בינואר 1898 עמד לצדו של אמיל זולא שפרסם את מאמרו אני מאשים...! בפרשת דרייפוס. שמונה חודשים בלבד אחרי כן נפטר סטפאן מלארמה אחרי שלקה בעווית בגרונו שגרמה למותו בחנק, ונקבר לצד בנו אנאטול.
שירתו.
שירתו של מלארמה מבוססת לא על תוכן אלא על התרשמות באמצעות הקשר בין המילים שמטרתו ליצור אפקט של קול, תהודה וקצב בדומה למוזיקה, ולכן היא קשה מאוד לתרגום. כדבריו: "אין אנו יוצרים חרוזים באמצעות אידיאלים אלא באמצעות מילים." "יש לתאר לא את הדבר כשלעצמו אלא את האפקט שהוא יוצר."
שירתו השפיעה על דור של סופרים, משוררים ומוזיקאים ובהם קלוד דביסי שחיבר את הפרלוד ל"אחר הצהריים של פאון" (1894), מוריס ראוול שחיבר את המוזיקה ל"שלוש פואמות של סטפאן מלארמה" (1913), דריוס מיו ואחרים. בין היתר, המשורר פול ואלרי הושפע רבות ממלארמה וכתב את שיריו בהשראתו.
קיבוץ גבים
המרקיז דה וובנארז'
שיקוף (בנייה)
שיקוף (מערבית שָאקֶפה - סוג של פטיש סתתים) הוא סיתות בסיסי מאוד ופשוט שמבוצע בדרך כלל על אבן לקט. למעשה השיקוף הוא שבירת קצוות חדים או בולטים באבן, כדי שניתן יהיה לקבע אותה על גבי הקיר, בלי שתבלוט מתוכו או שתפריע לאבנים אחרות.
המאפיין את השיקוף הוא שהוא עיבוד מאוד בסיסי שכולל לא יותר משתיים או שלוש הכאות על האבן. כאשר יש צורך בטיפול יותר עדין או יותר אינטנסיבי, לא משתמשים בביטוי שיקוף אלא בביטויים כמו סיתות או עיבוד.
אבן שעברה שיקוף נקראת גם אבן משוקפת.
אינס דה בובדייה
אינס דה בובדייה (בספרדית: Inés de Bobadilla, מכונה במספר מקורות גם איסבל, 1505–1543) הייתה האישה היחידה שכיהנה כמושלת קובה.
דה בובדייה, בתו של הקונקיסטאדור הספרדי פדראריאס אווילה, שייסד את פנמה סיטי, נישאה ב-1537 למגלה הארצות ארננדו דה סוטו. דה סוטו שימש באותה העת מושל קובה, וכאשר יצא למסעו בפלורידה ובדרום ארצות הברית של ימינו, מילאה דה בובדייה את מקומו, עד שהלכה לעולמה ב-1543. דה סוטו עצמו מת ב-1542.
בשנת 1643, מאה שנים לאחר מותה של דה בובדייה, הוקמה בראש מגדל השעון של הקאסטיו דה לה ריאל פוארסה בהוואנה שבשבת בדמות אשה. על פי ההשערות, האשה מייצגת את דמותה של דה בובדייה, שנהגה לעמוד מדי יום בראש מגדל ולהביט לעבר הים, בציפייה לשובו של בעלה.
מיקי ברקוביץ
Computer Numerical Control
CNC (ראשי תיבות באנגלית של Computer Numerical Control. בעבר נקרא גם NC) הוא מונח המשמש לתיאור בקר ממוחשב אשר מתוכנת לקבל קלט ב-G-code (שפת הוראות סטנדרטית בעולם התיב"מ) ולהניע לפיו כלי עיבוד שבבי, כגון כרסומת, מחרטה ומקדחה, או כלים לעיבוד אחר, כגון כיפוף פחים.
על פי רוב, הכלי הנשלט על ידי בקר ה-CNC משמש לייצור רכיבים בתעשייה באמצעות הסרה בררנית של חומר מגוש חומר גלם (עֻבָּד). בקר ה-CNC מבצע חישובים ואינטרפולציות כדי להניע את הכלי החשמלי על פי הוראות ה-G-code, כפי שיוצאו מתוכנת התיב"מ, ולייצר את הרכיב. הפעלת הכלי על ידי מחשב מאפשרת תאום תנועות ופעולות, שקשה או בלתי אפשרי לבצע ידנית, ובכך ליצור בעובָּד צורות מיוחדות: למשל, לחרוט צורת כדור.
מכונות CNC מודרניות נשלטות ישירות ממחשב אישי בו מותקנת תוכנת תיב"מ ומאפשרות מעבר מתכנון לייצור כמעט ללא שרטוטי נייר כלל. מכונת CNC היא למעשה סוג של רובוט הניתן לתכנות, ומאפשרת עבודה חוזרת ללא השגחה במשך ימים רצופים תוך בדיקה מתמדת של איכות החלק המיוצר באמצעות חיישני לייזר וחיישנים נוספים. מכונות חדישות אף מתמודדות עם תקלות כשבירת כרסום ומסוגלות להזעיק את המפעיל ב-SMS ובינתיים לבצע עיבודים אחרים שאינם דורשים את הכרסום השבור.
צירים.
בקרי CNC בסיסיים תומכים במכונות עיבוד בשלושה צירים: תנועה אופקית מנקודה לנקודה במישור (Y-X), ותנועה אנכית מטה-מעלה (Z). מכונות משוכללות יותר מאפשרות גם סיבוב של החלק המעובד סביב ציר אחד או שניים (המכונים A ו-B) וכך מאפשרות עיבוד ב-4 או 5 צירים. ישנן גם מכונות אשר מאפשרות הטיה של ראש הכרסום בזווית במקום סיבוב של החלק המעובד.
תיב&quot;מ
אלברט בנדורה
אלברט בנדורה (באנגלית: Albert Bandura; 4 בדצמבר 1925 - 26 ביולי 2021) היה פסיכולוג וחוקר מרכזי בתחום הפסיכולוגיה החברתית. מהוגי תאוריית הלמידה החברתית-קוגניטיבית ומושג המסוגלות העצמית (self efficacy).
חייו.
בנדורה נולד במונדייר שבאלברטה, עיירה קטנה שבה כארבע מאות איש. בן הזקונים מתוך שישה. סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבוונקובר ואת דוקטורט סיים באוניברסיטת איווה ב-1952, ובהמשך קיבל משרת מרצה בפקולטה לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד, שם הוא לימד וחקר עד למותו. ב-1974 נבחר לנשיא אגודת הפסיכולוגים האמריקאית.
בנדורה הושפע תחילה מעבודתו של רוברט סירס, על הגורמים המקדימים המשפחתיים של התנהגות חברתית ולמידת הזדהות. מחקריו הראשונים עסקו בתפקידם של מודלים חברתיים ביצירת הנעה והתנהגות של האדם. בשיתוף עם הדוקטורנט הראשון שלו, ריצ'רד וולטרס, ערך בנדורה מחקרים על למידה חברתית ועל תוקפנות. המחקרים הצביעו על תפקידם המכריע של מודלים חברתיים בהשפעה על התנהגות האדם, והובילו לתוכנית מחקר על המנגנון של למידה מתוך צפייה במודל. בשנים 1961–1963 ערך ניסויים שנודעו בהיסטוריה של הפסיכולוגיה בשם "ניסויי בובת בובו" ("ניסוי בנדורה"), בהם הראה כי ילדים שצפו במבוגר שהכה בובה, נטו בהמשך להכות בובה בעצמם, יותר מאשר ילדים שצפו במבוגר שלא הכה בובה.
בעקבות מחקריו בתחום התוקפנות כתב בנדורה את ספריו תוקפנות בני נוער (1959), ותוקפנות: ניתוח של למידה חברתית (1973). ספר נוסף שפרסם הוא למידה חברתית והתפתחות אישיות, ב-1963. ב-1977 פרסם את ספרו תאוריית הלמידה החברתית, שנחשב לאחד מיוצרי השינוי של פני הפסיכולוגיה בשנות השמונים.
בנדורה חקר, בין השאר, כיצד למידה ממודל יכולה להשפיע על הפחתת חרדה בהפרעת פוביה מנחשים, למשל. הוא מצא כי היעילות העצמית של האדם (האמונה בדבר יכולותיו להרגיע את פחדיו מנחשים), היא גורם חשוב שיכול ליצור שינוי בהתנהגות ובחרדה. הוא ערך תוכנית מחקר גדולה בה בדק את תפקידה של היעילות העצמית בפסיכולוגיה תפקודית, והוא המשיך להתמקד בנושא זה במחקריו.
ב-1986 פרסם בנדורה את ספרו יסודות חברתיים של חשיבה והתנהגות: תאוריה קוגניטיבית-חברתית. בספר הציע תאוריה קוגניטיבית-חברתית לתפקוד האדם, שמדגישה את תפקידם המרכזי של תהליכים קוגניטיביים, עקיפים, רפלקטיביים ובעלי ויסות עצמי, ביצירת הסתגלות ושינוי אצל האדם. שורשי התאוריה הם בגישה שתופסת אנשים כפרואקטיביים, בעלי יכולות ארגון עצמי, ויסות עצמי ורפלקטיביות, לא רק כיצורים שמגיבים ומעוצבים על ידי כוחות סביבתיים, או מונעים על ידי דחפים פנימיים.
בספרו משנת 1997, מסוגלות עצמית: תרגיל השליטה, כתב בנדורה על השלכות תאוריית המסוגלות העצמית בתחומי החינוך, התפתחות, בריאות, פסיכופתולוגיה, עסקים, ויחסים בינלאומיים. הוא הרצה וכתב על נושאים כמו יציאה ממצב של הומלס, התפוצצות אוכלוסין, התנהגות עבריינית, תקשורת המונים, שימוש בסמים, וטרור. הוא הצביע על האופן בו אנשים מראים חוסר מעורבות מוסרית כשהם מבצעים פשעים נגד האנושות, ושאף לחברה בעלת סטנדרטים אנושיים יותר.
בסקר משנת 2002 דורג בנדורה במקום הרביעי ברשימת הפסיכולוגים הבכירים ביותר בכל הזמנים (על פי קריטריונים כגון כמות הציטוטים במאמרים ובספרים), אחרי זיגמונד פרויד, ז'אן פיאז'ה ופרדריק סקינר, ובמקום הראשון ברשימת הפסיכולוגים החיים.
היה נשוי לווירג'יניה וארנס (1921–2011), ונולדו להם שתי בנות.
נפטר ב-26 ביולי 2021.
הלחם
לואי מורדל
לואי ג'ואל מורדל (אנגלית: Louis Joel Mordell; 28 בינואר 1888 – 12 במרץ 1972) היה מתמטיקאי יהודי בריטי. ידוע בשל מחקרו החלוצי בתורת המספרים.
חייו.
מורדל נולד בפילדלפיה, ארצות הברית, למשפחה יהודית בעל שורשים ליטאים. בשנת 1906 הגיע לאוניברסיטת קיימברידג' כדי להיבחן לקבלת מלגה ללימודים בקולג' סנט ג'ונס, ועבר את המבחן בהצלחה. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, הוא החל במחקר עצמאי בתחום המשוואות הדיופנטיות. המחקר התעמק בתחום משוואות ממעלה שלישית והוליד את משוואת מורדל formula_1, שהיא סוג מיוחד של עקום אליפטי.
מורדל הגיע לקולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון בלונדון בשנת 1913. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה מעורב במאמץ המלחמתי, אבל תקופה זו הניבה גם את אחת מתגליותיו החשובות ביותר, כאשר הוא הוכיח בשנת 1917 את תכונת הכפליות של פונקציית טאו של רמנוג'אן. ההוכחה, באמצעות אופרטורי הקה, שעדיין לא נקראו בשם זה, הייתה אחד הצעדים החשובים בפיתוח התורה של תבניות מודולריות, שנחשבו עד אז למשפחה אחת מני רבות של פונקציות מרוכבות מיוחדות.
בשנת 1920 הוא החל להרצות בקולג' מנצ'סטר לטכנולוגיה, ומונה לראש המחלקה למתמטיקה עיונית באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר בשנת 1922, ולפרופסור בשנת 1923. שם החל מורדל לעסוק בתחום אחר של תורת המספרים, גאומטריה של מספרים. בשנים 1921-1922 הוא הוכיח את משפט מורדל (חבורת הנקודות הרציונליות על עקום אליפטי רציונלי נוצרת סופית; ראו גם משפט מורדל-וייל) והעלה את "השערת מורדל" (כעת "משפט פאלטינגס": לעקום אלגברי חלק בעל גנוס g&gt;1 מעל הרציונליים יש מספר סופי של פתרונות).