סלסדו סיימה לימודי תואר באמנות באוניברסיטת חורחה טאדאו לוסאנו בשנת 1980. לאחר סיום לימודיה עברה לעיר ניו יורק שבארצות הברית וקיבלה תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת ניו יורק.
עם סיום לימודי בניו יורק שבה לבוגוטה והחלה ללמד באוניברסיטה הלאומית של קולומביה.
בשנת 2007 הוזמנה להציג את היצירה השמינית ב"סדרת יוניליוור" עבור אולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון. היצירה שהוצגה הייתה היצירה "שיבולת" - סדק שאורכו 167 מטרים על רצפת האולם.
בשנת 2017 זכתה בפרס רולף שוק לאומנות חזותית.
שונצינו (משפחה)
דוריס סאלסדו
לוצאטו
פירון (פירושונים)
מצוות ערבה במקדש
מצוות ערבה במקדש היא מצווה להביא ענפי ערבה לבית המקדש בכל יום מימי חול המועד סוכות, להציב אותם בפינות המזבח ולהקיף אותו תוך אמירת הושענות. מדי יום הייתה מתקיימת הקפה אחת וביום השביעי והאחרון לחג, הנקרא כיום הושענא רבה בשל מצווה זו, היו מקיפים שבע פעמים. המצווה נזכרת במשנה במסכת סוכה.
מקור המצווה.
על מקורה של מצוות הערבה במקדש נחלקו בגמרא, אם יש לה מקור בתורה שבכתב או שמא זו היא הלכה למשה מסיני. אבא שאול לומד מהמילים שנאמרו בפסוק המצווה על ארבעת המינים שישנן שתי מצוות בערבה, והן מצוות ערבה שבארבעת המינים, ומצוות הערבה שעל גבי המזבח. לעומתו, מסורת אחרת מובאת בפי רבי אסי לפיה מצוות ערבה היא חלק ממערכת של שלשה דינים שמקורם הוא הלכה למשה מסיני . להלכה נפסק כי מצוות ערבה היא הלכה למשה מסיני.
סדר מצוות ערבה.
במשנה נמסר הסדר של המצווה בפרטות:
בכל יום מימי חול המועד של חג הסוכות נהגו להביא ענפי ערבה ממוצא. שלוחי בית דין היו אוספים "מורביות" (ענפים גדולים) של ערבה ומביאים אותם לבית המקדש. היו מניחים אותם בצורה זקופה משני צידי המזבח ומכופפים את ראשיהם.
גודל הערבות לא נזכר במשנה, אך בגמרא נאמר ש"היו גבוהות אחד עשר אמה כדי שיהו גוחות על המזבח אמה". ישנה מחלוקת בין האמוראים האם עיקר מצוות הערבה היא בזקיפה או שמא בנטילה. הרמב"ם פסק שהמצווה בנטילה, והזקיפה הייתה לא לאחר ההקפה אלא קודם לכן: . כיוון שעל פי ההלכה מי שאינו כהן אינו רשאי לגשת אל המזבח, חלוקת הערבה לציבור מתבצעת על ידי הכהנים.
ונחלקו בגמרא על ההקפה עצמה, האם מקיפים את המזבח בלולב ("לאחר שזקפו הערבה סביב המזבח", רש"י) או בערבה. הרמב"ם פסק שמקיפים בלולב, לעומתו, הבית יוסף והט"ז הכריעו אחרת.
המקיפים.
מהתלמוד עולה שהכהנים בלבד היו מקיפים, מאחר שנחלקו רבי יוחנן וריש לקיש אפילו "בכהנים בעלי מומים אם נכנסים בין האולם ולמזבח כדי לצאת בערבה" (בכל השנה אסורים להיכנס לשם). וכך כתבו במפורש רש"י ותוספות, ואחריהם נמשכו גם מפרשי המשניות. ואולם, בשיטה מקובצת למנחות כתב ש"זקני ירושלים", משמע אפילו זרים, היו מקיפים את המזבח בלולביהם. וכך גם באור זרוע שהקשה:
והאריך לבאר שגם במקדש היו ישראל מקיפים, כדרך שכהנים בעלי מומין הקיפו ו"לאו דווקא נקט כהן, אלא הוא הדין לישראל". אף בגאונים היו שסברו כך, אלא שנחלקו על אופן ההקפה (האם עמדו סביב המזבח או הקיפוהו).
"אותו היום".
