בשנת 382 מרדו כוחות הצבא שהיו בבריטניה והכריזו על מאגנוס מאקסימוס כעל קיסר בריטניה הרומית. הוא הובס על ידי תיאודוסיוס הראשון בשנת 388.
בשלהי המאה הרביעית ירד מעמדה של העיר ומבני הציבור שבה נפגעו מחוסר תחזוקה.
ירידת העיר ונטישתה.
בראשית המאה החמישית עם ירידתה של האימפריה הרומית, והתקפות הברברים בגאליה ובספרד ניתקו את דרכי המסחר בין בריטניה הרומית למרכז האימפריה. קונסטנטינוס השלישי, מפקד הצבא הרומי בבריטניה הכריז על עצמו כקיסר בריטניה הרומית, ובהמשך אף כקיסר האימפריה הרומית המערבית ויצא בראש צבא לכבוש את רומא. בשנת 410 פנו רשויות העיר לעזרת הקיסר הונוריוס וביקשו את עזרתו כנגד שלטונו של קונסטנטינוס השלישי. הקיסר דחה את פנייתם - דחייה שמשמעותה סיום שלטונה של רומא בבריטניה.
הפסקת השלטון הרומי בבריטניה הביאה להחלשות כוחות הצבא בה, ולפלישות של שבטים גרמניים: האנגלים, הסקסונים היוטים והפריזיאנים.
על פי כתבי ההיסטוריונים בדה וגילדאס, בשנת 449 הוזמנו הסקסונים והאנגלים על ידי מלך בריטניה וורטיגרן לשמש כצבא שכיר ולהגן על בריטניה מפני הפיקטים והסקוטים. עדויות ארכאולוגיות מתקופה זו מעידות שעדיין התגוררו בעיר משפחות של סוחרים עשירים שהתגוררו בווילות בדרום מזרח העיר, אולם עד סוף המאה החמישית, בשל ניתוקם של קווי המסחר, ניטשה העיר, ונותרה בלתי מיושבת עד המאה התשיעית.
תיאור העיר.
גבולות העיר.
שטחה של העיר לונדיניום הייתה כשטח הסיטי של לונדון - העיר שכנה ממערב לגבעה עליה נמצאת היום מצודת לונדון וגבעת לודגייט, והשתרעה מערבה לאורך נהר התמזה למרחק של כ-1.5 ק"מ. בצפונה הגיעה העיר עד אזור בישופסגייט וקריפלגייט (בסמוך למוזיאון העיר לונדון של ימינו), וממערב הגיעה עד אזור אכסניות המשפט של ימינו. מדרום לנהר, באזור סאת'רק של ימינו, היה פרוור מגורים שלא הוקף בחומה.
מבני העיר.
באזור בו ממוקמת כיום תחנת רחוב קנון התגלה מבנה גדול אשר רבים משערים כי היה ארמונו של המושל (ה"פרטוריום"). בחפירות שנערכו במקום התגלו שהמבנה כלל גן נרחב, בריכות מים ומספר אולמות אירוח גדולים המעוטרים בפסיפסים. המבנה נבנה במאה הראשונה והורחב במאה השנייה, וככל הנראה נעשה בו שימוש בשנת 300 לספירה.
במרכזה של העיר ניצב הפורום של העיר. פורום זה היה הפורום הגדול ביותר צפונית להרי האלפים ומבנה הפורום היה ריבוע שממדיו 168 על 167 מטרים. הפורום נבנה בשני שלבים - הראשון זמן קצר לאחר מרד בודיקה, שכלל כיכר עיר וסביבה חנויות, והשני - כיכר גדולה יותר שבאחת מצלעותיה נבנתה בזיליקה.
בצפונה של העיר התגלו שרידי אמפיתיאטרון (בסמוך למקום בו ניצב היום בניין הגילדהול), וכן ברחבי העיר התגלו מספר מבני מרחצאות - בהם מבנה מרחצאות ציבוריים באזור גבעת האגין הסמוכה לתמזה (מבנה שנבנה במהלך המחצית השנייה של המאה הראשונה, ונהרס בראשית המאה השלישית).
מקדשים.
בעיר התגלו שרידים של מספר מקדשים רומאיים, הידוע שבהם הוא מקדש מיתרס. מבנה זה התגלה בשנת 1954 וכלל כתובת המבהירה את מטרת המבנה. מתיאורי העיר ידוע כי היו בעיר מקדשים לאלים נוספים, הגדול שבהם הוקדש ליופיטר, אולם מבנה זה טרם התגלה. שרידי מקדש לאלה איזיס התגלו באזור סאת'רק בגדה הדרומית של התמזה. מספר שרידי בניינים שהיו ככל הנראה מקדשים התגלו דרומית לפורום, ושרידי מבנה מעגלי שהתגלה במערב העיר וכן שרידי מבנה שהתגלו באזור גבעת פיטרז היו ככל הנראה אף הם מקדשים, אולם לא ידוע למי הוקדשו.
רובעי המגורים.
מרבית מבני המגורים בעיר, במאה הראשונה, נבנו עץ. במהלך המאה השנייה החלו להיבנות בעיר מבני אבן. מבני המגורים של עשירי העיר היו רחבי ידיים, וכללו ציורי קיר ורצפות פסיפס, וכן התגלו בעיר כלי בית עשויים חרס שהובאו מרחבי האימפריה, המראים את יציבותה של הכלכלה ואת תרומת המסחר לעושרה של העיר.
לקריאה נוספת.
Peter Ackroyd, London, The Biography ,Vintage, 2001
חיספין
חיספין (גם: חספין) הוא יישוב דתי ברמת הגולן שהוקם בשנת 1978. היישוב מהווה מרכז חינוכי לגוש היישובים הדתי שבדרום רמת הגולן (חיספין, נוב, אבני איתן, רמת מגשימים, יונתן קשת) שנקרא גוש חיספין. שמו של היישוב ניתן לו על שמה של חספיה, יישוב יהודי שהתקיים בימי בית שני. שרידיו נמצאים בקרבת מקום. בכניסה ליישוב שוכנת שמורת טבע אירוס הביצות נוב. רב היישוב הוא הרב אהרן איזנטל.
היסטוריה.
בשנת 1973 התיישב בצומת פיק גרעין נח"ל תעשייתי, והיישוב נקרא "כפר גנ"ת" (ראשי תיבות של "גרעין נח"ל תעשייתי"), אך בהמשך הוקם יישוב הקבע ב"מרכז חיספית", ומאוחר יותר היסב את שמו ל"חיספין". מקור השם הוא יישוב יהודי מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד בשם חספיה, שהשתמר בשם הכפר הערבי "ח'ספין" ששכן בסמוך עד מלחמת ששת הימים.
היישוב "חספיה" נזכר כאחת העיירות היהודיות בתחום סוסיתא בכתובת רחוב ובתלמוד לעניין מצוות התלויות בארץ.
חינוך.
בחיספין בית ספר יסודי ממלכתי-דתי אזורי, תלמוד תורה לבנים לכיתות א' - ח', ישיבה תיכונית המונה למעלה מ-400 תלמידים (ישיבה תיכונית חיספין), מכללה טכנולוגית מטעם חיל האוויר הנקראת "אדיר במרום", ישיבת הסדר חרדית טכנולוגית "ברקאי", וישיבת הסדר גדולה (ישיבת הגולן).
בעבר פעל ביישוב כולל האידרא, בנשיאות הרב שלמה גורן. בין תלמידי הכולל נמנו רבים שהפכו בהמשך דרכם לאישי ציבור ידועים, ביניהם רב העיר צפת שמואל אליהו, מנכ"ל רשות השידור מרדכי שקלאר, מנהל בתי הדין הרבניים וסגן שר הביטחון הרב אליהו בן דהן, שמעון אדלר ואברהם ליפשיץ - ראשי האגף לחינוך דתי במשרד החינוך (חמ"ד), ועוד.
תעסוקה.
ביישוב קיימת אכסניה שנפתחה בשנת 2004. באכסניה ישנו 'מרכז סיור ולימוד מדרשת הגולן', המספק שירות הדרכת טיולים לכלל ישראל.
רוב תושבי חיספין מתפרנסים מהוראה במוסדות התורניים שביישוב, בטבריה ובצפת. ישנם מספר חקלאים והיתר עצמאים.
מאגר המים בני ישראל.
מדרשת הגולן שוכנת ליד "מאגר בני ישראל", הגדול מבין מאגרי המים בגולן. המאגר הוקם בין השנים 1980 ל-1984. נפחו 7.0 מיליון ממ"ק, גובה המים בשנה גשומה - 15 מטר, וגובה המים בשיא הוא 415 מטרים מעל פני הים. אורך הסוללה 2300 מ'.
לאחר הקמת היישוב חיספין האזור נוקז, ונבנה בו סכר ענק המנצל את מרבצי החרסית המצויים בתשתיתו כחומר אוטם לחלחול מים. הסכר אוגר את מי השיטפונות הזורמים במסלול של נחל אל על.
השם שניתן למאגר מנציח את האתר שלפנים היה קרוי "קובור בני איסראיל". בשם זה כינו התושבים הבדואים את שדות הרוג'ומים (ערימות ענק של אבנים שעליהן יש דולמנים). הבדואים שלא מצאו הסבר לגלי האבן הענקיים שהיו פזורים במרחב, זיהו אותם כמפעלי הקבורה של בני ישראל הקדומים הכול יכולים ועל כן כינוי כך את המקום.
מגדל המים.
מאז הקמתו שכן ביישוב מגדל מים ישן אותו בנו הסורים. המגדל היווה סמל של היישוב, קושט ועוצב עם כתובת "שלום עם הגולן" והיה חלק בלתי נפרד מנוף היישוב. בשנת 2011 הוחלט להרוס אותו, לצורך הרחבת בית הכנסת המרכזי של היישוב, הסמוך אליו.
תוכנית רדיו
כיכר פיקדילי
כיכר פיקדילי (באנגלית: Piccadilly Circus) היא כיכר ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת, במפגש הרחובות ריג'נט, פיקדילי ושדרת שפטסברי. הכיכר ידועה בשלטי הניאון הרבים על הבניינים סביבה.
היסטוריה של הכיכר.
כיכר פיקדילי מחברת את הדרך המובילה לפיקדילי - אתר שהיה בעבר שוק פתוח. מקור השם בשמו של בית שהיה שייך לרוברט בייקר בשנת 1626. בייקר היה חייט שייצר ומכר צווארונים שנקראו אז "פיקדילי" (אנגלית: Pickadills, צווארונים גבוהים), שבהם התהדרו הגנדרנים שהרבו לפקוד את האזור בתקופה זו. בהמשך הפך המונח "פיקדילי" לכינוי לכל סוגי הצווארונים. עד שנת 1692 נקראה הדרך בשם "דרך פורטוגל" על שם קתרינה מברגנזה, אשתו של המלך צ'ארלס השני. מתיעוד משנת 1743 עולה כי כינויה של הדרך היה "פיקדילי".
הכיכר הוקמה בשנת 1819 במפגש דרך פיקדילי, רחוב ריג'נט ורחוב פיקדילי. היא תוכננה על ידי האדריכל ג'ון נאש והייתה לה צורה עגולה. צורת הכיכר השתנתה ב-1886 עם בניית שדרות שפטסברי.
ב-10 במרץ 1906 נפתחה מתחת לכיכר תחנת הרכבת התחתית כיכר פיקדילי שבה עברו קו פיקדילי וקו בייקרלו. בשנת 1928 נבנתה התחנה מחדש הואיל ולא עמדה בעומס הנוסעים.
בשל קרבתה לאזור הסוהו הפכה הכיכר מקום מפגש להומוסקסואלים של לונדון ולאזור של זנות. אלפרד קינזי ביקר במקום ואמר שלא ראה זנות רחוב כזו גלויה בשום מקום בעולם, למעט הוואנה שבקובה.
בשנת 1910 הוצבו בכיכר שלטי הפרסומת החשמליים העיקריים, שהפכו בהמשך לסימלה של הכיכר. רמזורים הוצבו בכיכר ב-3 באוגוסט 1926.
אתרים חשובים בכיכר ובקרבתה.
אתר ההנצחה של הלורד שפטסברי.
בפינה הדרום-מערבית של הכיכר ניצבת מזרקת הזיכרון של הלורד שפטסברי. המזרקה, שעמדה במקור במרכז הכיכר, הוקמה בין השנים 1892–1893 לזכרו של הנדבן אנתוני אשלי קופר, רוזן שאפטסברי השביעי.
בראש המזרקה ניצב פסלו של "מלאך החסד הנוצרי" מעשה ידי הפסל אלפרד גילברט, אולם בטעות משויך הפסל בקרב הציבור לאל ארוס - אל האהבה היווני. הפסל הפך לאחד הסמלים הפופולריים של העיר לונדון. בעת הקמת הפסל עורר הפסל מחלוקת בשל היותו פסל של גבר עירום, אולם בהמשך התרגל הציבור לפסל, שהיה הראשון בעולם שנוצר מאלומיניום. במקור פנה הפסל לכיוון צפון. במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה הורד הפסל על מנת שלא ייפגע, ולאחר שהושב למקומו, הוצב כשפניו דרומה.
שלטי הניאון בכיכר.