הודות לגשמים רבים וקרקע לחה כל השנה ניתן לגדל שיפון, חיטה, שעורה, סלק, סוכר, באזור הממוזג גם מגדלים ראשי בקר ומייצרים גבינה, החקלאי באזור מוציא את הבקר לרעיה בעונת האביב אחרי הגשמים הרבים בשדות והמישורים הרחבים.
אוכלוסייה ומדינות.
באזור הממוזג חי חלק גדול מן המין האנושי.
והוא האקלים במדינות הבאות: אוקראינה, קנדה, גרמניה, צרפת, שווייץ, איטליה, הונגריה, רומניה, ניו זילנד, פטגוניה, בריטניה, רוסיה, פינלנד, שוודיה, סין, קזחסטן, מונגוליה, אוסטריה, צ'ילה, אוזבקיסטן, ארגנטינה ועוד.
ממוזג
ג'יימס האטפילד
phpBB היא מערכת פורומים חופשית ובקוד פתוח, שבסיסה נכתב בשפת הקוד הפתוח PHP. ניתן לפתוח באמצעות מערכת זו מספר פורומים הפועלים במקביל על אותו השרת. כמו כן, המערכת מספקת למנהל הפורומים שליטה על המשתמשים הרשומים באתר הפורומים המוקם.
כמערכת קוד פתוח, מערכת זו ניתנת לשינוי בהתאם לצורכי המתפעל אותה. בידי המתפעל ישנה האפשרות להתקין על מערכת זו תוספות ושינויים, לשנות את עיצובה ולהוריד מרשת האינטרנט תוספות לה בקוד פתוח. תוספות אלה מכונות לרוב "מודים" ולצורך בנייתן דרוש ידע בתכנות בשפת php. במקרים מסוימים יוצאים מודים אלה לרשת האינטרנט בקוד פתוח לטובת מפעילי המערכות שאינם בעלי ידע בתכנות. לעיתים ניתן להוריד אף עיצובים חינמיים המיועדים למערכת זו.
עקב היותה של מערכת זו מופצת בקוד פתוח, ניתן לתרגמה באופן חופשי או להוריד גרסאות מתורגמות שלה במגוון שפות.
היסטוריה.
phpBB החלה את דרכה על ידי ג'יימס אטקינסון כמערכת פורומים המזכירה את UBB לאתרו. נתן קודינג וג'ון אלבה הצטרפו לצוות הפיתוח של phpBB לאחר שהמערכת נכנסה למאגר מערכות הקוד פתוח באתר sourceforge. הגרסאות הראשונות שתורגמו לעברית תורגמו על ידי גיל אשר.
שאול התרסי
ויאצ'סלב מולוטוב
ויאצ'סלב מיכאילוביץ' מולוטוב (רוסית: Вячесла́в Миха́йлович Мо́лотов; 9 במרץ 1890 - 8 בנובמבר 1986) היה שר החוץ של ברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה. חתם על הסכם ריבנטרופ מולוטוב. על שמו קרוי בקבוק מולוטוב.
קורות חיים.
נולד בכפר בשם קוקארקה שבאימפריה הרוסית, תחת השם ויאצ'סלב מיכאילוביץ' סקריאבין. אם המשפחה הייתה ממשפחת סוחרים אמידה. למד בקאזאן.
הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית בשנת 1906. נעצר בשנת 1909 וגורש לעיר וולוגדה. שוחרר בשנת 1911 והחל את לימודיו במכון הפוליטכני בסנקט פטרבורג. בשנים 1912–1913 היה בין העורכים של עיתון פראבדה. בשנת 1915 נעצר וגורש לסיביר. לאחר בריחתו נבחר לוועדה המרכזית של המפלגה הבולשביקית. באותה תקופה הוא החליף את שמו למולוטוב (פירוש המלה "מוֹלוֹט" ברוסית: פטיש ו"-וֹב" היא סיומת נפוצה).
בשנת 1918 עבד עם זינובייב בתפקידי ניהול בפטרוגרד. במשך מספר שנים עבד במנגנון המפלגתי באזורים שונים עד שבשנת 1921 הועבר למוסקבה. מולוטוב החל לעבוד תחת יוסיף סטלין כבר בשנת 1922. לאחר מות לנין תמך בסטלין במאבקיו מול טרוצקי, זינובייב וקמנייב. בשנת 1926, הצטרף לפוליטבירו ובמהלך 1928 - 1930 סייע לטהר את המפלגה הקומוניסטית מכל החברים שהתנגדו לסטלין.
בשנת 1930 התמנה לתפקיד ראש הממשלה (председатель СНК СССР и Совета Труда и Обороны).
ביחד עם סטלין חתם על כל הפקודות החשובות להוצאה להורג בשנות ה-30.
במאי 1939 הוא התמנה לשר החוץ הסובייטי, וב־23 באוגוסט 1939 חתמה ברית המועצות על הסכם אי-התקפה עם גרמניה הנאצית, הסכם ריבנטרופ–מולוטוב (על שמם של שני שרי החוץ).
בשנת 1940, במהלך החגיגות ליום הולדתו ה-50 - הוחלף שם העיר פרם למולוטוב. בשנת 1957 הוחזר שם העיר להיות פרם.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה שר חוץ פעיל. השתתף בשיחות רבות עם האנגלים והאמריקאים. הוא נפגש באפן חשאי עם הנשיא פרנקלין רוזוולט ובשיחותיהם סוכם על הסכמי "השאל החכר" של ציוד צבאי אמריקני לרוסיה.
לאחר המלחמה המשיך בפעילות בינלאומית. היה תומך פעיל בהקמת מדינת ישראל. בשנת 1949 שוחרר מתפקידיו. אשתו היהודיה פולינה מולוטובה נעצרה. סטלין דרש ממולטוב להתגרש ממנה, אחרי שהועמדה לדין באשמת בגידה בשלטון. בשנת 1952 לא נבחר מחדש לתפקידי מפתח במפלגה. ייתכן וחייו בתקופה זו אף הם היו בסכנה.
בשנת 1953 לאחר מות סטלין, תמך בחרושצ'וב והוחזר לתפקיד שר החוץ עד לשנת 1956. אומנם עד מהרה התגלו חילוקי דעות בינו לבין חרושצ'וב במספר נושאים במדיניות החוץ של המדינה. בשנת 1957 פעל להדחת חרושצ'וב בהיותו מראשי הקבוצה האנטי-מפלגתית והועבר לתפקידים זוטרים, ביניהם שגריר למונגוליה. במהלך הכנות לוועידה ה-22 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מתח ביקורת על מצעה החדש של המפלגה. בעקבות כך, הוצא משורות המפלגה ובשנת 1963 פרש לגמלאות.
ב-1984 הוחזר לשורות המפלגה על ידי צ'רניינקו.
מולוטוב נפטר בשנת 1986 בגיל 96 במוסקבה ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.
משפחתו.
היה נשוי לפולינה מולוטובה שנקראה לפני כן פרל רובין והייתה אחותו של דוד יזרעאלי.
ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות
עֶרֶב מלחמת העצמאות מנו הערבים כשני שלישים מכלל התושבים בשטח המנדט הבריטי (ביום הכרזת תוכנית החלוקה). במהלך המלחמה ברחו או גורשו רובם מהשטחים שהוקצו עבור המדינה היהודית. הפלסטינים מכנים אירוע זה "הנכבה" (במשמעות של "האסון") ורואים בו גורם עיקרי לבעיית הפליטים הפלסטינים.
הרקע למלחמה.
החלטת העצרת הכללית של האו"ם מספר 181, מיום ה-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר), אישרה את "תוכנית החלוקה", לחלוקתו של שטח המנדט הבריטי לשתי מדינות: יהודית וערבית, העיר ירושלים וסביבתה כולל בית לחם ואזור שועפת היו אמורים להיות שטח בינלאומי קורפוס סיפראטום בניהול מועצת נאמנים מטעם האו"ם.
