כללי המשחק פשוטים. שלושה קלפים מונחים על השולחן על ידי המחלק (או במקרה של רמאות ברחוב על קופסה או חפץ אחר שניתן לקפל במהירות), ומוצגים לקורבן. לאחר מכן הופכים את הקלפים והקורבן צריך למצוא את הקלף השונה. הקלפים מעורבבים לנגד עיני הקורבן באיטיות ללא שום תנועה מהירה או חשודה, והקורבן צריך להצביע על הקלף השונה. בחירת הקלף נעשית על ידי מיקום כסף על הקלף. אם הקרבן ניצח, הוא זוכה בסכום כסף ששווה להימור שלו. אחרת, הוא מפסיד את הסכום עליו הימר. במרבית הפעמים הוא לא ינצח. הסיבה לכשלונו היא מיומנותו של הרמאי.
בחירת קלפים אופיינית.
מאחר שיש רק 3 קלפים, בוחרים לרוב שתי שביעיות ומלכה. לרוב זו מלכה לב. לעיתים הקלף הזוכה הוא אס עלה שנחשב לקלף מזל. עובדה זו עשויה למשוך את הקורבן למשחק.
משיכת שחקן.
קורבן המגיע למשחק רואה לרוב קבוצת אנשים שמשחקת, חלקם זוכים וחלקם מפסידים. האנשים שמשחקים הם משתפי פעולה עם מפעיל המשחק, שמשחקים איתו כדי לתת תחושה שזהו משחק הימורים הוגן. לרוב, משתפי הפעולה הם דמויות מגוונות כגון אישה עם ילד, אדם מהרחוב, רואה חשבון בחליפה. זאת כדי שהקבוצה תראה כמורכבת מאנשים זרים.
קורבן שצופה במשחק ישים לב שיותר קל לו לעקוב אחר המלכה מאשר למשתפי הפעולה והוא יתפתה לחשוב שהוא עשוי לנצח במשחק.
אם הקרבן נכנס לבסוף למשחק, משתפי הפעולה ישתמשו בכמה דרכים לרמות אותו:
במשחק עם משתף פעולה אחד או ללא משתפי פעולה כלל, המחלק ישאל את הקורבן היכן הקלף. לאחר בחירה נכונה מצד הקורבן המחלק יתן לו את סכום הזכייה ללא כל הימור מצדו ובכך ימשוך אותו לשחק.
שיטות מתוחכמות יותר יכללו מספר רב יותר של משתפי פעולה, שמשמשים כתצפיתנים, עוברי אורח או מהמרים.
שיטת ההונאה.
המחלק נעזר בזריזות ידיים והסחת תשומת הלב כדי למנוע מהקורבן למצוא את המלכה. ישנם כמה מהלכים אופייניים.
הזריקה
בזריקה, המחלק מחזיק שני קלפים שמונחים לאורך מהקצה התחתון והעליון שלהם כאשר פניהם למטה. קלף אחד מוחזק ביד שמאל, קלף שני מוחזק ביד ימין בין האגודל לאמה וקלף שלישי מעליו בין האגודל לאצבע המורה. אחד הקלפים ביד ימין הוא המלכה. שתי הידיים מוטות כדי שהקורבן ומשתף הפעולה יוכלו לראות אותם. הקלפים נזרקים על גבי השולחן אחד אחד, ומעורבבים בכמה תנועות חלקות כך שהם אחד לצד השני. בזמן הזריקה המחלק מניע את יד ימין לצד כדי להפריד את שני הקלפים, הקורבן חושב שהקלף התחתון נזרק ראשון אך למעשה הקלף העליון נדחף לפני הקלף התחתון והחליף איתו מקום.
מחלק מיומן מבצע פעולה זו באופן בלתי ניתן להבחנה, לעיתים אפילו משתפי הפעולה לא עוקבים אחר הקלפים. לשם כך משתמשים בסימנים בין המחלק למשתפי הפעולה כדי להודיע את מיקום המלכה.
שיטה זו אחראית לתנועה האופיינית הצידה של יד המחלק בזמן שהוא מניע את הקלפים על השולחן.
חילוף קלפים
אם הקורבן בוחר קלף שהמחלק לא רצה, המחלק יחליף את הקלף בקלף אחר. תחילה המחלק מרים קלף נוסף, לא הקלף שהקורבן בחר. הוא מחזיק אותו בפינה בין האגודל לאמה ומחליק אותו מתחת לקלף הנבחר, לכאורה כדי להפוך את הקלף הנבחר. למעשה, כששני הקלפים זה על גבי זה, הוא מניח את הקלף הלא נבחר, אוחז בקלף הנבחר ונותן לקלף שלא נבחר ליפול על גבי השולחן. כמו בזריקה, לא ניתן להבחין בחילוף קלפים שמבוצע נכון.
