקבות מלחמת ששת הימים, נותקו היחסים בין שתי המדינות, והשגרירות נסגרה. היחסים חודשו רק ב-1987, וברמה קונסולרית בלבד.
בדצמבר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לברית המועצות, ואריה לוין מונה לשגריר ישראל במוסקבה. לאחר התפרקות ברית המועצות וכינון יחסי ישראל–רוסיה, הפך לשגריר ישראל ברוסיה. במקביל פתחה רוסיה שגרירות משלה ברמת גן, שלאחר מכן עברה לרחוב הירקון בתל אביב.
דורית גולנדר
דורית דרוקר גולנדר (1 באפריל 1949), כיהנה כשגרירת ישראל ברוסיה בשנים 2010–2015.
נולדה בווילנה שבליטא ב-1949 ועלתה לישראל עם הוריה, ליזה ושלומי דרוקר, ב-1967. היא למדה עברית בקיבוץ גליל ים ולמדה סובייטולוגיה ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
מ-1968 עבדה בתחנת הרדיו "קול ישראל" במחלקה הרוסית, כששידרה, זוהתה בכינוי "שלומית לידור".
בשנים 1996–2010 הייתה מנהלת ועורכת תחנת הרדיו רק"ע, ונחשבת ממייסדי התחנה, שהוקמה ב-1991 ויועדה עבור העולים החדשים.
ב-18 באוקטובר 2010 מונתה על ידי שר החוץ אביגדור ליברמן לשגרירת ישראל ברוסיה במקומה של אנה אזרי אשר כיהנה כשגרירה מ-2006.
נשואה, אם לשני בנים, וסבתא לשבעה נכדים.
דורית הולנדר
חיתוך אלכסוני
במתמטיקה ובתורת הקבוצות בפרט, חיתוך אלכסוני היא פעולה המוגדרת על סדרות מסוימות של קבוצות.
אם formula_1 סודר ו- formula_2 סדרה של תת קבוצות של formula_1 אז החיתוך האלכסוני שלהן המסומן על ידי
formula_4,
מוגדר להיות:
formula_5.
כלומר, לכל סודר formula_6 מתקיים formula_7 אם ורק אם הוא שייך ל- formula_6 האיברים הראשונים של הסדרה.
ברידג' בישראל
פעילות ברידג' בישראל מתקיימת כבר מספר שנים רב. פעילות הברידג' כוללת תחרויות ברמה הארצית (אליפויות הארץ, משחקי ליגה ומשחקי גביע וכיוצא בזה), תחרויות מקומיות במועדונים, פסטיבלים בינלאומיים (כל שנה בפברואר בתל אביב ובנובמבר באילת). את ישראל מייצגות בתחרויות בינלאומיות נבחרות פתוחה, נשים, צעירים וסניורים שזכו בתארים שונים. שחקנים ישראלים זכו להישגים גם בתחרויות בינלאומיות שלא במסגרת נבחרות לאומיות. בנוסף לכך מתקיימת פעילות ענפה של הדרכה עם דגש מיוחד על הדרכת הדור הצעיר.
ענף הברידג' התחרותי בישראל מנוהל ומאורגן על ידי ההתאגדות הישראלית לברידג'. התאגדות הברידג' בישראל חברה בהתאחדות אילת - ארגון הגג של ענפי הספורט בישראל, שאינם אולימפיים.
הישגי ישראל בברידג' בזירה הבינלאומית.
הישגים יוצאי דופן שלא בתחרויות.
מחבר בעיות הברידג' הישראלי פאול לוקאץ' (1915–1982) נחשב לאחד מגדולי מחברי הבעיות בברידג' בכל הזמנים. לוקאץ' הוגדר על ידי ויקטור מולו כ: "שחקן הברידג' הטוב ביותר בכל הזמנים שלא ליד שולחן הברידג'".
אלופי ישראל.
אלופי ישראל בברידג' הם הזוגות הזוכים במקום הראשון בשלב הגמר של האליפות.
ספרים עיתונים ואתרי לימוד ברידג'.
ההתאגדות הישראלית לברידג' מוציאה ירחון הנשלח לשחקנים פעילים בתחרויות רשמיות. האקדמיה לברידג' הפיצה ירחון הנקרא הלקיחה ה 14 בעריכת אורן לידור. במרבית העיתונים היומיים יש מדור שבועי העוסק בברידג'.
ספרי ברידג' רבים תורגמו לעברית. נכתבו גם ספרים בעברית כגון:
החל משנת 2010, קיים אתר לימוד ברידג' הנקרא "Best Bridge".
החל משנת 2012, קיים אתר " מגזין ברידג-טיפים וכתבות " (לא-מסחרי), ובו כתבות, קישורים וטיפים למשחק הברידג'.
דליה פן לרנר
דליה פן לרנר (9 במאי 1936 - 13 בספטמבר 2011) הייתה שחקנית ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.
פן לרנר נולדה וגדלה בתל אביב, הוריה היו מרדכי ומלכה פן. אביה עבד במגן דוד אדום, ולימים התמנה למנהל מגן דוד אדום. בצעירותה למדה ריקוד ורצתה להיות רקדנית. פן לרנר עשתה את שירותה הצבאי ביחידת הקשר לעיתונות. בשנות החמישים נסעה ללונדון ללמוד משחק. היא למדה בישול בקורדון בלו, למדה משחק ב"ראדה", האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון ושיחקה בתיאטרון ובסדרות טלוויזיה, בהן ההגדה לבית פורסייט (1967) של ה-BBC. בלונדון הכירה את ד"ר אלק לרנר, ממנהלי חברת "מרקס אנד ספנסר", והשניים נישאו בינואר 1962. הייתה יו"ר התאחדות ידידי התיאטרון הישראלי בלונדון. ב-1969 שבו לישראל והתיישבו בסביון.
אחרי שובה לישראל כתבה מדורי אוכל בעיתונים. הייתה מהראשונים בישראל שכתבו על אוכל לא כשר ועל המטבח העולמי. במשך מספר שנים כתבה בירחון מוניטין. כשנוסד העיתון חדשות היה לה בו טור (יחד עם ישראל אהרוני, רון מייברג, ושאול אברון). מאוחר יותר כתבה במגזין על השולחן. הייתה מנטור לכמה מהשפים הישראלים המרכזיים, שיחקה במספר סרטים ישראליים, בהם: "חגיגה בסנוקר" ששם שיחקה את ג'רלדין, בת זוגו של מר סלבדור (יוסף שילוח), ובסרט "פצעי בגרות 80", הייתה חברה במסדר אבירי הגריל, ובשנת 2011 זכתה לאות כבוד מהארגון.
פן לרנר כתבה, יחד עם איילת לטוביץ' וגיל חובב, את הספר שמש, ים ואוכל גם: בישול ים-תיכוני (צילומים - נלי שפר, תל אביב: מודן, 1998). לאחר מות בעלה, בעשור הראשון של המאה ה-21, הפסיקה לכתוב בעיתונות.
היו לה שני ילדים: הווטרינרית ד"ר סימונה בראל, והשף והמסעדן דני לרנר. פן לרנר נפטרה בגיל 75 ממחלת כליות.
דליה פן-לרנר
פאול פון רננקמפף
פאול פון רננקמפף (בגרמנית: Paul von Rennenkampf; ברוסית: Па́вел Ка́рлович фон Ренненка́мпф, פאוול קרלוביץ'; 17 באפריל 1854 - 1 באפריל 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהשתתף בקרבות בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוצא להורג על ידי הבולשביקים.
ביוגרפיה.
הוא נולד באסטוניה במשפחה של גרמנים-בלטים. בגיל 19 התקבל לבית ספר צבאי בהלסינקי. הוא הצטיין בלימודיו והמשיך באקדמיה הצבאית ניקולאייבסקי בסנקט פטרבורג. הוא טיפס בתפקידים ובדרגות.
בשנים 1900–1901 השתתף במאבק במרד הבוקסרים, ניהל מספר קרבות מוצלחים במנצ'וריה והצליח להסיר את השתלטות הבוקסרים על חרבין. לאחר דיכוי המרד הוצע לו פיקוד על המשמר המלכותי של הצאר אבל הוא סירב.
הוא נפצע במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905). הוא השתתף ביחד עם אלכסנדר סמסונוב בקרב מוקדן וסמסונוב האשים אותו בתבוסה בכך שלא מיהר לעזור לו בלחימה.
ב-1905 נשלח לסיביר ודיכא שם מרד מקומי. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל והתמנה לראש המטה הצבאי במחוז וילנה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה פון רננקמפף למפקד הארמייה הראשונה ופלש לפרוסיה המזרחית. בתחילה נחל ניצחון בקרב גומבינן אבל קיבל ביקורות קשות ודרישה להדיחו לאחר שלא עזר לעמיתו, הגנרל אלכסנדר סמסונוב שהארמייה השנייה עליה פיקד הושמדה על ידי הגרמנים בקרב טננברג, תבוסה שגרמה להתאבדותו של סמסונוב.
לאחר שהגרמנים השמידו את הארמייה של סמסונוב הם התפנו לטפל ברננקמף ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, בספטמבר 1914, נחל רננקמפף תבוסה קשה ונאלץ לסגת מפרוסיה.
לאחר כישלונו בקרב לודז' בנובמבר 1914, הוא הודח מתפקידו והואשם בחוסר תפקוד ואף בבגידה (בגלל מוצאו הגרמני). ב-6 באוקטובר 1915 הוא פוטר מהצבא.
במהפכת פברואר, 1917, הוא נאסר על ידי ממשלת המעבר הרוסית ונכלא במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג באשמה של תפקוד לקוי ומעילה.
במהפכת אוקטובר הוא שוחרר ועבר לעיר טגנרוג לחוף ים אזוב, שם חי בשם "מנדוסאקיס" וטען שהוא אזרח יווני.
הבולשביקים גילו את זהותו והציעו לו תפקיד פיקודי בצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר שסירב הוא נידון למוות והוצא להורג ב-1 באפריל 1918.
מועדון הכדורסל מנרסה
אטקסיה
אָטַקְסִיָּיה (Ataxia; בעברית: שִׁגָּשׁוֹן, שיגשון) היא חוסר קואורדינציה או תנועות מגושמות של הגפיים, שאינן כתוצאה מחולשת שרירים. אטקסיה נוצרת כתוצאה מבעיות במערכת שיווי המשקל (המערכת הווסטיבולרית), המוחון, או מערכת תחושת המנח (המערכת הפרופריוצפטיבית). אטקסיה יכולה להשפיע על תנועות עיניים, דיבור, גפיים ויציבה.
מקובל לחלק את סוגי האטקסיות לשלושה סוגים: אטקסיה וסטיבולרית, אטקסיה צרברלית ואטקסיה תחושתית (סנסורית).
אטקסיה וסטיבולרית.