2) Alexander Bligh (guest editor) and Efraim Karsh (eds.), "Israel affairs", vol. 19, no. 1, Special issue on the Israeli Arabs (January 2013).
קישורים חיצוניים.
מכתביו:
מאמר (ייבום)
בהלכות ייבום, מאמר הוא מעשה קידושין שעושה היבם לפני הייבום: הוא נותן ליבמה כסף או שווה כסף, ואומר לה: "הרי את מקודשת לי בזיקת יבמין". המאמר הוא תקנת חכמים, שתיקנו לא להתחיל את קניין הייבום בביאה בלא קידושין, דבר שנחשב לפריצות.
מהות המאמר.
למרות שהמאמר מבצע פעולה הדומה במהותה לכאורה לקידושין רגילים, הוא נקרא בשם "מאמר", מכיוון שלא שייך לקרוא לו "קידושין" המבטא את איסור האשה על כל העולם כהקדש מכיוון שהיבמה הייתה אסורה כבר לפני שהיבם קידש אותה בקידושי מאמר, ואף מכיוון שאפילו לאחר המאמר עדיין היבמה אינה קנויה ליבם לחלוטין, שכן אם מתה אסור לו להיטמאות לה ואף אינו יורש אותה, שהרי אלו מן התורה, והרי מן התורה אינה קנויה לו אלא על ידי ביאה. ולכן קוראים לפעולה בשם מאמר, המבטא הפרשה של היבמה לבם, כדוגמת הפסוק .
ישנה מחלוקת בין רבי יהודה הנשיא לחכמים אם מאמר בעל כרחה פועל חלות של קידושין. רבי יהודה הנשיא סובר שמאמר קונה את היבמה לאשה בעל כרחה, בדומה לביאת יבום שקונה גם בעל כרחה של היבמה. לעומת זאת חכמים סוברים כי מכיוון שמאמר הוא סוג של קידושין הוא זקוק ליעשות מרצונה החופשי של היבמה, ואם לא נעשה מרצונה, אין לו תוקף רבי נחום פרצוביץ מסביר כי למרות שמצד זיקת היבום ברור כי ניתן לקנותה בעל כרחה, הרי שמצד פעולת הקידושין לא ניתן לקנותה בעל כרחה, שכן קידושין בעל כרחה אינן נחשבות לקידושין כלל.
ההשפעות ההלכתיות.
לפי בית שמאי, המאמר קונה את היבמה עד כדי שהוא אוסר את קרוביה כאחות אשה, כך לפי פירושו של רבי אלעזר. לעומת זאת רב אשי סובר כי המאמר אינו דוחה לגמרי את צרתה, ואם אדם ביצע מאמר ביבמה, זקוקה עדיין אחותה לחליצה. כל זאת לפי פירוש רש"י. לפי תוספות, מחלוקתם של רבי אלעזר ורבי אשי היא בנוגע ליבמה השנייה, אשתו האחרת של המת, והם נחלקו האם היא מותרת לינשא לאדם מהשוק, ללא חליצה.
רש"י סובר שגם לפי בית שמאי שמאמר יבמין הוא מדרבנן, לעומת זאת תוספות סוברים שלפי בית שמאי מאמר יבמין הוא דין מהתורה, ונלמד מקידושין רגילים.
המאמר והזיקה.
הגמרא מסתפקת אם המאמר מגביר את כח הזיקה, או שהוא קשר אישות נפרד. שאלה זו קובעת הלכה, אם ניתן לתת גט המפקיע את כח המאמר בלבד ולא את כח הזיקה, דבר התלוי אם המאמר והזיקה קשורים זה בזה. למסקנת הגמרא קובע רבא כי המאמר והזיקה אינם קשורים זה בזה.
ישנה דעה בגמרא, כי כל העושה מאמר ביבמתו פרחה הימנו זיקת יבמין וחלה עליו זיקת אירוסין ונישואין.
אורל (כדורסל)
"אורל" יקטרינבורג (ברוסית: Урал Екатеринбург), היא קבוצת כדורסל רוסית מהעיר יקטרינבורג, המתמודדת בליגה המקצוענית הרוסית וביורוצ'לנג'.
היסטוריה.
