בתקופת מלכותו של פרנסואה הראשון, ייסד מרטין לותר בגרמניה את תנועת הרפורמה הפרוטסטנטית. תנועה זו התפשטה בצרפת כמו בכל אירופה. בתחילה, בהשפעת אחותו מרגריט מנווארה, גילה פרנסואה הראשון יחס של סובלנות כלפי התנועה החדשה, ששימשה לו כמכשיר פוליטי נגד יריבו הקיסר קרל החמישי, אך יחסו כלפי הפרוטסטנטים השתנה כאשר בליל ה-17 באוקטובר 1534 הופצו כרזות בגנות המיסה הקתולית ברחובות פריז ובערים אחרות בצרפת. הדבר גרם לסערת רוחות בקרב הקתולים בצרפת, והמלך שראה בכך קנוניה נגד שלטונו החל לרדוף את הפרוטסטנטים ואף להוציאם להורג. באזורים מסוימים נחרבו כפרים שלמים ואלפי אנשים איבדו את בתיהם ונשארו חסרי כל. פרוטסטנטים רבים ובהם ז'אן קלווין נאלצו לצאת לגלות.
רפורמה מנהלית.
בשנת 1525 חתם עם האפיפיור על הקונקורדט של בולוניה שהפך אותו לאחראי על מינוי כמרים לאחר שקיבלו את אישור האפיפיור.
בשנת 1539 חתם פרנסואה על פקודת וילר-קוטרט, אשר הפכה את הצרפתית לשפת המנהל הרשמית במקום הלטינית. צו זה חייב כמרים לרשום לידות, נישואין והלוויות בצרפתית והקמתם של משרדי רישום בכל אזור בצרפת, מהלך שיצר את הרישומים הראשוניים של נתונים סטטיסטיים באירופה.
פרנסואה הראשון מת ב-31 במרץ 1547, ככל הנראה ממחלת העגבת בה נדבק במהלך חייו, ונקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז. בנו אנרי ירש את הכתר בשם אנרי השני.
משפחתו.
ב-18 במאי 1514 התחתן פרנסואה עם קלוד, נסיכת צרפת, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
ב-7 ביולי 1530 התחתן פרנסואה בשנית עם לאונור מאוסטריה, ממנה לא נולדו לו ילדים.
סטרטפורד (מנצ'סטר רבתי)
סטרֶטפורד (אנגלית: Stretford) היא עיירה השוכנת ברובע המטרופוליטני טראפורד, הנמצא במחוז מנצ'סטר רבתי שבאנגליה, הממלכה המאוחדת. אוכלוסייתה מאופיינת בדרך כלל בפועלים ובאוכלוסייה קשת יום.
סטרֶטפורד היא עיירה קטנה יחסית, ואין בתחומה אתרי תיירות מוכרים. היא מוכרת בעיקר כמקום לידתו של מוריסי, זמר הפופ הבריטי, בזכות העובדה שבאצטדיון של מנצ'סטר יונייטד ששוכן בסמוך, קרוי השער המערבי "שער סטרטפורד", וכמקום שממנו באה להקת ג'וי דיוויז'ן (Joy Division).
אדולף כרמיה
אדולף יצחק-יעקב כרמיה (צרפתית: Adolphe Isaac-Jacob Crémieux; 22 באפריל 1796 - 9 בפברואר 1880, פריז) היה מדינאי צרפתי-יהודי שכיהן כשר המשפטים של צרפת.
קורות חיים.
כרמיה נולד בעיירה נים, במחוז גאר אשר בצרפת. מוצא משפחתו היה מיהודי האפיפיור שישבו בעיר קרפנטרה. אביו היה סוחר במשי. בתקופת הקיסרות של נפוליון למד משפטים בפריז, ובשנת 1817 שב לנים והחל לייצג קורבנות של רדיפה פוליטית ואפליה דתית, במיוחד יהודים. כרמיה נמנה עם פעילי השמאל הצרפתי, ובהדרגה עלה מעמדו בחוגים הליברליים.
ב-1840 פעל עם משה מונטיפיורי למען העצורים בעלילת הדם בדמשק. ב-1842 נבחר כציר בפרלמנט והיה לאחד הפעילים המרכזיים של אופוזיציית השמאל. בהמשך הושם במאסר על פעילותו זו.
כרמיה היה פעיל מאוד בנושא ביטול שבועת היהודים, שבוטלה לבסוף ב-1846.
בשנת 1848, לאחר שהודח המלך לואי פיליפ מכיסאו וקמה הרפובליקה השנייה, התמנה כרמיה לשר המשפטים הצרפתי.
