את לימודי התיכון עשה בתיכון ע"ש תלמה ילין, מגמת המוזיקה.
הוראה.
לשמן מרצה בכמה מוסדות מרכזיים בארץ: במרכז הבינתחומי הרצליה - בבית הספר לתקשורת, במרכז נבזלין לעמיות יהודית במסגרתו פיתח ומלמד קורס שנתי של עשרים ושש הרצאות שנקרא "השיר הישראלי בראיה היסטורית, חברתית ותרבותית". בסדרת הרצאות זו, הזמר העברי מהווה גם כלי שדרכו לומדים הסטודנטים על תולדות הציונות, הקמת המדינה, שירה עברית, לשון עברית, זהות ישראלית וכמובן על היצירה התרבותית הישראלית.
לשמן מרצה במכללת לוינסקי לחינוך; מרצה במסלול המצטיינים בקריה האקדמית אונו; מרצה קבוע בהשתלמויות מורים עבור משרד החינוך; בבית הספר "מיוזיק"; מרצה מטעם "אסכולות", האוניברסיטה הפתוחה; מרצה מטעם מכון מגיד, האוניברסיטה העברית; מרצה במכון אבשלום ובמכללת השחר. כמו כן מרצה אורי לשמן בקתדרות שונות ברחבי הארץ, ארגונים חברתיים וארגונים עסקיים.
הלחנה, ניהול מוזיקלי של פרויקטים רב תחומיים.
לשמן עוסק בהלחנה, הפקה, עריכה וניהול של קונצרטים, סדרות מופעים והרצאות. הוא מתרכז בהלחנה, שימור, חידוש והנחלת הזמר העברי, השירה העברית ומוזיקה של עדות ישראל. בשנים האחרונות מוזמנים ממנו בקביעות יצירות ושירים לערבי ההוקרה למשוררים ישראליים. יצירותיו מנוגנות בחו"ל ובאולמות רבים ברחבי הארץ.
ניצוח.
לשמן מנצח על תזמורות רבות בארץ ובעולם ביניהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בית האופרה "Teatro Verdi" בטרייסטה – איטליה והפסטיבל הלאומי בטרייסטה לאופרטות, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של בלגרד, התזמורת הפילהרמונית של יוהנסבורג, התזמורת הפילהרמונית ובית האופרה של קייפטאון, התזמורת הפילהרמונית של סיביו, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד.
משנת 2003 מוזמן לשמן באופן קבוע לנצח על התזמורת הפילהרמונית של יוהנסבורג וכמו כן הוא משתתף קבוע בפסטיבל "MIAGI" הנערך כל שנה בדרום אפריקה.
לשמן ניצח על התזמורת הקאמרית הישראלית בקונצרטים רבים, ביניהם על יצירתו "לאה" (מונו-אופרה), על האופרה "הנזל וגרטל" שכתב לה עיבוד מיוחד לתזמורת קאמרית, בשיתוף עם האופרה הישראלית, על הפרמיירה הישראלית ליצירתו של המלחין הפולני "רקוויאם לחבר" (Zbigniew Preisner: Requiem for my Friend), על הפרמיירה עולמית לאופרה "צחוק של עכברוש" שהלחינה אלה שריף וכתבה נאוה סמל, ועוד.
רדיו.
בשנים האחרונות מגיש לשמן באופן קבוע, מדי שבוע, תוכנית רדיו על מוזיקה קלאסית ב-106.2 FM, תחנת הרדיו של המרכז הבינתחומי. כמו כן מגיש תוכניות ספיישל בקול ישראל.
מאי ישראלי
מאי ישראלי לשמן היא זמרת סופרן ישראלית.
ביוגרפיה.
ישראלי היא בוגרת תואר שני באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, וזכתה במלגת קרן פליציה-בלומנטל ללימודי המשך בלונדון, בהדרכת פרופסור אליסון פירס מהאקדמיה המלכותית. בנוסף למדה משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז.
ישראלי הופיעה עם התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד, אנסמבל "אקוואריוס" ותזמורות נוספות, וכן ברסיטלים בלונדון, בסקוטלנד ובפריז. בנוסף הוזמנה לשיר בקונצרט גאלה בפריז, במסגרת פסטיבל הבינלאומי הראשון ליצירותיו של המלחין וילה לובוס. בישראל העלתה שלושה מופעים אישיים, המוקדשים למחזות זמר, לשירי עם ברזילאיים ולשיר האמנותי הישראלי.
החל משנת 2004 היא מופיעה בישראל ומחוצה לה בתפקיד שנכתב במיוחד עבורה באופרה "צחוק של עכברוש" של התזמורת הקאמרית הישראלית.
מאי היא ראש המחלקה הווקאלית בקונסרבטוריון בהרצליה (שלוחת מערב) מאז 2002, ומלמדת פיתוח קול במסגרות פרטיות ומקצועיות נוספות.
משה (מיכלאנג'לו)
"משה" (באיטלקית: Mosè; 1513–1515) הוא פסל שיש מאת האמן האיטלקי בן תקופת הרנסאנס מיכלאנג'לו בואונרוטי, המציג את דמותו של משה רבנו.
הפסל נועד להיות אחד מן המרכיבים המרכזיים במצבה מפוארת שהזמין האפיפיור יוליוס השני ממיכלאנג'לו בעבור עצמו. המצבה המפוארת, שאמורה הייתה להיות מוקמת בבזיליקת פטרוס הקדוש, לא הוקמה מעולם, ומיכלאנג'לו יצר במקומה מצבה פשוטה יותר, העומדת בקפלה בבזיליקת סן פייטרו אין וינקולי על גבעת האסקלין ברומא. הפסל עשוי שיש, וגובהו 2.35 מטרים.
היסטוריה של הפסל.
התכנון המקורי של הקבר שבו אמור היה הפסל להיות משובץ, כלל מבנה בעל שלוש קומות, שבו אמורים היו להיות משובצים כ-40 פסלים שונים. לאחר מותו של יוליוס בשנת 1513 קטנו ממדי הפרויקט. בשנת 1542 הוצא חוזה נוסף, ובו התבקש מיכלאנג'לו ליצור מבנה פשוט הצמוד לקיר הכנסייה, שבו ישובצו פסלים מעטים.
תיאור.
משה מתואר יושב כשהוא לבוש מעין טוגה או בד כשפלג גופו העליון עירום. ביד אחת הוא אוחז אל גופו לוח מרובע המסמל את לוחות הברית, ואילו ידו השנייה מונחת בחיקו. ראשו עטור הזקן מופנה לשמאל, והוא מביט בריכוז אל נקודה מרוחקת מאתנו. מיכלאנג'לו תיאר את זקנו כמפותל וארוך ומגיע עד לחיקו. הוא נעול סנדלים בעלי רצועות עור הקשורות על שוקיו.
על ראשו עיצב מיכלאנג'לו זוג קרניים קטנות. ייצוג זה בא ככל הנראה בעקבות פרשנות מוטעה של קרינת פני משה, כפי שנאמר בשמות , שבתרגום הוולגטה תורגם כאילו הכוונה היא לקרן כאיבר בגוף ולא לקרן אור. ואולם יש הטוענים כי לא סביר שמיכלאנג'לו, איש רנסאנס בעל השכלה רחבה וידע בשפות, הוטעה בעקבות תרגום הוולגטה כאשר עמדו בפניו תרגומים נוספים והמקור. למעשה גם במסורת היהודית נמצא פירוש המתייחס למילה "קרן", כאל קרן של חיה שניתן לנגוח בה. מבחינה פיסולית הקרן מצביעה על כיוון שמדגיש את מבטו המרוחק של משה והמנוגד לזרועו הנטויה.
מדעי העצב
נידוי (הלכה)
בהלכה, נידוי הוא אחד מהעונשים שיש בסמכות בית דין לגזור במקרים מסוימים.
האדם המנודה לא מצטרף לזימון, ואין רואים בו אחד מעשרה למניין לכל דבר שבקדושה, אין יושבים בתוך ארבע אמותיו (כשני מטר), ואם הוא מת כשהוא מנודה לא מספידים אותו ולא מלווים את מיטתו. בית הדין של אותה העיר אף שולח אבן לשים על ארונו כביכול לבצע בו סקילה.
את מי מנדים.
ישנם שני סוגים של נידוי: האחד הוא נידוי פרטי, שיכול אפילו תלמיד לנדות את מי שביזה בפניו את רבו או אביו. נידוי זה מחייב רק את מי שאינם חכמים.
הסוג השני הוא נידוי על ידי בית דין, שמחייב את הכלל.
ישנן עשרים וארבע עילות לנידוי (על פי הרמב"ם, הלכות ת"ת, פרק ו'):
ההבדלים בין שני סוגי הנידויים.
חכם המנדה לכבוד עצמו מחייב רק את הפחותים ממנו לנהוג באיש נידוי, אבל רבו של המנדה, או הנשיא אינם מחויבים לנהוג בו נידוי. והנידוי הזה תקף רק לעיר הספציפית בה הוא נמצא ולא לכל ישראל. ומתיר החכם המנדה את הנידוי בכל עת שרוצה.
לעומת זאת המנודה על ידי בית דין חייבים כל ישראל לנהוג בו נידוי, כולל הנשיא, עד שיחזור בתשובה מהדבר שנידהו ויתירו לו נידויו.
דינים שנוהג המנודה.
אסור למנודה להסתפר או לכבס את בגדיו כמו דיני האבל, אך מותר לו ללמוד וללמד עם אחרים. כמו כן מותר לעשות עמו עסקים, לעומתו אדם שעשו עליו חרם אסור אף בכל אלו.
על המנודה לבקש שיתירו לו נידויו, מי שלא ביקש התרה לאחר שלושים יום מנדים אותו שוב, אם עדיין לא ביקש התרה עושים עליו חרם.
איך מנדים ומתירים הנידוי.
כדי להחיל נידוי אומרים חברי בית הדין: "פלוני (זה) בשמתא (נידוי)". ואז מחויבים כולם לנהוג בו כמנודה.
ומתירים לו ואומרים: "שרוי לך, מחול לך", ואם הוא לא נמצא בפניהם אומרים "שרוי לו, מחול לו".
מקרים מפורסמים של נידוי.
התנא רבי אליעזר בן הורקנוס המכונה רבי אליעזר הגדול שהיה תלמידו של רבי יוחנן בן זכאי ורבו של רבי עקיבא נודה על ידי חבריו לאחר שלא הסכים לפסוק כמותם בעניין תנורו של עכנאי. בגמרא מסופר על הוויכוח בו רבי אליעזר מכשיר את התנור וחבריו אוסרים, ולא עוזרות לו כל הראיות שמביא, כולל בת קול שיצאה מן השמים כמותו וחבריו טוענים "לא בשמים היא", הקביעה ההלכתית מסורה לתלמידי החכמים. רבי אליעזר שמסרב לקבל דעתם מנודה ורבי עקיבא תלמידו הוא זה אשר מספר לו על דבר הנידוי.
עד יום מותו היה רבי אליעזר בנידוי ורק לאחר מותו התיר רבי יהושע את נדרו ויכלו לקברו בכבוד הראוי לו.
מקרים מפורסמים נוספים בתלמוד היו עקביא בן מהללאל וישו, שהיה תלמידו של יהושע בן פרחיה. האחרון נידה אותו עקב הערה מיותרת על עיניה של מי שארחה אותם. ישו ניסה לשוב לרבו, ולהתיר את נידויו, אבל הוא הבין לא נכון את דחייתו של יהושע (שהיה באמצע קריאת שמע), ועזב את יהדותו והחל לעסוק בכשפים.
מקרה מפורסם של נידוי היה נידויו של ברוך שפינוזה על ידי הקהילה היהודית באמסטרדם.
פרגטיים
דימר
בכימיה, דימר (מיוונית: די - שתיים, מר - יחידה) היא מולקולה או תצמיד (קומפלקס) של מולקולות המורכב משתי יחידות פשוטות יותר - מונומרים. במובן זה ניתן לראות בדימר פולימר קצר מאוד. שתי יחידות הבסיס יכולות להיות זהות, אז מכונה הדימר הומודימר, או שונות ואז הוא מכונה הטרודימר. יצירת דימר ממולקולה אחת נקראת דימריזציה, והפעולה ההפוכה לה נקראת דיאסוציאציה.
דימרים קוולנטים.
דימרים מולקולריים נוצרים לרוב על ידי תגובה בין שתי תרכובות זהות. 2A -&gt; A-A. בדוגמה זו, מונומר "A" עבר דימריזציה לדימר "A-A".
הרבה מולקולות אורגניות קטנות, מהמוכרות פורמלדאהיד, יוצרות בקלות דימרים.
כימיה של פולימרים.