בדו"ח הוועדה צוין כי בזירת הטבח נמצאו 47 תרמילים של רובה הסער M-16, שני תרמילים של אקדח הגלוק ו-29 תרמילים של תת-המקלע MP5. לפי דו"ח הוועדה, הטבח כולו נמשך כ-15 דקות.
אחרית דבר.
גופותיהם של בירנדרה ובני המשפחה המלכותית האחרים נשרפו בטקס מיוחד. בהתאם לחוקה ולמסורת הנפאלית, מונה יורש העצר דיפנדרה למלך נפאל בעודו חסר הכרה ומחובר למכונת הנשמה. גיינדרה, אחיו של המלך בירנדרה המנוח והשני בסדר הירושה לכתר הנפאלי, מונה לעוצר. ב-4 ביוני, שלושה ימים לאחר הטבח, מת דיפנדרה בבית החולים וגיינדרה מונה למלך במקומו.
כל עת שדיפנדרה היה בחיים, טען גיינדרה כי מותם של בני המשפחה המלכותית נגרם כתוצאה מ"פליטת כדורים מנשק אוטומטי". אולם לאחר מותו של דיפנדרה, טען גיינדרה כי אמר זאת רק עקב "סיבוכים חוקתיים" שכן לפי החוקה והמסורת הנפאלית, דיפנדרה לא יכל היה להיות מואשם בבית משפט בביצוע הטבח אם היה נשאר בחיים.
ועדת החקירה המיוחדת שמונתה על ידי גיינדרה קבעה כי דיפנדרה ביצע את הטבח. הסברה הרווחת היא שכעסו של דיפנדרה על המכשולים שהוצבו בפניו בעת בקשתו לשאת לאישה את דביאני ראנה הוא שהוביל אותו לבצע את הטבח.
ההשפעות ארוכות הטווח של הטבח היו משמעותיות. הטבח ערער בצורה קשה את ההערכה לה זכתה משפחת המלוכה מהחברה הנפאלית. שלטונו האוטוקרטי של גיינדרה היה שנוי במחלוקת ולא מקובל בקרב רבים בחברה הנפאלית. בתקופה שלאחר הטבח גברה הביקורת נגד בני משפחת המלוכה והחל מעקב מדוקדק אחרי מעשיהם. עובדות אלה הובילו בסופו של דבר לביטול המלוכה ולהפיכתה של נפאל לרפובליקה פדרלית דמוקרטית.
תאוריות קשר.
רבים מתושבי נפאל מטילים ספק באמינות התיאור כפי שהוצג על ידי גיינדרה, ושאכן דיפנדרה ביצע את הטבח. ישנם הטוענים כי למעשה גיינדרה הוא זה שביצע את הטבח, בשיתוף פעולה עם שירות הביון ההודי. האינטרס של גיינדרה בטבח ברור: המלוכה הייתה יכולה לעבור לידיו, רק במקרה ששני אחייניו ימותו. בנוסף לזה, גיינדרה ובנו, הנסיך פאראס, היו מאוד לא פופולריים בקרב הציבור. פוספה כמאל דאהל ראש המפלגה המאואיסטית בנפאל טען ברבים כי את הטבח ארגנה לשכת הביון של הודו או ה-CIA.
מכיוון שדיפנדרה היה ימני תוהים רבים מדוע התאבד בירייה בידו השמאלית ומדוע נורה פעם אחת בעוד שבמקום נמצאו שני תרמילים. גופתו לא נותחה כך שתשובה ודאית לא קיימת.
דבר נוסף הרומז למעורבותו של גיינדרה, היא העובדה שבעוד שהמלך ומשפחתו נהרגו כולם, בקרב משפחתו של גיינדרה לא היו הרוגים (אף כי אשתו נפצעה אנושות).
לטענות קונספירטיביות אלו אין כל ביסוס בעדויות הניצולים, שהעידו כולם כי אכן דיפנדרה ביצע את הטבח. מצדדי הקונספירציה מעלים את האפשרות כי כפיל של דיפנדרה היה היורה.
הלמה של נקיאמה
תת-חבורת פרטיני
בתורת החבורות, תת-חבורת פרטיני של חבורה נתונה שווה לחיתוך כל תת-החבורות המקסימליות של החבורה. תת-חבורת פרטיני של כל חבורה סופית היא נילפוטנטית. מקובל לסמן את תת-חבורת פרטיני של formula_1 ב-formula_2 או ב-formula_3.
