ב-2010 שיחק בסרט "Multiple Sarcasms" לצד טימותי האטון, באותה שנה גם הוציא את סרטון הכושר "Marcus Schenkenberg: Body Secrets".
הוא התארח בפרקים של אופרת הסבון "One Life to Live", סדרת הפעולה "V.I.P.", קומדיית המצבים "Stacked" ו-סמאש.
ב-2012 החל להשתתף בתוכנית השוודית של רוקדים עם כוכבים.
הוא ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם פמלה אנדרסון, בנוסף היה בזוגיות גם עם ויקטוריה סילבסטד וג'סיקה סימפסון.
כיום הוא עוסק באיגרוף מקצועי .
מוזיאון אברהם קלנטרוב
מוזיאון אברהם קלנטרוב הוא מוזיאון בסמרקנד שבאוזבקיסטן.
היסטוריה.
אברהם קלנטרוב נולד ב-1873 בבוכרה - אוזבקיסטן. אברהם קלנטרוב היה סוחר יהודי עשיר ובתחילת המאה ה-20 בנה אברהם אחוזה מפוארת בעיר סמרקנד. הבניה הסתיימה בשנת 1916 ואברהם הספיק לגור בה חמש שנים בלבד. לאחר המהפכה הבולשביקית רוב משפחתו היגרו לארץ ישראל אך הוא החליט להישאר. ב-1924 דרשו הסובייטים להעביר את האחוזה לשליטתם. לאחר התמוטטות ברית המועצות וכאשר קיבלה אוזבקיסטן עצמאות, התעניינו צאצאיו באפשרות לקבל את הנכס בחזרה, אך השלטונות דחו את הבקשה בהתאם למסמך הארכיון החתום, שבו הודיע קלנטרוב על העברת הבעלות ללא תמורה. היום בעזרת תרומות המקום מתוחזק ומשמש מוזאון לתולדות המשפחה ויהדות סמרקנד הבוכרית.
תערוכות.
כיום במוזיאון מוצגת ההיסטוריה של האזור מן העת העתיקה ועד תחילת המאה העשרים, תקופת הברונזה והברזל מאוירת בהרחבה עם תצלומי אמנות.
ביוני 2008 פתח המוזיאון את התערוכה "יהודים באזור, בעבר ובהווה". התערוכה כוללת מסמכים ארכיוניים וחומרים שנאספו על ידי המלומדים יצחק לוריא. במוזיאון תצלומים ישנים, ספרים, ציורים, תלבושות ואובייקטים של חיי היומיום והתרבות של יהודי המקום.
רובע היהודי המסורתי בסמרקנד היה ממוקם בעיר העתיקה ממזרח לכיכר רג'יסטאן, בקרבת בית הקברות העתיק צ'וקארדיזה. פה ושם היה מבנה נפרד של הקהילה היהודית ובית הכנסת. אוסף נרחב נאסף כאן בשנים 1920–1930. כולל כ -2,000 פריטים: ספרים בכתב-יד וליטוגרף בעברית, תמונות של שנות ה -20 וה -30, ספרי התורה בעבודת סמרקנד ועור, תכונות חג הפסח, דוגמאות לבגדים.
במוזיאון מוצגים בפירוט כל ההיסטוריה של האזור ועד הגאולוגיה והפליאונטולוגיה של האזור.
משפט לגראנז' (פולינומים)
בתורת המספרים האלמנטרית, משפט לגראנז' על קונגרואנציות פולינומיות נותן חסם עליון לשכיחות שבה פולינום במקדמים שלמים עשוי לקבל ערכים שהם כפולות של מספר ראשוני נתון. בניסוח פורמלי, המשפט קובע כי אם "p" הוא מספר ראשוני ו- formula_1 הוא פולינום במקדמים שלמים, אז מתקיים אחד מהדברים הבאים:
פתרונות הם "לא שקולים" אם הם אינם שקולים מודולו "p". אם הקונגרואנציה הפולינומית מחושבת ביחס למספר פריק, אז ייתכן שיהיו לה יותר מ-(deg "f"("x" פתרונות.
המשפט נקרא על שם ז'וזף לואי לגראנז' שהוכיח אותו ב-1777.
הוכחה של משפט לגראנז'.
