אופוס 59 המכונה "רזומובסקי" הוקדש עבור הנסיך אנדראס רזומובסקי, השגריר הרוסי בווינה דאז. זו גם הרביעייה הראשונה מבין רביעיות תקופת הביניים של בטהובן, המסמלות התפתחות בסגנונו, בהשוואה לרביעיותיו המוקדמות, אופוס 18.
ההבדל הניכר ביותר הוא שרביעייה זו נמשכת מעל 40 דקות והיא בעלת רוחב יריעה ומורכבות שכמותן עדיין לא נראו במוזיקה הקאמרית, בעוד שש הרביעיות המוקדמות של בטהובן נמשכו כ 25-30 דקות בלבד והיו בעלות אופי קליל יותר.
פרקי הרביעייה.
הפרק הראשון מהווה פתיחה מרשימה בצורת סונאטה עם פוגטו בפיתוח. הוא נמשך כ-12 דקות, למרות שהוא חסר את החזרה המסורתית על תצוגת הנושאים.
הפרק השני ברביעייה הוא באופן לא שיגרתי, פרק לא-איטי. הופעה של פרק איטי כפרק שלישי בצורה רב פרקית מתרחשת לרוב כאשר הפרק הראשון ארוך במיוחד ובעל אופי רציני, כפי שקורה בפרק הראשון ברביעייה זו. לכן הפרק השני קליל יותר באופיו על מנת לאזן בין הפרקים הרציניים לבין הפרקים הקלילים. הפרק השני היצירה הוא בעל מאפיינים ברורים של סקרצו אך לא מתווה בצורה רשמית כסקרצו בעל הצורה התלת-חלקית או החמש-חלקית המקובלת. קטע הביניים בסקרצו, הטריו אינו מופיע כחטיבה מופרדת במובהק, אך ישנן שתי הופעות של קטע ביניים זהה בעל אופי שונה משאר הפרק אשר מתפקדים כטריו. מדובר באחד מהפרקים יוצאי הדופן של התקופה האמצעית של בטהובן אשר ניתן להגדירו אם כן כסקרצו חופשי.
הפרק השלישי האיטי גם הוא בצורת סונאטה, עשיר בתוכן אך ללא פיתוח (לרוב מתייחסית לצורת סונאטה ללא פיתוח מובהק כאל "סונאטינה").
הפרק הרביעי הוא פרק מהיר אשר נושאו הראשי כתוב על פי מנגינה רוסית ידועה. ניתן להניח שהדבר נעשה כניסיון לרצות את הקומיסר הרוסי.
טווח בין-רבעוני
הטווח הבין־רבעוני הוא מדד לפיזורם של ערכים במדגם. הטווח הבין־רבעוני הוא טווח שבו נמצאים חצי מהערכים.
בהינתן קבוצת מספרים, כגון תוצאות של משתנה רציף שנאספו בסקר, טווח בין־רבעוני הוא הטווח שבין המאון ה-25 (Q1) למאון ה-75 (Q3). דהיינו, טווח כלל התוצאות, שאינן מוכלות ברבעון העליון ואינן מוכלות ברבעון התחתון. לדוגמה, בקבוצת המספרים 1, 1.5, 1.5, 2, 3, 3, 4, 8, הטווח הבין־רבעוני הוא 1.5 עד 3.
הטווח הבין־רבעוני מתאים למשתנה בסולם מדידה אורדינלי (סידורי) ומעלה.
למציאת הרבעונים יש לחלק את הטווח (בין 2 הערכים הקיצוניים בהתפלגות) ל-4 רבעים שווי שכיחות (בכל אחד מהרביעונים 25% מהשכיחויות):
Q1 - רבעון ראשון - ערך שעד אליו 1/4 (25% מהשכיחויות) ומעליו 3/4 (75%) מהמקרים.
Q2 - רבעון שני - החציון, הערך ש-1/2 (50% מהשכיחויות) מהמקרים קטנים/שווים לו ו-1/2 גדולים/שווים לו.
Q3 - רבעון שלישי - הערך שמתחתיו 3/4 מההתפלגות ומעליו 1/4 ממנה.
שימוש.
שלא כמו טווח (מלא), לטווח הבין־רבעוני יש נקודת שבירה של 25% ולכן
לפעמים מעדיפים אותו על פני טווח. הטווח הבין-רבעוני משמש לבניית תרשימי קופסה
וייצוגים גרפיים פשוטים של התפלגות. עבור ההתפלגות הסימטרית (שבה החציון שווה
למרכז הרבעונים (הממוצע של הרבעון הראשון והשלישי), חצי מהטווח הבין־רבעוני שווה לחציון
הסטיות המוחלטות מהחציון (MAD).
