בקרב ילדים ונערים בעלי עודף משקל והשמנה עלול להתקיים "מעגל קסמים" של דחייה חברתית ואכילה כפיצוי רגשי. ילדים שמנים נתקלים לא פעם בלעג, בוז ודחייה חברתית. דחייה כזו היא בעיקר מצד ילדים בני גילם, שכן ילדים קטנים ונערים אינם בהכרח אמפתיים לאחרים, ואף משתמשים לעיתים קרובות בלעג בבוז ובביקורת על אחרים כדי לנסות לשפר או לשמור על מעמדם החברתי שלהם. תחושת הדחייה יכולה לנבוע גם מחשיפה חוזרת לפרסומות ולתוכניות טלוויזיה המציגות אנשים רזים ויפים כאידיאל חברתי וכמושא הערצה - יש מעט שחקנים שמנים ואלו לא בהכרח מוצגים באור חיובי. השמן נתפס לעיתים קרובות כעצלן, חסר שליטה עצמית, מוזנח, טיפש וכו'. היבט זה מוחרף עקב היבט נוסף של תרבות הצריכה ותרבות הבידור והוא הדגשה של המראה החיצוני כגורם החשוב ביותר והזנחה של תכונות אופי כמו חוכמה, התחשבות, טוב לב ועוד. המסר הוא ששומן פירושו בושה, כך שגם הילד עצמו עלול להתבייש בגופו. הלעג הבושה והבידוד החברתי יוצרים מצוקות נפשיות ואחד הגורמים העיקריים שמאפשר נחמה והתמודדות עם המצוקה היא אכילה, בעיקר של מזון מתוק. התמודדות עם מצב זה יכולה להיות תמיכה ואהבה מצד המשפחה כלפי הילד השמן, ומודעות של הקהילה לבעיה של לעג ונידוי והתמודדות איתה על ידי הורים, מחנכים ונוער - הן ברמה של תמיכה נפשית וחברתית והן בהחלשת תופעות של לעג ונידוי.
על פי פרידמן-עינת וצפרירי, הגורמים העיקריים להשמנת יתר בקרב ילדים הם:
תופעת ההשמנה בעולם הערבי ובמדינות אפריקה.
במדינות אפריקה כמו מאוריטניה, ניגריה ומדינות צפון אפריקה קיימת תופעה בת עשרות אם לא מאות שנים של פיטום נשים בכפייה וישנה מגמה לעודד נערות צעירות לעלות במשקל כאשר בניגריה כלות נשלחות לחוות פיטום והשמנה, תקופה מסוימת לפני נישואיהן. התופעה קיימת גם במדינות רבות בעולם הערבי זאת משום שבמדינות אלה ההשמנה נתפסת כסמל לכוח, פוריות ובריאות. מדובר בהשמנה בקרב נשים בלבד, כאשר הגברים נדרשים לשמור על משקל תקין. במידה רבה עידוד השמנה מסוג זה היא חלק מאפליית נשים הקיימת במדינות המוזכרות לעיל.
סיבות להשמנה.
בעיית ההשמנה יכולה להיגרם על ידי:
תאוריית ההורמונים כגורם להשמנה.
תאוריה זאת טוענת כי השמנה אינה נובעת מכך שאנו אוכלים יותר ומתעמלים פחות. התאוריה טוענת שתיאורית הפרת מאזן האנרגיה כגורם להשמנה אינה נכונה ושלסוג המזון אותו אנו אוכלים ישנה השפעה מכרעת על המשקל שלנו. התאוריה טוענת שמשקל הגוף הוא גודל מווסת הורמונלית, וכי תהליך ההשמנה נובע מפגיעה במנגנון הוויסות. הורמון מרכזי שמווסת את יצור ואגירת השומן בגוף הוא אינסולין. לאחר אכילת ארוחה עתירת פחמימות, רמת הגלוקוז בדם עולה. כתוצאה מכך הלבלב מפריש אינסולין, שתפקידו לשמור שרמת הגלוקוז בדם לא תעלה לדרגה מסוכנת. האינסולין מורה לתאים לקלוט לתוכם יותר גלוקוז ולנצל אותו כדלק. הוא גם מורה לתאי השומן לאגור שומן, לרבות השומן שנאכל באותה ארוחה, לשימוש במועד מאוחר יותר. כל עוד רמת האינסולין נשארת גבוהה, תאי השומן מחזיקים בשומן והתאים האחרים נותנים עדיפות לשרֵפת גלוקוז (ולא שומן) לקבלת אנרגיה. ולכן, כשרמת האינסולין בדם גבוהה, מעלים במשקל. כאשר רמת האינסולין בדם נמוכה, יורדים במשקל.
שינוי התזונה בעולם בשנות השבעים ומעבר לתזונה דלת שומנים ועתירת פחמימות הוביל למגפת השמנה. התאוריה מספקת תחזית מפתיעה, כי מעבר לתזונה עתירת שומנים ודלה בפחמימות, תוביל להורדה במשקל ללא תלות בכמות השומן הנצרכת.
מניעת השמנה והטיפול בה.
היות שקיימת שונות של דרגות השמנה, והיות ובמקרים רבים, לדרגות ההשמנה השונות בעצמן ייתכנו מספר גורמים או מערכי-גורמים המחוללים אותן, הרי שהטיפול בהשמנה בדרך כלל יהיה כזה המותאם לאדם ספציפי בהתאם לאופי הפרטיקולארי של מבנה ותפקוד גופו, ויתמקד באותן הבעיות השונות שלפי שעה נראה שהן העומדות בבסיס ההשמנה שלו. משנתגלתה דרגת ההשמנה של הפרט (מה שנעשה ידי חישוב BMI פשוט ולעיתים גם הערכות נוספות), רופא העוסק בהשמנה, בדרך כלל אנדוקרינולוג, יפנה את מטופלו לבדיקות דם לאבחון חריגות הורמונאליות וביו-כימיות ספציפיות הקשורות להשמנה כגון אבחון רמת גלוקוז, אינסולין, כולסטרול, הורמוני מין, גלובולין קושר הורמוני מין ושאר חלבונים שונים, קורטיזול, טריגליצרידים, ובמקרים נדירים אף גרלין (הורמון הרעב), ולפטין (המכונה "הורמון השובע"), HCG, ועוד. חשוב לציין שהבדיקות שמקבל הפרט הן אלו שמדע הרפואה מציע בתקופתו, דהיינו, אפשר שייתכנו חריגות ביו-כימיות בגופו הגורמות להשמנה שטרם פותחה בדיקה פיזיולוגית לאמדם, או שאף ברמה התאורטית הם טרם נתגלו, ולכן ייתכן שאדם ישמע מן הרופא המטפל שמצבו תקין בעוד שבפועל אכן מתקיימת בגופו אבנורמליות ביוכימית גורמת-השמנה שבתקופה זו אין כל דרך ידועה לאתרה ולטפל בה.
במקרה של דיאטות קיצוניות הגוף נכנס למשטר חירום ומוריד את קצב חילוף החומרים שלו, דבר המוביל לכך שלאחר הדיאטה, פחות קלוריות ינוצלו למען תפוקת אנרגיה ויותר יאגרו בצורת שומן. בדרך כלל דיאטה קיצונית מסתיימת בחזרה להרגלי האכילה הקודם וחזרה מהירה למשקל הקודם ובעקבותיה ניסיון חוזר לירידה במשקל באמצעות דיאטה קיצונית וחוזר חלילה, תופעה המכונה אפקט היו-יו. דיאטנים ככלל ממליצים על הורדה מתונה באכילה ופיזורה על מספר רב של ארוחות, עם שילוב של פעילות גופנית אירובית הדרגתית והעלאת מסת השריר.
טיפולים בסיסיים בהשמנה.
עם הצטברות הידע על הגורמים הנוירואנדוקריניים, הגסטרואנטרולוגיים, התזונתיים, והסביבתיים (כגון עודפי הורמונים בחלק ממוצרי המזון המתועש והלא מתועש-כאחת, וכן במי השתייה), ההשמנה, לפחות זו החריפה, כבר אינה נתפסת כבעיה הנתונה בלבד לוויסות מצד הסובל ממנה. עם הזמן התגבשה התפיסה לפיה גורמים בלתי-תלויים, גנטיים ואפי-גנטיים כאחד, מהווים תשתית פיזיולוגית וגורם עיקרי למקרים לא מעטים של השמנה, באופן כזה כך שלנפש הפרט יש שליטה מועטה יחסית, עליהם, ועל נטיית גופו לאגור שומן.
קיימים טיפולים כלליים כגון דיאטה, המומלצים כ"עזרה ראשונה" אך לא בלבד, הניתנים לכלל אוכלוסיית עודפי-המשקל ומלבדם גם טיפולים ספציפיים יותר, עליהם יורחב לאחר מכן.
תפריט מאוזן ותוכנית התעמלות.
