שמות התפילה נגזרים מהפעולות הייחודיות לה: על פי ההלכה, תפילה זו נאמרת בלחש ובעמידה ברגליים צמודות וישרות. הצמדת הרגליים נובעת מהרצון להידמות למלאכים שנאמר עליהם שהם בעלי "רגל ישרה".
תפילות העמידה.
ישנם כמה וכמה סוגים של תפילות עמידה:
מי ששכח להתפלל תפילת עמידה מחויב בתפילת תשלומים בזמן התפילה העוקבת ומספר הברכות בה כמספר הברכות בתפילה העוקבת.
מהות התפילה.
תפילת העמידה תוקנה על ידי אנשי כנסת הגדולה, כנגד הקורבנות, ולאחר החורבן, ביבנה, נעשתה עריכה מחודשת לתפילה על ידי שמעון הפקולי. היא נחשבת כמרכז התפילה, וכל התפילות שלפניה ולאחריה נחשבות כנספחות אליה (למעט קריאת שמע שהיא מן התורה). לכן, בלשון חז"ל, היא נקראת בסתמיות תפילה.
נוסח התפילה.
המבנה הכללי של תפילת העמידה הוא בן שלושה חלקים:
תוספות עיקריות.
יש להקדים לתפילה את אמירת הפסוק: "אדני שפתי תפתח, ופי יגיד תהלתך", במנחה ובמוסף, יש מוסיפים גם את הפסוק משירת האזינו "כי שם ה' אקרא הבו גודל לאלוקינו", ולסיים את התפילה באמירת הפסוק: "יהיו לרצון אמרי-פי והגיון לבי לפניך, ה' צורי וגואלי". שהיא התפילה החותמת כדי שיהיו אמרי פינו ומחשבותינו לרצון לפני ה'. כיום מוסיפים לאחר סיום הברכות את תפלת מר בריה דרבינא ("אלהי, נצור לשוני מרע..."), ולאחר ג' פסיעות לאחוריו נותנים שלום באמירת המשפט: "עושה שלום במרומיו, הוא יעשה שלום עלינו ועל כל ישראל, ואמרו אמן".
חזרת הש"ץ.
לאחר התפילה בלחש, חוזר שליח הציבור (הש"ץ) על התפילה באוזני קהל המתפללים. בחזרה זו מוסיפים על התפילה את אמירת "קדושה", "מודים דרבנן", ו"ברכת כהנים". לעומת זאת, החזן אינו אומר את תפלת "אלהי נצור", אלא מסיים בברכת שים שלום שהיא הברכה האחרונה בכל סוגי תפילת העמידה.
חזרת הש"ץ היא תקנה אשר תוקנה בתקופה בה רבים לא ידעו את התפילה בעל-פה, ומטרתה לאפשר להם לצאת ידי חובת תפילה בעניית אמן לברכות שאומר שליח הציבור. אף שהיום יש סידורים ולא מצויים כמעט מתפללים שאינם יכולים להתפלל בעצמם, קבעו הפוסקים כי לא בטלה התקנה הראשונה.
מדיני התפילה.
בתלמוד נכתבו דינים והלכות רבות הנוגעים לצורת התפילה, דינים אלו מופיעים בעיקר במסכת ברכות, ורבים מהם אף נפסקו להלכה ברמב"ם ובושולחן ערוך:
מלבד הלכות אלה, למדו חז"ל הלכות נוספות מתפילת חנה, שהתפללה לאלוהים קודם שנולד בנה שמואל, כשעמדה במשכן ה' והתפללה לפרי בטן. בעיקר למדו מכך הלכות הנוגעות לצורת התפילה: "אמר רב המנונא: כמה הלכתא גברוותא איכא למשמע מהני קראי דחנה (כמה הלכות גדולות אפשר ללמוד מפסוקים אלה):
מנהגים שונים.
מלבד החיובים שנפסקו בפוסקים, בספרי הראשונים והאחרונים נזכרים עוד מנהגים שונים על צורת התפילה, חלקם התקבלו והתשרשרו בציבור הרחב, וחלקם פחות:
מדליית הכבוד
קי וסט
קי וסט (Key West) היא עיר הבירה של מחוז מונרו בפלורידה שבארצות הברית. העיר נמצאת על אי בעל אותו שם - אחד מאיי הקיז, והיא העיר הדרומית ביותר בארצות הברית.
