עיסוקים נוספים.
בעת ששיחק בשיקגו בולס, החל רודמן להתאמן גם בהיאבקות מקצועית, יחד עם חברו האלק הוגאן. הקרב הראשון בו השתתף, לצד הוגאן, היה ביולי 1997. במקרה אחד ויתר על אימון של הבולס לטובת השתתפות בקרב, והנהלת ה-NBA קנסה אותו בשל כך. רודמן המשיך להשתתף בקרבות עד 1999. ב-30 ביולי היה אמור להשתתף בקרב בודד בסידני, אך נפסל לאחר שתקף את השופט.
קריירה נוספת שרודמן החל לפתח היא קריירת המשחק. ב-1997 השתתף בסרט הפעולה "דאבל טים" לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם, ובשנת 1999 בסרט הפעולה "סיימון". מאז השתתף רודמן בעוד סרטים וסדרות טלוויזיה, ובהן כוח מיוחד. בחלקן גילם את עצמו.
ב-1996 הנחה רודמן תוכנית אירוח ב-MTV בשם "The Rodman World Tour".
רודמן היה הגבר הראשון והספורטאי הראשון שהצטלם בעירום לקמפיין של ארגון זכויות בעלי החיים PETA תחת הסיסמה "Rather Go Naked Than Wear Fur" ("עדיף ללכת עירום מללבוש פרווה").
בעונת , הצטרף לקבוצת לונג ביץ' ג'אם מליגת ה-ABA, ובעונות שלאחר מכן שיחק באורנג' קאונטי קראש ובטיחואנה דראגונס מאותה הליגה. כמו כן, שיחק שלושה משחקים במדי ברייטון ברס מהליגה האנגלית ומשחק אחד במדי טורפאן פויאט הפינית.
מאז 2011 הוא מופיע לסירוגין כפרשן כדורסל ברשת CBS האמריקנית.
חייו האישיים.
רודמן התחתן עם מישל מויר בשנת 2003, ולשניים שני ילדים. הם התגרשו רשמית ב-2012. הוא היה נשוי בעבר לדוגמניות אנני בייקס (בין 1992 ל-1993) וכרמן אלקטרה (בין נובמבר 1998 ל-1999), והיה בעבר בן זוגה של מדונה.
הוא פרסם שתי אוטוביוגרפיות: "Bad as I Wanna Be" ("רע כמו שאני רוצה להיות", 1997) ו-"I Should Be Dead By Now" ("הייתי צריך כבר להיות מת", 2005). באותה שנה בה יצאה לאור האוטוביוגרפיה הראשונה, יצאה לאור ביוגרפיה נוספת, שכתב ביחד עם עיתונאי הספורטס אילוסטרייטד, מייקל סילבר.
ביקוריו בקוריאה הצפונית.
בספטמבר 2013 ביקר רודמן לראשונה בקוריאה הצפונית. במהלך ביקור זה נפגש עם מנהיג צפון קוריאה קים ג'ונג און אשר הזמין את רודמן לשוב ולחזור לבקר במדינה. לאחר כחצי שנה חזר רודמן לביקור ובמסגרתו נפגש עם קים ג'ונג און בשנית, הם דיברו על חיבתו של המנהיג לכדורסל והוצע כי רודמן יארגן משחק ראווה של כוכבי ליגת ה-NBA כנגד קבוצה מקומית במהלך חודש ינואר 2014. מתרגמו של קים ג'ונג און רמז לרודמן כי יום הולדתו של קים חל ב-8 בינואר ועל כן אם יקבע המשחק בתאריך זה הוא יוכל להוות מתנת יום הולדת למנהיג, רודמן הסכים ונקבע כי המשחק יתקיים בתאריך זה.
רודמן הצליח לארגן קבוצה של שחקני עבר, ביניהם וין בייקר, קליף רובינסון וקני אנדרסון. רודמן הגיע בפעם השלישית לביקור במדינה המבודדת ובמסגרת ביקורו בחר קבוצה של 12 שחקנים מהנבחרת הלאומית של צפון קוריאה אשר ישחקו מול הקבוצה האמריקאית שירכיב. בנוסף, העביר להם אימון בסיסי.
ב-8 בינואר נערך המשחק, על אף ביקורת נרחבת מארצות הברית אשר הופנתה כלפי רודמן, שאר חברי הקבוצה והספונסרים של השחקנים.
