בלפסט (באנגלית: Belfast, באירית: Béal Feirste) היא בירת צפון אירלנד והעיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בה. העיר שייכת לפרובינציית אלסטר וגרים בה כ-280,000 תושבים. במטרופולין בלפסט כולו מתגוררים למעלה מ-640,000 תושבים. בלפסט היא מקום מושבה של ממשלת צפון אירלנד, שבעבר ישבה בטירת הילסבורו שבמחוז דאון.
מידע כללי.
מקורו של השם "בלפסט" בשפה האירית בצירוף "Béal Feirste", שפירושו שפך הפארסט, הנהר שעליו נבנתה העיר. בימינו הפארסט הוא נחל זניח הזורם מתחת לרחוב ברידג' בעוד הנהר הראשי הזורם דרך העיר הוא נהר הלאגאן .
בלפסט יושבת לשפכו של הנהר לאגאן ומוקפת בגבעות (ההרים השחורים וקייבהיל - שם נמצאת בליטת הסלע המכונה "אפו של נפוליאון", המגדירה את הגבול עם גלנגורמלי). שפת נהר הלאגאן חודשה, ורובו של מרכז העיר הוא שטח להולכי רגל בלבד.
בבית העירייה, שנבנה בשנת 1903, אוניברסיטת קווינס בבלפסט שנבנתה בשנת 1849, ולצדם מבנים אחרים מהתקופה הוויקטוריאנית והתקופה האדוארדית נמצאים פסלים רבים בתצוגה. מבנים בולטים נוספים הם הבנק של אלסטר (1860) ו-Northern Bank (1769).
בבלפסט נמצא המבדוק היבש הגדול בעולם, והעגורנים הענקיים של מספנת הארלנד וולף נראים למרחוק. במספנות בלפסט נבנתה אוניית הפאר טיטניק, ולזכר הרוגי ההפלגה שלה, הוקמה אנדרטה בחצר בית העירייה של בלפסט. תעשיות אחרות שנעלמו מהעיר הן הפשתן האירי וייצור חבלים. לאוניברסיטה של אלסטר יש קמפוס בעיר, שבו מרוכזים לימודי האמנות. בחלקו הצפוני מצוי גן חיות גדול.
מערב העיר נודע בזכות ציורי הקיר שבו, המשקפים את הבריתות הפוליטיות והדתיות של שתי הקהילות. בדרך שנקהיל (Shankhill Road), שהיא פרוטסטנטית ברובה, נמצאים ציורי קיר המביעים נאמנות לכתר הבריטי, כוח המתנדבים של אלסטר וארגונים פרא-צבאיים שומרי-אמונים-לכתר אחרים. לעומתם, בדרך פולס (Falls Road), שהיא קתולית לגמרי, מופיעים מוטיבים כמו אירלנד המאוחדת, ה-IRA, כמו גם פולקלור אירי והשפה האירית.
לעיר שני שדות תעופה. נמל התעופה העירוני של בלפסט (Belfast City Airport) בסמוך למפרץ בלפסט ליד העיירה הוליווד ונמל התעופה הבינלאומי, שנמצא ליד אגם ניאה (Neagh), כ-28 קילומטרים ממערב לעיר.
היסטוריה.
המקום בו ניצבת בלפסט מאוכלס מאז תקופת הברונזה, וניתן עדיין לראות את שרידי מבצרי ההרים מתקופת הברזל.
בתחילת המאה ה-17 יושבה בלפסט על ידי מתיישבים אנגלים וסקוטים, כחלק מתוכניתו של סר ארתור צ'יצ'סטר להשתלט על השטח. תוכנית זו גרמה למתחים רבים עם האוכלוסייה המקומית ולמרד בשנת 1641. מאוחר יותר התיישבו באזור הוגנוטים צרפתים שיזמו את המסחר בפשתן.
בלפסט הפכה למרכז הפרוטסטנטיות האירית ובשנת 1922 הוכרזה כבירת צפון אירלנד, לאחר שאירלנד חולקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הופצצה בלפסט על ידי הגרמנים בשל תעשיית בניית הספינות והמטוסים שהייתה בה. חלק גדול מהעיר נחרב.
לאורך חלק גדול מתולדותיה, התייסרה בלפסט בשל החלוקה המגזרית בין קתולים ופרוטסטנטים, ונפגעה קשות בתקופת "הצרות" בין שנות השישים לשנות התשעים של המאה ה-20. בתקופה זו עזבו רבים מתושביה לטובת פרוורים הומוגניים ושקטים יותר, ואוכלוסיית העיר לא גדלה.
