ב-2009 השתתפה בדרמה הביוגרפית "פרח המדבר" העוסק בדמותה של ואריס דירי. הוקינס שיחקה בתפקיד מרלין, לונדונית מוכרת בחנות בגדים הנוטלת תחת חסותה את הפליטה הסומלית דירי ונותנת לה מקלט בביתה. הוקינס שיחקה גם תפקיד קטן בדרמה "לחנך את ג'ני" בתור שרה אשתו ואם ילדו של דייוויד גולדמן (פיטר סארסגארד).
ב-2010 כיכבה בקומדיה התקופתית "איזה מין שוויון" על אודות השביתה המפורסמת שהתרחשה בשנת 1968 במפעל המכוניות "פורד".
בשנת 2013 שיחקה הוקינס בדרמה של וודי אלן "יסמין הכחולה" בתפקיד ג'ינג'ר אחותה של יסמין פרנסיס (קייט בלאנשט), תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה הבריטי "מודי" לצד אית'ן הוק וקארי מאצ'ט.
Run DMC
קניין פירות
קניין פירות הוא סוג קניין בהלכה אשר מקנה לבעליו את הזכות פירותיו או התוצרת של גוף כלשהו, כגון פירות שדה, ולפי רבים מהראשונים ובהם הרמב"ם, גם שכירות נחשבת לקניין פירות.
קניין פירות נידון במספר מקומות בגמרא, המביאה מחלוקת אם קניין פירות נחשב ממש כקניין הגוף או לא, ולהלכה נפסק שקניין פירות לא נחשב כקניין הגוף.
מחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש.
לפי שיטת רבי יוחנן קניין פירות נחשב אכן כקניין הגוף, ולכן יכול בעל קניין הפירות להביא ביכורים ולומר "האדמה אשר נתת לי", שכן קניין הפירות נחשב כאילו האדמה בבעלותו, אך ריש לקיש סובר כי קניין פירות אינו כקניין הגוף, ולכן הוא מביא ביכורים אך אינו קורא.
אחריך.
סוג מסוים של "קניין פירות", הוא "אחריך", כלומר אדם המקנה חפץ לחבר, ואומר לו "ואחריך" - אחרי מיתתך "לפלוני", יהיה החפץ מוקנה לאדם אחר, כך שלמעשה הוא הקנה לו רק קניין פירות והשתמשות. חכמי המשנה נחלקו האם במקרה כזה נחשב קניינו של הראשון לקניין הגוף, ולפי רבן שמעון בן גמליאל למרות שלכתחילה אסור לו למכור את החפץ, אם מכר הראשון את החפץ, החפץ יהיה מכור, ולפי רבי יהודה הנשיא שקניין כזה לא יחשב לקניין הגוף ואם כן אם ימכור את החפץ לא יהיה החפץ מכור.
לפי שיטת הרשב"ם, נחלקו רבי יוחנן וריש לקיש בעניין זה, רבי יוחנן סבור ש"אחריך" ו"קניין פירות" הם קניינים שוים במיניהם, ואכן מי שסובר שב"אחריך" ניתן למכור את החפץ כליל יסבור כך גם בקניין פירות. לעומת זאת התוספות וכל שאר הראשונים סבורים שגם לפי שיטת רבי יוחנן לא ניתן למכור את החפץ כאשר יש לאדם רק קניין פירות רגיל, ואילו ב"אחריך", ניתן למכור את החפץ, שכן יש בלשון "אחריך" שיור מיוחד האומר, כי הבעלים מתיר לבעל הקניין הפירות למכור את החפץ, ורק במקרה שישאר לאחר מיתתו, יעבור החפץ לבעלות השני.
ההלכה.
ההלכה נפסקת כריש לקיש, וקניין פירות אינו כקניין הגוף, אך יש אומרים כי למרות זאת יכול אדם למכור חפץ בקניין פירות שיהיה כקניין הגוף.
הראיה היא מדברי הגמרא המקשה על כפילות מחלוקתם של רבי יוחנן וריש לקיש בעניין קניין פירות, האחת היא בהלכות ביכורים - אם יכול לומר "האדמה אשר נתת לי", והשני היא באב המקנה לבנו קרקע, בתנאי שכל ימי חייו של האב יוכל לאכול את פירות הקרקע. הגמרא מבארת כי רבי יוחנן כופל את דבריו במיוחד באב המקנה לבנו את נכסיו לאחר מיתתו ומשייר לעצמו קניין פירות, שאסור לאחד מהם למכור, כדי לחדש שגם כאשר מדובר באב המקנה לבנו, אין האב מסכים שקניין הפירות שלו לא יהיה כקניין הגוף, אלא כאשר הוא משייר לעצמו קניין פירות הוא חפץ שישאר כקניין הגוף כרגיל. וריש לקיש כופל את דבריו כדי לומר, שגם כאשר מדובר באדם המשייר לעצמו קניין פירות, אין לטעות ולומר שהוא משייר באופן של "קניין הגוף", בניגוד לקניין הרגיל שאינו כקניין הגוף, אלא גם אז "קניין פירות לאו כקניין הגוף".
מכך שהגמרא מסבירה שהייתה הווה אמינא שקניין פירות יהיה כקניין הגוף אפילו לריש לקיש או לאו כקניין הגוף - לרבי יוחנן, והדבר תלוי ברצון הקונה והמקנה, ניתן ללמוד שהדבר תלוי ברצונם. אך יש הדוחים ראיה זו, ואומרים שמסקנת הגמרא היא שאכן הדבר לא תלוי ברצונם כלל, ולא שהם עצמם אינם רוצים בכך.
קארל קאוטסקי
קארל קאוצקי
קניין פירות כקנין הגוף
חזקת קרקעות
חזקת קרקעות או חזקת שלוש שנים היא חזקה משפטית משורת החזקות במשפט העברי, העומדת למי שהחזיק במקרקעין במשך שלוש שנים רצופות.
החזקה מספיקה על מנת לבסס את הטענה שהנכס ניתן כדין למחזיק, גם בלא הצגת חוזה מכירה מאת הבעלים הקודמים, ונותנת למחזיק בה חזקת ממון, ואז תקף הכלל המוציא מחברו עליו הראיה, המעניק לו עדיפות משפטית, כך שגם אם אדם הביא ראיה שהוא היה בעליה של הקרקע לפני שלוש שנים, אם טוען השני כי הוא קנה ממנו את הקרקע בכסף, הוא נחשב כאמין כל עוד אין הוכחה נגדית.
חזקת הקרקעות גוברת על חזקת מרא קמא, כך שבעלי הקרקע הקודמים אינם יכולים להתכחש למכירה ולתבוע את הנכס חזרה.
טעמה.
שיטת רבי ישמעאל.
לפי שיטת רבי ישמעאל, המקור לחזקה זו, הוא מחזקת שור המועד, בה אומרת התורה כי שור שנגח שלוש פעמים, הוא יוצא בכך מחזקת תם לחזקת מועד, כך גם, אדם המחזיק בקרקע שלוש שנים, יוצאת הקרקע מחזקת בעליה הראשונים לחזקת המחזיק.
הסבר זה מתאים רק לפי שיטת רבי ישמעאל עצמו, שלחזקת קרקעות אין נדרשות שלוש שנים, אלא עיקרה היא אכילת שלוש פעמים את פירות הקרקע, ולכן קרקע המצמיחה פירות שלוש פעמים בשנה, ניתן להחזיק בה על ידי אכילת פירותיה במשך שנה אחת. אך לפי חכמים, החולקים על פירוש זה, אין הסבר זה נכון.
שיטת חכמים.
רבא מנמק את החזקה בכך שעד שלוש שנים, מוחל אדם על כך שאדם זר משתמש בשדהו, ועל כן לא ניתן להסיק שהקרקע אינה שלו מכך שהוא לא מחה בזר המשתכן בה, אך על כך הקשה אביי שלפי זה, כאשר אדם מוחה בחברו לאחר שנתיים למשל, והשדה חוזר לבעלים הראשונים, אין עליו להחזיר את פירות השנתיים אותם אכל, שהרי בעל השדה מחל עליהם. ומכיוון שמקובל בידינו אחרת, הוכחה היא שטעם זה אינו הטעם האמיתי.
רבא ניסה באופן אחר לנמק דין זה בכך שאף אדם לא יוותר במשך שלוש שנים לחברו ויניחו לאכול את פירות שדהו. על כך השיב לו אביי, לפי דבריך, הדבר נתון לשיעורים וחילוקים ואינו שווה בכל אדם, שכן לפי טעם זה, כאשר אדם אוכל את פירות קרקעותיו של אדם שהוא ידוע כמקפיד על מי שאוכל על פירות שדהו, כמו משפחת בר אלישיב שהייתה ידועה בכך שגם אדם שעובר ליד שדותם הם מקפידים עליו, אדם כזה תהיה לו חזקה מיד כאשר יאכל את פירות השדה, שכן בכך שהוא אוכל את הפירות והם לא מוחים, ראיה היא כי הקרקע אכן שלו היא.
המסקנה.
מכח קושיא זו של אביי, הגמרא מסיקה כי טעם זה של רבא אינו הטעם הנכון, ומסיקה כי הטעם שונה, ונעוץ בכך שאדם אינו שומר את שטרו יותר משלוש שנים. הר"ן מסביר כי מדובר בצירוף של הזמן הארוך עם אכילת פירות של שלוש שנים, שמכיוון שהוא רואה שאיש לא מערער עליו ואוכל פירות במשך שלוש שנים, אינו שומר יותר את שטרו.
הראשונים נחלקו מה בכך שאדם אינו שומר את שטרו יותר משלוש שנים, אם גם לאחר שלוש שנים אין ראיה שהקרקע שלו. הרשב"א מסביר כי מכך שהבעלים לא מחה עד תום שלוש השנים, ניכר ונראה כי הוא המתין שהלוקח יאבד את שטרו, כדי שלא יוכל להוכיח שהוא מכרה לו. הקצות החושן והריטב"א סבורים שמדובר בתקנת חכמים, שכן ידעו חכמים שאין אדם שומר את שטרו יותר משלוש שנים, כיוון שבאותן שלוש שנים אף אחד לא מחה בו, ולכן תיקנו מפני תיקון העולם שלא יצטרך אדם לשמור את שטרו לעד, שלאחר שלוש שנים לא יצטרך להוכיח שהקרקע שלו.. הרמב"ן סובר שבעצם מזה שהבעלים הראשונים לא מחו במשך שנה אחת (או בזמן יותר קצר), יש הוכחה שמכר לו. אבל יש "ריעותא" - איפה השטר מכירה? ובמצב כזה גוברת חזקת המרא קמא. אבל כיוון שאחרי 3 שנים אין אדם שומר שטרות יורדת ה"ריעותא" וחוזרת ההוכחה שמכר לו מכוח השתיקה.
גדר החזקה.
החזקה נוצרת כאשר אדם משתמש בקרקע כדרך הבעלים, ומנצל את כל תשמישיה. לכן כאשר מדובר בשדה המצמחת פירות אחת לשנה, עליו לאכול רק אותם פירות, אך כאשר מדובר בשדה המצמחת פירות שלוש פעמים בשנה, עליו להשתמש בקרקע בתשמישה המלא, לזרוע ולקצור את כל הפירות שניתן להפיק מהשדה.
כאשר אדם מחזיק בבית, עליו לדור בבית ביום ובלילה. כאשר מדובר בחנות די בכך שהוא השתמש בחנות בשעות המקובלות.
כל חריגה מהשתמשות רגילה בקרקע או בבית, גורמת לכך שהחזקה לא תהיה מושלמת, שכן החזקה היא רק כאשר אדם משתמש בקרקע כדרך הבעלים, שבמקרה זה ניתן לפנות לבעלים הראשונים בתביעה למה לא מחה בראותו שזר משתכן בקרקעו, אך כאשר השני משתמש בקרקע שלא כדרך הבעלים אלא בדרך גזילה, אין הראשון מוחה, מכיוון שאין הוא חושש שיחשבו שהקרקע שייכת לשני, שהרי אף הוא אוכל אותה דרך גזילה.
אוטוריטאריזם
אוטוריטארי
משטר אוטוריטארי
אלסינט
אלסינט בע"מ (באנגלית: Elscint) הייתה חברת טכנולוגיה ישראלית שעסקה בפיתוח, ייצור ושיווק פתרונות להדמיה רפואית, רפואה גרעינית, טומוגרפיה ממוחשבת (CT), ודימות תהודה מגנטית (MRI) והייתה מובילה בעולם בתחומה.
אלסינט הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק ואחר כך ב ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
אלסינט (הלחם של המילים "electronic" and "scientific" באנגלית) נוסדה בשנת 1969 על ידי ד"ר אברהם סוחמי, שהיה מרצה לפיזיקה גרעינית בפקולטה לפיזיקה בטכניון באותה עת; לאחר שקיבל עידוד ליישם את הידע המדעי והטכני שלו לשימושים מסחריים מעוזיה גליל מייסד אלרון. אלסינט הוקמה כחברת בת של אלרון בהשקעה של 250,000 דולר, סוחמי מונה למנכ"ל החברה ודן טולקובסקי (מנכ"ל דיסקונט-השקעות באותה עת) ליו"ר.