בין 1873 ל-1882, לפרג חי בלונדון, ונמנע מלעסוק ברפואה (שלדעתו אין היא אלא רמאות והונאה). הוא פתח סדנת פוטוליטוגרפיה (הדפס העתקי צילומים), אך ההכנסה המוגבלת שלו אילצה אותו לבקש כסף מאנגלס בכמה הזדמנויות. הודות לסיועו של אנגלס, הוא החל לתקשר עם תנועת העובדים הצרפתיים מלונדון, לאחר שהחלה להשיב לעצמה את הפופולריות שאבדה בעקבות הדיכוי הריאקציונרי בתקופת הנשיא אדולף טייר, בשנים הראשונות של הרפובליקה הצרפתית השלישית. משנת 1880 עבד שוב כעורך העיתון L'Egalité . באותה שנה, החל לפרסם בעיתון את הטיוטה הראשונה של "הזכות לעצלות". ב-1882 החל לעבוד בחברת ביטוח, שאפשרה לו לעבור לפריז ולהיות מעורב יותר בפוליטיקה הסוציאליסטית הצרפתית. יחד עם ז'יל גד וגבריאל דוויל, הוא החל להוביל את פעילותה של מפלגת הפועלים הצרפתית החדשה. פעילותו הפוליטית, המתמקדת בארגון אינטנסיבי של כנסים ועצרות פועלים ואינטלקטואלים בערי שדה ברחבי צרפת, נחשבת באותם ימים פעילות קיצונית ומסוכנת. לפארג נמצא במעקב משטרתי מתמיד, ולעיתים אף נעצר ומושלך לכלא לתקופות קצרות. ב-1883 נבחר כחבר פרלמנט. ב-1893 מצטרף למפלגה הסוציאליסטית של צרפת שהוקמה על ידי ידידו לואי אוגוסט בלאנקי, ואשר זכתה בבחירות ב-1902 כחלק מגוש השמאל.
מותו.
בשנים האחרונות לחייו הזניח את הפוליטיקה, ועבר לגור בפאתי פאריס בכפר דרוויל. לפרג הגביל את תרומתו לכתיבת מאמרים, וכן התכתב מדי פעם עם כמה מהפעילים הסוציאליסטים הידועים של התקופה, דוגמת קרל קאוטסקי, יילמאר ברנטין, וקרל ליבקנכט. בלילה שבין ה-26 ל-27 בנובמבר 1911 פול ולאורה לפארג הזריקו לעצמם חומצת ציאניד בביתם. במכתב הפרידה כתב לפארג:
הגותו.
לפארג, בספרו "הזכות לעצלות", קרא תיגר על תפישת העבודה בעולם הקפיטליסטי. וכתב מתחושה של צורך לפעול נגד הדיכוי על כל צורותיו, למען שוויון זכויות מלא לכל אדם ואזרח. לפארג זעם על עיוורונם של המוני העובדים המשתפים פעולה שלא מדעת, עם תעשיינים, אנשי דת, נדבנים ופוליטיקאים, המתחזים למבקשי טובתם, אך מעמיקים ומנציחים בכך את ניצולם. העבודה מסוג זה אינה אלא עבדות שכל מטרתה להעשיר את העשירים ולאפשר את המשך שיעבודו של האדם. מה שמאפשר לנצלנים האלה לכבול אליהם את בני האדם, במעגל הנמשך כל ימי חייו של האדם העובד, היא שיטת העבודה בשכר, שהיא "סוג העבדות הגרוע ביותר", כדבריו. העבודה בשכר כובלת את העובד למעביד ומונעת ממנו לפתח את אישיותו, להרחיב את השכלתו, להעמיק את מודעותו האישית, החברתית והתרבותית. זהו מעגל אין סופי שבו האדם נדון לצרוך מכל הבא ליד, ובכך הוא משלים למעשה את שיעבודו ומחזיר את השכר שקיבל לכיסו של המעביד.
ב-1886, פרסם את הספר הסאטירי "דת הקפיטל", בו מוצג כינוס דמיוני בהשתתפות נציגי הבורגנות הבינלאומית, הממשלות והדת הקתולית. בניסיון לבלום את התפשטות הרעיונות הסוציאליסטיים הם מכריזים על דת חדשה - דת הקפיטל, שאלוהיה הוא "האל היחיד שטרם פגש באתיאיסט", בית המקדש שלה הוא הבורסה ורוח הקודש שלה היא האשראי.
