חודש פברואר התאפיין בעלייה במספר קרבות האוויר בסמטת המיגים משום שמטוסי קרב-הפצצה אמריקאים מדגמים F-80 ו-F-84 שהתקשו לפעול בצורה משמעותית צפונית מפיונגיאנג החל מסתו 1952 בגלל חוסר המטוסים במצבה ושיטות היירוט החדשות, החלו להיות מוחלפים על ידי מטוסי סייבר בתפקידים אלו. בחודש זה הרוסים רשמו הפלות של 18 מטוסי סייבר תמורת אבדות של 7 מטוסים (טייס הרוג אחד) ונזק ל-22 מטוסים. הרישומים האמריקאיים מציינים 3 אבדות במטוסי סייבר והפלות של 22 מטוסי מיג. כלל האבדות בחודש זה הן של דיוויזיית מטוסי הקרב ה-32, שטייסיה היו לא מנוסים בקרבות אוויר גדולים.
חודש מרץ התאפיין במזג אוויר קשה שהקשה על מטוסי הקרב-הפצצה, ועל כן התמעטו קרבות האוויר בחודש זה. עם זאת, ניסיונות החדירה של המטוסים האמריקאים דרשו מענה מהרוסים שביצעו 140 גיחות סיור אלים במהלך החודש. בחודש זה הרוסים רשמו הפלות של 10 מטוסי F-86 ו-2 מטוסי F-94 ביום, בלילה נרשמו הפלות של 2 מטוסי F-94 או F-3D בגלל קשיי זיהוי בלילה. האבדות של הרוסים הסתכמו ב-10 מטוסים (4 טייסים הרוגים) ונזק ל-20 מיגים נוספים. האמריקאים רשמו לטובתם הפלות של 36 מטוסי מיג מול אבדות של שני מטוסי F-86.
מזג אוויר טוב במהלך חודש אפריל אפשר את חזרתם של מטוסי הקרב-הפצצה האמריקאיים בקוריאה הצפונית וזה גרם לריבוי קרבות אוויר. האמריקאים החלו להפעיל טקטיקות שונות במעט תוך שילוב של טיסה בגובה נמוך ותקיפות של מטוסי F-84 בגובה רב בחיפוי של מסכי מטוסי F-86. טקטיקות אלה חייבו את הרוסים להגדיל את כמות הסיורים ההתקפיים שלהם שהוזנקו לרוב עקב תקיפה אך משימתם הייתה ציד חופשי של מבנים קטנים של מטוסי תקיפה. הרוסים טענו להפלות של 3 מטוסי F-84 ו-9 מטוסי F-86 מול אבדות של 4 מטוסים (2 טייסים הרוגים) ו-16 מטוסים שניזוקו. האמריקאים לעומתם טענו להפלה של 26 מטוסי מיג תוך אבדות של 6 מטוסי F-86 ומטוס F-84 אחד.
מטוסי הקרב-הפצצה הפכו לקטלניים.
בחודש אפריל 1953 החלו שוב שיחות על שביתת הנשק בין כוחות האו"ם לבין הסינים והצפון קוריאנים. היות שהחתימה על ההסכם נראתה סבירה וקרובה, הסינים שוב הציבו בזירה דיוויזיות אוויר נוספות כדי לצבור ניסיון מבצעי. בשלב זה היו כבר כ-350 מטוסי מיג סינים במתחם אנטונג. למרות היתרון המספרי של הסינים, חוסר הניסיון שלהם בשילוב עם לחץ גדול מאוד מצד מטוסי האו"ם גרם לאבדות כבדות מאוד. בחודש זה המצב היה כה קשה עד כדי כך שהסינים הודו שיחס ההפלות שלהם היה 1:1.4 לרעתם.
