אמריקן אקספרס (באנגלית: American Express Company, או AmEx), היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית בינלאומית, שמרכזה בבניין Three World Financial Center, מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. החברה הוקמה בשנת 1850, והיא אחת משלושים החברות הנכללות במדד דאו ג'ונס. החברה ידועה בעיקר בשל שירותי כרטיסי האשראי, כרטיסי החיוב, והמחאות הנוסעים שלה. כרטיסי אמריקן אקספרס אחראים לכ-24% מסך נפח החיוב בעסקאות בכרטיסי אשראי בדולר אמריקני בארצות הברית, שיעור גבוה מכל מנפיק כרטיסים אחר. ביזנסוויק ואינטרברנד דירגו את אמריקן אקספרס כמותג ה-22 בחשיבותו בעולם, בהערכתם את שווי המותג ב-14.97 מיליארד דולר אמריקני. מגזין Fortune דירג את אמריקן אקספרס כאחת מ-20 החברות הנערצות ביותר בעולם. סמל החברה, אשר אומץ בשנת 1958, הוא קנטוריון, דרגת קצונה בצבא הרומאי. סמל זה מופיע על המחאות הנוסעים וכרטיסי החיוב של החברה.
היסטוריה מוקדמת.
אמריקן אקספרס החלה את דרכה כשירות דואר אקספרס באולבני, ניו יורק בשנת 1850. השירות הוקם כתוצאה ממיזוג עסקי משלוחי האקספרס של הנרי וולס, ויליאם פארגו וג'ון וורן בטרפילד - אותם אנשים שהקימו מאוחר מכן בשנת 1852 גם את בנק וולס פארגו, כאשר בטרפילד ודירקטורים נוספים התנגדו להתרחבות פעילותה של אמריקן אקספרס לקליפורניה. אמריקן אקספרס תחילה התבססה באזור המכונה היום טרייבקה, במנהטן. במשך שנים נהנתה החברה בפועל ממונופול בתחום משלוחי האקספרס (טובין, ניירות ערך, שערי חליפין וכו') ברחבי מדינת ניו יורק. בשנת 1874 אמריקן אקספרס העבירה את משרדיה הראשיים לשדרת ברודוויי 65, למה שהחל להיות מרכז העסקים של מנהטן.
כרטיסי אשראי.
כרטיסי האשראי של החברה מופקים ברמות אחדות, שאותן ניתן לזהות לפי צבע הכרטיס, והן נבדלות זו מזו בהיקף האשראי שמקנה הכרטיס ובהטבות נוספות הנלוות אליו. בישראל מונפקים הכרטיסים (בסדר עולה של גובה האשראי) בצבעים: כחול, טורקיז (קרדיט), ירוק, זהב, פלטינה ושחור (אמריקן אקספרס סנטוריון).
פרסום.
בשנת 1975, דייוויד אוגילבי, מי שלעיתים מכונה "אבי הפרסום", וחברת Ogilvy &amp; Mather פיתחו את הסלוגן המצליח אל תעזבו את הבית בלעדיהם, כחלק מקמפיין הפרסום להמחאות הנוסעים של אמריקן אקספרס, בכיכובו של השחקן זוכה האוסקר קרל מלדן. לאחר פטירתו של מלדן, וככל שהחלו לקדם את כרטיס האשראי על פני המחאות הנוסעים, אמריקן אקספרס המשיכה להשתמש בשירותיהם של שחקנים בפרסומותיה, כגון מל בלאנק והבלרינה סינתיה גרגורי. פרסומת טיפוסית לאמריקן אקספרס החלה במפורסם השואל את הצופים "האם אתם מכירים אותי?" על אף שהוא או היא רמזו על זהותם, שמו של המפורסם לא הופיע עד אשר הוא נראה מוטבע על כרטיס אשראי, בעוד שהקריין פיטר תומאס מסביר לקהל כיצד להירשם לשירות. כל פרסומת הסתיימה בכך שהמפורסם הזכיר לצופים "אל תעזבו את הבית בלעדיהם".
אמריקן אקספרס ממשיכה להשתמש באנשים מפורסמים בפרסומות שלה. דוגמה בולטת היא קמפיין הפרסום משנות התשעים המאוחרות, בהשתתפותו של הקומיקאי ג'רי סיינפלד, בשני הפרקים הקצרים שכונו "הרפתקאותיהם של סיינפלד וסופרמן". בשנת 2007, פרסומת בשחור לבן באורך 2 דקות אשר כונתה 'חיות', בכיכובה של אלן דג'נרס, זכתה בפרס אמי עבור פרסומת מצטיינת.
סראפין מסנליס
סראפין לואי (Séraphine Louis, 3 בספטמבר 1864 - 11 בדצמבר 1942, מוכרת כ"סארפין מסנליס") הייתה ציירת צרפתיה מזרם האמנות הנאיבית. לואי הייתה אוטודידקטית ושאבה השראה מאמונתה הנוצרית העמוקה. היא נפטרה במוסד לחולי נפש אחרי עשר שנות אשפוז.
חייה.
לואי נולדה בארסי (Arsy) לאב פועל ואם ממשפחת איכרים. היא התייתמה מאמה בגיל שנה ומאביה בגיל שש, ואחותה הגדולה לקחה אותה תחת חסותה. כנערה עבדה כרועת צאן. ב-1881 החלה לעבוד כמשרתת במנזר, ומ-1901, בבית משפחה מן המעמד הבינוני בעיירה סנליס (Senlis).
לצד עבודתה כמשרתת, נהגה לואי לצייר בלילות. בשנת 1912 גילה את ציוריה אספן האומנות הגרמני וילהלם אודה (Wilhelm Uhde), בעת ששהה בסנליס. אודה הפך לפטרונה, אך ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לעזוב את צרפת. הקשר ביניהם חודש רק ב-1927, וב-1929 ארגן אודה תערוכה עבור לואי, והציג אותה לקהל הרחב.
בזכות מכירת ציוריה נהנתה לואי, במשך שנים ספורות, מרווחה כלכלית. באותה תקופה ציירה על בדים ענקיים (עד גובה 2 מטר). ב-1932 אושפזה בבית חולים לחולי נפש בקלרמונט (Clermont) עקב "פסיכוזה כרונית".
אודה דווח שלואי נפטרה ב-1934, אך למעשה היא חיה עד 1942. היא נפטרה ערירית ונקברה בקבר משותף. אודה המשיך להציג את יצירותיה בתערוכות, כולל תערוכת יחיד בפריז בשנת 1945.
בשנת 2009 יצר הבמאי הצרפתי מרטין פרובו (Martin Provost) סרט ביוגרפי על חייה של לואי - "סראפין" (Séraphine). הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר.
אומנותה.
לואי ציירה שילובי פרחים ופירות דמיוניים מרובי תנועה. היא השתמשה בצבעים אותם יצרה בעצמה מפיגמנטים שאת סודם לא גילתה. הצבעים עומדים במבחן הזמן ושומרים על רעננותם.
לואי ציירה מתוך דחף פנימי. לדבריה, ציירה בשליחות שמיים. היא נהגה לחתום את שמה בחריטה בסכין בתוך צבע הציור, או לצייר אותו בצבע, לעיתים לפני שהחלה לצייר את הציור עצמו.
יצרן ציוד מקורי
אפלאסיון
אפלאסיון (בצרפתית: Appellation d'origine) הוא כינוי מקור המוגדר ומוגן לפי החוק, בו משתמשים כדי לציין היכן גדלו הענבים בהם משתמשים לייצור יין; לסוגים אחרים של מזון יש אפלאסיונים גם כן. הגבלות נוספות החלות על האפלאסיון פרט לגבולות גאוגרפיים הן: הגדרת סוג הענבים המותרים, תנובת ענבים מקסימלית, רמת אלכוהול וגורמי איכות אחרים, ניתן גם לציין אותם לפני שמו של האפלאסיון על-גבי תווית היין. החוקים המגדירים את האפלאסיון תלויים במדינה בה מיוצר היין.
היסטוריה.
מסורת אפלאסיון היין היא עתיקה מאוד. ניתן למצוא את ההתייחסויות העתיקות ביותר בתנ"ך, שם נזכרים היין של השומרון, היין של הכרמל והיין של עמק יזרעאל. מסורת זו של האפלאסיונים ממשיכה לאורך העת העתיקה וימי הביניים, אם כי לא נחקקו שום חוקים רשמיים. היסטורית, אזור הכרמים הבלעדי (והמוגן) הראשון, היה קיאנטי באיטליה ב-1716 ושיטת הסיווג הראשונה הייתה בחבל טוקאי, הונגריה ב-1730.
אירופה.
צרפת.
