הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 4,314 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (1,088 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה.
העיר ממוקמת ליד כביש 1.
מוניווה
מוניווה (בבורמזית: မုံရွာမြို့) היא עיר במיאנמר.
גאוגרפיה.
העיר נמצאת כ-72 ק"מ מסאגאינג, בירת המחוז וכ-270 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 903 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (234 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה.
העיר נמצאת ליד כביש 71 וכביש קאיופה.
מיקיטלה
מיקיטלה (בבורמזית: မိတ္ထီလာမြို့) היא עיר שנמצאת במחוז מנדליי שבמיאנמר. מיקטילה היא מרכז סחר משמעותי ורואים בה מספר גדול של אנשי צבא, עם מספר בסיסים גדולים בקרבת מקום.
גאוגרפיה.
העיר נמצאת כ-108 ק"מ ממנדליי, בירת המחוז וכ-120 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר. בנוסף, העיר נמצאת ליד אגם מיקיטלה . בדומה לאגם קנדווגי ביאנגון, גם אגם מיקטילה הוא מאגר מלאכותי עם פסל של קראוויק (ציפור מוזהבת מיתית) על דוברה קבועה על האגם.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,020 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (301 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה.
העיר נמצאת ליד כביש 1.
סיטווה
סיטווה (בבורמזית: စစ်တွေမြို့) היא עיר במיאנמר, שמשמשת כבירת מדינת ראקין. שמה הקודם של העיר היה אקואב (באנגלית: Akyab).
גאוגרפיה.
סיטווה נמצאת כ-332 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 4,682 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (1,250 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
רוברט מ. ט. האנטר
רוברט מרסר טליאפרו האנטר (באנגלית: Robert Mercer Taliaferro Hunter; 21 באפריל 1809 – 18 ביולי 1887) היה פוליטיקאי, עורך דין ובעל מטעים אמריקאי מוירג'יניה. בין השנים 1837 – 1843 ובין השנים 1845 – 1847 הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, מתוכם בין השנים 1839 – 1841 הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של הבית ובין השנים 1847 – 1861 הוא היה חבר הסנאט של ארצות הברית. בין השנים 1861 –1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כיהן האנטר כמזכיר המדינה של הקונפדרציה ולאחר מכן, בין השנים 1862 – 1865, הוא היה חבר הסנאט של הקונפדרציה. הוא היה אחד המבקרים התקיפים של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. לאחר המלחמה לא עלה בידו של האנטר להיבחר מחדש לסנאט, אך הוא שימש כשר האוצר של וירג'יניה בין השנים 1874 – 1880 ולאחר מכן פרש לחוותו. לאחר שעמיתו הדמוקרט גרובר קליבלנד נבחר כנשיא ארצות הברית ב-1884, מונה האנטר כגובה המכס של נמל טאפאהאנוק , תפקיד אותו הוא מילא עד מותו.
ראשית חייו.
רוברט האנטר נולד באחוזת "מאונט פלזנט" שליד לורטו, מחוז אסקס, וירג'יניה, לג'יימס האנטר (1826-1774) ולרעייתו מריה (גארנט) האנטר (1811-1777). המשפחה הייתה נצר למשפחות הראשונות של וירג'יניה. אבי אמו, הנרי גארנט היה אחד מבעלי הקרקעות הגדולים בארצות הברית, אחיה, ג'יימס מ. גארנט ורוברט ס. גארנט היו חברי הקונגרס של ארצות הברית. מריה האנטר מתה בעת שילדה את ויליאם גארנט האנטר כאשר רוברט האנטר היה בן שנתיים, וזמן קצר לאחר מכן מת אחד מאחיו הבוגרים, ויליאם האנטר שהיה בן חמש. בתחילה הוא חונך על ידי מורים פרטיים. בגיל 17 נכנס רוברט האנטר לאוניברסיטת וירג'יניה, זמן קצר לאחר מות אביו והוא היה אחד מבוגריה הראשונים. בתקופת לימודיו היה האנטר חבר בחברה לספרות ולדיבייט על שם ג'פרסון ולאחר מכן הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים וינצ'סטר.
קריירה פוליטית.
ב-1830 התקבל האנטר ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה. ב-1834 הוא נבחר לייצג את מחוז אסקס בבית הנבחרים של המדינה וירש את ריצ'רד ביילור. ב-1835 וב-1836 הוא נבחר מחדש אך בשנה לאחר מכן התפטר לאחר שניצח בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית והיה לאדם הצעיר ביותר שכיהן מעולם בבית. ב-1841 הוא נבחר מחדש. ב-1843 הוא הובס בבחירות אך שב לבית הנבחרים ב-1844. האנטר תמך בסיפוחה של טקסס ובפשרה בסוגיית אורגון והוביל את המאמצים להחזיר את אלכסנדריה בחזרה לתחומי וירג'יניה (הוצאתה מתחומי מחוז קולומביה). לאחר ההפסד בבחירות 1842 עבר האנטר מפלגה והיה לחבר במפלגה הדמוקרטית. ב-1845 הוא הושבע מחדש כחבר בית הנבחרים ותמך בחוקי המיסוי של 1846.
ב-1846 בחרה האספה הכללית של וירג'יניה בהאנטר לייצג אותה בסנאט ארצות הברית. הוא נכנס לתפקידו ב-1847 ונבחר מחדש ב-1852 וב-1858. האנטר המשיך לתמוך בעבדות ובהרחבתה. הוא תמך בהרחבת קו פשרת מיזורי עד לחוף האוקיינוס השקט, התנגד לביטול סחר העבדים במחוז קולומביה וכן לכל התערבות בניהולו בכל מדינה או טריטוריה ותמך בחוק העבד הנמלט של 1850. ב-1852 נשא האנטר נאום בריצ'מונד בו תמך בזכויות המדינות ובמושב הקונגרס של 1857 – 1858 הוא תמך בכניסתה של קנזס לאיחוד על בסיס חוקת לקומפטון שתמכה בעבדות.
בסנאט נבחר האנטר ב-1850 ליושב ראש ועדת הכספים. יוחסה לו ההחלטה על הפחתת כמות הכסף במטבעות כסף בעריכים נמוכים, וכך הוא סייע לקדם את הצעת החוק מספר 271 של הסנאט שבסופו של דבר הפכה לחוק המטבע של 1853. האנטר גם ניסח וקידם את חוק המיסוי של 1857, שבמסגרתו הופחתו מיסים ואת יצירת מערכת מחסני הערובה, אף על פי שכך הופחתו הכנסות הממשל הפדרלי. הוא גם דחף ליישום רפורמה בשירות הציבורי. ב-1853 דחה האנטר את הצעתו של הנשיא מילרד פילמור להתמנות כמזכיר המדינה.
בינואר 1860 נשא האנטר נאום לטובת העבדות ולטובת זכותם של בעלי העבדים לקחת איתם את עבדיהם אל הטריטוריות של ארצות הברית. בישיבה הראשונה של הוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה ב-1860 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, היה האנטר מתמודד למינוי לנשיאות, אך הוא זכה לתמיכה מועטה מהמשלחת מווירג'יניה. בשבעה מתוך שמונה סבבי ההצבעה הראשונים, הוא היה שני בהפרש גדול ממנהיג המפלגה, סטיבן דאגלס, וב-42 סבבי ההצבעה הבאים הוא דורג במקום השלישי. כאשר התכנסה הוועידה מחדש בבולטימור, פרשו רוב הדרומיים מהמרוץ, כולל האנטר, ודאגלס זכה במועמדות המפלגה לנשיאות.
האנטר לא ראה בבחירתו של אברהם לינקולן כשלעצמה כסיבה מספקת לפרישה. ב-11 בינואר 1861 הוא הציע תוכנית מפורטת אך לא מעשית כדי לגשר על הפערים בין הצפון לבין הדרום. כאשר מאמץ זה ומאמצים נוספים דומים כשלו, דחק האנטר בחשאי במדינתו להעביר את החלטת הפרישה באפריל 1861. הוא הורחק מהסנאט על תמיכה בפרישה. אחת ההצעות הייתה שהוא יבחר כנשיא הקונפדרציה החדשה, כשעמיתו לחברות בסנאט, ג'פרסון דייוויס יתמנה כמפקד צבא הקונפדרציה. מצביעים בחלקים בווירג'יניה שלא פרשו בחרו בתומך האיחוד ג'ון ס קרלייל כדי למלא את מקומו של האנטר עד תום תקופת הכהונה.
מלחמת האזרחים.
ביולי 1861 מינה נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס את האנטר כמזכיר המדינה של הקונפדרציה. ב-18 בפברואר 1862 הוא התפטר מתפקידו לאחר בחירתו לסנאט של הקונפדרציה. האנטר כיהן בסנאט בריצ'מונד עד תום המלחמה ובמהלך כל התקופה הזו הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. דמותו הופיע על שטר של 10 דולר של הקונפדרציה.
כסנאטור הפך האנטר למבקר חריף של נשיא הקונפדרציה דייוויס. על אף החיכוך בין השניים, מינה דייוויס את האנטר כאחד משלושת הנציגים שנשלחו לשיחות השלום בפברואר 1865. האנטר פגש את נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ואת מזכיר המדינה ויליאם סיוארד בוועידת האמפטון רודס. אך לאחר שלינקולן סירב להכיר בעצמאותה של הקונפדרציה, ישב האנטר בראש פגישה בריצ'מונד בה התחייבו אנשי הקונפדרציה שהם לעולם לא יניחו את נשקם לפני שישיגו את עצמאותם. לאחר כניעתו של הגנרל רוברט אדוארד לי, זימן הנשיא לינקולן את האנטר להתייעצות בנוגע לחזרתה של וירג'יניה לאיחוד.
רבים מקרובי משפחתו של האנטר ממשפחת גארנט היו לקצינים בצבא הקונפדרציה ובן דודו, השופט מוסקו גארנט פיקד על משמר הבית במחוז אסקס. בני דודו ממשפחת אמו שהיו קצינים בצבא ארצות הברית ושהפכו לגנרלים בצבא הקונפדרציה, רוברט ס. גארנט וריצ'רד ב. גארנט, נהרגו שניהם במלחמה. בנו, ג'יימס ד. האנטר גויס כטוראי בפלוגה של רגימנט הפרשים התשיעי של וירג'יניה שהתארגנה בדצמבר 1861 כשלוטננט גארנט נמנה עם קציניה ובתחילה הוצבה להגן על נהר רפהנוק ועל ערי הנמל השוכנות למימיו, פלמות' ופרדריקסבורג. ג'יימס ד. האנטר שירת חודשים ספורים בלבד לפני ששוחרר על רקע בריאותי ביולי 1862, אך הוא השתתף בפשיטות בפיקודם של גנרל סטיוארט וקפטן ויליאם לאטן במתקפת שבעת הימים בפיקודו של הגנרל לי שהסתיימו במערכת חצי האי. למעט רוברט האנטר הבן שנודע כ"האנטר מטאליפרו" ושהתגייס לחיל הרגלים של צבא הקונפדרציה, בניו האחרים של האנטר האב לא שירתו בצבא.