העיירה ממוקמת כ-16 קילומטרים מזרחית לבירת המחוז, מונקי , ו-33 קילומטרים צפונית לבירת החבל, ביאליסטוק.
נכון ל-2006 אוכלוסיית העיירה מנתה במשוער, 860 אנשים.
היסטוריה יהודית.
ביאשינובקה התקיימה קהילה יהודית גדולה. בין רבני הקהילה היו רבנים מפורסמים, מהם: רבי אריה ליב ילין מחבר "יפה עיניים"; רבי יוסף זכריה שטרן (1851-1860, בערך), רבי גבריאל זאב מרגליות (עד 1879), ורבי תנחום גרשון ביליצקי (מ-1887 עד פטירתו במרץ 1941). חתנו, הרב בנימין מרקוס היה רבה האחרון של העיירה לפני השמדת יהודיה בשואה.
לפני מלחמת העולם השנייה נמנו ביאשינובקה כ-1,300 יהודים, שהיוו אחוז גבוה (כ-70%) מכלל האוכלוסייה, וניהלו בה חיי מסחר ותרבות. בסוף הקיץ של 1939, עם כיבוש מערב פולין בידי הגרמנים, גדל מספר היהודים בעיירה בשל זרם הפליטים שהגיע מאזורי הכיבוש. לקראת סוף ספטמבר, כבש הצבא האדום את העיירה והחיל בה את תנאי החיים הסובייטיים, תוך שהוא עוצר ומגלה "יסודות בורגניים" מקרב החברה המקומית, חלקם יהודים.
ב-27 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, ובאותו יום חוללו בה פוגרום בעזרת מקומיים. בפוגרום נשרפו בתי יהודים רבים ונרצחו עשרות. הוקם בעיירה גטו ואליו הובאו יהודים נוספים מעיירות באזור. בסך הכל שהו ביאשינובקה בתקופת קיום הגטו קרוב ל-3000 יהודים. בעיירה הוקם יודנראט, שטיפל בחיי האוכלוסייה וגייס יהודים לעבודות כפייה.
בינואר 1943 נמלטו צעירים יהודים רבים מיאשינובקה לגטו ביאליסטוק. חיסול גטו יאשינובקה התבצע ב-25 בינואר 1943. רוב היהודים שנותרו בעיירה (כ-2000) גורשו לטרבלינקה, ומעטים הצליחו להימלט ליערות בסביבה ולהסתתר בהם.
אשד (בית חרושת)
בית החרושת 'אשד' היה בית חרושת לשימורים בקיבוץ אשדות יעקב לפני שהקיבוץ התפלג לאשדות יעקב איחוד ולאשדות יעקב מאוחד.
היסטוריה.
בית החרושת "אשד" הוקם בשנת 1938 מתוך כוונה לעבד את עודפי הפירות והירקות של הקיבוץ והסביבה הקרובה. לצורך כך, הוקם בניין קטן שצויד במכונות שיתאימו לתפקידו. בראשית מלחמת העולם השנייה, כשהתקבלו הזמנות לריבות ומיצים משלטונות הצבא הבריטי והנאפ"י (השק"ם הבריטי), התרחבה העבודה בבית החרושת בממדים גדולים. הוקם בניין חדש ורחב מידות ונוספו מכונות לסחיטת מיצים שנבנו במסגריה של הקיבוץ. באותה עת, 'אשד' היה אחד משלושת בתי-החרושת הקיבוציים שעסקו באותם מוצרים, והשתייך לתאגיד 'אשד-גת-רימון'.
השימורים שהמפעל ייצר כללו: גזר חתוך בקוביות, כרוב כבוש, לפתן מלון, לפתן שזיפים, ריבת מישמש, ריבת תפוזים, משקה מתפוחי עץ, משקה מאשכוליות, משקה מישמש, מלפפונים מתובלים ביין, רסק עגבניות, ועוד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הצבא הבריטי העמיד לרשות המפעל חומרי גלם כגון סוכר ולדר. באותה עת, סוכר היה מצרך יקר המציאות בארץ ישראל, אך הודות לבריטים באשדות יעקב הוא היה מצרך חופשי וזמין לכל איש. בתקופת המלחמה היה באשדות יעקב נציג מטעם הממשלה הבריטית שתפקידו היה לפקח שהמפעל משתמש בצורה מושכלת בחומרים שהבריטים העמידו לרשותו.
בשיא תפקודו, עבדו במפעל 50–60 איש, כולם חברי ונערי הקיבוץ, שכלל גם נהגים להובלת התוצרת למרכז הארץ. בשנות ה-50 רבים מהעובדים היו פועלים מטבריה.
ביולי 1953, בעקבות הפילוג באשדות יעקב, נותר בית חרושת אשד הנכס המשותף היחיד של הקיבוצים. בשלב זה הושבת המפעל על ידי אשדות יעקב איחוד לצורך ספירת מלאי והגעה להסכמות על הפעלת המפעל בעתיד. אחרי כחודש המפעל נפתח מחדש לאחר שהושגו הסכמות על זמן לספירת המלאי. כן נקבע שבית החרושת יעסיק באופן שווה פועלים משני הפלגים של הקיבוץ. בעקבות סגירת המפעל הקימו העובדים ועד עובדים בפברואר 1955 נסגר המפעל באופן פתאומי בעקבות טענות על הפרה של ההסכמות בין פלגי הקיבוץ. בסוף שנת 1962, לאחר משברים נוספים בהפעלת המפעל, הוחכר המפעל לחברת יכין-חק"ל והופעל תחת השם "אשד יכין". בית החרושת ייצר שימורי הדרים, פירות, ירקות ומשקאות קלים. בשנת 1965 סירבה יכין-חק"ל להמשיך את הסכם החכירה ובעלות המפעל, שני קיבוצי אשדות יעקב ומועצה אזורית עמק הירדן ניסו לשקם את המפעל על ידי התאמתו לעיבוד ושימור אשכוליות. בשנת 1967 נסגר המפעל.
בשנים 1968–1970, ימי מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שימש מבנה בית החרושת כבסיס ליחידות צה"ל ששמרו בקיבוץ. בשנת 1971 המבנים ששימשו את "אשד" החלו לשמש את בית החרושת "לוג - מוצרים פלסטיים" של קיבוץ אשדות יעקב איחוד.
אריה ליב ילין
רבי אריה ליב ילין (בכתיב היידי: יעֶלין; ה'תק"פ, 1820, סקידל - ז' בניסן תרמ"ו, 12 באפריל 1886, בילסק) היה רב ליטאי. נודע על שם ספרו "יפה עיניים". בנו של רבי שלום שכנא ילין.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה סקידל שבאימפריה הרוסית, לחיה שרה מלכה בת הרב שלום מאוסטרהא ולרב שלום שכנא בן הרב נפתלי ילין. בהיותו בן 13 (1833) נפטרה אמו, ואביו נשא לאשה את אחותה דובקה. ב-1858 עלה אביו עם אשתו החדשה וחלק מבני המשפחה לארץ ישראל, ועוד באותה שנה יצא בשליחות רבני ירושלים לחלב כדי להעתיק את הנוסחאות המדויקות שבכתר ארם צובא, הוא הספיק להגיה לפי ה"כתר" רק את התורה והנביאים אך לא את הכתובים, והחזיר עמו את העותק המוגה לירושלים, עבודתו הושלמה 10 שנים מאוחר יותר בידי חתנו ר' משה יהושע קמחי.
אריה ליב נותר במזרח אירופה ולמד בישיבת וולוז'ין בה היה תלמידו של ראש הישיבה, רבי יצחק מוולוז'ין. נישא למיכלה בת ר' משה פנחס מז'טל. כיהן ברבנות העיירה יאשינובקה עד לשנת 1856, אז עבר לכהן ברבנות העיר בילסק, עד פטירתו בז' בניסן תרמ"ו, 12 באפריל 1886.
משפחתו.
מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ובת. אחרי פטירתה בשנת 1870 נישא בשנית ונולדה לו בת בשם צביה לאה (שפירא).
מצאצאיו: רבקה מרים נביס משכונת נווה צבי ירושלים (נולדה ח' באייר תש"א-נפטרה ו' בניסן תשס"ח, אשת הרב יהושע זליג הלוי נביס מכונה רבי זליג נוויס).
כתביו.
ספרו "יפה עיניים" נדפס בש"ס וילנא, ומאז בכל מהדורות התלמוד הבבלי המבוססות על מהדורה זו, ספר זה הוא תשתית ללימוד ומחקר השוואתי בין התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, הוא מציין על כל סוגיה בתלמוד הבבלי את הסוגיות העוסקות בנושא זה בתלמוד הירושלמי. מלבד חיבורו המפורסם, כתב גם את הספר "מצפה אריה" על הלכות הרי"ף, ואת ספר דרשותיו "קול אריה", ואת הספר להתמודדות עם מידת הכעס "ארך אפים".
אליזבת אבג
אליזבת אבג (בגרמנית: Luise Wilhelmine Elisabeth Abegg; 1882–1974), הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.
לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
אבג הייתה בתו של עורך הדין הגרמני יוהאן פרידריך אבג ואשתו מרי קרולין אליזבת אבג. היא נולדה בסטרסבור שבאלזס והתחנכה בהשראת מורשתו של אלברט שווייצר. היא למדה בין השנים 1912–1916 באוניברסיטת שטרסבורג היסטוריה ולימודים קלאסיים וכן באוניברסיטת לייפציג, שם קיבלה את תואר הדוקטור לפילוסופיה. בשנת 1924 עבדה כמורה להיסטוריה בבית ספר לבנות בברלין. היא הייתה פעילה חברתית וקהילתית במזרח ברלין, בארגון למען צעירים וצעירות בעלי מוגבלויות. היא הייתה בקשרים עם פעילים במפלגות השמאל הליברליות בגרמניה של ויימר.
בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה.
אבג לחמה עם מורים וסטודנטים אחרים נגד אפליית הסטודנטים היהודיים במוסדות החינוך באזורה. בשנת 1935, לאחר שסירבה להישבע את שבועת הנאמנות להיטלר, התעמתה עם מנהלת בית הספר, סומנה על ידי הרשויות ב"בלתי אמינה מבחינה פוליטית" והועברה ממשרתה. היא הייתה בקשר עם קבוצת מתנגדי המשטר הנאצי של רובינסון ושטרסמן . בשנת 1938 נחקרה על ידי הגסטפו על קשריה עם תאולוגים מתנגדי המשטר הנאצי. בשנת 1941 השמיעה בכיתה בה לימדה ביקורת על המשטר הנאצי, ועקב כך אולצה לפרוש סופית מהוראה.
אבג הציעה עזרה לידידתה, אנה הירשברג, אך זו סירבה להצעת העזרה ובשנת 1942 גורשה לאושוויץ, שם נרצחה ב-1944. גירושה של הירשברג הניע את אבג למעורבות בסיוע ליהודים הנרדפים. אבג הקשיבה לשידורי ה-BBC בסתר וכך למדה על רצח היהודים בשטחים הכבושים במזרח אירופה. היא הסתירה 12 יהודים בדירה בה חיו אמה ואחותה ג'ולי. אבג השתמשה בכרטיסי קיצוב המזון האישיים שלה, במטרה לשפר את תזונתם של יהודים אלה. עוד מכרה אבג את תכשיטיה כדי לאפשר את הברחתו של יהודי לשווייץ. בינואר 1943 ביקרה אבג יהודיה בשם ליזלוטה פרלס (Liselotte Perles) ואחייניתה בת התשע סוזי (Susie) שגורשו לבית יהודים בברלין, לאחר גירוש כל יושביהם היהודיים של בתי ילדים אחרים למחנות ההשמדה במזרח, ושכנעה אותה להסתתר עם אחייניתה. פרלס ואחייניתה עשו כך, וניצלו מהגירוש שהתבצע זמן קצר לאחר מכן.
עם מכריה ושותפיה לסיוע ליהודים, רבים מהם קווייקרים, הסתירה אבג כ-80 יהודים - רובם זרים מוחלטים - או סייעה להסתרתם. רובם של יהודים אלה ניצלו מרצח בשואה. את פעילותה עשתה אבג למרות הסיכון שהיה כרוך בעובדה שחלק משכניה היו נאצים פעילים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה עבדה אבג כמורה עד לפרישתה. היא הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה והייתה פעילה בתנועה הקווייקרית בברלין. חלק מהניצולים נותרו עמה בקשר גם לאחר המלחמה, וביקרו אותה במשותף בשנת 1957, לרגל יום הולדתה ה-75.
בשנת 1967 הכיר יד ושם באבג כחסידת אומות העולם.
בשנת 2004 נקרא רחוב על שמה בשכונת מואביט בברלין.
הים השחור (פירושונים)
אברהם מנחם שטיינברג
העברת אותות
דויד פ. בודר
דויד פבלו בודר (; 9 בנובמבר 1886 – 18 בדצמבר 1961) היה פרופסור לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו. ב-1946 הוא נסע לאירופה והקליט ראיונות עם ניצולי השואה.