ב-1819 חזרו בני הזוג בלזוני לאנגליה ועוררו עניין רב בפריטי העתיקות שהביאו עימם. שרה בלזוני כתבה על מעשיה במצרים ובארץ ישראל בפרק שנכלל בספרו מ-1820 של בעלה, "תיאור של הפעולות והתגליות האחרונות במצרים ובנוביה". הפרק פרי עטה שובץ בסוף הספר תחת הכותרת "דיווח זוטא של מרת בלזוני על אודות נשים במצרים, בנוביה ובסוריה" (Mrs. Belzoni's trifling account of the women of Egypt, Nubia, and Syria). חיבורהּ היה הראשון מסוגו שהתמקד בהווי חייהן של נשים בלבנט. החיבור, שנחבא בתוך ספרו של בלזוני הנודע, לא נזכר בביבליוגרפיה המפורטת של ספרות הנוסעים לארץ ישראל שערך רריכט (BGP).
ג'ובאני בלזוני מת ב-1823 בממלכת דהומיי (מאז 1975 - בנין) במהלך מסע לטימבוקטו, בהותירו את שרה ללא מקורות מחיה. למרות התערוכה שקיימה בכיכר לסטר בלונדון ב-1825 לא נפתרו קשייה הכספיים והיא נאלצה למכור את מטענה לכל המרבה במחיר. ב-1852 הצליחו תומכיה להשיג עבורה מממשלת בריטניה קצבה שנתית של 100 לירות.
שרה בלזוני מתה באי ג'רזי והיא בת 87 שנים, ונקברה שם.
מיצובישי פאג'רו iO
מיצובישי פאג'רו iO (ביפנית: パジェロイオ, באנגלית: Mitsubishi Pajero iO) הוא SUV בגודל בינוני, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1998 – 2007 ביפן, בין השנים 2002 – 2015 בברזיל, ובין השנים 1999 – 2004 באיטליה.
ויליאם אודוויר
קוברה סינית
קוברה סינית המכונה גם קוברת טאיוואן (שם מדעי: Naja atra) היא מין של נחש קוברה ממשפחת הפתניים המצויה בסין ובמספר איים בקרבתה כמו בטאיוואן. לעיתים מבלבלים בין קוברה זו לקוברה המונוקלית החיה בדרום תפוצתה.
קוברה זו מגיעה לאורך 1.2-1.5 מ' בממוצע אך יכולה להגיע לאורך 2 מ'. היא בעלת קשקשים עבים חומים או אפורים כהים עד שחורים עם בטן וחזה בהירים יותר והראש רחב וכהה ברובו אך השפתיים צהובות. לקוברה ישנו "קולר" בצבע צהוב על החזה והעורף, המזכיר את קולרה של קוברת המשקפיים מהודו, אך צורתו דומה מעט לפרסה במקום. הנחיריים גדולות והעיניים גדולות בצבע שחור עם טבעות צהובות מסביבם.
הקוברה חיה בקרבת מישורים, ערבות, יערות פתוחים ואזורים לחים לרבות בביצות מנגרובים. תפוצתה היא בדרום ומזרח סין, טאיוואן, הונג קונג ובצפון וייטנאם ולאוס. היא נמצאת גם בקרבה למגורי האדם.
הקוברה צדה בשעות היום בעיקר ומזונה כולל הכל, מדגים עד ליונקים קטנים. הצעירים מתבססים על צפרדעים ושאר דו-חיים כשהבוגרים אוכלים בעיקר מכרסמים וזוחלים אחרים אך בעת שהצפרדעים נפוצות ביותר (בעיקר מינים שונים של קרפדות) הם הטרף העיקרי.
הקוברה תימנע מעימות אנושי והיא תנפח את צווארה אם תרגיש מאוימת אך אם התוקף יתקרב אליה היא תכיש אותו במהירות גבוהה, לעיתים ממרחק של 2 מטר מהקורבן. הארס של קוברה זו חזק מאוד ומדד ה-LD50 שלה הוא 0.29 מ"ג/ק"ג והיא יכולה להרוג אדם בקלות.
למעשה קוברה זו היא הנחש הקטלני ביותר בסין ובטאיוואן ושכיחות ההרוגים היא עד 15% מהמוכשים, אחוז גבוה יותר מזה של מוכשי הקוברה ההודית.
קוברת טאיוואן
מיכאל קרמר
בית הכנסת הכט
תל יבנה
תל יבנה הוא אתר ארכאולוגי במישור החוף הדרומי של ישראל. האתר שוכן בדרומה של העיר יבנה, והוא תחום על ידי כביש 42 ממערב, כביש 410 מצפון ומסילת הרכבת רחובות־אשדוד מדרום וממזרח.
התל הוא אחד התילים הבולטים במישור החוף, ונשקפת ממנו תצפית פנורמית אל הרי יהודה במזרח, הים התיכון במערב וראשון לציון וחולון בצפון. שטחו של התל הוא כ־155 דונם.
מחקר ארכאולוגי.
המקום לא נחקר באופן מסודר, ומאז המאה ה־19 בוצעו בו מספר סקרים ארכאולוגיים וחפירות מקומיות. הממצאים הקדומים ביותר בתל עצמו מתוארכים לתחילת האלף ה־2 לפנה"ס (תקופת הברונזה התיכונה), וסמוך לו נתגלו קברים מהאלף ה־4 לפנה"ס. בחפירות הצלה שערכה רשות העתיקות ב־2000 וב־2001 במורדות הצפוניים של התל, התגלו שרידים מתקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברזל (קברי ארגז וקברים פשוטים), התקופה הפרסית, הביזנטית (בורות אשפה ובהם קנקנים, סירים, עצמות בעלי חיים, אבני פסיפס ומטבעות ארד), הערבית, ומהעות'מאנית. למרות הממצאים הרב־שכבתיים, לא תמיד היה התל מיושב ובחלק מהתקופות שימש כאתר קבורה וסילוק אשפה.
בתקופה הצלבנית, ב 1–1140, הקים "מלך ירושלים" פולק מאנז'ו מצודה על התל כחלק משרשרת המצודות שהגנו על ממלכתו מהכוחות המצריים שישבו באשקלון. שרידי המצודה ששמה אז היה איבלין ניכרים עד היום בראשו של התל מצפון לשרידי המסגד. הצלבנים הקימו גם כנסייה גדולה על ראש התל, הכנסייה נבנתה ככל הנראה על ידי משפחת איבלין (עליה נמנה האביר באליאן מאיבלין) שקיבלה את העיר ואת המצודה למשמורת מידי המלך פולק מאנז'ו. אך כיבוש העיר על ידי הממלוכים ב־1244 היא הפכה למסגד שכונה "המסגד הגדול" (אל ג'מעה אל כבירה). כמאה שנים לאחר מכן הקימו הממלוכים מינרט בצמוד למסגד, וזהו הממצא הבולט ביותר בתל עד היום. בצידו הצפוני של המינרה חקוקה כתובת הקדשה לאמור:
התאריך בכתובת מקביל לשנת 1337. המסגד עצמו פוצץ בהוראת אלוף פיקוד הדרום משה דיין. במחצית הראשונה של שנת 2010 שופץ המינרה על ידי עיריית יבנה ורשות העתיקות, בעלות של 417,000 ש"ח. העבודות כללו שימור וייצוב הנדסי, השלמת אבנים חסרות, הסרת כתובות גרפיטי והתקנת תאורה.
בעקבות עבודות פיתוח ובניה, החלו חפירות ארכאולוגיות בתל. נמצאו גתות מהתקופה הביזנטית והפרסית. תוכנן להקים פארק ארכאולוגי באתר.
משה גבעוני
משה "מומו" גבעוני (1970 – 22 בנובמבר 2019) היה פרופסור לגאוגרפיה, התמחה בתחבורה וניידות, עם דגש על מדיניות וכלכלת תחבורה וההיבטים הסביבתיים של התחבורה. הוא מושתל לב-ריאה הישראלי הראשון. שחיין, אלוף העולם (1997), אלוף אירופה ושיאן עולם בשחייה למושתלי לב-ריאה.
ביוגרפיה.