את המשפט נוכיח באינדוקציה; המצב עבור "n = 1" ברור, ולכן ניתן לבחור בו כבסיס האינדוקציה. נניח כעת formula_2, ושהטענה מתקיימת לכל הפולינומים ממעלה קטנה מ-"n". הפולינום formula_1 אינו מתאפס מודולו "p", או שיש לו לפחות אפס אחד, נניח ב-formula_4. אם נגדיר פולינום חדש
formula_5 אז נקבל שיש לו שורש ב-"x = a" ולכן הוא ניתן להצגה גם כך: formula_6. מכיוון שלכל מספר טבעי "m" מתקיים ש-
formula_7 הוא פולינום ממעלה "m - 1" במקדמים שלמים, נובע מכך ש-formula_8 ושהוא ממעלה "n-1". כיוון ש-:
מראשוניותו של "p" נובע שלכל "x" המקיים formula_10 מתקיים ש- formula_11 או ש- formula_12 או שניהם. לפי הנחת האינדוקציה לקונגרואנציה formula_12 יש לכל היותר formula_14 פתרונות, ומכאן נובע שמספר הפתרונות ל-
formula_10 הוא לכל היותר formula_16.
מ.ש.ל
הערה: המשפט אינו נכון באופן כללי כאשר הקונגרואנציות מחושבות ביחס למספר פריק. כדוגמה מספרית ניקח את formula_17. זוהי קונגרואנציה ממעלה 2, אך עם זאת יש לה 4 פתרונות לא שקולים, שהם 7, 5, 3, 1 מודולו 8.
ליזוביצ'יה
ליזוביצ'יה (שם מדעי: Lisowicia) הוא סוג של זוחל תראפסיד נכחד ענקי אשר חי בסוף תור הטריאס לפני 205–211 מיליון שנה בקירוב. הוא קרוי על שם הכפר ליזוביצ'ה שבדרום פולין. המין קרוי על שם החוקר והרופא הגרמני לודוויג הנריך בוינוס. הליזוביצ'יה התגלה בשנת 2008 בשלזיה שבדרום פולין, אך הוא קיבל את שמו רק ב-2019.
יצור זה הגיע לגודל של פיל אפריקני, לאורך 4.5 מטר, גובה של 2.5 מטר ולמשקל של 9 טון, דבר ההופך אותו לגדול התראפסידים אי-פעם וגם לגדול התתרופודים אשר חיו על היבשה במהלך תור הטריאס. הוא היה צמחוני שבניגוד לשאר הדיצינודונטים ושאר התראפסידים היה בעל רגליים שניצבו מתחת לרגליו, בדומה ליונקים המודרניים. בדומה לקרוביו הוא היה בעל מקור עבה שהכיל זוג ניבים קדמיים ששימשו ללעיסת צמחייה קשיחה. הוא היה בעל גוף עגלגל ואולי רעה בביצות כמו היפופוטם.
פגישה עם משורר
פגישה עם משורר הוא ממואר (ספר זיכרונות) מאת לאה גולדברג, אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1952 בהוצאת ספרית פועלים. בשנת 2009 ראתה אור מהדורה מחודשת של הספר.
בממואר העלתה גולדברג את זיכרונותיה מהיכרותה עם אברהם בן-יצחק (סוֹנֶה) (1950-1883), מן המשוררים החידתיים שקמו בשירה העברית החדשה. חוקרים ומבקרים רבים מסמנים את ״פגישה עם משורר״ כאחת מפסגות כתיבתה של לאה גולדברג בפרוזה, וכחיבור שהשפעתו על יוצרים ישראלים רבים חורגת מתחומו הצר יחסית.
רקע ביוגרפי והיסטורי.
