בשנים האחרונות קיבל הביטוי "יועץ תקשורת" משמעות נוספת שמקורו ב-"Media Consultant" ובכך הפך הביטוי "יועץ תקשורת" כשם נרדף לאיש יחסי ציבור.
לעיתים יעשה בידול בין המושגים כאשר יועץ התקשורת אינו פועל ישירות מול העיתונות אלא מייעץ ללקוחותיו בכל נושאי תקשורת המילולית (ורבלית - verbal) פנים וחוץ ארגונית וכיצד לנהוג מול אמצעי המדיה השונים.
יועצי תקשורת בישראל.
בישראל פועלים כמה מאות יועצי תקשורת, אם במשרדים גדולים ואם כעצמאיים, המספקים שירותים לממשלה, חברות מסחריות ואף לאנשים פרטיים וחלקם מאוגדים ב"אימ"ת" - ארגון יועצי מערכות תקשורת. זהו הארגון המקצועי של יועצי מערכות התקשורת בישראל.
יועצי תקשורת במערכת הפוליטית בישראל.
תפקיד יועץ התקשורת במשרדים ממשלתיים נבע מתוך הצורך של העיתונאים עצמם, עוד בתחילת דרכה של המדינה, באדם שיוכל להעביר להם מידע שוטף אודות משרדי הממשלה. בתחילת דרכו של התפקיד, היה חוסר סדר והבנה; כיצד להגדיר את התפקיד עצמו, ומה על האדם שממלא את התפקיד לעשות. המונח ״יועץ תקשורת״ מגדיר את התפקיד של מי שאחראי לקיום קשרים עם עיתונאים ואמצעי התקשורת השונים. במהלך השנים ההגדרות לתפקיד והסמכויות שהוטלו על יועצי התקשורת השתנו וגדלו. יועץ תקשורת נוטה להיות בעל תואר ראשון לפחות, עם ידע בעריכת תוכן הסברתי ועדיפות לניסיון בתחום העיתונות. תפקיד היועץ נוטה להיות משרת אמון, והיועץ מסיים את תפקידו ביחד עם השר עצמו. ישנה הפרדה ברורה בין תפקיד ״דובר המשרד״ לבין ״יועץ התקשורת״, מכיוון שיועץ התקשורת מתמקד בעיקר בייעוץ תקשורתי לשר עצמו, וכי השר הוא זה שרשאי למנות את היועץ על פי שיקול דעתו, בעוד שהדובר אחראי על העברת התוכן לתקשורת שקשור למשרד עצמו.
שילובם של יועצי תקשורת במערכת הפוליטית הישראלית הוא חלק מתהליך כלל עולמי המבטא מעבר מפוליטיקה של מרכזי מפלגות לפוליטיקה שבה המועמד ותדמיתו עומדים במרכז המערכת הפוליטית. השינוי הזה, שהכתיב את אופיו של הקמפיין המודרני, יצר טכניקות חדשות בקשר עם הבוחרים, המתמקדות בשימוש בכלי התקשורת: בניית תדמיתו של המועמד, יצירת סדר יום תקשורתי, הפקת אירועי תקשורת ותדרוך הפוליטיקאי בידי מקצוענים המתמחים בחוקי המשחק הפוליטי החדש.
העובדה כי הייעוץ הפוליטי הפך למקצוע קבוע, המשרת את הפוליטיקאים במשך כל ימות השנה, מלמדת לכאורה כי השפעתם על הפוליטיקאים ועל המערכת הפוליטית בישראל מכרעת. עם זאת, במציאות הישראלית אפשר למצוא במחקרים ראיות לכך שישנה הפרזה בהערכת חלקם של היועצים בקמפיינים. למשל, יועץ התקשורת אייל ארד שניצח עם בנימין נתניהו ב–1996 הפסיד עם יצחק מרדכי ב–1999. ראובן אדלר, אייל ארד וליאור חורב הובילו בבחירות 2006 את אריאל שרון, מועמד קדימה, ל–45 מנדטים בסקרים. במהלך הקמפיין לקה שרון באירוע מוחי שהביא להחלפתו באהוד אולמרט. הירידה בסקרים נמשכה עד ליום הבחירות ואולמרט זכה לבסוף ב–29 מנדטים. מדוגמאות אלו ניתן ללמוד כי היות שכיום כל המועמדים והמפלגות משתמשים ביועצים בכירים, לעיתים אותם יועצים ממש שמייעצים למפלגות שונות במערכות בחירות שונות, הכריזמה והמעמד של המועמדים עצמם משפיעים לפחות כמו הייעוץ התקשורתי עצמו, אם לא יותר.
תיק עבודות
תיק עבודות הוא תיק אישי אשר מכיל עבודות קודמות נבחרות של איש מקצוע, ונועד להציג יכולות ביצוע למוסדות לימודים או למעסיקים פוטנציאליים. תיקי העבודות משמשים בעיקר אנשי מקצוע העוסקים בתחום העיצוב החזותי (מעצבים גרפיים, אדריכלים, מעצבים תעשייתיים, מעצבי פנים, צלמים, אנימטורים וכו').
תיק העבודות מורכב מעבודות נבחרות שהאומנים יכולים לקחת עמם ולהציג בראיונות עבודה, בכנסים, או בכל הזדמנות אחרת בה הם יכולים להציג את עבודותיהם ולתת לאחרים רעיון כללי מה הסגנון ומה הרמה של העבודות שהם יוצרים. אומנים מסוימים מחזיקים מספר תיקי עבודות שונים אשר מציגים מיומנויות שונות, והם מציגים אותם בהתאם לעבודה הרלוונטית.
תיק העבודות המסורתי הוא בדרך כלל ספר שחור או כורכן (binder) גדול. תיקי העבודות יכולים להיות במגוון רחב של גדלים.
במהלך עשרים השנים האחרונות תיקי העבודות עברו דיגיטציה, וכיום ניתן לצפות בתיקי עבודות באתרי אינטרנט, על גבי תקליטורים, או ב-DVD. אנימטורים בדרך כלל משתמשים במדיה כגון תקליטור או DVD כתיק העבודות העיקרי שלהם במקום או בנוסף לתיק העבודות המסורתי.
ולטר ג'ון
ולטר ג'ון (בגרמנית: Walter John) (ינואר 1879, טורון - דצמבר 1940, ברלין), שחמטאי גרמני.
נולד בטורון, פולין (אז חלק של גרמניה.
ג'ון הגיע שני, אחרי קורט פון ברדלבן בתחרות Cafe Kerkau, והגיע למקום הרביעי בתחרות ברלין 1902 (ניצח: אוסיפ ברנשטיין). ג'ון ניצח בתחרות הנובר 1902 (דרג ב'). בשנת 1904 חלק מקום 11 - 12 בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 חלק מקום 7 - 10 בתחרות ברמן (ניצחו: דוד ינובסקי וגזה מארוצי).
בשנת 1907 חלק ג'ון מקום 10 - 11 בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1908 הגיע למקום הרביעי בתחרות דיסלדורף (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1910 הגיע למקום ה-16 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1914 חלק מקום 10 - 11 בתחרות מנהיים (ניצח: אלכסנדר אלכין).
ג'ון חלק מקום ראשון-שני בתחרות ברלין 1917 עם פאול יונר. ג'ון ניצח בתחרות ברסלב 1918, הגיע למקום החמישי בתחרות גטבורג (ניצח: פאול יונר), ניצח בתחרות ברלין 1921 והגיע למקום הרביעי בתחרות המבורג 1921 (ניצח: ארהרדט פוסט).
ג'ון סיים בתיקו דו-קרב עם ז'ק מיזס +1 -1 =3 בלייפציג. (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
באליפות גרמניה השנייה שהתקיימה בבאד אכן בשנת 1934 סיים במקום ה-11.
נפטר בשנת 1940 בברלין.
מקצועות בתחום העיצוב הגרפי
עדלם
אלפא בשדרית
אטא בשדרית
ארט דירקטור
ליאו פליישמן
ליאו פליישמן (פורגאץ') (בהונגרית: מקודם Fleischmann Leó לאחר שינוי שמו Forgács Leó; 5 באוקטובר 1881 - 17 באוגוסט 1930) היה שחמטאי יהודי-הונגרי, אלוף הונגריה בשחמט לשנת 1907.
חייו.
פליישמן נולד בבודפשט, בירת הונגריה. החל את הקריירה הבינלאומית בשנת 1904, עת השתתף בתחרות מונטה קרלו, שם הגיע למקום השישי בתחרות גמביט רייס. באותה שנה הגיע למקום העשירי בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 ניצח פליישמן בתחרות ברמן (דרג ב') והגיע למקום החמישי בתחרות וינה (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1906 חלק מקום 3–4 בתחרות נירנברג (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1907 הגיע למקום החמישי בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1907 ניצח פליישמן באליפות הונגריה שהתקיימה בבודפשט.
בשנת 1908 שינה פליישמן את שמו לפורגץ' ושיחק תחת שמו החדש. בשנת 1909 הגיע למקום ה-14 בתחרות סנקט פטרבורג (ניצחו: עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1910 חלק מקום 9–10 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1911 הגיע למקום השלישי בתחרות סן רמו (ניצח: הנס פארני). בשנת 1912 הגיע למקום ה-13 בתחרות סן סבסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1912 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: מילן וידמר). בשנת 1913 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: רודולף שפילמן).
נפטר בברטיופאלו שבהונגריה.
וולטר ג'ון
קמפו מרציו
קמפו מרציו (באיטלקית: Campo Marzio) הוא הרובע השלישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
הרובע נקרא על שם שדה מרס (בלטינית: "Campus Martis",
קמפוס מרטיס) - אזור בעיר רומא בתקופת האימפריה הרומית, אף שהרובע נמצא רק בקצהו הצפוני של אזור זה.
מקור סמלו של הרובע - חצי סהר כסוף על רקע כחול - אינו ידוע.
היסטוריה.
בתקופת הרפובליקה הרומית היה אזור שדה מרס בלתי מיושב, ושישמ בעיקר לאימונים צבאיים ולספורט (ומכאן שמו - שדה המוקדש למרס - אל המלחמה). בתקופת האימפריה הרומית יושב הרובע והפך לחלק מהרובע השביעי מבין 14 רובעי העיר רומא. את הרובע חצתה הויה לאטה הקדומה (כיום הויה דל קורסו) שהיוותה עורק תחבורה ראשי. הרובע שימש פרוור יוקרתי ונבנו בו וילות רבות של עשירי העיר.
בתקופת ימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע פרוטסרולה (=השערים) וסנקטי לורנטי אין לוצינה (=כנסיית לורנטי הקדוש)" (Regio Posterule et Sancti Laurentii in Lucina), על שם השערים (posterulae) בחומת אורליאנוס שעבר בצפונו של הרובע, וכן על שם כנסיית סן לורנצו אין לוצ'ינה שנבנתה במאה החמישית בבית אישה בשם לוצ'ינה.
ברובע היה ממוקם נמל הנהר השני של רומא ה-"ריפטה" (Ripetta) שפעל משלהי ימי הביניים ועד אמצע המאה ה-18. נמל זה שימש כנמל סחורות שהובאו מצפון, ממעלה נהר הטיבר. הנמל נבנה מאבני טרוורטין שנלקחו מהקולוסיאום. הנמל נהרס בראשית המאה ה-20 עת שנבנו רציפי הטיבר, במטרה למנוע מהנהר להציף את העיר.
אתרים בעלי חשיבות.
ברובע ממוקמת הפיאצה דל פופולו ("כיכר העם") שהיוותה הכניסה הצפונית לעיר רומא, וכן ממוקמת ברובע הפיאצה די ספניה (כיכר ספרד) ובה המדרגות הספרדיות, וסמוך להם מזרקת הספינה של פייטרו ברניני. את הרובע חוצים שני רחובות עיקריים - הויה דל באבואינו והויה די ריפטה, ובמפגש רחובות אלה עם כיכר פופולו נמצאות הכנסיות התאומות סנטה מריה דאי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו.
ברובע נמצא רחוב הקניות הידוע, הויה די קונדוטי.
על גדת הטיבר נמצא מאוזוליאום אוגוסטוס, בסמוך לארה פאקיס (מקדש השלום של אוגוסטוס).
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית