האומיטות הצ'ילאניות כוללת תירס טרי, בצל, בזיליקום, חמאה ושומן חזיר. הן עטופות בעלי תירס, ולעיתים כוללות גבינה קשה. בזמן הבישול עלי-התירס נקשרים בחוט או בפיסת על מנת למנוע את התפרקות העטיפה.
התיבול יכול להיות פיקנטי, מתוק או חמוץ-מתוק, זאת באמצעות תוספת סוכר, אבקת פלפל צ'ילי, מלח, עגבנייה וכיוצא בזה.
אקוודור.
בדומה למתכון הצ'יליאני, הכנת האומיטות באקוודור כוללת שימוש בתירס טרי שנטחן בתוספת בצלים, ביצים ותבלינים שמשתנים על-פי אזור ההכנה, ולפי המסורת המשפחתית. בצק התירס נעטף בקליפות תירס, אבל עובר אידוי במקום אפיה או בישול. האומיטות האקוודוריות עשויות לכלול גבינה. המאכל נחשב כה מסורתי באקוודר עד שפותחו סירים מיוחדים לאידוי האומיטות. סגנון התיבול משתנה בין מתוק למלוח.
פרו.
בפרו, בעיקר באזור מרכז האנדים, אומיטות מבושלות עם שומן חזיר וגבינה לבנה למנה מתובלת או עם שומן חזיר, סוכר, קינמון וצימוקים למנה מתוקה. לעיתים, האומיטות מטובלות גם עם אניס.
האומיטות הפרואניות נעטפות בעלי-תירס ומוכנות במספר דרכים: בישול במים רותחים, אפיה בתנור פצ'מנקה או אידוי. ישנן דרכי עטיפה שונות בהתאם לאזור או לסוג המילוי של האומיטה.
חוף סופת השלגים
חוף סופת השלגים (באנגלית: Blizzard Beach) היא פארק מים הממוקם באתר הנופש דיסניוורלד במדינת פלורידה שבארצות הברית.
הקמת הפארק.
פארק השעשועים נפתח ב-1 באפריל 1995 והיה השלישי שבין פארקי המים שהוקמו באתר הנופש (לאחר ארץ הנהר של דיסני ולגונת טייפון). התמה של הפארק היא אתר סקי שנבנה בפלורידה לאחר סופת שלגים, אולם לאחר תום הסופה החל השלג להימס, ומסלולי הסקי הפכו למסלולי שלג נמס ומים זורמים - והפכו מאתר סקי לפארק מים.
במרכז הפארק נמצא "הר גאשמור" המלאכותי, שגובהו 27 מטרים (והוא ההר החמישי בגובהו במדינת פלורידה). בהר שלושה "מסלולי סקי" בצבעים שונים - המחלקים את הפארק לשלושה אזורים: ירוק, אדום וסגול. בתוך מבנה ההר הוסתרו צינורות המים של מתקני הפארק.
מבנה הפארק.
המורד הירוק.
באזור המורד הירוק מספר מגלשות מים. ניתן להגיע אליהם בטיפוס במדרגות או באמצעות רכבל-כיסא. אזור זה נמצא בסמוך לפסגת הר גאשמור. באזור נמצאים המתקנים הבאים:
המורד הסגול.
באזור המורד הסגול מספר מתקנים בהם שתי מגלשות צמודות - דבר המאפשר מרוצים בין הגולשים:
המורד האדום.
אזור המורד האדום נמצא בחלקו האחורי של הפארק. באזור זה מתקן אחד בלבד שאינו משמש למרוצי גלישה, מאחר שמסלולי הגלישה שונים זה מזה:
בסיס ההר.
באזור בסיס ההר של הפארק מספר מתקנים:
ספר ח&quot;ח
אומיטס
תל אביב (אונייה)
"תל אביב" הייתה אונייה מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שפעלה בארץ ישראל בין השנים 1935–1936. הייתה זו אוניית הקיטור הראשונה שנרשמה במרשם האוניות בחיפה, ב-17 במאי 1935, ושהניפה את דגל צי הסוחר המנדטורי. מספר הרישום שלה היה א/ק 1.
היסטוריה.
האונייה הושקה ב-1904 כאוניית משא בשם Hohenstein. בהמשך נקראה Colonia ו- Polynesia.
