ב-1964 מונה לקצין הנדסה ראשי והכין את החיל למלחמת ששת הימים. במלחמה זו נחל צה"ל ניצחון מזהיר, וחיל ההנדסה עבר מהר מאוד ממשימות מיקוש והתבצרות למשימות פריצה וסער.
תחת השגחתו נבנה קו בר-לב על שפת תעלת סואץ, כאשר קליין הגה את הרעיון להשתמש בחומרים שהשאירו אחריהם המצרים בחצי האי סיני לבניית הביצורים שם. כמו כן היה ממתכנני מוצב החרמון.
ב-1969 סיים את כהונתו כקהנ"ר והשתחרר מצה"ל. אחרי שחרורו התמנה לראש אגף בינוי ונכסים במשרד הביטחון. ב-1973 פרש ועסק בניהול חברת בנייה באזרחות.
ב-17 ביוני 1978 נפטר ממחלה ממארת.
היה נשוי ואב לשלושה. בנו, , שירת כקצין בחיל השריון ונפל במלחמת יום הכיפורים בקרב על רכס "חמוטל" שבחזית הדרומית.
אחיו של אלחנן קליין, יצחק קליין (לימים סלע), היה ממסיימי קורס הטיס הארצישראלים של חיל האוויר הבריטי ברודזיה במלחמת העולם השנייה (ע"ע ראשית התעופה העברית בארץ ישראל: אימון טייסים יהודיים בימי המלחמה), מטייסי הטייסת הראשונה של חיל האוויר, טייסת א', במסגרתה לחם במלחמת העצמאות, וקצין בכיר בחיל. היה נשוי לעליזה בת ירמיהו צוקרמן.
מדרון דיפ
מדרון דיפ הוא מבנה גאולוגי הנוצר בשכבות מוטות בעקבות סחיפה. מדרונות דיפ מצויים על רכסים חד-נטייתים שבהם צד אחד תלול ונטול צורה מסודרת (מתלול) והצד השני, מדרון הדיפ, שצורתו מישורית וזווית השיפוע שלו זהה לזווית נטיית המישור (Dip - זווית הנטייה של המישור יחסית למישור האופקי) של השכבות הבונות אותו (כלומר הוא מקביל להן). הכיוון של מדרון הדיפ מכונה כיוון המישור (strike – כיוונו של קו החיתוך האופקי בין מישור השבירה למישור אופקי דמיוני).
היווצרות.
סוגי סלעים מסוימים (בדרך כלל סלעים רכים) נסחפים מהר יותר מסוגי סלעים אחרים. לדוגמה, פצלים מתבלים מהר יותר מאבן גיר. במצבים כאלו יכולה להתבלות כל השכבה של סלע הנסחף בקלות, בעוד שהשכבה של הסלע העמיד יותר תישאר פחות או יותר שלמה. תוצאה של תהליך כזה תהיה משטח שטוח כמעט לחלוטין שהוא גג השכבה העמידה יותר. כשתופעה כזו מתרחשת בשכבות שלא הופעלו עליהם כוחות דוגמת פעילות טקטונית, ולכן נשארו אופקיות, נוצרים הרי שולחן. כאשר השכבות מוטות נוצרים מבנים הקרויים רבדות (cuesta) - כאשר זווית הנטייה אינה גדולה, או מצלעות (hogback) - כאשר זווית הנטייה גדולה מ-30°. הרי שולחן מתאפיינים בפסגה שטוחה, בעוד שרבדות ומצלעות יראו כרכסים כשבהם צד אחד הוא מדרון דיפ והצד השני הוא מתלול.
מדרונות דיפ יכולים להיווצר גם במבנים של סלעי יסוד כדוגמת סילים. כל מבנה גאולוגי מישורי יכול ליצור מדרונות דיפ, כאשר כוחות גורמים לו לנטייה מהמישור האופקי.
מפולות.
מדרונות דיפ חשופים למדי למפולות, בשל הנטייה של משטח העובר סחיפה. ליריעות סלעים גדולות יש נטייה להחליק במורד מדרונות דיפ.
בילינים
בילינים הם קבוצה אתנית מקבוצות האגאו אשר חיה ברובה באריתריאה. הבילינם חיים ברובם בשתי טריטוריות היסטוריות: סנחתי, הדרומית, כוללת את העיר כרן, וחלחל, הצפונית, כוללת עיר עם שם זהה. הבילינים מהווים כ-2% מאוכלוסיית אריתריאה.
