מכתש ויקטוריה הוא מכתש פגיעה באזור מישור מרידיאני שבאדמת כוכב הלכת מאדים. המכתש קרוי על שם אחת מספינותיו של פרדיננד מגלן שהיה מגלה ארצות פורטוגלי וגם העיר ויקטוריה באיי סיישל.
הגשושית אופורטוניטי ביקרה במכתש ביום מאדים 951 (26 בספטמבר 2006) וחקרה אותו. המכתש ברוחב 730 מטרים ובצוקים שבהיקפו קיימות גומחות רבות, שנקראו על שם ציוני הדרך שאליהם הגיע מגלן עם הספינה ויקטוריה.
מחקר האופורטוניטי.
כשהגיעה הגשושית אופורטוניטי למכתש, בשלב ראשון היא הקיפה אותו תוך כדי שליחת צילומים מתמדת אל מרכז הבקרה שבכדור הארץ, עד ליצירת תמונה מקיפה של המכתש
ובהתאם לכך חישוב דרכי כניסה ויציאה אליו. לאחר ההחלטה על מסלול האופורטוניטי, החלה סערת אבק שעכבה את כניסת הגשושית למכתש ב-6 שבועות. בסוף ההמתנה נכנסה
הגשושית למכתש וחקרה בו את שכבות הסלע, וכן קווים אשר נצפו בצפון המכתש.
שחייה במשחקים האולימפיים
תחרויות שחייה נערכו בכל האולימפיאדות בעידן המודרני. נשים התחרו החל מאולימפיאדת סטוקהולם (1912). אתלטיקה, התעמלות מכשירים ושחייה נחשבים לענפי הספורט הפופולריים במשחקים האולימפיים. ענף השחייה שני במספר האירועים שבו אחרי האתלטיקה.
בתחרויות השחייה נטלו חלק 8,765 שחיינים (5,142 גברים ו-3,620 נשים) מ-201 מדינות ב-55 אירועים. המשתתפת הצעירה ביותר במשחקים הייתה ליאנה ויסנס מפוארטו ריקו (11 שנה, 327 ימים) במקסיקו סיטי 1968 והמשתתף המבוגר ביותר היה ויליהם הנרי מבריטניה (46 שנה, 304 ימים) באתונה 1906.
בארבע האולימפיאדות הראשונות תחרויות השחייה לא נערכו בבריכת שחייה. באתונה 1896 נערכו התחרויות בים התיכון, בפריז 1900 נערכו תחרויות השחייה בנהר הסן, בסנט לואיס 1904 נערכו תחרויות השחייה באגם מלאכותי ובאתונה 1906 נערכו שוב תחרויות השחייה בים התיכון.
בסנט לואיס 1904, נמדדו מרחקי המשחים, בפעם היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים ביארדים.
בלונדון 1908 התקיימו תחרויות השחייה לראשונה בבריכה של 100 מטר שנבנתה במיוחד, בתוך האצטדיון האולימפי שבו נערכו תחרויות האתלטיקה.
בסטוקהולם 1912 התקיימו תחרויות השחייה בבריכה שנבנתה בנמל סטוקהולם, מצד אחד היא תוחמה באצטדיון ומיתר צדדיה נסגרה על ידי סירות. נוסף לכך, לראשונה המדידה הייתה אלקטרונית. תחרויות השחייה התקיימו לראשונה בבריכה של 50 מטר עם מסלולים מסודרים בפריז 1924. באולימפיאדת ברלין (1936) הותקנו לראשונה מקפצות.
שחיינים גברים השתמשו בבגד ים שכיסה את כל גופם עד שנות ה-40 של המאה ה-20. השימוש במשקפי שחייה נכנס רק במונטריאול 1976.
סגנון הפרפר הוכנס כסגנון נפרד במשחקים האולימפיים, רק במלבורן 1956, עד אז היה פיתוח של סגנון החזה. סגנון מעורב אישי הוכנס למשחקים האולימפיים, בטוקיו 1964.
השחייניות שצברו את מרב מדליות הזהב.
רשימת כל השחייניות שצברו לפחות 3 מדליות זהב או 5 מדליות בסך הכל, כולל את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
מדליות אישיות בלבד.
לפחות 3 מדליות זהב
השחיינים שצברו את מרב מדליות הזהב.
רשימת כל השחיינים שצברו לפחות 3 מדליות זהב או 5 מדליות בסך הכל, כולל את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
מדליות אישיות בלבד.
לפחות 3 מדליות זהב
• כולל את המדליות שזכו באולימפיאדת אתונה (1906)
•• ג'ון גרוויס מבריטניה זכה גם במדליית זהב בכדורמים. ג'וני וייסמילר מארצות הברית זכה גם במדליית ארד בכדורמים.
52 שחיינים ושחייניות זכו ב-4 מדליות כל אחד:
טבלת המדליות.
כולל את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
שחיינים יהודים שזכו במדליות במשחקים האולימפיים.
בסך הכל צברו שחיינים יהודים במשחקים האולימפיים 79 מדליות: 36 מדליות זהב, 17 מדליות כסף ו-26 מדליות ארד, מהן 38 מדליות אישיות: 15 מדליות זהב, 7 מדליות כסף ו-16 מדליות ארד.
העלאת גרה
משמרת ידעיה
משמרת ידעיה היא המשמרת השנייה מבין עשרים וארבע משמרות הכהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל בתקופה שקדמה לבניית בית המקדש הראשון.
המשמרת מוזכרת בתנ"ך בספר דברי הימים; .
מוצא המשמרת.
לפי פירוש הרב חיים קניבסקי, משמרת ידעיה היא אחת משש עשרה משמרות מזרעו של אלעזר הכהן, במקביל לשמונה משמרות שהם מבני איתמר הכהן, ויש מפרשני התורה שמייחסים את הכהנים הגדולים יהושע בן יהוצדק (וכן את בן משפחתו עזרא הסופר) כבאים מבני משמרת ידעיה. לפי המלבי"ם, משמרת ידעיה הייתה מצאצאי איתמר.
בתקופת בית שני.
על פי חז"ל, בתחילת ימי שיבת ציון משמרת זו הייתה הראשונה מארבעת משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני. מארבע משמרות אלו ייסדו שוב עשרים וארבע משמרות כהונה. על פי החלטת הנביאים של אותה תקופה, אפילו אם תעלה משמרת יהויריב (שפעלה כראש המשמרות בבית ראשון), היא תהיה טפילה למשמרת ידעיה שעלו בראשונה.
בלוח השנה במגילות קומראן, משמרת ידעיה משרתת בתחילת השנה השנייה במחזור ששת השנים
אחר חורבן בית שני.
בתלמוד הירושלמי (תענית ד, ה) מובאים דברי רבי ברכיה, האומר שמשמרת ידעיה גלתה צפונה לעיר ציפורי, על שם ש"ידע יה" את עצה העמוקה (הלא טובה) שבלבם והגלם לציפורי.
לפי דעתו של החוקר שמואל קליין, בעקבות חורבן בית שני כל עשרים וארבע משמרות הכהונה עברו לעיירות בגליל. לפיו, גם בעת פטירת רבי יהודה הנשיא היו בני משמרת ידעיה מקובצים בעיר ציפורי ובבית הכנסת של העיר.
רבי אלעזר הקליר מקונן על ביטול משמרה זו בקינה איכה ישבה חבצלת השרון באומרו "נדו כצפרים כהני צפורים".
יידוי אבנים
יידוי אבנים הוא ניסיון לפגוע פיזית בבני אדם או בכלי רכב על ידי זריקת אבנים בגדלים שונים. יידוי האבנים נעשה על ידי אדם בודד או על ידי קבוצה של בני אדם. האבן המושלכת עלולה לגרום נזק, לפצוע ואף להרוג את מי שהיא מושלכת עליו. בנסיבות אלה, יידוי אבנים נחשב לעיתים לפעולת טרור.
כאשר יידוי האבנים נעשה לעבר כלי רכב הנוסעים בכביש במהירות גבוהה סכנתו גוברת.
יידוי אבנים נעשה בדרך כלל ללא אמצעי עזר. לעיתים משמש קלע ליידוי אבנים במהירות גבוהה (גם אמצעי זה מגביר את הסכנה שביידוי אבנים).
להגנת שוטרים הנדרשים להתמודד עם מיידי אבנים משמשים מגינים. להגנת כלי רכב משמשים אמצעי מיגון, כגון חלונות מזכוכית משוריינת.
בישראל.
יידוי אבנים על ידי פלסטינים.
בכבישי יהודה והשומרון נפוץ יידוי אבנים על ידי פלסטינים לעבר כלי רכב של יהודים וצה"ל. כמו כן מיידים פלסטינים אבנים על חיילי צה"ל המסיירים באופן רגלי באזור זה. יידוי אבנים היה אחד המאפיינים הבולטים של שנותיה הראשונות של האינתיפאדה הראשונה (שאף כונתה "אינתיפאדת האבנים"), אך התקיים גם קודם לה. יידוי האבנים נמשך גם בעשורים לאחר מכן, אך נלוו אליו אמצעי טרור נוספים. על פי נתוני צה"ל בין 2004 ל־2011 דווחו בכל שנה בממוצע 4,066 מקרים של יידוי אבנים. בעשור הראשון של המאה ה־21 התפשטו יידויי האבנים ומספרם גבר גם בקרב ערביי ישראל בגליל ובנגב. ב־2011 דווח על תופעה חדשה של זריקת אבנים על ידי פלסטינים מרכב חולף, דבר שהגביר את סכנת הפגיעה ועצמתה. לעיתים הנפגעים מיידוי אבנים משיבים בירי. בפברואר 2017 דיווח מנהל רשות המיסים, משה אשר, שמדי שנה מטפל משרדו ב־10,000 מקרי ידויי אבנים.
התמודדות.
לפי הוראות הפתיחה באש בצה"ל, ירי לעבר מיידי אבנים מותר רק כאשר יידוי האבנים מסכן חיילים או אזרחים באופן ממשי ומיידי. גם במקרים אלו דורשות ההוראות כי הירי ייעשה באופן מודרג בהתאם לנוהל מעצר חשוד. עם זאת, כאשר קיימת "סכנה ממשית ומוחשית" שאינה מאפשרת לבצע נוהל מעצר חשוד ניתן לפתוח באש חיה לעבר הרגליים. ההוראות מבהירות שזריקת אבנים על רכב נוסע מהוות סיכון ממשי. לאחר מותו של החייל מבלוק שהושלך עליו מגבוה, חודדו ההוראות לפתיחה באש כדי להבדיל בין יידוי אבנים רגיל, לבין אדם המחזיק בידיו אבן גדולה אותה הוא מתכוון להפיל על בן אדם אחר - פעילות אשר בגלל סיכונה מצדיקה ירי מיידי על מנת להרוג את התוקף.
במהלך האינתיפאדה הראשונה פותחה בידי רפא"ל עבור צה"ל החצצית - מתקן שהורכב על־גבי קומנדקר ושימש ליידוי אבני חצץ לעבר מפגינים, כאמצעי לפיזור הפגנות שאיננו קטלני. תוך זמן קצר התברר חוסר האפקטיביות של השימוש בחצצית - טווח זריקת אבני החצץ לא עלה על 100 מטר, והפגיעה בהמון מתפרע לא הייתה משמעותית, ולכן הופסק השימוש בחצצית.
פיצוי.
עד שנת 1990 נחשב נפגע מיידוי אבנים בעת שנסע ברכב כנפגע תאונת דרכים לצורך פיצוי על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. עקרון זה נקבע על סמך השכיחות של מקרי יידוי אבנים שהפך את ההיפגעות מיידוי אבנים לאחד הסיכונים הטבעיים, המתלווים לתנועה בכבישים. בשנת 1990 שונה החוק באופן הקובע שנפגע מפעולת איבה לא יפוצה כנפגע תאונת דרכים, אלא יזכה לפיצוי אך ורק כנפגע פעולת איבה. בית המשפט קבע שכלל זה תקף בין אם אדם נפגע ישירות מהאבן ובין אם נפגע כתוצאה מאובדן שליטה של הנהג על הרכב בגלל יידוי האבנים.
אירועים בולטים של יידוי אבנים.
על פי ההיסטוריון רפאל מדוף, לפחות 14 ישראלים נהרגו כתוצאה מיידוי אבנים בידי פלסטינים, בהם שלושה ערבים ישראלים שזוהו בטעות כיהודים.
יידוי אבנים של יהודים.
מפעם לפעם גם יהודים מיידים אבנים לעבר ערבים בתחומי ישראל או ביהודה ושומרון ולעבר חיילי צה"ל.