מערכת CVS משתמשת באוסף כלים קיימים (RCS, patch), אולם היא לא הצליחה להתמודד עם מספר בעיות שנבעו מתכנונה הבסיסי. מכיוון שכל המידע על הגרסאות נאגר על כל קובץ בנפרד, אין תמיכה פשוטה בפעולת הזזת קבצים. אין גם אפשרות להבטיח שפעולת commit תצליח או תיכשל כולה (atomic commit) - יכול להיות שפעולת commit שכוללת שינויים בכמה קבצים תיכשל באמצע ותשאיר חלק מהקבצים עם השינויים החדשים וחלק עם הגרסה הישנה.
צרוף לינארי
פיקוד ההדרכה
פיקוד ההדרכה היה אחד מארבעה פיקודים ייעודיים שפעלו בצה"ל.
הפיקוד הוקם ב-1951, היה תחת אחריותה של מחלקת ההדרכה ושימש כזרוע הביצוע שלה. הפיקוד שימש מסגרת ארגונית לבסיסי ההדרכה מכוחות היבשה של צה"ל ומאגפים נוספים במטכ"ל, היה אחראי על ביצוע הקורסים, אימון המדריכים, אספקת עזרי ההדרכה ושילוב חיילי הבסיסים במערך הביטחון השוטף.
בסה"כ הפיקוד היה אחראי על 16 בסיסי הדרכה, מלבד זאת היה אחראי הפיקוד בין השאר על צעדות העלייה לרגל לירושלים שהיו עד 1979 באחריות צה"ל, כמו כן על תחום אליפויות ספורט וקליעה מבצעית.
הפיקוד פורק ב-1977 והפך ליש"ל (יחידת שירותים להדרכה).
שורשים
שארל פלה
שארל פלה (בצרפתית: Charles Pellat; 28 בספטמבר 1914 - 28 באוקטובר 1992) היה מזרחן צרפתי, יליד אלג'יריה, הידוע בעיקר בתחום חקר הציוויליזציה הערבית והאסלאמית. פלה היה פרופסור בסורבון וחבר המכון של צרפת (Institut de France).
רקע משפחתי ולימודיו.
שארל פלה נולד בשנת 1914 ביישוב סוק אהראס במחוז קונסטנטין למשפחה צרפתית מחבל דופינה שהתיישבה באלג'יריה בסוף המאה ה-19. בגיל 10, בשנת 1924, עבר עם משפחתו למרוקו. פלה למד וסיים את מבחני הבגרות בתיכון הצרפתי ע"ש ליוטיי בעיר קזבלנקה.
פלה התחיל בחקר השפות הברבריות, אך בסופו של דבר התמקד בשפה הערבית. בשנת 1935 סיים תואר ראשון בערבית באוניברסיטת בורדו, כשבאותה תקופה כבר לימד כמורה במכללה במרקש. באותה שנה, זכה לדיפלומה לערבית גם מטעם המכון "ללימודים גבוהים מרוקניים". בין השנים 1935 - 1946 שרת במסגרת הצבא הצרפתי (בלשכה ל"עניינים צבאיים מוסלמים"). בסוף שירותו מילא את תפקיד ראש שרות העיתונות של הנציב הגבוה הצרפתי בדמשק.
בדומה לז'אק ברק, שארל פלה הגיע לקריירה מדעית טהורה ומזהירה לאחר תקופה של עבודה בשירות המִנהל הקולוניאלי הצרפתי.
קריירה אוניברסיטאית.
סיים לימודי agregation לערבית בשנת 1946, ולאחר תקופה קצרה של עבודה בשרות משרד החוץ, החל משנת 1946 לימד כמורה בתיכון היוקרתי "לואי לה גראן" בפאריס. בין השנים 1951–1956 החליף את רז'י בלאשר ולימד בבית הספר הלאומי לשפות מזרחיות בנות זמננו. בשנת 1956 ירש את מקומו של אווריסט לוי פרובנסל והיה לפרופסור בסורבון וראש המחלקה לאסלאמולוגיה עד לפרישתו המוקדמת ב-1978, בגיל 64.
פעילותו המדעית.
פלה היה חבר במערכת של כתבי עת בינלאומיים חשובים בתחום חקר האסלאם, כולל בדלהי ובקראצ'י.
נודע ב-30 מאמריו על חייו ופעילותו של הסופר הערבי אל ג'אחיז מהמאה התשיעית ובתרגומיו מערבית לצרפתית של ספריו - "ספר הקמצנים", "ספר הפרדים" והספר המיוחס לג'אחיז - "ספר הכתר", כמו כן בעבודת הדוקטורט שלו "Le Milieu bas̩rien et la formation d’al-Ǧah̩iz̩" (הסביבה הבצרית ועיצוב אישיותו של אל-ג'אחיז). בין השנים 1962–1979 עבד פלה על תרגום ספרו של ההיסטוריון והגאוגרף הערבי אל-מסעודי מהמאה העשירית, "שדות המרעה של הזהב ומכרות האבנים היקרות", בעקבות התרגום הקודם מהמאה ה-19 של ברבייה דה מנאר ופאווייה דה קורטיי. הספר, בתרגומו ובעריכתו של פלה כלל 3500 דפים - מתוכם חמישה כרכים - הטקסט בערבית, שני כרכים מוקדשים למפתח מילים אנציקלופדי ושלשה כרכים כללו את התרגום לצרפתית.
שארל פלה לקח חלק פעיל בעריכת שבעת הכרכים הראשונים של המהדורה השנייה של "האנציקלופדיה של האסלאם" בחסות האיחוד האקדמי הבינלאומי. כתב בה את החלקים הקשורים לצרפת ומאות ערכים. פלה השתתף גם במפעל כתיבת המילון אנגלי-ערבי-צרפתי שניזום על ידי רז'י בלנשר.
פרט לעניין שגילה בספרות הערבית שנוצרה בשטח עיראק של היום במאות ה 9–10, כתב פלה גם מאמרים על תולדות מרוקו וספרד בימי שלטון המורים. כתב גם על נושאים אסטרונומים - על לוח השנה מקורדובה ,על לוחות שנה ממצרים ועל האסטרולאב של אר-רודאני, כמו כן על דקטילונומיה - הספירה בעזרת האצבעות.
כדובר השפה הערבית על בוריה, יצא לסיורי הרצאות בערבית בארצות ערביות ואסלאמיות רבות.
פלה נפטר ממחלה קשה ב-28 באוקטובר 1992.
תרגומיו.
d'après la version ital. de Maria Nallino / Carlo-Alfonso Nallino, 1950
Texte arabe et traduction française en regard avec une introduction, des notes et 4 index
ספרים בעריכה קיבוצית.
seconde edition française, 1960-2005
dans Robert Brunschvig et Toufic Fahd "Le Shiisme Imamite, 1970 " (מסעוד והאימאמיזם - בספר "השיעה האיממיסטי" מאת רובר ברונשוויג ותופיק פאהד)
קישורים חיצוניים.
Monfrin (J.), (Allocution suite au décès de Charles Pellat, 1914-1992, CRAI, 1992, p. 647-649.
Samia Harrar La vie d'un arabisant. Ce ne fut pas une sinécure.12.12.2007 -
Prose arabe à Bagdad
Un document sur les rapports entre les Chorfa et le Berbers, Revue de l'Occident musulman et de la Méditerranée, 1973, vol.15 nr.15-16, pp.253-256,
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מזרחנים צרפתים]]
[[קטגוריה:בלשנים ולשונאים צרפתים]]
[[קטגוריה:כותבי זיכרונות]]
[[קטגוריה:מדענים צרפתים]]
[[קטגוריה:מתרגמים צרפתים]]
[[קטגוריה:מתרגמים לצרפתית]]
[[קטגוריה:מתרגמים מערבית]]
[[קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1914]]
[[קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1992]]
ניל שטראוס
ניל שטראוס (באנגלית: Neil Darrow Strauss; נולד ב-6 במרץ 1969), ידוע גם בשמות העט סטייל וכריס פאוולס, הוא מחבר, כתב וסופר צללים אמריקאי, בעל אזרחות אמריקאית ואזרחות נוספת של פדרציית סנט קיטס ונוויס. הוא ידוע בעיקר בשל ספרו רב המכר "המשחק - עולמם הפרוע של אמני הפיתוי" (באנגלית: The Game: Penetrating the Secret Society of Pickup Artists), בו הוא מתאר את חוויותיו בקהילת פיתוי במאמץ להפוך ל"אמן פיק-אפ". הוא עורך במגזין רולינג סטון וכותב בקביעות בהניו יורק טיימס.
חינוך ותחילת הקריירה.
