הכותבים דוחים את הזהות ה"ערבית ישראלית" כמעוותת, ומאששים את דבקותם בעם הפלסטיני ובאומה הערבית, תוך מתן מקום לערכים ולתרבות האוניברסליים יחד עם התרבות הערבית והאיסלאמית. הם דוחים את הציונות כתנועה קולוניאליסטית שתכליתה כיבוש מולדתם והפיכתה למדינה ליהודים. הם מונים רשימת עוולות שמדינת ישראל עשתה לערבים, בהן הנכבה שבו לדבריהם התנועה הציונית "ביצעה מעשי טבח נגד בני עמנו, הפכה את מרביתם לפליטים, הרסה מאות מכפרינו ועקרה מערינו את רוב יושביהן", מניעת שיבת הפליטים, גירוש ערבים בתוך המדינה, טבח כפר קאסם, הממשל הצבאי, גזילת אדמות, "חקיקת חוקי הקרקעות, ההגירה והאזרחות הגזעניים", אפליה במגורים, תעסוקה, חינוך, פיתוח וחלוקת משאבים וניסיון לעוות את הזהות הערבית תוך טיפוח ניהיליזם לאומי. כן מתייחסים הכותבים אל כיבוש השטחים במלחמת ששת הימים ומאשימים את ישראל בהפעלת מדיניות דיכוי ורדיפה החורגת אף מזו שהפעיל משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, תוך ביצוע פשעי מלחמה נגד הפלסטינים, הרג וגירוש של אלפים, התנקשות במנהיגים, מאסר עשרות אלפים, שימוש בעינויים פיזיים ופסיכולוגיים, ניצול משאבים פלסטיניים פרטיים וציבוריים, כמו אדמות ומים, הקמת חומת הפרדה גזענית והריסת אלפי בתים. הם מציינים בגאווה את "המועדים הלאומיים המפוארים שיצרו ערביי ישראל, שביניהם בולטים במיוחד יום האדמה ויום אל-קודס ואל-אקצא באוקטובר 2000".
פתרון הסכסוך.
הכותבים מציינים שהם שואפים לפיוס בין העם היהודי הישראלי לבין העם הערבי הפלסטיני ומציינים את התנאים לפיוס זה:
הכותבים מציינים את השואה כאחד מן הפשעים האיומים ביותר נגד האנושות, אך דוחים אותה כצידוק לזכותם של היהודים להקים את מדינתם על חשבון העם הפלסטיני. כן הם דוחים שירות אזרחי לערבים ישראלים כצעד שעשוי להוביל למעורבות במה שהם מכנים המיליטריזם הישראלי.
החברה הערבית.
בהצהרה יש גם ביקורת פנימית על החברה הערבית בישראל. היא קוראת לחזק את מעמד הנשים בחברה הערבית, לפעול נגד דיכוייה, ניצולה ולחדול מהפעלת כל סוג של אלימות כנגדה. ההצהרה מוקיעה פגיעה בזכויות ובכבוד זקנים, ילדים ובעלי צרכים מיוחדים אשר סובלים מהדרה חברתית ומפגיעה במעמדם. כמו כן דוחה ההצהרה את המבנה השבטי והחמולתי של החברה הערבית.
אמנת ונציה
אמנת ונציה לשימור ולשיקום של מונומנטים ואתרים, שהתקבלה בשנת 1964, היא המסמך המכונן ומעין חוקה או מסמך דוקטרינרי של הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (ICOMOS). להלן הנוסח הלא רשמי בעברית של האמנה הנקראת: "אמנה בינלאומית לשם שימור ושיקום מונומנטים ואתרים (אמנת ונציה 1964)".
הרקע לאמנה.
המונומנטים ההיסטוריים של העמים לדורותיהם, אשר שרדו עד ימינו כעדות חיה של מסורות עתיקות יומין, נושאים עימם מסר מימים עברו. מודעותם של בני האדם לכלליותם של ערכים אנושים הולכת וגדלה, והם רואים במונומנטים העתיקים מורשת משותפת. האחריות המשותפת להגן עליהם למען הדורות הבאים מקובלת על הכול. חובתנו היא להעבירם הלאה במלוא עושרם ומקוריותם.
הכרח הוא כי בעניין העקרונות המנחים את השימור והשיקום של מבנים עתיקים תתקיים תמימות דעים, והם ינוסחו על בסיס בינלאומי, כאשר כל אחת מן המדינות תהיה אחראית ליישום התוכנית במסגרת תרבותה ומסורותיה.
בשעה שהגדירה עקרונות יסוד אלה לראשונה, תרמה הצהרת אתונה משנת 1931, ליצירתה של תנועה בינלאומית מרחיקת לכת, אשר קבלה צורה מוחשית בדמות מסמכים בינלאומיים, בפעולותיהם של איקו"ם (ICOM) ושל אונסק"ו (UNESCO) ובהקמתו, על ידי האחרון, של המרכז הבינלאומי לחקר השימור והשיקום של נכסי תרבות. מודעות גוברת והולכת ומחקר ביקורתי, הביאו לעיסוק בבעיות שהפכו מורכבות ומגוונות יותר ויותר. הגיעה העת לבחון את ההצהרה מחדש, כדי לערוך בדיקה מחודשת של העקרונות הנוגעים בדבר וכדי להרחיב את היקפה לכדי מסמך חדש.
וכך, הקונגרס הבינלאומי השני של אדריכלים וטכנאים של מונומנטים היסטוריים, שהתכנס בוונציה בין 25 ל-31 במרץ 1964, קיבל את הנוסח הבא:
תוכן האמנה.
חפירות.
יש להימנע מלכתחילה מכל עבודת שחזור. יש להתיר רק קימום (Anastylosis), דהיינו: הרכבתם מחדש של מרכיבים קיימים שהתפרקו. על החומר שישמש להרכבה להיות ניכר בכל עת, והשימוש בו צריך להיות באופן שיהיה בו כדי להבטיח את שימורו של מונומנט, ואת השבת צורתו.
פרסום.
כל שלב בפעולות החשיפה, הייצוב, הארגון מחדש והשילוב, לרבות הפרטים הטכניים והצורניים אשר זוהו במהלך העבודה, יכללו בו. יש להפקיד תיעוד זה בארכיונו של מוסד ציבורי ולהעמידו לרשות חוקרים. מומלץ שהדוח יפורסם.
חותמי האמנה.
23 חתימות, נציגי: איטליה, בלגיה, ספרד, פורטוגל, יוגוסלביה, אונסק"ו, הולנד, דנמרק, צרפת, מקסיקו, צ'כוסלובקיה, פרו, המרכז לחקר השימור והשיקום של נכסי תרבות, קריית הוותיקן, יוון, אוסטריה, פולין ותוניסיה.
צסק&quot;א
ניז'ני נובגורוד (כדורסל)
מועדון הכדורסל ניז'ני נובגורוד (ברוסית БК Нижний Новгород) היא קבוצת כדורסל מהעיר ניז'ני נובגורוד שברוסיה המתמודדת בVTB ובליגת האלופות בכדורסל.
ספונסר הקבוצה העיקרי היא חברת האנרגיה TPlus Group בשנת 2020 תקציב הקבוצה היה 7.2 מיליון דולר.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 2000 והוא מועדון הכדורסל המקצועני היחיד לגברים בעיר ובמחוז כולו. המועדון הוקם על בסיס מועדון הכדורסל של מכון ההנדסה של העיר ניז'ני נובגורוד.
בשנת 2002 נקרא המועדון "אקדמיית הכדורסל של ניז'ני נובגורוד" (בראשי תיבות: "NBA"). ב-2006 הקבוצה העפילה לליגת המשנה ונקראה בשם "NBA ניז'ני נובגורוד". בשנתיים הראשונות בליגת המשנה, הקבוצה התברגה במקום החמישי, ובעונת 2007/2008 הקבוצה סיימה שביעית ולא הצליחה להעפיל לליגת העל. לקראת עונת 2009/2010 שינה המועדון את שמו למועדון הכדורסל ניז'ני נובגורוד, ובסיום אותה עונה זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה, והעפילה לליגה הבכירה.
בעונות 2010/11 ו-2011/12, התמודדה נובגורוד ביורוצ'לנג'. ב-2011 העפילה הקבוצה לגמר גביע רוסיה והפסידה לספרטק סנקט פטרבורג.
ב-2014 העפילה לשלב חצי גמר היורוקאפ, לאחר שגברה ברבע הגמר על הפועל ירושלים, והגיעה גם לגמר ליגת ה-VTB בו נוצחה על ידי צסק"א מוסקבה. ההעפלה לגמר ה-VTB הביאה לקבוצה, לראשונה בתולדותיה, מקום ביורוליג לעונת 2014/15.
בעונת 2017/2018 העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורסל. הישג ששיחזרה גם עונה לאחר מכן ובעונת 2020/2021 העפילה לשלב רבע גמר ליגת האלופות בכדורסל.
וילהלמשטראסה
וילהלמשטראסה (מגרמנית: Wilhelmstraße) הוא רחוב במרכז ברלין, בירת גרמניה.
הרחוב שימש כמרכז השלטוני והמנהלתי של פרוסיה ולאחר מכן של גרמניה על שלל גלגוליה, מאז המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה.
הרחוב נמתח לאורך כ-2.5 קילומטרים בכיוונים צפון-דרום מזרח, כאשר בחלקו הצפוני הוא מצטלב עם שדרת אונטר דן לינדן, ובחלקו הדרומי עם רחוב שטרזמן ושער האלה, ברובע קרויצברג.
תוואי זה של הרחוב קיים למן תחילת המאה ה-18, והוא קיבל את שמו הנוכחי בשנת 1740 (ביחד עם הרחוב המקביל לו, "פרידריכשטראסה") לכבודו של פרידריך וילהלם הראשון מלך פרוסיה, שבתקופת שלטונו זכה האזור לפיתוח מואץ.
היסטוריה.
בתחילת תקופת בנייתו ופיתוחו שימש הרחוב לארמונות המגורים של בני משפחת המלוכה הפרוסית. בשנת 1875 נבנתה ברחוב (במס' 77) לשכת הקנצלר, ובתקופת רפובליקת ויימאר נבנתה ברחוב לשכת הנשיא (במס' 73).
בשנת 1938 נבנתה מדרום ללשכת הקאנצלר ועד פינת רחוב פוס, לשכה חדשה עבור הקאנצלר באותה עת, אדולף היטלר, בתכנונו של האדריכל אלברט שפר. בחזית המבנה נקבעה מרפסת, שממנה נהג היטלר לנאום בפני ההמונים. בתקופת השלטון הנאצי נקבעו ברחוב גם משרד החוץ (בבניין שבו שכנה בעבר לשכת הנשיא) משרד האוצר (במס' 61), משרד התעמולה (במס' 8–9), משרד החקלאות (במס' 72) ומשרדי ממשלה נוספים. בנוסף לכך שכנה ברחוב גם שגרירות בריטניה (במס' 70).
המבנה היחיד מתקופת השלטון הנאצי אשר לא הוחרב בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונותר עומד על תלו עד ימינו הוא בניין מיניסטריון האוויר (במס' 81–85) פינת רחוב לייפציגר, אשר לאחר המלחמה שימש את ממשלת גרמניה המזרחית.
לאחר המלחמה.
בשנים שלאחר המלחמה הקפידו השלטונות הסובייטיים ולאחר מכן המזרח-גרמניים להשאיר את הרחוב בהריסותיו כתזכורת למשטרים הקודמים ופעילותם. רק בשנות ה-80 החלה הבניה מחדש של הרחוב בקטע שמדרום לאונטר דן לינדן ועד רחוב לייפציגר.
כיום משמש רחוב וילהלמשטראסה כעורק תנועה חשוב, אך הוא לא חזר למעמדו מן העבר כמרכז השלטוני של גרמניה. מבני הציבור היחידים הממוקמים בו הם משרד האוצר (בבניין מיניסטריון האוויר לשעבר), משרד החקלאות ושגרירות בריטניה. לאורך הרחוב, ליד הבתים, נקבעו שלטי זיכרון, אשר מתארים את המבנים ששכנו בהם לפני המלחמה.
קישורים חיצוניים.
‪‬
סימפוניות מס' 90–92 של היידן
הסימפוניות של יוזף היידן שמוספרו 90-92, נכתבו בין השנים 1788-1789. לאחר הצלחתן של שתי הסימפוניות הקודמות שהיידן הלחין, ואשר הושמעו בפריז, הזמין ב-1788 הרוזן מאוניי (Comte d'Ogny), שעמד בראש "האגודה של התא האולימפי", מהיידן, שלוש סימפוניות. אותה אגודה פריזאית הזמינה מהיידן גם את סדרת הסימפוניות אשר ידועה כ"סימפוניות פריז" (82-87). היידן למעשה לא היסס למכור את אותן הסימפוניות לשני גופים שונים, והוא מכר את הסימפוניות הללו גם למזמינים מבוואריה.
הסימפוניות.
סימפוניה מספר 90 בדו מז'ור (1788).
מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.
סימפוניה מספר 91 במי-במול מז'ור (1788).