על פי פוירשטיין, בספרו "האדם כישות משתנה", שיטותיו פותחו על בסיס רעיוני, שהוא שכלול של תורתו של ז'אן פיאז'ה. פיאז'ה, שהיה מאבות הפסיכולוגיה הקוגניטיבית ההתפתחותית, ראה בהתפתחות החשיבה מרכיב מכריע בהתנהגותו ותפקודו של האדם. זאת בניגוד לפסיכואנליטיקאים, שראו בדחפים הייצריים כגורם המרכזי להתנהגות; ובניגוד לביהייביוריסטים, שדגלו בהתעלמות מכלי החשיבה האלה. פוירשטיין הוסיף לתאוריה, לצד כלי החשיבה בהם דן פיאז'ה, את כלי ההדרכה של החברה האנושית. הוא טען כי מרבית הידיעות וכלי החשיבה של האדם לא מוקנים לו בהתפתחות ביולוגית בלבד, אלא במסירה מכוונת - הוראה, ולכן שיטותיו נועדו לשפר את יכולת החשיבה על ידי שיפור ההוראה. לטענתו יכולים אנשים רבים, כולל אנשים עם מוגבלות קוגניטיבית, להגיע להישגים אינטלקטואליים גבוהים בהרבה מאלו שמרבית הפסיכולוגים ואנשי החינוך מצפים מהם, וזאת בעזרת הוראה נכונה.
שתי התאוריות המרכזיות שפיתחו פוירשטיין ושותפיו הן תאוריית כושר ההשתנות הקוגניטיבית-מבנית (SCM) ותאוריית ההתנסות בלמידה המתווכת (MLE). התאוריות באות לידי ביטוי, בעיקר בעידוד הדרכת הורים ומורים לשיפור ההוראה המתווכת, בשיטת האבחון הדינמי להערכת קלות הקניית השינוי באדם, בתוכנית ההעשרה האינסטרומנטלית (FIE) ובהדרכה בעיצוב סביבות המאפשרות שינוי. כל השיטות נגזרות מהעיקרון המרכזי, המדגיש את אפשרות ההשתנות של האדם, בכל גיל ומצב מנטלי, בתגובה למצב או גירוי חדש הדורש שינוי כזה וללא תלות למה שהביא אותם למצבם הנוכחי.
יסודות אחדים בשיטותיו הם:
מכון המחקר.
במכון שהקים ב-1965 ונקרא החל מ-1992 בשם "מרכז פוירשטיין לקידום כושר הלמידה", פותחו על ידו שיטות התערבות בחינוך. השיטות מיועדות לחינוך מיוחד כמו גם לשיפור החינוך לאוכלוסייה הכללית במסגרת החינוך הפורמלי ובמסגרות אחרות. שיטתו מיושמת, למשל, בקורסים להוראת אסטרטגיות למידה לסטודנטים ובמיזם "אמיר" בצה"ל. בבתי ספר של המנהל לחינוך התיישבותי, גני ילדים ואף בתוכנית "פוירשטיין באקדמיה". כיום נקרא המכון "מכון פוירשטיין".
במכון פוירשטיין מועסקים כ-150 איש ובו יש מספר אגפים; אגף החינוך המפעיל תוכניות בבתי הספר בישראל, האגף הבינ"ל הפועל בשיתוף גופים רבים בעולם, והאגף הקליני ומטופלים בו ילדים ואנשים מחוננים ואנשים עם צרכים מיוחדים. בין השאר מטופלים במכון נכי תנועה וחישה, לקויי למידה, ים, נפגעי חבלה מוחית, בעלי לקות שכלית וקשישים. מטרתן העיקרית של כלל התוכניות, אשר נלמדות על ידי צוותים טיפוליים מרחבי העולם, היא בגישור על פערים קוגניטיביים. חוברות ההדרכה של המכון תורגמו לכעשרים שפות והודפסו גם בכתב ברייל.
פוירשטיין עמד בראש המכון מאז הקמתו ועד פטירתו בשנת 2014, מאז עומד בראש המכון בנו, הרב דר' רפי פוירשטיין.
משפחתו.
פוירשטיין היה נשוי לברטה לבית גוגנהיים, נינת אברהם ארלנגר, אותה הכיר בשהותו בשווייץ. היא נפטרה ב-2006. הוא אב לארבעה ילדים:
אנקונה (נפה)
נפת אנקונה (באיטלקית: Provincia di Ancona) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,940 קמ"ר, ובשנת 2006 התגוררו בה 465,906 נפש. בירתה של הנפה בעיר אנקונה.
