"המדונה בעלת הצוואר הארוך" (1534-1540) הוא כינויו של ציור מאת הצייר המניאריסטי האיטלקי פארמיג'אנינו (Parmigianino). התמונה הוזמנה על ידי כנסיית מריה הקדושה בפארמה אך העבודה לא הושלמה והציור נשאר בבית הצייר בעת פטירתו.
הציור מתאר את המדונה והילד: דמותה של מריה, יושבת על כיסא מלכות ורגליה מונחות על כריות; היא אוחזת על ברכיה את ישו התינוק, השוכב על גבו. בצד דמותה של מריה, מצטופפת קבוצת נערים-מלאכים. רגלו החשופה של הראשון מהם מופיעה בקדמת הציור. מאחורי מריה מופיע עמוד שיש פשוט ונטול כותרת, ואילו בצידה השני מופיע דמות נוספת, עטופה בבד, ראשה מופנה אל מחוץ לפורמט הציור והיא אוחזת בתנוחה טיקסית במעין מגילה. הדמות נראית קטנה מאוד ביחס למריה והיא אינה מגיע אף לגובה ברכי הדמות, אולם ייתכן כי דמות זו מצוירת בפרספקטיבה, כך שהיא בעצם ניצבת במישור מרוחק מן הצופה.
הדמויות המצוירות אינן ריאליסטיות אלא מוארכות. צוואר המדונה מוארך כצוואר ברבור. גם תנוחת הגוף שלה מעוותת ואינה נכונה מבחינה אנטומית. דמותו של ישו מוארכת, ובשל הפרופורציות של איבריו, אין היא נראה כתינוק, אלא כילד מבוגר יותר.
ארנסט גומבריך הסיק, בפרשנות אשר הופיעה בספרו "קורות האמנות", כי בתיאור כזה רמז האמן על האפשרות האלטרנטיביות לתיאור הרמוני ו"יפה", שלא באמצעות המסורת הריאליסטית הקלאסית.
האחים מסלוויטא
ברנדייס
Smallבמה
Smallבמה הוא פסטיבל תיאטרון של סטודנטים מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שהוקם על ידי לילך דקל-אבנרי - שגם ניהלה אותו אמנותית, ושי שבתאי - שהיה לדרמטורג הראשי. הפסטיבל התקיים מאז 2002 למשך 13 שנה, במהלך השבוע הראשון לפתיחת שנת הלימודים באוניברסיטה, והציג כ-7 עד 8 הצגות מקוריות, שנבחרו על ידי הנהלה האמנותית ווועדה אמנותית.
הפסטיבל נוסד בשנת 2002 במטרה להקים מסגרת עצמאית שתאפשר למחזאים מהחוג לחשוף את יצירותיהם על במה מקצועית ולתת במה למחזות מקוריים שנכתבו על ידי סטודנטים, תוך שיתוף פעולה עם במאים, מעצבים ושחקנים מן החוג. כך, נוצרה מסגרת יצירה עצמאית, חיצונית לחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שנוהלה על ידי סטודנטים ובוגרים של החוג ונתמכה בצורה סמלית על ידי אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
עם השנים הפסטיבל וקנה לו שם בשדה התיאטרון הישראלי ויוצרים רבים פרצו לתודעה בעקבות יצירות שהועלו בו לראשונה. ההצגות הזוכות בו עולות לאחר מכן במרכזי אומנות כמו "צוותא" ו"תיאטרון תמונע", ובמסגרות תיאטרון פרינג' אחרות. מלבד תיאטרון מתקיימים במסגרת הפסטיבל גם אירועי חוצות של אומנות רב-תחומית כגון וידאו ארט, מחול, שירה, עבודות סאונד, תערוכות צילום ופיסול, שגם בהן לוקחים חלק יוצרים תלמידי האוניברסיטה.
משך כל הצגה בפסטיבל היה עד 40 דקות.
רובר קוואלייה דה לה סאל
רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל
רֶנֵה-רוֹבֵּר קָוַואלְייֶה, אדון לה-סאל (בצרפתית: René Robert Cavelier, Sieur de La Salle), או רובר דה-לה-סאל (22 בנובמבר 1643 - 19 במרץ 1687), היה מגלה ארצות צרפתי. הוא חקר אזורים רבים באמריקה הצפונית, ביניהם את אזור הימות הגדולות, את נהר המיסיסיפי ואת מפרץ מקסיקו. לה סאל היה זה שתבע בשם צרפת את כל אזור עמק המיסיסיפי וקרא לו לואיזיאנה.
