בוהיניה המגוונת, היא עץ שכיח בארץ ישראל, אך כל פרטיו מתורבתים ונשתלו במכוון. לא ידוע על מושבות של פליטי תרבות. העצים נטועים בערי מישור החוף והשרון, כעצי נוי מטילי צל, בשל פריחתם הבולטת על נוף שדרות עירוניות וגנים ציבוריים. מנגד, נשירת עלי הכותרת עם הבשלת התרמילים יכולה להיות פתאומית ולכסות מכוניות חונות, שלטים ודרכים בן יום.
מייקל ספנס
מייקל ספנס (באנגלית: Michael Spence; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא כלכלן אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2001 ואבי תאוריית האיתות בשוק העבודה.
קריירה.
ספנס התפרסם במיוחד בזכות עבודתו בתחום מידע א-סימטרי בשוקי העבודה, ובפרט מודל האיתות (signaling model) אותו פיתח.
על פי מודל זה, מועסקים מאותתים למעסיקיהם על יכולותיהם באמצעות רכישת רמה מסוימת של השכלה, שיש לה עלות למועסק. המודל קובע כי מעסיקים משלמים יותר לבעלי השכלה, מאחר שיש קשר חיובי מובהק בין יכולת המועסק לבין רמת השכלתו, ולכן בין בעלי השכלה גבוהה יותר קיים סיכוי למצוא עובדים מוכשרים יותר.
הסיבה לכך היא שלעובדים מוכשרים קל יותר לרכוש השכלה, והעלות לכך מבחינתם נמוכה יותר. המודל מייחס פחות חשיבות להשכלה עצמה או לתוכן הנלמד, וקובע כי להשכלה כשלעצמה עשוי להיות ערך נמוך עד אפסי עבור המעסיק (העובד למעשה רוכש מיומנות תוך כדי עבודתו) וערכה העיקרי עבורו הוא האיתות שהוא מקבל על המועמד ויכולותיו.
ספנס הוא בוגר אוניברסיטת פרינסטון, ולימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה למד מתמטיקה במסגרת מלגת רודז היוקרתית. את הדוקטורט קיבל באוניברסיטת הרווארד, בה כיהן גם כמרצה. בין מוריו היו קנת' ארו ותומאס שלינג. הוא כיהן כדיקן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2001 זכה ספנס במשותף עם ג'ורג' אקרלוף וג'וזף שטיגליץ בפרס נובל לכלכלה על עבודתם בתחומי זרימת מידע, שווקים, מחירים, שולי רווח ומכשירי השקעה.
Light My Fire (שיר)
Light My Fire (בעברית: תדליקי את האש שלי) הוא שיר של להקת הדלתות מתוך אלבומם המלא (LP) הראשון, The Doors. השיר היה להיטם הראשון שנכנס למצעדים. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד ב-1967 ונשאר עוד ב-1968 במקום ה-87.
הקרדיט למילות השיר ניתן לכל חברי הלהקה, אולם היה זה נגן הגיטרה רובי קריגר שכתב את השורה המרכזית: “C’mon baby, light my fire …”. ניכר מאמצם המשותף של כל חברי הלהקה בביצוע השיר: לשיר מקצב תופים על בסיס בלוז רוק, לגיטרה ולקלידים ניתנו קטעי סולו פסיכדליים בין קטעי השירה. השיר נחשב מייצג את התרבות הפסיכדלית של שנות ה-60 ומהפכות המין.
השיר בוצע על ידי הלהקה בהופעתם היחידה בתוכניתו של אד סאליבן ששודרה בשידור חי. לקראת ההופעה התחייבו חברי הלהקה להחליף את השורה "Girl, we couldn't get much higher", מאחר שרמזה על שימוש בסמים, לשורה "Girl, we couldn't get much better". אולם ג'ים מוריסון החליט בהתרסה לבצע את השיר כמו שהוא. בתום הביצוע סירב סאליבן ללחוץ את ידי הלהקה.
בארט חור
בארט חור (נולד ב-9 באפריל 1973) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בתפקיד הקשר השמאלי. חור היה חלק מהסגל של הנבחרת הבלגית.
חור שימש כקפטן של אנדרלכט בעונת 2006–2007. בעונה שלאחר מכן, סרט הקפטן ניתן למי שעד אז שימש כסגן-קפטן, הצעיר אוליבר דשאכט בזמנים שחור שיחק בנבחרת הוא היה פצוע.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת כשבלגיה הייתה אחת משתי המארחות של יורו 2000 יחד עם הולנד, אך למרות הניצחון במשחק הפתיחה של הטורניר נגד שוודיה, שבו כבש את השער הראשון, הבלגים הפסידו במשחק בית מול טורקיה.
במהלך הקריירה שלו הספיק חור לזכות ארבע פעמים באליפות בלגיה עם אנדרלכט (2000, 2001, 2006, 2007) ושלוש פעמים בסופר קאפ הבלגי (2000, 2006, 2007).
תומס שלינג
פוקס (אופנה)
פרוסיה המערבית
פרוסיה המערבית הייתה חלק מממלכת פרוסיה בשנים 1773 (אז סופחה מפולין) עד 1918. בשנים 1773 עד 1824 ו-1878 עד 1918 הייתה מחוז נפרד, ובשנים 1824 עד 1878 הייתה חלק מפרובינציית פרוסיה, שבו נכללו פרוסיה המערבית ופרוסיה המזרחית.
מחוזות פרוסיה המערבית מכונים כיום פומרניה.
היסטוריה.
פרוסיה המלכותית.
בשנת 1198 נוסד המסדר הטבטוני בחסותו של מלך פולין. אבירי המסדר הטבטוני ייסדו את מדינת פרוסיה כחלק מתהליך השלטת הנצרות על העמים הבלטיים. הם פיתחו את החקלאות והתעשייה, והשליטו את הדת הנוצרית במדינה. תושבי פרוסיה תחת שלטון המסדר לא היו בעלי זכויות מרובות, הם סבלו ממשטר כוחני שלא התחשב ברצונותיהם. לאחר התבוסה של חיילי המסדר הטבטוני בידי צבא פולין בקרב טננברג (Tannenberg) בשנת 1410, נחתם שלום טורן הראשון, ולפיו חולקה פרוסיה לשניים; חלקה המזרחי נשאר בשליטת המסדר הטבטוני, ולימים הפך לדוכסות פרוסיה, ואילו חלקה המערבי הועבר לשליטת ממלכת פולין. בשנת 1440 הוקמה הקונפדרציה הפרוסית, שדרשה להשתחרר מעולם של אבירי המסדר הטבטוני, ולהסתפח לחלוטין לממלכת פולין. כתוצאה מכך פרצה בשנת 1454 מלחמת שלוש עשרה השנים, ובשנת 1466 נחתם שלום טורן השני, ולפיו קיבלה פרוסיה המלכותית אוטונומיה שלטונית, עם מטבע משלה, זכות להחזיק צבא עצמאי, בחסות הכתר הפולני.
בשנת 1569 הוקם האיחוד הפולני-ליטאי, ובוטלה האוטונומיה של פרוסיה המלכותית. האזור הפך לחלק מפולין גדול, והתושבים יכלו להשתתף בבחירות לסיים. בישופות ורמיה ששכנה באזור שמרה על עצמאות מסוימת, אך גם היא הייתה כפופה לכתר הפולני.
פרובינציית פרוסיה המערבית.
בשנת 1772 חתמו נציגי פרוסיה, אוסטריה ורוסיה על הסכם לחלוקת פולין, ועד לאביב 1773 כבשו צבאותיהם את השטחים שסוכמו ביניהם. במסגרת החלוקה קיבלה פרוסיה שטחים לאורך החוף הבלטי, לא כולל גדנסק, טורון ואזורים נוספים. סך הכל הועבר שטח של 36 אלף קמ"ר, שבו 580 אלף תושבים. השטחים שנכבשו אורגנו כפרובינציית פרוסיה המערבית, ובמהלך חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 צורפו אליה שאר שטחי פרוסיה המלכותית.
לאחר סיפוח האזור לפרוסיה, החל תהליך גרמניזציה נוקשה, הוכנסה מערכת משפטית פרוסית, ושטחי המלך והכנסייה הועברו לאוצר המדינה.
