בשנת 256 הכינו תושבי המקום, חיילים רומים ואזרחים, את העיר למגננה מפני ההסתערות הצפויה מצד האימפריה הסאסאנית. כדי לבצר את החומה המערבית, הם מילאו בעפר את כל הבתים בצידו המערבי של "הרחוב הראשי" של העיר: מקדש האל "מיתרה" (Mithras), מבנה כנסייה וגם את בית הכנסת. העיר נכבשה, אך הכובשים לא שיקמו את האזור והמקום נשאר מכוסה בעפר עד המאה ה-20, אז החלו החפירות הארכאולוגיות במקום.
תיאור בית הכנסת.
בקיר המערבי של בית הכנסת ישנה גומחה לארון הקודש. בית הכנסת נודע במיוחד בציורי קיר של סצנות מהתנ"ך, בהן חיי האבות, משה מקבל את עשרת הדיברות, משה מבקש את שחרור העברים ממצרים, דמויות וסיפורים מספרי נביאים ראשונים (שמואל, דוד המלך, שלמה המלך ואליהו הנביא), חזון העצמות היבשות של יחזקאל וסצנות ממגילת אסתר. הציורים נחקרו על ידי קורט שוברט ואשתו.
חוקרים משערים כי ציורי הקיר צוירו על ידי שני אמנים - אחד שצייר בסגנון הלניסטי ואחד שצייר בסגנון פרסי. הסגנון ההלניסטי בולט בציורים המתארים את מגילת אסתר. אסתר המלכה מצוירת כאלת עיר הלניסטית. לעומת זאת, בציורים המתארים את בני ישראל נלחמים בפלשתים (המתוארים כפרשים פרתים), משתקף סגנון פרסי. הציורים כוללים גם פרטים שאינם בתנ"ך ומבוססים ככל הנראה על הספרים החיצוניים או על מדרשי אגדה שאבדו עם השנים.
תופעה מעניינת נמצאה במקצת הציורים והחוקרים חלוקים בכל הנוגע למשמעותה: ברבות מדמויות (כמו למשל בדמותו של מרדכי הרוכב על הסוס בתמונה בהמשך) נוקרו עיניו של האדם בציור. לא ברור האם זהו איקונוקלאזם, מעשה ידיהם של בעלי תפיסה דתית המתנגדת ליצירת דמות אדם מושלמת ברוח הכתוב "לא תעשה לך פסל וכל תמונה". הממצאים אינם תומכים בכך, שכן העיניים המנוקרות מצויות גם בתמונות שבגובה הקיר, הרחק מהישג ידו של מבקר אקראי קנאי. מאידך, תמונות רבות במפלס התחתון של כותלי בית הכנסת לא נפגמו. ההסבר החלופי שהציעו חוקרי הציורים הוא שניקור העיניים נעשה דווקא בגלגולו האחרון של בית הכנסת, כאשר מולא בחול והיה לעמדה קדמית ששימשה את מגיני העיר. אפשר שהציורים הריאליסטיים הפחידו מי מהחיילים ששכנו במקום, וכדי למנוע את "נעיצת העיניים" של הציורים ניקר מאן דהוא את העיניים.
הקירות המצוירים הועברו למוזיאון הלאומי של דמשק.
גורל בית הכנסת במלחמת האזרחים בסוריה.
ב-19 בספטמבר 2014 דווח שבית הכנסת נפל בידי לוחמי דאעש, הוא נשדד וייתכן שגם נהרס, במסגרת התקפותיהם של אנשי דאעש על מבנים עתיקים ומרכזי פולחן שאינם מוסלמיים סוניים. ציורי הקיר נמצאים במוזיאון הלאומי בדמשק, וככל הידוע לא נפגעו במלחמת האזרחים. מקורות קתוליים מסרו שהסיבה להרס המקומות הקדושים לנוצרים ובני דתות אחרות היא לקביעת עתידו של המקום כעיירה למוסלמים בלבד. הדיווח כלל עדות לגבי תמונות לוויין שעקבו אחרי הפגיעה בבית הכנסת העתיק ובכנסייה עתיקה הסמוכה לה במשך שנתיים תחת שלטון דאעש.
גלריית תמונות.
מתוך אוסף שקופיות גיל/גילרמן ("Gill/Gillerman slide collection")
בולדוזר
דני חלוץ
דני (דן) חלוץ (נולד ב-7 באוגוסט 1948) הוא איש צבא בדימוס, טייס קרב והרמטכ"ל ה־18 של צה"ל. קודם לכן כיהן כמפקד ה-14 של חיל האוויר הישראלי וסגן הרמטכ"ל.
כרמטכ"ל פיקד על צה"ל במהלך תוכנית ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה. הוא התפטר ב-17 בינואר 2007, טרם פרסום דו"ח הביניים ללקחי המלחמה. דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד, שהתפרס ב־30 באפריל 2007 קבע כי חלוץ, בנוסף לראש הממשלה אולמרט ושר הביטחון פרץ, כשלו בתפקידיהם בניהול המערכה.
חלוץ הוא הרמטכ"ל היחיד שהתחיל את שירותו בצה"ל כטייס בחיל האוויר.
ביוגרפיה.
חלוץ נולד ב־1948 בתל אביב, בן למשה (יליד 1926) עולה מאיראן שהצטרף לאצ"ל ויפה (ילידת 1929) עולה מעיראק. בניגוד לטעות שהשתרשה, שמו הפרטי בלידתו היה דניאל ולא דן. כילד גר בעכו, מעלות-תרשיחא, ומ-1953 גדל במושב חגור שבשרון, למד בבית הספר התיכון "ברנר" בפתח תקווה וסיים את לימודיו בתיכון קוגל בחולון. סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בוגר קורס מתקדם למינהל עסקים AMP באוניברסיטת הרווארד.
שירותו הצבאי.
טייס קרב.
חלוץ התגייס בשנת 1966, סיים קורס טיס כטייס קרב ביולי 1968 ובמהלך מלחמת ששת הימים סייע לטייסת 147 שפעלה מחצרים. בתום הקורס הוצב בקורס האימון המתקדם (קא"מ) על מטוסי אוראגן בטייסת 113. בהמשך שירת במשך ארבעה חודשים כטייס מיסטר, ושמונה חודשים כטייס ווטור. בדצמבר 1969 עבר לטייסת 201 ("טייסת האחת"), טייסת ה-F-4 פנטום הראשונה בחיל האוויר. לחם כטייס במלחמת ההתשה והשתתף ב־40 גיחות מבצעיות, בהן הגיחה בה נהרג מפקד הטייסת שמואל חץ, שהיה חונכו. ב-1971 הוצב לשירות כמדריך בבית הספר לטיסה ובמקביל שירת בהצבת חירום בטייסת 201. השתחרר מצה"ל באוגוסט 1973 בדרגת סרן.
במלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שירת במילואים בטייסת 201 כטייס פנטום. במהלך המלחמה השתתף ב־43 גיחות תקיפה ובהן בתקיפת המטכ"ל הסורי. כמו כן הפיל חלוץ במלחמה שלושה מטוסי אויב: מיג-21 מצרי, ושני מיג-21 סוריים מעל חומס. אחרי המלחמה חזר לשירות קבע ובשנים 1975–1978 שירת כסמ"ט ב' וכסמ"ט א' בטייסת 201 וכסגן מפקד טייסת תעופה. השתחרר שוב בשנת 1978 ולמד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
חלוץ חזר לשירות פעיל בחיל האוויר בשנת 1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה הוסב לטייס F-16 ("נץ"). בשנת 1983 מונה לראש מדור במחלקת אמצעי לחימה שבלהק ראש המטה. בשנת 1984 הועלה לדרגת סגן-אלוף וקיבל את הפיקוד על טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום") שהפעילה מטוסי F-4 פנטום. כמפקד הטייסת הוביל מבנה תקיפה של כוחות איראניים באזור העיירה יחפופה בלבנון במהלך מבצע "גוף חי 6". ב־1986 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לעמוד בראש היחידה המבצעית בפרויקט הלביא. בשנים 1991-1988 שימש כראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. ביולי 1991 מונה למפקד בסיס חצור של חיל האוויר. באוגוסט 1993 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק האוויר (רל"א) במטה חיל האוויר. בתפקיד זה היה אחד מארבעה טייסי חיל האוויר שטסו על מטוסי מיג 29 במהלך ביקור בבסיס צבאי במדינה במזרח אירופה. בשנת 1995 מונה לראש מטה חיל האוויר (רמ"ט). ביולי 1998 הועלה לדרגת אלוף ומונה כעוזר ראש אג"ם (אגף המטה הכללי). בשנת 1999, בעקבות שינוי מבני במטה הכללי, מונה חלוץ להיות ראש אגף המבצעים (אמ"ץ) הראשון, וב־4 באפריל 2000 החליף את איתן בן-אליהו, ומונה למפקד חיל האוויר ה־14.
מפקד חיל האוויר.
במסגרת תפקידו כמפקד חיל האוויר ביצע חלוץ שינויים מקיפים בחיל האוויר וזכה להערכה רבה מקציני החיל. בתקופתו החלו להיקלט מטוסי ה-F-16I ("סופה") המסוגלים לתקוף מטרות בטווחים ארוכים בכל תנאי מזג האוויר. כמו כן, הרחיב חלוץ את השימוש בכלי טיס בלתי מאוישים והידק את שיתוף הפעולה עם כוחות היבשה (דבר שבא לידי ביטוי משכנע במבצע ימי תשובה). בתקופתו ביצע חיל האוויר מספר רב של סיכולים ממוקדים שבהם נהרגו מאות מחבלים פלסטיניים, בהם עשרות מפקדים ומנהיגים בכירים בארגוני הטרור, בעיקר ברצועת עזה.
בנוסף, פעל חלוץ לשיפור התרבות הארגונית בחיל האוויר ולהקטנת מספר תאונות האימונים, התאונות המבצעיות והתקלות הטכניות בחיל. מאמציו נשאו פרי ובתקופתו התאונות בחיל היו מעטות. חלוץ השיג השג נדיר של שנתיים וחצי ברציפות שבהן לא התרסק אף כלי טיס של חיל האוויר.
את כהונתו כמפקד חיל האוויר חתם חלוץ בפיקוח על חיסולו של מייסד החמאס אחמד יאסין ב־22 במרץ 2004 מטילים שירו מסוקי AH-64 אפאצ'י. קדם לחיסול ניסיון חיסול קודם במבצע קטיף כלניות שיאסין שרד בעקבות שימוש בפצצה קטנה.
במהלך שירותו בחיל האוויר צבר חלוץ כ־4,000 שעות טיסה והפיל בקרבות אוויר שלושה מטוסי אויב.
ב-4 באפריל 2004 העביר את הפיקוד על החיל לאליעזר שקדי.
חיסול סלאח שחאדה והתבטאויות חלוץ בעקבותיו.
ב־22 ביולי 2002, בזמן ששירת כמפקד חיל האוויר, הפציץ חיל האוויר מבנה בעיר עזה במטרה לפגוע בבכיר החמאס סלאח שחאדה. בהפצצה נהרגו מלבד שחאדה גם 14 אזרחים ובהם ילדים. בציבור ובתקשורת נשמעו קולות שהאשימו את טייסי חיל האוויר בפשעי מלחמה, ועל כך שהאחראים לפעולה צריכים להישפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג. מספר פעילים מהשמאל הלא-ציוני אף ריססו כתובות נאצה על מכוניות של טייסים. בעת ביצוע פעולת החיסול שהה חלוץ בחו"ל ולא היה מעורב בקבלת ההחלטה לבצעה, אף על פי שכמפקד חיל האוויר היה אחראי לה.
במבוא לראיון איתו במוסף "הארץ" צוטט חלוץ באומרו לטייסים שהשתתפו בפעולה:
בתשובה לשאלת המראיינת בנוגע למידת הרגשות שטייס צריך לגלות, ענה לה חלוץ:
בעקבות דבריו של חלוץ התעוררה סערה ציבורית. קבוצה של אנשי שמאל, בשיתוף עם תנועת "יש גבול", הגישו עתירה לבג"ץ בדרישה לפתוח בחקירה פלילית בעניין הרג הילדים, ואחר כך דרשו לעכב את מינויו של חלוץ לתפקיד סגן הרמטכ"ל עד שתפתח חקירה שכזו.
בג"ץ הורה לחלוץ להבהיר את עמדתו בסוגיה, וחלוץ הגיש תצהיר ובו הסביר כי הדברים אינם משקפים את עמדתו המוסרית:
בג"ץ דחה את הבקשה לעיכוב מינויו של חלוץ בינואר 2005, תוך כדי מתיחת ביקורת מסוימת על דבריו.
עד היום הביטוי "מכה קלה בכנף", משמש כדי לתאר תקרית שאמורה לערער את אמות הסיפים, אך בעיני בעלי הכוח אין לה שום השפעה ואפשר להתעלם ממנה בקלות.
כהונתו כרמטכ"ל.
הדרך למשרת הרמטכ"ל.
באפריל 2004 סיים את תפקידו כמפקד חיל האוויר, ומונה לתפקיד סגן הרמטכ"ל. בפברואר 2005 הודיע שר הביטחון, שאול מופז, כי חלוץ ימונה לתפקיד הרמטכ"ל, ויחליף את משה יעלון, שבניגוד למקובל, כהונתו לא הוארכה בשנה נוספת.