חומרים מדכאי מיניות (anaphrodisiac) הם ההפך המוחלט של אפרודיזיאק הם מאטים את קצב הייצור של הורמונים, נוירוטרנסמיטרים, ונוירו-מודולטורים בגוף הקשורים לתשוקה מינית ובכך מדכאים אותה.
עלי מרווה - מרווה מייבשת את הגוף מנוזלים ופוגעת בייצור הזרע.
דרשו ה' ועוזו
נל&quot;ן
מתיל מרקפטן
דינה גולן
דינה גולן (27 בפברואר 1946 - 30 ביוני 2011) הייתה זמרת ושחקנית תיאטרון ומחזות זמר ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם דינה מנחם בשכונת כרם התימנים בתל אביב, להורים שעלו מתימן. בילדותה עברה משפחתה לגור בשכונת רמת אביב. בתיכון למדה שרטוט ובצבא שירתה כגרפיקאית בחיל החימוש, אף על פי שרצתה לשרת בלהקה צבאית.
תחילת הקריירה.
גולן התפרסמה לראשונה לאחר שנבחרה מתוך כמאה נשים לסולנית להקת "האחיות שמר", בתחילת 1966. את הלהקה ביים נסים אלוני ואת הכוריאוגרפיה יצרה נועה אשכול. בין השאר היא שרה עם הלהקה את השיר "מנהג חדש" של חיים נחמן ביאליק, בהופעה בפסטיבל הזמר והפזמון באפריל 1966. אחר כך יצא תקליטון של הלהקה, שכלל את השירים "פרחי אולי", "זמר" ועוד, אך היא התפרקה כעבור מספר חודשים. נוסף לכך היא הקליטה באותה שנה את השירים ללחניה של נורית הירש, "זמר שכזה" (שנכתב על ידי יעקב רוטבליט) ו"סנוניות" (שנכתב על ידי אהוד מנור).
לאחר פירוק הלהקה התחתנה עם חנוך גולן ושינתה את שמה לדינה גולן. ב-1970 הופיעה בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "הנה מה טוב", אחר כך עברה עם משפחתה להתגורר באוסטרליה, שם הופיעה מדי פעם, כולל בטלוויזיה המקומית. לאחר שבע שנות נישואין התגרשה וחזרה לישראל. בשנת 1976 הופיעה בתיאטרון בימות במחזה "מסעות בנימין השלישי" מאת מנדלי מוכר ספרים, את שירי המחזמר כתבה נעמי שמר. באותה הצגה ביצעה את השירים "המכתב" ו"שלג על עירי". בסוף השנה השתתפה בפסטיבל הזמר המזרחי.
בשנים 1977–1980 השתתפה בתוכנית הרדיו "שוב יוצא הזמר", בה ביצעה גרסאות כיסוי לשירים כגון "הטנדר נוסע" ו"יש לי גן".
בשנת 1979 השתתפה במופע "ציוניוני הדרך" ב"צוותא", לכבוד יציאת קובץ השירים באותה השם.
שנות השמונים והתשעים.
בשנת 1980 השתתפה שוב בפסטיבל הזמר המזרחי. בנוסף לכך היא השתתפה אותה שנה בתוכנית הרדיו "שירים יפים לשבת" לצד עוזי חיטמן, שזכתה בפרס.
בשנת 1982 השתתפה במופע שכתב דן אלמגור והלחין אלדד שרים על חיי העולים מתימן בישראל, "ילדי הכרך", לצד נסים גרמה, עדנה גורן ורחלי חיים שעלתה בבית ליסין. בהצגה שר וסיפר כל אחד מהמשתתפים סיפור אישי משפחתי בנושא זה. גולן שרה בהצגה על אימה את "מכתב של טירונית". בקיץ 1982 יצאה אלבום עם שירי המופע. המופע עלה 250 פעמים במשך יותר משנה. באותה שנה השתתפה גם בסרט כביש ללא מוצא.
בשנת 1984 הצטרפה גולן להרכב שכלל את דני ליטני, הכל עובר חביבי, רחלי חיים, שולה חן ועוד. ההרכב הופיע ברחבי העולם בהצגה "הללויה ברודוויי", אשר כללה שירים ממחזות זמר באנגלית בבימוי צדי צרפתי.
בשנת 1985 השתתפה בהרכב "כחול לבן בצבעים", לצד ששי קשת, חני נחמיאס, מאיר סויסה, אסנת וישינסקי ומיקי קם. הלהקה הוציאה תקליט שדרים שכלל שלושה שירים.
בשנת 1987 השתתפה גולן במחזמר "עלובי החיים" של התיאטרון הקאמרי.
בקיץ 1989 היא השתתפה בהצגה "קזבלן" בתפקיד רוזה, לצד יהורם גאון, ושרה את השיר "יפו" בתקליט השדרים שיצא עבור ההצגה. "קזבלן" עלה בהצלחה כמאה פעמים עד תחילת 1990, אך ההפקה לא החזירה את ההשקעה העצומה, סבלה מהפסדים, והופסקה. .
בשנת 1992 התארחה גולן בחלק מפרקי הסדרה "בסוד העניינים", סדרת ההמשך ל"בלי סודות". בנוסף שיחקה גולן במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" שעלה בתיאטרון "בית ליסין".
בשנת 1995 גילמה גולן את אם המנזר בהצגה המצליחה "צלילי המוסיקה", לצד חני נחמיאס, וששי קשת. הביצוע שלה לשיר "כל הר וגבע" מתוך ההצגה, זכה להצלחה ונכלל בפסקול של ההצגה, יחד עם ביצועיה לשירים "מריה" ו"הדברים שאותי משמחים".
בשנת 1997 הופיעה במחזמר "כנר על הגג" לצד חיים טופול.
בשנת 1999 שיחקה גולן בהצגה ״סינדרלה״ לצידם של אורנה ומשה דץ, שולה חן, ושלמה בר שביט.
בשנות ה-2000.
גולן השתתפה בשלוש פרסומות שביים יורם לוי וזכו להצלחה רבה. הראשונה אף זכתה בפרס הפרסומת הטובה ביותר לבורגר ראנץ', כשהמשפט שנחקק הוא "רוצים? לא מגיע לכם!". כמו כן עשתה פרסומת נוספת לבורגראנץ' ותשדיר שירות לעידוד צריכת עופות הודו (שם גם הופיעה לצדה השחקנית רונית אלקבץ), שם התבלט קולה המיוחד והעמוק בביצועים ג'אזיים. השתתפה גם בפרסומת ל"כיף כף" בבימויו של יגאל שילון.
ב-2000 שיחקה גולן בהצגה "אנני", במספר תפקידים שונים, וביצעה בה את השיר "אמריקה ארץ של זהב". ב-2006 שיחקה גולן בהצגת הפרינג' "ארץ בושת". ב-2010 הופיעה גולן במופע הצדעה לזמרת אופירה גלוסקא ושרה את שירה "שלג על עירי".
ב-29 באפריל 2011 נערך בצוותא מופע הצדעה לגולן ובו השתתפו מיטב חבריה האמנים, בהם מירי אלוני, שולה חן ואופירה גלוסקא.
ב-30 ביוני 2011 נפטרה גולן ממחלת הסרטן, היא הותירה אחריה שני ילדים ושלוש נכדות.
משפחתה.
בתה נועה גולן-בראל, השתתפה בשנת 2012 בתוכנית The Voice ישראל.
רעידת האדמה באגאדיר (1960)
רעידת האדמה באגאדיר (בצרפתית: Tremblement de terre d'Agadir de 1960, בערבית: زلزال أكادير 1960) התרחשה ב-29 בפברואר 1960 בשעה 23:41. רעידת אגאדיר הייתה רעידת האדמה החזקה ביותר בתולדות מרוקו עד אותה שנה. עוצמתה הייתה 5.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והיא גרמה לכ-12,000 עד 15,000 הרוגים ולכ-25,000 פצועים. מחקר חדש משנת 2020 מעריך מספר גדול יותר של הרוגים, בין 12,000 ל-20,000. לפחות 35 אלף אנשים נותרו ללא קורת גג. מספר ההרוגים היווה כשליש מאוכלוסיית העיר באותה עת. אגאדיר אכלסה קהילה יהודית גדולה וחשובה, ועל פי הערכות כ-1,500 יהודים נספו ברעידת האדמה.
מיקום רעידת האדמה ועומקה.
מדענים התקשו בקביעת האפיצנטר של רעידת האדמה, מכיוון שכמעט לא היו תחנות סייסמוגרפיות בצפון אפריקה, הגם שבקזבלנקה הסמוכה הייתה תחנה כזו, שקבעה את גודל הרעידה ל-5.75 בסולם ריכטר. על פי איכון המשרד המרכזי הבינלאומי לסייסמולוגיה בשטרסבורג, האפיצנטר היה כ-8 קילומטר מצפון-צפון-מערב לקסבה של אגאדיר. על פי האיכון המאקרוסייסמי של המדענים הצרפתיים שחקרו את התפרושת המרחבית של העוצמה הסייסמית ברעידת האדמה, המוקד היה כקילומטר אחד מצפון לרובע יאשיש (Yachech) שעל גדות ואדי טילדי, או כ-2.5 קילומטרים מצפון-מזרח לקסבה. בשל מיעוט סייסמוגרפים בצפון אפריקה, התקשו מדענים גם בקביעת עומק המוקד. על פי חישובים מתחום המחקר המאקרוסייסמי עולה שעומק המוקד לא עלה על שלושה קילומטר.
העוצמות הסייסמיות ברעידת האדמה.
העוצמה הסייסמית ברעידת אדמה מוערכת בנפרד עבור כל אתר ואתר, ועל פי חומרת האפקטים הסייסמיים שנצפו באתר. העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה בדרגה X (10) בסולם מרקאלי-קנקני-זיברג שמצביעה על הרס טוטלי של כ-75% מהמבנים באזור. האזור שסבל מדרגת עוצמה סייסמית זו כלל את כל אזור הקסבה של העיר ורובע טלבורג'ט (Talborjt) שממזרח לה, רובע יאשיש וכן אזור התעשייה ארהדייס (Arhesdis) שממערב לקסבה. המכון הגאולוגי של ארצות הברית מצא, שהעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה X ויותר, באשר בדרגות גבוהות אלה, קשה לקיים תבחינים שיבחינו בין דרגה X לדרגות XI ו-XII. ואכן, המכון האמריקאי לברזל ופלדה מדווח, תוך שהוא מסתמך בין השאר על החוקרים הצרפתיים שחקרו סוגיה זו, שברבעים הקסבה, פאונטי (Founti), יאשיש ובחלק מרובע טלבורג'ט, דרגת העוצמה הסייסמית הייתה בין X ל-XI. בהתאמה לכך, מחלקת העבודות הציבוריות המרוקנית העריכה, שבקסבה נהרסו 100% מהמבנים, וכך גם ברבעים פאונטי ויאשיש.
האזור שסבל מדרגת עוצמה סייסמית IX כלל את מרבית העיר החדשה. דרגת העוצמה הסייסמית IX בסולם האמור, משמעותה ש-50% מהמבנים באזור נהרסו, ואכן מחלקת העבודות הציבוריות המרוקנית העריכה שבעיר החדשה 50% עד 60% מהמבנים נהרסו.
הפינוי המהיר של אוכלוסיית העיר והריסותיה.
הידיעה על התרחשות רעידת האדמה הגיעה בתוך שעות ספורות לעיר הבירה המרוקנית רבאט, כמו גם לפריז ולוושינגטון. זאת בזכות דיווח מבסיס צבאי צרפתי ששכן באחד מפרברי אגאדיר. לעיר חשו מיד חיילים צרפתיים מהבסיס הצבאי אשר בנמל אגאדיר והחלו לסייע במאמצי החילוץ. כאמור, מחקר חדש שהתפרסם בשנת 2020, חשף לא מעט עובדות שלא פורסמו עד כה. במשך שלושת הימים שלאחר הרעידה, ותחת פיקוחו של הנסיך חסן, יורש העצר, וכעבור שנה המלך חסן השני, נמשכו מאמצי החילוץ. חיילים מרוקניים לצד כוחות צבא זרים עסקו במלאכה. אלה הקימו במקביל עיר אוהלים בשטח הפתוח שמחוץ לאגאדיר עבור 14,000 חסרי בית מרוקניים לפחות. באשר לניצולים האירופאיים, הבסיס הצבאי הצרפתי הפך למחנה פליטים לכ-1,000 מהם, תוך שמבוצעים שם טיפולים רפואיים גם לפצועים מרוקניים. בינתיים, אלפי גופות היו עדיין מתחת להריסות, והמאמץ לחלצן התנהל בד בבד עם המאמץ לחילוץ נפגעים שעדיין בחיים. בתחילה התקיים מאמץ להפריד בין גופות הרוגים מוסלמים ללא מוסלמים אך ללא הצלחה עקב קשיים בזיהוי. כתוצאה מכך כמות גדולה בלתי ידועה של מוסלמים ואירופאיים, בעיקר צרפתים, נקברו יחד בכמה "קברי אחים". ההרוגים האירופאיים שכן זוהו ככאלה, פונו לבסיס הצבאי הצרפתי ורוכזו באוהל גדול, ולאחר מכן הובאו לקבורה משותפת במגרש האתלטיקה בעיר. מאות רבות של הרוגים מרוקניים הובאו לקבורה ברובע איחשש (Ihchach), שם נחתים צרפתיים חפרו קבר אחים גדול. כ-14,000 הרוגים מרוקנים מעולם לא חולצו מההריסות.