לאה גולדברג פגשה את אברהם בן-יצחק (שם משפחתו האזרחי היה סוֹנֶה) סמוך להגעתו לארץ בשנת 1938. בן-יצחק היה מבוגר מגולדברג בעשרים ושמונה שנים, והיה אהבת חייה הגדולה ביותר. חוקרת הספרות חמוטל בר-יוסף מציינת בספרה "לאה גולדברג" כי גולדברג העריצה את אהבת השלמות של בן-יצחק ואת גישתו חסרת הפשרות ללשון השיר. חשוב היה לגולדברג להדגיש שבשיריו של בן-יצחק יש לא רק הלך נפש אלא גם גרעין פילוסופי, שהם מתארים את רגעי האחדות הסודית של המשורר עם ״הקוסמוס״
בספרה "אולי מבט אחר" מטעימה חוקרת הספרות עפרה יגלין כי לא ניתן להצביע על קו מסוים בגוף שיריה הגדול של גולדברג ולומר כי מקורו באחד-עשר השירים שבן-יצחק מסר לפרסום בחייו. לשיטתה של יגלין, היה זה רושם המפגש עם תובנותיו ביחס לשירה אשר חלחל אל שיריה של גולדברג והזין אותם, בצד השפעות נוספות, באורח מוסווה ועקיף. היחסים בין גולדברג לבן-יצחק נמשכו לסירוגין עד למותו של בן-יצחק בשנת 1950. בספרו ״פגישות עם לאה גולדברג״, מציין חוקר הספרות והמבקר א.ב. יפה כי לאורך השנים, התרחקה גולדברג מ״חבורות ספרותיות״ ושקשרי הידידות שלה הצטמצמו בהדרגה. בן-יצחק היה אחד האנשים הבודדים שאת חברתו המשיכה לבקש
מרשימות היומן של גולדברג מתגלה עוצמת ההשפעה של בן-יצחק על חייה. כך למשל כתבה גולדברג ברשימת היומן מ-28 ביולי 1939: ״״. יפה מבחין בספרו כי במילה ״היה״ רומזת גולדברג לסירובו העקשני של בן-יצחק לפרסם את שיריו. כפי שמתגלה ברשימת יומן נוספת מ-10 בינואר 1941, הערצתה של גולדברג לבן-יצחק גבתה ממנה לפרקים מחיר רגשי וחברתי כבד: ״מה שאינני יכולה לסלוח לו, הוא זה שנטל ממני את כל הטעם לפגישות עם בני-אדם אחרים. כי כולם נראים טפשים לעומתו. ומה שמוזר ביותר, לא חסרי-מוח בלבד, אלא גם חסרי-לב. הזכות הזאת, להכיר אדם זה, הייתה גם לאסון״.
את מחזור שיריה ״על הפריחה״, אשר פורסם לראשונה בשנת 1940 בספר ״6 פרקי שירה״, הקדישה גולדברג לאברהם בן-יצחק. גולדברג עצמה תפסה את המחזור בתור אחד מפסגות שירתה. בשנת 1948, ראה אור קובץ שיריה השלישי ששמו כשם המחזור. בר-יוסף טוענת בספרה ששירי הספר מעידים על כך שאהבתה של גולדברג לבן-יצחק עמדה אז במרכז עולמה הפנימי לא פחות מאשר מלחמת העולם. יתר על-כן, במאמרו "אל המציאות" עומד חוקר הספרות עדי צמח על קווי הדמיון בין דמותו של בן-יצחק כפי שהיא מתוארת בממואר "פגישה עם משורר" לבין דמותו אלברט ארין, אהובה של נורה ברומן של גולדברג ״והוא האור״ (1946).
נוסף על מחזור השירים ״על הפריחה״, פרסמה גולדברג שיר-דיוקן המוקדש לבן-יצחק ונושא את שמו. בממואר "פגישה עם משורר" המספרת מציינת כי את השיר חיברה בשנת 1938 או בשנת 1939 ובאמצעותו ניסתה לתת כמה קווים לדמותו של המשורר. לדבריה, "בשיר [בן יצחק] נתפס ביתר הצלחה מאשר בפרוזה" וכך מתארת אותו גולדברג בשיר (תוך השוואה בין תיאור פניו ולבין תאורי טבע תוך שימוש במוטיב של אור):
בן-יצחק נפטר ב-29 במאי 1950, יום הולדתה השלושים ותשעה של גולדברג. ביומנה תיארה גולדברג את התרוקנות עולמה נוכח האובדן: ״ביום הולדתי, ב-29 במאי, מת סונה. מאז, בעצם, אין חשיבות לכל דבר זולת העובדה הזאת.״ כמה חודשים לאחר מותו רצתה גולדברג להתחיל בכתיבת הממואר עליו, אך בהתחלה היא נתקלה בקשיים רבים. כך היא ציינה ברשימת יומן מ-4 באוגוסט 1950: ״אינני יכולה עדיין לגשת לכתיבה עליו. מעולם לא חשבתי שזה יהיה קשה כל כך״. יפה מסביר בספרו כי מחד גיסא ביקשה גולדברג לכתוב ספר שיביע את הערכתה הרוחנית ואת יחס ההערצה שלה כלפי האיש והמשורר, ומאידך גיסא היא חששה מפני חשיפה עצמית יתרה. החוקרת עפרה יגלין טוענת בספרה כי את המודל הספרותי אשר הלם את כוונותיה מצאה גולדברג במונוגרפיה שחיבר המשורר הגרמני ריינר מריה רילקה על הפסל אוגוסט רודן.
הספר עצמו.
ב"פגישה עם משורר" שני חלקים: הראשון אישי-זכרוני והשני עיוני.