מונולית מוריי הוא אחד הסלעים החשופים מקרח היחידים בחוף המזרחי של אנטארקטיקה (לצד מונולית סקאלין, הנמצא 6 קילומטרים ממערב למונולית מוריי). ככזה הוא מהווה את הריכוז הגדול ביותר של בתי הגידול של עופות ימיים במזרח אנטארקטיקה. בסלע 160,000 זוגות של יסעור אנטארקטי, ו-70,000 זוגות של פינגוויני אדלי.
בשל כך שני המונוליתים הוכרזו כאזור אנטארקטי מוגן מיוחד, תחת האמנה האנטארקטית (אזור ASPA מספר 164).
לקריאה נוספת.
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 86
סרניקי
סערניק
יבלונה
יאבלונה
עמל (פירושונים)
בעיית המגנט הנע והמוליך
בעיית המגנט הנע והמוליך הוא ניסוי מחשבתי מפורסם, שמקורו במאה ה-19, הנוגע לנקודת המפגש בין תאוריית האלקטרומגנטיות הקלאסית ותורת היחסות הפרטית. במסגרת הניסוי המחשבתי, גדלים מדידים כמו זרם חשמלי והספק החימום המתפתח בתיל מוליך הנע במהירות קבועה "v" ביחס למגנט, מחושבים בשתי מערכות ייחוס שונות: מערכת הייחוס שבה נמצא המגנט במנוחה ומערכת הייחוס שבה המוליך במנוחה. הגדלים הנצפים בניסוי, למשל הזרם, חייבים להיות זהים בכל תיאור, בהתאמה עם עקרון היחסיות הבסיסי, אשר קובע ש"רק תנועה יחסית ניתנת לצפייה; אין סטנדרט אוניברסלי של מנוחה". הבעייתיות נעוצה בחוסר העקביות בתיאור הסיבה לזרם המתפתח - תורת האלקטרומגנטיות הקלאסית סיפקה הסבר שונה עבור כל מערכת ייחוס.
במערכת הייחוס של המגנט, המטענים החשמליים החופשיים נעים במהירות התנועה "v" של התיל המוליך, ולכן הם יחוו כוח לורנץ המסיע אותם לאורך התיל, המשתנה בהתאם לחוזק השדה המגנטי בכל נקודה של התיל. בהנחה שהכח המגנטי הפועל על המטענים בחלקי התיל השונים הוא אסימטרי, יתפתח זרם חשמלי בלולאת התיל, ותיווצר אנרגיה בצורת חום במעגל. במבט שטחי נראה כאילו צצה כאן סתירה, כי שדה מגנטי לא מבצע עבודה, אולם מקור האנרגיה כאן איננו השדה אלא למעשה האמצעי המניע את המוליך; לאחר שהתפתח זרם מטענים לאורך התיל, למהירות המטענים יש רכיב נוסף לאורך התיל, ולכן יתפתח רכיב של הכוח המגנטי המנוגד לכיוון התנועה של המוליך - כך שהנעת המוליך במהירות קבועה כרוכה למעשה בביצוע עבודה מכנית.
ממערכת הייחוס של המוליך, המטענים החופשיים נמצאים במנוחה ואילו המגנט הוא שנע, כך שכוח לורנץ מתאפס. במקרה זה המטענים בלולאת התיל לא מקבלים את האנרגיה שלהם מהאמצעי המניע את המוליך, אלא מהשראה אלקטרומגנטית - לולאת התיל נמצאת בשדה מגנטי משתנה בזמן, כלומר עובר דרכה שטף מגנטי משתנה, כך שלפי חוק פראדיי נוצר כוח אלקטרו מניע לאורך הלולאה. גם כאן השדה המגנטי לא מבצע עבודה, אלא שהזרם הנוצר בלולאת התיל יוצר שדה מגנטי בעצמו, המפעיל כוח על המגנט הנע המנוגד לכיוון תנועתו. כלומר, מקור האנרגיה כאן הוא האמצעי המניע את המגנט, והעבודה המכנית שהוא משקיע באה לידי ביטוי בהשראה אלקטרומגנטית בלולאה המוליכה.
לפי התיאור הקלאסי של האלקטרומגנטיות (משוואות מקסוול), המטענים במוליך חווים כוח מגנטי במערכת הייחוס של המגנט וכוח חשמלי במערכת הייחוס של המוליך. לאותה תופעה מתקבלים איפה שני תיאורים שונים בתלות במערכת הייחוס של הצופה. מנקודת מבט מודרנית, בעיה זו אינה בגדר פרדוקס אמיתי, כשלמעשה ניתן להסתכל עליה כעל מעין הסבר לתקפותו של חוק פראדיי. כיום, במסגרת התיאור היחסותי של השדה האלקטרומגנטי, זוהי עובדה ידועה שבמערכת ייחוס אחת עשוי להימדד בנקודה שדה חשמלי בלבד ובמערכת ייחוס שנעה ביחס אליה עשוי להימדד שדה מגנטי בלבד באותה נקודה (אלו הן "הצורות השונות" שבהן בא השדה האלקטרומגנטי לידי ביטוי).
יחד עם ניסוי פיאזו, האברציה של האור, ובאופן ישיר פחות התוצאות השליליות של מבחני סחיפת האתר כדוגמת ניסוי מייקלסון-מורלי, בעיה זו מהווה חלק מהרקע האמפירי לשכתוב של יסודות הפיזיקה בידי אלברט איינשטיין ב"שנת הפלאות" שלו (1905) - והיא השפיעה באופן ישיר על הפיתוח הקונספטואלי של תורת היחסות הפרטית.
גדעון טיקוצקי
גדעון טיקוצקי (נולד בשנת 1977) הוא פרופסור לספרות, מרצה ועורך ישראלי, זוכה פרס בהט לשנת 2014 ופרס ראש הממשלה ליצירה לשנת 2019.
ביוגרפיה.
טיקוצקי נולד וגדל בחדרה. למד בתיכון חדרה, בשנת 1995 התגייס לצה"ל, שירת במשך עשור והשתחרר בדרגת רב-סרן. בשנים 2014–2016 התגורר בארצות הברית, במסגרת השתלמויות פוסט-דוקטורט. כיום מתגורר בתל אביב.
לימודים.
בשנת 2004 סיים לימודי תואר ראשון בחוגים לספרות עברית ולשפה ולספרות צרפתית באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2006 סיים לימודי תואר שני בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הגמר שכּתב בהדרכת פרופ' אריאל הירשפלד עסקה בייצוג הנוף הארץ-ישראלי בשירת לאה גולדברג כזירה של התמודדות מורכבת עם מוסכמות אידאולוגיות ופואטיות שרווחו בתרבות הארץ-ישראלית והישראלית בשעתה.
בשנת 2014 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטור כתב על יצירתה של דליה רביקוביץ בהדרכת פרופ' מיכאל גלוזמן ונבחנו בה "המעבדה הפואטית" של רביקוביץ ותהליכי ההתקבלות של יצירתה על רקע התרבות הישראלית בת הזמן.
באקדמיה.
טיקוצקי מלמד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לספרות עברית. בשנים 2017–2020 היה עמית מחקר במרכז מַנדל סכוליון למחקר רב-תחומי במדעי הרוח והיהדות באוניברסיטה זו, ומשנת 2021 התמנה לפרופסור חבר בחוג לספרות עברית. בנוסף הוא עומד בראש התוכנית ליידיש (משנת 2022). בעבר לימד בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ובחוג לספרות משווה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. כמו כן היה עמית מחקר וחוקר אורח במרכז טַאוֹבֶּה ללימודי יהדות באוניברסיטת סטנפורד (2014–2015), במרכז כץ למחקר מתקדם במדעי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה (2016) ובמוסדות נוספים.
במחקרו מתמקד טיקוצקי בספרות העברית של המאה העשרים, הן בפני עצמה והן בזיקותיה לתרבות אירופה, וכן בתרבות הישראלית, לא אחת במבט מן הארכיון. הוא בוחן את התגבשות הקאנון (בכללו, ושל יוצרים מסוימים) כפועל יוצא של נורמות אידאולוגיות ופואטיות ושל תהליכי צנזורה (פנימית או חיצונית); ואגב הדגשת נזילותו של הקאנון מציג דרכים חלופיות שעמדו לרשות הספרות והתרבות ושנשכחו ברבות הימים.
טיקוצקי כתב בהרחבה על יצירתן של לאה גולדברג ודליה רביקוביץ וההדיר רבים מכּתביהן, בין השאר קבצים של מאמרים ורשימות עיתונות פרי עטן. בין גילוייו הארכיוניים הבולטים, שערך והביא לדפוס: כ-35 שירים נשכחים מאת זלדה, כ-150 שירים גנוזים מאת רביקוביץ, כ-300 שירים גנוזים מאת גולדברג וכן רומן גנוז מאת גולדברג, אבדות, שעלילתו מתרחשת בברלין ערב עליית הנאצים לשלטון.
בעולם ההוצאה לאור.
בשנים 2008–2021 היה טיקוצקי עורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד-ספרית פועלים, ובשנים 2019–2021 היה עורך ראשי, לצד נגה אלבלך, מנכ"לית הוצאת הספרים.
במסגרת פעילותו ערך ספרי עיון, בין השאר מאת חיים באר, גרשון שקד ונורית גוברין, קובצי מכתבים מאת חנה סנש (אַת לבדך תביני), טוביה ריבנר ולאה גולדברג (אולי רק ציפורי מסע), ספרי שירה ופרוזה של יוצרים מן העבר ושל משוררים וסופרים עכשוויים (בהם יאיר אגמון, שירה פנקס, זאב רז), ואסופת שירה עברית בתרגום לגרמנית ("Zukunftsarchäologie", 'ארכאולוגיה של עתיד', בשיתוף לינה ברוך) - סך הכול כשמונים ספרים, בז'אנרים שונים.
איסמאל אטומן
איסמאל אטומן (באנגלית: Ismael Athuman; נולד ב-1 בפברואר 1995) הוא כדורגלן קנייתי-ספרדי המשחק בריאל מורסיה מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים.
אטומן נולד בכפר ליד לאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד, לאב קנייתי ולאם ספרדייה. אטומן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של וסינדאריו. בגיל 16, הצטרף לזו של לאס פאלמס.
אטומן שיחק בקבוצות השלישית והשנייה. בינואר אטומן הושאל לקסארניו.
ב-31 בינואר 2017 אטומן הצטרף לגרנדה ב'.
ב-12 ביולי 2017 אטומן חתם בפאונלברדה, וכעבור שנה חזר לקבוצת המילואים של לאס פאלמס.
ב-28 באוגוסט 2021 אטומן חתם בריאל מורסיה.
קריירה בינלאומית.
בזכות אביו הקנייתי, אטומן זכאי לשחק בנבחרת קניה, ובמאי אטומן זומן לראשונה לסגל הנבחרת.
ב-31 במאי 2016 אטומן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד . היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
אלכיסטודון
אלכיסטודון (שם מדעי: Elachistodon westermanni) הוא מין נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים החי בתת-היבשת ההודית וקרוב לבני הסוג נחש ביצים אך מצוי בסוג יחידי נפרד - "Elachistodon". זהו נחש הביצים היחיד שאינו חי באפריקה.
מאפיינים.
אורכו של הנחש מגיע לאורך 78 ס"מ והוא בעל רצועות שחורות וחומות-כסופות לסירוגין עם פס לבן לאורך הגב ופלג הגוף העליון, פלג גוף אחורי חום ובטן לבנה. הראש רחב בעל "כיפה" אדמדמה עם רצועות לבנות עם עיניים גדולות ולסת רחבה איתה הנחש יכול לבלוע טרף גדול מרחבו. אם הוא מותקף הוא מפתל את גופו לצורת האות "S", מה שיכול לבלבל או להרתיע את הטורף.
הנחש מצוי בבנגלדש, בהודו (במדינות: מהאראשטרה, גוג'ראט, פנג'אב, מאדהיה פרדש, טלנגאנה וקרנאטקה) ובנפאל באזורי שיחיות, יערות במורדות הרים ושדות. הוא פעיל בלילה ולעיתים נדירות גם פעיל במשך היום והוא המחפש קיני עופות, בתוכם ביצים למאכל. הוא מותאם לאכילת ביצים באמצעות לסתו השרירית איתה הוא יכול לבלוע טרף גדול יחסית, לגרור אותו במורד גרונו ושם חוליות הצוואר הנוטות לצד הוושט יפעילו לחץ על הקליפה עד שתישבר וכל החלמון נשפך ישירות אל הקיבה, בעוד הקליפה נפלטת החוצה מהפה.מצב שימור המין הוא ללא חשש.
איי הוואי