במשך השנים פותחו כלים רבים לניהול פרויקטים, החל מכלים המשמשים ליצירת תרשימי גאנט ופרט, וכלה בכלים לתזמון של פרויקטים רבים בסביבה מרובת פרויקטים. בשנים האחרונות רווחת גם התפיסה בדבר הצורך בהקמת מנהלת ניהול פרויקטים ארגונית, שתהווה הגוף הארגוני המרכזי העוסק בפיתוח והטמעת שיטות וכלים לניהול פרויקטי הארגון.
גשר ריו-אנטיריו
גשר ריו-אנטיריו (ביוונית: Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου) הוא גשר מעוגן כבלים, המקשר בין העיר ריו, בצפון הפלופונסוס, לעיר אנטיריו, הממוקמת מעבר למפרץ קורינתוס, על אדמת מערב יוון. הגשר, שנחנך ב-7 באוגוסט 2004, משפר באופן דרמטי את הגישה לפלופונסוס, שנעשתה קודם לכן רק דרך מצר קורינתוס.
המבנה.
אורכו של הגשר מגיע ל-2,252 מטר (ויחד עם גשרי הגישה הוא מגיע ל-2,882 מטר). כיוון שהוא מורכב כולו מ-4 עמודים ו-5 רשתות כבלי מתכת, הוא למעשה המישור התלוי על ידי כבלים הארוך ביותר בעולם. רוחבו 28 מטר, והוא כולל כביש בעל ארבעה נתיבים, שניים לכל כיוון, נתיב חירום נוסף ומדרכה להולכי רגל.
הגשר נקרא באופן רשמי "גשר כארילאוס טריקופיס" על שמו של חרילאוס טריקופיס, מהבולטים בראשי הממשלה של יוון ברבע האחרון של המאה ה-19, שהגה את רעיון בניית הגשר בין ריו ואנטיריו, אולם הטכנולוגיה של אז לא איפשרה זאת.
הגשר נחשב ליצירת מופת ארכיטקטונית והנדסית עקב ההתגברות המתוחכמת שנעשתה בבניתו על הקשיים הרבים שעמדו בפני מהנדסי הגשר. קשיים אלה כללו מים עמוקים, חומרי בניין לא בטוחים ליסודות, פעילות סייסמית באזור, וסכנת צונאמי והתרחבות מפרץ קורינתוס עקב תזוזת לוחות טקטוניים.
תכנון הגשר החל באמצע 1990, הכנת האתר לבנייה החלה ב-1998, ובניית העמודים התומכים בשנת 2000. ב-2003 הסתיימה בניית העמודים והחלה בניית רשתות הכבלים התלויות ונתיבי התחבורה. ב-21 במאי 2004 הסתיימה הבנייה המרכזית והחל הגימור (יצירת מעקים, מדרכות, צביעה וכדומה) והכשרת הגשר לעמידה בפני מים וחלודה. ב-7 באוגוסט 2004 נחנך הגשר, שבוע לפני תחילת אולימפיאדת אתונה (2004), ונושאי הלפיד האולימפי היו הראשונים שעברו עליו רשמית.
העלות הכוללת של הגשר הייתה 630 מיליון אירו, ומומנה בחלקה הגדול על ידי האיחוד האירופי, בנייתו הסתיימה לפני לוח הזמנים, שקבע את סיום הבנייה בין ספטמבר לבין נובמבר 2004. תכנון הגשר, ורוב בנייתו נעשתה על ידי החברה הצרפתית "vinci", שמתפעלת אותו תחת זיכיון דרך חברת הבת שלה "Gefyra" ("גשר" ביוונית). הארכיטקט הראשי של הגשר הוא ברד מיקאליאן.
עקב המאפיינים המסובכים של האזור נדרשו פתרונות הנדסיים מיוחדים. נסיבות אלה כללו עומק מים של 65 מטר, קרקעית המפרץ שלא יכולה לשאת משקל רב וליצור התנגדות מספקת, פעילות סייסמית, התרחבות מפרץ קורינתוס ב-30 מילימטר בשנה, והסכנה של תזוזות טקטוניות. כדי להתמודד עם הקשיים יושמו טכניקות מיוחדות:
הושקעו 200 צינורות באורך 25 מטרים, בצורה אנכית, בשטח המיועד להצבת העמודים. כדי למנוע שקיעת העמודים לקרקע החולית בעת רעידת אדמה.
העמודים המרכזים של הגשר לא נבנו על אדמת הים, או נקברו בה, אלא הונחו על מצע של חצץ, שפוזר ושוטח לגובה אחיד על קרקעית הים (משימה מסובכת מאוד בעומק 65 מטר). מטרת מבנה זה היא שבמקרה של תזוזה טקטונית יכלו העמודים לנוע, ללא התמוטטות, על קרקעית הים, בעוד מצע החצץ יספוג אליו את האנרגיה של התנועה.
חלקי הגשר מחוברים לעמודים ולכבלים במגבהים ובמרסנים הידראולים, ובכך מאפשרים לגשר לא להיות נוקשה יותר מדי, דבר שיגרום להתמוטטות ברעידת אדמה, ולא מדי גמיש, מה שיגרום נזק לעמודים, ולבסוף להריסתם. הגמישות של הגשר מאפשרת גם להתגבר על ההתרחבות ההדרגתית והטבעית של מפרץ קורינתוס.
המחיר לנסיעה על הגשר למכוניות פרטיות הוא 13.3 אירו, ולאופנוע - 1.9 אירו.
קורינתיה
כפר אז&quot;ר
כפר אז"ר היה מושב עובדים להתיישבות חקלאית בבקעת אונו. כיום היא שכונה בחלקה המזרחי של רמת גן.
כפר אז"ר מוקף על ידי שכונות העיר רמת גן ממזרח (קריית קריניצי החדשה ופארק קנוביץ'), מדרום (רמת אפעל) וממערב (כביש גהה והחלק העיקרי של רמת גן), ואילו מצפון גובל בשכונה בבנייה בשם "נאות אריאל שרון" ששייכת לקריית אונו. שטחה של השכונה הוא כ-1,000 דונם ומתגוררים בה כ-500 איש.
היסטוריה.
המושב קרוי על שם הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' ועלה על הקרקע בחודש דצמבר 1932 במסגרת התיישבות האלף.
כפר אז"ר הוקם על ידי שני ארגונים חלוציים: 'ברנר' ו'מע"ש'. המתיישבים הראשונים רכשו את האדמות מהכפר הערבי הסמוך אל חירייה, והקרן הקיימת השלימה את הרכישה על ידי הלוואות למתיישבים. בשלב מסוים העבירו תושבי המקום, מתוך דחף לאומי, כנראה, את הבעלות על האדמות לקק"ל.
איחוד שני הארגונים הביא לגיבוש שם היישוב: כפר אז"ר, על שם אז"ר (אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ') שהיה באותה העת עוד בחיים, וזאת כהוקרה על פועלו ותמיכתו בתנועת הפועלים. ביישוב אף הוקם לכבודו בית שנשא את שמו, ולהקמתו נאספו תרומות מאת ראשי היישוב ובהם יצחק בן-צבי, זלמן שזר, הסופר יהודה בורלא ועוד. בית העם נחנך במהלך מלחמת העצמאות ושימש את להקת הצ'יזבטרון בחזרותיה, ובמקום אף הציגה הלהקה את הופעת הבכורה שלה. כמו כן הופיעו במקום שחקני תיאטרון הבימה, האוהל ועוד.
בשנות ה-30 וה-40 היווה היישוב קו חזית שהגן על היישובים רמת גן, בני ברק וגבעתיים מפני השכנים הערבים, בעודו סופג התקפות יומיומיות. בשל בידודו היחסי התקיימו בין פרדסיו אימוני לוחמי "ההגנה". במהלך מלחמת העצמאות הוקמה ביישוב 'פלוגת משמר' מיוחדת אשר הגנה על המרחב, ובראשה עמד קצין שערק מהצבא היווני ושהה בכפר תחת השם החסוי 'נתן אלחנני'. לאחר המלחמה צורפו ליישוב שטחים של הכפר השכן, אל-ח'ירייה, שתושביו נסו בזמן מלחמת העצמאות, בעקבות התקפת ההגנה, ולא הורשו לחזור לאדמותיהם מאוחר יותר. האדמות הועברו לבעלות המדינה לפי חוק נכסי נפקדים, וצורפו לאדמות היישוב. ב-14 בדצמבר 1949 חדרו שלוש חוליות מסתננים ערבים לאזור כפר אז"ר, אך השומרים החמושים הבחינו בהם והבריחו אותם.
ב-1958, ביוזמת ועד הכפר, הוקמה אנדרטה הכוללת את שמותיהם של 8 בני הכפר שנפלו במלחמות ישראל. האנדרטה מתעדכנת לאחר כל נופל חדש, כמו שקרה עם .
ב-2 במרץ 2007 הודיע משרד הפנים על פירוקה של מועצה אזורית אפעל, שאליה השתייך היישוב, ועל סיפוחו של היישוב לעיר רמת גן, יחד עם רמת אפעל. הפירוק התבצע בפועל בתחילת 2008. האדמות שמצפון ליישוב סופחו לעיריית קריית אונו, בנקודת החיבור של עירייה זו עם מחלף בר-אילן, לתקופת ניסיון של 3 שנים. נציגות הכפר תמכה בפירוק המועצה האזורית אפעל ובסיפוח היישוב לרמת גן, בתנאי שהיישוב ימשיך להתנהל כמושב עובדים.
ביולי 2014 נפתח במקום בית קברות כדי לאפשר את קבורתו של החייל דניאל פומרנץ שנהרג בנגמ"ש בקרב שג'אעיה במבצע צוק איתן.
כיום.
כפר אז"ר הוא היישוב החקלאי היחידי בבקעת אונו, וכן המושב היחיד בישראל הכלול בשטחה של עירייה, שריד להתיישבות החקלאית הציונית ששגשגה באזור. כיום אופי המקום משתנה בהדרגה והוא הולך והופך לפרבר עירוני בעל נחלות גדולות במיוחד, בהשוואה לשכונות של בתים צמודי-קרקע בסביבה.
Coleoptera
Vespula Germanica
Rhinopoma microphyllum
Manis tricupsis
Diptera
Locusta migratoria
Culicidae
היסטוריה של לבנון
סדרת המאמרים העוסקים בהיסטוריה של לבנון.
לבנון בעת העתיקה (5000–1200 לפנה"ס).
שטחי החוף הפורים על שפת הים התיכון של אזור לבנון של היום היוו מוקד להתיישבות מתקופה מוקדמת.
ברחבי לבנון פזורים עשרות אתרים של התיישבות מוקדמת זאת הכוללים את העיר גבל, שנחשבת לעיר העתיקה ביותר בעולם שעדין מיושבת. בהתיישבויות הקדומות יותר שנתגלו בלבנון, נמצאו שרידים אף מהתקופה הנאוליתית, שעמדו כרמז לקהילות דייג משגשגות על חופי הים התיכון.
התקופה הפיניקית (1200–539 לפנה"ס).
החוף הלבנוני היווה בעצם את מרכזה של האימפריה הפיניקית.
התקופה הערבית הצלבנית והממלוכית (634–1516).
במהלך המאה השביעית לספירה כבשו המוסלמים את סוריה ולבנון זמן קצר לאחר מותו של מוחמד מייסד האסלאם והקימו משטר חדש שהחליף את המשטר הביזנטי.
"לבנון הקטנה" הייתה יחידה אוטונומית אשר התקיימה למן תחילת האלף השני (1000 בקירוב), ונודעה גם בשם "הר הלבנון". שליטי הר הלבנון הראשונים היו אמירים דרוזים מבית תנוך.
במהלך המאה ה-11 האמונה הדרוזית החלה להתפתח בלבנון. המארונים והדרוזים שלטו בפועל בלבנון עד לעידן המודרני. הערים הגדולות בחוף עכו, ביירות ואחרות נוהלו ישירות על ידי ח'ליפים מוסלמים.
בתחילת המאה ה-12 החל מסע כיבושים של לבנון על ידי הצלבנים במסגרת מסעי הצלב. טריפולי נכבשה ב-1102, ביירות וצידון ב-1110. הצלבנים הקימו את רוזנות טריפולי שנהייתה למדינת חסות מונגולית משנת 1260 והתמוטטה דור אחד לאחר מכן בסוף המאה ה-13 לכוחות ממלוכים.
המאה ה-13 התאפיינה בעימותים קשים בלבנון ובסוריה - לצד הצלבנים שהגיעו מאירופה ניתן למנות גם את המונגולים, שהגיעו מערבות מרכז אסיה, ואת הממלוכים שהגיעו ממצרים. במאבקים הקשים שביניהם על השליטה באזור, היו אלה הממלוכים שיצאו כשידם על העליונה.
שלטון עות'מאני (1516–1832).
המערכת החברתית והפוליטית אשר התקיימה בין השנים 1516 עד שנת 1832 היא אותה המערכת שהוקמה כבר בתחילת שלטונם של העות'מאנים בהר הלבנון (למעשה המערכת בקוויה הכלליים התבססה כבר בימי הגעת הדרוזים והמארונים להר הלבנון, ונשארה כשהייתה על פי המדיניות העות'מאנית: "מה שהיה הוא שיהיה"). מערכת שלטונית זו החזיקה מעמד עד לתקופת שלטון בשיר השני בחסות המצרים (1832–1840).