בגיל 24, בשנת 1916 הגיע לברלין וכעבור שנה הצטרף למשרדו של האדריכל אוסקר קאופמן והיה לשותפו. עם קאופמן עבד באירופה וגם בישראל, במשך למעלה משלושים שנה.
בתקופה זו השלים את לימודיו לעבודת דוקטורט בנושא התיאטרון.
בשנת 1916 שירת שנה כקצין במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1934, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל כשבידו סכום לא גדול של כ-1,000 מארק, אותם קיבל בתמורה למכירת ספרייתו הפרטית.
כשנה מאוחר יותר, הצטרף אליו אוסקר קאופמן ושניהם המשיכו לעבוד יחד. למשרד זה הצטרפה האדריכלית דר' יהודית סגל.
בעזבונה של אשתו, יהודית סגל שטולצר, התגלו מסמכים המעידים כי כשעזב את ישראל, ניסה לקבל חזרה את רכושו בברלין אך ללא הצלחה. לאחר מותו, אשתו שעברה להתגורר במינכן, תבעה פיצויים בשמו ואף זכתה בהם.
חיים אישיים.
בשנת 1941 הוא נישא לאדריכלית יהודית סגל, אשר עבדה גם היא במשרדו של קאופמן.
בשנת 1957, עזב הזוג את הארץ לגרמניה. כעבור שנה, ביום 22 בדצמבר 1958, בגיל 72, נפטר באופן פתאומי ברומא ושם נקבר בבית העלמין היהודי.
קדר ולטון
חברון שוברת שתיקה
חברון שוברת שתיקה (במהדורה באנגלית: Hebron Breaks the Silence) הוא ספרה של ציפי שליסל, תושבת היישוב היהודי בחברון, שפורסם בשנת 2017. בספר מתארת שליסל את הווי החיים ביישוב היהודי בחברון, מנקודת מבט אישית הממחישה את מציאות החיים המורכבת באזור.
הוצאת הספר לוותה בהרצאות של שליסל במרכזים קהילתיים.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2017, בהוצאת דברי שיר. בשנת 2021 יצא לאור תרגום לאנגלית של הספר.
סגנון הספר.
מחברת הספר, ציפי שליסל, היא בתו של הרב שלמה רענן, תושב חברון שנרצח בה בידי מחבל פלסטיני. מדריכה במוזיאון חברון ופעילה בסוכנות הידיעות תצפית (TPS), מתארת חוויות שעברה כיהודיה החיה בחברון, ומפגשים אנושיים ולעיתים סוריאליסטים בין תושבי המקום היהודיים לבין תושביה הערביים, בין ארגוני שמאל לפעילי ימין קיצוניים, בין חיילים ישראלים ועיתונאיים אירופאיים, בין מנהיגי חמולות לצאצאי נרצחי תרפ"ט.
הספר מורכב מפרקים קצרים הנעים בציר הזמן קדימה אחורה וחוזר חלילה. מאורעות תרפ"ט, שבויי גוש עציון שהובלו לחברון בתש"ח, רצח שלהבת פס ואינתיפאדת הסכינים שזורים זה בזה.
בספר מתוארים מפגשים עם אנשים בחברון. הישראלים, היסטוריה לא ידועה, מאבקים פוליטיים ומשפטיים, ההתמודדות עם דעת הקהל בישראל ומחוצה לה וגם הרבה סיפורים אישיים. שליסל עצמה מתארת: "הספר כתוב בצורה אישית דרך הסיפור שלי ושל המשפחה שלי, מסבתא שלי שניצלה מפרעות תרפ"ט, דרך הרצח של אבא".
שם הספר.
שם הספר, "חברון שוברת שתיקה", הוא פרפרזה על שמו של ארגון "שוברים שתיקה", שמביע עמדות ביקורתיות על התנהלותם חיילי צה"ל והמתנחלים, ומרמז למענה הניתן בספר זה לטענות הארגון.
מוגאבה
יחסי נורווגיה–פינלנד
בין ממלכת נורווגיה לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות במועצה הנורדית.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1917, לאחר שנורווגיה הכירה בעצמאותה של פינלנד. בראשית המאה ה-20 התעורר חשש בנורווגיה מפני הגירה פינית לאזור סטורפיורד, ומאידך, נורווגיה רצתה לספח את חלק מאזור לפלנד, אולם לא התעורר סכסוך בין המדינות. כיום, שתי המדינות חברות במועצה הנורדית ובמועצת מדינות הים הבלטי, והם חולקות גבול משותף לאורך 736 ק"מ.
יחסים דיפלומטיים.
פינלנד מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו, ו-19 קונסוליות באולסונד, ברגן, בודה, דראמן, פארסונד, האלדן, האמאר, המרפסט, האוגסונד, הורטן, קירקנס, קריסטיאנסנד, קריסטיאנסונד, לרוויק, נרוויק, סארפסבור, סטוונגר, טרומסה, וואדסו. מאידך, נורווגיה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי, ו-11 קונסוליות כבוד בהאנקו, יובסקילה, קמי, קואופיו, מרייהאמן, אואולו, יקובסטד, רובניימי, טמפרה, טורקו וואסה.
בננה (פירושונים)
שרלוט (קרוליינה הצפונית)
ריינהולד רריכט
ריינהולד רֵריכט (בגרמנית: Reinhold Röhricht; 18 בנובמבר 1842, בּוּנצלאוּ, פרובינציית שלזיה, פרוסיה – 2 במאי 1905, ברלין, גרמניה) היה היסטוריון גרמני, ביבליוגרף וחוקר מסעי הצלב והגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל.
קורות חייו ופועלו.
ריינהולד רֵריכט למד במדרשה תאולוגית בברלין וקיבל ב-1866 את תעודת המוסמך . עיקר עיסוקו היה חקר מסעי הצלב וממלכות הצלבנים במזרח. הוא פִרסם מספר רב של עבודות על תולדות הצלבנים ועל הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ-ישראל, שבהן הונחו היסודות למחקר החדיש בתחום זה. למרות הישגיו המדעיים, רֵריכט לא הגיע לתפקיד אוניברסיטאי והתפרנס מהוראת היסטוריה, עברית, לטינית ויוונית בבתי-ספר תיכוניים בעיר ברלין.
רֵריכט נודע בשני מפעלים ביבליוגרפיים המהווים כלי עזר בחקר ההיסטוריה של ארץ ישראל ובחקר ממלכת ירושלים הצלבנית.
הראשון – "Bibliotheca geographica Palaestinae" – הוא קטלוג חסר תקדים בהיקפו, המרכז נתונים ביבליוגרפיים של כתבי נוסעים וצליינים שביקרו בארץ ישראל מאז שנת 333 לספירת הנוצרים ועד 1878 (השנה שבה חתם רֵריכט את מפעלו זה) על מהדורותיהם ותרגומיהם. הקטלוג ערוך בסדר כרונולוגי ומתייחס ל-3,515 נוסעים, רובם אנשי המערב הנוצרי. נוסף על כך יש בקטלוג של רֵריכט התייחסות ל-747 מפות שיש להן שייכות לארץ ישראל, ובמיוחד מפות מימי הביניים. הספר ראה אור בברלין ב-1890. דוד עמירן, איש האוניברסיטה העברית, פרסם ב-1963 את המהדורה המשופרת, הכוללת את התוספות שרֵריכט ואחרים הפיקו בשנים 1891–1893; מהדורה זו הודפסה שוב ב-1989.
מפעלו השני – "Regesta Regni Hierosolymitani" – הוא אוסף תקצירי תעודות רשמיות ומכתבים של ממלכת ירושלים הצלבנית מן השנים 1097 עד 1291, מהם שנכתבו בארץ ישראל ומהם שנשלחו מאירופה. עד שקובצו, תומצתו בלטינית ופורסמו על ידי רֵריכט, היו מסמכים אלה מפוזרים בעשרות ספרים שונים. אוסף התעודות הזה ראה אור באינסברוק, אוסטריה, בשנת 1893. ב-1904, שנה לפני מותו, פרסם רֵריכט ספר נלווה, 'אדיטמנטום', המכיל תקצירי מסמכים נוספים שהגיעו לידיעתו אחרי חתימת הפרסום מ-1893. מפעלו זה של רֵריכט זוכה למהדורה מעודכנת, מורחבת מאוד, ממוחשבת ומקוונת, שבה תמציות המסמכים נמסרות באנגלית. המיזם נערך בראשות ההיסטוריון הבריטי ג'ונתן ריילי-סמית' (מת ב-2016) ובהשתתפות חוקרים מובילים של התקופה הצלבנית, ובהם הישראלים ב"ז קדר, רוני אלנבלום ואיריס שגריר.
עידן וולאס
יחסי איסלנד–נורווגיה
יחסי איסלנד–נורווגיה (באיסלנדית: Samskipti Íslands og Noregs, בנורווגית: Forholdet mellom Island og Norge) הם היחסים דיפלומטיים בין רפובליקת איסלנד לבין ממלכת נורווגיה, ושתיהן חברות במועצה הנורדית.
היחסים בין המדינות מוגדרים "מצוינים", ויש רבים שמאמינים שהשותפות בין המדינות היא השותפות החזקה ביותר באירופה.
היסטוריה.
איסלנד יושבה בימי הביניים בעיקר על ידי נורווגים, הגל הראשון החל כנראה בשנת 860, ושיא ההתיישבות היה בין השנים 870–930. איסלנד ונורווגיה יצרו אזור תרבותי נורדי נרחב בים הצפוני, וחלק גדול מההיסטוריה של נורווגיה פורסם על ידי הסופר האיסלנדי סנורי סטורלוסון. בשנת 1262 עברה איסלנד לשלטון נורווגי, ובשנת 1380 הצטרפה לאיחוד קאלמאר, שאיחד את ממלכות דנמרק, נורווגיה (עם איסלנד, גרינלנד, איי פארו, שטלנד ואורקני), ושוודיה (כולל פינלנד) תחת מלך יחיד. באיחוד, דנמרק הייתה המדינה החזקה, ובסופו של דבר קיבלה שליטה גם בנורווגיה וגם באיסלנד (כמו גם בגרינלנד ובאיי פארו). נורווגיה נפרדה מהאיחוד בשנת 1814, ואיסלנד בשנת 1944.
יחסים כלכליים.
ציד לווייתנים.
שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת לגבי ציד לווייתנים, ולעיתים קרובות הצטרפו ליפן בהתנגדות לוועידות בינלאומיות להפחתת ציד מסחרי של לווייתנים. שתי המדינות התנגדו לחתום על האמנה בדבר סחר בינלאומי במינים בסכנת הכחדה, האוסרת על סחר בבשר לווייתנים. הברית הצפונית הגדולה, המייצגת ציידי לווייתנים, סוחרים ודייגים באזור הארקטי, אמרה כי "מדובר בייבוא וייצוא חוקי, ובעתיד היא עשויה לתת גישה לשוק שהוא באמת גדול עבור הציידים הנורווגים והאיסלנדים".
בשנת 1992 הודיעו איסלנד ונורווגיה במשותף כי יחזרו לצוד לווייתנים מסחריים ממינים מסוימים, לאחר תום תקופת ההקפאה בת 6 שנים. בשנת 2002 הודיעה נורווגיה כי היא תאפשר לוויתן החברה לייצא 10 עד 15 טון של מוצרי לווייתן מינקי לאיסלנד. ממשלת בריטניה גינתה את ההחלטה, משום שמדובר במינים הנתונים בסכנת הכחדה בינלאומית. בשנת 2006 הודיע משרד הדיג האיסלנדי כי הוא יאשר שוב את ציד הלווייתנים, מה שהופך אותו למדינה השנייה אחרי נורווגיה שמאפשרת לצוד לווייתנים מסיבות מסחריות.
סיוע כלכלי.
לאחר המשבר הפיננסי האיסלנדי 2008–2012, הממשלה הנורווגית נתנה לאיסלנד בנובמבר 2008 הלוואה של 500 מיליון € ל-5 שנים, על מנת לייצב את הקרונה האיסלנדית. שר החוץ הנורווגי, יונאס גאהר סטור אמר לאחר פגישה עם ראש ממשלת איסלנד גייר הארדה, כי "אנחנו רוצים להראות את תמיכתנו ביוזמה הבינלאומית ואנו נספק תמיכה לאיסלנד בעתיד הקרוב".
מדיניות החוץ וההגנה.
בשנת 2007 חתמו שתי המדינות על הסכם הגנה, כיסוי מעקב והגנה צבאית של התחום האווירי והכלכלי של איסלנד. משמעות הדבר היא כי מטוסי קרב ומטוסי סיור נורווגים יסיירו במרחב האווירי האיסלנדי. יודגש כי ההסכם עם נורווגיה מיועד רק לזמן שלום, אולם במקרה של עימות צבאי, ההגנה האווירית תוטל על נאט"ו וצבא ארצות הברית. ההסכם נחתם בעקבות ההחלטה להוציא את הצבא האמריקני מבסיס חיל הים בקפלאוויק בשנת 2006.
ציסטה פרא-שחלתית