בפרשת כי תצא נאמר: בפסוקים אלו מדובר באיסור כלאי הכרם, ובאיסור העבודה בשני מיני בעלי חיים. על אף שבפסוק מוזכרים רק שור וחמור, בתלמוד מבואר שבפסוק זה דיבר הכתוב בהווה והכוונה לכל שני מינים של בעלי חיים.
טעמי האיסור.
לדעת חלק מהראשונים אין טעם מפורש לאיסור כלאים וקיומו הוא מתוך המחויבות הקבועה לציווי הקב"ה וכך כתב הרש"י :
הרמב"ן כותב, שטעם איסור הכלאיים הוא שהקב"ה ברא את כל הצמחים והחיות בעולם במצב שהם יכולים להתקיים ולהעמיד צאצאים בכוחות עצמם, ובכך שהאדם מרכיב צמחים הוא מתיימר כביכול "לעזור" לקב"ה בהשלמת עולמו. המהר"ל מבאר שכוונת הרמב"ן היא שבכך נעשית יצירה חדשה, ובשונה משכלול ושיפור שאכן מותרים.
הרמב"ם משער שאיסורי הרכבת אילנות וכלאי זרעים מקורם בטקסי פולחן אליליים כגון אלו המתוארים בכתבי ה"צאבה" בהם היו מעורבים הרכבת אילנות ומשגל, והתורה באה להרחיק ממנהגים כגון אלו. "... ובגלל הרכבת אילן נאסר האיחוד בין כל שני מינים מן הזרעים ואפילו זה על יד זה". וסיבת איסור כלאי הכרם - "שהיה מנהגם לזרוע שעורים וצמוקים יחד, ודימו (=חשבו) שאין הכרם מצליח כי אם בכך, לפיכך אסרה התורה כלאי הכרם וציוותה לשרוף הכל".
סיבה נוספת לאיסור, הוא על פי תורת הסוד מאחר שלכל צמח יש מלאך למעלה שאומר לו "גדל" וכאשר מערבבים סוגי צמחים זה הורס את סדרי בראשית.
לאיסור ישנם גם מספר יתרונות מדעיים, סוגי יבולים שונים לוקחים מהאדמה כמויות שונות של מים ומינרלים ולכן יבול יותר "חזק" יפגע ביבול יותר "חלש" כמו האיסור לא תחרוש בשור ובחמור יחדו ולכן האיסור שומר על היבולים ה"חלשים".
סוגי כלאיים.
כלאי האדמה.
כלאי זרעים.
איסור כלאי זרעים, הוא לזרוע במקום אחד שני מיני זרעים ממיני תבואה, קטניות או ירקות, הראויים למאכל אדם.
אסור לגדל בסמוך גידולים של שני מיני זרעים ופרטי הדינים כאמור במסכת כלאיים לעניין המרחקים וכדומה. שיעור ההפרדה תלוי בגודל השדה ובסוג הזרעים: ירקות בודדים בערוגה אחת: הרחקה טפח וחצי, חלקה מרובעת (קרחת) של כעשר אמות, חלקה מאורכת (מישר), שתי שורות, תלם בודד, שדה תבואה: הרחקה עשר אמות וחצי, שדה ירק: הרחקה 6 טפחים או ראש תור- שדה של מין אחד פוגש בקצהו שדה ממין אחר.
כאשר התערבו זרעים בזרעים, אם שיעור הזרעים המעורבים קטן מ-1/24 ביחס לזרעים שהתערבו בהם, במקרים רבים מותרת הזריעה.
איסור כלאי זרעים נהוג רק בארץ ישראל.
כלאי אילן.
אסור להרכיב ייחור (רוכב) של עץ בכנה של מין אילן אחר אבל מותר להרכיב ייחור על גזע של אילן שמאותה משפחה (לדוגמה: תפוז על חושחש). באיסור ההרכבה נכללים גם הרכבת ירק באילן, אילן בירק, והרכבת ירק בירק. אולם אם כבר הרכיבו ייחור על גזע של אילן אחר, מותר להשתמש באילן שנוצר.
לפי הרמב"ם והשולחן ערוך מותר לערב ולזרוע זרעי אילן שונים, וכן מותר לזרוע זרע אילן עם זרעים אחרים. ואילו לדעת הראב"ד אסור. הראי"ה קוק מבאר שגם לראב"ד זרעי אילנות ממינים שונים מותר לזרוע יחד.
מותר לגדל עצים מסוגים שונים זה בסמוך לזה, ומותר לזרוע זרעים לעצים (למעט גפן) זה בסמיכות לזה.
מחמת איסור זה, נתון הנושא של הנדסה גנטית, בביקורת ופולמוס הלכתי. עם זאת, הפוסקים הבחינו בין הרכבה (דוגמת קביעת ענף ממין אחד על גזעו של מין אחר) ובין הכלאה (הצלבת אבקנים ממין אחד עם שחלות ממין אחר) כשבהכלאה יש המצדדים להקל.
איסור הרכבת אילן נוהג גם בחוץ לארץ.
אסור להשאיר בשדה גידולים שהם כלאים. פרי שנוצר מכלאי זרעים מותר באכילה.
כלאי הכרם.
אסור לזרוע חרצן ענבים עם שני מיני זרעים אחרים של תבואה, קטניות או ירקות, וכן אסור לזרוע בסמוך לגפן או לכרם זרעים אחרים של תבואה, קטניות או ירקות. שיעור ההרחקה מגפן יחידית: 6 טפחים, מן הכרם: 4 אמות. אם זרע שני מיני זרעים במקום אחד, ללא גדר מפסיק ביניהם, נאסרים הזרעים, וכאמור בפסוק: , והם טעונים שרפה.
ההלכה אומרת, שאם יש גדר בין הזרעים לגפן, אין הדברים נחשב לכלאיים, ואין נאסרים הפירות. הגמרא במסכת בבא בתרא דנה בדין שני שכנים, שהייתה ביניהם גדר, שההלכה היא שכל עוד שאחד מהם פועל ובדעתו לגדור, אין הפירות נאסרים, אלא שהתעצל מי שהיה חייב לגדור, ולא גדר, וממילא נאסרו הזרעים, ובמקרה כזה עליו לשלם. אם כי, על בעל הזרעים לומר לו ולהתרות בו קודם לכן, שיגדור את הגדר, וגם אם אמר לו פעם אחת עליו להתרות בו שוב, שכן עלול הוא לחשוב, שהחובה לגדור אינה מוטלת עליו שוב ושוב.
קיימת שאלה, מה תהיה ההלכה אם יש חלקת שדה קטנה הסמוכה לחלקת שדה גדולה. לפי הכלל דיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה, אם יהיו גפנים בשטח הגדול, אסור יהיה לזרוע זרעים בחצר הקטנה, שכן נחשב הדבר כאילו בקטנה ישנן גפנים יחד עם זרעים, ואם זרע הזרעים אסורים, והגפנים מותרים, שכן אין בכוח השטח הקטן להשפיע על השטח הגדול, וכאשר ההתייחסות היא אל הגפנים שבשטח הגדול אין לזרעים שבשטח הקטן השפעה עליהם.
איסור כלאי הכרם נוהג בארץ ישראל כאיסור דאורייתא ובחוץ לארץ כאיסור מדרבנן.
כלאי בהמה.
איסור הרבעה בין בעל חיים ממין אחד לבעל חיים ממין אחר. עם זאת, התורה לא אסרה את השימוש בוולד הנולד כתוצאה מהרבעה כזאת שנגרמה באיסור. פרד הוא דוגמה לבעל חיים שנולד מכלאי בהמה - הרבעה של חמור וסוסה. כאשר שתי הבהמות משתייכות למינים קרובים ביותר (לפי הקריטריונים ההלכתיים), הרבעתם מותרת.
כלאי מלאכת בהמה.
איסור הנהגת שני בעלי חיים ממינים שונים כאשר הם קשורים יחדיו.
כלאי בגדים.
אסור ללבוש בגד העשוי מצמר ומפשתן ביחד, אולם האבנט של כהן הדיוט המשמש בעבודת בית המקדש עשוי שעטנז ולמרות זאת מותר לכהן ללבשו בהיתר מיוחד. כמו כן, גם את בגד הציצית מותר לעשות וללבוש כלאיים, ויש סוברים שאכן ראוי לייצר ציצית של צמר ופשתים כרוכים יחד באופן של לכתחילה.
חלוקת המינים.
החלוקה למינים שונים של צמחים או בהמות, נקבע לפי דמיון חיצוני וקריטריונים נוספים, ולא לפי המיון הבוטני או הזואולוגי. שאלת חלוקת המינים עוררה דיון רחב בספרות ההלכה מימי התנאים ועד ימינו.
סרנה (אשת סטיליקו)
סרנה (בלטינית: Serena; נולדה לפני 370–408) הייתה אצילה בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת.
