ב-19 בנובמבר 2018 המעצב הראשי של התוכניות המאוישות של רוסיה יבגני מיקרין בכנס המוקדש ליום השנה ה-20 של תחנת החלל הבינלאומית הציג את הרעיון לבניית תחנת חלל סביב הירח. בתחנה, בנוסף לחלליות מאוישות ומודולים למחקר יתווסף גם בסיס מודול לחיבור מודולים נוספים כמו מודול פריצ'אל, ומודול אנרגיה מדעי, שנבנים עבור תחנת החלל הבינלאומית אך יהוו בסיס להיפרדות ממנה ולהרכבתם בתחנת חלל סביב הירח.
ב-29 בנובמבר 2018 פורסם מצגת של "מפת הדרכים ליישום תוכנית הירח", שהוכנה על ידי יבגני מיקרין. ממנה עולה כי בסוף שנת 2025, עם השקת בסיס המודול, תחל בניית תחנת חלל רוסית לאומית במסלול סביב הירח. לאחר ההקפה התחנה תשמש לעגינת ספינות נחיתה, מודולים ותיאום נחיתת אסטרונאוטים על פני הירח.
תחנת החלל המסלולית הלאומית תוכננה להיות מורכבת על בסיס מודולים אשר חוברו אל תחנת החלל הבינלאומית אחרי 2018 (כמו מודול "נאוקה", "NEM", ו"UM"), לאחר מכן תוכנן לשלוח שני מודולים: מודול שער ומודול משתנה, כל שהתחנה תכלול בסך הכל חמישה מודולים והמסה שלה תגיע ל-60 טון.
עם זאת, באפריל 2021, רוסקוסמוס הודיעה על תוכניות לבניית תחנת חלל חדשה מאפס, ללא הסתמכות על מודולים קיימים ובשונה ממה שתוכנן עבור תחנת החלל הלאומית המסלולית.
מודולים שתוכננו.
על פי התכנון, תחנת החלל המסלולית החדשה של רוסיה, אשר נועדה להחליף את תחנת החלל הבינלאומית (ISS), בהתחלה תהיה מורכב משלושה מודולים, שישוגרו בשנים 2023–2025 ונכללו בתוכנית החלל הפדרלית לשנים 2016–2025, שפותחה על ידי סוכנות החלל הרוסית. על פי המסמך, בשנת 2018, תחל העבודה ליצירת מודולים, אשר יושקו בשנים 2023–2025. בשנת 2021, תחל הקמת מודול האנרגיה שהשקתו מתוכננת ל-2025. מודולים אלה יצטרפו לתחנת החלל הלאומית כחלק ממודול מעבדה משולב, מודול אנרגיה מדעי ומודול חיבור לעגינת חלליות. פרויקט קודם שפותח ב-2014 וכלל השקת מודול טרנספורמציה תוכנן לשנת 2021, מודול האנרגיה תוכנן ל-2025. בנוסף, התחנה תוכננה לכלול את מודול המעבדה "OKAT-2" ומודול משודרג.
השלב הראשון של הבנייה.
לאחר השלמת השלב הראשון של הבנייה תוכנן שהתחנה תוכל לקלוט טיסות מאוישות וספינות מטען. תחילה יבוצע שימוש בחלליות "סויוז-MS" ו"פרוגרס-M". לאחר מכן, בשנים 2023–2025, התחנה תורחב עם הוספת עוד שני מודולים, שבנייתם אושרה במסגרת תוכנית החלל הפדרלית.
השלב השני של הבנייה.
באפריל 2021 נזנחו תוכניות הבנייה הללו.
קוויק-סטפ פלורס
אסף ברנע
אסף ברנע (נולד ב-14 באוקטובר 1967) הוא כדורסלן עבר ישראלי. שיחק בעמדת הפורוורד וגובהו 2.03 מטר. כיום מנהל את קרן ההון סיכון "סנארה ונצ'רס".
קריירת ספורט.
אסף ברנע גדל בקריית חיים שבחיפה, לאם ילידת ישראל ואב יליד רומניה. בגיל 8 החל לשחק כדורסל, וגדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. שירת בצה"ל כספורטאי מצטיין.
