לא נשבר (באנגלית: Unbroken) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בדצמבר 2014. הסרט בבימויה של אנג'לינה ג'ולי, מבוסס על הספר "בלתי שביר" מאת לורה הילנברנד, המבוסס על סיפור אמיתי. גיבורו הוא לואי זמפריני אתלט אולימפי וקצין בחילות האוויר של צבא ארצות הברית שנפל בשבי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
עלילה.
הסרט עוקב אחר סיפור חייו של האמריקאי לואי זמפריני, בן למשפחת מהגרים איטלקית קשת יום, שהצטיין בריצות בינוניות וארוכות וייצג את ארצות הברית באולימפיאדת ברלין (1936) בריצת 5000 מטר. הוא חלם להשתתף באולימפיאדת הקיץ 1940 בטוקיו, אך תוכניותיו התבטלו בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה והוא התגייס לצבא ארצות הברית. במהלך המלחמה שירת כמטילן בחילות האוויר, בדרגת סגן. ב-1943, במהלך אחת המשימות התרסק מטוסו בלב האוקיינוס השקט והוא עבר מסע הישרדות מפרך בשתי סירות הצלה, עם שני חבריו (אחד מהם נפטר אחרי חודש), במשך 47 יום, עד שהגיע לאוניית מלחמה יפנית ליד איי מרשל. הוא הובל לשבי הצבא היפני והועבר בין מחנות שבויים תוך ספיגת עינויים גופניים ונפשיים, בפרט על ידי סמל יפני שכונה "הציפור".
אחרי שנתיים בשבי, הוא שוחרר עם שאר השבויים והתאחד עם משפחתו.
בשקופיות הסיום, מסופר שזמפריני הקים משפחה, השלים עם גורלו מתוך תפיסה דתית נוצרית. לאחר שנים הוא שב ליפן, התפייס עם שוביו, מלבד "הציפור" שסירב לפגוש אותו. בגיל 80 השתתף בהעברת הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת נאגנו (1998) ביפן. הוא נפטר בגיל 97, חודשים ספורים לפני צאת הסרט לאקרנים.
הפקה.
הזכויות לסרט קולנוע על בסיס סיפור חייו של זמפריני נרכשו על ידי אולפני יוניברסל עוד בשנת 1956, אך הפקה שלו לא יצאה אל הפועל. רק לאחר הצלחת ספרה של לורה הילנברנד "בלתי שביר: סיפור הישרדותו הלא ייאמן של טייס במלחמת העולם השנייה", שיצא לאור ב-2010, צברה ההפקה תאוצה והזכויות לסרט על בסיס הספר נרכשו על ידי האולפנים ב-2011. לבמאית הסרט נבחרה אנג'לינה ג'ולי שזהו סרט האולפנים הגדול הראשון שלה כבמאית. לג'ולי חברו האחים כהן שנבחרו לשכתב את התסריט.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2013 באוסטרליה, סצנות ההישרדות באוקיינוס בוצעו במכל מים באולפנים בגולד קוסט, צילומי השטח נעשו באתרים בניו סאות' ויילס וצילומי אולפן בסידני.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית בחג המולד 2014. הסרט קיבל ביקורות שליליות בארצות הברית ולא קיבל אפילו מועמדות אחת לגלובוס הזהב, אך הפך לשובר קופות מפתיע שהכניס 90 מיליון דולר בשבועיים הראשונים להקרנתו.
The Code Project
פראנס בריכן
אנרגיית שחלוף
שחלוף (פיזיקה)
אינטגרל השחלוף
שחלוף ישיר
דיקסון (רוסיה)
דיקסון (ברוסית: Диксон) הוא יישוב עירוני קטן בצפון מחוז קרסנויארסק ברוסיה, אחד היישובים הצפוניים והמבודדים ביותר בעולם. במקום נמצא הנמל הצפוני ביותר של הצי הרוסי. בתקופת השלטון הסובייטי הייתה עיר סגורה ובשיאה התגוררו בה כ-5,000 איש (ב-1985), מאז חלה התדרדרות ונכון ל-2015 מתגוררים ביישוב 650 נפש וכמות האוכלוסייה נמצאת במגמת ירידה מתמדת.
היסטוריה.
היישוב נוסד ב-7 בספטמבר 1915 ונקרא על שמו של הסוחר השוודי-סקוטי אוסקר דיקסון (Oscar Dickson; 1823–1897), שמימן את מסעות הקוטב של אדולף אריק נורדנשלד ופריטיוף ננסן ושעל שמו קרא נורדנשלד את שמו של האי הסמוך ב-1884.
באוגוסט 1942 הופצצו העיר, על נמלהּ ותחנת הרדיו האסטרטגיים שלה על ידי אוניית המערכה זוטא הנאצית "אדמירל שר" במסגרת "מבצע וונדרלנד" (Wunderland). האונייה הגרמנית הפגיזה אוניות סובייטיות שעגנו בנמל, והנחיתה חיילים בחוף. ואולם, מגיני הנמל השיבו אש באמצעות תותח הוביצר מיושן, והצליחו לגרום ל"אדמירל שר" נזק מסוים. הגרמנים השיבו את החיילים לאונייה, ונסוגו לבסיסם בנורווגיה מבלי שהצליחו לפגוע בשיירות באזור. בעיר הוצבה אנדרטה לזכר מגיניה.
בעיר הוצבה אנדרטה לזכר הימאי הרוסי ניקיפור בגיצ'ב שמצא את מותו בתחומי האי דיקסון.
מאז 1985 אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת ירידה מתמדת, כיום מתגוררים בה 650 איש לעומת 5,000 בשנת 1985.
לפי שיר על המקום הוא נקרא "בירת החוג הארקטי" (Столицей Арктики).
גאוגרפיה ואקלים.
היישוב נמצא על גדות ים קארה, בשפך נהר היניסיי מול האי דיקסון ושוכן בשולי שטחי הטונדרה של סיביר.
בדיקסון שורר אור יום מה-5 במאי ועד ה-10 באוגוסט, לילה שורר מ-11 בנובמבר ל-1 בפברואר ובין ה-8 בדצמבר ל-5 בינואר שורר חושך מוחלט. כך זהו היישוב הגדול ביותר צפונית לחוג הארקטי בו שורר חושך גמור זמן כה ממושך בחורף. מאמצע ספטמבר ועד סוף מאי הטמפרטורה היומית ממוצעת יורדת מתחת לאפס מעלות צלזיוס. כאשר הטמפרטורה היומית הממוצעת בינואר היא 25.4- מעלות. הטמפרטורה היומית הממוצעת באוגוסט, החודש החם בשנה היא 4.8 מעלות בלבד.
תשתיות.
שדה תעופה.
5 ק"מ ממערב ליישוב, על גבי אי סמוך לחוף מצוי שדה תעופה קטן (קוד IATA: DKS; קוד ICAO: UODD), שדה התעופה דיקסון שבנייתו הושלמה בשנות ה-30 של המאה ה-20. שדה התעופה קלט מטוסי נוסעים אזרחיים לרוב, בעיקר מטוסי אנטונוב ויאקובלב ומסוקים מכל הדגמים. בסתיו 2010 חדל מלפעול בשל תנאי תשתית רעועים ותנאי מזג אוויר ירודים שמנעו את הפעלת השדה. בדצמבר 2010 חודשה פעילות השדה וחברת התעופה של מחוז קרסנויארסק, "קראסאוויה", החלה להפעיל טיסות סדירות ממנו ואליו.
הנמל.
בעיר שוכן נמל הים הצפוני ביותר ברוסיה, שהוא אחד מנמלי הים החשובים של הצי הרוסי ובתחומו נמצא מפעל דגים. הנמל מהווה לנקודת מוצא חשובה אל אוקיינוס הקרח הצפוני.
תחנת מחקר.
מאז 1916 פועלת בעיר תחנה לחקר הקוטב ובה מרכז רדיו-מטאורולוגי ותחנת מצפה גאופיזית.
חלפה
חלפה-אנריקס (בספרדית: Xalapa-Enríquez או Jalapa-Enríquez), או בקיצור חלפה (), היא בירת מדינת וראקרוס במקסיקו.
היסטוריה.
במקום בו נמצאת כיום חלפה התקיימו מספר יישובים קטנים של ילידים מאות שנים לפני הכיבוש הספרדי במאה ה-16. באזור שנת 1313 היישובים התאחדו לכפר אחד גדול בשם שַׁלַפַּן. באזור אמצע המאה ה-15 האזור נכבש על ידי שליט האצטקים מוקטסומה הראשון.
ב-1519 הרנאן קורטס כבש את הכפר בדרכו לכיבוש כלל האימפריה האצטקית. הספרדים עיוותו את שם הכפר לשלפה, אך הצליל ש' נשמט מהספרדית המודרנית, ובמקרה זה, כמו במקרים אחרים, הוא שונה לח'.
כשהספרדים הגיעו לכפר הייתה בו אוכלוסייה קטנה יחסית, ובשנים שלאחר מכן התושבים התחילו לעזוב את המקום והאוכלוסייה קטנה עוד יותר. המצב השתנה כשב-1720 המסחר באזור התחיל להתחדש, ובעקבותיו התיישבו מספר משפחות בחלפה וחשיבות היישוב גדלה. ב-18 בדצמבר 1791 קרלוס הרביעי, מלך ספרד, העניק לחלפה מעמד רשמי של עיירה לבקשת התושבים.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת וראקרוס וחלפה הוכרזה כבירת המדינה. ב-1830 חלפה קיבלה מעמד של עיר. ב-1892 שם העיר שונה ל"חלפה-אנריקס" כהוקרה למושל מדינת וראקרוס באותו זמן חואן דה לה לוס אנריקס.
כלכלה.
הכלכלה של חלפה מתבססת על מסחר, שירותים פיננסיים, דיג, חקלאות, הכוללת גידול תירס, קנה סוכר, תפוזים, צ'ילי, וקפה, גידול פרחים, גידול מקנה ותעשייה.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת וראקרוסנה ואוניברסיטת חלפה.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה אל לנסרו, שמציע טיסות למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
אליפות וימבלדון 1977
אליפות וימבלדון 1977 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
בטי שטוב מהולנד השתתפה ב-3 גמרים אך לא זכתה באף תואר.
הפרסים.
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £222,540
התחרות.
תחרות הגברים.
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, ביורן בורג משוודיה נפגש עם ג'ימי קונורס מארצות הברית וניצח אותו ב-5 מערכות.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 12 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר וירג'יניה וייד מבריטניה נפגשה עם בטי שטוב מהולנד וניצחה אותה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 8 זוגות דורגו:
במשחק הגמר רוס קייס וג'ף מסטרס מאוסטרליה נפגשו עם הזוג האוסטרלי הלא מדורג ג'ון אלכסנדר ופיל דנט וניצחו אותם ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מנצחות תחרות 1976 השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר הלן גורלי (אוסטרליה) וג'ואן ראסל (ארצות הברית) הלא מדורגות שיחקו נגד מרטינה נברטילובה (ארצות הברית) ובטי שטוב (הולנד) וניצחו אותן ב-2 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1976 רק פרנסואגז דור (צרפת) השתתפה בתחרות זו. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר בוב יואיט וגריר סטיבנס מדרום אפריקה שלא היו מדורגים שיחקו נגד פרו מקמילן מדרום אפריקה ובטי שטוב מהולנד וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל באליפות וימבלדון.
פאולינה פלד בסיבוב הראשון של תחרות נשים ניצחה את מריה פינטרובה מצ'כוסלובקיה. בסיבוב השני היא שיחקה נגד ריינל פוקס מארצות הברית והפסידה בשתי מערכות. בתחרות זוגות נשים היא שיחקה לצד פלורנצה מיכאי מרומניה והזוג הודח בסיבוב הראשון.
האשליה