לעומתם הרב חיים מוולוז'ין, תלמיד הגאון מווילנא, שלל תפיסה זו מכל וכל, וסבר כי מה שקיים בתורה בעבירות שנעשו ולא נחשבו לעבירות כמו יעקב שנשא שתי אחיות, ועמרם שנשא את יוכבד דודתו וכדומה, הייתה דרך עבודה שנהגה לפני מתן תורה בידי אנשים בעלי רוח הקודש, שצפו את העתיד וההשלכות של מעשיהם. ולאחר שמשה הוריד את התורה לעולם, "לא קם כמשה נביא עוד" ולכן אין נביא רשאי לחדש מעתה ו"לא בשמים היא", ויש להשמע לכללי המצוות מבלי להתחכם יתר על המידה, מכיוון שטעמי תורה ומצוות לא נתגלו עד הסוף, ולכן יש איסור אפילו בלבטל מצוות עשה וכל שכן מלעבור על מצוות לא תעשה. ראיה לדבריו הוא מביא מפרשנות התלמוד למסופר ב על מחלת השחין האנושה שלקה בה חזקיהו המלך. לפרשנות התלמוד המחלה הייתה עונש על שסירב להוליד ילדים, ונמנע ממצוות פרו ורבו, כיוון שראה ברוח הקודש, שיוולד ממנו מנשה שהרשיע, ורק לאחר שקיבל על עצמו להוליד ילדים נרפא.
התייחסות בבתי משפט בישראל.
לפני בית משפט השלום ברחובות נידון בשנת 2001 תיק שבו נאשם חוזר בתשובה בהכאה של אדם שנחשד על ידיו בניסיון להסיט צעירה חרדית מדרך הישר. בפסק הדין התייחס השופט הרן פיינשטיין לסוגיית "עבירה לשמה", וניסה לברר האם כוונתו הטובה של הנאשם, יכולה להקל עליו את עונשו או לפטור אותו ממנו. עוד הוא ניסה לברר לפי גדריה של "עבירה לשמה" בפרשני התלמוד, האם מעשהו של הנאשם הוא בכלל עבירה לשמה. השופט ציטט בין היתר את דברי המהריא"ז האומר כי "יש פעולה - עצמותה רע ותכליתה טוב, על כן לטובה תיחשב". אך עם זאת "יש שקובעים שבכל אופן גם אם המעשה כ"עבירה לשמה" הוא ראוי, יש בכך כדי לפטור את העושה מעונש בידי שמיים, אך לא מעונש בידי אדם". השופט גם מבחין בין מעשהו הייזום של הנאשם, לבין התפיסה של חלק החכמים ש"מדגישים את עובדת היות עבירה לשמה מעשה מקרי, בלתי יזום מראש על ידי העושה, כשהיוזמה לעשייתו יסודה בהשגחה אלוהית".
ערבית מצרית
ערבית מצרית (العَرَبى المَصرى, "אֶל-עַרַבִּי אל-מַסְרִי"; גם اللهجه المصريه, "אֶל-לַהְגַה אל-מַסרֶיַּה") הוא הלהג הערבי המדובר בצפון עמק הנילוס, כלומר באזור בירת מצרים קהיר ומצפון לה - בדלתה של הנילוס, בעיר אלכסנדריה וכולי. מדריך השפות "אתנולוג" מעריך את מספר דוברי הערבית המצרית ב-54 מיליון נפש בערך (נכון ל-2006), אולם סביר להניח כי כל 77.5 מיליון תושבי מצרים מדברים ערבית מצרית ולו במידה מעטה.
זהו הלהג העיקרי המדובר במצרים, כך שגם תושבי אזורים אחרים של מצרים מסוגלים בדרך-כלל להתבטא בו. מלבד הערבית הספרותית, זהו הלהג הערבי המוכר ביותר בעולם הערבי, זאת בשל השפעתה התרבותית הרבה של מצרים. הערבית המצרית היא השפה המשמשת בדיאלוגים בסרטים, במחזות ובתוכניות טלוויזיה המופקים במצרים, ומופצים בקהילות ערביות ברחבי העולם. כמו כן, מצרים הייתה במשך שנים רבות מרכז ההשכלה הגבוהה בעולם הערבי - תושבי ארצות ערב יצאו ללמוד במצרים, ומורים מצרים יצאו ללמד בקהילות ערביות מחוץ למצרים. לפיכך, ערבים רבים מבינים ערבית מצרית ולפעמים אף מסוגלים להתבטא בה, גם במקרים שבהם הלהג שהם משתמשים בו בחיי היומיום שונה במידה ניכרת.
