תיאודריך הרביעי (בלטינית: Theudericus IV, תאודריקוס; בצרפתית: תיירי; נולד ב-712 לערך, מת בין ה-16 במרץ וה-30 באפריל 737) היה מלך הפרנקים מן השושלת המרובינגית בין 721 למותו. הוא היה בנו של המלך דגוברט השלישי. כמו אביו, גם הוא היה שליט בתואר בלבד, והמאיורדומוס קרל מרטל משך בחוטיו ונשא במושכות השלטון בפועל. תיאודריך היה המלך הלפני-אחרון של ממלכת הפרנקים שהשתייך לשושלת המרובינגית, לפני שהשושלת הקרולינגית השתלטה על המדינה דה-יורה.
תיאודריך נולד אחרי שנת 711, ככל הנראה ב-713. קרל מרטל החזיק אותו במנזר של (Abbaye de Chelles) ולאחר מכן בשאטו תיירי. לאחר מותו של כילפריך השני בפברואר 721 הכתיר מרטל את תיאודריך כמלך. שלטונו היה זה של "מלך עושה-כלום" (roi fainéant). אין מידע על פעילויותיו השלטוניות. תיאודריך מת ב-737 והמלך הבא (והאחרון משושלת המרובינגים) של ממלכת הפרנקים, כילדריך השלישי, הוכתר ב-743, על ידי פפין הגוץ.
איגוד האוניברסיטאות הרוסיות
איגוד האוניברסיטאות הרוסיות, או בשמו הרשמי התאחדות האוניברסיטאות הקלאסיות של רוסיה (ברוסית: Ассоциация классических университетов России) הוא ארגון לא מסחרי מתנדב המאגד את 41 האוניברסיטאות הגדולות ביותר ברוסיה. הכנס המייסד התכנס ב-2001. האיגוד הוקם על ידי ראשי אוניברסיטת מוסקבה ומשום כך, דיקן האוניברסיטה הוא גם יושב ראש האיגוד.
משה רוזנפלד
משה רוזנפלד (26 בנובמבר 1904 – 7 בנובמבר 1935) היה שוטר במשטרה הבריטית בארץ ישראל שנרצח בידי כנופיית עז א-דין אל-קסאם.
קורות חייו.
רוזנפלד נולד במנחמיה לאחת ממשפחות המייסדים. לאחר לימודיו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, התנדב לחיל הספר העבר ירדני ומשם עבר למשטרה הארצישראלית שבה שירת כ-12 שנה בתפקידים שונים. בהיותו בדרגת סמל הופקד רוזנפלד על משטרת שאטה שבעמק חרוד, ועבר עם משפחתו להתגורר בקיבוץ תל יוסף הסמוך. במסגרת תפקידו יסד קבוצת רוכבים של קבוצת הפועל, במסגרת הפעילות ניתנו שעורי רכיבה, ונערכו תחרויות בבית אלפא.
רציחתו.
בתאריך 7 בנובמבר 1935 נמסרה הודעה על פריצה לפרדס האשכוליות של עין חרוד. רוזנפלד יצא בלווי שוטר נוסף לאתר את הגנבים, ובקצה הדרך השאיר את השוטר עם הסוסים ועלה לבדו למערה, בעקבות קליפות שהותירו השודדים בדרכם. במערה ארבו חברי הכנופיה, שירו מספר יריות ופגעו ברוזנפלד, ולאחר מכן התקרבו אליו וירו שוב.
משה רוזנפלד נטמן בבית הקברות הישן של עין חרוד ותל יוסף. יום הלווייתו נקבע כיום אבל בעמק יזרעאל, התושבים שבתו ממלאכה והתלמידים מלימודיהם. הלווייתו יצאה מבית אלפא ועברה דרך תחנת המשטרה בשאטה לתל יוסף. השתתף בה קהל גדול ממנחמיה ומיישובי עמק יזרעאל והצפון, וכן נציגי המשטרה הבריטית ומשה שרת נציג הסוכנות היהודית. חיים שטורמן הספידו במילים שהפכו למטבע לשון: "נופלים ההולכים ראשונה".
בעקבות רציחתו של רוזנפלד על ידי אנשי "היד השחורה", פתחו הבריטים במצוד נרחב אחרי עז א-דין אל-קסאם ולוחמיו, והם אותרו שבועיים לאחר הרצח וכותרו סמוך לכפר יעבד שבשומרון. אל-קסאם נהרג יחד עם שלושה מחבורתו. שמונה אחרים מהחבורה נתפסו והועמדו לדין על רצח רוזנפלד ושוטר שנהרג בקרב עם אנשי הכנופיה. ארבעה מאנשי הכנופיה נדונו ל-14 שנות מאסר. בנובמבר 1937 נאסר שיך פרחאן א-סעדי בחשד למעורבות ברצח רוזנפלד. יש הרואים ברוזנפלד את ראשון הרוגי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שפרצו חודשים אחדים לאחר מכן. על מצבתו נרשם: "הראשון לחללי היישוב במאורעות הדמים תרצ"ו. פ"נ משה בן שלמה יצחק רוזנפלד נפל חלל בהר הגלבוע בעמדו על משמר הלאום".
גם בספר "מאורעות תרצ"ו" בהוצאת דבר מ-1937, מופיע רוזנפלד בראש רשימת הקורבנות.
המערה שבפתחה נרצח נקראת "מערת רוזנפלד" והמעיין לידה "עין הסמל", בעמק הנעלם שבגלבוע. חברי בית אלפא מייחסים את השורה "מי ירה ומי זה שם נפל?", ב"שיר העמק" ("באה מנוחה ליגע") שכתב נתן אלתרמן ב-1935, למותו של משה רוזנפלד, אך לטענה זו אין בסיס.
אחיו, צבי רוזנפלד, נרצח על ידי ערבים בעבודתו בשדה, קודם להרצחו של משה. בספטמבר 1942 נרצח אביו, שלמה יצחק רוזנפלד, ונפצע אחיו בר כוכבא, מירי של איכר אחר במושבה מנחמיה.
הליודורוס
הליודורוס (ביוונית: Ηλιόδωρος) היה המשנה למלך הסלאוקי סלאוקוס הרביעי, אשר נודע בשל ניסיונו להחרים כספים מאוצר בית המקדש בירושלים.
הליודורוס ושוד בית המקדש.
הליודורוס הוא האדם המוזכר בספר מקבים ב, פרק ג', שם מסופר כי המלך סלאוקוס הרביעי שלחו לירושלים כדי שיחרים כספים מאוצר בית המקדש. אולם כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות. הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו.
הסיפור המופיע בספר מקבים ב' מעיד, ככל הנראה, על ויכוח בין פקידי המלך לנציגי היהודים, וכי הפשרה שאליה הגיעו נתפסה בעיני מחבר הספר כניצחון יהודי.
כתובת הליודורוס.
הכתובת, משנת 178 לפנה"ס, היא הכרזה של המלך סלאוקוס הרביעי, אחיו של אנטיוכוס הרביעי, בנוגע למינוי "אחראי על המקדשים" במחוז החדש "קוילה-סוריה ופויניקיה". מחוז זה כלל בתוכו את ארץ ישראל, שנשלטה באותם ימים על ידי המלכים היוונים-סֶלֶווקים, יורשי אלכסנדר הגדול. בכתובת מודיע המלך על מינוי הליודורוס למשנה שלו ("הממונה על העניינים"). הליודורוס מסר בתורו את דבר ההחלטה לפקידים שתחתיו בהיררכיה השלטונית, דריומנס ודיופאנס. תפקיד האחראי על המקדשים במחוז החדש הוטל על אולימפיאודורוס.
כתובת חפציבה.
הליודורוס נזכר גם בכתובת חפציבה משנת 195 לפנה"ס. הכתובות כוללת מספר צווים מלכותיים שנשלחו כל אחד כאיגרת. שש איגרות כאלה נשלחו מטעם המלך אנטיוכוס השלישי אל הנציב המקומי, תלמי בן תֵרֵסיאס, ושתי איגרות הנזכרות בכתובת נשלחו מטעם הנציב תלמי אל המלך.
הצווים הנזכרים באיגרות, אשר קובצו בכתובת האבן, נוגעים למינהל המקומי ולמצב הכפרים והאיכרים בראשית התקופה הסלאוקית. היא עוסקת בכפרים שהיו בבעלות תלמי בן תרסאס הנציב (סטרטגוס) והכהן העליון של קוילה-סוריה ופניקיה, שארץ ישראל נכללה אז בתחומיה. הכתובת עוסקת גם בכפרים נוספים שחכר תלמי מן המלך. תלמי שולח תזכיר למלך, שבו הוא מבקש ממנו שידרוש מקלאון ומהליודורוס, האדמיניסטרטורים האחראים על הכפרים, לאסור כניסת זרים, והחרמת רכוש. המלך שולח הוראות לארבעה אנשים (כנראה מושלי מחוזות) ודורש לקבוע עונשים לעבריינים. המלך מצווה על הנציב תלמי לחקוק את המכתבים – שוודאי נכתבו במקור על יריעות פפירוס – באבן, ולהציב עותקים מהם בכפרים.
אזכורים נוספים להליודורוס.
הליודורוס נזכר בחיבורו של אפיאנוס מאלכסנדריה כאחד מאנשי חצרו של סלאוקוס הרביעי שקשר קשר ורצח את סלאוקוס הרביעי. הוא ניסה להפוך למלך אולם עד מהרה נתפס ונהרג על ידי אנטיוכוס הרביעי בסיוע של מלך פרגמון אאומנס השני . הליודורוס מופיע גם בחיבור הביוגרפי "חיי פילונידס". החיבור נשתמר חלקית על פפירוס שהתגלה בעיר הרקולנאום שבאיטליה, ובמספר כתובות ביוונית.
גירוש הליודורוס מהמקדש
גירוש הליודורוס מהמקדש (באיטלקית: Cacciata di Eliodoro dal tempio) הוא פרסקו שצייר רפאל בין השנים 1511-1512 באולם הליודורוס בארמון האפיפיור שבוותיקן.
הליודורוס נזכר בספר מכבים ב', פרק ג', שם מסופר כי נשלח לירושלים על ידי המלך סלאוקוס הרביעי כדי שיחרים כספים מאוצר בית-המקדש; אך כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות. הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב ביריוני מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכוהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו.
הדמויות בפרסקו ניצבות בשני צדדיו של המעמד, ובתווך ריק המוליך את הצופה לעבר האופק והכהן הגדול הרכון אל המזבח והמנורה בתפילה. בצד ימין נראים הליודורוס ופמלייתו, ומשמאל האפיפיור נישא על אפריון. הליודורוס נראה על רצפת המקדש, כד מונח לידו והכסף שגנב מפוזר על הרצפה. הפרש רכוב על סוסו הלבן ושני המלאכים נראים בתנועה לעברו של הליודורוס, והסוס מרים את רגליו הקדמיות כאילו לרומסו. הציור קבוע בתוך קשת ונישא מורם על ידי עמודים בדמות פסלים. מיקומו זה, כמו גם הפרספקטיבה בה מתואר המעמד, מקנים לצופה תחושה כי הוא צופה בבמה עליה מוצג מעמד תיאטראלי.
אפקט דרוסטה
אֶפֶקְט דְרוֹסְטֶה הוא אפקט ויזואלי רקורסיבי הנוצר כאשר תמונה מכילה העתק קטן יותר של עצמה. ההעתק הקטן מכיל העתק קטן עוד יותר של התמונה המקורית, וכך הלאה. מבחינה תאורטית, האפקט נמשך עד אינסוף, אולם מבחינה מעשית הוא מוגבל על ידי מידת ההפרדה (רזולוציה) של התמונה. כטכניקה אומנותית האפקט נקרא מיז-אנ-אבּים (בצרפתית: Mise en abyme). האפקט מזכיר בחלקו לולאה מוזרה או מערכת של התייחסות עצמית. ההכפלה הרקורסיבית שאפקט דרוסטה מציע היא בבסיס תופעת הפרקטלים.
מקור השם.
מקור השם הוא בקופסאות הפח של חברת הקקאו ההולנדית דְרוֹסְטֶה. הקופסאות עוטרו בציור של אחות הנושאת מגש שעליו כוס שוקו וקופסאת קקאו. על קופסאת הקקאו הקטנה הופיע ציור נוסף של אחות הנושאת מגש עם קופסאת קקאו, ועליו קופסה קטנה עוד יותר. האפקט הוויזואלי שנוצר הוא של סדרת קופסאות הקטנות עד לאינסוף, למרות שבפועל מצוירות על הקופסה המקורית שלוש קופסאות נוספות בלבד. התמונה שהפכה לסמל ביתיות בהולנד, הופיעה לראשונה ב-1904 והמשיכה להתקיים עשרות שנים עם שינויים קלים בלבד.
בתרבות ובאמנות.