המונח תכנון מס (או הימנעות חוקית ממס) מתאר פעולות שונות כגון לקונות משפטיות ותעלולים פרשניים על-מנת להפחית את חבות המס של יחיד או חברה. בהינתן אפשרויות שונות לביצוע פעולה מסוימת, מתכנן המס משווה בין תוצאות המס של דרכי הפעולה במטרה לבחור את דרך הפעולה שתניב את תוצאות המס הטובות ביותר עבורו.
הזכות לתכנון מס.
זכותו של הנישום לתכנן את מיסיו מוכרת בשיטות מס רבות ובכללן שיטת המס הישראלית. זכות זו מאפשרת לנישום גם לערוך תכנון מס בינלאומי אשר במקרים רבים יגרום לכך שחבות המס שלו תהיה קרובה לאפס.
בישראל, אמר על כך נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
בפסק דין פרומדיקו הסבירה השופטת פרוקצ'יה כי בדיני המס קיים קו הבחנה בין "תכנון מס לגיטימי" לבין "התחמקות ממס" האסורה על פי החוק.
תכנון מס והתחמקות ממס שתיהן נועדו להפחית מס, אך המבדיל ביניהם הוא השוני באמצעים שנעשה בהם שימוש - הנמנע ממס ייזקק לאמצעים חוקיים בלבד וינקוט בראש וראשונה גילוי מלא ואמיתי של כל העובדות, בעוד המתחמק ממס ישיג את מטרתו בדרך של הפרת החוק שעיקרה הסתרת עובדות והעלאת מצגי שווא. לדבריה, הגבול המפריד בין הימנעות ממס להתחמקות ממס הוא לעיתים דק, והוא יורד לשורש ההבחנה בין תכנון מס לגיטימי לבין התחמקות ממס שהיא אסורה ומהווה עבירה על החוק.
בישראל.
תכנון מס אגרסיבי.
תכנון מס אגרסיבי הוא תכנון מס שקשה לפקיד השומה לאתרו עקב מורכבותו ותחכומו, והוא נחשב לחורג מגבולות תכנון המס הלגיטימי; כדי שפקיד שומה יזהה תכנון מס כזה ביעילות נדרש תיקון 147 לפקודת מס הכנסה בו נוסף לפקודה סעיף 145א2 כ המתאר הטלת חובת דיווח על צעדים עסקיים שונים (כגון סוגי עסקאות ספציפיות) המוגדרים כתכנון מס במפורש (אם כי אי-ההגדרה של צעד עסקי כ"תכנון מס" איננה מכריחה שלא מדובר בתכנון מס).
עסקה מלאכותית.
עסקה מלאכותית היא פעולה שמטרתה היא הפחתת נטל המס אך אין הצדקה אחרת לקיומה.
בפקודת מס הכנסה סעיף 86 נקבע:
סעיף זה דומה מאוד לסעיף 84 לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה).
המרקיז דה קונדורסה
מארי-ז'אן-אנטואן-ניקולא דה קאריטא, המרקיז דה קונדורסה (צרפתית: Marie-Jean-Antonie-Nicolas de Caritat, Marquis de Condorcet) (17 בספטמבר 1743 - 28 במרץ 1794) היה פוליטיקאי, פילוסוף, מתמטיקאי וחוקר מדע המדינה צרפתי. קונדורסה דגל בליברליזם כלכלי, סובלנות דתית, בחינוך מודרני ובעליונות השכל האנושי.
קריירה מדעית ופוליטית.
קונדורסה נולד כבן למשפחת אצולה צרפתית עשירה ומכובדת. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר, וגדל עם אימו שהייתה אדוקה בדתה ושלחה אותו ללמוד בבית ספר ישועי. כבר בימי לימודיו המוקדמים הראה יכולות מעוררות התפעלות בלימודי המתמטיקה שלו, ובגיל 16 עורר את תשומת לבם של כמה מגדולי המתמטיקאים של דורו, אנשי עידן הנאורות. ב-1765 פרסם את חיבורו הראשון בתחום המתמטיקה, העוסק בחשבון אינטגרלי, והביא לו יוקרה רבה. אחריו פרסם מאמרים רבים בתחומי המתמטיקה והמדעים, ובהדרגה ביסס לעצמו מעמד בכיר ומרכזי בחוגים האקדמיים. בשנת 1769, בהיותו בן עשרים ושש, התקבל כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.
בשנת 1772 מונה כמפקח כללי של המטבעה המלכותית. מנקודה זו ואילך לא הצטמצמו מאמריו לתחומים המתמטיים והמדעיים, והוא החל לפרסם חיבורים בתחומי הפילוסופיה ומדע המדינה. הוא עסק בהפצת רעיונות חברתיים ופוליטיים שנחשבו מתקדמים מאוד לתקופתו, והתמקד בעיקר בזכויות האדם וזכויות נשים ומיעוטים. הוא היה בין מחברי האנציקלופדיה הצרפתית שנכתבה באותה עת, יחד עם גדולי ההוגים והמדענים של עידן האורות. קונדורסה תמך באידיאלים שהנחו את ייסוד ארצות הברית באותה תקופה, ועסק רבות בהצעת רפורמות פוליטיות, כלכליות ומנהלתיות שיקדמו את צרפת ברוח דומה. ב-1777 מונה למזכיר האקדמיה הצרפתית למדעים.
ב-1785 התפרסם חיבור חשוב שלו העוסק בניתוח תורת ההסתברות ויישומיה לגבי הכרעות פוליטיות מבוססות רוב. בחיבור זה הוא מציג את הפרדוקס ההסתברותי הנקרא על שמו - פרדוקס קונדורסה. ב-1786 עסק בחיבור עבודה חשובה נוספת בתחום החשבון האינפיניטסימלי, שמעולם לא התפרסמה. ב-1789 פרסם את ספרו "חיי וולטר", בו הוא תומך בהשקפותיו האנטי-כנסייתיות של וולטר.
המהפכה הצרפתית.
ב-1789 פרצה המהפכה הצרפתית. משנתו הליברלית של קונדורסה תאמה את רוח המהפכה בתחילתה, והוא היה להוגה בולט בין מחולליה. כתוצאה, נבחר ב-1791 כנציג פריז באספה המחוקקת והיה למזכיר האספה. הוא תכנן את מערך החינוך הממלכתי, ועסק בניסוח הצעות לחוקה החדשה של צרפת ובניסיונות לקדם את רעיונותיו על זכות הצבעה לנשים.
עם הרדיקליזציה של המהפכה איבד קונדורסה ממעמדו הפוליטי. קיצו הפוליטי הגיע עם עליית שלטון הטרור של רובספייר, אז הוכרזו דעותיו כלא חוקיות. הוא התנגד להוצאתו להורג של לואי השישה עשר ולשלטון הטרור, והוכרז על ידי השלטון כבוגד. באוקטובר 1793 הוצא צו למעצרו, אך במשך חמישה חודשים הסתתר קונדורסה משלטונות הטרור בדירת מסתור בפריז. במקום מחבואו כתב את אחד הספרים החשובים ביותר שלו, "מתווה לתמונה היסטורית של התקדמות הרוח האנושית" (Esquisse d'un tableau historique des progrés de l'esprit humain). הספר, שיצא לאור ב-1795 (לאחר מותו של קונדורסה), עוסק בביטוי דעותיו באשר לאופי האדם.
כשניסה קונדורסה לחמוק מפריז במרץ 1794, נתפס בידי השלטונות ונכלא. כעבור יומיים הוא נמצא מת בתאו בנסיבות לא ברורות. על פי אחת ההשערות התאבד בעזרת רעל שסיפק לו ידיד רופא, אם כי קיימת גם ההשערה כי נרצח.
בשנת 1989, לרגל מאתיים שנה למהפכה הצרפתית, הועברה גופתו של קונדורסה לפנתאון של פריז, היכל התהילה של אנשי המעלה של צרפת.
דורית ביניש
דורית בֶּינִיש (נולדה ב-28 בפברואר 1942) היא משפטנית ישראלית. הייתה פרקליטת המדינה בשנים 1989–1995, שופטת בבית המשפט העליון משנת 1995, ונשיאת בית המשפט העליון החל מ-17 בספטמבר 2006 ועד לפרישתה משיפוט ב-28 בפברואר 2012. החל ממאי 2013, מכהנת כנגידת האוניברסיטה הפתוחה.
ביניש היא האישה הראשונה בישראל שכיהנה כפרקליטת המדינה, ולאחר מכן האישה הראשונה לכהן כנשיאת בית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
דורית ביניש נולדה ב-28 בפברואר 1942 בתל אביב, בת הזקונים של חוה ואהרן וֶרבָּה, שעלו מהעיר קובל שבפולין ב-1933, ולה אחות מבוגרת ממנה בכ-12 שנה.
אביה, אהרן ורבה (נפטר ב-1981), היה בכיר בלשכת המס המרכזית של ההסתדרות ועסקן במפא"י.
אמהּ, חוה ורבה לבית סֶיר (1909–1969), הייתה גננת, סופרת ילדים ועורכת, ממעצבי דמותו של החינוך לגיל הרך בישראל.
ביניש גדלה בתל אביב וסיימה שם את לימודיה התיכוניים בתיכון חדש. את שירותה הצבאי עשתה במחלקת ארגון באגף כוח אדם במטכ"ל והשתחררה בדרגת סגן ב-1962.
למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבלה תואר ראשון ב-1967 ותואר שני בהצטיינות ב-1971. יחד איתה למד בעלה, יחזקאל ביניש, שהוא עורך דין עצמאי. לזוג שתי בנות, דניאלה ומיכל.
אחותה, פנינה הררי (1930–2020), הייתה אלמנתו של מייק הררי, איש "ההגנה", הפלמ"ח, השב"כ והמוסד (בנה דור היה בעלה של ללי שמר, בתה של נעמי שמר).
במשרד המשפטים.
את התמחותה ביצעה במחלקת החקיקה של משרד המשפטים ובלשכה הראשית של פרקליטות המדינה. עד 1969 כיהנה כעוזרת לפרקליט מחוז ירושלים.
ב-1970 החלה לעבוד בפרקליטות המדינה. בתפקידה הראשון שם, כסגן פרקליט המדינה, ייצגה ביניש את המדינה בעיקר בתיקים פליליים. ב-1976 מונתה לתפקיד מנהלת מחלקת הבג"ץ בפרקליטות המדינה. כחלק מתפקידה זה עסקה בסוגיית ההתנחלויות והגירושים שאירעו בסוף שנות ה-70.
בשנת 1982 נתמנתה למשנה לפרקליט המדינה ומיד מונתה כראש צוות אוספי החומר ליד ועדת כהן לחקירת אירועי טבח סברה ושתילה והייתה כפופה במשך חצי שנה (אוקטובר 1982 - פברואר 1983) ישירות לוועדה. ביניש הייתה התובעת במשפטי המחתרת היהודית ומילאה תפקיד מרכזי בהעמדתם לדין. במהלך המשפט ספגה איומים על חייה. כן עמדה בראש צוות מיוחד שהכין את כתב האישום נגד מרדכי ואנונו.
לביניש היה תפקיד מרכזי בחקירת פרשת קו 300, כשעמדה לצד היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, בדרישה לחקור עד תום את אנשי השב"כ המעורבים בפרשה, לאחר שנתגלה לפרקליטות שהם הרגו מחבלים כפותים, שיקרו בחקירתם בנוגע לכך ושיבשו ראיות. זמיר וביניש התעמתו גם עם הממשלה, שהתנגדה להעמדת אנשי השב"כ לדין.
בנוסף, ייצגה את המדינה בכל הקשור לפסילת מפלגתו של מאיר כהנא, וייצגה את המדינה בענייני האינתיפאדה שאך פרצה.
פרקליטת המדינה.
בראשית שנת 1989 מונתה לתפקיד פרקליטת המדינה, על ידי שר המשפטים דן מרידור, והייתה לאשה הראשונה בתפקיד זה. בין האירועים המרכזיים שליוו את תקופת כהונתה כפרקליטת המדינה, ניתן למנות את העמדתו לדין של אריה דרעי באשמת קבלת שוחד. לאחר הגשת כתב האישום גרסה ביניש שעל דרעי להתפטר מכהונתו בממשלה, עמדה שנתקבלה על ידי חמשת שופטי בג"ץ שדנו בנושא ובניגוד לעמדתו של ראש הממשלה יצחק רבין שרצה בהשארותו בממשלה כל עוד לא הורשע.