יש לשים לב, כי במקרים מסוימים (לדוגמה, כאשר הריבית עולה) תוצאת החישוב הנ"ל שלילית. תאורטית, במקרים כאלו, הבנק אמור לפצות את הלקוח, אך בפועל הבנק פשוט נותן פטור מהעמלה ללווה ככל שישנה עמלה בגין פירעון מוקדם של ההלוואה.
נוסחה לחישוב עמלת הפירעון המוקדם להלוואות בריבית משתנה.
מחשבת גם את ההפרשים בגין השינוי שחל בתוספת מעבר לעוגן הריבית המשתנה (פריים, ליבור, עוגן תשואות אג"ח וכדומה) בתקופה שלאחר מועד שינוי הריבית (Roll Over).
להלן הנוסחא:
formula_4
כאשר:
שאר המשתנים בנוסחא נותרו ללא שינוי
עמלות נוספות הנובעות מפירעון מוקדם של הלוואה (ישראל).
לצד עמלת ההיוון אשר תוארה עד כה, קיימות מספר עמלות נוספות הקשורות לפירעון מוקדם של משכנתה אשר נועדו להגן מפני סיכונים דומים. ביניהן ניתן למנות את:
קרל בורש
קרל בּוּרֵש (בגרמנית: Karl Buresch; 12 באוקטובר 1878 - 16 בספטמבר 1936) היה עורך דין, פוליטיקאי, שר וקנצלר אוסטריה.
קורותיו.
בורש נולד וגדל באובר-אנצרסדורף שבאוסטריה התחתית. בגלל מותו המוקדם של אביו נאלץ לממן את לימודיו במתן שיעורים פרטיים. הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת וינה ב-1901 והצטרף אחר כך למשרד עורכי דין במקום הולדתו. בשנת 1909 נבחר כחבר מועצה מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית והיה ראש מועצת אובר-אנצרסדורף בשנים 1916–1919.
תחילת הקריירה הפוליטית.
בשנת 1919 נבחר למועצה המכוננת, שהוקמה לאחר התפרקותה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית. בשנים 1924-1920 היה חבר בפרלמנט האוסטרי.
בשנת 1922 התמנה לתפקיד ראש מדינת אוסטריה התחתית, בעקבות התפטרותו של יוהאן מאייר. בתפקיד זה החזיק עד למינויו כקנצלר אוסטריה ביוני 1931 וגם ממאי 1932 ועד מאי 1933. בתפקידו זה יצג בהצלחה את האינטרסים הכלכליים של אוסטריה התחתית ושיתף פעולה עם סגנו הסוציאל-דמוקרטי. נראה שבסוף שנות ה-20 הקצינו השקפותיו והוא התקרב אידאולוגית ל"משמר המולדת" (Heimwehr).
קנצלר אוסטריה.
במאי 1931, בשיאו של המשבר הכלכלי העולמי ומשבר הבנקים באוסטריה, לאחר שאוטו אנדר וגם איגנאץ זייפל לא הצליחו להרכיב ממשלה, הוטלה על בורש המשימה להרכיב ממשלת מעבר. משבר הבנקים ובעיות פיננסיות של הרכבת העסיקו את ממשלת בורש, ועל מנת להתמודד עמן נחקקו צווים זמניים. בנוסף, נאלצה הממשלה להיאבק בנאצים האוסטרים ולדכא את "הפיכת פּפרימרֵ" - מנהיג "משמר המולדת" בשטיריה, בספטמבר של אותה שנה. הקואליציה שתמכה בממשלה התפרקה בעקבות התנגדותו של בורש למדיניות פרו-גרמנית וליצירת איחוד מכסים עם גרמניה (צעד שעמד בניגוד לחוזה סן-ז'רמן שעליו חתמה אוסטריה בתום מלחמת העולם הראשונה). בעקבות זאת הקים בורש ממשלת מיעוט.
ב-1932 ניסה בורש להחזיר את עונש המוות על ידי משאל עם, אך נכשל בעקבות התנגדותם של הסוציאל-דמוקרטים, הליברלים והתקשורת השמאלית. בתחילת מאי של אותה שנה הגיש בורש את התפטרותו.
שר האוצר ופרשיות פיננסיות.
בשנים כיהן 1935-1933 כשר האוצר בממשלות הפשיסטיות של אנגלברט דולפוס וקורט שושניג.
בתקופה זו הגיע לכמה השגים בתפקידו כמו הנפקת איגרת חוב ממשלתית מבוקשת וייצוב המטבע, אולם המחיר לכך היה אבטלה גבוהה.
שמו של בורש כרוך בכמה פרשיות כלכליות סוערות ברפובליקה הראשונה.
בנק האיכרים של אוסטריה התחתית, שבורש נמנה עם מייסדיה, הסתבך ב-1924 בספקולציות כושלות ונאלץ להתמזג עם בנק גרמני. בהקשר זה נוהלה מתקפה עיתונאית נגדו ב-1926, בין השאר נטען שהתעשר מן המשבר.
החל מינואר 1936 מונה לתפקיד נגיד בנק החיסכון של הדואר (Postsparkasse), אולם שתי פרשיות פיננסיות העיבו עליו בתקופה זו. נראה שפרשיות אלו הכניסו אותו לדיכאון עמוק.
קרל בורש נפטר ב-16 בספטמבר באותה שנה ממנת יתר של כדורי הרגעה.
מוישה לובצקי
ואג פפיאן
ואג פפיאן (בארמנית: Վահագն Պապյան; נולד ב-1956 בירוואן, ארמניה) הוא פסנתרן, מנצח ומורה ישראלי ממוצא ארמני.
ביוגרפיה.
פפיאן הפך לפסנתרן מקצועי בשנת 1979 לאחר שזכה בתחרות הבינלאומית viana da mott בליסבון. מיד לאחר מכן הוזמן להופיע בכל אולמות הקונצרטים הגדולים בברית המועצות לשעבר, כולל רסיטלים בסנקט פטרסבורג ומוסקבה.
ואג פפיאן הוא בוגר הקונסרבטוריון של מוסקבה, שם למד תחת הדרכתו של הפרופסור הנודע מיכאל ווסקרסנסקי.
מאסטרו פפיאן החל בשנת 1982 את לימודי הניצוח בקונסרבטוריון של סנקט פטרסבורג. הפך לחלק מקבוצה אליטיסטית שלמדה עם פרופסור איליה מוסן האגדי. ב-1984 הזמין ואלרי גרגייב את פפיאן לתפקיד מנצח זוטר של התזמורת הפילהרמונית של ארמניה. שלוש שנים לאחר מכן הפך פפיאן למנצח ראשי ומנהל אמנותי של התזמורת. בתפקיד זה ניצח על יותר ממאתיים הופעות במגוון קומפוזיציות וסגנונות כולל מוזיקה מודרנית רוסית ומערבית.
הופעות האורח שלו כללו ניצוח על תזמורות ידועות כאשר המשיך באותו זמן להופיע כפסנתרן. כמו כן, פפיאן שיתף פעולה עם האופרה הלאומית של ארמניה מ-1988 עד 1990, שנת עלייתו לישראל.
פפיאן ניצח על התזמורת הקאמרית האנגלית במרכז האמנויות ברביקן שבלונדון, התזמורת הפילהרמונית החדשה של יפן, מוסקבה, בלגרד, טרונדהיים, וב-2001 בפסטיבל אנסקו, את מקהלת הנערים של וינה. לאחרונה הופיע עם התזמורת הסימפונית של טקסס, התזמורת הסימפונית של מאלמה, ופסטיבל בקוראה לפני קהל של ארבעת אלפים צופים.
בישראל הופיע לראשונה בשנת 2005 עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בעונה 2005/2006 החל פפיאן בשיתוף פעולה עם תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרסבורג.
כשותף של מקסים ונגרוב, החל פפיאן במסע הופעות באירופה, ארצות הברית, והמזרח הרחוק. הוא הקליט קטעי מוזיקה עם ונגרוב עבור הסדרה הקלאסית של EMI.
הפקות האופרה של פפיאן כוללות "שאול ודוד" של נילסן, "כרמן" של ביזה, "דון ג'ובאני" של מוצרט, ו"נורמה" של בליני.
מאז 1990 מלמד ואג פפיאן ניצוח ופסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ומנחה כיתות אמן בפסטיבל מוזיקה באיטליה, ובאוניברסיטאות בספרד ובארצות הברית.
משנת 2006 ועד היום משמש מאסטרו ואג פפיאן בתפקיד המנהל המוזיקלי של תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד.
חיים אישיים.
מתגורר ביפו. מאז עלייתו לישראל נולדה לו עוד בת.
ב-16 באפריל 2008 נהרג בנו , סמל בחטיבת גבעתי, בקרב בגבול רצועת עזה, לאחר שחזר מארמניה לישראל כדי לשרת בצבא.
רוזאן
רוזאן (אנגלית: Roseanne) היא קומדיית מצבים אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב והאמי ששודרה ברשת ABC האמריקאית בין השנים 1988 ל-1997, ואף ב-2018. כיכבה בה השחקנית והקומיקאית רוזאן בר בתפקיד אם למשפחה ממעמד הפועלים אשר מתגוררת בעיירה הבדויה "לנפורד", אילינוי. כל תשע עונות הסדרה קיימות גם במארזי DVD.
הסדרה שודרה בישראל במספר ערוצים, ביניהם הערוץ הראשון, ערוץ 2 וערוץ הילדים (ברצועת "+6"). ב-2018 (כשחודשה הסדרה) שודרה העונה העשירית ב-yes.
במשך שנים רבות התעסקה הסדרה בתכנים רבים שלא קיבלו תשומת לב רבה עד לתקופתה, כגון עוני, אלכוהוליזם, שימוש בסמים, סקס, אלימות במשפחה, הומוסקסואליות, אוננות, השמנת יתר ועוד.
הסדרה נחשבת לחלוצה בתחומה כשהציגה עמדה פמיניסטית באופן הצגתה של אם הבית, ששולטת הן במשק הבית והן עובדת מחוצה לו. כמו כן, במקביל לנשואים פלוס, הייתה מבין הסדרות הבודדות אשר עסקה באנשי צוארון כחול, קשה יום.
הסדרה זכתה להצלחה עצומה כבר מתחילת שידורה. 6 עונותיה הראשונות הובילו את טבלאות הרייטינג ודורגו באופן עקבי בין חמש התוכניות הנצפות ביותר בארצות הברית, כשעונתה השנייה של הסדרה הייתה התוכנית הנצפית ביותר לעונת השידורים 1989–1990 בארצות הברית לצד הסדרה "משפחת קוסבי".
בשנת 1993, רוזאן בר ולורי מטקאלף זכו בפרס אמי על הופעותיהן בסדרה, בר עבור שחקנית ראשית ומטקאלף עבור שחקנית המשנה. מטקאלף זכתה בפרס זה גם בשנת 1992 ו-1994. בשנת 1992, רוזאן בר וג'ון גודמן זכו בפרס גלובוס הזהב, בר עבור השחקנית הטובה ביותר וגודמן עבור השחקן הטוב ביותר. הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב עבור סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר בתחום קומדיה או מיוזיקל.
במרץ 2018 שבה הסדרה עם כל צוות השחקנים המקורי לעונה חדשה (העשירית) בת תשעה פרקים, ופרקיה הראשונים אף זכו להצלחה רבה. בעקבות ההצלחה, הסדרה חודשה לעונה 11 במספר, שתכלול 13 פרקים.
ב-29 במאי 2018 הודיעה רשת ABC על ביטול הסדרה עקב התבטאות גזענית של רוזאן בר בטוויטר כנגד ואלרי ג'ארט, יועצת לשעבר של ברק אובמה. הקומיקאית וויטני קאמינגס, שכתבה והפיקה את העונה, הודיעה בשבועות שקדמו לביטול שאין בכוונתה לעבוד בעונה השנייה שהייתה אמורה לעלות. כשלושה שבועות לאחר ביטול הסדרה, רשת ABC הודיעה על הפקת ספין אוף בשם "הקונרים" בהשתתפות כל אנשי הצוות והדמויות המרכזיות של הסדרה המקורית, מלבד אם המשפחה.
סארו גוונגול, צ'יף יג'ו
אבא סארו גוונגול (נפטר ב-1778) היה הצ'יף של שבט היג'ו של האורומו. בנוסף לצ'יף יג'ו הוא היה גם הראס של בגמדר ושלט על חלקים מוולו, סארו היה אחד מהמצביאים החשובים בתקופת השופטים האתיופית. סארו טוען שהוא צאצא של אחד מחיילי אחמד גראן שהיה ערבי הנקרא עומר.
החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס פגש אותו ב-1770 ופרסם קלסתרון פניו.
ראס באגמדיר
צ'יף יג'ו אורומו
מייקל שייבון
מייקל שייבון (באנגלית: Michael Chabon, נולד ב-24 במאי 1963) הוא סופר יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר, שכתב ספרי מתח וכן רומנים דיסטופיים ורומנים היסטוריים.
קורות חיים.
שייבון נולד בוושינגטון הבירה אך גדל במדינות פנסילבניה ומרילנד במקביל, עקב גירושי הוריו.
בשנים 1987–1991 היה נשוי למשוררת לולי גרות. מאז 1993 נשוי לסופרת איילת ולדמן ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בברקלי, קליפורניה.