רבי יוסף ענגיל הסתפק בדבריו, האם התכוון שישיבה מועטת לא נאסרה, אלא רק שהייה בישיבה למשך זמן מרובה; או שמא כוונתו שישיבה בהקשר זה כלל אינה מכוונת לפעולת הישיבה אלא לשהייה שלא לצורך, כשם ש"בדד ישב" אין כוונתו דווקא לישיבה. לפי הפירוש האחרון, אין כלל בעיה בישיבה שלא לצורך, אך יש איסור להיות בעזרה, בין בישיבה בין בעמידה שלא לשם מטרה כלשהי.
מריה בוריסובנה
מריה בוריסובנה מטבר (ברוסית: Мария Борисовна; 1442–1467) הייתה נסיכה גדולה של נסיכות מוסקבה אשתו הראשונה של איוואן השלישי הנסיך הגדול של מוסקבה.
מריה הייתה בתם של בוריס מטבר (רוסית:Ярослав Владимирович) נסיך טבר ואנסטסיה אנדרבנה (ברוסית: Александра Васильевича).
מריה נשאה לאיוואן השלישי ב-1452. ב-1458 ילדה את בנה איוואן, המכונה "איוואן הצעיר", שהיה יורש העצר של איוואן השלישי.
מריה נפטרה ב-27 באפריל 1467, יש סוברים שהורעלה. נקברה בקתדרלה של מנזר העלייה לשמים בקרמלין.
קישורים חיצוניים.
רות' האברד
פרופ' רות' האברד (באנגלית: Prof. Ruth Hubbard; וינה, אוסטריה; נולדה ב-3 במרץ 1924- 1 בספטמבר 2016) הייתה פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת הרווארד. היא האישה הראשונה שקיבלה את התואר פרופסור מן המניין בתחום הביולוגיה.
ביוגרפיה.
האברד נולדה בווינה ב-1924, בת לריצ'רד והלן הופמן, רופאים מווינה וסוציאליסטים יהודים. היא ומשפחתה ברחו מווינה לבוסטון כשהנאציזם הגיע לאוסטריה ב-1938.
האברד פגשה את פרנק האברד ונישאה לו בגיל 18 בשנת 1942, לפני גיוסו למלחמה, והם נפרדו כבר בשנת 1951.
ב-1944, האברד סיימה את לימודיה במגמת ביוכימיה במכללת רידקליף, ובמשך שנה עבדה כעוזרת מחקר במעבדה לכימיה בהרווארד, אותה ניהל פרופסור ג'ורג' וולד. שנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הצטרפה האברד למעבדת מחקר בתחום הראייה של פרופ' וולד והתחילה את שם את מחקרה על פיגמנט חזותי.
האברד קיבלה את הדוקטורט שלה ב-1950 עבור מחקרה המסביר את המנגנון שבו ויטמין A הופך לרטינל. לאחר מכן היא חקרה כיצד מולקולה של פיגמנט חזותי מסונתז מרטינל לאופסין. בנוסף, האברד, פרופ' וולד ושאר חברי המעבדה, גילו תגלית פורצת דרך, כיצד איזומר של רטינל נדרש כדי לסנתז את כל הפיגמנטים החזותיים.
פרופ' וולד הפך לבעלה השני ב-1958 והשניים הביאו לעולם שני ילדים: אלישע (נולד ב-1959) ודבורה (נולדה 1961).
ב-1967 זכו האברד וג'ורג' וולד במדליית פאול קארר המכובדת, עבור המחקרים שלהם בתחום הראייה. ב-1973 נבחרה האברד כעמיתה באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים ובמכון האוקיינוגרפי בוודס הול. כשנה לאחר מכן האברד קיבלה את התואר פרופסור לביולוגיה בהארוורד, והייתה האישה הראשונה בתחומה. במשך השנים המשיכה האברד במעבדה של וולד, היא הדריכה ועבדה עם סטודנטים רבים, שתפה ברעיונותיה ונתנה עידוד וביקורות חיוביות.
ביקורת חברתית ועשייה פוליטית.
עד העת בה האברד קיבלה את הקביעות בעבודתה, תחום העניין שלה השתנה, ממחקרים מדעיים לנושאים פמיניסטיים ופעילות חברתית. היא ייסדה קורס פורץ דרך "ביולוגיה ונשים" שהוכר גם בשם "ביו 109". בקורס, לימדה לחשוב בצורה ביקורתית, בהקשר ההיסטורי וכיום, על נושאים כמו ביולוגיה, מדע, מגדר וסקסיזם. במסגרת הקורס העלתה את המודעות בנושאי מגדר, גזענות ביחס לבריאות האישה, זכויות נשים, והשתתפותן בחברה. "ביו 109" החל כסמינר קטן שנערך במכללת רדקליף ב -1975, שנה לאחר שקבלה האברד את קביעותה, אולם ב-1979 גדל הקורס וכלל יותר משמונים תלמידים. על סמך "ביו 109", ערכה האברד ספר בשנת 1979 שנקרא "נשים מביטות על ביולוגיה מביטות על נשים" אשר כלל מאמר פורץ דרך " האם רק גברים התפתחו?". הספר, שיצא לאור מחדש ב -1982 כ"נשים ביולוגיות: המיתוס הנוח ", אשר דן באפליית נשים במדע לאורך ההיסטוריה, והפך לאחד מאבני היסוד בתחום תולדות הנשים במדע.
בנוסף, הספר עורר ראייה ביקורתית רחבה, על ידי ביבליוגרפיה של 55 עמודים על הצמיחה המהירה של נשים בתחומי מדע ובריאות. הפעילות והכתבים של האברד בשנות ה -70 ותחילת שנות ה -80 הביאו עידן של ביקורת פמיניסטית שחשפה את תפקיד המדע כתמיכה באפליית נשים. היא דחתה את השימוש בתאוריה האבולוציונית ובגנטיקה כדי לתמוך בהסברים דטרמיניסטיים להתנהגות החברתית האנושית. חששותיה של האברד לגבי דטרמיניזם ביולוגי התרחבו מעבר לנושאים של נשים, לאלה של גנטיקה, אאוגניקה וגזע. היא הייתה שותפה במועצה לאחריות בגנטיקה, והטילה ספק בשימוש בטכנולוגיות רבייה חדשות, הכוללות את הרחבת הבדיקות הגנטיות, ואפשרויות להגיע לשיפורים גנטיים.
ספרה האחרון, "התפוצצות הגנים" (1993), שכתבה בשיתוף עם בנה אלישע, בחן וביקר את האופן שבו מידע גנטי לעיתים מתפרש שלא כהלכה על ידי מדענים ועסקים.
בסופו של דבר, חששותיה הובילו לשאלות כמו מי יכול לעשות מדע, כיצד ההרכב הגזעני והמגדרי של הקהילה המדעית משפיע על הנושאים הנחקרים, ומי מרוויח מהישגים מדעיים.
האברד הטביע את חותמה בהישגיה המדעיים, בהוראתה ובהדרכתה הנשית של סטודנטיות, ובמיוחד במחויבותה לצדק חברתי לאורך הקריירה שלה בהרווארד.
פרסומים.
ספרים שפרופ׳ האברד פרסמה:
מאמרים שפרופ' האברד פרסמה:
ז'אקטה לוקסמבורג
ג'קטה מלוקסמבורג, דוכסית בדפורד
אליזבת וואלאס
אליזבת וואלאס (בנורווגית: Elisabeth Walaas; נולדה ב-27 באפריל 1956) היא פוליטיקאית נורווגית ממפלגת העבודה (נורווגיה).
ביוגרפיה.
וואלאס סיימה ב-1983 תואר באוניברסיטת ברגן, ועבדה כמורה במהלך ואחרי הלימודים.
מ-1983 ועד 1990 הייתה חברה בעיריית ברגן, מ-1989 ל-1993 שימשה כסגנית חברה בסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) מטעם מחוז הורדלנד, מ-1987 ועד 1989 הייתה יועצת פוליטית במשרד התרבות והמדע הנורווגי ומ-1990 ועד 1992 הייתה בתפקיד זה במשרד החוץ.
מ-2001 ועד 2004 עבדה במשרה דיפלומטית בבריסל, ב-2005 התמנתה לשגרירת נורווגיה בקרואטיה, היא גם הייתה בעלת תפקיד סגנית שרת החוץ בקבינט השני של ינס סטולטנברג.
לייזר מצב-מוצק
אוטו הראשון, רוזן הסן
אוטו הראשון, רוזן הסן (1272 - 17 בינואר 1328) היה רוזן הסן מ-1308 עד מותו.
ביוגרפיה.
אוטו נולד בשנת 1272 במרבורג, להיינריך הראשון, רוזן הסן, ואשתו הראשונה אדלייד מבראונשווייג-לינבורג, בתם של אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ומתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1308 מת אביו, ואוטו ירש את הסן העילית, "הארץ על הוואהן", אשר כללה את מרבורג, גיסן, גרינברג ואלספלד, בעוד שאחיו יוהאן, רוזן הסן ירש את הסן התחתית. בשנת 1311 מת אחיו יוהאן, ואוטו ירש גם את הסן התחתית, אשר כללה את אזור פולדה, אדר, שוואלם, ורה, המורדות הגבוהים של הווזר, עם הערים קאסל, הומברג, מלזונגן, ורוטנבורג.
אחרי שאוטו ירש את כל הרוזנות, הוא התגורר לסירוגין בקאסל ובמרבורג. לאוטו הייתה היסטוריה ארוכה של עימותים עם הארכיבישוף של מיינץ, מתיאס פון בוכק. בשנת 1324 מיינץ ניצחה בקרב להאנברג עם עזרה של כוחות אמנבורג. בשנת 1327, מיינץ סיפחה את גיסן עם עזרה של חיילים מנסיכות הבוחר מטריר, אבל תושבי העיר פעלו במהירות, ואוטו החזיר לעצמו את השליטה. רק אחרי הניצחון של אוטו בווצלאר ועם הגישור של יוהאן, מלך בוהמיה בשנת 1328 הפיוס נעשה אפשרי.
ב-17 בינואר 1328 מת אוטו בקאסל, ובנו היינריך השני, רוזן הסן ירש את נחלותיו.
משפחתו.
בשנת 1297 התחתן אוטו בכנסיית אליזבת הקדושה, מרבורג עם אדלהייד מרבנסבורג, בתו של אוטו השלישי, רוזן רבנסבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אופטר סטר רידר
אופטר סטר רידר (באנגלית: Optare StarRider) הוא מיניבוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים הבריטית Optare , חברה בת של חברת ייצור הרכבים הכבדים ההודית Ashok Leyland , אשר יוצר בין השנים 1987–1994 בבריטניה.
דגם "אופטר סטר רידר" נבנה על פי פלטפורמת מרצדס בנץ מסוג "Mercedes-Benz T2 811D", כולל מנוע הדיזל שהורכב בדגמי אופטר סטר רידר שהיה מתוצרת מרצדס בנץ.
פאראד (הונגריה)
פאראד (בהונגרית: Farád) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, בצפון-מערב הונגריה.
יהודי פאראד.
המצבות היהודיות העתיקות בבית העלמין של הכפר מעידות על כך שיהודים התגוררו במקום כבר במאה ה-17. בשנת 1831 ישבו בפאראד 146 יהודים.
הקהילה היהודית הוקמה לקראת המחצית השנייה של המאה ה-19 אז הוקם גם בית כנסת. ב-1869 הצטרפו לזרם האורתודוקסי.
בשנת 1930 חיו בקהילה רק 34 יהודים.
במאי 1944 כחודשיים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי פאראד בבית הכנסת ומשם הובלו לגטו שהוקם בעיירה הסמוכה צ'ורנה. מיד לאחר גירוש היהודים מהכפר, הרסו הגרמנים את בית הכנסת, ותושבי הכפר בזזו את רכוש היהודים. ב-18 ביוני הועברו כל יושבי גטו צ'ורנה לגטו שופרון, וב-5 ביולי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
יוהאנה ראכינגר
אניטה קיטינג
היפוכונדרופלזיה
גנאדי סטרקאלוב
גנאדי מיכאילוביץ' סטרקאלוב (ברוסית: Геннадий Михайлович Стрекалов; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס ב-5 משימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6 וסאליוט 7.
ביוגרפיה.
גנאדי סטרקאלוב נולד בעיירה מיטישצ'י במחוז מוסקבה. הוא סיים בית הספר בעיר קורוליוב והתחיל לעבוד במפעל להרכבת חללית. בשנת 1960 הוא התחיל ללמוד הנדסה ובמקביל עבד במחלקת תכנון מס' 1. לאחר סיום הלימודים הוא המשיך בעבודה ובמקביל, בשנת 1983 סיים עבודת הדוקטורט.
בשנת 1973 ויקטור סביניך נכלל ביחידת הקוסמונאוטים.
בשנת 1980 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז T-3 לצד לאוניד קיזים ואולג מקארוב. במהלך טיסה נבדקו פתרונות תכנוניות חדשות.