החומר המוזיקלי שהקליט שימש אותו ביצירות מוזיקליות לתיאטרון. למשל בשנת 1973 הוא הלחין את "Ingiustizia assoluta
(אי הצדק המוחלט), קנטטה דרמטית לשחקנים, להקת פולק ותזמורת, עבור Teatro Regionale Toscano (התיאטרון האזורי של טוסקנה). בשנת 1982 כתב את "Bandiere, relazione da concerto su frammenti di canti, documenti, testimonianze popolari" ("דגלים, קטע קונצ'רטי לפי קטעי שירים, תיעוד, עדויות מקרב העם"). הוא עבד גם ברדיו ובטלוויזיה בכתיבת תסכיתים ומוזיקה לתוכניות תיעודיות, למשל "Outis topos", קובץ תעודות על החיים בכפר משוחזרים באולפן, שזיכה אותו בפרס איטליה ה-25 בשנת 1973.
אחרי שהקים בשנת 1975 את "תיאטרון הקבוע לילדים של טורינו" התחיל להתעניין בסוגות של מוזיקת ילדים.
הפיק מופעים רבים במסגרת "אופרת הילדים" (l'Opera dei Bambini) אותה הקים יחד עם המלחינים ג'וליו קסטניולי וג'וזפה גאוואצה. כך נוצרו מופעים רבים ו"אופרינות" (אופרות קטנות) קאמריות או של בית ספר, הידוע שביניהם " il grande chiasso" (המהומה הגדולה) בשנים 1982–1983 תוך שיתוף פעולה עם ציירים כמו פרנצ'סקו קזוראטי, מאורו קסה, אוגו נספולו. בסוף שנות ה-1980 יצר את הקנטטה De origine musices ("על מקור המוזיקה") למקהלה ותזמורת ילדים שהלברית שלה הייתה גרסה של אדוארדו סנגינטי ליצירה של לוקרטיוס) ואת האופרה "מלצל, או התככים" לפי ליברית מאת אמיליו יונה. אופרה זו שהייתה מוכנה בחלק הקולי והפסנתרני הושלמה ותוזמרה על ידי לוצ'אנו בריו, ג'וליו קסטניולי וג'וזפה גאוואצה.
ליברוביצ'י היה פעיל בזירה הפוליטית, לעיתים קרובות בניגוד למגמה ששלטה באותו רגע בחברה.
"שירי ההתנגדות הספרדית החדשה" (1961-1939 ) נאסרה לשיווק בשנת 1962 זמן קצר אחרי פרסומם.
יצירותיו של סרג'ו ליברוביצ'י כוללות קטעים מאוד כרומטיים ("מלצל והתככים") לצד משפטים טונליים, גם ביצירות בעלות מטרה חינוכית
גם בשירי הלהקה "Cantacronache" ובמוזיקה התזמורתית. אהבתו לתיאטרון ולמילה הכתובה משתקפת בשילובם של טקסטים, שירים, דקלום וקריאה ("קולות פנימיים") אפילו במוזיקה הקאמרית. מתכתב על ידי כך עם מלחינים כמו הנס אייסלר, קורט וייל או פאול דסאו שכמוהו אהבו תיאטרון, שילבו ביצירות ביצועים של ילדים, זיקה לקלאסיקונים של התיאטרון כמו שייקספיר וברכט, לפולקלור.
יצירות.
ספרים.
עם אחרים - "Le canzoni della cattiva coscienza", Milano 1964 (שירי המצפון הרע) - מילאנו 1964
(עם אחרים), "Bertolt Brecht", ברטולט ברכט - פירנצה 1976
קישורים חיצוניים.
כתבת הספד בעיתון "לה רפובליקה" 19 בנובמבר 1991
דייהטסו אופטי
דייהטסו אופטי (באנגלית: Daihatsu Opti) היא מכונית קומפקטית בתצורת סופרמיני, המוגדרת ביפן "Kei car" , מתוצרת יצרנית הרכב היפנית דייהטסו אשר יוצרה בין השנים 1992–2002.
יעקב לבוביץ' אלפרט
מזרח (פירושונים)
סוונטה פאבו
פטישן טיבורו
פטישן טיבורו (שם מדעי: Sphyrna tiburo) הוא מין של כריש מהסוג פטישן שבמשפחת הפטישניים אשר חי בחופים הטרופיים וממוזגים של אמריקה הצפונית והדרומית.
