החל משנת ה'תרס"ג לערך כיהן כדיין בעיר מהדיה. בשנת 1906 התמנה לאב"ד בסוסה, שם ייסד את בית הכנסת "כתר תורה", כיום בית הכנסת היחיד בעיר. בשנת ה'תרפ"ח (יולי 1928) נפטר רבה של תוניס והרב הראשי של תוניסיה, נסים ירחי (לאחר שכיהן בתפקיד חודשים ספורים, מאז פטירתו של הרב משה שתרוג), ורבי יוסף מילא את מקומו. פעל לחיזוק ישיבת "חברת התלמוד" (שייסד בתוניס הרב שלמה דאנה) ולשם כך הזמין מג'רבה לתוניס את הרב מצליח מאזוז, שלימים יסד בתוניס את ישיבת כסא רחמים. התכתב עם גדולי תוניסיה בדורו, כרבי ישראל זיתון רבי כלפון משה הכהן ועוד.
הרב גג' כיהן בתפקידו עד לפטירתו בכ"ו באלול ה'תרצ"ד (ספטמבר 1934), ואת מקומו מילא הרב דוד כטורזא.
בשנת 1929 עוטר בדרגת "אביר" במסדר לגיון הכבוד הצרפתי, על ידי נשיא צרפת, גסטון דומרג. צילום אירוע הענקת הדרגה מצורף לערך זה.
כתביו.
כמו כן, הערות ממנו מופיעות במספר מקומות בספרו של אביו "חיים לישראל" ופסקי הלכה ממנו מופיעים בכתב היד של פנקס בית הדין של העיר סוסה בתוניסיה מהשנים תרס"ז-תרפ"ז.
מרדכי קורקוס
הרב מרדכי קורקוס (ה'תר"ן, 1890 - ז' בתמוז ה'תשי"ד, 1954) היה אב בית הדין וראש ישיבה במרקש.
תולדות חייו.
נולד בשנת ה'תר"ן במרקש לרבי אברהם קורקוס וסעדה לבית סמאנה. מוצא משפחתו ממגורשי ספרד, ועל אבות המשפחה נמנה רבי יוסף קורקוס (אם כי אין ידיעות ספציפיות על כך שרבי מרדכי הוא מצאצאיו). אביו נפטר כשהיה בן 11 והוא גדל אצל סבו רבי שמואל קורקוס.
למד במרקש אצל רבי יצחק בן חרבון, וכן בישיבתו של רבי אלעזר הלוי, בעל "עבודת הלוי" ותקופה מסוימת גם אצל רבי אברהם בן סוסאן. השתלם גם בדקדוק.
שימש כראש הישיבה על שם רבי אברהם אזולאי במרקש, והעמיד תלמידים רבים. לצד זאת, שימש דיין ומורה צדק בבית דינו של הרב משה זריהן, ולאחר צאת האחרון לגמלאות בשנת ה'תש"ט התמנה לכהן תחתיו כאב בית הדין של מרקש. לאחר חצי שנה פרש מתפקידו. את מקומו מילא הרב מכלוף אבוחצירא, והרב קורקוס המשיך לכהן כסגן הראב"ד.
נפטר בז' בתמוז ה'תשי"ד, ונקבר בבית הקברות היהודי במרקש.
ספרו.
בחלק הראשון חידושים על מסכת כתובות ומסכת בבא קמא, הלכות פסח, מועדים ואיסור והיתר וכמה תשובות הלכתיות.
החלק השני כולל פירוש על פירוש רבי אברהם אבן עזרא על התורה, דרשות ודברי מוסר.
אמיליה רוטר
אמיליה רוטר (בהונגרית: Rotter Emília; 8 בספטמבר 1906, בודפשט, הונגריה – 28 בינואר 2003, בודפשט, הונגריה) הייתה מחליקה על הקרח יהודייה-הונגרייה, פעמיים ברציפות זכתה במדליית ארד אולימפית (לייק פלאסיד 1932 וגארמיש פטרקירכן 1936), ארבע פעמים אלופת עולם (1931, 1933, 1934 ו-1935), אלופת אירופה (1934) ו-6 פעמים אלופת הונגריה (1931–1936) בזוגות ביחד עם לאסלו סולאש.
ביוגרפיה.
משנת 1924 רוטר הייתה מחליקת קרח במועדון BKE (סקצית ההחלקה על קרח של בודפשט). בשנים 1929–1936 הייתה חברה בסגל נבחרת הונגריה ואחת הדמויות המובילות בעולם בהחלקה זוגית על הקרח. משנת 1928 התמודדה כזוג עם דיולה סאבו, ומשנת 1929 עם לאסלו סולאש.
