על סמך סיפור חייו כתב ברנארד פומרנץ מחזה שהוצג בברודוויי בבימויו של ג'ק הופסיס ובכיכובו של דייוויד בואי וזכה בשלושה פרסי טוני ב-1979 ושלושה פרסי אובי. ב-1980 הופק סרט קולנוע בנושא זה בכיכובם של ג'ון הרט ואנתוני הופקינס ובביומו של דייוויד לינץ'. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ב-1980. גם הסרט וגם המחזה נקראו "איש הפיל".
מחלתו.
ב-1971, אשלי מונטגיו הציע שמריק סבל מנוירופיברומטוזיס מטיפוס 1 - מחלה גנטית הידועה גם בשם מחלת פון רקלינגהאוזן. מחלה זו (וגם אלפנטיאזיס) עדיין מקושרת עם מריק בעיני הציבור. ב-1979 זיהה מיכאל כהן מצב שרודולף ווידרמאן כינה ב-1983 תסמונת פרוטאוס. ב-1986 נטען כי מריק סבל מסינדרום זה בעצם.
בניגוד לנוירופיברומטוסיס, תסמונת פרוטאוס (הקרוי על שם האל משנה הצורה פרוטאוס), פוגעת ברקמות נוספות פרט לשרירים, והיא מחלה ספורדית ולא גנטית העוברת בתורשה. ביולי 2003, ד"ר קאריס אנג הודיעה שכתוצאה מבדיקות DNA שבוצעו על דגימות משערו ומעצמותיו של מריק, ניתן לקבוע בוודאות כי מריק אכן סבל מתסמונת פרוטאוס, וייתכן שסבל בנוסף לכך גם מנוירופיברומטוסיס מטיפוס 1. גן PTEN שלו, אשר בדרך כלל עובר מוטציה בתסמונת פרוטאוס, נראה בריא (כלומר לא עבר מוטציה).
שלדו המשומר של מריק נמצא בתצוגה קבועה בבית החולים המלכותי בלונדון.
כיטין
כיטין (באנגלית: Chitin) הוא רב-סוכר בעל חשיבות בביולוגיה. כיטין הוא אחד המרכיבים העיקריים בדופן התא של פטריות, ובשלד החיצוני והמוקשה (exoskeleton) של החרקים, פרוקי-רגליים אחרים ומספר בעלי חיים נוספים.
מבנה כימי.
הכיטין הוא פולימר המורכב מתתי יחידות של אצטילגלוקוזאמין ("N-acetyl-D-glucos-2-amine") אשר מחוברות ביניהן
בקשרים גליקוזידיים 1,4 בטא. חיבור זה זהה לחיבור מולקולות הגלוקוז בתאית, ולכן מולקולת הכיטין היא למעשה מולקולה של תאית, שבכל מונומר של גלוקוז, אחד ההידרוקסילים (קבוצות -OH) הוחלף בקבוצה אצטילאמינית. החלפה זו מאפשרת יצירת קשרי מימן נוספים בין שרשרות סוכריות קרובות, מה שמביא לחוזק הרב של החומר הנוצר. השילוב של קשיותו וגמישותו של כיטין הפכו אותו לחומר העיקרי המשמש ליצירת חוטים המשמשים בניתוחים.
מקור המילה.
למילים כיטין וכיטון, אותו מקור כמו למילה היוונית לטוניקה שמשמעותה מעטפה מגינה.
הוראס גרילי
הוראס גרילי (באנגלית: Horace Greeley; 3 בפברואר 1811 – 29 בנובמבר 1872), היה מו"ל אמריקאי, המקים והעורך של עיתון הניו יורק טריביון, בין העיתונים הידועים בזמנו. הוא גם היה פוליטיקאי, שירת בקונגרס מטעם ניו יורק, והיה מועמדה של המפלגה הרפובליקנית-ליברלית לנשיאות בבחירות של שנת 1872. הוא התמודד מול הנשיא המכהן, יוליסס ס. גראנט, ונחל תבוסה קשה.
גרילי נולד למשפחה ענייה באמהרסט, ניו המפשייר שם החל לעבוד כמדפיס בורמונט, ולאחר מכן עזב לניו יורק ב-1831 כדי לחפש את מזלו. הוא כתב לכמה עיתונים והצטרף למפלגה הוויגית, כשהוא תומך בויליאם הנרי הריסון לנשיאות ב-1840. בשנת 1841 ייסד את העיתון ניו יורק טריביון, שהפך לעיתון הנפוץ ביותר במדינה בעזרת הפצת העיתון בדואר. הוא כיהן כעורך ראשי כל חייו, בהשתמשו בעיתון כבמה להעלאת רעיונותיו, אף כי נודע בחוסר עקביות. כך, תמיכתו במדינות הדרום ובזכותן לפרוש מהברית הפכה לתמיכה בצפון ובשיחרור העבדים בעת מלחמת האזרחים. חיבתו לפרטים ניכרת בהבדלים בעריכה שבין עיתוניו דאז לסגנונם של עיתונים מודרניים – ההפרדה בין כתיבה מבוססת עובדות וסטטיסטיקות לבין הכתבות בעלות האופי הסובייקטיבי והמתדיין.
גרילי נודע כתומך ביישוב המערב האמריקני, שאותו ראה כהזדמנות להשגת עושר עבור צעירים מובטלים. הוא היה האדם שטבע את המונח "לך מערבה, איש צעיר, ותגדל עם המדינה".
בריתו של גרילי עם ויליאם סיוארד עזרה לו להיבחר לבית הנבחרים לשלושה חודשים, במהלכם הכעיס את חברי הקונגרס בכך שניהל חקירות כנגד הקונגרס בעיתונו. ב-1854, הוא עזר לממן את המפלגה הרפובליקנית החדשה. העיתונים הרפובליקנים ברחבי המדינה פרסמו את מאמריו. בעת מלחמת האזרחים, הוא תמך בלינקולן, ותבע ממנו להתחייב לסיים את העבדות עוד בראשית המלחמה. לאחר רצח לינקולן, הוא תמך ברפובליקנים הרדיקליים בקונגרס והתנגד לנשיא אנדרו ג'ונסון. הוא הסתכסך עם הנשיא הרפובליקני יוליסס סימפסון גרנט בגלל השחיתות בממשלו ותחושתו של גרילי שאין יותר צורך בשיקום הדרום.
גרילי היה המועמד של המפלגה הרפובליקנית-ליברלית לנשיאות במהלך הבחירות של שנת 1872. הוא הפסיד תבוסה קשה, למרות שזכה גם לתמיכת המפלגה הדמוקרטית. התבוסה הרסה אותו והוא מת כעבור שלושה שבועות.
נעוריו.
גרילי נולד ב-3 בפברואר 1811, בחווה באזור אמהרסט, ניו המפשייר.
בעשרים הדקות הראשונות בחייו, הוא לא יכול היה לנשום. רבים טענו שדבר זה גרם לו לפתח תסמונת אספרגר, שגרמה להתנהגויותיו המוזרות במשך חייו. הוא היה ממוצא אנגלי, ואבותיו היו מהמתיישבים הראשונים במסצ'וסטס ובניו המפשייר.
גרילי היה בנם של זקיאוס ומרי (וודבורן) גרילי, חקלאים עניים. זקיאוס לא היה חקלאי מוצלח והעביר את משפחתו כמה פעמים, עד לפנסילבניה. הוראס נכח בבתי הספר המקומיים והצטיין.
השכנים, שזיהו את האינטליגנציה של הילד, ביקשו לממן את לימודיו, אולם המשפחה סירבה לקבל צדקה. ב-1820, מצבו הכלכלי של זקיאוס הוביל את המשפחה לברוח מניו המפשייר מתוך חשש שייעצר בעקבות חוב, ולהתיישב בוורמונט. אביו התקשה להתפרנס כשכיר, אולם הוראס קרא ככל יכולתו- שכן של המשפחה אפשר לו להשתמש בספרייתו. ב-1822, הוראס ברח מהבית כדי להפוך לשוליית מדפיס, אולם נחשב לצעיר מדי.
ב-1826, בגיל 15, הוא הפך לשוליה של עורך עיתון בוורמונט. שם למד כיצד להדפיס עיתונים, ונחשב לידען במיוחד. כשהעיתון נסגר ב-1830, האיש הצעיר נסע מערבה כדי להצטרף למשפחתו בפנסילבניה. הוא נשאר שם לזמן קצר בלבד, ועבר מעיר לעיר כדי לחפש עבודה בעיתונות, עד שהעיתון המקומי החליט להעסיק אותו. גרילי נשאר בעבודתו עד 1831 כדי לתמוך באביו.
ניסיונות ראשונים בהוצאה לאור.
בסוף 1831, עבר גרילי לניו יורק סיטי כדי לחפש את מזלו. בעיר היו מדפיסים צעירים רבים, והוא יכול היה למצוא רק עבודות זמניות. ב-1832, החל לעבוד בכתב עת. הוא חסך כסף והקים חנות להדפסה. ב-1833, ניסה לערוך עיתון יומי, שלא צלח. למרות הכישלון, גרילי פרסם עיתון שפרסם את תוצאות ההגרלות המקומיות.
ב-22 במרץ 1834, פרסם את המהדורה הראשונה של "הניו יורקר". העיתון היה פחות יקר והכיל בעיקר פרשנות פוליטית.
מספר המנויים היה כ-9,000, מספר מכובד דאז, אולם המשבר הכלכלי של 1837 פגע בעיתון שלא נוהל כראוי. בנוסף, העיתון פרסם את מסע הבחירות של המפלגה הוויגית החדשה בניו יורק במהלך 1834, וגרילי החל לתמוך במפלגה, ובשוק חופשי עם עזרה ממשלתית לפיתוח.
לאחר המעבר לניו יורק סיטי, פגש גרילי את מרי יאנג צ'יין. שניהם גרו באותו מלון. מרי, מורה, עברה לקרוליינה הצפונית כדי ללמד ב-1835, והתחתנה עם הוראס ב-5 ביולי 1836. גרילי חזר לעבוד מיד אחרי חתונתו.
אחת מהעמדות בעיתון דרשה שמובטלי ניו יורק ינסו להתיישב במערב (טריטוריית המערב התיכון), שהחל להתפתח באותן השנים. החורף הקשה של 1836 ו-1837, והמשבר הכלכלי, גרם לניו יורקרים רבים לאבד את ביתם. גרילי דרש מהמהגרים לקנות מדריכים למערב, ומהקונגרס לאשר רכישה של קרקעות ציבוריות במערב תמורת מחירים זולים. גרילי טען שהמערב הוא עתיד המדינה, וייעץ לצעירים ללכת לשם. השורה "לך מערבה, איש צעיר, ותגדל עם המדינה" הפכה לאהודה מאוד בזכותו.
ב-1838, נפגש עם עורך עיתונות מאלבי, ת'ורלו וויד. וויד היה ראש האגף הליברלי של הוויגים, ושכר את גרילי כעורך העיתון הוויגי של המדינה. העיתון, שהתפרסם ב-1838, עזר לניצחונו של המועמד הוויגי לתפקיד המושל, ויליאם סיוארד. ב-1839, גרילי עבד עבור כמה עיתונים.
הוא תמך במועמד הוויגי לנשיאות ב-1840, ויליאם הנרי הריסון, וכתב שירים לכבוד מערכת הבחירות. הוא גם ארגן אסיפות בחירות המוניות. הריסון וג'ון טיילר נבחרו בקלות.
עורך הטריביון.
שנים ראשונות (1841-1848).
לאחר הבחירות ב-1840, עיתונו של גרילי סופק לכ-80,000 מנויים, והוא החליט להקים עיתון יומי, הניו יורק טריביון. בניו יורק היו עיתונים רבים, ובראשם הניו יורק הראלד, שלו היו 55,000 יותר מנויים מאשר כל המנויים לעיתונים המתחרים. עלות פרסום העיתונים צנחה בעקבות הקדמה הטכנולוגית, ועיתונות יומית הפכה לנפוצה יותר משבועית. גרילי לווה כסף מחבריו, ופרסם את עיתונו לראשונה ב-10 באפריל 1841- ביום בו התרחשה צעדה בניו יורק לזכרו של הנשיא הריסון, שמת לאחר חודש בתפקיד והוחלף בידי טיילר.
במהדורה הראשונה, הבטיח גרילי שעיתונו יהיה "עיתון שיביא שחר חדש לפוליטיקה, ספרות ואינטליגנציה כללית". הקהל לא אהד את העיתון בתחילה, ההכנסות היו כ-92 דולרים לעומת הוצאות של 525 דולרים. העיתון נמכר במחיר של סנט בידי נערי עיתונים שרכשו עיתונים רבים בהנחה. מחיר הפרסום היה ארבעה סנטים לשורה, וזה עלה במהירות לשישה סנטים. בשנות הארבעים, העיתון פורסם במהדורה של ארבעה עמודים. היו לו 6,000 מנויים וחמשת אלפים עותקים של המהדורה הראשונה נמכרו.