הצעה ראשונה לייצור אצטאלדהיד מאצטילן מיוחסת לפרסום של קושצרוף (Kuscheroff) משנת 1884. בשנת 1898 הציע הוגו ארדמן שיטה לייצור תעשייתי של אצטאלדהיד מאצטילן על ידי העברת האצטילן דרך חומצה גופרתית רותחת בריכוז של כ-45% מעורבב בחומצת כספית. לשיטה זאת הייתה נצילות נמוכה של כ-5%. נתן גרינשטיין זיהה שיש קשר הפוך בין הטמפרטורה הרצויה בתהליך לבין ריכוז החומצה, כאשר ככל שהריכוז יותר גבוה יש להשתמש בטמפרטורה נמוכה יותר. בתחילת 1910 הוא הגיש פטנט בו הציע להעביר את האצטילן דרך חומצה גופרתית בריכוז של כ-45%, אך בטמפרטורה נמוכה של 15–25 מעלות צלזיוס ובלחץ גבוה מהלחץ האטמוספירי, או דרך חומצה זרחתית בריכוז של כ-25%, בו מעורב זרז של מלח כספית, במקום החומצה הגפרתית. חברת Chemische Fabrik Griesheim-Elektron קיבלה את הבעלות על הפטנט וניסתה לייצר אצטאלדהיד בהתאם, אך נתקלה בקשיים רבים וייצור המוני על פי השיטה של גרינשטיין החלה בשנת 1916 ונמשכה כ-50 שנה.
כימיה.
אצטאלדהיד עובר תגובת טאוטמריזציה לתת ויניל אלכוהול
formula_7
קבוע שיווי המשקל לתגובה הוא 6x10-7 ושינוי האנתלפיה H = 42.7Kj/mol∆ ב-298K כך שבתנאים אלו רק אחוז קטן מאוד מהחומר נמצא בצורת האנול (ויניל אלכוהול). לתגובה יש אנרגיית שפעול גבוהה כך שאינה מתרחשת בטמפרטורת החדר, ניתן לבצע אותה בקטליזה פוטוכימית או בנוכחות חומצות כ HClO4 או H2SO4.
בשל גודלה הקטן של המולקולה וזמינותה כמונומר יבש (בניגוד לפורמלין) משמש החומר כאלקטרופיל בתגובות סינתיזה אורגנית.
אצטאלדהיד מגיב עם ציאניד ואמוניה לקבלת חומצת האמינו אלאנין
3 מולקולות אצטאלדהיד יכולות להדחס לקבלת פראלדהיד (Paraldehyde) - מולקולה טבעתית המכילה קשרי פחמן-חמצן יחידים
שימושים.
בעבר שימש אצטאלדהיד בעיקר כחומר גלם לייצור חומצה אצטית. יישום זה נמצא בירידה כי ניתן להפיק את החומצה ביעילות גבוהה יותר ממתנול.
אצטאלדהיד הוא חומר מוצא חשוב לנגזרות של פירידין.
משתנן ואצטאלדהיד מייצרים שרפים שימושיים.
מאנהידריד אצטי ואמטאלדהיד מייצרים אתילדיאן דיאצטט ממנו מפיקים ויניל אצטט - המונומר לייצור פוליויניל אצטט.
בטיחות.
אצטאלדהיד רעיל בריכוזים גבוהים, חשוד כמסרטן וגורם לגרוי בעיניים ובריריות דרכי הנשימה. רמת החשיפה המרבית המותרת לעובדים היא 25ppm.
חשיפה לריכוזים שמעל 1,000ppm מתבטאת בבחילה, הקאה וכאבי ראש.
גביע דייוויס 1951
גביע דייוויס 1951 הייתה התחרות ה-40 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 26 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה ארצות הברית ניצחה את שוודיה.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1951 בסידני, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 2:3. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-9 בסך הכל.
משחקי פלייאוף.
בית אמריקה.
בית הזה כלל 5 נבחרות כולל יפן שחזרה להשתתף בתחרות. היא הפסידה לארצות הברית במשחק המוקדם.
בית אירופה.
הבית כלל 21 קבוצות, כולל ברזיל, הפיליפינים, מצרים ודרום אפריקה. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים.
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים במלבורן, אוסטרליה, במהלך 15-13 בדצמבר 1951. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 0:5.
פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה
פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה הם פרסים המוענקים על ידי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) מדי שנה לסרטים, סדרות, כתבות מגזין, מאמרים ותחומי מדיה אחרים על כך שעסקו או הציגו סוגיות הקשורות לקהילת הלסביות, הביסקסואלים, הטרנסג'נדרים וההומואים (להט"ב) באופן הגון ומדויק. פרס ההוקרה מוענק לאיש או אשת תקשורת המשתייכים לקהילה, אשר תרם לייצוג התקשורתי שלה תרומה משמעתית.
הזוכים נבחרים בתהליך המערב יותר מ-700 מצביעים ומתנדבים מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ומוערכים ב-4 קריטריונים: ייצוג הוגן, מדויק וכוללני של קהילת הלהט"ב, נועזות ומקוריות הפרויקט, השפעה תרבותית משמעותית על תרבות המיינסטרים ואיכותו הכללית של הפרויקט. תוצאות ההצבעה מועברות לפאנל מומחים הקובע מי הזוכים הסופיים בהתבסס על תוצאות ההצבעה ועל חוות הדעת המקצועיות שלהם.
יצירות ישראליות שזכו בפרס הן הסרטים יוסי וג'אגר והבועה.
הטקס.
מדי שנה מוכרזים הזוכים בפרסים בטקס הנערך בדרך כלל בערים ניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו ובו מוענקים פרסים על הישגים שהושגו בין ה-1 בינואר ועד 31 בדצמבר בשנה שקדמה לשנה בה נערך הטקס. מנחי הטקסים נבחרים בדרך כלל מבין הזוכים לשעבר בפרס, סלבריטאים ואנשי ציבור הידועים בתרומתם לקהילת הלהט"ב.
טקס פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה הראשון נערך בשנת 1990, והשתתפו בו 34 מועמדים שהתחרו ב-7 קטגוריות שונות. בשנת 2014 כלל הטקס 93 מועמדים ב-20 קטגוריות באנגלית ועוד 37 מועמדים ב-9 קטגוריות בספרדית.
גיז'רמו מרטינס
פוינט מישל
פוינט מישל (באנגלית: Pointe Michel) היא בירת מחוז סנט ליוק שבדומיניקה. העיירה שוכנת על חופו הדרום-מזרחי של האי מדרום לבירה, רוזו. פוינט מישל ידועה כמקום לידתה של יוג'יניה צ'ארלס, שהייתה האישה הראשונה (והיחידה עד כה) שכיהנה בתפקיד ראש ממשלת דומיניקה.
מלאקה (מדינה)
מלאקה (במלאית: Melaka) היא מדינה במלזיה. מלאקה נמצאת במערב מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בנגרי סמבילן בצפון, ג'והור במזרח ומצר מלאקה בדרום ובמערב. בירתה היא העיר מלאקה.
היסטוריה.
מקורה של מדינת מלאקה הוא בסולטנות מלאקה שנוסדה בסוף המאה ה-14 על ידי פרמסווארה. פרמסווארה היה השליט של אזור סינגפור של היום והוא ברח משם עקב מתקפה של אימפריית מג'פהיט. לאחר שהוא ברח הוא התקדם צפונה לאורך החוף המערבי של חצי האי המלאי עד שעצר בנקודה מסוימת והקים את העיר מלאקה ובעקבותיה את הסולטנות שנקראה על שמה. היישוב החדש הפך למרכז מסחרי חשוב בדרום-מזרח אסיה תוך שנים מעטות.
ב-1405 ביקר בעיר מלאקה שליח מטעם קיסר סין. לאחר מכן פרמסווארה שלח שליח משלו לקיסר הסיני יונג לה, הקיסר השלישי משושלת מינג, וחיזק את הקשרים עם האימפריה הסינית. הקיסר החזיר עם השליח מכתב שבו הכיר רשמית בפרמסווארה כשליט מלאקה, ומלאקה הוכרה כמדינת חסות של סין. השליח חזר בצי של האדמירל ג'נג חה במסעו הראשון ב-1405.
ב-1434 הסינים הפסיקו להתעניין בנעשה מחוץ למדינתם והם הפסיקו לתמוך במלאקה, שהחלה להתבסס כסולטנות עצמאית. הסולטנות הדפה ניסיונות כיבוש של סיאם ב-1446 ו-1456. השנים שלאחר מכן נחשבות לתור הזהב של הסולטנות, במהלכן הייתה לה השפעה על מדינות שונות באזור והיא הפכה לגורם חשוב מאוד במסחר באזור.
ב-1509 הגיע למלאקה משלחת ספינות פורטוגזית מגואה שמטרתה הייתה ליצור קשרי ידידות ומסחר עם הסולטאן. לאחר ששוכנע על ידי סוחרים הודים וערבים שהמטרה האמיתית של פורטוגל היא להשתלט על הסולטנות הוא ניסה להשתלט על הספינות של הפורטוגזים, אך רובם הצליחו לברוח. עם זאת נתפסו מספר שבויים.
כעבור שנתיים, ב-1511, יצאה למלאקה משלחת פורטוגזית בפיקודו של אפונסו דה אלבוקרקי. לאחר שהסולטאן סירב לשחרר את השבויים הפורטוגזים תקפו והצליחו לאחר שני ניסיונות לכבוש את הסולטנות. הסולטאן ברח ושניים מבניו הקימו לאחר מכן את סולטנות ג'והור ואת סולטנות פרק.
במהלך שלטון הפורטוגזים ירד מעמדה של מלאקה כמרכז מסחרי חשוב. בהמשך המאה ה-16 ולאחר מכן בתחילת המאה ה-17 הפורטוגזים הצליחו לבלום ניסיונות פלישה של הולנד ושל סולטנויות ג'והור, פרק ואצ'ה. ב-1641 הולנד הצליחה לכבוש את מלאקה בעזרת סולטנות ג'והור. תחילה היה ניסיון של המושלים במלאקה מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית להחזיר את מלאקה לגדולתה, אך בסופו של דבר מאמצי ההולנדים הושקעו במושבתם בטאוויה (כיום ג'קרטה) באי ג'אווה.
ב-1795, לאחר הקמת הרפובליקה הבטאווית בהולנד, בריטניה השתלטה על מושבות הולנד באזור והחזיקה בהן עד 1818. ב-1824 נחתם חוזה בין אנגליה והולנד במסגרתו הבריטים קיבלו את מלאקה בתמורה לקולוניה שלהם בסומטרה. תחילה מלאקה נשלטה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית ובהמשך היא הפכה למושבת כתר. ב-1826 היא צורפה לקולוניית מושבות המצרים, שכללה אותה ביחד עם עוד מספר שטחים קטנים של בריטניה בחוף מצר מלאקה, כמו סינגפור.
ב-1946 התיישבויות המצרים צורפו לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה. ב-1957 פדרציית מלאיה קיבלה את עצמאותה והיא הייתה בין הישויות שהרכיבו את מלזיה ב-1963.
כלכלה.
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על תעשייה, המרוכזת בעיקר בבירה מלאקה ובקרבתה.
סופרייר (דומיניקה)
סופרייר (Soufrière) היא בירת מחוז סנט מארק שבדומיניקה. העיירה שוכנת על החוף הדרום מערבי של האי.
פונט קסה
פונט קסה (Pont Cassé) היא בירת מחוז סנט פול שבדומיניקה. העיירה שוכנת כמעט במרכזו של האי, מצפון-מזרח לבירה, רוזו ובקרבת הפארק הלאומי מורן טרואה פיטון, ההר השולט על חלקה הדרומי של דומיניקה.
אנציקלופדיה חיות הבר
אנציקלופדיה חיות הבר היא אנציקלופדיה העוסקת בבעלי חיים שיצאה בישראל בשנות ה-70. מדובר בגרסה העברית של האנציקלופדיה הספרדית "Enciclopedia Fauna" בעריכת הזואולוג הספרדי פליקס רודריגז דה לה פואנטה. בדומה לאנציקלופדיה תרבות, האנציקלופדיה יצאה בשתי מהדורות: מהדורה ראשונה כחוברות שהופצו על בסיס דו שבועי ונאגדו ל-11 כרכים ומהדורה שנייה כאנציקלופדיה מובנית ב-21 כרכים.
הגרסה הספרדית.