במהלך מלחמת העולם הראשונה הנהיגה מרי משטר צנע וקיצוב מזון בארמון וביקרה פצועים בבתי החולים. לאחר שלוש שנות מלחמה כנגד גרמניה, ועם התגברות הרגשות האנטי-גרמניים בבריטניה, נתקלה המשפחה המלכותית של רוסיה בסירוב לקבל מקלט בבריטניה עקב כך שרעייתו של הצאר הייתה נסיכה גרמנית. החדשות על הדחת הצאר הגבירו את קולותיהם של אלה ששאפו להחליף את המשטר בבריטניה לרפובליקני. לאחר שהרפובליקנים ניצלו את מוצאה הגרמני של משפחת המלוכה כטיעון להדחתה, וויתר המלך על תאריו הגרמניים ושינה את שמו של בית המלוכה מהשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה לשם האנגלי בית וינדזור. משפחות נוספות המקורבות לבית המלוכה גם הן שינו את שמן. לדוגמה, משפחת באטנברג שינתה את שמה למאונטבאטן. קרובי משפחתה של מרי גם הם זנחו את שמם הגרמני ואימצו את שם המשפחה קיימברידג'. המלחמה הסתיימה ב-1918 בתבוסתה של גרמניה ובהדחתו והגלייתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
חודשיים לאחר תום המלחמה מת בנם הצעיר של ג'ורג' ומרי, ג'ון, בגיל 13. ביומניה ובמכתביה שפורסמו לאחר מותה תיארה מרי את ההלם והצער: "ג'וני הקטן והמסכן שלנו הלך לעולמו באופן פתאומי... השבר הראשון במעגל המשפחתי קשה מנשוא, אך האנשים היו כה חביבים וסימפתיים כלפינו וזה עזר לנו מאוד". בהמשך תקופת מלוכתו של בעלה הייתה מרי למשענת חזקה עבורו. היא סייעה לו בכתיבת נאומיו וניצלה את הידע הנרחב שלה בהיסטוריה ובתולדות בית המלוכה כדי לייעץ לו בהחלטות הנוגעות למעמדו. המלך העריך מאוד את תבונתה, את חוכמתה ואת שיפוטה. היא שמרה על שלוות נפש בכל פעילותה הציבורית בשנים שלאחר המלחמה, תקופה שהתאפיינה בתסיסה אזרחית וחברתית ובמאבקן של אירלנד ושל הודו על עצמאותן.
בסוף שנות העשרים נעשה ג'ורג' חולה יותר ויותר. הוא סבל מבעיות בריאותיו שהוחמרו עקב היותו מעשן כבד. מרי הקדישה תשומת לב רבה לטיפול בו. לאחר שהמלך החלים ממחלה בשנת 1928, נשאל אחד מרופאיו מי הציל את חיי המלך והוא השיב ללא היסוס שהייתה זאת המלכה. ב-1935 ציינו ג'ורג' ומרי חצי יובל להמלכתם, עם חגיגות שנערכו בכל רחבי האימפריה. בנאום שנשא לכבוד האירוע, התייחס המלך באופן פומבי לרעייתו. ההנחיה שהעביר לכותב הנאומים שלו הייתה שהפסקה על המלכה תהייה הפסקה המסכמת של הנאום.
המלכה האם.
ב-20 בינואר 1936 מת ג'ורג' החמישי לאחר שרופאו האישי נתן לו זריקות של מורפין וקוקאין כדי להחיש את מותו ולקצר את סבלו. בנם הבכור של מרי וג'ורג', אדוארד, ירש את כתרו של אביו כאדוארד השמיני. כעת הייתה מרי רשמית המלכה האם, אף על פי שהיא לא השתמשה מעולם בתואר זה ובמקום זאת היא הייתה מכונה "הוד מלכותה, המלכה מרי" (Her Majesty Queen Mary).
