השפעת פליטת הגזים והחלקיקים יכולה להתבטא בכמה מישורים. שרפת ביומסה היא מקור משמעותי גלובלי לפחמן דו-חמצני ולמתאן, גזי חממה שגורמים כאמור להתחממות גלובלית. שרפת ביומסה היא מקור משמעותי גלובלי לפחמן חד-חמצני, למתאן, לפחמימנים שאינם מתאן ותחמוצות חנקן. גזים אלה מובילים לייצור פוטוכימי של אוזון בטרופוספירה, חומר מזהם ומגרה ולו השפעה שלילית על הצמחייה, על החי ועל האדם. למתיל כלוריד ולמתיל ברומיד, על אף שמשוחררים בכמות מזערית לאטמוספירה, השפעה שלילית על האוזון הסטרטוספרי. שני אלה הופכים חשובים יותר באופן יחסי, משום שהמקורות האנושיים לחומרים אלה נאסרו בפרוטוקול מונטריאול, כמו גם חומרים נוספים שפוגעים באוזון הסטרטוספרי. חלקיקים המיוצרים במהלך שרפת ביומסה בולעים ומפזרים קרינת שמש המשפיעה על האקלים ועל מזג האוויר (כפי שמוסבר בהמשך הערך בחלק על ברקים). בנוסף, חלקיקים אלה פוגעים בראות האטמוספירית. על פי מחקרים, חלקיקים במהלך שרפת ביומסה חודרים אף לסטרטוספירה, באמצעות זרם אנכי תרמי קונבקטיבי המיוצר בעת הבעירה - כלומר האוויר שהתחמם מהשרפה מתפשט, נעשה צפוף פחות, ועולה מעלה.
יחסי גומלין בין ברקים ובין שרפות.
הצתת שרפות על ידי ברקים.
כ-90% מהשרפות בעולם הן מעשה ידי אדם והשאר נדלקות בגלל ברקים מסוג "ענן-קרקע" (Cloud-Ground - CG), אלה מכונות "שרפות טבעיות". כדי שתיתכן שרפה, על האזור להיות יבש, ולכן הברקים שיוצרים את השרפה צריכים לפגוע במקום דל או חסר משקעים (ברקים אלה מכונים "ברקים יבשים"). לא ידועה סיבה טבעית לשרפות שאינה נובעת מברקים. חזאים מנסים לצפות זמנים של ברקים יבשים באמצעות שימוש במדדי יציבות מסורתיים (למשל מדד ה-K) ומדד היינס (Haines index). מדדי היציבות יעילים בחיזוי זמנים של קונבקציה, אולם הם לא נועדו להבחין בין סופות יבשות ולחות. במדד היינס יש פקטור של לחות בשילוב עם גורם יציבות, כדי ליצור מדד לכימות סכנת התפשטות האש. אף על פי כן, יעילותו של מדד זה בהערכת הידלקות שרפות על ידי ברקים היא מוגבלת, משום שקטגוריות המדד גסות יתר על המידה.
הערכת הסיכוי לשרפה כתוצאה ממכת ברק יבש היא מורכבת וכוללת גורמים רבים - לחות החומר הנשרף - "הדלק", תנאי הלחות באטמוספירה, כמויות ומשך הגשם בזמן הברק. בשנים יבשות באופן חריג, שרפות עלולות להידלק למרות קיומו של גשם משמעותי, מפאת יובשו הקיצוני של הדלק. גם ההגדרה של "ברק יבש" מתעתעת. ברקים יכולים להתקיים גם ללא משקעים משמעותיים, למשל בסופה בת בסיס גבוה אשר משקעיה העיקריים הם וירגה (מצב שבו גשם מתאדה בעודו באוויר), ולחלופין, ברק יכול להיות תוצר של סופה עתירת משקעים דווקא, אך הוא עצמו פוגע בקרקע באזור יבש, שאינו מתחת לעמוד המשקעים. אפשרות נוספת היא ברק מסופה המתקדמת מאוד מהר, ועל אף שמורידה משקעים, התקדמותה מונעת מהמשקעים להיאסף במקום אחד וכך מתאפשרת דליקה.
המרכזים הלאומיים לחיזוי סביבתי (The National Centers for Environmental Prediction - NCEP) חוזים את פוטנציאל לסופות רעמים יבשות (שבהגדרה מייצרות פחות מ-2.5 מ"מ גשם) כחלק מהתוכנית למזג האוויר של שרפות. מודל זה מציג מפה המשלב את האנרגיה הפוטנציאלית הקונבקטיבית הזמינה (CAPE) יחד עם הלחות היחסית הממוצעת בלחץ 6 kPA הנמוכים ביותר של האטמוספירה (כ-600 מטרים מעל פני הקרקע).
השפעת שרפות על היווצרות ברקים.
מלבד השפעה ישירה של ברקים על שרפות בעצם הדלקתן, גם לחומרים הנפלטים משרפות השפעה על אופי מזג האוויר בכלל ועל סופות בפרט. עדויות רבות, שעדיין נאספות, מציעות שיצירת ברקים עלולה להשתנות על ידי שינויים במזהמים ובאירוסולים באוויר שנשאב על ידי הסופה. שינוי עשוי להיות הפסקה מוחלטת של ברקים, גם בסופה רצינית. כך למשל, קיומו של מוץ אלומיניום באטמוספירה גורם להפסקת ברקים. אפשרות אחרת, היא עלייה בסוג ברקים מסוים. כך למשל, באזורים אורבניים, תועדה עלייה מ-40% ל-85% בשיעור הבזקי ה-CG (ללא מיון בקוטביות). חשוב לדעת שחלק מברקי ה-CG הם בעלי קוטביות חיובית, ומסומנים +CG. ברקים אלה הם מיעוט מקרב הברקים (כ-5% אחוזים) ויש להם מאפיינים ייחודיים - משך ההבזק ארוך יותר, הספקם יכול להגיע לפי עשרה יותר מאשר ברק CG-, הם נפוצים יותר עם שוך הסופה, ובדרך כלל יש להם מכה אחת בלבד. כך גם באזורים מזוהמים בשוודיה בנשורת גרעינית של צ'רנוביל היה שיעורי הברקים גדול יותר. בניסיון מכוון לשנות את מאפייני החשמל של הסופה, חוקרים פיזרו מטען שלילי לבסיס עננים קונבקטיביים אורוגניים (שהיווצרותם קשורה בטופוגרפיה) ולאחר מכן דיווחו על אנומליה בשדה החשמלי ועל הבזקים בקרקע. תופעה דומה נצפתה גם באופן טבעי - מטען חשמלי שנוצר על ידי שרפות יער קטנות השפיע על סוג הברקים מסופה, והיא ייצרה אך ורק הבזקי +CG. בכלל, נמצאו אחוזים גבוהים של הבזקי +CG בסופות המושפעות משרפות. גורם משמעותי שמשפיע על אופי סופה הוא גרעיני ההתעבות (CCN) וגרעיני הקרח (IN). ללא גרעינים כאלה, הלחות שבענן אינה יכולה להתגבש לטיפות משמעותיות, ובלעידיהן משקעים בלתי אפשריים. כמות גרעיני ההתעבות משפיעה על גודל הטיפה ובכלל על תהליכים מיקרופיזיקליים בענן. מחקרים מסוימים הראו שעשן שהתפשט אלפי קילומטרים השפיע על התפלגות סוגי הברקים השונים בסופות, ומאחר שמטען חשמלי אינו יכול להיות מוסע למרחק רב כל כך, ההנחה היא שקיימת השפעה מיקרופיזיקלית בגלל תוצרי הסופה.
בהשפעה של אירוסולים אנתרופוגניים (הנפלטים כתוצאה מפעולות אדם) על עננים גלומה האפשרות להיות מרכיב חשוב בחיזוי השינוי האקלימי, וחרף זאת, רב הנסתר בה על הגלוי. ייתכן שכמות האירוסולים הגבוהה עשויה לשנות את עוצמת הקונבקציה וכפועל יוצא גם את הפעילות החשמלית של ענני סופות ברקים. לאירוסולים עלולה להיות גם השפעה הפוכה, שדווקא מדכאת קונבקציה. אירוסולים באוויר בולעים את קרינת השמש ומתחממים, ובכך גורמים להתחממות סביבתם ולהתקררות הקרקע. התחממות בגובה תורמת ליציבות האטמוספירית ומדכאת קונבקציה. במחקר שנערך באמזונס נעשה ניסיון לעמוד על המאזן שבין שני הגורמים הללו. המחקר נערך בעונה היבשה, מועטת המשקעים באזור, אשר בה מובערות שרפות רבות בשטח, בעיקר לצרכים חקלאיים. למחקרים מסוג זה נעשה שימוש ברשת הכלל עולמית למיקום ברקים (WWLLN-World Wide Lightning Location Network), המודדת סיגנלים של התפרקויות חשמליות, יחד עם מידע מההתקן הלווייני AQUA Modis, שמספק נתונים על אירוסולים ועל עננים. במחקר המדובר נתונים אלה סייעו בהצגת עדות לתקופת מעבר בין שתי ההשפעות הסותרות של האירוסולים והעננים. הלוויין מספק נתונים על העובי האופטי של האירוסולים (Aerosol Optical Depth - AOD), וזהו מדד לריכוזם.
