חוקר חרקים חובב יוצא לסיור באזור חוף חולי כדי לאסוף חרקים ולמצוא מין חדש שייקרא על שמו. כשהוא מחמיץ את האוטובוס האחרון בחזרה לעיר, כפריים מקומיים מציעים לו מקום לינה. הם עוזרים לו להשתלשל בסולם חבלים אל בית שנמצא בתחתית בור חולי, ובו גרה אלמנה צעירה. בבוקר למחרת הוא מגלה כי הולך שולל - אין לו דרך לצאת מן הבור והוא נידון לחיי דלות ועבודה קשה בגריפת חול. ניסיונות בריחה שלו מעלים חרס ואט אט מתפתח קשר בינו לבין האישה עד שלבסוף הוא משלים עם מצבו.
אריאל רוזן-צבי
אריאל רוזן-צבי (1944 – 3 ביוני 1996) היה משפטן ישראלי, חוקר בולט בתחום דיני המשפחה, ודיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנים 1991–1996.
ביוגרפיה.
נולד בישראל בשם אריאל דב רוזנצוייג. בתחילת שנות ה-70 השתתף בהקמתה של תנועת "עוז לשלום", שהוביל אבי רביצקי. זו הייתה תנועה דתית בעלת השקפה מדינית שמאלנית, ונחשבה כמקדימה לתנועת "מימד". הוא דגל בציונות דתית מושרשת וסובלנית עם חיבור לחברה ולאדם לפני החיבור לארץ ישראל השלמה.
בשנת 1986 פרסם יחד עם פרופ' אוריאל רייכמן וקבוצת פרופסורים למשפטים הצעת חוקה למדינת ישראל, בעקבותיה הוקם "הוועד הציבורי למען חוקה לישראל" ששם לו למטרה להיאבק למען כינון חוקה.
היה חבר בוועדת שמגר, ועדת החקירה הממלכתית שהוקמה בנובמבר 1995, בעקבות רצח יצחק רבין.
פרופ' רוזן-צבי נפטר ממחלת הסרטן בגיל 52. הותיר אחריו אישה וחמישה בנים: חוקר התרבות העברית פרופ' ישי רוזן-צבי, המשפטן פרופ' איסי רוזן-צבי, פרופ' בניה רוזן-צבי, מנהל המערך הנפרולוגי במרכז הרפואי רבין, ד"ר אסף רוזן-צבי, והעיתונאי אברי רוזן-צבי.
לאחר מותו נקרא על שמו "המטה המשותף למען חופש דת לישראל ע"ש פרופ' אריאל רוזן-צבי ז"ל". גוף זה פועל למען חקיקתו של חוק יסוד: חופש דת לישראל, ולמען השגת שוויון חובות לאומי ובראשו הגיוס לצה"ל.
בשנת 1998 יצא לאור הספר "רב תרבותיות במדינה יהודית ודמוקרטית - ספר הזיכרון לאריאל רוזן-צבי ז"ל", בעריכת מנחם מאוטנר, אבי שגיא ורונן שמיר.
מחקריו.
שנים רבות עסק רוזן-צבי בתחום דיני המשפחה והדין הדתי בישראל, וכתב ספרים ומאמרים רבים. מחקריו וקביעותיו שימשו בסיס לפסקי דין מגוונים. כך למשל טען פרופ' רוזן-צבי כי השוואת נטל מזונות הילדים על שני ההורים פועלת לרעת האשה: "בתוך מערכת קיימת של אפליית האשה. היא מוסיפה נדבך לאפליה ומעמיקה את הפער בין כוח המיקוח העדיף של הבעל לבין זה של האשה. מה שנראה תיקון במבט נקודתי, הוא למעשה קלקול מנקודת המבט הכוללת".
כדי לתקן עיוותים במקרים בהם דיני המזונות המסורתיים אינם נותנים מענה ראוי, הציע רוזן-צבי להחיל את דיני היושר במשפט העברי, שמקורם בהוראת "ועשית הישר והטוב" () וכן "תעשה הטוב והישר" (). במאמרו "על כוח המשפט ועוצמתו מול מגבלותיו וגבולותיו", הסביר רוזן-צבי כי "באמצעות ערך היסוד של 'ועשית הישר והטוב' ניתן, במסגרת המשפט העברי, למלא לקונות במשפט, ניתן לפרש את הכתובים על ידי השלטת ערך היסוד האמור עליהם, וניתן להטיל חובות אינדיבידואליות החורגות משורת הדין, אך הופכות עם הזמן חלק בלתי נפרד ממנו".
הקדיש רבים ממאמריו לסוגיית מעמד האישה במשפחה בדין העברי, ומתח ביקורת נוקבת על המתרחש בתחום הגירושין בישראל. בין היתר כתב כי "בישראל הקושי להשיג גירושין שלא בדרך הסכמה הופך את הליך הגירושין למבחן של כוח עמידה בלחצים ולמאבק כוחות בין בני הזוג. תופעות של סחבת בערכאות השיפוט העוסקות בענייני גירושין פוגעות בצד החלש יותר, הפגיע יותר, הבלתי עמיד יותר, דהיינו באישה. גם תופעות של הימנעות מהכרעה והחזרת הצדדים להתחככות ולהתנגשות ביניהם פוגעות, בדרך כלל, באישה. תופעות כאלה מאריכות את ההליך, משאירות את הצד החלש חשוף יותר ללחצים ולסחטנות, מעניקות יתרון כלכלי ופסיכולוגי לצד החזק, ופוגעות עוד יותר בצד שכוח המיקוח שלו נחות יותר כבר בעמדת הפתיחה. משום כך הליכים פגומים, למרות פגיעתם הרעה לכל המתדיינים, פוגעים יותר באישה".
פעל רבות למציאת פתרון לבעיית העגונות ומסורבות הגט, ואף ניסח הסכם למניעת סרבנות גיטין. הסכם זה מתייחס לשלושה עניינים בעלי חשיבות מכרעת בהליך הגירושין:
פרופ' רוזן-צבי תמך בעמדת בית המשפט העליון, שסירב ליצור מוסד של נישואים אזרחיים, בטענה כי זהו עניינה של הכנסת. רוזן-צבי ראה בהימנעות זו תופעה חיובית, שכן לשיטתו, על בית המשפט להימנע מהכרעה במאבקים אידאולוגים, ולא לפגוע בשלד המרכזי של הדין הדתי שנקבע על ידי המחוקק כהסדר מחייב.
ככלל, מתח רוזן-צבי ביקורת על טשטוש הגבולות בין הרשות השופטת למערכות אחרות, ובמיוחד המערכת הפוליטית. מצב זה כונה בפיו "משפטיזציה של החיים". לדבריו, אין כמעט נושא בעל חשיבות לאומית בישראל שאינו מתגלגל עד מהרה אל פתחו של בית המשפט העליון. עניינים של מדיניות פנים מובאים בפני בית המשפט העליון זמן קצר לאחר שמעצבי המדיניות הכריעו בהם ולעיתים אפילו לפני כן.
ספריו.
חיבר שני ספרים מרכזיים בתחום דיני המשפחה בישראל:
שני ספרים יצאו לזכרו:
פינגווין אפריקאי
הגל החדש בקולנוע הצ'כי
הגל החדש
הגל החדש הצ'כי
אייר וואן
מוקש אמבאני
מוקש אמבאני (Mukesh Ambani; נולד ב-19 באפריל 1957 בתימן) הוא מיליארדר הודי.
אמבאני מחזיק ב 48% ממניות Reliance Industries ההודית, חברת החזקות, בה הוא גם מכהן כמנהל הכללי. הוא גם הבעלים של קבוצת הקריקט מומבאי אינדיאנס.
במאי 2022 הוערך הונו האישי במעל 105 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
מוקש נולד בתימן לאב שעסק בייצוא תבלינים מהודו לתימן והיה מקאסטת סוחרים. מצבה הכלכלי של המשפחה לא היה קל. במהלך השנים השתפר מצבה של המשפחה אולם זכרונות הזמנים הקשים והכרת חיי המעמד הבינוני-נמוך מכלי ראשון מלווים את אמבאני עד היום.
לאחר סיום לימודי התיכון, התקבל אמבאני למכון לטכנולוגיה כימית של אוניברסיטת מומבאי (UDCT) וסיים לימודי הנדסה כימית משם עבר לתוכנית במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד אולם סיים רק שנת לימודים אחת מתוך שתיים. בשנת 1981 קרא לו אביו לחזור לעסק המשפחתי, לעסוק בנושא ייצור חוטים, ומשם פיתח את החברה לעסקי פטרוכימיקלים, אנרגיה, תקשורת ורשת חנויות.
