בין השנים 1979 עד 1983 הקבוצה נעה בין הבאיירנליגה לבונדסליגה 2. בעונת ירדה הקבוצה לבאיירנליגה ומאז לא חזרה לבונדסליגה 2 למשך כמעט רבע מאה.
בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 הקבוצה התבססה היטב בבאיירנליגה. ב-1993 זכתה הקבוצה בתואר היחידי שלה עד היום – אליפות הנוער מתחת לגיל 19, כאשר הביסה את קייזרסלאוטרן בגמר. שתי הפעמים היחידות שהמועדון היה קרוב לעלות לבונדסליגה 2 היו ב-1985, כאשר FCA סיימו את הליגה במקום השני, וב-1994, כאשר הקבוצה העפילה למשחקי הפלייאוף אך לא עברה אותם. במשחקים אלו צפו כ-20,000 אוהדים בממוצע למשחק. באותה השנה אאוגסבורג אומנם לא עלו לבונדסליגה 2, אבל הם שובצו בליגת הרגיונאליגה החדשה שהיוותה את הרמה השלישית החדשה בין הבונדסליגה 2 לבאיירנליגה.
משפל להצלחה: 1999- 2011.
אאוגסבורג העבירו את השנים שלאחר מכן במרכז הטבלה ברגיונאליגה הדרומית אך ב-1999 הקבוצה ירדה עד לרמה הרביעית (כעת הבאיירנליגה) עקב חובות כספיים שהסתכמו ב-1.8 מיליון מארק. בנוסף, נותן החסות של המועדון לא הצליח להעמיד את הערבויות הנדרשות על מנת להשאיר את הקבוצה ברמה השלישית.
ההצלה הכלכלית הגיעה בזכותו של וולטר סייניש, יזם מקומי, שלקח את תפקיד היושב ראש והחזיר את הקבוצה ליציבות כלכלית. בזכות כך הצליחה הקבוצה לחזור לרגיונאליגה ב-2002, שם הייתה הקבוצה להצלחה. לאחר 4 שנים בצמרת הרגיונאליגה, בעונת , 23 שנים לאחר ששיחקו בה בפעם האחרונה, הצליחה הקבוצה להעפיל לבונדסליגה 2. בעונה הראשונה בבונדסליגה 2 הקבוצה סיימה במקום השביעי, 8 נקודות ממקום העלייה לבונדסליגה 1. משחק העונה של אותה שנה היה המשחק מול מינכן 1860 שמשך 69,000 צופים שחזו בניצחונה של אאוגסבורג 0–3 על יריבתה המושבעת. בעונה שלאחר מכן הקבוצה התחמקה מירידה חזרה לרמה השלישית כאשר סיימה את הליגה במקום אחד מעל קיקרז אופנבך בזכות יחס שערים טוב יותר. ב-2009 הקים וולטר סייניש את האימפולס ארנה המכיל 30,660 מקומות ישיבה ואשר צפוי לעבור שדרוג ל-49,000 מקומות. האצטדיון שימש בגביע העולם בכדורגל נשים לשנת 2011.
בעונת הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע הגרמני וסיימה את הבונדסליגה 2 במקום השלישי, שממנו העפילה הקבוצה למשחקי הפלייאוף, אלא שבפלייאוף הפסידה לפ.צ. נוירמברג. בעונת העפילה FCA לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה 1, תחת שרביטו של המאמן ההולנדי יוש לוחוקאי, לאחר שסיימה את הליגה השנייה במקום השני.
הבונדסליגה: 2011 - היום.
ב-15 באוקטובר 2011 השיגה אוגסבורג את ניצחונה הראשון אי פעם בליגה הראשונה, בתוצאה 0–1 נגד מיינץ 05.
באפריל 2012 מונה מרקוס ויינצירל כמאמן אוגסבורג, את עונתה הראשונה בליגה הבכירה סיימה אוגסבורג במקום ה-14.
את עונת 13–2012 סיימה אוגסבורג במקום ה15. ובעונת 14–2013 במקום ה-8.
את עונת 15–2014, עונת השיא של המועדון, סיימה אוגסבורג במקום ה-5 והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ביוני 2016 עזב מרקוס ויינצירל את הקבוצה ודירק שוסטר מונה במקומו כמאמן הקבוצה.
בעונת 2015/2016 סיימה במקום ה-12 בבונדסליגה.
אוהדים.
