דיאן ארבוס הייתה ידועה בנטייתה לצלם זרים ואנשים בשולי החברה. ארבוס נהגה להשתמש במצלמת הרוליפלקס פורמט בינוני כפולת העדשה (Rolleiflex medium format twin-lens reflex), מה שאיפשר לה לצלם בפורמט ריבועי, רזולוציית תמונה גבוהה וצילום מגובה המותניים, כך שהמצלמה לא חצצה בינה לבין מושא הצילום שלה.
בתצלום "תאומות זהות" נראות שתי אחיות תאומות צעירות, קתלין וקולין וייד, עומדות זו לצד זו, לבושות בשמלות קורדורוי זהות, גרביונים לבנים וסרטי מצח לבנים בשערן הכהה. שתיהן מסתכלות אל המצלמה, הימנית מחייכת מעט ואילו השמאלית נראית זועפת יותר. ההקבלה בתמונה הזו הייתה נושא למאמרים רבים.
הצילום כמו מסכם את החזון של ארבוס. הביוגרפית פטרישיה בוסוורת' אמרה: " היא (ארבוס) התעניינה בשאלת הזהות. מי אני ומי אתה? תמונת התאומים הזו מבטאת את עיקר החזון: פריקיות בנורמליות, ונורמליות בפריקיות."
התאומות היו בנות שבע כאשר הבחינה בהן ארבוס, בעת מסיבת חג מולד לתאומים ולשלישיות. הן היו בנות שבע גם בעת צילום התמונה. אביהן של התאומות אמר פעם על התמונה: "חשבנו שזהו הדמיון הגרוע ביותר בין תאומים שראינו אי פעם".
ב-2004 נמכר התצלום ב-478,400 דולר, ובכך הפך לאחד מהצילומים היקרים ביותר שנמכרו אי פעם.
התמונה הייתה מקור השראה גם לאמנויות אחרות, ובין היתר נאמר עליה שהיוותה השראה לתאומות בסרטו של סטנלי קובריק, "הניצוץ".
תאומות זהות
תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי 1967
כתים
כִּתִּיִם הוא עם מקראי, המוזכרים כצאצאי יוון בן יפת. היו שפירשו את השם, המובא בצורת ריבוי, כשם פרטי של דמות מקראית.
אזכורים מקראיים.
הכתיים מופיעים באילנות היוחסין שבספרי בראשית ודברי הימים: , . קשריהם של הכתים עם הפיניקים באים לידי ביטוי באזכורם בקינות על צור אצל ישעיהו ויחזקאל.
הכתים נזכרים גם בדברי בלעם, ירמיהו, ודניאל.
אזכורים היסטוריים.
הכתיים זוהו עם העיר העתיקה כתיון על-ידי יוסף בן מתתיהו, והזיהוי מקובל לחוטין במחקר המודרני. השם הפיניקי של העיר, 𐤊𐤕𐤉 (כִּתִּיָּ) נזכר בכתובות פיניקיות רבות.
במכתבי ערד מהמאה השביעית לפנה"ס מוזכרים "כִּתִּיִּם" שאליהם מיועדת חלק מהאספקה שאוחסנה במצודה, ומקובל לראותם כשכירי חרב מכתיון ששירתו בצבא ממלכת יהודה, ויש לכך גם עדויות ארכאולוגיות חומריות.
מגילות מדבר יהודה מייחסות את השם לרומאים או לממלכת אשור.
תולדות כתים על פי ספר יוסיפון.
על פי ספר יוסיפון עם התפזרות העמים, הכתים חנו בקמפניה ובנו את פוסומניה בעוד שצאצאי תובל חנו בטוסקנה ובנו את העיר סבינוס. הגבול הטבעי בין השניים היה נהר טיבר.
הסבינים יצאו למלחמה נגד הכתים בעקבות חטיפת הנשים הסביניות על ידי כתים. המלחמה תמה לאחר שהכתים הציגו לתובלים את ילדיהם המשותפים. הם הקימו את הערים פורטו, אלבאנו לציאלה וארסה. לאחר מכן שטחים נכבשים על ידי אגניאס, מלך קרתגו. כתים מצליחים להשתחרר מעול קרתגו וממנים את צפו, בן אליפז (נכדו של עשו) למלך בעל התואר יאנוס סאטורנוס. מלכה הראשון של רומא, רומולוס, הוא בן לשושלת זו, על פי יוסף בן גוריון.
גרסה מקוצרת של הסיפור מופיעה במדרש ספר הישר.
Defense Advanced Research Projects Agency
דרפ&quot;א
פרס חג'ג'
כתיון
כתיון (בפיניקית: 𐤊𐤕𐤉 (כתי) או 𐤊𐤕 (כת), נהגה כִּתִּיָּה; ביוונית: Κίτιον; בלטינית: Citium) הייתה עיר-מדינה לחופה הדרומי של קפריסין בשטחה של לרנקה של ימינו.
מקור השם.
קִיטִיון (ביוונית Κίτιον) הוא הצורה היוונית של השם הפיניקי כתי (𐤊𐤕𐤉), שמהופעותיו המוקדמות ביותר היא כנראה התעתיק המצרי העתיק kꜣṯꜣj בכתובת מצרית המתוארכת לתקופת רעמסס השלישי (1198–1116 לפנה"ס) שנמצאה במקדש מדינת האבו בין שמות ערים קפריסאיות אחרות. יוסף בן מתתיהו וכן חוקרים מודרניים מזהים את כתיון עם הכתיים מהמקרא וממכתבי ערד.
היסטוריה.
העיר הוקמה ככל הנראה בתקופת הברונזה על ידי מיקנים במאה ה-13 לפנה"ס בעקבות ריכוז גבוה של מחצבי נחושת באזור. העיר ננטשה לאחר כמאתיים שנה בעקבות קשיים ארגוניים ותהליכים היסטוריים. עדויות ספרותיות מצביעות על נוכחות פיניקית מוקדמת בכתיון בתחילת המאה ה-10 לפנה"ס. סוחרים פיניקים שהגיעו כנראה מצור התיישבו באזור הרחיבו את ההשפעה הפוליטית של כתיון. לאחר שנת 850 לפנה"ס בערך המקדשים נבנו מחדש והפיניקים עשו בהם שימוש חוזר. כתיון הייתה המושבה הראשית של הפיניקים בקפריסין, ובכתובות מלכותיות התואר המלכותי פתח תמיד בשם העיר.
עקבות התיישבות מהמאה ה-10 לפנה"ס נמצאו לאורך חומות ליד הנמל בבמבולה (Bamboula). באתר נמצאו מקדשים לעשתרת ולמלקרת. על הקשרים עם הכנענים מצביעים גם כלים מיובאים מקפריסין, שנמצאו בין השאר בתל באר שבע. עדות נוספת הם מאות צלמיות שנמצאו באזור, להן ארבע רגליים של בעל חיים, ככל הנראה סוס, וגוף אנושי. בעיר התגלה גם נמל צבאי מהמאה ה-5 לפנה"ס, שבשלב הסופי הורכב מלפחות שישה גגות רעפים לספינות, ברוחב של 6 מטרים ובאורך של כ-39 מטרים, שמתחתיהן היו תעלות לעגינת תלת-חתריות. שכירי חרב כתיים שרתו, לפי מכתבי ערד, בצבאו של יאשיהו מלך יהודה.
עיר הממלכה הייתה וסאלית של מצרים משנת 570 עד 545 לפני הספירה. פרס שלטה בקפריסין משנת 545 לפני הספירה. מלכי העיר כתבו בפיניקית את שמם בכתובות ועל מטבעות משנת 500 לפנה"ס. ייתכן שטקסטים וכתובות ספרותיות מצביעים על כך שבתקופה הקלאסית כתיון הייתה אחת המעצמות המקומיות העיקריות, יחד עם שכנתה סלמיס. בשנת 499 לפני הספירה ממלכות קפריסין (כולל כתיון) הצטרפו למרד של איוניה נגד פרס. בשנת 333 לפנה"ס נולד בעיר זנון מכתיון, פיניקי-יווני מייסד האסכולה הסטואית.
תלמי הראשון כבש את קפריסין בשנת 312 לפנה"ס. מושבת מסחר של כתיון שהוקמה בפיראוס שגשגה עד כדי כך שבשנת 233 לפנה"ס הם ביקשו וקיבלו אישור לבניית מקדש לעשתרת. בתקופת שלטון בית תלמי נמנו השנים בכתיון על פי מלכות מלכי תלמי.
קפריסין סופחה לרומא בשנת 58 לפנה"ס. רעידות אדמה חזקות פקדו את כתיון בשנת 76 לספירה ובשנה לאחר מכן, אך נראה כי העיר שגשגה בתקופת הרומאים. מנהל כלכלי ("curator civitatis)" נשלח לכתיון מרומא בתקופת שלטונו של ספטימיוס סוורוס. רעידות אדמה ב-322 ו-342 לספירה גרמו להרס לא רק של כתיון, וכן של סלמיס ופאפוס.
אנשי כתיון מוזכרים במקרא בשם "כתיים" כסוחרי ים:.
יוסוף קרש
אמריקאים
אמריקאים (באנגלית: Americans) הם האזרחים ובני הלאום של ארצות הברית. אף על פי שאזרחים ובני לאום (Nationals) מהווים את מרבית האוכלוסייה בארצות הברית, ישנם בעלי אזרחות כפולה, לא-אמריקאים המתגוררים כדרך קבע בארצות הברית, ותושבים קבועים המשתייכים ללאום האמריקאי. ארצות הברית היא בית לעם ממוצאים אתניים וגזעים שונים ומגוונים, וכתוצאה מכך התרבות ומערכת המשפט בארצות הברית אינם משייכים לאום לאתניות או לגזע, אלא לאזרחות ולשבועת אמונים אל המדינה האמריקאית.
רוב האמריקאים ואבותיהם היגרו לארצות הברית, או שהם צאצאים לאנשים שנעקרו ממולדותיהם והובאו לאמריקה כעבדים בחמש המאות האחרונות. זאת למעט אוכלוסיית העמים הילידים בארצות הברית לרבות אלה בהוואי ובאלסקה, ותושבי פוארטו ריקו, גואם והפיליפינים, שהפכו לאמריקאים במסגרת התרחבות המדינה במאה התשע עשרה. בנוסף, ארצות הברית התרחבה לסמואה האמריקנית, איי הבתולה של ארצות הברית ואיי מריאנה הצפוניים במהלך המאה העשרים.
למרות ההרכב הרב-אתני שלה, ניתן להתייחס את לתרבות המשותפת של רוב האמריקאים כתרבות מיינסטרים אמריקאית, דהיינו ציוויליזציה מערבית השואבת את עיקר ערכיה מהמסורות של המתיישבים הראשוניים בארצות הברית מצפון וממערב אירופה. תרבות האמריקאים מושפעת בנוסף מתרבות האפרו-אמריקאים. ההתרחבות אל מערב ארצות הברית שילבה בעם האמריקאי את בני הקייג'ון ואת העמים הילידים בלואיזיאנה לצד ההיספנים בדרום המערב, מה שיצר קשר הדוק עם התרבות המקסיקנית. הגירה בקנה מידה גדול בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 מדרום וממזרח אירופה הביאה למספר אלמנטים חדשים בתרבות האמריקאית. גם גלי הגירה מאסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית השפיעו על האמריקאים כעם. כור היתוך תרבותי, או לחלופין "גישת קערת הסלט", מתאר את האופן בו דורות של אמריקאים החליפו והטמיעו אלה באלה מאפיינים תרבותיים מובהקים.
בנוסף לארצות הברית, ניתן למצוא אמריקאים ואנשים ממוצא אמריקאי באופן בין-לאומי. ההערכה היא כי כשבעה מיליון אמריקאים גרים מעבר לים ומהווים את "הפזורה האמריקאית".
צבי הירשפלד
צבי הירשפלד (תרמ"ב, 1882 – ח' בניסן תרע"ח, מרץ 1918) היה איש העלייה הראשונה, שעמד בראש מתיישבי רוחמה, היישוב היהודי הראשון בנגב בעת החדשה. על שמו היישוב שדה צבי (תרגום של הירשפלד).
ביוגרפיה.
נולד בריגה שבגוברניית ליבוניה של האימפריה הרוסית לאליהו מאיר ולחיה מלכה הירשפלד. אמו הייתה בת הרב אברהם אבא ורנר, שהיה הרב הראשי של פינלנד ולאחר מכן רבהּ של קהילת "מחזיקי הדת" בלונדון. אביו של אליהו מאיר, שמואל הירשפלד, עלה לארץ ישראל בשנת 1887 עם אשתו גרונה ועם חלק מבני משפחתו. בשנת 1889 עלה צבי הירשפלד לארץ ישראל עם הוריו ושלוש אחיותיו. בשנת 1892 התייתם מאביו, ואמו שלחה אותו למשפחתה בלונדון, שם שהה ארבע שנים, ובסיומן שב לארץ.
בשנת 1901 נישא הירשפלד לברכה קרישבסקי, בת חיים יעקב קרישבסקי. לשניים הייתה היכרות משפחתית קודמת, שכן כעשר שנים לפני כן נשא אחיה של ברכה, ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי, את דודתו - אחות אביו - של הירשפלד, בתיה. ביתם של צבי וברכה הירשפלד בראשון לציון היה שוקק חיי תרבות וכן שימש כתובת של עזרה וסיוע לנזקקים.