בסצנת הסיום יושב השריף בל בביתו, אחרי שפרש מתפקידו. הוא מספר לאשתו (טס הרפר) שחלם באותו לילה שני חלומות מוזרים על אביו המת. בחלום הראשון הוא חולם שאיבד כסף שאביו נתן לו. בחלום השני, בל ואביו רוכבים על סוסים בנקיק הרים קפוא. אביו שנושא אש בקרן, עוקף את בל וממהר קדימה. בל אומר שאביו מיהר קדימה כדי להכין את האש, וכשבל יגיע למקום הלא ידוע ההוא, אביו ימתין לו. הסרט נגמר כשבל אומר "ואז התעוררתי", בדיוק באותן מילים בהן מסתיים הספר.
הפקה.
המפיק סקוט רודין, שקיבל את זכויות היוצרים לרומן המדובר מאת קורמק מק'קארתי, הציע לעבדו לסרט בבימוים של האחים כהן, שבאותה עת ניסו לעבד את הרומן "לים הלבן" ("To The White Sea") מאת ג'יימס דיקי.
באוגוסט 2005 הסכימו האחים כהן לעבד לתסריט ולביים את הרומן "ארץ קשוחה", תוך כדי שימור תחושת המקום (מערב טקסס) והז'אנר (מתח) הקיימים בספר. ג'ואל כהן טען כי "העבודה הייתה מוכרת ונוחה, נקשרנו בטבעיות לז'אנר המדובר, אהבנו את העובדה שה"החבר'ה הרעים" לעולם לא פוגשים את "החבר'ה הטובים". מק'קארתי לא עקב אחר הנוסחה הטבעית של ז'אנר המתח". האחים כהן מוסיפים ואומרים שהרומן למעשה הוא בעל "איכות חסרת רחמים". איתן כהן מפרט: "זהו ספר איכותי, אשר קיימים בו ציורי נוף ודמויות מדהימים, אבל נוסף על כך, הוא על מציאת יופי – בלי להיות סנטימנטלי". זהו הרומן השני מאת קורמק מק'קארתי המעובד לסרט, הראשון הוא "כל הסוסים היפים" ("All the Pretty Horses"), שיצא לאקרנים בשנת 2000.
כתיבה.
האחים כהן שימרו את התסריט נאמן לרומן, וחתכו רק קטעים הכרחיים. איתן כהן תיאר את תהליך כתיבת התסריט כפשוטה ומתוחכמת כאחד, באומרו: "אחד מאתנו הקליד למחשב בזמן שהשני החזיק את הספר פתוח לרווחה".
נערה בגיל העשרה, שסיפור בריחתה הופיע בחלק מאוחר יותר של הספר, ובנוסף רקע דמותו של השריף (אד טום בל) הוסרו שניהם. שינויים נוספים מהמקור נוגעים לקארלה ג'ין מוס, שבספר הגיבה בהרחבה למפגשה עם הרוצח אנטון שיגור. קלי מקדונלד הסבירה למגזין קנמאג: "הסוף של הספר שונה. היא מגיבה באופן נרחב יותר הזהה לאופן בו הדמות בסרט מגיבה. בשלב מאוחר יותר בשיחתם היא למעשה מתמוטטת. בשונה מן הספר, בסרט דמותה עברה כל כך הרבה, כך שכבר אין לה מה להפסיד, והיא מקבלת את סופה בהשלמה שקטה".
התסריט זכה לתשבחות רבות בעקבות תחכומו הרב, העושה שימוש פחות ומועט ביותר בדיאלוגים, בשילוב עם פסקול זעום, מגוון רחב של זוויות צילום ועריכה מתוחכמת – כל אלה יוצרים סרט בעל אספקט אותנטי ודרמטי.
ליהוק.
השחקנים טומי לי ג'ונס (השריף אד טום בל) וחאווייר ברדם (אנטון שיגור) לוהקו בפברואר 2006, והיו למעשה הראשונים שצורפו לצוות השחקנים. האחים כהן הרגישו שג'ונס מתאים לתפקיד מאחר שרצו להימנע מסנטימנטליות, ולא רצו שהצופים יבחינו בדמות רגשנית. האחים שיבחו את ג'ונס באומרם: "הוא במקור מסן סבא שבטקסס, לא רחוק מהמקום בו הסרט מתרחש. הוא 'הדבר האמיתי' בנוגע למוצאו". ג'ואל כהן הרחיב באחד הראיונות:
ג'וש ברולין הצטרף לצוות השחקנים לאחר חודש אפריל, לפני התחלת ההפקה. רוברט רודריגז וקוונטין טרנטינו צילמו את האודישן הראשון של ברולין במשך הפסקת הצהריים בזמן צילומי הסרט "חסין מוות".
במקור, ברולין נפסל לשחק את לואלן מוס. לפי דבריו של ברולין, האחים כהן הגיבו לקלטת האודישן בשלילה. ברולין אמר שרק לאחר לחצים שהופעלו מצד סוכניו הוא הוזמן למבחנים נוספים: "זאת הייתה ישיבת הליהוק האחרונה שלהם, הם (האחים כהן) התמקדו במספר שחקנים. הם קראו לי לילה לפני ואמרו - לא נזק, לא מאוס". ברולין שבר את עצם הבריח בתאונת אופנוע מספר ימים לפני שהצילומים החלו. למרות זאת הצילומים החלו ללא דחיות, זאת לאחר שברולין והרופא שלו הסתירו את היקף הפציעה שלו על מנת שהאחים כהן יתנו לו להמשיך בתפקידו כמתוכנן.
צילומים.
פרויקט הסרט היה למעשה הפקה משותפת בין חברות ההפקה מירמקס ו-Paramount's classics-based division, בשותפות בחלקים שווים. מועד תחילת הצילומים תוכנן למאי 2006 בניו מקסיקו וטקסס, בתקציב של כ-25 מיליון דולר. הצילומים תוכננו להתבצע בלאס וגאס ובסנטה פה שבניו מקסיקו, ובטקסס. חלק ניכר מהצילומים נערך בניו מקסיקו ובלאס וגאס.
ההערכות היו שבין 12$-17$ מיליון דולר הוצאו בזמן הצילומים בניו מקסיקו.
הצלם רוג'ר דיקינס, ששיתף פעולה עם האחים כהן בפעם התשיעית, דיבר על הגישה שלו בנוגע לסרט: "האתגר הגדול ב"ארץ קשוחה" היה לעשות את הסרט מאוד ריאליסטי, על מנת להתאימו לסיפור. אלה ימים מוקדמים, אבל אני מתאר שאעשה זאת מאוד מתוח, חשוך ושקט. ללא כל עיצוב חדשני".
בימוי.
אחד הדברים המשפיעים ביותר על האחים כהן היו עבודותיו של הבמאי סם פקינפה. בריאיון למגזין הגארדיאן (The Guardian) האחים כהן אמרו "איש קשוח בדרום-מערב יורה לכל עבר – זה ללא ספק עבודה של סם פקינפה. אנו מודעים היטב לאותם קווי הדמיון, בהחלט".
בריאיון לסידני מורנינג הראלד (The Sydney Morning Herald), האחים כהן דנו בכוריאוגרפיה הקולנועית ובבימוי הסצנות האלימות שבסרט:
ג'וש ברולין (לואלן מוס) דן בסגנון הבימוי של האחים כהן, ואמר: "אומרים רק את מה שבאמת צריך להגיד. הם לא יושבים שמה כמו במאים ומתמרנים אותך, עוברים עמוד אחר עמוד על מנת להביא אותך למקום מסוים. אפשרי שהם יגידו מילה אחת או שתי מילים. [...] "מה עלי לעשות עכשיו? אני פשוט אצפה באיתן מזמזם ופוסע לו, אולי זה מה שגם אני צריך לעשות".
מוזיקה וסאונד.
בניגוד למרבית סרטי המתח המסורתיים, האחים כהן צמצמו ככל האפשר את המוזיקה ואת אפקטי הקול בסרט. המוזיקה המועטה בסרט הולחנה על ידי קרטר בורוול שהלחין את מרבית הסרטים של האחים כהן.
כלי הנגינה בסרט אינם קונבנציונליים ומנפקים צלילים מעטים, כגון: כדורי מצלול ופעמונים בודהיסטים. הסרט כולל בתוכו רק 16 דקות של מוזיקה, כולל מוזיקת הכתוביות בסופו, אף על פי שבצורה חריגה מאוד – הסרט נגמר ונחתך מיידית לקרדיטים, ללא שום מוזיקה הנשמעת ברקע במשך מספר שניות.
עריכת הסאונד והאפקטים סופקו על ידי סקיפ לוונסקי, שגם הוא שיתף פעולה עם האחים כהן לא פעם. לוונסקי ערך את הסאונדים של הרובים בסרט, ורעשים נלווים נוספים (רעשי מנוע, רוח וכדומה).
