דוני, שאותו מגלם השחקן סטיב בושמי, הוא הצלע השלישית לצוות הבאולינג של וולטר והדוּד. דוני הוא דמות משנה בסרט, והוא משתתף בעיקר במשחקי הבאולינג, בהם הוא תמיד עושה "סטרייק" (חוץ מפעם אחת, לפני מותו מהתקף לב). דוני, שאינו מעורב בתעלומת הכסף של לבובסקי והפורצים, שואל שאלות תמימות על מנת להיות מעורב, אך זוכה ליחס פוגעני ומעליב, שהוא אינו קשור לעניין, דבר המסתכם במשפט "סתום כבר את הפה, דוני!" ("!Shut the fuck up, Donny"). הוא זוכה ליחס מזלזל אף במותו מצידם של וולטר והדוּד, בסצנת הסיום המפורסמת, בו האפר שלו עף ברוח על פרצופו של הדוּד.
ג'פרי לבובסקי ״ביג לבובסקי״.
את דמותו של ג'פרי לבובסקי מגלם דייוויד האדלסטון. ג'פרי לבובסקי הוא נכה מולטי מיליונר שאיבד את כושר הליכתו במלחמת קוריאה. הוא אביה של מוד מנישואיו הראשונים. הוא מציג עצמו כאיש עסקים מצליח, שעבד קשה למען ההצלחה שלו, אך לטענת בתו, הדבר אינו כך והשליטה האמיתית בכסף אינה בידיו. ג'פרי נשוי לבאני (אותה מגלמת טארה ריד), נערה פוחזת שברחה ממשפחתה במינסוטה, והשתתפה בעבר בסרטי פורנו. בסרט ניכר כי מוד אינה מרוצה מהתנהלותו של אביה, והקשרים ביניהם אינם טובים. ג'פרי לבובסקי מתנשא מעל הדוּד, ופונה אליו בטון מזלזל, מכנה אותו "בטלן" בכל הזדמנות, ומנסה להערים עליו למען האינטרסים האישיים שלו.
מוד לבובסקי.
את מוד לבובסקי מגלמת השחקנית ג'וליאן מור. מוד היא בתו של ג'פרי לבובסקי (ביג לבובסקי), ואמנית מיצג אוונגרדית ופמיניסטית, שעבודותיה הוגדרו כ"ואגינליות במידה רבה". יש לה סטודיו שם היא יוצרת את עבודותיה, והיא בעצם זו ששולטת בכסף במשפחת לבובסקי. היא ואביה לא מסתדרים בעקבות אורחות חייו מהם היא סולדת.
"הזר".
"הזר" אותו מגלם סם אליוט, הוא זקן חביב ודמות המלווה את הסרט מתחילתו ועד סופו, בצורת "מספר הסיפורים". הזר מגלם דמות של אדם חכם, שכבר "ראה הכל", והוא מסתכל על כל הסיטואציה באופן משועשע, ומחכה לראות יחד עם הצופים, מה יקרה בהמשך העלילה. בתחילת הסרט הוא מתאר את הדוּד, ולאחר מכן הוא צץ מפעם לפעם במהלך הסרט, באזור הבר של אולם הבאולינג, למעין שיחות ביניים. "הזר" נוהג לשתות כוסית של סספרילה (סוג של בירה שחורה), והוא לבוש בגדי בוקרים. בסוף הסרט מסכם "הזר" את משנתו - "לפעמים אתה אוכל את הדוב, ולפעמים הדוב אוכל אותך", ציטטה המתארת את מעגל החיים - לפעמים אתה מנצח, לפעמים אתה מפסיד.
באני לבובסקי.
את באני מגלמת השחקנית טארה ריד. באני היא אשתו הצעירה, הפוחזת ותאבת הבצע של ג'פרי לבובסקי ("ביג לבובסקי"). היא החלה כמעודדת תיכון אטרקטיבית ונמרצת ,אך ברחה ממשפחתה במינסוטה לכיוון לוס אנג'לס במטרה להפוך לכוכבת. לאחר בריחתה היא מצאה את עצמה עושה קטעי וידאו פורנוגרפיים תחת השם "לה ג'ויה באני", ובסוף אף מתחתנת עם לבובסקי. לדברי ריד שחקנית נוספת שנבחנה לתפקיד היא שרליז ת'רון.
ג'יזס קווינטנה.
את ג'יזס (ישו) קווינטנה מגלם השחקן ג'ון טורטורו. ג'יזס הוא יריבם היהיר והחצוף של "הדוד", וולטר ו"דוני" במשחקי הבאולינג המשותפים שלהם, ונראה בסרט רק בזמן שהשלישייה מבלה באולם הבאולינג. לדבריי וולטר, ג'יזס בעבר חשף את גופו בפני ילד בן 8, וכעת הוא נחשב לעבריין מין מורשע. בנוסף הוא מספר על מקרה בו ג'יזס היה צריך לעבור בין בתי שכניו ולציין בפניהם זאת כאשר עבר דירה. יש לו מבטא קובני, ולעיתים הוא מדבר על עצמו בצורת גוף שלישי. לאחר שג'ון טורטורו קרא את התסריט וראה שתפקידו מינורי יחסית בסרט, הוא נתן לאחים כהן כמה וכמה רעיונות לגביי דמותו. לדוגמה: הריקוד של הג'יזס לאחר שעשה סטרייק בהופעתו הראשונה בסרט מושפע ממוחמד עלי.
סרטוני משנה.
בסרט משולבים שני סרטונים קצרים אשר עלילתם אינה משתייכת לקו העלילה הכללי. הסרטון הראשון מתאר את חלומו של הדוּד לאחר שנחבט בראשו על ידי אנשיה של מוד. הסרטון השני מתאר את הטריפ אותו חווה הדוּד לאחר שסומם על ידי ג'קי טריהורן: הסרטון מתחיל עם מאפיינים של סרט פורנו, ספק חלום-סיוט, עם שילובים מיניים, פאליים ואלמנטים אמנותיים הכוללים סצנות ריקוד ומוזיקה, המאופיינים על ידי משחק הבאולינג. בסצנה זו מופיעים הדוּד עצמו, מוד, והגרמנים.
התגובות לסרט.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס, ב-18 בינואר 1998. הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וב-6 במרץ 1998 החלו הקרנות מסחריות של הסרט בצפון אמריקה. בסוף השבוע הראשון להקרנתו היו הכנסות הסרט 5.5 מיליון דולר, ובסך הכל הכניס הסרט בארצות הברית 17 מיליון דולר, ובכך כיסה את תקציבו בסך 15 מיליון דולר. הכנסות הסרט מחוץ לארצות הברית היו כ-10.3 מיליון דולר, ובסך הכול הכניס הסרט מהקרנות מסחריות 27,739,163 דולר.
רבים מן המבקרים והצופים זיהו בסרט עלילת מערבון מודרני, בעוד טענו כי זהו סיפור פשע הסובב סביב זהות שגויה. מבקר הסרטים של העיתון טורונטו סטאר, פיטר האוול, כתב: "קשה להאמין כי זוהי יצירת צוות שזכה באוסקר שנה שעבר על התסריט המקורי של פארגו. בסרט כמות גדולה של גסויות, הנראות כניסיון לא מוצלח לטייח פערים בדיאלוג." מאוחר יותר שינה האוול את דעתו על הסרט ואף כתב: "ייתכן שזהו הסרט החביב עלי מבין סרטי האחים כהן."
פולחן.
הסרט קיבל מעמד של סרט פולחן ואף יוסדה דת רשמית בארצות הברית
הרי הפירנאים
הרי הפירנאים (בצרפתית: Pyrénées, בספרדית: Pirineos, בקטלאנית: Pirineus, באוקסיטנית: Pirenèus, בבסקית: Pirinioak) הם רכס הרים המפריד את חצי האי האיברי מאירופה ומהווה גבול בין ספרד לצרפת; במרכזם נמצאת הנסיכות אנדורה. אורכם, מחוף הים התיכון עד חוף האוקיינוס האטלנטי הוא 430 קילומטר. הפסגה הגבוהה ביותר בהם היא אנטו (Aneto), בגובה 3,404 מטר מעל פני הים.
הפירנאים לא רק מפרידים בין ספרד בדרום לצרפת בצפון, אלא גם מחלקים שתי קבוצות אתניות בין שתי המדינות: הקטלאנים במזרח והבסקים במערב. לשתי הקבוצות הללו יש זהות ועצמאות נפרדת בצד הספרדי, שבו השלטון המרכזי היה חלש יותר לאורך השנים. בצד הצרפתי, לעומת זאת, אין לקבוצות אלו זהות עצמאית. בעמקים הגבוהים שבמרכז רכס ההרים שוכנות גם תרבויות שהיו מבודדות רוב השנים מהאירועים שסביבם (למשל בעמק מדריאו פרפיטה קלארור). עם תרבויות אלו נמנות אנדורה, ששמרה על זהותה, את חבל סֶרֶדניה (Ceredanya) ואת תושבי עמק אראן (Val d'Aran) שמחולקים בין צרפת לקטלוניה שבספרד למרות היותם בעלי שפה (אראנית, Aranese) ומאפיינים ייחודיים.
בעבר התבססה רוב הכלכלה של המתיישבים בפירנאים על חקלאות, אולם כיום ענף הפרנסה העיקרי הוא תיירות, ובייחוד תיירות החורף, שהתפתחה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 והביאה לשגשוג כלכלי. העיירה ויילה (Vielha) לדוגמה, בירתו של עמק אראן, התפתחה מכפר חקלאי נידח למרכז של מלונות סקי לאחר שנפתח בסמוך אתר סקי ב-1964. כיום, רוב בתיה של העיירה, שבאופן רשמי מתגוררים בה 4,547 תושבים, הם מלונות ודירות נופש.
מלבד תיירות החורף מושכים ההרים חובבי טבע, מטיילים רגליים, מטפסי הרים וחובבי ספורט אתגרי, שתרים את הפארקים והשמורות. ברחבי האזור ניתן לחוות כמעט כל סוג של ספורט אתגרי, ממסעות רגליים של שעות, ימים או שבועות דרך רפטינג ואופני הרים, ירידה בוואדיות ומעוקים צרים עם מפלי מים (ספורט שקרוי: קניונינג, Kenyoning), סנפלינג וכלה בקפיצות באנג'י. הפארק הלאומי אייגואסטורטס הוא אחד ממוקדי התיירות המובילים בחלקם הספרדי של הרי הפירנאים, בתחומי הקהילה האוטונומית קטלוניה.
בפירנאים מצוי גם חלק מהעדויות הקדומות ביותר לאדם הקדמון ביבשת אירופה. במערות רבות, במיוחד בצד הצרפתי, השתמרו בין היתר, ציורי קיר קדומים והתגלו גם ממצאים פרהיסטוריים אחרים.
בד יוטה
יוטה הוא סיב צמחי ארוך, רך ומבריק שניתן לטוות לפתיל גס וחזק. את היוטה מפיקים מצמחים מהסוג מלוכיה ("Corchorus").
היוטה הוא אחד מהסיבים הטבעיים הזולים ביותר והוא שני רק לכותנה בכמות ובמגוון השימושים. סיבי היוטה מורכבים בעיקר מצלולוזה וליגנין.
את היוטה אוספים בעונה הגשומה והוא גדל באופן המיטבי באקלים חם ולח. היצרניות העיקריות של יוטה הן הודו, בנגלדש וסין.
גידול היוטה.
חקלאים המגדלים יוטה מפזרים את הזרעים על האדמה המעובדת. כשהצמחים מגיעים לגובה של 15-20 ס"מ, יש לדלל אותם. לאחר חלוף כארבעה חודשים מזמן השתילה מתחיל הקציר. בדרך כלל קוצרים את הצמחים לאחר שהם פורחים, אך בטרם החלו לייצר זרעים. הקוצרים חותכים את הגבעולים קרוב לאדמה וקושרים אותם לאגודות. את האגודות משרים החקלאים במים, זאת כדי לרכך את רקמות הצמח ובעזרת מיקרואורגניזמים, בתהליך דמוי תסיסה, לאפשר הפרדת הסיבים מהגבעולים. הסיבים עוברים ייבוש במהלך יומיים שלושה לאחר הפרדתם בתהליך הקרוי ניפוץ, לאחריו הם מוכנים לעיבוד.
סיבי היוטה מדורגים לפי צבע, חוזק ואורך הסיב. הצבע נע בין לבן דהוי לחום והאורך בין מטר אחד לארבעה.
בד יוטה.
סיבי יוטה משמשים בעיקר לשם הכנת בד המשמש לאריזת כותנה גולמית ולהכנת שקים ובד גס. נוהגים גם לשזור את הסיבים בווילונות, מושבי כיסאות, שטיחים, בדים מיוחדים (hessian cloth) וכבסיס ללינולאום. כיום מחליפים את היוטה בחומרים סינתטיים, אולם עדיין משתמשים ביוטה כאשר יש צורך בחומר מתכלה, כמו למשל מכלים לשתילת עצים צעירים, אותם אפשר לשתול יחד עם המכל מבלי להפריע לשורשים, או שיקום קרקע, שם משמש בד היוטה למניעת סחיפה כל זמן שהצמחייה הטבעית עדיין לא התפתחה.