ב-1 בספטמבר 2009, החליט לנקפורד לרוץ לקונגרס של ארצות הברית לאחר שמרי פאלין, חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז החמישי של אוקלהומה, הכריזה כי היא מוותרת על מושבה כדי להתמודד למשרת מושל אוקלהומה, לנקפורד התמודד על מקומה בבית הנבחרים. הוא זכה בבחירות וב-3 בינואר 2011 הושבע לבית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 2014 התמודד לנקפורד לסנאט על מנת להחליף את הסנאטור הרפובליקני מאוקלהומה המכהן שפרש מהסנאט, טום קובורן.
לנקפורד נשוי לסינדי ולהם שני ילדים.
הודא שעראוי
גצל שוורצמן
גצל שוורצמן (בפולנית: Gecel Szwarcman; 1890בערך – 26 בספטמבר 1942) היה יושב ראש היודנראט ומנהיג מרד גטו טוצ'ין באוקראינה. הסגיר את עצמו לידי הנאצים ונורה.
ביוגרפיה.
חייו.
גצל שוורצמן נולד בעיר טוצ'ין (פולנית: Tutschin, גרמנית: Tuczyn, אוקראינית: Tyчин) שבאימפריה הרוסית (בתחומי אוקראינה של ימינו), ככל הנראה בשנת 1890.
הוא נולד למשפחה יהודית פולנית, אביו היה הרשל (צבי) שוורצמן ואימו בתיה שוורצמן לבית מלר. הוא נישא לרבקה שוורצמן לבית ווירני ולהם נולדו חמישה ילדים: דוד, לייב אריה, לובה, מרים ובתיה.
גצל למד באוניברסיטה עריכת דין, אך לא עסק במקצוע זה בחייו. הוא היה תעשיין ועבד כעצמאי בטוצ'ין.
הוא היה חבר בהסתדרות הציונית ותפקד כראש עיריית טוצ'ין (שרוב אזרחיה היו יהודים) בזמן מלחמת העולם השנייה בתפקיד שנקרא "סוליטס" וניהל את ענייני היהודים בעיר מול המשרדים הממשלתיים.
במלחמת העולם השנייה.
כשהגיעה הפקודה מראשי הממשל הנאצי להקים בטוצ'ין גטו, פנו הנאצים אל גצל בדרישה שיקים יודנראט שיפעל בראשותו. תחילה, גצל חשש מאוד מהתפקיד אך הבין שאין לו ברירה בנושא זה. כמו כן, יהודי העיר העריכו אותו כדמות סמכותית, טובת לב ועוזרת והפעילו עליו לחץ לקבל מעליו את התפקיד. לבסוף, הוא מונה להיות יושב ראש היודנראט ומינה את מאיר הימלפרב להיות סגנו ואנשים נוספים לכהן כחברים ביודנראט. בזמן כהונתו כיושב ראש היודנראט, גצל ניהל קשרים טובים עם המפקדים הגרמנים ובעזרת כספי שוחד הצליח לדחות במספר חודשים את הקמת הגטו.
כשהבין גצל שהנאצים מתכננים לחסל את הגטו ואת תושביו היהודים, הוא החליט להנהיג את המרד הראשון של היהודים בנאצים שיצא לפועל והיווה הפתעה מוחלטת לכוחות הגרמנים. גצל נרצח בידי הנאצים ב-26 בספטמבר 1942, א' סוכות, ט"ו בתשרי ה'תש"ג, לאחר שהסגיר את עצמו לידי הנאצים בסיום המרד.
הנהגת מרד גטו טוצ'ין.
כיושב ראש היודנראט, גצל הכיר את המנהיגים הנאצים ואת תוכניותיהם לגבי הגטו. מספר אירועים רמזו לו על העתיד לקרות לגטו. ראשית, הוא שמע מפי התושבים שחזרו מעבודות הכפייה שאסירים אוקראינים חופרים בורות להרג המוני מסביב לגטו. כמו כן, מפקד הגסטפו רמז לגצל על תוכניות הנאצים כלפי הגטו, כשלחש באוזנו במהלך פגישתם: לפי סימנים אלה ועוד אחרים, הבין גצל כי הוא חייב לפעול מהר למען חייהם של יהודי הגטו. הוא כינס בביתו ישיבה שבה נכחו כמה מצעירי הגטו ובה התחיל לתכנן עימם את המרד. הוא מינה את בנו, דוד שוורצמן, לפקד על המרד. כמו כן, הוא פקד על הצעירים להשיג ולקנות מספר רב ככל הניתן של כלי נשק, בכל מחיר, ואת רוב כלי הנשק הוא מימן מכספו האישי. בנוסף, הוא הזמין כמות גדולה של נפט לגטו בחסות צרכיו של היודנראט. באותו הערב שבו התקיימה הישיבה, גצל והצעירים תכננו את תוכנית הפעולה למרד. ההסכם היה שלוחמי המרד יפזרו בין כל הבתים בגטו חביות נפט, ובעת הפעלת סימן שיוסכם מראש, ידעו תושבי הגטו כי עליהם להצית את בתיהם באמצעות הנפט, למצוא פרצות בגדרות הגטו ולברוח כמה שיותר מהר אל היערות. בזמן זה, כ-60 לוחמי המרד שחולקו לארבע קבוצות לוחמות, יפתחו באש כנגד כוחות הנאצים.
בזמן תפילות יום הכיפורים שנערך ב-21 בספטמבר 1942, כל יהודי הגטו היו מכונסים בבית הכנסת וגצל ניצל את עיתוי זה על מנת לעדכן את כולם לגבי מהלך המרד הקרב ובא.
יומיים לאחר מכן, ב-23 בספטמבר 1942, הנאצים הכריזו מצור על הגטו וכוחותיהם החלו להתקבץ מסביבו. גצל ידע שזהו סימן לסופו של הגטו והשמדתו, ולכן לאחר כמה שעות הפיץ את הסימן שהוסכם מראש. בזמן המרד, הוא קרא לכל היהודים לנוס על נפשם ולברוח מהגטו, אך הוא נשאר במקומו ופיקד על הכוחות הלוחמים.
בניו של גצל, דוד ולובה, נהרגו במהלך הקרבות ואשתו רבקה נרצחה על ידי הנאצים בזמן שניסתה לברוח הגטו. בנותיו של גצל, בתיה ומרים הצליחו לברוח ולהגיע לארץ ישראל.
סוף דרכו.
בזמן המרד, גצל נשאר בגטו ופיקד על הכוחות הלוחמים, עד שב-26 בספטמבר 1942, א' סוכות של אותה השנה, כשרוב תושבי הגטו כבר נהרגו או הצליחו לברוח והלחימה הייתה קרובה לקיצה, יצא גצל אל הנאצים. הוא נעמד מול ראשי הגסטפו ולקח אחריות על המרד כשנשאל מי היה אחראי לו. הוא אמר להם כי
המפקד הגרמני הוריד מעליו את שעון הזהב שלו ושאל אותו מהי בקשתו האחרונה לפני מותו. גצל ביקש שירו בו בבית הקברות היהודי הסמוך, וכך היה. הוא הובל אל בית הקברות ושם נורה על ידי הנאצים.
הנצחה.
באינטרנט ניתן למצוא עדויות של השורדים מגטו טוצ'ין, כתבות שמספרות עליהם וסיפורים שונים על המקום. כמו כן, ישנם ספרים המרכזים חומר רב ומנציחים את זכרם של הנספים. לדוגמה, קיים ספר יזכור על יהודי טוצ'ין המספר את סיפוריהם של יהודים רבים בגטו. כמו כן קיים ספר שנקרא "יהודי טוצ'ין וקריפה מול רוצחיהם" שמביא את עדותם של 24 השורדים מהגטו, וכן את עדותה של מרים קוץ שוורצמן, ביתו של גצל, שמספרת את סיפורו של אביה מנקודת מבטה של ילדה קטנה בגטו. בנוסף על כך, קיימת אנדרטה לזכרם של יהודי טוצ'ין והורינגרוד שנרצחו בשואה, בבית העלמין בחולון וכן בכניסה לעיירה טוצ'ין באוקראינה.
ציון נאנוס
ציון נאנוס (נולד ב-24 באוקטובר 1971 בחולון) הוא עיתונאי העובד בחברת החדשות ככתב מגזין. שימש שדרן ספורט בעברו.
ביוגרפיה.
ציון נאנוס נולד להורים שעלו לישראל מלבנון. גדל בחולון ולמד בתיכון אילון בעיר. את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל.
בראשית הקריירה שלו שימש כשדרן קווים במשחקי כדורסל וכדורגל.
כשדרן ספורט שידר, בין היתר, מאולימפיאדת סידני, מאולימפיאדת אתונה, מאולימפיאדת בייג'ינג וממונדיאל 2006.
ב-26 במאי 2001, בעת משחק ההכתרה של מכבי חיפה, כאשר לקראת סיומו החלו אוהדים לשעוט לעבר הגדרות המפרידות בין היציעים לכר הדשא, נאנוס הפסיק לשדר בשידור חי את המשחק וסייע לחילוץ בני הנוער שנרמסו בידי ההמון.
