קיימים מספר סוגים של חקר סכולסטי: לרוב החקר היה מתחיל בבחירת ספר לחוקרו, שכונה אָאוּקטוֹר (auctor). ספר זה היה נלמד על בוריו, כדי לעמוד על הבעיות השונות שהוא מעלה או עולות מתוכו. לאחר מכן נלמדו המקורות השונים שדנו בספר, כגון החלטות הקונצילים הכנסייתיים, מכתבי האפיפיורות או הבולות. בשלב הבא, הועלו על הכתב הנקודות השונות השנויות במחלוקת בין המקורות השונים, והנושא נבחן ללא הנחות מוקדמות. במקרים אחרים, הועמדה שאלה מסוימת לדיון, ולא ספר שלם. לעיתים, היה נבחן מכלול שאלות ("סוּמָה", summa) הנוגע לנצרות ולתאולוגיה.
מעת שהתבררו המקורות ונקודות המחלוקת, על ידי סדרת תהליכים דיאלקטיים, היו שני צידי הטיעון הופכים שלמים, כך שנמצאה הסכמה ביניהם במקום מחלוקת. למצב זה ניתן היה להגיע באחת משתי דרכים:
ההוראה הסכולסטית התנהלה בדרך כלל באחת משתי שיטות: לֶקְטִיוֹ, lectio שבה המורה היה קורא טקסט ומפרשו, בלי שאלות מצד התלמידים. שיטה שנייה נקראה דִיסְפּוּטָטְיוֹ, disputatio, שבה התנהל דיון. לדיון היו שתי צורות: בצורה אחת, "רגילה", הייתה נידונה שאלה מסוימת שהוכרזה מראש. לעומת זאת, בדיון בצורת "שאלה חופשית" (quodlibetal), היו התלמידים מציגים למורה שאלה שאליה לא התכונן מראש, והדיון התנהל במתכונת של קושיות והפרכות הדדיות, ללא קו דיון מחייב, והמורה היה מסכם בסוף הדיון את הטיעונים בהתאם להערות שנרשמו, וביום המחרת היה מציג את העמדה הסופית, בלווית טיעונו המסכם.
היסטוריה.
תקופת השיא של הסכולסטיקה הייתה בין השנים 1250 ו-1350, אז נידונו נושאים כמו פילוסופיה של הטבע, פסיכולוגיה, אפיסטמולוגיה ופילוסופיה של המדע. בספרד, העלו הסכולסטיקנים גם תרומות לתאוריה הכלכלית, שהשפיעו מאוחר יותר על התפתחות האסכולה האוסטרית. עם זאת, כל הסכולסטיקנים דבקו בדוקטרינה הכנסייתית הנוצרית, ושאלות מסוימות הנוגעות לאמונה לא טופלו בה.
גישות סכולסטיות (או, לפחות גישות דומות להן), ניתן למצוא אצל הרמב"ם ואצל אבן רושד, אף כי בהשראה ישירה יותר של היוונים ובמיוחד אריסטו.
בתקופה ההומניסטית ובראשית תקופת הרנסאנס, שקעה המתודה הסכולסטית במידה מסוימת מפני גישות חדשות וגמישות יותר. הגישה זכתה לפופולריות מחודשת בקתוליות בסוף המאה התשע עשרה, אך תוך התמקדות במגוון צר יחסית של שאלות וחוקרים, ובמיוחד בדמותו של תומאס אקווינס.
ביהדות, הייתה נפוצה שיטת הלימוד דומה לגישה הסכולסטית, אולם ניכרת ההשפעה שלה במיוחד אצל בעלי התוספות בימי הביניים.
אָאוּקטוֹרים נפוצים.
כאמור, פעמים רבות החקר הסכולסטי החל בבחירת ספר כנשוא המחקר, והוא כונה אָאוּקטוֹר. במסגרת זאת, נטו רבים לעסוק בכותבים וביצירות מתוך מגוון מצומצם יחסית, וביניהם:
סכולסטיציזם
חסידי אומות עולם
חסיד אומות עולם
הדפס אבן
הֶדְפֵּס אֶבֶן או לִיתוֹגְרַפְיָה (בכתיב לטיני: Lithographia) הוא טכניקת הדפסה. בעבר השתמשו בטכניקה זו להדפסת טקסטים, אך כיום משמשת השיטה להדפסת יצירות אמנות על גבי נייר או על גבי חומר מתאים אחר במספר עותקים מוגבל. הליתוגרפיה הומצאה בשנת 1796 על ידי אלואיס זנפלדר () בבוואריה, כטכניקה המשמשת לשכפול תמונות באיכות גבוהה ובמחיר נמוך (יחסית לאותה תקופה).
מקור המונח ביוונית עתיקה: λίθος ("ליתוס") = אבן; γράφειν ("גרפיין") = כתיבה.
שיטות ליתוגרפיה.
קיימות שתי שיטות ליתוגרפיות, הדפס האבן המקורי, והדפס האבן המודרני. מהות הדפסות אלו שונה, והשימוש בהן בימינו שונה אף הוא. שתי השיטות מבוססות על כך שסלע, ובמיוחד אבן גיר, הנמצא כמעט בכל מקום בעולם, סופג מים וסופג חומרים שמנוניים.
הדפס האבן המקורי.
הדפס האבן המקורי – בשיטה זו משתמשים בתכונות הטבעיות של כוחות ההיאחזות והדחיה בין מים לשמן. התהליך כלל את השלבים הבאים:
הדפס האבן העדכני.
הדפס האבן המודרני הינו שיטה של דפוס אופסט, כשבמקום אבן מנוצלים חומרים אחרים, כמו פוליאסטר, נייר, אלומיניום וכו'. התהליך כולל את השלבים הבאים:
הארי פוטר וחדר הסודות
הארי פוטר וחדר הסודות (באנגלית: Harry Potter and the Chamber of Secrets) הוא הספר השני בסדרת "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג. הספר יצא לאור באנגלית ב-2 ביולי 1998. עלילת הספר מתארת את שנת הלימודים השנייה של הארי פוטר בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות. סרט המבוסס על עלילת הספר יצא בנובמבר 2002.
בתמונת השער הבריטית המקורית, רון נוהג ב"פורד אנגליה" המעופפת של אביו עם הארי, והדוויג התנשמת של הארי מאחור. בכריכת הספר האמריקאי (והישראלי), הארי נתלה על זנב פוקס עוף החול של מנהל הוגוורטס, אלבוס דמבלדור, כדי לצאת מחדר הסודות כשבתוך הג'ינס של הארי תחובה חרבו של גודריק גריפינדור.
עלילה.
יום ההולדת של הארי.
הספר נפתח ביום הולדתו העגום של הארי, במהלך חופשת הקיץ. הארי מתגעגע מאוד להוגוורטס (בית הספר לכישוף ולקוסמות בו הוא לומד) ולחבריו, שמהם לא קיבל אף מכתב במשך כל הקיץ והוא חש בודד מאוד בלי תקשורת איתם. באותו היום בערב, כאשר מגיעים אורחים למשפחת דרסלי, משפחת מייסון, על הארי להיות בחדרו ולהתנהג כאילו אינו קיים. אולם כשהארי מגיע לחדרו הוא מוצא בו גמדון בית בשם דובי על מיטתו. דובי מזהיר את הארי לא לחזור להוגוורטס, אך אינו יכול להסביר מדוע, שכן אדונו אוסר עליו לגלות זאת. דובי גם מודה כי הוא זה אשר לקח את כל המכתבים שנשלחו להארי, בתקווה שהארי יחשוב ששכחו אותו ולא ירצה לחזור להוגוורטס. כשהארי מתעקש על רצונו לחזור להוגוורטס, דובי משתמש בקסם כדי להעיף את עוגת הפודינג של הדודה פטוניה מעל האורחת (וכתוצאה מכך, להבריחם מהבית מבלי לקנות דבר מוורנון דרסלי). כתוצאה מכך שולח משרד הקסמים להארי מכתב אזהרה, כי הם חושבים שהארי הוא זה שהשתמש בקסם, ולקטינים אסור לעשות קסמים מחוץ לתחום בית הספר. משפחת דרסלי הזועמת, שמפסיקה לחשוש מכך שהארי ישתמש עליהם בקסמים, כולאת אותו בחדרו.
בדרך להוגוורטס.
הארי אינו מסוגל להימלט שכן דרך הבריחה היחידה שלו היא שימוש בקסם - מה שיוביל לסילוקו מבית הספר. למרבה מזלו, לאחר מספר ימים רון, פרד וג'ורג' ויזלי, שמודאגים מכך שהארי לא ענה למכתביהם, "שואלים" את המכונית פורד אנגליה הקסומה המעופפת של אביהם, ובאים לחלץ את הארי, ומביאים אותו אל ה"מחילה" - ביתם של משפחת ויזלי. שם הארי פוגש את משפחת ויזלי כולה, למעט ביל וצ'ארלי (ביל עובד בבנק הקוסמים במצרים וצ'ארלי עובד עם דרקונים ברומניה). הארי מבלה את שארית הקיץ עם בני משפחת ויזלי.
ביום הנסיעה להוגוורטס, המחסום ברציף תשע ושלושה רבעים נחסם עבור הארי ורון, והרכבת יוצאת בלעדיהם. הם מחליטים לצאת להוגוורטס בעקבות הרכבת בעזרת המכונית המעופפת. אך כשהם מתקרבים להוגוורטס, המכונית מתרסקת היישר אל "הערבה המפליקה" (עץ מיוחד המרביץ למי שמתקרב אליו), ממנה הם נמלטים, ואילו המכונית בורחת ונעלמת. בשל התעלול שלהם, הארי ורון נענשים ומאוימים שיסולקו מבית הספר אם יעברו על חוקים נוספים, רון גם מקבל "צרחן" (מכתב קסום שצורח את המילים בקול של מי ששלח אותו) מאמו.
היורש של סלית'רין.
במהלך שנת הלימודים, שורה של תקיפות מוזרות מתרחשות במסדרונות הוגוורטס כאשר תלמידים, אחת מרוחות הרפאים ואף חתולתו של השרת מתאבנים. לפני התרחשותן של תקיפות אלו, הארי שומע קול מן הקירות, שאיש מלבדו אינו שומע. יחד עם רון והרמיוני, הארי מנסה לפענח את תעלומת ההתאבנויות והרחשים, שנקשרת במהרה לאגדת "חדר הסודות" של הוגוורטס - האגדה מספרת כי סלזאר סלית'רין, ממייסדי בית הספר, בנה בו חדר סודי ובו מפלצת קטלנית, שרק יורשו יוכל לשלוט בה ולהשתמש בה כדי להרוג את הבוצדמים (כינוי גנאי לקוסמים שהוריהם אינם קוסמים) שבבית הספר. השמועות מדברות גם על כך שהחדר נפתח בהוגוורטס לפני חמישים שנה, ובאותה הפעם הרגה המפלצת את אחת התלמידות.
בעוד שהארי חושד בדראקו מאלפוי כי הוא היורש השולט במפלצת, החשד של רוב התלמידים נופל דווקא על הארי - החתולה של השרת התאבנה זמן קצר לאחר שהשרת לקח את הארי למשרדו וכמעט העניש אותו על דבר של מה בכך, והתלמיד הראשון שהתאבן היה מעריץ מעצבן של הארי שרדף אחריו לכל מקום וצילם אותו (קולין). חשדם של התלמידים גובר לאחר שהארי מציל את אחד התלמידים מנחש על ידי כך שהוא צועק על הנחש להסתלק ועושה זאת מבלי לשים לב בשפת הנחשים. מכיוון שהיכולת לדבר אל נחשים הייתה אחת מתכונותיו הידועות של סלזאר סלית'רין, קיום התכונה בהארי מצביע על קשר בינו ובין סלית'רין. הארי עצמו מוטרד מגילויים אלו ונזכר כי מצנפת המיון רצתה לשים אותו בבית סלית'רין, ורק בעקבות בקשתו של הארי שינתה את דעתה.
הארי ממשיך לחשוד במאלפוי, ורוצה לעשות בדיקה. הרמיוני מכינה שיקוי פולימיצי, ובעזרתו רון הופך לגויל והארי לקראב, שני השפוטים של דראקו (הרמיוני בטעות שמה שערה של חתולה במקום של תלמידה מסלית'רין, וכך הפכה לחצי חתולה ולכן לא הצטרפה להארי ולרון). הם הולכים בעקבות מאלפוי לחדר המועדון של סלית'רין והארי מגלה שמאלפוי, אף על פי שהוא טהור בדם, הוא לא היורש.
היומן, העכבישים והבסיליסק.