פיינורד זכתה בגביע ההולנדי הראשון בשנת 1930 כשהבקיעה את השער היחיד בגמר, בדרבי מול אקסלסיור רוטרדם. חמש שנים לאחר הזכייה הראשונה שלהם בגביע, פייגנורד זכתה בפעם השנייה בשנת 1935, לאחר שגברה בגמר על HVV הלמונד.
פיינורד החלה למשוך אוהדים נוספים לאצטדיון שלהם בקרום זנדווג, ובשנת 1933 הם החליטו לבנות מתקן חדש. המועדון עבר לאצטדיון פיינורד (שכונה "דה קויפ" או "האמבטיה") בשנת 1937, כשהוא משחק את המשחק הראשון שם ב-27 במרץ אותה השנה מול בארשוט. במהלך תקופה זו, זכתה הקבוצה באליפות השלישית והרביעית שלהן ב-1936 וב-1938.
תור הזהב.
פיינורד זכתה באליפות המקצועית הראשונה שלה ובאליפות הולנד השישית שלהם בשנת 1961. בעונה שלאחר מכן הם שיחקו את המשחק האירופי הראשון שלהם מול גטבורג. השוודים הפסידו 0–3 בגטבורג ו-8–2 ברוטרדם. פיינורד הודחה על ידי טוטנהאם הוטספר בסיבוב הבא. בשנת 1962, הגנה פיינורד בהצלחה על תואר אליפות הולנד והגיעה לגמר גביע האינטרטוטו 1961/62, שם הפסידה ליריבתה המקומית אייאקס בתוצאה 4–2.
הישגו הגדול ביותר של המועדון הגיע עם הזכייה בגביע אירופה לאלופות (ליגת האלופות של ימינו) ב-1970, לאחר ניצחון במשחק הגמר 1–2 על סלטיק. היה זה המועדון ההולנדי הראשון אשר זכה בתואר זה, ובתואר אירופי בכלל, ובכך חנך רצף של ארבע זכיות הולנדיות רצופות בתואר (שלוש הבאות היו של אייאקס). בכך גם חנך המועדון את תור הזהב של הכדורגל ההולנדי בשנות השבעים.
בשנת 1974, המועדון שינה את שמו מ-"Feijenoord" לפיינורד. תחת שמם החדש הם שיחקו בגביע אופ"א 1973/1974 והגיעו לגמר, לאחר ניצחון 4–3 בסיכום שני המשחקים על שטוטגרט בחצי הגמר. היריבה בגמר הייתה טוטנהאם הוטספר. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 2–2, ופיינורד ניצחה ברוטרדם 2–0, והפכה לקבוצה ההולנדית הראשונה שזוכה בגביע אופ"א. בהמשך אותו עשור, פיינורד זכתה רק בתואר אחד, אליפות הולנד בשנת 1974.
בשנת 1993 הבטיחה פיינורד אליפות נוספת, לאחר שניצחה את חרונינגן 5–0 במשחק הליגה האחרון. אחרי התואר הגיעו עוד שני גביעי הולנד בשנת 1994 וב-1995.
פיינורד הופיעה לראשונה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. היא סיימה במקום השלישי בשלב הבתים, אחרי מנצ'סטר יונייטד ויובנטוס.
שנות ה-2000.
ב-25 באפריל 1999 הבטיחה פיינורד את אליפות הולנד ה-14 שלה. במהלך עונת 1999/2000 השתתפה פיינורד בפעם השנייה בליגת האלופות, אך שוב הודחה בשלב הבתים כשצ'לסי ולאציו מקדימות אותה. פיינורד שוב השתתפה בליגת האלופות בעונת 2001/2022, סיימה במקום השלישי והודחה לגביע אופ"א, שם הגיעה עד לגמר, שם פגשה את בורוסיה דורטמונד אותה ניצחה 1–3 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התברר שפיינורד נמצאת במצב פיננסי גרוע, בנוסף, הורחקה פיינורד מהמפעלים האירופים בעקבות התנהגות בלתי הולמת של אוהדיה לפני משחק ליגה אירופית נגד נאנסי. העונה הסתיימה באכזבה שכהיא מסיימת במקום השביעי, מה שגרם לפיינורד להעידר מהשתתפות במפעל אירופי לראשונה זה 16 שנים. 100 שנה לאחר הקמת המועדון, פיינורד הצליחה לזכות בגביע הולנדי נוסף לאחר שניצחה את רודה 2–0.
