שלביץ' נולד למשפחה יהודית ענייה מרובת-ילדים (היו לו שלושה אחים ושתי אחיות) בווילנה. ב־1918 עבר עם משפחתו לשאולאי. הוא למד בבית ספר של רשת אורט, במגמת נפחות. בשנת 1929, בגיל 14, הצטרף לתנועת-הנוער הקומוניסטית הליטאית המחתרתית (הקומוניזם היה מחוץ לחוק באותה תקופה בליטא). באוגוסט 1931 נאסר בשל פעילותו הקומוניסטית, ולפי חוקי ליטא דאז גזר עליו בית דין צבאי שמונה שנות עבודת פרך. הוא ריצה את עונשו בבית-הכלא לעבודות פרך בשאולאי, שם נדבק בשחפת. משנתפס בהפצת תעמולה קומוניסטית בין כותלי הכלא נשלח לצינוק, דבר שהחמיר את מצבו הבריאותו הרעוע בלאו-הכי. בתגובה, פתחה אוכלוסיית האסירים בשביתת רעב בדרישה להיטיב את תנאיו - שביתה שהביאה להוצאתו של שלביץ' מהצינוק.
במרץ 1940 השתחרר מהכלא, והצטרף למפלגה הקומוניסטית הליטאית, עדיין במחתרת. עם סיפוח ליטא לברית המועצות נבחר כחבר מועצת המפלגה המקומית בשאולאי. לקראת סוף אותה שנה נשא לאישה את בוּניָה, אותה הכיר דרך פעילותם הקומוניסטית המשותפת בעודו בכלא. ב־1945 נולד בנם לָזָר.
עם תחילת הלחימה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית הייתה שאולאי 30 ק"מ מהחזית, ושלביץ' התפנה, כמו רבים אחרים, לרוסיה. בדצמבר 1941 התגייס מרצונו לצבא האדום, אף שלא היה מחויב לכך בשל מצבו הבריאותי, שכלל שחפת קלה וליקויי ראייה. הוא נשלח לדיוויזיית חיל רגלים ה־16, אגד ארטילרי ה־224, בתחילה שירת כקצין פוליטי, ולאחר מכן הועבר לתפקיד פיקודי, לחם בחזית המזרחית באזור מרכז רוסיה כחלק מכוחות נגד-טנקים. בשנת 1942 נפצע באופן קל יחסית - רסיס-פגז חדר לריאתו - אך לאחר מכן התדרדר מצב השחפת בה לקה. לאחר אשפוז ממושך, שוחרר מהצבא באוגוסט 1942. שלביץ' עבר לטשקנט בירת אוזבקיסטן, לשם התפנה חלק ממשפחתו עוד קודם לכן. בטשקנט החל לעבוד בבית יתומים בו חיו ועבדו רק יוצאי ליטא, רובם יהודים.
בשנת 1944, עם שחרור ליטא מידי הגרמנים, חזר לווילנה בירת ליטא, והחל לעבוד בעיתונות המקומית. בתחילה, הועסק ברשות הטלגרף הליטאית (ELTA, המקבילה המקומית לסוכנות "רויטרס"), ומאוחר יותר כעורך בעיתון "טֶסָה" ("Tiesa" - מקבילתה הליטאית של פראבדה הרוסית). בשנים 1950–1953 מונה לממלא מקום העורך הראשי של העיתון המקומי בקובנה. בפועל, שימש כעורך ראשי, אך כיהודי לא יכול היה לקבל את התואר הרשמי. בשנת 1953 חזר לווילנה, וכיהן כממלא-מקום מנהל רשות הטלגרף הליטאית. בשל אופיו הטוטליטרי של השלטון באותה תקופה, ריכז שלביץ' שליטה רבה בידיו בכל הנוגע לתפוצת המידע בליטא. למרות משרתו הרמה, סירב למותרות להן זכו בדרך-כלל בכירי המפלגה בברית המועצות, וחי בדלות בה חיו המוני העם, נאמן לראייתו הקומוניסטית. לאורך הקריירה שלו כעורך התמיד ופרסם כתבות פרי עטו.
לקראת סוף שנת 1956 התפטר מתפקיד זה בשל בריאותו הלקויה, וב־11 בינואר 1958 נפטר ממחלת השחפת. שלביץ' היה אידיאליסט קומוניסטי כל ימי חייו, ולכן, בשנותיו האחרונות, התאכזב מרות כשראה את פרצופה האמיתי של המפלגה הקומוניסטית, שלא היה בינה לבין קומוניזם דבר, להבנתו.
חונה שלביץ
שלביץ
שלביץ'
ביוס
אתחול אמצעי לאחסון נתונים
אתחול (או פרמוט, מלשון format) הוא תהליך הכנת אמצעי לאחסון נתונים מסוים (כגון דיסקט, דיסק קשיח או זיכרון הבזק) או מחיצה לשימוש. בפעולה זו כותב המחשב את מערכת הקבצים שנבחרה לתוך אמצעי האחסון. במקרים רבים האתחול משמש למחיקת מערכת הפעלה קיימת, או את כל הנתונים אשר קיימים באותו הכונן. למעשה, האתחול אינו דריסה של המידע שבתוך המחיצה או התקן האחסון, אלא מחיקה של מערכת הקבצים הכוללת את רישום הקבצים שבה. מסיבה זו, במקרים רבים ניתן להשתמש בכלים מתקדמים על מנת לשחזר חלקים מהנתונים בכונן שעבר אתחול, כל זמן שלא נכתבו על ההתקן או המחיצה נתונים אחרים.
קיימות מספר דרכים לפקוד על המחשב לבצע אתחול. חלקם דרך ה-BIOS או דרך פקודה פשוטה ב-DOS. תחת מערכת חלונות ניתן לבצע אתחול דרך חלון שורת הפקודה, דרך מאפייני הכונן (אם המחיצה אינה מחיצת מערכת) או בעזרת דיסק התקנה של חלונות.
אתחול אפשרי גם דרך תקליטון אשר הוכן מראש, הכולל מערכת הפעלה אשר נטענת בעליית המחשב ומכילה כלי אתחול. לדיסקים אלו מוכנסים לרוב גם כלים ועזרים שונים המסייעים בשחזור מערכת הפעלה הקודמת, או מסייעים בהתקנה של מערכת הפעלה חדשה.
אתחול ברמה נמוכה.
אתחול ברמה נמוכה (אנגלית: Low level formatting) הוא השלב האחרון בתהליך ההכנה הפיזי של אמצעי לאחסון נתונים דיגיטלי (בעיקר דיסק קשיח) והפיכתו לכשיר לקליטת נתונים לוגיים.
בשונה מאתחול רגיל הרושם את מערכת הקבצים הלוגית על ההתקן (דבר המאפשר להתקן לתקשר עם מערכת ההפעלה), הרי שאתחול ברמה נמוכה נעשה בדרך כלל עוד במפעל, ומטרתו היא רישום של ארבעת מאפייני הכתובת הפיזית: מקטעים, צילינדרים, ומסלולים על פני החומר המגנטי.
הדיסקים הקשיחים הראשונים שיוצרו על ידי חברת IBM דרשו ביצוע אתחול ברמה נמוכה על ידי משתמש הקצה. ערכות שבבי BIOS מסוימות הכילו אופציה לביצוע אתחול ברמה נמוכה עד לראשית שנות ה-90. בדיסקים קשיחים רבים הייתה קיימת פקודה מובנית (50h) בערכת השבבים שלהם, שניתנה לביצוע מתוך מערכת ההפעלה הלוגית. בדיסקים קשיחים חדשים יותר, אופציה זו אינה נתמכת, אך קיימת אפשרות לביצוע אתחול ברמה נמוכה על ידי תוכנות מיוחדות, דבר הנעשה במעבדות מחשבים כאמצעי לתיקון סקטורים פגומים שאינם פגומים פיזית.
מחיקת החומר הכתוב מהדיסק הקשיח במהלך ביצוע אתחול ברמה נמוכה היא בלתי הפיכה ואינה ניתנת לשחזור. כאשר מגיעים להתחל, צריך לוודא שיש לך אחסן אתחול מתאים שמישם מגדירים את האתחול ...ויש באפשרות האתחול לא רק להתחיל מההתחלה אלא אפילו רק לתקן את מערכת הקבצים ולהשלים את הקבצים הפגומים
ישיבת איילת השחר
ישיבת איילת השחר, ידועה גם כישיבת אילת, היא ישיבה גבוהה וישיבת הסדר באילת בראשות הרב יוסף רודריגז.
הישיבה, מקבוצת הישיבות המכונות ישיבות הקו, הוקמה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי ישיבת מדברה כעדן. בישיבה לומדים כ-120 תלמידים.
הישיבה מחנכת לשירות בצה"ל, חלק מהתלמידים בה מתגייסים דרך המסלול של ישיבת ההסדר, וחלק מתגייסים לשירות מלא או להסדר מרכז.
צוות הישיבה.
הר"מים הם הרב יניב רזניק, הרב יחיאל בן גיגי, הרב אלישיב שטרנברג, הרב ליאור בנדט הרב יוחאי קפלן, והרב אריה רוטשילד
הרב יעקב סופר מגיע לשלושה ימים מדי שבוע ומעביר בעיקר חבורות ושיעורי אמונה. הרב אלי בזק והרב גולן סעדון מגיעים פעם בשבוע ומלמדים שיעורי אמונה וכן גם הרב דניאל מילר - ראש ישיבת עטרת נחמיה, שהיה בעבר ראש כולל האברכים של הגרעין התורני במקום.
כמו כן לימדו בעבר בישיבה: הרב אסף שטראוס, הרב טוביה בלייכר (בנו של הרב משה בלייכר).
ערוץ 7
ערוץ 7 היא קבוצת תקשורת ישראלית, הפועלת ברשת האינטרנט ועוסקת בחדשות ובתוכן יהודי. הקבוצה מפעילה שלושה אתרי אינטרנט, בשפה העברית, בשפה האנגלית ובשפה הרוסית, הפונים לקהל גולשים בישראל ובמדינות דוברות אנגלית ורוסית. הרשת מזוהה במידה רבה עם המגזר הדתי-לאומי.
הרשת נמצאת בבעלות תאגיד Holyland Holdings, הרשום באיי מרשל, שבעלי השליטה בו הם משה גנץ ושילה סימנוביץ, שניהם אזרחי ארצות-הברית.
היסטוריה.
ערוץ 7 הוקם בתחילה כתחנת רדיו. ראשיתו של הערוץ הוא ביוזמה של הרבנית שולמית מלמד, אשתו של הרב זלמן ברוך מלמד, מתוך תחושה שהתקשורת בישראל מוטה שמאלה. היא רצתה להקים תחנת רדיו ופנתה לבעלה בבקשה שיסייע לה להתחיל במיזם. תחילה הוא סירב לבקשתה, אך לאחר כחצי שנה נעתר להפצרותיה. לעזרתה באו אנשי הישיבה של בעלה, יעקב כ"ץ (לימים חבר הכנסת מטעם האיחוד הלאומי) ויואל צור. בעזרת אליקים העצני ובעזרת תורמים, רכשה ספינה בעלות של קרוב לחצי מיליון דולר, ששמה הוסב לאוניית ארץ הצבי. על השם "ערוץ 7" הוחלט מכיוון שהיו באותה עת 6 תחנות רדיו ישראליות פעילות ואילו תחנת הרדיו "ערוץ 7" הייתה השביעית. הערוץ שידר שיעורי תורה, אקטואליה ושירים עבריים, חסידיים ומזרחיים.
בין מגישי הפינות והתוכניות בתחנה היו הרב הראשי לישראל הרב ישראל מאיר לאו, יו"ר הכנסת דב שילנסקי, העיתונאי אורי אליצור, איש התקשורת אדיר זיק ורבים אחרים. מדי בוקר שודרה בתחנה פינת הלכה בהגשת רב היישוב הר ברכה וראש הישיבה, הרב אליעזר מלמד, שבעקבותיה החל להוציא את סדרת ספרי ההלכה המוכרת והפופולרית "פניני הלכה". פינה בולטת נוספת הייתה הפינה "יש שואלים" אותה הגיש הרב זלמן ברוך מלמד.
התחנה שידרה בתחילה מאוניית "ארץ הצבי" שעגנה מול חופי תל אביב. על פי טענת מפעיליה עגנה האונייה מחוץ למים הטריטוריאליים של ישראל, אך בית המשפט קבע כי "בנוסף לשידורים מן האנייה (שבוצעו כאמור בעת שזו עגנה בדרך כלל בתחום המים הטריטוריאליים), בוצעו שידורי רדיו אלחוטיים של תחנת ערוץ 7 מאתרי שידור שונים שהוצבו על-פני היבשה במקומות שונים ברחבי הארץ". התחנה שידרה בתדר 918AM ולאחר פשיטה וחידוש הציוד עברה לתדרים 105.2FM ו-1143AM; באנגלית בשם INN-Israel National News בתדר 98.7FM ו-1539AM ובשפות רוסית, אנגלית וצרפתית.
ב-1999 יזם ח"כ צבי הנדל מהמפד"ל חוק שיאפשר את שידורי ערוץ 7, על בסיס הוותק של הערוץ. החוק אושר בכנסת, אך בג"ץ פסל אותו (ב-2002) עקב עתירה של אחדים מחברי הכנסת. בפסק הדין קבע בית המשפט העליון כי:
ב-20 באוקטובר 2003 הופסקה פעילות התחנה לאחר שבית משפט השלום בירושלים פסק נגדה. 10 ממנהלי התחנה וכן התאגידים שהפעילו אותה הורשעו בגין השידורים הבלתי חוקיים של התחנה, ונגזרו עליהם עונשי מאסר בפועל (שרוצו בעבודות שירות), מאסר על תנאי וקנסות.