קוריליאנו ביסס את תבנית היצירה בחלקה על הפואמה הסיפורית של רוברט בראונינג "החלילן מהמלין", שהיא לדעת רבים הגרסה המפורסמת ביותר של המעשייה. עם זאת, המלחין שינה את העלילה כדי שתתאים יותר למוזיקה. הוא הסביר, "הבעיה הגדולה ביותר הייתה, שבאגדה כשלעצמה אין שום יסודות של וירטואוזיות; החלילן מנגן את שירו לכשף את העכברים ולהוביל אותם לאבדון ומחלל שיר לכת להצעיד את הילדים הרחק מהמלין, אבל אין כל עימותים או מתחים שיוכלו להוליך אותי לכתיבה וירטואוזית לסולן. משום כך היה עלי לשנות מעט את הסיפור, וכללתי בו תרחישי קרבות בין החלילן לעכברים ויסודות אחרים, שיכלו להריץ את אצבעותיו של הסולן." הוא הוסיף, "עיצוב ושינוי מבנה האגדה היו הכרחיים למתן רצף הגיוני לסיפור הזה, אבל בו בזמן היה עלי ליצור מבנה מספק מבחינה מוזיקלית צרופה, כדי שהיצירה תצלח גם כקונצ'רטו לחליל ותזמורת."
מבנה.
"פנטזיית החלילן מהמלין" נמשכת בערך 38 דקות ובנויה בשבעה פרקים, המנוגנים ללא הפסקה:
הפרק הראשון "זריחת השמש ושיר החלילן" ממחיש את הזריחה ב"צלילי לילה פונקטיליסטים" המגיעים לשיאם בנגינת התזמורת כולה; הוא מציג גם את "שיר החלילן", השזור כחוט השני לאורך היצירה. הפרק השני, "העכברים" משתמש בתזמורת כחיקוי לציוצים וצלילי הריצה אנה ואנה של המכרסמים. ב"קרב עם העכברים", הסולן נכנס כחלילן ומתחרה על שליטה ב"עכברים", המיוצגים על ידי התזמורת. ב"קדנצת מלחמה", הקרב נמשך, ומוצג באמצעות קדנצה של הסולן. ב"ניצחון החלילן", חוזר ומופיע "שיר החלילן" כאשר החלילן מהפנט ולבסוף מביס את העכברים. ב"כוראל מועצת העיר" מיוצגים תושבי המלין בכוראל פומפוזי מלווה בתוף בס; התזמורת ממשיכה בדיאלוג בוטה עם הסולן, עד שהסולן אינו יכול לשאת עוד. בפרק האחרון, "צעדת הילדים", עובר הסולן מחליל למשרוקית בדיל כשהוא מתחיל למשוך אחריו את ילדי העיר; בפרק זה מתחילה קבוצת ילדים-נגנים, שהייתה חבויה בשורות הקהל, לנגן וללכת לאיטם בעקבות החלילן, הם עולים על הבמה ויוצאים מן האולם, "זונחים את התזמורת מוכת הצער והאבלה מאחור"
אינסטרומנטציה.
היצירה כתובה לחליל סולו (מוחלף במשרוקית בדיל) או פיקולו) ותזמורת גדולה, בהרכב הבא:
עוד כלולה בפרטיטורה קבוצת ילדים-נגנים, בין 9 ל-18 חלילנים ושני מתופפים, המפוזרים בתוך הקהל; הקבוצה הזו מנגנת רק בפרק האחרון, "מצעד הילדים", כשהם נאספים על הבמה לפני שהם הולכים בעקבות הסולן אל מחוץ לאולם.
קבלה.
"פנטזיית החלילן מהמלין" זכתה לשבחים מכמה מבקרי מוזיקה. ג'ק הרסט משיקגו טריביון חיוה דעתו, כי "קוריליאנו נותן חופש מרהיב לאקלקטיות שלו בשבעת פרקיה של יצירה תוכניתית זו, המספרת מחדש את אגדת החלילן מהמלין, בשילוב של ליריות בעלת אופי בריטי, הבזקי דיסוננסים חדשניים, מחוות וירטואוזיות מן הסוג הישן (הן לחליל והן למשרוקית) ואפקטים אונומטופיאים משעשעים (המוזיקה המתרוצצת, המצייצת לעכברים) עם מיומנותו הרגילה מעשה חושב. אדוארד רייכל מ"דזרט ניוז" אמרכ, שהקונצ'רטו "מציג את קוריליאנו במיטב הססגוניות ויכולת התיאור שלו, במונחי תזמור וכושר המצאה מלודי."
