משה עונה לפרעה שכצאתו את העיר יפרוש את כפיו ויתפלל אל ה' והקולות יפסקו והברד לא ירד עוד, כדי שפרעה ידע שלה' הארץ. משה מתפלל מחוץ לעיר כיוון שבתוך העיר הוא לא יכול להתפלל מכיוון שמלאה בעבודה זרה. משה אומר לפרעה שהוא יודע שהוא ועבדיו עדיין לא יראים מפני ה'.
הפשתן והשעורה, החיטה והכוסמת במכה.
במכת ברד כל עץ השדה ועשב הארץ ניזוקו, ובתוכם גם הפשתן והשעורה, "כי השעורה - אביב, והפשתה - גבעול" כבר ביכרו ועומדים ונשברו ונפלו. לעומת זאת החיטה והכוסמת לא הוכו "כי אפילות הנה" - מאוחרות ועדיין היו רכות ויכלו לעמוד בפני הברד.
סיום המכה.
משה יוצא מלפני פרעה ויוצא מהעיר ומתפלל אל ה' שיעצור את הברד, בעקבות תפילת משה הקולות, הברד, ומטר מפסיקים לרדת וגם מה שנמצא בשמים בדרך לארץ נעצר ולא מגיע לארץ. פרעה רואה שהכל הפסיק והוא מוסיף לחטוא "ויכבד ליבו הוא ועבדיו", ופרעה מחזק את ליבו ולא שולח את בני ישראל כמו שה' אמר למשה.
רבי יהודה בן דמא
מובל
איתן אבן
איתן אבן (נולד ב-4 ביוני 1948) הוא מפיק ישראלי, ראש חברת אבנסטון הפקות ויו"ר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה (החל מ-21 בספטמבר 2011 ועד אוקטובר 2015)
ביוגרפיה.
בוגר לימודי כלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר בית הספר הבינלאומי לקולנוע בלונדון. זוכה פרס עבור תרומה מיוחדת לקולנוע הישראלי בפסטיבל הקולנוע הישראלי בלוס אנג'לס 2004.
בשנת 1980 פתח אבן ביחד עם נסים לוי (קולנוען), את חברת ההפקה "סרטי לאן". הסרט הראשון אותו הפיקו היה "סיפור אינטימי" (1981) בבימויו של נדב לויתן, ובכיכובה של חוה אלברשטיין. אחר-כך הפיקו את סרט הבורקס "אדון ליאון" (1982), בבימויו ובכיכובו של זאב רווח. ב-1983 הפיק לבדו את סרט המתיחות "עובדים על העולם", בבימויו של אלן יעקובוביץ', בכיכובם של מאיר סויסה, דורי בן-זאב וגילת אנקורי. הסרט צולם בישראל, רומא, פריז וניו יורק.
אבן פעיל ברשימה ארוכה של פרויקטים לקולנוע ולטלוויזיה, לצד פעילות ציבורית נרחבת (בין היתר: יו"ר איגוד המפיקים, חבר בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי ובהנהלת האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה) הממקמת אותו בצמרת תעשיית הקולנוע הישראלית מזה שנים רבות.
הסרט "הקיץ של אביה" בהפקתו זכה בפרס דב הכסף בפסטיבל ברלין 1989 ובפרסים רבים אחרים והפך במהירות לאחד מסרטי הקולנוע הקלאסיים והאהודים בישראל. "עץ הדומים תפוס" זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1995 והשתתף במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל הקולנוע בקאן 1996 ובעשרות פסטיבלים אחרים ברחבי העולם. "מסוכנת", אותו הפיק ב-1995 זכה ב-7 פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה. ב-2003 הפיק אבן את "הכוכבים של שלומי", מההצלחות הבולטות של הקולנוע הישראלי בעת האחרונה. הסרט זכה ב-20 פרסים ואותות הוקרה בפסטיבלים בינלאומיים שונים ברחבי העולם והופץ מסחרית בבתי קולנוע בארצות הברית, צרפת, סינגפור ועוד.
