ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו הגדול שבעיר שוטרים אוקראינים, פולנים וגרמנים, וריכזו את יושביו, יחד עם כ-9,300 יהודים נוספים מהעיירות מורדי ולושיצה, בסמוך לבית העלמין היהודי בעיר, תחת כיפת השמיים. לאחר סלקציה בת יומיים, נרצחו במקום כ-2,300 יהודים, כ-600 גברים הועברו אל הגטו הקטן בעיר, וכ-10,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-2,000 יהודים שלא נמצא להם מקום בקרונות המשא הדחוסים נרצחו במקום גם הם. כמו כן, רצחו הגרמנים את כ-100 המאושפזים בבית החולים היהודי בגטו ואת כל חברי הצוות הרפואי בו. כ-200 יהודים שנתגלו לאחר האקציה במקומות מסתור בגטו נרצחו במקום, וכ-30 נשים יהודיות עליהן הוטל למיין את רכוש המגורשים נרצחו אף הן.
כ-2,000 יהודים שנותרו בגטו הקטן בעיר שולחו בחלקם הגדול בספטמבר 1942 למחנות עבודה שונים, בהם נספו. ב-26 בספטמבר 1942 שולחו חלק מהיהודים שנותרו בגטו לטרבלינקה, וב-25 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים האחרונים שנותרו בגטו הקטן שבעיר למחנה העבודה בגסי-ברקי הסמוך אליה, בו הוחזקו עם כ-1,000 יהודים נוספים מהסביבה. ב-20 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים ממחנה זה בחזרה לשדליץ, תוך רצח מאות מהם בדרך בידי שומריהם האוקראינים, ומשדליץ שולחו הנותרים לטרבלינקה. כ-500 עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר לאחר האקציות נרצחו עד מרץ 1943.
פלואוקסטין
פלואוקסטין (באנגלית: Fluoxetine; ידועה בשמות המסחריים: פרוזק, פריזמה ופלוטין) היא תרופה פסיכיאטרית נוגדת דיכאון מקבוצת ה-SSRI (מעכבים סלקטיביים של ספיגה חוזרת של סרוטונין).
פלואוקסטין משמשת בין השאר לטיפול בדיכאון קליני, הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), בולימיה נרבוזה והפרעת פאניקה. פלואוקסטין היא מהתרופות הנרשמות ביותר לטיפול בדיכאון, ונכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
פלואוקסטין היא התרופה הראשונה ממשפחת ה-SSRI, שאושרה לשימוש על ידי ה-FDA בשנת 1987. פיתוחה הביא לפיתוחן של תרופות רבות נוספות נוגדות דיכאון וחרדה, שלהן פרופיל תופעות לוואי בטוח יותר בהשוואה לתרופות הישנות לטיפול בדיכאון וחרדה.
הערות שוליים.
תרופת הפרוזק משמשת כתרופה נגד דיכאון וחרדה
ימאל
ימאל (Яма́л) – בשפת הנֶנֶץ ("Ненецкий язык") פירושו "קצה היבשה" או "סוף העולם"
תות עץ
הפסד כספי בהינתן פשיטת רגל (באנגלית: Loss Given Default, ר"ת LGD) הוא פרמטר מקובל במודלים של סיכון ופרמטר בו נעשה שימוש בחישוב של הון סיכון (בבנקים), הפסד צפוי או הון רגולטורי על פי הגדרות ועדת בזל 2 למוסדות בנקאיים. זהו אחד מהמאפיינים של חשיפה של לקוח של הבנק.
החשיפה היא סכום הכסף שהבנק צפוי להפסיד מההשקעה בלקוח, קרי מהלוואות שניתנו ללקוח.
הגדרה.
LGD הוא אחוז ההפסד מהחשיפה הכללית כאשר הלקוח של הבנק פושט רגל. ההפסדים מושפעים ממאפייני העסקה שנעשתה עם הלקוח כדוגמת קיום ביטחונות ודרגת השעבוד. לדוגמה, אם הלקוח של הבנק פושט רגל, ויש לו חשיפה של 200,000 (EAD – exposure at default) והבנק מסוגל למכור את ביטחונות הלקוח במחיר של 160,000 אזי 40,000 או 20% מה-EAD הן הפסד, דהיינו LGD הוא 20%.
ניתן לחשב את ה-LGD במספר דרכים, אך הדרך המקובלת ביותר היא שיטת "ברוטו" - חלוקת סך ההפסדים ב-EAD. דרך נוספת היא חלוקת ההפסדים בחלק הלא מובטח של קו האשראי של הלקוח, כאשר הביטחונות מבטיחים רק חלק מה-EAD. הסיבה לשימוש בשיטת הברוטו היא שלרוב יש מידע בדוק רק לגבי ערכן של הבטוחות הסחירות (ני"ע סחירים) בשעה שערכן של רוב הביטחונות המטריאליים איננו ידוע או אינו רלוונטי. ישנם בנקים המחזיקים במידע נוסף לגבי ערכן של הביטחונות המטריאליים ויכולים להשתמש בשיטות חישוב אחרות.
חישוב LGD לפי הוראות ועדת בזל II מחייב מוסד בנקאי לחשב את שווי הנכסים משוקללי הסיכון. נדרשת הערכה של LGD עבור כל לקוח ולקוח וכן לכל חשיפה. ישנן שתי גישות איך לחשב הערכה זו: הגישה המוסדית והגישה המתקדמת. בגישה המוסדית מגדירים אחוזי LGD קבועים עבור משפחות של חשיפות לא מובטחות (לגבי חשיפה ללא ביטחונות). במידה ויש חשיפה במטבע מסוים והביטחונות במטבע אחר (לגבי חשיפה עם ביטחונות), מנכה הבנק מהביטחונות כ-8% לאור אי ההתאמה המטבעית. הבנק המרכזי מפרסם הנחיות מפורטות בעניין זה. לעניין חישוב LGD בשיטה המתקדמת, הבנק עצמו קובע את ההפסד שייגרם בהינתן פשיטת רגל מכל אחת מהחשיפות, על בסיס מידע מוצק וניתוח הנתונים. הניתוח מבוסס הן על ידי בדיקות פנים-בנקאיות והן על ידי גורמים מפקחים ומייעצים. הבנק שמשתמש ב-LGD פנימי מסוגל להבחין בין ערכי LGD לפי מגוון רחב של מאפייני עסקה: סוג המוצר הבנקאי, סוגים שונים של בטוחות, וכן להבחין בין מאפייני הלווה. ערכים אלו משקפים בדרך כלל נקודת מבט שמרנית של ממוצעים משנים רבות. בנק אשר מעוניין להשתמש בהערכותיו לחישוב ה-LGD, צריך להוכיח לגורמי הפיקוח שהוא עומד בדרישות מינימום הרלוונטיות למהימנות ואמינות האומדנים שעליהם הוא מתבסס.
מודל LGD אומד את ערך הבטוחה ואיכותה, לעניין בטוחות מטריאליות (כלי רכב, ציוד, נדל"ן וכדומה), ערבויות צד ג' או ערבויות אישיות, משכנתאות וכדומה. ככל שערכה של הבטוחה יהיה גבוה יותר, ה-LGD יהיה נמוך יותר וכתוצאה מכך ההפסד הפוטנציאלי לבנק יהיה נמוך יותר במקרה של פשיטת רגל של לקוח.
LGD בתקופת נסיגה כלכלית.
ועדת בזל II המליצה לבנקים לחשב LGD בתקופת נסיגה כלכלית, שישקף את ההפסדים במחזור עסקים של ירידה. הגדרה מקובלת לנסיגה כלכלית היא שני רבעונים רצופים של ירידה ריאלית ב-GDP. ישנן בעיות בחישוב זה שכן פשיטת רגל סופית אורכת שנים רבות, ורק אז מתברר ההפסד הסופי וה-LGD הסופי. בנוסף לחלק מהגופים הבנקאיים אין את כל הנתונים הנדרשים לחישוב ה-LGD.
אתגר נוסף נובע מהעובדה שההגדרה של פשיטת רגל משתנה מגוף בנקאי אחד למשנהו. כתוצאה מכך יש הבדלים בין אחוזי פשיטת הרגל ללא הפסד. חישוב של LGD ממוצע מורכב מפשיטות רגל עם הפסד לבנק ופשיטות רגל ללא הפסד לבנק. ככל שישנם יותר פשיטות רגל ללא הפסד ה-LGD, הממוצע יורד. מצב זה אופייני כאשר ההגדרות הופכות ליותר רגישות להתדרדרות האשראי או לסימנים ראשוניים המעידים פשיטת רגל פוטנציאלית. כאשר ארגונים משתמשים בהגדרות שונות, אין אפשרות להשוות פרמטרים של LGD.
אחד הפתרונות לאומדן LGD בתקופת נסיגה כלכלית הוא תוספת ל-LGD, תוספת שאמורה לשקף גידול פוטנציאלי ב-LGD כאשר מחזור העסקים יהיה בנסיגה. מעבר לכך, ייתכן גם שה-LGD ירד משום שבתקופת נסיגה כלכלית הממשלות והבנקים המרכזיים מחלצים את הגופים הפיננסיים כדי לשמור על יציבות פיננסית.
השנה שהייתה
"השנה שהייתה, התערוכה השנתית של מיטב הקריקטורה הישראלית" היא שמה של סדרת תערוכות קריקטורות ישראליות שהחלה בשנת 2003, כיוזמה של איגוד הקריקטוריסטים הישראלי ועיריית חולון. התערוכות מציגות תגובות של קריקטוריסטים של אירועים מרכזיים בישראל והן הוצגו לראשונה בגלריית קמפוס חנקין בחולון. משנת 2010, הפכה התצוגה לתערוכה דו-שנתית, המוצגת במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
תלמוד ישראלי
תלמוד ישראלי, הדף היומי לילדים, הוא ארגון חינוכי שהוקם בשנת תשס"ו על ידי מאיר וצילית יעקבסון, במטרה לעודד את לימוד התלמוד לילדים בבתי הספר, במוקדים קהילתיים ובבית.
בשנת 2012 התמנה הסופר ואיש החינוך אבי רט לעורך הראשי של המיזם. בשנת 2014 מונה כיו"ר חבר הנאמנים רו"ח חיים פרייליכמן.
במרכז פעילות הארגון נמצאת מהדורה של התלמוד הבבלי לילדים, בעריכת מאיר יעקבסון ואבי רט, בשבעה כרכים, בהם קטעים נבחרים מתורגמים מארמית לעברית, מנוקדים, מפוסקים ומחולקים לפסקאות, לצד ביוגרפיות קצרות של חכמי התלמוד, סיפורי התלמוד, תמונות, סרגל היסטורי ועוד.
מיזם "תלמוד ישראלי" שואף להנגיש את התלמוד לעולמם של הילדים, לחבב עליהם את דף הגמרא, ולהרגילם ללימוד מסודר ושיטתי של הדף היומי. הארגון מעודד הקמת מוקדי לימוד משותף להורים וילדים והוא רואה בלימוד המשותף במסגרת המשפחתית והקהילתית כלי לחיזוק התא המשפחתי והקהילה והעצמת הקשר לתרבות ולמורשת ישראל.
בנוסף לתלמוד מפיץ הארגון ערכת העשרה שבועית ללימוד, והיא ניתנת להורדה בדף הפייסבוק שלו. הערכה כוללת מושגים וערכים יהודיים, ישראליים וציוניים, המשלימים את הלמידה בתלמוד הישראלי.
בחג השבועות ה'תשע"ד (2014), נערך מבצע לימוד ארצי של "תלמוד ישראלי" ובמסגרת תיקון ליל שבועות למדו הורים וילדים בכל רחבי הארץ, מתוך ערכת לימוד מיוחדת שהוכנה לחג.
משנת 2015 שותף המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך למפעל והוא פועל ב-200 בתי ספר ברחבי הארץ.
בעקבות רצח שלושת הנערים, בשנת 2015 ערך "תלמוד ישראלי" מבצע לימוד משותף של הורים וילדים לזכרם. למבצע היו שותפים שלוש משפחות הנרצחים, המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך ובני עקיבא.
לקראת סיום מחזור הלימוד של הדף היומי, בשנת 2019 ערך "תלמוד ישראלי" חידון להורים וילדים מכל רחבי הארץ ומיהדות התפוצות בתיאטרון ירושלים במתכונת חידון התנ"ך העולמי על סוגיות "תלמוד ישראלי". בארגון החידון היו שותפים מדיסון פארמה, עיריית ירושלים, המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך והמזרחי העולמי. מבין 15 העולים לגמר זכה בתואר חתן התלמוד הישראלי, נעם ניסים שריקי מבית אל, בתואר חתן התפוצות זכה איתן רוזנשטוק, מניו יורק.
יחד עם ערוץ מאיר לילדים יצרו תוכנית "אסי וטוביה" שממחישה מקרים מהתלמוד בצורה עכשווית, בסוף כל תוכנית טוביה רוזנפלד שואל שאלה ומפנה את הילדים לעיון ב"תלמוד ישראלי".
הפחד עצמו
קאלי (לינוקס)