למנהל הרשת חשוב להכיר את מבנה הרשת עליה הוא אחראי, כולל חלוקת הכתובות והחלוקה הלוגית של הרשת (Subnet mask). בנוסף, חשוב שיכיר את שלל המערכות העושות שימוש בתשתית הרשת שעליה הוא אחראי, ובאופן השימוש שלהן ברשת (עומסים, קצבים וכו'). בנוסף חשוב שיכיר את קווי התקשורת של הארגון אל מחוץ לארגון.
מנהל הרשתות בארגון.
בארגון גדול שבו מספר רב של משתמשים ואנשי מחשבים, קיימים מספר בעלי תפקידים מגוונים ומשלימים זה את זה: טכנאי, מנהל מערכת, מנהל תקשורת חיצונית (WAN), מנהל רשתות (LAN), תומך טכני.
בארגון קטן, משולבים כל המקצועות של עולם התשתיות או חלקם בתפקיד אחד, אשר בישראל נהוג לכנותו "מנהל רשת" או "מנהל רשתות". בחו"ל, נהוג יותר המונח "System Administrator" למי שעוסק יותר במערכות ההפעלה, ו-"Network Administrator" למי שעוסק יותר בצד התקשורת.
מנהל רשתות בארגון בינוני או קטן, נאלץ להתמודד גם עם משימות שבארגון גדול יותר מאפיינות את תפקיד "טכנאי אבטחת מידע". המדובר בסט של משימות הנוגעות להתקנה, להגדרה, לתפעול ולתחזוקה של כלי אבטחת מידע: חומת אש, מערכת לגילוי חדירות, מערכת למניעת חדירות, אנטי וירוס, VPN, אמצעים ביומטריים ועוד.
הכשרה מקצועית.
גופים שונים מעניקים הסמכות לתפקיד מנהל רשת. הקורסים מבוססים בעיקר על הסמכת MCSA של מיקרוסופט (בעבר נקראה ), לינוקס (LPIC), קורס CCSA של חברת CheckPoint וקורס CCNA של חברת Cisco. בנוסף לידע הבסיסי בניהול רשתות ישנן התמחויות משנה, כגון התמחות בתקשורת או באבטחת מידע או במסדי נתונים. חברות אחרות מעניקות הסמכות בתחומי משנה, כדוגמת אבטחת מידע.
אוסוואלד קאבאסטה
אוסוואלד קאבאסטה (בגרמנית: Oswald Kabasta; 29 בדצמבר 1896 - 6 בפברואר 1946) היה מנצח אוסטרי.
חייו.
קאבאסטה נולד במיסטלבאך, אוסטריה ולמד אצל המלחין פרנץ שמידט. בשנת 1931 התמנה לראש מחלקת הניצוח באקדמיה של וינה. באותה תקופה כיהן גם כמנהל מוזיקלי ברדיו וינה. בשנת 1938 היה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של מינכן. פרשנויותיו, בייחוד ליצירות אנטון ברוקנר, זוכות להערכה גבוהה על העוצמה והדחף הרתמי המאפיינים אותן. אדריאן בולט סמך ידיו על ניצוחו, כפי שהתבטא בשידור רדיו בשנת 1938:
קאבאסטה היה תומך נלהב במשטר הנאצי. אחרי האנשלוס בשנת 1938, חתם על מכתביו במילים "הייל היטלר!".
לאחר מלחמת העולם השנייה, אסרו בעלות הברית על קאבאסטה לעבוד כמנצח כאשר הודה כי הגיש בקשה להצטרף למפלגה הנאצית (אף כי טען, כי "בלבו פנימה התנגד לנאצים").
באוקטובר 1945 הורו רשויות הדנאציפיקציה לעיריית מינכן להפסיק את תשלום משכורתו. רצוץ ומדוכא עקב פיטוריו והורדתו בדרגה למעמד של "פועל פשוט", איבד עצמו לדעת בקופשטיין, אוסטריה, בשנת 1946.
מלחמת ההמשך
מלחמת ההמשך (בפינית: Jatkosota; ברוסית: Советско-финская война) הייתה אחת משתי המלחמות בין ברית המועצות לפינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר פרצה ב-25 ביוני 1941 והסתיימה ב-19 בספטמבר 1944.
