ישראל הופיעה במחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, ההופעה ה-10 על הבמה ב-22 במאי 2012, אחרי פינלנד ולפני סן מרינו. ישראל קיבלה 33 נקודות והגיעה למקום ה-13 (הציבור העניק 16 נקודות והשיר הגיע למקום ה-16 והשופטים העניקו 72 נקודות והשיר הגיע למקום ה-9), ולכן לא הצליחה להעפיל לגמר ב-26 במאי.
קטטת פייסרס-פיסטונס
קטטת פייסרס-פיסטונס (ידועה גם בכינוי Malice at the Palace ;בתרגום לעברית: "איבה בפאלאס") הייתה תגרה שהתרחשה במהלך משחק כדורסל בליגת ה-NBA בין אינדיאנה פייסרס לדטרויט פיסטונס ב-19 בנובמבר 2004, באולם הפאלאס של אובורן הילס באובורן הילס שבמישיגן. סוכנות הידיעות Associated Press קראה לאירוע זה "הקטטה הידועה ביותר לשמצה בהיסטוריה של ה-NBA", והתקשורת כינתה אותו "הלילה הכי גרוע בהיסטוריה של ה-NBA".
כשנותרו לסיום המשחק 45.9 שניות, עלה סנטר הפיסטונס בן וולאס לניסיון קליעה, אבל הסמול פורוורד של הפייסרס, רון ארטסט, עשה עליו עבירה. וולאס, שזעם על כך שנעשתה עליו עבירה כשזהות המנצחת כבר הוכרעה מעשית, הכה את ארטסט בפניו והדף אותו על שולחן המזכירות. כתוצאה מכך פרצה על המגרש קטטה בין מספר שחקנים. אחרי סיום הקטטה, זרק אוהד משקה מן היציע על ארטסט. ארטסט החל לרדוף אחרי האוהד, והוביל לקטטה נרחבת בין השחקנים והצופים באולם, שנמשכה מספר דקות.
אחרי המשחק, השעה ה-NBA תשעה שחקנים לזמן כולל של 146 משחקים; כך הפסידו השחקנים גם כ-11 מיליון דולר ממשכורתם. חמישה שחקנים הואשמו גם בתקיפה, ונידונו בסופו של דבר לשנת מאסר על תנאי ולעבודות שירות. חמישה אוהדים הוצבו אף הם בפני אישום פלילי ונאסר עליהם לצפות במשחקי הבית של הפיסטונס לשארית חייהם. הקרב גרם ל-NBA להגביר את האבטחה בין שחקנים ואוהדים, ולהגביל את מכירת האלכוהול במשחקי הליגה.
רקע.
המשחק היה המפגש הראשון בין הפיסטונס והפייסרס, שתי קבוצות שנודעו באופיין הקשוח וההגנתי, מאז גמר המזרח בפלייאוף של העונה הקודמת. הפיסטונס ניצחו באותה סדרה בשישה משחקים בדרך לזכייה באליפות ה-NBA הראשונה שלהם מאז עידן ה"" בשנות ה-80 המאוחרות ובתחילת שנות ה-90. בגלל היריבות המתמשכת בין הקבוצות זכה המשחק בתשומת לב רבה מהתקשורת ומהאוהדים. במהלך הקיץ ביצעו שתי הקבוצות שינויים בסגלן. אינדיאנה רכשה את סטיבן ג'קסון, שנודע כחמום-מוח. מלבדו שיחקו בשתי הקבוצות מספר שחקנים נוספים שנודעו במזגם ההפכפך, בהם רון ארטסט, בן וולאס וראשיד וולאס. הפייסרס הגיעו למשחק עם מאזן 2–6 ורצף של שני ניצחונות, בעוד שהפיסטונס, האלופים המכהנים, החלו את העונה עם מאזן 3–4. המשחק שודר ברחבי ארצות הברית בערוץ ESPN, כמו גם ברשתות השידור המקומיות של הפיסטונס והפייסרס, WDIV ו-Fox Sports Midwest בהתאמה.
המשחק, כמו רבים מהמפגשים הקודמים בין שתי הקבוצות, התאפיין בהגנה חזקה בשני הצדדים. הפייסרס החלו את המשחק בצורה דומיננטית, והצליחו להגיע ליתרון שיא של 20 הפרש שבע דקות לפני המחצית. הפיסטונס הצליחו לצמצם מעט את ההפרש, וירדו למחצית כשהפייסרס מובילים ב-16 נקודות בלבד. הפיסטונס פתחו את הרבע השלישי עם ריצת 2–9, אבל הפייסרס הגיבו בצד השני עם שלשה וליי-אפ של ג'מאל טינסלי לפני פתיחת הרבע הרביעי. ריצ'רד המילטון ולינדסי האנטר החלו את הרבע האחרון עם שתי שלשות רצופות, שאפשרו לפיסטונס לצמצם שוב את ההפרש. שני סלים רצופים של סטיבן ג'קסון העלו את הפייסרס להובלה של 79–93 כשנותרו 3:52 דקות משחק, ולמעשה מנעו מדטרויט את תקוותה האחרונה לניצחון. על אף ההפרש המשמעותי שעל פיו הפייסרס היו צפויים לניצחון מוחץ, רוב השחקנים המובילים של שתי הקבוצות נותרו על המגרש בשלביו הסופיים של המשחק, והוא נעשה יותר ויותר אלים לקראת סיומו, עם כמה עבירות קשות וקלות שביצעו השחקנים.
את הפייסרס הוביל רון ארטסט עם 24 נקודות, מתוכן קלע 17 ברבע הראשון. ג'רמיין אוניל רשם דאבל-דאבל של 20 נקודות ו-13 ריבאונדים. טינסלי קלע 13 נקודות, והוסיף שמונה אסיסטים ושמונה חטיפות, שיא קריירה. את הפיסטונס הוביל ריצ'רד המילטון עם 20 נקודות, כאשר ראשיד ובן וולאס רשמו גם הם דאבל-דאבל.
התקרית.
הקטטה החלה כשנותרו 45.9 שניות לסיום המשחק, כאשר אינדיאנה הובילה 82–97. סנטר הפיסטונס בן וולאס הוכשל מאחור על ידי רון ארטסט (לימים מטא וורלד פיס), שהכה אותו בראשו במהלך ניסיון לסל בצעד וחצי. וואלס אמר מאוחר יותר כי ארטסט הזהיר אותו שהוא יכה אותו, לפני המהלך. וולאס הגיב בכך שדחף את ארטסט בפניו, וגרם לשחקנים משתי הקבוצות להגיע במהירות בניסיון להפריד בין הניצים.
מאמן הפיסטונס לארי בראון לא היה מודאג במיוחד, כי רק לעיתים נדירות נמשכו התגרות ב-NBA יותר מכמה שניות. במהלך הקטטה, נשכב ארטסט על שולחן המזכירות כדי להירגע כשהוא מרכיב אוזניות, על מנת לדבר עם שדרן הפייסרס מארק בויל. בויל נזכר כי צוות השידור הכיר את אישיותו חמומת-המוח של ארטסט ו"לא היה שום סיכוי שאנחנו הולכים לתת לו לדבר למיקרופון בשידור חי במצב כזה". נשיא הפייסרס דוני וולש ציין מאוחר יותר כי ארטסט פעל על פי עצה שקיבל כיצד להירגע ולהימנע מהסתבכות במצב נפיץ כמו זה. אחרי שניסו, ללא הצלחה, לגרום לסיום העימות רב-המשתתפים שנוצר במרכז האולם, החלו השופטים להרחיק שחקנים לפני חידוש המשחק. שדרן הספורט מייק ברין , ששידר את המשחק ברשת ESPN, היה סבור שוולאס יורחק, בעוד ביל וולטון חשב כי גם את סטיבן ג'קסון יש להרחיק, על כך שצעק על שחקני הפיסטונס והחמיר את המצב. עם זאת, ברין הביע את דאגתו, שאם וולאס יורחק, יהיה עליו לעבור ליד ספסל הפייסרס, דבר שיכול לעורר תקרית נוספת.
תשעים שניות לאחר שוולאס דחף את ארטסט, רוב שחקני ומאמני שתי הקבוצות התקהלו במרכז האולם, בניסיון להרגיע את וולאס (טיישון פרינס היה השחקן היחיד משתי הקבוצות שלא עזב את הספסל במהלך כל האירוע; כל שאר השחקנים הושעו כתוצאה מכך ממשחקים בודדים). בעוד ארטסט שוכב על שולחן המזכירות, וולאס זרק עליו מגבת, וגרם לארטסט לקום לזמן קצר, עד שנבלם על ידי המאמנים. אז זרק אחד מצופי המשחק, ג'ון גרין, כוס פלסטיק של דיאט קולה על ארטסט, ופגע בחזהו. ארטסט קפץ מהשולחן, רץ לעבר היציעים, ותפס אדם, מייקל ראיין, שהוא סבר בטעות שהיה אחראי לזריקת המשקה. שדרן המשחק, בויל, קם כדי לנסות ולעצור את ארטסט ונהדף בקלות; כתוצאה מהתערבותו בתגרה סבל לאחר מכן מחמש חוליות שבורות ומחבורה על ראשו. ג'קסון עלה בעקבות ארטסט ליציעים והכה אוהד בשם ויליאם פולסון בפניו, בתגובה לכך שזרק על ארטסט משקה נוסף בעת שצופים אחרים ניסו לרסנו ולמנוע ממנו להמשיך בקטטה. שחקני הפייסרס אדי גיל, דייוויד הריסון, רג'י מילר (שלא שיחק במשחק עצמו בשל פציעה), פרד ג'ונס, ג'מאל טינסלי, שחקן הפיסטונס ראשיד וולאס, ומספר רב של אנשי צוות (כולל פרשן הפיסטונס ושחקנם בעבר ריק מאהורן) מיהרו להיכנס ליציע כדי למנוע את המשך הקטטה ולהרגיע את המשתתפים בה. גרין הכה את ארטסט בראשו פעמיים, כפי שעשה דייוויד וולאס, אחיו של בן, לג'ונס. אוהדים וצופים נוספים החלו לזרוק אז משקאות וחפצים אחרים על שחקני הקבוצות ועל אוהדים אחרים, ומספר אוהדים אף חדרו למגרש.
ביציאתו של ארטסט מהיציע, הוא התעמת עם שני אוהדים נוספים, אלווין "איי. ג'יי" שקלפורד וצ'ארלי הדד, שעלה על המגרש. ארטסט הכה את שקלפורד בפניו, מה שגרם להדד להתערב ולדחוף את ארטסט, לפני ששני אוהדים נפלו על הרצפה. בזמן שהדד שכב על הרצפה, שחקן הפייסרס אנתוני ג'ונסון הכה אותו באחורי ראשו. כשהדד קם, שלח ג'רמיין אוניל אגרוף ללסתו, בזמן שהחליק אחורה, וגרם לעדים סקוט פולארד, העיתונאי ג'ים גריי ומנכ"ל הפיסטונס טום וילסון, לחשוש כי אוניל יהרוג את הדד. אוניל טען מאוחר יותר, כי הדד התבקש לעזוב את האולם מוקדם יותר באותו לילה, והיה מוכר היטב לצוות האבטחה בשל טענה שרצה להיקלע לקטטה עם שחקן NBA על מנת לקבל פיצויים. היועץ ויליאם וסלי, השחקן אוסטין קרושיר ומילר הרחיקו את ארטסט מן האוהדים, אך האירוע הפך כאוטי בשל מיעוט אנשי הביטחון שהתערבו בניסיון להחזיר את הסדר לאולם. אף על פי שלמשטרת אוברון הילס היו תוכניות מגובשות כיצד להתמודד עם הפרעות סדר בהיקף נרחב, רק שלושה שוטרים היו באולם, והם לא היו מוכנים לתרחיש שהשחקנים יעלו לכיוון היציעים.
מאמן הפייסרס ריק קרלייל אמר לאחר המשחק, "הרגשתי שאני נלחם על החיים שלי שם". כתב שניסה לעצור את טינסלי מלהיכנס ליציעי האולם נזכר כי הוא "עבר דרכי כאילו הייתי חמאה". אוניל אמר אחר כך, "ככל שזה נראה נורא בטלוויזיה, זה היה לפחות פי 20 יותר גרוע במציאות". עוזר המאמן של הפייסרס, צ'אק פרסון, השווה את המצב ללהיות "לכוד בתוך בסצנת גלדיאטורים כשהאוהדים היו אריות, ואנחנו רק מנסים לברוח עם החיים שלנו. ככה זה הרגיש. שלא הייתה יציאה. אתה חייב "להילחם" את דרכך החוצה". בניהם של השחקנים ואנשים אחרים בקהל בכו מרוב פחד והלם. דריק קולמן עמד ליד בראון ובנו כדי להגן עליהם. השניות שנותרו לסיומו של המשחק בוטלו בשל מה שאירע, ולפייסרס ניתן ניצחון 97-82. אוהדים ליוו בקריאות בוז את שחקני אינדיאנה שירדו מהמגרש כשלצידם אנשי אבטחה, והמשיכו לזרוק משקאות וחפצים אחרים (כולל כיסא מתקפל שכמעט פגע באוניל), בעוד השחקנים הולכים לחדרי ההלבשה. אף לא שחקן אחד משתי הקבוצות דיבר עם התקשורת לפני שעזב את האולם. בסופו של דבר, השוטרים הצליחו להשקיט את האולם, ואיימו לאסור את האוהדים שלא יעזבו את האולם בצורה אחרת. תשעה צופים נפצעו, ושניים נלקחו לבית החולים.