היסטוריה.
הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "בבאיללני" שחי מצפון לאקסומים.
על פי המסורת הבילינים היגרו לאזור בו הם חיים כיום מאזור לסתה במאות ה-9 וה-10.
סמל מיסיסיפי
חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי אומץ ב-1789, כשמיסיסיפי נכללה כבר כטריטוריה בארצות הברית, טריטוריית מיסיסיפי. כשהיא הפכה למדינה ב-1817, חותם הטריטוריה הפך לחותם המדינה.
בסמל עיט גאה הממוקם במרכז החותם, וראשו מופנה גבוה וכנפיו פתוחות לרווחה. כוכבים וקווים מעטרים את חזהו. בטפריו נעוצים עלי זית וחצים, המסמלים את הרצון והשאיפה לשלום נגד החצים, השאיפה למלחמה ואנדרלמוסיה. במעגל החיצוני טבעת ובה מונצחת הכתובת:"The Great Seal of the State of Mississippi" (בעברית: חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי).
שלמה אפשטיין
שלמה אפשטיין (22 באוגוסט 1940 – 6 ביוני 1967) היה חובש שנהרג בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים במהלך טיפול בפצוע, ועוטר בעיטור העוז על הקרבתו ואומץ לבו.
ביוגרפיה.
שלמה אפשטיין ("מוימה") נולד בירושלים. למד בבית ספר גאולה בחיפה ולאחר מכן למד מכונאות בבית ספר המקצועי בבת גלים. לאחר לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל המוצנח. אפשטיין עבר קורס חובשים ומילא תפקיד של חובש מחלקתי. לאחר שחרורו עבד בחקלאות בחצרים.
בפרוץ מלחמת ששת הימים הוצב בירושלים בגדוד 28 של חטיבת הצנחנים בדרגת טוראי. ב־6 ביוני 1967, יומה השני של המלחמה, פרץ הגדוד משכונת בית ישראל לכוון העיר העתיקה. בעוד פלוגתו של אפשטיין מסתערת רגלית באזור פתוח, פתחו עליה חיילי הלגיון הירדני בהפגזת מרגמות כבדה. חלק גדול מהצנחנים נפגעו ונותרו בשטח. שאר הלוחמים התפזרו למקומות מחסה. במהלך ההפגזה נותר אפשטיין בשטח המופגז והחל בטיפול בפצועים. בהגיעו אל הצנחן הפצוע יוסף חגואל שרגליו רוסקו, גרר אותו בסמוך לקיר וגהר מעליו כשהוא חשוף. בשלב זה התפוצץ לידם פגז. אפשטיין ספג בגופו את רסיסי הפגז ונהרג. בכך מנע מן הרסיסים לפגוע בפצוע.
לאחר מותו.
אפשטיין נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. לאחר מותו עוטר בצל"ש הרמטכ"ל, אשר הומר בעיטור העוז בשנת 1973.
בדברי ההסבר לעיטור נאמר:
חיי הצנחן חגואל ניצלו בזכות חילוצו וטיפולו של אפשטיין.
לאחר מותו פנו הוריו של אפשטיין לאפי נצר שהיה ידידם והלחין את השיר בלדה לחובש וביקשוהו להתחשב ברגשותיהם ולפעול לאי השמעת השיר ברדיו. זאת מאחר שסיפור נפילת בנם דומה מאוד למילות השיר והאזנה לו גורמת להם צער. בשל בקשה זו ובקשות של משפחות שכולות אחרות לא הושמע השיר ברדיו אלא ביום הזיכרון.
בנו של הצנחן חגואל, שנולד סמוך לתום המלחמה, נקרא שלמה על שמו של אפשטיין. לאחר בקשתו של חגואל הסכים אביו של אפשטיין לשמש סנדק בטקס ברית המילה של הבן.
Thalassoica
פסקטריאני
מקרה ארטן
פרשת ארטין
פרשת אראטען
פרשת אראטין
סמל מינסוטה
חותמה הגדול של מדינת מינסוטה הוא חותם מדינת מינסוטה.
מרכיבים.
בסמל משולבים דימויים של מתיישב ומעדר הנמצאים על נהר המיסיסיפי, ורובה אשר נח על עץ כרות, לצד הגרזן. כלי העבודה מוסרים על חיי חקלאות ויצירה; וכלי הנשק של המתיישב, מראים על מוכנותו להגן על עצמו בכל עת. כמו כן, שולב דימוי יליד אמריקאי, אינדיאני, דוהר על סוס כביכול לעבר שקיעת החמה.
