על הפרשנות הרואה בסיפור "בדמי ימיה" סיפור אהבה מורכב, מוסיפה זיוה שמיר את הפרשנות לפיה הסיפור הוא אלגוריה לאומית בעלת אוריינטציה ציונית, המשקפת את הלבטים בנפשם של עגנון וצעירי דורו בעת פרסום הסיפור, כמו גם בנפשם של היהודים בעת התרחשות הסיפור, כעשרים שנה קודם לכן, בעקבות התעוררות הציונות: האם להישאר באירופה השׂבעה, או לעלות לארץ ישראל הדלה? לבטים אלה בין שתי דרכים מנוגדות משתקפים בסיפור בלבטיה של תרצה בין שני הגברים המנוגדים, לנדא שריחו כריח היער ועקביה המורה העני. אזכור מפורש של הרעיון הציוני, המעדיף את ארץ ישראל על פני הגולה, מוצאת שמיר בדבריה של בעלת נווה הקיץ שאצלה שהו עקביה ותרצה בירח הדבש שלהם: "בית לך, הִכבד ושב בביתך. ואמרת מצא חן בעיני גן חברי. מדוע לא תטע לך גם אתה גן כזה? למה יהיה אוויר שכונתך רע והאוויר בשכונת רעך טוב?"
מקורות לשוניים.
הסיפור כתוב בעברית מקראית, הניכרת, בין השאר, בשימוש נרחב בו"ו ההיפוך ובתקבולת כדוגמת "כל היום ישבה בבית ומן הבית לא יצאה". אברהם בנד מציין כי השימוש שעושה תרצה בלשון מקראית פסטורלית "מנומק במסגרת הסיפור, שהרי אביה דאג תמיד לחינוכה העברי, ואם החליטה לכתוב זכרונות בעברית היא תיזקק ממילא לאותו סגנון מקראי משׂכּילי של מוריה.
פה ושם משובצים בסיפור פסוקים ושברי פסוקים:
זיקה לסיפורים אחרים של עגנון.
הרומן "סיפור פשוט", המופיע מיד לאחר "בדמי ימיה" בקובץ "על כפות המנעול", מוסיף מידע על קורותיהם של תרצה ועקביה מזל. בסיפור "בדמי ימיה" מסופר שעקביה מזל חקר את תולדות הקהילה היהודית. על תוצאות מחקריו מספר "סיפור פשוט":
בלומה נאכט, מגיבורות "סיפור פשוט", עוזבת את בית הורביץ ועוברת לשמש כמשרתת בביתם של תרצה ועקביה מזל, שם היא מטפלת בתינוק, ומרת תרצה אומרת "מפקפקת אני אם תינוקי שלי - שלי הוא, שמא הוא של בלומה".
שמואל ורסס העיר על כך: "התייחסות חוזרת לדמויות של 'בדמי ימיה' במרקם הטקסטואלי החדש של 'סיפור פשוט' מוסיפה לעלילה בדיונית זו אישוש מציאותי חדש. הדמויות ועולמן הן בגדר עובדות ממשיות, שאין להרהר אחר מידת תקפותן."
גם ברומן "אורח נטה ללון" מוזכרים תרצה ועקביה מזל בדבריו של המספר:
שמואל ורסס העיר על מכלול הופעותיהם של תרצה ועקביה מזל בשלושת הסיפורים:
השפעות של הסיפור.
א"ב יהושע ציין: "דוסטויבסקי אמר פעם שכל הספרות הרוסית יצאה מתחת לאדרת של גוגול, ועל פי משל זה אמר עמוס עוז שהספרות הישראלית נולדה מן הנובלה הנפלאה של ש"י עגנון - בדמי ימיה". ניצה בן-דב המחישה אמירה זו, בהדגימה השפעות של "בדמי ימיה" (ויצירות נוספות של עגנון) על יהושע ועוז.
עמוס עוז, שבדומה לתרצה התייתם מאמו בנעוריו, העיד על זיקתו ל"בדמי ימיה":
השפעת הנובלה ניכרת גם בספרה של רות אלמוג, "שורשי אוויר", ובספרה של צרויה שלו, "חיי אהבה".
על השפעת הסיפור העירה זיוה שמיר:
עיבודים.
בשנת 2010 עובד הסיפור לסרט בשם "בדמי ימיה" בבימוין של לינה וסלבה צ'פלין, לפי תסריט מאת אסתר נמדר וליסה קאופמן נמדר.
בשנת 2011 העלה התיאטרון הקאמרי מופע בכיכובו של יונתן צ'רצ'י, המספר את הסיפור, בעיבודה של מיכל אקרמן, בליווי של סקסופון וקלרינט.
ביולי 2017 עלה בתיאטרון החאן מחזה על פי הסיפור בעיבודה של שחר פנקס ובבימויה של שיר גולדברג.
דפנה רבן
דפנה רות רבן (באנגלית: Daphne R. Raban; נולדה ב-17 בדצמבר 1964 בחיפה) היא פרופסור חבר בפקולטה לניהול של אוניברסיטת חיפה, בה הקימה את החוג לניהול מידע וידע. רבן חוקרת בתחום ערך המידע ושוקי מידע - תחום הנוגע למנגנוני העברת מידע, מבוססי תשלום, חינמיים, חברתיים וציבוריים. כמו כן חוקרת בתחום המשחקים הרציניים. כותבת על נושאים הקשורים למידע: היצף המידע, מודלים של מידע, שיתוף מידע ורשתות חברתיות.
ביוגרפיה.
רבן היא ילידת חיפה ולמדה בבית הספר הריאלי. ב-1988 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת איווה בפקולטה לטכנולוגיית מזון, וב-1992 סיימה תואר שני בטכניון במחלקה לביוטכנולוגיה והנדסת מזון. עבודת הדוקטורט שלה, שהושלמה ב-2004 ונכתבה במסגרת בית הספר לניהול באוניברסיטת חיפה, זכתה בהצטיינות יתרה. נושא העבודה היה "בעלוּת וערך סובייקטיבי בסחר ובשיתוף מידע".
בראשית שנות ה-90 הקימה רבן מרכז מידע בחברת "טמבור" ולאחר מכן הפעילה במשך עשר שנים עסק עצמאי, שסיפק שירותי מידע לחברות שונות.
חברה בוועד המנהל של "המרכז לחקר האינטרנט", העוסק באספקטים שונים של חברת המידע, בטכנולוגיה המאפשרת אותה, ובחיבור בין החברה, המידע והטכנולוגיה.
חברה ב"מרכז המצוינות לינקס" העוסק בחקר הלמידה בסביבה המרושתת.
ביחד עם תלמידיה, כתבה וערכה בשיטת ויקי ספר בנושא מודיעין תחרותי. יחד עם שיזף רפאלי הפעילה את סימולציית משחק העסקים "דוכן הלימונדה".
רבן שותפה ל-"SocIos Internet of Services", מיזם אינטרנט אירופי ובו שרת מארח בארכיטקטורה פתוחה. בפרויקט זה היא מפתחת מנגנון ייחודי לתימחור מידע.
מתגוררת בחיפה, נשואה ואם לשלושה.
שמואל רפאל
שמואל רפאל-וִיוַונְטֶה (באנגלית, Shmuel Refael Vivante; נולד בכ"ז באייר ה'תש"ך, 24 במאי 1960) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. למן שנת הלימודים תשפ"ב הוא משמש בתפקיד דיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. חוקר בתחום הספרות הספרדית-היהודית לאדינו ותרבותה, יועץ בתחום לשון לאדינו לאקדמיה המלכותית הספרדית במדריד, מחזאי, משורר, מתרגם וחבר הוועד המנהל של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו. מכהן כמזכיר המדעי של האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו.
שמואל רפאל, תרם לפריצת דרך בחקר הלאדינו בישראל. הוא נחשב לאחד ממובילי המחקר של הספרות בספרדית-יהודית (לאדינו) בישראל ומחוצה לה, ולאחד האחראים להצבת התחום ולביסוסו באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
שמואל רפאל נולד בתל אביב לחיים רפאל, יליד סלוניקי, שהיה בעל מעדנייה בשוק לוינסקי, ואסתר לבית וִיוַונְטֶה מקורפו, שניהם ניצולי השואה ילידי יוון שפעלו רבות להנצחת זכר קהילות היהודים שנספו בשואה.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בספרות עברית ובפילוסופיה כללית (1985), מוסמך אוניברסיטת בר-אילן (1988). נושא עבודת המ.א. בהנחיית פרופ׳ יהודית דישון: ״עיונים ז'אנריים ופואטיים בתהליכי תמורה ומעבר מן הרומנסה הספרדית אל הרומנסה היהודית-הספרדית בשאלוניקי״. בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת בר-אילן (1992), בהנחיית פרופ׳ יהודית דישון ופרופ׳ אדווין סרוסי. נושא עבודת הדוקטורט: ״הרומנסה הספרדית-היהודית משאלוניקי על רקע שורשיה הספרדיים״. במסגרת לימודיו לפוסט-דוקטורט (בשנים 1995–1998 סמסטר קיץ) השתלם במדריד אצל פרופ' יעקב מ' חסן (Prof. Iacob. M. Hassán) ואצל פרופ' אלנה רומרו (Prof. Elena Romero) מה-(CSIC - Estudios Sefardíes).
שמואל רפאל החל ללמד בשנת 1985 במחלקה לספרות עם ישראל, באוניברסיטת בר-אילן. תחילה כתלמיד מחקר ולאחר מכן כאיש סגל קבוע. כיהן כראש החוג המשולב במדעי היהדות, המסלול לאמנות יהודית והמסלול ליהדות ספרד והמזרח (2003-1999), וכראש המחלקה לספרות עם ישראל ע"ש נחום ויוסף ברמן (2002–2005). עמד בראש המרכז לחקר הלאדינו ע"ש נעימה ויהושע סלטי (2015-2002) ובראש מכון סלטי לחקר הלאדינו, למן 2016.
תחומי מחקר.
מחקריו עוסקים בחקר ספרות היהודים-הספרדים דוברי הלאדינו, בחקר הלאדינו לתקופותיה על מגוון הסוגות הספרותיות שבה, שנוצרו בעל-פה ובכתב למן גירוש ספרד ועד לעת החדשה, במגוון רחב ביותר של ז'אנרים ומגמות ספרותיות.
במחקריו, עוסק שמואל רפאל-ויוונטה בתחום הלאדינו, בהיבטים השונים שבהם משתקפת הלאדינו בימינו, וביחסיה של זו עם התרבות והחברה בישראל; מוביל את פיתוח תחום לימודי הלאדינו במכון סלטי לחקר הלאדינו (לשעבר המרכז לחקר הלאדינו ע"ש נעימה ויהושע סלטי) באוניברסיטת בר-אילן; הספרות הדבורה והכתובה בלאדינו; מנהגים והליכות של היהודים-הספרדים; טקסי מעגל החיים של היהודים-הספרדים; ההיסטוריה המחקרית של הלאדינו; שירה עכשווית בלאדינו; עולם הלאדינו בפרוזה הישראלית בת זמננו; הספר בלאדינו, קטלוגים וביבליוגרפיות; ספרות השואה; עדויות ניצולים וחקר סיפורי החיים של ניצולי שואה דוברי לאדינו; השואה בקהילות יהודי יוון; הנושא היהודי-הספרדי בספרות עולם.
הוא משמש חוקר ראשי במכון סלטי לחקר הלאדינו באוניברסיטת בר-אילן. פעילות הלאדינו שהוא מקדם באוניברסיטת בר-אילן (ומחוצה לה), זיכתה את האוניברסיטה בהכרה אקדמית בינלאומית והביאה לשיתופי פעולה עם מוסדות מחקר בישראל ומחוצה לה. דגמי ההוראה והמחקר בתחום הלאדינו שפותחו בבר-אילן אומצו בהדרגה גם במוסדות אוניברסיטאיים נוספים בישראל ומחוץ לישראל. פרופ' רפאל-ויוונטה העמיד עד כה מספר רב של תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי, חלקם אף השתלבו בחקר הלאדינו בישראל ומחוצה לה.