שער טנהאוזר הוזכר גם בסרט חייל קטלני משנת 1998 במחווה לסרט בלייד ראנר. בין מעריצי הסרט הרבים הועלו סברות לפיהן ייתכן ששער טנהאוזר הוא מעיין חור תולעת או סטארגייט. בסרט חייל קטלני, דמות הסמל טוד (המגולמת על ידי קורט ראסל) יוצאת לקרב בשער טנהאוזר. עובדה זאת מבוססת על הטקסט שמופיע לרגע במסך מחשב סמוך לתחילת הסרט. המחשב מציג רשימה של קרבות עם הדמות שהשתתפה בהם והמענקים שהרוויחה מההשתתפות. שער טנהאוזר אף מקועקע על זרועו של טוד, ביחד עם שאר הקרבות שהוא השתתף בהם. מאוחר יותר בסרט, כשסנדרה מבחינה בשמות המקועקעים על זרועו ומספרת זאת למייס, הוא מסביר לה ש"שער טנהאוזר היה קרב". תיאור מאורעות הקרב בסרט נגנז לבסוף בגלל בעיות תקציביות. התסריט המקורי תיאר את השער כ"קיר עצום של מתכת, מבצר בלתי חדיר עם נשק עתידני". כמה קטעים מהסצנה אף הושלמו, ונראים בקצרה בטריילר של הסרט.
זהותו של דקארד.
השאלה האם דקארד הוא בן אדם או רפליקנט בעצמו היא מהשאלות המשמעותיות ביותר שאינן מוכרעות חד משמעית בסרט. לאחר כישלונה במבחן, רייצ'ל מתקשה להשלים עם היותה רפליקנטית ומטיחה בדקארד את השאלה "האם ניסית על עצמך את המבחן?" ברומזה שאף הוא לא יעבור, אך הוא אינו משיב לשאלתה. נקודה נוספת בסרט המדגישה את היותו של דקארד רפליקנט היא החד-קרן אותו מותיר גאף לדקארד כרמז שהוא יודע את תוכן חלומותיו (שהוזנו לתוכו) בתוקף היותו שוטר המכיר את תיקי ייצור הרפליקנטים.
סצנת החד-קרן לא קיימת בחמש הגירסות השונות של הסרט שהופצו על ידי האולפנים מאז 1982, כך שנותרת בהן דו-משמעות לגבי היותו של דקארד רפליקאנט. היא נוספה לסרט בגרסת הבמאי בשנת 1992 ומבהירה בחדות את כוונתו של רידלי סקוט להעמיד את דקארד כרפליקאנט. רידלי סקוט מדבר על כוונה זו במפורש בראיון המובא בספרו של פול סאמון. לפי נוסח התסריט, שלא הגיע לידי הסרטה, אין ספק שדקארד הוא אכן רפליקאנט. בנוסח התסריט, המשלב את הגירסות של Hampton Fancher ושל David People והנושא את התאריך 23 בפברואר 1981, בסצנת הסיום בגרסת 'הסוף הטוב' כשדקארד בורח עם רייצ'ל ברכב המרחף מעל לעננים ויורד לעבר רכס הר מכוסה עצי אורן, נשמע קולו הפנימי המייצג את הרהוריו ואת התובנה שאליה הגיע: "אחים היינו, רוי בטי ואנוכי! מודלים של לוחמים מן הדרג הגבוה ביותר... אנו היינו האנשים החדשים... רוי ואני ורייצ'ל."
מסתבר שהוא עצמו מודע לזהותו כרפליקאנט.
אם אכן דקארד הוא רפליקנט, עובדה זו מעלה את השאלה האפיסטמית כיצד נוכל לדעת האם אנו בני אנוש, וכיצד נוכל לדעת דבר מה בכלל? אם הצופה לא יודע את התשובה עד סוף הסרט, וכך גם הדמויות, חוזרת ונשאלת השאלה "מה ההבדל ביני לבין הרפליקנט, אם אני יכול להיות כל אחד מהם?". ערעור הביטחון ביכולת האנושית לדעת את האמת או לבטוח בכך שידיעה אינה אלא אשליה, מתחבר למימד הפוסטמודרניסטי של הסרט ומעצים אותו. כמו כן ניתן למצוא מספר אזכורים להגותו של הפילוסוף רנה דקארט, (שעסק באפיסטמולוגיה). כאשר דקארד (דומה לדקארט) פוגש ברייצ'ל לראשונה, היא מצטטת מכתביו של רנה דקארט: "אני חושב משמע אני קיים".
