אף על פי שתוכנית החלל הסינית הייתה קיימת גם ב-1956, CNSA היא סוכנות צעירה יחסית שהוקמה ב-22 באפריל 1993 כאשר משרד תעשיית האווירונאוטיקה של סין התפרק לשתי קבוצות: CNSA ותאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין (CASC). CNSA היה אחראי על מדיניות ו-CASC היה אחראי על ההוצאה לפועל. עם זאת, שני הארגונים הם בעצם ארגון אחד גדול מפני שעובדי הארגונים חולקים את אותם עובדים ואותם מנהלים. כחלק מהארגון מחדש של הארגונים, ב-1998 פורקה CASC למספר חברות ממשלתיות.
תוכניות.
תוכנית שנג'ואו.
תוכנית שנג'ואו היא תוכנית החלל המאוישת הסינית הראשונה שיצאה לפועל ב-1999 עם שיגור שנג'ואו 1 ולאחריה עוד שלוש חלליות ניסיוניות ובלתי מאוישות (בשנג'ואו 2 היו בעלי חיים). ב-15 באוקטובר 2003 שוגרה שנג'ואו 5, עם הטייקונאוט הסיני הראשון יאנג ליוויי, ובכך הפכה סין למדינה השלישית בעולם ששיגרה אדם לחלל (הראשונה הייתה ברית המועצות ואחריה ארצות הברית). בתוכנית המשיכה עם המשימות שנג'ואו 6 ושנג'ואו 7 והיא עתידה להמישך עם משימות שנג'ואו 8 (2011), ומשימות שנג'ואו 9 ו-10 (2012).
תחנת חלל סינית.
טיאנגונג 1 (בסינית:天宫一号, פירוש השם: הארמון השמיימי) הוא שמה של תחנת חלל שיוצרה בסין במסגרת תוכנית החלל המאוישת של סין, ולהוכחת פעולת טכנולוגיות הנדרשות לתחנות חלל עתידיות של סין. בתחנת החלל מכלול של מרחבי מגורים ועבודה, המחובר ליחידת הנעה המשמשת בחלליות מסוג שנג'ואו. טיאנגונג 1 שוגרה בהצלחה לחלל בשעה 21:16 (זמן סין) ב-29 בספטמבר 2011 באמצעות המשגר CZ-2F/G, למסלול בעל פריגיאה של 200 קילומטר ואפוגיאה של 347 ק"מ. לאחר-מכן השתמשה במערכות ההנעה שעל סיפונה להגעה למסלול הסופי.
חקר הירח.
ב-24 באוקטובר 2007 שיגרה CNSA את הגשושית צ'אנג-אה 1 שנכנסה למסלול סביב הירח וחקרה אותו למשך שנה ו-4 חודשים. ב-1 באוקטובר 2010 שיגרה סין את צ'אנג-אה 2 אשר צפויה לפעול עד סוף 2012. צ'אנג-אה 3 הכוללת רובר שינחת על הירח, שוגרה ב-1 בדצמבר 2013. רכב המחקר נחת ב"ים הקשתות" על הירח ב-14 בדצמבר. הגשושיות הם חלק מתוכנית החלל הסינית לחקר הירח (CLEP) אשר מטרתה היא הנחתת טייקונאוטים על הירח לא לפני שנת 2020.
חקר מאדים.
ב-8 בנובמבר 2011 שיגרה סין את הגשושית יינגהו-1 (גחלילית-1) על גבי הגשושית פובוס-גרנט הרוסית. מטרת הגשושית הייתה להקיף את מאדים למשך שנתיים ולחקור את פני הקרקע, האטמוספירה, היונוספירה והשדה המגנטי של מאדים. זמן קצר לאחר שיגור שני הגשושיות הייתה פובוס-גרנט אמורה לבצע שתי הפעלות מנוע שישגרו את שני הגשושיות אל עבר מאדים אך המנועים לא הוצתו ושתי הגשושיות נשארו במסלול סביב כדור הארץ. ב-17 בנובמבר 2011 הודיעה סין כי המשימה מוגדרת ככישלון.
ב-23 ביולי 2020 שוגרה חללית נוספת למאדים, טיאנוון-1.
מבנה ארגוני.
סמליל.
סמליל הארגון דומה לסמליל תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. החץ באמצע דומה לאות הסינית 人 שפירושו 'אדם' או 'אנשים', כדי לקבוע שבני האדם הם המרכז של כל חקר החלל. שלוש האליפסות הקונצנטריות מייצגות שלושה סוגים של מהירות מילוט שהם אבני דרך של חקר החלל. הטבעת השנייה מצוירת בקו מודגש, כדי לציין שסין עברה את השלב הראשון של המחקר (כדור הארץ) והיא עוברת לשלב השני (מערכת השמש). הדמות 人 ניצבת מעל שלוש הטבעות כדי להדגיש את יכולתה של האנושות לשגר ולחקור. ענפי זית נוספו כדי לציין כי חקר החלל של סין הוא שלוו באופיו.
מחלקות.
מינהל החלל הסיני מאורגן בשש מחלקות:
רוק פולק
טובייה
הנסיך אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה
מסע הצלב הנורווגי
מסע הצלב הנורווגי נמשך מ-1107 עד 1110, בעקבות מסע הצלב הראשון, בהנהגתו של מלך נורווגיה זיגורד הראשון. זיגורד היה הראשון ממלכי אירופה שיצא למסע צלב לארץ הקודש, ואף קרב לאורך הדרך לא הסתיים בהפסד. דומה כי מסע הצלב הנורווגי התנהל באופן דומה מאוד לפשיטות הוויקינגים, הגם שבמקרה זה מטרתם הסופית של הנורווגים הייתה שונה. המקור העיקרי לפרטים על המסע נמצא בספר מחזור העולם.
המסע לירושלים.
מנורווגיה לאנגליה (1107–1108).
זיגורד ואנשיו הפליגו מנורווגיה בסתיו 1107, עם שישים ספינות וכנראה כחמשת אלפים איש. הם הגיעו לאנגליה, שם מלך הנרי הראשון, ונשארו שם כל אותו החורף. באביב 1108 הם הפליגו שנית מערבה.
בחצי-האי האיברי (1108–1109).
כעבור מספר חודשים הגיעו הצלבנים הנורווגים לסנטיאגו דה קומפוסטלה ("יאקובסלנד", כפי שקראו לה) שבגליסיה ("גאליזוּלנד"), שם הרשה להם שליט מקומי להעביר את החורף. אבל בבוא החורף נוצר מחסור במזון, והשליט המקומי סירב למכור עוד מזון וסחורה לנורווגים. כיוון שכך אסף זיגורד את צבאו, תקף את טירתו של השליט ולקח שלל כפי יכולתו. בהמשך המסע הימי נתקלו הנורווגים בצי של שודדי ים בספינות משוטים, שחיפשו אחר אוניות סוחר כדי לשדוד אותן. זיגורד הפנה את ספינותיו היישר אל מול השודדים, פשט על ספינותיהם ולקח שמונה ספינות כשלל אחרי הניצחון בקרב. לאחר הדברים האלה הגיעו הצלבנים למבצר באל-אנדלוס המוסלמית, ושמו סינטרה (קרוב לוודאי שהכוונה ל"מבצר המורים" שבעיירה הפורטוגלית, לאחר שנחתו בחוף באזור קולארש). הם כבשו את המבצר והרגו את כל יושביו לאחר שהללו סירבו להתנצר. לאחר מכן הפליגו לליסבון, עיר "שחציה נוצרים וחציה כופרים", שנאמר עליה כי היא החוצצת בין איבריה הנוצרית ואיבריה המוסלמית. הם ניצחו שם בקרב השלישי במסעם, וזכו באוצרות רבים כשלל. הקרב הרביעי שלהם היה בעיר ושמה "אַלקָאסֶה" (קרוב לוודאי שהכוונה לאלקאסר דו סאל, ששמה בא מ"אל-קצר" בערבית, כלומר "המבצר"). הם הרגו שם אנשים כה רבים עד כי נאמר שהעיר עמדה ריקה. גם שם הם זכו בשלל רב.
באיים הבלאריים (1109).
לאחר קרב נוסף שבו ניצחו שודדי ים במצר גיברלטר, הפליגו הצלבנים הלאה לאורך "ארץ הסרצנים" (כלומר, חוף ספרד המוסלמית) אל הים התיכון (בנורדית עתיקה Griklands hafi, כלומר "ים יוון") והגיעו אל האיים הבלאריים. בעיני הנוצרים נחשבו האיים הבלאריים כלא יותר מאשר מקום מושבם של פיראטים וסוחרי עבדים. הפשיטה הנורווגית על האיים היא הפשיטה המתועדת הראשונה של נוצרים על האיים הבלאריים המוסלמיים.
תחילה הגיעו הנורווגים לפורמנטרה, שם הם פגשו ב"אנשים כחולים" (כלומר, שחורי-עור) וב"סרצנים" רבים שהתגוררו במערות. תיאור הקרב הוא המפורט ביותר במקורות שהגיעו לידינו, והוא אחד המאורעות ההיסטוריים המשמעותיים ביותר בתולדות האי הקטן. על פי המסופר, זכו הנורווגים בשלל הגדול ביותר בעקבות הקרב הזה. לאחר מכן המשיכו ותקפו את איביזה ואחריה את מנורקה, ובשני המקרים הייתה ידם על העליונה. דומה כי הצלבנים ויתרו על תקיפת הגדול שבאיים, מיורקה, כנראה כי באותה עת היה האי, כמרכזה של טאיפה עצמאית, משגשג ומבוצר היטב. ייתכן כי השמועות על הצלחתם עודדו את כיבוש האיים, כעבור שנים ספורות, בידי הרפובליקה של פיזה.
באביב 1109 הגיעו הצלבנים לאי סיציליה, שם קיבל את פניהם רוג'רו השני, מלך סיציליה, שהיה אז רק כבן 14. בקיץ של שנת 1110 הפליגו משם והגיעו לארץ-ישראל.
בארץ ישראל (1110).
בקיץ 1110 הגיעו, בסופו של דבר, אל עכו (Akrsborg), או אולי ליפו, והמשיכו לירושלים, שקראו לה "יוֹרְסָלָה", שם פגשו במלך הצלבני בלדווין הראשון. הם התקבלו בזרועות פתוחות, ובלדווין רכב עם זיגורד אל נהר הירדן ומשם חזרו לירושלים. הנורווגים קיבלו אוצרות רבים ושרידים קדושים, כולל שבב מן הצלב האמיתי - הלה ניתן להם בתנאי שימשיכו לפעול לקידום הנצרות ושיביאו את פיסת הצלב אל קברו של אולף הקדוש. מאוחר יותר חזרו זיגורד ואנשיו אל הספינות בעכו, והתלוו אל בלדווין במסעו לצור על צידון ולכבוש אותה, וכך להפוך אותה לסניורות חדשה הכפופה לממלכת ירושלים.
המסע חזרה לנורווגיה.
לקונסטנטינופול (1110).
לאחר הדברים האלה הפליגו זיגורד ואנשיו לקפריסין ושהו שם זמן-מה, ומשם המשיכו ליוון (לנמל שנקרא במקורות Engilsnes ולא זוהה בוודאות). הם נשארו שם תקופה מסוימת, כיוון שזיגורד רצה להמתין לרוח צידית שתתפיח את המפרשים בספינות, כך שייראו מרשימים יותר בעיני הביזנטים.
בסופו של דבר הם הגיעו לקונסטנטינופול ובבואם ראו כי "לכל אורכה ורוחבה של הארץ יש ערים, מבצרים, עיירות, זה לצד זה ללא כל מרווח". מפרשי כל ספינותיו של זיגורד היו כה קרובים זה לזה עד שנראו כמפרש ענקי אחד. כל תושבי קונסטנטינופול יצאו לראות את זיגורד בכניסתו לעיר, ואלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, פתח בפניהם את הנמל.
חזרה לנורווגיה (1110–1113).
כשבאה העת לחזור לנורווגיה נתן זיגורד לאלכסיוס את כל ספינותיו, עם גליפי החרטום היקרים שלהן, ובתמורה קיבל ממנו סוסים רבים כדי לרכוב עליהם בדרכם חזרה בדרך היבשה. רבים מאנשיו נותרו מאחור והעמידו את עצמם לשירות הביזנטים. מסעו של זיגורד ארך, על פי המסופר, כשלוש שנים, מבולגריה דרך הונגריה, פאנוניה, שוואביה ובוואריה, שם נפגש עם הקיסר לותר השלישי. מאוחר יותר הגיע לדנמרק, שם נפגש עם המלך נילס שנתן לו לבסוף ספינה כדי שיוכל להפליג חזרה לנורווגיה.
מילנה יסנסקה