מלחמה זו נקראת כך על ידי הפינים על מנת להדגיש את העובדה כי היא המשכה של מלחמת החורף. לעומת זאת, בעיני הרוסים נחשבת המלחמה כחזית של המלחמה הפטריוטית הגדולה. מעשי האיבה בין המדינות הסתיימו בספטמבר 1944 והמלחמה הסתיימה רשמית בחוזה פריז, שנחתם ב-1947.
רקע.
ב-1917 הוקמה פינלנד ולאחר מספר חודשים בשנת 1918 נפתחה מלחמת האזרחים הפינית בין "האדומים" (הקומוניסטים שזכו לתמיכת הסובייטים) ו"הלבנים" (אנטי קומוניסטים שזכו לתמיכת האימפריה הגרמנית). ב-16 באפריל 1918 ניצחו הלבנים ועמדו להקים מלוכה פרו-גרמנית תחת שלטונו של פרידריך קרל, נסיך הסן (גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה), אך תבוסת גרמניה והחתימה על הסכם הכניעה ב-11 בנובמבר 1918, והקמת רפובליקת ויימאר הסוציאליסטית בגרמניה, מנעו זאת ובמקום זאת הוקם משטר דמוקרטי.
פינלנד הצעירה חיפשה קשרים עם מדינות חדשות כמו פולין, לטביה, ליטא ואסטוניה כדי לכרות עמן בריתות הגנה כמשקל נגד לברית המועצות, אך המשא ומתן עלה על שרטון. גם ניסיונות גישוש עם מדינות סקנדינביה עלו בתוהו. פינלנד נאלצה לחתום ב-1932 על חוזה אי-התקפה עם ברית המועצות. הסובייטים הפרו את ההסכם כאשר מנעו שיט של ספינות פיניות בימת לדוגה והמפרץ הפיני ב-1937.
הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית באוגוסט 1939 חילק את מזרח אירופה בין שתי המעצמות כאשר פינלנד הייתה בחוג ההשפעה הסובייטי. הפינים סירבו להצבת כוחות הצבא האדום בארצם ולכן פרצה מלחמת החורף ב-30 בנובמבר 1939. חרף הפער ביחסי הכוחות, הפינים נלחמו כנגד הצבא הסובייטי האדיר, השתמשו בלוחמת חורף ובתנאי השטח הקשים והסבו אבדות כבדות לסובייטים. למרות כל אלו פרצו הסובייטים את קו ההגנה הפיני קו מנרהיים וניצחו במלחמה. בחוזה השלום שנחתם ב-12 במרץ 1940 נאלצו הפינים לוותר על חבל קרליה לטובת הרוסים (בחבל שכנה ויפורי, העיר השנייה בגודלה במדינה).
הפינים המתוסכלים ביקשו נקמה בברית המועצות. הם עשו זאת בעזרת גרמניה הנאצית.
הלחימה.
פרוץ המלחמה.
ב-21 ביוני 1941 העבירה פינלנד 16 דיוויזיות חי"ר לאזור הגבול הסובייטי-פיני. לגרמנים, שהציבו כוחות משלהם על אדמת פינלנד, היו בצפון המדינה 2 דיוויזיות הרריות בפטסמו ו-2 דיוויזיות בסאלה. הסובייטים העריכו כי כוחם של הפינים באזור לא יעלה על 10 דיוויזיות כפי שהיה במלחמת החורף, אך הם לא לקחו בחשבון את גיוס כל הגברים הפינים וכן את הציוד שרכשה פינלנד אחרי מלחמת החורף.
ב-22 ביוני, בד בבד עם מבצע ברברוסה, תקפו הגרמנים את הסובייטים בצפון פינלנד. הסובייטים בתגובה תקפו 18 ערים בפינלנד בעזרת 460 מטוסים (לפינים היו 300 מטוסים בלבד). הסובייטים טענו שהצבא הגרמני היה מטרת המתקפה. למרות זאת הם הפגיזו מחצי האי האנקו מטרות פיניות. כתוצאה מהמתקפה הכריז הפרלמנט הפיני ב-25 ביוני על מצב מלחמה עם ברית המועצות.
לאור התקדמות הגרמנים לעומק רוסיה במבצע ברברוסה, העבירו הסובייטים את כל יחידותיהם למלחמה בחזית המזרחית כנגד הפלישה. כתוצאה מכך לא גובתה המתקפה האווירית בכוחות קרקע כפי שתוכנן. בנוסף כוחות הקרקע הסובייטים באזור חסרו כוחות עתודה כיוון שהקורפוס ה-10 הממוכן ודיוויזיית החי"ר ה-237 נסוגו מאגם לדוגה לעבר לנינגרד.
הפינים ביקשו מהגרמנים להשהות את ההתקפה שלהם על ברית המועצות עד ה-25 ביוני, מועד כניסתם למלחמה. הגרמנים השתהו באיסוף כוחותיהם למתקפה עד ה-29 ביוני, ומלבד זאת חסרו להם כוחות עתודה. מרווח זמן זה איפשר למעשה לסובייטים להתכונן למתקפה שעתידה הייתה לבוא.
בסופו של דבר נכשלה המתקפה הגרמנית ובוטלה ב-17 בנובמבר, כאשר מטרתה, להגיע למורמנסק, לא הושגה.
הפינים שתקפו בדרום הגיעו עד נהר סביר (המחבר בין ימת לדוגה לימת אונגה) והחזית התייצבה בדצמבר 1941. הפינים לא ערכו עוד מתקפה גדולה במהלך השנתיים וחצי הקרובות ונוכחו לדעת שהמלחמה לא תסתיים בקרוב. בשנים 1942–1943 התנהלה מלחמת חפירות כאשר לאף צד לא היו הצלחות משמעותיות.
השתתפות פינלנד במלחמה הביאה לגרמניה תועלת רבה: הצי הסובייטי נחסם במפרץ הפיני והקריגסמרינה יכול היה לנוע בחופשיות בים הבלטי ולהעביר לרייך השלישי ניקל מפינלנד וברזל משוודיה. החזית הפינית סייעה גם לגרמנים בעת המצור על לנינגרד באיגוף העיר מצפון באוגוסט 1941 (אך הפינים סירבו לתקוף את העיר) בעת שקבוצת ארמיות צפון בפיקוד ריטר פון לב איגפו את העיר מדרום.
החזית הדיפלומטית.
בינתיים, ניתקה פינלנד את יחסיה עם בריטניה באוגוסט 1941 בשל הפצצה בריטית על כוחות גרמניים שהיו מוצבים על אדמת פינלנד. בריטניה הכריזה מלחמה על פינלנד ב-6 בדצמבר 1941 כאשר במהלך המלחמה הייתה רק לחימה ימית מעטה בין שני הצדדים. כך היה מקרה נדיר בו דמוקרטיה מכריזה מלחמה על דמוקרטיה אחרת. ארצות הברית מצידה לא הכריזה מלחמה על פינלנד. בנובמבר 1941 חתמה פינלנד על הסכם אנטי-קומינטרן המחודש.
בשל הכישלון להגיע למורמנסק החלו הפינים לפקפק ביכולתם של הכוחות הגרמניים ומנהיגי פינלנד שינו אסטרטגיה ורצו לפנות לשלום עם ברית המועצות. הפינים חיכו שהוורמאכט והצבא האדום יתישו זה את זה כדי שהצעת השלום תבוא.
ב-9 ביוני 1944 (שלושה ימים אחרי תחילת מבצע אוברלורד) פתחו הסובייטים במתקפה גדולה על הפינים באזור ימת לדוגה. הסובייטים התקדמו 21.7 ק"מ והתעורר חשש לשלומה של פינלנד. ב-28 ביוני כבשו הסובייטים בחזרה את פטרוזבודסק. שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ, בא בהצעה לפינים לפיה גרמניה תספק לפינים נשק אנטי-טנקי מודרני (לפינים לא היו כלי נשק כאלו) כנגד המתקפה הסובייטית בתמורה להצהרה פינית שלא לשאת ולתת עם ברית המועצות. ב-26 ביוני 1944 הצהיר נשיא פינלנד ריסטו רייטי הצהרה שכזו. היטלר שלח לפינלנד 59 תותחי סער מסוג שטאג סימן 3 ויחידת מטוסים של הלופטוואפה.