חודש מאי ראה שינוי מהותי בזירה, שכן החל מאמצע החודש מרבית טייסות קרב-הפצצה הסבו למטוסי F-86F ועתה כ-350 מטוסי F-86 טסו בשמי קוריאה, אלה בניגוד למטוסי F-51, F-84 ו-F-80, מטוסי ה-F-86 היו ליריבים שקולים למיגים מהרגע שהם היו משליכים את הפצצות שלהם. כמו כן הסתמנה עוד עליית מדרגה בעצימות הפעילות של טייסות האו"ם כאשר בחודש זה הם ביצעו 22,639 גיחות. נוכח זאת, האבדות של הכוחות הקומוניסטיים עלו בהתמדה. הקורפוס ה-64 רשם אבדות של 11 מטוסי מיג (3 טייסים הרוגים), מול הפלות של 9 מטוסי סייבר ומטוס F-84 אחד ביום, הפלות הליליות של הרוסים הסתכמו במטוס F-84 אחד ו-F-94 אחד. האמריקאים לעומתם טענו ללא פחות מ-58 הפלות של מטוסי מיג מול אבדות של שני מטוסי סייבר, F-84 אחד ו-F-94 אחד. הלחץ המוגבר לא פסח על הדיוויזיות הסיניות שרשמו אבדות של 27 מטוסי מיג.
עם העלייה המתמדת בהיתקלויות באוויר חודש יוני נרשם כמוצלח ביותר בהפלות של המיירטים הסובייטיים, אם כי זה בא במחיר כבד מאוד. הרוסים רשמו הפלות של 36 מטוסי F-86, 4 מטוסי F-84 ו-F-80 אחד. האבדות של הרוסים בחודש זה הסתכמו ב-24 מטוסים (חמישה מתוכם בתהליך המראה או נחיתה), עם עשרה טייסים הרוגים ונזק ל-15 מטוסים נוספים. כוחות האו"ם לעומתם רשמו לטובתם הפלות של 77 מטוסי מיג מול אובדן של מטוס סייבר אחד.
חודש יולי, שהיה לחודש האחרון במלחמה, היה קשה מאוד על טייסי היירוט הסובייטיים. בחודש זה הם חוו אובדן של 15 מטוסי מיג, עם 4 טייסים הרוגים, ונזק ל-8 מטוסים נוספים. כשליש מהאבדות הללו קרו בעת המראה או נחיתה. הם רשמו עשר הפלות של מטוסי F-86, כמחציתם מעל שדות התעופה בקרבת הגבול. האמריקאים לעומתם טענו להפלות של 33 מטוסי מיג ואובדן של 2 מטוסי סייבר.
סיום המלחמה.
סיום המלחמה יוחס במערב ללחץ שיצרה המערכה האווירית האינטנסיבית של כוחות האו"ם, ולעלייתו של נשיא ארצות הברית החדש דווייט אייזנהאואר שרמז על נכונותו לפלוש לסין ואף להשתמש בנשק לא קונבנציונלי. אלה הקנו עמדת כוח במשא ומתן לשביתת הנשק. פעילות מאומצת של מטוסי הקרב-הפצצה שהרסו תשתיות של הכוחות הקומוניסטיים והגדילו את האבדות שלהם ברכוש ובנפש, וכן האבדות הגואות של הכוחות הקומוניסטים באוויר (האמריקאים טענו להפלות של 163 מטוסי אויב בתקופה שבין מאי ליולי, מול אבדות של שלושה מטוסים בקרבות אוויר) השפיעו על הנכונות של הסינים והצפון קוריאנים לחתום על ההסכם.
בעוד זה ככל הנראה נכון לגבי קוריאה הצפונית, שנכונותו של מנהיגה קים איל-סונג להמשיך הילחם נשחקה במהלך השנה האחרונה למלחמה שכן הרוסים והסינים לא הצליחו להגן על המדינה שלו וכשלו לבנות תשתית לפעילות אווירית מהשטח שלו. הוא אף הביע את תסכולו ואת רצונו לסיים את המלחמה.
אולם, על פי רישומים בארכיונים רוסים וסינים שנפתחו בעשורים האחרונים מרמזים כי הסיבה שהסינים הסכימו לשביתת הנשק היא כלכלית בעיקרה. הנטל של המלחמה על הכלכלה הרוסית שהתקשתה למלא את המכסות הדרושות ממנה גם למלחמת קוריאה וכן למדינות הגוש המזרחי באירופה היה גדול. אך עם זאת, הקו הנוקשה של יוסיף סטלין אפשר המשך המלחמה. ב-5 במרץ 1953 סטלין נפטר, ועקב כך מנהיגי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה יכלו לדון על כדאיות המשך הלחימה. ב-19 במרץ התקבלה החלטה שקבעה את סיום המלחמה כמטרה דחופה.
מאו דזה-דונג וכן כל ההנהגה הסינית באותו הזמן רצו בהמשך המלחמה, אך הם השתכנעו לבסוף מהפצרות של הרוסים שטענו שלא יכלו לעזור לסין בביסוס כלכלתה בתוכנית החומש הסינית, כל עוד המלחמה נמשכת. ב-28 במרץ נציגי המפלגה הסינית הצהירו על נכונותם לקבל את המתווה של האו"ם לטיפול בסוגיית שבויי המלחמה, מה שאפשר פתיחה מחדש של השיחות בפאנמוג'ום.
מקור נוסף שתומך בגרסה זאת הם הרישומים הלוגיסטיים של חיל המתנדבים הסיני בחודשים האחרונים למלחמה. אף על פי שמטוסי הקרב-הפצצה של האו"ם טסו כ-2,500 גיחות בממוצע ביום, הסינים הצליחו לספק מצרכים לכל ה-530,000 חיילים בקוריאה, כאשר החלה המתקפה הסינית האחרונה ב-13 ביולי הכוחות הסינים לראשונה החזיקו ביותר כנים ארטילריים מכוחות האו"ם. הם השתמשו בכ-1,360 כנים ארטילריים והצליחו לירות 19,000 פגזים ב-30 דקות, וביולי 1953 כוח המתנדבים הסיני הצליח לאגור אספקה לשמונה חודשים ולהעלות את רמת החיים לחייליהם בחזית. מאו דזה-דונג היה יותר בטוח בתקופה זאת שכוחותיו יוכלו לפרוץ וכבוש עמדות יותר טובות לאורך נהר האן במקרה והשיחות נכשלו.
תוצאות והשפעות המלחמה.
חיל האוויר הרוסי.
חיל האוויר הסובייטי צבר ניסיון רב במלחמת קוריאה שכן היא הייתה המלחמה הראשונה בה מטוסי סילון היוו את עמוד השדרה של חיל האוויר. הניסיון הזה הראה שביצועי כלי הטיס הלוחמים הפכו לקריטיים שכן גם עם מספרים גדולים של מטוסים נחותים יותר, חיל האוויר האמריקאי התקשה מול המיג. עוד במהלך מלחמת קוריאה החל תהליך שיפור של דגם המיג-15, המיג-15 bis45 שהפך מאוחר יותר למיג-17 ועל בסיסו תוכנן המיג-19, היוו קפיצת מדרגה שבאה למלא את הדרישות לעליה בביצועים.
חיל האוויר של צבא השחרור העממי.
חיל האוויר הסיני החל את המלחמה עם כוח מעורב של מטוסי שלל ומעט מטוסי סילון שסופקו על ידי ברית המועצות. בסוף המלחמה בעזרת העברת העודפים מהדיוויזיות הרוסיות הוא הפך לחיל האוויר השלישי בגודלו בעולם. נוסף על כך, סיפקה המלחמה ניסיון מבצעי לחיל האוויר הצעיר, ניסיון שעיצב את המבנה, את הטקטיקות ותוכניות ההכשרה של החיל.
למרות הסברה במערב שחיל האוויר הסיני העדיף כמות על איכות בניסיון נואש לבסס נוכחות ולבנות שדות בקוריאה הצפונית, הסינים נזהרו מאוד בשליחה של טייסיהם לקרב. רוב הטייסים של החיל היו טריים, והממשלה השקיעו הרבה מאמצים בהכשרתם, ולכן המיגים לא הורשו לטוס בקוריאה הצפונית לפני ספטמבר 1951, זאת נוכח הצורך הנואש של כוחות היבשה של חיל המתנדבים הסיני בסיוע אווירי. בשביל למצות את ההזדמנות להשגת ניסיון מבצעי, הסינים שלחו כמה שיותר יחידות קרביות לחזית ודרשו מטייסיהם לתעד את ניסיונם בסיכומים מבצעיים. בשנת 1955 חיל האוויר הסיני סיים לאסוף כ-3,653 דוחות, כ-119 מתוך אותם דוחות רוכזו למסמך שכונה "הניסיון של חיל האוויר במלחמתם באגרסיה של ארצות הברית ובסיוע לקוריאה". מסמך זה היווה בסיס עליו נבנו הטקטיקות, מבנה, ותוכניות ההכשרה בחיל ונשאר עד היום ריכוז הניסיון המבצעי המרכזי של חיל האוויר של צבא שחרור העם.