קר ואן קליב סמית' (באנגלית: Kerr Van Cleve Smith; נולד ב-9 במרץ 1972) הוא שחקן אמריקאי, מוכר בעיקר בזכות דמותו כ"ג'ק מקפי" בדרמת הנעורים דוסון קריק ששודרה בין השנים 1998–2003 ברשת הטלוויזיה האמריקאית The WB ובמשחקו בסדרה מכושפות בתפקיד "קייל ברודי". סמית' גם שיחק בסרטי האימה יעד סופי משנת 2000 ובלאדי ולנטיין 3D משנת 2009.
ביוגרפיה.
סמית' נולד באקסטון, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אביו היה יועץ פיננסי. יש לו אחות בשם אליסון. סמית' סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הנדרסון במחוז צ'סטר בפנסילבניה. מאוחר יותר למד באוניברסיטת ורמונט.
קריירה.
סמית' החל את קריירת המשחק שלו בסדרה "כשהעולם מסתובב" בה שיחק את דמותו של טדי יוז בשנים 1996–1997, בסרט יעד סופי, ובתפקיד אורח בסדרה מכושפות בתפקיד הסוכן קייל ברודי.
במשחקו בדמות ג'ק מקפי בעונה השנייה של הסדרה דוסון קריק מרשת הטלוויזיה The WB, סמית' גילם תלמיד בית ספר תיכון בן 16 כאשר במציאות היה בן 26. סמית' היה בן 31 בסיום שש השנים שבהם שודרה הסדרה. הוא היה הגבר הראשון שהתנשק עם גבר בסדרת טלוויזיה אמריקאית, בעונה השלישית של דוסון קריק.
בתוכנית המתיחות פאנק'ד של ערוץ הטלוויזיה האמריקאי MTV, סמית' היה האדם האחרון שנמתח. בשנת 2007, הוא הופיע מספר פרקים בסדרת הטלוויזיה הפופולרית בדמותו של אנדרו "דרו" בדפורד, המטרידן ה-333. סמית' גם שיחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית חיים בלתי צפויים בדמותו של שדרן רדיו בשם ראיין תומאס.
סמית' שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה NCIS, שם גילם את דמותו של ג'ונאס קוב, קצין בחיל הים, שמתגלה כרוצח סדרתי שבמטרותיו לרצוח אנשי חיל הים. הופעתו האחרונה בסדרה הייתה בפרק האחרון של העונה השמינית.
חיים אישיים.
סמית' היה נשוי לשחקנית הרמוני אברט בין 2003–2009. סמית' הוא טייס מוסמך וחובב מוטוקרוס.
בקעת באר שבע
בקעת באר שבע היא עמק ב. הבקעה היא חלק מבקעת הנגב (או נגב יהודה או בקעת באר שבע-ערד), שכוללת בתוכה גם את בקעת ערד ובקעת חטיל. הבקעה קרויה על שם העיר המרכזית שנמצאת בתחומה - באר שבע.
גאוגרפיה.
גבולות.
בצד המזרחי עובר הגבול בתוך שכונת רמות שבבאר שבע לבין כתף באר שבע שבאזור הגבוה של שפלת יהודה. בצד המערבי הגבול עובר בין השכונה הצפונית של באר שבע- שכונת נחל עשן לבין האזור הנמוך של שפלת יהודה.
טופוגרפיה.
בקעת באר שבע משתפלת ממזרח למערב מגובה של 400 מטר מעל גובה פני הים במזרח הבקעה עד לגובה של-243 מטר מעל גובה פני הים בנקודת ההתחברות של הנחלים באר שבע ובקע. בקעת באר שבע נמוכה יותר משכנתה המזרחית - בקעת ערד שמגיעה עד לגובה של כ-650 מטר מעל גובה פני הים. הבקעה מתנקזת אל מישור החוף.
מים.
מקורות המים בבקעה הם מי גשמים. ממוצע המשקעים השנתי בשנים 1980 - 2010 היה 195 מ"מ, כשבשנה השחונה ביותר ירדו 64 מ"מ ובשנה הגשומה ביותר 295 מ"מ. הבקעה כולה נכללת באגן הניקוז של נחל באר שבע.
מים לשימוש האדם מופקים מבארות מי תהום. באזור נמצאו עשרות בארות שנחפרו בעבר על ידי תושבי הבקעה מפלס מי התהום בבקעה כיום מנמוך משהיה בעבר עקב שאיבת יתר. עם זאת, הבקעה עדיין נחשבת כשטח עם פוטנציאל מאוד גבוה לשאיבת מי תהום.
