על פי סעיף 92 בחוקה הרוסית, אם נבצר מהנשיא למלא את תפקידו, מכהן ראש ממשלת רוסיה כממלא מקום הנשיא; בסך הכול כיהנו בתפקיד שלושה נשיאים, אולם בין 5 ל-6 בנובמבר 1996 ראש הממשלה ויקטור צ'רנומירדין כיהן כממלא מקום הנשיא ילצין, בעקבות ניתוח מעקפים שעבר באותו היום. ראש הממשלה צ'רנומירדין סיפר בתקשורת כי הנשיא ילצין העביר אליו את סמכויות הנשיא לפני שנכנס לניתוח. עם החלמתו מהניתוח המשיך ילצין למלא את סמכויותיו כנשיא המדינה, עד תום המאה, ב-31 בדצמבר 1999.
דרישות התפקיד.
על פי החוקה הרוסית, מתמודד לנשיאות רוסיה חייב להיות אזרח המדינה, בן 35 לפחות, אשר גר ברוסיה בקביעות בעשר השנים שלפני קיום הבחירות לנשיאות רוסיה. על מנת להשתתף בבחירות לנשיאות, על המועמד לקבל תמיכה מסיעה בדומה, הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי (אם כי אינו מחויב להיות חבר במפלגה). אם הוא אינו נהנה מתמיכת מפלגה כלשהי בפרלמנט, עליו להגיש לוועדת הבחירות המרכזית, הגוף המארגן את הבחירות ברוסיה, שני מיליון חתימות לפחות.
כוח וסמכות.
החוקה הרוסית מעניקה לנשיא סמכויות עצומות, אף על פי שהיא גם מרסנת את כוחו. בתיקונים שהוצעו בשנת 2020, אף הוגבלה מעורבותו בפיזור הקבינט ומינוי ראש הממשלה.
על פי החוקה, הנשיא:
השתייכות פוליטית.
אף על פי שטכנית הנשיא יכול להיות חבר במפלגה פוליטית, באופן מסורתי נמנעו נשיאי הפדרציה הרוסית מלהיות חברים במפלגה. באופן מסורתי הנשיא תומך במפלגה כלשהי או יותר במהלך הבחירות לדומה ולאחר מכן, אך זה על מנת לשרת את האינטרסים שלו ולסייע לו בקידום המדיניות ולשמש לו כבסיס כוח בפרלמנט. הנשיא נוטה להיות מעל לספקטרום הפוליטי, ולשמש כמדינאי המגשר ומאזן בין הקבוצות הפוליטיות השונות בזמן שהוא לא משתייך לאף אחת מהן באופן ממשי.
השבעת נשיא רוסיה.
השבעת נשיא רוסיה (Инаугурация президента России) היא האירוע הרשמי לציון תחילת כהונה חדשה בת שש שנים (בעבר ארבע שנים) של נשיא הפדרציה הרוסית. ההשבעה מתקיימת עבור כל תקופת כהונה, גם כשהנשיא ממשיך בתפקיד לתקופת כהונה שנייה. את ההשבעה עצמה מנהל נשיא בית המשפט לחוקה בהתאם לחוקת רוסיה, הקובעת כי על הנשיא להישבע אמונים לפני שיוכל להתחיל בתפקידו. טקס ההשבעה הוא אירוע חגיגי. מאז 1999 יום השבעתו לתפקיד של הנשיא הוא 7 במאי. ההשבעה האחרונה שהתקיימה היא השבעתו של ולדימיר פוטין, ביום שני, 7 במאי 2018, שציינה את תחילת הכהונה שלו כנשיא, לאחר שנבחר לתפקיד בפעם הרביעית.
ממלא מקום.
ממלא מקומו של הנשיא אם הנשיא לא מסיים את תקופת כהונתו (בעקבות מוות, התפטרות, הדחה, חוסר יכולת לתפקד או כל סיבה אחרת) הוא ראש הממשלה. על פי סעיף 92 בחוקה הרוסית, זהו סדר ההחלפה של תפקיד הנשיא בפועל:
תחבורה.
שירותי תחבורת הקרקע של הנשיא מסופקים על ידי גוף הנקרא "המוסך למטרה מיוחדת" שכפוף לשירות האבטחה הפדרלי.
