למעלה מ-15,000 ממכתביה שרדו עד ימינו אלה ומהווים עדות חיה למה שהתרחש בפריז של תקופתה. רובם של המכתבים, כחלק מהתכתבות שנפרשה על-פני 25 שנה, נכתבו לבתה, מאחר שהמרקיזה נהגה לכתוב לה פעם ביום ואפילו פעמיים. בנוסף להצצה ההיסטורית שמספקים המכתבים הרי שבכתיבתה של המרקיזה משתקפות גם אישיותה, מגרעותיה ומידותיה הטובות. בין היתר הביעה רגישות לסבלם של העניים וגינתה את מה שראתה כחוסר מוסריות של החברה שבה חייה. היא כתבה על חיי הכפר כפי שכתבה על החברה הפריזאית של זמנה. היא תיארה בפרטי פרטים את משפטו של שר הכספים ניקולה פוקה שהואשם במעשי שחיתות ובהתעשרות על חשבון הציבור. היא ניסתה לעזור לו כידידה, אך הוא נידון למאסר עולם.
לאחר שחלתה, איבדה את חדוות החיים וכתבה:
מאחר שכישרון כתיבתה ויכולת הביטוי שלה היו שם-דבר בצרפת של המאה ה-17 עוד בימי חייה, כאשר הגיעו מכתביה ליעדם הם נקראו על ידי אנשים רבים, או בנוכחותם של אנשים רבים, מעבר לנמענים המקוריים של המכתבים.
בשנת 1726, שלושים שנה אחרי מותה, פורסמו מכתביה של המרקיזה דה סבינייה וכיום הם מהווים אוצר של הספרות הקלאסית של צרפת.
הקונגרס היהודי האמריקני
פיטשט
פִּיטֵשְׁט (ברומנית: Piteşti , אלפבית פונטי בינלאומי: ) היא הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז ארג'ש בחבל מונטניה שברומניה. העיר משמשת כצומת מסילות ברזל חשוב ושוכנת בין הדנובה ובין הרי הקרפטים, בהתחברות הנהר ארג'ש עם הדנובה. בעיר נמצאות שתי אוניברסיטאות, והיא משמשת מרכז שיווק חשוב בתעשיית הרכב, ובפרט נמצא בה מרכז של דאצ'יה.
העיר בת 187,000 תושבים לפי מפקד 2002 אך מאז מספר תושבי העיר פוחת והולך.
בעיר פועלת קבוצת הכדורגל ארג'ש פיטשט המשחקת בליגת העל הרומנית בכדורגל, ולה אצטדיון ניקולה דוברין. בעיר פועלות גם קבוצת הכדורסל מוניציפל פיטשט וקבוצת כדורעף נשים.
היסטוריה.
ההנחה היא שהעיר מיושבת כבר מהתקופה הפרה-היסטורית, אך היא מוזכרת לראשונה במקורות במאה ה-14. העיר שימשה כמרכז מסחר ושירותים עבור תושבי ושליטי ולאכיה, עד המאה ה-18.
מהמאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה הייתה פיטשט מרכז פוליטי חשוב של המפלגה הליברלית הלאומית ברומניה ומקום המגורים העיקרי של בני משפחת ברטיאנו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ב-12 בספטמבר 1941 הוטלה חובת סימון על 350 יהודי העיר.
בתקופת שלטון הקומוניסטים ברומניה הייתה פיטשט מרכז לדיכוי פוליטי של מתנגדי המשטר, ובכלא פיטשט הנודע נערכו ניסויים בשטיפת מוח בשנות ה-50.
מהנדס עיר
מהנדס עיר או מהנדס רשות מקומית הוא תפקיד ברשות מקומית. בישראל, תפקיד מהנדס העיר שואב את סמכותו מחוק הרשויות המקומיות (מהנדס רשות מקומית), התשנ"ב-1991. את התפקיד מאייש לרוב אדם שבמקצועו הוא אדריכל ומתכנן ערים, אולם בישראל מהנדסי עיר רבים הם גם מהנדסים אזרחיים.
מהנדס הרשות המקומית הוא הסמכות המקצועית בתחום תפקידיו, שבו נכללים:
פאנק (Funk)
במוזיקה, פֿאנק (Funk) הוא סגנון מוזיקלי. הפאנק התפתח ממוזיקת נשמה (Soul) וג'אז תוך שילוב רית'ם אנד בלוז ומאופיין במקצב קופצני-איטי אך לא רעשני. תחילתו של הפאנק בשנות ה-60 וה-70 ברבעים האפרו-אמריקאים שבערים הגדולות בארצות הברית.
אפיון הסגנון.
המסורת המוזיקלית האפרו-אמריקנית נעוצה בשורשיה ממערב אפריקה, שם המוזיקה לקחה חלק בטקסים דתיים, שירי תפילה בסגנון הגוספל ובבלוז.
מקור סגנון הפאנק הוא אפרו-אמריקני מובהק. ניתן לאפיין אותו כגרסה אגרסיבית ומסונקפת יותר של סול שהתפתח באותן שנים, ניתן להתייחס אליו כאל התפתחות ישירה של הרית'ם אנד בלוז, או כסגנון נוסף המשלב בין ג'אז לרית'ם אנד בלוז אך הפאנק הוא כל אחד מאלה וגם שילוב של כולם יחד.
הפאנק ניתן לזיהוי על ידי מקצבים סינקופליים, בס דומיננטי (אשר יושב תכופות על מקצב ה"אחד"), גיטרות קצב חדות כתער, כלי נשיפה מונחי קצב, כלי הקשה, שירה, גישה נמרצת וריקודית בשילובים שונים.
בהשוואה למקורה - מוזיקת הסול של 1960 - הפאנק נוטה למקצבים מורכבים יותר, בעוד מבנה השיר פשוט יותר. לעיתים מבנה קטע הפאנק עשוי להיות מורכב מריף אחד בלבד.
היסטוריה.
מקור המילה.
הגדרה של המילה 'פאנק' תוארה בעבר במילון כ'ריח גוף לא נעים או ריח של יחסי מין', שם התואר 'פאנקי' תיאר דבר גס, בלתי הגון, ובעיקר מפוקפק.
המילה 'פאנק' אומצה על ידי מוזיקאים אפרו-אמריקנים לתיאור מוזיקה איטית ונינוחה. יש להניח שמתוך הקשר המילה ליחסי מין (בשילוב ניצני המהפכה המינית של התקופה), יוחס המונח למוזיקה יותר אגרסיבית קצבית וממריצה.
צורתו המוקדמת של הפאנק סללה את עיצובו המאוחר יותר. הסגנון היה איטי, משוחרר ורקיד ומבוסס על ריפים בודדים.
מוזיקאים בג'אמים (מפגשים מוזיקליים מונחי אלתור) עודדו את חבריהם לנגינה על ידי הקריאה "now put some stank to it!" (הכנס לזה קצת סירחון=פאנק).
כבר ב-1930 שירי ג'אז נשאו כותרות כמו 'פאנקי באט' של באדי בולדן. בסוף שנות ה-50 ותחילת ה-60 השימוש במילה פאנק גבר בהדרגה בעיקר בהקשר למוזיקת הסול שנפוצה בתקופה זו. המונח נחשב ללא מנומס בחברה מכובדת באותה תקופה.
ג'יימס בראון והפאנק כסגנון.
רק החדשנות היצירתית של ג'יימס בראון בסוף שנות ה-60 הגדירה את הפאנק כסגנון בזכות עצמו. בראון שינה את הדגש הקצבי של הרית'ם אנד בלוז מדגש על הביט ה-2 וה-4, לדגש על הביט ה-1 וה-3 שהיה מזוהה עם להקות "לבנות", אך עם קצביות של סווינג. הסגנון המקפיץ של דגש על הביט ה-1 וה-3 הפך לסימן ההיכר של מוזיקת הפאנק. שירו של ג'יימס בראון מ-1965 "Papa's Got a Brand New Bag" נחשב על ידי רבים כסולל הדרך לסגנון הפאנק המוכר. עם זאת רוב יצירותיו של בראון בשנים 1965–1966 נשארו בתחום הסול.
