בתחילת יולי 1941 הנאצים כבשו את העיר. ב-4 ביולי 1941 בית הכנסת הוצת בהתאם להוראת השלטונות. מכבי אש קבלו פקודה לא להתערב בנעשה ורק להשגיח שהאש לא תעבור למבנים הסמוכים. זה היה ערב שבת ולכן היה צפוי שבבית הכנסת היו הרבה אנשים, מצד שני הגעה בשעה כה מאוחרת הייתה בניגוד להוראות השלטונות ולכן ייתכן שמספר הקורבנות היה נמוך מהתכנון הנאצי. בהתאם למקורות מסוימים מספר הקורבנות במבנה היה כ-300, ובסך הכל באותו לילה נהרגו כ-2,000 יהודים. הגרמנים צילמו את שריפת בית הכנסת לצורכי התעמולה הנאצית.
בשנת 1988 במקום הוקמה אנדרטה לזכר הקורבנות. בשנת 2007 בקרבת מקום הוקמה אנדרטה לזכר יאניס ליפקה, חסיד אומות העולם הלטבי.
סוכנות הידיעות הפלסטינית
סוכנות הידיעות של אש&quot;ף
סאקי (סופר)
הקטור יו מונרו (באנגלית: Hector Hugh Munro; 18 בדצמבר 1870 - 13 בנובמבר 1916), מוכר יותר בשם העט שלו "סאקי" (Saki), (בערבית: "המוזג", דמות המופיעה ברבים משירי עמר ח'יאם), היה סופר ומחזאי בריטי שנולד בבורמה.
אביו היה מפכ"ל משטרת בורמה, שאז הייתה חלק מהאימפריה הבריטית. לאחר מות אימו, נשלח מונרו בן השנתיים לאנגליה. מונרו התגייס ב-1893 למשטרה ההודית האימפריאלית והוצב בבורמה, כמו אביו לפניו, אולם לאחר שנתיים חלה במלריה ונאלץ להתפטר ולשוב לבריטניה. בבריטניה החל לעבוד כעיתונאי ובין השאר כתב עבור הדיילי אקספרס והמורנינג פוסט, עבורו פעל כמה שנים ככתב חוץ בערים אחדות באירופה. מונרו נהרג במלחמת העולם הראשונה, בצרפת, מירי צלף גרמני.
יצירתו.
סיפוריו השנונים, ולעיתים אף מקבריים, של סאקי תיארו באופן סאטירי את התקופה האדוארדית ותרבותה. סאקי ידוע בעיקר בשל סיפוריו הקצרים, בזכותם הושווה לעיתים לאו. הנרי ולדורותי פארקר. בכתיבתו, הושפע רבות מאוסקר ויילד, לואיס קרול וקיפלינג, והשפיע בעצמו על אלן אלכסנדר מילן ופ. ג. וודהאוס. הנושא העיקרי ביצירתו היה החברה הבריטית הגבוהה, על שלל טיפוסיה המוזרים, המבלים את רוב זמנם במסיבות ובמסעות. נושא מרכזי אחר ביצירתו הוא היחסים בין בני האדם לבעלי החיים, בעיקר ניסיונו הכושל של האדם לשלוט בחיות אחרות, אפילו בחיות הבית שלו. תחום זה הוא תיאר הן בהומור, כגון ב"טוברמורי", והן בשילוב של הומור ואימה, כגון ב"גבריאל-ארנסט" וב"סרדני וואשטאר". כמו מקור ההשראה שלו, אוסקר ויילד, גם סאקי היה הומוסקסואל. ייתכן שבשל כך גם הוא תיאר בעוקצנות צינית את מוסד המשפחה המסורתית, ובעיקר שלל את האמונה ב"תמימותם" וב"טוב ליבם" של ילדים (למשל בסיפור "צעצועי שלום", המתאר ניסיון כושל לחנך את הילדים לשחק בצעצועים שאינם צעצועי מלחמה).
בנוסף לסיפוריו הקצרים חיבר מונרו מחזה באורך מלא (עם צ'ארלס מוד), שני מחזות במערכה אחת, מאמר היסטורי בשם "עלייתה של האימפריה הרוסית" (חיבורו היחיד שפורסם בשמו האמיתי), רומן קצר, ועוד כמה חיבורים.
כתובות נבחרות בלטינית
כתובות נבחרות בלטינית (בלטינית: "Inscriptiones Latinae Selectae", בקיצור: ILS) הוא אוסף כתובות בלטינית בעל שלושה כרכים שנערך על ידי הרמן דסאו. העבודה פורסמה בשלושה חלקים בשנים 1892-1916, כל הספרים וההערות נרשמו בלטינית. כל כתובת זוהתה במספר, ולכן חוקרים רבים רושמים את הקיצור ILS בצירוף מספר כהתייחסות לכתובת מסוימת בלטינית כמו באוסף הכתובות הלאטיניות (CIL).
לדוגמה: הכתובת בשער טיטוס בקירקוס מקסימוס, מסומת באוסף הכתובות הלאטיניות כ-CIL VI 944 בעוד שבכתובת נבחרות בלטינית היא מסומנת כ-ILS 264.
ILS מצוטט גם כ-Dessau או D.
קורפוס הכתובות הלטיניות
קורפוס הכתובות הלטיניות (בלטינית: Corpus Inscriptionum Latinarum, בקיצור CIL) הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן. האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת. נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות.
מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי. הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן. התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל ובמיקום שלהם, ותיקונים והשלמות. האוסף נכתב בלטינית.
תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף. הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובת הלטינית כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות. 13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים. הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית. כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו. שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים. כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל. כרך 18 מתוכנן לכלול כתובות בלטינית על גבי קרמיקה.
שטרסבורג (כדורגל)
ראסינג שטרסבורג (בצרפתית: Racing Club de Strasbourg) או בקיצור שטרסבורג, היא קבוצת כדורגל צרפתית מהעיר שטרסבורג שבחבל גראנד אסט (לשעבר בחבל אלזס) המשחקת בליגת העל הצרפתית. המועדון הוקם בשנת 1906.
בשנת 1979 זכתה הקבוצה באליפות צרפת בפעם ראשונה והיחידה בתולדותיה. שטרסבורג היא אחת משש הקבוצות היחידות שזכו בכל שלושת התארים החשובים בצרפת: אליפות הליגה, הגביע הצרפתי וגביע הליגה, כשעשתה זאת בשנת 1979.
בעונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום ה-19 והלפני אחרון בליגה השנייה וירדה לליגה השלישית. אף על פי שסיימה את עונת 2010/2011 במקום הרביעי, הורדה הקבוצה לליגה החמישית עקב בעיות פיננסיות. בסיום עונת 2015/2016 הקבוצה העפילה לליגה הצרפתית השנייה. בעונה הבאה סיימה במקום הראשון ושבה לליגה הבכירה.
סגל הקבוצה.
(קפטן)
(קפטן שני)
אמיר ויינטראוב
מבצר ברסט ליטובסק
מבצר ברסט ליטובסק (החל מספטמבר 1939 – מבצר ברסט) הוא מערכת מצודות שנבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי האימפריה הרוסית בעיר ברסט ליטובסק (כיום ברסט בבלארוס). המבצר נמצא במקום בו נהר מוחבץ נשפך אל תוך נהר הבוג המערבי.
המבצר היה זירת קרבות קשים בין הצבא האדום לבין הוורמאכט בימים הראשונים של הפלישה הנאצית לברית המועצות. כיום משמשים שרידי המבצר כאתר הנצחה למגיני המבצר ביוני-יולי 1941.
היסטוריה.
בניית המבצר החלה ב-1 ביוני 1836, אז נערך טקס הנחת אבן פינה למבצר. הבנייה הסתיימה ב-26 באפריל 1842. המבצר הורכב ממצודה מרכזית ושלוש מצודות משנה, שהגנו על המצודה המרכזית. המצודה המרכזית הייתה מבנה דו-קומתי עגול בקוטר של 1,800 מטר, בנוי מלבנים אדומות. עובי הקירות החיצוניים של המצודה היה כ-2 מטר. בתוך הקירות ישנם חרכי ירי לתותחים ולנשק קל. מבנה המצודה תוכנן לאכלס עד 12,000 חיילים. המצודה ממוקמת על אי שנוצר כתוצאה מהתפצלות עורקו של הנהר מוחבץ לפני שהוא נשפך אל תוך נהר הבוג המערבי.
גם מצודות המשנה נבנו על האיים בתוך הנהר, אך לעומת האי של המצודה המרכזית הם אינם איים "טבעיים", אלא איים שיוצרו באופן מלאכותי על ידי בוני המבצר. המצודות הוקפו בסוללת עפר בגובה של כ-10 מטר ועליה חומת מגן מאבן. השטח הכולל של המבצר היה כ-4 קמ"ר והיקף החומה החיצונית – כ-6,400 מטר. בתוך החומה היו 4 שערי כניסה למבצר (שלושה מהם השתמרו עד היום).
בשנים 1864–1888 בוצעו שיפורים נוספים במערכי ההגנה של המבצר, ונבנה קו הגנה נוסף (מעבר לחומות החיצוניות) – טבעת מוצבים בעלת היקף של 32 קילומטר.
באוגוסט 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, ננטש המבצר על ידי הצבא הרוסי במסגרת הנסיגה הכללית מפולין. לפני הנסיגה פוצץ חלק מהמבצר.
במרץ 1918 נחתם בתוך הארמון הלבן (כך כונה מבנה מועדון הקצינים בתוך המבצר) של המבצר הסכם השלום בין גרמניה לבין רוסיה הסובייטית (חוזה ברסט-ליטובסק).
בדצמבר 1918, לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, עזבו יחידות הצבא הגרמני את המבצר והוא הועבר לשליטה פולנית. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נתפס המבצר על ידי הצבא האדום לפרק זמן קצר. לאחר התבוסה ב חזר שוב לידי הפולנים. בשנות ה-30 הפכו הפולנים חלק מהמבצר לבית סוהר לאסירים פוליטיים.
קרבות לכיבוש המבצר בספטמבר 1939.
הורמכט בפיקודו של גנרל היינץ גודריאן כבש בקלות את המבצר ב-17 בספטמבר 1939. הגנרל הסובייטי סמיון קריבושיין מפקד חטיבת שריון ה-29 הגיע לפאתי העיר ברסט ליטובסק, שם נתקל בכוחות הצבא הגרמני, אשר הספיקו לכבוש את העיר. לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נכללה העיר בתחומי השטח הפולני, שאמור להיות מועבר לשליטת ברית המועצות. לאחר משא ומתן קצר בין הפיקוד הצבאי הבכיר הסובייטי והגרמני הוחלט כי הצבא הגרמני יעזוב את העיר והצבא האדום יתפוס את מקומו. הפיקוד הגרמני החליט לערוך מצעד צבאי משותף, במהלכו כוחות גרמניים, העוזבים את העיר וכוחות סובייטים הנכנסים יעברו דרך הרחוב המרכזי של העיר. סמיון קריבושיין נשלח מטעם הצבא האדום לפקד על המצעד ומן הצד הגרמני פיקד על המצעד גנרל היינץ גודריאן. השניים הכירו אחד את השני עוד מקודם - בשנת 1931 שניהם למדו בקורס שריון משותף לקציני הצבא האדום ולקציני הצבא הגרמני, אשר נערך בעיר קאזאן. המצעד נערך ב-23 בספטמבר 1939.
קרבות לכיבוש המבצר ביוני-יולי 1941.
ב-22 ביוני 1941 שהו במבצר כ-7-8 אלף חיילים סובייטים. הגרמנים ריכזו נגדם כוח בהיקף של כ-17 אלף חיילים. למרות גבורת מגני המבצר, ההגנה המאורגנת למעשה הסתיימה לקראת 30 ביוני. לפי עדויות התושבים המקומיים, בתחילת אוגוסט 1941 עוד נשמעו יריות מכיוון המבצר.