לאחר תבוסת פרוסיה בקרב ינה-אאורשטדט נלקחו מהפרובינציה שטחיה הדרומיים, וסופחו לדוכסות ורשה, ואילו דנציג הוכרזה כעיר חופשית. לאחר תבוסת נפוליאון הוחזרו השטחים לפרוסיה, ונכללו שוב בפרוסיה המערבית. בשנת 1829 אוחדה הפרובינציה יחד עם פרובינציית פרוסיה המזרחית ליצירת פרובינציית פרוסיה, אולם בשנת 1878 פוצלו הפרובינציות בחזרה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, החליטו מעצמות ההסכמה להקים בשטחה של פולין מדינה עצמאית, לאחר שזו הייתה מחולקת בין האימפריה הרוסית, האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו הונגרית. עוד בינואר 1918 נשא הנשיא האמריקני וודרו וילסון את "נאום ארבע עשרה הנקודות" בו קרא להקמתה של פולין עצמאית, איתנה מבחינה כלכלית ומדינית, ובעלת מוצא אל הים הבלטי. גרמניה המובסת שלאחר המלחמה, נדרשה להעניק למדינה החדשה את המוצא אל הים. לשם כך נוצר המסדרון הפולני – רצועת אדמה ברוחב של כארבעים ק"מ, שחיברה בין פולין ובין הים הבלטי. בנקודת החיבור, בה נשפך הנהר ויסלה אל הים, עמד הנמל בעיר דנציג. ובעת שרטוט מפת אירופה שלאחר המלחמה. ליצור את העיר החופשית דנציג. כך שרובה של פרוסיה המערבית ניתנה לפולין, שאר שטחה של פרוסיה המערבית הפך לחלק מרפובליקת ויימאר.
ב־10 בינואר 1920 הוכרז על הקמתה של העיר החופשית, שכללה את העיר דנציג וסביבותיה, בשטח כולל של 1,966 קמ"ר, ואוכלוסייה של 357,000 איש בשנת 1919. כ־90% מתושבי "העיר החופשית" היו גרמנים במוצאם, ו־8% פולנים. על פי הסכם ורסאי הופרדה העיר מגרמניה, והושמה תחת חסותו של חבר הלאומים. לפולין נשמרו זכויות מיוחדות כלפי העיר: פולין ייצגה את העיר כלפי חוץ, והייתה באיחוד מכס עמה, ובנוסף, מסילת הברזל שהובילה אל העיר נשלטה על ידי פולין. עמדה צבאית בתוך הנמל, בשם וסטרפלאטה, ניתנה אף היא לפולין.
במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי של פולין, חזר האזור כולו לשלטון גרמני. בשנים הבאות גירשו הגרמנים את האוכלוסייה היהודית של פומרניה, כאשר רובם ככולם של יהודים אלו עתידים למצוא לבסוף את מותם בשואה. תחת עול השלטון הנאצי, עשרות אלפי פולנים גורשו מפרוסיה שסופחה לרייך, ולמעלה מ-40,000 פולנים נהרגו בהוצאות להורג ובמחנות כפייה. הפולנים אשר נפגעו באופן הקשה ביותר היו אנשי אליטה מהמעמד הגבוה - בעיקר מורים, אנשי עסקים, כמרים, פוליטיקאים, קציני צבא לשעבר ועובדי מדינה. הגרמנים יחסו חשיבות אסטרטגית לפגיעה באנשים מסוג זה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו התושבים הגרמנים והשטח הועבר לידיה של פולין. הסובייטים הקימו בפולין ממשלה עצמאית כביכול, אולם בפועל הייתה עושה דברה של ברית המועצות. תחת השלטון הקומוניסטי ידע אזור פומרניה בנייה מחדש, ותחום הספנות בו פרח והתפתח. למרות זאת, כבכל פולין ומזרח גרמניה המצב הכלכלי היה בעיתי, וזכויות אדם ואזרח דוכאו באופן נרחב. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, התפרסמה במיוחד תנועת סולדריות הפולנית - איגוד מקצועי שהיה למעשה גם ארגון פוליטי, ארגון ששאף לדמוקרטיזציה וליברליזציה של פולין. בסיס כוחו של הארגון היה באזור פומרניה, אשר באותן השנים ידע שביתות הפגנתיות רבות במגזר הספנות לצד אירועי מחאה אחרים. עד סוף שנות ה-80 נפל המשטר הקומוניסטי בפולין, וזה הוחלף ברפובליקה השלישית הפולנית.
מערב פרוסיה
Long-Term Capital Management