תומכי התאוריה עונים על כך שכתבים קדומים רבים אכן נעלמו, וכי אנחנו יודעים רק על אלו שאכן שרדו, אך לא על אלו שנעלמו. כמו כן, ייתכן שמרגע שמקור Q שולב לתוך הבשורות של מתי ולוקאס לא נותר עוד צורך לשמור אותו כספר נפרד.
הגישה המסורתית.
במשך שנים החזיקו רוב התאולוגים הקתולים במסורת לפיה סדר המבשרים השתמר בסדר הבשורות בברית החדשה, כלומר מתי הוא המוקדם, אחריו מרקוס ולבסוף לוקס. ראש התומכים המוקדמים בתאוריה זו הוא אוגוסטינוס ולכן היא נקראת התאוריה האוגוסטינית. גם אוגוסטינוס מזהה קווי דמיון בין הבשורות ולכן קובע שמתי השפיע על מרקוס. את הסתירות והשינויים בין הבשורות הוא מסביר בכך שכל מבשר העדיף מסורות שונות או להרחיב נושאים אחרים.
התאולוג האנגליקני הנרי אוון (Henry Owen) העלה ב-1764 את הסברה שסדר הכתיבה וההשפעה הוא מתי, לוקאס ומרקוס. התאוריה לא התקבלה בהתלהבות בארצו, אך צברה יותר תמיכה אצל תאולוגים גרמנים פרוטסטנטים והתגבשה במהלך המאה ה-19.
בעיני הכנסייה הקתולית, קבלת התאוריה איימה על המסורת ועל אמינות המידע שנמסר על ידי הבשורות ולכן שללה אותה מכל וכל. ב-1893 יצא האפיפיור לאו השלושה עשר בהודעה המגנה את התאוריה וטען שהיא לא תסייע להבין את כתבי הקודש, אלא רק תעורר מחלוקות. ב-1902 ייסד את ועדת המקרא האפיפיורית (Pontifical Biblical Commission) במטרה להרחיב את לימוד המקרא וכדי להתמודד עם המחקר המודרני.
יורשו של לאו ה-13, פיוס העשירי המשיך בקו זה והכריז ב-1907 שהוועדה האפיפיורית היא הסמכות היחידה בכתבי הקודש ושאין לחרוג ממסקנות המחקר שלה. הוועדה המשיכה להחזיק בתאוריה האוגוסטינית. אף על פי שהתירה לחלוק עליה, אסרה על הוראת שיטה אחרת.
עמדת הוותיקן לא השתנתה מאז והיא נשמעת בדברי אפיפיורים וחשמנים כל אימת שהם נדרשים לנושא.
היסטוריה.
התאוריה הוצגה לראשונה בצורה מגובשת ב-1838 על ידי התאולוג והפילוסוף הגרמני כריסטיאן הרמן וייסה (Christian Hermann Weisse). את עיקר פרסומה היא קיבלה לאחר שהתאולוג הגרמני היינריך יוליוס הולצמן (Heinrich Julius Holtzmann) סמך עליה את ידיו. ב-1880 זכתה התאוריה להכרה גם באנגליה, בעיקר על ידי התאולוג וחוקר המקרא הבריטי ויליאם סנדיי (William Sanday), כשברנט הילמן סטריטר (Burnett Hillman Streeter), שעסק רבות בחקר וביקורת המקרא, תמך בה והמשיך לפתח אותה. הוא שהוסיף את ההשערה על שני המקורות הייחודיים למתי וללוקס, והעלה את האפשרות שמרקוס השתמש גם הוא במקור Q.
כיום ממשיכות להתפתח תאוריות על בסיס תאוריית שני המקורות, או תאוריות נפרדות לחלוטין. תאוריה אחת מציעה שמרקוס היה מאוחר יותר למתי וללוקאס והוא תמצת את דבריהם. אחרת מסכימה שמרקוס הוא המוקדם, אך טוענת שמתי קדם ללוקאס והשפיע עליו יחד עם מרקוס.
לאסלו הרביעי הקומני
לסלו הרביעי
פטאי
בליטת מגן
בליטת מגן (או טבלת מגן) הוא בליטה במרכז המגן שנועדה להסיט את המכה ממרכז המגן אל עבר הקצוות. לרוב נעשתה בליטת המגן בצורת חרוט או מעין קימור על גבי המגן. הבליטה הייתה עשויה בדרך כלל מחומר מוצק - מתכת חזקה, גם אם המגן עצמו היה עשוי מעץ.
בליטת מגן הייתה פופולרית בעיקר במגנים עגולים בגודל קטן עד בינוני ולא במגנים גדולים יותר (אם כי היו גם מגנים גדולים עם בליטת מגן) בגלל ההבדל באחיזה. במגן לא גדול האחיזה הפופולרית הייתה במרכז המגן ואופן השימוש בו דומה למכת אגרוף - הלוחם מסיט את המכה על ידי מכה ישירה עם המגן בנשק הבא ממול. במגנים גדולים אחיזה כזאת היא לא נוחה ולרוב היו לו שתי רצועות אחיזה - אחת ליד המרפק והשנייה ליד קצה המגן. הניפו מגן כזה בדרך כלל בתנועה סיבובית. בהנפה סיבובית פוחתת יעילותה של בליטה המגן.
שימוש נוסף לבליטת המגן הייתה גרימת נזק ללהב החרב. קצות הלהב המחודדים הם דקים ושבירים באופן יחסי. הטחה חוזרת של הלהב בבליטת המגן המסיבית הייתה יכולה לשחוק את הלהב ולהוציאו מכלל שימוש במהלך הקרב.
פרויקט
Enzyme-linked immunosorbent assay
Enzyme linked immunosorbent assay
Tumor suppressor gene
Tumor suppressor
כוח השירות המיוחד ה-1
כוח השירות המיוחד ה-1 (באנגלית: 1st Special Service Force) היה כוח קומנדו חטיבתי משותף של צבא ארצות הברית וצבא קנדה במלחמת העולם השנייה שפעל בין השנים 1942-1944.
הקמה.
ביולי 1942 הוטל על הקולונל רוברט פרדריק להקים את כוח השירות המיוחד ה-1 (ה-FSSF), יחידת קומנדו בסדר גודל חטיבתי שהורכבה ממגויסים אמריקנים וקנדים. היחידה התגבשה והתאמנה במונטנה והוכשרה בין היתר בצניחה חבלה ולוחמה הררית.
פעילות.
היחידה יועדה במקור לפעילות בנורווגיה אולם לאחר שהסתיימו אימוני היחידה היא פעלה כחלק מן הארמייה ה-5 במערכה על איטליה. תחת פיקודו ביצעה היחידה מספר משימות מיוחדות ובהן תפיסת נקודות שליטה ומעברים חיוניים.
בדצמבר 1943 פיקד פרדריק על היחידה בקרב על הר לה-דיפאנסה, שכיבושו נדרש כדי לאפשר את התקדמותה של דיוויזיית החי"ר ה-36. פרדריק ואנשיו כבשו את ההר, משימה שנחשבה לבלתי אפשרית, אולם ספגו שיעור אבדות גבוה. לאחר מכן סופחו לדיוויזיית הרגלים ה-36 ולחמו בשורותיה כשהם סופגים שיעור אבדות חמור עוד יותר. פרדריק הצטיין בלחימה עד כדי כך שוינסטון צ'רצ'יל הכריז כי הוא הגנרל הלוחם הגדול בכל הזמנים והכוח בפיקודו זכה לכינוי "בריגדת השטן" (Devil's Brigade). לאחר מכן פיקד פרדריק על הכוח בנחיתה באנציו. הכוח בפיקודו היה הראשון שהגיע לרומא. על האופן שבו פיקד על כוח השירות המיוחד ה-1 בקרבות באיטליה עוטר פרדריק פעמיים בצלב השירות המצוין.
לאחר המערכה באיטליה קודם פרדריק לדרגת מייג'ור גנרל ובמקומו מונה הקולונל אדווין ווקר. באוגוסט 1944 לקחה היחידה חלק במבצע דרגון בצרפת. היחידה סופחה לכוח המשימה המוטס ה-1, עליו פיקד הגנרל רוברט פרדריק ולחמה בקרבת ניס וסן טרופה. בדצמבר 1944 פורקה היחידה.
היחידה הונצחה, בין היתר, בסרט "בריגדת השטן" משנת 1968, בו גילם ויליאם הולדן את דמותו של רוברט פרדריק.
מאורו טאסוטי
מאורו טאסוטי (באיטלקית: Mauro Tassotti; נולד ב-19 בינואר 1960 ברומא) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן, וכיום עוזר מאמן נבחרת אוקראינה.
טאסוטי שיחק במילאן במשך רוב הקריירה. במהלך 17 שנים בהן שיחק בקבוצה, רשם טאסוטי קרוב ל-600 הופעות, שמציבות אותו במקום החמישי בכל הזמנים בטבלת ההופעות במדי הקבוצה. טאסוטי זכה עם הקבוצה, בין היתר, בחמש אליפויות איטליה ושלוש אליפויות אירופה. טאסוטי ייצג גם את נבחרת איטליה שסיימה במקום השני במונדיאל 1994.
לאחר פרישתו המשיך את הקשר עם המועדון. בין היתר, שימש טאסוטי במשך 14 שנים כעוזר מאמן הקבוצה.
קריירת משחק.
טאסוטי, יליד רומא, החל את דרכו בקבוצת הנוער של לאציו מעיר הולדתו. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת , ועונה אחר כך היה לשחקן הרכב קבוע. בסיום עונת הורדה לאציו לליגת המשנה בעקבות פרשת הטיית משחקים, וטאסוטי עבר לקבוצת מילאן, שאף היא הורדה לסרייה ב' בעקבות אותה פרשה.
כבר בעונתו הראשונה במועדון, הצליחו טאסוטי ומילאן להעפיל חזרה לסרייה א' מהמקום הראשון בליגה. אמנם, מילאן כשלה בניסיונה לשרוד בליגה הבכירה, וירדה חזרה לליגת המשנה. טאסוטי המשיך לקבל מקום בחלק האחורי של הקבוצה, ששוב העפילה תוך עונה אחת מהמקום הראשון בסרייה ב'. לאחר מספר עונות בינוניות תחת המאמן נילס לידהולם, עברה מילאן שינוי גדול וחזרה להיות אחת הקבוצות הדומיננטיות והטובות באירופה, עם הגיעו של המאמן אריגו סאקי בעונת , והוסיפה לשנות ההצלחה שלה גם תחת יורשו, פאביו קאפלו. באותה תקופה חוליית ההגנה של מילאן כללה דרך קבע את טאסוטי, לצידם של דמויות מפתח כמו פאולו מלדיני, אלסנדרו קוסטקורטה והקפטן פרנקו בארזי. טאסוטי תופקד בעיקר באגף ימין של ההגנה, כשלעיתים מילא גם את תפקיד הבלם.
כאשר הגיע סאקי לקבוצה, מונה טאסוטי לתפקיד סגן הקפטן של הקבוצה. כבר בעונה הראשונה תחת סאקי זכתה מילאן באליפות איטליה, ובעקבות האליפות זכתה שתי עונות רצופות בגביע אירופה לאלופות, ב-1989 ו-1990. בשני משחקי הגמר, מול סטיאווה בוקרשט ובנפיקה ליסבון, שמרה מילאן על רשת נקייה, ובשניהם שיחק טאסוטי את מלוא תשעים הדקות. בנוסף לתארים אלו, זכו מילאן וטאסוטי פעמיים בתוארי הסופר קאפ האירופי והגביע הביניבשתי, כשטאסוטי פותח בכל ארבעת המשחקים.
עם הגיעו של המאמן פאביו קאפלו בעונת , חזרה מילאן לשלוט גם בליגה האיטלקית, וזכתה בשלוש אליפויות רצופות, והוסיפה אחת נוספת בעונת . מילאן רשמה הצלחה גם בזירה האירופית, כשהעפילה שלוש פעמים ברציפות לגמר ליגת האלופות. בגמר ליגת האלופות 1994 שימש טאסוטי כקפטן הקבוצה במשחק, מכיוון שבארזי המושעה לא נטל חלק במשחק, וזכה להניף את הגביע בעקבות ניצחון קבוצתו 0–4 על ברצלונה. הוא פתח בהרכב גם בגמר 1993, אך מילאן נוצחה במשחק 0–1 על ידי אולימפיק מרסיי.
בשנותיו האחרונות במועדון, בעקבות גילו המתקדם והתפתחותו כשחקן של כריסטיאן פאנוצ'י בעמדה שלו, קיבל טאסוטי פחות ופחות דקות משחק. הוא לא שותף בהפסד לאייאקס בגמר ליגת האלופות 1995, אליו הגיעה מילאן כאלופה המכהנת. בסיום עונת , כשהיה בן 36, פרש טאסוטי, יחד עם פרנקו בארזי, ממשחק פעיל. הוא רשם 429 משחקי ליגה במדי מילאן, ובסך הכל 583 הופעות במדי הקבוצה
נבחרת איטליה.
טאסוטי החל את דרכו בנבחרות הצעירות של איטליה, וייצג את הנבחרת האולימפית באולימפיאדת סיאול ב-1988, בה סיימה איטליה במקום הרביעי.