אחרי נהפיילת ממלכת איטליה הנפוליאונית נכבש צפון איטליה על ידי הצבא האוסטרי בפיקודו של הגנרל היינריך יוהאן בלגארד. בוסי סולק מניהול הארכיון הלאומי והחלף על ידי בטולומאו סמברוניקו, שנודע כנאמן להבסבורגים. הוא איבד את כל תפקידיו הציבוריים. בוסי התחיל לכתוב בכתב העת לספרות "ביבליוטקה איטליאנה" והקדיש את זמנו לחיבור ספרי היסטוריה ("היסטוריה של איטליה העתיקה והמודרנית", "היסטוריה של ספרד העתיקה והמודרנית"), מדעים ("לקסיקון לגאולוגיה, ליתולוגיה ומינרלוגיה"), התחיל לכתוב רומן היסטורי "הנזיר מלמדפוזה" שנשאר בלתי גמור.
תנאי מחייתו היו דלים למדי, על אף פעילותו הספרותית והוא הצליח לשרוד הודות לקצבה מטעם הממשלה האוסטרית שאושרה עבורו בהתערבותו של עמית, ההיסטוריון והאציל ג'ורג'ו ג'וליני.
את ימים האחרונים בילה בוסי בדירה בתוך ארמון בררה. הוא מת במילאנו בשנת 1835.
ספרים.
(הערות על כד הנשמר בג'נובה בשם סקרו קטינו)Torino
Introduzione allo studio delle arti del disegno e vocabolario compendioso delle arti medesime ", Milano 1821 (מבוא ללימוד אמנויות הציור ומילון מקוצר שלהן)
ספרים וכתבים אחרים.
(מכתב של מר בוסי למר ד'אלמבר בנושא מכתב שקיבל מר לנקה בקשר לוויתור הכנסייה על נכסים שלה
Gouvernement français," Venezia
רשימת חפצי מדע ואמנות שנלקטו באיטליה על ידי קומיסרים של הממשלה הצרפתית, ונציה
(תרגום מאנגלית של "המסע לנורווגיה, דנמרק ורוסיה בשנים 1788, 1789, 1790 ו-1791 מאת אנדרו סווינטון
1830 -תרגום של Gli amori di Saffo e Faone ,Napoli (האהבות של סאפו ופאון.
ד&quot;ר קווין רופאה במערב
הפונקציות הטריגונומטריות ההפוכות
קיינוגנתוס
קיינוגנתוס (שם מדעי: "Cynognathus"; מיוונית: "לסתות כלב") הוא סוג תראפסיד מתור הטריאס אשר חי באזור דרום אפריקה, נמיביה וארגנטינה של ימינו ואף באנטארקטיקה (בהרים הטראנס-אנטארקטיים). הוא השתייך לקיינודונטיים שהיו מאבותיהם הקרובים ביותר ליונקים המודרניים. בסוג זה היה מין אחד - "Cynognathus crateronotus".
לקיינוגנתוס הייתה גולגולת גדולה באורך 30 ס"מ עם לסתות חזקות וניבים בולטים וחדים. הוא הגיע לאורך 1.2 מטר וככל הנראה היה טורף. בדומה ליונקים היה הקיינוגנתוס בעל צורות שיניים מותאמות כאשר הקדמיות מביניהם הותאמו לחתיכת בשר. יצור היה יכול לנוע ולנשום בעת ובעונה אחת אך הוא היה בעל גפיים הנוטות לצדדים, צורה נדירה אצל היונקים המפותחים. ממבנה תעלות לאורך העצמות, ייתכן שגופו כוסה בפרווה או שיער והוא היה בעל דם-חם.
הוא נכחד לאורך אמצע הטריאס והוחלף בידי קיינודונטים קטנים יותר ודומים יותר ליונקים.
אליין לרוי לוק
אליין לרוי לוק (באנגלית: Alain LeRoy Locke ; 13 בספטמבר 1885 - 9 ביוני 1954) היה פילוסוף, מחבר ואיש חינוך אמריקאי. ב-1907 היה האפרו-אמריקאי הראשון שזכה במלגת רודס היוקרתית. כפילוסוף עסק בתאוריית הערך, באסתטיקה וביחסי גזע. למושג "הדדיות בין-תרבותית" היה מקום מרכזי בכתיבתו והוא ביטא את תמיכתו בפלורליזם תרבותי. כאינטלקטואל ציבורי היה דמות מפתח ברנסאנס של הארלם. האנתולוגיה "השחור החדש" (The New Negro) אותה פרסם ב-1925 נתנה לתנועה את כינוייה, "תנועת השחור החדש", והפכה את לוק לדמות בולטת ומשפיעה בציבוריות האפרו-אמריקאית. לוק האמין שמשימתו של הדור האפרו-אמריקאי החדש היא טרנספורמציה במסגרתה התפיסה העצמית שמוקדה הוא האדם השחור כבעיה חברתית תוחלף באמנציפציה רוחנית ואומנותית.
ראשית חייו והשכלה.
לוק נולד ב-1885 בפילדלפיה. אביו, פליני לוק, היה אמריקאי שחור שנולד חופשי ועסק בהוראה, ניהול במוסדות חינוך שונים לצעירים אפרו-אמריקאים, ובמשרות שונות בשירות המדינה. הוא למד משפטים באוניברסיטת הווארד. אמו, מרי הוקינס לוק, נולדה גם היא כשחורה חופשייה ועסקה גם כן בחינוך והוראה. ההורים העניקו ללוק חינוך קפדני שהדגיש את חשיבותם של לימודים והשכלה. ב-1892, כשלוק היה בן פחות משבע שנים, אביו נפטר, ומאותה שנה אמו גידלה אותו לבדה.
ב-1902 סיים את לימודיו בתיכון, ובשנתיים לאחר מכן למד בבית ספר להוראה ופדגוגיה. ב-1904 הוא התחיל לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, שם הוא התמקד במקצועות ההומאניים ובעיקר בפילוסופיה וספרות. הוא סיים את הלימודים ב-1907 ובאותה שנה היה לאפרו-אמריקאי הראשון שזכה במלגת רודס. הזכייה במלגה עניינה רבים וזכתה לסיקור בעיתונות בארצות הברית.
לוק הגיע לאוניברסיטת אוקספורד באנגליה כמלגאי רודס ולמד שם פילוסופיה, ספרות, יוונית ולטינית בשנים 1907–1910. באוקספורד הוא נתקל בגזענות ומספר קולג'ים סירבו לקבלו בגלל צבע עורו. גם המזכיר של מלגת רודס בארצות הברית פעל מאחורי גבו בניסיון לבטל את המלגה. למרות זאת, לוק שמר על המלגה והצליח לבסוף להתקבל לקולג' הרטפורד. הסטודנטים האמריקאים הדרומיים שיצרו קבוצה באוקספורד, סירבו לקבלו והפעילו לחץ לדחייתו מאירועים חברתיים.
באוקספורד לוק פגש את מורו לשעבר, הוראס קאלן. קאלן היה פילוסוף אמריקאי ממוצא פולני. הוא היה ציוני ונודע כמי שטבע את המושג "פלורליזם תרבותי". במכתבים שכתב, קאלן מסביר שהמושג התפתח מתוך שיחות שהיו לו עם לוק על היחס הגזעני שלוק קיבל מחבריו ללימודים, על משמעות השונות בין בני אדם ועל "הזכות להיות שונה". לוק עצמו כתב מאמר ביקורת על התרבות באוקספורד. הוא טען שאנשי אוקספורד שואפים להשיג שליטה דתית בידע והשווה את המנטליות של המקום לזו של הכנסייה הקתולית. באותו מאמר הוא גם ביקר את אנשי אוקספורד על כך שהם מזייפים חזות אדישה כלפי גזע וצבע עור וטען שהוא מעדיף רדיפה על פני אדישות כזו.
לאירועים באוקספורד הייתה השפעה על עיצוב תפיסתו של לוק לגבי יחסי גזע. בין השאר, הוא היה חבר מייסד של המועדון הקוסמופוליטי באוניברסיטה יחד עם פיקסלי סים, שמאוחר יותר ייסד את הקונגרס הלאומי האפריקני, וסטודנטים זרים אחרים מרחבי האימפריה הבריטית שהשמיעו ביקורת פוליטית ותרבותית. במאמר שכתב לכתב העת של המועדון הוא החל לפתח את הרעיון לפיו הגזע השחור יכול לשאוב מתוך המורשת התרבותית שלו על מנת להעמיד את עצמו מחדש כרעיון ייחודי, יצירתי ולאומי, וכיצד מתוך ייחוד זה יכולה לצמוח קוסמופוליטיות.
לוק הגיש באוקספורד דיסרטציה בשם "מושג הערך", אך היא נדחתה והוא לא קיבל תואר אקדמי מהאוניברסיטה. הוא סבר שהסיבות לדחיית הדיסרטציה היו אישיות, אך לא גזעניות. בשנים 1910–1911 הוא שהה באוניברסיטת ברלין כדי להמשיך בלימודי פילוסופיה, שם הוא שמע הרצאות של גאורג זימל, סוציולוג שהשפיע רבות על עבודתו. לפני חזרתו לארצות הברית הוא פרסם את המאמר "הטמפרמנט האמריקאי" (The American Temperament) שבו הוא מתאר את המנטליות האמריקאית כפלסטית, נתונה למצבי רוח וחמקנית. לוק מסיים את המאמר בקריאה להיפטר מהאשליה שהאמריקאים יודעים מה הם או מה הם רוצים להיות וקורא לבחינה עצמית של האומה האמריקאית.
מחקר והוראה באוניברסיטת הווארד.
ב-1912 לוק התקבל למשרה של פרופסור משנה (assistant professor) באוניברסיטת הווארד, שהייתה מרכז של פעילות אקדמית אפרו-אמריקאית והפכה למוקד חשוב של התרבות השחורה בארצות הברית ומאוחר יותר של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
בשנים 1913–1915 לוק נשא סדרה של הרצאות פומביות שפורסמו לאחר מותו כ-"Race Contacts and Interracial Relations". ההרצאות שילבו שניים מהנושאים בהם לוק עסק, מושג הערך ויחסי גזע. הן נשאו אופי סוציולוגי, ושיקפו את ההשפעה של גאורג זימל, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ופרנץ בועז. הוא דחה בהרצאות את הטענה שלהבחנה בין גזעים יש תוקף מדעי, הציג את תפיסתו לגבי האופן בו הדדיות מעצבת את היחסים בין קבוצות חברתיות מובחנות, ודן בחשיבות האופן בו הזהות והערכים של קבוצות מיוצגים על ידי סוכנים דומיננטיים. בהרצאות, לוק הציג תאוריה פרגמטיסטית ביקורתית של יחסי גזע, תוך התייחסות לקשרים בין גזענות, כלכלה פוליטית ותרבות.
בהווארד הוא החל לעבוד מחדש על הדיסרטציה שהחל לכתוב באוקספורד על מושג הערך. הוא הגיש אותה בסופו של דבר ב-1917 כדוקטורט בהרווארד, תחת הכותרת "בעיית הסיווג בתאוריה של הערך" (The Problem of Classification in the Theory of Value). הוא קיבל תואר דוקטור מהרווארד ב-1918. לאחר מכן הוא פרסם מספר מאמרים והרצאות שעסקו בגזע, באומנות ובתרבות. בנוסף, הוא יצר רשת ענפה של קשרים עם אישים בולטים בהתעוררות התרבותית האפרו-אמריקאית, כגון דו בויז, לנגסטון יוז וקאונטי קאלן.
לוק החל ללמד בהווארד קורסים שעסקו ביחסי גזע. הוא פוטר מעבודתו מהאוניברסיטה ב-1925, מסיבות שהוא החשיב לאישיות וההנהלה החשיבה לכלכליות. ב-1928 הוא קיבל שוב את משרתו בהווארד, שם הוא נשאר עד 1953.
השחור החדש והרנסאנס של הארלם.
בשנות העשרים של המאה העשרים שכונת הארלם בניו יורק הפכה למרכז של עשייה תרבותית עבור התנועה המתגבשת של אומנות ותרבות שחורה בארצות הברית. בעקבות זאת לוק העתיק ב-1925 את מרכז העשייה שלו מוושינגטון לניו יורק ועבר לגור שם.
כתב העת סורביי גראפיק החליט להקדיש גיליון מיוחד להארלם שתוארה בו כמכה של הגזע השחור, ולוק הסכים לתפקד כעורך אורח של הגיליון. שאיפתו הייתה להציג תמונה פלורליסטית של קולות אפרו-אמריקאים מתחומים שונים, כגון מאמרים מחקריים, שירה, פרוזה ואומנות חזותית. לוק עצמו תרם לגיליון את ההקדמה ("הארלם"). תוך שנה לוק אסף עבור הגיליון, שהופיע במרץ 1925, 24 יצירות. הגיליון נחל הצלחה ועשרות אלפי עותקים נמכרו במספר מהדורות.