ב-1985 נישאה לעיתונאי יותם יקיר. הזוג לא הצליח להביא ילדים לעולם בדרך טבעית, ולכן עברה יקיר טיפולי הפריה אינטנסיביים, שככל הנראה עודדו התפתחות סרטן בגופה. אורנה ויותם אימצו תינוקת בשנת 1995. ב-2002 כתבה ספר ילדים בשם "העולם שבקצה החוט", שאייר אלכס פירלי. הסיפור נכתב לילדים, אך הוא עוסק בטרגדיה משפחתית של מוות של אחד מקרובי המשפחה. באותה שנה התגרשה מבעלה, לאחר שבע עשרה שנות נישואים.
יקיר כתבה ספר נוסף בנושא אימוץ. היא פנתה להוצאות ספרים רבות, אך הן סירבו להוציא את הספר מכיוון שקהל היעד שלו קטן. ב-2007 הדפיסה את הספר בשנית, והפעם קיבלה תשובה חיובית. הוצאת יסוד הסכימה להוציא את הספר לאור, לאחר שהמתין אחת עשרה שנים. ב-2007 יצא ספר הילדים השני שכתבה, "איך נרקם סיפור אהבה". ספריה מוקדשים לבתה נגה.
הקריירה ברדיו.
ב-1982 התגייסה לגלי צה"ל ושימשה כקריינית. בשנים 1990 – 1996 הגישה את התוכנית "תוכנית 10" ברשת ג' של קול ישראל. בשנים 1998 – 2004 הגישה את התוכנית "שעה ישראלית" ברשת ג', תוכנית שזכתה לפופולריות רבה. זכתה בפרס "מנהל הרדיו" לשנת 2005, על פעילותה כשדרנית ברשת ג' וכעורכת ברשת ב'. ב-2008 שידרה את התוכנית "יש מצב" עם יובל גנור ברשת ב'.
תקופת מחלתה.
ב-2005 ניגשה עם חברותיה לבדיקת ממוגרפיה שגרתית. תוצאות הבדיקה היו אבחון של סרטן השד במצב מתקדם, והגיעו אליה כששידרה את תוכניתה היומית ברשת ג'. המחלה החלה להתפשט במהרה בגופה. יקיר אף שברה את רגלה, ככל הנראה משום שהעצם באזור הרגל נפגעה מגרורות סרטניות, ומפרק הירך שלה הוחלף במפרק מלאכותי. באותה עת איבדה יקיר את יכולתה ללכת בכוחות עצמה, נאלצה להשתמש בכיסא גלגלים, ואושפזה בבית חולים החל מ-31 במרץ 2005.
למרות היותה מאושפזת, לא ויתרה על השידור ברדיו. בעזרת שני טכנאי קול ישראל, צבי בשבקין וגרשון מיטל, הובאה ניידת שידור לבית החולים איכילוב בו שהתה, ובמשך חצי שנה שידרה את תוכניתה מבית החולים. יקיר שמרה על אופי התוכנית כפי שהיה לפני המחלה, ולא נהגה להזכיר את הסרטן או לתת לו להשפיע עליה לרעה בצורה כלשהי. לאחר קריסת המערכת החיסונית של יקיר, היא עברה מטיפולים כימיים לטיפולים הורמונליים. בתום הטיפול, בשלהי שנת 2005, השתפר מצבה דרמטית, ורוב הגרורות ששלח הסרטן נעלמו. לאחר חצי שנת אשפוז ונטילת תרופות שונות, היא השתחררה מבית החולים והחלה ללכת בכוחות עצמה, על אף הערכות הרופאים כי מצבה סופני.
יקיר מעולם לא התייחסה למחלה בצורה רעה. היא נהגה לומר שהיא גאה בהיותה דוגמה לנשים אחרות שנאבקות בסרטן השד, ובראיונות שונים שלה בתקשורת אף התייחסה למחלה באופן הומוריסטי. לפני שאובחנה מחלתה, כתבה מחזה בשם "גילי", המבוסס על הספר בשם "הספר של גילי" מאת ד"ר הניה שנון-קליין, המחזה היחיד בכיכובה של חברתה השחקנית שרית וינו-אלעד, וזכה במקום הראשון בתחרות ה"תיאטרונטו". בריאיון שהעניקה ל"הארץ" אמרה כי בכוונתה לכתוב ספר נוסף, שמגולל את סיפורה של שדרנית רדיו חולת סרטן, אך את המעשה הזה לא הספיקה לעשות. ב-2008 חלה החמרה במחלתה, וב-28 במאי 2008 נפטרה יקיר, שישה ימים לאחר יום הולדתה הארבעים וארבעה. היא נטמנה בבית העלמין בצור משה, שליד העיר נתניה.
באוקטובר 2010, ביום המודעות הבינלאומי לסרטן השד, נחנך חדר ישיבות בקול ישראל, על-שם אורנה יקיר.
סנטרל פארק דרום
סנטרל פארק סאות'
כיכר קולומבוס
כיכר קולומבוס (באנגלית: Columbus Circle - "קולומבוס סרקל") היא כיכר מרכזית ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הכיכר, שנבנתה בשנת 1905, קרויה על שם כריסטופר קולומבוס. הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות ברודוויי, סנטרל פארק מערב, סנטרל פארק דרום (המהווה חלק מרחוב 59) והשדרה השמינית.
הכיכר תוכננה על ידי ויליאם פלפס אנו, כחלק מתוכניתו של פרדריק לו אומלסטד לסנטרל פארק הסמוך, תוך שילוב הכיכר ב"שער הסוחרים" (Merchants' Gate) של הפארק.
שטחו של אי התנועה במרכז הכיכר 3,300 מ"ר, והיקף מעגל התנועה כולו 13,700 מ"ר.
האנדרטה.
במרכז הכיכר ניצבת אנדרטה מעשה ידי הפסל האיטלקי גאטאנו רוסו. אנדרטה זו משמשת כקילומטר אפס למדידת מרחקים מניו יורק.
האנדרטה הוקמה בשנת 1892 לזכר ציון 400 שנה למסעו של קולומבוס. הכספים להקמת האנדרטה נאספו על ידי ארגון "איל פרוגרסו" - ארגון של יוצאי איטליה.
האנדרטה כוללת פסל עשוי שיש הניצב על עמוד גרניט שגובהו 21 מטרים. האנדרטה מעותרת בתגליפי ברונזה המתארים את שלוש ספינותיו של קולומבוס: הניניה, הפינטה והסנטה מריה.
בשנת 2005 נוספו לאנדרטה מזרקות שתוכננו על ידי חברת WET, וכן הוקמו ספסלים סביב האנדרטה.
אתרים בעלי חשיבות.
בצידה המערבי של הכיכר ממוקם מרכז טיים וורנר - הנהלתו העולמית של תאגיד טיים וורנר. מבנה זה ממוקם במקום בו עמד בעבר קוליסאום ניו יורק. במבנה נמצאים אולפני רשת CNN, וכן אירועי גז' במרכז לינקולן.
בצידה הצפוני של הכיכר נמצא המלון הבינלאומי ומגדל טראמפ.
כמו כן סביב הכיכר נמצאים אוניברסיטת פורדהאם, מכללת ג'ון ג'יי למשפט פלילי והמכון הטכנולוגי של ניו יורק.
בצידו הצפון מזרחי של הכיכר נמצא שער הסוחרים (Merchant's Gate) של סנטרל פארק, ובסמוך לו אנדרטת מיין שתוכננה על ידי הארלוד ואן ביורן מאגונייג'ל ונבנתה בשנת 1913.
בכיכר נמצא מגדל כיכר קולומבוס 2 בו הוצג עד בשנת 2005 אוסף האנטיגטון הרטפורד.
אזכורים תרבותיים.
הכיכר היוותה רקע למספר סרטים בהם "השטן לובשת פראדה", "זה צריך לקרות לך", "שכחו אותי בבית 2", "אני אגדה" ו"קלוברפילד". בסרט "מכסחי השדים" מסלול ההרס של איש המרשמלו מתחיל בכיכר בדרכו לסנטרל פארק וסט.
החלוקה המחוזית באנגליה
מכבי בת-ים
הטבח בקו 165 בשפרעם
סוזן מולר אוקין
סוזן מולר אוקין (Susan Moller Okin)
(9 ביולי 1946 - 3 במרץ 2004) הייתה הוגת דעות וסופרת בעלת דעות פמיניסטיות.
ביוגרפיה.
אוקין נולדה בשנת 1946 באוקלנד, ניו זילנד, ולמדה לתואר ראשון באוניברסיטת אוקלנד בשנת 1967. בשנת 1970 סיימה לימודי תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1975 סיימה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד. היא לימדה באוניברסיטאות באוקלנד, ואסאר, ברנדייס, הרווארד ואוניברסיטת סטנפורד.
