ברנרדו רודריגס אריאס (בספרדית: Bernardo Rodríguez Arias; נולד ב-7 ביוני 1980 במאלגה, אנדלוסיה) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקלע עבור אוניקאחה מאלגה, קחאסול סביליה וריאל מורסיה ונבחרת ספרד. גובהו הוא 1.97 מטרים. כיום הו משמש כמנהל הספורטיבי של סביליה.
ביוגרפיה.
בשנת, 1999, בגיל 18, החל רודריגס את הקריירה המקצועית שלו באוניקאחה מאלגה לאחר שהוקפץ מקבוצת הנוער לקבוצת הבוגרים. במועדון רודריגס הרשים בכל משחקיו ונהפך לאחד השחקנים הצעירים הטובים בליגה הספרדית. רודריגס שחקנה של אוניקאחה מאלגה עד היום למרות שהוצעו לו מספר רב של הצעות מקבוצות פאר רבות מאירופה. כתוצאה מסירובו לאותן הצעות במשך השנים, רודריגס נהפך למנהיגו הבלתי מעורער של המועדון וסמלם של אוהדי הכדורסל במאלגה.
במהלך שנותיו הוביל את המועדון למספר רב של תארים והישגים ביניהם זכייה בגביע קוראץ' (2000-01), זכייה בגביע הספרדי (2004-05) וזכייה באליפות ספרד (2005-06).
רודריגס משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2006. במשך שנותיו בנבחרת זכה עימה במדליית הזהב באליפות העולם 2006 ובמדליית הכסף באליפות אירופה 2007 ובאולימפיאדת בייג'ינג.
בקיץ 2012, לאחר שהעביר את מרבית שנותיו כשחקן במאלגה, עבר לקבוצת מורסיה. לאחר שנתיים חתם בקחאסול סביליה. ביולי 2016 הודיע על פרישה ממשחק. מספר 5, איתו שיחק במלאגה, הופרש פעמיים על ידי קבוצתו, כשעזב אותה וכשפרש ממשחק פעיל.
מרים מאקבה
החוליה החסרה
רשות הטבע והגנים הלאומיים
Singularity
Singularity (בעברית: סינגולריות) הוא אלבום משנת 2006 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
האלבום זכה לשבחים יוצאי דופן ואלו באו לאחר ציפייה ממושכת, שכן זהו האלבום הראשון של האמיל מאז התקף לב שעבר, שכמעט והיה פטאלי. מאחר ששני הנושאים - המוות ומשמעות החיים - ליוו את האמיל מאז תחילת יצירתו לפני ארבעים שנים כמעט - ניתן היה לצפות שיהיה לו מה לומר אחרי כמעט-מפגש זה עם המוות. ציפיות אלו התגשמו במלואן.
נוסף לתכנים המילוליים, האמיל גם מקל, מחד, על מאזיניו בתיזמור עשיר יותר מאשר בשני אלבומיו הקודמים, ומאידך בוחן צלילים חדשים, אך ללא תוקפנות. בשל כך היו מבקרים שהכתירו אלבום זה בתואר "הטוב באלבומיו ב 25 השנים האחרונות".
למרות ששבחים אלו יש להם על מה להתבסס, האלבום אינו מהפכני. האמיל מרחיב סגנונות בהם השתמש בעבר. ניתן לומר שככלל האלבום אינו קשה להאזנה. חלק מהשירים הם בלדות אופייניות, וצליל האלבום מגובש למדי, ללא מהפיכות פרועות.
כאמור, חלק נרחב מהאלבום עוסק במוות. השיר הראשון מיטיב לתאר את שמחת החיים שהאמיל טובל בה לאחר שנחלץ מציפורניו. לצלילי תזמור פשוט, נאיבי כמעט, האמיל שר בעוז כמה הוא שמח להיות חי.
השיר השני קודר יותר, ועוסק בחויית כמעט-המוות ישירות:
השיר הבא העוסק במוות קרוב אינו עוסק בהאמיל עצמו, אלא באמו, שנמצאת בדעיכה. זוהי בלדה פשוטה, עצובה ומלאת השלמה עם המוות הבלתי נמנע.
בהמשך נושא המוות ישנו שיר קינה בשם Friday Afternoon על מות מכוון הפסנתר של האמיל.
השיר האחרון בנושא הוא זה החותם את האלבום. הצליל, המורכב מהקלטות המושמעות לאחור, יוצר תחושה לא מציאותית. התמליל מספר על דעיכת התודעה, כמו הייתה מקלט טלוויזיה שכבה.
הוועד הישראלי לאונסק&quot;ו
הוועד הישראלי לאונסק"ו מייצג גופים שלטוניים וציבוריים וארגונים לא ממשלתיים בתחומי החינוך, המדע, התרבות, מדעי האדם והחברה, מידע לכל ומורשת עולמית. הוועד הוא גוף מייעץ לממשלה בקביעת מדיניות מול מטה אונסק"ו ופעולותיו בישראל.
היסטוריה.
ב-16 בספטמבר 1949 מדינת ישראל הצטרפה לארגון אונסק"ו. במהלך השנים הראשונות מעורבות אונסק"ו בישראל הייתה מינימלית. על אף יכולתה הגבוהה בתחומי העניין של אונסק"ו מדינת ישראל הפעילה את השפעתה בארגון בעיקר על פי המצב המדיני-פוליטי באזור המזרח התיכון.
מעמדה הבינלאומי של ישראל עבר תהפוכות; עד שנת 1992 הייתה ישראל מבודדת יחסית, והפעילות באונסק"ו תפסה מקום שולי אצל מקבלי ההחלטות בישראל. לאחר מכן, התהדק שתוף הפעולה עם מטה הארגון בפריז ועם ועדים לאומיים של מדינות חברות בארגון.
ב-14 באוקטובר 2016 הורה שר החינוך נפתלי בנט להשעות כל פעילות עם אונסק"ו כתגובה להצבעת הארגון להחלטה שניסחה הרשות הפלסטינית בנוגע לשלילת זיקה בין היהודים לכותל המערבי והר הבית.
דרכי פעולה.
מליאת הוועד הישראלי מתכנסת לפחות פעם בשנה. לצד הוועד פועל צוות היגוי המתכנס בדרך כלל מספר פעמים בשנה ודן בעניינים שוטפים.
למזכירות הוועד הישראלי ועדות תחום: חינוך, תרבות, מדע, מידע לכל, מדעי האדם והחברה ומורשת עולמית. לוועדות אילו צוותי משנה העוסקים בין היתר בחינוך גבוה, בתי ספר מסונפים לאונסק"ו, הידרולוגיה, האדם והביוספרה, איכות סביבה, אוקיינוגרפיה, מוזיקה, מורשת לא מוחשית, מגדר וחברה. לכל ועדה צוותי עבודה / חשיבה וועדות משנה (כ-100 פעילים).
תיקי מורשת עולמית של אונסק"ו מטופלים בישראל על ידי הוועד הישראלי לאונסק"ו, הנמצא תחת פיקוח משרד החינוך והתרבות. שרת החינוך יפעת שאשא-ביטון היא נשיאת אונסק"ו בישראל. ועדת מורשת עולמית של אונסק"ו ישראל היא שמחליטה כל שנה אילו אתרים ישראלים יוגשו להכרזה העולמית.
מבנה ארגוני.
המבנה הארגוני של הוועד הישראלי לאונסק"ו משקף את מבנה מטה אונסק"ו בפריז ומותאם לקונטקסט הישראלי. הרעיון המונח בבסיס המבנה הוא: ייצוג ממשלתי יחד עם ייצוג של החברה האזרחית.
חברי הוועד.
בוועד הישראלי לאונסק"ו יושבים נציגי הממשלה, ממשרד החינוך, החוץ, המדע, התרבות והספורט ונציגי גופים נוספים, כמו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, המכון הגיאולוגי לישראל, המכון לחקר הימים והאגמים, המועצה להשכלה גבוהה ועוד.
נשיא הוועד הוא שר החינוך, יושב הראש הוא מנכ"ל משרד החינוך, והמזכ"לית היא ד"ר דלית אטרקצ'י.
דניאל אראנזוביה
דניאל אראנזוביה אגואדו (בספרדית: Daniel Aranzubia Aguado; נולד ב-18 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בתפקיד השוער. אראנזוביה שיחק ברוב הקריירה שלו באתלטיק בילבאו ובדפורטיבו לה קורוניה. לזכותו הופעה בודדת בנבחרת ספרד בשנת 2004.
סוסיוס
דניאל ארנזוביה
הוקינס
Another Brick in the Wall- part 2
קבוצת משנה
מולי מלון
מולי מֶלון (אנגלית: Molly Malone , אירית: Mol Ní Mhaoileoin) הוא שיר עם אירי פופולרי, שהפך להמנונה הלא רשמי של דבלין, בירת אירלנד. השיר ידוע גם בשמותיו Cockles and Mussels (בתרגום חופשי: צדפות ושבלולים) ו-"In Dublin's Fair City". השיר מספר את סיפורה של מוכרת דגים יפהפייה בשם מולי מלון, שמתה בצעירותה מקדחת. קיימת סברה כי מולי מלון הייתה קיימת במציאות, וכי בלילות עבדה כזונה ברחובות דבלין, אם כי אין לכך ראיות.
היסטוריה.
השיר פורסם לראשונה בקיימברידג', מסצ'וסטס, ב-1883, ובלונדון ב-1884. את השיר חיבר והלחין ככל הנראה ג'יימס יורקסטון, באדינבורו בסביבות 1880.
השיר מושמע על ידי אוהדי קבוצות ראגבי בעיר, ובכלל זה נבחרת הראגבי הלאומית של אירלנד. לשיר קיימים ביצועים של זמרים אירים ידועים, ובהם שינייד או'קונור, ג'וני לוגן ואחרים. להקת שירי העם האירית דבלינרס כללה את השיר באלבומה "Alive Alive-O" ששמו נגזר מהפזמון החוזר.
קטע מהשיר נכלל בפסקול הסרט תפוז מכני. קבצן זקן שוכב במעבר להולכי רגל ומזמר את השיר. חבורת הנערים האלימים, ואלכס בראשם, מגיעה למקום, ואלכס אומר: . בעקבות כך מכה החבורה את הקשיש מכות נמרצות.
הזמר רוג'ר ווטרס כתב בשירו "להבה מהבהבת" (The Flickering Flame):
דמותה של מולי מלון הונצחה בפסל שהוצב ברחוב גרפטון לרגל חגיגות המילניום לעיר ב-1987. באופן סאטירי קוראים תושבי דבלין לפסל: "The Tart With The Cart" לאמר "הזנזונת עם העגלה", וזאת ברמיזה למחשוף הנדיב של שמלתה שחושף חלק נכבד מחזה.
קנזס (פירושונים)
נילטון סאנטוס
התזמורת הסימפונית של מלבורן
התזמורת הסימפונית של מלבורן (באנגלית: Melbourne Symphony Orchestra) היא תזמורת שמקום מושבה במלבורן, אוסטרליה. מלבורן מצטיינת בהיסטוריה הרצופה הארוכה ביותר של מוזיקה תזמורתית מכל ערי אוסטרליה והסימפונית של מלבורן היא התזמורת המקצועית הוותיקה ביותר באוסטרליה. משכן הקבע של התזמורת הוא אולם "האמר הול" במלבורן.
היסטוריה.
הקונצרט הראשון התקיים ב-11 בדצמבר 1906 בניצוחו של אלברטו זלמן
, מייסד התזמורת, שהיה בהמשך למנצח האוסטרלי הראשון שניצח על הפילהרמונית של ברלין ועל התזמורת הפילהרמונית של לונדון. ב-1934 הייתה הסימפונית של מלבורן לתזמורת הרדיו האוסטרלית הראשונה. בין 1949 ו-1965 נודעה כתזמורת הסימפונית של מדינת ויקטוריה.
התזמורת מקבלת מימון מאת מממשלת מדינת ויקטוריה וכן מתאגידים ומתורמים פרטיים. מאז 2005 היא מעסיקה 100 נגנים קבועים והמנצח הראשי והמנהל האמנותי שלה הוא אולג קטאני, שהחל בתפקידו בינואר 2005. בשלב זה החוזה שלו בתוקף עד סוף 2010. בספטמבר 2009 התמנה טאדאקי אוטאקה למנצח אורח ראשי, והיה אמור להיכנס לתפקיד בשנת 2010, אך המינוי זורז והוא החל לכהן בתפקיד כבר בסוף 2009.
המנצח הראשי בעל תקופת הכהונה הממושכת ביותר היה הירויוקי איוואקי (1974-1997), שהוכתר בתואר מנצח כבוד של תזמורת מלבורן בשנת 1989. ב-1923 הייתה ברתה יורגנסן לאישה הראשונה שהובילה תזמורת מקצועית באוסטרליה. היא המשיכה לנגן עם התזמורת במשך 50 שנה, הנגנית הראשית בעלת תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתזמורת בקנה מידה בינלאומי. נגניה הראשיים הנוכחיים של תזמורת מלבורן הם וילמה סמית, ילידת פיג'י, ומרקוס תומאסי.