היום השביעי, הוא יום הושענא רבה, נבדל משאר הימים בשתים - במספר ההקפות שהיו מקיפים ובשבת. כנאמר במשנה, בכל יום הקיפו המזבח פעם אחת, וביום השביעי שבע פעמים. בשבת לא הייתה הערבה ניטלת כלל בשאר הימים ואילו ביום השביעי, הערבה דוחה את השבת. הלכה זו הייתה לאחת מסלעי המחלוקת שבין הפרושים לבייתוסים:
לאחר החורבן.
משחרב בית המקדש השני בטלה מצוות ערבה של תורה אך משום זכר למקדש, תיקנוה ליום אחד, יום השביעי. ונחלקו האמוראים בגמרא: "חד אמר ערבה יסוד נביאים ("תקנת נביאים אחרונים חגי זכריה ומלאכי שהיו ממתקני תקנות ישראל באנשי כנסת הגדולה", רש"י) וחד אמר ערבה מנהג נביאים (הנהיגו את העם ולא תקנו להם ונפקא מינה דלא בעיא ברכה", רש"י)". ההלכה - מנהג נביאים:
התוספות יום טוב כתב שלאו דווקא בזמן הזה, אלא אף בזמן שבית המקדש היה קיים נטלו את הערבה בגבולין (חוץ למקדש) בתורת מנהג נביאים.
מוצא.
הרב ישראל אריאל שדן במצוות הערבה במקדש, העלה את הנימוקים הבאים, לבחירתה של מוצא כמקור ללקיטת הערבות:
פטור ממס לתושבי מוצא.
תושבי מוצא זכו לפטור ממיסים עקב עיסוקם בהבאת הערבות לבית המקדש: "תנא מקום קלניא הוה ותנא דידן מ"ט קרי ליה מוצא איידי דמיפק מכרגא דמלכא קרי ליה מוצא (=שם המקום הוא קלניא. ומדוע קראו התנא מוצא? כיוון שהמקום פטור ממס המלך קרא לו מוצא)."
הרב ישראל אריאל סבור כי הפטור ממיסים לתושבי העיר ניתן כבר על ידי מלכי החשמונאים. הפטור ניתן לתושבים עקב המשימה שהוטלה עליהם: להכין להמוני הולכי רגל כמויות ניכרות של ענפי ערבה לכל שבעת הימים, וזאת ללא תשלום.
בעלי התוספות כתבו כי הערבות חולקו על ידי שלוחי בית דין כמתנה, לעומת הלולב ומיניו שהיו נקנים באופן פרטי שנאמר: "וּלְקַחְתֶּם לָכֶם בַּיּוֹם הָרִאשׁוֹן, פְּרִי עֵץ הָדָר כַּפֹּת תְּמָרִים, וַעֲנַף עֵץ-עָבֹת, וְעַרְבֵי-נָחַל; וּשְׂמַחְתֶּם, לִפְנֵי ה' אֱלֹהֵיכֶם שִׁבְעַת יָמִים" - דהיינו "משלכם" ומכספכם. אך לא למצוות ערבה בבית המקדש - כאן על שליחי הציבור מוטלת החובה לספק את הערבות.
לפי הרמב"ם, הכינו תושבי מוצא ענפי ערבה בכמויות גדולות ובאופן קבוע כל שבעת ימי החג. "הדבר היה כרוך בטרחה מרובה, הן בגידול עצי ערבה בשטחים נרחבים, והן בקטיף ענפי הערבה, וכן בנשיאת ענפים במשקל רב על גבי בהמות ממוצא לירושלים, וזאת תוך הקפדה להבאתם בטריות למקדש למרות המרחק".
בית מתתיהו
מפת ז'אקוטן
פינגווין שחור-רגל
פינגווין שחור-רגל (שם מדעי: Spheniscus demersus) הידוע גם כפינגווין אפריקאי (ובעבר כפינגווין חמורי, על-שם קריאותיהם, המזכירות במידה רבה נעירות חמור) הוא מין פינגווין הנמצא בחופי דרום-מערב אפריקה וחי במושבות ב-24 איים בין נמיביה לבין מפרץ אלגואה, סמוך לפורט אליזבת, דרום אפריקה.
תיאור.
אורכו של הפינגווין כ-68–70 ס"מ, ומשקלו בין 2 ל-5 ק"ג. גופו של הפינגווין צבוע בשחור ולבן, ויש לו עור חשוף בצבע ורוד מסביב לעין. כאשר הפינגווין מתחמם, מגיע יותר דם לבלוטות אלו, כך שיתקרר באוויר הסובב את הבלוטות, ובמצב זה הבלוטות מקבלות צבע ורוד יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות ובעלי חוטם גדול יותר. צבעיהם של הפינגווינים שחורי-הרגל משמשים להסוואה - צבע לבן, שמסווה את הפינגווינים מעיני טורפים תת-מימיים, ושחור, עבור טורפים שמסתכלים על הפינגווינים כשהם שוחים מלמעלה.
במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 החלו הפינגווינים להתיישב בחוף בולדרס שבדרום אפריקה. החוף מהווה אתר משיכה לתיירים, והפינגווינים נותנים לבני אדם להתקרב אליהם עד למרחק של מטר.
בשנת 2000 התבקעה מול חופי קייפטאון מכלית נפט שגרמה לפגיעה קשה באוכלוסיית הפינגווינים שחורי הרגל באזור. 35 אלף פינגווינים חולצו מהאזור המזוהם.
התנהגות.
אין לפינגווינים עונת רבייה מוגדרת, אך עונת הרבייה העיקרית מתחילה בפברואר. הנקבה מטילה שתי ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-38–42 ימים. הגוזלים בוקעים כשהם מכוסים פלומה, וההורים מתחלקים בטיפול באפרוחים שנמשך כ-8 שבועות.
תזונה.
הפינגווינים ניזונים מדגים, דיונונים וסרטנים. בחיפושיהם אחר מזון הם עשויים להרחיק למרחק של כ-50 קילומטרים מהחוף.
TVXQ (בקוריאנית: 동방신기 ובתרגום חופשי:"האלים העולים של המזרח") היא להקת בנים מקוריאה הדרומית שכוללת כיום שני חברים המתמחים בשירה, א-קאפלה וריקוד. הלהקה החלה את דרכה עם חמישה חברים בשנת 2003 תחת חברת הכישרונות SM Entertainment.
בשנת 2009 נכנסו שלושה מחברי הלהקה, קים ג'אג'ונג, קים ג'ונסו ופארק יוצ'אן, לתהפוכות משפטיות עם החברה תחתה פעלו. בשנת 2010 השלושה פרשו מהלהקה והקימו את JYJ. כיום, TVXQ חזרו לבמה בהרכב חדש הכולל את שני חברי הלהקה הנותרים- ג'אנג יונהו ושים צ'אנגמין.
TVXQ ידועים כאומנים מובילים בתופעה הנקראת "הגל הקוריאני" (באנגלית: The Hallyu Wave) שבה אומנים בתעשיית הבידור הקוריאנית צוברים פופולריות מחוץ לקוריאה. מאז שפרצו לתעשייה הקוריאנית צברו מעריצים רבים במדינות המזרח הרחוק. בנוסף, ללהקה קיים בסיס מעריצים יציב בשאר העולם, כמו מדינות אירופה, אמריקה הדרומית, אמריקה הצפונית והמזרח התיכון.
מידע.
2003-2004: הופעת בכורה ואלבום ראשון.
הופעת הבכורה של TVXQ נערכה בתאריך 26 בדצמבר 2003, במהלך מופע משותף של הזמרות בואה ובריטני ספירס. הם ביצעו את הסינגל הראשון שלהם ""Hug", איתו הופיעו במהלך החצי הראשון של שנת 2004 וצברו פופולריות רבה בזכותו. פופולריות שגברה עם הופעת הסינגל השני, בהמשך השנה, "The Way U Are"". לקראת סוף השנה, בתאריך 13 באוקטובר 2004, יצא האלבום הראשון של הלהקה "Tri-Angle". האלבום מכר 242,580 עותקים והגיע למקום 8 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2004. בסוף השנה, זכו TVXQ בכל ארבעת טקסי המוזיקה הנחשבים בקוריאה בתואר "האמן החדש הטוב ביותר", והבטיחו בכך את מקומם כאמנים חדשים ומצליחים.
באותה תקופה נבחר השם למועדון המעריצים שלהם, "קסיופאה", על שם קבוצת כוכבים בעלת שם זהה, בקבוצה זו חמישה כוכבים התואמים את מספר חברי הלהקה. בשנת 2007 שבר "קסיופאה" את שיא הגינס של מועדון המעריצים הגדול בעולם, עם 800,000 חברים.
2005: הכניסה לשוק היפני.