חלק מזקני החסידות העדיפו שנה קודם הכתרתו לקבל את הנהגת רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב. לאחר האיחוד נקראה חסידות זו 'קרלין לעלוב'. לאחר פטירתו של רבי משה מרדכי סירב בנו רבי שמעון בידרמן להיקרא 'אדמו"ר מקרלין-לעלוב' ובעקבות זאת עזבו אותו חסידיו הקרלינאים וקיימו בחירות פנימיות שבסופן נבחר רבי אהרן רוזנפלד לאדמו"ר. בהליך בוררות שנערך בין שני הפלגים בשנת תשנ"א (1991) הוחלט כי החסידות בראשות רבי ברוך שוחט תיקרא קרלין-סטולין ואילו זו של 'זקני קרלין' תיקרא פינסק-קרלין.
היה נשוי לבת דודתו למשך שנתיים, עד שהתגרשו. בשנת תשל"ז נישא בשנית בארצות הברית לחיה מרים, בת הרב משה דוד שטיינוורצל, ראש ישיבת באבוב.
הנהגתו.
החל להנהיג את חסידות קרלין בשלבים. בשנת תשכ"ד הגיע בליווי הוריו בפעם הראשונה לארץ ישראל. הוא נסע עם קהל עדתו למקומות הקדושים בצפון הארץ וביקר בקבר סבו בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. שמחת בר המצווה שלו התקיימה בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים. בשמחת נישואיו קיבל לראשונה את כתב ההכתרה, שעליו היו חתומים קהילות וראשי חסידות קרלין סטולין, ומאז החל רשמית להנהיג את החסידות.
בשנת תשמ"ה פרש ממוסדות העדה החרדית שבירושלים והחל לקחת למוסדותיו כספים מרשויות המדינה. בעקבות זאת פרשה מן החסידות קבוצת חסידים בראשות הרב יוסף ציינוירט ופתחה קהילה נפרדת. לימים מונה בקבוצה זו הרב אברהם חנון לאדמו"ר, והם נקראים "קהל חסידי ירושלים".
בשנת תשנ"א עלה לישראל והתיישב בירושלים. בתשנ"ו עבר להתגורר בגבעת זאב והקים שם קריה עם כמאה משפחות, בשם "פרי הארץ".
בשנת תשנ"ו הכתיר בביתו את אחיו הרב יוחנן שוחט לאדמו"ר מלוצק, ואף עודד חלק מחסידיו לעזור לאחיו לבסס את קהילתו.
הרב שוחט נוסע מדי שנה בו' באייר לארצות הברית לקבר דודו האדמו"ר יעקב חיים בדיטרויט, ובי"ז בסיוון למלינוב לקבר האדמו"ר בעל הבית אהרן מקרלין.
פעלו.
בתקופת הנהגתו גדלה חסידות קרלין והיא מונה כאלפיים משפחות, רובן בישראל - ירושלים, גבעת זאב, מודיעין עילית, ביתר עילית, בני ברק וטבריה, וכן ריכוזים בבורו פארק, מונסי וליקווד שבארצות הברית, ובשכונת סטמפורד היל שבלונדון. הוא עודד את חסידיו להרחיב את הנוכחות החסידית בטבריה.
כשהחל גל העלייה לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991 שלח הרב שוחט שליחים כדי להביא לישראל נערים ונערות יהודים ולקרבם לשמירת מצוות. הוא הקים להם בישראל מוסדות לבנים "לציון ברינה" ולבנות "בת ציון". בקייב שבאוקראינה פתח מוסדות בנשיאותו.
הרב שוחט ממעט להשתתף באירועים ציבוריים ומקפיד שלא יצלמוהו ואינו נוקט קו רשמי בפוליטיקה הארצית עקב צוואת סבו האדמו"ר רבי יוחנן, אולם רוב חסידי קרלין תומכים באגודת ישראל. השקפתו הפוליטית היא ימנית, ובתקופת תוכנית ההתנתקות דיבר רבות על הצורך לעזור ליהודים המפונים מגוש קטיף ויזם עצרת תפלה בכותל המערבי נגד התוכנית. הוא השתתף בלוויית שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו ביוני 2014.
הוא דוגל בגישה פתוחה יחסית ללימודים אקדמיים לנשים. בסמינר של החסידות קיימים מסלולי הכנה לתעודת בגרות וכן מסלולים ללימודי תואר ראשון, בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה.