עונת 2016/2017 החלה בצורה מושלמת מבחינת הקבוצה, כאשר היא מנצחת את תשעת משחקיה הראשונים בליגה. איבוד הנקודות הראשון היה מול אייאקס ב-23 באוקטובר 2016. על אף דעיכה ביכולת הקבוצה לקראת סיום העונה, הקבוצה זכתה באליפות, הראשונה מזה 18 שנה וה-15 בתולדותיה לאחר ניצחון 3–1 על הראקלס אלמלו במחזור הסיום. כל שלושת השערים נכבשו על ידי קפטן הקבוצה, דירק קאוט, שחזר לקבוצה לפני תחילת העונה לאחר 11 שנה. פיינורד הייתה הקבוצה השנייה בתולדות הליגה ההולנדית שנשארה בראש הטבלה במשך כל שלבי העונה.
כאלופת הולנד, פיינורד העפילה ישירות לשלב הבתים בליגת האלופות בעונת 2017/2018. הם שיחקו בשלב המוקדם יחד עם מנצ'סטר סיטי, שחטאר דונצק ונאפולי. פיינורד הפסידה ב-5 המשחקים הראשונים, וניצחה את משחק הבית האחרון שלה נגד נאפולי בתוצאה 2-1 וסיימה אחרונה.
הקבוצה שיחקה בעונת 2021/2022 גם בליגה האזורית לאחר שסיימה עונה קודם לכן במקום החמישי. היא הוגרלה בשלב הבתים יחד עם סלביה פראג, אוניון ברלין ומכבי חיפה. פיינורד העפילה מהבית המוקדם והגיעה עד לגמר כשהיא גוברת בדרך על פרטיזן בלגרד, סלביה פראג ומרסיי. במשחק הגמר נכנעה פיינורד לרומא בתוצאה 1-0. בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.
אצטדיון.
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון פיינורד, אחד מהאצטדיונים האירופאים הנחשבים. הוא מכיל 50,000 מושבים ומחזיק בשיא של אירוח 10 משחקי גמר של תחרויות אופ"א, כולל גמר גביע אופ"א 2002 שבו זכתה פיינורד. הוא ממוקם במחוז פיינורד בדרום רוטרדם.
יריבויות וקהל.
לפיינורד ישנה יריבות ארוכת שנים עם אייאקס, המשחק בין הקבוצות נקרא "דה קלאסיקר" ("הקלאסי"). ההמנון של המועדון הוא "יד ביד".
סגל שחקנים.
(בהשאלה מדינמו מוסקבה)
(בהשאלה מקולורדו ראפידס)
(בהשאלה מסביליה)
(קפטן)
(בהשאלה מהרטה ברלין)
אבולוציה של השפה
אבולוציה של השפה היא התהליך בו התפתחה יכולת האדם להשתמש בשפה טבעית, כחלק מההתפתחות האבולוציונית של המין האנושי ממינים אחרים שלא היו בעלי יכולת לשונית.
תחום המחקר המדעי החוקר את האבולוציה של השפה נקרא גם בלשנות אבולוציונית. הוא עוסק בסוגיות כמו: התשתית הביולוגית הנחוצה לשם הפקת שפה טבעית (אנושית); אופן התפתחותה של תשתית זו, במקביל לשלבים בהתפתחות האדם שמתארת תאוריית האבולוציה; היתרון האבולוציוני של השפה והתנאים הסביבתיים שעודדו את התפתחותה; זמן היווצרות התנאים הסביבתיים האלה וזמן התחלת הדיבור בשפה; והסיבה לדמיון בין השפות הטבעיות האנושיות.
תחום המחקר הזה חדש יחסית, והוא התפתח כתחום ביניים בין בלשנות לביולוגיה. המחקר נשען על עקרונות מתחום תאוריית האבולוציה בביולוגיה, הבלשנות הגנרטיבית, פלאונטולוגיה ותחומים נוספים כגון סמיוטיקה ואנתרופולוגיה. התאוריות בתחום זה אינן מתיימרות לטעון כי היכולת השפתית מבוססת לגמרי על הקוד הגנטי, אלא על שילוב של תורשה גנטית ותהליכים אבולוציוניים אחרים, למשל אבולוציה חברתית ותרבותית.
האבולוציה של השפה נבדלת מבלשנות היסטורית, העוסקת בהיווצרותן והתפתחותן של שפות אנושיות שונות, ולא בהיווצרות היכולת האנושית להשתמש בשפה.
הנחות וגישות עיקריות.
האבולוציה של השפה היא נושא מחקר בין-תחומי. הוא מניח כי השפה היא יכולת קוגניטיבית, שיש לה בסיס פיזיולוגי אשר מקנה יתרון הישרדותי. כיוון שכך, היא התפתחה בהתאם לכללים שמתווה תאוריית האבולוציה על הסתעפויותיה והתפתחויותיה המודרניות.
השאלות שמציב תחום המחקר והאמצעים שבהם הוא משתמש כדי להשיב עליהן מתבססות על מספר הנחות מן התאוריה הנאו-דרוויניסטית בביולוגיה ומן התאוריה הגנרטיבית בבלשנות. חלק מההנחות האלה שנויות במחלוקת בין האסכולות השונות בבלשנות ובפסיכולוגיה, בייחוד אלה שמבוססות על הבלשנות הגנרטיבית, למשל, ההנחה כי כל השפות הטבעיות מצייתות לאותם עקרונות דקדוקיים.
ההיסטוריה וקשיים ראשונים.
שאלת מוצא השפה הייתה נושא שעורר התעניינות רבה וספקולציות רבות במשך זמן רב. תאוריית האבולוציה של צ'ארלס דרווין, שכללה גם את מוצא האדם, נראתה כיוון מחקר מבטיח גם בנושא זה, אולם מספר בעיות מקשות על המחקר:
קשה להסביר את הפער בין בעלי החיים, בייחוד אלה הקרובים גנטית לאדם כגון שימפנזה ובונובו, שאינם מדברים כלל, לבין בני האדם שכמעט כולם מדברים. פער כזה קיים רק בתכונות מעטות - בדרך כלל המחקר האבולוציוני מצליח להצביע על התפתחות הדרגתית של איבר, התנהגות או יכולת קוגניטיבית. הבעיה נעשית מסובכת עוד יותר, כיוון שקשה להצביע על יתרון ברור של השפה על-פני צורות תקשורת אחרות. אמנם ברור שהשפה משכללת את יכולת התקשורת, אולם בהתחשב במשאבים שהיא צורכת, לא ברור מדוע היא מהווה יתרון עד כדי כך שאין לאדם יכולת להסתדר בלעדיה.
כתוצאה מקשיים אלה, נזנח המחקר בתחום האבולוציה של השפה במשך שנים רבות. התפתחות הבלשנות המודרנית מאז ימי דה סוסיר בסוף המאה ה-19, ועבור בנועם חומסקי באמצע המאה ה-20, סיפקה כיוונים חדשים למחקר, בעיקר משום שיצרה זיקה בין הבלשנות לפסיכולוגיה ולביולוגיה ותיארה את הקשר בין התחומים. תמריץ נוסף לעיסוק בתחום, החל מסוף המאה ה-20, הוא פיתוח שיטות מחקר חדשות המבוססות על מודלים מתחום הסמיוטיקה ותורת המערכות המורכבות (complex systems theory) המאפשרות לנו להבין את האופן שבו מתרחשים תהליכים התפתחותיים בתחום התקשורת והשפה. גם ההתפתחויות בחקר מוצא האדם, למשל גילוי שרידי המין הומו הביליס בשנות ה-60 של המאה ה-20, וההתפתחויות בחקר קופי אדם במהלך המאה ה-20, תרמו רבות להתעניינות המחודשת בתחום האבולוציה של השפה.
הגדרת המונח שפה.
העיסוק באבולוציה של השפה מחייב הגדרה מדויקת של המושג "שפה", או ליתר דיוק שפה טבעית. לעניין זה, "שפה טבעית" היא גם "שפה אנושית". יש הטוענים כי לב המחלוקת בנושא האבולוציה של השפה מצוי בתחום זה. "שפה" היא מושג מעורפל בהקשרים רבים. המונח "שפה טבעית", שבו עוסק המחקר באבולוציה של השפה, מתייחס למערכת של סימנים, או "סמלים", שמתקיים ביניהם קשר תחבירי, באופן כזה שהסימנים מצביעים על ישויות בעולם, אבל גם מצביעים זה על זה. לדוגמה: במשפט "דני אמר שהוא רעב" המילה (הסימן) "הוא" מצביעה על המילה "דני", שמצביעה בתורה על ישות בעולם (אדם ששמו דני).