https://www.volvocars.com/il/support/manuals/xc40/2019w46/tslyl-mdyh-vyntrnt/rdyv/rdyv-rds
שדה זה מכיל 8 אותיות והוא מציג את שם התחנה. ככל הנראה, זהו השדה השימושי והנפוץ ביותר במקלטי רדיו עם RDS.
שדה המציין את תוכן השידור ומאפשר למאזינים למצוא תחנות רדיו נוספות עם תכנים רצויים. באירופה, לדוגמה, הערך 1 מציין חדשות, הערך 6 מציין דרמה וכו'. ככל הנראה, הערך 31 מציין שידורים במצבי חירום וסכנה.
שדה המשמש להבדלה בין שידורים מקומיים של אזורים שונים.
שדה המכיל עד 64 תווים טקסטואליים. השדה משמש להעברת מידע נוסף אודות המוזיקה המשודרת, או אודות תחנת השידור עצמה.
שדה המציין שתחנה זו משדרת דיווחי תנועה.
שדה המופעל כאשר מתחיל דיווח תנועה. בעזרתו ניתן לעצור זמנית את השמעת התקליטור או הקלטת, לטובת האזנה לדיווח התנועה.
שדה המאפשר העברת דיווחי תנועה בצורה טקסטואלית, מבלי לשלב אותם בתוכנית הרדיו עצמה. שימוש בשדה זה דורש מקלטים מיוחדים, ולרוב עלות כספית לקבלה ופיענוח של המידע.
בישראל.
השירות פועל בישראל, בעיקר בשידורי קול ישראל.
מיתנניים
ויסנטה אליכסנדרה
ויסנטה פיו מרסלינו סיריליו אליכסנדרה (בספרדית: Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo; 26 באפריל 1898 - 13 בדצמבר 1984) היה משורר ספרדי. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1977. נמנה בין חברי קבוצת המשוררים המכונה "דור 1927".
עבודותיו המוקדמות של אליכסנדרה נכתבו בסגנון כתיבה חופשי וסוריאליסטי והושם בהן דגש על הטבע. הוא עשה שימוש רב בסמלים לייצוג הארץ והים. שיריו בתקופה הראשונה לכתיבתו הם נוגים וניכרת בהם התחושה שהאנושות איבדה את תשוקתה לחופש, כפי שהוא בטבע.
בשנת 1944 פרסם אליכסנדרה את ספרו "Sombra del Paraíso" (צל גן העדן) שבו הוא החל לעסוק בערכים, דוגמת ידידות ואחווה.
אליכסנדרה למד לימודי משפטים באוניברסיטת מדריד.
נקבר בבית הקברות דה לה אלמודנה.
ירוסלב סייפרט
ירוסלב סייפרט (בצ'כית: Jaroslav Seifert; 23 בספטמבר 1901 - 10 בינואר 1986), משורר וסופר צ'כי. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1984.
ביוגרפיה.
סייפרט נולד בז'יז'קוב, פרבר של העיר פראג באוסטרו-הונגריה. אוסף שיריו הראשון התפרסם בשנת 1921 ובמהלך שנות העשרים הוא נחשב לדמות מובילה באוונגרד של צ'כוסלובקיה. סייפרט היה בין מייסדי העיתון "Devětsil" לצד ויטסלב נזוול. כחבר המפלגה הקומוניסטית היה עורכם של מספר עיתונים מפלגתיים ("Rovnost", "Srsatec" ו-"Reflektor") ועבד בבית דפוס.
בשנת 1929 עזב סייפרט עם קבוצת חברים את המפלגה הקומוניסטית והיה בין החותמים על המצע שהתנגד לסממנים הבולשביקיים שפשטו בקרב הנהגת המפלגה. לאורך שנות השלושים והארבעים הוא עבד כעיתונאי בקרב חוגים סוציאל-דמוקרטיים. בשנת 1949 פסק מעיסוקו בעיתונאות והתמסר לכתיבה. עבודתו זכתה להכרה בקבלתו פרסים ממלכתיים בשנים 1936, 1955 ו-1968 ובשנת 1967 הוא הוכרז כאמן הלאומי של צ'כוסלובקיה. בשנים 1968–1970 עמד סייפרט בראש התאחדות הסופרים הצ'כוסלובקים. בשנת 1977 הוא היה בין החותמים על "אמנת 77" שהתנגדה לשלטון במדינה.
בשנת 1984 הוענק לסייפרט פרס נובל לספרות. בשל מצבו הבריאותי הוא נעדר מטקס קבלת הפרס ובתו נכחה בטקס בשמו, אם כי יש הטוענים שגורמים בממשל מנעו ממנו לקבל את הפרס בעצמו. זכייתו בפרס לא זכתה לפרסום נרחב בתקשורת הלאומית. גם במותו, כעבור שנתיים, מנעו כוחות הביטחון התקהלות וגילויי אבל ביום הבאתו לקבורה.
כמה עשרות משיריו תורגמו לעברית ויצאו לאור בכמה קבצים בהוצאה עצמית של המתרגם שמעון א. שור. בשנת 2021, לציון 120 שנה להולדת המשורר, ראה אור מבחר ראשון משיריו בהוצאה ממוסדת - הקובץ "רק הנהר לא מזדקן" בתרגום פאר פרידמן, בהוצאת קשב לשירה.
סלקטור
שוער (פירושונים)
קונסיירז'
קוֹנְסְיֶירְז' (מצרפתית: concierge; לעיתים מכונה שוער) הוא דייר הקומה הראשונה בבית מגורים משותף שמתפרנס מעבודה כוועד בית (רכז מנהלות התחזוקה הבירוקרטיות) ושרת (רכז עבודות התחזוקה הפיזיות) של הבניין בו הוא גר. הקונסיירז'ים נפוצים בבנייני דירות פשוטים בארצות אירופאיות דוברות צרפתית ובארצות בעלות השפעה צרפתית. לקראת סוף המאה העשרים חלה ירידה בתפוצת המקצוע בצרפת, אך הוא עדיין נפוץ מאוד בכל חלקי שווייץ. ישנה סברה שעל פיה מקצוע הקונסיירז' הומצא והונהג באופן המוני על ידי נפוליון בונפרטה במטרה שבכל בניין יהיה אדם שמכיר היטב את הדיירים ויוכל למסור עליהם מידע למשטרה אם יקרא לחקירה.
סוג שונה של קונסיירז' הוא שוער בית המלון, שלהבדיל משמו הוא דמות מפתח בתפקוד בית המלון. הקונסיירז' מסייע לאורחי המלון בתיאום מסעדות, הכוונה, הזמנת מוניות ואמצעי תחבורה נוספים ובמתן מכתבים/חבילות שהוזמנו על ידי האורחים.
המילה הצרפתית הנוכחית למקצוע השוער, "Concierge", היא שיבוש של המילים "compte cierges" (מילולית: 'רושם הנרות') או "Comte Des Cierges" (מילולית: 'שומר הנרות'), שהיו אנשי שירות בטירות האצילים שהמתינו ליד השער ויצאו לקראת המגיעים עם נר בידם להאיר את דרכם.
וו צ'אנג אן
וו צ'אנג אן (כתב סיני: 吳承恩, סביבות 1500–1582) היה סופר ומשורר סיני מתקופת שושלת מינג. הוא נולד בג'יאנגסו ולמד באוניברסיטת נאנג'ינג העתיקה במשך עשר שנים.
מתחילת המאה ה-20 מקובל לייחס לו את כתיבת הרומן הידוע "המסע למערב" (סינית: 西遊記 – שִׂי יוֹאוּ גִ'י), אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים, הספר הודפס במקור בעילום שם בשנות ה-90 של המאה ה-16, בתקופת שושלת מינג. למרות ששום הוכחה לזהותו של המחבר לא שרדה. הסיפור קרוי לעיתים קרובות גם סיפורו של קוף או קוף בעקבות השמות השונים שניתנו לאחד התרגומים הפופולריים של הסיפור, התרגום המקוצר לאנגלית של המתרגם האנגלי ממוצא יהודי ארתור ווילי.
חוק החברות
חוק החברות, התשנ"ט - 1999 הוא החוק המסדיר את דיני החברות במדינת ישראל, לרבות אופן הקמת חברה, ניהולה באמצעות האורגנים השונים, מיזוג חברות ועוד.
היסטוריה חקיקתית.
