בשנת 1945 השתתף פרס חימנס בהפיכה הצבאית שהביאה לעלייתו לשלטון של רומולו בטנקור. בנובמבר 1948 תמך פרס חימנס בהפיכה נוספת, שהעלתה לשלטון חונטה שכללה את קרלוס דלגדו צ'לבו שכיהן כנשיא, פרס חימנס שכיהן כשר ביטחון ולואיס יוברה פאס שכיהן כשר החוץ. לאחר הרצחו של דלגדו צ'לבו בנובמבר 1950, הודיע פרס חימנס שהוא ויוברה פאס ימשיכו בשלטון על המדינה. בהמשך מונה חרמאן סוארס פלמריץ' לנשיא, ופרס חימנס נחשב לשליט האמיתי מאחורי הקלעים. נטען שפרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים.
בסוף נובמבר 1952 התקיימו בחירות לאספה מכוננת של ונצואלה. אולם משנודעו לחונטה תוצאות ראשונות של הבחירות שהראו על ניצחון לאופוזיציה, הם ביטלו את הבחירות ומינו את פרס חימנס לנשיא.
בשנת 1957 קיים פרס חימנס משאל עם על המשך שלטונו בה הוא זכה, לטענתו, ברוב גדול. אולם מעמדו הציבורי של פרס חימנס התערער ובינואר 1958 לאחר התגברות המהומות נגדו והתפטרות ממשלתו הוא הודח על ידי הצבא. פרס חימנס נמלט לרפובליקה הדומיניקנית וממנה עבר לארצות הברית והתגורר בדרום פלורידה. בשנת 1963 הוא הוסגר לוונצואלה בהאשמה שהימלטותו לקח עימו 200 מיליון דולר מאוצר המדינה. פתיחת משפטו לקחה זמן רב בין השאר בגלל הקושי למצוא שופטים שיסכימו לדון בעניינו. לאחר שהורשע הוא שוחרר ממעצרו מכיוון שהעונש היה קצר ממשך מעצרו. לאחר שחרורו הוא גלה לספרד. בשנת 1968 הוא נבחר לסנאט של ונצואלה ובעקבות זאת חוקק חוק האוסר על אסירים לשעבר לכהן בסנאט ובכך נמנעה כהונתו בסנאט. פרס חימנס נפטר בספרד בשנת 2001.
רפואה מונגולית
הרפואה המונגולית המסורתית התפתחה לאורך שנים רבות בקרב העם המונגולי. העיסוק המונגולי ברפואה התפשט ברחבי האימפריה המונגולית והפך לחלק מושרש ממערכות הרפואה גם של רבים אחרים.
היסטוריה.
המונגולים כמו גם הסינים, הקוריאנים, הטיבטים, ההודים, והנוצרים הנסטורינים (שמוצאם בכת נוצרית שצמחה במאה החמישית בפרס) היו חלק מרשת רחבה יותר של אירו-אסיאנים (שמוצאם הקדום הוא מיבשות אירופה ואסיה) שפיתחו מערכת רפואית משלהם. הם התבססו על הידע הרפואי של אנשים אלו, והתאימו אותה לפיתוח מערכת רפואית משלהם. במקביל אורגנו חילופי ידע בין תושבים שונים ברחבי האימפריה.
המונגולים שיצאו למסעות במקומות שונים ביבשת אסיה הביאו איתם צוותים רפואיים, שהיו מבוססים בעיקר על רופאים זרים. רופאים אלו הביאו עימם בחזרה למונגוליה ידע רפואי שמקורו מעמים אחרים.
לשילוב הרופאים במסעותיהם של הנסיכים המונגולים היו שלוש מטרות:
המונגולים הצליחו לתרום גם ידע חדש או מתקדם יותר בנושאים בהם רכשו ניסיון בעקבות אורח חייהם הנוודי, למשל: קיבועי עצמות, טיפול בפציעות קרב ועוד.
רופאים מונגולים מסורתיים היו ידועים כשאמאנים, או כ"גברים קדושים". הם סמכו על קסמים וכוחות רוחניים לריפוי מחלות. אנשים התייעצו עימם על מנת לקבוע אם גורמי המחלה הם טבעיים או כתוצאה מאיחולים זדוניים. אף על פי שלעיתים קרובות שימשו אותם רופאים מסורתיים כהילרים, עיקר כוחם היה בנבואות. הייתה הבחנה בין השמאנים לבין רופאים זרים שהשתמשו בצמחי מרפא לטיפול במחלות. אלו האחרונים נקראו "אוטוצ'י" (פירוש המילה הוא מישהו שמשתמש בעשבי מרפא או רופא). המילה מבוססת על המילה "אוטחי", המילה האויגורית לרופא. בתקופה בה הרפואה המונגולית החלה לעבור לשימוש בצמחי מרפא ותרופות אחרות ששימושם הורחב על ידי רופאים זרים, חשיבותם של השאמאנים כהילרים רפואיים החלה לרדת.
הו סיהואי (1314–1330) היה מטפל ודיאטן מונגולי בתקופה בה שלטה במונגוליה שושלת יואן הסינית. הוא התפרסם בזכות ספרו שעסק בפירוט "עקרונות חשובים במזון ובשתייה", ספר שהפך לקלאסיקה ברפואה הסינית ובמטבח הסיני. סיהואי היה הראשון שגילה ותיאר בצורה אמפירית וברורה מהן מחלות חסר, הנובעות כתוצאה מתת-תזונה.
שיטות טיפוליות.
דם מן החי.
דם מן החי שימש לטיפול במגוון של מחלות, החל משיגדון עד לאנמיה. תועדו מספר רב של אירועים לטיפול במחלות בהם נעשה שימוש בדם של חיה שמתה לפני זמן קצר, בדרך כלל פרה או שור. טיפול נהוג למחלת השיגדון, שהייתה נפוצה בעבר בקרב העם המונגולי, היה הטבלת החלק הנגוע בגוף המטופל בבטן של פרה שנהרגה זה עתה. הנחת אדם בבטנו של בעל חיים שימשה גם כשיטה לעירוי דם. בשדה הקרב, כאשר חייל איבד הכרה בגלל אובדן דם מסיבי, נהוג היה להפשיט אותו ולהכניסו לבטן חיה שרק נהרגה, עד שהוא חזר להכרה. במקרים פחות חמורים, נהוג היה טיפול משולב בעור שהופשט משור בשילוב עם עשב לעוס שנמצא בבטנה של פרה ליצירת מעין משחה וחבישה לריפוי פצעי קרב. האמינו כי הבטן והשומן של החיה הטריה טרייה יכולים לספוג את הדם הרע ולסייע בריפוי של החולים.
מינרלים.
בספרות הרפואית המונגולית מוזכרים שימוש במינרלים ברפואה, בדרך כלל בצורה של אבקות מתכתיות או אבנים. בהשראת הרפואה הסינית שעשתה שימוש במינרלים שונים, גם המונגולים השתמשו בצינובר, בכספית גופריתית ובמינרלים אחרים, למרות המספר הגבוה של הנפגעים שהטיפול בהם גרם. גם הסינים וגם המונגולים האמינו כי מינרלים אלו הם סם החיים.
צמחי מרפא.
צמחי המרפא הם מעמודי התווך של הרפואה המונגולית; האגדה טענה כי כל צמח יכול לשמש כתרופה למשהו. ציטוט של "אמצ'י":
דיקור ושימוש במוקסה.
המונגולים אימצו את הפרקטיקות של הדיקור הסיני. הם עשו אדפטציה למסורת הזו והפכו אותה לצורת טיפול מונגולית כאשר השתמשו בשריפה של עשבים על נקודות המרידיאן השונות במקום השימוש המסורתי שנעשה בדיקור במחטים. מסורת השימוש במוקסה (שריפת תערובת צמחים שונים על נקודות דיקור סיני) פותחה במונגוליה ושולבה בהמשך גם ברפואה הטיבטית.
מים.
היבט יוצא דופן אחד ברפואה המונגולית הוא השימוש במים כתרופה. הם השתמשו במים שנאספו ממקורות שונים, למשל הים, ונאגרו שנים רבות עד שהיו מוכנים לשימוש. טיפולי מים אמורים היו להיות יעילים במצבים רפואיים שונים הקשורים למערכת העיכול, למשל חומציות יתר בקיבה ושאר מצבים בעיתיים אחרים במערכת העיכול.
קיבוע עצמות.
קיבועי עצם הוא ענף ברפואה המונגולית שמבצעים אותו אנשים המכונים "בריאצ'יס", מקבעי עצמות מומחים. הם עובדים ללא תרופות, חומרי הרדמה או מכשירים. במקום זאת הם מסתמכים על פיזיותרפיה כדי להחזיר עצמות בחזרה למצבם הנכון. הטיפול נעשה ללא כאבים לחולה. "בריאצ'ים" הם אנשים פרטיים, ללא הכשרה רפואית, ולפי המסורות המשפחתיות הם נולדו עם הייעוד להיות מטפלים במקצוע זה. הייתה להם היכולת לתקן כל בעיית עצם, לא משנה כמה חמורה או קשה הייתה הבעיה. כאשר הוכנסו רופאים סיניים לאימפריה המונגולית, וויי יילין, כירורג אורתופדי מפורסם, ייסד שיטות מסוימות לטיפול במצבים אורתופדיים שונים למשל שברים, פריקות כתפיים, ברכיים וירכיים. יילין היה גם חלוץ בשיטת המתלה שמטרתה הפחתת העומס ממפרקים. הוא לא היה רק מנתח אורתופדי, אלא גם רופא מרדים שהשתמש ברפואה עממית שונה להרדמה במהלך ניתוחיו. נראה כי שיטת טיפול מסורתית זו נמצאת בירידה, ולא נעשה מחקר בתחום זה.
אבחון דופק.
אבחון דופק פופולרי מאוד בדרום-מערב אסיה ובמיוחד באיראן. הפצתו בעולם האיסלאמי המערבי מיוחסת למונגולים. המילה המונגולית לדופק, "מאי", מכילה אטימולוגיה סינית. בסין, איבחון דופק היה קשור לאיזון בין היין והיאנג. היה נהוג לחשוב כי דופק לא סדיר יכול להיגרם מחוסר איזון בין היין ליאנג. עם זאת, כאשר המונגולים אימצו פרקטיקה רפואית זו, הם האמינו כי הדופק קשור ישירות לסדר מוסרי, וכשהסדר המוסרי כאוטי, נוצרת גם אי סדירות בדופק. אמונה זו מודגשת בסיפור מתוך ספר המתאר אדם בשם אוגודיי קאן, אשר בשנת 1214 היה חולה מאוד ועם הפרעות בדופק. הרופא הנאמן ביותר שלו הורה להכריז על חנינה כללית ברחבי האימפריה. זמן קצר לאחר מכן קאן החלים והדופק שלו חזר לנורמה. עבור המונגולים, תיאור זה מעיד על הקשר הישיר בין דופק לסדר המוסרי. אבחון דופק הפך במהרה לכלי האבחון הראשוני ולאבן פינה ברפואה המונגולית. קובילאיי קבע כי יש לתרגם למונגולית מדריכים הכתובים בסינית לרפואה מבוססת דופק. בשנת 1305 הורה טימור, ממשיך דרכו, כי אבחון הדופק יהיה אחד מעשרת מקצועות החובה בהם נבחנים סטודנטים לרפואה. באבחון דופק הייתה הבחנה בין מדידת הדופק אצל ילדים לעומת מבוגרים. הבחנה זו הודגשה מאוד במדריכים הסיניים שתורגמו, ובהמשך גם בטקסטים מונגולים.
הקשר בין תזונה לבריאות ברפואה מונגולית.
בשנת 1330 פרסם רופא מונגולי, ספר בשם: "עקרונות חשובים במזון ובשתייה". זה היה הספר הראשון מסוגו. בספר זה שם המחבר דגש על חשיבותה של תזונה מאוזנת ומתונה, במיוחד בשתייה. הוא גם עשה רשימה של תכונות מועילות במזונות נפוצים שונים, כולל דגים, בשר, פירות, ירקות, וכ־230 סוגי דגנים. ענבים הומלצו לחיזוק האופי ולהעלאה של רמות האנרגיה. עם זאת, הוא ציין גם פירות שאכילת יתר שלהם יכולה להזיק, למשל: הפרזה באכילת תפוחים עלולה לגרום לתחושת נפיחות ואכילת כמויות תפוזים גדולות יכולה לגרום לנזק לכבד. פריט שהיה אז נפוץ בתפריט, בשר כלבים, צוין ברשימותיו כמועיל מאוד מכיוון שיש לו תכונות מרגיעות לכבד, לטחול, ללב, לריאות, לכליות ולקרום הלב. הקשר הזה בין תזונה לבריאות התפשט ברחבי העולם על ידי המונגולים במסעותיהם.
דום.