לובוריץ' היה המפקד-להלכה של מחנה ההשמדה יאסנובאץ, וראה בו מעשה ידיו שלו עצמו, שיא ההישגים של מפעל מחנות-הריכוז הקרואטיים. הוא נכח ביאסנובאץ לפחות פעמיים-שלוש בחודש, בהתאם להגעתם של טרנספורטים גדולים, ובבואו היה מסתובב במחנה ומחפש אסירים העושים "עברות", ולו פעוטות, נגד המשמעת והסדר המוחלט שהנהיג במחנה. הוא העמיד את האסירים למסדרים וערך בהם סלקציות. עד אחד, ששימש משרת במסיבות האוסטאשים, שמע אותו אומר, בנשף שחל ב-9 באוקטובר 1942: "וכך רצחנו אנו כאן ביאסנובאץ, משך שנה אחת לקיומו, יותר בני-אדם משיכלה האימפריה העות'מאנית של הטורקים לשחוט משך כל שלטונה באירופה".
מקס לובוריץ' גם פיקח על בניית משרפות בכבשן הלבנים ועל הטלת קורבנות חיים לתוכם, על חיסול אסירים בשנים 45–1944 על ידי הטלתם, שסועי-בטן וחיים, למימי נהר הסאווה. הוא גם פיקח על חיסול האסירים האחרונים והוצאת הגופות מימות קיום המחנה ושריפתן.
העד דוזמליץ' מילאן זוכר:
העד קוסינה פראניו העיד לאמור כי:
ג'ורו שווארץ זוכר את לובוריץ' בשל עורמתו, שכן היה משלה את האסירים בנאומים משוכללים ורהוטים, ולמעשה היה רוצח צמא-דם אשר "לעיתים רחוקות היה חוזר מסיור ביקורת במחנה בלי שרצח מישהו בצריפים בלי שום סיבה ממשית, כמו למשל כשמשכבו של אסיר לא היה לטעמם.". פעם אחיינו של לובוריץ', אוסטאשה מתון-יותר, פראנה המכונה ברקו, אמר לעד: "סיפרתי לנאמן [Povjerenik, הכוונה ללובוריץ'] שאתה עובד לאט והוא אמר לי: 'מה אתה בכלל מתעסק כל-כך הרבה עם היהודונים הללו?! תדפוק להם מכה על הראש ותזרוק אותם לאגם!'".
לובוריץ' נכח גם במחנה סטארה גרדישקה, שם פנה פעם אחת אל קבוצת אסירות קרואטיות ואמר להן שהן "אימהות קרואטיות לעתיד לבוא". הוא גם הדריך ועדות שביקרו במחנה, אחת של מדינות הציר והאחרת של הצלב האדום הבינלאומי.
הישג אחר של לובוריץ' היה חשיפת הקשר שקשרו מלאדן לורקוביץ' ואנטה ווקיץ' נגד אנטה פאבליץ', ה"פוגלאבניק" (Poglavnik, המקבילה הקרואטית ל"מנהיג" בעברית או "פיהרר" בגרמנית) ב-1944. הוא שלח אותם למחנה לפוגלאבה, וגזר את דינם לשלוש שנות מאסר. הם חוסלו במאי.
אחותו למחצה של לובוריץ' הייתה נאדה טאמביץ'. נאדה הייתה נשואה לדינקו שאקיץ', שפיקד על יאסנובאץ ב-1944. היא ברחה יחד עם שאקיץ' לארגנטינה, אך לא הועמדה לצידו לדין, נותרה בחיים, וחייתה בשם אספרנצה טאמביץ' דה-בולאנוביץ' שאקיץ' עד מותה ב-2011. גם נאדה - כאחיה, אחיינה החורג ובעלה - הייתה פושעת-מלחמה. היא הייתה דמות בכירה במחנה סטארה גרדישקה וסגנית מאיה בוז'דון, מפקדת מחנה הנשים. שאקיץ' קרא ללובוריץ' "גיבור לאומי", ואמר ששירת את מולדתו נאמנה. הוא גם אמר, שעל הרצח של מילה בושקוביץ' ב-21 בספטמבר 1944, נודע לו מלובוריץ'. גם לאחר שהוברר ששאקיץ' עצמו ביצע רצח זה, הדבר מראה נכוחה את מעורבות לובוריץ' באירוע.
לובוריץ' עצמו נמלט מחיסול התנועה האוסטאשית בסוף המלחמה, וחי בספרד עד שנרצח בידי מתנקש יוגוסלאבי, איליה סטאניץ', שהיה קרוב משפחתו, ב-20 באפריל 1969.
