יחד עם זאת ריכטר סירב להיות מזוהה עם אידאולוגיה זו או אחרת: "ללא כל ספק אידאולוגיות הן דבר מסוכן, ולכן עלינו לקחת אותן ברצינות, כהתנהגות, ולא בשל תוכנן (כתוכן הן כולן מטופשות במידה דומה)". מסיבת עיתונאים, שנערכה בשנת 1989 לרגל התערוכה, הציג ריכטר את מבוכתו בקשר לסדרת הציורים: "אינני יכול לבאר את הציורים האלה, כי הם רגשיים מדי: הם מביעים מבוכה עד-אין-מילים ומהווים ניסיון חסר-אונים כמעט לשוות צורה לתחושות החמלה, האבל והפלצות (כאילו החזרה על ההתרחשויות בציור מאפשרת להבינם, לחיות עמם)".
במאמרו "הערה על '18 באוקטובר 1977' של גרהרד ריכטר" (1989) עמד מבקר האמנות בנג'מין ה. ד. בוכלו על הבעיתיות, העולה מן הציורים, בכל הקשור ליצירתו של ציור היסטורי בסופה המאה ה-20. החוויה הציבורית, טוען בוכלו, היא חוויה של קטסטרופה קולקטיבית, אשר איננה יכולה להיות מיוצגת, אלה באמצעות אמצעי הצילום, הנתפש כעובדתי וכאובייקטיבי. אולם, הספציפיות של הדימויים, איננה יכולה להיוותר בגדר ייצוג בלבד. ואסור שתהפך לעוד דימוי של מוות אחד מני רבים. טכניקת הציור, אשר מצד אחד מוחקת את עקבות מעשה הציור ומצד שני מערפלת את הדימוי המצולם, מחזקת גישה זו. בכך, טוען בוכלו, יוצר ריכטר בעבודות "הנצחה רפלקסיבית" של הדמויות, הנצחה היוצאת כנגד המגמות ההיסטורית אשר דחקו את "סיעת הצבא האדום" והאירועים הקשורים אליה ממרכז העיסוק הציבורי הגרמני באותה עת.
במאמרה "מחיקת המבט" (1995), הציעה בירגיט פלצר פרשנות פסיכואנליטית לעבודות, ברוחו של הפילוסוף ז'אק לאקאן. הציורים, והדימויים שבהם, טענה פלצר, מקיימים יחס מורכב בין היותם אובייקט ניתן לצפייה לבין ניסיון לחמוק ממבט זה. בכך הם יוצרים "אובייקט-מבט", ש"עצם הגדרתו היא בכך שהוא מחוץ למשמעות, מחוץ לייצוג".
ליגה A באסקט
אולימפיאדת אנטוורפן
אמנת וסטמינסטר
טכניקת הקבוצה הנומינלית
טכניקת הקבוצה הנומינלית היא שיטת קבלת החלטות בדרך של דיון והצבעה. ראשית, כל חבר בקבוצה מציע את הרעיון שלו לפתרון הבעיה, בתוספת הסבר קצר. פתרונות כפולים מנופים מתוך רשימת כלל הפתרונות המוצעים, וחברי הקבוצה מדרגים את הפתרונות המוצעים על פי סדר עדיפותם. לאחר מכן סוכמים את הניקוד שנתנו המצביעים לכל הפתרונות (1 אם הפתרון מועדף ביותר, 2 אם הוא השני בטיבו, וכן הלאה), והפתרון בעל הניקוד הנמוך ביותר (כלומר, המועדף ביותר), נבחר. קיימות ואריאציות אחרות; למשל, האפשרויות השונות לא חייבות תמיד להיות מדורגות באופן מספרי, אלא יכולות להיות מוערכות באופן סובייקטיבי יותר.
טכניקה זו פותחה במקור בידי Delbecq ו- VandeVen
ויושמה בתוכניות חינוך למבוגרים בידי Vedros .
ייחודה של טכניקת הקבוצה הנומינלית.
טכניקת הקבוצה הנומינלית נמצאה כמחזקת מימד אחד או יותר של יעילות קבלת החלטות בקבוצה. הדרישה מחברי הקבוצה לרשום את רעיונותיהם בשקט וללא תלות בדעות האחרים בקבוצה טרם קיום הדיון הקבוצתי, מעלה את מספר הפתרונות המוצעים בתוך הקבוצה. הצבעה על פי התור כמו כן מניבה מספר גדול יותר של פתרונות אפשריים ומעודדת השתתפות שוויונית יותר והמספר הרב של פתרונות הטרוגניים נמצא כמוביל לפתרונות איכותיים יותר.
