רוב היישובים שלגדות האגם מצויים בצדו המערבי. פוארטו ואראס, שבקצה הדרום-מערבי היא העיירה הגדולה ביותר (כ-32 אלף תושבים ב-2002), וצפונית לה שוכנות יאנקיווה, פרוטיאר ופוארטו אוקטאי. בצדו המזרחי הכפר הקטן אנסנדה. כל היישובים מתפרנסים מתיירות, ובפוארטו ואראס אף פועל קזינו. חלק מהיישובים נוסדו במהלך המאה ה-19 בידי מהגרים גרמנים, ובחלקם התיישבו מהגרים גרמנים לאחר היווסדם. לנוכחות הגרמנית הייתה השפעה על האדריכלות המקומית ואף על המטבח המקומי.
האגדה על ליקאראיין.
לבני הוויליצ'ה הייתה אגדה על מקורו של האגם. האגדה מספרת על נערה יפת תואר בשם ליקאראיין (Licarayén) ועל טוקי אמיץ בשם קיטְראלפּי. השניים תכננו להינשא, אלא שהשד פֶּריפּייָאן, שהיה כלוא בהר הגעש אוסורנו, קינא באהבתם, והחליט לשים לה קץ. הוא גרם להר הגעש לפלוט אש, עשן וגופרית, ולהבות כיסו את קו הרקיע. בני הוויליצ'ה התכנסו כדי להחליט מה לעשות כדי להרגיע את השד הזועם. רופא אליל ישיש, שאיש לא הכיר, גרס שיש להקריב את הבתולה היפה ביותר בקרב, ולהניח את לבה בראש הר פיצ'י חואן, כשעליו מקל קינמון. אז, תבוא ציפור שתאכל את הלב, ותשליך את מקל הקינמון ללוע הר הגעש, ותרגיע אותו. ראש השבט קבע כי בתו, ליקאראיין, היא היא היפה שבבתולות, ואותה יש להקריב. הוא סיפר לה בדמעות על החלטתו, אך ליקאראיין שמחה על כך שתוכל להציל את בני שבטה. הייתה לה רק בקשה אחת - שלא יהרוג אותה באמצעות הגרזן או החנית שלו.
למחרת, הובאה ליקאראיין אל היער, והונחה על מצע של פרחים. לאחר שעצמה את עיניה, נשק קיטראלפי למצחה ועקר את לבה. הוא הביא אותו לראש השבט, ואחד הילדים העלה אותו לראש ההר. מיד לאחר שהניח על הלב את מקל הקינמון, הופיע בשמיים קונדור. הקונדור בלע את הלב, ועף לעבר הר הגעש. הוא חג מסביב ללוע שלוש פעמים, ואז הפיל את מקל הקינמון לתוכו. באותו הרגע נעץ קיטראלפי חנית בלבו, כדי שיוכל להתאחד עם אהובתו. שלג החל לרדת, והמשיך לרדת במשך ימים רבים, עד שהכניע את הלהבות. השלג שנמס גלש במורדות ההרים, ויצר את האגם. הפרחים ששימשו כמצע לליקאראיין בזמן מותה הכו שורשים, והפכו לגן פורח.
תמר סוברן
תמר סוֹבְרָן (נולדה ב-29 בנובמבר 1948) היא פרופסור אמריטה לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, חברת סגל החוג ללשון העברית ולבלשנות שמית, לשעבר החוג ללימודי התרבות העברית במגמת הלשון העברית והתוכנית ללימודי תעודה בעריכה.
חייה ופועלה.
סוברן היא בתם השנייה של לאה וגרשון מן (מינקוב) שכיהן כראש עיריית ראשון לציון, אחות לנירה ולנעמה. את השכלתה קיבלה בבית הספר בארי ובגימנסיה הריאלית בראשון לציון. לאחר השירות הצבאי סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בספרות, לשון ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה בהצטיינות תואר שני בפילוסופיה של הלשון באוניברסיטה העברית וב-1986 השלימה דוקטורט בפילוסופיה של הלשון באוניברסיטה זו, עם דיסרטציה שנושאה "שדות סמנטיים - היבטים פילוסופיים". את שנת הפוסט-דוקטורט עשתה בשנת 1987 בחוג לבלשנות ובמרכז ללימודים קוגניטיביים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לימדה ספרות, לשון ופילוסופיה בתיכון ליד האוניברסיטה ובבית חינוך שער הנגב. בין השנים 1972 ל-1994 התגוררה בקיבוץ ארז שבדרום. לימדה בחוגים לפילוסופיה ולבלשנות באוניברסיטת בן-גוריון ובחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית.