לפטישן זה יש ראש דמוי-פטיש אשר נבדל בין הזכרים לנקבות והוא קצר באורכו מאשר שאר הפטישנים והוא מעוגל יותר. בעוד לנקבות הראש נוקשה ומעוגל יותר לזכרים ישנם קצוות בולטים מצידי הפטיש המיוצרים מסחוס. זהו כריש קטן יחסית באורך 0.61-0.91 מטר כשהאורך המרבי הוא 1.5 מטר. הנקבות גדולות יותר מהזכרים. צבע הפטישן חום כהה עד אפור והבטן לבנה. בניגוד לשאר הכרישים הפטישן לא חייב לשחות כדי לנשום והוא בעל סנפירים קצרים יותר מקרוביו.
הפטישן שוחה לאורך קרקעית הים שבין חופי ניו אינגלנד עד מפרץ מקסיקו וברזיל במזרח ובין חופי קליפורניה לאקוודור במערב, כאשר הוא חוצה את תעלת פנמה. הוא נפוץ באזורים צפוניים בין פלורידה ל במשך הקיץ בעוד בחורף הוא מצוי באזורים טרופיים. הכריש מעדיף חופים בוציים או בעלי כרי עשב ימי.
מזונו של הכריש מורכב מסרטנים שונים, בעיקר מקריל ומסרטן מהמין Callinectes sapidus הנפוץ בחופי אמריקה וכן מדגים, תוך שימוש בשיניו החזקות. בניגוד לרוב הכרישים הוא ניזון גם מעשבי ים, לעיתים למעלה מ-60% מתזונתו, בדומה לאוכלי עשב יבשתיים גם הפטישן נעזר בחיידקים במערכת העיכול לפירוק התאית שבעשב הים לחד-סוכרים, ייתכן שהמקור האבולוציוני ליכולת עיכול זו הוא סימביוזה עם חיידקים מפרקי כיטין המרכיב את שריון הסרטנים .
ארפד גונץ
יוהאן דה קוק
יוהנס "יוהאן" דה קוק (בהולנדית: Johannes ("Johan") de Kock, נולד ב-25 באוקטובר 1964 בסלידרכט שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם. דה קוק שיחק במועדונים ההולנדים חרונינגן, אוטרכט ורודה, ובשאלקה 04 מהבונדסליגה. דה קוק ערך 13 הופעות במדי נבחרת הולנד, עמה השתתף ביורו 1996.
קריירת מועדונים.
חרונינגן.
דה קוק החל את קריירת הבוגרים שלו בחרונינגן מליגת העל ההולנדית. בקבוצה זו שיחק דה קוק בעמדה התקפית יחסית. בעונתו הראשונה במועדון, 1984/85, הבקיע ארבעה שערים ב-13 הופעות, וסיים עם קבוצתו במקום החמישי. בעונת 1985/86 הפך חלקו של דה קוק למשמעותי הרבה יותר, כשהבקיע 11 שערים ב-31 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה, שהעניק לקבוצה מקום בגביע אופ"א של עונת 1986/87. דה קוק הבקיע שני שערים בטורניר זה, ואחד מהם היה שער שהקנה לחרונינגן ניצחון 1-0 במשחק הראשון מול ויטוריה דה גימארייש בשלב השלישי של גביע אופ"א, אך חרונינגן ודה קוק הובסו 3-0 בגומלין והודחו. באותה עונה, סיימו דה קוק וחרונינגן רק במקום ה-13 בליגה, כשדה קוק תורם תשעה שערים.
אוטרכט.
בקיץ 1987 עזב דה קוק את חרונינגן וחתם באוטרכט, אף היא מליגת העל ההולנדית. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1987/88, דה קוק הבקיע שמונה שערי ליגה, וסיים עם אוטרכט במקום העשירי. דה קוק השתתף עם אוטרכט בעונה זו בגביע אופ"א, והקבוצה הודחה בסיבוב השני על ידי הלאס ורונה. המשחק הראשון בין שתי הקבוצות הסתיים בתיקו 1-1, ובגומלין ורונה הובילה 1-0. דה קוק השווה את התוצאה בדקה ה-70, אך שער עצמי של הרמן וריפס בדקה ה-89 הדיח את דה קוק ואוטרכט מהמפעל. בעונת 1988/89 דה קוק הוסב לעמדה הגנתית יותר, ולמעשה שיחק בעמדת הבלם עד לסוף הקריירה שלו, וכך גם פחתה משמעותית כמות ההבקעות שלו. בעונה זו סיים דה קוק עם אוטרכט במקום ה-13, ובעונת 1989/90 במקום ה-14. בעונת 1990/91 דה קוק ואוטרכט סיימו במקום הרביעי בליגה והבטיחו מקום בגביע אופ"א בעונה העוקבת, ממנו הודחו בסיבוב השני על ידי ריאל מדריד. עוד בעונת 1991/92, דה קוק ואוטרכט סיימו במקום ה-11 בליגת העל ההולנדית. בעונת 1992/93 סיימו במקום השמיני. עונת 1993/94 הייתה האחרונה של דה קוק באוטרכט. בעונה זו, סיימה הקבוצה במקום ה-15, מרחק נקודה אחת מהקו האדום. בתום עונה זו, עזב דה קוק את אוטרכט לאחר שבע עונות, וחתם ברודה.
רודה.
בעונת הבכורה של דה קוק ברודה, 1994/95, הציג דה קוק יכולת גבוהה מאוד וסיים עם קבוצתו במקום השני בליגת העל ההולנדית. בעונה זו הבקיע דה קוק שישה שערים ב-31 הופעות על אף תפקידו ההגנתי. בעונת 1995/96 הודחו דה קוק ורודה כבר בשלב השני של גביע אופ"א על ידי בנפיקה ליסבון. באותה עונה, סיימו רודה ודה קוק במקום הרביעי בליגת העל ההולנדית. בתום עונה זו, דה קוק עזב את רודה ולראשונה עזב את הולנד, כשחתם בשאלקה 04 מהבונדסליגה.
שאלקה 04.
דה קוק חתם בשאלקה בקיץ 1996, תחת המאמן ההולנדי הוב סטיבנס, והיה אחד ממספר שחקנים הולנדים ששיחקו בשאלקה תחת סטיבנס באותה תקופה, כמו מרקו ואן הוחדאלם ויורי מולדר. כבר בעונת הבכורה של דה קוק בשאלקה 04, 1996/97, הוא זכה בתואר הראשון שלו, גביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על אינטר מילאנו לאחר בעיטות הכרעה. דה קוק שיחק את מלוא הדקות בשני המשחקים. בדרך לזכייה, הבקיע דה קוק צמד בתיקו 3-3 במשחק החוץ מול טרבזונספור בשלב השני, שבדיעבד היה קריטי לעלייה של שאלקה לשלב הבא. עם זאת, בבונדסליגה, שאלקה ודה קוק סיימו עונה מאכזבת במקום ה-12 בלבד. בעונת 1997/98 שאלקה ודה קוק סיימו את העונה במקום החמישי בבונדסליגה, ונעצרו ברבע גמר גביע אופ"א על ידי אותה אינטר מילאנו. בעונת 1998/99 דה קוק ושאלקה סיימו במקום העשירי בליגה, והודחו מגביע אופ"א כבר לאחר סיבוב אחד, על ידי סלביה פראג. עונת 1999/00 הייתה הרביעית והאחרונה של דה קוק בשאלקה. בעונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-13 בליגה. דה קוק ערך ארבע הופעות ליגה בלבד בעונה זו, ובסיומה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
דה קוק ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד בשנת 1993, במשחק בו ניצחה הולנד 3-1 את טורקיה במוקדמות מונדיאל 1994, אך זו הייתה הופעה בודדת עד לשנת 1995, בה דה קוק הפך לתקופה קצרה שחקן מפתח בנבחרת הולנד. דה קוק זומן לסגל ההולנדי ליורו 1996, ושיחק 90 דקות במשחק הראשון של הולנד, שהסתיים בתיקו 0-0 מול סקוטלנד. במשחק השני בשלב הבתים, בו ניצחה הולנד 2-0 את שווייץ, נכנס דה קוק כמחליף כבר בדקה ה-26 במקום קלארנס סידורף שנפצע. במשחק השלישי בשלב הבתים, בו הובסה הולנד 4-1 על ידי אנגליה, נכנס דה קוק כמחליף במחצית במקום ריצ'רד ויטסחה, במצב של 1-0 לאנגליה. על אף התבוסה, הולנד ודה קוק העפילו לרבע הגמר מהמקום השני. ברבע הגמר פגשו הולנד ודה קוק את צרפת. דה קוק פתח בהרכב, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 לאחר 120 דקות, והגיע לבעיטות הכרעה. דה קוק הבקיע את הפנדל הראשון של הולנד, אך צרפת ניצחה לבסוף 5-4, והולנד ודה קוק הודחו מהטורניר. בשנת 1997 ערך דה קוק את הופעתו ה-13 והאחרונה במדים הלאומיים.
תארים.
עם שאלקה 04:
מכון רויטרס ללימודי עיתונות