ביום חורפי אחד ישבה המלכה על יד החלון, ובעודה רוקמת היא נדקרה במחט ומאצבעה נשרו שלוש טיפות דם וצנחו על השלג הלבן. מראה זה ריגש את המלכה חשוכת הילדים והיא מבקשת כי ייוולד לה תינוק שעורו יהיה לבן כשלג, שפתיו אדומות כדם ושיערו שחור כעץ שבמסגרת החלון. משאלתה התגשמה, אך היא מתה בעת הלידה. שנה לאחר מכן נישא המלך לאישה יפה וגאוותנית (על פי חלק מהגרסאות קראו לה אווילי, והיא נתנה למלך שיקוי אהבה כדי שינשא לה), שלא יכלה לסבול שמישהו יעלה עליה ביופיו. לאותה אישה הייתה מראת-פלאים, בפניה הייתה ניצבת ושואלת: מראה, מראה, שעל הקיר, מי היפה בכל העיר?
והמראה ענתה:
כשהמלכה שמעה את דברי המראה האלה היא הייתה מרוצה ובטוחה בעצמה, שכן ידעה כי המראה דוברת אמת. השנים חלפו ושלגיה גדלה. כאשר הגיעה לגיל שבע, היא נעשתה יפה ביום בהיר. כאשר שאלה המלכה את המראה
ענתה המראה שאינה משקרת:
כשמעה זאת המלכה הצהיבה והוריקה ובקנאתה הרבה ציוותה על הצייד להרוג את שלגיה. שלגיה התחננה בפני הצייד לתת לה לחיות והבטיחה: אחיה ביער הפרא ולעולם לא אשוב לכאן. הצייד חס על חייה והניח לה ללכת, אף כי היה בטוח בכך שחיות הפרא יטרפו אותה. הוא הבחין בחזיר בר צעיר, דקר אותו והביא את ריאתו וכבדו למלכה, כהוכחה לכך שהרג את שלגיה. המלכה בישלה את הריאה והכבד במלח ואכלה אותם בחשבה שהיא אוכלת את ריאתה וכבדה של שלגיה.
שלגיה נמלטה אל היער ולאחר ימים של נדודים היא גילתה בית קטן ונכנסה לתוכו. שם אכלה מן הצלחות על השולחן ונרדמה באחת המיטות. מאוחר יותר, הגיעו לבית בעליו, שבעה גמדים. תחילה כעסו, אך כשראו עד כמה יפה שלגיה ומה חביבים מנהגיה, סלחו לה. הם הציעו לה מחסה, בתמורה לניקוי הבית, בישול וטיפול בכל צורכיהם, ושלגיה הסכימה. הגמדים הזהירו אותה: "אמך החורגת תדע שאת כאן במהרה, אל תתני לאף אחד להיכנס".
כעבור זמן קצר שבה המלכה ושאלה את המראה מי היפה בכל העיר, והמראה השיבה:
המלכה הבינה כי רומתה ובזעמה התחפשה לרוכלת זקנה, וטיפסה דרך שבעת ההרים אל ביתם של שבעת הגמדים, דפקה על הדלת והציעה את מרכולתה. שלגיה התפתתה לתת לה להיכנס, והמלכה המחופשת הציעה לה מחוך. היא הידקה סביבה את המחוך כה מהר וכה חזק עד שנשימתה של שלגיה נעתקה והיא נפלה כמתה. כאשר חזרו הגמדים, נבהלו לראות את שלגיה, אך במהרה גילו את המחוך, חתכו אותו וחילצו את שלגיה מתוכו. שלגיה ניצלה.
המלכה גילתה את דבר הצלתה של שלגיה מדברי המראה, ובאמצעות ידיעותיה בכישוף הכינה מסרק מורעל. פעם נוספת התחפשה לזקנה, הגיעה לביתם של הגמדים ונקשה בדלת. שלגיה סירבה להכניסה פנימה, בשל אזהרתם השנייה של הגמדים, אך הזקנה שכנעה אותה להציץ בסחורה ופיתתה אותה לפתוח את הדלת. המלכה סרקה את שערה במסרק המורעל ושלגיה נפלה מחוסרת הכרה. משוכנעת כי חיסלה את מתחרתה, הסתלקה המלכה מן המקום, אך הגמדים שבו במהרה, גילו את המסרק, שיחררו אותו משערה והשיבו את שלגיה לחיים.
