קוצר הראות של הסנאטורים, שדאגו לחיסולו של האיש היחיד שעמד בפרץ כנגד הפולשים, הוביל לאסון רבתי. אלאריק, שהבין כי לא יזכה בשוחד שלו, חדר לאיטליה, כפה את תשלום השוחד על הסנאט וכונן משטר בובה שלו בדרום המדינה, עם הסנטור פריסקוס אטלוס כשליט בובה מטעמו. שנה אחרי כן, הדיח אלאריק את אטלוס ובעקבות מתקפה על מחנהו על ידי המנהיג הוויזיגותי סארוס, שאלאריק האמין שכוון על–ידי הונוריוס, החליט אלאריק להפסיק את המשא ומתן עם הונוריוס ולצעוד על רומא. אנשים בעיר פנימה פתחו את השערים בפניו ב-24 באוגוסט 410 והוויזיגותים נכנסו לרומא ובזזו את העיר במשך שלושה ימים ברציפות. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הייתה רומא נתונה תחת שלטון זר מאז פלישת הגאלים הקלטים שבע מאות שנים לפני כן. ההלם שחולל האירוע הדהד בכל רחבי האימפריה, מבריטניה ועד ירושלים, ושימש השראה לספרו של אוגוסטינוס "עיר האלוהים".
אלאריק נטל עמו את אחותו-למחצה של הונוריוס, גאלא פלקידיה ועבר לדרום איטליה, כנראה מתוך כוונה לצאת לפלישה באפריקה, אך לפני שהספיק להשלים את תוכניותיו מת בקונסטנטייה בשנת 410.
זמן קצר אחרי כן, ב-411, מונה הגנרל קונסטנטיוס (בעתיד, קונסטנטיוס השלישי) לתפקיד המגיסטר מיליטום של הונוריוס, ולמעשה מילא מכאן ואילך את תפקידו של סטיליקו. הוא החל לפעול מיידית כנגד הוויזיגותים והצליח להדוף אותם ב-412 חזרה לגאליה. במקביל, התעוררה מרידה נוספת, כאשר יובינוס מכריז על עצמו קיסר בגאליה. לפני שהספיק קונסטנטיוס לגשת לטפל בבעיה, התחוללה מרידה אחרת, של הרקליאנוס, באפריקה בשנת 413. הרקליאנוס אסף צי עצום והפליג לאיטליה. מסעו הסתיים בכישלון והוא נלכד והוצא להורג בקיץ אותה שנה, אך בינתיים לא יכלו הונוריוס וקונסטנטיוס לפעול בגאליה. הם נאלצו להגיע לעסקה עם אטהאולף, אחיו ויורשו של אלאריק, שידכא את המרידה. בני בריתו של יובינוס, הבורגונדים, גם הם דרשו עסקה מיוחדת, וקונסטנטיוס נאלץ להתיר להם להקים ממלכה משלהם בתוך האימפריה.
מיד אחרי כן, ב-414, הדרדרו גם היחסים עם אטהאוּלף. העסקה בינו לבין האימפריה קבעה כי האחרונה תספק חיטה לחייליו, בתמורה לדיכוי מרידת יובינוס והשבת גאלא פלקידיה, אחות הקיסר משבייה אצל הברברים. בגלל המרידה באפריקה, לא עמדו הרומים בצידם בעסקה ואטהאולף, במקום להשיב את הנסיכה, נשא אותה לאישה בנארבו (נארבונה) בשנת 414, ככל הנראה בהסכמתה, אך בוודאי בלי הסכמת אחיה.
הנישואים לא הועילו לקירובו של אטהאולף לחצר המלכותית, כפי שקיווה, הוא מינה את פריסקוס אטלוס, שליט הבובה הוותיק, לקיסר המערב בגאליה. קונסטנטיוס יצא בעקבות הידיעה לגאליה וכפה עליו לסגת לספרד ופריסקוס אטלוס הושב לרומא.
התפוררותה של האימפריה נמשכה ללא מעצור. אטהאולף, עתה בספרד, ניסה לכבוש את הפרובינקיה אך אחרי רציחתו בשנת 415 הציע יורשו ווליה, עסקה עם רומא: הוא הסכים להעביר את גאלא פלקידיה לידי הרומים, בעיקר משום שקונסטנטיוס היה מעוניין בנסיכה היפה, ובתמורה לזכות בעסקה בדומה לזו שקיבלו הוויזיגותים בבלקן בשנת 382 והבורגונדים שנים מספר לפני כן: אפשרות לכינון ממלכת פואדרטי בתוך גבולות האימפריה. הוויזיגותים בראשות ווליה הורשו לשוב לגאליה ולקבוע את בירתם בטולוסה (טולוז של היום) עם שליטה בשטח באקוויטניה, והיו עדיין חייבים באספקת חיילים לאימפריה.
הפרס לקונסטנטיוס, לבד מידה של אחות הקיסר (שככל הנראה עשתה זאת מאונס ולא מרצון), הייתה העלאתו לתואר אוגוסטוס-במשותף עם הונוריוס, כשגאלא פלקידיה הופכת לאוגוסטה. תאודוסיוס השני סירב לקבל את שני השינויים הללו, שהתחוללו בשנת 421, אך לפני שהספיק מי מן הצדדים לנקוט צעד ממשי מת קונסטנטיוס השלישי לפתע, שבעה חודשים בלבד אחרי שהפך אוגוסטוס.
כאן, לטענת חלק מהמקורות, החל הונוריוס עצמו מפגין חיבה יתרה לאחותו למחצה, כשהוא מלטף ומחבק אותה בפומבי. גאלא פלקידיה, אם מתוך זעזוע מהתנהגותו המחפירה ואם מחשיפתה בפומבי, נמלטה ממנו עם שני בניה מקונסטנטיוס השלישי בשנת 423. זמן קצר אחרי כן, נפטר הונוריוס עצמו, ככל הנראה ממיימת.
הונוריוס
ישה חפץ
אאליה פלקילה
אָאֶלְיָה פְלַוְיָה פְלָקִילָה (בלטינית: Aelia Flavia Flaccilla; 31 במרץ 356–386) הייתה אשתו הראשונה של הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון. בניה היו ארקדיוס והונוריוס. בתה הייתה פולכריה, אשר מתה בילדותה. היא הוכתרה בתואר "אוגוסטה", כפי שניתן לראות במטבע.
אאליה פלביה פלאקילה
פלאקילה
פלקילה
גורם מגביל
באקולוגיה, גורם מגביל (באנגלית: Limiting factor) הוא אחד ממשתני הסביבה או מהמשאבים הדרושים לאורגניזם בבית הגידול שלו שנמצא בחסר, עד כדי כך שהוא מעכב את התפשטותו של האורגניזם ומגביל את השפעה שלו. גורם מגביל יהיה תמיד גורם יחיד. אם יש גורמים נוספים בבית הגידול הנמצאים בחסר, הרי שהגורם המגביל הוא זה שמגביל את השִפעה במידה המרובה ביותר. אם מסלקים את הגורם המגביל, גורם אחר שנמצא בחסר הופך להיות הגורם המגביל. דוגמה: בתנאי ארץ ישראל, הגורם המגביל העיקרי מבחינת הצמחים הוא כמויות המים הזמינות לצמח לאורך השנה. בעונות של שפע מים (חורף) האור יכול להיות הגורם המגביל.
גורם בעודף (Excessive factor) - אחד מגורמי בית הגידול הנמצא בעודף עד כדי כך שהוא מגביל את השִפעה. גורם בעודף מביא על פי רוב לחסר בגורמים אחרים, על ידי כך שהוא מתחרה בגורמים אלה או מעכב את פעילותם ובכך הוא מעכב התפתחות ומגביל שִפעה. דוגמה: עודף של מומסים בקרקע מקשה על קליטת המים על ידי הצמחים, גם כאשר יש שפע של מים בקרקע. מצב כזה קיים בביצות מלוחות.
חוק ליביג.
מושג הגורם המגביל מבוסס על חוק ליביג, שפותח על ידי הבוטניקאי קרל שפרנגל בשנת 1828 בהקשר חקלאי. הביוכימאי יוסטוס פון ליביג הכניס את החוק לשימוש שגור וזכה שהחוק התכנה על שמו. החוק קובע שקצב הגידול אינו תלוי בכלל המשאבים הקיימים, אלא במשאב הנדיר ביותר. החוק יושם לראשונה בגידולים חקלאיים, לאחר שלא נמצא שיפור בקצב הגידול של צמחים בעקבות הגדלת כמויות חומרי ההזנה המסופקים להם בדישון. קצב הגידול של הצמח הואץ רק כאשר סופק לצמח חומר ההזנה הנדיר ביותר מבין אלה הנחוצים לו. בהתאם לכך כונה חומר הזנה זה הגורם המגביל את הצמיחה.
ליביג הסביר את החוק בעזרת דימוי של חבית, המכונה כיום "חבית ליביג". אילו היינו בונים חבית מלוחות באורכים שונים אלה מאלה, היה קיבול החבית מוגבל על ידי הלוח הקצר ביותר. הארכת הלוחות האחרים לא הייתה משפרת את קיבול החבית, כל עוד אין מאריכים את הלוח הקצר ביותר. באופן דומה, הספקת חומרי הזנה אחרים אינה משפרת את קצב הגידול של הצמח, כל עוד לא מגבירים את זמינותו של חומר ההזנה הנדיר ביותר.
בחוק ליביג נעשה שימוש גם ביחס לאוכלוסיות נוספות במערכות אקולוגיות מגוונות. ככלל, קצב הגידול של האוכלוסייה, formula_1, הוא פונקציה של המזערי מבין הגורמים השונים בהן היא תלויה. לדוגמה, אם נחוצים לאוכלוסייה שלושה גורמים (formula_2), הנצרכים כל אחד בהתאם לקינטיקת מיכאליס-מנטן, אזי קצב הגידול תלוי בגורם המצוי בכמות המזערית מביניהם:
תוצאה זו תקפה בתנאי מצב מתמיד ותחת ההנחה ששכיחויות הגורמים השונים בלתי תלויות זו בזו, או ניתנות להזנחה.
המים כגורם מגביל.
צמח הגדל באזור שבו המים הם גורם משמעותי (כמו למשל במדבר), יפתח דרכי חיסכון שונות כדי לשרוד את הדיות (אידוי המים מהצמח) המוגבר שגורמות הרוחות והקרינה.
הטמפרטורה כגורם מגביל.
הטמפרטורה היא גורם מגביל בהרים ובמקומות קרים שבהם האורגניזמים מותאמים אליה. ישנו טווח טמפרטורה שהכרחית לקיום תהליכים אנזימטיים והטווח שונה מעט מאורגניזם לאורגניזם. טווח זה נקרא טמפרטורה מיטבית. ככל שהיצור מפותח יותר מבחינה התפתחותית, גופו מתפקד בצורה טובה יותר והוא בעל מנגנוני ויסות טמפרטורה יעילים יותר השומרים על יציבות טמפרטורת גופו של האורגניזם.
הרוח כגורם מגביל.
הרוח נחשבת לגורם מגביל מכיוון שיש לה השפעות רבות על בית הגידול, על אף שבניגוד לשאר הגורמים המגבילים, מחסור ברוח אינו פוגע באורגניזמים החיים בבית הגידול, למרות זאת, יש לרוח יתרונות בהבטחת המשכיות בית הגידול והפצת האורגניזמים שבו לבתי גידול נוספים.
האור כגורם מגביל.
האור הוא קרינה החיונית לקיום תהליכי חיים בצמחים באופן כללי. בפרט, אנרגיית האור שנקלטת בגופיפי הצבענים של הצמח משמשת בתהליך הפוטוסינתזה, שחיוני לצמח לשם יצירת אנרגיה הדרושה לקיומו.
החמצן כגורם מגביל.
חשיבותו של החמצן נמצאת בכך שהוא יסוד פעיל מאוד מבחינה כימית ומתרכב עם הרבה מאוד חומרים בטבע. החמצן משתתף בתהליכי נשימה אצל בעלי חיים, פוטוסינתזה אצל צמחים, ונשימה תאית ברוב האורגניזמים על פני כדור הארץ.
קיימות שלוש קבוצות של אורגניזמים:
כלאיים
איסור כִּלְאַיִם הוא איסור לערב יחדיו מינים שונים (מסוימים) מן הצומח בזריעה או טוויה, או מן החי ברתימה או הרבעה.
איסור זה כולל שש מצוות לא תעשה. ארבעה איסורים בתחום הצומח והחי: זריעת שני מינים בשדה אחד (כלאי זרעים), הרכבה של שני אילנות (כלאי אילן), זריעה של תבואה בתוך כרם (כלאי הכרם), הרבעה של שני מינים שונים של בהמות וחיות (כלאי בהמה). שני איסורים נוספים הם: איסור עבודה באמצעות שני בעלי חיים ממינים שונים (לא תחרוש בשור ובחמור יחדו), וכן איסור לבישת בגדים שעשויים משילוב של צמר ופשתן (שעטנז). העונש על כל אחת מעבירות אלו הוא מלקות, ככל מצוות לא תעשה.
המקורות לאיסור.
איסורי הכלאיים כתובים בתורה בשני מקומות:
בפרשת קדושים נאמר: בפסוק זה נאסרו שלושה סוגי כלאים: כלאי בהמה, כלאי זרעים הכוללים גם כלאי אילן, וכלאי בגדים שבהם אסור לערבב צמר כבשים ופשתן.