בשנת 1861 רשם ריצ'רד ג'ורדן גאטלינג פטנט על מכונת הירייה שלו. מקלע גאטלינג היה מקלע רב-קני שהותקן על גבי חצובה ניידת של תותח שדה ואפשר ירי מהיר ורציף של עשרות קליעים. המקלע ומחזור הירי (טעינה-דריכה-ירייה-טעינה) הופעל על ידי סיבוב ידית בידי הצוות.
בשנת 1884 הופיעה מכונת הירייה האוטומטית האמיתית הראשונה - מקלע מקסים. מכונה זו הומצאה על ידי היירם מקסים והייתה הראשונה לנצל את הרתע והגזים שנוצרים בזמן הירי כדי לטעון מחדש קליע לבית הבליעה ולאפשר עוד מחזור ירי. כמו כן כללה מכונת הירייה של מקסים קירור במים של הקנה ונגררה על גבי זוג גלגלים כדי לאפשר ניידות. מקלע מקסים כונה גם "מברשת הצבע של השטן" בשל יכולתו "לצבוע" את שדה הקרב בדם. בתחילת המאה ה-20 כבר הופיעו מכונות ירייה מודרניות. מקלע ויקרס הופיע ב 1912 ואילו המקלע הכבד M2 שהומצא על ידי מהנדס הנשק הנודע ג'ון בראונינג תוכנן כבר ב-1921 ונכנס לשירות ב-1932.
בתקופת מלחמת העולם השנייה חלה התפתחות באמינות המקלעים ובהפיכתם לקומפקטיים יותר. בתקופה זו המקלעים העיקריים היו בראונינג 0.3, בראונינג 0.5 M2, מקלע לואיס, ברן (כוחות הברית) ומנגד ה-MG-34 וה-MG-42 (גרמניה). בשנות ה-30 של המאה ה-20 הופיעו תתי המקלע ובעקבותיהם, אחרי מלחמת העולם השנייה, הופיעו גם רובי הסער האוטומטיים. מאז, הדגש היה על הקטנת המקלעים והפיכתם לאמינים, פשוטים יותר וקלים יותר.
אחרי מלחמת העולם השנייה (ובזמן המלחמה הקרה), תוכננו מקלעים כמו "מאג" ו"מינימי" (שניהם בלגים, תוצרת FN Herstal) שנהפכו למקלעים הסטנדרטים של נאט"ו. נעשו ניסיונות לתכנן גם מקלעים כבדים מתקדמים אך הם לא צלחו, ומקלע ה-M2 בראונינג נשאר המקלע הכבד הנפוץ ביותר בשימוש גם כיום. בעשור הראשון של המאה ה-21 פותחה ערכת QCB להחלפה מהירה של הקנה ב-M2, אשר תרמה מאוד לתחזוקה ולמבצעיות של המקלע, ונרכשה על ידי צבא ארצות הברית וצה"ל.
גם בישראל תוכננו מקלעים. במלחמת העצמאות פיתחה תע"ש את "מקלע דרור" ובאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פיתחה את "הנגב": מקלע קל שהפך למקלע המוביל בצה"ל. בעשור השני של המאה ה-21 פיתחה חברת תעשיות נשק לישראל (חברת IWI, שהוקמה ממפעל הנשק של תע"ש שהופרט) את הנגב NG7, גרסה של הנגב בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
תפקידים.
המקלע נועד לספק אש אוטומטית לפרקי זמן ממושכים (בדרך כלל של 10 שניות ומעלה, עד כדי דקות שלמות). אש אוטומטית היא חיונית מאוד בשדה הקרב, שכן היא מהווה איום לחיילי האויב ומאלצת אותם לתפוס מחסה.
לירי אוטומטי יש מספר מטרות ותפקידים:
מאפיינים.
המקלע הוא נשק אוטומטי המאפשר קצב אש מהיר של כ־700–1,000 כדורים בדקה. רובי הסער שקיימים היום מסוגלים גם הם לספק אש אוטומטית בקצב כזה, אך יכולת זו מוגבלת ביותר מהסיבות הבאות:
המקלע תוכנן לפתור את הבעיות האלו.
סוגים.
נהוג לסווג מקלעים על פי גודלם, הקליבר שלהם והתצורה שלהם.
סיווג לפי תפקידים.
מקלעים קיימים בתצורות הבאות:
לנרד וולי
צ'ארלס לנרד ווּלי (אנגלית: Charles Leonard Woolley; 17 באפריל 1880 - 20 בפברואר 1960), ארכאולוג בריטי שחקר בין השאר את העיר הבבלית אור. בשנת 1935 זכה לתואר אביר על תרומתו לארכאולוגיה. נחשב לאחד מראשוני הארכאולוגים המודרניים.
