מראשית המועדון, השתמשה הקבוצה בצבעים כחול ואדום. הצבע האדום מסמל את הצבע שהיה שלט אצולה של בית סבויה, משפחת אצולה ששלטה באזורים באיטליה ויותר מכל בממלכת סרדיניה, והצבע הכחול מסמל את הים והשמיים המאפיינים את האי סרדיניה. מפאת שימוש בצבעים אלו באופן מסורתי - מדיה של קליארי הם מדי חצי-חצי של אדום-כחול ועל כן מכונה הקבוצה ""rossoblu" (האדומים-כחולים)." לקליארי היו מספר סמלים לאורך ההיסטוריה, אצל כולם יש את דגל סרדיניה (המורכב מצלב אדום ו4 ראשי מורים (Moors) מכוסי עיניים) ואת צבעי המועדון, ומה שהשתנה זה הצורה של הסמל (עגול או אליפסה) והעיצוב של קצוות הסמל.
כיום סמל המועדון הוא בצורת מגן "צרפתי עתיק" חציו אדום וחציו כחול, עם שם המועדון מופיע מעל לדגל סרדיניה. ראשי המורים פונה לצד ימין דווקא, אף על פי שבכל הסמלים הקודמים של המועדון ראשי המורים פנו לצד שמאל, מפאת עדכן לדגל סרדיניה העדכני בו ראשי המורים פונים ימינה.
בגלל העובדה שקליארי הוא המועדון הגדול היחיד מהאי סרדיניה שבאיטליה, המועדון גם מכונה "Isolani" (יושבי האי).
סגל נוכחי.
נכון ל-12 בפברואר 2022
(בהשאלה ממרסיי)
(בהשאלה מפארמה)
(בהשאלה מאינטר)
(בהשאלה מאטאלנטה)
פארק פורט טריון
פארק פורט טריון הוא פארק ציבורי הממוקם בשכונת הדסון הייטס שבאזור וושינגטון הייטס של רובע מנהטן בעיר ניו יורק. הפארק ממוקם בראש רכס באזור אפר מנהטן (מנהטן העליונה), שטחו 270,000 מ"ר, והוא נמצא בסמוך לנהר ההדסון ולגשר ג'ורג' וושינגטון. בפארק ממוקם מוזיאון הקלויסטרס - סניף של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות המציג את אמנות ימי הביניים.
היסטוריה.
קודם להתיישבות האירופאית באי מנהטן, היה האזור מיושב על ידי אינדיאנים משבט צ'קווסגק. האזור נקרא "הגבעה הארוכה" ("לאנג' ברג") על ידי המתיישבים ההולנדים שהתיישבו במנהטן.
באזור בו נמצא כיום הפארק, נערכה במהפכה האמריקאית ב-16 בנובמבר 1776 קרב מצודת וושינגטון בין 2,900 חיילים אמריקאים לבין 8,000 לוחמים הסיאנים שנשכרו על ידי הממלכה המאוחדת. בעקבות ניצחון הבריטים בקרב, שונה שם האזור ל"פורט טריון" על שמו של סר ויליאם טריון, המושל הבריטי של ניו יורק.
לאחר תום מלחמת העצמאות האמריקאית הפכה המצודה לשטח פרטי שהיה בעלות ד"ר סמיואל ווטקינס, הגנרל גניאל בטרפילד, בוס טוויד וסי. קי. ג'י. בילינגס. בשנת 1917 רכש ג'ון ד. רוקפלר את מבנה המצודה והאזור סביבה, ושכר את פרדריק לו אולמסטד הבן, בנו של מתכנן סנטרל פארק, על מנת לתכנן במקום פארק, במטרה להעניק את הפארק במתנה לתושבי העיר ניו יורק. הפארק נבנה על פי תוכניותיו של אולמסטד במהלך השפל הכלכלי הגדול (ובכך איפשר תעסוקה לרבים מתושבי האזור). הפארק הושלם בשנת 1935, ובו מסלולי הליכה רבים ותצפיות נוף לעבר נהר ההדסון ונהר הארלם. במסגרת העבודות הוקם גם מבנה הקלויסטרס שנבנה משילוב של ארבעה מנזרים שהובאו מאירופה.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם נקראה השכונה שמדרום לפארק על שם הפארק "פורט טריון", והמרכז היהודי בשכונה נקרא גם כיום "מרכז מצודת טריון.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, בשל גירעון תקציבי, הפסיקה עיריית ניו יורק לתחזק את הפארק והגן הפך לגן פרא ולמוקד לפעילות פשיעה. בשנת 1983, קרן גרינאייקר, בשיתוף עם מחלקת הפארקים והנופש של עירית ניו יורק, שכרה את חברת אדריכלי הנוף קוונל רוטשילד ושות' על מנת להכין תוכנית לשיקום הפארק. עבודות השיקום נמשכו שלוש שנים.
בפארק צולמו סצנות מסרטו של קלינט איסטווד "Coogan's Bluff".
הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה
תחת גל גדול בסמוך לקאנאגאווה (ביפנית: 神奈川沖浪裏 - "קאנאגאווה אוקי נאמי אורה") הידוע גם בשם "הגל הגדול". זו יצירה של חיתוך עץ, דיו על נייר, מעשה ידי האמן היפני קצושיקה הוקוסאי. היצירה פורסמה בתקופת אדו, בין השנים 1830 ל-1833. זו היצירה ראשונה בסדרת ההדפסים "36 מבטים על הר פוג'י".
תיאור היצירה.
בהדפס מתוארות שלוש סירות שכמעט נטרפות על ידי גל גדול, בים סוער, בסמוך למפרץ קאנאגאווה. באופק ניתן לראות את פסגתו של הר פוג'י.
הספינות.
שלוש הספינות המתוארות ביצירה נקראות אושיוקורי-בונה. אלו הן ספינות משא מהירות, שיועדו להעברת דגים, טריים או יבשים, אך שימשו גם להעברת מוצרים כמו אורז, ירקות, פחם ועץ. הספינות הפליגו מנמל הבית למסעות שארכו כעשרה ימים, כשבכל ספינה שמונה אנשי צוות, שישבו בחלקה האחורי של הספינה, ושני נוסעים נוספים בחלקה הקדמי.
במישור הקדמי של היצירה מתוארות שתי סירות המוסתרות למחצה על ידי גל גבוה. בסירה הממוקמת בצד ימין ניתן לראות שמונה דייגים כפופים וצפופים ואזכור מרומז לראשם של שני הנוסעים הקדמיים. בסירה משמאלה ניתן לראות רק את שני הנוסעים הנוספים בקדמת הספינה. במישור האחורי, מימין, נראית הספינה השלישית כאשר היא חשופה לגמרי וניתן למנות בבירור על סיפונה עשר דמויות.
הדמויות לבושות בבגד כחול כהה הנקרא סמואה ובכיסוי ראש לבן (מגבת או פיסת בד). בגדים אלה הם בגדי העבודה של הדייגים באותה תקופה, שנלבשו בעיקר בעונות האביב ולפעמים בסתיו. הייחוס לעונות השנה מהווה אלמנט חשוב באמנות היפנית.
הר פוג'י.
ברקע ניתן לראות את פסגתו המושלגת של הר פוג'י. הר זה נחשב לקדוש בתרבות היפנית ויש לו משמעות לאומית ואייקונית גדולה. היצירה של "הגל הגדול" היא למעשה חלק מרצף יצירות שסוקרות נקודות מבט שונות, בזמנים שונים ובעונות שונות, של הר פוג'י. הצבע הכהה שסובב את ההר, מרמז על שעת בוקר מוקדמת, כאשר השמש זורחת בגב הצופה ומאירה במקצת את פסגת ההר המושלג. מכך, ניתן להסיק כי ההר נמצא בצד מערב בעוד השמש זורחת ממזרח, בגב הצופה. מעל ההר ניתן לראות רמז לענן סערה שתואם את מצבו הסוער של הים.
הגל.
הגל הגדול בהדפס, מגיע מכיוון שמאל, מהדרום. מכיוון שכיוון הקריאה של המאונך הוא מימין לשמאל, כך נהוג גם לקרוא יצירות אומנותיות. לכן, רוב הדברים שקורים במפתיע ביצירות אומנות יפניות מגיעים מצד שמאל. הגל מגיע לשיאו וניתן לראות את הקצף בראשו כאשר הוא נשבר ועומד לטרוף את ספינת המשא שנמצאת בבסיסו. יש המאמינים כי גל זה הוא למעשה צונאמי. לעומתם יש הטוענים כי במתאם לגובהו וצורתו, זהו למעשה גל סערה רגיל, שנקרא גל פרא. זהו גל שנוצר על פני הים וצובר תאוצה בהתאם לרוחות ולזרמים. לעומת זאת, צונאמי הוא גל שנוצר כתוצאה מתזוזה של המים לרוב עקב רעידת אדמה.
רקע ליצירה.
בשנת 1829 נחלץ הוקוסאי לעזרת נכדו בניסיון לסייע לו כלכלית. ככל הנראה, עזרה זו הביאה גם את הוקוסאי עצמו למשבר כלכלי. בתקופה זו, כשהיה כבן 70, יצר את סדרת הדפסי העץ "36 מבטים על הר פוג'י". הוקוסאי עבד על סדרה זו במשך שנים ועשה כמה גרסאות לציורים שונים מתוכה. הוקוסאי יצר שתי גרסאות שנחשבות ליצירות המקדימות של "הגל הגדול".
הומוקו שליד קאנאגאווה.
הוקוסאי צייר יצירה הזו בשנת 1803. בציור ניתן לראות שתי סירות מפרש, בסמוך לשורת מצוקים, כאשר אחת רוכבת על הגל שמגיע מימין והשנייה נמצאת תחתיו. נראה כאילו הגל עומד להתנפץ על המצוק ולבלוע את הספינה בתהליך. ניתן לראות רמיזה קטנה לאדם אחד על הספינה.
סירות חתירה בגלים ליד אושיוקורי.
יצירה זו מתוארכת לשנת 1805. גם כאן, ניתן לראות תיאור של גל גדול הבא משמאל. הפעם, הוא עומד לטרוף סירת חתירה שעליה ניתן לראות בבירור מספר דמויות. מלבד הסירה הממוקמת בבסיס הגל יש עוד שתי ספינות - האחת רוכבת על הגל והשנייה רוכבת על גל נוסף במרחק. ברקע ניתן לראות רכס הרים מרוחקים.
התפתחות היצירות המוקדמות ל"גל הגדול".
בשתי הגרסאות הקודמות, הגלים המתוארים הם גלים קעורים שנראים כאילו לא נוצרו עד הסוף. הם נראים כבדים ולא כמאיימים לטרוף לגמרי את הספינות. לעומת זאת, ב"גל הגדול" ניתן לראות גל שהגיע לגובהו המרבי, נפער ועומד לטרוף את הספינה שבבסיסו בכל רגע. ביצירות הקודמות ניתן לראות מספר ציפורים עפות בשמיים נקיים בעוד שב"גל הגדול" אין שום ציפור בשמיים ואף ניתן לראות אזכור מרומז לענני סערה. בדומה ליצירות יפניות ישנות יותר, שתי היצירות מתארות את המאורע ממבט גבוה ("מבט מעוף הציפור") המאפשר לעין לראות בבירור את הרקע וקו החוף. לעומת זאת, ב"גל הגדול" נקודת המבט תואמת יותר ליצירות בעלות השפעה מערבית, כאשר הצופה נמצא בקו עין ישיר עם הגל ואף מרגיש כאילו הגל עומד לטרוף גם אותו. בגלל נקודת המבט של הצופה וגובה הגלים, לא ניתן לראות את קו האופק באופן ברור, אלא רק את פסגתו המושלגת של הר פוג'י ומעט מבסיסו.
העתקים של היצירה.
ניתן למצוא מספר העתקים של היצירה בעולם, ביניהם במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בעיר ניו יורק, במוזיאון הבריטי בלונדון ובביתו של קלוד מונה בז'יברני שבצרפת. "הגל הגדול" של הוקוסאי נחשבת לאחת היצירות המפורסמות ביותר של אמנים יפנים בעולם.
בשל פרסומה ובשל הדרמטיות העזה שבה, ניתן למצוא פרודיות רבות של היצירה הכוללות נושאים שונים. למשל, ניתן למצוא אילוסטרציה של "הגל הגדול" כ"עוגי פלצת"- דמות טלוויזיונית מודרנית שמקוטלגת כ"מפלצת שטורפת עוגיות". זו היא הקבלה לגל שעומד לטרוף את הספינה. כמו כן, ניתן למצוא גם הקבלות ליצירות אומנות מפורסמות כמו שילוב יצירתו של ואן גוך "ליל כוכבים" עם "הגל הגדול".
פונאי
מקדש דנדור
מקדש דנדור הוא מקדש נובי שנבנה בראשית תקופת האימפריה הרומית עבור האלים איזיס, הרפוקרטס ואוזיריס וכן שני אלים נוביים מקומיים – פדסי ופיחור. המקדש נבנה בנוביה, דרומה של מצרים של ימינו, סמוך לאסואן. כיום המבנה ממוקם באגף סאקלר של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
היסטוריה.