בשנה זו גם נתקף קרטיס בהתקף האפילפסיה החמור הראשון שלו. ב־27 בדצמבר, ברכב בדרך חזרה מהופעה בלונדון, הוא חווה התקף חזק ונאלץ להתאשפז בבית חולים. המחלה הלכה והחמירה ככל שהלהקה התפרסמה, ככל הנראה בגלל מיעוט השינה ועומס העבודה בסיבובי ההופעות.
בתחילת 1979 החלה לצבור ג'וי דיוויז'ן פופולריות. איאן קרטיס הופיע בעמוד השער של מגזין המוזיקה NME. בינואר הקליטה הלהקה קטע לתוכנית של מנחה הרדיו הנודע ג'ון פיל בתחנת הרדיו בי.בי.סי 1. ב־4 במרץ היא חיממה את הקיור במועדון מרקי (Marquee) הגדול בלונדון.
באפריל 1979 החלה הלהקה להקליט את אלבום הבכורה Unknown Pleasures. האלבום היה אפל ומדכא יותר מהמקובל באותה תקופה: גיטרת הבס של פיטר הוק שימשה הכלי המוביל במלודיה, התופים הדהדו באפקט reverb מקפיא, צליל הגיטרה של סאמנר היה משונן וקרטיס שר בקול הבריטון. ג'וי דיוויז'ן הציגה סגנון מופנם ואישי יותר מזה של רוב להקת הפוסט פאנק מאותה תקופה, שהיו מוחצנות ואגרסיביות. את עטיפת האלבום עיצב פיטר סוויל, והיא התבססה על תמונת גרף של 100 פעימות רדיו עוקבות מכוכב הפולסר הדועך CP 1919 שמצא ברנרד אלברכט בספר אסטרונומיה. העטיפה נחשבת קלסיקה בתחום עיצוב העטיפות המינימליסטי.
Unknown Pleasures יצא ביוני, בזמן שג'וי דיוויז'ן הקליטה חמישה שירים לפיקדילי רדיו. הלהקה הופיעה בתוכנית Granada TV שוב ביולי; הופיעה את הופעתה הראשונה והאחרונה בתחנת טלוויזיה כלל־ארצית בספטמבר; חיממה את הבאזקוקס בסיבוב הופעות בבריטניה במהלך אוקטובר ונובמבר; והופיעה שוב בתוכנית הרדיו של ג'ון פיל ב־BBC בדצמבר.
בעוד Unknown Pleasures נמכר היטב וקיבל ביקורות טובות מהתקשורת, האפילפסייה של קרטיס החמירה. הוא חווה התקפים שגרמו לו לעוויתות ואף לאובדן ההכרה, או התקפי היעדרות (absence seizures), שגרמו לעצירות פתאומיות דמויות טראנס – לעיתים בזמן הופעה. חלק ממעריציה הלהקה האמינו שזה חלק מהמופע. אפילו לאחר שחדלה להפעיל אורות חזקים בהופעותיה, קרטיס המשיך לסבול מאותן בעיות והלהקה החליטה לקחת הפסקה למנוחה בתקופת חג המולד.
בינואר 1980 יצאה ג'וי דיוויז'ן לסיבוב הופעות באירופה. כמה הופעות באותו סיבוב בוטלו עקב מחלתו של קרטיס, שהחמירה בגלל מחסור בשינה. הוא חווה התקפים בזמן הופעות שגרמו לו לחוש בושה רבה וחוסר שליטה.
בחודש מרץ, כשהסתיים הסיבוב באירופה, החלה הלהקה להקליט את אלבומה השני Closer עם מרטין הנט, שאף הפיק את אלבום הבכורה. היא הוציאה את שירה המפורסם ביותר, "Love Will Tear Us Apart" (שנבחר לסינגל הטוב בכל הזמנים בסקר של ה־NME בשנת 2003), באפריל. למרות הביקורות המצוינות שקיבל הסינגל, הוא לא הצליח להשתחל למצעדים מעבר למצעד האלטרנטיבי.
ב־7 באפריל ניסה קרטיס להתאבד באמצעות פנוברביטל, תרופה שקיבל כדי להתמודד עם מחלתו. ביום המוחרת ניגנה הלהקה ב־Derby Hall בעיירה Bury. קרטיס שר שירים אחדים ואת השאר נאלץ לשיר אלן המפסטל, סולנה של להקת החימום קריספי אמבולנס. לקראת סוף המופע, כשעלה הפסטל שוב לבמה, החל הקהל לזרוק בקבוקי בירה על הלהקה.
התאבדותו של קרטיס.
ללהקה נקבע סיבוב הופעות בצפון אמריקה במאי 1980. קרטיס הביע התרגשות לקראת הסיבוב, אך יחסיו עם אשתו היו מעורערים. דבורה הרגישה לא שייכת במעגל החברים של הלהקה, ואיאן קיים רומן עם עיתונאית המוזיקה הבלגית אניק אונורה, שפגש בסיבוב ההופעות האירופי. קרטיס גם דאג שמא הקהל האמריקאי לא יגיב טוב להתקפי האפילפסיה שלו.
אחרי הופעה בתחילת מאי לקחה הלהקה הפסקה של שבועיים לפני תחילתו של סיבוב ההופעות באמריקה. ב־17 במאי 1980, יומיים קודם היציאה לסיבוב ההופעות, חזר קרטיס לביתו כדי לדבר עם דבורה. הוא ביקש ממנה לבטל את תביעת גירושין ולהשאיר אותו לבדו בבית עד שיֵצא לכיוון הרכבת למוחרת. בשעות הבוקר המוקדמות של 18 במאי, אחרי שראה את הסרט Stroszek של ורנר הרצוג והאזין לאלבום הסולו הראשון של איגי פופ, The Idiot"," התאבד קרטיס בתלייה בביתו. דבורה קרטיס מצאה אותו מאוחר יותר באותו היום, כאשר חזרה לביתה.
ההתאבדות זעזעה את חברי הלהקה ואת ההנהלה. ב־2005 אמר וילסון: "אני חושב שכולנו טעינו כשחשבנו שהוא לא באמת הולך להתאבד[...] כולנו לחלוטין לא הערכנו נכון את הסכנה. לא לקחנו אותה ברצינות. עד כדי כך היינו טיפשים". ג'ון סאבאג', שנודע לימים כהיסטוריון של הפאנק, כתב בהספדו את קרטיס כי "אף אחד לא יזכור את חלקו בג'וי דיוויז'ן כפי שהיה בחייו. הוא ייתפס כטרגי במקום להיתפס כאמיץ".
מורשת.
הלהקה החליטה בשלב מסוים שאם יחליט אחד מחבריה לעזוב, או לא יוכל להמשיך עם הלהקה מכל סיבה שהיא, היא תתפרק או תחליף את שמה. בקיץ של 1980 נכנסה הוצאה מחודשת של "Love Will Tear Us Apart" למקום ה־13 במצעד הסינגלים הבריטי, הצלחתה הגדולה ביותר של הלהקה במצעדים עד אותה תקופה. בחודש יולי של אותה שנה יצא האלבום Closer לחנויות וזכה לביקורות חיוביות. האלבום אף נכנס למצעד האלבומים הבריטי במקום השישי. מכירות האלבום Unknown Pleasures עלו אף הן.
במבט ראשון נראה כי התאבדותו של קרטיס הייתה תוצאה ישירה של הדיכאון שממנו סבל וממצב בריאותו. ספרה של דבורה קרטיס Touching From A Distance נותן את הרושם שקרטיס תמיד שאף למות בגיל צעיר. קרטיס שימש השראה למוזיקאים רבים בני ימינו, ובהם קורט קוביין, בילי קורגן, טרנט רזנור ורוברט סמית', הטוען כי התאבדותו של קרטיס מנעה את התאבדותו שלו.
למרות התאבדותו של קרטיס הלהקה לא התפרקה ב־1980. חברי הלהקה הנותרים יצאו בכל זאת לסיבוב הופעות נוסף והמשיכו להקליט מוזיקה. לבסוף החליפו את שם הלהקה ל"ניו אורדר" והמציאו אותה מחדש. בשילוב בין גיטרה, בס ותופים לצלילים אלקטרוניים הצליחה הלהקה להגיע לקהל מאזינים מגוון. ניו אורדר נחשבת במקומות רבים לאחת מלהקות הסינתפופ, הטכנו והדאנס המובילות בתקופתה.
חשיבותה המתמשכת של ג'וי דיוויז'ן ניכרה בבירור עם תחילת המילניום, כאשר ביקש ג'ון פיל ממאזיניו להצביע על 50 המכובדים (Festive 50) של כל הזמנים. למקום הראשון הגיע השיר "Atmosphere" ולשלישי – "Love Will Tear Us Apart". ברשימה הופיעו שלושה שירים נוספים של הלהקה.
