העימותים סביב הפעילויות השונות בגליישר ביי התעצמו לאחר הרחבת גבולותיו ב-1939. הגדלת השטח בוצעה בעיקר בשל הצורך שהתעורר להגן ולשמר בתי גידול נוספים, ובכך גליישר ביי הפך ליחידה המנהלית הגדולה ביותר במערכת הפארקים הלאומיים - מעמד שהוא איבד לטובת ראנגל-סנט אליאס. אולם, שטחו של הפארק גדול יותר מכל אחד מהפארקים הנמצאים מחוץ לגבולות אלסקה.
הדיג היה מותר לאחר הרחבת שטחו של המונומנט, אך לא היה לכך בסיס חוקי. בשנת 1974 נאסר באופן סופי ציד כלבי הים באזור. בשטח שהתווסף נכללו גם מספר חוות שועלים שהוקמו בעשרים השנים הראשונות של המאה ה-20. הניסיונות לפתור את הבעיות השונות שהתעוררו הושהו כיוון שאלסקה הפכה למעורבת במלחמת העולם השנייה, לאחר שב-1941 נבנו באזור שדה תעופה ומתקנים צבאיים נוספים.
שדה התעופה הצבאי הפך לאזרחי לאחר המלחמה, והיה אחד מהגורמים העיקריים בתוכניות הפיתוח של שירות הפארקים. לאור בקשות רבות מצד התושבים המקומיים, והתמיכה שהתקבלה מארגוני השימור הלאומיים, הוחלט שלא לכלול בשטחו של המונומנט למעלה מ-14,000 אקרים של אדמה הכוללים גם את נמל התעופה.
בשנת 1956 הכריז קונרד וירת' (מנהל שירות הפארקים) על משימה 66, שהייתה תוכנית לתכנון ופיתוח הפארקים הלאומיים שתסתיים בשנת היובל להקמת שירות הפארקים. גליישר ביי זכה לתוספות תקציב במסגרת התוכנית, ובתקציב זה נבנו אכסניה שנפתחה כמתוכנן ב-1966, מזח, מגורי עובדים, בניין להנהלת הפארק ומתקנים נוספים בעיירה ברטלט קוב.
סוגיית הכרזתו של גליישר ביי כפארק לאומי נדונה במשך שנים רבות. בעקבות חקיקתו של חוק שימור הקרקעות הלאומיות באלסקה בשנת 1980 גליישר ביי הפך לפארק לאומי באופן רשמי, וגבולותיו הורחבו לאזור נהר אלסק ודריי ביי (המפרץ היבש) שבכיוון צפון-מערב. ארגון האומות המאוחדות הכריז על הקמתה של השמורה הביוספרית גליישר ביי-אי האדמירליות ב-1986. גליישר ביי הפך ב-1992 לאתר מורשת עולמית, ביחד עם הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס הסמוך אליו והפארק והשמורה הלאומיים קלואן שבקנדה.
הסביבה האקולוגית.
פלורה.
גליישר ביי הוא אתר שממנו ניתן ללמוד כיצד צמחייה משגשגת מחדש לאחר נסיגת קרחונים. בקרבת פתח המפרץ גדלים יערות אשוחית וסוככיים עשירים. תחילת תהליך הנסיגה של הקרח מהאדמות הללו הייתה לפני כ-300 שנים. ככל שנעים לכיוון פנים הפארק מגיעים לאזורים שבהם הקרח הפשיר לפני פחות מ-300 שנים. יערות האשוחית והסוככיים מתחלפים ביערות נשירים של אלמון והצפצפה "Aegiros", המתחלפים בשיחים באזור הטונדרה, כאשר בקרבת הקרחונים עצמם כבר אין צמחייה. הצמחייה הבוגרת של אזור גליישר ביי מתחלקת לשמונה קבוצות:
פאונה.
אזורי האוקיינוס והקרקע בגליישר ביי נמצאים בסמיכות רבה, וחמישית משטחו של הפארק היא המים שבאוקיינוס, והמרחק המרבי מהחוף הוא כ-50 קילומטרים. בעלי החיים בפארק תלויים במים הימיים או בסביבת החוף העשירה מבחינה ביולוגית. בעלי החיים בגליישר ביי מתחלקים לארבע קבוצות.
יונקים ימיים ויבשתיים.
בעונת הקיץ הלווייתנאים חוזרים למפרץ ממקומות השהייה החורפיים שלהם באזור הוואי, על מנת לאכול את הדגים הקטנים הרבים השורצים באזור. לווייתן מינקי וקטלן, ביחד עם פוקנת המפרץ ופוקנת דאל, ניזונים גם כן מהמים שבקרבת החוף. אריות ים שטלר מתאספים על האיים הסלעיים על מנת להזדווג או לנוח. אלפי פרטים של פוקת המפרץ מתרבים ומטפלים בצאצאיהם על הקרח הצף שבמפרץ ג'ונס הופקינס, וכן על השוניות הסלעיות שבאיי בירדסלי. לוטרת הים מאכלסת במהירות את אזור גליישר ביי, כמו גם בקרוס סאונד שבארכיפלג אלכסנדר ובמיצר הקרח.
יונקים יבשתיים רבים מנצלים את הסביבה הימית לצרכיהם השונים. אייל קורא ודובים (שהיו הראשונים להגיע לאחר נסיגת הקרחונים) נצפים במקרים רבים בזמן שהם חוצים את המפרץ, ובזמן השפל הם שוהים בחופים על מנת לחפש מזון. הדוב השחור האמריקני שוכן בעיקר באזורים המיוערים הנמוכים בקרבת המפרץ, ומדי פעם ניתן לצפות בדוב הקרחון, שהוא זן נדיר של הדוב השחור האמריקני. זאבים מצויים וזאבי ערבות (שהגיעו לאחר האייל הקורא והדובים) נעים בעיקר באזור דשא החוף הגבוה, וזאת במקום לנסות ולנוע דרך עצי האלמון הצפופים. בתקופות מסוימות מגיעים אל קרבת החוף מהאזורים הגבוהים בעלי חיים כגון המרמיטה וצפיר הקורדילרים (סוג ומין יחיד בתת-משפחת היעלים), על מנת ללחך את האצות או ללקק רסיסי מלח מסלעי החוף.
בעלי חיים נפוצים נוספים הם הלוטרה הקנדית, דלק, חורפן אמריקאי וסמור, ואילו הגרגרן נדיר יותר ונצפה לעיתים רחוקות בלבד. הדלתה של הנהר אלסק היא בית גידול עבור השונר, ארנבת השלג והבונה, שהגיעו אל אזור החוף לאחר שנעו לאורך נתיב הנהר.
עופות.
העופות הימיים מנצלים את עיקר שהותם בגליישר ביי לחיפוש אחר מזון במים של האוקיינוס, והם מתקרבים לחוף כדי לנוח או להתרבות. אלפי פרטים מקננים על הצוקים והחופים הסלעיים שבתוך המפרץ, או בחוף החיצוני של הפארק. אווזים וברווזיים מנצלים את זרועות המפרץ כמקלט. אוכלוסיית העיטם לבן-ראש מקננת על עצי צפצפה גבוהים או על הצוקים שלאורך החוף.
מורדות הגבעות הם בית גידול לציפורי שיר רבות. המים הרדודים והחופים המשופעים של איי בירדסלי הם אתר חשוב לשיחור מזון ורבייה עבור עופות חוף ועופות ימיים. שחפית הקוטב והחמסניים נוטים לקנן באזורים הקרובים לקרחונים, אזור שהולך ונעלם כיוון שהצמחייה משגשגת מחדש באזור הגבוה של המפרץ.
דגים.
לפי שירות הפארקים הלאומיים מאגרי המים השונים בגליישר ביי הם בית גידול עבור כ-200 מינים של דגים. מינים רבים תועדו, כולל חמישה מינים של "Oncorhynchus" (סוג במשפחת הסלמוניים), אך מינים אחרים טרם תועדו. דגים רבים קשורים למים העמוקים, וחלקם מזוהים עם תעשיית הדיג.
נחילי הדגים הקטנים במים הפתוחים כוללים בעיקר את הטרוטנית ("Mallotus villosus"), דגים ממשפחת הצלופחוליים, מליחים וזהבונים צעירים. לווייתן גדול-סנפיר אחד מסוגל לאכול עד כדי טון אחד של הדגים הללו בכל אחד מימות הקיץ. עופות ויונקים ימיים אחרים מתרכזים בעיקר במקומות שבהם נמצאים פרטים רבים של הדגים הללו, המהווים חוליה חשובה במארג המזון הימי כיוון שהם מעבירים את האנרגיה בין יצרנים ראשוניים ושניוניים, כגון פלנקטון, אל הטורפים העיליים כגון תוכיי ים ולווייתנאים.
השוליים של אזור גליישר ביי הם בית גידול עבור שני מינים בלבד של דגים שאינם קשורים למים מלוחים – "Prosopium cylindraceum" ליד היינס והדג הטורף זאב נהרות צפוני ("Esox lucius"). מרבית הדגים במים המתוקים הם סלמון וטרוטה, השוהים במים מלוחים לאורך חלק ממחזור החיים שלהם, כך שתפוצתם לא מוגבלת כמו דגים שיכולים להתקיים אך ורק במים מתוקים. רוב הנחלים והנהרות באזור, כולל אלו הנתונים להשפעה ישירה של הקרחונים, הם בית גידול לדגי סלמון משריצים ומתפתחים. במים הימיים של האזור עוברים יותר דגי סלמון מאשר בנחלים ובנהרות, אך למרות זאת לחלק מהנהרות, כגון סיטוק ואלסק, יש חשיבות רבה בהתפתחות דגי הסלמון.
תיירות.
גליישר ביי הוא אזור מתוייר מאוד, וחביב על אוהבי טבע רבים, המגיעים אליו למרות הקושי היחסי שבהגעה למקום.
הפיורדים המרכזיים בו מותרים לשייט עבור כל כלי השייט, ואכן ניתן לצפות באוניות נוסעים גדולות המגיעות אליו עמוסות תיירים.
האזורים הצפוניים יותר והצרים יותר אסורים לשייט בכלים מנועיים, וניתן להגיע אליהם רק בשייט בקייקים. בנוסף, משיקולי שמירת הטבע, ניתנים אישורי כניסה רק לכ-800 מטיילים חותרי קייקים בעונה, וזאת על מנת שלא להעמיס על הטבע בבני אדם רבים אשר עשויים להפריע לבעלי החיים באזור.
בנוסף, קיים במקום אורחן המארח חובבי טבע רבים. הללו לרוב מגיעים לתקופה של כמה ימים עד שבועות ולרוב מטיילים בשולי השמורה, חוקרים ומצלמים את הטבע הבראשיתי שהשמורה מציעה.
קאף
ארץ בראשית
ארץ בראשית הוא סרט-טבע תעודי ישראלי וסרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא, והראשון שהופץ באופן מסחרי. הסרט בוים על ידי משה אלפרט, הופק על ידי אפיקים הפקות ויצא לאקרנים בשנת 2010.
הסרט הופק במשך 18 שנה, ומתמקד במספר בעלי חיים: זוג חתולי ביצות באזור הכנרת, זוג זאבים ברמת הגולן ועדר יעלים במדבר יהודה לצד בעלי חיים ממינים אחרים וצילומי נופים. הוא עוקב אחריהם במשך שנה, החל מתקופת הייחום וההזדווגות בסתיו ובחורף, דרך היוולדם של הצאצאים באביב, ועד ליציאתם לדרך חדשה בסוף הקיץ. במקביל, נראים גם בעלי חיים אחרים החיים בארץ ישראל או פוקדים אותה, ובהם טורפים, מכרסמים, עופות, זוחלים וחרקים.
אלפרט ביים וצילם את הסרט. הוא מלווה בקטעי קריינות של ירון לונדון, שכתבו אפרים סידון ועידית חכמוביץ, וכן בקטעי מוזיקה שהלחין אורי אופיר בביצועה של התזמורת הסימפונית ירושלים וכן בשירים של אחינועם ניני וגילי דור.
טבע בראשיתי
אלבטרוס צהוב-חרטום
אלבטרוס צהוב-חרטום (שם מדעי: Thalassarche chlororhynchos) הוא עוף ימי גדול השייך למשפחת האלבטרוסיים. בעבר נקרא בשם זה גם האלבטרוס צהוב-החרטום ההודי, אולם מאוחר יותר הם פוצלו למינים נפרדים (שמו המדעי של המין ההודי: "Thalassarche carteri"). ניצויו הוא בעיקר בצבעי שחור ולבן, צבע ראשו אפור, ומסביב לעיניו כתמים גדולים, הקצוות התחתונים של כנפיו הם בצבע שחור. צבע ראשו כהה יותר מזה של מקבילו ההודי, וכך גם נהוג להבדיל ביניהם. הוא קטן יותר מחבריו לסוגו - "Thalassarche", ובפרט בכנפיו הצרות יותר.