ב-9 בספטמבר 2010 פסק בית המשפט כי החוק הפדרלי "אל תשאל, אל תספר" איננו חוקתי, שכן הוא מפר את התיקון הראשון והתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית. על בסיס קביעה זו עתרו חברי הארגון לבית המשפט העליון של ארצות הברית בתביעה לחייב את הצבא לבטל את המדיניות. בית המשפט דחה את התביעה והעביר את האחריות לביטול המדיניות אל הקונגרס.
עמדות בנוגע למדיניות.
דעת הקהל.
סקר דעת קהל ארצי שנערך בשנת 2005 על ידי העיתון "הבוסטון גלוב" הראה כי 79% מהנשאלים אינם מתנגדים לאפשר להומואים ולסביות לשרת בצבא. בשנת 2008 ערכו ה"וושינגטון פוסט" וחדשות ABC סקר משותף, שבו עלה כי 75% מהאמריקאים סבורים שיש להתיר שירות צבאי של הומואים ולסביות מוצהרים (80% מהדמוקרטים, 66% מהרפובליקנים ו-75% מהעצמאיים). סקר שערכה רשת CNN בשנת 2009 הראה כי 48% מהאמריקאים תומכים במדיניות "אל תשאל, אל תספר", 8% סבורים שיש להחמיר את המדיניות, ו-37% סבורים כי היא מחמירה מדי.
בפברואר 2010 נערך מטעם אוניברסיטת קוויניפיאק (Quinnipiac) סקר ארצי בנושא, שהעלה כי 57% מבעלי זכות ההצבעה האמריקאים תומכים באפשרות לתת להומואים ולסביות מוצהרים לשרת בצבא, בעוד 36% מתנגדים. 66% ציינו כי המדיניות מהווה אפליה, ו-31% סברו שהיא איננה מהווה אפליה. סקר שערכה רשת CNN באותו החודש הראה כי 69% מהאמריקנים פתוחים לכך שתינתן להומואים וללסביות האפשרות לשרת בצבא ארצות הברית, בעוד 27% מתנגדים לכך. סקר של חדשות CBS ו"הניו יורק טיימס", שנערך גם הוא בסמוך, הראה כי 58% תומכים בשירות של הומואים ולסביות, לעומת 28% שמתנגדים.
סקרים אחרים בדקו את השינוי בדעת הקהל במשך השנים. סקר שפרסם מכון "גאלופ" ביוני 2009, אשר בדק את השינוי באחוז התומכים בשילובם של הומואים ולסביות בצבא, מצא עלייה בתמיכה הכוללת: מ-63% בנובמבר 2004 ל-69% במאי 2009 – עלייה של 6 אחוזים. העלייה המשמעותית ביותר נצפתה בחתך לפי ליברלים אל מול שמרנים: בקרב שמרנים חלה עלייה של 12 אחוזים במצהירים כי הם בעד לאפשר להומואים ולסביות לשרת בצבא. הסקר הראה עלייה בכל סוגי החתכים, לפי גיל, מין, אזור מגורים והשתייכות מפלגתית.
אנשי צבא.
בשנת 2006 נערך סקר בנושא בקרב אנשי צבא הנמצאים בשירות פעיל, ובו נמצא כי 26% תומכים בשירות של הומואים ולסביות, 37% מתנגדים, ול-37% אין דעה בנושא. בקרב אנשי צבא שחוו שירות צבאי ביחד עם הומו או לסבית ביחידתם, 6% ציינו כי הייתה לכך השפעה חיובית על המורל שלהם, 66% ציינו כי לא הייתה לכך כל השפעה, ו-28% ציינו השפעה שלילית. 73% מהמשיבים ציינו כי הרגישו בנוח עם הנוכחות של חייל הומו או חיילת לסבית.
יושב ראש המטות המשולבים לשעבר, ג'ון שאליקשווילי, ומזכיר ההגנה של ארצות הברית והסנאטור לשעבר, ויליאם כהן, יצאו בגלוי כנגד מדיניות "אל תשאל, אל תספר". כהן אמר: "כיום אני מאמין שאם הומואים ולסביות יורשו לשרת בפתיחות בצבא ארצות הברית, הם לא יפגעו ביעילות של הכוחות המזוינים". שאליקשווילי כתב כי "כוחות הצבא שלנו הולכים ופוחתים עקב משימותיו במזרח התיכון, ועלינו לקבל בברכה את שירותו של כל אמריקאי הרוצה ומסוגל לעשות את העבודה". בדצמבר 2007 פנו 28 גנרלים ואדמירלים לשעבר לקונגרס בדרישה לבטל את המדיניות, וציינו נתונים שלפיהם ישנם 65,000 חיילים הומואים ולסביות בשירות פעיל, ויותר ממיליון יוצאי צבא להט"בים. ב-17 נובמבר 2008 חתמו יוצאי צבא, אדמירלים וגנרלים נוספים על הצהרה דומה.
אחד התומכים הבולטים במדיניות היה יושב ראש המטות המשולבים לשעבר קולין פאוול, ששינה את דעתו בנושא בסוף שנת 2009. בריאיון לרשת CNN אמר פאוול: "חשבתי שהמדיניות הזו הייתה נכונה באותה התקופה, אבל 16 שנים עברו ואני מאמין שהרבה השתנה במדינה שלנו, וכי יש לבחון את המדיניות מחדש". באותה התוכנית התראיין גם מייקל מאלן, שאמר כי המדיניות תמשיך להיות מיושמת כל עוד החוק הפדרלי בנושא לא ישונה, וכי עצתו היא שיש לנקוט "צעדים מחושבים" בנושא, שכן הצבא פועל בכמה חזיתות, ויש לחץ רב על חיילים ועל משפחותיהם.
סקר פנימי שערך הפנטגון בשנת 2010 בקרב 400 אלף חיילים ו-150 אלף בני משפחותיהם העלה כי מרבית החיילים האמריקאים ובני משפחותיהם אדישים לנטייה המינית של חבריהם לשירות, וסבורים כי אין כל בעיה בביטול מדיניות "אל תשאל אל תספר". הסקר פורסם ברשת NBC.
קהילת הפסיכולוגים, הפסיכיאטרים ואנשי הרפואה והייעוץ.
בשנת 1993 התכנסה ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית בראשות רון דלומס לדון במדיניות "אל תשאל, אל תספר". בפני הוועדה העיד גרגורי הרק (Gregory M. Herek), פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס וחבר האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה והאגודה למדעי הפסיכולוגיה. הרק פרסם יותר מ-85 מחקרים אקדמיים בנושא דעות קדומות בנוגע ללהט"ב ואלימות כלפי להט"ב, ועדותו ניתנה בשם האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה וחמישה ארגוני רפואה מקצועיים אחרים בארצות הברית (התאחדות העובדים הלאומית, האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, התאחדות האחיות הלאומית, האגודה האמריקנית לייעוץ והמועצה האמריקאית לחינוך ומידע מיני). בהצהרתו בפני הוועדה אמר: "עדותי בפני הוועדה מסכמת בחינה מקיפה של מחקרים רלוונטיים לנושא שפורסמו על ידי חוקרים מתחומי החברה וההתנהגות. מדובר בבחינה ממושכת, אך עם זאת אני יכול לסכם את המסקנה בכמה מילים: המחקרים מראים כי אין שום דבר בהומואים ולסביות אשר הופך אותם באופן מובנה לבלתי מתאימים לשרת בצבא, ואין שום דבר מובנֶה בהטרוסקסואלים אשר מונע מהם לעבוד או לחיות בקרבת הומואים ולסביות".
בעדותו הציג הרק מחקר מדעי שבדק נושאים של אפקטיביות, לכידות ומידת התאמתם של הומואים ולסביות לשירות צבאי. הרק הסיק כי הטרוסקסואלים מסוגלים להתגבר על דעות קדומות ולהסתגל לתנאי עבודה ומחיה משותפים עם הומואים ולסביות, וכי האחרונים מחזיקים באותן יכולות הדרושות לשירות צבאי שבהן מחזיקים הטרוסקסואלים.
בשנת 2008 אמר הרק: "היום, כמו אז (בשנת 1993), השאלה איננה האם מיעוטים מיניים יכולים להשתלב בשורות הצבא. הנתונים המדעיים ענו על שאלה זו בחיוב כבר אז, ועושים זאת היום בצורה ברורה יותר. השאלה היא האם ארצות הברית מוכנה לזנוח את הפרקטיקה הנוכחית של אפליית הומואים ולסביות ולהידרש לאתגרים הנלווים לאימוץ מדיניות חדשה".
ג'ון מקיין.
