במרץ 1976 גילה שוטר מכונית נפץ במזרח ירושלים, ובעקבות הגילוי נעצרה חוליית מחבלים. בחקירה סיפר אחד מאנשיה שבהיותו ברבת עמון נאמר לו שגיבור פיגוע המקרר הוא מתורמוס עיא, אולם ניסיון לאתר את המפגע לא צלח. ביוני 1976 נעצרה חוליה נוספת של הפת"ח מטול כרם, ואנשיה הצביעו על אחמד ג'בארה כיוזם הפיגוע. בספטמבר 1976 נעצר ג'אברה עם כניסתו לישראל. לאחר חקירת שירות הביטחון הכללי הודה ג'אברה שתכנן את הפיגוע יחד עם באסם טבילה משכם. הפיגוע בוצע על ידי טבילה שהיה הסבל, וערבי נוסף ששימש כנהג, בעוד ג'בארה עזב את ישראל בבוקר הפיגוע, לפני הפיצוץ.
בפברואר 1977 פורסם דבר מעצרם של חברי החוליה שביצעו את הפיגוע בעיתונות. ביוני 1977 נדון ג'בארה למאסר עולם ועוד 30 שנות מאסר.
המפגעים.
ג'בארה שחי שנים רבות בדרום אמריקה ובשיקגו, נתפס לאחר כשנה ונגזר עליו מאסר עולם ועוד 30 שנה במצטבר. הוא שוחרר מהכלא ביוני 2003, לאחר ריצוי 27 שנים, כמחווה של הדרג המדיני לרשות הפלסטינית, לקראת פסגת עקבה. הוא מת ברמאללה מהתקף לב ב-17 ביולי 2013, בגיל 78. "גיבור מבצע המקרר", כפי שכונה, זכה ללוויה צבאית ולדברי הוקרה מיושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, שיוצג על ידי המזכיר הכללי של משרדו, ועל ידי גורמים בכירים אחרים של תנועת פת"ח והרשות הפלסטינית.
טבילה המשיך לנסות להוציא פיגועים אל הפועל, אך הוא נמלט מישראל כיומיים לפני שהחוקרים עלו עליו, לאחר שהעריך שג'בארה נעצר. הוא היה מאמן חבלה של הפת"ח בדמשק במשך מספר שנים ולאחר מכן עבר לירדן והיה בכיר בפת"ח שם. לאחר הסכמי אוסלו ביקשה הרשות הפלסטינית להתיר לטבילה לשוב ליהודה ושומרון, אך ישראל סירבה.
השפעות הפיגוע.
בעקבות הפיגוע התרחשו מהומות בשוק מחנה יהודה, ובשכונת מוסררה על התפר בין מערב ומזרח ירושלים שבהן ניסו יהודים לפגוע בערבים. רדיו אש"ף שידר שיר הלל למפגעים והסביר את יעילות מעשי הרצח ההמוניים להשגת המטרה.
לזכרם של נרצחי הפיגוע נקרא בית כנסת בשכונת נווה יעקב בירושלים בשם "בית ציון ואוהל איתן". מדי שנה, בכ"ה בתמוז, נערכת אזכרה בבית הכנסת לחללי הפיגוע עם בני משפחותיהם של הנרצחים
הנרצחים.
הנרצחים:
שניים מהפצועים קשה נפטרו בהמשך:
חנן אביטל, שהיה חייל משוחרר טרי באותו הזמן, היה אחד מ-60 הפצועים בפיגוע. בעקבות פציעתו הוא שכב למעלה משנה בבתי חולים וזכה למספר ביקורים של רבי שלמה קרליבך שעימו הוא היה מיודד. לאחר החלמתו אביטל החליט לערוך פסטיבל זמר חסידי לילדים בבנייני האומה ולאחר מכן הקים את מקהלת פרחי ירושלים.
פטרוס ולדס
ימבול
ימבול (בבולגרית: Ямбол), עיר בדרום מזרחה של בולגריה, בירת מחוז ימבול הממוקמת 262 ק"מ מהבירה סופיה, 92 ק"מ מבורגס ו-185 ק"מ מרוסה. ימבול ממוקמת על שתי גדותיו של הנהר טונדז'ה ומרוחקת 77 קילומטרים בקו אווירי מהים השחור.
היסטוריה.
עדויות להתיישבות אנושית באזור מתוארכות לתקופת האבן החדשה.
ימבול ממוקמת על שרידיו של יישוב מתקופת פיליפוס השני מלך מוקדון. בהמשך נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית. ב-293, תקופת הקיסר דיוקלטיאנוס נבנה במקום יישוב בשם דיוספוליס. ב-583 הוחרבה העיר על ידי שבטי האווארים ובהמשך הוקמה מחדש ויושבה על ידי שבטי סלאבים שהגרו לאזור בראשית המאה ה-7. עדות כתובה ליישוב במקום מצויה גם בתעודות ביזנטיות מ-המאה ה-6 בהן מכונה העיר ימפוליס. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה היה האזור זירת עימותים מול האימפריה הביזנטית והבולגרים הקימו חומה באורך 130 קילומטרים כדי להגן על הממלכה מהצבא הביזנטי החזק ושרידיה מצוים עדיין באזור העיר.
ב-1373 לאחר מצור ממושך שהטיל הסולטאן מוראט הראשון, נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים הגלו רבים מתושביה הנוצרים והיהודים של העיר וישבו תחתם טטרים וטורקים. שמה של העיר שונה לימבולו וממנו נגזר שמה המודרני של העיר. בעידן הרפורמות של הסולטאנים אבדילאזיז ועבדול חמיד השני נבנו באזור מסילות רכבת כחלק מדרכי המסחר לעיר הנמל בורגס ולעיר אדירנה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על יד צבא האימפריה הרוסית ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין נכללה ימבול בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 אוחד המחוז ובכלל זה העיר ימבול עם נסיכות בולגריה ובראשית המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית העיר כ-15,000 נפשות.
אקלים.
בימבול שורר אקלים ממוזג יבשתי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 12oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-0.2oc בינואר ועד 23.2oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 541 מילימטרים ונמוכה מהממוצע הארצי העומד על 650 מילימטרים.
דמוגרפיה וכלכלה.
בשלהי המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 מצויה הייתה אוכלוסיית ימבול במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה) ובמגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה. בין 1998–2004 קטנה אוכלוסיית העיר ב-9.67%. התאוששות מסוימת בכלכלה הבולגרית מחד והמשבר הכלכלי באירופה מאידך, הביא לשינוי במאזן ההגירה ובין 2004 - 2010 גדלה אוכלוסיית העיר ב-2.5%. עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מתעשייה. בימבול מפעלי מזון, טקסטיל, עיבוד טבק ומכונות חקלאיות. בשטח הרשות המקומית ישנה חקלאות מפותחת ומגדלים חיטה, שעורה, שיפון וחמניות להפקת שמן. בראשית המאה ה-21 הייתה ימבול לעיר הראשונה בבולגריה אשר בתי תושביה חוברו לתשתית גז טבעי.
ספורט.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל הנקראת "טונדז'ה ימבול", שמתמודדת בליגת העל הבולגרית בכדורסל ואף זכתה בתארים בעבר.
הקהילה היהודית.
בעיר ימפוליס התגוררה קהילה יהודית רומניוטית, אשר הוגלתה לאנטוליה לאחר הכיבוש העות'מאני. באיסטנבול התקיים בית כנסת ובו קהל מתפללים שנקרא קהל יאמבולו אשר שימש את יהודי העיר שהוגלו והפכו לעובדי כפייה, וכונו בטורקית עות'מאנית סוּרְגוּן. בהמשך התירו העות'מאנים ליהודים לחזור ולהתיישב בעיר ובני הקהילה היו ברובם סוחרים זעירים בתחום המזון והסדקית.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נמלטו יהודי העיר ימבול מחמת הקרבות ורדיפות החיילים הרוסים ומצאו מקלט זמני בעיר קירקלארלי. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת ימבול ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה כ-1,000 נפשות. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מנתה הקהילה 1,600 נפשות שהיוו כ-10% מתושבי העיר.
ב-1881 נפתח בעיר בית ספר יסודי יהודי ובו למדו 117 תלמידים. בהמשך כלל בית הספר גם חטיבת ביניים ("טרום גמנסיה"). ב-1896 נחנך בית הכנסת בימבול אשר שכן על שרידי בית כנסת קדום. מנתוני מערכת החינוך עולה כי ב-1920 למדו 96 תלמידים במערכת החינוך היהודית בעיר, ב-1924 למדו 86 תלמידים וב-1925 ירד מספרם ל-65, כאשר הממשלה הבולגרית מימנה 6% מתקציבה. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 חלה ירידה הדרגתית נוספת בכמות התלמידים, אשר חפפה למגמת ההגירה השלילית של בני הקהילה היהודית בעיר מחד ולעלייה בשיעור ההתבוללות מאידך.
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת ימבול בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי ראשי הקהילה שלמה סידי, חיים ודוד קריספין. באפריל 1926 התקיימו בחירות לוועדי הקהילות בבולגריה ובימבול ניגשה לבחירות רק רשימה אחת, ציונית מאוחדת ללא מתנגדים. בבחירות שנערכו ב-1932 זכתה רשימת סוציאליסטים וקומוניסטים ברוב דחוק על פני הרשימה הציונית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 1,193 נפשות, בהמשך הוחל עליהם החוק להגנת האומה והגברים בגילאי 20–40 נלקחו לעבודות כפייה. לאחר המלחמה נמנו בימבול כ-1,000 יהודים ומבין ראשיה של הקהילה טרום העלייה ניתן למנות את ד"ר בכור קרישפין, ברוך אברהם אשכנזי, יעקב ולוי ביז'רנו. בימבול נולד הסופר והעיתונאי מרדכי אבישי.
לאחר גל העלייה למדינת ישראל בין 1948–1950 נותרו בעיר 333 יהודים ובראשית המאה ה-21 מנתה הקהילה 90 נפשות.
הרפרס בזאר
הארפרס בזאר (באנגלית: Harper's Bazaar) ולעיתים רק "בזאר" (Bazaar) הוא כתב עת אמריקאי לענייני אופנה. כתב העת נוסד ב-1867 והיה באותה העת מגזין האופנה הראשון בארצות הברית. כתב העת היה עם הזמן למוביל בעולם האופנה ובשורות כתביו וצלמיו מנה בין השאר את אנדי וורהול, דיאנה פרילנד, דיאן ארבוס וריצ'רד אבדון. כתב העת היה לאחד ממגזיני האופנה הוותיקים והבולטים בעולם, יחדיו עם ווג ו-Elle.
במהלך המאה ה-19 הארפרס בזאר היה שבועון אשר יצא תחת בית ההוצאה לאור "הרפר" (Harper), אך החל מ-1901 הפך לירחון. ב-1913 נמכר כתב העת לידי איש העסקים ויליאם רנדולף הרסט, אשר לבסוף העביר השליטה לידי חברת ההוצאה לאור שבבעלותו - הירסט (Hearst). שינוי הבעלות גרר גם לעיתים שינוי בשם - אשר קוצר ל"בזאר" בלבד, אך כתב העת עדיין מוכר בשמו המקורי אשר למותג.
בעקבות הצלחתו נוסדו לו גרסאות בינלאומיות, בין השאר באוסטרליה, רוסיה ובבריטניה (שם יצא גם תחת השם Harpers &amp; Queen בעקבות איחוד עם המגזין קווין), אשר היה לתחילת דרכה של עורכת האופנה הנודעת אנה וינטור.
פיגוע המקרר בכיכר ציון
ולדו מליון
Harper's Bazaar
מקרר התופת
הפיגוע בכיכר ציון
יאמבול
יוסי יסעור
יוסי (יוסף) יסעור (נולד ב-6 בינואר 1944) הוא פרופסור למינהל עסקים במרכז האקדמי רופין המתמחה בתחום של תורת ההחלטות.
אודות.