בשנת 2002 הוערך גודלה של אוכלוסיית הלווייתן הכחול העולמית כ-5,000 עד 12,000 פרטים. עם זאת, קיימת אי-ודאות גדולה באשר למהימנות ההערכה באזורים שונים. המין תויג כנתון ב"סכנת הכחדה" על ידי "הרשימה האדומה" של ארגון השימור הגדול IUCN כבר מראשית ימיו של הארגון. ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר של הלווייתן הכחול כיום, המונה כ-2,000 פרטים, הוא קבוצה גדולה שחיה בצפון-מזרח האוקיינוס השקט, החל מאלסקה ועד קוסטה ריקה, אך נצפית בעיקר בקרבת קליפורניה בעת הקיץ. קבוצה זו מסמלת את התקווה לשימור ארוך-טווח של המין, ולעיתים היא חורגת מתחום המחייה הרגיל שלה ונצפית גם בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי; תועדו אף מספר צפיות נדירות בהם בין חצי האי קמצ'טקה לקצה הצפוני של יפן.
בחצי הכדור הדרומי חיים שני תת-מינים: "B. m. intermedia" האנטארקטי ו-"B. m. brevicauda", שנפוץ בעיקר במי האוקיינוס ההודי. הערכות אחרונות באשר למספר הפרטים הכלולים בתת-המין "B. m. intermedia" נעו בין 1,100 ל-1,700 פרטים. מחקרים אודות מספר הפרטים בתת-המין ההודי "B. m. brevicauda" עדיין מתבצעים, והערכות עדכניות נעות סביב 10,000 פרטים. מכיוון שההערכות באשר לגודל האוכלוסייה כולה נעים בין 5,000 ל-12,000 פרטים אימות המידע לגבי אוכלוסיית תת-המין ההודי יביא להערכה מחודשת בדבר האוכלוסייה הכללית.
דפוסי הנדידה של שני מינים אלו אינו ידועים במדויק למדענים. לדוגמה, תת-המין ההודי "B. m. brevicauda" נצפה בצפון האוקיינוס ההודי (עומאן, האיים המלדיביים, סרי לנקה) וייתכן שנוצרה שם מעין אוכלוסייה נפרדת. אוכלוסייה נוספת שהתגבשה בקרבת צ'ילה ופרו עשויה אף היא להיות אוכלוסייה נפרדת. קבוצות אחדות מתת-המין "B. m. intermedia" נודדות לדרום-מזרח האוקיינוס השקט בחורף, ולעיתים שירתם נשמעת בקרבת חופי פרו, מערב אוסטרליה ובצפון האוקיינוס ההודי.
בצפון האוקיינוס האטלנטי ידוע על שתי קבוצות עיקריות. אחת מהן נפוצה בגרינלנד, ניופאונדלנד, נובה סקוטיה ומפרץ סנט לורנס. על פי ההערכות, מונה קבוצה זו בסך-הכל כ-500 פרטים. הקבוצה האחרת, הגדולה יותר, נפוצה באזורים מזרחיים יותר: החל מהאיים האזוריים בחודשי האביב ועד איסלנד בחודשים יולי ואוגוסט; על פי השערת המדענים, הם עוקבים בנדודיהם אחר הרכס האמצע אטלנטי בין שני האיים הוולקניים. צפונית לאיסלנד נערכו מספר תצפיות על לווייתנים כחולים אלו בקרבת הארכיפלג סבאלברד והאי יאן מאיין, אך צפייה בהם היא מחזה נדיר; המדענים אינם יודעים היכן קבוצות לווייתנים אלו שחיות צפונית לאיסלנד מבלות את החורף. כלל האוכלוסייה הצפון-אטלנטית נעה בין 600 ל-1,500 פרטים.
בין האיומים מצד האדם לשיקום אוכלוסיית הלווייתן הכחול ניתן למנות את הצטברות הכימיקלים התעשייתיים ממשפחת הביפניל פוליכלוריד (PCBs) שמוזרמים לאוקיינוס בדם הלווייתנים; הכימיקל גורם להרעלה ומוות בטרם עת. נוסף לכך, הרעש הימי הרב שנוצר כתוצאה מתנועה ערה באוקיינוס מפריע ללווייתנים ומקשה עליהם לתקשר זה עם זה ממרחק רב, כפי שעשו בעבר, וכפועל יוצא מכך גם מקשה עליהם למצוא בן זוג למטרת רבייה.
