בשנת 2020 כיכב בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "הצוות המובחר" בהפקה משותפת של דיסני+ ונשיונל ג'יאוגרפיק, המבוססת על הספר באותו שם מאת טום וולף, ומקדורמן גילם את האסטרונאוט אלן שפרד, אשר ידוע בתור האמריקאי הראשון בחלל במשימת מרקורי 3.
בית ספר מאנס למוזיקה
בית ספר מָאנֵס למוזיקה (באנגלית: Mannes School of Music) הוא קונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק. בסתיו 2015 עבר הקונסרבטוריון ממיקומו הקודם באפר וסט סייד במנהטן אל הקמפוס של שאר מוסדות רשת ניו סקול בארנולד הול ברחוב ה-13.
שליחות.
כפי שכתוב באתר בית הספר: "בית ספר מאנס למוזיקה מוקדש לקידום תפקידה היצירתי של המוזיקה בכל המובנים של חברה הולכת ומשתנה במהירות. מאנס מבקש לפתח אמנים, המתקדרים עם העולם הסובב אותם במוזיקה ובאמצעותה, בצורות מסורתיות, חדשות ומתהוות."
היסטוריה.
הקונסרבטוריון, שנקרא במקור בית הספר למוזיקה דייוויד מאנס, נוסד בשנת 1916 על ידי דייוויד מאנס, קונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של ניו יורק, ואשתו קלרה דאמרוש, אחותם של וולטר דאמרוש, מנצח התזמורת ושל פרנק דאמרוש. משפחות מאנס ודאמרוש היו אולי המשפחות החשובות ביותר בחוגי המוזיקה של אותם ימים, ודייוויד מאנס התגלה כאחד מראשוני הכנרים הסולנים ילידי אמריקה, שהגיעו למעמד משמעותי. דייוויד מאנס היה מנהל בית הספר הקהילתי למוזיקה ברחוב השלישי ומייסד בית הספר הקהילתי למוזיקה לאפרו-אמריקאים, כל אלה לפני ייסוד בית הספר מאנס. מאז 1938 נודע המוסד בשם בית ספר מאנס למוזיקה, כהכרה בהיקף הקורסים, שהרחיב את בית הספר הרבה מעבר זה של בית ספר קהילתי למוזיקה וכלל תעודת אמן לאחר שלוש שנות לימוד.
לאחר מותה של קלרה בשנת 1948, נעשה בנם לאופולד מאנס לנשיא, ותרם לבית הספר מן ההון שעשה כשותף להמצאת סרט הצילום בצבע. בשנת 1953 החל בית הספר להציע תואר ראשון למדעים ושינה את שמו למאנס קולג' למוזיקה. ב-1960 התמזג הקולג' עם בית הספר למוזיקה בצ'אטאם סקוור. ב-1984 עבר למעון מרווח יותר ברח' 85 מערב במנהטן וב-1989 הצטרף מאנס לרשת ה"ניו סקול", שחמשת בתי הספר שלה כללו את בית ספר "פארסונס" לעיצוב, קולג' יוג'ין לאנג ובית הספר לדרמה. ב-2005 שינתה הנהלת הרשת את השם ל"מאנס קולג': בית הספר החדש למוזיקה". ב-2015, שינתה האוניברסיטה את שם המוסד ל"בית ספר מאנס למוזיקה" והוא עבר לארנולד הול בווסט וילג'. עכשיו הוא חלק מן המכללה לאמנויות הבמה של רשת "ניו סקול", הכוללת גם את בית הספר לדרמה ואת בית הספר לג'אז ומוזיקה עכשווית. המכללה לאמנויות הבמה, יחד עם המכינה למאנס, כולל 1,450 סטודנטים. הסטודנטים בכל אחד משלושת בתי הספר של המכללה לאמנויות הבמה יכולים ללמוד בכל אחד משלושת בתי הספר (דרמה, ג'אז, מאנס), בלי קשר לבית הספר שהם רשומים בו, מה שמאפשר להם להרחיב את טווח הלימודים בהכוונה עצמית.
תוכניות.
הקונסרבטוריון בנוי משתי מחלקות אקדמיות:
תוכנית המוזיקה מהווה את המסד ללימודי המוזיקה האקדמיים בשתי המחלקות של מאנס, הכולל את כל טווח ההכשרה מכיתות היסוד עד לכיתות המתקדמות בתאוריית המוזיקה, כישורי שמע ואנליזה.
