בקנדה אין חוק מדיני מגובש, המתייחס לאימוץ בידי זוגות חד-מיניים. אבל החוקים המקומיים מכסים את המדינה בסוגיית האימוץ. לגליזצית האימוץ בידי הזוגות בקרב הקהילה הלהט"בית התחילה בשנת 1996 בקולומביה הבריטית והסתיים בנוּנַאווּט בשנת 2011. לפי הסקר שנערך בשנת 2013, 70% מהקנדים היו בעד מתן זכות האימוץ בקהילה הלהטב"ית באופן מסוים, בזמן ש45% תמכו בצורה חד משמעית בסוגיה.
צ'ילה.
בצ'ילה יש אפשרות לזוגות חד-מיניים להגיש בקשה לאימוץ. אם נמצא כי הזוג כשיר לגדל את הילד, רק אחד מבני הזוג יכול לאמץ אותו בצורה חוקית. בסקר שנערך בשנת 2017, 45% מכלל האוכלוסייה תמכה במתן זכות אימוץ לזוגות חד-מיניים, בזמן ש50% התנגדו לכך.
קולומביה.
בנובמבר 2015, בית המשפט העליון בקולומביה אישר לזוגות חד-מיניים לאמץ ילדים. ההחלטה הגיעה לפני מתן אישור לנישואים חד-מיניים במדינה באפריל 2016.
מקסיקו.
בדצמבר 2009, הקונגרס במקסיקו סיטי חוקק חוק המאפשר לזוגות חד-מיניים לאמץ ילדים..החוק הועבר רשמית במאי 2010 .
בנובמבר 2011, בית המשפט העליון במדינת קואווילה החליט לאפשר לזוגות החד-מיניים לאמץ ילדים, בניגוד לחוק של המדינה. בפברואר 2014, אושר החוק בידי המדינה, שנתיים אחרי החלטת בית המשפט.
בפברואר 2017, בית המשפט העליון של מקסיקו יצא בהצהרה כי יש לזוגות המשייכים את עצמם לקהילה הגאה את הזכות להקים משפחה ולגדל ילדים. לפיכך, יש להגן על הזכות של זוגות השייכים לקהילה הלהטב"ית לאמץ ילדים ללא הגבלה מצד החוקים של המדינה.
איטליה.
ביוני 2016, בית המשפט העליון באיטליה אישר את בקשת האימוץ אשר הוגש בידי אישה לסבית. חברי המושבעים ניסו לערער על החלטה זו בבית המשפט ברומא.
בריטניה.
בשנת 2005, אושרו נישואים חד-מיניים בבריטניה וניתנה להם אפשרות לאמץ ילדים. בסקוטלנד אושר האימוץ בידי זוגות חד מיניים בשנת 2009, בצפון אירלנד-בשנת 2013. מחקרים מצביעים כי הלגליזציה של נישואים חד-מיניים שאיפשרה אימוץ ילדים, זוגות המשייכים עצמם לקהילה הגאה מאמצים יותר ילדים מאשר זוגות הטרוסקסואלים. במחקר שנערך בחברה משפטית Wilsons, נמצא כי כל אחד מתוך שבעה זוגות אשר אושר להם לאמץ ילד בידי שירותי הרווחה, משייכים את עצמם לקהילה הגאה.
צרפת.
בשנת 2006 בית המשפט העליון בצרפת החליט כי שני בני הזוג אשר משייכים את עצמם לקהילה הגאה יש זכות הורות על הילד הביולוגי אותו אימץ אחד מבני הזוג. החלטה זו התקבלה כאשר נתנו זכות אפוטרופסות לאישה לסבית על שתי הבנות של בת זוגה. הזכות לאימוץ ילדים בידי זוגות מהקהילה הגאה התאפשרה במאי 2013.
מעמד האימוץ בישראל.
הרקע החוקי במדינת ישראל.
חוק אימוץ ילדים, התשמ"א-1981, אינו מכיר מפורשות באפשרות שבן זוג למערכת יחסים חד-מינית יאמץ את ילדיו הביולוגיים של בן זוגו. סעיף 3 לחוק קובע:
סעיף 25 לחוק קובע:
מקרים משפטיים בישראל.