בישראל.
ב-29 במאי 2018 תועד לראשונה בחופי ישראל לווייתן כחול. פרט באורך כ-20 מטר נצפה במפרץ אילת, אף על פי שהים האדום אינו נכלל באזורי המחיה הרגילים שלו.
אידיליה
אידיליה היא סוגה ספרותית לתיאור חיי כפר שלווים, חיים שאין בהם מפנים דרמטיים, חיים הצמודים אל ההווה, ואל מרכיביו המצומצמים. מקור המושג ביוונית עתיקה: אידיליון - ציור קטן, ציור של החיים הפשוטים, בדרך כלל של השכבות העממיות, הצמודים אל חליפות הטבע ועונותיו.
מבחינה צורנית, בין אם בפרוזה ובין אם בשירה, האידיליה היא התבוננות מושהית, המתעכבת בכל הפרטים המצויים ובמרכיבי אורח החיים המתואר.
בטעות מערבבים בין אידילי, כלומר דבר הכתוב בסוגת האידיליה, לבין אידיאלי - רצוי, נשאף, שאינו קיים בחיים הנוכחיים. האידיליות התפתחו מאז ראשיתן בעולם הקלאסי, מיצירות ריאליסטיות מובהקות, שתיארו בעיקר את חיי הכפר, ליצירות ספרותיות יותר משוכללות, שבהן תוארו הכיסופים אל עולם שלם שאבד. עם ההתרחקות מן הטבע והכפר, שחלה באירופה בעיקר, הפכה האידיליה לסוגה ספרותית שעוסקת בגעגועים לעבר אידילי ואידיאלי מושלם. עבר שבעצם לא היה קיים במציאות, עבר שהיה יציר הספרות ולא יציר מחקר אמיתי או התייחסות מדעית.
בספרות העברית פורסמו האידיליות הראשונות בתחילת המאה ה-20 על ידי שאול טשרניחובסקי, שנחשב לאבי האידיליה העברית. שתי האידיליות הידועות מביניהן הן: "לביבות" ו"כחום היום". בעקבותיהן נכתבו אידיליות נוספות על ידי דוד שמעוני, שמשון מלצר, יעקב פיכמן ואחרים. בתחילה זכתה האידיליה העברית להימנות בין הסוגות שעוררו את הקוראים להזדהות עם המפעל הציוני. לאחר מכן שימשו האידיליות לתיעוד ספרותי והנצחת חיי העם היהודי בגולה. גישה זו קיבלה דחיפה נוספת לאחר השואה, כאשר כותבי האידיליות ניסו להחיות את העולם היהודי שחרב. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ועד ימינו (2016) סוגה זו כמעט נעלמה מנוף הספרות העברית.
היצור (סרט, 1982)
היצור (או "הדבר", באנגלית: The Thing) הוא מותחן אימה מדע בדיוני משנת 1982, בבימויו של ג'ון קרפנטר, בכתיבתו של ביל לנקסטר ובכיכובו של קורט ראסל. שם הסרט מתייחס לאנטגוניסט שבו - צורת חיים חוצנית טפילה שנטמעת בתוך אורגניזמים אחרים ומחקה אותם. היצור מסתנן לתוך תחנת מחקר אנטארקטית, לוקח את צורתם של אלה שהוא הורג, ועד מהרה מתפשטת פרנויה בקרב שאר חברי הקבוצה.
הסרט הוא רימייק לסרט "דבר מעולם אחר" משנת 1951 של הבמאי הווארד הוקס וכריסטיאן ניבי, ולמעשה הוא עיבוד קולנועי נאמן יותר לנובלה "מי הולך שם?" של ג'ון ווד קמפבל הבן, שסיפקה את ההשראה לסרט משנת 1951.
בתוספת ה-DVD לסרט, קרפנטר ציין כי הסרט הוא הראשון ב"טרילוגיית האפוקליפסה", שכוללת גם את הסרטים "נסיך האופל" (1987) ו"פתח השיגעון" (1995), שאמנם אינם קשורים זה בזה, אך הם אוצרים בחובם תמה אפוקליפטית משותפת - אם "היצור" יצא לחופשי, זהו רק עניין של זמן עד שהוא יכלה את האנושות וישתלט על כדור הארץ.
צילומי הסרט התרחשו בקוטב הצפוני למרות העובדה שהעלילה התרחשה בקוטב הדרומי.
