אינקווארט, הקאנצלר האוסטרי הנאצי החדש, ביקש עזרה מהיטלר בהשלטת סדר במדינה, וכתגובה, ב-12 במרץ 1938 פלש צבא גרמניה לאוסטריה. המוני האוסטרים קיבלו את הגרמנים באהדה. בניגוד לתכנון מראש, ערך היטלר משאל עם בקרב העם האוסטרי בעניין איחוד שתי המדינות, משאל עם שהיטלר השפיע עליו בעזרת תעמולה וטרור, וזכה לתמיכה כמעט מוחלטת באיחוד. אוסטריה סופחה לגרמניה ללא שפיכות דמים.
משמעות הסיפוח הייתה עצומה. גרמניה התעצמה עד מאוד – כל המשאבים, התעשייה והחימוש האוסטריים עברו לרשותה. האינטרפול, אשר ישב בווינה, נפל לידי היטלר, ולראש הארגון מונה ריינהרד היידריך. אוסטריה הפכה לחלק מהרייך, ובכך הוגשם עוד שלב בחזונו של היטלר, והוא השיג בסיס להמשך כיבושיו. מדינות המערב, בעיקר בריטניה וצרפת, התגלו כמפוחדות ופייסניות, ולא הגיבו בכוח על כיבוש אוסטריה. מכך הסיק היטלר כי הוא יכול להמשיך בתוכניותיו ולכבוש את צ'כוסלובקיה.
לאחר שהונהג שלטון הרייך במדינה, על האידאולוגיה הנאצית שלו, הפכו יהודי אוסטריה קורבן לרדיפות ולהגירה כפויה.
בתחילה הוגדרה אוסטריה כמדינה פדרלית בתוך גרמניה הנאצית ששמה בגרמנית הוא Land Österreich, אולם עם רפורמות מנהלתיות ב-1 במאי 1939 אוסטריה חולקה ל-7 רייכסגאו שנקראו יחד בשם "אוסטמארק". עם זאת, ב-8 באפריל 1942 הוחלט כי השם מזכיר את אוסטריה העצמאית לשעבר וקבוצת הגאו שונתה לשם הגרמני Alpen- und Donau-Reichsgaue, שפירושו ה"רייכסגאוהים של האלפים והדנובה". שטחה של אוסטריה נקרא בשם זה עד כניסת הצבא האדום לשטחה והקמת אוסטריה העצמאית.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
בהצהרת מוסקבה ב-1943 הכריזו בעלות הברית כי הן רואות את הסיפוח של אוסטריה לגרמניה כבטל מעיקרו. בשלהי המלחמה נכבשה אוסטריה על ידיהן לאחר מתקפת וינה בידי הצבא האדום והוכרז בה ממשל צבאי שחולק בין ארבע בעלות הברית בדומה לחלוקת גרמניה וברלין. ב-1955 הוחזרה לאוסטריה עצמאותה בנפרד מגרמניה.
ריק ואוטרס
הנדריק אמיל (ריק) ואוטרס (פלמית: Hendrik Emil (Rik) Wouters; 21 באוגוסט 1882 – 11 ביולי 1916), פסל וצייר בלגי. נחשב אחד האמנים הבלגים הבולטים במאה העשרים, אם כי בשאר העולם לא זכה לפרסום רב.
ביוגרפיה.
ואוטרס נולד בעיר מכלן. בגיל 11 החל לעבוד בסטודיו של אביו שהיה נגר אומן. מאוחר יותר למד ציור במכלן וב-1902 עבר לבריסל והחל ללמוד פיסול. בשנותיו הראשונות כאמן עסק בעיקר בפיסול. הוא התאהב בהלן (נל) דוארינקס - נערה ששימשה לו מודל, ונשא אותה לאישה, ומאז היא הייתה הנושא בחלק גדול מיצירותיו.
בציורים רבים אשתו נראית מגהצת, מלמדת את הילדה לקרוא; יש איור שבו היא מצחצחת נעליים.
בפיסול הושפע ואוטרס בעיקר מאוגוסט רודן. כצייר אפשר לשייכו לזרם הפוביזם. המבקרים הפריזאים דחו אותו בטענה שהוא מחקה את סגנונם של מאטיס ושל סזאן. למעשה ואוטרס הגיע לפריז רק ב-1911. עד אז היה מבודד מן המתרחש בצרפת וראה רק צילומי שחור-לבן של יצירותיו של סזאן, ממנו אכן הושפע רבות. גם לצייר הבלגי ג'יימס אנסור הייתה השפעה רבה עליו.