גאולוגיה.
רוב הקרקע בבקעה היא אדמת לס. הגשם לרוב אינו חודר את השכבה העליונה של הלס, שהופכת באופן מהיר לבוץ האטום למים, ועל כן אזורי לס רגישים במיוחד לשיטפון. בנוסף, קרקע הלס של הבקעה רכה וניתנת לחפירה עמוקה. בנוסף ישנם אחוזים קטנים של אדמות אבן גיר ודולומיט.
השכבה העליונה של הקרקע בבקעה היא שכבת לס ומתחתיה שכבות גאולוגיות עתיקות של סלעי משקע. רוב האדמה נוצרה בתקופת הפליסטוקן הווה וחלקים קטנים בתקופת האיאוקן ותקופת האיאוקן עליון מיוקן. בקעה זו היא שריד לקניון באר שבע-עזה שנוצר במיוקן והגיע לשיא עומקו בעת האירוע המסיני. הקניון, שעבר מדימונה דרך בקעת באר שבע ועזה נכנס לים התיכון, כך הבקעה הוצפה מספר פעמים לאורך מיליוני השנים.
אקלים.
האקלים בחלק הצפוני של הבקעה הוא צחיח למחצה ובחלקה הדרומי מדברי. רוב המשקעים בבקעה יורדים כגשם ולעיתים גם כברד. כן תועדו אירועים בודדים של ירידת שלג.
טמפרטורת המינימום היומית הממוצעת שנמדדה בשנים 1995 - 2009 בחודש ינואר היא 7.1 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה אי פעם הייתה 4- מעלות (23 בפברואר 1941). טמפרטורת המקסימום היומית הממוצעת שנמדדה בחודשים יולי ואוגוסט היא 34.7 מעלות. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 46 מעלות (16 ביוני 1933).
הכמות השנתית הממוצעת של מים שמתאדים בבקעת באר שבע היא 1600–1800 מ"מ. הלחות היחסית הממוצעת בשיא הקיץ היא 55% ובמזרח הבקעה גם 50%. כמות הטל השנתית הממוצעת בבקעת באר שבע היא בין ארבעים לשישים מילימטר. הרוחות העזות בשטח המישורי, הקרקע הלסית והיובש בהיעדר משקעים גורמים לעיתים לתופעה של סופות חול.
צומח.
כמו שבקעת באר שבע מהווה גבול בין שטח מדברי לשטח ים תיכוני כך גם צמחייתה היא הגבול בין הצמחייה הים תיכונית לצמחייה המדברית. בעקבות השתלטות האדם על שטחים נרחבים, התפתחות הטכנולוגיה ורעיית יתר הצטמצם מגוון הצמחים בבקעת באר שבע בצורה דרסטית. בקעת באר שבע מתאפיינת בצמחייה נמוכה, הרבה שיחים ומאוד נפוץ למצוא באזור עצי אשל. באזור נפוצה שלהבית קצרת- שיניים, שיח נמוך מאוד, כמעט שרוע, בעל עלים צמריים וצהבהבים, הפורח בצהוב בחודשים מרץ-יוני. האזור כולו מתאפיין בפריחה עונתית. כלניות פורחות כאן דרך קבע בפברואר ואחריהן מינים רבים של צמחי פרחים ססגוניים, ביניהם צבעוני המדבר, הפורח במרץ. צמח נפוץ נוסף הוא העירית הגדולה, הפורחת במרץ בצבע קרם וצמח נוסף הוא לשון הפר הסמורה, הפורח בחורף בכחול עמוק.
בעלי חיים.
כמו הצמחייה גם החיות סובלות מהשתלטות האדם וכיום קשה וכמעט בלתי אפשרי להבחין בבעלי חיים גדולים בסביבות בקעת באר שבע. במקומות רחוקים מאדם יהיה ניתן להבחין בשעות החשוכות של היממה במספר מועט של יונקים מסוגים שונים: תן זהוב, שועל מצוי, צבוע, דרבן ועוד מכרסמים שונים. לעומתם ניתן למצוא בשפע סוגים שונים של זוחלים, זחלים ובמיוחד חיפושיות שונות באזור בקעת באר שבע. במרחב הבקעה מצויים יותר משלושים מינים של זוחלים ושלושה מינים של דו-חיים. ”מין הדגל“ של הזוחלים באזור היא שנונית באר שבע, לטאה נדירה בעלת הסתגלות טובה לתנאי הבקעה.
בקעת באר שבע במקרא.
בקעת באר שבע תופסת חלק רחב בסיפורי המקרא מתחילתם בספר בראשית מראשון המתיישבים הוא אברהם אבינו עד לאחרון הספרים, ספר דברי הימים המסכם את ספרי התנ"ך עד לתקופת שיבת ציון. בקעת באר שבע מוזכרת לראשונה כ"נגב" המקראי אליו מגיע אברהם אבינו לאחר נדידתו מארם נהריים:
לאחר מכן מתרחש הסיפור המפורסם של אבימלך מלך גרר. בסיפור מסופר על הסכסוך שהיה בין רועי אברהם לרועי אבימלך ופיכול שר הצבא שגזלו את הבאר שאברהם חפר. לאחר פיוס ושבועה הדדית, אברהם נוטע אשל וקורא למקום מושבו: "באר שבע", על שם השבועה שניתנה בנוגע לבאר. על כך מסופר בספר בראשית:
בעיר באר שבע ישנה באר עתיקה שנמצאת בכניסה לעיר הטורקית של באר שבע, הנקראת "באר אברהם" שעל פי מסורות רבות זוהי הבאר שאותה חפר אברהם אבינו. אברהם אבינו היה גר בעיר באר שבע בתקופת הברונזה, במהלך האלף השני לפנה"ס בתקופת הברונזה התיכונה. אך למרות ריבוי המסורות, הסיפורים והאמונות סביב סיפורי אברהם אבינו בבקעת באר שבע, הקביעה הארכאולוגית היא שלא היו שום התיישבויות בבקעה במהלך תקופת הברונזה (3200/3100- 1200/1150 לפנה"ס). באר שבע נזכרת שוב לאחר מכן כמקום מושבו של יעקב אבינו בהיותו צעיר:
לאחר יציאת מצרים עם ישראל כובש את הארץ בפיקוד יהושע בן נון ובתוך הארץ גם את בקעת באר שבע. בספר יהושע לא מסופר על ערי מדינה מרכזיות שבהם נלחם יהושע במהלך כיבוש הבקעה (חוץ מערד וחורמה שנמצאות בבקעת ערד). כאשר מחלק יהושע את הארץ לנחלות שבט יהודה מקבל שטח גדול מאוד יחסית לשאר השבטים ומתחלק בו עם שבט שמעון. שבט שמעון מקבל את נחלתו בתוך נחלת שבט יהודה ושטחי הנחלה כוללים את בקעת באר שבע וסביבתה. בספר יהושע פרק ט"ו נמצאת רשימת ערי יהודה שכוללים בתוכם גם את ערי שמעון. זוהי רשימת הערים שבנחלת שבט שמעון על פי ספר יהושע:
בספר דברי הימים א' נמצאת רשימה זהה עם שינויים קלים:
רבים מערים אלו גילו בתלים ובחורבות ארכאולוגיות, כגון: חרמה, צקלג, שרוחן ועוד. אך מרשימות ארוכות אלו גילו אך ורק שלוש ערים בבקעת באר שבע והן: העיר באר שבע שנמצאת בבאר שבע בסביבות תל עוזיהו והערים העתיקות של הביזנטים והטורקים, העיר שבע שנמצאת בתל באר שבע (בעבר רווחה ההשערה כי העיר באר שבע נמצאת על תל זה, אך לאחר גילוי השכבות הארכאולוגיות העתיקות מתקופת הברזל באזור תל באר שבע שבבאר שבע, התגלה כי ההשערה המסורתית הייתה מוטעית) והעיר מולדה שהתגלתה במערב הבקעה. נראה שנמצאים עוד אתרים מקראיים בבקעת באר שבע, שכן ישנם עוד חורבות רבות בבקעה שלא נחפרו מספיק.
גם לאחר מות יהושע, לא נכבשה כל הארץ וכנראה, שטחים נוספים מהנגב ומהבקעה נכבשו לאחר מותו, כפי שמסופר בספר שופטים:
במהלך התקופה הישראלית (תקופת השופטים והמלכים היא תקופת הברזל) הגבול הדרומי ביותר של הממלכות הישראליות (ממלכת ישראל המאוחדת, ממלכת יהודה וממלכת שומרון) היה נע בקו אילת- קדש ברנע- אל עריש (קו הגבול הצפוני של מדבר סיני). אף על פי שהגבול של הממלכות עבר בגבול הצפוני של מדבר סיני הגבול של ההתיישבות עבר בכלל בבקעת באר שבע. ההתיישבות הישראלית לא עברה את גבול המדבר ו"נתקעה" בבקעת באר שבע שהייתה החיץ בין המזרע לישימון. בספרי התנ"ך מופיע חמש פעמים המשפט: