בהתחלה, סימון ראה בנגב אתר של טיולי נוער בכובעי טמבל, במכנסיים קצרים ובסנדלים, אך בהדרגה הפך הנגב בציוריו למרחב נופי שטוח, שחולותיו בגוונים שונים של צבע חום, מהווה מצע להפשטה ציורית. בכל זאת, עדיין הופיעו בציורי-הנגב שלו סצינות של מדידה, סלילה והנחת צינורות-מים, שסימון מצא בהן עניין בגלל הדינמיות שבמפגש בין אדם, טבע ובנייה.
אל הציור המופשט והסוריאליזם.
כשהצטרף סימון למייסדי "אופקים חדשים" הוא היה עדיין חבר-קיבוץ ונחשב לצייר סוציאליסטי מהשורה הראשונה. מעשה זה נתפס על ידי ציירי התנועה של הקיבוץ הארצי כמעין בגידה, חציית-קווים אדומים והפניית-עורף לריאליזם הסוציאליסטי; שהרי "אופקים חדשים" דגלה בציור מופשט אסתטי וב"אמנות לשם אמנות". סימון לא ראה סתירה בין היותו צייר-חצר של התנועה הקיבוצית לבין הצטרפותו ל"אופקים חדשים" אלא, המשכיות שמשוחררת מהסגנון הבוטה של הריאליזם הסובייטי מבית מדרשו של ז'דאנוב, האידאולוג הקנאי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית.
כך, בשנות ה-50 עדיין סימון המשיך לצייר ציורים תימאטיים על סף המופשט, שהתבטא (למשל) בצמחים משונים ומפותלים כלפי מעלה הנצמדים לדמויות רזות ומוארכות שצייר. היו שכינו את סגנונו זה כ"מופשט ווגטטיבי".
אולם, כשעזב סימון את הקיבוץ, הוא אכן היפנה בפועל עורף לריאליזם הסוציאליסטי והפך להיות צייר עירוני שחזר להתנסויות האמנותיות המודרניות שחווה בשנות חייו הבוהמיות בפריז. חרף ההפשטה בציוריו, הם היו די ברורים ומובנים, צבעוניים ואופטימיים.
מהציור המופשט הווגטטיבי אל עבר הציור הסוריאליסטי המרחק לא היה רב אצלו. בשנתיים האחרונות לחייו, המוטיבים הצמחיים הפכו לא-מציאותיים ועטו מימד סוריאליסטי, אירוטי וניכרה בציוריו השפעתו של הצייר הספרדי ז'ואן מירו.
השתתפות בתערוכות.
"השתתפות בתערוכות קבוצתיות חשובות מבחינה ההיסטוריה של האמנות הישראלית "
"תערוכות יחיד":
לקריאה נוספת.
"ספר מאת האמן"
"ספרים ומאמרים על האמן"
בית סעוד
בית סעוד (בערבית: آل سعود, תעתיק מדויק: אָאל סעוד) הוא בית המלוכה השולט בערב הסעודית, ועל שמו נקראת הממלכה. הוא נקרא על שם אבי השושלת, סעוד אבן מוחמד אבן מוקרין, בן שבט ענזייה מהנג'ד. זהו אחד מבתי המלוכה העשירים בתבל. תולדותיו עומדות בסימן ניסיון לאחד פוליטית את חצי האי ערב ולהפיץ זרם קיצוני ופוריטאני של האסלאם, הווהאביזם. ראש בית סעוד הנוכחי הוא סלמאן, מלך ערב הסעודית.
בית סעוד הוא במידה רבה התגלמותה של ערב הסעודית. בניו שומרים לעצמם את כל עמדות הכוח וההכרעה בממלכה: הם מכהנים כשרים, גנרלים, מושלים מקומיים וכמנהלי חברות ממשלתיות. זאת אף על פי שאף מנהיג סעודי אינו נהנה מהשפעה מכרעת כדוגמת אבן סעוד, מייסד הממלכה. בה בעת, בעשורים האחרונים עולות שכבות חדשות של אנשי עסקים ובעלי מקצועות חופשיים, והסמכות הפוליטית מתבזרת.
היסטוריה.
בני בית סעוד היו אנשי העיר ריאד כבר מהמאה ה-15.
תולדותיו של בית המלוכה של ערב הסעודית מתוארכים עוד למאה ה-18.
