מידע על דרכון ישראלי מופיע בעמוד 2, וכולל את הפרטים הבאים:
כל המידע מופיע בעברית ובאנגלית. דף המידע מסתיים עם "אזור קריא מחשב". חתימת המוביל באה על דף 3 (בדרכון שאינו ביומטרי).
הודעת דרכון.
ההצהרה בדרכון ישראלי מצהירה בעברית ובאנגלית:
"שר הפנים של מדינת ישראל מבקש בזה את כל הנוגעים בדבר להרשות לנושא דרכון זה לעבור ללא עכוב והפרעה ולהושיט לו במקרה הצורך את ההגנה והעזרה הדרושה."
"The Minister of the Interior of the State of Israel hereby requests all those whom it may concern to allow the bearer of this passport to pass freely without let or hindrance and to afford him such assistance and protection as may be necessary."
כריכה אחורית.
המידע על הכריכה האחורית של דרכון ישראלי כתוב בעברית בלבד:
דרכון דיפלומטי.
בראשית ימי המדינה, מכיוון שהממשלה לא הנפיקה דרכונים, נעשה שימוש יחסית רחב בדרכונים דיפלומטיים. כך למשל, דרכונים דיפלומטיים שימשו את פקידי משרד החוץ ובני משפחותיהם גם כשהם נסעו בנסיעות פרטיות.
בנובמבר 2007 אישרה הכנסת מתן דרכון דיפלומטי לחברי הכנסת במקום דרכון השירות שניתן להם עד אז, בהתאם לחוק חסינות חברי הכנסת. הצעת החוק הונחה על ידי ח"כ ניסים זאב שטען בפני מליאת הכנסת כי: . מנגד מספר חברי כנסת, ובהם שלי יחימוביץ', טענו בפני המליאה כי חברי הכנסת אינם צריכים להיות שונים מכלל ישראל ביציאתם לחו"ל, כי כבר כיום דרכון השירות מזרז בעבורם תהליכים שאינם פתוחים בפני האזרח הפשוט, כי דרכון דיפלומטי נותן רושם מטעה שחבר הכנסת יוצא בשליחות רשמית מטעם ממשלת ישראל, ונותן לו חסינות ופטור מחובות מיסים החלות בארץ המארחת.
תעודת מעבר.
ישראל רשאית להנפיק תעודת מעבר לאדם שאין לו דרכון ישראלי או לחלופין דרכון זר כדי לאפשר לאדם להיכנס ולצאת מהארץ. ניתן להנפיק בנסיבות הבאות:
בעלי תעודת מעבר אינם זכאים לפטור מאשרת כניסה למדינות מסוימות כבעלי דרכון ישראלי רגיל, שכן תעודת מעבר אינו מתקבלת למטרות נסיעה או זיהוי על ידי מדינות רבות. השימוש בתעודת מעבר ליציאה לישראל אינו מעניק לכשלעצמו, זכות להיכנס לארץ אחרת או לחזור לישראל.
תעודת מעבר לזרים.
ניתן להנפיק "תעודת מעבר ישראלית לזרים" לתושבים הערבים של מזרח ירושלים חסרי אזרחות ישראלית וירדנית, וכן לתושבים הדרוזים ברמת הגולן שאינם אזרחים.
תעודת מעבר במקום דרכון לאומי.
תעודת מעבר במקום דרכון לאומי ניתן להנפיק לאזרחים ישראלים על ידי משרד הפנים בנסיבות מסוימות:
הם בדרך כלל תקפים למשך שנתיים, ולא יותר מחמש שנים. הנפקת תעודת מעבר במקום דרכונים היה הליך רגיל בשנות ה-90, כאשר ממשלת ישראל הגיבה לגל של כנופיות פשע רוסיות שעלו לישראל והחלו להשתמש בדרכונים ישראליים לפעילותם.
דרישות אשרה והגבלות.
דרישות אשרה.
דרישות אשרה (ויזה) לאזרחי ישראל מתבססות על תקנות במדינות שונות בעולם הנוגעות לבעלי דרכונים ישראליים. נכון לאפריל 2021, אזרחי ישראל יכולים להיכנס ללא אשרה, או לקבל אשרה עם הגעתם ל-161 מדינות וטריטוריות בעולם. מצב דברים זה מציב את הדרכון הישראלי במקום ה-22 בחופש התנועה בהתאם למדד הנלי לדרכונים.
נכון לשנת 2021, דרכוני המדינות ישראל וקוריאה הדרומית הם היחידים המאפשרים כניסה ללא אשרה לכל מדינות אירופה.
ביולי 2022 מרוקו ביטלה את דרישת הויזה הרגילה לאזרחים ישראלים אשר יכולים להנפיק את הויזה דרך אתר האינטרנט של הקונסוליה המרוקאית.
הגבלות מסע.
על פי החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד-1954, בו נקבע כי "היוצא, ביודעין ושלא כדין, מישראל ללבנון, לסוריה, למצרים, לירדן, לערב הסעודית, לעיראק, לתימן או לכל חלק מארץ ישראל שמחוץ לישראל, דינו - מאסר ארבע שנים או קנס חמשת אלפים לירות". על פי חוק זה, על אזרח ישראל נאסר לבקר בהן ללא היתר מיוחד המונפק על ידי שר הפנים. ישראלי המבקר באחת ממדינות אלה, עם דרכון זר או ישראלי, עלול לעמוד לדין פלילי עם שובו לישראל.
רשימה זו נקבעה בשנת 1954, ועודכנה רק פעם אחת, ב-25 ביולי 2007, כאשר איראן הוספה לרשימה. מצרים וירדן לכאורה נשארו ברשימת "מדינות אויב", אולם משרד הפנים פרסם היתר כללי לביקור במדינות אלה, בעקבות הסכמי השלום שנחתמו בין ישראל לבין כל אחת מהן. בכך למעשה בוטל האיסור החוקי בכל הנוגע לביקור בשתי המדינות. ב-1 באפריל 2008, הוגשה הצעת חוק ממשלתית אשר נועדה לתקן את החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954. בתוספת להצעת החוק צוינה רשימה של 9 מדינות וטריטוריה המוגדרות "מדינות העוינות את ישראל": איראן, אפגניסטן, לבנון, לוב, סודאן, סוריה, עיראק, פקיסטן, תימן ורצועת עזה. נכון לנובמבר 2020, הליכי החקיקה של תיקון זה לחוק לא הושלמו עדיין. נוסף למדינות אלה קיימות מדינות נוספות האוסרות כניסה לבעלי דרכונים ישראלים, לאחר שהצטרפו לחרם הערבי על מדינת ישראל, בהן מלזיה, ברוניי ובנגלדש.
דבי תומאס
דברה ג'נין "דבי" תומאס (בגרמנית: Debra Janine "Debi" Thomas, נולדה ב-25 במרץ 1967) היא מחליקה על הקרח בעבר מארצות הברית. זוכת מדליית ארד אולימפית (קלגרי 1988), אלופת עולם (ז'נבה 1986), סגנית אלופת העולם (סינסינטי 1987), זוכת מדליית ארד מאליפות עולם (בודפשט 1988) ופעמיים אלופת ארצות הברית (1986 ו-1988) בהחלקה אמנותית על הקרח ביחידות.
תומאס הייתה לספורטאית כהת העור הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית כלשהי באולימפיאדת החורף ואפרו אמריקאית הראשונה שהיא אלופת עולם בהחלקה על הקרח.
תומאס ביצעה בשנות ה-80 את הקומבינציה טריפל טו-טריפל טו שהיה נדיר באותן שנים בהחלקת הנשים.
ביוגרפיה.
תומאס נולדה בפקיפסי, ניו יורק וגדלה בסן חוזה, קליפורניה. הוריה התגרשו בילדותה. אמה עבדה בתכנות מחשבים. היא החלה להחליק על הקרח בגיל 5. אמה שזיהתה את כישרונה הסיעה אותה כ-100 מייל בכל יום על מנת להתאמן בהחלקה אמנותית על הקרח.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1983 היא סיימה במקום 13. שנה לאחר מכן היא סיימה במקום שישי ושנה לאחר מכן היא זכתה במדליית כסף.
אלופת עולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1986 זכתה תומאס במדליית זהב. בהמשך היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם שנערכה בז'נבה, שווייץ לפני אלופת העולם קטרינה ויט ממזרח גרמניה ובת ארצה טיפני צ'ין ובכך הייתה למחליקה האפרו אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב, הן באליפות ארצות הברית והן באליפות העולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1987 היא זכתה במדליית כסף אחרי ג'יל טרנרי. באליפות העולם שנערכה בסינסינטי היא זכתה במדליית כסף אחרי קטרינה ויט ולפני בת ארצה קרין קדבי.
מדליית ארד אולימפית.
באולימפיאדת קלגרי (1988) זכתה תומאס במדליית ארד אחרי קטרינה ויט ואליזבת' מנלי מקנדה. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסוף מרץ היא זכתה במדליית ארד, אחרי ויט ומנלי ובכך הייתה לספורטאית כהת העור הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית במשחקי החורף.
Reeves Sexto-Octo
Reeves Sexto-Octo הם דגמים בעלי 6 גלגלים (יוצר בשנת 1911), ו-8 גלגלים (יוצר בין השנים 1911–1912) על ידי מילטון ריבס, מחלוצי תעשיית הרכב האמריקאי, אשר עמד בראש חברת Reeves Sexto-Octo Company.
דגמי "Reeves Sexto-Octo" התבססו על דגם משנת 1910.
אישה מרוקאית אחת
אישה מרוקאית אחת (באנגלית: One Moroccan Woman) הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האמריקאית ילידת ישראל ימית ארמבריסטר (בן - לולו) שיצא לאור בישראל בשנת 2013 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובארצות הברית בשנת 2014. הספר מגולל את קורותיה של נערה יהודיה בת 16, תמר בן זקן, המתגוררת במרוקו של אמצע המאה ה-20 ואת סיפור עלייתה לישראל, והיותה שותפה להקמת העיר קריית גת.
רקע היסטורי.
הסופרת ימית ארמבריסטר בת למשפחה יוצאת מרוקו, רצתה לשתף את הסיפורים והזיכרונות של סביה, סבותיה, קרובי משפחתה וידידים על ארץ מולדתם, מרוקו, כפי שהכירו וזכרו, וכן על הקמת העיר קריית גת אשר היו שותפים להיווסדה. יהודים חיו במרוקו עוד בתקופת בית שני (התקופה הרומית) ובשיאה הגיעה האוכלוסייה של יהדות מרוקו ל-250,000 נפשות בקירוב. בשנות החמישים של המאה העשרים החלה פעילות של ציונים בהעלאת יהודים לארץ ישראל, ולקראת שנת 1954 כאשר השלטון הצרפתי בצפון אפריקה החל להתערער, החלו יהודי צפון אפריקה לעלות בהמוניהם. בגלי העלייה הראשונים הושמו העולים במעברות, אולם מאחר שעולים אלה העדיפו להתיישב בערים הגדולות, הוחלט ליצור קשר ישיר בין העלייה לקליטה בהתיישבות, והעולים הועברו העברה ישירות ליעד מבלי לתת לעולים הזדמנויות לסרב ללכת להתיישבות.
הסיפור כורך בתוכו את הרקע ההיסטורי לעליית יהודי מרוקו וחלקם במפעל הציוני:
על כריכת הספר נמצא תצלום של המכולת הראשונה שהוקמה בקריית גת שעדיין קיימת.
עלילה.
הספר נפתח בשנת 1951 בעיר פאס במרוקו. נערה בת 16, תמר בן זקן, בת למשפחה עשירה ומשכילה, תלמידה מצטיינת ושאפתנית הלומדת בבית ספר אליאנס בעיר פאס, אינה נערה כשאר הנערות, "תמר היא פורצת דרך אמיתית". אביה הבטיח לה כי תוכל ללמוד כל מקצוע שתרצה והיא חולמת לבנות לעצמה קריירה. חלומותיה נקטעים כאשר אמה נפטרה והיא נאלצת לטפל בששת אחיה הקטנים, כאשר הגדול בן 15 וסימה הקטנה תינוקת. בגיל 17 נושא אביה אישה שנייה אולם היא ממשיכה לטפל באחיה ואחותה.