סטנלי נולד בשנת 1799, ממלכת בריטניה הגדולה, למשפחת אצולה עשירה ומבוססת מלנקשייר, למד באיטון קולג' ולאחר-מכן בכרייסט צ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. במאי 1825 הוא נישא לאמה קרוליין, להם נולדו שלושה ילדים: אדוארד, פרדריק, ואמה שרלוט. בשנת 1819 הוענק לו פרס הלטינית מטעם אוקספורד. בשנת 1824 יצא סטנלי למסע במושבות קנדה עילית וקנדה התחתית של האימפריה הבריטית באמריקה הצפונית ובהמשך ביקר במספר ממדינות החוף המזרחי של ארצות הברית. אביו היה נושא התואר של הרוזן דרבי וסטנלי היה יורשו.
קריירה פוליטית.
ביולי 1822, סטנלי, שקיטלג עצמו בתור "ויג חוקתי" באותה נקודה בקריירה הפוליטית שלו, תפס את מושבו בפרלמנט כחבר הפרלמנט מטעם מחוז סטוקברידג', מושב שקנה לו סבו, הרוזן דרבי ה-12. הוא נשא את נאום הבכורה שלו, על הצעת החוק לשימוש בגז למטרות תאורה במנצ'סטר, במרץ 1824. הנאום צוין בבהירותו של סטנלי ובזכות יכולותיו האורטוריות. סטנלי בהמשך כיהן בתפקיד מינורי בממשלות ג'ורג' קנינג ופרדריק רובינסון. בשנת 1828 תמך בניסיון הלא מוצלח להעביר את מושב איסט רטפורד למושב בירמינגהם בצעד שהדגיש את התנגדותו למדיניות הממשלה. סטנלי הצביע בעד האמנציפציה הקתולית בשנת 1829, ודיבר בקצרה בעד הרפורמה הפרלמנטרית בשנת 1830. בבחירות הכלליות שהתקיימו במותו של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, סטנלי נבחר מחדש למושב פרסטון, אך איבד את המקום בתוך זמן קצר וניצח מאוחר יותר במושב הפרלמנטרי של וינדזור.
תחת ממשל צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני, מונה סטנלי לתפקיד המזכיר הראשי לאירלנד. הוא מונה ב-1831, וחודשים ספורים לאחר מכן ניסח את "מכתב סטנלי", המגדיר את מבנה מערכת החינוך באירלנד. אירלנד המפולגת בין הנצרות הקתולית והפרוטסטנטית הצריכה פתרון מיוחד למערכת החינוך, אותו קבע סטנלי במכתבו זה. שיטה זו נשארה, בעיקרה, תקפה עד לימינו למערכת החינוך היסודי באירלנד. באפריל 1833 קודם סטנלי לתפקיד בכיר יותר: מזכיר המלחמה והקולוניות. בעודו בתפקיד הנהיג סטנלי תהליך רפורמה בן שנה שהביא לביטול המלא של כל העבדות בכל מושבותיה של בריטניה, כולל המושבות שהיו תחת שלטון ישיר של חברות ולא הכתר הבריטי. הוא החזיק בתפקידו עד להחלפת גריי בויליאם לם. עקב מחלוקת פנימית בתוך המפלגה הוויגית, איגד סטנלי קבוצת פוליטיקאים בכירים מתוך המפלגה, שנקראה מאוחר יותר בשם "Derby Dilly". עם הזמן התאחדה הקבוצה עם המפלגה השמרנית בהנהגתו של רוברט פיל.
סטנלי חזר לתפקידו כמזכיר הקולניות תחת ממשל פיל השני, בין השנים 1841 - 1845 (אז הוחלף בידי ויליאם גלאדסטון). הוא פרש מתפקידו עקב אי-הסכמתו עם ביטול חוקי הדגן על ידי ראש ממשלתו. כאשר משבר חוקי הדגן הוביל את פיל להתפטר מהנהגת המפלגה השמרנית לאחר תבוסתו הפוליטית לג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון (מנהיג המפלגה הוויגית), סטנלי מונה ליושב ראש המפלגה השמרנית החדש. לאחר התפרקות ממשלת ראסל הראשונה, הוטלה על סטנלי (שבינתיים ירש את תואר האצולה של אביו לאחר פטירתו של האחרון) הרכבת הממשלה בידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ראשות הממשלה.
קדנציה ראשונה.
מרבית השרים שמינה סטנלי היו צעירים וכיהנו לראשונה בתפקיד, רק שלושה מבין השרים כיהנו קודם לכן בתפקיד (בין השאר כיהן בנג'מין דיזראלי הצעיר לראשונה בממשלה זו כשר אוצר). כששמע הדוכס מוולינגטון את שמות השרים מוקראים בקול, לא הכיר את שמות השרים ובכל פעם שאל: "מי?, מי?", כך נדבק לממשלה זו הכינוי ה-"Who? Who? Ministry".
ממשל זה לא שרד, וכאשר הגיש ד'יזראלי את תקציב הממשלה לשנת 1853, נדחה התקציב והממשלה התפרקה.
קדנציה שנייה.
ממשלתו השנייה של סטנלי, שהוקמה לאחר התפרקות ממשלת הנרי טמפל, הייתה אף היא קצרת ימים. בין השאר ניתן למנות את העברת השליטה על הודו מידיה של חברת הודו המזרחית הבריטית אל הממלכה עצמה, לאחר פרוץ המרד ההודי הגדול.
קדנציה שלישית.
הקדנציה השלישית של סטנלי, נודעה בין השאר בזכות הרפורמה בזכות הבחירה, שאפשרה לרבים מאזרחי הממלכה המאוחדת להצביע לראשונה בהיסטוריה. ב-1868 פרש סטנלי מן החיים הפוליטיים, ובנג'מין דיזראלי, שהיה דמות בולטת לאורך כל השנים בממשלותיו של סטנלי, החליף אותו בתפקיד.
יאם
יאם (באנגלית Yam, בצרפתית Igname) הוא שמם המשותף של כמה מיני צמחים בסוג דיאוסקוריאה (שם מדעי: "Dioscorea") שבמשפחת הדיאוסקוריקיאים (שם מדעי: "Dioscoreaceae"), אשר יוצרים פקעות הראויות למאכל. אלו הם עשבים מטפסים רב שנתיים, המשתרגים על עצמים שבסביבתם בעזרת קנוקנות.
היאם טופח במיוחד עבור מדינות מתפתחות באפריקה, באסיה, באמריקה הלטינית, באיי הקריביים ובאוקיאניה, כדי לספק לתושביהן מזון עשיר בעמילן.
למרות שהבטטה לא שייכת למשפחה זאת, אלא למשפחת החבלבליים, נוהגים לכנות, בטעות, בחלקים שונים של ארצות הברית ושל קנדה את הבטטה בשם יאם.
ניתן להכין את היאם למאכל בדרכים מגוונות: צלייה על הגריל, אפייה, טיגון, בישול, עישון וגירור למטרת הכנת קינוח.
בניגריה נחשב היאם למאכל העיקרי, ובני שבט האיגבו מכנים אותו בשפתם "ג'י".
מדי שנה בתקופת קציר היאם מקיימים הניגרים והגאנאים את פסטיבל היאם. הם חוגגים את הקציר, ומביאים את היאם מהכפרים לערים, מחלקים מהיבול לנוכחים, ומלווים זאת במוזיקה ובריקודים.
מבצע פורטיטיוד
מבצע פורטיטיוד (Fortitude שפירושו המילולי, בין היתר, הוא חוסן, אך תרגומו הקונטקסטואלי הוא עוז רוח בהתאם לכוונת המתכננים על פי הנחיית וינסטון צ'רצ'יל), היה שם הקוד לפעולת הונאה מוצלחת במלחמת העולם השנייה שבוצעה על ידי בעלות הברית, כחלק מאסטרטגיה כוללת של הונאה שכונתה "מבצע שומר ראש" (במקור: Bodyguard), במהלך ההכנות לפלישה לנורמנדי. פורטיטיוד חולק לשתי תוכניות משנה, צפון ודרום, ומטרתו הייתה להטעות את הפיקוד העליון הגרמני באשר למיקומה של הפלישה הממשמשת ובאה.
פרטי המבצע.
ליבת המבצע כללה שלושה מרכיבים עיקריים:
"מבצע פורטיטיוד צפון" הציג כיעד לפלישה את נורווגיה, אתר בסיסי הצוללות של גרמניה, שהיה חיוני לגרמנים. כדי לאלץ את הגרמנים להתמקד בנורווגיה, יצרו בעלות הברית בראשית 1944 ארמייה מזויפת, הארמייה הבריטית הרביעית, שהוצבה בסקוטלנד. בחודשים שקדמו לפלישה הוחלפו שדרים אלחוטיים בדרגת הצפנה נמוכה, ויצרו את הרושם של ארמייה אמיתית. סוכנים כפולים, (בעיקר "רשת הריגול" של חואן פויול גארסיה שכינויו היה "גארבו", אשר בדה רשת ריגול שלמה של דמויות בדיוניות) שהיו, לכאורה, מרגלים של האבווהר (המודיעין הנאצי) בממלכה המאוחדת, וש"הוסבו" על ידי המודיעין הבריטי (MI5), שידרו למפקדת האבווהר בגרמניה מסרים שתיארו תנועת רכבות כבדה בסקוטלנד, והופעת תגי דיוויזיות חדשים באדינבורו. בנוסף לכך, החלו מפציצים עשויים עץ להופיע בשדות התעופה בסקוטלנד. התוצאה של פורטיטיוד צפון הייתה מרשימה: בשלהי אביב 1944 עוד נמצאו בנורווגיה 13 דיוויזיות גרמניות.
"מבצע פורטיטיוד דרום" כלל את הקמתה של קבוצת הארמיות הראשונה של ארצות הברית (שנודעה בראשי תיבות FUSAG), בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון, שהוצבה בדובר שבדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה. תוכנית זו נועדה לבסס את אמונתם של הגרמנים בפלישה בפה-דה-קאלה. הבחירה של אייזנהאואר בפטון לפקד על FUSAG, נבעה בין היתר מפני שהגרמנים ראו בו את המצביא הטוב ביותר של בעלות הברית המערביות, והמוניטין שלו חיזק את הנחת הגרמנים כי הוא ינהיג את המתקפה. FUSAG הכילה ארמיות, קורפוסים ודיוויזיות, אמיתיים ובדויים כאחד. היא כללה טנקי דמה שנעשו מעיסת נייר וגומי, מפקדות מדומות, נחתות דמה, ומטבחי שדה שפלטו עשן. בנוסף, מספר ההפצצות והסיור על קאלה היו כפולות ממספרן בשמי נורמנדי.
הצלחת מבצע פורטיטיוד נמדדה בהערכתם של הגרמנים את עוצמת בעלות הברית וחיזוי אתר הפלישה. במאי 1944 העריך האבווהר כי שבעים ותשע דיוויזיות חונות בבריטניה, אף שלמעשה המספר האמיתי היה ארבעים ושבע. הגרמנים האמינו כי לבעלות הברית יש די נחתות כדי להביא עשרים דיוויזיות אל החוף בגל הראשון, כאשר בפועל היו להן די לשש דיוויזיות. ב-2 ביוני דיווח בלצ'לי פארק על סמך פענוחי ה"אולטרה", כי הגרמנים מצפים לנחיתה ראשונית בנורמנדי או בברטאן, ולאחריה למאמץ העיקרי בפה-דה-קאלה. בסופו של דבר, נדרש לגרמנים כמעט שבוע אחרי הנחיתות בנורמנדי כדי להבין שלא הייתה זו פעולת הסחה אלא הפלישה האמיתית עצמה, וב-26 ביוני עוד נשארה הארמייה הגרמנית ה-15 בעמדותיה סביב מצר קאלה, בהמתנה לפלישה נוספת של בעלות הברית, שלא באה.
מאמץ ההונאה המודיעיני.
סון צו, כתב בספרו "אמנות המלחמה" (פרק 7): " אסור שהאויב ידע באיזה מקום נבחר להתקיפו. כך ייאלץ האויב להכין את עצמו כנגד התקפה אפשרית במקומות רבים ולחלק את צבאו. לכן מספר החיילים בהם נילחם במקום שנבחר יהיה מועט...אם האויב ישלח תגבורות לכל מקום, הוא יהיה חלש בכל המקומות.."
אנטוני ביוור, בספרו "הפלישה לנורמנדי", כתב כי פורטיטיוד הייתה תוכנית ההונאה השאפתנית ביותר בתולדות הלוחמה. היא הייתה גדולה יותר מהמסקירובקה (הונאה, תרמית) שהגה הצבא האדום לקראת מבצע בגרטיון בקיץ 1944. אין הסופר מפנה לסימוכין כלשהם התומכים באמירה זו.