הבישופים מוסמכים לתפקידם על–ידי בישופים. נדרשים שניים או שלושה בישופים, בהתאם לכנסייה, כדי להפוך את ההסמכה לתקפה וחוקית.
לבד מההסמכה, ישנן שיטות אחרות בכנסיות שונות לבחירת מועמדים להסמכה כבישופים. בכנסייה הקתולית המודרנית אספת הבישופים מפקחת על בחירת בישופים חדשים באישור האפיפיור. ברוב הכנסיות המזרחיות אורתודוקסיות ישנה מידה של השפעה רשמית ורשמית למחצה של כמרים ומכהנים בקודש על בחירת הבישופים.
הבישוף, בתורו, הוא זה המוסמך להסמיך לכהונה את הכמרים והדיאקונים. במקרים מסוימים, נדרשת ברכתו לצורך ניהול טקסים מסוימים על–ידי הכמרים. בקתדרלה של הדיוקסיה נשמר עבורו כיסא מיוחד לשימושו הבלעדי, המכונה קתדרה או כס הבישוף. במקרים אחרים, הכיסא אינו מוצב תמידית, אלא מובא למקום רק כאשר הבישוף מבקר בקהילה.
הבישופים ממונים ברצף, בזה אחר זה, ובכנסייה הקתולית, האנגליקנית והאורתודוקסית נטען כי ישנו רצף של כהונה של בישופים מוסמכים מאז ימי השליחים, המכונה ירושה אפוסטולית.
בין המאה ה-4 למאה ה-9, משרות בישופות באירופה המערבית ובעיקר בגאליה עברו בירושה במשפחות גאלו-רומיות. לרוב היה הדוד מוריש את התפקיד לאחד מבני אחת מאחיותיו. כך שמרו משפחות האריסטוקרטיה על יוקרה דתית ועל האפשרות שהבישוף יזכה במעמד של קדוש ויעלה את יוקרת המשפחה.
בולה שהוציא האפיפיור לאו השלושה עשר בשנת 1896 קובעת, כי רצף הירושה האפוסטולית בכנסייה האנגליקנית אינו תקף, משום שזו שינתה את טקסי ההסמכה. למרות זאת, הכנסייה הקתולית מכירה לעיתים בהסמכות שלא בוצעו באישורה או תוך שינוי כללי ההסמכה, אצל בישופים קתולים שחרגו מן הכנסייה או קבוצות הקשורות בהם, כל עוד ההסמכה מבוצעת בהתאם לשאר הכללים. תופעה זו מכונה "אפיסקופי וגנטס". הכרה דומה קיימת גם בתקפות ההסמכה של בעלי התפקידים בכנסיות האורתודוקסיות. בכנסייה האנגליקנית היום, החלה גם הסמכת נשים לכהונה כבישופים, כשהראשונה שהוסמכה היא ברברה קלמנטין הריס, בשנת 1989.
זאב רבן
זאב רַבָּן (22 בספטמבר 1890, לודז' – 19 בינואר 1970, ירושלים) היה צייר, גרפיקאי ומעצב תעשייתי עברי. מאבות האמנות הארץ ישראלית בתקופת היישוב.
תולדות חיים.
רבן נולד בשם ווֹלְף (זאב) רָבִיצְקי בלודז' בשנת 1890. אביו, יחיאל רביצקי, יליד קאליש, היה רב חרדי ובילדותו למד רבן בחדר. אמו רייזל בסר באה ממשפחת סוחרים משכילית, ואביה לימד את רבן עברית. החל את לימודי האמנות בעירו, ובגיל 16 יצא ללמוד פיסול ועיטור אדריכלי דקורטיבי במוסדות שונים לאמנויות - תחילה למד במינכן (1906–1907). בהמשך השתלם בפריז בפיסול נאו-קלסי אצל אנטואן מרסייה , עד 1909, ובבריסל למד במשך שלוש שנים, עד 1911. כשסיים את לימודיו שב ללודז', ומשם המשיך לפריז.
