בהגיעם לדלמטיה נעצרו "לכאורה" על ידי הצבא האיטלקי ביחד עם עוד 250 פליטים יהודים מקרואטיה, נכבלו והועברו לטריאסטה. האיטלקים העבירו את הפליטים בקבוצות קטנות ליישובים קטנים בצפון איטליה וראובן ומשפחתו הועברו בדצמבר 1941 לכפר קוֹקוֹנָאטוֹ. בספטמבר 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה, פלשה גרמניה הנאצית לאיטליה. בני המשפחה נמלטו מאיטליה לשווייץ, נעצרו על ידי המשטרה והועברו למחנה עבודה הסמוך לעיירה לָאוּפֶן ובו התגוררו בתנאים נוחים. בראשית 1945 זכה ראובן אלדר למלגת לימודים מהשלטונות השווייצריים והחל בלימודי תיכון בבזל. עם סיום מלחמת העולם השנייה הורשתה המשפחה לחזור ליוגוסלביה והשתקעה בנובי סאד. בנובי סאד פגש את אווה לבית סְמֶטָנָה ניצולת שואה מאושוויץ שהפכה לימים לרעייתו. אלדר עבר לבלגרד ושם החל לימודי רפואה. בשלהי 1948 עזב את לימודיו, ועלה לישראל.
בישראל.
למד רפואה במחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה וסיים בהצטיינות. התגייס לצה"ל ב-1955 ושירת כרופא בחיל השריון, תחת פיקודו של חיים בר-לב שהיה מפקד החטיבה. השתתף במלחמת סיני בתפקיד רופא חטיבתי. לאחר המלחמה מונה לתפקיד בכיר בפיקוד הצפון. לאחר השתלמות מחוץ לישראל שב ומונה למפקד מערך הרפואה הפיקודי. ערב מלחמת ששת הימים מונה לסגן קצין הרפואה הראשי, ולאחר מכן לתפקיד קצין רפואה ראשי, תפקיד שמילא בזמן מלחמת ההתשה, בה במשך שנה וחצי נהרגו 127 אזרחים ישראלים ו-594 חיילים, מהם 260 בחזית הדרומית.
המרחק הרב בין החזית לבתי החולים העורפיים חייב היערכות מחודשת של חיל הרפואה ואלדר יסד את המערך של חיל הרפואה בשדה. בין השאר הגה והקים את יחידת הגר"פ (גדוד הרפואה) הראשון, וכן את הפלכ"ר (פלוגה כירורגית). בכך שינה אלדר את תפישת הפעולה של חיל הרפואה בשדה הקרב מפינוי מהיר לבית חולים וטיפול רפואי שם, לטיפול רפואי מתקדם בשטח או בסמוך לו ואז פינוי לבית חולים. במסגרת תפישת הפעלה זו נבנו חדרי ניתוח צבאיים מתקדמים בחצי האי סיני, כאשר ביחד עם פרופסור רוני רוזין הקים את מערך בית החולים ברפידים, הוקמו צוותי טיפול נמרץ מוסקים והוקם בנק דם בלונדון כגיבוי למערך בישראל.
אלדר השתחרר מצה"ל בשנת 1972. נמנה עם צוות התכנון של המרכז הרפואי כרמל. בשנים 1975 – 1979 ניהל את בית החולים רמב"ם בחיפה. בשנת 1979 יצא לשליחות בפיליפינים מטעם ארגון הבריאות העולמי ובהמשך, ב-1992 לשליחות בקרואטיה. הוא המשיך בפעילותו בקרואטיה במשך מספר שנים לצד עבודתו בישראל. ב-2006 הוענק לו עיטור "Order of Danica Hrvatska" על ידי נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' כהוקרה על פעילותו לשיקום ופיתוח מערכת הרפואה במדינה. בנאום שנשא בעת קבלת העיטור ציין כי מקבל אותו ברגשות מעורבים. מחד סיפוק על ההוקרה לה זכה בארץ הולדתו, ומאידך אינו שוכח את שעבר עליו ועל משפחתו בתקופת השואה בקרואטיה. בישראל, מונה בהמשך למנהל היחידה לחקר הנכות ע"ש פליישמן במכון לבריאות העובד ושיקומו, בבית לוינשטיין וכן ניהל את המרכז הרפואי "לין" בחיפה. עסק בנושא איכות הטיפול הרפואי במערכת הבריאות בישראל.
ראובן אלדר הלך לעולמו ב-2015 והוא בן 88 שנים.
שטח גלילי
שטח גלילי הוא אזור שאינו מצוי בתחום שיפוטה של שום רשות מקומית.
בדרך כלל, שטחים גליליים מצויים באזורים שלא מתגוררים בהם תושבים, אך בחלקם יש כפרים בלתי מוכרים או מבני מגורים בודדים.
בישראל.
השטחים הגליליים נוצרו כתוצאה משתי סיבות עיקריות:
מאחר שאין שלטון מקומי בשטח הגלילי, מצד אחד אין גוף שבסמכותו להתקין ולאכוף חוקי עזר או להטיל תשלום ארנונה, ומצד שני אין מי שמספק שירותים לתושבים ולבתי העסק המצויים בו. ההסדרה היחידה של שטחים גליליים בחקיקה ראשית מצויה בחוק התכנון והבנייה, שבו נקבע כי המוסד התכנוני המוסמך בשטח הגלילי הוא הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. רישוי עסקים מתבצע בפועל על ידי משרד הפנים.
מאז שנות ה-90 המגמה הרווחת במשרד הפנים היא לפעול לסיפוחם של שטחים גליליים לרשויות מקומיות. כך, למשל, סופחה רמת בקע לבאר שבע ובתי הזיקוק סופחו לחיפה. בהצעת חוק העיריות, שיזם משרד הפנים, הוצע להסדיר בשטחים הגליליים תחומים מוניציפליים נוספים, באמצעות הממונים על המחוזות במשרד הפנים או רשויות מקומיות הגובלות בשטח הגלילי.
מלבד נמל התעופה בן-גוריון, מצויים בשטחים גליליים גם מפעלי התעשייה האווירית, פארק הכרמל, מתקני השפד"ן, פארק אריאל שרון, וכן בסיסים שונים של צה"ל, ובהם חלק ניכר מבסיס צריפין ובעבר גם בסיס חיל האוויר לוד, לפני שנסגר.
השטח הגלילי הגדול ביותר בישראל נמצא ב"אזור הסייג" שבו רוכזו בשנות ה-50 הבדואים בנגב, ונמצא בין באר שבע, דימונה וערד. בגלל היעדר שלטון מקומי באזור, כל הבנייה הבדואית בו היא בלתי חוקית, והיישובים שבשטח הם בלתי מוכרים. עם השנים הוקמו עיירות בדואיות בחלק מהשטח ביוזמת המדינה, וחלק מהיישובים הבלתי מוכרים קיבלו מעמד רשמי במסגרת המועצה האזורית אבו בסמה.
מבצר הונין
גאמבס
גאמבס (באנגלית: Gambas) היא שפת תכנות הדומה ל-Visual Basic בלינוקס.
Gambas הוא ראשי תיבות רקורסיבים של Gambas Almost Means Basic (הכוונה של גאמבס היא כמעט בייסיק).
פיתוח.
גאמבס עובד ב-GUI וב-QT, וכדי להריץ תוכניות נדרשת החבילה GAMBAS-RUNTIME.
לעת עתה אין גרסה ל-Windows אבל ניתן להריץ אותו ב-Cygwin מלבד תכונות גרפיות.
עומרי ניצן
יוסי לשם
יוסי לשם (נולד ב-1947) הוא אורניתולוג ישראלי, פרופסור בדימוס במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, מייסד ומנהל המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון.
תולדות חייו.
יוסי לשם נולד בשנת 1947 בחיפה. הוא למד בבית הספר על שם ליאו בק, והמשיך את לימודיו בישיבת נחלים. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל ובחיל התותחנים. לשם משרת בהתנדבות בחיל האוויר בדרגת סגן-אלוף, עקב היותו המוביל המקצועי בפרויקט, שמטרתו למנוע תאונות בין מטוסים לעופות.
לשם הקים את ביתו בבית ספר שדה בהר גילה, שם הוא מתגורר עד היום. הוא נשוי ויש לו ילדים ונכדים.
את הקריירה שלו בתחום ידיעת ארץ ישראל החל כמדריך בבית ספר שדה הר גילה. לשם עבר לעבוד כמנהל אגף שמירת הטבע בחברה להגנת הטבע ובין השנים 1991–1995 היה למנכ"ל החברה. במקביל למד ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת תל אביב. את עבודת המוסמך עשה לשם על עיט ניצי, מין שהיה נפוץ בארץ וכמעט נכחד - מתוך 90 זוגות נשארו 18. עבודה זו נעשתה בהדרכת פרופסור היינריך מנדלסון. לשם התעניין גם במין עזניית הנגב שממנו נותר בטבע זוג אחד בלבד.
באוגוסט 2008 היה אחד הזוכים ב"אות מפעל חיים להגנה על הסביבה" מטעם המשרד להגנת הסביבה.
שיתוף פעולה עם חיל האוויר.
הנסיגה מסיני, שהחלה בשנת 1982, הביאה לכך שהמרחב האווירי עבור מטוסי חיל האוויר הישראלי הצטמק.
התצפיות הצביעו על כך ש-500 מיליון עופות נודדים עוברים מעל ישראל פעמיים בשנה בסתו ובאביב, כלומר כמיליארד ציפורים נודדות מדי שנה בשמי ארץ ישראל. הדבר מהווה שיא עולמי. בשמי ישראל נצפים 540 מינים של ציפורים. ולעומת זאת, תנועת מטוסי חיל האוויר, בשמים המצומצמים של ארץ ישראל, לאחר הנסיגה מסיני, אף היא יוצרת עומס רב. התוצאה ב-25 שנה האחרונות (עד 2005) הסתכמו הנזקים כתוצאה מהתנגשויות עם מטוסים כדלקמן: 3 טייסים נהרגו, 9 מטוסים התרסקו, 75 תאונות עם נזקים מעל חצי מיליון דולר כל תאונה ואלפי תאונות עם נזקים.
מחקר מקיף ביותר, על נדידת הציפורים נערך במימון חיל האוויר, משרד המדע, החברה להגנת הטבע ואוניברסיטת תל אביב. במהלך המחקר, שהיה לעבודת דוקטורט (בהדרכת פרופסור יורם יום-טוב), בנה יוסי לשם מפת נדידה בעזרת דאונים, מכ"מים, רשת צופים ומזל"טים. הוא דאה בדאון במשך 270 יום על מנת להשלים את המעקב אחרי מסלולי התעופה של הציפורים. בסופו של דבר נקבעה שיטת מעקב ודרכי התרעה לחיל האוויר, כל זה מתבצע היום במרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון בניהולו של יוסי לשם. חישובים שנעשו מראים כי לחיל האוויר נחסך עד 2007 סכום של 730 מיליון דולר.
מחקרים.
אחד המחקרים של יוסי לשם עסק במעקב אחרי זוג חסידות לבנות בעזרת משדרים נקלטי לוויין. לאחר שהחסידות שוחררו בגרמניה נמצא כי הזכר נדד לספרד ואילו בת הזוג עפה לדרום אפריקה דרך ארץ ישראל. כעבור תשעה חודשים חזרו שניהם לאותו קן. הזכר, שהקדים מעט, הכין את הקן והנקבה הגיעה קצת יותר מאוחר. תשע שנים רצופות עקבו אחרי הזוג ונמצא שהזוג תמיד הקפיד לחזור ולקנן יחד. מחקר זה הוא אחד מסדרה של מחקרים העוסקים בזוגיות אצל הציפורים ככלל ואצל חסידה לבנה בפרט.
חינוך לצפרות.
יוסי לשם יזם בעזרת שר החינוך לשעבר אמנון רובינשטיין את ההחלטה, כי מקצוע הצפרות ישולב בתוכנית חינוכית בבתי הספר. במימון אמריקאי נוסד פרויקט "הציפורים הנודדות אינן יודעות גבולות", בו משתתפים תלמידים מישראל, הרשות הפלסטינית, ירדן, ארצות הברית ורוסיה.
פרויקט נוסף החל בשנת 1997. במסגרתו חוקרים תלמידים מישראל, רוסיה וארצות הברית את נדידת העופות בעולם. הפרויקט מתבסס על אתר הצפרות הישראלי.
הדברות ביולוגיות.
אחד ממחקריו של לשם עסקו בגידול התנשמת ('הבומה') כמדביר ביולוגי של מזיקים בחקלאות. הרעיון נכנס לעלילה של העונה השלישית של פולישוק ושם לשם הופיע בתפקיד עצמו והרצה על המחקר.
קישורים חיצוניים.
מכתביו והרצאותיו
ברגור אילת
עאזם עאזם
פרארה
פרארה (באיטלקית: Ferrara) היא עיר בצפון איטליה ובירת הנפה הנושאת את שמה.
תרבות.