העיירה הוקמה ב-1973 כקהילה דתית נוצרית מסוגרת בעקבות אישה זקנה מהעיירה הקרובה פורואראן שטענה שהיא קיבלה התגלות ממרים, אם ישו, לפיה יש להקים את העיירה שתהיה תחת הגנת האל. העיירה היא מעין מובלעת תאוקרטית בתוך מקסיקו. הקהילה המקומית שמרנית מאוד ובין האיסורים המוטלים על תושבי העיירה ניתן למנות את ההימנעות משימוש בטכנולוגיה והאיסור לקיים יחסי מין לסיבות אחרות מהבאת ילדים לעולם.
ב-2008 נפטר המנהיג הדתי של העיירה פאפה נבור (Papá Nabor) והחליף אותו מנהיג קיצוני יותר שאימץ לעצמו את השם של הקדוש הנוצרי מרטין מטור. מרטין מטור ומאמיניו הובילו שורה של ויכוחים מול ניסיונות הממשל להתערב בנעשה בנואבה חרוסלן, בעיקר בתחום החינוך. הדבר הגיע לשיא כאשר ב-5 ביולי 2012 המאמינים שרפו את בתי הספר בעיירה בשל כך שהם חויבו ללמד גם חינוך לא-דתי. למרות הפגנות נוספות של תושבי העיירה הממשל לא ויתר והקים כיתות זמניות בקרבת העיירה ובסופו של דבר שנת הלימודים הבאה התקיימה כסדרה.
ג'ון גור
קפטן ג'ון גור (באנגלית: John Gore, מת ב-10 באוגוסט 1790) היה ימאי בריטי-אמריקאי, שהקיף את כדור הארץ ארבע פעמים עם הצי המלכותי במאה ה-18 והצטרף אל קפטן קוק במסע תגליותיו באוקיינוס השקט.
חייו.
מעט ידוע על ג'ון גור לפני שהתגייס לשירות בצי המלכותי, אך הסברה היא שנולד במושבה הבריטית וירג'יניה באמריקה בשנת 1729 או 1730. הוא מופיע לראשונה בספרי הרשומות בשנת 1755, אז הצטרף לאוניית הצי המלכותי "וינדזור" בפורטסמות' כמלח כשיר.
חמש שנים לאחר זאת עבר גור את בחינת ההסמכה ללייטננט והתמנה לקצין ראשון של אוניית הצי "דולפין". על סיפון ה"דולפין" הקיף גור פעמיים את כדור הארץ; הפלגת ההקפה הראשונה הייתה בפיקודו של ג'ון ביירון והשנייה בפיקודו של סמיואל ווליס. הודות לניסיון שצבר באוקיינוס השקט ובמשלחות ממושכות של הצי, נקרא ב-1768 להצטרף אל ג'יימס קוק על סיפון האנדבר במשימת המעקב והתיעוד של מעבר נוגה על פני השמש בטהיטי בשנת 1769 ובהמשך, בחיפוש אחר טרה אוסטרליס. ב"אנדבר" שירת גור בתחילה כקצין שלישי, עם קוק כראשון לפיקוד ואחריו זאכארי היקס כמשנה למפקד. לאחר מותו של היקס במסע חזרה לאנגליה, ב-26 במאי 1771, היה גור למשנה למפקד (קצין שני).
גור שירת בעבר בפיקודו של ווליס בספינת הצי המלכותי "דולפין", ש"גילתה" את טהיטי וקוק ראה בו נכס חשוב למשלחתו הודות להיכרותו עם האי. ב-1769 היה גור לאדם הלבן הראשון המתועד במשלחת שירה והרג אדם ממוצא מאורי, בעקבות תגרה על יריעת אריג כשה"אנדבר" הייתה במשימת מיפוי של חוף ניו זילנד. לאחר מכן, ב-14 ביולי 1770, התפרסם גור בהיותו האדם הראשון שירה בקנגורו והרגו למטרות מחקר מדעי כאשר המשלחת הייתה בדרכה אל החוף המזרחי של אוסטרליה.
בשובו לאנגליה, בשנת 1772, הצטרף גור לבוטניקאי ג'וזף בנקס (שהיה גם הוא במסע הראשון של ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט) במשלחת מדעית פרטית לאיסלנד ולאיים ההברידיים ייתכן שגור ובנקס היו לידידים, כיוון שיש ראיות לכך שבנקס היה המוציא לפועל של צוואת גור. מסע המחקר הזה חזר רק לאחר שקוק הפליג למסעו השני לאוקיינוס השקט.
עם זאת, בשנת 1776 נענה גור בשנית להזמנת קוק והאדמירליות והצטרף לאונייה "רוזולושן" כקצין ראשון לקוק במסעו השלישי. תוך כדי סיורי "רזולושן" באוקיינוס השקט בחיפוש המעבר הצפוני המפורסם, הייתה לגור הזדמנות לראות את יבשת הולדתו, אמריקה, מהחוף המערבי. בהמשך, לאחר מותו של קוק בהאוואי, קיבל עליו צ'ארלס קלרק, רב החובל של ספינת האחות של "רזולושן", אוניית הצי "דיסקברי" (1774), את הפיקוד על "רזולושן" וגור החליף אותו כרב החובל של "דיסקברי". כשקלרק עצמו מת זמן קצר לאחר זאת, קיבל עליו גור את האחריות לכל המשלחת. הוא קודם באופן רשמי לדרגת קפטן ב-2 באוקטובר 1780.
כאות הוקרה להישגיו, צייר ג'ון ובר, מי שצייר בעבר את קוק, את דיוקנו של גור כשהצי מינה אותו ל"פוסט-קפטיין" של כבוד. כמממשיך בדרכו של קוק, הוצעו לו חדריו הפנויים של רב החובל המנוח בבית החולים גריניץ' בלונדון. ב-1790, אחרי שהקיף את כדור הארץ ארבע פעמים, מת ג'ון גור ב-10 באוגוסט.
מורשת.
בנו של גור, ג'ון (יליד 1774), היה גם הוא קצין בצי המלכותי. הוא הגיע לדרגת רב חובל ב-19 ביולי 1821, פרש מן השירות בדרגה זו ב-1 באוקטובר 1846, ובהמשך קודם לדרגת סגן אדמירל בדימוס ב-8 במרץ 1852. הוא מת בשנת 1853. ג'ון גור הבן היגר לאוסטרליה בשנת 1834, כאחד מראשוני המתיישבים החופשיים ביבשת. מעט מאוד ידוע על אמו, אן גור, אם כי ידוע שקיבלה קצבה כאלמנת קצין בצי המלכותי משנת 1790. בנו (דהיינו, נכדו של ג'ון גור האב), גראהם גור, המשיך במסורת המשפחתית של חקר ארצות, ומצא את מותו במשלחתו האבודה של ג'ון פרנקלין, שנכשלה בניסיונה לנווט דרך המעבר הצפון-מערבי, כמעט שבעים שנה אחרי שסבו עשה אותו ניסיון עצמו.
גור פוינט וחצי האי גור בפארק הלאומי קנאי פיורדס באלסקה נקראו על שם ג'ון גור על ידי רב החובל נתניאל פורטלוק, גם הוא מוותיקי משלחתו השלישית של קוק, שסייר באוקיינוס השקט צפונית-מערבית לאמריקה בשלהי המאה ה-18. גם אתרים אחדים באוסטרליה קרויים על שם ג'ון גור.
גוברניית גרודנו
גוברניית גרודנה
פרקרתריום
אינדריוקותריום
עטלף הדבורה
מייקל ויליאמס (שחקן)
מייקל לאונרד ויליאמס (באנגלית: Michael Leonard Williams; 9 ביולי 1935 - 11 בינואר 2001) היה שחקן אנגלי ששיחק בתפקידים קלאסיים וגם קומיים. ויליאמס היה בעלה של השחקנית דיים ג'ודי דנץ'.
ביוגרפיה.
ויליאמס נולד בליברפול, לנקשייר, ולמד בבית הספר הקתולי "קולג' סנט אדוארד". לפני שפנה לקריירת משחק עבד כשמאי ביטוח.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1962, ובהמשך הרבה להופיע בטלוויזיה (היה לו תפקיד בולט בסדרת הדרמה "Elizabeth R") ובקולנוע הבריטי בסרטים כגון "לחנך את ריטה" מ-1983, וב"הנרי החמישי" יחד עם דנץ' ב-1989. בסרט זה גילם את דמות השייקספירית ששמה כשמו "מייקל ויליאמס". ב-1967 השתתף בסרט הדוקומנטרי "Benefit of the Doubt" של פיטר וייטהד על המחזה האנטי-וייטנאמי של פיטר ברוק "US", יחד עם פיטר ברוק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ויליאמס גילם תפקידים רבים בתסכיתי רדיו. בין השאר את הכתב הפלילי ג'ורג' קרייג בעיבודים לרומן "In the Red" והמשכיו, וכן את ד"ר ווטסון בעיבודים של ה-BBC לספרי שרלוק הולמס.
