המושג "סגנון־חיים פרוותי" (furry lifestyle) ו־furry lifestyler הופיעו לראשונה ביולי 1996 במהלך דיון מתמשך בקבוצת הדיון הפרוותית באינטרנט alt.fan.furry. קבוצה אחת טענה כי כל עניין פריפריאלי שאינו מתקשר ישירות לאמנות, ספרות ופנטזיה פרוותית אינו אמור להתקשר ישירות לפאנדום, בעוד שקבוצה שנייה טענה כי ההגדרה של מה שמרכיב את המונח "furry" הוא עניין המשתנה מאדם לאדם. הוויכוח נפתר על ידי הקמת קבוצת הדיון alt.lifestyle.furry באוגוסט באותה שנה, שנוצרה על מנת להוות מקום לדיונים מעבר לאמנות וספרות פרוותית. חברי הקבוצה אמצו במהירות את המונח "furry lifestyler", ועדין רואים בפאנדום ובסגנון החיים שתי ישויות חברתיות נפרדות.
תת תרבויות כגון קהילות התריאנים והאוד'רקינים חולקים אמונות משותפות עם הפרוותיים, אך מעוניינים להבדיל עצמם מהמונח "פרוותיים". זאת מכיוון שאמונותיהם אינן קשורות בהכרח לפאנדום הפרוותי. מלבד זאת, הם רואים בקישור של אמונותיהם לדמויות מצוירות הפיכה של אמונותיהם לדבר טריוויאלי.
כנסים.
בעקבות התרחבות העניין בפאנדום הפרוותי התחילו, כמוזכר לעיל, להתקיים כנסים של הפאנדום בצפון אמריקה ובאירופה. כנס הפאנדום הפרוותי הראשון הידוע שהתקים היה ConFurence, שהתקים מדי שנה בין השנים 1989 ו-2003 עד החלפתו ב- Califur. הכנס הגדול ביותר בעולם אף מופיע בספר השיאים של גינס כ"מועדון הפרוותים הגדול בעולם", עקב היותו רשום בארצות הברית כמועדון העורך כנסים. זהו ה-Anthrocon, הנערך מדי שנה ביולי בעיר פיטסבורג. אחריו בא Further Confusion, גם הוא כנס הנערך מדי שנה אך בינואר, בעיר סן חוזה, קליפורניה, עם נוכחות דומה.
בחלק מהכנסים נהוג לקים מכירות פומביות ואירועי צדקה, בדרך־כלל למטרות הקשורות בחיות. Further Confusion הצליח לגיס מעל 62,000 דולר אמריקאי למטרות צדקה שונות במהלך 9 שנות קיומו, ו-Anthrocon תרם מעל 66,000 למטרות צדקה הקשורות בחיות מאז 1997. בספטמבר 2004, הכנס Mephit Furmeet גיס מעל 15,000 דולר אמריקאי בשביל ארגון בשם Tiger Haven.
יצירה פרוותית.
פרוותיים עוסקים באמנות כמאיּירים חובבים ומקצועיים, יוצרי רצועות קומיקס, ציּירים, סופרים, מוזיקאים וכו'. הם מחפשים יותר חומר ממה שניתן למצוא בקרב מפרסמים מיינסטרימים, ודרישה זו נענית על ידי חובבים אחרים, היכולים להיות חובבים עד מקצוענים.
אף על פי שרוב החומר אשר שייך לפאנדום מפורסם בצורה חובבנית, בייחוד באתרים אישיים, חלק מתפרסם באנתולוגיות ואגודי עיתונות חובבת. עבודות מסוימות נכנסו גם למיינסטרים, ואנתרופומורפים מופיעים אף בתוכן פרסומי.
ישנם ובקומיקסים רבים המשתייכים לפאנדום, הנקראים לעיתים "קומיקסים פרוותיים" (furry comics). אחד מאלה הוא "T.H.E Fox", שפורסם ב- CompuServe בשנת 1986, מספר שנים לפני בוא ה-World Wide Web.
הפרוותיים עוסקים, בין היתר, ביצירת בובות ממולאות של חיות הידועות בשם "plushies" (מכיוון ש־"plush" פירושו באנגלית "פילוסין", ניתן לתרגם את המונח כ"פִּילוּסוֹנִים") לעצמם.
תלבושות פרווה.
