קיניר למד עיתונאות משודרת באוניברסיטת אריזונה שבטוסון. עם סיום לימודיו עבר ללוס אנג'לס שם עבד בחברת אמפייר אנטרטיינמנט. הוא נכשל במבחן במה לתפקיד של מגיש ברשת MTV אולם התקבל לעבודה ככתב בתחנה.
קריירת משחק.
קיניר השתתף בתפקידים משניים בסדרות "פרקליטי אל איי" ו"החיים נמשכים".
קיניר היה היוצר, המפיק והקריין בסדרה "Best of the Worst" ששודרה בשנים 1991–1990. תפקידו המרכזי הראשון היה כשדר בסדרה "Talk Soup" בה השתתף עד שנת 1995. החל משנת 1994 הנחה תוכנית אירוח משלו ברשת NBC בשם: "מאוחר יותר עם גרג קיניר" (Later with Greg Kinnear).
בשנת 1994 השתתף קיניר בתפקיד ראשי בקומדיה "בלנקמן", ובשנת 1995 השתתף בסרטו של סידני פולאק "סברינה" (עיבוד מחודש לסרטו של בילי ויילדר משנת 1954 הנושא אותו שם). בשנת 1996 השתתף בתפקיד הראשי בקומדיה "Dear God" ובשנת 1997 השתתף בדרמה הקומית "הכי טוב שיש" - תפקיד בגינו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2011 שיחק את ג'ון קנדי בסדרת הטלוויזיה משפחת קנדי. בשנת 2012 שיחק לצד ג'ניפר קונלי בדרמה הרומנטית "כותבים, סיפור אהבה".
בשנת 2016 שיחק קיניר בדרמה הביוגרפית "באישור", בכיכובה של קרי וושינגטון, כאשר גילם את ג'ו ביידן, שופט וסנטור מטעם מדינת דלאוור.
ב-5 בינואר 2022 ביצע קיניר את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון, כשגילם את דמות אטיקוס פינץ' במחזה "אל תיגע בזמיר" שמוצג בתיאטראות ברודוויי מאז שנת 2018, בעיבוד החדש מאת ארון סורקין. קיניר החליף בתפקיד את ג'ף דניאלס.
חיים פרטיים.
ב-1999 נישא קיניר לדוגמנית האנגלייה הלן לבדון. לזוג שלוש בנות.
BMP-1 הוא סימולו של נגמ"ש לחימה אמפיבי מתוצרת ברית המועצות שהוצג בשנות השישים, והיה הכלי הראשון בעולם שהציג את תפיסת נגמ"ש הלחימה ככלי נושא גייסות בעל כח אש רב המשתווה לזה של טנק קל.
פירוש ראשי התיבות BMP ברוסית הוא Боевая Машина Пехоты, "בוייבייה משינה פחוטי" ("רכב קרבי של חיל הרגלים"). הנגמ"ש הוחלף בדגם ה-BMP-2, בעל מיגון עמיד יותר.
היסטוריית ייצור.
ה-BMP-1 נצפה לראשונה במערב בצילומים ממצעד ה-7 בנובמבר 1967 במוסקבה, ועורר תדהמה בחדשנותו כרכב לחימת חיל רגלים בעל עבירות וכח אש רבים יחסית למקובל באותו זמן. למעשה היה ה BMP-1 נגמ"ש הלחימה המודרני הראשון. נגמש זה ונגמשי הלחימה שהופיעו בעקבותיו החליפו, במידה רבה, את הדור הקודם של הנגמשים שהיו מוגבלים לתובלת לוחמים ממוגנת (כפי שמעיד שמו - נושא גייסות). שריונו של ה BMP-1 משופע בתלילות בחזיתו ועמיד כנגד קליעי מקלעים כבדים בקוטר 0.5 אינץ' של נגמש"י נאט"ו, בעוד תותח 73 המ"מ חלק הקדח שלו מהווה איום משמעותי על אלו האחרונים, כמו גם על רכב קל ועמדות רגלים, ויכולתו לשגר טילי "סאגר" עושה אותו יריב מסוכן גם לטנקי מערכה. הניסיון המבצעי שרכשו הסובייטים במלחמת אפגניסטן הביא לפיתוח ה BMP-2 המשופר שהוצג בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. זה התאפיין בצריח לשני לוחמים עם תותח 30 מ"מ ומשגרים חיצוניים לטילי נ"ט AT-4 "ספיגוט" או AT-5 "ספנדרל".
השפעה.
הופעת ה-BMP-1 סימנה מפנה בגישה לגבי תפקיד הנגמ"ש בשדה הקרב, ובישרה את עידן נגמ"שי הלחימה. ברית המועצות פיתחה נגמשי לחימה נוספים, כמו ה-BTR-50, שהיה למעשה הסבה של הטנק הקל PT-76 לנשיאת גייסות, ובהמשך הדורות הבאים במשפחת BMP - ה-BMP-2, ואחריו BMP-3.
ארצות הברית פיתחה את הבראדלי, פרויקט שהתעכב מספר פעמים, ובסופו של דבר נכנס לשירות ב-1981, ומהווה כיום את הנגמ"ש העיקרי של צבאותיה. מדינות נוספות פיתחו ומפתחות נגמשי לחימה, ומשדרגות נגמשים קיימים על ידי הוספת חימוש, כמו טילי נ"ט, תותחים, מרגמות, מקלעים כבדים וכן הלאה, במקביל לשיפור המיגון, כדי להעניק לכלים יכולות לחימה, מעבר לחימושה של יחידת הרגלים שהכלי נושא.
רבים הולכים בעקבות ה-BTR, והסבו טנקים קלים וטנקי מערכה שיצאו מהשירות לנגמשי לחימה. צבא הגנה לישראל והתעשיות הצבאיות בישראל הסבו ומסבים את יחידת הנשיאה (תובה, מזקו"ם, מנוע ותמסורות) של טנקי שו"ט ומרכבה לנושאי גייסות ייעודיים שונים, ובהם גם נגמש"י לחימה, ובעולם פותחו ונכנסו לשימוש עשרות דגמי נגמשי לחימה המבוססים על טנקים.
תיאור.
סדרת ה-BMP מיועדת לתעבורת חיל רגלים מהירה בשדה הקרב, תוך הגנתם מנשק קטן קליבר ומתן חיפוי אש בעת פריקתם מהנגמ"ש. חימושו של ה-BMP-1 הכולל תותח וטילי נ"ט הופכים אותו לכלי לחימה חשוב בדיוויזיה הממוכנת. תותח ה-73 מ"מ שלו יורה פגזי מטען חלול (HEAT) איטיים ומעליו מותקן משגר לטיל סאגר. הטיל נטה ליפול לעיתים מעל המשגר, ולכן אוחסן בדרך כלל בבטן הנגמ"ש בעתות שגרה. טיל חדש הוטען על המשגר ידנית, דרך פתח הטענה קטן בצריח.
בעת שהוצג היה ה-BMP-1 כלי מאיים היכול להביס אף טנקי מערכה בחימושו. כיום הוא נחשב נחות אל מול נגמש"י חי"ר מודרניים כבראדלי האמריקאי או הווריור הבריטי ואינו יכול לאיים באופן משמעותי על טנקי מערכה חדישים. התותח שלו אינו בעל מערכת בקרת אש מתקדמת, וסיכויי הפגיעה בעת שה-BMP-1 בתנועה קטנים למדי. כמו כן טיל הסאגר איטי מאוד, קשה לשליטה ודורש ניהוג מתמיד עד הפגיעה. גם ראש הקרב שלו אינו מסוגל לחדור טנקים חדישים. ציוד נפוץ נוסף שהונפק לצוותי BMP-1 היה מטולי RPG-7, טילי כתף "סטרלה"/"איגלה" נגד מטוסים ורובי צלפים "דרגונוב".
ה-BMP-1 אמפיבי ללא כל הכנה מוקדמת. הוראות ברית ורשה לעתות שגרה היו שכל BMP הנכנס למים חייב להיות מצויד במשדר רדיו פועל למקרה של היסחפות בזרם בגמר הדלק. ה-BMP לא צויד בעוגן.
שריונו של ה-BMP-1 בחזית ובצדדים עמיד לקליעי 0.5 אינץ' ואש תותחים קלים, למשל האורליקון 20 מ"מ. הדלתות האחוריות של הנגמ"ש הן גם מכלי דלק, מה שמהווה סיכון מסוים של התלקחות. בעת קרב מכלים אלו ניתנים לניתוק ממערכת הדלק הראשית של ה-BMP-1.
לנגמ"ש זה קיימת גם גרסה יבילת אוויר בציון BMD-1 שרובה בנויה מאלומיניום, בעלת מזקו"ם הידראולי שגובהו ניתן לכיוון ושינויים הנדסיים נוספים.
בעיות מיגון.
