ראול ומנהלי בית האופרה מחליטים לרקום תוכנית על מנת ללכוד את הפנטום. לצורך כך הם מעלים את האופרה שכתב - "דון חואן מנצח" - משום שהם בטוחים שהפנטום יופיע בערב הפתיחה. בערב הפתיחה הפנטום הורג את זמר הטנור, פיאנג'י, ותופס את מקומו על הבמה. כריסטין חושפת את זהותו על הבמה, בכך שהיא מסירה את המסכה שלו וחושפת את פניו המצולקות בפני כולם. הפנטום חוטף את כריסטין אל מקום מחבואו, לא לפני שהוא חותך את החבלים המחזיקים את הנברשת שעל תקרת בית האופרה. הנברשת נופלת, קורסת אל תוך הקהל שנמלט מן המקום, וגורמת לשרפה המכלה את בית האופרה.
במקום מחבואו שמתחת לבית האופרה, הפנטום, שמאוהב בכריסטין, זועם עליה ומבין כי היא לא תוכל לאהוב אותו. ראול מגיע למקום על מנת להצילה, אולם הפנטום טומן לו מלכודת ולוכד אותו. הפנטום מציב בפני כריסטין בחירה: להישאר עם הפנטום מתחת לאדמה, כבת זוגו, ואז ראול ישוחרר; או להצהיר כי היא אוהבת את ראול, ואז הפנטום ישחרר אותה לחופשי, אך יהרוג את ראול. לאחר שכריסטין מביעה את נכונותה להקריב את חירותה בתמורה להצלת חייו של ראול, הפנטום משנה את דעתו ומשחרר אותה ואת ראול. שבור לב, הפנטום מבין כי מעשיו הנוראיים הרסו את ההזדמנות שלו לזכות באהבתה של כריסטין. הוא מנפץ את המראות אשר ניצבות במקום מחבואו, ונעלם. לאחר זמן קצר מגיע למקום המון זועם, שרוצה להציל את כריסטין ולנקום בפנטום. ביניהם מגיעה גם מג ז'ירי, חברתה של כריסטין וביתה של מאדאם ז'ירי, שמוצאת רק את המסכה שהפנטום השאיר מאחור.
הווה.
הסרט חוזר בחזרה לשנת 1919. ראול מניח את תיבת הנגינה על המצבה של כריסטין, ומבחין שעל המצבה מונחים גם ורד אדום קשור בסרט שחור (סימן ההיכר של הפנטום) וכן טבעת האירוסין שהפנטום נתן לה.
הפקה.
ליהוק.
ליו ג'קמן הוצע להיבחן לתפקיד הפנטום, אבל התמודד עם בעיות זמנם עם ואן הלסינג. ג'קמן הסביר בראיון באפריל 2003, "הם צלצלו לשאול על הזמינות שלי. לא הייתי זמין, למרבה הצער. אז זה היה מבאס". "היינו זקוקים למישהו שיש לו קצת רוק אנד רול בתוכו", הסביר אנדרו לויד וובר. "הוא חייב להיות קצת קשה, מסוכן קצת; לא זמר שגרתי". הבמאי ג'ואל שומאכר התרשם מביצועו של ג'רארד באטלר ב"דרקולה 2000". לפני האודישן שלו, לבאטלר לא היה שום ניסיון בשירה מקצועית ולקח רק ארבעה שיעורי פיתוח קול לפני ששר את "מוזיקת הלילה" ("The Music of the Night") בפני לויד ובר.
קייטי הולמס, אשר החלה לעבוד עם מאמן קולי, הייתה הבחירה המובילה לתפקיד כריסטין דאיי במרץ 2003. היא הוחלפה מאוחר יותר על ידי אן האת'וויי ב-2004. עם זאת, האת'וויי ויתרה על התפקיד בשל מחויבותה לסרט "". האת'וויי הוחלפה אז באמי רוסום. השחקנית עיצבה את הקשר בין הפנטום וכריסטין אחרי סוזן פארל וג'ורג' בלנשין. פטריק וילסון לוהק כראול בהתבסס על הקריירה הקודמת שלו בברודוויי.
ביקורות ותגובות.
הסרט זכה לביקורות שליליות באופן כללי ולציון 33% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 165 ביקורות.
