בשנת 1953, בהיותו בן 27, הוציא הילמן את הספר "אגרות בעל התניא ובני דורו", המכיל את "כל האיגרות, התשובות והתעודות, שיש להן שייכות לאדמו"ר הזקן ר' שניאור זלמן מלאדי, בין שנכתבו על ידו ובין שנכתבו על ידי בני דורו אליו או אודותיו". הוא כתב שם כי בשל יוקר הדפוס נבצר ממנו להוציא את החלק השני, שהיה אמור לכלול עניינים נוספים הקשורים בבעל התניא, ובהם פסקי הלכה שלו וכן השמטות של מספר סימנים בשולחן ערוך הרב.
ייתכן כי החלק השני לא יצא בשל היחסים המעורערים שבין הילמן לחסידות חב"ד ולרבי מלובביץ', בעיקר בגלל חלקו האחרון של הספר שעוסק בגניזה החרסונית, שאדמו"רי חב"ד הסתמכו עליה בהיסטוריוגרפיה של החסידות. חלק נכבד מספרו ייחד הילמן להפרכת מהימנותם של המסמכים שנמצאו בגניזה החרסונית. הוא פרסם את הערכתו לשמו של הזייפן: נפתלי צבי (הירשלע) שפירא. טענותיו של הילמן הועלו בפני הרבי מלובביץ', והוא האריך לענות עליהן בכמה מכתבים.
התנגדותו לספרי ה'אוצרות' של אייזנשטיין.
הילמן יצא במאמר נגד ספרי ה'אוצרות' של יהודה דוד אייזנשטיין ונגד והשקפותיו. לביסוס טענתו הוא מצטט באריכות מתוך ספרי ה'אוצרות', כגון מספרו "אוצר זכרונותי" שבו מתאר אייזנשטיין את ביקוריו בכנסיות ואת השתתפותו כצופה במחזה על ישו הנוצרי. בהקדמתו ל"אוצר הוויכוחים" כותב אייזנשטיין כי "היהודי על פי יסוד יהדותו הוא סבלן מוחלט לכל האמונות ואיו לו טינא בלב על דת הנצרות או דת מחמד או איזו דת אחרת", ובהקדמת "אוצר ישראל" הוא כותב "האוצר לא יבדיל בין האמונות והדעות ובין הכתות השונות, רק יתאר מעשה כולן". כמו כן מצטט הילמן מתוך ספרי אייזנשטיין שורה של עניינים המנוגדים להשקפה החרדית או רעיונות ופירושים מחודשים בנושאים שונים שלדעתו עומדים בסתירה למובא בספרות חז"ל ובפרשנות היהודית המסורתית. למשל, כותב אייזנשטיין שבימינו יש להקל בדיני ריבית וייחוד.
הולנד באירוויזיון
הולנד השתתפה בתחרות האירוויזיון כ-60 פעמים החל מהצטרפותה לראשונה ב-1956 והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות כאשר רק בלגיה, בריטניה, צרפת וגרמניה השתתפו בתחרות יותר פעמים. הולנד נעדרה מהתחרות ארבע פעמים ב-1985, 1991, 1995 ו-2002, ניצחה חמש פעמים ב-1957, 1959, 1969, 1975 ו-2019 ואירחה את התחרות חמש פעמים ב-1958, 1970, 1976, 1980 ו-2021. לאור כל ניצחונותיה, יחד עם לוקסמבורג, בריטניה וצרפת, הולנד מדורגת במקום השלישי בטבלת הניצחונות של התחרות עם חמישה ניצחונות.
לאחר החלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, הולנד כשלה לעלות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר כשמונה שנים ברציפות בין השנים 2005-2012, אך הצליחה לעלות לגמר התחרות תשע פעמים ב-2004, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 ו-2022.
הישגים.
