עבור מרבית המבקרים מהווים תוואי הנוף הגאולוגים את האטרקציה העיקרית בפארק, אבל מעבר לצורות הסלע המיוחדות משמר הפארק הלאומי קניונלנדס עושר מגוון של אקולוגיה מדברית הכולל קרום קרקע ביולוגי, שלוליות זמניות בשקעים באבן החול המכונות באנגלית Potholes המשמשות מקור זמני למים ובית גידול לתקופה קצרה לאורגניזמים, ואת בתי הגידול של הנהרות הגדולים וגדות הנהרות.
צמחייה.
הצמחייה בפארק הלאומי קניונלנדס מגוונת וכוללת 11 מינים של צבריים, 20 מינים של טחבי עלים, טחבי כבד, עשבים ופרחי בר. סוגי העצים בפארק כוללים מייש מרושת ("Celtis reticulata"), יצהרון מכסיף ("Elaeagnus angustifolia"), ערער יוטה ("Juniperus osteosperma"), אורן פיניון (כמה מינים מתת-הסוג המייצרים צנוברים אכילים), אשל וצפצפת פרימונט ("Populus fremontii"). שיחים כוללים שרביטן, "Coleogyne ramosissima" (באנגלית blackbrush), מלוח מאפיר ("Atriplex canescens") ו-"Purshia" (באנגלית Cliffrose).
בעלי חיים.
הפארק הוא משכן לשישה מינים של דו-חיים, כולל "Anaxyrus punctatus" (באנגלית Red-spotted toad), קרפדת וודהאוז ("Anaxyrus woodhousii"), צפרדע שור אמריקנית, צפרדע האחו ("Lithobates pipiens"), חפרית האגן הגדול, והסלמנדרה המנומרת ("Ambystoma tigrinum"). ב-2000 דווחה תצפית על אילנית הסלעים ("Hyla arenicolor"), אבל היא לא אותרה בסקר של 2004.
בין מיני הזוחלים בפארק, אחד עשר מינים של לטאות ושמונה מינים של נחשים, כולל תת-מין של הנחש הארסי עכסן פסיפי ("Crotalus oreganus concolor", באנגלית midget faded rattlesnake). היו דיווחים גם על הימצאות זעמן מלכותי מצוי ועכסן ערבות ("Crotalus viridis"), אבל הדיווח לא אומת על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
בפארק נצפו לפחות 273 מינים של עופות. בין עופות הדורסים: נץ קופר, נץ גדול, "Accipiter striatus" (באנגלית sharp-shinned hawk), עקב אדום-זנב, עיט זהוב, עיטם לבן-ראש, עקב מכנסיים, עקב בונאפרט ("Buteo swainsoni") וזרון צפוני. בין דורסי הלילה בפארק: אוח וירג'יניה, "Aegolius acadicus" (באנגלית northern saw-whet owl), ינשוף צווחן מערבי ("Megascops kennicottii") ולילית מנוקדת. מינים נוספים של עופות הנמצאים בפארק כוללים מינים של טבלנים, נקרים, עורב שחור, אנפות, טירנים, קיכליים מהסוגים "Sialia" (באנגלית Bluebirds) גדרונים, סבכים, פזאים, פזאי, קנרית אמריקאית ("Spinus tristis"), סנוניות, דרורים, ברווזים, שלווים, שכווים, פסיונים, קוליברים, שחפים ושלך.
בין 50 מיני היונקים בפארק: דוב שחור אמריקני, זאב ערבות כמה מיני בואשים ועטלפים, אייל קנדי, שועלים, שונר מצוי, גירית אמריקאית, שני מינים של דביבון זנב-טבעת, אנטילוקפרה אמריקנית ופומה צפון-אמריקאית. יונקים אחרים שהמבקרים בפארק נתקלים בהם לעיתים קרובות כוללים: ארנבון אודובון ("Sylvilagus audubonii"), ירבוענים ואייל פרדי שחור-זנב.
היסטוריה.
פרהיסטוריה.
ציידים-לקטים.