שירותי תחבורת האוויר של הנשיא מסופקים על ידי חברת התעופה רוסייה. המטוס הנשיאותי של רוסיה הוא מטוס איליושין IL-96 המשרת את נשיא רוסיה והכולל 2 גרסאות האחת - Ил-96-300ПУ - נכנסה לשירות ב-1995. המטוס השני - Ил-96, б/н 96016 - המריא לראשונה ב-21 באפריל 2003. בנוסף לכך לרשות הנשיא קיימים מטוסים נוספים ומסוקים. כלי הטיס הנשיאותי של רוסיה נושא את צבעי הטריקולור הרוסי כחול-אדום-לבן. על מטוס הנשיא מתווסף סמל המדינה וסמל הנשיא כאשר כלי הטיס בשימוש.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים הרוסיים.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (Верховный Главнокомандующий Вооружёнными Силами Российской Федерации) הוא הדמות הבכירה ביותר בשרשרת הפיקוד הצבאית ברוסיה, תפקיד שממלא נשיא רוסיה, בהתאם לסעיף 87 בחוקת רוסיה.
התפקיד נוצר ב-7 במאי 1992 עם הקמת משרד ההגנה הרוסי, כיורש משרד ההגנה הסובייטי. ארבעה אנשים נשאו את התפקיד הזה, שלושה מהם נשיאים מכהנים והאחד ממלא מקום הנשיא. בוריס ילצין כיהן כמפקד עליון מ-1991 ועד 1995 ולאחר מכן ברציפות עד להתפטרותו ב-1999. במשך יומיים (מ-5 בנובמבר ועד 6 בנובמבר 1995) את תפקיד ממלא מקום נשיא רוסיה והמפקד העליון מילא ויקטור צ'רנומירדין, ראש הממשלה, שהחליף את הנשיא בשל אשפוזו הבהול. מ-1999 המפקד העליון הוא נשיא המדינה.
ב-2009 התקבל סמל רשמי למפקד העליון של הכוחות המזוינים.
זכויות סוציאליות של נשיאים לשעבר.
באוגוסט 1995, נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין חתם על צו לפיו יחולו זכויות סוציאליות מסוימות למי שכיהנו כנשיאי רוסיה. ב-1999 הוכנסו שינויים בצו הנשיאותי ובינואר 2001 אושר הצו על ידי האספה הפדרלית של רוסיה כחוק פדרלי.
על פי החוק, נשיא רוסיה זכאי לשכר חודשי של 75% מהשכר הממוצע לנשיא מכהן, אם מת הנשיא בזמן כהונתו זכאית משפחתו לקבלת סיוע כספי. כל החלטה על הפסקת סיוע לנשיאים לשעבר מתקבלת על ידי משרד העבודה והרווחה הרוסי, בהתאם להנחיות ולגודל הפנסיה הממלכתית המגיעה לנשיאים לשעבר. אם הנשיא אינו מכהן עוד בשירות המדינה, הוא זכאי לאבטחה מטעם שירות האבטחה הפדרלי למשך תקופה של 5 שנים.
Kremlin.ru.
Kremlin.ru (ברוסית: Кремлин.ру או президент.рф) הוא פורטל אינטרנט בשפה הרוסית המשמש למעשה כאתר האינטרנט הרשמי של נשיא רוסיה וסגל הקרמלין.
האתר נפתח לראשונה בשנת 2000, זמן קצר לאחר שממשלת רוסיה חנכה את אתר האינטרנט שלה ב-1999, ומאז עבר מספר שינויים ושדרוגים. גרסתו הנוכחית של האתר עלתה ב-2009, וכיום הוא נגיש גם לטלפונים סלולריים וכן באמצעות הקלדת אותיות קיריליות, עם הדומיין рф.
האתר מכיל את כל פגישות הנשיא וישיבותיו עם חברי הממשלה הפדרלית, וכן את מפת רוסיה והעולם. הקלדה על כל מחוז ומדינה מציגה את היסטוריית ביקוריו של הנשיא במקום.
נשיא הפדרציה הרוסית
הכוחות המזויינים של הפדרציה הרוסית
Take That
טייק דט
עזרת נשים (בית כנסת)
עזרת הנשים היא המקום בבית הכנסת שנועד לנשים המתפללות, בנפרד מהמקום המיועד לגברים. הסיבה לחדר נפרד זה, שנמצא לעיתים בקומה גבוהה מעזרת הגברים, ולעיתים באותה קומה אך מופרד על ידי מחיצה או וילון, היא למנוע עירוב בין גברים לנשים בזמן התפילה. ההפרדה נלמדת מכך שבבית המקדש בזמן שמחת בית השואבה היו בונים יציע מיוחד לנשים כדי שלא יתערבו עם הגברים ו"יבואו לידי קלות ראש".
מקור השם "עזרת נשים" בעזרת הנשים שהייתה בבית המקדש, אף כי שם לא מדובר באזור המיוחד לנשים, אלא שנקרא כך על שם מרפסות שהותקנו בו לעמידת נשים בזמן שמחת בית השואבה.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
חוקרים משערים שבתקופה העתיקה לא הייתה הפרדה בין נשים לגברים במקדש ובבתי הכנסת הארצישראליים. בבית המקדש הייתה הפרדה רק בזמן שמחת בית השואבה. באף אחד מבתי הכנסת העתיקים (מהתקופה הרומית והביזנטית) שנמצאו בא"י לא נמצאו עדויות להפרדה. ומצד שני, ישנן עדויות רבות על נשים שבאו לבית הכנסת.
עם זאת, ישנם מספר רמזים שייתכן שמצביעים על קיום עזרת נשים בבתי כנסת יהודיים בעת העתיקה. פילון האלכסנדרוני, בחיבורו על חיי העיון, מציין כי לתרפויטים הייתה עזרת נשים בסמניון שלהם, בעל התפקיד המקביל לבית כנסת: אולם ייתכן שזה דווקא סימן שליהודים לא היה עזרת נשים כי פילון לא מזכיר עזרת נשים בהתייחסו לבתי הכנסת של היהודים. בכתב זכויות שנתן אוגוסטוס קיסר ליהודי אסיה הקטנה וצפון אפריקה מוזכר: "בתי השבת או אולמות הגברים שלהם". ייתכן שאזכור זה רומז לעזרת נשים, אולם ייתכן שהוא מרמז שבאופן רגיל רק גברים השתתפו בתפילה.
עדויות ראשונות לעזרת נשים בבית הכנסת אפשר למצוא בבית הכנסת העתיק בגרמניה הנמצא בוורמס. בית הכנסת עצמו נבנה בראשית המאה ה-11 אבל רק במאה ה-12 נוספה לו עזרת הנשים. זוהי כנראה העדות הקדומה ביותר של עזרת נשים בבית הכנסת.
בתי כנסת של נשים.
נראה שעד למאה ה-19 אף פעלו בתי כנסת נפרדים לנשים בלבד, בהן היו הנשים מתאספות לתפילה. כיוון שהנשים באירופה לא הבינו את שפת התפילה המקובלת ולא יכלו לקרוא עברית הייתה חזנית במרבית המקומות האלו, שניהלה את מהלך התפילה לעיתים בעברית ולרוב ביידיש, השפה היהודית המדוברת.
ידוע גם על בתי כנסת בצרפת בהם עזרת הנשים הייתה בחדר מתחת לבית הכנסת והיו רואות ושומעות את קריאת התורה דרך חורים ברצפה, את שאר התפילה כנראה עדיין עשו בנפרד בשפה שהייתה מובנת להן.
השווייצרי תומאס פלאטר, שביקר באביניון ב-1599 במהלך מסעותיו, תיאר את בית הכנסת של הנשים כ"מרתף", שהאור אליו חודר מהחדר העליון דרך חור. גם הפוסק הנודע וההיסטוריון הרב חיים יוסף דוד אזולאי מציין מרשמיו:
בעת החדשה.
בעקבות השכלתן של הנשים וכן בעקבות ההכרה בהתעוררות הדתית אצל הנשים שזכתה לעידוד של הרבנים, צורפו מקומות התפילה שלהן לבית הכנסת תוך הקפדה על הפרדה מוחלטת.
כנושאים אחרים, הפך עניין העזרה והמחיצה שלפניה לטָעוּן בתקופה המודרנית. במאה ה-19 הייתה השאלה אם ניתן לבנות מחיצות שניתן לראות את הנשים דרכן בחזית העזרה למקור חיכוך בממלכת הונגריה ולסממן של מודרניזציה. ב-1865 קבעו הרב הלל ליכטנשטיין וקנאים אחרים בתקנות מיכאלוביץ כי הדבר אסור בהחלט. ב-1871 ענה מהר"ם שיק לרב קהילה, שכמה מתפללים איימו עליו בפרישה ובפתיחת חנויות בשבת אם לא יאות למחיצה כזו, כי ועליו לעמוד נגדם איתן ולהתעלם מאיומיהם.