"The Heretics" הוא סרט דוקומנטרי סמי-אוטוביוגרפי, המסופר על ידי בריידרמן בגוף ראשון, החל מהגיעה לניו יורק ב-1971 וההכרות שלה עם עולם האמנות של מנהטן. הנרטיב עוטף את גוף הסרט, אשר מורכב מראיונות אינטימיים עם חברות לשעבר בקולקטיב, ומתעד את מעורבותן עם "Heresies: A Feminist Publication on Art and Politics", וחוקר את הפמיניזם בעולם האמנות במהלך שיאו של הגל השני של הפמיניזם, ועד התקופה העכשווית. השמות של כתב העת ושל הסרט הם בהשראת המימרה "אמיתות חדשות מתחילות ככפירה."
הפקה.
בריידרמן החלה את העבודה על סרט ב-2006, כשהיא נסעה ברחבי ארצות הברית וכן לספרד ואיטליה, כדי לראיין עשרים ושמונה חברות לשעבר בקולקטיב הכפירה.
"The Heretics"משלב קטעי ריאיון עם תמונות סטילס, אנימציית תלת-מימד, סרטי ארכיון, וסצנות מבוימות שבהן שחקניות צעירות משחקות את תפקידי חברות הקולקטיב. האסתטיקה של הסרט מתוארת כ"קולאז' רדיקלי" המזכיר הן את המגזין המקורי והן את עבודתה המוקדמת בווידאו ארט.
ג'ון מילינגטון, המכונה לעיתים "הסנדקית של מוזיקת נשים" תרמה פסקול מקורי לסרט, בשיתוף פעולה עם האחיין שלה, לי מדלוני. כאשר מילינגטון, שאמרה על המגזין "Heresies" שהוא "היה בכל לופט מגניב ובכל חלל מגורים בו נשארתי," שמעה שהסרט בפוסט פרודקשן, היא איתרה את בריידרמן בסטודיו שלה, צפתה בעריכה הגסה במשך 10 דקות, ואז אמרה, "כל צורכי המוזיקה שלך נפתרו."
חברות לשעבר בקולקטיב המופיעות בסרט כוללות את אמה איימוס, איידה אפלברוג, מרי בת' אדלסון, סו פרידריך, ג'נט פרוליך, הרמוני האמונד, ג'ויס קוזלוף, לוסי ליפרד, איימי סילמן, סוסנה טורה, ססיליה וקוניה ונינה ינקוביץ.
הקרנת הבכורה של "The Heretics" התקיימה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בשנת 2009, שם הוא רץ במשך שבוע.
קבלה.
"The Heretics" זכה לביקורות חיוביות מ"הניו יורק טיימס", בה נכתב שהסרט "נותן תחוש מרנינה של איך זה היה להיות פמיניסטית בשנות ה-1970." אריאל דוהרטי כתבה ב- "On The Issues Magazine", "הודות לבריידרמן והצוות המתוחכם שלה, בסרט "The Heretics" יש לנו דוגמה חזקה ומשכנעת לכוח היצירתי של הפמיניזם."
מספר מבקרים מתחו ביקורת על הנוסטלגיה בסרט, בעוד אחרים, כמו אהרון קוטלר מ- "Slant Magazine", גינו את "הערפול" של "The Heretics." קוטלר כתב שהסרט מייצר "הצהרות כלליות על כמה זה קשה עבור נשים להצליח בעולם של גברים."
הרמן השני, רוזן הסן
הרמן השני, רוזן הסן (בגרמנית: Hermann II. von Hessen; 1341 – 24 במאי 1413) היה רוזן הסן בין השנים 1376–1413.
ביוגרפיה.
הרמן שכונה "המשכיל", נולד בשנת 1341 בטירת גרבנשטיין, ללודוויג היונקר מהסן, בנו של אוטו הראשון, רוזן הסן, ולאליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג. הרמן למד בפריז ובפראג. לאחר מותו של אוטו הצעיר מהסן, בנו ויורשו של היינריך השני, רוזן הסן, מינה היינריך בשנת 1367 את אחיינו הרמן ליורש העצר. בשנת 1376 מת היינריך השני, והרמן ירש את נחלותיו. בשנת 1413 מת הרמן, ובנו לודוויג הראשון, רוזן הסן ירש את נחלותיו.
משפחתו.
ב-3 בפברואר 1377 התחתן הרמן עם יוהנה, רוזנת נסאו-ויילבורג, אולם לא היו להם ילדים.