הערות שוליים.
מקורות והערות:
וייקוסלאב &quot;מקס&quot; לובוריץ'
תחנה כוללת
תחנה כוללת (TS, Total Station) היא מכשיר מדידה שמודד כיוונים (אופקיים ואנכיים) ומגיע לרמת דיוק של חלקי שניות קשת. המכשיר חיוני בפרויקטים של בנייה ותשתית, משום שהוא מאפשר לזהות מיקום מדויק, עד כדי מילימטרים, של נקודות בשטח. ניתן לראות לעיתים קרובות מודדים המשתמשים במכשיר על גבי חצובה באתרי בנייה, כמו גם במדידת חלקות קרקע.
יתרונו הבולט של המכשיר על פני התאודוליט והמאזנת שאותם החליף, הוא מד טווח אלקטרוני למדידת מרחקים, אפשרות להזנת נתונים בלוח מקשים, וכן שניתן לשמור בו את המדידות ולהזינן לאחר-מכן ישירות למחשב ללא שגיאות בהעתקת הנתונים.
במינוח מקצועי, מכשיר המשמש את המודדים בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות.
היסטוריה.
טרם מהפכת המחשוב, נהוג היה להשתמש בשני מכשירים: התאודוליט והמאזנת. שניהם אפשרו למודד ולמהנדס לאתר, באמצעות טריאנגולציה, מיקום מדויק כדי סנטימטרים על גבי המפה, כמו גם את גובה המדידה ביחס למפלס פני הים.
שני המכשירים דמו במבנה הכללי. שניהם מוקמו על חצובה, עברו הליך פילוס (הצבת ציר החצובה בניצב לפני הים) ולעיתים הצפנה (קביעת הכיוון לצפון על שנתות במכשיר). בשניהם ניתן היה למדוד תזוזה בסיבוב (במונחים של מעלות, דקות קשת ושניות קשת) מהמיקום הראשוני.
אופן השימוש בתחנה כוללת.
התחנה הכוללת מורכבת על-גבי חצובה על ידי מרכוז כפוי באמצעות הטריברך (פלס כדורי). המכשיר ממורכז כך שימוקם במדויק מעל נקודת המדידה ולאחר מכן, המכשיר מאוזן בעזרת 'פלס שפופרת' כך שצירו האנכי יתלכד עם כיוון כוח הכבידה. תהליך המירכוז והאיזון של מכשיר מבוצע בהתקרבויות עד שהמכשיר ממורכז ומאוזן מעל נקודת המדידה.
כדי למדוד כיוונים אנכיים או אופקיים במכשיר יש להציב בנקודת המטרה מוט (אשר גובהו ידוע מראש) ועליו ניצבת פריזמה.
באמצעות המשקפת מכוונים למרכז הפריזמה. לאחר התלכדות עם מרכז הפריזמה נותן המכשיר קריאה אשר כוללת בתוכה את הכיוון האופקי והאנכי וכן את המרחק מן המטרה שנבדקה.
לחישוב גובה ורום הנקודות אשר אותן אנו רוצים למדוד יש לבחור מטרה שאת רומה אנו יודעים (רום = גובה פני הקרקע בנקודה) ומכאן ניתן לערוך חישובים שונים, ולחשב את רום שאר הנקודות.
תחנה כוללת היא המכשיר המתקדם ביותר כיום לביצוע מדידות.
סאזקה ארינה
מאזנת
מאזנת היא מכשיר מדידה המשמש מודדים בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות. המכשיר מודד הפרשי גבהים בין נקודות שונות שאת הפרש הגובה ביניהן יש למצוא. באמצעות חישובים פשוטים (הוספה והחסרה) ניתן גם להגיע לרום הנקודות השונות שאותן מעוניינים למדוד.
מבנה המאזנת ואופן השימוש בה.
המכשיר הוא טלסקופ בעל ציר אופטי אופקי ויכולת של סיבוב מלא סביב הציר האנכי של המכשיר.
המאזנת מורכבת בדרך כלל על גבי חצובה על ידי מרכוז כפוי באמצעות הטריברך. המכשיר ממורכז כך שימוקם מעל נקודת המדידה ולאחר מכן, המכשיר מאוזן בעזרת הפלס המורכב על גבי המכשיר כך שצירו האנכי יתלכד עם כיוון כח הכבידה. תהליך המרכוז והאיזון של המאזנת מבוצע בהתקרבויות עד שהמכשיר ממורכז ומאוזן מעל נקודת המדידה.
בעת מדידה יש להביט מבעד לטלסקופ לעבר אמה (לטה - סרגל שנתות בסדר גודל של 4 מטרים) ולקרוא את ערך השנתה במקום בו הצלב שעל גבי העדשה מופיע על האמה. קריאה זו היא גובה הנקודה ביחס לאופק (קו ישר העובר דרך מרכז טלסקופ המאזנת ומאונך לכיוון כוח הכבידה בנקודה) אם ידוע לנו רום של נקודה, ניתן לחשב רום של נקודות רבות אחרות באמצעות החישוב הבא:
ג'יזלה בוק
הרצח בסרייבו
קרב סטאלינגראד
אדוארד פאלמר תומפסון
אדוארד פאלמר תומפסון (באנגלית: Edward Palmer Thompson; 3 בפברואר 1924, אוקספורד - 28 באוגוסט 1993, ווסטר) היה היסטוריון וסוציאליסט אנגלי.
תומפסון נודע ביותר כיום בשל עבודתו ההיסטורית על התנועות הרדיקליות הבריטיות בשלהי המאה ה-18 ובפרוס המאה ה-19, במיוחד ספרו "התהוות מעמד הפועלים האנגלי" (The Making of the English Working Class, 1963), פרט לכך הוא גם פרסם ביוגרפיות חשובה על ויליאם מוריס (1955) ועל ויליאם בלייק (ראתה אור לאחר מותו, ב-1993). תומפסון היה עיתונאי ומסאי פורה, פרסם רומן אחד ואסופת שירה. הוא היה אחד מן האינטלקטואלים הבכירים במפלגה הקומוניסטית של בריטניה, אך עזב את המפלגה ב-1956 בעקבות בעקבות הפלישה הסובייטית להונגריה, ושיחק תפקיד מפתח בתנועת השמאל הבריטית בשלהי שנות ה-50. הוא היה מבקר סוציאליסט של ממשלות הלייבור של 1964 - 1970 ו-1974 - 1979, ובמהלך שנות ה-80 הוא היה מהבולטים שבאינטלקטואלים שיצאו כנגד הנשק הגרעיני באירופה.
שנותיו הראשונות.
תומפסון נולד באוקספורד להורים מתודיסטיים-מיסיונריים. אחיו הבכור היה הקצין ויליאם פרנק תומפסון (1920 - 1944) שנהרג בעת שסייע לפרטיזנים הקומוניסטים הבולגרים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר קינגסווד, בבאת'. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שרת בחיל השריון באיטליה ואחרי כן למד בקורפוס כריסטי קולג', קיימברידג', שם הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ביחד עם כריסטופר היל, אריק הובסבאום, רודני הילטון, דונה תור ואחרים. הקבוצה הקימה את כתב העת Past and Present ב-1952.
ויליאם מוריס.
עבודתו החשובה הראשונה של תומפסון הייתה הביוגרפיה של ויליאם מוריס, שנכתבה בהיותו חבר המפלגה הקומוניסטית. כותרת המשנה שלה הייתה 'מרומנטיקה למהפכה' (From Romantic to Revolutionary), היה זה חלק ממאמצי מפלגת ההיסטוריונים הקומוניסטית, בהשראתו של תור, להדגיש את שורשי המרקסיזם בבריטניה בעת שהמפלגה הקומוניסטית הייתה נתונה תחת התקפה בטענה שהיא נהתה בצורה עיוורת אחרי הנתיב שהתוותה מוסקבה, אולם היה זה גם ניסיון לנער מעל מוריס את מבקריו ולהציג את משנתו הפוליטית במשך למעלה מחמישים שנה.
למרות שתומפסון שם דגש על פעילותו הפוליטית של מוריס, הוא השתמש בכישרונו הספרותי על מנת לזרוע אור על היבטים שונים בעבודתו של מוריס, כגון שירתו הרומנטית המוקדמת, שזכתה לפני כן לתשומת לב מועטה.
במבוא למהדורה השנייה של ספרו (1976) מצוין, כי המהדורה הראשונה (1955) זכתה למעט תשומת לב מהממסד הספרותי כיוון שבאותה תקופה נקודת הראות המרקסיסטית לא הייתה פופולרית. אולם, המהדורה המעודכנת השנייה התקבלה מעט טוב יותר.
השמאל החלוצי החדש.