הלגיונרים רשאים להתגייס ללגיון תחת שם בדוי והצהרת נתינות בדויה, זאת כדי לאפשר קבלת מתגייסים החפצים לפתוח דף חדש בחייהם. אפשרות זו פתוחה אף בפני אזרחים צרפתים המעוניינים לטשטש את עברם. לאחר שנת שרות, רשאי המתגייס להסדיר את מעמדו תחת זהותו האמיתית.
בעבר, יצאו ללגיון מוניטין של מוקד משיכה לפושעים ומבוקשי-חוק, המבקשים להפוך לשכירי חרב. כיום, מפעיל הלגיון קריטריונים סלקטיביים יותר לקבלה לשירותיו, ועל פי רוב נמנע מגיוס עבריינים מורשעים.
חייל לגיון רשאי לבקש אזרחות צרפתית לאחר שלוש שנות שירות. בנוסף, חייל שנפצע בקרב למען צרפת זכאי לאזרחות מכוח סעיף בחוק האזרחות הצרפתי הנקרא "צרפתי מכוח דם שותת".
המפקדה ומיקום הלגיון.
בתחילה המפקדה של לגיון הזרים הצרפתי לא הייתה ממוקמת בצרפת, אלא בימי מלחמה. עד לשנת 1962, המפקדה של לגיון הזרים הייתה ממוקמת באלג'יריה, בסידי-בל-אבס. המפקדה הנוכחית נמצאת בצרפת, בעיר אבויין, בסמוך למרסיי. כיום, חלק מהלגיון מוצב בקורסיקה, חלק מעבר לים, ושארית הלגיון ממוקמת בדרום צרפת.
גיוס.
כל גבר בריא בגופו ונפשו מגיל 17.5 עד 40 יכול להתגייס ללגיון (עד גיל 18 נדרשת הסכמת הורים). התגייסות ללגיון היא רק באחת מעשר מלשכות הגיוס אשר ממוקמות בצרפת. כל מתגייס צריך לעבור בדיקה רפואית, בדיקת כושר בסיסי וריאיון עם קצין גיוס וקב"ן. מתגייסים אשר נמצאים מתאימים מוחתמים על חוזה שירות בן חמש שנים ומידית מתחילים את ההכשרה הבסיסית.
מאז שנת 2000 מקבל הלגיון גם נשים לשורותיו.
הכשרה בסיסית.
אימון בסיסי נערך בגדוד הזרים הרביעי ונמשך כ-15 שבועות.
גדודים.
הלגיון מורכב מתשעה רגימנטים ועוד כוח בגודל של פלוגה. כוחות הלגיון באופן קבוע מפוזרים על פני הגלובוס באזורים בהם צרפת מעורבת צבאית או במשימות שלום. רוב בסיסי האם של הרגימנטים נמצאים בצרפת גופה אך חלק מבסיסי האם של הרגימנטים נמצאים מחוץ לשטחי צרפת גופה.
מסורות.
קוד הלגיונר.
כל ליגיונר חייב לדעת בעל-פה את "קוד הערכים של הליגיונר". ליגיונרים מבלים שעות בלימוד הקוד ובשינונו ואחר כך בלימוד אמירת הקוד בקול רם ובצורה אחידה:
מוטו.
Honneur et Fidélité.
בשונה משאר צבא צרפת, המוטו הרשום על הדגלים הגדודים אינו "Honneur et Patrie" (כבוד ומולדת) אלא "Honneur et Fidélité" (כבוד ונאמנות).
Legio Patria Nostra.
"הלגיון הוא המולדת שלנו"
זהו המוטו הרשמי של הלגיון. הוא בא להראות שהמתגייסים מאמצים מולדת חדשה מהרגע שהם מתגייסים ללגיון. לגיון הזרים הצרפתי מכבד את מדינות מוצאם של הלגיונרים השונים, ואף שואל כל לגיונר במקרה והיחידה יוצאת להילחם כנגד מדינת מולדתו אם הוא רוצה לצאת לקרב. אם הלגיונר מסרב אז הוא מועבר ליחידה אחרת שלא משתתפת בלוחמה מול מדינת המולדת של הלגיונר.
הנדסה צבאית.
לוחמי ההנדסה הצבאית של לגיון הזרים הצרפתי ידועים בכינוי "Pionniers" (חלוצים). הם יחידה מסורתית של הלגיון. הלבוש הטקסי שלהם כולל: זקן, סינר עור, כפפות לבנות וגרזן. היחידה משמרת סמלים רבים מתקופת נפוליון (אף על פי שהלגיון נוסד אחרי נפוליון). מלבד הלבוש המסורתי הסמל שלהם כולל זוג גרזנים מוצלב.
קצב צעידה.
בזמן ששאר צבא צרפת צועד בקצב של 120 צעידות לדקה הלגיון צועד בקצב יותר אטי של 88 צעידות לדקה. הלגיונרים מכנים את הקצב הזה כ"זחילה". הלגיון צועד בקצב זה במהלך המצעד הצבאי בפריז ב-14 ביולי ביום הבסטיליה. בגלל קצב הצעידה הלגיון הוא תמיד היחידה האחרונה שצועדת על פני השדרה. הלגיון מלווה בדרך כלל על ידי תזמורת משלו במהלך מצעדים אשר מנגנת את המרשים של הגדודים השונים של הלגיון. כיוון שהלגיון תמיד נשאר ביחד, הלגיונרים לא יוצרים צורות או מתפצלים לקבוצות תוך כדי צעדות ותרגלי סדר.
עיתון.
ללגיון הזרים עיתון משלו כובע לבן (Képi Blanc) אשר יוצא בצורתו הנוכחית באופן קבוע מ-30 באפריל 1947.
דרגות.
למרות שיוכו לצבא צרפת, ללגיון יש מערכת דרגות ייחודית לו שמקבילה בצורה חלקית לדרגות צבא צרפת.
דרגות חוגרים (Soldats du rang)
כל מתנדב ללגיון מתחיל את שירותו בדרגה הנמוכה ביותר שנקראת לגיונר. רק אחד מתוך ארבעה מגיע להיות נגד.
דרגות נגדים (Sous-Officiers) מהווים כ-25% מכוח האדם של הלגיון.
דרגות קצונה (Officiers) רוב הקצינים מגיעים מצבא צרפת ולא מתוך הלגיון, אך כ-10% מן הקצינים בלגיון הם נגדים מהלגיון אשר קודמו לדרגות קצונה.
לגיון הזרים בתרבות הפופולרית.
המציאות של לגיון הזרים הצרפתי יצרה הילה רומנטית של חבורת פורעי חוק המשאירים את חייהם הקודמים מאחור ומתחילים בחיים חדשים, ומקלט לאנשים הנמלטים מהחוק. נקודת המבט של הלגיון משותפת בספרות, והשתמשו בה הרבה בסרטים (כמו בסרט לב אריה, שבו מסופר על אדם שברח מלגיון הזרים הצרפתי).
יש גם שירים צרפתיים על הלגיון, שנכתבו על ידי אדית פיאף, כמו השיר ""Mon Legionnaire".
הביוגרפיה של אנט גוטובינה ("Ante Gotovina""), הגנרל, נכתבה על ידי סופר סרבי בשם ננד איבנקוביק. הספר מדבר על חייו של גוטובינה בלגיון הזרים. ספר מפורסם אחר אודות לגיון הזרים במלחמת העולם הראשונה הוא "היד הקטועה" של בלז סנדראר (הופיע בעברית בהוצאת מערכות).
בשנת 2005, הוקרן סרט תיעודי על הלגיון בשם "ברח אל הלגיון" ("Escape to the Legion"), בערוץ 4 הבריטי. בסרט הזה, בן ארבעה חלקים. הסרט חוקר את המיתוסים על הלגיון, הרומנטיסיזם, ומתאר את הטירונות של לגיון הזרים הצרפתי.
חברים מפורסמים בלגיון הזרים.
מילוראד אולמק (מעצב המיליטנט הסרבי),
דימיטרי אמילקברי (היה מתנגד מחתרתי במלחמת העולם השנייה),
פרנסואה פאבר, אנט גוטובינה, ארנסט יונגר, פייר קניג, ראול לופברי, פייר מסמר, סיימון מארי, אלן סיגר, סוזן טרוורס, שלום שוורצבארד, יהודה ליאון אשכנזי, דוד שאלתיאל, פרדיננד אסטרהאזי, אלן בוקן, מרסל טוביאס ואליהו איצקוביץ'.
קווין סמית'
קווין פטריק סמית' (באנגלית: Kevin Patrick Smith; נולד ב-2 באוגוסט 1970) הוא שחקן, תסריטאי, במאי קולנוע וקומיקסאי אמריקאי.
סרטיו מתאפיינים בדיאלוגים ובראיית עולם ייחודיים, משלבים הומור גס, ופשוטים יחסית מבחינת רמת הפקתם הטכנית. על פי רוב, הרקע לעלילתם הוא ניו ג'רזי, מדינת הולדתו של סמית, וניתן למצוא בהם אזכורים רבים לתרבות הפופ, עם דגש מיוחד לספרי קומיקס ומלחמת הכוכבים. כשחקן, מזוהה בעיקר עם הדמות "בוב השקט" ("סיילנט בוב") מהצמד ג'יי ובוב השקט.
