סנטור יוסף אלי דה פיצ'וטו "ביי" (15 באפריל 1872 - 12 בפברואר 1938) היה איש עסקים ואיש ציבור יהודי-מצרי, ממנהיגי קהילת יהודי אלכסנדריה, אשר היה פעיל הן בתנועה הלאומית המצרית והן בתנועה הציונית. היה הסנטור היהודי הראשון במצרים.
קורות חיים.
דה פיצ'וטו נולד בשנת 1872 באלכסנדריה למשפחה שמוצאה מחלב. במשך מרבית צעירותו הועסק בחברת יבוא ויצוא. בשנת 1892 הוא נשא לאישה את ג'ודית, בת למשפחת הבנקאים קוריאל, ובאותה תקופה ייסד פירמת מסחר שזכתה להצלחה רבה. בנוסף הוא היה מומחה לכלכלה, וחבר דירקטוריון של מספר חברות, בהן "Bank Cassa di Sconto e di Risparmio". בשנת 1920 הוא נבחר כנשיא אגודת מסחר מצרית ("l’Association du Commerce d’Importation") ולאחר מכן מונה כחבר ה"מועצה הכלכלית של מצרים". באותה שנה הוא קיבל מהמלך פואד הראשון את תואר הכבוד ביי. בשנת 1921 הוא קיבל תואר כבוד ("Officier de l’Instruction Publique") גם ממשלת צרפת.
דה פיצ'וטו היה פעיל במפלגה הלאומית המצרית מפלגת אל-ופד ולאחר מכן במפלגת אל-אתחאד. בשנת 1924 מונה על ידי המלך פואד הראשון לחבר הסנאט המצרי. כך היה לסנטור היהודי הראשון במצרים. לבקשת דה פיצ'וטו, החליט הסנאט במצרים, על פי דיווחים בעיתונות, לא לקיים ישיבות ביום השבת. הוא כיהן כסנטור מצרי עד שנת 1930.
באותה תקופה, לא היה נדמה שקיימת סתירה בין תמיכה בלאומיות מצרית לבין תמיכה בלאומיות יהודית. דה פיצ'וטו תמך בציונות ובשנת 1918 היה ממקימי הארגון הציוני "המועצה פרו-פלשתינה" באלכסנדריה, ושימש בתור סגן הנשיא של הארגון תחת הברון פליקס דה מנשה.
הוא היה בין המנהיגים הבולטים בקהילת יהודי אלכסנדריה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. הוא היה מעורב במוסדות החינוך של הקהילה, ושימש כגבאי של "בית הכנסת אליהו הנביא" באלכסנדריה (1914-1932).
בשנותיו האחרונות הוא היה פעיל פוליטית כנגד התנועה הפשיסטית ותעמולתה במצרים. הוא נפטר בשנת 1938 באלכסנדריה.
דודו מנצור
דוד (דודו) מנצור (נולד ב-1957) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, עמד בראש יחידה להב 433 בשנים 2009–2012.
קורות חייו.
מנצור שירת כמפקד מרחב יפתח במחוז תל אביב וכמפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. עם איחוד אגפי החקירות והמודיעין של המשטרה מונה ב-2005 לראש חטיבת מודיעין באגף החקירות והמודיעין החדש. ב-2007 מונה לראש היחידה למאבק בפשיעה הכלכלית, במסגרתה עסק בחקירת אברהם הירשזון ובסוף אותה שנה מונה לראש מטה אגף החקירות והמודיעין. עם הקדמת מינויו של יוחנן דנינו למפקד המחוז הדרומי, מונה מנצור לממלא מקום ראש האגף.
באפריל 2010 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד יחידה להב 433, היחידה הארצית למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן, הוא שימש בתפקיד עד חודש יולי 2012.
בפברואר 2013 מונה למנכ"ל "רימונים", החברה הכלכלית לפיתוח רמת השרון.
קרוליין אמילי גריי היל
קרוליין אמילי גריי היל (באנגלית: Caroline Emily Gray Hill; 14 באוגוסט 1843–1924) הייתה ציירת וצלמת. בין השאר, גריי היל ציירה וצילמה בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
קורות חייה.
אמילי גריי היל נולדה בטוטנהאם. בשנת 1864 נישאה לג'ון אדוארד גריי היל, פרקליט מליברפול. הזוג נהג לבלות את חופשותיו במסעות לארצות הים התיכון. בשנת 1887 יצא הזוג לטיול ממושך של חודש ימים בארץ ישראל, ולאחריו המשיכו לבקר בארץ ישראל מדי שנה. בני הזוג הקימו בית בירושלים על הר הצופים. ביקורם האחרון של בני הזוג בירושלים היה במרץ 1914. במהלך הביקורים בארץ ישראל הרבתה אמילי גריי היל לצייר ולצלם את נופי הארץ, ובעלה פרסם ספר זכרונות בשם 'עם הבדואים' אשר הכיל את רישומי מסעותיהם בישראל.
עבודתה האומנותית.
גריי היל נמנתה על זרם הציור האוריינטליסטי, אשר חבריו התמחו בציור התושבים, בעלי החיים והנופים של המזרח התיכון. להבדיל מרבים מהאמנים חברי התנועה, התבלטה גריי היל משום שהיא שהתה במזרח התיכון במשך תקופות ממושכות וציוריה שיקפו מראות להם הייתה עדה ממקור ראשון. גריי היל ציירה בעיקר להנאתה, וציוריה הוצגו בבתיה בירושלים ובליברפול, אך גם הוצגו בין השנים 1885 ל-1923 בתערוכת בגלריה 'ווקר' בליברפול. מעטים מהציורים נמכרו לחובבי אומנות, או נתרמו לצדקה. ציוריה גם עיטרו את ספרו של בעלה, 'עם הבדואים'. לאחר מותה של גריי היל עברו רוב תמונותיה לרשותו של נורמן היל, אחיינו של בעלה, אשר העביר חלק גדול מהם כמתנה לאוניברסיטה של ליברפול.
תערוכה מציוריה התקיימה בבית טיכו בירושלים בקיץ 2002.
רפאל צמח חודיידטוב
רפאל צמח חודיידטוב (אלנתן) (5 באוקטובר 1899 – 25 באוגוסט 1987) היה ממקימי קולחוז יהודי סמוך לסמרקנד, חסיד חב"ד, שסייע לאלפי פליטי שואה יהודים.
חייו.
חודיידטוב נולד לצפורה ומנחם בעיירה קוקנד באימפריה הרוסית (כיום במזרח אוזבקיסטן). הוא בן נינו של יוסף מאמאן, שד"ר ארץ ישראלי אשר יצא מצפת לעבר בוכארה בשנת 1793. גודל וחונך על ברכי סבו, רבי ישראל חכם בן החכם אליהו הסופר הבבלי, שהיה רב ותלמיד חכם. סבו מצד אימו, רבי שמעון חכם, התגורר בארץ ישראל והיה ממייסדי שכונת הבוכרים בירושלים.
בגיל חמש החל ללמוד בחדר בקוקנד. כאשר היה בן עשר נפטר סבו, רבי שמעון חכם, בירושלים ומשפחתו נסעה לארץ ישראל כדי לכבד את זכרו. בירושלים למד בחדר ירושלמי, שם למד עברית. לאחר כמה חודשים חזר עם משפחתו לקוקנד, כדי להתארגן ולשוב לארץ ישראל על מנת להשתקע בה, אולם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע את העלייה לארץ.
בשנת 1917 כאשר פרצה ברוסיה המהפכה הקומוניסטית, התנהלה בעיר קוקנד מלחמה בין הרוסים למוסלמים. במלחמה זו מצאו את מותם יותר ממאה תושבים יהודים בני קוקנד, וכמחצית מבתי העיר נשרפו, בהם גם שני הבתים והחנות של משפחתו.
משפחתו של חודיידטוב נמלטה מקוקנד לסמרקנד, שבה התגוררו קרוביו שעזרו להם להתחיל את עסקיהם מחדש. ביולי 1919 נשא חודיידטוב לאשה את רחל, ולאחר חתונתו העניק לו חותנו, רחמים, שטחים לא מעובדים וחודיידטוב החל לעסוק בחקלאות, עיסוק שהפך אותו לאדם אמיד ביותר.
הקמת הקולחוז היהודי.
בשנת 1925, כדי לאפשר המשך קיום אורח חיים יהודי תחת השלטון הקומוניסטי שאסר זאת, ארגן חודיידטוב יחד עם קרוב משפחתו, נתן קטנוב, קולחוז של יהודים שומרי שבת במרחק של כעשרים ק"מ מסמרקנד.
בשנת 1926 היו בקולחוז זה 13 בתים. תושבי המקום עסקו לפרנסתם במכירת ענבים ויין. במרץ 1930 העלילו השלטונות הרוסים על חודיידטוב שהוא מצוי בקשר לא חוקי עם תושבי חו"ל ובתואנה זו ניסו לסלק אותו ואת תושבי הקולחוז, אולם הם הניחו לו לאחר שהבטיח להגדיל את מספר המשפחות בקולחוז ליותר משישים.
בשנת 1934 מנה הקולחוז כארבע מאות בתים. הקולחוז הצליח כלכלית והכיל מוסדות ציבור כבית כנסת, בית חולים ובית מרחץ וכן בעלי מקצועות דתיים כרבנים ושוחטים.
בשנת 1938 נדרש על ידי השלטונות לעזוב את הקולחוז, בטענה שהוא מארגן בו פעילות דתית. הדבר עורר מהומה ורבים מבני המקום הכריזו שאם יאולץ חודיידטוב לעזוב את המקום יעזבו גם הם. כדי למנוע את עזיבתם ואת פירוק הקולחוז הודיע חודיידטוב לחבריו שהוא לוקח חופשה בת חודשיים מעבודתו, אך בפועל עזב את הקולחוז לצמיתות וחזר לסמרקנד.
לאחר שובו לסמרקנד החל לנהל מפעל גדול לייצור יינות ועשה חיל בעסקיו. הכניס יהודים רבים לעבוד במפעל, על מנת שיהיו זכאים לכרטיסי מזון. גם בתקופה זו האשימו אותו השלטונות שאינו עובד בשבת ושדווקא בעונת הבציר שתאמה את תקופת החגים הוא מחליט לשבות מעבודתו וכך פוגע בייצור. גם בפעמים אלו הצליח לחמוק מההאשמות כלפיו.
פועלו בתקופת השואה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר החלו להגיע לאזור מרכז אסיה פליטים יהודים, הקדיש חודיידטוב מאמצים רבים להצלתם. באותן השנים היה יוצא לתור אחרי פליטים והכניסם לאחוזה שבנה בסמרקנד, שם דאג להם לקורת גג, טיפול רפואי ומזון. לאחר שיקומם הרפואי מצא להם עבודות ושיכן אותם בקולחוז שהקים. בתקופות מסוימות הגיע מספר הפליטים ששהו במקביל באחוזתו למאה איש. בסך הכול טיפל בכ-3,000 פליטים.
אחד מהם, בחור מישיבת קמניץ, נישא לבתו הבכורה. בעקבות הלשנה נאסר חודיידטוב ונשפט על כך שסייע לפליטים באופן מחתרתי, אך יצא זכאי ממשפט זה.
עלייה לארץ ישראל.
ב-12 בדצמבר 1971 עלה חודיידטוב לישראל. מאות מפליטי השואה שהציל השתתפו בקבלת פנים שנערכה לכבודו בבני ברק.
בהשראת פעולות ההצלה שלו במהלך השואה כתב הסופר הרב יוחנן בן אהרון חזק בשנת 1981 מחזה עלילתי בשבע מערכות בשם "היהודי הבוכרי מולא רפאל מסמרקנד" המתאר את מעשיו של חודיידטוב בתקופת השואה ואת המשפט בו הואשם בסיוע מחתרתי לפליטים.
בישראל התגורר בקריית מלאכי ועסק בעניינים ציבוריים. הוא פעל לשיקום חלקת הנביאים של העדה הספרדית ההרוסה בהר הזיתים, הקים בית כנסת לבני העדה הבוכרית בקריית מלאכי והוציא לאור מספר ספרים, ובתוכם: סדרת "כתבי הקודש עשרים וארבעה", מגילת אסתר בשפה הבוכרית וספרי שירה ופיוט של רבי שמעון חכם.
חודיידטוב נפטר ב-25 באוגוסט 1987 ונקבר בהר הזיתים לצד אשתו רחל.
ויליאם קיין
ויליאם קיין (באנגלית: William Caine; נולד ב-1798) היה מזכיר מושבת הונג קונג בין השנים 1854–1859 והמושל בפועל של המושבה בין מאי וספטמבר 1859.
ביוגרפיה.
קיין נולד באנגליה בשנת 1798 למשפחה ענייה. בגיל 6 הצטרף כמתופף לצבא המלכותי הבריטי ושירת בגדוד ה-26 של חיל הרגלים במהלך הקרבות נגד נפוליאון בונפרטה בספרד. קיין הגיע לדרגת קפטן במהלך שירותו. לאחר תום מלחמות נפוליאון הועבר הגדוד שבו שירת קיין להונג קונג והשתתף בשנת 1839 במלחמת האופיום השנייה, וקיין החל את שירותו הקולוניאלי.