מערך הפלנקס היה דומיננטי באירופה עד הופעת הלגיון המניפולרי שהיה נפוץ בצבאותיה של רומא העתיקה. הלגיונר, שחימושו העיקרי היה חרב דחק את רגלי נושא הרומח כי לרומא היו האמצעים הכספיים לאמן את חייליה ואילו בשדות הקרב החרב הייתה גמישה פי כמה מהרומח הארוך והמסורבל.
ימי הביניים והעת החדשה.
הרומח והחנית נותר בשיממונם עד אמצע ימי הביניים. הפרשים הכבדים מחצו בקלות את חיל הרגלים והיה צורך בנשק עם מוט ארוך כדי לשמור את הפרש במרחק בטוח מהחייל הרגלי. המערכים שהתבססו על הרומח ועל החנית נוצרו בארצות שבהן מסיבות שונות לא היו נפוצים פרשים כבדים. בין אם הסיבה לכך היא מיעוט האריסטוקרטיה שבסיסה הכלכלי הוא אחוזות גדולות כמו בפלנדריה או עוני יחסי של הארץ דוגמת סקוטלנד.
הפלנקס העתיק נולדה מחדש בדמותו של סקילטרון הסקוטי והמערכים הרגליים של השווייצרים ומערכים דומים בארצות אחרות. מערכים אלה, בדומה למערכים העתיקים של שומר ויוון העתיקה, הורכבו לרב ממיליציה שאימונה היה דל. בניגוד לעת העתיקה שבה אחד המאפיינים המרכזיים של נושאי הרומח היה המגן, בימי הביניים השימוש במגנים ובשריון גוף לא היה נפוץ כמו בעת העתיקה.
נושאי החנית הגיעו לשיא הפופולריות בשווייץ במאה ה-15 ובמאה ה-16. המשמר השווייצרי שכלי נשקו המועדף היה הרומח נחשב לחיל רגלים הטוב באירופה עד הפצה רחבה של הנשק החם.
הופעת כלי הנשק החמים בשדות הקרב במאה ה-14 ובמיוחד הופעת הארקבוז במאה ה-15 חייבו את התאמת נושאי החנית לחילות חדשים שהופיעו בשדות הקרב. בעת החדשה שימשו נושאי הרומח מגן חי למוסקטרים מפני הסתערות הפרשים ומהתקפות של נושאי רומח עוינים. שיעורם הלך והצטצמם עם השיפור בכלי הירי עד שהם נעלמו לחלוטין משדות הקרב.
טקטיקה.
הטקטיקה של נושאי החנית הוכתבה בראש ובראשונה ממבנה המערך שבו הם נלחמו. בגלל הקיבוץ לגושים גדולים נאלצו הלוחמים לנהל קרב דחיפות. לרב, הגוש הגדול יותר ניצח בקרב. האבדות בקרב כזה היו, בדרך כלל, קלות למדי. המערך הזה היה יציב מאוד, אך לא גמיש. החלוקה ליחידות משנה שדרשה מקצועיות רבה הייתה, בדרך כלל, לא מקובלת. בגלל קשיחותו של המערך הוא היה פגיע במיוחד להתקפות מהאגף או מהעורף. אם הצליח האויב לאגף את המערך של נושאי החנית, היו אלה נתונים לחסדיו. כדי להתמודד עם בעיה זו, צורפו בדרך כלל יחידות של רגלים קלים או פרשים למערך נושאי החנית כדי להגן על אגפיו.
בדרך כלל המערך היה בעובי אחיד לכל אורכו ורק במאה ה-4 לפנה"ס הכניס אפמינונדס היווני חידושים לטקטיקה המקובלת על נושאי הרומח. במקום פיזור אחיד של החיילים לאורך המערך, העדיף אפמינונדס לעבות את אחד האגפים על חשבון האחרים ובעזרת האגף הכבד שלו הצליח לשבור את מערכי יריביו.
החידושים של אפמינונדס לא האריכו ימים ועד מהרה חזרו הצבאות למערך בעובי אחיד. זה קרה בין היתר בגלל הגברת שיתוף הפעולה בין נושאי הרומח לשאר החילות בשדות הקרב, בראש ובראשונה הפרשים והרגלים הקלים. הגברת שיתוף פעולה זה הוא ההתפתחות החשובה ביותר בטקטיקה של העת העתיקה בעולם הקלאסי. לא עוד צבאות שמורכבים מנושאי רומח בלבד או פרשים בלבד עם תוספות מעטות, אלא צבאות מאוזנים שלכל החלקים בו תפקיד משלו בשדה הקרב.
הגברת שיתוף הפעולה לא שינתה את המיקום של נושאי הרומח. עדיין ניצבו אלה במרכז ואילו הפרשים ורגלים הקלים באגפיהם. הגברת שיתוף הפעולה באה לידי ביטוי בעיקר בעזרה הדדית שהגישו החילות השונים זה לזה והגברת התיאום ביניהם. הלגיון שתפס את מקומה של הפלנקס הורכב מנושאי חרבות ולא מנושאי חנית, אך המבנה הכללי של חיל רגלים כבד במרכז ופרשים ורגלים קלים באגפים נותר, בדרך כלל גם בצבאות רומאים.
הצבאות המקצועיים הגדולים של רומא העתיקה שמנו עשרות אלפי חיילים לא היו נפוצים באירופה בימי הביניים. לרב הורכבו צבאות ימי הביניים באירופה מאבירים, שזכו, אמנם, לאימון רב, אך אימון זה הצטמצם בדרך כלל ללחימה אישית ולא תורגלו תמרונים משותפים של אבירים רבים במערך מסודר. חיל הרגלים לא זכה בדרך כלל אפילו לאימון זה. כתוצאה מכך נסוגה הטקטיקה מאות שנים לאחור. יחד עם זאת, המערך הצפוף העתיק דמוי הפלנקס סיפק תשובה נאותה ונתן מענה הולם לבעיה זו.
הארקבוז וביתר שאת המוסקט דרשו את התאמת הטקטיקה לכלי נשק חדשים אלה. קצב האש האיטי והדיוק הדל של כלי הירי הראשונים חייבו את קיבוץ היורים בגושים גדולים וירי במטחים ליצירת אפקט רובה ציד ענק. הרעיון היה ירי מרוכז כדי שלפחות חלק מהכדורים יפגעו במטרה. קצב האש האיטי לא יכול היה לתת מענה הולם לסכנות שהציב שדה הקרב לפני המוסקטרים. הם היו זקוקים להגנתם של חיילים אחרים ונושאי הרומח מילאו בדרך כלל את התפקיד הזה. מערך רמחים ורובים היה התשובה לדרישה זו. במערך זה ניצבו המוסקטרים לצד נושאי הרומח והאחרונים הגנו עליהם מהסתערות הפרשים העוינים וחיל רגלים של היריב.
הטרסיו הספרדי היה היורש של מערכי הרמחים והרובים הראשונים. הוא נותר דומיננטי באירופה עד המאה ה-17 עד שהוחלף בטקטיקה קווית שהמציא גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה. במערך זה סודרו החיילים בקווים ארוכים ולא בגושים גדולים. כך הירי של המוסקט בא לידי ביטוי רב יותר בקרב. השיפורים במוסקטים וחידושים טקטיים נוספים דחקו את רגלי נושאי החנית עד שאלה נעלמו לחלוטין במאה ה-18, אם כי הרמחים והחניתות המשיכו לשמש את כוחות הגרילה עד המאה ה-19.
3 המוסקטרים
מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים
מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים בע"מ היא חברת החזקות ציבורית ישראלית המחזיקה בשורה של חברות הפועלות בתחום הביטוח והשירותים הפיננסיים. החברה נוסדה באוגוסט 1974. מאז 1997 מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא כלולה במדד תל אביב 125.
בעל השליטה בחברה הוא שלמה אליהו, שהיה גם יו"ר דירקטוריון עד ינואר 2022, אז החליפו חנן מלצר. מנכ"ל החברה, עד סוף דצמבר 2021, היה יפתח רון-טל. מחליפו מיולי 2022 הוא יוסי בן ברוך.
תחומי פעילות.
חברת בת עיקרית של "מגדל אחזקות" היא "מגדל חברה לביטוח בע"מ" (המוכרת בשמה המקוצר מגדל, במלעיל), העוסקת במגוון סוגי ביטוח: ביטוח חיים, ביטוח רכוש, ביטוח בריאות ועוד. חברות-בנות בולטות נוספות, המוחזקות על ידי מגדל אחזקות מאז שנת 2001, הן בית ההשקעות מגדל שוקי הון בע"מ ומגדל בריאות ואיכות חיים בע"מ.
החברות הבנות מחזיקות חברות בנות רבות משלהן.
רוברט ואדלו
מעבר לתחום
"מעבר לתחום" או "מעבר לגבולות" (1989) הוא פסל מאת הפסל הישראלי צדוק בן דוד. הפסל הוצב על טיילת תל אביב-יפו בשנת 1990, כאחד מ-12 פסלי חוצות שהוצבו בפרויקט פיסול אותו אצר מיכה לוין.
הפסל מציג מעין גרעין או פרי אובלי בצבע כתום, אליו מחוברת צללית של קוף מהופך. הפסל הוא רק אחד מסדרה של פסלים בהם שילב בן-דוד דמויות מעולם הטבע. "הצורה המטאפורית עימה אני עובד", הציג בן-דוד, "יכולה הייתה להיות משולבת בכל אובייקט - בחיות ובדברים אחרים באופן שווה". יחד עם זאת, בתארו פסל אחר הדגיש בן-דוד את תנוחת החיות בו, המופיעות כשהן שוכבות על גבן, תנוחה המרמזת על מות.
דגם של פסל זה מצוי באוסף גבי ועמי בראון והוצג בשנת 2009 בתערוכה של האוסף במשכן לאמנות על שם חיים אתר.
נורמה (אנליזה מתמטית)
דוד דניוסצבסקי
דוד דניוסצבסקי (בפולנית: Dawid Daniuszewski; 1885–1944) היה שחמטאי יהודי-פולני.
בשנת 1906 דניוסצבסקי הגיע למקום השני בתחרות לודז' (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1907 סיים שוב שני בתחרות לודז', אחרי עקיבא רובינשטיין ולפני גרז רוטלוי וגרז סלווה. בשנת 1907 סיים במקום העשירי בתחרות לודז' (האליפות החמישית של אמני רוסיה, ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1909 חלק מקום ראשון שני בתחרות לודז' יחד עם גרז רוטלוי. באותה שנה חלק מקום 4-6 בתחרות סנקט-פטרסבורג (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1912 הגיע למקום השישי בתחרות לודז' (ניצח: יפים בוגוליובוב).
בין השנים 1915-1921 שהה דניוסצבסקי ברוסיה. בשנת 1920 חלק מקום 9-10 באליפות ברית המועצות הראשונה שהתקיימה במוסקבה (ניצח: אלכסנדר אלכין). לאחר מכן שב לפולין שם סיים במקום השני בשנת 1922, בתחרות לודז' (ניצח: יעקב קולסקי). בשנת 1924 חלק מקום ראשון-שני עם גוטסדינר בתחרות לודז'. באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח: גוטסדינר).
דניוסצבסקי ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 8-13 בתחרות הניחומים עם 5/8 (ניצח: קארל הרומאדקה), לאחר שבמוקדמות חלק מקום שני-שלישי בבית בו שיחק.
בשנת 1927 הגיע למקום העשירי בתחרות לודז' (אליפות פולין השנייה, ניצח: עקיבא רובינשטיין).
דניוסצבסקי נספה בשנת 1944, בגטו לודז'.
מישל חדד (עורך דין)
מישל חדד (בערבית: ميشيل حداد; נולד ב-22 ביוני 1950) הוא חוקר פרטי ועורך דין ערבי-ישראלי, שהתפרסם כאשר שימש כראש צוות החקירה המיוחד במרחב דן של משטרת ישראל, והוביל את חקירת רצח כרמלה בלס בידי עו"ד שמעון חרמון ופרשת רצח מלה מלבסקי, על ידי חוה יערי ואביבה גרנות.
ביוגרפיה.
חדד נולד וגדל במזרעה. הצטרף למשטרת ישראל בשנת 1968 בגיל 18.
בנובמבר 1986 הורשע בדין משמעתי בהתחברות לעבריינים והתנהגות שלא כהלכה במילוי תפקידו, ונדון ל־200 שקל קנס ו־7 ימי מחבוש על תנאי.
ב-1987 פרש חדד מהמשטרה בטונים צורמים והקים משרד חקירות פרטי, וכן משרד עורכי דין בשותפות עם דורית זילברמן. מראשי מקימי תנועת אמיתי – לימים תנועת אומ"ץ יחד עם אריה אבנרי, מעוזיה סגל ותנ"צ שגיא. בשנת 2015 נבחר כחבר ועד אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. אב לשלושה. שניים מהם המשיכו דרכו במשטרת ישראל.
ספריו.