הקוראן מתייחס לחזות החיצונית של נשים בכך שמדבר על כך שנשים צריכות להיות צנועות ולהסתיר את שערן, דרישה לחג'אב. החג'אב במשמעותו הוא כיסוי. או דרישה לבורקה. הדרישה מנשים באסלאם היא לבוש שלא יתפרש כפיתוי מיני ומשיכת הגבר. קיימות כמה דעות הנוגעות לאלו אזורים צריכות נשים להסתיר, חלק טוענים שיש לחשוף רק את הפנים והידיים וחלק טוענים שיש לחשוף רק את העיניים. אצל הגברים, הקביעה הרווחת היא שהכיסוי צריך להסתיר לפחות את החלק מהבטן ועד הברכיים. נושא החג'אב מעסיק רבות את העולם המוסלמי. באיראן, החג'אב והצניעות כתובים כחוקי מדינה, באזורים שונים בהודו קביעת קוד הלבוש היא תלוית נורמות חברתיות ולא חוק המדינה ובקצה השני מדינה כמו תוניסיה שם הממשלה אינה מעודדת נשים ללבוש רעלה.
לבישת החג'אב אצל נשים מוסלמיות נתפסת במערב כסימן לדיכוי נשים בחברה המוסלמית. מדינות אירופה אף הן נדרשו לנושא בעקבות מהגרים מוסלמים שהגיעו למדינתם וכך בשנת 2004 אסר בית המשפט הצרפתי על תלמידים בבית הספר להגיע לבית הספר עם סימנים דתיים כלשהם. באפריל 2010, נאסרה בבלגיה ההליכה עם בורקה במקומות ציבוריים. בצרפת נחקק באוקטובר 2010 חוק נגד כיסוי מלא של הפנים במרחב הציבורי. החוק המכונה "חוק הבורקה" מיושם מאז ה-11 באפריל 2011.
נשים בחיי הדת.
באסלאם לא קיים הבדל בין הקשר של נשים וגברים לאלוהים. גם גברים וגם נשים מקבלים את אותו הגמול בעבור מעשיהם. לפי דברי הנביא מוחמד, נשים יכולות להשתתף בחיי הדת במסגד והמחזה של נשים במסגד היה נפוץ עד שבאסלאם החלו פיצולים ומאז נשים אינן שותפות בחיי הדת במסגד בעקבות החשש מאי צניעות היכולה להיגרם במפגש בין הגברים לנשים במהלך התפילה. אולם במהלך העשורים האחרונים, נשים החלו להגיע יותר ויותר אל המסגד, שם התפילה נערכת בהפרדה מוחלטת. ההפרדה נועדה למנוע הסחה במהלך התפילה. באסלאם המוקדם נשים דתיות היו שותפות לחיי הדת. חוקר המזרח התיכון, יגנז גולדזינר, העריך שכ-15% מן החדית'ים נכתבו על ידי נשים. בתקופה המודרנית, אפשרויות לימודי הדת בעבור נשים נעלמה כמעט כליל וקיימות חומות תרבותיות שאינן מאפשרות לנשים לרכוש השכלה זו. למרות זאת לאישה מוסלמית קיימת האפשרות להפוך לאימאם, אולם זה תלוי ברוב. תפקיד האימאם הוא להוביל את התפילה. באופן כללי לנשים אסור להוביל תפילה כאשר קהל המתפללים הוא מעורב אך עם זאת, יש הטוענים שמותר לנשים להוביל תפילה בקרב ציבור מעורב ומפרשים זאת בכך שמוחמד נתן אישור לאום ווארקה, אישה, להוביל תפילה עם ציבור מעורב. ב-2005 הייתה אמינה וואדוד לאישה הראשונה שהובילה תפילה בקרב ציבור מעורב, אך היא ספגה ביקורת רבה על כך בקרב חוגים מוסלמים.
נשים ופוליטיקה.
