במהלך חודש נובמבר השמידו מטוסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית ומטוסי הצי האמריקאי שהמריאו מנושאות מטוסים 71 מטוסי קרב ומפציצים יפניים. התגבורת שנשלחה מיפן ומטרוק אמנם חידשה את מצבת המטוסים, אך מעבר לתגבורת זו לא היו צפויות להגיע תגבורות נוספות, שכן באותה עת החלה התעשייה המלחמתית היפנית לפגר אחר צורכי הצבא והצי, ואף הכוח האווירי של צי נושאות המטוסים של יפן נאלץ לסגת ממרכז האוקיינוס השקט. למעשה, 32 המטוסים שהגיעו לקווג'לין מטרוק היו המטוסים האחרונים שהשתייכו לכוח האווירי של נושאות המטוסים, שנשארו בטרוק לאחר נסיגת האוניות. על כן, לא קיווה אקיאמה לנצח את האמריקאים, אלא אך לעכב את התקדמות בעלות הברית תוך השתת מספר האבידות הרב ביותר שביכולתו.
ההכנות האמריקאיות.
מכיוון שהיפנים ציפו שהאמריקאים יתקפו ראשית את החיצוניים שבאיי מרשל, התבצרו רוב המגינים באטולים וֹטְגֶ'ה, מילֶה, מָלוֹאֶלאפּ וגָ'לוּאיט במזרח ובדרום. אכן, התוכנית המקורית של האמריקאים הייתה להתקדם בזהירות לאורך האיים, החל בחיצוניים ביותר במזרח. מיקומם של המגינים היפנים הובא לידיעת הפיקוד האמריקאי לאחר פיענוח אולטרה של הצפנים היפניים, ולפיכך החליט אדמירל צ'סטר נימיץ לעקוף אטולים אלה ולתקוף את אטול קווג'לין ישירות, ובכך לנעוץ סכין הישר בליבם של איי מרשל. למבצע ניתן השם "מבצע פלינטלוק" (Flintlock).
למבצע הוגדרו שתי מטרות עיקריות: רוי-נאמור שבצפון האטול, המורכב משני איים המחוברים בכביש, והאי קווג'לין בדרום האטול. על הדיוויזיה הרביעית של חיל הנחתים האמריקאי, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל הארי שמידט, הוטל לכבוש את רוי-נאמור, ועל דיוויזיית הרגלים השביעית של צבא ארצות הברית, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל צ'ארלס קורלט, הוטלה משימת כיבוש קווג'לין.
לשם הצלחת המבצע, היה צורך בהשגת עליונות אווירית וימית טרם עליית כוחות הקרקע על האיים. ב-29 בינואר 1944, החלו מטוסים מנושאות מטוסים לתקוף את בסיס האוויר ברוי-נאמור, והשמידו 92 מתוך 110 המטוסים היפנים שהוצבו באיי מרשל.
לפני כן, היו המטרות העיקריות של מפציצי B-24 ליברייטור שהמריאו מהאי בייקר מילה, האטול הקרוב ביותר לאיי גילברט, ומלואלאפ, הבסיס היפני הגדול ביותר באיי מרשל. במהלך חודש נובמבר 1943 תקפו המטוסים האמריקאים את מילה והסבו נזק רב למטוסים ולמבנים שבו, אולם המגינים היפנים הצליחו לשמור על תפקודם של המתקנים החיוניים וזכו לתגבורת בדמות מטוסים נוספים. לאחר כיבוש טאראווה ועד 19 בדצמבר הטילו 106 מטוסי B-24 ליברייטר 122 טון של פצצות על הבסיס האווירי במילה.
בנוסף, קראה התוכנית האמריקאית לכיבוש האטול מג'ורו, השוכן כ-350 ק"מ דרומית-מזרחית לקווג'לין, שכן מיקומו איפשר הקמת בסיס ימי ואווירי והגנה על קווי האספקה לקווג'לין. חיל המצב במג'ורו היה קטן יחסית, ופלוגת הסיור של הגיס האמפיבי החמישי של חיל הנחתים וגדוד מדיוויזיית הרגלים השביעית של הצבא הספיקו לכיבושו. האי נכבש ב-31 בינואר 1944, ללא הרוגים בצד האמריקאי.
הקרב.
היחידות אשר הרכיבו את כוח הפלישה האמריקאי היו: הכוח האמפיבי החמישי, בפיקודו של אדמירל-משנה ריצ'מונד טרנר, והגיס האמפיבי החמישי של חיל הנחתים, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל הולנד סמית'. הגיס עצמו הכיל את דיוויזיית הנחתים הרביעית, את דיוויזיית הרגלים השביעית ואת הרגימנטים ה-22 של הנחתים, וה-106 וה-111 של הצבא. על הדיוויזיות הרביעית והשביעית הוטלה משימת כיבוש קווג'לין, בעוד ששאר הרגימנטים נותרו כרזרבות בעודם ממתינים לפלישה לאניווטוק, שעתידה להתרחש שלושה חודשים מאוחר יותר.
הדיוויזיה השביעית החלה את פעילותה עם כיבוש איים קטנים הסמוכים לקווג'לין שזכו לכינויים "קרלוס," "קרטר," "ססיל" ו"קרלסון" ב-31 בינואר. איים אלה שימשו יום לאחר מכן כבסיסי ארטילריה לסיוע להחפה עצמה. אורכו של האי קווג'לין הוא כ-4 ק"מ ורוחבו 800 מ' בלבד. בהיעדר עומק אסטרטגי נערכו היפנים להגנה בקו החוף. עד הפלישה לטאראווה לא ידעו היפנים כי הכלים האמפיבים האמריקאים מסוגלים לחצות שוניות אלמוגים ולכן התרכז מרבית הכוח הגנתי בכיוון האוקיינוס. הפצצת קווג'לין על ידי אוניות מערכה, מפציצי B-24 מאבמאמה וארטילריה הייתה כבדה במיוחד, וכאשר עלו חיילי הדיוויזיה השביעית על החוף ב-1 בפברואר הם נתקלו בהתנגדות מועטה בלבד. עד רדת הלילה העריכו האמריקאים כי מתוך 5,000 מגיני האי נותרו בחיים רק כ-1,500 חיילים.
בצפון האטול פעלה הדיוויזיה הרביעית באותה מתכונת כאשר כבשה את האיים הקטנים "איבן," "ג'ייקוב," "אלברט," "אלן" ו"אברהם" ב-31 בינואר, וחייליה נחתו על האי רוי-נאמור ב-1 בפברואר. הנחתים האמריקאים כבשו את שדה התעופה ברוי (החלק המזרחי של האי) במהירות ואת נאמור (החלק המערבי) ביום שלאחריו. התקרית המשמעותית ביותר התרחשה כאשר נחתים השליכו מטען חבלה לתוך בונקר יפני שהתברר כמחסן טורפדו. הפיצוץ העז שנגרם עקב כך הביא למותם של 20 נחתים ופצועים רבים נוספים. מתוך 3,500 המגינים על רוי-נאמור רק 51 נלקחו בשבי.
תוצאות הקרב.
הכיבוש הקל-יחסית של קווג'לין הדגים את היכולות האמפיביות של ארצות הברית והוכיח כי הלקחים שהופקו לאחר קרב טאראווה יושמו בהצלחה. כיבוש האטול איפשר לנימיץ להאיץ את הפעילות באיי מרשל ולפלוש לאניווטוק כבר ב-17 בפברואר 1944.
בקרב זה למדו היפנים כי הגנה בקו החוף פגיעה להפצצות מהים ומהאוויר. במערכה על איי מריאנה ופלאו הציבו היפנים את קווי ההגנה שלהם בפנים האיים גואם ופלליו, דבר אשר הקשה באופן ניכר על הכוחות האמריקאים להכניעם.
קישורים חיצוניים.
בובספוג מכנס-מרובע
הבחור הזעצער
הבחור הזצר
הבחור הזעצר
הבחור הזעציר
תיאטרון תאיר
תיאטרון תאיר הוא תיאטרון ישראלי, העוסק בנושאים הקשורים בתרבות יהודית. התיאטרון נסגר בשנת 2012
היסטוריה.
התיאטרון הוקם ב-1999 על ידי קבוצה ממרכז תאיר, יוצאי צבא וישיבות הסדר. מרכז תאיר שואף ליצור דיאלוג בין האוכלוסייה החילונית לדתית בישראל על בסיס המסורת והתרבות היהודית. לדברי גלעד אלפסי, מייסד התיאטרון ומנהלו עד 2011, "הכיוון היה לתת פן יהודי לכל תרבות הפנאי והבילוי, והקמת התיאטרון הייתה מהלך טבעי".
נכון ל-2008 היו כ-70% מהקהל דתיים, אולם שאיפת מנהלי התיאטרון היא לפנות גם לציבור שאינו דתי. כחלק מהשינויים שנעשו בהקשר זה מוּנה ב-2008 הבמאי אייל סלע לתפקיד המנהל האמנותי. סלע הצהיר כי מטרתו "להפוך את תאיר לתיאטרון מקצועי יהודי רפרטוארי - מקצועי ברמת המשחק וההפקות, עם זהות מיוחדת בבחירות האמנותיות; לעסוק בזהות היהודית והישראלית; ולהגיע למצב של תיאטרון ממוסד שמייצר הצגות חדשות כל שנה ומנסה להגיע לקהל רחב ואפילו להקים תוכנית מנויים".
תיאטרון תאיר הפיק כ-6 הצגות חדשות מדי שנה, ועד היום הפיק למעלה מ-20 הפקות, הכוללות הצגות לילדים, לנוער ולמבוגרים. התיאטרון מונה כ-15 שחקני בית (גברים) והוא העלה מדי שנה למעלה מ-350 הצגות. בנוסף הפיק התיאטרון מדי שנה את "פסטיבל אור בהיכל" בימי חג החנוכה שהיה נערך בכמה ערים והשתתפו בו כ-6000 איש מדי שנה.
בין ההצגות שהועלו על ידי תיאטרון תאיר: "היתקלות", "הילד מעבר לים", "סקינהד" - מחזה קנדי מאת דייוויד גאו, החוקר את נושא הזהות היהודית, "יודפת" - העוסק בחייו של יוספוס פלביוס, "עבד לעם קדוש" - על חייו ופועלו של הרב קוק, "שרשרת הזהב" - מחזה מאת י.ל. פרץ, "מחכים לכבודו", "טופלה טוטוריטו", "שר האוצר והעולה המאושר" ו"ריש לקיש" מחזמר לילדים העוסק בחייו של האמורא המפורסם שהיה שודד בצעירותו.
תיאטרון תאיר זכה בפרס אגרסט של משרד החינוך.
תאטרון תאיר
קטן (הלכה)
קטן הוא ילד שטרם נעשה מבחינה הלכתית כגדול. הקטן פטור מקיום המצוות, והושווה לאדם שאין בו דעת ולכן אינו יכול למכור את רכושו או לקדש אישה, כמו כן פטור הקטן מלשלם עבור נזקים שגרם.
הגדרה.
הגדרת קטן תלויה בגיל ובהתפתחות הגופנית. קטן הוא אדם שלא מלאו לו שלוש עשרה שנים. גם אם הגיע לגיל 13, כל עוד לא הביא שתי שערות נחשב לקטן מהתורה, בהלכות מסוימות מסתמכים על חזקה דרבא ומניחים שקטן שהגיע לגיל 13 גם הביא שתי שערות, ומחשיבים אותו לגדול.
אדם שעקב בעיות הורמנליות לא הביא שתי שערות, ייחשב לגדול מבחינה הלכתית כשהגיע לשנתו ה-20 פחות 30 יום, אם יש אינדיקציות נוספות למצבו (סימני סריס, במינוח ההלכתי).
מצוות חינוך.
אף שמהתורה הקטן פטור מהמצוות, חכמים חייבו את אביו לחנכו ולהרגילו לקיים מצווה כאשר הוא מסוגל לקיים אותה כפי הבנתו, כך למשל כאשר הוא מבין את משמעותה של השבת יש לחנך אותו שלא לעבור על איסורי שבת, כאשר הוא יכול ללבוש ציצית יש לקנות לו ציצית, וכן בכל המצוות. מצווה זו מוטלת לפי רוב הדעות רק על האב ולא על האם.
מצוות שקטן חייב בהן.
חיוב הקטן בשבע מצוות בני נח.
חלק ממהאחרונים כתבו שאף שקטן פטור ממצוות, מכל מקום מחויב בשבע מצוות בני נח, טעמם הוא מאחר שישנו כלל תלמודי "ליכא מידי דלישראל שרי ולעכו"ם אסור" הקובע כי לא ייתכן שישראל יהא פטור ממצוה שבן נח מחויב בה, ואם כן, מאחר שגוי קטן מתחייב במצוות משעה שנעשה בר דעת, הוא הדין שיש לחייב קטן ישראל בר דעת במצוות אלו.
מקרי חיוב קטן באיסורים.
איסור ספייה הוא איסור הלכתי על אדם לצוות או לגרום לקטן, לעשות פעולה שיש בה איסור.
עונת הפעוטות.
חכמים תיקנו כי קטן שהגיע לגיל "עונת הפעוטות", שהוא הגיל בו הילד - כל אחד לפי חריפותו ושכלו - מבין את משמעותו של מקח וממכר, זכאי ויכול להקנות ולמכור לאחרים, תקנה זאת נעשתה כדי שבמקרה ואין מי שיפרנס אותו, הוא יוכל להתפרנס מעצמו.
דיני קטן בקניינים.