בעת שבירת העולם, היו הקאירהיינים, שרק החלו להתגבש כאומה, היחידים שנתנו לאיאלים מים ומקום לנוח בו בעת נדודיהם, כשכל השאר גירשו אותם בבושת פנים. המסורת על העם שהיטיב עמם עברה לאורך השנים אצל האיאלים, וכמה מאות שנים לפני התרחשות העלילה הם מצאו את אותו העם - הקאירהיינים. האיאלים גמלו לקאירהיין טובה תחת טובה, והרשו לסוחריהם לחצות את השממת איאל אל הארץ האגדתית שארה, ולנהל דרך השממה סחר מכניס רווחים. כמתנה נוספת הביאו האיאלים לקאירהיין העיר ייחור של אבנסדורה, עץ החיים, עץ אגדי שהכל סברו כי נכחד מן העולם.
מאות שנים צמח העץ בקאירהיין, עד אשר כרתו המלך למן מבית דמודרד על מנת להכין לעצמו כס מלכות מפואר. ארבעה משבטי האיאלים, בזעמם על חילול הקודש, פתחו במלחמה כנגד קאירהיין. תוך זמן קצר כבשו האיאלים בשעטתם את קאירהיין העיר ושרפוה, אולם המלך למן הצליח להימלט מערבה. ארבעת השבטים המשיכו במרדפם אל טאר וולון, שכן ראו את העימות כהוצאתו להורג של המלך למן ולא כמלחמה. בקרב שלג הדם על מורדות הר הדרקון נלחמו כל אומות העולם כדי לעצור את האיאלים הבלתי מנוצחים. לא ניתן לדעת מי היה מנצח בקרב אדירים זה, כי כשהצליחו להרוג את המלך למן נסוגו האיאלים אחורה, שכן ראו את עניינם כסגור. העולם נותר הלום רעם ממלחמת הבזק של האיאלים, ומן הקלות בה הצליחו לחדור אל לב "הארצות הרטובות" בשפתם, ולהכריע את אחת האומות החזקות והמשגשגות של אותה תקופה.
ס'אנגריל.
ס'אנגריל הוא בדרך כלל חפץ גדול ומרשים יותר מן האנגריל, ונדיר הרבה יותר. מאפשר למשתמש בו לתעל את הכוח האחד בכמות גדולה הרבה יותר מאנגריל. הס'אנגריל הוא חסר שימוש עבור אנשים שאינם מתעלים, וכמו האנגריל, גברים יכולים להשתמש רק בס'אנגרילים מיוחדים להם ונשים אך בס'אנגרילים מיוחדים להן. ס'אנגרילים מפורסמים הם החרב קלנדור והצ'ואדן קאל.
צ'ואדן קאל.
הצ'ואדן קאל הם זוג פסלים עצומים של גבר ואישה הנושאים בידם כדור בדולח, הנמצאים אחד בקאירהיין ואחד בטרמלקינג. הצ'ואדן הם הס'אנגריל החזקים ביותר שנוצרו אי פעם. גבר ואישה מחוברים, המשתמשים במקביל בשני הפסלים, מסוגלים להרוס את העולם במכה קלילה. כל כוחם של הגברים והנשים המתעלים בעולם אינו אלא טיפה בים לעומת כוחם של הצ'ואדן קאל, ולכן נאסר השימוש בהם עוד בעידן האגדות. אלפי שנים אחר כך, השתמש רנד אל'תור בעזרתה של נינאב אל'מארה בצ'ואדן קאל על מנת לטהר את סאידין מהכתם השורר בו, ותוך כדי השמיד את הרוע ששכן בשאדאר לוגות. הפעלת הפסלים גרמה להתאבדותם של תושבי האי בו הם שכנו.
קואנדילר.
קואנדילר (נקרא גם בשם אבן לב) הוא חומר בלתי ניתן לשבירה הנוצר על ידי הכוח האחד. שום דבר אינו יכול לשבור קואנדילר, וכל כוח המופעל עליו רק מחזק אותו. דרך יצירת הקואנדילר אבדה לאחר שבירת העולם, אולם גולתה מחדש בידי אגווין אל'וור, האמירלין המורדת. רק למתעלים מעטים ונדירים ישנה היכולת ליצור קואנדילר, והם עושים זאת בעזרת הפעלת מארג מיוחד של הכוח על חפץ ברזל פשוט. החותמים הנועלים את אדון האופל עשוים מחומר זה, אך חלקם הפכו לפריכים עד כי נפילה עלולה לשבור אותם, דבר הנגרם ככל הנראה מהשפעתו של אדון האופל. בספר מספר 23 מין ולואיס ת'רין (כל אחד לחוד) מגלים לרנד ששבירת החותמים האחרונים היא הדרך היחידה להגיע לאדון האופל ולנסות להרוג אותו.
אדאם.
חפץ- ט'ראנגריל בצורת קולר המחובר לשרשרת וצמיד- המשמש את הסינצ'נים לשלוט על נשים המתעלות את סאידר. למעבידה קוראים סולדאם, ולשפחה קוראים דאמנה. הסינצ'נים קוראים לנשים שמתעלות מרטדאמנה- כלומר "הנחוצה להיכבל".
גם הסולדאם עשויות לגלות את סאידר בעתיד. אליין הצליחה בספר 10 ליצור אדאם ללא שרשרת בעזרתו כבלה את מוגהדין לזמן קצר.
כפיה.
באנגלית: Compulsion. מארג מסובך של הכח האחד, בו המתעל פורש רשת של הגנות על המח של הקרבן, כדי שיעשה את רצונו ולא יבגוד בו. הארורה גריינדל הייתה מומחית בזה. ורין מתווין היא היחידה שגילתה איך עושים את זה רק מלימוד בספרים.
שורש הקלשון.
באנגלית: forkroot. צמח ששתיית חליטתו מונעת אדם לתעל את הכוח האחד.
נחשים ושועלים.
משחק לוח עתיק לילדים, שמבוסס על דמויות אמיתיות- אלפין והאילפין.. בצורה רגילה אי אפשר לנצח משחק זה, כי מעשית בכל מצב הנחשים והשועלים הורגים את המתמודדים.
בממלכה מוזרה ביקום אחר נמצאים האלפין והאילפין., שהם חצאי אנוש וחצאי נחשים או שועלים בהתאמה. הכניסה לממלכתם היא דרך טראנגרילים במיין וברוהידין, ומגדל גנג'יי המסתורי. המשחק אומר שצריך לקחת איתך "אומץ לחזק, אש לסמא, מוזיקה לבלבל וברזל לקשור". אלה הדברים שצריך כדי להתמודד נגד היצורים האלה. (מאט הוסיף גם "מאט כדי לאזן את המזל".)
הפיכה.
זוהי יכולת "להסיט" אדם כלשהו לעבר שעבוד לאופל. נחוץ בשביל זה 13 מירדראלים ו13 מתעלים. קל יותר להפוך מישהו כאשר משתמשים במתעלים מן המין השני. כוח רצון עוזר להתנגדות לתהליך.
שערים.
באנגלית: gateways. שימוש בכח שהיה ידוע בעידן האגדות ונעלם- יצירת שערים ממקום למקום. כשרנד שבה את אסמודין ואגווין שבתה את מוגהדין, שני הארורים האלה לימדו את שוביהם איך ליצור שערים והחזירו את הידע. אנדרול גנהלד פיתח מומחיות לשערים ויכול ליצור אותם בין רגע בגדלים שונים. יוקירי (מהאג'ה האפורה) גילתה שניתן להשתמש בשערים אל עבר שמים ככה שישמשו כאמצעי ריגול.
מדליון ראש-שועל.
טראנגריל השייך למאט שקיבל לאחר ביקורו אצל האלפנים והאילפינים כחלק מהעסקה שחתם. הוא שובר מארגים כך שכל מי שהוא נמצא עליו מוגן מנגיעתם. מי שהוא נמצא עליו יכול לתעל. ניתן להשתמש במארגים בשביל לפגוע במי שעליו נמצא התליון לרוב באמצעות השלכת משהו בעזרתם לכיוון מי שמונח עליו התליון. אליין שכפלה אותו, אך לכפילים יש עוצמה מועטה. הכפילים לא יתנגדו למארגים חזקים ופוגעים גם ביכולת של העונד אותם לתעל. הכפילים והמדליון המקורי הם הדרך הידועה היחידה לפגוע בגולם.
דרום אפריקה במשחקים האולימפיים
דרום אפריקה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת סנט לואיס (1904), והשתתפה בכל האולימפיאדות שנערכו עד 1960. ב-1962 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטה 1761, ובה קראה להחרים את דרום אפריקה בשל משטר האפרטהייד שהונהג בה. בעקבות החלטה זו, אסר הוועד האולימפי הבינלאומי על דרום אפריקה להשתתף במשחקים האולימפיים. עם ביטול האפרטהייד ב-1990 נסללה דרכה של דרום אפריקה חזרה לאולימפיאדת ברצלונה (1992), והיא נטלה חלק בכל האולימפיאדות שנערכו מאז.
בסך הכל, צברו הספורטאים הדרום אפריקאים 89 מדליות, מהן 27 מדליות זהב. עיקר הישגיה הם בענפי האתלטיקה, האיגרוף והשחייה.
דרום אפריקה השתתפה גם במספר אולימפיאדות חורף, אולימפיאדת סקוו ואלי (1960) והמשחקים שנערכו בין 1994 ל-2010, אך השתתפותה הייתה סמלית בעיקרה, וספורטאיה לא הגיעו להישגים רבים.
דרום אפריקה לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים. קייפטאון הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-2004, אך דורגה במקום השלישי, אחרי אתונה ורומא.
היסטוריה.
1904 עד 1908: כמושבה בריטית.
בשתי האולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה דרום אפריקה, אולימפיאדת סנט לואיס ואולימפיאדת לונדון (1908), היא הייתה עדיין מושבה בריטית, וספורטאיה התחרו תחת היוניון ג'ק.
בסנט לואיס השתתפו 8 ספורטאים, ובהם שני האפריקאים השחורים הראשונים במשחקים, לן טאוניאנה ויאן משיאני, שסיימו במקומות התשיעי והשנים-עשר, בהתאמה, בריצת המרתון. הספורטאים הדרום אפריקאים לא זכו במדליות במשחקים אלה, ולהישג הגבוה ביותר הגיעה הנבחרת במשיכת חבל - המקום החמישי.
רג'י ווקר היה הדרום אפריקאי הראשון שזכה במדליה אולימפית, מדליית הזהב בריצת 100 מטר באולימפיאדת לונדון. ווקר קבע שיא אולימפי בחצי הגמר (10.8 שניות), והשווה אותו גם בריצת הגמר. בנוסף, צ'ארלס הפרון זכה במדליית הכסף בריצת המרתון.
1912 עד 1960: לפני החרם.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912), הראשונה בה השתתפה דרום אפריקה כמדינה עצמאית, השיגו ספורטאיה את המספר הרב בתולדותיה של מדליות זהב - ארבע. הטניסאים הארולד קיטסון וצ'ארלס וינסלו זכו בטורניר הזוגות. בטורניר היחידים העפילו שניהם לגמר, ווינסלו ניצח. גם בריצת המרתון זכו ספורטאים דרום אפריקאים בשני המקומות הראשונים, במדליית זהב זכה קן מקארתור ובמדליית כסף כריסטיאן גיטשם, ורוכב האופניים רודולף לואיס זכה במדליית זהב במרוץ נגד השעון. בסיום המשחקים דורגה דרום אפריקה במקום השביעי בטבלת המדליות, הדירוג הגבוה בתולדותיה.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכו הספורטאים הדרום אפריקאים במספר שיא של 10 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. הספורטאי הבולט ביותר היה האתלט בוויל ראד, שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר, במדליית ארד בריצת 800 מטר והיה שותף לזכייה במדליית הכסף בריצת השליחים ל-400X4 מטר. קלרנס ווקר זכה במדליית זהב ראשונה בענף האיגרוף, ונבחרת הקליעה זכתה אף היא במדליה ראשונה בענף, מדליית כסף. הטניסאי לואיס ריימונד זכה במדליית זהב, וצ'ארלס וינסלו, האלוף האולימפי היוצא, זכה במדליית ארד. רוכב האופניים הנרי קלנברון זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש, וויליאם סמית' וג'יימס ווקר זכו במדליית כסף במרוץ אופני טנדם. שלושתם, יחד עם סמי גוסן, זכו במדליית ארד במרוץ המרדף הקבוצתי.