ב-1979 פרסמה אוקין את ספרה "נשים במחשבה הפוליטית המערבית" בה תיארה את ההיסטוריה של תפיסת האישה במחשבה הפוליטית במערב.
בספרה "צדק, מגדר והמשפחה" משנת 1989 מתחה ביקורת על תאוריות מודרניות של צדק הנעות מן הליברליזם של ג'ון רולס ורוברט נוזיק עד לקהילתנות של אלסדייר מקינטאייר ומייקל וולצר. לפי אוקין הוגים אלו כותבים מנקודת ראות זכרית המניחה באופן שגוי שמוסד המשפחה הוא צודק. היא מאמינה שהמשפחה מנציחה את אי השוויון המגדרי בכל החברה, במיוחד בשל כך שהילדים רוכשים את ערכיהם הבסיסיים בהקשר המיני (סקסיסטי) של המשפחה, ומקיימים עקרונות אלו כבוגרים. על-מנת שתאוריה של צדק תהא אכן מושלמת, מציעה אוקין שהיא תכלול התייחסות ישירה לאי השוויון המגדרי הקיים במסגרת מוסד המשפחה.
בשנת 1990 מונתה למישרת הפרופסור לאתיקה בחברה בקתדרה על שם מרתה סאטון וויקס באוניברסיטת סטנפורד.
ב-2004 מתה מסיבות טבעיות בביתה בלינקולן, מסצ'וסטס.
נבחרת ברזיל בכדורסל
נבחרת הגברים של ברזיל בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ברזיל. הנבחרת מנוהלת על ידי קונפדרציית הכדורסל הברזילאית.
נבחרת ברזיל היא אחת מנבחרות הכדורסל הטובות באמריקה ובעולם. נבחרת ברזיל זכתה פעמיים באליפות העולם בכדורסל (בשנים 1959, 1963) וארבע פעמים באליפות אמריקה בכדורסל (בשנים 1984, 1988, 2005, 2009). הנבחרת השתתפה גם במשחקים האולימפיים והישג השיא שלה היה המקום השלישי, אליו הגיעה שלוש פעמים בשנים 1948, 1960 ו-1964. הנבחרת גם זכתה חמש פעמים במדליית הזהב במשחקים הפאן אמריקאיים (בשנים 1971, 1987, 1999, 2003 ו-2007).
בסוף המאה ה-20 בלט בנבחרת ברזיל הכדורסלן אוסקר שמידט, שיאן הנקודות בכל הזמנים.
סגל הנבחרת.
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
אלי רבי
אליהו רבי (נולד ב-18 בינואר 1968) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
ביוגרפיה.
אלי, גדל בשכונת יד אליהו בתל אביב-יפו, למד בבית ספר תיכון - עירוני ט'. בילדותו היה שחקן כדורגל באגודת בני יהודה תל אביב ובשלב מאוחר יותר החל לשחק כדורסל במרכז קהילתי "בית דני" בשכונת התקווה.
בשנת 1991 אלי נישא לאריאנה, שהייתה שחקנית כדורסל בליגת העל באותה תקופה. לאלי ואריאנה שלוש בנות. הם מתגוררים ביישוב גני תקווה.
קריירה.
רבי החל את קריירת האימון באגודת בני יהודה, שם שימש כמאמן קבוצת הנשים למשך 9 עונות, ובעונת 1998/99 העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה בכדורסל נשים.
לאחר שעזב את אגודת בני יהודה עבר רבי לאמן את קבוצת מכבי רמת חן, אותה אימן למשך 4 עונות, ובשתיים מהן העפילה לגמר הפלייאוף.
במהלך עונת 2005/06, עבר לאמן את אליצור רמלה, ששיחקה אז בליגה לאומית, ובסופה של עונה זו העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת 2006/07 ו-2007/08, זכה עם קבוצתו אליצור רמלה בשני דאבלים רצופים (שתי אליפויות ושני גביעים) ובנוסף, העפיל עם הקבוצה לחצי גמר היורוקאפ.
בעונת 2009/10 רבי עבר לאמן בליגת העל לגברים את קבוצת הפועל עפולה. שנה לאחר מכן, בפברואר 2011, אימן תקופה קצרה בעירוני אשקלון.
בין השנים 2005-2013 שימש רבי כמנהל האגף המקצועי באיגוד הכדורסל וכמאמן נבחרת ישראל נשים עימה העפיל לגמר אליפות אירופה מן המקום הראשון, 3 פעמים ברציפות בשנים 2007, 2009, 2011.