"דמטריוס" ("Demetrius") נבנתה בשנים 1935–1938 כאוניית משא (Coaster) בנויה ברזל, באורך 30 מטר, בעלת תורן ראשי בגובה 15 מטר, תא הגה במרכז האונייה, ומנוע דיזל בעל 100 כוח סוס.
"ברל כצנלסון" – אוניית מעפילים.
רכש והכנה.
נרכשה מבעליה על ידי איש המוסד לעלייה ב' לוי שוורץ, באמצעות ה"אווז", כינוי של סוכן יווני בשם גאגאניס בפיראוס שביוון.
המאמצים להכנתה החלו בסתיו 1945.
ב-1 באוקטובר 1945, יצאו עשרה שליחי ההסתדרות הכללית, וחמישה מהמוסד לעלייה ב' באונייה "נתן ב'", דרך רודוס, ומשם לקלרנצה בפלופונז, ספיינזה (Sapientza), ומשם לסנטה מריה באיטליה, כאשר הם התחזו לקציני ים. הם הגיעו ב-18 באוקטובר לפיראוס כדי לבדוק את האונייה.
המלווים הגיעו ב"דלין" לבארי, באוגוסט 1945, ומשם ליוון. במחסן הראשי של האונייה, שמידותיו היו 12 מטר, סודרו מעל הרצפה שני דרגשי עץ עם מעבר ביניהם.
במחסן הקטן שאורכו חמישה מטר סודר מקום לינה נוסף וכן מקום למצרכים. הוזמנו אניצי קש ובדים ברזנט לכיסוי דרגשי השינה, ונבנה מטבח.
ההכנות וההפלגה לא הופרעו על ידי השלטונות המקומיים, אולם נתגלו על ידי אנשי הבולשת הבריטים ערב צאתה להפלגה. יום לאחר הפלגת האונייה מיוון, זומן אהוד אבריאל, איש המוסד לעלייה ב' למפקדת הצבא הבריטי באתונה, ושם נאמר לו על ידי קצין בולשת בריטי שעליו לעזוב את יוון בגלל אחריותו להפלגת "ברל כצנלסון".
מפקד האונייה היה משה רבינוביץ' איש הפלי"ם, ולצדו אריה קפלן ("קיפי"), איש הפלי"ם גם הוא, והגדעוני היה ידידיה צפריר. לרשותם עמד מכשיר קשר, שהוכן במעבדת ההגנה בארץ ישראל.
רב החובל, פטרו, והימאים היו יוונים, בהם הקפטן מיציס, מכונאי, מלח ראשי ומלחים נוספים.
המעפילים.
211 המעפילים, באו מיוון, רומניה, הונגריה, פולין ויוגוסלביה. רובם ככולם היו ניצולי השואה:
131 היו ניצולי מחנות ההשמדה, 71 היו פרטיזנים, 9 שבויי מלחמה לשעבר, ו-15 נאספו באירופה במסגרת ארגון עליית הנוער.
הם נאספו במחנה ליד אתונה. והובאו בכלי רכב מוולוס (Volos), ומסלוניקי למחנה באזור עגינת האונייה דרומית מזרחית לאתונה, ליד כף סוניון.
ההעלאה לסיפון האונייה נערכה בשעות הערב, באמצעות הסירות שהאונייה הייתה מצוידת בהן. ובוצעה על ידי צוות הימאים שבאונייה.
ההפלגה.
האונייה הפליגה מיוון בלילה בין ה-16 ל-17 בנובמבר 1945.
נתיב ההפלגה המתוכנן תיאר תנועה מכף סוניון אל לווריון, מזרחית לרודוס, מפרץ אדנה (Adana) דרך איי הדודקנז (Dodecanese) בין רודוס לכרתים, צפונית לרודוס, לאורך החוף הדרומי של טורקיה, מצפון לקפריסין, ומשם לכיוון חופי ארץ ישראל.
יצאה לדרכה בים סוער, ולאחר שלוש שעות עגנה באחד האיים.
ב־17 בנובמבר בשעה 21:00 חידשה את הפלגתה במהירות 8-7.5 קשר, הים היה שקט. לאחר שעברה את האי קסטלוריזון (Kastellhorizon), שהיה בשליטה בריטית, התחוללה סערה, ונאלצה לעגון במפרץ סגור שבין האי לקלאוקוניה ( calaoconia ) שבחוף הטורקי.
עימות עם הבריטים.
ב-21 בנובמבר בשעה 16:30, בהיות הספינה בין קפריסין לחיפה, חג מעליה מטוס בריטי דו מנועי. מטוס נוסף נראה טס צפונה.
