ב-2015 שיחקה בסרט "משימה סוף". בשנת 2016 שיחקה בסרט "" לצד ג'ייסון סטיית'האם, ושיחקה בסרט האימה "הצעיף".
חיים אישיים.
בשנת 2000 הייתה בזוגיות עם עמיתה לסדרה "מלאך שחור" השחקן מייקל וות'רלי, והם אף התארסו. אולם ב-2003 הם נפרדו.
במאי 2008 נישאה לקאש וורן (הבן של השחקן מייקל וורן), בן זוגה, אותו הכירה ב-2005 על סט צילומי הסרט "ארבעת המופלאים", בו עבד כעוזר במאי.
ביוני 2008 נולדה בתם הבכורה, באוגוסט 2011 נולדה בתם השנייה ובשנת 2017 נולד בנם.
אוריה שביט
אוריה שביט (נולד ב-22 ביוני 1975) הוא חוקר חברות איסלאמיות, סופר ישראלי ופרופ' מן המניין באוניברסיטת תל אביב. עומד מאז 2016 בראשות החוג ללימודי הערבית והאסלאם ובמקביל בראשות התכנית למדעי הדתות באוניברסיטה זו. מאז 2021 עומד בראש מכון שנדונג-תל אביב לחקר ישראל והיהדות ובראש מרכז קנטור לחקר יהדות אירופה בת זמננו. בעבר מילא תפקידים בכירים ב"הארץ" ובעיתונים אחרים. שביט מתמחה במחקר הלכה, תאולוגיה ופוליטיקה באסלאם המודרני, ובמחקר מיעוטים מוסלמיים במערב.
ביוגרפיה.
אוריה שביט נולד וגדל בתל אביב, למד בתיכון עירוני ה' ושירת בצבא בחיל המודיעין. הוא בנם של חוקרת התרבות זהר שביט וההיסטוריון יעקב שביט. אחיו הצעיר הוא הסופר ומבקר הקולנוע אבנר שביט.
שביט סיים תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובאסלאם באוניברסיטת תל אביב, והמשיך את לימודיו במסגרת המסלול הישיר לדוקטורט לתלמידים מצטיינים. עבודת הדוקטורט שלו, "משטרים ערביים בין קץ ההיסטוריה להתנגשות הציוויליזציות: גלגוליה של תפיסה מהותנית", נכתבה באוניברסיטת תל אביב (2005) בהדרכת פרופ' יוסף קוסטינר ופרופ' אייל זיסר. בין 2006 ל-2007 השלים שביט בגרמניה את מחקר הפוסט-דוקטורט שלו.
במחקריו האקדמיים מתמקד שביט בשאלת הדמוקרטיה בחברות ערביות ובמיעוטים המוסלמים במערב. מחקריו בסוגיית הדמוקרטיה מתייחדים בתשומת הלב שהם מעניקים לגישות אינטלקטואליות ערביות לרעיון האוניברסליות של הדמוקרטיה הליברלית ולפונקציות הפוליטיות שממלאות גישות אלה. מחקריו בסוגיית המיעוטים המוסלמיים משלבים עבודת-שדה עם מחקר טקסטואלי, ועוסקים בעיקר בהתפתחותה של תאולוגיה והלכה אסלאמית המעניקה לגיטימציה לנוכחות המוסלמית במערב, ובהתקבלותה ובדחייתה של תאולוגיה והלכה זו בקרב קהילות מהגרים שונות.
כיום, שביט הוא פרופסור מן המניין בחוג ללימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו.
אסלאם ודמוקרטיה.
מחקריו של שביט בסוגיה זו התמקדו בהתפתחותן של גישות אסלאמיות לדמוקרטיה המערבית מאמצע המאה ה-19 ועד ימינו. שביט בחן את הטענה של תאולוגים מוסלמים, ובמיוחד אנשי האחים המוסלמים, כאילו שורשי הדמוקרטיה המערבית מצויים בקוראן ואין סתירה בין מרכיביה "החיוביים" לבין האסלאם. מחקריו הדגימו שההגות האסלאמיסטית בסוגיה זו נמנעה מלהשיב באופן ברור על השאלה האם הסמכות העליונה לפרשנות חוקתית ב"דמוקרטיה האסלאמית" תהיה בידי חכמי הלכה לא-נבחרים או בידי נציגי העם. לשיטתו, הגותם של אנשי האחים המוסלמים סוללת את הדרך למשטר תאוקרטי, אף שהיא מתחזה לדמוקרטית.
משפט ההלכה של המיעוטים המוסלמים.
שביט הוא מחלוצי מחקר משפט ההלכה של המיעוטים המוסלמים במערב. מחקריו בנושא זה מתבססים על אלפי פסיקות הלכה שנאספו במחקרי שדה שערך בעשרות מסגדים באירופה ובארצות הברית. בין חידושיו העיקריים: הטענה כי באסלאם הערבי-סוני התפתחו משנות התשעים שתי דוקטרינות עיקריות למיעוטים מוסלמים: הוסטית, בהנהגת יוצאי אל-אזהר, והסלפית, בהנהגת הממסד הדתי הסעודי; כי שתי האסכולות נותנות לגיטימציה לנוכחות מוסלמית באירופה על יסוד התקווה, שהמהגרים יאסלמו את היבשת; וכי באופן אירוני, בדוקטרינה הוסטית משמשת התקווה לאסלום אירופה אמצעי לקידום אינטגרציה של מוסלמים ביבשת. מחקריו על הלכה מודרנית הדגימו את המרכזיות והחדשנות בשימוש במנגנון הקלאסי של מצלחה (הגנה על מטרות העל של ההלכה) בפסיקה הוסטית. מחקרי השדה שערך שביט, בעיקר בגרמניה, באנגליה ובאיסלנד, הדגימו את הדרכים הגמישות שבהן מאמצות ודוחות קהילות של מיעוטים מוסלמים את הקורפוסים ההלכתיים האלה.
תפיסת ההיסטוריה של האחים המוסלמים.
מחקריו של שביט בתחום זה הדגישו את המרכזיות של שלוש תפיסות היסטוריות במחשבה של האחים המוסלמים, ואת זיקתן להגות של הזרם המודרניסטי-אפולוגטי שפעל בעיקר במצרים בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה העשרים:
הציונות בעיניים ערביות.
שביט הדגים כי במחשבה הערבית רווחת, עוד משלהי המאה-19, גישה דו-ממדית: מצד אחד, ראיית הציונות כאויב ושלילת הלגיטימיות שלה. מצד שני, ראיית הציונות כמודל לחיקוי. מחקריו הדגימו כי אסלאמיסטים ערבים מצאו בציונות תימוכין לצורך במהפכה אסלאמית בחברות הערביות, ואילו ליברלים ערבים מצאו בציונות תימוכין לצורך במהפכה ליברלית. במחקרים אחרים בחן כתיבה אסלאמית המשווה בין העבר וההווה של יהודים באירופה לאלו של המוסלמים.
תורת האבולוציה.
היחס בעולם הערבי לדרוויניזם שימש את שביט כמקרה-מבחן לשאלת היחס למדע ולחופש המדע בקרב אסלאמיסטים ערבים. שביט הדגים כיצד התפיסה ולפיה אין סתירה בין הקוראן לבין תורת האבולוציה הומרה במרוצת המאה העשרים, בהשפעת פונדמנטליסטים אמריקנים, בשלילה מוחלטת של דרוויניזם וראייתו כביטוי של "כפירה" מערבית.
חילופי דורות בהנהגות העולם הערבי.
שביט בחן את הטענה כי חילופי הדורות בהנהגות סוריה, ירדן, קטאר ומרוקו בשלהי המאה העשרים הם "שחר של יום חדש", ועל יסוד ניתוח ראיונות ונאומים של ההנהגות הצעירים טען, כי מטרתם של החילופים הייתה לשמר את הסדר הקיים.
תאולוגיות של הגירה.
לצד פרופ' גליה צבר וחוקרים נוספים בחן שביט באופן השוואתי, במסגרת פרויקט מחקר שנערך במכון ון-ליר, את הדמיון בין כתבים תאולוגים שונים המצדיקים תנועות הגירה. בין השאר הצביע על הדמיון בין ההצדקות של תנועת חב"ד להגירה של הנהגתה לניו-יורק והישארותה שם לבין ההצדקות של תאולוגים מוסלמים בני זמננו להגירתם של מוסלמים לאירופה ולארצות הברית.
אלימות ולגיטימציה פוליטית באסלאם הרדיקלי.
אחדים ממחקריו של שביט עוסקים ביחס לאלימות פוליטית במשנתם של האחים המוסלמים ושל אל-קאעידה. בין השאר הדגים את ההשפעה העצומה שהייתה להגות סעודית מרכזית על התפתחות משנתו של בן-לאדן, ואת ההסכמה הרחבה שהתפתחה במשנת האחים המוסלמים, בהשפעת פסיקות מימי הביניים, לפיה ניתן לפעול באלימות נגד השליט רק אם הצלחת המאבק מובטחת.
