הרמב"ם מסכם את זכויות המלך בישראל בהלכות מלכים: הוא רשאי לקבוע מיסים ומכס, לקנוס את אלו שמשתמטים ממיסיו, ולהוציא להורג את המורדים בו או המשתמטים ממסיו, לגייס לצבאו מכל העם בכפייה, לקחת לו מאבטחים ועוזרים, לצאת למלחמת מצווה ומלחמת רשות, למנות בכפייה אחראים וממונים, לשכור בתשלום בעלי אומנות שיעשו את צרכיו, לשאת נשים ופלגשים, ולבצע דברים לתיקון העולם "ולשבר יד רשעי עולם", גם שלא לפי חוקי התורה, כמו להוציא להורג רוצחים גם כשאין מספיק ראיות משפטיות להרשיעם. עם זאת, המלך כפוף לחוקי התורה והוא אינו יכול להורות לעבור על חוקי התורה. מלך שהורה לעבור על חוקי התורה, ואפילו מצווה קלה, אסור לשמוע לו. בנוסף, המלך רשאי לגבות מיסים רק לצרכיו או לצורך המלחמות, והוא אינו יכול לגבות מיסים לכל מה שירצה.
ראוי לציין כי דעת הרמב"ם שיש מצווה למנות מלך על ישראל, אך דעת האברבנאל שהמלכות בישראל הייתה רק בדיעבד ואיננה מציאות אידיאלית, ולהרחבה בנידון זה ובנידונים: אופן מינוי מלך, ומי ראוי להיות מלך בישראל, ראה בערך מלך ישראל.
שופט ישראל.
בפרשת מלך נכתבו זכויות המלך לעצמו, נידון שונה ואחר הוא הסמכות של הנהגה מדינית שאינה מלכותית ולכן אין לה זכויות עצמית אלא רק כוח הנהגה כלפי העם, דוגמה לכוח הנהגה שאינה מלכות היא תקופת השופטים בה אנשים בעלי שאר רוח שפטו והנהיגו את עם ישראל, והייתה להם סמכות של הנהגה ציבורית, סמכות זו נתבארה בתורה בפרשה שקדמה לפרשת מלך ישראל "וּבָאתָ אֶל הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם וְאֶל הַשֹּׁפֵט אֲשֶׁר יִהְיֶה בַּיָּמִים הָהֵם, וְדָרַשְׁתָּ, וְהִגִּידוּ לְךָ אֵת דְּבַר הַמִּשְׁפָּט" וראה בהקדמת האברבנאל לספר שופטים שהרחיב לפרט את החילוקים שבין מלך לשופט.
רוב השופטים היו ראשי הסנהדרין ומפאת כן נקראו בשם 'שופט', אבל כיון שהבחירה בשופט נעשתה לפעמים לפי מי שצלחה עליו רוח גבורה מאת ה', אירע ונחה הרוח על מנהיג שלא היה מהחכמים שבדור, ואפילו הכי היה לו כל כח השופט, וגם בכחו היה לדון ולנהוג בדרך של תיקון המדינה, וכמבואר בגמרא "שקל הכתוב שלשה קלי עולם כשלשה חמורי עולם, לומר לך ירובעל (השופט) בדורו כמשה בדורו, בדן (השופט) בדורו כאהרן בדורו, יפתח (השופט) בדורו כשמואל בדורו, ללמדך שאפילו קל שבקלין ונתמנה פרנס על הצבור, הרי הוא כאביר שבאבירים, ואומר ובאת אל הכהנים הלוים ואל השפט אשר יהיה בימים ההם, וכי תעלה על דעתך שאדם הולך אצל הדיין שלא היה בימיו, הא אין לך לילך אלא אצל שופט שבימיו, ואומר אל תאמר מה היה שהימים הראשונים היו טובים מאלה". והנה מי שנקרא בשם קל שבקלים בוודאי לא היה ראש הסנהדרין או אפילו דיין בסנהדרין, ואפילו הכי כיון שעליהם נחה הרוח, נבחרו על ידי עם ישראל להנהגה והיה להם כל דיני שופט, ומגמרא זו למד רבינו גרשום לתת כח לכל טובי העיר, הגם שאין להם שייכות כלל עם בי"ד, רק ככוח ההנהגה, שכח טובי העיר בדוגמת מלכות קטנה.
דינא דמלכותא במדינת ישראל.
עם קום מדינת ישראל, החל גם פולמוס בנוגע למעמדה ההלכתי, וחלק מרכזי בו נוגע לשאלת תוקף חוקי המדינה מבחינה הלכתית. שורש הנידון מתחיל בשאלה האם ההלכה של דינא דמלכותא נאמרה גם בארץ ישראל, והדבר תלוי בשיטות הראשונים בטעם ההלכה של דינא דמלכותא, כי לדעה ששורש זכות המלך מצד הבעלות שלו על קרקע הארץ כתבו הפוסקים שארץ ישראל אינה בבעלות של המלך אלא של כל בני ישראל, ומשכך אין את הלכה של דינא דמלכותא בארץ ישראל, אולם לשיטת הרמב"ם שמקור הסמכות בזה שהמלך מקובל על העם, או לשיטת הרשב"ם שהעם מקבל על עצמו את חוקי המלכות, ההלכה של דינא דמלכותא נאמרה גם בארץ ישראל.
בשולחן ערוך נקט בטעם של הרמב"ם ולכן לשיטתו יש דינא דמלכותא גם בארץ ישראל, הכרעת הרמ"א שההלכה של דינא דמלכותא לא נאמרה דווקא בקרקעות הארץ ומאחר שהם של המלך אלא גם במטלטלים, הגר"א מווילנא מציין שם כי לשיטה זו יש דינא דמלכותא גם בארץ ישראל. ויש שהבינו בדברי הרמ"א שהכרעתו היא דווקא שאין דינא דמלכותא בארץ ישראל.
טענה מחודשת בנושא זה כתב בספר חתם סופר ששני טעמים להלכה של דינא דמלכותא נכונים, הטעם של הבעלות של המלך נאמרה ביחס לזכות של המלך לשעבד את העם לצרכיו הפרטיים, והטעם של קבלת המלך ודינו נאמר ביחס לדינים שהוא מתקן לבני המדינה, ומשכך הגם שאין בארץ ישראל דינא דמלכותא במה שנוגע לצרכיו הפרטיים יש דינא דמלכותא בחוקים שהם לתקנת בני המדינה. טענה זו התקבלה על ידי רוב הפוסקים להלכה ומהם הרב אלישיב והרב אוירבך הרב משה שטרנבוך ועוד, אולם הרב סילמן כתב שאין לפסוק כהחתם סופר.
בספר דינא דמלכותא כתב שההלכה של שמואל נאמרה דווקא במה שנוגע למלך זר, אך הסמכות של מלך ישראל שואבת ממה שנתבאר בתורה פרשת מלך, ואינו צריך לבא מכח ההלכה של דינא דמלכותא דינא, ולכן אין משמעות במדינת ישראל לנידון האם יש דינא דמלכותא דינא בארץ ישראל, שנידון זו שייך דווקא במלך גוי, וכתב שאין לומר שפרשת מלך נאמרה דווקא במלך, שהרי גם לשופטים נמסר כוח להנהגה מדינית של העם, רק שבפרשת מלך התחדשו זכויות האישיות של המלך כלפי העם. ומכאן שגם לשלטון דמוקרטי יש סמכות של הנהגה מדינית כלפי עם ישראל.
דעת פוסקי זמנינו.
הרב אלישיב בפסק דין אחד כתב כדבר פשוט שיש דינא דמלכותא, אך בפסק אחר כתב שזה תלוי במחלוקת הראשונים, ובכל אופן דעת הרב אלישיב שיש לחוקים שהם תקנה מובהקת כח דינא דמלכותא מצד שיטת החתם סופר שהובא לעיל.
דעת הרב עובדיה יוסף שיש דברים בהם מחילים את הכלל דינא דמלכותא דינא, כגון מיסים וארנוניות, כל שיש בהם תועלת לממשלה ולקיום המדינה וכן בחוקים שנדרשים כתקנה כגון זכויות יוצרים. אך מנגד הוא כתב, שבדברים שסותרים את חוקי התורה לא חל הכלל דינא דמלכותא דינא ובכל מקרה אסור ללכת ולדון בבתי המשפט החילוניים (ערכאות)
רוב רבני הציונות הדתית, סבורים שהכלל דינא דמלכותא דינא חל בנוגע לחוקי מדינת ישראל, ולכן יש תוקף לחוקים שנדרשים לצורך השלמת חוקי התורה כך נפסק ברשת ארץ חמדה גזית.
נפוצה מאוד שמועה כי החזון איש סבר שאין דינא דמלכותא בארץ ישראל, וכך נוהגים להלכה בבי"ד 'בני-ברק', יש שנימקו את דעתו בעמדה אידאולוגית של התנגדות וחוסר הכרה בשלטון של יהודים שאינם שומרי תורה, אך אין מי ששמע טעם זה מהחזון איש, ובספר דינא דמלכותא הביא מקורות רבים שטעמו היה הלכתי, או משום שכח מלך ישראל לשנות מדיני ההלכה רק במקום של צורך מובהק בתקנה, ולכן אין תוקף לחוקי מדינת ישראל שנקבעו כתחליף לחוק ההלכה, או משום שחשש לשיטת הראשונים שאין דינא דמלכותא בארץ ישראל.
בספר מנחת יצחק של הרב יצחק יעקב וייס שהיה מנחה דרכה של העדה החרדית יש סתירות, ובספר דינא דמלכותא טוען שדעתו לחלק בין סתם חוק שאין בכוחו להחליף את דיני התורה, ובין חוק שנקבע לצורך תקנה מובהקת.
מקורות נוספים לתוקף ההלכתי של חוקי מדינת ישראל.
הכלל של "דינא דמלכותא דינא" אינו מקור הסמכות היחיד לחיוב להישמע לחוקי המדינה. יש הסוברים שלחוקי מדינת ישראל תוקף הלכתי של תקנות הקהל, ולחברי הכנסת וראשי הערים דין טובי העיר היכולים לתקן תקנות לתועלת הקהל, ויש חולקים הסבורים שדין טובי העיר שהם כדיינים אינו קיים כשאינם שומרי מצוות, ודין תקנות הקהל לא נאמר במערכת המושפעת משיקולים פוליטיים, וכן אינה מתחשבת בדעת חכמי התורה.כן ישנם האומרים שיש חובת ציות לחוקי המדינה, שכן לולא החוקים לא ישמר הסדר הציבורי, כמאמר חז"ל "לולא מוראה של מלכות, איש את רעהו חיים בלעו". ובפרט בנוגע לחוקים שתועלתם ברורה ונהוגים אצל כלל הציבור (כחוקי התנועה) התבטאו פוסקי ההלכה כי אם לא היו נתקנים על ידי השלטון, היו בתי הדין מתקנים אותם, ואף מחמירים בהם יותר מהחוק.
לגבי תשלום מיסים עבור הצרכים של התושבים ניתן לחייב גם מצד השותפות המעשית שיש בין כל בני המדינה, וכדין הגמרא שהשותפים כופים זה את זה על כל צורכי השותפות. והיו שכתבו שמיסים המיועדים לכסות את מה שאדם נהנה ממנו, דוגמת ביטוח לאומי וארנונה יש חובה מיוחדת לשלם מאחר הוא נהנה מהם באופן ישיר.
מלוח (טעם)
ברנלי
ברנלי (באנגלית: Burnley) היא עיר במחוז לנקשייר שבצפון-מערב אנגליה. אוכלוסייתה מונה כ-74,000 נפש.
היסטוריה.
ברנלי צמחה כעיירה תעשייתית לאורך המאה ה-19, וכלכלתה סבבה בעיקר סביב תעשיית הטקסטיל (בעיקר אריגת סיבי כותנה). נוכח הדעיכה הניכרת בתעשייה, ישנו שיעור גבוה של אבטלה בעיירה.
ברנלי זכתה לתשומת לב לאומית ביוני 2001 נוכח התפרעויות על רקע מתיחות גזעית בין לבנים ואסייתיים ועוני רב השורר בקרבם. כ-5,500 תושבים ממוצא דרום-אסייתי מתגוררים בברנלי, רובם באזורים העניים ביותר. אחד מהאזורים הללו, דיינזהאוס, נחשב לאחד הנחשלים בבריטניה מבחינה סוציו-אקונומית. ברנלי מוגדרת כאחד מבסיסי כוחה של המפלגה הבריטית הלאומית, מפלגה ימנית קיצונית בפוליטיקה הבריטית.
ספורט.
מועדון הכדורגל ברנלי, המייצג את העיר תחת הכינוי "הסגלגלים" (The Clarets), הוא אחד מאבותיה המייסדים של הפוטבול ליג. הקבוצה נוסדה בשנת 1883 ונכון לעונת 2022/2023 משתתפת בליגת בצ'מפיונשיפ, הליגה השנייה באנגליה.
ברנלי (כדורגל)
מועדון הכדורגל ברנלי (באנגלית: Burnley Football Club) הוא מועדון כדורגל אנגלי המייצג את העיירה ברנלי שבמחוז לנקשייר. כינויה של קבוצת הכדורגל, הוא "הסגלגלים" (The Clarets) נוכח צבעם הסגול-תכול של מדי השחקנים. הקבוצה משחקת במגרש טרף מור משנת 1883. המגרש, הוא אחד מן המגרשים הפעילים הוותיקים ביותר באנגליה. ברנלי הייתה אחת ממקימות הפוטבול ליג בשנת 1888.
היסטוריה.