זב (טמא)
כוכב בהיר (סרט)
כוכב בהיר (באנגלית: Bright Star) הוא סרט דרמה ביוגרפי רומנטי משנת 2009 בהפקה בריטית-צרפתית-אוסטרלית המבוססת על שלוש שנות חייו האחרונות של המשורר ג'ון קיטס ומערכת היחסים הרומנטית בינו לבין פאני ברון. בסרט מככבים בן וישו בדמות קיטס ואבי קורניש בתפקיד פאני. ג'יין קמפיון שביימה כתבה גם את התסריט בהשראת הביוגרפיה של קיטס מאת אנדרו מושן. מושן שימש גם כיועץ לגבי התסריט. הסרט השתתף בתחרות בפסטיבל הקולנוע בקאן ה-62, והוא הוקרן לקהל הרחב ב-15 במאי 2009. שם הסרט נלקח מהסונטה של קיטס "Bright star, would I were steadfast as thou art" שאותה כתב כשהיה עם ברון.
תקציר עלילה.
בשנת 1818 בהמפסטד פאני ברון הצעירה (אבי קורניש) מתוודעת למשורר ג'ון קיטס (בן וישו) באמצעות משפחת דילק. בצמוד לבית משפחת דילק מתגורר צ'ארלס בראון (פול שניידר). בראון הוא חברו של קיטס, שותף למגורים ועמית לכתיבה.
אופייה הפלרטטני של פאני מנוגד לטבעו המרוחק של קיטס. היא מתחילה להימשך אליו אחרי שאחיה ואחותה קונים עבורה את ספר שיריו "אנדימיון". מאמציה לתקשר איתו אינם עולים יפה עד שהוא רואה כמה גדול צערה על מותו של אחיו טום. קיטס מתחיל להיפתח אליה ומבלה את חג המולד עם בני משפחת ברון. הוא מתחיל לתת לה שיעורי שירה, ומתברר שהמשיכה ביניהם היא הדדית. פאני מודאגת מכך שהוא אינו מחזר אחריה, על כך סוברת אמה (קרי פוקס) ש"מר קיטס יודע שהוא אינו יכול לחבב אותך, אין לו אמצעי מחיה ולא הכנסה".
אחרי שפאני מקבלת מכתב ליום ולנטיין מבראון, קיטס מתעמת איתם ושואל אם הם נאהבים. בראון שלח את המכתב כהלצה, אבל הוא מזהיר את קיטס מפני פאני, ואומר שהיא פלרטטנית ומשחקת ברגשותיו. פאני נפגעת מהאשמותיו של בראון, ומחוסר האמון של קיטס. היא מפסיקה את השיעורים שלהם ועוזבת. באביב משפחת דילק עוברת לווסטמינסטר, וחצי הבית שלהם נשאר פנוי עבור משפחת ברון למשך שישה חודשים. פאני וקיטס מחדשים את הקשר ביניהם ומתאהבים זה בזו. מערכת היחסים נקטעת בפתאומיות כשבראון משכיר את חלקו בבית למשך הקיץ ועוזב עם קיטס ללונדון, שם יוכל קיטס להרוויח מעט כסף. פאני שבורת לב, והיא מתנחמת במכתבי האהבה שכותב לה קיטס. כשהם חוזרים בסתיו, אמה של פאני מביעה את החשש שהקשר של פאני למשורר ימנע ממנה מחזרים אחרים. פאני וקיטס מתארסים בסתר.
בחורף קיטס לוקה בשחפת. במשך שבועות אחדים עד האביב הוא מתאושש. חבריו אוספים עבורו כסף כדי שיוכל לבלות את החורף הבא באיטליה, באקלים חם יותר. בראון שהכניס להיריון את המשרתת, אינו יכול ללוות אותו, וקיטס מוצא מקום מגורים בלונדון למשך הקיץ. בעקבות התקף של מחלתו הוא עובר לגור עם משפחת ברון. כשספרו החדש שיצא לאור מתחיל להצליח, אמה של פאני נותנת את ברכתה לנישואיהם, אחרי שיחזור מאיטליה. בלילה לפני שהוא עוזב, קיטס ופאני נפרדים בדמעות. קיטס נפטר באיטליה בפברואר מסיבוכים של מחלתו, כפי שמת אחיו טום לפני כן.
ברגעים האחרונים של הסרט, פאני גוזרת את שערה כאות אבל, לובשת בגדים שחורים, ומהלכת במשעולים מכוסי השלג בהם הלך קיטס פעמים רבות. שם היא קוראת את סונטת האהבה שכתב עבורה "כוכב בהיר" כשהיא מתאבלת על מותו של אהובה.
הפקה.
בנוסף לשיר "כוכב בהיר" מצוטטים בסרט השירים "La Belle Dame sans Merci" ו"אודה לזמיר". גם קמפיון וגם וישו ערכו מחקר מעמיק כהכנה לסרט. שורות רבות בתסריט לקוחות ממכתביו של קיטס. במהלך הצילומים וישו למד לכתוב בעזרת קולמוס ודיו. המכתבים שפאני ברון מקבלת מקיטס בסרט נכתבו בידי וישו עצמו.
ג'נט פטרסון שעבדה עם קמפיון יותר מ-20 שנה, שימשה כמעצבת תלבושות וכמעצבת הפקה של הסרט.
בית הייד והאחוזה הייד בבדפורדשייר שימשו כאתר צילומים לבית קיטס בהמפסטד. חלק מהצילומים נערכו באולפני אלסטרי.
קבלה וביקורת.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. האתר Rotten Tomatoes מדווח ש-83% מתוך 166 מבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית, עם ציון ממוצע של 7.3 מתוך 10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון ממוצע של 81 מתוך 100, המתבסס על 31 מבקרים.
פסקול.
פסקול הסרט יצא בחברת לייקשור רקורדס בהפצה דיגיטלית (iTunes, ו-Amazon Digital) ב-15 בספטמבר 2009, ולחנויות ב-13 באוקטובר 2009. הפסקול כולל מוזיקה מקורית מאת מארק ברדשו ודיאלוגים מתוך הסרט בקולותיהם של וישו וקורניש.
ג'אן לימינג
ג'אן לימינג (באנגלית: Jan Leeming; נולדה ב-5 בינואר 1942) היא מגישת טלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה.
לימינג נולדה במחוז קנת ועבדה תקופה כשחקנית ומנחה באוסטרליה וניו זילנד.
ב-1966 הופיעה בקומדיית המצבים "Hugh and I". ב-1969 החלה להנחות את תוכנית המדע לילדים "Tom Tom" בערוץ BBC1 וביצעה זאת עד 1970. מ-1976 ועד 1979 הגישה את תוכנית המגזין "Pebble Mill at One", באותה תקופה גם לקחה חלק בהגשת תוכנית הרדיו "Woman's Hour". ב-1979 הנחתה את תחרות מיס אנגליה בה זכתה קרוליין סיוורד. היא הנחתה את אירוויזיון 1982 בהרוגייט.
ב-1999 הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "Whatever Happened to Harold Smith?". ב-2006 התמודדה בתוכנית המציאות "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!". ב-2010 הופיעה בתוכנית "בואו לאכול איתי" בפרק ספיישל בו השתתפו ידוענים בתוכנית.
היא נישאה חמש פעמים ולה בן אחד.
טדסה גטהון
טדסה גטהון (נולד ב-20 בדצמבר 1997) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל בריצת 10,000 מטר (2019) ובמרוצי שדה (2019), ושיאן ישראל בריצת חצי מרתון, ביחד עם מארו טפרי ובריצת 5 ק"מ (כביש).
ביוגרפיה.
גטהון נולד בכפר ליד גונדר שבאתיופיה, להוריו טגרו וטאריק, ועלה לישראל‏ בשנת 2012.
בתחילה הגיעה למרכז קליטה בצפת, ומשם החל ללמוד בפנימיית כפר הנוער תו"מ בחרב לאת, שם התחיל להתאמן בריצה בכיתה ט'.
בשנת 2016 זכה בשלוש מדליות זהב באליפות ישראל לנוער, ובשנת 2017 החל להתאמן אצל זוהר זימרו, גם הוא בוגר כפר הנוער תו"מ.
הוא שירת בצבא, כמד"סניק (מדריך ספורט) בכושר קרבי.
בחודש פברואר, באליפות ישראל במרוצי שדה, סיים גטהון במקום השמיני. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל בריצת 10000 מטר, סיים במקום השמיני בתוצאה 29:46.05 דקות. באליפות ישראל שנערכה בחודש יולי, סיים במקום השמיני בריצת 5000 מטר, בתוצאה 15:11.19 דקות.
באליפות אירופה עד גיל 23, סיים במקום ה-15 בריצת 10000 מטר, בתוצאה של 30:37.49 דקות.
מדליה ראשונה באליפות ישראל.
באליפות ישראל בריצת 10000 מטר, זכה גטהון במדליית ארד, בשיא אישי חדש של 28:57.35 דקות, אחרי איימרו עלמיה (28:55.89 דקות) וגירמה אמרה (28:56.75 דקות).