בולה נוספת ועליה כתובת זהה התגלתה בשנת 1996, וככל הנראה אותו החותם מוטבע בשתי הבולות. בבולה זו נמצאה גם טביעת אצבע, והרשל שנקס (מגדולי הארכאולוגים של תקופת המקרא) העלה את ההשערה שזו טביעת אצבעו של ברוך בן נריה עצמו. מאידך, היו שערערו על האותנטיות של התגלית.
בנוסף, בחפירות העופל בירושלים נמצאה חותמת ועליה כתוב , ולפי סגנונה וכתיבה היא מימי מלכי יהודה האחרונים. ייתכן מאוד כי רמליהו היה גם הוא אחי ברוך, בדומה לאח שריה בן נריה המוזכר במקרא כשר בחצר צדקיהו.
האם היה ברוך סופר בשירות הממלכה?
גילוי טביעת-החותם של ברוך בן נריהו בין אלה של פקידי ממלכת יהודה מביא לידי מחשבה, כי ברוך שימש כסופר בשירות הממלכה, בדומה לגמריהו בן שפן ולאלישמע, סופרים בני תקופתו.
על מעמדו הרשמי של ברוך רומזים גם שני קטעים בספר ירמיהו: ב כתוב: . מכאן למדים אנו כי ברוך היה מוכר לשרי המלך, יותר מירמיהו. ב מסופר: . גם מכאן משתמע כי ברוך היה אישיות ציבורית ידועה.
ברוך במדרש חז"ל.
הפסוק "יגעתי באנחתי ומנוחה לא מצאתי" שאותו אמר ברוך נתפס אצל פרשנינו הקדמונים כתרעומת של ברוך לפני ה' על אי זכייתו לחזון נבואה משלו, בדומה לפרחי-נבואה בדורות עברו: "מה נשתניתי אני מכל תלמידי הנביאים? יהושע שימש משה, ושרתה עליו רוח-הקודש, אלישע שימש אליהו ושרתה עליו רוח-הקודש, מה נשתניתי אני מכל תלמידי הנביאים?". הרמב"ם במורה נבוכים דן בשאלה נבואת ברוך בן נריה ומעלה את האפשרות שבקשת הנבואה על ידי אדם צריכה להיענות על ידי הקב"ה גם אם האדם הגיע מבחינת המידות למידת הנבואה.
מאידך, דעת התלמוד הבבלי היא שברוך, אביו נריה ואחיו שריה זכו כולם לכהונה ולנבואה.
ברוך נזכר בתלמוד כמורו הישיש של עזרא הסופר. עזרא, לפי חז"ל, לא עלה ליהודה מאחר שצריך היה ללמוד מברוך, שלא היה יכול לעלות ליהודה בעצמו מאחר שכבר היה "אדם גדול וישיש, ואפילו בגלקטיקא (=בעגלה) לא יכול להיטען".
במשנה של מסכת סנהדרין מופיעה המסורת: "יחזקאל עיבר בחוצה לארץ. ברוך בן נריה עיבר בחוצה לארץ" - כלומר, שברוך בן נריה היה בעל מעמד תורני וסמכות לעיבור השנה בקרב גולי בבל.
ברוך בן נריה נחשב חלק משושלת העברת המסורה של התורה ממשה דרך יהושע, הנביאים ועד לחכמי התלמוד.
אריאניזם
אריאני
סטיב וואי
קונצנזוס
קונצנזוס (מלטינית: consensus ”קוֹנְסֶנְסוּס“, מחשבה משותפת; בעברית: מִסְכָּם או הסכמה כללית ) הוא ביטוי שמשמעותו הסכמה בין שני בני אדם או יותר על חוזה או החלטה. הסכמה מתוך התכנסות הזדהותית חברתית. מקור המונח בדיני החוזים הרומיים, שקבעו כי חוזים מסוג מסוים תקפים כאשר יש הסכמה מספקת בין הצדדים להסכם. כיום, משמש המונח לציון מצב של הסכמה רחבה, בו רוב החברים בקבוצה מקבלים או דוחים דעות, תפיסות או אופני התנהגות מסוימים; או הגעה להחלטה, ללא הצבעה, כאשר יש רוב מכריע ברור התומך בהחלטה.
קונצנזוס מדעי.
