קידג'ו הנחתה את הטקס למען מנהיגות אפריקאית בשם הקרן "Mo Ibrahim", ארגון המתמקד בחשיבות המנהיגות ושלטון באפריקה. את הטקס הנחתה מספר פעמים במספר מדינות שונות, לדוגמה: שנת 2007 באלכסנדריה, מצרים, שנת 2008 בדר א-סאלם, טנזניה. כמו כן, הנחתה ושרה מספר פעמים בקונצרט "אפריקה חוגגת דמוקרטיה" אשר אורגן על ידי הקרן "Mo Ibrahim".
בשנת 2008, כחלק מהמאבק הגדול שלה למען האומה האפריקאית, קיבלה את תואר הכבוד של בנין.
ממרץ 2009 קיג'ו משתתפת בקמפיינים למען זכויות נשים באפריקה. הקמפיינים האלו אורגנו על ידי ה"FIDH", הפדרציה הבינלאומית לזכויות אדם. בספטמבר 2009 יוניצף ו"Pampers" השיקו קמפיין למיגור החיידק טטנוס וביקשו מקיג'ו להפיק את השיר "You Can Count On Me" על מנת לתמוך בקמפיין. כל הורדה אינטרנטית של השיר תרמה חיסון לאם או לאישה בהריון.
בתאריך 16 ביולי שנת 2010 מינתה הוועדה של האיחוד האפריקאי את קיג'ו לאחת מ-14 שגרירי השלום שתומכים בהטמעה של תוכנית השלום והביטחון לאותה שנה. באותה שנה תרמה קיג'ו את השיר "Leila" לפרויקט שנקרא "Enough Project" לשם גיוס כספים למטרת הגנה והעצמה של הנשים בקונגו ולמען עידוד אנשים ברחבי העולם להשמיע את קולם למען השלום בקונגו.
בשנת 2011 שיתפה קיג'ו פעולה עם "Foro in the Dark" יחד עם ילדות ברזילאיות בשיר "Aquele Abraco" כחלק מאלבום צדקה בחסות הארגון "Red Hot". אלבום זה נועד להעלאת מודעות וגיוס כספים ללוחמה באיידס.
בשנת 2013 הנחתה קיג'ו ערב שכולו חגיגה של המורשת התרבותית של מאלי, ערב זה התרחש במטה אונסק"ו בפריז. האירוע כלל הופעות של מיטב אמני מאלי.
בשנת 2014 נפגשה קיג'ו עם מישל אובמה בבית הלבן כדי לדון בנושא חינוך בנות בינלאומי. באותה שנה תמכה גם בצעדת האנשים למען האקלים.
בשנת 2015 חתמה קיג'ו על מכתב שהונפק על ידי ארגון "One Campaign" במטרה לאסוף חתימות רבות ולשלוח אותו לאנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה, ולפוליטיקאית דרום אפריקאית ואקטיביסטית אנטי-אפרטהייד. מכתב זה נשלח על מנת לדחוק בהן לדון ולהתמקד בנושא נשים מכיוון שכל אחת מהן משתתפת בדיוני פסגה במדינה שלה.
קיג'ו תורמת כסף לקמפיין "Art Of Saving A Life" שנוצר על ידי הקרן של ביל ומלינדה גייטס.
ב-25 בספטמבר 2015 הופיעה קיג'ו ושרה בפתיחה של ה-"United Nations General Assembly" בניו-יורק כתמיכה בהשקת מטרות עולמיות למען קיימות יחד עם שאקירה.
נכון ל-2019, קיג'ו מכהנת כאחת מארבעה סגני נשיא של הקונפדרציה הבינלאומית לאגודות יוצרים ומלחינים, שמטרתה להגן על זכויות ולקדם אינטרסים של יוצרים מכל רחבי העולם.
הכחשת היריון
הכחשת היריון היא הפרעה פסיכיאטרית המתרחשת כאשר אשה הרה, אך מכחישה ומסרבת להאמין בכך. מדובר במצב פסיכיאטרי רגיש המעלה שאלות רבות בנוגע ליכולת של האם לשאת היריון, ולטפל בילד אחר כך.
שכיחות.
מחקרים הראו כי עד השבוע ה-20 השכיחות להכחשה היא 1 מתוך 475. בשבוע ה-40 השכיחות יורדת ל-1 מתוך 25,000. לא זוהו גורמי סיכון המעלים את האפשרות למצב זה. כל אשה בגיל הפוריות עלולה ללקות בה.