הנפה גובלת בנפת פזארו אה אורבינו במחוז מארקה בצפון-מערב, בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בדרום, בפרוג'ה במחוז אומבריה במערב ובים האדריאטי במזרח.
תאודוטוס הביזנטיני
תאודוטוס מביזנטיון, שהיה ידוע גם בכינוי "תאודוטוס הבורסקאי" ו"תאודוטוס הסנדלר", היה כותב נוצרי מוקדם, במחצית השנייה של המאה השנייה.
תאודוטוס טען בכתביו שישו אומנם נולד לאם בתולה, אולם רק במועד מאוחר יותר חדר בו הלוגוס. כלומר, רק כאשר הוא נמשח ברוח הקודש בעת הטבלתו, הטבלה זו היא שהפכה אותו לאלוהי. לדעתו, בזמן לידתו ישו היה אדם, בשר ודם ולא אל, ורק לאחר שביצע את ציוויו למופת אימץ אותו האל להיות בנו. טיעוניו נדחו על ידי הכנסייה הנוצרית.
דברי תאודוטוס היוו בסיס לפיתוח הזרם הנוצרי אדופטיוניזם (הקרוי גם מונרכיאניזם דינמי) זרם שהוכרז ככפירה על ידי האפיפיור ויקטור הראשון, שגם נידה את תאודוטוס מהכנסייה הנוצרית.
פוטודיודה
פוטודיודה היא דיודה המשמשת כגלאי אור, המסוגלת להפוך אור למתח או לזרם חשמלי.
כאשר הדיודה מחוברת במעגל בממתח אחורי, תחת השפעת אור היוצר בה אפשרות של העברת זרם, היא מהווה התקן לגילוי האור ולמדידת עוצמתו. פוטודיודה דומה לדיודה ממוליך למחצה עם תוספת המאפשרת לגלות אור, על סגול וקרני רנטגן עם חשיפתה לקרינה או על ידי ממשק חלוני המאפשר לחברה לסיב אופטי.
יישומים.
פוטודיודה היא רכיב בסיסי וחשוב בהתקנים ומערכות אלקטרוניות רבות. היא אבן בניין בתקשורת אופטית, במוצרים לאחסון אופטי, במחקר פיזיקלי ובמערכות אנרגיה סולריות.
ישנם כמה סוגי פוטו-דיודה:
העיבור ללא חטא
העיבור ללא חטא (לטינית Immaculata Conceptio) הוא דוֹגמה נוצרית-קתולית, ומתייחס לעיבורה של מרים ברחם אמה, חנה, וזאת כשהיא נקייה מהחטא הקדמון.
מושג זה שונה מהמושג לידת הבתולין, המתייחס ללידת ישו, שהוא אלוהים וקדם לכל דבר, לאחר שהתאנש (לא התעבר) ברחמה של הבתולה באמצעות רוח הקודש.
ב-8 בדצמבר מדי שנה מציינים הקתולים את חג העיבור ללא חטא של מרים. החג נקבע לראשונה על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי ב-1476, אך זו לא הייתה דוֹגמה מחייבת שהפכה את מפיריה למינים. ב-1854 קבע האפיפיור פיוס התשיעי את ההתעברות ללא חטא כדוֹגמה מחייבת. במספר ארצות, כדוגמת אוסטריה, שווייץ, ספרד, איטליה, פורטוגל, ואמריקה הצפונית והדרומית יום זה הוא יום חופשה.
חלסטים
חלסטים (ברוסית: Хлысты) היו בני כת שפרשו מהנצרות האורתודוקסית באימפריה הרוסית ופעלו בין המאה ה-17 לתחילת או מחצית המאה ה-20.
החלסטים (קראו לעצמם גם בני האלוהים או אנשי האלוהים) התפרסמו במנהג הסיגוף העצמי באמצעות שבטים וחבלים. מייסד הזרם היה עריק מצבא הצאר בשם דנילה פיליפוביץ' (Данила Филиппович) מקוסטרומה, שהגדיר עצמו כ"האל שחזר פעם שנייה".
הוא שלל את ספרי הקודש והערצת הקדושים חוץ מאשר את פולחן מריה יולדת האל (תיאוטוקוס).
