גישתו המחקרית, אותה גם יישם כמחנך, הייתה הימנעותו מפלפול מיותר, ונקיטתה של גישה ישירה של הבנת הסוגיה מתוך יסודותיה ההגיוניים. הוא שילב במחקרו את שלוש הדיסציפלינות אותן רכש בלימודיו: הלכה, משפט, ופילוסופיה ומיזגן לכדי מיקשה אחת בחוקרו את ההלכה היהודית. הוא הושפע עמוקות מהרב יוסף דוב סולובייצ'יק, בגישתו ההומניסטית, שהתאפיינה בשילוב מדע ותורה.
כיום פועל באוניברסיטת בר-אילן מרכז רקמן לקידום מעמד האשה ע"ש רות ועמנואל רקמן.
בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות ה-40 .
מנוע-על
חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל
חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל התקיימו לכבוד יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל שחל בתאריך ג' באייר ה'תשס"ח - 8 במאי 2008. אירועים רבים הוכנו במהלך כל שנת ה'תשס"ח, לציון המספר העגול שישים. הנושא המרכזי בחגיגות היה ילדי ישראל.
השרה רוחמה אברהם-בלילא מונתה לשרה הממונה על אירועי ה-60 - והיא השרה השלישית שעסקה בנושא.
הכנות לאירועים.
השר הראשון שעסק בנושא בשנת 2006 היה אופיר פינס - אז שר המדע, התרבות והספורט - שהקים ועדה מייעצת לקראת חגיגות ה-60, בראשות נועם סמל, מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, ובהשתתפות אישי ציבור ותרבות בולטים. הוועדה החלה את עבודתה בספטמבר 2006. בפני הוועדה עמדו לקחי חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. לדברי סמל, הוא ניסה כמה שיותר לשתף את הציבור הפשוט "שבאמת רוצה לחגוג ולשמוח בשמחת המדינה". ועדה זו בדקה את הנושא עם מנהלי מוסדות תרבות גדולים, ועם מגזרי המדינה השונים, והגיעה למסקנה שהחגיגות צריכות להתמקד בארבעה ימים, ושנדרש נושא מרכזי. חברי הוועדה העלו הצעות שונות: מצעד צבאי, מופע אופרה גדול, תערוכה גדולה, אתר אינטרנט.
אופיר פינס התפטר מהממשלה ב-30 באוקטובר 2006, וכעבור ארבעה חודשים - ב-25 בפברואר 2007 מינתה הממשלה את השר יעקב אדרי (אז השר לענייני ירושלים, והמקשר בין הממשלה לכנסת) לרכז את החגיגות. ראש הממשלה אהוד אולמרט אישר את תוכניות ועדת סמל, אולם לפי טענות שנשמעות נגדו - אדרי לא קידם כלל את נושא החגיגות, ומסקנות ועדת סמל נשכחו.
רוחמה אברהם - השרה המקשרת בין הממשלה לכנסת היא השרה השלישית שמונתה לעסוק בנושא, החל מ-4 ביולי 2007, וחודש אחר כך החליטה הממשלה על הקמת ועדת שרים בראשות אברהם, ועל מינוי של מועצה מייעצת חדשה. אברהם עמדה בראש הוועדה שבחרה את הסמליל (לוגו), וקבעה שהנושא המרכזי בחגיגות יהיה ילדי ישראל. מכרז לבחירת חברת הניהול התפרסם ב-15 באוקטובר 2007. תקציב החגיגות עומד על כ-140 מיליון ש"ח (כרבע מעלויות חגיגות ה-50).
בדצמבר 2007 הכריז פורום מוסדות התרבות בישראל חרם על חגיגות השישים כמחאה על הקיצוצים בתקציב התרבות, אך כשבועיים לאחר מכן חזר בו לאחר שהגיע להסכמה עם משרד האוצר.
סמל האירוע.
את התחרות לבחירת לוגו לחגיגות ה-60 הובילה לשכת הפרסום הממשלתית, והבחירה נעשתה בישיבת ועדת השרים המיוחדת לענייני החגיגות ביום 3 בספטמבר 2007, אשר בחרה את הסמל הרשמי שילווה את כל הכרזות והפרסומים הממשלתיים. הזוכה הוא משרד ארד תקשורת, והמעצב הוא רמו סינטס. להמנון החגיגות נבחר השיר בת שישים.
תאונת צניחה בתל אביב.
במהלך מפגן צניחה שנערך בחוף ירושלים בתל אביב ביום העצמאות, נחת אחד הצנחנים על הקהל. שניים נפצעו קשה, אחד מהם - הצנחן עצמו, ועוד שישה נפצעו קל.
