סטיינברג עבד בחייו עם שלוש גלריות חשובות בעיר: בתחילה במקביל - בטי פרסונס וסידני ג'ניס ואחרי 1982 - פייס .
ספר הרישומים הראשון שלו "All in Line", שיצא לאור ב-1945, זכה להצלחה. בשנים 1947–1961 יצר סטיינברג סדרות של ציורי קיר למען לקוחות שונים.
כשגריר של האמנות האמריקאית שלאחר המלחמה, התבקש סטיינברג ליצור ציור קיר בטריאנלה העשירית לאדריכלות ועיצוב במילאנו ב-1954 שהתפרש על ששת הקירות המתפתלים של מבוך הילדים. הרישום, ששמו "הקו" מתאפיין, בהתאם למתודולוגיה אופיינית לסטיינברג, בסוג של אסוציאציות חופשיות חזותיות, לפיהן יד האמן הופכת לזרם של נושאים - בניינים, גשרים, שחיינים, מטוס וכו' ומסתיים בגולש סקי בתנועה ההופך לחתימת הצייר.
בגישתו ההומוריסטית - פילוסופית המאפיינת את "הספרות המצוירת" שיצר, מצא סטיינברג מודל ספרותי בכתבי הסופר האמריקאי הנערץ עליו, ס. ג'. פרלמן , שפרסם את רשימותיו ב"ניו יורקר".
בשנת 1955 יצר את סדרת הרישומים "דרכונים" (The Passport) המשלבת טביעות אצבעות. קולאז' פנורמי תחת הכותרת "האמריקאים" הציג בביתן ארצות הברית בתערוכה העולמית בבריסל בשנת 1958. ב-1966 יצר סטיינברג בגלריה מאג (Maeght) בפריז קולאז'ים על הקירות בשם "מסיכה". אחד מרישומיו המפורסמים "I Do, I Have, I Am", שהופיעו בשער ה"ניו יורקר" בשנת 1971, העביר לקח מוסרי לגבי מרכיבים שונים של חיי האדם: עולם העשייה, עולם החומר ועולם הזהות - זאת בעזרת המיקום בדף והצבעים.
בסוף שנות השישים הפכו ציוריו על העיר ניו יורק ועל העולם לפסימיים יותר. הוא הציג את חזיתות הבתים כמבוכים מפחידים ואת מיקי מאוס, למשל כטרוריסט במגפיים. אימת חוסר היציבות בעולם משתקפת, למשל, ביצירה "מלחמת רחוב" (Street War) (1972–1974).
במהלך השנים יצירותיו של סטיינברג הוצגו בשמונים תערוכות יחיד בגלריות ובמוזיאונים ברחבי אמריקה ואירופה, לרבות אחת רטרוספקטיבית במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בשנת 1978 ושנייה ב-IVAM, המכון לאמנות מודרנית בוולנסיה, בספרד בשנת 2002.
תערוכה מיוחדת בשם "סטיינברג: איורים", שהעניקה מבט מקיף על קריירת האמן, הוצגה ב-2006 בשמונה תחנות בארצות הברית ובאירופה.
קישורים חיצוניים.
מאמר רוויו לתערוכה "סטיינברג: איורים" מאת גרייס גלוק, תרגום מהעיתון הניו יורק טיימס מדצמבר 2006 - ב"הארץ" ב-23.1.2011
מאת מריו טדסקיני לאלי ב Quest.Issues in Contemporary Jewish History הגיליון 2, אוקטובר 2011
עדי חתימה כרתי
מוהיט צ'אוהאן
מוהיט צ'אוהאן (Mohit Chauhan; נולד ב-11 במרץ 1966) הוא זמר הודי.
צ'אוהאן החל את דרכו בלהקת הפופ ההודית "דרך המשי" (Silk Route) ב-1996. הלהקה הוציאה שני אלבומים - "בונדיין" (Boondein) ו"פצ'אן" (Pehchan). לאחר שהלהקה התפרקה ב-2008, הוציא צ'אוהאן את אלבום הסולו הראשון שלו, "קאלאם" (Kalam).
ב-2007 השתתף בתוכנית המציאות המוזיקלית ההודית "Mission Ustaad".
במקביל החל צ'אוהאן לשיר בסרטי בוליווד, הראשון בהם היה "Rang De Basanti" ב-2006. ב-2010 זכה בפרס "Filmfare" לסרטים הודיים בקטגוריית זמר הפלייבק הטוב ביותר, עבור השיר "Masakali" ששר בסרט "Delhi-6".
