בלאקוול הפכה לאחת האינטלקטואליות המובילות של זמנה. היא שאבה השראה, וגם מתחה ביקורת על כתביהם של צ'ארלס דרווין והרברט ספנסר, אותם החשיבה להוגים המשפיעים של זמנם. בלאקוול פרסמה מספר עבודות בתחומי התאולוגיה, המדע והפילוסופיה. ספרה הראשון היה "Studies in General Science", ב-1869. היא שלחה עותק לדרווין, והוא שלח לה מכתב תודה בו הוא החמיא לה על התייחסותה למספר אמירות פחות ידועות או מובנות שלו. אך בה בעת יצא מהנחה שהיא גבר, ופנה אליה בלשון זכר. היא לא התייחסה לטעות זו בזמן אמת, אך ספרה הבא, "The Sexes Throughout Nature" משנת 1875, התייחס ספציפית לגישתם של דרווין וספנסר למעמד נשים: דרווין טען שנשים התפתחו אבולוציונית באופן נחות לגברים, וספנסר טען שכדי שהמין האנושי יפרח, על נשים להקדיש את כל זמנן לרבייה. בלאקוול תקפה את מסקנותיהם באופן מדעי, במה שהפך לביקורת הפמיניסטית הראשונה על עבודתו של דרווין. היא האמינה שהן דרווין והן ספנסר השתמשו בגרסה פגומה של השיטה המדעית, משום שזו אימצה אך ורק נקודת מבט גברית. "מדענים גברים [...] עומדים על בסיס של עליונות גברית נלמדת, וצופים מעמדתם הגברית המבודדת דרך עדשות גבריות, ודרך ערפילי סביבה תורשתית המכושפת באותו האופן". בכך, היא הייתה בין התאורטיקניות הראשונות אשר הצביעו על הטיה מגדרית מובנית כתוצאה מחוסר ייצוג. לפיכך, היא טענה, אין ברירה אלא לשתף נשים והשקפתן של נשים בחקר המדע, כדי לקבל תמונה מלאה ונכונה יותר. בלאקוול טענה שעל מנת להבין נשים בחברה, נשים עצמן צריכות צריכים לנהל את חקר הנשים, רעיון לו קראה בלאקוול "מדעי האנושות הנשית". היא השתמשה במידע של דרווין עצמו כדי להראות את החוסרים שבמסקנותיו, למשל, שאם האריה הוא גדול וחזק יותר מהלביאה, ללביאות יש תפקיד חברתי מורכב יותר ולכן יש להן גם כישורים רחבים יותר מאשר לאריות הזכרים, ואלה מסייעים להן במרחב החברתי של הלהקה, בציד, וברבייה וגידול הגורים. היא הסיקה שהדבר הוא כך בכל ממלכת החי, שלזכרים ונקבות יש תפקידים שונים אך שווים בעוצמתם וחשיבותם.
בנוסף לספרי תאוריה, היא גם כתבה רומן, "The Island Neighbors," בשנת 1871, ואוסף של שירה, "Sea Drift", ב-1902.
שנותיה המאוחרות.
מכללת אוברלין העניקה לבלאקוול תוארי מאסטר ודוקטור לשם כבוד, ב-1878 ו-1908 בהתאמה.
בשנת 1878, היא חזרה אל הדת המאורגנת, בכנסייה האוניטרית. היא התקבלה כאשת כמורה על ידי האגודה האוניטרית האמריקאית. היא חידשה את עיסוקה בתור מרצה באירועים ציבוריים וכדוברת בכנסיות.
בשנת 1893 השתתפה בלאקוול בפרלמנט הדתות שנערך במהלך התערוכה העולמית של שיקגו. שם, היא אמרה, "יש צורך דחוף בנשים על בימת הכנסייה, וזאת מאותה הסיבה שיש צורך בנשים בעולם—כי הן נשים. נשים הפכו [...] לחיוניות לאבולוציה הדתית של המין האנושי."
בשנת 1902, היא הייתה בין מקימי החברה האוניטרית של אליזבת, ניו ג'רזי, ושירתה בה כאשת הכמורה.
