עקרון חלוקת ארץ ישראל לשבטים היה היכולת הכלכלית של חבל הארץ לפרנס את האוכלוסייה אותה הוא יישא. הנחלות הגדולות של מנשה ואפרים היו בעלי אופי ייחודי ויהושע בן נון מציין מדוע דווקא שני שבטים אלו מתאימים לחיות באותם האזורים. בתחומי השבטים אלה, על פני שטח רחב, עדיין יושבים עמים זרים: הַפְּרִזִּי,ְ הָרְפָאִים והַכְּנַעֲנִי, אלו הם עמים חזקים שרק שבטים חזקים יכולים להתמודד עימם. כמו כן, יש בהר אפרים ובהר מנשה שטחי יערות, שאינם מאפשרים לעבד את האדמה. רק שבט חזק יכול לברא את היערות.
העובדה כי מדובר באזורים בעלי פוטנציאל כלכלי נמוך באה לידי ביטוי בדלילות האוכלוסייה בהם. בכתבי אל-עמארנה, המתארים את שמות הערים שנכבשו בארץ ישראל, לא מופיעות ערים מהר שומרון. מיעוט האוכלוסייה באזור איפשר ל"שְׁכֶם בֶּן חֲמוֹר, הַחִוִּי נְשִׂיא הָאָרֶץ" לומר לבני יעקב, בבואו לבקש את דינה לבנו: "וְהָאָרֶץ הִנֵּה רַחֲבַת-יָדַיִם, לִפְנֵיהֶם". ואכן בני יעקב מוצאים את המרחב נוח למרעה ורועים בו את צאנם בשכם: "וַיֹּאמֶר יִשְׂרָאֵל אֶל-יוֹסֵף, הֲלוֹא אַחֶיךָ רֹעִים בִּשְׁכֶם" (שם, ל"ז, י"ב).
גם הממצאים הארכאולוגיים בסקר ארכאולוגי בשנת תשכ"ח שנערך בשומרון אחרי מלחמת ששת הימים, הראו כי מעט שרידים ארכאולוגיים התגלו מהתקופות שקדמו לתקופת התנחלות בני ישראל.
היתרון לגודל.
בית יוסף אינו סבור כי די לו בנחלות הגדולות שעלו בגורלו והוא פונה בטענות כלפי יהושע בן נון: "וַיְדַבְּרוּ בְּנֵי יוֹסֵף, אֶת יְהוֹשֻׁעַ לֵאמֹר: מַדּוּעַ נָתַתָּה לִּי נַחֲלָה, גּוֹרָל אֶחָד וְחֶבֶל אֶחָד, וַאֲנִי עַם רָב, עַד אֲשֶׁר עַד כֹּה בֵּרְכַנִי ה'".
יהושע משיב כי דווקא היותם "עם רב" נותן להם את היתרון להתנחל בהרים: "וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם יְהוֹשֻׁעַ, אִם-עַם-רַב אַתָּה עֲלֵה לְךָ הַיַּעְרָה, וּבֵרֵאתָ לְךָ שָׁם, בְּאֶרֶץ הַפְּרִזִּי וְהָרְפָאִים: כִּי-אָץ לְךָ, הַר-אֶפְרָיִם" ואז מסתבר כי השבטים מבקשים דווקא שטחים חקלאיים במישור: "וַיֹּאמְרוּ בְּנֵי יוֹסֵף, לֹא-יִמָּצֵא לָנוּ הָהָר; וְרֶכֶב בַּרְזֶל, בְּכָל-הַכְּנַעֲנִי הַיֹּשֵׁב בְּאֶרֶץ-הָעֵמֶק, לַאֲשֶׁר בְּבֵית-שְׁאָן וּבְנוֹתֶיהָ, וְלַאֲשֶׁר בְּעֵמֶק יִזְרְעֶאל"
יהושע מסכם, כי בעזרת כוחם יתגברו על כך: "וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ אֶל-בֵּית יוֹסֵף, לְאֶפְרַיִם וְלִמְנַשֶּׁה לֵאמֹר: עַם רַב אַתָּה, וְכֹחַ גָּדוֹל לָךְ לֹא יִהְיֶה לְךָ, גּוֹרָל אֶחָד. כִּי הַר יִהְיֶה לָּךְ, כִּי יַעַר הוּא, וּבֵרֵאתוֹ, וְהָיָה לְךָ תֹּצְאֹתָיו: כִּי-תוֹרִישׁ אֶת-הַכְּנַעֲנִי, כִּי רֶכֶב בַּרְזֶל לוֹ כִּי חָזָק, הוּא". מסתבר כי בשטח הרחב שניתן לשבטי בית יוסף היה עליהם להתגבר על העמים הזרים ועל היערות בהרים.
מאימתי החלה התנחלות בית יוסף.
