בחודש שבט תשל"ו, 1976 נשלח על ידי הרבי מחב"ד לארץ ישראל, כחלק מקבוצה של שלוחים, שם למד בכולל אברכים בעיר צפת במשך שנתיים, והמשיך בצוות ישיבת חב"ד בצפת. בשנת תשמ"ד יצא לשליחות בעיר חולון והתמנה לרב שכונת קריית שרת. בשנת תשנ"ט נבחר לרבה של חולון לצד הרב הספרדי הרב אברהם יוסף.
הרב גוראריה הוא חבר ועדת ההיגוי של מכון 'פאר מקדושים', לההדרת תורת החסידות.
החל מחודש אייר תשע"ו, 2016 הוא הרב היחיד של חולון (כולל מתן הכשרות בעיר), בעקבות כתב אישום שהוגש נגד הרב אברהם יוסף.
בתמוז תשע"ח (2018) הקים את מערכת הכשרות "בד"צ חולון".
משפחתו.
בניו ובנותיו.
מסעדן
יוחנן גוראריה
כוש (דמות מקראית)
חנינא בן עקביא
ג'ק וולץ'
מוזיאוני חיפה
מוזיאוני חיפה, חל"צ (נקראה עד 5 בנובמבר 2008 מוזיאון חיפה) היא חברה לתועלת הציבור בבעלות מלאה של עיריית חיפה. החברה כפי שהיא קיימת היום הוקמה ב-23 בפברואר 1976.
היסטוריה.
ביום היווסדה כללה החברה את כל המוזיאונים שהיו בזמנו מחלקה בעירייה אבל אלה היו מוזיאונים שונים מהיום. עד שנת 1977 שכנה החברה על מוזיאוניה השונים באחד מאגפיו של בניין העירייה ברחוב חסן שוקרי. בשנת 1977 הועברה לבניין הנוכחי ברחוב שבתאי לוי 26. הבניין שופץ במיוחד למטרה זו ונפתח לקהל הרחב בשנת 1978. משה נובק בהיותו מנכ"ל הקים בחיפה "קריית המוזיאונים".
בשנת 1985 החברה כללה:
פעילות.
כיום החברה מפעילה מספר מוזיאונים עירוניים הממוקמים ברחבי העיר חיפה: מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית, המוזיאון הימי הלאומי, מוזיאון העיר חיפה, מוזיאון מאנה כץ, המוזיאון לפרהיסטוריה ומוזיאון הרמן שטרוק.
מוזיאון העיר חיפה שוכן במושבה הגרמנית במתחם הכולל שני מבנים מתקופת הטמפלרים:"בית העם", המבנה הטמפלרי הראשון שהוקם בארץ, "ובית הספר הטמפלרי", המוזיאון מבקש לתת ביטוי למגוון היסטוריות של אוכלוסיות שונות בעיר. במסגרת פעילות תרבותית המתקיימת במוזיאון, מוצגים בו נושאים הקשורים לטבורה ולאופייה של העיר, המהווה אבן שואבת לתרבויות שונות, מפגשי מזרח ומערב ונדונות בו סוגיות פוליטיות הנוצרות ומעובדות במרחב העירוני.
מוזיאון מאנה כץ נפתח בשנת 1977 בביתו של האמן מאנה-כץ, בבית בו התגורר ויצר בשנים האחרונות לחייו. מאנה־כץ הוריש בשנת 1958 לעיריית חיפה את כל רכושו ואוספיו. באוגוסט 2010 הועבר מוזיאון מאנה־כץ, שפעל עד אז כחלק מעיריית חיפה, בניהולה של הגב' נועה תרשיש, לניהול חברת המוזיאונים. בחודש נובמבר הקצתה עיריית חיפה תקציב לשיפוץ המבנה. המוזיאון נפתח מחדש לקהל ב-9 באפריל 2011.
מוזיאון הרמן שטרוק, שנבנה ונוסד בביתו בחיפה, מאפשר הצצה אל חייו הצבעוניים ועשייתו העשירה של אחד מחשובי האמנים הבינלאומיים, בתחום ההדפס במאה העשרים, הרמן שטרוק (1944-1876) היה מחשובי האמנים בתחום ההדפסים במאה העשרים.
מטרותיה העיקריות של החברה הן: אחזקה וניהול מוזיאונים בחיפה; שמירה והצגה של חפצים שיש להם ערך אמנותי, ארכאולוגי, היסטורי, תרבותי או חינוכי; רכישה, אחסון והחזקה של נכסי המוזיאונים; קיום תערוכות, תצוגות ופעילויות חינוכיות; לטפח, לעודד ולהפיץ את ידיעת ואהבת האמנות, ההיסטוריה היהודית והכללית, וכל נושא העשוי להרחיב את הידע ולקדם את החינוך של הציבור.
אחשוורוש והמן במשתה אסתר
אחשוורוש והמן במשתה אסתר (בהולנדית: Ahasveros en Haman aan het feestmaal van Esther) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין משנת 1660. היצירה נחשבת לאחת היצירות מוכרות ביותר מתקופתו המאוחרת של רמברנדט.
תיאור היצירה.
ביצירה מתוארים המלך אחשוורוש והמן במהלך המשתה השני שהכינה עבורם אסתר המלכה, כמסופר במגילת אסתר:
ביצירתו מתאר רמברנדט את רגע בקשת אסתר, ואת תגובתם של אחשוורוש והמן להכרזה. הדמויות מסודרת בקומפוזיציה בצורת פרמידה, כאשר אסתר בימין התמונה מצביעה באצבעה לעבר המן, נתמכת על ידי אחשוורוש המחזיק בימינו את שרביט הזהב, הממוקם בסמוך לה במרכז התמונה. המן מרוחק מהזוג. מבטו של המלך מעיד על כעסו, ואילו המן מבועת מההכרזה. רמברנדט מציג את רשעותו של המן באמצעות הצגתו כאדם חשוך ואפל, בעוד שאסתר ואחשוורוש מוארים.
היסטוריה.
ההשראה ליצירה מבוססת על המחזה "אסתר" ("Hester") מאת יוהנס סרווטרס (Johannes Serwouters), המבוסס על סיפור המגילה. המחזה הוצג לראשונה בשנת 1659. היצירה הושלמה בשנת 1660 ונמכרה ליאן הינלופן (Jan J. Hinlopen) והיא מוזכרת בספר שירים שפורסם בשנת 1662 על ידי יאן ווס. הינלופן הוריש את רכושו לשתי בנותיו, והיצירה עברה לביתו סרה הינלופן, אשר נפטרה בגיל 89 בלא ילדים. היצירה לא מוזכרת בצוואתה (ככל הנראה מטעמי מס ירושה) ומשערים שעברה לניקולאס גילווינק (Nicolaes Geelvinck). בשנת 1760 היצירה נמכרה במכירה פומבית כיצירה מעזבונו של גילווינק. בשנת 1764 נרכשה היצירה על ידי יקטרינה הגדולה, ככל הנראה באמצעות היזם הגרמני יוהאן ארנסט גוצקווסקי, אשר נקלע לקשיים בעקבות מלחמת שבע השנים ונאלץ למכור את אוספיו ליקטרינה. יקטרינה רכשה מגוצקווסקי 320 יצירות שהפכו לבסיסו של אוסף מוזיאון הארמיטאז'. בשנת 1862 עברה היצירה למוזיאון רומינאצב במוסקבה. מאז 1924 היצירה מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.
מפק&quot;ץ
המן בן המדתא
המן בן המדתא האגגי
אנדרומדה כבולה אל הסלעים
אנדרומדה כבולה אל הסלעים (בהולנדית: Andromeda aan de rots geketend) היא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין משנת 1631. היצירה מוצגת כיום במוזיאון מאוריצהויז, בהאג שבהולנד.
היצירה מתארת את אנדרומדה בהיותה כבולה על הסלעים. אנדרומה מוצגת כאישה עירומה כאשר רואים את כל אורך גופה. יצירה זו מתבססת על הסיפור המופיע ביצירה "מטמורפוזות" מאת המשורר הרומי אובידיוס. על פי אובידיוס, יום אחד התפארה המלכה קסיופיאה שהיא יפה יותר מבנותיו של פוסידון אל הים. פוסידון כעס על כך, ובזעמו הציף את חופי ממלכת אתיופיה (לפי גרסה אחרת - העיר יפו) ובנוסף שלח מפלצת איומה להעניש את בני האדם. לקפאוס וקסיופיאה נודע שהדרך היחידה שבה יוכלו להיפטר מהמפלצת, היא מתן בתם אנדרומדה לטרף לאותה מפלצת. לכן, כדי להציל את עמו, על פי עצת האורקל של אמון, כבל המלך האתיופי את בתו אנדרומדה לסלע אשר על חוף הים, מתוך כוונה להקריבה למפלצת. אנדרומדה ניצלה על ידי פרסאוס, אשר נלחם במפלצת כשהוא רכוב על פגסוס והפכה לאבן בעזרת ראשה הכרות של מדוזה.
