ומטען גחון, שחדרו את שריון הטנק וגרמו פציעות לאנשי הצוות. לעומת זאת, דווח שטנק צ'אלנג'ר 2 שנלחם בבצרה שרד ירי של כ-70 רקטות נ"ט. בעקבות תקריות אלה והלוחמה בשטח בנוי, שודרג השריון של הצ'אלנג'ר 2, בין השאר באמצעות תוספות מיגון שפותחו ויוצרו על ידי החברה הישראלית רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
ייצוא.
הצ'אלנג'ר 2 יוצא לעומאן, שם הוא נכנס לשירות בשנת 2001 בכמות של גדוד מוגבר.
במהלך חודש מאי 2022 החליט הממשל הבריטי להעניק לצבא פולין כ-14 טנקי צ'אלנג'ר 2 כתחליף לטנקי t72 שיימסרו לצבא אוקראינה על ידיי צבא פולין. בחודש יולי 2022 הוכרזה פלוגת טנקים צ'אלנג'ר 2 בצבא הפולני כמבצעית. הבריטים צפויים להעביר לצבא פולין סד"כ של עד גדוד נוסף של טנקי צ'אלנג'ר במהלך השנה הקרובה.
הבריטים מעוניינים למכור את הטנק לעוד מדינות, בהן ערב הסעודית וקטר, ואף פיתחו דגם ייצוא מיוחד לשם כך.
דינו זוף
דינו זוף (באיטלקית: Dino Zoff; נולד ב-28 בפברואר 1942 באיטליה) הוא שוער כדורגל איטלקי, מגדולי שחקני איטליה בכל הזמנים, והשחקן המבוגר ביותר שזכה בגביע העולם בכדורגל, כשזכה בתור הקפטן של נבחרת איטליה בכדורגל במונדיאל 1982 בספרד, בהיותו בן 40.
קריירה.
זוף שיחק לאורך רוב הקריירה שלו ביובנטוס. הוא מחזיק בשיא של הזמן הארוך ביותר ללא ספיגת שער (1142 דקות) וגם בשיא השחקן המבוגר ביותר שמחזיק בגביע העולם (גיל 40, במונדיאל 1982).
זוף הפך למאמן לאחר הפרישה מכדורגל מקצועי. הוא הוביל את יובנטוס לזכייה בגביע אופ"א בעונת , לאחר ניצחון בשלב הגמר על פיורנטינה בתוצאה 3–1 בסיכום שני המפגשים.
הוא אימן את נבחרת איטליה שהגיעה למקום השני ביורו 2000. ב-2005 הוא מונה למאמן פיורנטינה, לאחר שקודם לכן אימן את יובנטוס ואס אס לאציו.
במסגרת פרסי היובל של אופ"א נבחר זוף לכדורגלן הזהב של איטליה.
במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
פרויקט הגנוגרפיה
פרויקט הגנוגרפיה הוא מיזם משותף לאגודת נשיונל ג'יאוגרפיק ולחברת IBM, שמטרתו חקר דפוס התפשטות האדם על פני כדור הארץ באמצעות שימוש בידע ובטכנולוגיה מתחום הגנטיקה האבולוציונית. מטרות נוספות של המחקר הן יצירת מאגר דגימות גנטיות של אוכלוסיות ילידיות ההולכות ונעלמות וכן פיתוח שיטות התמודדות עם בסיסי נתונים רחבים במיוחד.
ההכרזה הרשמית על הפרויקט הייתה ב-13 באפריל 2005. הפרויקט נועד להמשך חמש שנים.
לצורך הפרויקט יילקחו דגימות DNA של כ-100,000 איש, גברים בלבד, מאזורים נבחרים ברחבי העולם. הבחירה בגברים נעשתה מאחר שרק גברים נושאים את כרומוזום Y, שאינו עובר שחלוף ועל כן משתנה בצורה איטית יותר מאשר שאר הכרומוזומים במשך הדורות, ושומר על דמיון רב בקרב קרובי משפחה.
את איסוף המידע מרכזים עשרה מרכזי מחקר מקומיים, אשר באחריות כל אחד מהם להגדיר באזור עליו הוא ממונה מהן האוכלוסיות מהן יילקחו הדגימות, לאסוף את הדגימות עצמן בשטח, ולנתח אותן.
תקציב הפרויקט הוא כ-40 מיליון דולר.
בנוסף, תמורת תשלום של 100 דולר נשלחות ערכות למעוניינים בכך. ערכות אלה נבדקות במעבדות והתורמים מקבלים מידע על מוצאם - גברים יכולים לבחור בין בדיקת כרומוזום ה-Y (השושלת הגברית) לבין בדיקת הגנום המיטוכונדריאלי (השושלת הנשית), ואילו אצל נשים נבדק ה-DNA המיטוכונדריאלי (השושלת הנשית). נכון לינואר 2006 הוזמנו ערכות כאלה על ידי למעלה מ-100,000 איש, 90% מהם תושבי צפון אמריקה. כל משתתף מקבל את המידע באופן אישי ומאובטח, ויכול לבחור לתרום את המידע הגנטי שלו לפרויקט המחקר, באופן אנונימי.
יוליסס
יוליסס (באנגלית: Ulysses) הוא רומן פרי עטו של ג'יימס ג'ויס, הנחשב לאחד הרומנים החשובים במאה ה-20. יוליסס מהווה פריצת דרך חשובה בספרות ומהווה את אחת מאבני הפינה לרומן המודרני. חלק נכבד ממנו כתוב בסגנון זרם התודעה - בו מחשבותיו של הגיבור משתרעות על פני חלק ניכר מהעלילה. כל המקומות המוזכרים בספר הם אתרים אותנטיים בעיר דבלין.
"יוליסס" מהווה מעין הקבלה פארודית לסיפור האודיסיאה, ושמו הוא הגרסה הלטינית של השם "אודיסאוס". הרומן מתאר את קורותיהם של אחדים מתושבי דבלין ביום אחד, 16 ביוני 1904. חלקו הראשון, בו מתוארת ראשית יומו של סטיבן דדאלוס, הוא המשך משלים לספר אחר של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר".
החלק השני מתאר את מסעו של לאופולד בלום, המקביל הפארודי לאודיסאוס, ברחבי דבלין, שעה אחר שעה.
החלק השלישי של הספר, המתאר את חזרתו של בלום לביתו כשהוא מלווה בסטיבן דדאלוס, נחתם במונולוג המפורסם והשנוי במחלוקת של אשתו, מולי בלום, שעורר סערה בעת הוצאתו לאור של הספר במדינות מסוימות. זו הייתה כרוכה בקשיים שנבעו מהתנגדות החוגים השמרנים, שכן הספר ערער על מוסכמות חברתיות באותה עת. בארצות הברית ובממלכה המאוחדת יצא הספר לאור רק לאחר שנים של מאבק משפטי קשה.
הספר נחשב קשה לקריאה ונחלתם של מעטים, ועם זאת, זכה ליום חג בינלאומי - 16 ביוני, היום שבו מתרחשת כל עלילת הספר, נחגג בדבלין ובמקומות אחרים בעולם כבלומסדיי (יומו של בלום), שחלק מחווייתו היא הקראת קטעים מהספר.
הספר תורגם לעברית בידי יעל רנן, ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן בשנים 1985–1992.
יוליסס וג'ויס.
"יוליסס" יצא לאור ב-1922, לאחר עבודה רבת שנים של ג'ויס, שראה בספר את פסגת יצירתו. היצירה, הכוללת 841 עמודים (במהדורה העברית), כבדה וקשה לעיכול עבור רוב הקוראים. סגנון 'זרם התודעה' - החדירה העמוקה לתודעת הדמויות, ללא שימוש באמצעים לשוניים שיקלו את ביצוע המעברים אל תוך התודעה וממנה, הגודש בארמזים מאוצר התרבות העולמית, ההשתעשעות בשפה (שהיא למעשה חלק עיקרי ביצירה), משחקי המילים הווירטואוזיים, שבירות והחלפות פתאומיות של סגנון הכתיבה, המעברים התוכניים החדים, המחלישים אף הם את היסוד הנרטיבי, אמירות נשגבות וחובקות עולם מול פטפטנות אווילית לשמה - כל אלה מרחיקים את הקורא הרגיל, המבקש למצוא בספרות הנאות וסיפוקים קלים יותר.
ה"מסע" שעובר לאופולד בלום ברחבי דבלין עד שבסופו הוא חוזר לביתו, מקביל למסעו של אודיסאוס באודיסיאה. על בחירת הנושא לספר אמר ג'ויס לאחד מידידיו: "הנושא היפה והמקיף ביותר הוא זה של אודיסאוס. הוא אנושי יותר מאשר המלט, דון קישוט, דאנטה או פאוסט. הוא מכיל הכול...". על אודיסאוס אמר: "...ואילו יוליסס הוא בן ללארטס, אב לטלמאכוס, בעל לפנלופה, מאהב לקאליפסו, חבר לנשק ללוחמים היוונים הצרים על טרויה, מלך לאיתקה. ניסיונות רבים עברו עליו, אבל בחוכמה ובאומץ עמד בכולם."
