גברת מרפל: בלשית רווקה מבוגרת בעלת תשומת לב יתרה לפרטים ורמזים בלתי צפויים. היא נשלחת לחופשה בקריביים על ידי האחיין שלה.
רב-סרן פלגרייב: אדם מבוגר, בעל עין זכוכית, המספר סיפורים מעברו, חלק מאותם סיפורים מלווים בתמונות כדי להמחיש אותם.
טים קנדל: גבר בשנות השלושים לחייו, נשוי למולי, טים התחתן עם מולי לאחר שסיפר לה פרטים שקריים אודותיו, טים פותח עם מולי (באמצעות הכסף של מולי) את המלון.
מולי קנדל: אשתו הצעירה והיפה של טים, אשר פתחה עם טים את המלון שבו מתרחש הסיפור. בסופו של דבר היא סבורה שהיא סובלת ממחלת נפש ומספרת על כך לאוולין, אם כי הסימפטומים שלה הם מסתברים להיות תוצאה של הרעלה.
ג'ייסון רפאל: אדם מבוגר (מתואר כזקן) ועשיר מאוד, בעל רוח נלהבת, גברת מרפל מעניינת אותו ומוצאת חן בעיניו.
אסתר וולטרס: מזכירתו של ג'ייסון רפאל, אלמנה, מתוארת כאדם די עני, בנה לומד באנגליה.
ויקטוריה: ילידת סנט אונורה, אשר היא זו שמגלה את גופתו של רב-סרן פלגרייב ואת בקבוק הסרניטים המסתורי. היא נשואה עם שני ילדים והיא הקורבן השני שנהרג.
גרג דייסון: חובב טבע, נשוי בשנית ללאקי.
לאקי דייסון: אישה אמריקאית מתוארת כאישה יפה, נשואה לגרג. היא תכננה להרוג את אשתו הראשונה יחד עם אדוארד הילינגדון, שלו גרמה בעורמה רגשות אשם ואז פיתתה אותו. היא קורבן הרצח השלישי.
אדוארד הילינגדון: בעלה של אוולין וחובב טבע נלהב. ילדיו לומדים בפנימיה, היה לו רומן עם לאקי.
אוולין היילינגדון: אשתו של אדוארד, מסופר כי היא אינה אוהבת כבר את אדוארד אך היא נשארת איתו למען ילדיהם המשותפים וכן למען תדמיתם הציבורית.
הגברת דה קרספו: אישה דרום אמריקאית בחופשה הסולדת מכיעור, ולכן גם מרב-סרן פלגרייב וג'ייסון רפאל. היא רואה בעין הזכוכית של פלגרייב עין רעה.
גברת פרסקוט: אישה מבוגרת שנהנהת לרכל, הגיעה לחופשה עם אחיה, קנון פרסקוט.
קנון פרסקוט: אחיה של גברת פרסקוט, כומר, שלא אוהב את הרכילויות של אחותו.
ד"ר גרהם: הרופא של האי סנט אונורה, אשר בתהליך פרישה איטי מעבודתו, מטפל בגברת מרפל המעמידה פני חולה, דואג למולי ומאשר את מותם של הנרצחים.
ג'קסון: מהמטפל / מעסה / משרת של מר רפאל, מספר לגברת מרפל כי עבד בעבר בחברת קוסמטיקה.
משמעות ספרותית.
אחרי הביקורות הפושרות על שני הרומנים הקודמים שלה, פרנסיס איילס (אנתוני ברקלי קוקס) הרגיש שהסופרת חזרה לעצמה, הוא כותב בסקירתו בעיתון הגרדיאן (" The Guardian") במהדורת ה-11 בדצמבר 1964: "גברת אגתה כריסטי עשתה זאת שוב. מספרת לקורא במפורש מה עומד לקרות, ובכל זאת, כשזה יקרה, תשעה מתוך עשרה יופתעו לגמרי - כמוני, איך היא עושה את זה?! גברת מרפל הפעם אחראית על הסיפור, וכל אחד יכול לנחש על פי שם הספר כי העלילה מתרחשת באיים הקריביים."
מוריס ריצ'רדסון ב"The Observer " מ־15 בנובמבר 1964 כותב: "חזרה מעודדת ביותר לכתיבה דומה מאוד לכתיבתה של אגתה בזמניה הטובים ... "חשד המפוזר יפה בין האורחים, רבים מהם נואפים, לא ממש קשה לנחש את הסוף, אבל די מותח. אפיון דמויות מגוון כולל טייקון אוקטוגנרי יוצא מהכלל ". לקראת סוף השנה, ריצ'רדסון שוב כותב על הספר בטור מיוחד לבחירת ספר השנה שלו:" אגתה כריסטי עושה את אחד מאותם קאמבקים גדולים של סופרים ותיקים."