הוא זכה ב-5 פרסים בתחום שירה בקולנוע הודי.
באטמן ורובין (סרט)
באטמן ורובין (באנגלית: Batman &amp; Robin) הוא סרט גיבורי על מז'אנר הפעולה המבוסס על סדרת הקומיקס מבית DC קומיקס, "באטמן" שנוצרה על ידי בוב קיין וביל פינגר. הסרט יצא לאקרנים ב-20 ביוני 1997 בבימויו של ג'ואל שומאכר, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים כדוגמת ג'ורג' קלוני, ארנולד שוורצנגר, אומה תורמן, כריס אודונל ואליסיה סילברסטון.
לאחר הצלחתו המסחרית של "באטמן לנצח" (1995), חברת ההפצה, האחים וורנר, האיצה את הפקת הסרט. למרות הצלחתו היחסית, הסרט קיבל ביקורות שליליות ואף 11 מועמדויות לפרס פטל הזהב. עד היום, הסרט נחשב לסרט גיבורי-העל הגרוע ביותר בכל הזמנים ונרשם כאחד מבין הסרטים הגרועים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע. ג'ורג' קלוני אף התנצל במשך יותר מ-17 שנים על כך שהסרט היה גרוע והרס את ציפיותיהם של מיליוני מעריצי באטמן. בעקבות זאת, הוחלט לבטל את סרט ההמשך, "באטמן ניצחון", וכך נעצרה סדרת סרטים זו.
עלילה.
בעיר גות'אם סיטי, באטמן (ג'ורג' קלוני) ורובין (כריס אודונל) מנסים לעצור את מיסטר פריז (ארנולד שוורצנגר) ופויזן אייבי מלהרוס את העיר.
מיסטר פריז הוא מדען שעבר תאונה המחייבת אותו להימצא בתוך חליפת קירור השומרת את טמפרטורת גופו מתחת לאפס, הפונה לפשע כדי להשיג יהלומים לתחזק את חליפתו ולפתח תרופה לתסמונת מק'גרגור, מחלה סופנית שהכתה באשתו, אותה הקפיא עד שימצא תרופה.
פויזן אייבי היא ד"ר פמלה אייזלי, אקו-טרוריסטית ומדענית קנאית להגנת הסביבה והצומח, שבמהלך מאבק עם החוקר הממונה עליה, ד"ר וודרו, הופכת לרעילה אחרי שהוא שופך עליה כימיקלים. ד"ר וודרו פיתח כימיקל בשם "ונום" ההופך פושעים זוטרים לחיילים בריונים, שרירנים וצייתנים, ומנסה לשווק אותו למשטרים מושחתים ברחבי העולם. אייזלי מגלה זאת ולכן מותקפת על ידי וודרו אך שורדת.
כאשר אייזלי כושלת מלשכנע את ברוס ויין להפסיק לחלוטין את זיהום הסביבה במחיר של פגיעה בבני אדם, היא פונה אל דרך הפשע והטרור כדי להשיג את מטרותיה. היא מפתה את קורבנותיה באמצעות פרומונים וקסמה האישי ואז מרעילה אותם למוות באמצעות נשיקה קטלנית. במהלך אירוע צדקה, מפתה פויזן אייבי את באטמן ורובין, אך נמשכת דווקא למיסטר פריז שפורץ לאירוע לשדוד יהלומים ומתעלם מחיזוריה. כאשר היא מגלה שפריז עדיין מאוהב באשתו היא מנתקת אותה ממתקן ההקפאה, ואחרי שהיא משחררת אותו מארקהם אסיילום, אחרי שנעצר על ידי באטמן, היא משכנעת אותו שבאטמן הרג את אשתו. מיסטר פריז מחליט לשתף פעולה עם פויזן אייבי ולנקום והשניים מתכננים להקפיא את גות'אם סיטי למוות ולהקים על חורבותיה יער פראי בו הם ישלטו.
בינתיים, אל ביתו של ברוס ויין, מגיעה ברברה וילסון, אחייניתו של אלפרד פניוורת', משרתו הנאמן של ברוס ויין. הם מגלים שאלפרד סובל גם הוא מתסמונת מק'גרגור והוא על סף גסיסה. ברברה מגלה את סודם של ברוס ויין ודיק גרייסון ואחרי שהיא חודרת למערת העטלף, אלפרד הופך אותה לבאטגירל.
פויזן אייבי מפלגת בין באטמן לרובין, שהסתכסכו עוד בעקבות מעצרו של מיסטר פריז, בו באטמן לא נתן אמון ברובין. לבסוף, רובין נותן אמון באזהרתו של באטמן ומונע מפויזן אייבי להרוג אותו בנשיקה קטלנית. באטמן ורובין נלחמים בצמחים הקטלניים במחבוא של פויזן אייבי אך נחלצים הודות להופעתה של באטגירל שמביסה את פויזן אייבי, שמודה שהיא זו ש"ניתקה לאשתו של פריז את התקע".
לבסוף, באטמן, רובין ובאטגירל, נלחמים במיסטר פריז במצפה הכוכבים של ג'ותאם ומצליחים להציל את העיר. באטמן חושף בפני מיסטר פריז את האמת על אשתו וכן שחידשו את הקפאתה בהצלחה, ומצליח לשכנע אותו לספק תרופה לתסמונת מק'גרגור עבור אלפרד. בתמורה מודיע באטמן שהוא יממן את מחקרו של פריז להצלת אשתו.
ביקורת והכנסות.
הסרט הכניס בשבוע הראשון להפצתו כ-42.8 מיליון דולר. אך הכנסותיו של הסרט ירדו ב-63% לאחר שבוע בעקבות תחרות קשה עם סרטים כמו "עימות חזיתי" ו"הרקולס". בסיכום הכנסותיו, הסרט הכניס 107,325,195 דולר בארצות הברית ו-130,881,927 דולר בשאר המדינות.
הסרט זכה לביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 10%. הסרט אף היה מועמד ל-11 פרסי פטל הזהב. רבים מהמבקרים הטילו את כישלון הסרט בחברת ההפצה שהאיצה במפיקים לצלם את הסרט. בנוסף, טענה נוספת שהועלתה הייתה שהסרט הפך להיות מצועצע ומצחיק בניגוד לסרטים הקודמים בסדרה.
מודול שטוח
במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה הומולוגית, מודול שטוח מעל חוג formula_1 הוא מודול formula_2 מעל "formula_1", שעבורו פונקטור המכפלה הטנזורית ב-"formula_2" הוא מדויק.
מרחבים וקטורים מעל שדה הם מודולים שטוחים. באופן כללי יותר, מודולים חופשיים, ואף מודולים פרויקטיבים הם מודולים שטוחים. מאידך, כל מודול שטוח הוא חסר פיתול. חוג הוא פון-נוימן רגולרי אם ורק אם כל המודולים מעליו שטוחים (משפט Harada-Auslander), ומושלם אם ורק אם כל מודול שטוח הוא פרויקטיבי.
מודולים שטוחים הוגדרו לראשונה על ידי ז'ן-פייר סר (Serre) במאמרו המפורסם "Géometrie Algébrique et Géométrie Analytique", אשר יצא לאור בשנת 1956.
מבוא והגדרה.
יהי formula_2 מודול (שמאלי) מעל החוג formula_1. לכל מודול (ימני) formula_7 אפשר לבנות את המכפלה הטנזורית formula_8, שהיא החבורה האבלית הנוצרת על ידי הסמלים הפורמליים formula_9 (כאשר formula_10), המקיימים כמה חוקים טבעיים. אם formula_11, מוגדרת העתקה formula_12 הרואה כל סמל formula_9 כאילו הוא חי ב-formula_14.
התהליך הזה עלול להיות הרסני: למשל, מעל חוג השלמים formula_15, אם formula_16, אז המכפלה formula_17 שווה למודול המנה formula_18. אם נתבונן בהכלה formula_19, נגלה שהמנה formula_20 היא חבורה בת formula_21 איברים, בעוד שהמנה formula_22 שווה לאפס, כך שאין הכלה formula_23. היכולת הזו להרוס הכלות משתקפת במבנה של המודול formula_2, ובמקרה זה היא באה לידי ביטוי בכך שהוא מפותל. במקרים אחרים (למשל, אם formula_2 חופשי) מובטח שהמכפלה הטנזורית ב-formula_2 תשמור על הכלה. בגלל חשיבותה של התכונה הזו, הציע סר מונח מיוחד למודולים formula_2 שעבורם
מודול formula_2 המקיים תכונה זו נקרא מודול שטוח.
תכונות יסודיות.