על גבי המדרון המוביל לטירה נבנתה בסביבות שנת 1753 רחבה מרוצפת הנתמכת משני צדדיה בחומות, בשטח של כ-80 מטרים אורך וכ-50 מטרים רוחב. משום שזאת הגישה העיקרית לטירה, לאורך השנים עמדה במקום שלוחה הגנתית של הטירה בצורת באסטיון אדמה עד שזה נהרסה בסביבות 1640. לאחר הקמת הרחבה המרוצפת במאה ה-18, היא הורחבה ושופצה בשנת 1845 בתקופה בה חלקים רבים נוספים עברו שיקומים ושיפוצים דומים. בשנת 1888 נבנה השער המפואר שעומד כיום בין הרחבה לפנים הטירה, השער היה תוספת קוסמטית לטירה והשלים את המראה הייחודי שלה. משני צידי השער הוצבו פסליהם של רוברט דה ברוס וויליאם וולאס כשומרי השער, ומחוץ לשער עומד משמר דרך קבע חייל מהרגימנט המלכותי של סקוטלנד. בין הרחבה לשער נמצא חפיר והגישה לשער היא דרך גשר קבוע, אם כי בעבר היה במקום גשר מתרומם.
רחבת הכניסה היא גם המקום בו נערך כל שנה האדינבורו טאטו, מצעד של מספר תזמורות ולהקות מרחבי העולם, שבעיקרו מתבסס על תזמורות צעידה סקוטיות ולרוב קשור בתזמורות צבאיות. אירוע זה מושך כל שנה אלפי תיירים ולכבודו מוקמות במות ישיבה מיוחדות משני צדדי הרחבה.
המפלס התחתון.
לאחר הכניסה בשער הראשי, הדרך מתפתלת במעלה הגבעה בצמוד לחומות המפלס העליון ומגיעה לשער הפנימי שעד המאה ה-19 היה שער הכניסה העיקרי. שער זה נבנה בשנת 1584 באתר בו עמד 'מגדל השוטר' שנפל במצור לאנג מספר שנים לפני כן, בשנת 1750 השער שופץ בשנית בעיקר בחזיתו. בשנת 1887 הושלמה בניית 'מגדל ארגייל' מעל השער אשר נבנה בסגנון הסקוטי הברוניאלי אשר השתלב עם סגנון הבנייה בטירה ורוח הרומנטיקה של המאה ה-19.
מעבר לשער לכיוון צפון לאורך החומה החיצונית של הטירה, ממוקמת 'סוללת ארגייל' ובהמשך לה 'סוללת מילס מונס' אשר בה ממוקם 'תותח השעה אחת'. כאן מתעקל השביל המרוצף לכיוון דרום באזור מפלס הביניים. את מפלס הביניים ניתן לחלק לשני אזורים עיקריים; מתחם מערבי שמכיל את בית החולים הצבאי ומוזיאון המלחמה הסקוטי, ואזור מעט גבוהה יותר עליו ממוקם בניין מגורי החיילים החדש ובית המושל.
מפלס הביניים.
מפלס הביניים ממוקם בחלקה המערבי של הטירה, בין השביל העולה מכיוון השער המתרומם, לבין 'שער פוג' המוביל למפלס העליון. המפלס מכיל מספר רב של מבנים שנבנו ברובם במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19, בהם בית המושל, בית החולים הצבאי, בניין מגורי החיילים החדש, בית המעצר הצבאי ובניין העגלות. מבנים אלו משמשים היום בחלקם מוזיאונים, בתי קפה וחנויות תיירים ובחלקם ממשיכים לתפקד בשירות הצבא הבריטי עם מספר מפקדות רגימנטליות קטנות ומגורי לחיילים השומרים על הטירה.
המפלס העליון וכיכר הכתר.
המפלס העליון של הטירה ממוקם בראש הגבעה והגישה אליו היא באמצעות שער פוג. בחלקה הצפוני של הרחבה העליונה ממום בית התפילה סנט מרגרט, בחלק המזרחי של הרחבה ממוקמת 'סוללת חצי הסהר' ובחצי הדרומי של המפלס נמצאת 'כיכר הכתר' שסביבה מבני השלטון ההיסטוריים (הארמון המלכותי, ההיכל הגדול ובניין המלכה אן), במרכז הרחבה בין כיכר הכתר למפלס העליון מוצב בניין הזיכרון הנקרא 'אנדרטת המלחמה הסקוטית הלאומית'.
