בשנת 1999 הצליחו חוקרים מסינגפור להנדס גנטית את דג הזברה על ידי הכנסת DNA זר של מדוזות סוכך שהשתלב ב-DNA של דג הזברה. כתוצאה מכך, דגי הזברה שמהונדסים גנטית באופן זה בוהקים בחושך כאשר הם נחשפים לאור אולטרה סגול.
מפתחי הדג באוניברסיטה הלאומית של סינגפור אשר רשמו פטנט על הדג מכרו בהמשך את הזכויות על הפטנט לחברה מסחרית מטקסס בשם יורקטאון טכנולוגיות. בחודש דצמבר 2003, לאחר רכישת הזכויות, החל הדג להיות משווק מסחרית למגדלי דגי נוי בארצות הברית. במחצית שנת 2006, לאור ההצלחה בשיווקו המסחרי של הדג, החלה חברת יורקטאון לשווק את הדג בצבעים זוהרים נוספים: ירוק, כתום וצהוב.
מעמד משפטי.
באיחוד האירופי וכמו גם בקנדה אסור לשווק ולגדל בעלי חיים מהונדסים גנטית ובדיקות גנטיות מיוחדות פותחו לזיהויו של הדג.
עם תחילת שיווקו של הדג התעוררו שאלות בארצות הברית באשר לסיכונים הסביבתיים העלולים להתרחש כתוצאה משיווקו המסחרי של דג מהונדס גנטית בשוק החופשי. לאחר בדיקה הודיע מינהל המזון והתרופות האמריקאי כי מכיוון שדגי אקווריום אינם משמשים למאכל, אין הדג מהווה סכנה לשרשרת המזון. אין אף כל ראיה המצביעה על כך כי דגי זברה אשר שונו גנטית מהווים סיכון סביבתי גדול יותר מדגי זברה רגילים. לכן החליט מינהל המזון והתרופות האמריקאי שלא לאכוף הגבלות כלשהן על שיווקו המסחרי של הדג. היוצאת מן הכלל הייתה מדינת קליפורניה בה במקור נאסר סחר ובעלות של דגים מהונדסים גנטית. אף על פי כן החלטה זו התקבלה לפני שהחלה מכירת הגלופיש בארצות הברית, בעיקר בשל חששות משימוש בהנדסה גנטית על מנת לגרום לצמיחה מהירה יותר עבור דגי סלמון. בשנת 2015 הסחר והבעלות של דגי גלופיש הותר גם בקליפורניה.
ז'קט פרקה
ז'קט פרקה הוא ז'קט באורך הירכיים עם כובע (המכונה ברדס או קפושון)., בדרך כלל עמיד כנגד גשם. לרוב עם שרוך או חוט גומי מושחל במותניים ובפתחי הידיים לכיווץ או לסגירת הז'קט.
לעיתים ז'קט פרקה מכונה אנוראק. ההבדל ביניהם הוא שלרוב אנוראק עשוי מחומר עמיד למים וז'קט פרקה לרוב כולל גם ריפוד חם. המונח אנוראק במקורו מגרינלנד ופרקה מקורו בשפת ננט שהייתה נהוגה באיים הסמואיים.
ז'קט פרקה שימש את הצבא האמריקאי במלחמת קוריאה. ז'קט פרקה של טייסים הפך למועדף באופנת המוד בשנות ה-60.
פרקה אזרחי יוצר בארצות הברית בשנות ה-80. הוא נקרא שנורקל פרקה כיוון שמחובר לו ברדס (קפוצ'ון) הניתן לשליפה.
היום ז'קט פרקה מעוצב על ידי אופנאי צמרת והוא פריט אופנתי מקובל.
ניפסי האסל
ארמיאס ג'וזף אסגדום (באנגלית: Ermias Joseph Asghedom; 15 באוגוסט 1985 - 31 במרץ 2019), הידוע בעיקר בשם הבמה ניפסי האסל, היה ראפר אמריקאי, כותב שירים, יזם ופעיל חברתי מלוס אנג'לס, קליפורניה. אלבום הבכורה של האסל יצא לשווקים בפברואר 2018 וזכה להצלחה מסחרית, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום הראפ של השנה בטקס פרסי גראמי של שנת 2019.
חיים אישיים.
ארמיאס ג'וזף אסגדום נולד בלוס אנג'לס לאנג'ליק סמית, אפרו-אמריקאית, ודוייט אסגדום, שהיגר מאריתריאה לארצות הברית ב-1985. אסגדום גדל בדרום לוס אנג'לס, בשכונת קרנשו מרובת הכנופיות.
בגיל 14 הצטרף האסל לכנופיית הקריפס. בגיל 19 אביו של אסגדום לקח אותו ואת אחיו לטיול בן שלושה חודשים באריתריאה אשר במהלכה הכיר את משפחתו. אסגדום היה אסיר תודה לאביו על הטיול שלטענתו עורר בו את רוח היזמות והאקטיביזם.
אסגדום קיבל מחבריו את הכינוי 'ניפסי האסל' על שם הקומיקאי והמשורר ניפסי ראסל ().
האסל היה בזוגיות משנת 2013 עם השחקנית ואושית הטלוויזיה האמריקאית ממוצא יהודי לורן לונדון . לזוג נולד ילד ב-31 באוגוסט 2016. ללונדון ילד מקשר קודם עם הראפר ליל ויין, להאסל ילדה מקשר קודם. בשנת 2018 הונו האישי הוערך ב-8 מיליון דולר.
מותו.
ב-31 במרץ 2019 נורה האסל מספר פעמים במגרש החניה מול חנות הבגדים שבבעלותו בדרום לוס אנג'לס בסביבות השעה 15:25. האסל נפגע חמש פעמים בגבו ופעם אחת בראשו. שני עוברי אורח נפצעו גם הם מהירי. אריק הולדר, בן ה-29, שהתעמת עם האסל מוקדם יותר באותו יום, נעצר והואשם ברצח ב-2 באפריל 2019.
הלווייתו המתוקשרת נערכה ב-11 באפריל 2019, בהיכל סטייפלס סנטר וכללה אלפי משתתפים, ביניהם ידוענים רבים, והועברה בשידור ישיר. לאחר מכן, ארון הקבורה הובל בתהלוכה חסרת תקדים בדרום לוס אנג'לס לעיני ההמון המריע.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, כתב מכתב הספד לניפסי האסל: "בזמן שרבים מביטים בשכונת קרנשו, היכן שגדל, ורואים רק כנופיות, כדורים וייאוש, ניפסי ראה פוטנציאל. הוא ראה תקווה. הוא ראה קהילה שלמרות חסרונתיה לימדה אותו תמיד להמשיך קדימה". אובמה הודה כי לא פגש את האסל באפן אישי אבל שיבח את האסל על תרומתו לקהילה ובמיוחד על הקמת מרכז חינוכי ללימודי מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
בעקבות עצומה המונית ברשת, עיריית לוס אנג'לס הודיעה שתשנה את שמה של הצומת שבין שדרת קרנשו לשדרת מערב-סלאוסון בדרום לוס אנג'לס, לכיכר ארמיאס 'ניפסי האסל' אסגדום, כהוקרה על תרומתו של האסל לקהילה המקומית.
יוסף אהרון פרנקל
יוסף (ג'ו) אהרון פרנקל ( 16 במאי 1939 – 25 בינואר 2017) היה עיתונאי, עורך, מו"ל והוגה דעות, בעל טורים בעיתונות הישראלית. עמד בראש האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית בשנים 1986–2017, היה חבר מליאת רשות השידור בשנים 1996–1999, חבר המועצה לביקורת סרטים ("הצנזורה") בשנים 1988–2017, וחבר נשיאות מועצת העיתונות בשנים 2015–2017.
ביוגרפיה.
יוסף פרנקל נולד במרכז תל אביב בשנת 1939, בנם של אברהם וזהבה פרנקל. אביו עלה לישראל מהעיירה דומברוביץ (בתחומי באוקראינה של ימינו), שם היה ממקימי תנועת "החלוץ". אמו זהבה, ילידת ורשה, הייתה בתו של הרב הליטאי יוסף אהרן רבינוביץ.
בנעוריו המוקדמים השתייך לתנועת הנוער בית"ר במקום מושבה במצודת זאב, וייצג אותה בתחרויות ספורט במספר ענפים, בהם כדורסל, קפיצה לגובה, אגרוף וכדורגל. יוסף הוא אביה של דניאל פרנקל, שיאנית ישראל בקפיצה לגובה.
קריירה תקשורתית.
את דרכו התקשורתית החל ככתב בעיתוני נוער בתיכון. בצה"ל שירת כמפקד טנק בחיל השריון ולקראת שחרורו, החל לערוך ולהפיק את "השריון", ביטאון עמותת "יד לשריון", וכן פרסם כתבות בעיתון חיילי צה"ל, "במחנה".
בשנת 1961 סיקר ככתב-חוקר מטעם "ידיעות אחרונות" את גילוי המגילות הגנוזות, בשם "שליחנו המיוחד". כמו שימש בשנות ה-60 כעורך ומו"ל של כתב העת "התחבורה".
לאורך השנים פרסום טורי דעה, מאמרים, כתבות וביקורות ספרים ומחול, בין השאר ביומונים ידיעות אחרונות, דבר, מעריב, גלובס, מקור ראשון, חרות והיום, וכן בשבועון העולם הזה.
לצד פעילותו בעולם העיתונות והתקשורת, פרנקל שימש כמנהל יחסי הציבור של להקת המחול "בת דור" בשנים 1969–1988, תפקיד במסגרתו כתב את תוכניות הלהקה, יצר לה קשרים בינלאומיים ותרם לתדמיתה התרבותית של ישראל. בסוף שנות ה-90, שנים רבות לאחר שעזב, הלהקה נקלעה לקשיים כלכליים ופרנקל סייע לה בהתנדבות במאבקה לגיוס תקציבים.
בשנים 1992–2002 פרסם טור קבוע במקומון התל אביבי "צפון העיר". כמו כן ערך עם יוסף כרוסט את הספר "קטוביץ; פריחתה ושקיעתה של הקהילה היהודית: ספר זיכרון". החל מ-2002 ועד ליומו האחרון שימש כמו"ל וכעורך ראשי של "הביטחון", מגזין לענייני ביטחון, אבטחה, כיבוי אש, מיגון וחירום.
פעילות פוליטית וציבורית.
פרנקל היה בהשכלתו האקדמית דוקטורנט לפילוסופיה, בהתמחות בחופש הביטוי ובפילוסופיה של המשפט.
במהלך לימודיו האקדמיים בשנות ה-60 היה אחד מהפעילים הבולטים בתנועת החרות ואחד מראשי סיעת גח"ל שהפכה למרכיב העיקרי של הליכוד. באותה התקופה היה ממובילי ה'מהפך' בבחירות לאגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, שנחשב כמה שהכין את הקרקע ל'מהפך' הפוליטי של מאי 1977.
לאורך השנים שימש כעורך ביטאון תנועת בית"ר בארץ ישראל, "מעוז", ביטאון תאי הסטודנטים של גח"ל, "חד וחלק", ועיתון 'חי' של צעירי תנועת החרות, היה בעל טור קבוע בירחון 'בארץ ישראל' (בשנים 1971 – 1989), פרסם רשימות בעלון ותיקי בית"ר, 'בדרכו' (של ז'בוטינסקי), ושימש כחבר מועצת מערכת 'האומה' - במה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות בהוצאת המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי, במסגרתו פרסם מאמרים ורשימות.
פועלו כיו"ר האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית.
ב-1986 נבחר ליו"ר האיגוד לעיתונות תקופתית, שנקרא אז "איגוד העורכים והעיתונאים של כתבי העת בישראל", תפקיד בו שימש עד יומו האחרון. בשנים הרבות – למעלה משלושה עשורים – בהם עמד בראשו של איגוד זה, מנה האיגוד מאות עורכים ועיתונאים בעיתונות התקופתי והיה חבר במועצת העיתונות בישראל.
בהובלתו הפך האיגוד בסוף שנות ה-80 לארגון היחיד בישראל החבר בפדרציה הבינלאומית לעיתונות תקופתית (FIPP). פרנקל כיהן כחבר נשיאות הפדרציה וכסגן נשיא הארגון, שבו חברים נציגים מ-135 מדינות.
פרנקל שם את האיגוד שבראשו עמד על מפת התקשורת בישראל ובעולם, כשיזמם מפגשים של משלחות מטעם האיגוד עם אנשי תקשורת בישראל ובמדינות נוספות. כך למשל נוצרו ביוזמתו קשרים עם עיתונאים מהרפובליקה העממית של סין כבר בסוף שנות ה-80, שנים רבות טרם נקשרו קשרים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
יוסף נפטר ב-2017. הותיר אחריו את רעייתו שושי, שלוש בנות (בילי, מיקי ודניאל) ושתי נכדות.
שואב אבק רובוטי
שואב אבק רובוטי הוא רובוט ביתי המסוגל לנקות רצפות באופן אוטומטי.
היסטוריה.