לאוגסבורג מספר ארגוני אוהדים
מהבולטים שביניהם:
לאוהדים קשר טוב עם הנהלת הקבוצה ובשל כך נהנים מתמיכה ממנה. לקבוצה מועדון אוהדים בישראל, שעיקר פעילותו היא דרך עמוד הפייסבוק שלו.
מאמנים.
להלן רשימת המאמנים הראשיים של אוגסבורג החל משנת 1980 ואילך:
שחקנים.
סגל הקבוצה.
(קפטן)
(קפטן שני)
אצטדיון.
עד 2009 שיחקה הקבוצה באצטדיון רוזנאושטדיון. בשנת 2009 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון החדש והמודרני WWK ארנה.
מערך ממשלת רוסיה
מרים הרן
אברהם טרכטמן
אברהם טְרַכְטְמַן (נולד ב-10 בפברואר 1944) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
נולד בכפר קלינובו שבמחוז סברדלובסק שבברית המועצות. ב-1951 עבר עם אמו לעיר הומל שבדרום מזרח בלארוס.
קיבל תואר ראשון (1967) ותואר דוקטור (1973) במתמטיקה באוניברסיטה הלאומית באורל. עד 1984 לימד באוניברסיטה זו, ובשנים 1991-1992 לימד באוניברסיטה בסברדלובסק. עלה לישראל בשנות ה-90, וקליטתו לא הייתה פשוטה; תחילה עבד בניקיון ובשמירה, ורק ב-1994 החל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1995 החל לעבוד במחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן.
ב-2007 פתר את בעיית צביעת המסלולים, שהוצגה ב-1970.
מתגורר בירושלים.
קונסטנטין ברנקוש
נד ביטי
נד תומאס ביטי (באנגלית: Ned Thomas Beatty; 6 ביולי 1937 – 13 ביוני 2021)
היה שחקן אמריקאי, מועמד לשני פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1976 על הופעתו בסרט "רשת שידור".
ביוגרפיה.
ביטי נולד בעיר לואיוויל שבקנטקי למרגרט פורטני ולצ'ארלס ויליאם ביטי. הוא החל את דרכו כילד, כזמר שירי גוספל וברברשופ בכנסיות. הוא קיבל מלגה לאוניברסיטת טרנסילבניה שם למד לשיר א-קפלה, אך לא סיים את לימודיו.
התחיל את הקריירה שלו על בימות תיאטרון ברחבי ארצות הברית והופיע לראשונה בברודוויי בשנת 1968 במחזה "התקווה הלבנה הגדולה". הופיע לראשונה בקולנוע בשנת 1972 במותחן "גברים במלכודת" בו שיחק איש עסקים בשם בובי טרייפ ובמערבון של ג'ון יוסטון "החיים והזמנים של השופט רוי בין" בו שיחק לצד פול ניומן.
המשיך עם הופעות בקומדיה המוזיקלית של רוברט אלטמן "נאשוויל", בתור דלברט ריס עורך הדין תאב הבצע של אולפן ההקלטות ובסאטירה "רשת שידור" בתפקיד ארתור ג'נסן מנהל חברת הטלוויזיה "CCA" שהקנה לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
התפרסם בקלאסיקת גיבורי העל "סופרמן" ובסרט ההמשך "סופרמן 2" בתור אוטיס, יד ימינו של הנבל לקס לות'ר (ג'ין הקמן), בדרמת העיתונות "כל אנשי הנשיא" ובקומדיית המלחמה של סטיבן ספילברג "1941" בתור מפקד צוות הטנק ווארד דאגלס.
ביטי הועמד פעמיים לפרס אמי על תפקידיו בסרטי הטלוויזיה "אש ידידותית" ו"הרכבת האחרונה הביתה".
השתתף בשלוש העונות הראשונות של סדרת הדרמה "רצח מאדום לשחור" וגילם את בלש משטרת בולטימור סטן בולנדר.
ב-1991 הועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור הטנור האירי בסרט "תשמע את השיר שלי".
ב-1993 שיחק בדרמת הספורט "רודי" בתור דניאל אביו של כרוז הפוטבול רודי רוטייגר (שון אסטין).
ב-2007 הופיע ביטי בסרט הפעולה "על הכוונת" בתור הסנטור המושחת צ'ארלס מיצ'יום ובדרמה הביוגרפית "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בדמותו של חבר הקונגרס דוק לונג.