תגלת-פלאסר
חברת החדשות
החדשות 12 (כונתה בעבר החדשות 2) היא המותג של חברת החדשות הישראלית בע"מ, חברת תקשורת ישראלית, שמפיקה את מהדורות החדשות ואת רוב תוכניות האקטואליה עבור קשת 12 והיא בבעלות "קשת".
החל מ-2 באוגוסט 2020 משדרת החברה גם מבזקי חדשות בשמונה תחנות רדיו אזוריות, לאחר שנים רבות בהן שידרה "חדשות 13" את המבזקים, גם בימי "חדשות 10". החל משנת 2000 אולפני החברה ממוקמים בקריית התקשורת שבנווה אילן שבהרי ירושלים. לפני כן, מוקמו אולפני החברה באולפני הבירה בירושלים.
במשך שנים רבות הפיקה החברה את תוכני החדשות והאקטואליה עבור "ערוץ 2" הישראלי ולכל זכייניותיו – "טלעד", "קשת" ו"רשת", ובין פיצול "ערוץ 2" למיזוג "רשת"-"עשר" עבור "רשת 13". מאז פיצול ערוץ 2 ב-1 בנובמבר 2017 ועד ה-16 בינואר 2019, חברת החדשות התקיימה בבעלות משותפת של הזכייניות, ובהתאם לכך שידרה במקביל בערוצים "קשת 12" ו"רשת 13" את: מבזקי הבוקר, "מהדורה ראשונה", "שש עם עודד בן עמי", "המהדורה המרכזית", "אולפן שישי", "סדר עולמי" ו"חדשות סוף השבוע". בתקופת שידורי החברה בשני הערוצים במקביל, חדלה החברה מלקדם את שידורי הזכייניות בערוצים החדשים שלהן. כמו כן, שלוש תוכניות בולטות של החברה לא שודרו בשני הערוצים במקביל: "לילה טוב ישראל" (אשר ירדה מהאוויר עת מיזוג "רשת"-"עשר") ו"פגוש את העיתונות" שודרו רק ב"ערוץ 13" ואילו "התוכנית הכלכלית" ("תוכנית חיסכון") שודרה רק ב"ערוץ 12", זאת מאחר שהתוכנית מוגדרת כתוכנית תעודה – ואינן כלולות בתוכניות שמורשות לשידור בשני הערוצים. בנוסף, עובדי חברת החדשות לא הופיעו בתוכניות הזכייניות ובערוצים החדשים – ומגישים של מבזקי "החדשות" לא שוחחו עם מגישי התוכניות של "רשת" ו"קשת" ולא הופיעו לצידם ב"" (כפי שקרה עד אז במקרים של תוכניות בוקר ואקטואליה במסגרת שידורי "ערוץ 2").
בתחילה, הפעילות המקבילה בשני הערוצים הייתה אמורה להימשך למשך 3 שנים נוספות לאחר הפיצול – עד נובמבר 2020, כשבתום התקופה, החברה תועמד למכרז או שיתקיים תמחור בין הזכייניות. בעקבות מיזוג רשת-עשר, החברה עברה לבעלות בלעדית של "קשת" כבר בינואר 2019. ב-16 בינואר 2019, אחרי כ-25 שנים בהן הפיקה ושידרה חברת החדשות עבור "רשת", החברה עברה לשדר באופן בלעדי ב"ערוץ 12" של "קשת", ששילמה 120 מיליון ש"ח עבור מחצית החברה, והפכה לבעלת השליטה היחידה בה.
היסטוריית החברה.
חברת החדשות הוקמה בשנת 1993 יחד עם הקמת הערוץ השני והפכה לאחד מהסמלים המזוהים ביותר עם הערוץ. מהדורות החדשות השונות של החברה ביססו אותה כאחד המקורות העיקריים לצרכן התקשורת הישראלי בנושאי אקטואליה. במרוצת השנים הרחיבה חדשות "ערוץ 2" את פעילותה מעבר למהדורה המרכזית והעלתה תוכניות נוספות כגון: "שש עם", "אולפן שישי", "פגוש את העיתונות", "מהדורה ראשונה" ו"תוכנית חיסכון". בכל מהלך שנותיה של החברה, היא נאלצה להתמודד מול מתחרים רבים מהטלוויזיה, מהאינטרנט ומהרדיו.
1993–1997.
