במהלך עשר שנים בהן שיחק ביובנטוס, לקח טארדלי חלק חשוב בתור הזהב של הקבוצה, כששיחק בתפקיד הקשר האחורי אליו הוסט על ידי המאמן ג'ובאני טרפטוני. הוא סייע לקבוצתו לזכות בחמש אליפויות הסרייה א' ובשני גביעי איטליה. במסגרת האירופית, הוא סייע לקבוצתו לזכות בגביע אופ"א, התואר האירופי הראשון בתולדותיה, ב-1977 לאחר שהבקיע את שער הניצחון במשחק הראשון של הגמר מול אתלטיק בילבאו. ב-1983 העפיל עם יובנטוס לראשונה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך היה שותף להפסד להמבורג במשחק הגמר. כעבור שנתיים היה שותף להעפלה נוספת לגמר גביע אירופה, ופתח בהרכב במשחק הגמר שבו ניצחה הקבוצה את ליברפול. כמו כן, היה שותף טארדלי לזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1984, ובכך הפך לאחד מתשעה שחקנים שזכו בכל שלושת הטורנירים האירופיים המרכזיים.
בעונת 1985/1986 עבר טארדלי ליריבתה של יובנטוס לליגה האיטלקית, אינטר מילאנו, בה שיחק שנתיים ללא הצלחה. לאחר מכן שיחק עונה אחת בסנט גאלן השווייצרית, במדיה סיים את הקריירה ב-1988.
במדי נבחרת איטליה ערך טארדלי את הופעת הבכורה שלו במשחק מול פורטוגל באפריל 1976. טורניריו הבינלאומיים הראשונים עם הנבחרת היו מונדיאל 1978 ויורו 1980. טארדלי היה מהשחקנים המצטיינים של הנבחרת האיטלקית שזכתה במונדיאל 1982, לאחר שהבקיע שני שערים במהלך הטורניר. במשחק הגמר, מול נבחרת גרמניה המערבית, הבקיע שער בניצחון 1-3, ולאחריו התפרסם כשרץ לעבר ספסל נבחרתו בשאגות: "גול!". חגיגה זו הפכה לאחת מהבולטות בתולדות הכדורגל. טארדלי שיחק בפעם האחרונה במדי הנבחרת בספטמבר 1985, ובסך הכל ערך במדיה 81 הופעות - מקום 11 בדירוג כל הזמנים של הנבחרת נכון ל-2017, בצוותא עם פרנקו בארזי וג'וזפה ברגומי.
קריירת אימון.
מיד לאחר פרישתו מונה טארדלי למאמן נבחרת איטליה עד גיל 16. כעבור שנתיים הוא עבר לשמש כעוזרו של צ'זארה מאלדיני בצוות האימון של הנבחרת עד גיל 21. ב-1993 הוא החל לעבוד כמאמן הראשי של קומו, קבוצתו לשעבר כשחקן. הוא הצעיד אותה להעפלה לליגת המשנה, אך ירד עמה בחזרה לליגה השלישית לאחר מכן. ב-1995 הוא מונה למאמן צ'זנה, קבוצה נוספת מליגת המשנה, ועבד בה במשך שלוש שנים.
ב-1998 מונה טארדלי על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית למאמנה הראשי של נבחרת איטליה עד גיל 21. כעבור שנה הצעיד את הנבחרת לזכייה באליפות אירופה לנבחרות צעירות. בעקבות הצלחה זו הוא מונה למאמנה של אינטר מילאנו לקראת עונת , אך פוטר מהקבוצה ביוני 2001 לאחר שורה של הפסדים מביכים, בהם 6-0 בדרבי העירוני מול מילאן. הוא לא נחל הצלחה בקבוצות הבאות אותן אימן - בארי, נבחרת מצרים וארצו. בין השנים 2006 ו-2007 עבד טארדלי בצוות הניהולי של יובנטוס. בפברואר 2008 הצטרף לצוות האימון של ג'ובאני טרפטוני (מאמנו לשעבר ביובנטוס) בנבחרת אירלנד, יחד עם חברו לשעבר לקבוצה, ליאם בריידי. ב 11 בספטמבר 2013 סיים את תפקידו בנבחרת אירלנד.
מרקו טרדלי
הגן הבהאי
חרדון החולות
חרדון החולות (שם מדעי: "Trapelus savignii") הוא מין לטאה ממשפחת החרדוניים החיה באזורים יבשים או מדבריים בישראל, במצרים וביהודה ושומרון. חרדון החולות פעיל בשעות היום ובימים חמים הוא מטפס על שיחים וכך הוא מרחיק את גופו מהקרקע החמה. חרדון החולות כמעט שאינו שותה אלא הוא קולט מים ממזונו הכולל צמחים, חרקים ולטאות קטנות. אורכו של חרדון החולות הוא עד ל-25 סנטימטר, כאשר אורך זנבו קרוב לאורך גופו. צבעו הכללי הוא צהבהב חום, ועל גבו כתמים רבועים.
שמו המדעי ניתן לו לכבוד המדען הצרפתי Savigny, אחד ממחברי דוח המשלחת אשר ליוותה את נפוליאון במסעו למצרים ולארץ ישראל.
רבייה.
בעונת רבייה בולט הצבע הכחול על צווארו של הזכר. בקיץ בזמן החיזור קדים הזכר והנקבה זה מול זה ומבליטים את הצבע שעל צווארם. הנקבה מטילה ביצים בגומה שהיא חופרת בחול לח. היא מכסה את הביצים ועוזבת אותן. הצעירים בוקעים כחודשיים לאחר ההטלה.
פלימות'
פלימות' (באנגלית: Plymouth) היא עיר ורשות יוניטרית בת כרבע מיליון תושבים השוכנת באזור חוף דבון שבאנגליה, כ-300 קילומטר דרום-מערבית ללונדון. פלימות' משתרעת בין פיות הנהרות טאמר ופלים שנשפכים למפרץ פלימות'.
מנמל פלימות' יצאה ב-1620 קבוצת מהגרים על גבי האונייה מייפלאואר אל העולם החדש, והקימה את המושבה האנגלית השנייה באמריקה במסצ'וסטס, שנקראה מושבת פלימות' על שם עיר מוצאם.
בעיר ניצב מספר רב של אנדרטאות, בהן אנדרטת הארמדה הלאומית ואנדרטה לנעדרי הצי הבריטי בשתי מלחמות העולם. נמצא בה גם מגדלור סמיטון הנודע, אחד מארבעת מגדלורי אדיסטון, אשר הועבר ממקומו המקורי וניצב כעת בטיילת של העיר.
היסטוריה.
ישנן עדויות להתיישבות ראשונית באזור פלימות' כבר במאה ה-10 לפנה"ס. במאות השנים שלאחר מכן, עדויות שונות מראות שאזור פלימות' היה נקודת סחר חשובה.
מדד הדמוקרטיה
מדד הדמוקרטיה הוא מדד שנערך ומפורסם על ידי קבוצת האקונומיסט, המוציאה לאור של מגזין האקונומיסט הבריטי. מטרת הדו"ח לנסות ולהציג מדד כמותי של רמת הדמוקרטיה ב-167 מדינות ברחבי העולם. המדד פורסם לראשונה בשנת 2006, תחילה עודכן בשנים 2008, 2010 ובהמשך החל להתעדכן בכל שנה. המדד לא פורסם במסגרת אקדמית, והוא לא נבדק בתהליך של ביקורת עמיתים.
מתודולוגיה.
כל מדינה המופיעה במדד מקבלת ציון על סולם הנע בין 0 ל-10, כאשר ציון של עשר מציין רמה דמוקרטית גבוהה. כך למשל, ב-2008 זכתה שוודיה לקבל את הציון הגבוה ביותר במדד לאותה שנה (9.88), בעוד קוריאה הצפונית דורגה במקום הנמוך ביותר עם ציון של 0.86. המדינות מדורגות גם על פי סולם איכותי החל מ"דמוקרטיה מלאה" ("Full Democracy", ציון 8 - 10), "דמוקרטיה פגומה" ("Flawed Democracy", ציון 6 - 7.99), "משטר כלאיים" ("Hybrid Regime", ציון 4 - 5.99) וכלה ב"משטר אוטוריטרי" ("Authoritarian Regime", ציון הנמוך מ-4).
ציונה של כל מדינה נקבע על פי שכלול של ציון ממוצע של חמש קטגוריות מרכזיות: תהליך הבחירות, תפקוד הממשל, מעורבות פוליטית, תרבות פוליטית וזכויות האזרח. הדירוג בקטגוריות נעשה על פי סט של 60 שאלות סגורות זהות הנענות מדי שנה על ידי מומחים. עם זאת, שמות המומחים או שיוכם הלאומי אינם מפורסמים ברבים.
מבט על.
המדד של שנת 2020, במהלכה התפשטה בעולם מגפת הקורונה, היה עם הממוצע העולמי הנמוך ביותר מאז תחילת המדד.
מדד הדמוקרטיה על פי סוג המשטר.
הטבלה הבאה מתייחסת לנתוני המדד משנת 2020:
אוכלוסיית העולם בנתונים אלו היא סך כל האוכלוסייה של 167 המדינות שנסקרו במסגרת המדד.
מגמות עולמיות על פי קריטריונים דמוקרטיים.
הטבלה הבאה מתייחסת לנתוני המדד לשנת 2020:
מדד הדמוקרטיה על פי אזור.
הטבלה הבאה מתייחסת לנתוני המדד לשנת 2020:
אמריקה הצפונית.
במדד רק קנדה וארצות הברית מסווגות לאמריקה הצפונית, ומאחר ששתיהן בעלות דירוג גבוה יחסית (9.24 ו-7.92 בהתאמה) אמריקה הצפונית היא בעלת הממוצע הטוב ביותר.
מערב אירופה.
מדינות מערב אירופה בעלות ציון ממוצע גבוה, כאשר שלושת המקומות הראשונים בטבלה העולמית (נורווגיה, איסלנד ושוודיה) מגיעות מאזור זה, וכל המדינות המסווגות לאזור זה הן בעלות משטרים דמוקרטים - מלאים או פגומים, ונמצאים בטווח דירוג בין 7.39 ל-9.81 - למעט מדינה אחת והיא טורקיה, בעלת משטר כלאיים ודירוג 4.48.
הדירוג הממוצע של אזור זה עמד בתחילת המדד על 8.60, אולם לאחר המשבר הכלכלי של 2008 ירד בחדות ל-8.45, ובמהלך העשור השני של המאה ה-21 הוסיף לרדת באופן מתון.
אמריקה הלטינית.
אמריקה הלטינית היא האזור הדמוקרטי ביותר, מבין האזורים הנחשבים לשוק מתעורר, זאת על אף שמדד הדמוקרטיה הממוצע של אמריקה הלטינית נמצא בירידה ברציפות בין 2016 ל-2020. עם זאת, הממוצע מושפע באופן מהותי מהתחזקות סממנים סמכותניים בוונצואלה, ניקרגואה ובוליביה, והוא מכיל בתוכו גם התקדמות משמעותית בדמוקרטיזציה במדינות שונות כמו קולומביה וצ'ילה, שהצטרפה בשנת 2019 לאורוגוואי וקוסטה ריקה במעמד הדמוקרטיות המלאות של האזור.
אסיה ואוסטרלאסיה.
זהו האזור בעל השיפור הגדול ביותר מאז תחילת המדד ועד לשנת 2020, בעיקר בזכות עליה משמעותית בין השנים 2006 ו-2015.
מצב הדמוקרטיה באסיה תנודתי מאוד לעיתים, כאשר למשל בשנת 2019 טיפסה תאילנד 38 מקומות בדירוג, כאשר השתפרה מ-4.63 ל-6.32, ומנגד באותה השנה ירדה הודו 10 מקומות עם ירידה מ-7.23 ל-6.90. בשנת 2020 הפכו לדמוקרטיות מלאות קוריאה הדרומית, יפן וטאיוואן שהצטרפו לניו זילנד ואוסטרליה בפסגה האזורית. בתחתית הדירוג האזורי נמצאות קוריאה הצפונית, לאוס וסין.
מזרח אירופה.
החל מתחילת המדידות בשנת 2006, מדד הדמוקרטיה של מזרח אירופה ירד בחדות עד אמצע העשור השני של המאה ה-21, אך לקראת סופו התייצב כאשר מצד אחד ישנה עליה בדמוקרטיה במדינות שונות דוגמת ארמניה ואוקראינה, וירידה באחרות דוגמת בלארוס וקירגיזסטן. בסך הכל מסקנות עורכי הדירוג הוא שתמונת המצב בעשור זה מצביעה על תרבות פוליטית חלשה שמקורה בשילוב נסיבות של קושי בשמירה על שלטון החוק, נורמות של שחיתות סביב מוקדי כוח, נטייה לדחייה של ערכים דמוקרטים-ליברלים, מידה של כמיהה למנהיג "חזק" שיידע לעקוף חסמים ביורוקרטים. נסיבות אלו הן קרקע המקשה צמיחה איכותית של דמוקרטיה. בראש המדד באזור זה נמצאות בהתאמה אסטוניה (7.84) וצ'כיה (7.67), ובתחתיתו טורקמניסטן (1.72) וטג'יקיסטן (1.94).
אפריקה שמדרום לסהרה.