ביולי 2021 עלתה לשידור בyes סדרה בת שבעה פרקים בשם מעילה, אשר גנדלמן כתב יחד עם שירה פורת וביים. הסדרה מגוללת את סיפורה של אתי אלון, הפקידה בבנק למסחר אשר גנבה למעלה מרבע מיליארד ש"ח מכספי לקוחות כדי לכסות את חובות ההימורים של אחיה, עופר מקסימוב. בסדרה מככבים יהודה לוי ודאנה איבגי, שאף זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל הסדרות של ברלין על השתתפותה בסדרה זו.
Buried.
ב-10 באוקטובר 2021 עלתה ברשת שואוטיים האמריקאית סדרה בת ארבעה פרקים בשם "Buried", אותה גנדלמן כתב, ביים והפיק. הסדרה, שזכתה לביקורות חיוביות, עוקבת אחרי סיפורה של איילין פרנקלין, אישה צעירה אשר נזכרה בשנת 1989 שבגיל שמונה, עשרים שנה לפני כן, היא הייתה עדה לרצח של חברתה הטובה ביותר, סוזן נייסון, וכי הרוצח הוא אביה, ג'ורג' פרנקלין. פרנקלין הפך לאדם הראשון בתולדות ארצות הברית שעומד למשפט פלילי בהתבסס על זיכרון מודחק של הפשע, ומשפטו הגדיר מחדש את האופן שבו מומחים לדין הפלילי ולבריאות הנפש מתייחסים למושגים כמו זיכרון וטראומה. מיד לאחר עלייתה נרכשו זכויות השידור של הסדרה בישראל על ידי HOT ו-yes, והיא עלתה לשידור בנובמבר 2021 תחת השם הבזק של רצח.
צל של אמת.
ב-26 במרץ 2016 עלתה לשידור בערוץ 8 הסדרה הדוקומנטרית הראשונה שיצר וביים (יחד עם ארי פינס), "צל של אמת", אשר עוסקת בפרשת הרצח של תאיר ראדה. הסדרה יצרה סערה ציבורית ותקשורתית סביב פרשת הרצח וזכתה לשבחים מהמבקרים, שרובם אף הכתירו אותה כאחת הסדרות החשובות ששודרו בישראל. בינואר 2017 נודע כי הסדרה נרכשה להפצה בינלאומית על ידי ענקית המדיה נטפליקס, והיא עלתה לשידור עוד באותו יום במעל 190 מדינות בגרסתה המקורית בעברית עם כתוביות בשפות שונות. הסדרה זכתה ב-3 פרסי האקדמיה הישראלית - על הסדרה הדוקומנטרית הטובה ביותר, העריכה והאפקטים החזותיים.
בשנת 2021 שודר סרט התעודה "צל כבד", של הבמאי עידו הר, ובו סיפורה של האישה מאחורי ראשי התיבות א"ק - אולה קרבצ'נקו, לטענת הסרט נהגו יוצרי "צל של אמת" בחוסר יושר ובחוסר אחריות כלפי קרבצ'נקו, ושגו כשגרמו לקהל להאמין בנכונות גרסתו של בן זוגה לשעבר שהאשים אותה ברצח.
ביולי 2019 שודרה בערוץ 8 העונה השנייה של הסדרה, "", אשר עוסקת בשורת מקרי רצח של נשים צעירות שהתרחשו לאורך כביש החוף בשנות ה-70 וה-80, ובאפשרות שהם בוצעו על ידי רוצח סדרתי.
בנובמבר 2021 הגישה אולה קרבצנקו תביעת לשון הרע בסך 5.4 מיליון ש"ח נגד יוצרי סדרת התעודה "צל של אמת", ארי פינס ויותם גנדלמן, ונגד עו"ד ירום הלוי.[17]
קנדמה
קֶנדָמָה (ביפנית: け ん 玉? כ剣 玉 ו拳 玉, באנגלית: Kendama) הוא צעצוע יפני מסורתי.
משחק הקנדמה הומצא לפני כמאה שנים ומקורו בעיר האצ׳וקאצ׳י, הירושימה שביפן.
הקנדמה משפרת את הקואורדינציה וקשר העין-יד. לקנדמה מגוון תרגילים ואפשרויות.
מקור השם הוא במילים "קן" (מקל) ו"טאמה" (כדור). הצעצוע מורכב משלוש כפות, חוד (ספייק) וכדור עם חור במרכזו, שמחובר בחוט לאחד מחלקי הצעצוע. המטרה היא לקלוע את הכדור לכל אחת מהכפות ולחוד. הקנדמה דומה למשחק הקלאסי הכוס-והכדור, ומשחקי העץ הידועים בעולם כמו הבילבוקט bilboquet בצרפת והבלרו balero במקסיקו. העיקרון של צעצועים אלה הוא זהה: תפיסת אובייקט אחד עם אחר, כששניהם מחוברים בחוט. עם זאת סגנון הקנדמה המודרני מושפע ממגוון רחב של מיומנויות ומשחקים כמו סקטבורד, יו יו, דיאבולו וג'אגלינג.
ב-2006 הקנדמה הגיעה לארה״ב יחד עם חבורת בליידרים שנהגו לשחק במסעם ביפן, ומאז הכל היסטוריה.
הקנדמה זכתה בתחילת המאה ה-21 לפופולריות גוברת מחוץ ליפן, ופעילויות שונות הקשוורת במשחק מתקיימות ברחבי העולם.
בקנדמה קיימים כמה תרגילים בסיסיים: "ביג קאפ", "סמול קאפ", "בייס קאפ" ו"ספייק".
חברת הקנדמה הגדולה בישראל היא "קנדמה ישראל", אשר מייצרת, מעצבת ומשווקת קנדמות בעבודת יד באץ ובעולם.
קנדמה ישראל הוא מותג קנדמה ישראלי המייצר קנדמות ייחודיות הנצבעות בעבודת יד בישראל. הוקם ב-2012 ע״י אבירם לוגסי ודוד וידסלבסקי, מייסדי קהילת הקנדמה הישראלית המייצגים את ישראל בתחרויות ובאליפויות השונות בעולם.
ב-2016 השיקו לראשונה את הריינו קליר (‘Rhino Clear’) – גריפ מקצועי לקנדמה הנצבע בעבודת יד בשיטה ייחודית. הלקה המקצועית פותחה בישראל לאחר מחקר. החברה ותהליך הייצור כולו מנוהלים כיום ע״י אבירם המעצב ומייצר את מגוון הקנדמות של קנדמה ישראל, המשווקות בארץ ולכל העולם. הלקה המקצועית מאפשרת מגוון תרגילים חדש בזכות הגריפ הייחודי ואהובה מאוד בקרב קהילת הקנדמה העולמית.
קנדמה ישראל התחילה את דרכה ב-2012 בהפצת קנדמה ברחבי הארץ ובניית הקהילה הישראלית דרך מפגשים שבועיים, פסטיבלים ופעילויות בבתי ספר. תוך מספר חודשים ולאחר מסע קנדמה ארצי נוצרה קהילה גדולה בארץ של אלפי ילדים המשחקים קנדמה. מאז 2016 ומדי שנה הטיסו מספר משלחות להתחרות באליפות העולם בקנדמה ביפן. ב-2017 ליעד קוטלרקר מאשדוד זכה במקום ה-3 באליפות העולם בקנדמה
לקנדמה ישראל טים בינלאומי המכיל שחקנים המייצגים את המותג בתחרויות, בטים שחקנים ישראלים וגם שחקנים מארה”ב, אירופה ויפן.
בשנת 2020 טאקויה (Takuya Igarashi) רק בן 15 מיפן, זכה באליפות העולם בקנדמה וגם באליפות הפריסטייל העולמית לשנת 2020. כשהוא מייצג את קנדמה ישראל על הבמה.
הנפילה (קאמי)
הנפילה (בצרפתית: La Chute) הוא רומן פילוסופי קצר של הסופר הצרפתי אלבר קאמי, אשר יצא לאור בשנת 1956. זהו הרומן הבדיוני האחרון שקאמי השלים בחייו.
הספר הוא מונולוג בעל כמה חלקים, אותו הגיבור, ז'אן בטיסט קלמנס, מספר לזר שפגש זה עתה בבר באמסטרדם. אותו זר הוא צרפתי שהגיע גם הוא לעיר וז'אן בטיסט פונה אליו כ"בן ארצו". הוא מגולל באוזניו את סיפור חייו כעורך דין פריזאי מצליח שהפך ל"שופט בעל תשובה", אדם עשיר ומכובד שחווה התמוטטות, נפילה, וכעת נותר לו להביט על טעויות העבר ולהרהר במשמעותן.
הספר חג סביב מונחים פילוסופיים כגון - חירות ובדידות, זרות, מצבו של האדם בעידן המודרני, משמעות ואמת. הפילוסוף והסופר ז'אן-פול סארטר כתב על הספר: "זהו הספר הכי טוב והכי פחות מובן של קאמי".
הספר תורגם פעמיים לעברית. בשנת 1959 על ידי המתרגם צבי ארד, ובשנת 2014 על ידי המתרגם עמנואל פינטו. שני התרגומים פורסמו בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר עובד להצגת יחיד על ידי השחקן והבמאי ניקו ניתאי והיא הועלתה מעל 3,600 פעמים.
מכתש ירוחם
יום האוחי
יום האוחי (ביוונית: Επέτειος του Όχι, "יום הלא") הוא חג הנחגג ביוון ב-28 באוקטובר, לזכר סירובו של ראש ממשלת יוון יואניס מטאקסס לאפשר לחיילים איטלקיים לעבור ביוון בשנת 1940, ולפגוע בכך בריבונות היוונית.
רקע היסטורי.
בשנת 1940 הנהיג את יוון יואניס מטאקסס בשם המלך גאורגיוס השני. אותה שנה החל הרודן האיטלקי מוסוליני, ללטוש עיניים לעבר יוון. בכיבושה קיווה להשיג שתי מטרות: הראשונה, הסחת דעת מהמצב החברתי והכלכלי הקשה בארצו, והשנייה הייתה להרשים את בן בריתו, הרודן הגרמני אדולף היטלר. העימות בין היוונים לאיטלקים הגיע לשיאו כאשר ב-15 באוגוסט 1940, הטביעה הצוללת האיטלקית "דלפינו", את הסיירת היוונית "אלי" בנמל טינוס. היוונים חששו להרגיז את האיטלקים, ועל כן גורמים רשמיים ביוון דווחו שהסיירת טובעה בידי "צוללת ממקור לא ידוע", אף שידעו מי האשם בטביעה. המקרה גרם לאיטלקים לזלזול ביוונים וזיהויים לפחדנים.
"לא!".
ב-28 באוקטובר 1940 בשעה 3:00, הגיש שגריר איטליה באתונה עמנואלה גראצי אולטימטום בכתב לראש ממשלת יוון יואניס מטאקסס, בו דרשה איטליה מיוון לאפשר לכוחות איטלקיים מעבר חופשי ביוון, לצורך השתלטות על "נקודות אסטרטגיות" שלא פורטו. מטאקסס נדרש להשיב לאולטימטום עד השעה 6:00, ולא – יתקפו האיטלקים את יוון. מטאקסס קרא בעיון את האולטימטום, ולאחר מכן הרים את עיניו אל גראצי ואמר בצרפתית: "!Alors, c'est la guerre" ("אם כך זוהי מלחמה!") גראצי המופתע השיב באותה שפה: "Pas nécessaire, mon excellence" ("לא בהכרח אדוני"). מטאקסס השיב: "Non, c'est nécessaire" ("לא, יש צורך בכך"). גראצי ניסה להגיד: "...Si seulement le Général Papágos" ("אם רק הגנרל פאפאגוס..."), מטאקסס היסה אותו בידו והכריז ביוונית: "!Όχι" ("אוחי" – "לא"). גראצי העיד ביומנו שהוא עזב את החדר בתחושת כבוד עמוק כלפי אדם כזה המוכן להקריב במקום להשתעבד. עוד לפני השעה שש, התקיפו כוחות איטלקיים את יוון, העיתונים יצאו בכותרות "!Όχι", והיללו את מטאקסס על אומץ הלב שגילה. יוון הייתה מפולגת מבחינה פוליטית, אולם ליברלים, קומוניסטים, פשיסטים, ותומכי המשטר יצאו כולם לרחובות וערכו הפגנות תמיכה בממשלה. אפילו מנהיגה הכלוא של המפלגה הקומוניסטית היוונית, ניקולאוס זכריאדיס, פרסם מכתב פתוח בעיתונות ובו תמך בהתנגדות לפלישה, על אף שהקו של הקומינטרן, שהיה נתון עדיין בכבלי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, לא אפשר זאת. מאוחר יותר חזר בו זכריאדיס, האשים את מטקסס כי הוא "אימפריאליסט", וקרא לחיילים לנטוש את הלחימה ולהפיל את המשטר.
בסמוך לאחר מכן נשא מטאקסס נאום אל העם היווני, ובו אמר:
הנאום היה מעשה בעתו, והעם היווני התגייס למען המטרה – הדיפת הפלישה. מתנדבים רבים התגייסו לצבא, והאומה הייתה מאוחדת אל מול התוקפנות.
החגיגות.