ההצעה חשובה עקב הפוטנציאל שיש לה למנוע משברי מטבע. כמו כן, הערכה היא כי המס יניב 100-300 מיליארדי דולרים בשנה שיאפשרו לממן יוזמות בינלאומיות חשובות, כמו מאבק בהתחממות גלובלית, מחלות, ורעב. דבר שיעזור לשנות את המגמה בכיוון של פתרונות עולמיים במאה ה 21.
[עריכה] איך אמור לעבוד מס טובין
ספקולנטים במטבע חוץ מגלגלים בעסקאות בינלאומיות מעל 1,800 דולר דולר ביום. שוק המטבעות הוא אדיר, ובעל תנודות חריפות. רובו של הכסף הזה אינו מוקדש לשם השקעה בקניית סחורות, השקעה בפירמות או אפילו השקעה ארוכת טווח במטבע חוץ, אלא משמש לשם ביצוע עסקאות ארביטראז'.
אם מס טובין יכנס לתוקף, כל עסקה כזו תמוסה בערך של 0.1% עד 0.25% מנפח העסקה (לדוגמה, 10 עד 25 סנט לכל מאה דולר). דבר זה יקטין את התמריץ לביצוע עסקאות מטבע קצרות טווח, שכ-90 אחוזים מהן הן ספקולטיביות, אבל לא ישפיע על השקעות יצרניות ארוכות טווח.
כתוצאה מכך יתכווץ נפחם של שוקי הכספים, דבר שיסייע לשקם את האוטונומיה הכלכלית של כל מדינה. מדינות יוכלו שוב להתערב בצורה אפקטיבית כדי להגן על המטבע שלהן מפני פיחות מטבע ומפני משברי מטבע. המס יניב מיליארדי דולרים, הערכת תמלוגי המס עומדת על 100 -300 מיליארד דולר בשנה. ניתן להעביר תמלוגים אלו לקרנות מתוייגות כדי לממן פרויקטים דחופים ברמה הבינלאומית.
פריז (קולנוע)
יז'י גרוטובסקי
יז'י מריאן גרוטובסקי (פולנית: Jerzy Marian Grotowski, 11 באוגוסט 1933 - 14 בינואר 1999) היה במאי והוגה תיאטרון פולני. גרוטובסקי הביא לידי מהפכה את החשיבה על תפקידי התיאטרון בעולם כולו ושינה את מעמדו של השחקן, את צורת הכשרתו ועבודתו על התפקיד. אצלו גם המחזה מילא תפקיד אחר, וחדל מלהיות מופע, אלא התחיל להיות תהליך של שינוי, בו לוקחים חלק הן השחקנים והן הצופים.
ב-1955 סיים גרוטובסקי לימודי משחק בקרקוב ועבר למוסקבה. שם הושפע מקונסטנטין סטניסלבסקי ומוסבולוד מיירהולד. כמו כן, הושפע מעבודותיהם של ברטולט ברכט ואנטונין ארטו. בשנת 1956 ערך נסיעה למזרח, שם הכיר את האופרה של פקינג, הקתקאלי ההודי ואת תיאטרון הנו היפני. לאחר מכן שב לקרקוב, והמשיך בלימודי בימוי, אותם סיים בשנת 1960.
מעבדת התיאטרון.
עוד בזמן לימודיו החל לנהל את תיאטרון 13 השורות, באופולה. בין השנים 1961 עד 1968 העסיקה את גרוטובסקי בעיקר שאלת הכשרת השחקנים. אחד מתלמידיו הידועים הוא אאוג'ניו ברבה, שהקים מאוחר יותר את תיאטרון אודין באוסלו.
גרוטובסקי עבר התיאטרון לורוצלב החל משנת 1965.
הצגות.
על-פי מראה, שגרוטובסקי השתמש במחזה כבסיס, הוסיף עליו מתוך עבודתו עם השחקנים.
אחר כך פרש גרוטובסקי מבימוי של הצגות פתוחות לקהל, ועבר לעבוד במסגרת של סדנאות לשחקנים. בשלב מסוים התיישב באיטליה, שם עבד עד למותו.
השפעה.
תלמידיו הרבים של גרוטובסקי המשיכו את עבודתו בצורות שונות. הוא היה מוערץ על-ידם ועל ידי אורחים, עד כדי כך, שזה עורר לפעמים התנגדות אצל אחרים. עד היום השפעתו גדולה מאוד, גם על במאים מובילים, כמו: אנטולי וסילייב ופיטר ברוק. יש גם כאלה שאומרים להפך, שפיטר ברוק השפיע על גרוטובסקי.
