בעקבות החלטה זו הוקמה ועדת היגוי בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ראש המועצה הלאומית לכלכלה, מנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל המשרד להגנת הסביבה. ועדה זו בחנה עבודה מקצועית שהוכנה על ידי המשרד להגנת הסביבה והמליצה על:
תשעת הצוותים המקצועיים החלו בעבודתם בחודש יוני 2013. בראש כל צוות עמד נציג ממשלתי בכיר (בדרג מנכ"ל או סמנכ"ל) וחבריו כללו אנשי ממשלה, שלטון מקומי, מגזר עסקי, עמותות ומגזר שלישי, ארגונים יציגים ומומחים מהאקדמיה. הצוותים קיימו פגישות בהם דנו בשאלות מהי איכות חיים בתחום וכיצד ניתן למדוד אותה, בחנו מדדים קיימים בישראל ובעולם וגיבשו שאלות להיוועצות עם הציבור. כל אחד מתשעת הצוותים גיבש, לאחר בחינה של רשימה של 12 מדדים שהועברה לוועדת ההיגוי. את עבודת הצוותים ריכז צוות מלווה שבו היו חברים נציגי משרד ראש הממשלה, המועצה הלאומית כלכלה, המשרד להגנת הסביבה, בנק ישראל והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. בנוסף ליווה את התהליך צוות מהיחידה למדידת איכות חיים של ארגון ה-OECD.
בנובמבר 2014 התכנסה ועדת ההיגוי ובישיבתה בחנה את המלצות הצוותים ובחרה שמונה מדדים בכל תחום. רשימת מדדים זו, בצירוף תוכנית עבודה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לפיתוח המדדים החדשים שאינם זמינים כיום, הוצגה לממשלת ישראל ואומצה ב החלטה מספר 2494 מתאריך 19.4.2015. החלטת הממשלה הטילה על הסטטיסטיקן הממשלתי לפרסם לציבור אחת לשנה את תמונת המצב של המדדים ולפתח את המדדים שאינם זמינים על פי תקציב שהוקצה לשם כך. עוד קבעה הממשלה כי על ועדת ההיגוי לקבוע מדדים בשני תחומים נוספים – טכנולוגיות המידע ופנאי תרבות וקהילה – כפי שעלה מתהליך שיתוף הציבור ומדברי ראש הממשלה בדיון על ההחלטה.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה צפויה לפרסם את דו"ח מצב איכות החיים בישראל הראשון בתחילת שנת 2016. כמו כן, ועדת ההיגוי הקימה שני צוותים העובדים בימים אלו כדי לפתח מדדים בתחומים הנוספים.
שיתוף הציבור בתהליך גיבוש המדדים.
שיתוף הציבור בוצע בשלוש דרכים: ראשית בצוותים התחומיים עצמם, אשר מחצית מחבריהם היו מחוץ לממשלה: חברה אזרחית, אקדמיה, מגזר פרטי ועוד. שנית, באמצעות שאלון מקוון שהיה פתוח לציבור במהלך חודשים מרץ-מאי 2014 ועליו השיבו כ-1,600 משתתפים. המשיבים לשאלון הביעו דעתם על הנושאים שביקשו חברי הצוותים למדוד וכן התבקשו לציין האם יש נושא או תחום נוסף אותו חשוב למדוד כדי לשקף את מצב איכות החיים בישראל. שלישית, באמצעות סדנאות לקהלים שאינם מרבים בשימוש באינטרנט, כגון קשישים, חרדים, בדואים ועוד. בסדנאות, שנערכו בשיתוף פעולה עם ארגון ג'וינט ישראל-אלכא, השתתפו כ-400 נשים וגברים מכל רחבי הארץ ומקשת רחבה של מגזרים וציבורים.
תחומים נושאיים.
התחומים מוצגים על פי סדר הא'-ב'.
מאגרי מידע ומקורות הנתונים.
הגוף האחראי על איסוף הנתונים, עיבודם ופרסומם לציבור הוא הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. כך, מדידת איכות החיים תתבצע באמצעות מגוון הנתונים הזמינים ללשכה בהם סקרי הלמ"ס (כוח אדם, הכנסות והוצאות, הסקר החברתי) ונתונים מנהליים הנאספים על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה או מדווחים לה על ידי גופים שונים (המוסד לביטוח לאומי, המשרד להגנת הסביבה, רשויות מקומיות וכדומה).
מדדי איכות חיים בעולם.
מספר מוסדות וארגונים בינלאומיים מפרסמים כיום מדדים אינטגרטיביים המאפשרים השוואה בינלאומית של אושר או איכות חיים. האו"ם מפרסם מדי שנה דו"ח המבוסס על מדד הפיתוח האנושי, המשווה בין מדינות על בסיס תוחלת החיים, רמת ההשכלה ורמת ההכנסה. מאז שנת 2011, ה-OECD מפרסם אחת לשנתיים את דו"ח How's Life? המשווה את איכות החיים במדינות החברות בארגון על פי מדדים ב-11 תחומים. דוגמה נוספת היא מדד האושר העולמי אשר פותח על ידי הקרן לכלכלה החדשה (NEF), המתכלל גם היבטים של קיימות ודריסת רגל אקולוגית.
בנוסף למדדים בינלאומיים, מספר מדינות פיתחו מדדים עצמאיים, שמטרתם למדוד את איכות החיים באותה המדינה לאורך זמן. היתרון במדדים אלו הוא בהתאמה שלהם למאפיינים הייחודיים לכל מדינה בנפרד. לדוגמה, בריטניה החלה לפרסם מדדי איכות חיים מאז שנת 2011, תחת יוזמה המכונה "מודדים מה שחשוב" (Measuring What Matters). קנדה פיתחה אינדקס של מדדים, המכונה "אינדקס הרווחה הקנדי" (Canadian Index of Wellbeing), המפורסם מדי שנה מאז שנת 2009. אוסטרליה מפרסמת מאז שנת 2002 סט מדדים של קידמה, המחולקים לקטגוריות של חברה, כלכלה, סביבה ושלטון. איטליה גם היא מפרסמת סט של מדדים, הבוחנים את איכות החיים, הצמיחה הכלכלית, אי-השוויון והקיימות במדינה.
קישורים חיצוניים.
מהנעשה בארץ:
מהנעשה בעולם:
הסנאט הלגיונרי
הסנאט הלגיונרי (ברומנית: Senatul legionar) היה גוף מייעץ של התנועה הלגיונרית, שהוקם במפגש הראשון של ראשי הקינים הלגיונרים, ביאשי, בתחילת ינואר 1929.
את הסנאט הלגיונרי יזם קורנליו זליה קודריאנו, מנהיג התנועה הלגיונרית, שחש צורך בגוף בעל יכולת להקרין מכובדות וסמכות אקדמית, שחסרו לתנועתו לאחר הקרע בינו ובין פרופסור אלכסנדרו יואן קוזה. חברי הסנאט לא נבחרו, מנהיג התנועה הציע אותם ומליאת הסנאט קיבלה אותם. קודריאנו קבע שהסנאט צריך להיות מורכב מאינטלקטואלים, איכרים ופועלים בני חמישים ויותר, שניהלו חיים קורקטיים מאוד והוכיחו אמונה בעתיד הלגיונרי וחוכמה. את הסנאט הלגיונרי כינסו כשהמנהיג חש צורך בעצתם.
למעשה האפיונים, שקודריאנו קבע לסנאטרוים לא נשמרו ובמיוחד לא מחסום הגיל וכך מונו סנאטורים צעירים יותר, אפילו בגיל 25 וקודריאנו עצמו, שהיה בן 29, מינה עצמו בתקופה מסוימת בראש הסנאט.
בין הסנאטורים הראשונים היו חריסטקה סולומון (Hristache Solomon), הרופא, גנרל, יון מקרידסקו (Ion Macridescu), גנרל יון טרנוסקי (Ion Tarnoschi), ספירו פצ'לי (Spiru Peceli), קולונל פאול קמבוראנו (Paul Cambureanu) ויון בוטנרו (Ion Butnaru). בהמשך נקלטו בסנאט גם דוקטור קונסטנטין פאפאנאצ'ה (Constantin Papanace), פרופסור נאיה יונסקו, פרופסור קורנליו שומולאנו (Corneliu Șumuleanu) (תקופת מה עמד בראש הסנאט), פרופסור טראיאן בראילאנו (Traian Brăileanu), הלשונאי סקסטיל פושקריו (Sextil Pușcariu), דקאן הפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת יאשי, יון גבנסקו (Ion Găvănescu) ורבים נוספים.
רשימות (מנחם מנדל שניאורסון)
אליפות העולם בראלי
אליפות העולם בראלי (באנגלית: WRC - World Rally Championship) היא סבב מרוצי מכוניות שנתי המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). האליפות כוללת בתוכה את האליפות לנהגים ואת אליפות היצרנים, שתי תחרויות שונות, המבוססות על אותו חישוב של צבירת נקודות. הסבב מונה כ-14 תחרויות, כאשר כל תחרות נמשכת שלושה ימים. כל תחרות מורכבת מ-15–25 מקטעים ובכל מקטע מתקיים מרוץ נגד השעון. במהלך העונה נדרשים הנהגים להתמודד עם מסלולים מסוגים שונים - אספלט, עפר ושלג.
מכוניות הראלי המתחרות באליפות מבוססות על מכוניות עם מנועי 1.6 ליטר וארבעה צילינדרים המיוצרות באופן סדרתי. המכוניות עוברות התאמה הכוללת הוספה של מגדשי טורבו, מערכות הנעה כפולה, תיבת הילוכים רציפה ותוספות חיצוניות לצורך הגברת האווירודינמיות והבטיחות של כלי הרכב.
במקביל לאליפות העולם מתקיימות עוד שלוש אליפויות משנה:
שלוש האליפויות מתקיימות על אותם מסלולים, אך לכל אחת יש כללים וספירת ניקוד נפרדת.
מספר התחרויות משתנה מעונה לעונה. באליפות הראשונה ב-1973 התקיימו 13 תחרויות, אך שנה לאחר מכן רק שמונה. בין 2004 ל-2007 התקיימו 16 תחרויות בעונה, המספר הגדול ביותר.
היסטוריה.
סבב אליפות העולם בראלי החל לראשונה בשנת 1973. המרוץ הראשון התקיים ב-19 בינואר באותה שנה במסלול המפורסם של מונטה קרלו. מאז ועד היום משמש ראלי מונטה קרלו, באופן מסורתי, כאירוע פתיחת העונה.
רנו זכתה באליפות הראשונה עם הרנו Alpine A110, לאחר מכן זכתה לנצ'יה בשלוש אליפויות רצופות עם הסטרטוס HF. הסטרטוס היה הדגם הראשון שתוכנן עבור תחרויות הראלי והורכבו מנוע V6 של חברת פרארי. אליפות הנהגים החלה באופן רשמי רק בשנת 1979, אף על פי שגם בשנים 1977 ו-1978 חולקו גביעים לנהגים על ידי ה-FIA. פיאט זכתה באליפות היצרנים בשנים 1977, 1978 ו-1980 עם פיאט 131 אבארת'. ב-1978 וב-1980 זכו נהגי החברה גם באליפות הנהגים.
עידן קטגוריה B.
בין השנים 1982–1984 זכתה אאודי עם דגם הקוואטרו פעמיים באליפות הנהגים ופעמיים באליפות היצרנים. ייחודו של הקאווטרו היה בעובדה שהרכב היה בעלת הנעה בכל הגלגלים (4X4), בניגוד לשאר המכוניות שהיו בעלי הנעה אחורית. הנעה כפולה אושרה לשימוש כבר בשנת 1979, אבל יצרני הרכב לא חשבו שההשקעה הנדרשת משתלמת. בעקבות הצלחת הקוואטרו, הפכה ההנעה הכפולה לסטנדרט המקובל מאז במכוניות הראלי.
בשנת 1982 נכנסו לתוקף תקנות קטגוריה B (B Group). בניגוד לקטגוריות הקודמות, קטגוריה B הטילה מספר מצומצם של מגבלות טכנולוגיות על כלי הרכב הנכללים בקבוצה. הדבר אפשר ליצרנים להגביר את הכוח במנועי המכוניות בצורה ניכרת – בפורד אסקורט RS1800 שזכתה באליפות ב-1981, בטרם כניסת התקנות החדשות, הפיק המנוע 250 כוחות סוס. המנוע של לנצ'יה דלתא S4 בשנת 1986 כבר הגיע להספק של 500 כוח סוס. בתוך פחות מחמש שנים הכפילו המנועים את כוחם.