במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן (1972) שנערכו בשיקגו, אילינוי בתחילת אוגוסט 1972 החזירה לעצמה מו במשחה ל-200 מטר פרפר את שיא העולם כששחתה בתוצאה של 2:16.62 דקות. במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש נוסף של 2:15.57 דקות, לפני חברותיה לנבחרת לין קוללה (2:16.34 דקות) ודניאל (2:16.74 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.69 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה בת ארצה מליסה בלוט שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:05.78 דקות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:06.27 שהייתה מספיקה לה למדליית ארד.
לאחר שחזרה לארצות הברית החלה מו ללמוד קינסיולוגיה ב-UCLA. היא לקחה פסק זמן של שנתיים מאימוני שחייה ולאחר מכן הצטרפה לנבחרת האוניברסיטה.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה מו במקום רביעי (אחרי שלוש שחייניות ממזרח גרמניה) במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אמריקאי חדש של 2:12.90 דקות, 4 מאיות השנייה ממדליית ארד ולא הצליחה להגן על תוארה, המנצחת במשחה זה הייתה אנדריאה פולק (2:11.41 דקות).
בשנת 1978 לאחר שפרשה משחייה תחרותית, שימשה מו כמאמנת ראשית של נבחרת הנשים באוניברסיטת ברקלי, שם אימנה 9 שחייניות אולימפיות. בשנת 1987 זכתה בתואר מאמנת השנה ב-NCAA.
שלמה דוד יהושע וינברג
ר' שלמה דוד יהושע וינברג (כ"א בשבט תרע"ד, 1914 - ו' בחשוון תש"ד, 4 בנובמבר 1943) היה אדמו"ר חשוב בדורו והאדמו"ר הרביעי של חסידות סלונים, ובנו של ר' אברהם וינברג השני מסלונים. אמו, אלקה ברכה, הייתה נינה של ר' מנחם מנדל מקוצק. נספה במחנה הריכוז קולדיצ'בו ברוסיה הלבנה (בין שתי מלחמות העולם בפולין) שהיה סמוך לברנוביץ'.
לפני השואה.
הרשד"י נבחר לאדמו"ר בגיל 21 לאחר פטירתו הפתאומית של אביו בא' אייר תרצ"ג. נישא ב-ו' אדר תרצ"ד לסימה, בת ר' יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר והיה סמוך במשך כשנתיים על שולחן חותנו. לאחר מכן שב לברנוביץ' שבה אביו ביסס את כהונתו כאדמו"ר. נבחר לנשיא ישיבות "תורת חסד" בברנוביץ' שייסד אביו ו"אור תורה" בטבריה. עסק רבות בענייני ציבור, היה חבר באגודת ישראל והשתתף בכנסייה הגדולה השלישית של אגו"י במרינבד. למרות גילו הצעיר היה אדמו"ר חשוב וזכה להערכה רבה מהרבנים חיים עוזר גרודזנסקי ואלחנן בונם וסרמן. נודע בענוותו, בפיקחותו, בהתמדתו בלימוד וכמלחין.
בימי השואה.
כהמשך להסכם ריבנטרופ–מולוטוב עבר מזרח פולין (אזור שנלקח בעבר מפולין וסופח לליטא ומכונה "ליטא הפולנית") כחלק מליטא לברית המועצות. ישיבות רבות עברו אז לוילנה שסופחה לליטא לאחר שהייתה מתרצ"ח (1938) בפולין, ועברו משם לשאנגחאי ובהן ישיבת מיר. חסידיו בארץ ובארצות הברית התחננו שיעבור גם הוא לווילנה ונשלח אליו שליח מיוחד לכך, אולם וינברג סירב ואמר שלא יוכל לעזוב את חסידיו.
לאחר כיבוש מזרח פולין בידי הנאצים ביוני 1941 הועבר הרב וינברג לגטו ברנוביץ', וזכה להערכה רבה מכולם: פעילי המחתרת השתמשו במרתפו כמחסן נשק וזכו לעידוד ותמיכה ממנו, וחברי היודנראט היו נועצים בו. הוא כיסה את פניו כדי להסתיר את זקנו כי סירב לגלחו. הרב וינברג הסתובב בגטו וסייע ככל יכולתו לחולים ונזקקים. הוא המשיך לנהוג כאדמו"ר בעריכת שולחנות והמשיך ללבוש את בגדיו החסידיים.