כמו הפוביסטים גם בציוריו בולטים הצבעים החזקים והחיים והיציאה מהמציאות האובייקטיבית לטובת תפיסת המציאות הסובייקטיבית המשתמשת בכתמי צבע כאמצעי ביטוי.
ואוטרס ואשתו חיו בדלות עד אשר ב-1911 חתם חוזה עם גלריה בבריסל.
במלחמת העולם הראשונה הוא גויס לצבא הבלגי אך נאלץ להימלט יחד עם יחידתו להולנד.
הוא נכלא יחד עם יחידתו כשבויי מלחמה על ידי ההולנדים ששמרו על נייטרליות במלחמה.
שוחרר מהשבי בהולנד לאחר שלקה בסרטן ומת באמסטרדם לאחר מספר חודשים, בטרם מלאו לו 34 שנים.
מסגד אל אקצא
ג'ורג' מרשל
ג'ורג' קטלט מרשל (באנגלית: George Catlett Marshall; 31 בדצמבר 1880 - 16 באוקטובר 1959) היה גנרל ומדינאי אמריקאי, אשר שירת במסגרת תפקידיו כראש מטה צבא ארצות הברית בדרגת גנרל הצבא, מזכיר ההגנה ומזכיר המדינה. במסגרת תפקידו כמזכיר המדינה, הביא לידי ביצוע תוכנית לשיקום כלכלי של מדינות אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה אשר נקראה תוכנית מרשל על שמו.
היה חתן פרס נובל לשלום לשנת 1953, על עזרתו בשיקומה הכלכלי של מערב אירופה לאחר המלחמה.
קריירה צבאית.
מרשל נולד למשפחה מן המעמד הבינוני ביוניונטאון, פנסילבניה.
בשנת 1901 סיים את המכון הצבאי של וירג'יניה, והתגייס לצבא ארצות הברית. עד למלחמת העולם הראשונה שירת בבסיסים שונים בארצות הברית ובפיליפינים. במהלך המלחמה שירת כקצין מבצעים, והשתתף בקרבות בצרפת.
בין שתי מלחמות העולם עסק בתכנון מבצעים במטה צבא ארצות הברית, בילה שלוש שנים בסין, שירת בתפקידי פיקוד שונים, ובשנת 1938 מונה למפקד מחלקת תוכניות מלחמה במטה הכללי של צבא ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל. קידומו לדרגת גנרל ולתפקיד סגן מפקד המטה הכללי היה מהיר, וב-1 בספטמבר 1939 מונה לראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, תפקיד בו החזיק עד סוף מלחמת העולם השנייה.
מרשל היה בעל תפקיד חשוב בהכנת צבא ארצות הברית למלחמה. לאחר שהצטרפה ארצות הברית למלחמה כתב מרשל את המסמך שיהווה את הבסיס לאסטרטגיה של כל מבצעי בעלות הברית באירופה, בחר בדוויט דייוויד אייזנהאור כמפקד כוחות בעלות הברית באירופה, תכנן ביחד עמו את "מבצע אוברלורד" (הפלישה לנורמנדי), והיה בעל תפקיד חשוב בתיאום כל מבצעי בעלות הברית באירופה ובאוקיינוס השקט.
לאחר סיום המלחמה נשלח לסין על מנת לתאם שביתת נשק בין הצדדים הלוחמים, ולנסות להביא לממשלת קואליציה שתכלול את נציגי הלאומנים והקומוניסטים אשר לחמו במלחמת האזרחים הסינית. מאמציו נכשלו והוא שב לארצות הברית בינואר 1947. בפברואר 1947 הודיע על פרישתו מצבא ארצות הברית. עוד בטרם הודיע זאת, מונה למזכיר המדינה תחת הנשיא הארי טרומן.
מזכיר המדינה.
בנאום שנשא ב-5 ביוני 1947 באוניברסיטת הרווארד הביע את נכונותה של ממשלת ארצות הברית לתרום לשיקומה של אירופה. תוכנית זו שנודעה כתוכנית מרשל סייעה בשיקומה של אירופה המערבית אשר לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הרוסה לחלוטין, ורבות מן התשתיות החיוניות, מפעלי התעשייה והערים עצמן, היו לעיי חורבות. ביצועה של תוכנית זו הקנה לו את פרס נובל לשלום בשנת 1953.
