הופיע לראשונה בסרט קולנועי ב-1981 "הימים הטובים", לאחר מכן שיחק בקומדיית הנעורים "מורה ל...", בדרמה "ירח רומנטי". לראשונה התפרסם בזכות תפקידיו בפרק הרביעי בסדרת סרטי האימה "יום שישי ה-13" שם גילם ג'ימי, אחד מהקורבנות ובקומדיית ההרפתקאות העתידנית של רוברט זמקיס "בחזרה לעתיד" שבה הופיע בתור ג'ורג' מק'פליי אביו של מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס). שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "גווייה על שפת הנהר".
בתחילת שנות ה-90 לקח חלק בסרטים כמו "לב פראי" של דייוויד לינץ' שם שימש בתור דל דודה בעל ההפרעה הנפשית של לולה (לורה דרן), "גם לבוקרות יש רגעים קודרים של גאס ואן סנט, "מה עובר על גילברט" של לאסה הלסטרם, "" של מילוש פורמן ובמערבון של ג'ים ג'ארמוש "איש מת" בו התפרסם בדמותו של הכבאי. לאחר היעדרות של 4 שנים חזר לשחק בשנת 2000 בסרטים "האחות בטי" ו"המלאכיות של צ'ארלי", עיבוד קולנועי לסדרה משנות ה-80 בו הופיע גלובר בתור אויבן של המלאכיות האיש הדק המצמרר. ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי במותחן האימה הביזארי "וילארד" בו גילם את הגיבור הראשי שתקוע בעבודה מייאשת בשיממון חברתי ובחיים חסרי תקווה ועתיד. בצעד של ייאוש הוא מחליט לכרות ברית עם העכברים החיים במרתף ביתו ולצאת למלחמת נקם כנגד כל העולם, ובעיקר נגד הבוס שלו. בנוסף שיחק בסרט "", סרט ההמשך ללהיט הקופתי.
גילם את וילי וונקה בפרודיה "גדול מהסרטים" מ-2007, ואת דמותה המיתולוגית של המפלצת גרנדל בפנטזיה "ביאוולף", דיבב את "6" בסרט האנימציה "9". בשנת 2010 שיחק בפנטזיה האפלה של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות". בסרט הופיע גלובר בדמותו של נסיך הלבבות יד ימינה של המלכה האדומה "מלכת הלבבות" (הלנה בונהם קרטר).
בשנת 2017 שיחק בסרט המתח "תמיד גרנו בטירה" לצד טאיסה פרמיגה וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון.
מוזיקה.
בשנת 1989 הפיץ גלובר אלבום מוזיקלי אוטסיידרי בשם "הבעיה הגדולה לא שווה את הפתרון, הפתרון שווה תן לזה לקרות".
בשנת 2003 ערך גלובר קאבר לשירו המפורסם של מייקל ג'קסון "בן", הקאבר הושמע בסרטו "ווילארד".
חיל האוויר האמריקני
משמר הלילה (ציור)
משמר הלילה (בהולנדית: De Nachtwacht) הוא הכינוי של ציור שמן בשם המיליציה של קפטן פרנס באנינג קוך, מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין. הציור, שאורכו 363 ס"מ ורוחבו 473 ס"מ מוצג כיום ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם.
זהו אחד מציוריו המפורסמים ביותר של רמברנדט. הוא הושלם בשנת 1642 ומתאר את המיליציה של קפטן קוך (לבוש בשחור ואדום) וסגנו וילם ואן רויטנבורך.
הציור שונה מציורי המיליציה בני תקופתו באמסטרדם, שבהם כל חברי המיליציה ישבו או עמדו בשורה וראו את פני כולם. בתמונה שצייר רמברנדט יש תנועה רבה וכמה מחברי המיליציה מוסתרים; הפנים המוסתרות גרמו לבעליהן עוגמת נפש ומזמיני התמונה דחו אותה. כחלופה נתלתה התמונה בארמון העירייה של אמסטרדם, וחלקים ממנה הורדו כדי להתאים את גודלה לקיר בין שתי דלתות. העתק מוקטן של התמונה המקורית שרד והוא מראה את הסצנה במלואה.
ציפוי לכה כהה על התמונה היכהה אותה, וכך זכתה לכינוי "משמר הלילה" - אף שאין מדובר בסצנה לילית.
פסלי "משמר הלילה" בכיכר רמברנדט באמסטרדם.
בשנת 2006 הועמדו 22 פסלי ברונזה במרכז כיכר רמברנדט שבאמסטרדם. הפסלים נוצרו בידי האמנים הרוסיים אלכסנדר טארטינוב ומיכאל דרונוב בהשראת תמונתו של רמברנדט.
אלפבית עברי עתיק
B-1B לאנסר
מלאכת לש
בהלכה, מְלֶאכֶת הַלָּש היא אחת מל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת. המלמדת על איסור לישת חומרי גלם (בדרך כלל מים וחומר אבקתי) עד לעשיית עיסה. בין היתר האיסור כולל עשיית בצק, מלט, בוץ, ועוד.
יש הסבורים כי האיסור נאמר נאמר אף לפני הלישה, בנתינת הנוזל לתערובת.
מלאכה זו היא חלק ממספר המלאכות המכונות "סידורא דפת", דהיינו הפעולות המובילות לעשיית הלחם, שכל אחת מהן אסורה בשבת.
מקור.
ככל ל"ט מלאכות שבת, גם מלאכה זו נלמדה מהציווי המקראי שבעשרת הדיברות שלא לעשות מלאכה בשבת, שלפי חז"ל 'מלאכה' מוגדרת אחת מהפעולות ששימשו למעשה בהכנת המשכן, בו נזקקו לפעולת הלישה כדי להפיק צבע ליריעות המשכן, כפי שהיה נהוג בעת העתיקה.
מלאכה זו נרמזה לראשונה במשנה במסכת שבת, שם משתמע שאסור בשבת לשרות דיו בתוך מים בשבת. ממשנה נוספת המדברת על האכלת בעלי חיים בשבת משתמע שמותר לשרות מורסן בשבת, ורק אסור לגבל אותו.
הגדרת המלאכה.
בתלמוד מובאת ברייתא שבה מחלוקת תנאים בשאלה מתי אדם חייב מהתורה במלאכת לש:
אם כן, דעת רבי יהודה הנשיא היא שהאיסור הוא הנחת שני החומרים בכלי אחד. לעומת זאת, דעת רבי יוסי ברבי יהודה היא שעוברים על האיסור רק כשהאדם מגבל (=לש) את שני החומרים.
להלכה, פסקו הרמב"ם, הרא"ש ורוב הראשונים לקולא כרבי יוסי ברבי יהודה, וכך פסק גם השולחן ערוך. אולם הרב ישראל איסרלן בספרו "תרומת הדשן" ועוד ראשונים מאשכנז פסקו לחומרה כרבי יהודה, וכך נראה שפסק הרמ"א.
דבר שאינו בר גיבול.
הגמרא מסבירה שמחלוקתם של רבי ורבי יוסי ברבי יהודה בהגדרת האיסור מהתורה היא רק בדבר שהוא "בר גיבול", כלומר דבר שניתן ללוש אותו לעיסה אחידה. אולם בדבר ש"אינו בר גיבול" – כלומר שאינו הופך לעיסה אחידה (כגון "מורסן", שהוא תערובת של קליפות התבואה ומים) – הדין שונה. מצד אחד לא מתחייבים בו באיסור מהתורה, שהרי לא לשים אותו לעיסה אחידה, אולם כבר בנתינת המים לתוך התערובת עוברים על איסור מדרבנן, שהרי זה דרך הערבוב שלו.
תוספות רי"ד פסק שעל כל תרכובת עוברים באיסור מהתורה, לדוגמה כבר בהכנת דיו עובר באיסור לש מהתורה. לדעתו כבר בנתינת המים לתוך חומר הדיו מתחייב באיסור אף אם לא עירבב. אולם רוב הפוסקים פסקו שכל בלילה רכה היא רק איסור של חכמים. מכאן נובע גם האפשרות להכין כזו תערובת בשינוי, דהיינו שלא כדרך הרגילה - צורת עשייה שבה מותרים איסורי חכמים רבים.
לישה בשינוי.
התלמוד מביא ברייתא שבה מחלוקת תנאים האם מותר לגבול קלי, דהיינו גרעינים קלויים, שאינם ניתנים להגעה לעיסה אחידה, והוא מביא את דברי רב חסדא שלדבריו המתיר במחלוקת זו הוא רבי יוסי ברבי יהודה. התלמוד מגביל את ההיתר רק למקרה שבו הגיבול נעשה בשינוי, ורב חסדא מסביר שהשינוי הוא "על יד על יד", דהיינו מעט מעט. לאחר מכן ממשיכה הברייתא ואומרת שהצדדים החולקים מסכימים שמותר לבחוש "שתית", שהוא מאכל העשוי מקמח קליות (על פי המשך האמור בתלמוד, הבחישה היא בחומץ). התלמוד מסביר שההיתר הוא בבלילה רכה בלבד, וגם במקרה זה מעמיד את ההיתר בשינוי, שאותו מסביר רב יוסף שהוא שינוי סדר מתן החומרים (נתינת החומץ לתוך השתית במקום להפך). לאחר מכן מובא היתר גיבול מורסן, וגם הוא מוגבל בכך שנעשה בשינוי. באשר לשינוי זה מובאים דברי רב יימר בר שלמיא בשם אביי, שהשינוי הוא גיבול של "שתי וערב", דהיינו בצורה מוצלבת ולא סיבובית.
מדברי התלמוד עולים אם כן כמה סוגי שינויים: "על יד על יד" (מעט מעט); שינוי סדר נתינת החומרים; ו"שתי וערב".
בחיי היום-יום.
ישנן פעולות מצויות שיש בהן חשש לישה: הוספת מיונז או שמן לביצים מרוסקות, חלב לקורנפלקס. ו(לחלק מהפוסקים) הכנת מטבל טחינה.
משמר הלילה (ספר)
משמר הלילה (ברוסית: Ночной дозор) הוא הספר הראשון בסדרת ה"משמרים" מאת הסופר הרוסי סרגיי לוקיאננקו, הספר יצא לאור ב-1998 והיה לרב-מכר ברוסיה ובמדינות הדוברות אנגלית. ב-2004 יצא סרט קולנוע המבוסס על הספר, אשר נושא את אותו השם - "משמר הלילה".
בעקבותיו יצאו הספרים "משמר היום", "משמר הדמדומים", "המשמר הסופי", "המשמר האחרון" ו"המשמר הששי".
רקע.
העולם הפנטזי.
עלילת הרומן מתרחשת במוסקבה, בשנת 1998. המציאות המתוארת דומה מאוד למציאות המודרנית, אך נוסף אליה קונספט נוסף: ה"אחרים" (ברוסית: Иные). האחרים הם אנשים בעלי יכולות על-טבעיות (כגון ערפדים, קוסמים, משני צורה וכדומה). הם חיים בין בני האדם הרגילים בלי למשוך אל עצמם תשומת לב והאנשים הרגילים לא מודעים לקיומם. כל אחר משתייך לאחת הקבוצות: אור או אפלה, המייצגים את הטוב או הרע בהתאמה, על אף שמספר פעמים בסדרה תוהה הגיבור אם שיטות העבודה של האור הן באמת "טוב". ההבדל המהותי בין האור לחשכה הוא במוטיבים - קוסמי האור שואפים לעזור לאחר בעוד שקוסמי האפלה שואפים לעזור לעצמם.
בין שתי הקבוצות ישנה יריבות בלתי פוסקת, בה כל אחת מהקבוצות מגבילה את כוחה של השנייה. לצורך הבטחת מאזן הכוחות קיימים שני ארגונים: "משמר היום" ו"משמר הלילה". משמר הלילה פועל בלילות והחברים בו הם קוסמי אור שתפקידם הוא להשגיח על פעילות קוסמי האפלה ולמנוע במידת הצורך את ההשפעה שלהם על האנשים הרגילים. בסמכויות המשמר לעצור את מפרי החוק ואף להרוג אותם במקרה של התנגדות למעצר. ביום לעומת זאת פועל משמר היום, המורכב מקוסמי האפלה, תפקידו וסמכויותיו זהים לאלו של משמר הלילה, רק בכיוון ההפוך.
בנוסף למציאות הרגילה, שונים יכולים להיכנס לרובד נוסף המכונה "דמדומים" (Сумрак). בדמדומים הזמן נע בקצב שונה וניתן לראות בו "הילה" של האחרים.
מבנה הספר והעלילה.
הספר מתחלק לשלושה סיפורים עם הפרשי זמן לא ארוכים בין האחד לשני. כולם כתובים בגוף ראשון על ידי אותו גיבור: אנטון גורודצקי (Антон Городецкий) ממשמר הלילה.
חלק ראשון: הגורל (Своя судьба).