ב-23 ביוני 2014 מימש דאנקן את אופציית השחקן שלו לעונה הבאה בשווי 10.3 מיליון דולר, וחזר לעונתו ה-18 עם הספרס. על אף מאזן ניצחונות מצוין 55–27, ובעקבות שיטת הדירוג ב-NBA, דורגה סן אנטוניו במקום השישי בלבד במערב, והפסידה ללוס אנג'לס קליפרס בסיבוב הראשון, בתוצאה 4–3. בסיום העונה נבחר דאנקן בפעם האחרונה בקריירה לחמישייה השלישית של העונה ולחמישיית ההגנה השנייה, לאחר שרשם ממוצעים של 13.9 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.0 חסימות למשחק.
לקראת עונת הצטרף לספרס שחקן האולסטאר למרכוס אולדרידג', ודאנקן עצמו האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות עבור 10.5 מיליון דולר. בניצחון סן אנטוניו מול ניו יורק ניקס במשחק הרביעי של העונה, הפך דאנקן לשחקן בעל מספר הניצחונות הרב ביותר עם קבוצה אחת, כשניצח את משחקו ה-954 עם הספרס (הוא חלף על פני ג'ון סטוקטון מיוטה ג'אז שהחזיק בשיא עד אז). ב-2 בינואר 2016 סיים דאנקן משחק מול יוסטון רוקטס ללא אף נקודה במאזנו, לראשונה בקריירה, ובכך קבע את שיא ה-NBA למשחקים רצופים מתחילת הקריירה עם נקודה אחת לפחות על 1,359. סן אנטוניו סיימה את העונה עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון, 67–15, וכן השוותה את שיא הליגה לניצחונות בית בעונה עם מאזן 40–1 באולמה הביתי (הסלטיקס קבעו הישג זהה בעונת ). העונה ההיסטורית של הספרס נרשמה בעיקר הודות ליכולת מצוינת של צמד הפורוורדים לאונרד ואולדריג', ועל אף שיאי קריירה שליליים של דאנקן בנקודות (8.6), ריבאונדים (7.3) וחסימות (1.3) למשחק. לפלייאוף עלתה סן אנטוניו מהמקום השני במערב וניצחה את ממפיס בסיבוב הראשון בארבעה משחקים, אך בסיבוב השני הפסידה לאוקלהומה סיטי בתוצאה 4–2 והודחה. במשחק השישי של הסדרה, שבדיעבד התברר כמשחק האחרון שלו בקריירה, קלע דאנקן 19 נקודות והוריד 5 ריבאונדים.
ב-11 ביולי 2016 הודיע דאנקן על פרישה מכדורסל מקצועני, אחרי 19 עונות ב-NBA. בעת פרישתו ניצב במקום השישי בתולדות הליגה בריבאונדים (15,091), ובמקום החמישי בחסימות (3,020).
ב-18 בדצמבר 2016 הפרישה סן אנטוניו ספרס את החולצה של דאנקן מספר 21 ותלתה אותה במרומי אולם AT&amp;T סנטר. בטקס שבו נכחו שחקני העבר שאיתם שיתף פעולה, מאמניו לאורך השנים וילדיו ובני משפחתו.
קריירת אימון.
ב-22 ביולי 2019 מונה דאנקן לעוזר מאמן בסן אנטוניו ספרס.
נבחרת לאומית.
בשנת 1998 זומן דאנקן לסגל נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם בכדורסל. הנבחרת הוחלפה מאוחר יותר בשחקני ליגת ה-CBA ובשחקני מכללות בשל שביתת השחקנים ב-NBA. לדאנקן הזדמן לראשונה לשחק עבור הנבחרת הלאומית האמריקאית בשנת 1999, כאשר זומן לסגל הנבחרת לאליפות אמריקה, ששימשה גם מוקדמות האולימפיאדה. במהלך האליפות קבע ממוצעים של 12.7 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק, וסייע לנבחרתו לסיים עם מאזן של 0–10 בדרך להשגת הכרטיס לאולימפיאדת סידני 2000. פציעה בברך מנעה ממנו להשתתף בטורניר האולימפי.
