מכיוון שהספר חסר בתחילתו אין לדעת כיצד קרא המחבר לספרו. ברשימת כתבי היד בספריית אופנהיימר, בה הוחזק כתב היד, נקרא הספר "יחוסי תנאים ואמוראים", ורוב הספר פורסם בשם זה. ערכי האות י' יצאו לאור בידי מהדיר אחר, תחת השם "ערכי תנאים ואמוראים". יש אומרים כי השם הנכון הוא "סדר תנאים ואמוראים", מאחר שהמחבר מכנה את עצמו פעמים רבות "הסודר", אך אין לבלבלו עם החיבור המכונה כיום סדר תנאים ואמוראים.
בכל ערך אסף המחבר את מאמריו של החכם נשוא הערך ודן בתולדותיו. פעמים רבות הוא נכנס למשא ומתן הלכתי נרחב על הסוגיה בה מופיע שמו של החכם, ויש בדבריו שפע של פירושים מקוריים, כמו גם גרסאות שאינן ידועות ממקורות אחרים.
מהדורותיו.
בשנת תרל"ד (1874) פרסם הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ, מחבר דקדוקי סופרים, את האות ב', על ידי חברת מקיצי נרדמים.
אותיות ג-ז פורסמו ב'סיני', שנה ב' תרח"ץ ואילך. לאחר מכן יצאו לאור האותיות ב-ז כספר, על ידי הרב יהודה לייב מימון (ירושלים תש"ב), ושוב לאחר פטירתו, עד האות ט (ירושלים תשכ"ג). אות י' יצאה לאור על ידי הרב משה יהודה בלוי בשני כרכים (ניו יורק תשנ"ד) בשם "ערכי תנאים ואמוראים". אות כ' עדיין לא פורסמה.
מכון אופק הודיע בעבר על הוצאת מהדורה מחודשת של הספר בארבעה כרכים, כולל מקורות וביאורים, אך נכון לשנת 2020, היא טרם יצאה לאור.
יהודה בן קלונימוס משפיירא
רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא (ריב"ק) היה מבעלי התוספות באשכנז במחצית השנייה של המאה ה-12.
רבי יהודה היה בן לרבי קלונימוס בן רבי מאיר ממשפחת קלונימוס, שהיגרה מאיטליה לאשכנז במאה ה-10 ונטלה חלק פעיל בהקמת מרכז התורה באשכנז במשך מאות בשנים.
רבותיו היו: דודו, רבי אברהם בן שמואל (אחיו של רבי יהודה החסיד), רבי אפרים מרגנשבורג, וכנראה גם רבי שמריה בן רבי מרדכי. מתלמידיו: רבי אלעזר מוורמייזא, בעל ספר "הרוקח" ורבי שמחה משפיירא.
יהודה לייב מימון יחס לו את חיבור הספר יחוסי תנאים ואמוראים. הוא חיבר גם את "ספר האגרון", כעין מילון לריאליה תלמודית, ובו שמות צמחים, בעלי חיים וכדומה, המוזכרים בתלמוד. וחיבר גם ספר על נוסח הברכות, ספרים זו לא שרדו. כמו כן כתב תוספות לכמה מסכתות, ופסקים בהלכות ברכות.
ערכי תנאים ואמוראים
רבי חנינא בן אנטיגנוס
רבי חנינא בן אנטיגנוס (או חנניה בן אנטגנס) היה תנא בן המאה הראשונה או השנייה לספירה, שחי בסמוך לחורבן בית המקדש השני. רבי חנינא היה כהן, ולאחר חורבן המקדש הרבה להעיד על פרטים שונים שהיו בו. נודע כמקפיד על דיני טומאה וטהרה, וכמו כן התמחה בבדיקת בעלי חיים ממום. ידוע שהיה לו בן, אף הוא חכם ובקי בטומאה וטהרה.
זמנו.
הרמב"ם מונה אותו בין חכמי הדור הראשון לתנאים. כך משתמע מעדויותיו על בית המקדש (ראו להלן), ומעדותו על מנהגם של שני חנוונים בירושלים; אולם ממקורות אחרים נראה שחי בדור מאוחר יותר: הוא מוזכר כחולק בהלכה עם רבי מאיר, אם כי, לא מוזכר ששוחח עמו, וכן הוא מוסר בשם רבי אלעזר חסמא, תלמידו של רבי יהושע. על פי מקורות אלו, יש שרצו לאחר את זמנו לדור השלישי לתנאים, והסבירו שייתכן וראה את בית המקדש בילדותו.
הנהגותיו.
