הוא נבחר לאפיפיור ב-21 בינואר 1276, יום אחד בלבד אחרי כינוס המועצה, אשר התכנסה לראשונה על פי הכללים הקפדניים של קודמו גרגוריוס העשירי, ולפיהם הקרדינלים לא הורשו לעזוב את הבניין לפני שנבחר אפיפיור חדש. אינוקנטיוס היה הדומיניקני הראשון שנבחר לאפיפיור. אף על פי שנטה לנייטרליות, העד מהרה הוא נסחף בהשפעתו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, שהתגורר כסנטור רומי ברומא. כמו כן הוא תמך בשביעות רצון במדיניותו כלפי רודולף פון הבסבורג, והוא גם ניסה לשווא להגביר את איחוד הכנסייה עם ביזנטיון.
אינוקנטיוס כיהן תקופה קצרה בלבד, וב-22 ביוני 1276 הוא מת ברומא, ובמקומו נבחר לאפיפיור אדריאנוס החמישי.
מנחת כהן
מנחת כהן משיח
פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג
פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג (בגרמנית: Philipp III. von Hanau-Münzenberg; (30 בנובמבר 1526 - 14 בנובמבר 1561) היה רוזן הנאו מינצברג החל משנת 1529 עד מותו.
ביוגרפיה.
פיליפ השלישי היה בנו השני של פיליפ השני (17 באוגוסט 1501 - 28 במרץ 1529) ואשתו יוליאנה משטולברג, אחיו הבכור מת בינקותו, ופיליפ השלישי היה בן שלוש בלבד כאשר ירש את הרוזנות, אמו וקרוביו פנו לבית המשפט הקיסרי כדי להקים מועצת עוצרות שתכלול את:
אך הייתה בעיה: פיליפ השני תבע שאחיו הצעיר בלתזר יוותר על דרישותיו לרוזנות בטרם יהא לעוצר, תביעה זו נכתבה, אך פיליפ השני מת קודם שחתם עליה, ונטען כי אינה תקיפה עוד מבחינה משפטית, וכי לבלתזר זכות לשליטה בהנאו-מינצברג ואם כן אינו יכול לקבל את העוצרות עליה, הבעיה נפתרה באמצעות הטענה כי אי חתימת התביעה בידי פיליפ השני, מוכיח כי חזר בו מדרישתו.
פיליפ השלישי ואחיו הצעיר ריינהרד למדו באוניברסיטאות מיינץ ואינגלושטאט, ולאחר מכן באורלינס ובבורז.
שלטון.
רפורמציה.
בתקופת שלטונו - למעשה בעוד מועצת העוצרים שולטת בשמו - השתלטה הרפורמציה על מחוז הנאו-מינצברג, במועצה היה דודו בלתזר תומך הרפורמציה, בעוד בן דודו ריינהרד הראשון התנגד לה, בתחילה הוכנסה הרפורמציה בהדרגה: כאשר פרש צוות הכנסייה, מונה במקומם צוות לותרני, הכומר אדולף ארבורגאסט שהתמנה לכנסיית סנט מרי, במקום להשקיע בדרשותיו העדיף להפיץ את הבשורה, אך המפיץ הרפורמיסט האמיתי של הנאו היה יורשו, פיליפ ניונהלר, במהלך כהונתו התחזקה יותר ויותר האמונה החדשה. אף על פי שהאמונה הקתולית מעולם לא נאסרה, הרי מספר כמריה הלך ופחת עקב העובדה שכאשר פרשו - הם לא הוחלפו.
שולט עצמי.
ב-1544, הרוזן פיליפ הוכר כמבוגר, אף על פי שהיה רק בגיל 18 וגיל ההסכמה היה 25, ככל הנראה אפוטרופוסיו רצו להשתחרר מן הטרדה שבשמירה עליו, אף על פי שהיו עדיין מחויבים לשמירת אחיו הצעיר, ריינהרד.
ב-1561 הרוזן פיליפ השלישי רכש מספר טירות והרחיב את שלטונו, בתקופתו הושלם שיפוץ טירת הנאו, ובניית מבצר הנאו, הוא אף שילם את המס הקיסרי למלחמת טורקיה.
ירושת רינק.
