במחצית שנות השמונים, עבר כספי לאוניברסיטה הפתוחה, בה פיתח את תחום לימודי התקשורת. כספי כתב וערך, בהיותו באוניברסיטה הפתוחה, סדרת ספרי לימוד, ששימשה שנים רבות בסיס בתוכנית הלימודים בתקשורת במוסדות להשכלה גבוהה, במכללות ובבתי ספר שונים.
בשנת 2000 שב כספי לבאר שבע, כדי לתת כתף בהקמת המחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון. הוא כיהן כראש המחלקה לתקשורת וראש מרכז בורדה לתקשורת חדשנית בין השנים 2004–2009. באפריל 2013 נערך באוניברסיטת בן-גוריון יום עיון על "מעברים בתקשורת" לכבודו של כספי לרגל יציאתו לשבתון בטרם פרישתו לגמלאות.
כספי היה נשוי לדליה ולהם בת וארבעה נכדים. התגורר באבן יהודה.
נפטר ב-22 בינואר 2017. נטמן למחרת בבית העלמין באבן יהודה.
תפקידים אקדמיים וציבוריים.
כספי מילא מספר תפקידים אקדמיים וציבוריים:
מחקרים ופרסומים.
תחומי התמחותו של כספי היו תקשורת המונים, תקשורת ופוליטיקה, דעת קהל ותעמולה, מוסדות תקשורת, תקשורת מקומית, תקשורת מיעוטים, רגולציה בתקשורת, מערכות בחירות.
כספי כתב למעלה מ-20 ספרים בתקשורת ועשרות מאמרים מדעיים בעברית, באנגלית וברוסית. ביניהם ספר ילדים בשם אבא של ענבל. בתחילת שנות התשעים התפרסם ספרם המשותף של כספי ושל יחיאל לימור "המתווכים", ספר ששימש כאחת מאבני היסוד בהוראה ובהבנת מקומם ועוצמתם של אמצעי התקשורת בישראל.
נושאים בולטים שבהם עסק במאמריו העיתונאיים.
כספי היה מתנגד חריף וותיק לתאגידי התקשורת המשפחתיים בישראל, והזהיר נחרצות מפני הקשר בין הון, לעיתון ולשלטון. במיוחד התריע מפני עליית כוחם של "ברוני תקשורת" הניצבים בראש תאגידי התקשורת האלה. בתחילת שנות התשעים נרתם כספי למאבק הציבורי נגד הבעלות הצולבת של "ברוני התקשורת" והשתלטותם על ערוצי השידור בטלוויזיה. בהקשר זה, טבע כספי מושג באחד ממאמריו, "האזרח נ.מ.",(חדשות, 8/10/1992), על משקל "האזרח קיין", והמושג הפך, בעקבות פרסום המאמר, לכינויו של מו"ל ידיעות אחרונות, נוני מוזס. במחצית שנות התשעים, חשף כספי את תופעת האלימות כלפי נשים גם בחוגי האקדמיה, כאשר הפר שתיקה מתמשכת של עמיתיו ופרסם במוסף "הארץ" רשימה בשם "אל תפנו אליו"("אנשים בחזית", 27/1/1995). שני המאמרים פותחים וחותמים את ספר המאמרים שלו סדר יום.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני
שריר הבטן המלוכסן החיצוני (TA: Musculus obliquus externus abdominis) הוא אחד מהשרירים המהווים את דופן הבטן ואחד מהמניעים של הגו. מבין שלושת השרירים המרכיבים את דופן הבטן הקדמי-צידי (המלוכסן החיצוני, שריר הבטן המלוכסן הפנימי ושריר הבטן הרוחבי), המלוכסן החיצוני הוא הגדול ביותר והשטחי ביותר (הקרוב ביותר לעור).
השריר תומך באיברים הפנימיים שבחלל הבטן ודוחס אותם וכן משתתף בהנעת הגו לכיוון כיפוף ובתנועות פיתול.
תיאור.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני מרכיב את חלקה השטחי של דופן הבטן הקדמי-צידי. חלקו השרירי נמצא בחלק הצידי של הבטן והאלל (aponeurosis) הסיבי שלו בחלק הקדמי של הבטן.
תחילתו של השריר במשטחים החיצוניים של שמונה הצלעות התחתונות (צלע חמישית עד צלע שתים עשרה). מכל צלע נמשכת "אצבע" שרירית לכיוון מטה וקדימה, המתחברת לאצבעות השכנות לה. מבין חמש האצבעות העליונות ולכיוון ההפוך (למעלה ואחורה) נמשכים סיביו של שריר המסור הקדמי.
חלקו הסיבי של השריר, אלל שריר הבטן המלוכסן החיצוני, נאחז בקו הלבן, בגבשושית החיק וברכס הכסל. סופו התחתון של האלל מתקפל בחזרה למעלה ויוצר את רצועת המפשעה הנמשכת מקוץ הכסל הקדמי העליון עד גבשושית החיק.
עצבוב.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני מעוצבב על ידי ששת עצבי החזה התחתונים (T7-T12) ועל ידי העצבים התת-צלעיים.
אצטדיון שיקרי סראג'ולו
אצטדיון שיקרי סראג'ולו (בטורקית: Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu Stadyumu) נמצא במחוז קדיקוי שבעיר איסטנבול ומשמש את פנרבחצ'ה במשחקיה הביתיים. האצטדיון מכיל 53,586 מקומות. האצטדיון אירח את גמר גביע אופ"א 2009 בין שחטאר דונצק לורדר ברמן.
חור אחע
חוֹר אַחַע הוא הפרעה הראשון בשושלת הראשונה בתקופה השושלתית הקדומה. הוא חי בסביבות המאה ה-31 לפנה"ס. השם חור מגיע משם האל המצרי הורוס שפירושו בז, ואחע משמעו לוחם. יש שזיהו אותו עם מנס אשר איחד את מצרים התחתונה ואת מצרים העליונה לממלכה אחת, אולם ככל הנראה מנס הוא אביו של חור-אחע, נערמר.
חור-אחע הומלך בסביבות גיל שלושים ושלט עד גיל 62. אגדה מספרת שהוא נלקח על ידי היפופוטם שהיה ההתגלות האלוהית של האל סת.
ז'ואן לאפורטה
ז'וֹאָן לַאפּוֹרטָה אִי אֶסטרוּק (נולד ב-29 ביוני 1962 בברצלונה שבספרד) הוא עורך דין קטלאני, המכהן בתור הנשיא של קבוצת הכדורגל ברצלונה. בנוסף, כיהן בתפקיד גם בשנים 2003–2010.
קריירה בברצלונה.
בשנת 1996 הוא ביחד עם אנז'ל קולום ופילאר ראולה הקימו מפלגה מקומית חדשה. אך ניסיון זה לא הצליח.
לאפורטה החל את הקריירה שלו עם ברצלונה כמנהיג "אלפנט בלאו" (הפיל הכחול), קבוצה שהתנגדה לנשיא לשעבר ז'וזפ ליואיס נונייז ואשר, ב-1998, ניסתה ללא הצלחה להפעיל הצעת אי אמון כנגדו.
ב-2003 גבר לאפורטה על לואיס בסאט בבחירות לנשיאות ברצלונה. כמנהל הטכני של הקבוצה מינה לאפורטה את כדורגלן העבר במועדון צ'יקי בגיריסטיין. עם הגעתם לקבוצה, החתים המועדון את הכדורגלן הברזילאי רונאלדיניו ואת המאמן ההולנדי פרנק רייקארד. עמם, פתח המועדון בתקופה חדשה עם ניהול חדש ושונה מקודמיו. העונה הראשונה החלה בצורה תהומית, ובשל כך נאלץ לאפורטה בקביעות לגייס הבנה וסבלנות מאוהדי הקבוצה, ובעזרת רייקארד, נבנה המועדון מחדש עם סגל צעיר יותר סביב הנהגתו של רונאלדיניו. לאפורטה נחשב להצלחה - רוב החובות הכספיים שולמו והמועדון זכה בארבע אליפויות הליגה הספרדית ובשני גביעי ליגת האלופות.
בנוסף, החליט לאפורטה לפעול נגד האלימות בקאמפ נואו, בייחוד נגד קבוצת האוהדים המכונה "Boixos Nois" (בוישוס נויס - בתרגום חופשי מקטלאנית: "בנים כועסים"), תוך שהוא סופג עלבונות ואיומים על חייו. חקירת משטרה חשפה שחברים בבוישוס נויס תכננו לחטוף אותו, אך תכנון זה לא יצא אל הפועל.
הקדנציה הראשונה של לאפורטה כללה זכייה באליפות הליגה ב-2005 ובדאבל ב-2006, כשבקבוצה משחקים שחקני רכש כדקו, סמואל אטו, הנריק לארסון ורונאלדיניו, לצד שחקני בית כגון צ'אבי, ויקטור ואלדס וקרלס פויול.
לאפורטה החל את כהונתו השנייה ב-22 באוגוסט 2006, כשהיה המועמד היחיד שצבר מעל ל-1,804 חתימות חברי מועדון. כהונתו הסתיימה באופן רשמי בשנת 2010, והוא הוחלף בסנדרו רוסל.
כהונתו השנייה של לאפורטה הייתה אף מוצלחת יותר מקודמתה, אף על פי שהחלה בצורה מאכזבת למועדון - הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות במשך שנתיים. בתום עונת 2007/08, החליט לאפורטה להחליף את מאמן הקבוצה, רייקארד, בשחקן העבר של הקבוצה, ז'וזפ גוארדיולה. עם גוארדיאולה כמאמן זכתה הקבוצה בטרבל הראשון בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי - זכייה באליפות הליגה, בליגת האלופות ובגביע המלך הספרדי באותה עונה. בסגל הקבוצה בעונה זו בלטו אנדרס אינייסטה, צ'אבי, פויול, אטו, תיירי הנרי וליונל מסי.
בעונה הבאה, עונת 2009/10 זכתה פעם נוספת הקבוצה באליפות, כשבחוד ההתקפה משחק זלאטן איברהימוביץ' במקומו של סמואל אטו. בתום עונה זו הסתיימה תקופת הכהונה השנייה של לאפורטה.
ב-7 במרץ 2021, נבחר לאפורטה ברוב גדול בשלישית על ידי חברות וחברי מועדון הכדורגל ברצלונה, לכהן כנשיא המועדון. בזכייה זו לאפורטה גבר על ויקטור פונט וטוני פריישה.
לאפורטה הוא עורך דין במקצועו, ושותף במשרד עורכי דין.
לאפורטה נשוי ואב לשלושה.
שרגא ויינברג
שרגא ויינברג (נולד ב-25 במרץ 1966) הוא טניסאי ישראלי וספורטאי ספורט נכים. בעל מדליית כסף פאראלימפית ואלוף עולם.
ביוגרפיה.
ויינברג נולד עם מחלה גנטית נדירה בשם פרכת שפוגעת בצפיפות העצם וגורמת לריבוי שברים, ועבר ניתוחים רבים בצעירותו. הוא החל להתאמן בטניס במסגרת מרכז הספורט לנכים ספיבק רמת גן, ועוסק בספורט זה באופן מקצועי.
ויינברג עובד כמנהל חשבונות בחברת סנו מזה שלושים שנה. נשוי לכרמית ואבא לנעמה.
קריירה ספורטיבית.
בשנת 2001, דורג במקום הראשון בעולם בטניס יחידים.
בשנת 2003, זכה במקום הראשון בעולם בטניס זוגות.
בחמש השנים שקדמו למשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) היה ויינברג אלוף ישראל. במשחקים עצמם הוא התחרה בטניס ליחידים והגיע עד לשלב רבע הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) זכה עם בועז קרמר במדליית כסף בטניס לזוגות.
בשנת 2012, החל להתאמן אצל מרטין גילברט. במאי של אותה שנה העפיל עם נועם גרשוני לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות, במסגרת הטורניר הבינלאומי ביפן לטניס כיסאות גלגלים. בהמשך אותה שנה השתתף בנבחרת הישראלית למשחקים הפאראלימפים 2012, וזכה יחד עם גרשוני במדליית ארד בטורניר לזוגות.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). שבר את השיא במשחק הזוגות יחד עם איתי ארנליב כנגד הצמד הבריטי - ביורדקין ולפטורן, במשחק הטניס הארוך ביותר במשחקים הפאראלימפיים, אולם לא הצליח לזכות במדליית הארד.
בשנת 2019 דורג במקום העשרים בעולם בטניס כיסאות גלגלים.
באפריל 2021 דורג במקום ה-12 בעולם וקבל כרטיס למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו (2020), לאחר שזכה במקום הראשון בטורניר טניס בינלאומי בטורקיה. בנוסף זכה בטורניר הזוגות יחד עם יוסי סעדון מבית הלוחם תל אביב.
הפרגה
הפרגה היא תהליך חקלאי של יצירת עמוד תפרחת טרם הגעתו של צמח שנשתל לבגרות מלאה ולמלוא גודלו.