בשם הספר, "ברכת שמואל", הנציח המחבר את אביו הרב שמואל דוד. הרב ליבוביץ טיפל בעצמו בסידור חידושיו והכנתם לדפוס. בחורף תרצ"ה עסק בכתיבת חידושיו לבבא מציעא, אבל לא הגיע להשלמתם, כי בינתיים פרצה מלחמת העולם השנייה ונפטר ללא שזכה לראות את חידושיו בדפוס.
תוכן הספר.
הספר נחשב לקשה יחסית, מכיוון שבניגוד להסברתו של רבי ברוך בער, כתיבתו הייתה בקיצור נמרץ ובביטויים מיוחדים.
רבי ברוך בער היה דייקן בדבריו. כתב על כך חתנו רבי ראובן גרוזובסקי:
בישיבות רבות נחשב הספר לאחד מספרי היסוד מבין ספרי האחרונים.
בתשע"ח יצא כרך נוסף מכתב ידו, "כתבי ברכת שמואל - על מסכת שבת", שנערך על ידי נכדו, הרב עוזיאל ליבוביץ.
ספרי עזר.
נכדי המחבר הוציאו את "חידושי ושיעורי רבי ברוך בער", שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידי תלמידיו. הספר נועד בעיקר להסביר את שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידו ב"ברכת שמואל".
חיים הלברשטאם
רבי חיים הלברשטאם מצאנז (מכונה: "הדברי חיים" על שם ספרו; ה'תקנ"ז, 1797 – כ"ה בניסן ה'תרל"ו, 19 באפריל 1876), היה רבה של העיר צאנז ומייסדה של חסידות צאנז. רבי חיים מצאנז נחשב לאחד מגדולי מנהיגי יהדות מזרח אירופה בדורו, ואחד מהיוצרים החסידים החשובים והמשפיעים ביותר.
תולדות חייו.
נולד בשנת ה'תקנ"ז בעיר טרנוגרוד שבגליציה למרים, צאצאית של החכם צבי, ולרבי אריה ליבוש. נולד למשפחת מתנגדים. בגיל 13, לאחר שנעשה חסיד, נלקח כחתן לרחל פיגא בתו של הרב ברוך פרנקל-תאומים, בעל ה"ברוך טעם". התחתן אחר כך עוד שלוש פעמים, בשנית עם אחות אשתו הראשונה, בשלישית עם בתו של הרב יחיאל צבי הירש אונגר מטרנוב (בנו של רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה) וברביעית עם בתו של הרב אלימלך טארים (בנו של רבי נתן לייב בנו של רבי מנחם מנדל מרימנוב). מנשותיו הראשונה והשלישית (שאף שמה היה רחל) נולדו לו שמונה בנים ושבע בנות.
רבותיו בחסידות היו רבי נפתלי צבי מרופשיץ ורבי צבי הירש מזידיטשוב. הוסמך להוראה על ידי הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין בעל ים התלמוד. בשנת תקפ"ח התקבל לרבנות בעיר צאנז. בשנת תק"ץ התחיל לנהוג באדמורו"ת.
הוא נודע בהתלהבותו הסוערת בתפילה וכבעל צדקה גדול. נסעו אליו אלפי חסידים בהיותו בעל מופת ופועל ישועות. הנהגתו הייתה באופן של תקיפות ותביעה עצמית מצד אחד ומצד שני רחמים וחמלה על החלשים והעניים.
רוב בניו וחתניו שימשו באדמורו"ת, כשהמפורסם שבהם הוא בנו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה. אחד מבניו, רבי אהרן, מונה על ידו לכהן ברבנות צאנז. צאצאיו הנהיגו חצרות חסידיות רבות. החצרות הממשיכות את שושלת צאנז היום הן: צאנז-קלויזנבורג, צאנז-ז'מיגראד, באבוב, סטרופקוב, צאנז-גריבוב, טשאקאווא וגורליץ.
שיטתו בלימוד והלכה.
הדגיש את חשיבות הבקיאות ואמר שאין להורות הלכה בהלכות שבת אלא למי שבקי במסכת שבת בעל פה. אף שהיה אדמו"ר חסידי לא עודד פרסום קבלה ברבים. בהלכה ידועה בייחוד שיטתו בנוגע להנחת תפילין שאין להקפיד על מקומן בראש בדיוק. כמו כן שיטתו בהלכות מקואות נחשבת בין המחמירות. התנגד בחריפות לשימוש במצות שנאפו במכונה, וללבישת ציצית שנטוותה במכונה. כמה מפסיקותיו ההלכתיות הסעירו את העולם החסידי, בהן פסיקה שבחורים לא נשואים צריכים להניח תפילין בחול המועד (בניגוד לנהוג בחסידויות אחרות) ופסיקה כי אדמו"רות אינה אמורה לעבור בירושה לבני המשפחה אלא לתלמידי האדמו"ר. מספר ניכר של ממשיכי ופרשני שיטתו ההלכתית פעלו בגאליציה ובהונגריה.
הנהגה ופעילות ציבורית.
בזמנו התפתחה מחלוקת עזה בין חצרות סדיגורה וצאנז לגבי דרך התנהגותם של חסידים, וכמו כן על התנהגותו של רבי דוב בער מליווא, בנו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. הוא כתב מספר מכתבים חריפים נגדו ונגד חצרות סדיגורה.
רבי חיים פעל בוויכוח הגדול שהיה בקרב יהדות הונגריה סביב מבנה הקהילות, ויכוח שהביא להיפרדות החרדים והקמת קהילות אורתודוקסיות נפרדות ביהדות הונגריה.
משפחתו.
רבי חיים נישא כאמור ארבע פעמים, נשותיו היו הרבניות: רחל פייגא, אחותה של רחל פייגא, רעכיל דבורה ורבקה.חמשת בניו הגדולים ושלוש בנותיו הגדולות היו מזיווג ראשון. השאר מזיווג שלישי.
חתניו.
כמו כן גידל את בתו החורגת, הינדא רחמה (בת אשתו רבקה והרב נפתלי צבי פרנס) שנישאה לרבי מאיר מלינסק. רבי מאיר גר אצלו לאחר חתונתו ושימש כדיין בבית דינו.
מספריו.
ספריו של רבי חיים נקראו בשם "דברי חיים". הנושאים עליהם כתב:
ראול וולנברג
כרמל (כתב עת)
"כרמל" הוא כתב עת ספרותי היוצא לאור בהוצאת "כרמל" הירושלמית. כתב העת מוקדש לשירה עברית מקורית, שירה מתורגמת, דברים קצרים על השירה וסיפורים קצרים.
היסטוריה.
"כרמל" נוסד בשנת תש"ס 2000, ועד נובמבר 2015, נדפסו 17 חוברות שלו.
העורך והמייסד של כתב העת "כרמל" הוא המשורר הירושלמי שלמה לאופר. לצדו פועלת מערכת קטנה של משוררים מתרגמים ועורכים, בהם עורך התרגום פטר קריקסונוב, אסתר אטינגר, אלכס זהבי, אסף בן מנחם, עמוס גורן, רמי סערי, רונן סוניס ודוד ויינפלד. בתחילה היה כתב העת משותף עם כתב העת שבו, וגיליון ראשון יצא בהוצאת "שבו-כרמל". החל מהגיליון השני כתב העת "כרמל" הוא עצמאי.
בכתב העת פורסמו משיריהם של מיטב המשוררים, החל מדליה רביקוביץ, חיים גורי ואגי משעול, דרך שירי אסתר אטינגר, מרדכי גלדמן, יונדב קפלון, אדמיאל קוסמן, שמעון שלוש, זמיר בן דוד, מאיה בז'ראנו ועוד.
עיקר המוניטין של "כרמל" באוסף תרגומי השירה שבו. בחוברות כרמל לאורך השנים התקבץ אוסף נרחב משירי אוסיפ מנדלשטם בתרגום פטר קריקסונוב, שליווה את תרגומיו במבואות ובהערות. כן הופיעו יצירות ממורשת תרגומיו הנדירים של משה זינגר הנעמי, שהלך לעולמו בגיל צעיר: להוציא את תרגומיו הידועים ליצירותיו של רילקה, פורסמו ב"כרמל" הפרק הראשון מיצירת דנטה "התופת" וגם סונטות של ויליאם שייקספיר, שירים של אודן, אליזבת בראונינג ורבים אחרים.
כמו כן פורסמו בכתב העת פואמות בפרוזה של גאורג טראקל בתרגומו של יורם ברונובסקי ותרגומים רבים של פבלו יצחק הלוי קורצ'אק, שהעביר לעברית מן השירה הספרדית והלטינו-אמריקאית יוצרים כגון אלחנדרה פיסארניק, בורחס, חלמן ואחרים. בכתב העת הופיעו תרגומיו של רמי סערי לשירי סירקה טורקה, ומשיריו שלו עצמו, תרגומו של רונן סוניס למרינה צבטייבה, ופרופ' שמעון זנדבנק שתרם משירי הלדרלין ומשוררים אחרים.
בכרמל הופיעו גם מסות של מאיה קגנסקיה ומאמרים נרחבים של שחר ברם, שגם כתב שירים שראו אור בחוברת. התפרסמו מסות של פרופ' אריאל ראטהאוז ופרופ' אריאל הירשפלד, שכתב מסה קצרה על תרגומי הסונטות של שייקספיר ועוד.
כרמל (כתב עת לשירה)
כרמל (פירושונים)
חיים מצאנז
גומי לעיסה
פוטוספרה
צ'יאונה סוגיהארה
צִ'יאוּנֶה (סֶמְפּוֹ) סוּגִיהַארַה, (ביפנית: 杉原千畝; 1 בינואר 1900 – 31 ביולי 1986) היה דיפלומט יפני. בהיותו קונסול יפן בקובנה, ליטא, הציל בזמן השואה חייהם של אלפי יהודים מפולין ומליטא. על מעשה זה הוענק לו התואר חסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
סוגיהארה נולד בכפר יאוטסו, מחוז גיפו, שביפן ב-1 בינואר 1900 לקוסוי, גובה מס מטעם הממשלה ורופא, וליאטסו. הוא היה הבן השני מתוך שישה ילדים. מגיל צעיר גילה עניין רב בשפה האנגלית ובעולם שמעבר ליפן. אביו ציפה ממנו ללמוד רפואה, אך בבחינות הכניסה פסל את עצמו בכוונה - כשרשם במבחן את שמו בלבד. הוא נרשם ב-1918 לאוניברסיטת ואסדה ולמד כמקצוע ראשי ספרות אנגלית. ב-1919 עבר את בחינות משרד החוץ, ונשלח לחארבין שבסין, שם למד גרמנית ורוסית, התמחה בענייני רוסיה ואף המיר דתו לנצרות פרבוסלאבית.
במשרד החוץ היפני נחשב סוגיהארה לדיפלומט מבריק. בין היתר מונה כאחראי לרכישת מסילת הרכבת הצפונית במנצ'וריה (שהייתה אז מדינת בובה של יפן) מידי ברית המועצות. הודות למידע שקיבל מהסינים, הצליח לקנות אותה במחצית המחיר שדרשו הרוסים. סוגיהארה התפטר מתפקידו לאות מחאה אחרי הזוועות שנעשו תחת הכיבוש היפני בסין, וחזר ליפן ב-1935. שם התחתן עם יוקיקו קיקוצ'י, שהייתה בת למעמד נמוך משלו. גם היא התנצרה לפני נישואיהם.
ב-1938 גויס שוב למשרד החוץ, שירת במשרד הדוברות ובהמשך נשלח לשמש כמתרגם לרוסית בלשכת הצירות בהלסינקי שבפינלנד. ב-1939 נשלח לליטא, שם נתמנה לסגן הקונסול בקובנה. תפקידו החשאי הנוסף היה לאסוף מודיעין על תנועות הצבא הסובייטי והגרמני באזור. בתחילת אותה שנה (1939) הציעו היפנים לגרמנים להפעיל עבורם רשת לפעילות חתרנית באוקראינה בתנאי שהגרמנים יממנו אותה. הגרמנים ידעו על הרשת היפנית האנטי-קומוניסטית שכבר פעלה אז בכל מרכז ומערב אירופה ונוהלה על ידי נספחים צבאיים ודיפלומטים יפנים. סוגיהארה היה אחד מקציני הרשת הזו. הגרמנים התלהבו מרעיון הרחבת הרשת לאוקראינה והסכימו להעניק את המימון הדרוש לפעילות הזאת, כיוון שהוסבר להם כי המקורות של הרשת הם אוקראינים שונאי סטלין ומתנגדי הקומוניזם, ששירתו ב"צבא האדום" בעל כורחם.
במהלך מלחמת העולם השנייה.