לגרוטובסקי יש ממשיכי דרך בכל העולם. יש גם שחקנים ישראלים שהלכו להתבודד ולהתנזר במעבדותיו, כמו זו באיטליה, המנוהלת על ידי תלמידו. בארץ חי תלמידו, פרופסור סרז' ואקנין, שלימד את תורת התיאטרון שלו באוניברסיטת פריז 8 ובאוניברסיטת מונטריאול.
בספרו "פגישות עם פיטר ברוק", מזכיר אוריאל זוהר, בריאיון עם ברוק, את העובדה שגרוטובסקי התעניין במרטין בובר.
מכון גרוטובסקי.
מכון גרוטובסקי שם לעצמו למטרה את המשך חקר ופיתוח המתודות התיאטרוניות על פי הכיוונים שהורה גרוטובסקי בעבודתו היצירתית. המכון השוכן בעיר ורוצלב בפולין מחזיק בשלושה מבנים. הראשון הוא מעבדת התיאטרון בכיכר השוק Rynek-Ratusz, מבנה היסטורי בו פעל גרוטובסקי בין השנים 1965–1984. השני הוא מבנה של מועדון שיט לשעבר, בפאתי העיר, על שפת נהר האודר. מבנה זה מכיל חללי עבודה רבים וכן מגורי אורחים. המבנה השלישי מצוי בלב יער באזור כפרי, כ-50 ק"מ מורוצלב.
המכון מפיק פרסומים ומקיים פעילויות קבועות רבות להנחלת מורשתו של גרוטובסקי וכן פרויקטים ארוכי טווח כדוגמת תוכנית 'Masters in Residence' שהחלה בשנת 2009 בה הוזמנו הבמאים אנטולי וסילייב, פיטר ברוק, תיאודורוס תרצופולוס ויוג'ניו ברבה לקיים מעבדות ארוכות טווח וחזרות לקראת הצגות בבימויים.
הנס ליאו האסלר
הנס ליאו האסלר פון רוזנק (בגרמנית: Hans Leo Haßler von Roseneck, הוטבל ב-26 באוקטובר 1564, נפטר ב-8 ביוני 1612) היה מלחין ונגן עוגב גרמני בשלהי הרנסאנס וראשית הבארוק. הוא נולד בנירנברג ומת בפרנקפורט.
חייו.
כיום מניחים כי האסלר החל ללמוד מוזיקה בילדותו אצל אביו, שהיה נגן עוגב. בשנת 1584, כמו הרבה מלחינים גרמנים בתקופתו, נסע לאיטליה להמשיך בלימודיו; הוא הגיע לוונציה בשיא הפעילות של האסכולה הוונציאנית, המלחינים שכתבו בסגנון הפוליכוראלי המפואר, שהפופולריות שלו פשטה עד מהרה בכל רחבי אירופה. האסלר הספיק להתוודע אל המוזיקה הזו, שהופצה בתדפיסים רבים בגרמניה הודות לעניין שגילה בה לאונרד לכנר, מיודעו של אורלנדו לאסוס ממינכן.
בתקופת שהותו בוונציה התיידד האסלר עם ג'ובאני גבריאלי; השניים למדו יחד אצל אנדריאה גבריאלי, דודו של ג'ובאני.
האסלר חזר לגרמניה ב-1586 וקבע את מושבו באאוגסבורג, שם שירת כנגן עוגב בחצר אוקטביאן השני פוגר, אציל מקומי. השנים באאוגסבורג היו יצירתיות לאין שיעור עבור האסלר; נוסף לכך, יצא לו שם רב בתקופה זו כמלחין ונגן עוגב, אף כי השפעתו הייתה מוגבלת בגלל היותו פרוטסטנטי באזור שהיה אז עדיין קתולי מובהק. בהמשך עבר לנירנברג ומשם לאולם; בערך בתקופה זו חלה בשחפת, שהתבררה כקטלנית, אף כי הספיק עוד לכהן תקופה קצרה כנגן העוגב בקאפלה בדרזדן, שם חיבר את יצירותיו האחרונות. אחרי מותו תפסו מיכאל פרטוריוס והיינריך שיץ את מקומו.
סגנונו.
האסלר היה בין הראשונים שהביאו את חידושי הסגנון הוונציאני אל מעבר להרי האלפים. אף כי מוזיקאים ברמתו של לאסוס עבדו בגרמניה במשך שנים, הם ייצגו את האסכולה הישנה, ה"פרימה פראטיקה", הסגנון הפוליפוני המפותח במלואו, מזוקק ומעודן, של הרנסאנס; באיטליה צצו ועלו מגמות חדשות, שהיו עתידות להגדיר את מה שיכונה בשנים הבאות תקופת הבארוק. מוזיקאים כמו האסלר, ואחריו שיץ, הביאו את סגנון הקונצ'רטאטו, הרעיון הפוליכוראלי והביטוי האמוציונלי החופשי של הוונציאנים אל התרבות הגרמנית ובכך יצרו את הפיתוח הבארוקי הראשון והחשוב ביותר מחוץ לאיטליה.
מוזיקת הקודש של האסלר מיועדת הן לכנסייה הקתולית והן ללותרנית. מבחינה סגנונית, המוזיקה המוקדמת שלו מתקדמת יותר מן המאוחרת: טכניקות פוליכוראליות, ניגודי מרקם ומידה מסוימת של כרומאטיות הופיעו במוזיקה שכתב אחרי שובו מאיטליה; אבל רוב המוזיקה הדתית שלו שמרנית ומשתמשת בפוליפוניה ליניארית בדרכו של ג'ובאני פלסטרינה. במוזיקה החילונית שלו - מדריגלים, קאנצונטות ושירים במוזיקה הווקאלית, וריצ'רקארי, קאנצונות, מזמורים וטוקטות במוזיקה האינסטרומנטלית - מופיעות הרבה מן הטכניקות המתקדמות של שני הגבריאלי באיטליה, אבל אופיין מאופק יותר, במידת מה, וניכרת בו תמיד תשומת לב קפדנית למלאכת המחשבת המוזיקלית וליפי הצליל.
ג'ון צ'ארלס
ויליאם ג'ון צ'ארלס (באנגלית: William John Charles; 27 בדצמבר 1931 - 21 בפברואר 2004) היה כדורגלן ולשי הנחשב אחד מגדולי הכדורגלנים שקמו לאי הבריטי בכל הזמנים. צ'ארלס היה הכדורגלן הבריטי הראשון שעזב את הליגה האנגלית כדי לשחק כשחקן זר באחת מהליגות האירופאיות הבכירות. מלבד הקריירה שלו בנבחרת ויילס, בלט צ'ארלס בשתי הקבוצות בהן שיחק ברוב קריירת המשחק שלו: לידס יונייטד ויובנטוס.
צ'ארלס נחשב כשחקן בעל יכולת לשחק הן כבלם והן כחלוץ מרכזי. בכל שנות הקריירה שלו, מעולם, לא הוזהר ולא נשלח החוצה על ידי השופט וזאת, בהתאם לגישתו שלא לבעוט ולא לפגוע במכוון בשחקן יריב. הגינותו וגובהו (1.88 מטר) הביאו לכינויו באיטליה "Il Gigante Buono" - "הענק העדין", וכן כונה "הנסיך מוויילס".
קריירת מועדונים.
לידס יונייטד.
ויליאם ג'ון צ'ארלס נולד בפרבר של סוונסי ושיחק בילדותו כדורגל יחד עם אחיו, מל, שהפך ברבות הימים, גם הוא, לשחקן נבחרת ויילס. למרות ששיחק במועדון נוער באצטדיונה של סוונסי סיטי לא זוהה כישרונו על ידי הקבוצה הוולשית והייתה זו לידס יונייטד שאיתרה אותו ב-1948. הקבוצה מיורקשייר זימנה אותו למבחנים והחתימה אותו על חוזה. לאחר שבמשך חצי שנה שיחק בקבוצת המילואים של לידס במגוון עמדות במגרש, ערך באפריל 1949 את הופעת הבכורה שלו ושיחק בעמדת הבלם. ב-1951 שיחק בשני משחקים בעמדת החלוץ המרכזי וכבש שני שערים במשחק השני. בעקבות הצטיינותו גם בעמדה הקדמית החל ויכוח לגבי העמדה בה יש להציבו. עם זאת, הוא המשיך לשחק עוד כשנתיים בתפקיד הבלם בטרם עבר לעמדת החלוץ המרכזי. בשמונה שנותיו הראשונות בלידס, הבקיע צ'ארלס 150 שערים, מהם - 42 שערים בעונה אחת, עונת 1953/1954.
בין 1950 ל-1952, בעת ששיחק בליגה האנגלית, שרת צ'ארלס בצבא הבריטי ועסק מלבד בכדורגל בעוד סוגי ספורט: איגרוף, קריקט, ריצה וכדורסל. בתקופה זו סבל מפציעות ספורט שהביאו לכך שהחמיץ את רוב חלקה של עונת 1951/1952 בליגה האנגלית בכדורגל.
יובנטוס ושלהי הקריירה.