בנוסף לפעילותו העיתונאית הענפה, עסק גם בחינוך. בקיאותו הרבה בעברית והחשיבות שהוא ייחס לדיבור בשפה הביאו אותו לפתוח בית ספר קטן בתוניס בו הוא לימד עברית, בשותפות עם המחנך יוסף כהן גנונה שהיה אחראי ללימודי הצרפתית. בית הספר היה אמור להוות אלטרנטיבה יהודית-השכלתית לחינוך הצרפתי של כל ישראל חברים. לאורך השנים פלאח חיבר מספר ספרי לימוד חשובים של השפה העברית לצורכי הקהילה היהודית בתוניסיה, ביניהם הספרים "שפה ברורה", "מקרא מפורש" (1892), "שיעורי החינוך" (1899) ו"שפה טבעית" (1912). ספרים אלו זכו לשבח מצד אנשי הקהילה בתוניסיה, ביניהם מנהל בית הספר של כל ישראל חברים בעיר. הספרים נחשבים לראשוני ספרי הלימוד העבריים המודרניים בצפון אפריקה. המחלוקת בין פלאח לבין חברת כל ישראל חברים שככה לאחר שבשנת 1897 מונה להיות האחראי על לימודי העברית בבית הספר של כל ישראל חברים בעיר סוסה, והתאפשר לו לשים דגש על לימודי העברית ומקצועות היהדות. על הצטיינותו כמחנך לעברית, מנהל בית הספר של כי"ח המליץ עליו לקבלת אות כבוד מהממשל הצרפתי המקומי.
בשנת 1928, בגיל 72, מונה לרב קהילת יהודי סוסה, תפקיד אותו מילא עד פטירתו בשנת 1936. כחלק מתפקידו כרב הקהילה הוא הקים בית אבות קהילתי-יהודי בעיר אריאנה באמצעות תרומתו של איש העסקים אברהם כאסתרו.
אחד מחיבוריו החשובים ביותר של פלאח הוא ספרו העברי ההיסטורי "צדק ושלום", שפרסם בשנת 1897. הספר עוסק בהיסטוריה החברתית של יהודי תוניסיה; בנושאים כגון קונפליקט התרבויות בקרב יהודי תוניסיה על רקע תהליך ההתערות בתרבות הצרפתית והיחסים בין ה"גראנה" (יוצאי ליבורנו בתוניס) לבין ה"תושבים" (הקהילה הוותיקה של יהודי תוניס), ביניהם התגלעו מחלוקות ומאבקים שונים החל מהמאה ה-18. הספר כתוב מנקודת המבט של ה"תושבים", אך גם קורא לפיוס ולאחדות בין הקהילות.
מלבד ספר זה, פלאח היה סופר פורה בערבית יהודית ונחשב לאחד מגדולי הסופרים היהודים תוניסאים בדיאלקט המקומי. הספר הראשון שפרסם בערבית יהודית הוא "בן כוזיבא" (1897), תרגום מעברית של "ספר הריסות ביתר" לקלמן שולמן. בין ספריו האחרים נמנים "אלתוארך אלאסראלייא", "מסארב אלחיה" (שבילי החיים), "אמתאל ועבאיר" (משלי מוסר), "אצדק אנג'א", "ארץ הצבי", "אלעלם ואלאמאן", "ג'דול מואבד" ועוד. כמו כן הוא השאיר אחריו כתב יד בן כ-200 עמודים העוסק בפרשנות המקרא ותרי"ג המצוות מתוך גישה השכלתית-רציונלית.
סוציאליזם דמוקרטי
סוֹצְיָאלִיזְם דֶמוֹקְרָטִי (או דמו-סוציאליזם), היא אידאולוגיה פוליטית ומחשבה מדינית, התומכת במערכת פוליטית דמוקרטית במסגרת מערכת כלכלית סוציאליסטית, שבה קיימת בעלות ציבורית על אמצעי הייצור. היא דוגלת בניהול עצמי של העובדים, בכלכלה דמוקרטית, בדמוקרטיה תעשייתית ובדמוקרטיה תעסוקתית. הסוציאליזם הדמוקרטי שמה דגש רחב על הארכת עקרונות הדמוקרטיה במשק (למשל באמצעות קואופרטיבים או באמצעות דמוקרטיה תעשייתית ותעסוקתית), או בכלכלה מתוכננת, בה רוב ניהול הכלכלה נתונה בידי התאחדויות עובדים או לחלופין על ידי חברות ממשלתיות.
חלק מרעיונות הסוציאליזם הדמוקרטי חופפים עם הרעיונות הסוציאל-דמוקרטיים. אך במקום שתתקיים רגולציה במסגרת שוק חופשי. הסוציאליזם הדמוקרטי פונה לקהל יעד סוציאליסטי יותר ומציעה בעלות חברתית, ציבורית וקולקטיבית יותר על אמצעי הייצור.
היסטוריה.
אידאולוגיה זו פותחה לפני כמאה וחמישים שנה. בין אבותיה היה אדוארד ברנשטיין.
עקרונות.
בניגוד לקומוניזם, תפיסה זו מגדירה את הסוציאליזם כאידיאל האולטימטיבי, ולא שלב ביניים בדרך לקומוניזם. היא כוללת גם את רעיונות הדמוקרטיה, פלורליזם וזכויות המיעוטים, ולא מגדירה את עצמה כדיקטטורה של הרוב. למרות זאת, חלק מהמפלגות הדמו-סוציאליסטיות התמזגו או רצות במשותף עם המפלגה הקומוניסטית (לדוגמה החזית השמאלית של צרפת). הן תומכות בשוק חופשי בעיקרו, אך גם במתן שירותי בריאות, חינוך, דיור ותחבורה ציבוריים על ידי המדינה.
נוסחת שם טוב – יריב
אג'מאע
ח'ווארג'
חיימה מנדוסה נאווה
חיימה מנדוסה נאווה (בספרדית: Jaime Mendoza Nava; 1 בדצמבר 1925 - 31 במאי 2005) היה מלחין, פסנתרן ומנצח בוליביאני שהתיישב בארצות הברית.
חייו.
מנדוסה נאווה, יליד לה פאס, הצטיין מילדותו כילד פלא בתחום המוזיקה. בגיל 7 ניגן בקונצרט פומבי שנועד להתרמות לבניית בית יתומים. בגיל 11 ניצח על תזמורת ילדים. מנדוסה למד באקדמיה למוסיקה בלה פאס אצל פישר, אומברטיו ויסקארה מונחה והוגו לנדסמן. המשיך את לימודיו הקונסרבטוריון "ספיסו" בבואנוס איירס. בשובו לבוליביה עבד כפסנתרן וכמנצח של תזמורת סימפונית. נסע לאחר מכן לארצות הברית כדי להשתלם בבית הספר ג'וליארד, בתחום ניצוח מקהלות, נגינה והלחנה, אצל מורים כמו סרגיי קוסביצקי, רוברט שו, ג'וזף ראייף, ויטוריו ג'אמין, ג'וליוס הרפורד, איליין בראון. אחר כך סיים תוך שנה קורס להלחנה שנועד לחמש שנים בקונסרבטוריון המלכותי של מדריד, אצל מורים כמו רוורנדו, נמסיו אוטאניו וקונראדו דל קמפו. הוא זכה בשנת 1950 לפרס הראשון של הקונסרבטוריון עבור הפתיחה הדרמטית "דון אלווארו". ערך בהמשך מסעות ארוכים בספרד, שווייץ (בכיתת פסנתר של אלפרד קורטו) ובצרפת, בה השתלם בסורבון ואצל נדיה בולאנז'ה. אחרי שניצח במדריד ובלימה כמנצח של התזמורת הסימפונית של פרו, חזר מנדוסה למולדת ובשנים 1952-1951 ניהל וניצח על התזמורת הסימפונית הלאומית של בוליביה. הוא העשיר את הרפרטואר של התזמורת ביצירות סימפוניות וקאמריות מודרניות רבות וערך איתה סיור הופעות ראשון ברחבי בוליביה.
בסופו של דבר מנדוסה נאווה התיישב בקליפורניה, בארצות הברית, והקדיש את עצמו בעיקר ליצירת מוזיקת סרטים. הוא עבד במחלקת המוזיקה של אולפני וולט דיסני ויצירותיו הוקלטו בחברת MGM. עבד גם כעורך פסקולים, וכמנצח ומנהל אמנותי של United Productions of America למשל, בהפקות את סדרות Mr. Magoo Cartoon.
רבות מיצירותיו הושפעו על ידי המוזיקה העממית של ארצו וכן על ידי מלחינים כמו אהרן קופלנד, ארתור הונגר או איגור סטרווינסקי אותו הכיר אישית. מנדוסה הקליט בין היתר עם התזמורת הסימפונית של מינכן.
מתחת ידיו יצאו פסקולים לתוכניות טלוויזיה כמו "זורו" ו"מועדון מיקי מאוס". מאוחר יותר הקים מנדוסה חברה עצמאית להפקות סרטים.
חיימה מנדוסה נאווה נפטר בשנת 2005 בגיל 79, בוודלנד הילס, לוס אנג'לס, עקב סיבוכים של מחלת הסוכרת.
הוא השאיר אשה, בילי יוהנה מנדוסה לבית הרטינג (אותה נשא בשנת 1958) וחמישה ילדים.
בשנת 2004 פורסם תקליטור עם מבחר יצירותיו לקולנוע.
מבחר יצירות.
מוזיקת קולנוע.
במשך כ-40 שנה הלחין מנדוסה מעל 250 פסקולים לסרטים.
הוא שיתף פעולה עם במאי קולנוע כמו ג'וזף מאזוקה, כריס רובינסון, מייקל דוגן, קן קנדי, ג'ים רוברטסון, צ'ארלס בי. פירס, ארל אי. סמית', גרודון איסטמן, סארקי מורדיאן, ראס הארווי, אנטוניו סנטיאן ואחרים.
בין הסרטים (בעיקר סרטי אימה והרפתקאות) בהם השתתף בשנות ה-1970- ה-1980 ניתן לציין את:
"Aloha, Bobby and Rose", "The Boys in Company C", "The Town That Dreaded Sundown", "Mausoleum ", "The Legend of Alfred Packer", "The Evictors", "The Legend of Boggy Creek", "The Vampire Hookers", "The Quick and the Dead (1963 " (1963), "The Norseman]", "Grave of the Vampire", "Equinox ", "The Brotherhood of Satan", "A Boy and His Dog", "Creature from Black Lake", "Five Minutes to Love", "Grayeagle", "Garden of the Dead", and "Death Wish Club
מנדוסה הלחין גם מוזיקה לסרטים תיעודיים, סרטי פרסומות ותוכניות חדשות של הרשת NBC, כולל לתוכניות שהוקדשו לתוכניות החלל "אפולו".
מוזיקה כלית וסימפונית.
"Gitana" לפסנתר
יצירות לפסנתר של מנדוסה נאווה נכנסו לרפרטואר של הפסנתרנית הבוליביאנית גרייס רודריגס רדיץ'.
מכללת גורדון
מרכז דניאל ומטילדה רקנאטי
גשר גרוסוונור
פניה שרגורודסקה
פַניה (פַני) (פֶייגה) (פועה) שַרְגוֹרוֹדסְקָה (בכתב לטיני: Fanny (Feiga) Schargorodska; ברוסית: Ф. Д. Шаргородская, שַרְגוֹרוֹדסְקָאיָה; 1879, אומן – 7 באפריל 1950, כ' בניסן תש"י, תל אביב) הייתה פדגוגית עברייה שפעלה ברוסיה וברית המועצות, בברלין וביישוב בארץ ישראל. חיברה ספרי לימוד עבריים, ופיתחה שיטת קצרנות עברית, שלא השתרשה.
קורות חיים.
ראשית דרכה.
פייגה (צפורה) שרגורודסקי נולדה בשנת 1879 בעיר אוּמַן שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) במשפחה חסידית. אביה, דוד, בן תורה ומשכיל, נפטר בילדותה, ואִמה, שהייתה חסידת טוֹלְנה, נישאה לאחד מגבאי הרבי של סאווראן ועברה לעיירה סאווראן, שם פתחה ביחד עם אחיה של שרגורודסקה חדר מתוקן (אחיה, נוטיל (נתן) שרגורודסקי, פתח בהמשך בית ספר על טוהרת העברית בעיירה טרנובקה).