פרויקטים נוספים.
ספרים.
ספרים אחדים בפורמט אלבומי, העוסקים במדינת ישראל, יצאו לאור לציון 60 שנה למדינה:
בנוסף לאלה, המו"ל של סדרת הספרים "עם הספר" ציין כי היא יוצאת לאור "לרגל 60 שנה למדינה".
מוצרי צריכה.
יצרנים אחדים של מוצרי צריכה ניצלו את חגיגות שנת ה-60 לשם קידום מכירות על ידי ציון הקשר של מוצריהם לחגיגות בפרסומות, ועל גבי עטיפות המוצרים.
אורחים רמי מעלה.
לכבוד חגיגות ה-60 הגיעו ראשי מדינות ואח"מים רבים, רובם להשתתפות בוועידת נשיא ישראל 2008, שנפתחה ב-13 במאי 2008:
ראשי מדינות ובעלי תפקידים בכירים
בעלי תפקידים בכירים בעבר
אנשי רוח, מדענים, אנשי עסקים וידוענים נוספים
ביקורת.
לחגיגות שנות השישים נלוו ביקורות בתחומים שונים:
מנחת חינוך
פרויקט שמיכת הזיכרון
"פרויקט שמיכת הזיכרון לנפטרים ממחלת האיידס" (באנגלית: AIDS Memorial Quilt) הוא מיזם אמריקאי במסגרתו נתפרת שמיכת טלאים המציינת את חייהם של אנשים אשר נפטרו ממחלת האיידס. מיזם הנצחה זה שימש מודל לפרויקטים דומים במדינות שונות בעולם.
השמיכה מורכבת ממלבני בד ברוחב של כ-76 ס"מ ובאורך של כ-150 ס"מ. כל מלבן בד מציין את חייו של אדם אחר. מלבני הבד נתפרים על ידי קרוביו של האדם והוא נתרם לקרן "פרויקט השמות" (The NAMES Project Foundation), אשר מצרפת את הבדים לכדי יריעות ריבועיות בגודל של כ-3 מטר, המכילות בדים של שמונה אנשים.
העבודה על השמיכה החלה בשנת 1987 בעיר סן פרנסיסקו בידי קליב ג'ונס (Cleve Jones) וקבוצת מתנדבים. באותה תקופה, מרבית האנשים שנפטרו מן המחלה ומן המחלות הקשורות בה לא זכו לטקסי קבורה בשל סרובם של בתי לוויות ובתי עלמין לטפל בגופם מפחד נגיף האיידס. השמיכה שימשה לעיתים כהזדמנות היחידה של קרובים ובני משפחה להנציח את יקיריהם. כל שמיכה עשויה בטכניקה ובסגנון שונה מעט, בהתאם ליוצריו ולחייו של האדם אותה היא מנציחה. בדרך כלל השמיכה מכילה כתובות המציינות את שמו של הנפטר וכן פריטים אישיים שונים כגון בגדים, בובות של חיות, תכשיטים שהיו שייכים לנפטר וכן עיטורים העשויים חרוזים או ריקמה.
השמיכה הוצגה במלואה בפעם האחרונה בשנת 1996, אז נפרשה לאורכה של המול, השדרה המרכזית של העיר וושינגטון הבירה. הצגה נוספת של 1000 ריבועי בד נוספים, של אנשים שנפטרו מאז התצוגה בשנת 1996, התקיימה בשנת 2004 בוושינגטון.
רובה גאוס
אימי שדאור
אימי שדה-אור
אימי שדה-אור ליכטנפלד
יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל
תרגום שאילה
בבלשנות, תרגום שאילה (באנגלית: Loan translation), הידוע גם במונח הצרפתי קַאלק (Calque), הוא מעבר של מילה או צרוף מילים משפה אחת לשפה אחרת, אבל לא בדרך של שאילה ישירה, אלא בתרגום המונח לשפת היעד. לעיתים, המילה מתורגמת במטרה ליצור מונח שחסר בשפה (או, לעיתים רחוקות, מקביל למונח קיים) תוך שמירה על אופייה. התופעה קיימת בשפות רבות.
לדוגמה, המילה "עיתון" בעברית היא תרגום שאילה של המילה Zeitung בגרמנית. הרכיב Zeit (שפירושו "זמן") תורגם לעברית במילה "עת" והסיומת ung- תורגמה לסיומת העברית -ון.
הגדרה.
