להקת The Runaways קמה בשלהי 1975 על ידי המתופפת סנדי וסט והגיטריסטית ג'ואן ג'ט אחרי שהן הכירו באמצעות המפיק המוזיקלי קים פאולי. פאולי גם סייע לשתיים למצוא עוד מצטרפות ללהקה שהחליטו להקים. שנים מאוחר יותר, הוא אמר, "אני לא יסדתי את The Runaways, היה לי רעיון, להן היו רעיונות, נפגשנו כולנו, היה בעירה ומתוך חמש גרסאות שונות של הקבוצה הגיעו חמש הבנות שהיו אלו שאנשים אהבו."
הן התחילו כשלישייה יחד עם הזמרת/בסיסטית מיקי סטיל, והיו מופיעות במסיבות ומועדונים לוס אנג'לס. במהירה הצטרפה הגיטריסטית ליטה פורד, שבמקור נבחנה לנגן בס. סטיל פוטרה, והוחלפה על ידי הבסיסטית פגי פוסטר, שעזבה אחרי חודש בלבד. הזמרת שרי קארי נמצאה וגויסה במועדון נוער מקומי בשם "the Sugar Shack", ואחריה הצטרפה ג'קי פוקס (שהיה במקור נבחנה על גיטרה) על הבס.
פרסום.
The Runaways נחתמו על ידי Mercury Records ב-1976 ואלבום הבכורה שלהן, "The Runaways", יצא לאחר זמן קצר. הלהקה יצאה לסיבובי הופעות בארצות הברית, והופיעו במספר הופעות סולד-אאוט. הן פתחו עבור מופעים מובילים של התקופה, ביניהם Cheap Trick ו-Tom Petty and the Heartbreakers. על פי הסרט התיעודי "Edgeplay: A Film About the Runaways", בבימויה של חברת הלהקה לשעבר, הבסיסטית ויקי בלו, כל אחת מחברות הלהקה מידלה עצמה אחר מודל חיקוי שהעריצה: קורי אחר דייוויד בואי, ג'ט אחר סוזי קואטרו, פורד בהכלאה בין ג'ף בק וריצ'י בלקמור, וסט אחר רוג'ר טיילור, פוקס אחר ג'ין סימונס.
האלבום השני שלהן, "Queens of Noise" יצא בשנת 1977, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי. The Runaways הפכו במהרה למזוהה עם תנועת הפאנק רוק הגדלה. הלהקה, אשר כבר הייתה חלק מבוסס מסצנת הפאנק בחוף המערבי, יצרה שיתופי פעולה עם להקות גברים מעולם הפאנק כמו הראמונס ו-"the Dead Boys" האמריקאים, והשתלבו גם בסצנת הפאנק הבריטית כשהחלו להתרועע עם להקות כמו the Damned, Generation X והסקס פיסטולס.
בקיץ של שנת 1977, יצאה הלהקה ליפן, שם הם הופיעו בסדרת הופעות סולד-אאוט. The Runaways היו המופע הזר מספר ארבע ביפן באותו הזמן, מאחורי אבבא, קיס ולד זפלין מבחינת מכירות אלבומים ופופולריות. חברות הלהקה לא היו מוכנים למתקפת האוהדים אשר קיבלה את פניהן בשדה התעופה. ג'ט השוותה את ההיסטריה ההמונית ל"ביטלמניה". ביפן, היה ללהקה ספיישל משלהן בטלוויזיה, בנוסף למספר הופעות בתוכניות טלוויזיה קיימות, והוציאו את אלבום ההופעה "Live in Japan" שהגיע לסטטוס זהב. גם ביפן, פוקס עזבה את הלהקה זמן קצר לפני שהן היו אמורות להופיע בפסטיבל המוזיקה של טוקיו. פוקס אמרה בריאיון לעיתון טלגרף שמערכת היחסים שלה עם הלהקה התדרדרה אחרי שפאולי אנס אותה מול חדר מלא באנשים. ג'ט לקחה באופן זמני את תפקיד הבס. כאשר הקבוצה חזרה הביתה, הן החליפו את פוקס בוויקי בלו.
קארי אז עזבה את הקבוצה אחרי פיצוץ עם פורד בסתיו 1977.ג'ט, שהתחלקה בשירה עם קארי, הפכה לסולנית הלהקה. The Runaways אז הוציאו את אלבומן הרביעי, "Waitin' for the Night", ויצאו לסיבוב הופעות עולמי עם החברים שלהן, הראמונס. קארי הוציאה אלבום סולו, "Beauty's Only Skin Deep", אותו הפיק קים פאולי, ויצאה לסיבוב הופעות נפרד בארצות הברית, יחד עם התאומה הזהה שלה, מארי. מרקורי בחרו שלא להוציא את אלבומה של קארי בארצות הברית, אך היה ניתן להשיגו כפריט ייבוא (יקר) מצרפת. ב-1980, הוציאו האחיות אלבום משותף דרך קפיטול רקורדס, "Messin' with the Boys", אותו הפיק סטיב לוקאתר, שהיה מאורס ומאוחר יותר נישא למארי קארי. שרי חוותה הצלחה מסוימת אחרי שעזבה את The Runaways, והסינגל שלה עם מארי, "Since You Been Gone", הגיע במצעדים בארצות הברית למספר 95.
פירוק.
בשל חילוקי דעות על כסף ועל ניהול הלהקה, The Runaways וקים פאולי נפרדו ב-1977. הקבוצה שכרה הנהלה חדשה, טובי מאמיס, שעבד גם עבור בלונדי וסוזי קואטרו. כשהקבוצה עזבה את פאולי, הן גם נפרדו מחברת התקליטים שלהן Mercury/Polygram. בסרט "Edgeplay", חברות הלהקה (במיוחד פוקס וקארי), כמו גם ההורים של וסט וקארי, האשימו את פאולי ואחרים אשר חברות הלהקה (שהיו בנות נוער, כאמור) היו תחת השגחתם, שהפרו הבטחות לגבי חינוך הנערות ועניינים אחרים הקשורים לרווחתן, על ידי טקטיקות של הפרד ומשול כדי לשמור על שליטה בלהקה, כולל התעמרות מילולית בחברות הלהקה. על פי הדיווחים, חברות הלהקה בילו זמן רב בהנאות הקיצוניות של סגנון החיים של עולם הרוק. הן חברו לג'ון אולדקוק, מפיק להקת Thin Lizzy, כדי להקליט את האלבום האחרון שלהן "And Now... The Runaways".
בלו עזבה את הלהקה בשל בעיות רפואיות והוחלפה למשך זמן קצר על ידי לורי מקאליסטר בנובמבר 1978. מקאליסטר הופיעה על הבמה עם The Runaways בהופעות האחרונות שלהן בקליפורניה במהלך השבועות האחרונים של דצמבר 1978 והיא עזבה את הלהקה כעבור זמן קצר, בינואר 1979.
חילוקי הדעות בין חברות הלהקה כללו את הסגנון המוזיקלי; ג'ואן ג'ט רצתה שהלהקה תיקח כיוון חדש, מהארד רוק לפאנק רוק/גלאם רוק בעוד שליטה פורד וסנדי וסט רצו להמשיך לנגן הארד רוק/הבי מטאל. הצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה. לבסוף, הלהקה הופיע במופעה האחרון בערב השנה החדשה ב-1978 בסן-פרנסיסקו, והלהקה התפרקה באופן רשמי באפריל 1979.
לאחר הפירוק.
ג'ואן ג'ט.
אחרי הפירוק, ג'ט פיתחה קריירת סולו, ועבדה יחד עם המפיק המוזיקלי, חבר להקת The Shondells, קני לגונה. לאחר שנדחו על ידי 23 חברות תקליטים, הם יצרו לייבל משלהם, Blackheart Records, ב-1980. בכך, ג'ט הפכה לאחת הנשים הראשונות להקים (בתור אמנית הקלטות) חברת תקליטים משלה. הלייבל ממשיך להוציא אלבומים של להקת The Blackhearts, וגם של להקות מבטיחות אחרות. ההצלחה המסחרית הגדולה הראשונה של ג'ט הייתה עם השיר/סינגל "אני אוהב רוקנרול", אחריו באו הצלחות נוספות, עם להיטים כגון "Crimson and Clover", "שם רע" ו-"I Hate Myself for Loving You". ג'ט גם כיכבה בסרט משנת 1987 "Light of Day" עם מייקל ג'יי פוקס, והופיעה בשנת 2000 בחידוש הברודוויי של "מופע האימים של רוקי" בתפקיד קולומביה. ג'ט כלולה ברשימת "רולינג סטון" מגזין "100 הגיטריסטים הגדולים של כל הזמנים". ב-2013, היא הוציאה אלבום אולפן חדש שכותרתו "Unvarnished" אשר הגיע למספר 47 במצעד האלבומים בארצות הברית. ב-2015, הלהקה The Blackhearts הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול. היא ממשיכה להופיע ברחבי העולם.
סנדי וסט.
וסט המשיכה את הקשר שלה עם ג'ון אולדקוק גם אחרי שהלהקה התפרקה. היא ופורד ניסו להקליט ביחד, אבל שום דבר לא התממש. היא הקימה את להקת סנדי וסט ויצאה לסיבובי הופעות ברחבי קליפורניה במהלך שנות ה-1980 וה-1990, לפעמים יחד עם שרי קארי. היא עשתה עבודות סשן עם ג'ון אנטוויסל מלהקת מי והייתה למורה לתופים. וסט אובחנה עם סרטן ריאות בשנת 2005, ולאחר טיפולים רבים, נפטרה מהמחלה באוקטובר 2006. הופעת מחווה לזיכרונה נערכה בלוס אנג'לס, בהשתתפותה של סנדי וסט ולהקתה, שרי קארי, הבאנגלס, ה-Donnas, וקרמיין ווויני אפייס, בין אחרים.
מיקי סטיל.
סטיל הצטרפה ללהקת הבאנגלס בתחילת שנות ה-1980, והצליחה עם שירים כמו "Manic Monday", "Walk Like an Egyptian" ו-"Eternal Flame".
שרי קארי.
לפני שעזבה את The Runaways, קארי הוציא ב-1978 אלבום סולו בשם "Beauty's Only Skin Deep," ומאוחר יותר, ב-1980, את אלבום הדואט עם אחותה מארי קארי, "Messin' with the Boys", שבו ליוו את הצמד רוב חברי הלהקה טוטו. השיר של שרי ומארי קארי "מאז שעזבת" הגיע במצעדים בארצות הברית למספר 95. היא גם הופיעה במספר סרטים, ביניהם "Foxes" עם ג'ודי פוסטר. במשך שנות ה-1990, קארי עבדה בתור יועץ סמים עבור בני נוער מכורים וכמאמנת כושר. היא נישאה לשחקן רוברט הייז; יש להם בן משותף, ג'ייק הייז. הזוג התגרש בשנת 1997.
קארי עדיין מופיעה ומקליטה, אך התשוקה החדשה שלה היא פיסול עץ במסור חשמלי. יש לה גלריה לאמנות בצ'טסוורת, קליפורניה, בה עבודותיה מוצגות. היא גם תחת חוזה עם הלייבל של ג'ט, Blackheart Records.
ב-2012, היא הקליטה שירים שנכתבו במשותף עם בנה ג'ייק, בהפקתו של סטיב לוקאתר. הפרויקט הוקפא כשלוקאתר יצא באותו הקיץ לסיבוב הופעות עם רינגו סטאר. אחרי זה, הקליטה קארי חומר חדש עם ליטה פורד, אשר יצא ב-2013 כסינגל לחג המולד, וב-2016 כאלבום, Reverie.
ליטה פורד.
פורד חזרה לחברת Polygram בתור אמנית סולו בשנת 1980, אצלם הוציאה מספר אלבומים לפני שחתמה עם שרון אוסבורן כמנהלת. היא ראתה הצלחה עם שירים כמו, "Kiss Me Deadly" ו-"Close My Eyes Forever" (דואט עם אוזי אוסבורן). היא הייתה נשואה לכריס הולמס מלהקת W. A. S. P., ולחבר להקת ניטרו לשעבר, הזמר ג'ים ג'ילט, איתו מי יש לה שני בנים. לאחר הפסקה ארוכה, פורד עשתה קאמבק, והתחילה להופיע במועדוני ופסטיבלי הארד רוק במהלך הקיץ של 2008. היא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלה מזה 14 שנה, "Wicked Wonderland", ב-6 באוקטובר 2009. במהלך 2009, פורד הופיעה כאורחת בסיבוב ההופעות של Queensrÿche. פורד גם הופיעה במספר תוכניות בטלוויזיה, ביניהם "Rock 'n Roll Fantasy Camp" של VH1, "That Metal Show", ובתפקיד אורח בסדרת ניקלודיאון ביג טיים ראש.
ב-2012, פורד התחילה להקליט חומר חדש עם שרי קארי, ואחר כך הוציא עמה אלבום ויצאה עמה להופעות.
ג'קי פוקס.