יהודה אליצור ויהודה קיל בספרם אטלס דעת מקרא מביאים את הפירוש הקדמון המיוחס לתלמיד רב סעדיה גאון בספר דברי הימים. לפיו, כיבושי שבט מנשה בעבר הירדן המזרחי, בגלעד ובבשן הן "ספורות לשעבר" - כלומר מספרים דברים מן העבר, מימי שבת בית יוסף בארץ מצרים. מכיר בן מנשה, המוכה "איש מלחמה" ולימים יקרא בית מכיר "אבי גלעד" על שם אחוזתו בעבר. משה גם לא בא בטענות לשבט מנשה שהם מבקשים להתנחל בעבר הירדן המזרחי, הוא מגביל את הטענות רק נגד שבט ראובן ושבט גד.
לפי ספר דברי הימים א' לשבט אפרים, כמו לשבט מנשה, היו נחלות בארץ ישראל לפני כיבוש הארץ. וכך נאמר: "וּבְנֵי אֶפְרַיִם, ... הֲרָגוּם, אַנְשֵׁי-גַת הַנּוֹלָדִים בָּאָרֶץ, כִּי יָרְדוּ, לָקַחַת אֶת-מִקְנֵיהֶם. "רק בִתּוֹ שֶׁאֱרָה, וַתִּבֶן אֶת-בֵּית-חוֹרוֹן הַתַּחְתּוֹן וְאֶת-הָעֶלְיוֹן, וְאֵת, אֻזֵּן שֶׁאֱרָה" (ז' ,י"ד-כ"ט). כלומר שארה בונה את ערי בית חורון והעיר השלישית "אזן שארה", אולי נשמר שמה בכפר הערבי בית סירא, שמזרחית למכבים.
תלמיד רב סעדיה גאון סבור כי צאצאי בת אפרים לא החזיקו מעמד: "כשמת יוסף ואחיו, נתחזקו הגויים ותפשו את נחלותיהם". אבל זכר הבעלות של בני יוסף על הנחלות באזורי שכם רבתי ובגלעד ובבשן נשמרו, ועל כן נתנו לו בנחלה בתקופת ההתנחלות.
גבולות הנחלה.
נחלת שבט אפרים לפי ספר יהושע היא כדלקמן:
הגבול המזרחי הוא בשיפוע המזרחי של הר שומרון, בתוואי מִיָּנוֹחָה ותַּאֲנַת שִׁלֹה, דרך עֲטָרוֹת, נַעֲרָתָה וִּירִיחוֹ, ועד נהר הירדן.
הגבול הצפוני: מתפוח דרך נחל קנה עד הים התיכון
הגבול המערבי הוא קו העולה מבית חורון עד אזור נחל קנה -הירקון.
הגבול הדרומי נושק לנחלת שבט בנימין, וכולל את התחום שבין הערים עַטְרוֹת אַדָּר ובֵּית חוֹרֹן עֶלְיוֹן. ומבית חורון עד יריחו והירדן.
ספר דברי הימים מתאר את נחלת השבט מנַעֲרָן במזרח ועד גֶּזֶר במערב.
הגבול הדרומי של שבט אפרים מוגדר בתור גבול "בית יוסף" ורק אחר כך הוא עובר לתאר את שאר גבולות השבט עצמו. הגורל נפל על בית יוסף ולא על שבט אפרים, כפי שאמור בספר יהושע:" וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל לִבְנֵי יוֹסֵף, מִיַּרְדֵּן יְרִיחוֹ, לְמֵי יְרִיחוֹ, מִזְרָחָה; הַמִּדְבָּר, עֹלֶה מִירִיחוֹ בָּהָר בֵּית-אֵל. וְיָצָא מִבֵּית-אֵל, לוּזָה; וְעָבַר אֶל-גְּבוּל הָאַרְכִּי, עֲטָרוֹת. וְיָרַד-יָמָּה אֶל-גְּבוּל הַיַּפְלֵטִי, עַד גְּבוּל בֵּית-חוֹרֹן תַּחְתּוֹן-וְעַד-גָּזֶר; וְהָיוּ תֹצְאֹתָו, יָמָּה. וַיִּנְחֲלוּ בְנֵי-יוֹסֵף, מְנַשֶּׁה וְאֶפְרָיִם (ט"ז, א'-ה').
זכריה קלעי סבור כי הסיבה לכך היא שיהושע ראה את בית יוסף כחטיבה אחת.
וואליס באדג'
מין (אל)
מין הוא אל הפוריות והפריון במיתולוגיה המצרית. העדויות הראשונות לסגידה אליו מגיעות מהאלף ה-4 לפני הספירה. הוצג במגוון דמויות, אך בעיקר כדמות אדם זכרית המחזיקה פאלוס זקור ביד שמאל ומורג ביד ימין. גון עורו הכהה מזכיר את בוץ הנילוס הפורה, שנקשרו אליו ישויות רבות במיתולוגיה המצרית.
מאחר שהמשמעות האירוטית של המילה "מין" בעברית כדרך לפריון היא השפעה יחסית מאוחרת של התרחבות משמעות המילה sex באנגלית, אין למשמעות זו קשר לאל המצרי מין.
