ארמניה הווילסונית היא המדינה הארמנית שתוכננה על פי חוזה סוור, בהתאם להצעות מחלקת המדינה של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. אף על פי שחוזה סוור שנחתם בין מעצמות ההסכמה וממשלת האימפריה העות'מאנית באוגוסט 1920, לא אושרר על ידי ארצות הברית או על ידי האימפריה העות'מאנית.
גבולות האזור המוצע כללו את המחוזות העות'מאניים של ארזורום, ביטליס, וואן, אשר כללו אוכלוסיות ארמנית משמעותית עד רצח העם הארמני, כמו גם שלוחה שהגיעה לקצה המערבי של מחוז טרבזון על מנת לספק לארמניה מוצא לים בנמל טרבזון (בהתאם לעקרונות דומים שבוצעו בדנציג לגבי פולין). הגבול הצפוני של המדינה היה אמור להיות עם הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה (בחלק של האימפריה הרוסית), שהוקמה עם התפרקותה של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז (תקופת מלחמת האזרחים ברוסיה).
מלחמת העצמאות של טורקיה אילצה את מעצמות ההסכמה לשוב לשולחן המשא ומתן לפני אשרור האמנה ולבסוף חתמו הצדדים בשנת 1923 על הסכם לוזאן, שביטל את הסכם סוור וקבע את הגבולות הנוכחיים של טורקיה. חוזה זה כלל את גבולותיה המזרחיים של טורקיה כפי שהוסכם על ידי כל הצדדים בחוזה ברסט-ליטובסק, בהסכם אלכסנדרופול בהסכם מוסקבה (1921) ובהסכם קארס, שנחתם ב-23 באוקטובר 1921.
המשא ומתן.
ראו גם: ועידת לונדון (1921) וועידת השלום בפריז (1919)
במהלך ועידת לונדון, דייוויד לויד ג'ורג' עודד את וילסון לקבל את המנדט על אנטוליה, ובעיקר, בתמיכה של הגולה הארמנית, על המחוזות שנתבעו על ידי המינהל של מערב ארמניה. וילסון שלח את ועדת קינג-קריין ואת גנרל ג'יימס הרבוד לאזור כדי לחקור את הטענות שהועלו על ידי התנועה הלאומית הארמנית, ולקבוע האם טענות אלה תואמות את ארבע עשרה הנקודות שלו, כאשר נקודה מספר 12 היא:
ועדת קינג-קריין הייתה אמורה להכריע בשאלה האם יש להקים מדינה ארמנית, והאם מדינה זו צריכה להיווצר תחת מנדט של ארצות הברית והגיעה למסקנה צריך מנדט שכזה. הדוח של הרבורד ממליץ נגד חלוקת השטחים המאוכלסים על ידי הארמנים (למשל עמודים 15–16 בדו"ח) כדי למנוע בעיות פוטנציאליות, כגון מלחמות סחר. הדו"ח מציין גם כי "הפיתוי לתגמול על עוולות העבר" יקשה מאוד לשמור על השלום באזור.
ועדת קינג-קריין ציינה כי הארמנים סבלו חוויה טראומטית, שלא יכלו לסמוך על האימפריה העות'מאנית שתכבד את זכויותיהם, וכי הארמנים היוו עם ולפיכך מומלץ כי העצמאות הארמנית שהוקמה במהלך המסע הרוסי לקווקז תכובד על ידי הקהילה הבינלאומית ותובטח על ידי מעצמות ההסכמה. המנדט כפי שהוצע על ידי הוועדה כלל נקודות דמיון לא מעטות לאלו שהיוו חלק מהמנדט על ארץ ישראל, כולל הצורך בהפיכת הארמנים לרוב בשטח שניתן להם, דבר שיצריך בהכרח כוח חזק שיעמוד מאחורי המנדט.
טענות הנציבות המוצעת כדי להצדיק את הקמתה של מדינה ארמנית היו דומים לנימוקים מאוחר יותר להקמתה של ישראל אחרי השואה.
הנימוקים הארמניים.
הפדרציה המהפכנית הארמנית, שטענה למנהיגות של התנועה הלאומית הארמנית, טענה כי אזור זה לא צריך להיות חלק מהאימפריה העות'מאנית מכיוון שלארמנים יש את היכולת לבנות אומה. הארמנים היו שליטי האזור שסובב את מחוז ואן העות'מאני במשך כמעט 3 שנים (1918-1915). הפדרציה ציין כי היה זה אך טבעי לספח את האזור הזה לרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה (1920-1918), הגלגול המודרני הראשון של ארמניה שנוצר לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית.