לאחר שסיים את לימודי התיכון בבית הספר הלטיני של שיקגו, למד שטראוס במכללת וסר. כבר בזמן הלימודים החל שטראוס בכתיבה עבור המגזין האוונגרדי "אוזן". כן החל בעריכת ספרו הראשון – " (Radiotext(e", אנתולוגיה של כתבים הקשורים לרדיו עבור המו"ל –"(Semiotext(e".
בהמשך עבר לעיתון "וילג' ווייס", בו עסק בעריכה, בדיקת עובדות, כתב ומבקר קבוע. העיתונאי ג'ון פארלס גייס אותו לתפקיד מבקר מוזיקה בעיתו "הניו יורק טיימס", בו הוא כתב את הטור "חיי הפופ", וכתבות מרכזיות בתחומים כגון מדיניות עריכת התקליטים של וולמארט, צנזורה מוזיקלית, שוחד ברדיו ועוד. לאחר מכן גויס על ידי ג'אן ונר, להיות עורך שותף בעיתון "רולינג סטון", שם ערך כתבות מרכזיות שעסקו בידוענים כגון קורט קוביין, מדונה, טום קרוז, אורלנדו בלום, וו טאנג קלאן, גוון סטפאני, סטיבן קולבר, ומרילין מנסון.
שטראוס זכה בפרס ASCAP Deems Taylor Award, עבור סיקור התאבדותו של קורט קוביין בעיתון "רולינג סטון", ועל הפרופיל שלו לאריק קלפטון ב"הניו יורק טיימס", בקטגוריית אומנויות ופנאי. שטראוס גם כתב במגזינים Esquire, Maxim, Spin, Entertainment Weekly, Details, The Source. כן כתב הערות תיחום לאלבומים של נירוונה ואחרים.
ב-31 באוגוסט 2013 התחתן שטראוס עם הדוגמנית אינגריד דה לה או, שאותה פגש ב-2010.
"המשחק" וה"קהילת אמנות הפיתוי".
לאחר שעזב את "הניו יורק טיימס" כדי לשמש סופר צללים בזכרונותיה של ג'נה ג'יימסון, שטראוס הצטרף לתת-תרבות של אמני פיק-אפ הידועה בשם קהילת אמנות הפיתוי, ב-2004 פרסם מאמר בניו יורק טיימס על חוויותיו משם. ב-2005, הוא פרסם את הספר "המשחק - עולמם הפרוע של אמני הפיתוי" (הוצאת ספרי ריגן), בספר מספר שטראוס על איך הפך ל"סטייל", אמן פיק-אפ תחת הדרכתו של מיסטרי. בנוסף לתיעוד החוויות שלו עם אמני פיק-אפ כמו מיסטרי, סטיב פי, רספוטין (היפנוטיקה), ורוס ג'פריס, הוא גם מתאר את יחסי הפיתוי שלו עם ידוענים כגון בריטני ספירס, טום קרוז וקורטני לאב.
הספר הופיע כחודש ב"רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס" בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2005, והגיע למקום ראשון באתר אמאזון מיד לאחר השקתו בארצות הברית. שטראוס הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, בהן The View, ו-"ABC Primetime".
ב-2010 הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת כנרת.
לאחר פרסום הספר שטראוס פרש זמנית מעיסוקו כאמן פיתוי, והשקיע בביסוס קשר ארוך טווח עם זוגתו ליסה לברידג', שהייתה גיטריסטית בלהקת הבנות של קורטני לאב, "The Chelsea".
מאמר ב-Sunday Mirror, ציין שלברידג' נפרדה משטראוס בפברואר 2006 ושהיא יוצאת עכשיו עם רובי ויליאמס. שטראוס הכחיש את השמועות על ויליאמס, אבל אישר שהוא נפרד מלברידג' כמה חודשים לאחר מכן.
הספר הבא שלו, רומן הגרפי שנוי במחלקות בשם איך להרוויח כסף כמו כוכבת פורנו, יצא ב-26 בספטמבר 2006. בהמשך אותה שנה ביים וכתב את הסרט הקצר "Shoot", על הפיכה לכוכב רוק, בו הוא גם שיחק. כן יצר באותה שנה, בשיתוף עם דייב נבארו וכותב "הפמליה" קליף דורפמן, דרמת טלוויזיה בת שעה אחת בשם "The Product". בשנת 2007 הוציא ערכה של שני ספרים בשם "חוקי המשחק", המהווים המשך לספרו "המשחק".