אטיין השני, רוזן בלואה
אטיין השני, רוזן בלואה (בצרפתית: Étienne II de Blois; 1045 - 19 במאי 1102) היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון.
ביוגרפיה.
אטיין השני היה בנם של תאובאלד השלישי, רוזן בלואה (שבעמק הלואר בצרפת) ושל גארסין דו מיין. בערך ב-1080 הוא נשא לאישה בעיר שארטר את אדלה מנורמנדי, בתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה.
עם קריאת האפיפיור אורבנוס השני לאצילי אירופה להתגייס למסע צלב נגד הסלג'וקים (27 בנובמבר 1095), הצטרף אטיין השני לכוחות שיצאו לדרך בסתיו של 1096. הוא פיקד על חלק מהכוח הצרפתי ביחד עם רובר השני מנורמנדי, וחנה בחורף בדרום איטליה. ב-14 במאי 1097 הוא נפגש בקונסטנטינופול עם מנהיגי מסע הצלב האחרים.
איש לא היה בטוח איזה תפקיד ימלא אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במסע הצלב. הצלבנים ציפו כי ייקח לידיו את הפיקוד הראשי, אך הוא התחמק בטענה שעליו להישאר בעיר הבירה. הוא דרש מן הצלבנים שיישבעו לו שבועת אמונים פיאודלית, והבטחה בשבועה שיקבל לידיו כל שעל אדמה שייכבש מידי המוסלמים. אטיין השני, כמו מנהיגים אחרים של מסע הצלב, הסכים לתנאים אלה ונשבע אמונים לקיסר כווסאל, אך אחרים, ובהם גוטפריד מבויון, טנקרד, נסיך הגליל, ורמון הרביעי, רוזן טולוז, הערימו קשיים.
לבסוף, נשלחו הכוחות כל אחד בנפרד באוניות שחצו את מצר הבוספורוס, וביוני 1097 התרכזו מול ניקאה וכבשו אותה מידי הסלג'וקים. אטיין השני היווה חלק מכוח זה, בפיקודו של בוהמון (לימים בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה), אשר כלל נורמנים מאיטליה ומצרפת ושעליו נמנה גם רובר מפלנדריה.
באביב 1098 נבחר אטיין השני למפקד הראשי של כוחות הצלבנים, אך בגלל קשיי המצור הממושך על אנטיוכיה, ואולי גם בשל מצב בריאותו הרופף, שב לצרפת כדי להימלט ממה שחשב למוות בטוח. לרוע מזלו הצלבנים הצליחו לכבוש את אנטיוכיה (2 ביוני 1098) ואת ירושלים (15 ביולי 1099) - מה שפגע במוניטין שלו.
אשתו אדלה, שנפגעה מהתנהגותו זו, שכנעה אותו לשוב לארץ הקודש. מאוחר יותר ב-1099 האפיפיור פסקליס השני איים לנדות את האצילים שלא מילאו את שבועתם לצאת למסע הצלב ואת אלה ששבו לארצותיהם מבלי להגיע לירושלים, ובהם אטיין השני.
באביב 1101 הוא יצא לארץ ישראל בחברת אצילים אחרים, וב-19 במאי 1102 נהרג בקרב רמלה. אף נפוצו שמועות כי נפל בידי המוסלמים, ואלה ערפו את ראשו. מכתביו מלאי ההתלהבות מארץ ישראל לאשתו אדלה מהווים מקור חשוב בדבר השתלשלות המאורעות של מסע הצלב הראשון.
כלורה
פריזמה
Young Americans
Young Americans (אמריקאים צעירים) הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי משנת 1975.
הפקה.
האלבום מצין את נטישתו של בואי את עולם הגלאם רוק בניסיון לחדור באופן ישיר אל שוק המוזיקה האמריקאי, באמצעות אימוץ סגנון מוזיקת הנשמה. לצורך כך אימץ, את הסגנון שאפיין את מוזיקת הנשמה בפילדלפיה המתהדר בצליל בגוון פאנק. לצורך גיבוש הסגנון, שיתף בואי פעולה עם זמר הסול לות'ר ונדרוס שכתב את השיר "Fascination", וכן הצטרף למסע ההופעות של בואי בו ביצע קולות רקע. אלבום זה, אף שהצליח מסחרית, נחשב לאחת מן האלבומים השנויים במחלוקת של בואי. חלק ראו בו אלבום לא חשוב ולא מעניין, וחלק ראו בו אלבום מוזיקת נשמה לבנה מן הטובים שנוצרו. כך למשל ג'יימס בראון, שטען כי "זוהי אחת מהמחוות החשובות ביותר לתרבות השחורה שהגיעה מאמן לבן", ויש הטוענים כי בעקבותיו הוזמן בואי להופיע בתוכנית soul train שיועדה בעיקר לקהל אפרו אמריקאני, והיה בין האמנים הלבנים הראשונים שהופיעו שם.
"Fame", הלהיט הראשון של בואי שהגיע לראש מצעד הפזמונים האמריקאי, הוקלט לאלבום זה, בשיתוף פעולה עם חבר להקת הביטלס לשעבר - ג'ון לנון (שגם ביצע בשיר קולות רקע) וכן בשיתוף פעולה עם הגיטריסט קרלוס אלומר.
רשימת השירים.
רצועות בונוס במהדורת האלבום משנת 1991:
Vincebus Eruptum
Vincebus Eruptum הוא תקליט הבכורה של להקת הבלוז-מטאל בלו צ'יר. התקליט יצא לאור בינואר 1968. התקליט נחשב בדרך כלל לטוב ביותר של הלהקה, אם כי יש הגורסים שהתואר מגיע דווקא לתקליטם השני, Outsideinside.
יש כאלה הטוענים שזהו תקליט המטאל בין הראשונים שיצאו.
Vincebus Eruptum דורג במקום האחד עשר בטבלת הבילבורד.
כרמלית נאה
כרמלית נאה (שם מדעי: "Ricotia lunaria") היא עשב חד-שנתי ממשפחת המצליבים. גובהו כ-15–40 ס"מ, מסועף וקרח, משתרג בדרך כלל בין האבנים. עליו מחולקים לאונות רחבות המחולקות אף הן, אורכם כ-1 ס"מ. פרחיו ורודים או לילכיים, גדולים יחסית. הפרח בעל ארבעה עלי כותרת בסידור דמוי צלב, שכל אחד מהן מתרחב בקצהו ומפורץ בראשו בדומה ללב הפוך. פריו, תרמיל שאורכו 3–5 ס"מ, פחוס מאוד ודק כעלה. זרעיו רקועים, חסרי כנפיים ומספרם 5–8 בכל תרמיל.
הצמח נפוץ למדי בחורש הררי פתוח בגליל, בכרמל ובגולן, ובמיוחד על גבי גלי אבנים חשופים לשמש. תקופת פריחתו היא בין ינואר לאפריל, בריכוזי פריחה הכוללים מאות פרטים ונראים כמעין כריות ורודות. הפרחים מדיפים ריח עדין.
הכרמלית הנאה היא מין אנדמי ותפוצתו מוגבלת לישראל וללבנון. זהו המין היחיד הגדל בישראל מהסוג כרמלית, שמינים נוספים שלו גדלים באזורים אחרים של אגן הים התיכון.
השם העברי "כרמלית" ניתן לצמח על שום הדמיון של פרחיו לצלב של המסדר הכרמליתי, שקצותיו דמויי לב, מעין גרסה מעוגלת-קצוות של צלב מלטה. דמיון זה הוא המקור גם לשם המין באנגלית, Maltese Cross Ricotia.
פרופסור אמוץ דפני מתנגד לסברה הזאת. לדעתו כל קשר בין מראה הצמח, צלב מלטה ומסדר הכרמליטים מופרך מעיקרו. הצמח הזה אינו מצוי כלל במלטה. כאשר נשאל ראש המסדר הכרמליטי בסטלה מריס אודות הקשר האפשרי בין הצמח למסדר הוא נענה " כן גם אני שמעתי כל כך"... בשלושה פסיפסים ביזנטיים האחד בפסיפס שהיה בכנסיית המולד בבית לחם, השני בבית דיוניסוס בציפורי והשלישי בפסיפס בחמאם בבית שאן מופיעים פרחי כרמלית נאה. משערים שהפרח נבחר, אולי, בגלל היותו דומה לצלב ויצוין שגם הצלב האורתודוקסי הוא שווה-צלעות.
נראה, אפוא, שהקשר של הכרמלית הנאה למסדר הכרמליטים אינו נכון למרות הפיתוי הרב ל"סיפור יפה". סביר לדעתו להניח שהשם העברי מקורו בכך שמעניקיו התכוונו לתפוצתו הרבה בכרמל. שם זה מופיע לראשונה במגדיר לצמחי הארץ שהופיע ב-1955.
באזורים רחבים בארץ נפוץ פרח דומה לכרמלית נאה והוא ציפורנית מצרית. הציפורנית אינה ממשפחת המצליבים ולה חמישה עלי כותרת.
אשה בורחת מבשורה
אשה בורחת מבשורה הוא ספר מאת דויד גרוסמן, שיצא לאור בתחילת 2008 במסגרת "הספריה החדשה". הספר מספר על אורה, אם של חייל המשתתף במבצע צבאי, היוצאת לטיול ברחבי ישראל כדי "לברוח" מהבשורה על מות בנה.
עלילה.
הספר נפתח בבית חולים בזמן מלחמת ששת הימים. שלושה נערים בני 16 - אורה, אברם ואילן, נמצאים בבידוד, החולים היחידים. שלושת הנערים סובלים מאוד בחיי היום-שלהם, כל אחד מסיבותיו שלו. בתחילה נראה שאורה ואברם מפתחים רומן, אולם בסופו של דבר אורה דווקא מתאהבת באילן.
לאחר מכן הספר "קופץ" כמה עשורים קדימה. אנו מגלים שאורה ואילן התחתנו, ויש להם שני בנים. הבן הצעיר, עופר, יוצא למבצע צבאי גדול. אורה מנסה בהתחלה לחכות לו בבית, אבל מפתחת חרדות מפני כניסתם של חיילי קצין העיר והודעתם על מות בנה. היא מחליטה לצאת לטיול, כדי לא להיות בבית בזמן שהבשורה מגיעה, וכך "לברוח" ממנה. היא מגדירה את עצמה כ"סרבנית־הבשורה הראשונה". היא מחליטה לקחת איתה למסע את אברם, אביו של עופר (אשר התכחש כל השנים לכך שעופר הוא בנו). לאורך שאר הספר השניים מטיילים בקטעו הצפוני של שביל ישראל, פוגשים אנשים, ואורה מספרת לאברם על חייה.
מטרת הטיול היא לדבר על עופר, אולם למעשה נפרשת תמונה של סיפור חייה של המשפחה ושל אברם. אנו מגלים שאברם נפל בשבי המצרי במלחמת יום הכיפורים, בזמן שהיה חייל. הוא עונה בשבי וכששוחרר, איבד את הרצון לחיות. אנו שומעים את סיפור התבגרותם של שני הבנים של אורה ואילן. אנו גם שומעים על חוויותיהם של אברם ואילן מהמלחמה והשבי. אנו מגלים שהמשפחה של אורה ואילן נמצאת במשבר בנקודת הזמן שבו הסיפור מתרחש. במהלך הטיול מתנתקים אורה ואברם מהציווילזציה כדי שהם לא ישמעו חדשות על המבצע.
מלבד הסיפורים הרבים, הספר גדוש בתיאורים של הטיול עצמו, אנשים שאורה ואברם פוגשים במהלך הדרך, וכדומה. במהלך הטיול מתואר תהליך השיקום החלקי של אברם. לכל אורך הספר עומדת באוויר השאלה שאורה שואלת את עצמה - האם עופר נפגע במהלך המבצע הצבאי?
דמויות.
יש בספר חמש דמויות מרכזיות. הספר מספר על אישיותן וחייהן בפירוט יוצא דופן. מלבד זאת יש עוד הרבה מאוד דמויות משניות. חמש הדמויות המרכזיות הן:
מלחמות ישראל בספר.
מלחמות ישראל השונות עוברות כחוט השני במהלך הספר, ומחוללות שינויים בחיי הדמויות. אורה, אברם, ואילן מכירים בזמן מלחמת ששת הימים, בעודם בני נוער. מלחמת יום הכיפורים מתרחשת בזמן שהשלושה משרתים בצבא, ובמהלכה אברם נשבה. ייתכן שהמבצע המתנהל במהלך הספר הוא מבצע חומת מגן.
נושא שחוזר הרבה פעמים במהלך הספר הוא היחסים המורכבים בין אזרחי ישראל לסכסוך הישראלי פלסטיני. גרוסמן עצמו היה נער בזמן מלחמת ששת הימים, חייל בזמן מלחמת יום הכיפורים, ואבא בזמן מלחמת לבנון השנייה.
על כתיבת הספר.
גרוסמן החל את כתיבת הספר ב-2003, וסיים אותה לאחר נפילת בנו במלחמת לבנון השנייה. בדף המופיע בסוף הספר הוא מספר לקוראיו על הקשר בין הספר והמציאות:
ביקורות.