ב-1915 הניחו הרוסים לבריטים את 'אזור החיץ' שבין אזורי ההשפעה הבריטי והרוסי. באוגוסט 1915 נחתו כוחות בריטיים בבושהר שלחוף המפרץ הפרסי, שנמצאה באותו אזור חיץ, וזאת בתגובה להתגברות פעילות הכוחות התומכים במעצמות המרכז בדרום פרס. בנובמבר ניצחו כוחות פרסיים התומכים במעצמות המרכז שבטים מקומיים פרו-בריטיים, השתלטו על שיראז ואסרו בה את הנתינים הבריטיים. כן השתלטו אלה על קרמאן ועל יאזד. בתגובה להתפתחויות אלה, בסוף אותה שנה החלו הבריטים בדרום פרס בהקמת כוח שכירי חרב המבוסס על בני שבטים מקומיים. אותו כוח השתלט מחדש על קרמאן ביוני 1916. בצידה האחר, הצפוני, של פרס, תקף בנובמבר כוח מיליציה מקומי שבסיסו העיר המדאן כוח פרשים פרסי פרו-רוסי, ניצח אותו, ואף שכנע חלק מחייליו להצטרף למנצחים. בשלב זה הרוסים הגיבו במשלוח שני טורים. האחד, שכלל גם מתנדבים ארמנים, עשה דרכו לטהראן, שנכבשה עד סוף החודש, ובדצמבר 'שוכנע' השאח להקים ממשלה התומכת במעצמות ההסכמה.
כוח רוסי שני נשלח דרומה מערבה. הוא הביס את הכוח המקומי, בהמשך כבש את המדאן, ואחר כך את סולטאנאבד (כיום אראק). יריביהם נסוגו לכרמאנשאה, והרוסים בהתקדמותם כבשו את ראמאדן בינואר 1916 ואת כרמאנשאה בפברואר. בהמשך, עד מאי 1916, עת השתלטו על קאסר-שירין, הם הגיעו עד לגבול פרס עם האימפריה העות'מאנית (גבול איראן - עיראק של היום) כ - 250 ק"מ מבגדאד, ואף יצרו קשר רופף עם הבריטים בדרום. ביוני, מעט לאחר שהרוסים חצו את הגבול, הצליחו העות'מאנים לעצור לבסוף טור זה בחנאקין, שבתחומי עיראק של ימינו. בהתקפת נגד כבשו העות'מאנים חזרה את המדאן וכרמנשאה והרוסים נסוגו חזרה צפונה. בסופה של אותה שנה התאוששו הרוסים, וכבשו את קום, שמדרום לטהראן, ואת המדאן. כן הצליחו אלה, בעזרת כוח שנחת בבנדאר פהלווי, שבסמוך לחוף הים הכספי, לדכא ניסיון של תומכי מעצמות המרכז, לתפוס את השלטון בטהראן.
המהפכה הרוסית ואחריה.
אירועי המהפכה ברוסיה שיתקו במידה רבה, ובהדרגה, את פעולותיו של צבאה במהלך 1917, והדבר קיבל ביטוי רשמי בהסכם שביתת הנשק של ארזינג'אן, בחמישי לדצמבר 1917, אשר סיים את פעולות האיבה בין הרוסים לעות'מאנים. בחוזה ברסט-ליטובסק, במרץ 1918, יצאה רוסיה כליל מהמלחמה. כוח רוסי קטן העמיד עצמו לשירות בעלות הברית למרות ההסכמים האמורים. העות'מאנים ניצלו את יציאת הרוסים מהלחימה בקווקז, ולאחר השתלטותם על האזור הצפון - מזרחי של האימפריה, תוך סילוק תומכי מעצמות ההסכמה, חצו כוחותיהם את גבול פרס. מולם עמדו כוחות ארמניים ואשורים (נוצרים נסטוריאנים) שבמשך כל הסכסוך המתואר עמדו תמיד לצד יריביהם של העות'מאנים. העות'מאנים נכנסו לתבריז ביוני 1918, שברו ליד דילמן ניסיון של מתנדבים ארמנים לתגבר את כוחותיהם בזירה, וכבשו את דילמן.
בינתיים, הבריטים שהלכו וגברו על העות'מאנים במסופוטמיה (עיראק של ימינו), חדרו לאזרביידג'אן הפרסית (צפון-מערב איראן של ימינו) והתקדמות העות'מאנים נעצרה ביולי. העות'מאנים החזיקו בעמדות בצפון פרס, בין תבריז לים הכספי, עד הפסקת האש של מודרוס, ב-30 באוקטובר 1918, בעוד הבריטים משתלטים על יתר האזור.
אחרי הפסקת האש.
כתוצאה ישירה של המלחמה תפסה בריטניה מקום ראשון במעלה מבחינת ההשפעה בפרס, ובעיקר מבחינת הגישה לשדות הנפט המקומיים. צפון פרס, שנכבשה למעשה בידי הבריטים, שימשה בנוסף בסיס ודרך מעבר להתערבות בריטית באזורים הסמוכים לפרס, מעבר לגבול הרוסי, כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה.
פלגיוס הקדוש (פירושונים)
סנדל הזכוכית (ספר)
סנדל הזכוכית (באנגלית: The Glass Slipper) הוא רומן לנוער של הסופרת הבריטית אלינור פרג'ן, משנת 1955. זהו עיבוד לאגדה סינדרלה של האחים גרים. בשנת היציאה של הספר יצא גם סרט באותו שם המבוסס על המחזה, עם לסלי קארון בתפקיד הראשי.
עלילה.
אלה חיה עם אמה החורגת ושתי אחיותיה החורגות, הרואות בה משרתת שלהן ורודות בה בכל הזדמנות. אביה הביולוגי של אלה מתואר כאדם זקן וחלש שאינו נמצא הרבה בבית, ולא מסוגל להתנגד לאשתו גם כך. אלה מתוארת כמי שמקבלת את תפקידה הנחות בבית, וחולקת את לחמה עם בעלי חיים ומי שזקוק לכך יותר ממנה. יום אחד מגיע אל הבית שליח מטעם הנסיך ומזמין את המשפחה לנשף בארמון, שבו יבחר הנסיך את אשתו מבין כל הנשים הלא נשואות בממלכה. גם אלה מקבלת הזמנה, אך האם החורגת לא מאפשרת לה לצאת מהבית. אחרי שהמשפחה יוצאת לארמון, נכנסת אל הבית פייה טובה שאלה פגשה קודם לכן בדמות אישה זקנה. היא הופכת אותה ליפה ונקייה, ושולחת אותה לארמון עם אזהרה שהקסם יפוג בשעה שתים עשרה בדיוק. אלה מגיעה לנשף ומקסימה את כל הנוכחים, כולל הנסיך שמתאהב בה מיד. הם רוקדים ומשוחחים, ובחצות היא בורחת במהירות מהארמון, ומשאירה אחריה את אחד מסנדלי הזכוכית שלה. למחרת מצווה המשפחה להגיע שוב אל הארמון, לאחר שהנסיך הכריז שהאישה שהסנדל יתאים לה תהיה אשתו. האם החורגת שוב לא מאפשרת לאלה להגיע לארמון, ושוב היא מגיעה בכוחות עצמה, מוכיחה שהסנדל שייך לה, ומתחתנת עם הנסיך.
סנדל הזכוכית
אליעזר הגדול
דימיטרי שוסטקוביץ
סימפוניה מס' 5 בדו מינור
מונטנגרו במלחמת העולם הראשונה
מונטנגרו שנפגעה באורח קשה במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה לצד מדינות ההסכמה. בטרם המלחמה כמו גם במהלכה, ואף לאחריה, סרביה ומונטנגרו היו בעלות ברית קרובות מאוד. ולכן, עם הפלישה הראשונה של צבא האימפריה האוסטרו הונגרית לשטחי סרביה, מונטנגרו הכריזה מיד מלחמה נגד מעצמות המרכז. האימפריה האוסטרו הונגרית שלחה כוח נפרד למונטנגרו כדי שיפלשו לשטחה וימנעו מצבאותיהם של סרביה ומונטנגרו להיפגש ולשתף פעולה. כוח הצבא של מונטנגרו הדף את ההתקפה בהצלחה וממרומי הר לובצ'ן המבוצר צבא מונטנגרו הפגיז את העיר קוטור (היום חלק משטח מונטנגרו) שהייתה אז בשליטת האויב. ב-10 באוגוסט 1914 מונטנגרו תקפה בהצלחה את הביצורים האוסטריים אך לא ניצלה בהמשך את היתרון שהושג בזכות מתקפה זו.
צבא מונטנגרו השתתף במתקפות מנע נגד צבא האויב בשטח בוסניה שיזמה סרבייה אך מתקפות אלה נהדפו בקלות על ידי מעצמות המרכז. בפלישה השנייה של האימפריה האוסטרו הונגרית לשטחי סרביה מונטנגרו הדפה בהצלחה את המתקפות וצבאה השתתף בניסיון לשחרור סרייבו שלא הצליח לבסוף. במהלך הפלישה השלישית הצבא המונטנגרי נכנע כנגד כוח גדול מאוד והאימפריה האוסטרו הונגרית יחד עם האימפריה הגרמנית הצליחו בכיבוש סרביה. הפלישה למונטנגרו התרחשה בינואר 1916 והיא הסתיימה בניצחון של מעצמות המרכז. החל מה-15 בינואר ועד לאוקטובר 1918, בסמוך לסוף המלחמה, מונטנגרו נשארה תחת כיבוש אוסטרו-הונגרי. המלך, ניקולא, נמלט לאיטליה ומשם לצרפת. שם, בעיר בורדו, התיישבה ממשלת מונטנגרו הגולה. ממשלת סרביה הגולה עברה לאי קורפו שבשליטת יוון.
בתום המלחמה מדינות ההסכמה שחררו את סרביה ומונטנגרו. אספה לאומית בעיר פודגוריצה, לימים בירת מונטנגרו, תפסה את מקומה של הממשלה הגולה. עוד לפני קום האספה, עדיין תחת כיבוש אוסטרו-הונגרי, נחתמה הצהרת קורפו ב-20 ביולי 1917 באי היווני קורפו, שמטרתה הייתה איחוד סרביה ומונטנגרו והקמת ממלכת יוגוסלביה. ב-26 בנובמבר 1918 החל תהליך האיחוד בין המדינות. אף על פי שהמלך ניקולה פעל בשטחה של בעלת ברית של מונטנגרו במלחמה, ניקולס הואשם בניסיון כינון שלום נפרד עם האויב. האספה מצאה אותו אשם, הורידה אותו מתפקיד המלך ואסרה על חזרתו לשטחי המדינה. האספה הכריזה על איחוד עם ממלכת סרביה ב-1 בדצמבר 1918. רבים מתושבי המדינה לא הסכימו עם החלטות האספה ומאוחר יותר באותו חודש התרחשה התקוממות חג המולד. זמן קצר אחרי חתימת ההסכמים הממלכה שאוחדה הפכה לחלק מהמדינה החדשה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
סוריה (פירושונים)
The Golden Girls
המרכז האוניברסיטאי אריאל
פורקי פיג
פורקי פיג (באנגלית: Porky Pig) הוא חזיר מונפש מסדרת הטלוויזיה "לוני טונס". תכונתו העיקרית היא גמגום. הדמות נוצרה על ידי האנימטור בוב קְלאמְפֶּט. ב-1935 פריץ פרילינג יצר סרטון בשם "אין לי כובע" (I haven't got a hat), שהיה פרודיה על הקומדיה "השובבים". בסרטון הוצגה חבורת דמויות של חיות כמו "אוליבר אוול" (ינשוף), "ליטל קיטי" ו"בינס". הבולט מכולם היה "פורקי פיג" החזיר המגמגם, שהיה גרסה מונפשת לילד השמנמן מהסרט, וראשי האולפנים החליטו שהוא יהיה כוכב ה"לוני טונס". באגס באני, אמנם, הוא הדמות הכי פופולרית של ה"לוני טונס", אך פורקי פיג היה הכוכב הראשון של ה"לוני טונס", ואחריו דאפי דאק שהופיע איתו בכמה סרטונים. תחילה פורקי היה דמות חזיר שמנה, ובהדרגה פרילינג ועמיתיו האנימטורים יצרו דמות רזה יותר, עד שהגיע לדמות כפי שהיא מוכרת כיום. סרטוני ה"לוני טונס" שבהם כיכב פורקי נוצרו כולם בשחור לבן, עד לשנת 1943, לעומת סרטי "מרי מלודיס" שנוצרו כולם משנת 1934 בצבע. השם "פורקי פיג" ניתן לדמות משום שכינויו של פרילינג בילדות היה "פורקי" ו"פיגי".
בסוף כל סרטון לוני טונס יוצא פורקי מתוך תוף ואומר: "זה הכול, חברים!".
מדבבים.
מה שהיה משותף לדמות ולמדבב הראשון שלה, ג'ו דוּהֶרְטי הוא שגם דוהרטי סבל מגמגום, וכיוון שלא יכל לשלוט בגמגום שלו, ההקלטות ארכו שעות רבות. עקב כך מל בלאנק החליף את דוהרטי בשנת 1937. אחרי מותו של בלאנק החליף אותו בוב ברגן.
בית הכנסת אהל לאה
בית הכנסת אהל לאה (באנגלית: Ohel Leah Synagogue; בסינית: 猶太教莉亞堂) הוא בית כנסת הממוקם בשכונת המיד לוולז שבסנטרל באי הונג קונג.
בית הכנסת, והמרכז הקהילתי הצמוד אליו, מהווים את מרכזה של הקהילה היהודית "אהל לאה" בהונג קונג.