דרך לפרדישן
הזולה של חצרוני
הזולה של חצרוני הוא מועדון נוער הנמצא במרכז ירושלים, ומיועד להוות "בית חם" לנוער במצוקה, בעיקר מבתים דתיים ומבוססים. המועדון הוקם בשנת ה'תשס"א על ידי הראל חצרוני, העומד בראשו. מנהלו החינוכי של המועדון הוא הרב פנחס (פינצ'ו) רובינשטיין. על פי דברי המנהלים - פוקדים אותו 4,000 בני נוער בשנה, מספר הביקורים במועדון במשך שנה עומד על 24,000. היא מהווה חלק ממוסדות Ou ישראל.
הקמה.
המועדון הוקם בשנת תשס"א, לאחר שחצרוני, שלמד בצעירותו בישיבת ירושלים לצעירים, הידרדר בסיום שירותו הצבאי ושהה במשך שלש שנים בשולי החברה, ובתקופה זו שם לב, "שאם תופסים את החבר'ה ברחוב בלי פוזה, במבודד מהסביבה, רואים שהם נשמות טובות. ראיתי חבר'ה שהורידו את הכיפות. ראיתי שהם מתחברים לאלוקים, אבל לא מתחברים לדרך שבה לימדו אותם על אלוקים", לאחר ששב הוא למסלול חיים מסודר, החליט שעליו לסייע ביד נוער כזה "בדרך של אהבה", הוא החל להעביר הרצאות ולדבר בפאבים ודיסקוטקים, לאחר שידיד ייעץ לו להקים מקום מסודר שבו יוכלו הנוער לשהות ולהיות עמו בקשר, חשב להקים מקום כזה בתל אביב, אך לא מצא תמיכה לכך, לבסוף הגיע אל "המרכז הישראלי" שהסכים לסייע לו להקים מועדון בירושלים, בני הנוער הראשונים שהגיעו למקום החלו לכנותו "הזולה של חצרוני" וכך נקבע שמו.
בשנים הראשונות תפעל חצרוני את הזולה לבדו, במשך שלוש פעמים בשבוע, מ21:00 בערב ועד 9:00 בבוקר, משהתרחבה הפעילות, הקים צוות חינוכי שיתפעל איתו את המקום, כיום מונה הצוות כעשרים איש, בהם מנהל חינוכי, פסיכולוג, עובדים סוציאליים ומוזיקאים, מלבד חצרוני עצמו.
פעילות.
במבנה הזולה עצמה, ישנה רוב השבוע פעילות יומית הכוללת קבוצות לימוד לאמנות, מוזיקה, צילום וכתיבה יוצרת. כמו כן ישנה פעילות בערבי שלישי, חמישי ושבת, מחצות הלילה עד קרוב לשחר. בכל ערב מתקיימת במקום פעילות של מדרשה ללימודים תורניים עבור הבנות.
בנוסף, מפעילה הזולה דירת מגורים ביישוב פסגות, בה מתגוררות בנות שנפלטו, המנהלות בה את חייהן ורוכשות בהדרכת צוות הזולה את הכלים לחיים.
צוות הזולה מפעיל אף את "מרכז בניה" להדרכת זוגות נשואים "בוגרי" הזולה.
מקום בלב
חיים מאיר יחיאל שפירא
חיים מאיר יחיאל שפירא (דרוהוביץ')
פנטום האופרה (פירושונים)
אבישי בן-חיים
אבישי בן-חיים (נולד ב-1968) הוא כתב ופרשן לענייני חרדים בחדשות 13 וחוקר של החברה החרדית.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים למשפחה ממוצא מרוקאי. וגדל בדימונה ובירושלים. בן חיים בוגר ישיבת נתיב מאיר ותיכון הימלפרב.
שירת בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. סיים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה. במילואים מילא תפקידי מטה ופיקוד והגיע לדרגת סגן-אלוף.
בעל תואר בוגר ומוסמך בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. ובמרץ 2017 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים על עבודתו: "'אנו אין לנו עסק בנסתרות'? הרב עובדיה יוסף, יחסו למקובלים ויחסיו עם 'הנסתרות'", שנכתב בהנחייתו של פרופ' בנימין בראון. התזה המרכזית בעבודת הדוקטורט היא שהרב עובדיה לא דחה את הקבלה, אלא דחה את הרבנים המקובלים שהיו פעילים בתקופתו בירושלים. הוא דחה את העמדה הקבלית מההלכה בנושאים מסוימים, אך אימץ אותה בהלכות אחרות, אף נגד הכרעת הרב יוסף קארו, כדי לגבש את הציבור הספרדי סביב פסיקה הלכתית אחידה - זו של הרב עובדיה יוסף. פעילותו במישור הפוליטי אינה מנותקת מפעילותו ההלכתית, ושתיהן יחד נועדו לשרת את מטרת העל של "החזרת עטרת היהדות הספרדית ליושנה".