דוגמאות.
נתונים בטבלה.
עבור הנתונים שבטבלה, הטווח הבין־רבעוני הוא 10=115-105.
נתונים בתרשים.
הטווח הבין־רבעוני של התפלגויות.
אפשר לחשב את הטווח הבין־רבעוני של התפלגות רציפה על ידי פונקציית צפיפות (שנותנת את פונקציית ההצטברות, כל דרך אחרת לחישוב פונקציית ההצטברות תעבוד). הרבעון התחתון, Q1, הוא מספר עבורו מתקיים שהאינטגרל של פונקציית ההצטברות מ ∞- ל-Q1 שווה 0.25, ועבור Q3
האינטגרל מ ∞- ל-Q3 שווה 0.75. במונחים של פונקציית הצטברות (CDFׂ) אפשר לתאר את הרבעונים כך:
הטווח הבין־רבעוני וערכים קיצוניים.
נהוג להשתמש בטווח הבין־רבעוני כדי למצוא ערכים קיצוניים בנתונים. ערכים קיצוניים הן תצפיות שנופלות מתחת ל-(Q1-1.5(IQR או מעל (Q3+1.5(IQR.
קולג' דה פרנס
סיד קטב
שפיטות
שְׁפִיטוּת היא שאלת היותה של סוגיה השנויה במחלוקת ראויה לדיון בבית המשפט. ישנה מחלוקת לגבי שאלת גבולותיו של מתחם השפיטות ומהן הסוגיות שעליהן יש לדון בבית המשפט.
שאלת השפיטות בישראל.
שופט בית המשפט העליון חיים כהן תיאר את היחס לסוגיה זו בשנותיה הראשונות של המדינה:
מאיר שמגר ואהרון ברק.
הרחבת גבולותיו של מתחם השפיטות בישראל החלה בתקופת כהונתו של מאיר שמגר כנשיא בית המשפט העליון, ונמשכה ביתר שאת בתקופת כהונתו של אהרן ברק בתפקיד זה. כך, למשל, בתקופת ברק עסק בג"ץ בעתירות בענייני ביטחון ומדיניות, כגון תוואי גדר ההפרדה, תוכנית ההתנתקות ופרטיה, ולא דחה עתירות אלה מנימוקי סף. לבית המשפט העליון בראשותו של אהרן ברק מיוחסת הגישה של "הכל שפיט", כלומר אין נושא שבית המשפט נמנע מלהכריע בו. ביטוי מובהק לגישה זו בא בדבריו:
עם זאת, בהמשכו של אותו פסק דין, סייג ברק את דבריו והבחין בין שפיטות נורמטיבית (שאותה תיאר בדבריו לעיל) לבין שפיטות מוסדית, וציין:
ברק אף הציג בפסקי דינו דוגמאות לסוגיות שאינן שפיטות, כמו הנהגתם של הנישואין האזרחיים בין בני-זוג חסרי עדה דתית או סטטוס של משפחה חד־מינית.
הנשיא בדימוס מאיר שמגר שלל את מתחם השפיטות הרחב שהונהג על ידי יורשו, אהרן ברק.
פולמוס השפיטות בישראל.
בשנת 2007, בעקבות מינוי של דניאל פרידמן לשר המשפטים, עלתה סוגיית השפיטות לדיון ציבורי נרחב. המבקשים לצמצם את מתחם השפיטות, מניחים כהנחת יסוד כי שאלת השפיטות אינו מעניינם של השופטים בלבד, ועל הרשות המחוקקת לקבוע את גבולות השפיטות ככל שניתן. הם מעלים גם נימוקים מעשיים:
המתנגדים לצמצום גבולות השפיטות טוענים כי:
שפיטותן של פעולות מבצעיות של צה"ל.
שאלת שפיטותן של פעולות מבצעיות של צה"ל נדונה בהרחבה בעתירה לבג"ץ שעניינה מדיניות הסיכולים הממוקדים.
פרקליטות המדינה טענה כי . הפרקליטות ציינה כי .
השופט בדימוס אהרן ברק שלל גישה זו, והביא ארבעה נימוקים לכך, ובהם:
סוגיית השפיטות בספרות ובתיאטרון.
במחזמר המצליח של ג'ורג' ואיירה גרשווין, "בשבילך אני שר", שהוצג לראשונה בברודוויי בשנת 1931, מוצגת סוגיית השפיטות באופן נלעג, כאשר בסצנת הסיום מתכנס בית המשפט העליון של ארצות הברית כדי להכריע בשאלה מה יהיה מינו של התינוק העומד להיוולד לנשיא ארצות הברית.