ב-1935 נוסד המכון הלאומי לכינויי מקור (INAO), כחלק ממשרד החקלאות הצרפתי, על-מנת ליצור את מערכת הסיווג בצרפת. באזור עמק הרון, הברון פייר לה רואה, עורך-דין וכורם של יין שאטונף-די-פאף, השיג הכרה חוקית של אפלאסיון קוט די רון (Côtes du Rhône) ב-1937. חותמת כינוי המקור המבוקר (Appellation d'Origine Contrôlée), נוצרה וקיבלה תוקף רשמי בחוק הצרפתי בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים.
למרות העובדה שהמכון הלאומי לכינויי מקור נוצר רק ב-1935, חבל שמפניה נהנה ממעמד גאוגרפי מוגן של אפלאסיון כחלק מחוזה מדריד (1891), ההסכם קובע שרק יין תוסס שמיוצר בשמפניה וממלא אחר אמות המידה המוגדרות שנקבעו ככינוי מקור מבוקר יכול לשאת את השם שמפניה. זכות זו אושרה מחדש בחוזה ורסאי, בתום מלחמת העולם הראשונה.
גרמניה.
גרמניה היא יוצאת דופן בין המדינות יצרניות היין מכיוון שמערכת הסיווג היוקרתית ביותר שלה, הדרגות השונות של Prädikatswein, מבוססים על בשלותם של הענבים, אם כי מוגדרים בנוסף לכך גם כינויי מקור גאוגרפיים. לכן מערכת הסיווג הגאוגרפית של גרמניה, Qualitätswein bestimmter Anbaugebiete, דומה לדרגה הצרפתית השנייה, Vin Délimité de Qualité Supérieure (VDQS).
הונגריה.
היסטורית, מערכת סיווג הכרמים הראשונה הייתה בחבל טוקאי, הונגריה, ב-1730. הכרמים חולקו לשלוש קטגוריות בהתאם לסוג האדמה, החשיפה לשמש, והפוטנציאל לפתח את פטריית בוטריטיס סינריאה. תת-החלוקה הייתה: יינות מדרגה ראשונה, דרגה שנייה ודרגה שלישית. צו שהוציא בית הבסבורג ב-1757 ייסד את מחוז תפוקת היין המוגדר בטוקאי. שיטת הסיווג הושלמה ב-1765 ו-1772.
פורטוגל.
שיטת האפלאסיון השלישית בוותיקותה, אחרי קיאנטי וחבל טוקאי נעשתה בפורטוגל ב-1756, ועסקה ביין פורט, שהופק באזור עמק הדורו.
צפון אמריקה.
קנדה.
האפלאסיונים של קנדה כוללים את קולומביה הבריטית ואונטריו. קולומביה הבריטית מחולקת לארבעה אזורי גידול גפנים (Designated Viticultural Areas ובראשי תיבות: DVAs). עמק אוקאנאגן (Okanagan), האי ונקובר, קניון פרייזר ונהר סימילקאמין (Similkameen). אונטריו כולל ארבעה DVAs: חצי האי ניאגרה, חופה הצפוני של ימת אירי, פלי איילנד (Pelee Island) ומחוז פרינס אדווארד (Prince Edward County). שתי הפרובינציות לוקחות חלק ב"ברית איכות סוחרי היינות" (Vintners Quality Alliance ובראשי תיבות: VQA), שמתבססת על הדגם של התקינה האירופית.
ארצות הברית.
אזורי גידול הגפנים בארצות הברית (American Viticultural Area ובראשי תיבות: AVA). הדרישה היחידה לשימוש בסימון AVA על-גבי תווית היין היא ש-85% מהיין צריך להגיע מענבים הגדלים בגבולות השטח הגאוגרפי של ה-AVA. אזור ה-AVA הראשון בארצות הברית היה באוגוסטה, מיזורי, ב-1980. האפלאסיון של אוגוסטה משתרע על-פני 39 קילומטרים רבועים של שטח אדמה ליד נהר מיזורי, שממתן את הטמפרטורות ומעניק אקלים אופטימלי לגידול גפן היין ויטיס ויניפרה.
סראפין לואי
מושל פיג'י
מושל פיג'י (באנגלית: Governor of Fiji) היה תוארו של נושא המשרה שכיהן כמושל המושבה הבריטית פיג'י בין השנים 1874–1970. לאחר מכן במשך 13 שנה שימש בעל אצולה בריטי כראש המושבה כאשר בפועל מי שניהל את המושבה היה תושב מקומי. ב-1987 קיבלה פיג'י עצמאות מלאה.