במהלך חייה קיבלה ווס מספר אותות הצטיינות והקדשות שונות:
לורי גלימשר
לורי הוליס גלימשר (Laurie Hollis Glimcher; נולדה ב-1951 בארצות הברית) היא רופאה-מדענית העוסקת בעיקר באימונולוגיה (תורת החיסון), וידועה במחקריה בנושא בידול תאי T, תפקידו של החלבון Schnurri-3 בבניית העצמות, והחלבון ותפקידיו השונים. כיום, מכהנת גלימשר כמנכ"ל מכון דנה-פרבר לסרטן, וכפרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד. בנוסף, היא פועלת למען העלאת מעורבות הנשים בתחום המדע.
ביוגרפיה.
גלימשר נולדה במשפחה יהודית, בת אמצעית להוריה ולה שתי אחיות נוספות, ומערכת היחסים בין שלוש האחיות היא מערכת קרובה. אביה, מלווין גלימשר, היה רופא-מדען בתחום האורתופדיה, ואמה, ג'רלדין, הייתה עקרת בית. גלימשר החלה להתעניין ברפואה כבר בילדותה. לאור זאת, נהגה להתלוות לאביה לעבודתו ולמעבדתו בסופי שבוע. כשהייתה בתיכון ובמכללה, אף עבדה במעבדה של אביה. גלימשר, היא היחידה מבין אחיותיה שפנתה לתחום הרפואה והמדע בעקבות אביה.
היא למדה במכללת רדקליף, ולאחר מכן בבית הספר לרפואה בהרווארד, שם החלה להתעניין באימונולוגיה ובפרט במחלות אוטואימוניות. את שנתה הרביעית בהרווארד בילתה גלימשר במעבדתו של הארווי-קנטור , שם הם חקרו ואפיינו את חלבון . במהלך לימודיה התחתנה עם יו אוקינקלוס . היא התחילה בהתמחות קלינית בראומטולוגיה, אולם בשנה השנייה להתמחות עזבה כדי ללמוד ולהתמחות בפוסט-דוקטורט ב-NIH. גלימשר ובן זוגה למדו שניהם לפוסט-דוקטורט, וכל אחד מהם עבד והתמחה במעבדה אחרת. גלימשר התמחתה במעבדתו של פרופסור ויליאם פול . חודשיים לאחר מכן ילדה את בתה הבכורה, קאלה אוקינקלוס, ולאחר 4–5 ימים בבית, חזרה לעבוד.
שנתיים וחצי לאחר מכן, ילדה גלימשר את בנה השני, יו גלימשר אוקינקלוס. וחצי שנה מאוחר יותר, חזרה להרווארד, כדי להשלים את ההתמחות הקלינית, ואילו בן-זוגה היה צריך להשלים את תקופת ההתמחות שלו בניתוחים. בה בעת, היא השלימה את המלגה הרפואית וגם המשיכה במחקר. היא לא ויתרה על המחקר שהתחילה ב-NIH, וקיבלה מענק () מ-NIH, ופתחה מעבדה קטנה. לדבריה, היו אלה השנים הקשות ביותר בחייה, הואיל ונאלצה לטפל לבד בילדיה, כיוון שבן זוגה היה עסוק בהתמחות, ולא היה בסביבה לעזור לה. בה בעת, היא השלימה את המלגה הרפואית וגם המשיכה במחקר.
בשנת 2005, השתתפה גלימשר בתוכנית Larry Summers Task Force for Women in Science and Engineering שמטרתה להגביר את מעורבות הנשים במדע ובהנדסה.
גלימשר, מכהנת כיום כמנכ"לית מכון דנה-פרבר לסרטן וכפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה בהרווארד , חברה באקדמיה הלאומית למדעים, באקדמיה האמריקאית למדעים ואומנויות, בחברה האמריקאית לפילוסופיה, באקדמיה הלאומית לרפואה, חברה במכון לחקר הסרטן , בפריקס גליאן , במכון פרקר לאימונותרפיה בסרטן , ב-Repare Therapeutics, Abpro Therapeutics וב-Kaleido BioSciences, בוועדות ייעוץ מדעי, בוועדת השופטים של פרס לסקר.
בעבר, הייתה דיקנית הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קורנל. היא הנשיאה לשעבר של האגודה האמריקאית של האימונולוגים . בנוסף, היא חברה באגודה האמריקאית לחקר הסרטן, באגודה האמריקאית של מכוני סרטן ובחברה האמריקאית לאונקולוגיה קלינית. היא המייסדת השותפה של Quentis Therapeutics, והשתתפה בעבר בדירקטוריון של חברת התרופות בריסטול מאיירס סקוויב. כיום משתתפת בדירקטוריון של חברת התרופות גלקסו סמית' קליין, ובחברת ווטרס . היא אף חברה בעמותה האמריקאית לאסתמה .
כיום, נשואה גלימשר לגרגורי פצקו , ביוכימאי ופרופסור לנוירולוגיה בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל ובבית הספר לרפואה בהרווארד. לגלימשר שלושה ילדים מבן זוגה הראשון: קאלה, יו, והפוליטיקאי ג'ייק אוקינקלוס, ונכד אחד.
מחקר.
מחקרה עוסק בעיקר במערכת החיסון. היא אפיינה את החלבון Nk1.1 (ראו ) המתבטא בממברנות תאי הרג טבעי, ומהווה סמן לתאים אלה. על מחקרה זה, היא הייתה האישה הראשונה, שזכתה בפרס סומה ווייס.
היא חקרה מולקולות MHC מסוג 2, שהן מולקולות, אשר תפקידן הוא איתור והצגת חלבונים זרים בגוף לתאי T מסייעים, ותפקידם להתחיל תגובה חיסונית כנגד החלבונים הזרים. היא יצרה תאים עם מוטציות במולקולות אלה, ובדקה את הגנים ולמה גורמות בהם המוטציות. במהלך המחקר, גילו גלימשר וצוותה גן, שסברו שהיה קשור למולקולות אלו, ואפיינו את החלבון אליו מקודד הגן. בהמשך יצר צוות המחקר עכברים עם חסר גנטי בחלבון, וגילה שהוא קשור בכלל למערכת העקה התאית, ולבידול תאי פלזמה (התאים המייצרים נוגדנים מגינים).
גלימשר חקרה התבדלות של תאי T, והיא התפרסמה בתור אחת החוקרות המובילות בעולם בהבנת תחום זה. במהלך המחקר חיפשו גלימשר וצוותה, גורם בעל תפקיד מהותי בבקרת תאי Th1. גלימשר וצוותה אפיינו את החלבון Schnurri-3 המתבטא במידה גבוהה בתאי Th1, וכשיצרו עכברים ללא חלבון זה, גילו שמסת העצם שלהם גבוהה במידה ניכרת, על אף שהעצם נראתה תקינה בבדיקת רנטגן. נתון זה, הוביל את גלימשר לחקור את החלבון Schnurri-3 והשפעתו על תאים יוצרי עצם, וכיצד ניתן לעשות בו שימוש, כדי לטפל במחלות כגון דלדול עצם. גלימשר חקרה בעבר את ההשפעה של מערכת העקה התאית על מחלות ניוון עצבי. כיום עוסק מחקרה בהשפעת מערכת החיסון ומערכת העקה התאית על התפתחות והתקדמות סרטן.
קורפוס המחקרים של גלימשר תרם להבנת מחלת האסתמה, HIV, מחלות מעיים דלקתיות, דלדול העצם, מחלות אוטואימוניות ומחלות ממאירות. המחקרים גם תורמים לפיתוח חיסונים מגינים ולאימונותרפיה בסרטן.
ברברה קרופורד ג'ונסון
ברברה קרופורד ג'ונסון (באנגלית: Barbara Crawford Johnson, 1925–2005) הייתה מהנדסת אווירונאוטיקה אמריקאית ואחת הנשים הראשונות בנאס"א בתחום זה. קרופורד ג'ונסון כיהנה בתפקידי הובלה ומחקר של טילים מונחים וטיסות חלל.
קורות חיים.
ילדות.
קרופורד ג'ונסון נולדה בשנת 1925 כבת הצעירה במשפחה ממוצא אירי בת שישה ילדים להוריה, נל וקלארנס ג'ונסון. כשהייתה בכיתה ד' עברה משפחתה לסנדובל , אילינוי, שם גדלה. אביה היה מפקח בתי ספר ואמה הייתה מורה מחליפה בבתי ספר מקומיים.
לימודים והשכלה.
קרופורד ג'ונסון למדה באוניברסיטת אילינוי כיוון שזו הייתה האוניברסיטה היחידה שאליה יכלה לקבל מלגה. בשנת 1946, לאחר 3 שנים סיימה את לימודיה בתור האישה הראשונה שסיימה לימודי תואר ראשון בהנדסה כללית מאוניברסיטת אילינוי. לאחר שסיימה את קרופורד ג'ונסון לימודי התואר, התחילה מיד לעבוד בתחום הנדסת חלל.
קריירה.
העבודה הראשונה של קרופורד ג'ונסון הייתה בחברה נורת' אמריקן אוויאיישן (NAA) שם עבדה במשך כל 36 שנות הקריירה שלה, ולא עזבה גם כאשר החברה התמזגה עם רוקוול-סטנדארד קורפוריישן וגם כשנמכרה לחברת בואינג. המשימה הראשונה שלה בהנדסה הייתה בתוכנית Navaho על טיל בשם SM-64 Navaho . בהמשך, עבדה על טיל בשם AGM-28 Hound Dog .
בשנת 1968 מונתה קרופורד ג'ונסון למנהלת הנדסת מערכות בפעולות מערכת הקשורות למשימה לתמיכה בתאי הפיקוד והשירות (CSM). תפקיד זה היה הגבוה ביותר שאישה הגיעה אליו עד אז במחלקת החלל בחברה בה עבדה. בזכות תפקיד זה ייצגה קרופורד ג'ונסון את החברה באופן רשמי בפגישות עם נאס"א ועם אסטרונאוטים. בשנת 1973 מונתה לתפקיד של מנהלת דרישות המשימה של מערכת המשימות לחלל. קרופורד ג'ונסון האמינה שמיפוי של הירח יעזור במשימות עתידיות.
מרגרט האצ'ינסון רוסו
מרגרט האצ'ינסון רוסו (באנגלית, Margaret Hutchinson Rousseau; 27 באוקטובר 1910 – 12 בינואר 2000) הייתה מהנדסת כימית אמריקאית, אשר עבדה במהלך חייה על שני פרויקטים משמעותיים בתחום ההנדסה הכימית: היא סייעה לפתח תהליכים לייצור גז בעל אוקטן גבוה והיה לה תפקיד משמעותי בעיצוב מפעלים לייצור פניצילין בהיקף מסחרי.
האצ'ינסון הייתה לאישה הראשונה שהפכה לחברה בארגון האמריקאי למהנדסים כימים AIChE והאישה הראשונה שזכתה בפרס המייסדים
ביוגרפיה.
האצ'ינסון רוסו נולדה בשנת 1910 ביוסטון, טקסס. אביה היה מהנדס אנרגיה, גז ונפט בטקסס עשירת הנפט ובעקבותיו הפכה האצ'ינסון למהנדסת.
האצ'ינסון הייתה בוגרת אוניברסיטת רייס בטקסס. היא זכתה להכרה כאישה הראשונה שקיבלה דוקטורט בהנדסה כימית מ-MIT. נושא התזה שלה היה השפעת החומר המומס על עמידות השכבה הנוזלית בספיגת גז" (באנגלית: "The effect of solute on the liquid film resistance in gas absorption").
האצ'ינסון הייתה נשואה ואם לילדים. בד בבד עם ניהול חייה המקצועיים היא הקפידה על ניהול משק הבית. היא סברה שניהול עבודות משק הבית בקנה מידה נרחב מחייב חשיבה ותכנון ובכך הם משולים להנדסה כימית. בראיון איתה אמרה: "זיקוק הקטעה (מונח כללי להפרדת תערובת-מקטעים על ידי זיקוק) בחימום מבוקר היטב להשגת הפרדה נכונה של פחמימנים במפעל כימי הוא בר השוואה לאפיית עוגה", ו"הכנה ביתית של גלידה היא דומה ביותר לתהליכי התגבשות מבוקרת בתעשייה".
האצ'ינסון נפטרה ב-12 בינואר 2000 בביתה בווסטון, מסצ'וסטס.
מחקריה.
כמהנדסת, האצ'ינסון תכננה תהליך לייצור גומי סינתטי ועבדה על מערכת לזיקוק דלק עם אוקטן גבוה למטוסי קרב. בנוסף, היא הובילה תכנון והתקנה של מפעל פטרוכימי (כל חומר כימי אשר הושג מנפט או גז טבעי) במפרץ הפרסי. ההכרה בהישגים אלה הובילה את האצ'ינסון לפרויקט הייצור ההמוני של פניצילין.