רנה יוצאת אל העולם בגישה חדשה. כאשר אית'ן פונה אליה בתמימות במכבסה, היא מתעקשת כי הוא מנסה להשיג את המספר שלה. היא מגישה מועמדות למשרת פקידת הקבלה והיא מתקבלת אליה על ידי המנכ"לית אייברי לקלייר. רנה יוצאת עם אית'ן ונכנסת איתו לתחרות ביקיני. היא זוכה באהדת הקהל אבל לא מנצחת את התחרות, ואית'ן אומר לה שהיא לא צריכה אימות חיצוני שיאמר לה שהיא יפה. אית'ן משבח את המודעות העצמית שלה, והיא מעריכה את פתיחותו. הם נפגשים שוב לפיקניק שאחריו הם מבלים ביחד את הלילה.
רנה משיגה את הכבוד של עמיתיה לעבודה עם הדעה שלה לגבי קו המוצרים החדש של החברה. אייברי מזמינה את רנה ואית'ן לפגישה עם גראנט ומייסדת החברה לילי לקלייר. רנה מפתחת קרבה ללילי, ואייברי מזמינה את רנה לפגישה עסקית חשובה בבוסטון כדי לשאת את הנאום המרכזי. רנה הופכת להיות שטחית בהתייחסות שלה לאנשים. היא שופטת את המבקרים של לקלייר שהם אינם אופנתיים הוא זוהרים, ועוזרת לחברותיה ויויאן וג'יין להשתתף במסיבה סגורה עם עמיתיה לעבודה.
בבוסטון היא כמעט נכנעת להצעות הרומנטיות של גראנט, אך נמנעת מנשיקה כשהיא מקבלת הודעה מאית'ן. היא נועלת את עצמה בחדר האמבטיה כדי להתחמק מגראנט ונחבטת שוב בראש בעת נפילה במקלחת. כשהיא מתעוררת, היא תופסת את המראה החיצוני האמיתי שלה.
רנה ההרוסה עוזבת את המלון לבדה וחוזרת לניו יורק, תוך שהיא מפספסתאת הנאום שהייתה אמורה לתת.
היא מתבצרת בדירתה, נמנעת מהטלפונים של אית'ן ואייברי, ושותה ואוכלת מזון מהיר. שיכורה ואומללה, רנה מגיעה לדירת החברות ומתנצלת על התנהגותה. הן דוחות את התנצלותה. בהנחה שאית'ן כבר לא יימשך אליה, היא נפרדת ממנו בשיחת טלפון, רגעים אחדים לאחר שדיברה איתו פנים אל פנים, כשהיא מאמינה שהוא לא יכול לזהות אותה. ליבו של אית'ן נשבר מעזיבתה של רנה.
רנה מנסה ללא הצלחה לשחזר את הפגיעה המקורית שהפכה אותה, כך היא מאמינה, ליותר יפה. היא פוגשת את המכרה היפה שלה, מלורי, שעצובה על כך שנזרקה. מלורי אומרת שהיא סובלת מהערכה עצמית נמוכה ושהיא מרגישה כי אנשים מניחים שהיופי שלה משליך על היותה אינטליגנטית.
כאשר רנה שומעת שמלורי נבחנת לדגמן לקו המוצרים של לקלייר, היא מבינה שהחברה עדיין לא נוגעת לנשים יומיומיות. היא מחרבת את השקת המוצר, ובמהלך מצגת שבה היא מציגה את תמונות ה"לפני ואחרי" שלה, היא מבינה שהיא מעולם לא השתנתה ותמיד הייתה יפה. היא נושאת נאום נרגש על נשים שמקבלות את עצמן כפי שהן, תוך שהיא מציגה קולאז' של נשים אמיתיות בצורות ומראות חיצוניים שונים, כולל ויויאן וג'יין, שמעריכות את המחווה. גראנט ולילי משבחים את אייברי על שחשבה להשתמש ברנה לצורך הנאום.
רנה הולכת לדירתו של אית'ן ומתנצלת בפניו, כשהיא מסבירה שחוסר הביטחון שלה קשור לרגשותיה כלפי עצמה ולא כלפיו. אית'ן אומר לה שהיא תמיד הייתה האישה היפה ביותר בעולם בעיניו, והם משלימים, בטוחים ומאושרים.
תמה (פירושונים)
מדינת הגמדים (סרט)
מדינת הגמדים (באנגלית: Land of the Little People) הוא סרט מתח ישראלי, שיצא לאקרנים ב-8 בספטמבר 2017
אותו כתב וביים יניב ברמן ומככבים בו מאור שוויצר, עופר חיון, נמרוד הוכנברג, מישל פרוז'נסקי ועוד.
הסרט זכה והשתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם: פסטיבל ברלין, פסטיבל רומא, פסטיבל שנגחאי, פסטיבל הקולנוע בוורשה ועוד.
הסרט הופץ והוקרן במדינות שונות ברחבי העולם ואף נמכר לפריים וידאו האמריקאית.
תקציר העלילה.
סיפורה של חבורת ילדים, המתגוררים בשכונה של אנשי מילואים. החבורה הקימה מחנה סודי בשטחו של בסיס צבאי נטוש. פורצת מלחמה והאבות נשלחים לחזית והאימהות צמודות לדיווחי החדשות. הילדים מוצאים את עצמם כמעט ללא השגחה. כאשר הילדים חוזרים אל המחנה שלהם, הם מגלים שני חיילים עריקים אשר מסתתרים בשטחו. מכאן מתחילה מלחמה בין הילדים, המבקשים להשיב לידיהם את המחנה, לבין החיילים, המחפשים בו מקלט. הילדים, שהתחנכו על ברכיהם של אנשי הצבא, מכירים רק דרך אחת להשיג את מבוקשם, והחיילים, המעוניינים להתחבא במקום עד שתסתיים המלחמה, נקלעים לסיטואציה שבה דווקא הם הופכים לניצודים.
רחל רבין
רחל רבין יעקב (נולדה ב-1 בפברואר 1925) היא אשת חינוך ישראלית ואחותו היחידה של יצחק רבין.
ביוגרפיה.
רחל רבין-יעקב נולדה בתל אביב לרוזה כהן ולנחמיה רבין, אחות ליצחק. אביה עבד בחברת החשמל ואמה (רוזה האדומה) הייתה מנהלת סניף בנק הלוואה וחסכון ופעילה ציבורית.
את שנות בית הספר עשתה רבין-יעקב בבית החינוך לילדי עובדים א' בתל אביב (היום בית הספר יוסף הגלילי), תחת ידו של המחנך אליעזר שמאלי, ובבית הספר התיכון המחוזי בגבעת השלושה (אז בתחום פתח תקווה).
בשנת 1942, עם סיום לימודיה, יצאה עם גרעין הנוער העובד להכשרה בכפר גלעדי תל-חי וב-1943 הם עלו להקים את קיבוץ מנרה, היישוב היהודי הראשון בהרי נפתלי, על הר סלעים קירח וללא דרך, ובו היא חברה עד היום. היא מילאה מספר תפקידים בקיבוץ, לרבות מחנכת, מזכירה וחברת הנהלה.
עם פרוץ מלחמת העצמאות נמצא מנרה, המשיק לגבול לבנון, חשוף לצליפות צבא קאוקג'י. הילדים ומרבית האימהות פונו לכפר גלעדי, ורבין-יעקב עם חבריה הגנו על היישוב וטיפלו בנפגעים הרבים שלא הייתה דרך לפנותם מן ההר.
בסוף שנות ה-40 הייתה נשיאת הנוער העובד, ורכזת הכשרה.
בשנות ה-50 וה-60 הייתה חברת מרכז מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון. בבחירות לכנסת הרביעית, ב־3 בנובמבר 1959, הוצבה במקום ה-48 ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת השישית, ב-19 במאי 1965, הוצבה במקום ה-90 ברשימת המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל.
במשך עשרות שנים עסקה בחינוך. הייתה המורה של הכיתה הראשונה במנרה. לאחר מכן לימדה בבית הספר היסודי שנוסד במקום, וכעבור זמן הייתה ממקימי בית הספר האזורי הר וגיא בקיבוץ דפנה. בין השנים 1981 ל-1986 שימשה מרכזת הפיקוח באגף לחינוך התיישבותי במשרד החינוך, אגף המופקד על כל בתי הספר התיכוניים של ההתיישבות העובדת. עם סיום עבודתה במשרד החינוך שבה לביתה להיות שוב למזכירת הקיבוץ. ב-1994 מונתה ליושבת הראש של עמותת המכללות האקדמיות לחינוך של התנועות הקיבוציות אורנים וסמינר הקיבוצים.
