בעוד שיצירתו המהפכה הצרפתית (The French Revolution), משנת 1791, איננה מאוירת ולרוב לא נכללת ברשימת ספרי הנבואה של בלייק, דייוויד וי. ארדמן טוען מנגד שהפרדת היצירה מהרשימה, מסירה נדבך חשוב בהבנת הסמלים בהם משתמש בלייק. יצירה אחרת, ואלה, או ארבע הזואות (1797), אשר עליה בלייק החל לעבוד בעודו מתגורר בפלפהאם (Felpham), נותרה בתור טיוטה בלבד. על עובדה זו, נטישת העבודה על יצירה זו, מבקר הספרות נורת'רופ פריי הגיב ש"כל מי שאכפת לו משירה או מציור מוכרח לראות באי השלמתה של ואלה אסון תרבותי בקנה מידה ענקי."
תגובת המבקרים.
בתחילה, דחו הפרשנים כלאחר יד את ספרי הנבואה של בלייק, כשנקרתה להם ההזדמנות, בטענה שהם חסרי הגיון בריא. אולם נדיר מאוד כיום לראות פרשנים המחזיקים בדעה זו, בקרב המלומדים לספרות אנגלית, אשר רואים בבלייק את אחד מענקי התורמים למחקר ביקורת הספרות שרווח במאה העשרים. נורת'רופ פריי ובעקבותיו, הרולד בלום, הציעו שניתן להתגבר על הקושי בקריאת ספרי הנבואה של בלייק, בכך שהכינוי המזלזל "מיסטיים"  בו השתמשו בתיאור ספרים אלו, הוא מעיקרו עמום. "מיסטי" באשר לשפת השירה, שקול ל"חזיוני" באשר לציורים.
ספרי הנבואה של בלייק, אשר נדחו לפרסום רוב הזמן עד לתחילת המאה העשרים, היו בעלי היסטוריה מפותלת באשר לפרסומן, בניגוד לשיריו הליריים, אשר נחשבו כשירים יותר ובעיתיים פחות באופן יחסי.
נבואות היבשה.
מחזור נבואות היבשה כולל בתוכו את היצירות "אמריקה: נבואה" (1793), "אירופה: נבואה" (1794) ואת "שירו של לוס" (1795), אשר מורכב מהיצירות "אפריקה" ו-"אסיה".
"אמריקה: נבואה" מחולק לאקדמון או פרלודיום (אשר מהווה בתורו חלק מהמיתוס על אורק, אחת מהדמויות במיתולוגיה של בלייק) ו-"נבואה" אשר מכילה תוכן פוליטי ברור, המסתמכת על מלחמת העצמאות האמריקאית. השורה הראשונה של "נבואה" חוזרת על עצמה כשהיא זהה לשורה האחרונה של היצירה "אפריקה". מצד שני, "אירופה: נבואה"  מכילה חלק פותח ללא שם, אקדמון המערב  בתוכו את הדמויות אורק ואנית'ארמון, ו-"נבואה"  בעלת הקשרים לתקופת הזמן הנוכחית שבה חי בלייק, לאירופה, יבשת הנמצאת במצב מלחמתי. החלק ""אסיה" "של היצירה "שירו של לוס" קשור לסוף היצירה "אירופה: נבואה" (באמצעות המילה "יללה").
היפרלופ
לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס
לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס (בלטינית: Lucius Tarquinius Collatinus) היה אציל רומאי בן המאה ה-6 לפנה"ס, אשר יחד עם לוקיוס יוניוס ברוטוס סייע בביטול המלוכה הרומית ובהקמת הרפובליקה הרומית. קולטינוס התפרסם בעיקר כבעלה של לוקרטיה, וכמי ששימש יחד עם ברוטוס כקונסול הראשון של הרפובליקה. במחקר המודרני הוא נחשב (יחד עם רבים מבני דורו) לדמות אגדית למחצה.
ביוגרפיה.
ייסוד הרפובליקה.
קולאטינוס היה בנו של ארונס טארקוויניוס, אציל ממוצא מעורב אטרוסקי-יווני ואחיינו של המלך לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס. אביו מונה כמפקד חיל המצב בעיר קולאטיה (Collatia), ומכאן השם "קולאטינוס". לוקיוס קולאטינוס נישא ללוקרטיה - בתו של ספוריוס לוקרטיוס טריקיפיטינוס.
בשנת 509 לפנה"ס סייע קולאטינוס בייסוד הרפובליקה הרומית. על פי הגרסה המקובלת להשתלשלות המאורעות, קולאטינוס הוצב במחנה צבא מרוחק מרומא בחברתו של סקסטוס טארקוויניוס, בנו של המלך לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס. באחד הלילות, דיבר קולטינוס בשבח אשתו בנוכחות סקסטוס. השניים, בחברת ידידים נוספים, רכבו במהירות אל רומא, כדי להיווכח במו עיניהם ביופייה של לוקרטיה. סקסטוס כה התפעל מלוקרטיה, עד שכאשר קולאטינוס לא היה בבית, התגנב ואנס את לוקרטיה. לאחר המעשה, ביקשה לוקרטיה מאביה ומבעלה לבוא לביתה בחברת ידידים נאמנים. ספוריוס ביקש מפובליוס ולריוס לבוא עמו, וקולאטינוס הביא עמו את לוקיוס יוניוס ברוטוס. לוקרטיה התאבדה לנגד עיניהם, ובעקבות כך, פתחו הארבעה במרד כנגד השלטון המלוכני. המלך טארקוויניוס סופרבוס נמלט, והארבעה הכריזו על ביטול המלוכה הרומית וייסודה של הרפובליקה הרומית.
גרסה זו של מהלך האירועים, מופיעה בכל המקורות העתיקים, אם כי היסטוריונים מודרניים מפקפקים באמינות הסיפור. לא ניתן לדעת בוודאות מה קרה בשנת 509 לפנה"ס, כך שמרבית האירועים והאישים המתוארים בהקשר זה נחשבים לאגדיים או אגדיים למחצה.
קונסול.
בעקבות הדחת המלך, הכריז ברוטוס על ייסוד משרה חדשה - קונסול. מאז אותה שנה ועד שנת 395 לספירה, נבחרו כל שנה שני קונסולים ברומא אשר ניהלו את המדינה. ברוטוס מינה את עצמו כקונסול ראשון, ואת קולאטינוס כקונסול השני.
באותה שנה ניסתה קבוצת אצילים ליזום קשר לרציחת הקונסולים והשבת המונרכיה ברומא. בין השותפים בקשר היו אף שניים מבניו של ברוטוס. אחד מעבדיהם, בנדיקיוס, שמע על תוכניותיהם באקראי ומיהר לספר על כך לפובליוס ולריוס. ולריוס נדהם מהמידע והחליט לפעול ללא כל דיחוי. הוא כלא את בנדיקיוס בחדר וביקש מאשתו לשמור עליו. בינתיים יצא עם קבוצה גדולה ממשרתיו וחבריו אל ביתם של הקושרים, והשתלט על מגילות שהיו אמורות להישלח אל המלך הגולה, וכן על הקושרים עצמם. החשודים והמגילות נגררו אל הפורום, ושם הוצגו בפני הקונסולים. ברוטוס דן להורג את שני בניו, אולם לאחר מכן עזב את האזור והורה לקולאטינוס לדון את האחרים. קולאטינוס נטה להסתפק בעונש של גירוש, אולם אז דרשו הקושרים לקבל לידיהם את בנדיקיוס. קולאטינוס נטה למלא בקשה זו, אולם ולריוס והמון העם הגנו עליו בגופם ודרשו מברוטוס לחזור ולשפוט בעצמו. ברוטוס הגיע, והחליט לערוך הצבעה. ברוב מוחץ, נערפו גם ראשיהם של שאר הקושרים.
אירוע זה, בנוסף לעובדה שהשם "טארקוויניוס" הפך למאוס ברומא, גרמו לברוטוס לדרוש מקולאטינוס להתפטר מתפקידו כקונסול. קולאטינוס נדהם מהבקשה; בגלל העוול שנעשה לאשתו, הוא ראה עצמו כראוי לתפקיד. אולם לאחר שגם חמיו הצטרף לבקשה, הוא התפטר מהתפקיד ועזב את העיר. בבחירות שנערכו, זכה ולריוס במשרה. עם זאת, ב-29 בפברואר של אותה שנה נהרג ברוטוס בקרב סילבה ארסיה, והוחלף בידי ספוריוס אבי לוקרטיה. ספוריוס עצמו מת מזקנה כעבור כמה ימים, וולריוס מינה את מרקוס הורטיוס פלביוס למחליפו עד הבחירות של שנה הבאה. כך קרה שכבר בשנתה הראשונה של הרפובליקה הרומית, כיהנו בה חמישה קונסולים.
לוקיוס טארקוויניוס קולטינוס
מרכז ברסטון לגרפיקה
"מרכז ברסטון לגרפיקה ירושלים" (נקראה לעיתים גם כ-"סדנת ברסטון") הייתה סדנת הדפס שפעלה בירושלים בין השנים 1975–1990.
היסטוריה.
בשנת 1973 התקבלה תרומה של 100,000 דולר משפחת ברסטון מלונדון, אנגליה, לשם מטרה של הקמת סדנת הדפס בירושלים. הייתה זו תקופה בה הפך ההדפס למדיום אמנות פופולרי ברחבי העולם. את התרומה קיבל מוזיאון ישראל שהפך לאחראי על הקמת הסדנה. הסדנה נועדה לשרת אמנים בינלאומיים ואמנים ישראלים נבחרים. באותה עת החלו מגעים בין המוזיאון לאגודת האמנים בירושלים, על מנת לצרף לסדנה העתידית סדנה נוספת שתיועד לאמנים ירושלמים. למרות מגעים אלו, הוקם בפברואר 1975 מרכז ברסטון לגרפיקה כחברה נפרדת לסדנת הדפס שהקים בית האמנים (לימים סדנת ההדפס ירושלים).
עם פתיחת המרכז הוזמן הדפס האמריקאי מייק קניגן (Knign) לנהל את המרכז. בנוסף, קניגן הכשיר דפסים בטכניקת הדפס האבן, שהפכה לטכניקה העיקרית בסדנה. על הדפסים שהכשיר נמנתה גם אלימה, שייבאה אחר כך את הטכניקה אל סדנת ההדפס של בית האמנים תל אביב, אותה ניהלה בין השנים 1976–1978. בשנים הראשונות נעזר המרכז גם בדפסים חיצוניים בטכניקה של הדפס רשת. כך, לדוגמה, הודפסו מהדורות של הדפסי רשת של יצחק דנציגר (1976) בסדנת ההדפס ירושלים, וכן אריק קילמניק ולארי אברמסון, מסדנת ההדפס ירושלים, הדפיסו במרכז הדפס רשת של רוי ליכטנשטיין (1976).
לאחר כשנה, בעקבות בעיות קשות בניהול הכספי של המרכז ופשיטת רגל שלו, עזב קניגן את תפקידו והמוזיאון מינה את נחמה הילמן, מתנדבת של המוזיאון שאף תרמה כספים למרכז, למנהלת הסדנה. בהמשך נכנסו למרכז טכניקות נוספות על הדפס האבן, ובהן סוגי התחריט והתצריב השונים וכן דפוס רשת. במשך השנים לא הצליח המרכז להגיע לאיזון תקציבי רציף. ראשית מכיוון שנוהל בצורה לא תקינה מבחינה כספית, אולם חלק מכך נבע גם מבעיות בשיווק, בעיות שהתעצמו בשל ההחלטה לתת לאמנים קדימות במכירת העותקים שלהם (AP). למרות זאת, הצליח המרכז להפיק הדפסים באיכות טובה של אמנים רבים. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים אמנים כפנחס כהן גן, משה קופפרמן, אביגדור אריכא, אלימה ועוד. בשנת 1979 הוצגו יצירות של המרכז בתערוכה בגלריה שרה לוי בתל אביב-יפו ובשנת 1981 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "הדפסים ישראלים מסדנת ברסטון".
על הדפסים בסדנה נמנו, יהודה ציון ודפס ערבי בשם חזאם (דפוס אבן), יצחק שוורץ (הדפס רשת), עמי רוזנברג (תחריט) ומייקל קניגן.
TRAPPIST-1
TRAPPIST-1 (ידוע גם בשם 2MASS J23062928-0502285) הוא כוכב מסוג ננס קר מאוד הנמצא במרחק 39.13 שנות אור מכדור הארץ. במערכת הפלנטרית שלו התגלו בתצפיות, שממצאיהם פורסמו ב-2017, שבעה כוכבי לכת סלעיים בגודל דומה או קצת קטן יותר מכדור הארץ, שחלקם עשוי להיות דמוי-ארץ.
גילוי.