טיעונים רבים המצדדים בדעה זו נמצאים אצל בורנשטיין ואצל סוצקובר. לדידם, קריאת הפסוק הראשון איננה מקשה על הטענה שכרם נבות נמצא ביזרעאל שכן לפי חלק מן החוקרים, המילים "אשר ביזרעאל" המופיעות בפסוק הן תוספת מאוחרת ואינן שייכות לגרעין הסיפור המקורי. גם לשיטתם של אלו הגורסים מילים אלו בנוסח המקורי של הפסוק, לא ברור שהפסוקית "אשר ביזרעאל" מוסבת דווקא על הכרם ולא על נבות עצמו. גם ההקשר העלילתי בין המסופר בסוף פרק כ – "וַיֵּלֶךְ מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל עַל בֵּיתוֹ סַר וְזָעֵף וַיָּבֹא שֹׁמְרוֹנָה". עולה בקנה אחד עם הטענה שההתרחשות ממוקמת ביזרעאל. בפס' 4 מצוין שוב כי אחאב בא לביתו – "וַיָּבֹא אַחְאָב אֶל בֵּיתוֹ סַר וְזָעֵף" ולא סביר שמדובר בבית אחר מזה שצוין אך כמה פסוקים קודם לכן בחתימת הפרק הקודם. באופן אופן גם ירידתו של אחאב לכרם בפסוק 17 ברורה אם מדובר על כרם באזור בית המלוכה בשומרון.
אחת הקושיות המרכזיות על שיטה זו קשורה למימוש נבואתו של אליהו, שכן מצוין במפורש שאיזבל נהרגה ב"חלק יזרעאל", באופן שאמור לממש את נבואתו של אליהו בסוף פרק כא ואם הסיפור התרחש בשומרון, לא ברור מה הרקע לעונשה של איזבל ביזרעאל. רופא טוען שמדובר בשני גרעינים שונים אשר לוכדו לסיפור אחד ולכן נוצרה סתירה זו. סוצקובר מציעה שאין צורך להניח שמדובר בעריכה משנית או מאוחרת אלא שיש לקרוא את המילה "במקום" במובן של "תחת אשר" ולא במובן הרגיל של "באותו מקום" . הצעה נוספת היא שבאופן מכוון בפרקנו מדובר באופן בלעדי על כרמו של נבות ואילו במל"ב ט מדובר על חלקת נבות אשר אכן נמצאת ביזרעאל. מדובר על שני מרחבים שונים. הצעה נוספת מעלה בורנשטיין. לשיטתו, אחאב נענש בשומרון ואיזבל נענשת ביזרעאל בדיוק בגלל המקום בו כל אחד מהם חטא – חטאו של אחאב היה רק בכרם ואילו איזבל חטאה בהטיית המשפט ובגרימת המוות ביזרעאל. כל אחד מהם נענש במקום בו חטא.
אחד הטיעונים שהם מעלים לחיזוק הגישה הממקמת את כרם נבות בשומרון הוא כינויו של נבות, "היזרעאלי". ישנה הבחנה חותכת בין המקומות בהם נבות מכונה בשמו בלבד לבין המקומות בהם הוא נקרא גם בכינויו. בכל מקום בו נעשה שימוש בשמו של נבות בהקשר פנים-יזרעאלי מובהק, לא נעשה שימוש בכינוי שלו ואילו בכל מקום אחר, ובעיקר – במסגרת השיחות שבין אחאב ואיזבל, הוא מכונה "היזרעאלי". שימוש זה בכינוי "גניטלי" מצביע על יחס של זרות בין נבות לבין אחאב ואיזבל ובכלל על יחס של זרות בין נבות לבין המקום בו הוא נמצא. בכך מסתכמים הטיעונים המרכזיים למיקומו של כרם נבות בשומרון.
שיחת אחאב ונבות.
קיים פיצול כמעט תהומי בין הסבורים כי בקשת אחאב מנבות הייתה באופן הגון ומנומס להפליא, במיוחד בשל מעמדי הכוחות בין השניים. לבין הסבורים כי הצעתו של אחאב היא ביטוי לעבריינות על החוק המקראי וסגנונה בוטה ומאיים.
כעת נעבור לניתוח תשובתו של נבות להצעת אחאב. בתשובת אחאב ישנם שני ביטויים אשר יחדיו מהווים את הבריח התיכון ברוב ההצעות הפרשניות. הביטוי הראשון הוא " חָלִילָה לִּי מֵה'" והשני הוא " נַחֲלַת אֲבֹתַי". החוקרים סבורים שליבת דבריו של נבות טמונה בשני הביטויים הללו.
על ידי השימוש במינוח "חלילה לי מה'" מבטא נבות את רתיעתו הדתית מהסכמה להצעתו של אחאב. כלומר, לדבריו, היענות לבקשה תהווה חילול של דבר ה'. במקרה של התנגשות בין הצו האלוהי לבין בקשת המלך – נבות לא מהסס. הביטוי השני "נחלת אבות" מבהיר איזה ציווי נבות לא מתכוון להפר – מדובר על הציווי להעביר נחלה של בית אב או שבט אחד למשנהו. בקריאה משפטית-טכנית ניתן לחשוב שלנבות אין שום בעיה אישית במהלך העסקי המוצע, אולם משיקולי חוק – הוא נאלץ לסרב . יש לו מקור מחויבות קודם וחשוב יותר. קריאה אחרת, רגישה יותר ומעט חופשית יותר, תראה בתגובתו של נבות רגש עז – המילה 'חלילה' משמשת אצלו כביטוי לרתיעה העזה שיש לו מנטישת נחלת אבותיו, שורשיו, מולדתו. עבור איש ומשפחה בתקופה המקראית, הנחלה משמשת קשר ישיר לאבות הקדמונים ואיבודה מהווה הפרת אמון ביחס לדורות קודמים וביחס לדורות העתידיים. הסכמה להצעת עסקית תהפוך את נבות למנתק השלשלת. לאור התפקיד הדומיננטי שיש לנחלת האבות בתפיסתו של נבות, ישנם כאלו שמציעים שנבות הוא מדרש שם ל'נחלת אבות' .
מעבר למגמה המרכזית הזו בדבריו של נבות, ישנן עוד מספר דקויות הבאות לידי ביטוי בדבריו וראוי לתת את הדעת גם עליהן. גרסיאל מבחין בכך שתגובתו של נבות, הגם שהיא ראויה מבחינת תוכנה, חריפה מאוד מבחינת סגנונה. תגובה בסגנון זה איננה תואמת את יחסי הכוחות והבדל המעמדות שבין נבות לבין אחאב המלך.
בהמשך, ניתן להבחין בשתי חזרות שעורך אחאב על תשובת נבות אליו. בשתי החזרות הללו אנו רואים שינויים ביחס לדברים המקוריים שנאמרו על ידי נבות ומכאן אנו גם יכולים להבין כיצד תפס אחאב את הסירוב. נראה, כי על אף דברינו לעיל, תפס אחאב את מוקד הסירוב באופן אישי. להבנתו, מסיבות שניתן רק לנסות לשער אותן, נבות נמנע מלהעביר את הקרקעות דווקא לאחאב אך למישהו אחר, היה מוכן להעבירן.
גישות נוספות מזהות בתשובתו של נבות מאפיינים אחרים. צפירה בן ברק טוענת שהתנגדותו של נבות נבעה משיקולים גאו-פוליטיים. משפחת המלוכה שמקורה (לפי חלק מהחוקרים) בשבט מנשה, מנסה להגדיל את השפעה במרחב הגלילי ובאזור יזרעאל. נבות, בתור אחד מחשובי האזור, מתנגד לפעילות זו והדבר מתבטא גם בסירוב להצעות עסקיות מצדו של אחאב. לפי הצעה זו, ברורים יותר גם האישומים כנגד נבות - "בֵּרַךְ נָבוֹת אֱלֹהִים וָמֶלֶךְ".
מכיוון אחר, ובהתאם לשיטתה שהוצגה לעיל, טוענת סוצקובר כי התנגדותו של נבות איננה מבוססת שכן לא ייתכן שליזרעאלי תהיה נחלת אבות באזור שומרון. אולם, הבדלי הסמכות שבין הצו האלוהי האוסר על העברת נחלות לבין הצעת המלך לסחר בקרקע לא מאפשרים לאחאב לנקוט באמצעים כנגד נבות (וזאת על אף שהוא מפקפק במהימנות תשובתו של נבות). הצעה זו מעניינת במיוחד לאור העובדה שאחאב נתפס כמלך שלילי ועבריין ביחס לחוקי ה' (בעיקר ביחס לחוקים הפולחניים) והקפדה כזו שלו על קיום צו אלוהי משפטי בתחום דיני המקרקעין אולי מהווה חריגה בעיצוב דמותו בשאר הספר.
תפיסה נוספת, המופיעה בדברי המלבי"ם על הפסוק, רואה את תשובתו של נבות כאלגורית. לדבריו, נבות מקפיד לשמור על נחלת אבותיו ורומז בכך לאחאב על שאיננו שומר את נחלת אבותיו. לא במובן הארצי, אלא במובן המטאפיזי.
ייצוגו של סיפור כרם נבות בתרבות.
בהשראת הסיפור המקראי כתב שלום הכהן בשנת 1807 את "מעשה כרם נבות היזרעאלי" – מחזה בשתי מערכות, שבו משולבים רעיונות של רומנטיקה ושל צדק חברתי.
סיפור כרם נבות הומחז בידי יעקב שבתאי ונקרא "אוכלים". זהו מחזהו האחרון של שבתאי. המחזה מופיע בקובץ המחזות "כתר בראש ואחרים". המחזה הוצג במספר תיאטראות בארץ.
בעונה הרביעית של היהודים באים הוצג מערכון על סיפור כרם נבות.
ארטיק
חן ליבני
חן ליבני (נולד ב- 25 בינואר 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף, מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י ומפקד עוצבת ברעם.
שירות צבאי.
ליבני התגייס לצה"ל, ושובץ בגדוד 932 בחטיבת הנח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 932 ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן שימש סגן מפקד פלוגה בגדוד 932. בהמשך מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד 50. לאחר מכן הקים ופיקד על פלנ"ט נח"ל בין השנים 1991–1993. בהמשך שימש מפקד מחזור אימון מתקדם בבא"ח נח"ל. לאחר מכן מונה למפקד פלס"ר נח"ל בין השנים 1995–1997, והוביל אותה בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון ובכלל זה במבצע ענבי זעם.
בשנת 2000 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932, והוביל את הגדוד בין היתר במבצע חומת מגן, את תפקידו סיים בשנת 2002. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל. בשנת 2004 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת ברעם. בשלהי כהונתו התרחש בגזרתו חטיפת החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב, שהובילה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה הוביל את כוחות החטיבה בלחימה בשורה של קרבות בקרבת הגבול, ובהם, קרב מארון א-ראס. בתום המלחמה קיבל הרמטכ"ל, דני חלוץ, את המלצת דו"ח ועדת אלמוג כי ליבני לא יוכל לשמש בעתיד בתפקיד פיקודי. לאחר מכן שימש כנספח זרוע היבשה בארצות הברית. בהמשך שימש כמפקד המרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י בין השנים 2008–2010.
לאחר מכן מונה למפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף בין השנים 2010–2013. בתקופת שירותו כמפקד מחוז ירושלים תקף מילולית ופיזית חייל שלו. בשנת 2013 מונה לראש צוות כו"כ (כשירות וכוננות) במשרד מבקר מערכת הביטחון.
חן לבני
אוניברסיאדת בייג'ינג (2001)
אוניברסיאדת הקיץ ה-21 נערכה בבייג'ינג, סין ב-2001; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון הפועלים. במשחקים השתתפו כ-6,800 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-12 ענפי ספורט: אתלטיקה, ג'ודו, התעמלות (כולל התעמלות אמנותית והתעמלות מכשירים), טניס, טניס שולחן, כדורמים, כדורסל, כדורעף, כדורגל, סיף, קפיצה למים ושחייה.
סך הכול הוענקו 537 מדליות, מתוכן 103 לסין.
ישראל באוניברסיאדה.
הספורטאים הישראלים זכו ב-2 מדליות:
ספורטאים ישראלים נוספים השתתפו בתחרויות בג'ודו ובשחייה.
ברטולד פרידלנדר
ברטולד (טולו) פרידלנדר (נולד ב-2 באוקטובר 1942, כ"א בתשרי ה'תש"ג), הוא נשיאה של המכללה האקדמית הדסה בירושלים. מכהן בתפקיד מאז אוגוסט 2012 ועד היום, ובעבר ייסד ועמד בראש התכנית ללימודי תואר ראשון בביוטכנולוגיה, הראשונה בישראל בתחום זה.
תחילת חייו.