מחקר מדעי מודרני החל באזור עם מסעות המחקר של האב ארמן דוד בסוף המאה ה-19, ומחקריו הבוטניים של הבוטנאי האנגלי ארנסט הנרי וילסון בתחילת המאה ה-20. החל משנות ה-30 ערכו מספר זואולוגים סיניים, כדוגמת חוּ גִ'ינְצ'וּ ובוטנאים, דוגמת ווּ גֶ'נְגְיִי (吴征镒; נולד ב-1916) ופָאנְג וֶן-פֵּי (方文培, 1982-1899), מחקרים באזור, בהם גילו מינים חדשים וחקרו את התנהגותם. הממשל הסיני החל בפעילות לשימור הפנדה הענק ב-1963, כשהוקמו בשטח השמורה, ביוזמת המחוז, שתי שמורות טבע, שמורת הטבע ווֹלונְג (卧龙自然保护区, בפין יין Wòlóng Zìránbǎohùqū) בשטח של 2,000 קמ"ר ושמורת הטבע פֶנְגְטונְגְגָ'אי, שהיו בין שמורות הטבע הראשונות שהוקמו בשטחה של סין העממית, ונאסרה בשטחן כריתת עצים. בשנת 1971 נוספה אליהן שמורת הטבע לָאָּבָּאחֶה. היער הטבעי התאושש ועמו התאוששו גם יערות החזרן, ובשנת 1974 נמנו בשטחה של שמורת ווֹלונְג 147 פנדות. אלא שתופעות פריחת החזרן המסתיימת בקמילת הצמח שהתרחשו באמצע שנות ה-70 וה-80 הביאו את השלטונות להכרה שלא די בשמורות הטבע המחוזיות. ב-1975 שודרגו שמורות הטבע לשמורות טבע לאומיות. ב-1978 הוקמה בשטח בשמורת ווֹלונְג תחנת המחקר במחנה ווּיִיפֶּנְג, הנמצאת בגובה של 2,520 מטרים מעל פני הים, ובה חקרו מדענים סיניים וחוקרים ממדינות אחרות את האקולוגיה של הפנדה הענק ושל יערות החזרן, והיא פועלת עד היום. ביוני 1979 הגיעה ממשלת סין להסכם עם הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) על מיזם משותף להקמת מרכז למחקר ושימור הפנדה. חוקי שימור נחקקו ונאכפו בקפידה, בין השאר הוצאו להורג ציידים בלתי חוקיים של הפנדה הענק. כל מנסרות העצים ובתי החרושת שפעלו בתחום השמורה נסגרו, ופעילות המכרות צומצמה. ב-1983 הוקם בחֶאטָאוֹפִּינְג שבשמורת ווֹלונְג מרכז רבייה מצליח לפנדה ענקית. בין 1986 לשנת 2000 נולדו במרכז 48 גורי פנדה.
עדות לתיעוד של המחקר של הפאונה והפלורה בשמורה הם האוספים הגדולים של בעלי החיים (225 עופות, 56 יונקים, 700 חרקים) והצמחייה (מעל ל-2170 מינים) המצויים במוזיאון בשמורת ווֹלונְג, והאוספים החיים של הרודודנדרונים בדוּגְ'יָאנְגְיֵן וצמחי החזרן בווֹלונְג. השמורה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2006. ב-2008 פקדה רעידת אדמה בעוצמה של 7.9 בסולם ריכטר את סצ'ואן וגם השמורה נפגעה. בשמורת הטבע הלאומית ווֹלונְג נהרגו 5 פקחים ושתי פנדות. כמה פנדות ניצלו את העובדה שהגדר המקיפה את השמורה התמוטטה בכמה מקומות ונמלטו לטבע.
סכנות ואיומים.
התפקיד המרכזי של הקמת שמורת הפנדה הענק הוא להגן על המערכת האקולוגית בפני איומים מעשי ידי אדם ואסונות טבע, אם כי באופן פרדוקסלי, כפי שמוכיח מחקרו של ד"ר גְ'ייֵנְגְווֹ לְיוֹ, דווקא הקמת שמורת הטבע ווֹלונְג פגעה במידה מסוימת בטבע שעליו נועדה להגן. מנהל השמורה מנסה להתמודד עם האיומים הבאים:
זריזבוביים
זריזבוביים (שם מדעי: Tachinidae) היא אחת ממשפחות הזבובים הגדולות ביותר. כ-9,899 מינים ידועים נפוצים בכל רחבי העולם ב-1,528 סוגים שונים. השם העברי נגזר מהשם הלטיני tachina שהגיע מיוונית takhin ומשמעותו זריז.
רוב המינים במשפחה זו פרזיטואידים, הרימות גדלות בתוך הקורבן עד שלבסוף גורמות למותו ומיעוטם טפילים הניזונים מהקורבן אך אינם גורמים למותו. הרימה מתפתחת לרוב בתוך זחלי פרפראים, חיפושיות בוגרות או זחלי חיפושיות, סוגים שונים של פשפשאים, חגבאים ולעיתים נדירות נדלים.
רוב המינים מתפתחים במגוון של כמה קורבנות ותכונה זאת מנוצלת על ידי האדם כדרך הדברה ביולוגית בענף החקלאות. מינים רבים נפוצו בעולם בעזרת האדם שניצל אותם להדברת מזיקים שונים, אך עם זאת לעיתים הם נחשבים כמזיקים בעצמם למשל בתעשיית המשי מאחר שמינים שונים (במיוחד "Exorista bombycis") תוקפים את טוואי המשי.
הבוגרים ניזונים מצוף פרחים או מנוזלים סוכריים המופרשים מכנימות עלים וכנימות מגן. מינים רבים ניזונים גם מאבקת פרחים ולכן עשויים להיות מאביקים חשובים בעיקר היכן שנוכחות הדבורים קטנה יותר.
הזיהוי המורפולוגי של המינים במשפחה נחשב לקשה; מורפולוגיית הרימות וכן נתונים שאינם חזותיים כגון דרך הרבייה, עשויים לסייע בזיהוי.
מלכת גאורגיה
מתדון
חברת הודו המערבית ההולנדית
חברת הודו המערבית ההולנדית (בהולנדית: Geoctroyeerde Westindische Compagnie או GWC) הייתה חברה של סוחרים הולנדים, בין השנים 1621 ו-1793. ב-3 ביוני 1621 העניקה הרפובליקה ההולנדית לחברה זיכיון לבלעדיות במסחר (מונופול) באיי הודו המערבית (אזור הים הקריבי) וכן הוענקה לה בלעדיות במסחר העבדים מאפריקה, מסחר בברזיל, הקריבים וצפון אמריקה. השטח שבו החברה קיבלה רשות לפעול היה במערב אפריקה (בין חוג הסרטן לכף התקווה הטובה) ויבשת אמריקה, כולל האוקיינוס השקט והחלק המזרחי של גינאה החדשה. מטרת הזיכיון הייתה לחסל כל תחרות מסחרית, במיוחד מצד ספרד או פורטוגל, בין תחנות המסחר השונות שנוסדו על ידי הסוחרים. לחברה היה חלק משמעותי בהצלחת הקולוניות ההולנדיות ביבשת אמריקה.
מבחינה ארגונית דמתה חברת הודו המערבית ההולנדית לחברת הודו המזרחית ההולנדית אשר הייתה גדולה ועשירה בהרבה. ההבדל הארגוני המשמעותי בין שתי חברות אלה היה בכך שהחברה לא הורשתה לבצע פעולות צבאיות ללא היתר מפורש מממשלת הולנד, בעוד שחברת הודו המזרחית ההולנדית החזיקה באופן קבוע כוחות צבא אשר פעלו מטעמה. בדומה לחברה המזרחית, גם לחברה המערבית היו חמש לשכות, באמסטרדם, רוטרדם, הורן, מידלבורך וחרונינגן. במועצת המנהלים של החברה ישבו 19 חברים (אשר כונו בשם "תשעה-עשר הלורדים").
בתחילת דרכה זכתה החברה להצלחה יחסית ובשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-17 ייסדה תחנות מסחר וקולוניות רבות.
מוחמד רזה שאה פהלוי
אל-ניניו
הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן
הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן או ישיבת בר-אילן, היא ישיבה תיכונית עירונית שש-שנתית בתל אביב-יפו הממוקמת בשדרות רוטשילד.
הישיבה נקראת על שמו של הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי הציונות הדתית.
הישיבה בשמה 'הישיבה העירונית בר-אילן', נוסדה בשנת תשכ"ה על ידי הרב פנחס וילמן. החל משנת תשל"ו עמד בראשה הרב אהרן גרז ובשנים אלה השתנה שמה ל'ישיבה תיכונית-מדעית בר-אילן'. בשנים תשס"ב ו-תשס"ג כיהן הרב וייסברד דב. החל משנת תשס"ד מכהן כראש הישיבה הרב בני פרל שייסד בה את הישיבה לאמנויות ובהמשך שונה שמה של הישיבה ל'ישיבה לאמנויות ולמדעים "בר-אילן" תל אביב'.
מבנה הישיבה.
הישיבה ממוקמת במתחם העיר הלבנה בתל אביב, ובדומה לבתים רבים באזור בנויה בסגנון הבינלאומי שאפיין את הבנייה בתל אביב בשנות ה-30. בשנים 1936–1968, שכן במבנה בית הספר הממלכתי דתי ביל"ו. באולם ההתעמלות שבמרתף המבנה, נהגה המקהלה הקאמרית תל אביב לערוך חזרות, עד לסוף שנות ה-60.
מאז היות הישיבה במבנה הנוכחי, היא חולקת בתחומה את בית הכנסת ביל"ו (שנחנך בעצמו בשנות ה-40 של המאה ה-20) - מניין אשכנזי הידוע בייחוד בזכות מקהלת החזנות שהופיעה בו בניצוחו של החזן שלמה רביץ.
בתחומי בית הכנסת מתקיימות שלוש התפילות של היום, והמניין הוא משותף לכל תלמידי הישיבה.
בתוך בית הכנסת, הקימה הישיבה חדר הנצחה לזכרו של סג"ם - בוגר הישיבה שנפצע מירי מחבלים בינואר 2005 ונפטר תשעה חודשים לאחר מכן.
תכנים ומאפיינים.
הישיבה לאמנויות ולמדעים פועלת במתכונת אופיינית לישיבה תיכונית: שעות הבוקר מוקדשות ללימוד תורה ולאחר מכן נלמדים המקצועות הכלליים. נבדלותה בשתי מגמות הלימודים הנלמדות בה, זו לצד זו, החל מחטיבת הביניים ועד לבגרות: המגמה המדעית, הכוללת לימודים במדעי המחשב, פיזיקה וכימיה; ומגמת אמנות הכוללת לימודי מוזיקה ואמנות פלסטית.
בעשור האחרון התאפיינה הישיבה גם בהישגים גבוהים ויוצאי דופן בזכאות לבגרות ובאיכות תעודת הבגרות של מסיימי הישיבה. למשל, מנתוני משרד החינוך, בשנת 2015 עמד שיעור זכאי תעודת בגרות בישיבה על 100% ושיעור המצטיינים עמד על 16.98%, מה שהעמיד את הישיבה במקום ה-10 ברשימת התיכונים הטובים בישראל.
ישיבות תיכוניות
יצחק מאיו
יצחק מאיו (נולד ב-14 בספטמבר 1954) הוא סגן-אלוף במילואים בחיל האוויר הישראלי ונווט קרב. היה אסטרונאוט הגיבוי לאילן רמון.
מאיו, בן יחיד להוריו, גדל בכפר חיטים. ב-1974 סיים את קורס הטיס, שירת כנווט בטייסת העטלף. היה הנווט הראשון שיצא לקורס בקרי טיסה ושירת ביחידות הבקרה של חיל האוויר. ב-1979 השתחרר והחל בלימודי תואר ראשון בפיזיקה. במלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות תקיפה בטייסת פנטום. סיים תואר שני בפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1988 שב לחיל האוויר, עבר הסבה ל-F-16 ושירת כנווט במרכז ניסויי טיסה ובטייסת הקרב הראשונה.
בשנת 1997 נבחר מאיו יחד עם אילן רמון לעבור הכשרה במרכז החלל על שם ג'ונסון שביוסטון, טקסס, על מנת לקבל הסמכה כמומחה מטען. מאיו נבחר מראש לשמש גיבוי לאילן רמון, שיועד להיות האסטרונאוט הישראלי הראשון. ביולי 1998 החל מאיו את אימוניו בנאס"א.
עם הדחיות הרבות בשיגור מעבורת החלל, ועקב סיבות אישיות הכרוכות בשהיה ארוכה של שנים בארצות הברית, החליט מאיו לשוב לישראל. עבד ברפאל בתחום השיווק, ושימש נשיא אגודת החלל הישראלית.
בשירות המילואים עבר לשרת כנווט בטייסת העטלף, ובהמשך החליט לעבור הסבה ולסיים את שירות המילואים שלו במערך הכטב"מ (כלי-טייס בלתי מאוישים) של חיל האוויר הישראלי.
השתתפות במשימת מעבורת החלל STS-107.
מאיו השתתף בניסוי MEIDEX של אוניברסיטת תל אביב, ושהה במרכז הבקרה של נאס"א במרילנד, בעת משימת החלל של מעבורת החלל קולומביה.
מוסינזון הוד השרון
חיל פרשים כבד
בית הספר הניסויי אביחיל