ישנו ויכוח רחב הנוגע לשאלה האם נשים יכולות לעמוד בראש הנהגה פוליטית. פסק הלכה המתייחס לנושא זה הוא של צחיח אל בוכרי, אחד מששת החדית'ים הכי חשובים, שבו מוחמד אומר שעם שאותו תנהיג אישה לעולם לא יצליח. ארגונים פמיניסטיים ניסו להתווכח על אמיתותו של פסק הלכה זה. למרות זאת, קיימים מנהיגים אסלאמיים קלאסיים כמו אל- טברי, התומך בשלטון נשים. בתקופת טרום האסלאם, נשים כמו: איישה, אום וורקה וסמרה בת וואהיב, לקחו חלק בפעילויות הפוליטיות השונות. עם זאת, בעשורים האחרונים במדינות כמו אינדונזיה, פקיסטן, בנגלדש וטורקיה, בהם קיים רוב מוסלמי, נשים נמצאו בתפקידי מפתח פוליטיים. יש הטוענים שבאסלאם אין דבר שמתיר או אוסר שלטון על ידי נשים. עד לאחרונה, רוב מדינות האסלאם לא היו דמוקרטיות ולכן לנשים היה קשה יותר להיכנס לפוליטיקה, המגמה של המדינות המוסלמיות המודרניות היא נתינת דרגות שונות של הצבעה ושליטה על הממשלה. באזרבייג'ן, לנשים ניתנה הזכות להצביע משנת 1918, אולם במדינות אסלאמיות אחרות, זכות ההצבעה לנשים ניתנה רק בעשור האחרון. נכון לשנת 2019, חוץ מברוניי, מדינה בדרום אסיה (שבה זכות ההצבעה אינה מותרת גם לגברים וגם לנשים), בכל ארצות האסלאם או ארצות שבהן רוב האזרחים הוא מוסלמי, ישנה זכות בחירה לנשים. אף על פי כך, בלבנון, כלפי חוץ קיים זכות הצבעה לנשים ובפועל, נשים לבנוניות צריכות להוכיח שהן מלומדות כיוון שרק נשים שלמדו יכולות להצביע.
דיון עכשווי על מעמד הנשים באסלאם.
בחברה האסלאמית קיים טווח רחב של דעות, משמרנים ועד לליברלים. הן השמרנים והן הליברלים משתמשים בהלכה המוסלמית, ובאופן שבו מתוארים חיי הנשים הבולטות באסלאם, על מנת להתווכח ולדון על זכויות הנשים בחברה המוסלמית. בעוד שהשמרנים רואים את השוני המגדרי כעובדה קיימת שצוותה על המוסלמים, הליברלים מוצאים בתקופת ראשית האסלאם עקרונות רבים התומכים בשוויון זכויות לנשים. יש הרואים דיון זה כהכרחי וטוענים שצריך להוסיף עוד מרכיבים לתוך הדיון כמו המצב כיום ולא לשתף רק את הדוקטרינה האסלאמית בדיון. בין אם חוסר הצדק נתפס ביחס לאמונה האסלאמית או לתרבות, הוא שרוי במחלוקת. בתחרות יופי מוסלמית העולם נדרש להפגין גם ידע באסלאם ומסורת.
שמרנים.
השמרנים דוחים את הטענה שישנם חוקים שונים לנשים וגברים אשר מפחיתים עם ערך האישה בהשוואה לגבר. לטענתם, הקריטריון היחיד העומד בפני האל הוא רמת האדיקות של האדם ולא מינו. למרות זאת ישנם שמרנים המכירים בחוקי ההלכה השונים המבטאים חוסר שוויון ומצדיקים אותם בהבדלים הביולוגיים והסוציולוגיים השונים בין המינים. כך לדוגמה ניתן לראות בנושא הירושה, חוק הירושה קובע שחלקה של האישה בירושה הוא כמחצית מירושת הגבר, ומסבירים זאת בכך שבזמן שהחוק נוצר, הגבר היה צריך לשלם בעבור כלתו ובנוסף, הגבר אחראי על נשותיו והוצאתן בעוד שלנשים אין חובה ואחריות כזו ולכן החוק נכתב כך. ההתייחסות כלפי נשים במדינות מוסלמיות היא מגוונת, שלטון הטליבאן גונה על ידי הקהילה הבינלאומית כיוון שחייב נשים ללבוש בורקה בציבור, אסר על נשים לצאת לעבודה וללמוד לאחר גיל 8 ובנוסף נשים התמודדו עם עונשים אכזריים שכללו הצלפות ציבוריות. באיראן לאחר המהפכה המצב מורכב יותר ונע בין פתיחות לשמרנות וכך ניתן לראות יציאה כנגד קיום יחסי מין ומן הצד השני נשים יכולות להיבחר לפרלמנט ולצאת ללמוד באוניברסיטאות.
ליברלים ופמיניסטיות.
