בשנת 1987 לוגו התוכנית הופיע לראשונה בסטודיו. בשנת 1988 חל שינוי גדול במהדורת החדשות, שכן באולפניו הועלה לראשונה תפאורות תמונה ועלה לראשונה לוגו חדש, עם אות מעוצבת В בקופסה (זו הייתה יום השנה העשרים של התוכנית). ב-19 באוגוסט 1991 היא הראתה לראשונה תמונות של ההפיכה הממשמשת ובאה במוסקבה, אם כי באולפנים המעוצבים החדשים שנפתחו בשנת 1990.
ורמיה סקרה את נקודות השיא בבחירות במארס 1989 לועידת נציגי העם ואת מושבי הקונגרס במוסקבה.
זמן ראשון.
בימי ראשון מאז אמצע שנות השמונים יש לתוכנית מהדורה נפרדת של יום ראשון, שנקראה בתחילה "שבעה ימים" (Семь дней, מאז 2003 נקרא "זמן ראשון". תוכנית זו משודרת גם כסיכום חדשות השבוע.
יחיאל פישל אייזנבאך
נקר מגלני
נקר מגלני הוא מין גדול מאוד של נקר מהסוג "Campephilus", קרוב לנקר האימפריאלי הגדול, שנפוץ לאורך רכס האנדים בצ'ילה ובדרום-מערב ארגנטינה. הוא יציב בכל תחום תפוצתו (משמע - לא נודד).
אורכו של הנקר הוא כ-36 עד 45 ס"מ. הזכרים גדולים יותר מהנקבות, ומשקלם כ-312 עד 363 גרם לעומת משקל הנקבות, 276-312 גרם. אורך הזנב הוא כ-13.9 עד 16.8 ס"מ, ואורך המקור הוא כ-4.3 עד 6 ס"מ. זהו המין הדרום-אמריקני הגדול ביותר במשפחת הנקריים, ואחד הגדולים בעולם.
כמעט כל גופו של הנקר שחור, למעט פס לבן על כנפיו, ומקור אפור דמוי אזמל. אצל הזכרים הראש וציצת הנוצות אדומים, ואצל הנקבות רוב הראש שחור, מלבד כתם אדום ליד בסיס המקור. נקרים מגלניים צעירים דומים במראם לנקבות, אך ציצתם קטנה יותר, וגוון הנוצות נוטה יותר לחום.
בית הגידול הטבעי של הנקר הוא יער, שם הוא ניזון מזחלים, חיפושיות ועכבישים. לעיתים הנקר ניזון גם מפירות, לשד (מוהל), זוחלים, עטלפים וגוזלים וקינים של ציפורי שיר.
מצב השימור של הנקר ברשימה האדומה של IUCN הוא "ללא חשש", אך נרשמה ירידה באוכלוסייה של הנקרים המגלניים, כנראה בגלל כריתת יערות וקיטוע של בית הגידול של הנקר המגלני.
היקר חופר בעונת הרבייה שלו קן על עץ, בגובה של כ-5 עד 15 מ' מעל לגובה פני הקרקע. הנקבה מטילה 1-4 ביצים.
סאמט
סאמעט
דב שפק-לובזובסקי
דב שפאק-לובזובסקי, 1861 (תרכ"א), רוז'ינוי, פולין - , תל אביב. גואל קרקעות, קבלן התברואה הראשון של תל אביב. אחותו הייתה סבתו של אריה שפק.
שכונת שפאק.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 רכש את קרקעות שכונת שפאק, או שפק, שבמרכז תל אביב, סביב רחוב ביל"ו. בתחילה השכונה הייתה ידועה על שמו. אך ברבות השנים, שמה המבדל של השכונה, והקשר לשמו, אבדו. שכונת שפאק היא מקום ילדותו של יגאל מוסינזון.
רחוב פרישמן (תל אביב)
רחוב פרישמן הוא אחד מרחובות הרוחב החשובים במרכז תל אביב המחבר בין כיכר רבין (מתחיל במקום שרחוב צייטלין נגמר) וחוף הים המכונה בנקודה זו "חוף פרישמן" על שם הרחוב.
הרחוב חוצה ממערב למזרח מספר רחובות חשובים נוספים: רציף הרברט סמואל, הירקון, בן-יהודה, דיזנגוף, פרוג, שלמה המלך ואבן גבירול. הרחוב הוא חלק מהצפון הישן, אזור בתל אביב שהוסדר במסגרת תוכנית גדס, תוכנית המתאר הראשונה של העיר תל אביב, שתוכננה בשנים 1927–1929 על ידי מתכנן הערים הסקוטי סר פטריק גדס. תוכנית זו הקנתה לאזור מרכז תל אביב והצפון הישן (כולל רחוב פרישמן) את מראם ואופיים המוכר כיום. מצפון לרחוב זה עוד מספר רחובות רוחב מקבילים המחברים כיום את חוף הים וציר אבן גבירול.
הרחוב קרוי ע"ש דוד פרישמן, משורר, עורך, מתרגם, סופר, סאטיריקן, מבקר אמנות ועיתונאי עברי, שהיה מחלוצי הספרות העברית המודרנית.
לאורך הרחוב מספר אתרים בעלי עניין (מפורטים להלן ממזרח למערב):
פדל פסנתר
כלים הרמוניים
עבודה מבפנים (סרט, 2010)
עבודה מבפנים (באנגלית: Inside Job) הוא סרט תיעודי של הבמאי צ'ארלס פרגוסון משנת 2010. הסרט עוסק במשבר הכלכלי העולמי שאירע בשנים 2008–2009. הסרט מחולק ל-5 חלקים, בהם מוסבר השינוי שנעשה ברגולציה בתחום הפיננסי ובנוהגים בתחום זה שהשפיעו על יצירת המשבר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ששבחו את האופן הפשוט בו החומרים המורכבים הוצגו, ואף זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
בלומסברי
בלומסברי (באנגלית: Bloomsbury) היא שכונה בקצה הדרומי של רובע קמדן, במרכז העיר לונדון.
מבחינה היסטורית בלומסברי מזוהה עם תרבות, חינוך, אומנות ורפואה, כשהיא מכילה מספר מוסדות חשובים בתחומים אלו בהם המוזיאון הבריטי, יוניברסיטי קולג' לונדון והאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. מעבר לכך מאופיינת השכונה במבנים רבים מהתקופה הג'ורג'יאנית ומספר רב של פארקים וכיכרות בין הרחובות, בהם כיכר ראסל וכיכר בדפורד.
היסטוריה.
האדמות באזור השכונה המודרנית נקנו בשנת 1201 על ידי בעל האדמות הנורמני ויליאם דה בלמונד, השם בלומסברי נובע מעיוות השם המקורי "בלומנדיסברי"; 'אחוזתו של בלמונד'. ישנן עדויות לכך שבמקום התקיים כפר בשם "לומסברי" בתקופת ימי הביניים המוקדמים. במאה ה-14, האדמות והאחוזה נקנו על ידי המלך אדוארד השלישי אשר העניקם לנזירים קרטוסיאנים. עם תהליך פירוק המנזרים באנגליה, המלך הנרי השמיני קנה חזרה את האדמות לרשות הכתר והעניק אותם לתומאס ריוזלי, רוזן סאות'האמפטון הראשון.
אדמות בלומסברי נותרו בבעלות רוזני סאות'האמפטון ובהמשך דוקסי בדפורד, אשר החלו בתהליך פיתוח עירוני של האדמות. בתחילת 1660 החלו עבודות בנייה בכיכר בלומסברי, במהלך המאה ה-18 רוב חלקי השכונה פותחו ונבנו כאשר עד לחילת המאה ה-19 רוב השכונה כפי שהיא נראית היום הייתה בנויה.
גאוגרפיה.
אף על פי שלשכונה אין גבולות רשמיים, ניתן להגדיר באופן כללי את גבולה העליון כדרך יוסטון (ה-A501) וגבולה התחתון ברחובות אוקספורד, דרך בלומסברי ודרך ת'יובלדס (רחובות הנמצאים על אותו ציר). גבולה המערבי של השכונה מזוהה עם רחוב טוטנהאם קורט, אם כי בהגדרה רחבה יותר ניתן אף לכלול את האזור עד לרחוב פורטלנד (ה-A4201). גבולה המזרחי של השכונה עובר לאורך דרך גרייז אין (ה-A5200).
