מירום נולד ב-1910, בווירבאלן, ליטא, בן זקונים לאלחנן ויוהאנה מרימפולסקי. עם גמר לימודיו בגימנסיה העברית בווירבאלן, עבר לקובנה, שם למד בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה. לאחר שנה נטש את לימודי הרפואה, ועבר ללמוד בחוג לביולוגיה.
בשנת 1932, קיבל מירום משרת מורה בגימנסיה העברית בטבריג. שם, לימד את מקצועות הטבע, עברית וגאוגרפיה, במקביל להיותו מורה לטבע בגימנסיה הליטאית הממשלתית.
בשנת 1938, מונה למנהל הגימנסיה העברית, תפקיד שמילא עד סגירת המוסד, עם סיפוחה של ליטא לברית המועצות.
בשנת 1941, בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, נשא אישה. במהלך המלחמה, מונה למנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים בגטו שבשאבלי. בשעות הפנאי שלו, לימד את ילדי הגטו עברית.
באוגוסט 1944, נשלחו אשתו ואימו של מירום לאושוויץ, שם נספו. מירום עצמו נשלח לדכאו.
בתום המלחמה, מונה מירום למשרת מורה לעברית בוונציה, ובמהלך תקופה זו, פגש את מרים סלוצקי, לימים אשתו. השניים עלו לארץ ישראל על סיפונה של ספינת המעפילים "אנצו סירני".
בישראל, מונה על ידי היינריך מנדלסון לתפקיד חוקר ומורה במכון הביולוגי, שיהפוך לימים לחלק מאוניברסיטת תל אביב. במסגרת עבודתו עסק, בין השאר, במחקר אורניתולוגי ורפטולוגי. עם יסודה של אוניברסיטת תל אביב, מונה לתפקיד מרצה במורפולוגיה ובאנטומיה של בעלי חוליות, ונמנה עם חברי הוועדה לקבלת תלמידים.
מירום נהרג ב-1958 בתאונת דרכים ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו את אשתו, מרים, ושני בנים - אהרן (רוני) ואלון. אחד מנכדיו של מירום הוא התסריטאי אדר מירום.
מירום היה מחברו של מגדיר הציפורים הראשון בישראל, "צפורי ארץ ישראל". אחת הסברות היא, כי שמה העברי של הציפור "מירומית שחורה" התקבל בזכותו של מירום, שהיה הראשון לאתרה בישראל.
אומן השיר
אומן השיר (באנגלית: Songmaster) הוא ספר מדע בדיוני מאת אורסון סקוט קארד. הספר מתרחש בעולם בדיוני עתידני שבו קיסרות שולטת בעולם, ועוקבת אחרי אָנְסֶט, ילד צעיר ויפהפה ששירתו המושלמת מגבירה את רגשות האנשים, והופכת אותו לבעל פוטנציאל הרסני אך גם מרפא. הוא אוּמן במלאכת השירה בצורה כה יפה ששיריו מבטאים רגשות ורעיונות, בפשטות ובבהירות יותר מאשר מילים. הספר מבוסס על סיפור קצר שחיבר קארד, "ציפור השיר של מיקאל" (Mikal's Songbird), שלפי עדותו לא התכוון להרחיב לספר. לפי עדותו, במעבר בין הסיפור הקצר לספר השתנתה העלילה לחלוטין.
האימפריה שבה מתרחש הסיפור היא מקום של בגידות ותככנות, הדומה לאימפריה הרומית ולאימפריה הגלקטית מספריו של אייזק אסימוב. הספר מציג עמדה אמביוולנטית מבחינה מוסרית – אהבת אמת, הן הטרוסקסואלית והן הומוסקסואלית, הם נושאים מרכזיים בספר, לצד נושאים כמו נאמנות וכבוד. הונאה, חטיפה, רצח והתנקשות גם הם נושאים מרכזיים ונפוצים בספר, וכל אחד מהם מואר ומוצג ביותר מאור אחד. כמו ברבים מספריו של קארד, נושא הסיפור הוא יותר יחסי גומלין בין אנשים, וסוגיות מוסריות המעסיקות אותם, והוא כמעט לא מתמקד בטכנולוגיה, אף על פי שלאימפריה המוצגת יש בבירור טכנולוגיה מתקדמת.
תרגומו של הספר לעברית יצא בשנת 2005 בהוצאת אופוס. את הספר תרגמה יעל אכמון.
עלילה.
ליבת הסיפור היא הרעיון המוצג, שלפיו נערות ונערים נבחרים נרכשים על ידי מקום בשם "בית השיר" בגיל צעיר בגלל יכולות השירה שלהם. הילדים נלקחים מתוך המציאות הרגילה כדי שילמדו לשיר, ובסופו של דבר מוענקים למשך תקופה לאנשים כזמרים. הם מקבלים תרופות המעכבות את תהליך ההתפתחות וההתבגרות שלהם, ועושות אותם למעוקרים.
המוכשרים שבנערים נקראים "ציפורי שיר", והם "ניתנים רק לאלה היכולים להעריכם באמת". ציפורי שיר ניתנים לאנשים עשירים, וכשהם מגיעים לגיל 15 הם חוזרים לבית השיר. זמרים שאינם מצליחים להגיע למדרגת "ציפור שיר" אינם חיים את חיי שאר האנשים, אלא נשארים בבית השיר והוא דואג לכל צורכיהם.
אנסט מזוהה כבעל כישרון מיוחד ומטופל באופן אישי על ידי אֶסְטֶה, אומנית שיר בכירה. בגלל כישרונו הוא נשלח אל הקיסר מיקאל, שליט הקיסרות. בביתו של מיקאל הוא נחטף, רוצח וצופה במספר מקרי רצח וניסיונות התנקשות, ופוגש באנשים מעברו. בסופו של דבר הוא חוזר לבית השיר כזקן לא מוכר שכישרונו אבד ממנו.
ביקורת.
קארד מעיד שקוראים רבים תהו לאחר קריאת הספר על פרסומם של עמודים רבים בסופו, שלדעתם מיותרים, כיוון שהעלילה למעשה כבר נגמרה.
הוא כתב כי הסיפור הוא "אחד האמוציונליים ביותר שאי פעם כתבתי".
לדברי ג'יימס קמפבל, בספריו המוקדמים של קארד מופיעה מיניות – הדחקתה וחשיבותה, בשילוב אלמנט הנער שנועד לגדולה – כמרכיב תמטי מרכזי פעמים רבות, ואכן, מין הטרוסקסואלי והומוסקסואלי כאחד מופיעים ב"אומן השיר" במפורש ובמרומז. בספר נכללים יחסים הומוסקסואליים בין שתיים מהדמויות – הגיבור אנסט וידידו ג'וזיף. קארד, מורמוני ושמרן חברתי, שכתב מספר מאמרים בגנות הומוסקסואליות, הגיב לביקורת השמרנית על ספרו במאמר. על מהות היחסים בין אנסט וג'וזיף הוא כותב במאמרו "The Hypocrites of Homosexuality" (הצביעות של ההומוסקסואליות):
על הספר כתבה סופרת הפנטזיה אלמה אלכסנדר שהוא "ככל הנראה העבודה הטובה ביותר שפרסם קארד, אי-פעם."
טולכרם (פירושונים)
בית הנבחרים האוסטרלי
בית הנבחרים האוסטרלי (באנגלית: Australian House of Representatives) הוא אחד משני בתי המחוקקים המרכיבים את הפרלמנט האוסטרלי. בית הנבחרים הוא הבית התחתון, בעוד הסנאט האוסטרלי מתפקד כבית העליון. באוסטרליה, הרשות המחוקקת מורכבת משני בתים מסיבות היסטוריות, ובהשראת הקונגרס של ארצות הברית. כהונתם של חברי בית הנבחרים היא מקסימום שלוש שנים מיום הישיבה הראשונה של הבית הנבחרים מאזורי בחירה עם נציג אחד עם שיטת בחירה שבה מדרגים את המועמדים על פי עדיפות. חבר הבית רשאי להיקרא "חבר פרלמנט" ("חבר פרלמנט" או "חבר"), ואילו חבר הסנאט מכונה בדרך כלל "סנאטור". ראש ממשלת אוסטרליה חייב להשיג ולשמור על האמון של בית הנבחרים כדי להמשיך להבטיח רוב הפרלמנט ולהישאר בשלטון.
בית הנבחרים, שכיום עומד מספר חבריו על 151, מייצג מחוזות בחירה (electoral divisions). מספר חברי הבית אינו קבוע, אך יכול להשתנות בעקבות שינויים בגבולות מחוזות הבחירה, שמתקיימים באופן קבוע. השינוי המשמעותי האחרון במספר חברי בית הנבחרים בוצע לפני הבחירות של 1984, אז הוגדל מספר החברים מ-125 ל-148. בבחירות של 1993 הורד המספר ל-147, הוחזר ל-148 ב-1996 הועלה ל-150 בבחירות של 2001, ומאז הבחירות של 2019 המספר עומד המספר על 151. כל אחד ממחוזות הבחירה בוחר חבר פרלמנט. שני בתי הפרלמנט מתכנסים באולמות נפרדים בבניין הפרלמנט בגבעת הקפיטול בעיר הבירה קנברה.
