כמו כן לאזור המיושב בפינו-שוודים שייך חבל אובולנד
Åboland (טורונמא Turunmaa) בחלק הדרומי של אזור האיים הסלעיים מסוג "שר" skär (קארי - kari) מול חופי ה"פינלנד המקורית" (Egentliga Finland או
Varsinais Suomi בדרום-מערב המדינה.
האזור השלישי בחוף המערבי, הוא באזור הקרוי "פינלנד" - רצועת החוף אסטרבוטן (Pohjanmaa פוהיאנמה) Österbotten, שבין קריסטינסטאד Kristinestad (קריסטינאנקאופונקי Kristiinankaupunki) ועד קארלבי Karleby (קוקולה Kokkola).
לפני הגעת המתנחלים השוודים האזוריים החופיים שהוזכרו לא היו מיושבים..
בתקופה האחרונה חלה ירידה במספר תושביהם דוברי השוודית עקב הגירה או התבוללות.
גם בעיר הלסינקי שבה בשנת 1870 57% מתושביה היו פינו-שוודים ייצוגם באוכלוסייה ירד במהלך השנים בעקבות השינויים ההיסטוריים במדינה ל 6% בשנת 2007. אחוז הפינים השורשיים בעיר עלה מ-25% בשנת 1870 עד ל 85% בשנות ה-2000.
החבל האוטונומי אולנד ששתושביו זכו במעמד מיוחד אינו נחשב ממש אזור פינו-שוודי.
שם אחוז השוודים הוא 91,2% וזה של הפינים השורשיים
הוא 5.0%, .02007). בעיר המרכזית של האיים, המרלנד, 96% הם שוודים.
ארגונים מייצגים.
לפינו-שוודים יש, בין היתר, פורום אינטרסים מוכר בחוק, הקרוי "סבנסקה פינלנדס פולקטינג" Svenska Finlands Folkting. בפרלמנט הפיני יש חברים שנבחרו מטעם "המפלגה העממית השוודית", המייצגים בוחרים מקרב המיעוט הפינו-שוודי. העיתון החשוב בשפה השוודית המופיע בפינלנד הוא "Hufvudstadsbladet" (הופוודסטאדבלאדט). בפינלנד קיים חינוך בשפה השוודית הכולל את כל רמות הלימודים עד לאוניברסיטה. ידועה האוניברסיטה האקדמית של אובו שבה שפת ההוראה היא שוודית.
אל-ג'וף
מחוז אל-גַ'וְף (בערבית: محافظة الجوف; תעתיק מדויק: מחאפט'ת אלג'וף) הוא מחוז הנמצא בצפון מזרח תימן, בו הייתה קהילה יהודית דלילה, אך כזאת שהוציאה מתוכה רבנים חשובים.
כפר גדול (בין היחידים) של יהודים במחוז אל-ג'וף הוא כפר גיל, שבתוכו הייתה קהילה יהודית בעלת 30–40 משפחות. בכפר זה שכנו ספרי התורה משה ותם. אחד מהרבנים המפורסמים שיצא מתוך הכפר הזה הוא הרב יחיא סעיד שרארה.
בשנת 1948, לאחר מותו (בהתנקשות בחייו) של האמאם יחיא (שהיה חסיד ואוהב ליהודים), החלו פרעות ביהודי תימן. גם במחוז אל-ג'וף היו פרעות, אך לא היו כמעט פגיעות בנפש, אם כי היו פגיעות גדולות במיוחד ברכוש היהודים במחוז.
מפרץ עדן
מפרץ עדן (בערבית: خليج عدن) הוא מפרץ בים הערבי, בין תימן בחוף הדרומי של חצי האי ערב, וסומליה שבאפריקה. בכיוון צפון-מערב המפרץ מקשר אל הים האדום דרך באב אל מנדב.
מפרץ עדן הוא נתיב חשוב אל הנפט במפרץ הפרסי. במימי המפרץ חיים מינים רבים של דגים, אלמוגים, וצורות חיים נוספות. ערי הנמל הראשיות באזור הן עדן שבתימן, וברברה שבסומליה.
באזור יש סכנה של שוד ים. באוקטובר 2000 אירעה באזור פעולת טרור נגד המשחתת האמריקנית "קול".
מוחרם
מוּחָרָם (בערבית: مـُحـَرَّم) הוא החודש הראשון בלוח השנה המוסלמי.
מקור השם.
בתקופה שקדמה לאסלאם (ה"ג'אהיליה") היה חודש מוחרם אחד מארבעת החודשים שהיו אסורים בלחימה בתרבות הערבית. זהו, ככל הנראה, המקור לשמו - "מוחרם" בערבית פירושו "אסור", והכוונה: "אסור בלחימה" (השוו למילה "חרם" בעברית מקראית, שפירושה "איסור" או "דברים שאסור לקחת אותם").
חגים וימים מיוחדים.
באסלאם אין חג המקביל לראש השנה, אולם במדינות מוסלמיות אחדות נהוג היום הראשון של חודש מוחרם כיום מנוחה. גם בישראל נהוג יום זה כיום חופשה בבתי ספר שבהם רוב התלמידים מוסלמים, ובמשרדי רשויות מקומיות שרוב תושביהן מוסלמים.
העשרה בחודש מוחרם הוא יום עשוראא (عاشوراء). יום זה נקבע על ידי מוחמד כצום מזריחה עד שקיעה. לפי מסורות אחדות קבע מוחמד צום של שלושה ימים בין 9 ל-11 במוחרם. יש הרואים בצום הזה השפעה יהודית משום שהתאריך שלו דומה לתאריך של צום יום הכיפורים בלוח השנה העברי. עוד בימיו של מוחמד בוטלה החובה לצום ביום זה (או בשלושת הימים) והוחלפה במצווה לצום במהלך חודש רמדאן, אולם גם כיום נחשב צום עשוראא כצום מומלץ וכביטוי לאדיקות דתית. מוסלמים שנאלצו לבטל חלק מצום רמדאן נוהגים לפצות על כך באמצעות צום עשוראא למשך יום אחד עד שלושה ימים.
אצל השיעים חודש מוחרם הוא חודש של אבל, ששיאו ביום עשוראא. יום עשוראא היה יום מותו של האימאם חוסיין, בנו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב. בזרם האיסמאעיליה, שהתפלג מהשיעה, נהוג שישה-עשר במוחרם כ"יום האימאמים".
מוחרם כציון מעבר מדירה לדירה.
בתקופה העותמאנית התגבש מנהג באימפריה, על פיו שכר הדירה שולם שנה מראש בחודש מוחרם, בהיותו הראשון מבין חודשי השנה. ייתכן כי הדבר נבע מתקנות השלטון העות'מאני שעל פיהן דייר ששכר דירה מהווקף המוסלמי במשך יותר משנה נחשב לדייר מוגן שלא ניתן לפנותו ללא הסכמתו. התאריך שנקבע לצורך התקנות היה תחילת השנה המוסלמית. לפיכך דרש הווקף מדייריו להחליף ביניהם את הדירות בתחילת חודש מוחרם או למצוא דיור חלופי.
תיאורים בני התקופה מלמדים על תכונה רבה סביב מעברי הדירות במוחרם, שלווו לא פעם במצוקה ובכי, כאשר הדיירים לא הצליחו לחסוך די כסף כדי להישאר בדירה והיה עליהם לעזוב עם מיטלטליהם.
בעקבות התקבעות המנהג הפכה המילה "מוחרם" לשמה של פעולת המעבר בין הדירות עצמה. כך, למשל, תיאר הסופר דוד שחם בזיכרונותיו מילדותו בתל אביב:
הוכחה אחת מני רבות לשרירותו של המנהג העות'מאני עמוק בתוך תקופת המנדט ניתן למצוא למשל בהסברים שסיפק אריה ליפשיץ, בעל מלון עדן בירושלים, על כך שנעזר בשירותיהם של סבלים ערבים להעברת המלון שלו למעונו החדש ולא בסבלים יהודים: היה עליו לעזוב באופן מידי את הבית הקודם בשל המוחרם, אחרת היה עליו לשלם על שכירות של שנה שלמה, אך מאותה סיבה בדיוק הוא לא מצא סבלים יהודים, כי כולם עסקו בהעברת דירות.
מנהג המעבר מדירה לדירה בחודש מוחרם רווח כנראה בארץ ישראל עד קום המדינה ואז פסק.
SVP (בצרפתית ראשי התיבות מציינות "בבקשה": s'il vous plaît) היא חברה בינלאומית שמרכזה בצרפת המספקת שירותי מידע.
הרחבה.
החברה מספקת שירותי מידע בתשלום לכל דורש, ומקבלת רבבות שאלות מדי יממה בנושאים מגוונים, עליהן היא עונה בעזרת מאות עובדים המומחים בתחומים שונים. מטרתה של החברה אינה לאגור את כל הידיעות, אלא לדעת היכן למצוא מיד את המומחה המתאים שיוכל לענות על כל שאלה. לדוגמה, אם מישהו מתעניין לדעת מה מידת היקף מותניה של חברת פרלמנט בריטית מסוימת, על המידען לשאול עצמו מי מסוגל לדעת את התשובה, ומשהבין כי זהו לבטח החייט שלה, לא נותר לו אלא לאתרו במהירות האפשרית, ולאחר שהות מסוימת יוכל לספק את התשובה המדויקת לשואל.
החברה החלה לפעול בפריז בשנת 1935 כמשרד מודיעין המספק מידע טלפוני, 24 שעות ביממה, אודות המקומות בהם אפשר לקנות יין ושאר מנעמי החיים. זאת לאחר שד"ר רנה סונייה גילה שאין ברשותו שמפניה לארוחת הערב וגם לא ידע היכן יוכל להשיג את מבוקשו בשעת הלילה המאוחרת. לכן החליט להקים את המשרד שלא היה כדוגמתו בשום מקום בעולם. העיתון Indépendant ו"החברה הרדיופונית הצרפתית" (Société Française de Radiophonie) תמכו בו כלכלית, וכפיתוח צרפתי יחיד במינו אישר השר ז'ורז' מנדל להשתמש בחיוג טלפוני מקוצר כדי להתקשר ל-SVP. דמי התשלום עבור השירות היו מצורפים לחשבון שיחות הטלפון, וחברת הטלפון קיבלה בעד שירות זה אחוז קטן מהכנסותיה של SVP. בשנת 1938 הרחיבה החברה את שרותיה והכריזה על רישום מנויים. בשנת 1939 החל התעשיין Maurice de Turckheim לנהל את SVP בכוונו את החברה למתן שירותים בעיקר עבור קהילת אנשי העסקים. בשנת 1958 הועסקו בצרפת 200 מלקטי מידע ועוזרי מחקר שענו ל-5000 שאלות מדי יום ב-40 קווי טלפון. כיום מועסקים עוד 600 מידענים בשאר מדינות העולם, וגם 250 מתרגמים ומתורגמנים מקצועיים בתחומי שונים כמו משפט, טכנולוגיה, רפואה, סחר וכלכלה, שמקבלים פניות גם באמצעות פקס ודואר אלקטרוני.
ספרה
סִפְרָה היא סמל שמשמש לייצוגם של מספרים, בדומה לאופן שבו אות משמשת לייצוג של מילים. כל ספרה בודדת מייצגת מספר שלם מסוים, ומספרים שלמים שאינם מיוצגים על ידי ספרה בודדת, כמו גם מספרים לא-שלמים, מיוצגים באמצעות שימוש בספרות אחדות הכתובות ברצף.
עקרונות.
במהלך ההיסטוריה התפתחו בעמים שונים מערכות אחדות של ספרות. בחלק מהמקרים הספרות היו סימנים שנועדו רק למטרה זו, ובמקרים אחרים שימשו אותיות גם כספרות. הספרות הנפוצות והמוכרות, הקרויות ספרות הודיות-ערביות, נועדו רק לייצוגם של מספרים. לעומתן, ספרות רומיות הן אחדות מאותיות האלפבית הלטיני, ספרות יווניות הן אותיות האלפבית היווני, וספרות עבריות הן אותיות האלפבית העברי. לכל אחת מהאותיות המשמשות בשלושת המקרים הללו נקבע ערך מספרי.
השיטה שבה משמשות הספרות לייצוגם של מספרים קרויה שיטת ספירה. המערכות השונות של הספרות הן משני סוגים:
מהותה של שיטת הספירה אינה מושפעת מהסמל המדויק שמייצג כל ספרה. בשיטה העשרונית, הנכתבת בספרות הודיות-ערביות, ניתן לייצג את הספרות בקשת רחבה של גופנים, בלא שיהיה הבדל מתמטי בין הייצוגים השונים. שוני גדול יותר בצורת הספרות קיים במעבר לספרות ערביות, המקובלות בקרב כותבי ערבית, אך גם שוני זה הוא חסר משמעות מתמטית, משום שמשתנה רק הסמל המייצג את הספרה, אך לא מהות הספרה.
הטבלה הבאה מציגה דרכים אחדות לכתיבת הספרות 0–9: