רוב משפחתו חסידי רחמסטריווקא, חלקם נושאים במשרות בחסידות.
ילדיו:
חוקר ספרות
השועל והאריה
השועל והאריה, הוא משל של איזופוס. מספר 10 ב.
במשל זה, השועל מבחין בפעם הראשונה בחייו באריה, חיה שאינו מכיר, הוא נבהל מאוד ובורח. ביום השני השועל שוב מבחין באריה אך נשאר לעמוד מרחוק ובוחן את החיה. ביום השלישי השועל פוגש את האריה פעם נוספת ואוזר אומץ לגשת אליו ולומר שלום. בין השניים מתפתחת שיחה והם נפרדים כידידים.
מוסר השכל: הכרות והבנה מונעים את הפחד מהלא נודע.
סיפור דומה נמצא במשלי לה פונטן. בסיפור מתואר שכאשר אדם רואה לראשונה גמל בפעם הראשונה הוא נבהל ובורח, בפעם השנייה הוא מסתכל בו בעיון ובפעם השלישית הוא רותם אותו לצרכיו.
הארמייה העשירית (ארצות הברית)
הארמייה העשירית של ארצות הברית הייתה עוצבה של צבא ארצות הברית, שלחמה בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הארמייה הוקמה ב-20 ביוני 1944 בטקסס שבארצות הברית. הפעולה הקרבית היחידה שבה השתתפה הייתה המערכה לכיבוש האי אוקינאווה, שהחלה ב-1 באפריל 1945 ונסתיימה ב-2 ביולי באותה שנה. במהלכה עמדו תחת פיקוד הארמייה שני קורפוסים – הקורפוס ה-24 (ארבע דיוויזיות רגלים) והקורפוס האמפיבי ה-3 (שלוש דיוויזיות של חיל הנחתים).
במערכה באוקינאווה היו לארמייה 7,600 הרוגים וכ-31,800 פצועים. בין ההרוגים היה גם מפקדה של הארמייה, לוטננט גנרל סיימון בוליבר באקנר. הוא נהרג בהפגזה ארטילרית יפנית ב-18 ביוני 1945. כממלא מקומו מונה מייג'ור גנרל רוי גייגר מחיל הנחתים, וב-23 ביוני מונה גנרל ג'וזף סטילוול למפקד הארמייה.
הארמייה יועדה ליטול חלק במבצע קורונט - השלב השני של מבצע נפילה, המבצע המתוכנן לפלישה ליפן עצמה, אך כניעת יפן באוגוסט 1945 ביטלה את הצורך בפלישה זו. כוחות מן הארמייה נחתו בקוריאה ב-8 בספטמבר 1945, קיבלו את כניעת הכוחות היפניים בשטח שהיה לאחר מכן לקוריאה הדרומית והיוו את הבסיס לממשל הצבאי האמריקני שם.
לאחר סיום המלחמה נגד יפן, ב-15 באוקטובר 1945, הושבתה הארמייה.
הרמן קבש
הֶרמָן אָלבּין יוֹזף הברון קֶבֵש פון קֶבֵשהַאזָה (בגרמנית: Hermann Albin Josef Baron Kövess von Kövessháza, הונגרית: Kövessházi Kövess Hermann báró; 30 במרץ 1854– 22 בספטמבר 1924) היה גנרל-פלדמרשל שכיהן כמפקדו האחרון של הצבא האוסטרו-הונגרי. תקופת שירותו לפני מלחמת העולם הראשונה לא התייחדה משום בחינה והוא התכוון לפרוש ב-1914, אך אז פרצה המלחמה והוא נאלץ להמשיך בתפקידים פיקודיים.
חייו האישיים.
אביו של קבש היה קצין מבוגר בצבא האוסטרו-הונגרי שהתגורר בטמשוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברומניה). מבחינה אתנית, מוצא המשפחה היה סקסוני טרנסילבני. שלושת ילדיו שירתו בצבא גם הם ואחד מהם נהרג ב-1914.
ראשית הקריירה.
ב-1865 הוא הצטרף לבית ספר לצוערים בהיינבורג ולאחר שלמד שם ובאקדמיה בזניים, עבר לאקדמיה הצבאית בווינה. הוא סיים את האקדמיה בהצלחה ולאחר קידום מהיר הגיע לדרגת קפטן (סרן).
המבצע הצבאי הראשון שלו היה דיכוי מרד בדלמטיה, עליו קיבל מדליית הצטיינות מהקיסר פרנץ יוזף. באותה שנה קיבל גם את עיטור צלב האבירים של מסדר הכתר האיטלקי. לאחר שנכשל במבחן הבא שלו, הוא עבר לשרת בחיל הרגלים. הצטיינותו בחיל רגלים קידמה אותו לדרגת מייג'ור (רב-סרן) ב-1890, לויטננט קולונל (סגן-אלוף) ב-1894 וזמן לא רב לאחר מכן לדרגת קולונל (אלוף-משנה).
הוא היה אחד הקולונלים הצעירים בצבא ואחד הפרוטסטנטים בעלי הדרגות הגבוהות בצבא שרוב הקצינים בו היו קתולים. הוא היה מעורב בשערורייה בה עברו 400 חיילים קתולים לפרוטסטנטיות לאחר ויכוח דתי. המקרה זכה להתעלמות מצד הצבא אולם הכנסייה הקתולית גינתה אותו. הגינוי גרם לו לחשוש שהוא יאלץ לפרוש מוקדם, אך הוא התבדה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, וב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-12.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
בתחילת המלחמה הוא פיקד על הקורפוס ה-12 שהיה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המזרחית, בקרבות על גליציה, בהרי הקרפטים ובמתקפת גורליצה-טרנוב ב-1915. לאחר שמונה למפקד הארמייה השלישית שהשתייכה לקבוצת הארמיות של מקנזן, הגיע לגולת הכותרת של הקריירה הצבאית שלו כשכבש את בלגרד ב-9 באוקטובר 1915. הארמייה של קבש נלחמה גם במונטנגרו ובאלבניה, עד שעברה לחזית האיטלקית על מנת להשתתף בקרב אסיאגו. לאחר מתקפת ברוסילוב נאלץ לחזור לגליציה כשהוא מקבל לפיקודו את הארמייה השביעית. לאחר כישלון הרוסים במתקפת קרנסקי, הגיב קבש בהכנסת כוחותיו לצ'רנוביץ באוגוסט 1917, מהלך ששיפר את מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי. בינואר 1918 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל כשהוא מפקד על הארמיות השלישית והשביעית גם יחד בחזית שנשאה את שמו והשתרעה בין גליציה לדוברוג'ה.
עם חתימת חוזה ברסט-ליטובסק שסימן את סיום החזית המזרחית, נותר קבש ללא כוח צבאי לפקד עליו, עד למינויו למפקד הצבא ב-3 בנובמבר 1918. תפקידו היה למעשה חסר משמעות עם התפוררותה של האימפריה והוא פרש מהצבא בסיום המלחמה. הוא הלך לעולמו ב-1924 בווינה והוא בן 70 שנים.
רנד
מטאלורג ליפצק
מועדון הכדורגל "מטאלורג" ליפצק (ברוסית: Футбольный клуб «Металлург» Липецк) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר ליפצק.
היסטוריה.
לאורך כל שנות קיומה בתקופה הסובייטית, הקבוצה שיחקה בליגה השנייה (למעט שתי עונות בלבד — כשבעונת הבכורה סיימה במקום החמישי ועונה אחר כך נשרה).
מאז 1992 הקבוצה העפילה לליגה הראשונה ונשרה לליגה השנייה לסירוגין.
בפעם האחרונה שהעפילה לליגת המשנה, זה היה בעונת 2009 ובאותה עונה סיימה במקום האחרון ונשרה בחזרה לליגה הרוסית השנייה בה היא התמודדה על זכות העפלה לליגת המשנה במשך 11 שנים עד שחזרה לליגת המשנה, בתום עונת 2020/2021.
בעונת 2021/2022 העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי. אך בליגה בתום אותה העונה ירדה ל.
וולט פרייז'ר
וולטר "קלייד" פרייז'ר (באנגלית: Walter "Clyde" Frazier; נולד ב-29 במרץ 1945 באטלנטה, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק כרכז בליגת ה-NBA.
הוא התאפיין בשילוב ייחודי של ראיית משחק מפותחת, מהירות רבה וממדים פיזיים מרשימים לשחקן בעמדתו. כמי שניהל את העניינים על המגרש, הוביל את קבוצתו, ניו יורק ניקס, לזכייה בשתי אליפויות ה-NBA היחידות בתולדות המועדון, ב-1970 וב-1973. ב-1987 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הכדורסל. עם פרישתו מהמשחק, פנה פרייז'ר לתחום השידור וכיום הוא פרשן ברשת השידור MSG המשדרת את משחקי הניקס.
בית הספר התיכון והמכללה.
פרייז'ר, בכור מבין תשעה ילדים, למד בבית ספר תיכון באטלנטה. הוא היה הקוורטרבק של קבוצת הפוטבול ותופס בקבוצת הבייסבול. הוא למד את רזי הכדורסל במגרש מלוכלך ומשובש, המתקן היחיד שהיה זמין בבית ספרו, בו כל התלמידים היו שחורים במדינות הדרום הגזעניות של שנות ה-50 בארצות הברית. לאחר קריירה מוצלחת בבית ספרו, התקבל פרייז'ר ללימודים באוניברסיטת דרום אילינוי, שקבוצות הספורט שלה משחקות בדיוויז'ן 2, בשל היותה מוגדרת כמוסד קטן, מה שמונע את השתתפותה בטורניר היוקרתי יותר של ה-NCAA. על אף העובדה שהוצעו לו מלגות על ידי מוסדות שהתעניינו ביכולותיו כשחקן פוטבול, פרייז'ר בחר במלגת כדורסל. עד מהרה הפך לאחד משחקני המכללות הטובים בארצות הברית. הוא נבחר ב-1964 וב-1965 לאול-אמריקן של ליגת הדיוויז'ן 2. ב-1965 הוביל פרייז'ר את אוניברסיטת דרום אילינוי לגמר ליגת הדיוויז'ן 2 של טורניר אליפות המכללות בכדורסל, שם הפסידה קבוצתו לאוניברסיטת אוונסוויל 82-85 בהארכה. ב-1966 נפסלה השתתפותו בתחרויות ספורט מסיבות אקדמיות. ב-1967 זכתה קבוצתו בטורניר ההזמנה הלאומי (National Invitation Tournament) לאחר שניצחה את אוניברסיטת מרקט שבמילווקי, 71-56. פרייז'ר נבחר ל-MVP של הטורניר.
קריירה מקצוענית.
פרייז'ר נבחר על ידי הניו יורק ניקס כבחירה החמישית בדראפט. בתקופתו בניקס בחר לעצמו את הכינוי קלייד, בשל העובדה שחבש כובע דומה לזה שחבש וורן בייטי בסרט בוני וקלייד. הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-1968. שבע פעמים השתתף במשחק האולסטאר וב-1975 זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר. הוא נבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה ב-NBA, פעמיים נבחר לחמישייה השנייה ושבע פעמים נכלל בחמישיית ההגנה של העונה ב-NBA. פרייז'ר היה גורם משמעותי בזכייה של הניקס באליפות ה-NBA, ב-1970 וב-1973. במשחק השביעי בגמר הפלייאוף של שנת 1970 מול הלייקרס, משחק שנודע בשל הופעתו מעוררת ההשראה של ויליס ריד הפצוע, היה זה פרייז'ר הגיבור האלמוני ששסיפק תפוקה מדהימה של 36 נקודות ו-19 אסיסטים שהובילו את הניקס לאליפות ה-NBA הראשונה בתולדות המועדון. לאחר 10 שנים בניו יורק סיים פרייז'ר את הקריירה שלו בקליבלנד קאבלירס.
פרייז'ר זכה להירשם בהיסטוריה של הניקס כמחזיק בשיאים במספר קטגוריות: מספר המשחקים ששיחק (759), מספר הדקות ששיחק (28,995), ניסיונות זריקה מהשדה (11,669), סלי שדה שקלע (5,736), ניסיונות קליעה מקו העונשין (4,017), קליעות מוצלחות מקו העונשין (3,145), אסיסטים (4,791) ונקודות (14,617). השיאים הללו, ברובם, נשברו בסופו של דבר על ידי הסנטר פטריק יואינג, אולם שיא האסיסטים של פרייז'ר ניצב על עומדו.
פרייז'ר היה מראשוני השחקנים שהפכו את החטיפה לצורה של אומנות. הוא הרבה לחטוף כדורים בפתאומיות ולהפתיע את ההתקפה. כשנשאל על יכולותיו ההגנתיות ענה, שהוא אינו מאמין בהגנה הכרוכה במגע גופני רב. במקום זאת, הוא שמר באופן שנראה כאילו הוא כלל לא היה משחק בהגנה.
קריירה תקשורתית.