בחורף יוצאת הסלמנדרה לבריכות המים שם היא משריצה את וולדותיה ושוב חוזרת ליבשה. התופעה לפיה היא נעלמת וחוזרת עם ולדים, הביאה לכך שהדרוזים מהסביבה חושבים אותה לילידי הרעם והברק. הם קוראים לוולדות "כלב-אל-מויה" - כלבי המים ולסלמנדרה "אבו רפלין" - אבי השלוליות. שהרי, היא מופיעה באופן פתאומי בשלוליות. הסלמנדרה היא בעל חיים מוגן ואסור בצייד.
גבעת התחמושת (שיר)
גבעת התחמושת הוא שיר עברי המנציח את הקרב המפורסם על גבעת התחמושת בירושלים במלחמת ששת הימים. השיר נכתב על ידי יורם טהרלב, הולחן על ידי יאיר רוזנבלום ובוצע על ידי להקת פיקוד מרכז בתוכניתה "איפה המרכז". השיר התפרסם מספר חודשים לאחר תום המלחמה והפך כמו שירים עבריים נוספים הקשורים למלחמות ישראל לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית.
היסטוריה.
את השיר הזמין מטהרלב דני ליטאי שניהל אז את להקת פיקוד המרכז. הוא ביקש שיר בנושא חטיבת הצנחנים. את הרעיון לכתיבת השיר קיבל כאשר נתקל בכתבה בעיתון "במחנה" בה ראיין יוסף ארגמן כמה מלוחמי הקרב אשר סיפרו את עלילותיו. בין בתי השיר שילב מספר ציטוטים מתוך הכתבה המדוקלמים תוך כדי השיר על ידי חיליק צדוק, גדעון אמיר וקובי רכט. הציטוטים הם תיאורים מונולוגיים של הקרב על פרטיו מנקודת ראותם של לוחמים מהשורה שהשתתפו בו. הקטע האחרון המובא בשיר כולל בסופו גם אמירה אישית, אמירה אשר נחקקה בתודעה הישראלית יותר מכל שורה אחרת מהשיר: "אני לא יודע למה קיבלתי צל"ש, בסך הכול רציתי להגיע הביתה בשלום". את המשפט הזה אמר הלוחם שלום דוד. המשפט זכה לאינספור ציטוטים ואזכורים והוא אף מושאל פעמים רבות בעיתונות ובתרבות בהקשרים שונים לגמרי. בהתייחסו לעוצמתו של השיר אמר טהרלב:
מבנה השיר.
השיר עצמו בנוי מבתים אחדים שביניהם המונולוגים של החייל המתאר את הקרב. כל בית מורכב מארבע שורות - שלוש שורות עם חריזה ושורה רביעית המסתיימת במילים "גבעת התחמושת". מקצב לירי זה משתלב היטב עם לחנו יוצא הדופן של השיר. רוזנבלום הלחינו במקצב שישה רבעים ובקצב מהיר מאוד, בניגוד לכל שירי הלהקות הצבאיות עד אז שהיו בעלי אופי מלודי יותר ואיטי. החוקר אלי אשד משווה את הלחן לקצב הקרב ההוא ומסביר את איכויותיו כך:
טהרלב כתב כי שאב את המקצב הפנימי של המילים משורות בשירו של חיים חפר, קרב הראל ("...שלושים בנבי סמואל, שבעה עשר על הקסטל...").
משמעות השיר.
השיר בנוי כך שהוא מביא באמצעות שלושה קולות מונולוג מפורט, תיעודי כביכול: השיר מנסה לעצב תיאור ממשי, כמו תחביר חדשות של הסיטואציה המתוארת בו. למעשה, זהו אינו שיר ממש, אלא מונולוג המלווה בנוסחה קצבית בלבד.
למרות הרושם התיעודי של השיר, הוא למעשה דיוקן נוסחאי מדויק של הגיבור הראוי לתקופת מלחמת ששת הימים. זהו דיוקן הנוצר באמצעות הדיבור - הקצב, אוצר המלים ואותו "תום" שבמשפט הסיומת המפורסם: "אני לא יודע למה קיבלתי צל"ש, בסך הכל רציתי להגיע הביתה בשלום". משפט זה ומשפטים נוספים המופיעים בשיר מעוררים סימפתיה ויוצרים מעין תקשורת בין הגיבור לקורא, ובכך שוברים את החומה (המדומה) בין הקורא לבין המסופר.
השיר משמש כדוגמה מובהקת של שירי תקופת ששת הימים, ששיקפו את דרך החינוך ואת הניסיון לכוון את הנוער והאנשים למעשים טובים. השיר מתוכנן היטב, בכל פרט קטן שבו, לצורך השגת תכלית זו. הוא משמש גם כשיא ה'אימהי' של התקופה ההיא, יחד עם מספר שירים נוספים, כגון מה אברך. שירים אלה מבוססים על הנוסחה של חייל גיבור היוצא לקרב, ושל אמו אשר שולחת אותו ודואגת לשלומו. בשיר זה, ה'אימא' היא למעשה העם והאנשים אשר הוא נלחם בשבילם. כך השיר מחזק את תחושת השייכות כלפי העם - מטרה שהייתה מרכזית בתרבות באותה העת.
השפעה.
השיר נצרב עמוק בתודעה הישראלית ויש אומרים כי בלעדיו תהילת הקרב של גבעת התחמושת לא הייתה גדולה כל כך. אנשי צבא שונים אף טענו ברבות השנים כי הקרב, על אף שהיו בו סיפורי גבורה יוצאי דופן, היה מיותר מבחינה טקטית. גם הרמטכ"ל לשעבר מוטה גור, אשר פיקד על שחרור העיר ירושלים במלחמה, טען כי אלמלא השיר שפיאר כל כך את הקרב, השבעת חיילי הצנחנים לא הייתה מתקיימת בגבעת התחמושת.
טוס-על-חוט
טוס־על־חוט (באנגלית: Fly-By-Wire) הוא סוג של מערכת בקרת טיסה שבה אמצעי ההיגוי של המטוס (מאזנות, הגה כיוון וכו') אינם נשלטים ישירות על ידי הטייס, אלא על ידי מערכת ממוחשבת המתווכת בין הטייס למטוס. במערכות אלו פקודות הטייס מומרות לאותות אלקטרוניים, ומחשב בקרת הטיסה קובע מהי הדרך הטובה ביותר להניע את משטחי ההיגוי כדי לספק את התגובה הרצויה מהמטוס.
רקע.
במטוסים בעלי מערכות בקרת טיסה ישנות כדוגמת המיראז' 3 נדרש היה הרבה ניסיון ותשומת לב מהטייס כדי להגיע למצב ירי. זה נבע מכך שהטייס היה צריך להתחשב בנתונים כמו מהירות, עומס (כוח ג'י) וזווית התקפה בעוד הוא מנסה לאתר מטוס אויב, לנתח את המצב שלו ולהחליט איך לתקוף אותו. מערכת טוס־על־חוט מחשבת את כל הנתונים הנחוצים להטסת המטוס בעצמה, ומטיסה את המטוס בהתאם לפקודת הטייס ומגבלות הביצועים של המטוס, כך שהטייס חופשי להתרכז במשימתו.
אף על פי שהיו בעבר מערכות טוס־על־חוט אנלוגיות, הן היו גרסאות מאוד מוקדמות ומעטות במספר, שכן מערכות דיגיטליות החליפו אותן במהרה והפכו לחלק מההגדרה של מערכות טוס־על־חוט. הדוגמה הבודדה למטוס אזרחי בעל מערכת טוס־על־חוט אנלוגית הוא הקונקורד.
ישימות בכלי טיס.
לא כל המטוסים המודרניים משתמשים במערכות טוס־על־חוט, וזאת מפני שהמערכת דורשת זמן ומחיר גדולים לפיתוח ויצור. המערכת אינה מתאימה למשל למטוסים קלים, בהם הטמעת מערכת טוס־על־חוט תגדיל את משקלו ואת מחירו של המטוס בצורה משמעותית. מערכות טוס־על־חוט מתאימות בעיקר למטוסים צבאיים, בין אם מטוסי קרב, תובלה או הפצצה, ולמטוסים אזרחיים שבהם יש כדאיות כלכלית ומעשית להטמעת המערכת, כגון מטוסי מנהלים יוקרתיים, ומטוסי נוסעים גדולים.
ישנה גם מגמה של הטמעת מערכות טוס־על־חוט במסוקי סער כדי להגדיל את בטיחות הטיסה בתנאים הקשים בהם נאלצים המסוקים לטוס.
סטניסלאוס סיטנפלד
סטניסלאוס סיטנפלד (בצרפתית: Stanislaus Sittenfeld; 11 ביולי 1865, פולין - 15 ביוני 1902, דבוס) היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי.
סיטנפלד נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי, ובשנת 1884 עבר לפריז. הוא השתתף בתחרויות השחמט בפריז, ופעמיים הגיע למקום השלישי - בשנים 1890 ו-1892. בשתי התחרויות ניצח אלפונס גץ.
סיטנפלד שיחק במספר דו-קרבות בפריז. בשנת 1891 הוא סיים בתיקו עם ז'אן טאובנהאוס וניצח את דוד ינובסקי. בשנת 1892 הפסיד לדוד ינובסקי ובשנת 1893 סיים עמו בתיקו.
בשנת 1901 חלק מקום ראשון-שני באליפות פריז עם אדולף אלבין.
ג'יגנוטוזאור
ג'יגנוטוזאור קרוליני
אמוניאק
הבורסה לניירות ערך בסאו פאולו
סופיה מהנובר
סופיה מהנובר (בגרמנית: Sophie von der Pfalz; 14 באוקטובר 1630 - 8 ביוני 1714) הייתה נסיכה-בוחרת (קורפירסטית) מהנובר.
בשל חוק ההסדר שנחקק על ידי הפרלמנט הבריטי ב-1701 נבחרה סופיה כיורשת הכתר הבריטית וכיום סדר הירושה לכתר הבריטי נקבע על פי צאצאיה, כלומר שרק לצאצאיה הישירים ישנה הזכות לרשת את הכתר הבריטי.
סופיה נפטרה זמן קצר לפני המלכה אן ולכן לא ירשה את הכתר בעצמה, ובנה הנסיך הבוחר גאורג לודוויג, ירש את הכתר והפך למלך ג'ורג' הראשון.
ביוגרפיה.
ילדותה.
סופיה הייתה הבת הצעירה של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית ויטלסבאך, ושל אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. סופיה נולדה בהאג בהיות הוריה בגלות, והייתה הצעירה מבין חמש בנותיו של פרידריך החמישי. סופיה גדלה בליידן עד שנת 1641 עת שבה משפחתה להאג. אמה הציעה שתתחתן עם צ'ארלס השני הגולה, שהיה בן דודה, אולם סופיה סרבה, ועברה להתגורר עם אחיה קרל שנבחר באותה עת לנסיך הבוחר מפפאלץ בהרנהאוזן.
הנסיכה הבוחרת מהנובר.
ב-30 בספטמבר 1658 בהיידלברג נישאה סופיה לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1692 הפך ארנסט אוגוסט לנסיך-בוחר (קורפירסט) הראשון של הנובר, ובהתאם החלה סופיה לשאת בתואר "נסיכה בוחרת" אף היא.
המלוכה הבריטית.
סופיה הייתה בתה של אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד ונכדתו של ג'יימס הראשון מלך אנגליה, ואחת מיורשות כתר אנגליה. בעקבות היותה של אן, מלכת בריטניה חסרת ילדים, ולאור רצון הפרלמנט הבריטי למנוע מג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט הנוצרי קתולי למלוך, נחקק חוק ההסדר בשנת 1701. מאחר שסופיה הייתה פרוטסטנטית, ובשל היותה הקרובה ביותר בסדר הירושה למלך ויליאם השלישי, הורה החוק שיורשי הכתר הבריטי יוכלו להיות רק צאצאיה של סופיה מהנובר, ובלבד שלא היו קתוליים או נישאו לקתולים.
כיום חיים כ-5,000 צאצאים של סופיה, כאשר כל אלה מהם שאינם קתוליים או נשואים לקתוליים מהווים חלק מסדר הירושה לכתר הבריטי.
מותה ויורשיה.
סופיה נפטרה ב-8 ביוני 1714 בעת שטיילה בגני ארמון הרנהאוזן. סופת גשמים פתאומית גרמה לה לרוץ ולתפוס מחסה, ובשל גילה (83) נפטרה, ככל הנראה מהתקף לב. מספר שבועות לאחר מכן נפטרה אף המלכה אן (בגיל 49). לאחר מותה של סופיה הפך בנה הבכור גאורג לודוויג, הנסיך הבוחר מהנובר ליורש העצר, ולאחר מותה של אן הומלך כג'ורג' הראשון.
בתה של סופיה סופיה שרלוטה מהנובר נישאה לפרידריך הראשון, מלך פרוסיה והייתה למעשה ראש שושלת מלכי פרוסיה ולימים גם הקייזרים של גרמניה.
יהודה פינסקר
גשר נוטרדאם