בשנות ה-70 היה פעיל במפלגת המרכז החופשי שהייתה חלק מהליכוד. אחר כך הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי, של פורשי המרכז החופשי ושימש כיושב הראש נשיאות התנועה.
החל משנת 1985 שימש כיושב-ראש איגוד לשכות המסחר הישראלי תפקיד בו כיהן עד לשנת 2002. הוא היה חבר דירקטוריון הבנק הבינלאומי הראשון בישראל ודירקטור בבנק לאומי ובבנק ישראל, כמו גם במספר חברות ישראליות אחרות.
ביולי 2002 מונה גילרמן להיות השגריר ה-13 של ישראל באו"ם וב-1 בינואר 2003 נכנס לתפקידו. ב-13 ביוני 2005 נבחר להיות אחד מ-21 סגני נשיא עצרת האו"ם. גילרמן נבחר כנציג גוש מדינות "קבוצת מערב אירופה ואחרות" (WEOG). ישראלי שקדם לגילרמן בתפקיד סגן נשיא עצרת האו"ם היה אבא אבן בשנת 1952. גילרמן סיים את תפקידו כשגריר לאו"ם ביולי 2008.
לאחר שעזב את תפקידו באו"ם, הקים בשותפות עם מתיו ברונפמן את קרן ההשקעות "ההזדמנות הישראלית". במסגרת הקרן ביקשו לגייס השקעות לחברות תעשיייה מסורתית בישראל. בין השאר נפגש בדאבוס, במסגרת הפורום הכלכלי העולמי, עם ראשי קרנות ההשקעה הממשלתיות במדינות המפרץ. אולם בעקבות המשבר הכלכלי העולמי הקרן לא הצליחה לגייס השקעות בהיקף שתכננה והיא נסגרה.
בדצמבר 2009 מונה גילרמן כיושב ראש קרן מרקסטון. לאחר שהקרן הפסידה 75.3% מהונה, והתברר שדמי הניהול שקיבלו מנהליה לאורך השנים הגיעו לסך 140 מיליון דולר, פרש גילרמן מתפקידו. הקרן חדלה לפעול לאחר מכן.
ביוני 2010, הציע ראש הממשלה נתניהו לגילרמן להתמנות שוב לשגריר באו"ם, אך הוא סירב והשיב כי ישמח לסייע במלאכת ההסברה בהתנדבות.
בשנת 2015 מונה לנציג ההשקעות האמריקאית בלקסטון בישראל.
בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת הקנאביס הרפואי פארמוקן.
חיים אישיים.
דן גילרמן נשוי לג'ניס, ואב לשני ילדים.
דני גילרמן
ויליאם בוניי
הנרי מקרתי
התקופה הפליאוליתית
פונטוס
פונטוס הייתה ממלכה הלניסטית ומאוחר יותר פרובינקיה רומית, בצפון מזרח אסיה הקטנה במהלך העת העתיקה.
בימי קדם פונטוס חלשה על שטחים נרחבים בצפון מזרחה של אסיה הקטנה (כיום טורקיה) וגבלה בים השחור (אז נקרא "פונטוס אוקסינוס"), ממנו קיבלה את שמה. האזור שימש כמקור ראשי למחצבים בעת העתיקה, והיוונים הקימו בו מושבות לאורך חופיו. תחת שלטון פרס התפתח בחבל מעמד אצולה שהחזיק בנחלות גדולות, שאליו היו משעובדים ברמות שונות הכפריים באזור.
הממלכה ההלניסטית הוקמה על ידי מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס, בנו של אחד הגנרלים של אלכסנדר הגדול. זמן מה אחרי הקמתה, אוחדה פונטוס עם קפדוקיה. פונטוס הייתה כנראה היחידה החזקה והדומיננטית במדינה החדשה, דבר שבחלקו ניתן להסיק מכך שהאזור החדש המשיך להיות ידוע רק כ"פונטוס". בשיאה כללה הממלכה גם חלקים מקולכיס, ביתיניה, פפלגוניה וארמניה הקטנה, וכן חלקים נרחבים מיוון ואיי הים האגאי למשך זמן מועט.
הממלכה התפרסמה בעיקר בזכות מלכה האחרון, מיתרידטס השישי, שהיה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית. מיתרידטס השישי עלה לשלטון לאחר מאבקי ירושה מרים בינו לבין אימו ואחיו הצעיר בערך בשנת 111 לפנה"ס וזמן קצר לאחר מכן כבר פלש לחצי האי קרים על פי בקשת היוונים המקומיים, הביס את הסקיתים והוכתר למלך שם. במהלך מלכותו הגדיל את שטח ממלכתו עד למזרחה של יוון, ופתח בשלוש מלחמות כנגד האימפריה הרומית. מיתרידטס הובס סופית בשנת 64 לפנה"ס על ידי פומפיוס הגדול, תבוסה שלאחריה התאבד עקב פריצת מרד נגדו בהנהגת בנו.
בעקבות הניצחון הרומי, חילק פומפיוס את המדינה בין גלטיה, ובין פרוביניקה חדשה שיצר, פונטוס וביתיניה. הפרובינקיה החדשה הייתה פרובינקיה כפולה וחלקה המזרחי שמר על השם פונטוס. הפיכתה של פונטוס לפרובינקיה רומית פתחה לפני הרומאים את האגן המזרחי של הים התיכון, ולאחריה נכבשו במהירות גם ממלכת יהודה, סוריה וחלק מארמניה. הפרובינקיה פונטוס הייתה ידועה בעיקר באוצרותיה ובפירותיה. התושבים המקומיים, תוך כדי ניצול מרבי של השטחים הפוריים של האזור, היו לנפחים מצטיינים ולספקי סוגי מתכות שונים ברחבי האזור. הכלכלה והיצוא המקומי היו למפורסמים בכל רחבי האימפריה, כשמסופר על ידי לוקולוס שהדובדבנים הראשונים הגיעו לאירופה מפונטוס. כמו כן, השוק המקומי היה עשיר במצרכים נוספים כגון יין, דבש, עצים וכדומה.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית, שפרצה בשנת 49 לפנה"ס, ניסה פארנקס השני , בנו של מיתרידטס, להשתלט מחדש על ממלכת אביו. אחד הקרבות המפורסמים במהלך ניסיון זה היה קרב זלה ב-47 לפנה"ס, בו הניצחון הרומי היה כה מהיר עד שיוליוס קיסר סיכם אותו במילים "Veni, vidi, vici" (באתי, ראיתי, ניצחתי) אשר היו לאמרה ידועה. בשנת 36 לפנה"ס מסר מרקוס אנטוניוס את מזרח פונטוס לידי נסיך מקומי בשם פולמון הראשון, ויצר את מדינת החסות פונטוס פולמוניאקוס. ממלכה זו שרדה כיחידה מדינית עצמאית עד לשנת 62, שנה בה נירון קיסר הכריז על מדינת החסות כפרובינקה רומית וחילק אותה לשלושה מחוזות.
בתחילת המאה השנייה לספירה טראיאנוס מיזג את פרובינקית פונטוס עם פרובינקית קפדוקיה (תחת השם קפדוקיה) ולמעשה פונטוס חדלה מלהתקיים כישות אחת.
בסביבות 295, תחת דיוקלטיאנוס, כל אחד משלושת מחוזות פונטוס חולק לפרובינקיות חדשות.
בין המקורות הראשיים על ההיסטוריה ותיאור של חבל הארץ נמצאים כתביו של הגאוגרף סטרבון, יליד פונטוס.
תרגום יונתן בן עוזיאל ממקם את "ארץ שנער" המקראית כארץ פונטוס.
עלי עבדאללה סלח
המארסייז
אנרגיית רוח
אנרגיית רוח היא האנרגיה הקינטית האצורה ברוח. מאנרגיה זו אפשר להפיק עבודה ולרתום את כוחה לביצוע מטלות שונות, כגון ייבוש כביסה, השטת סירות מפרש, הפעלת טחנות רוח והפעלת טורבינות חשמל.
מהי הרוח וכיצד היא נוצרת?
רוח היא תנועה של חלקיקי אוויר שנעים יחד בכיוון מסוים.
האטמוספירה המקיפה את כדור הארץ מהווה מעין משאבה גדולה המעבירה חום וחלקיקים של אוויר בין האזורים השונים שעל כדור הארץ.
שינויים בלחץ האוויר, ושינויים בטמפרטורת האוויר קובעים את כיוון הרוח ומהירותה. תופעה זו מושפעת על ידי תופעות אחרות על פני הקרקע למשל יערות, מדבריות, גושי מים גדולים, וגם בניינים.
זרמי ההסעה הבסיסיים נוצרים כתוצאה מכך שאנרגיית השמש מחממת את אזור קו המשווה יותר מאשר את הקטבים, ואז נוצר הפרש טמפרטורות גדול בין הקטבים לקו המשווה. כתוצאה מכך, אוויר חם באזור קו המשווה מתרומם מעל פני הקרקע, ואוויר קר יותר הבא מהקטבים תופס את מקומו. כך נוצרת התופעה של תזוזת האוויר. לתופעה זו אנו קוראים רוח.
בקנה מידה מקומי ולא גלובלי, נוצרת הרוח מהפרשים לוקליים בלחצים או בטמפרטורות, הגורמים לזרימת האוויר. רוחות כאלה, לרוב, אינן חזקות במיוחד. את מהירות הרוח ניתן למדוד בעזרת מד מהירות רוח (אנמומטר).
אנרגיה המופקת מרוח.
אנרגיה המופקת מרוח היא אנרגיה שמנצלת את התנועה של הרוח בקו ישר (אנרגיה קינטית) וממירה אותה לאנרגיה זמינה (עבודה).
קיימות דרכים שונות לנצל את האנרגיה הזמינה, בהתאם לתוצאה הנדרשת.
למעשה ישנן שתי דרכים בהן האנרגיה מנוצלת: בשיטת העילוי - כוחות העילוי הפועלים על מבנה אווירו דינמי (דוגמאות בהמשך) וגרר שהוא למעשה סוג של דחיפה הנוצרת בלכידה של הרוח למשל במפרש המושך סירה או לחלופין כנפיים שטוחות הניצבות לכיוון הרוח.
דוגמאות:
ישנם שימושים נוספים לניצול אנרגיית הרוח, הואיל ומן המדחפים של הרוח נותר חשמל. למשל, אנרגיה מכנית סיבובית - סיבוב הרוטור של טורבינת רוח, יכול להפוך גם לאנרגיה חשמלית באמצעות גנרטור המונע על ידי טורבינה.
הפקת חשמל באמצעות טורבינות רוח.
רוב החשמל שמופק מאנרגיית הרוח מופק כיום באמצעות טורבינות רוח. טורבינות אלה מתחלקות לסוגים שונים:
בעבר רוב הטורבינות היו בגודל בינוני והוצבו על היבשה. כיום יש עלייה בהתקנות של טורבינות ענק (70 מטר קוטר) המוצבות בים.
שכלולים והמצאות לעתיד.
יש תכנונים שונים לגבי היבט של הפחתת בעיות והורדת מחיר הפקת החשמל: טורבינות שקטות יותר, בעלות להבים קלים יותר, מערכות בקרה להפחתת בעיות תחזוקה, מערכות תחזוקה מרחוק באמצעות שילוב מחשוב ותקשורת וכדומה.
יש גם תכנונים שמנסים להגיע לטכנולוגיות יעילות בהרבה. הללו כוללות, טורבינות ענק בעלות ציר אנכי, טורבינות רוח אווירי ועוד.
חגורת רוח, Windbelt, היא תכנון חדשני משנת 2007 להפקת אנרגיה מהרוח ללא סיבוב. שיטה זו אמורה להיות יעילה בהרבה בהשוואה לטורבינות רוח, והיא אמורה לפעול גם במהירויות רוח נמוכות יחסית.
יתרונות וחסרונות בהפקת חשמל מאנרגיית הרוח.
יתרונות.
עלות הפקת חשמל נמוכה, עקב הניצול של אנרגיה זמינה חינמית. העלויות העיקריות הכרוכות בהפקת החשמל מטורבינות רוח הן עלויות התכנון וההקמה של התחנות המבוססות עליהן. השקעה ראשונית זו יכולה להיות כדאית, כי התהליך ייצור החשמל והתפעול השוטף זולים יחסית לתחנות כמו תחנות כוח פחמיות או אטומיות. עקב פשטות המערכת כמות התקלות בה נמוכה יחסית למערכות אנרגיה אחרות, ואיננה תורמת משמעותית לעלות התחזוקה השוטפת.