בולט הוא האלטר-אגו של כריסטופר "כריס" בראדלי, טכנופת' צעיר שכוחותיו התגלו באמצע שיעור בבית-הספר. בראדלי חולץ על ידי ג'ין גריי וגמביט. לאחר שלקחו אותו לביתו, השניים הציעו לו מקום באקס-מן. בראדלי לא הצטרף לאקס-מן רשמית, אך עבר באופן זמני לאחוזת אקס. הוא פיתח ידידות עם אייסמן, וכאשר חיה ביצע בדיקה רפואית על בראדלי, התגלה כי בראדלי הצעיר נגוע בוירוס הירושה. בראדלי פחד ממותו, ובעקבות מתקפתו של באסטיון באירועי ", הוא הרגיש כי האקס-מן נוטשים אותו ועזב. מאווריק הנגוע גם הוא בווירוס נעשה למורה הרוחני של בראדלי, שהצטרף לקבוצת הלוחמים החדשים עד פירוקה.
כאשר מאווריק נעלם והפך לסוכן אפס, בראדלי מצא את השריון הישן שלו והפך למאווריק. הוא הצטרף למחתרת של קייבל - קבוצה שמטרתה לחשוף את הפנים האמיתיות של תוכנית נשק אקס. בעקבות תבוסת הקבוצה, בראדלי נלקח על ידי מארו לארגון אומת הגנום. כשניסה לחבל בארגון, מאווריק האמיתי הרג את בראדלי. במהלך אירועי , בראדלי הוא אחד מהמוטאנטים שסלנה מקימה לתחייה. תחת פיקודה לקח בראדלי חלק במתקפה על האי . הוא ככל הנראה נהרג בידי סלנה כחלק מתהליך הפיכתה לאלה.
את דמותו בסרט הלייב אקשן " גילם השחקן דומיניק מונאהן. בגרסה זו, בראדלי חבר בצוות המבצעים המיוחדים של תוכנית "נשק אקס".
יגר (חייל)
יגר (בגרמנית: Jäger - "צייד") הם סוג יחידות חיל רגלים קלות אשר התקיימו לאורך ההיסטוריה במספר צבאות בעיקר בארצות דוברות גרמנית ובאימפריה הרוסית. בשונה מיחידות חיל רגלים קל אחרות, יחידות היגר נחשבו ליחידות עילית אשר במהלך המאה ה-18 וה-19 עשו לרוב שימוש ברובים בעלי קנים מחורקים (Rifle) בעלי טווח רב יותר מרובי המוסקט הנפוצים.
היסטוריה.
שם זה אומץ לראשונה בשנת 1631 בצבא הסן (Hesse) כאשר גויסו ציידים בעלי יכולות לחימה וצליפה ייחודיות. לאחר מכן ובמיוחד לאורך המאה ה-18, יחידות אלו הפכו לנפוצות בצבאות דוברי גרמנית, אם כי תפקידם ויעודם התרחב והשתנה עם הזמן. מתוך המסורת של יחידות היגר, הוקמו בתקופות מאוחרות יותר יחידות המשאילות את השם יגר; בהם 'פלדיגר' (שליחים וסיירים) בצבא פרוסיה, גבירגסייגר (לוחמים הרריים) בצבאות דוברי גרמנית ופאלשירמייגר (צנחנים) בצבא גרמניה הנאצית ובצבא גרמניה המערבית.
חיילי היגר במובן המסורתי של חיל רגלים קל ואיכותי, דומים למונח רובאים (Rifleman) הנפוץ בעיקר בצבא הבריטי מאז תחילת המאה ה-19 (לדוגמה רגימנט הרובאים) והמונח הנפוץ בעיקר בצפון אמריקה סיירים (Rangers) הנפוץ מאז תקופת הקולוניות (לדוגמה יחידת הריינג'רס). בדומה לרובאים והסיירים הנהוגים בצבאות רבים אחרים, חיילי היגר מזוהים גם הם עם מדים בגוון ירוק כהה, מה שהעניק להם הסוואה טובה יותר לעומת שאר היחידות.
בעוד שיחידות חיל רגלים קלות נועדו להתקדם לפני הכוח העיקרי ולהילחם ביחידות מקבילות של האויב, חיילי יחידות היגר התפרסו באופן נרחב יותר ולרוב נלחמו בזוגות, כשהם יורים בטווחים גבוהים יותר (הודות לשימוש ברובה מחורק) במטרות איכות של האויב (מפקדים וכדומה). גם כיום מזוהה הצבע הירוק עם יחידות היגר וגם השתמר מעמדן כיחידות עילית בעלות עצמאות רבה.