קיים ויכוח בנוגע לפירוש המושג איגתיחאד, מונח המבטא ביקורת מחשבתית, שמשתמשים בו על מנת לפתח יחס מתקדם של האסלאם עם כבוד למעמד הנשים. נשים פמיניסטיות אסלאמיות תומכות במתן זכויות נשים, שוויון בין המגדר וצדק חברתי המבוסס על הדוקטרינה האסלאמית. פמיניסטיים אסלאמיים מבקשים להדגיש את לימוד השוויון באסלאם על מנת להתמודד עם הפירוש הפטריארכלי של מלמדי האסלאם השמרנים. לאחר אסון התאומים, הפוקוס העולמי הופנה אל עבר נשים בחברה המוסלמית. קמו מבקרים רבים שטענו שנשים אינן מקבלות שוויון בחברה.
אולימפיאדת השחמט 1930
אולימפיאדת השחמט השלישית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בהמבורג שבגרמניה בין 13 ביולי ל-27 ביולי 1930.
ליפמן דוד שובקס
הרב ליפמן דוד (דובצ'ה) שובקס (ה'תק"צ 1830 (בקירוב) - ז' באדר ב' תרפ"ד, מרץ 1924) היה מו"צ בעיירה קוצק ואב בית דין של בד"ץ כוללות החסידים בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בפולין בשנת תק"צ (בערך) לר' ישראל יצחק, בן ארבע נפטרה אמו. זכה לקרבה מיוחדת מרבי מנחם מנדל מקוצק. בשנת ה'תר"ג (1843) כאשר היה בגיל 13 התארס עם מרת חוה לאה בת אחותו של הרבי מקוצק שנתיתמה בנעוריה מאביה, התנאים נכתבו בביתו של הרבי מקוצק. ובשנת ה'תר"ד נערכה החתונה בקוצק כאשר מספר שנים היה סמוך על שולחנו. בגיל 16 העניק לו סמיכה לרבנות ונתמנה על ידו כמו"צ בקהילת קוצק. ולפי המסופר, בשנים אלו היה הרבי מקוצק משמיע בפניו את הפלפול שהיה אומר לפני גדולי תלמידיו בשבת לפני התפילה, כמו כן היה משתתף בשעורים שמסר רבי יצחק מאיר אלטר מגור בפני בני עליה, וכן למד בקביעות עם רבי אברהם בורנשטין מסוכטשוב. בשנת ה'תרמ"ה (בערך) נתבקש על ידי קהילת לעווערטוב לכהן כאב"ד בקהילתם.
לאחר שבניו שנולדו בפולין נפטרו על פניו בקוצר ימים והשאירו יתומים, יעץ לו האדמו"ר רבי חיים ישראל מורגנשטרן מפילוב לעקור מביתו לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בירושלים ואכן, בשנת ה'תרנ"ח (1898) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים עם רעיתו ושני נכדיו היתומים. בחודש אדר ה'תר"ס נפטרה אשתו מרת חוה לאה ונשא בזווג שני את מרת תמר בת רבי יעקב ישראל שואל נכד רבי יעקב מליסא בעל ה'נתיבות' וה'חוות דעת'.
כולל ורשה.
באותה תקופה נבנתה שכונת בתי ורשה הסמוכה לשכונת מאה שערים הממונים של כולל ורשה שקעו בחובות גדולים עקב ההשקעה הכספית בבניית השכונה ונדרש סיוע רב בגיוס כספים לכיסוי החובות. כולל ורשה מינה את הרב שובקס כשליח. שליחתו הוכתרה בהצלחה והיה בכך כדי להציל את הכולל.
רבנותו.
לאחר עלותו של הרב שובקס לירושלים, הוא נתבקש על ידי רבי שניאור זלמן פרדקין (לאדיער) לעמוד בראשות בד"ץ כוללות החסידים בירושלים וקיבל גם את ברכת הדרך מהרב שמואל סלנט. מאז ועד פטירתו שימש כמנהיגה של העדה החסידית בירושלים. לאחר הקמת הרבנות הראשית לישראל, חבר הרב שובקס ביחד עם חברי בית הדין האחרים לבית הדין של הרבנות. בשנת ה'תרצ"ז כאשר הועברה השחיטה לאחריות המועצה הדתית, עזבו הרבנים בראשות הרב ירוחם פישל ברנשטיין את בית הדין של הרבנות והצטרפו לעדה החרדית.