בשונה מתשמו"ץ (ראשי תיבות של תרגום שומר משמעות וצליל), בתרגום שאילה נשמר רק המרכיב הסמנטית (המשמעות) ואילו הצליל אובד.
בדומה לשפות אחרות, בתרגום שאילה נכנסו לעברית, החל מהעברית המקראית ועד לעברית הישראלית, הרבה מילים, צירופי לשון, וניבים מכמה שפות, בהן בפרט ארמית ,יידיש, ערבית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.
דוגמאות.
מאות צירופים נכנסו לעברית באמצעות תרגום שאילה מיידיש (חלקם הפסיקו להיות בשימוש). כמה דוגמאות:
"דבר אל הקיר" (רעד צו דער וואנט); "הנקודה היהודית" (דאס פינטעלע ייד); "הדג מסריח מהראש" (דער פיש שטינקט פון קאפ); "מה נשמע?" (וואס הערט זיך); "איך לפעמים" (ווי א מאל).
בית קחברידזה
בית קַחַבֶּרידזֶה (בגאורגית: კახაბერისძე) היו משפחת אצולה גאורגית בימי הביניים ששלטו על ה רצ'ה ולצ'חומי (תאקוורי) מתחילת המאה האחת עשרה ועד לסוף המאה השלוש עשרה.
מקור שם השושלת מגיע מהמילה קַחַבֶּר, בנו של ראטי מבית בר'וואשי, שושלת דוכסים שביססה את עצמה ברצ'ה, בשנות התשעים של המאה העשירית. בסביבות שנת 1184, כאשר תמר מלכת גאורגיה עלתה לכס המלכות, קחבר השני החזיק בתאקוורי (לצ'חומי) והחזיק בתואר הדוכס הגדול (אריסתוות-אריסתווי) של רצ'ה וטקווארי. קחבר, יחד עם הארכיבישוף אנטון מכותאיסי, הניחו את הכתר לראשה של תמר בטקס שהתקיים במנזר גלאתי. מאוחר יותר היווה קחבר אופוזיציה מתונה לכתר הגאורגי.
צאצאו של קחבר הראשון, כנראה נכדו, קחבר השלישי קחברידזה, עזר לדוד השישי נארין, אנטי-מונגולי, בשנת 1259, לבסס את עצמו כמלך עצמאי בפועל במערב גאורגיה. מאוחר יותר הוא מבצע מרידת נפל כנגד המלך הגאורגי ומצדד במונגולים. הוא נאלץ, מאוחר יותר, למצוא מקלט בחצרו של אבאקה חאן (1265-1281). בשנות השבעים של המאה השלוש עשרה הוא קיבל חנינה מדוד אבל קשר נגדו שוב, נכלא ועוור. בניו גורשו לקונסטנטינופול, ובשנת 1278 לערך, בוטלה הדוכסות שלו. לאחר מכן נעלמת המשפחה מההיסטוריה של גאורגיה.
חוק קירי
חוק קירי (באנגלית: Curie's law) הוא חוק פיזיקלי המקשר בין מגנטיזציה של חומר פאראמגנטי לבין השדה המגנטי המופעל עליו והטמפרטורה. הנוסחה המתארת את החוק היא:
formula_1
כאשר:
מילולית ניתן לתאר את החוק כך:
"סוספטיביליות מגנטית של חומר פאראמגנטי נמצאת ביחס הפוך לטמפרטורה".
כלומר, formula_2, כאשר formula_3 היא הסוספטיביליות המגנטית.
החוק התגלה באופן ניסויי (על ידי התאמת התוצאות למודל שנחזה בהצלחה) על ידי פייר קירי.
חוק קירי אינו תקף לכל החומרים הפאראמגנטיים אלא רק לחלקם (בעיקר מבודדים), ורק בתנאים מסוימים (טמפרטורה גבוהה או שדה מגנטי חלש).
פיתוח של חוק קירי.
ניתן לקבל את חוק קירי מתוך המודל הבא של פאראמגנט. במודל זה מתייחסים לחומר כמורכב מחלקיקים בעלי מומנט מגנטי formula_4. החלקיקים קבועים במקום ואין ביניהם אינטראקציה. בהנחות אלו האנרגיה של המומנט המגנטי בתוך השדה נתונה על ידי
formula_5
עבור ספין חצי.
במקרה פשוט של מומנט מגנטי בעל שני מצבים אפשריים (ספין 1/2) המומנט המגנטי יכול בכיוון השדה המגנטי או בכיוון המנוגד לשדה בלבד. אנרגיות מצבים אלו הן
E0=-μH
E1=μH