הזכאות לאות זה מצוינת בתעודת השחרור משירות צבאי יחד עם הזכאות לאותות מערכה ולעיטורים. אף שהאות ניתן בעת שירות צבאי, לפי פקודות משטרת ישראל רשאי שוטר לענוד אות זה על מדיו (פקודות המטה הארצי 05.05.01 סעיף 3).
ויגו ברון
ויגו ברון (Viggo Brun; 13 באוקטובר 1885 – 15 באוגוסט 1978) היה מתמטיקאי נורווגי.
ברון נולד בעיר ליאר שבנורווגיה. הוא החל ללמוד באוניברסיטת אוסלו והמשיך באוניברסיטת גטינגן. בשנת 1923 מונה לפרופסור במכון הנורווגי לטכנולוגיה (כיום חלק מאוניברסיטת טרונדהיים) שבנורווגיה, והחל משנת 1946 היה גם לפרופסור באוניברסיטת אוסלו. בשנת 1955, בהגיעו לגיל 70, פרש לגמלאות.
ברון התפרסם בתרומתו לחקר המספרים הראשוניים התאומים, כשהראה שסכום המספרים ההופכיים של הראשוניים התאומים מתכנס לגבול סופי, הקרוי קבוע ברון. הוא שיפר את הגרסה של לז'נדר לנפה של ארטוסתנס, הידועה כיום כנפת ברון, ולכן הוא נחשב כיום לאחד המייסדים של שיטת הנפה המודרנית.
ד. ה. לורנס
אדריאן-מארי לז'נדר
אדריאן-מארי לֶזַ'נדְר (בצרפתית: Adrien-Marie Legendre; 18 בספטמבר 1752 – 10 בינואר 1833) היה מתמטיקאי צרפתי. הוא תרם רבות לתחומי הסטטיסטיקה, תורת המספרים, אלגברה מופשטת ואנליזה מתמטית.
אדריאן-מארי לז'נדר נולד בפריז (קיימות עדויות שייתכן שנולד בטולוז והמשפחה עברה לפריז כאשר היה ילד). בשנים 1775–1780 למד בפריז אצל פייר-סימון לפלס. בשנת 1782 התמנה לתפקיד מנהל התחום המתמטי באקדמיה בברלין. בשנת 1783 שלח לאקדמיה בפריז מחקר בנושא פולינומי לז'נדר. תוך תקופה קצרה התקבל לתפקיד חבר באקדמיה למדעים של צרפת.
בהמשך פרסם עבודות על פונקציות אליפטיות. בשנת 1787 התקבל להיות חבר בחברה המלכותית בלונדון.
בשנת 1791 היה חבר בוועדה להסדרת נושא המדידות. הוועדה המליצה על הכנסת השיטה המטרית.
בשנת 1808 פורסם ספרו "התאוריה של המספרים".
בשנת 1830 הוכיח את המקרה n = 5 במשפט האחרון של פרמה.
אורדריקוס ויטליס
אורדריקוס ויטליס (בלטינית: Ordericus Vitalis; 1075–1142?) היה נזיר וכרוניקן אנגלי אשר תיעד בכתביו את קורותיהן של אנגליה ונורמנדיה במאות ה-11 וה-12.
חייו.
אורדריקוס היה בנו של כומר צרפתי, אודלר מאורליאן (Odeler d'Orleans) אשר שירת בכנסייה של אדונו-פטרונו, הדוכס הראשון של שרוסברי (Shrewsbury), רוג'ר ממונטגומרי (Roger of Montgommery). בהיותו בן חמש, נשלח אורדריקוס להתחנך בבית ספרו של כומר אנגלי בשם סיווארד (Siward). שש שנים מאוחר יותר העניקוהו הוריו למנזר הנורמני סנט אוורול אן אוש (St Evroul en Ouche), אשר סבל תקופה ארוכה מהתנכלויות מצד אנשיו של הדוכס רוג'ר, אם כי בשנותיו האחרונות התמתן הדוכס והרעיף על המנזר מתנות ומענקים. בכתביו מציין אורדריקוס כי הוריו בחרו להכניסו בשערי המנזר מתוך דאגה כנה לרווחתו. יחד עם זאת, תקופה מסוימת חש הנזיר הצעיר 'כיוסף בארץ מצרים' בלשונו; הוא לא ידע צרפתית בשעה שהגיע לנורמנדיה, ומכתביו ניתן ללמוד כי מעולם לא שכח את מולדתו, אנגליה.
במהלך שהותו במנזר הוטבל מחדש לנצרות תחת השם ויטליס (ויטליס המקורי היה חבר בלגיון התבאני האגדי), כיוון שהתקשה לבטא את שמו המקורי. יחד עם זאת, בחיבוריו הגדולים הוא מציין את שני שמותיו - הישן והחדש - זה לצד זה, תוך שהוא מוסיף את הכינוי "Angeligena".
חייו בין כותלי המנזר לא היו רצופי אירועים. הוא נעשה דיאקון בשנת 1093, ומונה לכומר בשנת 1107. הוא הורשה לצאת אל מחוץ למנזר ומזכיר בכתביו את ביקוריו בקרואלנד, וורצסטר, קמבראי (1105) וקלוני (1132). אולם עיקר תשומת לבו הוקדשה לספרות, ובמשך שנים רבות בילה את חודשי הקיץ בסקריפטוריום.
בתקופה כלשהי בין 1099 ו-1122 נתבקש אורדריקוס לחבר את ההיסטוריה של מנזר סנט אוורול. עבודתו, ה-"Historia Ecclesiatica" (היסטוריה כנסייתית), הייתה לחיבור כביר הדן בהיסטוריה כללית של תקופתו. מנזר סנט אוורול היה עשיר ומכובד, ושימש גם כמקום אליו פרשו אבירים מותשי-קרבות לקראת סוף ימיהם. אורחים וצליינים, בעיקר ממושבות הנזירים בדרום איטליה ומאנגליה, ביקרו במנזר בקביעות. כך, אף על פי שאורדריקוס לא חווה אירועים משמעותיים, הוא למד והתעדכן אודותיהם מפיהם של הבאים בשערי המנזר. חרף סגנון כתיבתו הטרחני, אורדריקוס נותן תיאור מלא-חיים של תקופתו. הטון השולט של כתיבתו אינו מאורגן היטב וקיימות בו סטיות פתאומיות מרצף העלילה, אולם הוא מספק מידע בעל חשיבות, שכמעט ואינו מופיע בכתבים מאורגנים יותר מתקופה זו. אורדריקוס שופך אור על המנהגים, הגינונים והרעיונות של ימי הביניים המרכזיים; לעיתים הוא דן בשנינות מפתיעה בהיסטוריה כמקצוע, על היבטיה הרחבים יותר. הנראטיב מסתיים בשנת 1141, אף על פי שכמה תיקונים נעשו ב-1142. בשלב זה הוא מספר על היותו זקן ותשוש ונראה כי לא שרד די זמן כדי לסיים את עבודתו.
יצירתו.
ה-"Historia Ecclesiatica" מתחלקת לשלושה חלקים:
1- ספרים I ו-II, שאינם בעלי ערך היסטורי , מתארים את תולדות הנצרות למן לידתו של ישו הנוצרי. אחרי שנת 855 משתנה הנרטיב והופך לרשימת אפיפיורים, המסתיימת באפיפיור אינוקנטיוס הראשון. הספרים הללו התווספו לתכנון המקורי בשלב מאוחר; הם נכתבו בין 1136-1141.
2- ספרים III עד VI מגוללים את תולדות מנזר סנט אוורול, והם מהווים את ליבת היצירה. הספרים הללו, שיצירתם תוכננה לפני שנת 1122, נכתבו בעיקר במהלך השנים 1123-1131. הספרים הרביעי והחמישי דנים בהרחבה אודות מעשיו של ויליאם הכובש בנורמנדיה ובאנגליה. לתיאור האירועים שהתרחשו לפני 1067 אין ערך ממשי, בהתבססם בעיקר על ה- Historia Normannorum של ויליאם מז'ומייג (William of Jumieges) ועל ה- Gasta Guilelmi של ויליאם מפואטיה (William of Poitiers). עבור תיאור השנים 1067-1071 מצטט אורדריקוס את חלקה האחרון של ה-Gesta Guillemi, שאינה מצויה בידינו, ועל כן חשיבותו רבה. לשנת 1071 ואילך מתייחס אורדריקוס ממקור ראשון, אף על פי שתיאוריו את האירועים הפוליטיים בחלקים אלה של יצירתו מצומצמים בהשוואה לספרים שכתב מאוחר יותר.
3- בספרים VII עד XIII עובר מרכז הדיון מהעניינים הכנסייתיים להיסטוריה פוליטית. לאחר שרטוט ההיסטוריה של צרפת תחת שלטון הקרולינגים והקאפטים, אורדריקוס מתייחס לכמה אירועים בני זמנו, החל משנת 1082 לערך. הוא דן בהרחבה באימפריה, באפיפיורות, בנורמנדים בסיציליה ובמסע הצלב הראשון. עיקר העניין שלו הוא בתולדותיהם של רוברט השני, דוכס נורמנדיה, ויליאם רופוס והנרי הראשון, מלך אנגליה. הוא ממשיך את עבודתו כתיאור כרונולוגי של האירועים לפי שנה, ומסיים בתבוסתו וכליאתו של סטפן מלך אנגליה בשנת 1141.
