בביקורת שנכתבה באתר Reverb.com גם נכתבה ביקורת חיובית על המופע: "כשריהאנה פתחה את המופע עם השיר “Phresh Out the Runway", ריהאנה ציינה שזה המופע הראשון שלה בסיבוב הופעות, וזה היה נראה כאילו היא מפצה על זמן אבוד לאחר שביטלה את המופע בדנבה. המופע הורכב מזמרות ליווי ורקדניות ובני נוער שעמדו תחת כיפת השמיים. הקהל היה באנרגיה ושר ורקד ביחד עם ריהאנה כאילו המופע היה שלהם. ההורים ליוו את ילדיהם והתכווצו בקהל כמו לחמניות בזמן שריהאנה תפסה את המפשעה שלה וביצעה את "Cockiness". אפילו שהקהל היה צעיר ריהאנה לא עמדה להתנצל על המיניות שלה, היא אישה חזקה, ידועה בכישרונה ובגופה, מוכשרת וחזקה ויכולה להיות גם שובבה, חכמה ואפילו, כן, מודל לחיקוי".
ההופעה בישראל.
ב-22 באוקטובר 2013, הופיעה הזמרת בפארק הירקון בתל אביב מול כ-25,500 איש. בתחילת אפריל 2013, החלו שמועות על כך שהזמרת תגיע להופעה חד פעמית ב-22 באוקטובר. ההופעה שהייתה בסכנת ביטול אושרה באופן סופי ב-25 ביוני 2013 ויומיים לאחר מכן מכירת הכרטיסים החלה. במהלך 12 השעות הראשונות נמכרו 7,149 כרטיסים, דבר אשר נחשב להישג נדיר. מחירי הכרטיסים היו יקרים יותר ביחס לשאר המדינות כאשר כרטיס סטנדרטי עלה ₪369, כרטיס VIP עלה כ-₪1380 וכרטיס לגודלן רינג עלה ₪1450. כל 50,000 הכרטיסים שהיו מוצעים למכירה נמכרו ובשל הביקוש הרב נוספו ש-500 מתוכם נמכרו. במהלך מאי 2013, נודע כי ההופעה בסכנת ביטול בשל הבחירות לראשות העירייה ואם לא תתבטל תידחה 3 ימים מאוחר יותר, הצעה שבסוף נדחתה. המפיקים שהביאו את הזמרת לישראל היו שי מור יוסף וגיא בסר מהחברות "בוסטון" ו"פלס". הופעתה של ריהאנה בארץ הייתה להופעה הרווחית ביותר בכל סיבוב ההופעות, בה ריהאנה הרוויחה $6,121,631. בנוסף, שברה ריהאנה שיא בכך שהופעתה בארץ הייתה להכי גדולה של זמרת כשהיא עקפה את מדונה.
ביקורות ושינויים במהלך המופע.
במהלך המופע התבצעו מספר שינויים אשר השפיעו על מהלך ההופעה. ההופעה אותה הזמרת הייתה אמורה להתחיל ב-21:00, נפתחה ב-22:00. ההופעה שהייתה אמורה להיות שעה וחצי התקצרה בשל החוק הישראלי האוסר על הופעות ציבוריות אחרי השעה 23:30, והוסרו מרשימת השירים הקבועה 5 שירים. בנוסף לכך ריהאנה לא החליפה תלבושות בין המערכות.
שינויים אלה הביאו לתגובות זועמות מצד המבקרים. באתר ynet כינו את המופע כ"ביזיון בפארק הירקון" ו"רצף של רגעים מביכים וזלזול". באתר mako נכתבה ביקורת טובה על המופע ונרשם כי ריהאנה "השאירה טעם של עוד". באתר nrg נכתבה ביקורת שלילית על שירתה של ריהאנה במהלך המופע כאשר נכתב: "רוב השירים - לפחות עד אמצע הערב, נשמעו היטב ברחבי הפארק, וזאת בעיקר בשל שילוב לא טהור של מערכת שמע מעולה ופלייבק ברור. ברוב הזמן היה נראה שהזמרת אפילו לא מתאמצת להסתיר את העובדה כי הקול שנשמע ברמקולים הוקלט באולפן לפני חודשים, ובמקרים רבים תנועות השפתיים לא תאמו את השיר". בהארץ נכתבה גם ביקורת שלילית על המופע: "היה פשוט משעמם. המון שירים שקטים ולא מלהיבים ומוכרים פחות והרבה להיטים שלא זכינו לשמוע, בגדול מדובר בהפקה עלובה, אמנית מזלזלת ומתחם לא מוצלח - והכל במחיר מופקע." באתר גלובוס נרשם על המופע: "הפיאסקו שנרשם בהופעתה של ריהאנה ביום שלישי בערב לא מעורר התרגשות רבה".
תביעות ייצוגיות.
בעקבות השינויים הלא מתוכננים במופע כמו: שירה עם פלייבק, אי החלפת התלבשות וקיצור ממופע, שניים מהאנשים שהיו במופע החליטו לתבוע את המפיקים שי מור יוסף וגיא בסר מהחברות "בוסטון" ו"פלס", שהביאו את הזמרת לישראל. על התביעה הראשונה נודע ב-25 באוקטובר, כאשר אחד מצופי המופע החליט להגיש תביעה נגד המפיקים על סך 13.3 מיליון ש"ח. התובע טען כי "לא התקבלה התמורה המלאה, בעוד שהמפיקים שלשלו לכיסם סכומי כסף רבים. לצופים נגרמו תסכול רב, כעס ועלבון". המפיקים לא הגיבו באופן רשמתי על התביעה. תביעה נוספת נחשפה ב-30 באוקטובר בה צופה נוסף שהיה במופע תבע את המפיקים על סך 12.1 מיליון ש"ח.
הופעות שבוטלו.
ב-1 בנובמבר 2013 הייתה הזמרת אמורה להופיע בברבדוס, ברידג'טאון, אך המופע בוטל עקב קשיים טכניים ולא נדחה למועד מאוחר יותר.
רשימת השירים.
מערכה ראשונה:
מערכה שנייה:
מערכה שלישית:
מערכה רביעית:
מערכה חמישית:
הדרן:
אתנוגרפיה פמיניסטית
אתנוגרפיה פמיניסטית הוא תחום העוסק במחקר אתנוגרפי המחויב לנשים ולחשיפת התנהלות המגדר בחברות שונות.
אתנוגרפיה היא אחת הסוגות של המחקר האיכותני, אשר צמחה באנתרופולוגיה החברתית, ובהמשך בסוציולוגיה. ענף מחקר זה מבוסס על עבודת שדה וכולל תצפית משתתפת.
אודות שיטת המחקר.
אתנוגרפיה כוללת הן את תהליך המחקר, עבודת השדה, והן את התוצר הכתוב שלו. התוצר הכתוב הוא טקסט המציג לציבור את התהליך וממצאיו, בדרך כלל כדו"ח מחקר, עבודה אקדמית, מאמר או מונוגרפיה, והוא כתוב על פי הכללים הנהוגים באקדמיה. מטרת האתנוגרפיה היא תיעוד תופעות בזמן התרחשותן, ותיעוד תפיסת העולם של מושא המחקר בהקשר לעולם היומיומי בו הוא חי, לחברה ולתופעות. מטרת המחקר היא ראיית המכלול של תופעה על מורכבותה ומשמעויותיה הסמליות. האנתרופולוג והסוציולוג כותבים אתנוגרפיה (אתנוס = עם או שבט, גרפיה = תיאור, כתיבה), כלומר, תיאור ופרשנות של קבוצה אנושית או של מערכת תרבותית מקיפה.
ישנם פירושים רבים למושג אתנוגרפיה פמיניסטית, ואף מועלים ספקות האם קיומו אפשרי. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא נתפס כמחקר המבוצע על ידי נשים, עבורן ואודותיהן, והתפתח עד לתפיסתו כמגוון צורות כתיבה של התנסויות מגדריות. נושא הכוח הוא מרכזי באתנוגרפיה פמיניסטית. המחקרים מנתחים מבני כוח שמציבים את משתתפי המחקר כמוכפפים או פרימיטיביים ביחס למומחה יודע-כל המערבי. האתנוגרפיה המוקדמת קשורה לפרויקטים קולוניאליסטיים שחתרו להפקת ידע שיאפשר לשלוט טוב יותר ב"אחר". חוקרות פמיניסטיות זיהו בדרך כלל חלוקה בין חוקר, זכר ורציונלי, מול נחקר לא מערבי או לא-גבר המזוהה עם רגש וגוף. באתנוגרפיה הפמיניסטית, לעומת זאת, שוויון בין חוקרת ומשתתפת הוא אסטרטגיה בסיסית שמנסה ליצור אינטימיות, דיאלוג, וגילוי עצמי משותף דרך יחסי החוקרת עם משתתפות המחקר. הדדיות ויחסי גומלין הם מרכיב חיוני ובעל ערך בפני עצמו באתנוגרפיה הפמיניסטית לא רק למטרת איסוף מידע. יתר על כן, חשיפת הדיכוי הנשי במחקר האתנוגרפי הפמיניסטי, עשויה להאיר את הצורך בשינוי פוליטי.
במחקר של קבוצות מיעוט חלשות (מבחינה מעמדית, אתנית, דתית, מינית, מגדרית וכדומה), על החוקר להתמודד עם השקפת עולמו ביחס לתרבות הנחקרת, מעמדה ונוהגיה וכיצד להציג או לייצג את הקבוצה. בנוסף, יחס קבוצת הנחקרים למין החוקר משפיע על שיתוף הפעולה. נשים חוקרות יוצרות קשר טוב יותר עם נשים משתתפות במחקר, בעיקר אלו הנמצאות בבידוד מגדרי, והן מפתחות הבנה טובה יותר של חוויות הנשים. החוקרות מתקבלות כבעלות סמכות אקדמית פחותה ביחס לחוקרים גברים, ולכן מעוררות פחות התנגדויות. חוויית האתנוגרפית בשטח מושפעת מיחס הסביבה הנחקרת למרכיבים הקשורים בחוקרת: היותה נשואה או רווקה, מראה הגוף וההופעה החיצונית שלה ומרכיבי אתניות, מעמד, מיניות ודת של החוקרת.
התפתחות היסטורית של אתנוגרפיה פמיניסטית.
ראשיתה של שיטת המחקר האתנוגרפית במחצית המאה ה-19, באנתרופולוגיה, והיא התפתחה במהלך המאה ה-20, כשסוציולוגים אימצו שיטה זו. האנתרופולוגים התמקדו בחברות לא מערביות והסוציולוגים בחברות מערביות. דיסציפלינות נוספות אימצו את שיטת המחקר, כמו: גאוגרפיה, סיעוד, תקשורת ודת. בהמשך, התפתח מגוון של צורות עכשוויות כולל סייבר- אתנוגרפיה, אתנוגרפיה של צילום, ואוטואתנוגרפיה שהיא אוטוביוגרפיה אתנוגרפית.
המחקר האתנוגרפי הפמיניסטי החל להתפתח בתקופת הגל השני של הפמיניזם בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, כתחום חדש באנתרופולוגיה, כביקורת על הדרת נשים משדה המחקר בדיסציפלינה או הצגתן בדרכים רדוקציוניות. האתנוגרפיה הפמיניסטית היא חלק מהאתגר שמציב הפמיניזם למחקר הפוזיטיביסטי המבוסס על הגדרות לוגיות, אובייקטיביות, וקריטריונים מוגדרים מראש למדידה. הפמיניסטיות דגלו בניתוח מחקרי מפורט, גמיש וסובייקטיבי כמתאים לייצוג חוויות חיים של נשים בחברה פטריארכאלית. בימיה הראשונים, האתנוגרפיה הפמיניסטית התמקדה בנשים – התבצעה על ידי נשים, למענן ואודותיהן. היא עסקה במתן קול לנשים המודרות לשוליים שחוויות חייהן הוצגו והובנו לעיתים נדירות. האתנוגרפיות הפמיניסטיות באקדמיה ראו עצמן כמעניקות קול למושתקות. הן העלו ספקות לגבי הנחות מקובלות במדעי החברה ביחס לגברים ונשים, נשיות וגבריות. הן טענו שמדובר בהבניה חברתית. תפקיד האתנוגרפיה היה לגלות איך ההבניה נוצרה בהקשרים חברתיים שונים, ומתוך גישה ביקורתית לדרכי הבנית זהויות מגדריות ויחסים בין מגדריים.
עם התפתחות לימודי גבריות בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, המחקר האתנוגרפי הפמיניסטי עסק גם בגברים ובגבריות. במקרים רבים העיסוק בנושא זה היה בהקשר של יחסי כוח והבנתם באמצעות מחקר על בעלי הכוח. עם התפתחות הגישה הפוסט מודרנית, הוטלו ספקות לגבי ההנחות הקודמות לכיוון של נרטיב של דקונסטרוקציה וייצוג. הגישה השתנתה מחתירה לחשיפת החוויות האותנטיות המגדריות כפי שהובנו באופן חומרי וכלכלי בחברה, לגישה השמה דגש על השונות, הייצוג והתחום הסימבולי.