קפלר עוסקת בספריה ובמאמריה בסוגיות מסדר היום של המגזר החרדי, ובהן סוגיות שאינן נידונות בעיתונות הממסדית של מגזר זה. בין היתר, עסקה בסוגיית נשות השאלים בספרה "הנורמלי האחרון" (2016), והעלתה לדיון את נושא השידוכים ה"מעורבים" של בני עדות שונות בתוך המגזר החרדי, בספרה "לחיות וחצי" (2018) וכחלק מכך את נושא מהכאובים במגזר אודות האפליה של בנות מעדות המזרח בקבלתן לסמינרים.
רות קפלר
מחיצה בחלל הרחם
מחיצה בחלל הרחם (באנגלית: Uterine Septum) היא מום מולד של רקמה המחלקת את חלל הרחם לשני חלקים אורכיים, כאשר לחלקו החיצוני של הרחם נשמרת צורה תקינה. המחיצה יכולה להופיע בתצורות משתנות - כמחיצה חלקית או מלאה בתוך חלל הרחם, ובמקרים נדירים יותר כמחיצה שנכנסת לצוואר הרחם ואף לנרתיק.
תסמינים וסימנים.
מחיצה בחלל הרחם עלולה אף לא להיות ידועה, ולא להשפיע בתהליך הרבייה, כך שלרוב ניתן ללדת חרף קיומה. במקרים חמורים יותר, ישנה השפעה על הפוריות, שבאה לידי ביטוי בהפלה, בלידה מוקדמת ובמנח לידה פגום . לפי מחקר שנערך בנושא, קיים סיכון של 60% להפלה ספונטנית, שנפוצה בעיקר בשליש השני של ההריון. אולם, ישנו ויכוח לגבי המספר המדויק, כאשר מחקרים אחרים טוענים שאחוז הסיכון נמוך יותר. מחקר אחר אף מצא שהסיכוי להפלה דווקא משמעותי יותר בשליש הראשון של ההיריון. המחיצה אף עלולה להשפיע על הכליות, ותועדו אף מקרים שבהם נפגע השלד.
גורמים.
הרחם נוצר במסגרת תהליך ההתפתחות העוברית על ידי התמזגות של הצינוריות המולריאניות. במהלך איחוד הצינוריות מתרחש תהליך ספיגה של הדופן המשותפת שלהן, על-מנת ליצור חלל אחד. תהליך ספיגת המחיצה מתחיל מלמטה וממשיך כלפי מעלה, ולכן בתהליך שלא הושלם באופן מלא, נותרת מחיצה בחלקו העליון של הרחם. הסיבות לספיגה לא מלאה של המחיצה אינן ידועות.
אבחנה.
בדיקה של אגן הירכיים עשויה לגלות נרתיק כפול או צוואר-רחם כפול, שעבורם יש לערוך בחינה נוספת, מעמיקה יותר, שאחת מתוצאותיה האפשריות היא מחיצה בחלל הרחם. עם זאת, יצוין כי ברוב המטופלות אגן הירכיים תקין, כך שמרבית הבדיקות מתחילות על רקע בעיות פוריות.
שיטות יעילות לבדיקת מחיצה בחלל הרחם הן בדיקת אולטרה סאונד נרתיקית, בדיקת אולטרה סאונד גינקולוגי, בדיקת דימות תהודה מגנטית (MRI) והיסטרוסקופה (שְׁקִיפַת רֶחֶם). בדיקת אולטרה סאונד תלת-מימד חדשנית הומלצה כשיטה בלתי-פולשנית לדיוק האבחנה. בעבר, בטרם נכנסו לשימוש שיטות הדימות החדשות, צילום הרחם סייע במתן אבחנה. אולם גם רחם דו-קרני עלול היה לספק תמונה דומה, שכן אחד מסוגי המחיצות בחלל הרחם הנפוצים יותר הוא הסוג ההיברידי, שדומה במראהו לרחם דו-קרני כאשר נצפה בלפרוסקופיה.
אבחנה מבדלת.
צורות אחרות של מום ברחם צריכות להילקח בחשבון בתהליך האבחנה המבדלת של המחיצה בחלל הרחם. רחם קשתי מכיל כיפת מחיצה שיורית, שאמנם קטנה ממחיצה בחלל הרחם, אף ההגדרות בין השתיים אינן מתוקננות, דבר היוצר שונות בספרות הרפואית העוסקת בשתי הבעיות.
