ההצלחה הציבורית של תעשיית קרנות ההון בשנות ה-70 המאוחרות ושנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-20 עודדה הקמת קרנות רבות. מכמה עשרות בודדות בתחילת העשור, מספר פירמות קרנות הון הסיכון הגיע לכ-650 בסופו. למרות הגידול במספר קרנות הון הסיכון, ההון המנוהל על ידי קרנות אלו גדל רק ב-11% במהלך העשור – מ-$28 מיליון ל-$31 מיליון. הגידול בהיקף התעשייה הואט במעט לקראת סוף שנות השמונים של המאה ה-20 עקב הגידול בתחרותיות בין הפירמות השונות, העובדה שהחלו להיווצר הפסדים מהשקעות מסוימות וכן קריסת שוק ההון בשנת 1987.
הפופולריות והביצועים של הקרנות הגיעו לשיאן בשנות בועת הדוט-קום (1995-2000), אך הן גם היו הראשונות להיפגע מהשפעתו ההרסנית לאחר התפוצצות הבועה, כאשר חברות רבות נסגרו ומרבית הקרנות הסבו הפסדים למשקיעיהם. החל משנת 2004 החלו הקרנות להתאושש, אך ההשקעות המשיכו לסבול מתנודתיות ולא התקרבו עוד לשיאים שנקבעו בתקופת הבועה.
בשנת 2008 השקיעו הקרנות האמריקניות 28.8 מיליארד דולרים ב-2550 חברות. 13.4 מיליארד דולרים הושקעו באותה שנה ב-1416 עסקאות על ידי קרנות מחוץ לארצות הברית, בעיקר בקנדה, אירופה, בסין ובישראל. ב-2007 הוקמה ברוסיה החברה הרוסית להון סיכון, כחברה ממשלתית להשקעות ובין השקעותיה הראשונות היו בתי השקעות ישראליים שונים.
תחומי ההשקעה של קרנות הון הסיכון הם לרוב בתחומים טכנולוגיים כגון: תוכנה, אינטרנט, מדיה, ביוטכנולוגיה, מיכשור רפואי ופרמצבטיקה. קיימות גם קרנות המתמחות באפיקים ספציפיים כגון: אנרגיה חלופית וטכנולוגיות מיחזור (קלינטק), חקלאות ועוד.
תעשיית ההון סיכון בישראל.
קרן הון הסיכון הראשונה בישראל, "קרן אתנה", הוקמה בשנת 1985 על ידי גדעון טולקובסקי ביחד עם אביו, מפקד חיל אוויר לשעבר, דן טולקובסקי ופרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק. אתנה השקיעה בחברות EFI של אפי ארזי ובמרקיורי אינטראקטיב בראשית דרכן.
בשנת 1990, הוקמה תוכנית "ענבל", יוזמה לעידוד פעילות קרנות הון סיכון המגובה בכספי הממשלה, באמצעות חברת הביטוח הממשלתית ענבל שהייתה ערבה ל-80% מההשקעות בקרן. במסגרת התוכנית הוקמו 4 קרנות הון סיכון: "מרתון", "תעוזה", "שדות מו"פ" ו"מופת" שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
תעשיית הון סיכון ענפה בישראל התפתחה, בין השנים 1992 ל-1994, לאחר שהממשלה הקימה את "תוכנית יוזמה" בשיתוף המדען הראשי של משרד התמ"ת, אשר מימנה הקמה של עשר קרנות הון סיכון וחממות טכנולוגיות רבות שסייעו משמעותית לזינוק תעשיית ההייטק בישראל והפיכת תעשיית ההון סיכון בישראל לאחת הגדולות בעולם.
בין הקרנות הבולטות והגדולות בישראל כיום ניתן למנות את , פיטנגו, JVP, גלילות קפיטל פרטנרס, ויולה, ג'נסיס, מאגמה, Aleph וקרן גיזה. לצידם פועלות כמה עשרות קרנות קטנות יותר שמשקיעות לרוב בשלבים מוקדמים. כמו כן פועלות בישראל קרנות זרות רבות, ברובן אמריקאיות, המשקיעות באופן קבוע בישראל, כגון קרן סקויה קפיטל, בסמר ועוד. התחומים העיקריים בהן מתמקדות הקרנות הן תוכנה, אינטרנט, מדעי החיים ותקשורת. בשנים האחרונות יש מעורבות רבה יותר של אנג'לים (משקיעים פרטיים) בהשקעות, וכן פלטפורמות של מימון המונים המאפשרות גיוס הון ישירות ממשקיעים רבים במקום מקרנות.
חומש (יישוב)
חֹמֶש הייתה התנחלות, במתכונת של יישוב קהילתי-חילוני, של תנועת הנוער בית"ר. היישוב היה ממוקם בלבו של השומרון, צפונית ליישוב שבי שומרון וצפונית-מערבית לשכם, על תוואי כביש 60.
היישוב מנה נכון לשנת 2005 כ-70 משפחות, היישוב פונה מתושביו ונהרס במסגרת תוכנית ההתנתקות. בשנים שלאחר מכן היווה המקום יעד לעליות חוזרות ונשנות, בניגוד לחוק ההתנתקות, של אנשי ימין שביקשו לחדש את היישוב ופונו בידי הצבא והמשטרה. משנת 2009 פועלת במקום "ישיבת חומש המתחדשת".
היישוב.
היישוב נקרא על שם חמישה כפרים שהיו קיימים באזור בתקופת המשנה והתלמוד ושמו היווני נשתמר בשם הכפר הערבי פנדקומיה (פנטה = חמש ביוונית). שם הכפר נשתמר גם בכתובת הפסיפס בבית הכנסת העתיק ברחוב, המבוסס על הברייתא של "תחומי ארץ ישראל".
חומש שוכן מזרחית לכביש שכם-ג'נין כ-45 ק"מ מזרחית לנתניה, בשטח הררי תלול, כ-650 מטר מעל פני הים, על הרי השומרון הצפוניים. מזג האוויר באזור מאופיין בקרירות ויובש עקב המיקום הפיזי של היישוב. היישוב ממוקם גבוה מסביבתו וממנו תצפית על צפון השומרון, הגליל, החרמון, הכרמל (אוניברסיטת חיפה) ולעבר מישור החוף עד אשדוד. בסמוך ליישוב נמצאת תצפית 669 הנקראת גם "גבעה 669" בגובה של 690 מטר.
ב-1 בינואר 1978 נתפסו כ-700 דונם מתושבי הכפרים הפלסטינים בורקה וסילת א-ד'אהר לצרכים צבאיים (צו תפיסה 4/78), ועליהן הוקמה באותה שנה ההיאחזות בשם "מעלה נח"ל" על ידי גרעין של תנועת הנוער הלאומי-בית"ר, שאוזרחה והפכה להתנחלות באפריל 1980. במסמך צבאי פנימי שנשלח למספר נמענים ב-24 באפריל 1980 נכתב כך: "הכוונה: לאזרח את היאחזות נח"ל מעלה נח"ל תוך הימנעות ככל הניתן מפרסום כלשהו, הן למקומיים והן בכלי התקשורת". רוב האדמות שהופקעו הן אדמות פרטיות שנרשמו בטאבו על שמם של תושבי הכפרים. צו התפיסה הוצא ב"אופן זמני", אך הוא נחתם על ידי מפקד פיקוד מרכז בלא תאריך פקיעה.
בזמן האינתיפאדה השנייה עזבו כמחצית מהמשפחות את היישוב לאחר פיגועי ירי בדרך ליישוב, שבהם נרצחו שלושה מתושבי היישוב ואחרים נפצעו. כדי לחזק את היישוב הצטרפו ליישוב תושבים דתיים ואף נוסדה בו ישיבה, והוא הפך ליישוב דתי-חילוני מעורב.
הפינוי.
ב-23 באוגוסט 2005 פונה חומש מתושביו במסגרת תוכנית ההתנתקות. במהלך המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הצטרפו ליישוב תומכים רבים, בהם גרעין של ארגון תא כתום. בתיו של היישוב נהרסו על ידי צה"ל והריסות הבתים פונו מהמקום, למעט מגדל המים. תשתיות בסיסיות, כגון מדרכות, כבישים, דרכי עפר ומדרגות הושארו במקומן.
חומש ושא-נור, הממוקם צפונית לו, היו היישובים האחרונים להתפנות במסגרת ההתנתקות. פינוים היה מהקשים בפינויים שנערכו במסגרת התוכנית, ובמהלכו התפתחו עימותים בין כוחות הביטחון ובין המתיישבים ותומכיהם, שאופיינו במספר רב יחסית של נפגעים.
מפוני חומש החילוניים השתכנו באתר הקראווילות בקיבוץ יד חנה, מתוך מגמה להקים שם את בתי הקבע שלהם. התושבים הדתיים-החדשים השתכנו ביישוב הסמוך, שבי שומרון, בשכונת קרווילות צפונית, בסמיכות לבסיס הצבאי הממוקם ביישוב.