ב-2003 זומן דאנקן שוב לשורות נבחרת ארצות הברית, לקראת אליפות אמריקה, שבה השיגה עשרה ניצחונות והעפילה לאולימפיאדת אתונה 2004. הוא פתח בחמישייה בכל משחקי נבחרתו שבהם השתתף, וכן השיג את הממוצעים הטובים ביותר בנבחרת: 15.6 נקודות, 8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות, עם 60.7 אחוזי קליעה בזריקות מהשדה. באולימפיאדת אתונה הפסידה ארצות הברית בשלושה ממשחקיה, וזכתה רק במדליית ארד. הפסדים אלו, באולימפיאדה בודדת, היו רבים במספרם מהפסדי הנבחרת האמריקאית בכל האולימפיאדות הקודמות ביחד. הייתה זו גם הפעם הראשונה שבה נבחרת ארצות הברית לא זכתה במדליית הזהב האולימפית, מאז שהורשו שחקני NBA להיכלל בשורותיה של הנבחרת. לאחר הטורניר הצהיר דאנקן כי, ככל הנראה, הקריירה שלו בנבחרת הלאומית הגיע לסיומה. בסך הכול השתתף דאנקן בחמישה קמפיינים של נבחרת ארצות הברית, ושיחק ב-40 משחקים בינלאומיים.
סגנון משחק.
דאנקן פתח לרוב בעמדת הפאוור פורוורד, אך היה יכול לשחק גם בעמדת הסנטר. בממוצעי הקריירה השיג "" בנקודות ובריבאונדים, הוא נחשב לאחד מהשחקנים הפרודקטיביים ב-NBA בדורו. הוא נבחר לאחת מחמישיות העונה ולאחת מחמישיות ההגנה בכל עונה מאז שנתו הראשונה בליגה, ב-1998, והיה מועמד קבוע לזכייה בתוארי ה-MVP של העונה הסדירה ולתואר שחקן ההגנה של העונה. מלבד היותו אחד משחקני ההגנה הטובים ב-NBA, דאנקן מדורג בקביעות כאחד מהקולעים, מורידי הריבאונדים והחוסמים הטובים בליגה. חולשתו העיקרית היא בעת זריקות מקו העונשין, כאשר ממוצע הקריירה שלו בזריקות אלה עומד על הצלחה של פחות מ-70%.
דאנקן אף ידוע כשחקן המתעלה ברגעים חשובים, ולראיה – הוא זכה שלוש פעמים בפרס ה-MVP של סדרת הגמר וממוצעיו לאורך הקריירה, במשחקי הפלייאוף, גבוהים מממוצעיו במהלך העונה הסדירה. שחקן העבר ביל ראסל, שזכה באליפות ה-NBA אחת עשרה פעמים, החמיא לדאנקן על יכולת המסירה שלו, והגדיר אותו אחד מהשחקנים האפקטיביים בדורו. בשל יכולותיו המגוונות, מומחי כדורסל רבים רואים בדאנקן את אחד מגדולי השחקנים בתולדות ה-NBA ששיחקו בעמדת הפאוור פורוורד. כמו כן, מאמן הספרס פופוביץ' וחבריו לקבוצה פארקר וג'ינובלי ראו בדאנקן בעל תפקיד משמעותי בהצלחתה של סן אנטוניו. מתנגדיו של דאנקן, לעומת זאת, מתייגים אותו כ"משעמם" בשל סגנון משחקו הפשוט, אך יעיל. לאחר זכייתו הראשונה באליפות בשנת 1999, תיאר אותו המגזין ספורטס אילוסטרייטד כ-"MVP שקט ומשעמם", תדמית שדבקה בו עד היום.
מחוץ לכדורסל.
לטים דאנקן יש שתי אחיות גדולות, שריל וטרישה. בדומה אליו, גם הן היו ספורטאיות מצטיינות: שריל הייתה אלופה בשחייה לפני שהפכה לשמש אחות, וטרישה ייצגה את איי הבתולה של ארצות הברית באולימפיאדת סיאול 1988 בשחייה. ב-2001 נישא לאיימי, מעודדת לשעבר של קבוצת אוניברסיטת וייק פורסט. לזוג נולדו שני ילדים, סידני ילידת 2005 ודרייבן, יליד 2007. השניים התגרשו ב-2013.
"קרן טים דאנקן", נועדה להגביר את המודעות של בני הנוער לבריאות, לחינוך, לספורט ולתרבות, בסן אנטוניו, בוינסטון סיילם ובאיי הבתולה של ארצות הברית. הקרן מקיימת שני אירועי התרמה בכל שנה. בין השנים 2001 ו-2002 אספה הקרן מעל 350,000 דולר לסיוע במלחמה בסרטן השד ובסרטן הערמונית.
דאנקן העיד על אמו כמקור ההשראה העיקרי שלו מילדותו. כמו כן, אמר דאנקן כי הוא בחר ללבוש את חולצה מספר 21 במשחקי הכדורסל, מאחר שהיה זה מספר חולצתו של אחיו החורג, ששכנע את טים לעבור לענף הכדורסל, במקום ענף השחייה התחרותית. הוא תיאר את שחקן לוס אנג'לס לייקרס, מג'יק ג'ונסון, כדמות שהיוותה עבורו מודל לחיקוי בילדות.
בשל השילוב של הצלחתו ושל אישיותו הצנועה, דאנקן קיבל את עיטור הכבוד (Medal of Honor) של סנט קרואה, העיטור הגבוה ביותר שמעניקה סנט קרואה לאזרחיה.
בשנת 2000 הופיע דאנקן על עטיפת המשחק NBA Live.
השילוש
הורציו הורנבלואר
גויי הים
גויי הים הוא שם כולל לקבוצות עמים חמושות שפשטו במאה ה-13 לפנה"ס ממערב הים התיכון על התרבויות המבוססות במזרח – הפיניקית, החיתית, המיקנית, המצרית.
מקור המונח באגיפטולוגיה בה הוא מבוסס בהסתמך על תיעוד מצרי רב שנים, המתאר את גויי הים כקבוצת פושטי ים שהגיעה לחופים המזרחיים של הים התיכון, וניסתה לחדור למצרים בימי השושלת ה־19 המאוחרת, ובייחוד בשנה החמישית לשלטון רעמסס השלישי, בן השושלת ה־20.
במשך הזמן, עם התרחבות המחקר, הורחב השימוש במונח לתיאור אותם עמים שהגיעו בדרך הים לחופים המזרחיים של הים התיכון גם לפני תקופה זו, ושישבו בו גם לאחריה, ותרבותם מקורה בים האגאי ובאיי הים התיכון. סברה מקובלת היא שפשיטות גויי הים, שהיו מצוידים בנשק ברזל מול הברונזה של התרבויות הוותיקות, הן שהביאו עמן את ימי הביניים הקטנים: תקופה בה נמחקה התרבות המיקנית על הכתב העתיק שלה, לינאר B, נחרבה האימפריה האימפריה החתית, התרבות הפיניקית המזרחית ספגה מהלומה קשה ממנה התאוששה רק לאחר כמחצית האלף, ואילו מצרים נדחקה מא"י.
המונח גויי הים.
את המונח "גויי הים" טבע האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו בהתייחסו לקואליציית השבטים שתקפה את מזרח הים התיכון ואת מצרים במאות ה-13 וה-12 לפנה"ס. בשנת 1882 חקר מספרו את תבליטיו של רעמסס השלישי במקדש במדינת האבו המראים קרבות עם גויי הים. הוא הכניס את המונח לספרות המחקר ולשפת הדיבור. המצרים קראו להם בשפתם "אלה שבאו מהירוק העמוק" שהיה כינויו של הים התיכון.
תיעוד היסטורי.
במכתבי אל עמרנה מן המאה ה־14 לפני הספירה נזכרים שרדנים המשמשים שכירי חרב למצרים, ולכים הנזכרים כשודדים, גם בתעודות מאוגרית מהמאה ה-13 לספירה נזכרים שרדנים כבעלי קרקעות, ככל הנראה בשירותו של המלך.
בימי רעמסס השני (מלך בין 1279–1213 לפנה"ס הכרונולוגיה הנמוכה) שירתו שרדנים כשכירים בצבא בקרב שנערך בקדש שבסוריה כנגד החיתים.
אזכור נוסף נמצא באחת מרשומות פרעה מרנפתח אשר שלטונו מתוארך על פי רוב לשנים 1213–1203 לפנה"ס. מרנפתח ציין שבשנה השלישית לשלטונו הוא הביס פלישה של לוביים וגויי הים. מרנפתח, לדבריו, הרג 6,000 מאנשיהם ו־9,000 מהם לקח בשבי.