כאמור לעיל, קיים דמיון בין רחם דו-קרני ובין מחיצה בחלל הרחם, היות שבשני המקרים חלל הרחם חצוי. אף על פי כן, בעוד שבמקרה הראשון גוף הרחם כפול (היינו ישנם שני ראשים, כפי שמצביע שמו), במקרה השני קיים רק גוף רחם אחד. כמו כן, רחם דו-קרני נוצר בעקבות אי-מיזוג שלם של איברי הרבייה באישה, ואילו מחיצה בחלל הרחם נוצרת בעקבות ספיגה חלקית. ההבחנה בין השניים חשובה, שכן מחיצה יכולה להיות מתוקנת באמצעות היסטרוסקופיה, ואילו רחם דו-קרני יתוקן באמצעות מטרופלסטיקה דרך לפרוטומיה . בזכות התקדמות שיטות ההיסטרוסקופיה בשנים האחרונות, הבדיקה אינה אלא החדרה לחלל הרחם של סיב אופטי דק, בעל קוטר של מילימטרים ספורים. בעקבות זאת, הבדיקה גורמת לאי-נוחות מעטה בלבד, ואינה דורשת הרדמה מלאה של המטופלת.
טיפול.
כאמור, ניתן להסיר את המחיצה בעזרת ניתוח כירוגי. ניתוח היסטרוסקופי להסרת המחיצה הוא האפשרות המועדפת, מכיוון שההתערבות היא יחסית מועטה ובטוחה, כאשר הניתוח מבוצע על ידי מומחים. לאחר הניתוח, ניתן לבצע דימות של הרחם כדי לעקוב אחר ההסרה. עם זאת, אין זה מחייב להסיר מחיצה שלא גורמת לבעיות בחלל הרחם, במיוחד אצל נשים שלא מתכננות להיכנס להריון. ישנה מחלוקת באשר לכריתת מחיצה בחלל הרחם להורדת הסיכון בהירון, טרם ביצוע טיפולי פוריות.
אפידמיולוגיה.
רוב המחקרים מבוססים על אוכלוסיות נשים שחוו אובדן היריון, ולכן אינם מצביעים על שכיחות המחיצה בחלל הרחם באוכלוסייה הכללית. מחקר סקר שנערך על ידי וולפר ואחרים, שעוסק בנשים ללא היסטוריית בעיות פוריות, מצא שבקרב כ-3% מהנשים קיימת מחיצה ברחם. המום הרחמי השכיח ביותר במחקר היה רחם DES , ששכיחותו 5%, בעוד של-0.5% היה רחם דו-ראשי. בנוסף לכך, מחיצה בחלל הרחם היא הגורם להפלות חוזרות בקרב 15% מהמטופלות שחוו אובדן היריון שנבע מבעיות אנטומיות.
תמרוני לאופולד
תמרוני לאופולד (מכונה גם נקיטות לאופולד) הם שיטות מקובלות ונפוצות ביילוד, שמסייעות לאמוד את מיקומו ואת תנוחתו של העובר בתוך רחם האם. התמרונים מאפשרים גם להעריך את משקל העובר. תמרוני לאופולד הם מדויקים יותר כאשר האישה בהריון מתקדם . התמרונים נקראו על שם הגניקולוג הגרמני כריסטיאן גרהארד לאופולד.
ביצוע התמרונים.
תמרוני לאופולד מורכבים מארבע פעולות, שכל אחת תורמת לקביעת מיקום העובר. פעולות אלו חשובות ביילוד, מכיוון שבאמצעות המידע שהן מספקות אודות מיקום ומנח העובר, בנוסף להערכות נוספות של המיילד, הן יכולות להצביע האם בלידה יהיו מעורבים סיבוכים או האם יידרש ניתוח קיסרי.
יכולת וניסיון הבודק בביצוע התמרונים הם גורם עיקרי בווידוא מיקום נכון לעובר. לחלופין, ניתן להבין את מיקום העובר על ידי אולטרסאונד המבוצע על ידי רופא או טכנאי אולטרסאונד. קלינאי מנוסה לרוב יוכל להעריך את משקל העובר ברמת דיוק דומה לזו שתהיה אפשרית דרך דימות באולטרסאונד . שימוש בתמרוני לאופולד לקביעת מיקום העובר הוא מוגבל במקרים של לידה חטופה, מכיוון שהוא דורש קלינאי המנוסה בתמרונים. השימוש בתמרון יהיה מורכב גם במהלך התכווצות רחמית .
