טור דה רומאנדי (בצרפתית Tour de Romandie) הוא מרוץ אופני כביש, מסוג מרוץ קטעים, המשתייך לסבב UCI World Tour. המרוץ נערך בחבל רומאנדי בשווייץ - חבל דוברי הצרפתית במערב המדינה.
המרוץ נערך בפעם הראשונה ב-1947, שהייתה השנה ה-50 לייסוד איגוד האופניים בשווייץ.
המרוץ נפתח, באופן מסורתי בפרולוג - קטע קצר של מרוץ אישי נגד השעון, המתקיים באזור ז'נבה או בלוזאן. בקטעים הבאים פונה המרוץ, בדרך כלל, צפונה, אל אזור הרי האלפים והרי היורה שבקנטון נשאטל. בדרך כלל, מתקיים במרוץ קטע נוסף של מרוץ אישי נגד השעון; בפעמים רבות זהו הקטע האחרון והמכריע במרוץ.
גליה בר-אור
יעקב משורר
יעקב משורר (ט"ו באב תרצ"ה, 14 באוגוסט 1935 – 23 ביוני 2004) היה מומחה ישראלי לנומיסמטיקה ובמיוחד במטבעות ארץ ישראל, שימש כאוצר ראשי לארכאולוגיה במוזיאון ישראל בירושלים, וכיהן כפרופסור במחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
יעקב משורר נולד לזמירה למשפחת מני מחברון; נכדתו של הרב אליהו מני, רב הקהילה היהודית בחברון במחצית השנייה של המאה ה-19 ולאבא זינגרמן שעלה לארץ ב-1925, מהעיירה סרנה בצפון אוקראינה, אז פולין.
משורר נולד כתאום זהה לאחיו אשר. המשפחה התגוררה בשכונת רחביה, ולאחר מכן בשכונת מחניים, ליד סנהדריה בירושלים. בשיטוטיו בשדות הסמוכים התוודע לנושא המטבעות כשמצא מטבעות מתקופת בית שני.
בירושלים, היו אתרי עתיקות רבים סמוכים ופתוחים למשוטטים, ומטבעות קדומים טמונים בשפע באדמותיה. הילדים שטיילו בהם נהגו לאסוף חרסים, אבני צור ומטבעות:
אביו נהג לטייל עמו ועם אחיו התאום ל"מוזיאון לעתיקות היהודים" של האוניברסיטה העברית בהר הצופים, ל"מוזיאון לפולקלור" במגדל דוד, ולמוזיאון רוקפלר, שבו נמצא אוסף עתיקות גדול, מדי שבת בשבתו.
בנוסף, מצויים היו בירושלים של ילדותו ונערותו, מלומדים ומומחים שדלתם פתוחה לתלמידים צעירים ולחובבים; בהם: החוקר מרדכי נרקיס שניהל את "בית הנכות בצלאל" או "מוזיאון בצלאל". יעקב נהג לבקר אותו עם אביו ואחיו בשבתות. נרקיס פתח להם צוהר אל האוסף בהנהלתו ואל הספרים המתאימים בספריית בית הנכות.
במקביל, למד משורר בגימנסיה רחביה. את שירותו הצבאי עשה במסגרת הנח"ל, ואחר כך הצטרף לקיבוץ חצרים. משורר עזב את הקיבוץ כדי ללמוד באוניברסיטה העברית היסטוריה וארכאולוגיה. לאחר סיום לימודי הדוקטורט הפך לאוצר מחלקת המטבעות במוזיאון ישראל, שהפכה לגדולה מסוגה בעולם בנושא מטבעות עבריים וארץ ישראליים עתיקים.
תומאס אדס
תומאס ג'וזף אדמונד אדס (עדס) (Thomas Joseph Edmund Adès) הוא מלחין, פסנתרן ומנצח אנגלי.
רקע משפחתי וקורות חייו.
אדס נולד בשנת 1971 בלונדון, כבן בכור למשורר ולמתרגם טימותי אדס.
אביו היה ממוצא יהודי ובן למשפחה שהיגרה לבריטניה מאלכסנדריה, מצרים ומקורה בחלב, סוריה.
אמו, ג'וזפין דון לבית טילדן פטנסון, הידועה כדון אדס (Dawn Adès), הייתה היסטוריונית של האמנות, מומחית בתולדות הדאדאיזם והסוריאליזם.
אדס,שגדל בצפון לונדון, ידע מגיל 12 לקרוא פרטיטורות בקלות. היה תלמיד בכיתות לנוער של בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון; המתחותו העיקרתי הייתה נגינה בכלי הקשה ובפסנתר.
מורו לפסנתר היה פול ברקוביץ ומורו להלחנה היה רוברט סאקסטון.
בהמשך למד ב"יוניברסיטי קולג' סקול" ואחר כך בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר שני M.A בכיתות של אלכסנדר גהר (Alexander Goehr) ורובין הולוויי (1992). לאחר מכן סיים גם תואר שני בפילוסופיה בסנט ג'ונ'ס קולג'.
ברבות השנים השתלם אדס בדרטינגטון (1991) ובאולדבורג (1992).
פריצת הקריירה המוזיקלית.
בגיל 18 (1989) זכה בפרס השני לפסנתר בתחרות המוזיקאים הצעירים של ה-BBC. באותה תקופה החליט להתמסר בעיקר להלחנה. בשנת 1993 הופיע ברסיטל הראשון שלו באולם פרסל בסדרת הקונצרטים Park Lane Group Series.
אז עורר את תשומת לב הקהל גם כמלחין עם ביצוע הבכורה של יצירתו לפסנתר "Still Sorrowing". מבקרי המוזיקה הוותיקים דוויד סילבסטר ואנדרו פורטר והמנצח סיימון ראטל שהתלהבו מכישוריו עודדו אותו. ראטל אף הזמין ממנו את היצירה הסימפונית הגדולה הראשונה "בתי מחסה" - "Asyla", עבור התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם. הופעת הבכורה של היצירה התקיימה באוקטובר 1997 והיא זיכתה את אדס בפרס החברה הפילהרמונית המלכותית.
באמנותו כמלחין אדס קיבל השראה ממלחינים ומוזיקאים מתקופות שונות - החל מג'ון דאולנד, שופן, בילי הולידיי ועד ג'ון קייג' ואוליביה מסיאן.
בין השנים 1993–1994 לימד כמרצה באוניברסיטת מנצ'סטר ובעת ובעונה אחת היה מלחין הבית של תזמורת האלה באותה העיר בשנים 1993–1995. פרי שיתוף הפעולה עם תזמורת זו הייתה בשנת 1994 היצירה "The Origin of the Harp " ("מוצא הנבל").
לפתיחת האולם "בריגווטר הול" בשנת 1996 כתב אדס את "These Premises Are Alarmed". החל משנת 1997 אדס הוא פרופסור בקתדרה ע"ש בנג'מין בריטן להלחנה באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. במקביל להלחנה, המשיך אדס גם קריירה של פסנתרן ומנצח.
הוא ידוע בביצוע ובהקלטות של יצירות מאת מלחינים מגוונים כמו ג'רג' קורטג, קולון ננקרו (Conlon Nancarrow), שומאן, שוברט, פאול רודרס, צ'ייקובסקי, בארי, ראוול, יאנאצ'ק ובטהובן. נגינתו הווירטואוזית זכתה גם היא לשבחי המבקרים המקצועיים
תחת שרביטו ניגנו תזמורות מהחשובות בעולם כמו התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הקאמרית של אירופה, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת תיאטרון מריאינסקי, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, תזמורת רדיו פינלנד, תזמורת רדיו דנמרק וכן הרכבים כמו האנסמבל למוזיקה בת זמננו של ברמינגהם, הסינפונייטה של לונדון, אנסמבל מודרן ואנסמבל אתלאס.
בין השנים 1998–2000 היה מנהלו הראשון של האנסמבל למוזיקה בת זמננו של ברמינגהאם ומאוחר יותר, בשנים 1999–2008, ירש את מקומו של אוליבר נאסן כמנהל אמנותי של פסטיבל אלדבורו (Aldeburgh Festival).
בשנת 2000 כיהן כמלחין הבית של פסטיבל המוזיקה באוחאי בקליפורניה (Ojai Music Festival), יחד עם מארק אנתוני טארנייג'.
באוקטובר 2015 נבחר אדס למועצת המנהלים של האקדמיה האירופית למוזיקה.
בשנים 2021-2018 לאדס חוזה לשותפות אמנותית (בחסות דבורה ופיליפ אמונדסון) עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, תקן שנוצר במיוחד עבורו.
חייו הפרטיים.
תומאס אדס מחלק את זמנו בין דירתו באזור קובנט גרדן בלונדון ובין מגוריו בהוליווד הילס
בארצות הברית.
בשנת 2006 מיסד את יחסיו (שהסתיימו מאוחר יותר) עם שותפו לחיים, הקולנוען ואמן הוידאו הישראלי-בריטי טל רוזנר, על ידי איחוד אזרחי.
יצירות.
יצירות קוליות.
אופרות.
העלילה לקוחה מחיי מרגרט קמפבל, הדוכסית של ארגיל שהתנהגותה ה"שערורייתית" בשנות ה-1960 המוקדמות נחשפה במשפט הגירושין שלה תוך כדי הצגת צילומים מרשיעים של יחסי מין מגוונים. באופרה עצמה יש תיאור מוזיקלי של מין אורלי, שעורר הדים רבים.
בכורת היצירה התקיימה ב-1 ביולי 1995 בפסטיבל צ'לטנהם. האופרה הוצגה גם באופרה הישראלית החדשה בתל אביב בפברואר 2001.
על בסיס האופרה, אדס כתב גם "קונצ'רטו פרפרזה" לפסנתר סולו, שהוא ניגן בבכורה בוונקובר ב-14 במרץ 2010. הקונצ'רטו הוזמן על ידי חברת הרסיטלים של ונקובר VRS, ה"סן פרנסיסקו פרפורמנס" והמרכז ברביקן בלונדון.
בוצעה בבכורה באופרה המלכותית קובנט גרדן בפברואר 2004 והתקבלה בהתלהבות. ב-2004 הוצגה באופרה בשטרסבורג וב-2005 בבית האופרה של קופנהגן. אחרי הצגה חוזרת בקובנט גרדן, בוצעה בשנת 2010 בהפקת בית האופרה של פרנקפורט בבימויו של קיית וורנר ובניצוחו של יוהנאס דבוס.
המופע בקובנט גרדן הוקלט על גבי דיסק באוקטובר 2009 וזיכה את אדס בתואר "המלחין של השנה" בשנת 2010 לפי הסיווג של התעשייה הפונוגרפית הבריטית (Classical BRIT Awards).
קישורים חיצוניים.
ביוגרפיה באתר אנציקלופדיה
הוק (מוזיקה)
הוּק (מאנגלית: Hook) הוא קונספט נושאי במוזיקה, לרוב קטע מלודי חוזר (כגון רצף אקורדים או תווים), שנעשה בו שימוש בעיקר במוזיקה פופולרית. מטרת השימוש בהוק היא להפוך את השיר לקליט ולכזה "המושך את האוזן של המאזין", והשימוש בו רווח במוזיקת פופ, רוק, דאנס והיפ הופ. בז'אנרים אלה, ההוק הוא בדרך כלל סוג של רפרן (פזמון חוזר), אך הוא יכול להיות מגולם גם במלודיה או בקצב.
בסימפוניה החמישית של בטהובן, לדוגמה, ניתן לומר כי החזרה על שלושת הסול ולאחריהם מי במול הם הוק.
Newsweek
פיטר, פול ומרי
פיטר, פול ומרי (באנגלית Peter, Paul and Mary) היו שלישיית פולק אמריקאית, מהבולטות בלהקות שנות ה-60. חברי הלהקה היו פיטר יארו, פול סטוקי ומרי טרוורס.
תולדות הלהקה.
את הלהקה הקים המפיק אלברט גרוסמן בשנת 1961, לאחר שבחן מספר זמרים בסצנת הפולק של ניו יורק. לאחר חזרות שנערכו במיאמי, ארגן גרוסמן הופעות ב-"The Bitter End", בית קפה פופולרי בגריניץ' וילג' בניו יורק. בשנת 1962 הקליטו את אלבומם הראשון: פיטר, פול ומרי, שכלל את השירים "500 Miles" (500 מיילים), "Lemon Tree" (עץ לימון), וגרסאות כיסוי לשיריו של פיט סיגר "If I Had a Hammer" (לו היה לי פטיש) ו-"Where Have All the Flowers Gone?" ("איפה הפרחים כולם?"). האלבום צעד במשך 10 חודשים ברשימת עשרת הגדולים של מגזין בילבורד, כולל 7 שבועות במקום הראשון. הוא נמכר רבות במשך העשורים הבאים, ונמכר בסך הכל ביותר משני מיליון עותקים.