מנדלמן הוא מהמדבבים הוותיקים בישראל. דיבב, בין היתר, בסרטים קלאסיים של חברת וולט דיסני כגון לואי מלך הקופים וזיגי הנשר בשני סרטי "ספר הג'ונגל", את העורב השמן ב"דמבו הפיל המעופף", את פומבה בטרילוגיית "מלך האריות" ובסדרת הטלוויזיה "טימון ופומבה", "תינוקות בצמרת" ואת קרצ'אק ב"טרזן". כמו כן דיבב ב"עולם סחרחר", ב"הקוסם", ב"סוסלנד", ביצע את שיר הפתיחה של סדרת הילדים "בראם" בשנת 2004, את דמותו של מר קראב ב"בובספוג מכנסמרובע" וגם את הפתיח של הסדרה, ג'גרנאוט מ"אקס-מן", בלואגארד קיו קאזו ב"בית פוסטר לחברים דמיוניים" בערוץ לוגי, גיבור הסדרה "איירון מן", הפוקדע המספר ב"פוקימון", את קוטאל בסדרת האנימה "שינזו", את לורד גרמדון מנינג'גו, את שליט האש אוזאי מ ואת מקיטה (וג'יטה במקור) בדרגון בול Z GT, סופר והסרטים. החל משנות התשעים מדבב את קולו של גופי בסרטי האנימציה של חברת וולט דיסני, והחל מסופן של אותן השנים את דאפי דאק במקום אבי פניני בסרטונים וסדרות של האחים וורנר מסדרת הלוני טונס, החל מ"ספייס ג'אם" (יצא ב-1996, דובב לעברית ב-1997). כמו כן, דיבב גם את ספלינטר במקום יהויכין פרידלנדר החל מסדרת "הדור הבא" של צבי הנינג'ה, אך בהמשך הסדרה מ-2003 הוחלף על ידי עפרון אטקין. בנוסף דיבב בהאגדה של קורה, עידן הקרח, פלאנט שין, סוד כמוס, חברים בחווה, הפינגווינים ממדגסקר, תפוס ת'פטיש, בי הגדולה מכולם!, מדלן היפה, , 20 אלף מיל מתחת למים, , זורו המדהים, , כלב מי שמנגן, סרט הרעשנים, בוא, כלב, בוא!, צוות פיקוויק ועוד.
מנדלמן ביים את דיבובם לעברית של עשרות סרטים כמו שרק (הסרט הראשון בסדרה מבית DreamWorks), חלום ליל קיץ, הפיה לילי, גארפילד, חברים על הכוונת של סוני ו-Fox ומפלצת של מלון וכן סדרות מצוירות ובהן צבי הנינג'ה, לוני טונס (בגרסה מאוחרת ששודרה בערוץ ג'וניור, שם דיבב את רוב הדמויות), גן עדן לכלבים, פוקימון ויש לנחש עם חן. שר את שירי הפתיחה בצבי הנינג'ה (2003, עם לירון לב), את שיר הפתיחה של כח המחץ (בדיבוב שאותו ביימה שפרירה זכאי), את שיר הפתיחה השני בדרגון בול Z (שאותו גם כתב) ואת שיר הפתיחה הראשון של דרגון בול סופר.
כשחקן.
קולו של מנדלמן זכה להתארח גם בתוכניות טלוויזיה תוצרת ישראל, ולא רק בתקופת "הכל עובר חביבי": בסדרה "שמש", למשל, הוא קריין שעשועון שהונחה על ידי אפי בן ישראל, פארודיה על השעשועונים "הכספת" ו"החוליה החלשה". לאחר מכן השתתף בתפקיד עצמו בתוכנית "ארץ נהדרת" בשנת 2005, לצידו של טל פרידמן, שחיקה את דמותו, והיה למעשה חלק מפארודיה על "הכל עובר חביבי", שבה השתתפו אלי פיניש כיובל דור, אורנה בנאי כשלומית אהרון ומריאנו אידלמן כקיקי רוטשטיין.
בנוסף, קולו של מנדלמן מוקלט בתוכנת הניווט "Waze".
סמפור (רכבת)
סֶמָפוֹר (מיוונית: (σῆμα (sêma - סימן, (φορέω (phoreó- לשאת) הוא מתקן מכני המיועד לתת לנהגי רכבת הוראות נסיעה משתנות באופן חזותי. זהו אחד מהאמצעים הראשונים שפותחו לשליטה ובקרה על תנועת רכבות והוא נמצא בשימוש מאמצע המאה ה-18 ועד לימינו, למרות שבמערכות רכבות מודרניות הוא מוחלף במערכות איתות אלקטרוניות כגון סימנורים.
