לאחר מותה זכתה יונה קוממי יחד עם גליה אגסי בצל"ש ממפכ"ל המשטרה. בשנת 1975 הומר צל"ש זה לעיטור הגבורה, קוממי היא אחת משני שוטרים בלבד שזכו בעיטור זה (יחד עם יוסף וקיל).
צניחה של חבל הטבור
פוליגיניה ביהדות
אצנית
אצנית (שם מדעי: "Paratrechina") היא סוג של נמלה. הסוג מכיל מעל 150 מינים, הנפוצים בכל רחבי העולם - בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה.
שמו של הסוג (כמו גם השם האנגלי - נמלה משוגעת) נובע מתנועתה התזזיתית והמהירה של האצנית ממקום למקום, לעיתים ללא סיבה נראית לעין.
מינים.
המינים השונים של סוג האצנית כולם קטנים יחסית, ולכולן משותפת ההליכה המהירה והתזזיתית. בין המינים ניתן למנות:
אצנית ארוכת מחוש.
האצנית ארוכת המחוש (שם מדעי: "Paratrechina longicornis") הוא המין הנפוץ והמפורסם ביותר של האצנית. המין נפוץ ברחבי העולם, כי אנשים מפיצים אותו בטעות ללא ידיעתם. הוא נפוץ כמזיק בבתים של אנשים.
האצנית ארוכת המחוש מתרבה בצורה מיוחדת- במקום שהולד יצא כשילוב של אביו ואימו, מולידה המלכה נקבות שהן שיבוטים של עצמה, וזכרים שהם שיבוטים של הזכר שאיתו היא הזדווגה. תופעה זו, המכונה "שיבוט כפול", מאפשרת של האצנית ארוכת המחוש, וכך היא הקלה על התפשטותה של האצנית ארוכת המחוש.
אורכה של האצנית ארוכת המחוש הוא עד שלושה מילימטרים, וצבעה שחור. רגליה ומחושיה ארוכים יחסית לגופה (ראו בתמונה). בישראל היא נפוצה במישור החוף ובדרום הארץ.
אצנית צהובה.
האצנית הצהובה (שם מדעי: "paratrechina jaegerskjoeldi") נפוצה בכל ישראל, ובארצות רבות נוספות. אורך גופה הוא כ-2.5 מילימטר. ראשה ובטנה חומים, וחזה ורגליה צהובות. היא פעילה בעונות החמות של השנה. בתור מזיקה במשכנות האדם היא חיה מתחת למרצפות, לרוב במטבח ובחדר האמבטיה, שם היא ניזונה מזחלים של יתושעשיים.
בית פין
בית פין (Finn) בכרם אברהם ברחוב עובדיה 24 בירושלים, הוא אחד ממספר בתים מודרניים ראשונים שנבנו מחוץ לחומות ירושלים בראשית שנות ה-50 של המאה ה-19. לדעת הגאוגרף יהושע בן אריה, מביניהם הוא "אולי, החשוב-ביותר". חוקר ארץ ישראל פנחס גרייבסקי כתב שהבית היה "הראשון שנבנה מחוץ לחומות ירושלים בידי יהודים בשביל יהודים", בעת החדשה.
כינויו של הבית ניתן לו על שם בעלי הקרקע עליה הוא נבנה - הקונסול הבריטי ג'יימס פין.
תולדותיו.
הקרקע שעליה נבנה הבית נרכשה על ידי הקונסול הבריטי ג'יימס פין ורעייתו בשנת 1852. הסכום ששולם עבורה 250 ליש"ט, הועבר בתשלומים במשך 5 שנים.
בשטח שבו נבנה הבית נמצא קולומבריום מהתקופה הרומית, מספר גתות עתיקות חצובות בסלע, ובורות מים, שנחצבו על ידי פועלים יהודים אנשי היישוב הישן. גרייבסקי כתב בספרו כי על הבורות נחקקו כתובות מיוחדות, כגון: "אסוף את העם ואתן להם מים". מעל משקוף הכניסה חקוקות היו המילים: "יראת אלהים מועלת (מועילה) לכל, בשנת 1852", ועל השנייה: "תן לנו היום לחם חוקנו, בשנת 1855"; ובשער של הבית היו חקוקות המילים: "כרם אברהם אבינו בשנת התרי"ב 1852", המנציחה את תאריך רכישת הקרקע.
הבית נבנה על ידי כחמישים פועלים יהודים בשנת 1855, כחלק ממפעל התיישבות שיזם פין בשנות החמישים של המאה ה-19, מפעל שיהא, במילותיו, "מושבת החרושת להעסקתם של בני ירושלים". פין ורעייתו הקימו חווה חקלאית שנקראה "כרם אברהם" על שם אברהם אבינו, ובמרכזה בית מידות, ששתי קומותיו נבנו בהדרגה. סביב הבית זרעו מיני תבואות ונטעו עצי פרי; ובהם זית וגפן, ומהם הצליחו הפועלים לייצר מעט שמן ויין.
בשנותיו הראשונות, שימש הבית כמעון קיץ למשפחת פין, ולאחר פטירת ג'יימס, כבית מגורים לרעייתו.
בתקופת המנדט הבריטי שימש הבית כמפעל סבון ובהמשך הוסב לבית סוהר לצעירים שנתפסו או הורשעו בפשיעה.
לאחר 1948.
לאחר הקמת המדינה היה הבית אכסניה ליחידות צה"ל: משמר הגבול והגדנ"ע, כסניף של מתחם המחנה הצבאי שנלר הסמוך.
המבנה הוכרז על ידי עיריית ירושלים כאתר לשימור.
בשנת 1980 מכר מינהל מקרקעי ישראל את הבית, שהיה בניהולו, למרכז מוסדות קרלין סטולין של חסידי קרלין. הקונים ובנו בניינים סביבו אך גם דאגו לשמר את רוב הבית וסביבתו בהתאם לאופי האדריכלי ההיסטורי, על פי הנחיות רשות העתיקות ועיריית ירושלים. על קירות הבית המקורי מוצגת גלריית תמונות על האתר וכן מספר פריטים בעלי עניין היסטורי המוצגים במקום.
במתחם הבית שוכנת קריית חינוך גדולה, הכוללת שני מוסדות לבנות, ובהם כ-1,000 תלמידות. האחד, "בית ברכה", בית חינוך לבנות של קהילת חסידי קרלין-סטולין. נוסד בשנת 1961 כמסגרת חינוכית ייחודית בהתאם למורשת החסידות. במסגרתו פועלים מעונות יום, גני ילדים, בית ספר יסודי ועל-יסודי. השפה המדוברת היא יידיש, אולם שפת ההוראה היא עברית.
השני, "בת ציון" נועד לקליטה וחינוך בנות עולות ממדינות חבר העמים. בית ספר הוא על-יסודי, במתכונת של ממלכתי דתי ובתנאי פנימייה באיכות גבוהה. נוסד בשנת 1996 על ידי מרכז מוסדות קרלין-סטולין, כהמשך למסגרות החינוך לנוער היהודי שהוקמו על ידם במדינות חבר העמים, מיד לאחר ה"פרסטרויקה", בשנת 1989.
המשולש הקטן
המשולש הקטן הוא כינוי מתקופת מלחמת העצמאות לאזור במישור החוף מול המורדות המערביים של הכרמל, שצורתו כמשולש. שבו שכנו הכפרים הערביים איג'זים, ג'בע ועין ע'זאל. שם האזור נגזר מ"המשולש הגדול".
היסטוריה.
על פי תוכנית החלוקה נכללו כפרי המשולש הקטן בתחום המדינה היהודית.
במלחמת העצמאות תקפו אנשי הכפרים ששכנו במשולש הקטן, בסיוע אנשי הכפר טנטורה, את התחבורה היהודית על כביש תל אביב חיפה הישן, והביאו לחסימתו.
עקב החסימה הופנתה התחבורה היהודית לדרך חלופית - דרך ואדי מילק וממזרח לכרמל.
הכפרים נכבשו על ידי צה"ל ב"מבצע שוטר" במהלך ההפוגה השנייה.
תושבי הכפרים גורשו על ידי חיילי צה"ל בספטמבר 1948, חלקם לכפרי ואדי עארה וחלקם ללבנון.
הכפרים נהרסו ובשטחם הוקמו מספר יישובים:
לקריאה נוספת.
שמואלי אבשלום, המשולש הקטן : גלגולו של אזור, אוניברסיטת חיפה, המרכז היהודי-ערבי, המכון לחקר המזרח התיכון, 1985
מצוות סוכה
מצוות השבת אבידה
משחקי העולם
משחקי העולם הם אירוע ספורט בינלאומי שנערך לראשונה בשנת 1981 ובו מתקיימות תחרויות בענפי ספורט שאינם נכללים במשחקים האולימפיים. האירוע מנוהל על ידי האגודה הבינלאומית למשחקים העולמיים תחת חסותו של הוועד האולימפי הבינלאומי, ומתקיים אחת לארבע שנים.
כמה מענפי הספורט ששוחקו במסגרת משחקי העולם נעשו מאוחר יותר ענפים אולימפיים לדוגמה, טריאתלון. ענפים אחרים היו ענף אולימפי בעבר, כמו משיכת חבל. עם זאת, לאור העמדה הנוכחית של הוועד האולימפי, שקובעת שמספר המשתתפים באולימפיאדה לא יעבור את ה-10,500 משתתפים, לא סביר שענפים רבים של משחקי הספורט העולמיים יקודמו לדרגת ענפי ספורט אולימפיים.
חלק מענפי הספורט המשוחקים כיום במסגרת משחקי העולם הם ניווט ספורטיבי, פיתוח גוף, הרמת כוח, סקווש, נטבול וסקי מים.
קיום המשחקים בענפי הספורט השונים תלויים בזמינות המתקנים בעיר המארחת את האירוע. לצורך כך נבנים לעיתים מתקנים חדשים.
בדרך כלל, בין 25 ל-35 ענפי ספורט מתקיימים בכל אירוע. חלק מענפי הספורט מוגדרים ענפי הדגמה, ובהם לא מחולקות מדליות.
פלסטוכרון
פלסטוכרון (plastochron או plastochrone) המוכר גם כאינדקס-פלסטוכרון או אינדקס-פלסטוכרוני של עלים), היא דרך למדידת גילו של צמח כתלות בתכונות המורפולוגיות שלו, יותר מאשר גילו הכרונולוגי, ומכאן שממד הזמן פחות משחק בו תפקיד. כך ניתן להימנע מטעויות במדידת גיל הצמח שיכולות לנבוע מגורמים שונים המשפיעים על קצב הגדילה וההתפתחות שלו.
בית הכנסת אוהל שרה
בית הכנסת אוהל שרה שוכן בשכונת מאה שערים בירושלים כיום הוא אחד מן המרכזים של נטורי קרתא.
תולדות בית הכנסת.
בית הכנסת הוקם בשנת תר"ן (1890) באמצעות כספה של הנדבנית האמריקאית שרה ליבא דייוויס.
במשך שנים רבות נהג ללמוד במקום הרב יוסף שלום אלישיב כשהוא לבדו.
בתחילת המאה ה-21 עברו למקום אנשי הפלג הקיצוני של נטורי קרתא, שקודם לכן השתייכו לקהילת תורה ויראה. קודם לכן היה בית הכנסת נטוש. בית הכנסת היה מעוטר קודם לכן בציורי קיר, אולם אנשי נטורי קרתא צבעו אותו בלבן, מחשש שהמקום ייהפך לאתר תיירות. מדי שנה נערך בחול המועד סוכות כינוס אידאולוגי במקום.
על מתפללי בית הכנסת נמנים הרב שמעון אליהו קרישבסקי, מנהל ארגון "הוועד הארצי למשפחות במצוקה" הרב שמואל לובצקי ויואל (יואליש) קרויס.
אברהם צבי קלוגר
הרב אברהם צבי קלוגר (לפעמים נכתב קלוגער ; נולד בג' בסיוון תשכ"ח, 30 במאי 1968) הוא משפיע חסיד ברסלב, ראש קהילת "נזר ישראל" בבית שמש.
קורות חייו.
נולד בירושלים לשמעון יהושע קלוגר, חסיד צאנז. נשוי לבתו של מרדכי יהודה הרצל בנו של המשפיע החב"די הרב פנחס הרצל. אחיו הוא משה מנחם קלוגר, מנהל מוסדות קבר רחל.
למד בבחרותו בישיבת צאנז בנתניה. לאחר חתונתו התגורר בירושלים ולאחר מכן עבר לבית שמש. בסביבות שנת תשנ"ה התחיל ללמוד את תורת ברסלב אצל הרב ניסן דוד קיוואק. במהלך השנים עזב את הכולל והחל ללמוד באופן עצמאי, בעיקר את תורת חב"ד, ברסלב וספרי חסידות כלליים. במקביל העמיק את ידיעותיו בקבלה. לאחר שרכש ידיעות רחבות בספרי חסידות החל למסור שיחות בסעודה שלישית בבית הכנסת ברסלב בבית שמש. בסביבות שנת תש"ס החל למסור שיעורים ושיחות לחסידים. בסביבות שנת תשס"ד פתח בית מדרש וכולל בבית שמש בשם נזר ישראל.
קהילת נזר ישראל.