הסובייטים הפכו את דושנבה למרכז ייצור צמר ומשי וכך גדלה אוכלוסיית העיר על ידי אנשים שבאו מכל רחבי ברית המועצות לעבוד. בשנים 1990–1997 העיר ניזוקה קשה בגלל מלחמת האזרחים של טג'יקיסטן זמן קצר לאחר עצמאות המדינה.
כלכלה.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על מכרות הפחם, עופרת והארסן הנכרים בקרבת העיר. העיר משמשת מרכז לגידול כותנה וייצוא מוצרי טקסטיל ומשי.
השכלה ותרבות.
בעיר ממוקמת האקדמיה הטג'יקית למדעים. בשנת 1947 בעיר הוקמה אוניברסיטה. כיום בעיר פועלות מסודות להשכלה גבוהה נסופות.
בשנת 1975 הוקם ארמון האחדות שכיום משמש אולם הופעות עם מעל ל-1700 מקומות ישיבה.
תחבורה.
נמל התעופה הבינלאומי דושנבה משרת את העיר. פועלת בה גם מערכת קווי טרוליבוס.
סקודה
סקודה אוטו (מצ'כית: Škoda Auto) היא יצרנית רכב גדולה בצ'כיה. מאז 1991 היא חלק מקבוצת פולקסווגן. ההגייה הנכונה של שם החברה היא שקודה, אך ההגייה "סקודה" מקובלת בארצות דוברות אנגלית ובישראל.
היסטוריה.
בשנת 1895 יסדו בבוהמיה ואצלב לורין וואצלב קלמנט את חברת "לורין את קלמנט" לייצור אופניים. ב-1899 הם יצרו גם אופנועים והחל משנת 1905 מכוניות.
הדגם הראשון של מכונית מתוצרתם, הווטורט A, הצליח יפה, והחברה התבססה כיצרנית רכב באוסטרו הונגריה ומחוצה לה. בזמן מלחמת העולם הראשונה עסקה החברה בייצור מלחמתי.
לאחר המלחמה החלה החברה לייצר גם משאיות, אך ב-1924 נקלעה לקשיים כלכליים ונפגעה עקב שרפה במפעליה, מה שהוביל אותה להתמזגות עם חברת "סקודה וורקס", התאגיד התעשייתי הגדול ביותר באוסטרו-הונגריה ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה. לאחר תקופת האטה בשל השפל הכלכלי הגדול, התאוששו מכירות מכוניות סקודה עם דגמים מצליחים כמו ה"פופולר" בשנות ה-30 של המאה ה-20. החברה רכשה שליטה על חברת "אוויה" שהייתה יצרנית מטוסים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עת נכבשה צ'כוסלובקיה בידי הנאצים, הוסבו מפעלי סקודה לחלק מ"הרמן גרינג וורקה" ושירתו את המאמץ המלחמתי הגרמני.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ובעקבות עליית הקומוניזם בצ'כוסלובקיה, הופרדה סקודה אוטו מחברת האם סקודה ואיבדה שווקים רבים במדינות לא קומוניסטיות. עם זאת, דגמיה זכו למוניטין טובים ודגמים כמו ה-440 ספרטק, 445 אוקטביה, פליסיה ו-1000MB נודעו כמכוניות עמידות ואמינות מאוד. משאיות סקודה בעלות הנעה 8*8 שרתו בצבאות ברית ורשה ומדינות ערב, ורבות מהן נפלו שלל בידי צה"ל.
במהלך שנות ה-80 עדיין ייצרה סקודה (שנקראה אז Automobilové závody, národní podnik, Mladá Boleslav) מכוניות שבוססו על תכנון מיושן משנות ה-60. לעומת מתחרותיהן המודרניות ממערב אירופה הן נראו פרימיטיביות ואף עוררו גיחוך. בדיחות רבות סופרו אודותיהן, למשל "איך מכפילים את ערכה של סקודה? ממלאים בה דלק!".
נקודת המפנה הגיעה בשנת 1987 עם דגם הפייבוריט. הפייבוריט עוצב בידי המעצב האיטלקי ברטונה, ובעזרת טכנולוגית מנועים שנקנתה מחברות מערב אירופיות, סקודה הצליחה לייצר דגם שיכל להתחרות בשוקי המערב. הדגם היה עדיין מיושן יחסית וסבל מאיכות ייצור נמוכה, אך הפער החל להסגר במהרה והדגם היה ללהיט מכירות במזרח אירופה.
מהפכת הקטיפה בצ'כוסלובקיה הביאה להפרטת החברה, והממשלה הצ'כית החליטה למוכרה למשקיע זר. קבוצת פולקסווגן נבחרה ב-1990, וב-16 באפריל 1991 הפכה סקודה למותג הרביעי של תאגיד זה (בנוסף לפולקסווגן, אודי וסיאט). זאת אף על פי שהמכירה לחברה גרמנית עוררה ביקורת באותה העת.
איכות המכוניות השתפרה בהשקעה ניכרת של פולקסווגן בעיצוב ובטכנולוגיה. דגם הפליסיה שהוצג ב-1996 עדיין התבסס על רצפת הפייבוריט, אך עם מנועי ומכללי פולקסווגן, והצליח בשוק בהציעו מכונית בסיסית טובה במחיר תחרותי. דגמי האוקטביה והפאביה מתבססים במלואם על המרכבים והמכללים של פולקסווגן. האוקטביה חולקת את מרבית חלקיה עם פולקסווגן גולף, אאודי A3 והסיאט לאון; הפאביה היא אחותה של הפולו לבית פולקסווגן והאיביזה של סיאט. דגמים אלו זכו להצלחה באירופה. דגם הסופרב שהוצג בשנת 2001 הציב את סקודה לראשונה בשוק מכוניות הסלון. בשנת 2006 השיקה סקודה את הדגם רומסטר בקטגוריית Panel van ובשנת 2010 השיקה סקודה את רכב הקרוסאובר הראשון שלה, שכונה יטי.
בסוף שנת 2011 השיקה החברה את "סיטיגו", שהייתה העתק של מכונית המיני "פולקסווגן אפ", ולאחר מכן השיקה את "ראפיד" שהיא מכונית סופר מיני בתצורת סדאן. בשנת 2012 הוצג הדור השלישי של האוקטביה. בשנת 2015 הוצגה ה"ספייסבק", רכב משפחתי קומפקטי בתצורת 5 דלתות שמבוסס על ה"ראפיד". לאחר מכן הושקה הסופר מיני "פאביה" בדור השלישי שלה.
ספורט מוטורי.
סקודה החלה להתחרות במרוצי אליפות הראלי העולמית ב-1999 עם דגם האוקטביה. בשנת 2003 הוחלף הדגם לפאביה.
בישראל.
מכוניות מתוצרת סקודה הגיעו לארץ ישראל לראשונה בתקופת המנדט. מאז לא חודש הייבוא עד לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 כיוון שסקודה הצ'כית הייתה חלק מהגוש הסובייטי שהיה מאחורי "מסך הברזל" וכיוון שרוב מכוניותיה היו מיושנות ויועדו בעיקר למדינות הסובייטיות. בסוף שנות ה-80, עם הצגתה של הפייבוריט המודרנית והשלמת רכישתה של החברה על ידי תאגיד פולקסווגן, החל היבוא הסדיר של מכוניות סקודה לישראל, על ידי חברת סכו-קאר, שהייתה בבעלות שלמה שמלצר.
בשנות ה-90 הגיעו לישראל שלושה דגמים עיקריים של סקודה, הפייבוריט הקומפקטית, הפורמן שהיה גרסת סטיישן של הפייבוריט והטנדר שזכה לכינוי "פיק אפ". האחרון זכה בישראל להצלחה גדולה ודחק מהשוק את מתחרהו, סובארו טנדר, בעיקר בזכות העובדה שהיה מוכר לצורך הפחתת מיסוי.
בשנת 2000 השלים תאגיד פולקסווגן את רכישתה של סקודה וייבוא המכוניות לישראל עבר מידיה של סכו-קאר לידיה של צ'מפיון מוטורס. צ'מפיון מוטורס מייבאת לישראל את מבחר הדגמים המלא של היצרנית ובעשור השני של המאה ה-21 זוכה המותג להצלחה נאה בשוק הישראלי.
נתוני מכירות.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
סקודה וורקס.
