חוק שירות חובה בצה"ל הוחל ב-1956 על גברים דרוזים בלבד – על פי בקשת ראשי הקהילה – ונשים דרוזיות אינן מתגייסות. גם קודם החלת החוק שירתו דרוזים בצה"ל על בסיס התנדבותי, במסגרת גדוד שכלל דרוזים, בדואים וצ'רקסים. את הבסיס לגדוד היוו לוחמים מגדוד דרוזי שגויסו בסוריה ובלבנון על ידי מפקד "צבא ההצלה" קאוקג'י במלחמת העצמאות וכן הדרוזים מדליית אל-כרמל, עוספיא ויישובי הגליל. הגדוד תקף יישובים יהודיים בקרב רמת יוחנן בין 12 ל-16 באפריל 1948, אך לאחר מכן, בעקבות מגעים בין מפקד הגדוד למשה דיין, בתיווכם של נכבדים דרוזים מהגליל ומהכרמל, נענו הדרוזים להצעה להצטרף לשורות צה"ל.
הגדוד הדרוזי עסק בעיקר בעבודות שמירה על יישובים ערביים, גם בתוך אזור הממשל הצבאי. בנוסף הוקמה פלוגת רוכבים שיצאה למרדפים אחרי מסתננים ו"פדאיון". ב-1954 הציעו ראשי העדה הדרוזית להחיל את חוק שירות הביטחון גם על צעירי העדה הדרוזית. ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, נענה לבקשה.
בשנת 1956 התקבל חוק שירות חובה של דרוזים בצה"ל. כמו כן הוחלט להקים את היחידה הדרוזית כיחידה לכל דבר.
הקצין הדרוזי הראשון הוא סנ"צ סלמן חמד שסיים קורס קצינים, כדרוזי ראשון בשנת 1955, ובראשית שנות ה-60 היו בצה"ל כבר מספר קצינים, אולם כולם שירתו עדיין ביחידה הדרוזית, שעסקה במשימות שמירה ואבטחה. הקצינים הדרוזים הצעירים, אשר היו בעלי מוטיבציה רבה להתקדם ולהשתלב החלו להפעיל לחץ לפתוח בפניהם תפקידים במסגרות וביחידות נוספות.
באותה תקופה, תחילת שנות ה-60, החלו להתבלט קצינים שהתקדמו בצה"ל דרך מצוינות אישית וביניהם אל"ם סעיד עבד-אל-חק, אל"ם גדעון עבאס, תא"ל האיל סלאח, אל"ם חמזי עראיידה שכונה "אבי הגששים" בצה"ל ורבים אחרים.
בשנת 1967 קיבלה היחידה הדרוזית תפקיד נוסף: הוקמו "המשמרות" יחידות סיור בגודל של מחלקות שנועדו לסייר בסיני, וישבו בין באר שבע ושארם א-שייח' "המשמרות" יצאו לשטח לשלושה ימים כל פעם, עם גמלים, ג'יפים ומסוקים לחפש מחבלים וסמים מוברחים. תקופה זו הייתה גם תקופת "המרדפים": היחידה הדרוזית עזרה במרדפים אחרי מחבלים שהסתננו דרך הגבול.
למרות התפקידים החדשים שנוספו ליחידה הדרוזית, התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים היוותה עת-משבר עבור הדרוזים בצה"ל: ראשית, חלק מן הקצינים הדרוזים, שגאוותם הייתה על היותם לוחמים מעולים ואזרחים נאמנים, נפגעו מכך שלא שותפו בלחימה אלא הועסקו בשמירות באזור הבקעה במהלך המלחמה. שנית, שאיפתם של הדרוזים להשתלב גם במסגרות אחרות ובתפקידים אחרים בצה"ל לא זכתה, על פי תחושתם, למענה מספק.
בשנת 1968 החלה להתגבש בצה"ל חשיבה חדשה הנוגעת לשירות הדרוזים בצה"ל, חשיבה שעיקרה פתיחת אפשרויות תפקידים נוספים. בשנה זו הציע מוחמד מולא, קצין דרוזי מירכא, להקים סיירת דרוזית, לאחר שהרעיון התקבל, הוקמה יחידה התנדבותית מובחרת.
במלחמת יום הכיפורים השתתף גדוד דרוזי סדיר שישב בצפון בקרבות רמת הגולן. הגדוד השתתף גם במבצע ליטאני כגדוד קרבי לכל דבר והשתלב בפעילות השוטפת של צה"ל בצפון: סיורים, חדירות, היתקלויות ויצא לו שם של גדוד מפואר ובעל הישגים. בסוף שנות השמונים שונה שם הגדוד ל"גדוד חרב" על מנת להעלות את גאוות היחידה, ולתרום להעלאת המוטיבציה בקרב הדרוזים להתגייס. בשנת 1979 מונה מח"ט ממוצא דרוזי ראשון בצה"ל – אל"ם האיל סלאח.