ב-22 בנובמבר בשעה 11:00 שוב הגיע מטוס. לאחר מכן לא היה כל עימות עד חופי ארץ ישראל.
האונייה התקרבה לחופי ארץ ישראל ב-22 בנובמבר 1945 בשעה 16:00.
בשעה 21:30 החלו להוריד את המעפילים אל החוף, באזור שבין סידני עלי לשפיים, באמצעות ארבע סירות שהגיעו מבסיס הפלי"ם בקיסריה. המעפילים הצליחו להגיע לחוף ולהתפזר ביישובי הסביבה.
כשהחלה ההורדה של המעפילים אל החוף, (200 מעפילים), נזדמנו לאתר דייגים ערבים אחדים, שהגיעו לאתר במקרה. הם נעצרו על ידי המלווים עד גמר ההורדה, מלבד אחד, שהצליח להימלט ולהודיע למשטרת סידנא עלי.
בשעה 22:00 הגיעה משחתת בריטית לקרבת מקום והורידה סירה גדולה ובה עשרה חיילים חמושים. באותה עת נותרו על האונייה רק 11 מעפילים ושני מלווים. 6 חיילים בריטים עלו על הסיפון ואז משה רבינוביץ' השמיד את מכשיר הקשר. אריה קפלן קפץ למים ושחה לחוף, משה רבינוביץ' וידידיה צפריר נתפסו והועברו למחנה המעצר בעתלית, ושהו שם עד לשחרורם באמצעות סרטיפיקט.
שתי סירות פלי"ם שהעבירו את אחרוני המעפילים לחוף נתפסו בים הפתוח, 12 אנשי צוותן נעצרו והועברו למחנה המעצר בלטרון, ביניהם שני מפקדי הסירות יוסף אלמוג ויוסף דרור. אנשי הפלי"ם שוחררו לאחר שישה חודשים.
11 מעפילים שנשארו על הספינה הועברו למחנה המעצר בעתלית.
מכיוון שהכוחות המפריעים להורדת המעפילים אל החוף יצאו ממבנה משטרת סידנא עלי, הוחלט במפקדת "ההגנה" לפגוע בתחנות המשטרה ולפוצצן יומיים לאחר מכן. הביצוע הופקד בידי הפלמ"ח, וב-24 בנובמבר, פוצץ מבנה המשטרה בסידנא עלי, ומבנה משטרת החוף בגבעת אולגה.
חלקת המעפילים בהר הרצל
חלקת המעפילים בהר הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית לכבוד כל המעפילים שניסו להגיע לארץ דרך הים ונספו בעת דרכם אל הארץ. בחלקה נמצאים בשתי חלקות נפרדות לקברי חללי האוניה סלבדור וקברי חללי הספינה אגוז. החלקה כוללת גם אנדרטאות לזכר המעפילים ומלוויהם שנספו ושמקום קבורתם לא נודע עד היום. החלקה מצויה בתחילת שביל הזיכרון היורד מהר הרצל אל הכניסה הראשית של יד ושם בסמוך אל אנדרטת נצר אחרון. בסמוך אל חלקת המעפילים נמצאים חלקת גדולי האומה בה קבורים מנהיגי המדינה ואנדרטת חללי פעולות האיבה לזכר קורבנות הטרור שנרצחו בישראל. חלקת מעפילים נוספת לכבוד חללי אוניית הגירוש פאטריה (221 נספים) מצויה בבית הקברות חוף הכרמל שבחיפה. חלקת המעפילים בחיפה הוקמה לפני קום המדינה ולכן החללים לא נקברו בהר הרצל בירושלים.
חלקת קבר אחים לחללי "סלבדור".
ב-31 באוגוסט 1964 הובאו עצמותיהם של מעפילי האוניה סלבדור למנוחת עולמים בישראל ביוזמת ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית ואיחוד עולי בולגריה בישראל, והוטמנו לראשונה בחלקה מיוחדת בהר הרצל בירושלים.
בחלקה נטמנו בקבר אחים 199 חללים שלא זוהו ולא הוקמו להם מצבות אישיות. בסמוך אל החלקה נמצאים שלטי זיכרון ובהם כתובים שמות כל חללי האונייה וסיפורה של האונייה.
חלקת קברי חללי "אגוז".
בחודש דצמבר 1992, בעקבות התחממות היחסים בין ישראל לבין מרוקו, הסכים המלך חסן השני כי עצמות נספי הספינה אגוז יובאו ממרוקו לישראל. לאחר מבצע סודי להעלאת עצמותיהם, שנקרא "איילת השחר", נטמנו הנספים בטקס ממלכתי בהר הרצל.