חלק גדול מההיסטוריה של ג'וי דיוויז'ן הוצג בסרט הקולנוע העלילתי "אנשי המסיבות". הסרט עקב אחר עלייתה ונפילתה של חברת התקליטים פקטורי רקורדס, שבה היו חתומות גם ג'וי דיוויז'ן וגם ניו אורדר. ב־2007 יצא לאקרנים "Control", סרט שבוסס על חייו של איאן קרטיס. את הסרט ביים הצלם ההולנדי אנטון קורביין (אשר צילם את התמונה המופיעה בראש העמוד, שצולמה כשבועיים לפני התאבדותו של קרטיס). את קרטיס גילם השחקן האנגלי סם ריילי.
השפעה על התת־התרבות הגותית.
מנהליה של ג'וי דיוויז'ן תיארו אותה כלהקה "גותית" בשנת 1979, בהשוואה ללהקות הפופ של אותה תקופה. אחדים מחשיבים אותה כלהקה שהחלה את ז'אנר המוזיקה הגותית. למרות העובדה שחברי ג'וי דיוויז'ן לא התלבשו באותה תקופה בסגנון שנחשב גותי בימינו, הז'אנר היה רק בתחילת דרכו באותה תקופה ועוד לא אימץ לעצמו דימוי ספציפי. חוץ מגות', הלהקה וצלילה המקורי קוטלגו עם מספר להקות נוספות בעלות סגנון אקלקטי תחת מטריית הפוסט־פאנק והניו וייב.
הלובר
פרנסואה הראשון
טרנסלוקציה כרומוזומלית
טרנסלוקציה כרומוזומלית או התקה כרומוזומלית (Chromosomal Translocation) היא החלפה של מידע גנטי בין כרומוזומים שונים (לא הומולוגיים). ניתן לאבחן תופעה זו באמצעות בדיקת קריוטיפ. טרנסלוקציה היא סוג של מוטציה והיא מהחריגות הכרומוזומליות הנפוצות ביותר בקרב בני אדם. יש הטוענים כי אחד מכל 600 אנשים הוא נשא של טרנסלוקציה כלשהי. ישנן גם טרנסלוקציות שנוצרות באדם בוגר או כחלק מתופעת פסיפס.
ישנם שני סוגים של טרנסלוקציה: הדדית / רציפרוקאלית (Reciprocal) בה המעבר בין הכרומוזומים מתבצע באמצעם וטרנסלוקציה רוברטסונית (Robertsonian) בה המעבר נעשה בנקודה המרכזית של הכרומוזום (צנטרומר) ולמעשה כרומוזום שלם "נדבק" לכרומוזום אחר. טראנסלוקציות יכולות להיות מאוזנות, כלומר שכמות החומר הגנטי נשארת זהה במהלך ההחלפה או לא מאוזנות, כלומר שכמות החומר הגנטי גדלה או קטנה כתוצאה מההחלפה.
במהלך תקופת ההריון ניתן לגלות תופעה זו על ידי בדיקת מי השפיר או בדיקת סיסי שליה שבמסגרתן נעשה קריוטיפ לעובר. אם מתגלה טרנסלוקציה בעובר, מבצעים גם להורים קריוטיפ כדי לבדוק אם אחד מהם הוא נשא של טרנסלוקציה. אם הטרנסלוקציה התקבלה בתורשה מאחד ההורים, והורה זה בריא, גם הצאצא צפוי להיות בריא.
נשאים של טרנסלוקציה הם בעלי סיכוי יותר גבוה ללדת ילדים בעלי פגם גנטי משמעותי. מסיבה זו עליהם לעבור תהליך של ייעוץ גנטי לפני ההריון. במקרים מסוימים ניתן לאבחן גנטית פגמים אלו בעובר עוד טרם השרשתו ברחם באמצעות טכניקות אבחון גנטי טרם השרשה (PGD - Preimplantation Genetic Diagnosis).
טרנסלוקציה רוברטסונית.
טרנסלוקציה רוברטסונית יכולה להתרחש רק בכרומוזומים 13, 14, 15, 21 ו-22. ייחודם של כרומוזומים אלו הוא בכך שיש להם רק "זרוע אחת" בניגוד לשאר הכרומוזומים שמורכבים מזרוע קצרה וזרוע ארוכה. כאשר טרנסלוקציה כזו מתרחשת, אחד מהכרומוזומים הללו "נדבק" לכרומוזום אחר וכך נוצר כרומוזום שמכיל את החומר הגנטי של שני כרומוזומים אצל אדם תקין. לנשאים של טרנסלוקציה רוברטסונית יש למעשה רק 45 כרומוזומים, כרומוזום אחד פחות משאר האוכלוסייה.
כשלעצמה, טרנסלוקציה רוברטסונית בדרך כלל אינה מסוכנת לנשא שלה, בייחוד כאשר היא התקבלה בתורשה מאחד מההורים. אולם, שתי תופעות עלולות להתרחש אצל נשאים: