כבר בעת העתיקה נטען כי יוחנן כותב הבשורה לא היה אותו יוחנן אשר כתב את האיגרות - קביעה אשר אושרה על ידי מועצת רומא אשר קבעה שכותב הבשורה יקרא "יוחנן האוונגליסט", ואילו כותב האיגרת השנייה והשלישית יקרא "יוחנן הפרסביטר" (יוחנן כהן הדת).
תיארוך האיגרת ומקום חיבורה.
על פי המסורת, ובהנחה שהאיגרת נכתבה על ידי יוחנן - היא נכתבה באמצע המאה הראשונה בעת שנכתבה הבשורה על-פי יוחנן. האיגרת הראשונה והשנייה נוגעות לאותו נושא ונכתבו יחד. האיגרת השלישית נכתבה בנפרד מהן, ולא ברור אם אחריהן או לפניהן.
דה יונג סבור כי האיגרת נכתבה בין השנים 100–110, ואילו מארשל סבור כי נכתבה בין שנות ה-60 לשנות ה-90 של המאה הראשונה.
בכתביו של טרטוליאנוס ובכתבי אוריגנס מאלכסנדריה מצויים ציטוטים מהאיגרת, אולם אזכורה הראשונה הוא בכתבי אוסביוס מהמאה השלישית. אוסביוס מסביר שאוריגנס הכיר את האיגרות השנייה והשלישית אולם היה סבור כי אינן מקוריות. הירונימוס לעומתו האמין שהאיגרות מקוריות, וקידם אמונה זו במועצות הכנסייה - ואכן בסינוד היפו ובמועצת קרתגו נקבע שהאיגרות מקוריות.
על פי המסורת הנוצרית, נכתבה האיגרת באפסוס - מקום מושבו של יוחנן, אולם אין כל עדות בתוכן האיגרת כי אכן נכתבה שם, אף כי עולה מהדימויים המצויים בה כי נכתבה על ידי תושב אסיה הקטנה.
שין (פירושונים)
מת&quot;ן
ג'ורגיו ניסים
הפארק הלאומי פירין
הפארק הלאומי פירין (בבולגרית: Национален парк Пирин) הוא פארק טבעי המשתרע על רוב שטחם של הרי פירין שבדרום-מערב בולגריה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית. הפארק נמצא דרומית לעיירה בנסקו, אשר במחוז בלגואבגרד, בין הנהרות סטרומה (Струма) ומסטה (Места). שטחו 403 קמ"ר וגובהו החל מ-950 מטר מעל פני הים ועד ל-2,915 מטר, שהוא גובהה של פסגת ויחרן (בבולגרית: Вихрен) הגבוהה בהרי פירין והשנייה בגובהה בבולגריה (אחרי מוסאלה). בשטח הפארק כ-200 אגמים שנוצרו על ידי קרחונים בתקופת הקרח האחרונה וכ-230 מעיינות.
היסטוריה של הפארק.
בשנת 1934 הוכרז על שמורת טבע בחלקו הצפוני של רכס הרי פירין. בשנת 1962 הוכרז על פארק לאומי ויחרן, בשטח של 62 קמ"ר בלבד, שכלל את חלקו העליון בלבד של הר ויהרן. בשנת 1976 הורחב שטח הפארק ל-270 קמ"ר. בשנת 1979 נוסדה מינהלת הפארק, שמושבה בעיר בנסקו. בשנת 1983 נכלל הפארק ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו, ובשנת 1987 הורחב שטח הפארק הלאומי ל-403 קמ"ר.
גאולוגיה.
רבעו הצפוני של הפארק - בין פסגות הרי ויהרן וקאמיניצה - הוא נוף קרסט העשוי מאבן גיר, אך גם משיש. יתר חלקי הפארק עשויים גרניט וגְנַייס. הנוף מאופיין בצוקים, מערות, מפלי מים, עמקים וערוצים עמוקים. רכסים גבוהים עם 81 פסגות שגובהן מעל 2,500 מטר, שהם שרידים של סחף מתקופת המיוקן. הרכסים הצדדיים הם מתקופת הפליוקן. והחל מתחילת תקופת הרביעון חלק גדול מהשטח התכסה בקרח, ומעל גובה של 2,000 מטר ישנם 176 אגמים.
הפארק כולל מספר שמורות טבע: שמורת יוּלן (31 קמ"ר), שמורת באיוּבי דוּפקי-דז'ינדז'יריצה (29 קמ"ר), ושמורות נוספות.
אקלים.
האקלים משתנה לפי הגובה. בהרים הגבוהים החורף ארוך וקר עם שלג המכסה בין 5 ל-8 חודשים בשנה. בחלקים הצפוניים של ההרים בחודשי ינואר הטמפרטורה הממוצעת נעה בין -12°C ל-1.4°C, והטמפרטורה המינימלית נעה בין -24°C ל--20°C. כמות המשקעים השנתית נעה בין 714 ל-1500 מ"מ. עונות הקיץ קצרות וקריריות. במורדות הדרומיים של ההרים מאפייני אקלים ים-תיכוני.
צמחייה.
הצמחייה מחולקת לשלושה בתי גידול שונים בצורת חגורות בהתאם לגובה - אזור מיוער, אזור סאב-אלפיני ואזור אלפיני. 52.5% משטח הפארק מכוסה יער, רובו מינים של אורן, אשור, אלה לבנה ואלון.
בפארק מגוון רחב של צמחייה, מה שהופך אותו למקום המעניין ביותר מבחינה בוטנית בכל בולגריה. בפארק נמצאים כ-1,300 מינים של צמחים, וכ-300 מינים של טחב ושל אצות.
הפארק הוא אזור התפוצה הבלעדי של 18 מינים אנדמיים הנמצאים רק בפירין, ועוד מינים נוספים שניתן למצוא אותם בבולגריה בלבד באזור הבלקן בלבד. אחד מהם צמח האדלווייס, שפרחיו הלבנים הפכו לסמל של פירין. 60 מהמינים הוכרזו כמינים מוגנים, ו-126 הם בסכנת הכחדה.
העץ המפורסם ביותר הוא אורן בוסני (""), שגילו נאמד ביותר מ-1,300 שנים. התגלה בשנת 1897 על ידי שומר יערות בשם באיקושב, ומאז העץ נקרא על שמו "באיקושבה מוּרה" (בבולגרית: Байкушева мура - האורן של באיקושב). גובהו של העץ 24 מטר, קוטרו 2.2 מטר והיקפו 7.8 מטר. יש שנוהגים להטיל מטבע למזל בגומחה בקרקע שליד העץ.
בעלי חיים.
מגוון רב של בעלי חיים בפארק. 2,861 מינים ותת-מינים של חסרי חוליות, מהם כ-300 נדירים, 122מינים אנדמיים, ו-15 מינים בסכנת הכחדה בינלאומית.
באגמי הפארק נמצאים 6 מיני דגים,10 מיני דו-חיים, ו-14 מיני זוחלים. בפארק נצפו 152 מיני עופות בהם עיט זהוב, עיט צפרדים, אוח מצוי, מינים של שכווים ושל נקריים. ידועים 42 מיני יונקים, ביניהם עז הבר, דוב חום, זאב מצוי, תן זהוב, מינים של דלק, מין של חמוס, גירית מצויה, לוטרה מצויה אירופאית, חתול בר, חזיר בר, אייל אציל, אייל הכרמל, צפיר האלפים, מינים של עטלפים.
פעילות ספורטיבית.
באזור הפארק הלאומי פירין מקומות מתאימים לטרקים, סקי, רכיבת סוסים, רכיבת אופניים, טיפוס הרים. באזור העיר בנסקו פועלות 14 מעליות סקי (1 גונדולה, 7 רכבלי כיסאות ו- 6 מסועים). בפארק מבקרים בין 300,000 ל-500,000 אנשים בשנה.
שימור מול פיתוח.
כ-43% משטחי הפארק הם שמורת טבע, ורק ביתר השטח מותרת פעילות ספורט ונופש. בשנים האחרונות יש מאבק מתמיד בין העוסקים בשימור הטבע, לבין העוסקים בפיתוח של מסלולי סקי, רכבל וכדומה, הגורמים לנזקים לסביבה. הנהלת הפארק נמצאת בעיר באנסקו, ופועלת מארבע עיירות נוספות. הצוות כולל 41 איש - ניהול, מדענים, יערנים, פקחים, צופי אש, תחזוקה.
פיתון לבן-שפה
פיתון לבן-שפה (שם מדעי: Leiopython albertisii) הוא פיתון בגודל בינוני, מין יחיד בסוג "Leiopython", וממיני הפיתונים המוכרים פחות לאדם. למין זה שני תת-מינים. זהו נחש חנק לא ארסי שאינו מסוכן לאדם.
תפוצה ובית גידול.
מוצאו של מין זה הוא בצפון אוסטרליה ובג'אווה, אך הוא הרחיב את תפוצתו לגינאה החדשה בדרום ועד איראן בצפון. כאמור, לפיתון לבן-השפה שני תת-מינים: תת-מין צפוני ותת-מין דרומי. תפוצתו של תת-המין הצפוני היא בצפון ג'אווה עד לדרום-מזרח אסיה, במדינות כמו הודו, איראן ובהוטן. תפוצתו של תת-המין הדרומי משתרעה על פני מרבית צפון-מזרח אוסטרליה והוא הרחיב את תפוצתו גם לצפון-מערב אוסטרליה ולגינאה החדשה.
פיתון זה מאכלס אזורים ביצתיים ביערות גשם טרופיים, שם מתאפשר לו לארוב לטרפו. מין זה מצוי גם ביערות דלילים בעלי עצים סבוכים, בנהרות קטנים ובמרכז יערות גשם. המדינות בהן הוא מצוי הן: אינדונזיה, אוסטרליה, הודו, בהוטן, איראן, קזחסטן ואפגניסטן. הוא התרבה מאוד בדרום-מזרח אסיה, ומצויה שם אוכלוסייה משגשגת. עם זאת, תפוצתו אינה רחבה כמו זו של מיני פיתונים אחרים. תת-המין הצפוני משגשג יותר מזה הדרומי.
אנטומיה ומראה.
זהו נחש בעל גודל בינוני, המשתנה לפי תת-המינים. נקבות מתת-המין הדרומי הן הגדולות ביותר, ואילו זכרים מתת-המין הצפוני הם הקטנים ביותר. אורכם של זכרים מתת-המין הצפוני 150–185 ס"מ ומשקלם 20–30 ק"ג. אורכן של נקבות מתת-המין הצפוני 200–210 ס"מ ומשקלן 38–45 ק"ג. אורכם של זכרים מתת-המין הדרומי 195–210 ס"מ ומשקלם 37–46 ק"ג. נקבות מתת-המין הדרומי הן הגדולות ביותר: אורכן 240–300 ס"מ ומשקלן 40–60 ק"ג.
פיתון זה מופיע במגוון רחב של צבעים: צבעיו יכולים להיות בכל צבעי הקשת, תלוי בתת-המין ובגודלו של הפרט. שמו גם נגזר ממראהו: שפתו לבנה. חלקם זהובים וחלקם מגיעים לגוון כתמתם-צהבהב. גוון שחרחר הוא נפוץ, אך גוונים הדומים לו, כמו כחלחל וסגלגל, נדירים.
אורך ראשו 8.6-11.3 ס"מ אצל הנקבות ו-7.8-10.4 אצל הזכרים. לפיתון זה מספר השיניים הגבוה ביותר מכל הפיתונים: מספרן של שיניו 79–115 ואורכן 3.2-5.1 ס"מ. קוטרם של הזכרים 5–10 ס"מ ושל הנקבות 7.8-11.1 ס"מ.
רבייה.
מין זה מגיע לבגרות מינית בגיל 18–48 חודשים לחייו. עונת הזדווגותו היא בסוף האביב, בחודשים אפריל-מאי. בתקופה זו, הזכרים מחזרים אחר הנקבות: הם רודפים אחריהן ומנסים לעלות עליהן, מה שמפריש את זרעם וגורם לביציה של הנקבה להיפגש עם זרעם ולהתחלת התפתחותה של ביצה. לרוב, הנקבות מטילות את ביציהן כ-3 חודשים לאחר הפרייתן. בקיץ, הנקבה חופרת גומה גדולה באדמה לחה ומטילה בה 60–85 ביצים. הנקבה שומרת על הביצים. בכל בוקר בו הביצים הוטלו אך עדיין לא בקעו, הנקבה יוצאת ממאורתה להתחמם בשמש, עד שטמפרטורת גופה 32–35 מעלות. אז, היא חוזרת למקום בו השאירה את ביציה וכורכת עצמה סביבן. דבר זה מחמם את הביצים וגורם להן להיות פוריות יותר. עם זאת, מטפלים רבים נתקלים בבעיה שבה נקבת פיתון לבן-שפה הטילה ביצים לא פוריות. זמן בקיעת הצעירים מן הביצים משתנה לפי הטמפרטורה: אם הביצים התפתחו בטמפרטורה של 32 מעלות הן יבקעו בתום 56–60 ימים, ואם ביצים אלו התפתחו בטמפרטורה של 30 מעלות, הן יבקעו לאחר 70–80 ימים.
צעירי נחש זה מגיעים למהירות 35–39 קמ"ש בעת בקיעתם, ומהירותם פוחתת עם הזמן: בגיל שבועיים מהירותם 30–33 קמ"ש, בגיל שנה מהירותם 20–23 קמ"ש ובבגרותם - מהירותם היא כ-5 קמ"ש.
ציד ותזונה.