על אף השפה האנגלית הדלה שלה הצליחה חוראדו להרשים בהופעתה את הבמאי ומפיק המפורסם סטנלי קריימר שליהק אותה בשנה שלאחר מכן למערבון הקלאסי של פרד זינמן "בצהרי היום" לתפקיד בעלת הסלון הלן רמירז. חוראדו למדה אנגלית לצורך התפקיד, שעתיים בכל יום במשך חודשיים ונתנה הופעה עוצמתית בעבורה היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובהכרה עולמית. חוראדו הייתה לשחקנית הראשונה ממקסיקו שזוכה בפרס גלובוס הזהב.
ב-1953 חוראדו חזרה למקסיקו במיוחד כדי לעבוד עם הבמאי לואיס בוניואל בסרטו המצליח "הבהמה" ולצידו של השחקן המצליח פדרו ארמנדריז ושיחקה במערבון "ראש חץ" לצידו של צ'ארלטון הסטון.
בשנת 1954 הופיעה חוראדו במערבון של אדוארד דמיטריק "רמח שבור" בתפקיד סניורה דברו אשתו של בעל החוה מאט דברו (ספנסר טרייסי). חוראדו שהחליפה בתפקיד כוכבת מקסיקנית אחרת דולורס דל ריו, הייתה מועמדת על הופעה זו לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. היא הייתה לשחקנית המקסיקנית הראשונה בהיסטוריה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר, כשלאחריה נוספו שתיים נוספות, סלמה הייק ואדריאנה בראסה.
בשנות ה-50 הצליחה לשמר את ההצלחה המטאורית שלה עם תפקידים במערבון "The Badlanders" ובסרטים "משפט" של מארק רובסון בתור גברת צ'אבז ו"טרפז" של קרול ריד.
בשנות ה-60 שיחקה חוראדו במערבונים "כשגברים קוראים" בבימויו ובכיכובו של מרלון ברנדו בתפקיד מריה אשתו של דאד לונגוורת' (קארל מולדן), "תתרחק, ג'ו" בתפקיד אנני אמו החורגת של רוכב הרודאו ג'ו לייטקלאוד (אלביס פרסלי) ובדרמה התקופתית של ריצ'רד פליישר "בר אבא".
חוראדו שיחקה בשנותיה המאוחרות כשחקנית במערבון של סם פקינפה "פאט גארט ובילי הנער" בתפקיד גברת בייקר ובדרמות "למרגלות הר הגעש" של ג'ון יוסטון בתפקיד סניורה גרגוריה, "ארץ גדולה קטנה" של סטיבן פרירס ו"הילדים של סאנצ'ז".
חיים אישיים.
חוראדו נישאה בצעירותה לשחקן ויקטור ולאזקז, ממנו נולדו לה בת ובן. חוראדו התגרשה מולאזקז לאחר מספר שנים וילדיה נשארו לגדול אצל משפחתה בשעה שחוארדו נסעה לעבוד בארצות הברית.
בנה של חוראדו ויקטור נהרג בנסיבות טרגיות בתאונת דרכים, דבר שהשפיע רבות על המשך הקריירה שלה. היא שקעה בדיכאון עמוק והפסיקה לשחק למשך מספר שנים.
בתחילת הקריירה שלה בהוליווד שמה נקשר לרומנים עם כוכבי הקולנוע ג'ון ויין, מרלון ברנדו.
בשנת 1954 על סט הסרט "ורה קרוז" הכירה חוראדו את בעלה השני כוכב הקולנוע ארנסט בורגניין לו היא נישאה בשנת 1959. ביחד הקימו את חברת ההפקה "SANVIO CORP". חוארדו ובורגנין התגרשו בשנת 1964.
בשנותיה האחרונות סבלה חוראדו ממחלות לב וריאה, היא נפטרה מכשל אי-ספיקת כליות ב-5 ביולי 2002 בביתה שבקוארנבקה, מקסיקו כשהיא בת 78.
על שמה של חוראדו הונצח כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ויק מוניז
ויק מוניז (בפורטוגזית: Vik Muniz נולד בסאו פאולו ב-1961). הוא אמן ברזילאי העוסק בעיקר בצילום. בתחילת דרכו עסק בפיסול, אולם מצא עניין גובר והולך בצילום עבודותיו, ולאחר מכן התמקד בצילום. מוניז יוצר בעיקר סדרות, ומשתמש בחומרים יומיומיים ומפתיעים ביצירותיו כגון: יהלומים, סוכר, חוטים, סירופ שוקולד, אבק וזבל. עבודותיו של מוניז מציגות תעוזה ואירוניה ומרבות להתייחס לתרבות הפופ ולתולדות האמנות. עבודתו זוכה להצלחה מסחרית וכן להערכת הביקורת.
בצעירותו עסק מוניז בעיצוב לוחות מודעות בברזיל, והחל את הקריירה האמנותית שלו עם הגיעו לניו יורק ב 1983. בניו יורק פגש מוניז את סנדי ציקס והם החליטו לתכנן את תערוכת היחיד הראשונה של מוניז. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה ב-1988 ובה הציג עבודות פיסול. לאחר מכן החל להתנסות בצילום וציור, עד שלבסוף שילב בין השניים בסדרה "ילדי סוכר" שבה צילם מוניז משפחות של עובדים במטעי הסוכר באי הקריבי סנט קיטס. ולאחר מכן צייר בעזרת סוכר את דיוקנותיהם, וצילם את הציורים. את הצילומים הציג במוזאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1997.
בשנת 2010 ביימה לוסי ווקר סרט תעודה אשר הציג את עבודתו של מוניז באחד מהמזבלות הגדולות בעולם, Jardim Gramacho, בפאתי ריו דה ז'ניירו. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר עבור הסרט תיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה ה-83.
האי וייק
סנדרה פרקוביץ'
סנדרה פרקוביץ' (בקרואטית: Sandra Perković; נולדה ב-21 ביוני 1990) היא אתלטית קרואטית, היא פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלופת העולם (מוסקבה 2013 ולונדון 2017) ו-6 פעמים ברציפות אלופת אירופה (ברצלונה 2010, הלסינקי 2012, ציריך 2014, אמסטרדם 2016 וברלין 2018, מינכן 2022) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה.
פרקוביץ' נולדה וגדלה בזגרב. משנת 2004 היא מתאמנת בהדרכתו של איוון איוונצ'יץ'. בתחילת 2009 היא סבלה מדלקת התוספתן (אפנדציטיס) שלא אובחנה על ידי הרופאים ולאחר שלושה ימים שבהם היא לא נותחה התוספתן התפוצץ. כתוצאה מהסיבוך היא לקתה באלח דם (ספסיס) וניזקקה לשני ניתוחי חירום ולהחלמה ארוכה. היא איבדה 15 ק"ג ממשקל גופה. למרות זאת, כעבוד 3 חודשים, באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה נובי סאד סרביה, היא זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא קרואטיה חדש של 62.44 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין גרמניה היא סיימה במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.77 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 62.16 מטר ועלתה מהמקום השישי. בסוף השנה היא שיפרה את שיאה הלאומי והעמידה אותו על 62.79 מטר.
באליפות קרואטיה שנערכה במרץ 2010 קבעה פרקוביץ' בזריקת דיסקוס שיא לאומי חדש ותוצאת השנה בעולם של 66.85 מטר.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי אותה שנה זכתה פרקוביץ' במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.67 מטר, אותה קבעה בזריקה השישית והאחרונה, לפני ניקולטה גרסו מרומניה (63.48 מטר) ויוהאנה ויסנייבסקה מפולין (62.37 מטר) ובכך הייתה לזורקת הדיסקוס הצעירה ביותר שזכתה באליפות אירופה. בשלב המוקדמות היא התקשתה ודורגה רק במקום עשירי בתוצאה של 57.70 מטר (12 הראשונות עולות לגמר).
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בבריסל בלגיה בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה פרקוביץ' במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא לאומי חדש של 66.93 מטר וסיימה את עונת ליגת היהלום הראשונה שבה השתתפה במקום השני אחרי ירליס בריוס מקובה.
באליפות קרואטיה שנערכה במרץ 2011 קבעה פרקוביץ' בזריקת דיסקוס שיא לאומי חדש של 67.96 מטר.
השעיה בשל אמרוץ.
ביוני אותה שנה נכשלה פרקוביץ' בשתי בדיקות דם לברור שימוש בסמים. היא לא הכחישה את הממצאים ולטענתה היא השתמשה במשקה אנרגיה ידוע מתוצרת ארצות הברית שמכיל את החומרים האסורים, ללא ידיעתה. איגוד האתלטיקה של קרואטיה השעה אותה מתחרויות ל-6 חודשים וקיבל אישור של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) ושלל ממנה את השיא הלאומי שלה, שנקבע ביוני (69.99 מטר), למרות שניבדקה מיד לאחר מכן ונימצאה שלילית. שיא זה היה התוצאה הטובה ביותר בעולם ב-12 השנים האחרונות. ההשעיה מנעה ממנה להשתתף באליפות העולם.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בשאנגחאי סין במאי 2012 קבעה פרקוביץ' בזריקת דיסקוס שיא לאומי חדש של 68.24 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי פינלנד היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.62 מטר, לפני נדין מילר מגרמניה (65.41 מטר) ונטליה פוקינה-סמנובה מאוקראינה (62.91 מטר).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה פרקוביץ' במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא קרואטיה חדש של 69.11 מטר, לפני דריה פישצ'לינקובה מרוסיה (67.56 מטר) ולי יאנפנג מסין (67.22 מטר). באוגוסט 2015 נשללה מדליית הכסף מפישצ'לינקובה לאחר שנכשלה בבדיקת סמים. מדליית הכסף העוברה ללי יאנפנג ומדליית הארד ניתנה ליארליס באריוס מקובה (66.38 מטר).
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בשנת 2013 זכתה פרקוביץ' במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.99 מטר, לפני מלינה רוברט-מישון מצרפת (66.28 מטר) ויארליס באריוס מקובה (64.96 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכתה פרקוביץ' בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא קרואטיה חדש של 71.08 מטר, לפני מלינה רוברט-מישון (65.33 מטר) ושניס קרפט מגרמניה (64.33 מטר).
ביולי 2017 קבעה שיא קרואטי של 71.41 מטר במהלך תחרות בבלינצונה.
אבי לוי (קצין)
אבי לוי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שימש בעבר מפקד גדוד רותם, ומפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גבעתי. בגבעתי עבר לוי הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה, ולאחר מכן כמפקד גדוד רותם והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון ובעת מהומות מנהרת הכותל ברצועת עזה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת גבעתי. במהלך האינתיפאדה השנייה שימש כמפקד חטיבת הנגב ובמקביל כמפקד בסיס האימונים של פיקוד הדרום, והוביל את החטיבה במבצע חומת מגן. החטיבה בפיקודו איתרה כמויות גדולות של אמל”ח, ביצעה מעצרים של מבוקשים ולחמה נגד מחבלים פלסטינים, בהמשך כיהן כסגן מפקד אוגדת עזה, לאחר מכן פיקד על החטיבה הצפונית ברצועת עזה, והוביל אותה בלחימה ברצועת עזה בסדרת המבצעים "מגן קדמי" ובמבצע ימי תשובה.
שלמה דגן
שלמה דגן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על גדוד צבר והחטיבה הדרומית ברצועת עזה.
ביוגרפיה.