אל-שייח' גדלה באזור השמרני של העיר ביירות בשכונת ראס אל-נבא ולמדה בבית ספר יסודי דתי מוסלמי לבנות. בגיל 16 החלה לכתוב ולפרסם מאמרים בעיתון א-נהאר בו עבדה מאוחר יותר. נרשמה ללימודים בקולג' האמריקאי לבנות בקהיר ושהתה במצרים בין השנים 1963 ל-1966. מאוחר יותר שבה ללבנון והחלה לעבוד בתחנת הטלוויזיה ככתבת במגזין נשים, שם עבדה עד שנת 1975.
את הרומן הראשון שלה פרסמה בקהיר בשנת 1970, והוא נשא את השם "התאבדותו של אדם מת" (אנתחאר רג'ל מית - إنتحار رجل ميت). רומן זה - וכמוהו גם יצירות מאוחרות יותר פרי עטה של א-שייח' - עוסק במערכת היחסים בין המינים, מאבקי כוח, ושליטה פטריארכלית.
ב-1976 עברה להתגורר בערב הסעודית בשל מלחמת האזרחים בלבנון, אירוע שהותיר את חותמו עליה והביא ללידת ספרה השלישי "הסיפור של זהרה" (חכאית זהרה - حكاية زهرة). את הספר הוציאה לאור בכספה הואיל ואף מוציא לאור לא היה מוכן לפרסם ספר שמבקש להתמודד עם מציאויות חברתיות כואבות, הן בתחום הפוליטיקה והן במיניות והחיים הפרטיים.
בשנת 1982 עברה להתגורר בלונדון, ובשנת 1989 פרסמה ספר נוסף "ניחוח האייל" (מסכ אלר'זאל - مسك الغزال), שגם הוא נאסר לפרסום במדינות אחדות במזרח התיכון. ספר זה עמד בראש רשימת רבי המכר באותה תקופה. בשנת 1992 פרסמה את הרומן "דואר ביירות" (בריד ביירות - بريد بيروت), שמציג חליפת מכתבים - אשר כולם נכתבו במהלך מלחמת האזרחים בלבנון - בין אישה מוסלמית בשם אסמאהן לבין מספר ממוענים שונים, חלקם חיים וחלקם מתים.
בשנת 1994 פרסמה את "אטאטא את השמש מהגגות" (אוקנס אל-שמס ען אל-סטוח - أكنس الشمس عن السطوح), שהוא אוסף של 19 סיפורים קצרים. הספר תורגם לעברית בהוצאת אנדלוס.
אל-שיח' פרסמה גם יצירות נוספות ובהן מחזות. יצירותיה מעוררות אצל הקורא שאלות בכל הנוגע למערכות יחסים בין תרבות, מגדר, גזע, אומה ומדינה. היא זוכת פרס הרומן הערבי לשנת 2011.
הסיפור של זהרה.
"הסיפור של זהרה" (חכאית זהרה - حكاية زهرة) הוא רומן שנכתב בשנות השמונים (1986). בכותרתו הוא נושא את שמה של גיבורת הסיפור, זהרה (زهرة، פרח), שמשתייכת לקטגוריית דמויות הידעות בחקר הספרות בשם אנטי גיבור. זהרה, נערה מדרום לבנון ובת למשפחה שיעית, עוברת בילדותה התעללות מינית בידי בן-דודה ומנסה עם התבגרותה להימלט מזכרונות אלה והן מאהבה נכזבת בביירות. כתוצאה, נוסעת זהרה לאפריקה, שם היא מתחתנת עם בחור בשם מאג'ד, אך מאבדת את שפיותה וחוזרת לביירות ששקועה במלחמת האזרחים הלבנוני.
הסיפור של זהרה הוא אינו הסיפור האישי שלה אלא סיפורה של לבנון. עם זאת, וכמו סיפורן של נשים רבות, התרבות המתוארת בספר של התעללות מינית, אונס, תופת, שיגעון וחוסר-יכולת לשלוט במצב, מהווים סמלים אוניברסליים ואישיים. הרומן תורגם לעברית על ידי חמזה ר'אנאים וראה אור בשנת 2004 בהוצאת אנדלוס.
OK Computer
OK Computer הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית רדיוהד, אשר יצא לאור ב-1997 בחברות התקליטים פרלופון וקפיטול רקורדס.
האלבום הופק לראשונה עצמאית על ידי חברי הלהקה בעזרתו של נייג'ל גודריץ', שלאחר מכן הפך להיות שותפם הבלעדי להפקת אלבומים רבים. המוזיקה באלבום משלבת רוק ומוזיקה אלקטרונית מלנכולית, ונעה בין קטעים ארוכים ומורכבים (כמו הקטע השני, Paranoid Android) לבין קטעים אקוסטיים ועדינים.
הוא נבחר במקומות רבים לאלבום הרוק הטוב ביותר של שנות ה-90. הוא אף הוכתר על ידי קוראי מגזין המוזיקה הבריטי Q לאלבום הטוב בכל הזמנים. האלבום זכה בפרס "הביצוע האלטרנטיבי הטוב ביותר" (Best Alternative Music Performance) בטקס גראמי בשנת 1998. הוא אף הועמד לאלבום השנה באותו הטקס.
למרות ציפיות נמוכות מצד חברת התקליטים, האלבום הגיע למקום 21 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי בשבוע הראשון, הדירוג הגבוה ביותר עד אז ללהקה. בבריטניה האלבום נכנס עם צאתו למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים הבריטי, והיה מהאלבומים הנמכרים ביותר של אותה שנה. האלבום מכר 4.5 מיליון עותקים בכל העולם.
רקע.
בזמן סיבוב ההופעות לקידום אלבומם הקודם, The Bends, בריאן אינו הזמין את הלהקה לתרום שיר לאלבום צדקה בשם "The Help Album" שהופק על ידי הארגון War Child שנותן עזרה לילדים באזורי מלחמה. האלבום כולו הוקלט ביום אחד, 4 בספטמבר 1995, ורדיוהד החליטו להקליט את "Lucky" עם נייג'ל גודריץ', טכנאי הקלטות שהם עבדו איתו בהקלטות של The Bends. רדיוהד הקליטו את השיר תוך חמש שעות. תום יורק אמר שהשיר עיצב את הסאונד והאווירה המתהווה של אלבומם הבא באופן מכריע: "Lucky העיד על מה שאנחנו רוצים לעשות. הוא היה כמו הסימן הראשון על הקיר".
לאחר הצלחתו המסחרית והביקורתית של אלבומם הקודם, הרגישו חברי הלהקה שהם בטוחים בעצמם להפיק את אלבומם הבא בעצמם. הם קיבלו תקציב לקניית ציוד הקלטה מחברת התקליטים. הם לא קיבלו מועד לסיום ההקלטות. הם היו מרוצים מעבודתם עם נייג'ל גודריץ', והתייעצו איתו לגביי ציוד ההקלטה שהם רוצים לרכוש. במהרה גדל תפקידו של גודריץ' מיועץ למפיק-שותף בעבודה על האלבום.
ביולי 1996 התחילו רדיוהד לעשות חזרות ולהקליט באולפני "Canned Applause" באוקספורדשייר. הלהקה נתקלה בקשיים לעבוד על השירים, בעיקר בגלל חילוקי דעות. למרות זאת הצליחה הלהקה להקליט ארבעה שירים "Electioneering", "No Surprises", "Subterranean Homesick Alien" ו-"The Tourist". באותו זמן יצאה הלהקה למסע הופעות כמופע פותח לאלאניס מוריסט. בהופעות אלו ניגנו מספר גרסאות מוקדמות לשירים חדשים כגון "Paranoid Android" שאז התארך ל-14 דקות. במהלך אותו מסע הופעות, הבמאי באז לורמן ביקש מרדיוהד לכתוב שיר לסרטו הבא, "רומיאו וג'ולייט". הלהקה כתבה והקליטה את "(Exit Music (For a Film", שמושמע בסוף הסרט על גבי הקרדיטים, אך לא מופיע באלבום הפסקול של הסרט.
לאחר מסע ההופעות, חזרה הלהקה להקליט אך הפעם באחוזה שנמצאת בבאת' ששייכת לשחקנית ג'יין סימור. שינוי הסביבה תרם לשינוי באווירה בעבודה על האלבום שנהייתה רגועה יותר. הלהקה עשתה שימוש נרחב בחדרים והאקוסטיקות השונות בכל הבית: השירה ב-"(Exit Music (For a Film" כללה אפקט הד שהושג על ידי הקלטה ליד מדרגות אבן, ו-"Let Down" הוקלט ב-3 לפנות בוקר באולם נשפים. בינואר 1997 הוקלטו תפקידי המיתרים לאלבום באולפני אבי רוד. האלבום עבר מאסטרינג באותו מקום והשירים מוקססו באולפנים שונים ברחבי העיר לונדון.
מוזיקה ומילים.
השיר הראשון "Airbag" נסמך על דגימה של מקצב תופים בנגינת פיל סלוואי, שהלהקה דגמה באמצעות סאמפלר, וערכה את הדגימה בעזרת מחשב מקינטוש, בניסיון לחקות את סגנונו של די ג'יי שאדו. תפקיד הבאס בשיר מתנגן ומפסיק באופן בלתי צפוי בדומה לסגנון הדאב של שנות ה-70. מילות השיר מאזכרות נושאים של תאונות דרכים וגלגול נשמות. תום יורק כתב את השיר על האשליה של בטיחות שמציעה התחבורה המודרנית."Paranoid Android" הוא מבין שירי הלהקה המוקלטים הארוכים ביותר. המבנה הלא שגרתי של השיר (השיר מורכב מארבעה חלקים שונים) מושפע מ "Happiness Is a Warm Gun" של הביטלס ו"Bohemian Rhapsody" של קווין, שגם להם אין את המבנה המסורתי של בית-פזמון-בית. הסגנון המוזיקלי של השיר מושפע מהפיקסיז. השיר נכתב על ידי יורק לאחר לילה לא נעים בפאב בלוס אנג'לס, שבו הוא ראה אישה מגיבה באלימות לאחר שמישהו שפך עליה משקה. שם השיר הוא אזכור למרווין האנדרויד הפרנואיד מתוך סדרת מדריך הטרמפיסט לגלקסיה של דאגלס אדמס. השימוש בקלידים אלקטרוניים ב-"Subterranean Homesick Alien" הוא דוגמה לניסיונות הלהקה לחקות את האווירה באלבום Bitches Brew של מיילס דייוויס. שם השיר הוא מחווה לשירו של בוב דילן "Subterranean Homesick Blues". השיר מושפע ממדע בדיוני ומתאר מספר בודד שמפנטז על שנחטף על ידי חייזרים. המספר משער כי, עם החזרה לכדור הארץ, חבריו לא יאמינו לסיפורו והוא יישאר חריג.
המילים של "(Exit Music (For a Film" הושפעו מרומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר ובמיוחד מהסרט משנת 1968 של הבמאי פרנקו זפירלי שנעשה על פי המחזה. במקור רצה יורק לקחת שורות מתוך המחזה למילות השיר, אבל במקום הסקיצה הסופית של המילים מכילה סיכום כללי של הסיפור. קטע השיא של השיר, שמכיל תופים וגיטרת באס עם דיסטורשן, הוא ניסיון לחקות את סגנון הטריפ-הופ של פורטיסהד. "Let Down" מכיל שכבות רבות של גיטרות שמנגנות ארפג'ו. הגיטרה של ג'וני גרינווד מנגנת תפקיד שהוא במשקל שונה משאר הכלים. תום יורק אומר שהמילים של השיר הם "על התחושה שאתה מקבל כשאתה נוסע בתחבורה, אבל אתה לא שולט בזה, אתה פשוט חולף על פני אלף מקומות ואלף אנשים ואתה מנותק לחלוטין מזה". החלק הראשון של השיר "Karma Police" מבוסס בעיקר על גיטרה ופסנתר עם מהלך הרמוני בפזמון שמזכיר את "Sexy Sadie" של הביטלס. השיר נגמר בפידבק שאד או'בריאן מנגן באמצעות פדל דיליי מקור השם ומילות השיר מבדיחה פנימית ממסע הופעות של The Bends. ג'וני גרינווד אמר "כל פעם שמישהו התנהג בצורה מחורבנת במיוחד, היינו אומרים 'משטרת הקארמה תשיג אותו במוקדם או במאוחר'".