בשנה בה הוקמה הישיבה, הוקמו שלוש ישיבות ציוניות נוספות, דבר שהביא למתיחת ביקורת קשה מצד הישיבות הוותיקות, שטענו שריבוי הישיבות גורם למיעוט בכמות התלמידים. לדוגמה: בישיבת שעלבים התחילו באותה שנה רק שלושה בחורים בשיעור א', וכן בישיבת הר עציון וישיבת מעלות חל פיחות בכמות התלמידים. הרב רטיג טען כנגדם שההפך הוא הנכון, ושבכמות הכוללת - ריבוי הישיבות גורם לריבוי בכמות הכללית של התלמידים במסגרת ה"הסדר". עוד ענה הרב כי ריבוי המוסדות גורם לריבוי "מלחמתה של תורה" ולבירור האמת.
מסלולי הלימוד.
בישיבה נהוגה שיטת הלימוד המסורתית. לימוד הגמרא בעיון מחולק לכמה קבוצות, על מנת שכל תלמיד יוכל למצוא את עצמו במסגרת הלימוד של הישיבה.
בנוסף, ישנו כולל לימודי הלכה לקראת סמיכה לרבנות בהובלת הרב אורי רדמן.
כמו כן, ישנה תוכנית לימודי הוראה בשיתוף מכללת מורשת יעקב שברחובות.
מיקום.
בתחילה, הישיבה שכנה בבית הכנסת "גן עלייה" - בית הכנסת של יצחק הוברמן, "הצדיק מרעננה". בשנת ה'תשס"ה עברה הישיבה למשכנה הזמני בבית הספר "יבנה". בשנת ה'תש"ע עברה הישיבה למתחם ישיבת בני-עקיבא. בשנת ה'תשע"ח חזרה הישיבה לבית כנסת "גן עליה". בשנת ה'תשפ"ב עברה הישיבה למתח"ם חב"ד ברח' ברנר בעיר.
רב אבא גאון
רב אבא בר אמי גאון היה גאון, ראש ישיבת פומבדיתא בין השנים ד'תרכ"ט-ד'תרל"א (869–871).
ביוגרפיה.
נולד למשפחה יהודית-בבלית מיוחסת, אביו רב אמי היה בן בנו של רב שמואל גאון, שהיה ראש ישיבת סורא ובן בנו של מר רבה גאון שכיהן כראש ישיבת פומבדיתא.
הוא התמנה לראשות ישיבת פומבדיתא, לאחר תום כהונתו של רב מתתיהו גאון בשנת ד'תרכ"ט, וכיהן בתפקידו שנתיים. אחריו התמנה לתפקיד, רב צמח בר פלטוי.
אבא (רבה) בן אמי בן שמואל
מוטי רוזן
מוטי רוזן (נולד ב-1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמפקד עוצבת קלע דוד. לאחר שחרורו עבד בתעשייה הצבאית והיה ראש מיזם רובה התבור.
ביוגרפיה.
רוזן (במקור רוזנשטוק) נולד בשכונת התקווה בתל אביב, הוריו עלו לארץ ישראל מברית המועצות. בגיל שבע התייתם מאביו ומשפחתו עברה לבת ים. למד בתיכון "חשמונאים" בעיר. ב-1970 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחטיבת גולני. במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד פלוגה בגדוד 17, גדוד קורס המ"כים של החטיבה. הוא הוביל כוח מחלקתי במהלך ניסיון כיבוש החרמון. בתום המלחמה מונה למפקד פלוגה שהוצבה במובלעת הסורית ברמת הגולן.
לאחר שחרורו למד הנדסת חומרים והנדסה גרעינית באוניברסיטת באר שבע. עבד במפעל "מרכבה" במרכז שיקום ואחזקה שבתל השומר. ב-1980 החליט לחזור לשירות קבע, מונה לסגן מפקד גדוד ויצא ללימודים במכללה לפיקוד ולמטה. במלחמת לבנון הראשונה הצטרף לחפ"ק אוגדה 96. בעקבות פציעתו של מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני, מונה למחליפו ופיקד על הגדוד בהמשך הלחימה. לאחר מכן שירת כמפקד קורס קציני חי"ר בבה"ד 1. בתפקידיו הבאים שימש ראש ענף אמצעי לחימה חי"ר וראש תורת חי"ר-צנחנים במפקדת חילות השדה ומפקד חטיבת חי"ר במילואים. בשנים 1988–1990 שירת כמפקדה השני של עוצבת קלע דוד המפעילה נשק מונחה מדויק ולאחר מכן שירת במפקדת השליטה המטכ"לית למבצעים מיוחדים, שעסקה בין השאר בהכנות לפעילות צה"ל בעיראק בתקופת מלחמת המפרץ. ב-1992 השתחרר משירות הקבע.
