בברייתא דעת חכמים מפורטת יותר, ומבואר שאף על פי שאינו משלם את מלוא הפיצוי על הכלים שנשרפו, בכל זאת "רואים מקום כלים כאילו הוא מלא תבואה", ומשלם כאילו נשרפה ערימה מלאה של תבואה ולא ערימה חלולה.
בתלמוד נטבע המונח "טמון" לציון הלכה זו.
חריגים לדין.
בתלמוד נאמרו שני סייגים לדין טמון, לפיהם יש מקרים שבהם יהיה חייב גם על חפצים טמונים שנשרפו:
רדיית הפת
רדיית הפת בהלכות שבת היא הפרדת הפת האפויה מדפנות התנור אליו הייתה מודבקת במהלך אפייתה. רדיית הפת בשבת מותרת כשהאפייה נעשתה בהיתר, ואסורה מדרבנן כאשר האפייה נעשתה באיסור. רדיית הפת האסורה היא רק כאשר הפת מודבקת לדפנות התנור, כפי שהיה בתנורים בזמן העתיק, אך לא כאשר הפת נמצאת בתחתית התנור, כמו בתנורים כיום.
בסיס האיסור.
פעולה זו אסורה רק מדרבנן היות שאין היא נחשבת למלאכה (האסורה מהתורה) אלא לחָכְמָה. הראשונים, וביניהם הרי"ף והרמב"ן, סבורים כי מדובר באיסור שבות, שבמסגרתו גזרו חכמים לרדות את הפת. לעומתם בעל המאור סבור כי מכיוון שזו פעולה כל כך פשוטה וכל כך רחוקה ממלאכה, אין בה אפילו איסור שבות, אלא רק איסור קל מדברי חכמים.
רדיית הפת במקום היתר ובמקום איסור.
על פי ההלכה מותר להניח פת בתנור על מנת שתאפה עם כניסת שבת, בתנאי שבעת כניסת השבת הבצק כבר עבר שלב התחלתי של האפייה ('קרימת פנים'). במקרה זה הותרה רדיית הפת כדרכה, בהגבלה של שיעור הפת הנצרך למאכל השבת. אולם אם האפיה נעשית בניגוד להלכה (בשעת כניסת שבת עוד לא קרמו פניו של הבצק): אם דבר זה נעשה בשוגג מותר לאדם לרדות בשינוי (באמצעות כל אחר במקום כלי הרדייה הרגיל) בשיעור הנצרך לשלוש סעודות שבת לו ולבני ביתו. היתר זה מתבסס על חשיבות הלחם למאכל האדם. אולם אם הדבר נעשה במזיד, חכמים קנסו את האדם ואסרו עליו להוציא את הפת מהתנור כלל, אפילו אם אין לו מה לאכול בשבת.
רדיית הפת על מנת למנוע איסור תורה.
הגמרא דנה בשאלה האם יהיה מותר לאדם שהניח בשבת בצק בתנור לרדות את הבצק (ובכך לעבור על איסור דרבנן של רדיית הפת) על מנת להימנע מלעבור בשוגג על איסור תורה של אפייה, כלומר האם חכמים העמידו את איסור הרדייה שהוא מדבריהם גם במקום שבו אדם יגיע בעקבות קיום דבריהם לכדי איסור תורה בשוגג. למסקנה אומרת הגמרא כי מותר יהיה לאדם לרדות את הבצק כדי למנוע עבירה על איסור תורה, כלומר חכמים לא העמידו את דבריהם במקום שאדם יבוא על ידי קיום דבריהם לכדי איסור תורה. היתר זה הוא בין אם הנחת הבצק בתנור נעשתה בשוגג או במזיד. עם זאת, היתר זה הוא רק לאדם שהכניס את הבצק לתנור, אך לא לאדם אחר, היות שאין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך, כלומר אסור לאדם לעבור אפילו על איסור קל על מנת להציל את חבירו מלעבור על איסור חמור.
רדיית הפת כיום.
כיום אפיית לחם בתנור אינה נעשית בהדבקה לדפנות התנור כבזמן העתיק, אלא בהנחה על תחתית התנור. לכן הוצאת הלחם מהתנור אינה נחשבת רדיית הפת, ובמידה ואפיית הלחם נעשתה בהיתר, מותר להוציא מהתנור אפילו כמות גדולה, אך לא בכלי המשמש בדרך כלל לרדייה אלא בכלי אחר. במידה והאפייה נעשתה באיסור, קנס חז"ל על השוגג והמזיד נשאר בעינו כמו בתנורים בזמן העתיק.
