"Goin' Places" הוא אלבום האולפן השנים עשר של חמישיית הג'קסונים והשני מאז שינו את שמו ל"הג'קסונים". זהו האלבום השני והאחרון שהופק בשיתוף פעולה של אפיק ופילדלפיה אינטרנשיונל. שיר הנושא, '"Goin' Places", הגיע למקום ה-63 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-11 במצעד הרית'ם אנד בלוז. מכירות האלבום הגיעו לכחצי מיליון עותקי ברחבי העולם. כחלק מקידום המכירות של האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בחציון הראשון של שנת 1978.
דו&quot;ח קילגור-מטאס
דו"ח קילגור-מטאס פורסם לראשונה ביולי 2006 ועודכן בפברואר 2007. הדו"ח הוא סיכום של חקירה בדבר האשמות על קצירת איברים מאנשים חיים בסין, ועוסק בקצירת איברים לכאורה שמבצעים שליחי הממשל הסיני במתרגלי פאלון גונג בעודם בחיים. הדו"ח קובע כי "קצירת האיברים אכן מתרחשת עד עצם היום הזה ובאופן נרחב".
הדו"ח נכתב ונערך על ידי , חבר הפרלמנט הקנדי ולשעבר תת-שר החוץ של קנדה, ועל ידי , עורך דין קנדי לזכויות אדם בינלאומיות.
החקירה נמשכת ובמהלך השנים הדו"ח התעדכן מספר פעמים בעקבות חדשות שהצטברו אצל מחבריו. לאחרונה עודכן ופורסם הדו"ח על ידי מחבריו המקוריים בשנים 2016 ו-2018.
את הכנת הדו"ח יזמה הקואליציה לחקר רדיפת הפאלון גונג (CIPFG) לאחר שהועלו טענות כי מתרגלי הפאלון גונג הפכו בחשאי לקרבנות של קצירת איברים בניגוד לרצונם, ב המתמחה במחלות כלי דם. בדו"ח, המבוסס על ראיות נסיבתיות, הגיעו החוקרים למסקנה כי: "קצירת איברים בכפייה ממתרגלי פאלון גונג חיים, התקיימה בקנה מידה רחב ומתקיימת גם כיום". סין מכחישה את הטענות בעקביות.
בדו"ח הראשון שפורסם ב-6 ביולי 2006 נכתב כי "מקור האיברים ל-41,500 השתלות שנערכו בשנים 2005–2000 אינו מוסבר", וגם כי "קצירת איברים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג חיים התקיימה בקנה מידה רחב ומתקיימת כיום". מנפרד נוואק, מפקח מיוחד של האו"ם לנושא עינויים, אמר במרץ 2007 כי שרשרת הראיות שקילגור ומטאס תיעדו הראתה תמונה קוהרנטית ומעוררת דאגה". וועדת האו"ם נגד עינויים המשיכה במעקב ופנתה למשטר הסיני בנובמבר 2008 בבקשה לקבל: "הסבר מלא לגבי מקור האיברים להשתלות". זאת במטרה לחקור את הטענות לגבי קצירת האיברים ולנקוט באמצעים נגד אלו שביצעו את ההפרות, כדי להעמידם לדין.
יחד עם זאת, היו גם קולות אחרים. בארצות הברית, ד"ר תומאס לום מיחידת המחקר של הקונגרס טען כי דו"ח קילגור מטאס התבסס בעיקר על מסקנות נסיבתיות, בלי להציע עדויות חדשות או עדויות שהושגו באופן עצמאי. הוא טען עוד כי אמינותן של רבות מעדויות המפתח מוטלת בספק.
חוקרים אחרים, כמו למשל איתן גוטמן חיזקו את דו"ח קילגור מטאס. גוטמן העריך כי מספרמתרגלי הפאלון גונג העצורים בכל זמן נתון נע בין 450,000 למיליון. הוא העריך כי עשרות אלפים מהם היו כנראה מיועדים לקצירת איברים.
בעת פרסום הדו"ח - הראשוני ב-6 ביולי 2006, פקידים סינים הצהירו כי סין פועלת בהתאם לעקרונות ארגון הבריאות העולמי, האוסרים מכירת איברים אנושיים, ללא הסכמה בכתב של התורם. הם דחו את ההאשמות וגינו את הדו"ח כ"הכפשות המבוססות על שמועות ועל האשמות שווא", והוסיפו כי הממשלה הסינית כבר חקרה את הטענות האלו ומצאה אותן חסרות בסיס. בין המודאגים הבינלאומיים שהביעו דאגה מהנושא נמנית גם הקרן האמריקנית הלאומית לכליה, שהכריזה כי היא "מודאגת עמוקות" מהטענות המובאות בדו"ח.
הדו"ח נאסר לפרסום ברוסיה ובסין.
בשנת 2009, המחברים פרסמו את הספר "קציר הדמים, הרצח של הפאלון גונג עבור איבריהם""," גרסה מעודכנת של הדו"ח, ובאותה שנה הם קיבלו פרס מטעם האגודה הבינלאומית לזכויות אדם.
רקע.
פאלון גונג.
פאלון גונג היא שיטה רוחנית המשלבת מדיטציה ותרגילים עם פילוסופיה מוסרית. היא הופצה בסין החל מ-1992 והתפשטה במהירות רבה; ב-1999 מספר מתרגלי השיטה בסין נאמד בעשרות מיליונים.
ביולי 1999, הרשויות הסיניות יזמו מהלך כלל ארצי לדיכוי הפאלון גונג, הן הכריזו על השיטה כבלתי חוקית, והקימו את משרד 610 שמטרתו לפקח ולתאם את חיסול הפאלון גונג. הדיכוי שהחל בעקבות זאת היה מלווה במה שארגון אמנסטי אינטרנשיונל תיאר כ"מסע תעמולה מסיבי", הכולל מעצרים ומאסרים של עשרות אלפי מתרגלים של הפאלון גונג. עצירים לשעבר דיווחו שבמספר מחנות עבודה, מתרגלי הפאלון גונג היוו את מרבית האוכלוסייה, והיו מטרה למעשי התעללות. תחת הוראה שהגיעה מבייג'ינג, המתרגלים נעצרו במחנות ל"חינוך מחדש בכפייה" ועונו, במקרים מסוימים עד מוות. בשל הנגישות המוגבלת לקרבנות ולמחנות העבודה בכפייה, קשה היה לאמת באופן עצמאי כמה מהדיווחים לגבי התעללויות.
השתלת איברים בסין.
עד שנות ה-90 לסין לא הייתה תוכנית לאומית לתרומת איברים מרצון. קצירת איברים בכפייה היא בלתי חוקית על פי החוק הסיני, אף על פי שמאז 1984 החוק מתיר לקצור איברים מפושעים המוצאים להורג, עם הסכמה מראש של הפושע או באישור של קרובי משפחתו. בשנות ה-90, החששות הגוברים בנוגע לשחיתויות ולהפרות אתיות הובילו קבוצות רפואיות וארגוני זכויות אדם להתחיל לגנות את הנעשה בסין. חששות דומים התעוררו שוב ב-2001, כאשר "ה "וושינגטון פוסט"" דיווח על טענותיו של רופא סיני שביקש מקלט מדיני, על כך שלקח חלק בניתוחים להסרת איברים.
ב-2005 ההסתדרות הרפואית העולמית (Workd Medical Association ) דרשה במפגיע שסין תפסיק את השימוש באסירים כמקור לאיברים. בדצמבר אותה השנה, סגן שר הבריאות הסיני הודה כי הנוהג להסרת איברים לצורך השתלה, מאסירים המוצאים להורג אכן נפוץ - מקור האיברים בכ-95% מכלל השתלות האיברים שנערכו בסין לפני 1999 היה בהוצאות להורג. סגן השר הבטיח לנקוט בצעדים כדי למנוע שימוש לרעה מסוג זה. מאז 1999 עלה בחדות מספר השתלות האיברים שבוצעו בסין והיה גדול בהרבה ממספר ההוצאות להורג במדינה.
סו-ג'יאה-טון (Sujiatun).
