הופיעה בהמשך בעשרות סרטים, רובם מוזיקליים, ביניהם גם הסרט "קוקורוקו פאלומה" שבו חזרה לבצע את להיט בעל אותו שם של תומאס מנדס. יש אומרים שביצועה את השיר הזה הוא הטוב ביותר. כיכבה בסדרת הטלוויזיה (טלנובלה) "היריב שלי" ("Mi rival") לצידו של סאבי קאמאליץ'.
בין השנים 1876 – 1984 לולה ארחה את התוכניות המוזיקליות "Noches Tapatías" ו"האולפן של לולה בלטראן ("El Estudio de Lola Beltrán").
בלטראן נחשבת לאחת מהמצליחות שבזמרות ראנצ'רה והיא שרה בפני מנהיגים ידועים בעולם כמו דה גול, פרנקו, טיטו, ברז'נייב, המלך חואן קרלוס (1978), מלכת אליזבת השנייה, נשיאי ארצות הברית מאייזנהאואר ועד ניקסון.
בלטארן הייתה הזמרת ראנצ'רה הראשונה שהתארחה על במת האופרה במקסיקו סיטי – "פאלאסיו דה בליאס ארטס". הופיעה גם במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, ב"אולימפיה" בפריז (1981), באולם צ'ייקובסקי של הקונסרבטוריון למוזיקה במוסקבה ובקונסרבטוריון למוזיקה בסנקט פטרבורג.
זמן קצר לאחר שהקליטה את "לה טראיקורי " La Tariácuri" שנחשב "אלבום המאה" ('('Disco del Siglo לצידן של לוצ'ה ויליה ועמליה מנדוסה, הזמרת נפטרה בגלל תסחיף ריאתי בבית החולים אנחלס במקסיקו סיטי, ב-1996 בגיל 64. באותם ימים עבדה על הקלטות נוספות והייתה אמורה להופיע על במות רבות ברחבי ארצה.
גופתה הונחה ברוטונדה של האופרה במקסיקו סיטי כדי לאפשר לעמה להיפרד ממנה.
השאירה בעל, המטאדור ושחקן הקולנוע אלפרדו ליאל, ושני ילדים.
פרסים ומחוות כבוד.
כהכרה של מפעל חייה בתחום המוזיקה הפופולרית וכשגרירת התרבות המקסיקנית ברחבי העולם.
מעוז פורז
מעוז פורז (15 באוקטובר 1934 – 17 באוקטובר 1973) היה טייס בחיל האוויר הישראלי ובחברת אל על שנהרג במלחמת יום הכיפורים מאש נ"מ במהלך גיחת הפצצה במטוס סקייהוק. התפרסם בהקשר של שתי פרשות חטיפה של ארגוני טרור, האחת כשנאבק עם חוטף מטוס אל על לאלג'יריה, והשנייה כאשר בנו, ניר פורז, שהיה מפקד צוות בסיירת מטכ"ל, נהרג בניסיון חילוץ החייל החטוף נחשון וקסמן.
ביוגרפיה.
מעוז פורז נולד ב-15 באוקטובר 1934 בפתח תקווה להורים עולים חדשים מפולין. בילדותו עבר עם הוריו לכפר סירקין. סיים את לימודיו היסודיים בפתח תקווה ולאחר מכן למד בבית הספר החקלאי כדורי.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1952 והתנדב לקורס טיס. לאחר סיום קורס מספר 15 שירת בתפקידים שונים ובהם מדריך בבית הספר לטיסה. השתתף במבצע קדש כטייס הרווארד. עבר לטייסת 101 והיה מהראשונים שעברו הכשרה על מטוס מיראז' 3. בשנת 1964 השתחרר משירות קבע ונקלט כטייס בחברת אל על ובמרוצת השנים הוכשר כקברניט מטוסי נוסעים. השתתף במלחמת ששת הימים כטייס מיראז' והשתתף בגיחות במסגרת מבצע מוקד. במהלך המלחמה נפגע מטוסו בסיני, והוא נטש אותו מעל גבול מצרים.
בשנת 1968, במהלך טיסה מלונדון לישראל שבה שימש קצין ראשון השתלטו מחבלים על מטוסו. במהלך ההשתלטות נאבק פורז באחד המחבלים. במהלך המאבק ירה המחבל באקדחו לעבר פורז אך החטיא. כשירה לעברו שוב נתגלה מעצור באקדח. בשלב זה הרגיע קברניט המטוס את המחבל ובכך נפסק המאבק. נוסעי המטוס ובהם פורז שוחררו לאחר 39 ימים באלג'יריה. כשחזר לארץ טען כי "ממשלת ישראל שגתה כשנכנעה לדרישות החוטפים", גם אם חלק מבני הערובה והוא ביניהם היו מוצאים להורג.
במלחמת יום הכיפורים, בגיל ארבעים, נלחם כטייס סקייהוק. ב-17 באוקטובר 1973 יצא כמוביל זוג מטוסים מבסיס חצור למשימת הפצצה וסיוע לכוחות הקרקע בסיני סמוך לקאנטרה. לאחר ההפצצה, בדרכו חזרה, נורתה לעבר המבנה אש נ"מ כבדה וטילי קרקע-אוויר. במהלך תמרוני ההתחמקות צלל פורז והתרסק בלי שהפעיל את כיסא המפלט. לא ידוע אם התרסק כתוצאה מפגיעת נ"מ או כתוצאה מתמרון חריף מדי.
הותיר אחריו אשה, מתיה, שתי בנות - תמר ועמית, ובן - ניר, שלימים היה מפקד בסיירת מטכ"ל ונהרג בניסיון לחילוץ החייל החטוף נחשון וקסמן.
הפולמוס לאחר מות בנו.
לאחר מות בנו ניר עסקו אמצעי התקשורת בשאלות מוסריות באשר למדיניות צה"ל בשיבוץ חיילים יתומים כלוחמים. פולמוס דומה התעורר לאחר נפילת טייס הקרב אסף רמון בנו של אילן רמון.
לוחמים אפריקאים בצבא צרפת במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה גויסו כ-200 אלף לוחמים אפריקאים שחורים לצבא צרפת, לטובת המאבק המלחמתי בגרמניה הנאצית. לוחמים אפריקאים רבים התגייסו מסיבות כלכליות והטבות שהובטחו להם כמלגות, אך במקביל התגייסו רבים מהם מסיבות אידאולוגיות ועקב תחושת שייכות למאבק שטופחה בהם. הלוחמים נתקלו בקשיים רבים במהלך הלחימה באירופה ולאחריה, אך תרומתם למלחמה הייתה משמעותית.
רקע.
גיוס חיילים אפריקאים לצבא הצרפתי החל עוד בשנת 1857.
במלחמת העולם הראשונה כ-175,000 לוחמים אפריקאים שירתו בצבא הצרפתי, והיוו 3% מחייליו. כ-17% מהם (כ-30,000 חיילים) נמנו בין החללים.
מהלך האירועים.
הגיוס לצבא.
ב-1939 יצאה צרפת בקריאה למושבות האפריקאיות שהיו תחת שליטתה, להתגייס ולהיאבק לצד צרפת בשעת המשבר שהייתה נתונה בו. הגנרל דה גול הגיע לברזוויל שבקונגו ופנה לציבור ברדיו להתגייס למאמץ המלחמתי, בתמורה להטבות ולקידום עצמאותם. אפריקאים רבים נענו לבקשה זו. מעל 120,000 גברים התגייסו, בעיקר משטחי אפריקה המערבית והמרכזית בכלל ומסנגל בפרט. במלחמת העולם השנייה הגיוס היה בהיקפים רחבים יותר מזו הראשונה: 9% מהחיילים בצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה היו אפריקאים. גם ההשפעות של מלחמת העולם השנייה על האפריקאים הייתה משמעותית יותר מזו הראשונה, לפחות מההיבט הפוליטי.
הלקחים ממלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם השנייה תרומת החיילים המערב אפריקאים בצרפת (WFAׂ) למאבק הייתה גדולה בהרבה. הדבר היה תוצאה של לקחי המלחמה הראשונה ביחד עם מדיניות צרפתית שונה. הוקמו שבע אוגדות אפריקאיות, לצד שלוש אוגדות קולוניאליות נוספות, מתוך 80 אוגדות צרפתיות בסה"כ. היחס השתנה באופן משמעותי לאחר שביתת הנשק ביוני 1940 בין הצרפתים לגרמנים ולאיטלקים. רוב הלוחמים הצרפתים הורחקו משדות הקרב. בתקופה זו שבין יוני 1940 לשחרור צרפת בקיץ 1944, הלוחמים האפריקאים בכלל, ואלו הצפון אפריקאים בפרט, היוו את הכוח המשמעותי ביותר בכוח האדם בצבא צרפת החופשית.
במלחמת העולם הראשונה, התבסס הגיוס האפריקאי לצבא הצרפתי בעיקר על הבטחות להטבות חומריות או על גיוס חובה ולא נעשה ניסיון להחדיר אידאולוגיה בחיילים. במלחמת העולם השנייה לעומת זאת, נעשו יותר מאמצים להכנת החיילים מבחינה אידאולוגית. ביטוי בולט לכך במגזין שהתפרסם בין ינואר ליוני 1940 בדקר, שנקרא "La Gazette du Tirailleur". המגזין הופץ בקרב גורמי ואנשי צבא, והכיל חדשות מנקודת מבט צרפתית, בדיחות אנטי נאציות וסיפורים אודות מטרות הלחימה הצרפתית ומטרותיו של היטלר לגבי אפריקה.
במלחמה השנייה התקיימה אינטגרציה גזעית בין האפריקאים לצרפתים. כמחצית מהכוחות האפריקאים עורבבו עם אלו הצרפתים ויצרו את הכוחות הנקראים RICMS. הצרפתים העריכו כי אינטגרציה זו נוהלה בצורה טובה. עם זאת, מדיווחי כוחות המודיעין, שעסקו בצנזור מכתביהם האישיים של החיילים, נמצא כי חיילים צרפתים רבים התלוננו על כניסת לוחמים אפריקאים ליחידותיהם. אך אלו כוונו יותר כלפי צרפת, מאשר אל החיילים עצמם.
הלוחמים האפריקאים במהלך המלחמה.
ההערכות הגסות מדברות על למעלה מ-100,000 לוחמים אפריקאים שלחמו כחלק מאפריקה המערבית הצרפתית בין ספטמבר 1939 ליוני 1940. כשני שלישים מתוכם היו מוצבים עוד לפני כן באירופה. במאי 1940 הוצבו באייסן וארוגן האוגדות הראשונה והשישית, ובשורותיהן אפריקנים רבים. אלו ספגו מכה קשה מהתקפות טנקים גרמניים. האוגדות הרביעית והחמישית ספגו את מרב ההתקפות הגרמניות החל ממאי אותה שנה.
אירוע שבלט באכזריותו התרחש 20 קילומטר צפונית לליון. כוחות סנגלים (RTS) הוצבו לשמור על דרך המובילה לעיירה מקומית, צ'סלי מונטלוזין. ב-17 ביוני התפתח במקום קרב מול הגרמנים, שרובו לחימה של חמש שעות במנזר מקומי. כאשר הקרב הסתיים, בתבוסת הכוחות הצרפתים, 212 הלוחמים הפצועים ששרדו, נלקחו על ידי הגרמנים ובוצע בהם טבח. אירוע ידוע נוסף הוא הוצאתו להורג של קפטן שרל נ'טורר, קצין אפריקאי מגבון. הוצאתו להורג התרחשה באותו יום בו בנו נהרג בקרב בסום. במכתב שכתב לבנו, באה לידי ביטוי מחויבותו ונאמנותו לצרפת. נ'טורר נלקח בשבי ביחד עם קצינים צרפתים נוספים. קצין גרמני הורה לו לעמוד ביחד עם שאר הלוחמים האפריקאים. כאשר סירב, בהתעקשו על קבלת יחס שווה לשאר הקצינים הצרפתים, נורה במקום. הלוחמים האפריקאים תוארו הן על ידי הגרמנים והן על ידי הצרפתים כלוחמים עיקשים. ככל הנראה בעקבות הפחד שהוחדר בהם על ידי צרפת כי במידה ויילקחו כשבויים, הגרמנים יהיו אכזרים איתם במיוחד, כפי שאכן קרה לעיתים רבות.
לאחר שביתת הנשק ביוני 1940 כ-24,270 מתוך 100,000 לוחמי אפריקה המערבית הצרפתית הוכרזו כנעדרים. ההערכה היא שכ-15,000 מתוכם היו שבויי מלחמה. רבים מהלוחמים ששרדו נכלאו במחנות עבודה גרמניים שבצפון-מזרח צרפת, לתקופות שונות של עד ארבע שנים. בשל היותם אפריקאים, לרוב הם זכו ליחס אכזרי יותר מצד הגרמנים. רבים מאותם שבויים נלקחו למחנות עבודה בצרפת, שם ביצעו עבודות פיזיות קשות לטובת התעשייה המלחמתית הגרמנית.
באותו הזמן צרפת של וישי השתמשה בלוחמים ששרדו כדי לשמור על הקולוניה הצרפתית באפריקה מפני פלישה בריטית.