שני הכלכלנים הפוליטיים הישראלים מאוניברסיטת בן-גוריון יונתן ניצן ושמשון ביכלר הציעו הסבר לסטגפלציה כחלק מתאוריה שהם קוראים לה ההצטברות הדיפרנציאלית. לפי התאוריה עסקים מנסים לעקוף את התשואה הממוצעת.
לפי תאוריה זאת, תופעת המיזוגים והרכישות בשיאה בתקופות שבהן הסטגפלציה בשפל ולהפך. כשהמיזוגים והרכישות נעצרים על ידי חוק ממשלתי (חוק נגד מונופולים) אז סטגפלציה משמשת כאסטרטגיה האלטרנטיבית על מנת לגבור על המתחרים. עם הגדלת המיזוגים והרכישות, הכוח ליישם סטגפלציה עולה גם כן.
סטגפלציה מופיעה כמשבר חברתי, כפי שקרה במשבר הנפט בשנות ה-70 וב-2006–2008. האינפלציה בסטגפלציה, אולם, לא משפיעה על פירמות באופן דומה. פירמות דומיננטיות יכולות לעלות מחירים בקצב מהיר יותר מהמתחרים שלהם.
בעוד שבסך הכול נראה כי איש אינו מרוויח מהאינפלציה, פירמות דומיננטיות שונות משפרות את מעמדן ואת ההון היחסי שלהן. סטגפלציה לא נובעת מהלם הצע אמיתי, אלא ממשבר חברתי המרמז על הלם הצע. זו תופעה שרובה מצוי במאה ה20 ובמאה ה21 ש"קואלציית הנשק-נפט-דולר" יוצרת או משתמשת במשברים במזרח כדי להפיק רווחים כספיים.
תיאורית סטגפלציה מגדילה בביקוש.
תיאורית סטגפלציה מגדילה בביקוש חוקרת את הרעיון שסטגפלציה יכולה לנבוע אך ורק מהלם מוניטרי ולא מהלם בהיצע, או שינויים שליליים ביכולת הייצור הפוטנציאלית. התאוריה מעלה תרחיש בו סטגפלציה מופיעה רק כתוצאה מהתנהלות מוניטארית שמימושם גורם לאינפלציה. התאוריה הוצעה ב-1999 על ידי חוקרים מאוניברסיטת הרווארד.
תיאורית צד ההיצע.
כלכלות צד ההיצע התבררו כתגובה לסטגפלציה בארצות הברית בשנות ה-70. התאוריה בעיקר ייחסה את האינפלציה לסיום הפעולה לפי שיטת ברטון וודס ב-1971 והמחסור במחיר ספציפי להישען עליו במדיניות המוניטארית המאוחרת (קיינסיאנית ומוניטארית). כלכלנים התומכים בתאוריה טענו שהתכווצות המרכיב הגורם לסטגפלציה נובעת ממס.
האסכולה האוסטרית.
חסידי האסכולה האוסטרית טוענים כי יצירה של כסף חדש יש מאין עוזר ליוצרים ולאלו המקבלים אותו ראשונים יותר מאשר לאחרים באופן יחסי.
לטענתם יצירת כסף אינה יצירת עושר, זה רק מרשה למחזיקים הראשונים בכסף להציע מחיר גבוה יותר מהמחזיקים המאוחרים בו, עבור משאבים, סחורות ושירותים. מאחר שאלו שיוצרים את העושר הם בדרך כלל האחרונים לקבל את הכסף החדש שנוצר, הדפסת כסף חדש מחלישה את היווצרות העושר, ומערערת את הגדילה הכלכלית.
"הגדלת היצע הכסף בקצב מהיר מהיצירה והשיפור של סחורות, משמעותה אינפלציית מחירים. (זכרו שאינפלציה זה עליה של סכום הכסף אותו מוכנים לשלם עבור יחידה של סחורה). מה שיש לנו כאן זה אינפלציה של מחירים מהירה יותר, ודעיכה בשיעור הצמיחה של ייצור סחורות. אולם זוהי בדיוק הסטגפלציה. עלייה במחירים יחד עם האטה כלכלית. לפי דעות פופולריות הסטגפלציה מומצאת."
"נדמה אם כן כי סטגפלציה היא תוצאה ישירה של התנהלות מוניטארית שלוחת רסן. זאת הסכמה עם מילטון פרידמן ועם פלפס. אך בניגוד אליהם אנו לא טוענים כי סטגפלציה נובעת מזה שלטווח הקצר אנשים נופלים בפח של הבנק הפדרלי. סטגפלציה היא תוצאה טבעית של הזרמה מוניטארית שמאטה את קצב הצמיחה כלכלה ובו בעת מעלה את המחירים של סחורות ושירותים".
תגובות.
הסטגפלציה גרמה לערעור על הקונצנזוס הקיינסיאני. העלייה של תאוריות כלכליות קונסרבטיביות כולל מונטריזם, ניתנת להסבר על ידי הכישלון של המדיניות הקיינסיאנית להביס את הסטגפלציה או להסביר אותה לסיפוקם של כלכלנים ומקבלי החלטות.
נגיד הבנק הפדרלי פול וולקר העלה בחדות את הריבית מ-1979 עד 1983 במה שנקרא "תרחיש הדיסאינפלציה". אחרי שהריבית הממשלתית נסקה לפי שתיים, האינפלציה החלה לרדת, שיעורי הריבית האלה היו הגבוהים ביותר בריביות הממשלתיות לטווח ארוך שהיה אי פעם בשווקים קפיטליסטיים מודרניים. לוולקר ניתן הקרדיט עבור עצירת החלק האינפלציוני של הסטגפלציה, אפילו שארצות הברית צללה לתוך מיתון. בערך ב-1983 החלה הצמיחה להשתקם. המדיניות של אותו זמן נתנה הן תמריץ כלכלי, והן גדילה של הצע הכסף. קפיצה של חמש שנים לערך באבטלה מראה כי וולקר כנראה האמין שהאבטלה תתקן את עצמה ותחזור למצבה הטבעי.
כלכלה נאו-קלאסית ליברלית
יצחק לייבוש פרץ
שירי מיימון
פרשת בחוקותי
פרשת בְּחֻקֹּתַי היא הפרשה העשירית והאחרונה בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף הספר, . בשנים שאינן מעוברות קוראים בדרך כלל את פרשת בחוקותי ביחד עם פרשת בהר.
בשבת פרשת בחוקותי מסיימים את קריאת התורה של ספר ויקרא, ונוהגים לקרוא בסיומו "חזק חזק ונתחזק". בהתאם לתקנת עזרא הסופר, פרשת בחוקותי, שבה ברכות וקללות, נקראת לפני חג השבועות, כדי לרמוז לכך ש"תכלה שנה וקללותיה" (שבועות נחשב כראש השנה לעניין פירות האילן). בפועל, נוהגים שלא לקרוא את הקללות סמוך לשבועות ממש, אלא להפסיק ביניהם בפרשת במדבר, ולכן לרוב קוראים את הפרשה בשבת שלפני יום ירושלים.
נושאים בפרשה.
את עיקר הפרשה תופס פירוט של הברכות והקללות, חלק המכונה גם "פרשת התוכחה". זהו תיאור השכר והעונש שיהיו לבני ישראל אם ישמרו את מצוות התורה או אם לא ישמרו אותן. הברכות קצרות יחסית, ואילו הקללות מפורטות מאוד ומתוארות באופן מדורג ההולך ומחמיר עד העונש החמור ביותר - הגלות, המיועדת לאפשר לארץ ישראל להשלים את שנות השמיטה שלא קוימו כראוי על ידי העם. הקללות מסתיימות בנימה אופטימית - .
בהמשך הפרשה מובא קובץ הלכות בעניין הערכה כספית של נדבה שאדם נודב לבית המקדש, והלכות הנוגעות לפדיון או המרה של קודשים כמו מעשר, הקדש, בכור, מעשר בהמה ושדה שהוקדשה.
מנהגי הקריאה.
כשקוראים את הפרשה בשבת, נוהגים שעולה אחד קורא את כל הקללות, משום שאם יפסיקו באמצע קריאתם ויקראו לאדם אחר לעלות לתורה, ייווצר רושם שהם עשו את ההפסקה משום שלא רצו לשמוע את תוכחתו של הקב"ה. בתלמוד ובמדרש לומד רבי חייא בר גמדא דין זה באסמכתא, מן הפסוק: - אל תעשה קוצים קוצים. בתלמוד מובאים לכך שני טעמים נוספים: א. העולה לתורה מברך לפני הקריאה ואחריה, והקב"ה לא רוצה להתברך בשעה ש"בניו" מתקללים בצרות. רבי יהושע דסכנין לומד דין זה מן הפסוק . ב. הקריאה בתורה צריכה להתחיל ולסיים בדבר טוב, ובאמצע קריאת הקללות דבר זה לא אפשרי. יש נוהגים שבעל הקורא עולה בעלייה זו, כדי שלא יראה שכביכול הוא מקלל את העולה שלצידו.
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת בחוקותי יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת בהר:
בנפרד:
תלוי:
הפטרה.
האשכנזים והספרדים מפטירים בספר ירמיהו, מ עד . הנביא ירמיהו מברך את הבוטחים בה' ומקלל את שאינם בוטחים בו. הוא הנביא על הגוים באחרת הימים שהם יבואו ללמוד אלוהות ויעזובו את עבדה זרה, ויאמרו "אך שקר נחלו אבותנו, הבל ואין בם מועיל."
התימנים מפטירים ב, וכן נוהגים האיטלקים אלא שמסיימים ב, וכן נהגו בק"ק פוזנא. בהפטרה זו מנבא יחזקאל על השיבה מן הגלות.
בנוסח רומניא הפטירו עד .
בחקתי
בחוקותיי
בחקותי
תורת הסגנון
תורת הסגנון הבלשנית עוסקת בבחירה שעושה הכותב המספר או הדובר בין מבעים חלופיים שווי תוכן ושווים ברמת הדקדוקיות שלהם.
תורת הסגנון עוסקת בדרך-כלל בתיאור גוון לשוני, כגון משלבים (registers), שהם תת-לשונות תלויי נסיבות ולא תלויי משתמש. היא אינה עוסקת בתיאור לשון כללית המשותפת לכל הדוברים/הכותבים ולכל הנסיבות שבהן היא מתממשת.
בתורת הסגנון בודק הבלשן תכונות לשון ממגוון ענפי הלשון ואף מתחומים פארא-לשוניים: פונטיקה, פונולוגיה, מורפולוגיה, מילון, תחביר, סמנטיקה, שיח, כתיב, פיסוק ועוד.
היינריך גרץ
כוסברה
גַּד השדה (שם מדעי: "Coriandrum sativum"), הידוע בשמו הערבי כוסברה (כזברה), הוא צמח תבלין ממשפחת הסוככיים. הגד הוא צמח חד-שנתי, בעל עלים מנוצים ודומה לפטרוזיליה. הגד משגשג בקרקע קלה, עשירה ומנוקזת היטב.
מקור הירק בדרום אירופה ובמזרח התיכון כולל ישראל. כיום, צמח זה נפוץ כגידול תרבות בעולם כולו. בצמח הגד משתמשים להכנת מאכלים שונים. השימוש העיקרי נעשה בעליו של הצמח, אך ישנו שימוש גם בזרעיו ובגבעולו.
תיאור.
הגד הוא צמח חד שנתי זקוף, גבוה (עד 1.30 מטר) ומסועף. העלים התחתונים מנוצים ונישאים על עוקץ, אונותיהם מעוגלות בעוד שאונות העלים העליונים דמויות סרגל. צבע העלים ירוק מבריק. הפרחים לבנים ורדרדים ומסודרים בסוכך בעל 5–10 קרניים.
הפרי הוא דו-זרעון עגול כ-6 מ"ל. הפריחה באפריל-מאי.
מולדתו של הצמח בדרום אירופה והמזרח התיכון. הוא מגודל בתרבות בהיקף נרחב ברוב האזורים הממוזגים, במיוחד בהודו דרום מזרח אסיה, דרום אמריקה, צפון אפריקה והמזרח התיכון.
בכוסברה נעשה שימוש ברוב מטבחי העולם, ובפרט באזורים הנ״ל וכן בסין.
הריבוי נובע מזרעים בלבד. בנובמבר יש לזרוע בעומק של 3 ס"מ בערך, בשורות ובמרווחים של 30 ס"מ. לצמח יש בהתחלה ריח לא נעים המזכיר ריח פשפשים, הנעלם עם הבשלת הזרעים. אסיף הזרעים בשעות הבוקר או הערב (כשהטל מרובה), כאשר צבע הזרעים משתנה מירוק לחום צהבהב. מייבשים היטב את אלומות הצמחים רצוי במקום מוצל, דשים, ומאחסנים. ייבוש יסודי הכרחי להבטחת הטעם ואיכות. זרעים שנשתמרו היטב תקופה ארוכה- ריחם משתפר.
חלקי הצמח.
עלים ושורשים.