על אף נכותו עשרים שנותיו האחרונות היו לא פחות עטורות הצלחה מקצועית וחומרית. הוא פרסם לפחות 14 ספרים נוספים., בין היתר- The Thurber Carnival (1945), Thurber Country (1953) וספרו של העבודה ב"ניו יורקר" המוקדש לעורך המגזין, הרולד רוס - The Years with Ross (1959)" Thurber's life were filled with material and professional success in spite of his handicap. He published at least 14 more books, שהיה למאוד פופולרי.
סיפורים שלו, כמו The Secret Life of Walter Mitty" "חייו הסודיים של וולטר מיטי" (1947) הפכו בסיס לסרטי קולנוע,
מותו.
בשנת 1961 הפכה התנהגותו למשונה ובלתי צפויה. אחרי מסיבה אצל נואל קאוורד נשלח בחזרה למלון אלגונקין בשש לקראת בוקר. וב-4 באוקטובר אובחן עם קריש דם במוח ועבר ניתוח חירום, עם שינויים תכופים בהכרתו.
הניתוח נראה תחילה מוצלח אולם כעבור שבועות אחדים, ב-2 בנובמבר 1961 הוא נפטר עקב סיבוכים של דלקת ריאות. רופאיו גילו בנתיחה שלאחר המוות כי סבל מהסתיידות עורקים מוחית עם כמה אוטמים קטנים. דבריו האחרונים, פרט למילה "אלהים", היו לפי עדות אשתו "יברך האל.."ולעזאזל "
ת'רבר הובא לקבורה בבית הקברות גרין לון בקולומבוס.
הפעילות הספרותית.
רבים מסיפוריו הקצרים הם זיכרונות הומוריסטיים מעורבבים בדמיונות מחייו עצמו, אך הוא כתב גם חומר אפל יותר, כמו סיפור הרצח והטירוף "The Whip-Poor-Will".
סיפוריו הקצרים הידועים ביותר הם "The Dog That Bit People" ו-"The Night the Bed Fell" שנכללו בקובץ "My Life and Hard Times" שציין פריצת דרך בדרכו הספרותית. עם ספריו הקלאסיים נמנים גם 'The Secret Life of Walter Mitty", "The Catbird Seat", "A Couple of Hamburgers", "The Greatest Man in the World", "If Grant Had Been Drinking at Appomattox Court House '
הקובץ The Middle-Aged Man on the Flying Trapeze כולל סיפורים קצרים הושפעו על ידי משבר גרושיו ופורסם בשנת גירושיו ונישואיו מחדש.
סיפורו You Could Look It Up משנת 1941 מספר על אדם מבוגר שקומתו הייתה 90 ס"מ שהובא לשחק במשחק בייסבול. סיפור זה, אמרו שהסיפור נתן השראה ליוזמתו של ביל ויק, הבעלים האקסצנטרי של קבוצת הבייסבול סנט לואיס ברואנס שהכניס בשנת 1951 את אדי גדל, ננס שגובהו היה מטר, למשחק בייסבול של הקבוצה. ויק סיפר שלא משם בא הרעיון אבל הוא כן הכיר את סיפורו של ת'רבר.
ת'רבר כתב גם 75 משלים, שחלקם פורסמו ב"ניו יורקר" (1939) ונאספו בקבצים המאוירים Fables for Our Time &amp; Famous Poems Illustrated
(1940) ו-Further Fables for Our Time (1956). משלים אלה היו סיפורים קצרים שגיבוריהם בעלי חיים אנתרופומורפיים . (למשל -
The Little Girl and the Wolf, גרסה שלו ל"כיפה אדומה") ושהסתיימו במוסר השכל קצר. יוצא מן הכלל היה המשל The Unicorn in the Garden
משלו המפורסם ביותר, שכל גיבוריו היו בני אדם וחד-קרן אחד שלא דיבר. משליו של ת'רבר הם סאטיריים ומוסרי השכל שלו היו אמרות כנף ועצות לקורא, הם הסבירו את "מורכבות החיים על ידי תיאור העולם כמקום לא בטוח, שמעט הוראות שימוש מהימנות הולמות אותו".
ת'רבר חיבר גם כמה ספרי אגדות כמו The White Deer (1945) The 13 Clocks (1950)
(The Wonderful O (1957. האחרון אויר על ידי מרק סיימונט.
