היא החלה את עבודתה במעבדת "אמה קוטון" (Aimé Cotton laboratory) באורסיי בשנת 1971. בשנת 1985 מונתה למנהלת המחקר במעבדה ובשנת 1989, היא הפכה למנהלת המעבדה עד 1996. ברשיניאק הייתה מנהלת מדעית של המחלקה לפיזיקה ומתמטיקה של CNRS (מכון המחקר המדעי הגדול ביותר בצרפת ובאירופה) משנת 1995 ועד 1997 ומנכ"לית CNRS בין השנים 1997 ו-2000. בזמן כהונתה שם, עשתה ברשיניאק שינויים רציניים בארגון. משימתה החשובה ביותר הייתה להפוך את הארגון לרשת פתוחה ולהגביר את התקשורת שלו עם האוניברסיטאות והתעשייה.
כמנכ"לית ה-CNRS, היא הייתה אחראית על 25 אלף עובדים, 12 אלף מתוכם חוקרים, ותקציב של 2.42 מיליארד אירו. לדברי ברשיניאק, אחת הסיבות למינויה למנכ"לית CNRS הייתה עצם היותה אישה. "אחרי שנבחרתי, פשוט הייתי צריכה להוכיח שאני יכולה לעשות את העבודה יותר טוב מכל אחד אחר, גברים ונשים כאחד", אמרה ברשיניאק.
ברשיניאק נבחרה כחברת כבוד לאקדמיה למדעים בשנת 1997 וכחברה מן המניין בשנת 2005. היא הייתה נשיאת "המכון לאופטיקה תאורטית ומעשית" (Institut d'optique théorique et appliquée) ב-2003 עד 2006 ו"ארמון התגלית" (Palais de la découverte) ב-2004 עד 2009.בשנת 2005 היא נבחרה כנשיאה העתידית של המועצה הבינלאומית למדע (ICSU), וכיהנה בתפקיד זה בין השנים 2008–2011. היא האישה השנייה, אחרי ג'יין לובצ'נקו, שנבחרה לכהן בתפקיד זה.
ברשיניאק מונתה להיות נשיאת CNRS מ-11 בינואר 2006 עד 2010, בהתאם להמלצתו של פרנסואה גולאר , שר החינוך והמחקר בצרפת. היא סיימה את הכהונה בשנת 2010 ובמקומה מונה אלן פוקס. ב-2011, היא מונתה לחברת דירקטוריון בחברת , חברה סביבתית העוסקת בניהול מערכת המחזור הלאומית בצרפת ולחברת דירקטוריון בחברת "פלמל טכנולוגיות" (Flamel technologies), חברת תרופות (2011).
בין השנים 2013–2016 הייתה חברת המועצה הגבוהה להנצחה לאומית (Le Haut Comité aux Commémorations nationales).
ברשיניאק נבחרה כנשיאה של המועצה הגבוהה לביוטכנולוגיה (Haut Conseil des biotechnologies) בשנת 2009, ועזבה תפקיד זה כאשר נבחרה למזכירה הקבועה של האקדמיה למדעים, המחלקה למדעים מתמטיים ופיזיקליים, בשנת 2010 . היא כיהנה בתפקיד זה עד 2018 ולאחר מכן נהייתה מזכירת כבוד.
תחום מחקר.
ברשיניאק היא מומחית בתחום הננו-פיזיקה של צבירי אטומים, קבוצה קטנה של אטומים המכילה בין שלושה למיליוני אטומים של אותו יסוד. בגלל גודלם הקטן, תכונותיהם של צברי האטומים שונים ממצב מוצק ומשתנים לפי גודלם. צברי אטומים מגשרים בין מצב צבירה גז ומצב צבירה מוצק. מחקרה העיקרי של ברשיניאק עסק בחקר צברי מתכת.
לפי המועצה הבינלאומית למדע, ברשיניאק עזרה לייסד את התחום של צברי אטומים. היא פרסמה מעל 150 מאמרים מדעיים.
קשרים עם ישראל.
ב-2009 ערכה ברשיניאק ביקור בן שבוע בישראל שבמהלכו ביקרה במוסדות מדע ישראליים וחתמה על הסכמי שיתוף פעולה, בין היתר עם האוניברסיטה העברית ומכון ויצמן. בעת ביקורה באוניברסיטה העברית בשנת 2009, לשם חיזוק שיתוף הפעולה המחקרי הקיים, כאשר נשאלה לדעתה לגבי החרם האקדמי על חוקרים ישראלים אמרה ברשיניאק כי "חרם זה לא אני. אני מאמינה בדיאלוג ובמתן הסברים ולא בחרם. בתחום המדע חשוב להתעלות מעל כל חילוקי הדעות הפוליטיים, הידע הוא אוניברסלי וצריך להכיר את מקומו של האחר".