בשנת 1920, בגיל 95, היא הייתה המשתתפת היחידה מהכנס לזכויות נשים הראשון שהתקיים ב-1850 בוורסטר, מסצ'וסטס שהייתה עודה בחיים וזכתה לראות את המעבר של התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, אשר הכיר בזכותן של נשים להצביע. היא הצביעה לוורן הרדינג בבחירות לנשיאות של 1920.
אנטואנט בראון בלקוול נפטרה בגיל 96 באליזבת, ניו ג'רזי.
בית ילדותה נרשם בהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1989.
בשנת 1975, הכנסייה המאוחדת של ישו החלה להעניק את "פרס אנטואנט בראון" לנשות כנסייה מוסמכות אשר "מדגימות את הפוטנציאל לתרומה של נשים בכמורה, סיפקו שירותי כמורה מצטיינים בקהילה או מוסד כנסייתי אחר, ואשר מדגימות רגישות לגבי האתגרים והאפשרויות של נשים בכמורה ופועלות למען נשים ולקידום נשים בכנסייה."
ב-1993, הוכנסה אנטואנט בראון בלקוול להיכל התהילה הלאומי לנשים.
פילוסופיה אסלאמית
בדת האסלאם, ישנן שתי מילים אשר נהוג לתרגם כפילוסופיה. הראשונה היא "פלספה" (فلسفة), אשר מתייחסת לפילוסופיה, לוגיקה, מתמטיקה, ואף לפיזיקה. המילה השנייה היא "כלאם" (كلام), אשר מתייחס בעיקר לסוג של פילוסופיה אסלאמית רציונליסטית, ולתאולוגיה רציונלית אשר מבוססת על פרשנותם של הוגים מוסלמים מימי הביניים.
הפילוסופיה האסלאמית מתוארת כשיטה לחקר סוגיות הקשורות לחיים, ליקום, לאתיקה, לרפואה, למדע, לחברה, ועוד.
בין הפילוסופים המוסלמים הבולטים ניתן למצוא את אבן סינא, אל-ע'זאלי, אל-כנדי, אבן רושד, אל-פאראבי ועוד.
הפילוסופיה האסלאמית החלה להתפתח במאה השנייה בלוח השנה ההיג'רי (המאה ה-9 לספירה הנוצרית), והמשיכה להתפתח עד המאה ה-6 בלוח האסלאמי (המאה ה-12 לספירה הנוצרית). התקופה ההיא ידועה גם כתור הזהב של האסלאם, ולהישגים מהתקופה ההיא הייתה השפעה אדירה על הפילוסופיה המודרנית והמדע שבעולם המערבי.
הפילוסופיה האסלאמית המשיכה להתפתח בארצות האסלאם שבמזרח, בעיקר באיראן. האסכולות של אבן רושד ושל אבן סינא, לצד אסכולות מיסטיות, המשיכו להיות מרכזם של בתי ספר אסלאמיים רבים.
דייויד ברנהרדט
גרעין נחשון
צוותי נחשון (גרעיני נחשון)
איתמר רביבו
איתמר רביבו (נולד בשנת 1982) הוא ראש המועצה האזורית חוף אשקלון החל מסוף שנת 2018, בעקבות ניצחונו בסיבוב השני בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018).
ביוגרפיה.
איתמר רביבו נולד באופקים, בנו של ראש עיריית אופקים לשעבר, אברהם רביבו. את לימודיו התיכוניים למד רביבו בישיבה התיכונית בכפר מימון ולמד תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, ותואר שני במדעי המדינה, במגמת ממשל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. מאז 2009 עוסק רביבו כעורך דין עצמאי במשרד הממוקם בעיר אשדוד.
בין השנים 2009 ו-2012 שימש רביבו כיו"ר הוועד המקומי ביישוב ניצן. בשנת 2018 התמודד רביבו על ראשות המועצה האזורית חוף אשקלון, ולאחר סיבוב שני ניצח את המתמודד שכנגד, דודי סעדה.
רביבו, תושב באר גנים, נשוי לקרן ואב לחמישה ילדים.
