במהדורה הראשונה של 'חדשות הטבעונות', ווטסון כתב כי דרוש לתנועה שם: "עלינו לשקול בכובד ראש איך יש לקרוא לתנועה שלנו, למגזין שלנו ולעצמנו. המושג 'א-חלביים' (Non-dairy) הפך כבר לביטוי שגור, אולם כמו המושג 'א-לקטו' (non-lacto) - המושג נגטיבי מידי. כמו כן, המושג הזה אינו מתאר את ההתנגדות שלנו למאכל ביצים. אנו זקוקים למושג שימחיש שגם אם כל המזון מן החי הוא בגדר טאבו, הטבע עדיין מספק לנו מגוון רחב של מזון לבחור ממנו. צמחונות ופירותנות כבר מקושרות לתנועות בהן מותר לאכול מ'פירותיהן'(!) של פרות ותרנגולות, ולכן נראה שאנחנו חייבים להגות מילה חדשה וראויה. משום שכתב העת הראשון הזה היה חייב שם, בחרתי לקרוא לו 'Vegan news'. אם נאמץ מילה זו, התזונה שלנו בקרוב תקרא 'תזונה טבעונית'. הצעות חברים יתקבלו בברכה". חברי האגודה הטבעונית העלו מספר הצעות כגון: allvega, neo-vegetarian, dairyban, vitan, benevore, sanivore, beaumangeur, אולם השם שהציע ווטסון התקבל במהרה, ולדבריו השתרש לחלוטין בשפה, ונמצא כנראה בכל מילון בעולם. המושג נכנס לראשונה למילון אוקספורד בשנת 1986 תחת ההגדרה: "אדם שנמנע באופן עקרוני ממזון מן החי, צמחוני אדוק".
אידאולוגיה.
צריכת חלב נתפסה בעיניו של ווטסון כאבסורד שהטבע מעולם לא התכוון אליו: "לא יכולנו לחשוב על מחזה מוזר יותר מאדם בוגר שמחובר לעטין של פרה בזמן הארוחות שלו". במהדורה הראשונה של המגזין, הוא הגיב לעמדת הצמחונים לפיה יש להתנגד לצריכת בשר משום שייצורו כרוך בהריגת בעלי חיים, אולם אין סיבה לוותר על ביצים וחלב משום שייצורם אינו כרוך בהריגת בעלי חיים: "סוגיית השימוש בחלב חשפה ראיות חזקות לכך שתהליך ייצור חלב ומוצריו כרוך בניצול, אכזריות ושחיטה של יצורים בעלי יכולת חישה גבוהה. התירוץ שתהליך הפקת מוצרי חלב אינו מצריך הריגה, הוא בלתי נסבל עבור כל מי שיש לו הידע על שיטות עבודה בחקלאות המתועשת". לטענתו, הצמחונות היא רק קרש קפיצה ושלב ביניים בין תזונת כול לבין תזונה טבעונית: "השד יצא מהבקבוק, ואף אחד לא יכול להחזיר אותו לימי הבורות של לפני שנת 1944". בעמדה זו הוא החזיק גם בהתייחסו ללקטו-צמחונים (צמחונים הנמנעים מצריכה של ביצים אך אוכלים מוצרי חלב): "בחרנו בתזונה שנמנעת מכל המזון מן החי. האכזריות הבלתי ניתנת לערעור בתהליך ייצור מוצרי החלב הפכה את זה לברור שלקטו-צמחונים נמצאים בחצי הדרך בין אוכלי בשר לבין הומניים באמת".
ווטסון טען כי הטבעונות השפיעה על כל היבט בחייו, וכי יש מחיר בלתי נמנע של הדרה חברתית שעל הטבעונים לשלם. מסיבה זו, הוא סבר שטבעונים שנמצאים בסביבה שאין בה טבעונים, צריכים ליצור איזשהו קשר עם התנועה הטבעונית. הוא סירב לקבל את הרעיון שניתן לנצח רשע רק באמצעות רשע גדול יותר, וראה בטבעונות דרך להילחם ברשע שלא נוסתה עוד מעולם.
ווטסון מעולם לא לקח חלק בפעולות ישירות של חילוץ בעלי חיים, אולם רחש כבוד למי שכן עסק בכך: "אם הייתי חיה בכלוב מעבדת ניסויים, הייתי מודה לאדם שהיה פורץ למעבדה ומשחרר אותי".
כשנשאל מהו ההישג הגדול ביותר בחייו השיב: "להרגיש שאני לקחתי חלק בהתחלת תנועה חדשה וגדולה שיכולה לא רק לשנות את מהלך הדברים עבור האנושות ושאר היצורים על פני כדור הארץ, אלא גם לשנות את צפיות האדם להישרדות הרבה יותר ממושכת על פני כדור הארץ".
פנייה לתנועה הצמחונית.
לכל אורך חייו, שמר ווטסון על קשר עם התנועה הצמחונית. במהלך פעילותו לקידום הטבעונות, הוא ביקש מחברי התנועה הצמחונית לבחון מחדש את הטיעונים שלהם ואת מטרות התנועה הצמחונית, זאת במטרה לאחד בין שתי התנועות.
ווטסון הציג בפני התנועה הצמחונית שתי טענות:
בשנת 1948 פרסם מאמר במגזין התנועה הצמחונית הקורא לחבריה לשקול מחדש את מטרות התנועה. לדבריו, הימנעות מבשר בתזונה היא רפורמה נדרשת, רק בתנאי שהיא לא מלווה בהגדלת הצריכה של מאכלים אחרים מן החי. אם דבר זה מתרחש, כל הטיעון נגד אכזריות כלפי בעלי חיים נשמט לקרקע. תזונה צמחונית אינה מוסרית, כלכלית או אסתטית יותר מתזונה בשרית, וייתכן כי תזונה זו אכזרית אף יותר.
"הגיעה העת לנסח מחדש את ההגדרה של צמחונות. צמחונות צריכה להגדיר את העיקרון לפיו אין צורכים מזון מן החי. אם התנועה הצמחונית הייתה מקבלת זאת עכשיו; תוך זמן קצר, יהיה זה בלתי נתפס שהגדרת הצמחונות יכולה הייתה להיות אי פעם משהו אחר. המעבר לתזונה צמחית לחלוטין לא יגרום בעיות, אלא לאלו שמבחינים באופן בלתי-רציונלי בין שחיטה לצורכי ייצור בשר לביו שחיטה לצורכי הדרישות שלהם. אנשים אלו, בגלל השקפת עולמם השגויה, יהיו ברוחם מחוץ לתנועה החדשה, והם יצטרכו להתקדם אל עבר הרעיון הנכון, בדיוק באותו האופן שאוכלי הבשר צריכים. זו עובדה מטרידה שבמדינה שלנו, מאות צמחונים נלהבים נשארו ללא ברירה אלא להקים לעצמם תנועה חדשה מחוץ לתנועה הצמחונית, וזאת על מנת לקדם צמחונות עקבית".
כמו כן, ווטסון הפציר בחברי התנועה הצמחונית להפסיק לקשר את הדת הנוצרית לצמחונות. לדבריו, יש לשמור על כתיבה חילונית שאינה מערבת אלים ופסוקים כאלו ואחרים. לדבריו, אלפי צמחונים תופסים את הדת כמיתוס, ועל התנועה הצמחונית להיצמד לשיטה המדעית, לעובדות ולראיות.
מותו.
מספר שנים לפני מותו אמר: "בסופו של דבר, כנראה בעשר השנים הקרובות, בוקר אחד אני לא אתעורר. מה יקרה אז? יערכו לי הלוויה, קומץ של אנשים ילווה אותי, וכפי שג'ורג' ברנרד שו תיאר את הלווייתו שלו, גם אותי ילוו כל הנשמות של בעלי החיים שמעולם לא אכלתי, ובמקרה זה – זו תהיה הלוויה גדולה מאוד!". ווטסון חי חיים פעילים ובריאים עד מותו בגיל 95. על אף שהגדיר עצמו כאגנוסטיקן, הלווייתו התקיימה בכנסייה המקומית, והוא נקבר בחצר הכנסייה באותה חלקת הקבר בה נקברה אשתו 9 שנים לפני כן. בתו ג'נט ספדה לו: "היו לו הרבה מבקרים בזמנו, גם צמחונים, שחשבו שאי אפשר לחיות על תזונה טבעונית. אולם הוא היה נחוש להעמיד אותם על טעותם, והוא עשה בדיוק את זה".
תקוות גדולות (סרט, 1999)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט טלוויזיה משנת 1999 זוכה פרס באפט"א של רומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. הסרט הופק על ידי ה-BBC ושודר ב"מאסטרפיס תיאטר".
עלילה.
ילד בשם פיפ נתקל באסיר נמלט אשר מאיים עליו ודורש ממנו להביא לו מזון. שנים אחר כך מתברר לפיפ שמישהו מיטיב איתו, ומבטיח להוריש לו הון רב. פיפ משער שהמיטיבה שלו היא מיס האווישם, אישה עשירה שבביתה שיחק בילדותו, ושהוא מאוהב בבתה המאומצת אסטלה. פיפ מאמין שמיס האווישם מייעדת אותו להיות החתן של אסטלה. כל חלומותיו של פיפ מתרסקים כאשר בלילה סוער אחד הפושע שפגש בילדותו חוזר ומגלה את זהותו, שהוא מגוויץ' הוא מיטיבו. בתחילה פיפ דוחה את מגוויץ' ואינו רוצה בקשר איתו אבל במשך הזמן הוא הופך להיות נאמן לו ונשאר עמו עד מותו.
אתרי צילום.
הסרט צולם במספר אתרים בקנט כמו "שירנס דוקס", "קינגזוור קאסל פדלסטימר", "צ'אטהם דוקס", בנהר מידוויי וכן באדינבורו.
פרסים.
בשנת 2000 זכה הסרט בפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית עיצוב התלבושות. הוא היה מועמד גם בקטגוריות של איפור ועיצוב שיער, צילום ותאורה, והסאונד הטוב ביותר.
ב-1999 הסרט זכה בפרס RTS לטלוויזיה עבור הסאונד הטוב ביותר בסרט דרמה,  פרס ההפקה, פרס התאורה והצילום הטובים ביותר. עוד היה מועמד לפרס בתחום העריכה.
הסרט היה מועמד לפרס אמי כמיני סדרה המצטיינת של השנה.
נחשון (ציפור)
דראפט ה-NBA 1975
דראפט ה-NBA 1974
דראפט ה-NBA 1973
דראפט ה-NBA 1972
דראפט ה-NBA 1971
דראפט ה-NBA 1970
אנפת מקור-סירה
אנפת מקור-סירה (שם מדעי: "Cochlearius cochlearius") היא מין יחיד בסוגו של אנפה אמריקנית. שמה ניתן לה בשל מקורה דמוי-הסירה, שמסייע לה לתפוס את מזונה. היא מצויה באזורי מנגרובים ממקסיקו דרומה לפרו וברזיל.
מאפיינים.
אורכה של האנפה הוא כ-46 עד 53 ס"מ, ומשקלה כ-600 גרם. המקור ארוך יחסית - אורכו כ-7.5 ס"מ, ורוחבו כ-5 ס"מ. הראש, החזה והגרון לבנים; הכנפיים והגב התחתון אפורים, החלק התחתון של הבטן אדמדם, ומפוספס בשחור. המקור והכיפה שחורים. הזכר והנקבה דומים במראם ובגודלם.
זהו מין ישיב (לא נודד). בתי הגידול העיקריים בהם חיה האנפה הם מנגרובים, ביצות, גדות אגמים ונחלים, ובריכות; היא מצויה בדרך כלל ברום של כ-800 עד 2600 מטרים מעל גובה פני הים. האנפה ניזונה בעיקר מדגים, חרקים ופראונים, אך גם ממכרסמים, ביצים ודו-חיים. מקורה דמוי-הסירה רגיש מאוד, והוא נפתח כשהוא בא במגע עם טרף. זהו מין פעיל-לילה; במהלך היום, האנפה ישנה על עצים או בין העלווה במנגרובים.
במהלך החיזור הזכר והנקבה מחככים את מקורם ו"נלחמים" כביכול זה בזה. הקן עשוי מזרדים ונבנה על ידי הזכר והנקבה, בדרך כלל סמוך למים - על עצים, שיחים או בצמחייה מימית (כגון סוף). אם הקן מוקם על עץ, הוא בדרך כלל יהיה בגובה של כ-10 מטרים מהקרקע. הנקבה מטילה 2-4 ביצים כחלחלות בתטולה. אנפות מקור-הסירה מאוד טריטוריאליות, ויגנו על קנן מטורפים ממינים אחרים של עופות.
אגם אסד
אגם אסד (בערבית: بحيرة الأسد, תעתיק מדויק: בחירת אלאסד, הגייה: בּוּחַיירַת אל-אסד) הוא שמורת טבע על נהר הפרת, במחוז א-רקה שבסוריה. הוא נוצר בשנת 1974 כאשר הושלמה הקמת סכר טבקה. אגם אסד הוא האגם הגדול בסוריה עם קיבולת של 11.7 קילומטר מעוקב ושטח מקסימלי של 610 קילומטרים רבועים. מערכת תעלות עושה שימוש במי האגם להשקיית אדמות חקלאיות על גדות הפרת.
האגם משמש מקור מי שתייה עבור העיר חלב ומהווה מקור לתעשיית דיג. חופי האגם התפתחו למערכת אקולוגית משמעותית.