מבנה.
הסמפור נמצא בדרך כלל על עמוד בצד המסילה והוא מורכב משני חלקים:
הזרוע משמשת לסימון בשעות היום והאורות הצבעוניים בשעות הלילה כאשר קשה לראות את הזרוע. בעבר, הפעלת הסמפור בוצעה על ידי מערכת מנופים וכבלים שנשלטה ממבנה איתות שעמד בסמוך ומקור התאורה של הסמפור היה מנורת נפט או שמן. אופן פעולה זה דרש נוכחות מתמדת של איש מקצוע (אתת) בסמוך לכל סמפור לאורך רשת המסילות. כיום ניתן לשלוט בסמפורים מרחוק באמצעות מנועים חשמליים ונורות חשמליות מחליפות את מנורות הלהבה הפתוחה.
קיימים שני סוגים עיקריים של סמפורים:
שימוש.
בשני סוגי הסמפורים הסימון המקובל הוא שכאשר הזרוע ניצבת לעמוד על הרכבת המגיעה לסמפור לעצור במקומה וכאשר הזרוע נוטה מעלה או מטה ניתן להמשיך בדרך. האור שיראה הסמפור יהיה בהתאמה אדום או ירוק. בעבר היה גם שימוש בסמפורים בהם לזרוע היו שלושה מצבים ביחס לעמוד:
כיום רוב הסמפורים הם בעלי שני מצבים בלבד ולשם הגבלת מהירות או אזהרה ניתן להשתמש בסמפור בצבע שונה (בדרך כלל צהוב) בצירוף עם סמפור רגיל (אם יש מצב בו נדרשת עצירה מלאה) או בלעדיו.
בנוסף, קיימים סמפורים לצורכי עיתוק בתחנות רכבת ולהם בדרך כלל זרועות קצרות יותר עם סימון מיוחד להבחנה מהסמפורים של הקו הראשי.
בישראל.
רכבת ישראל ירשה את מערכת האיתות של הרכבת המנדטורית שכללה סמפורים מסוג רביע תחתון. המערכת הייתה בשימוש עד לשנות ה-90 ואז הוחלפה בהדרגה על ידי מערכת איתות אלקטרונית המשתמשת בסימנורים.
לואיז בורז'ואה
לואיז ג'וזפין בורז'ואה (בצרפתית: Louise Joséphine Bourgeois; 25 בדצמבר 1911 - 31 במאי 2010) הייתה פסלת צרפתית-אמריקאית. יצירותיה משלבות בין שפת האמנות הסוריאליסטית, לבין סוגות אמנות מאוחרת יותר, כגון האקספרסיוניזם המופשט, מיצבים וכדומה. יצירותיה זכו לתהודה החל משנות השמונים של המאה ה-20, כביטוי מורכב של פמיניזם באמנות. בורז'ואה היא זוכת פרס וולף לשנת 2002.
ביוגרפיה.
לואיז בורז'ואה נולדה כבת האמצעית למשפחה בורגנית. אביה, שהיה בעל הכשרה של אדריכל נוף, החזיק סדנה בה עבד כמשחזר של שטיחי קיר. האב, שהתעלל נפשית וגופנית בבתו הפך לדמות בעלת משמעות ביצירתה.
בורז'ואה נרשמה ללימודי מתמטיקה וקיבלה תואר בוגר בפילוסופיה ב"סורבון". בשנת 1932 נרשמה ללימודי תולדות האמנות בבית הספר לאמנויות (École des Beaux-Arts). בשנת 1938 הכירה את רוברט גולדווטר, חוקר תולדות האמנות, עמו התחתנה לאחר הכרות קצרה. בשנת 1939 היגרה עמו ניו יורק, שם למדה ציור במשך שנתיים בליגת הסטודנטים לאמנות (Art Students League). בהשפעת הסוריאליזם ואסכולת ניו יורק יצרה בעבודותיה בשנים אלו שפה סימבולית ומופשטת. בשנת 1949 הציגה את תערוכת הפיסול הראשונה שלה. החל משנת 1951, בעקבות מותו של אביה, עברה טיפולי פסיכואנליזה במשך 30 שנה אך פיקפקה ביעילותם.
היא ביטאה ביצירותיה תחושות על עירום, מין, פחד, ילדות וזכרונות על המשטר של 'צניעות' שהשליט המקארתיזם בארצות הברית. ביצירות המוקדמות שלה היא הצביעה על הבית כעל מקור לעימות עבור אשה אמנית, המבקרים קראו בהם אישור ל'זיהוי הטבעי' בין האשה לבית.