שוב הבינה המלכה שסוכלה מזימתה וזאת מדברי המראה. בזעמה היא קראה: "שלגיה חייבת למות, גם אם יעלה לי הדבר בחיי". הפעם היא הכינה תפוח מורעל, תאווה לעיניים, שכל מי שינגוס ממנו אפילו מעט ימות מיד. היא התחפשה לאיכרה והגיעה בשלישית לבית הגמדים. שלגיה סרבה לפתוח לה את הדלת אך האיכרה לא התעצלה והציעה לה תפוח בחינם ומכיוון ששלגיה התאוותה אל התפוח אך פחדה שאולי הוא מורעל, הציעה שהאיכרה תאכל ראשונה את חציו של התפוח. אך התפוח הוכן בערמה כך שרק הפלח האדום שלו מורעל, והאיכרה נגסה מן החלק הירוק, שאינו מורעל, ובלעה אותו ללא פגע. שלגיה התפתתה שוב להאמין, נגסה מן החצי המורעל ונפלה מתה ארצה.
המלכה שבה לארמון ושאלה את המראה על יופייה. הפעם זכתה לתשובה כלבבה:
הגמדים שבו הביתה וגילו את שלגיה מתה. הם ביכו את מותה, אך כשהבחינו כי לחייה עדיין יפות ואדומות סירבו לקבור אותה. הם הכינו ארון מתים שקוף מזכוכית שיאפשר לראותה מכל הצדדים, השכיבו אותה בתוכו וכתבו באותיות זהב את שמה על הארון, ושהיא הייתה בת מלך.
שלגיה שכבה בארון שנים ארוכות, כישנה, עד שיום אחד נקלע בן מלך ליער והגיע לבית הגמדים כדי ללון בו. הוא הבחין בארון על גבעת הדשא ונשבה בקסמה של שלגיה. תחילה סירבו הגמדים לתת לו לקחתה, אף לא בעבור כל הזהב שבעולם, אך הנסיך הבטיח להם לאהבה, לכבדה ולרוממה כאוצרו הגדול ביותר, והגמדים נעתרו לבקשתו.
הנסיך הורה למשרתיו לשאת את הארון, אך אחד מהם מעד על שיח ומן הזעזוע נפלטה חתיכת התפוח המורעל מגרונה של שלגיה. היא פקחה את עיניה, הרימה את מכסה הארון ונעורה לחיים.
שלגיה נישאה לנסיך ברוב פאר והדר, וגם האם החורגת המרשעת הוזמנה למסיבה. כשהיא שאלה את המראה, עטויה בבגדיה היפים, מי היפה בכל העיר, היא השיבה לה:
המלכה נתקפה בהלה וחרדה, ותחילה החליטה בליבה שלא לבוא לחתונה, אך חוסר מנוחה השתלט עליה והיא חשה שהיא חייבת לראות את המלכה הצעירה. כשהיא הגיעה לחתונה, היא זיהתה את שלגיה מיד וקפאה על מקומה. כעונש על מעשיה אילצו אותה לנעול סנדלי ברזל שהוכנו עבורה ולובנו באש, ולרקוד עד אשר נפלה ומתה.
נושאים מרכזיים בסיפור וניתוחו.
בתחילת הסיפור, מוצגת מלכה האם הזקנה והטובה, הניצבת על ערש דווי (מסגרת החלון השחורה, החורף) ומבקשת לשוב ולחיות באמצעות הדור הבא, בתה שלגיה בת ה-14. כאשר היא מתה, היא מוחלפת במלכה הרעה, זו שאינה מוכנה לקבל את חלוף העתים, ההשתנות והזקנה, ומבקשת באמצעות רמייה וכישוף למנוע את הבלתי נמנע, להשחית את הטהור ולהשליט על מקומו עולם שבו מושלת הזקנה המושחתת.
הסיפור כולו שזור סביב השאלות החוזרות של המלכה את המראה, ומהלכו מונע על–ידיהם. המלכה שבה ושואלת את המראה אותה שאלה, ותגובותיה לתשובות הן המחוללות את ההתפתחויות העיקריות בסיפור. לצד נושא זה, קיימת תמת ההתבגרות של שלגיה. תחילה, היא שוהה במחיצת הגמדים, אך כאשר היא מבשילה מעולם הילדות שהם מייצגים, היא ננעלת בארון זכוכית, עד לרגע בו תהיה בשלה להימסר לידיו של בעלה לעתיד, הנסיך.
ההיבט המגדרי.
מחקרים רבים עוסקים בשאלות הקשורות להיבט המגדרי ורואים בסיפורי ילדים כלי רב עוצמה המשפיע על החוויות וההתנסויות שלהם ויוצר ציפיות, דפוסי חשיבה וסנדרטים חברתיים על תפקידיהם של הגבר והאישה. כמו כן נמצא כי מעשיות ילדים, כגון שלגיה ושבעת הגמדים, נותנות בטוי לתפקידים מינים סקסיים ומציגות דמויות סטריאוטיפיות של נשים יפות, פסיביות וכנועות מול גברים אמיצים, חכמים ואסרטיביים.
חוקרת ספרות הילדים, אריאלה קרסני, רואה בסיפור שלגיה ושבעת הגמדים, הצטיירות של דמות האישה באופן סטראוטיפי המתבטאת בהתפצלות הדיכוטומית של הדמויות לאישה/נערה טובה, חלשה ויפה ולאישה רעה, חזקה ומכוערת. האישה הטובה יולדת לפני מותה ואילו האישה הרעה מכונה בשם מלכה, אם חורגת ומכשפה ומייצגת את הדגם המסורתי של רשעות כוחנית ומהווה מקור אימה ופחד. שלגיה מוצגת כיפה, עדינה, שברירית ופסיבית. היא קורבן, היא סובלת וחסרת אונים. היא צריכה לשבת בצייתנות עד שנסיך על סוס לבן יבוא ויציל אותה. התרדמה אליה היא נופלת מפורשת כציפייה לנסיך הגואל. השם 'שלגיה' מאפיין את מראה החיצוני. הפה האדום מרמז על חושניות ועורה הלבן על בתוליות - תיאור סטראוטיפי המאפיין תיאור נסיכות, וקנאת המלכה ביופייה של שלגיה מייצג את היופי כערך עליון.
בחינת הנושא המגדרי מנקודת מבט חברתית רואה במעשיות לילדים כלי המוביל לתהליך סוציאליזציה מוטה ומזיק. הטענה היא כי קיים קשר ברור בסיפור בין הנערה החושנית והנחשקת לבין היותה קורבן מושפל, נרדף וחסר אונים. המסר כאן הוא שנשים אינן צריכות להתאמץ וליזום - אושרה של שלגיה תלוי בנסיך שיבוא ויציל אותה. תפיסה המחדדת את הציפייה המסורתית של נשים לאהבה רומנטית שתמיד מסתיימת בנישואים שהיא חיזוק נוסף לתפיסה חברתית סטריאוטיפית-סקסיסטית, הרואה בגברים מתחרים על מעמד ועוצמה חברתית וכלכלית, בעוד נשים שואפות לנישואים בלבד. לדעת חוקרים רבים, זהו 'מודל' החיקוי המוצג לילדים. היות שדמותה של שלגיה אמורה לעורר בילדים אמפתיה והזדהות מובילה הדרך מכאן להפנמת הסטראוטיפ או דגם ההתנהגות.
מאמר שראה אור ב-IJALEL (International Journal of Applied Linguistics and English Literature) עוסק גם בדמויות הגמדים בסיפור. לטענת מחקר זה דמותם של הגמדים מחזקת את צורך הגברים להיות חזקים. בדמותם הקטנה הם פחותים מבחינה פיזית ולכן מצוירים כחלשים וחסרי ביטחון. הם מבודדים חברתית ולמרות עושרם יש בתיאור שלהם הרגשת ניכור וחולשה, בשונה מהנסיך בעל העמדה, הכוח והסמכות. הגמדים מבטיחים לשלגיה שאם תמשיך לרצות אותם, תמלא את תפקידה כעקרת בית - בישול, ניקוי, תפירה, סידור המיטות - לא יחסר לה דבר. וכאן, על פי ניתוח זה, ניתן שוב חיזוק לתפקידים המסורתיים ולסטריאוטיפ האישה שסופם ביצירת החיבור עם הנסיך והנישואים הרצויים.
מקור הסיפור.