העיקרון הראשון, המכונה עקרון ההרגלים הקשורים לשירות, גורס שבני אדם מבצעים פעולות פיזיות מסוימות על מנת לעמוד בצרכים או ברצונות של הפרט (למשל, סתימת האף בנוכחות ריח רע - אנו מבצעים פעולת חסימה עם האצבעות כדי שהריח לא יעלה במעברי האף). כאשר בני אדם חווים מצבים דומים לאלה שהם חווים כשיש להם צרכים או רצונות אלה, קיימת נטייה לביצוע אותן תנועות מכוח ההרגל, אף על פי שהן אינן מבוצעות באופן מתאים.
העיקרון השני ידוע כעיקרון האנטיתזה, והוא מתבסס על העיקרון הראשון בכך שהוא מציע שכאשר אנו חווים מצבי נפש מנוגדים לאלו המובילים אותנו להתנהגות מסוימת, אנו נוטים לבצע התנהגויות הפוכות (למשל, במקום לסתום את האף, נושמים נשימה ארוכה ועמוקה).
פרדיגמה ביו-אבולוציונית.
על פי הפרדיגמה, פעולות חיבה מדגישות את הצורך להיות שייך, הסבר לכך הוא כי הצורך להיות שייך הוא מניע אנושי בסיסי. בני אדם מוכנים מלידה לחפש, ליצור, לשמור ולהגן על יחסים בינאישיים חזקים. דחף זה הוא הבסיסי למצב האנושי, בני אדם נוהגים לחפש קשרים בין אישיים משמעותיים שהם סובלים מקיפוח יחסי. גם החוויה הרגשית וגם הביטוי ההתנהגותי של אותם קשרים הכרחי.
זא'ן דה לה ולט
ז'אן פריסו דה לה ולט (Jean Parisot de la Valette; 1494 - 21 באוגוסט 1568) היה הגראנד מאסטר ה-49 של מסדר אבירי יוחנן הקדוש מירושלים. הוא הצטרף למסדר בפרובאנס שבצרפת ונלחם בהצטיינות נגד הטורקים ברודוס.
הוא נכלא במלטה לזמן קצר בעת ההתקפה בגוזו ומאוחר יותר שרת כמושל בטריפולי, בה החזיק המסדר לזמן קצר. הוא נבחר לראש המסדר בשנת 1559 ונלחם כדי להדוף את הטורקים בעת המצור הגדול על מלטה בשנת 1565. אחרי ניצחון המסדר זכה דה לה ולט לתהילה רבה באירופה, אך דחה את ההצעה למנותו לקרדינל.
אחרי המצור הגדול החל דה לה ולט בבניית העיר החדשה ולטה בשנת 1566. העיר, הקרויה על שמו, היא בירת מלטה עד היום.
סנדור קוקסיס
המצור הגדול על מאלטה
בוגר אוניברסיטה
"בוגר" הוא תואר אקדמי שניתן לאדם שסיים לימודים המובילים לתואר זה במוסד אקדמי מוכר. תואר זה קרוי גם "תואר ראשון", משום שהוא הראשון בסדר התארים האקדמיים שאדם יכול לרכוש. לרוב, הלימודים לתואר הראשון נמשכים 3 שנים, אך ישנם מספר תארים ראשונים שלימודיהם נמשכים 3.5 שנים (כמו משפטים ורוקחות), 4 שנים (כמו הנדסה וסיעוד), או 5 שנים (כמו אדריכלות).
מקור השם.
שמות התארים הראשונים בישראל מתחילים ב-"...Bachelor of". מקור השם הוא בימי הביניים, אז ניתן התואר באוניברסיטאות אירופה למסיימי לימודי הטריוויום. הטריוויום הוא כינוי לשלוש האמנויות: דקדוק, רטוריקה ולוגיקה. אלו נחשבו האמנויות הבסיסיות יותר והחשובות פחות מתוך שבע האמנויות החופשיות באוניברסיטאות אירופה בתקופת ימי הביניים. הן היו ידועות גם כאמנויות הליברליות, מכיוון שרק לאנשים חופשיים היה מותר ללומדן.
מקור המילה טריוויום בלטינית, ומשמעותה – "שלוש הדרכים". הטריוויום היה נלמד בשנים הראשונות באוניברסיטאות ונחשב רק כהכנה ללימודים יותר מתקדמים (הקואדריוויום - "Quadrivium") – אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה. התואר Baccalauréat נטבע בצרפת, בה ניתן התואר לתלמידים שסיימו את לימודי הטריוויום באוניברסיטת פריז. Baccalauréat היא הצורה הלטינית המאחדת של המונח הצרפתי Bas chevalier שמשמעותו המילולית היא אביר צעיר. במשך השנים אוניברסיטאות רבות אחרות אימצו את הנוהג, אולם המילה Baccalauréat קוצרה ל-Bachelor (שמשמעותו באנגלית היא: רווק; שכן רק רווקים יכלו להרשות לעצמם לימודים גבוהים), מונח המשמש עד היום כתואר ראשון במוסדות אקדמיים בישראל ובמדינות רבות אחרות. התרגום לעברית המקובל בישראל למונח זה הוא "בוגר ב..." אף על פי שזה אינו תרגומו המילולי של המונח.
מסלול לימודים.
בתחילת הלימודים לתואר ראשון על הסטודנט לבחור את מסלול הלימודים שבו ילמד. לכך יש וריאציות אחדות:
התואר בישראל במאה ה-21.
בשנת 2014/15 סיימו את לימודי התואר הראשון בישראל כ-49,700 סטודנטים: ישנו מספר רב של תארים המוכרים בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה. אלה הם שמות התארים הנפוצים ביותר בישראל בעשור השני של המאה ה-21:
תארים תלת-שנתיים.
וגם Bachelor of Fine Art, ובקיצור B.F.A.
מדעים מדוייקים
רונה קינן
רונה (אהרונה) רחל קינן (נולדה ב־26 ביולי 1979) היא זמרת-יוצרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית, זמרת השנה לשנת 2009.
ביוגרפיה.
קינן נולדה ביפו, בתם של הסופר והעיתונאי עמוס קינן וחוקרת הקולנוע והסופרת נורית גרץ. גדלה וחיה בתל אביב. אחותה היא העיתונאית והעורכת שלומציון קינן.
הופעתה הראשונה מול קהל גדול התקיימה בשנת 1997, כשהשתתפה במופע שיצר ערן צור לפסטיבל "נקסט": "אתה חברה שלי" – שירי יונה וולך המולחנים. במופע הוקלטו מבחר משיריה של וולך, חלקם בלחנים מוכרים (בין היתר מהתקליט "בציר טוב" של אילן וירצברג ושמעון גלבץ), אך רוב הלחנים נכתבו על ידי צור ושותפיו למופע. קינן הלחינה למופע את שיריה של וולך "ההכרה שלי נמוגה" ו"קסיוס", שרה (סולו בשירים אחדים וקולות רקע באחרים) וניגנה בגיטרה חשמלית ובגיטרה אקוסטית. בעקבות הצלחת המופע, הוא יצא כאלבום.
בנובמבר 1997 השתתפה קינן במופע לזכרה של ענבל פרלמוטר ובו שרה עם יפעת נץ, יעל כהן, דנה ברגר ואסי לוי את שירה של להקת המכשפות "עד העונג הבא".
משנת 1998 הופיעה יחד עם טל גורדון בגרסאות עדינות לשיריה של גורדון. המופע, שתוכנן במקור להיות חד-פעמי, הצליח מאוד והפך לסיבוב הופעות בן שנתיים שאף הוקלט באלבום, שיצא בשנת 2000 - "רציתי שזה לא ייגמר". המופע והאלבום כללו את מיטב להיטיה של גורדון בגרסאות אקוסטיות וגם ארבעה שירים חדשים.
בשנת 2000 השתתפה קינן בשירת קולות באלבומו של ערן צור "תכלית בתחתית". בשנת 2001 החלה בסיבוב הופעות משלה והוציאה מיני-אלבום ובו ארבעה משיריה: "Train", "Tips", "אהבה שקופה" ו-"Earthquake". בספטמבר 2001 יצא מיני-אלבום להרכב פוליאנה פרנק עם שיר בשם "החופש". בתקליטון נכללה גרסת הופעה חיה לשיר "Strange Fruit" בהשתתפות שבי עוזיאל בבס ורונה קינן בגיטרה ושירה.
בשנת 2003 חזרה קינן להופיע, לקראת אלבום הסולו הרשמי הראשון שלה, "לנשום בספירה לאחור". את צאת האלבום, בהפקתו של יזהר אשדות, הקדימו הסינגלים "אהבה שקופה", "מבול" ו"לחיות נכון". האלבום "לנשום בספירה לאחור" יצא במאי 2004, אחרי עבודה של כחמש שנים, וכלל שירים בעברית ובאנגלית.
בשנת 2005 הופיעה קינן בתוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" וביצעה בדואט עם גידי גוב את השיר "הריקוד המוזר של הלב", שכתבה והלחינה. באלבומו של יזהר אשדות "במרחק נגיעה מכאן" שיצא באותה שנה השתתפה בזמרה בשיר "אבנים". לאלבומה של נורית גלרון "מה שהשמיים נותנים", שיצא ב-2006, הלחינה את שירה של יונה וולך "את יותר מדי". עוד ב-2006, התארחה באלבומו של נתן סלור, "25 שעות".
בין השנים 2005 ל-2008 הייתה קינן אמנית נבחרת של הקרן למצוינות בתרבות.
לאחר צאת האלבום "לנשום בספירה לאחור" יצאה קינן לסיבוב הופעות אקוסטי בכל רחבי הארץ, שבו השתתף מלבדה נגן הגיטרה ערן וייץ. בשנים אלו עבדה על אלבומה השני, "עיניים זרות", שיצא בפברואר 2007. הסינגל הראשון מתוכו היה שיר הנושא, "עיניים זרות", שאתו התחרתה בפסטיבל השירים של ישראל שנה קודם לכן. אחריו יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "הפעם האחרונה", "בתוך אגם קפוא" ו"נס". באלבום נכלל גם השיר "הריקוד המוזר של הלב".
באותה שנה, במלאת ארבעים שנה לאלבומה של להקת "החלונות הגבוהים", הקליטה קינן גרסה מחודשת לשירה של הלהקה "אהבה ראשונה", שכתב אביה עמוס קינן. כמו כן כתבה לאלבומה של יהודית רביץ "עיר קטנה" מאותה שנה את השיר "הפנים שבפנים". בשנת 2007 הצטלמה קינן לקטלוג הקיץ של רשת האופנה "קום איל פו". בשנת 2008 התארחה באלבומו של אוהד חיטמן "הרגע הבא", שבו שרה בדואט עם חיטמן את השיר "נקודת ההתחלה". באותה שנה הקליטה גרסה לשירה של גלי עטרי "סוף העונה", כחלק מהפרויקט "עבודה עברית".
בשנת 2009 הוציאה קינן את אלבומה השלישי, "שירים ליואל". לאלבום קדם הסינגל "אתה מתעורר". האלבום מספר את סיפור חייה של דמות פיקטיבית בשם יואל. לפי קטע שכתבה קינן באתר האינטרנט שלה טרם יציאת האלבום, דמותו של יואל מבוססת באופן רופף על אביה, עמוס קינן (שנפטר מאוחר יותר באותה שנה), ובשם יואל גם נעשית מחווה ליואל הופמן, סופר שאהוב עליה במיוחד. בעקבות האלבום נבחרה קינן כ"זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ לשנת ה'תשס"ט, וכן זכתה בפרס אקו"ם להישג השנה לפזמונאית.
באוקטובר אותה שנה הקליטה קינן גרסת כיסוי לשירה של להקת השמחות "בדרך הביתה", עבור הסדרה התיעודית של תומר הימן "בדרך הביתה". החל משנה זו משתתפת במופע "שלל שיריו" של גידי גוב, בעיבודים, גיטרה ושירה.
היא הגישה יחד עם המשורר דורי מנור את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה מתפייטות" בגלי צה"ל. ביוני 2011 פרשה מהתוכנית.
ביוני 2011 יצא אלבומה הרביעי, "המראות ונחיתות". באלבום זה היא שבה לשתף פעולה עם יזהר אשדות, שהפיק את האלבום. מהאלבום התפרסמו השירים "המראות ונחיתות" ו"הקולב". האלבום הופץ גם במהדורה מיוחדת, הכוללת מספר רצועות נוספות ובהן הקלטות שונות של קינן מפרויקטים שונים בשנים 2008 עד 2010, ובהן "בדרך הביתה" ו"סוף העונה". באותה שנה השתתפה קינן, בגיטרה ובקולות רקע, באלבומו של סגול 59, "עוד נוסע אחד".