את החומרים נהוג לערבב ברגליים יחפות. ערבוב ברגליים הרבה יותר יעיל מאשר ערבוב בידיים או באת חפירה, אבל הוא עלול להיות בעייתי אם יש אבנים בחומרים שעלולים לגרום לפציעות קלות בכפות הרגליים. את הדריכה מבצעים על יריעת pvc, בגיגית או בבריכת גומי. לא מומלץ לערבב על אדמה חשופה מכיוון שאפשר לאבד חומרים ובעיקר מים. ערבוב ברגליים יחפות נהוג מאז המצאת הבנייה באדמה והוא יעיל משום ששטח הפנים הגדול של כף הרגל, הכובד של הגוף ומבנה הבהונות שמפרק את הגושים.
שיטת בנייה.
לאחר שמכינים את הקוב, יוצרים ממנו מעין קציצות או בסלנג, "קובבות". את הקובבות מניחים אחד על השני ליצירת מבנה האדמה, או מורחים את הקוב על צמיגים או רשת לולים.
רופא מרדים
רופא מרדים הוא רופא האחראי על פעולת הרדמת מטופל במהלך פרוצדורה כירורגית, כללית או אזורית. בנוסף למתן חומרי ההרדמה למטופל במהלך הפעולה הכירורגית המבוצעת, הרופא המרדים גם אחראי על ניטור מצב החולה והשגחה על מערכות החיים הקריטיות כמו: מדדי לחץ הדם, קצב הלב, קצב הנשימה וריווי החמצן בדם, תפקוד הכליות והמוח ומדדים נוספים החיוניים לתפקוד התקין של הגוף ולהצלחת הניתוח.
תפקידו של הרופא המרדים.
למעשה, תפקידו של הרופא המרדים הוא פיקוח רפואי ותרופתי על מטופל העומד בפני הליך כירורגי. פיקוח זה כרוך, בין השאר, בגילוי מבעוד מועד של כל גורמי הסיכון שהמטופל חשוף אליהם ולהתאים את שיטת ההרדמה למטופל.
הרופא המרדים מתאים לכל מטופל את תרופות ההרדמה המתאימות לו, זאת על מנת לאפשר לכירורג לבצע את הניתוח על הצד הטוב ביותר, ובמקביל לשמור על מדדים תקינים ועל מצבו הפיזיולוגי של המטופל לאורך כל הניתוח. תפקידו של הרופא המרדים ממשיך גם עם תום הניתוח, בהערת המטופל ובפיקוח על התאוששותו מהניתוח. בעת התאמת חומרי הרדמה יכול הרופא המרדים לסייע לתהליך ההתאוששות וההחלמה של המטופל ולהקל עליו.
על הרופא המרדים להחזיק בידע בכל הנוגע למערכות הגוף האנושי, תגובות הגוף במצבים שונים, תרופות שונות ודרך פעולתן בגוף.
מצב הרופאים המרדימים בישראל.
כמעט כל הליך כירורגי כרוך בהרדמה – מקומית, אזורית או כללית. למעט הרדמה מקומית, את ההרדמה מבצע רופא מרדים, לפעמים רופא מרדים מומחה ולפעמים רופא מרדים שלא התמחה ברפואה מרדימה. רופאים מרדימים מומחים התמחו, בנוסף להתמחותם ברפואה מרדימה, בענף רפואה אחר כגון: רפואת שיניים, מיילדות, הליכים טרום ניתוחיים, כאב, טראומה, טיפול נמרץ ועוד.
בישראל ישנם כ-750 רופאים מרדימים. אין הכרח בישראל כי רופא מרדים יהיה רופא אשר לאחר לימודי הרפואה התמחה ברפואה מרדימה במשך חמש שנים, בעיקר בשל מחסור חמור ברופאים מרדימים מומחים ועלייה מתמדת במספר הניתוחים. המצוקה בתחום אף זכתה להתייחסות בדו"ח מבקר המדינה בשנת 2008.
סוגי הרדמה.
שלושה סוגי הרדמה מבוצעים בהליכים כירורגיים:
סיכונים הכרוכים בהרדמה.
תהליך ההרדמה מלווה בתופעות לוואי שעלולות להיות מסוכנות בהיעדר טיפול. בהרדמה כללית, מכיוון שמחדירים צינור לקנה הנשימה, ולפעמים מופעל כוח על מנת להחדיר את הצינור, יש סיכון של צרידות, כאב גרון, שבר שיניים ובמקרים קשים פגיעה מוחית ואף מוות. סיבוכים מצד מערכת הלב וכלי הדם הם בעיקר באנשים שיש להם תחלואה קודמת.
Marine 1
חיל קשר
חיל הקשר הוא חיל תומך לחימה מקצועי-טכנולוגי העוסק בתקשורת צבאית כולל תקשורת קווית (טלפוניה ובעבר גם טלגרפיה, מברקים) ואלחוטית (קשר רדיו, תקשורת לווינית וכדומה). וכן בתחומים משיקים כגון לוחמה אלקטרונית, מחשוב (בפרט מערכות שו"ב), הצפנה, הקצאת תדרים (תאלמ"ג: תיאום אלקטרומגנטי) והגנה על מערכות התקשורת (בפרט הגנה במרחב הסייבר). החיל עוסק באספקה ובתפעול של מערכות קשר ובהנחיה מקצועית של קציני ומש"קי קשר במסגרות השונות.
תחומי השירות של החיל למפקד מאוגדים תחת המונח C4I (כלומר: ,Command, Control, Communications, Computers, Information), כלומר זרוע המאפשרת למפקד לקבל דיווחים (Information), לשלוט בנעשה (Control), לפקד (Command) ולאפשר תיאום ושיתוף פעולה בין היחידות (אם גורסים Collaboration), תוך שימוש במחשוב (Computers או Cyber).
חיל הקשר הראשון שפעל כחיל מקצועי מודרני, בנפרד משירותי הלוגיסטיקה, היה חיל הקשר של צבא ארצות הברית (U.S. Army Signal Corps), שנוצר ערב מלחמת האזרחים האמריקנית, ב-1860 ועסק באיתות. ברוסיה חיל הקשר הוקם בשנת 1877 כחיל לאיתות שהופרד לכוח עצמאי בשנת 1919. בבריטניה הוקם ב-1870 כוח ייעודי לקשר טלגרפי (Telegraph troops) במסגרת חיל ההנדסה המלכותי (Corps of Royal Engineers) אולם רק לאחר מלחמת העולם הראשונה, בה פעל עדיין במסגרת חיל ההנדסה, הפך הכוח לחיל נפרד (Royal Corps of Signals). עד מלחמת העולם השנייה היה לכל צבאות העולם חיל קשר. חיל הקשר והתקשוב של צה"ל החל כשירות הקשר של ההגנה ויחידת ה"גדעונים".
יוסף זלצמן
יוסף זלצמן (1 ביוני 1890 – 24 בנובמבר 1913; כ"ד בחשוון תרע"ד) היה מחלוצי העלייה השנייה. הוא השתייך לקבוצת המתיישבים בחאן כפר אוריה, נמנה עם 16 החלוצים שהקימו את קבוצת כנרת והיה ההרוג הראשון שלה. זלצמן נרצח ממארב של ארבעה ערבים, בחודש הראשון להקמת הקבוצה, ונקבר בקבר בודד במקום בו נרצח. גרשון גרא כתב בספרו "חצר כנרת ואנשיה": . ובנציון ישראלי הוסיף .
ביוגרפיה.
זלצמן נולד בוורשה בפולין, בן למשפחה חסידית. בגיל 14 עבד כעוזר בחנות בדים גדולה ברחוב גנשה, שהיה אז מרכז המסחר היהודי בבדים. הוא לא אהב את חיי המסחר של היהודים ואת עבודתו, וחיפש דרך לבצע שינוי בחייו. בשנת 1904 פגש את יצחק טבנקין. הם היו מאורגנים בקבוצה שנקראה "פרחי ציון". באותה עת סבלו יישובי היהודים בפולין מפרעות והקבוצה, בה היה זלצמן פעיל מאוד, ארגנה הגנה עצמית. ב-1905 בעקבות פרוץ משבר בתנועה הציונית בעקבות תוכנית אוגנדה הם עזבו את הקבוצה וייסדו את מפלגת פועלי ציון בפולין. הקבוצה שמה דגש על הגשמה עצמית, עבודה עברית ועלייה לארץ ישראל. בעת מהפכת 1905 ברוסיה פרצו שביתות של פועלים ברחבי פולין. זלצמן היה פעיל מאוד בארגון והקמת מטבחים זולים לקיום השובתים. את המזון השיגו על ידי החרמת מצרכים שנלקחו ממחסני סוחרים ומחסני ממשלה. במסגרת פעילותו להרחבת התנועה היה נוסע לעיירות שונות ומרוחקות. לפעמים נאסר בעיירות על פעילותו והצליח להשתחרר.
