עמותות מוקמות לרוב לשם קידום מטרה לא עסקית, למשל קידום מטרות חברתיות או פעילות ציבורית. עמותות מתנהלות בפיקוחו של רשם העמותות במשרד המשפטים. בכל עמותה קיימים שלושה אורגנים (מוסדות) לפחות על פי הנחיות חוק העמותות: ועד מנהל, שהוא אורגן מקביל לדירקטוריון; ועדת ביקורת וכן אספה כללית (כלל חברי העמותה) המשמשת כמוסד העליון של העמותה הבוחר את הוועד המנהל, את ועדת הביקורת ומאשרת את הדו"חות הכספיים והמילוליים של העמותה מדי שנה, וכן רשאית לשנות את תקנון העמותה ואת מטרות העמותה.
אגודה שיתופית.
על פי הגדרתה בפקודת האגודות השיתופיות, אגודה שיתופית הוא תאגיד שמטרתו טיפוח החיסכון, עזרה עצמית ועזרת גומלין בין אנשים בעלי אינטרסים כלכליים משותפים. לכן באופן מסורתי אגודות שיתופיות התנהלו כקואופרטיבים דמוקרטיים. למרות זאת, ישנן אגודות שיתופיות המתנהלות כחברה לכל דבר, דוגמת "אגד" שחבריה הם העובדים בה ו"תנובה" שחבריה הם הספקים אשר מספקים לה תוצרת וחומרי גלם. הפיקוח על אגודות שיתופיות נתון לרשם האגודות השיתופיות, במשרד התעשייה המסחר והתעסוקה. חברי אגודה שיתופית יכולים להיות יחידים בני 18 ומעלה או אגודות שיתופיות אחרות.
אגודה עות'מאנית.
אגודה עות'מאנית היא תאגיד המורכב מקבוצה של בני-אדם או תאגידים אחרים אשר חברו יחד, בהגדרה, למען מטרות ציבוריות ולטובת ציבור נהנים רחב, משתמשות בכספי ציבור. אגודה עות'מאנית מתנהלת על פי הוראותיו של החוק העות'מאני על האגודות משנת 1909. החוק לא עודכן מאז, להבדיל מחוקים העוסקים בעמותות או גופים ציבוריים אחרים, וחריג בכך שאינו כולל הוראות חוק המאפשרות פיקוח ואכיפה, ואף לא רישום מסודר של כלל האגודות העות'מאניות הקיימות.
ממועד כניסתו לתוקף של חוק העמותות, באפריל 1981, לא ניתן להקים אגודות עות'מאניות חדשות, אולם המחוקק מאִפשר את המשך פעילותן של האגודות הקיימות.
תאגיד סטטוטורי.
לעיתים נקבעת הקמתו של תאגיד בחוק הקובע זאת, ומפרט את מטרת התאגיד ואת דרכי פעולתו. תאגיד כזה קרוי תאגיד סטטוטורי או תאגיד חָקוּק. בישראל הוקמו תאגידים סטטוטוריים אחדים, ובהם המוסד לביטוח לאומי, בנק ישראל תאגיד השידור הישראלי ורשות שדות התעופה.
מספר רישום התאגיד.
לתאגיד בישראל יש מספר רישום המזהה אותו. זהו מספר בן 9 ספרות, שניתן עם רישום התאגיד ברשות התאגידים.
על פי רוב שתי הספרות הראשונת במספר רישום התאגיד קשורות לסוג התאגיד, כדלהלן:
הספרה הימנית ביותר במספר התאגיד היא ספרת ביקורת, שכללי חישובה זהים לאלה של חישוב ספרת הביקורת במספר זהות.
חברה בערבון מוגבל
שווארמה
שווארמה הוא אוכל רחוב בשרי מזרח-תיכוני, העשוי מנתחי בשר מסוגים שונים, שניתן גם לשלב ביניהם, כגון בשר כבש, הודו, עוף ובקר.
דרך ההכנה.
נועצים את נתחי הבשר בשכבות על גבי שיפוד מתכת ארוך (מכונה גם "סיח", מערבית: سِيخ), ובראש השיפוד נהוג להוסיף כמה נתחי שומן מן החי, כדי שבמהלך הצלייה יוסיפו טעם לבשר וימנעו ממנו להתייבש. השיפוד, שעליו נעוצות שכבות הבשר והשומן, נתלה בניצב בסמיכות למקור חום ומסתובב לאיטו סביב צירו. שיטת צלייה זו מבטיחה צלייה איטית ואחידה של הבשר ומאפשרת לנתחי השומן שבראש השיפוד לזלוג במורד שכבות הבשר ולהעשיר את טעמן. כיום נהוג להשתמש בשני סוגי מבערים, המכונים בשם המקצועי "פיאמה", אחד עשוי עם אבן מוליכת חום והשני עם סלילי מתכת. המכשיר מתחבר לגז ובעירת האבן או סלילי המתכת מקרינה את החום שצולה את הבשר. שיטת צלייה זו נקראת חימום אינפרה-אדום. לעיתים נעשה שימוש גם במדפים הנושאים גחלים, או בגריל חשמלי. השווארמה נחשבת כיום ל"מזון רחוב" ול"מזון מהיר", ואוכלים אותה על פי רוב במזללות המיועדות לכך ("שווארמיות" בעגה).
לאחר זמן מה שבו סבב שיפוד השווארמה מול מקור החום נוצרת על פניו שכבה של בשר צלוי היטב. בעת הכנת מנת שווארמה לסועד חותכים מגוש הבשר רק שכבת בשר צלוי זה באמצעות סכין חדה או מסור חשמלי. מאחר שגוש הבשר מורכב משכבות בשר הרי שמתקבלות רצועות דקות וקצרות של בשר צלוי ועסיסי. רצועות בשר אלה מתובלות בתבלינים שונים, כגון כורכום, הל, אגוז מוסקט וכמון ומוכנות להגשה. לאחר שנחתכו כאמור נתחים מן השווארמה לצורך הגשה, ממשיכים יתר הנתחים להתבשל מול מקור החום וכך נוצרת לאחר זמן-מה שכבה חדשה של בשר צלוי. את השווארמה אוכלים בדרך כלל בפיתה, בבגט או בלאפה, אך לעיתים גם בצלחת. מקובל לצרף לשווארמה מגוון תוספות, לפי טעמו של הסועד: חמוצים, מיני סלטים של ירקות, טחינה, חומוס, סחוג, עמבה) צ'יפס וחרדל.
שווארמה צמחית.
כחלק ממגמת מציאת תחליפים צמחוניים למנות בשריות, ניתן למצוא גם גרסאות צמחוניות דמויות שווארמה, העשויות ממגוון מוצרים מן הצומח כגון: סייטן, טופו, פטריות וירקות שונים נוספים. ניתן להכין את הנתחים על המחבת או בדרך המסורתית, על שיפוד מתכת (במידה והרצועות רחבות מספיק וניתן לשפד אותן).
היסטוריה.
מוצאה של השווארמה הוא מן המטבח הטורקי, שם היא נקראת "דונר קבב" (Döner) וביוון "גירוס" (Γύρος), שני שמות אלה מעידים על סיבוב. גם השם שווארמה מקורו בשפה הטורקית, והוא הצורה הערבית של המילה çevirme (צ'ווירמה - סיבוב או להסתובב). אם כי כיום משתמשים במילה זו בטורקיה עבור חיה שלמה משופדת מעל אש. ניתן למצוא שווארמה בכל רחבי המזרח התיכון ולמעשה, בכל העולם במקומות בהם יש מהגרים מן המזרח התיכון.
ברבות השנים החל המושג "שווארמה" לשמש גם ככינוי לצורת חיתוך של נתחי בשר נא (לרוב בשר בקר או כבש) בה חותכים את הבשר לרצועות דקות וצרות, טרם בישולו, והטבח המבשל אותו יכול לצלותו על-גבי מחבת או בתבנית תנור. בשיטה זו מתקבלים נתחי בשר צלויים המזכירים במראם שווארמה הנמכרת במזללות. כך נוצרה, במקביל לשווארמה המסורתית, "שווארמה ביתית", שאינה מצריכה ציוד ייעודי להכנתה.
הטרוטרופי
אוטוטרופי
נורה
תיאטרון אפי
התיאטרון האפי הונהג על ידי המחזאי הגרמני ברטולט ברכט בתחילת המאה ה-20. השם אפי נגזר מהמילה הלועזית אפוס. התיאטרון האפי הוא תיאטרון סיפורי-לירי המבקש לשמש בסיס לדיון פוליטי.