ב-15 באוקטובר 1383 התחתן הרמן בשנית עם מרגרטה מהוהנצולרן-נירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
נילי פרידלנדר
נילי פרידלנדר (נולדה ב-31 באוגוסט 1939 בווילנה, ליטא) היא עיתונאית, וסופרת ישראלית בגמלאות. כתבה בעיקר בתחומי סגנון חיים וטיולים בישראל.
ביוגרפיה.
פרידלנדר נולדה בשנת 1939 בווילנה, ליטא, ערב מלחמת העולם השנייה. השם נילי הוענק לה במקור, על ידי הוריה הציונים שבחרו את השם בעקבות האהבה לארץ ישראל בכלל, ולסיפור הגבורה של מחתרת ניל"י בפרט.
נילי נולדה זמן קצר לפני שהוריה ביקשו לעלות לארץ ישראל. מאחר שהיא לא הייתה רשומה עדיין בדרכון של הוריה, לא אישרו לה לעלות איתם. אביה פנה למשרד לביטחון המדינה, ובסופו של דבר אושרה יציאתם. המשפחה החלה במסע המפותל לארץ: הם הגיעו לאודסה, משם נסעו בטרמפים יבשתיים וימיים (באוניות וברכבים אחרים) לאיסטנבול ומשם לקפריסין. בקפריסין הצליחו לעלות על אניית הצבא הבריטי, שהייתה בדרכה לישראל ולקחה אותם עד נמל חיפה. לאחר מסע מפרך שארך כשנה וחצי, בשנת 1941 הגיעה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה בחיפה. הוריה היו חובבי ארכאולוגיה וטיולים בארץ ואוהבי טבע, מה שהשפיע על בחירת הקריירה של פרידלנדר בהמשך.
פרידלנדר למדה בתיכון עירוני קריית חיים והייתה עיתונאית צעירה ב"הארץ שלנו".
את שירותה הצבאי עשתה ביחידת המיעוטים (יחידה 300) שחייליה היו דרוזים, צ'רקסים וערבים נוצרים, דבר שגם כן עתיד היה לנווט את בחירות הכתיבה העיתונאיות שלה.
לאחר סיום שירותה הצבאי עברה פרידלנדר להתגורר בירושלים והחלה בלימודי תואר ראשון ב. בשנת 1963, במהלך לימודי התואר הראשון, החלה לכתוב ב"מעריב".
בתחילת דרכה העיתונאית ב"מעריב" כתבה פרידלנדר בעיקר על השכונות שריתקו אותה בירושלים, ולאחר מכן הרחיבה בהדרגה את נושאי כתיבתה לכל חלקי ארץ ישראל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הגיעה למסקנה שציבור קוראי העיתונים לא נחשף מספיק לתכנים העוסקים בטבע בארץ.
במהלך השנים בהן כתבה עבדה בשיתוף פעולה צמוד עם פקחי רשות הטבע והגנים, שחשפו אותה להיכרות עם צמחים, צורות נוף ובעלי חיים שונים ואף שיתפה פעולה איתם בנושאים שונים הקשורים לשמירת הטבע ועוד.
פרידלנדר אהבה לכתוב על מקומות שאינם מוכרים, חלקם בכפרי הדרוזים והצ'רקסים איתם שמרה על קשר מאז שירותה הצבאי, והקפידה לחשוף את קוראיה לטיולים פשוטים, שלא דורשים מאמץ וכסף רב על מנת להנות מהם.
במהלך הקריירה העיתונאית שלה כתבה פרידלנדר טורים שונים, בין היתר טור שבועי בעיתון מעריב שנקרא "סוגרת שבוע", המלצה שבועית על טיולים בעיתון סופשבוע בשם "טיול סופשבוע" ובמגזין סגנון מעריב.
בעקבות הצלחת הטור שלה במעריב, הוחלט על ידי הוצאת מעריב לאגד את כל הטורים לספר, ובשנת 1996 יצא ספרה הראשון: "קרוב לבית". הספר הפך בתוך זמן קצר לרב-מכר ופרידלנדר החלה לעבוד על ספר שני. ספרה השני אמור היה במקור לעסוק בטיולים באזור איטליה, אך עם פרוץ האינתיפאדה השנייה נפלה ההחלטה לכתוב ספר נוסף שיעסוק בישראל, ובשנת 2001 יצא ספרה: "ההנאות שבדרך: 40 סופי שבוע.
בשנת 2003 יצאה לגמלאות ממעריב לאחר 40 שנות עבודה. מתגוררת בתל אביב.
סנטינלסי
עבודה זרה (יהדות)
ז'לגיריו ארנה
סנטינלזים
סנטינלזי
סנטינלז
החברה הגאונה (מיני-סדרה)
החברה הגאונה (באיטלקית: L'amica geniale) היא מיני-סדרת דרמה איטלקית-אמריקאית משנת 2018 בהפקת HBO ובבימויו של סבריו קוסטנזו. הסדרה היא עיבוד טלוויזיוני לרביעיית הרומנים האוטוביוגרפיים, "רומאנים נפוליטניים" מאת אלנה פרנטה. העונה הראשונה, בת שמונה חלקים, מתבססת על הכרך הראשון באותו שם, "החברה הגאונה" שיצא לאור בשנת 2011. העלילה מתרחשת בשכונת עוני נפוליטנית בימים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ומתארת חברוּת נשית ארוכת שנים בין גיבורות הסדרה, אלנה גרקו ולילה צ'רולו. השידור הראשון בארצות הברית היה ב-18 בנובמבר 2018, ובישראל שוחררו כל פרקי העונה הראשונה ב-19 בדצמבר 2018.
במרץ 2022 הסדרה חודשה לעונה רביעית אחרונה.
פרקים.
התסריט בכל פרק נכתב בהשתתפות אלנה פרנטה (מחברת "הרומאנים הנפוליטנים"), פרנצ'סקו פיקולו, לורה פאולוצ'י וסבריו קוסטנזו, במאי הסדרה.
הפקה.
הסדרה היא הפקה משותפת של HBO ורשתות הטלוויזיה האיטלקיות RAI ו-TIMvision. זוהי ההפקה הראשונה של HBO שאינה בשפה האנגלית. מדיווחים שונים עולה כי תקציב ההפקה, שלא נחשף, הוא מבין הגבוהים שראתה תעשיית הטלוויזיה האירופאית. לדברי קוסטנזו: "[התקציב] נתן לנו את החופש לדייק מאוד בשחזור [המבנים]". שכונת העוני בה מתרחשת העלילה, בשטח כולל של 20,000 מטרים רבועים נבנתה במשך ארבעה חודשים, ומציגה חזות מדויקת של בלוק נפוליטני משנות החמישים. לשם כך נבנו 14 בניינים, חנויות, דירותיהן של שתי הדמויות הראשיות וחזית של כנסייה. בהתאם לתיאורים בסדרת ה"רומאנים הנפוליטניים".
הצילומים לעונה הראשונה החלו בקיץ 2017 ונמשכו 29 שבועות בשבעה מוקדים שונים ברחבי נאפולי, קזרטה ולאטינה. ההתעקשות לצלם דווקא באיטליה נבעה מרצונה של HBO לשמר את האותנטיות של הדיאלקט הנפוליטני מסדרת הספרים, כפי שהתגלם בליהוק השחקנים לתפקיד. כך למשל, לתפקיד שתי החברות נבחנו לא פחות מ-9,000 מועמדות, כולן ילידות דרום איטליה ודוברות את הדיאלקט המסוים. לבסוף נבחרו ארבע ילדות חסרות ניסיון במשחק. בלהט המאמץ ללהק שחקנים צעירים דוברי הדיאלקט, נאלצו יוצרי הסדרה לרדת לרחובות נאפולי בחיפוש אחר ילדים ומתבגרים מקומיים. בסך הכל צוות ההפקה כלל 5000 ניצבים ו-150 שחקנים.
ב-4 בדצמבר 2018, הודיע HBO כי תמשיך לעונה שנייה ותתמקד בספר השני בטֶטְרָלוגיה, "הסיפור של שם-המשפחה החדש". זאת שלושה חודשים אחרי הודעת RAI האיטלקית כי בכוונתה לעבד את כל שלושת הכרכים הנותרים.
פרסים.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשנת 2019, בקטגוריה "סדרת הדרמה הטובה ביותר".
צוות השחקנים ודמויות.
דמויות משניות.
משפחות.
משפחת צ'רולו
משפחת גרקו
משפחת קאראצ'י
משפחת פלוזו
משפחת קאפוצ'ו
משפחת סאראטורה
משפחת סקאנו
משפחת סולארה
משפחת ספניולו
פסקול.