איזבלה בירד היא האורחת הראשונה שמגיעה לסעודה החגיגית של מרלין. בחיים האמיתיים, כפי שנידון לאורך המערכה הראשונה, איזבלה עורכת מסעות בעולם. המחזה אינו מזכיר את העובדה שכתבה כמה ספרים, בכללם "אישה אנגליה באמריקה", "חיי גבירה בהרי הרוקי", ו"בקרב הטיבטים". הרפתקאותיה מתרחשות בכל רחבי תבל. בארוחת הערב איזבלה מספרת לכולם שהרופא שלה הורה לה לנסוע מסביב לעולם מכיוון שסבר שהדבר ישפר את בריאותה הלקויה. בעקבות עצתו היא ערכה את טיולה הראשון, מסע ימי לאמריקה ב-1854. כפי שמצוין במחזה, היא התגוררה עם אימה ואחותה הצעירה תקופה ארוכה, הנרייטה בירד, עליה היא מרבה לדבר באהבה רבה לאורך ארוחת הערב. היא גם מזכירה במסיבה את ג'ים נאג'נט, גבר שבילתה במחיצתו זמן מה בהיותה באמריקה. מחוץ למחזה, ג'ים היה מאוהב באיזבלה, אולם היא מעולם לא נעתרה לכוונותיו. בחיים האמיתיים היא כתבה פעם מכתב לאחותה "הוא אדם שכל אישה יכולה לאהוב, אולם אף אישה שפויה לא תינשא לו". מאוחר יותר ג'ים נרצח. איזבלה היא דמות מעניינת במסיבה המתוארת במחזה, מכיוון שנדמה שיש לה הכי הרבה מן המשותף עם מרלין. איזבלה, בדומה למרלין, לא התחתנה בשל הקריירה שלה, אולם לימים נישאה לד"ר ג'ון בישופ, שהלך לעולמו יומיים לפני יום נישואיהם החמישי. היא מתייחסת אליו כאל "בעלי היקר, הרופא" ואומרת "התחלתי לאהוב אותו בכל לבי"
אולם למרות אהבתה לבעלה, היא עדיין מאוכזבת מעצם הנישואים ("חבל שלנישואים שלי לא הייתה משמעות גדולה יותר."
איזבלה היא הדוברת האחרונה במערכה הראשונה וממשיכה לספר על מסעה האחרון למרוקו.
תקציר העלילה.
המחזה נפתח במסעדה, בה מרלין מחכה להגעת כמה מחברותיה. היא עורכת ארוחת ערב כדי לחגוג את קידומה בסוכנות לתעסוקה "נשים בצמרת" בה היא עובדת. כשהנשים מגיעות ומתחילות לאכול, הן מתחילות לשוחח אודות חייהן וקורותיהן. כל אחת מהאורחות היא אישה היסטורית, בדויה או מיתולוגית שמתמודדת עם מצוקות וסובלת קשות כדי להשיג את יעדיה. הגבירה ניז'ו נזכרת בבואה להיפגש עם הקיסר לשעבר של יפן, ובמפגשה עמו. בעוד יתר הנשים רואות במפגש אונס, היא מסבירה שהיא ראתה בכך את יעודה: המטרה שלשמה גידלו אותה. האפיפיורית יוהנה מפרשת את שיחת הנשים בהקשרים דתיים. בנקודה זו המלצרית, שמפריעה למהלך הסצנה, כבר הביאה את המתאבנים ומתכוננת להגיש את המנה העיקרית. כל הנשים פרט למרלין משוחחות על אהוביהן המתים. הן גם נזכרות בילדים אותן הולידו ואחר-כך איבדו. תינוקה של ניז'ו היה בעל דם כחול, כך שהוא לא היה יכול להיראות בחברתה. האפיפיורית יוהנה נסקלה למוות כשהתגלה שהיא הולידה תינוק ומכאן נודע שהיא אישה ולכן הייתה כופרת. לגריזלדה נאמר ששני ילדה נהרגו, במבחן אכזרי של נאמנות לבעלה. בתום הקינוח, כל הנשים יושבות לשתות ברנדי, כשהן אינן מודעות לכך שבכך הן מחקות את עמיתיהן הגברים.
במערכה הראשונה, בתמונה השנייה, מרלין נמצאת בסוכנות בה היא עובדת, מראיינת בחורה ששמה ג'אנין. מרלין מחבבת אותה למרות שהיא נראית אבודה וחסרת ישע. היא אינה יודעת באיזו עבודה היא מעוניינת – רק שהיא רוצה שהעבודה תהיה כרוכה בנסיעות והיא גם רוצה להיות עם בעלה.
תמונה שלישית נפתחת בשתי הילדות, אנג'י וקיט, המשחקות בחצר האחורית של אנג'י. אנג'י מתנהגת בגסות ומתווכחת הן עם חברתה והן עם אמה, ג'ויס. היא וקיט רבות ואנג'י אומרת שהיא עומדת להרוג את אימה. קיט אינה מאמינה לה, והן מתחילות לדבר על מין. אנג'י מאשימה את אימה של קיט בהיותה מופקרת מבחינה מינית, אולם ניכר שאף אחת מהן אינה יודעת על מה הן מדברות; קיט רק בת 12 ואנג'י בת 16, אבל ילדותית לגילה.
המערכה השנייה מתרחשת שוב בסוכנות לתעסוקה "נשים בצמרת", בה נל וווין חולקות את הרכילות האחרונה במשרד, עד שמרלין מגיעה. ווין פוגשת את לואיז, לקוחה שעבדה שנים רבות באותה חברה, התקדמה לדרגת מנהלת מחלקה ואז הקידום שלה נעצר והיא החליטה להתפטר. לאט-לאט היא נפתחת בפני ווין, מתארת עד כמה הקדישה עצמה לעבודתה, עבדה בערבים על חשבון חייה החברתיים, ללא תגמול. היא הגיעה לגיל 46, בלי בעל או חיים פרט לעבודתה, במשרה בה היא הכשירה גברים שקודמו על פניה.
העלילה עוברת לחדרה של מרלין, כשאנג'י מגיעה לבקרה, אחרי שלקחה אוטובוס מביתה של ג'ויס בכפר. היא ביישנית ומגושמת וברור שהיא מהווה הפתעה בלתי נעימה למרלין, שלמרות זאת מציעה לאנג'י להישאר ללון בביתה. גברת קיד, מתפרצת באמצע שיחתן, היא אשתו של האוורד. החברה קידמה את מרלין למשרת המנכ"ל במקומו. גברת קיד מספרת למרלין עד כמה העבודה חשובה לבעלה, וכמה הוא שבור מכך. מתברר שהיא מבקשת ממרלין לפנות את מקומה לטובת בעלה, הצעה לה מרלין מסרבת בקשיחות. היא מנסה לגרום לגברת קיד לצאת ממשרד, אולם עקשנותה של גברת קיד גדלה, עד שלבסוף מרלין צועקת עליה "את מוכנה בבקשה להתחפף מפה?" בינתיים שונה מגיעה למשרדה של נל בחיפוש אחר עבודה. בתחילה נל מתפעלת מקורות חייה המרשימים, אולם מהר מאוד היא נוכחת לדעת ששונה צעירה מאוד, חסרת ניסיון ובדתה את קורות חייה. באותה עת, אנג'י משוחחת עם ווין על דודתה של אנג'י ועל חייה של ווין, אולם נרדמת באמצע סיפורה של ווין. נל נכנסת ובפיה החדשות שהווארד סבל מהתקף לב. מרלין שומעת זאת, אולם הדבר אינו מטריד אותה, ונל אומרת: "אם זה מצב הבריאות שלו, מזל שהוא לא קיבל את התפקיד."
התמונה השנייה והאחרונה מתרחשת שנה קודם לכן במטבחה של ג'ויס. מרלין, ג'ויס ואנג'י חולקות חוויות זו עם זו. אנג'י שמחה מאוד שדודתה (מרלין) באה לבקר אותה, מכיוון שהיא מעריצה אותה וחושבת שהיא נפלאה. מעט לפני שאנג'י שוכבת לישון, מרלין מוציאה בקבוק ויסקי מתיקה ושותה עם ג'ויס. בעודן שותות, הן משוחחות על עתידה של אנג'י. בכנות אכזרית, ג'ויס מספרת למרלין שאנג'י אינה חכמה או מוכשרת במיוחד וסביר להניח שלא תגיע רחוק בחיים. מרלין מנסה לעודד אותה, באומרה שג'ויס מפחיתה מערכה של אנג'י, מאחר שראיה פסימית זו עומדת בסתירה להשקפת עולמה של מרלין שמאמינה שאדם יכול להגיע להכול בחיים. מתברר שמרלין היא אימה של אנג'י, אותה היא נטשה והשאירה אצל אחותה ג'ויס, וייתכן שבכך גרמה לג'ויס לעשות הפלה בשל המתח בו היא נתונה כתוצאה מגידולה של אנג'י.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 2 ביוני 1984
2. תיאטרון הספרייה, הצגת בכורה דצמבר 1989
תקופת האבן התיכונה
מייקל קנת' ויליאמס
מייקל קנת' ויליאמס (באנגלית: Michael Kenneth Williams; 22 בנובמבר 1966 – 6 בספטמבר 2021) היה שחקן אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו כעומאר ליטל בסדרה "הסמויה" וצ'וקי וייט בסדרה "אימפריית הפשע". מועמד שלושה פרסי אמי על תפקידו בסרט "סיפורה של בסי סמית" ובסדרות "ליל האירוע" ו"כשהם רואים אותנו".
ביוגרפיה.
ויליאמס נולד בברוקלין. הוא עבר ילדות קשה עם הסתבכויות במספר קטטות, כדי לברוח מאותן צרות הוא נרשם ל"תיאטרון השחור הלאומי" שבניו יורק סיטי. בגיל צעיר הוא נשר מלימודיו כדי לרכוש קריירה כרקדן, הוא מצא עבודות כרקדן רקע בהופעות של אומנים כגון מדונה וג'ורג' מייקל. הוא נודע בגלל הצלקת הגדולה שבמצחו אותה קיבל בקטטה לה היה שותף בגיל 25. בזכות אותה הצלקת הוא קיבל הצעות משחק והצעות השתתפות בקליפי מוזיקה.
ויליאמס מת ב-6 בספטמבר 2021, בגיל 54. הוא נמצא ללא רוח חיים בביתו בוויליאמסבורג שבברוקלין על ידי אחיינו. מותו נגרם באקראי מתערובת רעילה של סמים: פנטניל, פרפלואורופנטניל , הרואין וקוקאין.
קריירת משחק.
בשנת 1999 שיחק בסרטו של מרטין סקורסזה "לגעת במוות", לצידם של ניקולס קייג' וג'ון גודמן בתפקיד של סוחר סמים.
ויליאמס התגלה בשנת 2002 בסדרת הפשע "הסמויה" בתפקיד המאפיונר עומר ליטל, מהדמויות הבולטות בסדרה. את תפקיד עומר קיבל ויליאמס לאחר אודישן אחד בלבד שערך. הוא זכה להערכה רבה בתקשורת על הופעותיו ולמילים חמות מנשיא ארצות הברית ברק אובמה שהצהיר בראיון ש"הסמויה" היא הסדרה האהובה עליו ועומר ליטל היא הדמות המועדפת עליו.
לאחר מכן שיתף פעולה עם ג'י ג'י אברהמס בסדרת המתח "זהות בדויה" בה שיחק בשלושה פרקים, שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "נקודת ההרג" ובתפקיד משנה בסרט "אני חושב שאני אוהב את אשתי" של כריס רוק.
ב-2009 הופיע ויליאמס בסרטים "אהבה בזמן מלחמה" בתפקיד אלן מלנצ'מפ,"הדרך" ובסדרה של טום פנטנה ובארי לוינסון "הנדבן" בתור דקס שומר ראשו של המיליארדר טדי ריסט (ג'יימס פיורפוי).
בשנת 2010 קיבל ויליאמס תפקיד גדול בסדרת הפשע בתקופתית המצליחה "אימפריית הפשע", בסדרה גילם את אלברט "צ'וקי" וייט, מנהיג הקהילה השחורה באטלנטיק סיטי. באותה שנה השתתף גם בסרט הפשע "רחובות ברוקלין" בתפקיד המאפיונר רד.
ב-2013 שיחק ויליאמס בהפקתו של דוויין ג'ונסון "מלשין" ובהפקתו של בראד פיט "12 שנים של עבדות".
בשנת 2015 שיחק בתור ג'ק גי בעלה של הזמרת בסי סמית (קווין לטיפה) בדרמה המוזיקלית של HBO "סיפורה של בסי סמית", ועל תפקידו הועמד ויליאמס לפרס אמי לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט.
ביולי 2016 שיחק בקומדיה "מכסחות השדים" המבוסס על הסרט מ-1984. באותה שנה שיחק בסרט הפעולה "אמונת המתנקש", אשר מבוסס על סדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed. בסרט גילם את מוסה, לצד מייקל פסבנדר. בנוסף, שיחק במיני-סדרה "ליל האירוע" ב-HBO, בתפקיד פרדי נייט. על תפקידו בסדרה היה שוב מועמד ויליאמס לפרס אמי לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט.