מדיניותה של אוסטרליה החלה להשתנות לכיוון הגברת זרם ההגירה ובעשורים הבאים בוצעו שינויים תחיקתיים, שפתחו את תנועת ההגירה. ב-1947, הקלה ממשלת הלייבור בראשותו של בן צ'יפלי את חוק הגבלת ההגירה והעניקה ללא-אירופאים את הזכות להתיישב ישיבת קבע באוסטרליה למטרות עסקיות. ב-1949 התיר שר ההגירה בממשלתו של רוברט מנזייס, הרולד הולט, ל-800 פליטים לא אירופאים להישאר באוסטרליה ולכלות מלחמה הותר להגר. ב-1950, יזם שר החוץ פרסי ספנדר את "תוכנית קולומבו", שבמסגרתה הגיעו סטודנטים מארצות אסיה ללמוד באוניברסיטאות באוסטרליה. ב-1957, ניתנה אפשרות למהגרים לא-אירופאים, שהיו תושבי אוסטרליה מעל 15 שנים, לקבל אזרחות. ב-1958, ביטל "חוק ההגירה המתוקן" (Revised Migration Act) את מבחן השפה ויצר מערכת פשוטה יותר של כניסת מהגרים. שר ההגירה, סר אלכסנדר דאונר, הכריז ש"אסיאתיים מיומנים" יכולים להגר לאוסטרליה. ב-1959, הותר לאזרחים אוסטרלים לתת חסות לבנות זוג אסיאתיות לצורך קבלת אזרחות. ב-1964, מותנו ההגבלות על כניסתם של אנשים ממוצא לא-אירופאי.
ב-1963, פורסם על ידי קבוצה של סטודנטים מאוניברסיטת מלבורן מסמך שהציע לבטל את מדיניות אוסטרליה הלבנה ובהמשך הייתה לו השפעה רבה.
קיצה של מדיניות אוסטרליה הלבנה.
ב-1966, חוקקה ממשלתו של הרולד הולט מטעם המפלגה הליברלית, את "חוק ההגירה" (Migration Act, 1966), שהיה קו פרשת דרכים בתולדות מדיניות ההגירה של אוסטרליה. החוק ביטל למעשה את מדיניות אוסטרליה הלבנה והרחיב את אפשרויות ההגירה של לא-אירופאים, כולל פליטים שברחו ממוראות מלחמת וייטנאם. במרץ 1966, הכריז שר ההגירה, יוברט אופרמן, כי בקשות להגירה יתקבלו מאנשים בעלי מיומנות מקצועית על בסיס התאמתם להתיישבות באוסטרליה, יכולתם להשתלב בחברה האוסטרלית והתאמת כישוריהם לצרכים של אוסטרליה. במקביל, החליטה ממשלת הולט על מתן אפשרות לתושבים זמניים ממוצא לא-אירופאי לקבל אזרחות לאחר חמש שנות מגורים באוסטרליה, ובכך הושוו התנאים בינם לבין המהגרים האירופאים.
כתוצאה מכך, עלה שיעור המהגרים ממוצא לא-אירופאי מ-746 ב-1966, ל-2,696 ב-1971 ושיעור המהגרים ממוצא אירופאי חלקי עלה באותה תקופה מ-1,498 ל-6,054.
את ביטולה הסופי של מדיניות אוסטרליה הלבנה בספר החוקים מקובל לציין ביישומם של שורה של תיקונים שביטלו את ההבחנות על רקע גזעי בחוק ההגירה, שבוצעו על ידי ממשלתו של גוף ויטלם ב-1973. התיקונים כללו:
"חוק האפליה הגזעית" (Racial Discrimination Act 1975) קבע שקריטריון גזעי בכל שימוש רשמי הוא בלתי חוקי לחלוטין. ב-1978, בחינה מחדש של חוק ההגירה על ידי ממשלתו של מלקולם פרייזר, הובילה להשמטתם המוחלטת של הסעיפים בחוק שהתייחסו למוצא אתני. ב-1981 הכריז שר ההגירה על תוכנית לסיוע הומניטרי מיוחד לאיראנים המבקשים מקלט באוסטרליה ועד ל-1988, הגיעו לאוסטרליה 2,500 בהאים ועוד רבים אחרים במסגרת תוכנית זו. מדיניות ההגירה הסלקטיבית האחרונה באוסטרליה, שהציעה סיוע להגירתם של בעלי אזרחות בריטית, בוטלה סופית ב-1982.
