בשנת 2014 יצא הסרט הסוציו-דרמטי "השוטה". הסרט זכה במספר פרסים יוקרתיים, ביניהם פרס גורין על התסריט והדיפלומה הטובה ביותר של אגודת מבקרי הקולנוע ברוסיה ("לביטוי אמנותי בלתי מתפשר") בפסטיבל Kinotavr -2014. מתחילת 2017 הסרט היה אחד משני סרטים רוסים עם דירוג של יותר משמונה נקודות בפורטל הקולנוע KinoPoisk. הסרט זכה לתשבחות על ידי אחד משלושת מבקרי הקולנוע העיקריים של הניו יורק טיימס, סטיבן הולדן, שהציב אותו במקום הרביעי ברשימת חמשת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2015 על פי העיתון.
בשנת 2014 הוא הפך לבמאי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "השיטה" שיצאה שנה לאחר מכן. הוא הוזמן לצילומים בזכות קונסטנטין חבנסקי, שאהב את הסרט "המייג'ור". ביקוב מציין כי הוא צילם את בסדרה "על עקרונות הקומיקס" בצורתה הקלה והלך לפי הוראותיו של המפיק אלכסנדר צקלו שביקש להריץ תוכן בסגנון "HBO", שבשבילו בחן ביקוב את הסגנון הברוטלי-ריאליסטי המרהיב, עם מחקר מעמיק של הדמויות בסדרה. הסדרה קיבלה את פרס TEFI בקטגוריית הסדרה הטובה ועוד כמה פרסים. ביקוב סירב להשתתף בצילומי העונה השנייה של הסדרה בגלל חוסר החידוש בחוויה זו, כמו גם בגלל ההתמקדות בקולנוע איכותי במקום בימוי מסחרי ועשיית כסף.
הוא צילם שני שלישים מהסרט "מעבר לכוכבים", שהוקדש לאלכסיי ליאונוב ולטיסת החלל שלו, אך בגלל הבדלים יצירתיים הוא הורחק מהפרויקט. לדברי טימור בקממטוב, מפיק הסרט, סצינות שצילם יורי ביקוב נותרו בסרט. בראיון ציין ביקוב שהוא לא צפה בסרט ולא חש את הרצון לצפות בו בגלל שינוי מוחלט בהיסטוריה, שהיה במקור רדיקלי יותר, בגלל הכיוון של הסרט, שהיה בעיקר "אנושי", והפך לסרט בעל נושא פטריוטי ומשיכת קהל לסרט שנעשה בסגנון ורמה של "אושן""," כמו סרטי השכרה אחרים. ביקוב ציין כי ככל הידוע הסרט צולם כולו, למעט סצנה אפשרית אחת שלא ניתן היה לחזור עליה בגלל קושי לשחזור.
בשנת 2016 הוא הקים את חברת הסרטים Koda כדי להפחית משמעותית את עלויות ניהול סרטי זכויות היוצרים שלו ולשפר את השליטה הכללית בתהליך הצילומים. ההנחה היא כי באולפנים יפיקו סרטים איכות לא מסחריים.
בשנת 2016 הוא סיים לצלם את הסדרה עמוסת הפעולה רדומים, המבוססת על תסריט של סרגיי מינאייב. ביקוב מציין שבתחילת הפרויקט דיברו על האפשרות להשתתף בסדרה כתסריטאי, אך אז הוא הפך לבמאי שכיר רגיל ללא זכות להשתתף בפוסט-פרודקשן, כולל עריכה. לפיכך, ביקוב הצביע על כך שהוא לא יכול לקחת "אחריות יצירתית" לסדרה, ומביע תמיהה כי שלב הפוסט-פרודקשן הופקד בידי המפיקה ילנה לאפינה, שלא השתתפה בעבר בשום פרויקט. ב-13 באוקטובר 2017, ביקוב הודיע על פרישתו מהקולנוע בהתבסס על צילומי הסדרה ואמר כי לאחר שצילם אותה ""בגד בכל הדור המתקדם שרצה לשנות משהו במדינה הזו"."
ברם, ב-2018 חזר לביים סרטים חברתיים והוא ביים את הסרט "המפעל" והסרט "השומר", שזכו אף הם לשבחים רבים.