מועדון הכדורסל "אוראל" הוקם בשנת 2001 תחת השם "אברז", כיורש לקבוצות הכדורסל "אורלמאש" ו"סק"א-אורל", שהתפרקו בעקבות פשיטת רגל. מאז שנת 2001 הקבוצה השתתפה כמה שנים בליגה הבכירה ובסיום עונת 2004/05 נשרה לסופרליגה הרוסית, הליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה.
בסיום עונת 2011/12 זכתה במקום ראשון בסופרליגה, ולאחר מאבקי הפלייאוף, העפילה בחזרה לליגה הבכירה, אך בסוף העונה המועדון ירד בחזרה לליגת המשנה. בעונת 2001/02 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים של גביע קוראץ'. בהמשך ביורופ קאפ, עד עונת 2004/05. בתחילת עונת 2012/13, הפסידה בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג' לקבוצת גז מתאן מדיאש מרומניה.
בעקבות בעיות כלכליות שקשורות עם מגפת הקורונה הקבוצה לא השתתפה בעונת 2020/21.
חיים מיליקובסקי (חוקר תלמוד)
חיים יוסף מיליקובסקי (נולד ב-1951) הוא חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה, שבעבר עמד בראשה, וראש הקתדרה לתלמוד ע"ש גאספר באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית ללאה והרב ברוך מיליקובסקי, מראשי ישיבת חפץ חיים בולטימור. חניך ישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל השלים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור. בשנת 1971 שהה בישראל ולמד במשך כשנה בישיבת מיר בירושלים. לאחר מכן שב לארצות הברית והחל את לימודיו במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת ייל, ובשנת 1981 השלים את הדוקטורט. נושא מחקרו היה ספר סדר עולם רבה.
בסוף שנות ה-70 עלה לישראל ונישא לאלה, בתו של הרב שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז' ונכדת רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק.
עד פרישתו שימש מיליקובסקי פרופסור מן המניין ומרצה בכיר במחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה באוניברסיטת בר-אילן, ובמשך תקופה עמד בראשה. הוא ראש הקתדרה לתלמוד ע"ש גאספר באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, הוא היה פרופסור אורח במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת ייל ובמחלקה לתלמוד בישיבה אוניברסיטה בניו יורק וכן שימש מרצה בכיר בבית המדרש לרבנים באמריקה.
בשנת 2006 (תשע"ו) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב.
מתגורר בירושלים, אב לשלושה.
אבי הורביץ
אָבִי הוּרְבִיץ (נולד ב-30 באוגוסט 1936 ברמת גן) הוא פרופסור אמריטוס בחוגים ללשון עברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
למד בחוגים ללשון עברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא "בחנים לשוניים לזיהוי מזמורים מאוחרים בספר תהילים" בשנת 1966.
בשנת 1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, בחוגים ללשון עברית ולמקרא. בשנת 1971 עלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1990 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 2005 פרש לגמלאות. כן שימש פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית ובבריטניה, והוא חבר במועצת המערכת של כתב העת Vetus Testamentum. חבר האקדמיה ללשון העברית משנת 2001.
עיקר התמחותו של הורביץ היא בלשון המקרא ובהבחנה בין רבדיה המוקדמים למאוחרים. כמו כן, הוא מתמחה גם בארמית, באפיגרפיה שמית צפונית-מערבית, וביחס בין ספרות המקרא לכתבי אוגרית ולמגילות קומראן. במחקריו שלל הורביץ באופן נחרץ את "האסכולה הניהיליסטית" בחקר המקרא, הגורסת שכל המקרא נכתב ב"משיכת קולמוס" אחת בתקופת בית שני, והוא עמד על כך שהבחנים הלשוניים של ספרי המקרא השונים מצביעים באופן ברור על שני רבדים עיקריים של לשון המקרא, דהיינו שחלק מהספרים מתוארכים על פי בחנים אלה לתקופת בית ראשון לכל המאוחר.
ירוחם פישל יהושע ברנשטיין
רבי ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (מכונה ר' פישל דיין) (ה'תר"ם 1880 לערך - כ"ט בחשוון תש"ט, 1948) היה רב עדת החסידים בירושלים, וראש ישיבת חיי עולם, חבר ועד הישיבות בארץ ישראל. היה ממקימי הרבנות הראשית. בהמשך פרש לאגודת ישראל ובסוף ימיו היה חבר העדה החרדית.
תולדות חייו.
נולד לרבי משה ישראל בירושלים בנו של רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין. צאצא של אדמו"רי לעלוב, קרלין ושל היהודי הקדוש מפשיסחה. היה מקורב לאדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין ולמד עמו בחברותא. לאחר הגעת רבי אברהם מרדכי אלתר מגור לישראל התקשר גם אליו. נישא לדינה, בתו של רבי יהושע אשר רבינוביץ.
היה ממייסדי הרבנות הראשית. בכ"ו בטבת תרפ"ח (1928) פרש באופן רשמי יחד עם הרב צבי פסח פרנק מכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל. השניים לא הצטרפו לאגודת ישראל אלא עמדו בראש ארגון חדש: "עדת ישראל החרדית". עם זאת, המשיכו שני הרבנים לשמש כחברים במועצת הרבנות הראשית. מצב זה גרם לתרעומת בציבור והיו שקראו להם להתפטר מתפקידם. עם זאת, הרב קוק סירב לגנותם ומנע ניסיונות להדיחם מן התפקיד. בשל קרבתו לרבי מגור פרש הרב ברנשטיין בתרצ"ה משותפותו עם הרב פרנק והצטרף למעשה לאגודת ישראל.
בטבת תרצ"ז, לאחר שנבחרה מועצה חדשה לרבנות הראשית (ובין חבריה הרב פרנק), הצטרף הרב ברנשטיין באופן רשמי לבית הדין של העדה החרדית.
כיהן כראב"ד בד"ץ כוללות החסידים בירושלים, שהיה בית הדין של הציבור החסידי בירושלים. בנוסף לכך כיהן כראש ישיבת חיי עולם וכיהן בתפקיד לאחר פטירת סבו רבי בנימין יהודה לייב, ראש הישיבה הראשון. לאחר פטירתו ירש את מקומו בראשות ישיבת חיי עולם הרב דב בריש ווידנפלד. הוא כיהן גם כחבר ועד הישיבות בנשיאות הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובראשות הרב איסר זלמן מלצר.
כחודשיים לפני פטירתו, בי"ג באב תש"ח, כאשר כיהן כרב בעדה החרדית, חתם יחד עם רבנים נוספים מהעדה על כרוז המביע התנגדות חריפה לגיוס נשים לצה"ל.
נקבר בבית העלמין הקטן ליד מבנה שערי צדק הישן.
חידושיו נקבצו ונדפסו לאור בה'תשנ"ו בספר תורת ירוחם, שנדפס יחד עם הספר "פרי אהרון" שבו נקבצו שיעורי בנו רבי אהרון ברנשטיין. היה ברשותו אוסף של כתבי יד נדירים. כך למשל היו בידו כ"ח תשובות הלכתיות מהרב דוד שלמה אייבשיץ הלבושי שרד, שנדפסו על ידי בניו וחתניו בשנת תשכ"ב בספר "מי מנוחות". כתביו של היהודי הקדוש ששכנו אצלו, נדפסו בספר "כתר היהודי".
משפחתו.
לרב ברנשטיין היו שלושה בנים ושתי בנות. בנו יעקב חנניה היה מנהל ישיבת חיי עולם. בתו ברכה נישאה לרב משה אדלר, רב שיכון הרבנים. בנם הוא הרב בנימין אדלר, ממלא מקום אביו ברבנות, חבר בד"צ אגודת ישראל. בנו הרב אהרן היה חבר בד"ץ אגודת ישראל וראש ישיבת חיי עולם.
קדמוניות המקרא
ספר קדמוניות המקרא (בלטינית: Liber Antiquitatum Biblicarum, מוכר גם בראשי התיבות LAB) הוא מהספרים החיצוניים, שנכתב, לפי רוב החוקרים, בסוף המאה ה-1 לספירה, לאחר חורבן בית שני.
הספר מכונה גם פסוידו-פילון בגלל יחוסו (המוטעה) לפילון האלכסנדרוני והוא אף נכלל באסופה הלטינית של כתבי פילון.