גם מאיירו הקבוע של השבועון, הצייר נחום גוטמן, הנחשב כחלוץ איור ספרי הילדים בארץ, פרסם ב"דבר לילדים" את סיפוריו בהמשכים, בטרם יצאו לאור כספרים, לרבות ספרו הידוע ביותר "הרפתקאות לובנגולו מלך זולו".
בשבועון "הארץ שלנו" פורסמו בהמשכים סיפורים של כמה סופרים בולטים לנוער ובראשם פנחס שדה, שכתב בעיתון במשך קרוב לעשרים שנה סיפורי ילדים בהמשכים, תחת שמות עט שונים כמו ש. פנחס ויריב אמציה.
גלילה רון־פדר-עמית, אחת הבולטות בין סופרי הילדים והנוער בארץ, פרסמה בהמשכים, החל מראשית שנות השבעים של המאה העשרים, את ספרה הנודע "אל עצמי", ב"הארץ שלנו", שיצא לאור כספר בשנת 1976. הספר, המתאר את קורותיו של ציון כהן, ילד שנולד בשכונת מצוקה למשפחה שמתקשה לגדל אותו ומועבר למשפחה אומנת, נכתב על סמך ניסיונה של רון־פדר כאם אומנת לעשרה ילדים. בהמשך פיתחה המחברת את סיפורו של ציון לסדרת ספרים שלמה, שרובם ככולם הופיעו בהמשכים ב"הארץ שלנו". הספר תורגם לשבע שפות ואף עובד לסרט קולנוע, שזכה בפרס הראשון בפסטיבל סרטי הילדים בפרנקפורט. רון־פדר פרסמה סיפורים נוספים בהמשכים, בירחון הילדים "פשוש" שבעריכתה, ואף הם יצאו לאור כספרים מאוחר יותר.
נכסי צאן ברזל נוספים של ספרות הילדים והנוער בארץ התפרסמו באופן זה, ובהם סדרת חסמבה של יגאל מוסנזון, שהפכה מסיפור בהמשכים שהתפרסם לראשונה ב"משמר לילדים" בשנת 1949 לסדרה בת ארבעים וארבעה ספרים, "בוקר חדש" של ראובן קריץ, "דפי תמר" של דבורה עומר ועוד. הספר "לבת וגם לבן לא יזיק לדעת", של אסתר קל, החל את דרכו לא כסיפור בהמשכים אלא כמדור עצות שבועי בעיתון.
בעיתונות למבוגרים בישראל, כמעט שלא תפס הסיפור בהמשכים מקום נכבד, למעט שבועונים יחידים. יוצא מן הכלל הוא הרומן, "אורח נטה ללון", מאת ש"י עגנון, שהופיע לראשונה כסיפור בהמשכים, ונפרס על פני 139 גיליונות של העיתון "הארץ", מ-18 באוקטובר 1938 ועד 7 באפריל 1939. רק לאחר מכן פורסם הרומן כספר. בספטמבר 2013, לרגל ציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים, פרסם אתר עיתון "הארץ" ברשת את ספרו של משה אורן, "אֶרֶץ גְזֵרָה", כרומן בהמשכים, במשך שלושה שבועות רצופים.
בשבועון הנשים "לאשה" התפרסמו בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, סיפורים רומנטיים בהמשכים, בעיקר מתורגמים משפות זרות. על פי רוב, היה למדור זה רצף פרסומי ומיד עם תום פרסום חלקו האחרון של הסיפור, התחיל פרסומה של סדרה חדשה.
בשבועון "שער", שיועד בזמנו בעיקר לאוכלוסיית העולים החדשים, התפרסמו עד אמצע שנות השבעים סדרות של סיפורים בהמשכים, בעיקר על רקע היסטורי כמו מאורעות השואה, קורות היישוב והיסטוריה של עמי אירופה.
במגזר החרדי.
בספרות החרדית לילדים ונוער של שנות השבעים, יצאו לאור ספרים רבים של הסופרים החרדים שמואל ארגמן ורבקה שזורי, שפורסמו תחילה כסיפורים בהמשכים, בחלוץ שבועוני הילדים החרדי, "זרקור". בעיתונות החרדית, עדיין מקובלת מאוד שיטת הפרסום של סיפורים בהמשכים, גם כספרות למבוגרים. רבי-מכר רבים במגזר החרדי הפכו לכאלו דווקא בשל פרסומם המוקדם מעלי גבי השבועונים החרדיים; "משפחה" ו"בקהילה", ובמהדורות יום שישי של היומונים; "המודיע" ו"יתד נאמן". סופרים כמו: חיים גרינבוים, יאיר וינשטוק, חוה רוזנברג ואחרים, כמו גם צמד כותבי הקומיקס החרדים אלי וגולד קומיקס, פרסמו תחילה את ספריהם או חלק מהם, כסיפור בהמשכים בעיתון.
כיום, חלק גדול מכלל הספרים מתפרסמים בהמשכים לפני יציאתם לאור.
סיפור בהמשכים ככלי חינוכי.
בגני הילדים ובכיתות הנמוכות של בתי הספר, עדיין תופס הסיפור בהמשכים מקום נכבד. שעת ההקראה בגנים, כמו גם שעות הסיפור במסגרת שיעורי ספרות והעשרה, בהן מוקראים ספרים שלמים בחלקים, הן חלק בלתי נפרד ממהלך ההוראה.
המעלה המיוחדת בהקראת סיפור בהמשכים היא יצירת גרייה אינטלקטואלית לתלמידים. הרצף הקטוע של הסיפור, שהקראתו מסתיימת על פי רוב בקטע מותח, מעוררת בילדים געגועים אל הסיפור וממריצה אותם לשמוע עוד. בכך מחבבים אנשי הצוות החינוכי את הקריאה בספרים על הילדים. הצורך בכך נובע מהעובדה, שעם התפתחות הטכנולוגיה, תעשיית הסרטים, שידורי הטלוויזיה והאינטרנט, ירדו אחוזי הקריאה בקרב ילדים ובני נוער.
לסיפור בהמשכים מטרות חינוכיות נוספות: הוא מקנה לילדים כושר איפוק מחד, ומעורר את יצר הסקרנות שלהם מאידך. בנוסף, תוך כדי השתלשלות הסיפור, יכולים המחנכים לגעת בנקודות רגישות וליצור שיח חברתי וחינוכי סביב הדמויות והיווצרות העלילה, באופן המשליך לחיי היום-יום של התלמידים הצעירים. המעלה של הסיפור בהמשכים על פני הסיפור הקצר היא; כי ניתן להרחיב לאורך זמן מטרה או חוויה חינוכית מסוימת, כמו גם לשמר ולקדם באמצעותו מוטו פדגוגי מתמשך, שלא יסיר את הנושא הרצוי לקידום מסדר יומו של התלמיד וילווה אותו לפרק זמן רב.
סיפור בהמשכים כביטוי מושאל בסלנג הישראלי.
מהותו של ה"סיפור בהמשכים" כמשהו ארוך, קטוע, לעיתים מסורבל ואף מעורר מתח וציפייה לבאות, מבלי לדעת את סוף הסיפור ולראותו, יצרה בסלנג הישראלי את הביטוי: "סיפור בהמשכים". משמעות הביטוי היא – תהליך ארוך, מסורבל, מייגע ורווי מתחים, שסופו אינו נראה לעין. בדרך כלל נעשה שימוש בביטוי זה בתיאור מאבק בהליכים בירוקרטיים, חיפוש אחרי אדם ששינה כתובת או מספר טלפון וכדומה.
מפעל חיים
מפעל חיים הוא פועלו המצטבר של אדם בחייו. הוקרה על פועלו של אדם בתחום אחד או בתחומים רבים, ניתנת על ידי גופים המעניקים פרסים או תעודות הוקרה, והיא נקראת "פרס על מפעל חיים". כאשר מחולקים פרסים בקטגוריות שונות, נמצא מפעל חיים בקטגוריה נפרדת. כך, למשל, מדינת ישראל מעניקה מדי שנה את פרס ישראל בקטגוריות שונות בתחומי המדע והתרבות, ובנוסף, מעניקה "פרס על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה".
הענקת הוקרה על מפעל חיים ניתנת כאשר:
הענקת הוקרה על מפעל חיים קיימת בכל רחבי העולם, ובמקרים רבים היא נקראת גם: "פרס לשם כבוד" או "פרס על הישגים מיוחדים". כך למשל, האקדמיה האמריקאית לקולנוע מעניקה את פרס אוסקר בקטגוריות שונות מתחום הקולנוע, ובמקביל מעניקה פרס אוסקר לשם כבוד לאנשים על תרומה מצטברת לתעשיית הקולנוע. פרס זה שונה מהפרסים האחרים גם בכך שאינו קשור לשנה עצמה בה מחולק האוסקר.
פרס מפעל חיים מחולק בתחומים רבים ובהם:
פרסים אחדים דומים למפעל חיים, בכך שהם מוענקים לאדם שתרם תרומה נרחבת שארכה שנים רבות או לאדם בסוף חייו. כך למשל קיבל נשיא מדינת ישראל שמעון פרס את מדליית החירות הנשיאותית כהוקרה על מפעל חייו. לחלק מזוכי פרס נובל הוענק הפרס לאחר שעסקו בתחום מסוים כמעט כל חייהם (למשל מרטין לותר קינג שזכה בפרס נובל לשלום).
אינסטלטור
קרב מגידו (פירושונים)
קרב מגידו הוא כינוי למספר עימותים צבאיים שנערכו במרחב מגידו לאורך ההיסטוריה.
תכנון ובנייה
ריכרד טייכמן
ריכרד טייכמן (בגרמנית: Richard Teichmann ; (23 בדצמבר 1868 - 12 ביוני 1925) היה שחמטאי גרמני.
קריירה.
טייכמן, יליד אלטנבורג, למד פילולוגיה באוניברסיטאות ינה וברלין ואת הקריירה השחמטאית החל בזכייה בתחרות ברלין בשנת 1890. בשנת 1892 חלק מקום שני בתחרות „Simpson-Divan“ ובשנת 1894 מקום שלישי בתחרות לייפציג, אחרי זיגברט טאראש ופול ליפקה. בשנת 1900 ניצח בתחרות לונדון לפני ג'וזף הנרי בלקברן, איזידור גונסברג וג'יימס מייסון. בשנת 1904 סיים במקום השני את תחרות לונדון, אחרי ויליאם אוורט נפייר. ניצח בתחרות ברלין בשנים 1907, 1909 ו-1910. ב-1909 ניצח בתחרות מינכן.
אחד משחקני השחמט החזקים ביותר בגרמניה בסוף המאה ה-19 ברמת רב אמן. נודע בכינוי "ריצ'רד החמישי" משום שלעיתים קרובות סיים תחרויות במקום החמישי. במציאות סיים במקום החמישי ב-9 מתוך 50 תחרויות חזקות בהן השתתף, אך ב-18 מהן סיים במקום הראשון. האימרה המפורסמת "שחמט הוא ב-99% טקטיקה" מיוחסת לו.
לשיא יכולתו הגיע בשנת 1911 כאשר ניצח בצורה משכנעת בתחרות החזקה בקרלסבד בתוצאה 18 מתוך 25 נקודות אפשריות ונקודה אחת לפני המקום השני בהביסו את עקיבא רובינשטיין וקרל שלכטר באותה הסתעפות של הפתיחה הספרדית; בנוסף ניצח באותה תחרות את ז'ק מיזס, פרנק מרשל ורודולף שפילמן. אדוארד לסקר מתאר את הדרך המפולפלת בה הדגים טייכמן את הזכייה מול שלכטר בספרו "סודות שלמדתי מהאמנים" ובאופן כללי התפעל מהמומחיות של טייכמן.
לטייכמן הייתה תוצאה חיובית מול אלכסנדר אלכין +3 -2 =2 (שלושה ניצחונות, שני הפסדים ושתי תוצאות תיקו), סיים דו-קרב איתו בתוצאת תיקו בשנת 1921 כאשר אלכין נחשב למועמד ההגיוני להתמודד על תואר אליפות העולם מול חוזה ראול קפבלנקה. הוא אף ניצח את אלכין בכלים השחורים בתחרות ברלין 1921.
התוצאות של טייכמן מול עמנואל לסקר +0 -4 =0 ומול קפבלנקה +0 -2 =1 לא היו טובות, אך הוא הצליח לנצח את יתר השחקנים המובילים באותו הזמן: מול שלכטר +4 -2 =21, מרשל +7 -7 =17, אהרון נימצוביץ' +1 -1 =5, טאראש +5 -7 =2, עקיבא רובינשטיין +5 -6 =11, גזה מארוצי +1 -2 =12 ודוד ינובסקי +4 -5 =4. בשנת 1914 ניצח בדו-קרב מול שפילמן בתוצאה 1–5.
הלך לעולמו בשנת 1925 בברלין.
Risk (סיכון) הוא אלבום שיצא לאור ב-1999 על ידי להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. אלבום זה הוא האחרון בו השתתף הגיטריסט מרטי פרידמן והוא האלבום הראשון בהשתתפות המתופף ג'ימי דגראסו, שהחליף את ניק מנזה.
מקורו של שם האלבום הוא בגלל הסיכון שהלהקה לקחה ביצירת מוזיקה בסגנונות שונים, בעקבות הצעה של לארס אולריך, שהיה עם מאסטיין בלהקת מטאליקה ואף הוא לקח את הלהקה לכיוון שונה בשנות ה-90 המאוחרות. ההחלטה הזאת קיבלה תגובות מעורבות עבור שתי הלהקות.