מקל, תחת השם ברט וייטפורד, היה אחד מחבורת הסופרים (ביניהם-איל מורג, עמוס אריכא, אריה קרישק ואחרים) שחיברו את סדרת פטריק קים, אחת הפופולריות בתולדות המו"לות בישראל.
ב-1976 התבקש מקל על ידי הסוכנות היהודית לשמש כשליח קהילתי בעיר סינסינטי באוהיו. הוא מילא את התפקיד במשך שלוש שנים ובמקביל הירצה בחוג ללימודים יהודיים באוניברסיטת סינסינטי וכן שידר באופן קבוע ליומני החדשות של קול ישראל.
עם סיום השליחות שב לארץ ולאחר זמן מה החליט על מפנה מקצועי והתקבל לחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. במסגרת זאת למד גם בבית הספר לעיתונאות של קולומביה, והוענק לו תואר שני בסוציולוגיה. במקביל שימש ככתב קול ישראל, ואחר כך ככתב "גלי צה"ל" בארצות הברית.
ב-1984 שב לישראל והצטרף למשרד החוץ בדרג מזכיר ראשון. תחילה עבד במרכז למחקר מדיני (ממ"ד), כראש לשכת מנהל המרכז, ולאחר כשנה עבר כיועץ ללשכתו של שר החוץ, יצחק שמיר.
באוקטובר 1986 מונה שמיר לראשות הממשלה ומקל מונה ליועץ מדיני לראש הממשלה.
כיהן כמנכ"ל רשות השידור בין השנים 1989–1993, והיה אחראי לשידורי החירום בכתריסר שפות במהלך מלחמת המפרץ.
ב-1993 חזר למשרד החוץ ומונה לקונסול כללי לדרום מזרח ארצות הברית שמושבו באטלנטה. הוא היה אחראי ליחסים עם שש ממדינות ארצות הברית ויצר קשרים הדוקים עם סנטורים, חברי בית הנבחרים, מושלים, ראשי ערים, קהילות יהודיות ועוד.
עם שובו לארץ מילא במשרד החוץ שורת תפקידים בתחום ההסברה והמאבק באנטישמיות, כולל ניהול "מרכז התקשורת" הממלכתי במבצע חומת מגן. בסוף 2002 יצא לארצות הברית כסגן ראש המשלחת לאו"ם וב-2004 מונה לקונסול כללי בניו יורק. בתפקידו זה היה אחראי לקשרים עם הארגונים היהודיים בארצות הברית, וכל גורמי ההסברה הגדולים. כן היה אחראי לקשרים עם מדינות קונטיקט וניו ג'רזי. ב-2007 חזר לארץ ומונה למנהל מחלקת העיתונות במשרד החוץ ולדובר המשרד. לאחר כשנה מונה לסמנכ"ל המשרד לקשרי תרבות ומדע.
בספטמבר 2010 נשלח לשמש כשגריר ישראל ביוון. בתקופתו קיימו נשיאי שתי המדינות ביקורים הדדיים ובאוקטובר 2013 התקיים בירושלים "מפגש ממשלות" בהשתתפות ראש ממשלת יוון סאמארס ושבעה משריו מזה, ורה"מ נתניהו והשרים הרלוונטיים מזה. סיים את שליחותו ביוון בקיץ 2014.
היה עמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן, ופרסם מאמרים בעיתונות הכתובה, כמו כן התראיין לעיתים קרובות בתקשורת האלקטרונית בישראל ומחוצה לה.
נפטר מסרטן ב-20 ביוני 2021, והובא למנוחות בבית העלמין "בשביל מנוחה נכונה" בראשון לציון.
אריה מקל היה נשוי לרות, עיתונאית ויועצת ליחסי ציבור, ואב לבת ולשני בנים.
טריוויה.
מקל מוזכר במערכון של העולם הערב מהתקופה שהיה מנכ"ל רשות השידור. בקליפ "משה המבודד" מילות הפזמון הן "לא מכיר את ריטה, לא רוצה את אריה מקל, מכיר רק את דוד ורוצה רק מאה שקל".
גינאה ביסאו במשחקים הפאראלימפיים
גינאה ביסאו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של שני ספורטאים, גבר ואישה. במשחקי החורף לא נטלה גינאה ביסאו חלק מעולם.
הספורטאים אותו שלחה גינאה ביסאו, התחרו שניהם באתלטיקה, אולם לא הצליחו להעפיל מהמקצים המוקדמים ולהגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים.
פוארטו דל רוסריו
פוארטו דל רוסריו (בספרדית: Puerto del Rosario) היא עיר בחלקו הצפוני של האי פוארטוונטורה (Fuerteventura) שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר היא בירת האי מאז 1835. בשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר 36,774 תושבים. ענפי הכלכלה העיקריים של העיר הם חקלאות ותיירות.
עד שנת 1956 היה שמה של העיר פוארטו קברס (Puerto Cabras – נמל העיזים). היישוב החל כמקום מגורים לקבוצה קטנה של רועי עיזים וכמעגן קטן. בראשית המאה ה-19 נפתחה בה מסעדה והמקום נהייה לכפר. הנמל שימש ליצוא העיזים ובשרן וכן למגוון של צמחים שמהם הופק נתרן פחמתי (Barilla). כתוצאה מעליית חשיבותה של העיר, היא קיבלה בשנת 1860 מעמד של בירת האי.
בחלקה הדרומי של העיר שוכן מחנה צבאי גדול שמשמש את הלגיון הספרדי לאחר שהוא נסוג מסהרה המערבית באמצע שנות השבעים ואחת מיחידותיו יושבת במקום עד היום.
העיר מקושרת לסנטה קרוס דה טנריפה בשירות מעבורות.
רמת קאיבאב
רמת קאיבאב (באנגלית: Kaibab Plateau) שוכנת בצפון אריזונה בארצות הברית. הרמה, חלק מרמת קולורדו הגדולה יותר, גובלת מדרום בגרנד קניון ומתנשאת לגובה של 2,817 מטרים מעל פני הים. קניונים משניים של נהר הקולורדו מהווים את גבולותיה המזרחיים והמערביים, ושורות של צוקים מורמים מסמנים את השוליים הצפוניים של הרמה. הרמה נחלקת בין היער הלאומי קאיבאב והחלק המכונה "הגדה הצפונית" של הפארק הלאומי גרנד קניון. הרמה מקבלת משקעים רבים ולכן אזור זה מיוער בצפיפות בעצי צפצפה, ערער, אשוחית-אשוח ואורן הזפת ("Pinus ponderosa"), ועומד בניגוד חריף לשפלות הצחיחות המקיפות אותו.
יחד עם זאת, אין כמעט מקורות מים גלויים משום שהמים מחלחלים באבן הגיר של תצורת אבן גיר קאיבאב (Kaibab Limestone) הנקבובית המכסה את מרבית הרמה (כמו גם את רמת קוקונינו שמדרום לגרנד קניון). זהו סלע בגוון שמנת עד לבן אפרפר שעוביו נע בין 90 ל-120 מטרים. התצורה הורבדה בשלהי הפרם התחתון, לפני כ-270 מיליון שנים, בים חמים ורדוד. תצורה זו בנויה בדרך כלל מאבן גיר חולית על גג שכבה של אבן חול, אבל בכמה מקומות אבן החול ופצלים סמוכים לגג התצורה או אפילו מהווים אותה.
היערות הקרירים של הרמה מהווים בית גידול לסנאי קאיבאב ("Sciurus aberti kaibabensis"), תת-מין אנדמי לאזור. בעלי חיים נוספים השוכנים ברמה כוללים איילים, תרנגול הודו ושונר מצוי. בחורף מכסה שלג כבד (לפעמים בגובה מעל ל-5 מטרים) לעיתים קרובות את הרמה, תוך יצירת תנאים טובים לספורט הסקי למרחקים.
היסטוריה.
תחילת ההתיישבות האנושית ברמת קאיבאב מתוארכת מלפני לפחות 8,000 שנים ועד לפני 2,500 שנים. התושבים היו ציידים-לקטים והשתייכו לשבטים מהתרבות הארכאית. הם חיו מציד של חיות קטנות, ליקוט צמחי מאכל, ואיסוף מינרלים. למרות התקופה הארוכה בני תרבות זו לא השאירו את חותמם על האזור.
בין 500 לפני הספירה ל-300 לפני הספירה החל אורח החיים של התושבים באזור הגרנד קניון להשתנות. החל ביות של צמחי בר, והארכאולוגים מכנים תושבים אלו בשם "יוצרי הסלים". אף שהיו עדיין תלויים למחייתם בציד ובליקוט צמחים הם החלו לשלב חקלאות באורח חייהם. תקופת יוצרי הסלים הסתיימה ב-800 לספירה. לקראת סוף התקופה החלו התושבים להתיישב בישובי קבע והחלה תקופת בני עם האנסאזי שחיו באזור מלפני 2,000 שנים ועד לפני כ-700 שנים. האנסאזי השאירו אחריהם שרידים ארכאולוגיים מרשימים, דוגמת אלו שבפארק הלאומי מסה ורדה, שממחקרם התברר עד כמה היו בני תרבות זו מתקדמים בהשוואה לבני תקופתם באמריקה הצפונית. האנסאזי היו חקלאים, ולהשלמת התזונה צדו איילים. הם פיתחו לוח שנה ייחודי שהוכיח כי עסקו בצפייה ובמעקב על גרמי השמים. האנסזאי הגיעו לשיאם במאה ה-13. אז חלה התמוטטות של תרבותם שסיבותיה שנויות במחלוקת ביו החוקרים, והם נטשו את היישובים ברמה ועברו להתגורר במקומות בהם מתגוררים אנשי הפואבלו כיום: יישובי ההופי והזוני והיישובים לאורך הריו גראנדה.
במקום האנסאזי התיישבו ברמה אינדיאנים משבטי הפאיוט שחיים באזור גם כיום. כמו בני התרבות הארכאית, ובניגוד לבני תרבות האנסאזי שקדמו להם, היו הפאיוט ציידים-לקטים שצדו חיות ברמת קאיבאב ולקטו צמחים. אף שחלק מבני הפאיוט עסקו בחקלאות, הם לא היו חקלאים במקור. כמו בני התרבות הארכאית היו הפאיוט נוודים ולכן התגוררו במבנים זמניים מענפים המכונים ויקיאפ שאפשר היה לפרקם במהירות כאשר המשאבים בסביבה הידלדלו והיה צורך להעביר את המחנה למקום אחר.
הפאיוט הם שנתנו לרמה את שמה. "קאיבאב" בשפת הפאיוט פירושו "הר שוכב". השם התקבע כאשר חוקר הארצות ג'ון וסלי פאוול, שכינה לראשונה מקומות רבים לאורך הגרנד קניון, שמע כינוי זה מהם. בני הפאיוט מתגוררים כיום בשמורת אינדיאנים (Kaibab Paiute Indian Reservation) סמוך לפרדוניה (Fredonia), והם ממשיכים להשתמש ברמה למטרות תרבותיות מסורתיות.
איילים בקאיבאב.
בתחילת המאה ה-20 הייתה רמת קאיבאב אתר שבו נעשה ניסיון לשליטה על גודל אוכלוסייה של בעלי חיים. גודל אוכלוסיית האיילים ברמה שלפני 1905 הוערכה בכ-4,000. מספר זה מעולם לא אושר באמצעות סקר או ספירה בפועל, והפך לנתון המקובל בעיקר משום שלא הייתה הערכה אחרת. כושר הנשיאה הממוצע של האזור לא היה ידוע, בעיקר משום שמרבית הביולוגים לא הכירו מושג זה אז. הערכה מפורסמת שנעשתה שנים אחר-כך על ידי חובב הטבע והסופר אלדו לאופולד נקבה במספר 30,000 איילים. ב-1906 הרעיון היה להגן ולהרחיב את עדר האיילים ברמה, ולכן ב-28 בנובמבר של אותה שנה, יסד הנשיא תאודור רוזוולט את שמורת חיות הבר הלאומית גרנד קניון (Grand Canyon National Game Preserve). מאז שנות ה-80 של המאה ה-19 סבלה הרמה מרעיית יתר של כבשים, בקר וסוסים. במהלך אותה תקופה הרגו החוואים וציידי פרסים טורפים רבים. בתקופה שבה יסד רוזוולט את שמורת חיות הבר, העבירו החוואים את מרבית חיות המשק למקומות אחרים. השינוי העיקרי שחל עקב יצירת שמורת חיות הבר היה איסור על ציד איילים. המאמצים של הממשל, שבראשם שירות היערות של ארצות הברית, להגן על האיילים התמקדו שוב בהריגת אויביהם הטבעיים. בין 1907 ל-1939 ניצודו 816 פומות, 20 זאבים, 7,388 זאבי ערבות ומעל ל-500 שונרים.