בית הכנסת אליהו הוא בית כנסת אורתודוקסי הממוקם במרכז העיר מומבאי שבהודו. זהו בית הכנסת הספרדי השני בעיר. בית הכנסת נוסד ב-1884 על ידי יעקב אליאס ששון, בנו של אליהו דוד ששון ונכדו של דוד ששון; האחרון היגר מבגדאד שבעיראק להודו ב-1832 בשל רדיפות והשתקע במומבאי, שנקראה אז בומביי. בית הכנסת תוחזק ונשמר בידי נאמנותו של יעקב ששון.
ייחודו האדריכלי של מבנה בית הכנסת נובע משילוב המסורות היהודיות ומהשפעות הקולוניאליזם ההודי והאנגלי. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי "גוסטלינג ומוריס" של בומביי. קומת הבסיס של הבניין בנויה אבן והקומות העליונות בנויות לבנים; החזית החיצונית של בית הכנסת צבועה טורקיז. כיוון התפילה באולם בית הכנסת הוא מערב, לכיוון ירושלים.
בית הכנסת ממוקם בשכונת ה"קולבה" ברחוב ד"ר ו. ב. גנדי מארג 55, מומבאי.
המפלגה הכחולה של גרמניה
מעשה ראובן ובלהה
מעשה ראובן ובלהה הוא מאורע מקראי המסופר בספר בראשית, שהתרחש לאחר מות רחל, ובו שכב ראובן עם שפחתה, בלהה, שהייתה פילגש אביו יעקב.
בברכת יעקב לבניו לפני מותו הוכיח יעקב את ראובן על המעשה, ועל פי הכתוב בספר דברי הימים, בעקבות המעשה, ניטלה מראובן הבכורה וניתנה ליוסף במקומו.
לפי התלמוד הבבלי, ראובן לא ממש שכב בפועל עם בלהה, אלא החליף מיטת בלהה במיטת אמו מתוך החשש פן לאחר מות רחל תקבל שפחתה בלהה מעמד השווה למעמד אמו, לאה, ובכך דאג לכבודה של אמו. והואיל ומנע מבלהה משכב עם יעקב, מחשיב לו הכתוב מעשה זה כאילו שכב עמה.
יש אומרים שמעשה זה נבע מתוך תפיסתו של ראובן שהוא בכורו וממשיך דרכו של אביו, ובכך הוא מבטא את היותו יורשו וממשיך דרכו במנהיגות המשפחה.
בהתאם לכך, תגובתו של יעקב למעשה ראובן הייתה הסבת הבכורה מראובן, ונתינתה לבכור רחל אשתו השנייה - יוסף, שנטל שתי נחלות בארץ (מנשה ואפרים) כדינו של הבכור הנוטל פי שניים בנחלת אביו.
תיאור המעשה.
על פי המתואר בפרשת וישלח שבספר בראשית, כאשר הגיע יעקב ומשפחתו למגדל עדר בדרכו מבית לחם לחברון, שכב ראובן, בנם בכורם של יעקב ולאה, עם בלהה שפחת רחל, שנישאה יעקב לאשה לבקשת רחל בתקופת עקרותה:
מיד לאחר המלים "וַיִּשְׁמַע יִשְׂרָאֵל" באה "פסקא באמצע פסוק", כלומר: רווח בן כמה אותיות המפריד ביניהן לבין המילים "וַיִּהְיוּ בְנֵי יַעֲקֹב שְׁנֵים עָשָׂר". בתרגום השבעים לפסוק, מיד לאחר המלים "וישמע ישראל", מופיעות המלים "וירע בעיניו", וכך גם בתרגום המיוחס ליונתן.
משמעות המעשה בפרשנות המקרא.
הרקע למעשה.
הפרשנויות השונות למעשה ראובן נשענות על הרקע שקדם למעשה: לאחר שעזב יעקב את בית אל בה קיים את הנדר שנדר לה' בחלום הסולם, שאם ישיבהו ה' לארץ הוא יקריב לה' מעשר מכל אשר יברכהו ה' בחרן, כרעה רחל אשתו ללדת את בנה השני, בנימין, ובתוך לידתה אותו - מתה. יעקב קבר אותה בבית לחם, בדרך אפרת, והמשיך למגדל עדר, בדרכו ליצחק אביו היושב בחברון.
פרשנות הפשט.
על דרך פרשנות פשט הכתובים, ובה הלכו כמה מפרשני המקרא, ואף כמה ממדרשי חז"ל, ראובן אכן שכב עם בלהה, כמפורש בכתוב: , וכך עולה מתוכחתו של יעקב לראובן בסוף ימיו: . סיבת מעשהו נובעת מתפיסתו את בלהה כפילגש אביו, ולא כאשתו ממש, ולכן אין מעשה זה נחשב למשכב עם אשת האב. ומטרתו בזה הייתה להביע את היותו ממשיכו של אביו, כפי שמצאנו באבשלום, ששכב עם פלגשי אביו כביטוי לכך שהוא ממשיכו של דוד אביו במלוכה על ישראל, וכפי שמצאנו באדוניה, שביקש לקחת את אבישג השונמית, שהייתה מעין פילגש של אביו, לאשה, כדי לבסס את מעמדו כממשיכו של דוד. וכפי ששכב אבנר עם פילגשו של שאול, כביטוי להיותו חלק דומיננטי במלכות בית שאול.
על פי המדרש בראשית רבה (צח, ד), בשוכבו עם בילהה, תבע ראובן את עלבונה של אמו, לאה: "כיון שמתה רחל נטל אבינו יעקב מיטתה של בלהה ונתנה אצל מיטתו. אמר [יעקב]: לא דיה לאמא להתקנא בחיי אחותה, אלא אף לאחר מותה?". בשניים מהספרים החיצוניים כבר סופר כי בעקבות אותו מעשה, לא שכב יותר יעקב עם בלהה. ספר היובלים (לג, ט) מספר: "ולא קרב יעקב אליה כי טימאה ראובן". בספר צוואות השבטים נאמר בצוואת ראובן: "ובה לא נגע עוד".
פרשנות הדרש.
דעה מרכזית בתלמוד הבבלי ובמדרשי חז"ל, ובעקבותיהם בראשונים רבים, היא שראובן לא שכב ממש עם בלהה, שהרי משכב עם אשת אב נחשב כגילוי עריות אף קודם מתן תורה. בנוסף לכך, שבט ראובן, יחד עם שאר ששת השבטים שבהר עיבל, עתידים לענות 'אמן' במעמד הר גריזים והר עיבל על הצהרת הלויים כלפיהם: , ולא מסתבר שמן השמיים יזמנו לראובן לחטוא בדבר שעתידים כל זרעו לקלל את העושה כן. אלא מתוך סמיכות פרשיה זו עם פרשיית מותה של רחל, מסיקים חז"ל שמעשהו של ראובן קשור במאורע זה, ומבארים שראובן חשש שכעת, לאחר מות רחל, יתן יעקב לבלהה שפחתה יחס שווה לאימו לאה, ולכן 'בלבל יצועי אביו', דהיינו שהחליף בין מיטת אימו למיטתה של בלהה, כך שאביו ישכב עם אימו ולא עם שפחת אשת אביו השנייה, רחל. ומתוך שמנע ראובן מבלהה שפחת רחל, משכב עם יעקב, החשיב לו זאת הכתוב כאילו חטא בכך ששכב הוא אותה בעצמו. כדרך שדרשו ביחס לבני עלי שהתעכבו מלהקריב את קרבנות היולדות במשכן, ובכך מנעו אותן מלשוב לבעליהן, והחשיב להם הכתוב זאת כאילו שכבו עימן:
תגובת יעקב למעשה.
תגובת יעקב למעשה, כפי שהיא מתוארת בפרשת וישלח מיד לאחר המעשה היא: . אולם תגובה נרחבת יותר אנו מוצאים דווקא בסוף ימיו של יעקב, כאשר הוא שוכב על ערש דווי וקורא לבניו אל מיטתו כדי לברכם, הוא פותח בבנו בכורו, ראובן, ומודיע לו שבמעשהו הפזיז הוא איבד את זכותו לממש את בכורתו:
ובספר דברי הימים מבואר ביתר בהירות, שהכוונה היא שבמעשהו איבד את הבכורה, ושם גם מפורש שהבכורה הועברה לבניו של בכורו של יעקב מרחל, יוסף: .
הביטוי לבכורתו של יוסף הוא שבניו של יוסף, מנשה ואפרים, נחשבו לשני שבטים נפרדים בעם ישראל, וכחלק מכך נחלו שתי נחלות בארץ, ובכך קיבל יוסף פי שניים בירושת הארץ, שכך הוא דינו של הבכור, שנוטל פי שניים:
תשובתו של ראובן במדרשי חז"ל.
בכמה מקומות במדרשי חז"ל אנו מוצאים התייחסות לתשובתו של ראובן על מעשהו.
המפורסם שבהם הוא ביחס להיעדרות ראובן ממכירת יוסף, המוסברת על פי אחת הדעות במדרש, בשל פרישתו מחבורת האחים כדי להתבודד בתשובה על מעשהו:
השלמה עם הסבת הבכורה ליוסף.
ביטוי נוסף לתשובתו של ראובן הוא בכך שנאבק להצלת יוסף, על אף שלו ניתנה הבכורה על חשבונו של ראובן:
ויהיו בני יעקב שנים עשר.
חז"ל רואים במילים המסיימות את המעשה , עדות לכך שעל אף שיעקב הדיח את ראובן מהבכורה, מכל מקום לא הוציאו מכלל בניו הכשרים, כפי שהוצאו ישמעאל ועשו מהמשכיות העם הנבחר:
מעשה ראובן נקרא ולא מִתרגם.
המשנה במסכת מגילה קובעת שעל אף שבתקופת התנאים נהוג היה לתרגם את התורה לארמית, אשר הייתה השפה המדוברת בקרב הציבור, ההלכה היא כי , וזאת מפני כבודו של ראובן, שלא יבואו לגנותו על כך.
בתלמוד הבבלי נזכר מעשה שאירע בבית הכנסת בעיר כבול שבגליל, בו הורו למתורגמן לקטוע את תרגומו בפסוקים המתארים את מעשה ראובן, בהתאם להלכה שבמשנה:
הצמדות שפתי הפות
הצמדות שפתי הפות (באנגלית: Labial Fusion) הוא מצב רפואי באנטומיית הגוף הנשי שבו שפתי הפות נצמדות. מצב זה מתרחש בעיקר אצל ילדות.התופעה ידועה במספר מינוחים, הכוללים הצמדות שפתי הפות, הדבקות שפתי הפות, התלכדות שפתי הפות והתאחות שפתי הפות.
גילוי המחלה.
את הצמדות שפתי הפות לא ניתן לראות מיד לאחר הלידה, אלא במהלך הינקות. הסיבה להצמדות שפתי הפות היא חוסר חשיפה לאסטרוגן, בעוד שתינוקות נחשפו לאסטרוגן האמהי "ברחם". מצב זה בדרך כלל נצפה אצל תינוקות בנות 3 חודשים לפחות. רוב המקרים אינם מלווים בתסמינים, אלא מתגלים על ידי הורה או במהלך בדיקה רפואית שגרתית. במקרים אחרים, חולות עשויות להציג סימפטומים כמו כאב בעת מתן שתן, דלקות בדרכי השתן, סירוב לתת שתן, או דליפת שתן לאחר סיום מתן שתן. חלק מהחולות מעידות על הפרשות מהנרתיק עקב הצטברות של שתן בכניסה לנרתיק.
סיבוכים.
הצמדות שפתי הפות יכולה לגרום לדלקת בדרכי השתן, כאב חריף ולדלקות הנגרמות מחשיפה כרונית לשתן. במקרים חמורים, שפתיים צמודות יכולות לגרום לחסימה מלאה של השופכה, המובילה לאי מתן שתן ואצירת שתן.
אבחון.
מצב רפואי זה יכול להיות מאובחן על סמך בדיקה ויזואלית של הפות. אצל מטופלות שחוות הצמדות שפתי הפות, כאשר מותחים את השפתיים החיצונית ניתן לראות משטח של רקמת אפיתל עם קו מרכזי של רקמה צפופה, כאשר בדרך כלל ישנו פתח קדמי הנמצא מתחת לדגדגן.
אטיולוגיה.
הגורם העיקרי להצמדות שפתי הפות הוא רמות נמוכות של אסטרוגן. כאשר לפות שבו רמת אסטרוגן נמוכה, כמו שיש לפני גיל ההתבגרות, ישנה רירית אפיתל עדינה ולכן הפות רגיש לגירויים. התנאים הגורמים לגירויים כגון זיהום, דלקת וטראומה, גורמים לקצוות שפתי הפות להתמזג. המיזוג מתחיל בדרך כלל בחלק האחורי של הפרינאום וממשיך לחלק הקדמי של השפתיים החיצוניות .רוב מקרי ההצמדות נפתרים באופן ספונטני-אוטונומי לפני גיל ההתבגרות כאשר רמת האסטרוגן עולה והאפיתל הווגינאלי מתכווץ.
טיפול.