תסמינים.
היריון הוא תהליך המאתגר נשים פיזית ונפשית כאחד. הכחשת היריון עלולה להתרחש כאשר האישה לא מצליחה להתמודד עם האתגר. הכחשת היריון באה לידי ביטוי בטווח של התנהגויות – מהכחשה מוחלטת של ההיריון ועד למצב שבו יש מודעות להיריון, אבל יש צורך בהסתרתו. נשים הסובלות מהתופעה מוגדרות כלוקות בסוג של מחשבת שווא. הן מתעלמות מן השינויים בגופן או מייחסות אותם למשהו אחר, כמו ייחוס תנועות עובר לתנועות מעיים. דוגמה אחרת היא מחשבות על מחלות ממאירות במקום על היריון. הכחשת היריון מסכנת מאוד את העובר, למשל בגלל שימוש בחומרים אסורים בזמן ההיריון, חוסר מעקב היריון תקין, ובמצב קיצוני אפילו הרג העובר או רצח התינוק עם היוולדו. במצבים חריפים הכחשת היריון עלולה להימשך גם מעבר להיריון עצמו ולהוביל להדחקה מוחלטת של הלידה והתינוק – לדוגמה, אישה החושבת שהתינוק הבוכה שייך לאישה אחרת.
סוגים נפוצים של הכחשת היריון.
הכחשת היריון כוללת טווח שלם של התנהגויות. אולם אפשר למפות מהן שלושה סוגי הכחשה מרכזיים:
פתחו את השער
פתחו את השער: שירי ילדים - הוא אחד מספרי הילדים הידועים של המשוררת היהודייה קדיה מולודובסקי, שחיברה אותם במקור ביידיש. הספר מהווה לקט משיריה הידועים ביותר של המשוררת, שתורגמו לעברית על ידי נתן אלתרמן, לאה גולדברג, פניה ברגשטין, אברהם לוינסון, ויצא לראשונה בשנת 1945 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. איורי הספר נעשו על ידי תרצה.
הספר זכה להצלחה רבה, יצא במהדורות שונות ואיורים שונים, והוא אחד מספרי הילדים הפופולריים.
כותר הספר נלקח משמו של השיר הראשון בלקט. בנוסף, כולל הספר את שירי הילדים: "הילדה איילת", "מעשה בחבית" "גלגוליו של מעיל", ועוד.
על הספר.
קדיה מולודובסקי שימשה כגננת עברית ברוסיה עד שנת 1935, אז היגרה לניו יורק. את שיריה היא כתבה ביידיש על ועבור ילדי הגן ברוסיה, שחיו בתנאי מצוקה.
אחד משיריה (גלגוליו של מעיל) מספר על מעיל גדל מידות שנתפר על ידי חייט עני לבנו הבכור, גדליהו גוץ, ואשר עבר בירושה לכל האחים והאחיות לפי סדר לידתם במהלך השנים, עד אשר התבלה לחלוטין ונעלם עת לבש אותו צעיר הבנים השובב, פרץ. השיר מדבר אמנם על תנאים של עוני וחוסר יכולת לספק בגדים חדשים לילדים, אך נכתב בהומור ומשדר שמחת חיים.
שיר אחר מספר על הילדה איילת, שעל אף גילה הצעיר מוטלים עליה תפקידים רבים של עזרה להוריה בבית, אך כבר במטלה הראשונה שהיא עוסקת בה, היא משחקת עם הכפתורים שהיא אמורה לתפור ומפליגה בדמיונה איתם למחוזות רחוקים. בשיר "מעשה בחבית" מתחבאה ילדה קטנה בתוך חבית מזעמו של אביה, אותה היא הופכת לארמון חלומותיה.
הספר מכיל שירים נוספים שחושפים ילדות ללא צעצועים, ללא פינוק של הורים, העסוקים בתלאות החיים, ועם זאת, אלו שירים מלאי דמיון והומור כי "קדיה יודעת להלביש מחלצות אהבה בתוך פרבר עוני".
תרגומי השירים לעברית.
תרגומי השירים הראשונים של קדיה מולודובסקי הופיעו בארץ בשנת 1934 בעיתון דבר. פנינה היילפרין, רבקה דוידית ושמשון מלצר היו בין המתרגמים. שמות הגיבורים של השירים עוברתו מהמקור היידי לשמות: יקטן, "יגיל והמעיל" וכדומה, כדי לקרב אותם לילדי הארץ.