הולנד השתתפה בתחרות כ-60 פעמים כאשר עשתה את הופעת הבכורה בתחרות הראשונה ב-1956 כחלק משבע מדינות מייסדות התחרות: חמש פעמים מתוכן הולנד ניצחה בתחרות, ונכון ל-, היא נמצאת במקום השלישי בטבלת הניצחונות בכל הזמנים של התחרות יחד עם לוקסמבורג, צרפת ובריטניה, כשלפניהן נמצאות אירלנד, שיאנית הניצחונות בתחרות עם שבעה ניצחונות ושוודיה עם שישה ניצחונות. הולנד ניצחה בתחרות חמש פעמים בתולדותיה ועל כן היא אחת מעשר המדינות המצליחות ביותר בתחרות: היא ניצחה בפעם הראשונה ב-1957 עם השיר "Net als toen" שבוצע על ידי קורי ברוקן, אשר שימשה כנציגתה של הולנד פעמיים נוספות: ב-1956 כאשר התוצאות של המדינות המשתתפות בתחרות לא ידועות מלבד המדינות המנצחת ו-1958 בו הגיעה למקום האחרון. נכון ל-, ברוקן היא המקרה היחיד בתולדות התחרות שאמן מסיים את גמר התחרות גם במקום הראשון וגם במקום האחרון. בפעם השנייה ב-1959 עם השיר "Een beetje" שבוצע על ידי טדי סחולטן, בפעם השלישית ב-1969 עם השיר "De troubadour" שבוצע על ידי לני קור, אולם באותה שנה ניצחו שלוש מדינות נוספות: בריטניה, ספרד וצרפת מאחר שלא היה חוק שובר שוויון, בפעם הרביעית ב-1975 עם השיר "Ding-a-dong" שבוצע על ידי להקת "טיץ'-אין" ובפעם החמישית ב-2019 עם השיר "Arcade" שבוצע על ידי דאנקן לורנס. התוצאה הטובה ביותר של הולנד בתחרות מלבד המקום הראשון היא המקום השני, אליו הגיעה רק פעם אחת בתולדותיה ב-2014 עם השיר "Calm After The Storm" של להקת "The Common Linnets". הודות להישגה ב-2014, הולנד חדלה להיות אחת המדינות שניצחו אך מעולם לא הגיעו למקום השני בתחרות. הולנד הגיעה פעם אחת בתולדותיה למקום השלישי ב-1974, פעמיים למקום הרביעי ב-1972 ו-1998 ופעמיים למקום החמישי ב-1980 ו-1987.
הולנד הגיעה חמש פעמים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות (4 פעמים בגמר ופעם אחת בחצי-הגמר) כאשר פעמיים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בגמר התחרות. המקום הגרוע ביותר של הולנד בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-23, אליו היא הגיעה פעמיים בתולדותיה: בפעם הראשונה ב-1994 עם השיר "Waar is de zon?" של וילקה אלברטי ובפעם השנייה בעת אירוח התחרות ב-2021 עם השיר "Birth of a New Age" של ז'אנגו מקרוי.
ניתן לסכם את הישגיה של הולנד בתחרות כמעורבים: מראשית ימיה בתחרות ועד אמצע שנות ה-70 היא רשמה ארבעה ניצחונות בתחרות וניצחון נוסף ב-2019 ועל כן היא נחשבת לאחת מעשר המדינות המצליחות ביותר בתחרות, אך גם סיימה לא מעט פעמים במקומות האחרונים בתחרות. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 הולנד עלתה לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר שבע פעמים בלבד ב-2004, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018 ו-2019 ולא הצליחה לעלות לגמר התחרות שמונה שנים ברציפות מ-2005 עד 2012. ב-2015 הולנד שוב כשלה לעלות לגמר התחרות. הולנד כשלה להעלות לגמר התחרות כ-9 פעמים בתולדותיה, כאשר אחריה נמצאות מקדוניה וסלובניה, אשר כשלו להעפיל לגמר עשר פעמים ושווייץ אשר כשלה להעפיל לגמר אחת עשרה פעמים. אנוק, אשר נבחרה כנציגתה של הולנד ב-2013, הייתה הראשונה אשר הצליחה לעלות לגמר משלב חצאי-הגמר לראשונה מ-2004 וסיימה את גמר התחרות במקום התשיעי. שנה לאחר מכן, ב-2014, הולנד סיימה במקום הראשון בחצי-הגמר ובמקום השני בגמר התחרות. ב-2019 נבחר כנציגה של הולנד דאנקן לורנס עם השיר "Arcade". השיר סומן עם יציאתו כמועמד לניצחון באירוויזיון 2019. בגמר התחרות סיימה הולנד במקום הראשון עם 492 נקודות. ניצחונה של הולנד ב-2019 התרחש אחר ארבעים וארבע שנים בהן לא ניצחה בתחרות.
הולנד פתחה את ערב התחרות 6 פעמים בתולדותיה, ב-1956, 1965, 1967, 1970, 1975 ו-2001, יותר מכל מדינה אחרת בתחרות.
אירוח התחרות.
הולנד אירחה את התחרות בשטחה כ-5 פעמים בתולדותיה: ב-1958, 1970, 1976, 1980 ו-2021. שלוש הפעמים הראשונות היו לאחר שניצחה בתחרות, התחרות ב-1980 התקיימה בהולנד כי ישראל, אשר ניצחה אשתקד, סירבה לארגן את התחרות בפעם השנייה ברציפות עקב בעיות כלכליות וב-2021 התחרות התקיימה שנתיים לאחר ניצחונה בתחרות משום שהתחרות ב-2020 התבטלה עקב מגפת הקורונה.
התחרות ב-1969 הסתיימה בניצחונן של ארבע מדינות, ולכן נערכה הגרלה לקבוע מי תהיה המדינה המארחת מבין ארבע המדינות המנצחות של השנה הקודמת, ונקבע כי הולנד תארח את התחרות ב-1970. פינלנד, נורווגיה, שוודיה, פורטוגל ואוסטריה, החליטו להחרים את התחרות באותה שנה בשל תוצאת התחרות שנה קודם לכן ושיטת הצבעת המדינות שלדעתן הייתה צריכה להשתנות. לאור החרמתן של מדינות רבות את התחרות, השתתפו בתחרות רק שתים עשרה מדינות. בשל מספר המדינות המועט, המפיקים והמארגנים בהולנד נאלצו למתוח את קטעי הפתיחה וקטעי הקישור והדבר נעשה באמצעות סרטונים קצרים אשר שודרו בין השירים. הרעיון של קטעי הקישור נחל הצלחה ושיטת סרטוני המעבר שבה כמעט בכל שנה. שיטת סרטוני המעבר אשר יצרו המפיקים בהולנד יצרה בפעם הראשונה יתרון ניכר לצופי הטלוויזיה על פני מאזיני הרדיו. סרטוני המעבר נקראו במשך השנים בכינוי "גלויות", כיוון שהן מציגות את נופי המדינה המארחת או כל מאפיין הקשור למדינה שתעלה על הבמה בסופן.
ב-1980, לאחר סירוב ישראל לארח את התחרות, הולנד לקחה על עצמה את מלאכת אירוח התחרות במקומה, לאחר שרשות השידור הספרדית סירבה לקחת אחריות על אירוח התחרות (ספרד הגיעה למקום השני ב-1979) ורשות השידור הבריטית סירבה לבקשת איגוד השידור האירופי לארח את התחרות בשטחה מכיוון שאירחה את התחרות כשלוש פעמים בשמונה השנים הקודמות. התחרות ב-1980 הייתה הפעם האחרונה בה התחרות לא התקיימה במדינה המנצחת של השנה הקודמת והפעם האחרונה בה הולנד אירחה את התחרות. לתחרות ב-1980, היו קווי דמיון ומוטיבים חוזרים רבים לתחרות שנערכה בהולנד כארבע שנים קודם, ב-1976. בשל השימוש במוטיבים מהתחרות הקודמת שהתקיימה בהולנד, רשות השידור בהולנד הוציאה סכום קטן יחסית על אירוח התחרות. כמו כן, למעט בשלב הצבעת המדינות, מנחת התחרות, מרלוס פלויטסמה, לא הנחתה את התחרות באנגלית או בצרפתית, מה שאומר שהתחרות כולה התנהלה בהולנדית. באופן דומה למקרה עם ישראל, גם הולנד סירבה לארח את התחרות כשהייתה אמורה להתקיים בשטחה ב-1960, משום שאירחה את התחרות שנתיים קודם. באותה שנה, בריטניה הסכימה לארח את התחרות במקום הולנד.
הולנד, יחד עם בריטניה וגרמניה, הן שלוש המדינות היחידות אשר אירחו את התחרות בארצן מבלי שניצחו בתחרות בשנה הקודמת.
לאחר שאסטוניה ניצחה בתחרות ב-2001, היא אמרה שאין בידיה את האמצעים הכספיים הדרושים על מנת לארח את התחרות ב-2002. לאחר הצהרתה של אסטוניה, הולנד הביעה רצון לארח את התחרות בשטחה במקום אסטוניה. בסופו של עניין, התחרות התקיימה באסטוניה והולנד עצמה לא הורשתה להשתתף בתחרות בשל הישג נמוך בשנה הקודמת.