ארובי
אירובי
מיקרוב
שם מתחם
אוירני
אנאארובי
אל-אוירני
גאוגרפיה של תוניסיה
תוניסיה היא מדינה בצפון אפריקה, הגובלת בים התיכון, בעלת גבול מערבי עם אלג'יריה (965 קילומטר) וגבול דרום-מזרחי עם לוב (459 קילומטר) היכן שרוחב הקרקע הולך ומצטמצם לדרום מערב אל הסהרה. למדינה יש חופים מצפון, מזרח ומכלול ממזרח לצפון, כולל מפרץ גאבס המעוקל, המהווה את החלק המערבי של מפרץ סידרה באפריקה. רוב המפרצים הגדולים בתוניסיה מתלכדים עם החופים המרכזיים בלוב, לרבות עם העיר סירת, שעל שמה קרוי אחד המפרצים. הקואורדינטות גאוגרפיות של המדינה הן שטחה של תוניסיה הוא 163,610 קילומטר רבוע, ו-8,250 קילומטר רבוע מתוכם מכילים מים גרידא. הנהרות העיקריים זורמים בצפון המדינה, אך מעטים מהם מגיעים אף מצפון-מזרח אלג'יריה וזורמים דרך המישור הצפוני של המדינה, שבו כמות גשמים מספקת מאפשרת את קיומם של מיני צמחים מגוונים ואת השקיתם.
כללי.
רמות קיצוניות:
גבולות.
קו החוף: 1,148 קילומטרים
טריטוריית הים: 12 מילים ימיים
אוצרות טבע.
אוצרות הטבע כוללים נפט, פוספט, ברזל, ובעיקר אבץ ומלח. האדמה ראויה לעיבוד.
שימושי האדמה.
אדמת שלחין (אדמה מושקית): 3,850 קילומטרים מרובעים
חלוקה גאוגרפית.
האקלים בצפון המדינה הוא ים תיכוני מזג האוויר הוא מתון, החורפים לחים וקרירים, והקיצים יבשים חמים. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא מתחת ל-500 מילימטרים.
אדריאן-מרי לג'נדר
פוליטיקה של תוניסיה
הפוליטיקה של תוניסיה היא מכלול הנושאים הפוליטיים של הרפובליקה של תוניסיה. תוניסיה היא, נכון ל-2021, רפובליקה דמוקרטית רב-מפלגתית, כאשר נשיא תוניסיה הוא ראש מדינה והמערכת הצבאית, המשפטית והממשלתית פועלות באופן דומה לחוק האזרחי הצרפתי. בין השנים 1956 ל-2011, הייתה תוניסיה אוטוקרטיה בעלת משטר חד-מפלגתי כאשר בראשה עמדו שני נשיאים במהלך ההיסטוריה; חביב בורגיבה, הנשיא הראשון ואבי האומה התוניסאית שלט החל מ-1957 עם הקמת הרפובליקה, ועד לשנת 1987 אז הוחלף במהפכה התוניסאית הראשונה על ידי ראש הממשלה דאז, זין אל-עאבדין בן עלי. בן עלי המשיך לשלוט במדינה באופן א-דמוקרטי במשך מספר עשורים, עד שגם משטרו נפל בשנת 2011 במהלך המהפכה בתוניסיה ויוסדה במדינה דמוקרטיה. מאז ביסוס הדמוקרטיה, תוניסיה מתפקדת כאחת המדינות הדמוקרטיות ביותר באפריקה.
באוקטובר 2014 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לפרלמנט התוניסאי, ובה ניצחה ברוב קטן המפלגה נידא תוניס עם 85 מושבים מתוך 217 חברים. תוניסיה חברה בליגה הערבית, באיחוד האפריקאי ובארגון השיתוף האסלאמי. היא מקיימת קשרים הדוקים עם ארצות הברית, צרפת והאיחוד האירופי, עימם מקיימת תוניסיה יחסים באופן רציף מאז 1995. היחסים הנוחים של תוניסיה עם ארצות הברית והאיחוד האירופי נוצרו בעקבות שנים של שיתוף פעולה כלכלי מוצלח במגזר הפרטי ומודרניזציה של תשתיות.