ספנסר וו. קימבל מביע השקפתו על ההבדל בין העלמות החכמות לבין העלמות הכסילות, ומדוע הן לא יכלו לשתף את שמנן: "זה לא נעשה מתוך אנוכיות או אכזריות. סוג השמן הזה שנועד להאיר את הדרך ולהאיר את החושך שמסביב לא ניתן לשיתוף. כיצד אפשר לשתף ציות בנושא עקרון מתן המעשר; חיי שלום מתוך צדקה; צבירת ידע? כיצד ניתן לשתף אמונה או עדות? כיצד ניתן לחלוק גישות או חיי צניעות... כל אחד חייב להשיג את סוג ה"שמן" בעצמו ... במשל, ניתן לרכוש את השמן בשוק. בחיינו "שמן" המוכנות מצטבר טיפה אחר טיפה במסגרת חיים מתוך צדקה."
אותנטיות.
אמנם "מספר לא מבוטל של פרשנים מניחים למעשה שמשל "עשר העלמות" סופר בסופו של דבר על ידי ישו", יש מספר פרשנים של כתבי הקודש, שבגלל טבעו האסכתטולוגי, מטילים ספק בכך שישו סיפר אי-פעם את המשל הזה, תחת זאת, הם מציעים שהמשל נוצר על ידי אבות הכנסייה בשלב מוקדם מאוד. רוב גדול של עמיתים בסמינר ישו, למשל, הצביעו על המשל כעל משהו הדומה למה שישו עשוי היה לומר או שהם אומרים בפשטות שהמשל אינו אותנטי ("אפור" או "שחור"). חוקרים אחרים סבורים כי משל זה עבר רק עריכות קלות, והוא דוגמה מצוינת למיומנותו של ישו לספר משלים. בכל מקרה זו עובדה חד משמעית היא, שהמשל מופיע בכל כתבי היד העתיקים של הברית החדשה, עם שינויים קלים של מילים בודדות בלבד.
שימוש ליטורגי במשל.
בכנסייה הקתולית, המשל נקרא באופן מחזורי ביום ראשון בשבוע הבשורה קריאה עבור ה-32 שבמחזור; בטקסט יוצא הדופן של הטקס הרומי - מסת טרידנטין (Tridentine Mass), המשל משמש לקריאת הבשורה על מיסות של עלמות ועלמות שמתו מות קדושים (לרבות באופן מקרי גם סנט ססילי ב 22 בנובמבר ו סנט קתרין ב 25 בנובמבר, הנותנים לו דגש בזמן המתאים של סוף השנה הליטורגית). המשל הוא קריאת הבשורה של יום ראשון ה -27 במחזור במסורת הלותרנית .
בכנסייה הארמנית אורתודוקסית המשל הוא הנושא המרכזי של יום שני הקדוש. טקס כנסייתי מיוחד מדגיש את משל עשר העלמות, והוא נחגג ביום שלישי בערב של השבוע הקדוש.
בכנסייה הסורית-האורתודוקסית משמש המשל לזיכרון יום ראשון של שירות הקודש של vespers (תפילת ערבית בשקיעה אצל האורתודוקסים, הקתולים, הקתולים מזרחיים, האנגליקנים). התפילה מסמלת את החיים של המאמין על פי הלקח ממשל עשר העלמות, שרק באמצעות חיים של מסירות, שקידה, ערנות, צום ותפילה, יוכלו להתכונן לקראת בואו של החתן עצמו.
באמנות.
משל זה הפך לנושא פופולרי בתחומי אמנות שונים לרבות ציור, פיסול, מוזיקה ודרמה.
ציור.
המשל תואר במספר ציורים, לרבות ציורי פולחן בכנסייה, בצפון אירופה. של העת החדשה לאחרונה, היא ציור משנת 1954, של טובה ינסון. גם האמנים של תנועת הנצרנים (תנועה של אמנים גרמניים במאה ה-19 שמטרתה הייתה להחיות הגינות, רוחניות ומוסר באמנות הנוצרית) נטלו נושא משל זה לעבודתם.
פיסול.
פסלים של העלמות החכמות והכסילות, היו מוטיב נפוץ בימי הביניים באמנות והאדריכלות הכנסייתיות באירופה, במיוחד נהגו לקשט דלתות, בדמויות מגולפות שייצגו את הנושא בכנסיות וקתדרלות של הסגנון הגותי, בימי הביניים, לרבות:
העלמות מתוארות גם בפסלים על קתדרלות בשווייץ ובמדינות אחרות; בשער המוביל אל הכנסייה הראשית של הובהנבנק (Hovhannavank) בארמניה (1216-1221)
מצויות סצנות מגולפות מן משל העלמות החכמות והכסילות.
הנוכחות המתמדת של פסלים כאלה השרתה תיאורים בדיוניים, כגון פיתוחים על דלתות של הקתדרלה קינגסברידג' ברומן "עולם ללא קץ", מאת קן פולט כפי שהוגדרה לשלהי ימי הביניים.
מוזיקה.
מספר יצירות מוזיקליות קיבלו השראתן מהמשל. המסר שלו נוצק לתוך מזמור " Wachet auf, ruft uns die Stimme" מאת פיליפ ניקולאי, אשר יוהאן סבסטיאן באך השתמש לקוראל קנטטה Wachet_auf,_ruft_uns_die_Stimme_רי"ב_140. המשל משמש כנושא למספר מזמורים, כולל ממזמור מהמאה ה-19 "הנה בא החתן " מאת ג'ורג' פרדריק רות, אשר מתחיל כך:
"העלמות החכמות" ( The Wise Virgins) הוא ריקוד בלט בעל מערכה אחת, שנכתב בשנת 1941 על ידי ויליאם וולטון, המבוסס על המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך, עם כוריאוגרפיה מאת פרדריק אשטון. הוא מבוסס על משל עשר העלמות.
"שמור את המנורה מעוצבת ובוערת" ( "Keep Your Lamp Trimmed and Burning") הוא שיר נשמה בלוז המבוסס על המשל והוקלט על ידי וילי ג'ונסון העיוור, הכומר פרלי בראון, והכומר העיוור גארי דייוויס.
גם מוזיקה לא דתית השתמשה בנושא המשל, כגון בבלט "העלמות החכמות והכסילות" מאת המלחין השוודי קורט אטרברג (1887-1974), שנכתב ב-1920.
הזמר ג'וני קאש עשה שימוש במשל בשירו "האיש יבוא" ("The Man Comes Around"), בשנת 2002 אשר נשען במידה רבה על כתבי הקודש.
המלחינה האמריקאית אמילי פרימן-בראון הלחינה אורטוריה מבוססת על המשל.
דרמה.
מאז תחילת עידן הנצרות, סופר סיפור המשל כמחזה מסתורי. סנט מתודיוס כתב את "מסיבת עשר העלמות ("the "Banquet of the Ten Virgins)" , מחזה ביוונית. ספונסוס (Sponsus) מחזה מאמצע-המאה ה-11, בוצע גם בלטינית וגם באוקסיטנית. המחזה הגרמני לשחק "(Ludus de decem virginibus)" היה הראשון שבוצע ב-4 במאי 1321. היה גם מחזה הולנדי ששיחק בשלהי ימי הביניים.
אריק אריקסון &quot;האדום&quot;
A Boy Named Sue
A Boy Named Sue (מילולית: נער בשם סוּ) הוא שיר שנכתב על ידי המשורר היהודי-אמריקאי של סילברסטיין וזכה לפופולריות בזכות ביצועו על ידי הזמר ג'וני קאש. קאש הקליט את השיר בהופעה חיה שקיים ב-24 בפברואר 1969 בבית הכלא סן קוונטין בקליפורניה עבור האלבום שלו "בסן קוונטין" (At San Quentin). הוא גם ביצע את השיר (עם ואריציות קומיות על הביצוע המקורי) בדצמבר אותה שנה במדיסון סקוור גארדן. הביצוע המקורי בהופעה החיה בכלא סן קוונטין הפך לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של קאש במצעד הפזמונים בילבורד הוט 100 והיחיד מבין הסינגלים שלו שהגיע למקום השני במשך שלושה שבועות, שני רק ל-Honky Tonk Women של הרולינג סטונז. השיר הגיע באותה שנה גם לראש מצעד ה-Hot Country Songs ובמצעד המוזיקה העכשווית למבוגרים ( Adult Contemporary) וב-14 באוגוסט 1969 זכה לתקליט זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. באותה שנה הקליט גם סילברסטיין גרסה משלו באלבומו שנקרא באותו שם והופק על ידי צ'ט אטקינס ופלטון ג'רוויס.