בהשפעת מנהל בית הספר לאמנות בירושלים "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", האמן בוריס שץ, שאותו פגש בפריז, עלה רבן לארץ ישראל בשנת 1912 ושימש כמורה ב"בצלאל" עד שנת 1929. בבצלאל לימד פיסול, ריקוע וחקיקה ולימים מונה למנהל הזמני של המוסד. החל מ-1914 ניהל את מחלקת המיקשה בבית הספר לאמנות. בין תלמידיו ב"בצלאל" נמנו ראובן רובין, נחום גוטמן, אביגדור סטימצקי ומרדכי אבניאל.
השתתף בשנת 1921 בתערוכה ההיסטורית שבה הציגו לראשונה בארץ ישראל אגודת אמנים עברית. תערוכה זו התקיימה במגדל דוד שבעיר העתיקה בירושלים, והייתה הראשונה מסדרת תערוכות שנתיות שנקראו "תערוכות אמני מגדל דוד".
ב-1922 הקים בשיתוף עם האמן מאיר גור אריה "בית עבודה לאמנות אינדוסטריאלית" (קרי תעשייתית), שפעל עד לשנות ה-60 של המאה העשרים. בשנות העשרים והשלושים עסק רבות בעיצוב סמלים ותעודות לעסקים ומוסדות וכן בעיצוב פנים. אריחי קרמיקה שעיצב מעטרים חזיתות בתים רבים בתל אביב (כמו למשל, בית לדרברג).
רבן עיטר ועיצב בתי כנסת בארץ ישראל ומחוץ לה ויצר להם ריהוט ותשמישי קדושה. בשנת 1931 עיצב את החלונות הצבעוניים בבית הכנסת הגדול בתל אביב.
רבן היה אנתרופוסוף וצמחוני. היה ממייסדי לשכת הבונים חופשיים "אלומה". היה ממקימי שכונת בית הכרם בירושלים.
ציוריו של רבן, חפצי החן שיצר, עיטוריו לספרים וכרזות פרסומת שעיצב, היו ברוח אסכולת ה-"אר נובו" (Art Nouveau) שרווחה באירופה בסוף המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, שהיה בה יסוד דקורטיבי חזק. כן שילב רבן ביצירותיו יסודות מזרחיים האופייניים לארץ ישראל וממוטיבים תנ"כיים ותיאר את נופי הארץ ואנשיה. יצירותיו מרובות הסמלים הוגדרו כ"סימבוליזם עברי". רבן נחשב אחד מיוצרי "סגנון בצלאל".
לקריאה נוספת.
קטלוגים:
אדי מלך המסטולים
אדי מלך המסטולים הוא ספר מאת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בהוצאת "עמיחי" בשנת 1998. הספר מתאר בלשון ריאליסטית בוטה את הידרדרותו לסמים של נער בשם אדי.
עלילת הספר.
אדי נולד לשני הורים נרקומנים. בצעירותו עזב אביו את הבית, והאם שלא מצאה דרך להשיג את מנת הסם שלה הדרדרה לזנות.
כאשר אדי הגיע לגיל חינוך, ולאחר שהפריע ללקוחותיה של אמו שושנה, החליטה אמו למסור אותו לפנימייה בכפר הבדיוני מגדיאל שם נחשף לעולם הפשע. כאשר היה לנער אמו החליטה לקחתו חזרה הביתה ואז החל להיות בלדר לסמים ואף מכור, בצוותא עם חבריו לשכונה.
פעמים רבות מצא את עצמו חסר בית ובבית מעצר תל אביב.
בשנים אלו גר ונעצר ביחד עם חבריו לתא יקי ועומרי אשר הכירם משחר נעוריו.
צד האור היחידי של אדי הייתה נערה בשם ענת שבה התאהב.
ענת החלה בניסיונות לגומלו מההרואין, ולאחר שהכה אותה נמרצות במהלך קריז, נטשה אותו בהיותה הרה.
חברו של אדי, יקי, החל במערכת יחסים אינטימית עם אמו, שושנה, למרות שלפי אדי "הייתה יכולה להיות אמא שלו", ואדי נקרע בדילמה, בין אהבת חבר, לדאגה לאמו.
אדי נעצר בתקופה זו, ונשלח למכון גמילה בכפר הבדיוני "נווה יונתן" שבגלבוע, כאשר הוא לא ידע מה עלה בגורל ילדו שלא ראה, וחברו עומרי.
קוזו אוקמוטו
קוזו אוקמוטו (ביפנית: 岡本公三; נולד ב-7 בדצמבר 1947) הוא טרוריסט יפני חבר ארגון "הצבא האדום היפני", שעמד בראש חוליית מחבלים מתאבדים שביצעה את הטבח בנמל התעופה לוד ב-30 במאי 1972. אוקמוטו היה היחיד מחברי החוליה ששרד את הפיגוע. הוא הועמד למשפט צבאי בישראל ונידון לשלושה מאסרי עולם, אך שוחרר לאחר 13 שנה במסגרת עסקת ג'יבריל. כיום הוא אדם חופשי.
הצטרפות ל"צבא האדום היפני".
אוקמוטו נולד למשפחה בורגנית. אביו, יסואו אוקמוטו, היה מנהל בית ספר בעל מעמד נכבד. קוזו, צעיר בניו, היה סטודנט לביולוגיה של הצמחים. בפברואר 1970 גויס לארגון הטרור "הצבא האדום היפני" על ידי שני אחיו הגדולים, ובפרט על ידי אחיו טאקדיה אוקמוטו, שהיה בין חוטפי מטוס נוסעים יפני לקוריאה הצפונית ב-1970, פעולה שהקנתה את הפרסום הראשון לארגון זה. עם גיוסו לשורות הארגון הפסיק אוקמוטו את לימודיו, ניתק מגע עם יתר בני משפחתו, ונחשף לאידאולוגיה של הארגון. בספטמבר 1971, כמו עשרות פעילים אחרים בארגון, יצא אוקמוטו ללבנון על מנת לקבל אימון צבאי במחנות מחבלים. שם התוודע וחבר לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין בראשות ג'ורג' חבש.
הכנות לפעולה.
שבועות ארוכים לפני הפעולה ערכו חברי ארגון הצבא האדום היפני טיסות בקווי אל על בין אירופה לארצות הברית כדי ללמוד את סידורי הביטחון הישראלים. כחלק מאנשי ההתארגנות נצטווה אוקמוטו לעלות על מטוס אל על שטס על קו מונטריאול - פריז. כבחור צעיר בן 23 טעה אוקמוטו טעות חמורה בכך שקנה כרטיס טיסה במחלקה ראשונה, צעד שאינו אופייני לצעיר בן גילו. בכך עורר את חשדם של אנשי הביטחון הישראלים והללו תשאלו אותו על טיב נסיעתו, מי מימן את כרטיס הטיסה, והאם בכוונתו להמשיך מפריז לביירות. לבסוף טס מניו יורק לפריז במטוס בואינג 707 ועקב אחר סידורי הביטחון בו. משהגיע לפריז יצא לביירות, שבה יצר קשר עם שני סטודנטים יפנים נוספים: טאקשי אוקודיירה ויאסודה יאסוקו. שלושתם חברו יחדיו לחוליית טרור שתכננה לבצע פיגוע באחת הערים הגדולות בישראל. השלושה הגיעו למחנה אימונים של ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין בבעלבכ, שם נפגשו עם ראשי הארגון, עברו אימוני כושר גופני, אימוני ירי ושימוש בחומרי נפץ. שמו המחתרתי היה "אחמד". ב-16 במאי 1972 נודע לחברי החוליה כי בניגוד לתוכניתם המקורית, הוטל עליהם לתקוף את נמל התעופה לוד. חברי הארגון חששו כי הם נתונים תחת מעקב של כוחות הביטחון הישראלים וניסו לצמצם את הסיכון שבחדירה לעומק המדינה. על-כן הוחלט על פעולה בנמל התעופה הבינלאומי מיד עם נחיתת החוליה בישראל.
הטבח בנמל התעופה.
אוקודיירה ואוקמוטו המריאו מביירות לפרנקפורט ב-22 במאי 1972, שם צוידו בתעודות מזויפות. לאוקמוטו שכינויו הערבי היה אחמד, ניתן דרכון מזויף על שם נאמבה דייסוקה. ב-24 במאי הצטרף אל השניים יאסודה, והשלושה יצאו לרומא, שם שהו עד ה-30 במאי.