בחלקה נקברו 22 מחללי אגוז. בסמוך אליהם נמצאים שלטי הנצחה לזכר 22 חלליה האחרים, שטבעו וגופותיהם לא נמצאו מעולם.
פלנטר פאסיטיס
פלנטר פסיטיס
הקג&quot;ב הבולגרי
צבי עופר
צבי (צביקה) עופר (יבקובסקי) (22 בפברואר 1932 – 20 בדצמבר 1968) היה מפקד סיירת חרוב שנהרג במרדף בבקעת הירדן. על גבורתו במבצע סנונית עוטר בעיטור הגבורה.
ביוגרפיה.
צבי עופר נולד בפתח תקווה ב-22 בפברואר 1932 למשפחת יבקובסקי, ממייסדי כפר אז"ר. הוא למד בבית הספר החקלאי בנהלל, ובנעוריו היה פעיל בגדנ"ע. בתקופת מלחמת העצמאות, הצטרף לשורות הפלמ"ח ונלחם עם הגדוד השלישי של חטיבת יפתח בחזית המרכז והדרום והשתתף במבצע דני ובמבצע יואב. בתקופת ההפוגה השנייה, הוכשר בקורס מפקדי כיתות והיה סגן מפקד מחלקה בחטיבה 11. בסיום המלחמה השתחרר בדרגת סמל והחל לעבוד בחברת "מקורות".
בשנת 1952 שב לשירות קבע בצה"ל ועבר קורס קצינים. עם תום הקורס פיקד על הקמת יחידה לביצוע מארבים לפדאיון. לאחר מכן התנדב לצנחנים, שימש כקצין בגדוד 890 תחת פיקודו של מאיר הר-ציון, והשתתף בפעולת כנרת כמפקד כיתת החוד של פלוגה ד' והוביל אותה בכיבוש מוצב "עקב". בהמשך שימש כקצין בגדוד הנח"ל המוצנח ולחם במלחמת סיני בין היתר בקרב המיתלה. לאחר שעבר קורס מפקדי פלוגות, הוצב בחטיבת גולני והיה קצין המודיעין של החטיבה בדרגת סרן. בהנחיית מפקד החטיבה, מרדכי גור, הקים את הסיירת החטיבתית במתכונת חדשה והיה למפקדה. בראשה יצא עופר בשנת 1962 למבצע סנונית, פעולת תגמול שבוצעה כנגד הכפר הסורי נוקייב והמוצבים הסמוכים אליו. על פיקוד הכוח תחת אש כבדה ודבקות במשימה זכה לציון לשבח מהרמטכ"ל, שלימים הומר בעיטור הגבורה. בעיטור נכתב כי "גילה גבורה עילאית בעת לחימה מול פני האויב תוך חירוף נפש בפעילות מבצעית" וכי:
לאחר מכן היה עופר מפקד פלוגה בשריון. במלחמת ששת הימים, היה עופר מפקד כוח בחטיבת ירושלים והיה ממשחררי חברון ובית לחם. תקופה קצרה שימש מושל צבאי ראשון בחברון ולאחר המלחמה התמנה באוגוסט 1967 למושל הצבאי של שכם. באוקטובר 1968 הועבר לבקשתו לתפקיד מבצעי ומונה למפקד סיירת חרוב. ב-20 בדצמבר 1968 השתתף במרדף אחר חוליית מחבלי פת"ח. באזור ואדי קלט נפגע קשות מירי ובבית החולים מת מפצעיו. בהלווייתו נכחו שר הביטחון והרמטכ"ל. חמישה מחברי החוליה הערבים נשפטו למאסר עולם.
עופר היה נשוי ואב לארבעה. על שמו נקרא מחנה עופר.
יחידה 367
מונה-וי
מונה-וי (באנגלית: MonaVie) היא חברה אמריקאית אשר נוסדה בשנת 2005 על ידי דאלין לארסן, המייצרת מספר מיצי פירות המתבססים על פרי האסאי ומפיצה את מוצריה בשיטת השיווק הרשתי באמצעות קרוב ל-100,000 מפיצים עצמאיים ברחבי העולם. בשנת 2015 החברה עוקלה לאחר שלא עמדה בתשלום הלוואה של כ- 182 מיליון דולר.
למרות שנמכרים כמשקאות בריאות העשירים בנוגדי חימצון וויטמינים, מבחנים קליניים הראו שמוצרי החברה דלים מאוד בחומרים אלה.
החברה הוגדרה על ידי פורבס כתרמית פירמידה מתוחכמת, וחברת הבת team כחברת פרמידה נוספת. לפי תחקיר שעשו, פחות מ-1% מהמפיצים מצליחים להרוויח כסף מהפצת מוצרי החברה.
היסטוריה.