את'נס התפתחה יחד עם האוניברסיטה, וב-1806 היא קיבלה מעמד של עיירה. בהמשך התפתחה באת'נס תעשיית עיבוד כותנה, והיא קושרה ברכבות לערים כדוגמת אוגוסטה. באמצע המאה ה-19 הפכה את'נס לאחת הערים המרכזיות בג'ורג'יה. העיר הייתה מרכז אספקה של צבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אך היא לא נפגעה באופן משמעותי בעקבות תבוסת הדרום. העיר המשיכה להתפתח במהלך תקופת השיקום, ואוכלוסייתה גדלה לאחר שעבדים משוחררים רבים התיישבו בה. ההתפתחות נמשכה גם בסוף המאה ה-19 ובמאה ה-20.
העיר התפרסמה בזכות חברי להקת הרוק המצליחה .R.E.M שהכירו בה ושהחלו את דרכם בעיר.
חינוך.
בעיר נמצאת אוניברסיטת ג'ורג'יה, הוותיקה ביותר בג'ורג'יה ואחת החשובות ביותר בה. כמו כן נמצאות בה המכללה הטכנית את'נס ומכללת פיידמונט.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה את'נס בן אפס, הנמצא ממזרח למרכז העיר.
אתונה (ג'ורג'יה)
אתנס
שאקי (מחוז משנה)
שאקי (בליטאית: Šakių rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה שאקי משתרע על פני 1,453 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-30,000 תושבים. העיר שאקי היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית.
מחוז שאקי במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז מריאמפולה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.
דמוגרפיה.
מספר תושבי מחוז-המשנה שאקי נמצא בירידה מתמדת מאז סוף שנות ה-50 של המאה ה-20: ב-1959 נספרו בו 50,605 איש; ב-1970 נמנו בו 48,301 איש; ב-1979 נמנו בו 44,049 איש; ב-1989 נמנו בו 41,840 איש; ב-2001 נמנו בו 38,749 איש; ב-2005 נמנו בו 36,800 איש; ב-2011 נמנו בו 32,134 איש; ב-2012 נמנו בו 32,026 איש; ב-2013 נמנו בו 31,402 איש; וב-2014 נמנו בו 30,852 איש.
יישובים.
במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז שאקי, גלגודישקיס וקודירקוס נאומייסטיס (ניישטוט שאקי); שמונה עיירות, מהן: גרישקאבודיס (גרישקאבוד), ברזדי, וקריוקאי (קרוק); ו-533 כפרים קטנים וחוות.
טקטום
הטֶקטוּם (מלטינית: tectum, גג) הוא אזור במוח, הממוקם בחלק הגבי של המוח האמצעי. הטקטום אחראי לרפלקסים שמיעתיים וחזותיים.
התלילים.
אצל מבוגרים, הטקטום בנוי מתליל עליון ותליל תחתון.
התליל העליון (Superior colliculus) מעורב בעיבוד מידע חזותי ושליטה בתנועות עיניים. אצל בעלי חוליות שאינם יונקים הוא משמש כאזור הראייה הראשי של המוח, ומקביל מבחינה תפקודית לאזורי הראייה שבקליפת המוח אצל יונקים.התליל התחתון (Inferior colliculus) מעורב בעיבוד מידע קולי. הוא מקבל קלטים מגרעינים שונים בגזע המוח שאותם הוא משגר לתלמוס אשר מעביר מידע קולי לקליפת המוח.שני התלילים משגרים מידע לתצורה הרשתית (לאזור בשם paramedian pontine reticular formation) וכן לחוט השדרה. מסלולים אלה מאפשרים תגובות מהירות יותר לעומת עיבוד שמתבצע בקליפת המוח.
שלמה מוסאיוף (איש עסקים)
שלמה מוסאיוף (באנגלית: Shlomo Moussaieff; 1925 – 1 ביולי 2015) היה מולטי-מיליונר ישראלי ממוצא יהודי בוכרי, שחי בלונדון מאז 1963. הוא היה מייסדה של חברת "תכשיטי מוסיוף בע"מ" (Moussaieff Jewellers Ltd). הוא ואשתו עליזה, שהייתה שותפתו לעסקים, דורגו במקום ה-315 ברשימת עשירי הממלכה המאוחדת של הסאנדיי טיימס לשנת 2011, עם הון שמוערך ב-220 מיליון ליש"ט. מוסאיוף צבר את רוב הונו ממכירת תכשיטים יקרי ערך לבתי מלוכה ברחבי העולם ולחברה הגבוהה, בעיקר ללקוחות מערב הסעודית וממדינות המפרץ הפרסי. הוא דיבר ערבית באופן שוטף. בנוסף, היה ידוע מוסאיוף כאחד מאספני העתיקות הפרטיים הגדולים בעולם. הוא אסף בעיקר ממצאים הקשורים לתקופת התנ"ך ולמזרח הקדום ואוספו הפרטי מנה כ-60,000 מוצגים.
ראשית חייו.
שלמה מוסאיוף היה השני מבין שנים עשר ילדיו של רחביה מוסאיוף, סוחר תכשיטים יליד ירושלים. הוא נקרא על שמו של סבו, שלמה מוסיוף, סוחר בוכרי שהיה אחד המייסדים של שכונת הבוכרים בירושלים ב-1891. רחביה, שמאוחר יותר היה מעורב בעסקי הסחר באבני חן בפריז, הכניס את בנו שלמה לעסקי הסחר בתכשיטים כבר בגיל צעיר. אחיו הצעיר של שלמה, אלון, נעשה גם הוא לסוחר תכשיטים ירושלמי. כמה מאחיותיו הן בעלות חנויות תכשיטים גם הן: חנה, במלון המלך דוד בירושלים, נעמי בלונדון ואביבה בז'נבה.
שלמה מוסאיוף לא הצליח להגשים את חלומו של אביו ולהיות מלומד, לדבריו הוא סבל מדיסלקסיה ולא היה מסוגל לרכוש את הקריאה והכתיבה. הוא החל לישון בבתי כנסת, באוטובוסים ואפילו ברחובות, ועבד כנגר בשכונת סנהדריה. לאחר שעות העבודה הוא היה מסתובב בקברי הסנהדרין הסמוכים. בתוך מערות הקבורה, שהיו אז פתוחות לציבור, הוא גילה מטבעות עתיקים שאותם הוא מכר לסוחרי עתיקות. הוא גם גילף ארונות קבורה שהיו עשויים מעופרת ומכר את העופרת ברובע הארמני. לאחר שנעצר והוכה על ידי שוטר ערבי, הוא הובא לפני שופט ערבי שדן אותו לתשעה חודשים במוסד לעבריינים בטולכרם. הוא ביקש ללמוד במדרסה, שם הוא גילה כי ניתן ללמוד בעל פה את הקוראן בקלות והתקרב לתרבות הערבית.
ב-1940 הצטרף מוסאיוף לאצ"ל כדי להיאבק בשלטון הבריטי בארץ ישראל. בהמלצת מפקדו באצ"ל, הוא התגייס לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה כדי להילחם בגרמניה הנאצית. הוא הוצב במצרים ובליבורנו שבאיטליה. בזמנו הפנוי שם הוא ערך חיפושים בגניזות של בתי הכנסת המקומיים ורכש כתבי יד עתיקים בנושאי הקבלה וכתובות שנכתבו על ידי רבנים מפורסמים. ב-1947 הוא חזר לאצ"ל והשתתף בקרב מול הלגיון הערבי בעיר העתיקה. ב-1948, עם נפילת העיר העתיקה בידי הירדנים, הוא נפל בשבי ובילה שנה במחנה שבויים בירדן. שבועיים לפני נפילתו בשבי, הוא נשא לאישה את רעייתו עליזה, ילידת אוסטריה.
סוחר תכשיטים.
לאחר שחרורו מהשבי, עבד מוסאיוף בחנות התכשיטים של משפחתו ופתח חנות לתכשיטים עתיקים במרכז העיר ירושלים. הוא השלים את הכנסתו בהברחת "זהב ועתיקות מירדן לישראל" בשנות החמישים. במהלך תקופה זו הוא יצר קשר עם משה דיין, שבעצמו עסק גם בהברחת עתיקות, והעביר לו ממצאים בתמורה לכך שדיין יאפשר לו את השימוש ברכבו כדי להעביר פריטים מוברחים. ב-1954 הוא נעצר עקב חשד לגנבת אלף מטבעות ופריטי עתיקות נוספים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. מוסאיוף טען שהוא שילם על הפריטים מחיר מלא, אך הוא לא חשף את פרטיו של מי שמכר לו אותם. הוא שוחרר לאחר שאשתו השיבה את רוב הפריטים למשטרת ירושלים.
ב-1963 הוא החליט להעתיק את מקום מגוריו ללונדון, עקב חששו התמידי להיתפס על פעילות ההברחה שלו. הוא פתח את חנות התכשיטים הראשונה שלו במבואה של מלון הילטון בפארק ליין, ולאחר מכן פתח חנות נוספת ברחוב בונד. היקף המכירות של חנויותיו החל לנסוק ב-1967, כאשר עשירים מערב הסעודית וממדינות המפרץ הפרסי החלו לתת את חסותם לתכשיטנים של לונדון. מוסאיוף ואשתו הפעילו את עסקיהם כשותפים לכל דבר. עליזה ניהלה את תחום המכירות ושלמה דאג לעיצוב התכשיטים. בנוסף ליהלומים, אבני חן צבעוניות ופנינים טבעיות, שיבץ מוסאיוף בעיצובי התכשיטים שלו, אבנים יקרות ופנינים שהוא רכש במכירות פומביות של תכשיטים עתיקים.
בעשור השני של המאה ה-21 מפעילה חברת תכשיטי מוסאיוף בע"מ שתי חנויות בלונדון, חנות אחת במלון גרנט קמפינסקי בז'נבה, חנות אחת בהונג קונג ושתי חנויות בעיירת הסקי קורשאוול שבאלפים הצרפתיים. רוב לקוחות החברה רוכשים אבני חן בשווי של מעל מיליון ליש"ט. בין לקוחות החברה נמנו אישים כמו אימלדה מרקוס והנסיכות אשרף ושמס מאיראן וידוענים כמו ריצ'רד ברטון, סטארבוס ניארקוס, ז'ה ז'ה גאבור, ג'ואן קולינס, בוב קמינגס, שירלי מקליין, ג'ורג' רפט ופרנק סינטרה. בסוף שנות התשעים רכש לו מוסאיוף קהל לקוחות בקרב ישראלים בעלי השפעה.
בבעלותו של מוסאיוף היו אבני חן בשווי של מיליוני דולרים, כמו יהלום צבעוני שבבעלותו, אבן מושלמת במשקל של 6.04 קרט שעליזה רכשה ב-2007 במכירה פומבית של סותבי בהונג קונג בתמורה ל-7.98 מיליון דולר, ובכך קבעה שיא עולמי למחיר קרט אחד, 1.32 מיליון דולר לקרט. "היהלום האדום של מוסאיוף", יהלום בחיתוך משולש במשקל של 5.11 קרט, נרכש ב-2001 או ב-2002, והוא היהלום האדום הגדול ביותר הידוע בעולם.
שלמה מוסאיוף פרש מניהול העסקים ב-2004, אשתו עליזה ממשיכה לדאוג למכירות, לעיצובים ולרכישות.
אספן עתיקות.
שלמה מוסאיוף נחשב לאחד מאספני העתיקות הבולטים ביותר של ממצאים מהתקופה המקראית ומהמזרח הקדום. על פי הערכתו האישית, היו ברשותו כ-60,000 פריטים, והוא התמחה בכתבי יד עתיקים ובחותמות אישיות מתקופת בית ראשון ומתקופת בית שני.
מאחר שהוא היה מוכן תמיד לשלם במיטב כספו עבור פריטים שיכלו להוכיח את האמיתות ההיסטורית של סיפורי התנ"ך, האמינו מומחי עתיקות רבים שבאוסף של מוסאיוף כלולים גם כמה זיופים. ב-2004, העיד מוסאיוף במשפט כקורבן למעשה הונאה בקשר לכתובת יהואש. מוסאיוף רכש שני אוסטרקונים מעודד גולן, אחד מהנאשמים במשפט ורכישות אלו הוגדרו גם הן כזיופים. במרץ 2012 זוכו הנאשמים במשפט מאשמת הזיוף. מוסאיוף היה גם מעורב בתביעה שארכה שבע שנים, שבמסגרתה תבעה אותו עיראק והאשימה אותו במכירת פריטים מנינוה לאחר נפילתו של סדאם חוסיין. אף על פי שמוסאיוף טען שהוא רכש את הפריטים באופן חוקי מסוחר שווייצרי, הוא השיב אותם לממשלת עיראק כדי להימנע מפרסום שלילי.