ראשיתו של משפט החברות בישראל בפקודת החברות, שחוקק המחוקק המנדטורי בשנת 1929. הפקודה שיקפה את דיני החברות המקובלים באנגליה באותה תקופה. בשנת 1946 הגישה באנגליה ועדה ציבורית, בראשותו של השופט העליון ליונל כהן, דין וחשבון שעיקרו המלצה על שינויים מקיפים בדיני החברות. בעקבות הקמת מדינת ישראל לא הוכנסו בפקודת החברות, שנותרה בתוקף גם לאחר קום המדינה, השינויים שעברו בחוק האנגלי ב-1948 כתוצאה מהמלצות ועדת כהן, והפקודה נותרה לא מעודכנת. הפקודה תוקנה מספר רב של פעמים במשך השנים, והכנסת חוקקה מספר חוקים שהשלימו את המקומות בהם החסירה הפקודה, כחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, או חוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968.
בשנת 1983 התקבל נוסח חדש לפקודה, שכונה . אך התחושה בקרב אנשי המשפט הייתה, כי הוא אינו מצליח לתפקד כהסדר מקיף לדיני החברות בישראל. ביזמת הפרופסור אוריאל פרוקצ'יה מהאוניברסיטה העברית הוקמה ועדה ציבורית בראשות השופט אהרן ברק. זו הביאה ליצירת הצעת חוק החברות, התשנ"ו - 1995. לאחר ארבע שנים של דיונים מקיפים בכנסת התקבל החוק. בעיקרו ביטל החוק את מרבית הוראות פקודת החברות שקדמה לו, וקבע הסדר חדש, שנכנס ברובו לתוקף ב-1 בפברואר 2000. ב-12 בדצמבר 2012 נכנס לתוקפו תיקון 20 לחוק, שמטרתו הגברת הפיקוח על שכר הבכירים בחברות. למעשה, פקודת החברות בוטלה ברובה, אך לא במלואה, ונותרו בתוקף הפרקים העוסקים באג"ח ושעבודים וכן הפרק העוסק בפירוק חברה.
מבנה החוק.
החוק מורכב מעשרה חלקים:
בית משותף
בית משותף הוא מבנה אדריכלי המשמש למגורי אדם שכולל יותר מדירה אחת וכן חלקים המשותפים לכל הדירות או לחלקן. הדירות יכולות להיות בבעלות נפרדת לכל דירה, לחלקן או אף בבעלות אחת לכל הדירות.
דיני בית משותף בישראל.
בישראל, בית משותף הוא על פי חוק המקרקעין, תשכ"ט-1969, בית מגורים שיש בו שתי דירות או יותר והוא נרשם בפנקס הבתים המשותפים.
רכוש משותף.
בכל בית משותף יש רכוש משותף המורכב מהרכוש שלא שויך באופן בלעדי לבעליה של אחת הדירות. בסעיף 52 לחוק המקרקעין מגדיר המחוקק בדרך של אלימינציה מהו רכוש משותף, דהיינו כל מה שאינו רשום כדירות לרבות: הקרקע עליה עומד הבניין, גגות הבניין, קירותיו החיצוניים, המסד, חדרי המדרגות, מעליות, מקלטים, מתקני הסקה ומים וכיוצ"ב וכן מתקנים המיועדים לשמש את כל בעלי הדירות או מרביתם. יש לציין שהרשימה מהווה רשימה פתוחה בלבד והעובדה שהמחוקק טרח ומנה כמה מחלקי הרכוש המשותף באופן ספציפי, אינה גורעת מן ההגדרה הכללית "השיורית".
על הרכוש המשותף בבית משותף לא חלים דיני השיתוף הרגילים. במקומם יצר המחוקק שורת הסדרים, אשר תכליתם לאפשר רכישת בעלות במקרקעין, ולכוון את התנהגות הדיירים ובעלי הדירות במסגרת תפקודו השוטף של הבית המשותף.
לשם ניהול הרכוש המשותף, רשאים בעלי הדירות לערוך תקנון ולבחור נציגות בת חבר אחד עד חמישה חברים. נציגות זאת מכונה בישראל בשם ועד בית. במקומות שונים בעולם יש נציג שכיר לבעלי הדירות שקרוי קונסיירז'.
רישום בתים משותפים.
בכל אחת מתשע לשכות המקרקעין המתנהלות ברחבי המדינה מתנהל פנקס רישום בתים משותפים. חשיבות הרישום בפנקס הבתים המשותפים נעוצה בטיבה של הזכות הנתונה בידי הדיירים. בעוד שבבית משותף קיימת חלוקה ליחידות רישום-הדירות, המצויות בבעלותם הנפרדת של הדיירים, הרי שחלוקה כאמור אינה קיימת בבית שאינו רשום כבית משותף.