בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים, ה-FBI והסוכנות לביטחון לאומי בנו מנהרה מתחת למתחם למטרות ריגול, אך היא מעולם לא נוצלה בהצלחה לאחר שסוכן ה-FBI רוברט הנסן חשף מידע על המבצע בפני הק.ג.ב.
בספטמבר 1994, במהלך ביקורו בארצות הברית, חנכו נשיא רוסיה בוריס ילצין ונשיא ארצות הברית ביל קלינטון את הבניין הטקסי החדש של שגרירות רוסיה, בהר אלטו.
אירועים.
בשנת 1985 ויטלי יורצ'נקו, מרגל סובייטי שערק לשורות האמריקאים, ערק לברית המועצות מחדש דרך השגרירות, לאחר שחמק ממחזיקיו במסעדת Au Pied de Cochon בג'ורג'טאון.
ברזיל ההולנדית
ברזיל ההולנדית, המכונה גם הולנד החדשה, הייתה החלק הצפוני של המושבה הפורטוגזית של ברזיל, שנשלטה על ידי ההולנדים במהלך הקולוניזציה ההולנדית של אמריקה בין 1630 ל-1654. הערים העיקריות של המושבה ההולנדית של ניו הולנד היו הבירה מאוריצסטאד (היום רסיפה), פרדריקשטאט (ז'ואאו פסואה), אמסטרדם החדשה (נטאל), סנט לואיס (סאו לואיס), סאו כריסטובאו, פורט שוננבורץ' (פורטלזה), סירינהאם ואולינדה.
משנת 1630 ואילך, כבשה הרפובליקה ההולנדית כמעט מחצית מהאזור האירופי המיושב של ברזיל באותה עת, עם בירתה ברסיפה. חברת הודו המערבית ההולנדית (WIC) הקימה את המטה שלה ברסיפה. המושל, יוהאן מאוריץ ואן נאסאו-זיגן, הזמין אמנים ומדענים למושבה כדי לסייע לקידום ברזיל ולהגדלת האוכלוסייה. עם זאת, השפע התהפך כנגד ההולנדים כאשר הפורטוגזים זכו בניצחון משמעותי בקרב השני בגוארראפס בשנת 1649. ב-26 בינואר 1654 נכנעו ההולנדים וחתמו על הכניעה, אך רק כהסכם זמני. עד מאי 1654 דרשו ההולנדים לקבל את ניו הולנד בחזרה. ב-6 באוגוסט 1661 הועברה רשמית ניו הולנד לפורטוגל באמצעות חוזה האג.
התקופה הזו הייתה חשובה לא מעט בזיכרון ההיסטורי בברזיל, אף שהייתה בעלת חשיבות זמנית בלבד עבור ההולנדים. לא היו בה שינויים מתמשכים בהתפתחות החברתית והמוסדית של ברזיל הפורטוגזית. מתיישבים פורטוגזים מקומיים נאלצו להתנגד להולנדים בעיקר בעזרת המשאבים שלהם, כולל גיוס בעלי ברית שחורים וילידים, ועשו שימוש בידע שלהם על התנאים המקומיים. מאבק זה נחשב בזיכרון ההיסטורי הברזילאי כמניח את זרעי הלאום הברזילאי. תקופה זו הביאה גם לירידה בתעשיית הסוכר בברזיל, מכיוון שהסכסוך בין ההולנדים לפורטוגזים שיבש את ייצור הסוכר הברזילאי, תוך התגברות התחרות מצד מושבות בריטיות, צרפתיות והולנדיות בקריביים.
יחסי איבריה-הולנד.
משפחת הבסבורג ששלטה בארצות השפלה מ-1482. האזור הפך לחלק מהאימפריה הספרדית תחת בית ההבסבורג הספרדי בשנת 1556; עם זאת, בשנת 1568 פרצה מלחמת שמונים השנים (1568-1648), וההולנדים הקימו את הרפובליקה המאוחדת של הולנד בשנת 1581. כחלק מהמלחמה תקפו הולנדים אדמות ספרדיות, מושבות מעבר לים וספינות. בשנת 1594 פיליפה השני, שהיה מלך ספרד וגם (משנת 1580) של פורטוגל, נתן אישור לספינות הולנדיות שנמלטו לברזיל להפליג יחד פעם בשנה בצי של עשרים אוניות. בשנת 1609 חתמו בית הבסבורג והרפובליקה ההולנדית על הפסקת נשק של עשר שנים, במהלכה הורשתה הרפובליקה ההולנדית לסחור עם יישובים פורטוגזים בברזיל. גודלה הגאוגרפי הקטן של פורטוגל ואוכלוסייתה הקטנה גרם לכך שהיא הייתה זקוק ל"השתתפות זרה בקולוניזציה ובמסחר עם האימפריה שלה". ההולנדים מילאו תפקיד כזה שהביא תועלת הדדית. כחלק מההפוגה בין השנים 1609–1621, הסכימו ההולנדים גם לעכב את הקמתה את חברת הודו המערבית, מקבילה לחברה ההולנדית המזרחית ההודית שכבר הייתה קיימה.
בסוף ההפוגה, ההולנדים הרחיבו במידה רבה את רשתות הסחר שלהם וצברו למעלה ממחצית המסחר בין ברזיל לאירופה. (צפון הולנד הפעילה 29 בתי זיקוק לסוכר עד שנת 1622, לעומת 3 בשנת 1595. ) בשנת 1621 פג תוקף הסכם השלום בן 12 השנים והולנד המאוחדת הקימה מייד את חברת הודו המערבית ההולנדית. המלחמה ההולנדית-פורטוגזית שהחלה בשנת 1602 התחדשה, ובאמצעות החברה החדשה החלו ההולנדים להתערב במושבות הספרדיות והפורטוגזיות באמריקה.
הפלישת הכושלת 1624.
האדמירל ג׳יקוב וילקנס בדצמבר 1623 הוביל כוח של חברת הודו המערבית ההולנדית (WIC) לעיר סלבדור בירת אזור באייה בברזיל. העיר הייתה אז בירת ברזיל ומרכז חשוב של ייצור קנה הסוכר. המשלחת כללה 26 ספינות וכ-3,300 איש. הם הגיעו לשם ב־8 במאי 1624, ואז נכנע המושל הפורטוגלי דיוגו טריסטאו דה מנדונקה פורטאדו.
עם זאת, ב־30 באפריל 1625 תפסו הפורטוגזים את העיר מחדש בעזרת כוח ספרדי ופורטוגלי משולב המורכב מ-52 אוניות ו-12,500 איש. לאחר מכן, העיר תמלא תפקיד קריטי כבסיס למאבק הפורטוגלי נגד ההולנדים לשליטת ברזיל.
בשנת 1628 תפסו ההולנדים שיירת כספים ספרדית, מה שסיפק לחברת הודו המערבית הולנדית הון רב למימון ניסיון נוסף לכבוש את פרנמבוקו בברזיל.
הקמת ברזיל ההולנדית.
פלישה מוצלחת משנת 1630.
בקיץ 1629 רצו ההולנדים מחדש להשתלט על המדינה הברזילאית של פרנמבוקו, אזור ייצור הסוכר הגדול והעשיר בעולם. הצי ההולנדי, שכלל 65 ספינות, הובל על ידי הנדריק קורניזון. חברת הודו המערבית ההולנדית (WIC) השיגה את השליטה באולינדה ב-16 בפברואר 1630 וברסיפה (בירת פרנמבוקו) ב-3 במרץ.
איחוד השליטה ההולנדית.
מטיאס דה אלבוקרקי, מושל פורטוגל, הוביל התנגדות פורטוגזית חזקה שהפריעה להולנדים לפתח את מבצריהם על האדמות שתפסו. עד 1631, ההולנדים עזבו את אולינדה וניסו להשתלט על קאבדלו על פאראיבה, ריו גרנדה, ריו פורמוסו, וקאבו דה סנטו אגוסטינו. עם זאת, ניסיונות אלה לא הצליחו.
ההולנדים עדיין שלטו באנטוניו ווז ורסיפה, לאחר מכן השיגו דריסת רגל בקאבו דה סנטו אגוסטיניו. בשנת 1634 שלטו ההולנדים על קו החוף מריו גראנדה דו נורטה עד קאבו דה סנטו אגוסטינו של פרנמבוקו. הם עדיין שמרו על שליטה גם בים. עד 1635 בחרו מתיישבים פורטוגזים רבים להישאר באדמות שנכבשו על ידי הולנד על פני מעבר לאדמות בשליטת פורטוגל. ההולנדים הציעו חופש פולחן וביטחון רכוש. בשנת 1635 כבשו ההולנדים שלושה מאחזים של הפורטוגזים, אלו העניקו להולנדים את אדמות יצור הסוכר שהובילו לעלייה ברווח.
ברזיל ההולנדית.
בשנת 1637 נתנה החברה ההולנדית להודו המערבית WIC שליטה על אזורי כיבושיה הברזילאיים, שנקראה אז "הולנד החדשה", ליוהאן מאוריץ ואן נאסאו-זיגן (ג'ון מוריס מנסאו), אחיינו של וילם הראשון נסיך אורנג׳ . בתוך שנה כבש יוהאן מאוריץ את המחוז הברזילאי של סיירה ושלח משלחת לתפוס את עמדת המסחר במערב אפריקה של טירה אלמינה (גאנה), שהפכה לבירת חוף הזהב ההולנדית. בשנת 1641 ההולנדים כבשו את מחוז מרניאו בברזיל, כלומר הייתה שליטה מלאה הולנדית ברחבי החוף כולו בין נהרות האמזונאס לנהר סאו פרנסיסקו.
בית הכנסת העתיק ביותר ביבשת אמריקה. מספר מוערך של 700 יהודים התגוררו בברזיל ההולנדית, כ-4.7% מכלל האוכלוסייה.
ממשל תחת מאוריץ.
מאוריץ טען כי תמיד אהב את ברזיל בגלל יופייה ואנשיה, ותחת שלטונו, המושבה שגשגה. חסותו על ציירי תור זהב ההולנדי, כגון אלברט אקהאוט ופרנס פוסט, לתאר את העושר של ברזיל, הביא ליצירת עבודות ציור המראות גזעים שונים, נופים, וטבע. הוא גם הזמין חוקרי טבע ג'יאורג' מארקגרפ ווילם פיסו לברזיל. הם אספו ופרסמו כמות עצומה של מידע על ההיסטוריה הטבעית של ברזיל, וכתוצאה מכך התפרסם בשנת 1648 הספר החשוב Historia Naturalis Brasiliae, קובץ הידע האירופי הראשון המאורגן על יבשת אמריקה, שהשפיע רבות על חוגים מדעיים אירופיים מלומדים במשך למעלה ממאה שנה.
הוא ארגן צורה של שלטון מקומי על ידי יצירת מועצות עירוניות ומועצות כפריות עם חברים הולנדים וגם ברזילאים פורטוגזיים לייצוג האוכלוסייה.
באמצעות אלה החל לחדש את פני המדינה עם רחובות, גשרים וכבישים ברסיפה. באי אנטוניו ווז הוא ייסד את העיירה מאוריצסטאד (הידועה גם בשם מאוריצ'יה) שם הקים מצפה כוכבים אסטרונומי ותחנה מטאורולוגית, שהיו הראשונות שנוצרו על ידי האירופאים ביבשת אמריקה.
בשלטונו של מאוריץ הוגברה ההגנה ליהודי ברזיל שנדחו בעבר. הוא התיר ליהודים לשעבר (האנוסים) שנאלצו להתנצר לחזור לאמונתם הקודמת. נוצרים לא-קתולים, כמו קלוויניסטים, הורשו גם הם להחזיק באמונתם כחלק מהסובלנות הדתית. יתר על כן, הרוב הקתולי בברזיל ההולנדית הורשה להחזיק את אמונתם בחופשיות, בתקופה בהיסטוריה בה היו סכסוכים דתיים קיצוניים כמו מלחמת שלושים השנה בין קתולים לפרוטסטנטים. כך נוצר החוק החדש של ברזיל ההולנדית בהסכם השלום שנחתם לאחר כיבוש פאראיבה. המסדרים הנזירים הפרנציסקנים, הכרמליטים והבנדיקטינים היו די בולטים במושבה הפורטוגזית לשעבר. הם גם הורשו לשמור על כל הכנסיות והמנזרים שלהם ואיפשרו להטיף לקתוליות בקרב האוכלוסייה.
אוכלוסיית ברזיל ההולנדית..