נחתם בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת, יפן, סין, איטליה, בלגיה, הולנד ופורטוגל, ב-6 בפברואר 1922. מטרת הסכם זה הייתה להפוך את מדיניות הדלת הפתוחה בסין - מדיניות אשר דרשה ממעצמות העולם בעלות אינטרסים בסין לקיים "דלת פתוחה" בנוגע לשוויון הזדמנויות מלא למדינות אחרות בנמלי המדינה - לחוק בינלאומי. בהסכם זה ויתרה יפן גם על שטחיה בסיביר ובשאנדונג, אשר כבשה במלחמת העולם הראשונה ונאלצה להכיר בעצמאותה ושלמותה של סין. הסיבה להצגת הסכם זה הייתה חששה של ארצות הברית מפני המדיניות היפנית במנצ'וריה לאחר מלחמת רוסיה–יפן (1905-1904), אשר נגדה מדיניות זו. אולם, הסכם זה היה חסר כל תקנות אכיפה, ועם הפלישה היפנית למנצ'וריה בשנת 1931, לא יכלה ארצות הברית להגיב.
ראדומיר פוטניק
ראדומיר פוטניק (בסרבית קירילית: Радомир Путник; 24 בינואר 1847, קרגוייבץ, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית – 17 במאי 1917 ניס, צרפת), היה פילדמרשל סרבי, מפקד הצבא הסרבי במלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ובמערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פוטניק נולד למשפחת גולים סרבית אשר חזרה לנסיכות האוטונומית באמצע המאה ה-19 משטחי האימפריה האוסטרית. אביו היה מורה בקרגוייבץ וראדומיר סיים את השכלתו היסודית בעיר. בהמשך עבר לבלגרד וב-1863 סיים את בית הספר הצבאי לארטילריה. ב-1879 נישא לליוביצה בויוביץ' ולזוג נולדו 7 ילדים, 4 בנים ו-3 בנות. פוטניק הצטיין במהלך המלחמה העות'מאנית-סרבית (1876) והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ונודע כקצין אמיץ לב, אך גם בעל בעיות משמעת, דעתן, שהרבה להסתכסך עם מפקדיו. מ-1886 ועד 1895 הוצב לתפקידי הדרכה בכירים באקדמיה הצבאית בבלגרד. ב-1899 מונה לסגן ראש המטה הכללי הסרבי ובשל סכסוך עם מילאן הראשון אשר בעת ההיא כיהן כמפקד הצבא הסרבי תחת בנו המלך אלכסנדר הראשון, נאלץ לפרוש מהשירות הצבאי. ב-1903 פרצה הפיכה בממלכה, המלך אלכסנדר נרצח ובמקומו עלה לשלטון פטר הראשון. פוטניק הוחזר לשירות פעיל, הועלה לדרגת גנרל ומונה לראש המטה הכללי הסרבי. פוטניק מינה את ז'יוויין מישיץ' לסגנו ויחדיו פעלו לארגון מחדש של הצבא והצערת סגל הפיקוד. ב-1912 הועלה לדרגת פילדמרשל והוביל את הצבא הסרבי במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, אשר הניבו הישגים טריטוריאליים נכבדים לסרבים כפי שבאו לידי ביטוי בהסכם בוקרשט (1913). במהלך מלחמות הבלקן, מונה מספר פעמים לשר המלחמה של הממלכה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
פוטניק סבל מבריאות לקויה ולאחר תום מלחמות הבלקן נסע לסנטוריום בבאד גליישנברג שבקיסרות הגרמנית, שם שהה כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. ז'יוויין מישיץ' מילא את מקומו בהיעדרו ופעל לארגון וגיוס הצבא. פוטניק חזר לסרביה והגיש את התפטרותו למלך פטר הראשון, על רקע מצב בריאותו הלקוי. המלך דחה את בקשתו ועמד על כך שיעמוד בראש צבא הממלכה בעימות מול צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית ולו רק בשל דמותו כמנהיג צבאי. פוטניק ארגן את הצבא הסרבי אשר הכה באוסטרו-הונגרים ובדצמבר 1914 הצליח להדוף אותם אל מחוץ לגבולות הממלכה. באוקטובר 1915 פתחו האוסטרו-הונגרים, הגרמנים והבולגרים בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן במתקפה משולבת בשתי חזיתות כנגד הצבא הסרבי המותש. הסרבים היו בנחיתות מספרית ביחס של 1:2 ולא יכלו לעמוד בפני המתקפה. ב-25 בנובמבר 1915 הורה פוטניק לצבא הממלכה לחדול מלחימה ולסגת לחוף האלבני.
