השתלשלות האירועים שהביאו לנפילתה של ליברמן ברשת הסרסורים סוחרי הנשים לא ידועה, בהיעדר מידע על חייה המוקדמים בבואנוס איירס, אך בעיקר - משום היותה קנאית מאוד לפרטיותה. ליברמן נלכדה בציפורני 'צבי מגדל' והוכרחה לעבוד בזנות למענם, כשכל אותו זמן השכילה גם לממן את אחזקת ילדיה, וגם לחסוך די כסף שהספיק לפדיון חירותה, כעבור שנים, מארגון הפשע. עם שחרורה מאותו שיעבוד, עלה בידיה לפתוח חנות קטנה בשדרות קאג'או, שדרה מרכזית בבואנוס איירס. ואולם, אנשי 'צבי מגדל' החלו להטריד אותה באיומים והפחדות, על מנת להרתיע את הנשים הכלואות בידיהם מלחקות את מעשיה וללכת בדרכה. סרסור בשם חוסה סלומון קורן, שליברמן לא הכירה ולא ידעה על חברותו בארגון, חיזר אחריה בעקשנות עד שלבסוף נענתה ונישאה לו - בטקס חתונה מבוים, כשהמניין והאורחים הם חברי ארגון 'צבי מגדל'. את האמת גילתה מאוחר מדי, אחרי שסלומון קורן שדד את כל כספה וחסכונותיה, עד שאילץ אותה לבסוף להשתעבד מחדש לארגון הפשע ולעבוד באחד מבתי הבושת שלו.
בערב השנה החדשה 1929, ב-31 בדצמבר, ליברמן הצליחה להתחמק מפיקוח הסרסורים, ומיהרה להתלונן במשטרה. מאותו לילה ובמשך חצי שנה היא מסרה לקצין המשטרה חוליו אלסוגראי מידע אודות פעילות ארגון הפשע 'צבי מגדל'. תלונתה בפני הרשויות הייתה העדות הראשונה והמשמעותית, שחשפה את פעילות רשתות הסחר בנשים בארגנטינה, ובסופו של דבר הביאה לחיסול הארגונים הללו.
העדות, והפללת ארגון 'צבי מגדל'.
בבריחתה השנייה ליברמן העידה, כאמור, בפני החוקר חוליו אלסוגראי - איש משטרה שנודע ביושרתו, ובעזרתו הוגשה העדות לבית משפט באביב 1930. לשאלת החוקר אם היא נחושה להעיד בשבועה בפני שופט היא ענתה: "אני יכולה למות רק פעם אחת - לא אסוג מן התלונה". על דוכן העדים בפני השופט ד"ר מנואל רודריגז אוקמפו, חשפה ליברמן את השיטות בהן נהג ארגון הפשע ללכוד ולהעביר נשים, בכפייה, ממקום למקום. הובלתן נעשתה תוך כדי התעללות קשה בהן, פיזית ונפשית, על מנת לדכא בליבן את הרצון להתנגדות, וכדי למנוע כל ניסיון להפללת הארגון.
על בסיס עדותה ציווה השופט לעצור 108 מאנשי 'צבי מגדל', ולהוציא צווי מעצר כנגד 334 עבריינים נמלטים באשמת קשירת קשר לביצוע פשעים חמורים ומעשי שחיתות. המשפט הארוך הסתיים בסוף 1930 כשכל 108 הנאשמים הורשעו באשמות שיוחסו להם. "עצם קיומו של ארגון 'צבי מגדל' מאיים על שלום החברה שלנו", כתב השופט אוקמפו בסיכום פסק הדין, בגזרו תקופות מאסר ארוכות על הנאשמים.
החקירות והמשפט חשפו את קשרי הגומלין שנרקמו בין ארגון הפשע למשטרה הפדרלית ולרשויות החוק במדינה. עורכי הדין של 'צבי מגדל', המקושרים לחברה הגבוהה, הגישו ערעור על פסק הדין של השופט אוקמפו, וזכו: בית הדין לערעורים אשרר את הרשעתם וכליאתם של שלושה נאשמים בלבד מבין חברי ארגון הפשע, ואת השאר - הוציא לחפשי. ראש הרכב ערכאת הערעורים הצדיק זאת בכך שרחל ליברמן הייתה היחידה שהעידה במשפט (חרף האיומים עליה) בשעה שקרבנות פשע אחרות נמנעו מלהתלונן. על אף זאת, פרסום המשפט וספיחיו בתקשורת העלה את מודעות הציבור לפעילות ארגון הפשע 'צבי מגדל', וליכולתו לחדור לזרועות הממשל, והוביל לבסוף לחיסולו.
מחלה ומוות.
רחל לאה ליברמן מתה מסרטן בבלוטת התריס ב-7 באפריל 1935 בגיל 34.
הנצחה.
החל משנת 2010 מוענק בארגנטינה "פרס רחל ליברמן", המכבד ומוקיר את מי שמקדם את שמירת זכויותיהן של נשים קרבנות אלימות נגד נשים, ואת ההגנה עליהן.
ליברמן היוותה השראה לכמה יוצרים ומחברים: ספרו של יצחק בשביץ זינגר "חלאה" (Scum), כמו ספרה של נורה גליקמן "הסחר היהודי בשפחות לבנות, וסיפורה העלום של רחל ליברמן" הם תיאור היסטורי של גורלה. המשורר והסופר אילן שיינפלד חיבר אף הוא רומן על אירועי התקופה, ושמו "מעשה בטבעת". הומברטו קוסטנטיני מת לפני שעלה בידו להשלים את תיאור המקרה בסיפור העלילתי "הרפסודיה של רחל ליברמן", שקיווה "שיצדיק [אותו] בעיני אלוהים". קרלוס לואיס סרנו כתב מחזה בשם: "רחל ליברמן, היסטוריה של פיצ'ינצ'ה" (זהו שם הר געש נישא בדרום אמריקה, בעל חשיבות סימבולית: עליו התנהלו קרבות היסטוריים בהם גברו לוחמי שחרור מקומיים על הכובשים הספרדים). מירטה שלום כתבה את "la Polaca" ("הפולניה", כשלכינוי זה יש קונוטציה שלילית בספרדית). אשת הקולנוע הארגנטינאית גבריאלה בוהם הפיקה סרט דוקומנטרי בן 30 דקות על ליברמן בשם "רחל: אישה נודעת".
בשנת 2019 עלתה לאוויר בארגנטינה טלנובלה תקופתית בשם "Argentina, tierra de amor y venganza" בארץ שודר תחת השם "ארץ אהובה", בה אחת הדמויות הראשיות, אותה גילמה אאוחניה סוארס מבוססת על דמותה של רחל ליברמן.
גד קרן
גד קרן (נולד ב-1950) הוא קרדיולוג, פרופסור מן המנין לקרדיולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב, לשעבר מנהל המערך הקרדיולוגי בבית החולים איכילוב, לשעבר נשיא האיגוד הקרדיולוגי הישראלי, מופקד על הקתדרה לקרדיולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
קרן עוסק בנושאים : אי-ספיקת לב, המודינמיקה ומסתמי הלב, הדמיה לא חודרנית של כלי דם והלב.
ביוגרפיה.
קרן נולד בקיבוץ עין החורש לניצולי שואה מצ'כיה. אביו היה רופא פנימי, אמו מרים, הייתה עקרת בית. בגיל שנתיים עברה המשפחה לרמת גן. לאחר סיום לימודיו בבית ספר בורוכוב בגבעתיים, למד בבית ספר התיכון תיכון חדש בתל אביב, תחת ניהולו של יהויקים פאפוריש.
בגיל 18 התגייס קרן למסגרת העתודה האקדמאית, וסיים את לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב. במקביל סיים תואר ראשון בפילוסופיה. במלחמת יום הכיפורים שירת כחובש בפיקוד דרום. משנת 1975 שירת כרופא צבאי בתפקיד של רופא גדודי. בין השנים 1980–1985 התמחה בקרדיולוגיה, בבית החולים איכילוב במחלקתו של הפרופ' שלמה לניאדו. בהמשך קרן יצא להשתלמות בארצות הברית בתחומים הקרדיולוגים : המודינמיקה, אי ספיקת לב, אקוקרדיוגרפיה בבית החולים ע"ש אלברט איינשטיין, בניו יורק ובמחלות כלי דם כלילית ומחקר בתחום אולטראסאונד בכלי דם, NIH בטסדה, במרכז רפואי בוושינגטון.
קרן ניהל בהמשך מעבדת אקו לב בבית החולים איכילוב, ואת היחידה לאשפוז קרדיולוגי. משנת 2002 קרן מנהל את המערך הקרדיולוגי באיכילוב.
קרן משלב את עבודתו כקלינאי, איש אקדמיה ואיש ניהול. קרן מכהן כראש הקתדרה לקרדיולוגיה ע"ש חיים שיבא באוניברסיטת תל אביב
ויו"ר מרכז שלזק למחקר. בין השנים 1998–2002 כיהן קרן כסגן דיקן להוראה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
קרן בעל תואר פרופסור מן המנין מאוניברסיטת תל אביב, פרסם כ-200 פרסומים מדעים.
בנוסף קרן מכהן כסגן עורך "עיתון הרפואה" ועיתון "IMAJ", בהוצאת ההסתדרות הרפואית. בין השנים 2000–2004 שירת כחבר בנשיאות המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
קרן היה שותף בפיתוח מסתם זעיר המווסת את מעבר הדם בין עליות הלב, ועל ידי כך מסייע להפחתת הלחץ העודף הקיים אצל חולי אי ספיקת לב בעלייה ובחדר השמאלי, שגורם להצפת הריאות במים ולקשיי נשימה. קרן הגה את הטכנולוגיה של V-Wave והיה אחד ממקימי החברה. בשנת 2000 קרן כתב פטנט על השיטה שפיתח.
בין השנים 1991–2001 כיהן קרן כדירקטור בחברת התרופות תרו.. בית המשפט העליון נדרש לערעור בעניין המס על שכרו של קרן מחברת תרו, וקבע כי רווח של 1.2 מיליון ש"ח ממימוש אופציות אותן קיבל קרן כשכר מהחברה ימוסו בשיעור גבוה לפי סיווג של "הכנסה אחרת ממשלח יד או עסק".
חלד
סיון אלבו בן חור
סיון אלבו בן חור (נולדה ב-6 ביוני 1982) היא מנצחת ישראלית.
ביוגרפיה.
אלבו בן חור למדה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות ולאחר מכן לתואר ראשון בכינור אצל אורה שירן, ותואר ראשון בניצוח אצל יבגני צירלין מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. תואר שני בניצוח עשתה אצל מנדי רודן מבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
אלבו בן חור ניצחה במשך שלוש שנים על תזמורת סימפונט רעננה. כן ניצחה על התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית של קפריסין, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל מיתר, תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד, התזמורת האנדלוסית הישראלית, התזמורת הסימפונית של פורטו, תזמורת הבמה הישראלית, תזמורת הקמפוס רמת השרון, התזמורת הסימפונית ע"ש מנדי רודן, התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ועל התזמורת הסימפונית הממלכתית "קלאסיקה" של סנקט פטרבורג, שעליה נשלחה לנצח כנציגת האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אלבו בן חור השתתפה בכיתות אמן בניצוח עם דורל פשקו (רומניה), ג'יזל בן-דור (ישראל וארצות הברית), פביאן פניסלו (ספרד), יורמה פאנולה (פינלנד) ויואל לוי (ישראל), וכן השתתפה בסדנת מנצחים עם אשר פיש וזמרי האופרה הישראלית החדשה.
אלבו בן חור הוזמנה לנצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בקונצרט לכבוד יום הולדתו ה-60 של הכנר והמורה זכר ברון.
השתתפה בתחרויות האביב 2007–2008 למנצחים צעירים ע"ש יורי אהרונוביץ' והגיעה לשלב הגמר בתחרות, שבמסגרתה ניצחה על אנסמבל סולני תל אביב, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הקאמרית הישראלית.
חיים אישיים.
אלבו בן חור נשואה לאבישי (חצוצרן בתזמורת הקאמרית הישראלית) והיא אם לשתי בנות. מתגוררת בקיבוץ עינת.
גיוון (טלקומוניקציה)
סכמת גיווּן (באנגלית: Diversity Scheme) היא שיטה לשיפור אמינות מידע המועבר על גבי אות באמצעות שני ערוצי תקשורת (או יותר) עם מאפיינים שונים. גיוון משמש בעיקר בתקשורת רדיו והיא הטכניקה הנפוצה להתגברות על תופעות דעיכה והפרעה בין ערוצית, והימנעות משגיאות מתפרצות (error burst).