על פי האגדה, היו רבי יצחק ורעייתו חשוכי ילדים, ועניים. ר' יצחק מצא אבן טובה גדולה שיכלה לפרנסו כל חייו, הגויים המקומיים היו צריכים את האבן הזו בדיוק לצורך פולחן עבודה זרה, אולם ר' יצחק סירב, כאשר הכריחו אותו לתת את האבן, השליך את האבן מסיפון האונייה, והראה להם כאילו הוא מצטער על המעשה. בעקבות המעשה הנועז, נשמעה בת קול בבית מדרשו של ר' יצחק ואמרה: "הנה לך בן מאיר אל כל ישראל", הוא רש"י.
במהלך הריונה של אשתו כשהלכה ברחוב בוורמייזא, נוצרי שדהר על מרכבה כמעט פגע בה אך האישה פנתה אל הקיר שבשולי הרחוב ונלחצה אליו, ונעשה נס, ובקיר נוצר שקע שבו הסתתרה.
ישנה מסורת עתיקה המראה כיום את מיקום השקע בקיר, בוורמייזא. יש אומרים שלאחר מכן חשש רבי יצחק פן יאשימו את אשתו במעשה כשפים, ועבר להתגורר בטרואה.
כמו כן ישנה אגדה אחרת המספרת כי בהיות רש"י בן 33 שנה יצא ל'גלות' בת שבע שנים כדי לכפר הצער שעבר אביו בעקבות זריקת האבן היקרה. ובאותן שנים שנדד רש"י סיים את פירושו על התורה ורוב הש"ס.
בתחילת שנות המאה ה-21 יצא לאור הסרט החרדי "אוצר של יראת שמיים" (מתוך טרילוגיית הסרטים "חלומות חסידיים") בבימויו של יגאל הושיאר, אשר עסק בסיפורו של רבי יצחק והאבן הטובה.
דקסטרוקרדיה
דקסטרוקרדיה (לב ימני) הוא מונח רפואי, המתאר מום לבבי, בו חוד הלב פונה ימינה בתוך חלל בית החזה, במקום שמאלה כמו אצל רוב האוכלוסייה. הדקסטרוקרדיה מתחלקת לשני סוגים:
דקסטרוקרדיה עוברית, אשר בה הלב ממוקם ימינה מהנורמלי, ובדרך כלל גם קשור לפגמים חמורים של הלב ושל הריאה.
סיטוס אינברסוס דקסטרוקרדיה במצב זה הלב נמצא בדיוק במקום שבו הוא נמצא אצל אדם נורמלי, רק בצד ההפוך (מעין תמונת ראי). מום זה מסוכן יותר מן הראשון מכיוון שלא רק הלב נמצא במקום לא נכון אלא כל האיברים הפנימיים ממוקמים בדיוק באותו המקום הנורמלי רק בצד ימין.
דקסטרוקרדיה היא מום מולד, ולעיתים ניתנת לזיהוי עוד ברחם האם.
יום טוב אמון
בצלאל כהן
הרב בצלאל כהן (נולד בכ"ד באדר תשל"ה, 7 במרץ 1975) הוא ראש בית המדרש אנשי חיל למנהיגות תורנית, איש חינוך ויזם חברתי חרדי, היה פעיל בתחום השתלבות צעירים חרדים בשוק העבודה ובלימודים אקדמיים בין השנים 2003–2010, הקים את הישיבה התיכונית החרדית חכמי לב ועמד בראשה בין השנים 2013–2019.
קורות חייו.
למד בישיבת קול תורה בירושלים ובישיבת פוניבז' בבני ברק. ב-1995 השתתף בחיזוקה של ישיבת קהילות יעקב, שהוקמה באותה שנה ביישוב חזון יחזקאל. לאחר נישואיו בסוף שנת 1996 למד בישיבת מיר, בישיבת שערי שמחה ובישיבת איתרי.
בתקופת לימודיו בישיבת איתרי, החל לפרסם מאמרי ביקורת בנוגע להתנהלותה של החברה החרדית שבהם טען שהיא עלולה לגרום לצעירים לנטוש את הדת. את מאמריו פרסם בעיתונות החרדית (בעיקר ב"בקהילה"), בפרסומים של מכוני מחקר (מכון פלורסהיימר למחקר מדיניות, מכון ירושלים לחקר ישראל והמכון הישראלי לדמוקרטיה). דעות דומות הביע הרב כהן בפורומים חרדיים באינטרנט (בפרט בפורומים "בחדרי חרדים" ו"אגודה אחת").
כיום מרוכזים מאמריו בבלוג האינטרנטי "בתוך עמי".
בין השנים 2003 - 2010 היה פעיל בתחום השתלבות צעירים חרדים בשוק העבודה, בלימודים אקדמיים ובצה"ל. הוא הצטרף לארגון הג'וינט ועסק בפיתוח וניהול תוכניות תעסוקה לציבור החרדי, בין השאר באמצעות המערך הצבאי ולימודים אקדמיים. במקביל היה שותף, יחד עם עו"ד יחזקאל רוזנבלום, להקמת קרן ק.מ.ח (2007), המסייעת לאלפי חרדים לרכוש מקצוע, בעזרת מלגה ליזמות חברתית של קרן IVN לשנים 2006 - 2007.
בשנת 2005 גייס יחד עם פרופ' עמירם גונן את הפילנתרופ דב פרידברג מטורונטו לתרום מלגות לסטודנטים חרדים המעוניינים לרכוש השכלה גבוהה באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2010 החל הרב כהן ללמוד כעמית ב"בית הספר מנדל למנהיגות חינוכית" למשך שנתיים. במהלך תקופה זו הוא השלים תואר ראשון בחינוך ובהוראה ב"מכללה ירושלים". עם סיום לימודיו הצטרף ל"אגודה לקידום החינוך" בירושלים על מנת להקים את הישיבה התיכונית החרדית "חכמי לב", שנפתחה בירושלים בשנת הלימודים תשע"ד (אוגוסט 2013) ומאז הוא עמד בראשה עד סוף שנת הלימודים תשע"ט.
הישיבה שהקים גררה ביקורת קשה כלפי הרב כהן בקרב חלק מן הציבור הליטאי. נציגי סיעת דגל התורה בירושלים פעלו למניעת מתן מבנה לישיבה בכמה שכונות חרדיות, כונסו אספות רבנים נגדה ופורסמו מכתבים וכרוזים כנגדה. העיתון יתד נאמן הוביל קמפיין נגד הרב כהן וכינה אותו במאמר מערכת: "מניח מטעני חבלה רוחניים". הישיבה נמצאת כיום במבנה של מוסדות "אריאל" בשכונת בית וגן.
משנת 2004 הוא היה חבר מערכת בכתב העת "ארץ אחרת" שהקימה במבי שלג עד לסגירתו. הוא פתח ומנהל את הפורום האינטרנטי "אגודה אחת". משנת 2013 משמש כיו"ר ועד מנהל של מכון שחרית.
בשנת 2017 הצטרף לתנועת "פנימה".
בשנת 2019 החל הרב כהן לכתוב טור שבועי בעיתון יום ליום.
בשנת 2022 השתתף הרב כהן במיזם הקמת ישיבה גדולה לתלמידים ממשפחות של חרדים מודרניים. ביומון הפלס, נמתחה ביקורת באריכות נגד היוזמה להקמת הישיבה.
חיים אישיים.
הרב כהן נשוי לפייגי כהן, מפקחת כוללת במחוז החרדי במשרד החינוך על בתי ספר יסודיים לבנות בירושלים. היא בתו של הרב גיורא דרקסלר. לזוג שישה ילדים והם גרים בשכונת רמות בירושלים.
הרב רויטמן
חילפות איברים
קלואי מורץ
החברה הממשלתית לתיירות
החברה הממשלתית לתיירות היא זרוע מבצעת כלל-ממשלתית הכפופה למשרד התיירות, ועוסקת ביישום מדיניות פיתוח התשתיות בתחום התיירות בישראל. החברה מתמחה ביזום, תכנון ופיתוח של תשתיות ציבוריות שונות לתיירות.
היסטוריה.
החברה הממשלתית לתיירות הוקמה בשנת 1955 על ידי משרד ראש הממשלה, קודם להקמת משרד התיירות, במטרה לקדם ולפתח את תחום התיירות בישראל. לאורך השנים, עסקה החברה בהובלת פרויקטים לאומיים שונים, ביניהם: מתן הכשרה ותעסוקה לעולים חדשים בשנות התשעים, הכשרת התשתיות לקליטת גלי תיירות לקראת שנת 2000, פיתוח אתרי מורשת דוגמת מצדה וקיסריה. כמו גם שימור ערים עתיקות כגון: ירושלים, יפו, צפת ועוד.
בשנת 2010 נבחרה החברה הממשלתית לתיירות לרכז ולהוביל את פרויקט המורשת הלאומי לפיתוח ושימור אתרי מורשת ברחבי הארץ. באוקטובר 2012 החליטה ממשלת ישראל כי החברה הממשלתית לתיירות תשמש כזרוע ביצוע כלל- ממשלתית הכפופה למשרד התיירות, שתבצע עבור משרדי ממשלה פרויקטים בתחומי פיתוח התשתיות התיירותיות. בשנים האחרונות קיבלה על עצמה החברה לקדם ולפתח עבור רשות מקרקעי ישראל מתחמי תיירות ומלונאות. העבודה כוללת זיהוי מתחמים לפיתוח מלונאי עתידי ותכנון המתחם.
זוהי החברה הגדולה בארץ העוסקת בפיתוח פרויקטים של תשתיות תיירותיות-ציבוריות, והיקף עסקיה המוערך הוא כמיליארד שקלים.
פעילות החברה.
פעילותה העסקית של החברה הממשלתית לתיירות מתמקדת ביצירתה של "תועלת ציבורית-משקית" בסביבה תחרותית של חברות כלכליות-עירוניות וחברות ניהול פרטיות.
בתכנון הפרויקטים החברה הממשלתית עוסקת גם בהיבט החברתי; הענקת תנופה כלכלית לתושבים ולעסקים בסביבת הפרויקט, בשילוב שימור וטיפוח הטבע והסביבה.
תחומי הפעילות הנרחבים של החברה מתחלקים למספר מישורים.
ערים עתיקות וערי תיירות.
החברה הממשלתית לתיירות עוסקת בשימור, שחזור וחידוש ערים המהוות מוקד ביקור לתיירים בישראל. זאת באמצעות הגנה על אוצרות הטבע והעבר - הפיזיים והרעיוניים - כפי שבאו לידי ביטוי במורשת הערים הללו.
פיתוח הערים מתבצע בכמה שלבים:
בין ההצלחות המוכרות ביותר, ניתן למנות את זכרון יעקב ויפו. ערים בולטות נוספות שהחברה עוסקת בפיתוחן הן: ירושלים, אילת, נצרת, טבריה, וצפת.
אתרי מורשת.
במסגרת פעילותה, עוסקת החברה בפיתוח אתרי מורשת. אתרי מורשת עולמית, כגון: הכותל המערבי, כנסיית הקבר, כנסיית המולד וקיסריה. כמו גם אתרי מורשת לאומית, כגון: טחנת הרוח בירושלים וגבעת הקיבוצים.
החברה פועלת למען פתיחת אתרים מסוג זה לציבור הרחב - הן מבחינה פיזית (חניה ומסלולי טיול) והן מבחינת תוכן האתר. החברה עוסקת גם בהנגשת אתרים מסוג זה לבעלי מוגבלויות.
טיילות חוף.
לאורך השנים פיתחה החברה טיילות רבות, שעתידות להפוך לטיילת אחת רציפה. זאת לאור חזון החברה: פיתוח רצף טיילות מראש הנקרה ועד זיקים, שיאפשר הליכה או רכיבה על אופניים לאורך חופי הים התיכון. על טיילות אלה נמנות טיילת אכזיב, נהריה, נתניה, הרצליה, תל אביב-יפו, אשדוד ואשקלון.
נכון לשנת 2013, עוסקת החברה בין השאר בהשלמת המקטעים החסרים ביצירת רצף בין ראשון-לציון להרצליה.
בנוסף, מתעתדת החברה לבנות שלושה מסלולים סביב הכנרת: טיילת להולכי רגל סביב הימה לאורך קו המים, ושני מסלולי אופניים. אחד משבילי האופניים מיועד לאופני כביש, והשני מיועד לאופני הרים.
מצפורים.
פיתוח מצפורים ברחבי הארץ על ידי החברה, נועד לאפשר לציבור רחב ככל האפשר נגישות לפניני טבע ונקודות נוף שלא היו נגישות קודם לכן, כגון: תצפית נחל עמוד במושב כחל.
המצפורים מהווים גם נקודות יציאה לטיולים. בין הדוגמאות הבולטות למצפורים: מצפור גולני בתל פאחר, מצפור קוניטרה, טיילת נחל צין, מצפור צף באגמון חולה ועוד.
אתרי טבע.
עד לפני מספר שנים היו רבים מאתרי הטבע בישראל נגישים אך ורק למיטיבי לכת. במטרה לשנות זאת, פעלה החברה הממשלתית לתיירות בשיתוף רשות הטבע והגנים וקק"ל לצורך הנגשת האתרים לציבור הרחב. להנגשה זו יש שתי מטרות: ראשית, לאפשר גישה קלה לאתר; ושנית, לנתב את הציבור במסלול קבוע מראש, ובכך לשמר חלקים מהנוף הראשוני. בין האתרים הללו ניתן למצוא את הבניאס, תמנע, עמק המעיינות, נחל הבשור, מערת בית קשת, ראש הנקרה ועוד.
כפרי נופש ותיירות נופש.