סוויפט כתבה את "Tim McGraw" במהלך שנת הלימודים הראשונה שלה בתיכון, בידיעה שהיא והחבר שלה, ברנדון בורלו, שהיה בשנתו האחרונה ללימודים, ייפרדו בסוף השנה כשהוא יעזוב לקולג'. השיר מתאר בצורה נוסטלגית קיץ רומנטי ותקווה של סוויפט שכאשר בורלו "יחשוב על טים מקגרו", הוא יחשוב עליה ועל "Can't Tell Me Nothin", השיר של מקגרו האהוב עליה ביותר. "Picture to Burn" מתאר נערה זועמת לאחר פרידה. סוויפט אמרה שאף על פי שהשיר מדבר על , והוא ; היא נתנה לו גם גוון קומי. השיר הקצבי מלא בבנג'ו ובתופים, והפזמון מצוין על ידי גיטרות עם דיסטורשן ושירה חזקה.
סוויפט כתבה את השיר האוטוביוגרפי "The Outside" בגיל שתים-עשרה, הגיל בו היא החלה לכתוב שירים. כמו רבים מהשירים האחרים שנכתבו בשלב מוקדם, השיר מתאר את האומללות והבדידות שסוויפט חוותה כשאהבתה למוזיקת קאנטרי גורמת לה לניכור מחבריה לכיתה. סוויפט כתבה את "Tied Together with a Smile" ביום שנודע לה שאחת מחברותיה הטובות ביותר היה בולימית, עובדה שזעזעה אותה. היא סיפרה, . המילים ל"Tied Together with a Smile" מתארות בחורה יפה המנסה להסתיר את הסערה הפנימית והבכי שלה. סוויפט ציינה, . היא כתבה את "Should've Said No" ברגע האחרון לפני תחילת המאסטרינג והקליטה אותו תוך לילה אחד.
ההשראה ל-"" הייתה הנישואין הארוכים של שכניה. סוויפט כתבה את "Our Song" לתחרות כישרונות בשנת הלימודים הראשונה שלה בתיכון ללא כוונות לכלול אותו באלבום. מאוחר יותר החליטה לכלול אותו באלבום כיוון שהיא . היא הסבירה, . השיר ממוקם בסוף האלבום בשל המילים שבסופו, המבקשות ל"נגן אותו [האלבום] שוב". "Invisible" הוא בלדה המתארת את הקושי וכאב הלב של מישהי שמאוהבת באדם שנמצא בקשר עם מישהי אחרת, ובקושי שאף על פי שהיא תאהב אותו יותר ממי שהוא בקשר איתה, הוא לא שם לב אליה.
סינגלים.
"Tim McGraw" יצא כסינגל המוביל מתוך "Taylor Swift" ב-19 ביוני 2006. השיר זכה להערכת המבקרים על הדרך בה ביצעה סוויפט את השיר. "Tim McGraw" זכה להצלחה מסחרית, הגיע למקום הארבעים במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השישי במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד. כמו כן, הגיע למעמד פלטינה לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) עבור משלוחים של 2 מיליון עותקים.
"Teardrops on My Guitar" יצא לאור כסינגל השני מתוך "Taylor Swift" ב-19 בפברואר 2007. השיר זכה לשבחי המבקרים עבור הפזמון הקליט שלו ועבור פוטנציאל המעבר שלו לפופ. השיר נהנה גם מהצלחה מסחרית, כשהפך לשיר המצליח ביותר באלבום במצעד הבילבורד הוט 100, שם הגיע למקום השלושה-עשר. השיר הפך ללהיט הראשון של סוויפט שזכה להצלחה גם במצעד הפופ, שם הגיע למקום העשירי. כמו כן, הגיע למעמד פלטינה כפולה לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) עבור משלוחים של 3 מיליון עותקים. השיר הגיע למקום הארבעים וחמישה במצעד הקנדי ולמקום החמישים ואחת במצעד הבריטי.
