בני סלע (נולד בשנת 1971) הוא אנס סדרתי ישראלי שהורשע בעבירות מין ובהן תקיפה מינית, אונס וביצוע מעשי סדום. הוא נידון בסוף שנת 2000 ל־35 שנות מאסר, העונש החמור ביותר שהוטל עד אז על עבריין מין במדינת ישראל (בשנת 2009 נידון גבריאל תורג'מן ל-45 שנות מאסר). בשנת 2006 הצליח לברוח כשהיה בחזקת המשטרה. הוא נלכד כעבור שבועיים בעקבות מצוד נרחב, שזכה לסיקור תקשורתי מקיף, ונידון לארבע שנות מאסר נוספות.
ביוגרפיה.
סלע נולד בשם בני סלח וגדל בשכונת התקווה שבתל אביב. כאשר היה בכיתה ו', עבר להתגורר בקיבוץ שער הגולן כילד חוץ, בעקבות המלצת עובדת סוציאלית. כילד, היה עֵד להתאבדות אביו האלכוהוליסט בקפיצה מעמוד חשמל.
במשפטו, בהמשך חייו, טען ש"הבעיה" (בהתייחסו לדחף שלו לאנוס) החלה עקב התעללות מצד בחורות צעירות בקיבוץ וסיטואציות מילדותו עם אמו.
פשעיו ומאסרו.
סלע החל לבצע את פשעיו בשנת 1987 באזור המרכז. בשנת 1993 הואשם בביצוע מעשים מגונים בארבע צעירות בנתניה. בשנת 1995 הורשע בתקיפה מינית של קרובת משפחתו, אותה החל לתקוף בהיותה בת 8. הוא נתפס בדצמבר 1999 והורשע ב-14 עבירות מין של אינוס וביצוע מעשי סדום, ב-13 נשים. ב־31 בדצמבר 2000 נידון על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב ל־35 שנות מאסר (מתוך עונש מצטבר של 220 שנים שביקשה התביעה), העונש החמור ביותר שהוטל על אנס במדינת ישראל עד לאותו מועד. בתחילת משפטו ביקש לקבל סירוס כימי.
בעת שערעורו עמד בפני בית המשפט העליון, הוא שלח לאחת מקורבנותיו מכתב ארוך, אשר על שליחתו הורשע בהטרדת עד ונידון לתשעה חודשי מאסר על תנאי.
במהלך מעצרו הטריד אחת מעובדות הכלא, כאשר קרא לה, וכשהתקרבה, חשף בפניה את איבר מינו והחל לאונן, בעקבות כך נידון לשנתיים מאסר בפועל. במהלך טיול בכלא ניצן נדקר סלע בעכוזו על ידי אסיר אחר. מאוחר יותר מילאו צמד סימני הדקירה תפקיד בתפיסתו, כשאלה שימשו את המשטרה לווידוא זהותו.
במהלך שהותו בכלא הגיש סלע מאות עתירות לבית המשפט, כולל כ-70 ערעורים לבית המשפט העליון תוך שניצל את ההקלות שניתנות לאסירים בקשר לאגרת בית משפט. בעקבות זאת החליט בית המשפט באופן תקדימי לדרוש תשלום אגרה עם הגשת ההליך (על אף הגשת בקשה לפטור מאגרה) ולקבוע כללים לגבי מספר העתירות שיוכל להגיש עם בקשה לפטור מאגרה ללא תשלום האגרה, אך בהמשך קבע בית המשפט העליון כי כללים אלה אינם כדין. באחת מעתירותיו הביא סלע את בית המשפט העליון לפסול את הנוהג של העברה אוטומטית של עתירות אסירים עם העברת האסיר לכלא אחר, ללא שמיעת עמדת האסיר.
במאי 2011 אימו של סלע, רבקה, ניסתה להבריח לו בזמן משפט סרטים פורנוגרפיים.
בספטמבר 2015 נחשד באונס שותפו לתא בכלא השרון.
באפריל 2017 הורשע במעשה מגונה בפומבי בפני רופאת שיניים שטיפלה בו, מעשה שאירע שנתיים קודם לכן. על מעשה זה גזר עליו בית המשפט חצי שנת מאסר נוספת.
סלע צפוי לצאת לחופשי בספטמבר 2042.
בנובמבר 2021 נגזרו עליו 24 חודשי מאסר בפועל, מאסר על תנאי ופיצוי בסך 5,000 שקלים לסוהרת שב"ס, בגין מעשה מגונה שביצע בפניה בעת שעמדה בסמוך לתא מעצרו. בית המשפט קבע כי תקופת המעצר תרוצה במצטבר לעונשי המאסר האחרים אשר נגזרו על סלע בעבר.
הבריחה מהכלא.
ביום שישי, 24 בנובמבר 2006, נמלט סלע מחזקת המשטרה מחניון בית המשפט בתל אביב. משטרת מחוז תל אביב פתחה במצוד רחב היקף בהשתתפות כוחות רגליים, פרשים, מסוקים ועוד.
ביום שישי, 8 בדצמבר 2006, נלכד סלע בדרכו למחסום משטרתי מאולתר בסמוך למושב רגבה, שבועיים לאחר בריחתו.
בעקבות הבריחה, הורה מפכ"ל המשטרה, רב ניצב משה קראדי, על הקמת ועדת בדיקה בראשות ראש מחלקת סיור במטה הארצי, ניצב משנה עמוס בר. זמן קצר לאחר מכן הורה השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, על ביטול הוועדה ועל הקמת ועדת בדיקה חיצונית בראשות האלוף במילואים עמוס ירון. ביולי 2012 גזר עליו בית משפט השלום 4 שנות מאסר נוספות עקב בריחתו בשנת 2006.
ב-2010 הודיע סלע בדיון משפטי שבעת בריחתו רצח את תאיר ראדה (ב- 6 דצמבר 2006)
גבוט
הגָבוֹט (צרפתית: Gavotte) הוא במקורו ריקוד עם צרפתי. הריקוד נקרא על שם איכרי מחוז דופינה בדרום מזרח צרפת. הרישום הראשון של הריקוד הוא משנות השמונים של המאה ה-16. הריקוד הפך לפופולרי במשך השנים, עד לפרוץ המהפכה הצרפתית. כאשר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הכניס אותו לאולמות הריקודים המלכותיים, הפך לריקוד קלאסי.
ריקוד הגבוט הוא בעל קצב מתון של 4/4. הריקוד מלווה בהצלבות רגליים וקפיצות, במהלך השנים שונה הריקוד וקיבל אופי חברתי מיוחד, שכן הגברים והנשים היו מתנשקים אלו עם אלו כחלק מהריקוד.
דרקוניאן
יוסף (יוסי) אחימאיר
האדמו&quot;ר הזקן
מבצר חגואה
מבצר חגואה (בספרדית: Castillo de Jagua; שמו המלא: Castillo de Nuestra Señora de los Ángeles de Jagua) הוא מבצר השוכן בפתחו של מפרץ סיינפואגוס שבקובה, דרומית לעיר סיינפואגוס.
המבצר הוקם בין השנים 1738 ל-1745 על ידי מלך ספרד, פליפה החמישי, במטרה למנוע משודדי ים למצוא מחסה במימיו הרגועים של המפרץ. הוא נבנה מאבני גיר, שנחצבו בסמוך לו, על מצוק בגובה של 25 מ' מעל מי המפרץ. צורתו מלבנית והוא כולל מאפיינים רומנסקיים, כגון קשתות וחומות רחבות. לשם הגנתו, חומש ב-10 תותחים.
בעת הקמתו היה מבצר חגואה המבצר השלישי בחשיבותו בקובה, אחרי אלו של הוואנה ושל סנטיאגו. העיר סיינפואגוס עצמה הוקמה רק בשנת 1819.
בשנת 1989 החלה ממשלת קובה לשפץ את המבצר, וב-23 בספטמבר 1998 הוא נפתח לציבור. בשטחו הוקמו מוזיאון, העוסק בתולדות המבצר והעיר סיינפואגוס הסמוכה, ומסעדה בבעלות ממשלתית.
אחידי כנף
אֲחִידֵי-כָּנָף (שם מדעי: Homoptera) היא תת-סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר מסדרת שוני-כנף. פרטים מסדרה זו ניזונים אך ורק ממוהל צמחים וחלקם נחשבים מזיקים לחקלאות.
באופן מסורתי הייתה מחולקת לשלוש תת-סדרות:
מאחר שבני סדרה זו שונים לעיתים זה מזה באופן מובהק, מיקומה נתון במחלוקות. בעקבות מחקרים אחדים המראים שסדרה זו היא פרפילטית, ולכן ללא הצדקה טקסונומית, הועברו שלוש תת-הסדרות תחת סדרת הפשפשאים. מחקרים מאוחרים יותר טענו לפי בדיקות DNA שהסדרה אכן מונופילטית ואחות לסדרה פשפשאים, אולם גישה זו עדיין לא מקובלת על רוב החוקרים.
אחידי הכנף
ורלה
ורלה (בפינית Verla) הוא כפר טחנות מהמאה ה-19 השוכן בנפת יאלה שבדרום פינלנד.
טחנת חיטוב העץ הראשונה בכפר הוקמה בשנת 1872 על ידי הוגו נאומן, אך נהרסה בשריפה שהתרחשה במקום ב-1876. טחנת חיטוב גדולה יותר של עצים וקרשים, הוקמה בשנת 1882 על ידי גוטליב קרידל ולואיס האנל, ופעלה עד 18 ביולי 1964.
טחנת ייצור הנייר ההיסטורית שבמקום הפכה למוזיאון לטכנולוגיית החיטוב, והמכונות ההיסטוריות נותרו במקומן, מלבד מספר פריטים שניקנו בידי מוסדות אחרים.
ארגון אונסק"ו הכריז על הכפר כאתר מורשת עולמית ב-1996, בשל כך שהוא משמש דוגמה שמורה היטב ליישוב שהתבסס על תעשייה זעירה כפרית, שפרחה בצפון אירופה ובצפון אמריקה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
פולינזי
פשפשים
פִּשְׁפְּשִׁים (שם מדעי: Heteroptera) היא תת-סדרה בעלת גלגול חסר בסדרת הפשפשאים. תת-סדרה זו מחולקת לשבע אינפרא-סדרות המכילות כ-50 אלף מינים מתוכם ידועים בארץ כ-700.
משמעות השם בלטינית הוא כנף (pteron) שונה (Hetero) מאחר שבניגוד לסדרת החיפושיות שלהן כנף חפיה עשויה ממקשה אחת, לרוב הפשפשים כנפיים העשויות מחלק מוקשה בבסיסם וממברנה בסופם. כנפיי חפיה אילו נקראות hemelytra (בלטינית: חצי כנף חפיה ). בזמן מנוחה קצה כנפי החפיה מונחות זו על זו וחושפות מגנית באזור בסיס הכנפיים. פשפשים נפוצים בכל העולם וניתן למוצאם כמעט בכל בית גידול, על צמחייה, במים מתוקים ומלוחים, מתחת לאדמה ואפילו בשלג, הם החרקים היחידים שניתן למצוא באמצע האוקיינוס. מרביתם צמחוניים, חלקם טורפים חרקים אחרים ומקצתם אף ניזונים מיונקים. לחרקים אלו חדק היוצא מתחתית או קדמת הראש ומשמש אותם כצינור יניקת המזון והעברת רוק או ארס. בזמן מנוחה החדק נח מתחת לגוף.
פשפשים ובני אדם.
למעט פשפש המיטה, שנדיר יחסית למוצאו בישראל, הפשפשים אינם טפילים בבני האדם אך בזכות סוג יחיד זה שמם ידוע לשמצה. פשפש זה אינו מעביר מחלות אך גורם לגרד בדומה לעקיצת יתוש. לרוב פשפשים אינן נשאי מחלות הפוגעות באדם בניגוד לחרקים אחרים כגון יתושים, פרעושים, זבובים וקרציות, עם זאת בדרום אמריקה מספר פשפשים בתת-המשפחה Triatominae עלולים להעביר את מחלת צ'אגאס. בארץ נוטים להתבלבל בין פשפשים ופרעושים אך מדובר בסדרות שונות לחלוטין ולמען ההבהרה לא קיימת טפילות של פשפשים עבור כלבים וחתולים או עבור כל חיית מחמד אחרת. נזקים עקיפים לבני האדם מאופיינים בדרך כלל בפגיעה בגידולים חקלאיים כאשר כמות הפשפשים מתרבה באופן לא מבוקר ועלולה לפגוע בפריון הגידולים או אף להמיתם. מצד שני הם יכולים לעזור לחקלאים, נהוג לעיתים להשתמש בפשפשים טורפים כמדבירים ביולוגים. פיזורם בשדה חקלאי יכול לחסל מזיקים שונים ללא צורך בחומרי הדברה.
מאפייני זיהוי.
לרוב הפשפשים מחושים רזים בעלי 4–5 פרקים. חדק בעל 3–4 פרקים הנח מתחת לגוף כאשר אינו בשימוש. קצה הכנפיים בעלות מרקם ממברני דק נחות אחת על השנייה ופיסת הרגל (tarsus) מורכבת מ2–3 פרקים.