מוחמד אבן סעוד, אשר שלט על אזור דרעייה שבנג'ד בשנים 1726–1765, אימץ את תורת הווהאביה מבית מדרשו של השייח' מוחמד אבן עבד אל-והאב (ואף נישא לבתו) והקים בשנת 1745 מדינה והאבית, היא המדינה הסעודית הראשונה, תוך שהוא מרחיב את שלטונו וכופה את הווהאביזם על חלקים ניכרים בחצי האי ערב. בנו עבד אל עזיז (שלט 1766–1803) ונכדו סעוד (1803–1814) המשיכו בדרכו והרחיבו שלטונם עד לגבולות סוריה ועיראק של ימינו. המדינה הסעודית הראשונה באה לקיצה בתקופתו של עבדאללה (1814–1818) אשר הובס על ידי השליט המצרי מוחמד עלי והוצא להורג.
בעשורים הבאים ידע בית סעוד עליות ומורדות, אך באופן כללי לא הצליח לשחזר את הישגיו מהמאה ה-18. מסביבות 1865 חלה דעיכה הדרגתית, ושלטונו של בית המלוכה לא חרג מאזור דרעייה-ריאד. בשלהי המאה ה-19 הצליחו בני בית רשיד משבט שמר להביס את בית סעוד בראשות השליט הסעודי עבד א-רחמן אבן פייצל, לסלק את בניו מבירתם המסורתית ריאד ולהגלותם לכווית.
בנו הצעיר של עבד א-רחמן, עבד אל עזיז הידוע בתור "אבן סעוד" (שלט 1902–1953), חידש המאבק וכבש את ריאד ב-1902. תוך שהוא מנצל את הלהט הווהאבי, את קריסת האימפריה העות'מאנית ותמיכת בריטניה, הצליח אבן סעוד לכבוש את אזורי הנג'ד והחג'אז וכן חלקים מתימן ומחוף המפרץ הפרסי והקים את סולטנות נג'ד. ב-1932 הכריז על כינונה של ממלכת ערב הסעודית, המדינה הגדולה בחצי האי ערב.
לאחר מותו של אבן סעוד עלה בנו, סעוד (שלט 1953–1964)
אלא שזה הודח ב-1964 בעקבות מחלתו וסכסוכיו עם אחיו החורג, פייצל, אשר הומלך תחתיו. פייצל נרצח בשנת 1975 על ידי בן-משפחה לוקה בנפשו. במקומו עלה אחיו למחצה המלך ח'אלד (יליד 1912). הלה מת ב-1982 ובמקומו הומלך פהד (יליד 1921). שבץ מוחי שעבר בשנת 1996 העביר את השלטון בפועל בממלכה לידיו של אח חורג אחר, עבדאללה, מלך ערב הסעודית (יליד 1923) שהומלך ב־2005. עבדאללה נפטר ב-23 בינואר 2015 ואת מקומו ירש ראש בית סעוד הנוכחי, סלמאן, מלך ערב הסעודית. ניתן להצביע לפיכך על כלל, לפיו המלוכה עוברת בין בניו של אבן סעוד לפי גילם. החוקה הסעודית קובעת כי השלטון במדינה נתון בידי בניו ונכדיו של אבן סעוד.
לקריאה נוספת.
זאב פון וייזל, אסד ביי, אללה הוא אכבר, הוצאת קמין, 2022
המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (או MIT, ראשי תיבות באנגלית של Massachusetts Institute of Technology), הוא אוניברסיטה פרטית, המתמחה בתחומי המדע וההנדסה השוכנת במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. קמפוס המוסד נמצא בעיר קיימברידג' הסמוכה לבוסטון. MIT נחשב לאחת מהאוניברסיטאות הטובות ביותר בעולם, ולמוסד הטוב ביותר בתחום הוראת המקצועות הטכנולוגיים ובהכשרת עובדי היי-טק. המכון חבר באיגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות חבר איגוד אוניברסיטאות המחקר, חבר באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחבר בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
MIT כולל חמישה בתי ספר וקולג' אחד. יש במוסד 34 מחלקות אקדמיות ו-53 מעבדות ותוכניות בין-תחומיות. הוצאות המחקר של MIT הן הגבוהות ביותר מכל אוניברסיטה אמריקאית אחרת. הבוגרים של MIT וכן אנשי הסגל ידועים בהישגיהם - עם 81 זוכי פרס נובל וכן 38 עמיתי מקארתור נכון ל-2014 - וכן ברוח היזמות שבקרבם. דוח משנת 1997 קבע שהרווחים המצטברים אשר הופקו על ידי 4,000 החברות שנוסדו על ידי MIT ובוגריו הם בגדר הישג אשר היה יכול להתחרות בכלכלות העולם הגדולות.
מונחים בתאוריית המוזיקה
צפרות
צפרות היא צפייה בציפורים ומעקב אחר אורחות חייהן. בשונה מאורניתולוגיה, שהיא חקר מדעי של ציפורים, צפרות נעשית בדרך כלל ממניעים חברתיים או כתחביב לשעות הפנאי. במדינות רבות באירופה ובארצות הברית, היא הפכה למעין ספורט תחרותי. אף שהצפרות נעשית לרוב בתור תחביב, לאוסף העשיר של התצפיות ותיעודן יש ערך מדעי רב, ואורניתולוגים מקצועיים נעזרים בהן לצורך מחקרם.
כלי עבודה.
כלי העבודה העיקרי והבסיסי של הצפר הוא המשקפת. כלי עבודה נוסף הוא הטלסקופ, המשמש בעיקר לצפייה בעופות מים ודורסים. צילום ציפורים, אשר היה בעבר עסק יקר ומסרבל, הפך בשנים האחרונות למנהג שגור, וזאת בשל כניסתן של המצלמות הדיגיטליות הקומפקטיות לשוק. רובם משתמש במצלמות רפלקס דיגיטליות, אשר מניבות תוצאות טובות, והן המרכיב העיקרי בצפרות בעולם כיום.
אך ישנם מיעוט המשתמש בשיטה הנקראת דיגיסקופיה, בה משמש הטלסקופ כעדשה ארוכת מוקד.
מיומנות.
המיומנות העיקרית של הצפר היא זיהוי ציפורים, הן על פי ניצוי וגודל והן על פי הקולות. צפייה במגוון גדול של מינים דורשת מהצפר, מעבר ליכולת הזיהוי, גם ידע על בתי הגידול המועדפים של כל מין ומין ועל הסטטוס שלו, כלומר איפה הוא מופיע ומתי. צפרים רבים נוהגים לרשום את תצפיותיהם ביומן, ולדווח לאחרים אם הם ראו ציפור נדירה. יש אף שמנהלים רשימות של מינים שהם ראו.
בעוד שצפרות יכולה לשמש כתחביב מרגיע לשעות הפנאי, צפרים מסוימים לא יהססו לנסוע מרחקים גדולים על מנת להוסיף מינים לרשימה שלהם. נסיעה שמטרתה לצפות בציפור נדירה שדווחה על ידי צפרים אחרים נקראת בלעז "טוויץ'". מנהג זה נפוץ בעיקר באירופה, שם עשויים אלפי צפרים להתאסף סביב ציפור נדירה.
העונות הטובות לצפייה בציפורים בארץ ישראל הן עונות הנדידה - הסתיו והאביב. גם בחורף ניתן לראות מינים רבים אשר חורפים, ובקיץ נמצאים המינים הדוגרים בשיא פעילותם. השעות הטובות ביותר לצפייה, הן שעות הבוקר המוקדמות.
צפרות בישראל.
מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע נוסד בשנת 1980. בשנת 1994 הוקמה התחנה לחקר ציפורי ירושלים, ומאז הוקמו תחנות נוספות בכפר רופין, בעמק החולה, במעגן מיכאל, באילת ובמקומות נוספים.
ב-2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחרה הדוכיפת לציפור הלאומית של ישראל. הליך הבחירה עורר את תודעת הצפרות בקרב ציבור רחב בישראל. המומחה לצפרות יוסי לשם מאוניברסיטת תל אביב, סבור שההצבעה עצמה אף תרמה ללימוד נושא הצפרות ושיפור התודעה של המשתתפים לשמירת הסביבה. מאז 2014, אחת לשנה, עורכת החברה להגנת הטבע תחרות צפרות בהשתתפות קבוצות מהארץ ומהעולם.
אפיגנום
ציטוסקלטון
יעקב שבתאי
יעקב שבתאי (כ"א באדר ה'תרצ"ד, 8 במרץ 1934 – ד' באב ה'תשמ"א, 4 באוגוסט 1981) היה סופר עברי, מחזאי, פזמונאי, תסריטאי ומתרגם, הנחשב כיום לאחד הנטורליסטים החשובים ביותר של הספרות העברית.
חייו ויצירתו.