"Our Song" יצא לאור כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר זכה לביקורות משבחות, שתיארו אותו כ-. "Our Song" הגיע למקום השישה-עשר במצעד הבילבורד הוט 100 וכבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד. כמו כן, הגיע למעמד פלטינה מרובעת לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). השיר הגיע למקום השלושים במצעד הקנדי והיה השיר המצליח ביותר באלבום במדינה זו.
"Picture to Burn" יצא לאור כסינגל הרביעי מתוך האלבום. "Picture to Burn" השיר זכה להערכת המבקרים בשל מילותיו המשקפות פמיניזם. השיר היה הסינגל הרביעי ברציפות של סוויפט שנכנס לעשרת הגדולים במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד. כמו כן, הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
"Should've Said No" יצא לאור כסינגל החמישי ואחרון מתוך האלבום. בארצות הברית, "Should've Said No" הפך לסינגל השני של סוויפט שכבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד. כמו כן, הגיע למעמד פלטינה כפולה לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). השיר הגיע למקום השמונה-עשר במצעד הניו זילנדי.
טינה
טינה (קרויה גם מרירות) היא רגש שלילי (הדומה לכעס או שנאה), הנוצר כתגובה למאורע אמיתי או מדומיין שבו אדם חש כי נעשה עוול.
רוברט סלומון , פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת טקסס באוסטין, מציב את הטינה באותה שורה יחד עם בוז וכעס. לדבריו, ההבדל בין שלושת הרגשות הללו הוא כדלהלן: טינה מופנית לרוב לאנשים שבעמדת כוח או מעמד חברתי גבוה יותר, כעס מופנה לרוב כלפי אנשים שבעמדת כוח או מעמד זהה, ובוז מופנה לרוב כלפי אנשים שבעמדת כוח או במעמד חברתי נמוך יותר.
טינה יכולה להיווצר בעקבות חוויה שלילית החוזרת על עצמה, או חוויה שלילית שנצרבת בזיכרונו של אדם.
כשאדם חש טינה כלפי עצמו, הדבר עשוי להיקרא חרטה.
פסיכולוגיה.
גורמים.
ישנם מצבים רבים העשויים לגרום לתחושת טינה, והמשותף להם הוא שהאדם שמרגיש את הטינה, נתקל במעשה או במצב שנתפס על ידו כפסול (בדרך כלל מצב הכולל חוסר-צדק או השפלה).
דוגמאות למצבים כאלו עשויות להיות: מצבים בהם ישנה השפלה פומבית של אדם, יחס רע לאדם מסוים מבלי שזה יעז להגיב במחאה, מצבים שבהם יש אפליה, דעות קדומות, קנאה, ותחושה של ניצול על ידי אחרים.
טינה יכולה להיווצר גם כתוצאה מכישלון של מצבים רומנטיים, דחייה על ידי האחר או בגידה באמון.
סימנים.
בניגוד לרגשות רבים אחרים, לטינה אין ביטוי פיזי מוגדר שבעזרתו ניתן לזהותה. עם זאת, הביטוי הפיזי של הרגש עשוי להיות זהה לביטוי פיזי של רגשות דומים כמו כעס או שנאה העשויים לבוא לידי ביטוי בחשיפת שיניים, סומק או כיווץ גבות.
טינה היא רגש חבוי בדרך כלל, והיא עשויה להתבטא בזיוף רגשות. (דיבור בצורה צינית כלפי אדם או עליו, זיוף של שמחה למראה אדם מסוים וכדומה)
טינה עשויה לגרום הופעת כעס פתאומי ובלתי מוסבר, רוגז, מחשבות כפייתיות על מושא הטינה או דחייה ממנו.
הנרי נורתקוט, ברון נורתקוט הראשון
הנרי סטפורד נורתקוט, ברון נורתקוט הראשון (באנגלית: Henry Stafford Northcote, 1st Baron Northcote; 18 בנובמבר 1846 – 29 בספטמבר 1911) היה מדינאי שמרני ופקיד קולוניאלי בריטי. הוא שירת כמושל הכללי השלישי של אוסטרליה בין השנים 1904 – 1908.
ראשית חייו.