תוכן השיר.
השיר מספר על שאיפתו של בחור צעיר לנקום באביו שנטש אותו בגיל שלוש ושתרומתו היחידה לחייו הייתה השם שקרא לו, סו (Sue), שם הנפוץ בדרך כלל רק לבנות, וכתוצאה מכך הבחור הצעיר סבל מלעג ומהטרדות במשך כל חייו. בשל כך, גדל סו להיות בחור קשוח ומסוכן, אף על פי שהוא משנה את מקום מגוריו בתכיפות גבוהה בשל הבושה ששמו גורם לו. מתוך הזעם על המבוכה וההשפלה שהיו מנת חלקו, הוא נשבע למצוא ולהרוג את אביו על כך שהעניק לו את "השם האיום הזה".
בהמשך מאתר סו את אביו במסבאה בגלטינברג, טנסי, באמצע עונת הקיץ ומתעמת איתו באומרו: "שמי הוא סו! נעים להכיר אותך! אתה הולך למות עכשיו!" (!My name is Sue! How do you do? Now you're gonna die). העימות בין השניים ממשיך לקטטה אלימה שנמשכת מחוץ למסבאה ברחוב בוצי. לאחר שהשניים הכו זה את זה עד שכמעט והגיעו לעלפון חושים, מודה אביו של סו שהוא "הכלב חסר הלב" ("הבן זונה" בגרסתו של קאש), שהעניק לו את השם סו ומסביר שהשם ניתן לו כמחווה של אהבה. בשל העובדה שאביו של סו ידע שהוא לא יתפקד כאביו של הילד, הוא נתן לו את השם הזה, בהאמינו (בצדק) שההשפלה שתהיה מנת חלקו תאלץ אותו "להיות קשוח או למות" (get tough or die). בהבינו זאת, משלים סו עם אביו והם מתפייסים. לאחר שלמד את הלקח, מסיים סו את השיר בהבטחה לקרוא לבנו "ביל או ג'ורג', הכל רק לא סו".
ההשראה לכתיבת השיר.
הסיפור שהיווה השראה לכתיבת השיר היה סיפורו של ידידו של סילברסטיין, ההומוריסט ג'ין שפרד , שכילד זכה לעיתים קרובות ללגלוג בשל שמו שנשמע כשם של בת. ייתכן גם שההשראה לשיר הגיעה משמו של עורך הדין סו ק. היקס ממדיסונוויל, טנסי, שעל אף שהיה ידידו של ג'ון סקופס, הוא נמנה עם צוות התביעה נגדו במה שנודע כמשפט הקופים. היקס נקרא על שם אמו שמתה בלידתו.
ביצוע השיר.
באוטוביוגרפיה שלו, ציין קאש שהוא רק קיבל את השיר מסילברסטיין. הוא כלל את השיר באותה הופעה בבית הכלא כניסיון. הוא לא ידע את מילות השיר בעל פה ובסרטון של ההופעה ניתן להבחין שהוא נעזר בדף עם מילות השיר. קאש ציין שהוא הופתע מהצלחתו של השיר בקרב קהל האסירים. הביצוע המחוספס והספונטני של השיר עם ליווי נכלל באלבום ההופעה שהופק ונעשה לאחד מלהיטיו הגדולים של קאש. על פי הביוגרף של קאש, רוברט הילברן, הכוונה לבצע את השיר לא הייתה ידועה לצוות הטלוויזיה הבריטי שצילם את ההופעה ואף לא לחברי להקתו של קאש. כאמור, הוא נעזר בדף עם מילות השיר בעוד שהלהקה אלתרה במקום את הליווי. בעוד ששיר אחר, בשם "סן קוונטין" היה אמור להיות הלהיט המרכזי בהופעה ובאלבום שהופק בעקבותיה, הפך השיר "נער בשם סו" לתוצר העיקרי של ההופעה.