בארצות מוצאם של רבים מחברי הבריגדות שלטו משטרים בעלי אופי ימני, אשר לא גילו אהדה ללוחמים בשורות הבריגדות, אך לאחר מלחמת העולם השנייה מצאו עצמם משטרים אלו בהתנגשות עם אותם המשטרים הפשיסטים עצמם כנגדם לחמו אנשי הבריגדות. בראייה לאחור, הבינו רבים כי הלוחמה בספרד הייתה אך הקדמה לנעשה במלחמת העולם השנייה. כיום נראים הלוחמים בשורות הבריגדות כגיבורים, אשר נאבקו אל מול צבאות הלאומנים מבחוץ, בעודם נאבקים כנגד משטר סטליניסטי והוצאות להורג שרירותיות של "בוגדים" מבפנים.
מדינות מזרח אירופה הוקיעו את לוחמי הבריגדה הבינלאומית במסגרת הרדיפות הסטליניסטיות בתחילת שנות ה-50. בצ'כוסלובקיה הופץ בשנת 1953 חוזר רשמי של המשרד לביטחון המדינה שהזכיר את לוחמי הבריגדה ביחד עם אנשי משמר הלינקה ומשתפי הפעולה עם הנאצים בצ'כיה.
ב-26 בינואר 1996 הממשלה הספרדית הכירה באנשי הבריגדות ונתנה להם אזרחות ספרדית. באותו הזמן נותרו בחיים כ-600 מחברי הבריגדות לשעבר. היה זה מילוי הבטחתו של ראש הממשלה הספרדי בשנת 1938 חואן נגרין אשר הבטיח להעניק לאנשי הבריגדות אזרחות ספרדית, אך הדבר נמנע בשל העובדה כי הרפובליקנים הפסידו במלחמה.
יהודים ואנשי ארץ ישראל במלחמה.
עם פרוץ המלחמה, בשנת 1936 היה ברור לרבים מן היהודים בעולם כי קו החזית במלחמה כנגד הפשיזם והנאציזם נמצא בספרד. אל התמיכה היהודית המסורתית בתנועות השמאל הקומוניסטיות, הצטרפה ההבנה כי יש לעצור את הפשיסטים בכל מחיר, וכי אם אלו לא ייעצרו בספרד, יהיה בכך משום אסון לאנושות וליהדות, כפי שאכן אירע. מסיבה זו היה מספרם של היהודים גדול במיוחד בקרב הבריגדות הבינלאומיות. בין המתנדבים היהודים היו אנשים שיזכו לימים להיות מובילים בתחומיהם, כבמאי פיטר פריי, אשר לימים יהיה בין הבמאים המובילים במדינת ישראל ולחם בשורות הלוחמים מקנדה. עם זאת, היו יהודים מעטים שנלחמו גם בקרב כוחות הצבא הגרמניים והאיטלקים בשרות הכוחות הפשיסטים.
כחמישית מן המתנדבים מכל האומות היו יהודים, מכל מגוון הקשת הפוליטית היהודית באותו הזמן - סוציאליסטים, קומוניסטים, בונדיסטים, אנרכיסטים וציונים. שיעור היהודים בקרב הסגל הרפואי בבריגדות היה כה גבוה, עד שנאמר כי שפת הדיבור שם הייתה יידיש. מעריכים את מספרם הכולל של הלוחמים היהודים בין 6,500 ל-8,000 מתוך מספר כולל של בין 35,000 ל-40,000 לוחמים. בין האמריקנים היה שיעורם גבוה במיוחד, כשליש מן הלוחמים.
לאור עובדה זו נשקלה הקמת פלוגה יהודית. לבסוף הוקמה מחלקה יהודית בפלוגת "דומברובסקי" הפולנית שפעלה במסגרת הבריגדה ה-13, והיא נקראה "פלוגת נפתלי בוטווין" על שם פועל יהודי שהוצא להורג בשל הריגת שוטר בפולין על רקע פוליטי. כמאה וחמישים יהודים שירתו בפלוגה, שהוקמה ב-12 בדצמבר 1937, מצרפת, בלגיה, ארץ ישראל ופולין. דגלה של הפלוגה היה סמל הכוכב משולש הצלעות של הבריגדה והמילים "לחירותכם ולחירותנו" בפולנית, יידיש וספרדית. מציג את תג הזרוע של הפלוגה. הפלוגה הושמדה כמעט בקרב באסטרמדורה.
מספרם של בני ארץ ישראל שהשתתפו במלחמה הוא כ-160 איש - רבע מהם שירתו בתפקידים עורפיים ו-60 איש מן החיילים הקרביים נהרגו במלחמה. רובם היו קומוניסטים חברי הפק"פ שגורשו לספרד על ידי שלטונות המנדט הבריטי. תחילה הפק"פ ניסה להתנגד לכך מחשש שדבר זה יביא את סופה של המפלגה אולם לאחר שהתברר שלא יוכל לשלטונות המנדט הם אימצו את החברים היוצאים לספרד, גם מפני שחלקם היוו אופוזיציה פנימית במפלגה וגם כדי להתיישר עם עמדתן של מפלגות קומוניסטיות אחרות בעולם. חלק מהם כמו דוד קרון, זלמן זלצמן ויחזקאל פיקר לא היו שייכים לתנועות קומוניסטיות. מרדכי מילמן היה בין הבודדים שהגיעו לדרגות קצונה והוא פיקד על גדול 24 של הבריגדה ה-15. אדלה בוטווינסקה הצטרפה לשורות המפגה הקומוניסטית רק לאחר חזרתה לארץ ישראל.
כבר באוגוסט 1936 הקימו חוגי שמאל בארץ את "אנטיפא - האגודה לעזרת קורבנות הפשיזם והאנטישמיות", שניסתה לעורר מודעות למצב בספרד ולארגן סיוע כספי ופוליטי לכוחות הרפובליקה. עיתוני השמאל, כמו הארץ ודבר נקטו בקו פרו רפובליקאי, עיתון הבקר שהיה ביטאון ברית הציונים הכלליים, תמך במורדים ואילו הירדן ביטאונה של ברית הציונים הרוויזיוניסטים בהנהגת זאב ז'בוטינסקי תמך באופן גלוי בפשיזם האיטלקי וייחל לניצחונו של פרנקו.
הציונים לא אסרו על אנשיהם להצטרף ללוחמים, אך בזמן בו השתולל המרד הערבי הגדול, והמאבק הציוני על הקמת המדינה ועל העלייה היה בשיאו, נראה היה, אם כן, כי הסולידריות הבינלאומית שסימלה ההצטרפות לבריגדות הבינלאומיות, אינה בסדר העדיפות של אנשי היישוב העברי, וודאי לא של הנהגתו. ידועה התשובה שנתן יעקב חזן מראשי השומר הצעיר לאיש קיבוץ כפר מנחם, דוד קרון אשר ביקש את רשותו להתנדב ללחימה בקרבות: "חניתה לפני מדריד". בין המתנדבים מארץ ישראל היו גם מספר ערבים פעילי המפלגה הקומוניסטית.
קרון השתתף בקרבות, ולאחר שובו היה לימים לאחד מראשי המוסד, ולאישיות ביטחונית בכירה. לאחר נפילת משטר פרנקו שב לספרד על מנת לבקר באתרי הקרבות בהם השתתף. כמו קרון, השתתפו בקרבות מספר ציונים, אך ההשתתפות לא הייתה מאורגנת, והם הגיעו כיחידים. עם זאת, באופן יחסי למספר היהודים בארץ ישראל, היה שיעור ההשתתפות גבוה ביחס לשיעור ההשתתפות מכל מדינה שהיא. סרטו התיעודי של ערן טורבינר משנת 2006 שהנציח את המשתתפים היהודים והארץ ישראלים בלחימה, נקרא, כפרפרזה על תשובתם של מנהיגי השומר הצעיר לקרון, "מדריד לפני חניתה".
לאחר המלחמה הייתה לוותיקיה הילת גבורה, כראשוני הלוחמים בפשיזם. רבת משמעות היא העובדה כי בביוגרפיה הדמיונית שחיבר לעצמו המרגל ישראל בר הופיעה, באופן מובן מאליו, השתתפות בלחימה בספרד, אשר סייעה לו להתקבל כסמכות ביטחונית, על מנת לרגל לטובת ברית המועצות.
המתנדבים הארצישראלים ששבו ממלחמת ספרד נרדפו על ידי הבריטים. לרובם לא הותר לחזור בחזרה לארץ, והם היגרו לצרפת וארצות הברית ומדינות בדרום אמריקה. אלה ששבו נאלצו לשנות זהות. היו ביניהם שחזרו דרך פולין, והתחזו לחלוצים עולים. שירותם בספרד היה לסוד כמוס עד עזיבת הבריטים בשנת 1948.
מדינת ישראל לא הנציחה את זכר הלוחמים באופן רשמי, בקריאת רחובות, אתרים או מבני ציבור על שמם, או במחקר והנצחת פועלם באופן מוסדי. חריג בולט הוא חורש בהרי ירושלים "חורש השלום והאחווה - הבריגדות הבינלאומיות 1939-1936". רשימת שמותיהם של הלוחמים ושל הנופלים מא"י מופיעה בספרה של רות לוין "הישרים היו איתה".
רשימת מלכים וקיסרים גרמניים
תחליף טריטון
תחליף טריטון משמש במוזיקה כאשר רוצים לגוון מבחינה הרמונית, או ליצור צבע וסאונד שונה. תחליף טריטון הוא אקורד שנמצא במרחק של טריטון מהדומיננטה ומחליף אותה מבחינת תפקודו ההרמוני. כך למשל, בסולם דו מז'ור תחליף הטריטון יהיה Db7 במקום הדומיננטה המקורית, G7. הגיוון ההרמוני הזה נפוץ בהרמוניה של המאה העשרים, ומשמש סימן היכר לג'אז.
ניתוח תאורטי.
בג'אז, המאפיין החשוב ביותר של הדומיננטה, שהיא כמעט תמיד ספטאקורד (V7), הוא טריטון הסולם הדיאטוני שהיא מכילה. למשל, בסולם דו מז'ור, הדומיננטה G7 מכילה את התווים סי ופה, שהם הטריטון בסולם דו מז'ור. האקורד D♭7 מכיל גם הוא את אותו הטריטון, פה ודו במול (שווה-ערך אנהרמוני לסי). על כן נקרא האקורד תחליף טריטון, כי הוא אקורד שמחליף את הדומיננטה בזכות הטריטון המשותף.
תחליף הטריטון הוא אקורד "חריף" במיוחד מפני ששורש האקורד שלו לא נמצא בסולם הדיאטוני, וכך גם הקווינטה שלו. כמו כן, כל תווי האקורד הם טונים מובילים לאקורד הטוניקה. שורש האקורד (דרגה שנייה מונמכת) מהווה טון מוביל עליון לשורש של הטוניקה, והקווינטה מהווה טון מוביל עליון לקווינטה של הטוניקה. הטריטון, המורכב מהטרצה והספטימה של האקורד, נפתח משני צדדיו: הטרצה טון מוביל עליון לטרצה של הטוניקה, והספטימה טון מוביל תחתון לשורש הטוניקה (כפי שמשמשים צלילי הטריטון במקרה הרגיל של שימוש בדומיננטה). אלו עושים את תחליף הטריטון לאקורד מאוד לא יציב ש"מושך" חזק לטוניקה.
תחליף טריטון לא חייב להופיע רק בסולם המקורי שבו כתוב הקטע. למעשה בכל מקום שמופיע דומיננטה שניונית ניתן להחליף אותה בתחליף הטריטון שלה, וכמעט כל דרגה (למעט השביעית במז'ור והשנייה במינור) יכולה להיות מורחבת כשלפניה מופיע תחליף הטריטון המוביל אליה.
בהרמוניה מסורתית.
גם בהרמוניה מסורתית יש אקורד הבנוי על השנייה המונמכת, הוא האקורד הנפוליטני, אלא שזה כמעט לעולם לא יופיע כספטאקורד, ובן כה וכה מהווה תחליף לסובדומיננטה ולא לדומיננטה. לעומת זאת תחליף טריטון שמוביל לחמישית דומה מאוד, מבחינה אנהרמונית לאקורדים עם סקסטה מוגדלת - הם האקורדים הגאוגרפים. כך, מבחינה אנהרמונית, תחליף טריטון עם קווינטה מתגלם באקורד הגרמני, וללא קווינטה הוא מתגלם בדמות האקורד האיטלקי.כאשר הוא מופיע עם קווינטה מונמכת הוא מתגלם בדמות האקורד הצרפתי (המהווה למעשה שני אקורדים צרפתיים במרחק טריטון זה מזה, עקב הסימטריות המאפיינת אותו).
הולכת הקולות בין תחליף הטריטון לטוניקה אליה הוא מוביל מתבצעת כך, ומוצגת מול הולכת קולות של דומיננטה רגילה אל הטוניקה. בתווים מוצגת קודם כל דומיננטה רגילה, לאחר מכן תחליף טריטון בצלילים אנהרמוניים, ואחריו בצלילים הרמוניים (בהם מוצג תחליף הטריטון כ-It6 - שישית איטלקית):
באלתור.
מבחינה מלודית, הסולם שנהוג לאלתר עליו כשמתמשים בתחליף טריטון, הוא הסולם הלידי עם דרגה שביעית מונמכת, שמתחיל בבסיס האקורד (זה המשמש כתחליף טריטון).