ברוב מצבי ההשמנה (מלבד אלו החריפים במיוחד), ההמלצה הראשונית (הניתנת לרוב על ידי רופא מתאים כגון אנדוקרינולוג, או, על ידי תזונאי קליני אשר ככלל אינו רופא) תהיה בניית תפריט תזונה על ידי התזונאי, אשר יותאם לפרט בהתחשב בגורמים שונים כגון אנינות טעמו, או מטרת הדיאטה שלו (כגון חיטוב, או חיטוב הכולל עלייה משמעותית במסת השריר), ותפריט זה ממילא יתרום להפחתה במשקל במידת-מה ויתנגש בתהליך ההחרפה של השמנה קיימת. כמו כן סביר שהקלינאי ימליץ גם על תוכנית אימונים ראויה, אשר תבטיח "תקיפה" של השומן גם מחזית ספורטיבית. הדגש באימון, כגון התעמלות אירובית או אן-אירובית, תלוי במטרת הפרט.
מנגנונים המתחזקים השמנה קיימת ושליטה עליהם.
ישנם הורמונים כמו אדיפונקטין המופרש מתאי שומן (הפרשתו נמצאת ביחס הפוך לתאי השומן כך שככל שיש יותר תאים אוגרי שומן, כך כמותו בנוזל הדם נמוכה יותר), הורמון זה תורם לוויסות התיעול האנרגטי של שומן במיטוכונדריה וככל שהאדם שמן יותר כך הוא מופרש פחות, ולפיכך גם, בעל סיכוי גדול יותר להישאר שמן. מתוקף המבנה הכימי של הורמון זה, נתינתו בכמוסה או הזרקתו לדם אינה אפשרית או אינה אפקטיבית (אנזימים שונים יפרקו החומר מיד עם נתינתו או שמחסנים שונים יארבו לו בפיזורו ונדידתו לקולטניו), ולכן הדרך היחידה להגביר הורמון זה, או הורמונים דומים אחרים, היא נכון להיום, ירידה באחוזי שומן, בלבד.
טיפול בעיכבה התנהגותית.
מניעים פסיכולוגיים שונים כמו בדידות, עצבות ודיכאון, עלולים לגרום בעקיפין להשמנה, להחריף השמנה קיימת, או לתרום להישארות במידה קיימת של מסת שומן בגלל דיכוי מנגנונים נוירו-פסיכולוגיים בכלל והחוויה הנפשית בפרט, בהקשר של מוטיבציה, שמחה, תפקוד מיני וזוגיות, וספורט. טיפול פסיכולוגי ספציפי באלו, עלול לסייע להשמנה, כל עוד הם כשלעצמם אכן מחולל עיקרי שלה.
הטיפול בעודף משקל קל.
עודף משקל קל, המכונה לעיתים "נטייה להשמנה", הוא מצב בו ה-BMI של אדם נע בין 25.0 ל-29.9. בעיה זו בהמון מקרים אינה נחשבת כפתולוגית ועם זאת גורמת אי נוחות, לעיתים רבה, שכן לרוב היא כרוכה בהישארות עקשנית במשקל מסוים שעצם היותו גבולי ועיקש גורם תסכול רב, קל וחומר פוגם בשיקוף הסטרוקטורה הגופנית. כך או אחרת הטיפול בבעיה זו מסתכם, בהמון מקרים בהקפדה על תפריט תזונאי קליני המותאם לגופו של הסובל ממנה ושהוא מאוזן בהקשר חמשת אבות המזון. לעיתים יכלול התפריט גם תוספי תזונה שונים.
בין הגורמים הנפוצים לבעיה זו ניתן למנות:
סיבות סביבתיות וחברתיות וההתמודדות עמן.
אדם המתגורר בסביבה המרוחקת יחסית מגנים ציבוריים, מסלולי הליכה, מכוני כושר, או אף חברה אנושית תומכת המשמשת קבוצת שווים (במישורין או בעקיפין) בהקשר זה, או אדם המתגורר בסביבה שעשיית ספורט אירובי בה אינה דבר נכסף במיוחד מסיבות אישיות, סוציולוגיות-תרבותיות, או סביבתיות, קל וחומר אדם העובד בעבודה משמינה כגון מסעדה המגישה מזון בלתי-מזין, עלול להינזן באופן לקוי וממושך, או להמעיט (במישרין או בעקיפין וללא הכרה משמעותית בכך), בפעילות גופנית (בהנחה שהוא מסוגל לעשותה ללא מפרע), וכך קורה שסביבת מגוריו משחקת תחנה נוספת במעגל ההשמנה או שימור המשקל הבעייתי שלו.
עודף משקל רב ואילך, והטיפול בדרגות אלה.