הכשרת אנשי הפלוגה בתחום הימי קיבלה תנופה בינואר 1945, כשנפתח קורס חובלים (קציני ים) ראשון של הפלי"ם. הקורס התקיים בבית הספר הימי בחיפה, שפעל ליד הטכניון והסתיים ביוני 1945. שישה מבוגרי קורס החובלים הראשון נמנו עם מלווי ספינות המעפילים שהגיעו לחופי הארץ עד סוף 1945.
חלק מהמשתתפים בקורסים הימיים (מפקדי סירות וחובלים) קיבלו בהמשך גם הכשרה צבאית מתקדמת בקורסים שונים של הפלמ"ח (קורס מפקדי כיתות, קורס מפקדי מחלקות וקורס חבלה).
ממחלקה לפלוגה – הפעילות עד החלטת החלוקה.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה גברה ההכרה שיש להגדיל את היחידה הימית לנוכח הצורך להעלות את שארית הפליטה ארצה.
ואכן, על בסיס המחלקה הימית הוקמה באפריל 1945 הפלוגה הימית, שהייתה פלוגה י' בגדוד הרביעי (גדוד המטה) של הפלמ"ח. אברהם זכאי מונה למפקדה הראשון של הפלוגה ואחריו פיקדו עליה יוסף ריבקינד (יריב), יוסף (יוסוף) ברין-גדרון ושמואל ינאי. הבסיס העיקרי של הפלוגה היה בקיבוץ שדות ים, אך אנשיה נמצאו גם בגבעת השלושה, בנווה ים, במעברות, בשפיים וביגור.
לוחמים נוספים צורפו ליחידה ונפתחו קורסים נוספים הן להכשרת מפקדי סירות והן להכשרת קציני ים שנדרשו כדי להשיט וללוות את ספינות המעפילים ארצה. במקביל הכשירו אנשי הפלי"ם את אנשי הפלמ"ח בהורדת מעפילים מהספינות לחוף וגם סייעו בארגון והדרכה של אגודות הספורט הימי, במטרה להכשיר עתודות כוח אדם לפלוגה.
בסוף 1945 הוקמה במסגרת הפלוגה החוליה לחבלה ימית, שעליה פיקד יוחאי בן-נון ושמטרתה הייתה לשבש את הפעילות של הצי הבריטי לסיכול ההעפלה ארצה.
בתקופה שעד מלחמת העצמאות התמקדה פעילות הפלוגה הימית בשלושה תחומים:
מהחלטת החלוקה ועד לפירוק הפלי"ם.
בעקבות החלטת החלוקה שהתקבלה באו"ם בכ"ט בנובמבר, השתנו סדרי העדיפות של הפלי"ם. ההעפלה אמנם נמשכה עד סוף מאי 1948, אך הפלי"ם, שבאותה עת הגיע לשיא כוחו, פעל גם במשימות אחרות:
פירוק הפלי"ם.
ב-17 במרץ 1948 הוקם השירות הימי, שהיווה שלב ביניים לקראת הקמת חיל הים הישראלי. מטה הפלי"ם וכ-120 ימאים הצטרפו לשירות והיו הגרעין שסביבו הלך והתגבש החיל. במהלך ההפוגה הראשונה, אחרי השלמת מבצע נחשון, הצטרפו לחיל הים עוד 100 מאנשי הפלוגה, שהשתתפו במבצע 'נחשון'.
בוגרי קורס החובלים של הפלי"ם הוו את מרבית הקצונה באוניות, לרבות מפקדיהן. חמישה ממפקדיו הראשונים של חיל הים הישראלי נמנו עם אנשי הפלי"ם: מרדכי לימון, שמואל טנקוס, יוחאי בן נון, אברהם בוצר ובנימין תלם.
אוראקל
יחסי דומיננטיות
בגנטיקה, יחסי דומיננטיות הוא מונח המתאר את האופן בו אללים שונים של אותו גן מתבטאים וקובעים את הפנוטיפ.
ביטוי תכונות גנטיות נקבע על ידי הקוד הגנטי, המקודד לגנים ולרצפי רגולציה ומסודר בכרומוזומים. לכל יצור בעל גנום דיפלואידי כגון זה של האדם, שני עותקים מכל כרומוזום (להוציא את כרומוזומי המין), המכילים רצפים זהים מבחינה פונקציונלית (כלומר מכילים את אותם גנים), אך לא בהכרח זהים מבחינת תוכנם (כלומר האללים בהם שונים). לא כל הרצפים הגנטיים באים לידי ביטוי בצורה זהה, וביטויים למעשה תלוי ביחסי מיסוך מסוגים שונים, אם בין אללים שונים של אותו גן המופיעים בשני כרומוזומים הומולוגיים ואם בין אללים של גנים שונים הפועלים יחד בהשפעתם על תכונה אחת.
דומיננטיות שלמה.
כאשר אלל אחד של הגן ממסך באופן מלא את התבטאותו של אלל אחר, מתקיימים יחסים של דומיננטיות שלמה בין אללים אלו. האלל הממסך נקרא אלל דומיננטי (Dominant, בעברית: שַׁלְטָן, שַׁלְטָנִי) ועותק יחיד ממנו מספיק כדי לגרום לפנוטיפ אליו הוא מקודד. האלל הרצסיבי (Recessive, בעברית: נַסְגָן, נַסְגָנִי) הוא האלל הממוסך, והוא גורם להופעת הפנוטיפ אליו הוא מקודד אך ורק במצב הומוזיגוטי (כאשר שני האללים של הגן זהים).
לדוגמה, האלל המקודד לזרע אפונה ירוק הוא דומיננטי על-פני האלל המקודד לזרע אפונה צהוב. אם צמח צאצא יירש מאחד מהוריו אלל ירוק ומההורה השני אלל צהוב - הרי שזרעיו של הצאצא יהיו ירוקים, מאחר שהאלל הירוק הדומיננטי ממסך את השפעתו של האלל הצהוב הרצסיבי.
קו-דומיננטיות.
קו-דומיננטיות מתארת מצב בו אללים שונים המכתיבים פנוטיפים שונים, באים שניהם לידי ביטוי בפרט הטרוזיגוטי. קו-דומיננטיות היא צורה של יחסי גומלין בין אללים - מעין "שיתוף פעולה" ביניהם, כך שהתכונה הסופית - הפנוטיפ - מהווה שילוב של התכונות להן מקודדים שני האללים. יחסי גומלין מסוג זה קיימים בין האללים המכתיבים את סוג הדם. קיימים שלושה אללים לגן הקובע את סוג הדם, שניים מביניהם (A ו-B) מכתיבים שני סוגים של שיירי אוליגו-סוכרים הבולטים מתאי הדם האדומים ואילו האלל השלישי (מסוג O) אינו מכתיב שייר כלשהו. הופעת כל אחד מהאללים A או B תגרום להופעת השייר מהסוג התואם לאלל, ללא תלות באלל השני. המצאות אלל מסוג אחד (הומוזיגוט או הטרוזיגוט כשהאלל השני הוא O) תגרום להופעת שייר מסוג אחד, ולכן סוג הדם יהיה A או לחלופין B ואילו המצאות שני האללים (הטרוזיגוט AB) תגרום להופעת שני סוגי השיירים יחד וסוג הדם יהיה AB. האללים A ו-B מקיימים ביניהם קו-דומיננטיות, ואילו האלל O הוא רצסיבי מול כל אחד מהם.
לדוגמה:אלל מסוג Ia ואלל מסוג Ib יביא לתוצאה של IaIb שיתן סוג דם AB.
דומיננטיות חלקית.
דומיננטיות חלקית היא צורה נוספת לביטוי משולב של שני אללים שונים בפרט הטרוזיגוטי. הפנוטיפ המתקבל מהווה מעין פנוטיפ ביניים של הפנוטיפים להם מקודדים שני האללים בנפרד. כך למשל, בצמח שלו אלל בעל דומיננטיות חלקית המקודד לפרחים אדומים על ידי יצירת פיגמנט אדום, ואלל רצסיבי שאינו גורם ליצירת פיגמנט (ומקודד לפרחים לבנים), כמות הפיגמנט שתהיה בפרחים הטרוזיגוטיים היא קטנה מזו שבפרחים הומוזיגוטים דומיננטיים ולכן הם יהיו בצבע ורוד - שילוב של אדום ולבן.
תכונות מורכבות.
במקרים רבים תכונה נקבעת על ידי ביטויים של שני גנים (או יותר) יחד, והשילוב בין אפשרויות הגנוטיפים השונים יוצר פנוטיפים ייחודיים. אינטראקציה כזו בין גנים נקראת אפיסטאזה.
דוגמה פשוטה לשני גנים הקובעים יחד תכונה יחידה, היא צורת הכרבולת אצל תרנגולים. הגנים r ו-p, כל אחד מהם בעל שני אללים (כאשר הדומיננטי מסומן באות גדולה והרצסיבי באות קטנה) קובעים יחד את הפנוטיפ. צירופי הגנוטיפים השונים מובילים לארבע צורות כרבולת אפשריות:
למעשה רוב התכונות הן תכונות מורכבות, והפנוטיפ שלהן נקבע על ידי שילוב הגנוטיפים במספר גנים, כשכל אחד מהגנים תורם תרומה שונה לפנוטיפ, בשילוב עם תנאי הסביבה. גם בתכונות מסוג זה ישנם אללים "דומיננטיים" על פני אללים אחרים, אך ההגדרה במקרה זה אינה חדה ולרוב הפנוטיפ יהווה שילוב של שני האללים עם הטיה בגודל משתנה לכוון אחד האללים.
יאן בלוך
יאן גוטליב בלוך (בפולנית: Jan Gotlib (Bogumił) Bloch; ברוסית: Иван Станиславович Блиох או Блох, איוואן סטניסלבוביץ' בליוך או בלוך; 24 ביולי 1836 - 25 בדצמבר 1902) היה בנקאי יהודי פולני אשר הקדיש את חייו הפרטיים לניתוח התפתחות הלוחמה המודרנית בתקופתו. הוא חזה, בניגוד לדעה הרווחת בזמנו, כי המלחמות יהפכו לכה עקובות מדם, יקרות וממושכות שהצד המנצח יהיה זה שיוכל לדחות מפלה כלכלית לזמן הרב ביותר. מלחמת העולם הראשונה איששה את חיזויו.
הרקע לניתוח.
בלוך התפעם מהניצחון הפרוסי המוחץ על צרפת ב-1870 וחזה כיצד שינויים טכנולוגים ואחרים ישנו את אופי הלחימה ויהפכו את זה המקובל בימיו ללא ישים.
לאור זאת הגיע למסקנה כי לא יהיה ניתן לפתור בעתיד סכסוכים מדיניים בעימות צבאי. הוא פרסם את עבודתו בת השישה כרכים "האם מלחמה בלתי אפשרית כעת" בפריז, 1898.
תרומתו לתאוריה של הלחימה.
בלוך ניתח את השפעת ההתקדמות הצבאית על אופי המלחמה. ניתוחיו נתפרסמו בכל אירופה אך לא הופנמו בקרב ראשי הצבאות.
עיקרי תורתו הם:
בלוך אף חישב כי לכוח מחופר תהיה עדיפות השקולה לאחד לארבע מול חיל רגלים המתקדם מולו.
ההיסטוריון עזר גת טוען שחישוביו היו דוגמה ראשונה לחקר ביצועים מודרני.
השפעתו.
בלוך נכח בוועידת השלום בהאג ב-1899, ייתכן שבהזמנתו של הצאר ניקולאי השני. שם חילק את ספרו לנציגי 26 מדינות. רעיונותיו של בלוך התפשטו אולם זכו להתעלמות או לדחיה.
בלוך החליט לפנות ישירות לדעת הקהל דרך העיתונות כדי לעקוף את הממשל ואנשי הצבא אך ללא הועיל.
בלוך כתב במאמר בעיתון בריטי:
ההמונים הפטריוטים של אירופה לא התרגשו מקריאתו של בלוך. הפרשים הצרפתים וחיל הרגלים הבריטי למדו את תורתו של בלוך רק בתהליך של ניסוי וטעייה ברגע שמלחמתו הבלתי אפשרית של בלוך, מלחמת העולם הראשונה, החלה. המונרכיות של הצאר הרוסי והקייזר הגרמני לא שעו גם הם לאזהרתו של בלוך על מהפכות נדרשות ושילמו את המחיר בהוצאה להורג וגלות בהתאמה.
תחזיותיו של בלוך הרחיקו למלחמת העולם הראשונה אולם לא העריכו מספיק טקטיקה ואסטרטגיה עקיפה כארטילריה. הוא לא חזה את השימוש בשריון ובחיל אוויר. מלחמת העולם השנייה הייתה שונה לחלוטין במתארה וכך גם המלחמות שאחריה. למרות זאת חלקים בניתוחו של בלוך עדיין תקפים.
בלוך היה מועמד לפרס נובל לשלום ב-1901. בלוך נפטר ב-1902, לפני שמלחמת העולם הראשונה הוכיחה כי מתאר המלחמה שחזה אכן מדויק, ואיומה ככל שתהיה המלחמה היא עדיין אפשרית.
תמיכתו בציונות.
בלוך נפגש והתיידד עם בנימין זאב הרצל בוועידת השלום בהאג ב-1899. הרצל הגיע לוועידה כדי לנסות ולהשיג פגישה עם הצאר הרוסי. בלוך תמך במאמציו של הרצל וטילגרף לצאר מכתב תמיכה בהרצל. הוא גם שלח מכתב לפרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן וביקשו לתמוך בשינוי עמדתה של גרמניה בפישור בינלאומי.