עם זאת, לא כל הביקורת הייתה חיובית. מייקל אוליבר ממגזין גרמופון אמר, כי אף היצירה "תפורה במומחיות להבליט את הווירטואוזיות והגוון האישי ביותר של ג'יימס גאלוויי", הוא היה ביקורתי כלפי כל פרקיה פרט לאחרון. "... לרעיונות חזקים דיים לשאת מבנה שאורכו קרוב ל-40 דקות, אין זכר ביצירה." כתב. "אפילו הפינאלה, האפקטיבי במידת-מה, נמשך תשע דקות ומחצה, בערך שבע דקות ארוך יותר מכפי שהחומר, החוזר על עצמו שוב ושוב, יכול לשאת ואף לא לאחד משאר הפרקים אין ולו מחצית מאופיו." ג'ושוע קוסמן מסן פרנסיסקו כרוניקל, בסקירת הקלטה של היצירה עם קונצ'רטי אחרים לחליל, השווה את היצירה שלא לטובתה עם "חליל הזהב" של המלחין צ'ן יי, באמרו, "כתיבתו [של קוריליאנו] מלאה המחשות מלבבות - אפשר לשמוע את העכברים צועדים אנה ואנה, את אנשי העיר מגיבים ואפילו את הילדים, הנחטפים לבלי שוב בכוח צלילי הזהב של החלילן." הוא ממשיך, "אבל אין זה ברור שהממתק התיאטרלי של קוריליאנו, בידור קונצרטי שנכתב בשביל ג'יימס גאלוויי ומבוסס על הפואמה של בראונינג, הוא המוזיקה המעניינת ביותר שאפשר למצוא כאן."
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20]]
[[קטגוריה:מוזיקה אמריקאית]]
[[קטגוריה:מוזיקה על פי יצירות אמנות]]
[[קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית]]
[[קטגוריה:יצירות מוזיקליות על פי אגדות]]
זמרה (באנגלית: Zemra) הוא בוטנט זדוני המבצע מתקפות מניעת שירות מבוזרות אשר התגלה בחודש מאי 2012.
לאחר ההדבקה הראשונית הקובץ הזדוני פותח דלת אחורית ומתקשר אל שרתי השליטה והבקרה באמצעות פורט 7710 בפרוטוקול TCP.
בעזרת הדלת האחורית התוקפים שולחים פקודות מרוחקת אל מחשבי הקורבנות, אוספים מידע ומבצעים פעולות שונות:
מייקל דניסון
ג'ון מייקל טרנס ולסלי דניסון, CBE (באנגלית: John Michael Terence Wellesley Denison; 1 בנובמבר 1915 - 22 ביולי 1998) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
דניסון נולד בשנת 1915 במערב ריידינג של יורקשייר. מגיל שלושה שבועות גדל אצל דודו ודודתו בעקבות מותה של אמו והתנכרותו של אביו.
חינוך.
הוא התחנך בבית הספר ולסלי האוס בעיר החוף ברודסטיירס שבקנט, ואחר כך בבית הספר הארו שבצפון מערב לונדון. שם השתתף בהפקות של בית הספר. בקולג' מגדלנה באוניברסיטת אוקספורד למד דניסון שפות מודרניות, ושם פגש את ג'ון גילגוד והחליט לעסוק ברצינות במשחק.
קריירה.
אחרי שסיים את התואר באוניברסיטה למד דניסון באקדמיית ובר דאגלס לאמנות הדרמה. הוא הכיר שם את דולסי גריי (Dulcie Gray) איתה התחתן ב-1939. השניים הופיעו יחד ביותר ממאה הפקות של הווסט אנד, ב-28 מחזות בלונדון, ובמספר רב של סיבובי הופעות בבריטניה ומחוצה לה. הם גם שיחקו יחד בסרטי קולנוע אחדים. ב-1996 שיחקו יחד לראשונה בברודוויי בהפקה של פיטר הול למחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד. הופעתם האחרונה הייתה במחזה "Curtain Up" בתיאטרון ג'רמיין סטריט בלונדון זמן קצר לפני מותו.
הופעת הבכורה של דניסון בתיאטרון הייתה בשנת 1938 בתפקיד לורד פנקורט בברלי בהפקה בפרינטון-און-סי של המחזה "Charley's Aunt". באותה שנה שיחק לראשונה גם בווסט אנד בתיאטרון וסטמינסטר בתפקיד פריס במחזה "טרוילוס וקרסידה". ב-1940 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Tilly of Bloomsbury".
במלחמת העולם השנייה הוא קטע את הקריירה שלו והצטרף לצבא ליחידת Royal Signals, ואחר כך הועבר לחיל המודיעין והיה מעורב בשחרור יוון. הוא נשאר בצבא הבריטי עד לשחרורו ב-1946.
סרטי קולנוע.
אחרי המלחמה הופיע דניסון ב-1947 בסרט "Hungry Hill" בתפקיד משנה. ב-1948 שיחק שוב בתפקיד משנה בסרט " The Blind Goddess", ולוהק לתפקיד ראשי לסרט "My Brother Jonathan". הסרט היה ללהיט ודניסון נבחר באותה שנה למקום השישי בדירוג הכוכב הבריטי הפופולרי ביותר.
ב-1949 שיחק דניסון בסרט המלחמה "Landfall", ויחד עם אשתו הופיע בדרמה הרומנטית "The Glass Mountain". ב-1949 הוא דורג במקום השמיני ברשימת הכוכבים הפופולרים ביותר בבריטניה.
ב-1951 הופיעו דניסון ואשתו בסרט "The Franchise Affair". עוד באותה שנה שיחק בתפקיד קמע בסרט "The Magic Box". ב-1952 שיחק עם גריי בסרט "Angels One Five" שהיה אחד הסרטים הפופולריים ביותר בבריטניה באותה שנה. ב-1952 כיכב גם בסרט "חשיבותה של רצינות".
דניסון וגריי הופיעו ב-1954 בסרט "There Was a Young Lady". ב-1955 שיחק בתפקיד משנה לצדו של ריצ'רד גרין בסרט "Contraband Spain". בתקופה זו החל לעבוד יותר בטלוויזיה והופיע בתפקיד ראשי בסדרה של רשת Associated-Rediffusion ו-ITV, שרצה מ-1957 עד 1963. בקולנוע המשיך לשחק בתפקידי משנה בסרט "The Truth About Women" משנת 1957, וב-"Faces in the Dark" מ-1960.
ב-1962 כשהיו בסיבוב הופעות באוסטרליה שיחקו גריי ודניסון בסרט הטלוויזיה "Village Wooing".
המשך הקריירה.
ב-1971 היה דניסון למנהל של ניו שייקספיר קומפני. הוא שימש גם כחבר המועצה וסגן נשיא של איגוד השחקנים אקוויטי (Equity).
דניסון הופיע פעמיים בתוכנית "אלה הם חייך". ב-1977 הופתע על ידי המנחה איימון אנדרוז במלון Inn on the Park בלונדון, ובאפריל 1995 מייקל אספל הפתיע אותו ואת אשתו, בשעה שהיו על סיפון של סירת מנוע בטדינגטון לוק, במחווה משותפת לשניהם.
דניסון פרסם שני כרכים של זכרונות ב-1973 הספר "Overture and Beginners", וב-1985 יצא לאור "Double Act". ב-1977 הוענק לדניסון מדליית יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה. ב-1983 הוענק לדניסון ולאשתו תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
הסרט האחרון שהופיע בו היה "ארץ הצללים" משנת 1993. דניסון וגריי שיחקו בהפקה מחודשת מצליחה בברודוויי של המחזה "בעל אידיאלי" בשנים 1996/97 שרצה יותר מ-300 הצגות.
חיים אישיים.
דניסון היה נשוי לשחקנית דולסי גריי מ-1939 ועד מותו. ב-1998 נפטר דניסון ממחלת הסרטן באמרשהם שבבקינגהאמשייר בגיל 82.
Super Smash Bros. Ultimate
סופר סמאש ברוס אולטימייט (באנגלית: Super Smash Bros. Ultimate, בתרגום חופשי לעברית: האחים סופר-ריסוק - המהדורה האולטימטיבית) הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק יצא בדצמבר 2018 לקונסולת הנינטנדו סוויץ' והופץ באותה שנה על ידי חברת נינטנדו, והוא החמישי בסדרת המשחקים סופר סמאש ברוס. במשחק זה משתתפות כל הדמויות מארבעת המשחקים הקודמים כולל אלה שלא שייכות לנינטנדו וגם אלה שבמקור היו בתשלום.
סוגי משחק.
World of Light.