תוכנית הלימודים בישיבה עוצבה על ידי הראי"ה קוק בשיתוף ר' שם טוב גפן, הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), ד"ר נחמן שלזינגר, ד"ר יעקב שלום ענגיל, הרב ד"ר בנימין מנשה לוין, הרב ד"ר משה זיידל ואנשים נוספים. תוכנית הלימודים כללה בין היתר לימוד פנימיות התורה, אמונה ומחשבת ישראל, מדעים ושפות זרות. לתלמידים המעוניינים בכך, ניתנה אפשרות ללמוד מלאכת־כפיים בבית המלאכה של תלמוד התורה 'שערי תורה', אשר שכן בסמוך לישיבה. כל זאת בנוסף לסדרי הלימוד הרגילים הנהוגים בישיבות – לימוד ש"ס ופוסקים בבקיאות ובעיון – בהכוונתו של הראי"ה, ועל פי דרכו המיוחדת.
פעילות הישיבה במהלך השנים.
לאחר כשנתיים של פעולות הקמה, בשנת תרס"ט, נפתחה הישיבה, וכמה עשרות תלמידים למדו בה במשך השנים, עד לסגירתה בסביבות שנת תרע"ה, בשל מלחמת העולם הראשונה. ככל הנראה, ברוב שנות פעילותה שכנה הישיבה במתחם המוסד 'שערי תורה' בשכונת נווה־שלום. בין מגידי השיעורים בישיבה היו הראי"ה, ר' זלמן שך, ר' שם טוב גפן ועוד. בין התלמידים המפורסמים שלמדו ב'אוצר חיים' ניתן למנות את הרבנים יצחק לוי, ישראל פורת ויהושע קניאל, הלל פרלמן ("מר שושני"), המשורר יוסף צבי רימון, ועוד.
לאדינו (איטליה)
לדינו (פירושונים)
מצוק פאונדרס
המכון הכורדי בפריז
המכון הכורדי בפריז (בצרפתית: Institut kurde de Paris, בכורדית: Enstîtuya Kurdî ya Parîsê או ئینستیتیوتی کوردیی پاریس) הוא מכון שנוסד בפברואר 1983 בפריז, צרפת, כארגון א-פוליטי וחילוני המתמקד בשפה הכורדית, בתרבות ובהיסטוריה של הכורדים. הוא אחד מהמרכזים האקדמיים החשובים לשפה הכורדית באירופה.
פרסומיו העיקריים כוללים כתב עת לבלשנות בשפה הכורדית הנקרא Kurmanci ושני כתבי עת בצרפתית:
רוב הפעילויות של המכון מתרכזות בדיאלקט כורמנג'י הצפוני של הכורדית.
המכון מנוהל על ידי 15 חברים, ביניהם שני נציגים ממשרדי התרבות והפנים הצרפתים.
יקטה אוזונוגלו, שהיה בין מקימי המכון, הקים בהמשך מוסד זהה בבון שבגרמניה.
הספרייה הדיגיטלית הכורדית.
הספרייה הדיגיטלית הכורדית (בצרפתית: La bibliothèque numérique kurde, או בראשי תיבות, BNK) היא ספריית מולטימדיה דיגיטלית שנוסדה על ידי המכון הכורדי בפריז. בספרייה מעל 10,000 מונוגרפיות ב-25 שפות אודות הכורדים וכורדיסטן, וכן עשרות אלפי מסמכים, עיתונים, צילומים וגלויות. כמו כן יש בה קובצי שמע ומוזיקה.
הספרייה נועדה להנגיש את המסורת הכורדית במרחב הדיגיטלי. מאז 10 בדצמבר 2010, היא מקוונת.
ויגדיס מואי סקארסטיין
ויגדיס מואי סקארסטיין (בנורווגית: Vigdis Moe Skarstein; נולדה ב-24 בדצמבר 1946) היא ספרנית נורווגית.
ביוגרפיה.
סקארסטיין נולדה בלבנגר שבנורווגיה. בשנת 1968 סיימה תואר במכון הלאומי לספרנות וב-1984 סיימה תואר שני בספרות באוניברסיטת אוסלו.
היא עבדה כספרנית במספר מקומות ובין היתר בספרייה העירונית של טרונדהיים. היא הייתה חברה במספר ועדות בחסות ממשלת נורווגיה, בין היתר בוועדת חופש הביטוי, ועדת הייעוץ לספריות ציבוריות והייתה חברה בהנהלת NRK. ב-2004 מונתה למנהלת הספרייה הלאומית של נורווגיה והיא כיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2014.
היא משמשת כמבקרת ספרות ב-Adresseavisen, אחד העיתונים המובילים במדינתה.
דאלאסוזאורוס
דאלאסוזאורוס (שם מדעי: "Dallasaurus"; מילולית: "לטאת דאלאס") הוא סוג של זוחל ימי נכחד ממשפחת המוזאזאוריים שהיה מבין הקטנים שבבני משפחתו.
מאפיינים.
זוחל ימי זה שאולי היה חצי-אמפיבי הגיע רק לאורך של מטר והיה מהקטנים שבבני משפחתו שיכלו להגיע לאורך של 15 מטר במינים הגדולים. מאובניו התגלו בתצורות אבני הגיר של קמפ ראנץ' (Kamp Ranch Limestone) שבמחוז דאלאס, טקסס. בתצורות התגלו שני שלדים של הזוחל שנראו כמו מאובני מוזאזאורוס קטנים. היצור חי לפני 92 מיליון שנה בקרטיקון העליון שלחופי הים הפנימי המערבי.
עקב ממדיו סביר להניח שהוא יכל לצאת מהמים ולנוע על היבשה, אף שרגליו הקטנות הקשו עליו לנוע מהר ומצורת הזנב נראה שלא היה אמפיבי לחלוטין והיה יותר איטי מהמינים הגדולים יותר. הוא נע בהם בדומה לנחש או לקמטן מודרני. הוא היה בעל לסתות קטנות עם שיניים חדות אשר הזכירו לסתות נחש, רגליים קצרות וחוליות רבות בצווארו. הוא ניזון מדגים ומרכיכות.
הדאלאסוזאורוס מוצג לעיתים רבות כמאובן מעבר מראשוני המוזאזאורים, לצד האיגיאלוזוריים אשר התפתחו להיות ענקיים יותר וטורפי-העל של הימים כמו המוזאזאורוס והטילוזאורוס.
הארכיטקט
לסנר
רדישצ'ב
קרמזין
סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר
סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר (במונגולית: Сайнжаргалын Ням-Очир; נולד ב-20 ביולי 1986) הוא ג'ודוקא מונגולי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
ניאם-אוצ'יר התחרה במשחקים האולימפיים בלונדון 2012, וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
ניאם-אוצ'יר מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות העולם משנת 2015, כאשר זכה בארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג ובקטגוריית הנבחרות. באליפויות אסיה הוא זכה בשתי מדליות, מדליית כסף (2013) ומדליית ארד (2009).
במהלך הקריירה זכה ניאם-אוצ'יר במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורניר המאסטרס וגראנד סלאם פריז היוקרתיים.
המשרד הפדרלי לטכנולוגיית מידע (גרמניה)
נסטור חרגיאני
נסטור חרגיאני (בגאורגית: ნესტორ ხერგიანი; נולד ב-20 ביולי 1975) הוא ג'ודוקא עבר גאורגי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
חרגיאני התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2000, 2004 ו-2008. באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
חרגיאני מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (2007) ומדליית ארד (1999). באליפויות אירופה הוא זכה בתשע מדליות. שתי מדליות זהב (1998 ו-2003) ושבע מדליות ארד (1999, 2000, 2001, 2002, 2007, 2008 ו-2009)
במהלך הקריירה זכה חרגיאני במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן, מדליות מטורנירי פריז ומוסקבה היוקרתיים.
ניסים בנימין
ניסים בנימין (8 באפריל 1920 - 14 באוקטובר 1965) היה איש ביטחון ישראלי. שימש כמפקד מחנה העולים "גרנד ארנס" במרסיי, צרפת (1950–1952) ונהרג בפעולה חשאית בשליחות המוסד בשנת 1965. פעילותו הביטחונית וחלק מאירועי חייו נותרו חסויים עד היום.
ביוגרפיה.
בנימין נולד באורפה, טורקיה, בן בכור לשולמית ובנימין. ב-1933 עלה ללא בני משפחתו ברגל, דרך סוריה לארץ ישראל. התגורר בראשון לציון אצל דודו. תחילה עבד בנימין בעבודות מזדמנות בבניין, בסבלות ועוד.
בני משפחתו עלו בשנת 1949 והתיישבו אף הם בראשון לציון.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס בנימין לצבא הבריטי ושירת בקורפוס 401 (פיוניר קורפוס 401).השתתף בפינוי דנקרק. בהמשך שירת בקומנדו 51, נלחם במדבר המערבי והשתתף בקרב על הגנת טוברוק. במשך המלחמה שירת ביוון, מצרים, לוב, צרפת וטורקיה.
בשנת 1944 הצטרף בנימין לבריגדה היהודית עם הקמתה. בתום המלחמה ביקר את משפחתו בטורקיה.
עם שובו של בנימין לארץ ישראל, נענה לקריאת דוד בן-גוריון לביסוס כוח צבאי לוחם ואיסוף נשק. כחבר בהגנה, הוא ניצל את קשריו והכרות בסיסי הצבא המצרי מזמן היותו לוחם בצבא הבריטי והבריח נשק רב ממצרים.
בנימין לחם בהגנה ככוח החלוץ של הפלמ"ח, וקיבל את אות ההגנה ב-1958.
בשנת 1948, התגייס בנימין לצה"ל, לגדוד 9 והשתתף בקרבות על ירושלים. בהמשך התנדב למשמר הגבול, שם שירת עד שנת 1950.
לאחר שחרורו מצה"ל נתמנה למפקד מחנה העולים "גרנד ארנס" במרסיי, צרפת, ופיקד עליו במשך שנתיים. מהמחנה שלח אניות רבות של עולים שהגיעו מצפון אפריקה לצרפת ומשם לישראל.
עם שובו של בנימין ארצה התמנה למנהל סניף הצפון של מינהל ההסברה. לאחר שנתיים בתפקיד פנה ללימודים במכון להשכלה ולמחקר בבית ברל.
בין השנים 1954–1965 מילא בנימין תפקידים ציבוריים שונים ביניהם מזכיר מפלגת מפא"י בהרצליה, טבריה וראשון לציון, ומנהל מחלקת הנוער בקואופרציה.
לצד פעילותו הציבורית והמפלגתית, עסק בפעילות ביטחונית חשאית בשליחות "המוסד" וגופי מודיעין בארצות שונות ונטל חלק בפעולות של "המוסד" שגם כיום לא ניתן לפרסמן. בנימין שלט בערבית.
בין שליחות לשליחות במסגרת "המוסד", ייסד בנימין גרעינים קואופרטיביים במסגרת מרכז הקואופרציה, לנוער בוגרי צבא ולחיילים המשרתים בנח"ל (גרעינים שנקראו נח"ל תעשייתי).
ב-14 באוקטובר 1965 נהרג בנימין במרסיי, שבצרפת, בהיותו בשליחות המוסד והובא לקבורה 11 יום לאחר מותו בבית הקברות הישן בראשון לציון.
לאחר מותו.
ב-25 באוקטובר 1965 במהלך הלווייתו של בנימין החנויות ובתי העסק בראשון לציון נסגרו לאות אבל על מותו של ניסים. הארון הוצב בבית מועצת הפועלים בראשון לציון, שם נישאו הספדים לזכרו. השר יגאל אלון הספידו: לאחר מכן הובל הארון על ידי קומנדקר ונישא אל חלקת הקבר על כתפיהם של שישה קציני צה"ל. ניסים הובא לקבורה בבית העלמין הישן "גני אסתר" בראשון לציון.
אל משפחתו של ניסים בנימין נשלח מברק חתום על ידי ראש הממשלה לוי אשכול ובו נאמר:
על מצבתו של בנימין נחקק: "ניסים בנימין הי"ד נפל בעת תפקידו בניכר".
שמו של ניסים מונצח על גבי האנדרטה לזכר בני העיר ראשון לציון שנפלו במערכות ישראל וכן גם באתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין.
על שמו של בנימין נקרא המתנ"ס "בית ניסים" בשכונת רמת אליהו שבראשון לציון (שלימים הפך ל"מתנ"ס רמת אליהו").