באחד ממכתביו טען שאת טביעות האצבע שלו בעת הכתיבה כיסה בצמנט מ"מטוסים" (כנראה הדבק שמשמש להרכבת דאונים) שיסייע בערפול הטביעה בתקווה שלא יישארו על הדפים, אולם המשטרה הצליחה לדלות מספר טביעות שלו. ב"מכתב ההודאה" מריברסייד שיוחס אליו כתב: "אני לא חולה, אני לא שפוי" ("I'm not sick, I am insane") - כך שהכיר בכך שהוא בעל הפרעה נפשית. במכתב ששלח ב-29 בינואר 1974 הציג הרוצח עדות לכך שראה את המיקאדו וציטט את השיר "Titwillo" הוא גם לא חסך לכתוב בתחילת המכתב "ביקורת" לסרט הקולנוע "מגרש השדים" אותו הגדיר "הקומדיה הסאטירית הטובה ביותר שראיתי". במכתב אחר מ-14 בפברואר 1974 אותו כתב אנונימי שכינה עצמו "חבר" ויוחס לרוצח בשל דמיון בכתב הייתה התייחסות לצבא השחרור הסימביונזי וטענה שבראשי תיבות שמם מאוית כמו המילה "להרוג" בנורדית עתיקה - לכאורה ידע הרוצח מילים בשפה זו.
הרוצח מראה שנאה בצורת התבטאות ילדותית כלפי שוטרים במכתביו, הוא מכנה אותם "חזירים כחולים" ו"רשעונים כחולים" (שאוב מהסרט "צוללת צהובה" שיצא שנה קודם לכתיבת המכתב) ובמכתב אחד טען כי: "זה יותר כיף להרוג שוטר מאשר ילד (שגיאת כתיב במקור: "cid") מפני ששוטר יכול לירות בחזרה בניגוד לילד". במקרה אחר שבו הוטמנה פצצה בתחנת משטרה ופיצוצה גבה את חייו של שוטר שנכח במקום טען הרוצח במכתב כי הוא אינו זה שאחראי לאירוע והוא מקווה שהמשטרה לא מייחסת לו את המעשה הזה, הערכת המשטרה היא שהפיגוע הזה בוצע בידי פעילי קבוצת הטרור "צבא השחרור השחור" של אפרו-אמריקאים שניסו לפגוע בקורבנות לבנים.
נטייה דתית.
מכתביו מעידים על אדם בעל תפיסת עולם נוצרית-דתית שכן הוא טען שביצע את הרציחות כדי "לאסוף לעצמו עבדים לחיים שלאחר המוות בגן עדן" - למרות האיות השגוי של המילה "גן עדן" (כתב זאת כ-"paradice") והבנה מעוותת של ההגעה לשם לפי הדתות האברהמיות (מוסר עליון והתנהגות שלא פוגעת בבני אדם אחרים), עלתה גם הצעה כי היה חבר בכת וכי היה אובדני במצב שלקראת התאבדות ולכן דאג להזכיר את המונח "החיים שלאחר המוות" ושהרציחות שביצע היו כביכול חלק מריטואל של אמונת הכת אליה השתייך לקראת קטיעת חייו. ייתכן שהיה סכיזופרן לדעת כמה חוקרים. צמא פרסום ודורש שאנשים "יענדו סיכות עם סמל הזודיאק" בעבורו.
בסדרה "המרדף אחר רוצח הזודיאק" נטען כי כל חמש הרציחות הוודאיות של הזודיאק בוצעו בתאריכים שבהם חל יום Dali בלוח השנה המבוססת על ספירת ירח (מערכת ספירה שבניגוד לזאת שמתבססת על השמש ובעלת 12 חודשים היא בעלת 13 חודשים), גם מקרה ההיעלמות והרצח של דונה לאס מ-6 בספטמבר 1970 שהרוצח קשר את עצמו אליו התרחש ביום Dali. סימנו של יום ה-Dali הוא עיגול עם צלב בתוכו כמו סמל הרוצח.