על מנת להמחיש את הדמיון באמצעות הנגדה - כאשר רוי מציל את דקארד הרי שרפליקנט מציל בן אנוש, וכאשר דקארד מתאהב ברייצ'ל הוא חש חיבה כלפי מכונה. אין רבותא ברפליקנטים הצדים זה את זה ומתאהבים זה בזה ואין כאן קונפליקט, אך אם דקארד הוא אנושי מתחדדת השאלה האם יש כלל הבדל בינו לבין הרפליקנטים המפגינים רגשות ומעשים ככל בן אנוש ולמעלה מכך.
סרט המשך.
בשנת 2016 החלה הפקת סרט ההמשך בבימויו של הבמאי הקנדי דני וילנב, בהפקת במאי הסרט הראשון רידלי סקוט ועל פי תסריט של המפטון פנצ'ר ומייקל גרין. הסרט יצא לאקרנים ב-6 באוקטובר 2017. צילומי הסרט החלו ב-6 ביולי 2016 בבודפשט, הונגריה.
הסרט מהווה המשכון ולתפקיד הראשי לוהק האריסון פורד כריק דקארד. לצד פורד, לוהק אנסמבל שחקנים כדוגמת ריאן גוסלינג, רובין רייט, דייב בטיסטה, סילביה הויקס, אנה דה ארמס, קרלה ג'ורי, דייוויד דסטמלצ'יאן, ברכרד אבדי וג'ארד לטו.
לטיניזציה של עברית
קינגסטון
קינגסטון (באנגלית: Kingston) היא בירת ג'מייקה. העיר ממוקמת בחלקו הדרום מזרחי של האי, ומתגוררים בה כ-600,000 תושבים.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1692 על ידי מתיישבים בריטיים, לאחר שרעידת אדמה הרסה את בירת המושבה הקודמת פורט רויאל. בשנותיה הראשונות של העיר, אלפיים איש מתו כתוצאה ממחלות שנגרמו על ידי יתושים. בשנת 1716 העיר הפכה למקום מרכזי מבחינה מסחרית בג'מייקה. בשנת 1755 הוחלט להעביר את משרדי הממשלה לקינגסטון.
קינגסטון הפכה לבירה האדמיניסטרטיבית של ג'מייקה בשנת 1872, ולבירת המדינה ב-1962, כאשר ג'מייקה זכתה בעצמאות.
רעידת אדמה ב-14 בינואר 1907 גרמה לנזק רב בדרום העיר. רעידת האדמה הובילה להגבלות מסוימות כל גובה הבניינים.
בשנות ה-30 חלו מהומות בעיר, דבר שגרם לגדילה עצומה באיגוד מקצועי. בשנת 1948 העיר הפכה למרכז של אוניברסיטת איי הודו המערבית.
בשנת 1966 קינגסטון אירחה את משחקי חבר העמים הבריטי.
השכלה.
בפרבר מונה של העיר נמצא קמפוס אוניברסיטת איי הודו המערבית שנוסדה בשנת 1948.
דמוגרפיה.
רוב אוכלוסיית קינגסטון היא ממוצא אפריקאי, עם מיעוטים סיניים ואינדיאנים. המיעוט הסיני תרם רבות לפיתוח הסחר בעיר. ישנו גם מיעוט קטן של אירופים (אירים וגרמנים בעיקר), ומעט לבנונים וסורים. ישנה גם קהילה יהודית קטנה.
רוב האוכלוסייה היא פרוטסטנטית. זאת כתוצאה מהכיבוש הבריטי של האי. ישנן כנסיות רבות בעיר. בין הזרמים הדומיננטיים בנצרות ניתן למנות את המתודיזם, הכנסייה הקתולית, הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, פנטקוסטליזם ואת הבפטיזם.
למורמונים יש כשלושה סניפים בעיר.
לקהילה היהודית יש בית כנסת אחד בשם "שערי שלום".
המועצה האיסלאמית של ג'מייקה ממוקמת בעיר, ולקהילה המוסלמית הקטנה בעיר יש גם מרכז חינוכי ומרכז דעוה.
אתרים בעיר.
השכונה המפורסמת בעיר היא טרנצ'טאון. מן השכונה צמחו הסגנונות המוזיקליים רגאיי, סקא ורוקסטדי ותנועת הראסטפארי. השכונה הייתה מקום מגוריו של בוב מארלי וחלק מחברי להקתו, The Wailers.
בעיר נמצאים מוזיאון בוב מארלי שנמצא במקום בו מארלי התגורר, והגלריה הלאומית של ג'מייקה.
תחבורה.
בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי נורמן מנלי.
קרב איסאנדלוואנה
קרב איסאנדלוואנה (באנגלית: Battle of Isandlwana), שהתרחש ב-22 בינואר 1879, היה אחד הקרבות החשובים במלחמת הזולו, במהלכו הצליחו בני הזולו החמושים בחניתות להביס כוח בריטי גדול. זהו אחד הקרבות היחידים בהם ילידים החמושים בנשק פרימיטיבי הצליחו להביס כוח אירופי גדול ומצויד היטב.
הפלישה הבריטית.
בהתאם לתוכנית הפלישה, הצבא הבריטי התחלק לארבע עוצבות עצמאיות, כאשר שלוש מהן היו אמורות לפלוש לזולולנד ואילו העוצבה הרביעית נמצאה בעתודה מבצעית ליד הגבול בפיקודו של קולונל דרנפורד. ב-11 בינואר לורד צ'מספילד, המפקד העליון של כוח הפלישה הבריטי, הורה לעוצבתו של גלין לחצות את הגבול. העוצבות האחרות חצו את הגבול למחרת.
ב-20 בינואר הצטרפו לורד צ'מספילד ומטהו לעוצבתו של גלין, והבריטים החלו להקים מחנה באיסאנדלוואנה שישמש כבסיס ארעי ממנו יוכלו לשלוח סיורים ולסרוק את השטח. הבריטים נהגו ביהירות ושלחו רק סיורים מעטים, ולכן הצליחו לאתר רק מספר יחידות קטנות של בני הזולו שעסקו בחיפוש אחר מזון. הם לא גילו את הכוח המרכזי שכלל את רוב הצבא של בני הזולו, שמנה בין 20,000 ל-22,000 לוחמים. כתוצאה מרשלנות זו, היה המודיעין שבידי הפיקוד הבריטי לקוי ביותר.
למחרת, במטרה לאתר את הזולו, פילג לורד צ'מספילד את הכוח ושלח 16 פלוגות של ילידים מ-NNC (ראשי תיבות של Natal Native Force), שהיוו כמחצית מכל הכוח שהיה ברשותו. כוח אחר בפיקודו של דרטנל, שכלל פרשים מבני פרובינציית נאטאל הלבנים, נשלח לכיוון אחר. כוח אחר שכלל גדוד אחד בפיקודו של פולין נשאר להגן על המחנה. לורד צ'מספורד עצמו יצא לכיוון שלישי, עם הכוח העיקרי וכל הארטילריה. התוכנית הייתה לסרוק את השטח ולכנס את הכוח מחדש בנקודה שאליה יגיע הסיור הרכוב.
לורד צ'מספורד חשד שלוחמי הזולו נמצאים בסביבה, ולכן הורה לקולונל דרנפורד, מפקד עוצבת העתודה, להצטרף אל מחנהו באיסאנדלוואנה. דרנפורד הגיע לשם למחרת, ה-22 בינואר. עוצבת העתודה כללה כוח פרשים גדול, רגימנט של חיל עזר אפריקני שאיכותו הייתה נמוכה, וסוללת רקטות. סך הכל, כ-1,000 לוחמים שהצטרפו לגדוד בן כ-500 לוחמים שכבר היה במחנה. דרנפורד חשד שיש נוכחות של כוחות צבאיים של הזולו שמנסים לאגף את הכוח העיקרי מכיוון מזרח, ולכן יצא לכיוון זה על מנת לבלום אותם. כתוצאה מכך, התרחקו אנשיו מבסיסם, טעות גורלית שבהמשך הובילה לתבוסתם.
הקרב.
התוכנית של הזולו הייתה אופיינית לטקטיקת לוחמתם - האימפי שלח זוג "קרניים" לאיגוף הבריטים, בעוד עיקר הצבא המכונה ה"חזה" נועד לרתקם. ה"חזה" הורכב מארבע חטיבות ותיקות, והוא התפרש לאורך הקו הבריטי, מרחק של 1.5 ק"מ לערך. הקרן השמאלית, שכללה שלוש חטיבות של חיילים צעירים, סך הכול כ-3,000 לוחמים, עקפה את הכוח הבריטי והגיעה לעורפו במטרה למנוע כל אפשרות בריחה. הקרן הימנית כללה שתי חטיבות חסמה את אפשרות הנסיגה לכיוון שממנו הבריטים באו מלכתחילה. יתר הכוח, שכלל שלוש חטיבות של חיילים ותיקים נשאר בעתודה.