המשחק נמשך מספר סיבובים כאשר כל תור בסיבוב על משתתף "המושל" לבחור אחד משבעת התפקידים ולקבוע את התפקיד אותו ישחקו כל המשתתפים. תפקיד המושל עובר כל תור בין השחקנים לפי הסדר וסיבוב שלם עובר כאשר כולם היו מושלים.
סיום המשחק.
למשחק יש מספר דרכים להסתיים ואין מביניהן דומיננטית.
המשחק נגמר באחד מן המקרים הבאים:
בסיום המשחק יש לחשב את סכום כל:
המשתתף עם המספר הרב ביותר של נקודות הניצחון הוא המנצח. במידה וקיים שוויון, אז המנצח הוא המשתתף עם מספר היותר גדול של מטבעות וסחורות.
חוקים.
כל סיבוב, כל משתתף חייב לבחור תפקיד מבין התפקידים המוצעים שעדיין לא נבחרו.
כל השחקנים מבצעים את הפעולה של התפקיד הנבחר אך השחקן שבחר בתפקיד, מבצע את המשימה ראשון ומקבל בנוסף "בונוס".
בונוסים לבוחרים בתפקידים:
על כל תפקיד שאינו נבחר מבין התפקידים מונח דובלון. בסבב הבחירות הבא, אם יבחר השחקן בתפקיד אשר הונחו דובלונים עליו, יקבל את התפקיד עם הדובלונים שעליו. דבר זה מוסיף שיקול נוסף בבחירת התפקידים.
המלכודת (שעשועון)
המלכודת הוא שעשועון טלוויזיה בהגשת דידי הררי שהופק על ידי חברת JCS עבור ערוץ 1.
התוכנית שודרה בשנת 2002 בימים א' עד ה' כרצועה יומית. בתחילת השבוע היו שבעה מתחרים, בכל יום הודח מתחרה אחד עד אשר לתוכנית ביום חמישי נשארו שלושה ורק שניים עלו לגמר הגדול.
השאלות בתוכנית היו שאלות פתוחות ולא בחירה בין תשובות, כמקובל בתוכניות טריוויה.
מתחרה שענה נכון על שאלה קיבל כסף שצבר מתחרה אחר. בסוף כל תוכנית היה הקהל בוחר למי לחלק כסף נוסף וכמה.
מלכה שכטמן
זמזומית
זַמְזוּמִית (שם מדעי: "Bellevalia") היא סוג במשפחת האספרגיים. במיון ישן נמנה הסוג עם משפחת השושניים.
מיון.
הסוג כולל בין היתר את המינים האלה:
הסיסטמטיקה של הסוג נחשבת קשה במיוחד, והיא נחקרה רבות על ידי הבוטנאית הישראלית נעמי פיינברון-דותן. כיום עדיין קיימים בישראל וסביבותיה מספר טקסונים של זמזומית שמעמדם הסיסטמטי אינו ברור.
פולחן הקיסר
פולחן הקיסר היה פן בדת הרומאית, ששורשיו נעוצים בתום שלטונו של יוליוס קיסר. פולחן הקיסר היה חלק חשוב מהדת בזמן הקיסרות.
שורשים היסטוריים.
יוליוס קיסר היה הרומאי הראשון שזכה להאלהה לאחר מותו. במהלך חייו נהג קיסר להדגיש את המסורת שמציגה את בני משפחתו היוליים כצאצאיה של האלה ונוס. יש הגורסים שאף התכוון להציג את עצמו כאל בעודו בחיים כדי לבסס משטר מלוכני לפי הדגם ההלניסטי-מזרחי, בו נחשב המלך לאל, אך הנחה זו שנוי במחלוקת.
לאחר רציחתו של קיסר באידו של מרס 44 לפנה"ס התחילו גילויי הערצה וחלוקת כבוד אלים הראשוניים לקיסר. תחילה נוצר הפולחן לקיסר באופן ספונטני, ביוזמת המוני העם, שהקימו מזבח לקיסר במקום שריפת גופתו ונשבעו בשמו. בהלווייתו של קיסר הכריז הקונסול, מרקוס אנטוניוס, על הענקת כבוד אלים לקיסר. הראשון שניצל את רגשות העם לצרכיו הפוליטיים היה פסבדו-מריוס שהצליח על ידי כך לזכות באהדת העם.
פעולות אלו לא היו לרוחו של אנטוניוס שפעל בחומרה כנגד הפסבדו-מריוס ופולחנו של קיסר ובסופו של דבר הוציאו להורג. האדם הבא שניצל את פולחן קיסר לצרכיו הפוליטיים היה אוקטביוס שאומץ לבנו של קיסר אחרי רציחתו. הוא השתמש בעובדה הזאת כדי לצבור כוח פוליטי ובשנותיו הראשונות בזירה הציבורית נהג תמיד להציגו כ"קיסר בנו של יוליוס האלוהי".
בתקופת הקיסרות.
לאחר ביסוס שלטונו של אוגוסטוס פולחן הקיסר הפך לחלק מדת המדינה הרומאית, באיטליה ובפרובינקיות המערביות נשמר תמיד העיקרון של הפרדה בין אוגוסטוס בן התמותה לאלים, הוא הוצג כבנו של יוליוס האלוהי אולם לא קיבל כבוד אלים בעצמו. עוד פן שהוכנס לפולחן הקיסר היה הפולחן לגנס של השליט. לאחר מותו של אוגוסטוס הוא הועלה לדרגת אל על ידי הסנאט ובכך נקבע התקדים שמעלים לאל שליטים טובים לאחר מותם, ומזמן שלטונו של הקיסר קליגולה נכנס הנוהג לחלוק כבוד אלים לבני משפחתו של הקיסר שנפטרו.
בפרובינקיות המזרחיות מצב העניינים היה שונה באופן מוחלט, תושביהם היו רגילים כבר דורות להתייחס ולסגוד לשליט כאל ולכן לא היה להם כל קושי לקבל את הקיסר הרומאי כאל בחייו כפי שקיבלו את מלכי הממלכות ההלניסטיות השונות לפני. הקבלה של הקיסר הרומאי כאל ייצגה שינוי בתפיסה שלו מכובש זר לאל המקום שמגן על תושביו. פולחן הקיסר היה חלק חשוב בהבעת הנאמנות של תושבי הקיסרות כלפי השלטון המרכזי והעומד בראשו.
תחילה העיקרון שאוסר על מתן כבוד אלים לבני אדם נשמר ולתהליך האלהה לאחר המוות לא יוחסה חשיבות דתית כפי שביטא הקיסר אספסיאנוס שכאשר חש שיומו מתקרב, הוא התבדח "אבוי, אני חושב שאני הופך לאל". קליגולה היה הקיסר הראשון שדרש שיכירו בו כאל עוד בחייו ואף הקים מקדשים של עצמו והציב פסלים בדמותו. דרישה זו לא התקבלה ושינוי אמיתי התרחש רק בימי אדריאנוס, שהיה הקיסר הראשון שקיבל כבוד אלים בפועל.
השינוי בא להשלמה בימי הקיסר דיוקלטיאנוס, הוא ביקש לתת תוקף חוקי לשלטונו על ידי שימוש בדת וכך הוא יסד את שיטת הטטררכיה שבה הקיסר הוא אל, מבקרים שנועדו עמו נדרשו שלא להביט בו ולעיתים נישקו את שולי גלימתו. אמצעים אלה ואחרים שימשו ליצירת הילה של מסתורין ועוצמה.
אולם תיקוניו של דיוקלטיאנוס לא שרדו לאורך זמן, בזמנו של קונסטנטינוס ויורשיו החלה הנצרות עולה כדת המדינה החדשה והחליפה את כל הפולחנים הפגאניים ובכלל זה את פולחן הקיסר. הד לפולחן הקיסר והמנהג לעלות לדרגת אלים בני תמותה אפשר לראות בפולחן הקדושים של הנצרות קתולית.
פולחן הקיסר והיהודים.
היהדות כדת מונותאיסטית לא יכלה לקיים פולחן לקיסר, והיהודים היו העם היחיד בקיסרות שלא לקח חלק בפולחן. למרות שעובדה זאת הוכרה על ידי רומא והיהודים נפטרו מהשתתפות בפולחן, הדבר שימש את מבקרי היהודים כחיזוק לטענותיהם בדבר אי הנאמנות והרוח המרדנית של היהודים כלפי שלטונה של הקיסרות.
כתחליף לפולחן הישיר של הקיסר, המלך הורדוס ייסד את המנהג להעלות בבית המקדש קורבנות לשלום הקיסר ולשלומה של רומא, ובכך להביע את נאמנות היהודים לקיסר ולשלטון הקיסרות. בתחילת המרד הגדול הופסקה העלאת הקורבנות לשלום הקיסר ורומא כמעין הכרזת מלחמה מצד המורדים.
פולחן הקיסר והנוצרים.
כמו היהודים כך גם הנוצרים נמנעו מלעבוד את הקיסר ולהעלות קטורת על מזבח הקיסר או מזבחי האלים.
מולד הירח
ארמנדו מנסנרו
ארמנדו מנסנרו (בספרדית: Armando Manzanero; 7 בדצמבר 1935 – 28 בדצמבר 2020) היה מוזיקאי ומלחין לטינו-אמריקאי, שהיה מקובל כמלחין הרומנטי הבולט ביותר של מקסיקו בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
מנסנרו נולד במרידה, בחצי האי יוקטן שבמקסיקו. בגיל שמונה החל את לימודי המוזיקה בבית הספר לאמנויות היפות ("Escuela de Bellas Artes") שבעיר הולדתו. מאוחר יותר הוא העמיק את ידיעותיו המוזיקליות במקסיקו סיטי. ב-1950, בגיל חמש עשרה, הוא חיבר את הלחן הראשון שלו וקרא לו "Nunca en el Mundo" (אף פעם לא בעולם). ללחן זה קיימות כיום עשרים ואחת גרסאות מוקלטות בשפות שונות. שנה אחר כך הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כפסנתרן.
ב-1957 הוחתם מנסנרו כמנהל המוזיקלי של הסניף המקסיקני של חברת CBS העולמית וכמקדם מוזיקלי עבור חברת EMI. שנה אחר כך הוא ליווה בפסנתר אמנים לטינו-אמריקאיים כדוגמת פדרו וארגס (Pedro Vargas), לוצ'ו גטיקה (Lucho Gatica) ורפאל (Raphael).
בשנת 1959, בעידודו של מנהל בחברת התקליטים RCA Victor, הקליט מנסנרו את האלבום הראשון שלו, לו קרא "Mi Primera Grabación" (התקליט הראשון שלי).
בשנת 1965 הוא זכה במקום הראשון בתחרות הזמר "Festival de la Canción" (פסטיבל שירים) שנערך במיאמי בשירו "Cuando Estoy Contigo" (כשאני איתך).
בשנת 1970 תורגם שירו של מנסנרו, "Somos Novios", לאנגלית על ידי סיד ויין, המלחין של אלביס פרסלי. את הגרסה האנגלית, It's Impossible (זה בלתי אפשרי), ביצע הזמר פרי קומו והשיר היה מועמד בתחרות פרס גראמי. על הצלחה זו העיב פסק הדין של בית משפט אמריקני, שפסק כנגד מנסנרו, שהואשם בגנבה ספרותית, ואילץ אותו להחזיר את הכספים שקיבל בגין השיר It's Impossible. הייתה זו מהלומה קשה למנסנרו, שחיבר את השיר "Somos Novios", עשרים שנה קודם לכך והיה בעצמו קורבן לגנבה ספרותית של הצד המאשים. כיום ידוע שמנסנרו אכן היה מלחין שיר זה והוא הואשם על לא עוול בכפו.
בשנת 1978 הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל מיורקה שבספרד עם שירו "Señor Amor" (מר אהבה). ב-1982 ניתן כבוד מיוחד לשיר "Corazón Amigo" (ידיד לב) בפסטיבל ימאהה. ב-1993 העניק לו המגזין בילבורד פרס בגין הקריירה המוזיקלית המעולה שלו.
מאז 1982 כיהן מנסנרו כסגן נשיא וכאחד המנהלים הראשיים של הארגון "Asociación Nacional de Autores y Compositores" ("איגוד המחברים והמלחינים הלאומי" של מקסיקו). עבודתו בתחום זכויות יוצרים חיזקה ארגון זה והעניקה לו מעמד בינלאומי.
יצירותיו בוצעו על ידי זמרים כדוגמת פרנק סינטרה, טוני בנט, אלביס פרסלי, פרנק פורסל, פול מוריאה, ריי קוניף, מנואלה טורס (Manoella Torres), מרקו אנטוניו מונייס (Marco Antonio Muñiz), רפאל (Raphael), חוסה חוסה (José José), אנדראה בוצ'לי (Andrea Bocelli), כריסטינה אגילרה, לואיס מיגל (Luis Miguel Gallego Basteri), כריסטיאן קסטרו (Cristian Castro), איל דיבו (Il Divo) ופסנתרנים כדוגמת ראול די בלאסיו (Raúl di Blasio).