חייה.
סרנה הייתה אחייניתו של הקיסר תאודוסיוס הראשון. בשנת 395, זמן מה לפני מותו של דודה, אורגנו נישואין בינה לבין המגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו, שהיה ממוצא רומאי-ונדלי. אחרי כן, ישבה בחצר דודנה, הקיסר הונוריוס, שם בחרה רעיה עבור משורר החצר קלאודיאנוס וטיפלה באחותו למחצה של הונוריוס, גאלא פלקידיה. על–פי זוסימוס הייתה לה מעורבות עמוקה בהשאת שתיים מבנותיה לקיסר הונוריוס. בתה הבכורה, מריה, נישאה להונוריוס בעודה נערה רכה, תוך הסכמה שהשניים ישנו יחד במיטה אחת, אך בתוליה יישמרו. מריה מתה בתולה וסרנה דחפה, כנגד דעתו של סטיליקו, להשאת בתה השנייה, תרמנטייה, להונוריוס, אך גם בת זו מתה.
אחרי הוצאתו להורג של סטיליקו ביד הונוריוס בשנת 408 נותרה סרנה ברומא, אך כאשר צר אלאריק על העיר מאוחר יותר באותה שנה, הוצאה סרנה להורג בחניקה, בנימוק שהיא עשויה לסייע לאלאריק לחדור לעיר. נטען כי גאלא פלקידיה, שגדלה בביתה, נתנה אישורה למעשה רצח זה, אף כי לאיש לא היה מידע ממשי על בגידה אפשרית, והרצח לא שינה את תוכניותיו של אלאריק.
מאחר שתאודוסיוס היה ילד יחיד, ואמו תרמנטייה הייתה אשתו הראשונה והיחידה של אביו, ניתן להסיק כי אביה היה מנישואים קודמים של תרמנטייה, דבר ההופך אותה רק אחיינית למחצה של תאודוסיוס.
תמיסת מלח
ברפואה, תמיסת מלח (באנגלית: Saline; בתעתיק לעברית לעיתים: סליין, סיילין) היא תמיסת מלח בישול מומס במים. בריכוז מתאים ניתן להשתמש בסליין לשימוש פנימי.
תמיסת מלח נקראת גם מים פיזיולוגיים.
הריכוז הסטנדרטי של התמיסה מכיל NaCl 0.9%. קיימת גם תמיסה בריכוז 0.45% לשימוש במקרים מיוחדים, למשל בילדים קטנים.
ניתן למדוד את ריכוז המלח בתמיסה על ידי שימוש במכשיר הסלינומטר.
השימושים העיקריים של התמיסה:
בני יהודה ת&quot;א
פינגווין מלכותי
פינגווין מלכותי (שם מדעי: "Aptenodytes patagonicus") הוא מין פינגווין מהסוג פינגווין גדול. זהו המין השני בגודלו במשפחת הפינגוויניים: גובהו כ-70 עד 100 ס"מ ומשקלו כ-11 עד 16 ק"ג; הוא שני בגודלו רק לפינגווין הקיסרי. גודל האוכלוסייה של הפינגווינים המלכותיים עומד כיום על 2.23 מיליון פרטים, ונמצא בעלייה. אף על פי שהפינגווין המלכותי דומה בהופעתו לפינגווין הקיסרי, הוא צבעוני יותר, ומקורו ארוך יותר. כל הניצוי של הגוזלים, עד נשירת הנוצות הראשונה שלהם, הוא חום. פינגווינים צעירים דומים לבוגרים, אך הניצוי שלהם פחות צבעוני; הניצוי משתנה לזה של מבוגר בגיל 3.
הפינגווין המלכותי ניזון בעיקר מדגים קטנים ודיונונים, אך גם מזואופלקנטון וסרטנים. הפינגווינים צדים בקבוצות, וכמו מיני פינגווינים גדולים אחרים, הם יכולים להישאר תחת המים לפרקי זמן ממושכים. פינגווינים ממין זה עשויים לצלול לעומק של כ-100 מטרים בחיפושם אחרק מזון, ונצפו פינגווינים שהגיעו לעומק של יותר מ-300 מטרים מתחת לפני הים. הפינגווינים המלכותיים נחשבים בעלי חיים אנדותרמים, בגופם יש מנגנון ויסות חום שנמצא בראש, ברגליים ובסנפירים ובכך עוזר להם להפחית את איבוד החום. בנוסף, נוצותיהם בנויות בצפיפות שאוטמת מים ומבודדת קור.