גופי חימום עשויים צורן קרביד קיימים כבר מתחילת המאה ה-20 ומשתמשים בהם בתנורים לייצור זכוכית, לטיפול תרמי במתכות, ייצור חומרים קרמים ועוד.
אבן חן.
כאבן יקרה לתכשיטים צורן קרביד נקרא "מואסניט מלאכותית" או רק "מואסניט". המואסניט דומה ליהלום בכמה מאפיינים: הוא שקוף וקשה (9-9.5 בסולם מוס לעומת 10 ביהלום) ומקדם שבירה של 2.65 - 2.69 לעומת 2.42 ביהלום. המואסניט קל יותר מיהלום (3.21 גרם לסמ"ק לעומת 3.53 גרם לסמ"ק ביהלום) ועמיד יותר לחום. בניגוד ליהלום לצורן קרביד יש שבירה כפולה וניתן להבחין בפלואורסצנציה ירוקה או צהובה כאשר החומר מוקרן באור אולטרה סגול.
קרביד הצורן
סיליקון קרביד
קרבורונדום
תנע סריגי
וילה מאיראה
וילה מאיראה (בפינית: Villa Mairea) ממוקמת בתוך יער על ראש גבעה במערב פינלנד, ומשמשת כיום כבית הארחה.
הווילה תוכננה בין השנים 1937–1938 על ידי האדריכל אלוור אלטו ונבנתה בין השנים 1938–1939.
אלטו תכנן ועיצב את וילה מאיראה המפוארת בעבור מרי והנרי גוליצ'ן.
אלטו החל לעבוד על הווילה לקראת סוף שנת 1937, מרי והנרי שהיו הלקוחות של אלטו נתנו לו יד חופשית בתכנון ובבנייה.
ההצעה הראשונה שלו הייתה צריף כפרי על פי דגם של בתי חווה.
ולעומת זאת, בתחילת שנת 1938 ההשראה באה ממקור אחר, "Fallingwater", של האדריכל פרנק לויד.
הווילה נבנתה בצורה של "L" כפי חזונו של אלטו והיא מבדילה בין הבית הראוי לסטודיו הנפרד. בווילה יש הפרדה בין אירוח של המשרתים לבין אורחי המשפחה.
מגוון החדרים בווילה משקיפים לרחבת הדשא, בריכת השחייה והסאונה.
הפנים של הווילה בא לידי ביטוי עשיר בעץ, אבן ולבנים.
ירושלים &quot;ביג בלו&quot; ליונס
בוריס צ'ירקוב
בוריס צ'ירקוב (ברוסית: Борис Чирков; 13 באוגוסט 1901 – 28 במאי 1982) היה שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי. זכה 4 פעמים בפרס סטלין, בשנת 1950 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות ובשנת 1975 קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע קיבל מספר עיטורים לרבות 3 פעמים עיטור לנין.
חייו.
בוריס צ'ירקוב נולד בכפר לוזובז'ה פטלובקה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום (היו: העיירה בריאנקה במחוז לוהנסק שבאוקראינה). תוך זמן קצר המשפחה עברה להתגורר באזור העיר ויאטקה בצפון רוסיה. כנער צעיר החל צ'ירקוב להשתתף בתיאטרון-חובבים. בשנת 1921 נסע עם כמה חבריו ללנינגרד ללמוד הנדסה. אך לאחר מספר חודשי לימודים החליט צ'ירקוב לעזוב את לימודי ההנדסה ולעבור לבית הספר למשחק. בשל קושי כלכלי, במקביל ללימודים עבד צ'ירקוב כסבל.
בשנת 1926 סיים לימודי משחק בבית הספר למשחק בלנינגרד. במשך מספר שנים הופיע על במת תיאטראות שונות בעיר זו, עד שבשנת 1938 עבר למוסקבה. בהיותו במוסקבה הוא כיהן בסגל של מספר תיאטראות. צ'ירקוב שיחק בתיאטרון עד יום מותו.
בשנים 1955-1963 לימד צ'ירקוב ב-VGIK.
צ'ירקוב התפרסם בעיקר מתפקידיו בקולנוע. לראשונה הוא צולם עוד בשנת 1927. בשנות ה-30 השתתף בצילומי טרילוגיה על הנער מקסים בבימויו של גריגורי קוזינצב. בסדרת סרטים זו גילם את התפקיד הראשי וזכה לפופולריות עצומה ברחבי המדינה. בהמשך הצטלם במספר סרטים נוספים של קוזינצבר. בשנת 1954 השתתף בסרט "הידידים הנאמנים" לצד ואסילי מרקורייב ואשתו של השחקן. בסך הכול צ'ירקוב הצטלם ביותר מ-60 סרטים בתקופה עד לשנת 1976.
