בשירה האפית העממית הסרבית מספרים שבערוב הקרב ביקר את לזר נץ אפור או בז מירושלים שביקש ממנו לבחור בין ממלכה ארצית דרך ניצחון בקוסובו או ממלכת שמיים הכרוכה בהסכם כניעה או תבוסה בקרב.
זה היה למעשה הנביא אליהו שהביא ללזר מכתב ממרים, אמו של אלהים.
לפי הפואמה בחר לזר בממלכת הנצח שבשמיים וכתוצאה מכך איבד את חייו בשדה הקרב."נמות עם ישו, נחיה חיי נצח" אמר לחייליו. הצהרה וצוואת קוסובו זו נחשבה לברית שכרת העם הסרבי עם אלהים ושנחתמה בדם הקדושים. בקוסובו הצביעו הסרבים בנשמותיהם בעד ממלכת השמיים. מאז רואים עצמם הסרבים נאמנים לאותה צוואה כעם של האלהים, לאום של הברית החדשה, סרביה שמימית, חלק מישראל החדשה של האל. על-כן הסרבים מכנים לפעמים את עצמם "עם השמיים" .
יפימיה, אשתו לשעבר של אוגליישה מרניאבצ'ביץ', ושהפכה מאוחר יותר לנזירה במנזר ליובוסטיניה, חיברה את "השבח לנסיך לזר",אחת היצירות החשובות ביותר של הספרות הסרבית מימי הביניים.
גל פרציגר
גל פרציגר (נולד ב-20 ביוני 1982) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
פרציגר נולד בקיבוץ נירים בנגב וכשהגיע לגיל 8 עברה משפחתו להתגורר בכרכור. פרציגר עשה שנת שירות בשומר הצעיר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כחייל קרבי בעורב נח"ל. הוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב ובמהלך לימודיו שיחק במחזות: "שבת ראשון שני", "אידיוט" (על פי הספר המפורסם), "עד בלי ירח", "הלוויה חורפית", ו"שרופים".
הוא שיחק במספר סרטי גמר, כגון: "מילה" ו"איך להפסיק לנשום ולהישאר בחיים" (בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה), "שיח" (קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות), "משקפיים צהובים" (מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות) ו"נוגע לא נוגע" (מכללת אריאל).
פרציגר שיחק בכמה מחזות. בתיאטרון חני –העמותה לקידום תיאטרון מובחר, שיחק ב"תתחילי לחייך". הוא שיחק במחזה "ליפול ברשת" של תיאטרון אורתו-דה ותיאטרון ארצי לנוער. בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "לילה לא שקט". בתיאטרון תמונע שיחק במחזות "זריחה" ו"גן ריקי". בתיאטרון הבימה שיחק במחזה "של מי החיים האלה בעצם?".
בטלוויזיה שיחק בשנת 2008 בסדרת הנעורים "הנפילים". בשנת 2010 לוהק לגלם את דמותו של אסף בסדרת הדרמה "סרוגים". בשנת 2012 שיחק בתפקיד אורח, את דמותו של עידו בסדרת הדרמה "חטופים". בדצמבר 2014 החל לגלם את דמותו של עידן ורשבסקי בסדרת הנעורים של ניקלודיאון בהוט "שכונה".
סוס אחד נכנס לבר
סוס אחד נכנס לבר הוא רומן מאת דויד גרוסמן שיצא לאור בשנת 2014 במסגרת "הספריה החדשה". הרומן הוא תיאור מדוקדק של מופע סטנדאפ של הסטנדאפיסט דובלה ג'י בן ה-57, שנערך במועדון בנתניה. את התיאור מספק לקורא המספר, אבישי לזר, שופט בדימוס. בשנת 2017 זכה גרוסמן בפרס מאן בוקר הבינלאומי על כתיבת הספר, במשותף עם מתרגמת הספר לאנגלית, ג'סיקה כהן.
מסגרת העלילה.
הרומן הוא תיאור מדוקדק של מופע סטנדאפ של הסטנדאפיסט דובלה ג'י (שם הבמה של דב גרינשטיין) בן ה-57, שנערך במועדון בנתניה. את התיאור מספק לקורא המספר, אבישי לזר, שופט בדימוס, שנאלץ לפרוש מכס המשפט שלוש שנים קודם לכן.
בתיאור מופע הסטנדאפ משלב המספר את תיאור הנסיבות שהביאו אותו לצפות במופע: לזר וגרינשטיין התיידדו בנעוריהם, כאשר קיבלו יחדיו שיעורים פרטיים במתמטיקה. פעם אחרונה נפגשו במחנה הגדנ"ע באר אורה, לאחר מכן נותק הקשר ביניהם למשך יותר מארבעים שנה, והוא חודש כאשר גרינשטיין טלפן ללזר והזמין אותו לצפות במופע שלו כדי שבסופו ייתן חוות דעת עליו ("אני רוצה שתסתכל עלי. שתראה אותי טוב טוב, ושאחרי זה תגיד לי מה ראית", הוא אומר).
כבכל מופע סטנדאפ, גם במופע זה משלב הסטנדאפיסט בדיחות (ובהן אחת המתחילה במילים "'סוס אחד נכנס לבר"), בעקיצות המכוונות אל הקהל ובהתייחסות של הסטנדאפיסט אל עצמו. ככל שהמופע מתקדם, הולך וגדל משקלו של החלק האוטוביוגרפי בהופעה (למורת רוחו של הקהל), המתמקד בנעוריו של דובלה כבן יחיד לזוג ניצולי השואה, ספר ועובדת ייצור בתעש, המתגוררים בשכונת רוממה בירושלים. במקביל מתפתח במהלך ההופעה חשבון הנפש שעושה אבישי לזר. בקהל האנונימי מתגלה אישה נמוכת קומה, המכירה אף היא את דובלה מנעוריו. היא צעירה ממנו בשנים אחדות, והתגוררה אף היא בשכונת רוממה. מאפייניה הופכים אותה בהופעה לקורבן ללעגו של דובלה, אך היא זוכרת לו חסד נעורים.
מרכיב מרכזי במופע הוא סיפור נסיעתו הבהולה של דובלה מבאר אורה לירושלים. דובלה יודע במהלך נסיעה ארוכה זו, עם נהג צבאי, שאחד מהוריו נפטר והוא נוסע ללווייתו, אך אינו יודע מי משניהם. הוא מתלבט במהלך הנסיעה מי הוא מעדיף שיהיה ההורה המנוח.
פרס.
בשנת 2017 זכה גרוסמן בפרס מאן בוקר הבינלאומי על כתיבת הספר, במשותף עם מתרגמת הספר לאנגלית, ג'סיקה כהן. בכך היה גרוסמן לסופר הישראלי הראשון שזכה בפרס זה. סכום הזכייה, 50,000 ליש"ט, התחלק בינו ובין המתרגמת. יושב ראש ועדת השופטים של הפרס, ניק בארלי, שהוא גם מנהל פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו שבסקוטלנד, אמר בנימוקי מתן הפרס:
עיבוד לתיאטרון.
בתחילת 2017 עיבדו מיכה לבינסון ואבנר בן-עמוס את הספר למחזה. לבינסון החל בבימוי המחזה, בהשתתפותם של השחקנים דרור קרן, איה גרניט-שבא, יגאל זקס ויוסי ירום. בעקבות פטירתו של לבינסון המשיך דרור קרן את בימוי המחזה, והצגתו בתיאטרון הקאמרי החלה ב-30 ביוני 2017.
בטקס פרסי התיאטרון שנערך ב-25 במאי 2018 זכתה ההצגה בארבעה פרסים: פרס המחזה הישראלי הטוב ביותר, פרס השחקן הראשי לדרור קרן, פרס שחקנית המשנה לאיה גרניט שבא ופרס מחזאי השנה לאבנר בן עמוס, דרור קרן ומיכה לבינסון.
עיבוד לסרט.
באוגוסט 2019 פורסם שזכויות הספר "סוס אחד נכנס לבר" נרכשו במטרה להפוך אותו לסרט עתידי. הרוכשת היא חברת ההפקות האוסטרלית-אמריקנית Village Roadshow Pictures.
קישורים חיצוניים.
על ההצגה:
גוגל סייטס
תערוכת בולים
תערוכת בולים היא תערוכה שבמסגרתה מוצגים לראווה אוספים של פריטים הקשורים לדואר ולבולאות. בהגדרה זו כלולים לא רק בולים, אלא גם מעטפות, גלויות דואר, חותמות ופריטים רבים נוספים. מרבית המציגים בתערוכה הם אספנים פרטיים, שהחליטו להעמיד את האוסף האישי שלהם לתחרות. בנוסף, מקובל להציג בתערוכת בולים גם אוספים מוזמנים בעלי איכות יוצאת דופן, שאינם משתתפים בתחרות אלא מאפשרים לקהל המבקרים הזדמנות לצפות בפריטים בולאים נדירים.
מסגרות תצוגה.
כל אוסף המוצג בתערוכת בולים מותקן על לוח תצוגה המכונה בשפה הבולאית בשם "מסגרת", בו ניתן להניח 16 דפים בגודל A4. אספן המתחיל להציג בתערוכות ברמה הלאומית נדרש להכין תצוגה בהיקף של חמש מסגרות, כלומר 80 דפי תצוגה. כלל זה אינו תקף לגבי אוספי נוער, הרשאים להציג גם אוסף בהיקף קטן יותר.
מאחר שאחת המטרות בתערוכת בולים היא לגרום למציג לשפר את האוסף באופן מתמיד, ולא לאפשר לו לקפוא על שמריו, אוסף שקיבל ציון המזכה אותו במדליה מוזהבת גדולה, אינו יכול להמשיך ולהיות מוצג בהיקף של 5 מסגרות. על האספן חלה חובה להגדיל את היקף התצוגה לשמונה מסגרות (128 דפי תצוגה). תוספת זו מחייבת את האספן להשיג חומר בולאי נוסף, ולארגן מחדש את דפי התצוגה לקראת התערוכה הבאה בה יבקש להשתתף.
בחלק מתערוכות הבולים קיים אגף מיוחד המכונה בשם "מסגרת אחת", ובו מוצגים רק אוספים שהיקפם, כמובן, מסגרת אחת. לאוספים מסוג זה יש מערכת כללי תצוגה ושיפוט המיוחדים במיוחד להם.
השיפוט בתערוכה.
האוספים המוצגים בתערוכה נבחנים על ידי צוות של שופטים, שכל אחד מהם הוא אספן בולים שהציג בעבר בתערוכות בולים וזכה להגיע לרמה גבוהה במיוחד. כחלק מתהליך הכשרתו לשיפוט נדרש המועמד להשתתף בצוות שופטים במעמד של שופט מתלמד, כאשר יתר חברי הצוות בוחנים את רמת ידיעותיו, ובודקים עד כמה הוא בקיא בכללי השיפוט. מועמד שעבר בהצלחה גם את המבחן הזה, זכאי להתמנות כשופט בתערוכות בולים.
על פי הכללים הנהוגים בתערוכות בולים האוספים אינם מתחרים זה מול זה, אלא כל אוסף נבדק בפני עצמו אל מול שורה של כללים מוסכמים הידועים לאספנים מראש. תאורטית, אין כל מניעה לכך שכל האוספים יזכו בציון הגבוה ביותר. מעשית, כמובן, זה לא קורה, ותמיד יש אוספים מוצלחים יותר ומוצלחים פחות.
לא כל האוספים בתערוכה נשפטים על פי אותם כללים. יש מספר דרכים בהן ניתן להכין את האוסף לתצוגה, ולכל אחת מהדרכים הללו יש כללי שיפוט המיוחדים לה. שלוש הדרכים המקובלות ביותר נקראות "בולאות מסורתית", "תולדות הדואר", ו-"בולאות נושאים".
צוות השופטים בודק את הדרך בה בנה האספן את התצוגה הבולאית, ובוחן את איכות הפריטים הבולאים הכלולים באוסף למול שורה של כללים מוסכמים מראש. אחד הכללים, לשם דוגמה, דורש מן השופט לבחון עד כמה נדירים הפריטים שמציג האספן. אם התצוגה כוללת רק פריטים שאינם נדירים במיוחד, יינתן ציון מסוים, נמוך יחסית, בעוד שריבוי של פריטים נדירים יזכה את האוסף בציון גבוה בהרבה.
בתום תהליך השיפוט מקבל המציג גיליון ציונים בו רשום מספר הנקודות שצבר בגין כל אחד מן הכללים עליהם נבחן (לדוגמה, 17 נקודות מתוך 20 נקודות אפשריות), ובנוסף רשום בגיליון הציון הסופי שקיבל (לדוגמה: ציון 81). צבירת מספר מסוים של נקודות מזכה את האספן במדליה, וככל שהציון גבוה יותר, כך גם רמת המדליה תהיה גבוהה יותר. 89 נקודות, לשם דוגמה, יזכו את האספן במדליה מוזהבת גדולה, בעוד 90 נקודות יעניקו לו מדליית זהב קטנה.
המדליה הגבוהה ביותר המוענקת בתערוכות בולים היא מדליית זהב גדול. בנוסף מוענקות מדליות זהב, מוזהב גדול, מוזהב, כסף גדול, כסף, מוכסף, ותעודת השתתפות.
היסטוריונית
אבירם סלע