במכתב ששלחו המפתח הראשי של הטנק, ניקולס אסטרוב, יחד עם לוטננט קולונל ו.פ. אוקונייב לסטלין, הדגישו את היתרון בייצור ההמוני של הטנק שלהם על פני ה-T-50 (טנק קל שנכנס לייצור בחודש מאי 1941) שהיה מורכב יותר לייצור ויקר יותר. בעקבות המכתב הגיע אחד השרים הבכירים לבדוק את הטנק החדש. הוא הציע להחליף את מקלע ה-12.7 מ"מ בתותח אוטומטי 20 מ"מ, שאמנם היה שדרוג לעומת טנקים קלים אחרים, אך עדיין לא היה מסוגל לחדור את טנקי הפנצר 3 והפנצר 4 הגרמניים שמולם היה צפוי להתמודד. הטנק אושר לייצור תחת השם T-60, וכ-10,000 יחידות הוזמנו. מספר מקורות טוענים כי ההתעניינות של סטלין ב-T-60 הייתה כל כך גדולה עד כי הוא נכח בעצמו במבחנים הסופיים של הטנק.
ייצורו של ה-T-60 החל ביולי 1941 במפעל במוסקבה וחלק ממרכיבים של הטנק היו מיוצרים במפעל בעיר קולומנה ליד מוסקבה. הייצור נתקל בקשיים בעקבות העברתם של המפעלים הסובייטים מזרחה עם התקדמות הגרמנים. בספטמבר אותה שנה הוחלט להפסיק את ייצורו של ה-T-40 לטובת ה-T-60. עד תום 1941 נבנו כ-1,818 יחידות.
T-60A מודל 1942.
ב-1942 החלו המהנדסים בחברת גא"ז, שהפכה להיות היצרנית היחידה של ה-T-60, להכניס שיפורים בטנק. השריון בשלדה עובה ל-35 מ"מ בחזית ול-25 בצדדים, ו-35 מ"מ בחזית בצריח. השיפור במיגון הוסיף למשקלו של הטנק, וגרם לו להיות איטי מדי, כשהוא אפילו לא מצליח להגיע למהירות של ה-T-34 בדרכים כפריות.
מספר ניסיונות לשדרג את כוח האש של ה-T-60 נעשו, ביניהם התקנת תותח 37 מ"מ ZiS-19, ותותח 45 מ"מ ZiS-19BM, אולם אלו נכשלו בגלל הצריח הקטן של הטנק. פיתוח של צריח חדש שיוכל להכיל את תותח ה-45 מ"מ עבר בהצלחה את שלבי הניסוי, אך עד אז כבר הוחלט להפסיק את ייצורו של ה-T-60 לטובת הטנק הקל ה-T-70 החדש.
ניסיון בקרב.
מרבית ה-T-60 שירתו ביחידות סיור ויחידות חי"ר, וחלקם בגדודי שריון עצמאיים. מספר רב של T-60 מילאו חלק חשוב בקרב על מוסקבה (1942-1941), מאחר שייצור הטנקים הסובייטים באותה תקופה היה נמוך בעקבות העתקתם של מפעלים רבים מזרחה. כמו כן השתתפו בשבירת המצור על לנינגרד (1943), ובקרבות בחזית הדרומית ביניהם ההגנה על סטלינגרד ובקרבות בחרקוב.
השילוב של כוח אש נחות ושריון דק ב-T-60 היו רחוקים מלהיות מספקים. בפגישה בין מייג'ור גנרל מ.א. קטוקוב לבין סטלין בסתיו 1942, אמר לו קטוקוב כי צוותי השריון שלו אינם מחבבים את הטנק: "יש לו רק תותח 20 מ"מ. בקרבות נגד שריון אויב הוא פשוט לא מספק... לתקוף עמו בשלג או בבוץ זה פשוט לא אפשרי. בקרבות סביב מוסקבה, נאלצנו לגרור אותם כל הזמן." אומנם צוותי השריון באמת לא אהבו את הT-60 וכינו אותו BM-2 (קיצור של "Bratskaya Mogila na Doviokh" ברוסית), כלומר 'קבר אחים לשניים'.
רק"מ מבוסס על ה-T-60.
A-40T, נודע גם בשם Krylia Tank ('טנק מכונף') - ב-1942 ביקש חיל האוויר הסובייטי מהמהנדס הרוסי אולג אנטונוב לתכנן דאון שישא טנקים לשדה הקרב. אנטונוב לעומת זאת, העדיף להשתמש בטנק בתור הדאון; הוא השתמש בשלדה של ה-T-60, שאליה חוברו כנפיים באורך של 18 מטרים. בטיסת מבחן שנערכה, ה-A-40T הוסע על ידי המפציץ טופולוב TB-3, אך הניסוי נכשל ונזנח במהרה.
T-60 נ"מ - הניסיון הסובייטי הרציני הראשון לפתח כלי משוריין המיועד להגנה אווירית התרחש ב-1942 על בסיס ה-T-60. חברת גא"ז פיתחה צריח חדש, עליו הורכבו צמד מקלעי DShK בקוטר 12.7 מ"מ. המשך הפיתוח הופסק עם כניסתו של ה-T-70 לשירות.
תותח מתנייע קל OSU-76 - ב-1942 החלו המהנדסים במפעל מספר 38 בקירוב לעבוד על תותח מתנייע קל המבוסס על שלדת ה-T-60. תותח 76.2 מ"מ ZiS-3 הותקן בחלקו האחורי של הטנק שהיה פתוח. מספר אבטיפוסים נבנו, אך גם הפרויקט הזה הופסק לטובת ה-T-70.
BM-8-24 - משגר רקטות הותקן על השלדה של ה-T-60. היה בעל 24 רקטות בקוטר 82 מ"מ.
שלמה רביץ
שלמה רביץ (אלול תרל"א, 1871 – כ' בטבת תשמ"א, 21 בדצמבר 1980) היה חזן, מלחין, מנצח מקהלות ומורה חזנים ידוע, ישראלי ממוצא רוסי.
קורות חיים.
רביץ נולד בנובוגרודק (נבהרדק) שברוסיה הלבנה (בלארוס) למשה ופייגה. כבר מגיל צעיר ניכרו בו כישרונותיו המוזיקליים והוא התפרסם כילד פלא. בגיל 12 הלחין פרקי חזנות בעצמו. בגיל 15 נסע דרומה לקייב ואודסה, שם סיים בהצטיינות בית ספר גבוה למוזיקה. בגיל 17 כיהן כחזן בקהילת שאולאי ולאחר מכן בלובלין. בהיותו בן 21 נסע מערבה לווינה להמשך השתלמות בתורת המוזיקה. לאחר מכן שב לרוסיה וכיהן כחזן בערים ברדיצ'ב, חרקוב, הומל וקרמנצ'וג. כיהן שש שנים כחזן בבית הכנסת הראשי של ריגה. לאחר מכן כיהן תקופה קצרה בקהילת יוהנסבורג.
בשנת 1925 ביקר בארץ ישראל, אולם רק בשנת 1932 מילא את שאיפתו לעלות ולהשתקע בארץ. בין השנים 1934–1941 כיהן כחזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב, ראשון החזנים בארץ אשר החזיק משרה קבועה (ואף הראשון להקים להקת 'משוררים' המלווה את תפילתו).
רביץ השקיע רבות בחינוך ולימוד תורת החזנות והליטורגיה היהודית, ותחת ידו התחנכו דורות של חזנים. בסמינר לחזנות שהקים וניהל למדו נערים צעירים את נוסח התפילה וכן השתתפו במקהלות שעליהן ניצח. בהוצאת הסמינר יצאו לאור שני כרכים של נוסח התפילה שכתב רביץ, בכותרת: "קול ישראל: אנטולוגיה ישראלית-מסורתית לחזנות". רביץ הקפיד במיוחד על ההגיה הנכונה לפי כללי הדקדוק העברי ואף ערך מיצירותיהם של גדולי החזנות האירופית לפי כללי הדקדוק התקינים.
אחד המוסדות שבהם היה מעורב הייתה אגודת "עונג שבת" מיסודו של חיים נחמן ביאליק. רביץ ניהל את הפן המוזיקלי של אירועי שבת אלו, עם מקהלות תלמידיו. באירועים, שהתקיימו באולם "אוהל שם" בתל אביב, הושמעו פרקי חזנות לצד שירה עברית חלוצית. כמו כן, הנהיג שבאירועים אלו יעבור לפני התיבה לתפילת ערבית נער מתלמידיו, מלווה במקהלה.
ב-1978 הוענק לרביץ עיטור "יקיר העיר תל אביב-יפו".
שלמה רביץ האריך ימים, ואף בערוב ימיו בגיל מופלג המשיך לעסוק בהוראת החזנות ובניצוח. הלך לעולמו בגיל 109 בתל אביב.
סרגיי נארישקין
סרגיי יבגנייביץ' נארישקין (ברוסית: Сергей Евгеньевич Нарышкин; 27 באוקטובר 1954, לנינגרד) הוא פוליטיקאי רוסי, המכהן כראש סוכנות הביון הרוסית מאז 2016.
