לאחר סגירתה של קבוצה "קרדי אגריקול" בה רכב הוסהובד בשנים 1999-2008, הצטרף הוסהובד לקבוצת סרוולו (Cervélo). הוא פתח את עונת 2009 ב, ואף ניצח את הקטע השלישי במרוץ. ב-28 בפברואר רשם הוסהובד את אחד ההישגים הגדולים בקריירה שלו, כשניצח באומלופ הט ניוסבלד. הוא סיים שנית שלישי במילאנו - סן רמו, רביעי בE3 פרייס פלנדרן, ושלישי בפריז - רובה. הוא ניצח בשני קטעים בוולטה אה קטלוניה, ניצח את הקטע השישי בטור דה פראנס ואת קטגוריית הנקודות בפעם השנייה. בסוף העונה, ניצח הוסהובד קטע בטור דו פויטו שארן וקטע בטור של מיזורי.
ב-2010, הוסהובד ניצח את הקטע השני בפריז - רובה, שתי דקות לאחר פביאן קנצ'לרה שניצח בבריחת יחיד. הוא ניצח את אליפות נורווגיה במרוץ כביש. בנוסף לכך, הוסהובד ניצח את הקטע השלישי בטור דה פראנס. בוואלטה אספנייה, הוסהובד ניצח את הקטע השישי ופרש מהמרוץ לפני קטע 17. ב-3 באוקטובר, ניצח הוסהובד את אליפות העולם באופני כביש שנערכה בג'ילונג' ומלבורן, ובכך הפך לנורווגי הראשון שמנצח במקצה העלית גברים באליפות. בסוף העונה, ניצח הוסהובד את מרוץ טרופאו צ'יטה די בורגומנרו.
בעונת 2011, הוסהובד סיים שני בפריז - רובה. בטור דה פראנס, הוסהובד ניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי שהיה הקטע השני במרוץ, ועלה למקום הראשון הכללי ובכך הפך לרוכב הנורווגי הראשון שלובש את החולצה הצהובה בטור דה פראנס. הוא לבש אותה עד הקטע ה-9 (כולל), שם איבד את ההובלה לתומא ווקלר הצרפתי. הוסהובד סיים רביעי בגרנד פרי דה פלואה. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של בריטניה, לאחר שניצח מתוך ספרינט של 22 רוכבים.
BMC (2012-2014).
את שלוש העונות האחרונות בקריירה שלו העביר הוסהובד בקבוצת BMC. בעונת 2012, הוא לא השתתף בהרבה מרוצים, הוא זינק לג'ירו ד'איטליה אך פרש במהלך הקטע ה-6.
ב-2013 ניצח את הקטע הראשון בטור דו האו ואר ואת אליפות נורווגיה במרוץ כביש. בנוסף לכך, ניצח הוסהובד את הקטע השלישי בטור של אוסטריה. הוא ניצח שני קטעים ב. הוסהובד ניצח את המרוץ הארקטי של נורווגיה, את קטגוריית הנקודות במרוץ ושני קטעים נוספים במרוץ. בסוף העונה, הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של בייג'ינג'.
בתום עונת 2014, בה לא רשם הישגים בולטים, הודיע הוסהובד על פרישה מרכיבה תחרותית.
חיים אישיים.
הוסהובד חי עם אשתו סוזן במונטה קרלו שנמצאת במונקו, לשניים ילדה בשם איזבל.
שנות ה־30 של המאה ה-20
טיל שווייגר
טילמן ואלנטין "טיל" שווייגר (בגרמנית: Tilman Valentin "Til" Schweiger; נולד ב-19 בדצמבר 1963) הוא שחקן, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע גרמני, בעל חברת הפקות בברלין. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "", "המלך ארתור" ו"ממזרים חסרי כבוד".
ביוגרפיה.
שווייגר נולד בפרייבורג שבמערב גרמניה. שני הוריו הם מורים.
לאחר שלמד לשון וספרות גרמנית במשך שנתיים באוניברסיטה במטרה להפוך למורה, בחר שווייגר ללמוד משחק בבית ספר למשחק בקלן וסיים את לימודיו בהצלחה.
קריירה.
הופעתו הראשונה בקולנוע הגרמני הייתה ב-1991 בסרט ""Manta, Manta"."
בשנת 1994 שיחק בקומדיה "אולי, אולי לא".
לאחר מכן הופיע בקומדיה "לדפוק על דלת גן עדן" ובשני סרטיו הראשונים בשפה האנגלית "פאנק בסולט לייק סיטי!" ו"רוצחים בהמתנה".
בתחילת דרכו דחה שווייגר את תפקיד חייל הוורמאכט בסרטו של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן", שווייגר הסתייג מהתפקיד מפני שחשש מתגובת דעת הקהל האמריקאית לגביו.
התפרסם בהופעתו במותחן המרוצים "מסלול מסוכן" בו שיחק עם סילבסטר סטאלונה ובשוברי הקופות "" בו גילם את שון, עוזרה של לארה קרופט (אנג'לינה ג'ולי) ו"המלך ארתור" בו גילם את סרדיק מלך האנגלו-סקסים.
ב-2004 השתתף בפרודיית המדע בדיוני הגרמנית "הפתעת ספינת החלומות" וב-2005 הופיע בתפקיד קטן בקומדיה הפרועה "ג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי" וביים את הקומדיה "רגליים יחפות" בה גם שיחק בתפקיד ראשי.
ב-2007 ביים את אחד הסרטים הרווחים ביותר בגרמניה בשנים האחרונות "ארנב בלי אוזניים" בו הופיע גם בתפקיד הראשי של עיתונאי רווק ואגרסיבי בשם לודו דקר.
שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפעולה המבוסס על משחק המחשב "Far Cry".
בשנת 2009 לוהק שווייגר לסרטו של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", שווייגר גילם בסרט את סמל הוגו שטיגליץ שהתפרסם בזכות רציחתם של 13 קציני גסטפו, שטיגליץ ערק מהצבא הגרמני והצטרף לצבא ארצות הברית וליחידת הקומנדו המיוחדת "הממזרים" בפיקודו של סגן אלדו "האפאצ'י" ריין (בראד פיט).
בהמשך ביים שווייגר גם סרט המשך רווחי לקומדיה המוצלחת שלו "ארנב בלי אוזניים".
חיים אישיים.
ב-19 ביוני 1995 שוויגר התחתן עם הדוגמנית האמריקאית דנה קרלסן. יש להם ארבעה ילדים: ולנטין פלוריאן (יליד 1995), לונה מארי (ילידת 1997), לילי קאמיל (ילידת 1998), ואמה טייגר (ילידת 2002). שלושת בנותיו הם שחקניות ששיחקו בין היתר בסרטיו של שווייגר. שווייגר וקרלסן נפרדו ב-2005 והתגרשו ב-2014.
שווייגר מתגורר במיורקה, ספרד, והוא מתגורר בשכנות לרוכב האופניים לשעבר יאן אולריך הגרמני. באוגוסט 2018, אולריך נעצר על כך שפרץ לביתו של שווייגר ואיים עליו.
טיסה 932 של סאות'רן איירוויס
טיסה 932 של סאות'רן איירוויס הייתה טיסת שכר של חברת סאות'רן איירוויס, במטוס מסוג DC-9 שיצא משדה סטולינג הנמצא בקינסטון, קרוליינה הצפונית אל שדה פרגוסון בקרדו, וירג'יניה המערבית. בשעה 19:35 ב-14 בנובמבר 1970, התרסק המטוס לתוך גבעה לא רחוק משדה התעופה. בהתרסקות נהרגו כל 75 הנוסעים. מטוס זה הטיס 37 מחברי קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מרשל, שמונה מאמנים, 25 ספונסרים של הקבוצה, ארבעה אנשי צוות (כולל הטייסים) ונציג חברת התעופה.
הקבוצה הייתה בדרכה הביתה לאחר הפסד 17-14 במשחק נגד קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מזרח קרוליינה.
רקע.
המטוס בטיסה 932 היה מסוג DC-9-31 (מספר זנב N97S), בעל שני מנועי סילון ו-95 מקומות ישיבה.
בתקופה זו, קבוצות הספורט של אוניברסיטת מרשל הגיעו להתמודדויות ומשחקים באמצעות טיסה במקרים נדירים בלבד, מכיוון שרוב משחקי החוץ היו במרחק נסיעה מקמפוס האוניברסיטה. מנהלי הקבוצה אף תכננו במקור לבטל את הטיסה, אבל ביטלו את ההחלטה, והעלו את חברי הקבוצה על הטיסה לאחר המשחק. טיסה זו הייתה הטיסה הראשונה שלקחה קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מרשל.
האירועים שהובילו להתרסקות.
טיסה 932 המריאה בזמן ונמשכה עד להאנינגטון ללא תקלות כל שהן. בשעה 19:32 נוצר קשר בין פקחי המגדל בהאנינגטון לטייסים עם ההוראה להנמיך לגובה של 5,000 רגל. הפקח הזהיר את הטייסים שיש בחוץ גשם וערפל שיקשו על הנחיתה, אך לא הופכים אותה לבלתי אפשרית. בשעה 19:34, דיווחו הטייסים לפקח שחלפו את נקודת הכניסה לשטח השדה והם מיוצבים על נתיב המסלול. הפקח נתן להם הרשאה לנחות.
ההתרסקות.
המטוס היה בשלב הגישה הסופית (פיינל) למסלול בהאנינגטון, כשהוא התנגש בצמרות העצים על גבעה בגובה 5,543 רגל (1690 מ') מערבית למסלול מספר 12. כתוצאה מהפגיעה, המטוס עלה בלהבות וחרך שטח אדמה כ 30 מטר לרוחב ו-85 מטר לאורך. שרידיהם של שישה מנוסעי המטוס התגלו בין הריסותיו ולא זוהו מעולם. השישה, שהיו שחקני הקבוצה, נקברו בקבר אחים בבית הקברות של האנינגטון, ומעל ששת הקברים הושמה מצבה אחת המציינת את שמות כולם.
תוצאות ההתרסקות.
הוועדה הלאומית לבטיחות בתחבורה חקרה את התאונה, ומסקנתה הסופית שפורסמה ב-14 באפריל 1972, קבעה שהתאונה נגרמה כתוצאה מהנמכה מוקדמת מדי, מעבר לגובה הנמוך המינימלי שנדרש, תוך תנאי מזג אוויר עוינים וללא קשר עין עם המסלול. הם אף קבעו ששתי הסיבות ההגיוניות ביותר להנמכה הקיצונית הן שימוש לא נכון במכשור תא הטייס או תקלה בתצוגת הגובה האמיתי במכשירי הטיסה. מקור בוועדה אף מסר כי לדעתו, מים שחדרו אל מד הגובה של המטוס שיבשו את יכולת קריאת הגובה הנכון שלו, וכך בלבל את הטייסים, שלא נחתו או המריאו מעולם בשדה זה לפני כן, להאמין שהם גבוהים יותר ממה שהיו באמת.
הוועדה פרסמה שלוש המלצות כתוצאה מהתאונה הנוגעות למכשור התצוגה במטוסים, ניטור נכון של מכ"מי קרקע, ומעקב ופיקוח על תפעול טיסות.
ב-15 בנובמבר 1970, נערך טקס אזכרה באצטדיון הביתי של אוניברסיטת מרשל. הלימודים באוניברסיטה, כמו מספר אירועים והופעות, בוטלו, ומשרדים ממשלתיים שבתו.
הלוויה המונית של חברי הקבוצה ושאר נוסעי המטוס נערכה בבית הקברות של האנינגטון, חלקם אחד ליד השני.
התרסקות טיסה 932 כמעט הובילה לסגירת קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה. NCAA נתנה רשות מיוחדת לאוניברסיטה לשתף במשחקי הקבוצה תלמדי שנה ראשונה (בשנים 1968-1972 חל איסור על שחקני שנה ראשונה ליטול חלק במשחקים עצמם). לאחר שנמצא מאמן חדש לקבוצה החדשה, ג'ק לינגל, החלו חמשת שחקני הקבוצה הוותיקים (שנשארו בבית בעקבות פציעות וכך שרדו את התאונה), המאמן החדש, ומאמן הרסיברים (רד דוסון, היחיד מצוות אימון הקבוצה שנסע חזרה להאנינגטון במקום לטוס) לשכנע את נשיא האוניברסיטה, דונלד דדמן, שיש מקום ואמביציה להקמת קבוצת הפוטבול מחדש. הקבוצה החדשה הורכבה משחקני שנה ראשונה, שרבים מהם אף נלקחו מענפי ספורט אחרים אף שלא נגעו בפוטבול מעולם. הקבוצה הצעירה ניצחה רק שני משחקים בעונת 1971, אבל הצילה את קיום הפוטבול באוניברסיטת מרשל. ג'ק לינגל פרש מאימון הקבוצה כאגדה בשנת 1974, כשהוא משאיר מאחוריו רקורד של 9-33 עם הקבוצה.
שקרניות קטנות
שקרניות קטנות (באנגלית: Pretty Little Liars; בתרגום ישיר: "שקרניות קטנות ויפות") היא סדרת נעורים אמריקאית המבוססת על סדרת ספרים פופולרית בשם זהה מאת שרה שפרד.