חודש מאי 1941 עמד בסימן חידושן של המתקפות האוויריות באזור. הפצצה שארכה שבעה לילות זרעה חורבן בעיר ליברפול. הפצצה הראשונה נחתה בשעה 22:15 ב-1 במאי ברובע סיקומב שבעיר וולאסי הסמוכה. שיאה של ההפצצה התרחש בשבוע הראשון של מאי. במתקפה השתתפו 681 מפציצים של הלופטוואפה והוטלו 2,315 פצצות כבדות ו-119 פצצות תבערה. הפשיטות גרמו להשבתתם של 69 מתוך 144 המעגנים שבנמל העיר, למותם של 1,154 איש, לפציעתם של 1,741 והותירו רבים נוספים חסרי בית.
קתדרלת ליברפול, שהייתה אז בשלבי בנייה אחרונים, נפגעה מפצצה כבדה שחוררה את הגג של הטרנספט הדרום-מזרחי לפני שהיא הוסטה על ידי חומת לבנים פנימית והתפוצצה תוך כדי שהיא מנפצת חלונות זכוכית רבים. פצצה נוספת נחתה על המדרגות הקדמיות מבלי שהיא התפוצצה, אך פצצות תבערה הרסו את החצר של הקבלן בקצה המערבי של הקתדרלה.
על הקתדרלה.
קתדרלת ליברפול תופסת שטח של כ-9600 מטר רבוע ובנויה בעיקר מאבן חול שנחצבה מוולטון, פרבר של העיר ליברפול. מגדל הפעמונים של הקתדרלה הוא אחד הגדולים והגבוהים, ומתנשא לגובה של כ-100 מטרים. הוא מכיל בתוכו את סט הפעמונים הכבד ביותר (31 טון) בגובה הרב ביותר (בגובה 66 מטר). אחד מחלונות הויטראז' של הקתדרלה מראה את האמנים שתכננו ובנו אותו - ביניהם סקוט ובודלי, יושבים ביחד.
הכניסה לקתדרלה היא חופשית, אך מציעים לתת תרומה בסך 3 לירה שטרלינג. היא פתוחה בכל יום במשך כל השנה מ-8 בבוקר עד 6 בערב, וכל יום ראשון נערכת תפילה.
בכל קיץ, מארחת קתדרלת ליברפול את פסטיבל שייקספיר של ליברפול - פסטיבל תיאטרון עירוני.
כינוס Liverpool St. Andrew's של הקהילה של הכנסייה של סקוטלנד משתמש בחדרים המערבים של הקתדרלה לתפילות בימי ראשון. עד ה-80 המוקדמות של המאה ה-20, הקהילה התפללה בכנסיית סיינט אנדרו (ליברפול) ברחוב רודני. הכנסייה הנ"ל נבנתה ב-1823 בידי האדריכל ג'ון פוסטר הצעיר.
פעמוני הקתדרלה.
בגובה 66 מטר מעל הקרקע, הפעמונים של קתדרלת ליברפול הם סט הפעמונים הכבד והגבוה ביותר בעולם. הסט מכיל 13 פעמונים, שנקראים "פעמוני בארטלט" על שם תומאס בארטלט (יליד ליברפול שתרם כסף רב לקתדרלה). הם שוקלים ביחד כ-16.5 טון ומקובצים במעגל סביב פעמון בס כבד במשקל 14.5 טון. הפעמונים הם בגדלים שונים ונעים מפעמון טרבל של 9 cwt עד לפעמון טנור ששוקל 82 cwt (מעל 4 טון). הפעמון ה-13 הוא פעמון נוסף לסט הראשי, ומטרתו לאפשר צלצול באוקטבה הנכונה במפתח קל יותר. כל 13 הפעמונים נוצקו בידי Mears &amp; Stainbank מ-Whitechapel Bell Foundry בלונדון. האותיות הראשונות בחריטות על גבי הפעמונים יוצרות את השם Thomas Bartlett.
פעמון הבאס, הנקרא "ג'ורג' הגדול", נוצק בידי חברת ג'ון טיילור מלאופבורו, במשקל 14 טון והוא שני רק לפעמון "פול הגדול" בקתדרלת סנט פול בלונדון. הפעמון נקרא על שם ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
העוגב.
העוגב נבנה בידי חברת Henry Willis &amp; Sons והוא הגדול ביותר בבריטניה. העוגב בעל שתי קונסולות בנות 5 מקלדות, ובעל 10,268 צינורות וכן טרומפוט מיליטיה ().