סקודה וורקס הייתה אחת התשלובות התעשייתיות הגדולות באירופה, ונוסדה על ידי אמיל שקודה ב-1899. עד מהרה היא הייתה ליצרן מוביל של תותחים כבדים, מרגמות, קטרים, ספינות, טורבינות ומטוסים. סקודה הייתה הראשונה בעולם לייצר צריחי תותחים בעלי שלושה קנים, עבור ספינות הצי האוסטרו הונגרי. עבור הצבא הגרמני ייצרה סקודה את טנקי LT-35 ו LT-38, הידועים יותר בשמותיהם הגרמניים "פאנצר 35(t)" ו"פאנצר 38(t)". בסוף המאה ה-20 עסקה החברה בעיקר בייצור מכונות כבדות כציוד לכורים גרעיניים וקטרי רכבת, אך כשלים ניהוליים וחוסר התקדמות טכנולוגית החלישו אותה והיא חדלה מלתפקד כחברה פעילה.
השפלה
שפלת יהודה (או בקיצור: השפלה) היא אזור גאוגרפי בישראל במעבר בין הרי יהודה למישור החוף. גבולותיה: במזרח - הרי יהודה - הרים תלולים וגבוהים (ומכאן שמה - שפלה - נמוכה יחסית), במערב - המעבר ההדרגתי למישור החוף, בצפון מזרח - שולי הר שומרון ואזור מעבר אפק-ראש העין (עמק איילון ותוואי נחל איילון), בצפון מערב - ראשון לציון, בדרום - צפון הנגב (אזור נחל שקמה).
אורכה כ-55 ק"מ, רוחבה הממוצע כ-10–15 ק"מ וגובהה 20–460 מטר מעל גובה פני הים.
האקלים של צפון השפלה לח וקריר יותר מהאקלים שבדרומה. כמות הגשמים הממוצעת בשפלה היא מ-250 מילימטרים בדרומה ועד 500–600 מילימטרים בצפונה. הטמפרטורה הממוצעת השנתית בשפלה גבוהה מזו שבמישור החוף ובקיץ שורר בשפלה חום כבד, בדרך כלל, מכיוון שרוח הים כמעט אינה מגיעה אליה.
גאולוגיה.
המאפיין הבולט של אזור השפלה הוא הסלעים הרכים בה. השפלה בנויה בדרך כלל מסלעי קירטון רכים, המכוסים בקרום גירני קשה המוכר בשם נארי. זאת לעומת הרי יהודה, הבנויים מאבני גיר ודולומיט קשים. ההבדלים בין השפלה לבין הרי יהודה נובעים מהעובדה כי שני אזורים אלו נוצרו בשני עידנים גאולוגיים שונים, כאשר היווצרות הרי יהודה קדמה להיווצרות השפלה.
בין הנחלים העוברים בשפלה נמצאים - נחל שקמה, נחל לכיש ונחל שורק.
נהוג לחלק את השפלה לשתי רצועות אורך:
חי וצומח.
עדויות רבות מצביעות על עולם חי עשיר ומגוון במיוחד מאזור זה בתקופות קדומות. מן המקרא ניתן ללמוד כי יונקים גדולים כגון דובים ואריות חיו באזור: עדויות נוספות למגוון החי בשפלה ניתן למצוא מעדויותיהם של נוסעים והרפתקנים אשר הגיעו לארץ ישראל. הרוזן דה שאטובריאן שביקר בארץ בשנת 1806, מתאר בספרו: "הציד מרובה במישור רמלה ובהרי יהודה: חוגלות, ארנבות, חזירי בר וצבאים". מצבן של חיות הבר בשפלה כיום אינו טוב כבעבר. עיבוד חקלאי אינטנסיבי, פגיעה בבתי הגידול, ציד והרעלות גרמו לדחיקתם של מינים רבים לשטחים מצומצמים ביותר, בעוד מינים אחרים המתוארים בכתבי ההיסטוריה אינם נראים עוד כלל בשפלה. כיום ניתן עוד למצוא באזור חזירי בר ועדרים קטנים של צבאים. גם זאבים בודדים ועופות דורסים מסוימים עדיין מופיעים לעיתים.
רובו הגדול של שטח השפלה מתאפיין בחורש ים תיכוני, לרוב מחברת חרוב מצוי ואלת המסטיק. באזורים מסוימים מתקיימת גם חברת אלון מצוי. אולם כריתת החורש הטבעי, הרעייה וההתיישבות באזור השפיעו באופן ניכר על הצומח והותירו שרידים לחורש המפותח שהיה כאן נחלת העבר. השפלה פורחת בעיקר בחורף והאביב, בין הפרחים הבולטים נמנים כלנית מצויה בצבע אדום, רקפת מצויה ותורמוס ההרים בצבע כחול-סגול.
התיישבות.