היצירה מתארת את הרגע שלאחר כבילתה של אנדרומה אל הסלעים, בטרם הגיע פרסאוס.
יצירות דומות צוירו על ידי טיציאן ואמנים נוספים על בסיס אגדה זו, ולרוב מתוארים ביצירות הרגע שבו מגיע פרסאוס להילחם במפלצת הים. יצירה זו שונה בכך שהיא אינה מציג את רגע הקרב, אלא את יאושה של אנדרומדה קודם להצלתה (יצירה דומה צוירה מאוחר יותר על ידי גוסטב דורה).
יצירה של רמברנדט היא אחת מיצירותיו הראשונות המתארות עירום נשי. היצירה אינה מציגה אידיליה (דמות עירומה אידיאלית) אלא מתארת את הדוגמנית כפי שהיא. רמברנדט לא האמין בקיומו של יופי אידיאלי, וצייר את הנשים כפי שראה אותן. יצירות מאוחרות יותר כגון "דיאנה מתרחצת", ודנאה מדגימות את התפתחותו של רמברנדט בציור עירום נשי.
משבצת קרקע
משבצת קרקע (נקראת גם משבצת חקלאית) על פי נוהלי התכנון והבניה בישראל היא מכסת הקרקע של יישוב חקלאי מתוכנן (מושב עובדים, מושב שיתופי, קיבוץ) הנגזרת ממכפלת תקן מספר נחלותיו ותקן גודל הנחלה (תקנים הנקבעים במשרד החקלאות בשיתוף עם מינהל מקרקעי ישראל).
למשל מושב בעל 40 נחלות ותקן גודל 80 דונם יהיה זכאי למשבצת בגודל 3200 דונם. במידה והישוב מחזיק בפועל יותר שטח מהמגיע לו השטחים העודפים לא יכללו במשבצת ויקראו "שטחים זמניים". במידה ולישוב בפועל יש פחות שטחים מהמגיע לו יש לאתר שטחים נוספים ולהוסיפם למשבצת שלו, גם אם הם נמצאים במרחק.
אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס
אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס או אריסטו מתבונן בפסלו של הומרוס (בהולנדית: Aristoteles peinzend bij een borstbeeld van Homerus) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין משנת 1653. היצירה צוירה עבור דון אנטוניו רופו (Don Antonio Ruffo) ממסינה שבסיציליה אשר הזמין ציור מרמברנדט מבלי לבקש נושא ציור מסוים.
ביצירה מציג רמברנדט את אריסטו המביט בפרוטומה של המשורר העיוור הומרוס. אריסטו לבוש בפאר רב ועונד מדליה שניתנה לו על ידי אלכסנדר הגדול שהיה תלמידו של אריסטו. אריסטו מביט על הפסל וחושב על ההבדל בין העושר הפיזי שיש לו לבין העושר הרוחני שהיה בידי הומרוס העני. עובדת היות הומרוס עיוור מודגשת בכך שבעוד שדמותו של אריסטו מוארת, דמותו של הומרוס נמצאת בחשיכה.
היצירה משמשת כתמה עיקרית ברומן "ציירו לכם" משנת 1988 מאת ג'וזף הלר.
בשנת 1961 נרכשה היצירה על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בעלות של 2.3 מיליון דולרים.
אמנת לונדון
אמנת לונדון (1839)
ארטמיסיה (ציור)
ארטמיסיה או סופומיסבה (בהולנדית: Artemisia) היא ציור שמן על בד משנת 1634 מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין. היצירה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד שבספרד.
הנושא המתואר ביצירה אינו ברור, ולכן גם מספר שמותיה. על פי אחת הסברות היצירה מתארת את ארטמיסיה השנייה, מלכת קאריה, ברגע שבו המשרתת שלה מביאה לה את כד האפר של בעלה, המלך מאוסולוס. על פי סברה אחרת מדובר בסופוניסבה המלכה, המקבלת מהמשרתת את כוס התרעלה.
המלכה, המופיעה במרכז התמונה, מוארת ולבושה בפאר רב. גבה של המשרתת מופנה אל הצופה.