בשנת 1974 נפרצה הדרך לשילוב דרוזים בחיל המודיעין, במסגרת יחידת "חצב" בבסיס שהוקם בחיפה ברחוב יפה נוף לצד מחנה "מרקוס" בכרמל, ונקרא "עמיחי". באותה תקופה התקשה חיל המודיעין להתמודד עם הררי החומר הגלוי בשפה הערבית, שהלכו ונערמו על שולחנו וחייבו עיבוד מודיעיני משפה זו, בעוד מספר בוגרי המגמה המזרחנית בבתי הספר התיכון שהתגייסו לצה"ל מצומצם ואינו עונה על הצרכים. הרעיון לשילוב דרוזים, בכלל זה אקדמאים במודיעין הועלה על ידי רס"ן שלום הררי, ששירת אז במחלקת איסוף באמ"ן: שחיילים אקדמאים דרוזים, שהם לראשונה גם בוגרי אוניברסיטאות בארץ, ביודעם את השפה הערבית ואת השפה העברית על בוריין, הם בעלי כלי ניתוח אקדמיים והיכולת לצמצם את הפערים בצורכי כוח אדם בעל כישורים כאלה ביחידת "חצב", העוסקת בעיבוד חומר גלוי בעבור כל גורמי קהילת המודיעין. סא"ל אפרים לפיד העלה את הרעיון לרמ"ח איסוף אל"ם מנחם דיגלי ולאחר התחבטות קצרה אישר ראמ"ן אלוף שלמה גזית ב־12 באוגוסט 1974 לקדם את המהלך. לצורך זה נקבע כי החיילים המתגייסים ישרתו בחיפה, בקרבת יישוביהם ולא רחוק מאוניברסיטת חיפה, שבה יכלו להמשיך בלימודיהם, דבר שיצר ביקוש מוגבר לשרת ביחידה. הבסיס החדש נקרא על שם רס"ן עמיחי בוכוול, קמ"ן חטיבה 401 שנהרג במלחמת יום הכיפורים בכ"ב בתשרי תשל"ד ליד תעלת סואץ וקיבל את עיטור המופת לאחר מותו. על-פי נוהלי צה"ל אין לקרוא בסיסים ומחנות צבאיים על שם חללי צה"ל אלא אם כן מדובר בקצינים בדרגת אלוף ומעלה, אך במחלקת איסוף היה נוהג פנימי ולפיו הוגה רעיון של פרויקט כלשהו רשאי לכנותו בשם אחד מילדיו. בכור בניו של רס"ן שלום הררי נקרא עמיחי, על שם החבר שנפל. לפיכך אושר לקרוא לבסיס החדש על שם בנו, ובכך הונצח רס"ן עמיחי בוכוול.
בשנת 1982, לאחר פנייה של קצינים דרוזיים, הוחלט לפתוח בפני הדרוזים את האפשרות לשרת גם ביחידות אחרות בצה"ל. כיום הדרוזים נמצאים בכל חיילות צה"ל. המעוניינים לשרת כקצינים מקצועיים יכולים לבחור במסלול העתודה האקדמאית. בשנת 2015 נסגר גדוד חרב וחייליו פוזרו ביחידות ובמערכי צה"ל השונים.
בשנת 1986 הועלה לראשונה קצין ממוצא דרוזי לדרגת תת-אלוף, האיל סלאח. באוגוסט 2001 קצין ממוצא דרוזי קיבל לראשונה דרגת אלוף, יוסף מישלב. מאז קצינים רבים הגיעו לדרגות אלו, והם: האיל סלאח, יוסף מישלב, אמל אסעד, מעד'א חסבאני, כמיל אבו רוקון, עימאד פארס, חסון חסון, מופיד גאנם, מוניר עמאר, רסאן עליאן, טריף בדר ועלא אבו רוקן. יחידה בה רבים מבכיריה הם קצינים ממוצא דרוזי היא, מתאם פעולות הממשלה בשטחים. כך למשל בשנת 2020 כל ראשיה היו דרוזים, מפקד היחידה, אלוף כמיל אבו רוקון, מפקד המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, תא"ל רסאן עליאן, ומפקד מנהלת התיאום והקישור ברצועת עזה, אל"ם איאד סרחאן.
בין הדרוזים ישנם פעילים נגד גיוס חובה, בהם הארגון "ועד היוזמה הדרוזי". על פי ארגון "התנועה הלאומית לקומוניקציה" ששותף למטרה, יש כרסום מתמיד בגיוס הדרוזים לצה"ל. עם זאת, בין השנים 2008–2014 אחוז הגברים המתגייסים הדרוזים על פי משרד הביטחון עמד על 83%, בדומה לאחוז המתגייסים קודם לכן ויותר מהממוצע בקרב יהודים. כצעד שנועד למנוע הימנעות מגיוס, צווי הגיוס אינם נשלחים לביתם של המועמדים אלא נמסרים בבית הספר, והם נוסעים בהסעה מאורגנת ללשכת הגיוס.
רוב הדרוזים המתגוררים בישראל מזדהים כישראלים ולגברים אחוז גיוס גבוה לצה"ל. לפי מחקר משנת 2017 רוב הדרוזים בישראל מגדירים עצמם כערבים (71%).
הדרוזים ברמת הגולן.
ביוני 1967 כבשה ישראל חלק ניכר מרמת הגולן ובכלל זה את הכפרים הדרוזיים בצפון הרמה, שבהם חיים היום כ-20,000 נפש. הכפרים הם: מג'דל שמס, מסעדה, בוקעאתא ועין קנייא. הדרוזים ברמת הגולן הזדהו כחלק מהקהילה הדרוזית בסוריה. לאורך השנים נתגלו מספר פרשיות ריגול בהם היו מעורבים הדרוזים. אולם באופן כללי היחסים בין השלטון הישראלי לבין הדרוזים ברמת הגולן נוחים, בין היתר הודות לכך שב-1967 כבר התקיימה בישראל קהילה דרוזית גדולה שהשתלבה בחיי המדינה. ישראל אינה מכירה בדרוזים ברמת הגולן כאזרחים סורים, ורובם מוגדרים כמי שאזרחותם "אינה ברורה". בינם לבין סוריה מתקיים קשר מוגבל, בעיקר באמצעות שליחת צעירים ללימודים באוניברסיטאות בסוריה. הנהגת הדרוזים הכללית לרוב אינה מתערבת בסוגיית אזרחותם של הדרוזים בגולן.
בשנת 1981 נחקק חוק רמת הגולן שסיפח למעשה את הגולן למדינת ישראל. הדרוזים ברמת הגולן פתחו במחאה חריפה והכריזו על שביתה כללית, אם כי 5 ראשי יישובים דרוזים בגולן הצטרפו כבר ב-11 בינואר 1978 לקריאתם של ראשי היישובים היהודיים בגולן - לספח את הגולן לישראל באופן מלא.
הדרוזים ברמת הגולן מוכרים כתושבי קבע בישראל ולא כאזרחים. אמנם הם רשאים לקבל אזרחות ישראלית, אך רק מעטים מהם ניצלו את האפשרות. עד 2006 רק 677 איש מקרבם מימשו זכות זו. בעשור השני של המאה ה-21, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, נרשם זינוק של מאות אחוזים במספר הדרוזים בגולן שהגישו למשרד הפנים בקשה לקבלת אזרחות ישראלית. נכון ל-2016 נרשמו כ-1700 בעלי אזרחות ישראלית, קרוב ל-10% מהאוכלוסייה.
בפברואר 2012, עתרו ארבע המועצות המקומיות לראשונה לבג"ץ נגד מדינת ישראל, בטענה לאפליה אסורה מצד המדינה, ודרשו להורות לממשלת ישראל להסביר מדוע היישובים הדרוזים בגולן לא זוכים לתוספת תקציבית כמו היישובים הדרוזים והצ'רקסים בשאר ישראל. בדצמבר 2013, החליטה ממשלת ישראל להפנות 209 מיליון שקלים לתוכנית רב-שנתית לפיתוח היישובים. הכספים הועברו בין 2014 ל-2017 והושקעו בחינוך, בתשתיות לתחבורה, מוסדות רווחה ובפיתוח ענף התיירות.
באוקטובר 2018, התקיימו לראשונה בחירות מקומיות במועצות הדרוזיות ברמת הגולן, לאחר עשרות שנים בהם מונו ראשי המועצות בידי משרד הפנים. משטר אסד האשים את ישראל בהפרת אמנת ז'נבה בשל קיום הבחירות.
בשנת 2014, הוקמה לראשונה קבוצת כדורגל המייצגת את המגזר הדרוזי ברמת הגולן, המסונפת להתאחדות לכדורגל בישראל - "בני ממב"ע הגולן". שמה המלא של הקבוצה מייצג תחתיו ראשי התיבות של ארבע המועצות: מסעדה, מג'דל שמס, בוקעתא ועין קנייא. הקבוצה החלה לשחק בליגה ג' וכבר בעונתה הראשונה העפילה לליגה ב'.
עקרונות הדת הדרוזית.