הסאקה מוגש קר או חם לפי העדפת הסועד. סאקה הוא אחד מהמשקאות האלכוהוליים הבודדים שנהוג להגיש חם. בעקרון בקיץ ייצרך הסאקה קר ובחורף חם אך בעבר חימום הסאקה שימש להסוואת טעמים בלתי נעימים של סאקה מאיכות ירודה.
בארצות הברית הטמפרטורה הנפוצה להגשת סאקה היא חום הגוף (37°C) אך טועמי סאקה מקצועיים מעדיפים טמפרטורה של 20°C והגשת סאקה בטמפרטורה של 10°C אף היא צוברת פופולריות.
סאקה משמש לעיתים במתכונים מהמטבח היפני ובמתכוני פיוז'ן שרוצים להעניק להם נופך אסיאתי.
אוניברסיטת טוקיו
אוניברסיטת טוקיו (東京大学 ביפנית, או בקיצור 東大) מדורגת בכלליות כאוניברסיטה היוקרתית ביותר ביפן. לאוניברסיטה חמישה קמפוסים בהונגו, קומאבה, קשיווה, שירוקן ונקנו וכן גם עשר פקולטות עם למעלה מ־30,000 סטודנטים, מהם כ־2,100 זרים (אחוז גבוה יחסית לסטנדרטים היפנים). למרות שכמעט כל המקצועות האקדמיים נלמדים באוניברסיטה, היא כנראה נודעת בעיקר בפקולטות למשפטים ולספרות שלה. אוניברסיטה זו הצמיחה פוליטיקאי צמרת יפנים רבים, אך שיעור זה הולך ויורד בהדרגה. לדוגמה, היחס של ראשי ממשלה יפניים שלמדו באוניברסיטה היה 2/3, 1/2, 1/4, 1/5, ו-1/6 בשנות ה־50, 60, 70, 80 ו־90 של המאה ה-20 בהתאמה.
אוניברסיטת טוקיו נחשבת ליוקרתית בתחומים רבים כאשר המתחרים שלה הם אוניברסיטת קיוטו כאוניברסיטה ציבורית, ואוניברסיטאות אוניברסיטת ואסדה ואוניברסיטת קיאו כאוניברסיטאות פרטיות. בתחום המדע, אוניברסיטת קיוטו הצמיחה הכי הרבה מדענים וזוכי פרס נובל. אחד הנשיאים של אוניברסיטת טוקיו היה קיקוצ'י דאירוקו.
קמפוס הונגו הראשי ממוקם על שטחה-לשעבר של משפחת מאדה, בעלי אחוזה בריבונות קגה בתקופת אדו. ציון הדרך הידוע ביותר של האוניברסיטה, האקמון (בתרגום חופשי: השער האדום), הוא שריד של תקופה זו. סמל האוניברסיטה הוא עלה מעץ הגינקגו, אשר נפוץ באזור זה.
האוניברסיטה נוסדה בתקופת מייג'י בשנת 1877 תחת שמה הנוכחי באמצעות מיזוג בתי ספר ממשלתיים ישנים לרפואה וללימודי המערב (המוסד השני כונה בתחילת דרכו "המכון לתרגום ספרים ברבריים"). שמה שונה ל"האוניברסיטה הקיסרית" (帝國大學 ביפנית) בשנת 1886 ולאחר מכן ל"האוניברסיטה הקיסרית של טוקיו" (東京帝國大學 ביפנית) בשנת 1887 כאשר נוצרה מערכת האוניברסיטאות הקיסריות. בשנת 1947, לאחר תבוסת יפן במלחמת העולם השנייה, שונה שמה חזרה לשמה המקורי. עם תחילת המערכת האוניברסיטאית החדשה ביפן בשנת 1949, האוניברסיטה צירפה לעצמה את בתי הספר הישנים "פירסט הייר" ("First Higher School", כיום קמפוס קומבה) ו"טוקיו הייר" ("Tokyo Higher School"), אשר מעתה ואילך לימדו סטודנטים בשנתם הראשונה והשנייה, בזמן שהפקולטות בהונגו דאגו לסטודנטים בשנתם השלישית והרביעית.
מאז שנת 2004, אוניברסיטת טוקיו הצטרפה לתאגיד אוניברסיטאי לאומי תחת חוק חדש אשר מתייחס לכל האוניברסיטאות הלאומיות. למרות איחוד זה, אשר הוביל לעלייה בעצמאות הכלכלית ובעצמאות בכלל, אוניברסיטת טוקיו עדיין נשלטת חלקית על ידי משרד החינוך היפני. האוניברסיטה חברה ב, חברה ב-RU11, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
אלקוש
אֶלְקוֹשׁ הוא מושב במועצה האזורית מעלה יוסף ליד העיר מעלות תרשיחא בקרבת הגבול בין ישראל ללבנון. גובהו בין 630-670 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן על אתר הכפר הערבי הנטוש דיר אל-קאסי ועל אדמות שהשתייכו לכפר הערבי הנטוש אלמנסורה. חלק מתושבי המושב התגוררו בבתים הנטושים הישנים עד שנת 1963. למקום הגיעו מעל מאה משפחות של עולים מתימן, אולם עד תחילת 1951 כמחציתם עזבו. במקומם, התיישבו במקום בשנת 1952 עולים מכורדיסטן משתי חמולות, חמולת קווינה מהעיר כוי סנג'ק וחמולה שנייה מבית וטה. בשנות ה-50 אירעו קטטות עם ערביי פסוטה על רקע סכסוכי קרקעות, בגלל שקרקעות היישובים היו מעורבים זה בתוך זה. בשנים הראשונות התפרנסו העולים מגידול טבק. בנוסף, היו לתושבים לולים ומטעי תפוחים, אפרסקים ושזיפים.
בשנות ה-50 המשיכה העזיבה, אולם בשנת 1959 החלו משפחות לחזור. בשנת 1960 הפסיקה הסוכנות את עבודות הדחק לתושבי המושב לאחר שנקבע שהמושב הגיע לביסוס. בסוף 1962 פתחו תושבי המושב בשביתה בטענה שמשקיהם אינם מספיקים למחייתם. השביתה הסתיימה לאחר כשבועיים באמירה בלתי מתחייבת של הסוכנות לבוא לקראת המתיישבים. שביתה נוספת התקיימה במאי-יוני 1965, על רקע חובות של המושב והפסקת מתן שירותים לתושבים. שביתה נוספת התקיימה בשנת 1978.
בשנת 1960 סירבו תושבי המקום לקבל אור מגנרטורים ודרשו חיבור לרשת החשמל הארצית. בספטמבר 1963 חובר המושב לחברת החשמל, אך הבתים הערביים הישנים לא חוברו לרשת בגלל דרישת הסוכנות לפנות בתים אלו.
בפברואר 1970 נהרגה במושב אישה מפיצוץ של ג'ריקן נפץ תחת בית במושב. באוגוסט 1970 פוצצו מחבלים מטענים במספר לולים ריקים.
אלקוש המקראית.
בתנ"ך מוזכר מקום בשם "אלקֹש" בתור מקום מגוריו של הנביא נחום, ויש שהעלו השערה שהשם הערבי "דיר אל-קאסי" שימר את השם הזה, אם כי לא ברור בכלל אם אלקוש המקראית הייתה באזור זה או באזור אלקוש שבעיראק השם אלקוש נגזר מהשפה הארמית וכנראה שמשמעותו אל הקשת (קוש).
חטיפות המטוסים בפיגועי 11 בספטמבר
חטיפות המטוסים בפיגועי 11 בספטמבר בוצעו בבוקר 11 בספטמבר 2001. בבוקר זה נחטפו ארבעה מטוסי נוסעים במהלך טיסות פנים בארצות הברית. לאחר שהשתלטו החוטפים על המטוסים הם החליפו את טייסיהם בטייס מביניהם שמטרתו הייתה ניווט המטוס אל היעד שבו תוכנן לפגוע.
החטיפות.
טיסה 11.
מתקפת הטרור התחילה בחטיפת טיסה 11 של אמריקן איירליינס. חמשת החוטפים: מוחמד עטא, עבד אל-עזיז אל-עומארי, ואליד אל-שחרי, ואעיל אל-שחרי וסטאם אל-סוקמי עלו על מטוס הבואינג 767, והתיישבו בנפרד אחד מהשני במחלקה הראשונה ובמחלקת עסקים. על פי ההערכות ב-8:14, כ-15 דקות לאחר ההמראה, החלה החטיפה. החוטפים שהיו חמושים בסכינים, נכנסו לתא הטייס. עטא, בכיר החוטפים ובעל ידע בטיס, השתלט על ניווט המטוס. ב-8:25 הוא ניסה להעביר מסר לנוסעים דרך הקשר במטוס אך עקב טעות שביצע עבר המסר לפקחי הטיסה ששמעו אותו אומר: "יש לנו כמה מטוסים, רק תשבו בשקט, אנחנו חוזרים לנמל התעופה". כדקה לאחר מכן נשמע קולו של עטא שוב אומר: "שאף אחד לא יזוז. הכל יהיה בסדר. אם תנסו לעשות משהו אתם תסכנו את עצמכם ואת המטוס. פשוט תישארו בשקט." בעקבות הודעות אלה הבינו פקחי הטיסה לראשונה כי המטוס נחטף.
שתי דיילות הצליחו ליצור קשר טלפוני עם משרדי אמריקן איירליינס, ודיווחו שהחוטפים ריססו חומר המקשה על הנשימה ודחקו את הנוסעים לאחורי המטוס באומרם שיש בידם פצצה. הן אמרו ששתי דיילות ונוסע נדקרו, ושהם טסים בגובה נמוך מאוד. הקשר עם הדיילות נמשך כמעט עד להתרסקות המטוס. מינהל התעופה האזרחית של ארצות הברית הודיע על דבר החטיפה לפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה שאחראי על פיקוח התנועה האווירית בצפון אמריקה. שני מטוסי F-15 הוזנקו לעבר המטוס החטוף אך היה זה מאוחר מדי. בשעה 8:46 ניווט עטא את המטוס לעבר המגדל הצפוני של מגדלי התאומים והתרסק לתוכו. כל 81 הנוסעים שהיו במטוס (כולל חמשת החוטפים) ו-11 אנשי הצוות נספו בהתרסקות.
טיסה 175.
טיסה 175 של יונייטד איירליינס נחטפה ב-8:45 לערך. דגם המטוס, בואינג 767, ונתיב הטיסה, מבוסטון ללוס אנג'לס, היו זהים לאלה של טיסה 11. חמשת החוטפים: מרואן אל-שייחי, פאיז באניחמאד, חמזה אל-גמדי, אחמד אל-גמדי ומוהנד אל-שהרי עלו לטיסה בנפרד על מנת לא לעורר חשד, והתיישבו בכיסאות נפרדים במחלקה הראשונה. אף על פי שכמה מהחוטפים נראו לחוצים לפני העלייה למטוס, וחלקם אף התקשו לענות על שאלות ביטחוניות בסיסיות, לא עורר הדבר את חשדם של אנשי הביטחון, ואף אחד מהחוטפים לא סווג כ"בעייתי" ולא נבדק בקפידה. הטיסה המריאה בשעה 8:14. בשעה 8:37 יצר פקח הטיסה קשר עם הטייסים ושאל אותם אם הם מצליחים לראות את טיסה 11. הטייסים ענו בחיוב ופקח הטיסה הורה להם לשמור מרחק מהמטוס החטוף.
על פי העדויות הקיימות, נראה כי החטיפה התבצעה בין השעות 8:42 ל-8:46. החוטפים נכנסו בכוח לתא הטייס ואל-שייחי השתלט על ניווט המטוס. הוא הסיט את המטוס מנתיב טיסתו המתוכנן וכיוון אותו לעבר ניו יורק. פקח הטיסה שהבחין כי המטוס סוטה ממסלולו ניסה ליצור קשר עם הטייסים מספר פעמים, ללא הצלחה. הפקח הצליח להסיט בזמן מספר מטוסים אחרים שהיו במסלול התנגשות עם המטוס החטוף, והודיע לממונים עליו כי יש חשד כי המטוס נחטף. פקחי הטיסה המשיכו לעקוב אחרי מסלולו של המטוס שהחל בצלילה מבוקרת מטה, לכל אורך טיסתו. בינתיים יצרו הנוסעים קשר טלפוני עם העולם החיצון. דווח שהחוטפים דקרו למוות את הטייסים בסכין, וגם שהם ריססו חומר מסוים ואיימו כי יש ברשותם פצצה. המטוס התנגש במגדל הדרומי של מרכז הסחר העולמי וכל 56 נוסעי המטוס (כולל חמשת החוטפים) ו-9 אנשי צוות נספו מיידית. שעת ההתרסקות הייתה 9:03, והיא נצפתה בשידור חי על ידי מיליוני אנשים לאחר שרשתות הטלוויזיה קטעו את שידוריהם הרגילים בעקבות ההתנגשות הראשונה, ועברו לשידורים ישרים מניו יורק כשהמצלמות מכוונות אל עבר המגדלים.
טיסה 77.