בשובו לגרמניה פגש את הגאוגרף גרהרד רולפס שהציע לו לנסוע לאימפריה של בורנו. נכטיגל הוסמך מטעם מלך וילהלם הראשון מפרוסיה למסור מתנות לשליט של בורנו כהוקרה על חסדיו לנוסעים גרמנים, בהם היינריך בארת. נכטיגל יצא לדרך ב-1869 מטריפולי העות'מאנית והצליח לאחר מסע של שנתיים למלא את משימתו. בתקופה זו ביקר בטיבסטי ובבורקו, באזורים של סהרה המרכזית שלא היו ידועים לאירופים. מסעו נערך בלוויית שישה גברים ועם שמונה גמלים.
מבורנו הגיע לסולטנות באגורמי שמדרום-מזרח בורנו וממנה המשיך לממלכת וואדאי שממזרח לימת צ'אד ולקרדופאן שבמרכז סודאן. בחורף 1874 יצא מתחומי הסאהל והגיע לחרטום (בירת סודאן המצרית-עות'מאנית). מסעו בסהרה ובסודאן מיצב אותו כאחד ממגלי הארצות האירופים הראשונים במעלה של תקופתו. בשנת 1876 הוענקה לו מדליית זהב מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית ובשנת 1882 הוענקה לו מדליית המייסדים (זהב) של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית על מסעותיו במזרח הסהרה.
לאחר כינון הפרוטקטורט של צרפת בתוניסיה ב-1881 נתמנה נכטיגל לקונסול הכללי של האימפריה הגרמנית במקום, וב-1884 מונה על ידי הקנצלר אוטו פון ביסמרק כנציב הקיסרי במערב אפריקה. משימתו של נכטיגל הייתה לקבוע את הריבונות הגרמנית על השטחים הגדולים שנרכשו על ידי גרמנים באזור, לפני שיפלו בידי הבריטים, ובכך לסייע ולקדם את האינטרסים העסקיים הגרמנים. כך הפכו אזורי טוגו וקמרון לנכסים הקולוניאליים הראשונים של גרמניה באפריקה.
נכטיגל מת ב-20 באפריל 1885, במהלך הפלגה בים על סיפון ספינת קרב, מול כף פלמס שלחוף ליבריה. הוא נטמן תחילה בגראן-בסאם בחוף השנהב, וב-1888 הוצאו שרידיו ונקברו ברוב טקס בדואלה, קמרון, מול בניין הממשל הקולוניאלי.
מורשת.
גוסטב נכטיגל נחשב לחוקר הגרמני הגדול האחרון של אפריקה, אחרי היינריך בארת. כמו בארת, נכטיגל התעניין בעיקר באתנוגרפיה וכן ברפואה טרופית. עבודותיו בולטות בשל עושר הפרטים שהוצגו בהן ומעל הכול בשל דעותיו הבלתי משוחדות על אפריקאים. בניגוד לרוב החוקרים בני זמנו, נכטיגל לא החזיק בדעה הקדומה על נחיתות האפריקאים. עמדותיו משתקפות בבירור בתיאורים שהשאיר. נכטיגל היה עד לציד העבדים האכזרי שבוצע בידי השליטים האפריקאים ולסבל שנגרם להם מידי אפריקאים אחרים. הזוועה שחווה נוכח המעשים הללו הביאה אותו להאמין שהשליטה האירופית ביבשת אפריקה עשויה לעצור את ציד עבדים ומשום כך נכון לחזק ולהרחיב את תחומי ההשפעה הקולוניאלית.
אבן מאג'ה
אבו עבדאללה מוחמד בן יזיד בן מאג'ה אל-רבעי אל-קזויני (בערבית: ابو عبد الله محمد بن يزيد بن ماجه الربعي القزويني), אשר נודע בתור האימאם אבן מאג'ה, היה מומחה ממוצא פרסי מימי הביניים בתחום החדית'. הוא חיבר את אחד מששת האוספים החשובים ביותר בתחום החדית' בקרב המוסלמים הסונים.
ביוגרפיה.
אבן מאג'ה נולד בקזווין, בשנת 824, לאנשים משבט "אל-רביעה".
מאג'ה לא היה שמו של אביו, אלא כינויו של אביו, ולכן הוא נקרא אבן "מאג'ה", בנו של מאג'ה.
בשלב מסוים בחייו עזב את נוף ילדותו על מנת לטייל בעיראק, במכה, בלבנט ובמצרים, על מנת לרכוש ידע והשכלה.
בהמשך דרכו חזר לקזווין, שם נפטר בשנת 887.
סונן אבן מאג'ה.
יצירתו החשובה ביותר, "סונן אבן מאג'ה", מכילה כ-4,000 חדית'ים.
נכות לא נראית
ז'רום לאלנד
ז'וזף ז'רום לפרנסואה דה לאלנד (בצרפתית: Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande; 11 ביולי 1732 - 4 באפריל 1807) היה אסטרונום צרפתי.
קורות חייו.
לאלנד נולד בשנת 1732 בבורק-אן-ברס, לאב שניהל מחסן טבק. הוא למד בבית ספר ישועי בבורק-אן-ברס ולאחר מכן בעיר ליון, ועם סיום בית הספר נשלח לפריז כדי ללמוד משפטים.
בעקבות היכרות עם ז'וזף דליל, הוא החל להתעניין באסטרונומיה והלך להרצאות של דליל ושל פייר שארל לה-מונייה בקולז' רויאל (כיום קולז' דה פראנס). עם סיום לימודיו התכוון לחזור לעירו כדי לעבוד כעורך דין, אך התבקש על ידי לה-מונייה לנסוע לברלין על מנת לערוך תצפיות בירח, במקביל לתצפיות שערך באותו הזמן ניקולא לואי דה לאקאי מכף התקווה הטובה, ועל ידי מדידת ההיסט לחשב במדויק את מרחקו של הירח מכדור הארץ. בזמן ביצוע התצפיות בשנים 1751 ו-1752 הוא למד מתמטיקה אצל לאונרד אוילר והתקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברלין. הוא חזר לפריז ב-1753 וצפה בשנה זו במעבר כוכב חמה על פני השמש והחל משנת 1954 ערך תצפיות מהכיפה של ארמון לוקסמבורג.
הוא התקבל כאסטרונום חבר באקדמיה הצרפתית למדעים, והחל משנת 1762 החליף את דליל כמרצה הראשי לאסטרונומיה בקולז' רויאל. עם תלמידיו נמנו פייר מאשן וג'וזפה פיאצי. לאחר איסוף הנתונים מהתצפיות במעברי נוגה על פני השמש בשנים 1761 ו-1769, פרסם לאלנד את סיכומי התצפיות ואת מסקנתו לפיה גודלה של יחידה אסטרונומית הוא כ-153 מיליון קילומטרים, התוצאה המדויקת ביותר לאותו זמן.
בשנת 1770 הצטרף לבונים החופשיים וייסד בפריז לשכה של המסדר שנקראה "תשע האחיות" (Les Neuf Sœurs) ובה היו חברים מאוחר יותר וולטר ובנג'מין פרנקלין. בשנת 1801 ייסד את פרס לאלנד עבור תגליות אסטרונומיות, שבו זכו לאורך השנים אסטרונומים מפורסמים רבים.
לאלנד לא התחתן מעולם, אולם הוא אימץ את אחיינו, מישל לפרנסואה לאלנד, שהיה בבגרותו עוזרו ולאחר מכן האסטרונום הראשי של האקול מיליטר, וכן הייתה לו בת מחוץ לנישואין.
עבודתו.
לאלנד נודע הן בזכות התצפיות שביצע בעצמו בירח, בכוכבי הלכת ובכוכבים והן בזכות הניתוחים שביצע בנתונים מתצפיות של בני דורו. תרומותיו הבולטות היו סיועו בחישוב המרחקים בין הגופים השונים במערכת השמש ובפרט המרחקים אל הירח ואל השמש. יחד עם עמיתתו ניקול-ריין לפוט, הוא חישב במדויק את מסלולו של שביט האלי ושיפר את הדיוק של חיזוי מסלולי כוכבי הלכת. הוא יצר קטלוג של 50,000 כוכבים עם בהירות נראית גדולה מדרגה 9 והמציא את שיטת סימון הכוכבים שנקראת ציון פלמסטיד. אחד הכוכבים שלאלנד כלל בקטלוג אחרי שצפה בו פעמים ב-8 וב-10 במאי 1795, היה למעשה נפטון, אך לאלנד לא זיהה שמדובר בכוכב לכת וייחס את השינוי הקטן במיקום הכוכב לשגיאת מדידה.
יחסו להשכלת נשים.
לאלנד החזיק בעמדות ליברליות באשר להשכלת נשים. שלא כמו רבים מבני זמנו, הוא לא נמנע מלעבוד בהזדמנויות שונות עם נשים ואף הקפיד לאזכר את תרומותיהן בפרסומיו ולקדם אותן, כך במקרה של לואיז דו-פיירי, אשר הייתה החוקרת הראשית במחקרו הגדול על מסלול הירח. אחת מהחלטותיו הראשונות כראש הקולז' דה פראנס הייתה לאפשר לנשים להירשם לקורסים. עד אז הנשים המעטות שהיו בשיעורים הוגדרו כשומעות חפשיות וממילא לא יכלו לגשת לבחינות. בשנת 1785 הוא פרסם את הספר "מחקרים אסטרונומיים של נשים", והתמיד להוציא מהדורות מעודכנות שלו ב-1795 ו-1806.
קישורים חיצוניים.
of Mathematics archive, School of Mathematics and Statistics University of St Andrews, Scotland
ז'רום לפרנסואה דה לאלנד
מדע על הבר
מדע על הבר הוא מיזם חברתי-תרבותי שיזם יבשם עזגד, מנהל המחלקה לתקשורת ופרסומים, ואוצר האמנות של מכון ויצמן למדע, ברחובות, ישראל.
המיזם החל בשנת 2010, בשם "בירה, מדע ומצב רוח", כמחווה של מכון ויצמן לעיר רחובות, במלאת 120 שנה לייסוד העיר. במסגרת זו, יצאו כ-35 מדעניות ומדענים בכירים ותלמידות ותלמיד מחקר (לתואר שלישי), ממדרשת פיינברג של מכון ויצמן למדע, לברים ולפאבים בעיר רחובות, ושוחחו עם הבליינים על שאלות מדעיות פתוחות, ועל החידושים העכשוויים בחזית המדע העולמית. במקביל יצאו תלמידות ותלמידי מחקר לכיכר מרכזית בעיר רחובות, וקיימו בה סדנאות לילדים שבהן יצרו קומיקס מדעי, ברוח הסדרה ננו-קומיקס, שמפיק מכון ויצמן למדע, בעריכת יבשם עזגד.
המיזם זכה להצלחה מסחררת, לכיסוי תקשורתי בישראל ובעולם. בעקבות זאת, מדענים, אנשי תרבות ופוליטיקאים הציבו למארגנים אתגר: האם אפשר לקיים מיזם דומה בתל אביב?
במענה לאתגר זה, החליט עזגד, בתמיכתו של נשיא מכון ויצמן למדע, פרופ' דניאל זייפמן, לקיים אירוע בתל אביב – תחת שם מותג חדש: מדע על הבר. באירוע זה – שלווה בקמפיין פרסום יצירתי - יצאו 70 מדעניות ומדענים ממכון ויצמן למדע לברים בתל אביב. כל השיחות מתקיימות בברים השונים באותה שעה, בעת ובעונה אחת, וההשתתפות בהן אינה כרוכה בתשלום. ההצלחה הסוחפת של האירוע הובילה לשינוי משמעותי בתרבות הבילוי בתל אביב בפרט, ובישראל בכלל. מכון ויצמן למדע רואה בזה פרויקט דגל, ומדע על הבר הפך לחלק מהמשימות הבולטות בקשרי הקהילה והתרבות של המכון. עשרות רבות של פרויקטים דומים הולכים בעקבות היוזמה ומקיימים אירועים שונים "על הבר" (רופאים על הבר, משפט על הבר, מהנדסים על הבר, אקדמיה על הבר, מקרא על הבר, שיחות על הבר, חברי כנסת על הבר, שוק ההון על הבר, קבלה על הבר, קרבי על הבר ועוד). אוניברסיטאות ומכוני מחקר החלו לקיים פרויקטים דומים בעקבות "מדע על הבר" של מכון ויצמן למדע, ובהם: הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, וכן גם מכללות אקדמיות אחדות (ביניהן סמינר הקיבוצים, המרכז הבינתחומי הרצליה והמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון). אירועים דומים ברוח זו מתקיימים גם בלונדון, בבוסטון, בפנמה סיטי, ובמקומות נוספים בעולם.