לאחר הכרזת האו"ם בכ"ט בנובמבר על תוכנית החלוקה הורע משמעותית מעמד היהודים בעיר, והם נתפסו בעיני השלטונות והמקומיים כציונים ובוגדים. בתחילה, פוטרו כל היהודים מעבודותם במשרדי הממשלה. לאחר מכן החלו פרעות ומקרי שוד רבים כנגד יהודי העיר והוטלו עליהם מגבלות ואיסורים רבים, כמו האיסור לבקר בגנים ציבוריים ובתי קולנוע. כמו כן, נשים יהודיות רבות נאסרו ולאחר מכן הובאו לבית הכנסת המקומי שם הוכו לעיני כל. מספר צעירות אף נחטפו ולא נודע מה עלה בגורלן. כל זאת בעידוד ותמיכת השלטונות. הקהילה היהודית של קמישלי שקעה בבעיות כלכליות, וסבלה מרעב ומחלות. (ראו גם פרעות חלב (1947))
בשנת 1963 ירד מספר היהודים בעיר ל-800 נפשות לאחר שרוב יהודי העיר בחרו לעלות לישראל, ולאחר מלחמת ששת הימים נשארו בה 150 איש בלבד. כיום נשארה בקמישלי קהילה יהודית קטנה, שנאסר עליה מגע עם גורמים חיצוניים וכל יום מוטל עליה עוצר עם השקיעה.
קמשלי
גלי ים
ממשלת ישראל ה-19
ממשלת ישראל ה-20
ממשלת ישראל ה-21
ממשלת ישראל ה-22
ממשלת ישראל ה-23
ממשלת ישראל ה-24
עישיה
ממשלת ישראל ה-25
ממשלת ישראל ה-26
ממשלת ישראל ה-27
ממשלת ישראל ה-29
ממשלת ישראל ה-30
ריצ'רד פוזנר
ריצ'רד אלן פוזנר (באנגלית: Richard Allen Posner; נולד ב-11 בינואר 1939) הוא משפטן יהודי-אמריקאי, שופט לשעבר בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית במחוז השביעי ופרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו.
שמו של פוזנר ידוע בעולם כאחד מאבות תורת הניתוח הכלכלי של המשפט, בספרים ומאמרים שכתב, וכן כמחבר ספרים משפיעים על משפט, ביטחון לאומי ואינטלקטואלים ציבוריים. משנת 2004, פוזנר, יחד עם הכלכלן זוכה פרס נובל גארי בקר, חיבר בלוג משפטי בעל תהודה ציבורית, The Becker-Posner Blog שכתיבתו נקטעה בסוף שנת 2014 עקב מותו של בקר. שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, סמואל אליטו קרא לו "האיש החכם ביותר בעולם".
ע"פ כתב העת המשפטי "The Journal of Legal Studies", פוזנר הוא המשפטן המצוטט ביותר של המאה ה-20, עם למעלה מ-145 א' ציטוטים.
לפוזנר רעיונות רבים שנחשבים ליוצאי דופן. בין השאר, הוא מאמין בשוק לזכויות הוריות, מה שמבקריו מכנים "מכירת תינוקות", ובכך ששלטון החוק הוא אלמנט שניתן לוותר עליו.
קורות חייו.
פוזנר נולד בניו יורק למשפחה יהודית. הוא קיבל תואר ראשון באנגלית בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת ייל ב-1959 והמשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד אשר אף אותם סיים בהצטיינות יתרה ב-1962. בתקופה זו היה עורך כתב העת המשפטי של הרווארד. הוא התמחה אצל שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם ברנן ואחר כך עבד כיועץ משפטי לראש ועדת הסחר הפדרלית (Federal Trade Commission), גוף שלימים טען שצריך לבטלו. הוא המשיך לעבוד במחלקת המשפטים של ארצות הברית במשרדו של הפרקליט הראשי (Solicitor General) ת'ורגוד מרשל.
ב-1968 מונה למשרת הוראה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד וב-1969 עבר לאוניברסיטת שיקגו, שם הוא מלמד במשרה חלקית. הוא ייסד את כתב העת "Journal of Legal Studies" ב-1972. ב-1981 מונה על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן כשופט בבית המשפט לערעורים. ב-1 בספטמבר 2017 הודיע במפתיע על פרישה למחרת היום מכס השיפוט.
בשנת 1982 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ובשנת 1987 נבחר כחבר האקדמיה הבריטית.
ריצ'רד פוזנר נשוי ואב לשני בנים. אחד מהם, אריק פוזנר, מכהן גם הוא גם כמרצה למשפטים באוניברסיטת שיקגו, ובלוגר בעבור המגזין סלייט.
פרגמטיזם והביקורת על הפילוסופיה המוסרית.
פוזנר ידוע בביקורתו על פילוסופים של המוסר בכלל ועל אינטלקטואליים ציבוריים בפרט. בספרו The Problematics of Moral and Legal Theory, פוזנר מבקר בחריפות פילוסופים של המוסר, כדוגמת עמנואל קאנט, ג'ון רולס ורונלד דבורקין, וטוען שהפילוסופיה המוסרית שלהם אינה מסוגלת ואינה צריכה לשכנע איש, ושהיא אינה יותר ממסווה להעדפות הפוליטיות שלהם. פוזנר טוען שפילוסופים מוסריים טועים באמונתם שלשאלות מוסריות יש תשובות אובייקטיביות. מול פילוסופיה מוסרית, פוזנר מעמיד כאלטרנטיבה את הפרגמטיזם (או את הסגנון שלו של פרגמטיזם, מכיוון שהוא אומר ש"המונח מכסה חטאים רבים"), הדוגל בחיפוש אחר תשובות תוך תשומת לב מרבית לעובדות ולא למטאפיזיקה.
המלחמה בטרור.
פוזנר מתח ביקורת על הוועדה לחקר אירועי ה-11 בספטמבר, ומתנגד לגישה לאיסוף מודיעין שקוראת להקמת "צאר מודיעין" (Intelligence Czar). פוזנר טוען שארצות הברית זקוקה ליותר תחרות בין גופי המודיעין שלה, ולא להפחתה בתחרות ביניהם ולקול אחיד. ביקורתו של פוזנר על הוועדה התפרסמה בניו יורק טיימס, ולאחר מכן הוא הרחיב את הביקורת בספרו "Preventing Surprise Attack". פוזנר כתב שני ספרים נוספים על המודיעין האמריקני והמלחמה בטרור, "Uncertain Shield", שהתמקד בכישלון המודיעיני לקראת המלחמה בעיראק, ו-"Countering Terrorism".
פוזנר והאקטיביזם השיפוטי בישראל.
בישראל התפרסם פוזנר, בין היתר, בעקבות סקירה ביקורתית מאוד שפרסם באפריל 2007 בעיתון ניו ריפבליק, על ספרו של אהרן ברק, "שופט בחברה דמוקרטית", ועל דרכו של ברק בכלל. בחודש דצמבר 2007 ביקר פוזנר בישראל וקיים דיון-עימות עם אהרון ברק באוניברסיטה העברית בהר הצופים. הביקורת של פוזנר פורסמה שוב כחלק מספרו "כיצד חושבים שופטים" (How Judges Think), אשר כולל בין השאר ביקורות על ספר של שופט בית המשפט העליון האמריקני סטיבן ברייר. בספרו זה טען פוזנר כי השופט אהרן ברק אינו רואה עצמו כפוף למחוקק באופן אבסולוטי ואף לא יחסי, אלא בדרך של הסתכלות על החוק כטיוטה ראשונית בלבד; כלומר, כנקודת מוצא ולא כנקודת סיום. פוזנר כינה את ברק "פיראט שיפוטי" (legal buccaneer), מונח שבו השתמש בעבר כדי לתאר את השופט האמריקני ג'ון מרשל.
השימוש במשפט השוואתי.
התקפתו של פוזנר על ברק היא חלק מתפיסה רחבה יותר שלו, ושל משפטנים שמרנים אחרים, אשר מתנגדת לתת לפסיקות של בתי משפט זרים מעמד בשיטת המשפט האמריקנית. לשיטתו של פוזנר, אזכור של פסיקה זרה כתקדים הוא מעשה אנטי-דמוקרטי, מאחר שבתי משפט זרים אינם חלק מהמערכת המשפטית האמריקנית.
גישה זו למשפט ההשוואתי דומה לגישתה של נשיאת בית המשפט העליון בישראל לשעבר, דורית ביניש, אשר על פיה "מובן כי המבט ההשוואתי אינו מחייב אותנו בעיצוב דוקטרינה המתאימה לשיטתנו, וההפניה אל שיטות משפט הדומות בבסיסן לשיטתנו אנו היא אך לשם הרחבת הדעת והפקת לקחים מניסיונן של מדינות אלו, ככל שניסיון זה רלוונטי לצורכי המציאות המשפטית בישראל" (ע"פ 5121/98 יששכרוב נ' התובע הצבאי הראשי).
המשבר הכלכלי של 2008.
פוזנר הגיב למשבר הכלכלי של 2008 בשורה של דרכים, כולל מאמרים בעיתונות ופוסטים בבלוג המשותף לו ולגארי בקר. הוא גם פרסם ספר, "כישלון של קפיטליזם: המשבר של 08' וההתדרדרות שבעקבותיו", אשר בו טען שהמשבר הוא כישלון של השוק החופשי. הספר זכה לתשומת לב רבה ולביקורות בעיתונים המובילים, כאשר תשומת הלב התמקדה בכך שפוזנר, איש הימין הכלכלי, מבקר את השוק החופשי. פוזנר פתח בלוג מיוחד אשר בו הוא מתעתד "לעדכן" את ספרו. לאחר מכן כתב ספר נוסף על אותו נושא, "משברה של הדמוקרטיה הקפיטליסטית".
רחל אטס
יעקב ישראל איפרגן
הרב יעקב ישראל איפרגן (נולד בכ"א בכסלו ה'תשכ"ז, 4 בדצמבר 1966), המכונה "הרנטגן", הוא מקובל ישראלי. הכינוי "הרנטגן" ניתן לו בעקבות השמועות על יכולתו לאבחן מחלות ובעיות במבט עיניו.
ביוגרפיה.
נולד לשלום ולאסתר איפרגן בנתיבות, כילד התשיעי והצעיר במשפחה.
אביו נולד במרוקו, במחוז תרודאנת שבעמק הסוס, גדל בכפר תיזנית ועסק בסחר בבדים. המשפחה עלתה לישראל בשנת התשי"ז. האב עסק בלימוד זוהר ולטענת משפחתו התקרב אל הבאבא סאלי. הוא נפטר בח' בתמוז ה'תשנ"ד. על שמו נקראו רחובות בערים רמלה ונתניה.
הוא נקרא "יעקב" על שם אחד מאבות המשפחה, ו"ישראל" על שם הבאבא סאלי, שעל פי המסורת המשפחתית היה הסנדק בברית המילה שלו. למד בישיבה עד גיל 17. שירת שלוש שנים בצה"ל כאפסנאי, ולאחר מכן עבד במפעל בדרום.
את דרכו כמקובל החל הרב איפרגן בגיל 29 עם פטירתו של אביו. הוא ובני המשפחה הפיצו סיפורי מופתים על האב. שמו התפרסם כשחסידיו הפיצו בשנות התשעים שהוא סייע למשטרה בפענוח רצח הנערה חנית קיקוס, ועזר לאתר את מקום קבורתה.
הרב איפרגן עורך טקסי 'תיקונים' בחלקת הקבר הגדולה שהקים לאביו בנתיבות, בימי חמישי בלילה, שבהם הוא משליך נרות אל האש הבוערת בסמוך לקבר, לעיני צופים רבים. טקס דומה מתקיים בהילולא שעורך איפרגן ביום פטירתו של האב, והוא מושך אליו עשרות אלפי אנשים.
ידוענים ואנשי ציבור נוהגים לפקוד את לשכתו, להתייעץ ולקבל ברכה. על פי פרסומים באמצעי התקשורת, שרי אריסון הייתה אצלו לפני שרכשה את השליטה בבנק הפועלים. שחקן הכדורגל ליאור אסולין עבר לקבוצת בית"ר ירושלים לאחר התייעצות עמו, ואיש העסקים נוחי דנקנר שילם 600 אלף ש"ח עבור הזכות לפקוד ראשון את קבר אביו ביום ההילולה למותו. ידוענים ופוליטיקאים אחרים הוזכרו כמי שנוהגים לבקרו, ובהם אריאל שרון, משה קצב, רוני מילוא, גדעון עזרא, זאב רווח, דודו טופז, ג. יפית וצביקה פיק.