לשם הכת יש מספר פירושים אפשריים, ייתכן שהשם הגיע מהמילה הרוסית לשוט ( "хлестать") על שם הסיגוף העצמי של בני הכת וייתכן שזה שיבוש מכוון של המילה כריסטו (ישו).
דנילה פיליפוביץ' הכריז ש"ילד" את איבן סוסלוב, ה"ישו" שלו, ועוד 12 שליחים. הנשים של הכת נקראו "יולדות אל" (Богородица). לחסידי הכת יכלו להיות מספר רעיות "רוחניות" ו"אחיות" בוגורודיצות. הכת הוצאה מחוץ לחוק על ידי פיוטר הגדול.
החלסטים התארגנו בקבוצות הקרויות "ספינות" שכללו בין 20 ל-100 גברים.
למרות העובדה שהכת הוצאה מחוץ לחוק, ומספר התאים של חברי הקבוצה התמעט, נותרו בתחילת השלטון הסובייטי תאים פעילים במקומות הרחוקים יחסית ממרכז השלטון ובהם טמבוב, סמרה, אורנבורג, צפון הקווקז ואף באוקראינה.
האמונה והריטואל.
החלסטים דגלו בצמחונות, פרישות וסיגוף באמצעות שבטים וחבלים במטרה לחקות את מה שעבר על ישו בדרכו אל הצליבה. היה להם ריטואל הקרוי ראדנייה (радения) שהוביל אותם לאקסטזה ולעיתים הסתיים באורגיה.
על פי אמונת החלסטים בין השמיים ובין הארץ יש תנועה ותקשורת מתמדת. הכוחות בשמיים הם:
ישו נחשב למכובד מכולם, כי הוא יכול ללבוש דמות בשר ודם בכל זמן ובכל מצב ויכול לבחור לו כל גוף שהוא חפץ בו.
לחלסטים יש נוסח חדש של לוחות הברית ואלה המצוות:
את המצוות האלה "חשף" איבן סוסלוב והן מחליפות את עיקרי אמונת הכנסייה הנוצרית.
פזארו אה אורבינו (נפה)
נפת פזארו אה אורבינו (באיטלקית: Provincia di Pesaro e Urbino) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,892 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 351,216 נפש. בירתה של הנפה בעיר פזארו.
הנפה גובלת בנפת רימיני ובנפת פורלי-צ'זנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת אנקונה במחוז מארקה בדרום-מערב, בפרוג'ה במחוז אומבריה בדרום, בנפת ארצו במחוז טוסקנה בדרום ובים האדריאטי במזרח.
הנפה כוללת 59 קומונות, אחרי שבשנת 2016 חלק מהשטח הועבר לנפה שכנה.
ממסר
מִמסר או מגען הוא התקן המכיל מפסק וסליל. כאשר זורם זרם בסליל, הסליל יוצר שדה מגנטי, הגורם לתנועה המועברת למפסק, והמפסק עובר ממצב למצב בהתאם לסוג הממסר. בין חיבורי הסליל לחיבורי המפסק מתקיימת .
ראו גם.
ממסר מצב מוצק (Solid State Relay) - הוא למעשה מבודד אופטי, לרוב בעל יציאת TRIAC או FET דו כיווני, והשימוש במושג ממסר נובע רק מהדמיון בתפקוד.
פרמו (נפה)
נפת פרמו (באיטלקית: Provincia di Fermo) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 784.22 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 166,218 נפש. בירתה של הנפה בעיר פרמו.
הנפה גובלת בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בצפון, בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בדרום ובים האדריאטי במזרח.
ארגון פשע
יוטא סובסקריפטום
יוטא סובסקריפטום (בלטינית Iota subscriptum, ביוונית ) באורתוגרפיה הפוליטונית של השפה היוונית היא צורת כתיבה של האות יוטא כקו אנכי קצר מתחת לתנועה. יוטא זו שימשה ב"דיפתונגים ארוכים" ביוונית עתיקה, כלומר בדיפתונגים שהתנועה הראשונה בהם ארוכה: , ו-.
לפני הנהגת הרפורמות של אֶוּקְלֵיידֶס והוספת האותיות Ω ו- Η לאלפבית היווני-אטי (403-402 לפנה"ס), לא הייתה כל דרך להבחין בין תנועות ארוכות לקצרות ביוונית אטית. הדיפתונגים של היוונית הקלאסית ΑΙ ΕΙ ΟΙ היו מורכבים מתנועה ומן האות יוטא, בין אם התנועה הייתה ארוכה ובין אם קצרה.