הלהיטים הבאים "Cold Sweat" ,"I Got The Feelin'" ו-"Say It Loud, I'm Black And I'm Proud" המשיכו לספק מקצבים שעיצבו את הפאנק, והציבו את הסטנדרטים לשאר יצירותיו של בראון וליוצרים בשנות ה-70. הרכבים מוזיקליים אחרים אספו את סגנון הריפים, מקצבים ושירה אשר ג'יימס בראון ולהקתו ייצרו, והסוגה החלה לצמוח. "דיוק והבלייזרס" מפיניקס (אריזונה) הוציאו את האלבום "פאנקי ברודוויי", בחוף המערבי צ'ארלס רייט וה"ווטס 103 סטריט רית'ם בנד" שיחררו שירי פאנק, החל באלבומם הראשון מ-1967, והגיעו לשיאם עם הסינגל "Express Yourself" ב-1970.
ה"מיטרס" בניו אורלינס המשיכו לעצב את הסוגה עם הסינגל "Sophisticated Cissy" מ-1969. הרכב נוסף אשר תרם להגדרת הסגנון בהמשך העשור הוא האחים אייסלי, ולהיטם "It's Your Thing" סימן פריצת דרך במוזיקה שחורה על ידי גישור הפער בין הרוק של ג'ימי הנדריקס לסול הרקיד של סליי אנד דה פמילי סטון.
1970 וה-P-פאנק.
בשנות ה-70 היה הפאנק בשיאו והתקרב לזרם המרכזי. בין הלהקות והאמנים החשובים בתקופה זו נמנים "אדמה, רוח ואש", "טאוור אוף פאוור", "בוטסי והראבר בנד", בטי דייוויס, הקומודורס ורבים אחרים.
"אדמה רוח ואש" ו"טאוור אוף פאוור" השתמשו בכוח הקצבי של הפאנק והוסיפו לו תצורת שיר מורכבת יותר על ידי שילוב כלים בקנה מידה גדול יותר, נשפנים רבים, כלי הקשה לטינים ומספר של סולנים מוכשרים. להקות אלו הצליחו מסחרית והביאו את הפאנק לקהל רחב יותר.
ג'ורג' קלינטון, יחד עם להקתו פרלמנט (אליה הצטרפו כמה מיוצאי להקתו של ג'יימס בראון, ביניהם הבסיסט בוטסי קולינס, הסקסופוניסט מייסיאו פארקר והטרומבוניסט\מעבד מוזיקלי פרד ווסלי), ומאוחר יותר פאנקאדליק המשיכו לפתח את גישת הפאנק-רוק שיצר ג'ימי הנדריקס והפיקו סוג חדש של פאנק, צליל אשר הושפע רבות מהג'אז וממוזיקה פסיכדלית. שתי הלהקות חפפו במידה רבה במשתתפיהן וכונו פרלמנט-פאנקאדליק. הפופולריות הרבה שצברה פרלמנט-פאנקאדליק הולידה את המונח P-פאנק (מפורש לרוב כקיצור של Pure Funk - "פאנק טהור"), אשר מתייחס בעיקר לשתי להקותיו של ג'ורג' קלינטון ולתת-הסוגה החדשה שנולדה.
כבר בשלהי שנות ה-60, מוזיקאי ג'אז רבים החלו בשילוב הג'אז והפאנק (ביניהם הרבי הנקוק, הוראס סילבר, גרובר וושינגטון ג'וניור ועוד). בנוסף עבודתו של מיילס דייוויס יחד עם אשתו בטי דייוויס והמתופף טוני ויליאמס עזרה ביצירת סגנון הג'אז-פיוז'ן ובהשפעה על הפאנק.
מוזיקת הפאנק יוצאה אל אפריקה בשנות ה-60 המאוחרות, והתמזגה עם שירה ומקצבים אפריקאים כדי ליצור את סגנון האפרו-ביט. פלה קוטי, מוזיקאי ניגרי, נחשב לאבי הסגנון.
מוזיקת הדיסקו שסחפה את רחבות הריקודים החל משנות ה-70, הושפעה רבות מהפאנק, ויוצרי דיסקו רבים הגיחו מרקע הפאנק.
1980 והפאנק המסונתז.