לאחר מכן ברודוויי עוברת על פני קמפוס מנהטנוויל של אוניברסיטת קולומביה, והקמפוס הראשי של הסיטי קולג' של ניו יורק ליד רחוב 135; הבניינים הגותיים של קמפוס סיטי קולג' המקורי אינם מהעין, בלוק ממזרח. גם במזרח יש את האבנים החומות של המילטון הייטס. המילטון פלייס הוא קטע ששרד מרחוב בלומינגדייל, ובמקור הכתובת של ביתו של אלכסנדר המילטון, The Grange , שהועבר.
ברודוויי בעלת אפקט ירוק ודמוי פארק, במיוחד באביב, כאשר היא עוברת בין בית הקברות של כנסיית השילוש הקדוש בצפון העיר לקפלת טריניטי לשעבר, כיום כנסיית השתדלות ליד רחוב 155.
בית החולים ניו יורק-פרסביטריאן שוכן בברודוויי ליד רחובות 166, 167 ו-168 בוושינגטון הייטס. הצומת עם שדרת סנט ניקולס ברחוב 167 יוצר את פארק כיכר מיטשל . ברחוב 178, דרך U.S. 9 הופכת מקבילה לברודוויי.
ברודוויי חוצה את הארלם ריבר, באמצעות גשר ברודוויי , למארבל היל . לאחר מכן, הוא נכנס לברונקס, שם הוא מהווה את הגבול המזרחי של ריברדייל והגבול המערבי של פארק ואן קורטלנד. ברחוב 253, NY 9A מצטרף עם U.S. 9 וברודוויי. (NY 9A מתפצל מברודוויי בשדרת אשבורטון ביונקרס.)
מחוז וסטצ'סטר.
הפינה הצפון-מערבית של הפארק מסמנת את גבול העיר ניו יורק וברודוויי נכנסת למחוז וסטצ'סטר ביונקרס, שם היא ידועה כיום כדרום ברודוויי. הוא נוטה תמיד מערבה, קרוב יותר לנהר ההדסון, ונשאר רחוב מסחרי עירוני הומה. במרכז העיר יונקרס הוא יורד קרוב לנהר, הופך לצפון ברודוויי ו-9A יוצא דרך שדרת אשבורטון (Ashburton Avenue). ברודוויי מטפס לראש הרכס הסמוך עובר במקביל לנהר ולמסילת הרכבת, כמה רחובות מזרחית לשניהם כשהיא חולפת על פני בית החולים סנט ג'ון ריברסייד . השכונות הופכות ליותר מגורים והכביש מתפתל בעדינות לאורך ראש הרכס. ביונקרס חולפת ברודוויי על פני אחוזת פיליפס ההיסטורית, שראשיתה בתקופה הקולוניאלית.
היא נשארת מברודוויי כשהיא עוזבת את יונקרס אל הייסטינגס על ההדסון , שם היא מתפצלת למסלולים צפוניים ודרומיים נפרדים לאורך קילומטר אחד. העצים נעשים גבוהים יותר והבתים, הרבים והמופרדים מהכביש באמצעות גדרות אבן, הופכים גדולים יותר. נקודת ציון היסטורית לאומית נוספת, בית ג'ון וויליאם דרייפר , שהיה אתר של האסטרופוטוגרפיה הראשונה של הירח.
בכפר הבא, דובס פריי (Dobbs Ferry), ישנן תצפיות שונות מברודוויי על נהר ההדסון תוך כדי מעבר דרך אזור המגורים. ברודוויי עוברת ליד אמת המים העתיקה של קרוטון ובסמוך לרובע הקניות של הכפר. לאחר ההצטלבות עם שדרת אשפורד, ברודוויי חולפת על פני מרסי קולג' , ואז פונה שוב שמאלה במרכז העיר ממש מעבר לכנסייה הפרסביטריאנית הדרומית , לכיוון "ארדסלי על ההדסון" וארווינגטון. [וילה לווארו , ביתה של מאדאם סי ג'יי ווקר, המיליונרית האפרו-אמריקאית הראשונה, נמצאת לאורך הכביש המהיר. בקצה הצפוני של הכפר אירווינגטון, אנדרטה לזכר הסופר וושינגטון אירווינג, שעל שמו שונה שמו של הכפר, מסמנת את הפנייה לביתו בסאניסייד . ברודוויי נכנס לחלק הדרומי של טאריטאון, ברודוויי עובר ליד אחוזת לינדהרסט ההיסטורית, אחוזה ענקית שנבנתה לאורך נהר ההדסון בתחילת המאה ה-19.
צפונית מכאן, במרכז הטכני של קראפט פודס , גשר טפאן זי הופך להיות גלוי לעין. לאחר שחצה שוב מתחת ל-Thruway ו-I-87, כאן במקביל ל-I-287, ולאחר מכן הצטלבות עם כביש NY 119 בעל ארבעת הנתיבים, שבו 119 מתפצל מזרחה, ברודוויי הופך לרחוב הראשי הסואן של טאריטאון. כנסיית ישו אפיסקופלית, שבה התפלל אירווינג, נמצאת לאורך הרחוב. מסעדות וחנויות רבות ואיכותיות נמצאות לאורך הכביש הראשי הזה. מרכז העיר הזה מסתיים בקצה המזרחי של ניו יורק 448, שם ברודוויי משתפל שמאלה, בירידה, וארבעה שלטים מציינים שברודוויי פונה שמאלה, חולפת על פני הכנסייה ההולנדית העתיקה של סליפי הולו . לאחר מכן, הדרך נכנסת לסליפי הולו (לשעבר צפון טאריטאון), וחולפת על פני מרכז המבקרים ל-Kykuit, נקודת הציון ההיסטורית הלאומית שהייתה (וחלקית עדיין) האחוזה של משפחת רוקפלר. לאחר מכן עוברת ברודוויי את בית הקברות ההיסטורי סליפי הולו , הכולל את מקום מנוחתו של וושינגטון אירווינג ואת התפאורה של "האגדה על סליפי הולו".
ברודוויי מתרחבת לארבעה נתיבים בצומת החצוצרה עם NY 117, שם היא מסתיימת לבסוף ודרך U.S. 9 הופכת לדרך אלבני פוסט (והיילנד אווניו) בגבול הצפוני של סליפי הולו , ניו יורק.
קטעים עם כינוי.
קניון הגיבורים.
הכינוי קניון הגיבורים משמש מדי פעם להקשר של קטע בברודוויי תחתית ברובע הפיננסי, שהוא המיקום של מצעד הקונפטי בעיר. המסלול המסורתי של המצעד הוא בכיוון צפון, המתחיל בבאולינג גרין ומסתיים בפארק בניין העירייה . רובו של המסלול מוקף בבנייני משרדים גבוהים משני הצדדים, המאפשרים תצפית על המצעד לאלפי עובדי משרד וזורקים את הקונפטי, הדומה לסופת שלגים של מנייר גרוס ומאפיין את המצעד.
בעוד שבצעדי אירועי אליפות ספורט טיפוסיים נזרקים כ-50 טונות של קונפטי ונייר גרוס, מצעד יום הניצחון על יפן שהתרחש ב-14-15 באוגוסט 1945 - לציון סוף מלחמת העולם השנייה - נזרקו כ-5,438 טונות של נייר, על סמך הערכות שסופקו, על ידי מחלקת התברואה של העיר ניו יורק .
יותר מ-200 רצועות גרניט שחורות המוטבעות במדרכות לאורך קניון הגיבורים מציגות את המצטיינים של מצעדי ה-Ticker-Tip בעבר.
הדרך הלבנה הגדולה.
"הדרך הלבנה הגדולה" הוא כינוי לקטע מברודוויי במידטאון מנהטן, במיוחד החלק המקיף את רובע התיאטראות, בין הרחובות 42 ל-53, ומקיף את כיכר טיימס.
בשנת 1880, קטע של ברודוויי בין כיכר יוניון לכיכר מדיסון הואר על ידי נורות קשת חשמלית בעיצובו של צ'ארלס פ. ברוש , מה שהפך אותו לאחד הרחובות המוארים החשמליים הראשונים בארצות הברית. בשנות ה-90, החלק שמרחוב 23 עד רחוב 34 היה מואר על ידי שלטי פרסום חשמליים עד כדי כך, שהציבור החל לקרוא לה "הדרך הלבנה הגדולה". כאשר רובע התיאטראות עבר למרכז העיר, השם הועבר לאזור כיכר טיימס.
הביטוי "הדרך הלבנה הגדולה" יוחס לשפ פרידמן (Shep Friedman), בעל טור ב"ניו יורק מורנינג טלגרף" ב-1901, ששאל את המונח מכותרתו של ספר על האזור הארקטי מאת אלברט פיין . הכותרת "נמצא בדרך הלבנה הגדולה" הופיעה במהדורת ה-3 בפברואר 1902 של מהדורת הערב של "ניו יורק טלגרם".
תיאור דיוקן של ברודוויי בתחילת המאה ה-20 ו"הדרך הלבנה הגדולה" בשעת לילה מאוחרת הופיע ב"אמן במנהטן" (1940) שנכתב על ידי האמן-היסטוריון ג'רום מאיירס:
מוקדם בבוקר בברודוויי, אותו אור שמלטף את ראשי ההרים של קניוני קולורדו חושף בהדרגה את האנטומיה השקטה, השלדים החשופים של שלטי הברזל הענקיים שמכסים את השמים, נטולים כעת מהאטרקציות של הלילה הוולקני. כמעט ללא רוח חיים, הבדרנים העייפים של מועדוני הלילה וחבריהם מתרוצצים לחדריהם, נהגי מונית משווים הזמנות ורווחים, סצנת הרחוב העצומה קיבלה קריאת מסך, ההצגה הסתיימה.
ברודוויי היקר, שנים רבות אני שוכנת על גבולותיך. הכרתי את הצליל השקט של שחר שלך. עוד קודם לכן הייתי לוקח את הקפה שלי אצל מרטין, ברחוב 54 - עכשיו, אבוי, נעלם - שם הייתי רואה את יצורי חיי הלילה לפני היעלמותם עם עלות השחר.
באחד הלילות הגיעה למסעדה חקיינית מהוללת במלוא הדרה, ישירות ממועדון ממול. כמה נהגי מוניות החלו לצחוק עליה. היא לא הייתה מסוגלת יותר לשאת את ההתגרות שלהם, היא קמה והכתה את כל נהגי המוניות. ואז חזרה למועדון, רק כדי לקונן תחת דמעותיה המרות, "ראה איך הרסו לי את השמלה!"
זמנים עברו של ברי הצדפות ובתי הצ'ופ שנעלמו מברודוויי והיו ניצולים של מסורת של הפטרונים הספורטיביים שלהם, בעלי החיים הטובים במנהטן. חלפו הימים שבהם פרח בית הופמן בכיכר מדיסון, עם העירומים המפורסמים שלו מאת בוגרו; כאשר הברים היו ארמונות, כמעט בכל פינה ברחבי העיר; כשסטיב ברודי , שקפץ מגשר ברוקלין, השפריץ את כל המדינה בפרסום; כאשר אולמות הקונצרטים של באוורי חילקו כוסות בירה תמורת ניקל, עם מופע במה שנזרק פנימה; כאשר היכל המוזיקה של תייס עדיין הדהד ברחוב 14 עם העוגב המכני הגדול שלו, הפלא של ימיו, מקום של יופי, עם ציורים משובחים וחברה חופשית והגלוי ביותר של חיי נשים. מעברו השני של הרחוב היה טמאני הול, ולידו טוני פסטור , שבו נולדו כוכבי הבמה. טוני עצמו, בבגדי לבוש ומגבעת, שר את הבלדות שלו, טרופר אמיץ שהציג את ליליאן ראסל ואחרים לתהילה דרך הקהל שלו.
תחבורה.
מדרום לצפון, עוברים על פני ברודוויי בנקודה זו או אחרת קווים שונים של הרכבת התחתית של ניו יורק, לרבות קו IRT שדרת לקסינגטון, קו BMT ברודוויי, קו IRT ברודוויי–שדרה שביעית וקו השדרה השמינית של IND (ה-IND השישית). "קו השדרה" הוא קו ראשי יחיד מצפון לדרום במנהטן שאינו עובר לאורך ברודוויי).
רכבות רחוב מוקדמות בברודוויי כללו את קו ברודוויי ואוניברסיטת פלייס של ברודוויי ושדרה השביעית (1864?) בין כיכר יוניון (רחוב 14) וכיכר טיימס (רחוב 42), קו השדרה התשיעית ואמסטרדם (1884) בין רחוב 65 ורחוב 71, רחוב ארבעים ושתיים, מנהטנוויל ושדרת סנט ניקולס ברנלווי של קו סניף ברודוויי (1885?) בין כיכר טיימס לרחוב 125, וקו קינגסברידג' של קינגסברידג' מצפון לרחוב 169. קו חשמלית, נפתח בברודוויי תחתית (מתחת לכיכר טיימס) ב-1893, ועד מהרה הפך לליבה של הרכבת מטרופוליטן סטריט, עם שני שלוחות: קו ברודוויי ושדרת לקסינגטון וקו ברודוויי ושדרת קולומבוס.