כינויי העיר.
לעיר מספר כינויים:
מוטו העיר הלא רשמי הוא "Laissez les bons temps rouler" שמשמעו - "שהזמנים הטובים יימשכו".
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית.
העיר נוסדה בשנת 1718 על ידי מתיישבים צרפתיים בראשותו של ז'אן באפטיסט לה מויין דה ביינוי (Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville) ונודעה בשם La Nouvelle-Orléans על שם העיר אורליאן שבצרפת. העיר נבנתה על גדות נהר המיסיסיפי, ליד אגם פונטצ'ארטריין, בקרבת נתיב סחר ששימש את האינדיאנים המקומיים. בשנת 1722 החליפה ניו אורלינס את בילוקסי והייתה לבירת לואיזיאנה הצרפתית.
בשנת 1763 הוחכרה העיר והועברה לשליטה ספרדית, אולם המתיישבים הצרפתיים התנגדו לשלטון הספרדי ופנו מספר רב של פעמים לשלטונות צרפת בבקשה להשיב את העיר לשליטה צרפתית.
השריפה הגדולה של שנת 1788 הרסה את מרבית בתי העיר, ושריפה נוספת פגעה בעיר בשנת 1795. לאחר השריפות נבנתה העיר מחדש. הרובע הצרפתי הידוע נבנה מחדש בתקופה זו והוא בנוי בסגנון ספרדי.
בשנת 1795 העניקה ספרד לארצות הברית זכות לסחור ולהשתמש בנמלי העיר. בשנת 1801 חזרה העיר לשליטת צרפת לאחר כיבוש ספרד על ידי נפוליאון. ב-1803 מכר נפוליאון את העיר לארצות הברית במסגרת רכישת לואיזיאנה. בעת הרכישה התגוררו בעיר כ-10,000 תושבים.
המאה ה-19.
במהלך המאה ה-19 התפתחה העיר והפכה למטרופולין רב תרבותי. אוכלוסיית העיר כללה אמריקאים, צרפתים קריאולים ומהגרים רבים שברחו מהאיטי לאחר המהפכה שהייתה שם.
ניו אורלינס שימשה כבירת לואיזיאנה עד 1849 ולאחר מכן בין השנים 1865 ל-1880. במלחמת 1812 שלחו הכוחות הבריטיים כוח צבאי גדול שניסה לכבוש את העיר, אולם הם נבלמו סמוך לעיר באזור צ'אלמט על ידי כוחות צבא אמריקאים בהנהגת אנדרו ג'קסון (לימים, נשיא ארצות הברית) ב-8 בינואר 1815 בקרב שנודע בשם "קרב ניו אורלינס".
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19 הוכפלה אוכלוסיית העיר והגיעה ל-102,000 תושבים. בתקופה זו הייתה ניו אורלינס העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית, והעיר השנייה בגודלה במדינות הדרום, אחרי בולטימור. אולם עם פרוץ מגפת הקדחת הצהובה בשנת 1853 נפגעה אוכלוסיית העיר, ולמעלה מ-10,000 תושבים נפטרו מהמגפה.
עד מלחמת האזרחים שימשה העיר כנמל חשוב שהיה מרכז של סחר עבדים מחד, והייתה בה האוכלוסייה הגדולה ביותר בארצות הברית של שחורים חופשיים מאידך. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית נכבשה העיר ללא קרב על ידי כוחות האיחוד, ועל כן לא ניזוקה במהלך המלחמה, בניגוד לערים אחרות במדינות הדרום. בשנת 1884 נערך בעיר היריד הבינלאומי שמשך אליה תיירים רבים. בעיר היה רובע חלונות אדומים נודע שמשך אליו מבקרים רבים.
המאה ה-20.
מאחר שרוב העיר נבנתה בגובה נמוך מפני הים בין אגם פוטצ'ארטריין לנהר המיסיסיפי, עד תחילת המאה ה-20 הותרה הבנייה רק באזורים הגבוהים שלא הוצפו. מסיבה זו הייתה לעיר צורה של חצי סהר (והיא קיבלה את הכינוי "עיר חצי הסהר"). בשנת 1910 פיתח המהנדס והמדען א. בולדווין ווד מערכת משאבות ותעלות שאפשרו את ייבוש השטחים שהאגם הציף מדי שנה וכך התאפשרה בנייה נוספת מתחת לגובה פני הים. לצורך הרחבת שטח העיר היא הוקפה בסוללות עפר ששימשו כסכר. פעולת השאיבה גרמה לשקיעה של מפלס מי התהום ובעטייה גם לשקיעה של הקרקע עליה נבנתה העיר, דבר שהגדיל את הסכנה לפגיעה במקרה של פגיעה בסכרי העפר.
ניו אורלינס הפכה למרכז תיירות חשוב, בגלל הרובע הצרפתי, מועדוני הג'אז הרבים ונהר המיסיסיפי. בנוסף נבנה בעיר אצטדיון הסופרדום, אחד מן הגדולים בעולם לפוטבול.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות להפוך את מראה העיר ל"מודרנית" ו"מתקדמת". השלטונות המוניציפליים החליטו להסיר את מעקי הברזל הישנים ברחוב קנאל. בשנות ה-60 הוחלט להפסיק את פעולת החשמלית החוצה את רחוב קנאל ולהפעיל במקומה רשת אוטובוסים. שתי פעולות אלה נחשבות בפרספקטיבה מאוחרת לטעויות היסטוריות אשר פגעו באופייה וביופייה של העיר. בשנות ה-90 הוחזרה החשמלית לחלק מרחוב קנאל, ובאפריל 2004 שוחזר קו החשמלית במלואו.
ברבע האחרון של המאה ה-20 הפך ענף התיירות לענף עיקרי בכלכלת העיר, ואזור הרובע הצרפתי הפך מאזור עסקים ומגורים לאזור תיירותי.
בשנת 1984 נערכה בעיר התערוכה העולמית, מאה שנה אחרי התערוכה שנערכה בעיר ב-1884.
ב-14 בדצמבר 1996 פגעה אוניית משא בקניון ובמלון ששכנו על רציף על גדת נהר המיסיסיפי. על אף שהמלון הכולל 456 חדרים ומרכז הקניות הכולל 15 חנויות נהרסו כליל, אף אדם לא נהרג.
המאה ה-21: הוריקן קתרינה.
ב-29 באוגוסט 2005 פגע בעיר ההוריקן קתרינה. עם התקרב הסופה צוו תושבי העיר להתפנות שכן 70 אחוז מן העיר נמצאים מתחת לגובה פני הים. עוצמת הפגיעה בעיר לא נצפתה בתחילה, מכיוון שעין הסערה הייתה מרוחקת כ-25 קילומטרים מהעיר. ב-30 באוגוסט נפרצו שתיים מסוללות העפר, ליד רחוב 17 בעיר, ומי אגם פוטצ'ארטריין החלו להציף את העיר. לעיר נגרמו נזקים רבים הן מההצפה אשר כיסתה 89% משטחי העיר, ובחלק מהמקומות הגיעה לגובה של 7.6 מטרים, הן מכמות המשקעים הרבה, והן מהרוחות העזות ששברו חלונות, העיפו גגות ותמרורים ועקרו עצים. הנזק לעיר עצמה הוערך בסכום שבין 10 ל-25 מיליארד דולר.
לפחות 1,836 בני אדם נספו כתוצאה מהסופה, ובכך היא הפכה לאחת הסופות הקטלנית בתולדות ארצות הברית. רוב הנספים היו בני מיעוטים עניים אשר לא הצליחו להיחלץ מהעיר בכוחות עצמם. בנוסף לכך, היו דיווחים על תופעות של ביזה ופשע. על פי הערכות, הסופה גרמה לנזק של 81 מיליארד דולר (במחירי שנת 2005), אסון הטבע היקר בהיסטוריה של ארצות הברית. אזורים רבים שנפגעו, בעיקר שכונות עוני, לא שוקמו מההריסות עד היום (2010).
גאוגרפיה ואקלים.
ניו אורלינס ממוקמת על גדות נהר המיסיסיפי, במרחק 150 קילומטר צפונית למפרץ מקסיקו. שטחה הכולל של העיר 907 קילומטר רבוע מתוכם 467.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-439.4 קמ"ר (48.45%) שטחי מים.
העיר ממוקמת באזור שפלת נהר המיסיסיפי בין הנהר הנמצא מדרום לעיר לאגם פונטצ'ארטריין הנמצא בצפונה של העיר.
הנקודה הנמוכה ביותר במדינת לואיזיאנה נמצאת בתחומה של העיר ניו אורלינס (זו אחת הנקודות הנמוכות ביותר בארצות הברית, אחרי עמק המוות וימת סלטון). רוב שטח העיר נמצא בין 30 ס"מ לשלושה מטרים מתחת לפני הים. על מנת למנוע הצפת העיר, מוקפת העיר בסכרים עשויים אדמה, וסדרה של משאבות שואבת את מי הגשמים אל האגם. בשל מי התהום הגבוהים והסכנות של הצפת העיר (שעלולה להתרחש במקרה של סופה, או גשם פתאומי של יותר מ-30 מ"מ בזמן קצר), נמצאים כל בתי הקברות של העיר על עמודים.
פני העיר.
מרכז העסקים הראשי של ניו אורלינס ממוקם מצפון וממערב לנתיבו של נהר המיסיסיפי - באזור הקרוי "הרובע האמריקאי". אזור זה נחשב מרכזה של העיר, ואזורים מצפון לו נקראים "מעלה העיר (uptown) ואזורים מדרום לו נקראים "מורד העיר" (downtown). אזור הרובע הצרפתי ובו מרכז אתרי התיירות נמצא מדרום למרכז העסקים, ואזור רובע הגן נמצא מצפון לו.
אקלים.
אקלים העיר סובטרופי, עם חורפים מתונים וקיצים חמים ולחים.
הטמפרטורות הממוצעות:
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 11.6 מעלות צלזיוס מתחת ל-0 (ב-23 בדצמבר 1989). הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 38.9 מעלות צלזיוס (ב-22 באוגוסט 1980). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,520 מילימטרים גשם בשנה.
שלג יורד בעיר לעיתים נדירות. הפעם האחרונה בה ירד שלג בעיר הייתה חג המולד של שנת 2004. לפני כן ירד שלג בעיר רק בשנת 1954.
דמוגרפיה ותרבות.
ב-2009, התגוררו בעיר 336,644 תושבים. בתחילת 2005, לפני הוריקן קתרינה, התגוררו בעיר כ-460,000 תושבים, בעקבות ההוריקן פונתה העיר, ומאז חזרו אליה רוב תושביה.
תקשורת.
העיתון היומי העיקרי של העיר הוא "ניו אורלינס טיימס - פיקאיון" המוצא לאור מאז שנת 1837. כמו כן מוצאים לאור בעיר מספר שבועונים.
אזורי בילויים.
רחוב בורבון ברובע הצרפתי הוא אזור בילויים הידוע בחיי הלילה ומועדוני הג'אז שבו. הרחוב נמצא בלב אזור התיירות, המכונה "הרובע".
מוזיאונים.
ברובע הצרפתי נמצאת מטבעת ניו אורלינס - שהייתה בעבר סניף של המטבעה של ארצות הברית וכיום משמשת כמוזיאון. ב-6 ביוני 2000 נפתח ברובע הצרפתי המוזיאון הלאומי די - דיי המתאר את פלישת בעלות הברית לנורמנדי שבצרפת במלחמת העולם השנייה.
מוזאוני האומנות בעיר כוללים את מוזיאון ניו אורלינס לאומנות (NOMA) ומוזיאון אוגדן לאומנות דרומית. בעיר נמצא גם גן חיות - גן החיות אודובון, ואינסקטריום.
מטבח מקומי.
ניו אורלינס ידועה במטבח הקייג'ון המקומי שלה. בין מאכליו הידועים: בינייטים - מיני מאפה מרובעים המוגשים עם קפה, כריכים בסגנון סיציאליני (Muffuletta), מאכלי ים (ג'מבליה, גמבו ואטופי שמקורם במטבח הקראולי), ומאכלי אורז ושעועית אדומה. ישנו שימוש רב גם בתבלין הקייג'ון המפורסם של לואיזיאנה.
תרבות.
בעיר ניו אורלינס נערכים מדי שנה אירועי המרדי גרא (יום שלישי השמן) וכן פסטיבל הג'אז והמסורת של ניו אורלינס. אירועי המרדי גרא כוללים תהלוכות ומסיבות רבות, ונערכים ברובם באזור הרובע הצרפתי של העיר.
מוזיקה.