מיקרוסופט מחקר
מיקרוסופט מחקר (באנגלית: Microsoft Research, ר"ת MSR) היא חטיבה של תאגיד מיקרוסופט שנוסדה בשנת 1991 לשם מחקר במדעי המחשב. מיקרוסופט מחקר נחשבת כאחד ממרכזי המחקר המובילים בעולם, המעסיקה כמה מן החוקרים הבולטים ביותר בתחומם, בהם זוכי פרס טיורינג צ'ארלס אנטוני ריצ'רד הור (C.A.R. Hoare) ובאטלר למפסון (Butler W. Lampson), זוכה מדליית פילדס מייקל פרידמן (Michael H. Freedman), וחוקרים נודעים נוספים בתחומי מדעי המחשב, פיזיקה ומתמטיקה.
תחומי מחקר.
המחקר בחטיבה מתחלק באופן כללי לתחומים הבאים:
אחת המטרות המוצהרות של מיקרוסופט מחקר היא "תמיכה במחקר ארוך-טווח בתחום מדעי המחשב, שאינו כבול למחזורי הייצור". מיקרוסופט מחקר מעניקה מדי שנה מלגות מחקר לתלמידים לתארים מתקדמים וכן לחברי סגל אקדמי, ומממנת את שהותם באחד ממרכזי המחקר של החטיבה.
מעבדות.
חטיבת מיקרוסופט מחקר מחזיקה במעבדות בערים שונות בעולם:
דוד גורדון
דוד גורדון (בכתיב יידי: גאָרדאָן; 28 במרץ 1831 – 21 במאי 1886) היה מתרגם, עיתונאי ועורך עברי איש ליטא, מראשוני תנועת "חיבת ציון". היה עורך עיתון "המגיד" במשך 30 שנה.
קורות חיים.
דוד גורדון נולד ב-1831 בעיירה פודמרץ (ליד וילנה). ב-1841 עברה המשפחה לווילנה (בירת גוברניית וילנה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית. כיום בירת ליטא) שם קיבל דוד חינוך מסורתי בישיבה, ובהמשך נחשף לערכי ההשכלה. ב-1850 נישא ועבר ללמד בעיירה סרהיי שבפלך סובאלק.
ב-1855 נסע דוד לברמינגהאם ולסארי שבאנגליה שם עבד בהוראת העברית והגרמנית. לאחר סיום עבודתו באנגליה השתקע דוד בפרוסיה ושימש בין היתר עיתונאי בשבועון העברי "המגיד". בשנת 1858 נתמנה כעוזר לעורך העיתון, ובשנת 1880, עם פרישתו של אליעזר ליפמן זילברמן, התמנה לתפקיד העורך.
גורדון היה הראשון בעיתונות העברית אשר קרא לחיבת ציון ולשיבת ציון, והגיב בהתלהבות להופעת ספריהם של הרב צבי הירש קלישר, הרב יהודה אלקלעי ומשה הס. בשנת 1863 פרסם מאמר גדול בשם "בשובה ובנחת תושעון". במאמר זה, קרא גורדון לתחייתנו הלאומית בארץ ישראל. ב-1869 פרסם את המאמר "דבר בעיתו" שעסק גם הוא בתחיה הציונית.
בשנים 1879 עד 1881 הוציא שבועון בשם "מגיד משנה" שהוקדש למדע.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 החל לפעול במסגרת "חיבת ציון", והשתתף בוועידת קטוביץ (1884).
מתרגומיו: "ויכוח על האהבה" ("שיחות על האהבה") לדון יהודה אברבנאל, "ספר מסעי ישראל" ("מסעי בני ישראל") מאת הנוסע היהודי-מולדבי ישראל יוסף בנימין.
בתו של דוד, ד"ר גרטרוד (גיטל) גורדון, נולדה בעיר ליק. עזרה לאביה תקופת מה בעריכת ה"מגיד" ולאחר מותו אף ניהלה אותו בשנים 1885 עד 1890. ב-1891 נסעה ללימודי רפואה בפריז אותם סיימה בהצטינות ב-1897
סכום ביקורת
שנג'ואו 7
שנג'ואו 7 (בסינית מפושטת: 神舟七号; בפין-יין: shénzhōu qīhào) היא משימת החלל המאוישת השלישית של סין.
בפעם הראשונה כללה משימת חלל סינית שלושה אנשי צוות. אחד היעדים העיקריים למשימה זו היה ביצוע ריחוף בחלל מחוץ לחללית. החללית שוגרה בהצלחה לחלל ב-25 בספטמבר 2008, בשעה 16:10 שעון ישראל.
צוות החללית נחת בשלום ב-28 בספטמבר 2008, בערבות מונגוליה הפנימית, בשעה 12:38 שעון ישראל.
צוות החללית.
בסין נהוג לאמן מספר צוותים לאותה משימת חלל, בעבר היה מקובל לאמן טייקונאוט ראשי ושניים לגיבוי (כך במקרה של שנג'ואו 5), או צוות ראשי ושני צוותי גיבוי (במשימת שנג'ואו 6).