דְרָאגוֹמִיר יוֹבָאנוֹבִיץ' (בסרבית קירילית: Драгомир Јовановић, בסרבו-קרואטית: Dragomir Jovanović; 27 ביולי 1902, פוז'ארוואץ, ממלכת סרביה-17 ביולי 1946, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פוליטיקאי סרבי, משתף פעולה עם הנאצים, אשר כיהן כמפקד משטרת ביטחון הפנים, ובהמשך כראש עיריית בלגרד הממונה מטעם ממשלת הבובות של מילאן נדיץ'. לאחר מלחמת העולם השנייה, נשפט, הורשע והוצא להורג.
קורות חייו.
דראגומיר יובאנוביץ' נולד בפוז'ארוואץ. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הגיע לבלגרד, גויס למשטרה המקומית ובהמשך מונה למפקד המשטרה. לאורך שנות כהונתו כמפקד משטרת בלגרד, עמד יובאנוביץ' בקשרים אישיים עם היינריך הימלר וריינהרד היידריך והחל מ-1937 נועד עימם מספר פעמים. ככל הנראה היה חפרפרת של הגרמנים. קשריו הטובים עם הגרמנים סייעו לו בהמשך בקבלת מינויים לתפקידים ביצועיים.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של הגנרל מילאן נדיץ' עמד יובאנוביץ' בראש הפעילות האנטי-יהודית מטעם ממשלת נדיץ' ומונה לממונה על ביטחון הפנים. הוא ניהול את מבצע התיעוד והרישום של יהודי בלגרד ונכסיהם, לקראת שילוחם לעבודות כפייה והחרמת רכושם. בהמשך, מונה לראש עיריית בלגרד. יובאנוביץ' מונה לאחראי על הקמת מחנה הריכוז באנייצה והוא מינה את סווטוזאר וויקוביץ' למפקדו הראשון. יובאנוביץ' פרסם באופן תדיר בעיתוני בלגרד, צווי התייצבות לצורך רישום לכל יהודי העיר כולל נתינים זרים.
במקביל לכהונתו בממשלת ההצלה הלאומית תמך ומימן בסתר את הצ'טניקים. הוא רקם קשרים אישיים עם מנהיג התנועה דראז'ה מיכאילוביץ' וסייע לכוחותיו גם בהברחת נשק. בשלהי 1944, כאשר כוחות הפרטיזנים של טיטו נעו לעבר בלגרד במטרה לשחרר אותה מהכיבוש הגרמני, נמלטו נציגי "ממשלת ההצלה הלאומית" ובכלל זה דראגומיר יובאנוביץ' מבלגרד. במאי 1945 הגיע לאוסטריה, ניסה להבריח את הגבול לשווייץ, אך נלכד על ידי כוחות צרפתיים סמוך לעיר ברגנץ. בהמשך, הוסגר ליוגוסלביה והועמד לדין בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ופשעים נגד העם היוגוסלבי. הוא הורשע וב-17 ביולי 1946 הוצא להורג על ידי כיתת יורים.
יוסף אלמוג
יוסף אלמוג (25 בנובמבר 1923 - 28 במאי 2019) היה מפקד אוניית המעפילים, "נחשון" וקצין בחיל הים הישראלי בדרגת סא"ל. היה מפקדה של אניית המלחמה הראשונה אח"י אילת (א-16). יזם, הקים וניהל את מוזיאון ההעפלה וחיל הים.
משפחה עליה ולימודים.
יוסף (יוסק'ה) אלמוג נולד בשם אברהם יוסף פנצ'ק בעיירה פרושוביצה ליד קרקוב בפולין. הוריו, יצחק דוד פנצ'ק ונחמה פיינר אורנוב היו בעלי מפעל למטאטאים ומברשות בעיירה, ונולדו להם ארבעה ילדים: רבקה, אברהם יוסף, מרים וחיה.
משפחת פנצ'ק הייתה משפחה ציונית, וההורים היו פעילים בתנועת "העובד" (אביו) ו"השומר הצעיר" (אמו) ביוזמת יצחק, אביו של אלמוג נפתח בפרושוביצה סניף של בית ספר ללימודי עברית "תרבות" לנוער ומבוגרים.
אלמוג למד מגיל שלוש בחדר, ומגיל חמש בתלמוד תורה. מגיל שש למד בבקרים בית הספר הממלכתי הפולני ואחר-הצהריים השלים השכלה ציונית בבית הספר "תרבות". בשנת 1936, בגיל 13, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. המשפחה, בת שש הנפשות, התיישבה בתל אביב. את השכלתו היסודית השלים בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון לילדי עובדים. והשכלה תיכונית בבית הספר המקצועי על שם מונטיפיורי.
במהלך הלימודים היה חבר בתנועת הנוער העובד.
שירות למדינה בדרך.
בשנת 1938 הצטרף למסגרת הגדנ"ע של ארגון ההגנה. ובשנת 1939 נעשה חבר בימיה של הפועל תל אביב. התקבל לקורס מדריכי שייט בסקציה הימית בניהולו של שמואל טנקוס.
ב-1 בספטמבר 1939 צפה אלמוג עם חבריו וקהל רב באוניית המעפילים טייגר היל פורקת מעפילים בחוף תל אביב. בהורדת המעפילים השתתפו מדריכי הימיה אך האירוע נחרת בזכרונו של אלמוג וכיוונו לדרך פעילות בהעפלה.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח והשתתף בקורס מפקדי סירות שנערך בקיסריה באפריל 1943 בפיקודו של יעקב סלומון.
בינואר 1945 השתתף אלמוג בקורס חובלים הראשון של הפלי"ם שהתקיים ליד בית הספר הימי בחיפה בהנהלת דב מגן ושמואל טנקוס. בסיום הקורס הצטרף כאיש צוות והפליג מספר חודשים באנייה "עמוס" של חברה לשירות ימי עתיד. באותה שנה נעשה מדריך בקורס מפקדי סירות בקיסריה. החל בפעילות ההעפלה, בכך שהשתתף בהורדת מעפילים מהספינות לחוף.
ב-22 בנובמבר 1945 השתתף אלמוג כמפקד סירת מפרש בהורדת מעפילי ברל כצנלסון (אוניית מעפילים) לחוף שפיים. הסירות שסיימו את עבודת הפריקה והיו בדרך לבסיסן בקיסריה נתפשו על ידי הבריטים. אלמוג וחבריו נשלחו למחנה המעצר בלטרון.
בחורף שנת 1946 יצא אלמוג בתעודות שאולות לאירופה והגיע למחנה "סן ז'רום" במרסיי שהיה אז בסיס לפעילות המוסד לעלייה ב' בצרפת. אלמוג הופעל בעבודת הכנת אוניות להעפלה בקבוצה בפיקודו של גדעון שוחט.
בנוסף לעבודת ההכנה נעשה אלמוג מנהל מחנה נוער ניצולי שואה באזור מרסיי ומחנה "דפנה" שבו היו כ-300 ניצולי שואה ומשפחות שחזרו מרוסיה לפולין שהמתינו לעלייתם לארץ ישראל. ניהול מחנות העלייה היווה לאלמוג הכנה טובה לקראת פיקוד על אוניות מעפילים.
מדינת היהודים (אוניית מעפילים).
ב-22 במאי 1947 הודיע שמריה צמרת – הממונה על פעילות המוסד לעלייה ב' בצרפת – לאלמוג שהוא מתמנה לפיקוד על האונייה בכינוי "צפונית" שוברת קרח לשעבר NORTHLAND שמגיעה מארצות הברית לפורט דה בוק. המשימה הייתה לצאת יחד עם האנייה "המלאך" בפיקוד מרדכי לימון לבאיון בחוף האטלנטי של צרפת, ושם להכין את האנייות להעפלה. ב-2 ביוני 1947 יצאו אלמוג ואנשיו עם ה"צפונית" והגיעו לבאיון ב-12 ביוני 1947. האונייה הוכנה וב-28 באוגוסט נשלחו לנמל הבולגרי בורגס בים השחור לאסוף מעפילים.
ב-3 בספטמבר 1947 עברה "צפונית" את מיצר גיברלטר ומייד נדבקה אליה משחתת בריטית שליוותה אותה עד מיצר הדרדנלים במעבר הדרומי לים השחור ושם עזבה.
לאחר חציית המיצרים נכנסה ה"צפונית" לים השחור וב-14 בספטמבר נכנסה לנמל בורגס בעזרת נתב שהכיר את שדות המוקשים בכניסה.
ב-22 בספטמבר לאחר חשיכה הגיעה רכבת המעפילים תחת משמר רומני ובולגרי והמעפילים - כ-2,500 מתוכם 150 תינוקות - עלו ל"צפונית" האנייה יצאה מהנמל והמתינה בעגינה ל"המלאך". תוך כדי העגינה הגיעו עוד בני נוער ולאחר קליטתם היו באונייה 2,664 מעפילים.