בשנת 2012 יצר את הסרט התיעודי "כוכבי הצפון", שבו ליווה את קבוצת הכדורגל עירוני קריית שמונה בעונה שבה זכו באליפות ליגת העל בכדורגל.
במהלך הקריירה שלו הותקף פיזית מספר פעמים: על ידי אוהדים, מתנחלים ועל ידי הפרשן לענייני צבא וביטחון, רוני דניאל.
במאי 2020 פרסם כתבה על אזרחים שהוצאו לחופשה ללא תשלום, אך אינם זכאים לקבל דמי אבטלה בשל תקנה בביטוח לאומי האוסרת מתן כפל קצבאות למקבלי קצבאות.הכתבה הציגה את הקושי איתו מתמודדים מקבלי קצבאות שהופסקה עבודתם בעת משבר הקורונה. לאחר מכן החליטה הממשלה לבטל את איסור כפל הקצבאות לתקופה מוגבלת.
מתגורר ברמת גן. אחיו, אבי נאנוס, הוא קריין בגלי צה"ל.
חתול בגן חשוך
"חתול בגן חשוך" או "חתול" (1965) הוא הדפס מאת האמן הישראלי רודי להמן.
תיאור.
ההדפס "חתול" נוצר בטכניקה של חיתוך עץ על ידי רודי להמן בשנת 1965. זה הוא אחד מן הנושאים הרווחים ביצירתו של האמן, שהרבה ליצור הדפסים ופסלים של בעלי חיים. הוא מציג את דמותו של חתול שחור המתואר מן הצד, וראשו מופנה לאחור. החתול מתואר בתוך צמחייה, המסומלת על ידי סימני עלים. להמן עושה שימוש בחריצה של סימנים דקורטיביים בפלטת העץ כדי לתאר את משטח האדמה ועל ידי כך ליצור בעבודה תחושה של עומק.
ההדפס הוצג בתערוכת היחיד הרטרוספקטיבית של רודי להמן שהתקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות ב-1978, בתערוכה "חיתוך-העץ בישראל" שהתקיימה בסדנת ההדפס ירושלים ב-1986. פלטת העץ של החיתוך, שמקורה בעיזבון האמן, נמצאת כיום באוסף סדנת ההדפס ירושלים.
חתול (רודי להמן)
מאזן פוקהא
מאזן פוקהא (בערבית: مازن فقهاء; 1979 - 24 במרץ 2017) היה מחבל פלסטיני, בכיר בגדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס, שנידון בישראל לתשעה מאסרי עולם, שוחרר בעסקת שליט, ונהרג בעזה בידי מתנקש.
מאזן פוקהא נולד בטובאס שבמזרח השומרון.
כראש גדודי עז א-דין אל-קסאם בטובאס עסק בתכנון ובהכוונה של פיגועים, שאחדים מהם סוכלו. הוביל גם את פיגוע ההתאבדות בקו 361 בצומת מירון שבו נרצחו 9 נוסעים וכ-50 נפצעו. פוקהא נלכד בטובאס יומיים לאחר הפיגוע, וכעבור עוד יומיים הרס צה"ל את ביתו בטובאס. על חלקו בפיגוע זה נידון פוקהא בשנת 2003 לתשעה מאסרי עולם ועוד חמישים שנות מאסר, אך שוחרר בסוף 2011 במסגרת עסקת שליט. בהתאם לדרישת ישראל לא חזר לטובאס, אלא גורש לרצועת עזה.
ברצועת עזה המשיך פוקהא לארגן פיגועים של פלסטינים מהשומרון, במסגרת "מטה הגדה" של חמאס.
ב-24 במרץ 2017 נורה למוות בראשו ליד ביתו, בשכונת תל אל-הווא שבדרום עזה. חמאס ייחס את ההתנקשות לישראל, וסגר את מעבר ארז ליציאת פלסטינים מעזה לישראל, ולאחר מכן סגר גם את המרחב הימי ברצועת עזה על מנת למנוע מהמחסלים לברוח מהרצועה.
במאי 2017 הודיע אסמאעיל הנייה שרוצחו של פוקהא נלכד, ובהמשך לכך פורסם שהרוצח הוא אשרף אבו לילה, פלסטיני ממחנה הפליטים נוסייראת שבעברו היה חבר בזרוע הצבאית של החמאס והודח משם. ב-25 במאי 2017 הוצאו להורג ברצועת עזה אשרף אבו לילה ושני פלסטינים שהואשמו כסייעניו.
קרל דייויד אנדרסון
סטפן
עוסמן סמבן