בעיר מתגוררים 25,478 תושבים (2000), אותו מספר תושבים כמו ב-1920.
העיר נודעת באוכלוסייה ההומוסקסואלית הגדולה שבה, והיא מהווה יעד לתיירות הומוסקסואלית.
כלכלת העיר מתבססת על התיירות.
סיסמת העיר, "משפחה אנושית אחת" ("One Human Family"), מסמלת את הסובלנות של תושבי העיר, שהחופש האישי חשוב להם.
העיר היא בירתה של המדינה לכאורה רפובליקת קונק שהכריזה על עצמאותה מארצות הברית בשנת 1982.
היסטוריה.
לפני גילוי יבשת אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס התגוררו באי אנשי השבט האינדיאני קלוסה. האירופאי הראשון שהגיע אל פלורידה היה חואן פונסה דה לאון הספרדי. בעקבות הגילוי הספרדי הוקם באי כפר דייגים קטן.
הספרדים כינו את האי בשם "קאיו וֶסוֹ" (Cayo Hueso) שמשמעו "אי העצם", משום שמצאו בו עצמות אדם רבות, כנראה שריד לשדה קרב או אתר קבורה אינדיאני קדום. השם האנגלי של האי הוא שיבוש של השם הספרדי.
בשנת 1763, כאשר הבריטים השתלטו על פלורידה, הועברו התושבים הספרדים להוואנה. כאשר פלורידה חזרה לשלטון ספרד, 20 שנה לאחר הכיבוש, לא הייתה התיישבות נוספת באי.
ב-1815 החכיר מושל הוואנה הספרדי את האי לחואן פאבלו סאלאס מסיינט אוגוסטין שבפלורידה. לאחר שפלורידה הועברה לארצות הברית, מכר סאלאס את האי לאיש עסקים אמריקאי בשם ג'ון סימונטון בשנת 1821 עבור 2,000 דולר. סימונטון חילק את האי לחלקות ומכר אותן למתיישבים, אולם הריבונות על האי לא הייתה בידי ארצות הברית.
בשנת 1823 כבשו את האי כוחות צבא של ארצות הברית בעקבות לחץ של סימונטון על הקונגרס של ארצות הברית.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, נשאר קי וסט בשליטת הכוחות הפדרליים בשל בסיס הצי שהיה בו, אף שפלורידה הצטרפה למדינות הקונפדרציה.
בשנת 1912 חובר האי ליבשת באמצעות גשרי רכבת, אולם אלה נהרסו בהוריקן בשנת 1935. ב-1938 נבנה כביש המחבר את האי ליבשת.
ב-23 באפריל 1982 הכריז האי קי וסט על עצמאות מארצות הברית ועל הקמת רפובליקת קונק בשל "מצור" שהטיל משמר החופים על האי, ועל האי כעל שטח כבוש על ידי צבא ארצות הברית.
גאוגרפיה.
הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא בגובה 5 מטרים מעל פני הים.
אורכו של האי קי וסט הוא 6 ק"מ ורוחבו 3 ק"מ.
שטחה של העיר 19.2 קמ"ר, מתוכם 15.4 קמ"ר הם יבשה ו- 3.8 קמ"ר הם מים (כ-19.79%).
תקשורת.
מערכות הכבלים והלוויין מאפשרות לתושבי העיר לצפות בערוצי העיר מיאמי. באי קי וסט פועלות 11 תחנות רדיו המשדרות בשיטת FM ו-2 תחנות בשיטת AM.
באי יוצאים לאור שני עיתונים הפלורידה קיז קינוטר והקי וסט סיטיזן, וכן עיתון מקומי של בסיסי חיל האוויר באי - ה"סאות'רנמוסט פלייר".
אתרים בעלי חשיבות.
בקי וסט מוזיאונים ואתרי תיירות רבים, אולם אתר התיירות העיקרי של העיר, הוא רחוב דובל והברים הרבים המצויים בו ופסטיבל השקיעה הנערך מידי ערב בכיכר מאלורי. אתרים היסטוריים ומוזיאונים אחרים הם הבית הלבן הקטן של טרומן שנמצא במתחם טרומן, בית ארנסט המינגוויי, מצודת זאכרי טיילור, המוזיאון הימי מל פישר, מוזיאון המגדלור ומגורי שומר המגדלור של קי וסט, ומוזיאון נפש שודד הים.
דמוגרפיה.
אוכלוסייה היסטורית בקי וסט:
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 ירד באופן משמעותי מספר המשפחות בעיר מ-13,340 משפחות בשנת 1960 (42.1% מהתושבים), ל-5,463 משפחות עם ילדים בשנת 2000 (19.9% מהתושבים).
שפות.
על פי המפקד שנערך בשנת 2000, 76.66% מתושבי העיר הצהירו שאנגלית היא שפתם הראשונה, 17.32% הצהירו על הספרדית כשפתם הראשונה, 1.06% על האיטלקית, 1.02% על צרפתית ו-0.94% על הגרמנית
קסווירה הולנדר
קסווירה הוֹלַנדֶר (בהולנדית: Xaviera Hollander; נולדה ב-15 ביוני 1943) היא זונה לשעבר ומנהלת בית בושת הולנדית, שזכתה לפרסום בזכות ספרים שפרסמה על חוויותיה בתחום עיסוקה.
הולנדר נולדה בשם קסווירה דה פריס (Xaviera de Vries) באינדונזיה, שהייתה אז מושבה הולנדית. בשנתיים הראשונות לחייה, במהלך מלחמת העולם השנייה, שהתה הולנדר עם הוריה במחנה מעצר יפני ואחריה שבה משפחת דה פריס להולנד. במלאת לה עשרים הגרה הולנדר לדרום אפריקה ומשם עברה לניו יורק ונוכח שכר עבודתה הנמוך החלה עוסקת בזנות, ואחר כך הפכה בעלת בית זונות. בשנת 1971 נעצרה הולנדר בעוון זנות וגורשה מארצות הברית להולנד.
אותה שנה פרסמה הולנדר את זכרונותיה כזונה וכמנהלת בית זונות במנהטן בספר "The Happy Hooker" (תורגם לעברית כ"בית התענוגות"). הספר זכה להצלחה גדולה ותורגם לשפות רבות. בשנים שחלפו מאז התגוררה הולנדר במדינות שונות, בהן קנדה, הולנד וספרד, פרסמה כמה ספרים נוספים, הפיקה מספר מחזות ואף כתבה לאורך שנים טור ייעוץ בירחון "פנטהאוז".
הולנדר נישאה מספר פעמים. בשנת 1997 הכריזה כי הפכה לסבית. עשר שנים מאוחר יותר נישאה לגבר הולנדי צעיר ממנה, עמו היא מתגוררת באמסטרדם.
מדלית הכבוד
ימ&quot;מ
הימ"מ היא היחידה הלאומית של ישראל ללוחמה בטרור. זוהי יחידת העילית של משטרת ישראל ומשמר הגבול ללוחמה בטרור ויחידת ההשתלטות הלאומית של מדינת ישראל, ובנוסף משמשת למשימות משטרה מיוחדות. השם "ימ"מ" הוא ראשי תיבות של "יחידה מרכזית מיוחדת" או "יחידה משטרתית מיוחדת". הימ"מ נקראת גם "היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור" ו"היחידה הלאומית ללוחמה בטרור". לשם ייצוג היחידה בחו"ל משתמשת משטרת ישראל בשם Israel's National Counter Terror Unit ולעיתים בשמות Israel's Counter Terrorism Unit או Israel's Counter Terror Unit.
הימ"מ הוקמה ב-1974 על ידי מפקד משמר הגבול ניצב חיים לוי, אשר הטיל על ראובן יעקב (נמרודי) (המפקד הראשון של הימ"מ) להקים את היחידה כיחידת השתלטות, זאת כמענה לפיגועי חטיפה ומיקוח. בהמשך הוטלו עליה משימות ותפקידים נוספים כאשר העיקריים שבהם הם לוחמה בטרור, סיכול ומניעת פיגועים, מעצר מחבלים, הפעלת צלפים ומשימות משטרה מיוחדות. רוב פעילותה מסווגת, אך בעקבות מספר רב של מבצעים מוצלחים לאורך השנים זכתה היחידה למוניטין גבוה בקרב כוחות הביטחון בארץ ובעולם. כיום היא נחשבת לאחת היחידות המקצועיות, המנוסות והטובות מסוגה בעולם, למרות תקציבה הקטן יחסית. מאז 2022 מוגדרת הימ"מ כיחידה הלאומית של מדינת ישראל ללוחמה בטרור.