הכל שפיט
ביחחנים
בּיחַחַנים (המאה ה-14 - המאה ה-15) הייתה נסיכה ששלטה על פוליטיה קטנה שהייתה ממוקמת בחצי האי טאמאן (כיום בדרום רוסיה). מוצאה אינו ברור לגמרי, וכנראה היה צ'רקסי, גאורגי או קומני.
ההיסטוריון הרוסי, ברון, טען כי ייתכן ושמה של הנסיכה אינו ביחחנים אלא ביחחטון, ומכאן שהייתה בתו של הנסיך הגאורגי בקה השני ג'ק'לי (נפטר ב-1391), שליט סאמצחה וקלארג'תי
ביחחנים נישאה בשנת 1419 ליהודי מג'נובה בשם סימון דה ר'יסולפי, שבאמצעות נישואין אלה הפך לשליט הממלכה תחת שליטה גנואית. בשנת 1482 עדיין שלט בה אחד מיורשיו, זאצ'אריאס דה ר'יסופלי.
המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה
המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה נערכה בין ינואר 1915 לאוגוסט 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא כללה שלושה מסעות מלחמה של העות'מאנים ושותפיהם הגרמנים, שחצו את חצי האי סיני בשנים 1915–1916 בדרכם לנסות ולהשתלט על מרחב תעלת סואץ, ובכך לעצור את התקדמות הבריטים מזרחה, ולמנוע את התעבורה הימית של האימפריה הבריטית בין הודו לאירופה, דרך התעלה.
המערכה כללה מספר שלבים:
הניצחון ברומני היווה נקודת מפנה, וממנו ואילך נותרה היזמה ההתקפית בידי הבריטים, שנעו מזרחה וצפונה לכיוון ארץ ישראל, במקביל לחוף הצפוני של סיני, במטרה להרחיק את העות'מאנים ככל שניתן מן התעלה ובכך להקשות על כל ניסיון עתידי מצדם לשבש את השיט דרכה. ואילו הטורקים התמידו בנסיגתם תוך קרבות השהייה, קרב מגדבה וקרב רפיח, עד להתייצבותם בקו עזה-באר שבע.
קרב תעלת סואץ הראשון.
הקרב הראשון על תעלת סואץ נערך ב-3 בפברואר 1915 ובמהלכו ניסו הטורקים להשתלט על חלק מהתעלה ולחסום את מעבר הכוחות הבריטים דרכה.
סדר הכוחות הטורקי.
הפשיטה הראשונה על תעלת סואץ תוכננה על ידי פרידריך קרס פון קרסנשטיין ונוהלה על ידי אחמד ג'מאל פאשה. הכוח הטורקי שיועד למשימה היה בהיקף של כ-20,000 חיילים וכלל את הכוחות הבאים:
סדר הכוחות הבריטי.
היקף הכוחות שהגנו על תעלת סואץ, בפקודו של סר ג'ון מקסוול, בהיקף של כ-30,000 חיילים, כלל את:
כוחות אלו גובו על ידי יחידות ששהו באזור קהיר וכן על ידי ספינות מלחמה בריטיות וצרפתיות ששייטו בתעלת סואץ.
ההכנות לקרב.
הכוחות הטורקים בחנו 3 צירי תנועה לכוון התעלה:
בסופו של דבר נבחר ציר עוג'ה.
הכוחות הבריטים, שראו חשיבות גדולה בהגנת התעלה ריכזו כוחות לאורכה הן בצידה המערבי והן בצידה המזרחי. הערכת הפיקוד הבריטי הייתה כי הטורקים ינועו לכוון התעלה לאורך חוף הים כשבנוסף בדקו אפשרות כי הצבא הטורקי ייצא מעקבה מאחר שלשם היה נוח להוביל צבא וציוד באמצעות מסילת הרכבת החיג'אזית. ההשערה נבדקה ונדחתה.
מהלך הקרב.
לאחר שלב ריכוז הכוחות יצאו הכוחות הטורקים מבאר שבע באמצע ינואר 1915 ונעו בשתי שדרות בהבדל שליום בין שדרה לשדרה. על מנת למנוע גילוי מוקדם צעדו הכוחות בלילות וביום הסוו את עצמם. כמו כן שלחו הטורקים, ב-26 בינואר וב-27 בינואר, יחידות קטנות לתקוף עמדות בריטיות בצפון התעלה (בקנטרה) ובקרבת העיר סואץ כדי ליצור הטעיה. אולם סיורים אוויריים בריטים שבוצעו מעל סיני גילו את הכוח הטורקי העיקרי (של כ-12,000 חיילים) נע על הציר לכוון איסמעיליה והכוחות הבריטים בגזרה שבין סרפאום (מדרום לאגם תמסח) ופירדאן (מצפון לאסמאעיליה תוגברו.