טוראי סימן-טוב גנה הוא אחד מתוך 12 מקבלי אות הגבורה במלחמת העצמאות – כלוחם כוח ההטעיה והרתק בקרב על משטרת עיראק סווידאן, שלמרות פציעה קשה בשתי רגליו מפגז נ"ט שפגע בזח"לם בו נהג במהלך קרב, המשיך להילחם, לחלץ ולטפל בפצועים רבים ועל כך קיבל מאוחר יותר את עיטור הגבורה.
מבצע אסף.
בתום 'מבצע יואב' תכנן הפיקוד המצרי לבצע חבירה לכוחותיו הלכודים בכיס פלוג'ה. על מנת למנוע זאת נערך צה"ל לתקוף את כוחות החבירה המצרים, אשר התמקמו באזור נחל הבשור. המבצע נערך בין ה-5 ל-7 בדצמבר 1948 ובו נטלו חלק גדוד 89 וגדוד 13 של חטיבת גולני, מלווים בכוחות ארטילריה. כבר בתחילת המבצע השתלט גדוד 89 על מספר משלטים באזור שייח' נוראן (כיום קיבוץ מגן), הכפר שועוט (כיום, מדרום למושב עין הבשור), תל שרוחן ותל גמה והצליח לעמוד בהצלחה מול מתקפות נגד מצריות (במתקפת הנגד איבדו המצרים 5 טנקי לוקסט M22). למחרת תקף כוח מגדוד 89, בפיקודו של יעקב גרנק, את יתר הצבא המצרי באזור, דבר שהוביל לנסיגת חיל המשלוח.
מבצע חורב.
בצד הרצון לכפות על המצרים שביתת נשק יחד עם החשש שהנגב ישאר, לפחות בחלקו, בשליטת הצבא המצרי הובילו לתכנון מבצע נרחב לסילוק הצבא מצרי מהנגב המזרחי (מוצבי עוג'ה אל-חפיר, ביר עסלוג'), מהנגב הצפוני (רצועת החוף שבין רפיח ובית חאנון) וממזרח חצי האי סיני (מתחמי אום כתף, אבו עגילה וביר לחפן). המבצע נערך בין ה-22 בדצמבר 1948 - 7 בינואר 1949 בפיקודו של יגאל אלון.
על חטיבה 8 הוטל לכבוש את מוצבי עוג'ה אל-חפיר ומשם להמשיך לכיוון אבו עגילה. לשם כך תוגברה חטיבה 8 בגדוד חי"ר מספר 5 של חטיבת הראל. ההתקפה נדחתה לצהריי ה-25 בדצמבר בשל מזג האוויר הסוער, אשר יצר את הצורך הדחוף להכשיר נתיבי תנועה חדשים. לקראת שעות הערב הגיעה החטיבה לאזור רחובות בנגב ומשם המשיכה להתקדם, בדרך רומית עתיקה בנחל לבן, אל עבר מוצבי עוג'ה אל-חפיר. התקדמות החטיבה ארכה מעבר למתוכנן וזאת משום שתוואי הדרך הקשה את מעבר הרכבים. בצהריי ה-26 בדצמבר הגיעה החטיבה ליעדה ופתחה במתקפה על המשלטים, אותה הובילו גדודים 82 ו-89. התקפה זו נהדפה על ידי הצבא המצרי, תוך ספיגת אבדות כבדות, בנפש ובציוד, לגדוד 89 וביניהם מפקד פלוגה א' יעקב גרנק.
ב-27 בדצמבר התחדשה ההתקפה החטיבתית על משלטי עוג'ה אל-חפיר, דבר שהוביל לכניעת הצבא המצרי באזור לקראת השעה 12:30.
ב-28 וב-29 בדצמבר המשיכה החטיבה לנוע מערבה, אל עומק סיני, ולהשתלט על מתחמי אום כתף ואבו עגילה. לאחר מכן המשיכה החטיבה לנוע לעבר מתחמי ביר לחפן עד אשר הגיעה לפאתי אל עריש, שם נעצרה וחזרה לשטח ישראל בשל הלחץ הבינלאומי שהופעל על ישראל.
עם חזרתה לשטח ישראל הועברה החטיבה לאזור גבולות, שם נערכה ככוח עתודה לקראת ההתקפה על רפיח. ב-6 בינואר נכבשו מספר משלטים באזור רפיח, אולם הם חזרו לידי המצרים זמן קצר לאחר מכן. חטיבה 8 קיבלה פקודה לכבוש מחדש את אותם המשלטים, אולם הדבר לא עלה בידה.
לאחר מבצע חורב.
לאחר 'מבצע חורב' החלה החטיבה לקלוט טנקי M4A3 שרמן נוספים. ב-1 במרץ 1949 מנתה החטיבה 6 טנקי שרמן (כשרק ל-3 מהם היו תותחים), 2 טנקי קרומוול, טנק לוקסט M22 אחד וטנק H-39 הוצ'קיס אחד. קליטת טנקי השרמן נתקלה בקשיים רבים והושלמה רק בתום מלחמת העצמאות.
לקראת סוף חודש אפריל 1949 פורקה החטיבה בהוראת דוד בן-גוריון, בעקבות ההחלטה לצמצם את סדר כוחות הסדיר בצה"ל. כחלק מההחלטה הועבר גדוד 82 לחטיבת הנגב ואילו גדודים 88 ו-89 פורקו. תקופה קצרה לאחר מכן, בעקבות פירוק חטיבת הנגב, הועבר גדוד 82 לחטיבה 7, בה נמצא עד היום.
חטיבה 8 בין השנים 1949-1967.
לאחר פירוקה של החטיבה באפריל 1949, נבנתה רובה מחדש כחטיבת חי"ר במילואים. בסיס החטיבה הועתק מתל ליטוינסקי ליפו ויחד עם חטיבת קרייתי השתייכה למחוז תל אביב. שתי חטיבות החי"ר הללו היוו את הכוח העיקרי של ה'פיקוד השמיני', אשר שימש כעתודה מטכ"לית של צה"ל עד לשנת 1953. בראשית שנת 1953 פורק ה'פיקוד השמיני' וחטיבה 8 הועברה לפיקוד הדרום.
החטיבה בפיקודו של אל"ם יוסף גבע לא נטלה חלק במהלך מבצע קדש, והיוותה עתודת מילואים של פיקוד הדרום, אולם גדוד 121 של החטיבה הועמד תחת פיקוד חטיבה 9, והשתתף בכיבוש שארם א-שייך.
בשנת 1964 עברה חטיבה 8 הסבה לחטיבה ממוכנת וצורפה לחיל השריון. במסגרת ההסבה הועבר גדוד טנקי M50 שרמן מס' 129 מחטיבה 520 ויחד איתו צורפו עוד שני גדודי חרמ"ש.
מלחמת ששת הימים.
ערב מלחמת ששת הימים כללה החטיבה שלושה גדודים בפיקודו של אל"ם אלברט מנדלר:
בנוסף כלל הגדוד גם פלוגת סיור בפיקודו של רס"ן רפי מוקדי.
מהלכי החטיבה במלחמת ששת הימים.
התקדמות במרכז סיני.
במהלך תקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים נערכה חטיבה 8, בפיקודו של אל"ם אלברט מנדלר מול גיזרת כונתילה, צפונית לאילת והיוותה כח הטעיה צה"לי כנגד הצבא המצרי בחזית סיני. ההטעיה הובילה לריכוז כוחות שריון מצרים רבים מול חטיבה 8 ובכך אפשרה למעשה את ההבקעה הצה"לית בצפון חצי האי ובמיוחד בקרב אום-כתף.
בלילה שבין ה-5 ל-6 ביוני חצה גדוד 129 של החטיבה את הגבול לכיוון סיני והתקדם לעבר מערכי הדיוויזיה ה-6, בפיקודו של סעד א-שאזלי. בקרב שריון שהתפתח הושמדו רוב הטנקים המצריים, בעוד לגדוד 129 נפגעו 2 טנקים בלבד. לאחר הקרב חזר גדוד 129 לתחומי הקו הירוק.
ב-7 ביוני, יומיים מרגע פרוץ המלחמה, הורה הרמטכ"ל רב-אלוף יצחק רבין על העברת החטיבה לרשות פיקוד הצפון. בעקבות החלטה זו הועברה מרביתה צפונה ואילו בסיני נשאר כח מוקטן של החטיבה (גדוד 89 ושתי פלוגות טנקים של גדוד 129), בפיקודו של סגן מפקד החטיבה מרדכי (מוטקה) בן-פורת, אשר ב-8 ביוני המשיך להתקדם דרך נח'ל ומעבר המיתלה אל עבר תעלת סואץ עד לחבירתו אל כוחות אוגדה 38 בפיקודו של אריאל שרון.
הבקעה בצפון הגולן.
לקראת ה-9 ביוני נערכה החטיבה באזור עמק החולה, מול המערך הסורי בצפון רמת הגולן. החטיבה, בפיקודו של אל"ם אלברט מנדלר כללה רק מחצית מכוחה, מפני שיתרת הכוחות נותרו בסיני. לפיכך, תוגברה חטיבה 8 בגדוד טנקים 377 מחטיבה 37, שכלל שתי פלוגות טנקים ופלוגת חרמ"ש בפיקודו של סא"ל אמנון חינסקי. מנדלר מינה את קצין האג"ם רס"ן אמנון רשף כממלא-מקום סמח"ט. המשימה שהוטלה על החטיבה הייתה הבקעת המערך הסורי מצפון לכפר סאלד - גבעת האם, כיבוש מוצבי גוּר אֶל-עַסְכַּר, נַעמוּש, מתחם זעורה והגעה עד לכביש המוביל למסעדה (כביש 99). ב-9:00 בבוקר ה-9 ביוני התקבלה פקודת מקבת פעל! (פקודה לנוע לעבר המערך הסורי). בשעה 11:30 חצתה החטיבה את הגבול עם סוריה והתחילה לטפס לרמה. אולם כאשר הטור החטיבתי (גדוד טנקים 129 בפיקודו של סא"ל אריה בירו, חפ"ק המח"ט, גדוד טנקים 377, גדוד חרמ"ש 121 בפיקוד אריה קרן) הגיע לאזור גבעת האם התחילה הפגזה ארטילרית כבדה של החטיבה ה-11 הסורית, אשר פגעה במספר זחל"מים. בהפגזה זו אף נהרג סגן מפקד גדוד 121, רס"ן מוש חביב.
גדוד 129 כבש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש, אולם בשל הארטילריה והאש שנפתחה על הטור החטיבתי נוצרה טעות בניווט, אשר הובילה את הגדוד לכפר סיר א-דיב, שהיה רווי בחוליות נ"ט. מפקד הגדוד, אריה בירו, חשב בשלב זה שהוא בדרך הנכונה וכי הכפר שמעליו הוא זעורה. רק לאחר שלא הבחין באש ארטילרית שניתנה לבקשתו על זעורה הבין את הטעות בניווט. למרות זאת החליט להמשיך בציר העולה אל קלע. במהלך הקרב שהתפתח בכפר נפגע הטנק של אריה בירו מספר פעמים והוא עצמו נפצע בלסתו והתפנה לאחור. רס"ן רפי מוקדי אשר נטל את הפיקוד על הגדוד ניסה לשנות את כיוון ההתקדמות ופנה צפונה אולם גם הטנק שלו נפגע ומוקדי עצמו נהרג. בשלב זה נטל את הפיקוד מפקד פלוגה ז' בגדוד - סגן נתי הורוביץ (גולן) אשר, למרות פציעתו בפנים, בגב ובזרוע - הצליח להוביל את הגדוד לכיבוש הכפר. בתום כיבוש סיר א-דיב המשיך הגדוד לנוע לכיוון הכפר קלעה. בשלב זה הגיע המח"ט מנדלר לאזור סיר א-דיב וזיהה את הטעות בניווט. למרות זאת החליט מנדלר כי גדוד 129 ימשיך בתנועה לקלעה ושאר כוחות החטיבה יפנו לכיוון זעורה. 14 הטנקים שנותרו לגדוד 129 המשיכו בהתקדמות איטית לעבר קלע תחת אש ארטילרית כבדה והגיעו למחסום קוביות נ"ט. במהלך המעבר נפגעו שלושה טנקים נוספים ומיד אחריו נפגעו עוד ארבעה. בשעה 16:45 הגיע כוח של שבעה טנקים אל הכפר עצמו והמשיך בלחימה, אך במקביל נתקל במארב נ"ט ובכוחות שריון סוריים שהגיעו מכיוון כפר וַאסֵט. חרף העובדה כי גדוד 129 הצליח לכבוש את הכפר, טנקים רבים נפגעו עד שמכל כוח הגדוד נותרו בקלע שני טנקים כשירים בלבד. בכל יום הקרבות ספג הגדוד 13 הרוגים ו-33 פצועים.
במקביל, המשיך המח"ט עם שני הגדודים האחרים בתנועה צפונה על ציר הנפט ונתקל בהתנגדות מעטה. הכוחות כבשו את מתחמי זעורה והכפר גְּבָּב אֶל-מֵיס כמתוכנן. בסביבות 18:45 חבר המח"ט יחד עם גדוד 377 לשרידי גדוד 129 בקלעה.
בלילה שבין ה-9 ל-10 ביוני תוגברה החטיבה בטנקים נוספים ובשתי פלוגות מחטיבת גולני ולאחר התארגנות, לקראת שחר, החלה לנוע לכיוון קוניטרה. החטיבה כבשה את הכפרים וַאסֵט ואֶל-מַנְצוּרַה והגיעה לקראת השעה 14:30 לפאתי קוניטרה. החטיבה מצאה את העיר נטושה וכבשה אותה ללא התנגדות לקראת השעה 15:30. לאחר מכן המשיכה החטיבה לנוע עד הגעתה לצומת אֶל-אַחְמַדִיֶּה, כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית לקוניטרה.
לאחר המלחמה עוטרו סגן נתי הורוביץ (גולן) וסמל שאול ורדי בציון לשבח על לחימתם ומאוחר יותר הומר הצל"ש לעיטור הגבורה. רס"ן רפי מוקדי עוטר בעיטור המופת.
חטיבה 8 בין השנים 1967-1973.