תחילת חייו.
לה-סאל נולד ב-24 בנובמבר 1643 בעיר רואן שבחבל נורמנדי, בן לסוחר אמיד. בשנת 1660 הוא הצטרף למסדר הישועים אך לאחר שבע שנים שוחרר ממנו לבקשתו לאחר שהעיד על "חולשה מוסרית". קוואליה נשאר כמעט בחוסר כול משום שהיה צריך לוותר על כל רכושו לפני הכניסה למסדר, ובשנת 1666 נסע לצרפת החדשה, שם שירת אחיו ז'אן ככומר קהילתי. בני מסדרו של אחיו העניקו לו אדמה ליד מונטריאול, שם הוא החל בבניית כפר מבוצר, התעניין בסחר פרוות ולמד שפות אינדיאניות, בעיקר את אלו של שבט האירוקוי.
מסעו הראשון.
דרך הילידים למד קוואלייה על קיומו של נהר גדול, והוא הניח שנהר זה נשפך אל מפרץ קליפורניה ואפשר להגיע דרכו לסין. בשנת 1669 מכר את כל רכושו ויצא למסעו הראשון. הוא גילה את הנהר הגדול שנקרא אוהיו ועקב אחריו עד לאזור העיר לואיוויל של היום. נטישתם של חברי משלחתו הכריחה אותו לשוב על עקבותיו לפני שגילה את המיסיסיפי. לה-סאל החל בבניית מבצר פרונטנאק (כיום העיר קינגסטון שבמדינת אונטריו), כהתחלה של רשת תחנות סחר בכל מחוז אילינוי (לואיזיאנה עילית) ובמורד המיסיסיפי. הבנייה הושלמה ב-1673 והמבצר נקרא על שמו של פטרונו של לה-סאל, מושל צרפת החדשה לואי דה בוד פרונטנאק. עם תמיכתו של פרונטנאק, לה-סאל קיבל לא רק זיכיון לסחר בפרוות ולבניית מבצרים באזורי הספר, אלא גם תואר אצולה.
מסעו השני.
לה-סאל בנה והשיק ליד מפלי ניאגרה את הספינה האירופאית הראשונה ששטה על הימות הגדולות, וב-7 באוגוסט 1679, יחד עם שותפו החדש, האיטלקי אנרי דה טונטי, שט לימת אירי, ימת יורון, ולימת מישיגן, וחזר למבצר פרונטנאק דרך נהר אילינוי.
המסע ללואיזיאנה.
בשנת 1682 לה-סאל אסף את רוב משלחתו הקודמת, יחד עם 18 ילידים, והחל להחליק במזחלות במורד נהר האילינוי הקפוא עד למפגשו עם המיסיסיפי. כשהנהרות הפשירו, המשלחת החלה לשוט במורד המיסיסיפי בסירות קנו והגיעה עד לשפכו במפרץ מקסיקו. לה-סאל תבע את כל אגן המיסיסיפי בשם צרפת והחליט לקרוא לאזור כולו לואיזיאנה, על שם מלך צרפת לואי הארבעה עשר. הוא בנה מבצר קטן בשם "מבצר פרודום", שהפך מאוחר יותר לעיר ממפיס.
מסעו האחרון.
בסוף שנת 1683 לה-סאל הפליג לצרפת כדי להביא מצרכים, וביולי 1684 הפליג בחזרה בראש משלחת גדולה, שכללה 300 מתיישבים, שמטרתה הייתה להקים מושבה צרפתית על שפך המיסיסיפי למפרץ מקסיקו. המשלחת נתקלה בקשיים מרובים שכללו פיראטים, אינדיאנים עוינים וניווט שגוי. מתוך ארבע ספינות שיצאו מצרפת, אחת נפלה בידי פיראטים, השנייה טבעה והשלישית עלתה על שרטון על חוף טקסס של היום, אותו חשב לה-סאל לאזור המיסיסיפי. הוא הקים בטקסס מבצר קטן ממנו ניסה שלוש פעמים להגיע ברגל למיסיסיפי, ללא הצלחה. במהלך הניסיון הרביעי 36 חברי משלחתו ששרדו את הקשיים פתחו במרד, וב-19 במרץ 1687, תקפו את לה-סאל ארבעה חברי משלחת ואחד מהם, פייר דואו, הרג אותו.