בעונת 1984/85 שיחק בקבוצת הבוגרים של הפועל חיפה בליגה הלאומית הראשונה. בתום שלוש עונות עבר ליריבה העירונית מכבי חיפה בה שיחק שלוש עונות נוספות. בעונת 1990/91 יצא ברנע לשחק באוניברסיטת סיטון הול. הוא זכה לדקות משחק מועטות בקבוצה שזכתה באליפות הביג איסט של ליגת המכללות, ובתום העונה חזר לישראל. בעונת 1991/92 חתם במכבי ראשון לציון ובסך הכל שיחק במדיה ארבע עונות. ב-1995 הצטרף למכבי ירושלים, ולאחר מכן שיחק שתי עונות בהפועל חולון. בתום השנתיים פרש ממשחק.
במשך הקריירה סבל ברנע מפציעות רבות וקשות, שתיים מהן ברצועה הצולבת. בשנת 1998 בגיל 31, פרש ברנע ממשחק בתום העונה, בשל פציעה בשורש כף היד. בסך הכל שיחק 13 עונות בליגה והשתתף ב-11 משחקים של נבחרת ישראל. על אף היותו שחקן גבוה ברנע היה ידוע ביכולת הקליעה מבחוץ שלו, ביכולת החדירה לסל וכשחקן הגנה מצטיין.
קריירת עסקים.
לאחר פרישתו הקים ברנע סטארט אפ בתחום של מכשור רפואי. לאחר מכן עבד בחברת קומברס בתפקיד של פיתוח עסקי. בשנת 2004 מונה למנהל פיתוח עסקי בחברת מקורות והקים את WaTech (ווטק), המרכז ליזמות ולשיתופי פעולה של החברה. בשנת 2007 מונה למנהל החממה הטכנולוגית כינרות. במהלך כהונתו בתפקיד רכש תאגיד האצ'יסון את החממה. כיום מנהל את קרן ההון סיכון סנארה וונצ'רס המשותפת לחברות טבע ופיליפס.
עד לשנת 2018 שימש ברנע כיושב ראש עמותת ערכים בספורט.
ברנע בוגר תואר ראשון במדעי המדינה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי.
חיים פרטיים.
ברנע מתגורר ברמת השרון עם בת זוגו הילה, והם הורים לשניים.
דן פרדנבורג
דן פרדנבורג (באנגלית: Dan Fredenburgh) הוא שחקן ותסריטאי בריטי הידוע מהופעותיו בסרטים "זהות אבודה" (2007), "אהבה זה כל הסיפור" (2003) ובמיני-סדרה "אמה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן בה גילם את ג'ון נייטלי.
ביוגרפיה.
פרדנבורג נולד בקלפהאם שבלונדון, אנגליה וגדל בקומונה. מגיל עשר הוא גר בצפון לונדון.
מאז שסיים את לימודיו ב- Arts Educational Schools עבד פרדנבורג בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה.
כתסריטאי כתב פרדנבורג מספר סרטים באורך מלא ותוכניות טלוויזיה. הבולט שבהם הוא הסרט "Broken Lines" בכיכובם של פול בטאני, דוראלי רוזה ואוליביה ויליאמס. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים של לונדון. הסרט היה מועמד לפרס המבקרים FIPRESCI.
ב-2002 הוענק לפרדנבורג פרס איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד הראשי במחזה "הנסיך מהומבורג" בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ברדיו הופיע פרדנבורג בדרמה "Tender Is The Night" ששודר ברדיו 4 של ה-BBC.
חמישה מאמרים פמיניסטיים
חמישה מאמרים פמיניסטיים הוא ספר בהוצאת פרדס משנת 2004. הספר כולל אוסף של מאמרים פמיניסטיים מאת הפעילה וההוגה האנרכיסטית אמה גולדמן, עם הקדמה מאת חנה ספרן.
המאמרים תורגמו מתוך הספר "Anarchism and Other Essays", שכלל סך הכל 12 מאמרים. בנוסף לנושאים הפמיניסטיים, עוסקים המאמרים שבספר זה בגיוס לצבא, פטריוטיזם, מיעוטים, אלימות פוליטית ובתי כלא.
תוכן.
בהקדמתה, ספרן מסקרת את הפעילות והיכולות הרטוריות של גולדמן, ומכנה אותה אחת הדמויות החשובות ביותר בתנועה האנרכיסטית שקמה לקראת סוף המאה ה-19. גולדמן האמינה שהתאוריה היחידה לשחרור היא אנרכיזם, אך בשונה מרבים בין עמיתיה הגברים, היא עסקה גם בסוגיות של מגדר ומקומן ומעמדן של נשים בחברה, והחילה את האידאולוגיה האנרכיסטית שלה גם לסוגיות אלו: השאלה כיצד לראות נושאים כמו נישואים, זנות, זכויות פורמליות כמו זכות ההצבעה לנשים, חופש מיני והטרוסקסואליות במסגרת זו עומדת במרכז המאמרים שבאוסף.
גולדמן הדגישה את הצורך של נשים בשחרור כלכלי, חברתי ומיני, וכן שחרור מהמשפחה הפטריארכלית ומחובת הילודה. היא ראתה בנישואים מיסוד חוקי של הזנות, וכצורה של מסחר במין תמורת קידום כלכלי וחברתי. ואת התכתיב והמציאוות החברתית ללדת היא פירשה כמגבלה על עצמאותן של נשים, ומחסום בדרך להגשמה עצמית.
גולדמן עמדה בסתירה גם לתנועה הפמיניסטית של זמנה. התנועה הסופרג'יסטית כללה בעיקר נשים שקידמו אג'נדות שמרניות מבחינה דתית וחברתית, ורק חיפשו להשוות את זכויותיהן הפורמליות של נשים לזכויותיהם של גברים, בעיקר בתחום זכות ההצבעה. גולדמן, לעומת זאת, לא חשבה שהחלת הזכות הזו תשנה את החברה באופנים היסודיים שיביאו לשחרור אמיתי, וראתה באג'נדה הסופרג'יסטית קידום של נשים בורגניות בלבד. בניגוד אליהן, היא קידמה חופש מיני, התנגדה להטרוסקסואליות כפויה, ורצתה שאמצעי מניעה וחינוך מיני יהיו זמינים לכל אישה.
המאמרים שבספר הם:
Q4751627
ביקורת.
בביקורת בעיתון "הארץ", תמר משמר מברכת על התוספת של הספר "למדף הפמיניסטי", מכיוון שהוא משלים חוסר בשיח, בצורת עמדה פילוסופית ורדיקלית לגבי פשר המונחים "עצמאות" ו"שחרור" עבור נשים, האופי של הטבע והתפתחות החברה, בעיקר קריאת תיגר על עמדות הובסיאניות ודרוויניסטיות, וכן השילוב בין האנרכיזם והפמיניזם, שהוא נדיר היסטורית. עם זאת, היא מציינת שהעריכה של המסות הפמיניסטיות בלבד מתוך ספר המקור באנגלית, "Anarchism and Other Essays", מוציא את האידאולוגיה של גולדמן מהקשרו, ועל כך משמר מבכה.
ביקורות על הספר המקורי בשפה האנגלית מציינים עד כמה הנושאים בהם עסקה גולדמן בכתביה רלוונטיים גם היום, וכן הפתעה לגבי התנגדותה של גולדמן לתנועה הסופרג'יסטית.
מצערת
מַצְעֶרֶת היא מנגנון שבו זרימת הנוזל מנוהלת על ידי הצרה או חסימה של המעבר במנוע. ניתן להגדיל או להקטין את הכוח של המנוע על ידי הגבלת גזי היניקה (באמצעות שימוש במצערת). המונח "מצערת" מתייחס באופן בלתי פורמלי לכל מנגנון אשר מאפשר שליטה על הכוח או המהירות של המנוע, להגדרה זאת נכנסת גם דוושת ההאצה של המכונית. מה שמכונה לעיתים קרובות "מצערת" (בהקשר של תעופה) נקרא גם Thrust levers, במיוחד עבור כלי טיס בעלי מנוע סילון. עבור מנוע קיטור, שסתום הקיטור המגדיר את מהירות/הספק המנוע נקרא לעיתים קרובות ווסת.
בית מצערת.
במנועים מוזרקים, בית המצערת הוא החלק במערכת יניקת האוויר השולט על כמות האוויר הזורם לתוך המנוע, בתגובה לדוושת הגז הנשלטת על ידי הנהג.
בית המצערת ממוקם בדרך כלל בין תיבת מסנן האוויר לבין סעפת היניקה, כאשר חיישן זרימת האוויר (MAF) בדרך כלל מחובר אליו או ממוקם בקרבתו. לעיתים צינורות מערכת הקירור עוברות דרך בית המצערת על מנת לשלוט על הטמפרטורה של האוויר אשר נכנס למנוע, מחשב ניהול המנוע (ECU) יודע מה היא הטמפרטורה באמצעות חישן טמפרטורת נוזל הקירור (ECT).