הסאונד של מתקן לחץ האוויר בו משתמש שיגור במהלך הסרט, הוא למעשה סאונד של אקדח סיכות פנאומטי.
הפצת הסרט.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-19 במאי 2007. הסרט הופץ מסחרית, חלקית בלבד, בכ-28 בתי קולנוע בארצות הברית 9 בנובמבר 2007 והכניס 1,226,333$ כבר בשבוע הראשון לפתיחה. הסרט הופץ בצורה מלאה, ל-860 בתי קולנוע בארצות הברית ב-21 בנובמבר 2007, והכניס 7,776,773$ כבר בשבוע הראשון. לאחר מכן הסרט הופץ ל-2,036 בתי קולנוע בעולם. כבר ב-9 במרץ 2008, נרשמו הכנסות של כ 72,659,000$ .
הפצת הסרט בגרסת DVD לצפייה ביתית החלה ב-11 במרץ 2008, בפורמט בלו-ריי (Blu-ray) בארצות הברית. גרסת ה-DVD הכילה כשלוש תוספות של "אחורי הקלעים".
ביקורות.
ב-19 במרץ 2008, הנתונים לפי Rotten Tomatoes היו כי 94% מתוך 189 ביקורות היו חיוביות. לפי הנתונים שתפרסמו ב-Metacritic, כ-91% מתוך 37 ביקורות שנבדקו היו חיוביות.
רוג'ר איברט, מבקר נחשב בשיקגו סן טיימס וחתן פרס פוליצר, נתן לסרט ארבעה כוכבים (מתוך ארבעה) ואמר שהסרט היה: "שליט בנוגע לזמן, מקום, דמויות, מוסר, בחירות, אי-ודאות-מוסרית, טבע אנושי ואמונה".
שני קולות "מיעוט" מתנגדים היו ג'ונתן רוזנבם (Chicago Reader) וסטיבן הנטר, חתן פרס פוליצר (The Washington Post). רוזנבם, התפעם מהעיבוד האסתטי של הסרט, אך הטיל ספק בהבט המוסרי שלו. לטענתו, האחים כהן בזבזו אנרגיה רבה מדי על תיאורי הזוועה, בזמן שמנגד מעודדים אותנו "לטמון בצביעות את ידנו בעצבות של הכל". הנטר גם כן הכיר בעיבוד הנהדר של האחים, אבל אמר על הסרט - "פשוט לא כל כך", "אף אחד לא הולך לסרטים בשביל האירוניה. הם הולכים בשביל הסיפוק".
דייוויד סטרטון (David Stratton) ומרגרט פומרנץ (Margaret Pomeranz), מבקרים נחשבים, נתנו לסרט ציון מלא של חמישה כוכבים. סטרטון הדגיש: "הסרט הנהדר הזה הוא למעשה העבודה הטובה ביותר של האחים כהן מאז פארגו [...] זהו מותחן אכזרי המלווה בהומור שחור". והוסיף:" היצ'קוק לא היה מצליח לעשות זאת טוב יותר". פומרנץ אמרה: "הסרט יצר תהודה בתוכי. יש בו כל כך הרבה מחשבה בנוגע למקום ולשפה".
ריצ'רד קורליס, מבקר מטעם המגזין טיים טען שהסרט הוא אחד מעשרת הסרטים המובחרים של 2007, אשר מדורג לפי דעתו האישית במקום הראשון. קורליס שיבח את משחקו של חוויאר ברדם וטען שהיה "מהפנט" ו"מדהים". לגבי הסרט הוסיף: "יבש, מצחיק, משחק מעולה, קולנועי מצורה מושלמת". מבקר נוסף ממגזין הטיים, ריצ'רד שצ'יקיל, דירג את הסרט במקום השני, בעשרת הסרטים הגדולים של 2007, והוסיף שהסרט החזיר את האחים כהן "למקומם המכובד בתחום הרגש[...] מקום בו תמימות קומית ואלימות ברוטלית חיים יחדיו. אתה לא יודע אם לצחוק או לבכות, אבל אתה לא מסוגל להפנות את עיניך מן הכאוס הנצפה".
דמותו של אנטון דורגה במקום ה-3 מתוך 11 על ידי דאג ווקר במסגרת "11 התפקידים המפחידים ביותר".
הסרט זכה לציונים גבוהים באתרי ביקורת סרטים מוכרים:
פרסים ומועמדויות.