ביוגרפיה.
סמית' נולד וגדל ברד בנק, ניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה קתולית. לו אחות ואח גדולים. האווירה התרבותית של ניו ג'רזי בה גדל השפיעה רבות על סרטיו. כנער מתבגר הוא השתתף בסדנה לכתיבה יוצרת, ממנה נשר. הוא נרשם גם לבית ספר לקולנוע של ונקובר, אך עזב גם את בית ספר זה לאחר חודשים ספורים.
לאחר מכן, השיג סמית' עבודה בתור מוכר במינימרקט, שממנה שאב השראה לסרטו הראשון "מוכרים בלבד".
קריירה.
כיוצר סרטים.
לאחר שאספו $27,000 מהוריהם, הלוואות ומכירת אוסף ספרי הקומיקס של סמית', הוא וחברו מבית הספר לקולנוע של ונקובר, סקוט מוז'ייר החלו בהכנת הסרט "מוכרים בלבד" בשחור-לבן המספר על חוויותייהם של שני בטלנים בני עשרים ומשהו העובדים במינימרקט. סמית' וחברו נעזרו בחברים ושחקנים מקומיים וצילמו בלילה בחנות שסמית' עבד בה במשך היום. הסרט זכה במקום הראשון בפסטיבל סאנדנס ב-1994, קיבל מקום בפסטיבל קאן, וגרף עבור סמית' תקציב של 6,000,000 דולר מחברת יוניברסל להפקת סרטו השני.
ב-1995 יצא סרטו השני, "עכברי הקניון" שכשל בקופות בשבוע הראשון אך בהמשך מצא את הקהל שלו. ובגלל אי ודאות זאת, סמית' החליט לעזוב את חברות ההפקה הגדולות, ולחזור לעשות סרטים עצמאיים.
לסרטו השלישי, "לרדוף אחרי איימי" (1997) הוא גייס לתפקידים הראשיים את חבריו ג'ייסון לי, בן אפלק וג'ואי לורן אדמס (אשר הייתה זוגתו בתקופה זו). הסרט זכה לביקורות חיוביות בשל שילוב של יותר אלמנטים דרמטיים מאשר בשני סרטיו הקודמים של סמית'. כמו כן, הסרט זכה להכנסות קופתיות גבוהות במיוחד ביחס לתקציבו הנמוך של רבע מיליון דולר.
בסרטו הרביעי, "דוגמה", סמית' נוטש קלות את תרבות הפופ - ומציג סרט שנראה כמותח ביקורת על האמונה הקתולית. הסרט, אשר יצא בשנת 1999, גרר תגובות חריפות מקתולים רבים, אשר כללו מכתבי נאצה ואיומי רצח כלפי סמית'.
את סרטו החמישי הקדיש סמית' למעריציו. "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" מ-2001 הוא מכתב אהבה למעריצים. סרט שלם בו ג'יי ובוב השקט עוברים על פני כל ארצות הברית ונתקלים בשלל דמויות מסרטיו הקודמים, יחד עם דמויות חדשות, ואפילו מחווה לסדרה מצוירת מסוימת.
בסרטו השישי, "ג'רזי גירל" (2004) עזב סמית' את ג'יי ובוב. אותו צמד שהופיע בכל חמשת סרטיו עד אז, והיווה חוליה מקשרת בין הסרטים, נעלם. את ניו-ג'רזי, הוא לא עזב - הסרט מתרחש בעיירה בה גדל. את סרטו השישי הקדיש באופן רשמי סמית' לאביו, דונלד שנפטר במהלך ההפקה. למעריציו הוא כתב באתרו - "הסרט מוקדש גם לבת שלי, הארלי קווין (הארלי קווין היא אחת מהאויבות של באטמן) - בתקווה שיום אחד תגדל ותבין את מכתב האהבה שאבא כתב לה", הסרט, למרות כל החיבה שהוכנסה בו, כשל בקופות.
ב-21 ביולי 2006 יצא סרטו השביעי, "מוכרים בלבד 2", בו הוא חוזר לתאר את עלילותיהם של דנטה ורנדל, גיבורי "מוכרים בלבד", יחד עם ג'יי ובוב השקט. הסרט זכה להערכה ולביקורות חיוביות יחסית, וכן להכנסות של 25 מיליון דולר - פי 5 מתקציבו.
ב-2007 ביים את פרק הפיילוט של הסדרה הקומית "ריפר" של ערוץ CW.