ב-ט' בטבת תש"ג חוסל גטו ברנוביץ' לאחר שרוב יושביו נרצחו בידי השומרים האוקראינים בשושן פורים תש"ב, והשרידים כארבעים במספר הועברו למחנה הריכוז והעבודה קולדיצ'בו הסמוך לברנוביץ'.
וינברג הקפיד על שמירת מצוות לחומרה גם בתנאי הגטו. בפסח נמנע מלאכול חמץ. בשבת התאמץ בכל מאודו למעט באיסורי מלאכה. במשך זמן מסוים השתחרר מעבודה בעזרתו של ד"ר זליג לווינבוך שאישר שהוא חולה. כשלא יכול היה יותר להשתחרר כחולה מצא פתרונות אחרים כמו לעבוד בסבלות כדי להימנע מאיסורי מלאכה בנגרות. כדי לא לעבור על איסור הוצאה מרשות היחיד לרשות הרבים, הוא הפסיק בהליכתו כל קצת פחות מארבע אמות. אכל מהמטבח הדיאטטי שהכין ד"ר לווינבוך כדי לשמור ככל האפשר על דיני הכשרות. אף שסיכן בכך את חייו, המשיך להתפלל 3 פעמים ביום ואף השתמש בטלית ותפילין ששמר בסתר. דעתו הייתה שיש למסור את הנפש גם על איסורים מדברי חכמים.
בצריף שבו היה רשד"י שכב בדרגש לידו יהודי מארגנטינה. כשראה בחורף שהרבי רועד מקור, נתן לו את מעילו. הרב וינברג היה מוכן לקבל רק אם יוכל להוציא את החוטים שהיה בהם חשש שעטנז, ובעל המעיל הסכים. לפני שהוציאו להורג את הרב וינברג, הוא הוריד מעליו את המעיל כי לא רצה למות על קידוש השם עם מעיל שהיה בו חשש שעטנז.
הרב וינברג נרצח יחד עם שמונה יהודים נוספים, והם נקברו בקבר אחים. הרב הלך למותו בגוף זקוף וראש מורם ואמר ליהודים שהלכו עמו: "מובא במדרש שהקב"ה צובע את לבושיו בדם ההרוגים על קדושת שמו, וכשמגיע יום הדין לובש אותו פורפורין (=לבוש צבוע)", והוסיף ביידיש: "מה יכול להיות חשוב יותר מאשר להיות רשום על לבושו של הקב"ה?" גם רעייתו ובתו שרה-אסתר נספו.
תורותיו פורסמו בשנת תשכ"ז בספר "זיכרון קדוש" בידי רבי שלום נח ברזובסקי (אז ראש ישיבת סלונים) שהיה חבר ילדות שלו. בספר זה הדפיס רבי שלום נח גם מאמר הקדמה בשם "בסוד קדושים" על השואה בראי החסידות וכן קונטרס "סיום התקופה", קונטרס זיכרון לקהילת סלונים בברנוביץ'.
מיכאל חריש
ניופאן
ניופאן היא חברה לייבוא מוצרי אלקטרוניקה בידורית ומכשירי חשמל ביתיים, שנוסדה בשנת 1986 על ידי משפחת גיור והיא הנציגה הבלעדית של מותגים כגון Kitchenaid, Toshiba, Haier, Canon, Bose, Magimix, Tefal ועוד. בנוסף לפעילותה כיבואנית, מפעילה ניופאן שלוש רשתות עצמאיות – ניופאן אאוטלט המוכרת את מוצרי החברה, ניופאן גורמה ו-Bose Center.
היסטוריה.
ראשיתה של חברת ניופאן בנגריה של משפחת גיור, שייבאה רמקולים, בנתה סביבם תיבות עץ וייצאה אותם תחת שמות שונים לגרמניה וארצות הברית. בשנת 1986 רכש גיור את הזיכיון לחברה Kenwood היפנית בישראל והקים את חברת ניופאן. בשנת 1996 רכשה ניופאן את הזיכיון למותג הטלוויזיות היפני, Toshiba.
בשנת 1998 רכשה ניופאן את חברת פירא, בעלת המותג Pilot. בשנת 2003 רכשה ניופאן את חברת אלמור אודיו, יבואנית המותגים bose, Harman\kardon ו-JBL.
בשנת 2006 השיקה ניופאן את המותג Haier, תאגיד האלקטרוניקה הסיני שרכש באותה שנה את חטיבת האלקטרוניקה של ג'נרל אלקטריק והפך לענק בינלאומי. בשנת 2008 רכשה ניופאן 50% מחברת "קרט ישראל", יבואנית Canon.
בנובמבר 2009 רכשה ניופאן 26% מפעילות הרשתות בסט ביי וביג בוקס מקבוצת פישמן. ביוני 2010 רכשה ניופאן כ-33% ממניות חברת "חשמל סיטונאי" שבבעלות משותפת של אנשי העסקים אבי סופר ואייל בן אליעזר.
בשנת 2019, מינתה ניופאן את ירון צפדיה למנכ"ל משותף.
בשנת 2022, רכשה ניופאן כ- 80% ממניות אתר "לאסט פרייס" הנמצא בבעלות משותפת עם ליאור חמו, מנכ"ל האתר.
בעלי עניין.
בפברואר 2004 רכשה חברת "אלייד השקעות" 30% מהבעלות על ניופאן.
מותגים פרטיים.
לצד המותגים הבינלאומיים, לניופאן מספר מותגים פרטיים המופצים בערוצי המכירות השונים.
חנויות עצמאיות.
תחת ניופאן פועלות שלוש רשתות קמעונאיות עצמאיות – ניופאן אאוטלט, ניופאן גורמה ו-Bose Center. לרשת ניופאן אאוטלט 8 סניפים הפרוסים ברחבי הארץ.
לניופאן גורמה 3 סניפים ברחבי הארץ. ל-Bose Center שבעה סניפים.
הר השם
אדה קוק
אכיה "אדה" קוק-ון דר לינדן (בהולנדית: Aagje "Ada" Kok-van der Linden; נולדה ב-6 ביוני 1947) היא שחיינית עבר הולנדית, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ושיאנית עולם (1965–1970) במשחה ל-200 מטר פרפר, סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (לייפציג 1962 ואוטרכט 1966) ושיאנית עולם (1963–1964, 1965–1970) במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה.
קוק נולדה באמסטרדם. אחותה הגדולה, גרטה היא שחיינית אולימפית שסיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה באולימפיאדת רומא (1960).
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בלייפציג מזרח גרמניה בשנת 1962 זכתה קוק במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.9 דקות ובמדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:42.9 דקות.
שיאנית עולם.
בתחרות שחייה שנערכה בסאוסטדונן שבהולנד ב-1 בספטמבר 1963 קבעה קוק במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש ראשון של 1:06.1 דקות, שיפור לשיא הטרי של קתי אליס מארצות הברית שנקבע שבועיים לפני כן (1:06.5 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה קוק בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.6 דקות, אחרי שרון סטודר שקבעה שיא עולם חדש של 1:04.7 דקות ולפני אליס 1:06.0 דקות, שתיהן מארצות הברית ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:37.0 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:33.9 דקות ולפני ברית המועצות (4:39.2 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בליידן הולנד בתחילת אוגוסט 1965 קבעה קוק במשחה ל-200 מטר פרפר את שיאה העולמי הראשון במשחה זה בתוצאה של 2:25.8 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בבודפשט הונגריה היא החזירה לעצמה את השיא העולמי במשחה ל-100 מטר פרפר והעמידה אותו על 1:04.5 דקות, שיא זה החזיק מעמד 5 שנים עד שנישבר על ידי אליס ג'ונס מארצות הברית (1:04.1 דקות). שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בכרונינגן הולנד היא שיפרה שוב את השיא העולמי במשחה ל-200 מטר פרפר והעמידה אותו על 2:25.3 דקות.