טרם צאתו שלח קיסר הוראות לפובליוס קראסוס לנצל את הזמן עד בואו לבניית ספינות מלחמה (naves longae) בנהר לִיגֶר (לוּאַר) ולאיושן בחותרים, מלחים וקברניטים (הגאים) מקרב הפיקטונים והסנטונים ושבטים מקומיים נוספים שחיו סמוך לנהר ולא הצטרפו להתקוממות. עם הגעתו, בתחילת אביב 56, שלח מיד יחידות מצבאו לאזורים שונים כדי למנוע את התפשטותו של המרד ולסכל כל מתן סיוע למורדים מהעמים השכנים להם. בנוסף לכך מינה את דֶּקִימוּס בּרוּטוּס למפקד "הצי והאוניות הגאליות", וציווה עליו לצאת עימן אל ארץ הוונטים בהזדמנות הראשונה. אחרי ההכנות הללו צעד הוא עצמו בראש צבאו אל ארצם של המורדים.
מלבד האוניות הגאליות (Gallices naves) כלל הצי גם מספר לא ידוע של ספינות מלחמה שהובאו מן הים התיכון. קיסר אינו מציין את גודלן ומספרן, וכל שאנו יודעים אודותן הוא כי היו חמושות באילי ניגוח, נשאו על סיפונן מגדלי לחימה, וכל אחת מהן נמסרה לפיקודו של טריבון צבאי או קנטוריון.
הגאלים שמו את מבטחם בטבע המקום ובאוניותיהם. עריהם נבנו בקצות כפים ולשונות יבשה, אשר דרכי הגישה אליהן ברגל נחסמו עם בוא הגאות ועליית מפלס הים, וההגעה אליהן בדרך הים הייתה קשה למי שלא הכיר היטב את המקום בשל מיעוט הנמלים, הרדידות ומכשולי השיט הרבים. הם ביצרו את עריהם, אספו את התבואה וריכזו בארצם אוניות רבות ככל שיכלו משלהם ומשל עמי החוף השכנים שחברו אליהם. מחשבתם הייתה, כי יוכלו לגבור על קיסר וחייליו בזירה בה יש להם יתרון ניכר על אויביהם, שכן כישורי הספנות של הרומאים היו דלים וגם לא הכירו את תנאי השיט במימיו הפתוחים של האוקיינוס, הקשים פי כמה מאלו שבים התיכון סגור-היבשות. קיסר מקדיש מקום מיוחד בספרו לתיאור ספינותיהם של הוונטים. הן היו, לדבריו, חסונות יותר, תחתיתן שטוחה משל האוניות הים תיכוניות וחרטומיהן וירכתיהן ישרים יותר, כדי שיוכלו לשאת את תלאות הגאות והשפל, הגלים הגבוהים והרוחות החזקות באוקיינוס. זאת ועוד, הן הונעו במפרשים, שנתפרו מעורות ולא מפשתן, "אפשר מחמת חוסר בפשתן או משום שלא ידעו כיצד להשתמש בו, או, כפי שנדמה, משום שסברו כי מפרשי פשתן לא יוכלו לעמוד בסערות האוקיינוס וברוחות העזות ולא יוכלו להניע את אוניותיהם הכבדות.
ההתקפות העקרות ביבשה.
קיסר לא המתין לבואו של הצי מן הים התיכון, שהתעכב בשל סערות, ופתח במתקפה על ערי הוונטים מן היבשה. ברם, כל ניסיונותיו לכבוש אותן עלו בתוהו, כי ערי הוונטים היו בנויות – כאמור – על כפים ולשונות יבשה, ועם בוא הגאות הפכו לאיים שהגישה אליהם ברגל חסומה. גם במקומות בהם הצליחו חייליו לבנות שוברי גלים וסוללות ולקרב מכונות מצור אל חומות העיר הסתיימה ההתקפה בכישלון; כי כשראו הוונטים שעירם עומדת ליפול לידי האויבים, "היו מקרבים לחוף מספר רב של אוניות עמוסות צידה ומפליגים בהן, עם כל רכושם, אל הערים הבצורות הקרובות ביותר, שם הגנו על עצמם, נהנים מאותם יתרונות של טבע המקום." ההתקפות ביבשה נמשכו כמעט כל הקיץ, וכשהבין קיסר כי כל עמלו לשווא ולא יוכל בדרך זו להכריע את הוונטים, החליט להמתין לבואו של הצי.
הלחימה בים.
הצי בפיקודו של דקימוס ברוטוס הגיע אל ארץ הוונטים לקראת סוף הקיץ. עם בואו יצאו הוונטים מן הנמל ב-220 אוניות לערך, מצוידים בכלי נשק מסוגים שונים, ונערכו מולו. קיסר כותב כי בתחילה לא ידעו מפקדי האוניות הרומיות מה עליהם לעשות ואיזו תוכנית טקטית לנקוט. הם ראו כי לא יוכלו להכריע את האוניות הוונטיות באילי הניגוח, כי היו חסונות מן הרגיל; זאת ועוד, מגדלי הלחימה שהקימו על סיפוני אוניותיהם היו נמוכים מירכתי האוניות הוונטיות, כך שהטלת רמחים וכידונים וירי חצים מעמדה נמוכה היו בלתי יעילים, בעוד שפגיעת אלו שהוטלו על ידי הוונטים הייתה קטלנית יותר. כדי לשתק את תנועת אוניות הוונטים, שהונעו במפרשים, כך שניתן יהיה לפשוט על סיפוניהן ולהכריען בלוחמת סיפונים, הכינו הרומאים – כנראה מבעוד מועד – מגלים חדים מחוברים לכלונסאות ארוכים, אלה הקרויים פאלקס (falx, "pl." falces), באמצעותם חתכו תוך כדי חתירה מהירה את חבלי ה של אוניות הוונטים ועל ידי כך הפילו את מפרשיהן. אונייה שהסקריה שלה הופלה, כותרה עד מהרה על ידי שתיים-שלוש אוניות רומיות, שחייליהן עשו כל מאמץ כדי לפשוט אל סיפונה. "מכאן ואילך היו תוצאות הקרב תלויות באומץ הלב, שבו הצטיינו אנשינו, ובמיוחד משום שהקרב התחולל לנגד עיני קיסר והצבא..." שהשקיף על הלחימה מן הגבעות וראשי ההרים. אחרי שכמה מאוניות הוונטים נשבו, ניסו האחרות למצוא מפלט במנוסה, אלא שאיתרע מזלן ולפתע השתררה דממת רוח והן נותרו על עומדן משותקות תנועה. האוניות הרומיות מיהרו לנצל את ההזדמנות שנקרתה להם כדי להכריע בפשיטה על הסיפונים את שאר אוניות הוונטים, שמעטות מהן הצליחו להימלט אל החוף. הקרב נמשך מהשעה הרביעית (עשר בבוקר) עד רדת החשיכה. אין להוציא מכלל אפשרות, שאלמלא דֶּמֶךְ הרוח היו הרומאים עצמם ניגפים או נסוגים מבלי להשיג את יעדם.
תוצאות הקרב.
המפלה בקרב הימי חרצה את גורל הוונטים וכל עמי החוף השכנים להם, כי השתתפו בו "לא רק צעיריהם הלוחמים יחד עם הוותיקים, המנוסים והנכבדים, אלא גם כל אוניותיהם מכל מקומותיהם. לאחר שאַבדו רובן ואנשיהן עִמָן, לא היה לנשארים לאן לפנות ובמה להגן על עריהם. לכן נכנעו ומסרו את עצמם ואת כל רכושם בידי קיסר." הגאוגרף היווני סטראבון מוסיף, כי ניצחון קיסר איפשר לו לפלוש לבריטניה שנה אחר כך, משום שהוונטים – שקיימו קשרים מסחריים עם יושבי האי הבריטי ושלטו בים סביב ברטאן, עלולים היו לסכל זאת.
קרב קיברון (56 לפנה&quot;ס)
עאטף צדקי
עאטף מחמד נגיב צדקי (בערבית: عاطف محمد نجيب صدقى, 29 באוגוסט 1930 - 25 בפברואר 2005) היה פוליטיקאי מצרי, אשר כיהן בתפקיד ראש ממשלת מצרים בין השנים 1986-1996.
חייו הפרטיים.
צדקי נולד בשנת 1930 בעיר טנטא שבדלתא של הנילוס. בהכשרתו הוא עו״ד וכלכלן. את הדוקטורט בכלכלה קיבל מאוניברסיטת פריז.
בשנת 1986 החליף את עלי לוטפי מחמוד בתפקיד ראש ממשלת מצרים.
נפטר בתאריך 25 בפברואר 2005 בבית חולים בקהיר.
קריירה פוליטית.
כראש הממשלה, צדקי פיקח, ולעיתים אף מתח ביקורת על רפורמות שהוצעו על ידי קרן המטבע הבינלאומית. בנובמבר 1993, הוא ניצל מניסיון התנקשות בקהיר, שבוצע על ידי קבוצה אסלאמית מיליטנטית, כאשר במהלך ניסיון ההתנקשות נהרגה תלמידת בית ספר. ב -2 בינואר 1996, הוא, יחד עם ממשלתו, התפטר מתפקידו, וכעבור יומיים הוחלף על ידי יורשו, כמאל גנזורי.
תקופת כהונתו של צדקי כראש ממשלת מצרים היא הארוכה ביותר בהיסטוריה של ראשי ממשלת מצרים, מאז סוף שלטונה של האימפריה העות'מאנית במדינה בשנת 1914.
עאטף סידקי
עאטף סדקי
עאטף צידקי
קרב קיברון
עאטף מוחמד נגיב צדקי
עאטף מחמד נגיב צדקי
השינה הגדולה (סרט)
יזיד בן מוחמד
ועידת פריז
חנוכה בבית הלבן
ווסטוק 3
ווסטוק 3 (ברוסית: Восток-3) הייתה החללית המאוישת השלישית בתוכנית ווסטוק ששוגרה לחלל. על סיפון החללית טס הקוסמונאוט אנדרייאן ניקולאייב. לראשונה בחלל היו בו-זמנית שתי חלליות (חללית ווסטוק 4 שוגרה למחרת).
במהלך טיסה של ווסטוק 2 גרמן טיטוב הרגיש לא טוב במשך חלק משמעותי של הטיסה. באותו זמן הסיבות לכך לא היו ברורות ולכן היה וויכוח האם להמשיך בהארכת משך הטיסות. סרגיי קורוליוב לחץ על שיגור החללית לשלושה ימים. ראשי תוכנית הכנת הקוסמונאוטים דאגו מתופעות לא ידועות והיו מעוניינים לא להאריך את משך הטיסה לתקופה כה ארוכה. בסופו של דבר לפי החלטת ניקיטה חרושצ'וב החללית שוגרה לחלל לכמעט 4 ימים.
אחת המטרות של הטיסה הייתה להשוות התנהגות של שני טייסים במצבים דומים. בהתאם לניסיון שנצבר ניקולאייב הרחיב הכנות להיבטים שונים של הטיסה במדמה טיסה. כבר ביום הראשון של הטיסה ניקולאייב שחרר את עצמו מהכיסא וריחף בתא הטייס במצב של חוסר משקל. לאחר שיגור של ווסטוק 4 החלליות התקרבו למרחק של כ-6 ק"מ ודיווחו על קשר עין. כמו כן לראשונה נוצר קשר רדיו בין החלליות.
מרכז הפיקוח הסובייטי צבר ניסיון בעבודה מול מספר חלליות בו זמנית.
במהלך הטיסה הושם דגש מיוחד על המצב הבריאותי של הקוסמונאוטים גם במהלך השינה. במשך כול הטיסה הועברו למרכז הפיקוח נתונים בריאותיים שונים.
החללית ביצעה נחיתה מוצלחת בסביבת העיר קרגנדה (בקזחסטן של היום).
בראד פרידל
בראדלי האוורד פרידל (באנגלית: Bradley Howard Friedel; נולד ב-18 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן קבוצת ניו אינגלנד רבולושן.
פרידל שיחק כדורגל בליגת המכללות וייצג את הנבחרת של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובעקבות כך זומן לסגל נבחרת ארצות הברית לקראת מונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית, אך לא שיחק במהלך הטורניר. ב-1995 חתם על חוזה מקצועני ראשון כאשר הצטרף לקבוצת ברונדבי מליגת העל הדנית. לאחר תקופה קצרה חתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית, וזכה עמה בסופר קאפ הטורקי. ב-1996 חזר לארצות הברית ושיחק עונה אחת בקולומבוס קרו, בה נבחר לשוער השנה של ליגת ה-MLS.