בשנת 1986 הועבר המקום לידי צה"ל, ובסביבות שנת 1988 התבטלה ההיאחזות באתר והוא שימש כמפקדה של גדוד 905 של חטיבת הנח"ל. בשנת 1997 קבע היועץ המשפטי לממשלה שאם שר הביטחון וראש הממשלה מסכימים שניתן לראות ברצף הנוכחות הצבאית במקום כאחזקה של ההיאחזות, אין צורך בהחלטת ממשלה נוספת על הקמה חוזרת של ההיאחזות. בעקבות זאת, בשנת 1998 המקום שב להיות היאחזות נח"ל, בשיתוף פעולה בין מועצה אזורית הר חברון, תנועת אמנה וצה"ל. תלמידים מישיבת עתניאל חוילו ועברו להחזיק במקום כהיאחזות נח"ל. בחורי הישיבה שחוילו נבחרו על ידי "אמנה" ככאלו אשר סביר שגם אחרי שיתחתנו יישארו לגור במקום וכך גם מפקד ההיאחזות.
בשנת 1998 הוחלט לחלק את המקום בין היאחזות הנח"ל ומדרשה חינוכית, אך עוד טרם בוצעו ההליכים הנדרשים לביצוע ההחלטה קבעו המתיישבים עובדות בשטח. רב עבר לגור במקום עם משפחתו ובעקבות זאת יצאה מפיקוד הנח"ל הוראה האוסרת על מגורי משפחות במקום. למרות זאת, עם הזמן התחתנו חלק מבחורי הישיבה והביאו את נשותיהם לגור איתם במקום. בפברואר 1999 התברר לצבא שאזרחים שוהים במקום במתחם המדרשה החינוכית. בשנת 1999 אוזרחה נגוהות, אולם ללא הסדרת תב"ע.
בשנת 2002 החל משרד השיכון בבניית בתי קבע בנגוהות, ונבנו שבע יחידות דו-משפחתיות. בשנת 2003 הוקמה במקום חברת "נגו-אופ בע"מ" העוסקת בפיתוח ובניית מערכות אופטיות.
בראש השנה תשס"ד (2003) נרצחו אייל יברבוים, תושב המקום, והתינוקת שקד אברהם, בת שבעה חודשים, על ידי מחבל של הג'יהאד האיסלמי ששוחרר זמן קצר קודם לכן מהכלא הישראלי.
בשנת 2003 התגוררו בנגוהות כ-30 משפחות. ב-2009 נמסר לבג"ץ על ידי המדינה כי נגוהות נמצאת במעמד של מאחז בלתי מורשה, אולם במאי 2013 החל תהליך הסדרה של היישוב, כאשר מפקד פיקוד המרכז חתם על צו, שיצר עבורו למעשה "שטח שיפוט". לאחר חתימת הצו החלו לקדם בנגוהות תוכנית בנייה (תב"ע), שמסדירה את הבינוי הקיים ומוסיפה עליו יחידות דיור ובנובמבר 2013 הורחב תחום השיפוט, כך שיכלול גם את המאחז מצפה לכיש, שהוקם ב-2002. במאי 2018 אושר סופית התב"ע של היישוב.
כביש הגישה.
בראשית ההתיישבות בנגוהות הייתה הגישה ליישוב אפשרית רק דרך כביש אדוריים-נגוהות, המתחבר לכביש 60, ועובר בכפרים הפלסטינים א-טבקה, ח'רסא וחירבת תרמה. ב-23 באוקטובר 1998, ממשלת ישראל העשרים ושבע, בראשות בנימין נתניהו, מסרה את השליטה בחלק מהציר לאחריות ביטחונית מלאה של הרשות הפלסטינית (שטח A) במסגרת הסכם ואי. חודש אחר כך, כחלק ממהלך של יישום הסכם ואי, פרסמה מע"צ מכרז לסלילת כביש שיחבר את נגוהות מערבה, בתוואי קצר לכיוון הקו הירוק, סמוך למושב שקף, ללא צורך לעבור בשטחי הרשות הפלסטינית. סלילת כביש שקף-נגוהות (כביש 3265), באורך של כ-3 ק"מ, הושלמה במהלך 1999. לצורך סלילת הכביש הופקעה קרקע חקלאית מהכפר בית עווא, שמדרום לו עובר הכביש. בשנת 2001, נחסמה הצומת בין כביש שקף-נגוהות וכביש 354 ונאסר על תושבי האזור הפלסטינים לנסוע בכביש.
לאחר מבצע חומת מגן אישר מח"ט חברון, דרור וינברג, נסיעות ברכב ממוגן ירי בכביש אדוריים-נגוהות (שכאמור עובר בשטח A) עם ליווי של צה"ל, ותלמידי בתי ספר נסעו דרך ציר זה בליווי צבאי. עם זאת, היו מקרים בהם הציר נסגר לגמרי בגלל פעילות של המשטרה הפלסטינית. התושבים ניסו לעבור בכביש ברכבים לא ממוגנים והדבר הביא לעיתים לעימותים בינם ובין החיילים. בשנת 2012 עצר צה"ל את פעיל השמאל הרדיקלי עזרא נאווי בעת שנסע בכביש. נאווי הואשם בכניסה אסורה לשטח A.
כנגד ההחלטה לאסור תנועת פלסטינים בכביש המחבר את נגוהות עם הקו הירוק הוגשה בשנת 2006 עתירה לבג"ץ וב-2009 הוא הורה לפתוח את הכביש לפלסטינים. בעקבות זאת, צה"ל הודיע שהוא הגדיל את מספר הלוחמים המגינים על היישוב ועל המרחב סביבו, והאוטובוסים לנגוהות הוחלפו באוטובוסים ממוגנים. באותה שנה נפתח גם כביש 358, המקשר בין חבל לכיש לאזור באר שבע, דבר שקיצר לתושבי נגוהות את הגישה לאזור באר שבע וחזרה להר חברון שלא דרך כביש נגוהות-אדורים. לאחר לפתיחת הכביש לתנועת כלי רכב פלסטינים, אירעו באזור מספר תקריות אלימות בין המתנחלים לבין פלסטינים מהסביבה, בעיקר ידויי אבנים הדדי.
מאחזים.
בסוף שנת 2001 הוקם על גבעה סמוכה, כקילומטר מערבית לנגוהות, שבינה ובין נגוהות מפרידות כשלוש משפחות פלסטיניות, מאחז שנקרא הבוסטר (כיום: "גבעת הבוסתן"). במאחז מתגוררות עשר משפחות. בשנת 2003 הוצאו למבנים במקום צווי הריסה, ובשנת 2007 הגישה "שלום עכשיו" עתירה לבג"ץ בדרישה להרוס את המאחז. עמדתה הנוכחית של המדינה היא כי יש להסדיר את הבנייה במקום.
שכונת הכרם הוקמה בין נגוהות לגבעת הבוסטר. בנובמבר 2009 הרס המנהל האזרחי את המבנים במקום. הפינוי לווה באירוע סירוב פקודה בו חיילים תלו שלט גדול: "נחשון גם לא מגרשים". ביולי 2012 נהרסו שוב ארבעה מבנים בשכונת הכרם.
אביגיל (מאחז)
אביגיל הוא מאחז בתחום מועצה אזורית הר חברון. ממוקם על גבעה בין סוסיא למעון, נקרא על שמה של אביגיל, אשת נבל הכרמלי שעל פי המקרא התגוררה במעון המקראית שמזוהה באתר סמוך.
היסטוריה.
המאחז הוקם בערב יום הכיפורים תשס"ב (2001) על ידי אלישע מדן, בנו של הרב יעקב מדן, שהתגורר באוטובוס שהביא לגבעה. אחר כך הצטרפו אליו פעילים נוספים, שהחלו בהכשרת השטח והקמת מבנים.
מיד לאחר הקמת המאחז הוצאו צווי הפסקת עבודה למקום על ידי המנהל האזרחי, מאחר שהבנייה נעשתה בלא תוכנית מתאר ואישורים. צווי הפסקת העבודה לא מומשו. במקביל פנו פלסטינים בעלי קרקעות במקום לבג"ץ, בטענה שבמקום (הקרוי אום אל-שוקחאן) אדמות בבעלותם, וטענו לזכויות בקרקע מכוח עיבוד רב שנים. בג"ץ הוציא צו ביניים שהקפיא את עבודות הפיתוח עד לבירור מעמד הקרקע. הדיונים נמשכו כשנתיים וחצי, בסופם נמחקה העתירה לאחר שנקבע שהמאחז שוכן על קרקע שהוכרזה כאדמות מדינה.
במפת הדרכים מ-2003, הייתה התחייבות של ראש הממשלה אריאל שרון לפנות 26 מאחזים, בהם אביגיל. ההתחייבות לא מומשה.
באביגיל מתגוררות, נכון לשנת 2021, כ-50 משפחות. במקום קיימים כמה מבני קבע, בית כנסת, מקווה, גן ילדים, פעוטון וכן פועלים בו מספר עסקים עצמאיים. עד שנת 2008 פעל ביישוב דיר עזים שסיפק חלב למחלבה בסוסיא.
בשנת 2013 הוגשה עתירה נוספת לבג"ץ בטענה שבמאחז הוקמו חמישה מבנים על קרקע פרטית, כי כביש הגישה למאחז עובר על קרקע פרטית וכי המנהל האזרחי מונע או אינו דואג לגישה חופשית של בעלי קרקע בסמוך למאחז לאדמותיהם. בעקבות העתירה פונו המבנים נשואי העתירה, המדינה החלה בהליך להסדרת הכביש ובמקביל הבטיחה לעשות מאמץ לאפשר גישה של העותרים לקרקעותיהם.
בדצמבר 2013 ביקר במאחז שר הביטחון משה יעלון, והכריז שעבודת המטה להכשרת המאחז נמצאת בעיצומה. המהלך להכשרת המאחז נתקל בקשיים משפטיים, מאחר ששבעה בתים במאחז נמצאים בשטח אש 918, שב-1999 פונה מיושביו.
כחלק מהסכסוך הישראלי פלסטיני, בין תושבי אביגיל לבין שכניהם הפלסטינים אירעו תקריות אלימות הדדיות לאורך השנים.
מעיינות.
סמוך לאביגיל מצויים שני מעיינות מים, ששימשו את הפלסטינים תושבי האזור להשקיה ולצאן, כיום תושבי אביגיל עושים בהם שימוש:
אליאב
אֱלִיאָב (בעבר, בשמות "חָרוּב" וגם "כֶּרֶם עַמִּי") הוא יישוב קהילתי מעורב דתי-חילוני המצוי במזרח חבל לכיש ושייך למועצה אזורית לכיש.
היסטוריה.
הגרעין המייסד של היישוב, כ-13 משפחות, הוקם בשנת 2003 על ידי תנועת אור בשם "גרעין חרוב", ובשנת 2004 עלה הגרעין לקרקע באתר קרוואנים זמני בתוך שטחו של המושב שקף.
שמו הראשון של היישוב, "חרוב", ניתן לו בגלל עצי החרוב הגדלים באזור. כעבור מספר שנים, עקב הדמיון לשמו של היישוב כפר חרוב, בדרומה של רמת הגולן, החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שמו ל"כֶּרֶם עַמִּי". ב-22 ביוני 2011 נעתרה ועדת השמות הממשלתית לבקשתם של תושבי המקום, ושמו של היישוב הוסב לשם "אליאב", לזכרו של לובה אליאב, אשר עסק רבות בפיתוח ההתיישבות בחבל לכיש. אליאב הלך לעולמו ביום בו הונחה אבן הפינה ליישוב.
לאחר תקופה בת כ-9 שנים במהלכן התגוררו בני הגרעין המייסד באתר זמני, החלה במרץ 2013 העלייה לקרקע ליישוב הקבע על גבעת "אליאב", הממוקמת בסמיכות למושבים אמציה ושקף וליישובים כרמי קטיף ובני דקלים.
היישוב כיום.
ביישוב מתגוררות משפחות חילוניות, מסורתיות ודתיות המנהלות חיים קהילתיים משותפים בתחומי החינוך, היהדות והתרבות. כחלק מהיותו יישוב מעורב, הוא חבר במיזם מרק"ם המאגד יחדיו את כלל הקהילות המעורבות בישראל.
היישוב מנוהל כאגודה שיתופית ומוגדר כיישוב תומך סביבה והוא חלק מהמרחב הביוספרי בשפלת יהודה. התכנון והבניה ביישוב מבוססים על עקרונות שימור הסביבה.
נכון למאי 2016 חברות באגודה השיתופית אליאב כ-120 משפחות, מתוכן כ-70 כבר מתגוררות ביישוב הקבע ועוד כ-10 בתים נמצאים בתהליך בנייה. במהלך שנת 2016 שווקו כ-90 מגרשים נוספים במסגרת שלב ב' של פיתוח היישוב.
מסגרות חינוך בלתי פורמלי.
ארגון הנוער צמרת פעל ביישוב עד לשנת 2019 וקיים פעילויות משותפות לילדי היישוב - דתיים וחילונים. החל משנת 2020 פועל ביישוב שבט "חרוב" של הצופים, במתכונת פעולות לאוכלוסייה משולבת לדתיים וחילונים (תחת "עדת הצופים"). השבט באליאב שייך להנהגת יהודה (ולא להנהגת דרום) נוכח קיומם של שבטים משלבי דתיים-חילונים נוספים בהנהגה זו (בנס-הרים ובכפר-אדומים) ביישוב פועל גם סניף של תנועת הנוער בני עקיבא .
בשטח אשר שימש את גרעין היישוב במושב שקף פועלת כיום שלוחת אליאב של המכינה קדם-צבאית מיתרים לכיש. המכינה טרם עברה למבני הקבע שלה באליאב.
שדה משה