סאגט הנחה במשך שמונה שנים את סדרת הפספוסים "America's Funniest Home Videos". ב-2001 כיכב בסיטקום "לגדל את אבא" ברשת The WB. ב-2003 ערך הופעה קולנועית קומית קצרה בקומדיה "טיפשים בהפסקה שנייה". החל מ-2005 ועד 2014, סאגט דיבב את קולו של טד מוסבי העתידי (בשנת 2030) בסיטקום "איך פגשתי את אמא". ב-2006 נבחר להנחות את הגרסה האמריקאית לשעשועון "1 נגד 100", הנחה את התוכנית במשך שנתיים. ב-2007 ביים כתב והפיק סאגט את סרט הטבע הפרודי "הצד הגס של הפינגווינים", המבוסס על סרט הדוקו זוכה פרס האוסקר "משפחת הקיסרים". ב-2009 כיכב בעונה היחידה של הסיטקום "לשרוד בפרברים" ברשת ABC. בשנת 2018 גילם את דמותו של ריצ'י נייט בסדרת הטלוויזיה הקומית של שירות נטפליקס "השוטר הטוב", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם.
חיים אישיים.
סאגט הוא אב לשלוש בנות מגרושתו שרי קרמר, לה היה נשוי בשנים 1982–1997. ביוני 1991 ביקר סאגט בישראל במשך כשבוע, עם אשתו והוריו, כאורח של משרד התיירות.
בשנת 2018 התחתן בוב סאגט בשנית עם קלי ריזו.
ב-9 בינואר 2022, בגיל 65, נמצא מת בחדרו במלון ריץ-קרלטון באורלנדו. הוא הופיע במופע סטנדאפ בג'קסונוויל בערב הקודם.
טיפול נפשי
טיפול רגשי
החזקה
החזקה (מאנגלית Holding) היא מושג בפסיכולוגיה המתאר את המצב הטבעי של אם המגינה על תינוקה ומאפשרת לו להיות שרוי באשליה של ביטחון מוחלט ואומניפוטנטיות. מושג זה טבע דונלד ויניקוט והוא מיושם במסגרת טיפולית ככלי להתערבות טיפולית המאפשרת צמיחה של העצמי.
ויניקוט ראה את ההחזקה של האם את התינוק כמכלול התרומה שלה, הכולל את כל העשייה הנפשית והגופנית לה זקוק התינוק כדי להימנע מחודרנות (impingements) שתאיים על תחושת ההמשכיות שלו. ההחזקה של האם אינה טכניקה, אלא התכווננות אמפתית לצורכי התינוק הממשיכה את החוויה ברחם. ההחזקה יוצרת תחושה של עקביות, רציפות והמשכיות. על-פי תפיסות התפתחותיות התינוק חווה מעברים חדים בין רגשות של חרדה ותסכול והחזקת האם מאפשרת לו להתמודד עם המעברים האלו ולפתח אמון בעולם הסובב אותו. היעדר ההחזקה מאלץ את התינוק להתמודד עם המציאות ולהתאים עצמו לסביבה. כששלב זה קורה מוקדם מדי, כשאין לתינוק עצמי מגובש המקנה לו יכולת להתארגן מול המציאות, מתפתח אצל התינוק עצמי כוזב שמתאים עצמו לציפיות אחרים ודרישות חיצוניות.
ההחזקה בטיפול עוסקת בהיבטים חווייתיים ורגשיים ביחסים בין המטפל והמטופל. היא מאפשרת יצירת אמון ביניהם וביטחון אצל המטופל. אלו מאפשרים את הפחתת החרדה, הצורך בהגנות ותהליך של רגרסיה מבוקרת. בדומה לתפיסות טיפוליות רבות, הבנת תהליכי ההתפתחות בילדות משליכה על ההבנה של שיטת הטיפול גם בגיל מאוחר יותר. התייחסות לשלב התפתחותי כל כך מוקדם בשיטת הטיפול של ויניקוט נבעה מתפיסתו שהוא עוסק בפתולוגיה מוקדמת מאוד שהתפתחה בראשית החיים. הטיפול בה דרש להשקפתו רגרסיה משמעותית שתאפשר למטופל תלות במטפל שלא התאפשרה בינקותו ותוביל לחשיפתו של עצמי אמיתי.