בשנים האחרונות התפרסם בעיקר בזכות הדיבובים שעשה עבור סרטי האנימציה "צעצוע של סיפור 3" לקולו הדובון הרשע לוטסו של ו"רנגו" לדמות ראש העיירה המדברית, צב היבשה ג'ון.
ביטי נפטר ב-13 ביוני 2021, בביתו שבלוס אנג'לס, קליפורניה, בגיל 83.
חיים אישיים.
לביטי שמונה ילדים מארבע מערכות נישואים: אשתו הראשונה, לה היה נשוי במשך תשע שנים, הייתה וולטה צ'אנדלר ממנה נולדו לו ארבעה ילדים; אשתו השנייה הייתה השחקנית בלינדה ראולי, לה היה נשוי במשך שמונה שנים, וממנה נולדו לו שני ילדים; אשתו השלישית הייתה דורות'י אדמס "טינקר" לינדזי, ממנה נולדו לו שני ילדים. אשתו הרביעית, לה היה נשוי משנת 1999, היא סנדרה ג'ונסון.
Н (כתב קירילי)
אֵן היא אות באלפבית הקירילי שמקורה הוא האות היוונית נו וצורתה כשל אטא גדולה. האות מייצגת עיצור מכתשי, אפי /n/, וערכה המספרי הוא 50. כשהיא סמוכה לסימן הריכוך Ь נוצרת הליגטורה Њ והליגטורה מייצגת עיצור מכתשי, אפי, מחונכך /nʲ/. בעבר נקראה נַשוּ.
Running Scared
Running Scared (בתרגום חופשי: בורח בבהלה) הוא השיר שייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2011, והשיר הזוכה באותה תחרות.
השיר בוצע על ידי צמד הזמרים האזרים אל וניקי (אלדר גסימוב וניגאר ג'מאל). הוא נכתב על ידי סטפן אורן, סנדרה ביורמן וליין פרגוהנסון משוודיה.
לאחר שהצמד הגיע בשלב חצי הגמר של התחרות למקום השני, התמודדו אל וניקי בשלב הגמר, כשהם מופיעים בתור שיר מספר 19.
בגמר התחרות גרף השיר 221 נקודות, והביא לאזרבייג'ן את הניצחון.
אף על פי שהשיר הגיע למקום הראשון, בחצי הגמר בו השתתף, הוא הגיע למקום השני עם 122 נקודות, מיד אחרי יוון.
בגמר קיבל השיר האזרי 3 פעמים 12 נקודות: ממלטה, מרוסיה ומטורקיה.
השיר האזרי ניצח אף על פי שהשיר של בוסניה והרצגובינה קיבל 5 פעמים 12 נקודות.
על אף הניצחון האזרי בתחרות בעזרת השיר, השיר שבר שיא בתחרות האירוויזיון לממוצע הכי נמוך של נקודות לשיר זוכה – ממוצע של רק 5.26 נקודות מכל מדינה מצביעה.
חשק
No One (שיר של מאיה קאוץ')
No One הוא השיר שייצג את סלובניה באירוויזיון 2011, בביצוע הזמרת מאיה קאוץ'.
השיר נכתב על ידי אורשה ולשיק והולחן על ידי מטיאז' ולשיק. השיר הוא שיר אהבה לאהוב שנטש המנסה לשכנע אותו לחזור, באמצעות המילים:
השיר זכה בתחרות הקדם אירוויזיון שערך ארגון השידור הסלובני (RTVSLO) ב-27 בפברואר 2011. בקדם האירוויזיון בחר צוות שופטים 2 שירים מתוך עשרה שהשתתפו בגמר, ומתוך השניים הזוכים, נבחר השיר "No one" (שנקרא בתחרות "Vanilija" - וניל), על ידי בחירה טלפונית של כ-29 אלף צופים. לקראת התחרות הקליטה הזמרת מאיה קאוץ' וידאו בליווי להקת Maestro, בגן החיות של ליובליאנה. הסרט שודר לראשונה ב-9 באפריל 2011. במאי הסרט היה i3. השיר השתתף בחצי גמר השני כמספר 13 בסדר ההשמעה ועלה לגמר כאשר קיבל 112 נקודות, והגיע למקום השלישי בחצי הגמר. בגמר עצמו שובץ כשיר מספר 20 בסדר ההשמעה והגיע בסופו של דבר למקום 13 עם 96 נקודות. זהו המיקום השני בגובהו של שיר מסלובניה באירוויזיון. השיר קיבל פעמיים 12 נקודות מבוסניה והרצגובינה ומקרואטיה.