ספריה של וזלי הם רומנים שעוסקים בחייהן הסוערים, דרך כלל, של גיבורותיה וגיבוריה, ומלווים לעיתים קרובות חיים שלמים של דמויות. וזלי נודעה בעיסוק הרב והישיר שלה במין, תוך שימוש בשפה מפורשת שלא אופיינית לסופרים בני דורה, ונדירה בכלל בסיפורת הבריטית העוסקת בנושאים דומים. הנשים של וזלי מפרידות בין מין לאהבה, ועוסקות הרבה בשני התחומים. מאפיין משמעותי יותר של הנשים בספריה הוא עצמאותן וחייהן הלא שגרתיים. מוטיב נוסף שחוזר בספריה הוא האלימות הרבה שמתרחשת בהם, הן במציאות והן בדמיונם של גיבוריה.
סגנונה הביקורתי והתבוננותה בפרטי ההתנהגות ובקווי האופי של הדמויות, הקנו לווזלי את הערכת הביקורת.
ספרה המוכר ביותר של וזלי הוא המדשאה (באנגלית: The Camomile Lawn, פורסם ב-1984), שעוסק במשפחה אנגלית, זוג וחמשת אחייניהם, ובחייהם המשותפים שהחלו על מדשאה ביתית בקורנוול ערב מלחמת העולם השנייה, שעיצבה את חייהם וחיי בני דורם. על אותה מדשאה המשפחה שבה ומתכנסת כ-50 שנים מאוחר יותר ללוויה, ובין שתי התכנסויות אלה נעה עלילת הספר, שמתרחשת בעיקר בקורנוול ובלונדון בתקופת המלחמה. ב-1992 עובד הספר לסדרת טלוויזיה עבור ערוץ 4 הבריטי. בשנים הבאות עובדו ספרים נוספים שלה לתוכניות טלוויזיה.
ספר נוסף של וזלי שתורגם לעברית הוא כנפי הדמיון (באנגלית: An Imaginative Experience).
אתה לא יכול להתמודד עם האמת
אתה לא יכול להתמודד עם האמת!
קולינס
הגרף פוטוצקי
סיני (כתב עת)
סיני הוא "ירחון דתי לאומי לתורה למדע ולספרות", כתב עת מדעי-הלכתי למאמרים בנושאים תורניים, ספרותיים, נושאים הקשורים בארץ ישראל ומצוות יישובה, ארכאולוגיה, חקר תפילה, פיוטים ומנהגים, (רבים מהם על סמך מחקרי גניזת קהיר) ועוד. כתב העת יצא לאור ברציפות, שש פעמים בשנה (למרות השם "ירחון") מאז 1937 בהוצאת מוסד הרב קוק. כיום הוא נגיש דרך אוצר החכמה.
תולדות כתב העת.
כתב העת היה יוזמתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצא בעריכתו מ-1937 ועד 1962. מטרתו הראשונית הייתה "ליצור בימה ספרותית קבועה, תורנית ומדעית, ליהדות הדתית לאומית." בתחילה יצא כתב העת בתמיכה ומימון של מוסד ביאליק והסוכנות היהודית וכלל גם מדור פובליציסטי, למאמרים בענייני השעה ומדור לספרות יפה, אשר בוטלו עם השנים ותרמו לביסוסו ככתב עת ייחודי למחקר תורני ולמדעי היהדות.
בשנת 1962 החליף ד"ר יצחק רפאל את הרב מימון בעריכת כתב העת. עד שנת 1966 לא התנוסס שמו על שער החוברת אלא נרשם כ"עורך אחראי" בשער האחורי בעוד על הכריכה נרשם: "המייסד העורך הרב יהודה ליב הכהן מימון זצ"ל." רפאל הוציא מכתב העת את מדורי "חידושי תורה" ואת המדור הביבליוגרפי עבורם התקין קובצי-לוואי ל"סיני": בית התלמוד, תורה שבעל-פה ו.
בשנת 1999 החליף את רפאל הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ.
כתב העת הפסיק לצאת בתש"ף.
כתב העת עד גיליון 125 נסרק במסגרת אוצר החכמה.
אופי כתב העת והמאמרים.
במאמר הפתיחה של הגיליון הראשון הציג יהודה לייב פישמן מימון את ה"אני מאמין" של "סיני":
הכותבים באו מתוך שורות המלומדים הדתיים ומעט חוקרים לא-דתיים בתחום מדעי היהדות. בכרך החמישים כתב הרב מימון הסתייגות שלא הייתה חלק מהגדרת המטרות הרשמית, אך התקיימה תמיד באופן סמוי, "סיני פתח שעריו לבעלי גישות שונות ובלבד שהדברים לא יחרגו מתחום המותר מבחינת מסורת ישראל המקודשת".
ליסה מייטנר
הצטברות אבק
"הצטברות אבק" (בצרפתית: Elevage de poussière; באנגלית: Dust Breeding) הוא תצלום אותו יצרו בשנת 1920 האמנים מרסל דושאן ומאן ריי. התצלום מתאר פרט מתוך יצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915-1923) ועליה הצטברות של תלוליות אבק. התצלום הודפס על ידי הדפס מגע מן התשליל המקורי. מהדורה בת 10 עותקים של תצלום זה הודפסו בשנת 1964 מן התשליל המקורי בגודל של 24x30.5 ס"מ.
התצלום נולד מתוך מצבה של יצירתו של דושאן - "הזכוכית הגדולה" - שעמדה זמן רב בסטודיו שלו בניו יורק. את הצילום יצרו מאן ריי, שותף קרוב של דושאן בפעילותו האמנותית, ודושאן על ידי ריכוז זהיר ודקדקני של כל האבק וגושי אבק שהצטברו על גבי "הזכוכית הגדולה" במשך כשישה חודשים אל שטח מצומצם בחלקה התחתון של היצירה. זווית הצילום שבחרו השניים יצרה מעין "שדה" של אבק, מתוכו בולטים כמה אלמנטים מתוך "הזכוכית הגדולה".
האבק לא נתפש רק כחומר אמנותי, אלה כרעיון פילוסופי. לא רק שהאבק יכול להתפרש כחלק מאלמנט של מקריות, שהיה פופולרי במסגרת תנועת הדאדא והסוריאליזם, אלא יכול להיות קשור גם לניסיון למדוד את הזמן בהתאם לאופן הצטברות האבק על זכוכית, לאור הצעתו של לאונרדו דה וינצ'י, שיצירותיו ורעיונותיו היו בעלי משמעות רבה עבור דושאן. מאוחר יותר קיבע דושאן חלק מאותו אבק על הזכוכית בעזרת לכה או פיקסטיב.
אינאקססבל
אנריקה הראשון, מלך פורטוגל
אנריקה הצנוע
אנריקה החשמן
אנריקה, המלך החשמן
האנטי אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר
גסטון ביוט
גסטון אנרי ביוט (בצרפתית: Gaston Henry Billotte; 10 בפברואר 1875 - 21 במאי 1940) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ביוט נולד ב-10 בפברואר 1875 בסומוואל שבמחוז אוב בחבל שמפן-ארדן בצפון צרפת. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר, בשנת 1896, הצטרף לצבא הצרפתי. הוא התקדם בשורות הצבא, והגיע לדרגות גבוהות. ב-1930 מונה למפקד כוחות הצבא הצרפתי בהודו סין, וב-1937 מונה למפקד הצבא באזור פריז.
בשנת 1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועמד ביוט בראש קבוצת הארמיות הראשונה של הצבא הצרפתי, שלה היה כפוף אף חיל המשלוח הבריטי. קבוצה זו נועדה להגן על גבול צרפת במקום שבו הפסיקה בניית קו מאז'ינו, דרומית לגבול הבלגי. תוכנית המערכה הצרפתית דרשה תזוזה של הארמיות צפונה, אל תוך בלגיה והולנד, ומפגש עם הגרמנים על אדמת בלגיה.
עם תחילת המערכה על צרפת, ב-10 במאי 1940 הבקיע השריון הגרמני מבקע עמוק בעורף קבוצת הארמיות של ביוט שנעה כמתוכנן אל תוך בלגיה, והצליח לחדור דרך יער הארדנים ומשם מערבה, בתנועת כיתור שאיימה לכתר את קבוצת הארמיות בשטח בלגיה.
ב-19 במאי נפצע ביוט קשה בתאונת דרכים, בדרכו מפגישה עם מפקדי הצבא באיפר. הוא מת מפצעיו ב-21 במאי.
בנו הוא איש הצבא והפוליטיקאי הצרפתי פייר ביוט.
אפולינר באמייל
"אפולינר באֶמַייל" או "אפולינר מאֶמַייל" (באנגלית: Apolinère Enameled) הוא רדי מייד, שנוצר בין השנים 1916–1917 על ידי האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.
העבודה מורכבת רדי מייד של שלט פרסומת לצבעים תעשייתיים עשוי פח, אותו שינה דושאן. השינוי המרכזי היה עיוות הכותרת הראשית "Sapolin Enamel". דושאן מחק כמה אותיות והוסיף אחרות כך שאוזכר שמו של המשורר הצרפתי גיום אפולינר. בתחתית השלט, מצד ימין, הוסיף דושאן את הכתובת "[from] Marcel Duchamp 1916 1917." ("(מ) מרסל דושאן "). הטקסט עשוי להעיד על העניין של דושאן באותנטיות ובבעלות אמנותית. בצידו השמאלי התחתון של השלט שינה דושאן את כתובת היצרן "Gerstendorfer Bros. New York, U.S.A.," לכתובת "Any act red by her ten or epergne, New York, U.S.A."
בגב העבודה הוסיף יצרן השלט את הכתובת בעפרון "If sign becomes soiled, clean with damp cloth." ("אם השלט מתלכלך, נקה [אותו] בעזרת מטלית לחה".) דושאן הוסיף המשך אירוני - "Don't do that" ("אל תעשה זאת")
פרדריק הסלקוויסט
פרדריק הסלקוויסט (בשוודית: Fredrik Hasselquist; 3 בינואר 1722 – 9 בפברואר 1752) היה חוקר טבע שוודי, מתלמידו של לינאוס ואחד מחוקרי הטבע הראשונים שביקרו בארץ ישראל.
קורות חיים.
הסלקוויסט נולד לאנדרו הסלקוויסט, כומר עני ממנו התייתם בגיל 12. אימו, שפטירתו של האב, ערערה את נפשה אושפזה בבית משוגעים. דודו של הנער קיבל אותו תחת חסותו ומימן את לימודיו. ב-1741 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אופסלה והועסק כמדריך באוניברסיטה. בד בבד למד תחומים נוספים של מדעי הטבע. למרות בריאותו הלקויה מאמציו למצוינות אקדמית נשאו פרי: הנהלת האוניברסיטה העניקה לו ב-1746 קצבת מחיה מהמלך. שנה לאחר מכן פרסם מחקר על תכונות הצמחים והוכיח כי היה ראוי לקיצבה שקיבל. מורו לינאוס האיץ בו לנסוע לארץ ישראל משום שידיעת הטבע באזור הייתה דלה. פרדריק הסכים והחל ללמוד ערבית לקראת המסע למזרח. ב-1750 מונה לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
מסעו של הסלקוויסט בלבנט החל ב-1749 בטורקיה, נמשך במצרים, בארץ ישראל, בלבנון, בקפריסין, ברודוס ובכיוס והסתיים באיזמיר. במהלכו תיאר מינים רבים של צמחים ובעלי חיים ואף אסף דגימות של סלעים. כמו כן התמקד בתרופות מקומיות. הסלקוויסט נחת ביפו ב-1 באפריל 1751, ביקר בירושלים, בבית לחם, ביריחו ובים המלח ואף הצפין לנצרת, להר תבור ולטבריה. הוא ציין ביומניו צמחים ובעלי חיים המוזכרים במקרא, כגון השיזף המצוי שנחשב כמרכיב בעטרת הקוצים של ישו בצליבתו. כמו כן דיווח על מצב המסחר בארצות שבהן ביקר.
בדרכו חזרה לשוודיה הכריעה אותו מחלת השחפת והוא מת בגיל 30 סמוך לאיזמיר שבטורקיה ונקבר שם. יומן המסע והדגימות שאסף הגיעו בשלום לשוודיה, וחמש שנים לאחר מותו פרסם מורו לינאוס את ממצאיו בשוודית בכותר "Iter Palæstinum" (מסע לארץ ישראל). ב-1762 תורגם החיבור לגרמנית ולהולנדית, ב-1766 יצא לאור בתרגום לאנגלית וב-1769 – בצרפתית.
הרב גורן
פלדמן
פלדמן הוא שם משפחה שמשמעותו איש השדה (FELD  בגרמנית) או בורסקאי / סוחר עורות ( pelle באיטלקית)
שארל הונציגר
שארל לאון קלמאן הונציגר (צרפתית: Charles Léon Clément Huntziger; 25 ביוני 1880 - 1 בנובמבר 1941) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.