גבעוני נולד וגדל בכפר מונש. הוא נולד עם מחלת סיסטיק פיברוזיס ובגיל שנתיים החל לסבול מדלקות ריאה חוזרות ומגיל חמש החל להתאשפז בבתי חולים. בשנת 1979 נסעה לראשונה המשפחה למרפאת ריאות בדאבוס שבשווייץ לחופשת הקיץ ולפעמים אף בחורף ובכך מצבו הבריאותי התייצב. בשנת 1988, לאחר סיום מבחני הבגרות, מצבו התדרדר מאוד. המשפחה עברה ללונדון ושם חיכתה להשתלת לב וריאות.
ב-25 באוקטובר 1989 עבר בהצלחה ניתוח השתלה בבית החולים "הרפילד", על ידי ד"ר דן ערבות. הוא היה מושתל לב ריאות הישראלי הראשון. לאחר מספר חודשים בהם התחזק והתאושש, חזרה המשפחה לישראל. במסגרת תהליך השיקום החל לעסוק בספורט בכלל ובשחייה בפרט. הוא החל להתאמן באופן מסודר בשחייה בהדרכתו של לאוניד קאופמן במכון וינגייט. התנדב לצה"ל ושירת בבה"ד 8. לאחר שירות של שנה החל ללמוד באוניברסיטה.
קריירת השחייה.
לאחר כשנה מההשתלה השתתף גבעוני באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בפריז בספטמבר 1990 וזכה ב-4 מדליות, מהן אחת זהב, אחת כסף ושתיים ארד.
באליפות העולם למושתלים שנערכה במנצ'סטר ב-1995 זכה גבעוני בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חפשי. מדליות ארד במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות העולם בשחייה למושתלים שנערכה בסידני באוקטובר 1997 זכה גבעוני בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר.
במשחקים האולימפיים האירופיים למושתלים שנערכו בנאפולי איטליה ביולי 2006 זכה גבעוני בארבע מדליות זהב: במשחה ל-50 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר חזה.
קריירה באקדמיה.
גבעוני סיים תואר ראשון (1996) בכלכלה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני (1999) במנהל עסקים (התמחות במימון וחשבונאות) באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט החל בשנת 2000 וסיים בשנת 2005 בבית הספר לתכנון "ברטלט", ביוניברסיטי קולג' לונדון.
בשנים 2005–2007 עבד כעמית מרי קירי במחלקה לכלכלה מרחבית ב. בשנים 2007–2011 עבד כחוקר בכיר ביחידה ללימודי תחבורה באוניברסיטת אוקספורד וחוקר עמית בוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (2008–2011). משנת 2011 שימש מרצה בכיר בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם באוניברסיטת תל אביב ומשנת 2017 פרופסור חבר בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם, אוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים.
גבעוני נישא להלנה, מתנדבת שהכיר באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בהלסינקי בשנת 1994. השניים נישארו בקשר אותו חידשו באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בגרמניה בשנת 1998. ב-24 באוגוסט 2002 השניים התחתנו. לזוג שלושה ילדים והם התגוררו בבית שבו נולד גבעוני בכפר מונש.
גבעוני נפטר ב-22 בנובמבר 2019.
עין-חתול חצי-טבעתי
עין חתול חצי-טבעתי (שם מדעי: "Telescopus semiannulatus") הוא נחש קטן שוכן עצים ממשפחת הזעמניים השייך לסוג עין חתול. הנחש מצוי באפריקה שמדרום לסהרה החל מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב ועד לטנזניה במזרח ולדרום אפריקה בדרום.
מאפיינים.
אורכו 60 עד 90 ס"מ והוא בעל קשקשים כתומים בהירים עד ורדרד והרצועות שלאורך הגב והצוואר שחורות. החלק התחתון בהיר יותר עד לבן. זנבו ארוך והראש רחב עם עיניים כתומות גדולות, המזכירות מעט עיני חתול. הנחש משתמש בחוש הריח הרגיש שלו כדי לחפש מזון .
הוא טורף של לטאות קטנות כמו שממיות אך גם עכברים, עטלפים ולעיתים גם עופות. את הטרף הוא מחפש על הקרקע ובין הענפים, תלוי באזור בו נמצא אך בדרך כלל הוא שוכן עצים. הנחש יכול לשרוד הן באזורי יערות גשם והן באזורים יבשים כמו במדבריות ובסוואנה. הוא יוצא לצוד בלילה.