בנובמבר 2010 נודע על הפרויקט כפיתוח עתידי, כאשר במרץ 2011 הודיעה על כך פורשה באופן רשמי. המאקאן הוצגה באופן רשמי ובגרסת הייצור הסופית בסוף שנת 2013 בתערוכות הרכב בלוס אנג'לס ובטוקיו, כאשר מכירות הרכב באירופה החלו באביב 2014.
מכונית המאקאן מיוצרת לצד דגמי הפאנאמרה והקאיין במפעלה החדש והמורחב של פורשה בלייפציג.
המאקאן ממוצבת מתחת לפורשה קאיין, עם זאת נועדה גם להיות ספורטיבית ממנה. דוגמה אחת היא תיבת ה-PDK (בגרמנית: "Porsche Doppelkupplung"), תיבת 7 הילוכים, כפולת מצמדים ומהירה של פורשה, המגיעה כסטנדרט במאקאן, לעומת תיבת שמונת ההילוכים האוטומטית מסוג טיפטרוניק המוצעת בקאיין.
המכונית חולקת פלטפורמה משותפת עם האאודי Q5. בסיס הגלגלים ותצורת מערכת המתלים מבוססים מהגדרות מכונית האאודי, אך שונים במידה רבה. מנוע המכונית, תיבת ההילוכים הגדרות מערכת המתלים, פנים וחוץ המכונית ייחודים לפורשה מאקאן. נוסף על כך המאקאן ארוכה יותר ב-43 ס"מ, ורחבה יותר ב-36 ס"מ מהאאודי Q5.
נתונים.
בתחילה כאשר הושקה, המכונית הייתה זמינה בשלושה דגמים שונים עם מנועים שונים, שלושתם מנועי V6. מאקאן S בעל מנוע 3.0 ליטרים והספק של 300 כ"ס, מאקאן טורבו בעל מנוע 3.6 ליטרים והספק של 400 כ"ס, ומאקאן דיזל S בעל מנוע דיזל בנפח 3.0 ליטרים והספק של 258 כ"ס.
כל הדגמים הם בעלי תיבת 7 הילוכים כפולת מצמדים אוטומטית, מערכת הנעה כפולה, מערכת מתלי אוויר הכוללת אפשרות לבחירה בין הגדרות שונות, ומערכת ה-PASM, מערכת ניהול המתלים הדינמית של פורשה ("Porsche Active Suspension Management").
לאחר שורת דגמי ה-S, הציגה פורשה מאוחר יותר דגם בסיס בעל מנוע טורבו בנפח 2.0 ליטרים, הנקרא בפשטות מאקאן. דגם זה יועד לשווקים אסייאתיים ולשוק הבריטי, מנוע זה בעל 4 צילינדרים פותח מבסיס מנוע קיים של קבוצת פולקסווגן הנמצא בין היתר בשימוש אאודי Q5, אך נבנה על ידי פורשה מחדש.
מכונית המאקאן היא המכונית הראשונה של פורשה בעלת מנוע 4 צילינדרים מאז הפסקת ייצורה של הפורשה 968 בשנת 1995.
מאקאן GTS.
בשנת 2015 חשפה פורשה בטוקיו את גרסת ה"ביצועים הגבוהים" לגרסת ה-S. היא כוללת מנוע בנזין טווין טורבו V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-360 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים כפולת מצמד בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 257 קמ"ש.
מתיחת פנים 2019.
בשנת 2019 הציגה פורשה מתיחת פנים, הכוללת עיצוב חדש ומודרני והוספת 20 כוחות סוס למנוע.
מתיחת פנים 2018.
בשנת 2018 הציגה פורשה מתיחת פנים למאקאן, הכוללת עיצוב חדש ומודרני ומנוע חדש המנוע הוא מנוע בנזין טווין טורבו V6 צילנדרים בנפח 2.9 ליטרים המספק כ-440 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה.
מתיחת פנים שנת 2021.
ביולי 2021 הציגה פורשה מתיחת פנים נוספת למאקאן. היא כוללת עיצוב ספורטיבי יותר ושדרוגים למנועים, והורדת גרסת ה"מאקאן טורבו" בגלל שנתוני המנוע שלה זהים למאקאן GTS. אחת הסיבות לפורשה הציגה מתיחת פנים ולא דור חדש, זה בגלל שהדור הבא שיוצג בשנתיים הקרובות יהיה חשמלי בלבד.
