בשנת 509 לפנה"ס עם הקמת הרפובליקה הרומית החלו להתיישב דייגים לאורך חוף הנהר, וגם לאורך גדת טרסטוורה. בהמשך עם גידולה של העיר רומא לכיוון שדה מרס, החלה התיישבות גם לגדתו המערבית של הנהר - בעיקר של מהגרים מהמזרח התיכון (ובהם יהודים רבים) ואזור מגורים זכה לכינוי "פלאטיאָה יוּדיאוֹרוּם".
בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס בשל גודלה של האוכלוסייה שישבה באזור זה, הפך האזור לאחד מ14 רובעי העיר - שנקרא בשם "רובע 14" ובהמשך כונה "טרנס טיברים". בשיא תקופת האימפריה הרומית נבנו מספר וילות של עשירי רומא באזור טרסטוורה, ובהן הוילה של יוליוס קיסר וגניה שנקראו "גני קיסר" (Horti Caesaris - "הורטי קיסריס")
בתקופת שלטונו של הקיסר אורליאנוס נבנתה חומת אורליאנוס אשר הקיפה את העיר כולה, ובין היתר גם את רובע טרסטוורה וגבעת הוותיקן. ברובע נבנו שתים מהכנסיות העתיקות ביותר ברומא: בזיליקת סנטה מריה אין טרסטוורה ובזיליקת סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה.
בימי הביניים הפך הרובע לרובע צפוף של סמטאות צרות ומתפתלות, ועד תקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשלהי המאה ה-15 לא היו רחובות הרובע מרוצפים. סיקסטוס הורה על ריצוף הרובע בלבנים, ואלה הוחלפו בהמשך במרצפות אבן. בשנת 1744 שינה האפיפיור בנדיקטוס ה-14 את גבולות הרובע, וקבע את גבולותיו כפי שהם היום.
תושבי הרובע, המבודדים מיתר תושבי רומא בשל הנהר החוצה את העיר, יצרו תרבות שונה מעט מייתר חלקי העיר, ונוהגים לחוג פסטיבל הייחודי לרובע.
גם כיום שומר הרובע על ציביון ימי הבינים שלו, בשל הרחובות הצרים והמרוצפים אבן, והרובע הפך בשל כך לרובע אמנים ולאתר תיירות פופולרי. ברובע ממוקמת אוניברסיטת ג'ון קאבוט, האקדמיה האמריקאית של רומא וכן קמפוסים של מכללת תומאס מור לאמנויות הליברליות ושל בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת ווטרלו הקנדית.
לך פוזנן
לך פוזנן (בפולנית: Lech Poznań) היא קבוצת כדורגל פולנית המייצגת את העיר פוזנן. הקבוצה נוסדה בשנת 1922, והיא משחקת בליגת העל הפולנית. לזכות הקבוצה שמונה אליפויות וחמישה גביעים.
בעונת 1993/1994 הקבוצה התמודדה נגד בית"ר ירושלים במסגרת הסיבוב הראשון של ליגת האלופות. בסיכום שני המשחקים נגד בית"ר ירושלים העפילה לך פוזנן לסיבוב השני, שם התמודדה נגד ספרטק מוסקבה, אך זו הדיחה את לך פוזנן מהמשך המשחקים במסגרת זו באותה עונה. הקבוצה הגיעה לשלב 32 האחרונות בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, ובעונת 2010/2011 בליגה האירופית.
טרסטברה
לך פוזנאן
נמל התעופה הבין-לאומי עמאן-המלכה עאליה
נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה (עליאא'. בערבית: مطار الملكة علياء الدولي תעתיק מדויק: מטאר אלמלכה עליאא' אלדולי) הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן סמוך לעיירה אל-ג'יזה, כ-35 ק"מ דרומית לעמאן, בירת ירדן. הנמל נחנך בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה מארקה הקטן (مطار ماركاالدولي) שממזרח לעיר. השדה נקרא על שמה של המלכה עאליה, אשתו השלישית של חוסיין, מלך ירדן, אשר נהרגה בתאונת מסוק ב-9 בפברואר 1977. הנמל הוא שער הכניסה האווירי העיקרי של הממלכה, ומאז פתיחתו משמש כנמל הבית של חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן.
בנמל שני מסלולים מקבילים באורך של 3,660 מטר וברוחב של 61 מטר, המרוחקים 1,446 מטר זה מזה, והוא משתרע על שטח של 22 קמ"ר. בניין בית נתיבות החדש נחנך ב-21 במרץ 2013, בצמוד ממערב לשני בתי הנתיבות הקודמים, והוא משתרע על-פני שטח של 86,000 מ"ר. הוא מתוכנן להגיע לשטח של 100,000 מ"ר ולהביא את הנמל לקיבולת שנתית של 9 מיליון נוסעים. עם פתיחת בית הנתיבות החדש נסגרו שני בתי הנתיבות הישנים ונהרסו. בחלקו המזרחי של נמל התעופה שוכן טרמינל לשירותי מטען. התחבורה הציבורית בין הנמל לעמאן מבוססת על אוטובוסים ומוניות.
בשנת 2011 עברו 6,250,048 נוסעים בנמל ב-67,190 תנועות מטוסים. היקף תנועת המטען בשנת 2006 עמד על 91,000 טון ונפח תנועת הדואר הגיעה ל-1,480 טון.
טיסות והסעות מישראל לשדה.
מאז הסכם השלום בין ישראל לירדן מתבצעות טיסות בין ישראל לנמל התעופה. חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן מבצעת 3 טיסות יומיות מהשדה לנמל התעופה בן-גוריון.
גאקאאס קטוביצ'ה
כנפי לילה
כנפי לילה (אנגלית: Nightwings) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר רוברט סילברברג, יצא בהוצאת עם עובד בשנת 1977 בתרגומו של יוסף כרוסט.
הספר יצא לראשונה באנגלית בשנת 1969 והוא מורכב משלושה סיפורים קצרים אשר ראו אור לראשונה בירחון גלקסי:
הסיפור הקצר כנפי לילה זכה בפרס הוגו בשנת 1969 והיה מועמד לפרס נבולה בשנת 1968.
רקע.
הסיפור מתרחש במחזור השלישי של האנושות על כדור הארץ, כאשר המחזור הראשון הוא החיים המוכרים לנו כיום.
במחזור השני, בשל יהירות האנושות (שביית גזעיים מכוכבי לכת מרוחקים ושיעבודם) קיים איום על כדור הארץ מצד גזע שנשבה ועונה, לפלוש לכדור הארץ ולכבוש אותו. איום זה עובר בירושה למחזור השלישי של האנושות.
הסיפור מתחיל במעקבן שתפקידו לעקוב בחלל החיצון באמצעות מכשור מעקב שנושא בעגלתו לכל מקום, אחר פלישות המתממשות ומגיעות, ארבע פעמים ביום, כל יום.
קיימים מעקבנים רבים מלבדו וכולם משתייכים לתאגיד המעקבנים. החברה הפיאודלית המתוארת בספר מתחלקת לתאגידים, כאשר כל אדם שייך לתאגיד כלשהו: מעקבנים, זוכרנים (מעין היסטוריונים בעלי ידע רב), צליינים, מעופפים, אוכלי לחם קודש, ועוד.
ישנם יצורים, הסטויים, שעברו סטיות גנטיות, אשר אינם משתייכים לאף תאגיד.
הסיפור מתרחש בעוד כארבעים אלף שנים מהיום, והוא מספר את סיפורו של המעקבן והתמודדותו עם איום הפלישה.
המפה הגאוגרפית המוכרת לנו כיום השתנתה עד מאוד כאשר חלק מהיבשות אינן עוד, בעוד אוקיינוסים שינו פניהם.
שמות הערים והיבשות עברו שיבוש בשל מרחק הזמן: רואם (רומא), פרריס (פריס), יורשלם (ירושלים), אפריק (אפריקה), אגופט (מצרים), וכן הלאה.
תמצית הסיפור.
כנפי לילה.
המעקבן ושני המתלווים אליו למסע מתקרבים לרואם. בלילה, דרך עיני המעקבן הקורא עד להמראתה ומעופה של אוולואלה המעופפת העדינה, אחת משני מתלוויו.
המתלווה השני הוא גרומון, סטוי. גרומון נראה חשוד בעיני המעקבן למן ההתחלה מאחר שאינו מתנהג כבני גזעו: הוא סקרן, הוא ידען, בעל אינטליגנציה.
בין שני מתלוויו של המעקבן ככל הנראה יש יחסים קרובים, למרות שלא כך מקובל אצל שני הגזעים (מעופפים וסטויים).
המעקבן בא בימים. הוא מתייחס אל עצמו כאיש זקן יתר על המידה. לא נהוג אצל המעקבנים לשאת אישה ולהקים משפחה מפאת יעודם ומקצועם. אבל מעקבן זה חש רגשות מיוחדים ועזים כלפי המעופפת הקטנה שלו, בעלת מראה כשל ילדה.
בהתקרבם לרואם הם פוגשים בצליין בעל מסיכה. כך נהוג אצל הצליינים, להסתיר פניהם במסכת מתכת. הצליין מציע למעקבן לעזוב את השניים ולהתלוות אליו לעליה ליורשלם. המעקבן מסרב לעת עתה ונפרד מהצליין באומרו שתקוותו שייפגשו שוב בירושלם.
ברואם, נסיך ושליט רואם הצעיר היהיר והשטלתן, חוטף את אוולואלה שתהה לו לפילגש וכך נפתרת בעיית הלינה של כל השלושה, מאחר שתאגיד המעקבנים לא מצא מקום לאכסן אפילו לא את המעקבן.
גרומון המצר על חטיפת אוולואלה נשבע שבבוא העת יוציא לנסיך אנריק את עיניו בציפורני טפריו, כנקמה.
בבואם לבקר בפי האמת, נשאלים כל אחד מן השלושה שאלות על ידי השניים האחרים, או אחד מן השניים האחרים, שאלות עליהן יש לענות תשובה כנה אחרת פי האמת תיסגר על היד, ותבלע את היד.
תשובתו של גרומון מחזקת אצל המעקבן את החשד שמה שראה במעקב האחרון שעשה לא היה סתם. הוא חוטף את ציודו ונכנס למצב המעקב, ואכן, פלישה במלוא הדרתה בכיוון לכדור הארץ.
בתוהו ובוהו הנוצר לאחר שלחץ המעקבן על כפתור האזעקה, מאבד המעקבן את שני מתלוויו ופוגש בצליין שהליכתו כשל אדם עיוור: הלא זהו אנריק הנסיך ששתי עיניו הוצאו והוא חבש מסיכת צליין כדי שהפולשים לא יזהו אותו, מאחר שהפולשים טובים וחברותיים לאנשי העם, אך מוציאים להורג את כל השליטים.
בין הזוכרנים.
בחלק השני של הספר, בין הזוכרנים, אשר פורסם לראשונה תחת הכותרת "הדרך לפרריס", מתוארת דרכם ושהותם של המעקבן (לשעבר) ובן לווייתו, הנסיך אנריק.
למרות התנהגותו המתנשאת והמזלזלת של אנריק בזולת ובמעקבן בפרט, שהפך גם הוא לצליין, נשאר המעקבן נאמן לנסיך לשעבר ותמך בו בכל דרך.
כאשר הפגין אנריק את אופיו האמיתי וכמעט סיבך אותם בצרות, פתר המעקבן לשעבר את המצבים בדרכים נאורות.
בהגיעם לעיר פרריס, האהובה והמוערכת כל כך על המעקבן לשעבר, ביקש המבוגר מבין השניים להתקבל לתאגיד הזוכרנים. מפאת גילו המתקדם הוא נתקבל כשוליה לזוכרנים, דבר שאפשר לו ללמוד רבות אודות העבר ונתן לו גישה לראיות נדירות וחשובות מאד.
בינתיים, אנריק ואשת הזוכרן שנתן להם את חסותו, בגדו יחד בזוכרן, מה שהוביל למשבר.
הזוכרן איים על תומיס מן הזוכרנים, הלא זהו שמו החדש של המעקבן לשעבר, שאם לא ירוץ לפולשים להלשין על מיקומו של הנסיך, ילשין הוא על תומיס על כך שהגן והסתיר אויב למשך כל זמן זה, הלא שליטים לשעבר נחשבו לאויבי הפולשים.
בדרכו לפולש בעל הדרגה הגבוהה באזור, החליט תומיס בינו לבין עצמו שיעשה עסקה עם הפולשים: ימכור להם מידע ממאגרי המידע בהם טיפל כשוליה לזוכרנים, תמורתו יבטיחו הפולשים שלא לפגוע באנריק לרעה. הפולשים הסכימו. באותה הזדמנות פגש תומיס בגרומון אשר קיבל תפקיד רם דרג והסביר לתומיס שהוא והמעופפת הקטנה החליטו פה אחד שאין להם יותר עניין האחד בשני, וכך נפרדו.
בהגיעו חזרה לביתם שבין הזוכרנים, מצא תומיס את אשת הזוכרן הבוגדנית, אולמיין, ממררת בבכי לצד בעלה לשעבר אשר נרצח על ידה, לאחר שהלה הרג את אנריק.