יושב ראש הפרלמנט הנוכחי (2022) הוא טוני בורק ממפלגת הלייבור האוסטרלית,
תפקיד.
חוקת אוסטרליה משנת 1900 הקימה את בית הנבחרים כחלק ממערכת חדשה של ממשלת דומיניון באוסטרליה החדשה. הבית מנוהל על ידי היושב ראש. חברי בית הנבחרים נבחרים לקדנציות של שלוש שנים, מאזורי בחירה עם נציג אחד עם שיטת בחירה שבה מדרגים את המועמדים על פי עדיפות. בית הנבחרים, הבית התחתון, שכיום עומד מספר חבריו על 151, מייצג מחוזות בחירה (electoral divisions). מספר חברי הבית אינו קבוע, אך יכול להשתנות בעקבות שינויים בגבולות מחוזות הבחירה, שמתקיימים באופן קבוע. השינוי המשמעותי האחרון במספר חברי בית הנבחרים בוצע לפני הבחירות של 1984, אז הוגדל מספר החברים מ-125 ל-148. בבחירות של 1993 הורד המספר ל-147, הוחזר ל-148 ב-1996 ומאז הבחירות של 2019 עומד המספר על 151. כל אחד ממחוזות הבחירה בוחר חבר פרלמנט. שני בתי הפרלמנט מתכנסים באולמות נפרדים בבית הפרלמנט של אוסטרליה בגבעת הקפיטול בעיר הבירה קנברה.
תפקידה המרכזי של מפלגת האופוזיציה בבית הוא להציג טענות כנגד מדיניות הממשלה ולהטיח בממשלה האשמות לפי הצורך, ולנסות להפקיד את הממשלה באחריות רבה ככל האפשר כלפי אירועים הפוקדים את סדר היום של אוסטרליה על ידי הצגת שאלות בעלות חשיבות במהלך שאילתות ובמהלך הדיונים על החקיקה. לעומת זאת, התקופה האחרונה באוסטרליה שבה לממשלה של היום יש רוב בסנאט היה יולי 2005 (לאחר בחירות 2004) עד דצמבר 2007 (בעקבות תבוסת הקואליציה בבחירות הפדרליות באותה שנה). לפיכך, רוב בסנאט הוא בדרך כלל משמעותי יותר. המפלגה שמחזיקה ברוב המושבים בבית הנבחרים היא זו שזוכה להרכיב את הממשלה. אף על פי שאת השרים אפשר לבחור גם מבית הנבחרים וגם מהסנאט, רוב השרים מגיעים בדרך כלל מבית הנבחרים. מעבר מהסנאט לבית הנבחרים (ומשם בשאיפה לראשות ממשלה) נחשב לקידום בפוליטיקה של אוסטרליה, בניגוד לפוליטיקה של ארצות הברית, שבה המעבר הנחשב יותר הוא בדרך כלל מבית הנבחרים של ארצות הברית לסנאט של ארצות הברית (ומשם בשאיפה לנשיאות).
בעלי תפקידים בבית הנבחרים.
יושב ראש בית הנבחרים.
יושב ראש בית הנבחרים (Speaker of the Australian House of Representatives) הוא העומד בראש בית הנבחרים. תפקידו מעוגן בחוקת אוסטרליה הוא נבחר על ידי בית הנבחרים בהצבעה חשאית. תמיד צריך להיות יושב ראש לבית הנבחרים, ואם המשרה מתפנה, אזי בחירת יושב ראש חדש חייבת להתקיים לפני כל פעולה בסיסית של הפרלמנט.
יושב ראש בית הנבחרים אמור לנהל את הבית ללא משוא פנים, או הטיה מפלגתית כמו יושב ראש בית הנבחרים הבריטי . הוא אינו מצביע, למעט במקרים של תיקו, אינו משתתף בדיונים, ואינו מביע דעות מפלגתיות. אולם בניגוד לדוגמה מבריטניה, הוא לא מתפטר מהמפלגה, ולרוב הוא שייך למפלגת השלטון.
מנהיג בית הנבחרים.