בשנת 1997, בעת אסון השריפה בוואדי סלוקי, פעלו לוחמי היחידה כדי לחלץ כוח מחטיבת גולני מנחל סלוקי בדרום לבנון וגם לקחו חלק בחילוץ לוחמי הקומנדו הימי מאנצריה שבלבנון בעת אסון השייטת.
ב-1998 טיפלו בחילוץ הפועלים שניצלו מאסון הארובה בתחנת הכוח רוטנברג.
בשנת 2006 היחידה קיבלה ציון לשבח יחידתי ממפקד חיל האוויר על פעילות במלחמת לבנון השנייה ושמה שונה ליחידת החילוץ והפינוי הקרבי בהיטס. היחידה השתתפה בין היתר בחילוץ לוחמי שייטת 13 מן הפשיטה שביצעו לוחמי הקומנדו הימי בעיר צור.
במבצע "שבו בנים לגבולם" חילץ צוות של היחידה, בשיתוף פעולה עם יחידת שלדג, את גופתה של קרן טנדלר, מכונאית מוטסת מצוות מסוק היסעור שהופל בעומק שטח לבנון ב-12 באוגוסט.
ליחידה קרו שתי תקלות שיצרו הד ציבורי, האחת היא אסון הכבל משנת 1992 והשנייה קרתה ב-11 במרץ 2009 כאשר הוקפץ כוח מוטס של היחידה לחלץ מטייל, עלא אחמד סלאח אגבריה, שעלה על מוקש ונפצע קשה בסמוך למושב שדי תרומות שבשטח מועצה אזורית עמק המעיינות. כוחות של היחידה הגיעו למקום והחלו להעלות את הפצוע למסוק אולם ברגע שניסו להכניסו לבטן המסוק נשמט הפצוע מסיבות לא ברורות, נפל לקרקע ומת במקום.
ב-16 באוקטובר 1986, נכשל ניסיונה של היחידה לחלץ את הנווט רון ארד שנטש את מטוסו מעל שמי לבנון.
ב-26 באפריל 2018 נקראה היחידה לאיתור וחילוץ של הנפגעים באסון נחל צפית, שבו סחף שיטפון 25 בני נוער שטיילו בנחל צפית ועשרה מהם נספו.
באסון מירון (האסון האזרחי הגדול ביותר בישראל) שהתרחש בליל ל”ג בעומר 2021 הוזעקו חיילי היחידה לחלץ את מאות הפצועים מזירת האסון במסוקים.
ציונים לשבח.
צל"ש אלוף - מאת מפקד חיל האוויר על פועלה במלחמת לבנון השנייה, ספטמבר 2007
צל"ש מפקד אוגדה - מאת מפקד בסיס תל נוף על פועלה במבצע צוק איתן, פברואר 2015
אמארה סטודמייר
ערימה
במדעי המחשב, ערימה (באנגלית: Heap) היא מבנה נתונים בצורת עץ מכוון המקיים תכונה בסיסית, הנקראת תכונת הערימה: המפתח של כל צומת בעץ קטן ממפתח אביו (בערימת מקסימום). כתוצאה מדרישה זו, הצומת בעל המפתח הגדול ביותר הוא תמיד השורש של העץ, וניתן למצוא אותו בסיבוכיות זמן formula_1, כלומר במספר פעולות קבוע, שאיננו תלוי במספר האיברים בערימה.
ב"ערימת מינימום", כל מפתח יהיה קטן ממפתחות בניו.
דרישה זו היא הדרישה היחידה מערימות באופן כללי. ישנם סוגים ספציפיים של ערימות שבהם נוספות דרישות, המשפרות את תפקוד הערימה.
הערימות השונות הן המימושים היעילים ביותר של מבנה הנתונים המופשט תור עדיפויות.
סוגי ערימות.
ערימה בינארית.
ערימה בינארית היא ערימה שמיוצגת באמצעות עץ בינארי, כלומר לכל צומת יש לכל היותר שני בנים. בנוסף לתכונת הערימה, היא מקיימת תכונה נוספת הנוגעת לצורתה:
בזכות תכונה זו, דרך נוחה לייצג ערימה בינארית היא בתוך מערך, ובצורה קומפקטית בה אין צורך לשמור מצביעים מכל תא במערך לתאים המייצגים את בניו. בנו השמאלי של קודקוד יימצא באינדקס formula_2 ובנו הימני באינדקס formula_3.
באופן דומה אביו של קודקוד יימצא באינדקס formula_4.
גישה זו מאפשרת את מימוש מיון ערימה, שממיין איברים תוך שימוש במקום קבוע (במקום להקצות כמות זיכרון נוספת התלויה בגודל הקלט) - כל המיון יתבצע בתוך המערך שבו נתונים האיברים.
ערימה מסוג זה ניתנת לבניה ממערך לא ממוין בסיבוכיות formula_5 .
ערימה בינומית.
ערימה בינומית מיוצגת בתור אוסף של עצים בינומיים. ההגדרה המיוחדת של עצים בינומיים מבטיחה שהערימה תקיים, פרט לתכונת הערימה, תכונה נוספת:
בשל תכונות אלו ערימה בינומית מסוגלת לאפשר מיזוג עם ערימה נוספת מסוגה בזמן מהיר.
ערימת פיבונאצ'י.
ערימות פיבונאצ'י ממומשות גם הן בתור אוסף של עצים, בדומה לערימות בינומיות, אך העצים אינם חייבים להיות עצים בינומיים. בשל כך ערימת פיבונאצ'י היא גמישה יותר, ומהירה יותר כאשר מתייחסים לסיבוכיות משוערכת של זמן הריצה של הפעולות שבה (כלומר, לא בודקים את הזמן שלוקחת פעולה בודדת, אלא את הזמן שלוקחת סדרה של פעולות).
ערימת פיבונאצ'י משמשת לשיפור זמן הריצה של אלגוריתמים דוגמת אלגוריתם דייקסטרה והאלגוריתם של פרים.
ייצוג ערימה במערך סטטי.
מקובל לייצג ערימה על ידי מערך סטטי (משתי סיבות עיקריות: טבעי וקל למימוש, יעיל בזיכרון וזמן ריצה).כאמור בערימה (מקסימום) הנתון בכל קודקוד גדול שווה משני ילדיו. ערימה היא עץ שלם, פרט אולי לרמה האחרונה שבה העלים מתחילים משמאל לימין.
גודלו הלוגי של מערך יהיה n כמספר הקודקודים וישמר במשתנה נפרד heapSize.
מתכונות המערך יש אפשרות להתייחס למסלול בעץ המתאים לערימה בתור תת-מערך, זאת לצורך חישובים שונים על ידי כך שנעבור מהעלה לאביו וכך הלאה עד לשורש העץ, תת-המערך יהיה ממוין. לדוגמה: מצא את מיקומו של האיבר העומד להיכנס מבלי להכניסו.ניתן גם לממש ערימה מדרגה K במערך סטטי באופן דומה.
קידוד הפמן
הבית השרוף
הבית השרוף, או בית קתרוס, הוא כינויו של בית מגורים משלהי תקופת בית שני שנשרף ונחרב במהלך חורבן ירושלים לאחר הכנעת המרד הגדול בירושלים בשנת 70 לספירה, ונתגלה מחדש בשנת 1970, בחפירות ארכאולוגיות בעיר העתיקה. הבית עצמו נמצא כ-6 מטרים מתחת למפלס רחוב תפארת ישראל ברובע היהודי, והוא חלק ממוזיאון לארכאולוגיה בשם הפרוור ההרודיאני. על פי כתביו של יוסף בן מתתיהו, אזור זה של ירושלים היה ידוע בעושרו, ובשל קרבתו לבית המקדש היה מאוכלס בראשי הכהונה בעיר.
החפירות הארכאולוגיות.
לאחר מלחמת ששת הימים נתגלה הרובע היהודי בעיר כשהוא נתון תחת הרס וחורבן לאחר 19 שנות שלטון ירדני. הבנייה המחודשת ברובע הובילה גם לחפירות ארכאולוגיות נרחבות באזור בשנים 1969–1982 בחסות המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית ורשות העתיקות הישראלית בראשותו של ד"ר נחמן אביגד. הבית נתגלה בדצמבר 1969 מתחת לשכבה של אפר והרס, וחפירתו נמשכה מ-4 בינואר ועד 20 בפברואר 1970.
בחפירות נתגלה שמדובר בחלק קטן של בית מגורים גדל מידות (שחלקו עדיין נמצא מתחת לבתי הרובע). בבית נמצאו, בין יתר הממצאים, מטבעות שנטבעו ביהודה בשנים 67–69 - דבר המעיד על מועד חורבנו של הבית. שטחה של קומת הקרקע הוא כ-55 מ"ר, והיא כוללת חצר, ארבעה חדרים, מקווה ומטבח. קירות הבית נשתמרו עד לגובה של כמטר אחד, בנויים מאבנים ומלט, ומטויחים בטיח לבן ועבה. עוד נמצאו בבית השרוף כלי אבן רבים, המעידים על כך שבבית שמרו בקפידה על חוקי הטהרה (שהרי כלי אבן אינם מקבלים טומאה), ותומכים בסברה שבבית גרה משפחת כהנים. בנוסף, נמצאה בחפירות משקולת אבן, עליה נחרתה הכתובת: "[ד]בר קתרוס", כלומר: "של בן קתרוס". על-פי התלמוד הבבלי, משפחת קתרוס הייתה משפחת כהנים ידועה לשמצה, שעליה נאמר: "אוי לי מבית קתרוס, אוי לי מקולמוסן", ורש"י מסביר: "שהיו כותבין איגרות לרעה", כלומר שהיו כותבים איגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם.
עוד נמצאו בבית השרוף כלי זכוכית שהכילו בושם. מכך הסיקו שבבית זה הוכנה הקטורת לבית המקדש. עדות לחורבן ירושלים שבא לידי ביטוי בבית זה ניתן לראות אבנים שרופות באש עזה, עץ חרוך ושכבות של אפר ופיח המעידים על החורבן וההרס שליווה את כיבוש העיר העליונה בידי הרומאים. שני ממצאים נוספים ייחודיים לבית זה: שלד זרוע תחתונה של אישה כבת 25, המעידים על כך שבעת חורבן הבית כרתו המחריבים את ידה של האישה, וכידון ברזל שנמצא רכון בפינת חדר.
שרידי הבית נמצאים היום ברחוב הקראים שברובע היהודי, והם משמשים כמוזיאון. המוזיאון מציג סרטון וידאו עלילתי בן 25 דקות המתאר את חיי משפחת הכוהנים שהתגוררה בבית, וכן את ימיה האחרונים. הסרטון מכיל תסריט דמיוני שבו בן המשפחה משתתף במרד בשורות הקנאים, למרות התנגדות אביו הכהן, ונשאר אחרון במחילות הסודיות תחת העיר החרבה ומחליט להצטרף לשארית הקנאים במצדה. כמו כן, הסרטון מציג גם דמות של שפחה צעירה בבית המשפחה, שהיא מקור היד הכרותה שנמצאה בבית. את התצוגה והמוזיאון תכנן האדריכל פטר בוגוד, הידוע בכך שתכנן את שחזור הקארדו בירושלים.
קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים
קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים נערך ב-6 באוקטובר 1973 סמוך לשעה 14:00, מיד עם פרוץ המלחמה, באזור בסיס חיל האוויר שדה אופיר בשארם א-שייח' בדרום סיני.
בקרב השתתפו שני מטוסי F-4 פנטום ("קורנס") של חיל האוויר הישראלי, ומולם עשרים ושמונה מטוסי מיג-17 ומיג-21 של חיל האוויר המצרי (שבע רביעיות) – שתקפו מטרות במרחב שלמה (אזור דרום חצי-האי סיני). בסיומו של הקרב, שנמשך כשש דקות, הופלו שבעה מטוסי מיג.
רקע.
ב-21 בפברואר 1973 הפילו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי מטוס נוסעים לובי שחדר בטעות לסיני, לאחר שלא הגיב לאזהרותיהם. בעקבות החשש מתקיפת תגמול במטוסי אל על שטסו מעל שארם א-שייח' בדרכם לאפריקה, הוחלט להציב מטוס פנטום בכוננות יירוט והגנה בבסיס חיל האוויר אופיר בשארם א-שייח'.
בערב יום הכיפורים הגיע לבסיס קצין חיל האוויר אל"ם יעקב נבו, שהודיע שקיבל את המינוי כמפקד הבסיס, והזהיר את הטייסים שלמחרת עלולה לפרוץ מלחמה. לבסיס קודמו שני מטוסי פנטום, על מנת להוות תשובה מיידית לאיום בלתי צפוי מהדרום.