ב-14 באוקטובר נערכה החטיבה באזור שיח מסכין שבסוריה. בהמשך אותו היום החלה החטיבה בתנועה מאובטחת לאזור הקרבות. למחרת היום נעשו פעולות תאום בין הצבאות והוחלט להכפיף את הכוחות הירדניים לכוחות העיראקיים שכבר ניהלו מספר קרבות מול צה"ל.
ב-16 באוקטובר בבוקר השתתפה חטיבה 40 במתקפה נגד כוחות צה"ל במובלעת, יחד עם כוחות עיראקים וסורים. ההתקפה הירדנית לא הייתה מתואמת עם זו הסורית והעיראקית, וידיעות על המתקפה נקלטו בצה"ל. אוגדה 210, שהגנה על דרום המובלעת, התארגנה מול הירדנים עם חטיבות 179 ו-679.
הירדנים התקדמו צפונה בשני טורים עם גדוד טנקים וגדוד חרמ"ש לכיוון התילים אל-מל ומסחרה. כשפנו צפון-מערבה לכיוון תל אל-מל נחשף אגפם לטנקי חטיבה 179, וכלים רבים נפגעו. הירדנים ניסו להחלץ, ספגו אש גם מחטיבה 679, ובהמשך הותקפו בטעות על ידי כוחות עיראקיים בשל היותם מצוידים בטנקים דומים לאלה של צה"ל. בהתקפה נפגעו לחטיבה הירדנית כ-20 טנקים ונגמ"שים והם נסוגו.
ביומיים הבאים התארגנה חטיבה 40 מחדש וצברה כוחות. ב-18 באוקטובר הגיע המלך חוסיין לבקר את חיל המשלוח בסוריה.
ב-19 באוקטובר הצטרף הכוח הירדני שוב להתקפה מתואמת סורית-עיראקית-ירדנית. גם הפעם סבלה ההתקפה מחוסר תיאום, והכוח הירדני החל במתקפה בשעה 9 בבוקר, כשעתיים לאחר הכוח העיראקי. חטיבה 40 הירדנית נעה צפונה בשני מאמצים מתל חארה לכיוון תל מסחרה ואום בוטנה (שנכבש בלילה על ידי צה"ל). באזור היו פרושים טנקי חטיבה 4 מאוגדה 146 ובקרב שהתפתח נפגעו כ-17 טנקים ירדנים. ההתקפה הירדנית נבלמה וחטיבה 40 נסוגה לאחור.
לאחר קרב זה החליטה ירדן לתגבר עוד את כוחותיה בסוריה והגיעה לכוח דיווזיוני שכלל שתי חטיבות שריון וכוחות מסייעים. תגבור הכוחות הסתיים ב-22 באוקטובר והכוחות הרעננים היו ערוכים להתקפה מחודשת על כוחות צה"ל שבמובלעת.
הכוחות הסוריים, העיראקיים והירדניים תכננו לצאת למתקפה רחבה ב-23 באוקטובר, אך בשל הפסקת האש תוכנית זו לא יצאה לפועל והכוח הירדני לא השתתף עוד בקרבות.
לאחר הפסקת האש שיחררו הירדנים בהדרגה כוחות מילואים ויצבו קו הגנה מדרום למובלעת שכבש צה"ל.
ב-1 בינואר 1974 הוחזר חיל המשלוח הירדני לארצו.
תחקור הקרבות.
לאחר חזרתו של חיל המשלוח תיחקרו הירדנים את הקרבות והגיעו למסקנה כי הצבא הירדני עם ציודו הנוכחי לא רק שלא יוכל לעמוד בפני צה"ל, אלא אף לא יוכל לעמוד בפני הצבא העיראקי או הצבא הסורי.
כתוצאה ממסקנה זו החליט המשטר על ארגונו מחדש של הצבא הירדני וציודו באמצעי לחימה מערביים ומודרניים (בעיקר אמל"ח אמריקאי) תוך שיפור רמת הניידות של כוחות הקרקע.
מאוחר יותר נטען כי המלך חוסיין אמר כי עשה שתי טעויות מול ישראל: האחת שיצא למלחמת ששת הימים והשנייה שלא יצא למלחמה עם ישראל ביום הכיפורים.
צבי הדר
צבי הדר (1929 – 28 ביולי 2021) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1968–1973.
ביוגרפיה.
הדר נולד בתל אביב, למד בגימנסיה העברית "הרצליה" והצטרף לארגון ההגנה בגיל 15. שירת במשטרת היישובים העבריים ובמלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה בגדוד 51 של חטיבת גבעתי. ב-1952 סיים לימודי כלכלה ומשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1955 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית. התמחה אצל השופט שמעון אגרנט בבית המשפט העליון. בזמן הלימודים יצא לקורס מפקדי פלוגות וקיבל דרגת סרן.
ב-1956 חזר לשירות קבע בצה"ל, סיים קורס מג"דים ושירת כתובע צבאי בעזה בתקופת מלחמת סיני וכתובע בבית הדין המיוחד למניעת הסתננות. שירת כסנגור בחיל האוויר, רמ"ד הדרכה, וסנגור ראשי בפיקוד הדרום ובגייסות השריון. ב-1963 הועלה לדרגת סגן-אלוף.
ב-1966 יצא ללימודי דוקטורט במשפט בינלאומי באוניברסיטת לונדון, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושאי הגנת רכוש פרטי בזמן מלחמה. עם סיום הלימודים מונה ב-1 בספטמבר 1968 לפרקליט הצבאי הראשי בדרגת אלוף-משנה. ביוני 1973 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו היה שותף במשרד עורכי דין יחד עם בכירים נוספים מהפרקליטות הצבאית בדימוס. ב-1981 שימש סנגורו של עיזאת נאפסו, קצין מודיעין בצה"ל ממוצא צ'רקסי, שהואשם והורשע בריגול.
הדר נפטר ב-28 ביולי 2021.
אהרן מויאל
ר' אהרן מויאל (1813 – יולי 1899) היה סוחר יהודי-מרוקאי עשיר מרבאט שעלה לארץ ישראל והיה לאחד ממנהיגי היישוב היהודי ביפו. ראשון היהודים שגרו מחוץ לחומות יפו העתיקה ('בית הגבירים' , כיום רחוב יפת 2-10, נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19, על שטח מצדית והחפיר על דרך עזה העתיקה שהגנה על חומת העיר), ואבי משפחת מויאל בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
אהרן מויאל נולד ברבאט, מרוקו בשנת 1813, בן למשפחת רבנים ממגורשי ספרד. אביו היה משה מויאל. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי וכן השתלם בשפות זרות ובמסחר. הוא הצטיין בעבודתו כסוחר וצבר ממון רב, והיה לאחד מעשירי קהילת יהודי רבאט ומנהיגיה. ברבאט נשא לאישה את מסעודה לבית עמיאל.
בשנת 1852 (לפי מקורות אחרים בשנת 1860) מכר את רכושו הרב בבניינים וקרקעות ועלה לארץ ישראל ביחד עם משפחתו ועוד עשרות מבני קהילתו. הקבוצה שטה לארץ ישראל בספינה שבבעלותו. תחילה התיישב עם משפחתו בחיפה, ולאחר שלוש שנים עבר ליפו. הוא רכש ביפו אדמות, בניינים וחנויות, והיה ליהודי הראשון שבנה למשפחתו בית גדול גם מחוץ ליפו העתיקה. בהמשך נכנס לתחום הפרדסנות בשותפות עם ערבי-נוצרי בשם יוסף עשור, בבעלותם היה פרדס בשכונת עג'מי באזור שנקרא "אום אל עאצם" (לפי המסורת היה המקום בית קברות לחיילי נפוליאון שמתו במגפת הדבר בעת כיבוש יפו ב-1799).
מויאל ייסד ביפו מוסדות קהילתיים שונים, כולל תלמוד תורה ספרדי. בביתו שמחוץ לעיר הקים בית כנסת פרטי שבו פעלה גם ישיבה. הוא סייע לקליטתם של עולים יהודים נוספים ביפו ולגידול הקהילה היהודית בעיר.
באחרית ימיו התיישב בירושלים בבית שקנה לו בשכונת נחלת שבעה. ביתו שימש ככולל לעדת המערביים בעיר.
מויאל נפטר בירושלים בז' באב תרנ"ט.
צאצאיו, בני משפחת מויאל, היו לאחת המשפחות המרכזיות בנוף של יפו במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. היו לו ארבעה בנים; ביניהם יוסף ביי מויאל, אברהם מויאל (ששימש כממונה מטעם הברון רוטשילד, חברת כי"ח ואגודת חובבי ציון בניהול ענייניהם בארץ), שלום מויאל ואליהו מויאל, שנותר במרוקו והיה רב ברבאט.
אייזק מאיר דיק
אמ&quot;ד
כריסטיאן קנביך
ג'יין הורוקס
ברברה ג'יין הורוקס (באנגלית: Barbara Jane Horrocks; נולדה ב-18 בינואר 1964) היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה מועמדת פרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה המוזיקלית "קול קטן".
ביוגרפיה.
הורוקס נולדה בעיירה רוטנסטול שבמחוז לנקשייר, צפון אנגליה, בתם של ברברה וג'ון הורוקס, הקטנה מבין שלושה אחים.
הורוקס למדה אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והחלה את הקריירה שלה בהופעות מסביב לאירופה עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
התפרסמה לראשונה בבריטניה ולאיגוד המבקרים האמריקני בקומדיה של מייק לי "מותק של חיים", בתור ניקולה, התאומה המחוצנת הסובלת מהפרעות אכילה. בפנטזיה הקומית של ניקולס רוג "המכשפות" גילמה את אן אירוויין, העוזרת של מנהיגת המכשפות.
ב-1997 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "הכתמים", כמו כן הופיעה בדרמה המוזיקלית "קול קטן", עיבוד קולנועי למחזה המוזיקלי "עלייתה ונפילתה של ליטל וויס" מלפני ארבע שנים בכיכובה של הורוקס. הופעתה בסרט בתור לורה בעלת החרדה החברתית עם הכישרון המוזיקלי יוצא הדופן הייתה הטובה בקריירה של הורוקס והקנתה לה מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א.
שיחקה במשך חמש עונות בקומדיית המצבים הבריטית "פשוט נהדרת" בתפקיד באבל העוזרת האישית של אשת יחסי הציבור אדינה מונסון (ג'ניפר סונדרס).
הורוקס דיבבה את האלמנה השחורה בפנטזיית האנימציה של טים ברטון "חתונת הרפאים" ואת התרנגולת השמנה באבס בסרט האנימציה "מרד התרנגולים".
ב-2009 גילמה את הזמרת והשחקנית הבריטית הנערצת גרייסי פילדס בהפקה הביוגרפית "גרייסי".
הורוקס מתגוררת בפרבר טוויקנהאם שבמרכז לונדון עם בעלה המחזאי ניק ויוויאן ושני ילדיה.
רנה ריצ'רדס
רנה ריצ'רדס (באנגלית: Renée Richards, נולדה ב-19 באוגוסט 1934) היא אופתלמולוגית אמריקאית, סופרת, ושחקנית טניס מקצוענית לשעבר. בשנת 1975 עברה ריצ'רדס ניתוח להתאמה מגדרית. היא התפרסמה לאחר שבשנת 1976 אסרה עליה האגודה האמריקאית לטניס את ההשתתפות באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס כיוון שנולדה כזכר. היא ערערה לבית המשפט העליון של ניו יורק שפסק לטובתה שנה לאחר מכן, פסיקה שנודעה כציון דרך בתחום זכויות טרנסג'נדרים.
ביוגרפיה.
ריצ'רדס נולדה בשם ריצ'רד רסקינד למשפחה יהודית בניו יורק וכאשר הייתה בת שש עברו הוריה לפורסט הילס. היא גדלה, לדבריה, כ"ילד יהודי טוב". מגיל צעיר היא הצטיינה בטניס, ודורגה במקום העשירי לנוער בשנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. היא הייתה הקפטן של קבוצת הטניס של בית הספר שלה וזכתה בתארים שונים.
היא נרשמה ללימודים באוניברסיטת ייל, שם הרגישה לא בנוח עם יהדותה. היא שחקה במסגרת קבוצת הטניס של האוניברסיטה בתחילה לבד, ומאז שנת 1954 כקפטן הנבחרת. אחרי ייל התקבלה ריצ'רדס לבית ספר לרפואה של אוניברסיטת רוצ'סטר, ובהמשך התגייסה לצי האמריקני, שם הגיעה לדרגת לוטננט קומנדר (רס"ן). היא פיתחה קריירה בניתוח עיניים עם התמחות במקרים של פזילה. בשנת 1972 היא העפילה לגמר גביע הטניס לגברים מעל גיל 35.
מעבר מגדרי.