דוגמה נוספת בז'אנר זה היא מעין פוגה, שהתעצבה במאות ה-17 וה-18 בגרמניה וניתן למצוא אותה אצל מלחינים כגון יוהאן אדם ריינקן ובאך. טכניקת הכתיבה של הפרק מציגה נושא ושני נושאים נגדיים, המנוגנים יחד לאורך הפרק כולו, תוך כדי החלפת החומר בין הכלים/הקולות השונים. בטכניקת כתיבה זו אין סקוונצות או חילופי סולמות. דוגמה מן הרפרטואר של באך היא סונאטה למקלדת 965 BWV שעובדה מטריו סונאטה של ריינקן בלה מינור (1697).
תת-פרק בריקוד ובסקרצו.
משמעותו השנייה והנפוצה של המונח החלה דרכה במוזיקה לריקודים החל מן המאה ה-17, זמן שבו סוויטות עדיין תפקדו כמוזיקה לריקוד. תפקידו של הטריו היה לגוון את הריקוד ולספק לו משך נוסף של מוזיקה (מאחר שהיה נהוג לרקוד את פרק המינואט, למשל, במשך כ-5 דקות).
טריו היה השני מבין זוג ריקודים מתחלפים; הדוגמה הידועה והנפוצה ביותר היא מינואט-טריו-מינואט (דה-קאפו). הטריו הופיע גם בריקודים נוספים. בסוויטות של באך, לדוגמה, ריקודים כמו בורה, גבוט ופספייה היו מתחלפים בטריו.
למרות המינוח, הטריו השתתף גם בריקודים בשניים או בארבעה קולות. רוב קטעי הטריו במאות ה-17 וה-18 היו כתובים באותו סולם, בסולם מקביל, או בסולם רלטיבי.
דוגמה מעניינת לחילופי ריקודים עם טריו ניתן למצוא בקונצ'רטו הברנדנבורגי הראשון מאת באך.
סכימת הפרק נראית כך:
(Menuet-Trio-Menuet (3\4) - Polonaise (3\8) - Menuet (3\4)-Trio (2\4)-Menuet (3\4
באך מקפיד על הגיוון ובאופן חריג, מחליף את המשקל בין המינואט השני לטריו שלו.
במהלך התקופה הקלאסית עוצבו והשתרשו ווריאנטים שונים על הטריו; לרוב מטרתם הייתה גיוון הפרק על ידי הכנסת חומר חדש והלך רוח שונה.
בסימפוניה הקלאסית הטיפוסית היה המינואט פרק קבוע בכמעט כל סימפוניה; אותו מינואט שמר על צורתו שכוללת טריו. הטריו בדרך כלל פתח בתזמור דליל יותר מן המינואט שקדם לו, והיה, לרוב, לחלק סולני בעבור סקציית כלי הנשיפה של התזמורת.
בחלק מן הסימפוניות של היידן היה הטריו פרק שבו ניגן סולן. ניתן למצוא זאת בסימפוניות מס' 6 ("הבוקר") 7 ("הצהריים") ו-8 ("הערב") וכן בכמה סימפוניות מאוחרות, כמו למשל בסימפוניה מס' 95 (סולו לצ'לו) או במס' 98 (סולו לאבוב).
בסימפוניות של בטהובן, בעיקר במס' 1, 3, 4, 8, ו-9, הטריו נותן הרגשת ניגוד חזקה לפרק הסקרצו שתוחם אותו, בכך שהוא מתוזמר בעיקר לכלי הנשיפה (הדוגמה הבולטת והידועה היא הסולו לשלוש הקרנות בסימפוניה השלישית) ובהיותו בעל מרקם קליל, וחד פחות מן הסקרצו.
בסימפוניות של היידן, מוצארט ושל שוברט הטריו לעיתים מוגש כלנדלר (הנתחם במינואט), כמו בסימפוניה מס' 36 מאת מוצרט ("לינץ"), בסימפוניה מס' 104 של היידן או בסימפוניה החמישית מאת שוברט.
השינוי שיוצר הטריו בא לידי ביטוי לעיתים גם בשינוי הסולם, כמו למשל בדוגמה היחסית נועזת ברביעיות אופוס 77 מאת היידן. המינואט ברביעייה הראשונה כתוב בסול מז'ור, כאשר הטריו עובר לסולם שנחשב אז למרוחק – מי במול מז'ור. ברביעייה השנייה, המינואט (שבפועל הוא סקרצו) הוא בסולם פה מז'ור, כשהטריו הוא בסולם רה במול מז'ור, וגם בעל אופי מנוגד לחלוטין לסקרצו.
על מנת להדגיש את תחושת השינוי, עושה בטהובן גם הוא החלפה לא שגרתית לזמנו, אך הפעם הוא משנה את המשקל (למרות שדבר כזה היה קיים כבר, כמו בדוגמה של באך). בסימפוניות מס' 6 ו-9 הטריו הוא במשקל זוגי, כשהסקרצו התוחם אותו הוא במשקל המשולש הסטנדרטי.
בראשית המאה ה-19 הופיעה צורה ובה הופיע הטריו פעמיים במהלך הפרק ויצר צורה שהסכימה שלה היא A-B-A-B-A. צורה זו מופיעה בסימפוניות מס' 4 ו-7 מאת בטהובן, וכן בסימפוניה הרביעית מאת שומאן.
צורה מורכבת אף יותר הופיע קודם לכן אצל מוצרט, בחמישית הקלרינט. בצורה הזו יש שני קטעי טריו שונים בתוך פרק המינואט. סכימת הפרק היא: A-B-A-C-A. הטריו הראשון כתוב ללא הקלרינט. ניתן למצוא את הצורה הזו מאוחר יותר גם בסמפוניות מס' 1 ו-2 מאת שומאן.
המונח "טריו" המשיך להיות שימושי בהמשך המאה ה-19, ביצירותיהם של ברהמס, צ'ייקובסקי, ברוקנר ואף אצל מאהלר. הקונספט של הנגדת קטע ביניים (גם אם לא כונה עוד "טריו") לפרק בעל אופי של סקרצו חדר אף למוזיקה במאה ה-20.
תיקן שדה אפריקאי
אוריביאדס
אֶוּרִיבִּיאָדֵס בן אֶוּרִיקְלֶיידֵס מספרטה (ביוונית: Ευρυβιάδης) היה המפקד הראשי של צי הברית ההלנית במערכה שניהלו היוונים ב-480-479 לפנה"ס נגד קסרקסס מלך פרס שפלש לארצם. הוא עמד בראש הצי המלחמתי המשותף ליוונים בהתנגשות במימי ארטמיסיון ובקרב סלמיס, הקרב הימי שהכריע את גורל הפלישה כולה לטובתם. למרות שאתונה העמידה את המספר הרב ביותר של אוניות לצי המשותף, נמסר הפיקוד העליון על הצי לידי ספרטה. תמיסטוקלס, שעמד בראש השייטת האתונאית, שהייתה הגדולה ביותר בצי הברית, היה מטבע הדברים בעל השפעה רבה לא רק על ניהול הלחימה בים, אלא על ניהול המערכה כולה.
נארה
נָארָה (ביפנית 奈良市, "נָארַה-שִי") היא בירת מחוז נארה בחבל קנסאי שביפן. העיר ממוקמת בחצי האי קיאי. בין השנים 710–784 הייתה העיר, שנקראה אז הֵייג'וֹ-קיוֹ, בירת יפן, ומכאן שם התקופה הזאת בהיסטוריה של יפן – תקופת נארה. בעיר נמצאים שמונה מקדשים בודהיסטים גדולים, כאשר הגדול מביניהם טודאי-ג'י, הוא ככל הנראה בניין העץ הגדול בעולם. המקדשים של נארה, ביחד עם שרידי ארמון הייג'ו, הם בעלי מעמד של אתר מורשת עולמית. ברחובות העיר מתהלכים איילים מאולפים; לפי אגדה עתיקה, הם הובאו לעיר על ידי אל, ומאז הם אמורים להגן על העיר ועל המדינה. בנארה גם ממוקמת אוניברסיטת הנשים של נארה, אחת משתי אוניברסיטאות הנשים הלאומיות של יפן, וכן המוזיאון הלאומי של נארה.
נעם לניר
נעם לניר (נולד ב-18 בפברואר 1967) הוא יזם ישראלי, בעל השליטה ומנכ"ל חברת ההשקעות "ליוורמור השקעות", שמניותה נסחרות ב.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
את ראשית שנותיו העביר בבסיס חיל האוויר חצור, שם שרת אביו, סגן-אלוף אבי לניר, כמפקד טייסת 101. לאחר נפילתו של האב בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים עברה המשפחה לרמת השרון, שם התגורר לניר עד תום שירותו הצבאי. בתיכון למד במגמה היסטורית של בית הספר המקיף רוטברג שברמת השרון וסיים אותו ב-1985. לניר התגייס לקורס טיס, אך נשר לאחר כשנה והשלים את שירותו הצבאי ביחידת המזל"טים של חיל המודיעין.
קריירה עסקית.
בשנת 1991 חבר לניר לרל נדל והשניים ייסדו מספר רב של אתרי בילוי. לניר ונדל הובילו את הסצנה התל אביבית באותן שנים במקומות כמו "רוזלינדה" ו"אלנבי 58". לאחר שנפרדו פנה לניר לדרך עצמאית, ובשנת 1998 הקים יחד עם ארנון כץ ומשקיעים נוספים את חברת "אמפייר און ליין", שעסקה בשיווק אתרי אינטרנט העוסקים בהימורים. לניר החזיק 26% ממניות החברה. בשנת 2005, פחות משבע שנים לאחר הקמתה, הונפקה החברה ב לפי שווי שוק של מיליארד דולר וגייסה כ-225 מיליון דולר. ההנפקה כללה הצעת מכר של 175 מיליון דולר, שכ-45 מיליון דולר מתוכה עברו ללניר מיד במזומן.
חודשים ספורים לאחר ההנפקה פרץ עימות משפטי בין "אמפייר און ליין" ובין הלקוח העיקרי שלה, חברת "פארטי גיימינג" (PartyGaming) שבבעלות אשת העסקים רות פרסול. העימות החל כאשר "פארטי גיימינג" הודיעה על ביטול פלטפורמת המסחר עם אמפייר אונליין, והביאה לקריסה של 50% במניית אמפייר. חודש אחר כך הציעה לרכוש את "אמפייר און ליין", אך משכה את ההצעה. בתגובה תבעה "אמפייר און ליין" את "פארטי גיימינג". העימות הסתיים בתחילת 2006 בפשרה שבמסגרתה שילמה "פארטי גיימינג" ל"אמפייר און ליין" 200 מיליון דולר. בנוסף תבעה חברת אינטרלוג'יק, מפעילת אתר השש-בש 65play את "אמפייר און ליין" בטענה שהיא מנסה לחקות את שם המותג שלה, ובעיקר את השימוש במספר 65. בדצמבר 2006 הסתיימה התביעה בפשרה. בהמשך אותה שנה, ולאחר העברת חקיקה אמריקאית שהגבילה הימורים ברשת, מכר לניר את פעילות ההימורים של "אמפייר און ליין" ל"פארטי גיימינג" תמורת 48 מיליון דולר בלבד, ושינה את שם החברה ל"ליוורמור השקעות".
"ליוורמור השקעות" עסקה בהשקעות בנדל"ן, בקרנות גידור ובקרנות השקעה פרטיות. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי החלה החברה לצבור הפסדים משורה של השקעות כושלות. בסך הכל הפסיד לניר כ-100 מיליון דולר מפעילות "ליוורמור השקעות".
בדצמבר 2007, רכש באופן פרטי את השליטה בחברת בבילון, שפיתחה תוכנת תרגום, תמורת 11 מיליון דולר. לניר מונה לתפקיד יו"ר דירקטוריון החברה. בספטמבר 2014 מכרה החברה את תחום התרגום למייסד החברה, אמנון עובדיה, והחלה לעסוק בהשקעות פיננסיות בעיקר בתחום המדיה הדיגיטלית וכן בתחום הפרסום המקוון. בספטמבר 2016 הטילה רשות ניירות ערך על החברה עיצום כספי בסך מיליון ש"ח, עקב שתי הפרות דיווח בעניין ההסכמים של החברה עם חברת גוגל. על מנכ"ל החברה לשעבר, אלון כרמלי, הוטל עיצום כספי בסך 250 אלף ש"ח, ועל לניר, הוטל עיצום כספי בסך 150 אלף ש"ח. הפרשה החלה בתובענה ייצוגית שהוגשה נגד החברה, נעם לניר ואלון כרמלי ב-2013. בינואר 2019 הגיעו הצדדים לפשרה לפיה בבילון תשלם לתובעים 12–15 מיליון ש"ח, והסכום שנקבע לתשלום הוא 14 מיליון ש"ח. בדצמבר 2019 מכר לניר את השליטה בחברה.