הסנאטור הרפובליקני ג'ון מקיין, מטעם מדינת אריזונה, ייצג את עמדת המתנגדים לשילוב הומואים ולסביות מוצהרים בצבא האמריקאי, במהלך שימוע שנערך ב-2 בפברואר 2010 בסנאט האמריקאי בראשות יושב ראש המטות המשולבים, מייקל מאלן, ומזכיר ההגנה האמריקני, רוברט גייטס. מקיין ציטט מכתב "שנחתם על ידי יותר מאלף גנרלים וקצינים לשעבר אשר שקלו את הנושא", ואמר כי "עלינו להפנות תשומת לב ולהיעזר בניסיון והידע של הקצינים הללו [...] יש לנו אמונה חזקה בכך שהחוק הזה ["אל תשאל, אל תספר"], שהקונגרס אישר על מנת להגן על הסדר הטוב, המשמעת והמורל באווירה המיוחדת של הכוחות המזוינים, ראוי להמשך תמיכה".
ארגון יוצאי הצבא "Servicemembers United", שפעל לביטול החוק המעגן את מדיניות "אל תשאל, אל תספר", הוציא דו"ח מעקב שערער את הלגיטימציה של המכתב עליו התבסס מקיין. לטענת הארגון, בבדיקתם נמצא כי הגיל הממוצע של החותמים על המכתב היה 74; המבוגר שבהם היה בן 98. מרבית החותמים סיימו את שירותם בצבא לפני שמדיניות "אל תשאל, אל תספר" בכלל החלה, ומיעוט זניח מהם שירת בצבא במהלך המאה ה-21. הממצא העיקרי של הדו"ח היה שבין החתומים על המכתב כלולים קצינים שלא ידעו כלל כי הם חתומים עליו, ואף קצינים שמתו. אחת החתימות הייתה שייכת לאלמנת איש צבא, שחתמה על המסמך במקומו.
ברק אובמה.
במהלך הקמפיין שלו לנשיאות בשנים 2007–2008, פרסם הסנאטור, ברק אובמה, מכתב פומבי הקורא לבטל את המדיניות והחוק "אל תשאל, אל תספר". בטרם נבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית הביע אובמה תמיכה בשינוי המדיניות וציטט נתונים על עלויות אכיפת המדיניות ועל אופיים המקצועי של המודחים. עשרים יום לאחר שנבחר, הודיעו יועציו של אובמה שהתוכנית לביטול המדיניות ככל הנראה תידחה לסוף שנת 2010, שכן הנשיא מעוניין לקיים דיונים בנושא עם ראשי הצבא וממשלו, בטרם יציג לקונגרס תוכנית מסודרת לביטול החוק.
בצעדה לשוויון לאומי שהתקיימה בוושינגטון די. סי. באוקטובר 2009, נאם אובמה בפני ארגון זכויות הלהט"ב "הקמפיין לזכויות אדם", והדגיש כי בכוונתו לבטל את האיסור על הומואים ולסביות לשרת בצבא. הוא לא ציין בנאומו תאריך משוער לביטול החוק. באפריל 2010 הפריעו אקטיביסטים לנאום של אובמה, במחאה על כך שהמדיניות טרם בוטלה, למרות הבטחות הממשל הפדרלי. אובמה הגיב באומרו: "בכוונתנו לעשות כן". בנאום לאומה שנשא בינואר 2010, אמר אובמה כי בכוונתו לבטל את המדיניות עד לפברואר של אותה שנה, בעבודת מטה משותפת עם הקונגרס והצבא. למרות התבטאויות קודמות דומות שלו, ראו רבים בנאומו זה התחייבות רשמית שלו לביטול המדיניות.
בניסיון הראשוני לבטל את החוק בסנאט, לאחר שחברי המפלגה הרפובליקנית מנעו דיון והצבעה על החוק לביטול המדיניות, אמר אובמה כי הוא "מאוכזב עמוקות" והוסיף:
משמעות כלכלית.
בפברואר 2005 פרסם משרד הדיווח הממשלתי של ארצות הברית הערכות כלכליות בנוגע לעלות מדיניות "אל תשאל, אל תספר" לממשל האמריקאי. המשרד הזהיר כי ההערכות עלולות להיות נמוכות מכפי שהן במציאות, וציין שעלות הגיוס הנדרש עקב ההדחות הוא 95.4 מיליון דולר, ועלות האימונים לחיילים המחליפים היא 95.1 מיליון דולר. הערכות מתייחסות ל-9,488 חיילים וחיילות שהודחו בין השנים 1994 ל-2003.