ב"יוליסס", כמו ב"דיוקן האמן כאיש צעיר", בחר ג'ויס בסטיבן דדאלוס, שהוא גם המקבילה לטלמאכוס, בנו של אודיסאוס, לייצוג דמותו שלו. יש קווים מקבילים רבים בין סטיבן לבין ג'ויס, לרבות גילם ומאפייניהם המשפחתיים, וכן באירועים בחייהם. בין היתר, חזרתו של סטיבן מפריז על רקע גסיסת אמו מקבילה לחזרתו של ג'ויס לדבלין על רקע דומה, והטענה שג'ויס סירב להתפלל כאשר אמו מתה, מיוחסת גם לסטיבן על ידי באק מאליגן, בן דמותו של אוליבר סיינט ג'ון גוגארטי.
ב-21 בספטמבר 1920 שלח ג'ויס לחברו קרלו לינאטי מכתב ובו כתב, בין היתר:
ג'ויס צפה שיצירתו תעסיק את החוקרים שנים רבות. הוא צוטט באומרו: "הטמנתי (בספר) אניגמות וחידות כה רבות, עד כי הוא יעסיק פרופסורים במשך מאות שנים בדיונים על כוונתי, וזוהי הדרך היחידה להבטיח נצחיות."
הספר מבטא את רצונו של ג'ויס ליצור תמונה מקיפה על דבלין, עיר הולדתו. שאיפתו הייתה, כפי שהתבטא פעם, לתארה תיאור כה מדויק, עד כי אם תימחה יום אחד מעל פני האדמה, ניתן יהיה לשחזרה מחדש על פי ספרו. מלאכת הכתיבה התארכה מאוד. לידידו פרנק באדג'ן אמר ג'ויס, בתשובה לשאלה כמה זמן הוא כותב את "יוליסס": "חמש שנים בערך, אבל במובן מה כל ימי חיי."
16 ביוני, היום שבו מתרחשת עלילת הרומן, מוזכר בספר שלוש פעמים כבדרך אגב - פעם אחת בפרק הקיקלופים: "ובהגיע היום השישה עשר לחודש האלה בעלת עיני-השור", ופעמיים נוספות מפורשות בפרק ובפרק "שורי השמש" . תאריך זה לא נבחר במקרה. זמן קצר לפני שעזב את אירלנד לצמיתות, בגיל 22, התאהב ג'ויס בנורה ברנאקל, חדרנית לא משכילה, שהפכה לבת זוגו ומאוחר יותר לאשתו. הפגישה הראשונה בין השניים אירעה ב-16 ביוני 1904, וג'ויס בחר להנציח תאריך זה. יש הסבורים כי ג'ויס התבסס על בארנקל כמקור השראה לדמותה של מולי בלום. באותה שנה, בהיותו רק בן 22, גלו ג'ויס ושותפתו מאירלנד מרצון, ואת רוב שנותיהם בצוותא חיו באיטליה, שווייץ וצרפת.
הספר יצא לאור ב-2 בפברואר 1922, יום הולדתו ה-40 של ג'ויס.
כתיבת הספר.
הרעיון לכתיבת ספר על שיטוטיו של יהודי בדבלין צץ בראשו של ג'ויס ככל הנראה בזמן כלשהו בשנים הראשונות של המאה העשרים. אפשר שהיכרותו השטחית עם אלפרד האנטר, דבלינאי שג'ויס חשב ליהודי, שחילצו ככל הנראה מקטטה בה נחבל בסנט סטיבנס גרין ביוני 1904, היא שהביאה אותו לידי הרעיון לכתוב את הספר.
בפברואר 1905 הגיעו ג'ויס וזוגתו לטריאסטה, שם החל ללמד אנגלית. באותו הזמן התקדם מאוד בכתיבת ספרו "Stephen hero"' שהיה הבסיס ל"דיוקן האמן כאיש צעיר" בעל היסודות האוטוביוגרפיים. ב"דיוקן האמן" התכוון ג'ויס להגיע עד לתיאור התקרית שהייתה לו ב-1904 עם ידידו אוליבר סנט ג'ון גוגארטי במגדל מרטלו, אך בסופו של דבר החליט להכליל את סיפור התקרית בפתיחת "יוליסס", בפרק "".