סיווג.
הערבית המצרית נחשבת לאחד הלהגים המזרחיים של השפה הערבית. אף שהיא שונה במידה ניכרת מן הלהגים המדוברים בלבנט ובעיראק וכן מהלהגים הבדואיים המדוברים בסיני, בנגב, בחצי האי ערב ובאזור המפרץ הפרסי, היא דומה להם יותר מאשר ללהגים המדוברים בצפון-מערב אפריקה (הלהגים המערביים). המאפיין המובהק ביותר המבדיל בין הלהגים המזרחיים למערביים הוא אופן הנטייה של צורת העתיד בגוף ראשון (אני/אנחנו) - אכתב/נכתב בלהגים המזרחיים, לעומת נכתב/נכתבו במערביים. מבחינה זאת שייכת הערבית המצרית ללא ספק ללהגים המזרחיים.
פונולוגיה.
המאפיין הבולט ביותר של הערבית המצרית הוא אופן הגיית העיצור המסומן באות ج. בערבית מצרית עיצור זה נהגה (כמו האות גימ"ל בעברית), בעוד בשאר הלהגים הערביים הוא נהגה או (כמו ג' בשם ג'ורג', או כמו ז' בשם ז'אק). הבדל זה בהגייה ניכר גם כשדוברי ערבית מצרית מדברים ערבית ספרותית, כך שאפשר לזהות את מוצאו המצרי של הדובר אפילו בנסיבות שבהן מקפידים לדבר בערבית ספרותית בלבד.
העיצור המסומן באות ق נהגה כ- ("סותם סדקי", כמו אל"ף במילה "קופאים"), אולם במילים השאולות מערבית ספרותית הוא נהגה כ-. מבחינה זו דומה הערבית המצרית ללהגים הערביים המדוברים בערים הגדולות של הלבנט.
תחביר ומורפולוגיה.
המאפיין התחבירי המובהק ביותר של הערבית המצרית הוא מיקומן של מילות השאלה במשפט. בערבית מצרית מילות השאלה נשארות במקומן (in situ) ואינן נעות לתחילת המשפט. תכונה זו ירשה הערבית המצרית מן השפה הקופטית שדוברה בצפון מצרים עד ראשית המאה ה-12, ובדרום מצרים אף מאוחר יותר.
לדוגמה:
המילה "אֶמְתַא" (מתי) שמחליפה בשאלה את תיאור הזמן "אֶלְחַ'מִיס" (= ביום חמישי), נשארת במקום שבו מופיע תיאור הזמן ואינה נעה לתחילת המשפט, כפי שקורה בעברית, בשפות אירופיות, וכן ברוב הלהגים האחרים של ערבית. במשפט השאלה: مين راح مصر؟ (מִין רַאח מַס'ר? = מי נוסע למצרים?) מילת השאלה מופיעה בתחילת המשפט, כיוון שהיא מחליפה את הנושא של המשפט, שממילא אמור להופיע בתחילת המשפט. השוו לתשובה: نورى راح مصر, . (נוּרִי רַאח מַס'ר. = נורי נוסע למצרים.)
בערבית מצרית נפוצה מאוד התחילית "חַ-" (נהגית גם "הַ-" , ונכתבת حـَ או هـَ) לציון פעולה שתתרחש בעתיד. התחילית הזאת מתפקדת באופן דומה לתחילית "סַ-" (سـَ) בערבית ספרותית, ומשערים שהיא קיצור של המילה راح ("ראח"=הולך) שמציינת זמן עתיד בלהגים ערביים אחרים. לדוגמה:
כינויי הרמז בערבית מצרית מופיעים אחרי שם-העצם, ולא לפניו כמקובל בלהגים אחרים של ערבית. לדוגמה:
לעומת המקובל בניבים של הלבנט: هذا الرجل (הַאדַ'א-רַּגֻ'ל = האיש הזה), هذه المرة (הַאדִ'יהי-לְ-מַרַּה = האישה הזאת).
גרף פוטוצקי
קלוד פרנסואה
קלוד פרנסואה (בצרפתית: Claude François; 1 בפברואר 1939 - 11 במרץ 1978), היה זמר פופ צרפתי וכותב שירים. מוכר מחוץ לצרפת עם השיר שכתב "Comme d'habitude", הגרסה המקורית של "My Way" (בדרכי שלי) שכתב פול אנקה וביצע פרנק סינטרה.
שנותיו הראשונות.
קלוד פרנסואה נולד באסמאעיליה שבמצרים, לאם איטלקייה ואב צרפתי, שהתפרנס מפיקוח על תנועת אוניות בתעלת סואץ. עם פרוץ הסכסוך באזור זה בשנת 1956, נאלצה המשפחה לעבור למונקו, שם סבלו מקשיים כלכליים עקב מחלתו של האב.
פרנסואה החל לעבוד כפקיד בנק בימים וכמתופף בלילה בלהקה שהופיעה במלונות יוקרה בריביירה הצרפתית. באחד ממועדוני הלילה הנוצצים בהם הופיע, הכיר את השחקנית הבריטית ג'אנט וולקוט, עמה התחתן.
קריירה.
פרנסואה החל את הקריירה המקצועית שלו לאחר שקיבל הצעה לשיר באחד המועדונים. הוא היה בעל קול ומראה ייחודיים, עם פנים בובתיות-נשיות משהו, אך עם זאת, ניכרה בשיריו השפעה רבה של כוכבי הרוקנרול האמריקאים של אותם זמנים, אשר רבים משיריהם הוא תרגם לצרפתית. השילוב בין המיוחד בין קולו, מראהו וסגנון הופעתו המאוד אנרגטי גרמו למעריצות ומעריצים צעירים רבים לנהור אחרי קלוד, שלימים קיבל את הכינוי ושם החיבה "קלו-קלו" (Cloclo), להופעותיו ולקנות את תקליטיו.
בשנת 1963 ביצע את השיר "Le petit garçon" (הנער הקטן), על פי לחנו של שלום סקונדה לשיר שנודע בישראל ובעולם בשם "דונה דונה".
לקראת שנות השבעים, הצטרפו להופעותיו של קלוד חמש זמרות-רקדניות, שכונו בשם "הקלודטס" (Claudettes).
מהמפורסמים והמרגשים שבשיריו היו Le téléphone pleure ("דמעות בטלפון"), אותו ביצע עם ילדה קטנה,
ו"Toi et moi contre le monde entier" ("אתה ואני נגד כל העולם"), אותו הקדיש לבנו. בשנת 2008 חודש השיר ובוצע על ידי הרכב הילדים הצרפתי "vox angeli", כמחווה לקלוד במלאת 30 שנים למותו.
במהלך הקריירה שלו ביצע דואטים עם זמרים רבים, ביניהם זוכת האירוויזיון פראנס גל (עמה אף היה לו רומן קצר), דלידה, והשחקנית האמריקאית ג'ודי פוסטר.
בשנת 1968 כתב עם המשורר הצרפתי ז'אק רבו את השיר "Comme d'habitude", שהפך ללהיט במדינות דוברות צרפתית. כוכב השירה הקנדי פול אנקה כתב שיר זה מחדש באנגלית, שכיום מוכר כ"My Way", שבוצע על ידי פרנק סינטרה, אחד השירים המפורסמים ביותר בכל הזמנים.
עם המעבר משנות השישים לשבעים, החליף פרנסואה את סגנונו המוזיקלי בהתאם לתקופה ולאופנה, האריך מעט את שיערו וביצע שירים שהלמו יותר את התקופה.
מותו.
ביום שבת ה-11 במרץ 1978, לאחר שחזר מהופעות בשווייץ, נכנס לאמבטיה בביתו שבפריז, כאשר הבחין בנורה מקולקלת, ניגש להחליף אותה כאשר הוא רטוב ויחף, והתחשמל למוות.
קלוד היה ונשאר אחד הזמרים האהובים ביותר בצרפת, אשר העובדה כי עד היום ישנם זמרים אשר מתפרנסים מלחקות את מראהו וסגנון הופעתו, הופכת אותו ממש ל"אלוויס הצרפתי", ואשר שובר שיאי מכירת אלבומים גם כיום, כמעט 40 שנים לאחר מותו.
לאחר מותו של קלוד, הקדיש לו חברו הטוב, הזמר מישל סרדו את השיר המצמרר "אני לא מת, אני ישן!" (!Je ne suis pas mort, je dors).
אשלג בישראל