ב-1860 נמנה עם מייסדי חברת כל ישראל חברים (אליאנס) שמטרתה הייתה עזרה ליהודים שהופלו על רקע דתי ונפגעו זכויות האזרח שלהם. כרמיה החזיק בתפקיד נשיא החברה עד מותו. במסגרת תפקיד זה עבר כרמיה בארצות אירופה ופעל למען הענקת שוויון זכויות ליהודים.
ב-1870, לאחר נפילת נפוליאון השלישי, התמנה שוב לשר המשפטים. בכהונה זו ביטל את עונש המוות למתנגדים פוליטיים, וביטל את העבדות בקולוניות. באותה שנה קיבלו יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית על-פי חוק חדש ביוזמתו, שקיבל את השם "פקודת כרמיה". כרמיה נבחר כסנטור לכל חייו ובכך סיים את חייו הפוליטיים. במהלך חייו כיהן כנשיא המועצה המרכזית של יהודי צרפת. למרות יחסו הקרוב ליהודים והפעולות הרבות שנקט למענם, כרמיה נחשב ליהודי מתבולל ובניו התנצרו.
כרמיה היה פעיל בבונים החופשיים של צרפת, ביצע רפורמות, הקים את ההנהגה הארצית והיה בעל דרגה של "Souverain Grand Commandeur" במועצה הצרפתית העליונה.
כמו כן קרויים על שמו רחובות במושבה הגרמנית בירושלים, ליד שדרות רוטשילד בלב תל אביב, בחיפה, ובפריז.
טובה-זנגריה
ג'וי דיוויז'ן
ג'וי דיוויז'ן (Joy Division) הייתה להקת רוק ופוסט־פאנק בריטית שייסדו ברנרד סאמנר ופיטר הוק במנצ'סטר ב־1976 אשר זכתה להצלחה עולמית בזכות שיריה המלודיים והאפלים שעסקו בנושאים כגון אובדנות, אהבה נכזבת, ניכור, דיכאון וכן אובדן השליטה העצמית. הלהקה נחשבת אחת מלהקות הרוק הגדולות בכל הזמנים ומחלוצות ז'אנר הפוסט־פאנק.
הרכב הלהקה המוכר כלל את איאן קרטיס כסולן, את סאמנר כגיטריסט הראשי וכנגן הסינתיסייזר הראשי, את הוק כבסיסט ואת סטיבן מוריס כמתופף. את רוב השירים חיבר קרטיס, שסבל מבעיות נפשיות וממחלת האפילפסייה.
הלהקה הקליטה רק שני אלבומים: Unknown Pleasures ו־Closer, שזכו להצלחה. שירה המצליח ביותר, "Love Will Tear Us Apart", יצא על גבי סינגל אחרי שהתפרקה.
הלהקה התפרקה רשמית ב־18 ביולי 1980 לאחר כארבע שנות פעילות. בדיוק חודשיים קודם לכן התאבד הסולן קרטיס, ערב יציאתה של הלהקה לסיבוב הופעות ראשון בארצות הברית ובקנדה. שלושת חבריה הנותרים שינו את שמה וצירפו לה חברה, ג'יליאן גילברט, וכך הקימו את להקת ניו אורדר.
היסטוריה.
בהשראת הופעה של הסקס פיסטולס במנצ'סטר ב־20 ביולי 1976 החליטו הגיטריסט ברנרד סאמנר (הנזכר בעטיפות התקליטים גם בשמות "ברנרד דיקן", "ברנרד אלברכט" או "ברנרד אלברכט־דיקן") והבסיסט פיטר הוק להקים להקה משלהם עם חברם טרי מייסון, שניסה לתופף אך לא נשאר בלהקה זמן רב. השלושה פרסמו מודעה בחנות תקליטים בעיר, ודרכה הגיע אליהם הסולן איאן קרטיס. קרטיס הכיר את סאמנר, את הוק ואת מייסון מהופעות קודמות והיה נוכח אף הוא באותה הופעה של הסקס פיסטולס עם אשתו, דבורה.
בשנת 1977 החליף את מייסון המתופף טוני טאבק, אף על פי שלא היה מנוסה בסגנון הפאנק. הלהקה החלה להתאמן באופן קבוע, הגם שעוד לא קראה לעצמה בשם. זמן קצר לפני הופעתה הראשונה, ב־29 במאי 1977, כלהקת חימום לבאזקוקס ולפנטריישן במועדון "אלקטריק סירקס", החליטה הלהקה על השם "וורסו" (Warsaw, ורשה). על המודעות שפרסמו את המופע הם עוד הוצגו בשם "סטיף קיטנס" (Stiff Kittens, חתלתולים נוקשים), שם שהציעו להם ריצ'רד בון ופיט שלי מהבאזקוקס. שינוי השם הושפע לכאורה משירו של דייוויד בואי "Warszawa", שראה אור באלבומו Low מ־1977.
חמישה שבועות ושש הופעות לאחר מכן הוחלף טאבק במתופף הפאנק סטיב ברות'רדייל מלהקת פאנק אחרת, פאניק (Panik). ב־18 ביולי 1977 הקליטה וורסו את "The Warsaw Demo", שכלל חמישה שירי פאנק גולמיים.
אחרי אותה הקלטת פיטרו חברי הלהקה את ברות'רדייל, כששלחו אותו לתקן תקר על הכביש המהיר והמשיכו לנסוע בלעדיו. ברות'רדייל ניסה לשכנע את איאן קרטיס להצטרף ללהקתו, פאניק, אך קרטיס סירב. סטיבן מוריס, שענה למודעה התלויה על חלון חנות תקליטים, התקבל ללהקה כמחליף. הוא התקבל בעיקר בגלל שקרטיס זכר אותו מבית הספר, שבו למד מוריס שנתיים מתחתיו. להבדיל מהמתופפים הקודמים, מוריס הסתדר היטב עם שלושת חברי הלהקה האחרים. סגנון התיפוף המטרונומי שלו הושפע יותר מסגנון הקראוטרוק מאשר הסגנון האגרסיבי הטיפוסי של מתופפי פאנק אחרים. כדי להימנע מבלבול עם להקת Warsaw Pakt הלונדונית, שינתה הלהקה את שמה בסוף שנת 1977 לג'וי דיוויז'ן (בעברית: חטיבת החדווה). השם לקוח משם היחידה של עובדות מין בכפייה במחנות הריכוז הגרמניים שתוארה בספר "בית הבובות" מאת ק. צטניק. הלהקה אזכרה את הספר בשירה "No Love Lost", שיצא שנה לאחר מכן.
באותה תקופה החל להתבסס סגנונה המוזיקלי, והקלטותיה מדצמבר 1977 נשמעות שונות משמעותית מאלו שהוקלטו ל־Warsaw Demo. עיקר ההבדל הוא שחבריה זנחו את הפאנק הגולמי לטובת סגנון מעודן יותר. הם אימצו את האסתטיקה התעשייתית והמנוכרת של עיר הולדתם, באמצעות שימוש במקצב אגרסיבי פחות והוספת אפקטים של הד על השירה ועל הגיטרה שיצרו תחושת ריחוק, והליריקה של השירים עסקה בניכור.
הלהקה הופיעה לראשונה בשם ג'וי דיוויז'ן ב־25 בינואר 1978. היא הופיעה באופן קבוע בצפון אנגלייה במהלך השנה, ולאחר מכן הקליטה מספיק חומר לאלבום בכורה. בעקבות החלטה עצמאית של טכנאי אולפן להוסיף לשירים באלבום צלילי סינטיסייזר, החליטה הלהקה שלא להוציא את אותו אלבום. ב־1982 הוא יצא כבוטלג, ובאופן רשמי ראה אור רק עשר שנים לאחר מכן.
רוב גרטון הפך לאמרגנה של הלהקה במאי 1978. בעשרים השנים שחלפו מאז הפכה תרומתו לחלק אינטגרלי במורשת של ג'וי דיוויז'ן ושל ניו אורדר.
השיר הראשון של ג'וי דיוויז'ן שראה אור על תקליט ויניל היה באלבום האוסף Short Circuit מ־1978. השיר הוקלט ב־1977, כששם הלהקה היה עדיין וורסו, אך על העטיפה היה ג'וי דיוויז'ן. ביוני 1978 יצאו הקלטותיה מדצמבר 77' על EP בקוטר 7 אינץ' ששמו An Ideal For Living. בסוף אותה שנה עברו אותן הקלטות שיפורים ויצאו שוב על תקליט 12 אינץ'.
ב־20 בספטמבר 1978 הופיעה הלהקה בתוכנית הטלוויזיה Granada Reports, ובדצמבר הופיעו באלבום האוסף A Factory Sample שני שירים חדשים שהקליטה כמה חודשים לפני כן. אותו EP נחטף מהמדפים ואזל מהמדפים בתוך כחודשיים, והיה ההוצאה הראשונה שתיעדה את הצליל ואת האווירה הייחודיים שפיתחה ג'וי דיוויז'ן מאז הקיץ הקודם.