מ-1993 התמסר כולו לפתוח של שיטה ייחודית לטיפול בפצעים קשים, המבוססת על הזרקת מקרופאגים לפצעים. המקרופאגים הופקו מתרומת דם רגילה. בתהליך ההפקה נעשה שימוש בתאי דם לבנים, אשר אינם רצויים בעירוי דם שגרתי. בעזרת מערכת שקיות אשר פותחה על ידי דנון מתקבל בסוף התהליך תרחיף של מקרופאגים מוכן לשימוש. בתהליך הפקתם מתקבלים מקרופאגים משופעלים. על פי שיטתו של דנון, השפעול נעשה על ידי שוק היפו-אוסמוטי, ללא כל חומרים רעילים שבהם משתמשים בדרך כלל כדי לשפעל תאים. העבודה התבצעה במעבדות מגן דוד אדום (דנון כיהן כמנהל היחידה למחקר ופיתוח במרכז שירותי הדם של מד"א), ולאחר שנות עבודה רבות הוכתר הפרויקט בהצלחה.
בשנת 1998 ניתן אישור של משרד הבריאות לשימוש במקרופאגים לטפול בפצעים קשים, וב-2011 הוכלל הטיפול בסל הבריאות. בשלב ראשון טופלו חולים סיעודיים בבתי חולים גריאטריים ובבתי אבות. התברר כי השיטה יעילה מאוד בטיפול בפצעי לחץ קשים, שלא הצליחו להתרפא באמצעות שיטות מקובלות. בהמשך התברר כי גם פצעים אחרים, למשל פצעים שהסתבכו אחרי ניתוחים, פצעים של אנשים משותקים, פצעים על רקע של מחלת הסוכרת והפרעות במחזור הדם מגיבים יפה לטיפול במקרופאגים. לאחרונה מיושם הטיפול בבתי חולים ובתי אבות רבים בישראל.
פרסים והוקרה.
בשנת 1977 הציע בגין לדנון להיות מועמד לנשיאות המדינה, אולם לאחר התייעצות בעניין זה בעמיתו ממכון ויצמן, הנשיא אפרים קציר, הגיע דנון למסקנה כי מוטב לו שידבק בעיסוקו המדעי.
בשנת 1989 הוענק לו פרס האגודה הבינלאומית לחקר הזקנה (פרס Sandoz).
בשנת 1998, שנת היובל למדינה, העניק לו המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי אות הוקרה על "מפעל חיים בשרות הרעיון הלאומי ומדינת ישראל ועל תרומתו בתחום המדע".
ציור.
דנון למד ציור אצל אהרן אבני, מייסדו של מכון אבני. לאורך כל חייו עסק בציור, גם במעצר בלטרון, גם בבית הספר לרפואה בז'נבה, בטיולים, במילואים ובכל מקום בו היה במסגרת עבודתו כמדען. אחדים מציוריו הוצגו במסגרת תערוכות שנערכו במוסדות המחקר והרפואה שבהם עבד. בשנת 2011 העלה תערוכת יחיד בגלריית "הפואייה" בפתח תקווה בשם "שבעים שנות ציור" .
משפחתו.
דנון היה נשוי שלוש פעמים. רעייתו הראשונה הייתה מתילדה קרים ולזוג נולדה בת אחד. לו ולרעייתו השנייה נולדו שני ילדים.
חיים ווייצמן
ספרייה לעם
הוועדה למלחמה בעוני בישראל
הוועדה למלחמה בעוני בישראל או ועדת אלאלוף היא ועדה שהקים שר הרווחה מאיר כהן בשנת 2013 לשם המלצה על דרכים להתמודדות עם העוני והגברת שוויון ההזדמנויות בישראל. בראש הוועדה עמד אלי אלאלוף.
תפקידי הוועדה.
במכתב המינוי של אלי אלאלוף לראשות הוועדה הטיל שר הרווחה מאיר כהן על הוועדה להמליץ לממשלה על דרכי פעולה "למאבק כולל בעוני", להרחבת שוויון ההזדמנויות לכלל תושבי ישראל ולהציע פעולות אופרטיביות לטיפול באוכלוסיית הפונים לשירותי הרווחה.
הוועדה הציבה לעצמה את המטרה לגבש תוכנית לצמצום היקף העוני וחומרתו (עומק העוני) עד לרמה המקובלת במדינות ה־OECD בתוך 10 שנים על פי הקריטריונים:
מבנה הוועדה.
הוועדה כללה מליאה בת 50 חברים ובהם אנשי אקדמיה, נציגי עמותות ונציגים של משרדי ממשלה והשלטון המקומי. בנוסף פעלו במסגרת הוועדה 5 וועדות משנהשבראשות כל אחת עמד חבר במליאת הוועדה:
כמו כן הוקם "צוות מתכלל" שהורכב מנציגות של חברי המליאה ויושבי ראש של וועדות המשנה וכן צוות פניות ציבור.
המלצות הוועדה.
הוועדה הגדירה "אבני דרך" למימוש הייעדים של צמצום העוני
לוחות זמנים והיערכות.
על פי דו"ח הוועדה השגת היעד של הורדת שיעור העוני בישראל למקובל במדינות ה־OECD בתוך 10 שנים מחייב יישום ההמלצות בתוך 3-5 שנים והתחלת המימוש התקציבי כבר בשנת 2015. כדי לתרגם את ההמלצות לתוכניות עבודה במשרדי הממשלה ותיאום בניהם הוצע כי משרד ראש הממשלה ירכז מהלך תרגום כזה בשיתוף משרדי הממשלה הרלוונטיים, המוסד לביטוח לאומי ומרכז השלטון המקומי זאת במקביל ליישום ההמלצות
מיצוי זכויות.
אנשים הזכאים לתמיכה ואינם מקבלים אותה בשל "נטל בירוקרטי", חוסר ידיעה על הזכויות והשירותים, ריבוי גופים המטפלים בעניים וחוסר התחשבות מצד הגורמים המטפלים במאפיינים הייחודיים של אוכלוסיית הנזקקים לשירותיהם. הנטל הבירוקרטי יוצר ניכור ומחייב את הנזקק להשקיע משאבים וזמן רב במיצוי זכויותיו. הוועדה המליצה, בהתאם, לפשט את התהליכים במערכות הרווחה, לבצע "התאמה תרבותית" של השירותים, לסייע אישית במיצוי הזכויות והקמה של 110 "מרכזי מיצוי זכויות" שתפקידם:
פרט, משפחה וקהילה.
העלות הכוללת של המלצות וועדת פרט, משפחה וקהילה, בראשות ג'וני גל, עמדו על 3-2.5 מיליארד שקלים בשנה.
שירותי רווחה אישיים.
המחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות הן התשתית לטיפול בעוני, והמלצות "ועדת המשנה לפרט, משפחה וקהילה" ממוקדות בשיפור יעילותן.
ביטחון סוציאלי.
סיוע למשפחות.
הוועדה מצאה כי ההפחתה בשיעורי הקצבאות במסגרת התוכנית הכלכלית בשנים 2003-2002 . בהתאם, המליצה הוועדה על הגדלת רמת הקצבה הבסיסית (קצבאות הבטחת הכנסה וקצבת ילדים) כך שתעמוד על 67% מקו העוני והגדלת סף ההכנסה מעבודה שאינה פוגעת בזכות לקצבה מלאה על 85% מקו העוני עבור המשפחה. עלות המלצה זו כ-1.2 מיליארד שקלים בשנה. מהמלצה זו הסתייג יו"ר הוועדה בשיתוף נציגי משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, משרד הכלכלה ובנק ישראל בנימוק שהגדלת הקצבאות תביא ליצירת מלכודת עוני.
סיוע לקשישים.
הוועדה המליצה להעלות את קצבת הבטחת ההכנסה לקשישים ושארים כך שהכנסתם תהיה מעל קו העוני (תוספת של כ-200 שקלים לקצבה). ההמלצה נוגעת לאוכלוסייה של 188,000 קשישים ועלותה הוערכה ב-600 מיליון שקלים בשנה
דיור.
הוועדה בראשות חיים פיאלקוף ואמילי סילברמן, ציינה כי . הוועדה ביקרה את מדיניות הדיור של הממשלה ובפרט את ירידת מלאי הדירות הציבוריות ואת שיעור הסיוע בשכר דירה.
הוועדה המליצה להרחיב את הגדרות הזכאות לדיור ציבורי ולסיוע בשכר דירה ולעדכן את הגדרת "חסר דירה" המזכה בסיוע שנקבעה בשנת 1971.
דיור ציבורי.
הוועדה המליצה וציינה כי אחוז זה עדיין נמוך ביחס למקובל במדינות ה־OECD. הוועדה המליצה על תוספת של 700-1,000 דירות ציבוריות בשנה במשך 15 שנים, 15-20% מגידול זה יופנה לבתי אבות לחסרי דיור קשישים. הומלץ על מגוון דרכי רכישה שימנעו ריכוז עוני למשל ייעוד ארבעה אחוזים מכלל יחידות הדיור שייבנו במסגרת כל מכרזי קרקע לטובת דיור ציבורי. הוועדה ציינה כי מאות דירות ציבוריות משמשות כמשרדים או עומדות לרשות עמותות, בתי כנסת ומוסדות אחרים. הומלץ לשלב את רשימות הזכאים של משרד העלייה והקליטה ומשרד הבינוי והשיכון ולהתאים את גודל הדירה המוצעת לגודל המשפחה. עלות ההצעות לשיקום הדיור הציבורי - כ-450 מיליון שקלים בשנה.
כהשלמה לדיור ציבורי בבעלות המדינה המליצה הוועדה על פתרון של שכירות ארוכת טווח (10 שנים) במימון כמעט מלא של המדינה כך שיינתן ביטחון בדיור לזכאי דיור ציבורי באזור מגוריהם
תחזוקת הדיור הציבורי.
הומלץ על העלאת התקצוב לאחזקת דירה בדיור הציבורי מ-750 שקל לשנה ל-1,500 שקלים בשנה. עלות ההמלצה, הנוגעת ל-70,000 דירות ציבוריות הוערכה ב-53 מיליון שקלים בשנה.
פרויקט "שכונה שווה".
הוצע להפעיל פרויקט לשיקום פיזי - תשתיות והשקעה במרחב הציבורי וכן השקעה חברתית, חינוכית ותעסוקתית בשכונות מצוקה. התקציב הנדרש להרצת "פיילוט" ב-10 שכונות - 225 מיליון שקלים ב-3 שנות הניסיון.
כלכלה ותעסוקה.
הוועדה בראשות ניצה (קלינר) קסיר, התמקדה בהעלאת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ושיעור התעסוקה. ההמלצות נועדו להשגת 2 יעדים
שינוי מבנה קרנות הפנסיה.
כדי למנוע פגיעה של משבר בשוק ההון על חוסכים לפנסיה המליצה הוועדה על הקטנת הסיכון בהתאם לגיל החוסך באמצעות הקצאה עולה עם הגיל של 'אג"ח ממשלתיות מיועדות' הנושאות ריבית ריאלית של 4.86 אחוז בשנה וביטול דמי הניהול הנגבים על נתח האג"ח המיועדות שאינו מצריך ניהול.
חינוך.
ההמלצות של הוועדה בתחום החינוך, בראשות פרופ` אודרי אדי-רקח, מבוססות על ההנחה כי השכלה היא הגורם החשוב ביותר לניעות חברתית ועל הממצא כי ישראל מובילה בקרב מדינות ה-OECD בפערים הלימודיים שבין עשירים לעניים.
משרד החינוך מקצה משאבים לטיפוח מוסדות חינוך באזורי מצוקה (על פי חלוקה ל"אשכולות חברתיים כלכליים" אך היעדר שקיפות מקשה על הערכת תוכניות אלו. הגברת השקיפות היא, בהתאם, המלצה מרכזית של הוועדה .
ההמלצות כוללות תקצוב דיפרנציאלי לחיזוק רשויות מקומיות חלשות, הכשרה מקצועית למורים וגננות לחיזוק המודעות והקניית ידע וכלים לאיתור תלמידים המתקשים עקב בעיות כלכליות בבית וטיפול בבעיות אלו. וכן פעולות לצמצום הנשירה (הגלויה והסמויה) של תלמידים עניים ויישום יום לימודים ארוך.
בריאות.
הוועדה, בראשות ורדה סוסקולני, קבעה כי ירידת בחלקו של המימון הציבורי בהוצאה לבריאות מכ-70% ל 60% (לעומת שיעור מימון ציבורי של 75% ברוב מדינות ה־OECD) במהלך 20 השנים שקדמו להקמת הוועדה והעלייה המקבילה במימון הפרטי של מערכת הבריאות תרמה להחמרת ממדי העוני בפרט בקרב קשישים.
ביקורת על המלצות הוועדה.
דו"ח של מרכז אדוה מבקר כמה מהמלצות וועדת אלאלוף המשקפות את תפיסת העולם הכלכלית - חברתית של הממשלה ובנק ישראל שתרמו להחמרה במצב העוני
יישום ההמלצות.
באוקטובר 2014 הודיע שר הרווחה, מאיר כהן כי התקצוב ליישום המלצות הוועדה ב-2015 יעמוד על 1.7 מיליארד שקל כ-42% בלבד מהתקציב השנתי עליו המליצה הוועדה. רוב התקציב הזה מקורו במשאבים קיימים במשרדי הממשלה ולא בתוספת תקציב ממשרד האוצר