כבוש כמבושל הוא מושג הלכתי, לפיו מאכל שנכבש לזמן ממושך במשקה, נחשב למבושל בו. לכלל זה ישנן השלכות הן ביחס להלכות כשרות, הן ביחס להלכות ברכות, והן ביחס להלכות בתחומים נוספים כמו קיום מצוות אכילת מצה או מרור בפסח, ביצוע פעולת כבישה בשבת, וכיוצא בזה. משך זמן הכבישה המחיל על המאכל דין זה הוא יממה מעת לעת.
מקור הדין.
בכמה מקומות בתלמוד הבבלי מובאים דבריו של שמואל: .
משמעות הדבר היא שמאכל שנכבש במשקה, נחשב כמי שבושל בו. עיקר משמעות דין זה נוגע להלכות כשרות. שאם כבשו מאכל כשר בחומץ של יין נסך, או בציר של דגים טמאים, המאכל אסור באכילה. וזאת בניגוד להשריית בשר בחלב, שאינה נאסרת מהתורה הואיל והתורה אסרה את עירובם באמצעות בישול, וכבישה אמנם מבליעה טעמים כבישול, אך אינה נחשבת לצורת בישול שאותה אסרה התורה כשאמרה 'לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ'. בנוסף, הכובש מאכלים בשבת אינו עובר באיסור בישול בשבת מהתורה, הואיל וכבישה אינה נחשבת כבישול לעניין זה. אך חכמים אסרו את הדבר הואיל והוא נראה כמבשל.
אילו משקים יוצרים כבישה.
לדעת כמה מהראשונים (רש"י, רשב"א, מאירי, ועוד) רק מאכל שנכבש בנוזל חריף כמו חומץ או ציר נחשב כמבושל בו. אך אם שהה כשיעור כבישה במים, חלב או אף יין, לא נחשב לכבוש. שכן על מנת לכבוש יש להיעזר בחומר בעל חריפות, כמו חומץ או מי מלח.
אולם רוב הראשונים סוברים שכל מאכל ששהה במשך זמן ממושך בנוזל, בולע בתהליך איטי והדרגתי את טעמו, אף על פי שהשפעת הנוזל עליו קלושה לעומת השפעת החומץ או מי המלח.
משך זמן הכבישה.
הראשונים נחלקו מהו משך הזמן היוצר פעולת כבישה שמחשיבה את המאכל הנכבש כמבושל.
לדעת רבנו תם רק כעבור שלוש יממות הופך המאכל לכבוש. הוא לומד זאת מדברי הגמרא במסכת עבודה זרה, הקובעת שכדי להכשיר קנקני יין שבלעו יין נסך יש להשרותם במים במשך שלוש יממות, ולאחר כל יממה להחליף את המים שבהם. ועל פי הכלל כבולעו כך פולטו, הסיק שגם בליעתם אורכת שלושה ימים.
מנגד, לדעת רוב הראשונים, כבר כעבור יממה הופך המאכל לכבוש. ולמדו זאת מדברי הגמרא במסכת פסחים, שהתורה חידשה שבשר שנשרה יממה בתוך חלב לא נאסר, ומשמע ששאר המאכלים שנשרו במשקה אסור, ראויים היו להיאסר בכך, הואיל ונבלע בהם טעם המשקה האסור.
כבישה במשקה חריף.
לדעת הרא"ש, כבישה במשקה חריף כמו ציר, מחילה דין 'כבוש' על המאכל השורה בו בשיעור זמן המקביל לזמן האורך להביא לרתיחתו של אותו מאכל תחת האש, ותחילת בישולו: .
דין זה נפסק בשולחן ערוך: .
אמנם נחלקו האחרונים אם גם לגבי בליעת הכלי שבו שרה הנוזל החריף האסור הבליעה מתרחשת בשיעור זמן זה, או רק לאחר מעת לעת. לדעת המגן אברהם, הבליעה נעשית כבר בשיעור שיתננו על האור ויתחיל להתבשל, ולש"ך והט"ז רק כעבור יממה.
כבישה בכלים.
כמשמעותו הראשונית של המושג כבישה הוא השריית מאכל במשקה על מנת לפעול בו בדרך זו לשם ריכוכו או הבלעת טעמים בו. אמנם כמה ראשונים ייחסו פעולת כבישה גם למשקה השרוי בתוך כלי במשך יממה, כך שבמהלך שהות המשקה בכלי, הוא בולע אל דפנותיו את טעמו של המשקה.
לאור זאת, כתב בספר איסור והיתר הארוך לאסור באכילה מאכל כשר שבושל או נכבש בכלי ששהה בו משקה אסור במשך יממה. כמו כן, כמה מראשוני אשכנז אסרו שימוש בפסח בכלי זכוכית ששהה בהם חמץ במשך יממה במהלך ימות השנה, הואיל והכלי בולע אל דפנותיו את טעמו של החמץ, ועשוי להבליע את טעמו אל המאכלים שיבושלו או ייכבשו בכלי במהלך חג הפסח.
סקי קרוס קאנטרי
סקי קרוס קאונטרי
Carry On
אריאל גולן
אריאל גולן (ארקדי גולדשטיין, ברוסית: Аркадий Гольдштейн; 10 בדצמבר 1921 – 2 בדצמבר 2007) היה חוקר אדריכלות וחוקר תרבות חומרית מסורתית יהודי-רוסי וישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם ארקדי פיודורוביץ' גולדשטיין בחרסון, אוקראינה ב-1921.
השתתף במלחמת העולם השנייה בשורות הצבא האדום, הגיע עד להונגריה שם נפצע
בקרב.
ב-1951 סיים את הלימודים בפקולטה לאדריכלות של המכון להנדסת בנייה בעיר חרקוב. אחרי זה עבד כאדריכל בעיר סראטוב. סיים לימודי דוקטורט ("אספירנטורה") באקדמית הבניין והאדריכלות של ברית המועצות ועבודת הסיום עסקה ביצירתו של האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט. גולדשטיין גם תרגם את ספרו של רייט "עתידה של אדריכלות" לרוסית והתרגום עם ההערות וההקדמה של המתרגם יצא לאור בשנת 1960 עם הקדמה של אלכסנדר גגלו. בשנת 1973 ראה אור ספרו של גולדשטיין שעסק בקורות חייו וביצירתו של פרנק לויד רייט.
גולדשטיין לימד אדריכלות באוניברסיטת דאגסטן הממלכתית במשך תשע שנים. בדאגסטן גולדשטיין התחיל להתעניין באדריכלות המסורתית של עמי קווקז. ספרו המוכר והמצוטט ביותר "המגדלים בהרים" (1977) הוא יומן מסע שעוסק באדריכלות ובאתנוגרפיה של עמי קווקז ובחשיבותה של שמירה על העבר. בספרו, גולדשטיין מתח ביקורת על השלטונות המקומיים שלא דואגים לשימור המבנים העתיקים ובגלל זה הספר נאסר למכירה.
בברית המועצות פרסם גולדשטיין יותר מ-60 עבודות מחקר בנושאי אדריכלות ועיצוב. רוב עבודותיו הוקדשו לתיעוד וחקר האדריכלות המסורתית של עמי קווקז.
עבודת המחקר הגדולה "אדריכלות צפון קווקז"(«Архитектура Северного Кавказа») נכתבה בין 1960–1980 וטרם פורסמה. כתב היד שלה הוברח מברית המועצות לישראל בשנות ה-80.
גולדשטיין עלה לארץ ב-1987 ושינה את שמו לאריאל גולן. כבר בישראל הוא פיתח תאוריה על קשר בין עיטורים מסורתיים שנמצאים בשימוש באדריכלות ומלאכות יד של תרבויות שונות לבין פנתאון האלים הפרהיסטורי.
לנושא הזה הוקדשו עבודותיו האחרונות שנכתבו ברוסית ותורגמו לאנגלית.
הזרקה תוך ורידית
יושיאה אואנו
יושיאה אואנו (ביפנית: 上野順恵; נולדה ב-1 ביולי 1983) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
קריירה.
אואנו התחרתה פעם אחת במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 וזכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
אואנו מחזיקה בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (2009 ו-2010) ומדליית כסף (2011). במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2010) ובאליפויות אסיה היא זכתה בארבע מדליות זהב (2003, 2005, 2007 ו-2012) ומדליית ארד אחת (2011).
במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. כמו כן היא זכתה שש פעמים באליפות יפן. בנובמבר 2013 היא פרשה מג'ודו.
היא אחותה הצעירה של מסאה אואנו, פעמיים אלופה אולימפית.
ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים
ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים (נקרא גם כאן גרביים) היא סדרת רשת ישראלית המשודרת בכאן דיגיטל. בסדרה מוצגים ערכים מוויקיפדיה העברית באמצעות בובות גרב, בצורה הומוריסטית.
הפקה.
בשנת 2016 אמי נחימובסקי, מתן סיני וניתאי פישר יצרו סרטון הממחיז את הערך בול (כתב עת) עבור תחרות בשם "יוצרים ברשת 3.0". הסדרה הוצגה ככזו ש"לוקחת את הערכים הקטנים מוויקיפדיה, הסיפורים הקטנים והמעניינים שבדרך אנשים לא שומעים עליהם, שמה אותם בקדמת המסך וממחיזה אותם על ידי גרביים".
לאחר התחרות, נרכשה הסדרה על ידי תאגיד השידור כאן ששידר אותה, החל מאפריל 2017, בשם "כאן גרביים" בערוץ היוטיוב של כאן.
בשנת 2019 הוצגה הסדרה בפסטיבל HollyWeb בשם "Wikipedia Pages Dramatized by Socks".
מהלך הסדרה.
על פי עלילת הסדרה, בכל פרק, מקריא "סבא גרב" לנכדו "הנכד גרב" (המוצגים באמצעות בובות גרב) סיפור לפני השינה. סבא גרב מוצג כחסר סבלנות ביחס לסיפורים ילדותיים, ותחת זאת הוא אוהב לספר סיפורים היסטוריים. לפיכך, הוא מקריא לנכדו את הדברים שבאמת מעניינים אותו ולא כל כך מתאימים לילדים. הוא פותח את הסמארטפון ומחפש בוויקיפדיה העברית ערך כלשהו שיכול להעשיר את הידע של נכדו, אך לאו דווקא לעניין אותו. בשלב זה מוקראים הערכים עצמם על ידי סבא גרב כשהם מומחזים על ידי מגוון בובות גרב בצורה הומוריסטית.
פרקים.
בעונה הראשונה שודרו שלושה פרקי ספיישל ליום העצמאות. בעונה השנייה שודרו שמונה פרקים. בנוסף, שודר ספיישל מנחם בגין שכלל שני פרקים.
מוזיקה.
פסקול הסדרה מהווה חלק מרכזי בתוך הפרקים. בכל פרק מוצג שיר נושא מיוחד לאותו הפרק, שהוא גרסת כיסוי לשיר מוכר, ומבוצע על ידי "המסלסל הלטבי" (שזהותו לא ידועה).
ברכה ביינ' ונידה גיא
ברכה ביינ' ונידה גיא (נולדה בפברואר 1948 בתל אביב) היא אמנית רב תחומית, מנחה ואוצרת ישראלית.
ביוגרפיה.
בתם של שמואל (סמי) ורבקה בכר, נשואה לחרות גיא (גיג) ולהם שלושה ילדים. אמה, רבקה, היא ילידת ירושלים העתיקה. גיא נולדה וגדלה בפתח תקווה, שירתה בצבא בחיל הקשר, למדה בשלוחה של אוניברסיטת חיפה, ניהול משאבי אנוש ובמקביל למדה אומנות במכון אבני ובמדרשה לאומנות ברמת השרון ובבית ברל. עבדה כסגנית מנהל כח אדם בבית חולים בילינסון משנת 1968 ועד 1979 ולאחר מכן כמנהלת כוח אדם, במוסדות השתלמות ומחקר עד שנת 1989.
משנת 1989 עד 2006, הייתה אמנית הבית של גלריה רוזנפלד.
ב-2006 קיבלה מלגת שהייה ב-Cite' internationale des Arts Paris ,(Artists in residencies), פריז. משרד החינוך והתרבות.
עבודותיה נמצאות באוספים רבים, פרטיים וציבוריים באירופה, בארצות הברית ובישראל.
יצירתה.
עבודותיה של ברכה גיא עומדות על הקשר שבין מה שנראה לבין מה שקיים בפועל. היא יוצרת בטריטוריה וברווח הסבוך שבין האניגמטי לגלוי, בין החשוך והמואר, בין גוף חי לשיירים של זיכרון דהה. היא מפזרת בעבודותיה סימנים וסמלים של תמימות ושל יופי וחותרת תחתם תוך בעבוע של יצר, זעקה וגעגוע.