הפרוותיים ידועים בין היתר בזכות המנהג של חלקם (כחמישית מקהילת הפרוותיים) להתלבש ב"תלבושת פרווה" או FurSuits (תחפושות של אנתרופומורפיים) - דבר זה מכונה FurSuiting (פורסוטינג) . תלבושות אלה יכולות להלבש להנאה, לביטוי חיצוני של האני הפנימי של הפרוותי (חלק מהפרוותיים, כאמור, רואים בעצמם חיות למחצה הכלואות בגוף של בני אדם) או לשעשוע בכנסי הפאנדום, נשפי מסכות ואירועי צדקה.
בניגוד לסברה הרווחת מחוץ לפאנדום, פרוותיים ברובם המוחלט נמנעים בשימוש בחליפות בעת קיום יחסי מין, הן עקב החום הרב בתוך החליפה, וכדי למנוע מלכלוך והריסת הפרווה היקרה.
תחפושות אלה נעשות בדרך כלל כאיפור גוף כולל או כתחפושות של קמעות של קבוצות פוטבול פשוטות יחסית. תחפושות מורכבות יותר כוללות חלקים אלקטרונים נעים, לסתות מכניות, אפור פרוטזי וכולי. תחפושות שכאלה יכולות לעלות למעלה מ-1500 דולר אמריקאי.
רובעי רומא
רובעי רומא (באיטלקית: Rioni di Roma - "ריוני די רומא", מלטינית: "regio - "אזור") הם 22 האזורים האדמיניסטרטיביים להם מחולקת העיר רומא בירת איטליה. חלוקת רומא לרבעים החלה בעת העתיקה, במאה הרביעית לפנה"ס. חלוקה נוספת בוצעה בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, והעיר חולקה שוב בימי הביניים ובעת החדשה.
בעת העתיקה.
החלוקה הראשונה של רומא לרבעים אדמיניסטרטיביים בוצעה במאה הרביעית לפנה"ס על ידי סרוויוס טוליוס. בחלוקה זו, חולקה העיר לארבעה רבעים שנקראו regiones (וביחיד: regio - "רג'יו").
בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, בשל גידולה של העיר, חולקה העיר ל-14 רבעים, מהם 12 בצידו המזרחי של הנהר, ורובע טרסטוורה (בלטינית: Transtiberim) בצידו המערבי של הנהר.
ימי הביניים.
עם נפילתה של האימפריה הרומית ירדה אף העיר רומא מגדולתה. ה התכופות על ידי השבטים הברברים הביאו לנפילת כלכלת העיר ולקיטון אוכלוסייתה. הפיחות המשמעותי באוכלוסייה הביא למצב בו התייתרה חלוקת העיר לרבעים. במהלך המאה ה-12, בשלהי ימי הביניים החלה שוב אוכלוסיית העיר לגדול, והעיר חולקה ל-12 רבעים, אולם הדבר בוצע מטעמים של מנהג ונוחות התושבים (אשר קראו לרבעים השונים בשמם) ולא לאור החלטה מנהלתית כלשהי.
רבעים אלה נקראו "רג'יו" כמו בתקופה הרומית, אולם גבולותיהם היו שונים. במהלך המאה ה-13, חולקה העיר רשמית ל-13 רבעים. גבולות הרבעים לא הוגדרו במפורש, מאחר שהתושבים התגוררו בסמוך למרכז של כל רובע ורובע, ובשטחי הפריפריה בין הרבעים לא התגוררו תושבים.
העת החדשה (חלוקה אדמיניסטרטיבית מאז הרנסאנס).
במהלך תקופת הרנסאנס גדלה העיר בשטחה ובתושביה, דבר שדרש שהעיר תעבור רה-ארגון מנהלתי. בשנת 1586 האפיפיור סיקסטוס החמישי הוסיף רובע נוסף לעיר (רובע בורגו).
בשנת 1747 החליט האפיפיור בנדיקטוס ה-14 לארגן מחדש את העיר מבחינה מנהלתית, ארגון שנדרש בשל העובדה שגבולות הרבעים לא הוסדרו. האפיפיור מינה את הרוזן ברנרדיני לחלק מחדש את העיר - חלוקה שנותרה בתוקפה עד שנת 1921. העיר חולקה ל-12 רבעים (בסוגריים שם הרובע המקביל כיום):
לאחר כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה חולקה העיר לשמונה רבעים שנקראו "ג'וסטיזי" (באיטלקית: Giustizie - "שופטים"):
נפוליאון היה הראשון למעשה שהסדיר את הגבולות שבין הרבעים. לאחר תבוסתו של נפוליאון, הושבה החלוקה של ברנרדיני.
רובעי רומא כיום.
עם הקמת ממלכת איטליה, במסגרת ארגון של כל חלקי הממלכה והפיכת רומא לבירתה, בוצע ארגון מחדש של העיר רומא - ארגון שנדרש לאור הגידול הרב באוכלוסיית העיר בשלהי המאה ה-19, וגדילתה מעבר לחומות אורליאנוס. בשנת 1874 נוסף רובע מספר 15 לעיר (רובע אסקווילינו, שחלקו נלקח מרובע מונטי).
גידול העיר בשטחה ובאוכולוסייתה הביא לחלוקה מחודשת לרבעים בשנת 1921 - במסגרת חלוקה זה מספר הרבעים הוגדל ל-22.
בשל גדילתה של העיר, בוצעה רפורמה נוספת בשנת 1972, במסגרתה חולקה העיר רבתי ל-20 רבעים שנקראו "צ'ירקוסקריזיוני" (circoscrizioni), ובהמשך שונה שמם ל"מוניצ'יפי" (municipi). מרבית רובעי המקוריים של העיר (למעט שלושת הרבעים בגדתו המערבית של נהר הטיבר) שייכים כיום למוניצ'יפי I.
רבעי רומא וסמליהם:
פרנץ זונדהיימר
פרנץ זונדהיימר (בגרמנית: Franz Sondheimer; 17 במאי 1926 – 11 בפברואר 1981) היה כימאי ישראלי-בריטי שזכה בפרס ישראל למדעים מדויקים לשנת 1960.
קורות חיים.
זונדהיימר נולד בשטוטגרט שבגרמניה והיגר עם משפחתו לבריטניה בשנת 1937. בסיום לימודיו התיכוניים הוא החל בלימודי כימיה והשלים את לימודי הדוקטורט בשנת 1948 בקולג' המלכותי למדעים של לונדון. לאחר מכן הוא עבד כחוקר באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית (1949–1952) והתקבל לעבודה בחברת הפרמצבטיקה "Syntex" במקסיקו (1952–1956).
בשנת 1956 מונה זונדהיימר לפרופסור וראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן למדע. הוא חי בישראל כשמונה שנים, במהלכן זכה בפרס ישראל על מחקריו בתחום הפיכתם של פחמימנים לבנזן. בשנת 1963 הוא שב לחיות באנגליה והחזיק בתפקידים באוניברסיטת קיימברידג' (1963–1967) ובקולג' של אוניברסיטת לונדון (1967–1981). במקביל לשהותו בישראל, בין השנים 1961–1963, היה זונדהיימר גם סגן נשיא חברת "Syntex". משנת 1967 היה חבר החברה המלכותית.
בשנת 1981 נפטר זונדהיימר במהלך שהותו באוניברסיטת סטנפורד - ככל הנראה שם קץ לחייו.
אחיו, ארנסט זונדהיימר, הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת לונדון.
ארתור כהן
ארתור כהן (בגרמנית: Arthur Cohn; שמו הפרטי בעברית: אשר מיכאל; נולד ב-4 בפברואר 1927 בבזל) הוא מפיק סרטים יהודי שווייצרי.
קורות חייו.
אביו מרדכי מרכוס כהן היה עורך דין ונוטריון, מומחה במשפט בינלאומי ובמשפט עברי וממקורביו ועוזריו של הראי"ה קוק. הוא הציל מתוך מושבו בשווייץ הרבה יהודים בשואה על ידי נתינת צרטיפיקאטים ודרכונים זרים. הוא עלה בשנת 1948 לישראל לאחר שהוזמן על ידי משרד המשפטים לשמש כיועץ. האם רוזה (לבית גלבסקי) הייתה משוררת ומחברת מילים למופעי הקברט האגדי קורנישון, כמו כן היא תרגמה שירים רבים מעברית לגרמנית. סבו, הרב אשר מיכאל (ארתור) כהן, שעל שמו נקרא, היה בין השנים 1885–1926 הרב הראשי הראשון של יהודי בזל. הוא התיידד בזמנו עם בנימין זאב הרצל, הזמין אותו לערוך את הקונגרס הציוני הראשון בעירו ואף אירח אותו בבית הכנסת.