נורתקוט נולד בלונדון כבנם השני של המדינאי השמרני הבולט, סר סטפורד נורתקוט ושל אשתו ססיליה פרנסס, בתו של תומאס פארר ואחותו של הברון תומאס פארר, שהיה נשיא החברה הסטטיסטית המלכותית. נורתקוט התחנך באיטון קולג' ובמרטון קולג' שבאוקספורד ונכנס לעבוד במשרד החוץ כדיפלומט.
קריירה דיפלומטית ופוליטית.
נורתקוט היה המזכיר של המשלחת הבריטית למשא ומתן עם ארצות הברית בנוגע לפיצויים שנגרמו לה על ידי הספינות שנרכשו מבריטניה על ידי הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (תביעות אלבמה 1873-1873). בין השנים 1877 – 1880 הוא היה מזכירו הפרטי של אביו, שכיהן אז כשר האוצר של בריטניה. ב-1880 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה של אקסטר, מושב אותו החזיק עד 1889. בין השנים 1885 – 1886 הוא שירת בממשלתו של הלורד סולסברי כמזכיר הפיננסי של משרד המלחמה ובין השנים 1886 – 1888 כמודד הראשי של מועצת החימוש.. הוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט ב-1880 ותואר ברון ב-1887. בינואר 1900, עם התפטרותו מהפרלמנט לאחר 20 שנות חברות, הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר אקסטר.
מושל בומבי.
בנובמבר 1899 מונה נורתקוט להיות מושל בומביי, בהמלצתו של חמו, לורד מאונט סטפן. הוא יצא מלונדון בסוף ינואר 1900 וחודש לאחר מכן הגיע לבומביי, שם קיבל על עצמו את תפקיד מושל העיר ב-17 בפברואר.
המושל הכללי של אוסטרליה.
נורתקוט היה עדיין מושל בומביי כאשר הציע לו שר המושבות, ג'וזף צ'מברלין ב-1903 את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. שני קודמיו בתפקיד זה, ג'ון הופ והלורד טניסון, שירתו תקופות קצרות והיו להם יחסים בעיתיים עם שרי ממשלת אוסטרליה. הן ממשלת בריטניה והן ממשלת אוסטרליה רצו יציבות והמשכיות בתפקיד המושל ונורתקוט מונה לתקופת כהונה של חמש שנים. ניסיונו הפוליטי והתקופה בה משל בבומביי עשו אותו לבחירה מתאימה. הוא לא היה שתלטן כמו הופ ולא צר אופק כמו טניסון והוא עשה רושם טוב הן על הפוליטיקאים והן על הציבור.
נורתקוט היה המושל הכללי הראשון של אוסטרליה שהתמודד עם חוסר היציבות הפוליטית בה. בעשותו זאת, הוא נועץ בנשיא בית המשפט העליון שהוקם אז, סר סמואל גריפית'. באפריל 1904 התפטר ראש הממשלה אלפרד דיקין ומיד ירש אותו בתפקידו מנהיג מפלגת הלייבור, כריס ווטסון, שזמן קצר לאחר מכן הוחלף במנהיג מפלגת הסחר החופשי, ג'ורג' רייד, שבתורו הוחלף שוב על ידי דיקין. הן ווטסון והן רייד פנו לנורתקוט בבקשה לעשות שימוש בסמכותו ולפזר את הפרלמנט לפני שהם התפטרו מתפקידם ובשני המקרים דחה נורתקוט את בקשתם. באותה עת לא הטיל אף אחד ספק בכך שלמושל הכללי יש שיקול דעת עצמי במקרים אלה. בזכות עמידתו האיתנה של נורתקוט, כיבדו כל הפוליטיקאים את החלטותיו.
כמו קודמיו בתפקיד, ראה נורתקוט את עצמו הן כנציג דיפלומטי של ממשלת בריטניה והן כנציג הכתר. הוא היה מעורב באופן פעיל במשא ומתן בין ממשלתו בריטניה ואוסטרליה על הנושאים השנויים במחלוקת של הסחר והספנות, למרות שהשפעתו הצטמצמה ב-1906, כאשר המפלגה הליברלית עלתה לשלטון בבריטניה.