ישנו רסיטל שנתי בימי שבת הסמוכים ל-18 באוקטובר, תאריך חניכת העוגב.
אמנים ופסלים.
ב-1931 ביקש האדריכל גילס גילברט סקוט מהפסל אדוארד קרטר פרסטון ליצור עבורה סדרת פסלים עבור הקתדרלה. מיזם הפיסול היה מיזם ענק ותובעני, ולקח כ-30 שנה. המיזם כלל 50 פסלים, 10 מצבות זיכרון ומספר תגליפים באבן. פרסטון היה גלף אבנים מעולה, ובפרט היה מומחה בגילוף אותיות וכתובות. את הכתובות בקתדרלה גילף פרסטון ביחד עם דין דוולי.
ב-2003 הזמינה הקתדרלה מהאמן דון מקינלי מליברפול (מקינלי הכיר את פרסטון) לפסל פסל של ישו התינוק כדי ללוות פסל מדונה מאת ג'ובאני דלה רוביה הנמצא בקפלת הגבירה.
ממדים ומידות.
לפי האתר הרשמי של הקתדרלה, ממדיה הם:
יום זכויות האדם
יום זכויות האדם מצוין ברחבי העולם ב-10 בדצמבר מדי שנה מאז 1950.
רקע.
ב-10 בדצמבר 1948 נחתמה באספה הכללית של האו"ם ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה, שנוסחה על רקע הזוועות של מלחמת העולם השנייה, מנסחת את עקרונות היסוד של זכויות האדם בעולם ומהווה תשתית לחוקות של מדינות רבות, ובסיס חשוב במשפט הבינלאומי. יום זכויות האדם הבינלאומי צוין לראשונה ב-1950, נוכח החתימה על ההכרזה מצד מירב המדינות החברות בארגון.
מטרה.
מטרת היום היא להזכיר ולהנציח את הכרזת זכויות האדם, ולהעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה לזכויות היסוד הטבעיות שיש לכל אדם ואדם מרגע לידתו ועד מותו, ובהן: הזכות לחיים ולביטחון, לחירות, לשוויון, לכבוד, לרמת חיים נאותה, לחינוך ולעבודה.
ציון יום זכויות האדם ברחבי העולם.
ארגונים רבים ברחבי העולם הפועלים למען זכויות אדם יוזמים אירועים מיוחדים לציון יום זה. באוסלו, מוענק פרס נובל לשלום ביום זה.
בשנת 1983 תקופת השלטון הצבאי בארגנטינה קרס, והנשיא הנבחר ראול אלפונסין בחר את יום זכויות האדם כיום השבעתו, כסימן לעידן חדש ודמוקרטי במדינה, לאחר שנים רבות של דיכוי. מאז, נשיאי ארגנטינה מושבעים בתאריך זה.
בשנת 2007 עמד יום זה בסימן הזכות לבריאות, ובשנת 2008 בסימן מלאת 60 שנה להכרזה האוניברסלית. בשנים 2009–2010 "קץ לאפליה" היה הנושא המרכזי ליום זכויות האדם. בשנה זו נקראו קולות בעד זכויות להט"ב. בשנת 2014 נקבע הסלוגן "זכויות אדם 365" ובשנת 2015 "הזכויות שלנו, החירויות שלנו, תמיד".
ציון יום זכויות האדם בישראל.
בישראל מצוין מדי שנה יום זכויות האדם במערכת החינוך, ובין היתר מפרסם משרד החינוך מדי שנה, בשיתוף עם האגודה לזכויות האזרח, כרזה המתמקדת באחת מזכויות האדם המוכרות. כמו כן, מקיימת האגודה לזכויות האזרח בכל שנה שורת אירועים לציון היום, ובהם יום עיון בכנסת.
בשנים 2009–2012 נערך ביום זה מצעד זכויות האדם בתל אביב, אותו ארגנה האגודה לזכויות האזרח, בהשתתפות ארגונים רבים של החברה האזרחית.
יום זכויות אדם
שמורת סרברנה
שמורת סרברנה (בולגרית Природен резерват Сребърна) היא שמורת טבע בשטח של כ-9,000 דונם בצפון-מזרח בולגריה, בשטח מחוז סיליסטרה, כ-19 ק"מ ממערב לעיר סיליסטרה. השמורה ממוקמת סביב אגם קטן של מים מתוקים, כקילומטר בודד מדרום לנהר הדנובה, והיא שוכנת במישור ההצפה שלו. המקום הוכרז כאזור מוגן בשנת 1942 לאחר שהושב יחד עם דרום דוברוג'ה לשליטת בולגריה ב-1940. ב-20 בספטמבר 1948 זכה המקום במעמד של שמורת טבע, וב-1977 הוכר כשמורה ביוספרית. ב-1983 העניק ארגון אונסק"ו לשמורה מעמד של אתר מורשת עולמית.
קיימות מספר גרסאות למקור שמם של האגם והשמורה. לפי הראשונה, "סרבריסט" היה שמו של שליט מקומי אשר מצא את מותו במקום סמוך. לפי גרסה אחרת טבעה באגם סירה עמוסה בכסף ובבולגרית "סרברו" (Сребро) הוא "כסף"; ולפי הגרסה השלישית, וככל הנראה הסבירה ביותר, ניתן השם לאגם על שם נצנוץ מימיו בלילות ירח מלא.
השמורה שוכנת בגובה של 10-13 מטר מעל פני הים. עומקו של האגם שבמרכזה נע בין מטר לשלושה מטרים וסביבו משתרעות ביצות. שטחו של האגם הוא כ-6,200 דונם, מהם 1,200 דונם של מים פתוחים ו-4,000 דונם המכוסים בצמחייה סבוכה של קנה מצוי. האגם היה מחובר אל נהר הדנובה עד שנת 1949, מועד בו נותק ממנו. הניתוק מנע הצפות שנתיות, אך המצב הושב לקדמותו ב-1978. הקמת סכר על הדנובה הביאה להתייבשותו ההדרגתית של האגם, ובין השנים 1992 ל-2003 הוא נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון. סמוך לחופו הדרום-מערבי של האגם שוכן כפר קטן ובו כ-3,000 תושבים.
בשמורה גדלים 139 מיני צמחים, והיא מתאפיינת בצמחייה עשירה של קנה מצוי המכסה כמחצית משטחה. עוד גדלים במקום נימפאה לבנה ומספר צמחי ביצות נדירים. אולם עיקר פרסומה של השמורה הוא בכך שהיא משמשת כאזור קינון ל-99 מיני עופות וכתחנה בנתיבם של כשמונים מיני ציפורים נודדות. על העופות במקום נמנים השקנאי המסולסל, העיטם לבן-הזנב, המגלן החום, הכפן האירופי, הלבנית הגדולה, הקורמורן הגמדי, האווז האפור ומספר מיני ברווזים. בנוסף חיים בשמורה 39 מיני יונקים, 21 מיני זוחלים ועשרה מיני דגים.
קיניאוד הראשון, מלך הפיקטים
קיניאוד הראשון או קיניאוד בן אואורויד (באנגלית: Ciniod I; מת ב-775) היה מלך הפיקטים במשך שמונה שנים, משנת 763 ועד מותו.
על פי מקורות אירים היה פראדאך (באירית עתיקה: Feredaig), מלך דאל ריאטה, אביו של קיניאוד, שהודח בשנת 736.
שלטונו של קיניאוד החל בעקבות קרב שנערך בפורטריו, בו תקף קיניאד את חייליו של אאד פינד, שליט דל ריאה. על פי "דברי ימי אלסטר" אירוע זה התרחש בשנת 768.
לדברי סימון מדורהאם, בשנת 774 נתן קיניאוד מקלט בחצרו לאלהרד מנורת'מבריה שנאלץ להימלט לאחר שהודח מממלכתו.
על פי "דברי ימי הפיקטים" קיניאוד מת בשנת 775. בהיעדר בנים מלך אחריו אחיו, אלפין השני. לקיניאוד הייתה בת אחת - איתני, אשר מתה בשנת 778 (על פי "דברי ימי אלסטר").
קיניאוך
ברטולומה דה לאס קסאס
ברטולומה דה לאס קסאס (בספרדית: Bartolomé de las Casas; 24 באוגוסט 1484 - 17 ביולי 1566) היה כומר ספרדי מהמסדר הדומיניקני, שפעל במושבות הספרדיות ביבשת אמריקה, והיה הבישוף הראשון של צ'יאפס. היה אחד מהראשונים באותה תקופה שדיבר על זכויות האדם של האינדיאנים.
חייו.