ת'רבר כתב גם מסות הומוריסטיות רבות. אחד הנושאים שהעסיקו אותו במיוחד לקראת סוף חייו היה השפה האנגלית. כך למשל במסות ""The Spreading 'You Know', שביכה את שימוש היתר בצמד מילים אלה בשיחות, "The New Vocabularianism", "What Do You Mean It Was Brillig?
ורבים אחרים.
את סיפוריו הקצרים ואת מסותיו היה נהוג ב"ניו יורקר" וגם בפי המחבר לסווג כ- "casuals"
ת'רבר כתב גם ספר ביוגרפיה על עורך ניו יורקר, הרולד רוס, תחת הכותרת "My Years with Ross" (1958).
בשנים 1947–1948 כתב סדרת מאמרים על תופעת "אופרת הסבון", שהתייחסו לכל היבט שלה, לרבות התסריטאים, המפיקים, הספונסורים, השחקנים והקהל. הוא פרסם אותה מחדש בכותרת Soapland "סופלנד" באנתולוגיית The Beast in Me and Other Animals (1948),
היה אחד המחקרים המעמיקים הראשונים על תופעת התרבות הפופולרית הטלוויזיונית.
ציוריו.
ת'רבר נודע לא רק בכתיבתו אלא גם בציוריו הסוריאליסטיים הפשוטים ובקריקטורות שצייר. עודד אותו התחום הזה חברו א.ב. וייט, שהתרשם מהסטנדרד הגבוה על אמנותו. ת'רבר צייר שש עטיפות ואיורים רבים של "ניו יורקר" שהפכו ל"קלאסיקה".
החל מ-1931 הקריקטורות של תר'בר מצאו את מקומם בדפי המגזין "ניו יורקר". דמויות מסוגננות של בעלי חיים מוזרים- לווייתנים, אריות ים, טיגריסים, וגם של גברים מודאגים, נשים נחושות, וציורי כלבים למיניהם אכלסו רבים מספריו.
קשיי הראייה שהלכו וגברו דרשו ממנו לשנות את הרגלי הציור. התחיל להשתמש בדפי נייר גדולים מאוד, בעפרון שחור עבה או בגיר לבן על גבי נייר שחור (אז הציורים צולמו ועברו הפיכת צבע בפרסום).האופי המיוחד של ציוריו שיקף את השקפתו המיוחדת על החיים. הוא סיפר פעם שאמרו לו שהם נראים כאילו צוירו מתחת למים. דורותי פארקר, שהייתה ידידה שלו, טענה שנראים כמו "עוגות שלא נאפו היטב". ציורו האחרון שפורסם ב-9 ביולי 1951 היה דיוקן עצמי שצויר בעפרון צהוב על נייר שחור. הוא הופיע על עטיפת המגזין "טיים". הוא שימש בעטיפת ה"Thurber Album" בשנת 1952.
כתביו.
The Gentleman is Cold," "Everything is Wild," "Mr industrial sprays and atomization Preble Gets Rid of His Wife," "Hell Only Breaks Loose Once," "If Grant Had Been Drinking at Appomattox
דוגמאות של סיפורים:
קישורים חיצוניים.
Thurber House
אסטריקס באחוזת האלים
אחוזת האלים
דרוקסלנד
"דרוקסלנד" (1975) הוא הדפס שיצר האמן הישראלי מיכאל דרוקס ומתאר דיוקן עצמי סמלי של האמן, המעוצב כמפה.
תיאור.
ההדפס "דרוקסלנד" נוצר בין השנים 1975-1974, תקופה בה התגורר האמן בהולנד. היא נוצרה בטכניקה של הדפס אופסט צבעוני והודפסה במהדורה של 200 עותקים בסדנת הדפס בשם "Steendrukkerij de jong &amp; co", שפעלה בעיר הילפרסום (Hilversum) שבהולנד. גובה הגיליון הוא 59.5 ס"מ ורוחבו הוא 42 ס"מ.
העבודה שייכת לסדרת הדפסים שנקראה "גאוגרפיה גמישה (האטלס שלי)" והיא מעוצבת בצורה של מפה טופוגרפית. בתוך מסגרת המפה, המכילה מקרא, מופיעה שם העבודה בשפה האנגלית. כותרות המשנה מציינות את התאריך ה-15 בינואר 1974 בשעה 11:30 בבוקר ומציגות את המפה כתיאור "פיזי וחברתי (Physical and Social)".
