ה-ANC, שפעילותו הפוליטית הוצאה אל מחוץ לחוק, היה בעל כרחו לארגון מחתרת והחליט על רוויזיה אסטרטגית בדרכו לנוכח המצב החדש. על אלימות יש להגיב באלימות, כך גרס, ודרכי האי-אלימות של מהטמה גאנדי, שהתאימו למאבק נגד האימפריה הבריטית, אינן מתאימות למאבק מול משטר האפרטהייד הברוטאלי. ברוח זו ייסד ה-ANC ב-1961 את הזרוע הצבאית שלו -"חנית האומה" (Umkhonto we Sizwe), שמטרתה להילחם בדרכי חבלה נגד מטרות שלטוניות. המטרה המוצהרת דיברה על פעולות שיכללו בעיקר חבלה ברכוש, עם מינימום פגיעות בנפש. בראש "חנית האומה" עמד נלסון מנדלה, אך זמן קצר לאחר מכן, ב-1962, נעצר מנדלה יחד עם פעילים נוספים. הם הועמדו לדין על פעילות טרור במשפט שנודע כמשפט ריבוניה, וב-1964 הורשע מנדלה ונשלח, עם מורשעים נוספים, למאסר ממושך באי רובן. עד לאמצע שנות ה-80 הונהגה הזרוע הצבאית בידי ג'ו סלובו. לעדותו של נלסון מנדלה במשפטו, מבנה הזרוע הצבאית, ובפרט החלוקה למפקדה ראשית ומפקדות אזוריות, יובא מהאצ"ל. מפקד הזרוע הצבאית כריס האני נרצח בשנת 1993 על ידי המתנקש.
לאחר משפט ריבוניה נותר הארגון מפורר ומפוזר, כשמרבית מנהיגיו בכלא, בגלות מחוץ לגבולות המדינה, או עמוק במחתרת. מעט פעילותו כללה מאמצים של הפעילים הגולים בחו"ל לגייס דעת קהל ותמיכה בינלאומית למאבקם. מהומות סווטו, שפרצו ספונטנית ב-16 ביוני 1976, סייעו להביא לתודעת העולם את המצב בדרום אפריקה. מהומות אלה נחשבות כיום לנקודת מפנה שסימנה את תחילת התמוטטותו של משטר האפרטהייד, וה-ANC גאה להציגן כחלק מההיסטוריה של הארגון, אך בפועל אין תימוכין למעורבותו בארגונן.
עיקר פעילותו של הארגון בשנות ה-80 הייתה מחוץ לגבולות המדינה, בעיקר במדינות אפריקה הסובבות את דרום אפריקה שבהם ישבו גולים פוליטיים רבים של שלטון האפרטהייד - אנגולה, מוזמביק, זימבבואה ואחרות. פעילות הארגון קיבלה סיוע כספי וטקטי מברית המועצות, שבאותה תקופה הרבתה לבחוש בנעשה במדינות אפריקה הדרומית ולתמוך במאבקים של ארגוני שחרור ואופוזיציה מיליטנטיים. הסמיכות לשולחנה של ברית המועצות הרתיעה את מדינות המערב מתמיכה והזדהות עם הקונגרס הלאומי האפריקני, אך זו הגיעה אל קיצה עם התפוררותה של ברית המועצות ב-1991.
כמפלגת שלטון.
ב-1990, לאחר עלייתו לשלטון של הרפורמיסט פרדריק וילם דה קלרק, הותרה מחדש פעילותם החוקית של הקונגרס הלאומי האפריקני, הקונגרס הפאן אפריקניסטי, וארגוני אופוזיציה נוספים. נלסון מנדלה, שב-27 שנות ישיבתו בכלא הפך לסמל המאבק באפרטהייד בעולם ובדרום אפריקה, שוחרר מכלאו והתקבל ללא עוררין כמנהיגו של ה-ANC - כעת תנועה חוקית ולגיטימית, המתארגנת כמפלגה לקראת הבחירות החופשיות הראשונות.
בבחירות 1994, בהן לראשונה השתתפו בני כל הגזעים במדינה, זכה ה-ANC ברוב מוחץ עם מנדלה בראשו כנשיא המדינה. בכל מערכות הבחירות מאז הוביל ה-ANC ברוב ניכר, ומאז כינון הדמוקרטיה המלאה בדרום אפריקה הוא עומד בראש קואליציית השלטון. לאחר פרישתו של מנדלה ירש את מקומו סגנו תאבו מבקי, בנו של גובן מבקי, מחבריו של נלסון מנדלה לספסל הנאשמים במשפט ריבוניה. מבקי כיהן כנשיא דרום אפריקה עד ספטמבר 2008.
בדצמבר 2007 נבחר כנשיא המפלגה הפוליטיקאי השנוי במחלוקת ג'ייקוב זומה, ששמו נקשר באישומים של שוחד, שחיתות שלטונית, הלבנת הון ואף אונס. זומה אמור היה להיות מועמדה של המפלגה לנשיאות הרפובליקה בבחירות בשנת (2009), אולם בעקבות ביטול כתב האישום באשמות שחיתות שהוגש נגדו, והטענות כי כתב האישום הוגש ממניעים פוליטיים, דרשה המפלגה ממבקי להתפטר מתפקידו. מבקי עשה כן ב-20 בספטמבר 2008. במקומו נבחר לנשיא סגן נשיא המפלגה, קגאלמה מוטלנטה, שישמש כנשיא זמני עד הבחירות.
ביטול כתב האישום בספטמבר 2008 סלל בפני זומה את הדרך להובלת מפלגת ANC בבחירות הלאומיות של 2009. בבחירות אלה ניצחה המפלגה, כבכל מערכות הבחירות מאז ביטול האפרטהייד, וזומה נתמנה ב-9 במאי 2009 כנשיא המדינה. בבחירות במאי 2014 שוב עמד בראשות מפלגתו, והובילה לניצחון ולהמשך כהונתו כנשיא לקדנציה נוספת.
ביקורת.
פעילים מרכזיים וזוטרים של הקונגרס הלאומי האפריקני הואשמו ונחקרו באשר לפעילויות טרור ורצח, בידי ועדת האמת והפיוס בראשות הארכיבישוף דזמונד טוטו, אשר חקרה את עוולות תקופת האפרטהייד משני הצדדים. מסקנות הוועדה, שפורסמו ב-1998, כללו גינוי חריף לאלה שעסקו ברצח ובטרור, ולא כולם זכו לחנינה ממנה.
בשנת 2004 חזר דזמונד טוטו בביקורת על ה-ANC, הפעם בשבתה כמפלגת שלטון, בטענה שהתנהלות הנהגת המפלגה פטרונית ואינה מעודדת שיח. הוא גם ביקר שיטות רפורמה עסקיות שהיטיבו עם בודדים מקורבים, תחת להיטיב עם המוני העם העניים. גם בקרב רבים מתומכי המפלגה, שחורים ולבנים כאחד, נשמעת ביקורת זו, ואף טענות על שחיתות שלטונית, טיוח וחיפוי על מקורבים החשודים בפלילים.
תוצאות מערכת הבחירות הפנימיות לוועד הפועל של המפלגה בדצמבר 2007 הביאו לביקורת קשה על תדמיתה הציבורית ונקיון כפיה, כאשר התברר כי 16% מבין 80 החברים שנבחרו הם פושעים פליליים מורשעים (שלא בענייני מאבק באפרטהייד אלא לאחריו), ואליהם מצטרפים עוד נבחרים שלא הורשעו בדין אך מרחפים סביבם ענני חשדות. נשיא המפלגה הנבחר עצמו, ג'ייקוב זומה, הוא אחד מאלה שצל כבד של חשדות בשחיתות ובפלילים מלווה אותם.
הקונגרס הלאומי האפריקאי
Shine On You Crazy Diamond
Shine On You Crazy Diamond הוא שיר מהאלבום Wish You Were Here של להקת פינק פלויד.
רקע.
היצירה היא המרכזית באלבום, נכתבה על ידי רוג'ר ווטרס, דייוויד גילמור וריצ'רד רייט ומחולקת לתשעה חלקים מוזיקליים. השיר בוצע לראשונה בסיבוב ההופעות של שנת 1974 והוקלט לקראת צאת האלבום בשנת 1975.
השיר הוא מעין קינה וגעגועים לסיד בארט, מייסד הלהקה וסולנה הראשון, שעזב את הלהקה עקב התמכרותו לסמים ובעיות נפשיות. ראשי התיבות של שם השיר הם גם שמו הפרטי של בארט באנגלית – Shine on You crazy Diamond.
השיר היה ארוך יותר מצד אחד של תקליט ויניל, ולכן הוא פוצל, והוא משמש כמעין "כריכה" לאלבום. השיר מחולק לשתי רצועות:
חלקי השיר.
חלקים 1–5.
חלק 1.
"00:00–03:55"החלק הראשון של השיר מתחיל בצלילי קלידים שמתחזקים בהדרגה. לאחר מכן יש סולו של סינתיסייזר-מינימוג וסולו גיטרה. החלק הראשון נמשך כמעט ארבע דקות ומסתיים בעמעום צליל הקלידים. בנוסף, בחלק זה נעשה שימוש בתיפוף על כוסות יין מלאות במים בכמויות שונות.
חלק 2.
"3:55–6:28"החלק השני נפתח במוטיב בן 4 צלילים החוזר על עצמו כמעט לאורך כל הקטע. קיים גם סולו נוסף של גילמור, וכן גם מתחיל המתופף, מייסון, את תפקידו. המוטיב הזה מכונה לעיתים בשם "המוטיב של סיד".
חלק 3.
"6:29–8:43"החלק מתחיל בסולו מינימוג של רייט. ישנו סולו גיטרה שלישי של גילמור, עם כמה צלילי בלוז.
חלק 4.
"8:43–11:10"זהו החלק הווקלי (מילולי) בשיר. רוג'ר ווטרס מוביל את השירה, וגילמור, רייט וזמרות הליווי מלווים ברקע.
חלק 5.
"11:11–13:14"שתי גיטרות חוזרות על עצמן בקטע חוזר ("ריף"), במשך כדקה. סקסופון בריטון מלווה את הגיטרות. בסוף הקטע, הבריטון מתחלף לטנור, הגיטרות ממשיכות לנגן והמקצב מואץ. בסוף הקטע נשמעים צלילי מכונה המובילים את השיר לתוך השיר הבא – Welcome to the Machine.
חלקים 6–9.
חלק 6.
"00:00–5:00"חלק זה מתחיל ברוח שורקת שממשיכה מהשיר הקודם (Wish You Were Here). כשהרוח דועכת, מצטרף דייוויד גילמור בגיטרת בס. ווטרס מצטרף עם עוד ריפ בבס, ואליו מצטרף גם ריק רייט, עם צלילי "כינורות" של סינתיסייזר ARP. אחרי מספר תיבות עם קטעי גיטרת-קצב, נשמעים תופים, ורייט מגיע עם סולו מינימוג. בערך שתי דקות אחרי תחילת השיר, מנגנים הקלידים והגיטרה יוניסון. אחריו מגיע סולו גיטרת סלייד עם הדגשים קטנים של המשך סולו המינימוג. במשך 3 דקות של סולו גיטרה, גילמור עולה לאט לאט באוקטבות, עד שמגיע לתו סי (B) שנמצא חצי טון אחד לפני הדו, שלוש אוקטבות מעל הדו האמצעי. אחריו ממשיך גילמור למנגינה המרכזית (כמו בחלק 4), שאחריו מגיע חלק 7.
חלק 7.
"5:00–6:05"כולל את קטעי השירה, בדומה לחלק 4, רק בחצי האורך.
חלק 8.
"6:05–9:05"אחרי שחלק 7 דועך, ווטרס מנגן בגיטרה חשמלית בעלת צליל גבוה מאוד, כאשר גילמור ממשיך בגשר הארפז' בין החלקים 7 ו-8. אחר כך מגיע קטע קצבי שבו בולט פסנתר חשמלי, ומתחלף בצלילי סינתיסייזר. אחרי שתי דקות בערך אקורד בודד של סינתיסייזר ממשיך ונכנס לחלק התשיעי והאחרון.
חלק 9.
"9:05–12:31"חלק זה תואר על ידי גילמור כ"מארש אבל של ארבעה רבעים (4/4)... הספד הפרידה המוזיקלי לסיד". ברוב החלק מלווים תופים, עד שבדקה האחרונה הם מפסיקים, ורק קטעי סולו איטי של קלידים ממשיכים ודועכים לאט. בערך בדקה ה-12:07 ניתן לשמוע קטע קטן מתוך המלודיה של See Emily Play, אחד משיריו הידועים של סיד בארט עם פינק פלויד.
המושבה האמריקנית בירושלים
המושבה האמריקנית
המושבה האמריקאית
פרגריני
פרגריני (בלטינית peregrini, או ביחיד peregrinus) היה מונח ששימש ברומא העתיקה לציון מי שאינם אזרחי רומא (cives), תושבי שטחים שנשלטו על ידי רומא אך לא נספגו לתוכה. הפרגריני היו נטולי מעמד חוקי במסגרת החוק הרומי (jus romanorum), אך בעלי זכויות בהתאם לחוק הגנס, ה-jus gentium, שבתי המשפט הרומים הכירו בהם. שתי הזכויות העיקריות שנשללו מהפרגריני, לבד מהזכות להצביע באספת העם היו הזכות לשאת נשים רומיות (connubium) ולסחור.