את המחזמר כתב והלחין אנדרו לויד ובר. את הליברית ומילות השירים כתבו ריצ'רד סטילגו וצ'ארלס הארט. את הגרסה המקורית בווסט אנד בלונדון ביים הל פרינס. את המחזמר הפיקו ובר, קמרון מקינטוש ו-Really Useful Group. המחזמר עלה לראשונה בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון ב-1986 ורץ שם עד היום (נכון ל-2019).
בהפקה המקורית בווסט אנד בלונדון את הפנטום גילם מייקל קרופורד, את כריסטין גילמה שרה ברייטמן, את ראול גילם סטיב ברטון ואת קרלוטה גילמה ג'ודי קיי. קרופורד זכה על תפקידו כפנטום בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר. עבור שרה ברייטמן, שהתפקיד של כריסטין נכתב במיוחד עבורה, היווה התפקיד פריצת דרך שהפך אותה לכוכבת בינלאומית ונחשב עד היום לתפקידה הידוע והטוב ביותר.
בעולם.
בפברואר 2019 הושקה הפקה שיצאה לסיבוב הופעות עולמי בכיכובו של ג'ונתן רוקסמאות' . סיבוב ההופעות החל במנילה (28.2–7.4) והמשיך לסינגפור (24.4–12.5). ב-12 באוגוסט ההפקה עלתה במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. בתחילה, תוכננה ההפקה להציג עד לסוף אוגוסט, אך בשל הביקוש הרב נוספות הצגות נוספות גם בשבוע הראשון של ספטמבר. לאחר ההופעה בישראל, ההפקה המשיכה לדובאי (16.10–6.11).
עיבודים נוספים.
המחזמר בקולנוע.
בשנת 2004 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "פנטום האופרה" - עיבוד קולנועי מוזיקלי לגרסת המחזמר של אנדרו לויד ובר בבימויו של ג'ואל שומאכר ובכיכובם של ג'רארד באטלר ואמי רוסום.
Love Never Dies.
ב-2010 כתב אנדרו לויד ובר המשך למחזמר, המבוסס על הספר "הפנטום של מנהטן" של פרדריק פורסיית'. המחזמר נקרא Love Never Dies ("האהבה לעולם לא מתה") ומתרחש כעשור לאחר עלילת המחזמר המקורי, כאשר כריסטין, בנה, ובעלה ראול הוויקונט דה שאני נוסעים לניו יורק להופעה שהוזמנה על ידי בעל פארק שעשועים וקרקס מסתורי במנהטן/קוני איילנד, שמתגלה כאריק, פנטום האופרה, שניצל את גאונותו להרוויח הון עתק.
פנילטריאזין
פנילטריאזינים הם סוג של מולקולות המכילות את קבוצת פניל וקבוצת טריאזין. מולקולות אלה חשובות מבחינה פרמקולוגית. למוטריג'ין היא נגזרת של פנילטריאזין ומשתמשים בה כתרופה נוגדת פרכוסים. הוכח שהיא מקלה על אפילפסיה ועל הפרעה דו-קוטבית
יעל אנדורן
יעל אנדורן (נולדה ב-3 באוקטובר 1970) היא מנהלת ישראלית ששימשה כמנכ"לית משרד האוצר ומנכ"לית "עמיתים" - הגוף המנהל את קרנות הפנסיה הגרעוניות.
ביוגרפיה.
אנדורן נולדה בקיבוץ גבעת השלושה. בהיותה כבת שלוש עברה עם משפחתה לשליחות בטהראן בעקבות עבודתו של אביה, בגיל שש חזרה עם משפחתה לישראל והתגוררה ברמת השרון ובגיל עשר שוב עברה בעקבות שליחות אביה ללונדון. לאחר שמשפחתה שבה לישראל, למדה בתיכון רוטברג ברמת השרון, שם הכירה את רועי ורמוס, לימים מנכ"ל פסגות בית השקעות, אשר לו נישאה בהמשך. הם היו נשואים 5 שנים עד שנפרדו. את שירותה בצה"ל עשתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
אנדורן למדה סוציולוגיה וכלכלה לתואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון וחשבונאות, שניהם באוניברסיטה העברית.
בשנת 1994 החלה לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר. בשנת 2000 התמנתה לסגנית ראש האגף האחראית על כלל התקציבים החברתיים ולאחר מכן למשנה לראש האגף. אנדורן עזבה את אגף התקציבים בשנת 2005, לאחר שסייעה לקדם רפורמות שמטרתן עידוד הצטרפות לשוק העבודה וקיצוץ הקצבאות. רפורמות אלו כללו גם את "תוכנית מהל"ב" ("תוכנית ויסקונסין").
בשנת 2005 מונתה למנהלת 8 קרנות הפנסיה הוותיקות בהסדר, ומיזגה אותן לקבוצת "עמיתים". הקבוצה מנהלת את 8 קרנות הפנסיה הגרעוניות, בהן כ-160 אלף עמיתים פעילים והן משלמות פנסיה לכ-250 אלף פנסיונרים. היקף הנכסים המנוהלים עמד על כ-160 מיליארד. אנדורן הפחיתה כשליש ממצבת העובדים והביאה לחיסכון של ארבעים אחוז בעלויות. אנדורן הובילה את הסדר "צים" ששמר על זכויות בעלי איגרות החוב.
ביולי 2011 סיימה את תפקידה כמנכ"ל "עמיתים". ביוני 2011 מונתה לחברה בוועדה לתכנון ולתקצוב במסגרת המועצה להשכלה גבוהה ושימשה כיו"ר ועדת הביקורת.
באוקטובר 2011 הצטרפה לדירקטוריון אל על, כמו כן כיהנה כדירקטור בריטליקס, בכלל בריאות וכדירקטור חיצוני בבתי זיקוק לנפט. היא התפטרה מתפקידיה לאור מינויה למנכ"ל משרד האוצר.
בראשית 2012 הצטרפה כשותפה לקרן האשראי להיי-טק "פלנוס", מקבוצת ויולה.
באפריל 2013 מונתה למנכ"לית משרד האוצר, והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד. במאי 2013 מונתה לעמוד בראש הוועדה לבחינת הסדרי החוב בישראל. בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת העשרים סיימה את תפקידה במרץ 2015 והחליף אותה שי באב"ד.
מונתה ליו"ר ועדת האסטרטגיה של קרן הריט "מגוריט", תפקיד ממנו פרשה בסוף 2017.
באוקטובר 2017 מונתה לדירקטורית חיצונית באל על. היא מכהנת גם כדירקטורית ב"קסטרו מודל" ו"אלרון". היא חברה בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
חיים אישיים.
אנדורן נשואה לאופיר קרני ולהם שלוש בנות.
עונות השנה (צ'ייקובסקי)
עונות השנה או חודשי השנה (37b ;op.37a בגרסה הצרפתית) הם אוסף של 12 יצירות לפסנתר על 12 חודשי השנה לפסנתר מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. כל חלק הוא על חודש אחר בשנה. היצירות נשמעות גם לעיתים בעיבוד לתזמורת.
רקע.
צ'ייקובסקי החל את העבודה על עונות השנה זמן קצר לאחר שסיים את הקונצ'רטו מס' 1 לפסנתר שלו ובזמן שהלחין את הבלט אגם הברבורים.
ב-1875, עורך מגזין המוזיקה של סנט פטרבורג ה"נובוליסט", ניקולאי מטבייביץ' ברנארד, הזמין מצ'ייקובסקי 12 יצירות קצרות לפסנתר; אחת לכל חודש בשנה. ברנארד גם נתן מעצמו שמות לכל יצירה. צ'ייקובסקי הסכים וקיבל את ההזמנה וגיליון דצמבר 1875 של המגזין המוזיקלי, הובטח לקוראים לפרסם כל חודש יצירה אחת של אותו חודש בכל שנת 1876. החלקים ינואר ופברואר נכתבו בסוף 1875 נשלחו לברנארד בדצמבר על-מנת לקבל משוב אם היצירות מתאימות או לא - אם לא הוא ישכתב אותם כפי שירצה ברנארד. מרץ, אפריל ומאי נכתבו, לפי הערכות, בנפרד. כל שאר 7 החלקים נכתבו ביחד באותו זמן ובאותו עותק, ויש הערות הטוענות שבין 22 באפריל ל-27 במאי.
צ'ייקובסקי לא הקדיש מאמץ רציני מיכולתיו המוזיקליות לכתיבת היצירות והם היו רק בתור משלימי הכנסה. הוא כתב אותם לא מתוך רצון פנימי מיוחד כמו עם שאר יצירותיו - אך למרות זאת זכו לפרסום רב ונחשבות היום ליצירות מופת מיוחדות ומלודיות.
היצירות.
1. ינואר - ליד האח
2. פברואר - קרנבל
3. מרץ - שיר העפרוני
4. אפריל - שלגית
5. מאי - לילות מוארי כוכבים
6. יוני - ברקרולה
7. יולי - שיר הקוצר
8. אוגוסט - קציר/אסיף
9. ספטמבר - הציד
10. אוקטובר - שיר סתיו
11. נובמבר - טרויקה
12. דצמבר - חג המולד
מיכניה הרע
מיכניה הרע (ברומנית: Mihnea cel Rău), המכונה בפי היסטוריונים רומנים מהמאה ה-19 גם מיכניה הראשון, (נולד בערך ב 1460–12 במרץ 1510) היה וויווד (שליט) של ולאכיה בין השנים 1508–1509.
מיכניה היה בנו של ולאד השלישי (המשפד) המכונה גם "דרקוליה", ושל אחת מנשותיו - אולי אילונה סילאגי או אנסטסיה מריה הולשאנסקה.
מיכניה, עלה לשלטון לאחר שהחליף את בן דודו ראדו הגדול. במהלך שלטונו הקצר, בשנת 1509 הוא שלט לצד בנו מירצ'ה שכונה מאוחר יותר "מירצ'ה השלישי" או מירצ'ה מילוש.
מכיוון שהשניא עצמו בקרב הבויארים, הודח מהר בסיוע עות'מאני. נמלט לטרנסילבניה, שם הוא נרצח כעבור שנה במדרגות הכנסייה הרומית- קתולית של סיביו, כיום הקתדרלה האוונגלית, ונקבר בתוך הכנסייה.
המאבק על כס המלכות.
לאחר מות אביו, שאף מיכניה לקחת את מקומו . הוא ארגן מספר פשיטות בעזרת הבויארים שתמכו באביו ושהיו להוטים לתמוך גם בו. בשנת 1508, מיכניה הצליח לבסוף להשיג את השלטון בוולאכיה, אבל זה לא לקח זמן רב עד שרוב האצילים הבחין כי השליט החדש אינו מספק את סחורה: מיכניה, כמו אביו, היה שאפתן, חלם על שחרור הבלקן הנוצרי מעול השליטה העות'מאנית המוסלמית. לא הצליח להתגבר על השחיתות שפשה במדינה. וגורלו היה דומה לזה של אביו.
משפחתו.
מסמכים היסטוריים מראים שמיכניה היה נשוי בחייו לשתי נשים. אשתו הראשונה, סמרנדה, נפטרה לפני 1485. אשתו השנייה, ווֹייקה, שתאלמנה במותו של מיכניה, גידלה את שני בניהם, מירצ'ה (לימים "מירצ'ה השלישי"), מילוש, ואת בתם רוקסנדרה. היא המשיכה להתגורר בסיביו בטרנסילבניה השכנה.
ידוע כי מיכניה העדיף את בנו הצעיר מירצ'ה השלישי דראקול, ששמו על שם של סבא רבא שלו מירצ'ה הזקן.
הכינוי "הרע".
מיכניה כונה "cel Rău" שמשמעותו "הרע" או "הרשע" על ידי אויביו ממשפחת קראיובשט. אחד האויבים הקולניים ביותר של מיכניה היה נזיר בשם גבריל פרוטול (Gavril Protul) שהיה אב המנזר והיסטוריון של תקופת זמן זו. הוא תיאר את מעשיו של מיכניה כדלקמן:
מיכניה דיכא את אויביו בשיטות הטרור של אביו, אם כי לא הספיק להגיע לאותם הממדים .
מותו.
לאחר שנמלט מוולאכיה בשנת 1510 הוא עדיין נרדף על ידי בני קראיובשט, בסופו של דבר מצא אות מותו בכנסייה הקתולית בסיביו שבה השתתף במיסה. בעודו עוזב, הוא נדקר בידי מתנקש שכיר ממוצא סרבי ששמו דימיטריה לאקסיץ'. מיכניה קבור בכנסייה זו ,ש בינתיים הפכה לקתדרלה האוונגלית של סיביו.
מיכניה הראשון
מיכניה הרשע
קולם מיני
קולם ג'יי. מיני (באנגלית: Colm J. Meaney; נולד ב-30 במאי 1953) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אירי, מועמד פרס גלובוס הזהב לשנת 1993 על הופעתו בסרט "ממזר קטן".
התפרסם בתפקיד המהנדס מיילס או'בריאן בסדרות " ו" ובסרטי הפעולה "אזרח שומר חוק" ו"קון אייר".
ביוגרפיה.
מיני נולד בדבלין והחל ללמוד משחק כנער. היה חלק מצוות התיאטרון האירי הלאומי "תיאטרון אבי" ושיחק בתחילת דרכו עם להקות תיאטרון באנגליה.