ביוני 2017 שוב נסע לקוריאה הצפונית, הוא נפגש שם עם שר הספורט, ומסר לו עותק מספרו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ "The Art of the Deal".
הישגים.
הישגים אישיים:
הישגים קבוצתיים:
שרות הבטחון הפדרלי
טוטו קוטוניו
סלבטורה "טוטו" קוטוניו (באיטלקית: Salvatore "Toto" Cutugno; נולד ב-7 ביולי 1943) הוא זמר, מלחין וכותב איטלקי; זוכה אירוויזיון 1990 עם השיר . שירו "L'italiano" מ-1983, זכה להצלחה רבה.
ביוגרפיה.
קוטוניו נולד בפוסדינובו, טוסקנה שבאיטליה, לאב סיצילאני ואם טוסקנית.
את הקריירה המוזיקלית החל בגיל צעיר, כאשר למד מאביו לנגן בחלילית, ולמד בעצמו לנגן בתופים. בגיל 19 יצא לסיבוב הופעות בן חצי שנה בפינלנד. כאשר שב מפינלנד הקים את הלהקה "Toto e Tati" והחל להופיע בפאבים שונים ברחבי איטליה. בתחילת שנות ה-70 פנה קוטוניו לכתיבת שירים, ואף כתב חלק משיריו המפורסמים ביותר של הזמר הצרפתי-אמריקאי ז'ו דאסן. בין השירים "L'été indien", "Et Si Tu N'Existais Pas", ו-"Le Jardin Du Luxembourg" שכתב יחד עם ויטו פאלאוויצ'יני. כמו כן, היה אחד מהכותבים של הלהיט של דלידה - "Gigi l'Amoroso", שזכה למעמד של אלבום פלטינה זמן קצר לאחר צאתו.
בשנת 1975 התחיל קוטוניו להופיע יחד עם להקת "אלבטרוס" ובשנת 1976 הוציאו את האלבום "Albatros". לאחר צאת האלבום השתתף קוטוניו לראשונה בפסטיבל סן רמו, שם זכה יחד עם הלהקה במקום השלישי. בשנת 1980 השתתף שנית בפסטיבל עם השיר "Solo Noi", וזכה במקום הראשון. קוטוניו חזר והשתתף שש פעמים נוספות, בהן הגיע למקום השני:
בסך הכל השתתף קוטוניו בפסטיבל שלוש עשרה פעמים.
בשנת 1990 זכה קוטוניו בתחרות ה-35 של האירוויזיון עם השיר שנכתב על ידו, "Insieme: 1992". השיר מתאר חגיגה בעקבות איחודה מחדש של אירופה. יחד עם ג'יליולה צ'ינקווטי, שייצגה את איטליה באירוויזיון 1964, הנחה את תחרות האירוויזיון בשנת 1991 שנערכה ברומא לאחר זכייתו.
הזמר הישראלי דורון מזר ביצע ב-1984 גרסה בעברית לשיר "L'italiano". שם השיר בעברית הוא "אני חוזר הביתה".
זיגמונד יאן
זיגמונד ורנר פאול יאן (בגרמנית: Sigmund Werner Paul Jähn) (13 בפברואר 1937 – 21 בספטמבר 2019) היה הקוסמונאוט היחיד בהיסטוריה של גרמניה המזרחית, גנרל בחיל האוויר של צבא מזרח גרמניה.
ביוגרפיה.
זיגמונד יאן נולד בעיירה מורגנרטה-ראוטנקרנץ שבסקסוניה. בשנת 1955 הוא התגייס לצבא, שם הוכשר כטייס קרב. בשנים 1966–1970 למד באקדמיה צבאית בברית המועצות. לאחר סיום לימודיו מילא שורה של תפקידי מטה במפקדת חיל האוויר של צבא מזרח גרמניה. הוא עסק בהכשרת טייסים ובנושאי בטיחות בטיסה.
בשנת 1976 נבחר יאן יחד עם עוד טייס מזרח גרמני, אברהרד קלנר, להשתתף בתוכנית החלל הסובייטית אינטרקוסמוס. לאחר הכשרה של שנתיים יצא יאן יחד עם קוסמונאוט סובייטי ויקטור ביקובסקי למשימה בחלל בתוך החללית סויוז 31. לאחר שהייה בת 7 ימים בתחנת חלל סליוט 6, חזרו הקוסמונאוטים חזרה לכדור הארץ. על ביצוע משימה זו עוטר זיגמונד יאן בתוארי גיבור הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וגיבור ברית המועצות והועלה לדרגת גנרל בצבא מזרח גרמניה.
לאחר החזרה לגרמניה נותר יאן בשירות פעיל ועסק במחקר מדעי. ב-1983 הוא השלים דוקטורט בפיזיקה.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, החל יאן לעבוד כיועץ חיצוני עבור סוכנות החלל הגרמנית והחל משנת 1993 גם עבור סוכנות החלל האירופית. בשנת 2002 פרש זיגמונד יאן לגמלאות.
בשנת 2001 נקרא אסטרואיד מס' 17737 על שמו.
בסרט להתראות לנין, שהופק בשנת 2003 ועוסק בתקופת התפרקות הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, מופיעה דמותו של זיגמונד יאן, כגיבור ילדותו של הדמות הראשית, אלכס.
יאן נפטר ב-21 בספטמבר 2019.
אתיופיה הכבושה
תקופת הכיבוש היא תקופה, בהיסטוריה האתיופית שבה האימפריה האתיופית נכבשה על ידי איטליה במהלך מלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הייתה תחת שלטון איטלקי, וקיסר אתיופיה היילה סלאסי נמצא בגלות. תקופה זו של השלטון האיטלקי נמשכה חמש שנים בדיוק, מאז כניסת הכוחות האיטלקים לבירת אתיופיה אדיס אבבה ב-5 במאי 1936, עד תבוסת איטליה במהלך מלחמת השחרור האתיופית שהייתה חלק ממלחמת העולם השנייה; התאריך הרשמי לסיום הכיבוש הוא כאשר הקיסר הגולה היילה סלאסי נכנס לבירה אדיס אבבה יחד עם צבא האימפריה הבריטית וכוח גדעון הקיסרי ב-5 במאי 1941.
לאחר הכיבוש הבריטי הפכה אתיופיה למדינת חסות בריטית, ולאחר מאבק דיפלומטי מתמשך עם בריטניה על חידוש הריבונות האתיופית, שני הצדדים חתמו על הסכם הריבונות האתיופית ב-1942, ובכך קיבלה אתיופיה את ריבונותה בחזרה.
האימפריה האתיופית: השכחת המושג.
רקע: הפלישה האיטלקית.
לאיטליה היו שאיפות לכבוש את אתיופיה כבר קודם לכן, וב-1896 פלשה לאתיופיה ונחלה הפסד צורב לאתיופים במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, הפסד שגרם למשבר בממשלת איטליה. בתקופת מוסוליני פלישה איטלקית נוספת לאתיופיה הייתה מימוש המדיניות האימפריאליסטית הפשיסטית, ולוותה במעשי זוועה ופשעי מלחמה כגון שימוש בנשק כימי ומעשי טבח באוכלוסייה האזרחית. מוסוליני חשק זה מכבר במדינה העצמאית ששכנה בין שתי המושבות האיטלקיות סומלילנד האיטלקית ואריתריאה. הוא ניצל שעת כושר בינלאומית, בה צרפת הייתה זקוקה לתמיכתו, ובה חבר הלאומים נחשף בחולשתו, ובאוקטובר 1935 הורה על פלישה לאתיופיה, לאחר שתקרית גבול בדצמבר 1934 הביאה למתיחות בין הצדדים, וכל ניסיונות הפיוס נכשלו.
הכוחות האיטלקים באתיופיה היו בתחילה בפיקודו של המרשל אמיליו דה בונו, ומדצמבר 1935 בפיקודו של פייטרו באדוליו והשתמשו במגוון כלי נשק, פצצות ורימונים הטעונים בגז חרדל, הן נגד האוכלוסייה האזרחית והן כנגד הלוחמים מולם. על אף שניסו להסתיר עובדה זו, היא נחשפה על ידי עיתונאים, משקיפים זרים, ואנשי הצלב האדום. בתגובה לכך הפגיזו האיטלקים "בטעות" 19 פעמים מחנות של הצלב האדום באזור הלחימה. במאי 1936 נכבשה אדיס אבבה והקיסר היילה סלאסי נמלט לגלות בירושלים ומשם לבריטניה. מוסוליני הכריז על מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי כ"קיסר אתיופיה". שטחי אריתריאה, סומלילנד האיטלקית ואתיופיה אוחדו לטריטוריה אחת בשם "מזרח אפריקה האיטלקית".
מוסוליני: הרס המורשת האתיופית.