במרכז המפה משורטט דיוקן של דמות גבר המעוצבת כסדרה של קווי רכס או גובה, היוצרים תלת-ממד. הראש מוצג על רקע בצבע תכלת, כמעין חצי אי. דרוקס ציין במפה כמה אזורים בטקסט ובהם "Occupied Territory" ('שטח כבוש' או 'תפוס'), "Right Drucks" ( ימין דרוקס') ו"Left Drucks" ( שמאל דרוקס). בנוסף, מצוינים בה מקומות הקשורים לביוגרפיה של האמן. אחת מן הנקודות הללו, לדוגמה, היא "Baruch's Point" ('נקודת ברוך'), המהווה מחווה לאדם ברוך.
העבודה הוצגה בתערוכות רבות בישראל. עותקים שלה נמצאים באוספי מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ובאוסף המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר.
כוח הביטחון של קוסובו
כוח הביטחון של קוסובו (באלבנית: Forca e Sigurisë së Kosovës; בסרבית: Косовске безбедносне снаге/Kosovske bezbednosne snage) הוא כוח הביטחון הלאומי של קוסובו, עליו מוטלת משימת ההגנה על המדינה וניהול מבצעי הגנה אזרחית בקוסובו. המשימות העיקריות הן מבצעי חיפוש והצלה, נטרול חומרי נפץ, שירותי כבאות וסילוק חומר מסוכן. עם זאת, הכוח מצויד בנשק קל וישנן תוכניות ממשלתיות להפיכת הכוח לצבא לאומי.
היסטוריה.
בחודש מרץ 2008, נאט"ו יזמה את הקמת כוח קוסובו וחיל ההגנה של קוסובו (KPC) לצורך כוח הביטחון. לכוח הותר לשאת נשק קל וממשלת קוסובו והקהילה הבינלאומית תכננו להתאים את הכוח לסטנדרטים של נאט"ו. הכשרת אנשי הכוח החלה בתחילת יוני 2008, כאשר מומחים של ברית נאט"ו הגיעו לקוסובו כדי להנחות את התהליך ובתחילת דצמבר 2008, החל גיוס של מועמדים בגילאים 18-30 שנים.
כובעי החשיבה של דה בונו
נמסטה
נַמַסטֶה (בדוונאגרי: नमस्ते) היא ברכה מקובלת בתרבות ההינדית הנפוצה בתת-היבשת ההודית, בקרב הפזורה ההינדית ברחבי העולם ובחלקים מסוימים של דרום-מזרח אסיה המסווגים לעיתים כחלק מ"הודו רבתי". במילה זו נעשה שימוש הן כברכת שלום והן כברכת פרידה. בדרך כלל, המילה נאמרת תוך קידה קלה והצמדת כפות הידיים יחד כך שהאצבעות פונות כלפי מעלה והאגודלים קרובים אל החזה. מקור המילה נמסטה מסנסקריט, ופירושה "אני קד לקדושה שבך".
על פי תורת היוגה המחווה נמסטה מייצגת את האמונה שיש ניצוץ אלוהי בתוך כל אחד מאיתנו שנמצא בצ'אקרת הלב. המחווה היא הכרת הנשמה באחד על ידי הנשמה באחר. עבור מורה ותלמיד, נמסטה מאפשרת לשני אנשים להתאחד באופן אנרגטי למקום של חיבור ונצח, חופשי מכבלי הקשר של האגו. אם זה נעשה בתחושה עמוקה בלב ועם הכוח שנכנע, איחוד עמוק של נשמות יכול לפרוח.
נאמאסטה
נאמסטה
נמאסטה
ג'וליה הילס
ג'וליה הילס (באנגלית: Julia Hills; נולדה ב-3 באפריל 1957) היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מתפקידה בדמות רונה בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע" של ה-BBC. היא גילמה את דמויות הנשים וחלק מהגברים בתוכנית המערכונים הסאטירית "Who Dares Wins". הילס שיחקה בתפקיד בריל בשתי העונות של הסיטקום "Dad" יחד עם קווין מקנלי, ובתפקיד קרוליין ג'וינר בסדרה "חדר מיון".
ביוגרפיה.