המרכיב המאפיין הבולט ביותר של המטאל הקיצוני הוא ככל הנראה סגנון השירה. זמרי מטאל קיצוני עושים שימוש בטכניקות להפקת קול ליצירתו של קול שעלול להיות מאוד מחוספס, גרוני ובהמי (גראולינג), או כזה שעושה שימוש בצווחות שרקניות בטון גבוה. חלק מהסולנים עושים שימוש בשירה קונבנציונלית באופן יחסי (המכונה "שירה נקייה"). ישנם זמרים המשלבים טכניקות שירה שונות, וישנן להקות בהן מספר זמרים שכל אחד מהם מתמחה בסגנון שונה, כמו למשל זאב טננבוים, קריסטין אי. וואלאס ובעבר אמיר נויבך בלהקת סיילם.
המטאל הקיצוני מוגדר גם באמצעות מקצבים בלתי שגרתיים, שנפרשים בין מקצביהם של הדת' מטאל והת'ראש מטאל שעלולים להגיע עד למהירות גדולה מאוד של 300 פעימות בדקה, ועד אלה של ז'אנרים אווירתיים המתנהלים באיטיות גדולה מאוד כמו "דום ההלוויות", תת-ז'אנר של הדום מטאל. המתופפים עושים שימוש לעיתים קרובות בטכניקות ה"דאבל בס" וה"בלאסט ביט" (הקשות מהירות על תופי בס שיוצרות אפקט הדומה לצליל של ירי אוטומטי או רעם מתגלגל).
הגיטרות המשמשות במטאל הקיצוני מכוונות בדרך כלל ליצירת צליל עבה וכבד, לעיתים קרובות מתחת לתו מי סטנדרטי, כאשר להקות ת'ראש ובלאק מטאל מכוונות חצי תו או תו שלם נמוך יותר, ולהקות דת' ודום מטאל עושות שימוש בדרך כלל בתווים נמוכים אף יותר. חלק מלהקות הדת' והדום מטאל עושות שימוש בגיטרות שבעה-מיתרים, כאשר המיתר השביעי מכוון לתו סי נמוך מאוד. חאן-האריס טוען כי המטאל הקיצוני קרא תיגר על החשיבות המוענקת לסולואי הגיטרה בסגנונות המטאל המוקדמים יותר, כאשר חשיבות גדולה יותר ניתנת למהלכים ההרמוניים שהם בדרך כלל מאוד מהירים, בלתי שגרתיים, מורכבים ומאתגרים.
Pitts Special
סמיתסוניט
סמיתסוניט או פצלת האבץ הוא מינרל קרבונטי הבנוי מאבץ (Zn) ופחמה (קרבונט CO3). צורת הגבישים של הסמיתסוניט היא מעוינון או במקרים נדירים יותר סקלנוהדרון, אבל לעיתים רחוקות בלבד מוצאים גבישים מפותחים של סמיתסוניט ובדרך כלל הוא מופיע בתצורת אשכול ענבים. צבע גבישי הסמיתסוניט משתנה בין צהוב ירוק וכחול. את הסמיתסוניט היה נהוג לכרות מימים ימימה מהשכבות העליונות של עפרות אבץ ועופרת. הסמיתסוניט מופיע בדרך כלל עם המינרל המימורפיט. למעשה נהגו בדרך כלל להניח כי סמיתסוניט והמימורפיט הם מינרל אחד שאותו היה נהוג לסווג תחת השם קלמין. הסמיתסוניט כמינרל נפרד תואר לראשונה ב-1832 והוא קרוי על שמו של הכימאי והמינרלוג הבריטי, ג'יימס סמיתסון (1829-1754) הידוע כיום בעיקר בשל הירושה שהותיר שמימנה את הקמת מוסד הסמית'סוניאן הקרוי אף הוא על שמו.
סמיתסוניט נוצר כמינרל משני של בליה או התחמצנות של מרבצים של עפרת אבץ, למשל מספלריט. החלפה של האבץ שבסמיתסוניט במנגן יוצרת שורה איזומורפית מוגבלת עם המינרל רודוכרוזיט והחלפה של האבץ בברזל יוצרת שורה איזומורפית מוגבלת עם המינרל סידריט.
השימוש העיקרי בסמיתסוניט הוא כמקור משני של אבץ. כך למשל במשך שנים התעלמו ממרבצי הסמיתסוניט שבלידוויל (Leadville) שבמדינת קולורדו וכיום כורים אותו לאחר שהובהר הפוטנציאל הכלכלי הגלום במינרל. בקרבונט האבץ נעשה שימוש בתמיסת קלמין שבה נעשה גם כיום שימוש כאמצעי להקל על עקיצות יתושים וגירויים שונים בעור אף על פי שמנהל המזון והתרופות האמריקאי הודיע ב-1992 כי לא מצא שום הוכחה כי יש לתמיסה השפעה מרפאה.
המקומות הידועים ביותר בהם מצוי הסמיתסוניט כוללים את המכרות של צואמב בנמיביה (המקור לתמונת המינרל משמאל), שדגימות הסמיתסוניט מהם מכילות כמויות זעירות של קובלט הצובעות את המינרל בצבעים מרהיבים ומכרה ברוקן היל בזמביה. מקומות נוספים כוללים את מכרה קלי (Kelly) במגדלנה שבמדינת ניו מקסיקו, מקסיקו, לוריון ביוון, מורסנט בבלגיה ועוד.
מבצע פוארטו
מבצע פוארטו (ספרדית: Operación Puerto) הייתה פעולה של רשויות החוק בספרד שהתבצעה ב-23 במאי 2006 וכללה פשיטה על מרפאות שהופעלו על ידי רופא הספורט אופמיאנו פואנטס ומעצרים של פואנטס ושל חשודים אחרים שנחשדו בארגון סימום שיטתי בענפי ספורט שונים. בתחילה, הואשם פואנטס במעורבות בסימום של כ-200 ספורטאים במטרה לשפר את ביצועיהם הספורטיביים. במשפטו שנערך ב-2013 נתברר כי 211 מנות הדם שנתפסו היו שייכות ל-35 ספורטאים.
מאז פרסום המבצע, מיד עם ביצועו, הפכו החקירה ותוצאותיה לאחד הנושאים המשפיעים ביותר בתחום הסמים בספורט בכלל וענף מרוצי האופניים בפרט. על אף שנטען בתחילה כי על לקוחותיו של פואנטס נמנו טניסאים וכדורגלנים מפורסמים, תשומת לבה של התקשורת התמקדה, כמעט באופן בלעדי, רק במספר מצומצם יחסית של רוכבי אופניים שבשמותיהם נקבו החוקרים. נכון למאי 2017, 15 רוכבים הושעו מקבוצותיהם עקב קשירת שמם לפרשה. שלושה רוכבים הודו בשימוש בסמים בעקבות הפרשה ונגד אחד נמצאו הוכחות לכך שהיה מעורב בפרשה. כמו כן, בידי WADA קיימים זיהויים של כל הספורטאים החשודים בפרשה, אך כיוון שתקופת ההתיישנות על העבירות חלפה, אין ביכולת הסוכנות לפרסם את שמותיהם.
המבצע.
ב-23 במאי 2006 עצרה ה-Guardia Civil הספרדית (רשות משטרתית-צבאית) את מנהלה הספורטיבי של קבוצת האופניים "ליברטי סגורוס-וירט", מנולו סאיז, את דוקטור אופמיאנו פואנטס ושלושה חשודים נוספים בחשד כי עסקו בסימום ספורטיבי. במקביל, ביצע הכוח הספרדי פשיטות על מספר דירות, כולל דירתו של פואנטס. בחיפושים בדירות נתפסו אלפי מנות של סטרואידים אנבוליים, כ-100 מנות של מוצרי דם ומכשור שנועד לטפל במנות אלו. כמו כן, נתפסו רשימות בהן קושרו מנות הדם הממוספרות לכינויי צופן של הספורטאים להם היו המנות מיועדות.
השפעת המבצע על הטור דה פראנס של 2006.
התגובה המיידית לפעולה הייתה הודעתו של הספונסר הראשי של קבוצתו של סאיז, חברת הביטוח ליברטי סגורוס, על פרישתה ממימון הקבוצה עקב הנזק שנגרם לתדמיתה. המממן המשני הצליח לחבור לקבוצה של חברות גדולות מקזחסטן ויצר את קבוצת "אסטנה-וירט". הקבוצה השווייצרית "פונאק" השעתה שניים מרוכביה ששמותיהם הודלפו מן החקירה: סנטיאגו בוטרו וחוזה אנריקה גוטיירז שזכה באופן מפתיע, מספר שבועות לפני כן, במקום השני בג'ירו ד'איטליה. במקביל, ביקש ארגון ASO המארגן את הטור דה פראנס מקבוצת אסטנה-וירט ומהקבוצה הספרדית "קומיונידד ולנסיאנה", ששמם של רבים מרוכביה נקשר בחקירה, לא להופיע למרוץ היוקרתי. היומון הספרדי אל פאיס פרסם פרטים נוספים על החקירה ושמות נוספים של רוכבי אופניים שנחשדו כלקוחותיו של פואנטס. שני השמות המפורסמים ביותר ברשימה היו של יאן אולריך ואיוואן באסו שנחשבו כשני המועמדים המובילים לזכות בטור דה פראנס שאמור היה להתחיל חודש וחצי לאחר פרסום הפרשה.
קבוצותיהם של אולריך ובאסו השעו אותם מפעילות ומאוחר יותר אף פיטרו אותם. כמו כן הושעה הספרדי פרנסיסקו מנצבו שסיים רביעי בטור דה פראנס של 2005 לאחר שגם שמו הופיע ברשימות החשודים.
החקירה וההדלפות.
בנובמבר 2006 פורסם בעיתון הספרדי אל מונדו כי בבדיקות שנערכו במעבדה בברצלונה נמצא כי בחלק ממנות הדם שנתפסו היו רמות גבוהות של אריתרופויאטין (EPO) והעיתון שיער כי הדבר לא היה מתוכנן על ידי פואנטס, אלא נבע מחוסר שליטת הספורטאים ברמות ה-EPO בדמם. לדעת, כתבי העיתון שיטת פואנטס עבדה כך: הספורטאים ביקרו במרפאתו מספר שבועות לפני אירוע היעד שלהם והפקידו במרפאה מנה מדמם. פואנטס הפריד באמצעות צנטריפוגה את תאי הדם מהפלזמה. תאי הדם הוזרקו לספורטאים לפני אירוע היעד ובכך הגבירו את יכולתם להתאושש ממאמצים קשים. במידה ולאחר העירוי נמצא כי רמת ההמטוקריט (יחס באחוזים בין נפח תאי הדם לבין הנפח של כלל דגימת הדם) בדמם גבוהה בצורה מסוכנת, הם קיבלו עירוי של פלזמה כדי לדלל את דמם.
בסוף יולי 2006 קיבלו חמישה רוכבים מקבוצת "אסטנה-וורת": חוסבה בלוקי, איזידרו נוזאל, סרז'ו פאוליניו, אלן דייוויס ואלברטו קונטדור, רוכבים שנמנע מהם להשתתף בטור דה פראנס עקב החשדות שהועלו לגביהם במבצע פוארטו, אישור כתוב מאת שלטונות החוק הספרדי כי אין להם כל קשר לממצאים וחקירות במסגרת מבצע פוארטו.
בתחילת אוקטובר 2006 הודיע בית המשפט הספרדי במדריד להתאחדות האופניים הספרדית (RFEC) כי מסמכי החקירה לא יועברו להתאחדות לצורך חקירותיה היא בקשר לחשדות כנגד רוכביה. בהמשך אותו חודש נוקו מאשמה איוואן באסו ויאן אולריך (הראשון בבתי משפט באיטליה ובספרד והשני בבית משפט ספרדי) בטענה כי לא הוכחה מעורבותם בפרשה. שלושה ימים לאחר זיכויו של אולריך הודיעה התאחדות האופניים הספרדית כי הפסיקה את החקירה בקשר לרוכבים ששמם נקשר בפרשה.
במרץ 2007 נסגר תיק החקירה ללא העמדה לדין של איש מהמעורבים בפרשה מאחר שבית המשפט הגיע למסקנה כי בעת התרחשות המבצע לא היה בפעולות שהתבצעו (הסימום הספורטיבי) משום עבירה על חוקי המדינה.
ביולי 2006, טען פואנטס כי על לקוחותיו נמנו גם כדורגלנים וטניסאים ובדיוק שנה אחת לאחר מכן, ביולי 2007, נשא פואנטס הרצאה בפני סטודנטים באוניברסיטה ספרדית וטען כי גם בענפי ספורט אחרים אחוז המשתמשים בסמים דומה לזה שבמרוצי אופניים. לטענתו, הסיבה להבדל בכמות התפיסות של שימוש בסמים בין רוכבי האופניים ובין ספורטאי הענפים האחרים, נעוצה בכמות הביקורות והבדיקות בכל ענף.
בספטמבר 2006, טען חסוס מנזאנו, רוכב ספרדי זוטר, ששנתיים קודם לכן עמד במרכזה של סערה, כשהתראיין לעיתונות הספרדית ותיאר בפרוטרוט את הסימום השיטתי בקבוצתו "קלמה-קוסטה בלנקה" (שהפכה מאוחר יותר ל"קומיונידד ולנסיאנה"), כי פגש בעבר כדורגלנים מלה ליגה במשרדיו של פואנטס.