האוניות הפליגו יחדיו עברו את המיצרים הטורקיים ומדרום להם המתינו שתי משחתות בריטיות. התארגנות המעפילים באונייה הייתה טובה למרות הצפיפות הרבה. בשלב זה התקבלה הוראה לתת שמות חדשים לאוניות. "המלאך" בפיקוד מרדכי לימון נעשתה גאולה ו"צפונית" בפיקודו של אלמוג נעשתה מדינת היהודים.
ב-2 באוקטובר 1947 לקראת חופי ארץ ישראל התפצלו האוניות גאולה פנתה לחיפה ומדינת היהודים לכיוון תל אביב. שתי משחתות נצמדו לאונייה כשוברת קרח הייתה חזקה במיוחד ובתמרון הצליח אלמוג לגרום נזק לאחת המשחתות. אך המשחתת הבריטית השנייה הורידה צוות השתלטות שהשתלט על חדר ההמכונות. הבריטים קשרו את האונייה למשחתת וגררו אותה לכיוון חיפה. שתי אוניות המעפילים נקשרו ל"רציף הדמעות" ולאחר שלושה ימים גורשו לקפריסין.
אלמוג ואנשי הפלי"ם נחבאו בסליק שהוכן לכך בתחתית האונייה. ולאחר שהבריטים עזבו את האנייה בצי הצללים חמקו החוצה בסיוע מחלקת הנמל של הפלי"ם.
נחשון (אוניית מעפילים).
באמצע ינואר 1948 הטיל שאול אביגור על אלמוג לפקד על הספינה TADORNE שנרכשה בלה רושל בצפון מערב צרפת להכשירה להפלגה ולהשיטה לים התיכון באזור מיצר בוניפציו בין קורסיקה לסרדיניה בכוננות לקליטת מעפילים.
עם השלמת הכנות הדרגשים והצטיידות במים ודלק. שטו עם האניה לחוף בנדול בדרום צרפת, ויצאו עם 560 מעפילים לארץ ישראל. אך בגלל תקלה חמורה בדוד הקיטור הועברו המעפילים לאונייה אחרת ונכנסו לנמל בסטיה בקורסיקה לתיקון.
ב-13 באפריל 1948 נכנסה האנייה בשנית למפרץ בחוף בנדול, והעלתה 550 מעפילים. כאן הוסב שם האנייה ל"נחשון הקסטל" על שם מבצע נחשון להסרת המצור על ירושלים.
ב-26 באפריל 1948 נתפסה האונייה על ידי משחתת בריטית בקרבת חופי ארץ ישראל האנייה נגררה לחיפה והמעפילים גורשו לקפריסין. הייתה זאת האנייה האחרונה שהמעפילים בה גורשו לקפריסין. אלמוג ואנשי הפלי"ם ירדו בסליק שהוכן לשם כך ולאחר רדת הבריטים חולצו על ידי יחידת הנמל.
בחיל הים.
ב 27 באפריל 1948 לאחר שחולץ מהסליק בנחשון (אוניית מעפילים), התבשר אלמוג, כי יחד עם מרבית אנשי הפלי"ם, גויס לשירות הימי שהפך לחיל הים. משימתו הראשונה הייתה להכין את מדינת היהודים כאוניית מלחמה.
ב-21 במאי 1948 בערב הפליגה האונייה בדגל טורקי מנמל חיפה שהיה עדיין בשליטה בריטית לתל אביב. לאחר היציאה בפיקודו של אלמוג, הוסב שמה לאח"י אילת (א-16) הייתה זאת אוניית המלחמה הראשונה של חיל הים הישראלי. משימות האנייה היו הגנה נגד מטוסים באזור תל אביב ואבטחת אוניות עולים ורכש שהגיעו לנמל תל אביב. שתי אוניות מעפילים נוספות נמצאו בהכנה אח"י וג'ווד הצטרפה ב-9 ביוני ואח"י הגנה הצטרפה ב-18 ביולי 1948.
ב-29 במאי 1948 מלווה אח"י אילת (א-16) את אוניית מעפילים האחרונה 'קרב עמק איילון' ומאבטחת את הורדת מעפיליה בקיסריה.
בספטמבר 1948 הגיעו מאיטליה סירות נפץ ואח"י מעוז (ק-24) בפיקודו של מילה ברנר הוכנה כבסיס ימי לסירות אלה. אלמוג נעשה סגן מפקד באנייה זו.
ב-22 באוקטובר 1948 השתתף אלמוג עם אח"י מעוז (ק-24) בטיבוע אל-אמיר פארוק. הקרב המוצלח ביותר של חיל הים במלחמת העצמאות. אלמוג פיקח על הורדת סירות הנפץ לפעולה ואיסופן לאונית האם אחריה.
תפקידים נוספים.