הוא דיבב בסדרת האנימציה "צ'ארלי צ'וק" שיצר אייבור ווד עבור חברת "Woodland Animations".
ב-5 בפברואר 1971 הוא נשא לאישה את ג'ודי דנץ', באותה שנה כיכב בהפקה בימתית של "הדוכסית ממאלפי" מאת ג'ון ובסטר. לבני הזוג ויליאמס נולדה בת אחת, טרה קרסידה ויליאמס (נולדה ב-1972) והיא שחקנית ידועה בשם פינטי ויליאמס. לפינטי יש בן סם ויליאמס שנולד ב-1997.
ויליאמס היה יו"ר האגודה הבריטית קתולית של אנשי הבמה במשך מספר שנים עד שנבצר ממנו לשמש בתפקיד בגלל מחלה. הוא היה נשיא גילדת השחקנים הקתולים.
הוא היה תומך נלהב של מיזם ההקמה של "Blackfriars Playhouse" בסטאונטון, וירג'יניה. לוחית הנצחה על תרומתו נקבעה בבנין התיאטרון אחרי שהושלם.
זמן קצר לפני מותו של ויליאמס מסרטן הראות בגיל 65, הוא התמנה ל"אביר סנט גרגורי" (KSG) מטעם האפיפיור יוחנן פאולוס השני על תרומתו לחיים הקתוליים בבריטניה. התואר הוענק לו באופן רשמי בביתו ב-10 בינואר 2001, יום לפני מותו.
ניוקום
ניוּקוֹם (נכתב בעברית גם ניוקומב; באנגלית: Newcomb, Newcombe) הוא שם משפחה בריטי ממקור בריטוני.
ניוקומב
ביטוח סוציאלי
דינדוש הורוביץ
דוד הורביץ
מצודת קהיר
מצודת צלאח א-דין (בערבית: قلعة صلاح الدين; תעתיק חופשי: קלעת סלאח א-דין; תעתיק מדויק: קלעה צלאח אלדין, נקראת גם מצודת קהיר) היא מצודה מתקופת ימי הביניים, שנבנתה בקהיר, בירת מצרים. המצודה ממוקמת על גבעת מוקאטם, סמוך למרכז העיר. בימינו משמשת המצודה כאתר היסטורי לשימור, שבתחומו מסגדים ומוזיאונים.
היסטוריה.
המצודה הוקמה בין השנים 1176-1183 על ידי השליט האיובי צלאח א-דין, ובוצרה כדי להתגונן מפני הצלבנים. מספר שנים לאחר שהכניע את השושלת הפאטמית, החליט צלאח א-דין להקיף בחומה אחידה את הערים קהיר ופוסטאט, כך שכוח צבאי יחיד יוכל להגן על שתיהן, והמצודה תהווה את חלקה המרכזי של החומה. החומה הושלמה רק לקראת אמצע המאה ה-13, זמן רב לאחר מותו של השליט. המצודה, הבנויה על צוק למרגלות גבעות מוקאטם, הייתה במהלך השנים יעד קשה לכיבוש. היא שימשה כמרכז השלטוני של מצרים עד שנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר בהחלטת שליט מצרים איסמאעיל פאשה, עבר מושב הממשלה לארמון עאבדין החדש בשכונת איסמאעיליה.
בין השנים 1828-1848 הקים שליט מצרים מוחמד עלי מסגד במרומי המצודה, וקרא לו על שם בנו, טוסון פאשה, שנפטר בשנת 1816. מרגע הקמתו הפך המסגד, הבנוי בסגנון עות'מאני, לסימן ההיכר של המצודה, ויש שמכנים אותה "מצודת מוחמד עלי" בשל כך. מוחמד עלי, שהיה שליט חסות עות'מאני וכבש את מצרים מידי הממלוכים בשנת 1805, ביצע שינויים רבים במבנה המצודה, במטרה למחוק את עברה הממלוכי. עלי קבע את חלקה הצפוני של המצודה כמקום מושבו, ואת חלקה הדרומי, אשר בתקופת השלטון הקודם היה אזור מגורים, פתח לשימוש הציבור. בנוסף למסגד מוחמד עלי קיימים בשטח המצודה שני מסגדים נוספים - מסגד א-נסיר מוחמד קאאלון של השושלת הבחרית מהמאה ה-14 ומסגד סולימאן פאשה מהמאה ה-16 אשר היה המסגד הראשון בשטח המצודה שנבנה בסגנון עות'מאני.
בשטח המצודה קיימים כיום ארבעה מוזיאונים: מוזיאון אל-גווארה, מוזיאון הכרכרות, המוזיאון הצבאי המצרי ומוזיאון המשטרה.