הופמן נולד בפרנקפורט. בשנת 1829 החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1833 קיבל את תואר הדוקטור.
הופמן ייסד בפרנקפורט, יחד עם רופא עמית, מרפאה רב-תחומית לעניים. רבים מהמטופלים היו ילדים שאליהם נקשר הופמן במיוחד.
בשנת 1840, נשא הופמן לאשה את תרזה דונר, בתו של סוחר עשיר. שנה לאחר מכן נולד בנו בכורו, קארל (1841–1868).
לבסוף החליט הופמן להוציא את הספר יהושע הפרוע (Der Struwwelpeter), כשמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1845 תחת הכותרת מעשיות עליזות ותמונות מבדחות, עם לוחות צבעוניים יפים, לילדים מגיל שלוש עד שש שנים, מאת חרזן-שופע אוהב ילדים.
הספר זכה להצלחה, נוספו לו סיפורים נוספים והוא זכה לתרגומים נוספים - אנגלית (1848), צרפתית (1860), דנית, שוודית, הולנדית ורוסית. במהלך חייו של הופמן הודפסו ברחבי העולם כאלף מהדורות, הספר תורגם לשפות רבות ובהן עברית ויידיש, ובשפה הגרמנית הופע הספר בחמישים דיאלקטים. בין המתרגמים לאנגלית היה הסופר מארק טוויין אשר תרגם את הספר כאשר שהה עם משפחתו בברלין, והגיש אותו כמתנת-חג-מולד לבנותיו (בדומה למתנת-החג של הופמן לבנו).
הספר מתקבל כיום, וגם בזמנו של הופמן, כספר משעשע, וגיבור הספר, שטרובלפטר הפך שם נרדף לילד שונא סדר וניקיון - ילד בגיל הסרבנות, ה"דווקא" וה"לא רוצה".
בשנת 1851 התמנה לרופא האחראי במוסד לילדים חולי רוח וחולי נפילה בפרנקפורט. עקב מצב המבנה ושיטות הטיפול הגרועות במקום, החליט הופמן לבנות בניין חדש ולשנות את שיטות הטיפול במוסד.
הופמן המשיך בכתיבה וברפואה, עד שפרש לגמלאות בשנת 1888. שנה לאחר מכן החל לכתוב את זכרונותיו, אשר התפרסמו על ידי נכדו בשנת 1926.
הופמן נפטר בפרנקפורט ב-20 בספטמבר 1894.
קיגאלי
קיגאלי (באנגלית: Kigali) היא בירת רואנדה. אוכלוסיית העיר הוערכה במיליון נפש נכון ל-2006.
קיגאלי היא המרכז הפוליטי, הכלכלי, התחבורתי והתרבותי של רואנדה, והיא העיר היחידה במדינה שמספר תושביה עולה על 100 אלף.
קיגאלי היא אחת מחמש יחידות-משנה אזוריות של רואנדה, במעמד השווה לזה של ארבע הפרובינציות שלהן מחולקת המדינה. העיר מחולקת לשלושה מחוזות.
גאוגרפיה ואקלים.
העיר ממוקמת מעט מדרום לקו המשווה, במרכזה של רואנדה. היא בנויה על ארבעה רכסים, על גבעות שגובהם בין 1433 ל - 1645 מטרים מעל פני הים.
בתי התושבים האמידים יותר ומבני הציבור והמשרדים מתרכזים בגבעות, והתושבים העניים מתגוררים בעמקים שביניהן. העיר מוקפת בפסגות גבוהות יותר, ובהן הר קיגאלי המתנשא לגובה 1,850 מטרים, והיא מתפשטת בהדרגה בכיוונן.
הרום הגבוה ממתן את השפעת קו הרוחב הטרופי, ולכן הטמפרטורות אינן עולות בדרך כלל על 25 מעלות צלזיוס. גשם יורד בעיקר בשתי עונות גשומות מובחנות, מאוקטובר עד נובמבר וממרץ עד מאי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-1000 מילימטרים.
היסטוריה.
קיגאלי לא הייתה בירתה ההיסטורית של ממלכת רואנדה בתקופה שקדמה לקולוניאליזם. היא נוסדה בשנת 1907 בידי האימפריה הגרמנית ששלטה באזור זה. הגרמנים, שנוכחותם ברואנדה הייתה דלה, הקימו במקום תחנה מסחרית ובסיס צבאי. ב-1916 נכבשה רואנדה בידי הבלגים. תחת שלטונם התפתחה קיגאלי במידה מועטה, ואוכלוסייתה מנתה כמה אלפים כאשר רואנדה זכתה בעצמאות בשנת 1962. עם קבלת העצמאות הפכה קיגאלי לבירת המדינה, בזכות מיקומה המרכזי, ומאז התפתחה במהירות.
רצח העם ברואנדה החל ב-7 באפריל 1994 בקיגאלי, והתפשט במהירות רבה לאזורים הכפריים. בקיגאלי נמשכו מעשי הטבח עד נפילתה בידי כוחות המורדים מן החזית הפטריוטית הרואנדית בתחילת יולי. העיר ניזוקה בלחימה, אך הנזקים הפיזיים תוקנו זמן קצר לאחר המלחמה.
תחבורה.
התחבורה הציבורית בתוך עיר נעשית על ידי מוניות ומוניות שירות, וכן מוניות-אופנוע.
קיגאלי מצויה במוקד רשת הכבישים ברואנדה וקווי אוטובוס ומיניבוס מחברים אותה עם כל ערי המדינה. קווי אוטובוסים בינלאומיים מחברים את קיגאלי עם קמפאלה, בוג'ומבורה, דאר א-סלאם וניירובי, וכן עם ערים במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי שדרכו פועלות טיסות נוסעים למדינות שונות באפריקה, באסיה, באירופה ובמזרח התיכון. החל משנת 2019 מפעילה חברת התעופה הלאומית של רואנדה, רואנדאייר, טיסות נוסעים סדירות לנמל התעופה בן-גוריון בתל אביב.
חינוך ותרבות.
לצד העיר בוטרה בדרום, בה שוכנת האוניברסיטה הלאומית של רואנדה, בקיגאלי שוכנים מספר מוסדות להשכלה גבוהה:
כמו כן, ממוקמים בעיר בתי הספר הלאומיים לרפואה, לסיוד ולבנקאות.
בשנת 2006 קרול קרמרה הקימה בעיר מרכז לאמנות שהתפתח עם הזמן לתיאטרון הראשון בעיר.
תיירות.
אתר התיירות המרכזי של העיר הוא מוזיאון ההנצחה הלאומי לרצח העם בשכונת גיסוזי שנבנה בהשראה חלקית של מוזיאון יד ושם בירושלים. האתר כולל מוזיאון עם תערוכת קבע ותערוכות מתחלפות וגן שבו נבנו קברי אחים לאלפי הנרצחים.
רוב הבנייה בעיר היא מודרנית ורק מיעוט מן מבנים מהתקופה הקולוניאלית שרדו את הזמן. למרות מיעוט אתרי תיירות מובהקים, העיר אטרקטיביות לתיירים בגלל מיקומה על הגבעות, רמת הביטחון האישי הגבוהה יחסית, אפשרויות הבילוי הרבות, התשתיות הטובות, הניקיון והירק בו היא טובלת.
קיגלי
קינגאלי
יאונדה
יאונדה (בצרפתית: Yaoundé) היא בירת מדינת קמרון, והעיר השנייה בגודלה במדינה אחרי דואלה. בעיר מתגוררים כ-2.5 מיליון אנשים (נכון לשנת 2012). היא ממוקמת במרכז המדינה בגובה של כ-750 מטרים מעל גובה פני הים. יאונדה מכילה כיום כמעט את כל הקבוצות האתניות הקיימות בקמרון. הרוב המכריע מונה תושבים המגיעים מקמרון הצרפתית, שבט היאונדו (Ewondo) ומקבוצות אתניות נוספות הנמצאות בשכנות לעיר. חלק נכבד מהזרים המתגוררים ביאונדה הם אזרחים צרפתיים, צ'אדיים, ניגרים, מרוקאים, גאבונים, אמריקאים וכן אזרחים ממדינות אחרות המתגוררים ביאונדה בשליחות דיפלומטית.
היסטוריה.
העיר יאונדה נוסדה בשנת 1888 בידי סוחרים גרמנים, כבסיס לסחר בשנהב. בשנת 1880 הגיעה משלחת גרמנית לקמרון וחוקר וביולוג בשם גאורג צנקר הקים תחנת מחקר ומסחר באזור אשר בהמשך הפך ל"יאונדה". קמרון היוותה מקור בולט לסחר העבדים במאה השש-עשרה. הפורטוגלים, הבריטים, הצרפתים, ההולנדים והאמריקנים היו פעילים מאוד בסחר העולמי החדש לאורך החוף. על אף שסחר העבדים הטרנס אטלנטי בוטל ב-1807, מדינות אירופאיות רבות נותרו פעילות באפריקה. ב-1884, נחתם הסכם שהוביל להקמת קמרון הגרמנית, וב-1909, הפכה יאונדה לבירת קמרון הגרמנית.
שליטתה של גרמניה בקמרון הסתיימה ב-1916 במלחמת העולם הראשונה, כאשר כוחות בריטיים וצרפתיים, בסיוע בלגיה, גירשו את הגרמנים. קמרון חולקה בין צרפת לבריטניה, כך שחמישית מקמרון הגרמנית ניתנה לבריטניה ושאר השטח ניתן לצרפת. במלחמת העולם השנייה, התפתחה הלאומיות בקרב תושבי קמרון הצרפתית. ב-1948, אותם לאומנים הקימו את ה-Uinon Populations du Cameroon) UPC). חברי הUPC ביקשו לקבל עצמאות מבריטניה וצרפת, וכן חתרו לאיחוד שני חלקי המדינה, הצרפתי והבריטי. בשנת 1960, צרפת העניקה עצמאות לקמרון הצרפתית. ב-1961, נשיאה של קמרון, אהמדו אהידג'ו איחד את קמרון, ואת יאונדה הפך לבירתה של קמרון העצמאית.
כלכלה.
ענפי התעסוקה המרכזיים ביאונדה הם הממשלה והשירות הציבורי והאזרחי. עקב הצלחת פעילותם, יאונדה נהנית מתנאי מחיה וביטחון גבוהים יותר ביחס למקומות אחרים בקמרון. כמו כן, גם  לחקלאות, ייצור ומרכזי מחקר יש מקום נכבד בכלכלת יאונדה. כלכלת העיר מתבססת על תעשיית הסיגריות, חלב ומוצריו, מוצרי זכוכית וכריתת עצים. מבשלת  בירה ועץ. בסביבתה של העיר מגדלים קפה, קקאו, קופרה, קנה סוכר וגומי. על אף הבעיות הביטחוניות והמשברים ההומניטאריים הרבים, כלכלתה של קמרון נשארה יציבה עם זאת, כמו מדינות אחרות ביבשת אפריקה, קמרון מתמודדת עם שחיתויות, בייחוד ביאונדה עיר הבירה. כמו כן, מערכת המשפט בקמרון חשופה לפגיעות וישנה הגנה חלשה על קניין רוחני. בעיה מרכזית אשר הובילה לנזק משמעותי לכלכלת העיר ואף לאבדן חיים היא שיטפונות שפוקדים את העיר באופן תכוף, מ-1980 ועד 2014. כדי להתמודד עם הבעיה, הופעל פרויקט ב-2010 שמטרתו לצמצם את כמות השיטפונות ונזקיהם. ואכן, תדירות השיטפונות פחתה וכן מחלות שנוצרו בעקבותיהם כגון טיפוס ומלריה הופחתו משמעותית.
השכלה.
השפות הרשמיות בקמרון הן צרפתית ואנגלית. נוסף  לכך, נוסף על כך, בקמרון ישנן 55 שפות אפרו אסייתיות, 2 שפות נילו-סהריות (nilo- saharan) ו-173 שפות ממשפחת ניז'ר-קונגו (niger congo). מערכת החינוך בקמרון משתמשת בעיקר בשפה הצרפתית והאנגלית. ישנם 3 בתי ספר אמריקאים בקמרון: בית הספר האמריקאי של יאונדה (ASOY),  בית הספר הבינלאומי "יער הגשם" (RFIS) ובית הספר האמריקאי של דואלה (ASD).
בשנת 1962 נוסדה האוניברסיטה הפדרלית של קמרון ביאונדה, המספקת תוכניות לתארים במשפטים, כלכלה, אמנות, מדעי האדם ומדעים מדויקים. במקביל, נוצרו תוכניות מקצועיות בבית הספר למנהל ולרשויות המקומיות, בית הספר לחקלאות (ENSA), האקדמיה הצבאית (EMIA) ובית הספר לחינוך (ENS). בשנים 1969–1971 הוקמו בקמרון מספר בתי ספר מקצועיים חדשים: בית הספר למנהל עסקים בשנת 1968, בית הספר לרפואה CUSS בשנת 1969, בית הספר לעיתונאות ESIJY בשנת 1970 והמכון ליחסים בינלאומיים IRIC ובית הספר להנדסה ENSP בשנת 1971. בשנת 1993, בעקבות הרפורמה באוניברסיטאות, חולקה אוניברסיטת יאונדה לשתיים ("אוניברסיטת יאונדה I" ו"אוניברסיטת יאונדה II")
בריאות.