אזור השעשועים היה האזור הפופולרי ביותר בתערוכה, וכלל פארק שעשועים עם רכבת הרים ומתקן צניחה, הופעות קרניבליות, חיות אקזוטיות, וכן תערוכות אמנותיות. בנוסף, היו באזור זה מופעי בידור, מוזיקה ותיאטרון. בין הפופולריים ביותר היו ה-Aquacade, אמפיתיאטרון מימי שהציע מופעי שחייה צורנית בליווי תזמורת אורקסטרלית מלאה, בפני קהל של עד 10,000 צופים; וכן מופעי ברודוויי, כמו הלהיט של אותה השנה, The Hot Mikado, בכיכובו של ביל רובינסון. האחרון היה כל כך פופולרי, שיום ה-25 באוגוסט 1939 הוכרז כ"יום ביל רובינסון".
עונת 1940 ונעילת התערוכה.
עונת אביב-קיץ 1940 נפתחה באווירה שונה ומתוחה. כותרת התערוכה השתנתה ל"שלום וחירות לאירופה" וביתני פולין, צרפת וצ'כוסלובקיה לא נפתחו מחדש במתכונתם הקודמת כיוון שמדינות אלה היו תחת הכיבוש הנאצי. ביתני מדינות אלה הביעו בעונת 1940 גאווה לאומית ותחינה לסולידריות. ברית המועצות סירבה להשתתף בתערוכה בעונתה השנייה ובמקום ביתנה הענק נותר חלל ריק.
התערוכה ננעלה ב-27 באוקטובר 1940. עם תום התערוכה לא יכלו חלק מהנציגים האירופאים לשוב לארצותיהם ונותרו בארצות הברית, דבר שהציל חלק מהם. הביתן הפולני על תכולתו נמסר לרשות הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, ששיכנה אותו באופן זמני במוזיאון הפולני בשיקגו. רק פסלו של ולדיסלב יאגלו, מלך פולין-ליטא נותר בניו יורק לבקשת ראש העיר לה גוארדיה והוא ניצב עד היום בסנטרל פארק.
ברוך קרופניק
דורון רפאלי
דורון רפאלי (נולד ב-1 ביולי 1965) הוא מתופף, זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי ומורה למוזיקה.
קורות חייו.
רפאלי נולד וגדל בירושלים, בוגר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בשנים 1983 עד 1986 שירת בלהקת הנח"ל כמתופף וכשחקן, ולאחר שירותו הצבאי שהה מספר שנים בארצות הברית, שם למד ב-Drummers Collective בניו יורק וניגן עם הרכבים מקומיים בתחום המוזיקה הלטינית, הג'אז והפיוז'ן.
ב-1988 הקים ביחד עם מנחם זיבצנר, ניצן עין הבר ואיתי שמרון את הרכב הג'אז "מינואט", שהופיע עד שנת 2000. ההרכב הקליט מספר אלבומים והשתתף בעשרות פסטיבלים ומופעים. באותן שנים היה חבר בלהקת הרוק הלטיני "אטרף" שקצרה הצלחה רבה בשנות ה-90 עם הלהיטים "אני ושולה בחצר", "מנגו בננה ומלון", "יום סבבה", "ענבל" ועוד. בשנת 2017 חזרה הלהקה להופיע בהרכב המקורי בתוספת חברים חדשים.
רפאלי השתתף כמתופף וכמפיק בעשרות אלבומים של אמנים ישראלים מקשת רחבה של תחומים ביניהם של יהודה פוליקר, דני רובס, דוד ד'אור, שם טוב לוי, מיקי גבריאלוב, סי היימן, דנה אינטרנשיונל, אילנית ושרית חדד.
בשנת 1997 הקים רפאלי את להקת הקצב והתנועה "טררם" ובהמשך את שלושת מחזות הזמר לילדים של "טררם קידס", אותם יצר עם התסריטאי אבי רוזנבלום. טררם פעילה בישראל ומחוצה לה והציגה מופעים שונים המבוססים על סגנון התיפוף והמוזיקה של רפאלי. הלהקה הופיעה ביום הולדת 80 לנשיא שמעון פרס, באולימפיאדת אתונה, אקספו בגרמניה, TED X בתל אביב ועוד.