מועמדים ישראלים לפרס אוסקר
סרטים ישראלים שהוגשו לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ישראל החלה לשלוח לאקדמיה האמריקאית סרטים לשם התמודדות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1964. אף סרט ישראלי לא זכה עד כה בפרס. נכון ל-2018 הועמדו לזכייה בפרס 10 סרטים ישראליים, כמות המועמדויות השנייה בגודלה עבור מדינה מיבשת אסיה כאשר ליפן 12 מועמדויות. מאז 1991 ועד היום, הסרט המייצג את ישראל הוא הזוכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, כאשר יוצאי הדופן הם "אביבה אהובתי" שזכה בפרס אופיר במשותף עם "אדמה משוגעת" ובהצבעה חוזרת הוחלט לשלוח את האחרון, ו"ביקור התזמורת" שנפסל על ידי האקדמיה האמריקאית מאחר שדיאלוגים רבים בו היו באנגלית, ועל כן לא התאים לקטגוריה. במקומו נשלח הסרט שהאקדמיה הישראלית זיכתה בכמות השנייה בגודלה של קולות, "בופור", אשר היה למועמד הראשון מטעם ישראל לפרס מזה 23 שנים.
הבמאים היחידים ששני סרטים ישראליים בבימויים הועמדו לזכייה בפרס הם אפרים קישון, משה מזרחי ויוסף סידר. מזרחי ביים, בנוסף, את הסרט "כל החיים לפניו" שזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר עבור צרפת.
ישראלים אשר היו מועמדים לפרס האוסקר.
יש גם לציין את השחקנית האמריקאית נטלי פורטמן, ילידת ירושלים, שבגיל 4 הוריה והיא ירדו מהארץ ועברו להתגורר באמריקה. פורטמן הייתה מועמדת לאוסקר בתור שחקנית משנה בעבור תפקידה בסרטו של מייק ניקולס, "קרוב יותר" (2004), ובתור שחקנית ראשית עבור תפקידה בדרמה הביוגרפית של פבלו לריין, "ג'קי" (2016). בסופו של דבר זכתה בתור שחקנית ראשית עבור תפקידה בסרטו של דארן ארונופסקי, "ברבור שחור" (2010).
סרטים ישראליים שהיו מועמדים לפרס האוסקר בקטגוריות אחרות.
הרשימה הבאה כוללת סרטים ישראלים אשר היו מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריה שאיננה "הסרט הזר הטוב ביותר". השנה המצוינת היא השנה שבה נערך טקס האוסקר שבו הסרט היה מועמד.
גולדפינגר (ספר)
גולדפינגר הוא ספר הריגול השביעי בסדרת ספרי "ג'יימס בונד" מאת איאן פלמינג. פורסם לראשונה בבריטניה ב-23 במרץ 1959. ב-1964 יצא סרט בשם זה שהתבסס על עלילת הספר, הסרט השביעי בסדרת סרטי ג'יימס בונד הפופולרית, בכיכובו של שון קונרי. כן התבססה על עלילה זו סדרת קומיקס יומית שיצאה בעיתון הבריטי דיילי אקספרס בשנים 1960–1961.
הספר תורגם לשפות רבות והופץ ברחבי העולם. בעברית יצא הספר תחילה בתרגום ב. אוריאל, בהוצאת ספיח, ב-1964, ומאז יצא בארבע מהדורות שונות בהוצאה זו. ב-1990 תורגם על ידי עמנואל לוטם ויצא מחדש בהוצאת זמורה ביתן.
עלילה.
בעלילת הספר נשלח הסוכן החשאי ג'יימס בונד לעקוב אחר פעולותיו של יוריק גולדפינגר, מטורף המתעניין בזהב ומצליח להוציא זהב רב מהמדינה. הוא רודף אחריו לשווייץ, שם הוא מגלה כי גולדפינגר מפעיל מפעל בו הוא מתיך את הזהב הגנוב ומוכר אותו להודו. בונד מנסה להתנקש בחייו, אך הוא נתפס ועובר עינויים על ידי עוזרו האכזרי של גולדפינגר, אודג'וב. לבסוף הוא ניצל לאחר שהוא מציע לגולדפינגר לעבוד עבורו, ונלקח לפורט נוקס כדי להיות אחד ממזכיריו. שם הוא מגלה את מזימתו של גולדפינגר להגדיל את ערך הזהב שברשותו באמצעות הפיכת עתודות הזהב של העולם המאוחסנות בפורט נוקס לרדיואקטיביות. בונד מצליח להעביר מסר על המזימה למפעיליו, שפותחים בקרב נגד גולדפינגר, אך הוא מצליח לתפוס את בונד ולברוח במטוס עם אודג'וב. בונד נאבק בהם, הם נהרגים, ובונד מצליח להנחית את המטוס בשלום, סמוך לחופי קנדה.
רקע לכתיבת הספר.
האדריכל ארנו גולדפינגר שהתגורר בלונדון ברחוב וילו 2 בסמוך לביתו של הסופר איאן פלמינג, שימש השראה עבור פלמינג לדמות הנבל בספרו. פלמינג שנא את ביתו של גולדפינגר שלצורך בנייתו נהרסו מבנים ויקטוריאניים שהיו במקום, ועל כן קרא על שמו את דמות אויבו של ג'יימס בונד - "יוריק גולדפינגר". ארנו גולדפינגר התייעץ עם עורכי דינו לאחר פרסום הספר, ולאחר שפלמינג איים לשנות את שם הדמות ל"גולדפריק" (איבר מין מוזהב) במקום השם המקורי (שמשמעותו באנגלית היא אצבע מוזהבת - Gold Finger), החליט גולדפינגר שלא לתבוע את פלמינג. המו"לים של פלמינג, במסגרת הצעת הפשרה, הסכימו לשלם את ההוצאות המשפטיות של גולדפינגר וכן לתת לו שישה עותקים של הספר.
ויקירפואה
ויקירפואה היא מיזם ואתר אינטרנט מבוסס ויקי ישראלי של איגוד רופאי המשפחה בישראל בשיתוף רשת רפואה שהוקם ב-2011. המיזם הוקם במטרה להציג ידע רפואי בתבנית חופשית ונגישה לכל, ברוח מיזם ויקיפדיה ולספק מידע רפואי אמין וזמין לרופאי המשפחה ולשאר מקצועות הרפואה. הוא פועל ללא כוונת רווח. בתחילת 2020 היו באתר מעל ל-3600 דפי תוכן.
ויקירפואה מיועדת לשתף לעדכן במידע המעודכן והמתחדש לרופא המשפחה ולרופא הראשוני, לרופאים מומחים, בעיקר בתחומים בהם אינם עוסקים באופן שוטף, לאנשי מקצועות הרפואה ולכל מי שמעוניין ברפואה ובריאות.
להבדיל מוויקיפדיה, את הערכים באתר ויקירפואה יכולים ליצור ולערוך רק אנשי מקצוע מתחום מדעי הבריאות והרפואה.
הכותבים והעורכים בוויקירפואה הם רופאים או בעלי תואר אקדמי מקביל כמו PhD והם מזוהים בשמם המלא.
המיזם מאפשר להציג חילוקי דעות בנושאים השונים.
המיזם הוקם ביוזמת יו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל פרופ' שלמה וינקר שהוא גם העורך האחראי וד"ר רמי טמיר. המימון הראשוני התקבל כמענק לימודי מחברות המכירות בחשיבות המיזם ומוגדרות כידידי ויקירפואה. בהמשך מתוכננת הופעת מודעות פרסום טקסטואליות צמודות תוכן בדומה למודעות גוגל שיציגו מידע פרסומי רלוונטי.
התוכן של ויקירפואה חופשי לשימוש תחת רישיון Creative Commons Attribution-Share Alike License (CC-BY-SA) פרט למקומות בהן מצוין אחרת. משמעות הדבר היא שהתוכן יכול להיות מועתק, מותאם ומופץ מחדש בתנאי שהמפיץ החדש מאפשר אותו חופש לאחרים ומציין במפורש כי מקור המאמר הוא בוויקירפואה של אגוד רופאי המשפחה.
ברל כצנלסון (אוניית מעפילים)
ברל כצנלסון הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. היא הייתה האונייה הראשונה שנתפסה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
נקראה על שם ברל כצנלסון ממנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה והוגה דעות של הציונות הסוציאליסטית, אשר נפטר בירושלים בשנת 1944.
תולדותיה.
"דמטריוס" – אוניית משא.