עונת 1951/1952 היא העונה השישית של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השלישית של מיניאפוליס לייקרס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את ניו יורק ניקס בתוצאה 4-3. הסנטר ג'ורג' מייקן הוביל את קלעי האלופה בסדרת הגמר, כשקלע 21.7 נקודות בממוצע למשחק. בתחילת העונה עברה קבוצת "טרי-סיטיז בלקהוקס" למילווקי שבויסקונסין, ושינתה את שמה ל"מילווקי הוקס" (כיום אטלנטה הוקס).
דראפט 1951.
הדראפט בעונה זו התקיים ב-25 באפריל 1951 בעיר ניו יורק. בדראפט נבחרו 87 שחקנים בסך הכול, מתוכם 25 שיחקו בליגת ה-NBA. מאייר סקוג נבחר כבחירה טריטוריאלית לפני הדראפט על ידי מיניאפוליס לייקרס, ובבחירה הראשונה בחרה קבוצת בולטימור בולטס את ג'ין מלקיורה. כשלושה חודשים לאחר הדראפט הודה מלקיורה כי היה מעורב בפרשיית הימורים במהלך תקופתו כשחקן אוניברסיטת בראדלי, ועל כן הורחק לצמיתות מליגת ה-NBA. לאורך הדראפט נבחרו בסך הכול שני שחקנים שהשתתפו במהלך הקריירה במשחק האולסטאר - מל האטצ'ינס (בחירה שנייה) ודון סנדרלייג' (בחירה תשיעית).
אולסטאר 1952.
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-11 בפברואר 1952 בבוסטון, מסצ'וסטס. את סגלי הקבוצות בחרו עיתונאים מרחבי ארצות הברית, ואת החמישיות הפותחות בחרו מאמני קבוצות האולסטאר.
המאמנים במשחק היו אל סרבי מסירקיוז נשיונלס וג'ון קנדלה ממיניאפוליס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, אנדי פיליפ, פול אריזין, הארי גלאטין ואד מקאולי, וחמישיית המערב כללה את בובי וונזר, פול וולת'ר, ג'ים פולארד, ורן מיקלסן וג'ורג' מייקן. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 108-91, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה פול אריזין שקלע 26 נקודות עבור הקבוצה המנצחת.
פלייאוף 1952.
סגל האלופה, מיניאפוליס לייקרס: ג'ורג' מייקן, ג'ים פולארד, ורן מיקלסן, פפ סול, סלייטר מרטין, בוב הריסון, ג'ו האטון, לו היץ' והאווי שולץ.מאמן ראשי: ג'ון קנדלה.
חוק בית הלורדים (גירוש והשעיה) (2015)
חוק בית הלורדים (גירוש והשעיה) (2015) (באנגלית: House of Lords (Expulsion and Suspension) Act 2015) הוא חוק של הפרלמנט הבריטי העוסק בהשעיית או בגירוש חברי בית הלורדים הבריטי.
בסמכויות הנתונות מכוח חוק זה ניתן להשתמש רק במקרים שנעשו לאחר כניסת החוק לתוקף. חבר בית הלורדים שגורש מכהונתו אינו רשאי לשמש עוד כחבר בית הלורדים במשך חייו.
שון דאוסן
פלטינום
פלטינות
יצחק רשקובסקי
יצחק רשקובסקי הוא כנר ומחנך רוסי-ישראלי, המשמש כמנהל המוזיקלי של מיזם "קשת אילון".
ביוגרפיה.
רשקובסקי בעל תואר שני מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בה למד אצל יאיר קלס.
ב-1991 היה רשקובסקי בין מייסדי העמותה "כתות אמן קשת אילון" שהקימה את הכפר המוזיקלי "קשת אילון". מאז, הוא משמש כמנהל המוזיקלי של "קשת איילון" ומלמד בעצמו נגינת כינור בכיתות אמן במסגרת זאת.
בשנת 1998 התקבל על ידי הנסיך צ'ארלס כחבר בקולג' המלכותי למוזיקה, בעקבות תרומתו ארוכת השנים למוזיקה.
בעשור השני של המאה ה-21 מנגן רשקובסקי בכינור "Giovanni Francesco Pressenda" שנוצר בשנת 1831, אותו קיבל בהשאלה מ-Elderberry Foundation.
נשוי ואב לשניים. רשקובסקי יחד עם רעייתו, אני שנארך, וילדיהם, בן כנר ובת ויולנית, ביצע קונצרט שכותרתו "A Family Affair".
דור מיכה (כדורגלן)
שבחי הסכלות
שבחי הסִכלות (בלטינית: Moriae Encomium) הוא ספר שנכתב על ידי ארסמוס מרוטרדם בשנת 1509 ויצא לאור ב־1511 והפך לאחד מהספרים המשפיעים ביותר בתרבות המערב.
עלילה.
הספר כתוב כנאום ציני של אלת הסכלות (הטיפשות) היוונית "סטולטיציה" המסביר את עליונות הסכלות. האלה סוקרת באופן שיטתי את כל החברה ואת שלבי החיים החל מהלידה ועד לזקנה ולמוות. כמו כן, היא סוקרת את דרגות הכנסייה והאצולה ואת האמונות הקתוליות ומראה את השפעתה שם. למשל, "בלעדי לא היה קיים כל קשר בר קיימא- שום עם לא היה יכול לשאת זמן רב את מלכו, האדון את עבדו, לא שפחה את גבירתה". הספר מחולק לפרקים קצרים שאורכם כעמוד כל אחד בהם היא טוענת על חלקים שונים בחברה ועל השפעת הטיפשות בהן.
כתיבת הספר.
הספר נכתב להנאתו האישית של ארסמוס ולידידו תומאס מור (אליו הספר גם מוקדש). הספר נכתב באנגליה בשנת 1509 בלילה אחד. הספר, משתמש באלת הסכלות כדרך להעביר ביקורת על החברה והכנסייה למרות האינקוויזיציה הקתולית שכן אי-אפשר להתייחס ברצינות למה שנאמר על ידי אלת הסכלות.
השפעה.
הספר היה בעל השפעה אדירה. הוא הופץ במהירות ברחבי אירופה והיה ל"רב-מכר". הוא פרץ את הדרך לרפורמציה הפרוטסטנטית בכך שהציג את הכנסייה הקתולית כמושחתת ומגוחכת. כך למשל הוא כותב "כמה יתרונות היו נשללים מכס-האפיפיור, אילו נחה עליו, ולו לרגע קט החוכמה?... מה היה נשאר מכל העושר הזה, הכבוד, השלטון, הניצחונות, המשרות, התרת העבדות, המיסים, האינדולגנציות..., התענוגות? במקומן היו באים נדודי שינה, תעניות, דמעות, דרשות, תפילות, לימוד, אנחות חרטה ואלף דאגות כבדות אחרות".
תרגום עברי.
עיבוד:
גור האמל
ג'ק טייטל
מבצע גראפל
מבצע גראפל (Operation Grapple) היה הכינוי לסדרה של תשעה ניסויים אטמוספיריים שערכה בריטניה בפצצות מימן. הניסויים נערכו ממאי 1957 ועד ספטמבר 1958 באיי מולדן וקירימטי שבמרכז האוקיינוס השקט (כיום חלק ממדינת קיריבטי). באחד מהניסויים הושגה עוצמת התפוצצות השקולה ל-3 מגאטון TNT - הגבוהה ביותר בתולדות תוכנית הגרעין הבריטית.
הניסויים ביססו את מעמדה של בריטניה כמעצמה התרמו-גרעינית השלישית בעולם ותרמו לחתימת הסכם ההגנה המשותף בינה לבין ארצות הברית בשנת 1958.
ההכנות לניסויים.
הניסויים בפצצות מימן נערכו לאחר 9 ניסויים גרעיניים בריטיים קודמים בפצצות גרעיניות, אשר נערכו באוסטרליה בשנים 1952–1956.
ניהול ניסויי פצצות המימן הצריך פעולה משולבת של מדענים אזרחיים ואנשי צבא מכל זרועות הכוחות המזוינים הבריטיים. ההיערכות לניסויים החלה במאי 1956. האזרחים והחיילים הראשונים הגיעו לאי קירימטי בדרך הים והשמישו את מסלול הטיסה הישן שהיה באי. דרכו הגיעו לאי משם ואילך יתר אנשי סגל הניסוי. הם הוטסו לשם דרך קנדה והוואי (בחלק מהדרך באמצעות טיסות אזרחיות). הצי המלכותי בנה בקירימטי מתקן להתפלת מי ים, שסיפק לשוהים באי מים לשתייה ולרחצה. מטען ואספקה עבור הניסויים ואנשי הסגל שלהם הגיעו אל האיים בדרך הים ובטיסות של חיל האוויר המלכותי דרך בסיס חיל האוויר של ארצות הברית היקאם שבהוואי.
אנשי סגל לניסוי הוצבו גם באי מולדן, 330 קילומטרים מדרום לקירימטי, שבשמיו נועדו המתקנים התרמו-גרעיניים להתפוצץ. אנשי סגל נוספים הוצבו באי פנרין (Penrhyn), 320 קילומטרים מדרום לאי מולדן. אי זה נועד להשתתף במעקב הטכני אחר הניסויים וכן הופעלה בו תחנה מטאורולוגית.
הניסויים.
המתקנים הגרעיניים הוטלו בשבעה מהניסויים ממפציצי ויקרס וליאנט. בשני ניסויים נוספים נתלו הפצצות מבלוני מחסום שחוברו אל הקרקע בכבלים.
שלושת הניסויים הראשונים נערכו במאי ויוני 1957 מעל האי מולדן (). הם היוו אכזבה, שכן לא הפיקו את עוצמת ההתפוצצות המקווה של מגאטון אחד. למרות זאת תיארה אותם הממשלה הבריטית כהצלחה והכריזה על עצמה כמעצמה תרמו-גרעינית.
הניסוי הבא, גראפל X, נערך בנובמבר 1957. על מנת לחסוך בזמן ובכסף בוצע הניסוי (וגם אלו שבאו אחריו) מעל האי קירימטי (). הופעל מתקן תרמו-גרעיני חדש, שנבנה על סמך הלקחים משלושת הניסויים הקודמים. הניסוי נחל הצלחה רבה, כאשר עוצמת ההתפוצצות שהושגה הגיעה ל-1.8 מגאטון – כ-80% יותר מהמצופה. עם זאת, רוב העוצמה הופקה מהשלב הראשון (ביקוע אורניום) של הפצצה ולא מהשלב השני, של היתוך מימן. עוצמת ההתפוצצות הסבה נזק למבנים על האי.
ניסוי גראפל Y התקיים כחצי שנה לאחר מכן, באפריל 1958. הוא נחל הצלחה מלאה, כאשר עוצמת ההתפוצצות שהושגה הייתה 3 מגאטון, בהתאם לתחזית המדענים. היא גם נבעה ברובה מהשלב השני של המתקן, כפי שקיוו. היה זה הניסוי רב העוצמה ביותר שקיימה בריטניה במהלך כל הפרויקט הגרעיני שלה.
קבוצת הניסויים האחרונה בסדרה - גראפל Z - נערכה באוגוסט ובספטמבר 1958. מטרתה הייתה לנסות ראשי נפץ חדשים, בעלי משקל קל יותר והקשחה מפני נזקי קרינה מפצצות אחרות. שתי פצצות (בניסוי הראשון והאחרון) נתלו מבלונים. שתי האחרות, החזקות יותר, הוטלו ממפציצים. העוצמה הרבה ביותר הושגה בניסוי השני - מגאטון אחד.
בספטמבר ואוקטובר 1957, במקביל למבצע גראפל, נערך במרלינגה (Maralinga) שבאוסטרליה מבצע אנטלר (Antler) - שלושה ניסויים שנועדו לבדיקת מרכיבים של פצצות המימן. הושגה בהם עוצמה של 930 טון עד 26.6 קילוטון.
לאחר הניסויים.
הסכם ההגנה המשותף עם ארצות הברית.
בניסויים הגרעיניים שנערכו בשנים 1952–1958 הדגימה בריטניה את כוחה כמעצמה גרעינית. זאת ביחד עם שיקולים פוליטיים נוספים (כמו הרצון לשפר את היחסים עם בריטניה לאחר משבר סואץ) הביאו את ארצות הברית לאמץ עם בריטניה הסכם הגנה הדדי ב-1958, שעסק בשיתוף פעולה בין המדינות בתחום הנשק הגרעיני. ההסכם העניק לבריטניה את היתרונות הבאים:
תוקף ההסכם הוארך עם השנים ושיתוף הפעולה והדיאלוג לפיו בין המדענים והמעבדות של תעשיית הנשק הגרעיני בשתי המדינות נמשך עד היום.
השלכות סביבתיות ובריאותיות.
במסקנות מחקר של משרד ההגנה הבריטי שנערך ב-2010 נטען כי הנשורת מן הניסויים הגרעיניים במבצע גראפל לא תגיע לריכוז אשר ישפיע בצורה משמעותית על הטבע באתר הניסוי ובקרבתו.