חברת החדשות הוקמה ב-1993 על ידי 3 הזכייניות הראשונות של "ערוץ 2" המסחרי. החברה הוקמה על מנת ליצור ולספק ל"ערוץ 2" את כל מהדורות החדשות. משדר החדשות הראשון היה בן פחות מחמש דקות, בהגשת יעקב אילון, ופתח את שידורי הערוץ, ב-4 בנובמבר 1993. כתוצאה מהקמת "ערוץ 2" החליטו ב"ערוץ הראשון" להקדים את מהדורת "מבט" לשעה שמונה בערב, לחדש את אולפני רוממה, ליצור פתיחים חדשים ומוספי תרבות וספורט ולהאריך את מהדורת החדשות שלהם לכדי 50 דקות.
את חברת החדשות הקים אילון שליו שמונה להיות המנכ"ל הראשון שלה.
בעת הקמת החברה עמד שלום קיטל על כך ששום עיתונאי לא יעבור לחברה מ"הערוץ הראשון" ואסף עובדים מכלי תקשורת אחרים כמו הרדיו או העיתונים. עם העיתונאים הראשונים של חברת החדשות נמנו יעקב אילון, מיקי חיימוביץ', משה נוסבאום, גיא זהר, דנה ויס, גדעון סער, רינה מצליח, אושרת קוטלר, עמנואל רוזן, יוסי עין-דור ואהרן ברנע. מהר מאוד נפרצה ההגבלה שקבע קיטל ונבחרת החדשות התחילה לכלול גם עיתונאים מ"הערוץ הראשון" (ביניהם גדי סוקניק) ועם חלוף השנים גם מ"ערוץ 10".
מהדורות החדשות של "ערוץ 2" הפכו לפופולריות קצת לאחר הקמת הערוץ. במאי 1994 כבר גברה מהדורת החדשות של "ערוץ 2" במדרוג הכולל על זו של ה"ערוץ הראשון". התחרות בין השניים בסיקור אירועים ביטחוניים כמו פיגועים גררה ביקורת ציבורית רבה כיוון שמערכות החדשות עלו מהר לשידור במתכונת גל פתוח ושידרו תמונות לא מצונזרות של חלקי גופות.
למרות התחרות העיקשת בין שני הערוצים, שיתפו שניהם פעולה בעת חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן בסוף אוקטובר 1994. השידור הישיר של חתימת הסכם השלום עם ירדן שודר במשותף בשני הערוצים. שנה לאחר מכן, שיתפו שוב שני הערוצים פעולה כאשר מסע ההלוויה של ראש הממשלה יצחק רבין הועבר בו זמנית בשני הערוצים.
נקודת מפנה בהיסטוריית החברה היא סיקור רצח יצחק רבין שהתרחש ב-4 בנובמבר 1995, בדיוק שנתיים מיום תחילת שידורי הערוץ. כתב החברה דב גיל-הר היה מטרים ספורים ממקום הרצח, ומיד שלח הודעה למכשירי הזימוניות של רוני דניאל ואהרן ברנע שגם היו באותו אזור. בחברה נכנסו לעבודה על פי נוהל חירום, יורם ארבל עלה בהודעה דרמטית ראשונה על האירוע באולפני "טלעד", הוא העביר את השידור לגיא זהר באולפן החדשות שהמשיך עם עדכונים ראשונים מהשטח, גדי סוקניק הגיע לאולפן עם השערות ראשוניות, יעקב אילון הוזעק למערכת ונכנס ישירות לאולפן והחליף את זהר לאחר שזה שידר ארבעים וחמש דקות בקירוב. כתב החברה משה נוסבאום הגיע עם ההודעה הרשמית ועם שמו של המתנקש, כמה דקות לאחר שאילון נכנס לאולפן. לאחר ההודעה על מותו של רבין הועבר השידור לידי רפי רשף ששידר שידור רציף במהלך כל הלילה עד לשעות הבוקר, לאחר מכן קיבל לידיו דן שילון את השידור כשבמהלך היום החליפו מגישי החברה אחד את השני והמתכונת של הגל הפתוח נמשכה מספר ימים. לאחר הרצח חשבו ב"ערוץ 2" ובחברת החדשות שהתחרות פוגעת בשני הצדדים ולכן החליטו לנסות לאחד כוחות עם חטיבת החדשות של "הערוץ הראשון". נחמן שי, מנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, יצר קשר עם מוטי קירשנבאום, מנכ"ל רשות השידור, והלה השיב לו בשלילה: "כל אחד יעשה את העבודה שלו". ההחלטה הזו היטיבה עם החברה שכן מאז טיפסו אחוזי הצפייה בערוץ.