בעסקים של יום-יום ההפרדה הזו אינה נדרשת, מכיוון ששני סוגי החוזים יכרתו בעת ובעונה אחת בהחלפת תשלום תמורת סחורה. אף שהעקרון של הפשטה עשוי להראות כטכני, עד כדי שהוא עומד בניגוד לפרשנות המקובלת לעסקאות מסחריות, הוא מקובל ללא מחלוקת בקהילה המשפטית הגרמנית. היתרון העיקרי של עקרון ההפשטה הוא ביכולת לספק מסגרת משפטית בטוחה לרוב המוחלט של העסקאות הכלכליות, תהא מידת מורכבותן אשר תהא.
רוני קובן
רוני קובן (נולד ב-17 בפברואר 1979) הוא עיתונאי, במאי, תסריטאי, מחזאי, שדרן רדיו, שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד ברמת גן, בשם אהרון קובן לאם מורה ואב בעל חנות לחומרי בניין. הוא החל את דרכו בתקשורת ככתב לענייני תרבות בגלי צה"ל, ובהמשך שימש כמגיש התוכנית "ציפורי לילה מארחות". עם סיום שירותו הצבאי עבד ככתב מערכת במוסף "סופשבוע" של מעריב, וביים כתבות מגזין וסרטים דוקומנטריים לערוץ 10.
קובן הוא בוגר מגמת התיאטרון של התיכון לאמנויות "תלמה ילין", ובוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בו משמש כיום כמרצה.
טלוויזיה.
בשנת 2006, הצטרף ככתב למערכת "עובדה" עם אילנה דיין. במסגרת התוכנית, ביים בעיקר כתבות צבע וערך ראיונות עם אנשי תרבות ישראלים. בשנת 2009, החל להגיש את הגרסה הישראלית של הפורמט הבריטי "24 שעות עם..." בערוץ 8, בהפקת אוניברסיטת תל אביב, במסגרתה ראיין במשך יממה רצופה אמן או יוצר ישראלי. בשנת 2013 הגיש בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שטרודל" בה הוא אירח אישים בולטים בנושאי המדיות הדיגיטליות, ובשנת 2016 שודרה בערוץ 8 הסדרה "משברי גיל", אותה הגה ויצר קובן במסגרת ערוץ 8.
בשנת 2011 היה קובן מיוזמי הרעיון (לעדותו, ביחד עם אלדד קובלנץ - אז בתחילת דרכו כמנכ"ל הטלוויזיה החינוכית) של הפקת סדרה תיעודית על חייו ויצירתו של המחזאי חנוך לוין. הסדרה "חנוך לוין - חיים שכדוגמתם עוד לא ראינו מעולם", הופקה לימים על ידי מחלקת התעודה של הערוץ הראשון (בעידודו של מנהל מחלקת התעודה איתי לנדסברג-נבו), והייתה לאחת מסדרות התעודה המקוריות האחרונות ששודרו במסגרת הערוץ הראשון של רשות השידור בראשית שנת 2017. קובן היה אחד מצוות היוצרים של הסדרה בת ארבעת הפרקים (שכל אחד מהם הוקדש לאספקט אחר בחייו וביצירתו של לוין), הקריין, האחראי לראיונות הרבים השזורים לאורך הסדרה, ויש לו חותם סגנוני מובהק על התוצאה הסופית.
בשנת 2017 עלתה תוכנית ראיונות אישית בהנחיית קובן בערוץ כאן 11 בשם "פגישה עם רוני קובן". בתוכנית התארחו בין היתר איתי אנגל, עידן רייכל, יהודה בארקן, זאב רווח, רמי פורטיס, ח"כ אורלי לוי-אבקסיס, הסופר איימן סיכסק ודניאלה לונדון דקל. התוכנית הצליחה מאוד והמשיכה לחמש עונות, ואף זכתה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017, בקטגוריית תוכנית ראיונות, כשהיא מנצחת, בין היתר את התוכניות של קובי מידן ורפי רשף.
בשנת 2019 יצר והגיש את הסדרה התיעודית "יוצאים מהכלל" בערוץ כאן 11.
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם" ועל תפקידו היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס הראשון בתחרות הקולנוע העלילתי בפסטיבל ירושלים.
תיאטרון.
מחזה הביכורים שלו "נדל"ן", הועלה בקריאה מבוימת בפסטיבל "פותחים במה 09" של תיאטרון בית ליסין, וזכה בפרס חבר השופטים ופרס "חביב הקהל". המחזה הועלה לאחר מכן, בהפקה מלאה, בפסטיבל "פותחים במה 10" ונכנס לרפרטואר הקרוב של התיאטרון.
ביולי 2021, עלה בתיאטרון בית ליסין מחזה שכתב קובן בשם "אינטימיות".
חיים אישיים.
קובן נשוי לשרון ואב לשניים. מתגורר בתל אביב.
ראובן רוזנבלט
ראובן רוזנבלט (נולד ב-7 בנובמבר 1935 בלודז' שבפולין) הוא איש ציבור ישראלי, ראש המועצה הראשון של המועצה האזורית חוף עזה, ומי שהוביל את הקמת מרבית היישובים היהודיים ברצועת עזה. בתקופתו התפתח גוש קטיף מגוש בן שני יישובים לגוש בן ארבעה עשר יישובים מבוססים.
ביוגרפיה.
רוזנבלט נולד בעיר לודז' שבפולין. בהיותו בן שלוש וחצי פרצה מלחמת העולם השנייה. בעת המלחמה נשלח רוזנבלט עם אמו למחנה הריכוז ראוונסבריק – מחנה הריכוז לנשים הגדול ביותר שהיה בגרמניה. לאחר מכן הם נשלחו למחנה ברגן-בלזן, שם שהה עד לתום המלחמה, עת שוחרר על ידי חיילי הצבא הבריטי.
משפחת רוזנבלט שרדה את המלחמה, ולאחר שהות בת כארבע שנים בשוודיה, עלתה המשפחה לישראל והשתכנה בתל אביב. בישראל התחנך בבית הספר היסודי ביל"ו ובתיכון צייטלין. כבר בגיל צעיר התחיל רוזנבלט בפעילות התנדבותית למען הכלל, ומיוזמה שבה החל בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי, התפתח ארגון "נוער לנוער". בבית הספר צייטלין התגבשה אמונתו הדתית של רוזנבלט, והוא החל לחזור בתשובה
בשנת 1956 התגייס רוזנבלט לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל, וביחד עם בני הגרעין שאליו השתייך (גרעין "החלוץ" של הצופים הדתיים) הקים את היאחזות כרם אבשלום, לימים קיבוץ כרם שלום. עם הזמן תוגברה ההיאחזות בשני גרעינים נוספים, אשר לאחר מלחמת סיני הקימו את היאחזות רפיח, שבה שימש רוזנבלט כמרכז המשק.
באותה עת הכיר רוזנבלט את אורה לבית שוקר, צעירה מעולי תימן שהגיעה ארצה בשנת 1946 והייתה גם היא חברת הגרעין, ולאחר השחרור מצה"ל הצטרפו שניהם לגרעין שהקים את מושב כפר מימון, ונישאו. שנה לאחר הקמת היישוב החל רוזנבלט לשמש כמזכיר-גזבר של כפר מימון, תפקיד בו החזיק במשך ארבע שנים. בתוקף תפקידו זה היה רוזנבלט חבר מליאת המועצה האזורית שדות נגב, שהייתה ידועה בשמה הקודם "מועצה אזורית עזתה".
סגן יו"ר מועצה אזורית עזתה.
לאחר ארבע שנים שבהן שימש מזכיר המושב, התמנה רוזנבלט בשנת 1965 לתפקיד סגן יו"ר המועצה האזורית, שבה שימש יו"ר אברהם רוזמן חבר קיבוץ סעד. המועצה מאגדת בתוכה שני קיבוצים של תנועת הקיבוץ הדתי, ועוד אחד עשר מושבים השייכים לאיגוד מושבי הפועל המזרחי. בתפקידו זה ניצח רוזנבלט, על תנופת פיתוח אזורית בתחומי החברה, ענייני הציבור, החקלאות, וכן בניית מוסדות ציבור.
באותה תקופה היו באזור רק בתי ספר יסודיים, ומי מילדי המקום שרצה להמשיך בלימודים תיכוניים נאלץ לפנות לבתי ספר מחוץ לאזור. הדבר הִקשה מאוד על התושבים הן בצורך לממן לילדיהם פנימיות, והן בכך שהילדים נאלצו לעבור בחינות קבלה שלא תמיד עמדו בהן. רוזנבלט בעידודו ובשיתוף הפעולה של יו"ר המועצה יזם את הקמת קריית החינוך עזתה, אשר בהמשך לא רק שימשה מקום לימודים לבני האזור, אלא אף לילדים מחוץ לאזור. רוזנבלט ורוזמן הקימו את הקריה מן המסד ועד הטפחות, כולל בניית מבני הקריה, יצירת הקשרים הנחוצים עם משרד החינוך מציאת אנשי הצוות המתאימים והעסקתם.
ראש מועצה אזורית חוף עזה.
ההחלטה להקים התנחלויות ברצועת עזה התקבלה לאחר שבהזדמנויות שונות, החל משנת 1968, אישים כמו שר העבודה יגאל אלון, מתאם פעולות הממשלה בשטחים שלמה גזית, שר החקלאות חיים גבתי, אלוף פיקוד הדרום אריאל שרון, מנהל החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית יעקב אייגס, ראש הוועדה הבין-מוסדית להתיישבות השר ישראל גלילי, ראש אגף הנוער והנח"ל משה נצר, ואחרים, הביעו את דעתם, בצורה זו או אחרת, כי יש להקים נקודות התיישבות ברצועה. ב-11 באוקטובר 1970 עלתה לקרקע ההיאחזות בכפר דרום. ב-29 בפברואר 1972, עלו לקרקע שני גרעיני נח"ל של תנועת חירות, שקיבלו את השם נח"ל נצרים. זמן קצר לאחר מכן, בחודש ספטמבר, עלתה לקרקע היאחזות מורג. עד שנת 1979 הוקמו גם נצר חזני וקטיף.
בשנת 1979, על פי צו של מפקד אזור חבל עזה בצה"ל, הוחלט להקים את המועצה האזורית חוף עזה. באותם ימים כבר פרש רוזנבלט מעבודתו הציבורית, והשקיע את כוחותיו בפיתוח המשק המשפחתי במושב כפר מימון. לאחר שנתבקש לעמוד בראש המועצה החדשה, הסכים לתקופה מוגבלת. הוא נשאר בתפקיד ראש המועצה 10 שנים.
פיתוח גוש קטיף.
רוזנבלט, שהמשיך להתגורר בכפר מימון, דרש כי לצדו יעמוד אדם מתושבי הגוש, ומי שנבחר לשמש כמזכיר-גזבר היה צבי הנדל. ביחד החלו השניים לתכנן את תקציב המועצה, שעד הקמתה, קיבלו יישוביה את השירותים המוניציפליים ממועצה אזורית עזתה. התקציב לקח בחשבון לא רק את צורכיהם המוניציפליים של היישובים, אלא גם שם דגש על פיתוח האזור והקמת יישובים חדשים. בעזרת פקידים בממשל הצבאי מיפו רוזנבלט והנדל את כל אדמות המדינה ברצועה. בספרו פרקי חיים מספר רוזנבלט: "התפיסה שלנו הייתה להימנע מגירוש ערבים מאדמתם לצורך הקמת היישובים, ולעומת זאת לנצל עשרות אלפי דונמים של דיונות חול פנויות ברצועת עזה, המוגדרות אדמות מדינה". כך הוקמו 16 התנחלויות. בגוש קטיף גודלו 10% מהייצור החקלאי במדינת ישראל, 65% מייצוא ירקות החממה האורגניים ו-90% מייצור עלים ללא חרקים. גם הפיתוח התיירותי קיבל משמעות בימי רוזנבלט כראש מועצה והוקמו חופי רחצה: חוף התמרים, חוף דקלים, חוף נצרים וחוף אשלים. כן הוקם בסמוך ליישוב נווה דקלים בית מלון, ששכן בסמוך לחוף הים ונקרא בשל כך "מלון חוף הדקלים".
ההתנתקות.
בזמן שראש הממשלה אריאל שרון החל לקדם את תוכנית ההתנתקות, כבר לא שימש רוזנבלט בתפקיד כלשהו בגוש קטיף. אך בעקבות רצונו לסכל את התוכנית ותחושת הבגידה שחווה ממי שהוא החשיב כאבי ההתיישבות ברצועה הוא החליט לכתוב מכתב לשרון אך שרון סירב להיפגש או לענות לרוזנבלט. רוזנבלט השתתף במרבית ההפגנות כנגד ההתנתקות, והיה מראשי המתכנסים בכפר מימון. כניצול השואה הביע רוזנבלט את דעתו החד-משמעית כי אין למנוע ממי שרוצה בכך לענוד טלאי צהוב, כמחאה נגד ההתנתקות.
תפקידים ציבוריים נוספים.