הסרט מציג את סיפורה של אמליה וואנק (Amelia Vanek), אם יחידנית ואחות גריאטרית שבן זוגה ואבי ילדה נהרג בתאונה כשהסיע אותה לבית החולים כדי ללדת את בנם. בנה, סמואל, סובל מחרדה ומאמין שמפלצות מתגוררות בביתם ומתקין מלכודות עבורן ברחבי הבית. בנוסף הוא סובל מהתקפי זעם ואלימות שמקשים עליו להתחבר עם ילדים אחרים וללמוד בבית ספר. החרדות והתקפי הזעם נעשים תכופים וקשים יותר ויותר לאחר שאמליה מקריאה לו ספר פופ-אפ מסתורי שמצא על המדף בביתם שנקרא "מר באבאדוק", המספר על מפלצת דמוית אדם בעלת טפרים, לבושה במעיל ומגבעת המענה את קרבנותיה מרגע שאלו מודעים לקיומה, במיוחד בשנתם. אמליה מוטרדת מהספר ומהופעתו המסתורית בביתה, בעוד סמואל משוכנע שהבאבאדוק אמיתי והתהגותו הבעייתית מסלימה, ומגיעה לשיא כאשר מסלקים אותו מבית הספר וכאשר הוא דוחף את בת דודתו מבית עץ בגינתה, שני אירועים שמנתקים את האם ואת בנה מהעולם החיצון.
לאחר קריאת הספר תופעות מוזרות מתחילות לרדוף את בית המשפחה, דלתות נסגרות ופתחות מעצמן, אורות מהבהבים ונורות מתפוצצות. אמליה מוצאת רסיסי זכוכית במזונה, דבר שהיא מייחסת להתנהגותו הבעייתית של סאם, אך הוא מאשים את הבאבאדוק. אמליה מנסה להפטר מהספר בכך שהיא קורעת אותו ומשליכה אותו לאשפה, אך למחרת היא מוצאת את הספר על מפתן דלתה, וכשהיא פותחת אותו היא רואה שהוא השתנה וכעת הוא מכיל דימוים גרפים שלה רוצחת את באגסי, כלב המשפחה, את בנה סאם, ולאחר מכן לוקחת את חיה שלה. בנוסף מופיעות מילים חדשות, לפיהן הבאבאדוק ימשיך להתחזק כל עוד תכחיש את קיומו. בנוסף היא חווה סיוטים בהם היא רואה את הבאבאדוק נכנס לחדרה בלילה.
בעקבות כך שלוותה ומצבה הנפשי של אמליה מתדרדרים והיא מסתגרת בביתה. היא שורפת את הספר והולכת להתלונן במשטרה, אך השוטרים מתייחסים אליה כמשוגעת. היא מתחילה לגלות פחות ופחות סובלנות להתנהגות בנה, דבר שמגיע לשיא כשהיא חותכת את חוט הטלפון לאחר שבנה התקשר לשכנה לבקש עזרה באמצע הלילה. היא חווה חזיון, בו היא רואה את בן זוגה שנפטר והוא מבטיח לה שיחזור אם "תביא לו את הילד". כשהיא מבינה שזה תכסיס של הבאבאדוק, אמליה בורחת ומסתתרת בביתה עד שהבאבאדוק משתלט עליה. תחת השפעתו, היא הורגת את כלב המשפחה ונוטלת סכין כדי להרוג את בנה. סאם מושך אותה למרתף, שם היא נופלת באחת ממלכודותיו והוא קושר אותה במטרה לעזור לה להשתחרר מהבאבאדוק. היא מנסה לחנוק אותו למוות, אך הוא מלטף את פניה ברכות, דבר שעוזר לה להשתחרר מהשפעתו הרצחנית.
אך כאשר סאם מזכיר לה ש"אי אפשר להפטר מהבאבאדוק" לפי הספר, הוא נגרר על ידי כוח בלתי נראה לחדר השינה של אמו, שם הוא מוטח בקירות מספר פעמים. כאשר אימו מצליחה להציל אותו הבאבאדוק מציג לה חזיונות של מות בן זוגה. אמליה מתעמתת עם היצור ומבהירה לו שהוא לא שולט בה, והיצור נסוג למרתף.