כמזכיר המדינה, ג'ורג' מרשל אימץ את עמדת מחלקת המדינה שיש להעביר את ארץ ישראל לנאמנות האומות המאוחדות עם סיום המנדט הבריטי, פתרון זמני שארצות הברית תמכה בו בפומבי. לאור זאת, התנגד מרשל להכרזת העצמאות. הוא דאג מאוד מהסבירות הגבוהה לפרוץ מלחמה בין היהודים לערבים. הוא ידע כי לישראל אין כוח אדם או כלי נשק לנהל מלחמה מוצלחת, וכי צמצום הצבא האמריקאי לאחר מלחמת העולם השנייה מונע ממנה לספק לישראל תמיכה מיידית. לבסוף דעתו נדחתה, וארצות הברית, ביחד עם ברית המועצות, היו הראשונות להכיר במדינת ישראל. מרשל האמין כי החלטתו של הנשיא טרומן להכיר בישראל הושפעה משיקולים פוליטיים מקומיים, כמו מרדף אחר הקול היהודי בבחירות המתקרבות.
נשיא הצלב האדום, שר ההגנה ויושב ראש הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
ב-21 בינואר 1949 פרש מתפקיד מזכיר המדינה, ושימש זמן מה בתפקיד נשיא הצלב האדום האמריקני.
בשנת 1950 קיבל את תפקיד שר ההגנה, אך פרש מן הפוליטיקה בשנת 1951 לאחר שהסנטור ג'וזף מקארתי רמז כי בהחלטותיו "סייע למרוץ הקומוניסטי לשליטה בעולם".
תפקידו הציבורי האחרון היה היושב ראש הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
מרשל מת ב-16 באוקטובר 1959.
היום הארוך ביותר
היום הארוך ביותר (באנגלית: The Longest Day) הוא ספר מאת קורנליוס ראיין, המספר את סיפורו של 6 ביוני 1944 - יום הפלישה לנורמנדי, ואת ההכנות אליו מנקודת ראותם של בעלות הברית ושל הנאצים כאחד, מרמת האסטרטגיה הגבוהה ועד לנקודת ראותו של החייל הפשוט.
שמו של הספר נלקח מציטוט של ארווין רומל, שאמר:
על בסיס הספר הוסרט בשנת 1962 סרט בשם זהה, שבו מככבים רבים מכוכבי הקולנוע של אותה תקופה.
המונח "היום הארוך ביותר" הושרש בשפה ומשתמשים בו לעיתים קרובות לציון יום הפלישה.
מועצה אזורית גדרות
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית גְּדֵרוֹת היא מועצה אזורית השוכנת בין אשדוד, יבנה וגדרה.
גאוגרפיה.
שטח השיפוט שלה הוא 13,000 דונם. קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1953. בתחומי המועצה שבעה יישובים מהם שישה מושבים. ממוצע המרחקים בין היישובים הוא 5.9 ק"מ.
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
ג'יימס פרנסיס ברנס
ג'יימס פרנסיס ברנס (באנגלית: James F. Byrnes; ) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת קרוליינה הדרומית. כחבר המפלגה הדמוקרטית כיהן ברנס בקונגרס, כמזכיר המדינה ובתפקידים נוספים בממשל, וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא גם כיהן כמושל קרוליינה הדרומית ה-104, ובכך הוא היה אחד הפוליטיקאים המעטים שכיהנו בדרג בכיר בכל שלוש הזרועות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, וכן פעיל בממשל המדינתי.
חייו.
ברנס נולד וגדל בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. הוא ניהל קריירה משפטית בסיוע דודנו, המושל מילס בנג'מין מקסוויני. ברנס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1911–1925. הוא היה בעל ברית קרוב של הנשיא וודרו וילסון ובן חסותו של הסנאטור בנג'מין טילמן. הוא ניסה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1924, אך הפסיד בהפרש קטן לקולמן ליווינגסטון בליז, שזכה לגיבוי הקו קלוקס קלאן. ברנס העביר אז את משרד עורכי הדין שלו לספרטנבורג שבקרוליינה הדרומית, והכין את עצמו לחזרה לפוליטיקה. ב-1930 הוא הביס את בליז בהפרש קטן בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ונבחר לסנאט.