דוד קַלָעִי (גולד) (כ"ט בשבט תרנ"ח, 21 בפברואר 1898 – ח' בחשון תש"ט, 10 בנובמבר 1948) היה פעיל ציוני, איש תנועת העבודה, ממקימי שכונת בורוכוב, ספרן, מתרגם, סופר ומעורכי אנציקלופדיות בהוצאת "מסדה".
ביוגרפיה.
קלעי נולד ב-1898 בעיירה שְׁצֶ'קוֹצ'יני שבפולין, לחיה ויעקב מרדכי, סוחר. קיבל חינוך מסורתי בוורשה; משפחתו גרה בראדומסק. למד בישיבת הרבי מגור ושימש שם כספרן. כתב מאמרים בירחון הרבני "הפלס" וביומון היידי "דער מאמענט". ייסד את אגודת ההסתדרות הציונית בראדומסק. ב-1918 עבר לוורשה והיה ממייסדי "צעירי ציון" בעיר. המשיך לכתוב, ועבד בין היתר בעיתון העברי "הצפירה".
ב-1920 עלה לארץ ישראל ונרתם לפעילות ב"אחדות העבודה". היה חבר מערכת ב"קונטרס" ואחר-כך ב"דבר". היה מפעילי הסתדרות העובדים הכללית וניהל את הוצאת הספרים של "אחדות העבודה", בה הוציא במהדורה ראשונה ב-1922 את תרגומו ל"מניפסט הקומוניסטי" של קרל מרקס. היה מנהל הארכיון והמוזיאון של תנועת העבודה.
מ-1922 היה מפעילי הקמת שכונת בורוכוב, שבה בנה את ביתו. בין ראשוני מייסדיה ומחברי התקנון שלה. עסקן פעיל בה כל השנים.
ב-1923 נשא לאשה את פנינה לבית גשאניק (1899–1997).
המשיך בעבודה פובליציסטית בעיתונות וכן בעבודה ספרותית. תרגם ספרים רבים. יסד וניהל את הוצאת הספרים על שם חברו זאב ברזילי ואת הוצאת הספרים "חברה". ב-1928 ערך ביחד עם מנדל פרובסט את התערוכה הראשונה של העיתונות בארץ וחוברת על תולדותיה והתפתחותה.
ערך את ספרי הוצאת שטיבל, ושימש כרכז העריכה של "האנציקלופדיה הכללית" ואנציקלופדיה "נעורים".
חיבר ופרסם את הספרים "", "40 שנות אחד במאי בארץ" ו"איך נוסדה ההסתדרות", שאותם הועיד להיות חלקים של ספר גדול שהתכונן לחבר על תנועת הפועלים בארץ.
תוך כדי עבודתו כמחבר וכעורך יצר הרבה חידושים לשוניים (בייחוד במדעי החברה ובכלכלה) ובענייני כתיב.
קלעי נפטר בשכונת בורוכוב, בח' בחשון תש"ט (10 בנובמבר 1948), בן 50. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ליום השנה הראשון למותו הופיע קובץ לזכרו, ובו דברי הערכה עליו ואוסף גדול ממאמריו, מסותיו ואגרותיו בענייני תרבות, ספרות, חברה, כלכלה, התיישבות ועוד.
על שמו נקרא תיכון קלעי בגבעתיים ורחוב בשכונת בורוכוב.
קאנצלר אוסטריה
Black Metal
נאסר-1
נאסר-1 (פרסית: نصر-۱) הוא טיל נגד ספינות לטווח קצר המיוצר תחת רישיון סין באיראן. למעשה זה הוא שמו האיראני של הטיל הסיני C-704.
תיאור.
לגוף הטיל צורת סיגר עם 4 כנפונים מתקפלים באמצעו, ו-4 כנפונים קטנים יותר בקצהו, בסמוך למנוע. אורכו 3.5 מטר ומשקלו 350 ק"ג, הראש הקרבי של הטיל שוקל 150 ק"ג. טווח יעיל של הטיל עד 35 ק"מ והוא מונחה מכ"ם וביות תת-אדום.
מאפיינים.
איראן טענה כי הטיל בעל יכולת לחמוק מגלי המכ"ם ומסוגל להשמיד מטרות של עד 100 טון כגון ספינות קטנות כמו הפריגטה
. הנאסר-1 ניתן לשיגור מהיבשה, ומהים ולאחרונה איראן הודיעה כי התאימה את הטיל לשיגור ממסוקים ומצוללות. הנאסר-1 הוא למעשה שמו האיראני של הטיל הסיני C-704. כמה טילי C-704 נמצאו על אוניית המשא "ויקטוריה" שניסתה להבריח אמצעי לחימה מאיראן לרצועת עזה ונתפסה בשנת 2011 על ידי שייטת 13 במסגרת מבצע חוק ברזל. איראן מייצרת את הטיל בתחומה תחת רישיון סיני. יחד עם זאת, איראן טוענת כי הצליחה לשדרג את הטיל וכי הטווח המבצעי של הטיל כיום הוא 3,000 ק"מ, אולם מומחים במערב טענו כי איראן נוהגת להתפאר בהישגים טכנולוגים ללא בסיס.
ניסיון מבצעי.
בדצמבר 2008, כוח ימי איראני ביצע ניסוי מוצלח בירי קרקע-קרקע של הטיל. לאחר הצלחת הניסוי איראן הודיעה במרץ 2010 על ייצור המוני של טיל הנאסר-1. בתחילת 2010, במהלך תרגיל צבאי איראני הטיל נורה מבסיס יבשתי. בשנת 2013 פרסמה איראן ניסוי נוסף המשוגר מהאוויר, לצד טיל איראני נוסף בשם קאדר המיוצר אף הוא ברישיון סיני, ושמו בסין הוא C-802.
במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון. הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום.
פודהורצר
טירת איילין דונן
טירת איילין דונן (בגאלית סקוטית: Eilean Donnain; 'האי של דונן') היא טירה הממוקמת על אי קטן במפגש שלושת הלוכים; לוך דיך , לוך לונג ולוך אלש במערב ההיילנדס בסקוטלנד.
הטירה הוקמה במאה ה-13 על ידי הרוזן רוס ובהמשך הייתה למעוז של שבט מקנזי , מאז היא עברה מספר שינויים ושיפורים, עד אשר נהרסה בשנת 1719 לאחר השתתפות השבט במרד היעקוביטים (1715). בתחילת המאה ה-20 נותרו רק הריסות של הטירה והיא למעשה נבנתה מחדש בהתאם להערכה לגבי המבנה המקורי ועל סמך ההריסות והעדויות באתר.
כיום הטירה היא יעד תיירות מוכר וחשוב בסקוטלנד והיא נחשבת לאחד האתרים המנציחים את המורשת הרומנטית של ההיילנדס ושל סקוטלנד.
היסטוריה.
הטירה והאי נקראים כך על שם הקדוש האירי דונן הקדוש (Donnán of Eigg) שניסה להביא את הנצרות לסקוטלנד ונהרג באי אג לא רחוק מאיילין דונן בשנת 617. ישנה השערה כי באי הוקמה כנסייה לזכרו, איך טרם נמצאו לכך עדויות.
הטירה עצמה נבנתה במחצית הראשונה של המאה ה-13 במהלך כהונתו של המלך אלכסנדר השני. היא הוקמה על ידי רוזנות רוס בנקודה אסטרטגית חשובה המגנה על פנים הארץ מפני פלישה ימית, זאת אל מול העמים ששלטו באיים הסקוטים ממערב. בתקופה זו היא כללה חומה היקפית לאורך חופי האי שכלל הנראה כללה שבעה מגדלים ומגדל עוז בדופן המערבית של החומה.
בשנת 1263 הטירה ניתנה על ידי אלכסנדר השלישי לקולין מקנזי, ראש שבט מקנזי (שהיו באותה העת וסאלים של רוזן רוס), זאת לאחר גבורתו בקרב לארגס. לפי המסורת המקנזית, הטירה הותקפה בסביבות שנת 1270 על ידי צבאו של מגנוס השישי, מלך נורווגיה, כאשר בהסכם פרת' ב-1266 ביקש מגנוס בתמורה לאיים ההברידיים לקבל את הטירה אך המקנזיים סירבו. לפי המסורת המקנזים הצליחו להחזיק בטירה כנגד ההתקפה של עמי הצפון בפיקודו של הרוזן ויליאם.
במהלך המאה ה-14 התפתחה יריבות בין שבט מקנזי לרוזנות רוס. בנוסף החל להתיישב שבט מקרי באזור קינטייל, כאשר שני השבטים היו ביחסים טובים ואף נחשבו שבט מקרי כשומרי הראש של שבט מקנזי. לאורך תקופה זו הטירה נותרה בבעלות שבט מקנזי, כאשר מי שהחזיקו בטירה בפועל היו שבט מקרי בשם שבט מקנזי. לקראת סוף המאה ה-15 החלה להתחזק היריבות עם שבט מקדונלד שהובילה למספר תקיפות על הטירה שכשלו. בשנת 1539 יצא מקדונלד מסלייט בראש צבאו ותקף את האי סקאי ובהמשך את אדמות שבט מקנזי, הוא הגיע לטירת איילין דונן עם צי של 50 סירות לאחר ששמע כי בטירה נותרו מגנים בודדים (ואכן היו בטירה רק שלושה אנשים; מושל הטירה דאנקן מקגילשריוזד, קצין המשמר ומפקד הטירה). בהתקפה נהרגו קצין המשמר והמפקד, אך המושל דאנקן שעמד בשער הטירה הצליח לפגוע עם חץ ברגלו של ראש שבט מקדונלד, מה שהוביל את הכוחות לסגת ומקדונלד מסלייט מת מספר ימים לאחר מכן מפצעיו.
בשנת 1715, תנועת היעקוביטים שתמכה במלכותו של ג'יימס סטיוארט (בנו של המלך ג'יימס השני), פרצה במרד לו היו שותפים מספר שבטים ברחבי סקוטלנד. לוחמי שבט מקנזי ושבט מקרי הצטרפו אף הם ללחימה, אך עם התבוסה בקרב שריפמויר בנובמבר, נראה כי תנועת המרד החלה לדעוך. לאחר מכן מצאו היעקוביטים תמיכה מצד ספרד ובאפריל 1719 הגיעו לחופי לוך דיך כ-300 לוחמים ספרדים אשר חלקם עשה שימוש בטירת איילין דונן. כתגובה, ב-10 במאי 1719 עגנו שלוש ספינות הצי המלכותי במים בקרבת הטירה ושלחו סירה במטרה לתאם את כניעתה, לאחר שהספרדים פתחו על הסירה באש הספינות האנגליות החלו בהפגזה של חומות הטירה. ביום שלמחרת ההפגזה המשיכה והתארגנו חיילים אנגלים לכיבוש הטירה, בערב הטירה נפלה לידי האנגלים יחד עם כ-45 חיילים שבויים (42 מהם ספרדים) אשר נלקחו למעצר בטירת אדינבורו. לאחר מכן, כדי למנוע שימוש נוסף של הטירה בידי המורדים, אנשי הצי המלכותי פוצצו את הטירה עם 29 חביות חומר נפץ.
לאחר מרד היעקוביטים הטירה לא שוקמה ולא חזרה לשימוש למשך מעל ל-200 שנים. בשנת 1912 נקנתה הטירה על ידי ג'ון מקרי-גילסטרפ, בן לשבט מקרי (ואף טען לתואר ראש השבט). תחילה תכנן מקרי לשמר את ההריסות כפי שהן ושכר את שרותיו של בנאי אבן; פרקור מקרי, לפנות את שטח הטירה ולנקות את ההריסות. שנתיים לאחר מכן שירת מקרי במלחמת העולם הראשונה וכשחזר בשנת 1919 פרקור כבר החל בתכנון שיפוץ הטירה למבנה המקורי שלה. כך החל שיפוץ והבנייה מחדש של הטירה בהתאם להשערות לגבי צורת הטירה המקורית, שיפוץ שנמשך 12 שנים עד לשנת 1932.
הטירה המחודשת כללה גשר אבן שהוביל אליה (הטירה המקורית לא כללה גשר), מגדל עוז עם חדרי מגורים ואירוח ואף אנדרטה לזכר הרוגי שבט מקרי במלחמת העולם הראשונה. הטירה שמשה כאחוזתו של מקרי ומשפחתו והיא נפתחה לציבור רק בשנת 1955, כאשר היא עדיין בבעלות המשפחה שעומדת גם בראש עמותה האחראית לתחזוקה השוטפת שלה.
איילין דונן
אליאס אנגל
אליאס אנגל (בסרבית קירילית: Елиас Енгел; 9 במרץ 1912, יאיצה, בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 במאי 1944, סמוך לצ'אזמה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
קורות חייו.