פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Friedrich II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1418 – 19 במרץ 1478), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1434–1457 ובין השנים 1464–1471.
ביוגרפיה.
פרידריך נולד בשנת 1418, לברנהרד הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמרגרטה מסקסוניה, בתם של ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג וססיליה מקרארה.
בשנת 1434 מת אביו ברנהרד הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ופרידריך ואחיו אוטו הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו, אולם בשנת 1446 מת אחיו אוטו, ופרידריך תפס את השלטון לבדו. פרידריך הוביל רפורמות בדוכסות, ושיפר את מצב האיכרים, ובשנת 1452 בנה מנזר שהשתייך למסדר הפרנציסקני.
בשנת 1457 מסר פרידריך את השלטון בדוכסות לבניו ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אולם בשנת 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואוטו תפס את השלטון לבדו. בשנת 1471 נהרג אוטו במהלך טורניר אבירים בצלה, ופרידריך חזר לשלוט בדוכסות. ב-19 במרץ 1478 מת פרידריך, ונכדו היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.
משפחתו.
ב-14 בספטמבר 1430 התחתן פרידריך עם מגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
משה קהירי
משה קהירי (אפריל 1914 - 6 בדצמבר 1996) היה אסיר ציון במצרים וחבר במועצת העירייה הראשונה של באר שבע.
קורות חיים.
משה קהירי נולד בשנת 1914 בפורט סעיד שבמצרים. אחד משבעה אחים, לאב יליד טורקיה שהיגר למצרים ולאם ילידת חלב, סוריה. קהירי למד בבית הספר יהודי במצרים וספג את הרעיון הציוני. בשנת 1935, עם סיום לימודיו, עלה לארץ ישראל עם אמו ושניים מאחיו. בארץ חבר לחלוצי המפעל הציוני ועסק בפעילויות להגשמת החזון.
בשנת 1938 חזר לפורט סעיד, על מנת לקדם שם את הגשמת החזון הציוני. באוקטובר 1941 נישא בפורט סעיד, ונולדו לו ששה ילדים. בשנת 1948 נתפס על ידי השלטונות המצריים ונכלא במחנה עבודה בשל פעילותו הציונית. בתום שמונה עשר חודשי מאסר, הצהיר על וויתור על נתינותו המצרית, גורש ממצרים ונאסרה עליו כניסה אליה עד סוף ימיו.
השלטונות המצרים נתנו לו ארכה של 48 שעות לעזוב את מצרים. במהלך ארבעים ושמונה שעות הארכה, ביוני 1950, עלו קהירי ומשפחתו ארצה. קהירי הוכרז כעציר ציון על פועלו למען הקמת המדינה. לימים התיישב בבאר שבע והפך חבר בוועד העולים ובהסתדרות העובדים. קהירי היה סגנו של ראש עיריית באר שבע הראשון, דוד טוביהו. וחבר במועצת העירייה הראשונה ונכח בישיבתה הראשונה שהתקיימה ב-28 ביוני 1951,
קהירי נפטר ב-6 בדצמבר 1996. בבאר שבע קיים רחוב על שמו כהוקרה על תרומתו ליישוב היהודי בארץ ועל פועלו למען העיר באר שבע, רחוב משה קהירי בשכונת רמות.
שבקייה
שבקייה (במקור: שְבַּאכְּיַה شباكية) היא מאפה מרוקאי, העשויה מרצועות בצק המטוגנות בשמן עמוק עד להזהבה, ולאחר מכן מצופות בסירופ דבש, מי ורדים ושומשום. את רצועות הבצק מגלגלים ומצופפים זו בזו, בדרך כלל לצורת ורד.
השבקייה דומה בסגנונה למאפים אחרים כגון קרטלט ופזואלוס, אף על פי שהאחרון דק יותר ופחות צפוף.
שבקייה (קינוח)
תפוחון
תפוחון (שם מדעי: "Pomacea") הוא סוג טקסונומי של חילזון ממשפחת Ampullariidae ותת-מחלקת קדם-זימאים החי במים מתוקים. שמו המדעי נגזר מהמילה תפוח, וגם בעברית ובאנגלית הוא מכונה "חילזון תפוח" ו-Apple Snail (בהתאמה). התפוחון מהווה מין פולש מזיק מאוד במדינות רבות בעולם, ובין השאר אסור ייבואו לאירופה, הן באופן ישיר והן באופן עקיף ביחד עם תוצרת חקלאית, שנבדקת כדי לוודא שהיא לא מכילה את התפוחון.
מאפיינים.
לתפוחון קונכייה כדורית תפוחה וגדולה ובה בין 3 ל-4 וקצת פיתולים. על רגלו ישנו סוגר (operculum) שמכסה את פתח הקונכייה כאשר התפוחון נכנס פנימה לתוכה. הקונכייה גדולה וקוטרה נע בין 5 ל-8 סנטימטר. הקונכייה צבעונית וניתן למצוא קונכיות בגווני חום, צהוב, אדום, ירוק וכחול-סגול.
מוצאו מאמריקה הטרופית ובעיקר אמריקה הדרומית. הוא חי במים מתוקים ואוכל בתיאבון רב צמחיית ביצה וצמחי מים. בשל יכולתו לחסל כמות רבה של צמחייה הוא נחשב לסיכון אקולוגי. הוא הובא למקומות רבים ברחבי העולם, הן כחיית מחמד והן כחילזון למאכל. ברוב המקומות אליהם יובא פרטים הצליחו לברוח מהשבי ולהתרבות בבר, ולהפוך למין פולש הפוגע במערכת האקולוגית ומסכן את קיומה. התפוחון הוא גם מזיק גדול לחקלאות, בייחוד חקלאות לצמחי מים כמו אורז. הוא מזיק הן בגלל שהוא אוכל צמחים רבים והן בגלל שהימצאותו במשלוח תוצרת חקלאית גורמת לפסילת כל המשלוח לייצוא ומחייבת את השמדתו. מבין המינים הפולשים הנפוצים מהסוג תפוחון נמנים "Pomacea canaliculata" ו-"Pomacea bridgesii". פליטי תרבות מהסוג תפוחון נתגלו גם בישראל.
התפוחון מטיל את ביציו בתטולה ורודה בצמחים שנמצאים מעל המים על מנת להגן עליהם מטורפים החיים במקווי מים כגון דו-חיים ודגים.
מתווה הכותל
מתווה הכותל הוא הסדר שלפיו הייתה אמורה להתרחב רחבת התפילה השוויונית בחלקו הדרומי של כותל המערבי. בניגוד למצב הקיים, הגישה לרחבה אמורה הייתה להיות מתוך הכניסה הראשית לכותל, והיא אמורה הייתה להתנהל בידי מועצה שבה נציגי הזרמים הלא אורתודוקסים ונשות הכותל.
המתווה אושר בידי הממשלה בינואר 2016, אולם עקב התנגדות המפלגות החרדיות חזרה בה הממשלה וביטלה אותו ביוני 2017.
רקע.
הכותל המערבי מנוהל על-פי חוק השמירה על המקומות הקדושים משנת 1967 על ידי רב הכותל תפקיד שהתקיים כבר מראשית תקופת המנדט הבריטי עד לשלטון ירדן במקום. בנקודת זמן מסוימת, ובשל אופיו הדתי של המקום, הוא אימץ מנהגים של בית כנסת אורתודוקסי, אף על פי שככל הנראה מנהגים אלה לא היו נהוגים במקום מימים ימימה. כך קיימת הפרדה בין גברים לנשים ברחבת התפילה, ונשים נמנעו לקיים במקום מצוות הנתונות על פי ההלכה לגברים, כדוגמת הנחת תפילין, התעטפות בטלית וקריאת התורה.
נשות הכותל היא קבוצה של נשים מזרמים שונים ביהדות שהתגבשה בשנות ה-80 ודרשה לאפשר חופש תפילה לנשים בכותל המערבי, תוך יציאה למאבק ציבורי ומשפטי. במהלך המאבק הן מקיימות בעזרת הנשים בכותל תפילה מדי ראש חודש, חלקן עטויות בטלית או בתפילין, לעיתים תוך עימותים עם מתפללות אחרות שמנסות למנוע מהן להתפלל ברחבה או להוציא ספרי תורה.
אישור המתווה והקפאתו.
בסוף ינואר 2016 אושר בממשלה "מתווה הכותל" שלפיו הייתה אמורה להתרחב עזרת ישראל הסמוכה לכותל, המיועדת לתפילה מעורבת, ולעבור לניהול מועצה ציבורית שבה יהיו חברים גם נציגי הארגונים הלא אורתודוקסיים ונשות הכותל. לפי המתווה הכניסה לרחבה המעורבת הייתה אמורה להיות מן הכניסה הראשית לכותל. המתווה היה פשרה בין הזרמים הליברליים לגורמים הדתיים. המפלגות החרדיות קיבלו את המתווה בשתיקה, אולם בעקבות ביקורת בציבור החרדי והדתי איימו המפלגות החרדיות במרץ 2016 לפרוש מהקואליציה. בתגובה הוקמה ועדה לבחינה מחודשת של המתווה וביוני 2017 הוקפא המתווה. נשיא המדינה, ראובן ריבלין, התייחס למחלוקת סביב הכותל בנאום בפני יהודים בארצות הברית ואמר: "הסמל הזה של אחדות הפך לסמל של מחלוקת ואי הסכמה, וזה גורם לנו כאב רב".
ל'אנס או מדואוז
מדואוז (אי)
מדואוז
יירן פרסון
הנס יירן פרסון (בשוודית: Hans Göran Persson; נולד ב-20 בינואר 1949) הוא פוליטיקאי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1996 – 2006 וכמנהיג מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בין השנים 1996 – 2007.
פרסון נבחר לראשונה לריקסדאג (הפרלמנט השוודי) ב-1979 מטעם מחוז הבחירה של סדרמנלנד, אך ב-1985 הוא פרש כדי לשמש בתפקיד מוניציפלי בעיר קטרינהולם, תפקיד אותו הוא מילא עד 1989. ב-1991 הוא נבחר מחדש לפרלמנט מטעם אותו מחוז בחירה. בין השנים 1989 – 1991 הוא שימש כשר החינוך בממשלתו הראשונה של ינגוואר קרלסון. בממשלתו השנייה של קרלסון, בשנים 1994 – 1996, הוא שימש כשר האוצר.
לאחר התפטרותו של קרלסון מתפקיד ראש הממשלה נבחר פרסון לרשת אותו והוא סיים את תפקידו כשר האוצר. עם זאת, הוא המשיך להיות זה שהוביל את מאמצי הממשלה לצמצם את הגרעון התקציבי הכרוני של שוודיה. ב-1994 עמד הגרעון על 13% מהתוצר המקומי הגולמי, אך לאחר יישום קיצוצים בשירותי הרווחה והעלאת מיסים, ירד שיעור הגרעון על 2.6% מהתוצר המקומי הגולמי ב-1997, שינוי ששם את שוודיה במעמד של מדינה הזכאית להצטרף לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי (EMU). עם זאת, להישג זה היה מחיר: שיעור האבטלה עלה בהתמדה ל-13% ויחד בפתאומיות לכ-6.5% באותה שנה. בבחירות הכלליות של 1998 זכו הסוציאל-דמוקרטים במספר מושבים אף נמוך מזה שבבחירות של 1991, כאשר הם איבדו את השלטון. פרסון המשיך לכהן כראש הממשלה בתמיכתן של מפלגת הירוקים ומפלגת השמאל.
בבחירות הכלליות של 2002 הגדילו הסוציאל-דמוקרטים את מספר המושבים שלהם בפרלמנט. לאחר תבוסתם בבחירות 2006, הגיש פרסון באופן מידי את התפטרותו והכריז על כוונתו לפרוש מתפקידו כמנהיג הסוציאל-דמוקרטים בקונגרס המפלגה שהתקיים במרץ 2007.