מאמציהם הגדולים של אנשי הצוות להתחמק מהקרחון עולים בתוהו. על אף שינוי הכיוון בחדות, הקרחון פוגע בצד האונייה וגורם לפעירת חורים בצד האונייה, ולפריצת חמישה מדורים בה. האונייה, שמתוכננת לשאת פריצה של עד ארבעה מדורים, מתחילה לשקוע. באותו ערב, קאל מגלה את הרומן של רוז עם ג'ק ולכן משרתו מפליל את ג'ק בגנבת המחרוזת על ידי הכנסתה לכיס מעילו. המשרת לוקח את ג'ק לתא מעצר. רוז עולה לסיפון עם אמה ועם קאל. רגע לפני שהיא אמורה לעלות על סירת הצלה, יוצאת רוז לחפש את ג'ק הכלוא בבטן האונייה. את המפתחות של האזיקים לקח משרתו של קאל, ולכן רוז מחפשת דרך לשחרר את ג'ק בזמן שהמים מתחילים להציף את החדר בו הוא כלוא. לבסוף מוצאת רוז גרזן ומצליחה לשבור את האזיקים.
קאל וג'ק מעודדים את רוז לעלות על סירת הצלה, בטענה שלקאל שמורים מקומות על סירה אחרת והוא יצליח להציל את שניהם. קאל נותן לג'ק את המעיל שלו. אחרי שרוז עולה על אחת מסירות ההצלה, קאל אומר לג'ק שההסדר הוא רק לעצמו. ברגע האחרון רוז מחליטה לרדת מהסירה, בגלל שהיא לא יכולה לעזוב את ג'ק. רוז קופצת מסירת ההצלה וקופצת חזרה על הסיפון. היא רצה אל המדרגות המפורסמות, שבהן רוז וג'ק נפגשו כשיצאו למסיבה, ושם היא מוצאת את ג'ק. ג'ק ורוז מתנשקים לנגד עיניו של קאל. קאל לוקח את אקדחו של לאבג'וי ומתחיל לרדוף אחריהם תוך כדי שהוא יורה לעברם. לאחר שנגמרת לו התחמושת, הוא מבין שהוא נתן לרוז את מעילו, וכתוצאה מכך גם את לב האוקיינוס. רוז וג'ק מנסים לברוח ונתקעים במדור נעול. איש צוות עובר שם והמפתחות נופלות לו. רוז וג'ק כבר מתקשים לנשום, אך ברגע האחרון ג'ק מוצא את המפתח והם משתחררים. בינתיים, קאל עולה על אחת מסירות ההצלה האחרונות, לאחר שהוא מוצא ילדה קטנה נטושה, ומעמיד פנים שהוא אביה. כשרוז וג'ק חוזרים לסיפון, הם מגלים שלא נשארו סירות הצלה ומחליטים להישאר על הסיפון עד שהספינה תשקע לחלוטין. בסופו של דבר, כשהטיטניק מגיעה לזווית מסוימת, היא נשברת לשניים. החלק הקדמי שוקע, אך ג'ק ורוז נמצאים בחלקה האחורי של הספינה. ג'ק ורוז מנסים להישאר על האונייה כמה זמן שאפשר, אך לבסוף שוקע החלק האחורי למצולות, כאשר כל מי שעליו צולל למי הקרח.
ג'ק ורוז נשארים ביחד במים ומחכים, יחד עם מאות נוסעים נוספים, שסירות ההצלה יחזרו להציל אותם ממימי האוקיינוס האטלנטי הקפואים. ג'ק מצליח לאתר דלת צפה ורוז עולה עליה. כאשר ג'ק מנסה לעלות ביחד עם רוז, הוא מגלה שמשקלם כבד מכדי ששניהם יישארו על המשטח. ג'ק מבקש מרוז להבטיח לו שהיא לעולם לא תוותר.
רוב האנשים שנשארו במים, מוצאים את מותם מהיפותרמיה וביניהם גם ג'ק. רוז נאספת על ידי סירת הצלה ומאוחר יותר היא עולה על סיפון האנייה קרפטיה. קאל מנסה לחפש את רוז על סיפון הקרפטיה, אך היא מתחבאת. רוז נרשמת באנייה בתור "רוז דוסון" כדי לקשור את חייה לחייו של ג'ק לנצח, וכן במובן מסוים כדי שקאל לא יחפש אותה. כשהיא מגיעה לניו יורק, היא מגלה בכיס המעיל שלה את "לב האוקיינוס". רוז מספרת שהיא קראה לאחר מכן שקאל התאבד לאחר נפילת הבורסה בשנת 1929.
לאחר שהיא מסיימת את סיפורה, רוז (המבוגרת) זורקת למי האוקיינוס את המחרוזת (סצנה זו מסלקת את הספקות המתעוררים בתחילת הסרט לגבי זהותה של הזקנה ואמינות גרסתה). היא הולכת לישון ומשם הצופים נשארים עם "סוף פתוח": יש הגורסים שהיא מתה בשנתה והגיעה לגן עדן ששם היא חוזרת לטיטניק ובה כל החברים והמכרים מההפלגה מחכים לה ובראשם ג'ק, ויש הגורסים שהיא חולמת את זה.
פרסים.
הסרט זכה ברחבי העולם ב-87 פרסים והיה מועמד ל-47 פרסים נוספים. בין החשובים שבהם:
שיר הנושא של הסרט, שבוצע על ידי סלין דיון ונקרא "My Heart Will Go On", הפך ללהיט חסר תקדים כאשר הופיע במקום הראשון ב-30 מצעדים (הישג נדיר לתקופה), מכר למעלה מ-18 מיליון עותקים, זכה בפרס אוסקר, 4 פרסי גראמי, פרס המוזיקה של בילבורד, פרס המוזיקה הלטיני של בילבורד, ופרסים נוספים. בנוסף לכך, הפך השיר לשיר הנשי ה-2 הנמכר ביותר בכל הזמנים, לשיר ה-8 הנמכר ביותר בכל הזמנים, ולשיר הנמכר ביותר בשנת 1998. רוב ההישגים הללו לא שוחזרו מאז על ידי אף שיר מסרט קולנוע.
15 שנים אחרי יציאת הסרט לבתי הקולנוע ו-100 שנים לאחר טביעת הטיטניק, יצא הסרט לקולנוע באפריל 2012 בהקרנה מחודשת בתלת-ממד. בהקרנה זו הסרט הכניס 343.6 מיליון דולר, והכנסותיו הכוללות גדלו מ-1.84 מיליארד דולר ל-2.18 מיליארד דולר, ובכך היה לסרט השני אחרי אווטאר שמכניס מעל ל-2 מיליארד דולר.
פסקול.
את המוזיקה של הסרט הלחין וכתב ג'יימס הורנר.
קארין איי
קארין איי (באנגלית: Karine A) היא אוניית נשק פלסטינית, עליה השתלט חיל הים הישראלי ב־3 בינואר 2002 במסגרת מבצע "תיבת נוח". ההשתלטות אירעה בים האדום, סמוך לשארם א-שייח' שבחופו המזרחי של חצי האי סיני.
הרקע למבצע.
ב-11 בדצמבר 2001 הגיעה לנמל קיש שבאיראן האונייה קארין A. לישראל הגיע מידע מודיעיני לפיו הרשות הפלסטינית, בסיוע מספר חברות קש, רכשה את האונייה. לאחר שהתקבל המידע, נכנסה האונייה למעקב של גורמי המודיעין הישראלים.
לגורמי המודיעין בישראל התברר כי ברכישת האונייה והפעלתה מעורבים הבכירים הפלסטינים שעסקו בניסיון הברחת מצבורי נשק גדולים מחופי לבנון על האוניה "סנטוריני" שנלכדה ב-7 במאי 2001 סמוך לחופי חיפה בדרכה לחופי רצועת עזה.
ישראל המשיכה לאסוף מידע אודות האונייה בשיתוף פעולה מודיעיני הדוק עם ארצות הברית וה-CIA.
לאחר שהאיראנים העמיסו את כלי הנשק הרבים על האונייה, היא יצאה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית. מהאי קיש שבמפרץ הפרסי הפליגה האונייה לנמל חודידה שבתימן, שם עגנה לצורכי תדלוק, ומשם המשיכה לכיוון תעלת סואץ ולעזה.
באגף המודיעין התברר שהיקף הברחת הנשק על הספינה הוא עצום ולכן התקבלה החלטה להיערך לפעולת סיכול באמצעות הקומנדו הימי.
בשעה שלחיל המודיעין היה מספיק מידע אודות הספינה, החליט הרמטכ"ל, שאול מופז, כי זהו הזמן המתאים לצאת למבצע סיכול הגעת הספינה לחופי עזה.
מהלך המבצע.
ב-3 בינואר 2002 לפנות בוקר, שייטה האונייה בין ערב הסעודית לסודאן כשעל תורנה מונף דגל ממלכת טונגה. מסוקים של טייסת 124, בהובלת מפקד הטייסת אלכס דן, הגיעו אל מעל האונייה ומתוכם השתלשלו אל סיפון האונייה לוחמי שייטת 13, וכוח סילוק פצצות מיחידת יהל"ם, אותם הובילו מפקד השייטת, אל"ם רם רוטברג, ומפקד פלוגת הלוחמים, סא"ל דרור פרידמן. הלוחמים השתלטו על הספינה ואנשי צוותה במהירות ותוך שימוש בקרב מגע מבלי להשתמש בנשקם. משך ההשתלטות על הספינה היה כשבע דקות. במקביל הגיעו למקום לוחמים נוספים מהיחידה באמצעות סירות גומי מהירות מסוג מורנה ששוגרו מאוניית חיל הים הישראלי. מעל המקום ריחפו מסוקי קרב של חיל האוויר ומסוקי ינשוף שעליהם לוחמי שייטת 13, ומעליהם טסו מטוסי מודיעין, צילום ותדלוק, ומטוסי F-15 איגל שהבטיחו את העליונות האווירית. במקום היה גם מטוס בואינג 707 ששימש כמפקדה מעופפת, ועל סיפונו היו הרמטכ"ל, רב-אלוף שאול מופז, מפקד חיל הים, אלוף ידידיה יערי, ומפקד חיל האוויר, אלוף דן חלוץ. תכנון ההשתלטות הימית והפיקוד עליה בים היו בידי ראש מספן ים, תא"ל אלי מרום.
לוחמי הקומנדו הימי פשטו על כל חלקי הספינה שצוותה לא גילה התנגדות חמושה. נתפסו עשרה נוסעים: שני קציני המשטרה הפלסטינית, שלושה אזרחים לבנוניים (ביניהם פעיל חזבאללה אחד) וחמישה אזרחים מצריים.
על תורן האונייה הונף דגל ישראל והיא הובלה למפרץ אילת, שם התגלה כי על האונייה הועמסו אמצעי לחימה במכלי אטימה המיוצרים באיראן שהכילו כ-50 טון נשק, שנועדו על פי החשד לשימושם של הפלסטינים ברצועת עזה. המטען הכיל בין היתר: 62 רקטות 122 מ״מ, 283 רקטות 107 מ״מ, 700 פצצות מרגמה 120 מ״מ, 686 מרגמות 81 מ״מ, 30 רובי צלפים מסוג דרגונוב ו-212 רובי AK-47 קלאשניקוב, טילי "רעד", מטולי R.P.G ו-211 מוקשים.
תוצאות המבצע.
איראן והרשות הפלסטינית הכחישו כל קשר לאונייה, אך בעקבות חקירת צוות הספינה, התברר כי הרשות הפלסטינית (שבראשה עמד יאסר ערפאת) מימנה את רכש הנשק. הנשק עצמו נרכש על ידי גורם איראני והועמס על הספינה באחד מנמלי איראן. בראיון שערך עודד גרנות עם קפטן הספינה עומר עכאווי, הודה עכאווי כי כלי הנשק הועמסו באיראן וכי הספינה הייתה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית.
ב-4 בינואר 2002 אירח ראש הממשלה, אריאל שרון, בחוות שקמים את הגנרל האמריקני אנתוני זיני. בתום הפגישה בין השניים, בעקבות פתק שהועבר לו על ידי משה קפלינסקי, מזכירו הצבאי, אמר שרון לזיני: "תוכל למסור ליאסר ערפאת, כשתראה אותו היום, שלא ידאג לאוניית הנשק שלו, קארין A - אנחנו לכדנו אותה, היא בידינו".
ישראל ראתה חשיבות עליונה בהעברת המידע אודות מאמציו של ערפאת להשיג נשק מאיראן לצורכי טרור (כפי שבא לידי ביטוי באונייה זו), והעבירה לארצות הברית חומרים סודיים המוכיחים טענה זו, במסגרת ביקור מיוחד של הרמטכ"ל שאול מופז בארצות הברית. לטענת מופז ומשה יעלון, האמריקאים השתכנעו מהחומר הסודי שהוצג לפניהם כי ערפאת מעורב עמוק בטרור, ובעקבות החומר השתנה מהותית יחסו של הממשל האמריקאי לגבי ערפאת והרשות הפלסטינית, שהתבטאו בניתוק קשרים, בהצהרה כעבור זמן קצר כי 'יש להחליף את המנהיגות הפלסטינית', ובמתן יד חופשית לישראל כעבור מספר חודשים במסגרת מבצע חומת מגן.
גורל האנייה.