למרות נימת הביקורת המסויגת, שימש סיפורו של חוני מקור לאמונה בכוחו של הצדיק. על פי התלמוד הבבלי: "תנו רבנן: מה שלחו בני לשכת הגזית לחוני המעגל? 'ותגזר אומר ויקם לך, ועל דרכיך נגה אור'. ותגזר אומר – אתה גזרת מלמטה והקדוש ברוך הוא מקיים מאמרך מלמעלה". ומכאן למדו שצדיק גוזר והקב"ה מקיים. תפילתו של חוני נעשתה לסמל לתפילה הבוקעת שערי שמים, ובשלהי תקופת הגאונים אף הכלילו את מעשה חוני בפיוטי הסליחות: "צעקתי הקשב, כצעקת חוני המעגל", "והעונה בתוך מעגל לחוני, בעת נשבע בשמך רב פעלות".
מותו של חוני המעגל.
באגדות התלמוד.
בתלמוד הבבלי מופיעה אגדה באשר למותו של חוני, לפיה כאשר הלך חוני בדרך ראה אדם נוטע חרוב, ושאל אותו מדוע הוא עושה כן, שכן החרוב יישא פרי רק בעוד שבעים שנה. האדם אמר שהוא נוטע את החרובים לדורות הבאים, והוסיף את האמרה המפורסמת: . ישב חוני, התנמנם והתעורר כעבור שבעים שנה. כאשר קם משנתו, מצא את נכדו של אותו אדם כשהוא לוקט מפירות החרוב. משנכנס לבית המדרש, תירץ חוני כל קושייה שעלתה בבית המדרש. אמרו החכמים שהמאמרים מיושבים וברורים משל היה פה חוני המעגל שהיה מיישב ומברר את הדברים בזמנו. כאשר אמר להם כי הוא חוני, איש לא האמין לו, ומרוב צער, התפלל חוני וביקש שימות, ואכן הוא מת. בעקבות כך, טבע רבא את האימרה "או חברותא או מיתותא" (או חבר או מיתה).
לפי התלמוד הירושלמי () מאורע זה אירע לחוני המעגל הקדום, אבי אביו של חוני המעגל, שהתפלל גם הוא על הגשמים, ושבעים השנים שבהן הוא נם היו שבעים שנות הגלות. הוא נרדם חבוי במערה – שאליה נכנס להתגונן מגשמים – סמוך לחורבן הבית הראשון והקיץ לאחר בניין הבית השני. לפי נוסח זה, כאשר טען שהוא חוני, אמרו לו שידוע, שכאשר חוני היה נכנס לעזרה בבית המקדש הייתה העזרה מאירה, נכנס לכן לעזרה והיא אכן האירה, ואז קרא על עצמו את הכתוב בתהילים (): "בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחולמים".
התלמוד הבבלי מספר כי גם נכדיו של חוני, אבא חלקיה וחנן הנחבא, היו צדיקים שתפילתם נשמעת בעת עצירת גשמים, שאותה ניצלו בני דורם כדי שיתפללו עליהם.
ב"קדמוניות היהודים".
יוסף בן מתתיהו מספר על חוני בספרו "קדמוניות היהודים", בתיאור אירועי המצור שהטילו הורקנוס השני החשמונאי ובן בריתו חרתת השלישי מלך הנבטים, על אחיו של הורקנוס, אריסטובולוס השני, בירושלים, בימי הפסח של שנת 65 לפנה"ס:
יצחק אייזיק הלוי טען שדבריו אלו של חוני המעגל מייצגים את גישתם של חכמי התורה למלחמה בין האחים שהייתה להתרחק מכל מעורבות בעניין.
שמו וכינויו.
מקובל לקרוא את שמו בחולם: חוֹנִי, אך בכתבי יד מהימנים של המשנה (כמו כתב יד קאופמן) שמו מופיע בשורוק: חוּנִי.
ב"קדמוניות היהודים" ליוסף בן מתתיהו מופיע שמו בצורה היוונית Ὀνίας (אוניאס). אברהם שליט תרגם לצורה העברית "חוניו".
גם בנוגע לניקוד של הכינוי, המעגל, יש ספקות: בכתבי יד עתיקים של המשנה (למשל בכתב יד קאופמן) מופיע הַמַּעְגָּל, וכיום נהוג לכתוב זאת הַמְּעַגֵּל.