טירת אדינבורו כיום.
אתר תיירות.
טירת אדינבורו נמצאת בבעלות ממשלת סקוטלנד ומנוהלת על ידי אגודת "הסביבה ההיסטורית סקוטלנד" (לשעבר קרן סקוטלנד ההיסטורית), האגודה מנהלת את רוב חלקי הטירה בעוד שחלקים מסוימים עדיין מנוהלים על ידי הצבא (כגון המוזיאונים הרגימנטליים והמחנה החדש). הטירה היא כיום אחד מיעדי התיירות החשובים בסקוטלנד, עם כ-1.4 מיליון מבקרים במהלך שנת 2013 (במקום ה-16 מבחינת מספר מבקרים מבין האתרים בבריטניה).
מתחם הטירה מכיל משרד כרטיסים, שני בתי קפה, מספר חנויות ומרכז חינוכי (ממוקם בבניין המלכה אן) המארגן הפעלות וסיורים לקבוצות ילדים המבקרות בטירה. אחת מנקודות המשיכה לתיירים בטירה היא המסורת של ירי תותח מסוללת מילס מאונט, כל יום בשעה 13:00. מסורת זו התחילה בשנת 1861 כדרך להודיע על השעה לספינות שעגנו סביב אדינבורו, למרות שמידת הדיוק הייתה נמוכה בתנאים של ערפל (בהם גלי קול נעים לאט יותר). בשנים הראשונות נעשה שימוש בתותח 18 ליטראות שנורה מסוללת חצי הסהר, בשנת 1913 הוא הוחלף בתותח 32 ליטראות, בשנת 1952 הוכנס תותח 25 ליטראות והחל משנת 2001 נעשה שימוש בתותח קל L118.
שימוש צבאי.
בשנת 1923 הפסיקה הטירה באופן רשמי לשמש מחנה צבאי, כאשר כל הכוחות הועברו למחנה רדפורד החדש. עם זאת הקשר של הטירה לצבא השתמר (בעיקר באופן טקסי) והיא כיום אחת הטירות היחידות ברחבי בריטניה שמתפקדת כמוסד צבאי ואף מכילה חיל מצב מצומצם.
טירת אדינבורו כאמור מכילה שני מוזיאונים רגימנטלים; מוזיאון משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי ומוזיאון רגימנט הסקוטים המלכותי (כיום הרגימנט המלכותי של סקוטלנד), בנוסף במתחם הטירה נמצא היכל זיכרון לחיילים הסקוטים ששירתו בכוחות הבריטים, כל אלו נמצאים בבעלות והחזקה של הצבא. בנוסף, הטירה מכילה את המפקדה של הרגימנט המלכותי של סקוטלנד, מפקדת הבית של משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי וגם מפקדה טקסית של חיל המצב. משרת 'מושל טירת אדינבורו' היא כיום משרה טקסית לרוב ומחזיק בה 'קצין גנרל מפקד סקוטלנד' (גם הוא תואר טקסי).
על הטירה שומרים כאמור דרך קבע קבוצת חיילים המשמשים חיל מצב, חיילים אלו לבושים במדים טקסיים ושומרים בשער הכניסה הראשי ובחלקים נוספים סביב הטירה, זאת בדומה לחיילי המשמר השומרים במספר אתרים ברחבי לונדון. בנוסף לחיל המצב, הטירה מאכלסת קבוצה של חיילים מרגימנט הארטילריה המלכותי האחראים על כיום המסורת של ירי בתותח כל יום בשעה 13:00.
צ'טומל
צ'טומל (בספרדית: Chetumal ) היא בירת מדינת קינטנה רו והמרכז האדמיניסטרטיבי של המועצה האזורית אוטון פ. בלנקו במקסיקו. צ'טומל שוכנת בחוף מפרץ צ'טומל, בצדו המערבי של חצי האי יוקטן ובקרבת הגבול של מקסיקו עם בליז.
היסטוריה.
מקור העיר צ'טומל הוא בעיר צ'אקטמל (במאיה יוקטקית: Chactemàal או Ch'aak Temal; נהגה ) בקרבת המקום בו צ'טומל נמצאת כיום שהייתה מיושבת על ידי בני המאיה והייתה מרכז האזור של דרום קינטנה רו וצפון בליז בתקופה הפרה-קולומביאנית. השם עוות במקורות האירופאים וזהו מקור השם "צ'טומל".
הספרדים כבשו את העיר בסוף המאה ה-16 לאחר מספר ניסיונות כבישה כושלים ותושביה שועבדו. צ'אקטמל ננטשה סופית במהלך מרד של התושבים בני המאיה באמצע המאה ה-19, ותושביה המקסיקנים ברחו לקולוניה הבריטית הונדורס הבריטית (כיום בליז).
האזור עדיין נשלט אז על ידי המורדים בני המאיה גם בסוף המאה ה-19 ונשיא מקסיקו באותו זמן פורפיריו דיאס החליט לשים קץ למצב. בנוסף הוא רצה לקבע את הגבול עם הונדורס הבריטית בנהר אונדו בהתאם להסכם שנחתם ב-1893. דיאס שלח משלחת בראשות איש הצי המקסיקני אוטון פ. בלנקו כדי לייסד מוצב שיפקח על האזור. בלנקו גם יצר קשר עם הפליטים המקסיקנים שברחו להונדורס הבריטית והזמין אותם להקים במקום עיר מחודשת. ב-5 במאי 1898 נוסדה העיר המודרנית תחת השם "פאיו אוביספו".
פאיו אוביספו התחילה כעיירת גבול קטנה שתושביה הסתמכו בעיקר על חקלאות, אך היא התפתחה במשך השנים. בתחילת המאה ה-20 היא הפכה להיות בירת הטריטוריה הפדרלית של קינטנה רו, שיועדה להיות מפרדת ממדינת יוקטן. ב-1936 שם העיר שונה לצ'טומל.
שלושה הוריקנים בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 החריבו את העיר כמעט לחלוטין והרגו מאות אנשים. היא נבנתה מחדש עם יסודות חזקים יותר לאחר מכן.
ב-1974 נוצרה מדינת קינטנה רו, וצ'טומל המשיכה להיות בירתה. העיר נפגעה פעם נוספת מהוריקן דין ב-2007.
חינוך.
בצ'טומל פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוה, בהם אוניברסיטת קינטנה רו והמכון הטכנולוגי של צ'טומל.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של צ'טומל, הנמצא במרחק של 2 קילומטרים מהעיר.
צ'טומאל
טרינידד (ספינה)
משה הלל
משה הלל (נולד ב-18 בינואר 1946) הוא זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
הלל נולד בפתח תקווה. בגיל צעיר התייתם מהוריו ועבר להתחנך בקיבוץ מעגן מיכאל. הוא התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו החל להופיע בערבי הראיונות שערך דן בן אמוץ במועדון החמאם ביפו. בן אמוץ ואורי זוהר כינו אותו "הצנחן המזמר", כינוי שהפך מאז לסמלו המסחרי.
ב-1970 פרץ לתודעה הישראלית עם השיר "הנער עם הבנג'ו", שצעד במקומות גבוהים במצעד הפזמונים. לאחר פרסומו הוזמן ב-1971 להופיע בפסטיבל הזמר המזרחי בו שר את "יעקב התמים" (המוכר יותר כ"אל תירא ישראל") וזכה במקום השלישי. מאז השתתף בתחרות פעם אחר פעם וזכה במקומות גבוהים - ב-1972 הגיע למקום השני עם השיר "לא הבל היופי", ובשנת 1976 זכה במקום הראשון עם השיר "חג לי". במהלך מלחמת יום הכיפורים ביצע עם צוות הווי של חטיבת גולני את השיר "על שלושה פשעי דמשק" ("אתם לא תעברו, אתם לא תעברו, כאן גולני, גולני לוחם"), שנכתב באותה תקופה.
הלל הוציא תקליט ובו שירי הפסטיבלים וכן שירים אחרים שהיו ללהיטים, כמו: "המטאדור", "צל גופך", "שיר שבת", ואחרים. כמו כן שיחק תפקידי אורח בסרט קזבלן ובמחזמר "מזל דגים" של גיורא גודיק ושר את השיר "חיים גנובים" – שיר הנושא מהסרט "אבא גנוב" של יהודה ברקן.
בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 פתח פאבים ומועדונים, אירח חברים, ואומנים שונים, והופיע עם שיריו, עד שנטל פסק זמן מהשירה והצטרף ב-1996 לחברת איתוראן, שבה עבד 8 שנים. עם סיום עבודתו בחברה, שב להופיע מעל במות שונות.
מירה