בשנת 1385 החליט להשתלט על העיר מילאנו, שהייתה בשליטת דודו, ברנבאו ויסקונטי. נכדתו של הדוד בן ה-75, איזבו מבוואריה עמדה להנשא לשארל השישי, מלך צרפת, דבר שעתיד היה לחזק את מעמדו של ברנבאו. פרט לכך, העיר נאנקה תחת שלטונו הרודני והייתה בשלה לשליט חדש. ג'אן גלאצו הזמין את דודו למפגש שבעיצומו אסר אותו והובילו בפומבי בחוצות. פעולתו הראשונה הייתה הכרזה על הורדת נטל המס. הוא הוכרז כשליט על ידי ההמון במהלך הילולה בה נבזז ארמונו של ברנבאו והועלו באש יומני המיסים. בכורו של ברנבאו נכלא ושני בניו האחרים גורשו. ברנבאו עצמו נכלא ומת זמן קצר מאוחר יותר בתא כלאו וסביר להניח שהורעל. דרך השתלטותו על נחלת דודו היה גם לשליט הערים ורונה, קרמונה, קומו, לודי, אלסנדריה ורג'יו אמיליה. ערי לומבדיה האחרות נכנעו בזו אחר זו.
ולנטינה ויסקונטי, בתם המשותפת של ויסקונטי ואשתו הראשונה, הייתה לימים אמו של שארל הראשון, דוכס אורליאן וסבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת. היא עברה להתגורר בחצר מלך צרפת, שם הסתכסכה עם המלכה איזבו מבוואריה (אשת שארל השישי), נכדתו של ברנבאו ויסקונטי. ולנטינה נאלצה לעזוב את פריז תחת מעטה רכילות ובשל כך איים ג'אן גלאצו ויסקונטי במלחמה על צרפת.
לאחר מותה של איזבל ב-1373, נישא ויסקונטי בשנית, ב-2 באוקטובר 1380 לבת דודתו (בתו של ברנבאו), קתרינה. לזוג נולדו שני בנים, ג'אן מריה ויסקונטי ופיליפו מריה ויסקונטי. בנוסף, היו לוויסקונטי עוד שני בנים בלתי חוקיים, גבריאלה מריה, בנה של פילגשו, אגנס מנטגנצה ובן בשם אנטוניו.
מיד לאחר שהשתלט על מילאנו המשיך ויסקונטי והשתלט על ערי הליגה הלומברדית, ורונה, ויצ'נצה ופדובה (אותה איבד ב-1390) ועל רוב עמק הפו. בכך החל להגשים רעיון של "אימפריה לומברדית", ככוח עצמאי גדול מול הרפובליקה של ונציה, פירנצה ומדינת האפיפיור. בשנת 1395 רכש את תואר הדוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים ב-100,000 פלורינים. הדבר הקנה לו את הגנת האימפריה הרומית הקדושה מפני צבאות שכנותיו. ב-1399 יצא למסע עקוב מדם מול פירנצה והשתלט על פיזה ועל סיינה. ערב מותו ב-1402 היו תחת שליטתו גם לוקה, אסיזי, פרוג'ה ובולוניה, אולם הוא מעולם לא הצליח לכבוש את עיר הנמל החשובה ג'נובה.
ב-10 באוגוסט 1402 חלה במחלת הדבר וב-3 בספטמבר מת בטירת מלניאנו, 16 ק"מ מדרום-מזרח למילאנו.
שלטונו.
יחד עם בן-דודו, ארכיבישוף מילאנו אנטוניו דה סאלוצו (Saluzzo), החליט ויסקונטי להקים קתדרלת ענק במילאנו שתיועד להיות פרס לאצולה ולמעמדות הפשוטים שדוכאו בידי קודמו של ויסקונטי, ברנאבו. אבן הפינה של הקתדרלה הונחה ב-1386. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי מאוחר השואב יותר מהגותיקה הצרפתית מאשר האיטלקית. עד מותו של ויסקונטי ב-1402 הושלמה מחצית מהמבנה. לאחר מותו נעצרה תנופת הבנייה והקתדרלה נחנכה רק בסוף המאה ה-16.
ב-1400 יצר חלוקה של מחלקות לטיפול בציבור ובהן פקידים מקצועיים שערכו רישומים. עקב כך נחשב לאבי הבירוקרטיה המודרנית.
פיבל פולקס
אוטונה ויסקונטי
אוטונה ויסקונטי (באיטלקית: Ottone Visconti; 1207 - 8 באוגוסט 1295), ארכיבישוף מילאנו, שליט העיר ומייסד שושלת שליטי מילאנו מבית ויסקונטי, ששלטו בעיר ובלומברדיה עד 1450.
תולדות חייו.
בנו של אובלדו ויסקונטי, שליטן של שלוש ערים קטנות בצפון איטליה (מאסינו, אלביצטה ובסנאטה). התקדם בתפקידי פקידות כנסייתית והיה פודסטה של נובארה.
ב-22 ביולי 1262 נבחר על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי לארכיבישוף מילאנו. משפחת דלה טורה (טוריאני, לאמור "מן המגדל"), המשפחה הגואלפית החזקה בלומברדיה ושליטי מילאנו מאז המאה ה-12, נלחמה בעלייתו לגדולה של בית ויסקונטי הגיבליני. ב-1276 הוביל בן דודו של אוטונה, תאובלדו ויסקונטי, צבא שהתנגש בצבאו של נפולאון דלה טורה וניגף ליד העיירה אנג'רה. אולם ב-21 בינואר 1277 ניצח אוטונה את צבאו של נפולאון דלה טורה בקרב דסיו (באיטלקית: battaglia di Desio) והיה לשליט מילאנו ולומברדיה.
ברזיל במשחקים הפאראלימפיים
ברזיל השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה ברזיל לראשונה חלק באולימפיאדת הנכים סוצ'י (2014).
לאורך השנים זכו הספורטאים הברזילאים ב-302 מדליות פאראלימפיות, מהן 87 מדליות זהב, 112 מדליות כסף ו-103 מארד.
היסטוריה.
ברזיל שלחה לראשונה משלחת ספורטאים בשנת 1972, שכללה שמונה ספורטאים, כולם גברים. כל חברי המשלחת היו פגועי חוט השדרה היישובים בכיסאות גלגלים, בהתאם לדרישות הקבלה למשחקים באותם הימים. במדליה הראשונה זכתה ברזיל באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) בתחרות הכדורת דשא לזוגות, כשרובסון אלמיידה ולואיס קרלוס קוסטה זכו במדליית הכסף.
לאחר שגם באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) לא הצליחה המשלחת הברזילאית לזכות במדליה, הגיעה ההצלחה באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), כשזכתה המשלחת ב-7 מדליות זהב. במשלחת בלטו אמניטס פיידאדה ולואיס קלאודיו פריירה שזכו בארבע מדליות, מהן שתי מדליות זהב כל אחד. ארבע שנים לאחר מכן, במשחקי אולימפיאדת הנכים סיאול (1988) המשיך פריירה לבלוט במשלחת הלאומית, כשקטף שלוש מדליות זהב מתוך ארבע סך הכל שהשיגה ברזיל.
אל אולימפיאדת הנכים אתונה (2004) הגיעה משלחת ברזילאית של 96 ספורטאים (74 גברים ו-22 נשים). המשלחת זכתה ב-33 מדליות פאראלימפיות, 14 מזהב, 12 כסף ו-7 ארד אשר הציבו את ברזיל במקום ה-14 בכמות המדליות במשחקים. באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) הופיעה המשלחת הברזילאית הגדולה ביותר, עם 118 ספורטאים שזכו ביחד ב-46 מדליות פאראלימפיות, 16 מהן מזהב, שהציבו את ברזיל במקום התשיעי בטבלת המדליות. במשלחת הברזילאית בלטו במיוחד השחיין דניאל דיאס שזכה ב-7 מדליות (3 זהב, 3 כסף וארד), השחיין קלודואלדו סילבה שזכה בחמש מדליות זהב, השחיין אנדרה ברזיל שזכה בארבע מדליות זהב ומדליית כסף, והאתלט לוקאס פארדו אשר קטף 3 מדליות זהב גם כן.
ניוקאסל (בירה)
בירה ניוקאסל בראון אייל (באנגלית: Newcastle Brown Ale) היא בירת אייל בריטי חום מסורתי, העשויה מתערובת של מספר סוגי לתת, שעורה וחיטה המותססים בתסיסה עילית. צבעה הוא חום עמוק והיא מתאפיינת במרירות נמוכה במיוחד, ובארומות וטעמי דגנים, ביסקוויט, אגוזים וקרמל. בירה ניוקאסל מיוצרת על ידי חברת היינקן הבינלאומית. במשך השנים הדגישה הבירה את הערך האורבאני, שהפך לאחד מסמלי ההיכר שלה. בישראל, הבירה משווקת על ידי חברת טמפו משקאות.
היסטוריה.
בירה ניוקאסל נוצרה ב-1925 על ידי הקולונל ג'יימס (ג'ים) הרברט פורטר. פורטר, יליד 1892, דור שלישי למבשלי בירה, לחם במלחמת העולם הראשונה לפני שהשתקע בעיר ניוקאסל. הוא עבד על המתכון ושיפר אותו במשך שלוש שנים, עד שיצר את הטעם שמזוהה עם בירה ניוקאסל עד היום.
ניוקאסל בראון אייל יוצרה לראשונה במבשלות טיין ב-1928. על פי המסורת בעיר ניוקאסל, הלילה הראשון בו נמכרה בירה ניוקאסל היה הצלחה מסחררת, עד כדי כך שהמשטרה פנתה למבשלה למחרת בבקשה להקטין את אחוזי האלכוהול במשקה, שכן תאי המאסר עוד מלאים בשיכורים מליל אמש.
כשהוצגה לראשונה בשנת 1928, בירה ניוקאסל בראון אייל זכתה בשלוש מדליות בתחרות המבשלות הבינלאומית לאותה שנה. מדליות אלה מעטרות את תווית המשקה עד היום. באותה שנה גם הושק הלוגו שבמרכזו כוכב כחול, שצבעו לקוח מנהר הטיין המקומי, וחמשת קצותיו מסמלים את חמשת המייסדים של מבשלות ניוקאסל.
בירה ניוקאסל הפכה למותג של Scottish &amp; Newcastle, אחרי המיזוג של Scottish Brewers ומבשלות ניוקאסל בשנת 1960.
ב-22 באפריל 2004, Scottish &amp; Newcastle הודיעו על סגירת מבשלות טיין, ועל העברת ייצור ניוקאסל בראון אייל לאתר מבשלות בדנסטון. במאי 2005 יוצרה בפעם האחרונה הבירה במבשלות טיין. לפני המעבר נעשו בדנסטון ניסויים כדי להבטיח שטעם הבירה לא עבר שינוי.
אריזת הבקבוקים של ניוקאסל בראון אייל הועברה למבשלת ג'ון סמית בטדקסטר, צפון יורקשייר, ב-2007.
ב-2008 היינקן קנתה את Scottish &amp; Newcastle בעסקה משותפת עם קרלסברג.
הפצה ויצוא.
בירה ניוקאסל לא הייתה נפוצה בדרום מזרח אנגליה ובמידלנד עד סוף שנות השמונים. קמפיין שיווקי מוצלח שהושק באותה תקופה שינה את המצב, וכיום היא אחת מבירות האייל המובילות באנגליה. ב-2005 ניוקאסל בראון אייל יוצאה ל-41 מדינות. ב-2010, למעלה מ-640,000 הקטוליטר של הבירה נמכרו בארצות הברית, למעלה מכפליים מהכמות שנמכרה בשנת 2001.
שמות וכינויים.
ניוקאסל בראון אייל מכונה "כלב" (dog) על ידי תושבי צפון אנגליה. מקור הכינוי בביטוי "יוצא לטייל עם הכלב" (going to walk the dog), שמשמש כתירוץ להליכה לפאב השכונתי. לעיתים הבירה מכונה גם "בראון" (Brown), "ברון" (broon), ו"ניוקי בראון" (Newkie Brown).
צפון אנגליה.
כמו מבשלות בירה בריטיות רבות, ניוקאסל בראון אייל מזוהה עם האזור בו היא מיוצרת, צפון מזרח אנגליה. לזיהוי המקומי תורמים לא רק שם הבירה, אלא גם החסות על קבוצת הכדורגל ניוקאסל יונייטד וייצוג נהר טיין המקומי בכוכב הכחול שבלוגו. השיוך המקומי הביא לזיהוי המותג עם האתוס והערכים של מעמד הפועלים.
מהדורות מיוחדות.
בשנת 2005, 3,000 הבקבוקים האחרונים שיוצרו במבשלת ניוקאסל המקורית עוטרו בתוויות מזכרת וניתנו במתנה לעובדים.