אצטדיון מטרופוליטאנו נפתח ב-1986 אבל עד אז האצטדיון המרכזי בברנקייה היה אצטדיון רומליו מרטינס שנבנה ב-1934 והכיל בהתחלה כ-10,000 מקומות. מאז שהחלה הליגה המקצוענית בקולומביה, היה ברור שהעיר ברנקייה צריכה אצטדיון חדש ומודרני. ב-1971 הייתה תוכנית שהייתה אמורה להרחיב את אצטדיון רומליו מרטינס אך לבסוף הוחלט על בניית אצטדיון חדש. גם העובדה כי קולומביה הייתה אמורה לארח את מונדיאל 1986 זירזה את בניית האצטדיון, למרות שלבסוף פרשה מהאירוח ב-1983. בסופו של דבר הוקטנה ב-1984 תכולת האצטדיון מ-70,000 ל-65,000 מקומות בגלל מספר ליקויים.
הבניה עצמה נמשכה כשש שנים והפתיחה בסופו של דבר הייתה ב-11 במאי 1986 במשחק ידידות בין ג'וניור ברנקייה ונבחרת אורוגוואי. האורוגוואים ניצחו 1-2 כאשר השער הראשון אי פעם באצטדיון נכבש בדקה ה-62 מפנדל מוצלח של אנסו פרנצ'סקולי האורח. הכרטיס האדום הראשון שהונף באצטדיון היה לכיוונו של האורוגוואי, וולטר באריוס, בדקה ה-87. מספר ימים מאוחר יותר גם הגיעה למשחק ידידות מול ג'וניור וסיימה מולה ב-0-0, גם כהכנה למונדיאל 1986. בין השאר שיחק במשחק זה גם דייגו מראדונה.
שמו של האצטדיון שונה ב-17 במרץ 1991 אחרי שהתקבלה הצעתו של העיתונאי צ'לו דה קסטרו לשנות את שם האצטדיון לרוברטו מלנדס, מי שהיה חלוצה של קבוצת ג'וניור ברנקייה בתקופה החובבנית שלה עוד כשנקראה הקבוצה ג'וניור חובנטוד בשנות ה-30. לאחר מכן הפך מלנדס למאמנה של הקבוצה בשנות ה-40 והוליך אותה לסגנות בעונה המקצוענית הראשונה של הליגה בקולומביה.
האצטדיון בנוי משתי טבעות: תחתונה ועליונה ומארבעה יציעים: צפוני, דרומי, מזרחי ומערבי. לקראת המונדיאל עד גיל 20 שאותו אירחה קולומביה, שופץ האצטדיון בעלות של 22,500,000 פסו והותקנו מושבים בכל האצטדיון. היציע הדרומי נקרא "קוריאה" והיציע הצפוני נקרא "וייטנאם" על שם שתי המדינות האסייאתיות שסבלו ממלחמה במאה ה-20. באחת מהן (בקוריאה) היו נוכחים חיילים של צבא קולומביה.
מאז מוקדמות מונדיאל 1990 הפך האצטדיון לבית של הנבחרת הלאומית, ששיחקה בו את משחקיה הביתיים למעט מוקדמות מונדיאל 2002 ומוקדמות מונדיאל 2010. גם בקופה אמריקה 2001 אותו אירחה קולומביה, שימש האצטדיון את משחקי בית A של קולומביה וכן אירח חלק ממשחקי המונדיאליטו 2011.
ב-1 בפברואר 2004 אירח האצטדיון את משחק הפרידה של קרלוס ולדרמה, שבו נטלו חלק בין השאר גם דייגו מראדונה, חוסה לואיס צ'ילאברט, אנסו פרנצ'סקולי, פאוסטינו אספרייה ולאונל אלבארס.
קליפורד ג'ורדן
קליפורד לקוניה ג'ורדן (באנגלית: Clifford Laconia Jordan 2 בספטמבר 1931 - 27 במרץ 1993), היה נגן ג'אז אמריקאי שניגן בסקסופון טנור.
ביוגרפיה.
ג'ורדן נולד וקיבל את השכלתו המוזיקלית בשיקגו, הוא החל לנגן בסקסופון בגיל 13 ובגיל 16 החליט להפוך לנגן מקצועי.
בסוף שנות ה-50 החל לנגן עם מקס רואץ', סאני סטיט והרכבי רית'ם אנד בלוז, ביניהם להקתו של וילי דיקסון.
ב-1957 עבר ג'ורדן לניו יורק והקליט שלושה אלבומים בחברת בלו נוט, הוא הקליט גם עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, קני דורהאם וחמישיית הוראס סילבר, בה מצא שותף מוזיקלי בדמותו של נגן הפלוגלהורן ארט פארמר, שהיה בעל גישה מלודית דומה.
ב-1964 הצטרף ג'ורדן לסיבוב ההופעות האירופאי של שישיית צ'ארלס מינגוס, שכללה גם את אריק דולפי. בסוף שנות ה-60 החל לעסוק גם בהוראת ג'אז. בשנים 1974–1975 ניגן ברביעייתו של הפסנתרן סידר וולטון ובתחילת שנות ה-90 הוביל ביג בנד משלו.
ג'ורדן נפטר מסרטן ריאות בגיל 61.
אן היידון ג'ונס
אן היידון גונס' (באנגלית: Ann Shirley Jones; נולדה ב-7 באוקטובר 1938) היא טניסאית עבר אנגלייה. אחת הטניסאיות הבולטות בעולם בשנות ה-60, דורגה במקום השני בעולם בשנת 1968. היא זכתה ב-8 תוארי גראנד סלאם, מהן 3 זכיות ביחידות ו-3 זכיות בזוגות נשים ו-2 בזוגות מעורבים.
אביה של אן היידון היה שחקן טניס שולחן בולט שהשתתף באליפויות העולם בשנים 1928-1953. גם אן הצעירה השתתפה באליפויות טניס שולחן ובאליפות העולם בשנת 1957 הפסידה בגמר ביחידים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
בתחרויות לזוגות נשים היא שיחקה לצד פרנסואז דיר והן זכו פעמיים בגראנד סלאם ופעם נוספת הפסידו במשחק הגמר. באליפות אוסטרליה הפתוחה בתחרויות יחידות וזוגות לנשים היא הצליחה להגיע רק לחצי גמר, אך בתחרות לזוגות מעורבים היא זכתה באליפות.
בשנת 1962 היא נישאה לאיש עסקים פיליף ג'ונס.
לאחר הפרישה היא עסקה בפרשנות טניס וגם נבחרה לוועדה המארגנת של אליפות וימבלדון.
בשנת 2014 היא זכתה בעיטור, מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
קהילת יהודי סגד
קהילת היהודים בסגד התקיימה מימי הכיבוש העות'מאני ועד השואה. בסיום המלחמה עם טורקיה גורשו היהודים מסגד וחזרו אליה ב-1781. כמעט כל יהודי סגד היו נאולוגים, בשואה נשלחו רוב יהודי העיר לאושוויץ.
היסטוריה.
יהודים ראשונים הגיעו לעיר עם הכיבוש העות'מאני וגורשו ממנה בסיומו. עד פרסום כתב הסובלנות ב-1781 הייתה לפרנסיה הזכות למנוע מיהודים לגור בה, בשל היותה עיר מלכותית חופשית. המשפחה היהודית הראשונה התיישבה בה באותה שנה. ב-1840 הגיעה אוכלוסיית היהודים בעיר ל-681 נפש. הרב הראשון של הקהילה נקרא הרב יחיאל (כיהן בשנים 1790-1789). מלבד זאת אין פרטים נוספים אודותיו כנראה. לאחריו שימשו בתפקיד הרב צבי הירש באק (1843-1790) הרב דניאל פיליץ, שהתמנה ב-1843 והודח ב-1847 בגלל תמיכתו בתיקונים בהלכה, ולאופולד לעף (1875-1850), ממנהיגי התנועה הנאולוגית בהונגריה. כקהילת מהגרים צעירה ואמידה, חסרת יסודות שמרניים, הייתה סגד כר נח לנאולוגים. במהלך הקרע ביהדות הונגריה עברה הקהילה להשתייך לארגון הנאולוגי הארצי. היא פרחה במיוחד תחתיו ותחת ובנו, הרב עמנואל לעף.
בית הכנסת הראשון בעיר נבנה ב-1803. ונהרס ב-1839 ב-1843 הוקם בית כנסת נוסף. לאחר זמן היה בית הכנסת קטן מלהכיל את אנשי הקהילה ונבנה בית כנסת חדש, בית הכנסת הגדול של סגד, אחד היפים ביותר בהונגריה ובאירופה כולה, והשני בגודלו במדינה. בית הכנסת נחנך בשנת 1907. ב-1920 מספר יהודי הקהילה הגיע ל-6,958. ב-1926 התמנה הרב ינו פרנקל כרב הראשי הרשמי של העיר, ואילו לעף נותר לצידו כמשרת כבוד.
בנוסף הייתה בעיר קבוצה קטנה של יהודים אורתודוקסים. היא מנתה כשלושים משפחות, ובשנים שלפני השואה שימש בה כשו"ב וכמו"צ הרב שמחה לנדאו, כשבהמשך מצטרף אליו גם הרב אברהם יונגרייז. הציבור האורתודוקסי היה קטן לא ולא יכל להתמסד לקהילה, ובעקבות כך לא יכל להתפלג והשתייך לקהילה הראשית. בנוסף ילדי האורתודוקסים למדו במוסדות הקהילה הניאולוגית. בשונה ממרבית הקהילות בהונגריה, בסגד התקיימו קשרים טובים בין הקבוצה האורתודוקסית לנאולוגית.
מוסדות הקהילה.
ב-1787 נוסדה "חברה קדישא", במשך שנים רבות שכן בית העלמין בתוך העיר, וב-1868 קודש בית עלמין חדש מחוץ לעיר וכל הקברים הועתקו מבית העלמין העתיק לחדש, החברא קדישא אף הקימו בית חולים בעיר ב-1856 (בית החולים נהרס בשיטפון הגדול ב-1879).
מוסדות נוספים של הקהילה היו בית אבות ובית יתומים. וכן "אגודת נשים", "אגודת צעירות", "חברת עניי עירנו", "הכנסת כלה", וחברה לטיפול בחולים.
ב-1820 נוסד בית ספר יסודי יהודי לבנים, וב-1851 נפתחו גם כיתות לבנות.
לאחר מינוי הרב ינו פרנקל לרב העיר הוא הקים ספרייה עבור הנוער והוציא עבורם ירחון בשם "ספרייה לנוער יהודי". הרמן באואר-מארקפי היה בין הפעילים הבולטים של הקהילה במהלך המאה ה-19.
גורל יהודי העיר בשואה.
ב-1941 נמנו בעיר 4,161 יהודים, שהיו כ-3% מאוכלוסייתה. מרבית הגברים גויסו במלחמה לפלוגות "שירות העבודה" הצבאי, וחלק גדול מהם נספו בתנאים הקשים ששררו שם. לאחר הכיבוש הגרמני, ב-19 במרץ 1944, רוכזו בסגד כעשרת אלפים מיהודי הסביבה, בגטו שהיה סביב בית הכנסת הניאולוגי. ב-17 במאי גורשו חלקם לגטו באיה ומשם לאושוויץ, גירושים נוספים לאושוויץ יצאו מהגטו עצמו בחודש יוני. בטרנספורט האחרון שיצא לאושוויץ נותק בבודפשט אחד הקרונות, (שעליו היו 66 יהודים וביניהם אף רב הקהילה עמנואל לעף) ונועד להינצל באמצעות רכבת קסטנר בסך הכול הגיעו לאושוויץ כ-3,000 מיהודי סגד. שאר היהודים שנועדו אף הם להישלח לאושוויץ נשלחו למחנה שטרסהוף שבאוסטריה, כתוצאה מפעילותו של ישראל קסטנר. ומשם הועברו חלקם לטרזיינשטט וחלקם לברגן-בלזן.
כמחצית מיהודי העיר שרדו במחנות וחלקם חזרו לעיר, אליהם הצטרפו גם יהודים מיישובים קטנים בסביבה. ב-1946 היו בעיר 2,124 יהודים והרב ינו פרנקל חזר לכהן כרב של סגד. בספטמבר 1945 נפתח בית ספר יהודי ולמדו ובו 44 תלמידים. בית הכנסת, ובנייני הקהילה, שופצו בסיוע הג'וינט, והוקם מחדש המוסד ליתומים ונקלטו בו 400 ילדים יהודים שהוריהם נספו בשואה. ב-1949 עלה הרב פרנקל לישראל ובמקומו התמנה לרב ד"ר יוסף שינדלר. ב-1958 מנתה הקהילה כ-927 יהודים, בתחילת שנות התשעים נותרו בעיר כמה מאות יהודים בלבד.
ג'ון ברומוויץ'
גלעד אופיר (ברידג')
גלעד אופיר (נולד ב-21 בנובמבר 1983) הוא שחקן ברידג' בדרגת רב אמן בינלאומי, שכיהן בתפקיד יושב ראש ההתאגדות הישראלית לברידג'. היה שותף לזכייה הראשונה של נבחרת ישראל באליפות אירופה לצעירים, ועוסק בקידום שחקני ברידג' צעירים בישראל. החל משנת 2017 משמש רכז פיתוח צעירים של התאגדות הברידג' העולמית . אופיר מלמד ברידג' במשך יותר מעשר שנים וכתב ספרי ברידג'.
ביוגרפיה.
גלעד אופיר נולד וגדל באשדוד. בגיל 10 למד ברידג' בכיתת מחוננים באשדוד במסגרת פרויקט לימוד בבתי הספר של ההתאגדות הישראלית לברידג'.