במשך יותר מ-20 שנה, היה תאגיד אבנר הגורם המרכזי בביטוח החובה (פגיעות גוף) לרכב. אבנר נשאה בכ-70% מן האחריות הביטוחית (ביטוח משנה) בעוד שהביטוח של יתר 30% נעשה על ידי כל אחת מהחברות בהן נערך הביטוח. חברות הביטוח גבו פרמיה אחידה על ביטוח חובה מכל בעלי הרכב ללא תחרות, בתעריף שנקבע בוועדת הכספים של הכנסת. תחרות במחיר בין חברות הביטוח התקיימה רק בביטוחי הרשות, ביטוח מקיף, וביטוח צד ג'. מאחר שלא היו נתונים סטטיסטיים אמינים ומספקים על מידת הסיכונים של הנהגים וכלי הרכב השונים, נקבעו קבוצות ביטוח ותעריף בהן דורגו כלי הרכב לפי נפחי המנוע, שנות הייצור ומבנה הכלי. בשלוש השנים הראשונות של הפעלת החברה, בהיעדר מידע על העלות האמיתית של הביטוח, עודכנו תעריפי הביטוח בהתאם לעליית המדד. בסוף 1978 טענה הנהלת אבנר שלא הייתה טעות משמעותית בקביעת התעריפים והם תואמים לערך את העלויות. בשנת 1979 טענו באבנר שיש להעלות את תעריפי הביטוח לאור העלויות המאמירות. בשנת 1980 טענה אבנר להפסדים של 84 בשנת 1977 ו-105 מיליון לירות בשנת 1978. מנגד, ועדה ציבורית בראשות חיים שטסל טענה שחברות הביטוח הצליחו להעמיס על אבנר עלויות רבות שהן היו אמורות לשאת בהן ובעצם חברת אבנר הית רווחית ויש להוריד את פרמיות הביטוח הריאליות. חברות הביטוח התעמתו עם מסקנות אלו.
עם השנים הלכו והתייקרו תעריפי ביטוח החובה באופן קבוע. בריטואל קבוע דרשה אבנר העלאה ריאלית של תעריפי הביטוח ומנגד גורמים ציבוריים טענו להעמסת עלויות של חברות הביטוח על אבנר כדי להצדיק את העלאת הפרמיות. מבקר המדינה המליץ בשנת 1983 על חיזוק הפיקוח והגברת המעורבות של הממשלה באבנר. חברת אבנר דאגה לפרסומים המצדיקים את קיום התאגיד בנימוק שפעילות מתואמת המאפשרת איסוף מידע, ביקורת של גופים ציבוריים ושיתוף פעולה של חברות הביטוח הוא יעיל יותר. בשנת 1985 המליצה ועדת שטסל על שילוב נציגי ציבור במועצת המנהלים של אבנר ובהתאם לכך מונו פרופ' זאב נוימן ועו"ד ברוך גרוס כנציגי ציבור בסוף 1985.
במאבק על מחירי הביטוח, שהתבטא בגרעונות תמידיים באבנר, היו שהעלו את הרעיון להלאים את עסקי אבנר, למשל על ידי העברתם אל המוסד לביטוח לאומי.
פירוק התאגיד.
בסוף שנת 1980 ביקשה חברת הביטוח "אליהו" להשתחרר מההסכם עם אבנר, שכן בגלל שביטחה רק רכבים פרטיים הייתה יכולה לקבל ביטוח משנה זול בהרבה ממבטחי משנה מחוץ לישראל.
בסוף שנת 1993, ביקשה חברת הביטוח "אליהו" להשתחרר מההסכם עם אבנר, ולהציע ללקוחותיה מחיר זול יותר (על ידי יישום מדיניות חיתום קפדנית, שסירבה לבטח נהגים עם פוטנציאל סיכון וריבוי תביעות). החל מינואר 1994, פעלה חברת אליהו כמבטחת יחידה, והוציאה פוליסות ביטוח חובה ללא שיתופה של אבנר. אך היא נתבעה עלי ידי חברת אבנר ובשנת 1995 שוב פעלה במסגרת הקיימת.
בשנת 1996, הביעו חברת אליהו וחברות ביטוח נוספות את רצונן לפרוש מההסדר עם אבנר החל מינואר 1997. הודעה זו הובילה לחקיקת "חוק ביטוח רכב מנועי (הוראת שעה)", שהאריך למשך שבעה חודשים נוספים את ההסדרים הקיימים בענף ביטוח החובה לרכב, בטענה לחשש מפני ערעורו של ענף ביטוח החובה לרכב. בהמשך לכך, נחקק "חוק ביטוח רכב מנועי (ביטוח בתנאי תחרות מבוקרת, הסדרים לתקופת המעבר והוראות לעניין אבנר), התשנ"ז-1997, אשר קבע, כי בתום תקופת מעבר שתסתיים ביום 31.12.2002 יפעל ענף ביטוח החובה לרכב בתנאי תחרות מבוקרת, וכל חברת ביטוח תישא במלוא האחריות לפוליסות ביטוח.
חלקה של אבנר בביטוח החובה ירד בהדרגה ובשנת 2003 הפסיקה החברה לקבל עסקים חדשים והתמקדה בטיפול בתביעות קודמות. עם הזמן, עבר הטיפול בתביעות אלה ל"קרנית - קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים". בראשית 2011 הוחלט על סגירת התאגיד סופית והיא הפסיקה את פעילותה.
הנהלה.
המנכ"ל הראשון של החברה (1976 - 1994) היה עוזי אבל. בין המנכ"לים שכיהנו בה בעבר היו יהודה וילק (1994 - 1997), כרמי גילון (1997-2000) ואהרן מרקוביץ'. ב 1/1/2003 נכנס לתפקידו המנכ"ל האחרון של אבנר, רו"ח איתן השחר . השחר הוביל את אבנר במהלך סגירתה והעברת פעילותה לקרנית - קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים, אותה הוא מנהל מדצמבר 2010. יושבי ראש הדירקטוריון היו חיים שטסל, בן-עמי צוקרמן (1999) ומיכאל רצון (2001).
חסידת האוכף
חֲסִידַת הָאוּכָּף או חסידה אוכפית (שם מדעי: "Ephippiorhynchus senegalensis") היא מין עוף גדול ממשפחת החסידתיים. תוחלת חייה יכולה להגיע עד 36 שנים. היא חיה בערבות עשב ביבשת אפריקה.
מאפיינים.
זהו מין גבוה יחסית; גובהה של החסידה כ-1.5 מטר. ההבדלים בין הזכר לנקבה בולטים ובהם ההבדל בקשתית העין: לזכר קשתית חומה ולנקבה-צהובה. מאפיין נוסף הוא שהנקבה קטנה יותר מהזכר. מאפיין ייחודי למין מכל המינים האחרים במשפחת החסידאיים הוא קסדה צהובה וצרה מעל המקור. הצבעים השולטים בגופם של הזכר והנקבה הם שחור ולבן בעוד שהכנפיים, הצוואר והזנב שחורים ושאר הגוף לבן. המקור כתום אך באמצעו ישנו פס שחור עבה. על המקור בולטת ביותר ה"קסדה" הצהובה, בדומה לקסדתו של הקזואר.
החסידה שקטה בדרך כלל, מלבד לנקישות-מקור בין הזכר לנקבה כשהם בקן. חסידת האוכף עפה כשצווארה מתוח, בשונה מהחסידה הלבנה. זהו מין יחידאי, והחסידה נראית בדרך כלל לבד או בזוג. היא מקננת בדרך כלל בביצות מיוערות. הקן גדול, בנוי מזרדים, וממוקם בדרך כלל על עץ. הנקבה מטילה 1-2 ביצים לבנות, שמשקל כל אחת מהן כ-146 גרם. הדגירה נמשכת בין 30 ל-75 ימים; הגוזלים פורחים בגיל 75-100 ימים.
החסידה ניזונה בעיקר מדגים, צפרדעים, חלזונות, חרקים וסרטנאים אך גם מזוחלים ועופות אחרים.
סמל ארקנסו
החותם הגדול של מדינת ארקנסו או סמל ארקנסו (באנגלית: The Great Seal of the State of Arkansas) הוא סמלה של מדינת ארקנסו שבארצות הברית.
הסמל אומץ בשנת 1864 ושונה לצורתו הנוכחית ב-23 במאי 1907.
סביב הסמל מופיע הכיתוב "החותם הגדול של מדינת ארקנסו" באנגלית בצבע לבן על רקע כחול.
בחלקו העליון של הסמל מופיע אלת החסד, ובחלקו התחתון עיטם לבן-ראש (סמל ארצות הברית), שמימינו חרב המסמלת צדק ומשמאלו אלת החירות.
העיטם אוחז בפיו מגילת קלף שעליה המוטו בלטינית: "שלטון העם" (Regnat Populus). עד שנת 1907 הכיתוב היה: "Regnant Populi".
בחזית העיטם מופיע מגן שעליו ספינת קיטור, מחרשה, כוורת דבורים ושיבולת חיטה - המסמלים את החקלאות, התעשייה והמסחר עליהם מבוססת כלכלת המדינה.
נפתלי הרמן אדלר
הרב נפתלי צבי הירש (הרמן) הכהן אדלר (ה'תקצ"ט, 29 במאי 1839 – ה'תרע"א, 18 ביולי 1911) היה הרב הראשי לאנגליה בין השנים 1911-1891.
קורות חייו.
נולד בגרמניה בעיר הנובר לרב נתן מרקוס אדלר. בהיותו בן שש עקרה משפחתו ללונדון כשאביו התמנה לרב העיר. הוא למד בבית הספר יוניברסיטי קולג' של לונדון בין השנים 1852–1854. הוא סיים את לימודיו בהצטיינו וזכה בפרס על הצטיינותו ביוונית. בגיל 20 נשא את דרשתו הראשונה, מאוחר יותר נסע לפראג ללמוד אצל הרב שלמה יהודה רפפורט ואצלו נסמך לרבנות. ב-1862 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג. עם פאירת הרב ברוך אברהמס באותה השנה, התמנה לעמוד במקומו בראש הג'וז קולג' בלונדון, הוא התפטר ממשרה זו כשהוצעה לו משרת המטיף בקהילה במערב לונדון.
בגיל 27 נישא לרחל בת סלומון יוזפס.
מאז שנת ה'תרל"ט (1879) ניהל את ענייני הרבנות בלונדון לצד אביו בשל זקנותו, עד פטירת האב בא' בשבט ה'תר"ן. היה רבה של העיר בייזווטר עוד בימי אביו. לאחר פטירת אביו התמנה תחתיו כרבה של אנגליה כולה וכאב"ד לונדון.
אדלר כתב בהרחבה על נושאים בהיסטוריה של יהדות אנגליה ופרסם שני כרכים של דרשות. בשנת 1909 הוא מונה מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
נפטר ב-18 ביולי 1911 ונקבר בבית הקברות וילסדן.
וייקליף ז'אן
וייקליף ז'אן (באנגלית: Wyclef Jean; נולד ב-17 באוקטובר 1969) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ופוליטיקאי אמריקאי, במקור מהאיטי. הוא זכה לתהילה כאשר התפרסם כחבר מהרכב ההיפ הופ, פוג'יז.
באוגוסט 2010 ביקש ז'אן להתמודד לנשיאות האיטי, אך מועמדותו נפסלה מאחר שלא התגורר במדינה בחמש השנים שקדמו לבחירות.
ראשית חייו.
ז'אן נולד בהאיטי. אביו, נלוסט, הוא כומר. בגיל 9 היגר עם משפחתו לארצות הברית, תחילה לברוקלין, ניו יורק ומאוחר יותר לצפון ניו ג'רזי.
קריירה.
עידן פוג'יז.
הפריצה המוזיקלית של ז'אן הייתה כחלק מההרכב "פוג'יז", הרכב של שלושה חברים שכלל את לורן היל ואת פרקזרל "פראז" מישל. ז'אן הוא דודנו של פראז, ושניהם היגרו מהאיטי לארצות הברית.
"פוג'יז" חתמו בחברת התקליטים רפהאוס רקורדס, שהוציאה לאור את אלבום הבכורה שלהם, Blunted on Reality. האלבום זכה להצלחה יחסית ומכר מעל 2 מיליון עותקים ברחבי העולם. אלבומם השני, The Score (עם השיר Ready or Not), זכה להצלחה גדולה עם מכירות של 18 מיליון עותקים ברחבי העולם וזכייה בפרס גראמי.
קריירת סולו.
ז'אן פתח בקריירת סולו כשהוציא את אלבומו הראשון, The Carnival ( Wyclef Jean Presents the Carnival Featuring the Refugee All-Stars), בשנת 1997, כ-4 חודשים לאחר "The Score". האלבום מכר 5 מיליון עותקים וכלל את הלהיט, "Gone Till November".
אלבומו השני, The Ecleftic: 2 Sides II a Book, יצא בשנת 2000 וכלל שיתופי פעולה עם אדמה, רוח ואש, קני רוג'רס, מרי ג'יי בלייג', דה רוק ויוסו אנדור. הוא כלל את הלהיטים "911" ו-"Perfect Gentleman".
אלבומו השלישי, Masquerade, יצא בשנת 2000 ואלבומו הרביעי, The Preacher's Son, יצא ב-2003.