טיפולוגיות של הגירה.
מחקרי שדה של שביט בחנו את ההשפעה של טכנולוגיות תקשורת מתקדמות על מהגרים בכלל, ועל מהגרים מוסלמים בפרט. שביט העלה את הסברה כי האינטרנט והטלוויזיה בלוויין מאפשרים לראשונה בהיסטוריה המודרנית ניתוק בין הקהילה הטריטוריאלית לקהילה המדומיינת, ובכך יוצרים טיפולוגיות חדשות של זיקות בין מהגרים לבין מדינות המוצא. בין השאר טען להיווצרותו של "טראנס-לאומי פאסיבי", הקשור באינטנסיביות לקהילה מדומיינת שעזב בלי לקיים איתה קשרים פיזיים משמעותיים. מחקריו הצביעו גם על חוסר ההצלחה היחסית של ערוצי לוויין ואתרי אינטרנט אסלאמיים לכונן "קהילה מדומיינת" אסלאמית עולמית.
שריעה וספורט.
מחקרים חלוציים של שביט בוחנים באמצעות ניתוחים טקסטואליים ומחקרי שדה גישות הלכתיות לספורט, ואת השפעתן על מוסלמים במערב. בין השאר הצביע על חילוקי הדעות בין וסטים לסלפים בשאלת הלגיטימיות של פעילות ספורטיבית, חקר את הזיקה בין אתניות לדתיות בפעילות של חדר הכושר הראשון שנוסד בגרמניה לנשים מוסלמיות; ובחן את הסיבות להקמתן של קבוצות כדורגל אסלאמיות במדינות אירופה.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
שביט בחן את התפיסות המקובלות ולפיהן התנהגות הפלסטינים אינה רציונלית וכי "לא החמיצו הזדמנות להחמיץ הזדמנות", וקבע כי הסכסוך הישראלי-פלסטיני מתייחד ב"חוסר איזון כפול" ביחסי הכוחות, המקשה על פתרונו.
האסלאם באיסלנד.
בשניים ממחקריו בחן שביט את התפתחות האסלאם באיסלנד משנות השבעים. הוא תיאר את היריבויות בין שלושת המסגדים במדינה כמקרה-מבחן להתפצלות של קהילות מוסלמיות במערב.
ספרי עיון בעברית.
שחר של יום ישן, 2003. הספר בדק את הטענות שנפוצו במאמרים עיתונאיים ואקדמיים בשלהי המאה ה-20, לפיהן הדור הצעיר של המנהיגים במזרח התיכון (בשאר אל-אסד, עבדאללה השני מלך ירדן ומוחמד השישי ממרוקו), מבשר מגמה של התמערבות, וכן את ההערכות שלפיהן הטלוויזיה בלוויין והאינטרנט הם סוכני דמוקרטיזציה. שביט טען בספר שהשליטים הצעירים נבחרו לתפקידם כדי לחזק את הסדר הקיים, ושתפישת הדמוקרטיה שלהם רחוקה במוצהר מזו המערבית. כן טען, שערוצי טלוויזיה דוגמת אלג'זירה הוקמו ככלים בשירות המשטרים הערביים להדיפת ההשפעה המערבית - ולא להפך.
מלחמות הדמוקרטיה: המערב והערבים מנפילת הקומוניזם ועד המלחמה בעיראק, 2008. הספר, המתבסס בחלקו על עבודת הדוקטורט שכתב ובוחן את ההיסטוריה של הפולמוס סביב האוניברסליות של הדמוקרטיה הליברלית בחברות ערביות מראשית המאה ה-19 ועד מלחמת המפרץ, תוך התמקדות בדיון שהתעורר בנושא בערב הסעודית ובסוריה בעקבות נפילת הקומוניזם.
שקיעת המערב, עליית האסלאם? עיונים בהגות על עתיד הציוויליזציות, 2010. ספר זה, שאותו ערך שביט, כולל מאמרים של עשרה חוקרים מארבע אוניברסיטאות ישראליות. הספר דן בהתפתחות התפישה בהגות מערבית וערבית מאז שלהי המאה ה-19, שלפיה הציוויליזציה המערבית שוקעת והאסלאם עתיד להנהיג את האנושות במקומה. הספר בוחן את התפקידים התאולוגיים והחברתיים שממלאת תפישה זו.