לעומת העדויות על ההתלהבות העממית בקרב היהודים, מועטים הם המקורות שנשתמרו מהם ניתן ללמוד על עמדתם של הנשיא והחכמים, שהנהיגו את העם מבחינה אדמיניסטרטיבית ורוחנית. גם פרשיות אחרות שעוררו תסיסה משיחית בקרב היהודים, שהסמוכה שבהם, מרד גאלוס, אירעה רק תריסר שנים לפני כן, לא תפסו מקום בעל חשיבות ביצירה הספרותית היהודית שהשתמרה מאותה תקופה, ואין בידינו אלא לשער מה הייתה עמדת ההנהגה לגביהם. ניתן לייחס עובדה זאת לאכזבה שפשתה בין היהודים בעקבות המהלך שכשל, שהובילה לניסיון למחיקת הפרשה העגומה מהתודעה ההיסטורית, על מנת שלא תוביל לייאוש מציפיות משיחיות לעתיד. ייתכן גם שההפך הוא הנכון, והניסיון לבנין בית המקדש הושכח לשם הדחקת התקוות המשיחיות, ומניעת חיכוכים מסוכנים עם השלטונות. אך יש המשערים שמלכתחילה הנהגת העם לא ראתה את הכרזת יוליאנוס בעין יפה. מצד אחד הם היו חייבים להשתתף בשמחה הכללית, אך מאידך הדבר הוריד את קרנם. הנשיא לא התייחס למשפחת כהונה אלא לבית דוד המלך, ולאחר בנין בית המקדש תתפלג ההנהגה בינו ובין הכהן הגדול. גם ביטול המס שנגבה על ידי הנשיא עבור הקיסר, היה עלול לפגוע במעמד הנשיאות. אומנם באותה תקופה השלטונות ממילא הלכו וצמצמו את מעמד הנשיאות, עד לביטולו המוחלט, כך שלנשיא לא היה הרבה מה להפסיד. החכמים מצידם זכרו את המחלוקת העתיקה בין הצדוקים לפרושים שפלגה את העם בסוף ימי בית שני, שבחלקה נסובה סביב כללי העבודה במקדש. ולבסוף, ראיה מפוכחת של מצב הדברים בזירה המדינית הייתה עשויה להוביל להסתייגות מהיוזמה לבנין המקדש: יוליאנוס היה יחיד בדעתו האנטי-נוצרית בהנהגה הרומית. האופוזיציה הנוצרית הייתה גדולה ומשמעותית. תלות מוחלטת באדם יחיד הייתה מסוכנת לציבור היהודי, שכן לא היה ברור כלל שיורשו ימשיך באותה דרך (יורשו אכן היה נוצרי וביטל את כל החלטותיו של יוליאנוס).
לחכמים הייתה גם דילמה אמונית. האם ייתכן שבית המקדש ייבנה על ידי מלך עובד אלילים, שאינו משיח בן דוד? עם זאת כנראה היו חכמים שנטו לומר שכן, דבר המוצא הד בדברי האמורא רב אחא, שאמר: "זאת אומרת שבית המקדש עתיד להיבנות קודם למלכות בית דוד". דברי רב אחא באים כהמשך לדברי רבי אלעזר, המצדיק את הקמת הבית השני על ידי כורש מלך פרס, ודומה כי דברי רב אחא באים לרמז על ההיתר להקמת הבית גם על ידי יוליאנוס.
כתובת "וראיתם".
עדות אפשרית להתלהבות העממית ניתן למצוא בכתובת עברית שנמצאה חקוקה על אבני הכותל המערבי, מתחת לקשת רובינסון. בחפירות שנערכו אחרי 1967 נמצאה כתובת חרוטה באבן ולשונה: . כתובת זו היא עיוות של הפסוק: ().
הכתובת, הלקוחה מנבואת נחמה לימות המשיח, נמצאה בגובה של 6 מטרים מעל למפלס הרחוב ההרודיאני, חישוב כיסוי השטח בשפכים הצביע על תיארוך הכתובת לתקופה הביזנטית. לפיכך, שיער בנימין מזר שאת הכתובת המשיחית חרט בהתלהבות עולה רגל בתקופת יוליאנוס. עם זאת, לא כל החוקרים מסכימים לתיארוך זה.
תחילת הבניה.
היהודים מהתפוצות החלו להיאסף בירושלים החל מסתיו 362 ועד אביב 363. קיימת עדות על הכנת כלי כסף כדי לעבד את אבני המזבח, משום שנאסר במפורש להניף עליהן ברזל. הקיסר, בשהותו בבבל, ערב המלחמה עם הפרסים (מרס 363) דיווח ליהודי האזור: "אני מקומם בכל המרץ את המקדש החדש לאל העליון".
הפעולה הראשונה שבוצעה הייתה הרס יסודות מבנה על הר הבית. הנוצרים טענו שמדובר בהרס יסודות בית המקדש השני, אשר נוצרים נהגו להראות כשריד המוכיח את צדקת נבואת החורבן של ישו. אולם סביר יותר להניח שהיהודים הרסו את יסודות המקדש האלילי לכבוד אדריאנוס שניצב שם מימי איליה קפיטולינה. עבודת הרס היסודות נמשכה עד ה-27 במאי 363.
ייתכן שאת אבן הפינה הניחו ב-18 במאי, ל"ג בעומר של אותה שנה, כפי שמתבקש מחקר המקורות שעסקו בהפסקתו הפתאומית של בית המקדש עם בנייתו ברעידת אדמה. השערה זו הובילה להשערה אחרת, שתחילת הבנייה עקבה אחר תאריך הבנייה של בתי המקדש הראשונים, היות שגם בנייתם החלה בחודש אייר.
הפסקה פתאומית.
סופרים והיסטוריונים נוצרים מספרים כי אש ירדה מן השמים ושרפה את הפועלים, הם מספרים על רעידות אדמה כל לילה, על צלב ענק שנראה בשמיים ועוד. כל זאת כדי להוכיח שרצון האל היה להפסיק את הבנייה. דיווח אמין של איש צבא רומאי מספר על רעידת אדמה לילית שבעקבותיה ניצת חומר דליק (אולי גזים שהצטברו במחסן תת-קרקעי והתפוצצו כתוצאה מפליטתם בתוך הררי פסולת במקום אטום) וגרם לשריפה גדולה בשטח הר הבית. ייתכן גם שיד נוצרי הייתה בהצתה, שלא הייתה מידי שמיים, כמו מבנים הלניסטיים רבים שבנה יוליאנוס ושהוצתו. אך רעידת האדמה והשריפה לא היו הגורם היחיד להפסקת העבודות.
שתי עדויות מתארות את החורבן כמתרחש עם תחילת הבנייה:
וכותב אמיאנוס מרקלינוס ההיסטוריון הרומאי בן התקופה:
מקור היסטורי בלתי תלוי מצביע על כך שהייתה רעידת אדמה בי"ח באייר בשנת 363, דבר המצביע על האפשרות שאכן בית המקדש נהרס ברעידת אדמה.
לאחר כישלון בניית הבית השלישי והאכזבה שבצדו, נראה כי רב אחא עצמו התחרט על דעתו הקודמת וסבר כי מה שאירע הוא חרפה. הפיכת דעתו משתקפת במדרש קהלת רבה, שם כתוב: . נראה כי "לוליאנוס" מופיע כאן במקום "יוליאנוס".
ב-26 ביוני 363 נהרג יוליאנוס בקרב בפרס, ובאוגוסט נודע הדבר בארץ. יורשו היה הקיסר יוביאנוס שהיה נוצרי. כך בא הקץ לניסיון הקמת בית המקדש השלישי.
י"ח באייר.
ככל הנראה, חורבן בית המקדש השלישי ברעידת אדמה הותיר חותם על מיתוסים במאות הבאות. רעידת אדמה מוזכרת במספר מקורות בהקשר של התאריך י"ח באייר, באירוע בעבר או כאירוע בעתיד. תאריך זה הפך לצום יהושע, לזכר יהושע בן נון. במקור היה צום יהושע בתאריך אחר, והוא הוסט לתאריך של רעידת האדמה. מלבד התאריך, קיימת עדות מהמאה ה-14 המזהה את קברו של יהושע בהר מירון, לימים מוקד העלייה לרגל בל"ג בעומר. הר מירון זוהה באותה תקופה כמי מרום, אתר הלחימה של יהושע במלכי הצפון. בנוסף, ייתכן שחצור, אותה החריב יהושע, זוהתה עם מירון והייתה בעלת משמעות סמלית רבה.
יוחנן השליח
Rockfour
סאני סטיט
אדוארד "סאני" סטיט (באנגלית: Edward "Sonny" Stitt; 2 בפברואר 1924, בוסטון - 22 ביולי 1982, וושינגטון הבירה) היה נגן סקסופון אלט וטנור אמריקאי אשר ניגן בעיקר בזרמי הבי בופ וההארד בופ שבג'אז. סטיט היה אחד הסקסופוניסטים שהקליטו הכי הרבה, עם מעל 100 אלבומים. נחשב לתלמידו הגדול ביותר של צ'ארלי פארקר וסגנונו הושפע ממנו מאוד. יש מבקרים שקראו למוזיקה המוקדמת של סטיט פלגיאט לפארקר, בעוד הוא עצמו טען שפיתח את הסגנון בעצמו ורק אחרי שהתחיל לנגן התוודע לפארקר. אף על פי שבהקלטות הראשונות שלו ניכרת השפעה של פארקר וכן של לסטר יאנג, במרוצת הזמן פיתח סגנון ייחודי, בעיקר כשעבר לנגן בסקסופון טנור. סיגנונו השפיע על מוזיקאים נוספים, ביניהם ג'ון קולטריין.
חייו.
סטיט נולד בבוסטון בשם אדוארד המונד בואטנר ג'וניור (Edward Hammond Boatner, Jr) למשפחה מוזיקלית, אביו היה מורה למוזיקה בקולג', אמו הייתה מורה פרטית לפסנתר ואחיו היה פסנתרן שניגן מוזיקה קלאסית. בשנת 1943 פגש סטיט לראשונה את צ'ארלי פארקר, מאוחר יותר סיפר כי כבר אז הם הבחינו שסגנון הנגינה שלהם דומה להפתיע. ב-1945 החל להקליט, בי בופ עם סטן גץ ודיזי גילספי, בנוסף להקלטות סווינג ספורות. ניגן לצד סקסופוניסט הטנור דקסטר גורדון וחלוצי בופ אחרים בתזמורת של בילי אקסטיין עד שנת 1949, כשבתקופה זו החל להתרכז בטנור. כמו כן הקליט בעיקר בטנור עם באד פאוול.
כשנגינת הטנור של סטיט תפסה תאוצה, החל להשתחרר מהביקורת כנגד הדמיון בין סגנונו לסגנון של פארקר. כשנגן האלטו ג'ין קוייל ספג ביקורת שהוא מנגן דומה מדי לפארקר סטיט הגיב "נסה אתה לחקות את צ'ארלי פארקר!" צלילו של סטיט בטנור הפך להרבה יותר ייחודי, והוא החל להיות מושפע ממוזיקה קובנית ולטינית. בשנים ההם הקליט סטיט עם מוזיקאים רבים ונחשבים בסצנת הבופ.
בעשורים הבאים פרח סטיט בעיקר כנגן טנור, הוא ניגן והקליט עם כמעט כל מוזיקאי ג'אז נחשב מהתקופה; החל מתקופה קצרה עם מיילס דייוויס דרך שליחי הג'אז של ארט בלייקי, או ג'יי ג'יי ג'ונסון, ג'וני גריפין ועד דיוק אלינגטון. סטיט היה מתבודד ולא נשאר כמעט עם אף הרכב לזמן ממושך, ולמעשה רבים מתקליטיו הוקלטו ביום עבודה יחיד עם מוזיקאים שונים בכל פעם.
בשנות השבעים האט סטיט את קצב ההקלטות שלו קמעה, אך המשיך להקליט הקלטות שנחשבות לקלסיקות, לדוגמה "Tune up" משנת 1972. בשנים הללו היה חלק מההרכב ענקי הג'אז שכלל בין היתר את ארט בלייקי, דיזי גילספי ות'לוניוס מונק.
בשנת 1982 לקה סאני סטיט בהתקף לב וב-22 ביולי נפטר.
אייל בן ארי
אייל בן ארי (נולד ב-1953) הוא אנתרופולוג שכיהן כפרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. פוטר מתפקידו בשל הרשעתו על ידי בית הדין המשמעתי של האוניברסיטה בעבירות משמעתיות בגין הטרדה מינית ויחסים אינטימיים תוך ניצול יחסי מרות עם סטודנטיות שבהנחייתו.
ביוגרפיה.
בן ארי גדל בירושלים ולמד בנערותו בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1971). לאחר שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון ושני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1984 סיים דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1986 הוא הצטרף לסגל המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית והחל להתמחות בתחום החברה והתרבות ביפן ובאנתרופולוגיה של צבא.