אחת לשנה, ב-12 באוגוסט, מתקבץ קומץ אנשים ב"גן תשי"ב" בירושלים, לחלוק כבוד לזכרם של "הרוגי המלכות". התקבצות דומה נערכת מדי שנה בברלין, בשם דומה (Night of the Murdered Poets) ובה מוקראים משיריהם של משוררי היידיש שנרצחו.
לזוריט
לזוריט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) הכולל סולפט, גופרית וכלוריד שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Na,Ca)8(AlSiO4)6(SO4,S,Cl)2).
הלזוריט הוא פלדשפטואיד (מינרל דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) וחבר בקבוצת הסודליט. הלזוריט הוא מינרל קל, קשה באופן יחסית, אם כי שביר. הלזוריט מתגבש במערכת הקובייתית, אם כי קיימים פולימורפים של הלזוריט שהתגבשו במערכת המונוקלינית או הטריקלינית. גבישים מפותחים היטב של לזוריט נדירים והוא בדרך כלל מופיע בגושים חסרי צורה. לזוריט הוא המרכיב העיקרי באבן החן לפיס לזולי, והוא חבר בקבוצת הסודליט כאשר גם המינרלים האחרים בקבוצה: האיאין, נוסאן וסודליט מופיעים לעיתים יחד איתו בלפיס לזולי. מבחינת תכונותיו האופטית המינרל הוא איזוטרופי וידוע בשל צבעו הכחול אותו הוא מקבל בשל נוכחות הגופרית במינרל. קשיות המינרל נעה בין 5 ל-5.5 בסולם מוס ומשקלו הסגולי סביב 2.4 גרם לסמ"ק.
שמו ניתן לו ב-1890 ומקורו במושג בערבית "(אל-)לזוורד", שמקורו בפרסית "לאזוורד" (لاژورد); היה זה שמו של המקום שבו כרו לפיס לזולי, אך בשל הקשר לאבן החן שינה המושג את משמעותו למשמעות: "הצבע הכחול". מילה זו חדרה לשפות אירופאיות (כמו למשל המילה באנגלית "azure") לתיאור צבע תכלת והייתה מקור לשם מינרל הנחושת הקרבונטי התכול אזוריט. הדמיון בצבע לאזוריט היה מקור נוסף לשם המינרל, ובעבר נעשה בו שימוש כשם נרדף לאזוריט. למרות הצבע הדומה ניתן על ידי בחינה מדוקדקת בשטח להבדיל בין לזוריט לאזוריט או למינרל הפוספטי לזוליט.
מקור, שימוש ותפוצה.
הלזוריט נוצר כתוצאה מהתמרה של מגע, כאשר מחדר מגמטי, לרוב של גרניט, בא במגע עם אבן גיר והוא מופיע בלוויית קלציט, פיריט ופירוקסנים.
הלזוריט, כמרכיב העיקרי של אבן החן לפיס לזולי, משמש כאבן חן. בנוסף נהגו לטחון את הלזוריט ולהשתמש באבקה כפיגמנט כחול המכונה "אולטרמרין". בפיגמנט השתמשו לצביעת בדים ולהכנת צבעי טמפרה, ולעיתים רחוקות לצבע שמן. השימוש בלזוריט כפיגמנט לצבע שמן פסק בתחילת המאה ה-19 כשחומר סינתטי, זהה בהרכבו הכימי והקרוי לעיתים קרובות "אולטרמרין צרפתי", נעשה זמין.
את הלזוריט כורים מזה כ-6,000 כלפיס לזולי במכרות סאר-אי-סאנג שבעמק הנהר קוקחה (Kokcha) שבמחוז בדקשן שבצפון מזרח אפגניסטן. מקומות נוספים בהם מוצאים לזוריט כוללים את האגנים של הנהרות סליודיינקה ובייסטרייה בהרי סאיין בסמוך ימת באיקל בסיביר, בסמוך לאישקשימה בהרי פמיר שבטג'יקיסטן, בהר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה, בסמוך למוגוק שבבורמה, צפונית לאגם הרבור בטריטוריות הצפון מערביות שבקנדה ובמדינות קליפורניה וקולורדו שבארצות הברית.
בתנ"ך.
הלזוריט זוהה על ידי פרופ' זהר עמר כאבן הספיר התנ"כית על פי תרגומו של אונקלוס.
ליל המשוררים הנרצחים
אלכס גארסיה
יהודים ושחמט
תרומת היהודים לעולם השחמט בולטת בתחומים רבים והיא גדולה בהרבה מחלקם היחסי באוכלוסיית העולם. הקשר של היהודים למשחק השחמט התחיל כבר בימי קדם ובולטות היהודים בתחום הביאה לכך שהמשחק כונה, כבר ב-1905 בשם "המשחק היהודי הלאומי", על ידי כתב העת "ניו ארה אילוסטרייטד".
ההצטיינות היתרה של היהודים בתחום השחמט הביאה לכך שרבים מאלופי העולם ואלופי ארצות שונות (ברית המועצות, פולין, ארצות הברית, ארגנטינה, גרמניה, הונגריה וישראל) היו יהודים. רדיפת היהודים באירופה במחצית הראשונה של המאה ה-20 לא פסחה על השחמטאים היהודים, אך אלה, הודות לידיעת המשחק ולשם שעשו להם בתחום, הצליחו לעיתים להציל את חייהם, כמו במקרה של אוסיפ ברנשטיין באודסה או לפרנס את עצמם בעזרת השחמט, כמו במקרה של יוזף פלאץ בשווייץ.
השחמטאי היהודי ג'רלד אברהמס, שחיבר ספרי שחמט רבים, התבטא בנושא בספרו The Jewish Mind וקבע שהצטיינות היהודים בשחמט נובעת מכך ש:
האגדות והמקורות הראשונים.
לפי אגדה יהודית המלך שלמה שיחק שחמט עם יועצו, בניהו בן יהוידע . אגדה יהודית אחרת, הגם שאין לה סימוכין בממצאים ארכאולוגיים או באזכורים היסטוריים, מייחסת לשלמה המלך את המצאת המשחק. רש"י מציין את המשחק בשם אישקקיש (המילה הצרפתית לשחמט, Échecs, שהתגלגלה לעברית דרך הערבית, הפכה לאישקוקה) ומזהה אותו עם הנדרשיר המוזכר בתלמוד, במסכת כתובות (סא, ב). רש"י גם נדרש לפסוק בעניין בקשתו של גבר לגירוש רעייתו שלא עשתה דבר חוץ ממשחק השחמט. גם רבי יהודה הלוי, בספר הכוזרי, מזכיר את המשחק בשם "שטרנג' ". ורבי יהודה אבן תיבון, בתרגומו לספר הכוזרי, מתרגם אותו כ-"אשקוקי", הקשור ל-"הצלחת ארדשיר".
הגדיל לעשות אברהם אבן עזרא, בעצמו שחמטאי מצטיין, שכתב שירים על המשחק ואפילו שיר חידה. משירתו של אבן עזרא למדו החוקרים על חוקי המשחק השונים שהיו בתקופתו - צבעי הכלים היו שחור ואדום, הצריח והרץ יכלו לנוע לאורך שלוש ערוגות לכל היותר במהלך אחד. גם הרמב"ם מזכיר את המשחק בפירוש המשניות (סנהדרין ג), אך מנה אותו בין המשחקים האסורים בגלל ההימורים על התוצאה.
רוב הפוסקים היהודים קבעו שמותר לשחק שחמט בשבת וחיזוק לכך אפשר למצוא בדבריו של הרב גבריאל פונטרימולי, בספרו פחד יצחק: "עינינו ראו המצחקים כמה עונג יש להם באותו הצחוק, ולכן האישקאקי מוכנים לדבר היתר ואין בהם איסור מוקצה".
השחמט התחרותי והשתתפות השחקנים ממוצא יהודי.
במחצית השנייה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התארגנו שחקני השחמט במסגרות שאפשרו תחרויות של יחידים, של מועדונים ולבסוף תחרויות לאומיות ובינלאומיות. הנוכחות היהודית בתחרויות אלה הייתה בולטת מאוד ולעיתים הם היוו רוב בין המתחרים. מבין שחקני השחמט היהודים הרבים, שלקחו חלק בתחרויות, צמחו אלופי ארצות ואף אלופי עולם. הבולטות היהודית הייתה גדולה במיוחד בארצות בהן חיו הקיבוצים היהודים הגדולים ביותר, רוסיה, פולין והונגריה ורבים מבין השחקנים היהודים הבולטים בארצות אחרות היו מהגרים מהארצות האלה, כמו ויקטור קורצ'נוי בשווייץ, לב אלבורט בארצות הברית, אלכסנדר בליאבסקי בסלובניה, לאיוש שטיינר באוסטרליה, מיגל ניידורף בארגנטינה, מיכאיל גורביץ' בבלגיה, עקיבא רובינשטיין בגרמניה, שמואל רוזנטל בצרפת.
שני אלופי העולם הרשמיים הראשונים, וילהלם שטייניץ ועמנואל לסקר, האלוף הראשון של פולין, דויד פז'פיורקה, האלוף הראשון של גרמניה המאוחדת, ברטולד אנגליש, האלוף הראשון של צרפת, שמואל רוזנטל, האלוף הראשון של ארצות הברית, שמואל ליפשוץ, האלוף הראשון של רומניה, אלכסנדרו טירולר, היו יהודים, בין חמשת השחקנים הראשונים אי פעם שזכו לתואר רב אומן שהוענק על ידי הצאר ב-1914, בטורניר סנקט פטרבורג, היו שני יהודים, עמנואל לסקר וזיגברט טאראש.
שחמטאים ממוצא יהודי באימפריה הרוסית ובברית המועצות.
באימפריה הרוסית.
בין 1899 ובין תחילת מלחמת העולם הראשונה נערכו באימפריה הרוסית שמונה טורנירי אליפות - שלוש פעמים ניצח הרוסי מיכאיל צ'יגורין, שלוש פעמים היהודי עקיבא רובינשטיין, פעם אחת היהודי גרז סלווה ופעם אחת התחלקו בתואר היהודי אהרון נימצוביץ' והרוסי אלכסנדר אלכין.
בברית המועצות.
58 פעמים נערכה אליפות ברית המועצות ולשחקנים ממוצא יהודים היה חלק גדול מאוד בזכיות. 6 פעמים זכה באליפות מיכאל בוטביניק, 6 פעמים זכה גם מיכאל טל (שלוש זכיות היו בשותפות עם אחרים), ארבע זכיות היו לויקטור קורצ'נוי וגם לאלכסנדר בליאבסקי היו ארבע זכיות (שלוש זכיות היו בשותפות עם אחרים). לאוניד שטיין זכה שלוש פעמים וכך גם לב פולוגייבסקי (שלוש הזכיות היו בשותפות עם אחרים, פעמים נערכו דו קרבות הכרעה, באחד ניצח ובשני נוצח). יפים גלר זכה פעמיים, פעם אחת בשותפות עם וסילי סמיסלוב, אך בדו-קרב ההכרעה יצא גלר וידו על העליונה. גריגורי לבנפיש זכה פעם אחת לבדו ופעם אחת בשותפות עם איליה רבינוביץ. לב פסחיס היה פעמיים שותף לזכייה בתואר וכך גם דוד ברונשטיין, גארי קספרוב ווסילי סמיסלוב. יורי אברבך סיים פעמיים במקום הראשון, פעם אחת לבדו ופעם שנייה עם שותפים ובדו קרבות ההכרעה הפסיד למארק טיימנוב. מארק טאימאנוב סיים פעמיים במקום הראשון בשותפות עם אחרים, פעם אחת הפסיד לבוטביניק בדו-קרב ההכרעה ובפעם השנייה ניצח את שותפיו. בוריס ורלינסקי זכה באליפות אחת ובוריס גולקו זכה באליפות בשותפות עם יוסיף דורפמן. גם ליאוניד יודסין ואנדור לילינטל זכו (כל אחד לחוד) להיות שותפים בזכייה באליפות ברית המועצות.
שחמטאים ממוצא יהודי באוסטרליה.
לאיוש שטיינר, לאזארה סוכובולסקי וגארי קושניצקי.
השחמטאים ממוצא יהודי באוקראינה.
יעקב וילנר (1924, 1925, 1928 עם שותף), בוריס ורלינסקי (1926), אברם זמיחובסקי (1931), יוסיף פוגרביסקי (1936), איסאק בולסלבסקי (1938, 1939, 1940), איסאק ליפניצקי (1949, 1956), יפים גלר (1950, 1957, 1958, 1959), לאוניד שטיין (1960, 1962), אברם חבין (1964), לב אלבורט (1972, 1973, 1974), קונסטנטין לרנר (1978, 1982), ולדימיר מלניוק (1980, 1981, 1986), ולדימיר גורביץ' (1984), ויטלי גולוד (1991).
שחמטאים ממוצא יהודי בארגנטינה.
איסאיאס פלסי, חקובו בולבוצ'אן ואחיו חוליו בולבוצ'אן, מיגל ניידורף, ברנרדו וקסלר, אריאל סורין ורובן פלגאר.
שחמטאים ממוצא יהודי בארצות הברית.