בנו הראשון, ראדו, נולד במחנה השבויים בתחילת 1917. בנו השני, רזוואן, נולד ביוני 1918.
עם הזמן יונסקו הצליח לסיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת מינכן בהדרכתו של פרופ' בוימקר. שם העבודה היה: "הלוגיסטיקה - כניסיון להגדרה מחדש של המתמטיקה" ("Die Logistik als Versuch einer neuen Begründung der Mathematik").
הקריירה כמורה ועיתונאי.
בחזרתו לרומניה מונה תחילה למורה, ובהמשך למנהל בית הספר הצבאי ע"ש "ניקולאיה פיליפסקו" שליד מנזר "דיאלו", וכן כמדריך בחוג ללוגיקה ותורת ההכרה, לצד הפרופסור קונסטנטין רדולסקו-מוטרו. שיעורו הראשון הוקדש ל"תפקיד האפיסטמולוגיה של האהבה".
בשנים 1919–1925 פרסם מאמרים בכתב העת "אידיאה אאורופיאנה" ("Ideea europeană", "הרעיון האירופי") שערך רדולסקו מוטרו, בו כתבו גם טודור ויאנו, אוקטב אוניצ'סקו, דימיטריה גוסטי ועוד. בכתב עת זה פורסם מאמרו של יונסקו "כספים ותרבות", בו שיבח את הבנקאי היהודי האמיד אריסטידה בלנק, עמו שיתף פעולה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנת 1922 פרסם ב"גאזטה מתמטיקה" מאמר בכותרת "תרומות למקרה של אינטרנזיינטיות של המושגים המתמטיים", אשר זיכה אותו בפרס לפילוסופיה מתמטית כעבור שנה.
ב-1929 התמנה יונסקו למרצה ללוגיקה, היסטוריה של הלוגיקה ומטאפיזיקה באוניברסיטת בוקרשט. אחרי שנבחן בפני הרכב שמנה את רדולסקו מוטרו, פ. נגולסקו, דימיטריה גוסטי וט. ציגלר, בינואר 1930 קודם לדרגת פרופסור לפסיכולוגיה ולפדגוגיה בפקולטה לחינוך גופני בבוקרשט, בקתדרה בה כיהן לפניו רדולסקו מוטרו.
עם תלמידיו נמנו כמה דמויות שכיכבו בתרבות הפוליטית הרומנית במחצית הראשונה של המאה ה-20: מירצ'ה אליאדה, הפילוסוף קונסטנטין נויקה, א. סיוראן, ז'ני אקטריאן, הסופר מירצ'ה וולקנסקו, קונסטנטין פלורו, וכן מיכאיל סבסטיאן היהודי, אותו הכיר יונסקו כתלמידו המחונן יוסף הכטר כשבחן אותו ב-1926 בבחינות הבגרות, בתיכון של נעוריו בבראילה.
השקפותיו הפילוסופיות והפוליטיות.
חלק מתלמידיו הצטרפו אליו בעבודתו בעיתון "קובנטול" (Cuvântul, "הדבר"), אותו ניהל כעורך ראשי בין השנים 1924–1928, וכבעלים ומנהל בין השנים 1928–1934. אוריינטציית "קובנטול" הייתה לאומנית-נוצרית אורתודוקסית, ונאה יונסקו ותלמידיו פרסמו בו מאמרים בתחומי התאולוגיה, הספרות, הכלכלה והפוליטיקה.
בהגותו הושפע יונסקו מתפיסות של אדמונד הוסרל שהיה מורו בגרמניה, וכן של פרידריך ניטשה.
השקפתו הפילוסופית בעלת יסודות אקזיסטנציאליסטיים וחלקית מיסטיים, נקראה "טראיריזם" (Trairism), מהמילה הרומנית "טראירה" (Traire, חוויה), לה היו נקודות השקה רבות עם האידאולוגיה של הפשיסטים הרומנים - לגיון "משמר הברזל" הפרו-נאצי.
בתחילה אהד יונסקו את מפלגת האיכרים בהנהגתם של יוליו מאניו, ויון מיכלאקה, חרף אי-הסכמתו עם השקפות האידאולוג של זרם פוליטי זה, וירג'יל מדג'ארו; לכן, בבחירות של 1928 הוא תמך בעקביות מעל דפי עיתונו במפלגת האיכרים. בהמשך, תמך בחזרתו מהגלות של המלך קרול השני, ובשיבתו לכס המלוכה ב-1930. בין 1930–1933 נמנה עם המקורבים למלך והמשפיעים במדינה, עד שהורחק מה"קמרילה" - חוג יועציו הקרובים של קרול השני.
למרות שיונסקו עצמו לא היה חבר ב"משמר הברזל", השקפותיו הפוליטיות הקצינו עם הזמן והוא הפך למתנגד ומבקר ארסי של בעלי בריתו בעבר - המלך קרול השני, ומנהיג מפלגת האיכרים - יוליו מאניו. במקביל להקצנת עמדותיו הלאומניות-דתיות, הוא ניצל את מעמדו כמרצה כריזמטי להפצת אידאולוגיה אנטי-דמוקרטית, ולעשיית נפשות לתנועה הלגיונורית האנטישמית בקרב הסטודנטים.
אחרי 1930 יונסקו נקלע לפולמוס עם מורו, רדולסקו-מוטרו, שביקר את עמדותיו המצדדות ברדיקליזם הלאומני. במכתב למירצ'ה אליאדה, רדולסקו-מוטרו מחה נגד ניצול השיעורים האקדמיים ללוגיקה לשם "הטפה למיסטיציזם חובבני", כלשונו.
ב-1 ביוני 1930 נבחר יונסקו לפרלמנט הרומני מטעם עיר הולדתו, בראילה, ברשימת "האיחוד הלאומי". אחרי רצח ראש הממשלה יון גאורגה דוקה על ידי הלגיונרים של "משמר הברזל", נעצר יונסקו בסינאיה ב-2 בינואר 1934, ועיתונו "קובנטול" נסגר זמנית בפקודת השלטונות. ב-7 בפברואר הוא שוחרר מהכלא, ושוב נעצר זמן מה אחר כך. הוא שוחרר סופית ב-15 במרץ 1934.
אחרי הרצאה שנשא בינואר 1935 בתיכון "קודריאנו", בעיר ברלאד, על "סכנת הרוח התבוסתנית שמפיץ איגוד הסטודנטים הנוצרים" ע"ש אלכסנדרו ולחוצה, ב-11 בפברואר פרצו תגרות בין סטודנטים ממעריציו, לבין ז'נדרמים. כך גם אחרי הרצאה אחרת של יונסקו בעיר אורדאה.
ב-22 באפריל 1937 הוא התמנה לפרופסור-אגרגאט בקתדרה חדשה שנוצרה עבורו - ל"מטאפיזיקה והיסטוריה של הלוגיקה".
ביוני 1937 מחה יונסקו נמרצות מעל דפי העיתונות, יחד עם צ'וראן, נויקה, ארשאביר אקטריאן ואחרים, נגד סילוקו של מירצ'ה אליאדה (עוזרו בהתנדבות בקתדרה), שהואשם על ידי השלטונות ב"כתיבה פורנוגרפית".
ב-27 ביוני 1937 פרסם את המאמר "תחת סימן הארכנגל" ומירצ'ה אליאדה הוציא לאור קובץ מאמריו של מורו מהשנים 1926 - 1933, תחת השם "שבשבת".
פרשת המבוא לרומן של מיכאיל סבסטיאן.
ביוני 1934 פורסם הרומן של מיכאיל סבסטיאן "זה אלפיים שנה ..." ("De două mii de ani...").
נאיה יונסקו כתב לו "ראשית דבר", שבה, בניגוד לרעיונות המחבר, ניסה למצוא בסיס תאולוגי לאנטישמיות כשמסקנתו היא "יהודה (ברומנית: יודה) צריך לסבול" - ליהודים אין כל אפשרות של הצלה בגלל היותם יהודים. במשך כמה חדשים התנהל פולמוס לוהט בעיתונות הרומנית סביב הרומן של סבסטיאן והמבוא של יונסקו. השתתפו בפולמוס טודור תאודורסקו-בראנישטה, פומפיליו קונסטנטינסקו, שרבאן צ'וקולסקו, מירצ'ה אליאדה, מירצ'ה וולקנסקו, קונסטנטין נויקה, פטרה פאנדריה, יון י. קנטקוזינו ומחבר הספר, מיכאיל סבסטיאן.
בשנת 1935 כתב סבסטיאן מסה בשם "Cum am devenit huligan" ("איך הפכתי לחוליגן"), תגובה למבוא של נאיה יונסקו. הרומן והמבוא הוצאו לאור שוב, כשהצירוף אושר על ידי הסופר, ב-1946 ואחרי נפילת הקומוניזם ברומניה בשנים 1990, 2003 ו-2006.
שנותיו האחרונות.
ב-21 בינואר 1938 הותר העיתון שלו "קובנטול" שוב לפרסום בעריכתו של ק. גונגופול. אחרי כינון הדיקטטורה המלכותית של קרול השני בפברואר 1938, העיתון נסגר שוב ב-17 באפריל 1938.
יחד עם מנהיגים של התנועה הלגיונרית, נאיה יונסקו נעצר ונשלח למחנה המאסר במיירקוריה צ'וק. בעת ובעונה אחת סולק מתפקידיו באוניברסיטה. במאי 1938 הופיע כעד במשפטו של ראש הליגיונרים, ה"קפיטאן" קורנליו זלאה קודראנו.
במאסר נתן כמה הרצאות על "התופעה הליגיונרית", שהוצאו לאור מאוחר יותר ב-1940 על ידי שטפאן פאלאגיצה.
אחרי חצי שנת מאסר שוחרר. שוב נאסר בין ינואר ליוני 1939. בשחרורו מהכלא לא התקבל בחזרה לעבודה.
חולה לב, קיבל ביקורים בביתו משורה של ידידים כמו וולקנסקו, נויקה, מ. אליאדה, יונל גריה, ג'ורגה ראקוביאנו ואחרים.
נפטר במרץ 1940 בווילה שלו ברובע בניאסה בבוקרשט (ה"ווילה שעל יד הכביש" "Vila de la şosea"), בנוכחותה של חברתו, הסופרת ופסנתרנית צ'לה דלווראנצ'ה. אחרי מותו, הבית שימש לגנרל יון אנטונסקו שהיה לדיקטטור של רומניה בין 1940 - 1944.
עיתונו, "קובנטול", הפך תחת עריכתו של פ.פ. פנאיטסקו לביטאון של התנועה הלגיונרית בימי הימצאותה בשלטון בשנים 1940–1941.
נאיה יונסקו התפרסם גם בכיבושיו הרומנטיים. עם מאהבותיו וחברותיו הקרובות נמנו הנסיכה מרוקה קנטקוזינו (לבית רוסטי), אשתו של המלחין ג'אורג'ה אנסקו, צ'לה דלווראנצ'ה ואלנה פופוביץ'-לופה.
מרוקה אנסקו-קנטקוזינו שפכה חומצה על פניה כשגילתה שנאיה יונסקו הפסיק לאהוב אותה.
לנאיה יונסקו היו שני בנים: רזבאן, שנהרג בחזית במלחמה נגד ברית המועצות, ביישוב דלניק, וראדו, שהיה רופא.
טריוויה.
אומרים שאחרי שנאיה יונסקו תקף ללא רחמים בעיתונו את ראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הפטריארך מירון קריסטיה, שהיה מעורב מאוד בענייני הממלכה, הלה הורה לצייר את השטן השחור בציור על יום הדין על אחד הקירות של כנסיית הפטריארכיה בבוקרשט, בדמותו של העיתונאי והפילוסוף הסורר.
עבודות.
את הרצאותיו ליקטו ופרסמו תלמידיו לפי רישומיהם:
קישורים חיצוניים.
Mihail Albişteanu - "Nae Ionescu, profesorul unei noi elite"
revista "Rost" de cultură şi politică creştină, nr 7, septembrie 2003
(מיכאיל אלבישטיאנו -"נאיה יונסקו, הפרופסור של אליטה חדשה" - עבודת גמר בפקולטה לספרות - החוג לעיתונות - באוניברסיטת אלכסנדרו יואן קוזה ביאשי יוני 1998 תחת הדרכת ד"ר רמוס זסטרויו - פורסם ב"רוסט" Rost ("צורך") מס. 3, ספטמבר 2003, כתב עת ימני רומני "לתרבות ופוליטיקה נוצרית").
Nae Ionescu în conştiinţa contemporanilor săi", sub îngrijirea lui Gabriel Stănescu" Criterion Publishing, Bucureşti 1998
דוד אינהורן
דוד איינהורן
דוד איינהארן
דע את יהדותך
דע את יהדותך היה מיזם של דף הסברה יהודית שפורסם בתשלום בין השנים 1977 - 1985 כמדור-דו שבועי בעיתון מעריב מטעם "האגודה להסברת ערכי היהדות".
היסטוריה.
המשבר שהתחולל בישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים עורר גל של חזרה בתשובה. בעקבות זאת קמו בשנות ה-70 מספר ארגונים שעסקו בנושא, ובהם "ערכים", "נעשה ונשמע" ו"תורה ואמונה".
בשנת 1977 פנה שכנא רותם לעורכי מעריב, שלום רוזנפלד ושמואל שניצר, בבקשה לפרסם בעיתון תכנים של הסברה יהודית. הוא רכש דף שלם בעיתון עבור מדור שהופיע אחת לשבועיים בסוף השבוע. את המדור כתבו שמואל חסידה ומשה גרילק. שכנא דאג למימונו באמצעות תרומות שגייס בעולם.