יחידות יגר כיום.
גרמניה.
לאורך ההיסטוריה של הבונדסוור לאחר מלחמת העולם השנייה, מספר יחידות חיל רגלים קלות כונו יחידות יגר. חיילים אלו לבשו כומתה ירוקה עם סמל היגר בצבע מוזהב, בנוסף לסמן דומה שנתפר לאורך שרוול המדים (בדומה למסורת שהונהגה בוורמאכט). בנוסף, הוחלט לכנות את המשטרה הצבאית בגרמניה 'פלדיגר' כמחווה למסורת הצבא הפרוסי.
כיום ישנו רגימנט יגר אחד ('יגררגימנט הראשון'; רגימנט תקיפה אווירית רגלי), בנוסף לשני גדודים ('יגרבטליון ה-291' ו-'יגרבטליון ה-292', שניהם בחטיבה הצרפתית-גרמנית) ופלוגת יגר אחת בגדוד המשמר 'ואכבטליון' (Wachbataillon). יחידות הצנחנים בגרמניה נקראות פלשירמיאגר (ציידים מוצנחים), היחידות ההרריות נקראות גבירגסייגר (ציידים הרריים) וכאמור המשטרה הצבאית נקראת פלדיגר (ציידי השדה\שטח).
אוסטריה.
המונח יגר בצבא אוסטריה הוא נרחב הרבה וכולל את כלל יחידות חיל הרגלים, הנקראות באוסטריה יחידות יגר. יוצאים מהכלל הם יחידות חיל הרגלים הממוכן אשר בדומה לצבא הגרמני, נקראים פאנצרגרנדירים. גם יחידות הקומנדו באוסטריה עושות שימוש במונח יגר ונקראות 'יגדקומנדו'.
נורווגיה.
בצבא הנורווגי המונח יגר משמש לציון כוחות מיוחדים; מרין יגר (קומנדו ימי), פרשוט יגר (קומנדו מוצנח), אינפנטרי יגר (קומנדו רגלי). בנוסף, היחידה האמונה על שמירה לאורך הגבול עם רוסיה, נקראת גרנסאיגר (grensejegere; סיירי גבול).
האימפריה הרוסית.
גם בצבא האימפריה הרוסית היו יחידות יגר. גדוד היגר הראשון נוצר בשנת 1765 ובהמשך גדל מספר היחידות ומספר היגרים בצבא הרוסי היה רב.
אברהם משה מפשיסחא
בירד-איי
Bird-Eye היא משפחה של מערכות מזל"ט מתוצרת מפעל מלט של התעשייה האווירית לישראל, המאפשרת ליחידות קטנות להשיג מודיעין בזמן אמת ללא תלות ביחידות גדולות יותר.
פיתוח.
פיתוח המזל"ט החל לקראת התמודדות במכרז של המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון, בשנת 2003, לאספקת דגמי מזל"ט למטרת בדיקה ראשונית (evaluation).
הצורך המבצעי במזל"ט זוהה בעקבות האינתיפאדה השנייה, כאשר במרץ 2002 החליט צה"ל רכוש את שירותי המזל"טים של חברת אירונאוטיקס לביצוע משימות מודיעין טקטי, לצורכי ביטחון שוטף. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות צה"ל שהוא החליט לרכוש שירותי מודיעין מקבלן אזרחי, במיקור חוץ. המשימה שקיבלה החברה הייתה שיגור מזל"טים לרצועת עזה ולגדה המערבית כדי לעקוב אחרי פעילות מחבלים בשטחי הרשות הפלסטינית, ולהתריע מפני ניסיונות שיגור חוליות טרור לשטח מדינת ישראל. לטענת מנכ"ל החברה, אבי לאומי, הוא זכה בחוזה לאחר שפגש את מפקד אוגדת עזה באותה העת, אלוף ישראל זיו במסיבה, והוא סיפר לו שיש קשיים בעקבות סגירת יחידת נחשון של חיל המודיעין בסוף שנת 2000. מאחר שאירונאוטיקס טיפלה קודם בציוד של היחידה, הציע לאומי למכור את שירותי המזל"טים כשעות טיסה. בעקבות הזכייה בחוזה התלוננה התעשייה האווירית שהוא ניתן ללא מכרז, משרד הביטחון נענה לבקשתה ופרסם מכרז. במכרז החדש זכתה התעשייה האווירית, אך אירונאוטיקס הגישה תביעה לבית המשפט, בטענה שהתעשייה האווירית הציעה מחיר הפסד כדי לדחוק אותה מהשוק. המכרז להפעלה של מזל"טים בוטל לבסוף. המחלוקת בין התעשייה האווירית לאירונאוטיקס הייתה על רקע הסכם שותפות בין החברות שנחתם באפריל 2001, אך בוטל אחר כך.
בינואר 2004 נערכה תחרות הדגמת יכולות על ידי זרוע היבשה, בו התמודדו בין השאר מזל"טים מתוצרת התעשייה האווירית, אלביט מערכות ורפאל - מערכות לחימה מתקדמות, לאחר התחרות הודיע צה"ל כי הוא מעדיף את סקיילרק 1 של אלביט. בשלב זה הוחלט במנהל למחקר ולפיתוח לפרסם מפרט טכני ומכרז רשמי לפיתוח ורכישת מזל"טים עבור צה"ל, בתוכנית שקיבלה את שם הקוד "רוכב שמים". במקביל הכניס צה"ל לשימוש ניסיוני כמה מערכות שפותחו בידי רפא"ל ("סקיילייט בי") ואלביט ("סקיילרק"). המערכות נוסו גם בתנאי קרב במלחמת לבנון השנייה ובפעילות מבצעית ברצועת עזה.
בפברואר 2004 הציגה לראשונה התעשייה האווירית את המזל"ט, בשם "I-See", בתערוכת הנשק 2004 DefExpo, שנערכה בניו-דלהי, הודו. לפי הנתונים שפורסמו המזל"ט יכול לשהות באוויר 60-45 דקות, ולפעול בטווח של 10-5 ק"מ ממערכת ההפעלה שלו. משקל ההמראה של המזל"ט הוא 7.5 קילוגרמים, ומערכת המצלמות שלו תשקול כ-800 גרם בלבד.
חמש חברות התמודדו במכרז "רוכב שמים": אלביט מערכות, התעשייה האווירית, רפא"ל, אירונאוטיקס ו"רותם תעשיות", חברת מסחור ידע של הקריה למחקר גרעיני – נגב. היקף המכרז היה כ-30 מיליון דולר, לאספקת בין 70 למאה מערכות לזרוע היבשה. במקביל למכרז המנהל למחקר ולפיתוח העניק לחברת "קונטרופ", שבה מושקעת חברת "אירונאוטיקס", מענק של כשני מיליון דולרים לפתח את המצלמה של המזל"ט. כדי להחזיר לעצמו את כספי השקעתו החליט המנהל למחקר ולפיתוח, כי אחד מתנאי הסף להגשת ההצעה במכרז הוא להצטייד במצלמה של "קונטרופ". בשנת 2008 הודיעה המנהל למחקר ולפיתוח כי "רותם תעשיות" נופתה מהמכרז מאחר שאין לה הכישורים לניהול פרויקט צבאי מסוג זה והתעשייה האווירית נופתה מאחר שהמזל"ט שלה היה כבד מדי. חברת אלביט זכתה לבסוף במכרז, ולשם הפעלת מערך המזל"טים הוקמה יחידת רוכב שמיים.
שיווק בעולם.
במקביל להתמודדות במכרז בישראל, ערכה התעשייה האווירית ניסיונות שיווק של המזל"ט בעולם. המזל"ט שווק במספר תצורות, החל מהדגם Bird-Eye 100 שמשקלו 1.3 ק"ג ועד דגם Bird-Eye 600 שמשקלו 8.5 ק"ג.
באפריל 2009 חתמה התעשייה האווירית על עסקה לאספקת 50 מזל"טים לרוסיה. העסקה כללה שלושה דגמים: מזל"ט מדגם "בירד-איי 400" שמשקלו 5 ק"ג וטווח טיסתו 10 ק"מ; מל"ט "איי וויו-150" שמשקלו 160 ק"ג וטווח טיסתו 100 ק"מ; ומל"ט שמשקלו 426 ק"ג וטווח טיסתו 250 ק"מ. ההחלטה על רכישת כלי הטיס התקבלה עקב הנחיתות המבצעית שהורגשה ברוסיה בזמן מלחמת גאורגיה–רוסיה, שבה הגיאורגים הפעילו מל"טים של אלביט מערכות מסוג הרמס 450. שנה אחר כך הורחבה העסקה, לאחר שראש הממשלה בנימין נתניהו אישר העברת ידע לרוסיה, ונחתם הסכם למכירת מכלולים של המל"טים ומערכות שונות לייצור מקומי שלהם, תמורת 400 מיליון דולר.
פיתוח ושיווק הדור השני.