בהשוואה לקבוצות המקיימות אינטראקציה בשלב העלאת הרעיונות לפתרון, קבוצות העושות שימוש בטכניקת הקבוצה הנומינלית מספקות פתרונות ייחודיים יותר, מאפשרות השתתפות מאוזנת יותר בין חברי הקבוצה, מספקות תחושת הישג ושביעות רצון גבוהות יותר הן מאיכות הפתרון הנבחר והן מיעילות קבלת ההחלטות הקבוצתית.
הליך השימוש המקובל בטכניקה.
בשימוש סטנדרטי, טכניקת הקבוצה הנומינלית כוללת חמישה שלבים:
מספר הפגישות הנדרש לשם הפעלת טכניקת הקבוצה הנומינלית עבור בעיה ספציפית ייקבע על פי אופי הבעיה הנדונה והזמינות של המשתתפים, כך שיחד, מספר הפגישות יהיה המותאם ביותר על מנת לספק מענה על השאלה הנדונה הספציפית.
יתרונות וחסרונות של טכניקת הקבוצה הנומינלית.
כפי שנכון עבור כל טכניקה, קיימים לטכניקת הקבוצה הנומינלית יתרונות וחסרונות. יתרון מרכזי של הטכניקה הוא בכך שהיא מונעת שתי בעיות הנגרמות בשל אינטראקציות המתרחשות בקבוצה. הבעיה הראשונה היא חברי קבוצה אשר אינם מעוניינים להשתתף כלל ולהביע רעיונות בשל חשש מביקורת שתופנה אליהם. הבעיה השנייה היא רצונם של חלק מחברי הקבוצה שלא ליצור קונפליקטים בתוך הקבוצה (אנשים רבים מעוניינים לשמר אווירה נעימה בתוך הקבוצה). טכניקת הקבוצה הנומינלית מתגברת על בעיות אלו באמצעות יצירת נורמה של העלאת רעיונות מגוונים באמצעות כלל חברי הקבוצה. יש לה את היתרון הברור של הבטחת השתתפות שוויונית באופן יחסי. כמו כן הטכניקה יכולה במקרים רבים להוות טכניקת קבלת החלטות מהירה החוסכת בזמן. יתרונות נוספים לטכניקת הקבוצה הנומינלית כוללים הפקת מספר רב של רעיונות וסיפוק תחושה של הבאת הנושא לכדי החלטה וסגירתו, תחושה אשר פעמים רבות אינה מושגת בשיטות של קבלת החלטות שהן פחות מובנות ויותר פתוחות וגמישות.
לטכניקה קיימים גם חסרונות. חיסרון עיקרי של הטכניקה הוא שהיא חסרה גמישות בכך שהיא מאפשרת התייחסות לשאלה נתונה אחת בלבד בכל רגע נתון. כמו כן טכניקה זו דורשת רמה מסוימת של קונפורמיות וקבלת מוסכמות מצד חברי הקבוצה המשתתפים בתהליך, וחברי הקבוצה צריכים לחוש בנוח עם רמת ההבניה של הסיטואציה. חיסרון נוסף הוא הזמן הרב הדרוש על מנת להתכונן לפעילות. השימוש בטכניקה זו אינו מאפשר ספונטניות רבה. יש לבחור מראש את המקומות בהם ניתן להיפגש, ולתאם את מועדי הפגישות. חסרונות אפשריים נוספים הם כי בזמן השימוש בטכניקה, לא תהיה התכנסות של דעות חברי הקבוצה לקראת פתרון מוסכם אחד באמצעות תהליך ההצבעה, כי הפריה הדדית של רעיונות עשויה להיות מאולצת, וכי התהליך כולו עשוי להיראות מכני וטכני מדי.
התאמת הטכניקה לפתרון בעיות מורכבות.
התאמות של טכניקת הקבוצה הנומינלית אשר נטלו על עצמם לבצע Bartunek ו- Murnighan
, תורמות להתמודדות השיטה עם בעיות ודילמות מורכבות שאינן בעלות אופי מובנה מעצם טבען. על פי פיתוח זה, לאחר השלב בו כלל הרעיונות אשר עולים נרשמים, האדם המסייע לתהליך בוחן יחד עם הקבוצה האם קיימים מתוך כלל הרעיונות רעיונות מסוימים אשר ניתן לקבץ אותם לאותה בעיה ושבעיות שונות אלו אינן חופפות. אם נמצא שלא, אז נאמר כי השאלה אינה בעלת אופי מובנה והרעיונות המופקים בידי הקבוצה מקובצים לקבוצות תואמות. לכל מקבץ שכזה, מתייחסים לאחר מכן כשאלות בפני עצמן, ופרוצדורת טכניקת הקבוצה הנומינלית מיושמת עבור כל אחד מהם.
ברקת (פירושונים)
ז'לגיריס קאונאס
ז'לגיריס קאונס
חאלקה
ליאת בן-דוד
ליאת טיבר בן דוד (נולדה ב-6 במרץ 1960) היא סופרת, מפתחת תוכניות לימודים ואשת חינוך ישראלית. מכהנת כמנכלי"ת מכון דוידסון, ובעברה הייתה מנכלי"ת קרן וולף. בהשכלתה היא דוקטור לביולוגיה מולקולרית ממכון ויצמן.
ביוגרפיה.
בשנות התשעים הייתה ממובילי תוכנית הלימודים במדע וטכנולוגיה לבית הספר היסודי (מב"ט), תוכנית העוסקת בהוראת מדע וטכנולוגיה בגישה הומניסטית-חברתית, מתוכנית זו הוקם בהמשך "המרכז הארצי למורי מדע וטכנולוגיה בחטיבת-הביניים" (מוחו"ט) שבשנת תשס"א אף עמדה בראשותו.
ליאת פיתחה למעלה מ-19 ספרי לימוד לתלמידים ולמורים בנושאים שונים, כגון - בריאות, רבייה, תזונה, אסטרונומיה, תעשייה, גישות חינוכיות ועוד.
בנוסף כתבה גם שני ספרי ילדים ורומן למבוגרים.
בשנת 2001 יצאה לשליחות קהילתית מטעם הסוכנות היהודית בפלורידה, שם הקימה וניהלה מרכז לתוכניות ישראל ועסקה בחינוך יהודי-ציוני.
עד אפריל 2011, ליאת ניהלה את "מרכז ידע אשלים" (מיד"א), מיסודו של הג'וינט, המיועד לאנשי מקצוע מתחומי-דעת שונים העובדים עם ילדים ונוער בסיכון.
בשנים 2011 - 2017 כיהנה כמנכ"לית קרן וולף - קרן לקידום המדע והאמנות לטובת האנושות.
מחודש אפריל 2017 מכהנת כמנכ"לית מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, ברחובות.
מאז שנת 2001, ליאת מפרסמת טור שבועי קבוע באינטרנט בשם 'רגע לפני שבת'. ליאת מנהלת שני בלוגים: בלוג אישי ובו שירים, סיפורים קצרים, הטור החדש "רגע לפני שבת", ועוד; ובלוג באתר הבלוגיה של עיתון "הארץ", בו היא עוסקת בנושאי חינוך, מדע ופילוסופיה. בנוסף, ליאת משתתפת קבועה בתוכנית הרדיו שלושה שיודעים בכאן תרבות, בפינה על פרשת השבוע.
נמל התעופה לונדון גטוויק
נמל התעופה לונדון גטוויק (באנגלית: London Gatwick Airport) הוא נמל תעופה הממוקם כ-45 קילומטר דרומית ללונדון. זהו הנמל השני העמוס ביותר בבריטניה אחרי נמל התעופה לונדון הית'רו, ונמל התעופה החד מסלולי העמוס ביותר בעולם. הוא נחנך בשנת 1928, וקיבל את שמו ממסלול מרוצי הסוסים שנבנה במקום ב-1891.
בנמל שני טרמינלים - צפוני ודרומי. רכבת קלה באורך של 1.2 קילומטר מקשרת ביניהם לאורך כל שעות היממה, מדי שתי דקות, ללא עלות לנוסעים.
גטוויק משמש כנמל הבית של חברת התעופה הזולה איזי ג'ט. בשנת 2009 הוגדר גטוויק כשני בגודלו בין נמלי התעופה בבריטניה. בנמל נגבים מסי נמל נמוכים ועל כן חברות תעופה מוזלות רבות נוחתות בנמל.
אתלטיקה קלה
אפשערן
מלאכי הקדוש