מארק קאמון
מארק קאמון (בצרפתית: Marc Kamoun; נולד ב-7 בנובמבר 1937) הוא שחיין עבר יהודי-צרפתי. אלוף המכביה החמישית (1957) במשחה ל-100 מטר חופשי, ייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים (רומא 1960).
ביוגרפיה.
קאמון נולד וגדל באלג'יר. הוא התאמן במועדון רסינג פריז (Racing Club de France). הוא למד רוקחות בפריז.
אלוף המכביה.
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה קאמון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.5 שניות, לפני א. קפלן מדרום אפריקה (1:01.0 דקות) ומייקל וולק מארצות הברית (1:01.5 דקות).
בתחרות שנערכה באלג'יר בבריכת 25 מטר באפריל 1958 קבע קאמון במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 56.6 שניות.
באוניברסיאדה הראשונה שנערכה בטורינו, איטליה 1959 סיים קאמון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.7 שניות.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים קאמון במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:41.2 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:09.7 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל בספטמבר 1961 סיים קאמון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.8 שניות ולא הצליח להגן על תוארו.
חייו האישיים.
קאמון הוא אביה של סופי קאמון שחיינית אולימפית (לוס אנג'לס 1984) שסיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי.
2025 (תוכנית טלוויזיה)
2025 (נהגית "עשרים, עשרים וחמש") הייתה תוכנית מציאות ישראלית שעלתה לשידור ב-10 בפברואר 2019 והסתיימה ב-17 באפריל 2019 בקשת 12. התוכנית בוימה על ידי יורם זק, שביים את עונות "האח הגדול" בשידורי "קשת" לפני שזו עברה להפקת חברת "רשת" בערוץ 13. בתוכנית נכנסים מספר מתמודדים שלוהקו על ידי ההפקה למתחם מרושת במצלמות, שמדמה עיר קטנה, שבהתאם לשם התוכנית, מציגה לצופים מציאות של עיר חכמה ועתידנית.
בדצמבר 2019, פורסם כי התוכנית לא תחזור לעונה נוספת לאור הנתונים הנמוכים שהניבה התוכנית בעונה הראשונה.
רקע.
בקיץ 2017 החלו דיווחים על כך שיורם זק עובד על פרויקט טלוויזיוני חדש יחד עם ארז טל. בינואר 2019 עמוד האינסטגרם של קשת רוקן מתמונות, והועלו אליו שתי תמונות – של חנות בגדים ובית מלון. מאוחר יותר התברר שהמהלך מהווה רמז להתקרבות עלייתה לאוויר של התוכנית. מספר ימים לאחר מכן עלו קדימונים ראשונים לתוכנית בערוץ 12, אשר הציגו משתתפים שעומדים להשתתף לכאורה בתוכנית, ומספרים על השמועות שהם מכירים בנוגע לפורמט שלה. מאוחר יותר, כשבוע לפני העלייה לאוויר, פורסם קדימון נוסף, בו נראים המנחים ארז וקורין מסיירים באולפן. הקדימון חשף את אולפן התוכנית, שעוצב בסגנון רכבת תחתית בצבע לבן, ודרכו ייכנסו המתמודדים לעיר.
"2025" היא תוכנית הריאליטי המושקעת ביותר בטלוויזיה הישראלית, ומוערך כי הושקעו בה כ-60–80 מיליון שקל. לצורך התוכנית, הקימה "קשת" מתחם מיוחד ביבנה, שכולל אולפן טלוויזיה, משרדי הפקה ועוד. העיר עוצבה ותוכננה על ידי מיכאל ששון. התוכנית לוּותה באי ודאות בנוגע למידת הצלחת הפורמט בקרב צופי הטלוויזיה בישראל ובחשש לכישלון אפשרי, שיבוא לידי ביטוי גם בפן הכספי וגם בפן התדמיתי של "קשת". ככל הנראה, צפי ההכנסות של "קשת" לתוכנית נסמך על מכירת הפורמט שלה לחברות הפקה מחוץ לישראל, כפי שכבר עשתה בעבר עם "הכוכב הבא לאירוויזיון" ועוד.
פורמט.