במהלך הנסיגה הארוכה וההמתנה לפינוי מאלבניה לאי קורפו מתו 100,000 חיילים סרבים. פוטניק שמצב בריאותו היה רעוע מלכתחילה, פיקד אישית בשטח על נסיגת הצבא הסרבי וארגן את הכוחות לקראת הפינוי והעניין הירע עוד יותר את מצבו. הסרבים הצליחו להעביר 125,000 חיילים לקורפו והם היוו כוח מרכזי בהכרעת החזית המקדונית, 3 שנים מאוחר יותר. בינואר 1916 הדיח המלך פטר הראשון את פוטניק ועימו כל המטה הכללי הסרבי. לפוטניק נודע על כך באקראי, הוא פשט את מדיו ונסע לניס שבצרפת, אליה הגיע חולה בנפחת בשלבים מתקדמים. ראדומיר פוטניק הלך לעולמו ב-17 במאי 1917 והוא בן 70 שנים. ב-1926 הועברו עצמותיו לממלכת יוגוסלביה והוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית העלמין בבלגרד.
ועידת הצי בוושינגטון
הועידה הימית בוושינגטון
דליפה (מחשבים)
במדעי המחשב, דליפה (מאנגלית: resource leak) מתארת צריכת משאב מערכת כלשהו על ידי תוכנה באופן בו התוכנה אינה משחררת את המשאב חזרה למערכת ההפעלה. ככלל דליפת משאבים אינה רצויה והיא עלולה להביא את מערכת ההפעלה למצב של מחסור שיפגע בפעולתה התקינה. על כן דליפה נוצרת על פי רוב בשל באג בתוכנה, ותהליך בדיקות התוכנה אמור לזהות דליפות שונות ולהתריע על כך בפני המתכנתים.
הדוגמאות הנפוצות ביותר לדליפת משאבים הן דליפת זיכרון ודליפת מצביעים חכמים, אך דליפה תיתכן בהקשר של כל משאב מערכת, למשל דליפת מזהי תהליך בשל טיפול לא נכון בתהליכים זומבים. ניתן גם לראות בשמירה בזבזנית של נתונים זמניים על דיסק קשיח כדליפה אם התוכנה העושה כן אינה מוחקת אותם בתום השימוש.
Concon
Concon הוא באג שהתקיים במערכות ההפעלה Windows 95 ו-Windows 98 מסדרת Microsoft Windows 9x. שם הבאג נגזר מהעובדה שבמערכות ההפעלה האלו, פנייה לקובץ "C:\con\con" הייתה מביאה לקריסה של המערכת.
מדובר במקרה פרטי של באג כללי יותר במערכת, שגרם לה לשגיאה בכל פעם שפנו לנתיב קובץ שהכיל שם התקן יותר מפעם אחת. במקרה של "Concon", מדובר היה בשם של התקן הקונסול (תצוגת המסך הראשונה שעולה עם המחשב), גם פנייה ל-"C:\aux\aux",ל-"C:\nul\nul", או ל-"con\con\con.ihz" הייתה גורמת לקריסה, אולם נתיבים אלו היו פחות נפוצים מ-Concon ועל כן הבאג נקרא על שם האחרון. נתיבים אלו אינם חוקיים ב-Windows משום שהם מכילים מילים שמורות.
הבאג נחשב לפרצת אבטחה שכן תוכנות או אתרי אינטרנט זדוניים יכלו לפנות לנתיבים אלו כדי להביא לקריסת המחשב. ב-16 במרץ 2000 שחררה מיקרוסופט טלאי תוכנה לתיקון הפרצה.
רדומיר פוטניק
צוותי הווי פיקוד צפון
במקביל ללהקת פיקוד הצפון, פעלו בפיקוד הצפון להקות משנה וצוותי הווי, ביניהם צוות הווי פיקוד צפון, שלישיית פיקוד צפון, להקת אילן, להקת גולני, צוות הווי גולני.
צוות הווי פיקוד צפון.
צוות הווי פיקוד צפון הוקם בשנת 1971 ופורק בשנת 1975. בזמן זה הפיק שתי תוכניות.