כאמור, האפקט המיקרופיזיקלי קשור לכך שאירוסולים משמשים גרעיני התעבות וגרעיני קרח. שינויים בריכוזם משנים את התפלגות הגדלים של טיפונות הענן (טיפות המים המזעריות המרכיבות את הענן) ולאחר מכן את חלקיקי הקרח ולפיכך משפיעים על תהליכים פנימיים בענן - שיעורי התעבות והתאדות, שחרור חום כמוס ויעילות ההתנגשות-התמזגות (Collision coalescence efficiency). עשן כבד משרפות יער מקטין את גודל הטיפונות וכתוצאה מכך מעכב משקעים. עיכוב תחילת המשקעים מאפשר את התעצמותם של העננים, גורם לזרמים אנכיים חזקים יותר, ברד גדול יותר, וסבירות גבוהה יותר לקונבקציה. סימולציות עננים הראו גם כי זיהום אירוסולים באטמוספירה לחה בלת יציבה יכולה להניע עננים לפתח זרמים אנכיים חזקים יותר, לגדול גבוה יותר ולהתניע התפתחות סופות שניוניות. חשוב לציין שיש קשר הדוק בין עוצמת הקונבקציה ובין הפעילות החשמלית בענן. בעננים קונבקטיביים עמוקים יכולים להיות זרמים אנכיים חזקים, עם אזור רחב משולב פאזות (כלומר מים במצבי צבירה שונים), עם כמות מוגברת של שטף קרח וברד רך (גראופל). כל אלה חיוניים לתהליך הטעינה הלא-השראתי, שעל פי רוב, מיוחס לו ייצור החשמל בסופה.
ההשפעה הקרינתית של אירוסולים על תכונות הענן היא תוצאה של בליעה ופיזור של קרינת השמש על ידם. האירוסולים הבולעים מחממים את שכבת האטמוספירה הסובבת אותם, ובכך מקטינים את הלחות היחסית, בזמן שהם מקררים את הקרקע. תהליך זה מייצב את פרופיל הטמפרטורה מתחת לשכבת האירוסולים, מקטין את שטף לחות הקרקע ומוביל להפחתה בעננות.
מהמחקר עולה כי עבור ערכים נמוכים של אירוסולים, עלייה בריכוזם מביאה גם לעלייה בכמות הברקים, בעוד שעבור ערכים גבוהים יותר של אירוסולים, המגמה מתהפכת, ויותר אירוסולים מובילים לירידה בכמות הברקים. מכאן ניתן ללמוד ששני האפקטים המתוארים קודם תקפים ופועלים במקביל. כאשר יש מעט אירוסולים, גידול בכמותם משנה את התהליכים המיקרופיזיקליים, אשר גוברים על התהליך הקרינתי, ומעצימים את הברקים. עם העלייה בכמות האירוסולים, גובר התהליך הקרינתי, מייצב את הטמפרטורה, מקטין את הקונבקציה ובכך גם את כמות הברקים.
גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן
הידבקות רגשית ברשתות חברתיות
הידבקות רגשית ברשתות חברתיות מבוססת על תופעה מתחום הפסיכולוגיה החברתית והארגונית המתארת השפעה והעברת רגשות מאדם אחד לאדם אחר, או מאדם יחיד אל קבוצה. אחד ההסברים לתופעה מתייחס לתהליך חיקוי לא רצוני של "המדביק", האדם המחקה - "הנדבק" מתאים ומשנה את תפיסותיו ורגשותיו בהתאם. מחקרים בנושא מראים כי התופעה של העברת רגשות בין אנשים היא חלק אינטגרלי מטבע האדם בעלת פוטנציאל להשפיע על קשת רחבה של תחושות כגון: פחד קולקטיבי, גועל, התפרעות, קבלת החלטות, עצב ושמחה.