אחיו הצעיר של מוקש הוא אוניל אמבאני, היה אף הוא ברשימת 500 העשירים של פורבס. אחרי שנפטר אביהם ב-2002 היה בין האחים סכסוך ירושה שזכה לסקירה והתעניינות ונפתר בהתערבות האם שדאגה לפיצול עסקי הבנים.
אמבאני נשוי לניטה אמבאני, ולהם שני בנים ובת. הם גרים בגורד שחקים פרטי בשם אניטיליה בן 27 קומות הכולל בסה"כ 37,161 מ"ר ול-168 מקומות חניה, בעיר מומבאי ששוויו מיליארד דולר.
באוקטובר 2021 הוערך הונו האישי במעל 101 מיליארד דולר.
חזון חברתי-כלכלי.
פרט לחזונו הכלכלי, בו הוא שואף לפיתוח כלכלי של הודו ושל החברות שבשליטתו, יש לאמבאני שאיפות לקדם את החקלאות ההודית ואת מצבם של 700 מיליון החקלאים ההודים.
כשילוב בין שאיפתו הכלכלית והחברתית הקים אמבאני רשת של חנויות הקונות את מוצריהן ישירות מהחקלאים במחירים מעט גבוהים מאשר משלמים להם המתווכים וכך פער התווך מתחלק בין החקלאי לאמבאני והלקוחות. יתרון נוסף של פעולתו זו של אמבאני היא הוספת איסוף מהחקלאים שעד כה היו מחוץ לשרשרת האספקה החקלאית לשווקים והחנויות.
אמבאני מנסה לנצל את יתרונה התרבותי-היחסי של הודו, של חיים ועבודה בקהילות, וליצור מרכזי ייצור של מוצרים עתירי עבודה בכפרים עצמם. הוא מנסה להתחרות בסינים היוצרים מפעלי ענק לצורך ייצור מוצרים אלו ונזקקים להשקעה גדולה בהקמתם, על ידי השקעה קטנה יותר שתחפה על הרווחים הקטנים יותר. חלק מהייצור יוכל לשיטתו להעשות בבתי האיכרים עצמם ובכך הוא נתלה באילן גבוה - גנדי שהטיף לכך שכל ההודים ילבישו "קהדי" (בגדים מתוצרת ביתית) ולשם כך קרא גנדי לכל ההודים להקדיש זמן מדי יום לשם טווית חוטים ואריגה של קהדי. את המוצרים האלו ירכוש אמבאני ישירות מהכפריים וימכור אותם בחנויות שלו או לייצוא.
עלובי החיים (סרט, 1978)
עלובי החיים (Les Misérables) הוא סרט בריטי אשר הופק לטלוויזיה בשנת 1978 ומבוסס על ספרו של ויקטור הוגו "עלובי החיים". ליבו של הסרט הוא התיאור של שתי הדמויות המרכזיות: ז'אן ולז'אן, שהיה חוטב עצים מובטל ונאלץ לגנוב פת לחם לילדים, אותו מגלם השחקן ריצ'רד ג'ורדן, וז'אבר, מפקד הכלא בו נאסר ז'אן ולז'אן וראש משטרה - אותו מגלם השחקן אנתוני פרקינס. ז'אן ולז'אן, לאחר שנמלט מהכלא, בו שהה כעשרים שנה, מנסה לחזור לחברה. גם כאשר היה לתעשיין וראש עיר, הוא ממשיך לחיות בצניעות ושומר על יחס אנושי ואדיב כלפי אנשים פשוטים. הוא אינו שואף לנקמה בחברה, אך נוטר טינה רק למפקד הכלא- ז'אבר, על אשר עולל לו. ז'אבר מייצג בצורה מרשימה את דמותו של שומר החוק - יחס קר ונוקשה ללא רגישות אנושית. בדו-שיח שהוא מקיים עם הכומר הוא אומר לו כי לדעתו אין אלוהים ויש רק חוק. הוא מוסיף כי גם "הטוב והרע אינם מחוץ לחוק".
ברקע חשים בהשפעת דברי הכומר על הגנב לשעבר. הוא מבטיח לו תקופה חדשה והכומר אומר לו: קניתי את העבירות שלך - עכשיו אתה נקי. אך מסתבר שלא כך סבורה החברה. דברי ויקטור הוגו מצוטטים בתחילת הסרט, שכל עוד יהיו מקרים כאלה, חובה לחשוף אותם בפומבי.
עלילת הסרט.