לילה מסכימה לבקשת המשפחה לעבור לירדן. כשזה נודע לבני הוא נוסע לגשר אלנבי, רואה אותה על האוטובוס המתחיל לנסוע וקורא לעברה והיא מבטיחה לו שתחזור.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
דניאל יוב
דניאל יוֹבּ (בהונגרית: Jób Dániel; 22 בדצמבר 1880, ארד – 20 בנובמבר 1955, בודפשט) היה במאי הונגרי-יהודי, סופר, מתרגם, עיתונאי, במאי תיאטרון. אשתו הייתה בושקה שימון (1970-1909), מלכת היופי הראשונה של הונגריה.
ביוגרפיה.
בשנת 1900 יוב היה עיתונאי של המדיאר הירלאפ. משנת 1907 היה תחילה הבמאי ואחר כך המנהל האומנותי והבמאי הראשי של תיאטרון הקומדיה של בודפשט. משנת 1908 הופיעו עבודותיו במגזין ניוגט. חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 1913, הוא הוצג מחזהו "הלילך""." בשנת 1918 הועלה תיאטרון הקומדיה המחזה שלו "סערה סתוית". בשנים 1939-1921 ומשנת 1945 עד 1949 היה המנהל האמנותי של תיאטרון הקומדיה. אחרי 1949 עבד באגף המדעי של התאחדות אומנות הבמה. הוא ביים את מחזותיהם של שאנדור ברודי, פרנץ מולנר, דז'ה סומורי ושאנדור הוניאדי.
הפקותיו בתיאטרון.
המחזות שהיו הבמאי שלהם במשך הזמן:
בית הכנסת בזניצה
בית הכנסת בזניצה (בסרבו-קרואטית: Sinagoge u Zenici) היה בית כנסת, אשר פעל בעיר זניצה במרכז בוסניה והרצגובינה בין השנים 1903–1941.
היסטוריה.
יהודים ספרדים הגיעו לזניצה במהלך המאה ה-18. המצבה הקדומה ביותר שאותרה בבית הקברות היהודי בזניצה היא מ-1747. ב-1880, לאחר סיפוח בוסניה בפועל על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית נוסדה רשמית הקהילה במקום. בשלהי המאה ה-19 היגרו לעיר משפחות של יהודים אשכנזים שראשיהן הועסקו במנגנון הממשל המקומי או שהיו בעלי מקצועות חופשיים. בראשית המאה ה-20 התגוררו בזניצה כ-300 יהודים, וערב הפלישה ליוגוסלביה כ-200. בשואת יהודי יוגוסלביה נספו 185 מבני הקהילה, והיא לא חודשה לאחר מלחמת העולם השנייה.
המבנה.
בית הכנסת הוקם ב-1903 בסגנון אדריכלי נאו-מורי. המבנה היה בן שתי קומות. גובהו הפנימי היה 10 מטרים, שטחו 120 מטר מרובע, וקומתו השנייה שימשה לעזרת נשים. אף על פי שהקהילה היהודית הייתה מעורבת, היה בית הכנסת בעל צביון ספרדי והתפילות נוהלו בדרך כלל בנוסח הספרדים. בתקופת בין המלחמות כיהן ליאון יהודה פינצי כרב הראשי של הקהילה, החזנים היו מוריץ אלטרץ ומוריץ שלום, וראשי הקהל היו יהודה מונטיליו, משה דאנון והרמן לייב ליבלינג.
ב-1960 נמכר מבנה בית הכנסת לרשות המקומית זניצה. ב-1967 שוּכָּן במבנה המוזיאון האתנוגרפי של זניצה. כאשר נחנך המוזיאון האתנוגרפי הותקנה במקום לוחית זיכרון לזכר בני הקהילה שנספו בשואה. המבנה מתוחזק על ידי הרשות המקומית ובקומתו הראשונה מוצגת תערוכה ובה גם חפצי יודאיקה של הקהילה היהודית ובכללם שני כתרי רימונים משלהי המאה ה-19, וחנוכיה.
ג'יניוס
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שלישית
חסם הולכה מדרגה שלישית (באנגלית: Third-degree atrioventricular block או Complete Heart Block) הוא הפרעה בקצב הלב, שבמסגרתה הדחף החשמלי היוצא מהקוצב הראשי הנמצא בעלייה הימנית של הלב אינו מסוגל לעבור אל חדרי הלב בשל חסימתו של קשר הפרוזדור והחדר (AV node). בשל חסימת הדחף החשמלי, אחד מהתאים הנמצאים בחדרי הלב ישתמש בתכונת האוטומטיות שלו וייצר קצב עצמוני שיגרום להפעלה של חדרי הלב. קצב זה מכונה "קצב מילוט". מכיוון שהקצב שייצר הקוצב החלופי אינו תלוי בקצב המוכתב על ידי הקוצב הראשי של הלב, ניתן יהיה לראות בתרשים הא.ק.ג. שני מקורות עצמאיים המייצרים קצב ועובדים ללא תיאום ביניהם. הדבר יתבטא בתרשים הא.ק.ג. בקיומם של גלי P סדירים המייצגים את הדחפים החשמליים היוצאים מהקוצב הראשי, ומנגד וללא סינכרון, קיומם של קומפלקסי QRS סדירים המייצגים את הדחף החשמלי המיוצר ומתפשט בחדרי הלב, ללא סינכרון עם הפעילות העלייתית. המרווח בין גל P לגל P שאחריו יהיה סדיר, המרווח בין גל R לגל R שאחריו יהיה סדיר, ואילו המרווח בין גל P לגל R יהיה לא-סדיר.
חסם הולכה מדרגה שלישית הוא מצב חירום מסכן חיים. חולים הסובלים מחסם מסוג זה יציגו לרוב ברדיקרדיה, תת-לחץ דם ואי יציבות המודינמית. בניגוד לחסמי הולכה מדרגה ראשונה או שנייה, שבחלק גדול מהמקרים לא צפויים לגרום לסימפטומים כלל, חסם הולכה מדרגה שלישית יגרום לרוב לסימפטומים שיכללו חולשה, סחרחורות, התעלפות וכאבים בחזה. הפרוגנוזה של חולים שלא יטופלו צפויה להיות ירודה.
גורמים.
קיימים גורמים רבים העשויים להוביל לחסם הולכה מדרגה שלישית:
טיפול.
הסכנה המיידית בחסם הולכה מדרגה שלישית היא קצב לב איטי שיגרום לתת לחץ דם. הטיפול הראשוני בהפרעה מתרכז בניסיון להעלות את קצב הלב ובכך להעלות גם את לחץ הדם והפרפוזיה.
הטיפול התרופתי.
במקרים רבים משמש אטרופין תוך-ורידי כקו ראשון בטיפול בחסם הולכה מדרגה שלישית. אטרופין הוא אנטגוניסט תחרותי לקולטני אצטילכולין, כך שהוא מצמצם את פעילותה של מערכת העצבים הפאראסימפתטית. הוא מעלה את יכולת ההולכה של קשר הפרוזדור והחדר ומצמצם את פעילותו של העצב התועה על הלב. פעולות אלו מעלות את קצב הלב ואת לחץ הדם. אטרופין יעיל בעיקר במקרים בהם קומפלקס QRS הוא צר, מה שמעיד על היותו של קצב המילוט נובע מתאים בקשר הפרוזדור והחדר. השפעתו של האטרופין על חסם הולכה מדרגה שלישית עם קומפלקס רחב, כלומר קצב מילוט הנובע מהחדרים עצמם, היא לרוב דלה עד בלתי קיימת. כמו כן אטרופין אינו יעיל בחולים שעברו השתלת לב.
תרופות נוספות המשמשות להעלאת קצב הלב הן אדרנלין תוך ורידי או דופמין תוך-ורידי, הניתנות לרוב במקרים בהם לא חל שיפור לאחר שימוש באטרופין, או במקרים בהם האטרופין לא צפוי להיות יעיל (קומפלקס QRS רחב או חולים לאחר השתלת לב לדוגמה).
במקרים בהם יש חשד כי הסיבה לחסם ההולכה היא מינון יתר של תרופות, ניתן להשתמש באנטידוטים הרלוונטיים על פי סוג התרופה. כך במינון יתר של חוסמי בטא ניתן להשתמש בגלוקגון על מנת לסתור את השפעת התרופה, ואילו במינון יתר של חוסמי תעלות סידן ניתן להשתמש בסידן
טיפול חשמלי.
במצבים חמורים בהם החולה מציג ירידה חמורה בפרפוזיה, עשוי הטיפול הראשוני לכלול קיצוב חיצוני של הלב. אם החולה בהכרה ניתן לשקול שימוש בתרופות כמו בנזודיאזפינים ואופיאטים, על מנת לטשטש את רמת ההכרה ולהקל על הכאב שנגרם כתוצאה מהקיצוב.
במצבים בהם נגרם נזק בלתי הפיך למערכת ההולכה יש צורך בהשתלה של קוצב לב. סוג הקוצב שנמצא בשימוש במקרים אלו הוא קוצב המקבל את הדחף החשמלי היוצא מהקוצב הראשי של הלב באמצעות אלקטרודה הממוקמת בעלייה הימנית, משם הוא שולח את הדחף החשמלי דרך אלקטרודה המובילה אל החדר הימני, באופן בו הוא שומר על ההשהיה של הדחף החשמלי לצורך הסנכרון הנדרש בין התכווצות העליות והחדרים. הקוצב עוקף בכך את החסימה בקוצב ה-AV ולמעשה מפעיל את שני החדרים. הקוצב מתוכנת כך שימנע האטה של הדופק מתחת לקצב מסוים, וכן מתוכנת לרוב, כך שיתעד מקרים של פרפור או רפרוף עליות, שני מצבים משניים שעשויים להיות נלווים לחסם הולכה מדרגה שלישית.
תופעת לוואי מסוימת של השתלת קוצב מסוג זה עשויה להיות התכווצות לא מסונכרנת של חדרי הלב, זאת כיוון שהדחף החשמלי עובר קודם דרך חדר ימין ומשם הוא ממשיך אל חדר שמאל. בחולים מסוימים, ובמיוחד בחולים הסובלים מאי ספיקת לב, עשויה תופעה זו לגרום לירידה בתפוקת הלב, כך שלעיתים יש להשתמש בקוצב מסוג CRT, לו קיימת אלקטרודה נוספת המקצבת ישירות את החדר השמאלי וכך מאפשרת סנכרון בהתכווצות החדרים.
הרונה השביעית
הרונה השביעית (ברוסית: Седьмая руна) היא סדרת טלוויזיה רוסית שנוצרה בידי הבמאי אלכסיי סידורוב. העלילה מתרחשת בעיר הדמיונית נסק שבצפון-מערב רוסיה.
הסדרה שודרה בערוץ 5 מ־5 באפריל 2015 ועד ל־30 באפריל 2015. הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקות Mars Media וכללה 8 פרקים שהתפרשו על פני עונה אחת. אורך הפרקים הוא 50 דקות.
עלילת הסדרה.
בעיר נסק בנסיבות מסתוריות מתה בת המושל. כדי להבהיר את נסיבות מותה, החוקר אולג נסטרוב מגיע לעיר נסק ממוסקבה. במקום בו נמצאה גופתה של הנערה, התקיים משחק תפקידים על האפוס "קאלוואלה" הקארלי-פיני, ומנהיגת האנשים במשחק, ורה, מתחילה במקביל בחקירה משלה. עם זאת, קורבנות חדשים וסדרת אירועים מסתוריים מבלבלים יותר ויותר את ורה ואולג ועד מהרה נסטרוב מבין שלא רק שחקנים מעורבים. מסתבר כי הבנקאי הראשי, התובע העירוני והמושל עצמו מעורבים בהימורים מוזרים, שמשמעותם נסתרת.
מוסקבה זורחת
מוסקבה זורחת (В Москве всегда солнечно) היא קומדיית מצבים שחורה רוסית. הסדרה נוצרה ופותחה על ידי רוב מקאלהניי, דמיטרי סביאננקו ויבגני ניקישוב. מהווה עיבוד רוסי לסדרה "פילדלפיה זורחת".
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ THT ב-12 במאי 2014. ב-1 ביולי 2019 שודרה מחדש בערוץ THT4.
הפרויקט הוא עיבוד לסדרה האמריקאית "פילדלפיה זורחת". הגרסה הרוסית נושאת הומור לא סטנדרטי כבר בשם הסדרה, אם בפילדלפיה, בה מתרחשת הסדרה המקורית אכן השמש באמת זורחת כמעט כל השנה, הרי שעל פי הסטטיסטיקה במוסקבה, השמש זורחת בממוצע רק 80 יום בשנה ובדומה לכך הסדרה כולה בנויה על סתירות פרדוקסליות כאלה.
עלילת הסדרה.
ידידות איתנה, אהבה אמיתית, דבקות באידיאלים, אצילות וכבוד, צניעות וחסד - כל זה לא קשור לגיבורי הסדרה. ארבעה גיבורים צעירים: הם למדו יחד בבית הספר ויש להם עסק משלהם - בר הבירה "פילדלפיה", אבל הוא כמעט לא מביא הכנסות. כל התוכניות והתקוות שלהם - אהבה וכסף - קורסות, מתמודדות עם המציאות. הסיבה לכך היא אנוכיותם, עצלנותם וטיפשותם.ורק עליזות טבעית יחד עם טמטום שכבר ציינו עוזרים להם להישאר אופטימיים ולא להתמכר לתדהמה.