דברי ימי טיגרנאך (באנגלית: Annals of Tigernach בקיצור AT) היא כרוניקה שמקורה ככל הנראה במנזר קלונמקנויז (Clonmacnoise) שבאירלנד. הכרוניקה כתובה בשילוב של לטינית, אירית עתיקה ואירית של ימי הביניים. ככל הנראה הכרוניקה נכתבה במהלך המאה ה-12 והיא מתארת את תולדות אירלנד וסקוטלנד בין השנים 489–766, 973–1003 ו-1018–1178.
התיאור של מאורעות השנים שבין 766–973 אבד, אולם ככל הנראה ה"כרוניקון סקוטורום" התבסס על דיברי ימי טיגרנאך ומשמר חלק מהמידע לשנים אלה (אף שגם בכרוניקה זו אבד המידע הנוגע לשנים 718–804).
כיום קיימים 5 קטעים של כתב היד של הכרוניקה. הראשון הוא מהמאה ה-12, ארבעת הנוספים הם מהמאה ה-14. חמשת הקטעים נמצאים בספרייה הבודליינית באוקספורד.
אבקת חלב
אבקת חלב היא חלב שיובש ממרבית נוזליו לכדי אבקה. אבקת חלב ניתנת להחזרת נוזלים, אז היא הופכת לנוזל הדומה בתכונות רבות לחלב. לאבקת חלב חיי מדף ארוכים משמעותית מחלב, היא קלה לשינוע ואינה דורשת קירור. שימוש נפוץ באבקת חלב הוא בתוספת לבצקים ומוצרי מזון, על מנת ליצור טעם ומרקם דומים לתוספת חלב ללא דילול הבלילה.
היסטוריה.
במאה ה-13 כתב מרקו פולו על מפגשו עם המונגולים בתקופת קובלאי חאן, אז ציין כי הם השתמשו בחלב שיובש עד לתוצאה של מעין מרקם משחתי.
תהליך הייצור המודרני הראשון של אבקת חלב הומצא על ידי הרופא הרוסי אוסיפ קריצ'בסקי בשנת 1802.
הייצור המסחרי הראשון של חלב מיובש אורגן על ידי הכימאי הרוסי דרצ'וב בשנת 1832.
ב-1833 ויליאם ניוטון פיתח שיטה לייבוש בריק של חלב, וב-1855 נרשם פטנט לייבוש מסחרי של חלב על ידי ט"ס גרימווייד (T.S. Grimwade).
מאז המאה ה-20 אבקת חלב מיוצרת על ידי צמצום חלב בחום למחצית מנפחו המקורי, וריסוס הנותר בקיטור עד לנידוף מרבית הנוזל הנותר. שתי שיטות מקובלות אחרות הן מריחת חלב על תוף פח רותח וסחרורו עד להתקשותו על הדופן וייבושו בהקפאה, בדומה לקפה מגורען. לכל שיטת ייבוש תוצר שונה במקצת, מבחינת היכולת לשאת נוזלים מחדש, משקל נקי, טעם ואף ערכים תזונתיים.
שימושים.
אבקת חלב נמצאת בשימוש נרחב במנות קרב, אספקת מזון חירום במקלטים ומקומות נוספים בהם אספקת חלב סדירה אינה אפשרית. כמו כן, אבקת חלב נמצאת בשימוש נרחב במכונות קפה מסחריות. ניתן להפוך את אבקת החלב לנוזל ביחס של 1:4 של אבקת חלב למים. אחד השימושים הנפוצים של אבקת חלב הוא הוספה לתערובת של קקאו וחמאת קקאו על מנת ליצור שוקולד חלב. בנוסף, כיום נהוג להוסיף אבקת חלב לשוקולד לבן במקרים רבים.
אבקת החלב משמשת, בין היתר, מתאמנים, הודות לריכוז הגדול יחסית של חלבון שיש בה, כתוסף תזונה פוטנציאלי. לעיתים היא משמשת גם כמרכיב באבקות החלבון השונות.
כשרות.
מבחינת כשרות, אבקת חלב אינה זהה לחלב רגיל. היא אומנם חלבית כדין החלב, אך לעומת חלב נוכרי שאסור מדרבנן ורק לדעת מיעוט מותר בימינו עקב הפיקוח הממשלתי על יצרני החלב, אבקת חלב שנעשתה מחלב נוכרי ("אבקת חלב נוכרי") מותרת עקרונית, אך יש המחמירים ואוסרים אותה.
כיום מקובל בגופי כשרות לציין על מוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי עובדה זו בסמוך לציון הכשרות, וכן לא לתת כשרות ברמת סיווג 'מהדרין' למוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי.
ערן סלע
ערן סלע (נולד ב-11 באפריל 1968) הוא פרשן כדורסל ישראלי. שימש ראש דסק הכדורסל של העיתון מעריב, ראש דסק הכדורסל של אתר הספורט ONE, חבר בפאנל של התוכנית "רק ספורט" ברדיו ללא הפסקה, בעל טור שבועי בעיתון "מקור ראשון" והיה גם כותב קבוע במגזין "בלייזר". בעשור השני של המאה ה-21, משמש סלע פרשן ליגת התיכונים בישראל וליגת המכללות האמריקנית בערוץ הטלוויזיה "ONE".
ביוגרפיה.
סלע נולד וגדל בפתח תקווה. החל את דרכו ככדורסלן צעיר במועדון מכבי פתח תקווה שם שיתף פעולה עם שרון דרוקר. לאחר שנפצע בברך בגיל 17 נאלץ לפרוש ממשחק פעיל.
את שירותו בצה"ל עשה בתחנת הרדיו גלי צה"ל, שם הגיש פינות ספורט, שימש סטטיסטיקאי וערך את התוכנית "צעד וחצי". לאחר שירותו הצבאי הצטרף סלע לעיתון "עולם הספורט". לאחר כחצי שנה נסגר העיתון וסלע עבר לכתוב בעיתון "מעריב", בו היה בעל טור קבוע בשם "סיפרה בסלע". הטור שילב סטטיסטיקה והומור בקשר לכדורסל בארץ ובעולם. במעריב עבד כ-15 שנים (1990-2005) ובמהלכן סיקר את הפועל ומכבי תל אביב, וכן את תחום הכדורסל האירופי. הוא החליף את עפר שלח כפרשן הכדורסל של העיתון לאחר עזיבתו. כמו כן, בתחילת שנות ה-90 כתב סלע במשך שנתיים למקומונים "מלאבס" ו"צומת השרון", ואף עבד שנה בערוץ הספורט כפרשן אירופי.
ב-2005, לאחר שסיים את עבודתו ב-"מעריב", שימש סלע דובר איגוד הכדורסל בישראל במשך 10 חודשים, ובתחילת שנת 2006 עבר לשמש ראש דסק הכדורסל של אתר ONE. במקביל, הוא מפעיל אתר אינטרנט בנושא כדורסל בשם "כדורסלע". סלע כתב במרוצת השנים מספר ספרים וחוברות העוסקים בכדורסל.
החל משנת 2002 ועד לשנת 2010 סלע פרסם מדי שנה את "יומן הכדורסל של ערן סלע" לתלמידי בתי הספר.
במקביל לתפקידו התקשורתי, הוא משמש גם כסוכן שחקני ושחקניות כדורסל בסוכנות ששמה "כחול לבן".
סלע נשוי ואב לשלושה. הוא אחיו הגדול של כדורסלן העבר גיל סלע.
יואש צידון-צ'אטו
מוזיאון דל באריו
מוזיאון קופר יואיט
יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16
קהילת היהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16, עברה תמורות ושינויים. בראשית המאה ה-16 חלו שינויים משמעותיים בהרכב הקהילה היהודית בארץ ישראל בכלל ובירושלים בפרט, בעקבות עליית חלק ממגורשי ספרד לארץ ישראל, לצד עליית יהודים נוספים מרחבי האימפריה העות'מאנית אשר כבשה את ארץ ישראל בשנת 1517. מקהילה שהורכבה בעיקר מיהודים מוסתערבים תחת שלטון ממלוכי, הפכה קהילת יהודי ירושלים במאות 15 - 16 לקהילה מגוונת, בעלת מרכיב ספרדי ניכר, תחת שלטון עות'מאני. השינויים שחלו בתקופה זו והיחסים שהתגבשו במהלכה היו התשתית לחיי הקהילה גם במאות הבאות.
הקהילה היהודית הוותיקה.
בראשית המאה ה-15 שררה מצוקה כלכלית בארץ ישראל בכלל, ובירושלים בפרט. אך עליות לא פסקו, וכך גם עולי הרגל. החל מהרבע השני של המאה ה-15 התקיימה גזירת הים, שהייתה למעשה איסור בצו אפיפיורי על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה לארץ ישראל, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים והמצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון. איסור זה היה בתוקפו, לסירוגין, למעלה מיובל שנים: מ-9 במרץ 1427 עד 1467-1485. לאחר שכבשו המוסלמים את קונסטנטינופול, השריד האחרון של האימפריה הרומית המזרחית, הייתה התעוררות בקרב מקצת מיהודי המזרח אשר עלו בעקבות כך לארץ ישראל. הייסוד הוותיק ביישוב היהודי בתקופה זו היה המוסתערבים, שכבה של יהודים ותיקים הדומים לאוכלוסייה הערבית המקומית בשפתה ובתרבותה. הידיעות לגבי המוסתערבים מעטות יחסית וחד-צדדיות באופיין הואיל ומקורן בעולים החדשים. חייהם של המוסתערבים עצמם היו פשוטים מבחינה רוחנית, ללא הנהגה רבנית מסודרת, ועל כן זכו ליחס מזלזל מצד העולים החדשים.
בסוף מאה זו ירושלים הייתה נתונה במצב ביטחוני קשה. לעיר לא היו חומות, מה שהביא לפשיטות שודדים. נוסף על כך, יהודי העיר נקלעו גם לבעיה כלכלית ולחובות בשל הריסת בית הכנסת שבנייתו יוחסה לרמב"ן (1420) ובנייתו מחדש בעזרת הלוואות בריבית ממוסלמים ומכנסיות, מכירת אביזרים שונים של בית הכנסת ועוד.
לאור המצב הגרוע, יהודים רבים ברחו מירושלים. במסגרת ניסיונות יהודי ירושלים למשוך לעיר יהודים ולגייס תרומות ניכר בשנות ה-80 של המאה ה-15 שינוי ביחס כלפי תלמידי חכמים, למשל במתן פטור ממסים. בעקבות כך חל גידול במספר העולים לירושלים. ערב הכיבוש העות'מאני (1517), פרט למוסתערבים חיו בירושלים גם אשכנזים. כמו כן, באותה תקופה כבר הייתה קהילה קטנה של ספרדים ועולים מצפון אפריקה אבל עדיין לא בקבוצות גדולות.
עליית מגורשי ספרד והכיבוש העות'מאני.
בראשית המאה ה-16 התחוללו שינויים גדולים בכל רחבי העולם היהודי, בעקבות גירוש ספרד ב-1492 אשר הביא לנדידת רחבת היקף של יהודים. כ-200,000 יהודי ספרד נקלטו בקהילות יהודיות בעיקר באזור אגן הים התיכון, שם ניסו להשתקם מהאסונות אותם חוו ובכך נוצר לראשונה מפגש בין יוצאי ספרד לקהלים אחרים. מלבד המשמעויות הדמוגרפיות, משבר הגירוש אף יצר אתגר תאולוגי קשה להנהגה היהודית. הגולים ראו בסבלם חלק מחבלי המשיח ובתקופה זו הופיעו חישובי קץ שונים ותנועות משיחיות אשר הובילו רבים מהמגורשים לעלות לארץ ישראל. עם זאת, מרביתם השתקעו בארצות בדרך - בטורקיה, באסיה הקטנה, בסוריה ובארצות נוספות. מקרב אלה שהגיעו לארץ פנו מרביתם לירושלים.
כיבוש ארץ ישראל וסוריה בשנת 1517 על ידי סלים הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית, הביא לגידול בעליות לארץ ישראל. כמו כן חל גידול גם בהגירת נוצרים ומוסלמים לעיר. למעשה, לאורך המאה ה-16 גדלה האוכלוסייה היהודית בירושלים פי 2, אולם האוכלוסייה המוסלמית בעיר גדלה פי 4.
לאחר הכיבוש העות'מאני השתנה גם חתך העולים לארץ, והחלו להגיע יותר ויותר אנשים צעירים, משפחות וכן רבנים ידועים שמשכו אחריהם גלי עלייה נוספים. הגיוון באוכלוסיית העולים, נוסף על הגיוון לעומת הקהילה הוותיקה הביאו ליצירת קהילות יהודיות קטנות ונבדלות אלו מאלו, כאשר לכל קהילה היה בית כנסת ומוסדות משלה. עם זאת, במהלך המאה החלו הקהילות הקטנות להיטמע בתוך הקהילה הספרדית הגדולה אשר פרנסיה שימשו כנציגי היהודים בכלל, זאת למעט הקהל האשכנזי אשר שמר על קיומו הנפרד.
יחסים בין יהודים לשאינם יהודים.
יחסי יהודים-מוסלמים.