גף הזיכרון לקרב על בריטניה (באנגלית: Battle of Britain Memorial Flight) הוא יחידה של חיל האוויר המלכותי הבריטי, המפעילה מטוסים היסטוריים של החיל, אשר שירתו בו במלחמת העולם השנייה. ייעודו של הגף הוא עריכת תצוגות אוויריות במסגרת אירועים נבחרים, בדרך כלל אירועים לזכר המלחמה ומועדים ממלכתיים בריטיים.
אף כי ברשות הגף מצויים 11 כלי טיס, הוא עורך בדרך כלל תצוגות אוויריות במבנה של שלושה כלי טיס בלבד – מפציץ לנקסטר ומטוסי קרב מדגמי ספיטפייר והאריקיין. לעיתים מופיע הגף במבנה מלא של כל המטוסים המשתייכים אליו.
הגף משתייך פורמלית ללהק 1, להק מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי. הוא מוצב בבסיס חיל האוויר קונינגסבי (RAF Coningsby) שבלינקולנשייר, כ-190 קילומטרים מצפון ללונדון.
מטוסי הגף.
ברשות הגף מצויים המטוסים הבאים (נכון ל-2011):
המטוסים שבגף הוטסו בשעתם על ידי טייסים בריטים, קנדים, דרום אפריקאים, אמריקנים, פולנים וצ'כוסלובקים.
כדי לכבד מטוסים נבחרים בטייסות שהשתתפו במלחמת העולם השנייה ובמשימות לאחריה, צבועים ומעוטרים מטוסי הגף באותיות הזיהוי ובציורים שנשאו אותם מטוסים. כך, הוותיק שבספיטפיירים נושא את האותיות (XT-L) של מטוסו של אלוף הטיס ג'רלד סטייפלטון מטייסת 603, שהשתתפה בקרב על בריטניה, ומטוס הלנקסטר נושא את אותיות הזיהוי של המפציץ שכונה פנטום הרוהר, אשר ביצע 121 משימות במהלך המלחמה.
תולדות הגף.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נתגבשה מסורת לפיה גף ספיטפייר ומטוס האריקיין הובילו את יעף חיל האוויר המלכותי מעל לונדון במסגרת חגיגות יום הניצחון באירופה. מנהג זה היה הבסיס לרעיון ליצור אוסף היסטורי של מטוסים כשירים לטיס, אשר ישמש לאזכור השתתפותו של חיל האוויר המלכותי בקרבות אותה מלחמה. ב-1957 נוסד גף המטוסים ההיסטוריים (Historic Aircraft Flight) בבסיס חיל האוויר ביגין היל שליד לונדון, ובו שלושה מטוסי ספיטפייר ומטוס האריקיין. ב-1973, עם רכישת מטוס הלנקסטר, קיבל הגף את שמו הנוכחי.
הרכב המטוסים של הגף השתנה מעת לעת, כאשר מטוסים נוספו אליו ואילו מטוסים אחרים הועברו ממנו למוזיאונים או פורקו.
בשנים האחרונות הופיע הגף במסגרת מצעד הדגל (Trooping the Colour), ביום הולדתה השמונים של המלכה אליזבת השנייה בשנת 2006, ביום חתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון ב-2011, ובתצוגות אוויריות בבריטניה ובאירופה. מטוסיו משתתפים גם ביעפי תצוגה עם מטוסים מודרניים, דוגמת הצוות האווירובטי של חיל האוויר המלכותי (החיצים האדומים).
מרכז המבקרים של הגף.
מרכז המבקרים של הגף שוכן בבסיס חיל האוויר קונינגסבי, ומופעל בשותפות בין חיל האוויר המלכותי לבין הרשות המקומית של מחוז לינקולנשייר. הוא מקיים סיורים מודרכים למבקרים שבמסגרתם הם צופים מקרוב במטוסי הגף בעת שאינם בטיסה, ומציג תצוגות קבע ותצוגות זמניות אודות המטוסים.
מסגד הים (טבריה)
מסגד הים (ערבית: مسجد البحر, "מסג'ד אל-בחר") הוא מסגד בטבריה. המסגד קרוי גם "מסגד אל-רמל", "מסגד אל-שעבי" או "מסגד אל-בחרי".
תולדות המסגד.
המסגד נבנה ב-1702 על חוף הכנרת, והיה אז המסגד היחיד בעיר. בשנות הארבעים של המאה ה-18 שופץ המסגד והורחב על ידי חאג' יוסף, אחיו של שליט הגליל דאהר אל-עומר, במקביל לבניית מסגד א-זידאני. המסגד עמד סמוך ל"שער הדייגים" ושימש בעיקר את דייגי העיר, אשר נהגו לקשור את סירותיהם בקמרון הצלבני המוצף שצמוד אליו מצפון. לאחר השיטפון שפקד את העיר בשנת 1934 ופינוי הריסותיה לעבר הכנרת, נוצרה הטיילת של העיר, ומאז שוב אין המסגד גובל בקו המים.
לאחר מלחמת העצמאות בו עזבו ערביי טבריה את העיר נותר המסגד נטוש. החוג לחקר עתיקות טבריה ביקש לנצל את המסגד למוזיאון ולבקשת ראש העיר, משה צחר, נתן השיך טהאר סברי את הסכמתו לכך. חוזה להקמת המוזיאון אושר ביולי 1952 על ידי מועצת עריית טבריה והמוזיאון נחנך במאי 1953 עם מוצגים מתקופת היוונים, הרומאים, הביזנטים והערבים. בשנת 1978 הכירו משרדי הממשלה בצורך לשפץ את מבנה המסגד, אך לא נמצא לכך תקציב. בשנת 1979 יצאה מנהלת המוזיאון, אלישבע בלהורן, לגמלאות, מוצגי המוזיאון הועברו לאגף העתיקות והמוזיאון נסגר.
כיום עומד המסגד שומם.
ניטור וידאו EEG
ניטור וידאו EEGhr מהווה כלי מהימן לבחון מיקום מדויק מאוד של מקור התקפים אפילפטיים ושל סוג ההתקפים.
מטרות הבדיקה הן:
מהלך הבדיקה.
החולה מגיע אל בית החולים, ומחברים לראשו עשרות אלקטרודות של EEG, כמו כן הוא שוכב במיטה שמולה נמצאת מצלמת וידאו. הוא מצולם ומתועד 24 שעות ביממה, בנוסף לזה החולה מפסיק לקחת את הכדורים שאמורים למנוע התקפים וזאת כדי לזרז את ההתקפים. לאחר כמה שעות עד כמה ימים מתרחש התקף. לאחר ההתקפים הרופאים בודקים מה נרשם בדיוק בניטור ה- EEG ובמקביל בודקים בווידאו מה בדיוק קרה בזמן ההתקף, השילוב של שני הדברים האלה מביא אותם לאבחון מדויק יותר של גורמי המחלה.
הבדיקה נמשכת בין יממה לשבועיים על פי הצרכים ומצב החולה.
מדד נאסד&quot;ק 100
מדד נאסד"ק 100 הוא מדד בורסה המורכב מ-100 מהחברות (הלא פיננסיות) הגדולות ביותר הרשומות למסחר בנאסד"ק, בורסה לניירות ערך המנוהלת על ידי האגודה הלאומית לסוחרי ניירות ערך, הפועלת מארצות הברית. במדד נכללים בעיקר חברות צמיחה מתחום הטכנולוגיה. זהו מדד משוקלל היוון מותאם (modified capitalization-weighted index) ומשקל החברות במדד מבוסס על שווי השוק שלהן, אך ישנן הגבלות מסוימות כדי למתן את השפעותיהן של החברות הגדולות יותר. על החברות במדד נמנות אפל, מיקרוסופט, אדובי מערכות, אמזון, סיסקו מערכות, דל, קוסטקו, Electronic Arts, אקטיוויז'ן בליזארד, NVIDIA מאטל, eBay, סטארבקס, סיגייט טכנולוגיות, נטפליקס, אינטל, אינפוסיס, גוגל, סימנטק, אורקל, ניוז קורפ, טבע תעשיות פרמצבטיות,NXP סמיקונדקטורס.
ייחודו של המדד.
בנוסף להיעדרן של חברות פיננסיות, הנאסד"ק 100 כולל 15 חברות שהתאגדו מחוץ לארצות הברית. אומנם גם מדד הS&amp;P 500 כולל 5 חברות מחוץ לארצות הברית, אך מדד הדאו ג'ונס מעולם לא כלל חברות זרות.
המדינות (לא כולל ארצות הברית) המיוצגות או שהיו מיוצגות במדד הנאסד"ק 100 הן:
בנוסף, הוא המדד היחיד מבין השלושה בארצות הברית, המדרג בכל שנה מחדש את דירוג המדד שלו, על מנת להבטיח כי החברות הגדולות בנאסד"ק (למעט חברות פיננסיות), נמצאות בו באופן מדויק בהתאם לשווי השוק שלהן.
המשטרה הצבאית הברזילאית
סוזן קולידג'
סוזן קולידג' (באנגלית: Susan Coolidge; 29 בינואר 1835 – 9 באפריל 1905) הוא שם העט של סופרת הילדים האמריקאית שרה צ'ונסי וולסי (Sarah Chauncey Woolsey)
ביוגרפיה.
וולסי נולדה בקליבלנד שבאוהיו למשפחה עשירה ובעלת השפעה, משפחת דווייט מניו אינגלנד. אביה היה ג'ון ממפורד וולסי ואמה ג'יין אנדרוז. ב-1852 עברה עם משפחתה להתגורר בניו הייבן שבקונטיקט. היא הייתה אחייניתו של המשורר והסופר גאמל וולסי. היא לא התחתנה וחיה עד מותה בבית המשפחה בניופורט, רוד איילנד.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית (1861–1865) עבדה וולסי כאחות, ואחר כך החלה לעסוק בכתיבה. ערכה את "האוטוביוגרפיה ומכתביה של גברת דילייני" (The Autobiography and Correspondence of Mrs. Delaney) (1887) ואת "יומנה ומכתביה של פרנסס ברני" (The Diary and Letters of Frances Burney) (1880).
היא ידועה בעיקר בזכות ספר הילדים הקלאסי שכתבה "מה עשתה קייטי" (1872). משפחתה של וולסי עצמה שימשה כמודל למשפחת קאר הבדיונית שבספר, כאשר סוזן (שרה) עצמה היוותה השראה לקייטי, וארבעת אחיה ואחיותיה שימשו כמודל לילדים הקטנים במשפחת קאר. היא כתבה מספר ספרי המשך בסדרה בהם "מה עשתה קייטי בבית הספר" ו"כך אירע לקלובר".
בנוסף לסדרת ספרי קייטי כתבה ופרסמה ספרי ילדים נוספים, סיפורים קצרים ושירים.
ספריה שתורגמו לעברית.
כל הספרים תורגמו בידי אברהם בירמן ויצאו לאור בהוצאת י' צ'צ'יק
שרה צ'ונסי וולסי
סוזאן קולידג'
המשבר הביטחוני בריו דה ז'ניירו (2010)
המשבר הביטחוני שפרץ בריו דה ז'ניירו בסוף שנת 2010 היה מן החמורים בתולדות ברזיל, והוא התפרץ בפאבלות של מטרופולין ריו דה ז'ניירו שנשלטו על ידי כנופיות עוינות.
המשבר התחיל במתקפות מתוכננות על מטרות אזרחיות שאירעו בשבוע של ה-21 וה-28 בנובמבר 2010, תריסר רכבים הובערו על ידי הכנופיות ששלטו בשכונות העוני של ברזיל וניהלו כמעט בחופשיות את סחר הסמים בהן, כאשר הבערת הרכבים וההתפרעויות נבעו כתגובה למדיניות הממשלתית החדשה של השתלטות על שכונות העוני באמצעות יחידות משטרה ייעודיות (Unidade de Polícia Pacificadora), שניסו להפריד את שליטת הכנופיות והמיליציות הפרטיות ואת אחיזתן בשכונות העוני של ברזיל, כשאותן יחידות היוו כוח משמר ממשלתי.
בתגובה להתפרעויות הללו, כוחות משטרה מקומיים, בסיוע צבאי, יצאו למבצעים כנגד שתיים מכנופיות הסמים הגדולות בריו דה ז'ניירו, שהתמקמו בשכונת וילה קורזיירו ובקומפלקסו דה אלמאו ("המתחם הגרמני"). למרות שמרבית אנשי הכנופיות נמלטו לבסוף, המבצע הוכתר בהצלחה מאחר שהוחרמו כלי נשק רבים, כסף רב ותושבים רבים שוחררו מעול השליטה של הכנופיות ששלטו בשתי השכונות האמורות. מיד עם ההשתלטות על השכונות שככו הבערות כלי הרכב.
רקע.