בשל מגבלת גיל ההשתתפות במרוצי כביש באוסטרליה ל-16, סטונר ומשפחתו עברו לאנגליה, שם מגבלת הגיל היא 14. בין השנים 2000 ל-2002, השתתף באליפויות הארציות של אנגליה וספרד לאופנועי 125 סמ"ק, ואף זכה בתואר האנגלי בשנת 2000. לאחר מכן ניסה את כוחו באליפות העולם בנפח 250 סמ"ק, תחת הדרכתו של לוצ'יו צ'קינלו. העונה הסתיימה עבורו ללא הגעה לפודיום באף אחד מ-15 המרוצים בהם השתתף.
המעבר ל-125 סמ"ק.
בשנת 2003 חבר סטונר שוב לצ'קינלו ולקבוצת אפריליה, אך בקבוצת ה-125 סמ"ק, שם רשם הצלחה לא מבוטלת, תוך שהוא משיג את ניצחונו הראשון בגרנד פרי, שלוש פעמים זוכה במקום השני, ומסיים את העונה במקום השמיני. בשנת 2004 הצטרף אל הקבוצה הרשמית של היצרן האוסטרי KTM, שם המשיך להשתפר עם ניצחון נוסף, פעמיים מקום שני, שלוש פעמים מקום שלישי, וסיום העונה במקום החמישי הכללי.
החזרה ל-250 סמ"ק.
בשנת 2005 שב והצטרף לקבוצת אפריליה ב-250 סמ"ק. על אופנוע המרוץ הרשמי של החברה פרח סטונר והתברר כאיום רציני על מוביל האליפות, הספרדי דני פדרוסה. בסופו של דבר, התרסקותו של סטונר ב"מרוץ הבית" בפיליפ איילנד, אוסטרליה, אפשרה לפדרוזה לפתוח פער בלתי ניתן לגישור ולזכות באליפות. סטונר ביסס עצמו במקום השני עם חמישה ניצחונות לאורך העונה.
MotoGP.
למרות משא ומתן מתקדם עם קבוצת ימאהה, חתם לבסוף סטונר בקבוצתו החדשה של צ'קינלו, כרוכב בודד על הונדה RC211V לעונת המרוצים 2006. כבר במרוץ השני של העונה השיג את המקום הראשון במקצי הדירוג (פול פוזישן), אולם שורה של התרסקויות גרמה לו לסיים את עונת הבכורה במקום השמיני. שרגע השיא של העונה היה כשסיים שני בגרנד פרי הטורקי, כשהוא נעקף בפניה האחרונה של המרוץ על ידי האיטלקי מרקו מלנדרי. בעונת 2007 חתם סטונר בקבוצה הרשמית של היצרן האיטלקי דוקאטי, לצידו של לוריס קפירוסי, והתחרה על אופנוע ה-800 סמ"ק החדש של החברה, ה-GP7. זינוק מהמקום הראשון שש פעמים, ועשרה ניצחונות לאורך העונה, העניקו לסטונר את האליפות הראשונה שלו בקטגוריה הבכירה. עקביות ניצחונותיו של סטונר בלטה במיוחד לנוכח חוסר היציבות של מתחרהו האיטלקי בעל חמש אליפויות עולם עד אותה עת, ולנטינו רוסי.
לאחר הזכייה חתם סטונר על הארכת חוזהו בדוקאטי עד ל-2009, עם אופציה לעונת נוספת ב-2010. הוא החל את עונת 2008 היטב עם ניצחון במרוץ הראשון בקטר והשיג באמצע העונה רצף של שבעה מקומות ראשונים במקצי הדירוג שהובילו לשלושה ניצחונות נוספים. עם זאת, שלוש התרסקויות בחצי השני של העונה הותירו את האליפות לוולנטינו רוסי וסטונר סיים במקום השני לאחר שהשיג שני ניצחונות נוספים.
את עונת 2009 פתח סטונר שוב עם ניצחון בקטאר. ניצחון נוסף באיטליה מיקם אותו כאחד משלושת מובילי הקטגוריה ביחד עם רוסי וחורחה לורנסו, אך לקראת אמצע העונה הוא החל לסבול מתשישות ולמרות שהיה שהשיג זמני הקפה טובים במקצי הדירוג הוא ציין שהוא מתקשה בהשלמת מרוץ במלואו. בדיקות רפואיות שנערכו לו לא אבחנו מחלה באופן חד משמעי, אך בצעד חריג לרוכב מוביל ב-MotoGP החליט סטונר לפרוש מכמה מרוצים ולחזור לאוסטרליה לצורך מנוחה. הוא חזר לרכב בהצלחה בארבעת המרוצים האחרונים של העונה וסיים עם שני ניצחונות ומקום שני.
את עונת 2010 פתח סטונר עם ההקפה המהירה במקצי הדירוג של מרוץ קטאר, אך התרסק במהלך המרוץ. התרסקות במרוץ נוסף הרחיקה אותו ממאבק על המקום הראשון והוא סבל מביצועים בינוניים. במרוץ ההולנדי באסן הוא השיג פודיום ראשון במקום השלישי שהתחיל עבורו רצף של מרוצים עם סיום בפודיום. עד לאמצע העונה הוא השיג את מיקומו הגבוה ביותר במרוץ האמריקני בלגונה סקה ודורג במקום השלישי בטבלת האליפות. לקראת סוף העונה ניצח סטונר בשלושה מרוצים, אך התרסקויות במרוצים אחרים מנעו ממנו להתקדם בדירוג והוא סיים את העונה במקום הרביעי. במהלך העונה הודיע סטונר כי בעונת 2011 יעבור לרכב עבור קבוצת היצרן הרשמית של הונדה.
את עונת 2011 החל סטונר בניצחון ופול פוזישן בקטאר. למעט המרוץ השני בספרד, בו פרש סטונר לאחר התנגשות עם ולטינו רוסי, הוא סיים מרוץ אחר מרוץ על הפודיום. אופנועי הונדה זכו לרוב במקומות הראשונים והראו שליטה כמעט מוחלטת בשדה יחסית לאופנועי ימאהה שהיוו יריב עיקרי בראשות לורנסו. בסבב האוסטרלי, כששני מרוצים נוספים נותרו לעונה, השלים סטונר זכייה נוספת באליפות ה-MotoGP. למרות שהיה יכול לזכות באליפות גם בסיום המרוץ במיקום נמוך יותר, הוא ניצח בו, וזכה באליפות בדיוק ביום הולדתו ה-26. עבור סטונר היה זה הניצחון החמישי ברציפות במסלול זה והפך אותו לרוכב היחידי שניצח שם בעידן אופנועי ה-800 סמ"ק, עקב המעבר לאופנועי ה-1,000 סמ"ק ב-2012. סטונר סיים את העונה בוולנסיה עם ניצחון ופול פוזישן נוסף, ובכך השווה את שיאו של מיק דוהאן שעמד על 12 ניצחונות במקצי דירוג בעונה.
סטונר החל את עונת 2012 בהצלחה רבה, עם שני ניצחונות ומאבק צמוד עם לורנסו. במרוץ הרביעי של העונה, בלה מאן, הוא הודיע באופן מפתיע על פרישה מסדרת ה-MotoGP בסוף העונה. הוא המשיך לנצח בשלושה מרוצים נוספים במהלך העונה, אך ניכר היה שהישגיו היו טובים פחות מהעונה שעברה, שבה עמד על הפודיום בכל מרוץ שסיים. סטונר הסביר את הסיבה לפרישה בכך שהמרוצים אינם מושכים אותו כבעבר והוא אינו מרגיש שהוא נהנה מהם. לקראת סוף העונה הוא נפצע בקרסולו במסגרת מקצה אימון באינדיאנפוליס, ואף שהתחרה יום אחר כך במרוץ, הוא נעדר משלושת המרוצים הבאים לטובת החלמה מניתוח לטיפול בפציעה. הוא סיים את העונה במקום השלישי.
לאחר פרישתו ממרוצי אופנועי גרנד פרי הוא החל להשתתף בעונת 2013 במרוצי מכוניות מסדרת V8 Supercars האוסטרלית.
חייו האישיים.
סטונר נישא בינואר 2007 לחברתו אדריאנה טוצ'ינה, אותה הכיר בעת שניגשה אליו לבקש חתימה, ארבע שנים לפני כן.
הפרקליטים
הפרקליטים (באנגלית: The Practice) היא סדרת דרמה אמריקאית העוסקת בחייהם המקצועיים והפרטיים של עורכי דין בעיר בוסטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. הסדרה שודרה בין השנים 1997–2004 ונוצרה על ידי התסריטאי והמפיק דייוויד אי קלי. לסדרה 122 מועמדויות לפרסים שונים, מתוכן 40 זכיות, בין היתר בפרס אמי ובגלובוס הזהב. בישראל הסדרה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית "טלעד" בערוץ 2, החל מ-1998.
עלילה.
העלילה בתוכנית היא סדרתית ומפולגת כאחת. מצד אחד, ישנו קשר בין פרק לפרק, כגון תכנים רומנטיים בין הדמויות וכן קידומם או שינוי מקום עבודתם, אך מאידך רוב הפרקים עוסקים במשפטים פליליים ואזרחיים שאין קשר ישיר בין האחד למשנהו. לרוב, עסקה הסדרה בקונפליקטים קיימים או במשפטי עבר שהתרחשו במציאות.
מועמדויות וזכיות.
הסדרה הייתה מועמדת ל-122 פרסים וזכתה ב-40 מתוכם. הסדרה אוחזת בשיא פרסי האמי להופעות אורח - תשעה פרסים.
רשימת הפרסים להם הייתה מועמדת הסדרה.
יצוין כי ברשימה מתוארים 72 מועמדויות בלבד ולא 122, זאת מאחר שמדובר במועמדויות באופן כולל ולא בכל שנה שבה הייתה התוכנית מועמדת לפרס.
נבחרת איראן בכדורגל
נבחרת איראן בכדורגל (בפרסית: تیم ملی فوتبال ایران) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של איראן. הנבחרת מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל האיראנית. אצטדיונה הביתי של הנבחרת הוא אצטדיון אזאדי אשר נמצא בטהראן.
תוצאתה הגבוהה ביותר היא הניצחון 0–19 על נבחרת גואם בכדורגל, במוקדמות מונדיאל 2002, וניצחון זה הוא הרביעי בגובהו בעולם.
שנות השיא של נבחרת איראן היו מסוף שנות ה-60 ובמהלך שנות ה-70 בהן נבחרת איראן זכתה ב-3 אליפויות רצופות של גביע אסיה בין השנים 1968–1976, ובשנת 1978, העפילה למונדיאל הראשון בתולדותיה בארגנטינה. כיום, הנבחרת מדורגת על ידי פיפ"א כאחת הנבחרות החזקות באסיה.
היסטוריה.
איראן זכתה שלוש פעמים בגביע אסיה בשנים 1968 (בטורניר אותו אירחה), 1972 ו-1976 (בטורניר נוסף שאותו אירחה). איראן העפילה לראשונה למונדיאל 1978. בשלב הבתים של טורניר הגמר נוצחה על ידי הולנד 0–3, סיימה בתיקו 1-1 עם סקוטלנד, ונוצחה על ידי פרו 1–4. בכך סיימה במקום האחרון בבית. עשרים שנים לאחר מכן העפילה איראן בפעם השנייה למונדיאל 1998. בשלב הבתים של הטורניר הפסידה איראן ליוגוסלביה ולאחר מכן השיגה את ניצחונה היחיד בתולדותיה במסגרת המונדיאל, 1-2 על ארצות הברית. איראן סיימה את משחקיה בהפסד לגרמניה וסיימה במקום השלישי בשלב הבתים. במונדיאל 2006 איראן הפסידה בשלב הבתים למקסיקו ופורטוגל וסיימה בתיקו עם אנגולה, בעקבותיו סיימה במקום האחרון בבית. במונדיאל 2014 סיימה איראן בתיקו 0-0 עם ניגריה ולאחר מכן הפסידה לארגנטינה ולבוסניה הרצגובינה, ובכך סיימה שוב במקום האחרון בבית.
במשחקה הראשון במונדיאל 2018 ניצחה איראן את מרוקו 0–1, ובכך השיגה את ניצחונה השני בתולדותיה במונדיאל. במשחקה השני הפסידה איראן לספרד 0–1, ובמשחקה האחרון בשלב הבתים השיגה תיקו 1-1 מול אלופת אירופה, פורטוגל. למרות טורניר מוצלח יחסית, איראן סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
קישורים חיצוניים.
"ספיישל מונדיאל" - פרק 19 במסגרת הפודקאסט איראניום מועשר. שיחה בהנחיית ד"ר תמר עילם-גינדין בנושא נבחרת איראן, כדורגל איראני, ואיראן באופן כללי. 18 ביוני 2018
אנה צקבטדזה
כיכר ונציה
כיכר ונציה או פיאצה ונציה (באיטלקית: Piazza Venezia) היא כיכר במרכז רומא, הקרויה על שם ארמון ונציה הסמוך לה.
הכיכר נמצאת לרגלי גבעת הקפיטולין בסמוך לפורום רומאנום, ולאנדרטת ויטוריו אמנואלה השני (ה"ויטוריאנו").