הטענות הראשונות לגבי קצירת איברים שיטתית ממתרגלי פאלון גונג הועלו במרץ 2006 על ידי שני אנשים שהצהירו כי ברשותם מידע על קצירת איברים בכפייה בסו-ג'יאה-טון, בית חולים למחלות כלי דם בעיר שן-יאנג שבמחוז ליאו-נינג. הטענות פורסמו ב"אפוק טיימס", רשת תקשורת בינלאומית שנוסדה על ידי מתרגלי פאלון גונג. בתוך חודש מפרסום הסיקור העיתונאי, נערך מחקר עצמאי שכלל נציגים של משרד החוץ האמריקאי, ומסקנתו הייתה כי חסרות ראיות להוכחת הטענות. בשנים 2006 ו-2008, שליחים מיוחדים של האו"ם העלו שאלות בנוגע למקורם של האיברים, בנוגע לזמני ההמתנה הקצרים לאיתור איברים בהתאמה מושלמת, למתאם החיובי בין הגידול הפתאומי במספר השתלות האיברים בסין לבין תחילת הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג. טענות אלה לא קיבלו התייחסות משביעת רצון מהרשויות הסיניות. בנובמבר 2008 וועדת האו"ם נגד עינויים הביעה את חששה מההאשמות וקראה לסין "לערוך מיד חקירה עצמאית לגבי טענות אלו", ולנקוט צעדים "כדי להבטיח כי האחראים למעשים אלה יועמדו לדין וייענשו". ב-14 באפריל 2006, דיווח משרד החוץ האמריקני כי "נציגים מארצות הברית לא מצאו הוכחות התומכות בטענות לפיהן אתר בצפון-מזרח סין שימש כמחנה ריכוז לכליאת מתרגלי פאלון גונג במטרה לקצור מהם את איבריהם", והוסיף "בלי קשר לכך, ארצות הברית עדיין מודאגת מדיכוי מתרגלי הפאלון גונג בסין ומהדיווחים לגבי קצירת האיברים."
זמן קצר לאחר מכן, במאי 2006, פנתה לדייוויד קילגור, לשעבר חבר הפרלמנט הקנדי ותת שר החוץ של קנדה ולדייוויד מטאס, עורך דין קנדי המתמחה בזכויות אדם, וביקשה מהם לחקור את הטענות לגבי קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין. קילגור ומטאס הסכימו לקחת על עצמם את המשימה.
הדו"ח.
הדו"ח הראשון.
ב-20 ביולי 2006, תחת הכותרת "דו"ח לגבי האשמות בדבר קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין", הציגו קילגור ומטאס את ממצאי החקירה שניהלו במשך חודשיים. בדו"ח מוצגים 33 סוגים של ראיות נסיבתיות שקילגור ומטאס חשבו שבהיעדר כל הפרכה, הן מאפשרות, במצטבר, להגיע למסקנה כי "ממשלת סין וסוכנויותיה בחלקים רבים של המדינה, במיוחד בבתי-חולים, אך גם במרכזי מעצר וב'בתי דין עממיים', גרמו למותם של אסירי מצפון מתרגלי פאלון גונג רבים. איבריהם החיוניים, כולל לבבות, כליות, כבדים, וקרניות, הוסרו מהם בכפייה לצורך מכירה במחירים גבוהים, לפעמים לזרים, שבדרך כלל ממתינים בארצות המוצא שלהם זמן רב לתרומות של איברים כאלה מרצון. הדו"ח ביקש להסב את תשומת לב הקוראים לזמן ההמתנה הקצר במיוחד לאיברים בסין – שבוע עד שבועיים עבור כבד בהשוואה ל-32.5 חודשים בקנדה. – הדו"ח גם מציין כי זה מצביע על כך שהאיברים נקצרים על פי דרישה. הדו"ח גם עוקב אחר הגידול המשמעותי במספר השתלות האיברים הנערכות בסין מדי שנה החל מ-1999, גידול התואם את מועד תחילת הרדיפה נגד הפאלון גונג. על אף שבסין מספר תרומות האיברים מרצון נמוך מאוד, כמות השתלות האיברים בה היא היא השנייה בגודלה בעולם. קילגור ומטאס גם הציגו ראיות שמקורן באתרי אינטרנט של מרכזי השתלות סיניים, המפרסמים את זמינותם המיידית של איברים מתורמים חיים, וכן תמלילי ראיונות טלפוניים בהם צוותי בתי החולים מספרים למקבלי השתלות פוטנציאליים שהם יכולים להשיג איברים של מתרגלי פאלון גונג. המחברים סייגו את ממצאיהם, פירטו את הקשיים בהם נתקלו באימות הפשעים לכאורה, ביניהם העובדה שגופים בלתי תלויים אינם מורשים לחקור את התנאים בסין, קשיים בהשגת עדויות ראייה, מידע רשמי על השתלות האיברים בסין לעיתים קרובות נחסם ועצם העניין שקילגור ומטאס עצמם לא קיבלו אשרות כניסה לסין לצורך ניהול החקירה.
הדו"ח השני.