מערכות אספקת חמצן (DODS) או החייאה של חמצן מספקות חמצן רק כאשר האדם שואף, או, במקרה שהאדם ללא נשימה, המטפל לוחץ על כפתור על המסכה להפעלתה. מערכות אלה חוסכות מאוד בחמצן לעומת מסכות זרימה קבועה, אשר שימושי במצבי חירום שבהם יש כמות מוגבלת של חמצן זמין ויש עיכוב בהעברת החולה לטיפול גבוה יותר. הם מאוד שימושיים בביצוע החייאה, בכך שהמטפל יכול לספק נשימות הצלה המורכבות מ 100% חמצן בלחיצת כפתור. יש להקפיד לא לנפח את הריאות של המטופל, מערכות מסוימות משתמשות בשסתומי בטיחות כדי למנוע זאת. מערכות אלו עשויות לא להיות מתאימות לחולים חסרי הכרה או לאנשים במצוקה נשימתית, בגלל המאמץ הנדרש לנשימה מהם.
מתן חמצן בזרימה גבוהה.
במקרים בהם החולה דורש ריכוז גבוה של עד 100% חמצן, ישנם מספר מכשירים זמינים, עם הנפוץ ביותר הוא מסכת המאגר, אשר דומה למסכת נשימה חוזרת חלקית למעט זה שיש לה סדרה של שסתומים חד-כיווניים המונעים מן האוויר לשאוף לשקית. צריכה להיות זרימה מינימלית של 10 ליטר לדקה . ה FIO2 הנמסר (חלקיקי נפח שאיפה של חמצן מולקולרי) במערכת זו היא 60-80%, בהתאם לזרימת החמצן ותבנית הנשימה. סוג אחר של התקן הוא צינורית האף בזרימה גבוהה המאפשרת זרימה מעבר לזרימת החמצן הנדרשת להינתן דרך צינורית האף, ובכך לספק FIO2 של עד 100% כי אין כניסה של אוויר החדר, אפילו עם פה פתוח . זה גם מאפשר לחולה להמשיך לדבר, לאכול ולשתות תוך קבלת הטיפול. שיטה זה של נתינת החמצן קשורה עם נוחות כללית גבוהה יותר, ושיפור חמצון ושיעורי נשימה מאשר טיפול בחמצן דרך מסכת פנים.
ביישומים מומחים כגון תעופה, מסכות הדוקות מתאימות ניתנות לשימוש, מסכות אלה משמות גם ביישומים כמו הרדמה, טיפול בהרעלת פחמן חד-חמצני ובטיפולים היפרבריים
מתן חמצן בלחץ חיובי.
חולים שאינם מסוגלים לנשום בעצמם צריכים לקבל לחץ חיובי להעברת החמצן לתוך הריאות שלהם על מנת שיעבור תהליך חילוף גזים. מערכות המספקות לחץ חיובי זה שונות במורכבות (ובעלות), החל עם מסכת כיס בסיסית אשר איש עזרה ראשונה מאומן יכול להיעזר בה כדי לספק באופן ידני הנשמה מלאכותית עם חמצן משלים הנמסר דרך פתח במסכה.
שירותי חירום רפואיים רבים ואנשי עזרה ראשונה, כמו גם בתי חולים, ישתמשו בשסתום שקוף (BVM), שהוא תיק שקוף המחובר למסכת פנים (או נתיב אוויר פולשני כגון צינור אנדותי או דרכי הנשימה של הגרון), בדרך כלל עם שקית המאגר המצורפת, אשר מופעלת באופן ידני על ידי אנשי מקצוע בתחום הבריאות כדי לדחוף את החמצן (או אוויר) לתוך הריאות.
גרסאות אוטומטיות של המערכת BVM, יכולות גם לספק מינון מדוד ומתוזמן של חמצן ישיר למטופל דרך מסכת פנים או נתיב אוויר. מערכות אלו קשורות למכונות ההרדמה המשמשות בפעולות הרדמה כללית, המאפשרת העברת כמות חמצן משתנה, יחד עם גזים אחרים הכוללים אוויר, חמצן דו חנקני והרדמת שאיפה.
מתן כתרופה.
חמצן וגזים דחוסים אחרים משמשים בשילוב עם נבולייזר כדי לאפשר אספקת תרופות לדרכי הנשימה העליונות והתחתונות. נבולייזרים משתמשים בגז דחוס כדי להכניס תרופות נוזליות לתוך תרסיס, עם טיפות ספציפיות בגודל, להפקדה בחלק המתאים והרצוי של דרכי הנשימה. קצב זרימת גז דחוס אופייני של 8–10 ליטר לדקה משמש לטיפול בתרופות, מי מלח, מים סטריליים וכו'.
מסנני נשיפה עבור מסכות חמצן.
למסכות חמצן מסוננות יש את היכולת למנוע נשיפה, חלקיקים זיהומיים פוטנציאליים משוחררים לתוך הסביבה. מסכות אלה הם בדרך כלל מעוצבות בסגנון סגור על מנת למזער דליפות ולשלוט בנשימת אוויר החדר באמצעות סדרה של שסתומים בכיוון אחד. סינון הנשיפות נעשה על ידי הנחת מסנן בפתח הנשיפה, או באמצעות מסנן אינטגרלי המהווה חלק מהמסכה עצמה. מסכות אלה הפכו לפופולריות בקהילת הבריאות של טורונטו (קנדה) במהלך משבר ה- SARS 2003. הסארס זוהה כמבוסס על מערכת הנשימה ונקבע כי התקני טיפול בחמצן קונבנציונלי לא נועדו להכללת חלקיקי נשיפה. חששי וחשדי החולים ללבוש מסכה כירורגית נסתר על ידי שימוש בציוד חמצן סטנדרטי. בשנת 2003, מסכת חמצן HiOx80 הותרה למכירה. מסכת HiOx80 היא מסכה בעלת עיצוב סגור המאפשרת למסנן להיות ממוקם על פתח הנשיפה. כמה עיצובים חדשים צמחו בקהילת הבריאות הגלובלית על הבלימה וסינון של חלקיקים זיהומיים פוטנציאליים. עיצובים אחרים כוללים את מסכת החמצן ISO-O2, מסכת החמצן Flo2Max, ומסכת ה-O. השימוש במסכות חמצן המסוגלות לסנן חלקיקי נשיפה הופכים בהדרגה לפרקטיקה מומלצת להכנת מגפה בסמכויות שיפוט רבות.
מסכות חמצן אופייניות מאפשרות למטופל לנשום אוויר בחדר בנוסף לחמצן הטיפולי שלהם, אך מכיוון שמסכות חמצן מסוננות משתמשות בתכנון סגור הממזער או מבטל את מגע המטופל עם היכולת לשאוף אוויר בחדר, נמצא שהריכוז החמצוני שהחולה מקבל גבוה יותר ומתקרב ל - 99% באמצעות זרימת חמצן מספיק. מכיוון שכל החלקיקים הנשאפים נמצאים בתוך המסכה, תרופות מונעות גם הם נמנעות מלהשתחרר אל הסביבה הסובבת, תוך הפחתת החשיפה התעסוקתית לצוותי הבריאות ולחולים אחרים .
כלי טיס.
בארצות הברית, רוב חברות התעופה מגבילות את המכשירים המותרים על המטוס. כתוצאה מכך, הנוסעים מוגבלים במכשירים אשר הם יכולים להשתמש. חברות תעופה מסוימות יספקו צילינדרים לנוסעים עם עמלה קשורה. חברות תעופה אחרות מאפשרות לנוסעים לעלות למטוס עם מכשירי ריכוז חמצן שאושרו על ידם לפני הטיסה . עם זאת, הרשימות של התקנים שאושרו משתנה מחברת תעופה לאחרת בגלל כך הנוסעים צריכים לבדוק עם כל חברת תעופה שהם מתכננים לטוס על. נוסעים בדרך כלל אינם רשאים לשאת צילינדרים משלהם. בכל המקרים, הנוסעים צריכים ליידע את חברת התעופה מראש על הציוד שלהם.
ב־13 במאי 2009, משרד התחבורה ו FAA קבעו מספר נבחר של מכשירי ריכוז חמצן ניידים המאושרים לשימוש על כל טיסות מסחריות. תקנות FAA דורשות ממטוסים גדולים יותר לשאת ד-צילינדרים של חמצן לשימוש במקרה חירום.
פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג
פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג (בגרמנית: Friedrich I. von Hessen-Homburg; 5 במרץ 1585 - 9 במאי 1638), היה הרוזן הראשון של רוזנות הסן-הומבורג ומייסד ענף הסן-הומבורג.
ביוגרפיה.
פרידריך נולד ב-5 במרץ 1585 בטירת ליכטנברג בפישבאכטל, והיה בנם הצעיר של לגאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ומגדלנה מליפה, בתם של ברנהרד השמיני, רוזן ליפה וקתרינה מולדק-אייזנברג.
לפרידריך לא היו זכויות ירושה, כי בהסן-דרמשטדט נהגה העדפת הבן הבכור. עם זאת, פרידריך קיבל בשנת 1622 את השליטה באזור העיר באד הומבורג, בעד תשלום חד-פעמי בתוספת סכום לתשלום שנתי. הוא לא נחשב לנסיך ריבוני, אלא היה כפוף להסן-דרמשטדט, ובשנת 1626 הכריז על אזור שלטונו כרוזנות הסן-הומבורג. ב-9 במאי 1638 מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו וילהלם כריסטוף, רוזן הסן-הומבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
אחד מבניו היה פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג, הידוע יותר כ"הנסיך מהומבורג".
משפחתו.
ב-10 באוגוסט 1622 התחתן פרידריך בבוצבאך עם מרגרטה אליזבת מליינינגן-וסטרבורג, בתם של כריסטופר, רוזן ליינינגן-וסטרבורג ואנה מריה אונגנד, ברונית וייסנוולף. הם היו הילדים הבאים:
רבי יהושע אוניא
רבי יהושע אוניא היה אמורא ארץ ישראלי בן הדור השני או השלישי לאמוראים. מקום מוצאו או מושבו, על פי שמו, הוא העיר אונו שביהודה.
נודע בשל מספר ברייתות ששנה, אשר הובאו בתלמוד הירושלמי.
ברייתא אחת ששנה עוסקת במועד חישוב שנות הערלה, שהוא מעת נטיעת העץ ולא מעת הרכבתו המחודשת: .
ברייתא נוספת ששנה נוגעת לחיוב במלקות גם בגין החזקת חמץ מזערי בפסח: .
כמו כן, הביא תיאור מעשה בו תלמידי בית שמאי תקפו את תלמידי בית הלל, עד כדי שפיכות דמים, בשל ריבוי המחלוקות בין שתי הקבוצות בקביעת הלכות: .
פספודרמה
פספודרמה (שם מדעי: Psephoderma; מילולית: "עור חצץ") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מקבוצת הזאורופטריגיים שחי בתור הטריאס ודמה במראהו לצב ים, אף שאין לו קשר עם הצבים. הוא היה קרובו של הפלקודוס ושל ההנודוס. הוא אחד מאחרוני הפלקדונטים שהיו בעולם והוא נכחד לפני 201 מיליון שנה.
זוחל קדום זה נמצא ב-1858 באזור אנגליה והרי האלפים. שני מיני הסוג קיבלו את שמם הספציפי בהתאם לאזור גילוים.
אורכו של היצור הגיע ל-180 סנטימטר. במראהו הוא דמה לצב והיה בעל גולגולת שטוחה בעלת מקור שקוע שבתוכו שיניים דמויות מטבעות ששימשו לכתישת רכיכות ימיות כמו צדפות. ליצור היה שריון שפוצל לשניים כשחלקו הקדמי נמצא לפני הצלעות והיה רחב ובעל קפלים ובקצהו היו מעט קוצים והחלק האחרוני היה צר יותר ונמצא באזור הירכיים. מאחוריו היה זנב ארוך (עד 80 ס"מ) ששימש להיגוי. הרגליים היו קצרות וחסרות קרומים.
זוחל זה שט במימי הטריאס של אירופה וניזון מרכיכות שונות בפיו המוזר. הוא היה איטי יחסית והסתמך על שריונו כדי להימנע מתקיפה.
Placodontidae
פלקדונטים
פלקדונטים (שם מדעי: Placodontia) היא משפחת זוחלים ימיים מקבוצת הזאורופטריגיים שחיו במימי הטריאס העליון. מאובניהם התגלו באירופה, צפון אפריקה ואסיה עד להודו וסין. יצורים אלה היו קרוביהם הרחוקים של הפלסיוזאורים.
בני קבוצה זו התאפיינו בלוחיות שריון על גבם בצורה שהזכירה מעט צבים ימיים. הם היו בעלי לסתות שטוחות שעזרו להם לפצח קונכיות של חלזונות וצדפות. עם זאת מספר מינים דווקא ניזונו כמסנני פלנקטון או היו צמחוניים. היו להם גפיים גדולות ללא סנפירים והם יכלו לעלות לחוף. אורכם הממוצע הגיע למטר עד 2 מטר כשכמה סוגים הגיעו גם ל-3 מטרים.
כל המינים נכחדו לאחר תור הטריאס ואת מקומם החליפו הפיוזאורים הגדולים יותר.
הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד