Chung, C. J., Hwang, G. J., &amp; Lai, C. L. (2019). A review of experimental mobile learning research in 2010–2016 based on the activity theory framework.* Computers &amp; education, 129, 1-13.
Keskin, N. O., &amp; Metcalf, D. (2011). The current perspectives, theories and practices of mobile learning. Turkish Online Journal of Educational* Technology-TOJET, 10(2), 202-208.
Drunk in Love
Drunk in Love (בעברית: שיכורה מאוהבת) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה החמישי, Beyonce. בשיתוף הראפר ג'יי זי. השיר יצא כסינגל השני מן האלבום ב-17 בדצמבר 2013. השיר מתאר אישה שיכורה על חוף הים שרה דברי מיניות נשית בדרך חושנית ובטוחה אל אהובה.
השיר זכה לשבחים רבים על ידי מבקרי מוזיקה. נוסף על כך השיר היה מועמד לפרסים רבים, ביניהם וידאו השנה בטקס ה-VMA לשנת 2014 ואף זכה בשני פרסי גראמי על "Best R&amp;B Song" ו-"Best R&amp;B Performance". השיר הגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית ולמקום ה-1 במצעד ה-Hot R&amp;B/Hip-Hop Songs. השיר נבחר לשיר הטוב ביותר לשנת 2014 על ידי המגזין האמריקאי "רולינג סטון".
קליפ השיר צולם בשחור לבן בגולדן ביץ', פלורידה. בקליפ השיר נראית ביונסה רוקדת עם בגד ים שחור על החוף ושרה דברי מיניות אל בעלה ג'יי זי. לאחר מכן נראה ג'יי גם כן על החוף עם כוס יין והוא עונה לביונסה על ידי השיר. השיר בוצע על ידי ביונסה וג'יי זי בתחילת טקס גראמי לשנת 2014. כמו כן, לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות ורמיקיסים רבים, ביניהם רמיקס רשמי יחד עם הרפאר קניה וסט.
נכון למרץ 2016 קליפ השיר גרף מעל ל-350 מיליון צפיות בערוץ ה-vevo של ביונסה. השיר הגיע למעמד של פלטינה משולשת בארצות הברית עם מכירות של מעל 3,000,000 עותקים.
ירעם נתניהו
ירעם נתניהו (במקור אטיה; נולד בכ"ג בשבט ה'תשל"ט, 19 בפברואר 1979) הוא יועץ ומרצה ללשון, פרסומאי, ועיתונאי.
בעבר ערך מדור בעיתון "בשבע", וכן כתב ב"הצופה" וערך טור ב-"nrg יהדות", עד לסגירת הערוץ. שימש יועץ הלשון של הטלוויזיה החינוכית הישראלית ומרצה במכללת ליפשיץ.
קורות חייו.
נתניהו נולד וגדל בבת ים. למד בישיבה התיכונית שעלבים, בישיבת הר ברכה ושירת בצה"ל במסגרת ההסדר.
למד קופירייטינג, ועבד במשרדי פרסום שונים. למד באוניברסיטת בר-אילן, שם שילב לימוד תואר ראשון ושני בלשון עברית ולימודים במכון הגבוה לתורה. בו בזמן החל לעבוד בתור מבקר טלוויזיה וכתב תקשורת בעיתון "הצופה". עם הקמת nrg יהדות נמנה עם צוות הכותבים, וכתב טורים אישיים. בשנת 2005, באחד מטוריו האישיים, הסביר כי החליט לעברת את שם משפחתו עד לאותה עת, "אטיה", ל"נתניהו", שקרוב במשמעותו למשמעות השם "אטיה" - "מתנה". נתניהו היה כתב שנים רבות ב-nrg יהדות, והיה אחראי על המדור השבועי "שליפות" המתפרסם באתר. בהמשך החל לכתוב גם ב"בשבע" את המדור השבועי "שאלת השבוע".
נתניהו סיים קורס עריכת לשון והוראת לשון. בתום לימודיו החל לעבוד בתור עורך לשון במקומוני מעריב, ואחר כך התמנה ליועץ הלשון בטלוויזיה החינוכית.
נתניהו כותב מאמרים, ומפתח במרכז לטכנולוגיה חינוכית בתחום שפות וחינוך לשוני, יועץ הלשון (בהתנדבות) של חברת התקליטים הליקון, ומלמד ניקוד במסגרת לימודי עריכת לשון במכללת ליפשיץ.
ב-2012 יזם והוביל את עלייתם של 30 עיתונאים דתיים להר הבית, דבר שהביא לשינוי בתפיסתם של עיתונאים רבים בנושא העלייה להר הבית, וכתוצאה מכך נכתבו כתבות רבות בעיתונות הדתית בנושא.
בשנים ה'תשע"ד-ה'תשע"ה, במטרת להנגיש את השפה העברית לציבור הרחב ולתלמידים בדרך ידידותית ומצחיקה, יזם סדרת סרטוני משאל רחוב משעשעים, בנושא העברית וחגי ישראל, וקרא להם "בוחן פתע". נתניהו כתב ופיתח את השאלות, וגם ראיין את האנשים. הסרטונים עלו לאתרים מטח, YouTube ו-ynet, וזכו למאות אלפי צפיות, הן בקרב בתי ספר והן בקרב כלל האוכלוסייה.
כותב בלוג בשם "לָשוֹנִיאַדַה" ומגיש את ההסכת "קולולושה".
תקרית מריה לוז
תקרית מריה לוז (ביפנית: マリア・ルス号事件) הייתה תקרית דיפלומטית בין ממשל מייג'י לבין הרפובליקה של פרו, בשל הספינה הפרואנית, מריה לוז, שנשאה עובדי חוזה סינים שנודעו בכינוי קולי.
רקע.
ב-1872 היה נמל יוקוהאמה הנמל הפתוח ביפן לספינות זרות, והעיר הייתה מושבה מערבית משגשגת. הסוחרים המערביים שהתגוררו ביוקוהאמה נהנו מזכויות יתר שהוקנו להם בחוזים לא שוויוניים שנחתמו בין יפן לבין מדינותיהם. בין יתר זכויותיהם עוגנה זכותם שלא להישפט בידי בתי הדין היפניים, אלא בידי הקונסולים שלהם.
התקרית.
הספינה הפרואנית, מריה לוז, בפיקודו של הקברניט ריקארדו הֶרֶרָה, הפליגה מהמושבה הפורטוגזית מקאו שבסין לנמל קייאו שבפרו. כשעגנה הספינה לצורך שיפוצים ביוקוהאמה התברר שהספינה נושאת "עובדי חוזה" סינים, נתינים של מחוזות נידחים מדרום קיסרות צ'ינג, שהוחתמו על חוזי עבודה ארוכי טווח במטעים בדרום אמריקה. אחד העובדים קפץ לים, ושחה לעבר "דוכס הברזל", ספינה שהייתה שייכת לצי הבריטי. הקברניט הבריטי העביר את העניין לטיפולו של הקונסול של הוד מלכותה ביוקוהאמה. הדיפלומט ניהל שיחה עם הפועל הנמלט, ושמע על מסכת מחרידה של התעללויות פיזיות שעוברים עובדי החוזה הסינים בבטן הספינה. הדיפלומט הבריטי העביר את הפועל לרשויות היפניות בנמל יוקוהאמה, שהחזירו את הפועל לידיו של הקברניט ריקארדו הררה, לאחר שנזפו בו. כשנמשה על ידי הספינה "דוכס הברזל" עובד חוזה נוסף מן הים הוא דיווח על התעללויות בספינה 'מריה לוז', כולל מכות אכזריות שהוכה הפליט הראשון לאחר שהוחזר לספינה. הבריטים פשטו על הספינה הפרואנית, וגילו שהפועלים מוחזקים שם בתנאים קשים, ולמעשה מדובר בספינת עבדים. על הדיפלומט הבריטי נאסר להתערב, ולכן שלח מברק לשר החוץ היפני, סואֵגִ'ימָה טָנֶאוֹמִי, בבקשה לסייע לפועלים הסינים. סואג'ימה, שהיה לאומן יפני, שאף לבטל את הפריבילגיות של הזרים המערביים ביפן, שהובטחו באותם חוזים לא שוויוניים. הוא הורה לפנות באופן מיידי את כל עובדי החוזה הסינים מהספינה לנמל יוקוהאמה, שם הוחזקו במשמורת, בתנאים טובים, בידי הרשויות היפניות, לעצור את קברניט האונייה, ריקארדו הררה, ולהעמידו לדין בעוון סחר עבדים.
המשפט.
הררה, כאדם מערבי, טען שהחוק היפני אינו חל עליו. למרות זאת הוא הובא לבית המשפט של מחוז קנגאווה. הקברניט הררה ופרקליטיו, כולם בריטים, ניסו ראשית כל את כוחם בטענת סף – שלפיה החוק היפני אינו חל עליהם, שהרי כזרים מערביים הם נהנים מהזכות האקסטריטוריאלית של החוזים הלא שוויוניים. מושל המחוז בפועל, אוֹאֶה טאקו, שישב בראש צוות השופטים, דחה את הטענה, בנימוק כי יפן לא חתמה על חוזי אקסטריטוריאליות עם כל ה'מערביים' או ה'לבנים', אלא עם מדינות ספציפיות – ופרו אינה נמנית איתן. הליך השימוע הראשוני העלה את השאלה, האם עבדות מותרת ביפן. החוק היפני של אותה תקופה, לא התייחס באופן ממשי לשאלה הזאת. בסיום המשפט פסק השופט כי יש לשחרר את כל הפועלים ללא פיצוי, והרשיע את קפטן הררה בסחר עבדים. הקיסר הסכים לחון את הקברניט, שנידון למאה הצלפות שוט, והתיר לו לעזוב את המדינה ללא עונש. כמחויב בחוק, אואה הודיע לקברניט כי אם הוא סבור שחלה על הפועלים חובה להפליג עמו לפרו, הוא רשאי להגיש נגדם תביעה משפטית.
השלכות בינלאומיות.
משרד החוץ היפני פרסם את פסק הדין בקרב השגרירויות הזרות, והתגובות היו נזעמות. רוב מדינות המערב, למעט בריטניה, תמכו בעמדת פרו, וגינו את פסק הדין כהפרה בוטה של החוזים הלא שוויוניים שנחתמו עמן. למרות הלחץ הבינלאומי, נותר שר החוץ סואג'ימה איתן בדעתו, ואישר את פסק הדין של אואה. הפרואנים ערערו על הפסיקה בטענה שהפועלים חתמו על חוזים שמחייבים אותם לעבוד בפרו במשך שמונה שנים. השופט בערעור היה שוב אוֹאֶה טָאקוּ. הפעם, התרכז המשפט לא רק בזכויותיה של פרו לפי החוזים הלא שוויוניים, אלא בחוקיות החוזים שנחתמו עם הפועלים הסינים. בפסק דין מנומק וסופי, דחה אואה את כל טענותיהם של הפרואנים. הוא קבע כי החוזה שנחתם עם הפועלים הסינים אינו חוקי משום שהוא כובל אותם בקשרי עבדות, שמנוגד לצדק הטבעי ולחוק הבינלאומי. וסיכם שהחוזה בין הפועלים לקברניט הררה אינו תקף, מנוגד לחוק הבינלאומי ולא ייאכף על ידי ממשלת יפן.
נציגיהן של רוב מדינות העולם תמכו בעמדתה של פרו, משום שראו בפסק הדין של אואה ערעור על החוזים הלא שוויוניים ועל הפריבילגיות מהן נהנו זרים מערביים ביפן.
היפנים פנו לבוררות, כמקובל באותה התקופה, כשהנוהג היה מינוי בורר - שליט ריבוני של מדינה שלישית - ליישוב סכסוכים. הצאר של רוסיה, אלכסנדר השני, נבחר על ידי היפנים והפרואנים לתווך בסכסוך. הצאר, אשר שחרר את הצמיתים ברוסיה כעשר שנים קודם לכן, תמך בעמדתה של יפן.
מהומות קפיטריית קומפטון
מהומות קפיטריית קומפטון היו מספר עימותים אלימים בין פעילות טרנסג'נדריות לבין המשטרה שהתרחשו באוגוסט 1966 ברובע טנדרלוין שבסן פרנסיסקו.
רקע.
סן פרנסיסקו היוותה מקום מרכזי בהתפתחות האקטיביזם הלהט"בי בארצות הברית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. העידן שאחרי המלחמה אופיין ברדיפות ובדיכוי של להט"בים בידי הממשל, במה שנודע כבהלת הלבנדר, והדבר עורר פריחה של תת-תרבות להט"בית בברים ובמועדוני לילה, כמו גם עלייה של מעורבות פוליטית ממגוון צורות. ארגונים והתארגנויות למען זכויות הומואים ולסביות, שכונו התנועה ההומופילית, החלו לצמוח בחלקים המבוססים יותר של העיר. באותו הזמן, בשכונת העוני טנדרלוין, החלו התארגנויות שפעלו למען טרנסג'נדרים.