בשנת 2011 קיבלה ברשיניאק את פרס מכון ויצמן לנשים במדע. במסגרת אירועי "עונת ישראל צרפת" לציון שנת ה-70 למדינה, נערך כינוס משותף עם האקדמיה הצרפתית למדעים תחת הכותרת "מדע ללא גבולות", בו ביקרה ברשיניאק בישראל כראש המשלחת הצרפתית.
בריג'יט קיפר
ד"ר בריג'יט קיפר (בצרפתית: Brigitte Kieffer; נולדה ב-26 בפברואר 1958) היא נוירוביולוגית מולקולרית צרפתיה, במקור מהעיר קלישי, הידועה במחקריה על קולטני אופיואידים. תחומי ההתמחות שלה כוללים: פסיכיאטריה מולקולרית, התמכרות, הפרעות מצב רוח, כאב, והפרעות התפתחות. לד"ר קיפר יש מוניטין בינלאומי בתחום קולטני אופיואידים. היא פילסה את הדרך להבנה טובה יותר של פעולות המוח הקשורות למחלות נפשיות, כאב והתמכרות. כיום, קיפר ממשיכה לחקור בנושא והיא מובילה צוות של מעל 300 חוקרים וחוקרות.
קורות חיים.
קיפר למדה נוירוביולוגיה באוניברסיטת שטרסבורג שם עבדה כפרופסור עד שעזבה את התפקיד לטובת הובלת מחקר במכון הלאומי לחקר הבריאות והרפואה בצרפת. ב-2001 היא חזרה לשטרסבורג והמשיכה את מחקרה במכון לגנטיקה וביולוגיה מולקולרית ותאית (IGBMC) , היא הובילה את IGBMC עד 2013. בינואר של אותה שנה היא מונתה לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול כמנהלת מדעית של מרכז המחקר במכון לבריאות הנפש דאגלס . ב 19 במרץ 2014 קיפר קיבלה את פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בזכות עבודתה המשמעותית על מכניקות המוח הקשורות בכאב והתמכרות לסמים.
מחקר.
ב-1992, קיפר הצליחה לשכפל ולבודד גן המקודד לקולטן אופיואידים במוח שקשור לשיכוך כאבים, משימה שמדענים עבדו עליה ללא הצלחה במשך 15 שנה. ההצלחה של ד"ר קיפר סללה את הדרך לפיתוחים רבים בתחום משככי הכאבים, טיפולים כנגד התמכרות ותרופות לדיכאון. הגן שבודדה קיפר מקודד לחלבון האחראי על ייצור קולטני אופיואידים היכולים לשכך כאבים, לגרום להנאה ולעזור להתמודדות עם לחץ. הקולטנים האלו מופעלים על ידי תרופות שיכולות לגרום להתמכרות. הבנה עמוקה יותר של תפקוד קולטנים אלו יכולה לעזור לחוקרים להבין יותר טוב התמכרות, הפרעות מצב רוח ומחלות נפשיות. התגליות של קיפר הובילו לפיתוח של משככי כאבים חדשים וטיפולים חדשים להתמכרות.
המחקר של קיפר כולל הרבה מחקרים אחרים העוסקים בהתמכרות לאופיואידים. היא בדקה איך נסיגת הרואין (מספר סימפטומים שנגרמים ממחסור בהרואין אצל מכורים) גורמת לדיכאון אצל עכברים. המחקר שלה הראה כי לאחר חשיפה ממושכת להרואין, העכברים סובלים מדיכאון ברגע שהחומר מתפנה מהגוף. במסגרת המחקר של ד"ר קיפר מנסים גם להבין איך אפשר לתרגם את הממצאים שלה לבני אדם. במספר ניתוחים שלאחר המוות שבוצעו בקורבנות התאבדות מצאו כי צפיפות קולטני האופיואידים מסוג MOR (קולטני אופיואידים בעלי רגישות גבוהה לשני אנדורפינים) במוח גבוהה מאוד בהשוואה לאנשים ללא הפרעות פסיכיאטריות קודמות. תגלית זו מעידה על קשר בין התאבדות ודיכאון לצפיפות קולטני אופיואידים MOR במוח. היא בחנה את התאוריה הזו בעכברים והגיעה למסקנה כי אכן יש קשר בין MOR לדיכאון.
קוואריישה עבדול כרים
קוואריישה עבדול כרים (באנגלית: Quarraisha Abdool Karim, נולדה ב-28 במרץ 1960) היא חוקרת איידס דרום אפריקאית, ונחשבת לאחת מחוקרי האיידס המובילים בעולם.
עבדול כרים היא אפידמיולוגית של מחלות זיהומיות, שתרומתה העיקרית למחקר היא בהבנת מגפת ה-HIV המתפתחת בדרום אפריקה, גורמים המשפיעים על הידבקות בנגיף בקרב נערות מתבגרות ופיתוח אמצעים בהם יוכלו נשים אפריקאיות להשתמש על מנת להתגונן מפני HIV. עבדול כרים היא המנהלת המדעית של ארגון – CAPRISA מרכז מחקר לאיידס בדרום אפריקה, סגנית נשיא של האקדמיה האפריקאית למדעים, פרופסור לאפידמיולוגיה קלינית באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ופרופסור לשם כבוד לבריאות הציבור באוניברסיטת קוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה.
עבדול כרים היא מנהלת המחקר של ניסוי CAPRISA 004 בג'ל טנופוביר, שסיפק הוכחה לקונספט על פיו פריטים לא נגועים המשתמשים ב-ARVs תרופה אנטי-רטרו-ויראלית המשמשת לטיפול בזיהומים על ידי רטרו-וירוסים, יכולים להימנע מהדבקה בנגיף HIV. מחקר זה נחשב לפריצת דרך מדעית בתחום חקר האיידס ומניעתו.
לעבדול כרים יותר מ-200 פרסומים מדעיים שעברו ביקורת עמיתים. היא זכתה ביותר מ30- פרסים יוקרתיים, מקומיים ובין לאומיים, ביניהם פרס , הפרס הגבוה והיוקרתי ביותר בדרום אפריקה, שניתן על מצוינות והישגים יוצאי דופן.
חיים אישיים והשכלה.
עבדול כרים נולדה ב-1960 בטונגאת שבדרום אפריקה. בשנת 1981 היא סיימה לימודי תואר ראשון בביוכימיה ומיקרוביולוגיה מאוניברסיטת דרבן-ווסטוויל שבדרבן, דרום אפריקה. ללימודי התואר השני עברה לארצות הברית ובשנת 1988 סיימה את התואר השני בפרזיטולוגיה באוניברסיטת קולומביה. היא קיבלה דוקטורט ברפואה בשנת 2000 מאוניברסיטת נתאל שבדרום אפריקה.
עבדול כרים נשואה לסלים עבדול כרים, אפידמיולוג מחלות זיהומיות ומנהל מרכז CAPRISA. השניים לעיתים משתפים פעולה במחקר, לדוגמה בניסוי CAPRISA 004. פרופסור עבדול כרים היא אם ל-3 ילדים.
מחקר על HIV בקרב מתבגרים.
ב-1990 עבדול כרים הובילה את הסקר מבוסס האוכלוסייה הראשון בדרום אפריקה אודות זיהום HIV בפרובינציית קווזולו-נתאל בחוף המזרחי של המדינה, על מנת להבין את התפשטות המגפה בקרב נשים. היא חקרה גורמים נוספים כמו מגדר, גיל ומצב חברתי-כלכלי. באותו זמן, HIV הייתה מגפה שקטה בדרום אפריקה, עם מעט נשאים שפיתחו סימפטומים.
אף על פי ששכיחות ה-HIV הייתה נמוכה אז, עבדול כרים גילתה ששיעורי ההדבקה של נגיף ה-HIV גבוהים הרבה יותר מהממוצע בקרב נערות בגילאי 15–19, בעוד שהשכיחות בקרב בנים מתחילה לעלות רק בשנות ה-20 המאוחרות שלהם. כנראה בשל העובדה שבנות צעירות קיימו יחסי מין עם גברים מקבוצת גיל מבוגרת יותר, דבר שהתברר לאחר מכן כאחד מגורמי המפתח להתפרצות מגפת ה-HIV באפריקה.
המחקרים האפידמיולוגיים של מרכז המחקר CAPRISA, בניהולה המדעי של עבדול כרים, שיפרו את הבנת מגפת ה-HIV המתפתחת בדרום אפריקה, על ידי העמקת הידע אודות הידבקות בנגיף ה-HIV בקרב נשים צעירות ומתן אמצעים מותאמים להתמודדות עם הנגיף.