היצע המנועים החדש כולל: למאקאן הבסיסי נוספו 15 כ"ס למנוע, התאוצה אורכת 6.5 שניות והמהירות המרבית עומדת על 235 קמ"ש. למאקאן S הוחלף המנוע למנוע V6 טווין טורבו משופר המספק כ-380 כ"ס, תוספת של 26 כ"ס למנוע, התאוצה אורכת 4.6 שניות ומהירות המרבית עומדת על 259 קמ"ש. למאקאן GTS שיפרה פורשה את המנוע וכעת הוא מספק כ-440 כ"ס. התאוצה אורכת 4.3 שניות והמהירות המרבית עומדת על 272 קמ"ש.
כל הגרסאות עברו כיול חדש למתלים. פורשה החליפה את הכפתוריים הפזיים במשטחי מגע חדשים.
פורשה מאקאן T.
פורשה מאקאן T נחשפה ב-17 בפברואר 2022 ומבוססת על דגם הבסיס וכולל את אותו מנוע ואותם ביצועים אך מיועד יותר לנהיגה חדה על הכביש כמו ה-GTS אך במחיר מוזל יותר וללא מנוע הביצועים של ה-GTS. העיצוב החיצוני והפנימי נותר ללא שינוי מדגמי המאקאן הבסיסיים מלבד חישוקים חדשים בקוטר 20 אינץ' לגלגלים.
מלגז
בסירת משוטים, מלגז (באנגלית: ) הוא מתקן המחבר את המשוט לסירה. בזמן החתירה בסירה המלגז משמש כציר, וכך, הכוח שמפעיל החותר על המים באמצעות המשוט מועבר דרך המלגז אל הסירה.
בסירת משוטים רגילה מבנה המלגז הוא כעין מזלג דו-שיני בעל רגל אחת. המלגז מותקן בתוך כנה ייעודית בלזבזת הסירה, אליה נכנס צוואר המלגז. המשוט מותקן בין שתי הקרניים. מקובל לאבטח את המלגז לגוף הסירה באמצעות חבל אבטחה, וזאת על מנת למנוע את אובדנו במקרה שהוא מתנתק מן הכנה, או במקרה של התהפכות הסירה. המלגז עשוי בדרך כלל ממתכת או סגסוגת עמידה לחלודה כגון פליז, קופרניקל או פלדה בלתי מחלידה.
בסירת חתירה ספורטיבית ("חתירה אקדמית"), המלגז הוא מסגרת ריבועית קשיחה הניתנת לנעילה. המלגז מותקן בקצה זרוע המשתרעת אל מחוץ לדופן הסירה הנקראת "שֶׁלַח" או "מִלְבָּרִית" (באנגלית: ). מכיוון שסירות חתירה ספורטיביות הן צרות ביותר, הרחקת נקודת הציר מן החותר מעניקה מנוף גדול יותר, ומאפשרת שימוש במשוטים ארוכים יותר.
יונצ'ה חריסטובסקי
יוֹנְצֶ'ה חְרִיסְטוֹבְסְקִי (במקדונית: Јонче Христовски; 1931, ביטולה, ממלכת יוגוסלביה – 15 באפריל 2000, סקופיה, מקדוניה) היה זמר, מלחין וכוריאוגרף מקדוני, מן הבולטים והחשובים שבזמרי ויוצרי הפולק והמוזיקה העממית של מקדוניה.
חריסטובסקי נודע בסגנונו הייחודי בחייו ובהופעותיו. הוא נהג להשליך את מעילו לקהל בעת הופעותיו, ולנשק את רצפת הבמה. שיריו הבליטו פטריוטיות למולדתו ותושביה, לצד שירי אהבה. ב-1963 שכל את רעייתו ברעידת האדמה בסקופיה ונותר לגדל את שתי בנותיו. שנה לאחר האסון כתב והלחין את שירו הנודע ביותר "נערה מקדונית" (במקדונית: Македонско девојче), שהיה לאחד משירי הפולק המזוהים ביותר עם מקדוניה וזכה למאות ביצועים ובכלל זה במספר שפות בנוסף למקדונית, כגון באיטלקית, בספרדית, בדנית וביפנית. בהמשך, כתב חריסטובסקי שורה ארוכה של שירים שזכו להצלחה רבה במולדתו וחלקם אף מחוצה לה, זכו לעיבודים וביצועים רבים, וקיבעו את מעמדו בזמר העממי המקדוני. יונצ'ה חריסטובסקי הלך לעולמו בסקופיה ב-2000 והוא בן 69.
ב-2002 הוקם בסקופיה "האנסמבל על שם יונצ'ה חריסטבסקי", המונה 150 חברים ומופיע ברחבי אירופה עם רפרטואר הכולל קטעי פולקלור ומוזיקת עם מקדונית.
ספר הקומיקס הציוני
ספר הקומיקס הציוני הוא ספר בעריכת עמרם פרת ואמנון דנקנר שיצא לאור בשנת 1998, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. בספר 50 איורי קומיקס, כל אחד מהם על זוג עמודים. לפני כל קומיקס מופיע זוג עמודים שבו תצלום היסטורי וטקסט, מאת אמנון דנקנר, העוסק בנושא התצלום, והקומיקס שנוצר בהשראתם. את הקומיקס בספר איירו כשלושים קריקטוריסטים וקומיקסאים ישראלים, ובהם דודו גבע, מושיק לין, זאב אנגלמאייר, פרידל שטרן, שלמה כהן, אבנר כץ ורבים אחרים.
הספר פותח בתצלום המפורסם שצילם אפרים משה ליליין, ובו בנימין זאב הרצל משקיף ממרפסת מלון שלושת המלכים בבזל שבשווייץ, בעת הקונגרס הציוני החמישי, תרס"ב-1901, שאחריו בא קומיקס מאת דודו גבע שבו הברווז משקיף בעגמומיות על גגות תל אביב. הספר מסתיים בכפולת עמודים, שבצדה האחד שרוליק של דוש, צעיר ואופטימי, ובצדה האחר גרסתו של דודו גבע, לשרוליק מזדקן הצופה בטלוויזיה.
נושאים נוספים בספר: טקס הכרזת המדינה, האריה השואג, חידון התנ"ך, ההעפלה, המעברות, נהלל, מגדל דוד, הקיבוץ, חלץ, הסוסיתא, ייבוש החולה, מבצע סיני, משפט אייכמן, דגל הדיו, כיכר דיזנגוף, דוד בן-גוריון, אייבי נתן, משה דיין, הכנסת, מהומות ואדי סאליב, מלחמת לבנון הראשונה, מבצע אנטבה, האינתיפאדה ועוד.
ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט
ג'ון סטיוארט, רוזן ביוט השלישי (באנגלית: John Stuart, 3rd Earl of Bute; 25 במאי 1713 - 10 במרץ 1792) היה מדינאי בריטי ממוצא סקוטי שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 1762-1763 וניתן לטעון שהוא היה המועדף החשוב האחרון בפוליטיקה הבריטית. הוא היה ראש הממשלה הראשון בבריטניה ממוצא סקוטי בעקבות חוקי האיחוד של 1707.
קריירה פוליטית.
כבן לשבט קמפבל (Campbell) (סבו מצד אמו היה ארצ'יבלד קמפבל, דוכס ארגייל הראשון), ירש ג'ון סטיוארט את רוזנות ביוט (נקראה על השם האי ביוט במחוז ארגייל וביוט של ימינו במערב סקוטלנד) לאחר מותו של אביו, ג'יימס סטיוארט, רוזן ביוט השני, ב-1723. הוא גודל על ידי דודיו מצד אמו, דוכס ארגייל השני ודוכס ארגייל השלישי. ביוט התחנך באיטון קולג' בין השנים 1720-1728 ולמד באוניברסיטת ליידן שבהולנד בין השנים 1728-1732, שם קיבל תואר במשפט אזרחי ובמשפט ציבורי. ב-24 באוגוסט 1736 הוא נשא לאישה את מרי וורטלי מונטגיו, בתו של סר אדוארד מונטגיו שהיה חבר פרלמנט ושגריר בריטניה באימפריה העות'מאנית ובעקבות הנישואין הוגדל רכושו. ב-1737 בהשפעת דודיו, הוא נבחר להיות נציג סקוטי בבית הלורדים, אך הוא לא בלט בפעילותו וב-1741 הוא לא נבחר מחדש. בשנים הבאות הוא פרש לאחוזותיו בסקוטלנד ועסק בעיקר בתחום העניין שלו בבוטניקה.