לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב כהן במקום ה-15 של מפלגת ימינה. לאחר הקמת הממשלה בראשות נפתלי בנט, יצא כנגדה וכנגד השתתפות מפלגת ימינה בממשלה, וגיבה את חבר הכנסת עמיחי שיקלי שהתנגד למהלך.
פיט מרביץ'
פיסטול פיט מרוויץ'
אשלגן קאוסטי
פיט מרויץ'
מערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה
חברת "מערכת האנרגיה המאוחדת" של רוסיה (מ.א.מ רוסיה) (ברוסית: ОАО РАО ЕЭС России) הייתה חברת החשמל הלאומית של רוסיה עד 2008 עת פורקה למאות חברות קטנות שהופרטו וציינו את הפרטת שוק האנרגיה הרוסי כולו. בשנות קיומה לחברה היה מונופול בלעדי על שוק האנרגיה הרוסי. מנכ"ל החברה האחרון היה אנאטולי צ'ובאייס, ממנסחי מדיניות ההפרטה ברוסיה של שנות ה-90, העומד כיום בראש תאגיד "ננו-טכנולוגיה של רוסיה".
החברה שלטה על מרבית מערכות האנרגיה במדינה, והפיקה 156 ג'יגה-ואט, מה שהפך אותה לחברת האנרגיה הגדולה בעולם, כשהמתחרות הגדולות הן חברת SPCC הסינית, וחברת EDF הצרפתית. בשנת 1997 הוקמה חברה אינטר רא"ו כחברת בת. בשנים 2002–2008 יצאה לדרך הרפורמה בשוק האנרגיה הרוסי, מתוך מטרה להפריטו ולפזרו לחברות אזוריות, כתוצאה מכך פורקה החברה ולמאות חברות, כאשר כל מחוז פדרלי מחזיק בחברת חשמל משלו ולכן כיום אין חברת חשמל לאומית ברוסיה.
כל תחנות הכוח האטומיות הועברו לידי תאגיד רוסאנרגואטום (האחראית לתפעול כמה מתחנות הכוח הגרעיניות ברוסיה), וכל תחנות הכוח ההידרו-אלקטריות, הועברו אל חברת רוס-הידרו, חברת האנרגיה ההידרו-אלקטרית השנייה בגודלה בעולם, אחרי Hydro-Québec הקנדית. החברה שהייתה אחראית לתפוקת החשמל ברוסיה, גם ייצאה חשמל למדינות השכנות, בעיקר לסין, מדינות סקנדינביה וחבר המדינות.
50% ממניות החברה היו בבעלות המדינה, כשכל השאר היו אחזקות של עשרות חברות פרטיות שהנפיקו את מניות החברה בבורסה המוסקבאית. בעת פירוקה של החברה נוצרה חברת FSK האחראית על ייצור ותפוקת החשמל במערב רוסיה, אינטר-מ.א.מ האחראית לייצוא חשמל ורוס-הידרו האחראית על תחנות הכוח ההידרואלקטריות. בשנת 2013 הוקמה חברת "רשתות רוסיות" כחברת חשמל ומפעילת רשתות החשמל והאנרגיה הגדולה במדינה.
אלקלי
בכימיה המונח אלקלי או אלקאלי (בערבית القلي, القالي) מתאר מלח יוני בסיסי של מתכת אלקלית, כגון נתרן, או של מתכת אלקלית עפרורית, כגון סידן. לעיתים קרובות נעשה שימוש במונח גם כדי לתאר באופן כללי חומרים בסיסיים המסיסים במים או חומרים בסיסיים בכלל. זאת כיוון שמלחים אלקליים היו מהבסיסים המוכרים הראשונים והם גם כיום הם משמשים כבסיסים נפוצים.
אטימולוגיה.
המילה ״אלקלי״ מגיעה מערבית, ופירושה המילולי ״האפר השרוף״ (משורש ק.ל.ה המשמש גם בעברית לציון חימום יבש - קלייה), המתייחסת לאופן ההפקה של חומרים אלקליים בשריפה. תמצית מימית של אפר צמחים שרוף, הנקרא אשלג ומורכב בעיקר מאשלגן פחמתי, היא בסיס חלש. אחרי חימום החומר עם סידן הידרוקסידי (נוסחתו Ca(OH)2), היה נוצר בסיס חזק בשם אשלג קאוסטי (אשלגן הידרוקסידי), אשר נעשה בו שימוש בעיקר בשילוב עם שומן מהחי ליצור סבונים רכים. שם זה העניק את הסימן הכימי ליסוד אשלגן, K, מהשם הגרמני קליום שמקורו במילה אלקלי.
תכונות נפוצות.
אלקלים הם כולם בסיסים חזקים, שנוטים ליצור יוני הידרוקסיד (-OH) כשמתמוססים במים. תכונות נפוצות של תמיסות מימיות של אלקליים כוללות:
הבדל בין חומר אלקלי לבין חומר בסיסי.
המושגים ״בסיס״ ו״אלקלי״ לעיתים רבות משמשים בהתייחסות לאותו הדבר, בעיקר בקרב הדיוטות שאינם עוסקים בכימיה ובהנדסה כימית.
ישנם מספר פירושים למושג אלקלי. חומרים אלקליים לעיתים מוגדרים כתת-סוג של בסיסים. עם זאת, שתי הגדרות הן הנפוצות ביותר:
מלחים אלקליים.
להלן מספר דוגמאות של מלחים אלקליים נפוצים:
קרקע אלקלית.
קרקעות עם ערכי pH הגבוהים מ-7.3 לרוב מוגדרות כאלקליות. מצבים כאלו עלולים להתרחש באופן טבעי, בשל נוכחות של מלחים אלקליים. אף על פי שישנם מספר צמחים שאכן מעדיפים קרקע בסיסית במעט (כגון כרוב וסוגי מספוא שונים), מרבית הצמחים יעדיפו קרקע חומצית במעט (בתחום ערכי pH של 6.0 עד 6.8), ועל כן קרקע אלקילית נחשבת בעייתית.
אלקאלי
פריקסה תוניסאי
הפריקסה (בערבית: فريكسي או فريكاسي) הוא מאכל תוניסאי מסורתי, מעין לחמנייה מטוגנת ממולאת. המילוי המקובל לפריקסה הוא טונה, תפוחי אדמה מבושלים, ביצה קשה, אריסה ולימון כבוש. ישנם גם מילויים נוספים אשר מקובל למלא בהם את הפריקסה כמו פלפל חריף, צלפים, מלפפון חמוץ, זיתים, סלט גזר או דלעת חריף, מטבוחה. בדרך כלל מרכיבי המילוי תלויים במסורת של אזורים שונים בתוניס.
המאכל בישראל.
בישראל במקומות רבים המילוי המקובל של הפריקסה (טונה, תפוחי אדמה מבושלים, ביצה קשה, אריסה, לימון כבוש וזיתים) הוא למעשה הבסיס לסנדוויץ' תוניסאי, רק שהסנדוויץ' התוניסאי מוגש בבגט.
תנאי אייזנשטיין
מבחן אייזנשטיין
קריטריון איזנשטיין
תנאי איזנשטיין
מבחן איזנשטיין
מצעד הפזמונים &quot;Billboard Hot 100&quot; לשנת 2010 (ארצות הברית)
פיט מארוויץ'
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1952 היו מערכת הבחירות ה-42 בתולדות ארצות הברית והתרחשו ב-4 בנובמבר 1952. הגנרל הרפובליקני דווייט אייזנהאואר ניצח ניצחון סוחף, כשהוא קוטע 20 שנות שלטון דמוקרטי בבית הלבן. הוא הצליח להוביל את המפלגה הרפובליקנית להשגת רוב זעום בבית הנבחרים ובסנאט. באותה התקופה, עלתה המתיחות במלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות, וכך גם החשש מפני קומוניסטים, מה שהוביל למדיניות המקארתיזם. בסנאט האמריקני, הפך הסנאטור הרפובליקני ג'וזף מקארתי מוויסקונסין לדמות מוכרת במדינה אחרי שניהל חקירות בנוגע למרגלים קומוניסטים בארצות הברית. מדיניות החוץ הייתה הנושא המרכזי במירוץ על המועמדות הרפובליקנית. המדינה התפלגה בנושא מלחמת קוריאה והשחיתות בממשלה גם הפכה לבעיה. הכלכלה שגשגה והנושאים הכלכליים לא היו חשובים.
הנשיא המכהן הארי טרומן היה לא פופולרי ובחר לא לרוץ לתקופת כהונה נוספת לאחר שלא הצליח בבחירות המקדימות. הוא תמך במושל עדלי סטיבנסון מאילינוי. סטיבנסון היה מוכר כנואם רהוט ומתוחכם, אולם רבים לא ידעו אם הוא בכלל רצה לכהן כנשיא. טרומן לחץ עליו להפוך למועמד הנשיאותי, ולאחר לחץ רב הסכים סטיבנסון. בתוך המפלגה הרפובליקנית, לחם הסנאטור מאוהיו, רוברט טאפט, מול אייזנהאואר. הנושא היה מדיניות חוץ, כשתומכי אייזנהאואר טענו שטאפט תומך בבדלנות. טאפט לא ראה את ארצות הברית מעורבת במלחמה הקרה. אייזנהאואר, מפקד נאט"ו לשעבר וגיבור המלחמה, ניצח את טאפט ברוב זעום. לאחר מכן תקף אייזנהאואר את מדיניות טרומן, ובעיקר את קוריאה, הקומוניזם והשחיתות. אייזנהאואר הצליח בכל הקבוצות שלא היו בדרום המדינה.
מועמדים.
המפלגה הרפובליקנית.
הקרב על המועמדות הרפובליקנית היה בין הגנרל דווייט אייזנהאואר, מועמד האגף המזרחי-מתון של המפלגה, הסנאטור רוברט טאפט, המנהיג הוותיק של האגף השמרני במפלגה, המושל ארל וורן מקליפורניה שמשך מצביעים מערביים ועצמאיים, והמושל לשעבר הרולד סטאסן ממינסוטה, שעדיין זכה לתמיכה במערב התיכון.
הרפובליקנים המתונים מהמזרח הונהגו בידי מושל ניו יורק תומאס דיואי, שהיה המועמד ב-1944 וב-1948. המתונים היו חסידי מדיניות ההתערבות, שגרסה שאמריקה צריכה להילחם מעבר לים, במלחמה הקרה ולהתנגד לתוקפנות סובייטית באירופה ובאסיה. הם גם היו מוכנים לקבל את רוב מאפייני מדינת הרווחה שנוצרו במהלך הניו דיל בשנות ה-30. המתונים גם דאגו בנוגע לרצף ההפסדים של המפלגה בבחירות הנשיאותיות. הם הרגישו שלאייזנהאואר, בעל האהדה הגבוהה, היה את הסיכוי הטוב ביותר לנצח את הדמוקרטים. לכן סירב דיואי לרוץ לנשיאות בפעם השלישית, למרות התמיכה הגבוהה שזכה לה בתוך המפלגה. המפלגה הרפובליקנית לא זכתה במערכות הבחירות כבר עשרים שנה, והרפובליקנים רצו לבסס את עצמם מחדש. בנוסף, שלטון רפובליקני ישמוט את הקרקע מתחת לרגליהם של אנשים כסנאטור מוויסקונסין, ג'וזף מקארתי.
הרפובליקנים השמרנים הונהגו בידי טאפט, והיו מבוססים במערב התיכון ובחלקים מהדרום. הם רצו לבטל חלקים רבים ממדיניות הרווחה. רובם היו בדלנים ואמרו שאמריקה לא צריכה ליצור בריתות עם כוחות זרים. הם לא סמכו על האירופאים ובעיקר על בריטניה, והרגישו שהבריטים פגעו במדיניות החוץ של המדינה. בקרב הצעירים בהם, שלחמו במלחמת העולם, התעוררה התנגדות לקומוניזם. טאפט ניסה גם ב-1940 וגם ב-1948 להיבחר אך נוצח פעמיים בידי רפובליקנים מתונים מניו יורק (ונדל וילקי ודיואי). טאפט, שהיה בן 62 כשמסע הבחירות החל, הודה שזהו הסיכוי האחרון שלו לזכות במועמדות, ולכן תומכיו עבדו קשה בשבילו. חולשתו של טאפט, שלעולם לא הצליח להתגבר עליה, הייתה שרבים ממנהיגי המפלגה חשו שהיה שמרן מדי ושנוי במחלוקת מדי בשביל לזכות בבחירות.
וורן, אף על פי שהיה מאוד פופולרי בקליפורניה, סירב לערוך מסע בחירות בשביל המועמדות ולכן הקטין את סיכוייו להיבחר. המשלחת של הצירים מקליפורניה עדיין תמכה בו, וקיוותה שיבחר בתור פשרה בין אייזנהאואר לטאפט.