המושבה הקטנה בטקסס החזיקה מעמד עד 1688, אז שבט מקומי טבח ב-20 המתיישבים המבוגרים שנותרו ושבה את חמשת הילדים שהיו במקום. ב-1689 טונטי ניסה למצוא את המושבה האבודה, אך ללא הצלחה.
בשנת 1995 נמצאה הספינה La Belle ("היפה"), הספינה הגדולה ביותר של המשלחת, שקועה בבוץ ליד חופה של טקסס.
עלון שבות
עלון שבות הוא כתב עת תורני היוצא לאור אחת לחצי שנה על ידי ישיבת הר עציון. נכון לשנת תשפ"ב יצאו לאור 180 גיליונות.
היסטוריה.
העלון הראשון יצא בכ"ג באדר א' ה'תש"ל.
בעבר יצא העלון אחת לחודש. עם הזמן ההפרש בין הפצת עלון אחד לשני הלך וגדל, והיום העלון יוצא אחת לשנה בערך.
בתחילה שימש העלון גם כדף המקשר בין הישיבה ותלמידיה מחוץ לכותלי הישיבה (החיילים בשירות פעיל והבוגרים), וכלל חדשות על הנעשה בישיבה. עם הזמן, עקב ירידת תדירות הפצתו של העיתון מחד, והתרחבותו מאידך, ירד חלק החדשות. את תפקיד הקשר עם החיילים תופס כיום העלון "דף קשר" (שקם בשנת ה'תשמ"ה).
במשך השנים קם לעלון "אח קטן" - עלון שבות בוגרים, הנכתב ונערך על ידי בוגרי ישיבת הר עציון, ביניהם אביעד הכהן, ומופץ ביניהם. בגיליון 175, שיצא בחודש אב תשע"ג, התפרסם כי שני העלונים אוחדו, ו"עלון שבות" יכלול גם מאמרי בוגרים.
בגיליון ה-100 של העלון (כסלו תשמ"ג) הופיע המאמר "זאת תורת ההסדר" מאת הרב אהרן ליכטנשטיין, שעוסק במשמעות הרעיונית והרוחנית מאחורי מפעל ישיבות ההסדר, מאמר אשר זכה לתהודה רבה.
המייסד והעורך הראשון של העלון היה הרב יואל בן-נון. במשך השנים ניתן למנות בין עורכי העלון הבולטים את הרב אליהו בלומנצויג, הרב אמנון בזק, הרב חיים נבון, הרב יוסף צבי רימון ועוד. העורכים האחרונים נכון לתשפ"א הם שלמה וינברג, יואל שיננזון, דניאל הרמן, הראל בך ורועי בראון.
מבנה העלון.
בתחילת כל עלון, מיד לאחר תוכן העניינים, נמצא "דבר העורכים" המכיל פתיח תורני קצר וסקירה מהירה של המאמרים בעלון. במסגרת פתיח זה משלבים העורכים את תפיסת עולמם האישית לצד שיקוף תפיסת תלמידי הישיבה ורבניה.
לאחר מכן מגיע גוף העלון, המחולק למספר שערים על פי נושאים:
המסילה המזרחית ההיסטורית
המסילה המזרחית היא מסילת רכבת היסטורית אשר עברה לאורך אזורי השרון, השפלה והנגב של ארץ ישראל והקצה הדרומי שלה הגיע עד מערבו של חצי האי סיני. נסללה על ידי יחידות הצבא העות'מאני בשנים 1915–1917 כציר לוגיסטי לשינוע כוח אדם ומשאבים במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. התחברה למסילות שנעו לרוחבה של ארץ ישראל, בצפון רכבת העמק, שהייתה שלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות מסילת השומרון ובמרכז מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
לאחר כינון המנדט הבריטי הופעלה המסילה על ידי הרכבת המנדטורית, הוארכה עד חיפה והיוותה את הקטע המרכזי של הקו הראשי ב.
לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל עברה המסילה לידי רכבת ישראל, והמשיכה לשמש כחלק מהקו הראשי של רכבת ישראל עד הקמת מסילת החוף, שהחליפה אותה.
בשנת 2019, החלו נתיבי ישראל ורכבת ישראל, בעבודות לחידושה של המסילה המזרחית בין חדרה ללוד, כולל הקמת וחידוש של חמש תחנות נוסעים ומסוף מטענים ארצי.
היסטוריה.
1915–1917.