אם הוא אכן הרוצח של דורין גאול שהייתה חברה בכנסייה הסיינטולוגית שהשאיר את המכתב המאיים עליה ברצח בחדרה במעונות הקהילה הצומחת בלוס אנג'לס ייתכן שהיה במעגל החברים או הקרובים שלה ושהכירה אותו באופן אישי, או שייתכן שהיה חבר בקהילה הסיינטולוגית למשך זמן מסוים בעצמו. בלשים חובבים של התעלומה הציעו ברשת כי יש דמיון רב בין כתב היד של הרוצח לבין כתב היד של אחד מחברי הכת של צ'ארלס מנסון שכתב בשמם מכתבים אף על פי שלא הוכח מעולם מי חיבר את המכתבים שבהם כתב יד דומה לזה של הרוצח מבין חברי הכת הרצחנית, אם כך היה ייתכן שהרוצח שהה במחיצתם במשך תקופה לפני שעזב את הכת ויצא לדרכו. בתחילת שנות השבעים קיבל העיתונאי פול אייברי מ"הסן פרנסיסקו כרוניקל" שיחה מאנטון לה-ויי, מייסד כנסיית השטן, שחשב שרוצח הזודיאק הוא אחד מהמטיפים או חברי הכנסייה שלו שגורש מפני שהיה "קיצוני מדי". לא ידוע האם הרשויות ניסו לאתר את אותו החשוד בהתחשב בעדותו של פול אייברי בתוכנית "Crimes of the Century" בהנחיית מייק קונורס מ-1989.
נטייה מינית.
ייתכן שהיה מיזוגן מכיוון שרוב קורבנותיו הידועים היו נשים, מתוך שני זוגות שתקף בוודאות הרוצח נרצחו שתי הנשים ושני הגברים שרדו את התקיפה. את "מכתב ההודאה" מריברסייד חתם במשפט: "תיזהרו, אני עוקב אחרי הבנות שלכם" - מה שהעיד שהוא שם את עיקר עניינו ברציחת נשים. לא ברור האם היה הומוסקסואל בארון כיוון שכאשר כונה כך על ידי העיתונאי פול אייברי שחשד שזוהי זהותו המינית הגיב לכך מפורשות במכתב הבא ששלח למערכת הסן פרנסיסקו כרוניקל בזעם ובביטול, בצופן הראשון שלו גם התרברב כי לרצוח גורם לו "יותר עונג מיחסי מין עם אישה" - ייתכן שהמחלוקת שלו לגבי זהותו המינית הצריך אותו להשתמש בביטוי שכזה. בהנחה והיה הרוצח של צ'רי בייטס שרשם מכתב שמזהיר גברים "לשמור את אחיותיהם, נשיהם ובנותיהם בבית" אם הם לא היו רוצים שייפלו קורבן למעשי הרצח שתכנן הרי שכפי הנראה היה מיזוגן שכיוון את זעמו כלפי נשים. במכתב "שלום, זה אני" שנתגלה באטלנטה ושלפיו תוכנו ומראהו נכתב לכאורה ביד החלשה של הזודיאק (ה-FBI אסף את המכתב לחומר החקירה שלו אך מעולם לא אישר כי זהו תוצר אותנטי של הרוצח) הרוצח מודה כי בעבר שכן בסן פרנסיסקו ונהג לעקוב אחרי נשים ולתקוף אותן - מה שמאשר את הנ"ל - אך לפי המכתב "מעכשיו הוא אוהב לרצוח ילדים כי קל לרצוח אותם" וטען כי "בגופתו של כל קורבן השארתי רמזים מסוימים".
גזענות.
הוא גם מתייחס בתיאור גזעני לשחורים כשתיאר אדם שהבחין בו מדבר עם המשטרה דרך הטלפון הציבורי לאחר רציחת דרלין פרין כ"negro" (כושון), במכתב האחרון שנשלח לכאורה מאותו הזודיאק ב-24 באפריל 1978 ומנתה רשימת קורבנות מוכרים לציבור שסימן (בין היתר טען שירצח את סוזן אטקינס מ"משפחתו" של צ'ארלס מנסון אותה כינה "יהודה איש קריות") כינה את הסופר השחור ופעיל זכויות האדם אלדריג' קליבר בצורה גזענית ישירה וטען: "the niggers gotta get their 20% quota- After all.".
השראות קודמות.
הפשעים, המכתבים שנראו שנעשו כהשפעה מג'ק המרטש והודעות הצופן של הזודיאק למשטרה ולעיתונים העניקו השראה לסרטים וספרים רבים. רוברט גרייסמית' הציע כי הרוצח אוסף פרטים מקורבנותיו כ"שלל" (מפתחות המונית של פול סטיין ופיסת החולצה שלו למשל) ומחזיק בהם במקום מסתור כ"פרסים" ממעשי הרצח שלו, כך שאם יימצאו הפריטים בבית של אדם פרטי הרי שהוא הרוצח. זהו דפוס נוסף אותו אימץ הרוצח מ"ג'ק המרטש" שנהג לשדוד איברים פנימיים של קורבנותיו ולהותיר את גופותיהם המרוטשות מאחור, את האיברים שלקח אכסן במקום המחבוא שלו והשתמש בדמם לכתיבת מכתביו למשטרה ולתקשורת.
עדויות למראה הרוצח.
מעדותם של ססיליה שפרד טרם מותה ושל מייקל מיז'ו עולה כי הרוצח היה אדם לבן, נמוך (בגובה 1.72-1.77 מ', 1.80 מ' לכל היותר) ובעל מבנה גוף רחב (שוקל הרבה יותר מ-85 ק"ג לדברי ססיליה שפרד שתיארה את מבנהו כגדול בהרבה מהשוטר שראיין אותה ושקל 85 ק"ג, או 100 ק"ג לפי קצין משטרה שתחקר את ברייאן הארטנל הפצוע והתראיין לחדשות ואמר שייתכן כי הרוצח היה "אדם גדול ממדים, ויכול להיות שאף היה מעל 1.83 מ' ׁ(הגובה המרבי שהוצע לו בחקירה)" - הגובה שצוין על ידו סותר את התיאור של גבר נמוך מהעדויות שגבו החוקרים), שהרכיב משקפיים כהים גם בשעת הלילה והיה בעל שיער חום (מיג'ו טען כי היה בחור לבן בערך בן 26–30 "בעל פרצוף ממוצע שלא מותיר שום רושם, לא מכוער מדי ולא יפה תואר" בעל שיער כהה או שחור ומתולתל וייתכן שגוצי במבנהו), כשהחל בתקיפה של שפרד והארטנל הוא עטה על עצמו מסיכה שחורה עם חורים לעיניים וציור של סמל צלב עם עיגול מתחתיו בצבע לבן שלדעת בריאן הארטנל נקנה מחנות תחפושות או הוכן בידי מפעל ולא היה "עבודת בית" של הרוצח. מטביעות הנעליים שהשאיר לאחר תקיפת הארטנל ורציחת שפרד עולה כי נעל מגפיים מדגם PX (משמשות להליכה על כנפי מטוסים ונמכרו בבסיסים צבאיים ומכונות: "Wing Walkers") במידה 44 שהיו מוכרות באותה העת בשימוש חיל האוויר וחיל הנחתים האמריקאיים. הרוצח מאגם בריאסה דיבר לטענת הארטנל עם מבטא מוזר או דיבור איטי עם בעיה עם הגייה של תנועות לשוניות , וקולו העיד שהיה בן 20–30. העובדה שהוא מתייחס במכתביו ובשיחות שניהל עם המשטרה בוואלחו ובנאפה לקורבנותיו כ"ילדים" (באנגלית: kids, girl, boy) הרי שהוא כפי הנראה מבוגר מהם במספיק שנים כדי להרגיש שהם "ילדים" (בני עשרה עד שנות העשרים המוקדמות).
לאחר פרסום הקלסתרון שלו מזירת הרצח של פול סטיין (שנמחק מוויקימדיה נכון לרגע זה) כגבר לבן כבן 35–45 בגובה 1.77 מ' בעל שיער בלונדיני-אדמדם עם תספורת Widow's peak ועוטה משקפיים בתקשורת, שלח מכתב לעיתונות וטען כי הציור דומה לו אך בניגוד לתיאורי המשטרה הוא עצמו "אינו נראה כך בחיי היום-יום שלו" וטען כי זאת תחפושת ("ולא אספר לכם ממה מורכבת התחפושת שלי"). מאחורי אחד הבולים של המכתבים ששלח הרוצח נתגלתה שערה אדמונית-חומה מה שעשוי להעיד שהתיאור של שיער אדמדם הוא נכון. במונית של פול סטיין נתגלתה טביעת אצבע של רוצח הזודיאק מגואלת בדם (שטען שהילדים שראו אותו מהחלון הבחינו בו כשמחק את טביעת אצבעותיו מהמונית לפני שנמלט מהמקום "מבלי שהשארתי טביעת אצבע מאחורי מעולם" וטען בזעם כי המשטרה משקרת) - להערכת החוקרים הייתה זו טביעת האצבע המורה של ידו הימנית של הרוצח וממנה נראה כי הוא סבל מצלקת בכרית האצבע שכנראה נשארה מאחור מכיוון שהרוצח התרשל ולא עבר על כל המונית במעט הזמן שהיה לו לפני שברח.
סטטוס החקירות.
משטרת סן פרנסיסקו סגרה את התיק באפריל 2004. הם פתחו את התיק מחדש קצת לפני מרץ 2007 והחזירו ראיה למשטרת וואלחו לבדיקת דנ"א נוספת. התיק נשאר פתוח בתחומי שיפוט אחרים כמו מחוז נאפה וריברסייד.