באותה שנה גרם אדוארד למשבר תחוקתי לאחר שהודיע על רצונו לשאת לאישה את אהובתו האמריקנית שהייתה גרושה פעמיים, ווליס סימפסון. מרי הסתייגה ממוסד הגירושין, שהיה מנוגד לרוח הכנסייה האנגליקנית וסברה שסימפסון לחלוטין לא מתאימה להיות רעיית המלך. לאחר שנועץ אדוארד עם ראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין ועם ראשי הממשלות של הדומיניונים והבין שהוא לא יכול להישאר על כסאו בעודו נשוי לווליס סימפסון, הוא החליט להתפטר מתפקידו. אף על פי שמרי תמכה בבנה, היא לא יכלה להבין מדוע הוא זונח את חובותיו המלכותיים לטובת רגשותיו האישיים. סימפסון הוצגה בפני ג'ורג' החמישי ומרי בחצר המלכות, אך בהמשך סירבה מרי לפגוש אותה הן בפומבי והן באופן פרטי. היא ראתה בכך דרך לתמוך בבנה השני ג'ורג' השישי שירש את כסאו של אחיו לאחר ההתפטרות. אהבתה לאדוארד לא פחתה, אך היא מעולם לא הפסיקה להביע את חוסר שביעות רצונה מצעדיו.
מרי הייתה מעורבת בגידולן של נכדותיה אליזבת ומרגרט ונהגה לקחתן עמה לפעילויות שונות בלונדון ולביקורים במוזיאונים ובגלריות לאומנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה סבר ג'ורג' השישי כי על אמו להתפנות מלונדון. באי רצון היא התפנתה לבית בדמינטון שבמחוז גלוסטרשייר יחד עם אחייניתה מרי. חפציה האישיים הועברו מלונדון ב-70 ארגזי מטען. משם יצאה מרי לביקורים במחנות צבא ובבתי חרושת וניהלה פעילויות לאיסוף גרוטאות מתכת כחלק מתרומתה למאמץ המלחמתי. היא נהגה להציע טרמפים לחיילים שראתה בדרכים במהלך נסיעותיה. ב-1942 נהרג בנה הצעיר הנסיך ג'ורג', דוכס קנט בתאונה אווירית בעת שירותו הצבאי. מרי שבה לבית מרלבורו ביוני 1945 לאחר שהמלחמה הסתיימה.
מרי הייתה אספנית של חפצים ותמונות עם הקשר מלכותי. היא שילמה מחירים גבוהים כדי לרכוש יהלומים מעזבונה של מריה פיודורובנה, קיסרית רוסיה. ב-1924 יצר הארכיטקט המפורסם סר אדווין לוטיינס (Edwin Lutyens) את בית הבובות של המלכה מרי כדי לשכן את אוסף המיניאטורות שלה. מדי פעם הושמעה כלפיה ביקורת ציבורית על היקף האספנות שלה. בכמה הזדמנויות היא הביעה באוזני אנשים שהתארחה אצלם כי חפצים מסוימים שהיו ברשותם מוצאים מאוד חן בעיניה, מתוך תקווה שהם יסכימו לתרום לה אותם. הידע הנרחב שלה סייע לזהות חפצים ויצירות אומנות של האוסף המלכותי שהגיע לידיים אחרות בדרך לא ישרה. המשפחה המלכותית השאילה חפצים רבים במהלך הדורות וברגע שמרי זיהתה חפץ השייך למשפחה שלא הוחזר היא פנתה מיד למחזיק בו כדי שיחזירו.
ב-1952 מת ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, השלישי מבניה שמרי שיכלה. נכדתה הבכורה הנסיכה אליזבת עלתה לכס המלוכה כאליזבת השנייה. באותה עת היו בממלכה שלוש מלכות: מרי, כלתה אליזבת בווס-ליון, אלמנתו של ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת השנייה. מרי הלכה לעולמה בשנה שלאחר מכן עקב סרטן הריאה ב-24 במרץ 1953 בגיל 85, עשרה שבועות לפני טקס ההכתרה של נכדתה. על ערש דווי ביקשה מרי שהטקס לא יידחה בשל מותה. ארונה הוצב בארמון וסטמינסטר ורבים עברו על פניו. היא נקברה לצד בעלה בספינה של קפלת סנט ג'ורג' בטירת וינדזור.
הנצחתה.
על שמה של מרי נקראו ספינות הנוסעים קווין מרי וקווין מרי 2 וספינת הקרב של הצי המלכותי אה"מ קווין מרי, שטובעה בקרב יוטלנד ב-1916. כמו כן נקראו על שמה קולג' באוניברסיטת לונדון, בית חולים בהונג קונג, הפסגה הגבוהה ביותר באי טריסטן דה קונה וארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה.
בוב ואליס
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) או הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי על שם ואנוֹ סָרַג'ישווילי (ვანო სარაჯიშვილის სახ. თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) היא האקדמיה הראשית למוזיקה של גאורגיה, ואחד ממוסדות התרבות וההשכלה הראשיות שלה. היא נוסדה בעיר טביליסי בשנת 1917 לאחר מהפכת פברואר בתקופת ממשלת המעבר הרוסית.
הקונסרבטוריון כולל גם מוזיאון המשמר שרידים של תרבות המוזיקה הגאורגית, תיעוד ההיסטוריה של הקונסרבטוריון וכן את פריטים המתארים את התפתחות המוזיקה בגאורגיה.
בוגרי הקונסרבטוריון בולטים הם גיה קנצ'לי, אליסו וירסלדזה, דמיטרי בשקירוב, אלכסנדר תוראדזה ובדרי מאיסורדזה.
היסטוריה.
הקונסרבטוריון נוסד ב-1 במאי 1917 כקונסרבטוריון טביליסי, כאשר קודם לכן הייתה רק מכללה תיכונית בסגנון אירופאי של אותם ימים. בשנת 1924 קיבלה מעמד של קונסרבטוריון ממלכתי. משנת 1947 היא נושאת את שמו של הזמר הגאורגי, ואנו סרג'ישווילי, שמה הנוכחי גם כיום.
בתקופות שונות עמדו בראש המוסד מוזיקאים רוסיים וגאורגיים, ביניהם:
מבנה הקונסרבטוריון.
גיוס הכספים לבניית המבנה הנוכחי של הקונסרבטוריון החל בשנת 1891 עם קונצרט בביצוע אנטון רובינשטיין. תורמי תרבות גאורגיים ביניהם האחים סטפן, לבאן ויעקב זובאלאשווילי ואחרים, הצליחו לגייס את הסכום הדרוש ובניית המבנה, בתכנונו של האדריכל א. שימקביץ', הושלמה בשנת 1917. המוסד ממשיך לפעול גם היום מתרומות של תורמי תרבות ואנשי עסקים גאורגיים.
מאז בנייתו נוספו לקונסרבטוריה "אולם הקונצרטים המפואר" (500 מקומות ישיבה), "אולם הרסיטלים" (200 מקומות ישיבה), חדר קונצרטים קטן (80 מקומות ישיבה), אולמות חזרה עבור תזמורת האופרה הסטודנטיאלי, חדרי ישיבות וספריית אודיו.
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי על שם ואנו סרג'ישווילי
הקונסרבטוריון של טביליסי
ליסי
אוניברסיטת דיוק
אוניברסיטת דיוק (באנגלית: Duke University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית הנמצאת בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. דיוק נחשבת כאחת מהאוניברסיטאות היוקרתיות והמובילות ביותר בעולם, ובדירוג ה'וול סטריט ג'ורנל' בארצות הברית מדורגת במקום ה-5, עם אחוז קבלה של 5.7% בלבד. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
על בוגרי האוניברסיטה נמנים נשיא ארצות הברית, 15 זוכי פרס נובל, 3 זוכי פרס טיורינג, 50 זוכי מלגת רודס, 25 זוכי , 13 זוכי ו-8 זוכי , כמו גם אנשי ממשל ושופטים בכירים במערכת השירות הציבורי של ארצות הברית, לצד חוקרים בעלי שם, ו-14 מיליארדרים.
היסטוריה.
טריניטי קולג', המוסד שהיווה את התשתית להקמת האוניברסיטה, נוסד ב-1838 על ידי קווייקרים ונוצרים מתודיסטים. ב-1924 הקים איל הטבק, ג'יימס ביוקנן דיוק, קרן למימון אוניברסיטה בדרהאם, ובה 40 מיליון דולר (531 מיליון דולר בערך של 2011). לאחר סירוב של מוסד אחר להקים את האוניברסיטה בדרהאם, נודע לו כי בטריניטי קולג' בוחנים אפשרות להגדיל את המוסד, הוא פנה אל הנהלת המוסד והציע את תרומתו, הם נענו להקים את האוניברסיטה החדשה בדרהאם וזכו במימון הקרן. בעקבות התרומה קבעה האוניברסיטה את שמה על שם אביו, .
דירוג בתחומים שונים.
לצד דירוג כללי מוביל, מספר בתי ספר לתארים מתקדמים בולטים במיוחד בדירוגים שונים לאורך השנים:
ספורט.