הנהגת היישוב והתנועה הציונית קיבלו את תוכנית החלוקה ואף פעלו נמרצות לאישורה באו"ם, זאת על אף הסתייגויות ממנה (שבאו בעיקר מהתנועה הרוויזיוניסטית). הערבים בארץ ומדינות ערב דחו אותה מכול וכול, ושללו את הלגיטימיות של האו"ם להכריע בשאלת פלשתינה-ארץ-ישראל. כמו כן, הם דחו את הרעיון כי פליטי השואה היהודים ייושבו מחדש בארץ, בטענה כי מדובר בבעיה פנימית של אומות אירופה, שיש לפותרה על אדמת אירופה ולא באמצעות הגירתם לארץ. העובדה ששתי מעצמות העל של העולם שאחרי מלחמת העולם השנייה: ארצות הברית וברית המועצות תמכו בחלוקה והקמת המדינה היהודית על כ-55% משטחה של פלשתינה הייתה הסיבה שההחלטה נתקבלה. כמו כן, העובדה כי ההנהגה הפלסטינית בראשות אמין אל-חוסייני תמכה במהלך מלחמת העולם השנייה בגרמניה הנאצית, וכן החרם שהטילה על ועדת האו"ם שניסחה את תוכנית החלוקה, הקשו על הערבים בארץ להציג את טיעוניהם במוסדות הבינלאומיים.
תחילת המלחמה.
הערבים בארץ הגיבו על החלטת האו"ם בפעולות אלימות שפרצו מיד אחרי ההחלטה, והתפתחו למלחמת אזרחים, בין ערבים ליהודים בשטח המנדט.
מלחמה זו הייתה השלב הראשון במה שנודע לימים כמלחמת העצמאות של מדינת ישראל.
ב-30 בנובמבר 1947 הותקף מן המארב אוטובוס יהודי בדרכו לירושלים ליד שדה התעופה בלוד וחמישה מנוסעיו נהרגו. בו ביום הכריז הוועד הערבי העליון על שביתה כללית של כל ערביי הארץ. למחרת פרץ המון ערבי למרכז המסחרי הישן בירושלים, בזז והעלה באש חנויות של יהודים, דבר ששימש אות להתלקחות בערים המעורבות. שכונות דרום תל אביב והערים חולון ובת ים הותקפו בירי.
ההתקפה על דרכי התחבורה ועל האוכלוסייה בערים המעורבות הגיעה לשיאה בטבח של 39 פועלים יהודיים בבתי הזיקוק בחיפה, שבאה בעקבות פעולה של האצ"ל, שהשליך רימונים על קבוצת פועלים ורצח שישה מהם. בעקבות התקפה זו החליט פיקוד ההגנה לשלוח כ-120 לוחמים לפעולת נקם בכפרים בלד א-שיח' וחוואסה, בהם התגוררו רבים מהפועלים במפעל. בפעולה נהרגו בין 15 ל-76 מתושבי הכפרים ו-3 מאנשי "ההגנה". לאחר פרשת דיר יאסין, בה הרגו היהודים כ-100 מתושבי הכפר, מהם נשים וילדים, נקמו הערבים בשיירת הדסה, והרגו 78 מאנשי השיירה, בהם גם אחיות ורופאים ועובדי אוניברסיטה, בדרכם לבית החולים "הדסה" ולאוניברסיטה העברית בהר הצופים.
האירועים נמשכו והפכו למלחמה רבתי, כשלעזרת ערביי הארץ הוקם צבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י.
לאחר קום המדינה.
ב־14 במאי 1948 הכריז דוד בן-גוריון בתל אביב על הקמת מדינת ישראל. הכרזתו נבעה מן ההכרה כי תוכנית החלוקה לא תיושם, וכי עם סיום המנדט הבריטי בשעת חצות של ה־15 במאי, ייווצר ואקום שלטוני. הכרזת המדינה התייחסה להחלטת העצרת הכללית של האו"ם כאל הצדקה משפטית להקמת המדינה, אולם נמנעה במכוון מלהכיר בגבולות החלוקה כגבולות מדינת ישראל. ההכרזה קבעה כי הערבים שיישארו בגבולות מדינת ישראל יזכו לשוויון זכויות וייצוג הוגן במוסדות המדינה:
קרבות מלחמת העצמאות נמשכו ואף הוחרפו עם פלישת צבאות מדינות ערב השכנות לתוך שטח המנדט לשעבר. בשלב זה כבר נמלטו מבתיהם או גורשו ערבים רבים שחיו בשטח המנדט. ככל שנמשכה המלחמה עלה מספרם. הפליטים התרכזו סביב העיר עזה, סביב הערים של מה שעתיד להיות הגדה המערבית וכן בירדן, בסוריה ובלבנון.