עם חלוף השנים במהלך המאה ה-18, התקבל השם אוברטורה לפרלוד אינסטרומנטלי ליצירה ווקאלית/תיאטרלית. אף כי אוברטורות כאלה היו בדרך כלל קטעים בני פרק אחד, הן לא היו עוד בסגנון הצרפתי, אלא עשו שימוש במאפיינים של הסינפוניה המקדימה האיטלקית, לדוגמה, מוטיב דמוי מוטו באקורדים משולשים, רפריזה שקודם לה פיתוח תמאטי מינימלי והלך רוח כללי של ציפייה ולא של הכרעה.
הרעיון של סינפוניה איטלקית ב-3 פרקים כחיבור תזמורתי עצמאי המשיך גם הוא להתקיים: הסימפוניות המוקדמות ביותר של היידן ושל מוצרט
חוברו במתכונת זו. מוצרט חיבר גם דיברטימנטי במתכונת הסינפוניה האיטלקית. לא לגמרי ברור, אם הדיברטימנטי הללו נועדו להיות יצירות אינסטרומנטליות עצמאיות, או פרקי ביניים (אינטרלוד) אינסטרומנטליים (לשימוש בהפקות תיאטרון וכדומה).
אבל אז הפגיש היידן שוב את הסינפוניה/קונצ'רטו-ללא-סולנים ואת האוברטורה/סוויטה מן הטיפוס הצרפתי: הוא לקח את שלושת פרקי הסינפוניה והשחיל פרק רביעי בין שני הפרקים האחרונים של הדגם האיטלקי. הפרק הנוסף הזה היה מינואט, שעד אז היה רק פרק חובה כמעט בסוויטה. עוד לקח כמה מאפיינים של פרק האוברטורה בסגנון הצרפתי, כמו גם מאלה של הסונאטה של אותם ימים, ביניהם האפשרות להתחיל את הפרק הראשון של יצירה בת ארבעה פרקים במבוא איטי. אבל התוצאה לא נקראה עוד "סינפוניה" (לפחות לא בעולם שמחוץ לאיטליה וספרד): הסימפוניה באה לעולם.
אלן סוקל
אלן סוקל (באנגלית: Alan David Sokal) (נולד ב-24 בינואר 1955) הוא פיזיקאי אמריקאי, חבר סגל אוניברסיטת ניו יורק ובסגל אוניברסיטת לונדון.
סוקל ידוע במיוחד בשל פרשת סוקל, שבה פרסם מאמר בכתב העת Social Text, מגזין פוסטמודרניסטי שאוניברסיטת דיוק מוציאה לאור.
המאמר נקרא: Transgressing the Boundaries: Towards a Transformative Hermeneutics of Quantum Gravity (בתרגום חופשי – מעבר לגבולות: לקראת פרשנות טרנספורמטיבית של כבידה קוונטית), והיה חסר כל משמעות – אוסף של ציטוטים חסרי משמעות של הוגי דעות פוסט-מודרניסטיים בצירוף שטויות פסבדו-מדעיות.
סוקל פרסם את העובדה שהמאמר היה שקרי (או פרודיה בלשונו), במאמר שפרסם בירחון לינגואה פרנקה. המהומה שנוצרה בעקבות זאת נחשבת לשיאן של מלחמות המדע, ויכוח בין הוגי דעות פוסטמודרניסטיים למדענים והוגי דעות שהתנגדו לפוסט-מודרניזם.
ב-1997 הרחיב סוקל ביחד עם ז'אן בריקמונט, פיזיקאי בלגי, את הביקורת שלו בספר שיצא בצרפת בשם "אינטלקטואלים מתחזים" (Impostures intellectuelles), ובארצות הברית בשם "נונסנס אופנתי" (Fashionable Nonsense) . ב-2008 פרסם סוקל ספר נוסף, "מעבר לתרמית" (Beyond the Hoax) .
קישורים חיצוניים.
קיכלי רונן
קִיכְלִי רוֹנֵן, הנקרא גם טֶרֶד מזמר (שם מדעי: "Turdus philomelos"), הוא מין של ציפור שיר בסוג קיכלי (לפי חלק מהדעות משתייך למשפחת החטפיתיים, ולפי דעות אחרות לקיכליים), המתרבה לאורך אזורים נרחבים באסיה ובאירופה, להוציא את חצי האי האיברי, אזורי שפלה באיטליה ויוון. בארץ ישראל הוא חורף וחולף בקבוצות קטנות או בפרטים בודדים, בין צפון הארץ למרכזה. נוצותיו העליונות חומות, ואילו נוצות-החזה והבטן צהובות-בהירות, ומנוקדות בכתמים חומים-שחורים. אורך גופו בין 20 ל-22 סנטימטרים, מוטת כנפיו עומדת על כ-35 סנטימטרים, ומשקלו נע בין 50 ל-107 גרמים. לא קיימת דו-צורתיות זוויגית ברורה בין הזכר לנקבה. הפרטים הצעירים דומים לבוגרים, אבל על גבם וכנפיהם פס צהוב-בהיר או כתום.