נימוק נוסף שפותח בתקופה זו היה כי האוכלוסייה נעשית ארמנית יותר ויותר ומכאן שהארמנים לא היו מיעוט אלא רוב; כך שהנעת הארמנים העקורים לאזור זה צריכה להיחשב כאפשרית. בשנת 1917, כ-150,000 ארמנים הועברו אל המחוזות של ארזורום, ביטליס, מוס (Muş), וואן. וכבר החלו בבניית הבתים שלהם ויצירת החוות שלהם. בשנת 1917, מושל המחוז ארם מנוגין ("ארם פאשה") הצהיר כי מדינה אוטונומית חדשה באזור לקום, תחת רוסיה או האימפריה העות'מאנית. ארמן גארו ("קטרין פסטירמנאן") ודוברים אחרים הציעו כי חיילים ארמנים באירופה יועברו לחזית בקווקז להגנה ולייצוב של המערכת החדשה וחיילים ארמנים החלו ליצור קו הגנה בין הצבא העות'מאנית וארמניה.
הניסיון למנדט אמריקאי.
ב-24 במאי 1920, פנה וילסון לקונגרס על מנת לאשר בקשה לקבלת המנדט על ארמניה בהתאם להחלטה שהתקבלה בועידת סן רמו:
עם זאת דו"ח הרבוד היווה ניגוד בולט לפנייתו של וילסון לקונגרס מכיוון שקבע בין השאר (נימוק 2 נגד) כי קבלה כזאת "תחליש את החשיבות היחסית של דוקטרינת מונרו שלנו וכנראה בסופו של דבר תערב אותנו עם רוסיה החדשה. לקיחת מנדט באזור זה תביא את ארצות הברית לתוך הפוליטיקה של העולם הישן, בניגוד למדיניות המסורתית שלנו של שמירת עניינינו מחוץ לאינטרסטים בחצי הכדור המזרחי."
ב-1 ביוני 1920, הסנאט, ברוב של 52 ל-23 החליט על דחיית הבקשה לאישור המנדט ללא ציון נימוקים.
בסופו של דבר, למרות ניסיונות מסוימים להניע את קנדה לקבל את המנדט, אף מעצמה לא הסכימה לקבל את עצמה את המנדט והוא לא יצא אל הפועל.
אחרית דבר.
כמו במקרים אחרים הניתוח של ועדת קינג-קריין התגלה כלא תואם את המציאות בשטח. הסכם אלכסנדרופול והסכם קארס היוו יחדיו את החסימה הראשונית באותו זמן, ובמהלך החודשים הבאים חוזה סוור הוחלף על ידי הסכם לוזאן. מערב ארמניה הפכה לחלק מהרפובליקה הטורקית החדשה והלחימה הלאומית הארמנית עליה נפסקה.
גם היום, כהמשך של המטרה הראשונית, יצירת ארמניה עצמאית ומאוחדת המורכבת מכל השטחים שנכללו בארמניה הווילסונית על פי חוזה סוור הוא המטרה המוצהרת של הפדרציה המהפכנית הארמנית, ללא קשר לעובדה כי שטחים אלה מאוכלסים בעיקר על ידי כורדים וטורקים.
ההיסטוריון הארמני ואחן דאדריאן טען כי, חוזה סוור בעיקר ציער את הארמנים, הגם שהחל כמאמץ לשפר את גורלם. יצירתה של אמנת סוור היוותה את סופה של ממשלת פריט דמת באיסטנבול אשר יזמה את התביעה נגד משתתפי רצח העם ומאותה תקופה ההליכים בבית המשפט הצבאי דעכו בהדרגה.
ניקוי ראש ענק
ניקוי ראש ענק הוא ירחון תשבצים וחידות ישראלי המתפרסם מאז ינואר 1986. את הירחון עורך ומוציא לאור מאז ראשיתו החידונאי טומי שמיר, המחבר תשבצים וחידות לעיתונים "הארץ" ו"ישראל היום". בנוסף לתשבצים, תשחצים ותשבצי היגיון, מכיל הירחון חידות מסוגים נוספים, כגון "שחור ופתור", פסיפס ועוד.
תחילתו של הירחון במגזין ״ניקוי ראש״ אשר יצא במחצית הראשונה של שנות השמונים. את המגזין, כמו את "ניקוי ראש ענק", ערכו טומי שמיר ואשתו, לילך שמיר, בתו של המתרגם והחידונאי אברהם סלמן.
ל"ניקוי ראש ענק" סימני הכר ייחודיים, כגון חידת שער (מסוג כפל לשון) מאוירת ועטיפה צבעונית בעיצוב משתנה. היא נבדלת במראה ובגודלה מרוב חוברות התשבצים בשוק, כמו גם במגוון החידות שבה. התשבצים והחידות בחוברת מסווגים לפי רמת קושי, וככל שרמת הקושי גבוהה יותר, כך הפרס על פתרון התשבץ גבוה יותר. "ניקוי ראש ענק" הייתה החוברת הראשונה בישראל לכלול חידות כמו סודוקו, קאקורו ושחור ופתור. עם הכותבים בירחון נמנים יורם הרועה (שתורם לכל גיליון תשבץ היגיון ענק שנמצא במרכז הגיליון, ותשבץ רגיל), ראובת ניצן, עמוס ארליך, אורי בן דור, ירון רחמים ואביעד שמיר.
הר דנה
Nobody's Perfect
שמעון סמט
ארט נובו
ז'ולקיב
ח&quot;מ בסוק
חיים מנחם בסוק
ח.מ. בסוק
ח. מ. בסוק
להקת הגדנ&quot;ע
להקת הגדנ"ע הוקמה ב-1966 ופורקה באותה שנה. בזמן זה הספיקה להפיק תוכנית אחת. בתוכנית זו, שנקראה "חץ מקשת", השתתפו בין היתר דודו גולדנברג (טופז). לצידו הופיעו ארבעה בנים וארבע בנות בהן האופנאית רזיאלה גרשון. טופז שר סולו את השיר "נוח היה איש צדיק ותמים", שיר שכתב דן אלמגור ללחן עממי אמריקאי (במקור ביצעה את התרגום העברי רבקה מיכאלי), שהפך ללהיט שהושמע ברדיו וגם יצא על תקליטון אוסף של מספר להקות צבאיות. מלבד שיר זה היו בתוכנית עוד אחד עשר שירים, בהם השירים שהלחינה דרורה חבקין "חומות יריחו" ו"שיר הצעדה" שמזוהה עם ביצוע מארש של תזמורת צה"ל. רוב המנגינות היו קצביות ומבוססות על לחנים עממים אמריקאים קלים.
12 השירים שהיו בתוכנית הוקלטו לתקליט אריך-נגן בשנת 1966. תקליט חריג בתקופת המיתון בה רוב הלהקות הוציאו תקליטוני E.P., או שלא הקליטו בכלל. לצד להקת הגדנ"ע, רק להקת הנח"ל הוותיקה הוציאה אותה שנה תקליט אריך נגן.
תוכניתה זו הייתה הפעילות היחידה של הלהקה, היא פורקה באותה שנה. במשך שנים, פעלה תזמורת הגדנ"ע, אשר פעלה במקביל לתזמורת צה"ל ואף שיתפה עימה פעולה.
י. גולן
י' גולן
מריה קנבל
מריה אוסיפובנה קנבל (ברוסית: Мария Осиповна Кнебель; 18 במאי (6 במאי) 1898 - 1 ביוני 1985) הייתה שחקנית, במאית ואחת המורות המשפיעות ביותר בתיאטרון של התקופה הסובייטית.
חייה.
קנבל למדה בסטודיו של מיכאל צ'כוב לפני שהצטרפה ב-1921 לסטודיו השני של התיאטרון האמנותי של מוסקבה בניהולו של קונסטנטין סטניסלבסקי. בשנים 1924–1950 עבדה כשחקנית בתיאטרון האמנותי של מוסקבה וגילמה בו תפקידים רבים. היא החלה לביים ב-1935, בתחילה בתיאטרון ארמולובה. ב-1950 הפסיקה לשחק ובין 1955–1960 שימשה כמנהלת האמנותית של תיאטרון הילדים המרכזי במוסקבה, שם עזרה להזניק את הקריירות של במאים צעירים שאחר כך הפכו להיות בין החשובים ברוסיה, ביניהם אנטולי אפרוס ואולג אפרמוב. היא החלה ללמד ב-1932, עבדה בבית הספר לאמנויות הבמה ע"ש שפקין (1940-1948) ולאחר מכן לימדה תיאטרון באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון (גיטיס).