בני אדם ביקרו לראשונה בקניונלנדס לפני למעלה מ-10,000 שנה. קבוצות נוודים של ציידים-לקטים שוטטו ברחבי דרום-מערב ארצות הברית של ימינו מ-8,000 לפני הספירה ועד 500 לפני הספירה. אנשים אלו היו תלויים בזמינותם של צמחי בר ובעלי חיים להישרדותם. נראה שהם נשארו באזור מסוים למשך זמן קצר. הם השאירו אחריהם מעט מאוד חפצים שהתגלו כממצאים ארכאולוגיים ולא בנו בתים או מבני קבע אחרים. עם זאת, במהלך תקופה זו יצרו הציידים-לקטים כמות גדולה של אמנות סלע מעניינת. כמה מהדוגמאות הטובות ביותר לאומנותם, המכונה "סגנון קניון המחסום" (Barrier Canyon Style), נותרו על קירות הצוקים של קניון פרסת הסוס.
בני הפואבלו הקדמונים ופרימונט.
לפני אלפיים שנה בערך, החלו הציידים-לקטים להסתמך יותר על בעלי חיים וצמחים מבויתים למאכל. חקלאים מוקדמים אלו קרויים בני הפואבלו הקדמונים ובני תרבות פרימונט. הם גידלו תירס, שעועית, דלעת, כלבים ותרנגולי הודו. על מנת לטפל ביבוליהם הם חיו כל השנה בכפרים כמו אלה שהשתמרו בפארק הלאומי מסה ורדה. אף על פי ששתי הקבוצות חופפות זו את זו, בני תרבות פרימונט התגוררו ברובם במרכז יוטה, ואילו בני הפואבלו הקדמונים השתלטו על אזור ארבע הפינות. ניתן להבדיל בין תרבויות אלה באמצעות סגנון הכלים השונים, כלי החרס ואמנות סלע שלהם.
עם הזמן, גרם הגידול הנמשך באוכלוסיות במסה ורדה לחיפוש אחר אדמות מתאימות בכל רחבי אזור הקניונים של דרום-מזרח יוטה. עד שנת 1200 לספירה עברו קבוצות גדולות למה שכיום הוא נפת המחטים, במיוחד בסולט קריק (Salt Creek). עם זאת, אסמים ומבני מגורים ששימשו את בני הפואבלו הקדמונים מפוזרים ברחבי הפארק. אפשר לראות דוגמאות למבנים אלה בחורבת רואדסייד (Roadside Ruin) במחטים, בהר כפתור אזטק (Aztec Butte) באי בשמים, ולאורך שבילים רבים בשטח.
השינויים בדפוסי מזג האוויר היקשו על גידול היבולים יותר ויותר. בסביבות שנת 1300 לספירה עזבו בני הפואבלו הקדמונים את האזור ועברו דרומה. צאצאיהם כוללים את האנשים החיים בכפרי פואבלו מודרניים בניו מקסיקו ובאריזונה כמו הכפרים של בני האקומה, הזוני וההופי.
יוט, נאוואחו ופאיוט.
קבוצות תושבים אחרות הופיעו באזור לפני שבני הפואבלו הקדמונים עזבו אותו. ייתכן ותרבויות היוט והפאיוט הגיעו כבר בשנת 800 לספירה. הנאוואחו הגיעו מהצפון מתישהו לאחר 1300 לספירה. שלוש הקבוצות עדיין מתגוררות כיום באזור. אורח החיים של תרבויות אלה היה בתחילה יותר של ציידים-לקטים בהשוואה לבני הפואבלו הקדמונים. נראה כי הם כמעט ולא השתמשו או חקרו את אזור קניונלנדס.
בואם של האירופאים.
חוקרי ארצות וציידים.
עבור מגלי הארצות האירופאים המוקדמים, היה קניונלנדס יותר מכשול למעבר מאשר יעד. בשנות ה-70 של ה-18 הקיפו הכמרים הספרדים אסקלנטה ודומינגס את האזור, בחיפוש אחר מסלול בין ניו מקסיקו לקליפורניה. אסקלנטה ודומינגס נכשלו, אך הציידים והסוחרים מטאוס ומסנטה פה הצליחו. בראשית המאה ה-19 הפך "השביל הספרדי הישן", שעבר במואב כמו שעושה כיום כביש 191 של ארצות הברית, למסלול בשימוש רב.
האירופאים הראשונים שחקרו את קניונלנדס היו ככל הנראה ציידי פרוות אמריקאים וצרפתים שחיפשו בנהרות המערב בונים ולוטרות. הביקוש לפרוות של בעלי חיים אלה במזרח היבשת היה גדול. אחד הציידים בשם דניס ג'וליאן (Denis Julien) חרת את שמו, התאריך ואיור של סירה לאורך הנהר גרין בשנת 1836. ג'וליאן גם חרות את שמו בקניון קטרקט ובפארק הלאומי ארצ'ס.
מחקר רשמי של הנהרות קולורדו וגרין התרחש לראשונה בשנת 1869, אז הוביל מייג'ור ג'ון וסלי פאוול חבורה מהישוב גרין ריוור בוויומינג, דרך הגרנד קניון באריזונה. במהלך שלושת החודשים שארכה המשלחת, מיפה פאוול את הנהרות ורשם מידע על ההיסטוריה הטבעית והתרבותית של האזור. תחנה אחת שלו במה שכיום קניונלנדס עוררה השראה לקטע הבא ביומנו:
פאוול חזר על הנסיעה כמה שנים אחר כך.
התיישבות.
התיישבויות של אירופאים בדרום-מזרח יוטה התפתחו מהפעילות המיסיונרית של המורמונים. בשנת 1855 הקימו מורמונים מיסיון במה שהוא כיום מואב, אך עימותים עם בני היוט גרמו להם לנטוש אותו. משלחת החור בסלע (Hole in the Rock expedition) – קבוצה של מיסיונרים מורמונים שעליה הוטלה המשימה ליישב את דרום-מזרח יוטה - ייסדה את העיירה בלף (Bluff) בשנת 1880. העיירות בלנדינג, מואב ומונטיצ'לו יושבו זמן קצר לאחר מכן. מרבית התושבים התפרנסו כחקלאים, מחפשי זהב או כבוקרים.
חוואים וכורים.
חוואים ושודדים.
משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד 1975 השתמשו החוות המקומיות בחלק גדול מקניונלנדס למרעה בחורף. הבוקרים חיפשו בקניונים מזון לפרות ומים טובים. הם בנו שבילים להעברת העדרים על פני השטח הסלעי והמבותר. כדי לשמור על עדריהם, התגוררו הבוקרים במחנות פרימיטיביים במשך כמה שבועות בכל פעם. "שביל מעיין המערה" (Cave Spring Trai ) בנפת המחטים כולל מחנה אחד כזה.
מקומות ברחבי הפארק נושאים שמות של בוקרים מוקדמים. משפחות טיילור, הולמן ושפר רעו בקר וכבשים במה שהוא כיום אי בשמיים. דון קופר, מל טרנר, ד.ל. גאדלוק וג'ו טיטוס הקימו חוות בקר באזור אינדיאן קריק (Indian Creek). החזקותיהם בחברת הבקר אינדיאן קריק (Indian Creek Cattle Company) נקנו על ידי משפחות סקורופ וסאמרוויל בשנת 1914. מטה החברה שכן בחוות דוגאוט (Dugout Ranch) מחוץ לנפת המחטים. חברת הבקר אינדיאן קריק פועלת כיום בבעלות "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy), ארגון פרטי לשמירת הסביבה.
משפחות בידלקם, אקר, טיידוול ושפין נהגו להוביל עדרים לנפת המבוך בחורף. בחוות אקר נהגו לרעות פרות באדמות הסמוכות למבוך עד שנת 2000. בנוסף לבקר ולכבשים, האזורים הסלעיים והמבותרים סביב המבוך סיפקו מקלט לפורעי חוק. רוברס רוסט (Robbers Roost, מילולית "קן השודדים"), פסגת הר שולחן ממערב למבוך, סיפק מקלט לרוברט לירוי פרקר (הידוע בכינויו בוץ' קסידי), טום וביל מקארטי, מאט וורנר ואחרים.
כורים.
הצמיחה של תוכנית הנשק הגרעיני של אמריקה בשנות החמישים יצרה ביקוש גבוה לאורניום. הגאולוגים שיערו שאזור הקניונים של יוטה מכיל כמות משמעותית של אורניום, אך השטח הסלעי והמבותר הקשה על הגישה. כדי לעודד מחפשי אורניום, הציעה הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית תמריצים כספיים ובנתה כמעט 1,500 קילומטרים של כבישים בדרום-מזרח יוטה. בקניונלנדס, כוללות דרכים אלו את כביש וייט רים (White Rim Road) הפופולרי באי בשמיים.