בשנת 1998, הוצב אגן טבילה של מי-קודש, שהיא יצרה במנזר הקרוי על שמה Louise Bourgeois church בכפר Bonnieux בצרפת.
בשנת 2000, הוצג פסלה "אני עושה, אני מבטל, אני עושה מחדש" (I Do, I Undo, I Redo), במוזיאון לאמנות מודרנית טייט מודרן, בלונדון, כחלק מסדרת יוניליוור. בשנת 2008 תרם נדבן אלמוני את פסל ה"עכביש" שיצרה ל"טייט מודרן".
בשנת 2003 קיבלה בישראל את פרס וולף. הנשיא משה קצב העניק את הפרס לבורז'ואה בטקס שהתקיים במשכן הכנסת.
לואיז בורז'ואה נפטרה בגיל 98.
בשנת 2017, ערך לראשונה מוזיאון תל אביב תערוכת רטרוספקטיבה מקיפה של יצירתה.
יוהאן ברגר
יוהאן ברגר (בגרמנית: Johann Nepomuk Berger; 11 באפריל 1845 - 17 באוקטובר 1933) היה שחמטאי אוסטרי, תאורטיקן, מחבר אטיודים, סופר ועורך. בשיאו מוקם במקום התשיעי בעולם
מבחינת מד הכושר שלו. משנת 1899 היה מנהל האקדמיה לסחר של גראץ ומרצה לחשבונאות.
קריירה שחמטאית.
בספטמבר 1870 ניצח ברגר בתחרות הראשונה שהתקיימה באימפריה האוסטרו-הונגרית בעיר גראץ . בשנת 1875 ניצח ברגר דו-קרב את אלכסנדר ויטק 14-4 בעיר גראץ, וסיים בתיקו דו-קרב עם פול ליפקה 3.5-3.5 באייזנבאך, בשנת 1896.
בשנת 1880 חלק ברגר מקום 5-6 בתחרות גראץ (ניצחו: מקס וייס, יוהנס מינקויץ' ואדולף שוורץ), חלק מקום 9-10 בתחרות ברלין 1881 (ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן), הגיע למקום הרביעי בתחרות נירנברג 1883 (ניצח: שמעון אברמוביץ וינוור ), חלק מקום 11-12 בתחרות המבורג 1885 (ניצח: איזידור גונסברג ), חלק מקום 5-6 בתחרות פרנקפורט 1887 (ניצח: ג'ורג' הנרי מקנזי), הגיע למקום העשירי בתחרות ברסלב 1889 (ניצח: זיגברט טאראש ), חלק מקום 4-5 בתחרות גראץ 1890 (ניצח: גיולה מקובץ ), חלק מקום 8-9 בתחרות לייפציג 1894 (ניצח: זיגברט טאראש).
ברגר הגיע למקום השמיני בתחרות קלן 1898 (ניצח: עמוס ברן), חלק מקום 7-10 בתחרות מינכן 1900 (ניצחו: גזה מארוצי, קרל שלכטר והרי נלסון פילסבורי), חלק מקום 6-7 בתחרות קובורג 1904 (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי), הגיע שישי בתחרות ברמן 1905 (ניצחו: דוד ינובסקי וגזה מארוצי), חלק מקום 7-8 בתחרות וינה 1907 (ניצח: ז'ק מיזס), חלק מקום 16-18 בתחרות קרלסבאד 1907 (ניצח: עקיבא רובינשטיין ) והגיע למקום ה-15 בתחרות וינה 1908 (ניצחו: אולדריך דוראס, גזה מארוצי וקרל שלכטר). התחרות האחרונה בה השתתף הייתה בשנת 1931 בעיר ברנו.
שחמט בכתב.
ברגר היה האוסטרי הראשון שניצח תחרות שחמט בהתכתבות בינלאומית חשובה. הוא עשה זאת בתוצאה המרשימה של 45 ניצחונות, ללא הפסד ועם שלוש תוצאות תיקו בתחרות של העיתון Monde Illustré שהתקיימה בין השנים 1889-1892.
סופר שחמט.
ברגר היה עורך העיתון Deutsche Schachzeitung ומחבר מספר ספרים, בהם: Das Schachproblem und dessen Kunstgerechte Darstellung שפורסם בלייפציג בשנת 1884, Theorie und Praxis der Endspiele שפורסם בלייפציג בשנת 1890 ו-Problemen, Studien und Partien שפורסם בלייפציג בשנת 1914.
יישום של מט לגל.
במשחק שהתקיים בשנת 1888 בין יוהאן ברגר לבין פרוליך ניתן לזהות שני אירועים של מט לגל. האחד התממש בסוף המשחק, והשני בהסתעפות שהשחור נמנע ממנה.