היסטוריונים רבים מייחסים כמה מחולשותיה של הקונפדרציה למנהיגותו הקלוקלת של דייוויס. התעסקותו בפרטים, רתיעתו מהאצלת סמכויות, חוסר המשיכה הציבורית שלו, סכסוכים שהיו לו עם מושלי מדינות ועם גנרלים רבי עוצמה, העדפת ידידים ותיקים, חוסר היכולת להתמודד עם אנשים שלא הסכימו עמו, הזנחת הצרכים האזרחיים לטובת הצבאיים, והתעלמות מדעת הקהל - כל אלו פעלו נגדו. ההיסטוריונים מסכימים שדייוויס היה יעיל פחות בהשוואה ליריבו מהצפון, הנשיא אברהם לינקולן, כמנהיג מדינה במלחמה. לאחר נפילתו בשבי ב-1865, הואשם דייוויס בבגידה ונכלא בפורט מונרו בהאמפטון שבוירג'יניה. הוא מעולם לא הועמד למשפט, ושוחרר לאחר שנתיים. דייוויס כתב ספר זיכרונות שכותרתו הייתה "עלייתה ונפילתה של ממשלת הקונפדרציה", שהושלם ב-1881. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 החל לעודד מהלכי פיוס, וביקש מאנשי הדרום להיות נאמנים לאיחוד. אנשי הקונפדרציה לשעבר הביעו הערכה לחלקו במלחמה, וראו בו פטריוט דרומי. הוא היה לגיבור של "המטרה האבודה" של הקונפדרציה בדרום שלאחר תקופת השיקום.
ראשית חייו.
רקע משפחתי ולידתו.
ג'פרסון פיניס דייוויס נולד בחווה המשפחתית בפיירוויו שבקנטקי ב-3 ביוני 1808. בהזדמנויות מסוימות הוא דיווח על 1807 כעל שנת לידתו. בבגרותו הוא השמיט את שמו האמצעי, אף על פי שלעיתים הוא השתמש באות הראשונה של שמו האמצעי. דייוויס היה הצעיר מבין עשרת ילדיהם של ג'יין (לבית קוק) וסמואל אמורי דייוויס. אחיו הבכור, ג'וזף אמורי דייוויס, היה מבוגר ממנו ב-23 שנים. ג'פרסון דייוויס נקרא על שם מי שכיהן אז כנשיא ארצות הברית, תומאס ג'פרסון, שאביו העריץ. בראשית המאה ה-20 הוקם האתר ההיסטורי Jefferson Davis Monument State Historic Site ליד מקום לידתו.
נשיא ארצות הברית ומנהיגה בתקופת מלחמת האזרחים אברהם לינקולן נולד בהודג'נוויל שבקנטקי, הנמצאת במרחק של 16 ק"מ מצפון-מזרח לפיירוויו, שמונה חודשים לאחר דייוויס.
הורי אביו של דייוויס נולדו באזור סנודוניה שבצפון ויילס, והיגרו בנפרד לצפון אמריקה בראשית המאה ה-18. אבותיו מצד אמו היו אנגלים. לאחר שבתחילה הגיע לפילדלפיה, התיישב איוון, סבו של דייוויס מצד אביו, בפרובינציית ג'ורג'יה, שהתפתחה בעיקר לאורך החוף. הוא נשא לאישה את האלמנה לידיה אמורי ויליאם שהיו לה שני בנים מנישואיה הקודמים, וב-1756 נולד בנם המשותף, סמואל אמורי דייוויס. סמואל שירת בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, יחד עם שני אחיו למחצה. ב-1783, לאחר המלחמה, נשא סמואל לאישה את ג'יין קוק, שנולדה ב-1759 לוויליאם קוק ולאשתו שרה סימפסון, במה שכיום ידוע כמחוז כריסטיאן שבקנטקי. ב-1793 עברה משפחת דייוויס לקנטקי. הם ייסדו קהילה שנקראה "דייוויסבורג" על גבול מחוזות כריסטיאן וטוד, שבסופו של דבר נקראה פיירוויו.
ילדותו.
בתקופת ילדותו של דייוויס העתיקה משפחתו את מקום מגוריה פעמיים. ב-1811 הם עברו לסנט מארי פאריש שבלואיזיאנה ופחות משנה לאחר מכן למחוז וילקינסון שבמיסיסיפי. שלושה מאחיו הבוגרים של דייוויס השתתפו במלחמת 1812. ב-1813 החל דייוויס את לימודיו בבית הספר וילקינסון בעיירה הקטנה וודוויל שליד מטע הכותנה המשפחתי. אחיו ג'וזף שימש לג'פרסון כדמות אב ועודד אותו במהלך לימודיו. שנתיים לאחר מכן החל דייוויס את לימודיו בבית הספר הקתולי סנט תומאס במנזר סנט רוז, שהופעל על ידי הדומיניקנים במחוז וושינגטון שבקנטקי. באותה תקופה היה דייוויס התלמיד הפרוטסטנטי היחידי בבית הספר. ב-1818 הוא שב למיסיסיפי ולמד בג'פרסון קולג' שבעיירה וושינגטון. ב-1821 הוא שב לקנטקי, שם הוא למד באוניברסיטת טרנסילבניה שבלקסינגטון. ב-4 ביולי 1824 מת אביו של דייוויס כאשר הוא היה בן 16.
ראשית הקריירה הצבאית.
אחיו ג'וזף דאג שדייוויס יתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית, ובסוף 1824 הוא החל את לימודיו בה. בתקופת הכשרתו שם, הוא הושם במעצר בית על חלקו ב"מהומות משקה הביצים" בחג המולד 1826. בתקרית זו הבריחו הצוערים ויסקי אל תוך האקדמיה כדי להכין את המשקה המסורתי. יותר משליש מצוערי האקדמיה היו מעורבים בתקרית. ביוני 1828 סיים דייוויס את הכשרתו במקום ה-23 מבין 33 הצוערים בכיתתו.
לאחר סיום הכשרתו הוצב לוטננט משנה דייוויס ברגימנט חיל הרגלים הראשון בפורט קרופורד שבטריטוריית מישיגן. זאכרי טיילור, לימים נשיא ארצות הברית, קיבל שם את הפיקוד זמן קצר לאחר הגעתו של דייוויס בראשית 1829. במרץ 1832 שב דייוויס למיסיסיפי לחופשתו הראשונה מאז שהוצב בפורט קרופורד. בעת "מלחמת הנץ השחור" שנערכה באותה שנה הוא עדיין שהה במיסיסיפי, אך באוגוסט שב לבסיסו. בסיום המלחמה הטיל עליו קולונל טיילור ללוות את הלוחם האינדיאני "הנץ השחור" לכלאו. דייוויס עשה מאמצים להגן על הנץ השחור מעיניהם של סקרנים, והלוחם האינדיאני ציין באוטוביוגרפיה שלו שדייוויס התייחס אליו "באדיבות רבה" וגילה אמפתיה למצבו של המנהיג האינדיאני בשביו.
נישואיו הראשונים ואחריתם.
דייוויס התאהב בשרה נוקס טיילור, בתו של מפקדו בצבא, זאכרי טיילור. השניים ביקשו את רשותו של אביה של שרה להינשא. טיילור סירב, שכן הוא לא איחל לבתו לחוות את חיי אשת קצין בבסיסי הצבא בחזית. בעקבות זאת החליט דייוויס לפרוש מהצבא, וב-20 באפריל 1835 התפטר. הוא נשא ב-17 ביוני את שרה לאישה בלואיוויל שבקנטקי, והתפטרותו נכנסה לתוקף ב-30 ביוני.
אחיו הבכור של דייוויס, ג'וזף, היה איש מצליח מאוד, ובבעלותו הייתה אחוזת מטעים בשטח של 7.2 קמ"ר שגבלה בנהר המיסיסיפי ושכנה על חצי אי 32 ק"מ מדרום לוויקסבורג, מיסיסיפי. בשל רצונו שאחיו הצעיר ורעייתו יהיו בקרבתו, נתן ג'וזף את השימוש בקרקעות לאחיו ג'פרסון, שבסופו של דבר טיפח את האחוזה שם.
באוגוסט 1835 נסעו בני הזוג דרומה לאחוזתה של אחותו של דייוויס, אנה, בלואיזיאנה. הם התכוונו לבלות את חודשי הקיץ החמים באזור הכפר הרחק ממישור הנהר המוצף למען בריאותם, אך למרות זאת לקו שניהם במלריה או בקדחת צהובה. ב-15 בספטמבר 1835 נפטרה שרה בגיל 21 לאחר שלושה חודשי נישואים בלבד. דייוויס עצמו חלה קשה גם הוא, ומשפחתו חששה לחייו.
בסוף אותה שנה הפליג דייוויס מניו אורלינס להוואנה שבקובה (שהייתה אז בשלטון ספרד), לצורכי החלמה. לנסיעה זו הצטרף אליו ג'יימס פמברטון, שהיה העבד היחיד בבעלותו באותה עת. את זמנו שם הוא ניצל לסקור את כוחות הצבא הספרדי שם ולשרטט את ביצוריהם. אף על פי שלא הייתה שום עדות שהצביעה על כוונותיו מעבר לעניין כללי, ידעו הרשויות שם שדייוויס היה קצין צבא לשעבר והתרו בו לחדול מתצפיותיו. מתוך שעמום ומתוך תחושה שבריאותו השתפרה, הוא קנה כרטיס לאונייה שהפליגה לניו יורק, ומשם המשיך לוושינגטון די. סי. וערך ביקור אצל חברו לספסל הלימודים, ג'ורג' וולאס ג'ונס. זמן קצר לאחר מכן הוא שב עם פמברטון למיסיסיפי.
במשך כמה שנים לאחר מותה של שרה, חי דייוויס חיי התבודדות והוקיר את זכרה. הוא בילה את זמנו בניקוי ובטיפוח שטח האחוזה ולמד סוגיות בממשל ובהיסטוריה. בראשית 1836 רכש דייוויס 16 עבדים. ב-1840 עלה מספר העבדים שבבעלותו ל-40 וב-1845 ל-74. הוא קידם את פמברטון למעמד של משגיח על העבדים בשדות. ב-1860 הגיע מספר העבדים שבבעלותו ל-113.
ב-1840 החל דייוויס להיות מעורב בפוליטיקה כאשר השתתף באספה של המפלגה הדמוקרטית בוויקסבורג ולהפתעתו הוא נבחר כנציג המפלגה בוועידה המדינתית בג'קסון. ב-1842 הוא נכח בוועידה הדמוקרטית וב-1843 הוא היה למועמד המפלגה לבית הנבחרים של מיסיסיפי מטעם מחוז וורן-ויקסבורג. במערכת הבחירות הראשונה שלו הוא נחל הפסד. ב-1844 נשלח דייוויס לוועידת המפלגה בפעם השלישית והעניין שלו בפוליטיקה גבר. הוא נבחר כאחד מששת האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1844 וסייע במערכת הבחירות ברחבי מיסיסיפי למועמד הדמוקרטי ג'יימס פולק.
נישואיו השניים והקמת משפחה, בחירתו לקונגרס.
ב-1844 הכיר דייוויס את ורינה בנקס האוול, אז בת 18, שאחיו ג'וזף הזמין לאחוזת הוריקן בחג המולד. היא הייתה נכדתו של מושל ניו ג'רזי, ריצ'רד האוול. משפחת אמה הייתה מהדרום ועל בניה נמנו בעלי מטעים מצליחים ממוצא אירי-סקוטי. תוך חודש מהיכרותם הציע לה האלמן בן ה-35 נישואין והם התארסו. הם נישאו ב-26 בפברואר 1845.
בחירתו לקונגרס.
באותה תקופה שוכנע דייוויס להציג את מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מיסיסיפי והחל במסע ברחבי המדינה לקבלת תמיכה. בבחירות אלו הוא ניצח ונכנס לקונגרס ה-29.
ילדיו.
לג'פרסון וורינה דייוויס נולדו שישה ילדים. שלושה מהם מתו בילדותם.
בנוסף לילדיהם אימצו ורינה וג'פרסון דייוויס למשך זמן מסוים את ג'ים לימבר, יתום בן תערובת.
בריאותו של דייוויס הייתה רופפת עד יומו האחרון, כולל התקפים חוזרים ונשנים של מלריה, פצעי קרב ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו וזיהום כרוני בעיניו שגרם לו לכאבים כאשר נחשף לאור בהיר. הוא גם סבל מכאב עצבי מן העצב המשולש (Trigeminal neuralgia), הפרעה עצבית שגורמת לכאב בפנים.
מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.