גובהו הרם וממדי גופו הרחבים של וולך זיכו אותו בכינוי ה"טנק" והביאו את מאמנו להציבו בתפקיד החלוץ. על אף שבשנת 1967 כבש את שער הניצחון בדרבי מול מכבי חיפה, סבר כי התפקיד לא היטיב עמו, ומאמנו הבא, מייק דה יונג ההולנדי, העביר אותו לתפקיד הבלם, עמדה אליה הסתגל במהירות. תוך זמן קצר הפך וולך לשחקן מפתח בהפועל חיפה והצטיין במשחקים רבים. ב-1969 זומן לסגל נבחרת ישראל על ידי המאמן עמנואל שפר, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול באצטדיון רמת גן. וולך שיחק בשני הניצחונות מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970 והיה שותף להישגה הגדול ביותר של הנבחרת כאשר העפילה בפעם היחידה בתולדותיה למשחקי גביע העולם. בטורניר עצמו שנערך במקסיקו נכנס וולך כמחליף בהפסד 0–2 ל, ופתח בהרכב במשחק מול שהסתיים בתיקו 1–1, בו הוחלף במחצית השנייה לאחר שנפצע. בסך הכול ערך 12 הופעות במדי הנבחרת.
ב-1971 היה וולך, בשיתוף עם חברי הכנסת אהוד אולמרט ויוסי שריד, מראשי המאבק בשחיתות בכדורגל בישראל, כאשר עצרו את משחקי הליגה לתקופה ארוכה והובילו להקמת ועדת חקירה ממלכתית (ועדת עציוני), בראשות השופט העליון משה עציוני, במטרה לחקור שחיתויות ומכירות משחקים בכדורגל. פרסום תוצאות הוועדה ב-21 בספטמבר 1971 זיעזעו את הספורט בישראל, וכתוצאה מכך שונה עד היסוד ענף הכדורגל בארץ וענף הטוטו.
בשנת 1972 הנהיגו וולך ויצחק אנגלנדר מרד שחקנים שגרם להדחת מנהל הפועל חיפה הוותיק יצחק בן-זאב, וגרמו בעקיפין לכך שהקבוצה לא תופיע למשחק ליגה. ההדחה נעשתה בעקבות סכסוך בין המאמן הגרמני אובה קלימצ'בסקי לבין מועצת הפועלים. בן-זאב הודח וההנהלה אמנם הוחלפה, אך קלימצ'בסקי התפטר מאימון הקבוצה וחזר לגרמניה.
ב-1974 זכה עם הפועל חיפה פעם נוספת בגביע המדינה, תחת הדרכתו של המאמן יעקב גרונדמן. ב-1975, לאחר משחק מול מכבי יפו, פנה וולך למספר חברי כנסת ופעל נמרצות במטרה לחסל שוב את תופעת השחיתות ומכירת המשחקים בכדורגל.
עקב הצטיינותו בליגה זומן על ידי הפועל באר שבע ומכבי תל אביב כשחקן חיזוק במפעלים האירופיים בשנת 1976.
ב-1977 זיהה וולך בעיות ניהוליות במועצת הפועלים בחיפה והתריע בפני ראשי הפועל כי הם עומדים בפני קריסה, וביקש לנהל את הקבוצה יחד עם אנגלנדר. המועצה סירבה להצעה והשניים נאלצו לעזוב את הפועל חיפה ולעבור לשחק בשורותיה של היריבה העירונית מכבי חיפה. עד לעזיבתו השלים וולך שלוש עשרה עונות במדי הפועל חיפה והיה אחד משחקני ההגנה החשובים ביותר של הקבוצה. צעד זה הותיר רושם רב בעולם הכדורגל הישראלי דאז, בייחוד לאור העובדה שוולך ואנגלנדר נחשבו בעיני אוהדים רבים לסמלים המובהקים של הפועל חיפה.
לאחר המעבר למכבי חיפה שיחק וולך בשורותיה במשך כשנתיים לפני שפרש ממשחק פעיל בשנת 1979.
קריירה כמנהל ועסקן ספורט.
מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל, קיבל וולך בהתנדבות את ניהול קבוצת הכדורגל של מכבי חיפה. במהלך תקופתו כמנהל הקבוצה זכתה מכבי חיפה בשתי האליפויות הראשונות שלה, ב-1984 וב-1985. כמו כן, לאחר שהיה אחראי להדחתו של המאמן ג'ק מנסל, דחף להחתמתו של שלמה שרף ומנע שחרורם של שחקני מפתח רבים, ביניהם אבי רן ורוני רוזנטל. בנוסף דחף וולך להשקיע בנוער ולהתבסס על כמה שיותר שחקני בית צעירים. וולך נחשב לנדבך המרכזי להפיכת המועדון לאחד המובילים בכדורגל תוך החדרת דפוסי ניהול מקצועיים ונחשב ל"מוח המקצועי" מאחורי בניית הקבוצה.
במהלך התקופה בה ניהל את מכבי חיפה המשיך לעבוד בחברת הספנות צים, שם עבד עוד כשהיה כדורגלן פעיל, ובשנת 1985 נשלח מטעם החברה להונג קונג לשליחות בת חמש שנים. במקביל, החל לשחק בקבוצה אנגלית בת מאה שנים מהליגה הראשונה בהונג קונג, ושיחק בשורותיה 5 שנים.
מכבי חיפה והפועל חיפה הציעו לוולך להצטרף לשורותיהם, ובסופו של דבר, למרות התפקיד שהוצע לו על ידי אנגלנדר להחליפו כיו"ר הפועל חיפה, בחר וולך להשתלב מחדש בהנהלת מכבי חיפה כחבר הנהלה וגזבר הקבוצה, ונציג המועדון בהתאחדות לכדורגל. במהלך התקופה זכתה הקבוצה פעם אחת באליפות המדינה (1991), ופעמיים בגביע המדינה (1991, 1993).
בשלהי 1993 עזב וולך את הנהלת מועדון הכדורגל, ושנה לאחר מכן הצטרף לאגודת מכבי חיפה כחבר הנהלה. בשנת 1998 הוא נבחר ליו"ר קבוצת הכדורסל, ובין השנים 1998–2002 שימש כחבר הנהלת איגוד הכדורסל. ב-1998 התמנה לגזבר אגודת מכבי חיפה ומ"מ יו"ר, ובשנת 1999 נבחר ליושב ראש האגודה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2015.
במקביל לעיסוקיו שימש וולך שנים רבות כפרשן ספורט בתוכנית הרדיו שירים ושערים ובמקומונים "קול חיפה" ו"כותרת חיפה".
מחוץ למגרש.
וולך נולד בקריית ביאליק ובגיל 13 עבר וולך עם משפחתו לחיפה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר הריאלי בחיפה.
לוולך תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שחזר מהמונדיאל ב-1970, בעת שרגלו עדיין החלימה משבר ברגלו שהתגלה לאחר המשחק מול שוודיה, גילה וולך שיחידת המילואים הקבועה שלו סיימה כבר את הפעילות המבצעית שלה בעודו שוהה במקסיקו. הוא החליט לשלוח מכתב לראש אכ"א, האלוף שמואל איל כדי שזה יציבו ביחידה אחרת על מנת ש"יוכל להחזיר חובו למדינה". ראש אכ"א נענה בחיוב לבקשתו החריגה של וולך שהוצב בקו האש בגיזרה המרכזית מול אסמאעיליה. וולך זכה לביקור ולשבחים מהרמטכ"ל חיים בר-לב ואלוף פיקוד הדרום אריאל שרון שלוו בצמרת צה"ל. בפעם אחרת, סוקר רבות כאשר יחידתו לכדה חוליית מחבלים בגבול הצפון. במלחמת לבנון הראשונה שימש וולך כמ"מ בגדוד מילואים של עוצבת חירם, שפעלה בגזרה המזרחית, ואת שירותו במילואים סיים וולך בדרגת רב-סרן.
וולך היה מנכ"ל ויו"ר של חברת מ. דיזנגוף (צים) ושות', וכיהן כדירקטור בחברות אייר קונסולידטורס ישראל, אלחוט ים, הדרים חיפה, חברת טאל אספקה בינלאומית לאניות, צים דיוטי-פרי, קדם חברת הגשר היבשתי, מכבסת קיטור הקישון, סלע חברה לטכנולוגיה, רמון ביטוח ופיננסים.
ב-4 במרץ 2012 נבחר וולך לתפקיד מנהל לשכת הספנות הישראלית.
שדמה (מושב)
שְׁדֵמָה הוא מושב בישראל באזור השפלה ליד גדרה השייך למועצה אזורית גדרות.
היישוב הוקם בשנת 1954 כיישוב לקליטת עולים מפרס. לאחר שאלו לא הסכימו להתגורר במקום, אוכלס היישוב על ידי תושבים מהערים שבחרו לעבור לאורח חיים חקלאי והגיעו במסגרת תנועת "מן העיר אל הכפר".
פירוש שם היישוב הוא "שדה תבואה". שמו הראשון היה "יפה ענף".
שמואל פרסטר היה מזכיר המושב הראשון.
פלמינגו
יעקב גרונדמן
יעקב (יענקל'ה) גרונדמן (20 ביולי 1939 – 24 במאי 2004) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. שחקן בני יהודה תל אביב ונבחרת ישראל, ומאמנה של הנבחרת במשותף עם יצחק שניאור בשנים 1988–1992.
ביוגרפיה.
גרונדמן נולד בפולין. בזמן מלחמת העולם השנייה, כפעוט בן שלוש, הסתתר גרונדמן יחד עם משפחתו בבור צר ממדים במשך שלוש שנים, תחת אסם של איכר פולני בפרושוביצה. פרט זה בסיפור חייו לא היה ידוע לרעייתו ולבתו עד יום מותו ונחשף רק בעת התחקיר לספר "כדורגל - סיפור אהבה" מאת שלמה אברמוביץ', שיצא לאור ב"טקסטים" הוצאה לאור וחשף את הסיפור ואת התצלום של יענקל'ה, לבוש בפיג'מה, ביום בו יצא מהבור.
גרונדמן החל את הקריירה בבני יהודה תל אביב, שם שיחק כקשר התקפי. הוא ניחן בבעיטה אדירה, הצטיין גם בפעולות הגנתיות והיה מנהיג טבעי בבני יהודה, אף על פי שהיה יוצא דופן כיוצא אירופה בקבוצה שרוב שחקניה באו מעדות המזרח, דבר אשר העניק לו גם את הכינוי: "הפולני". היה שותף לזכיית בני יהודה ב-1968 בגביע המדינה. הוא זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן גיולה מאנדי ושיחק במדיה שמונה פעמים בשנים 1961–1964.
קריירה כמאמן.
בגיל 26 החליף זמנית את המאמן ישראל חליבנר ושימש כמאמן-שחקן בבני יהודה, תוך שהוא משאיר אהדה רבה בשכונת התקווה, ונמנה עד היום כאחד מגדולי שחקני המועדון בכל הזמנים ויקיר האוהדים. בגיל 28 נקטעה קריירת המשחק של גרונדמן בשל פציעה, והוא החל בקריירה חדשה כשעבר קורס מאמנים תחילה אצל עמנואל שפר. בהמשך יצא להשתלמות אימון בגרמניה. בהמשך אימן את בני יהודה (גביע המדינה), הפועל כפר סבא, מכבי פתח תקווה (העפלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה), הפועל חיפה (גביע המדינה), מכבי תל אביב (דאבל), בית"ר תל אביב, מכבי נתניה (אליפות), הפועל תל אביב, שמשון תל אביב (פעמיים גביע הטוטו) ועוד קבוצות רבות.
כמאמן זכה לראשונה בגביע המדינה עם הפועל חיפה בשנת 1974, כשבקבוצתו כיכבו יצחק אנגלנדר, יוחנן וולך, יוסי ליפשיץ ואלי לוונטל. על המאמן המוערך אמרו שחקני הקבוצה כי הם "מעדיפים לשבת אצל גרונדמן על הספסל מאשר בהרכב אצל כל מאמן אחר".
בשנת 1977 הוביל את מכבי תל אביב לדאבל היסטורי, ושלוש שנים לאחר מכן הוביל את מכבי נתניה לזכייה באליפות. גרונדמן זכה בשני גביעי טוטו עם שמשון תל אביב, ובשנת 1988 קיבל גרונדמן הצעה לאמן את נבחרת ישראל יחד עם שחקן העבר, יצחק שניאור.
צמד המאמנים, שכונה על ידי העיתונות ש"ג, הוביל את הנבחרת להישגים נכבדים והגיע עימה עד למשחקי ההצלבה מול קולומביה, בהם הנבחרת הייתה קרובה להעפיל למונדיאל 1990.
בצד עיסוקיו כמאמן ויותר מאוחר כפרשן בתוכנית הרדיו שירים ושערים המשיך גרונדמן לעסוק גם בעסקים פרטיים והיה שנים רבות הבעלים של סוכנות "פומה" בישראל, אשר אימצה את נבחרת ישראל ואת בני יהודה. גרונדמן, שנודע ברגישותו הרבה, הרבה לתרום בסתר ולסייע לעשרות ארגונים, כאשר בראש מעייניו הייתה התמיכה בנכי צה"ל ונזקקים.