במהלך חודש יולי 1946, בתקופת השלטון הצבאי הסובייטי בקוריאה הצפונית וכשנתיים בטרם קבלת העצמאות, הוועדה העממית לענייני פנים, בראשות קים איל-סונג עצמו, התכנסה והחליטה על הקמת אוניברסיטה ראשונה מסוגה בקוריאה הצפונית (פקודה מס' 40). האוניברסיטה הוקמה שלושה חודשים לאחר מכן, ב-1 באוקטובר 1946, במתחם מיועד במרכז העיר פיונגיאנג, בירתה המיועדת של המדינה שבדרך.
בשנת 1948, ארבע מהפקולטות שפעלו באוניברסיטה (הפקולטה להנדסה, הפקולטה להנדסת תחבורה, הפקולטה לחקלאות, והפקולטה לרפואה) הופרדו מאוניברסיטת קים איל-סונג לשם הקמתן של מכללת פיונגיאנג לטכנולוגיה (קרויה כיום אוניברסיטת קים צ'אק לטכנולוגיה), אוניברסיטת פיונגיאנג לחקלאות, ואוניברסיטת פיונגיאנג לרפואה.
במהלך מלחמת קוריאה, האוניברסיטה הועברה באופן זמני למתחם חלופי, רחוק ממרכז העיר פיונגיאנג, על מנת להימנע מהפצצות חיל האוויר האמריקאי על העיר. לאחר תום המלחמה, האוניברסיטה שבה למרכז העיר פיונגיאנג.
בשנים שלאחר המלחמה, אוניברסיטת קים איל-סונג הפכה בהדרגה למרכז של ״התנגדות אינטלקטואלית״ בקוריאה הצפונית, כאשר הסטודנטים ואנשי הסגל שאפו להרחיב את היקף חופש הביטוי והמחשבה בקוריאה הצפונית, תוך התנגשות עם גורמי השלטון ומפלגת הפועלים של קוריאה, אשר ביקשו להצר את חופש הביטוי במדינה. בעקבות אירועי המרד ההונגרי של שנת 1956, שלטונות קוריאה הצפונית החלו בתהליך ״טיהור״ של האוניברסיטה, כאשר כמאה סטודנטים, יחד עם בכירים מקרב סגל האוניברסיטה, הושמו כמטרה מצד השלטון. בהמשך, הליך הטיהור התרחב גם כלפי גורמים ״חתרניים״ נוספים ברחבי קוריאה הצפונית.
עד לסוף שנות ה-70, למעלה מ-50,000 צפון-קוריאנים סיימו לפחות שנת לימודים אחת באוניברסיטה.
האוניברסיטה גם שימשה ומשמשת ככלי חשוב לאימון ולהכשרת קצינים בצבא קוריאה הצפונית. מסיבה זו, בין היתר, במהלך שנות ה-70 החלו להתקיים באוניברסיטה גם קורסים ללימוד השפה האנגלית.
זכויות להט&quot;ב באוהיו
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אוהיו שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באוהיו עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק. משפחות עם הורים חד־מיניים זכאיות לאותן ההגנות והזכויות של משפחות עם הורים ממינים שונים, אך אפליה על רקע נטייה מינית אינה אסורה בכל חלקי המדינה. נישואים חד־מיניים חוקיים באוהיו משנת 2015.
בשנים האחרונות ערים רבות באוהיו (בהן קולומבוס, סינסינטי, קליבלנד, דייטון וטולידו) חוקקו תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. כמו כן, טיפולי המרה אסורים במספר ערים.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק.
בשנת 1885 מדינת אוהיו חוקקה חוק האוסר פעילות מינית הומוסקסואלית, כחלק מחוקים האוסרים מעשי סדום. בשנת 1972 היא הפכה למדינה השמינית בארצות הברית שביטלה את האיסורים הללו. עם זאת, חוקי המדינה עדיין אסרו להביע חיבה רומנטית או התעניינות מינית באדם עם אותו המין. בשנת 1979 בית המשפט העליון של אוהיו שינה את החוק, כך שיחול רק במקרים שבהם הבעת ההתעניינות המינית נעשית באופן "מטריד" ("unwelcome"), וב־2003 האיסור בוטל לחלוטין.
הכרה בזוגיות חד־מינית.
נישואים חד־מיניים.
ב־1 ביוני 2004 נערך משאל עם באוהיו שנועד לשנות את חוקת המדינה, כך שתאפשר נישואים בין גבר לאישה בלבד ותאסור נישואים חד־מיניים. בוב טאפט (שכיהן כמושל אוהיו) וביל סיץ (שכיהן כנציג בבית הנבחרים של המדינה) התנגדו לתיקון החוקה בטענה שהניסוח היה מעורפל מדי. משאל העם עבר ברוב של 61%–38%, מה שגרם לשינוי של סעיף 15.11 בחוקת אוהיו ולהחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
ב־26 ביוני 2015 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שנישואים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית, ושזכות זו חייבת להינתן גם לזוגות חד־מיניים. כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים באוהיו וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.
שותפות מקומית.
לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה ביוני 2015, מספר ערים, כפרים ומחוזות באוהיו חוקקו חוקים המציעים לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית, המעניקה חלק מזכויות הנישואים.
הערים המציעות לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית הן קליבלנד הייטס (משנת 2002), טולידו (משנת 2007), קליבלנד (משנת 2009), אתונה (משנת 2011), דייטון (משנת 2012), סינסינטי (משנת 2012), קולומבוס (משנת 2012), אוברלין (משנת 2012) ולייקווד (משנת 2014). בנוסף, הכפר ילו ספרינגס מציע שותפות מקומית משנת 2009. מחוז פרנקלין מציע לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית משנת 2010, ומחוז קויאהוגה מציע זאת משנת 2012.
אימוץ והורות.
להט"בים יחידים מורשים לאמץ ילדים באוהיו. בעקבות פסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס ביוני 2015, זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ את הילד של בן או בת הזוג או לאמץ ילדים במשותף.
הגנה מפני אפליה.
חוקי מדינת אוהיו אינם כוללים הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית, פרט לצו מנהלי מ־21 בינואר 2011 שאוסר אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים בעבודות המדינה.
עם זאת, במחוז קויאהוגה ובמחוז סאמיט אסורה אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים. בנוסף למחוזות אלה, גם בערים ובכפרים הבאים קיים איסור כזה: אוברלין, אולמסטד פולס, אוקספורד, אקרון, אתונה, באולינג גרין, בקסלי, דבלין, דייטון, דרום אוקלידס, טולידו, ילו ספרינגס, ינגסטאון, לייקווד, מזרח קליבלנד, ניוארק, סינסינטי, ספרינגפילד, קולומבוס, קושאוקטון, קליבלנד, קליבלנד הייטס, קנט וקנטון. יתר על כן, גם במחוזות המילטון, ווד, לוקאס, מונטגומרי ופרנקלין וכן בערים גאנה, המילטון ולימה ובכפר לורה ישנה הגנה מפני אפליה כזו, אך היא חלה על עובדים ברשות המקומית בלבד.
הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית.
ב־7 במרץ 2018 בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית (שתקף במדינות אוהיו, טנסי, מישיגן וקנטקי) קבע שאפליה נגד טרנסג'נדרים בשוק העבודה אסורה בהתאם לכותרת השביעית בחוק זכויות האזרח. בית המשפט קבע גם שמעסיקים אינם מורשים להפלות להט"בים מכוח חופש הדת. איימי סטפנס, אישה טרנסג'נדרית ממישיגן, החלה לעבוד בבית לוויות והציגה את עצמה כגבר. ב־2013 סטפנס סיפרה לבוס שלה שהיא טרנסג'נדרית ושהיא מתכננת לשנות את מגדרה. לאחר מכן, הבוס פיטר אותה באופן מיידי בטענה ש"שינוי מגדר מפר את רצונו של אלוהים משום שמינו של אדם הוא החלטה בלתי ניתנת לשינוי של אלוהים". בעקבות מקרה זה, בית המשפט קבע שאפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה תהיה אסורה באוהיו.
פשעי שנאה.
חוק פשעי השנאה של אוהיו כולל אלימות על רקע גזע, צבע עור, דת או מוצא אתני, אך אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
חופש הביטוי.
בשנת 2012 תלמיד תיכון בן 16 בשם מאבריק קאוץ' תבע את בית הספר המקומי בכפר ויינסוויל שבו למד, לאחר שנאמר לו שהוא לא יכול להגיע לבית הספר עם חולצה שכתוב עליה "ישו לא היה הומופוב". בית הספר טען שיש לו את הזכות להגביל לבוש המכיל סלוגנים מיניים, בעיקר בתקופה שבה האווירה הייתה טעונה מאוד, כדי להגן על תלמידיו ולשפר את הסביבה החינוכית. לדברי בית הספר, המנהל פעל במסגרת גבולות סמכויותיו כשביקש מהתלמיד להחליף את החולצה ולא להגיע איתה לבית הספר בעתיד. התביעה הסתיימה בהחלטה של בית משפט פדרלי בסינסינטי, שהכירה בזכותו של התלמיד קאוץ' ללבוש את החולצה בבית הספר וחייבה את מחוז בית הספר לשלם 20,000 דולר בעבור פיצויים ושכר טרחת עורכי דין.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר.
בעקבות החלטה של בית משפט באוהיו בשנת 1987, המדינה לא מאפשרת לאנשים שנולדו בגבולותיה לשנות את המידע על מינם בתעודת הלידה שלהם, גם אם נעשה ניתוח לשינוי מין.
עם זאת, טרנסג'נדרים מורשים לשנות את שמם ואת מגדרם החוקיים בתעודת הזהות של המדינה. כדי לעשות זאת, יש להגיש בבית המשפט הצהרה מתאימה שנחתמה על ידי רופא או פסיכולוג, המאמתת את זהותו המגדרית של מבקש השינוי.
במרץ 2018 ארבעה טרנסג'נדרים מאוהיו תבעו את מחלקת הבריאות של המדינה, בבקשה לבטל את החלטת בית המשפט משנת 1987 ולשנות את מינם בתעודת הלידה כך שיתאים לזהותם המגדרית. כשהתביעה הוגשה, אוהיו הייתה אחת משלוש המדינות היחידות בארצות הברית שלא מאפשרות לטרנסג'נדרים לשנות את תעודות הלידה שלהם.
טיפולי המרה.
בפברואר 2015 הסנאטורית הדמוקרטית צ'ארלטה טאבארס הגישה הצעה לאסור טיפולי המרה עבור קטינים. עם זאת, ההצעה נזנחה ללא כל פעולה של הרשות המחוקקת.
איסורים מקומיים על טיפולי המרה.
ב־9 בדצמבר 2015 מועצת העיר סינסינטי הצביעה 7–2 בעד תקנה 373, האוסרת לבצע טיפולי המרה עבור קטינים. התקנה נכנסה לתוקף ב־9 בינואר 2016. בכך סינסינטי הפכה לעיר הראשונה בארצות הברית שאסרה להשתמש בטיפולי המרה עבור קטינים להט"בים בגבולות העיר.
ב־7 בפברואר 2017 מועצת העיר טולידו הצביעה פה אחד בעד איסור ביצוע טיפולי המרה בעיר.
ב־27 במרץ 2017 מועצת העיר קולומבוס אישרה חקיקה האוסרת להשתמש בטיפולי המרה במטרה לשנות נטייה מינית או זהות מגדרית של קטינים.
העיר דייטון אוסרת לבצע טיפולי המרה עבור קטינים מיולי 2017, והעיר אתונה אוסרת זאת מאוגוסט 2017.
דעת קהל.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־61% מתושבי אוהיו תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־33% מתנגדים ו־7% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.