מוערך שכ־95% מיהודי ונצואלה יושבים בקראקס אך קיימות קהילות קטנות גם במרקאיבו, במראקי ובוולנסיה. מעמדם בחברה גבוה אך גילויי אנטישמיות מופיעים מדי פעם. ארגון הגג של יהדות ונצואלה הוא פדרציית הקהילות היהודיות בוונצואלה (CAIV) המרכזת ומתאמת את פעילות הקהילה ומייצגת אותה כלפי השלטונות.
שנות ה-2000.
מאז עלייתו של הוגו צ'אווס לשלטון בשנת 1999, ידעה יהדות ונצואלה תקריות אנטישמיות בתדירות הולכת וגדלה.
בנאום שנאם בערב חג המולד, ב-24 בדצמבר 2005 במרכז שיקום, טען צ'אבס טענות, אמנם מעורפלות, כי "צאצאיהם של אלו שצלבו את ישו... השתלטו על אוצרות העולם וריכזו את העושר בידיהם". בהמשך קיבל הנשיא צ'אבס בתחילת 2006 בכבוד רב את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, שקרא אחרי שנבחר לנשיא בשנת 2005, למחוק את ישראל מהמפה. לעיתים קרובות כינה צ'אבס את אנשי האופוזיציה "יהודים נודדים" ובעת מערכת בחירות רמז שיריבו בבחירות אנריקה קפרילס רדונסקי בעל שורשים יהודיים ואף טען כי הוא משרת אינטרסים זרים. לקראת הבחירות לפרלמנט בשנת 2010 הגיעו ההתקפות המילוליות והכתובות באמצעי התקשורת לשיא ובין היתר אף הואשמו היהודים בפגיעה בכלכלת ונצואלה ובקשירת קשר בדומה למתואר בפרוטוקולים של זקני ציון.
בעקבות הרדיפות והגילויים האנטישמיים, התמעט מספר היהודים במדינה, פדרציית הקהילות היהודיות בוונצואלה מדווחת על ירידה של כ־50% במספר חברי הקהילה הרשומים מ־18 אלף בשנת 2000 לכ־9,000 בלבד ב־2010. לפי הערכה בשנת 1999 התגוררו במדינה כ-22 אלף יהודים ובשנת 2007 נותרו רק 12-13 אלף. בשלהי העשור הראשון של המאה ה־21 התגבר זרם היציאה ומעריכים כי יותר מ־5,000 יהודים היגרו לארצות הברית ומיעוטם לישראל.
חינוך.
בבירה - קאראקס - בית ספר יהודי -"הרצל-ביאליק" (הברייקה) - ובו כ־1,000 תלמידים (90% מילדי היהודים), המוחזק על ידי "ההתאחדות היהודית", וגן ילדים וכן אור חב"ד, בית שמואל/מאור התורה ות"ת סיני בהם לומדים כמה מאות ילדים.
שליחי המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית מקיימים לימודים גם באמצעות האינטרנט.
אין ארגון כללי ארצי, אך קיימת "ההתאחדות היהודית" (אוניון) של הקהילה האשכנזית, ולספרדים - "ארגון יהודי ונצואלה" (אסוססיון), בקראקס. בבירה, קראקס, ובכל רחבי המדינה יש בתי-כנסת אחדים, ומספר רבנים.
בעיר קראקס קיימים מספר בתי כנסת מרכזיים: רבינטו ונצואלה - בית הכנסת הראשון בעיר הוקם ב־1952. בתי כנסת נוספים הם האוניון ישראליטה (שמשמש גם כמרכז של הקהילה האשכנזית בעיר), בית חב"ד - מנוהל על ידי שליחי חב"ד הפועלים במקום, מגן דוד, תפארת ישראל מריפרץ אסוסיון (המרכז הספרדי), בית אל, כתר תורה, מאור התורה, אור תורה, ובית שמואל.
בקראקס יש גם בית כנסת חסידי, של רבי מאיר רוזנבוים, בנו של רבי יצחק אייזיק מזוטשקא.
תרבות.
העיתונות היהודית כוללת שבועון (בספרדית).
בישראל.
כיום קיימת שותפות של הסוכנות היהודית (שותפות ביחד) בין הקהילה היהודית בוונצואלה ליישוב הישראלי שוהם. במסגרת השותפות, בעת ביקורם בישראל, עוברים בני הנוער מוונצואלה פעילות עם בני נוער משוהם וכן לבני הנוער המגיעים ל"שנת הכשרה" קיימות משפחות מארחות משוהם. בנוסף, מדי שנה יוצאת משלחת נוער משוהם לקהילה היהודית בקראקס. בסוף שנת 2008 נחנך בשוהם היכל תרבות חדש - "המשכן לאומנויות הבמה", אשר נבנה בזכות תרומתה הנדיבה של משפחת בן-טאטא מוונצואלה.
יהודים שעלו מוונצואלה ממשיכים להיות בקשר עם הקהילה שנותרה. כך למשל ליליאנה לרה ממשיכה לכתוב עבור שבועון Nuevo Mundo Israelita שיוצא לאור בקראקס.
איי קיימן
איי קיימן (באנגלית: Cayman Islands) היא מדינת איים המורכבת מקבוצת איים בים הקריבי ומהווה מושבת כתר בריטית. האיים בטריטוריה הם קיימן הגדול (גראנד קיימן) - בו ממוקמת גם בירת המדינה ג'ורג' טאון, קיימן הקטן (ליטל קיימן) וקיימן בראק (שם הלקוח מהשפה הגאלית הסקוטית ומציין שן סלע בולטת, ומכאן - שן הסלע של קיימן).
האיים, שנתגלו על ידי כריסטופר קולומבוס ב-10 במאי 1503 כחלק ממסעו הרביעי והאחרון, הועברו, יחד עם ג'מייקה הסמוכה, לשליטתה של בריטניה בשנת 1670 כחלק מהסכם מדריד. לאחר החתימה על ההסכם היו האיים וג'מייקה טריטוריה אחודה עד לשנת 1962 בה זכתה ג'מייקה למעמד של מדינה עצמאית המכירה במלכת הממלכה המאוחדת כשליטתה העליונה, ואילו האיים המשיכו להיות טריטוריה בריטית לכל דבר.
האוכלוסייה באיים מורכבת בעיקר מבני תערובת שאבותיהם היו אנגלים או אפריקאים. כלכלת האיים מבוססת על תיירות ובנקאות, וזאת עקב העדר המיסוי הישיר המונהג באי. רובם של התושבים הם נוצרים, אבל יש גם קהילה יהודית משגשגת עם רב ובית כנסת חב״ד.
המשטר באיים הוא עצמאי כמעט לחלוטין וכל התושבים שגילם עולה על 18 שנים זכאים להצביע בבחירות הנערכות במדינה בכל 4 שנים. המושל, הנבחר בבחירות אלו, משמש למעשה כנציגה של הממלכה הבריטית לטריטוריה והוא ממונה אישית על ידי מלכתה - אליזבת השנייה. ארגון האומות המאוחדות מונה את איי קיימן ברשימת הטריטוריות שאין להן הנהגה עצמית.
היסטוריה.
איי קיימן התגלו לראשונה במסעו הרביעי של קולומבוס אל "העולם החדש" בשנת 1503 בעת ההפלגה מפנמה לאספניולה. תחילה התגלו האיים ליטל קיימן ובראק קיימן והם כונו בפי קולומבוס "לאס טוֹרטיגַאס" ("הצבים"), וזאת בשל המספר הרב של צבי הים שנמצאו בקרבתם. שנים מספר מאוחר יותר שונה שמם של האיים ל"לאגארטוס" (לטאה גדולה),
בשנת 1585 הגיע אל האי סר פרנסיס דרייק אשר קרא לאי בשם "לאס קיימאנאס" (מילה בשפת הקריב שמשמעה תנין) וזאת בשל מספר רב של איגואנות שראה על האי ואשר זוהו בטעות כתנינים או קיימנים.
לאחר גילוי האיים הם נשארו בלתי מיושבים ושימשו כתחנות ארעיות לספינות במהלך מסען. במסגרת מסע שכזה הגיע לאי פרנסיס דרייק אשר תיאר מגוון רב של זוחלים אשר שרצו באי בעת ביקורו שם בשנת 1585. בשנת 1655 החלו הבריטים שולטים באזור, לאחר שקיבלו לידיהם מהספרדים את השליטה בג'מייקה. ההכרזה הרשמית על הפיכתם של האיים לטריטוריה בריטית הגיעה בשנת 1670 והם נכללו תחת שלטונו של מושל ג'מייקה הבריטי. לאחר ההכרזה על האיים כמושבה בריטית החלו להתיישב בה ראשוני המתיישבים, אשר עסקו בתחילה בעיקר בסחר עם אוניות אשר עצרו במקום למנוחה והצטיידות בבשר צבי ים, מים טריים וירקות.
ההתיישבות באי גראנד קיימן החלה בשנת 1700 וזאת עקב היותו נמל מבטחים מוגן מספינות שודדי הים אשר הטילו מוראם על האזור. לאחר המעבר לגראנד קיימן החלו תושבי האי, יחד עם כמות מצומצמת יחסית של עבדים אשר יובאו מאפריקה לעסוק בדיג ובספנות למחייתם.
בשנת 1962, עם הפיכתה של ג'מייקה למדינה עצמאית, הוצבה בפני תושבי איי קיימן האפשרות להתנתק מהכתר הבריטי ולהכריז על עצמאותם. אולם, במשאל העם שנערך הצביעו מרבית התושבים על רצונם להישאר תחת שלטון בריטניה ובעקבות כך נערכו הבחירות הראשונות למושל האיים בשנת 1971.
פוליטיקה.
למרות שאיי קיימן הם מושבת כתר בריטית, רוב העניינים הנוגעים לניהולה הפנימי של המדינה הם תחת אחריות הממשלה המקומית. בית המחוקקים במדינה מורכב מ-15 חברים אשר נבחרים בבחירות כלליות כל 4 שנים, מתוכם, 5 מכהנים כשרים בממשלה. ראש הממשלה מוגדר כמנהיג העניינים הממשלתיים והוא כפוף לשלטונות בריטניה.
ממשלת בריטניה ממנה מושל למדינה אשר כיום אחריותו מוגבלת לנושאי ביטחון, יחסי חוץ וביטחון פנים. למעשה, רוב התחומים הללו מנוהלים בידי המזכיר הכללי של המדינה אשר מתפקד כמושל בפועל כאשר המושל אינו מסוגל למלא את חובתו מסיבה כלשהי. כיום, תפקידו המעשי העיקרי של המושל הוא לפקח על המתרחש במדינה ובייחוד על יחסי חוץ ויציבות שלטונית.
המדינה מונהגת תחת חוקה אשר נכתבה עם הקמת המדינה ב-1962. לאחרונה, קרא המושל לעדכון וחידוש החוקה כך שתותאם לזמנים המודרניים. נושא עדכון החוקה נבדק כיום בבית המחוקקים. בריטניה הדגישה כי היא מעוניינת שהשינויים שיחולו בחוקה יאושרו על ידי העם באמצעות משאל עם.
כלכלה.
בעבר, כלכלתה של איי קיימן התבססה בעיקר על חקלאות ותעשיות ישנות אך הודות לפיתוח התחבורה המודרנית צמחו במדינה תחומי התיירות והשירותים העסקיים החל מתחילת המאה ה-20. ארצות הברית היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של איי קיימן.
המשכורת הממוצעת באיי קיימן היא כ-47,000$ דולר של איי קיימן (שווה ערך ל-57,317 דולר אמריקאי), מה שהופך אותה למדינה עם איכות החיים הגבוהה ביותר באיים הקריביים ואחת המדינות המתקדמות ביותר בעולם מבחינה זו. לאיי קיימן ישנו מטבע הייחודי להם אשר נקרא דולר של איי קיימן. ערכו של מטבע זה מותאם לערך המטבע הדולרי של ארצות-הברית לפי 1 דולר קיימני = 1.21951 דולר של ארצות-הברית. לפיכך, ערכו של מטבע זה ביחס לשאר המטבעות שווה לשער ההמרה ביניהם לדולר.
מקור ההכנסה העיקרי של ממשלת המדינה הוא ממיסוי עקיף. בין השאר מוטל מס בגובה 20% על סחורות המיובאות למדינה (מכס). מס זה אינו תקף לגבי ספרים, מצלמות, מזון לתינוקות ועוד. המס על מכוניות מדורג לפי שווי המכונית והוא עשוי להגיע לגובה 40% עבור דגמים יקרים במיוחד. הממשלה גובה מס נמוך ממוסדות פיננסים הפועלים במדינה. בנוסף, מוטל מס נמוך אשר כל תייר חייב לשלם בהגיעו לאי.
תיירות.