התוכנית הראשונה נקראה "פלאים בצפון" שהופקה ב-1971. בשירי התוכנית היו "פלאים בצפון", "עמנואלה", "אולי ננסה", "צהוב של לימונים", "בלדה לבת האסטרונאות", "סבא צפון". השירים הללו יצאו על תקליט משותף עם צוות הווי גולני, ותפסו על התקליט צד אחד בו. הצוות מנה שבעה זמרים, בהם אלי מנטבר וגדעון זר (אחיו של דודו זר). עם הצוות עבד בעיקר אלדד שרים כמנהלה המוזיקלי. הצוות פורק באותה שנה.
בשנת 1975 הצוות הוקם מחדש עם אנשים אחרים שהפיקו תוכנית חדשה שלא נשאה שם, היא הייתה תוכניתה השנייה של להקה. הצוות הקליט שלושה שירים לסינגל שיצא יחד עם שירים נוספים של צוותי הווי נוספים, בין השירים שלהם היו "על הבוקר", "בוא נרד לטבריה" ו"שולה מעפולה" (נקרא גם "מעשה בבתולה"). זו הייתה הופעתו האחרונה של צוות הווי פיקוד צפון.
שלישיית פיקוד צפון.
שלישיית פיקוד צפון הוקמה בשנת 1966, הייתה לשלישיית הבנות הראשונה בצה"ל ומנתה את חוה אלברשטיין (אלט וגיטרה), חיותה דביר (אלט) ומירי פליקס (סופרן). השלישייה הזו פעלה יחד עם אפי נצר כמנהל המוזיקלי שלה, והפיקה שתי תוכניות שלא נשאו שם. בין שיריה אפשר למצוא את השירים "קוראים לנו ללכת", "סודות", "יש לו", "שיר מקאברי (בלדה אירית)" וגם גרסת כיסוי ל"שיר אפור" שבמקור היה של שלישיית גשר הירקון שנתיים קודם לכן. שלישייה זו הקליטה את השירים לרדיו בלבד על תקליטי שדרים, לפעמים אפילו מאולפן ההקלטות הביתי של נצר, ולא הוציאה תקליטים מסחריים בצורה מסודרת לשוק האזרחי. השלישייה פורקה באותה שנה.
להקת אילן.
להקת אילן הוקמה בשנת 1952 והייתה שייכת לחטיבת גולני. הלהקה למעשה הפיקה בשנתיים, חמש תוכניות ובסוף שנת 1954 אוחדה יחד עם להקת פיקוד הצפון שזה עתה הוקמה. בין חברי להקת אילן: אביבה מרקס, אברהם דוד, אדולפו פלטה, אסתרק'ה נהרי, חנה אהרוני, מירי מגנוס, משה לזרה, נטע ברדיצ'בסקי, צביה חדד ברזילי, פולדי שצמן, פפה פלטה, צדוק סביר, שאול בן-עטר. כשאוחדה יחד עם להקת פיקוד צפון היה שם כבר בין היתר השחקן יעקב בודו.
להקת גולני.
להקת גולני הוקמה ב-1969, בזמן מלחמת ההתשה הלהקה הפיקה את התוכנית "במוצב רוח", בבימויו של עזרא דגן וניהולו המוזיקלי של המלחין יעקב הולנדר, ממנה הצליחו השירים "עלמות"(דודו ברק/יעקב הולנדר) ו"ששת ימי המעשה", שמילותיהם נכתבו על ידי דודו ברק ויורם טהרלב (בהתאמה). "ששת ימי המעשה" נכתב עבור הצגת הבידור "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ" שעלתה שנתיים קודם לכן. התוכנית יצאה על אריך נגן מסחרי, והיה לאריך הנגן הראשון שהוציאה להקת משנה בפיקוד צפון. היו בו 12 שירים, עשרה מהם לא חדרו לתודעת הציבור. שירי התוכנית: ששת ימי המעשה, תנו לרקוד סירטאקי, הבלתי אפשרי, זוכר אני, לא אכפת לה, מרש גולני, עלמות, צהריים, חורף ברמה, סופו המר של הרס"ר, נומה ילדון, ערב טוב.
צוות הווי גולני.
צוות הווי גולני הוקם ב-1971, פעל שנה בלבד והפיק את התוכנית "זה לא הולך ברגל", עם עיבודים והדרכה מוזיקלית של אריה לבנון. התוכנית הייתה קרש קפיצה לנורית גלרון שהייתה חלק מהצוות, ולצידה שרה בדישי ואבי בטלהיים. בין שיריו בלטו במיוחד השירים: "מוצאי שבת" ו"ג'בל רוס" (בעברית: הר דב). שירים נוספים היו: זה לא הולך ברגל, המלאך של גולני, גו גולני, הלוך וחטוף.