בית הספר התיכון שהיה, קודם לכן, חלק בלתי נפרד מהישיבה נעשה ישות נפרדת ו-RIETS הפך לבית ספר שמיועד רק לרמת קולג', כולל הענקת תארים דרך סמיכה. נוספו לימודי חול וראש הישיבה כיהן גם כנשיא תוכנית הלימודים החילונית של הקולג'. כך, למשל, היה הרב רבל ראש הישיבה ונשיא הקולג' אף על פי שהיו למדנים גדולים ממנו בסגל ההוראה, במיוחד הרב משה סולובייצ'יק שכיהן כמנהל שותף של RIETS. סידור זה נמשך עד שנות ה-40. עם זאת, הנשיא השני, הרב שמואל בלקין, הפריד באופן חוקי בין שני המוסדות על מנת להשיג מימון ממשלתי של ארצות הברית ומענקי מחקר למגוון המחלקות החילוניות של ישיבה יוניברסיטי. לדעתו של הרב בלקין, ההבנה המודרנית של ההפרדה בין דת ומדינה בארצות הברית הייתה מכריחה את ישיבה יוניברסיטי או לוותר על מענקים פדרליים (מקור מימון מרכזי לכל האוניברסיטאות) ולקפוא על שמריה, או לשנות את האופי הדתי של RIETS.
הלמדן המוביל של RIETS, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, התנגד לפיצול משום שראה בכך את האנטיתזה של הפילוסופיה המנחה את בית הספר. הרב בלקין ניצח במחלוקת ובעקבות הפיצול הוא נשאר גם ראש הישיבה של RIETS וגם נשיא ישיבה יוניברסיטי. למרות ההפרדה, הזהויות של המוסדות המשיכו להיות משולבות. גם הסמינר הדתי וגם המחלקה התלמודית לתואר ראשון בקולג' נקראים RIETS, ויש להם אותו סגל הוראה ואותם סטודנטים.
עם מינויו ב-2003 של ריצ'רד ג'ואל, שאינו רב, לנשיא ישיבה יוניברסיטי, בוטל התפקיד הכפול. קודמו של ג'ואל, הרב נחום לאם, המשיך כראש הישיבה הרשמי של RIETS עד שהתפטר ב-2013, כאשר ריצ'רד ג'ואל היה "המנכ"ל", האחראי לגיוס כספים ולנושאים מנהליים.
הרב מנחם פנר הוא הדיקן של RIETS, תפקיד אותו החל למלא ב-1 ביולי 2013, אחרי התפטרותו של הרב יונה רייס. לפני שמונה כדיקן, היה פנר עוזר הדיקן של RIETS.
בתקופה שהרב יונה רייס מונה, קלט RIETS לתוכו את המינהל האקדמי של התוכניות ללימודי התואר הראשון הקשורים לישיבה קולג' ולבית הספר למינהל עסקים Sy Syms בקמפוס וילף (תוכנית ישיבת מייזר, תוכנית בית מדרש סטון, מכללת יצחק ברויאר ובית הספר ג'יימס סטריאר Mazer Yeshiva Program, Stone Beit Midrash Program, Isaac Breuer College, and the James Striar School).
סגל ההוראה.
רבנים גדולים רבים לימדו ב-RIETS. צאצאים של הרב חיים סולובייצ'יק – הרבנים משה סולובייצ'יק ויוסף דוב סולובייצ'יק – הגיעו לפסגת הלמדנות כמנהלי RIETS, והרב אהרן סולובייצ'יק והרב אהרן ליכטנשטיין לימדו שם במשך תקופה משמעותית של הקריירות שלהם. בדורות הקודמים לימד הרב שמעון שקופ ב-RIETS לזמן קצר, סביב 1930, וכן גם העילוי ממייצ'יט הרב שלמה פוליצ'ק, הרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים), הרב משה שצקס, הרב ניסן אלפרט, משה זבולון מרגליות והרב דוד ליפשיץ. בין ראשי הישיבה הנוכחיים: הרב צבי שכטר, הרב מרדכי וויליג, הרב מיכאל רוזנצווייג, הרב מאיר טברסקי, הרב אליהו בן חיים, הרב ג'רמי ווידר , הרב יעקב נויבורגר , הרב ברוך סיימאן, הרב צבי סובולובסקי, הרב דוד הירש , הרב יהודה דוד בלייך, הרב דניאל שטיין והרב עזרא שוורץ, המכהן גם כבוחן.
חג הסמיכה.
הסמכה יכולה להיות מוענקת, טכנית, לכל תלמיד המסיים את כל הדרישות הנחוצות עבור סמיכה לרבנות בכל נקודת זמן. עם זאת, כל שלוש או ארבע שנים עורכת RIETS חגיגה רשמית, שהיא חגיגת סמיכה רשמית של התלמידים שקיבלו הסמכה לרבנות מאז חג הסמיכה האחרון. באופן מסורתי הוא נערך ביום השנה (יארצייט) של רבי יצחק אלחנן ספקטור או קרוב לו, שהוא כ"א באדר.
יחסי אקוודור–ארצות הברית
יחסי אקוודור–ארצות הברית הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין אקוודור לבין ארצות הברית. אקוודור וארצות הברית קיימו קשרים הדוקים המבוססים על אינטרסים הדדיים בשמירה על מוסדות דמוקרטיים; מאבק בקנאביס וקוקאין; בניית קשרי סחר, השקעות וקשרים פיננסיים; שיתוף פעולה בטיפוח ההתפתחות הכלכלית של אקוודור; והשתתפות בארגונים בין אמריקאים. הקשרים הולכים ומתחזקים עוד יותר בנוכחותם של כ-150,000 עד 200,000 אקוודורים המתגוררים בארצות הברית, 24,000 אזרחי ארצות הברית המבקרים באקוודור בשנה, וכ-15,000 אזרחי ארצות הברית המתגוררים באקוודור. ארצות הברית מסייעת להתפתחות הכלכלית של אקוודור ישירות באמצעות תוכנית הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) באקוודור ובאמצעות ארגונים רב-צדדיים כמו בנק הפיתוח הבין אמריקאי והבנק העולמי. בנוסף, חיל השלום האמריקני מפעיל תוכנית ניכרת באקוודור. יותר ממאה חברות אמריקאיות עושות עסקים באקוודור. היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים בעקבות הצעתו של ג'וליאן אסאנג' לקבל מקלט מדיני בשגרירות אקוודור בלונדון בעקבות טענות חוזרות ונשנות כי ממשלת ארצות הברית רודפת את הסגרתו עקב עבודתו עם ויקיליקס. אקוודור הציעה מקלט מדיני לג'וליאן אסאנג' בנובמבר 2012. ההצעה בוטלה בשנת 2019, בעקבות משא ומתן בין ממשל מורנו לממשלת בריטניה.
היסטוריה.
שתי המדינות חתומות על חוזה הסיוע ההדדי בין אמריקה (אמנת ריו) משנת 1947, הסכם הביטחון ההדדי האזורי של חצי הכדור המערבי. אקוודור מזדהה עם דאגת ארצות הברית מפני התגברות הטרור הנרקומני והטרור הבינלאומי וגינתה במרץ את פעולות הטרור, בין אם מופנות נגד גורמי ממשל או אזרחים פרטיים. הממשלה הצליחה למנוע ייצור קוקאין באקוודור מאז אמצע שנות השמונים והיא פועלת למאבק בהלבנת הון והעברת סמים וכימיקלים החיוניים לעיבוד הקוקאין.
אקוודור וארצות הברית חתמו בשנת 1999 על הסכם להסדר של 10 שנים לפיו מטוסי פיקוח צבאיים של ארצות הברית יוכלו להשתמש בבסיס האווירי במנטה, אקוודור, כמקום לאיתור מטוסים הסוחרים בסמים באזור. ההסדר פג בשנת 2009; הנשיא לשעבר רפאל קוראה נשבע שלא לחדש אותו, ומאז אקוודור לא החזיקה מתקנים צבאיים זרים במדינה.
בתחילת שנות השבעים תפסה אקוודור כמאה כלי שיט שהגיעו ממדינות אחרות (רבים מהם מארצות הברית) וגבו עמלות וקנסות של יותר מ-6 מיליון דולר. לאחר הפסקה ממצבים כאלה במשך כמה שנים, שוב נעצרו מספר סירות טונה אמריקאיות שנתפסו בשנים 1980 ו-1981.
חוק שימור וניהול הדיג של מגנוסון בארצות הברית הפעיל אז איסור אוטומטי על יבוא אמריקני של מוצרי טונה מאקוודור. האיסור הוסר בשנת 1983, ואף על פי שיש עדיין הבדלים מהותיים בין החקיקה האמריקאית לאקוודור, אין כל עימות כיום. במהלך התקופה שחלפה מאז התקנות שהפעילו את איסור ייבוא הטונה, ממשלות אקוודור במרוצת השנים הצהירו על נכונותן לחקור פתרונות אפשריים לבעיה זו תוך כבוד הדדי לעמדות ועקרונות ארוכי שנים של שני הצדדים. בחירתו של רפאל קוראה באוקטובר 2006, מתחה את היחסים בין המדינות ומערכת היחסים מאז הייתה רצופה מתח. רפאל קוראה הביע לאורך השנים ביקורתיות רבה כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית.
באפריל 2011, היחסים בין אקוודור לארצות הברית הושפעו במיוחד לאחר שאקוודור גירשה את שגריר ארצות הברית לאחר שהוצג כבל דיפלומטי שהודלף והאשים את הנשיא קוראה בהתעלמות ביודעין משחיתות המשטרה. באופן הדדי, שגריר אקוודור, לואיס גלגלוס, גורש מארצות הברית.
בשנת 2013, כאשר אקוודור פרשה באופן חד צדדי מהסכם הסחר המועדף עם ארצות הברית, בטענה שהאחרונה השתמשה בה כסחיטה ביחס לבקשת המקלט של אדוארד סנודן, היחסים בין אקוודור לארצות הברית הגיעו לשפל של כל הזמנים. במסגרת ההסכם הוצע לאקוודור 23 מיליון דולר, אותם הציעה לארצות הברית להכשרה לזכויות אדם. יבוא ללא מכס הוצע לאקוודור תמורת מאמצי מאבק בסמים.
ג'וליאן אסאנג' הגיש בקשה לאזרחות אקוודור ב-16 בספטמבר 2017, אשר אקוודור העניקה ב-12 בדצמבר באותה השנה. עם זאת, התפתחות זו לא הוכרזה עד ה-25 בינואר 2018.
באפריל 2019 נעצר אסאנג' על ידי משטרת המטרופולין של לונדון בהוראת צוות השגרירות. נשיא אקוודור, לנין מורנו, הצהיר כי "הפר את תנאי המקלט שלו". שר החוץ הבריטי, ג'רמי האנט, הצהיר כי ממשלות בריטניה ואקוודור משתפות פעולה מאז חנוכת מורנו ומטרתן לפתור את המצב. אסאנג' ממתין כעת למשפט להסגרה לארצות הברית.
חינוך.
באקוודור פועלים שני בתי ספר אמריקניים בולטים: המכללה האמריקאית לקיטו והאקדמיה הבין אמריקאית לגואיאקיל.
זלמן אוסובסקי
יחסי ארצות הברית–פנמה
יחסי ארצות הברית–פנמה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין פנמה.
על פי דוח המנהיגות העולמית האמריקאית לשנת 2012, 32% מהתושבים הפנמים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 16% מסתייגים, ו-52% לא בטוחים.
סקירה כללית.
היחסים במהלך המאה העשרים.
התפתחות היחסים בין פנמה לארצות הברית עקבה אחר דפוסו של פרויקט פנמני להתאוששות שטחה של תעלת פנמה, פרויקט שהתפרסם לאחר אירועי 21 במאי 1958, 3 בנובמבר 1959, ו-9 בינואר 1964. היום האחרון ידוע בפנמה כ-"יום הקדושים", שבו התקיימו פרעות ומהומות על הזכות להניף את הדגל הפנמי בבית ספר אמריקאי בסביבת תעלת פנמה.
בשנים שלאחר מכן חל תהליך משא ומתן ממושך עם ארצות הברית, שהגיע לשיאו עם הסכמי טורריגוס – קרטר, שבהם אמורה להסתיים העברת תעלת פנמה לפנמה בדצמבר 1999. תהליך המעבר, עם זאת, חווה עיכובים בעקבות קיומו של שלטונו הצבאי דה-פקטו של מנואל נורייגה בפנמה בשנים 1982–1989.