מאז צאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות גרועות ותואר כ"זבל מיידי" ובזמנו נחשב לסרט השנוא ביותר אי פעם. אולם, הסרט זכה לתגובות חיוביות ביותר על האפקטים והמשחק אך קטלו את הסרט בשל היותו מתעסק באפקטים ופחות הרבה בעלילה. אולם, לאחר יציאתו הסרט צבר מעמד של סרט פולחן, ונעשו לו מספר עיבודים במדיות השונות, ביניהם נובלה, קומיקס מבית דארק הורס ומשחק מחשב. בנוסף, הסרט נחשב לאמת מידה בנושא "האפקטים המיוחדים", כאשר האפקטים האלו נוצרו על ידי רוב בוטין, שהיה רק בן 22 כשיצר אותם. הוא נאסר לשידור בפינלנד ובדרום קוריאה. בשנת 2011 יצא סרט מקדים באותו שם. בנוסף, הסרט גרף אחריו סכום כולל של כיותר מ-19 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 15 מיליון דולר בלבד.
עלילה.
זהו סיפורה של משלחת מחקר מדעית אמריקנית בת 12 חברים הנמצאת במדבריות הקרח השוממות באנטארקטיקה, בחורף 1982. שלוות המחנה האמריקני מופרת כאשר מסביב למחנה חג מסוק אשר שייך לצוות מחקר מהמחנה הנורווגי, בעודו מנסה ליירט כלב. זוג חברי משלחת נורווגית החגים מעל הבסיס במסוק, עצבניים, רודפים אחר כלב ומנסים להורגו. לאחר שנחת, המסוק הנורווגי אשר רדף אחר הכלב נהרס בפיצוץ רימון, שהשליך בשוגג אחד מחברי המחנה הנורווגי, לארס, ואף נהרג טייס המסוק, מתיאס. לארס, כעת חבר המחנה הנורווגי היחיד יורה, ופוגע שלא במכוון, בג'ורג', כאשר בשלב זה, אחד מחברי הצוות האמריקאי, גארי, יורה בלארס למוות. כעת נותר הצוות האמריקני עם מטלת סידור הבלאגן שנוצר, ללא מידע או תשובות בנוגע למה שהתרחש זה עתה. הכלב אותו רדפו הנורבווגים, מצא כעת מחסה במחנה, כאשר הוא חופשי להסתובב בו, עד אשר הוכנס לכלוב עם שאר הכלבים. שם, במהלך הלילה הכלב משנה את צורתו הפיזית ומתקיף כמה כלבים אשר נמצאים במכלאה בבסיס המשלחת האמריקנית. לאחר שהרגו את היצור בעזרת להביור, חברי המשלחת מתחילים להבין על ידי נתיחה שלאחר המוות של גופת היצור ועל ידי תצלומים מבסיס המשלחת הנורווגית שזהו בעצם יצור אורגני מכוכב אחר המסוגל לשנות את צורתו לכל צורה אורגנית אשר בקרבתו על ידי עיכול האורגניזם ואסימילציה (הידמות) לאותו אורגניזם. כאשר הם מגלים שרוב הסיכויים שאחד או יותר מחברי הקבוצה עלול להיות היצור המוזר הם מוצאים את עצמם תוהים בפרנואידיות מי מחברי המשלחת עבר את האסימילציה ומי לא.
יחזקאל הטרגיקן
יחזקאל הטרגיקן (ביוונית: Ἐζηκιῆλος, אזקיאלוס) היה מחזאי יהודי שחי באלכסנדריה במאה השנייה לפני הספירה. נראה שהיה מעורה בתרבות ההלניסטית אך שמר על יהדותו. מכל מחזותיו נשתמרה רק טרגדיה אחת, "יציאת מצרים" (Exagoge ביוונית), וגם זו ידועה לנו מקטעים (פרגמנטים) ספורים בלבד, שהובאו בכתביהם של סופרים נוצרים.
המחבר.
מעט מאוד ידוע לנו קורות חייו. החוקרים מעריכים שהוא חי במאה הראשונה או השנייה לפני הספירה. רובם מעריכים שהוא פעל באלכסנדריה אשר במצרים. אין הוכחה מוחלטת על היותו מעיר זו אך היות שאלכסנדריה בתקופתו הייתה מרכז התרבות ההלניסטית וגם מרכז יהודי, ולאור הידע של יחזקאל בתרבות היוונית, ההשערה של היותו מאלכסנדריה אינה מופרכת.