זלצמן היה חבר בארגון המלחמתי של מפלגת "פועלי ציון". במסגרת מאמצי המפלגה לגייס כספים, הם ביצעו שוד של קופת תחנת הרכבת אוטווצק ליד ורשה. לאחר הפעולה נאסרו כל חברי המפלגה וכן זלצמן. הוא ישב בכלא בוורשה ולאחר מכן נשלח לסיביר, ממנה נמלט, הגיע לווינה וב-1907 עלה משם לארץ ישראל.
בארץ ישראל.
לאחר עלייתו עבד בתחילה בפתח תקווה ולאחר מכן הצטרף ללגיון העבודה שהוקם על ידי קבוצת חברי השומר בשנת 1909 ופעל עד שנת 1911. הוא עבד בחדרה, שם עסק בחטיבת עצים ביער חדרה. הוא נודע ביכולת העבודה שלו בגרזן והיה הרוח החיה בקבוצה. זלצמן הושפע מהרעיונות של קבוצת העבודה, שכללו שיתוף של קופת כספים, ארגון עבודה ושמירה.
בשנת 1910 עבד בחוות כנרת, בה פגש את ברל כצנלסון, אותו העריץ. הוא היה אחד מפועלי החווה בעת שביתת הפועלים שהתקיימה בפברואר 1911 כנגד ברמן מנהל החווה, אותה ארגן כצנלסון. באותה שנה חזר לוורשה כדי להתגייס לצבא הרוסי וזאת כדי שהוריו לא ישלמו קנס בגלל היעדרותו מהשירות. הוא תכנן לערוק מהצבא, אבל באימונים נקטעה אחת מאצבעותיו וכך יכול היה להשתחרר מחובתו ולחזור לארץ ישראל. הוא עבד בחוות מגדל וסג'רה. זלצמן לא אהד את ארגון השומר ובסג'רה התחבר לבן-ציון ישראלי וקבוצתו, שהייתה קרובה למפלגת הפועל הצעיר. יחד איתו עבר בתחילת 1913 לכפר אוריה. הוא היה אחד מ-16 בני החבורה שהתיישבה במקום. ב-2 בנובמבר 1913 עזבה הקבוצה את כפר אוריה וחזרה לחוות כנרת. היא הוזמנה לשם על ידי ארתור רופין כדי למנוע את סגירתה, לאחר עזיבתה של קבוצת האיכר הצעיר, עולים מארצות הברית שישבה במקום. בחוות כנרת הם הקימו את קבוצת כנרת וזלצמן נמנה עם הגרעין המייסד של הקבוצה שכלל 16 חברים.
ביום 24 בנובמבר יצא זלצמן לעבוד ב"שדה הגדול" ליד ביתניה תחתית. בשעות הערב, בדרכו חזרה מיום עבודתו בשדה יחד עם חברו יהושע אדלר לחוות כנרת, נורה ממארב ונפצע בבטנו. זלצמן ירה בהם מספר יריות ברובה הבראונינג שהיה אתו. הוא הועבר לחווה להמשך טיפול. הוא היה כל הזמן בהכרה ואמר לחובש שטיפל בו: "אם הטיפול שלך בי הוא בשביל ההצלה - טוב, ואם סתם ככה, עזוב". הרופא הסקוטי דייוויד ואט טוראנס הוזעק מטבריה לטפל בו, אבל לא ניתן היה להצילו. לאחר 3 שעות מת מפצעיו. למחרת נקבר במקום בו נרצח. בהלווייתו השתתפו רבים, ביניהם אליהו גולומב, א. ד. גורדון ויהושע ברזילי שספד לו. יחד עם רצח זלצמן נשדדו שתי פרדות. המרדף אחר הרוצחים נמשך זמן רב והחיפוש הגיע עד העיר סלט בירדן. הרוצחים זוהו בעזרת זיהוי הפרדות הגנובות שהוחזרו, אבל השלטונות המקומיים לא רצו להתערב ולא אסרו את הרוצחים.
הרצח אירע כנראה כחלק מפעולת נקם של הערבים, לאחר שיומיים קודם לכן ב-22 בנובמבר נרצח משה ברסקי מדגניה א'. ברסקי נאבק עם השודדים ואחד מהם מת מפצעיו. כנקמה נרצח זלצמן. שבועיים לאחר רצח זלצמן ב-7 בדצמבר 1913, כהמשך לאותה פעולת נקם, נרצח בחוות סג'רה השומר . הודעה על רציחתו של זלצמן פורסמה בעיתון הפועל הצעיר כהודעת מערכת. גם העיתון האחדות פרסם באותו יום ידיעה על הירצחו ומספר מילים על דמותו.
השפעת הרצח והנצחה.