הסרט מסתיים באופן שמבדיל אותו מרוב סרטי האימה בז'אנר. במקום לנצח את המפלצת ולגרש אותה, אמליה וסאם בוחרים לשמור את הבאבאדוק במרתף. מצבם הנפשי והגופני משתפר, כמו גם הקשר ביניהם, ואמליה חוזרת לעבוד. בסוף הסרט היא נראית יורדת למרתף הנעול (בו היא גם שומרת את כל חפצי בן זוגה המנוח) עם קערה מלאה בתולעי אדמה. כשהבאבאדוק תוקף אותה היא מרגיעה אותו, והוא נסוג חזרה לאפלה עם קערת התולעים.
תמות ומטפורות.
התמות המרכזיות בסרט הן הורות, אבדן ואבל, ותחושת החריגות וחוסר האונים בגידול ילד לא נורמטיבי. רוב הפרשנים רואים במפלצת בסרט התממשות פיזית של אבל ויגון שלא עוּבּד על מות בן זוג והורה. המסר של הסרט הוא שלא ניתן להשתחרר מהאבדן, אבל שניתן ללמוד לחיות איתו בשלום. מבקרים אחרים רואים במפלצת התממשות פיזית של הטראומה אותה ספגה האם, ואת האופנים ההרסניים בה הטראומה מתבטאת ללא עיבוד נכון, כך לדוגמה מסבירים את התחזקות המפלצת ככל שהאם מנסה להדחיק אותה, ואת התעקשות האם להימנע מלהזכיר את בן זוגה המנוח ואף את מבוכתה וכעסה כאשר בנה מזכיר את מותו בסיטואציות בהם זה לא מתאים.
סמואל מפגין מספר מאפיינים מזוהים עם הרצף האוטיסטי, אם כי הוא לא מוצג בסרט כאוטיסט באופן מפורש. הורים רבים לילדים אוטיסטים הזדהו עם דמות האם בסרט ועם המצוקה שהיא חווה, בעיקר עם הלילות חסרי השינה, הבדידות והריחוק שהאם חשה, ותחושת חוסר האונים מול ילד חסר יכולות ויסות רגשי.
הפקה.
ג'ניפר קנט, הבמאית, צילמה בשנת 2005 סרט קצר בשם "מפלצת" ובמאי 2014 היא הסבירה בריאיון לתקשורת שהסרט ההוא היווה בסיס להפקת הסרט "באבאדוק".
התסריט נכתב בתחילת 2009 והצילומים נערכו באדלייד, דרום אוסטרליה.
קבלה.
"הבאבאדוק" הוא אחד מהסרטים שקיבלו את הביקורות הטובות ביותר בשנת 2014. לפי אתר Rotten Tomatoes שיעור הביקורות החיוביות לסרט עומד על 98% מתוך 239 ביקורות עם ציון ממוצע של 8.2/10, ותמצית הקונצזוס הביקורתי היא ש"הבאבאדוק מסתמך על אימה אמיתית במקום על הבהלות, ומציג סיפור כן ומרגש".
איחוד פולין-ליטא
עליה בינת עלי, מלכת עיראק
מוזיאון הרי הרוקי
מוזיאון הרי הרוקי (באנגלית: Museum of the Rockies) הוא מוזיאון טבע בעיר בוזמן במדינת מונטנה בארצות הברית, הידוע בזכות המחקר הפלאונטולוגי ואוספי המאובנים שלו. אוצר המוזיאון הוא הפלאונטולוג הנודע ד"ר ג'ון ר. "ג'ק" הורנר. במקור הוא היה מסונף לאוניברסיטת מונטנה, וכיום הוא מסונף גם לסמית'סוניאן.
המוזיאון מוקדש להרי הרוקי, הגאולוגיה, ההיסטוריה והפרהיסטוריה שלהם, בדגש על פלאונטולוגיה ובעלי חיים שחיו בהם במשך מאות מיליוני שנים, אך גם בדגש על אנתרופולוגיה והצגת האנשים והתרבויות שחיו בהרים אלה. אוסף מאובני הדינוזאורים של המוזיאון ידוע במיוחד וכולל את הגולגולת הגדולה ביותר של טירנוזאורוס וכן עצם ירך של טירנוזאורוס שבה נתגלו רקמות רכות. המוזיאון הוא חלק משביל הדינוזאור של מונטנה ומשמש מאגר מאובנים רשמי של מונטנה. לצד תערוכות המאובנים המוזיאון כולל תצוגות קבע, בהן: "עמים שורדים" (Enduring Peoples) על האינדיאנים שחיו בהרים ובמישורים הגדולים שלמרגלות ההרים, "היסטוריה של אזור צפון הרי הרוקי" (History of the Northern Rocky Mountain Region) על ההיסטוריה המודרנית של האזור, "חוות היסטוריה חיה" (Living History Farm) המהווה מעין חווה חקלאית היסטורית מהמאה ה-19 ופלנטריום טיילור ובו 104 מושבים וכיפה.
פלאונטולוגיה.
אף על פי שהמוזיאון מוקדש גם להיסטוריה ואנתרופולוגיה המוזיאון ידוע בעיקר בזכות האוספים הפלאונטולוגים שלו, הכוללים מאובנים רבים ובפרט מאובני דינוזאורים. תצורת הל קריק במונטנה מספקת למוזיאון מאובנים רבים, בעיקר של דינוזאורים מגיל המאסטריכט, ובהם טירנוזאורוס רקס וטריצרטופס.
התבססות מעמדו של מוזיאון הרי הרוקי בתחום הפלאונטולוגיה החלה רק ב-1990 עם גילויו של שלד טירנוזאורוס שהוחלט להציגו במוזיאון. אף על פי שמאובנים היו הרכוש של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אוצר המוזיאון ג'ון ר. הורנר הצליח להגיע להסכם עם שירות חיות הבר של ארצות הברית (United States Fish and Wildlife Service) והלשכה הפדרלית לניהול קרקעות המאפשר אחסון והצגת מאובנים במוזיאון. בזכות הסכמים אלה ומעמדו הגבוה של הורנר בקהילה המדעית, הצליח המוזיאון להפוך למרכז חשוב בתחום הפלאונטולוגיה. קרבתו לתצורת הל קריק העשירה במאובנים סייעה גם כן.
כיום מכיל המוזיאון את אחד מאוספי מאובני הדינוזאורים הגדולים בעולם. ברשות המוזיאון 12 פרטים של טירנוזאורוס, בהם שלד שלם והגולגולת הגדולה ביותר של טירנוזאורוס, שגדולה במקצת מזו של סו (טירנוזאורוס רקס), הטירנוזאורוס המפורסם של מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו, אילינוי. כמו כן כולל המוזיאון תגלית של הורנר: עצם ירך של טירנוזאורוס ובה רקמות רכות. המוזיאון גם מכיל מאובנים רבים של טריצרטופס וטורוזאורוס בשלבי גדילה שונים, כולל טריצרטופס תינוק. ב-2010 פרסמו הורנר וג'ון סקנלה מאמר שבו נטען שטורוזאורוס הוא למעשה הצורה הבוגרת מאוד של טריצרטופס ולא סוג טקסונומי נפרד. אף על פי שהשערה זו עדיין שנויה במחלוקת, הורנר החליט לבטל את השם "טורוזאורוס" בכל תצוגות המוזיאון ולייחס מאובני טורוזאורוס לטריצרטופס.
מוזיאון הרי הרוקי לא מסתפק רק בהצגת מאובנים אלא גם עוסק במחקר פלאונטולוגי באופן פעיל. ב-2008 היה המוזיאון חלק מקבוצה שרכשה מעבדה פלאונטולוגית ניידת, שמאפשרת לחוקרי המוזיאון לנתח ולטפל במאובנים בשדה.
מסוגלות תעסוקתית
מסוגלות תעסוקתית או תעסוקתיות (באנגלית: Employability) היא יכולתו של אדם להסתגלות לשוק העבודה, אשר מאפשרת לו לזהות ולממש הזדמנויות לקידום הקריירה שלו.
המסוגלות התעסוקתית היא מושג פסיכו-חברתי, הכולל מאפיינים אישיים המאפשרים לאמץ יכולות הסתגלות קוגניטיביות, התנהגותיות ואפקטיביות (רגשיות) והמעצימות את יכולת העבודה של האדם. היא כוללת את מיומנויות המאה ה-21.
אומנם התעסוקתיות אינה מבטיחה תעסוקה בפועל, אך היא מעלה את הסיכויים למציאתה. יש לה השפעה על רמת השכר והסיפוק מהעבודה לאורך הקריירה של האדם.
המונח הפך למרכזי בדיון המתקיים סביב תעסוקה מסוף המאה ה-20, הודות לשינויים שחלו בשוק העבודה ועלייה בתחלופה במשרות ובמקומות העבודה במהלך חיי העבודה של אדם.
הגדרת המושג.