פוליטיקה מקומית.
בשנת 2001, התפלגו תוצאות הבחירות למועצת העיר בלפסט כדלהלן.
מועצת העיר אינה נשלטת על ידי סיעה או קואליציה, ועל כן מנוהלת בעיקר על ידי ועדה.
בלפסט מחולקת לארבעה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי - צפון בלפסט, מערב בלפסט, דרום בלפסט ומזרח בלפסט. ארבעת האזורים גולשים מעט מעבר לגבולות העיר לחלקים של קסטלריאה (Castlereagh), ליסבורן (Lisburn) וניוטונאבי (Newtownabbey).
בלפסט היא גם ביתו של ניוז לטר (News Letter), העיתון הוותיק ביותר בעולם בשפה האנגלית שעדיין יוצא לאור.
הנדסת חשמל ואלקטרוניקה
חתים
הַחִתִּים היו עם דובר שפה הודו-אירופית אשר ככל הנראה, פלש לאסיה הקטנה בשלהי המאה ה-20 לפנה"ס. לשיא הדרה הגיעה הממלכה החתית בשנים 1680 עד 1180 לפנה"ס והיא נמנית עם הגדולות שבמעצמות העולם העתיק. החתים היו העם הראשון שלמד את תורת הברזל, וזו העניקה להם יתרון בשדה הקרב. סוסיהם היו יקרים להם, וחיל הרכב החתי היה מהגדולים, אם לא הגדול, שבחילות הרכובים בעולם העתיק.
מפלת האימפריה החתית באה בתקופת הנדידות והפלישות של תחילת המאה ה-12 לפנה"ס על ידי גויי הים. מספר אלמנטים חתיים נשמרו בערי המדינה הסוריו-חתיות, אולם החתים נעלמו מכל זיכרון ונחשבו לשבט הכנעני שמוזכר בתנ"ך. רק באחרית המאה ה-18 נחשף עברם המפואר. העושר התרבותי והכוח המדיני של החתים הקדומים סתר את הגישות המקראיות והוביל לפולמוס בנדון.
היסטוריה.
הופעת החתים באנטוליה.
במאות ה-30 עד ה-20 לפנה"ס ישבו את אסיה הקטנה החַתִּים. החתים כבשו בדרכם את ממלכת מיתני שהייתה מאוכלסת בתושבים ממוצא חורי, שמם נבע מכינויה של אנטוליה בפי האשורים: "ארץ החַתִּי". האשורים היו מעורבים במידה ניכרת בסחר בין אשור למושבות האשוריות שבארץ החתי, עדות לכך הן מושבות הסוחרים הרבות שהם הקימו. מושבות אלו נבנו בנספח לערים קיימות. החשובה מבין המושבות הייתה כרוּם-כַּנֵש אשר נבנתה בסמוך לנֵשַש. על רשומות שנתגלו במושבה נחקקו תיעודי סחר, ובהם אזכורים לשמות הודו-אירופיים. בעת ההיא התקיימו מספר ניבים הודו-אירופיים באזור, אולם הניב המדובר היה ניב הנֵשִילִי - "שפת נשש" - אשר שימש את החִתים.
מקורם האתני והגאוגרפי של החתים לוט בערפל, להוציא את שיוכם הכוללני לקבוצה הודו-אירופית. מספר סברות הועלו לגבי מקורם, חלקן על בסיס ארכאולוגי וחלקן על בסיס בלשני. הסברות הפופולריות נוקבות במערב לים השחור או צפון-מזרח לאנטוליה כאזור ממנו באו, בשעה שסברה אחרת גורסת כי החתים היו ילידי אנטוליה. לו חדרו החתים לאנטוליה, היה זה, כפי הנראה, תהליך שליו שגרר אחריו התבוללות והפצתו של הניב החתי בקרב יושבי אסיה הקטנה.
גורל החַתים לא ידוע אף הוא. תרבותם נשתמרה במסורת החִתית ושפתם הייתה שפת הפולחן הדתי, פולחן החתים כלל נשיאת תליון שעליו חרוט סמל קפדוקי (חבל ארץ במרכז טורקיה), נבצר מחוקרים בני ימינו לדלות מידע לגבי קיומם כקבוצה אתנית. באזור לבנון וצפון ארץ ישראל נתגלו "עקבות" חיתיים בסביבות המאה ה-19 לפנה"ס.
הממלכה הקדומה.
מלכי החתים העתיקים ביותר שנקשרים לעברם של החתים הם פמבש, פיתחנש ואניתש. האחרון בהם כבש את נשש והפכה לבירה החתית הראשונה. עם תום שלטון אניתש נפער חור בהיסטוריה החתית, ובעבור כמאה שנים ממות המלך האגדי עלה לשלטון המלך לברנש הראשון; אחדים הציעו כי לברנש הוא למעשה שם כוללני למספר מלכים, כדי לתרץ פער היסטורי זה. על כל פנים, לברנש הראשון הרחיב את גבולות ממלכתו. בנו של לברנש הראשון, לברנש השני, העביר את הבירה לחתושש, אותה שיקם. לברנש השני שעבד מספר נכבד של ממלכות בצפון סוריה ומערב אנטוליה.
מורשיליש הראשון ירש את לברנש השני והנהיג פשיטות מוצלחות על חלב ובבל. אף על פי כן, נפל מורשיליש הראשון קורבן למזימת חצר. יורשיו הישירים נתגלו כמלכים חלשים והממלכה נכנסה לתקופה אנרכית ארוכה אשר תמה בימי תלפינוש. מלך זה השכיל לקבוע חוקי ירושה קבועים ולהיכנס לבריתות לטובת ממלכתו.
עם מות תלפינוש נכנסה הממלכה החתית לתקופה מעורפלת נוספת, גם היא בת כמאה שנים. תקופה זאת זכתה בעבר על ידי החוקרים לכינוי "הממלכה התיכונה" בדומה לחלוקת התקופות במצרים העתיקה ומסופוטמיה. החוקרים ביטלו תקופה זאת והם משייכים אותה לתקופת הממלכה הקדומה. בתקופה זאת צומצמו גבולותיה של הממלכה החתית לשטח המקורי לפני התרחבותה. דומה שבימים הללו הצליחו החורים להשתלט על אדמות החתים בסוריה, אך ממלכתם חניגלבת נפלה תחת עול תחותמס השלישי. עליית כוחה של מצרים הביאה למאבקים בינה ובין מיתני. והחורים הניחו לחתים. לקראת סוף המאה ה-15 לפנה"ס הצליח תודחליאש הראשון לקומם את הממלכה החיתית, והחלה תקופה חדשה, תקופת האימפריה החתית.
האימפריה החתית.
תודחליאש הראשון, מייסדה של שושלת חדשה, הוציא את הממלכה ממצב הביש אליו נקלעה. כיבושיו החזירו שטחים רבים במערב טורקיה ובצפון סוריה. בנו ונכדו של המלך, מנגד, הותקפו מכיוונים רבים והונחלו להם תבוסות רבות. הפורענות והדחק הובילו את שופילוליומש הראשון לתפיסת הכתר בכוח. מלך זה הכה את אויבי חת וכבש מחדש את האזורים שאבדו קודמיו. כן הוסיף שופיליליומש הראשון לכבוש שטחים חדשים במיתני וסוריה.
יורש שופילוליומש הראשון, מורשיליש השני, עלה לכס בגיל צעיר. חוסר ניסיונו ותקוות החופש הביאו למספר מרידות בתקופת שלטונו ואף כיבושן של פרובינציות במיתני על ידי אשור-אובליט הראשון. מוותליש השני, יורש מורשיליש השני, אולץ להאבק במצרים הפרעונית תחת רעמסס השני בקרב קדש אשר הסתיים, כפי הנראה, בניצחון חתי.
תקופה קצר של שלום בימי חתושיליש השלישי אפשרה את שיקום וייפוי הממלכה. יורשו, תודחליאש הרביעי, עסק בעיקר בנושאי פולחן ובימיו החלו האשורים ללחוץ על גבולותיה המידיים של הממלכה. בימי יורשיו, ארנוואנדש השלישי ושופילוליומש השני, עטו על הממלכה גויי הים. בשנת 1178 לפני הספירה לערך הפך שבט הכשכש את חתושש לעיי חורבות; האימפריה החתית קרסה.
הממלכות החתיות החדשות.
עם מפלת החתים, קמו ערי מדינה ריבוניות בצפון סוריה ודרום מזרח אנטוליה. ערים אלו כונו בפי החוקרים הממלכות החתיות החדשות או הממלכות הסוריו-חתיות. תושבי הממלכות היו ברובם קיליקיים ותרבותם לווית-חורית. על הערים משלו מלכים אשר טענו לירושה ממלכי החתים.