עליזה (אליציה) ארנולד-בגין (ו' בניסן תר"ף, 25 במרץ 1920 – כ"ז בחשוון תשמ"ג, 13 בנובמבר 1982) הייתה רעייתו של ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין.
קורות חייה.
ילדותה ונעוריה.
עליזה-אַלה נולדה ב-25 במרץ 1920 למשפחת ארנולד האמידה בדרוהוביץ' שבגליציה. אביה היה שותף לבארות הנפט בגליציה.
בגיל שבע למדה עברית, מגיל 14 הייתה פעילה בבית"ר, ובשנת 1938 סיימה את בית-הספר התיכון.
נישואיה.
ב-29 במאי 1939 נישאה למנחם בגין, אותו הכירה בגיל 17 בבית אביה, שהיה תורם למפלגה הרוויזיוניסטית. השניים התחתנו בעיר דרוהוביץ', כאשר בגין השתלם במשפטים בעיר הסמוכה. זאב ז'בוטינסקי היה השושבין בחתונתם, שבה נכחו מאות פעילי בית"ר.
בין נישואיה לקום המדינה.
שלושה חודשים לאחר הנישואין, פלשו הגרמנים לפולין והזוג הצעיר נמלט מוורשה. לאחר צעידה, שנמשכה שבועיים, הגיעו לווילנה - בירת ליטא החופשית. בקיץ 1940 נכנס הצבא הסובייטי לווילנה ובגין נעצר בגין "פעילות ציונית". לאחר מעצרו של בעלה, עלתה לארץ-ישראל אחר מסע מלא תלאות. היא נעצרה בטורקיה ושוחררה בהתערבות של אליהו אילת. עם הגיעה לארץ ישראל נעצרה בידי הבריטים ונכלאה מספר שבועות במחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורה נרשמה ללימודי ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במאי 1942 התאחדה עם בעלה, משהצטרף לצבא פולין החופשית והוצב בארץ ישראל. עקב פעילותו המחתרתית של בעלה מנחם בגין באצ"ל, נדדה בגין בין מקומות מסתור ושינתה את שמה לפרקים. בתחילה התגוררה בשכונת חסידוף ליד פתח תקווה תחת השם הלפרין. לאחר מכן התגוררה ברחוב יהושע בן נון (היום בסמוך, רחוב הבשן 1א) בתל אביב, תחת השם ססובר. בשם זה נרשמה בבית החולים בעת שנולדה בתה הראשונה, חסיה.
אשת ראש הממשלה ופועלה.
עם בחירתו של בגין לראש הממשלה ב-1977, הזמינה לבמה, ובפרפרזה על דברי הפסוק מספר ירמיהו, אמר לה: , כשהוא מתייחס לתקופה הקשה שעברה כשלחם בצבא פולין ובמחתרת נגד הבריטים.
עליזה עסקה בפעילות התנדבותית ענפה למען החלש בחברה. צניעותה הידועה לא עצרה אותה מלנצל את השפעתה וקשריה כאשת ראש הממשלה בפעילותה. כך לדוגמה תרמה להקמת הוסטלים ובתי ספר לבעלי מוגבלויות וצרכים מיוחדים וגייסה תרומות למגוון ארגונים העוסקים בתחום. כספי הזכייה בפרס נובל לשלום, אותו חלק בגין עם נשיא מצרים אנואר סאדאת, נתרמו כולם לקרן שהוקמה במטרה לתמוך בילדים ובסטודנטים נזקקים.
מותה.
כל חייה סבלה בגין ממחלת ריאות קשה - נפחת. בשנת 1982 הלכה מחלתה והחריפה. היא התאשפזה שוב ושוב בבתי חולים, ומדי פעם אף נזקקה למכונת הנשמה. המיליארדר ארמנד האמר, שהיה מעריץ של בעלה, שלח שני מומחים בעלי מוניטין בינלאומי כדי שיבדקו אותה. הטיפול שהמליצו עליו עזר לתקופת מה.
בגין נפטרה ב-13 בנובמבר 1982, במהלך ביקורו של בעלה בארצות הברית, ונקברה בהר הזיתים סמוך לקברם של עולי הגרדום.
היו כאלו שייחסו את השבר שחל בחייו של בגין למותה. מנחם בגין נטמן לידה ב-1992.
חייה הפרטיים.
לעליזה ומנחם בגין נולדו שתי בנות, חסיה ולאה, וזאב בנימין, חבר הכנסת ושר.
בגין שמרה על פרטיותה בקנאות, ונמנעה מלהתראיין בכלי התקשורת. בגין נהגה להשתמש בתחבורה ציבורית ונמנעה מלהשתמש ברכב ממשלתי.
כאשר הגיעה עם בעלה מנחם בגין לביקור ראשון בארצות הברית, לאחר שזה נבחר לראשות הממשלה, היא סירבה שהשגרירות תממן רכישה של חולצות לבעלה וטענה: "בשום פנים ואופן לא. משלם המיסים לא יממן את החולצות של בעלי."
הנצחתה.
על שמה נקראו היישוב עלי זהב, שכונת נווה עליזה בקרני שומרון, רחובות בערי ישראל, בתי ספר במגדל העמק, באריאל, ובקריית מוצקין. בבית החולים שמיר (אסף הרופא) נקרא על שמה בניין.
קישורים חיצוניים.
פרופ' יהודה לפידות, ביוגרפיה, באתר "דעת"
סימונס
מתקפת הטרור במומבאי (2008)
מתקפת הטרור במומבאי החלה ב-26 בנובמבר 2008 וארכה יומיים וחצי. המתקפה נערכה כנגד יעדים שונים בו זמנית בדרום העיר מומבאי שבהודו, ובמהלכה עשרה מחבלים חמושים ברובים, רימוני יד וחומר נפץ, שתקפו כמעט בו-זמנית עשרה יעדים, הרגו אזרחים ולקחו בני ערובה. המתקפה החלה ב-26 בנובמבר 2008 בשעה 21:15, ונמשכה עד 8:00 ב-29 בנובמבר (כ-58.5 שעות).
במתקפת טרור זו שנמשכה כיומיים וחצי, נהרגו 207 בני אדם, 178 מהם הודים והשאר זרים ויהודים ונפצעו 694 בני אדם, 657 מהם הודים והשאר זרים ויהודים (ראו הרחבה - מתקפת הטרור במומבאי - קורבנות). כוחות מיוחדים ללוחמה בטרור של הודו הופעלו כנגד המחבלים, לכדו אחד מהם והרגו תשעה. ייתכן שמחבלים נוספים נמלטו.
המחבל שנלכד הודה בחברות בארגון הטרור הפקיסטני-אסלאמיסטי "לשקאר א-טייבה" הקשור לארגון הטרור האסלאמי "אל-קאעידה", וציין כי תכנון המתקפה נמשך כשנה וחצי (משערים שזאכי א-רחמן לאחבי היה בין המתכננים הראשיים), והיעדים העיקריים שהותקפו, מלון ארמון טאג' מהאל, מלון אוברוי טריידנט ובית חב"ד, נבחרו מראש. בעיתון הבריטי "טיימס" דווח כי חמישה מהמחבלים לא נלכדו, לפי העובדה שבספינה שבאמצעותה באו הטרוריסטים למומבאי נמצא ציוד עבור 15 גברים (15 חגורות הצלה ואפילו 15 מברשות שיניים), מה שגרם לחשש לפיגוע נוסף.
רשימת הפיגועים.
המקומות שהותקפו, לפי סדר תקיפתם, הם:
החשד הוא שהקורבנות הראשונים של הטרוריסטים היו אנשי ספינת דיג מהעיר פורבנדר, שנחשבה לנעדרת מאז 14 בנובמבר. רב החובל של הספינה נמצא מת, ויתר אנשי הצוות נעדרים. הטרוריסטים כנראה השתלטו על הספינה, ובאמצעותה הגיעו לחוף מומבאי.
המספר הרשמי של ההרוגים מאז 30 בנובמבר 2008 עומד על 173, ומספר הפצועים עומד על 694.
כרונולוגיית הפיגועים.
מלון טאג' מאהל.
לפחות 60 אנשים נרצחו, ו-3 מחבלים נהרגו.
רביעי (26 בנובמבר)
חמישי (27 בנובמבר)
שישי (28 בנובמבר)
שבת (29 בנובמבר)
מלון אוברוי טריידנט.
לפחות 50 אנשים נרצחו, ו-2 מחבלים נהרגו.
רביעי (26 בנובמבר)
חמישי (27 בנובמבר)
שישי (28 בנובמבר)
בית חב"ד.
בית חב"ד שכן ב"בית נרימאן" (नरीमन हाउस), בניין בן חמש קומות באזור הדרומי של מומבאי.
6 יהודים נרצחו, ו-2 מחבלים נהרגו.
רביעי (26 בנובמבר)
חמישי (27 בנובמבר)
שישי (28 בנובמבר)
בעקבות הפיגוע.
בעקבות הפיגוע התפטרו מתפקידם שר הפנים של הודו, שהוא האחראי על ביטחון הפנים במדינה, והיועץ לביטחון לאומי.
הערכתה של הודו, שהמחבלים הגיעו מפקיסטן והתאמנו בה, גרמה למתיחות רבה ביחסים בין שתי המדינות. מספר ימים לאחר המתקפה הודו הגישה לפקיסטן רשימה של 20 חשודים במעורבות בפיגוע, ותבעה את הסגרתם.
מבין עשרת המחבלים שביצעו את המתקפה עצמה, נהרגו תשעה. על המחבל ששרד, פקיסטני בן 22, נגזר עונש מוות במאי 2010 לאחר שהורשע ב-86 סעיפי אישום, והוא הוצא להורג בתלייה ב-21 בנובמבר 2012. שני אזרחים הודים, שהועמדו לדין על סיוע למחבלים, זוכו מאשמה.
בעקבות הפיגוע הקימה ממשלת מהאראשטרה יחידה מיוחדת ללוחמה בטרור, פורס ואן בסיוע משמר הגבול הישראלי.
הפיגוע בתרבות.
בשנת 2019 עלה לאקרנים הסרט מלון מומבאי. הסרט מתחיל בשייט של עשרת המחבלים עד לעגינתם סמוך לשער הודו ומתמקד במאורעות שהתרחשו במלון הטאג' מאהל. שאר אתרי הפיגועים הוזכרו בקצרה.
טלי אברהמי, מפיקת סרטים חרדית, הפיקה סרט בשם "בומבאי" בו שילבה בתוך העלילה הכללית את סיפורם של שליחי חב"ד גבי ורבקי הולצברג שנרצחו בפיגוע.
יעקב פולאק
אלה אמידאס, קיסר אקסום
אלה אמידס (540 לערך) היה קיסר אקסום. הוא ידוע בעיקר דרך המטבעות שטבע במהלך שלטונו.
בשל הדמיון שבין מטבעות אלה אמידאסו לאלו של כלב, מואנרו-האי מעלה את האפשרות ששני המלכים היו שותפים בשלטון, וכנראה שאלה אמידאס שלט על הטריטוריות האפריקאיות וכלב על השטחים שמעבר לים האדום בדרום בערב.
אוקטובר (סרט)
אוקטובר (ברוסית: Октябрь ; הופץ בישראל כ-"אוקטובר: עשרה ימים שזעזעו את העולם"). סרט אילם סובייטי שביימו בשנת 1927 סרגיי אייזנשטיין וגריגורי אלכסנדרוב, תוך שימוש בטכניקות מונטאז'. הסרט מציג את אירועי מהפכת אוקטובר 1917. הסרט יצא לאקרנים בהקרנות בכורה במרץ 1928 ונחשב כיום לאחד מן הסרטים החשובים בתולדות הקולנוע. תיאור האירועים בסרט הסתמך על ספרו של ג'ון ריד, עשרת הימים שזעזעו את העולם.
הפקה.
אייזנשטיין החל לעבוד על סרט התעמולה במטרה לסיימו לקראת חגיגות העשור למהפכת אוקטובר, אך העבודה על הסרט התארכה מעבר לצפוי. הסרט מתאר את האירועים שהובילו למהפכה מנקודת המבט התעמולתית הסובייטית המתאימה לתקופת בימויו ועריכתו. כך, למשל, צולמו בתחילה סצינות רבות שבהן הופיעה דמותו של לאון טרוצקי, אך לאחר רדיפתו (וחיסולו) של טרוצקי על ידי סטלין, נותרו סצינות אלו על רצפת חדר העריכה, למעט שניים מן האירועים שבהם משתתפת גם דמותו של טרוצקי; ושמו של טרוצקי כלל אינו מוזכר כאחד מראשי מהפכת אוקטובר. בכל מקרה, החל משנת 1933 הקרנת הסרט בברית המועצות הופסקה וחודשה רק בשנות ה-50 של המאה ה-20 לאחר מות סטלין.
הסרט נחשב לשלישי בטרילוגיה של סרטי תעמולה של אייזנשטיין המתארים את המהפכה. השניים הראשונים היו "שביתה" מ-1924 ו"אוניית הקרב פוטיומקין" מ-1925.
רוב השחקנים בסרט היו שחקנים לא מקצועיים, אך בעלי דמיון לדמויות הסרט. המוזיקה לסרט הולחנה על ידי דמיטרי שוסטקוביץ'.
מלודי תורנטון
מלודי תורנטון (באנגלית: Melody Thornton; נולדה ב-28 בספטמבר 1984) היא זמרת, רקדנית, כותבת שירים ודוגמנית אמריקאית. היא הסולנית השנייה לאחר ניקול שרזינגר בלהקת הפוסיקט דולז והצעירה בין חברות הלהקה.
חייה.