לאורך שנות הקריירה שלו, הוא מלמד ומלווה תלמידי תיפוף וכלי הקשה. הוא מלמד בבית הספר רימון משנת 1994 ומעביר סדנאות קצב ותיפוף גוף לקבוצות בארץ ובעולם.
בפברואר 2011 יצר רפאלי אלבום סולו ראשון בשם "Horse Of Passion", יחד עם ההרכב "Doron Raphaeli Trio", המורכב מהוד מושונוב על פסנתר וקלידים ורן לוי על בס ושירה. האלבום מורכב מחומרים מקוריים בסגנון ג'אז לטיני, אפריקאי וישראלי.
ב-2016 יצר רפאלי את המופע והאלבום "בית אבא", בהם שילב השפעות מהמוזיקה של משפחתו הירושלמית- מהשורשים הכורדיים והבוכריים. הוא קיבץ סביבו אנסמבל של נגנים מסגנונות שונים וכך יצרו יחד את הפרויקט, בו ניתן לשמוע גם השפעות מעולם הג'אז והרוק.
ב-2019 השיק רפאלי את פרויקט "המפתח". השירים בפרויקט נכתבו במהלך משבר שפקד אותו בעקבות מחלת הסרטן. ב"מפתח", רפאלי שר את השירים וחושף את סיפור ההחלמה השזור במילות השירים והתובנות שלצידן.
רפאלי נשוי לשריל הכטר ואב למור ולעדן. גר בהוד השרון.
הבקר
הַבֹּקֶר היה עיתון יומי שיצא לאור בין השנים 1935–1965, וייצג את השקפת עולמם של הציונים הכלליים.
היסטוריה.
עיתון "הבֹקר" קם ביוזמת פעילי "החוגים האזרחיים" ב - עירוניים, בורגנים ואיכרים שהשתייכו ברובם למעמד הבינוני, בראשות ישראל רוקח ומאיר דיזנגוף. כמשקל נגד לעיתון היומי המוביל ביישוב, "דבר" של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, ועיתון "הארץ" שגם היה מזוהה עם "החוגים האזרחיים", אך נחשב מתון וליברלי, ואילו "הבֹקר" ביקש לקדם תפיסה מרכז-ימנית. לצורך הקמת העיתון גויסו תרומות ממספר בעלי הון, בהם: שפטל מירנבורג מבעלי בנק "אגרובנק", התעשיין יצחק ליכטנשטיין, הקבלן דוד אילגובסקי ואחרים.
גרסה נוספת על הנסיבות להקמת העיתון היא של העיתונאי בן-ציון כ"ץ. לטענתו הוא שיזם את הקמתו, וביקש לייצר עיתון עצמאי שלא יהיה מזוהה פוליטית. פעילי "החוגים האזרחיים" פנו אליו לאחר שהעיתון היה כבר בשלבי הקמה וביקשו להשקיע בו. הוא ביקש לעזוב, לאחר שהבין שהם רוצים שהעיתון יהיה מזוהה עם "הציונים הכלליים", אך שוכנע להישאר ולשמש עיתונאי. עם זאת דיזנגוף כתב בגיליון הראשון שהעיתון לא יהיה מזוהה פוליטית. בין היתר כתב:.
מערכת העיתון שכנה ברחוב רענן בתל אביב, והיו לה סניפים בחיפה ובירושלים. עורך העיתון בין השנים 1936–1955 היה יוסף הפטמן שהיה גם יו"ר אגודת העיתונאים. עם צוות העיתון במשך השנים נמנו: בן-ציון כ"ץ, פרץ ברנשטיין, ברוך קרוא (עורך ספרותי בשנים 1942 - 1962) זיסי סתוי (עורך ספרותי בשנים 1962 - 1965), אייזיק רמבה, יוסף תמיר, דב (ברוניסלב) לוין, אריה דיסנצ'יק (לימים עורך מעריב), שושנה שרירא (סופרת, בעלת מדור אקטואליה ספרותי: "חיים קטנים", כתבת תרבות ומבקרת ספרות ותיאטרון בשנים 1939 - 1955), הרצל רוזנבלום (לימים עורך ידיעות אחרונות), ברוך ויינשטיין, יעקב רבינוביץ, יוסף עבו עברון, אריאל וינשטיין (כתב כלכלי, לימים חבר כנסת), אדיר כהן.
לדברי מרדכי נאור "הבקר" סבל רוב שנותיו מהעדר בסיס כלכלי איתן, ולא אחת עמד בפני סגירה מסיבות כלכליות.
"הבקר" חדל להופיע ב-31 בדצמבר 1965. בגליונו האחרון כתב עורך העיתון, גבריאל צפרוני".
סגירת העיתון באה על רקע הקמת מפלגת גח"ל (גוש חירות ליברלים). המפלגה החדשה ייסדה את עיתון "היום", שהחליף את העיתונים "הבקר" ו"חרות", אך הוא לא האריך ימים וב-1969 נסגר גם הוא.
הבקר לילדים.
החל מ-1943 צורף לעיתון גם המוסף "הבקר לילדים", תחילה כחלק מהעיתון ובהמשך כשבועון עצמאי. "הבקר לילדים", בעריכת יעקב חורגין, כלל ידיעות בתחומים מגוונים בשפה המותאמת לילדים ולנוער, וכן סיפורים בהמשכים מאת חורגין עצמו, שושנה שרירא ואחרים. העיתון יצא לאור במשך חמש שנים, עד מרץ 1948.
ספורט הבקר.
ב-1936 נוסף לעיתון מגזין שבועי, בן 4 עד 6 עמודים, שהוקדש לספורט הארץ ישראלי. המגזין, בעריכת אלכסנדר אלכסנדוביץ', דיווח על תוצאות משחקי כדורגל, כדורמים, כדורסל, תחרויות שחייה, בוקס (אגרוף) ועוד. כמו כן, מילאו את דפיו מאמרי דעה שעסקו בחינוך ובביקורת וכן דיווחים על הנעשה בשדה הספורט בעולם. לשבועון צורף גם מוסף קטן, בן עמוד אחד, שהוקדש לתנועת הצופים בשם "צופה - היה נכון".
הבוקר הוצאה לילדים
המפלגה הקומוניסטית הרוסית
מירב הדר
מירב הדר (נולדה בשנת 1963), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
ביוגרפיה.
הדר נולדה וגדלה בקיבוץ שפיים. אחותה הצעירה, אילה הדר, אף היא אלופת ישראל בשחייה בעברה. היא למדה בבית הספר התיכון עין השרון. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל גש"ם בהדרכת אביה אברהם "הגא" הדר ואחר כך בהדרכתו של גרשון שפע.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 1978 זכתה הדר במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.35 דקות, אחרי טובה אברמוב מהפועל חולון/בת ים (2:37.28 דקות) ומיכל כהן ממכבי תל אביב (2:40.68 דקות).
אלופה ושיאנית ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1979 זכתה הדר ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.36 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:02.43 דקות) ומישל קובין (1:03.44 דקות), שתיהן מהפועל ימק"א ירושלים ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:19.08 דקות, שיפור לשיא בן 7 שנים של שלומית ניר (1:19.90 דקות), לפני מירב כהן ממכבי קריית אונו (1:21.69 דקות) וענת פרקש (1:22.14 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.44 דקות, אחרי ענת פרקש (2:54.92 דקות) ומירב כהן (2:55.01 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:35.54 דקות, אחרי ליאור בירקאן (2:32.05 דקות) וטובה אברמוב מהפועל חולון/בת ים (2:33.97 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה הדר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.51 דקות, אחרי רבקה פרידלנד ממכבי קריית אונו (1:20.32 דקות) ולפני תמי מוניוז מהפועל מטה יהודה (1:22.13 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.39 דקות, אחרי עופרה מוניוז מהפועל מטה יהודה שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:00.91 דקות וליאור בירקאן (1:01.69 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1982 זכתה הדר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 28.13 שניות, שיפור לשיא של עופרה מוניוז (28.18 שניות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונישבר על ידי ענת ישראל (28.00 שניות).
זימן
הבקר לילדים
כוחות הטילים האסטרטגיים של רוסיה
ז'ואנוויליים