קונצנזוס מדעי או המסכם המדעי הוא העמדה המוסכמת על הקהילה המדעית בתחום מסוים של מחקר מדעי. המונח קונצנזוס משמעו כאן הסכמה נרחבת, כפי שהיא משתקפת בפרסומים המדעיים הרשמיים, בעיקר בספרי הלימוד ובמאמרים מדעיים שעברו ביקורת עמיתים, אך אין פירושו בהכרח הסכמה פה אחד על כל החוקרים בתחום המדובר. קיום קונצנזוס מדעי איננו כשלעצמו טיעון מדעי, והשיטה המדעית אינה מסתמכת עליו בתהליך הרגיל של חקירה מדעית. עם זאת, קונצנזוס מדעי מתבסס על השיטה המדעית ועל טיעונים מדעיים. קונצנזוס מדעי עשוי לגרור דיון ציבורי ופוליטי בנושאים אשר נתונים במחלוקת בציבור הרחב, אף כי אין לגביהם מחלוקת ממשית בקהילייה המדעית העוסקת בהם.
קונצנזוס חברתי ופוליטי.
קונצנזוס (בעברית גם הסכמה כללית, מסכם) במישור החברתי והפוליטי הוגדר על ידי הסוציולוג מקס ובר כמצב שבו הציפיות של פרט מהתנהגותם של אחרים מתממשות בדרך כלל, משום שרוב הפרטים האחרים שותפים לתפישות אלו גם ביחס לעצמם. הקונצנזוס, לפי תפיסתו, הוא מצב שיש בו השתנות בהתאם לקונפליקט הנחשף בין תפיסות וציפיות הפרט ותפישות וציפיות האחרים.
תפיסות מרקסיסטיות, לעומת זאת, גרסו כי קונצנזוס מתקיים ברמה המעמדית, כמכנה משותף רחב של הסכמות בין בני מעמד, וכי תהליך של עימות בין־מעמדי יחשוף את קיומו של "רצון הכל" במובן שקבע רוסו ויבטל מתוך כך את הפער שבין רצונות כל הפרטים (volonté de tous) והרצון הכללי (volonté générale) או הקונצנזוס.
אבן הנגף העיקרית לתפישה זו הייתה שבהיעדר תהליך של הצבעה, הועברה סמכות קביעת הקונצנזוס לבעלי הכוח, שהוצגו כמייצגי הרצון הכללי בגופם ובתפישותיהם, ללא מעבר לשלב בו קונצנזוס מושג ללא תיווך פרשני כזה.
בעלי תפישות אנרכיסטיות שונים ניסו לעקוף קושי זה באמצעות הצעה לכונן מנגנוני קבלת החלטות בהסכמה כללית המבוססים על סבבי דיון פורמליים מונחים, שבהם פועלים מפשרים ומסייעים כדי לעזור לקבוצה להגיע להחלטה משותפת, הנתפשת כ"דעה הקולקטיבית" של הקבוצה או כקונצנזוס.
במישור הפוליטי ובדמוקרטיות המערביות נתפש הקונצנזוס, כפי שהגדיר זאת קאוואנה, כהסכמה על שורה של יעדי מדיניות פוליטית או אופני התנהגות פוליטית וחברתית מסוימים. ההסכמה עליהם מושגת בפועל כתוצר של פעולות של שדולות וגופים בעלי עניין אחרים המקורבים לבעלי הכוח, ומוצגת בדרך כלל כשורה של יעדים, לעיתים סותרים, כאשר אופן מימושם מוצג כעניין טכני בלבד, כך שבעלי הכוח הפוליטי אינם נדרשים להסכמה כללית או להצבעה עליהם. כך, לדוגמה, טענה ש"יש למנוע מעשי מרמה" עשויה להתקבל כקונצנזוס אך הטענה כי "יש להרשות למשטרה לחפש בבתיהם של אנשים גם כנגד רצונם", העשויה להיות אחד האמצעים למניעת מעשי מרמה, עשויה להיות מוסכמת פחות.
אופייה זה של ההסכמה מביא לעיתים קרובות למצב שבו הגעה לקונצנזוס ביחס לערכה של דעות, הגדרות או הכרעות דורשת צמצום משמעותי במשמעותן המעשית, הרחבתן וערפולן, עד הפיכתם של הערכים למשהו שאף אחד אינו מתנגד לו, אך להסכמה עליו יש משמעות מעשית מעטה. לעיתים קרובות, נעשה הדבר באמצעות קונסצנזוס על דרך השלילה — הצגת ערכת ערכים או התנהגויות שאינה רצויה לרוב הפרטים בחברה.
בשיח התלמודי.
בשיח התלמודי, שעיקרו הצגת מחלוקות וליבונן, קיומו של קונצנזוס מוצג בביטוי הארמי "כולי עלמא לא פליגי" - כל העולם אינו חולק. הביטוי משמש גם כאשר יש מחלוקת בעניין אלא שהתלמוד מביע את דעתו שהדעה החולקת היא מחוץ לקונצנזוס. ביטוי זה משמש לעיתים למטרה זו גם בעברית בת ימינו. כך, למשל, נאמר בפסק דין של בג"ץ "כולי עלמא לא פליגי שהעותר סובל ממחלה קשה". בדומה לביטוי זה בתלמוד הבבלי, ביטוי דומה הנפוץ בתלמוד הירושלמי הוא "כל עמא מודיי"- כל העם מודה.
במקרים מסוימים, קונצנזוס רחב יתר על המידה, המתבטא בהסכמה פה אחד, אינו מתקבל בעין יפה. במקרה שבו סנהדרין קטנה, בת 23 דיינים, העוסקת בדיני נפשות, מצאה פה אחד את העומד לדין לפניה אשם, פוטרים אותו מעונש, כדברי רב כהנא: . בעברית: מה הטעם? כיוון שלמדנו שיש להמתין לילה אחד עד לפסק הדין, כדי לחפש צד זכות לנאשם, אך אלה, שכולם בדעה אחת, כבר לא יראו לו צד זכות.
קובי מחט
יעקב (קובי) מחט (נולד ב-19 במרץ 1973) הוא במאי, מפיק, תסריטאי, שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
מחט נולד וגדל בתל אביב. שם המשפחה "מחט" הוא עברות לשם משפחתו של סבו שעל-שמו הוא נקרא, יעקב נודלמן, איש ציוני בן העלייה השנייה שעלה מהאימפריה הרוסית דאז. ב-1991 התגייס לצה"ל כלוחם חיל השריון ושירת כמפקד טנק.
מחט בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בהתנהגות ארגונית ומנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
קריירה.
מחט כתב, בין היתר, קומדיות טלוויזיוניות כמו "זבנג!" ו"כוכבי השכונה" עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן ומספר פרקים לסדרה "שמש".
בשנת 2000 הצטרף לצוות מנחי ערוץ הילדים ונמנה עם מנחי "ששטוס", "המגנט", "הדיבורית" והאולפן היומי. שיחק בסדרות ערוץ הילדים "לחיי הערבה" ו"הצלצול הוא בשבילי", בה גילם מספר דמויות, ובסרט הילדים ״ורק אני לא״ המבוסס על שיריו של יהודה אטלס, בו גילם את בן מיור. מחט השתתף בפסטיגל 2001. בשנת 2002 שיחק במחזמר ״קטנטנות״ בו גילם את האיש החכם, ביים משה קפטן, כתבה סמדר שיר, עיבד מוזיקלית ירון כפכפי, בהפקה של יוכלמן אשר פרידמן הפקות, ולצידם של ליאת אחירון, תום אבני, יונתן פז בוגנים, עדי ארד, קובי וקנין, מאיה מעוז, וניר מנקי. בשנת 2004 השתתף בסדרה "הפיג'מות", לצד אלונה טל, עודד פז, קובי פרג' ואחרים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 מחט הנחה את שידורי הכדורגל בימי שבת, פינת ספרים בתוכנית האירוח של אודטה שוורץ ושעשועון בערוץ 2.
בשנים 2005–2007 גילם את דמותו של יואל בסדרת הנוער "השמיניה".
במהלך 2010 שיחק בסדרת הדרמה "עספור", והחל להנחות לצד אפרת אנזל את תוכנית הבוקר "לחיות טוב" בערוץ 2.
בשנת 2011 משחק בסדרה "אליפים", והגיש את התוכנית "המקום האמיתי" עם טל מוסרי, רוני דואני, דנה פרידר, עודד פז ודון לני גבאי.
ב-2011 ביים והפיק את סדרת הילדים "המכולת של הדוד חיים" ל-yes, ואת קלטת הילדים "מיקי" שזכו להצלחה גדולה. מאז ביים והפיק סדרות ילדים רבות, בהן "רוי בוי", "יניב המגניב", "מאיה פפאיה", וגם את העונות החדשות יותר של "מיקי" ו"הדוד חיים". בתחילת ינואר 2012 פרש מחט מערוץ הילדים לאחר 12 שנים שהנחה בו.
בשנת 2012 החל להשתתף בעונה השלישית של סדרת הדוקו-ריאליטי "TLV - עושים את תל אביב" כמורה למשחק של נדב קרני.
בנובמבר 2012 החלה בערוץ 2 שידורה של התוכנית "אספת הורים" בהנחייתו של מחט לצד פרופסור עמוס רולידר. ובאותה שנה החל להנחות תוכנית ייעוץ גם כן בערוץ 2 בשם "זמן משפחה".