בין יתר הפקותיו של איתן אבן: "רובה חוליות", "סיפור אינטימי", "אדון ליאון", "הפילהרמונית ביפן" (אותו גם ביים), "בובה", "אהבה אסורה" (בכיכובו של טום הנקס), "אחרי החגים", "סודות משפחה", "מרס תורכי", "באמצע הסרט", "אביבה אהובתי" בבימויו של שמי זרחין ו"החוב",בכיכובה של הלן מירן - שעובד לגרסה אמריקאית בידי חברת ההפקה וההפצה ההוליוודית מירמקס, שרכשה את הזכויות לסרט.
שלום דב ליפשיץ
הרב שלום דב (דובער) ליפשיץ (כ"ו בסיוון תרפ"ט, 4 ביולי 1929 – כ"ד באלול תשע"א, 23 בספטמבר 2011) היה מייסד ויושב ראש ארגון "יד לאחים" ורב קהילת חב"ד ברמת גן.
תולדותיו.
נולד באנייצ'א שברוסיה לישראל-לייב וזלטה מאשה ליפשיץ. אביו למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בשנת תרצ"ז (1937), בהיותו בן שמונה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה ברמת גן. למד בישיבת תפארת ציון, לאחר מכן בישיבת "אחי תמימים"-חב"ד בתל אביב ומשם עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. בראשית שנות ה-50 עמד בראש קבוצת בחורי ישיבות שהקימה את ארגון "חבר הפעילים – יד לאחים". בשנים הראשונות פעל הארגון בעיקר בקרב עולי תימן וצפון אפריקה, ועם השנים התרחבה פעילותו לתחומים נוספים ובהם פעילות רוחנית ביישובי הפריפריה.
באלול תשכ"ה (1965) נישא למרים, פסיכולוגית קלינית בת ה'משפיע' החב"די הרב נחום גולדשמיד. ליפשיץ היה חסיד חב"ד ורוב עמיתיו להנהגת הארגון ופעילי השטח נמנו עם המגזר החרדי ליטאי. בשנת תשמ"ט (1988), בעקבות הפילוג באגודת ישראל והקמת דגל התורה, פרסם הרב ליפשיץ תמיכה פומבית ברשימת אגודת ישראל לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה. בעקבות זאת פרשו רוב הפעילים הליטאים מהארגון והקימו ארגון מקביל – "לב לאחים". בשנותיו האחרונות של הרב ליפשיץ מיקד ארגונו את פעילותו במאבק במיסיון ובמניעת טמיעה והתבוללות של יהודים. במסגרת פעילות זו פעל להוצאת נשים יהודיות שנישאו לערבים מתוך הכפרים הערביים שהתגוררו בהם. במשך שישים שנות עמידתו בראשות הארגון לא קיבל מעולם משכורת עבור התפקיד.
הרב ליפשיץ כיהן כרב שכונת הלל ברמת גן וחבר לשכת הרבנות בעיר. לאחר שהרב גדליהו אקסלרוד עזב בשנת תשמ"א (1981) את רמת גן, התמנה תחתיו לרב קהילת חב"ד ברמת גן. שימש כראש כולל 'מאורות ישראל' ברמת גן ועמד מאחורי מספר פרויקטים בתחום הספרות התורנית. כמו כן היה ממייסדי עמותת הרבנים פיקוח נפש.
נקבר בחלקת חב"ד הישנה בבית הקברות בהר הזיתים, סמוך לקבר חמיו וחמותו.
שדוני ברקים
שדוני-ברקים (Sprites) הוא הכינוי למגוון תופעות אופטיות-חשמליות המתרחשות מעל סערות ברקים, בפרט מעל עננים מסוג קומולונימבוס, ונוצרות בעקבות התפרקויות של מטענים חיוביים בין הענן והאדמה, או בין ראש הענן ותחתיתו. שדונים נחזו ונצפו גם על כוכב הלכת צדק
השדונים נראים כהבזקים כתומים-אדומים, ומופיעים בדרך כלל בקבוצות בגבהים של 50 עד 90 קילומטרים. לעיתים קרובות מתייחסים לשדונים כאל ברקים הנפרקים בחלקה העליון של האטמוספירה, אך תיאור זה אינו מדויק; השדונים דומים יותר לזוהר הקוטב - עירור של מולקולות באטמוספירה ופליטה של פוטונים, לעומת הברק שהוא זרם של אלקטרונים. תפקידו של הברק ביצירת השדון מסתכם ביצירת התנאים המתאימים לקיומו בלבד.
יש לציין כי קיימות תופעות נוספות המתרחשות לעיתים לאחר מופע ברק (ניתן לראות בתמונה ELF ).
היסטוריה.
ככל הנראה, תועדו שדוני הברקים לראשונה ב-1730 על ידי יוהאן גיאורג אסטור, היסטוריון גרמני, כאשר רכב על סוס בניסיון לחבר ספר על גאוגרפיית גרמניה. אסטור טיפס על הר, מעל ענן סערה וצפה בשמים הכחולים ובים העננים הלבנים שנפרש תחתיו, כלשונו. לתדהמתו, הוא הבחין בברקים העולים מעלה במקום לרדת מטה - מראש הענן ואל השמיים - ואז צונחים אל הקרקע, וציין זאת בהערת שוליים בספר שכתב.
ב-1925 הציע הפיזיקאי חתן פרס נובל צ'ארלס וילסון שהתפרקויות חשמליות יכולות להתרחש בחלקה העליון של האטמוספירה, וב-1956 ייתכן שצפה אף הוא בשדון-ברק.
עם זאת, רק ב-1989 תועדו שדוני הברקים לראשונה בצילום. מדענים מאוניברסיטת מינסוטה צילמו באופן מקרי ובאמצעות מצלמת וידאו הבזקי אור בשמי הלילה, בעת סערה. מספר שנים לאחר מכן הוחלט לכנות את האובייקטים המסתוריים שדונים (Sprites), זאת בעקבות הדפוס המעגלי המיוחד אותו הציגו בשמיים שהזכיר לחוקרים את השדונים החגים במעגל מתוך מחזהו של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ".
מנגנון היווצרות.
כאשר מצטבר מטען שלילי בחלקו העליון של ענן הסופה ומטען חיובי בחלקו התחתון כמעט ואין שדה חשמלי מעל הענן. לאחר שנפרק מטען חשמלי חיובי (בצורת ברק) אל הקרקע נותרת ברום הענן שכבת המטען השלילי שיוצרת מעליו שדה חשמלי חזק. שדה חשמלי זה גורם לחימום והאצת אלקטרונים הנמצאים בסביבתו, המתנגשים עם מולקולות דו-חנקן ומייננים אותן. בתהליך זה נפלטים פוטונים בצבעים אדום וכתום הנותנים לשדונים את מראם הייחודי.
רוב השדונים נוצרים בעקבות התפרקויות של ברקים נושאי מטען חיובי (המהווים 5 אחוזים מבין כלל הברקים). חשוב להדגיש שכל שדון נוצר על ידי ברק, אך לא כל ברק יוצר מעליו שדון בשל התנאים המיוחדים שצריכים להתקיים.
מאפייני השדונים.
האזור הבהיר ביותר בשדון הברק נמצא בגובה של כ-80 ק"מ מעל פני האדמה. ככל שמנמיכים רדת באטמוספירה יורדת בהירות השדון, כך שמרבית השדונים מופיעים בין 50 ל-100 ק"מ. צבעם האדום-כתום של השדונים נובע מהאנרגיה של הפוטונים שנפלטים מהם בעת ההתפרקות החשמלית, התלויה במולקולה המיוננת. השדונים מופיעים מעט מתחת לרום הענן, בדרך כלל בקבוצות בעלות מאפיינים גאומטריים מעגליים, ומקבלים צורות שונות - ביניהן המזכירות גזרים ענקיים, עצים ומדוזות.
בעולם נצפו שדונים בכל רחבי יבשת אמריקה, אירופה, אוסטרליה ומזרח אסיה - ובעיקר בקיץ. הסיבה לכך היא שכיחותן הגבוהה של סופות ברקים מפותחות בעונה זו של השנה באזורים אלו.
ציד שדונים.
את הניסיונות לצילום שדוני ברקים לשם מחקר מכנים "ציד שדונים". הציד נעשה באמצעות מצלמת CCD מהירה במיוחד המצלמת אלפי תמונות בשנייה. המצלמה מכוונת לאזורים עתירי סופות ברקים הממוקמים עד 600 קילומטרים מנקודת התצפית, ומפיקה תמונות באופן אוטומטי עת מבזיק השדון.
חקר שדוני ברקים בישראל.