בשנת 1982, בעונת האליפות האחרונה בקריירת המשחק של דרסליה, דינמו טביליסי סיימה במקום הרביעי בליגת העל הסובייטית (ספרטק מוסקבה זכתה במקום השלישי בזכות הפרש שערים עדיף); דרסליה הוכר כשחקן השלישי בטיבו של אותה עונת אליפות - בין אלה ששיחקו בעמדה שלו (כסגן שני של אחד מ-11 המצטיינים); בסך הכול, הוא הופיע במדי "דינמו" ב-192 משחקים והבקיע 26 שערים לזכותה.
ויטלי דרסליה נהרג בדצמבר 1982 בתאונת דרכים; הוא נקבר בעיר הולדתו - אוצ'מצ'ירה; האצטדיון שבעיר נקרא על שמו.
דרסליה היה נשוי ואב לילד; אלמנתו התחתנה שנתיים אחרי האסון; בנו (אף הוא קרוי ויטלי דרסליה) הפך לכדורגלן. בשנים 1997 - 2008 הוא שיחק כקשר בקבוצות: דינמו טביליסי, צסק"א קייב, ספרטק ולדיקווקז ובנבחרת גאורגיה.
תארים ופרסים.
נבחרת ברית המועצות
דינמו טביליסי
אישיים
אליס גי-בלאשה
אליס גי-בלאשה (בצרפתית: Alice Guy-Blaché; 1 ביולי 1873 - 24 במרץ 1968) הייתה יוצרת סרטים צרפתייה. היא הייתה הבמאית האישה הראשונה בתעשיית הראינוע והקולנוע וכנראה הראשונה שיצרה סרט עלילתי: "פיית הכרוב" (1896). הוא צולם פעמים אחדות, ומשך גרסתו הארוכה ביותר היה 4 דקות. במהלך קריירת יצירת הסרטים החלוצית שלה, שנמשכה 24 שנים, גי ביימה, הפיקה, כתבה ולקחה חלק ביצירתם של יותר מ-700 סרטים.
ראשית חייה.
בשנת 1873 גרה אמה של גי בסנטיאגו דה צ'ילה, וכשהייתה בהריון היגרה לפריז, שם ילדה את גי, שגידלו אותה סביה עד גיל 4. בשנת 1877 חזרו גי ואמה לצ'ילה, של פגשה גי את אביה לראשונה. בשנת 1879 שבה גי יחד עם אביה לצרפת שם למדה בפנימייה יחד עם שתיים מאחיותיה. בשנים בהן למדה גי בפנימייה רשת חנויות הספרים שהייתה בבעלות אביה פשטה את הרגל. עקב כך נאלץ אביה להעבירה לפנימייה זולה יותר. בזמן שלמדה בפנימייה החדשה נפטרו אביה ואחיה. לאחר מות אביה למדה גי הקלדה ובשנת 1893 החלה לעבוד כמזכירה בחברת לכה.
חברת גומון.
בשנת 1894 נשכרה גי כמזכירה על ידי המהנדס והממציא לאון גומון בחברת הצילום וציוד האופטיקה של פליקס רישאר, "לה קונטואר ז'נרל דה פוטוגרפי". החברה התפרקה במהרה ונרכשה על ידי גומון שהקים חברה חדשה משלו שהפכה במהרה לכוח מרכזי בתעשיית הקולנוע החדשה בצרפת. גי החליטה להצטרף לחברה של גומון ועבדה בה במשך יותר מ-10 שנים, במהלכן יצרה מאות סרטים.
גי נחשבת לאחת הראשונות שיצרו קולנוע נרטיבי. בשנים 1902–1906 יצרה סרטי סאונד מסונכרן רבים עבור מערכת הכרונופון של גומון. הסרטים נוצרו בתהליך בן שני שלבים: בראשון הוקלט הקול ובשני צולמו שחקנים בעודם מקשיבים לקולות שהושמעו מגלילי שעווה. בהצגה עצמה סונכרנו שתי ההקלטות השונות ויצרו אשליה כאילו היו אלה באמת "סרטים מדברים".
חברת סולקס.