בשנת 2020 החל לעבוד על סדרת טלוויזיה בשם אפס, אודות חוקר שהיה במאסר שמונה שנים בעוון עבירות שחיתות. עם שחרורו הוא מגלה חייו נחרבו: עמיתיו הפנו לו גב, אשתו התחתנה עם חברו הטוב ונראה שהקריירה שלו נגמרה. לפני שיצא את הכלא, חבר לתא לשעבר, שהיה בעבר איש עסקים מצליח, מציע לחוקר למצוא את האנשים שהרגו את בנו לפני עשרים שנה ולקבל סכום גדול עבור זה, שיאפשר לו להתחיל את החיים מאפס. החוקר יוצא למסע ארוך ומסוכן כדי לפתוח את סבך האירועים המורכב בהווה ובעבר וליצור תמונה חיה וברורה של ההיסטוריה המודרנית של רוסיה באמצעות הדוגמה של עיר פרובינציאלית אחת גדולה. הסדרה פותחה עבור שירות KinoPoisk HD.
זליג שטורמן
זליג שטורמן (1900 יקטרינוסלאב, אוקראינה - 12 במרץ 1969) היה מאנשי העלייה השנייה ומתושבי חוות סג'רה ואילניה. שירת בגדודים העבריים ובגדוד העבודה.
ביוגרפיה.
נעוריו.
הוריו של זליג, אברהם משה שטורמן ומנוחה לבית קליגורסקי גרו תחילה בכפר צ'רבונה שם נולדו 5 ילדים. משפחת שטורמן הייתה המשפחה היהודית היחידה בעיירה כשאב המשפחה עבד כמנהל טחנת הקמח של הפריץ בכפר. כשהילדים גדלו עברה המשפחה לעיירה היהודית הסמוכה זבניגרודקה. בהמשך עברה המשפחה ליקטרינוסלאב שם נולד זליג ב-1900 כילד שישי מתוך שבעה. אב המשפחה עבד ביקטרינוסלאב כמנהל מפעל "ברוק" לייצור לבנים ורעפים.
בערב פסח 1906 עלה שטורמן, עם משפחתו, ארצה במסגרת העלייה השנייה. בנמל יפו קיבלה את פניהם הבת חיה ברשדסקי (שעלתה כבר ב-1905 עם בעלה שלמה ובנם הראשון שלום).
תקופת יפו.
לאחר העלייה ארצה התיישבה המשפחה ביפו בה עסק האב בניהול מטבח ציבורי "בית תבשיל". זליג נשלח, עם אחיו מנחם שטורמן, לבית ספר לבנים ביפו של חברת עזרה. בתחילת 1908 נפטר האב אברהם משה. בתקופת ה"שבעה" ביקרה בבית השטורמנים חנה צ'יזיק (שהייתה מנהלת המשק בפנימייה "קריית ספר" המשויכת לבית הספר החקלאי בן שמן) והציעה לזליג שטורמן לעבור ללמוד בבן שמן. שטורמן החל ללמוד בבית הספר אולם עם סיום שנת הלימודים נסגר המקום ושטורמן סירב לחזור לבית הספר "עזרה". האם, שהמשיכה להפעיל את בית התבשיל לאחר מות בעלה, החליטה, בהמלצת הבן חיים, לעלות עם משפחתה לגליל שם נמצאו כבר 3 מבנותיה. זליג נשלח ראשון אל חוות סג'רה ושאר המשפחה הגיע אחריו.
תקופת הגליל.
ב-1909 התיישבה המשפחה בחוות סג'רה שם כבר גרו אחיותיו שפרה ואסתר. האם הצטרפה כשותפה ב"קולקטיב" שהקימה מניה שוחט. בעקבות השביתה שפרצה במקום ב-1910 עברה המשפחה ליבנאל ואחרי תקופת מה עברו לחיפה שם המשיך זליג את לימודיו בבית ספר "עזרה" שבישוב. ב-1918, לאחר נפילתו של גיסו צבי בקר, מקבל שטורמן את רובהו של בקר, מצטרף לארגון השומר, ומתחיל לשמור במקומו של בקר במושבה בית-גן. בהמשך עבר לגור בתל עדש שם גרו, באותה תקופה, רבים מאנשי "השומר" ואחיו חיים ביניהם.
תקופת הגדודים העבריים.
ב-1919, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, התגייסו שטורמן וחברים נוספים מארגון "השומר" לגדודים העבריים. תחילה שהו בסרפנד ואז נשלחו למצרים כדי לשמור על שבויים גרמנים. כמו כן התבקשו לשמור על מחסני הנשק הבריטים ועל הרכבות שהובילו אותו צפונה. על פי הנחיות של שמואל הפטר שביקר אותם החלו חברי השומר שבגדודים להעלים כלי נשק מהמשלוחים ולהעביר אותם למחסני "השומר". לקראת סוף שירותו חלה בקדחת ושוחרר בשחרור מוקדם.
תקופת גדוד העבודה.
לאחר שחרורו של שטורמן מהגדודים העבריים עבר לגור בתל עדש והחל לעבוד, עם קבוצת חלוצים, בסלילת הכבישים בעמק הירדן (בין השאר את כביש טבריה-צמח). קבוצת עובדים זו היוותה את הגרעין של גדוד העבודה על שם טרומפלדור שהוקם, רשמית, ב-25 באוגוסט 1920. במקביל לעבודתו השתתף בקורסים צבאיים שהעביר יצחק שדה ואף נשלח לקורס מפקדים בתל יוסף אותו ניהל ירחמיאל לוקאצ'ר. בתקופה זו אף צורף לארגון החשאי הקיבוץ ב-1927 עזב שטורמן את גדוד העבודה והקים, עם עוד חברים, קבוצת חציבה בשם "האבן העברית", במתכונת של קולקטיב, שפעלה באזור ירושלים אך קבוצה זו שרדה כשנה והתפרקה. ב-1928 החל לעבוד כעוזר למנהל מחצבה לייד בית לחם.
תקופת ירושלים.
ב-1927 עבר שטורמן לירושלים והיה מפעילי ארגון ההגנה שם וזאת במקביל לעבודתו במחצבה בין בית לחם לחברון. בתחילת מאורעות תרפ"ט ניצל בנס מטבח שניסו פורעים ערבים לעשות בעובדי המחצבה היהודים. אחרי אירוע זה לא הסכימה לולה, אשתו, שיחזור למחצבה בבית לחם והוא החל לעבוד בחציבה בתחנת הכוח בנהריים אולם עזב עקב אי הסכמות עם פנחס רוטנברג. משם עבר לעבוד בחברה אנגלית לסלילת כבישים והקמת מחנות צבא ובמסגרת זו נדד ברחבי הארץ ובעבר הירדן. בתקופת המרד הערבי מונה למפקד, מטעם "ההגנה", על היישובים הר טוב, קריית ענבים ואחרים. בתקופת מלחמת העצמאות מונה לאחראי על שרותי האספקה לעיר. לאחר המלחמה עבד במקורות ובמינהל מקרקעי ישראל.
משפחתו.
זליג שטורמן נישא ללולה (לאה) ולזוג נולדה בת (ניצה). זליג נפטר ב-1969 והובא למנוחות בבית הקברות של כפר גלעדי. לולה אשתו נפטרה ב-1987 ונקברה לידו.
פרשיות עבר.
הילד הערבי מתל עדש.
בתקופת בה חי שטורמן בתל עדשים אימץ היישוב ילד בדואי, בשם מוחמד ראזאווי, שננטש על ידי שבטו, שהגיע מהדרום בעקבות עדריהם בתקופת בצורת. לאחר מספר שנים בהם גדל בקיבוץ נסע לעזה לחפש את משפחתו. כ-30 שנה לאחר מכן נפגש שטורמן עם אותו ילד בנסיעה באוטובוס בה מילא תפקיד של נהג הרכב.
חיפוש הזהב בירדן.
לאחר נסיגת הטורקים במהלך המערכה על ארץ ישראל וסיני במלחמת העולם הראשונה נפוצה השמועה שהמפקדה העות'מאנית השליכה לנהר הירדן ארגזי זהב תוך כדי נסיגתם. מניה שוחט, שחיפשה מקורות מימון לארגון השומר, פנתה לשטורמן שינהל מבצע חיפוש אחרי תיבות הזהב. בעזרת אמודאי יווני ששכר בחיפה ובעזרת ציוד טכני שמסר גדליהו וילבושביץ החל החיפוש אחר הזהב. החיפושים הופסקו לאחר שבוע בו לא נמצא הזהב.
ההצלה ממחצבות צור באהר.