השערות שונות נאמרו בעניין כינויו. רב צמח גאון פירש שנקרא כך על שם עירו, ואילו על-פי רש"י, חוני המעגל נקרא כך על שם עוגת המעגל שעג. בין החוקרים האחרונים היו ששיערו שנקרא כך על שם מקצועו שהיה יצרן מעגילות, כלי שנועד לסייע בהידוק טיח הגגות, או שהיה עוסק בעצמו בתיקון הגגות באמצעות מעגילה. שמעון שרביט סבור שהכינוי אכן קשור למעשה המעגל, ומשער שהקריאה המקורית אינה "חוני הַמְעַגֵּל", אלא "חוני הַמַּעְגָּל" (או הַמַּעֲגָל), כלומר חוני עושה המעגל. השערה זו מבוססת על הניקוד בכתבי יד עתיקים ועל מסורת הקריאה בקרב יהודי מרוקו. על פי השערה זו, הכינוי חוני הַמַּעֲגָל, הוא על שם המעגל שיצר, ואין זה תואר הכולל פעולה או מקצוע. מכיוון שכינויים שכאלה הם יוצאי דופן, נוצרה אי-הבנה, ומתוך ההרגל לכינוי תוארי בני אדם של שם מקצועם החלו לקרוא את המילה כ"הַמְעַגֵּל".
המסורת על מקום קברו של חוני המעגל.
על אף שמותו של חוני, על פי דברי יוסף בן מתתיהו, היה בסמוך לירושלים, הרי שהמסורת מראה את מקום קברו בגליל דווקא, בסמוך לחצור הגלילית, במקום שבו היה קיים כפר ערבי בשם פרעם. ליד הקבר נובע מעיין הקרוי על שמו "עין חוני". במשך השנים התפתח פולקלור סביב מערת חוני המעגל וכיום מקובל לחשוב כי חוני המעגל עצמו קבור שם וגם נכדיו, אבא חלקיה וחנן הנחבא צאצאיו.
כיום האתר פתוח למבקרים הרוצים להתפלל בקברו ולהדליק נרות במערה.
יום ההילולה המסורתית לפטירתו של חוני המעגל מתקיימת מדי שנה ביום העצמאות בתאריך ה' באייר.
הרי יהודה
הרי יהודה, הוא האזור ההררי המשתרע מהר בעל חצור בצפון ועד לבקעת באר שבע בדרום, בין השפלה ממערב ומדבר יהודה במזרח. הרי יהודה מהווים חלק משדרת ההרים המערבית של ארץ ישראל והיוו את לב ממלכת יהודה.
ההרים בנויים בעיקר מסלעי גיר ודולומיט. וחלק גדול מהם הוא מדבר - מדבר יהודה.
נהוג לחלק את הרי יהודה לשלושה חלקים: בצפון - הרי בית אל ששיאם, הר בעל חצור, מתנשא לגובה 1,016 מטר מעל פני הים; במרכז - הרי ירושלים, האזור הנמוך בהרי יהודה שגובהו כ-918 מטרים בשיאו; ובדרום - הר חברון, ששיאו (חלחול) מגיע לגובה 1,026 מטרים מעל פני הים.
יישובים מרכזיים בהרי יהודה: ירושלים, ביתר עילית, חברון, בית לחם, רמאללה ומעלה אדומים.
ביולי 1965 הוכרז גן לאומי "הרי יהודה" בשטח של כ-26,000 דונם המרוכזים בהרי ירושלים. שטחו של הגן אינו רציף והוא נחלק לשטחים קטנים בהר הרוח, הר ההגנה ונחל רפאים ולשטח גדול בצורת פרסה המקיף את היישובים בית מאיר ושורש ממערב.
אקלים וטבע.
בהרי יהודה שורר אקלים ים תיכוני עם כמות משקעים של 400–650 מ"מ גשם בשנה, ואת פסגות הרי יהודה פוקד אירוע שלג כמעט מדי שנה. הרי בית אל והרי חברון סבלו מפעילות האדם - כריתה, רעייה ושרפה, ולכן לא נותרו בהם חורשים מפותחים. חורשים קיימים בהרי ירושלים, שם הוכרזו שטחים מסוימים כשמורות טבע. בצפון שפלת יהודה נותרו מספר מקומות בהם קיים חורש מפותח למדי של אלון מצוי.
בחלקים הנמוכים של השפלה נותרו חורשים פתוחים של חרוב מצוי ואלת המסטיק. ככל שנלך דרומה ומזרחה כך נעשה החורש, בהתאם לכמות המשקעים, דליל יותר והצמחים הופכים למדבריים.
עולם החי העשיר שהתקיים בהרי יהודה נפגע קשות מציד ומהרעלות. מהיונקים הגדולים נותרו כאן רק הצביים, התנים, חזירי הבר, השועלים, הצבועים והיחמורים הפרסיים, שהושבו לטבע בשמורת נחל שורק. בשטחים הפתוחים ניתן לצפות בארנבות. יונקים קטנים, זוחלים ועופות שמרו על מגוון גדול יותר.
החלק של הרי יהודה שנמצא ממזרח לקו פרשת המים הוא מדבר יהודה והוא כמעט שומם מאדם וגם הצומח והחי בו מועט.
סופר סת&quot;ם
סופר סת"ם הוא אדם העוסק בכתיבת ספרי תורה, תפילין, מזוזות ומגילות (בראשי תיבות: סת"ם). הכתיבה נעשית באמצעות קולמוס ודיו כשר, על הקלף. האותיות נכתבות בכתב אשורי. סופר סת״ם הוא אחד משלושת הכלי קודש לצד שוחטים ומוהלים. תיוג האותיות נעשה על פי רוב על ידי מתייג. לעיתים הסופר משמש גם כמגיה. מלאכת הסת"ם
נקראת "מלאכת שמים"
הכתיבה דורשת מאמץ ומומחיות רבה, הן בפיסול הקולמוס וחידודו (קנה או נוצה), בחירת הקלף ועיבודו, כתיבת האותיות בצורה סימטרית וברורה מתחת לסירטוט ולעיתים אף ידע ומיומנות במחיקת האותיות מעל הקלף. כיום הסופר כותב על שולחן מיוחד בעל זווית כתיבה ייחודית כך שכף היד לא מסתירה לסופר את האותיות בעת הכתיבה. יש הכותבים על 'שולחן אור' פטנט המצמצם את טעויות ההעתקה על ידי שיקוף האותיות על הקלף. יש סופרים הכותבים בקולמוס פלסטיק, מתכת או חרסינה בגדלים מוכנים, דבר החוסך לסופר את זמן הכנת הקולמוס.
תעודת סת"ם.
כתיבת סת"ם היא נושא מורכב, ומתבססת על דינים המפורטים בספרי הלכה. בין ההלכות הם צורת האותיות, וצורת הכתיבה (כסדרן, חק תוכות ועוד) כתיבת סת"ם היא מן המלאכות שדורשות אמון רב מצד הלקוחות כלפי הסופר, וזו אחת הסיבות לכך שנדרשת מהסופר אחריות ויראת שמים במידה גבוהה. בתלמוד נאמר .
מאחר שישנם סופרים שאינם בקיאים בהלכות, חייבו הרבנים ובראשם ה"חתם סופר" את הסופרים לקבל כתב אישור מבית הדין הרבני. כתוצאה מכך הוקם בווארשא בשנת ה'תרצ"ה גוף בשם "שומרי סת"ם", אשר היה הגוף היחיד שהיה מוסמך לתת אישור לעבוד כסופר סת"ם בפולין ובסביבתה. כיום ישנם בארץ מספר מכונים המנפיקים תעודת סופר סת"ם.
הלכות סופר סת"ם.
הסופר צריך לכתוב ולתקן ביד ימין, ואם כתב או תיקן ביד שמאל פסול - אלא אם כן הוא איטר יד, אז יכתוב ויתקן בשמאל.
סופר ששומע שירים בשעת הכתיבה, יש למחות בידו. טבילה נאה לסופר.
כתיבת סת"ם בידי קטן פסולה. וזאת גם כאשר הגיע לגיל חינוך. כשהגיע לגיל בר מצווה דנו האחרונים האם סומכים על חזקה דרבא.
כמו כן, הסופר צריך להיות יהודי מאמין (ולא אפיקורוס). ספרי תורה, תפילין או מזוזות שנכתבו על ידי אפיקורוס - צריכים להישרף, אך מגילות שנכתבו בידי אפיקורוס - אינן צריכות להישרף והם פסולות בלבד.
יש הפוסלים ספר תורה שנכתב על ידי ממזר. וכתבו הפוסקים שלשה טעמים לדין זה: א. חשש שמא כתב את הפסוק "לא יבא ממזר בקהל ה'" שלא לשמה, משום שנחפז ומתבלבל. ב. משום שאינו יכול להוציא אחרים ידי חובתם. ג. כיוון שפטור מחלק מהמצוות, והוא כקטן ואישה שפסולים כיוון שפטורים מחלק מהמצוות.
מבחינה פרקטית, כיוון שלא מופיע שם השם במגילת אסתר, מה שמקל מבחינה הלכתית על תיקון המילים, הרי היא משמשת כספר שכותב סופר סת"ם בפעם הראשונה.
נשים סופרות סת"ם.