וורן גמליאל הרדינג (באנגלית: Warren Gamaliel Harding; 2 בנובמבר 1865 – 2 באוגוסט 1923) היה הנשיא ה-29 של ארצות הברית, החל מ-4 במרץ 1921 ועד מותו ב-1923. בזמן מותו נחשב לנשיא אהוד במיוחד, אולם חשיפת פרשיות שהתרחשו בממשלו, כמו פרשת ה"טיפוט דום", הורידו מהאהדה כלפיו, וכך גם חשיפה של רומן עם אחת מפילגשיו, נאן בריטון. מעבר לפרשיות הנוגעות לו אישית, נשיאותו של הרדינג הייתה מוצלחת ועמדה בסימן שגשוג כלכלי יוצא דופן, קידום פשרות מול פועלים, כגון קביעת יום עבודה בן 8 שעות, קידום המודרניזציה הטכנולוגית וניסיון להביא להרגעת התסיסה האזרחית ששררה בעקבות השפעת הספרדית, הבהלה האדומה ואירועים נוספים.
הרדינג נולד בבלומינג גרוב שבאוהיו. הוא חי באוהיו כל חייו, מלבד בתקופות שבהן הקריירה הפוליטית שלו הכריחה אותו לעבור מקום. הוא התיישב במריון כשהיה בן עשרים, רכש עיתון קטן וכושל בשם "מריון דיילי סטאר" והפך אותו לבמה מצליחה לדעותיו הרפובליקניות. ב-1899, נבחר לסנאט של אוהיו, ולאחר ארבע שנים, נבחר לסגן מושל אוהיו ב-1903. הוא הובס בבחירות לתפקיד המושל ב-1910, אולם נבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1914. הרדינג ניסה להיבחר למועמד הרפובליקני לנשיאות ב-1920, אך נחשב למועמד שלא יצליח. המועמדים המובילים, כמו הגנרל לאונרד ווד, לא הצליחו להשיג רוב, והוועידה הייתה חלוקה. התמיכה בהרדינג גברה בהדרגה עד שנבחר בסיבוב העשירי. הוא ניהל מסע בחירות ממרפסת ביתו, נשאר במריון ונתן לאנשים לבוא אליו. הוא ניצח בניצחון סוחף את המועמד הדמוקרטי, ג'יימס קוקס, והמועמד הסוציאליסטי, יוג'ין דבס, כשהוא מבטיח "חזרה לנורמליות" והופך בכך לסנאטור הראשון שנבחר לנשיאות.
הרדינג מינה כמה אישים נכבדים לתפקידים בכירים, כאנדרו ויליאם מלון לתפקיד מזכיר האוצר של ארצות הברית, הרברט הובר לתפקיד מזכיר המסחר, וצ'ארלס אוונס יוז לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית. בתחום מדיניות הפנים הצליח ממשל הרדינג להתעלות מעל השפל הכלכלי בשנת 1921 והביא לתחילת עשור של שגשוג כלכלי הנודע בכינוי "שנות העשרים הסוערות." הישג בולט במדיניות החוץ שלו היה כינוס הוועידה הימית בוושינגטון, שבה המעצמות הימיות הסכימו להגביל את הציים שלהם, הגבלה שנמשכה כעשור. שני חברים בממשלו של הרדינג הואשמו בשחיתות: מזכיר הפנים של ארצות הברית, אלברט פול, והתובע הכללי של ארצות הברית, הארי דוהרטי. חשיפת הפרשיות לא התרחשה עד לאחר מותו של הרדינג, וגם לא חשיפת פרשיות האהבים של הרדינג מחוץ לנישואיו, אולם שני הנושאים פגעו בו. הרדינג מת מהתקף לב לאחר שחלה בסן פרנסיסקו במהלך מסע נאומים. הוא הוחלף בידי סגנו, קלווין קולידג'. הרדינג היה תומך נלהב של התנועה הציונית ובמהלך כהונתו הכירה ארצות הברית בהצהרת בלפור ובזכות העם היהודי ל"בית לאומי" בארץ ישראל.
ראשית חייו וקריירה ראשונית.
ילדותו ולימודיו.
הרדינג נולד ב-2 בנובמבר 1865, בבלומינג גרוב, אוהיו. הוריו כינו אותו "וויני" בילדותו, והוא היה הבכור מבין שמונה ילדים שנולדו לג'ורג' טריון הרדינג האב (1843–1928) ופיבי אליזבת' דיקרסון-הרדינג (1843–1910). פיבי הייתה מיילדת. טריון היה חקלאי ולימד בבית ספר קרוב לעיירה. לאחר לימודים, הפך טריון לרופא. אמו הייתה ממוצא הולנדי. להרדינג היו גם אבות מאנגליה, ויילס וסקוטלנד.
היו שמועות בעיירה שאם-סבתו של הרדינג הייתה שחורה. אביה של סבתו, עמוס הרדינג, טען שגנב שהמשפחה תפסה הפיץ את השמועה. גם לאחר מותו של הרדינג ב-1923, השמועות עדיין היו קיימות. ב-2015, מחקר גנטי על צאצאיו של הרדינג הכריע שלא היו להרדינג שורשים אפריקניים. משפחת הרדינג, שתמכה בתנועה לביטול העבדות, עברה לקלדוניה, שם רכש טריון את "דה ארגוס", שבועון מקומי. החל מגיל 11, החל הרדינג ללמוד את עקרונות עסקי העיתונות.
בסוף 1879, בגיל 14, נרשם הרדינג לקולג' של אוהיו והיה תלמיד מצטיין. בשנתו האחרונה במוסד הוציא יחד עם חבר עיתון לקולג'. בנוסף, עברה משפחתו למריון, מרחק עשרה קילומטר מקלדוניה, וכשהוא סיים את לימודיו ב-1882, הצטרף אליהם.
עורך.
בנעוריו של הרדינג, רוב האוכלוסייה עוד חייה בחוות ובעיירות קטנות. הוא עצמו חי רוב חייו במריון, עיר קטנה באוהיו הכפרית, ונקשר אליה. גם כשהפך לנשיא טען שהיה מעדיף להישאר לגור שם.
לאחר סיום לימודיו, החל הרדינג לעבוד כמורה וכסוכן ביטוח, וניסה ללמוד משפטים. הוא גייס 300 דולרים, יחד עם שותפים, כדי לרכוש את ה"מריון סטאר", עיתון כושל, יומי, והחלש מבין שלושת העיתונים בעיר. הרדינג בן ה-18 השתמש בכרטיס הנסיעה ברכבת החינמי שלו, שהשיג הודות לקניית העיתון, כדי לנסוע לוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1884, בה נפגש עם העיתונאים המובילים ותמך במועמד הנשיאותי, מזכיר המדינה לשעבר, ג'יימס בליין. הרדינג חזר לשיקגו וגילה שהעיתון נקנה בידי השריף המקומי. במהלך מסע הבחירות, נאלץ הרדינג לעבוד עבור עיתון דמוקרטי, ונאלץ לתמוך במועמד הדמוקרטי, מושל ניו יורק גרובר קליבלנד, שניצח בבחירות. לאחר מכן, בעזרת אביו, רכש הרדינג מחדש את עיתונו.
לקראת סוף העשור, בנה הרדינג את ה"סטאר". העיר מריון הייתה רפובליקנית, כמו מדינת אוהיו, אבל המחוז עצמו היה דמוקרטי. הרדינג נקט קו מאוזן כעורך, והכריז שעיתונו אינו מפלגתי. הוא הפיץ גם מהדורה שבועית שהייתה רפובליקנית מתונה. מפרסמים נמשכו לעיתון, והעיתון הרפובליקני השבועי המתחרה פשט רגל.
אוכלוסיית מריון הוכפלה בין 1880 ל-1890, מ-4,000 תושבים ל-8,000, ועד 1900 גדלה ל-12,000 תושבים. הגדילה עזרה ל"סטאר", והרדינג קידם את העיר, ורכש מניות בעסקים מקומיים. הוא נחשב למשקיע מוצלח באופן כללי. הרדינג היה הנשיא היחיד בעל ניסיון עיתונאי. הוא תמך במושל הרפובליקני, ג'וזף פורקר.
הרדינג פגש לראשונה בפלורנס קלינג, בחורה מבוגרת ממנו בחמש שנים, בתור בתו של בנקאי ותעשיין מקומי. עמוס קלינג זכה להכפשות בעיתונו של הרדינג. פלורנס הייתה מעורבת בכל ענייניו של אביה. לאחר שחזרה מאקדמיה למוזיקה (קלינג היה נחוש שבתו תוכל לפרנס את עצמה אם תיאלץ לעשות זאת, ולכן שלח אותה לקונסרבטוריון של סינסינטי. לאחר נישולה היא נאלצה להתפרנס לבד), התעמתה פלורנס עם אביה. לאחר שברחה ונישאה לגבר, וחזרה למריון בלעדיו אולם עם תינוק קטן בשם מרשל, הסכים עמוס לגדל את הילד אולם לא לתמוך בפלורנס, שלימדה פסנתר. אחת מתלמידותיה של פלורנס הייתה צ'ריטי, אחותו של הרדינג. ב-1886, התגרשה פלורנס מבעלה הקודם והחלה לצאת עם הרדינג.
מערכת היחסים בין משפחת קלינג התערערה, בעיקר בשל ההתקפות של הרדינג על קלינג בעיתונו, וגם מפני שקלינג היה סבור שהרדינג הוא צאצא לאפרו אמריקנים. הוא החל להפיץ שמועות על הדם השחור של המשפחה, ועודד אנשי עסקים מקומיים להחרים את הרדינג. כשהרדינג גילה זאת, הוא דרש מקלינג להפסיק אחרת ירביץ לו (הרדינג עצמו מעולם לא ידע אם הייתה אמת בשמועות). הזוג נישא בביתם החדש במריון, ולא היו להם ילדים. הרדינג קרא לאשתו "הדוכסית" בחיבה, כיוון שהשגיחה על כספו ועליו.
פלורנס הרדינג הייתה מעורבת בקריירה של בעלה, גם ב"סטאר" וגם בפוליטיקה. עם נחישות וחוש עסקי כמו של אביה, היא הפכה את ה"סטאר" לרווחי בעזרת ניהול הדוק של מערכת המנויים. רבים טענו שפלורנס הייתה זאת שדחפה את הרדינג לבית הלבן.
התחלה בפוליטיקה.
לאחר רכישת ה"סטאר", הפנה הרדינג את מרצו לפוליטיקה, ותמך במושל פורקר, שנבחר לתפקידו ב-1885. פורקר היה חלק מדור מלחמת האזרחים האמריקנית, שאתגר רפובליקנים מבוגרים יותר מאוהיו, כמו הסנאטור ג'ון שרמן על השליטה בפוליטיקה של המדינה. הרדינג, שהיה נאמן למפלגתו, תמך בפורקר בתוך המפלגה. הוא היה מוכן לסבול את הדמוקרטים, אולם שנא כל אדם שפרש מהמפלגה הרפובליקנית לטובת מפלגה שלישית. הוא היה ציר לוועידה המפלגתית של המדינה ב-1888, בגיל 22 בלבד, כנציג מחוז מריון, ונבחר להיות ציר רוב שנותיו עד להיבחרו לנשיאות.
הצלחתו של הרדינג כעורך פגעה בבריאותו. חמש פעמים בין 1889 ו-1901 נשלח לסניטריום בגלל התמוטטות עצבים. רבים טענו שהתמוטטות העצבים השפיעה על ליבו. במהלך אחת מהיעדרויותיו ממריון, ב-1894, פרש המנהל העסקי של ה"סטאר" והוחלף בידי פלורנס. היא הפכה לעוזרת הראשית של בעלה בצד העסקי של העיתון, ושמרה על תפקידה עד שעברו לוושינגטון ב-1915. עזרתה הרשתה להרדינג לצאת ולנאום נאומים (הוא המשיך להשתמש בכרטיס הרכבת החינמי שלו).
ב-1892, נסע הרדינג לוושינגטון, ונפגש עם חבר הקונגרס הדמוקרטי מנברסקה, ויליאם ג'נינגס ברייאן. הוא הקשיב לנאומו של ברייאן, מהנואמים המעולים של אותה התקופה. הרדינג נסע לתערוכה הקולומביאנית בשיקגו ב-1893. שני הביקורים היו ללא פלורנס. הדמוקרטים זכו בדרך כלל במשרות הפוליטיות במחוז. כשניסה הרדינג להיבחר לגזבר המחוז ב-1895 הוא הפסיד, אולם הצליח יותר מהמצופה. כעבור שנה, הוא היה אחד מהנואמים הבולטים באוהיו שתמכו בויליאם מקינלי במהלך מסעו לנשיאות. הרדינג החל להתפרסם באוהיו.
פוליטיקאי עולה (1897–1919).
סנאטור מקומי.
הרדינג רצה לנסות להיבחר שוב לתפקיד. אף על פי שהיה תומך ותיק של פורקר (שהיה אז סנאטור), הוא נזהר לשמור על יחסים טובים עם הפלג במפלגה שהובל בידי מארק האנה, יועצו הפוליטי של מקינלי. גם האנה וגם פורקר תמכו בהרדינג בניסיונו להיבחר לסנאט של אוהיו ב-1899. הוא קיבל את מועמדות המפלגה, ונבחר בקלות לכהונה בת שנתיים.