צ'ירקוב התחתן בגיל 48. אשתו ובתו הן שחקניות תיאטרון.
נפטר במוסקבה ב-28 במאי 1982 לאחר מחלה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
בית ספר למוזיקה (תוכנית טלוויזיה)
חומצה איקוסאפנטאנואית
חומצה איקוסאפנטאנואית (שם מדעי: icosapentaenoic acid, לעיתים קרובות בראשי-תיבות: EPA) היא חומצת שומן רב בלתי רווית, כלומר היא חומצה בעלת יותר מקשר כפול אחד. החומצה האיקוסאפנטאנואית היא חומצה מקבוצת האומגה 3. מקורה העיקרי בדגי ים הרינג וסלמון, אך גם מופיעה בחלב אם.
בשנת 2013 הצליחו מדענים באמצעות שינויים גנטיים לגרום לצמח הקמלינה לייצר חומצה איקוסאפנטאנואית.
החומצה הכרחית לתפקוד אופטימלי של תאים בגוף האדם.
נוסחתה המולקולרית: C19H29COOH או C20H30O2. וברישום מקוצר: C20:5ω3.
פרט (גאולוגיה)
פרט (באנגלית: Member) הוא יחידת סלעים בסיסית בחלוקה סטרטיגרפית, יחידה ליתוסטרטיגרפית המשמשת למטרת מיפוי גאולוגי. פרט הוא חלוקת משנה של תצורה. הפרט הגאולוגי מורכב מסלעים, הנראים לעין, אשר להם זיקה בשלבי יצירתם, והנבדל משכניו על ידי גבולות סלע ברורים. לפרט הגאולוגי יש תפוצה גאוגרפית מסוימת.
להגדרת שכבה כפרט נקבעו הכללים הבאים:
הכינוי אותו מקבל הפרט מורכב משתי מילים. סוג הסלע העיקרי הבונה את הפרט ושם המקום בו מצוי הפרט. לדוגמה קונגלומרט שינארמפ. אם אין בפרט סוג סלע אחד בולט נוהגים להשמיט את שם הסלע ולהסתפק בשם המקום כשלפניו מוסיפים את המילה פרט. לדוגמה "פרט חפיר" בתצורת טקיה בנחל צין - דרגש אבן גיר מהקנומן החוצה את סלעי החרסית של תצורת טקיה.
תומאס פלהם-הוליס
תומאס פלהם-הוליס, דוכס ניוקאסל הראשון (באנגלית: Thomas Pelham-Holles, 1st Duke of Newcastle; 21 ביולי 1693 – 17 בנובמבר 1768) היה מדינאי בריטי מהמפלגה הוויגית, שכיהן פעמיים כראש ממשלת בריטניה. הקריירה הפוליטית שלו חופפת לתקופת שלטונה של המפלגה במאה ה-18. הוא ידוע בכינוי "דוכס ניוקאסל".
כבן טיפוחיו של סר רוברט וולפול, הוא שירת תחתיו במשך יותר מעשרים שנה עד 1742. יחד עם אחיו הנרי פלהם הוא היה הדמות הדומיננטית בממשלה עד 1754 ועד למועד זה כיהן במשך 30 שנה כשר החוץ והשפיע רבות על מדיניות החוץ של בריטניה.
לאחר מותו של אחיו הוא ירש את תפקידו וכיהן כראש ממשלה במשך שש שנים בשתי תקופות כהונה נפרדות. אף על פי שתקופת כהונתו הראשונה לא ראויה לציון, הוא הוביל את המדינה במלחמת שבע השנים, שבעקבותיה הוא התפטר מתפקידו. לאחר תקופת כהונתו השנייה כראש ממשלה הוא שירת זמן קצר כשר בממשלתו של הלורד רוקינגהם, עד שפרש מהחיים הפוליטיים.
ראשית חייו.
תומאס פלהאם נולד בלונדון ב-21 ביולי 1693 כבנו הבכור של תומאס פלהם, ברון פלהם הראשון ושל אשתו השנייה, לידי גרייס הוליס. הוא למד בבית הספר וסטמינסטר שבלונדון והתקבל ללימודים במכללת קלייר (Clare College) שבקיימברידג' ב-1710. בשנת 1711 מת דודו של פלהם ושנה לאחר מכן מת אביו. שניהם הורישו לו את אחוזותיהם הגדולות. בשנת 1714, כאשר הגיע לגיל 21, הוא היה מבעלי הקרקעות שהחזיקו בשטחים הגדולים ביותר בממלכה. אחד מהתנאים שהתנה דודו בצוואתו היה שהוא יוסיף את השם הוליס והוא עשה כן. סכסוך משפטי ארוך עם דודתו על הבעלות על אחוזת דודו הסתיים בהסכמה ב-1714.
בהדרגה הוא החל להיות מזוהה עם מדיניותה של המפלגה הוויגית, כמו אביו ודודו. אך בעוד שהם החזיקו בדעות מתונות, נעשה פלהם-הוליס מיליטנטי יותר בהשקפת עולמו. באותה תקופה הייתה בריטניה מפולגת למפלגה הוויגית שצידדה בשלטון בית הנובר שעלה למלוכה לאחר מותה של המלכה אן, ולמפלגה הטורית שדגלה בג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט כמועמד לכס המלוכה ומאוחר יותר נודע בכינוי "הטוען לכתר הזקן" (old pretender). סוגיה זו הייתה מרכזית בפוליטיקה הבריטית בשנות מלכותה האחרונות של המלכה אן והשפיעה באופן משמעותי על הקריירה של דוכס ניוקאסל הצעיר. הוא הצטרף למועדונים פוליטיים מטעמה של המפלגה הוויגית. בית ניוקאסל שבלונדון היה מקום מגוריו המרכזי בלונדון.
ראשית הקריירה הפוליטית.
דוכס ניוקאסל תמך במרץ בעמדתם של הוויגים לאחר מותה של המלכה אן והיה לו חלק משמעותי בתהליך קבלתו של ג'ורג' הראשון על ידי אנשי לונדון. כאות הוקרה לפעולתו, העניק לו המלך בשנת 1714 את התואר "רוזן קלייר" ובשנה לאחר מכן את התואר "דוכס ניוקאסל", שני תארים שקודם לכן נשא בהם דודו המנוח. כמו כן הוא מונה להיות לורד לפטננט (Lord Lieutenant) של מחוזות מידלסקס ונוטינגהאם והוענק לו תואר אביר מסדר הבירית. במסגרת תפקידו החדש הוא היה אחראי על דיכויים של היעקוביטים במחוזות שלטונו. במחוז מידלסקס הוא עצר וחקר 800 איש ולאחר מכן הקים כוח מתנדבים להגנת המחוז. בשנת 1715 הובטחה סופית מלוכתו של ג'ורג' הראשון בקרב פרסטון (Preston) ובבריחתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט.
ניצחונם של ההנוברים על היעקוביטים ציינה את תחילתה של השליטה הוויגית שהתמשכה על פני רובה של המאה ה-18. בשל תמיכתם של הטורים בתנועה היעקוביטית, המלך לא בטח בהם ומינה את כל שרי ממשלותיו מקרב חברי המפלגה הוויגית. לאחר ניצחונה של המפלגה פרשה ממנה קבוצת חברים שהייתה חלק משפיע בשורות האופוזיציה בפרלמנט. לאחר השתתפות בכמה תמרונים פוליטיים, החל ניוקאסל ב-1720 להיות מזוהה עם הממשלה הוויגית בראשותו של רוברט וולפול.
וולפול קיבל בברכה את הדוכס הצעיר לחוג מקורביו. ראשית, בשל העובדה שהוא האמין שיוכל לשלוט בו בקלות ושנית, בשל העובדה שהוא סבר שבכך יחזק את כוחות כנגד הסיעה שפרשה מהמפלגה הוויגית. ניוקאסל הצטרף לחוג של וולפול משום האמין שזה האחרון עומד להיות הדמות המרכזית בפוליטיקה הבריטית בדור הבא וכך היה. ב-1721 החל וולפול לכהן כראש ממשלת בריטניה הראשון, משרה שהחזיק בה ב-21 השנים הבאות. ניוקאסל היה מקורב לבעל בריתו הקרוב של וולפול, צ'ארלס טאונסהנד.
ב-2 באפריל 1717 הוא הגדיל את השפעתו במפלגה כשנשא לאישה את נכדתו של ג'ון צ'רצ'יל, דוכס מרלבורו הראשון, גיבור מלחמת הירושה הספרדית ודמות מרכזית במפלגה הוויגית.
לורד צ'מברלין.