בשנת 1945 הוציא הקיבוץ המאוחד, ביוזמתו של הפעיל התרבותי, זאב יוסיפון (יוסקוביץ), את הספר "פתחו את השער" המכיל את מבחר שיריה של קדיה מולודובסקי בתרגומם של טובי המשוררים בארץ: נתן אלתרמן, לאה גולדברג, פניה ברגשטיין ואברהם לוינסון. הספר עוטר באיוריה המיוחדים של תרצה טנאי וכלל גם את מאמרו של יעקב פיכמן על המשוררת ושיריה.
בין השירים שנכללו בספר: "פתחו את השער" ו"נעליים" בתרגומה של פניה ברגשטיין; "הילדה איילת", "סנדליים", "גלגוליו של מעיל", "המכתב", "הקטטה" ועוד, בתרגומו של נתן אלתרמן; "מעשה בחבית", "מעשה בגיגית" ועוד - בתרגומה של לאה גולדברג; "כף אורז", "אצל איש עני ואביון" בתרגומו של אברהם לוינסון.
בראיון שנתנה קדיה מולודובסקי, שיבחה המשוררת את הוצאת הספר הנאה, וסיפרה ש"היום המאושר ביותר בחיי היה כשקיבלתי מארץ ישראל את ספר שיריי 'פתחו את השער' "
הבית הפותח את השיר: "פתחו את השער" לקדיה מולודובסקי, במקור ביידיש ובתרגומה לעברית של פניה ברגשטין:
ייחודו של הספר.
הוצאת ספר של שירי ילדים המתורגמים מיידיש, כשההווי שלהם מבוסס על מציאות גלותית, הייתה פעולה יוצאת דופן בישראל של שנות הארבעים. התרבות הארץ ישראלית, ובמיוחד זו הקיבוצית, טרחה להדגיש את קווי האפיון של ילדות חופשית ומשוחררת בארץ ישראל. אין בספר כל זיקה לציונות והשמות לקוחים מאוצר השמות שנהגו לתת בגולה: גדליהו, לייזר, ביילה, וכדומה. ואכן, בתרגומים הראשונים של השירים נהגו לשנות את השמות לכאלו שיש להם נופך עברי.
הוצאת הספר מהווה "דוגמה מעניינת לתהליך מתן תו ההכשר לדגם הדומסטי הגלותי והכנסתו לתרבות הארץ ישראלית, כל שכן לתרבות הקיבוצית, שקודם לכן השקיעה מאמצים רבים לקעקע את דגם הבית והילדות הגלותי", מסבירה מיכל חכם. במסגרת תחילת עידן הפיוס עם הגולה, לא מסתירים השירים את ההווי הגלותי של חיים ללא צעצועים, בגדים שעוברים בירושה מאח לאחותו, או שמות גלותיים. ככל שחולפות השנים חוזרים התרגומים להיות נאמנים למקור שכתבה קדיה מולודובסקי.
מהדורות והפקות נוספות של הספר.
לאור הצלחתו של הספר הוציא הקיבוץ המאוחד במהלך השנים מהדורות רבות של הספר. החל מהמהדורה ה-17, תשנ"ה, החל לצאת הספר באיוריו הצבעוניים של מושיק לין. בנוסף, יצאו עשרות גרסאות מוקלטות של שירי הספר.
קיימת גם הצגה לילדים בני 3 - 8 המבוססת על הספר.
ג'ורג' מילס הארפר
ג'ורג מילס הארפר (אנגלית: George Mills Harper; 5 בנובמבר 1914 קריק לין, שבמיזורי - 29 בינואר 2006, טלהסי, שבפלורידה) היה קצין בחיל הים האמריקאי בתקופת מלחמת העולם השנייה ופרופסור אמריטוס לספרות אנגלית. הארפר זכור היום בעיקר בשל היותו חוקר ספרותי של המשורר והמיסטיקן האירי, ויליאם בטלר ייטס, שהיה חתן פרס נובל לספרות (1923). הוא ידוע בשל פרסומיו הפוריים ובשל ספריו ברי הסמכא על פעילותו המיסטית של ייטס, שנמשכה במהלך כל ימי חייו של המשורר והעניין שגילה בנושאי תורת הנסתר, עניין שהחל והתפתח מוקדם בקריירת השירה של ייטס ובמקביל אליה. הארפר עסק, במידה פחותה בהרבה, גם בחקר אקדמי של הניאופלטוניות של ויליאם בלייק .
שירות צבאי.