הרוזן פיליפ השלישי מרינק פעל בשיתוף פעולה עם הרוזן פיליפ השלישי מהנאו-מינצברג, וכיוון שהיה צפוי שרוזן רינק ימות ללא יורש זכר, הוא ביקש מהקיסר קרל רשות להוריש את רינק להנאו-מינצברג, בשנת 1555 ניתנה כך הרשות, אחד מן הטיעונים לכך היה הדמיון בן סמלי החיילות שהראו לכאורה על אבות משותפים, אך זה לא היה הסיבה.
אך הקיסר קרל החמישי התפטר באותה שנה, וכאשר ניסה הרוזן פיליפ השלישי מהנאו-מינצברג, לאשר את הבקשה מיורשו פרדיננד הראשון, בשנת 1558, הוא שכח להביא את חתימת הקיסר קרל, וכך נמנע ממנו לאשר הירושה, רוזן רינק מת ב-3 בספטמבר 1559, קודם תיקון השגיאה והטריטוריה שלו חזרה לידי הארכיבישוף של מיינץ והבישוף של וירצבורג, כך שפיליפ השלישי היה יכול לרשת רק את סמל הנשק ואת תואר רוזן רינק.
מוות.
הרוזן פיליפ השלישי חלה ומת ב-14 בנובמבר 1561, לאחר שש שנות חולי ונקבר בכנסיית סנט מרי לצד אשתו, מצבותיהם השתמרו עד היום.
רוזני הנאו-מינצברג מתו בדרך כלל בגילאי 20–40, מותירים אחריהם קטינים כיורשים, מן הסתם הם סבלו ממחלה תורשתית לא ידועה, תשעה רוזנים עוקבים שמתו קודם גיל 40 אינו מסתבר כצירוף מקרים.
נישואים וצאצאים.
ב-22 בנובמבר 1551 נישא הרוזן פיליפ השלישי להלנה, רוזנת פפאלץ-זימרן, וממנה נולדו לו חמישה ילדים.
דייהטסו אילה
דייהטסו אילה (באנגלית: Daihatsu Ayla) היא מכונית סופרמיני אשר עוצבה על ידי יצרנית הרכב היפנית דייהטסו ומיוצרת על ידי יצרנית הרכב האינדונזית הקרויה Astra Daihatsu Motor , (הקונצרן בשותפות (Joint venture) של "אסטרה -דייהטסו-טויוטה Tsusho ") אשר מיוצרת משנת 2012 ועד היום באינדונזיה.
דגם זהה הקרוי "Toyota Agya" משווק על ידי יצרנית הרכב היפנית טויוטה באינדונזיה, אמריקה הלטינית, והקריביים.
דגם זהה הקרוי "Toyota Wigo" משווק על ידי יצרנית הרכב היפנית טויוטה בפיליפינים, סרי לנקה, וייטנאם וברוניי.
דגם זהה המיוצר במלזיה, משווק במלזיה בשם פרודואה אקסיה.
המשרת
יוסף אבן (בלומנשטיין)
יוסף אבן (בלומנשטיין; 1922–1981) היה חוקר ספרות, סופר ועורך ישראלי. שימש כפרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית.
חייו.
יוסף אבן נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל ב-1939. עד אמצע שנות ה-50 היה חבר קיבוץ חולתה. בהמשך, עבר להתגורר בירושלים, למד באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה השלים את תאריו. את עבודת המ.א. "יסודות אוטוביוגרפיים ועיצובם ביצירתו של י.ח. ברנר", סיים ב-1966, בהנחייתו של שמעון הלקין. את עבודת הדוקטור "אמנות הסיפור של י.ח. ברנר", סיים בשנת 1969, בהנחייתם של שמעון הלקין ושמואל ורסס. לאחר מכן, התמנה כמרצה לספרות עברית באוניברסיטה העברית, ועלה בסולם הדרגות האקדמי עד לדרגת פרופסור מן המניין. את דרכו בעולם הספרות החל ככותב רשימות בכתבי-עת ומאספים שונים. בשנים 1943–1953 פרסם מיצירותיו בבמות השונות, כגון 'עלון קיבוץ חולתה', 'מבפנים', 'במעלה' ו'דבר'. רשימתו "עם הגורפים" (22.10.1945) זכתה בפרס לרפורטז'ה כפרית על-שם קלמן ברלב מטעם עיתון 'דבר'.
עבודתו.
בשנת 1977 הוציא את ספרו הראשון: "אמנות הסיפור של י.ח. ברנר", המבוסס על עבודת הדוקטור שלו, שבו הוא מפענח את ייחודו התמטי והאמנותי של ברנר ודרכי יצירתו. הוא עולה על הסדר המאורגן בכתביו של ברנר, וחושף את האמצעים האמנותיים שמונחים בבסיס יצירתו, על אף הרושם של חוסר ארגון וכאוס שהם משדרים כלפי חוץ.
התמחותו של אבן הייתה בתחום ספרות התחייה, והוא הוציא וערך מספר אנתולוגיות בנושא: "ניצני הריאליזם בסיפורת העברית" (1972); ילקוטי סיפורים של סופרים כמו אשר ברש, עזרא גולדין ואחרים. נוסף לכך הוא הרבה לעסוק בתאוריה של הספרות, ותרם תרומה משמעותית להבנה של מושגים כמו: הדמות הספרותית ודרכי אפיונה; ההבדלים והקשרים שבין סופר, מספר ומחבר והסצנה הספרותית. בשנת 1978 הוציא ספר מסכם של הנושאים התאורטיים: "מילון מונחי הסיפורת".
בספרו "הדמות בסיפורת" שהוציא בשנת 1980, מדבר אבן על שלושה תחומים שבהם מתגלה דמות של גיבור ביצירה: תחום הפעולה, תחום חיי הנפש הרגש והמחשבה והתחום שבו מתגלים אופייה ותכונותיה האישיות של הדמות. לדעתו, ניתן לבחון דמות על פי שלוש קטגוריות. האחת בוחנת את מידת התפתחותה של הדמות; השנייה בוחנת את מידת מורכבותה של הדמות; והשלישית היא זו הבוחנת את הדמות מן הבחינה המימטית והסמלית.
במאמר שהוציא בשנת 1974, "סופר, מספר ומחבר - ניסיון לסינתזה מחקרית של תחום מרכזי בסיפורת", הוא נותן סימנים להבחנה בין שלושת המונחים האלו.
משפחתו.
היה נשוי לחנה, מורה לפילוסופיה בבתי-ספר תיכוניים בירושלים.
בני הזוג הולידו שתי בנות: מרווה בלוקה (מומחית ללימודי ארץ ישראל ומדריכת סיורים ביד יצחק בן צבי) ותרצה אבן (במאית קולנוע ומרצה לקולנוע).
אמנת הווא (1883)
אמנת הווא (אנגלית: Treaty of Huế 1883) שהושגה ב־25 באוגוסט 1883 בין צרפת לווייטנאם, הכירה בחסות צרפתית על אזורי אנאם וטונקין. האמנה הוכתבה על ידי הדיפלומט הצרפתי פרנסואה-ז'ולס הארמנד. מאחר שהאמנה נחשבה לחמורה מדי בחוגים הדיפלומטיים בצרפת, היא מעולם לא אושרה בפריז, והוחלפה ב -6 ביוני 1884 עם אמנה מקלה יותר -'אמנת הפרוטקטורט', שהייתה הבסיס לשלטון הצרפתי בווייטנאם במשך שבעים שנה.
רקע כללי.
האמנה הוכתבה לווייטנאמים בעקבות הניצחון הצרפתי בקרב ת'ון אן (20 באוגוסט 1883) על ידי ז'ולס הארמנד, הנציב הכללי הצרפתי של טונקין. זמן קצר לאחר הקרב, שר החוץ הווייטנאמי נגואין ואן תונג, מלווה במונסיניור גספאר, הבישוף הצרפתי של הווא, סיכמו על שביתת נשק של 48 שעות עם הצרפתים. נגואין הסכים לפינוי שתים-עשרה העמדות שהגנו על הנהר, להשמיד את תחמושת ולהסיר את המחסומים שיצרו. לאחר מכן הפליג הרמנד במעלה הנהר.
בהווא הציג הארמנד אולטימטום קשה בפני החצר הקיסרית הווייטנאמי והשתמש במונחים שלא השאירו שום מקום לפשרה. לקיסר הווייטנאמי ולשריו לא הייתה שום הזדמנות לדון בתנאי ההסכם או להתמקח על סעיפים אישיים. עליהם היה לקבל את האמנה במלואה, או ש״הנקמה הנוראה של צרפת תנקום בהם: