מור נולד וגדל בפרבר דגנהאם שבמזרח לונדון למשפחה במעמד הפועלים.
כדי לברוח מבעיותיו האישיות שנבעו מגובהו הנמוך ורגלו הקצרה הפך מור בגיל שש לנער מקהלה וניגן על פסנתר וכינור.
עם השנים הפך לפסנתרן מוכשר, ניגן בפני קהל בכנסיות ובחתונות.
למד בתיכון המקומי שבדגנהאם והצטיין בתחום המוזיקה.
כישורו המוזיקלי העניק למור מלגה ל"מכללת מגדאלן" שבחסותה של אוניברסיטת אוקספורד.
בעת שלמד מוזיקה והלחנה, עבר מור גם לתחום המשחק והופיע לצד אלן בנט במופעי בידור באוניברסיטה.
בנט המליץ על מור למופע הקומי "מאחורי השוליים", המופע בהשתתפותם זכה להצלחה בבריטניה וגם בארצות הברית, מור שהופיע לצידם של בנט, ג'ונתן מילר ופיטר קוק זכה איתם בפרס הטוני בשנת 1963.
מור החל להתעניין בג'אז והפך להיות פסנתרן ג'אז ומלחין, בתחילת דרכו כמוזיקאי עבד עם אומני הג'אז ג'ון דקוורת' וקליאו ליין.
בתחילת שנות ה-60 הקים את "שלישיית דאדלי מור" ביחד עם עוד ארבעה נגנים, הלהקה ערכה בעיקר הופעות ארציות וטלוויזיוניות.
מור הושפע מאמני הזא'נר הגדולים אוסקר פיטרסון וארול גארנר.
קריירה.
לאחר גיחה קצרה לניו יורק חזר מור לבריטניה כדי להופיע ב-1965 לצד הקומיקאי פיטר קוק בסדרה הקומית "לא רק... אבל גם". בסדרה כיכבו השניים בתפקידים הראשיים והתפרסמו בעיקר בזכות בתור הצמד "פיט ודאד". מור וקוק חלקו באותה שנה פרס באפט"א על עבודתם. השניים כיכבו לאחר מכן גם בקומדיות הבריטיות המצליחות "הקופסה השגויה" בתור ג'ון ומוריס דודיו של מייקל פינסבורי (מייקל קיין) ו"הרי את מכושפת לי" שם גילמו מור את הטבח סטנלי מון שמוכר את נשמתו לשטן (קוק) בתמורה לשבע משאלות,
מור גם הלחין את פסקול הסרט.
ב-1972 השתתף בגרסה מוזיקלית מהנאמנות ביותר לרומן המפורסם "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
בשנת 1974 רשם מור הצלחה ענקית עם שותפו קוק, השניים זכו בפרס הטוני ובפרס גראמי על עבודתם המקצועית והמוזיקלית במחזה "ערב טוב".
לקראת סוף שנות ה-70 עבר מור להתגורר בהוליווד, ב-1978 הופיע לראשונה בהפקה קומית אמריקאית "תרגיל לבלשית מתחילה". על תפקיד הבכורה שלו בהוליווד קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לתפקיד קומי.
את פריצתו הגדולה עשה מור ב-1979 בתפקיד הראשי של המוזיקאי המזדקן ג'ורג וובר בקומדיה של בלייק אדוארדס "10", מור הועמד בפעם השנייה על הופעתו הקומית בסרט לפרס גלובוס הזהב.
ב-1981 שיחק מור בלהיט הקומי "ארתור" בדמותו של הפלייבוי העשיר והשיכור ארתור באך. הועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן בתפקיד קומי/מוזיקלי.
מור הנחה בשנת 1983 את טקס האוסקר ביחד עם לייזה מינלי, וולטר מתאו וריצ'רד פריור. היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על הפסקול שסיפק לסרט "שישה שבועות".
ב-1984 זכה מור בפרס גלובוס זהב נוסף בזכות תפקידו כמיקי, שדר הטלוויזיה בקומדיה "מיקי ומוד".
ב-1985 גילם את השדון היצירתי פאטץ' בקומדיית חג המולד שוברת הקופות "סנטה קלאוס: הסרט".
חיים אישיים.
מור חווה ארבע מערכות נישואים עם בורגן ליין, השחקניות סוזי קנדל וטיוזדיי וולד (ממנה למור ילד אחד בשם פטריק) וניקול רוטשילד (ממנה למור ילד אחד בשם ניקולס).
מור שמר על יחסים טובים עם נשותיו לשעבר ליין, קנדל ווולד, אך נטר טינה לאשתו הרביעית ניקול רוטשילד איתה ניהל גירושים קשים בעת שהיה חולה, רוטשילד אף הגישה תלונה כנגד מור בטענה שהכה אותה.
בשנת 1997 עבר מור ניתוח מעקפים בלונדון, לאחר מספר אירועי מוח בהם לקה.
ב-1998 הצהירה אשתו רוטשילד שמור מחכה למותו, אך טענות אלו נשללו על ידי אשתו הראשונה.
ב-1999 הודיע לראשונה שהוא סובל ממחלה ניוונית חשוכת מרפא של מערכת העצבים המרכזית הנקראת . המחלה פגעה בכושר הדיבור ובתנועתיות שלו. כתוצאה ממנה לקה בדלקת ריאות ממנה נפטר.
ב-2001 קיבל מור את תואר מסדר האימפריה הבריטית, למרות מצבו הבריאותי הקשה הגיע לטקס ההוקרה.
מור נקבר ב"בית הקברות הילסייד" שבעיירה סקוטץ' פליינס, ניו ג'רזי.
אריחי ואנג
אריחי ואנג (באנגלית: Wang tile) אשר הומצאו על ידי הלוגיקאי האו ואנג (Hao Wang) הם סוג של בעיית ריצוף המישור. האריחים הם ריבועים, אשר לכל אחת מצלעותיהם יש אפשרות להיצבע בצבע שונה. האוריינטציה המקורית של כל אריח נשמרת, ולא ניתן לסובב אריחים. הצבת האריחים בזה לצד זה אפשרית אך ורק אם לצלעותיהם המשיקות יש צבע זהה.
נוסח השאלה המגדירה את הבעיה המתמטית: "האם קבוצה נתונה של אריחי ואנג יכולה לרצף את המישור (או בהכללה לרצף משטח כלשהו)?". אריחי ואנג נחקרים עד היום במסגרת מדעי המחשב, וכן יש להם שימושים בגרפיקה ממוחשבת.
אריחי ואנג וריצופים לא מחזוריים.
בשנת 1961 הלוגיקאי האו ואנג (Hao Wang) עסק בבעיית הדומינו, שהיא בעיית הכרעה, הדורשת לזהות האם אוסף נתון של אריחים יכול לרצף את המישור או לא. ואנג הראה כי ישנו אלגוריתם הפותר בעיה זו, בתנאי שכל אוסף סופי של אריחים המרצף את המישור יכול לרצף אותו בצורה מחזורית. החל משנת 1966 החלו להתגלות אוספים של אריחים שמהווים דוגמאות נגדיות: הם מסוגלים לרצף את המישור רק בצורה לא מחזורית, ואלו נקראים על שמו אריחי ואנג. קרובה לזה בעיית הגרעין, השואלת אם אפשר לרצף את המישור באוסף נתון של אריחים, כשמתחילים מתצורה מסוימת של האריחים.
בשנת 1966 הצליח רוברט ברגר (Robert Berger) למצוא אוסף שמכיל 20,426 אריחי ואנג. בהמשך הצליח ברגר לצמצם את מספר האריחים ל-104, והנס לאוכלי (Hans Läuchli) הצליח להוריד את המספר ל-40. בשנת 1971 הצליח רפאל רובינסון (Raphael M. Robinson) ליצור אוסף אריחי ואנג המכיל רק 6 אריחים. פרט להפרכת השערתו של ואנג, ברגר ורובינסון גם הציגו הוכחה לכך שלא קיים אלגוריתם מהסוג המבוקש - כלומר, בעיית הדומינו היא בעיה שאינה כריעה. ההוכחה מתבססת על ביצוע סימולציה של ריצת מכונת טיורינג באמצעות אריחי ואנג והתבססות על אי כריעות בעיית העצירה. בכך מודגם שבעיות ריצוף "מסתירות" בתוכן מודל חישובי לא טריוויאלי.
נושא זה זכה לפרסום רב בשנת 1973 כאשר הפיזיקאי רוג'ר פנרוז מצא שלושה סטים של שני אריחים (אומנם לא אריחי ואנג) בלבד שבאמצעותם אפשר לרצף את המישור אך לא בצורה מחזורית. ריצופים אלו, הקרויים 'ריצופי פנרוז' זכו להד נרחב וקשורים לגבישים כמו-מחזוריים. בשנת 1977 פרסם רוברט אמן (Robert Ammann) כמה סטים נוספים.
2010 בישראל
2010 בישראל (ה'תש"ע-ה'תשע"א) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 62 שנה מיום היווסדה. האירועים הבולטים בה היו האסון בכרמל, המשט לעזה ומסמך גלנט.
שנת 2010 נחשבת לשנה החמה ביותר מאז החלו מדידות מזג אוויר בארץ ישראל.
מתקן לנייר טואלט
מתקן לנייר טואלט (לעיתים נקרא גם "מחזיק נייר טואלט" או "מתלה לנייר טואלט") מיועד להחזיק גליל אחד או יותר של נייר טואלט.
ישנם כמה סוגים טיפוסיים של מחזיק נייר טואלט:
יש לציין שבנוסף על המתלה קיימים מתקנים לשם אחסון נייר טואלט רזרבי בחדר השירותים. ישנו מתקן אנכי עם פתח קדמי בתחתית כך שלקיחת גליל גורמת לגליל מעליו לתפוס את מקומו.
קיימים פטנטים על מחזיקי נייר טואלט שבכוחם להחזיק בו זמנית יותר מגליל אחד, כך שכאשר גליל אחד מסתיים ניתן לעשות שימוש באחר ללא צורך בהחלפה.
נייר טואלט נפוץ כרוך סביב גליל קרטון בקוטר 5 ס"מ, והמתקן להחזקת הנייר עובר דרך גליל זה. עם תום השימוש בנייר, הקרטון מושלך לאשפה (ולעיתים רחוקות ממוחזר). כדי למנוע יצירת פסולת קרטון זו, יצרה חברת "סנו" נייר טואלט ללא טבור קרטון, שאותו תיארה "חוסך פסולת ומסייע בשמירה על איכות הסביבה". חלק מהמתקנים להחזקת הנייר אפשרו התאמה לשיטה החדשה, אך מתקנים רבים לא התאימו לשימוש בו.
דדלי מור
פיאודה
פטרופבלובסק (אונייה)
אונייה משוריינת פטרופבלובסק הייתה אונייה מחופת שריון שנקראה על שם העיר בקמצ'טקה. אונייה זו השתתפה במלחמת רוסיה–יפן כאוניית דגל של אדמירל סטפאן מקארוב.
האונייה נבנתה כתשובה לחיזוק הצי הגרמני בים הבלטי. אותה תקופה מתאפיינת בהתפתחות מהירה של הטכנולוגיה לבניית אוניות מלחמה ולכן לאונייה זו הוכנסו עדכוני תכנון גם במהלך בנייתה. האונייה הושקה ב-28 באוקטובר 1894 אך סיום בנייתה התארך עקב בעיות תקציביות. בשנים 1897–1899 הסתיימה בנייתה והצטיידות של האונייה. בתחילת המעבר לאוקיינוס השקט השתתף בו גם אלכסנדר קולצ'ק, אך בהיותו בים התיכון הוא קיבל פקודה לעזוב את הצוות והצטרף למשלחת לחקר אזור הצפון.
במרץ 1900 האונייה הגיעה לפורט ארתור ושולבה בצי המקומי. בשנת 1900–1901 האונייה השתתפה בדיכוי המרד בסין. במהלך שנת 1901 היא נהפכה אוניית דגל של הצי.
עם תחילת המלחמה האונייה השתתפה במספר פעולות צבאיות. לאחר אי-הצלחת הצי היפני לסגור את האוניות הרוסיות בנמל פורט ארתור החליטו היפנים להציב סביב נתיבי יציאה מהנמל מוקשים ימיים. הדבר בוצע בליל 31 במרץ 1904. האוניות היפניות התגלו על ידי הרוסים, אך אלה חשבו בטעות שהן אוניות רוסיות שמסיירות באזור. בבוקר 1 באפריל אוניות רוסיות קיבלו פקודה לצאת מהנמל לצורך מתן עזרה לאוניית מלחמה רוסית שהוטבעה. האוניות הצליחו לצאת מהנמל ללא התנגשויות עם המוקשים. לאחר מספר שעות, אוניות יפניות שהיו באזור עזבו את השטח וסוכם על חזרת אוניות רוסיות לנמל. הפעם הנתיב שלהם עבר ישירות אל שדה המוקשים.
ב-9:43 האונייה התנגשה עם המוקש. תוך זמן קצר התפוצצה תחמושת של האונייה והיא נשברה ל-2 חלקים. אוניות רוסיות בסביבה ניסו לעזור בחילוץ אך רק 80 אנשי הצוות ניצלו, כולל מפקד האוניה והנסיך הגדול קיריל ולדימירוביץ' שנפצע קשה אך הצליח לשרוד. מפקד הצי באזור סטפאן מקארוב ו-10 קציני מטה טבעו. כמו כן טבע הצייר וסילי ורשצ'אגין.