האגדה נחתמת בשורה "על הנס הזה נמצא כתוב בספר שלשלת הקבלה", על אף שבספר "שלשלת הקבלה" אין אזכור לאם הרה, אלא מסופר בו על רבי יהודה החסיד עצמו שהנס אירע עמו.
כיום מוכרת יותר גרסה נוספת ומאוחרת של האגדה, המייחסת את סיפור הנס לאמו של רש"י. ידוע שרש"י נולד בטרוייש, אך אי-התאמה זו נפתרת בטענה שבעת הריונה שהתה אמו זמן מה בוורמייזא. גרסאות נוספות מספרות את האגדה על אמו של הרמב"ם ועל אמו של הגר"א (בהתאמות המתבקשות של מקום האירוע).
הבלדה.
את הבלדה "קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה" כתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1924 בסווינמינדה שבגרמניה (כיום סווינוצ'י שבפולין). הבלדה כוללת 17 בתים בני שלוש שורות כל אחד. שתי השורות הראשונות בכל בית חרוזות.
13 הבתים הראשונים של הבלדה מספרים את האגדה, בלי לנקוב בזהותה של האישה היהודייה שבה מדובר. בתים אלה מסתיימים בתיאור הנס:
ארבעת הבתים האחרונים עוברים להווה, ומסתיימים בקביעה:
האופטימיות ששידר המשורר 32 שנים מוקדם יותר, בשירו "אני מאמין" (), התחלפה בבלדה שלפנינו בפסימיות - המשורר איבד את אמונו באדם, והוא חש שהרשע האנושי הופך אפילו את הטבע למרושע.
אניסה אשקר
אניסה אשקר (בערבית: أنيسة أشقر; נולדה ב-1979) היא אמנית מיצג, מיצב, צילום וציור, שחיה ועובדת בעכו ובתל אביב-יפו.
ביוגרפיה.
אניסה אשקר נולדה בשכונת ברבור (בסאתין אל רמל) שבעכו. מגיל 9 עד גיל 17 למדה קליגרפיה ערבית, קליגרפיה עברית תנ"כית וקליגרפיה אנגלית. בשנים 1998–2000 למדה אמנות במכללת הגליל המערבי. בין השנים 2001–2004 למדה לתואר BFA אמנות במדרשה לאמנות במכללת בית ברל.
פעילותה של אשקר לאורך השנים מאופיינת בשילוב בין עשיה אמנותית לעשייה חינוכית. היא לימדה ומלמדת במוסדות חינוך שונים כגון מכללת מנשר לאמנות, בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, המתנ"ס היהודי-ערבי ביפו, ואורט עכו.
קליגרפיה.
סימן ההיכר הייחודי של אשקר הוא הטקסט בערבית שהיא כותבת על פניה בקליגרפיה, בכל יום מחדש. הקליגרפיה שלמדה בילדותה התקשרה באופן ישיר לדת, בין אם היא מוסלמית, יהודית או קתולית. כבר בשנה הראשונה ללימודיה החליטה אשקר להמשיך את העיסוק בקליגרפיה, ובשילוב הרצון לעסוק בגוף ומנקודת מבט פמיניסטית, היא החלה לכתוב מילים ומשפטים על פניה. תחילה כתבה אשקר שורות מתוך שירי המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש ומכתביו של הסופר הסורי מוחמד אלמאע'וט, כמו "فالحرية تأخذ بالمخالب والأسنان" (החירות נלקחת בשיניים ובציפורניים). בהמשך החלה לכתוב מילים בודדות ומשפטים פרי עטה, כמו "عمري" (חיים שלי/אהובי), "اكتبي" (תכתבי), "علمني" (לימד אותי) ו"الليلة" (הלילה), ו"اكثر واكثر" (יותר ויותר), המשתנים מדי יום.
כתיבת הטקסטים על פניה בקליגרפיה, שנמשכת יום יום משנת 2000, היא למעשה פעולת מיצג יומיומית של האמנית. כמו כן, ניתן למצוא טקסטים בקליגרפיה גם בחלק מן הציורים של אשקר.
ד"ר טל בן צבי כתבה על כך:
עבודות ונושאים מרכזיים.
מרבית עבודותיה של אשקר מבוססות על נושאים מיתולוגיים, ובעיקר על דמויות נשיות מן המיתולוגיה (כמו מדוזה ולדה) וחיות בעלות משמעויות מיתולוגיות ומטפוריות (כמו סוס וברבור). במרבית המיצגים שלה, מופיעה אשקר עם מופיע נוסף, גבר, כשהדינמיקה ביניהם נמצאת בבסיס המיצג. מוטיבים נוספים שחוזרים על עצמם בעבודות הם נוזלים שונים בצבעים חזקים, כמו חלב וקפה.
עוד מוטיב בעבודתה הוא יחסה לתולדות האמנות המערבית, המתבטא במחוות לון גוך, פול קלה, פרידה קאלו, יוזף בויס וג'קסון פולוק.
תמה מרכזית נוספת בתוך עבודתה הרב-תחומית של אשקר הקשורה באופן הפעולה של האמנית ביחסים שבין הציור למיצג; כשהיא מציירת, אשקר תופסת עצמה כמופיעה, וכאשר היא מופיעה, היא תופסת עצמה כמציירת. גם את התצלומים של אשקר (רובם דיוקנאות עצמיים) מקדימה פעולה של ציור על פניה ועל גופה.
ברבור אסווד.
בין החודשים יולי לספטמבר 2003 הוצגה תערוכתה של אשקר, "ברבור אסווד" (ברבור שחור), בגלריה הגר לאמנות פלסטינית עכשווית ביפו. התערוכה, באוצרותה של ד"ר טל בן צבי, כללה מיצג, מיצב וצילום, ועסקה ב"זיהוי המרחב הגאוגרפי במסגרת השיח הפוסט-קולוניאלי ובהקשרים של המשטר האתנוקרטי, השפה הערבית כמשקפת מרחב פנים-פלסטיני, והגוף המגדרי", כך לדברי האוצרת. במיצג שנערך במסגרת התערוכה השתתפו האמנית וגבר שפניו כוסו, כך שזהותו לא נחשפה. במהלך המיצג, הגבר ישב באמבטיה והקריא טקסט של אם המייעצת לבנה בליל כלולותיה מתוך הספר "לקט מנאומי הערבים בתקופות הזוהר". בזמן שהוא קורא בקול מתוך הספר, חיממה האמנית חלב מתוך שקיות בסיר גדול, כשהיא מערבבת את החלב עם דיו שחורה. לאחר מכן, רחצה האמנית את המופיע בספוג ומגבות שטבלה בחלב השחור, כשהיא מבקשת ממנו בתקיפות להרים ידיים, לסובב את הגב וכדומה. "הטקס האלים", כותבת בן צבי, "מלווה מתחילתו עד סופו בקולו של הגבר המקריא את עצות האם לבתה, ואלה מתערבבים בקולות של שכונת עג'מי ביפו, העולים מהרחוב".
מלבד המיצג, כללה תערוכה זו גם ציור קיר בזפת של ערבסק, טקסטים מתוך המיצג שנכתבו על הקיר וסדרת תצלומים - דיוקנאות עצמיים בהם נראית האמנית כשעל פניה כתובים משפטים שונים בקליגרפיה ערבית, כגון: "الحرية تقود الشعب" (החירות מובילה את העם), "سجل : انا عربية حرة" (תרשום: אני ערבייה חופשייה), ו"ديري باللك على حالك" (תשמרי על עצמך).
אבי קובר
אבי קובר (נולד ב-22 בספטמבר 1950, י"א בתשרי ה'תשי"א) הוא חוקר בתחום הצבא והביטחון. הוא מתמחה בתפיסת הביטחון הישראלית ובמחשבה צבאית כללית וישראלית. עד יציאתו לגמלאות ב-2018 היה פרופסור במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים.
קורות חיים.
קובר נולד בחיפה להורים יוצאי גרמניה. התגורר במושב גני-עם. אביו, יוסף קובר, לחם בשורות ארגון ההגנה בחיפה. קובר התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה. בוגר לימודי התואר הראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים, האוניברסיטה העברית, 1974. בוגר תואר שני ביחסים בינלאומיים, האוניברסיטה העברית, 1976.
