רייכספיהרר אס אס היה גם תואר וגם דרגה. התואר נוצר לראשונה בשנת 1926 על ידי מפקד האס אס השני, יוזף ברכטולד. יוליוס שרק, המייסד של האס אס, וקודמו של ברטולד בתפקיד, לא התייחס לעצמו כמפקד האס אס, אולם בדיעבד, יוחסה לו הדרגה הזו רטרואקטיבית. בשנת 1929 היינריך הימלר הפך למפקד האס אס, והגדיר את תואר רייכספיהרר אס אס כדרגתו, במקום דרגתו הקודמת אובר-גרופנפיהרר.
לפני ליל הסכינים הארוכות, האס אס היה כוח מיוחד של אס אה, וראש האס אס היה כפוף לראש ה-SA. ב-20 ביולי 1934, כחלק מהטיהור של ה-SA, האס אס הפך ליחידה עצמאית של המפלגה הנאצית, והיה אחראי רק כלפי היטלר. מנקודה זו ואילך, התואר מפקד האס אס הפך לדרגה בפועל, ולמעשה לדרגה הגבוהה ביותר של האס אס.. במצב הזה, הימלר היה שווה ערך לגנרל-פלדמרשל בצבא הגרמני.
בעלי הדרגה.
בסך הכל, חמישה אנשים החזיקו בתואר רייכספיהרר אס אס במהלך עשרים שנות קיומה. שלושה מהם החזיקו בדרגה זאת כתואר בלבד, בעוד השניים האחרים זו הייתה דרגתם.
האנקה מונה למנהיג האס אס באפריל 1945, אולם לא היה מודע לכך עד תחילת מאי. הוא נהרג ב-8 ביוני 1945, תוך כדי ניסיון לברוח ממחנה שבויים צ'כי.
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–פקיסטן
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית-פקיסטן הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בין המדינות שוררים יחסים ידידותיים, אך קרים. ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, ביקר בבנגי ב-1997.
יחסים כלכליים.
בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לרפובליקה המרכז אפריקאית סחורה בשווי 3.25 מיליון דולר אמריקאי וייבאה סחורה בשווי 30.1 אלף דולר אמריקאי. הייצוא הפקיסטני כלל בעיקר אורז (97%), מוצרי טקסטיל (3.1%) ומכונות חשמליות (0.21%). הייבוא הפקיסטני כלל בעיקר עץ קשיח (68%), בגדים משומשים (23%) ונייר ממוחזר (8.9%).
דבשון
דִּבְשׁוֹן (באנגלית: Honey dipper) הוא שבאמצעותו ניתן להעביר נוזל צמיג (לרוב דבש כשאינו גבישי) מכלי הקיבול שלו, ולאחר יד ליצוקו במקום הרצוי, אם כי בכמויות קטנות.
גיזרון.
המילה דִּבְשׁוֹן חודשה על ידי האקדמיה ללשון העברית בשנת תשע"א (2011). המילה מורכבת מדבש והסיומת -ון, ממשקל קִטְלוֹן, המציינת כלי. שמותיו הנפוצים עד אותו חידוש היו: מקל דבש, מקלון דבש, רודה דבש - על שם פעולת רדיית הדבש, כף דבש או כפית דבש אף שאינו סוג של כף או כפית. כלי הקיבול שמכיל את הדבש, חודש לשם "דבשית".
מאפיינים ואופן השימוש.
בדרך כלל דבשון עשוי מעץ שעבר גילוף במחרטה, אך גם נפוץ בצורתו מפלסטיק, מסיליקון, מזכוכית ואפילו ממתכת. בקצה הידית ישנם חריצים בעלי רווח זהה הנוצרים בין מעגלים המחוברים לציר משותף וחד-מרכזי לכדי ראש מעוגל וסלילי אשר מקנים לכלי את תכונתו. אורכו הסטנדרטי הוא 7 אינץ' (בקירוב 18 ס"מ), וזה כדי להקל על אופן החדרתו לצנצנות. בחלק מצנצנות הדבש חור אופייני בקצהו או במרכזו של המכסה דרכו נכנסת ידית הדבשון. עם זאת, לדבשון אין צורה אחידה, ועיצובו מושפע מהתרבות המקומית ומהשימוש לו הוא מיועד.
החריצים בדבשון נועדו להגדיל את שטח הפנים שלו ביחס לגודלו, ובכך הנוזל (דבש) שיש לו צמיגות גבוהה, ינוע באיטיות, ישאף לשמור על מתח פנים וישאר בתוך הכלי לזמן קצר בזמן שהמשתמש מסובב אותו, דבר המאפשר הוצאה מהכלי. השימוש בדבשון מעץ נועד לאסוף יותר דבש לעומת חומרים אחרים עם מקדמי חיכוך שונים. מומלץ להימנע משימוש בדבשון ממתכת, כיוון שבמגע בין החומצות שבדבש למתכות מסוימות מתרחשת תגובה כימית, המביאה לשינויים כימיקליים בהרכבו ובהדרגה לירידה באיכותו. ציפוי דבשון עץ בשמן מינרלי, כזה שאינו מזיק לבריאות, יקנה לו עמידות פיזית ויקל בשטיפתו.
אחת השיטות לשימוש בדבשון היא טבילתם של כל החריצים אל תוך הנוזל ולסובבו באיטיות בין האמה לאגודל אגב העברתו למקום הרצוי, כדי למנוע טפטוף. דוגמאות לשימושיו הפופולרים הן נטיפת זרזיף דבש על חלה, לחם, מַרְקוֹעַ (ביסקוויט), ושאר דגנים. לדבשון גם ביטוי בתרבות הבריטית; כחלק מגינוני מסורת שעת התה המלווה בדבש (לעיתים כתחליף לסוכר), משתמשים בדבשון להמתקת המשקה, תה או קפה באופן שתואר.
בתרבות הפופולרית.
למרות תרומותיו, הקושי הכרוך בניקיונו עקב צורתו והסבלנות הנדרשת בעת יציקת דבש מביאים רבים לזנוח אותו ודווקא להשתמש בכפית. אף על פי כן, הצליח הדבשון לחדור לתרבויות רבות כחלק ממכלול כלי המטבח, ומהווה כיום פריט יוקרה-מסורתי המלווה ארוחות במסעדות, בסעודות חג (דוגמת ראש השנה או חג המולד), ובזמנים מסורתיים (דוגמת שעת התה).
חברות מסחריות עושות שימוש בדבשון כסמל קונוטציבי למתיקות, אושר ושמחה, גם אם הן אינן קשורות לתעשיית המזון, ומשלבות אותו בפרסומות ובעלונים. כך למשל, הקמע של מותג דגני הבוקר "האני נאט צ'יריוס" , נראה כשהוא מחזיק בידו דבשון. חברת הצעצועים האמריקאית מאטל ייצרה צעצועי פו הדב יחד עם דבשונים.
ניקול (זמרת גרמנייה)
ניקול זייברט (בגרמנית: Nicole Seibert; נולדה ב-25 באוקטובר 1964, זארבריקן, גרמניה) המוכרת בשם הבמה ניקול (Nicole), היא זמרת גרמנייה, אשר זכתה בתחרות אירוויזיון 1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" ("מעט שלווה"), שהגיע גם לראש מצעד הסינגלים הבריטי.
קריירה.
ניקול ניצחה במוקדמות ארציות וייצגה את גרמניה המערבית בתחרות האירוויזיון 1982, שם ביצעה את השיר "Ein bißchen Frieden", שהולחן על ידי ראלף סייגל ונכתב על ידי ברנד מיינונגר ופול גרידוס. השיר זכה במקום הראשון, וכאשר ביצעה ניקול את השיר שנית, לאחר סיום ההצבעה וההכרזה על הזכייה, היא אף שילבה חלקים מהשיר בשפות האנגלית, הצרפתית וההולנדית, יחד עם הגרמנית המקורית.
ניקול גברה בפער של 61 נקודות על פני נציג ישראל אבי טולדנו שהגיע למקום השני עם שירו "הורה", עם הפרש שיא שנשבר רק ב-1997 ו-2009. ניקול קיבלה באותו ערב 9 פעמים דוז פואה ו-3 פעמים 10 נקודות, לא קיבלה נקודות כלל מלוקסמבורג, וסיימה עם 161 נקודות בסיכום הכללי. זו הייתה הזכייה הראשונה מבין השניים של גרמניה באירוויזיון.
הגרסה האנגלית המלאה של השיר "Ein bißchen Frieden" (באנגלית: "A Little Piece") הפך לסינגל ה-500 שכבש את ראש מצעד הסינגלים הבריטי. הוקלטו גם גרסאות של השיר בצרפתית ("La Paix sur Terre"), הולנדית ("Een beetje vrede"), ספרדית ("Un poco de paz"), דנית ("En smule fred"), סלובנית ("Malo miru"), רוסית ("Немного мира"), פולנית ("Troszeczkę ziemi, troszeczkę słońca"), והונגרית ("Egy kis nyugalmat kívánok én").
ב-1983, זכתה ניקול במקום השני (לאחר שירה של הלהקה ההונגרית ניוטון פמיליה) בפסטיבל השירים הפופולריים העולמי בטוקיו עם השיר של ראלף סיגל/רוברט יונג - "So viele Lieder sind in mir".
בחודש אוקטובר 2010, פרסמה ניקול אלבום להיטים, "30 Jahre mit Leib und Seele".
בתוכנית אירוויזיון בערוץ ה-BBC4 תיארה ניקול את רגשותיה ותחושותיה כאשר הבינה כי ישראל העניקה לה את 12 הנקודות המלאות עבור השיר. היא המשיכה ואמרה כמה חשוב לה הדבר, בהתייחס להיסטוריה בין המדינות, ובהמשך הוזמנה להופיע בירושלים, בעיצומו של הסכסוך עם לבנון.
ניקול נישאה לווינפריד סלברט בשנת 1984 ולהם שתי בנות - מארי-קלייר, ילידת 1984, מטפלת בדיבור, וג'ואל. בשנת 2011 נולדה לניקול נכדה.
טימותי הולך לבית הספר
טימותי הולך לבית הספר (באנגלית: Timothy Goes to School) היא סדרת הנפשה קנדית-הונג קונגית לילדים, המבוססת על מספר ספרים של הסופרת רוזמרי וולס. הסדרה עוקבת אחר טימותי, דביבון קטן אשר לומד בכיתה א' ובכל יום לומד יחד עם חבריו דברים חדשים.
הסדרה שודרה בקנדה בערוץ TVOntario ובארצות הברית בערוץ PBS Kids, כאשר פרק הבכורה שלה שודר ב-30 בספטמבר 2000 ופרק הסיום שודר ב-28 בדצמבר 2001. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים, ולאחר מכן בערוץ הופ!, החל משנת 2002 עד שנת 2003. לסדרה הופקו שתי עונות ו-26 פרקים באורך 22 דקות, כאשר כל פרק מורכב משני פרקים משניים באורך 11 דקות.
תקציר העלילה.
העלילה עוקבת אחר טימותי, דביבון קטן אשר לומד בכיתה א'. הוא מתחיל את שנתו הראשונה בבית ספר יחד עם עוד עשרה תלמידים נוספים, שכל אחד מהם הוא בעל חיים שונה. הוא מתחבר אל הילדים, ויחד איתם הוא לומד כל יום משהו חדש. רוב התלמידים לומדים בכיתה של גברת צ'יקה, אשר תמיד מוכנה לעזור להם.
מדבבים.
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי קובי אשל.
יוחנן טברסקי (רחמסטריווקא, השני)
זיקית מלר
זיקית מלר (שם מדעי: Trioceros melleri) היא מין של זיקית גדולה בסוג זיקית הטריצרטופס. זיקית זו קרויה על שם החוקר צ'ארלס ג'יימס מלר (Charles James Meller). זו הזיקית הגדולה ביותר מאלו החיות מחוץ לאי מדגסקר יחד עם זיקית ג'קסון (הגדולות ביותר היא זיקית מלגשית ענקית וזיקית פרסון).
זיקית זו חיה במזרח אפריקה במלאווי, מוזמביק וטנזניה בין ענפי עצים בסוואנות, שיחיות ומורדות הרים. אורכה מגיע ל-60 סנטימטר בממוצע, אך הגדולות ביותר יכולות להגיע לאורך 76 ס"מ ולשקול 600 גרם. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. הזיקית בעלת קרן אף ארוכה, כמו שאר בני הסוג וגם צוואר ארוך. צבעה של הזיקית ירוק כהה או ירוק רגיל מפוספס בצהוב ולעיתים יש כתמים שחורים או חומים על הגוף. הפרטים שבשבי מציגים גם נקודות שחורות-לבנות וכאשר היא מתחממת הצד שנוטה לשמש צבוע בירוק כהה או שחור יותר מהרגיל. כמו רוב הזיקיות היא יכולה להחליף צבעים בהתאם למצב.