במדיניות ההגירה הנוכחית של אוסטרליה קיימים שני מרכיבים: תוכנית להגירתם של אנשים בעלי מיומנויות והגירת משפחות ותוכנית הומניטרית לפליטים ומבקשי מקלט. נכון לשנת 2010, תנועת ההגירה לאוסטרליה, שהחלה לאחר מלחמת העולם השנייה, מנתה יותר מ-6.5 מיליון מהגרים מכל יבשות תבל. אוכלוסיית אוסטרליה שילשה את עצמה בשישה עשורים לכ-22 מיליון תושבים והיא כוללת אנשים מ-200 מדינות.
לותר קולץ
לותר קולץ (בגרמנית: Lothar Collatz; 6 ביולי 1910 - 26 בספטמבר 1990) היה מתמטיקאי גרמני.
ביוגרפיה.
נולד בארנסברג , וסטפאליה. בשנת 1935 קיבל תואר דוקטור על עבודה שעסקה במשוואות דיפרנציאליות ליניאריות. בשנת 1937 הציג את השערת קולץ המפורסמת, שעודנה בלתי פתורה. על שמו נקראת גם נוסחת קולץ-וילנדט למטריצות חיוביות במשפט פרון-פרובניוס. בשנת 1943 מונה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של הנובר. בשנת 1952 עבר לאוניברסיטת המבורג, שם יסד את המכון למתמטיקה שימושית. מאמרו משנת 1957 (יחד עם אולריך סונוגוביץ) יסד את תורת הגרפים הספקטרלית.
קולץ זכה לתוארי כבוד רבים מאוניברסיטאות ואגודות מתמטיות שונות ברחבי העולם.
הוא נפטר בעת שהותו בכנס מתמטי בווארנה, בולגריה, ב-26 בספטמבר 1990.
טבלן גמד
ויפלאש (סרט)
ויפלאש (באנגלית: Whiplash) הוא סרט דרמה אמריקאי שנכתב ובוים על ידי דמיאן שאזל, המבוסס על חוויותיו בתזמורת בית הספר התיכון "פרינסטון". בסרט מככב מיילס טלר כסטודנט לתיפוף ג'אז המבקש את הערכתו של מורה מבעית, תפקיד אותו גילם ג'יי קיי סימונס. בנוסף משתתפים גם השחקנים פול רייזר ומליסה בנויסט.
הסרט הוצג לראשונה ב-16 בינואר 2014 בפסטיבל סאנדנס 2014 כסרט הפתיחה של הפסטיבל. חברת Sony Pictures Worldwide רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומית. הסרט היה מועמד בחמש קטגוריות שונות בטקס פרסי אוסקר ה-87 וזכה בשלוש, כולל שחקן המשנה הטוב ביותר בו זכה ג'יי קיי סימונס, העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר.
עלילה.
אנדרו ניימן מנגן בתופים מגיל צעיר מאוד. הוא שואף להיות מתופף מעולה כמו באדי ריץ'. בתחילת הסרט הוא מתקבל לבית ספר יוקרתי למוזיקה בניו יורק. המנצח טרנס פלטשר מקבל את אנדרו ללהקת הסטודיו שלו כמחליף לקרל, המתופף. בהתחלה נראה פלטשר כאדם נחמד עד שמתגלה פרצופו האמיתי: פסיכופת קשה ואכזר הפוגע בתלמידיו, לועג ומעליב אותם כל הזמן. כשהלהקה עורכת חזרות ליצירה "ויפלאש" של האנק לוי, פלטשר המתוסכל מכך שאנדרו לא עומד בקצב משליך כיסא לעברו, ומעליב אותו בפני כל הנוכחים.
נחוש בדעתו להרשים את פלטשר, אנדרו מתאמן עד שכפות ידיו מדממות. הוא אף נפרד מחברתו ניקול מתוך אמונה שהיא מסיחה את דעתו מהמוזיקה. בתחרות ג'אז מקומית אנדרו מאבד את דפי התווים של קרל. מאחר שאנדרו מסוגל לבצע את "ויפלאש" בעל פה, פלטשר מקדם אותו לתפקיד המתופף העיקרי. עם זאת, פלטשר מחליף את אנדרו ברייאן, המתופף מהכיתה הקודמת של אנדרו.
למחרת חושף פלטשר בדמעות שתלמיד מוכשר שלו מהעבר, שון קייסי, מת בתאונת דרכים. התזמורת מבצעת חזרות ליצירה "קרוואן", אך רייאן מתקשה לעמוד בקצב. פלטשר עושה אודישנים לאנדרו, רייאן וקרל במשך שעות ארוכות בזמן ששאר חברי התזמורת מחכים בחוץ. השלושה נאבקים לעמוד בקצב, ובסופו של דבר פלטשר נותן לאנדרו את תפקיד המתופף.
בדרך לתחרות ג'אז האוטובוס של אנדרו מושבת בשל תקלה. נחוש בדעתו להופיע הוא שוכר מכונית, אך למרות זאת הוא מגיע באיחור לחזרות ללא מקלות התיפוף שלו. הוא נוהג בחזרה למשרדי חברת ההשכרה ומוצא את המקלות, אך בנסיעתו המהירה חזרה לאולם מכוניתו נמחצת על ידי משאית. הוא זוחל מהריסות המכונית ומגיע לבמה חבול ופצוע. כשאנדרו לא מסוגל לתופף, פלטשר אומר לו שהוא "גמור". אנדרו כועס מאוד ותוקף את פלטשר בנוכחות הקהל עד שהוא נגרר משם מושפל.
למחרת אנדרו מגורש מבית הספר "שייפר". בהמשך הוא נפגש עם עורכת דין המייצגת את הוריו של שון קייסי. מתברר לאנדרו ששון התאבד על רקע חרדה ודיכאון שחווה אחרי שהצטרף לכיתה של פלטשר. הוריו של שון מעוניינים למנוע מפלטשר להמשיך בהוראה. אנדרו מסכים להעיד נגד פלטשר והלה מפוטר.
כעבור מספר חודשים אנדרו מגלה את פלטשר מופיע במועדון ג'אז. הם שותים יחד ופלטשר מסביר לאנדרו שהוא דוחף את תלמידיו מעבר לציפיות הסבירות כדי שיוכלו להגיע ליכולות מרהיבות. הוא מזמין את אנדרו להופיע בקונצרט עם הלהקה שלו. אנדרו מסכים ומזמין את ניקול להופעה, אך היא כבר נמצאת במערכת יחסים חדשה.
על הבמה פלטשר מגלה לאנדרו שהוא יודע על עדותו, וכנקמה הוא מוביל את הלהקה לנגינת יצירה שאנדרו לא התכונן אליה. אנדרו עוזב את הבמה מושפל, אך חוזר ומתחיל לנגן את "קרוואן" כשהוא מפריע לפלטשר ומושך את תשומת לב הקהל. שאר הלהקה מצטרפת אליו ופלטשר הכועס נאלץ גם הוא להצטרף כמנצח. בסיום ההופעה אנדרו מנגן סולו תופים ראוותני אשר גורם לפלטשר התלהבות ולשתף פעולה עם אנדרו לקתרזיס של ניגון היצירה.
הפקה.
בשנות התיכון שלו, היה הבמאי והתסריטאי דמיאן שאזל בלהקת ג'אז תחרותית מאוד, ובעבודתו על ויפלאש הסתמך על חוויותיו האימתניות משנים אלו. הוא ביסס את דמותו של המנצח, טרנס פלטשר, על דמותו של מדריך הלהקה שלו לשעבר, אך דחף את הדמות צעד אחד קדימה כשהוא מוסיף מאפיינים של באדי ריץ' ועוד מנהיגי להקות אחרים ידועים לשמצה.
בצורתו המקורית, תסריט באורך 85 עמודים, ויפלאש הגיע לגדולה לאחר שהופיע ברשימה השחורה של שנת 2012. הרשימה כוללת את תסריטי הקולנוע הטובים ביותר שטרם הופקו. חברות ההפקה "Right of Way Films" ו"בלאמהאוס הפקות" הפיקו את הסרט, וכדי להבטיח את המימון סייעו לשאזל להפוך 15 עמודים מתוך התסריט המקורי שלו לסרט קצר בכיכובם של ג'וני סימונס המגלם את תפקיד המתופף וג'יי קיי סימונס בתפקיד המורה. הסרט הקצר בן 18 הדקות המשיך לזכות בשבחים רבים לאחר שהוקרן בפסטיבל סאנדנס 2013, ובכך משך משקיעים להשקיע בסרט ולהפיק את הגרסה המלאה של התסריט. הסרט באורך המלא מומן בתקציב של 3.3 מיליון דולר על ידי חברת Bold Films.
באוגוסט 2013 חתם מיילס טלר על חוזה לגילום התפקיד שבמקור גילם ג'וני סימונס. ג'יי קיי סימונס נשאר בתפקידו המקורי. הצילום העיקרי החל בחודש הבא כשהצילומים מתרחשים בכל רחבי לוס אנג'לס כולל מלון ברקלי, תיאטרון פאלאס ותיאטרון אורפיאום.