חיים אישיים.
בהפוגה הראשונה, בזמן מלחמת העצמאות, נישאה לרפי יעקב (נפטר ב-2012), עולה מגרמניה, איש החלוץ. לשניים נולדו במנרה ילדיהם תרצה (מתגוררת בקריית טבעון), יפתח (מתגורר בירושלים) וגדי (גד) (מתגורר במעיין ברוך, התמודד בעבר לראשות המועצה האזורית גליל עליון). הם גם אימצו לביתם את בינייה (בנימין) ג'דידי, שנפל לימים במלחמת יום הכיפורים.
רבין היא חברת קיבוץ מנרה עד היום.
פרסים.
על פועלה, קיבלה רבין-יעקב, בין השאר: פרס עליית הנוער והחינוך ההתיישבותי, פרס מחנכת למופת של המכללות האקדמיות לחינוך, פרס החינוך של האוניברסיטה העברית, פרס החינוך של הגליל העליון ויקירת מכללת אורנים והייתה גם יקירת מכללת תל חי. בשנת 2017 המליצה עליה התנועה הקיבוצית לקבלת פרס ישראל בשנת ה-70 למדינה. בסוף הוחלט להעניקו ליהודה הראל (שהיה חבר מנרה בעבר וגר היום בקיבוץ מרום גולן).
קמפיין להוצאת בוחרים
מי ישועות
רות אסאווה
רות אייקו אסאווה (באנגלית: Ruth Aiko Asawa; 24 בינואר 1926 - 5 באוגוסט 2013) הייתה פסלת אמריקאית ממוצא יפני. אסאווה פעלה רבות לחינוך לאמנות, והשתתפות אמנים בחינוך, והייתה הגורם שהביא להקמת בית הספר לאמנות של סן פרנסיסקו, הידוע כיום כבית הספר לאמנות על שם רות אסאווה . עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ומוזיאון גוגנהיים בניו יורק ומוצגות באופן קבוע במוזיאון דה-יאנג בפארק שער הזהב בסן פרנסיסקו.
בצעירותה.
רות אייקו אסאווה נולדה ב-1926 בנורווק, קליפורניה. הוריה, מהגרים מיפן היו בעלי גינה חקלאית ששיווקה פירות וירקות טרייה. לרות היו שישה אחים ואחיות.
מגיל צעיר, אסאווה הביעה עניין באומנות. בכיתה ג', מורתה עודדה אותה ליצור ולהשקיע באומנות. בשנת 1939, יצירתה של פסל החירות זכתה במקום ראשון בבית הספר בתחרות בנושא "מה זה להיות אמריקאי". בשנת 1942, לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור, הנשיא רוזוולט אישר את העברתם של מעל ל-110,000 אמריקאים ממוצא יפני ששהו בארצות הברית למחנות מעצר (רובם אזרחים אמריקנים וחלקם ילידי ארצות הברית). בין האנשים שהועברו למחנות המעצר היו משפחתה של אסאווה. המשפחה, מלבד אביה, הועברה למחנה כליאה שהוקם על מסלול המרוצים בסנטה אניטה בו הם שהו רוב שנת 1942. לאחר מכן הועברו למתקן הכליאה רוואר בארקנסו. אביה, אומקיצ'י אסאווה (Umakichi Asawa), נעצר על ידי סוכני FBI בפברואר 1942 והועבר למתקן כליאה בניו מקסיקו. במשך חצי שנה המשפחה לא ידעה מה עלה בגורלו והאם הוא בחיים. אסאווה לא ראתה את אביה במשך שש שנים. אחותה הצעירה של רות, ננסי (קימיקו), בדיוק ביקרה משפחה ביפן בזמן שהמשפחה נעצרה ולא הורשתה לחזור לארצות הברית, כיוון שממשלת ארצות הברית מנעה כניסה של אזרחים אמריקאים ממוצא יפני. ננסי נאלצה להישאר ביפן למשך כל המלחמה.
אסאווה אמרה בראיון בשנת 1994 כי היא אינה מאשימה אף אחד על קורותיה בזמן המלחמה, וכי היא לא הייתה האמנית שהיא לוליא חוויה זו.