הוא מונה לסגן ראש אגף השיווק בתעשייה הצבאית, בעקבות החלטת צה"ל להעביר את יחידות החי"ר שלו לשימוש ברובי M-16 במקום רובה הגליל, תוצרת התעשייה הצבאית, מונה רוזן לראש מיזם פיתוח רובה סער חדש, רובה ה"תבור". בהמשך דרכו בחברה הוא שימש מנהל מפעל התחמושת "צורף". בשנת 1996 מונה למנכ"ל חברת תדירגל לייצור מתכת. ב-1999 חזר לתעשייה הצבאית ומונה לסמנכ"ל ומנהל חטיבת הנשק הקל. בתפקיד זה חזר למיזם התבור ופעל לקידום קליטתו בצה"ל.
אי הטווסים
אי הטווסים (בגרמנית: Pfaueninsel) הוא אי בנהר הָאפֶל השוכן בפרבר ואנזה שבדרום מערב ברלין בירת גרמניה, סמוך לגבול עם העיר פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג. כחלק מהארמונות והגנים של פוטסדאם, האי הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ויעד פופולרי עבור טיולים בשעות היום. אי הטווסים הוא גם שמורת טבע בהתאם להנחיית האיחוד האירופי ואזור הגנה מיוחד לעופות בר.
גאוגרפיה.
אי הטווסים הוא אי המשתרע על שטח של 670 דונם בנהר האפל בין ואנזה רבתי לפוטסדאם. רוב האי מיוער, והשאר שטחים פתוחים, הכוללים מדשאות ושדות חקלאיים. סך כל השטח המוגן, כולל האזורים המכוסים מים, הוא 980 דונם.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-17 נקרא האי "אי הארנבים" (בגרמנית: Kaninchenwerder) על שם תחנת רבייה לארנבים שהוקמה על ידי פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג משושלת הוהנצולרן. משנת 1685, הוא נתן את לכימאי יוהאן קונקל סיוע כספי כדי לבנות כור היתוך לזכוכית במזרח האי, אשר הפכה לרכושו הפרטי של קונקל. שם קונקל גילה את תהליך הייצור של אודם מלאכותי. למרות זאת, לאחר מותו של הנסיך הבוחר בשנת 1688, קונקל לא זכה לתמיכה נוספת מיורשו של פרידריך וילהלם. בשנת 1689 נהרס מבנה הכור בשרפה (שנגרמה ככל הנראה על ידי הצתה), וקונקל עזב ב-1692 לסטוקהולם כדי לעבוד עבור מלך שוודיה.
האי נותר ללא שימוש במשך כ-100 שנה, עד שבשנת 1793, המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השני, צאצא של פרידריך וילהלם הראשון, רכש את האי ובנה בו טירה עבורו ועבור פילגשו, וילהלמה אנקה, בין השנים 1794–1797. הוא תוכנן לשמש כמגורי קיץ עבור המלך על ידי יוהאן גוטליב ברנדל סביב הגן האנגלי שיצר, והכנסייה הנאו-גותית בקצה השני של האי. אחד ממעצבי הגנים היה יוהאן אוגוסט אייזרבק שמת בשנת 1801. בשנת 1804 התמנה פרדיננד פינטלמן לתפקיד הגנן מלכותי.
יורשו של פרידריך וילהלם, פרידריך וילהלם השלישי, הפך את האי לחווה לדוגמה, ובשנים 1821–1834 עוצב הפארק מחדש על ידי פטר יוזף לנה וקארל פרידריך שינקל, שתכנן כמה מבני עזר. בנוסף, המלך בנה גן חיות המבוסס על ז'רדן דה פלאנט בפריז אשר כלל חיות אקזוטיות כמו תנינים, באפלו, קנגורו, קופים, זיקיות, זאבים, נשרים, אריות, למות, בונים וטווסים. תחילה הוא נבנה בין הטירה ובית האביר (Kavaliershaus), אבל ב-1824 שינה אותו לנה. הבניינים תוכננו בסגנון וילה איטלקית וכללו מערות מלאכותיות וכלוב ציפורים (שנשאר עד היום). בשיאו, מספר בעלי החיים הגיע ליותר מ-900, מתוך יותר מ-100 מינים. פרידריך וילהלם השלישי אהב מאוד את החיות שלו והאכיל רבות מהן באופן אישי. כמו כן, הוא הנגיש את האוסף שלו עבור תושבי ברלין, מה שיצר הסתערות על האי הקטן. לכן, משנת 1821 הכניסה לציבור התאפשרה רק שלושה ימים בשבוע. עם זאת, העניין הציבורי היה כה רב, שעל רכבות מיוחדות שהגיעו מברלין למקום היה לעיתים קרובות עומס יתר. בשנת 1842 העביר פרידריך וילהלם הרביעי את כל החיות שלו לגן החיות של ברלין, שנפתח בשנת 1844 כראשון מסוגו בגרמניה.
בית הדקלים (בגרמנית: Das Palmenhaus) שהוקם בשנת 1831 התבסס על עיצובו של שינקל. הוא הכיל צמחים אקזוטיים כמו טבק, חבצלות, סלק עלים, בננות, ארטישוק וריבס וקיבל שבחים מהחוקר אלכסנדר פון הומבולדט. הבית נשרף עד יסוד מסיבה לא ידועה במאי 1880. אחת הסברות אומרת כי הבית נדלק בעקבות ניצוץ תועה מהארובה, מה גם שהוא נבנה מעץ. בית הדקלים לא נבנה מחדש, אבל עמודי אבן עדיין עומדים בקווי המתאר של המבנה.
ב-15 באוגוסט 1936, ממשלת גרמניה הנאצית חגגה על האי את סיום אולימפיאדת ברלין (1936), במסיבת לילה בסגנון איטלקי שכללה זיקוקים וקרוב לאלף מוזמנים.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, אי הטווסים היה לחלק ברלין המערבית, כחלק משכונת צלנדורף, כיום, שטגליץ-צלנדורף, קרוב לגבול עם מזרח גרמניה. על חוף סקראו בצפון ובמערב היו ביצורים של הגבול הפנים-גרמני של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
ב-1960, שימש האי כאתר צילום למספר סרטים המבוססים על ספריו של אדגר וולאס.
כיום.
האי שמר על אופיו המיועד כאידיליה של טבע במידה רבה: בנוסף לכמה טווסים המשוטטים חופשיים, ניתן למצוא ציפורים מהאי ומחוץ בשבי, כהשלמה למגוון עשיר של פלורה. כל האי מיועד כשמורת טבע, ובשנת 1980 הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו יחד עם עוד מספר טירות ופארקים באזור פוסטדאם וברלין. אמנם ניתן להגיע אליו רק באמצעות מעבורת קטנה, אך הוא אתר תיירות פופולרי. האתר מנוהל על ידי קרן הארמונות והגנים הפרוסיים.
קודי
קודי (באנגלית: Kodi, לשעבר XBMC) היא תוכנת מדיה סנטר חוצת פלטפורמות, חינמית בקוד פתוח למחשבי מדיה סלוניים אשר מפותחת על ידי ארגון XBMC, ארגון ללא מטרות רווח המאגד בתוכו מספר מפתחי תוכנה עצמאיים הפועלים בהתנדבות.
ב-1 באוגוסט 2014 הוכרז כי החל מגרסה 14 של התוכנה שמה הרשמי של התוכנה יהיה קודי במקום XBMC
הייעוד המקורי של התוכנה הוא צפיה והאזנה לקובצי מדיה דיגיטלית, הנמצאים באופן מקומי בכונני המכשיר או ברשת הביתית עליהם מותקנת התכנה. מכיוון שלתוכנה יש מקודדים מובנים, אין צורך בהתקנה של חבילות קידוד נוספות על מנת להשתמש בה כנגן מדיה.
בהמשך קודי התפתחה והתווספו מספר רב של של תוספים המאפשרים למשתמשים בהם לצפות בסרטים, תוכניות טלוויזיה, תוכניות רדיו, ופודקאסטים ממקורות מקוונים שונים.
כיום עיקר השימוש בקודי הוא סטרימינג - צפייה בסרטים/סדרות ממקורות מקוונים, כולל אך לא רק, מקורות מבוססי טורנט (כגון התוסף הפופולרי אלמנטום), צפייה בערוצי טלוויזיה חיה והאזנה לתחנות רדיו מכל העולם.