בשנת 1907 נישאה גי להרברט בלאשה, עובד נוסף בחברת גומון, והיגרה יחד איתו לקליבלנד, שם ניסה בלאשה לקדם זכיין אמריקאי של מערכת הכרונופון של גומון. בשנת 1910 הקימה חברת הפקה משלה בשם "סולקס", שהייתה חברת ההפקה הגדולה ביותר באמריקה שלפני הוליווד. היא הייתה המנהלת האומנותית של החברה, וביימה רבים מסרטיה. בתוך שנתיים חברת סולקס נהייתה כה משגשגת שגי בנתה אולפן משלה בפורט לי שבניו ג'רזי. מחירו של האולפן נאמד אז בכ-100,000 דולר, סכום המקביל ליותר מ-2 מיליון דולר כיום.
פרסים.
בשנת 1953 קיבלה גי את אות לגיון הכבוד, העיטור הלא-צבאי הבכיר ביותר שמוענק בצרפת. ב-16 במרץ 1957 קיבלה את אות הסינמטק הצרפתי.
גו פיש
שי באב&quot;ד
שי באב"ד (נולד בשנת 1976) הוא מנהל ישראלי. בעבר כיהן כמנכ"ל משרד האוצר כמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומנכ"ל צים ישראל.
ביוגרפיה.
באב"ד נולד וגדל בהרצליה ליהושע, מהנדס אווירונאוטיקה ומבכירי פרויקט הלביא, ולנורית, מורה. בנעוריו למד במדרשית נעם שבפרדס חנה ובישיבת הר עציון. בצה"ל החל את שירותו בחטיבת הצנחנים משם עבר ליחידה 504 של חיל המודיעין והשתחרר מהצבא בדרגת סרן. שירת במילואים בפלגת הלוחמים של שייטת 13. הוא משרת כמפקד גדוד חי"ר קל 7490 בחטיבה 474 בדרגת סגן-אלוף, הגדוד בפיקודו נבחר לאחד מיחידות המילואים המצטיינות בצה"ל ב-2021..
בעל תואר ראשון בכלכלה ומשפטים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני בכלכלה ומימון מטעם בית הספר לכלכלה של לונדון. בנוסף על כך, חבר ברשת עמיתי מעוז, וסיים קורס למנהלים בכירים באוניברסיטת הרווארד.
במקביל ללימודי התואר השני, עבד באב"ד כאנליסט בקרן אייפקס הלונדונית. לאחר שהשלים את התואר השני ושב לישראל, החל לעבוד בחברת צים, ומונה לכהן בראש אגף תקציבים וכלכלה. ב-2007 מונה לכהן כמנכ"ל אזור ישראל והמזרח הקרוב. כן כיהן כעוזר בכיר למנכ"ל ונשיא צים העולמית, וכמנהל תוכנית ההתייעלות של החברה.
מילא תפקידים בכמה גופים סטטוטוריים, ביניהם, סגן נשיא לשכת הספנות הישראלית, דירקטור אוברסיז קומרס בע"מ ויו"ר דירקטוריון קרן ההשתלמות להנדסאים וטכנאים במינוי שר האוצר.
בין השנים 2013–2014 כיהן באב"ד כמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במסגרת תפקידו הוא קידם את הסדרת שוק התקשרות המסחרית, קביעת כללים והנחיות לפעילותם של בעלי הזיכיון בטלוויזיה וברדיו ובקרה על ביצועיהם. בדצמבר 2014 עזב את התפקיד כדי להצטרף למפלגת כולנו בראשות משה כחלון.
בשנת 2010 הצהיר באב"ד כי יעדו העיקרי הוא להשתלב בתפקיד מקצועי במגזר הציבורי: במאי 2015 עם כניסתו של משה כחלון לתפקיד שר האוצר מונה באב"ד לתפקיד מנכ"ל משרד האוצר והחליף את יעל אנדורן.
באב"ד הוצב במקום ה-11 ברשימת כולנו בראשות משה כחלון לכנסת העשרים, ולא נכנס לכנסת לאחר שכולנו זכתה ל-10 מנדטים בלבד. בהמשך, בעקבות מינויו למנכ"ל האוצר, התפטר ב-9 ביוני 2015 ממקומו ברשימת כולנו לכנסת. לצד תפקיד מנכ"ל האוצר, כיהן באב"ד כיו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז מרכז.
במאי 2020 הודיע באב"ד כי ב-4 ביוני יפרוש מתפקידו בהנהלת האוצר. זאת, ברקע כינון הממשלה ה-35.
לאחר פרישתו ממשרד האוצר, מונה למנכ"ל ריבוע כחול אך פרש מהתפקיד לאחר כחצי שנה בלבד.
באב"ד מתגורר בהוד השרון, הוא נשוי לשני ואב לשלוש בנות.
תחומי פעילות והשפעה.
באב"ד, שכהונתו כמנכ"ל משרד האוצר היא הארוכה ביותר מאז 1975 עת כיהן אברהם אגמון, הוביל את הדרג המקצועי במשרד האוצר במהלך 5 שנות תקציב והעביר 3 תקציבים וחוקי הסדרים. ב-2018 גם שימש כארבעה חודשים כממלא מקום הממונה על השכר באוצר וניהל משאים ומתנים בסכסוכי עבודה רבים בניהם: ברשות המיסים, משרד החוץ, הסתדרות המורים, חברת חשמל, בנמלים ועוד. במהלך כהונתו שלוש סוכנויות דירוג האשראי הבינלאומית העלו את דירוג האשראי של ישראל לרמתו הגבוה מעולם. כמנכ"ל הוביל את מדיניות משרד האוצר במשבר הקורונה ומנע סגירה מלאה של המשק.
במסגרת תפקידו הוביל שורה של רפורמות ומהלכים וביניהם: הרפורמה במשק החשמל וחברת חשמל, הרפורמה במכללות הטכנולוגיות שתכפיל את תקציב המכללות ותציב יעדים לאומיים, הרפורמה לניידות בבנקים, הרפורמה במשק החלב, חוק פנסיה לעצמאיים, חוק קק"ל אשר הבטיח את העברת כספי תגמולים עבור מכירת קרקעות לקופת המדינה, הובלת תוכנית "נטו משפחה" הכוללת הטבות במיסוי למשפחות עובדות, הובלת מסקנות ועדת שטרום להגברת התחרות במגזר הפיננסי, הובלת הוועדה שאישרה את ייצוא הקנאביס הרפואי, הובלת "הסכם כחלון-יעלון" הכולל מתווה חמש-שנתי של תקציב הביטחון (2016-2020), ועדת שכר חיילים - שהוסיפה 50 אחוז לשכר כלל החיילים בצבא, ועדת אג״ח מיועדות, ועדת חוק עידוד השקעות הון לתעשיית עתירת המידע, הוועדה לצמצום ההימורים, הוועדה לקידום התעשייה ועוד.
גואו
גביע דייוויס 1983
גביע דייוויס 1983 הייתה התחרות ה-72 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 59 נבחרות.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון.
מחזיקת הגביע נבחרת ארצות הברית הפסידה כבר בסיבוב הראשון של הבית העליון לנבחרת ארגנטינה. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת אוסטרליה לבין נבחרת שוודיה במלבורן. הוא הסתיים עם התוצאה 3:2 לטובת אוסטרליה. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם ה-25 בסך הכול.
הבית העליון פלייאוף.
בין ה-30 בספטמבר ל-2 באוקטובר
העברות לקראת שנת 1984.
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון דנמרק, צ'כוסלובקיה, בריטניה וארצות הברית נותרו בבית העליון. אינדונזיה, צ'ילה, אירלנד וברית המועצות ירדו לבתים אזוריים.
בעקבות משחקי הבתים האזוריים אקוודור, הודו, גרמניה המערבית ויוגוסלביה עלו לבית העליון.
ישראל בגביע דייוויס.
בשנת 1983 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה א' ונפגשה עם נבחרת מונקו.
לאחר הניצחון על מונקו, הנבחרת שיחקה נגד גרמניה המערבית והפסידה.
Je suis charlie
הייפאא אל-מנסור
הייפאא אל-מנסור (בערבית: هيفاء المنصور; נולדה ב-10 באוגוסט 1974) היא במאית קולנוע סעודית. היא האישה יוצרת הסרטים הראשונה בערב הסעודית, ונחשבת לאחת הבמאיות המוכרות והשנויות במחלוקות ביותר במדינתה.
ביוגרפיה.
הייפאא אל-מנסור היא השמינית מתוך תריסר ילדיו של המשורר עבד א-רחמאן מנסור. בילדותה, משפחתה נסעה לבחריין כדי לצפות בסרטים, מכיוון שבערב הסעודית לא היו בתי קולנוע. השחקן האהוב עליה באותה תקופה היה ג'קי צ'אן.
בעידודו של אביה, למדה הייפאא ספרות השוואתית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.