בניגוד לעמדת רוב הרבנים החרדים בישראל, הרב שוחט סבור שלא ניתן לאסור באופן גורף את השימוש באינטרנט ובמכשירי סמארטפון, ושזוהי גזרה שהציבור אינו יכול לעמוד בה ולכן גם לא תועיל. תחת זאת, לדעתו, יש להקפיד על סינון. לכן תמך בהקמת ספק האינטרנט המסונן אתרוג בהכשר מרבנים מחצרו.
הרב שוחט יודע לנגן בכמה כלים (זאת על אף העובדה שחסרות לו שלוש אצבעות ביד שמאל) ומתעניין בתחומי ידע כלליים, ובמיוחד בהיסטוריה צבאית.
הרב שוחט הוא אספן של ספרים וכתבי יד תורניים עתיקים, וספרייתו מכילה כתבי יד נדירים.
ילדיו.
לרב שוחט 16 ילדים.
ז'וב (קומיקסאי)
ז'וב (צרפתית: Job; נולד ב-28 באוקטובר 1927) הוא שם העט של אנדרה ז'ובן, קומיקסאי שווייצרי, מחבר טקסטים לסדרות קומיקס ותסריטאי לסרטים מצוירים. בעל אזרחות צרפתית.
ז'וב נודע בעיקר בתסריטים לסדרת הקומיקס "יאקארי - מעשיות על נער אינדיאני, המסוגל לדבר עם החיות".
קורות חיים.
ז'ובן נולד בדלמונט, בקנטון ז'ורה בשווייץ וסיים בית ספר לעיתונאות.
בשנת 1964 הקים את המגזין לתלמידים "Le Crapaud à Lunettes" (לה קראפו א לונט - הקרפדה עם משקפיים). בגיל 39 בשנת 1966 פרסם את תסריטו הראשון.
בשנת 1967 הוא התחיל לשתף פעולה עם צייר הקומיקס דריב ושניהם יצרו את סדרת הקומיקס "ההרפתקאות של פיתגורס וחבריו". גיבור סדרה קצרה זו הוא ינשוף גאון במדעי הטבע אך טייס גרוע, השותה באופן קבוע יין שרף אחרי שהתאושש מעלילותיו. הסדרה פורסמה לראשונה ב-1967 ואחר כך הוצאה לאור בשני כרכים בשנים 1969 ו-1970. בסוף שנות ה-1960 פרסם בכתב העת לקומיקס "ספירו".
בשנת 1969 דריב הציע לז'וב לכתוב ביחד סדרה על יאקארי, הנער האינדיאני משבט סו היודע לדבר עם החיות. במהלך מסעותיו ברחבי צפון אמריקה הוא מתוודע לחיות רבות. הסדרה תורגמה למעל 17 שפות.
בשנת 1974 הקים ז'וב את המגזין "יאקארי" המוקדש לסדרות המצוירות על יאקארי. הכרך ה-37 של "יאקארי" נקרא "Yakari et les Appalosas".
בעקבותיה יצרו ז'וב ודריב שתי סדרות סרטים מצוירים לטלוויזיה בשנים 1983 ו-2005.
יצירות.
יחד עם הצייר דריב:
בסוף הדרך...
בסוף הדרך... (באנגלית: The Final Cut) הוא סרט מדע בדיוני משנת 2004, בכיכובם של רובין ויליאמס, מירה סורבינו וג'יימס קאביזל. הסרט נכתב ובוים על ידי עומאר נעים. הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים השנתי של דוביל והיה מועמד לפרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפסטיבל הסרטים שבסיטג'ס, ספרד.
עלילה.
הסרט מבוסס על פיתוח טכנולוגי של שבבי זיכרון המושתלים לגופם של אנשים ומתעדים את כל חייהם. אלן הקמן (רובין ויליאמס) הוא עורך סרטים המתמחה בעריכת הזכרונות לכדי סרט בשבחו של האדם, שנהוג להקרין בהלוויות.
מבוא קצר מציג את ה"עורכים", שתפקידם ליצור סרטי הלוויות על בסיס הסרטה מלאה של חיי הנפטר. קוד אתי אוסר עליהם להשתמש בהסרטה או בשתל המקליט, למעט לצורך עבודתם.
הסרט מתחיל בהצגת אלן הקמן כילד, בזמן חופשה משפחתית הוא מתחבר לילד בשם לואי. הם משוטטים במפעל נטוש ולואי נופל מקורה גבוהה. אלן נבהל ובורח מהמפעל בלי לספר לאף אחד על לואי. באותו יום משפחתו עוזבת את העיר.
לאחר מכן מוצג הקמן כעורך מקצועי של סרטי לוויות עבור נפטרים לא הגונים.
פלצ'ר, עורך לשעבר, מציע לו חצי מיליון דולר עבור ההסרטה של הלקוח האחרון של אלן, צ'ארלס בניסטר, אך הקמן מסרב. בפגישה נוספת ביניהם פלצ'ר דורש את ההקלטות של בניסטר שכן הוא חושד שבניסטר התעלל מינית בילדים. הקמן מתחיל לחשוש לחייו וסוחט עבריין, בעזרת ידע מההסרטות, כדי להשיג אקדח.
במהלך צפייה בהסרטות של בניסטר, הקמן נתקל בסצנה המפלילה את בניסטר בהתעללות בבתו, וללא מילים מוחק את הסצנה וממשיך הלאה. הוא מזהה בסרט את לואי וקובע פגישה עם משפחתו של בניסטר במטרה לאתר אותו. בתו של בניסטר טוענת שהוא מורה בשם לואי האנט ושלאחרונה נהרג בתאונת דרכים. הקמן מחפש את לואי במאגרים של ההסרטות, הוא לא מוצא דבר על לואי אך הוא מגלה קובץ על עצמו. הקובץ מתעד את הוריו רוכשים עבורו שתל הסרטה. הקמן נלחץ ופונה לבת זוגו, דלילה. הוא מציג לה את ציוד העבודה שלו ומשאיר אותה בדירתו. כשהוא חוזר דלילה כועסת עליו, לאחר שמצאה סרטים המציגים קשרים קודמים שלה. בכעסה היא שוברת את מציג הסרטים שלו, מה שגורם גם לקבצים של בניסטר להיפגע.
פלצ'ר ושותפו פורצים לדירתו של הקמן אך לא מוצאים דבר.
הקמן מדווח לרעייתו של בניסטר שקרתה תאונה והקבצים אבדו, היא מעמידה פנים שהיא מאוכזבת אך למעשה היא שמחה שסודותיו של בעלה נשארו שמורים.
הקמן עולה לקברו של לואי ושם מוצאים אותו פלצ'ר ושותפו. לאחר מרדף פלצ'ר מהסס ונוטה לתת לו ללכת אך אז שותפו הורג את הקמן.
בסצנה האחרונה פלצ'ר מתחיל לצפות בהסרטה של חייו של הקמן.
תאוריית ההתקבלות
תאוריית ההתקבלות היא אסכולה מרכזית בחקר התקשורת, ובהרחבה במדעי החברה שהתפתחה בארצות הברית במהלך שנות ה-70 בהשפעת תאוריות של חקר קהלים. הנחת היסוד של תאוריית ההתקבלות היא שקהלים שונים מפרשים את אותו הטקסט באופן שונה. בין הראשונים שתרמו לפיתוח תאוריה זו היה מדען אמריקאי סטיוארט הול שלצד תאוריה זו פיתח גם מודל הצפנה/פענוח. מחקרים שפורסמו בתקופה זו שונים ממחקרים קודמים בחקר התקשורת, הבוחנים את המסרים המקודדים בטקסט עצמו או ממחקרים מאוחרים יותר הבוחנים את השימושים והסיפוקים הנעשים בטקסט. תאוריית ההתקבלות עשתה מהפכה בפרשנות המודרנית. אחרי פרסום דעותיהם של וולפגנג איזר והנס רוברט יאוס, הפסיקו להתרכז בפרשנות ובביקורת והחלו להתייחס לבדיקת החברה עצמה והדרך בה היא מקבלת ומושפעת מהדברים.
דוגמאות למחקרי התקבלות.
לדוגמה, במחקר אתנוגרפיה מקובל לבדוק כיצד טקסטים משפיעים על קהלים ומעצבים את אמונתם והתנהגותם. ג׳ון פיסק הדגים במחקרו כיצד נערות משתמשות במדונה כמשאב של השראה למחווה של עצמאות, ביטוי עצמי ומרד אופנה. יש מיקוד השפעות של טקסטים ואופן בו קהלים משתמשים בטקסטים. לדעת החוקרים המצדדים באסכולה, שילוב של מחקר כמותי ואיכותני עם מחקרי התקבלות עדכניים תורם רבות להבנת היחסים בין קהלים לבין טקסטים תרבותיים.