כיהנה כפרופסור באוניברסיטת תל אביב, חברת סגל החוג וראש החוג ללימודי התרבות העברית במגמת הלשון העברית ובתוכנית ללימודי תעודה בעריכה של המגמה. בשנים 2007–2010 עמדה בראש המגמה ללשון העברית. הייתה בין מקימיה של מגמת הלימודים הבין-תחומית בתרבות עברית ויהודית, ועמדה בראשה במשך שלוש שנים. בשנים 2015 עד 2017 עד פרישתה עמדה בראש בית הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה על שם רוזנברג באוניברסיטת תל אביב. הדריכה למעלה משלושים עבודות מוסמך ודוקטורט. הייתה חברה בוועדת ההיגוי של בית לעברית ראשון לציון.
סוברן נשואה לבנימין סוברן (לשעבר וונסובר), אם לשלושה בנים וסבתא לנכדים. מאז 2005 היא מתגוררת עם משפחתה ברמת גן.
מחקריה.
עיקר מחקריה עוסקים בסמנטיקה קוגניטיבית: שדות סמנטיים, תאוריה של מטפורה; סמנטיקה פואטית: תרומת הבלשנות לפרשנות השירה; תחיית הלשון העברית החדשה על סוגותיה השונות: פרוזה סיפורית, לשון ההגות ולשון השירה.
גבעת הצעקות
היכל התהילה (תכנית טלוויזיה)
פויווה-קורדון קאויה
פויווה (בספרדית: Puyehue משפת המפוצ'ה "מקום של דגים קטנים") וקורדון קאויה (בספרדית: Cordón Caulle) הם שני לועות געשיים שהתמזגו ויצרו מתחם געשי בפארק הלאומי פויווה באנדים של מחוז ראנקו (Provincia de Ranco) בצ'ילה. בוולקנולוגיה מכונה מקבץ הרי הגעש "מתחם פויווה -קורדון קאויה" או בקצרה PCCVC (ראשי התיבות של Puyehue-Cordón Caulle Volcanic Complex). במתחם נכללים ארבעה הרי געש שונים: הקלדרה של הקורדיליירה נבדה (Cordillera Nevada), הר הגעש מנצ'קה (Mencheca) מתקופת הפליוקן, מערכת הסדקים של קורדון קאויה והר הגעש השכבתי פויווה.
כבמרבית הרי הגעש השכבתיים של האזור הגעשי הדרומי של האנדים שוכנים פויווה וקורדון קאויה לאורך הצטלבות העתקים עם העתק ליקיניה-אופקי (Liquiñe-Ofqui Fault) הארוך, שכיוונו צפון-דרום. המתחם הגעשי עיצב את תוואי הנוף המקומיים ויצר מגוון רחב של צורות נוף געשיות ותוצרים געשיים במשך 300,000 השנים האחרונות. באזור ניתן להבחין בחרוטי אפר, כיפות געשיות, קלדרות ולועות, בנוסף למגוון הנרחב ביותר של סוגי סלעים געשיים בכל האזור הגעשי הדרומי של האנדים, לדוגמה: בזלות לצד ריוליטים פרימיטיביים. קורדון קאויה ראוי לציון בשל התפרצותו בעקבות רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) – רעידת האדמה הגדולה ביותר שנרשמה אי פעם.
אזור פויווה-קורדון קאויה הוא אחד האתרים העיקריים בצ'ילה שבהם נבחן השימוש באנרגיה גאותרמית. הפעילות הגאותרמית מתבטאת על פני השטח של פויווה-קורדון קאויה בתופעות דוגמת מעיינות חמים, סולפטרות ופומרולות.
גאוגרפיה.
פויווה, קורדון קאויה והקורדיליירה נבדה יוצרים מסיב שכיוונו הכללי לצפון-מערב במחוז ראנקו בהרי האנדים. שלושת הרי הגעש התמזגו להר געש מורכב. פויווה שוכן בדרום-מזרח, קורדון קאויה במרכז וקורדיליירה נבדה (בספרדית: רכס הרים מושלג) – שמקור שמו במראהו המושלג לעיתים תכופות כפי שהוא נשקף מהעמק המרכזי של צ'ילה המאוכלס בצפיפות, השוכן בקצה הצפון מערבי. המסיב שוכן בין שני אגמים: אגם ראנקו בצפון ואגם פויווה בדרום. העובדה שהר הגעש פויווה קרוי על שם אגם פויווה משקפת את היותו נגיש יותר וניתן לצפייה טוב יותר מדרום. קורדיליירה נבדה היא קלדרה בצורת חצי עיגול שקוטרה 9 קילומטרים, המייצגת שרידים של הר געש שהתמוטט. רכס הקורדיליירה נבדה משתרע על 700 קמ"ר. קורדון קאויה הוא רכס שכיוונו לצפון-מערב, ובו מצוי גראבן טקטוני-געשי שבו התפתחה מערכת סדקים. כל הפסגות של קורדון קאויה מתנשאות מעבר לקו העצים, כשהגבוהה בהן מתנשאת לגובה של 1,798 מטרים. פויווה הוא הר געש שכבתי השוכן בקצה הדרום מזרחי של קורדון קאויה, מעט מזרחה להעתק ליקיניה-אופקי. ההר הוא חרוט, ופסגתו שגובהה 2,236 מטרים היא לוע שקוטרו 2.4 קילומטרים. התוצרים שנפלטו מההר כיסו שטח של כ-160 קמ"ר.
צמחייה.
האזורים הנמוכים של ההרים מכוסים בחבורת הצומח האלפינית של יער הגשם הממוזג של ואלדיביה, שבו נפוצים מיני צמחים דוגמת "Chusquea coleou" ו-"Nothofagus dombeyi". קו העצים בגובה 1,500 מטרים הוא בעיקר " Nothofagus pumilio". מעל קו זה שוכנים מדבר געשי וטונדרה אלפינית. הצמחים העיקריים בגבהים אלו הם "Gaultheria mucronata", "Empetrum rubrum", "Hordeum comosun" (סוג של שעורה) ו-"Cissus striata".
היסטוריה גאולוגית.
למתחם הגעשי המורכב מפויווה, קורדון קאויה והקורדיליירה נבדה היסטוריה ארוכה של פעילות געשית המשתרעת על פני 300,000 השנים האחרונות. החלקים העתיקים יותר של קלדרת הקורדיליירה נבדה והר הגעש מנצ'קה מייצגים פעילות עתיקה עוד יותר: מהפליוקן או תחילת הפליסטוקן. במהלך 300,000 השנים של קיום המתחם חלה בו סדרה של שינויים בהרכב המגמטי, באתרי הפעילות הגעשית, בקצב פליטת המאגמה ובסוג ההתפרצויות.
הרי געש קדומים.
לפני 300,000 שנים חלו שינויים מהותיים באזור פויווה. הפעילות של מנצ'קה – הר געש עתיק מתקופת הפליוקן, כיום מצפון מזרח לחרוט של פויווה – דעכה. דעיכה זו נגרמה ככל הנראה משינויים אזוריים במיקומה של החזית הפעילה באזור הגעשי הדרומי, שהשפיעה גם על הרי געש נוספים דוגמת טרונאדור (Tronador) ולנין. התזוזה בחזית הפעילה גרמה להיווצרות הרי געש חדשים מערבה יותר, או שהגבירה את פעילותם של הרי געש קיימים. הרצועה המגמטית הרחבה לשעבר הוצרה, תוך שמירה על געשיות עזה רק בחלקים המערביים ביותר. שינויים אלו מיוצגים בסלעים העתיקים ביותר של "מתחם פויווה -קורדון קאויה", אלו השייכים לקורדיליירה נבדה. הקורדיליירה נבדה גדלה עם הזמן ויצרה חרוט מגן גדול. באותו זמן נבנה גם קורדון קאויה, אם כי התוצרים שלו היו צורניים יותר בהרכבם בהשוואה להרי הגעש מנצ'קה וקורדיליירה נבדה שהם בני אותה תקופה גאולוגית. הסלעים העתיקים ביותר מהר הגעש פויווה הם בני 200,000 שנים, והם מייצגים את הגיל הצעיר ביותר של הר געש זה.