הסוגה פרחה בגרמניה בתקופה שבין רפובליקת ויימאר לשלטון הנאצי ומטרתו של ברכט הייתה להביא את הצופה למודעות חברתית שתוליד בקרבו את הצורך בשינוי.
"ניכור העבודה" והמחזה האפי.
ברכט, אבי המחזאות האפית, דגל ב"ניכור העבודה" שהייתה נפוצה בתחילת המאה ה-20. התאוריה אומרת שהאדם איבד את ערכו האינדיבידואלי ונהיה חלק ממכונה ענקית, האדם אינו בעל חשיבות בפני עצמו, רק ככוח עבודה, וכאשר האדם מת - תוך שניות נמצא לו תחליף, שכן כל אדם יכול לעשות את אותה עבודה בדיוק במפעל. כתוצאה מכך, האדם הרגיש מנוכר לחייו ויצירתו ומדוכא- ומכאן ברכט הפעיל את התיאטרון האפי, שהניכור הוא אמצעי הכרחי בו.
חשוב לציין, כי הרעיון של הניכור במחזותיו ובהצגותיו נועד לגרום לצופים לקום ולעשות מעשה לאחר הצפייה בהצגה. לקום ולשנות את המציאות הקיימת.
אולם, נוסף על הניכור, יש להדגיש כי ברכט ניסה ליצור תחושת חמלה ואמפתיה אצל הצופים כדי שהם יזדהו עם הדמויות. למעשה, ברכט ניסה ללכת על חבל דק שבין ניכור לתחושות חמלה ואמפתיה כדי לשאוב את הצופה אל תוך הסיפור, אך תוך כדי לעורר אצלו חשיבה פעילה שבסופה הוא יגיע למסקנה שבאחריותו ומחובתו לשנות את המצב הקיים.
מבנה המחזה האפי.
המחזות ה"אפים" ניכרים בסגנון המנוכר המוצהר שלהם, סגנון המשועבד ליצירת תחושת ניכור וריחוק בין הקהל וההתרחשות התיאטרונית על הבמה. באופן זה מקווה יוצרה לאלץ את הצופה להפעיל את המחשבה ולא להשאירו מונע על ידי מנגנוני הרגש.
ברכט קיווה שבאמצעות המחשבה ייווצר אצל הצופה הרצון לשינוי ופעולת השינוי, וכן, ניסה, באמצעות התיאטרון האפי, לקדם את התפיסה הסוציאליסטית (שהיה מתומכיה וממקדמיה הנלהבים בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה).
התיאטרון האפי מכוון את הצופה להקשיב לדברים, לחבר ולהפעיל את הדעת ואז לנקוט עמדה לוגית מתוך שיפוט הגיוני, אף שלא ניתן להתעלם מההכוונה של היוצר לתפיסת עולם מסוימת אותה הוא מבטא במחזה באופן שאיננו משתמע לשני פנים. רוב הנושאים בהם עוסק התיאטרון האפי הם חוסר בשוויון המעמדי/הכלכלי, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל ברכט להשתמש בתיאטרון האפי לקריאה כנגד המלחמה ואף לפציפיזם, כל זאת ללא שזנח את האידאולוגיה הסוציאליסטית השמה את המרכיב הכלכלי במרכזה.
פליינסקייפ טורמנט
אפריקאנר
אריות הים (יחידה)
"אריות הים" (באנגלית: The United States Navy SEa, Air and Land, בראשי תיבות: SEAL) הוא שמה של יחידת כוחות מיוחדים המשתייכת לפיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית. יחידה זו מתמקדת בפעילות של לוחמה בטרור ובמשימות מיוחדות אחרות, וידועה בביצוע פעולות רבות ומגוונות במחציתה השנייה של המאה ה-20.
שמה המקובל של היחידה בשפה העברית מקורו בטעות תרגום שהשתרשה, שכן פירוש המילה Seal הוא כלב ים, ולא אריה ים. מקור הטעות הראשוני אינו ידוע.
היחידה מתמקדת בפעולות ימיות - בדומה לשייטת 13 ויחידות קומנדו ימי אחרות. לוחמי "אריות הים" פועלים בכל סוגי השטח ובמגוון רחב של פעילויות - כפי שניתן לראות ממעורבותם בקונפליקטים מלחמתיים שונים ברחבי העולם.
היחידה מחולקת לכמה צוותים, ולכל צוות היכולת להגיע ולפעול בכל מקום בעולם.
פירוט הצוותים ומיקומם:
רקע היסטורי.