היא נרכשה על ידי "חברת ספנות ארץ-ישראלית" (Palestine Shipping Co. Ltd), עברה שיפוץ ארוך והפכה לאוניית נוסעים מפוארת להובלת נוסעים בקו טריאסטה-חיפה. השיפוץ כלל סידור כמה סיפונים רחבים ונוחים, הוספת מערכת אוורור יעילה (אולי האונייה הראשונה בים התיכון עם מערכת אוורור), פתיחת מחלקת נוסעים אחת בלבד ל-400 נוסעים עם אולם אוכל ותאים מרווחים ברמה אחידה, שכללו כל אחד חדר אמבט צמוד.
הופעת אוניית הקיטור הגדולה והלבנה בחופי ארץ ישראל, כשעל חרטומה מתנוסס באותיות עבריות השם "תל אביב", גרמה להתרגשות רבה בקרב אנשי היישוב. האונייה הפליגה בצורה סדירה אחת לשבועיים בקו חיפה-טריאסטה-חיפה. בהפלגתה הראשונה שירתו בה אחד-עשר אנשי צוות יהודים מתוך 142 אנשי צוות תחת פיקודו של רב חובל גרמני. וכעבור שנתיים כבר עבדו בה 132 אנשי צוות יהודים. לקראת ועידת הקונגרס הציוני ה-19 שהתקיים באוגוסט 1935 יצאו צירים רבים לאירופה באמצעות נסיעה משותפת באונייה זו וכבר על סיפונה ערכו ישיבה בה הצהירו כי יפעלו לטובת הספנות העברית. ואכן אחת ההחלטות החשובות שיצאו באותו קונגרס היו בדבר חיזוק הספנות העברית. ואכן בשנת 1936 ייסדה הסוכנות היהודית את המחלקה לים ודיג.
חברת הספנות האיטלקית "לויד טרייסטינו", שאוניותיה שטו באותו קו, ניהלה מלחמה עזה במתחרה החדשה, הורידה את מחירי הנסיעה וכך הפכה את פעילותה של א/ק "תל אביב" להפסדית. האונייה הוסיפה לשרת עוד כשנה וחצי, עד להתמוטטות החברה המפעילה אותה בנובמבר 1936 עקב התחרות החריפה.
בשנת 1937 נמכרה "תל אביב" לחברת ספנות יפנית ונמחקה ממרשם האוניות הארצישראלי. קיימת ידיעה בלתי מאומתת שהאונייה טובעה באוקיינוס ההודי ב-1944, במהלך מלחמת העולם השנייה.
אוניות נוספות תחת אותו שם.
לאחר קום המדינה השיק צי הסוחר הישראלי מטעם חברת "אל-ים" בנובמבר 1949, אוניית משא בשם "תל אביב". האונייה הופעלה למשך כ-12 שנים כאוניית משא בקו ישראל-ארצות הברית. בעת שביתת הימאים הגדולה, ב-14 בדצמבר 1951, התפרסמה בכך שצוותה התנגד בכוח לניסיון המשטרה להשתלט עליה.
בפברואר 1963 רשמה חברת "אל-ים" אוניית צובר תחת השם "תל אביב". אונייה זו הפליגה במשך כעשרים שנה.
מוסקטרים
מוסקטרים או מוסקטרים של המשמר היו פלוגה לוחמת של משק הבית המלכותי שהייתה אמונה על אבטחת המלוכה הצרפתית.
היסטוריה.
הם נוסדו בשנת 1622 כאשר לואי השלושה-עשר רענן את חיל הפרשים הקלים, שנוצרו על ידי אביו של לואי, אנרי הרביעי. הוא חימש אותם במוסקטים והמוסקטרים (ומכאן שמם) נלחמו בקרב הן ברגל (כחי"ר) והן על סוס (כפרשים). הם הקימו את המשמר המלכותי עבור המלך בזמן שהוא היה מחוץ למגורי המלוכה (בתוך בתי המגורים המלכותיים, משמר המלך היה גוף האבטחה האישי שלו). המוסקטרים של המשמר לבשו סוג מוקדם של מדים צבאיים עם תחפושת (המכונה "soubreveste)," המעיד על כך שהם "שייכים" למלך וצלב לבן רקום ציין את העובדה שהם נוצרו במהלך מרידות ההוגנוטים בתמיכה המטרה הקתולית.
זמן קצר לאחר הקמת המוסקטרים הוקמה יחידה שנייה של שומרי הקרדינל שהייתה כפופה לקרדינל רישלייה. עם מות הקרדינל בשנת 1642 הועברה היחידה לאחריות יורשו הקרדינל מאזארן, שפירק את המוסקטרים שלו בשנת 1646. הוא החיה את המוסקטרים בשנת 1657 עם פלוגה של 150 גברים ועם מותו בשנת 1661, המוסקטרים עברו מהקרדינל אל לואי הארבעה-עשר.
בשנת 1664 אורגנו שתי היחידות מחדש: פלוגה אחת קיבלה את השם "מוסקטרים אפורים" בשל צבע סוסיהם, ואילו השנייה נקראה "מוסקטרים שחורים" ("nous mousquetaires gris" ), משום שרכבו על סוסים שחורים. בערך באותה עת, הוכפל גודלן של יחידות המוסקטרים.
המוסקטרים היו מהיוקרתיים מבין היחידות הצבאיות והחברות בהן הייתה שמורה לאצילים. עם הרפורמות של מישל לה טלייה – שאיפשרו מספר מסוים של שנות שירות צבאי לפני שאצילים יכלו להגיע לדרגת קצין – אצילים רבים ביקשו לעשות שירות זה ביחידות המוסקטרים.
בשנת 1776 פורקו המוסקטרים על ידי לואי השישה-עשר מסיבות תקציביות. ברפורמה משנת 1789, הם פורקו שוב זמן קצר לאחר המהפכה הצרפתית. הם עברו רפורמה ב-6 ביולי 1814 והתפרקו באופן סופי ב-1 בינואר 1816 וחדלו מלהתקיים.
ג'יימס ולנטיין
ג'יימס בורגון ולנטיין (נולד ב-5 באוקטובר 1978) הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר
כגיטריסט של להקת הרוק/פופ האמריקאית מארון 5.
קורות חיים.
נולד לרוברט ושאוונה ולנטיין בלינקולן, נברסקה. יש לו שלוש אחיות, ג'ינה, ליסה ואמנדה. ואח אחד, כריסטופר. אמו היא מלכת יופי לשעבר, שהייתה מורה בבית ספר לפני שהפכה לעקרת בית בשביל לגדל את חמשת ילדיה. הוא היה נשיא המועצה שלו בתיכון בלינקולן, נברסקה.
בנוסף לגיטרה, ולנטיין גם מנגן בכלי הקשה, ובנערותו ניגן בתזמורת ובלהקת ג'אז.
תחילת הקריירה.
בצעירותו, ניגן ולנטיין בלהקות "Montag", "Kid Quarkstar", "Mondello" ו-"Happy Dog". בשנת 2000, שינתה הלהקה "Happy Dog" את שמה ל-"Square" והוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם הוא העביר שיעורי גיטרה פרטיים. ולנטיין גם ניגן עם "Reel Big Fish", בהתחלה, כאשר הגיטריסט אהרון בארט שבר את ידו, ומאוחר יותר בשנת 2001 כאשר בארט נפגע כשנפל ממדרגות. ולנטיין חשף תמונה מהופעה של "Reel Big Fish" בה הוא ניגן כשמארון 5 הופיעו ב-MTV Cribs. בסופו של דבר חברי להקת "Kara's Flowers" (מארון 5 בעבר) התיידדו עם חברי להקת "Square" (בה ג'יימס היה חבר), כאשר הם החלן לחפש גיטריסט נוסף, וולנטיין פנה אליהם. מתיחות בין חברי הלהקה "Square" עזרה להחלטה. זמן קצר לאחר מכן, "Kara's Flowers" הפכה ל-מארון 5. בשנת 2001, ולנטיין עזב את להקת "Square" והצטרף ללהקת "Kara's Flowers", שזמן קצר אחר כך, שינתה את שמה למארון 5.
ולנטיין הוא חבר של הזמר ג'ון מאייר, שאותו פגש בשנת 1996 במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא ניסה לשכנע מאייר לעבור ללינקולן לנגן בלהקות "Lincoln blues rock", "Baby Jason " ו-"Spankers". במופע הפתיחה לסיור של מאייר ב-2003 בקיץ עזרו להביא לחשיפה נרחבת את מארון 5.
מארון 5.