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכתה רוטר במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות. הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות.
הקריירה הספורטיבית הפעילה של רוטר וסולאש הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936).
בשנת 1995 היא נבחרה ל"יד לאיש הספורט היהודי".
שלום אלבז
הרב שלום אלבז (סביבות ה'תר"ף, 1920 - י"א באייר ה'תשס"א, מאי 2001, ירושלים) היה רבה הראשי הספרדי של העיר חדרה.
תולדות חייו.
נולד בסביבות שנת ה'תר"ף (1920) במרוקו לרבי חיים אלבז וסוליכא לבית אפריאט. למד בישיבתו של הרב אברהם אביטבול במרקש שימש כסופר בית הדין וכאחראי על סידור חופה וקידושין ועריכת גיטין בבית הדין האזורי של מרקש. לאחר עלותו לישראל שימש כרב בשכונת גבעת אולגה, ובשנת 1959 התמנה לממלא מקום רבה הספרדי של העיר חדרה כולה. בשנת 1963 נבחר במינוי קבע לתפקיד. היה ממייסדי "התאחדות הרבנים הספרדים בצפון", וחבר "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי. היה ידוע כמומחה לפיוטי יהדות מרוקו, והפייטן מאיר אלעזר עטיה היה מתלמידיו.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 פרש לגמלאות, ובמקומו נבחר הרב שמעון ביטון. הוא עבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. נפטר בי"א באייר ה'תשס"א, מאי 2001, ונקבר בהר המנוחות.
על שמו רחוב בחדרה.
ספרו.
שלום רב - פירושים על התורה על פי הפשט והדקדוק וביאור לפירוש רבי אברהם אבן עזרא.
שאול שמואל סירירו
רבי שאול שמואל סירירו (ה'שכ"ו, 1566 - ה'תט"ו, 1655) היה רבה של העיר פאס וראש הישיבה הגדולה בעיר.
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'שכ"ו בפאס בשם שאול סירירו לרבי דוד סרירו מקהילת המגורשים. את השם "שמואל" הוסיף במהלך חייו, כנראה כדי להרפא ממחלה. לצד השתלמותו בתורה, למד גם פילוסופיה, מחשבת ישראל וקבלה. כמו כן, עסק גם בכתבים נוצריים, כדי להיאבק בהתנצרות. בשנת שנ"ט (1589), והוא בן 33, מונה לראש ישיבה בפאס, ושנתיים לאחר מכן, התמנה כדיין בבית דינו של רבי וידאל הצרפתי. בשנת ה'שנ"ט (1599) נתמנה לראש החכמים בעירו. בשנת ה'שפ"ג (1623) עבר לצפרו, כנראה מעומס עבודת הרבנות בפאס, ונראה שמשם עבר לתטואן, אך לאחר זמן קצר מאוד שב לפאס, והמשיך לכהן בתפקידו עד לפטירתו בסוף שנת ה'תט"ו (1655), קרוב לגיל 90, לאחר ששימש ברבנות כחמישים ושש שנה.
העיד על עצמו כי השתמש בגורל המכונה "גורל הגר"א". האגדה סיפרה אודותיו כי זכה לגילוי אליהו ומופתים רבים מיוחסים אליו. צאצאיו למשך 11 דורות כיהנו במשרות רבניות ברחבי מרוקו.
בית הכנסת שושנים לדוד
בית הכנסת שושנים לדוד הוא בית כנסת וישיבה לעדה הבבלית בשכונת בית ישראל בירושלים.
בבית הכנסת מתקיימות תפילות ובמשך היום מתנהלים בו סדרי לימוד. כמו כן, לפני חג הפסח פועלת במקום מאפיית מצות יד.
תולדות בית הכנסת.
בית הכנסת נוסד בעשור הראשון של המאה ה-20, (בין השנים ה'תרס"ד - ה'תרס"ט) על ידי הרב יעקב חיים סופר וידידו הרב יחזקאל עזרא הלוי, שעלו מעיראק, כבית כנסת וישיבה לבני העדה הבבלית מחוץ לחומות. למלאכת ההקמה הצטרפו הרב יחזקאל עזרא רחמים ורבי דוד חי מאיר יוסף ניסים סלמאן מעתוק (אחי אמו של רבי יוסף חיים מבגדאד). רבי דוד פנה במכתב לאחיינו בבגדאד, וזה האחרון גייס את הנדבן יוסף חנניה שתרם את הסכום הדרוש לרכישת המגרש בפאתי שכונת בית ישראל. רבי דוד נפטר בשלהי עבודות הבנייה, לכן, ובשל השתדלותו בבניין בית הכנסת, נקרא בית הכנסת "שושנים לדוד" על שמו.
בבית הכנסת החל לפעול בית מדרש, אליו הגיעו ללמוד בני העדה הבבלית בירושלים. בנוסף פעל בו גם תלמוד תורה קטן לילדי העדה שדבק בו הכינוי "תלמוד בבלי", והיה לתלמוד התורה הראשון לעדות המזרח מחוץ לחומות העיר העתיקה, (לאחר שנים נקרא בני ציון).
הרב יעקב חיים סופר היה דורש בבית הכנסת בשבתות וימים טובים. הוא קבע בעליית הגג הצמודה לבית המדרש את מקום לימודו, שם כתב כמה מספריו, ביניהם חיבורו המפורסם "כף החיים".
מלבד הרב יעקב חיים סופר, בין מקימי בית הכנסת, גבאיו ומנהלי הישיבה בשנים הראשונות נמנו הרבנים יהושע שהרבני, ובן ציון חזן (שפרש כדי להקים את ישיבת פורת יוסף). את הגיבוי הכלכלי לאחזקת המקום נתן הנדבן מנשה מאיר, לבקשת הבן איש חי. בשנת ה'תש"ב החליט ועד העדה הבבלית בירושלים לפרוס את חסותו על הישיבה, ותיקצב את החזקתו.
תקרת מבנה בית הכנסת קרסה ברעש האדמה שפקד את אזור ירושלים ב-28 בפברואר 1928. הרב עובדיה יוסף, שהיה באותה עת ילד, למד במבנה וחולץ מההריסות בידי הרב יעקב חיים סופר. לאחר הרעש, הבניין שוקם על ידי מנשה מאיר.
רב פלטוי גאון
רב פלטוי ב"ר אביי גאון היה גאון ישיבת פומבדיתא בין השנים 858–842.
חייו ופועלו.
רב פלטוי עלה על כס הגאונות בשנת 842, לאחר תקופה ארוכה של סכסוכים ושסעים בישיבת פומבדיתא, שבשיאם התמנו שני גאונים במקביל. סכסוכים אלו גרמו לכך שהגאונים התמנו בגיל מופלג כדי שלא יאריכו ימים בתפקידם. רב פלטוי, לעומת זאת, התמנה בגיל צעיר יחסית (שכן כיהן בתפקיד שש עשרה שנה) והתמנה בלי מחלוקות, הגם שלא בא ממשפחה מיוחסת, דבר המעיד על ההערכה שרחשו לו כל הצדדים. הוא היה אחד הגאונים הפעילים ביותר שהקימה ישיבת פומבדיתא.
אחד החוקרים כתב עליו:
הוא פעל בתקיפות לייצב את מצבה של ישיבת פומבדיתא. הוא יצר וביסס קשרים עם התפוצות במערב, דבר שהוביל להגדלת הבסיס הכלכלי של הישיבה ולייצוב מעמדה התורני, אף בהשוואה לישיבת סורא. לפי עדות בן נינו, הוא אשר שלח את התלמוד עם פירוש ליהודי ספרד, ובאופן כללי חיזק את הקשר של ישיבת פומבדיתא עם יהודי התפוצות, ובפרט עם ספרד.
הוא תיקן תקנות חשובות בתחום המשפט, בהן: היתר פנייה לערכאות של גויים כשהנתבע מסרב לדוו בבית הדין היהודי; היתר לאסור עבריין בשבת מחשש שיתפס על ידי הגויים ויתלה; הסדרת נוסח החרם ועוד.
מקורות מסוימים מצביעים על עיסוקו בקבלה ופילוסופיה, אך גרשם שלום, ובעקבותיו יתר החוקרים, טוענים שמדובר בזיוף.
נפטר בשנת 858.
תשובותיו.
רב פלטוי השיב יותר תשובות הלכתיות מכל גאוני פומבדיתא שקדמו לו. יואל מילר מונה 75 תשובות שפורסמו בקובצי תשובות הגאונים שפורסמו עד ימיו, אך מאז נתגלו עוד תשובות רבות.
צאצאיו.
רב פלטוי לא בא ממשפחת גאונים מיוחסת, כאמור, אך למעשה יצר שושלת כזו. בנו, רב צמח בן פלטוי היה אף הוא מהגאונים הבולטים של ישיבת פומבדיתא. רבים מצאצאיו כיהנו כגאונים בפומבדיתא: רב חנניה בר יהודה, רב שרירא גאון ובנו רב האיי גאון. נכדתו נישאה לרב יהודה בן שמואל גאון מפומבדיתא. נינו רס נתן בר יהודה כמעט התמנה לגאון סורא.