תאוריית המוזיקה נלמדה במאנס מאז פתיחתו, ולצורך זה שכר דייוויד מאנס דמויות ידועות-שם כמו ארנסט בלוך ורוזריו סקאלרו להורות תאוריה והלחנה. ב-1931 התקבל לעבודה האנס וייס, מתלמידיו הבולטים של היינריך שנקר. במהלך תשע השנים הבאות, קידם וייס לא רק את לימודי האנליזה השנקרית אלא גם את מיזוגה אל תוך חיי המוזיקה של בית הספר, לרבות ביצוע והלחנה. בשל קשריו עם בית הספר, התפרסם החיבור של שנקר, "חמש אנאליזות מוזיקה גרפיות" (Fünf Urlinie-Tafeln) בשנת 1932 במשותף על ידי המו"ל הקבוע שלו, הוצאת יוניברסל ובית ספר מאנס.
ב-1940 הלך וייס לעולמו באופן בלתי צפוי ופליקס זלצר החליף אותו. זלצר, גם הוא תלמיד של שנקר, המשיך את פועלו של וייס בכך שארגן מחדש את תוכנית התאוריה אל תוך טכניקות המוזיקה של המחלקה. הרעיון שביסוד פעולה זו היה ועודנו למזג כישורי מזיקה, תאוריה וביצוע, בהתבסס על תפיסת שנקר את תפקיד התאוריה במוזיקה טונאלית. הסטודנט הראשון במעלה של זלצר, קארל שכטר, המשיך וחיזק את המחלקה, כמו גם תלמידיו אחריו.
כיום תוכנית מאנס מתפתחת ומתרחבת במהירות הן בלימודי הביצוע והן בלמודי התאוריה. מאנס תיקן וחידש את תוכנית הלימודים כדי שתכלול מיזוג של שיעורי טכנולוגיה מוזיקלית, הרכבי אלתור, כישורי הוראה, עיתונאות אמנויות, הלחנת מוזיקה לסרטים, יזמות יוצרת ועוד, כל אלה כרוכים במחויבות חדשה למוזיקה עכשווית, הרבה מעבר לגישה מבוססת הטונאליות של שנקר. מאנס של היום כולל מספר גדל והולך של תוכניות בשיתוף עם הקונסרבטוריון הנלווה, "בית הספר לג'אז" של רשת ניו סקול.
מצע קולומבוס
מצע קולומבוס (באנגלית: Columbus Platform), או בשמו המלא: העקרונות המנחים של היהדות הרפורמית (באנגלית: The Guiding Principles of Reform Judaism), היה מסמך שנתקבל על ידי רבנים והוגים משפיעים ביהדות הרפורמית בארצות הברית בשנת 1937 והחליף את מצע פיטסבורג אשר נראה כמיושן. מצע קולומבוס חולל מפנה מהותי בקבלת הציונות על ידי היהדות הרפורמית בארצות הברית והשפעתו ניכרת עד היום.
רקע.
חופש הדת ואזרחות שווה בארה״ב הובילה לשינויים רבים באופן בו יהודים רבים מכל הזרמים קיימו את חיי הדת היהודית. בעשורים האחרונים של המאה ה-19 עלו קולות בקרב היהדות הרפורמית בארה״ב לגבש במצע את עקרונות היהדות הרפורמית כך שתתאים לאורח החיים של היהודים במדינה. בנובמבר 1885 בניצוחם של הרבנים סטפן וייז, קאופמן קוהלר ואמיל גוסטאב הירש נקבעו עקרונות מצע פיטסברג אשר נחשב למסמך המרכזי של התנועה הרפורמית מתקופה זו, למרות שמעולם לא קיבל תוקף רשמי.
מצע פיטסברג ראה בדת היהודית כקהילה דתית בלבד ללא סממנים לאומיים ואף התנער מפולחן המשרת לתפיסת מנסחי המצע רעיונות מיושנים. עקב כך, ביקש המצע לאזן בין הפרקטיקות הדתיות היהודיות לבין האזרחות האמריקאית השווה שכן מציאות חייהם של היהודים בארה״ב איפשרה ומאפשרת להם לחיות חיי דת חופשיים ללא צורך בזיקה לאומית יהודית. זו, מוחלפת עתה בזיקה אזרחית אמריקאית. תפיסה זו הובילה באופן טבעי לשלילת הציונות בקרב רבים מהוגי היהדות הרפורמית בתקופה זו ומן הטעם הפשוט שהציונות אינה הכרחית בעולם בו יהודים במצוקה מסוגלים להגר בחופשיות לארה״ב ולחיות חיי חופש ושוויון.
למן קבלת מצע פיטסברג ואימוצו הלכה למעשה בקרב קהילות רפורמיות רבות בארה״ב החלו להתהוות שינויים מרחיקי לכת במארג החיים של יהודי ארה״ב שהובילו עם השנים לבחינה מחודשת של עקרונותיו עיקר הבחינה הגיע בתקופה שבין מלחמות העולם בה התפיסה לגבי היהדות הרפורמית בארה״ב הייתה של אליטיסית הדורשת מעט מחבריה ההולכים ומתמעטים.
שינויים בחיי הקהילות היהודיות הרפורמיות בארה״ב 1885–1937.
מאז כתיבתו של מצע פיטסבורג חלו שינויים מהותיים בחברה היהודית בארה״ב אשר אילצו את חברי הקהילות הרפורמיות לערוך בחינה מחודשת של עקרונות הדתיים והרוחניים שהיו קיימים. עיקר הדחיפה לשינוי מצע פיטסבורג הגיע במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 . בתקופה זו רבנים רפורמים משפיעים כדוגמת אבא הלל סילבר העלו ביקורת פומבית על מצע פיטסברג אשר רוקן לדעתם את היהדות מהתוכן הלאומי ובכך יצר חוסר משמעותי בתפיסה הקולקטיבית של הקהילות היהודיות. אל עמדה זו הצטרפו רבנים אחרים וחברי קהילה רבים אחרים ועלתה הדרישה הציבורית לבחון מחדש את עקרונות היהדות הרפורמית בהתאם להלך הרוח באותה תקופה. באופן זה, מצע קולומבוס העתידי מנסה לתת מענה לאתגרים שהקהילות היהודיות התמודדו איתם ואשר לא היו ייחודיים לקהילה היהודית הרפורמית:
גל ההגירה של יהודים לארצות הברית.
רבים מיהודי מזרח אירופה, ובמיוחד יהודי תחום המושב ברוסיה, היו נתונים לעוני ולרדיפות וסבלו ממשטר שהגביל את חייהם הן מבחינה אישית והן מבחינת אפשרויות התעסוקה שלהם. מצב זה, ובנוסף ריבוי טבעי גדול וגידול ניכר באוכלוסייה, הוביל יהודים רבים לחפש לעצמם חיים חדשים. השינויים הטכנולוגיים שאפשרו תנועה המונית של בני אדם, ומדיניות ההגירה החופשית של ארצות הברית, הובילו לגל הגירה גדול מאוד של יהודים, בעיקר ממזרח אירופה, החל משנת 1881. כך, משנה זו ועד 1924, שבה ארצות הברית סגרה את שעריה להגירה, היגרו אליה כ-2.5 מיליון יהודים. המהגרים היהודים התרכזו בעיקר בערים הגדולות והיו לרוב יהודים מסורתיים המשויכים לזרם האורתודוקסי, ולרוב מאוכלוסיות נכשלות יותר כלכלית.
שינוי דמוגרפי מהותי זה הוביל רבים מבני הקהילה הרפומית לבחון מחדש את יחסם לכלל הקהילה היהודית. לרוב, הקהילה המבוססת והותיקה על שלל זרמיה התייחסה בהתנשאות כלפי המהגרים החדשים והיססה לקלוט אותם לקהילותיה המבוססות. עם זאת, הוותיקים פעלו רבות למען עזרה בקליטתם של המהגרים החדשים ובסופו של דבר כן נקלטו מהגרים חדשים בקהילות רפורמיות. מתוך רצון להתאים את הלכי הקהילה גם לרצונות היותר מסורתיים של החברים החדשים עלו קולות לשינוי.
אומנם בשנת 1937, שנת קבל מצע קולומבוס גל ההגירה היהודי כבר הסתיים אולם השפעותיו עדיין ניכרו בעיקר בקרב הדור המבוגר יותר.
השפל הכלכלי הגדול וירידה במספר החברים בקהילות.