לדגם ה BMP-1 המקורי היו מספר בעיות בתחום המיגון, שנתבררו במלוא חומרתן רק לאחר תחילת מלחמת אפגניסטן ב-1979. בקדמת צידו השמאלי של הכלי ישב הנהג, ומאחוריו המפקד כשמימינם ממוקם המנוע. מאחורי המנוע, במרכז הנגמ"ש, מוקם צריח חמוש ללוחם בודד, שבו ניצב תותחן הנגמ"ש. סידור ישיבה זה, בו המפקד והנהג יושבים בסמיכות ומעל לקדמת זחל שמאל, התגלה כנקודת תורפה חמורה בשרידות נגמ"ש ה BMP-1 בכל האמור בהתמודדות עם מוקשים נגד טנקים. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שבמקרה שבו זחל שמאל של הכלי עולה על מוקש נגד טנקים, הרי שקיימת סבירות גבוהה שפיצוץ המוקש יחדור לחלל הנגמ"ש שמעל לקדמת הזחל ויפגע הן בנהג והן במפקד הכלי היושב מאחוריו. במקרה כזה, הנגמ"ש נותר ללא ניהוג וללא פיקוד ולמעשה הופך למטרה סטטית ופגיעה.
בנוסף לכך, התקלות במוקשים מיושנים נגד טנקים מסוג "tilt rod", שבהם מראש המוקש בולט מוט קצר שהטייתו יוזמת את פיצוץ המוקש, הייתה קטלנית במיוחד. הסיבה לכך הייתה ששיפועו החד של השריון בחזית הכלי הטה את מוט המוקש עד למקסימום וזה התפוצץ כאשר המוקש כבר היה מתחת מרכז הכלי, מה שהרג בדרך כלל מידית את שני אנשי הצוות.
ב BMP-2 המשופר תוכנן הצריח מחדש עם שריון רב יותר ומקום למפקד ולתותחן. עמדת הנהג הוגדלה ומושב הנהג שוריין. גם גחון הכלי צויד בשריון נוסף.
חיסרון משמעותי נוסף היה קשור לתפיסה הסובייטית שלפיה כח האש של נגמ"ש החי"ר מספיק כשלעצמו ואין צורך שהחיילים המוסעים בו יירו ממנו תוך כדי תנועה. רוב מגויסי החי"ר לא הוכשרו כלל בירי מתוך נגמ"ש נוסע וממילא בטן הכלי הייתה צפופה מאוד ופתחי הירי קטנים ובלתי נוחים.
שריונו הבסיסי של ה-BMP נחדר בקלות על ידי רקטות נגד טנקים, לכן נהגו חיילים סובייטים רבים באפגניסטן לנסוע על נגמש"י BMP כשהם יושבים על הסיפון החיצוני ולא בבטן הנגמ"ש, כך הם יכלו להגיב באש במהירות ולא להסתכן שפגז RPG אחד יהרוג את כל נוסעי הכלי.
חסרונות אלו, יחד עם עלות האחזקה הגבוהה ביחס לנגמ"שים גלגליים כ BTR-80, הביאו לזניחתו של ה BMP בחלק מצבאות ברית ורשה לאחר התפרקות ברית המועצות.
בישראל.
במלחמת יום הכיפורים תפסה ישראל מספר נגמ"שי BMP-1 והסבה חלק מהם ככלי רכב משוריינים נושאי מרגמות.
מיס סאנשיין הקטנה
Schweigt stille, plaudert nicht, רי&quot;ב 211
Schweigt stille, plaudert nicht (גרמנית: "שקט נא, הפסיקו לקשקש!", נודעת גם כקנטטת הקפה) היא קנטטה חילונית (רי"ב 211) שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך בין השנים 1732-1734.
הקנטטה מספרת באופן משעשע על ההתמכרות לקפה, כפרשנות סאטירית לבעיה בוערת בלייפציג של המאה השמונה עשרה, היכן שנוגנה היצירה לראשונה.
לברית הקנטטה, שנכתבה על ידי כריסטיאן פרידריך הנריצי, מרעיפה פנינים רבות כגון: "אם לא יורשה לי לשתות שלוש פעמים ביום ספלון קפה, אצטמק מרוב עינויים, כמו צלי של עז." – שורות שבוודאי הוערכו מאוד על ידי פטרוני בית הקפה של צימרמן בלייפציג, שם נוגנה לראשונה היצירה, כמעין פרסומת של המאה השמונה-עשרה.
I Am the Night
I Am the Night ("אני הוא הלילה") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת המטאל האמריקאית פנטרה. האלבום יצא לאור בשנת 1985 תחת חברת התקליטים העצמאית מטאל מג'יק, אשר שייכת לג'רי אבוט, אביהם של חברי הלהקה ויני פול ודיימבאג דארל, מפיק וכותב שירים בסגנון קאנטרי, אשר תפקד גם כאמרגן הלהקה וגם כמפיק האלבומים העצמאיים שלה, תחת השם "The Elder"/"The Eldn" ("הבכיר"/"המבוגר"). הקלטות האלבום בוצעו באולפני פנטגו, שנמצאים בעיירה פנטגו, בטקסס, ארצות הברית.