קריירה תקשורתית.
את דרכו כעיתונאי החל בעיתון "מעריב". לטענת בן כספית, בשל לחץ שהפעיל אריה דרעי לטובת המינוי. במשך שנים שימש ככתב מעריב לענייני חרדים. במסגרת זאת פרסם את הטור השבועי "כניסת השבת" וחשף את טקס שריפת ספרי הברית החדשה בהנהגתו של סגן ראש עיריית אור יהודה מטעם ש"ס; פרשת חטיפת הרב ניר בן ארצי; פרשת הרב שלמה אבינר והכתמים של נידת הנשים; פרסום פסיקתו של ח"כ הרב חיים אמסלם (ש"ס) כי יש להקל בגיור ובפרט של חיילי צה"ל ואת עמדותיו התקיפות כנגד חבריו לתנועה. כמו כן פרסם ריאיון בלעדי עם הרב כדורי ופרסם מספר התבטאויות של הרב עובדיה יוסף מדרשותיו.
במסגרת עבודתו כעיתונאי עסק בין היתר ברב שך, ברב עובדיה יוסף, ברב כדורי, באריה דרעי ובנושאים כמו חברת הלומדים הליטאית, קבלה, המסורתיות המזרחית ועימותים בין דת למדינה.
בינואר 2010 עזב את תפקידו ב"מעריב" ובחודש מרץ באותה השנה הצטרף לחדשות 10, ככתב וכפרשן לענייני חרדים ודתיים. בין פרסומיו: ריאיון ראשון עם הרב מוטי אלון בעקבות הפרשה שנסבה סביבו, ריאיון עם הרוצח עמי פופר, ומסמכים שלפיהם קיבלה ש"ס מעד המדינה בפרשת הולילנד 150 אלף שקלים. הריאיון האחרון שקיים הרב עובדיה יוסף היה עמו בערוץ 10.
בן-חיים הפיק בחדשות 10 סדרות טלוויזיונית בנושאי חרדיות, יהדות וישראליות והקונפליקטים כתוצאה מהמפגש ביניהן. יצירותיו הבולטות בתחום זה:
בן-חיים היה מגיש מזדמן של התוכנית "המילה האחרונה" בגל"צ. בעבר הגיש סדרת טלוויזיה על ש"ס בערוץ "בריזה" וערך את התוכנית "החדר" בהגשת ד"ר רות קלדרון.
ביולי 2020, במסגרת הפגנת מחאה נגד ראש הממשלה נתניהו, הותקף אבישי בן-חיים על ידי מפגינים שהפילו מידיו את המיקרופון בו החזיק. התקיפה זכתה לגינויים רחבים, בפרט של ראש הממשלה בנימין נתניהו והנשיא רובי ריבלין.
עמדותיו.
בשנת 2018 יצר בן-חיים סדרת כתבות בטלוויזיה בשם "גנבו לנו את המדינה", בה סקר מספר קבוצות מייצגות של החברה הישראלית. במהלך הסדרה הוא עשה שימוש רב בביטוי "ישראל הראשונה וישראל השנייה" כהסבר לפערים החברתיים בישראל.
על פי התאוריה של בן-חיים, "ישראל הראשונה" מזוהה עם הגמוניה תרבותית, פוליטית ומשפטית, שמאוכלסת ברובה באשכנזים בעלי נטיות מרכז-שמאל, בעוד "ישראל השנייה" מזוהה עם ציבור המזרחים ונוטה לתמוך בליכוד ובמפלגות ימין. עוד טוען בן-חיים כי מערכת המשפט מנסה לשמור על ההגמוניה שלה, ומאז המהפכה החוקתית היא מנסה להחליש את המערכת הפוליטית. הוא נותן דוגמאות למאבקים מזרחיים שהוכשלו לדבריו על ידי הממסד, בהם אירועי ואדי סאליב, הפנתרים השחורים, הרשעתו של אהרן אבוחצירא ובעקבותיה נפילתה של מפלגת תמ"י, והמחאה על פרשת ילדי תימן.
חיים אישיים.
בן-חיים נשוי לד"ר מרב בוקשיצקי, פקידה בכירה במשרד הבריאות, ואב לשלושה. מתגורר בהר אדר. הוא בן דוד של הרב רפי פרץ.
איימי צ'ואה