שירתו הייחודית, הכוללת קטעים חוזרים ונשנים, זכתה לאזכורים בשירה ובפיוט, ובאה לידי ביטוי בשמו בעברית, באנגלית ובלטינית. לקיכלי הרונן קריאת "ציפ" חדה וקצרה, שבשעת נדידה מתחלפת בקריאת "סיפ". קריאת האזהרה האופיינית לקיכלי הרונן היא "צ'וּק-צ'וּק", קריאה שנעשית צורמנית וקצרה יותר ככל שהסכנה גדלה. יחסית למשקלו, לקיכלי הרונן קול חזק מאוד — מהחזקים ביותר מבין ציפורי השיר. שירת הזכר עשויה לכלול יותר ממאה קטעים מוזיקליים שונים, שרבים מהם מועתקים מהוריו, מציפורים בסביבתו ולעיתים אף מחפצים מעשי-ידי-אדם, דוגמת טלפון. הקיכלי הרונן מתרבה ביערות, גנים ופארקים, והוא מין נודד למחצה: אוכלוסיות גדולות חורפות בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, והקיכלי הרונן אף הובא על ידי האדם לניו זילנד ולאוסטרליה. הנדידה מתבצעת בעיקר בלילה, במבנים לא מוגדרים, והציפורים משמיעות לעיתים תכופות קולות, כדי לשמור על קשר בין חברי הלהקה.
למרות שהקיכלי הרונן איננו נתון לאיום של סכנת הכחדה כלל-עולמית, אוכלוסיות מסוימות בדרום-אירופה חוות ירידה רצינית במספר הפרטים, כנראה בעקבות שינויים בשיטות החקלאות. לקיכלי הרונן שלושה תת-מינים מוכרים. הקיכלי הרונן הוא מין מונוגמי וטריטוריאלי, ובאוכלוסיות נודדות, הזכר מגדיר מחדש את הטריטוריה שלו בעת חזרתו מהנדידה. בעונת הרבייה, בונה הקיכלי הרונן קן מסודר ומרופד בבוץ על-גבי שיח או עץ, והנקבה מטילה בו ארבע או חמש ביצים מנומרות. כל ביצה שוקלת כ-6 גרם, שמתוכם כ-6% הם הקליפה. הנקבה דוגרת על הביצים במשך 10 עד 17 ימים, ולאחר הבקיעה פרק זמן דומה עובר עד שהגוזלים מצמיחים נוצות. בממוצע, 54.6% מהגוזלים שבוקעים בבריטניה שורדים את שנתם הראשונה, ואילו שיעור השרידה השנתי של הפרטים הבוגרים עומד על 62.2% אחוזים. תוחלת החיים היא שלוש שנים, אך תועדה ציפור שהגיעה לגיל 10 שנים ו-8 חודשים. הקיכלי הרונן "מארח" לעיתים בקנו ביצים של מיני קוקייתיים שונים, שהם עופות טפילים המטילים את ביציהם בקנים של מינים אחרים, אך במקרים רבים מבדילה הנקבה בין ביציה המסוות לבין ביצי הקוקייה.
הקיכלי הרונן הוא אוכל-כול — תזונתו מתבססת על צמחים וחסרי חוליות ורכיכות כאחד, ובייחוד זחלים ותולעי אדמה אותם הוא מוצא באדמה, ופירות רכים, כמו פירות יער. הוא סיגל לעצמו את המנהג להשתמש באבנים כסדן לריסוק קונכיית חלזונות. כציפורי שיר אחרות, הקיכלי הרונן סובל מטפילים פנימיים וחיצוניים, ונתון לאיום מצד חתולים, כוס החורבות, והנץ המצוי, ואילו הביצים והגוזלים עשויים להאכל על ידי עקעק זנבתן, עורבני ואף מיני סנאיים מסוימים, כאשר הם מצויים. הקיכלי הרונן לא מתלהק בלהקות גדולות, אך מספר ציפורים עשויות לישון יחדיו בחורף, או להתרועע במקווי-מים ומקורות מזון, לעיתים יחד עם מיני קיכלי אחרים, כגון שחרור, קיכלי אפור, קיכלי לבן-גבה וקיכלי שחור-גרון. בניגוד לקיכלי האפור או לקיכלי לבן-הגבה, שנוטים יותר לנדידה, הקיכלי נוהג לעיתים קרובות לחזור אל אותם אתרי-קינון שוב ושוב. על הקרקע הוא נמצא בעיקר באזורי צמחייה, ונחרד מכל הפרעה קטנה. לקיכלי הרונן תפוצה נרחבת, המוערכת בכ-10 מיליון קילומטרים רבועים, וכן אוכלוסייה גדולה: על-פי ההערכה, באירופה לבדה ישנם בין 40 ל-71 מיליוני פרטים.
קכלי רונן
Turdus philomelos
מאט דאלאס
מת'יו "מאט" ג'וזף דאלאס (באנגלית: Matthew Joseph "Matt" Dallas; נולד ב-21 באוקטובר 1982) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל גילום הדמות הראשית בסדרת המדע הבדיוני לנוער "קייל XY".
ביוגרפיה.
דאלאס נולד וגדל בפיניקס שבאריזונה ולמד בבית הספר לאמנויות של פיניקס. יש לו שני אחים צעירים ואחות צעירה אחת. הוא החל להתעניין במשחק בגיל 12, כשסבתו לקחה אותו להפקה של ההצגה הברווזון המכוער בתיאטרון קהילתי מקומי בשם Desert Stages Theatre. לאחר סיום לימודיו, עבר ללוס אנג'לס וניסה להצליח בתחום המשחק.
קריירה.
הוא גילם כמה תפקידים קטנים במספר סרטים, בין היתר ב"חיים את החלום", "ימי המחנה", אך אלה לא העניקו לו חשיפה רבה.
בשנת 2005 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "הפמליה", שהיווה את נקודת המפנה בקריירה שלו. בעקבות הופעתו לוהק לסדרת הנוער "קייל XY", בה הוא מגלם את התפקיד הראשי של קייל, נער בן 17 בעל יכולות שכליות גבוהות שנוצר בניסוי מעבדה.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד אורח בקומדיית מצבים "בייבי דאדי" ברשת ABC Family, ובשנת 2016 חזר שוב לתפקיד אורח.
חיים אישיים.
דאלאס הוא הומוסקסואל מוצהר; למרות, שהוא הכחיש זאת בעבר. הוא הכחיש את ההאשמות על היותו הומו במשך כמה שנים לאחר שהוצא מהארון על ידי הבלוגר פרז הילטון באתר הרכילות שלו ובתוכנית הרדיו של הווארד סטרן. לאחר שהילטון טען בפומבי שדאלאס הומו בתוכנית SiriusXM של סטרן, דאלאס הופיע שבועיים לאחר מכן בתוכנית כדי להפריך את ההאשמה שבמהלכה טען ששכב עם 20 נשים בתיכון, ומנה כמה נשים בהוליווד איתן הוא היה בקשר מיני.
ב-6 בינואר 2013 הודיע דאלאס על אירוסיו לבן זוגו, המפיק המוזיקלי בלו המילטון. ב-5 ביולי 2015, דאלאס והמילטון נישאו. ב-22 בדצמבר 2015, דאלאס והמילטון הודיעו בערוץ היוטיוב שלהם שהם אימצו ילד בן שנתיים, שמו קרואו. בינואר 2022, הם אימצו ילדה.
אלכסיי אבריקוסוב
אלכסיי אבריקוסוב (ברוסית: Алексе́й Алексе́евич Абрико́сов, 25 ביוני 1928 - 29 במרץ 2017) היה פיזיקאי יהודי רוסי-סובייטי ואמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 2003 על תרומה חלוצית לתאוריה של מוליכי על ונוזלי על, יחד עם ויטאלי גינזבורג ואנטוני לגט.
קורות חיים.
אלכסיי אבריקוסוב נולד במוסקבה למשפחת רופאים. אימו, פאינה וולף, היא יהודייה. סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1948. בשנים 1948-1965 עבד במכון לפיזיקה באקדמיה הסובייטית למדעים. שם גם השלים את לימודי הדוקטורט, בשנת 1951, בהם עסק בתאוריה של פעפוע תרמי בפלזמה. אחרי השלמת לימודים אלו, הוא עבר להנחייתו של פיזיקאי אחר באותו מוסד ובשנת 1955 הוציא עמו עבודת תזה נוספת, ברמת דוקטורט, בפיזיקה ובמתמטיקה, בתחום האלקטרודינמיקה של האנרגיות הגבוהות.