רוברט ברנרד כתב על הרומן הזה, כי הוא "על פי המסורת של ספרי התעלומות שנכתבים כדי להעביר חופשות בידי סופרים, אשר נאלצים להעביר את החגים הדלים שלהם, אין בספר הרבה עניין, אבל הוא חיוני כדי להסביר את'הצנחת' גברת מרפל".
הקדשה.
הרומן מוקדש לג'ון קרויקשנק רוז, "עם זכרונות מאושרים מהביקור שלי בהודו המערבית". כריסטי ובעלה מקס מאלוואן התיידדו עם ג'ון רוז ב-1928 באתר ארכאולוגי בעיר אור. הוא היה שרטט אדריכלות, ארבע שנים מאוחר יותר כאשר מקס היה אחראי על חפירה ארכאולוגית בארפצ'יה, סוריה, הוא שכר את רוז כשרטט שלו. רוז במקור מסקוטלנד, וכפי שתיארה אותו כריסטי, "משרטט יפיפה, עם דיבור שקט, והומור עדין שמצאתי שלא ניתן לעמוד בפניו.
אזכורים בעבודות אחרות.
בספר "גברת מרפל נוקמת" גברת מרפל מנסה לפתור תעלומה נוספת לאחר שהמיליונר ג'יסון רפאל, בהופעה לאחר מותו, משלח אותה אל המקרה לאור הצלחתה בפתרון תעלומת הרצח באיים הקריביים.
בתיאטרון בטלוויזיה ובקולנוע.
סרט טלוויזיה אמריקני מ-1983 בכיכובם של הלן הייז כגברת מרפל ובארנרד יוז כמר רפאל. ה"ניו יורק טיימס" כתב כי למרפל יש חשודות רבים שאותם עליה לפתור כדי להבין כיצד נהרג חברה, בסרט זה ששודר לראשונה ב-22 באוקטובר 1983. התסריט נכתב על ידי לסו גרפטון, לימים מחברת ספרי בלשים בעצמה, וסטיב האמפרי.
עיבוד של BBC TV בכיכובו של ג'ואן היקסון הוצג ב-1989 כחלק ממיני סדרה על גברת מרפל, עם דונלד פלזנס, בתפקיד מר רפאל. מעט שינויים נעשו מהרומן המקורי: משפחת פרסקוטס והגברת דה קרספו הושמטו, גברת מרפל נפשה בברבדוס ולא על האי הבדיוני של "סנט אונורה" (השם אונורה מופיע מחדש כעיר הבדיונית המרכזית בסדרת ה-BBC "מוות בגן עדן" ששודרה החל מ-2011), ותרופת לחץ הדם נקראה טראולפיד. הסרט הופק ושודר לאחר הפקת הסרט גברת מרפל נוקמת, מה שגרם לבלבול בקרב הצופים. בהפקה המוקדמת יותר, התפקיד של ג'ייסון רפאל גולם על ידי פרנק גטליף, ולא דונלד פלזנס.
בשנת 2013, הספר עובד לסדרת טלוויזיה בת שישה פרקים "מרפל של אגתה כריסטי", בכיכובה של ג'וליה מקנזי בתור גברת מרפל ובכיכובו של אנטוני שר כג'ייסון רפאל, אוליבר פורד דייוויס כרב-סרן פלגיירב, ורוברט וב וצ'אריטי וילפילד כזוג קנדל. הדמויות בסדרה היו זהות לאלו מהספר המקורי, וגם מיקום העלילה היה זהה לספר. לעומת זאת, בסוף העלילה טים מנסה לירות במולי במקום להרעיל אותה, אבל הכדורים של האקדח הוסרו על ידי מישהו. כמו בפרקים קודמים בסדרה, הפרק כולל דמות המבוססת על אדם אמיתי. במקרה זה מדובר על הסופר איאן פלמינג שעושה את ההיכרות של גברת מרפל הוא מתואר כמי שנאבק עם מחסום כתיבה, מנסה לחשוב על שם לגיבור הספר שלו. בדיוק אז ג'יימס בונד (צ'רלי היגסון) מופיע על הרציף כדי לשאת נאום, ומציג את עצמו בתור "שמי הוא בונד, ג'יימס בונד".
מתוך גרסאות אלה, הסדרה שצולמה ב-1989 היא היחידה שצולמה באמת באיים הקריביים, הגרסה מ-1983 צולמה בקליפורניה וזו מ-2013 צולמה בקייפטאון.
ג'וליה טופאנה
ג'וליה טופאנה (באיטלקית: Giulia Tofana; לפעמים Toffana, Tophana, נפטרה ברומא, יולי 1659) הייתה מרעילה מקצועית איטלקייה. היא הייתה מפורסמת בשל כך שהייתה מוכרת רעל לנשים שרצו לרצוח בעלים מתעללים. היא המציאה את הרעל המפורסם "אקווה טופאנה", אשר נקרא על שמה.
ביוגרפיה.
המידע על הרקע שלה הוא מועט. ייתכן שהייתה בתה של תופאניה ד'אדאמו, אשר הוצאה להורג בפלרמו ב-12 ביולי 1633, לאחר שהורשעה ברצח בעלה פרנסיס. טופאנה העבירה את זמנה בחברת רוקחים, והייתה נוכחת כאשר הכינו שיקויים, וכך למדה לעשות זאת בעצמה, עד שבסופו של דבר גם פיתחה רעל משלה - "אקווה טופאנה". עם זאת, זה גם אפשרי כי הייתה זו אמה שהמציאה את הרעל והעבירה את המתכון לבתה. המרכיב העיקרי ברעל היה ארסן. טופאנה החלה למכור את הרעל לנשים שרצו להיות אלמנות. הבת שלה, ג'ירולאמה ספרה, גם השתתפה בפעילות זו. במרוצת הזמן, היא העבירה את העסק שלה מפלרמו לנאפולי ואז לרומא.
טופאנה הרגישה סימפתיה למעמדן הנמוך של נשים, ולרוב מכרה את הרעל שלה לנשים שהיו לכודות בנישואים קשים, עם נסיבות של התעללות. היא נודעה בתור חברתן של נשים במצוקה, וקיבלה הפניות והמלצות רבות. החומר שמכרה היה ללא צבע או ריח, ונראה ככל מוצר קוסמטי שהיה נהוג על נשים לרכוש בתקופה.
עסקה של טופאנה נודע לבסוף לרשויות הדת; על פי הסיפור, לקוחה כבר שמה את הרעל במרק של בעלה, אך ברגע האחרון נבהלה, ובעלה הבין שמשהו קורה, ואילץ ממנה את האמת. הוא היה זה שהודיע לחיילי האפיפיור. ואולם, טופאנה הייתה כל כך פופולרית, שהמקומיים הגנו עליה מפני מעצר. היא ברחה לכנסייה, שבה הוענק לה מקלט. אך עד מהרה, התפשטה שמועה לפיה טופאנה הרעילה את המים ברומא, ועם הפאניקה הגוברת, השוטרים פרצו לתוך הכנסייה ולקחו את טופאנה לחקירה.
מותה.
תחת עינויים, היא הודתה בהרעלת 600 גברים ברומא בלבד בין 1633 ו-1651, אך אי אפשר לאשר את הטענה הזו מבחינה היסטורית, הן בשל העינויים שעברה, וגם כי הרעל שלה זכה לתפוצה מאוד נרחבת. בסופו של דבר, ביולי 1659, היא הוצאה להורג ברומא (בקמפו די פיורי), ביחד עם בתה ג'ירולאמה ספרה, שהייתה מכונית "האסטרולוגית של לונגארה" (Astrologa della Lungara)). גם שלושת עוזריה הוצאו להורג יחד איתה. לאחר מותה, גופתה הושלכה מעבר לחומת הכנסייה אשר סיפקה לה מקלט. כמה מלקוחותיה ומספר ספקים של הרעל שהמציאה גם נעצרו והוצאו להורג, בעוד אחרים נזרקו למתקני מעצר וצינוקים.
אי התאמה היסטורית.
ישנם מספר פרטים היסטוריים לא ברורים או סותרים לגבי סיפורה של טופאנה. באופן כללי, מוסכם שהייתה לה קריירה בת יותר מחמישים שנה. עם זאת, על פי חלק מהרישומים ההיסטוריים, העסק שלה שגשג בפלרמו כבר בשנות ה-1630, ועל פי רישומים אחרים היא עדיין הייתה בחיים ובמאסר מאה שנה מאוחר יותר. בדומה, רוב החוקרים סבורים שהרעל שלה היה מבוסס-ארסן, אך יש כאלה שטוענים לחומרים אחרים.
האגדה מספרת כי וולפגנג אמדאוס מוצרט אולי הורעל באמצעות אקווה טופאנה, אך אין להשערה זו בסיס היסטורי כלשהו.
טופאנה לעיתים מבולבלת במקורות עם הירונימה ספארה, המכונה "לה ספארה" אישה עם מקצוע דומה באיטליה בערך באותו הזמן. כפי הנראה, הכוונה הייתה בעצם לבתה, ג'ירולאמה ספרה, ושזה היה כינוי נוסף ל"Astrologa della Lungara".