ככל שקהילה דתית חדשה הולכת וגדלה, נבצר ממנה לשמור על יציבות וסדר המבוססים רק על הקשרים האישיים שבין חבריה. על כן, עולה הצורך במיסוד של המבנה הארגוני ושל חובות וזכויות חברי הקהילה. המיסוד כולל היווצרות של שכבת נושאי תפקידים דתיים מקצועיים - כהונה. הכהונה מתארגנת במבנה היירארכי ובירוקרטי של דרגות ותפקידים, סמכויות, זכויות וחובות. הכהונה כפופה לתהליכים רוטיניים של משמעת, מנגנוני פיקוח וחוקים מיוחדים (המשפט הקאנוני, למשל).
תפקיד וכאריזמה -
בקהילה דתית קטנה (כמו הנצרות בתחילתה) החסד האלוהי והגאולה שורים על הקהילה כולה ("הקהילה הקדושה"). עם מיסוד הכנסייה, הופכת זאת למקור החסד ועל כן הגאולה יכולה לנבוע רק בתוכה. השלב הבא הוא נטילת מונופול על חלוקת החסד הדתי, בעזרת הכהנים שהם המתווכים בין האל והמאמינים. רק לכהנים אלו יש כלים לחלוקת חסד וגאולה (הסקרמנטים בנצרות הקתולית). הכהנים אינם בהכרח אנשים חסרי חטא. עיסוקם נובע מתפקידם בהיירארכיה הכנסייתית ולא מתכונותיהם האישיות. כדי לשמור על סדר זה, הכנסייה שוללת בתוקף ובאופן מוחלט מגע ישיר בין מאמין ואלוהיו, שלא בתיווך הכהנים.
קאנוניזציה -
הכנסייה בלבד קובעת את מהות, סדר ולשון כתבי הקודש ורק לאנשיה יש סמכות דתית לפרש כתבים אלו. הכנסייה גם קובעת את נוסח טקסי הפולחן, התפילות ומועדי החגים השונים. היא קובעת קדושים וצורות הפולחן המיוחדות להם.
התפשרות עם המציאות -
במסגרת של קהילה דתית קטנה או כת דתית, החברים נדרשים לאורח חיים דתי חמור וקיצוני. דבר זה אינו אפשרי במסגרת של כנסייה גדולה. המבקשים והמוכנים להמשיך באורח החיים הדתי החמור פורשים, בדרך כלל, מהציבור והופכים לנזירים. על רוב הצבור, מאידך, מותאמות מצוות דתיות שהציבור יכול לעמוד בהן והמותאמות ליכולתם וסגולותיהם של בני אדם "רגילים". הכנסייה חייבת להתפשר עם המציאות החברתית כדי למשוך אליה את מירב הציבור על כל גווניו התרבותיים והמעמדיים. המאמין הופך לחבר בארגון הכנסייה אך בניגוד להרבה ארגונים אחרים, הוא אינו בוחר בכנסייה אלא מוכנס כחבר בה ומשתמש בשירותיה כפי שהוא משתמש בשירותי מוסדות אחרים. שירותים אלו כוללים, לרוב: ענייני אישות, תרבות, סעד, בריאות ועוד. כך נוצרת תלות הדדית בין החברה והכנסייה. מצד אחד החברה תלויה בכנסייה הקובעת ומפקחת על נורמות ואורחות חיים בתחומים רבים של החברה ומצד שני הכנסייה חייבת למתן ולסגל את דרישותיה לחברה כדי שפיקוח זה של הכנסייה יוכתר בהצלחה.
הכנסייה והשלטון החילוני.
הכנסייה והשלטון החילוני הם בעלי ברית ויריבים כאחד. הם בעלי ברית כי:
היריבות בין הכנסייה והשלטון החילוני נובעת מכך שכל אחד מהם רוצה לחדור לתחומו של השני ולהשתלט על אחוזות כוח שם. הכנסייה שאפה תמיד לחדור לתחומי הפוליטיקה והכלכלה החילונית ואילו השלטון החילוני נטה להתערב בענייני דת ודוגמה וגם להשתלט על נכסים כלכליים של הכנסייה. הפתרונות האפשריים לקונפליקט זה הם:
הכנסייה בחברה המודרנית.
בחברה המודרנית, הכנסייה היא גורם שמרני. כאשר הכנסייה מגיעה למצב של יחסים תקינים עם השלטון החילוני הקיים ושומרת, על ידי כך, על האינטרסים שלה, היא תומכת בהכרח בשלטון הקיים ומתנגדת לשינויים ומהפכות. במקרים רבים ראשי ונכבדי הכנסייה שייכים לשכבות העליונות של החברה הקיימת ועל כן אינם מעוניינים בשינויים חברתיים. שמרנות זו מביאה את הכנסייה למצב של התנוונות רוחנית, סטגנציה ואי יכולת להענות לתביעות של מציאות משתנה. לעיתים, עקב כך, פוקד משבר חמור את הכנסייה, משבר היכול להביא להופעתו של רפורמטור שישנה את הכנסייה מיסודה או לפילוג בתוך הכנסייה. בקצה השני המשבר יכול להביא לקרע חברתי ולמלחמת תרבות ודת.
יש גם הרואים בפוליטיזציה של הכנסיות עם הופעת מפלגות דתיות, שיא של ניוון כנסייתי ודתי-מוסרי.
גדי מורן
גדי מורן (16 במאי 1938 – 1 בינואר 2016) היה מתמטיקאי ישראלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
מורן נולד בקיבוץ יגור, בן שני לרוחמה לבית פולאק ולאריה לייב מורן (ולטר), שניהם מהעיר ברסטצ'קו שבווהלין, פולין (כיום אוקראינה). אח לשלמה מורן, פרופסור למדעי המחשב, לרמי ולבלהה. התגייס לצה"ל בשנת 1956 והתנדב לצנחנים. לחם במלחמת סיני, במסגרתה השתתף בצניחה במיתלה. סיים קורס קצינים כחניך מצטיין, והצטרף לסיירת צנחנים בה שירת כסגנו של יאיר פלד, מפקד הסיירת; לאחר מותו של פלד החליף אותו מורן בתפקידו לתקופה קצרה. בתחילת שנות ה-60 עבר עם רעייתו להתגורר בקיבוץ געש.
סיים תואר שני בכימיה פיזיקלית, במקביל לתואר ראשון במתמטיקה. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור עזריאל לוי. בשנת 1972 נסע לפוסט-דוקטורט וללימודי השתלמות בגרמניה ובארצות-הברית, וב-1975 הצטרף כחבר סגל למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת חיפה. תחומי מחקרו כללו קומבינטוריקה, תורת הקבוצות, לוגיקה מתמטית, אלגברה, תהליכים דינמיים, מרחבים טופולוגיים מסודרים, תורת הגרפים וחבורות סימטריות. פרש לגמלאות בשנת 2006.
נישא בשנת 1966 לאסתר לבית יבור, ונולדו להם חמישה ילדים. בינואר 2016 נהרג בתאונת דרכים על ידי רכבת סמוך לגשר הרכבת על נחל אורן, בשמורת חוף עתלית.
אלכסנדר רוצקוי
אלכסנדר ולדימירוביץ' רוצקוי (ברוסית: Алекса́ндр Влади́мирович Руцко́й; נולד ב-16 בספטמבר 1947) הוא מדינאי ופוליטיקאי רוסי, שהתפרסם כסגן נשיא רוסיה הראשון והיחיד (1991–1993) וכיהן לאחר מכן כמושל מחוז קורסק בשנים 1996–2000.
ביוגרפיה.
ילדותו.
אלכסנדר רוצקוי נולד ב-1947 בעיר פרוסקורוב באוקראינה הסובייטית למשפחה בעלת מסורת צבאית. סבו, אלכסנדר איוואנוביץ' רוצקוי, שירת בחיל מסילות הברזל הרוסי. אביו, ולדימיר אלכסנדרוביץ' רוצקוי (1924–1991) שירת כקצין בחיל השריון של הצבא האדום (דרגתו האחרונה - סגן-אלוף). ולדימיר רוצקוי נטל חלק במלחמת העולם השנייה, השתתף בכיבוש ברלין . אמו, זינאידה יוסיפובנה, למדה בבית הספר לטכנאים ועבדה במגזר הציבורי.
כל ילדותו של אלכסנדר רוצקוי עברה בעיירות בקרבת בסיסי הצבא ששירת בהם אביו.
רוצקוי המשיך במסורת הצבאית המשפחתית. הוא סיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1964 ולמד לימודי ערב תוך כדי עבודה כמכונאי מטוסים בשדות תעופה צבאיים. בעקבות מעבר המשפחה לעיר לבוב בשל פרישתו של אביו מהצבא, הוא עבד במפעל. ב-1966 נקרא לשירות חובה בכוחות המזוינים הסובייטיים. באותה תקופה הוריו עברו להתגורר לקורסק.
השירות הצבאי.
בנובמבר 1966 החל את שירותו הסדיר צבא האדום בעיר בקאנסק, חבל קרסנויארסק, שם קיבל הכשרה של מקלען אווירי. ב-1967 התקבל ללימודים בבית הספר לטיס בברנאול, אותו סיים ב-1971. עד שנת 1977 שירת בבית הספר לטיס בעיר בבוריסגלבק. היה מדריך טיס, מפקד גף וסגן מפקד טייסת. ב-1980 סיים את האקדמיה האווירית הצבאית ע"ש יורי גגארין ונשלח לגרמניה המזרחית לשרת בכוחות הסובייטים שהיו מוצבים שם. הוא שירת ביחידת מפציצי סוחוי SU-25.
מלחמת אפגניסטן.
מ-1985 עד 1988 רוצקוי השתתף במבצעים צבאיים כחלק מהכוח הסובייטי באפגניסטן. הוא היה מפקד כנף תקיפה אווירי של הארמייה ה-40 וביצע גיחות אוויריות עם המפציץ סוחוי-Su-25. בתקופת המלחמה הוא ביצע סך הכול 428 גיחות אוויריות. ב-6 באפריל 1986 מטוסו הופל על ידי טיל כתף FIM-43 רד-איי בקרב על בסיס ג'ווארה והוא נפצע קשה. עם שחרורו מאשפוז נאסר עליו לטוס והוא היה לסגן ראש המרכז להכנה צבאית של חיל האוויר של ברית המועצות בעיר ליפצק. ב-13 ביוני אותה שנה התפרסמו זכרונותיו לראשונה בעיתונות. לאחר אימון קצר שב לחזית באפגניסטן ב-1988 והיה סגן מפקד כוחות חיל האוויר של הארמייה ה-40. ב-4 באוגוסט 1988 שוב הופל מטוסו, הפעם בידי מטוס 16-F של חיל האוויר הפקיסטני. הוא נלכד על ידי המוג'הדין ונחקר על ידי המודיעין הפקיסטני. כעבור שבועיים הוחזר לברית המועצות על ידי פקיסטן במסגרת עסקת החלפת שבויים. לאחר חזרתו מהשבי הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות. בשנים 1988–1990 - למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי. לאחר סיום הלימודים מונה למפקד מרכז להכשרת טייסים בעיר ליפצק. באוגוסט 1991 הועלה לדרגת גנרל.
הקריירה הפוליטית.
כחייל מוערך פופולרי, הוא נבחר על ידי בוריס ילצין כמועמד לתפקיד סגן נשיא רוסיה בבחירות הנשיאותיות. הוא היה סגן הנשיא מיולי 1991 ועד אוקטובר 1993. כסגן הנשיא הוא קרא להענקת עצמאות לחבלים טרנסניסטריה וחצי האי קרים במולדובה ואוקראינה בהתאמה. בעת הלחימה בדרום אוסטיה הוא התקשר לנשיא גאורגיה אדוארד שווארדנדזה ואיים להפציץ מהאוויר את טביליסי.
המשבר החוקתי של שנת 1993.
במהלך שנת 1992, החל רוצקוי להשמיע את קולו כאופוזיציה לילצין לרפורמות הכלכליות של יגור גאידר ורפורמות פנימיות של הנשיא.
הוא הועמד בראש וועדה למלחמה בשחיתות. לטענותיו הוא גילה שמקורבים רבים של הנשיא ילצין מעורבים בתהליכים לא תקינים ואף איים להעביר את החומר לפרקליטות. כתוצאה מכך, תפקידו בראש הוועדה הופסק. במהלך דצמבר 1992 היה בשליחות בפקיסטן במטרה להביא לשחרור שבוים רוסים. הוא השיג רשימות של שבוים אך לא הצליח לקדם את שחרורם.