בשנת 2000 קיבל בית המשפט הגבוה לצדק את עתירתן של בנות הזוג רותי וניקול ברנר-קדיש (שהוגדרו בפסק הדין כ"שותפות לחיים מזה שבע שנים"), הורה למדינה לרשום כחוקי את צו האימוץ שהוציא בית משפט בקליפורניה ואישר את ניקול ברנר-קדיש כהורה מאמץ לילדה של רותי ברנר-קדיש שנולד מתרומת זרע.
ב-12 בפברואר 2006 אימצו באופן חוקי טל ואביטל ירוס-חקק זו את ילדיה הביולוגיים של זו, ובכך הפכו לזוג החד-מיני הראשון בישראל שהותר לו לעשות זאת. ב-17 באוקטובר באותה שנה אישר בית המשפט אימוץ נוסף בנסיבות דומות, ועד תחילת 2008 ניתנו כ-25 צווי אימוץ בנסיבות דומות.
ב-10 בפברואר 2008 הודיע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, בעקבות דיון בהשתתפות אנשי מקצוע מתחום הרווחה והמשפטים, כי
בעקבות מאבקן של ד"ר טל וד"ר אביטל ירוס-חקק להכרה בהורותן המשותפת על ילדיהן, קבע בית המשפט העליון כי חוק האימוץ הישראלי מאפשר אימוץ בתוך המשפחה החד-מינית. במהלך הדיונים המשפטיים אשר ארכו כשמונה שנים, קבע בית המשפט לענייני משפחה ברמת גן בשנת 1999 כי ניתן להעניק צו אפוטרופסות לאם הלא-ביולוגית במשפחה לסבית. החוק מעניק הכרה חלקית לקשר שבין האם הלא-ביולוגית לילדים שילדה זוגתה. מאז פסק דין ירוס-חקק התקבלו במשרד הרווחה כ-80 פניות דומות ל"אימוץ הדדי" בתוך המשפחה, וב-25 מההליכים שהסתיימו אכן ניתן צו אימוץ.
בשנת 2008 הורחב תקדים האימוץ, כאשר היועץ המשפטי לממשלה הכריז כי יש לאפשר גם אימוצים שבהם זוג גברים או זוג נשים מבקשים לאמץ ילד שאיננו ביולוגי של אף אחד מהם. במאי 2009 הוגשה לכנסת הצעת תיקון לחוק אימוץ ילדים מאת חבר הכנסת נסים זאב מש"ס, שמטרתה למנוע אפשרות של אימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים.
בדצמבר 2010 פסק באופן תקדימי בית משפט לענייני משפחה בירושלים כי גבר יוכל לאמץ את בנו הביולוגי של בן זוגו. הילד בן השנתיים נולד מתרומת ביצית ועל ידי אם פונדקאית בהודו, ובני הזוג חיו ביחד שמונה שנים. בית המשפט אישר את הבקשה לאחר שקיבל את מסקנת עובדי משרד הרווחה כי אישור בקשת האימוץ הוא לטובת הילד.
במהלך שנת 2017 הגישו עמותת 'אבות גאים' והמרכז הרפורמי לדת ומדינה בג"ץ ובו דרשו לשנות את נוסח החוק כך שיאפשר אימוץ על ידי זוגות גאים, ולא רק על ידי 'איש ואישה' כנוסח החוק עד אז. בתגובת המדינה הראשונה הבהירה שלא תאפשר אימוץ על ידי זוגות הומוסקסואלים, אולם לאחר מכן חזרה בה המדינה מעמדתה זו תוך אימוץ העמדה הסוברת שיש לבטל את תנאי הסף הדורש זוגיות של 'איש ואשתו' דווקא, תוך עמידה על כך שנדרש קשר זוגי יציב וממושך - וקבעה כי לשם כך נדרש שינוי חקיקה.
במרץ 2022 הודיעה המדינה לבית המשפט הגבוה לצדק כי היא תומכת באימוץ שוויוני כלפי להט"בים.
חוסה דלה טורה
חוסה דלה טורה (בספרדית: Jose Della Torre; 23 במרץ 1906 – 31 ביולי 1979) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת המגן הימני.
בנבחרת ארגנטינה ערך 5 הופעות והגיע איתם עד גמר מונדיאל 1930, אותו הפסידו לאורוגוואי בתוצאה 4–2.
לאחר שפרש מקריירת משחק היה מאמן כדורגל ובשנת 1958 זכה עם ראסינג קלוב בליגת העל הארגנטינאית. טורה אימן גם את נבחרת ארגנטינה וזכה עימה בקופה אמריקה 1959, שאותה גם אירחה.
ג'ון צ'ייפי
ג'ון לסטר הובארד צ'ייפי (באנגלית: John Lester Hubbard Chafee; 22 באוקטובר 1922 – 24 באוקטובר 1999) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית, כמושל רוד איילנד ואחר כך כנציגהּ בסנאט של ארצות הברית. צ'ייפי שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה, והיה אביו של לינקולן צ'ייפי.
ביוגרפיה.
ראשית חייו ושירות צבאי.
צ'ייפי נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד, נצר למשפחה ממנה יצאו פוליטיקאים רבים. הוא היה בנם של ג'נט מליסה (לבית האנטר) וג'ון שארפ צ'ייפי. סבא רבא שלו, הנרי ליפיט, היה מושלה ה-33 של רוד איילנד בשנים 1875–1877 ובין דודיו מדרגה שנייה נמנים המושל ה-44 צ'ארלס וורן ליפט, והנרי פרדריק ליפט, שייצג את רוד איילנד בסנאט של ארצות הברית בשנים 1911–1917. דודו זכריה צ'ייפי, היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת הרווארד, ופעיל זכויות אזרח בולט. בן דודו היה פרדריק ליפיט, לשעבר מנהיג המיעוט בבית הנבחרים של רוד איילנד. לצ'ייפי שתי בנות וארבעה בנים, בהם לינקולן צ'ייפי, שכיהן גם הוא כמושל רוד איילנד וכסנאטור מטעמה.
ג'ון צ'ייפי סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר גורדון שבפרובידנס ב-1931 ואז למד בתיכון קאונטרי דיי שבאותה העיר. ב-1940 סיים את לימודיו באקדמיית דירפילד במסצ'וסטס. כאשר האימפריה היפנית הובילה את המתקפה על פרל הארבור היה צ'ייפי סטודנט בשנה השלישית שלו ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת ייל. בעקבות המתקפה וכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, קטע צ'ייפי את לימודי התואר הראשון שלו והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא בילה את יום הולדתו ה-20 בלחימה בקרב גוודלקנל, מ-8 באוגוסט ועד נובמבר 1942, אז דיוויזיית הנחתים הראשונה הצטרפה לקרב במקום יחידתו של צ'ייפי. לאחר שקיבל דרגת לוטננט משנה (Second Lieutenant), לחם בקרב אוקינאווה ב-1945.
לאחר המלחמה, הוא השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ייל ב-1947 ושלוש שנים אחר כך, ב-1950 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. באוניברסיטת ייל היה חבר באחווה דלתא קאפה אפסילון באחוות הגולגולת והעצמות. ב-1951 שב לשירות בפעיל בחיל הנחתים ושירת במלחמת קוריאה, ולחם כמפקד פלוגה ד' בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים השביעי. על שירותו הצבאי של צ'ייפי בכוחות המזוינים של ארצות הברית עוטר במספר עיטורים צבאיים, בהם מדליית השירות הקוריאני, מדליית המערכה באוקיינוס השקט, מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה, והמדליה הקוריאנית של האומות המאוחדות.
קריירה פוליטית מוקדמת.
צ'ייפי נעשה לראשונה פעיל בפוליטיקה מאחורי הקלעים כאשר סייע בבחירת ראש עיר לפרובידנס בשנות ה-50 של המאה ה-20. הוא התמודד למושב בבית הנבחרים של רוד איילנד ב-1956 ובהמשך נבחר גם לתפקיד מנהיג מפלגת המיעוט. הוא נבחר מחדש ב-1958 וב-1960, שנה שבה רפובליקנים רבים נחלו הפסדים ברוד איילנד.