קומקוואט אליפסי או פורטונלה מרגריטה (Fortunella margarita)- הוא עץ ירוק קטן, שיכול להגיע ליותר מארבעה מטרים גובה. הוא במקור מדרום-מזרח אסיה, ליתר דיוק בסין. יש לו ריח הדרי חד, והוא בעל פרחים לבנים, ופירות מאכל קטנים בצבע כתום. הוא עץ עמיד לכפור ויכול להחזיק מעמד גם בטמפרטורה של עד מינוס 10 מעלות צלזיוס. בניגוד למיני הדרים אחרים, לקומקוואט האליפסי יש תקופת צמיחה קצרה, והוא נכנס לתרדמת בשלב מוקדם בסתיו. מה שמסביר באופן חלקי את עמידותו לכפור.
העלים ירוקי העד של הקומקוואט האליפסי הם בגוון ירוק כהה וקטנים יחסית. הם יכולים להגיע עד לאורך של שבעה ס"מ, ורוחב של 3.5 ס"מ. פרחיו הלבנים דומים לפרחי הדרים. הם מבושמים מאוד, והם מופיעים מאוחר יחסית בעונת הצמיחה, בדרך כלל בשלהי האביב.
תפוז סיני
גרנט הסלוב
גרנט הסלוב (באנגלית: Grant Heslov; נולד ב-15 במאי 1965) הוא שחקן, מפיק, תסריטאי ובמאי יהודי-אמריקאי. היה מועמד לשני פרסי אוסקר על התסריט שכתב ביחד עם ג'ורג' קלוני לדרמה הפוליטית "לילה טוב ובהצלחה". כשחקן קולנוע התפרסם בסרטי הפעולה "מלך העקרבים" ו"שקרים אמיתיים". בשנת 2013 זכה בפרס האוסקר על הפקת הסרט ארגו, יחד עם ג'ורג' קלוני ובן אפלק.
ביוגרפיה.
הסלוב נולד בלוס אנג'לס למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה.
משחק.
הסלוב התגלה כשחקן קולנוע לראשונה בסוף שנות ה-90 בתפקידים קטנים בסרטים "משפט הנשרים" ו"נהיגה במבחן".
התפרסם לראשונה בשנת 1994 בסרט האקשן המצליח של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" בו הופיע בתור פייסל, סוכן ממשלתי העובד ביחד עם הסוכן הסמוי הארי טאסקר (ארנולד שוורצנגר).
התפקיד פרץ את דרכו של הסלוב להופעות גדולות יותר בעיבוד הקולנועי לספר "קונגו", בו שיחק בתור ריצ'רד העוזר של הזואולוג ד"ר פיטר אליוט ובקומדיות "כבשה שחורה" ו"כלוב הציפורים".
ב-1997 הופיע הסלוב בסרט האסונות "פסגת דאנטה" לצידו של פירס ברוסנן, בתפקיד גאולוג בשם גרג.
ב-2001 שיחק בסרט הפעולה התקופתי "מלך העקרבים" בתור ארפיד, גנב הסוסים שמתלווה אל הרוצח השכיר האכדי מאת'יוס (דוויין ג'ונסון).
בתחום הטכני.
הסלוב קטף את רוב ההישגים שלו בקריירה דווקא בתחום הטכני ומחוץ לתחום המשחק.
בשנת 2003 היה שותף להפקת הקומדיה של האחים כהן "אכזריות בלתי נסבלת".
ב-2005 זכה ביחד עם ג'ורג' קלוני בפרס התסריט הטוב ביותר של פסטיבל ונציה על התסריט שכתבו ביחד לדרמה הפוליטית "לילה טוב ובהצלחה", הסלוב אף הופיע בסרט בתפקיד המפיק דון יואיט.
הסלוב וקלוני שגם ביים והופיע בסרט הועמדו בנוסף על עבודתם לשני פרסי אוסקר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. בשנת 2006 הקים הסלוב ביחד עם קלוני את חברת ההפקה "Smoke House".
ב-2009 ביים את סרטו הגדול הראשון "גברים שבוהים בעיזים", לתפקידים הראשיים בסרט ליהק את זוכי האוסקר ג'ף ברידג'ס, קווין ספייסי וג'ורג' קלוני שגם היה שותף מלא בהפקת הסרט בצוותא עם הסלוב. ב-2010 הפיק ביחד עם קלוני את המותחן של אנטון קורביין "האמריקאי". ב-2011 בעבודתו הרביעית המשותפת עם ג'ורג' קלוני, הפיק הסלוב וכתב ביחד איתו את סרטו הפוליטי "משחקי שלטון" ובהמשך השניים הפיקו גם את המיני סדרה "מלכוד 22".
בשנת 2012 הפיק הסלוב יחד עם ג'ורג' קלוני ובן אפלק את "ארגו", שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר בשנת 2013.
היטאצ'י
היטאצ'י (ביפנית: 株式会社日立製作所) היא תאגיד רב-לאומי יפני מסוג קונצרן, המתמקד בתעשיות עילית. החברה משמשת כחברת-אם לקבוצת היטאצ'י, כחלק מקבוצת חברות DKB.
היטאצ'י היא חברת הטכנולוגיה השלישית בגודלה על פי שווי, נכון ל-2009. בדירוג במגזין פורבס, Global 2000 list, לשנת 2011, דורגה היטאצ'י במקום ה-473. בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה היטאצ'י במקום ה-40.
מוצרים ושירותים עיקריים.
מערכות מידע וטלקומוניקציה.
חברת היטאצ'י מייצרת מחשבים ייעודיים לשוק היפני עם מערכת הפעלה ייעודית הדומה למערכת ההפעלה של חברת י.ב.מ למחשבים מרכזיים. בנוסף לכך ייצרה במשך שנים רבות בערך עד אחרי שנת 2000 מחשבים התואמים את המחשבים המרכזיים של חברת י.ב.מ. במחשבים אלה השתמשו בתוכנות תשתיתיות של חברת י.ב.מ. מחשבים תואמי י.ב.מ. היו מיועדים לשוק העולמי. גם במדינת ישראל נעשה בהם שימוש.
חברת היטאצ'י היא אחד מהשחקנים המובילים בשוק שרתי האחסון ויחידות האחסון. בנוסף לחומרת אחסון היא מייצרת גם מוצרי תוכנה לצורך ניהול האחסון.
סנדה מרין
סנדה מרין (ברומנית: Sanda Marin; דצמבר 1900 יאשי - 1961 בוקרשט) הייתה מחברת ספר הבישול הקלאסי בתחום המטבח הרומני.
נתונים ביוגרפיים.
סנדה מרין נולדה בשם צ'צ'יליה מריה סימיונסקו (Cecilia Maria Simionescu) כבת למשפחה מן האליטה האינטלקטואלית של העיר יאשי ברומניה. אביה, יון סימיונסקו היה גאולוג, פלאונטולוג ובוטניקאי, פרופסור באוניברסיטה מגיל צעיר, לימים חבר בהאקדמיה הרומנית. צ'צ'יליה זכתה לחינוך מובחר שכלל לימוד השפות גרמנית, צרפתית ואנגלית על בוריין ולימודי פסנתר בפריז וברומניה אצל פלוריקה מוזיצ'סקו (מורתו של דינו ליפאטי ושל דן גריגורה). גדלה בבית שהתארחו בו מלומדים, סופרים ואמנים רבים.
התחתנה עם הכימאי מיכאי זאפאן וכבעלת בית ומארחת הוכיחה מהר את כישוריה באמנות הקולינרית.
ממורמרת לגבי רמת ספרי הבישול שהיו קיימים בשוק, החליטה לפרסם ספר גסטרונומי משלה, תחת שם העט "סנדה מרין". הספר הפך לציון דרך בספרות הגסטרונומית הרומנית.
צ'צ'יליה מריה זאפאן alias סנדה מרין, נפטרה בגיל 61 בבוקרשט. קברה נמצא בבית הקברות בלו ועל המצבה שלה הותקן זר דפנה ממתכת שעליו כתוב: "מטעם עקרות הבית".
ספרה "Carte de bucate".
ספר הבישול ("ספר המאכלים") של סנדה מרין הופיע במהדורתו הראשונה בשנת 1936 בהוצאת "קרטיה רומניאסקה", עם הקדמה מאת הסופר פסטורל תאודוריאנו. במקור הוא כולל כ-10,000 מתכונים. אחרי מלחמת העולם השנייה הופיע במהדורה מקוצרת שפורסמה לאחר מכן פעמים חוזרות. העורכים בתקופה הקומוניסטית הסירו את השמות הצרפתיים או הזרים האחרים שהופיעו בספרה המקורי של סנדה מרין. אפילו אחרי הקיצור והשינויים שנערכו בו שימש הספר מקור השראה לדורות של מחברי ספרי בישול ברומניה. בסוף המאה ה-20 הספר תורגם לשפות זרות - אנגלית, גרמנית. בגרסה האנגלית הוא כולל 1,296 מתכונים ("Traditional Rumanian Cooking") (1996). בסך הכול הספר של "סנדה מרין" הופיע ברומניה בלפחות 12 מהדורות.
בשנת 2011 הוצאת "הומניטס" בבוקרשט חידשה את המהדורה המקורית של הספר.
יהושע בראנד
יהושע בראנד (בלועזית: Joshua or Yehoshua Brand; י"ז בסיון תרס"ח, 16 ביוני 1908 - י"ח באדר תשל"ה, 1 במרץ 1975) היה רב, פובליציסט, מורה, חוקר והיסטוריון של תקופת בית שני, תקופת המשנה ותקופת התלמוד. מחבר הספר "כלי החרס בספרות התלמוד".
חייו.
יהושע בראנד בן שלום נולד בשנת 1908, בכפר זָפָּלוב (Zapałów) שעל־יד יארוסלאב (Jarosław), בגליציה המרכזית. תחילה למד גמרא עם מלמד פרטי ומשם המשיך ללמוד בסאנוק, בישיבה של רבי יהודה מאיר שפירא. אחר כך למד ב"מתיבתא" בוורשה, שם נודע בכינוי "החריף הגליצאי". כבר מגיל צעיר נהג להחליף דעות בקשר לחידושי תורה עם בוגרים ממנו, הן בעל פה והן בכתב. בשנת תרפ"ט, כאשר היה בן 21 בלבד, חיבר חוברת בשם: "טל אורות", חידושים על התורה, ושלחהּ לרב צבי יחזקאל מיכלסון ("פלונסקער רב").
לאחר שהוסמך להיות רב, החליט ללמוד לבחינות הבגרות הממשלתיות של פולין. הוא עשה זאת בכוחות עצמו, תוך שהוא שוקד על החומר לבחינות בספרייה של "תקוות ציון" שבלבוב. את הבחינות סיים בהצטיינות, על אף שלא היה בקיא בשפה הפולנית.
בשנת תרצ"ב עלה לישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, תלמוד, היסטוריה עתיקה וארכאולוגיה של ארץ ישראל. בנוסף למד ידיעת הארץ, לטינית, יוונית וגאולוגיה. למחייתו עבד יום בשבוע בבניין ובחופשות הקיץ בחקלאות. לאחר קבלת התואר השני, בשנת 1940, החל בלימודי תואר דוקטור. הדיסרטציה שלו עסקה בנושא כלי החרס בספרות התלמוד והוא הגישהּ לסנאט האוניברסיטה העברית בשנת תש"ו. הוא המשיך לחקור נושא זה והרחיב את עבודתו לספר, שיצא לאור בשנת תשי"ג.
בשל ההערכה לה זכה על מחקריו המדעיים וידיעותיו בהיסטוריה ובארכאולוגיה, הוא מוּנה למפקח מדעי בבית העתיקות שהוקם על הר ציון על ידי משרד הדתות. על אף האמור לעיל ולמרות הפרסום לו זכה עת יצא לאור ספרו על כלי החרס בספרות התלמוד, לא עלה בידו לקבל משרת מרצה באוניברסיטה העברית. תרמו לכך - ככל הנראה - שתי סיבות עיקריות: העובדה שנהג לבקר חוקרים אחרים ללא חשש ומשוא פנים ולהתפלמס עמם - הן בשיעוריהם, כאשר היה תלמידם, והן במאמרי ביקורת שנהג לכתוב על מחקרים חדשים בנושאים הקרובים לליבו; וכן בשל הקושי שלו לבטא מילים באופן ברור. בניגוד מוחלט לסגנון כתיבתו הרהוט והעשיר, היה דיבורו של בראנד מחוספס ולא תמיד מובן. מה גם שפעמים רבות היה נוהג להפסיק משפט באמצעו ועובר למשפט הבא. עם זאת, לאחר הקמת אוניברסיטת תל אביב, בשנת 1956, הוצעה לו משרת מרצה בחוג לתלמוד, על ידי ראש החוג פרופ' בנימין דה פריס. בראנד לימד שם כחמש עשרה שנה קורס מבוא לארכאולוגיה תלמודית וכן סמינריונים על מסכתות כלים, שבת, עירובין, בבא בתרא, מידות ופסחים.
בצעירותו חי בראנד בצמצום ובעוני ורק לאחר שהחל לעבוד באוניברסיטת תל אביב השתפר במעט מצבו הכלכלי. הוא נפטר בשנת 1975.
עבודתו ומחקריו.
בראנד ראה בתלמוד את המקור החשוב ביותר לחקר תולדות עם ישראל ולקוממיותו בארץ ישראל, ובהקשר לכך אמר פעמים רבות: