פילוסופים מכירים את אנסלם בעיקר כמנסח ההוכחה האונטולוגית לקיום האל. אך המונח "אונטולוגי" נכנס לשימוש לראשונה אצל קאנט, ויש מקום לדון האם הוכחתו של אנסלם היא אכן אונטלוגית. אנסלם גם כתב עוד כמה הוכחות לקיומו של האל, המבוססות על יסודות קוסמולוגיים או טלאולוגיים.
תאולוגים מערביים רואים חשיבות בתורתו של אנסלם, מכיוון שהוא חשב לראשונה על התאוריה של "כפרה על ידי החלפה", בספרו "למה אלהים נעשה לאדם?", אנסלם טוען כי החטא של האדם מפריע לצדקתו של האל, וכי האל אינו יכול לגאול את האדם כל עוד צדקתו אינה מושלמת. מכיוון שכל אדם חוטא, אף אדם אינו יכול להיות צודק בעיני האל. לפיכך, האל שלח את ישו, שמותו וקומו לתחייה השלימו את צדקתו של האל ואפשרו את גאולת האדם. כאן אנסלם ייסד את אחת מתאוריות הכפרה המרכזיות בהיסטוריה של התאולוגיה הנוצרית. התאוריה הזו אינה מקובלת על הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, ויש המחשיבים אותה כאבן היסוד במחלוקת בין הכנסייה המזרחית למערבית.
בתרבות.
בקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו הוגו מסנט ויקטור, פטרוס קומסטור, פדרו הספרדי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס.
גלעין כדור הארץ
גלעין כדור הארץ או ליבת כדור הארץ הוא חלק מהגאוספירה וכולל את החומר הנמצא במרכז כדור הארץ, מעומק של 2,900 קילומטר מתחת לפני השטח. סביב הגלעין נמצאת מעטפת כדור הארץ, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג.
תכונות הגלעין.
קוטר הגלעין הוא כמחצית מקוטר כדור הארץ, ומסתו 32.4% ממסת כדור הארץ.
שלא כמו חומרי הקרום והמעטפת הנחשפים על פני כדור הארץ או נפלטים כלבה, אין אמצעים ישירים לבחינת הרכבו של הגלעין.
על פי חישובים מתמטיים שונים, וכן על פי חישוב מהירות הגלים הסייסמיים באזור זה, צפיפות החומר בגלעין היא 10–13 גרם לסמ"ק. צפיפות זו מחייבת את שכיחותם של יסודות מתכתיים כבדים בגלעין, ששקעו לשם במשך השנים. החוקרים מציעים את היסודות: ברזל, ניקל ומעט קובלט, כיסודות הסבירים ביותר להימצאותם בגלעין. בין השאר, הם נעזרים בתאוריית הדינמו, לפיה חייב להיות בגלעין יסוד מוליך חשמל. החוקרים גם מצאו שישנה הקבלה כימית ומינרלוגית מסוימת בין שלושת סוגי המטאוריטים: האירוליטים, הסידרוליטים והסידריטים, לבין שלוש השכבות של כדור הארץ: הקרום, המעטפת והגלעין. לפי הקבלה זאת על הגלעין להיות מורכב מאותו חומר שממנו מורכבים הסידריטים, הברזל. עקב שכיחות מתכות אלה בגלעין נהוג לכנותו גם "ניפֶה" – הלחם הסמלים של ניקל (Ni) וברזל (Fe), המשמש לתיאור ההרכב הגאוכימי של הגלעין.
במרכז הגלעין מגיעה הטמפרטורה ליותר מ-6,000 מעלות צלזיוס. מקור החום הוא בחלקו תוצאה של כוח הכבידה שיוצר לחץ רב והופך לאנרגיית חום, ובעיקרו התפרקויות רדיואקטיביות של איזוטופים בעלי מחצית חיים ארוכה מאוד. זוהי טמפרטורה גבוהה יותר מאשר על פני השמש, אך הלחץ שיוצר כוח הכובד במרכז הגלעין מונע ממנו להפוך לנוזל.
ולדימיר לרין פיתח תאוריה לפיה המבנה הפנימי של כדור הארץ מורכב מסגסוגות של מתכות הלוכדות בתוכן כמויות גדולות של מימן. תאוריה זו לא קיבלה תמיכה רחבה בקרב המדענים.
תאוריית הדינמו.
בגלעין כדור הארץ שוררת טמפרטורה הגבוהה מאוד מנקודת קירי, הנקודה שבה מתבטלת המגנטיות הטבעית של החומר. לכן, משערים שהשדה המגנטי של כדור הארץ נוצר כתוצאה מהתחככות וסיבוב הגלעין החיצוני הנוזלי על הגלעין הפנימי המוצק, תנועה היוצרת זרמים חשמליים, בדומה לדינמו, ולפיכך גם שדה מגנטי.
גלעין פנימי וחיצוני.
מניתוח המהירות של גלים סייסמיים בגלעין, עולה שקיים תחום אי רציפות נוסף בתוך הגלעין בעומק של בין 4,980 ל-5,120 קילומטר מתחת לפני השטח, תחום אי הרציפות ג'פריס. תחום זה מבדיל בין גלעין פנימי מוצק, לבין גלעין חיצוני נוזלי. קיומו של גלעין פנימי מוצק נחשף במחקריה של אינגה להמן. מסת הגלעין הפנימי הוא 1.7% ממסת כדור הארץ. מסת הגלעין החיצוני היא 30.7% מכלל מסת כדור הארץ. הגלעין הפנימי נשאר מוצק על אף הטמפרטורה הגבוהה (למעלה מ-6,000 מעלות צלזיוס), הודות ללחץ העצום המופעל עליו אשר גורם לו לחצות את נקודת ההתכה (העומדת שם על 4,300 מעלות בגלל תנאי הלחץ). בגלעין הפנימי מזוהה "גלעין עמוק" ברדיוס של 300 קילומטר, שהוא בעל תכונות פיזיקליות שונות מאלה של שאר הגלעין.
באוקטובר 2018 הוכיחו מדענים אוסטרליים כי הגלעין הפנימי הוא אכן מוצק באמצעות ניתוח "גלי גזירה" סייסמיים, המתפשטים אך ורק דרך חומרים מוצקים.
תאוריית הגלעין המחוספס.
תאוריה זו טוענת שפני הגלעין הפנימי המוצק אינם חלקים, וכי ישנם זיזים הבולטים מפניו וחודרים לגלעין החיצוני. התאוריה, המבוססת על תאוריית הדינמו, הוצגה על ידי גודונסון, קלייטון ואנדרסון ב-1986 במסגרת כנס האגודה האמריקנית לגאופיזיקה. התאוריה קיבלה תמיכה בעזרת חישוב שינויי מהירותם של גלים סייסמיים בגלעין, והיא מסבירה תופעות שונות:
גלעין כדוה&quot;א
הגלעין
גאסטרולוגיה
גאסטרואנטרולוגיה
פושע
פושע הוא אדם שעיקר פרנסתו היא מפשיעה (למשל מעסקי סמים או זנות) או שמנהגו לפשוע. יש גם מחמירים הרואים כפושע את מי שהורשע בעבירה מסוג פשע, למרות שזו יכולה להיות עבירה אנקדוטלית וחד-פעמית, למשל מי שקיים יחסי מין עם בת זוג מתחת לגיל ההסכמה והורשע באונס סטטוטורי, למרות שנשא את בת זוגו לאישה או גנבה חד-פעמית ממעביד על ידי צעיר בגיל הנעורים.
על פי הדין בישראל, העבירות הפליליות נחלקות לשלושה סוגים, בסדר עולה על פי העונשים המרביים שנקבע להן בחוק: חטא - עד חצי שנת מאסר, עוון - עד שלוש שנות מאסר ופשע - למעלה משלוש שנות מאסר. על כן, לא כל עבירה על החוק נכנסת לגדר פשע. עבירות קלות למיניהן אינן נחשבות לפשע, ומי שחונה במקום אסור, גם אם שילם בשל כך קנסות רבים, לא יכונה על-פי-רוב פושע.
ענישה היא הדרך שבה חברה או ארגון מתמודדים עם אותם האנשים או עם אנשים שהתנהגו בצורה שהוגדרה על ידי החברה או הארגון כפשע. הענישה אמורה להרתיע את הפושע מלחזור ולבצע את הפשע פעם נוספת, ואף לשמש כדוגמה להרתעת עבריינים פוטנציאליים אחרים.
פושע מסיבה אידאולוגית, כגון מתנקש במנהיג, נשפט ונענש ככל פושע אחר, אך תומכיו אינם רואים בו פושע אלא איש שנלחם למען מטרה נעלה.
בתנ"ך ובספרות חז"ל.
משמעות פשיעה בתנ"ך, בספרות חז"ל ובספרות התורנית שונה מהמשמעות המקובלת בשפה העברית של ימינו.
למשל בדיני נזיקין במשפט העברי, רשלנות מכונה בשם 'פשיעה'. ולכן בדיני השומרים כאשר אצל שומר חינם כתוב ב "על כל דבר פשע", הכוונה היא שהתרשל בשמירת הפיקדון ומחויב לשלם למפקיד. וכן שיכור שהזיק בשכרותו, פוסק הב"ח "...לגבי נזיקין, אין ספק שחייב, שהיה לו להזהר מתחלה שלא ישתכר כלוט ולהזיק את הרבים. שמי אנסו להשתכר כל כך עד שלא ידע מה הוא עושה? וכיון שאונס שמחמתו הוא, שהוא זה שגרם לנפשו, חייב בנזיקין. ואפילו ישן, שאי אפשר בלא שינה, אפילו כך חייב בנזיקין, כל שכן בשיכור שהוא פושע גמור".
ובהקשר למצוות שבין אדם למקום ישנו מושג המופיע בגמרא (מסכת ראש השנה יז, א): "פושעי ישראל בגופן", שהם - "קרקפתא דלא מנח תפילין", הכוונה היא ליהודי שלא הניח תפילין על ראשו כל חייו ואפילו פעם אחת.
ובאותו דף במסכת ראש השנה לומדים מהפסוק (מיכה ז, יח) "נושא עון ועובר על פשע", ש"כל המעביר על מדותיו מעבירין לו על כל פשעיו". כלומר, שאדם הנוהג לוותר לאחרים שחטאו נגדו, גם אלהים יוותר לו.
אוהד נהרין
אוהד נהרין (נולד ב-22 ביוני 1952) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי, זוכה פרס ישראל לשנת 2005 וחתן פרס א.מ.ת לשנת 2009.
ביוגרפיה.
נהרין נולד בקיבוץ מזרע לאליאב נהרין (שחקן בתיאטרון הבימה בשנות הארבעים של המאה ה-20) ולצופיה, שהייתה רקדנית שנאלצה לנטוש את הריקוד בשל בעיות בריאותיות ועסקה בהוראת תנועה והלחנה. כשהיה בן חמש וחצי עקרה המשפחה לקריית עמל, כיום קריית טבעון.
נהרין ניגן בגיטרה ושירת בלהקת פיקוד צפון כזמר ורקדן. לאחר שירותו הצבאי למד בלט בניו יורק והיה חבר בלהקה של מרתה גרהאם. אחר כך הצטרף ללהקתו של מוריס בז'אר בבריסל. כשחזר ארצה החל לעבוד עם להקת בת דור, ונישא למארי קאג'יוורה, רקדנית אמריקאית ממוצא יפני, שרקדה איתו בלהקתו של אלווין איילי, והשניים שבו לניו יורק. בשנת 1982 שב ארצה וחיבר כוריאוגרפיות ללהקות ישראליות שונות.
בשנת 1990 התמנה למנהל האמנותי של להקת בת שבע, ויצר יצירות רבות, בהן "ממותות", "וירוס", "אנאפזה", "קיר" ועוד. נהרין נקלע ללב הוויכוח בין דתיים לחילונים במופע "פעמוני היובל", שנערך בשנת 1998. אנשי ציבור דתיים מחו על השימוש בשיר "אחד מי יודע" במקביל להסרת בגדי הרקדנים, והיו אף שהציעו להלביש את הרקדנים ב"גאטקעס" - בגדים תחתונים ארוכים. בסופו של דבר בוטלה הופעת הלהקה במופע לאחר סערה ציבורית גדולה.
נהרין נחשב לאחד מיוצרי המחול המוערכים בעולם ובשנת 1995 כתב הניו יורק טיימס כי הוא "אחד מחמשת הכוריאוגרפים המובילים בעולם".
ב-1998 זכה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת, בשנת 2003 קיבל תואר עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 2004 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע. בשנת 2005 קיבל נהרין את פרס ישראל. ביוני 2008 הוענק לנהרין תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. באפריל 2009 קיבל את פרס המחול האמריקני ע"ש סמואל ה. סקריפס לשנת 2009. באותה שנה זכה לפרס על מפעל חיים מ"דאנס מגזין".
במאי 2013 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מג'וליארד.