ב-1964 היה מלרס הדיקן המייסד של המחלקה למוזיקה באוניברסיטת יורק. אף שפרש ב-1981 נותר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה עד מותו. המחלקה החדשה איפשרה לו חופש פעולה ליצירת תוכנית לימודים וגישה מוזיקולוגית חדשה לחלוטין. בתוכניות הקורסים באוניברסיטה שילב לימוד וניתוח של מוזיקת רוק ופולק יחד עם מוזיקה קלאסית "רצינית". גישתו זו זכתה לכותרת "From Bach to the Beatles and Back" (מבאך לביטלס וחזרה) וספגה גינויים הן מצד הממסד הקלאסי השמרני והן מצד חובבי מוזיקת הרוק. מלרס ביקש להראות כיצד מבנים, הרמוניות, מסורת מלודית ותזמור של שירי הביטלס בפרט ושירי רוק ופופ בכלל מוצאים את מקומם כחלק מהמסורת של מוזיקה אירופאית תזמורתית וקאמרית וטען שלא ניתן "לבודד" את מוזיקת הרוק והפופ מהמסורת המוזיקלית הכללית. מתוך אותה גישה חקר את המוזיקה של פרנסואה קופרן והקשריה למסורת הצרפתית, של ראלף ווהן ויליאמס והקשריה למסורת האנגלית ושל בוב דילן והקשריה למסורת האמריקאית. מלרס שילב הוראה אקדמית והרצאות פומביות (למשל סדרת הרצאות פומביות אודות Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band סמוך ליציאת האלבום) יחד עם כתיבה אקדמית ופרסומים רבים.
עבודה חשובה נוספת שפרסם הייתה "Caliban Reborn: Renewal in Twentieth-Century Music" משנת 1968. כותרת הספר מרמזת על קאליבן דמות הפרא במחזה הסערה של ויליאם שייקספיר בהקשר של חשיפתה של המוזיקה היצרית במאה ה-20 את "החיה שבאדם". מלרס מנתח בספר את המוזיקה של הייטור וילה לובוס הברזילאי, של דריוס מיו הצרפתי ששהה וכתב אף הוא בברזיל, של הארי פארץ' (Harry Partch), איש קליפורניה, של קולון ננקרו (Conlon Nancarrow) ממקסיקו, של דיוק אלינגטון ושל ג'ורג' גרשווין (בעיקר פורגי ובס).
בשנת 1982 קיבל תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
באוקטובר 2004 התקיים ביורק פסטיבל מוזיקה מודרנית לכבוד יום הולדתו ה-90.
מלרס היה נשוי שלוש פעמים ולו שתי בנות מנישואיו השניים ובת נוספת מחוץ לנישואין.
שלמה קלמן רייף
שלמה קלמן הכהן (סטפן) רייף (Stefan Clive Reif; נולד ב-21 בינואר 1944) הוא היסטוריון יהודי יליד סקוטלנד המתמחה בשפה העברית של ימי הביניים, אשר כיהן במשך שנים רבות כראש יחידת מחקר הגניזה ע"ש טיילור-שכטר במחלקה האוריינטאלית בספריית אוניברסיטת קיימברידג'. תחומי מחקרו העיקריים הם ליטורגיה יהודית, הגניזה הקהירית, פרשנות על התנ"ך בתקופת ימי הביניים וההתפתחות ההיסטורית של לימודי עברית באוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
רייף נולד באדינבורו בירת סקוטלנד בשנת 1944 והתעניינותו בבלשנות החלה טרם לימודיו האקדמיים, כשכבר בתיכון הוא התמסר ללימוד אנגלית, לטינית, יוונית וצרפתית, בנוסף ללימודי היסטוריה ומתמטיקה. בשנת 1961 הוא החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת לונדון בעברית ובארמית, ובשנת 1964 סיים את לימודיו בהצטיינות. מיד לאחר מכן הוא המשיך ללימודי הדוקטורט, גם הם באוניברסיטת לונדון, ובשנת 1969 הגיש את הדיסרטציה שלו שעסקה בסידור התפילה של ר' שבתי סופר מפשמישל, בן המאה השבע-עשרה. בשנת 1976 הוא קיבל תואר MA נוסף ובשנת 2002 זכה לתואר Litt.D, שניהם הוענקו לו מטעם אוניברסיטת קיימברידג'.
קריירה אקדמית.
הקריירה האקדמית של רייף החלה באוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד בין השנים 1968–1972. לאחר מכן כיהן כדקאן ופרופסור עוזר בחוג לשפה וספרות עברית בדרופסי קולג', פילדלפיה במשך שנה. בשנת 1973 מונה לספרן בספריית אוניברסיטת קיימברידג', כשתוך זמן קצר קודם לעמדת מנהל אוסף הגניזה ע"ש טיילור-שכטר. רייף שם לעצמו כמטרה לקטלג ולהנגיש את האוסף העצום שהיה תחת אחריותו, ולשם כך הביא להקמת היחידה לחקר הגניזה ע"ש טיילור-שכטר בקיימברידג'. במקביל לתפקיד מרכזי זה כיהן רייף כחבר סגל פעיל בפקולטה ללימודי המזרח באוניברסיטת קיימברידג'. בד בבד הוסיף רייף לחקור ולפרסם מאות מאמרים (360) וספרים רבים (12), ללמד ולשמש כפרופסור וחוקר אורח באוניברסיטאות מובילות בעולם ביניהן אוקספורד (1979), האוניברסיטה העברית (1989, 1996), פנסילבניה (2001), וג'ורג' וושינגטון (2004). רייף זכה בפרסים רבים ובתקציבי מחקר מקרנות תחרותיות ברחבי העולם. כמו כן, רייף מכהן כחבר בסט. ג'ונס קולג' בקיימברידג' ובאגודות המובילות בעולם לחקר המזה"ת, הספרות והשפה העברית.
מאז שיצא לגמלאות, רייף מחלק את זמנו בין קיימברידג' וישראל ופעיל באקדמיה בשתי המדינות. בין היתר הוא מכהן כיועץ מיוחד לספריה של קיימברידג' לפרויקטים ולגיוס כספים. מעבר לכך, רייף הביע לאחרונה את הסכמתו לעמוד בראש המרכז הבינתחומי לחקר הגניזה והוראתה שיוקם בקרוב באוניברסיטת חיפה ולתרום מניסיונו הרב לטובת החדרת פירות מחקרי הגניזה לתוכניות הלימודים בארץ ובעולם ולבניית קורסים מתוקשבים בין-אוניברסיטאיים ובינלאומיים בנושא הגניזה הקהירית, מחקרה וחשיבותה לעולם האקדמי.
פועלו כראש היחידה לחקר הגניזה הקהירית באוניברסיטת קיימברידג'.
אוסף הגניזה הקהירית הוא אוצר בלום של תעודות מן המאה העשירית עד למאה התשעה עשרה, אשר נמצא בעליית הגג של בית הכנסת בן עזרא בקהיר בשלהי המאה ה-19. זמן קצר לאחר הגילוי הועברו רוב כתבי היד ושאר המסמכים לספריית אוניברסיטת קיימברידג', וכך נולד אוסף הגניזה הקהירית באוניברסיטת קיימברידג', שנקרא אוסף טיילור-שכטר על שם שני החוקרים שפעלו רבות להעבירו לקיימברידג', שניאור זלמן שכטר וצ'ארלס טיילור. ברם, שינוע אלפי המסמכים היה רק השלב הראשון והמקדים, ועדיין היה צורך לשמר, לקטלג ולהנגיש את המסמכים לטובת מחקר ולימוד. ואכן במהלך המאה ה-20 היו מספר ניסיונות לקטלוג האוסף. בשנת 1902 מונה ארנסט וורמן לאוצר האוסף, ובעמל רב הוא קיטלג באמצעות פנקס ועט כחמשת אלפים פריטים, אך מותו הפתאומי בשנת 1909 קטע ניסיון זה באיבו. קשיים כלכליים, שתי מלחמות עולם והיעדר אישיותו הכריזמטית ורבת העוצמה של שכטר, שעזב לניו יורק חמש שנים לאחר גילוי האוסף, הביאו לדחיקת כתבי היד לקופסאות מאובקות במחסני הספרייה. כך נוצר המצב שבמשך שנים רבות מספר זעום של חוקרים ניצלו את שפע הידיעות והמידע אודות יהודי מצרים, הלבנט והים התיכון בימי הביניים. צעד משמעותי התרחש בשנות החמישים, כאשר החוקר הנודע שלמה דב גויטיין ותלמידיו הפיקו במאמץ רב סדרה נוספת של כתבי יד. בשנות ה-60 עם היווצרות גל חדש של התעניינות בחומרי גניזה, שהתגלו כמקור חשוב לחקר היסטוריה כלכלית וחברתית, מונה ד"ר הנרי קנופף (Henry Knopf) לטובת קיטלוג שאר חומרי הגניזה. ברם, לאחר שנים מספר קנופף בחר להמשיך הלאה ועלה לישראל, והמלאכה עדיין לא הושלמה.
עת הגעתו של רייף לספריית אוניברסיטת קייברידג' בשנת 1973, רק כ-34,000 מתוך 150,000 כתבי היד מוינו וקוטלגו. מינויו של רייף הפיח רוח חדשה של עשייה. חצי שנה לאחר הגעתו הוא ייסד את מכון מחקר הגניזה ע"ש טיילור-שכטר, גייס תרומות ומענקי מחקר רבים, מינה אנשי סגל נוספים והחל במלאכת הקיטלוג והמיון. עד שנת 1975 מוינו 105,000 כתבי היד שלא טופלו עד אז על פי נושאים. זמן קצר לאחר מכן קוטלגו 45,000 פריטים ונאספו 50,000 פריטים ביבליוגרפיים הקשורים ישירות לאוסף הגניזה. בשנת 1978 מכון הגניזה פרסם את הקטלוג הראשון אשר מנה 17 כרכים. כמו כן, במרווחים של שנתיים, פרסם בית הדפוס של אוניברסיטת קיימברידג' ספרי מחקר אודות הגניזה הקהירית. מפעלו של רייף הפך לאורים ותומים בכל הקשור לאוספי גניזה, וספריות רבות, בין היתר ניו יורק, אוקספורד ומנצ'סטר, כולן הלכו בדרכו של רייף כשהחלו לקטלג את מסמכי הגניזה שבאוספיהם. בתוך שנים מספר הפך אוסף הגניזה הקהירית בקיימברידג' למוקד משיכה עולמי לחוקרי יהדות, היסטוריה, פילוסופיה ולשון של ימי הביניים. מפעלי מדע גדולים נסמכו על מקורות הגניזה הקהירית והיו ליסוד המרכזי של הידע אודות ההיסטוריה והתרבות היהודית מן העת העתיקה ועד לעת החדשה המוקדמת בפרט, כמו גם על החברה הים-תיכונית בכלל.
בשנת 1999 יצא לדרך פרויקט פרידברג, מאמץ מונומנטלי שמטרתו הייתה והיא דיגיטציה של כלל כתבי היד של גניזת קהיר, ללא קשר למקום הימצאם. בדרך זו אוסף הגניזה הקהירית יהפוך לנגיש לכל חוקר בעולם באמצעות האינטרנט. בשנת 2004 שולמית, אשתו של רייף, בסיוע שלושה עוזרי מחקר, החלה במלאכת הרישום, כך שעד 2006 כלל המידע לוקט ועובד. לפני הסקירה המעמיקה אנשי קיימברידג' סברו שאוסף הגניזה הקהירית מכיל כ-140,000 פריטים, ברם לאחר הסקירה התברר שאוסף מכיל כ-193,654 פריטים, כ-225,141 דפים.
אוניברסיטת יורק (אנגליה)
אוניברסיטת יורק (באנגלית: The University of York) היא אוניברסיטה שנוסדה ב-1963 סמוך לעיר יורק באנגליה. על אף גילה הצעיר, היא נמנית עם האוניברסיטאות הטובות בעולם ובבריטניה בתחומי ההוראה והמחקר, בעיקר מציינות בתחום המחקר והפרסומים המחלקות למדעי המחשב, ספרות אנגלית, ארכיטקטורה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, פוליטיקה, כלכלה, מוזיקה ולימודי תרבות. האוניברסיטה מוקמה במקום ה-151 אוניברסיטאות המחקר הטובות בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2023.