לפי פקודת מטכ"ל 38.0116, שנקבעה בשנת 1952, הזכאים ללוויה צבאית:
על אף שביהדות לא נהוג לקבור בארון מתים אלא בתכריכים, חללי צה"ל מובאים למנוחות בארון עץ ללא עיטורים. אחת הסיבות לכך היא שפעמים רבות גופותיהם של הנופלים בקרב אינן שלמות. דגל המדינה העוטף את הארון לא נמסר למשפחה. את ההלוויה מנהל קצין שלישות, והיא בנוכחות רב צבאי וחזן צבאי, במקרה של נפילת יהודים.
במדינות אחרות.
ארצות הברית.
בארצות הברית נהוג טקס ארוך יחסית ומפורט. בטקס ישנו טקס הספד על ידי איש דת. משמר כבוד, שחלק ממנו הם נושאי הארון, מלווה את המת. בהלוויה של אישיות צבאית בכירה, החל מדרגת קולונל, הארון מובל על ידי עגלה רתומה לסוסים ללא רוכב או על ידי רכב מיוחד. תרועת אבל מושמעת על ידי נגן ביוגל יחיד. הדגל העוטף את הארון מקופל על ידי המשמר לקיפול קבוע ומיוחד בן 13 שלבים, בו כל קיפול הוא בעל משמעות אחרת, ונמסר למשפחה. במקרים מסוימים מבוצעת הצדעה אחרונה, או טיסה במבנה חסר על מנת לחלוק כבוד לנפטר. מטח כבוד של שלוש יריות נורה על ידי כיתה בת 3–7 אנשי צבא.
הממלכה המאוחדת.
בממלכה המאוחדת ובמדינות חבר העמים הבריטי נהוגה הלוויה צבאית דומה לזו האמריקאית, ובה נורים מטחי כבוד בעת הורדת המת אל קברו.
רוסיה.
בפדרציה הרוסית, טקס ההלוויה הצבאית דומה מאוד לזה האמריקני. את הטקס נושא איש דת שלאחריו נורים שלושה מטחי כבוד. לאחר מכן ארונו של החייל נישא על ידי משמר כבוד, שכמה מהם נושאים את הארון. הארון נעטף בדגל רוסיה לאורך כל ההלוויה. לפני הורדת הארון אל הקבר, המשמר מסיר הדגל. כאשר מורד הארון אל הקבר, מתנגן ברקע המנון רוסיה. כשהארון נח בקבר, נמסר דגל רוסיה לידי משפחת/קרובי המת. לעיתים נערך מטס כבוד. בתקופת האימפריה הרוסית, החייל המנוח היה מובל בכרכרה - נוהג שלא נזנח עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
רקנאטי
גאזי אליאור
רקנטי
סלואן
איוואן אסן השני, קיסר בולגריה
איוואן אָסֶן השני או יואן אסן השני (בבולגרית: Иван Асен II, או Йоа̀н Асѐн II), (1190 - 24 ביוני 1241), היה קיסר (צאר) האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1218 ל-1241. בתקופתו הפכה האימפריה הבולגרית למעצמה אזורית אשר היוותה לא אחת לשון מאזניים בין האימפריה הלטינית והאימפריה של ניקאה. איוואן אסן השני נודע ביחסו האוהד ובחופש הפולחן שהעניק לבני הקהילה היהודית בממלכתו.
ילדותו ועלייתו לשלטון.
איוואן אסן השני נולד בטרנובו והיה בנו של איוואן אסן הראשון ואלנה יבגנייה, נסיכת סרביה. אביו ודודו פטר הרביעי יסדו את האימפריה הבולגרית השנייה ושושלת אסן. לאחר שנרצחו אביו ודודו פטר, עלה לשלטון קאלויאן דודו הצעיר שהצליח לייצב את השלטון. ב-1207 נרצח קאלויאן בידי קושרים אשר אליהם חבר בוריל אחיינו, שתפס בכוח את השלטון ואילץ את היורש המיועד איוואן אסן להימלט לשטחי נסיכות גאליץ'-וולין. ב-1218 חזר איוואן אסן לשטחי הממלכה הבולגרית ובתמיכת נסיכות גאליץ'-וולין ארגן הפיכה והדיח את בוריל.
תקופת מלכותו.
לאחר חזרתו של אנדראש השני, מלך הונגריה ממסע הצלב החמישי ביסס איוואן אסן את שלטונו על ידי נישואים לביתו אנה מריה, נסיכת הונגריה ובמקביל הושגה הסכמה על שטחים שהיו נתונים במחלוקת בין הממלכות. בהמשך, כרת איוואן אסן השני ברית עם תאודורוס קומננוס דוקאס נסיך אפירוס. בכך הבטיח שקט בגבולות הדרומיים והצפוניים של הממלכה הבולגרית. לאחר מותו של רוברט מקורטניי, קיסר האימפריה הלטינית החלה נסיכות אפירוס תחת תאודורוס קומננוס לחזק את מעמדה על חשבון האימפריה הלטינית והשתלטה על אדריאנופול וסלוניקי. תאודורוס שחשש מהתערבות הבולגרים, החליט להפר את הברית ולפלוש לשטחם. ב-9 במרץ 1230 נערך בסמיכות למיקום העיר המודרנית חאסקובו קרב קלוקוטניצה במסגרתו הביסו הבולגרים את צבא נסיכות אפירוס, תוך שהם לוקחים בשבי את תאודורוס קומננוס. לאחר קרב זה הפכה נסיכות אפירוס וסאלית של האימפריה הבולגרית.
לאחר עלייתו של ז'אן דה בריין לכס המלוכה באימפריה הלטינית התערערו היחסים מול האימפריה הבולגרית, אשר בשל המעמד האזורי בו החזיקה נתפשה כסכנה להגמוניה של האימפריה הלטינית. הבולגרים כרתו ברית עם האימפריה של ניקאה כדי להוות משקל נגד לאימפריה הלטינית. איוואן אסן השני סייע בביצועה של הפיכה בנסיכות הסרבית והביא לעלייתו לשלטון של גיסו סטפן ולדיסלאב. בתגובה למהלכים אילו פלשה ממלכת הונגריה לסרביה וצבאה כבש את בלגרד. בהמשך פלשו ההונגרים לשטחי האימפריה הבולגרית, הטילו מצור על סארדיקה, אך הובסו על ידי הצבא הבולגרי ונסוגו.
ב-1233 כבשו ההונגרים בפיקודו של יורש העצר בלה הרביעי, את מערב ולאכיה והקימו את הנסיכות הווסאלית דרובטה-טורנו סברין באזור שנקרא מאוחר יותר באנאט. ב-1235 השיא איוואן אסן את ביתו לבנו של קיסר ניקאה. ב-1237, לאחר מותו של ז'אן דה בריין קיסר האימפריה הלטינית השתפרו יחסיה עם האימפריה הבולגרית על חשבון הברית מול האימפריה של ניקאה. לאחר עימות צבאי קצר בין הבולגרים לניקאים חזר לשרור שקט בגבולות.
אחריתו.
ב-1237 נפטרה רעייתו של איוואן אסן אנה מריה נסיכת הונגריה והוא נישא בשלישית לאיריני ביתו של תאודורוס קומננוס נסיך אפירוס, אשר היה נתון בשבי הבולגרים מ-1230. לאחר הנישואים שוחרר תאודורוס. בשלהי תקופת שלטונו החלו פלישות של שבטים מונגולים בראשות באטו חאן לשטחי האימפריה הבולגרית וממלכת הונגריה. ב-1241 הצליח צבאו של איוואן אסן לבלום זמנית את התקדמות המונגלים בשטחי הונגריה של ימינו. מעט לאחר הקרב, ביוני 1241 הלך איוואן אסן השני לעולמו. בנו קאלימן אסן הראשון הפך לצאר האימפריה ושנה מאוחר יותר היא נאלצה להפוך לישות וסאלית של אורדת הזהב.
הקהילה היהודית.
בתקופתו של איוואן אסן השני נהנו יהודי בולגריה מחופש פולחן, עיסוק וזכויות, שהיו נרחבות יותר מהמקובל בקהילות אירופה בימי הביניים. הקהילה הגדולה ביותר התגוררה בבירת הממלכה טרנובו. לפי תיעודו של בנימין מטודלה שעבר בבלקנים ב-1170 היו קהילות מאורגנות ומבוססות גם בסקופיה, דרמה וסלוניקי, אשר נכללו בהמשך בשטח האימפריה הבולגרית. בשל אחוז האוריינות הגבוה בקרב היהודים ורב-לשוניותם, הם השתלבו במנגנוני הממשל וזכו למעמד מיוחס. החופש ממנו נהנו יהודי בולגריה הקים על איוואן אסן השני את הכנסייה הנוצרית. האפיפיור גרגוריוס התשיעי שלח איגרת למלך הונגריה בלה הרביעי בה הוא מציין שלא זו בלבד שאיוואן אסן השני לא מצטרף לכנסייה הקתולית, אלא הוא מארח בממלכתו "כופרים" יהודים. עוד המשיך גרגוריוס וציין שבולגריה "מלאת יהודים" ויש לפתוח כנגדה במסע צלב.
איגרת קורונל.
איגרת קורונל (Koronel Manuscript) היא איגרת תוכחה ואזהרה נגד רודפי יהודים ובה אזכור ליחסו של איוואן אסן השני כלפי יהודי ממלכתו. לפי גרסה אחת, האיגרת נשלחה על ידי רבי יעקב בן אליהו לאחיו המומר פבלו כריסטיאני. פבלו כריסטיאני נודע בשל השתתפותו בויכוח ברצלונה ומניחים שהאיגרת נשלחה בסמוך למועד הוויכוח או מעט לאחריו. בהמשך פעל כריסטיאני כמיסיונר. לפי גרסה שנייה נשלחה האיגרת על ידי רבי יעקב הרופא לבן דודו יעקב דה לָאטֶס מקרקסון ככל הנראה ב-1264.
באיגרת מובא סיפור ניצחונו של איוואן אסן השני על תאודורוס קומננוס דוקאס נסיך אפירוס בקרב קלוקוטניצה שנערך ב-1230, ליד העיר חאסקובו של ימינו. תאודורוס שהיה ידוע ברדיפותיו את היהודים, נפל בשבי איוואן אסן והוא ציווה על 2 יהודים לנקר את עיניו כתגמול על רדיפת אחיהם. היהודים סירבו מטעמי דת, לפי מקור אחד בהמשך נמחל להם ולפי מקור אחר הוצאו להורג בשל אי מילוי מצוות המלך. רבי יעקב משתמש בדוגמה זו ומזהיר את אחיו מפני גורלם של שונאי היהודים. עם זאת, חוקרים נוספים מציינים כי האירוע מתאר שימוש ביהודי הממלכה כ"מוציאים לפועל" מטעם השליט, עניין שהיה מקובל בממלכות שונות.
גסטין ביבר
איליי רות'
איליי רפאל רות' (באנגלית: Eli Raphael Roth ; נולד ב-18 באפריל 1972) הוא תסריטאי, במאי, מפיק קולנוע ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בשל בימוי סרטי אימה בסגנון רטרו כדוגמה "קדחת הבקתה" שזכה להצלחה, "הוסטל" ו"", שזכו גם הם לפופולריות בז'אנר הגור. התפרסם גם בזכות תפקידו בתור "הדב היהודי" דוני דונוביץ' בסרטו המצליח של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד".
ביוגרפיה.
רות' נולד בעיר ניוטאוון שבמסצ'וסטס, בנם של הפסיכולוג ד"ר שלדון רות' ושל הציירת קורה רות'. הוא גדל כיהודי. מלבד אנגלית, הוא מדבר צרפתית, איטלקית ורוסית.
החל לצלם סרטים בגיל שמונה לאחר שצפה בסרט "הנוסע השמיני" של רידלי סקוט, צילם למעלה מחמישים סרטים קצרים ביחד עם אחיו אדם וגייב.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון המקומי באזור מגוריו התקבל רות' ל"אוניברסיטת ניו יורק", שם סיים את לימודיו בהצטיינות.
השחקנית קמריאן מנהיים היא זו שסידרה לרות' את עבודתו הראשונה בתור חבר בצוות הפקת סדרת הדרמה "The Practice".
בתחילת דרכו עבד רות' עבור המפיק פרדריק זולו בו נפגש באקראי כשעוד היה סטודנט באוניברסיטה.
קריירה קולנועית.
בתחילת דרכו כקולנוען בראשית שנות ה-90 ביים רות' סרט סטודנטים בשם "כלבי המסעדה" כהוקרה לסרטו הראשון של קוונטין טרנטינו "כלבי אשמורת", הסרט היה מועמד לפרס אקדמיית הסטודנטים לסרטים.
בשנת 2003 ביים רות' את סרטו העצמאי הראשון, סרט האימה "קדחת הבקתה".
את התסריט לסרט החל לכתוב ב-1995 עם שותפו לחדר רנדי פרלסטיין.
את התסריט לסרט כתב בהשראה לסיפור אמיתי על אדם עם בעיות בעורו עקב שתיית מים, אותו פגש רות' כשרכב בחוות סוסים ב-1991.