וולי נולד בלונדון ולמד בניו-קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1905 מונה לעוזר אוצר במוזיאון האשמולי באוקספורד. ב-1906 וב-1907, הודות להמלצתו של סר ארתור אוונס, הפך לממונה הראשון על חפירות ה- Corstopitum בקורברידג' שבנורתמברלנד, תחת הנחייתו של פרנסיס הברפילד.
הוא ביצע חפירות משמעותיות בכרכמיש ממש לפני מלחמת העולם הראשונה. עבודתו באור החלה ב-1922, שם גילה תגליות חשובות בחפירותיו בבתי הקברות המלכותיים.
וולי החל לעבוד כעוזר אוצר במוזיאון האשמולי באוקספורד בשנים 1905–1907. הוא עבד עם תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב) מ-1912 ועד 1914 ומאוחר יותר ב-1919 בפינוי כרכמיש, העיר החתית, וכן בסיני.
ימי מלחמת העולם הראשונה.
בימי מלחמת העולם הראשונה שימש וולי כארכאולוג הממונה מטעם כוחות הכיבוש הבריטים במזרח שנכבש על ידם (OETS) על שמירת המורשת הקדומה. בכך נכללה גם אחריותו על עתיקות ארץ-ישראל. לרשותו עמד מפקח עתיקות אחד בלבד (סרג'נט מק-קיי), שפעל בכל שטח ארץ-ישראל עד לכינון המנדט הבריטי בשנת 1920. שמירת העתיקות נעשתה בסיועה של פקודת עתיקות צבאית שפורסמה בחתימתו של המושל הצבאי מיג'ור ג'נרל ארתור ויגראם מוני.
בעת שהותו באלכסנדריה, היה אחראי על המודיעין הימי, ובין היתר, היה אמור לקבל מאבשלום פיינברג דוחות מודיעיניים, אולם טורקיה כבשה ספינה שעליה היה, והחזיקה אותו במשך שנתיים במחנה שבויים נוח יחסית.
עבודתו לאחר המלחמה.
בשנים 1921-1920 חפר וולי בתל אל עמרנה מטעם החברה לחקר מצרים. מ-1922 ועד 1934 היה אחראי על מיזם משותף של המוזיאון הבריטי ושל אוניברסיטת פנסילבניה בחפירות בעיר אור, שם גילה את תגליתו החשובה ביותר.
אור, השוכנת בעיראק של ימינו, היוותה אתר קבורה לבני מלוכה מסופוטמים רבים. וולי גילה קברים עשירים ביותר מבחינה חומרית. בתוך קברים אלו היו ציורים גדולים של תרבות מסופוטמית עתיקה בשיאה, יחד עם תכשיטי כסף וזהב מדהימים, ספלים וכלים נוספים. הקבר הבולט ביותר היה של המלכה פּוּ- אָבִּי. באופן מפתיע לא נבזז קבר זה במשך אלפי השנים מאז הוקם. בקבר נמצאו פריטים רבים שנשמרו היטב, כולל חותם גלילי הנושא את שמה בשומרית. גופה נמצא קבור יחד עם האמונים על הטיפול בה, אשר הרעילו עצמם כדי להצטרף אליה ולהמשיך לשרתה.
וולי שיחזר את טקס קבורתה לפי ממצאים בקבר. כיום מוצגים כיסוי ראשה, חותמה וגופתה באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה.
ב-1936, אחרי תגליותיו באור, התעניין וולי במציאת קשרים בין שתי תרבויות עתיקות: התרבות האגאית והמסופוטמית. עניין זה הובילו לעיר הסורית אל מינה. מ-1937 עד 1939, וכן מ-1946 ועד 1949, היה באללח' תל עטְשאנה (Atchana).
וולי קיבל תואר אבירות בשנת 1935. אגתה כריסטי כתבה את "רצח במסופוטמיה" בהשראת תגליותיו בקברים המלכותיים. מאוחר יותר נישאה לעוזרו הצעיר, מקס מלוואן.
מפרסומיו.
וולי כתב מעל 25 ספרים. שניים מספריו הידועים יותר הם:
ובעברית:
פרשת לך לך
פרשת לֶךְ-לְךָ היא פרשת השבוע השלישית בספר בראשית. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. הפרשה עוסקת בתיאור קורות חייו של אברהם אבינו בחלק הראשון של חייו.
הפרשה מספרת על קריאת אלוהים לאברם (שמאוחר יותר משנה שמו לאברהם) לצאת ממולדתו וללכת לארץ כנען, הארץ המובטחת, ירידה למצרים והתחזות לאחיה של שרי, מריבת רועי אברהם ורועי לוט, מלחמת ארבעת המלכים את החמישה, מלכי צדק, גירוש הגר ולידת ישמעאל, ברית בין הבתרים, וברית המילה.
את פרשת לך לך קוראים בין התאריכים ח' בחשוון-י"ג בחשוון.
נושאים בפרשה.
לך לך מארצך וממולדתך ומבית אביך.
אברם, מקבל ציווי אלוהי ללכת לארץ כנען. הוא בא עם שרי אשתו ולוט בן אחיו ונפש אשר עשו בחרן לארץ, ואף בונה מזבח וקורא בשם ה', אולם הרעב מאלץ אותו לרדת למצרים. עבדי פרעה לוקחים את שרי לבית פרעה ואברם מציג אותה כאחותו מחשש לחייו (שרי היא באמת בת אחיו). ה' מנגע את פרעה בנגעים קשים, ובעקבות כך הוא משחרר את שרי ושולח את אברם ממצרים ברכוש גדול.
מלחמת שליטי בבל בערי כנען.
כשאברם חוזר לארץ כנען מתפתח סכסוך בין רועיו ובין הרועים של לוט. פתרון הסכסוך בהיפרדות לוט מאברם וירידתו אל סדום. אברם עצמו מקבל הבטחה אלוהית כי ארץ כנען תהיה ירושה לזרע שיוולד לו.
אחר כך מתרחשת מלחמת ארבעת המלכים את החמישה: ארבעה משליטי ארץ בבל באים לדכא חמישה מלכים מקומיים, שליטי סדום והערים שסביבותיה, שמרדו בהם. אברם שומע שלוט נשבה במלחמה, יוצא בראש אנשיו להילחם בארבעת המלכים, מנצח אותם ופודה את לוט. הוא מסרב לקחת לעצמו מן השלל ורק מברך את ה' בסיוע מלכיצדק, "כהן לאל עליון".
ברית בין הבתרים.
כעת כורת ה' עם אברם את ברית בין הבתרים: ההבטחה על הארץ ועל הזרע מקבלת גושפנקה רשמית על ידי מעשה טקסי של ביתור בעלי חיים. אברם גם מקבל נבואה על העתיד לקרות לזרעו: .
שרי והגר.
שרי אשת אברם רואה כי איננה מצליחה ללדת בן ומציעה לאברם לקחת את הגר שפחתה לאישה. הגר אכן מתעברת, וכתוצאה מכך היא מזלזלת בשרי. שרי מתלוננת על כך בפני אברם, והוא נותן לה אפשרות לעשות כטוב בעיניה עם הגר. שרי מקשה מאוד את החיים של הגר, וכתוצאה מכך הגר בורחת. מלאך ה' מתגלה להגר בבאר לחי ראי, אומר לה לשוב חזרה לבית אברם ושרי, ומברך אותה ואת בנה ישמעאל (שמיד לאחר מכן נולד לה).
ברית מילה.
אברם כורת ברית נוספת עם ה', היא ברית המילה. הוא מצווה למול את עצמו ואת כל בני ביתו, וכן לשנות את שמו לאברהם ואת שם אשתו שרי לשרה. ה' מבטיח פעם נוספת ששרה תלד בן, שייקרא יצחק, ובו תתקיים ברית הזרע והארץ.
מצוות בפרשה.
בפרשה ישנה מצווה אחת:
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת לך לך יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה.
מפטירים בספר ישעיהו, מ (לחלק מהמנהגים: ) עד (או ). הנביא פונה לעם ישראל, .
בנוסח רומניא הפטירו בספר יהושע מ עד , המתחיל "ואקח את אביכם את אברהם מעבר הנהר ואולך אותו בכל ארץ כנען".
פרשת נח
פרשת נֹחַ היא פרשת השבוע השנייה בספר בראשית. לפי חלוקת הפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. הבולט בפרשה הוא סיפור המבול ותיבת נח, וסיפורים נוספים הם שכרות נח ומגדל בבל. בנוסף, מפורטים בפרשה צאצאי בני נח אחרי המבול. את פרשת נח קוראים בין התאריכים א' בחשוון-ו' בחשוון.
נושאים בפרשה.
המבול.