עם סיום לימודיו הצטרף למערכת הביטחון ושירת באגף התכנון במטה הכללי וביחידה לביטחון לאומי במשרד הביטחון. לאחר מכן התגייס לצבא קבע ושירת כעורך ספרים במערכות, בית ההוצאה לאור של צה"ל. בשנת 1992, עם שחרורו מצה"ל בדרגת רס"ן, סיים דוקטורט ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1995-1994 השלים את הפוסט-דוקטורט שלו במחלקה למדעי המדינה ותוכנית PIPES (Program on International Politics, Economics &amp; Security), באוניברסיטת שיקגו. מאז 1996 היה חבר המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף הרצה קובר בבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, ובמשך תקופה ממושכת לימד גם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ובמכללה לביטחון לאומי.
קובר נשוי לגילה קובר, אחות אונקולוגית, והוא אביהם של המתרגם עפר קובר והמאייר שחר קובר.
פרסומים.
אבי קובר חיבר כמה ספרים, פרסם פרקים בספרים, ערך קובצי מאמרים מדעיים, וכתב עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
Carew Tower
Carew Tower הוא גורד שחקים הממוקם בויין סטריט 441, סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 175 מטרים והוא בעל 49 קומות. הוא תוכנן בידי האדריכל וולטר ויליאם וולשלגר (Walter William Ahlschlager) ונבנה בין השנים 1927–1930.
ה-Carew Tower בעל מעמד מבנה היסטורי לאומי מה-5 באוגוסט 1982. הוא תוכנן בסגנון אר דקו צרפתי והיווה מודל לבניין אמפייר סטייט בניו יורק. עד שנת 2010 היה הבניין הגבוה ביותר בסינסינטי.
Carew Tower משמש בחלקו עבור בית מלון הילטון סינסינטי הולנד פלאזה (Hilton Cincinnati Netherland Plaza), המוכר גם בשמו הקודם אומני הולנד פלאזה (Omni Netherland Plaza).
חזית פוליסריו
חזית פוליסריו (בספרדית: Frente Polisario וגם FRELISARIO, ראשי תיבות של Frente Popular de Liberación de Saguía el Haamra y Río de Oro; בתרגום מילולי לעברית: החזית העממית לשחרור סאגיה אל חמרה וריו דה אורו; בערבית: جبهة البوليساريو) היא תנועה התובעת הכרה בריבונות ועצמאות מדינית של תושבי חבל סהרה המערבית. שמה הערבי המלא של התנועה הוא: الجبهة الشعبية لتحرير الساقية الحمراء ووادي الذهب, בתעתיק לעברית: אל-ג'בהה א-שעביה לתחריר א-סאקיה אל-חמראא' וואדי א-דהב (בניב הערבי המקומי, האות "ק" נהגית "ג"; השם "ריו דה אורו" הוא תרגום מילולי לספרדית של השם הערבי "ואדי א-דהב").
חזית פוליסריו הוקמה ב-10 במאי 1973 במטרה לאלץ את ספרד לשחרר את סהרה המערבית. ב-1975, לאחר הסכמי מדריד וסיום שלטון ספרד בחבל, מרוקו ומאוריטניה השתלטו על סהרה המערבית, וחזית פוליסריו פתחה במלחמת גרילה נגדן, בתמיכת אלג'יריה. ב-27 בפברואר 1976 הכריזה הפוליסריו על עצמאות רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, אך שולטת רק על חלק מהחבל. מ-1979 מוכרת חזית פוליסריו על ידי האומות המאוחדות כנציגת תושבי סהרה המערבית, והיא גם חברה משקיפה באינטרנציונל הסוציאליסטי.
שמואל הפטר
שמואל הפטר (15 ביולי 1887 ורשה, פולין - 21 בפברואר 1963 תל יוסף) היה חלוץ ציוני שעלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה והיה פעיל בארגון השומר. ממקימי הקואופרציה במרחביה ותל עדשים. פעל תקופת מה באירופה בסיוע לארגון החלוץ וכן ברכש ומשלוח נשק לארץ ישראל. היה חבר קיבוץ תל יוסף.
ביוגרפיה.