בשנה שלאחר מכן לא נערך טורניר אך בשנת 1966 נערך הטורניר בשנית כאשר הגמר הוכרע שני משחקים בהם כל קבוצה מארחת משחק אחד. לגמר בשנת 1966 הגיעה קבוצת א.ס ריאל במקו ממאלי וקבוצת סטאד ד'אבידג'ן מחוף השנהב. בסיכום שני המשחקים התוצאה הייתה 4–5 לטובת הקבוצה מחוף השנהב.
בשנת 1967 אירע אירוע תקדימי כאשר קבוצת אסנטי קוטוקו הגאנאית התמודדה במשחק הגמר מול מזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כאשר שני המשחקים הסתיימו בתיקו (1-1 ו-2-2 בהתאמה). התאחדות הכדורגל האפריקאית הורתה על קיום משחק נוסף להכרעה, אך אסנטי קוטוקו סירבה לקחת חלק במשחק, צעד אשר זיכה את מזמבה בתואר הנכסף.
שנות ה-70 מוכרות בהיסטוריה של המפעל כתור הזהב של הקבוצות מקמרון. בעשור זה, זכו שתי קבוצות קמרוניות בארבעה תארים, כאשר מועדון הכדורגל קאנון יאונדה זכה באליפות שלוש פעמים בשנים: 1971,1978,1980 וקבוצת אוניון דואלה הניפה את גביע האלופות בשנת 1979, בתווך זכתה גם קבוצת חאפיה הגאנאית 3 פעמים (בשנים: 1972, 1975, 1977).
הדומיננטיות הצפון אפריקאית.
עד שנת 1981 זכו רק שתי קבוצות צפון אפריקאיות: איסמעילי המצרית בשנת 1969 וMC אלג'יר האלג'יראית בשנת 1976. משנת 1982 זכו קבוצות מצפון אפריקה ב-29 מתוך 39 האליפויות האפשריות בעוד הקבוצות המצריות שולטות ביד רמה במפעל.
שתי הקבוצות הדומיננטיות ביותר בעשרות השנים האחרונות הן קבוצת אל-אהלי וקבוצת א-זמאלכ המצריות אשר זכו יחד ב-14 גביעי אליפות. אל-אהלי או בשמה המקומי 'השדים האדומים מקהיר', זכתה 9 פעמים והיא שיאנית הזכיות במפעל, בעוד 'הלוחמים הלבנים' מקבוצת אל זמאלק זכתה חמש פעמים.
15 האליפויות הנותרות בצפון אפריקה התחלקו בין ארבע קבוצות שונות; הקבוצה המרוקאית רג'א קזבלנקה זכתה 3 פעמים,וידאד קזבלנקה זכתה פעמיים, JS קביליה וES סטיף האלג'יראיות זכו פעמיים כל אחת, ואספרנסה דה תוניס מתוניסיה זכתה 4 פעמים, כאשר אטואל דו סאהל, קלאב אפריקן (תוניסיה) ופאר רבאט (מרוקו) זכו פעם אחת כל אחת.
ציוני דרך ותקנות בהיסטוריית המפעל.
עד שנת 1997 נעשו רפורמות שונות בכדורגל האפריקאי וביניהם חוק 'שער החוץ'. החוק נועד להקטין את הסיכויים להיווצרות של תוצאה שוויון לאחר שני משחקים. החוק קובע כי כל שער שנכבש על ידי הקבוצה האורחת גבוה בחשיבותו משער שנכבש על ידי הקבוצה המארחת וכך ניתן להכריע במקרה של תוצאת שוויון.
בשנת 1997 החליטה ההתאחדות לכדורגל האפריקאית לשנות את המפעל ולפיכך גם את שמו; מ"גביע האלופות האפריקאי" הפך המפעל ל"ליגת האלופות האפריקאית". בנוסף, השתנה מבנה העפלה לשלבים מתקדמים במפעל וכיום דומה בחוקיו לתקנות והחוקים של ליגת האלופות האירופאית. במסגרת תקנות אלו שונה אופיו של במפעל; ממפעל הבנוי ממשחקי פלייאוף, לליגה של כל הקבוצות המשתתפות בטורניר.
שינוי שם הליגה ומיתוגה מחדש גרם להתעניינות מחודשת במפעל ולזרימת כספים רבים. לראשונה ובדומה למפעל המקביל באירופה, כל הקבוצות המשתתפות בטורניר הפכו זכאיות לפרס כספי מתגמל, והליגה הפכה ליוקרתית ביותר מבין כל המפעלים לקבוצות באפריקה.
מבנה המפעל והעפלה לשלב הבתים.
בין השנים 1964–1996 פעל מפעל גביע האלופות האפריקאי בצורת פלייאוף. כל קבוצה שיחקה משחק או שניים (תלוי בשלב) מול יריבתה שהוגרלה מולה והמנצחת עלתה לשלב הבא. עם שינוי שמו של המפעל לליגת האלופות האפריקאית בשנת 1997, שונה מבנה והמפעל ותנאי העפלה לשלבים המתקדמים. בנוסף וכחלק מהתקנות החדשות, בשנים 1997–2004 זהות המתחרות בליגה נקבעה על פי הישגיהן המקצועיים בליגה המקומית. כל הקבוצות אשר השתתפו בליגת האלופות האפריקאית זכו בהכרח באליפות בזירתן המקומית.
משנת 2004 הוכנסו תקנות חדשות הקובעות את זהות המשתתפות בטורניר. לפי התקנות האחרונות, כל מדינה באפריקה מקבלת דירוג מקצועי כל חמש שנים וזאת על-פי הישגיה המקצועיים בענף. הדירוג קובע את מידת השתתפות הקבוצות מהמדינה בטורנירים היוקרתיים. לפי שיטה זו נבחרות 12 המדינות עם הדירוג הגבוה ביותר המאפשר לכל מדינה להכניס שתי קבוצות למפעל היוקרתי. המדינות אשר נשארות מחוץ לדירוג 12 המדינות רשאיות להכניס רק את הקבוצה אשר לקחה אליפות במדינתם, דבר אשר יצר מפעל עם 52 קבוצות (כולל שלבי הפלייאוף המוקדמים).
כיום, קיימת חלוקה לשני סיבובי העפלה עיקריים. בשלב הראשון מתקיימת הגרלה, שלאחריה מתקיימים משחקי המוקדמות בתצורת "נוק-אאוט" – משחק בית ומשחק חוץ. לאחר סינון זה, מתקיימת הגרלה עם 32 הקבוצות אשר נותרו. גם בשלב 32 הגדולות מתקיימת שיטת ה"נוק-אאוט" בתצורת משחק בית וחוץ. 16 הקבוצות אשר עולות משלב זה מגיעות לסיבוב העפלה השני של הליגה מתחלקות לבתים, בדומה לשיטת הבתים במפעל האירופאי.
סבב ההעפלה השני מכיל ארבעה בתים ובכל בית ארבע קבוצות אשר משחקות משחק אחד אחת נגד השנייה ושלושה משחקים סך-הכל. הקבוצה אשר מסיימת במקום הראשון בבית 1 משחקת מול סגנית המובילה בבית 2, סגנית המובילה בבית 1 משחקת מול המובילה בבית 2 וכך הלאה. ארבע הקבוצות עולות לחצי הגמר בו מתקיימים משחק בית ומשחק חוץ כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים עולה לגמר בו מתקיימים גם כן שני משחקים.
פרסי הזכייה במפעל.
במסגרת הסכם החסות של קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF) אשר נחתם מול חברת "טוטאל" בסוף שנת 2016, חל גידול משמעותי בערך כספי ההשתתפות והזכייה במפעל.
זכיות במפעל.
זכיות לפי קבוצה.
מאז קם מפעל האלופות באפריקה, בכל תצורותיו, זכו במפעל 26 קבוצות שונות כאשר אל-אהלי זכתה במספר האליפויות הרב ביותר במפעל.
זכיות לפי מדינה.
מאז קם מפעל האלופות באפריקה, בכל תצורותיו, זכו במפעל קבוצות מ-12 מדינות אפריקאיות שונות כאשר מדינת מצרים היא שיאנית הזכיות במפעל נכון ל-2020.
קז'ישטוף מונצ'ינסקי
קז'ישטוף אורבנסקי
אוליבייה מסיאן
רודולף קיטל
רודולף קיטל (בגרמנית: Rudolf Kittel; 28 במרץ 1853 - 20 באוקטובר 1929) היה תאולוג גרמני וחוקר הברית הישנה.
ביוגרפיה.
נולד באנינגן שבווירטמברג, לקרל (1819–1861), מורה, ולפאולינה (1818–1897), וב-1860, כשהוא בן 7, התייתם מאביו. ב-1871 החל קיטל ללמוד תאולוגיה פרוטסטנטית באוניברסיטת טיבינגן; הוא הושפע רבות משניים ממוריו באוניברסיטה, יוהאן טוביאס בק וקרל היינריך וייצזקר . בשנת 1876 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
באותה תקופה עבד באופן זמני ככומר. בשנים 1879–1880 היה מרצה לפילוסופיה ב"טיבינגר שטיפט" (Tübinger Stift - הסמינר של הכנסייה הפרוטסטנטית בווירטמברג). מ-1881 עד 1887 היה מורה לדת ולשפה העברית בקרלס-גימנאזיום בשטוטגרט, ובאותה תקופה עבד על ספרו "Geschichte der Hebräer" (ההיסטוריה של העברים), שאותו פרסם ב-1888.
בשנת 1888, מינתה אותו אוניברסיטת ברסלאו (כיום ורוצלב) לפרופסור לחקר הברית הישנה. למשך השנה האקדמית 1896–1897 היה אף הרקטור של האוניברסיטה. בשנת 1898 עזב את אוניברסיטת ברסלאו ועבר למשרת פרופסור באוניברסיטת לייפציג. בלייפציג התמקד במכתבי אל-עמארנה ובקודקס חוקי חמורבי. בשנים האקדמיות 1901–1902, 1907–1908 ו-1911–1912 היה דקאן הפקולטה לתאולוגיה. בשנים האקדמיות העוקבות 1917–1918 ו-1918–1919 היה רקטור האוניברסיטה בלייפציג.
נפטר ב-1929 בלייפציג, ונקבר בבית הקברות הדרומי של העיר. בשנת 1882 נישא בלודוויגסבורג לאמיליה (1860–1914). בנם הבכור, תאודור (; 1883–1970), היה משפטן, ובנו השני גרהארד קיטל היה תאולוג גם הוא, ונודע כאנטישמי.
קיטל פרסם ספרים ומאמרים ובהם פרשנויות וקורות העם הישראלי ועמים אחרים במזרח הקרוב הקדום, אך ספרו בעל ההשפעה הרבה ביותר לאורך זמן הוא מהדורתו הביקורתית לתנ"ך, "ביבליה הבראיקה" (Biblia Hebraica), שנקראת לעיתים על שמו והפכה לטקסט יסוד בחקר הברית הישנה.
הפרלמנט של נאורו
הפרלמנט בנאורו הוא פרלמנט מסוג בית מחוקקים חד-ביתי האחראי על הניהול השוטף הפוליטיקה בנאורו. משכן הפרלמנט שוכן ביארן, העיר המרכזית בנאורו.
חברי הפרלמנט נבחרים לפי מחוז בחירה, בין שניים לשלושה חברים מכל אחד ממחוזות נאורו. לאחר הבחירות לנשיאות נאורו בשנת 2013, מספר החברים בפרלמנט הוגדל ל-19. בנאורו נערכות בחירות לפרלמנט ולנשיאות נאורו פעם בשלוש שנים.
יושב ראש הפרלמנט.
יושב ראש הפרלמנט הוא חבר בפרלמנט שנבחר לתפקיד זה בבחירות חשאיות שבהן מצביעים חברי הפרלמנט.
ליושב הראש אין זכות הצבעה בהצבעת אי-אמון. החל מיוני 2013 יושב ראש הפרלמנט הוא נשיא נאורו לשעבר, לודוויג סקוטי.
פרנסואה אנטואן
גנרל של דיוויזיה פרנסואה פול אנטואן (בצרפתית: François Paul Anthoine; 28 בפברואר 1860 – 25 בדצמבר 1944) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
אנטואן נולד ב-28 בפברואר 1860 בלה מאן שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא התגייס לצבא צרפת ב-1880, וב-1883 הועלה לדרגת לוטננט. בין 1885-1887 הוצב בטונקין, וב-1889 הועלה לדרגת קפטן. ב-11 ביולי 1896 הוענקה לו דרגת אביר בלגיון הכבוד, וב-1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-24 בספטמבר 1911 מונה לחבר בוועדה הטכנית של הצבא, וב-28 בדצמבר 1913 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.
מלחמת העולם הראשונה.