סדרת האלבומים המצוינים שהקליט רולינס במהלך שנות ה-50 הפכה אותו לסקסופוניסט הטנור הדומיננטי ביותר בג'אז, לפחות עד עלייתו לתודעה של ג'ון קולטריין. לכן, החלטתו של רולינס לפרוש מקריירת המוזיקה שלו ב-1959 זעזעה את עולם הג'אז. שנתיים לאחר מכן, חזר לעסוק במוזיקה. במהלך שנות ה-60 נגינתו של רולינס הפכה חופשית הרבה יותר והוא הושפע מחידושים בג'אז, בעיקר אלו של קולטריין, בין השאר הוא הושפע מאורנט קולמן ואף הקליט עם הקורנטיסט שלו, דון צ'רי. רולינס היה דומיננטי בסצנה עד 1968, אז החליט לפרוש שוב.
כשחזר לנגן ב-1971 נטה לנגן ג'אז פופולרי יותר ואף רית'ם אנד בלוז, אלבומיו בתקופה זו נחשבים למוצלחים פחות מהקלטותיו המוקדמות יותר.
סאני רולינס ממשיך להקליט ולהופיע, כיום הוא מתמקד בסגנון הפוסט בופ.
בשנת 1981 יצא אלבומם המצליח של להקת האבנים המתגלגלות Tattoo You, שכלל שני שירים בהם התארח רולינס.
שארל גונו
שארל גונו (בצרפתית: Charles Gounod; 17 ביוני 1818 - 18 באוקטובר 1893) היה מלחין ומחבר אופרות צרפתי.
קורות חייו.
גונו נולד בפריז. את הקריירה המוזיקלית החל שארל גונו בקונסרבטואר של פריז, וב-1839 במסגרת למודיו זכה ב"פרס רומא" היוקרתי (בזכות הקנטאטאה "פרנאן"). בין מוריו בקונסרבטואר היה ז'אן פרנסואה לסואר.
לאחר שסיים את לימודיו החל לנגן בעוגב בכנסייה וחיבר במסגרת עיסוקו מוזיקה דתית. האופרה הראשונה שכתב ב-1851, "סאפו" - לבקשתה של הזמרת והדיווה פולין גארסיה-ויארדו, נכשלה כישלון חרוץ, אולם הוא לא התייאש והמשיך בכתיבת אופרות, עד שלאחר הרבה קשיים ושינויים זכתה "פאוסט" (על-פי היצירה הגדולה של גתה) להצלחה גדולה (הצגת הבכורה שלה הייתה במרץ 1859).
בסך הכול כתב גונו שלוש עשרה אופרות, מהן זכו להצלחה בעיקר "פאוסט" ו"רומיאו ויוליה", שהוצגה לראשונה ב-1867. בשנות חייו האחרונות התרכז גונו בכתיבת מוזיקה כנסייתית, והיצירה החשובה מתקופה זאת היא אווה מריה. זו נעימה שהליווי שלה הוא הפרלוד הראשון מתוך הפסנתר המושווה של יוהאן סבסטיאן באך. בסוף חייו זכה לכבוד רב, שימש מנצח ליצירותיו והשתתף ביסוד "האגודה המוזיקלית של אלברט הול" בלונדון.
גונו נפטר בפריז מדלקת קרום המוח; יצירתו האחרונה (בדומה למוצרט לפניו) הייתה "תפילת ההשכבה" והפכה לתפילת ההשכבה לו עצמו.
יצירתו.
האופרה המפורסמת שכתב גונו, "פאוסט", מבוססת על ספרו המפורסם של גתה, והיא מתארת את קורותיו של פילוסוף זקן המוכר את נשמתו לשטן כדי לחזור לימי נעוריו וכדי להתאהב שנית. בגרמנית נקראת אופרה זו "מרגריטה" כדי להבדילה מ"פאוסט" של גתה ככל האפשר שכן הגרמנים רואים באופרה זו פרודיה עלובה ליצירת הענק של גתה. האופרה (לאחר השינויים שחלו בה בשנת 1859) כוללת אריות נהדרות וקטעי מקהלה מרשימים כמו "מקהלת החיילים" (אשר מקורה באופרה אחרת של שארל גונו - "איוון האיום") אך גם קטעים תזמורתיים כמו "כרוח חרישית".
מבין יצירותיו התזמורתיות של גונו:
מבין יצירותיו המקהלתיות של גונו:
ראמה התשיעי, מלך תאילנד
פומיפון אדוניאדט, ראמה התשיעי (בתאית: พระบาทสมเด็จพระปรมินทรมหาภูมิพลอดุลยเดช, מאז 1987 ידוע בתור המלך פומיפון הגדול; 5 בדצמבר 1927 – 13 באוקטובר 2016) היה מלך תאילנד והצאצא התשיעי לשושלת צ'אקרי. הוא הומלך ב-9 ביוני 1946 אך מלך בפועל רק מ-5 במאי 1950. תקופת כהונתו הרשמית נמשכה למעלה מ-70 שנה, ובכך הוא הפך במותו לאחד משליטי המדינה בעלי מספר שנות הוותק הגבוהים ביותר בעולם.
לימודיו.
פומיפון נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית. לאחר שלמד בבית ספר יסודי בבנגקוק, עבר עם שישה מבני משפחתו לשווייץ, שם למד ב-École Nouvelle de la Suisse Romande ולאחר מכן באוניברסיטת לוזאן שבה למד משפטים ומדע המדינה.
מלכותו.
לאחר מותו המסתורי (ספק רציחתו) של אחיו הבכור, אנאנדה מאהידון (ראמה השמיני, מלך תאילנד, Ananda-Mahidol על־פי הכתיב המסורתי הפאלי/הודי), הומלך פומיפון ב־9 ביוני 1946. אך לא מלך מיד, אלא השלים את לימודיו בעוד דודו, הנסיך רנגסיט, אחז בכתר למעשה עד להמלכה בפועל ב-5 במאי 1950. כמה ימים לאחר מכן הוא נשא את מום ראצ'וונסה סיריקיט קיטיאקון ולהם ארבעה ילדים.
בשנות שלטונו המוקדמות לא היה לפומיפון כוח פוליטי משמעותי, והוא אחז במשרה טקסית בלבד אל מול גורמי הכוח השונים שהתחלפו בתאילנד מאז המהפכה הצבאית ב־1932. עם זאת, נהנה המלך מתמיכת העם הרואה את המלך כאבי האומה, גם מבחינה דתית (למלוכה תוקף דתי בדומה למלוכה הבריטית) ותומך בגישתו המעשית לסיוע לעניי הכפר.
בשנת 1973 נקט פומיפון עמדה ברורה כאשר התבטא כנגד משטרו הצבאי של טאנום קיטיאצ'ון ובעד משטר דמוקרטי בתאילנד, ומאז התערב בפוליטיקה מספר פעמים ניכר, כולל נאום טלוויזיה ב-1992 בו התעקש על הדחתו של רמטכ"ל צבא תאילנד דאז, סוצ'ינדה קראפריון. פומיפון לא היסס גם לתמוך רשמית בהפיכה הצבאית שהביאה ב־2006 לסילוקו של ראש הממשלה, המיליארדר תאקסין שינאוואטרה. פומפיפון ניהל בהצלחה משא ומתן עם המנהיגים הצבאיים המתחלפים כדי להשיב את הדמוקרטיה לממלכה, אך לבסוף העביר את המושכות לצבא בשנת 2014.
מחוות למלך.
כתוצאה מכל אלה, פומיפון נהנה מהילה של גיבור הדמוקרטיה, שהתווספה ליוקרתו ולכבוד הרב שרוחשים לו ממילא. במדינה בה למעלה ממחצית האוכלוסייה מתחת לגיל 20, תאים מועטים יכלו לדמיין ראש מדינה אחר. תמונתו של המלך תלויה כמעט בכל בית ועסק תאי ומעטרת את השטרות והמטבעות. לפני כל סרט המוקרן בתאילנד הקהל קם על רגליו, נשמע המנון המלך (אותו חיבר והלחין המלך פומיפון) ומוקרנות תמונות מחייו.
יום הולדתו של המלך, 5 בדצמבר, הוא יום חג חשוב בכל רחבי תאילנד ונחגג ברוב שמחה, משתה ואכילה.
תאים רבים מתייחסים ברצינות רבה לכל רמיזה המעליבה את המלך, יהא זה מצד זרים או תאים.
ב-5 במאי 1987 קיבל המלך את התואר "הגדול" לאחר משאל עם.
רכושו.
בשנת 2011 הוערך הונו האישי ב-30 מיליארד דולר והוא נחשב בן המלוכה העשיר בעולם.
הונו של אדוניאדט הגיע בעיקר מקרן נכסי הכתר, שהיא סוכנות מיוחדת של ממשלת תאילנד שנוצרה עבורו. היו לו קרקעות רבות, צי מטוסים הכולל בואינג 737-800 ואיירבוס A319, וגם שתי לימוזינות שעוצבו במיוחד בשבילו. אדוניאדט היה גם בעליו של היהלום המלוטש הגדול בעולם, המכונה "Golden Jubilee" ומשקלו 545.67 קראט, אשר ניתן לו לציון יובל להכתרתו. היהלום בורך על ידי האפיפיור, והוא נמצא כעת בארמון המלכותי התאילנדי כחלק מאוסף תכשיטי הכתר של המשפחה המלכותית.
מותו.
ב-13 באוקטובר 2016 נפטר אדוניאדט לאחר שבחודשים הקודמים למותו דווח בתקשורת כי הוא סובל מהידרוצפלוס ואי-ספיקת כליות.
בנו הנסיך מאהה וצ'יראלונגקון ירש את מקומו והוכתר למלך ב-1 בדצמבר 2016, אחרי שתקופת האבל הסתיימה. שנה לאחר מכן, באוקטובר 2017, נערך עבורו טקס הלוויה מפואר שבו השתתפו מאות אלפי משתתפים, בו נשרפה גופתו, ואפרו הועבר אל שני מקדשים בודהיסטיים בהם שוכנים שרידיהם של מלכי העבר
פסיק
פסיק (",") הוא סימן פיסוק. הוא דומה במראהו לגרש או למרכאה יחידה בגופנים רבים, אך בשונה מהם הוא נכתב בתחתית השורה.
המילה "פסיק" באנגלית, comma, מקורה בפועל היווני kopein, "לחתוך", המעיד כי הפסיק משמש לציין הפסקה בשטף הדיבור. זהו אכן תפקידו בפיסוק האנגלי ובפיסוק העברי החדש, אך לא בפיסוק הגרמני, שעליו התבסס הפיסוק העברי עד לשנים האחרונות.
הפסיק בגרמנית.
בגרמנית אין הפסיק משמש לציון הפסקה בשטף הדיבור, אלא בתפקיד הדקדוקי של מבדיל בין פסוקיות של משפטים. כלומר, בגרמנית יבוא פסיק סביב כל משפט משועבד:
Ich weiß nicht, was er gemeint hat, aber ich weiß, dass er ein bisschen Ruhe will.
הפסיק באנגלית.
באנגלית משמש הפסיק לציון הפסקה בשטף הדיבור. אין הפסיק בא סביב כל משפט משועבד, אלא רק בין משפטים המשמשים בהסגר. ראו למשל את המשפט הבא:
The film which was cast on the 1st of October was a great success.
לעומת:
The film, which was cast on the 1st of October, was a great success.
במשפט הראשון מציין המשפט המשועבד ("ששודר באחד באוקטובר") על איזה סרט מדובר - כלומר, "רק אותו הסרט המסוים ששודר בתאריך הזה היה להצלחה גדולה". במשפט השני הסרט כבר ידוע, והמשפט המשועבד רק נותן מידע נוסף עליו ("הסרט הנ"ל זכה להצלחה גדולה. דרך אגב, הוא שודר בתאריך הזה").
הפסיק בעברית.
עד השנים האחרונות היה הפיסוק העברי מבוסס על הפיסוק הגרמני, והפסיק שימש לתחימת פסוקיות של משפטים. בשנת 1994 שינתה האקדמיה ללשון העברית את כללי הפיסוק והכתיבה וקבעה את הפיסוק האנגלי כבסיס לפיסוק העברי הנוכחי. לפי "כללי הפיסוק החדשים" של האקדמיה, אין הכרח להפריד משפטים משועבדים בפסיקים. כך, פסקה שתחת כללי הפיסוק הישנים הייתה נראית כך:
תיראה תחת כללי הפיסוק החדשים כך:
יוצא דופן בהקשר זה הוא הכלל לגבי הבחנה בין משפט זיקה מגדיר, או משפט לוואי מצמצם ("הסרט ששודר באחד באוקטובר"), לעומת משפט זיקה מפרט ("הסרט, ששודר באחד באוקטובר"), שנועד למנוע כפל משמעות. עם זאת, ההבחנה היא יותר בגדר המלצה מאשר הנחיה.
ראוי לשים לב כי הפרדת פסוקיות בהתאם לפיסוק הגרמני אינה סותרת את ההנחיות החדשות של האקדמיה ללשון, אולם היא סותרת את רוחן ואת ההנחיה "...שלא להרבות בפסיקים יתר על המידה". בסופו של דבר, הבחירה האם להפריד משפט משועבד (בפסיק או בזוג פסיקים) תלויה "בסגנונו של הכותב" וברצונו להדגיש חלקים מסוימים בתוך המשפט.
הפרדה בזוג פסיקים.