בגישות קלאסיות, קיימת הנחה שיש ערך טיפולי להכרה במציאות וכי האשליה עלולה להפריע לתהליך הטיפולי. לכן, משמעות ההחזקה היא שמירה על הסטינג. לעומת זאת, בגישת יחסי אובייקט ובגישות נוספות, רעיון ההחזקה מוביל להתערבויות טיפוליות בעלות אופי תומך ומאשר. מטפל בגישה זו יימנע מפרשנות שיעמתו את המטופל עם עקרון המציאות. על פי ויניקוט, ההחזקה יכולה להביא גם למגע גופני, כמו החזקת היד, או הראש. ההחזקה יכולה גם להתבטא דווקא בהפרת הסטינג הטיפולי. עם זאת, ההחזקה לרוב לא מתבטאת באופן קונקרטי זה. על פי ויניקוט, גם הכרה בצורך של המטופל יכולה להוות החזקה.
מידע על ויניקוט.
דונלד וודס ויניקוט (באנגלית: Donald Woods Winnicott; 7 באפריל 1896 – 28 בינואר 1971) היה רופא ילדים ופסיכואנליטיקאי אנגלי, מממשיכי דרכם של זיגמונד פרויד ומלאני קליין, בעל השפעה במיוחד בתחום תאוריית יחסי האובייקט ופסיכולוגיה התפתחותית. הוא היה חבר מוביל בקבוצה העצמאית של האגודה הפסיכואנליטית הבריטית וכיהן פעמיים כנשיא האגודה (1956-1959,1965-1968). ויניקוט ידוע בעיקר בשל רעיונותיו על העצמי האמיתי והעצמי הכוזב, אמא טובה דיה ואובייקט מעבר. הוא כתב מספר ספרים, כולל משחק ומציאות ויותר מ-200 מאמרים.
התפתחות התיאוריה.
תרומתו של ויניקוט לאבולוציה של הפסיכואנליזה מהווה שינוי משמעותי מהתיאוריה הפרוידיאנית הקלאסית. משנת 1945 ואילך, מאמריו המדעיים השנויים במחלוקת של ויניקוט יוצרו גישה פסיכואנליטית מסוימת הקשורה להתפתחות העצמי. בעוד שפרויד התמקד בפסיכו-מיניות ובתסביך אדיפוס, ויניקוט הדגיש את תחילת החיים, והמשמעות של התפקיד ההורי ביחסי אובייקט מוקדמים. לפיכך, בליבת תרומתו של ויניקוט עומדת מערכת היחסים בין הורה לתינוק.
עבודתו של ויניקוט מזוהה עם שלוש תקופות נפרדות, שכל אחת מהן מייצגת הישג תאורטי משמעותי:
• 1935 – 1944 - מערך הסביבה-פרט
• 1945 – 1960 – תופעות מעבר
• 1960 – 1971 – השימוש באובייקט
מערך הסביבה-פרט- ההבנה של ויניקוט, ב-1942, ש"אין דבר כזה תינוק" הדגישה את העובדה שלא ניתן לראות אדם מבלי לקחת בחשבון את ההשפעה הנפשית העמוקה של הוריו. התבוננות זו בנויה על הכרתו של פרויד בהעברה כביטוי נפשי הקשור להיסטוריה הנפשית המוקדמת של התינוק. בגלל התלות של התינוק באובייקט, תחושת העצמי המתפתחת שלו שילבה בהכרח את ההעברה של הוריו.
תופעות מעבר- מושג זה מסביר את הדינמיקה הבין-תוך נפשית של הסובייקט לעבר היכולת להבחין באני ובאחר, כלומר, היכולת לסמל. השימוש של התינוק הצעיר ב"אובייקט מעבר", היה הדרך בה התינוק חשב כיצד לפתח תחושת עצמי אוטונומית, אם כי מושתתת על אינטרנציונליזציה של הטיפול באחר.
השימוש באובייקט- היכולת לחשוב באופן סימבולי פירושה שהסובייקט יכול להשתמש באובייקט. עבור ויניקוט זה אומר שהאובייקט שרד את התקשורת האינסטינקטיבית האינטנסיבית של התינוק. הוצע כי תיאוריה זו היא תאוריית התוקפנות הסופית של ויניקוט המציעה דרך חלופית להבין את התוקפנות האנושית מבלי להזדקק לרעיון של יצר המוות.
החזקה על-פי ויניקוט.
עבודתו של ויניקוט עם ילדים ואימהותיהם הובילה לכינון תפיסתו באשר ל"סביבה מחזיקה". הוא מתאר את הסביבה המחזיקה כשלב התפתחותי בו הילד והאם הם ישות אחת, שעדיין לא מובחנת בתודעת התינוק. הצהרתו המפורסמת "שאין כזה דבר תינוק (בלי אימא)", מבטאת את החשיבות שהוא מייחס ליחידת אם-תינוק כמכלול שלם, אשר בשלבים הראשוניים של החיים לא ניתן להפרידו. לא נוכל להבין כיצד התינוק מתפתח מבלי לראות ולהבין את מעורבותה של האם בתהליך.
החזקה (Holding) מבטאת את מכלול התרומה האימהית לתינוק. האם מותאמת לצורכי התינוק, ובכך מספקת את הסביבה הדרושה לשגשוגו. "הסביבה המחזיקה" כוללת את כל העשייה האימהית הנפשית והגופנית לה התינוק זקוק כדי להתפתח ולהיות מוגן מפני חודרנות (impingements), כמו: החזקה, הרגעה, רחיצה, האכלה של התינוק. האם מסוגלת לעשות זאת על ידי כניסה למצב של "התעסקות אימהית ראשונית", בו הסובייקט שלה מתמזג בחלקו עם המצב הנפשי של התינוק. ויניקוט זיהה שהאם אינה יכולה להיות מושלמת, כי היא בהכרח אדם עם פגמים וצרכים משלו. אימהות בהכרח עייפות, מתוסכלות ואף עסוקות גם בעניינים אחרים. האם לעולם לא יכולה להיות זמינה לחלוטין רק לצורכי התינוק. על כן, חשוב כי האם תספק אימהות "טובה דיה" עבור התינוק בתקופת הינקות המוקדמת. האם מתוך עמדה של אכפתיות, דאגה ואהבה לתינוק מייצרת עבורו סביבה מחזיקה ונענית לכל צרכיו. חשוב להדגיש כי בהחזקה אין כוונה להיענות מוחלטת לצורכי התינוק, אלא היענות המותאמת לצרכיו בשלבי ההתפתחות השונים. תסכולים חשובים ומסייעים להתפתחות בריאה של התינוק, שלומד שיש גבולות לצרכיו ולמה שהסביבה יכולה לספק. כשהתינוק חווה גבולות ותסכולים, הוא הופך מודע לאם כאדם נפרד. רמת התסכול של התינוק צריכה להיות מיטבית כזו שלא תציף אותו בייאוש.
בקרב תינוקות, החזקה תקינה היא סיפוק תחושת אינטגרציה בין חוויות פנימיות, בעוד שבקרב פעוטות היא תתבטא דווקא במתן ביטחון אשר יאפשר לפתח בהדרגה עצמאות ונפרדות מהאם. לדוגמה: כאשר תינוק בוכה, החזקה משמעותה שהאם מיד תרים ותרגיע אותו. בעוד שככל שהילד גדל, האם תפסיק להרים אותו בכל פעם שהוא בוכה, כי היא יודעת שהילד הפנים את התחושה הטובה שהיא שם בשבילו והוא יכול להתמודד בכוחות עצמו עם טלטלות קלות. התינוק אינו יכול להתקיים ולשגשג ללא הטיפול האימהי, ההחזקה יוצרת עבור התינוק תחושה של קוהרנטיות והמשכיות לה הוא זקוק, המאפשרת התפתחות אותנטית ורציפה, מימוש הפוטנציאל שלו ומסייעת להתמודד עם תחושותיו ולפתח אמון בעולם.
התפתחות פסיכופתולוגיה.