אלי שאלתיאל
אלי שאלתיאל (נולד ב-1945) הוא היסטוריון, סופר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
שאלתיאל נולד בתל אביב, סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ולימודים רוסיים, ותואר שני בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת תל אביב בהנחייתם של אניטה שפירא ומיכאל קונפינו. עבודת הדוקטורט שעסקה ב"זקן מנהריים" הלא הוא פנחס רוטנברג ומפעל החשמל שהקים בישראל. הדוקטורט עובד לספר "פנחס רוטנברג" שיצא בשני חלקים בהוצאת עם עובד וספרית אפקים בשנת 1990. בשנת 2000 פרסם את החלק הראשון (מתוך שניים) בביוגרפיה של ח"כ ד"ר משה סנה, המתמקדת בשנותיו הראשונות 1909–1948, אף הוא בהוצאת עם עובד.
הרצה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת תל אביב. כיום מרצה להיסטוריה במכללת ספיר.
מאמצע שנות ה-70 כותב מאמרים מדעיים, ספרותיים וביקורתיים בכתבי עת שונים ובעיתונות היומית והאינטרנטית, כדוגמת הארץ ועמדה.
בשנת 1987 מונה לעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" – סדרת ספרי העיון בהוצאת הספרים עם עובד שהחלה לצאת לאור בנובמבר 1969.
שאלתיאל מתגורר בתל אביב, נשוי לעיתונאית כרמית גיא ואביו של אורי שאלתיאל. לשאלתיאל שלושה נכדים: איתי, נמרוד ורונה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
סמל מונטנה
חותמה הגדול של מדינת מונטנה או הסמל הגדול של מדינת מונטנה אומץ ב-1865, כשמונטנה הייתה שטח טריטוריאלי בארצות הברית. כשהפכה למדינה ב-1889, הוחלט להשתמש באותו החותם. ב-1891, הוצע לשנות את הסמל לסמל חדש לגמרי. לא עברה אפילו הצעה אחת. בטבעת החיצונית של הסמל מונצחת הכתובת:"The Great Seal of the State of Montana" (בעברית: "חותמה הגדול של מונטנה"). בתוך הטבעת נוף הררי, יערות והמפלים הגדולים. כלי חפירה מצוירים מקדימה, המייצגים את תעשיית המדינה. למטה סרט ובו מוטו המדינה: "Oro Y Plata" (באנגלית:"Gold and Silver" בעברית:"זהב וכסף).
קובה ביף
כרמלה כהן
כרמלה כהן (1934 – 2011) הייתה ציירת ישראלית, ומורה לציור במרכז התרבות בית רוטשילד.
ביוגרפיה.
כהן נולדה ביאסי, רומניה. אביה ארתור ליבוביץ' היה צייר, והיא רכשה מאביה מיומנויות של רישום אקדמי, וציור שמן על בד. עלתה לישראל ב-1950 ונישאה לחנן כהן. נולדו להם בן ובת.
למדה ציור מהאמנים אברהם ישכיל, ואברהם נסטי. כן למדה אצל הציירת פליס פזנר מלכין, ובתקופה בה ייסדה את מרכזי התרבות והקהילה בית רוטשילד ובית הגפן, העלו השתיים מספר תערוכות משותפות במוסדות אלו.
עסקה בהוראת ציור, במרכז התרבות בית רוטשילד. במקביל עבדה בתכנון בתים ומבני ציבור בחברת "שיכון עובדים".
בשנת 1968 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בבית הגפן.
הייתה חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל, ולתקופת מה כיהנה כיו"ר סניף חיפה והצפון של האגודה.
סגנון הציור של כהן היה בתחילה סגנון ציור מופשט, אך לאורך השנים עברה לציור דוממים, דמויות ונוף כנושאים מרכזיים. טכניקת הציור כוללת טיפול בשכבות צבע תוך ניצול האור מבעדן, עיסוק במעברים בין צבעים, וטכניקת הספומאטו הכוללת יצירת הדרגתיות איטית וערפל עדין בצבעים.
ציוריה הופיעו במספר תערוכות יחיד, בהן תערוכות במוזיאון העירוני בחיפה. עבודותיה נמצאות באוספים רבים בארץ ובעולם.
הדסון (הר געש)