גנרל-מיור בתקופת גרמניה הנאצית הייתה דרגת הגנרל הנמוכה ביותר, והייתה מקבילה לדרגת בריגדיר גנרל. כמו כן היא הייתה מקבילה לדרגת קונטרה-אדמירל בקריגסמרינה, ולבריגדפיהרר בוואפן אס אס עד 1945.
אלבניה באירוויזיון לרוקדים צעירים
אלבניה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2015.
גלאוקוסתגיים
גלאוקוסתגיים (שם מדעי: Glaucostegidae) היא משפחה של דגי סחוס שטוחים מסדרת הגיטרנאים או הרינופריסטיים בתוכה סוג יחיד - גלאוקוסתגוס ("Glaucostegus") ובו 6 מינים. בעבר הם השתייכו למשפחת הגיטרניים, בה חלק מהחוקרים משייכים אותם עד היום.
דגים אלה בעלי גוף דמוי-גיטרה שאורכם 1–3 מטר. צבעם אפור-בהיר, חום-בהיר וצהוב. הם בעלי אף מחודד וסנפירים קצרים ומחודדים עם זנב ארוך. מבנה גופם עוזר להם להסתתר על קרקעית הים לטרף ובד בבד להימלט מטורפים.
הם חיים רק באזור הטרופי של האזור האינדו-פסיפי אך המין "Glaucostegus cemiculus" היגר לים התיכון ולמזרח האוקיינוס האטלנטי. הם חיים במים רדודים וניזונים מדגים וחסרי חוליות איטיים.
גלאוקוסתגוס
גנרל לוטננט
מלטה באירוויזיון לרוקדים צעירים
מלטה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעמיים בלבד, ב-2015 וב-2017.
אריסטיד ברואן
אריסטיד ברואן (בצרפתית: Aristide Bruant; 6 במאי 1851 - 11 בפברואר 1925) היה זמר, משורר, קומיקאי ובעל מועדון קברט בפריז במפנה המאה העשרים. מוזכר כאחד מאבות הסוגה "Chanson réaliste" (השאנסון (שיר) הריאליסטי)
תולדות חייו.
לואי ארמאן אריסטיד ברואן (Louis Armand Aristide Bruand) נולד למשפחה בורגנית בכפר סמוך לאורליאן. ב-1866, בגיל 15, עזב את בית אביו ועבר למונמארטר וב-1870 התגייס ללחום כחייל במלחמת צרפת–פרוסיה. אחד מכשרונותיו היה להקשיב לשיחות חולין שהתנהלו סביבו ולהלחינם לכדי סיפור-בשיר, לרוב שנון ובעל עוקץ פוליטי. הוא החל להופיע עם יצירותיו אלה בקפה-קונצרט (cafe-concerts, בית קפה עם הופעה מוזיקלית) שונים, עד שקיבל מעמד של מופע קבוע במועדון "החתול השחור" (Le Chat Noir) למרגלות גבעת מונמרטר. לבושו הקבוע כלל מגפיים גבוהים שחורים, מכנסיים שחורים וכובע שחור, עם חולצה אדומה וצעיף אדום, כפי שתיעד אותו הצייר אנרי טולוז לוטרק, שהיה אחד מבאי לז אמבסאדר, אחד המועדונים שבהם הופיע.
ב-1885 רכש את הבית בשדרות רוששואר (Boulevard de Rochechouart) 84, בו פעל "החתול השחור" (שהתרחב ועבר למקום אחר) ופתח מועדון משלו, בשם "Le Mirliton" (החלילית). מועדון זה הצטיין בהעלאת מופעים בוטים של הקראת שירה מודרניסטית חתרנית, הן פוליטית והן מבחינה מוסרית. הזמרים המופיעים, ובראשם ברואן עצמו, לא היססו להטיח בקהל מילים ולתאר סיטואציות מיניות ופליליות, כולל הטחת עלבונות אישיים בקהל, במסגרת של אלתור זועם וביקורתי (בדומה לסטנד-אפ). בפרט נועד הדבר על מנת להלעיג על בני המעמדות הגבוהים שפיתחו מנהג לבלות באזורי העוני והזנות של מונמרטר ופיגאל ("slumming"). כנהוג במועדוני הקברט של התקופה, ברואן הוציא לאור כתב עת ששמו כשם המועדון שלו, שהכיל את תמלילי השירים והמערכונים שהועלו על הבמה ואף אירח כותבים לטורים אישיים בנושאים שונים. כן הוציא לאור אנתולוגיות של שירה עממית, בהן שילב משיריו המקוריים.
מבחינה פוליטית נטה ברואן לימין השמרני, היה מתומכיו של ז'ורז' בולנז'ה ותקף את הרפובליקה הצרפתית השלישית מימין. כמו כן היה אנטישמי ארסי למדי.
שירים שכתב וביצע זכו לביצוע מחודש, בעיקר על ידי אדית פיאף.
NGC 625
NGC 625 היא גלקסיית מוט ספירלית ננסית בקבוצת הכוכבים עוף החול, הנמצאת במרחק של כ-12.2 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת פסל. הגלקסיה נמצאת כ-2.25 מעלות מצפון-מזרח לכוכב γ בעוף החול וכ-12.8 מעלות ממזרח לכוכב הבולט אנקא. כ-8.6 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת NGC 300, שלמרות המרחק הזוויתי הקטן ביניהן, נמצאת למעשה בערך בחצי המרחק בין NGC 625 ובין שביל החלב.
היסטוריה.
לגלקסיה בהירות מדרגה 11.25 והיא התגלתה בין השנים 1823 ו-1826 על ידי האסטרונום ג'יימס דנלופ, בזמן שסקר את שמי הדרום מאוסטרליה. הגלקסיה קיבלה את הציון 479 בקטלוג הערפיליות שדנלופ פרסם בשנת 1828, כשהיא מתוארת כערפילית עמומה מאוד ועגולה עם 2-3 כוכבים בשוליה. ג'ון הרשל, צפה בה מכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה בספטמבר 1834 ובדצמבר 1836 ורשם אותה כערפילית מספר 2426 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1847, בו הוא תיאר אותה כבהירה, גדולה, מאורכת מאוד ועם מרכז בהיר יותר משוליה. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 369 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 625, כשהיא מתוארת כבהירה, גדולה, מאורכת למדי, מתבהרת בהדרגה לכיוון המרכז וניתן להבחין בכוכבים בתוכה.
תכונות.
אורכה הזוויתי של NGC 625 הוא כ-6 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של מעט יותר מ-20,000 שנות אור, כחמישית מקוטרו של שביל החלב. צורתה אינה סדורה אך נראה שיש לה מבנה ספירלי עם מוט מרכזי והיא מוגדרת כגלקסיית מוט-ספירלית מהסוג של ענני מגלן. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-2% ממסת שביל החלב, כך שהיא מוגדרת כגלקסיה ננסית. רק כאחוז וחצי ממסתה היא מסת הכוכבים שבה, כ- מסות שמש, ומסת גז המימן החופשי שבה היא כאחוז ממסתה או כ- מסות שמש. נראה שכמעט כל המסה של הגלקסיה, כ-97%, היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. בגלקסיה יש מספר אזורי H II שבהם מתרחשת יצירת כוכבים חדשים ובהם כוכבים מסיביים מסוג וולף-ראייה. נראה שהאירוע הנוכחי של יצירת כוכבים חדשים נמשך כבר כ-100 מיליון שנים ונמצא במגמת דעיכה.
פסטיבל הזמר 1975
פסטיבל הזמר 1975 הייתה תחרות שירים, שהחליפה את פסטיבל הזמר והפזמון המוכר משנים קודמות, התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות ביד אליהו בתל אביב-יפו, אך לא שודרה בטלוויזיה, ויצא לה תקליט.
רקע.
מנכ"ל רשות השידור ב-1975, יצחק לבני, החליט שהשירים בפסטיבלי הזמר הם "תת רמה" כהגדרתו, ולכן הורה לא לקיים את פסטיבל הזמר והפזמון באותה שנה. בעקבות החלטתו התקיים פסטיבל חליפי שנקרא "פסטיבל הזמר" אשר לא שודר בטלוויזיה. במקומו שודרה בטלוויזיה תוכנית סיכום לסדרה של דן אלמגור ואליהו הכהן "שרתי לך ארצי". שמה של התכנית היה "אנחנו שרים לך"- והיא כללה שירי עליות וראשונים ושנות ה-50.
השיר הזוכה בפטטיבל הזמר היה "שיר פרטי" בביצוע של ניסים סרוסי.
החלק האמנותי.
בחלק האמנותי הופיעו להקת "חומה ומגדל", שחבריה היו אלי גורנשטיין וצחי נוי, עם השיר "הצילו", שכתב יואל ריפל ללחן ולעיבוד של רוני וייס. ומירי אלוני ודני ליטני עם השיר "שיר תודה", שכתבה והלחינה נעמי שמר לעיבוד של שמעון כהן.
פסאודונטריאקיס מיקרודון
פסאודונטריאקיס מיקרודון (שם מדעי: Pseudotriakis microdon) הוא מין כריש מסדרת הכרישאים והוא המין היחידי בסוגו. הוא מצוי באוקיינוסים טרופיים עד ממוזגים וצולל עד לתהומות בעומק 500–1,400 מטרים ואף 1,900 מטרים. לא ברור כמה כרישים כאלה קיימים מאחר שהם נדירים מאוד. עם זאת ההנחה הרווחת היא שהוא מצוי ללא חשש.
מאפיינים.
אורך הכריש מגיע ל-3 מטר ומשקלו ל-125 קילוגרם. הוא בעל חוטם ארוך המזכיר חוטם חזיר, עיניים קטנות אך מוארכות, עור חום כהה עד ורוד וסנפיר גב גבוה היוצר גיבנת בעוד שאר הסנפירים והזנב קצרים. לכריש לסת גדולה אך שיניים קטנות המסודרות בשורה. בניגוד לרוב בני סדרתו, כריש זה משריץ צאצאים חיים. למרות מראהו המגושם הוא דווקא מהיר יחסית לרוב שוכני התהומות.
הכריש שוכן בעיקר סביב קרקעית הים של מדף היבשתי או סביב רכסים תת-ימיים עמוקים, הרי מצולה ושוניות אלמוגים תת-ימיות. לעיתים נדירות נראים פרטים במים רדודים יותר, בעיקר כשהם חלשים וחולים.
הכריש נוהג לבלוע עם לסתותיו הגדולות טרף כמו דגים אחרים ביניהם דיסומיים, חוטמנוניים, גמפיליים וכן סילוניות, חסילונים וכרישי פנס קטנים. הוא אוכל גם נבלות שנפלו מלמעלה ואף זבל אנושי הנופל לים.
קטנשיניים
קטנשיניים (שם מדעי: Pseudotriakidae) היא משפחה של כרישים מסדרת הכרישאים שבקבוצת דגי הסחוס. הם חיים באוקיינוסים השונים, והם קרובים רחוקים של הגלדניים. במשפחה זו רק 3 סוגים ובהם 4 מינים, וכנראה עוד 2 מינים שלא הוגדרו.
אורכם מגיע ל-53–300 סנטימטר כשהגדול מביניהם הוא המין פסאודונטריאקיס מיקרודון - הכריש היחיד המשריץ צאצאים חיים, הבוקעים מביצים בבטן הנקבה, בתהומות של מתחת 1,900 מ'.
מבנה גופם מוארך, והם בעלי חוטם ארוך ומעוגל ולסת עם שיניים קטנות יחסית. הם טורפים דגים קטנים יותר שהם בולעים בדומה ללווייתנים. לא ידוע הרבה על מיקומם באוקיינוס.
כרישף קוצני
כרישף קוצני (שם מדעי: Echinorhinus brucus) הוא מין דג סחוס ממשפחת הכרישפיים שבסדרת הקוצנאים. הוא מצוי בכל האוקיינוסים הטרופיים והממוזגים, למעט לחופי אמריקה הפסיפית וצולל עד לעומק 900 מטר. עם זאת הוא גם נראה במים בעומק של פחות מ-20 מטר. הוא מצוי גם בים התיכון, אך הוא מאוד נדיר בו.
זה כריש גדול באורך של מעל 3.1 מטרים והוא שוקל עד 200 ק"ג. בעוד הנקבות מגיעות לאורך ממוצע של 2 מטר, הזכרים מגיעים רק לאורך 1.5 מטרים. הכריש הוא בעל מבנה חביתי בעל ראש גדול, עיניים צהובות המצויות בקדמת הראש וסנפירים רחבים אך נמוכים. הזנב בעל אונה גדולה הניצבת מעלה ושאר הסנפירים קטנים. לדג אין סנפיר גבי אלא שני סנפירי אגן בקצה הגב. הכריש משריץ צאצאים חיים.
הכריש שוחה מעל קרקעית הים בחיפוש אחר מזון חי. הוא טורף סרטנים, דגי גרם כמו בקלאים, לטנוניים וכמה שפמנונים ימיים וגם מכרישים קטנים כמו קוצן נקוד.