לאחר הפינוי.
מאז סיומה של תוכנית ההתנתקות, נמצא המקום בשטח C הנתון בשליטה ישראלית. המקום הוגדר כשטח צבאי סגור אם כי צה"ל מאפשר כניסה למתחם לתלמידי ישיבת חומש ולמשתתפים באירועים פוליטיים. באוגוסט 2007 הואשמה נערה שנעצרה על ידי כוחות הביטחון כי הפרה את חוק יישום תוכנית ההתנתקות האוסר שהייה של ישראלים במקום, אך שופט בית המשפט לנוער בכפר סבא קבע כי חוק זה נועד למנוע מתושבי ההתנחלות לשוב להתגורר במקום, וכי לא ניתן להשתמש בו כדי לעצור את הנכנסים למקום בניגוד להוראות הצבא.
מאז 2009 פועלת במקום "ישיבת חומש" בראשות הרב אלישמע כהן. מדי פעם הצבא מפנה אותה אך לאחר מכן היא חוזרת למקום, ועם השנים התמעטה תדירות הפינויים. על פי דיווח בערוץ 7, במהלך אחד הפינויים בכסלו ה'תשפ"א הרסו המפנים את ארון הקודש שבישיבה ופיזרו חול על ספרי קודש אחרים. הרב הראשי דוד לאו גינה את המעשה והגדיר אותו כחילול ארון הקודש, וראש מועצת שומרון יוסי דגן דרש לפתוח בבדיקה.
גם לאחר יישום תוכנית ההתנתקות נותר צו התפיסה לשטח על כנו, והפלסטינים היו מנועים מלעבד את האדמות שנתפסו לצורכי צה"ל. בדצמבר 2011 עתר ראש מועצת בורקה ותושבים אחרים לבג"ץ באמצעות ארגון יש דין, בדרישה לביטול צווי התפיסה הצבאיים. ב-2013 בוטלו צו התפיסה וצו הסגירה (שקבע כי על פלסטינים אסור להיכנס למקום) ובאוקטובר 2013 ביקרו באתר פלסטינים תושבי האזור, אך לאחר מכן נמנעה מהם גישה חופשית לשטח שפונה ולאדמותיהם שבו, והם החלו לסבול מפעולות אלימות מצד אזרחים ישראלים שהגיעו למקום. התושבים פנו מספר פעמים לבג"ץ, שהורה לצה"ל לאפשר לתושבים גישה לאדמותיהם, אך צה"ל לא פעל בנושא זה, וגם כיום אסור לבעלי האדמות להתקרב לחלק ניכר מאדמותיהם.
ב-28 במאי 2022, פעילי "שלום עכשיו" צעדו למאחז חומש עם בולדוזר, ונעצרו בהתאם לחוק ההתנתקות האוסר על ישראלים להיכנס לצפון השומרון. מטעם הארגון נמסר בתגובה: "במקום לפרק את המאחז האלים בחומש המשטרה מנסה לפרק התנגדות לא אלימה למאחזים".
עליית מתנחלים לחומש.
על אף התנגדות ממשלת ישראל, המשיכו תומכי החזרה ליישוב לפקוד את חורבות חומש. מירב העליות אורגנו על ידי גוף הנקרא "מטה חומש תחילה". ארגוני ימין נוהגים לפקוד את המקום לעיתים קרובות ולערוך בו אירועי מחאה פוליטיים. בעתירה של ארגון יש דין לבג"ץ נטען שפעילות זו מהווה הסגת גבול המונית ואף הפרה של צו שבו נקבע המקום כשטח צבאי הסגור בפני ישראלים, והיא אינה חד פעמית או חריגה אלא פעילות חוזרת ותכופה, וכוחות צה"ל אינם פועלים כדי למגרה. נציג כוחות צה"ל בגדה המערבית אישר בדיון שמדובר בשטח צבאי הסגור לישראלים, שהכניסה אליו אסורה ללא היתר, והיא מהווה, בין היתר, הסגת גבול והפרה של צו שטח צבאי סגור.
להלן מספר התארגנויות בולטות של אירועים פוליטיים שהתרחשו בחומש לאחר הפינוי.
חסידות אשכנז
חסידות אשכנז היא חוג דתי שהתפתח אצל יהודי אשכנז במחצית השנייה של המאה ה-12 ובמאה ה-13.
היסטוריה.
אנשי חסידות אשכנז כינו עצמם "חסידים" בלי התוספת "אשכנז". תוספת זו התווספה לתיאור הקבוצה רק אחרי שנוסדה חסידות הבעש"ט.