על הקפדתו בדיני טומאה וטהרה מסופר: פעם התלבטו רבי יהודה ורבי יוסי בהלכה מסוימת בדיני טהרה, ושלחו זוג תלמידי חכמים לבנו של רבי חנינא על מנת לשאלו. הם מצאו אותו כשהוא נושא מזון טהור, וכשהפסיק ממעשיו כדי לעיין בשאלתם הפקיד את המזון בידי תלמידיו, ולא סמך על זוג התלמידים שבא לשאול שגם הם טהורים. כששבו השואלים אל רבי יהודה ורבי יוסי וסיפרו על כך הגיב רבי יהודה בכעס: "אביו של זה ביזה תלמידי חכמים, אף הוא מבזה תלמידי חכמים!", כלומר, שבנו של רבי חנינא נהג כך בעקבות אביו. רבי יוסי הפיס את דעתו באומרו: "כבוד זקן יהא מונח במקומו, אלא מיום שחרב בית המקדש נהגו כהנים סילסול בעצמן שאין מוסרין את הטהרות לכל אדם".
ש&quot;ג (שוטר גדודי)
מלכה האס
מלכה האס (1920 – 16 בנובמבר 2021) הייתה מחנכת ישראלית וחוקרת התפתחות הילד. בין השאר פיתחה את "חצר הגרוטאות".
ביוגרפיה.
נולדה ב-1920 בברלין בירת גרמניה בשם הילדֶה שטייניץ. משפחתה הייתה יהודית מסורתית, אך לא הקפידה על קיום מצוות. בילדותה למדה מלבד גרמנית גם עברית. כרבים מבני גילה ומעמדה באותן שנים, נהנתה האס מילדות עשירה בחוגים, ספרות עשירה וטיולים בטבע, עד עליית הנאצים לשלטון ב-1933, אז החלה רדיפת יהודי גרמניה הנאצית והשואה. ב-1935, ארבע שנים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגיל 15, עלתה לארץ ישראל המנדטורית בהשפעת מדריך בתנועת הנוער בני עקיבא, שבה הייתה חברה. האס סיפרה כי בעוזבה את ברלין זרקה מחלון הרכבת את הכריך הלא-כשר שהיה לה, ומאז הקפידה לשמור על כשרות. הוריה, שנשארו בברלין, הצליחו להגיע לניו יורק ב-1941.
האס הגיעה לירושלים, ולמדה בבית צעירות מזרחי. אחת ממורותיה במוסד החינוכי הייתה המחנכת ופרשנית המקרא נחמה ליבוביץ', אותה החשיבה האס כדמות לחיקוי ולהערצה. לאחר כשנתיים בירושלים, הצטרפה לקבוצת צעירים שהתכוונו להקים יישוב חדש ועבדו בינתיים בפרדסי חדרה. ב-1939, בתחילת ימי חומה ומגדל, הקימו חברי הקבוצה את קיבוץ שדה אליהו בעמק בית שאן. תקופה מסוימת עבדה במטבח הקיבוץ, ובהמשך למדה כשנה במחזור השני של סמינר הקיבוצים. מוריה בסמינר היו מרדכי סגל, יהושע מרגולין והיינריך מנדלסון.
קריירה מקצועית.
ב-1942, הקימה האס את גן הילדים הראשון בשדה אליהו. בעצתה הופסקה הלינה המשותפת בקיבוץ כבר בשנות ה-40 – צעד לא מקובל בתנועה הקיבוצית באותם ימים. במקביל לעבודתה המעשית בחינוך המשיכה ללמוד ולחקור באופן עצמאי את נושא התפתחות הילד, בעקבות תורתו של ז'אן פיאז'ה, תוך שימת דגש על ביטויה ביצירה ובאמנות.
משנת 1961 לימדה האס בסמינר הקיבוצים, בסמינר אורנים ובמקומות נוספים, ופרסמה מאמרים וספרים בנושא. גם לאחר שהפסיקה לעבוד כגננת, שמרה על קשר עם הגן, והקימה בקיבוצה את "ביתן הציור", בו ניתנה הזדמנות לילדי בית הספר היסודי ליצור ולהתבטא באמנות. הכיתה ההיסטורית שבה לימדה מלכה האס באורנים שכנה בבית 42 והועברה ברבות הימים לבית 10.
משנתה החינוכית.
שיטתה החינוכית בנויה על שני עקרונות מרכזיים: ההתפתחות הילד עוברת דרך התנסות מעשית, והצורך של הילדים במגע עם החומר הממשי, עם הדברים "האמיתיים". אחד המושגים אותו טבעה הוא "חצר הגרוטאות". מיחזור גרוטאות מאפשר לילדים לפתח אישיות עצמאית בעזרת יצירה ועבודה עצמאיות, תוך הפעלת יכולותיהם ודמיונם באופן חופשי, המתלווים לליווי ולהכוונה של מבוגרים.
ב-1977, נסעה האס להשתלמות בת חצי שנה בבוסטון. אחיה, פרופ' קארל שטייניץ, שלימד אדריכלות נוף באוניברסיטת הרווארד, סייע לה בגישה לספריות והכיר בינה לבין כמה מהמובילים בחקר ציורי ילדים. היא הוזמנה להרצות לסטודנטים ולימדה אותם בין השאר ליצור בצבעי ידיים. במהלך שהותה יצרה קשרים עם מספר חוקרים, ששמרו איתה על קשר גם לאחר שובה ארצה, ביקרו אותה פעמים אחדות ונעזרו במחקריהם בחצר הגרוטאות, בביתן הציור ובאוסף ציורי הילדים שלה.
כתביה שימשו במשך השנים, חומר הדרכה לגננות ולמורות לגיל הרך. גנים ומעונות רבים ברחבי הארץ פועלים על פי העקרונות שהתוותה. ב-1984, יצא ספרה "ילדי הגן והחצר" המתאר את תפיסתה. ב-2008, יצא ספרה המסכם את גישתה החינוכית, "אמא תראי, זה אמיתי - חצר הגרוטאות כמשל לחינוך בילדות המוקדמת". בפתח הספר כתבה האס כי "הוא נסמך על שישים וחמש שנות עבודה וחקירה בתחום החינוך בילדות המוקדמת".
בתשובה לשאלה מה הפך אותה מהילדה שנולדה בברלין למי שהיא היום ענתה, "יכולת הסקרנות הבלתי נלאית, חיפוש המשמעות בכל דבר והיכולת לעשות מכל דבר משמעותי עבורך אינטגרציה באישיות בתוך קהילה, המעודדת את כל זאת".
ספריה.
לאורך שנות עבודתה בהכשרת גננות הוציאה מלכה האס חוברות הדרכה רבות בנושא התפתחות אמנות הילד ובתחום הגשת חומרי אמנות לילדים בגילאים שונים. בנוסף לכך, הוציאה כמה וכמה ספרים, בהם:
חיים אישיים.
האס הייתה נשואה לקלוֹני האס, שאותו הכירה עוד מברלין, והתאלמנה ממנו ב-2018. היא הייתה אם לשלושה ילדים, שהבכור בהם הוא פרופ' אלישע האס.
נפטרה ב-16 בנובמבר 2021, והובאה למנוחות בבית העלמין שבקיבוצה שדה אליהו.
לב אוהב
לב אוהב (באנגלית: Untamed Heart) הוא סרט דרמה קומית-רומנטית, בבימויו של טוני ביל ובכיכובם של מריסה טומיי וכריסטיאן סלייטר, שיצא לאקרנים ב-1993. הסרט מספר את סיפורה של מלצרית צעירה, שנעזבת בכל פעם מחדש על ידי חבריה וניצלת מאונס על ידי אחד מחבריה לעבודה, בחור שקט ומופנם שאינו מתקשר עם סביבתו ונוצר ביניהם קשר של אהבה. אף על פי שלא זכה בפרסים כלשהם, והביקורות לגביו היו מעורבות, הפך הסרט במרוצת השנים לסרט קאלט.
עלילה.
הסרט פותח בסצנת שחור לבן, המספרת בקצרה את סיפורו של יתום צעיר בשם אדם, המתגורר במרפאה של בית יתומים ומטופל שם על ידי נזירות. הנזירה הראשית מספרת לאדם אגדה על קוף בבון, שהרג את אביו של אדם בג'ונגל ולבסוף תרם את לבו כדי שיושתל במקום לבו החולה של אדם. בסוף הסצנה מאבד הילד אדם את הכרתו ולאחר שאם המנזר מובהלת אליו ולוקחת אותו למרפאה, הוא מתעורר ומעניק לה חיוך.
העלילה הראשית מספרת את סיפורה של קרוליין (מריסה טומיי), בחורה יפה ונחמדה, העובדת כמלצרית במשמרת לילה בדיינר, ביחד עם חברתה הטובה סינדי (רוזי פרז). חברהּ של קרוליין, סטיב, נפרד ממנה ברכבו, בעת שתכננו ללכת לצפות במשחק הוקי קרח. קרוליין הפגועה נשברת לרסיסים לאחר שזוהי עבורה הפרידה השלישית בפרק זמן קצר, כאשר בריטואל קבוע היא מתאהבת בבחור, אך ננטשת על ידו כעבור זמן.