בעבר כיהן כיו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי, מאז נבחר ב-21 בדצמבר 2011 לעמוד בראש המושב הששי של הדומה, שנבחר ב-4 בדצמבר 2011 בבחירות לדומה.
חיים מוקדמים וחינוך.
סרגיי נארישקין נולד בלנינגרד בשנת 1954. השלים תואר בהנדסה מהאקדמיה הצבאית 'מכון לנינגרד למכניקה' (כיום האוניברסיטה הטכנית הבלטית ע"ש דמיטרי אוסטינוב) בשנת 1978. הוא מהנדס רדיו במקצועו. לאחר מכן סיים את בית הספר של הקג"ב במינסק. ולדימיר פוטין היה בן כתתו בבית הספר הגבוה של הקג"ב. בשנת 1990 הוא השלים תואר נוסף, בכלכלה, מ'המכון הבינלאומי לניהול של סנט פטרבורג'.
בשנת 2016 נחשף על ידי ארגון Dissernet, שנלחם בגנבה ספרותית במדע ברוסיה, שהעבודה שנארישקין קיבל עליה תואר שמקביל לתואר דוקטור היא למעשה הונאה - יותר מחצי ממנה הועתק ממקורות אחרים.
קריירה.
בסוף שנות ה-80 עבד כיועץ בכיר לשגריר ברית המועצות בבלגיה. בשנות ה-90, עבד בוועדת הכלכלה של עיריית סנקט פטרבורג ובמוסדות כלכליים שונים של ממשלת מחוז לנינגרד. עם עליית ולדימיר פוטין לשלטון בשנת 2000 הגיע למוסקבה.
ב-2004 היה לסגן ראש המינהל הכלכלי בסגל הקרמלין והיה לסגן יו"ר משרד ראש הממשלה. מיד לאחר מכן מונה לראש משרד ראש ממשלת רוסיה, תפקיד המקביל למעמד שר בממשלה.
ב-2007 היה לסגן ראש ממשלת רוסיה ובאותה שנה היה גם ליו"ר הדירקטוריון של תאגיד המספנות המאוחד (Объединённая судостроительная корпорация).
ב-12 במאי 2008 מונה לעמוד בראש האדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה, בתפקיד המקביל לראש סגל הבית הלבן בארצות הברית. מדצמבר 2008 עמד במקביל גם בראש הוועדה הנשיאותית לפרסים ממלכתיים וב-2009 היה לראש הוועדה הנשיאותית למאבק בסילוף ההיסטוריה - ועדה שהוקמה על מנת להילחם בניסיונות למזער את תפקידה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. ב-29 ביולי 2011 מונה לעמוד בראש הוועדה המיוחדת לענייני כוח אדם בארגוני אכיפת החוק הפדרלי, כחלק מצעדיו של דמיטרי מדבדב לצמצום השפעתו הפוליטית של מחנה הסילוביקי.
בדצמבר 2011 עזב את תפקידו באדמיניסטרציה הנשיאותית והיה לחבר הדומא, מטעם רוסיה המאוחדת, ומונה עד מהרה לעמוד בראשות הדומה. ב-13 בינואר 2014 ייצג את ארצו בהלוויית ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון בישראל ובפברואר אותה שנה ערך ביקור רשמי נוסף.
ב-22 בספטמבר 2016 הוחלט למנותו לראש סוכנות הביון הרוסית מאוקטובר 2016.
חיים אישיים.
הוא דובר רוסית, אנגלית וצרפתית. הוא נשוי לטטיאנה נארישקינה, מומחית לטכנולוגיות מידע ולשניים בן ובת.
שי מיטשל
שאנון אשלי גרסיה "שיי" מיטשל (באנגלית: Shannon Ashley Garcia "Shay" Mitchell; נולדה ב-10 באפריל 1987) היא שחקנית ודוגמנית קנדית. מוכרת מתפקידה כאמילי פילדס בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" מבית Freeform, ובעונתה הראשונה של הסדרה "את" מבית נטפליקס.
ביוגרפיה.
מיטשל נולדה במיסיסוגה, אונטריו שבקנדה, לאם פיליפינית ולאב מרקע נוצרי ממוצא סקוטי ואירי. כבר כשהייתה ילדה התעניינה מיטשל באמנויות הבמה, ודיווחה להוריה שהיא מתכוונת לעסוק בהן בתור קריירה. מיטשל החלה ללמוד ריקוד בגיל חמש, כאשר היא וכמה מחברותיה לשיעור התחרו מול כמה קבוצות ריקוד אחרות מבתי ספר שונים.