תמרוני לאופולד הם קשים יותר לביצוע בנשים הסובלות מהשמנת יתר ובנשים עם ריבוי מי שפיר. למרות זאת, הערכת משקל היילוד דרך תמרוני לאופולד בנשים הסובלות מהשמנת יתר היא מהימנה באותה המידה . על הגורם המטפל לדאוג שלאישה היולדת נוח ושהיא רגועה, אחרת המישוש עלול לגרום לחוסר נוחות אצלה. על מנת לדאוג לכך, יש לוודא שהאישה רוקנה את שלפוחית השתן שלה לפני ביצוע התמרונים. אם היא לא רוקנה את מימיה ולא מוסגלת לכך בעצמה, ייתכן שתידרש הכנסת צנתר.
על האישה היולדת לשכב על גבה כשכתפיה ורגליה מוגבהות מעט, ועליה לחשוף את בטנה. ועל מנת למנוע חוסר נוחות, מומלץ שהמיילד יחמם את ידיו טרם המישוש.
תמרוני לאופולד מיועדות לביצוע על ידי אנשי מקצוע, לאחר שקיבלו את ההכשרה המתאימה לביצועם. כאשר מבצעים את התמרונים בבית לצורכי הסברה, על מבצע הפעולות להשתדל להפריע לעובר מעט ככל הניתן. חשוב לציין שהממצאים אינם אבחנתיים באופן מלא ולכן יכול להיות צורך באולטרה-סאונד בשביל להחליט באופן סופי מהו מיקום העובר.
התמרון הראשון: אחיזה עמוקה.
כשפני המיילד מול האישה היולדת, הוא ממשש את בטנה העליונה עם שתי ידיו. הרופא המיילד יוכל לעיתים קרובות לאמוד את גודל, צורה, וגמישות המבנה העוברי שהוא מרגיש. ראש העובר עגול, מוצק וזז בחופשיות יחסית לגוף. ישבן העובר הוא רך וסימטרי. כתפיו וגפיו של העובר הם קשים וקטנים, אך בניגוד לראש, הם זזים יחד עם תנועת הגוף.
התמרון השני: אחיזה טבורית.
לאחר מישוש הבטן העליונה וזיהוי צורת העובר, על מבצע התמרונים לזהות את מיקום גב העובר. בעוד שהוא פונה אל האישה, הוא ממשש את בטנה עם כף היד תוך שילוב של לחץ עדין ועמוק. ראשית, יד ימין נשארת במקומה בצד אחד של הבטן בעוד יד שמאל ממששת את צד ימין של רחם האישה. לאחר מכן, שלב זה מבוצע שוב עם היד והצד השני. גב העובר יורגש כחלק וקשיח בעוד שהגפיים יורגשו כמו בליטות ואי סדירויות קטנות. גב העובר ירגיש מחובר לצורה שהורגשה בבטן העליונה ולצורה שהורגשה בבטן התחתונה.
התמרון השלישי: אחיזת אגן שניונית.
נקרא גם "אחיזת פאוליק". בתמרון השלישי על הרופא לזהות איזה חלק עוברי נמצא מעל מפרץ האגן של היולדת או בבטן התחתונה שלה. המיילד אוחז בבטן התחתונה, מעל התחק , עם האגודל ואצבעות יד ימין. תמרון זה צריך לתת את האינפורמציה המשלימה לתמרון הראשון ולאשר אותו. החלק המורגש הוא החלק שיצא, ככל הנראה, ראשון בלידה וגינלית.
אחיזת פאוליק לא נוחה ליולדת ומשום כך נחשבת כלא מומלצת. עם זאת, יש מיילדים שעדיין שמשתמשים בה.
התמרון הרביעי: אחיזת אגן ראשונית.
המיילד עומד מול רגלי האישה, בניסיון לזהות את מצח העובר. המיילד משתמש באצבעות של שתי ידיו כדי לממש בעדינות את צידי הרחם לכיוון האגן. הצד בו יש את ההתנגדות הרבה ביותר הוא הצד שבו ימצא מצח העובר. אם ראש העובר מכופף היטב, הוא אמור להיות בצד המנוגד לגב העובר. אם ראש העובר אינו מכופף, נחוש את עצם העורף בצד של גב העובר.
היריון כפוי
היריון כפוי (באנגלית: Forced pregnancy) הוא אילוץ אישה להיכנס להיריון בניגוד לרצונה. היריון כפוי עשוי להתרחש בשל מספר נסיבות. הוא עשוי להיות כחלק מנישואים בכפייה, הרבעת עבדים ואף כחלק מטיהור אתני.
ניסויים רפואיים.
בתקופת הקיסרות של יפן, נשים אשר היו אסירות בבתי סוהר, אולצו להיכנס להיריון כדי להשתמש בהן לניסויים רפואיים. הניסויים הרפואיים נוהלו על ידי יחידה 731 של הצבא היפני.
חטיפות כלה (Bride kidnapping).