איברים לא-יוצרים.
תת-חבורת פרטיני כוללת בדיוק את האיברים הלא-יוצרים של formula_1 (איבר הוא לא-יוצר אם גריעתו מקבוצה היוצרת את החבורה מותירה קבוצה יוצרת), ובכך היא דומה לרדיקל ג'ייקובסון מתורת החוגים. בדומה ללמה של נקיאמה, אם formula_2 נוצרת סופית אז formula_6 לכל תת-חבורה אמיתית formula_7 של formula_1.
formula_9 רק אם אין לחבורה תת-חבורות מקסימליות (לא טריוויאליות). כש-formula_1 אבלית, זה קורה אם ורק אם formula_1 חליקה. בכל מקרה, כאשר formula_1 אבלית, formula_13.
חבורות-p.
תת-חבורת פרטיני של חבורת-p formula_14 היא תת-החבורה הנוצרת על ידי הקומוטטורים וכל חזקות-p של אברי החבורה. לכן, אם formula_14 סופית, אז המנה formula_16 היא מהצורה formula_17 עבור formula_18 מתאים. במקרה זה, אפשר ליצור את החבורה על ידי formula_18 איברים, אבל לא פחות. את מספר היחסים בהצגה לפי יוצרים ויחסים אפשר לקרוא מחבורת ההומולוגיה השנייה formula_20: גם זו חבורת-p אבלית אלמנטרית, שהדרגה שלה, r, היא מספר היחסים המינימלי בכל הצגה של החבורה עם d יוצרים; וש-r יחסים מספיקים בקטגוריה הפרו-סופית. משערים שתמיד יש לחבורה הצגה עם formula_18 יוצרים ו-formula_22 יחסים.
נילפוטנטיות.
אם formula_2 חבורת-M (חבורה שיש לה סדרה נורמלית שבה כל המנות האינסופיות הן ציקליות; בפרט, אם היא סופית), אז היא נילפוטנטית. גם תת-חבורת פרטיני של כל חבורה ליניארית נוצרת סופית היא נילפוטנטית.
הכלת הקומוטטורים.
לכל חבורה formula_1, חיתוך המרכז עם תת-חבורת הקומוטטורים formula_25 מוכל ב-formula_2. לעומת זאת, formula_27 אם ורק אם כל תת-החבורות המקסימליות של formula_1 הן נורמליות. התנאי הזה מתקיים אם formula_1 חבורה נילפוטנטית; גם להפך: אם formula_1 היא חבורת-M והיא נילפוטנטית, אז formula_31.
חבורת פרטיני
חבורה נוצרת סופית
ארמון הקרמלין הממלכתי
ארמון הקרמלין הממלכתי (ברוסית: Государственный Кремлёвский дворец) נבנה בשנת 1961 על ידי האדריכל של מיכאיל ואסילייביץ' פוסוחין (הפרויקט פותח על ידי אשוט מנדויאנץ ויבגני סטאמו) בתמיכתו של ניקיטה חרושצ'וב ותוכנן כמקום לאירועים חברתיים ופוליטיים.
היסטוריה.
בשנת 1960 ובשנות ה-80 נערכו בין קירותיו כנסי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בנוסף לפורומים חברתיים ופוליטיים שונים, ארמון הקרמלין הממלכתי שימש (ומשמש) כבמה לקונצרטים והפקות תיאטרון. במשך זמן מה הוא היה ברשות תיאטרון הבולשוי.
כיום בשטח הארמון, יושב תיאטרון הבלט של הקרמלין. מדי חורף, מוצב בין כתליו עץ חג המולד המרכזי. ארמון הקרמלין הממלכתי, שנבנה בשנות ה-60 של המאה העשרים, כמו בניין 14 בקרמלין אינו נחשב לחלק של מורשת אדריכלית של הקרמלין ולא נכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
בניית הארמון.
הארמון נבנה באתר של מצבור הנשק הישן, שנבנה בשנת 1807-1810, על ידי איוואן ייגוטוב בסגנון אמפירי. לפני כן במקום הזה נבנו בית הצאר בוריס, כלומר, מעונו לשעבר של הצאר בוריס גודונוב. במהלך הריסת מצבור הנשקייה הישן, עמדו לאורך שרשרת הבניין תותח הצאר ותותחים נוספים, הועברו לארסנל הקרמלין ולצד תותחים צרפתיים שנלקחו שלל במהלך מלחמת 1812.
לפני הבנייה בוצעו חפירות ארכאולוגיות, שנתנו מידע רב ערך על ההיסטוריה המוקדמת של מוסקבה.
הבניין היה במקורו ארמון קונגרסים המיועד ל-4,000 מושבים בשלב התכנון והיה מחולק בשלוש חזיתות ללובי, אולם ועידה, כאשר כל אחד מן החדרים תוכנן על ידי קבוצה נפרדת של אדריכלים, שרבים מהם זכו לאחר מכן בפרס לנין על הפרויקט הזה. אבל עד מהרה, בשל בניית ארמון הקונגרסים החדש בבייג'ינג, הוחלט להרחיב את הארמון עד ל-6,000 מושבים ועוצב כאולם אירועים, שבסופו של דבר מוקם ישירות מעל האולם. נוסף לזה, נבנו כמה קומות מתחת לקרקע.
הבנייה נמשכה 16 חודשים, וב-17 באוקטובר 1961 הבניין נפתח. חזית הבניין עשויה משיש לבן ואלומיניום זהב מאוראל. מעל הכניסה הראשית נתלה סמל מוזהב של ברית המועצות, אשר הוחלף לאחר מכן בסמל של הפדרציה הרוסית. בעיצוב הפנים השתמשו בגרניט אדום, שיש ופסיפס עם סוגים שונים של עץ.
בשנים 2006-2009 בארמון הקרמלין הממלכתי נערכו שיפוצים שונים; הוחלפה מערכות התקשורת, נערך שחזור מקיף למזנון והאולם הגדול שופץ.
לאון אברהם
לאון יחזקאל יהודה אברהם (11 בנובמבר 1896 – 14 בדצמבר 1959) היה מפקד יחידה של המחתרת היהודית בצרפת (OJC) במלחמת העולם השנייה, שנודע בכינוי "לוטננט ליונל". מנהיג יהודי וממארגני עליה ב' בצרפת.
קורות חייו.
צרפת של טרום מלחמת העולם השנייה.
אברהם נולד בעיר טרנובג'ק (בפולנית: Tarnobrzeg, ביידיש: דזיקאוו) שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא גדל בשטרסבורג שבצרפת שהייתה אז חלק מן הקיסרות הגרמנית.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי, על אף שטרם מלאו לו 18, ושירת בדיוויזיה הצ'כית שלה. הוא התקדם לדרגת קצונה, נפצע מספר פעמים וזכה לעיטורי כבוד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתחרר לאון בן ה 22 מהצבא האוסטרו-הונגרי, נשאר בווינה ושם עבד, למד להיות זמר אופרה, שיחק כדורגל בקבוצת הכח וינה ואף זכה בתחרויות חתירה בקיאק. אחר כך עבד ושיחק כדורגל בגרמניה ולבסוף שב לעיר שטרסבורג שהפכה לסטרסבור הצרפתית, הצטרף לאחיו ושימש כמנהל המכירות בבית חרושת לטקסטיל שהיה בבעלות המשפחה. הוא נשא לאשה את בת אזור אלזס היהודי הוותיק ג'רמן הלברון והיה פעיל בתנועת הנוער הציונית "התקווה" ובקרן הקיימת.
תרבות, ספורט, קהילה וציונות.
אברהם היה כדורגלן יהודי מפורסם . הוא למד להיות זמר אופרה בווינה ולמד חזנות וניצוח על מקהלת בית כנסת בשווייץ, היה ראש המקהלה וחזן בבית הכנסת הגדול בשטרסבורג, אשר נשרף מאוחר יותר על ידי הגרמנים ב-1940. אהבתו לכדורגל ליוותה אותו גם בהמשך דרכו, במסגרת עליה ב' ובארץ ישראל.
בצרפת של מלחמת העולם השנייה.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס אברהם ללגיון הזרים הצרפתי.
משפחתו התגוררה בשטרסבורג עד שנת 1939. כאשר גבר איום המלחמה, עזבה המשפחה את שטרסבורג יחד עם כלל האוכלוסייה היהודית במסגרת פינוי ממשלתי מסודר, והתארחה אצל קרובים בעיר קלרמון-פראן.