לאורך גבולה הצפוני של השכונה (דרך יוסטון) נמצאות תחנות הרכבת יוסטון וסנט פנקראס, בנוסף למספר תחנות של הרכבת התחתית המשרתים מספר קווים העוברים מתחת לשכונה, בהם; תחנת כיכר ראסל (קו פיקדילי), תחנת רחוב גודג' (קו נורת'רן), תחנת הולבורן (קו פיקדילי וקו סנטרל) ותחנת דרך טוטנהאם קורט (קו סנטרל וקו נורת'רן).
ראו גם.
קבוצת בלומסברי
צמד
טוקן לבן-גרון
טוקן לבן-גרון (שם מדעי: "Ramphastos tucanus") הוא מין של טוקן מהסוג "Ramphastos" שמצוי בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות. תחום תפוצתו מתפרש מיער האמזונס לדרום-מזרח קולומביה, מזרח אקוודור, מזרח פרו, צפון בוליביה, דרום ומזרח ונצואלה וצפון ומערב ברזיל. בית הגידול המועדף על הטוקן הוא יערות טרופיים לחים. בעבר, שניים מתת-המינים של הטוקן לבן-הגרון נחשבו לשני מינים שונים, מכיוון שהם שונים זה מזה בצבע מקורם; אך שני המינים אוחדו לאחר שהתברר כי הם מתרבים ביניהם.
תיאור.
כמו כל המינים במשפחת הטוקניים, הטוקן לבן-הגרון הוא צבעוני ויש לו מקור גדול וחלול. אורכו כ-50 עד 61 ס"מ. הזכר גדול מהנקבה ומשקלו כ-642 גרם, בעוד משקל הנקבה הוא כ-580 גרם. אורך המקור כ-12.2 עד 22 ס"מ, ואורך הזנב הוא 13.3 - 16.8 ס"מ. זהו המין השני בגודלו במשפחת הטוקניים, אחרי טוקן הטוקו.
גבו, בטנו ועורפו של הטוקן שחורים, חזהו לבן ועליו יש כתם גדול בצבע צהוב. עכוזו צהוב, ומסביב לעיניו יש עיגול כחול. החלק העליון של בסיס המקור צהוב, והחלק התחתון כחול, בעוד המקור עצמו שחור או אדום - מה שמשתנה בין תת-המינים של הטוקן. הזכר גדול יותר מהנקבה ומקורו ארוך יותר, אך מלבד זאת הם זהים. אצל טוקנים צעירים המקור קצר יותר, וצבעי נוצותיו דהויים יותר.
התנהגות.
הטוקנים נוהגים לעוף בדרך כלל בזוגות (לעיתים גם בלהקות) מעוף ארוך וגלי, למרחק של לא יותר ממאה מטרים בכל פעם. הטוקן לבן-הגרון ניזון בעיקר מפירות שגדלים על עצים, אך הוא ניזון גם מחרקים, לטאות, ביצים וציפורים קטנות.
הנקבה מטילה 2–4 ביצים בחור בעץ. מכיוון שמקורו של הטוקן חלול, הוא אינו יכול "לקדוח" חור בעץ בעצמו, אז הוא מקנן בחללים טבעיים (חלק רקבו בעץ חי) או בחורים שנעשו על ידי עופות אחרים (נקראים, למשל). הזכר והנקבה דוגרים לסירוגין על הביצה במשך 14–15 ימים עד לבקיעה. הגוזלים נולדים עיוורים וערומים, עם מקורים קצרים ועקבים מרופדים, שמגנים עליהם מרצפתו המחוספסת של חלל הקן. הזכר והנקבה מאכילים אותם, והגוזלים פורחים מהקן לאחר שישה ימים. עד כמה חודשים לאחר הפריחה, הזכר והנקבה ממשיכים להאכיל את הפרחונים.
מועדון הוקי ראשון דווילס
ראשון דווילס (Devils; מאנגלית: "שדים") הוא מועדון הוקי קרח והוקי רולר ישראלי, שממוקם בעיר ראשון לציון. המועדון קרוי על שמה של קבוצת ה-NHL, ניו ג'רזי דווילס. המועדון הוקם בשנת 2001 על ידי פיליפ גוטליב ואנדרי שטפוצה ושם לו ליעד את קידום ענפי ההוקי בעיר וסביבתה. תחת המועדון פועלת קבוצת ההוקי קרח ראשון דווילס.
היסטוריה.