פוזר ביצע צעד שנוי במחלוקת בקיץ 2001, כשחתם במדי רומא, היריבה העירונית של לאציו, ובה רשם 15 הופעות בשתי עונות. במדי הקבוצה הוא הצליח לזכות בסופר קאפ האיטלקי לשנת 2001. בעונת 04–2003, הוא שב לקבוצה בה התחיל את הקריירה שלו, טורינו, שהייתה נמצאת בסרייה ב'. לאחר עונה אחת בטורינו, הוא עבר בשלל קבוצות בליגות הנמוכות של איטליה עד שפרש מכדורגל בשנת 2012.
קריירה בינלאומית.
מארוקי רשם 25 הופעות ו-3 שערים עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1993 ל-2000. הוא נכלל בסגל שלה ליורו 1996 תחת המאמן, אריגו סאקי; בטורניר זה הוא רשם שלוש הופעות, אך הנבחרת הודחה כבר בשלב הבתים. הוא היה בסגל 26 השחקנים של הנבחרת לקראת יורו 2000 של המאמן דינו זוף, אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי לטורניר.
סגנון המשחק.
פוזר היה שחקן מהיר, אנרגטי, עם יכולת טכנית והגבה טוב, שהצטיין בעיקר בריצה על האגף הימני ובבישולים לחלוצים מהגבהות מדויקות. בנוסף, פוזר היה ידוע בתור שחקן בעל בעיטה עוצמתית מרחוק ובעל בעיטות מדויקות ממצבים נייחים.
חיים אישיים.
דייגו נשוי לאורייטה. בנם, מתיאו, נפטר בשנת 2011, כשהיה בן 15, לאחר מאבק ארוך במחלה.
מדרג עירוני
מדרג עירוני (באנגלית: Urban Hierarchy) היא רשימה של הערים המסודרת על פי גודל מספר התושבים בתוך אזור עירוני סטטיסטי מוגדר בארץ מסוימת. מכיוון שהאוכלוסייה העירונית תלויה באופן שבו הממשלות מגדירות את המטרופולין שלהן, היררכיות עירוניות מדורגות ברמה הארצית ולא בין לאומית. עם זאת, הדירוג יכול להיות מורחב לכלל רחבי העולם כדי לכלול את כל הערים. מדרגים עירוניים מעידים על הארגון הכללי של ערים ומניבים כמה תובנות חשובות. ראשית, המדרג מעיד כי בתוך מערכת של ערים, כמה מהן יכולות לגדול מאוד, אבל מספרן יהיה קטן יחסית. שנית, המדרג העירוני מפריך את הציפייה של עיר שתהיה בגודל אופטימלי. לבסוף, המדרג קובע את השיוך של הערים לרשת בין-לאומית, ״ערי עולם״, שבה הצמיחה של עיר אחת משפיעה על אחרות.
התפלגות תאורטית.
ההיררכיה העירונית קשורה בדרך כלל לסדירות האמפירית של תפוצת הערים. דפוס זה גובש במספר צורות, אך בדרך כלל משתמשים בו כווריאציה של חוק כוח הכובד הידוע: השכיחות נמצאת ביחס הפוך לדרגה. כך שערים עם אוכלוסייה גדולה מ - S הן פרופורציונליות יחסית ל- S בחזקת מינוס a. כאשר a הוא מקדם בדרך כלל קרוב ל 1. יישום של מודל כוח הכובד על ערים, מוביל לאחת התובנות החשובות לגבי גודלן: התנאים הגאוגרפים והכלכליים נותנים לערים יתרונות המאפשרים להן לגדול יותר מאשר ערים עם מחסור יחסי של יתרונות אלה.
ניסוח פשוט יותר של היחסים בין דרגת העיר וגודלה מתבטא בהתייחסות לחוק של ג'ורג זיפ. זיפ אמר כי "אם הערים מדורגות בסדר יורד של גודל האוכלוסייה, אזי דרגה של עיר מסוימת תהיה ביחס הפוך לגודל אוכלוסייתה". על פי ניסוח אינטואיטיבי זה, במדינה שבה העיר הגדולה ביותר יש אוכלוסייה של 10 מיליון נפש, השנייה בגודלה תהיה עם אוכלוסייה של 5 מיליון נפש, השלישית בגודלה 3.33 מיליון נפש וכו'.
ראיות אמפיריות.
נושא המדרג העירוני היה אחד הראשונים שנחקרו בגאוגרפיה העירונית המודרנית, מהאסכולה שפיתח בריאן ברי. ההיררכיה העירונית תוארה בפירוט בארצות הברית, שם חוק הכוח קבע באופן עקבי במשך למעלה ממאה שנים. בשנת 1991, היו 40 אזורים מטרופולין בארצות הברית עם אוכלוסייה מעל 1 מיליון, 20 אזורים מעל 2 מיליון, ו 9 אזורים עם יותר מ -4 מיליון. מדרג כזה קיבל את השם ״מדרג מדורג נורמלי״.
ההתקדמות האחרונה באיסוף הנתונים אפשרה לחוקרים לבחון את ההתפלגות התאורטית מול נתונים גלובליים. שלמה אנג 'ל מגלה כי המודל מתאים היטב עבור מדגם עולמי של 3,646 ערים. ההתפלגות החזויה על פי חוק זיפ וההתפלגות בפועל זהים כמעט. הגודל הנפוץ ביותר של עיר נע בין 100,000 ל -200,000 נפש ומהווה כמחצית מכלל המדגם. החלוקה משתרעת על הערים הגדולות עם אוכלוסייה מעל 2.5 מיליון.
הסבר.
בעוד שהתפלגות השכיחות של היררכיות עירוניות פשוטה מבחינה אמפירית, מערכת הגורמים היוצרת אותה מורכבת, ואין הסבר אחד שיכול להסביר את ההתפלגות.
ההתפלגות הבלתי שוויונית של גודל העיר וחוסר ההתכנסות למצב של שיווי משקל אחד מובנים היטב. מודל המערכת העירונית של הנדרסון מסתמך על שלוש קבוצות של גורמים המשפיעים על גודל הערים: תשומות קרקע, עבודה והון. המודל מתייחס באופן רשמי ליתרונות של גודל הכלכלות העירוניות. ערים נהנות מכלכלות גדולות מושכות חברות ועובדים, מה שהופך אותן לגדולות יותר. אבל, היצע מוגבל של קרקעות בעיר, אומר כי מחיר מיקום ליד מרכז הייצור העירוני, עולה ככל שגודל האוכלוסייה גדל. בסופו של דבר, העלויות הגדולות מביאות לירידה בתשואות לגודל והערים נוטות לגודל שיווי משקל אופטימלי, בהנחה שכולם חולקים את אותן תכונות.
היררכיה חלופית.
כשתבנית ההיררכיה העירונית נוטה להתאים לחוק כוח הכובד, היא אינה אוניברסלית. במיוחד ברמה הארצית, אנו מבחינים בסטיות משמעותיות מההתפלגות התאורטית. יש מדינות עם דגם התפלגות שקיבל את הכינוי דגם - "עיר ראשה" (Primate City ). בה קיימת עיר השולטת בגודל האוכלוסייה ובדרך כלל בעלת עוצמה כלכלית, ויש גירעון במספר הערים הבינוניות. דוגמאות למצב של ״ערי ראשה״ הן - פריז בצרפת, לונדון בבריטניה וטוקיו ביפן. ההיסטוריה של מדינות אלה ממלאת תפקיד חשוב בהמשכיות של עיר הראשה שבהן. במיוחד כאשר יש ריכוז של כוח פוליטי בעיר אחת בשלב מוקדם בהיסטוריה וישנה מידה רבה של תלות בנתיב התפתחותי זה. מאחר ש״עיר ראשה״ גדלה יותר מערים ויישובים אחרים, בין השאר על ידי הגירה פנימית בתוך המדינה, יש הרואים בערי ראשה תופעה של טפילות - פראזיטיות, שהעירם הנ״ל צומחות על חשבון הפרפריה.
דיק ואן ארסדייל
ריצ'רד אלברט "דיק" ואן ארסדייל (באנגלית: Richard Albert "Dick" Van Arsdale; נולד ב-22 בפברואר 1943) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1965–1977. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 16.4 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
אחיו התאום, טום ואן ארסדייל, שיחק אף הוא ב-NBA בין השנים 1965–1977.
קריירת מכללות.
ואן ארסדייל נולד וגדל באינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ובין השנים 1961–1965 למד באוניברסיטת אינדיאנה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק לצד אחיו טום, ורשם ממוצעים של 17.2 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק. אותן עונות היו האחרונות בקריירה של מאמן הקבוצה בראנץ' מקראקן, חבר היכל התהילה של הכדורסל.
קריירת מקצועית.
ניו יורק ניקס.
בדראפט ה-NBA 1965 נבחר ואן ארסדייל על ידי ניו יורק ניקס בבחירה העשירית, ומיד אחריו נבחר אחיו על ידי הפיסטונס. בסיום עונת הרוקי שלו נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לאחר שקלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות הבאות קלע כ-13.1 נקודות למשחק עבור הניקס.
פיניקס סאנס.
לאחר 3 עונות עם הניקס נבחר ואן ארסדייל על ידי פיניקס סאנס בדראפט ההרחבה של שנת 1968. ב-3 עונותיו הראשונות בפיניקס העמיד ממוצעים כוללים של 21.4 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק, ובשלושתן נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצד חבריו לקבוצה גייל גודריץ' () וקוני הוקינס ( ו-).
בעונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובכך היה לשחקן השני בתולדות הסאנס (אחרי פול סיילאס) שזוכה לכבוד זה. בעונת העפילה פיניקס לשלב הפלייאוף מהמקום השלישי באזור המערבי, ועל אף שלא החזיקה ביתרון ביתיות גברה על המדורגת שנייה סיאטל סופרסוניקס (4–2) ועל המדורגת ראשונה גולדן סטייט ווריורס (4–3) בדרך להעפלה ראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הפסידו הסאנס לבוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4.
בעונת שיחק לצד אחיו טום ואן ארסדייל, אשר הצטרף לפיניקס, ובסיום אותה עונה פרשו שניהם ממשחק, בגיל 34. בעת פרישתו החזיק בשיאי פיניקס סאנס עבור מספר משחקים (685), דקות משחק (24,242), נקודות (12,060) ואסיסטים (2,396) בקבוצה. בנובמבר 1977 הופרשה גופייתו עם המספר "5" על ידי הקבוצה.
לאחר הפרישה ממשחק.
לקראת סיום עונת מונה למאמנה הראשי של פיניקס סאנס כמחליפו של ג'ון מקלאוד, ועד לסיום העונה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי 14–12. בשנים הבאות שימש כסגן נשיא הקבוצה לפעולות כדורסל ("Vice President of
Basketball Operations").
משה מיכאל פויכטוונגר
יקיר בקיש
הרב יקיר פריסיאדו בקיש (בבולגרית: Якир Пресиадо Бакиш ; 1828, סופיה, האימפריה העות'מאנית – 1910, ירושלים, ארץ ישראל העות'מאנית) היה ממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה בשלהי המאה ה-19. ב-1898 הודח מתפקידו על ידי הקונסיסטוריה, משום שאישר להקים קהילה אשכנזית נפרדת בסופיה.
קורות חייו.
בימי האימפריה העות'מאנית.
יקיר בקיש נולד בסופיה ב-1828 והוסמך לרבנות על ידי הרב יהודה ערב. הוא כיהן כאב בית הדין הרבני בסופיה, וכחזן בית הכנסת הרומניוטי בסופיה, "איל קָאל דה לוֹס גְרֵיגוֹס". בקיש היה בן למשפחת נוֹטָאבֶּלִים רבת אמצעים והשפעה בקהילת סופיה, ואת כל תפקידיו הציבוריים ביצע בהתנדבות, אף על פי שהיה זכאי לשכר. מעמדו הציבורי והכלכלי הובילו את בקיש לנקיטת עמדה עצמאית בנושאי דת וקהילה, עניין שהוביל לעימותים עם הנהגת יהודי בולגריה.
לאחר כינון נסיכות בולגריה.
ב-1885 התפטר הרב הראשי לנסיכות בולגריה גבריאל אלמושנינו, ובראשית 1886 עזב את בולגריה ועלה לארץ ישראל. יקיר בקיש מונה לממלא מקום הרב הראשי וכיהן בתפקידו עד ראשית 1889, עת מונה סימון דנקוביץ' לרב הראשי במינוי קבע.