בטקס נבחרי הילדים 2011, בערוץ הילדים, הודיעו צביקה הדר וטל מוסרי, כי החל מ-15 בפברואר 2012 תשודר בערוץ הילדים תוכנית המשך ל"בית ספר למוסיקה" - "בית ספר למוסיקה: עולים כיתה", בה טל מוסרי יהיה המנחה והמורה של כל הנבחרת מעונה 1, בחודש מרץ גם קובי פרג' הצטרף ל"בית ספר למוזיקה: עולים כיתה". באותו הטקס, נבחרה התוכנית, לתוכנית השנה על ידי הילדים.
עונה 2 (2013).
בעונה זו שודר פרק לפני מסיבת הסיום שבו המורים של המתמודדים שהגיעו לגמר ביקרו בביתם של התלמידים, וביצעו באולם המופעים שירים יחד עם התלמידים. כמו כן בפרק זו חולקו ציונים לשבח לשאר התלמידים שלא נבחרו להתחרות על מצטיין העונה, והם ניתנו בידי אחד או צמד מבחרי הוועדה המקצועית שאהבו אותם במיוחד.
התלמידים.
התלמידים של קרן פלס
התלמידים של יהורם גאון
התלמידים של משה פרץ
התלמידים של מתי כספי
מסיבת הסיום.
לשלבי הגמר, המכונים "מסיבת הסיום", עלו התלמידים:
בכל פרק גמר ביצעו התלמידים שיר סולו. בחצי הגמר הראשון ביצעו שיר סולו שבחר להם המורה שלהם, ובחצי השני שיר שהם בחרו. שאר תלמידי המחזור ביצעו דואטים בשני פרקי הגמר.
מצטיינת העונה, שזכתה במקום הראשון, היא תלמידתו של משה פרץ, אגם בוחבוט, שביצעה את השיר "אל תשטה באהבה".
עונה 3 (2015).
העונה השלישית של התוכנית צולמה במהלך קיץ-סתיו 2015 ושידורה החל ב-18 באוקטובר 2015.
צוות השופטים הוא: יהורם גאון, שרית חדד, רוני דלומי וקרן פלס.
התלמידים.
התלמידים של קרן פלס
התלמידים של יהורם גאון
התלמידים של רוני דלומי
התלמידים של שרית חדד
מסיבת הסיום.
לשלבי הגמר, המכונים "מסיבת הסיום", עלו התלמידים:
בפרק הגמר הראשון כל תלמיד שר דואט עם המורה שלו. בפרק הגמר השני כל תלמיד שר סולו.
למקום השלישי הגיע יאיר נהון, תלמידה של המורה קרן פלס, עם השיר "ים הרחמים".
למקום השני הגיע נועם דדון, תלמידה של המורה שרית, עם השיר "עכשיו התור לאהבה".
מצטיין העונה, שזכה במקום הראשון, הוא תלמידו של יהורם גאון, עוזיה צדוק, שביצע את "כשהלב בוכה".
עונה 4 (2020).
בנובמבר 2018, החלה ההרשמה לעונה הרביעית, בדצמבר 2018 פורסם בישראל היום כי לאחר תהליכי ליהוק המתמודדים, חיפוש מנחים ושופטים חדשים לתוכנית, הערוץ המשדר קשת 12 החליט כי נכון לעכשיו הפקת התוכנית תיעצר ככל הנראה בשל חששות לרייטינג נמוך יחסית בהשוואה לתוכניות ריאלטי שירה אחרות. בהמשך נבחר צוות התוכנית לעונה הזו, מירי מסיקה, הראל סקעת, נועה קירל ומשה פרץ שחזר לתוכנית. את העונה מנחה עידו רוזנבלום.
העונה עלתה לשידור ב-4 ביולי 2020. מסיבת הסיום שודרה ב-5 בספטמבר 2020.
התלמידים.
התלמידים של מירי מסיקה (הכיתה הירוקה)
התלמידים של נועה קירל (הכיתה האדומה)
התלמידים של הראל סקעת (הכיתה הכחולה)
התלמידים של משה פרץ (הכיתה הצהובה)
מסיבת הסיום.
לשלבי הגמר, המכונים "מסיבת הסיום", עלו התלמידים:
בפרק הגמר כל תלמיד שר סולו.
למקום השלישי הגיעה מיקה משה, תלמידתה של המורה מירי מסיקה, עם השיר "בוא".
למקום השני הגיעו שני תלמידים: הילי משייב, תלמידתה של המורה נועה קירל, עם השיר "Listen" וחיים ציפל, תלמידו של המורה הראל סקעת, עם השיר "ויקיפדיה".
מצטיין העונה, שזכה במקום הראשון, הוא תלמידו של הראל סקעת, זוהר זכרוב, שביצע את "הנני כאן".
ביקורות.
מבקרי התוכנית טענו שהיא לא מקורית, ונוצרה כדי לתת קונטרה מוקדמת למתחרה מבית היוצר של "רשת", התוכנית "The Voice ישראל" (שתי התוכניות הן ריאליטי-מוזיקה בפורמט די דומה, כשבשתיהן בשתי התוכניות יוצר כל שופט נבחרת שאותה הוא מאמן). כמו כן נטען שהשימוש בילדים נועד רק כדי למשוך את הצופים, משום שילדים הם כוכבים שקל "למכור" אותם בפריים טיים לעומת אנשים בוגרים (עדות נוספת לטענה זו, ניתן לראות בגיל הקהל שבאולפן התוכנית שכולל אנשים מבוגרים בעיקר וכן בתגובותיו).
למרות הביקורות, התוכנית זכתה לרייטינג גבוה של כ-33% בעונתה הראשונה והניבה ל"קשת" הכנסות שמוערכות בכ-20 מיליון ש"ח.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
כלי שמלאכתו לאיסור
בהלכות שבת, כלי שמלאכתו לאיסור הוא אחד ממיני המוקצה, שהוא - דבר שרגילים לעשות בו מלאכות שאסורות בשבת. בתנאים מסוימים התירו חכמים להשתמש בכלים אלו, ובלבד שרוצים לעשות בהם שימוש שמותר בשבת.
רקע.
התקנה שהגבילה את טלטולם של "כלים שמלאכתן לאיסור", מיוחסת לנחמיה, כפי שמופיע בפסוק, .
האיסור על כלים שמלאכתם לאיסור היה שלא לטלטל אותם כלל, אפילו לצורך גופם או לצורך מקומם, מכיוון שראה נחמיה שהאנשים מקלים בהלכות שבת ומטלטלים מרשות היחיד לרשות הרבים ועוברים בכך על מלאכת הוצאה שהיא אחת מל"ט אבות מלאכה, ולכן כדי לעשות סייג לדבר אסרו לחלוטין טלטול כל הכלים שבבית. לאחר שראה נחמיה ששמירת שבת התחזקה בקרב העם הם שבו והתירו טלטול כלי שמלאכתו להיתר, ולאחר תקופה התירו אף טלטול כלי שמלאכתו לאיסור לצורך גופו או מקומו.
היתרים לשימוש בכלי שמלאכתו לאיסור.
כאשר מזיזים כלי שמלאכתו לאיסור באחד משני האופנים האלה, ניתן להניחו היכן שרוצים ואין חובה לעזוב אותו מיד.
כלי שמלאכתו לאיסור הוא רק כלי כזה שאין מקפידים על השתמשות בו לצורך אחר, כמו פטיש למשל. כל כלי שמלאכתו לאיסור ומקפידים שלא להשתמש בו לצורך אחר מלבד המלאכה שלו הוא מיועד, נחשב למוקצה מחמת חיסרון כיס, הדוגמאות המובאות בשולחן ערוך הן: סכין של שחיטה ושל מילה, כלי סת"ם ודומיהן. מסיבה זו, כל מכשיר יקר שאין מזיזים אותו ממקומו לשום צורך חוץ מהצורך שלו, כגון כלים חשמליים רגישים הן מוקצה מחמת חיסרון כיס.
כלי שמלאכתו לאיסור ולהיתר.
כלי שמשתמשים בו גם להיתר, אם עיקר מלאכתו היא לאיסור ורק באופן עראי משתמשים בו לצורך ההיתר הוא נחשב כלי שמלאכתו לאיסור, אבל אם הוא עשוי לצורך שימוש לאיסור ולהיתר מותר לטלטל אותו בשבת ודינו ככלי שמלאכתו להיתר, שמותר לטלטל אותו לכל צורך שהוא ואפילו לצורך שמירה על הכלי עצמו (אבל לא שלא לצורך כלל).
אמנות אקלקטית
אָמָּנוּת אֶקְלֶקְטִית (נקרא גם: לַקְטָנוּת, פירוש בעברית: "לקטני/ליקוטי", כלומר: "אספני" - אוסף של סגנונות יחדיו) היא סוגה של אמנות מתוך הזרם הקרוי: אקלקטליזם השואלת מתרבויות שונות ומסגנונות שונים, ומשלבת אותם יחדיו. מקור המילה "אקלקטיות" מהשפה היוונית (eklektos) ומשמעותה "לבחור".
אמנות זו אינה משלבת סוגות מסוימות של אמנות, והמונח מתאר למעשה כל שילוב בין סגנונות שונים, הן בתחום האמנות החזותית, הן בתחום האדריכלות, והן בתחום המוזיקה. המונח בעיקר משמש לתאר שילוב בין סגנונות אמנות, אדריכלות או מוזיקה קלאסיים, לבין סגנונות מודרניים, או לשאילה או ציטוט אלמנטים קלאסיים בסוגות אמנות מודרניים.
ציור אקלקטי.
השימוש במונח אמנות אקלטית מיוחס ליוהאן יואכים וינקלמן; הוא תיאר בו את אמנותם של בני משפחת קרצ'י, אשר שילבו ביצירותיהם סגנונות קלאסיים (ובייחוד סגנון יווני קלאסי) עם עקרונות הרנסאנס.
אחד האמנים הידועים שעודדו התפתחות סגנון זה במאה ה-18 היה סר ג'שואה ריינולדס, ראש האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
היצירות המוקדמות של פבלו פיקאסו, אשר שילבו בין אלמנטים מסורתיים מהאמנות האפריקאית לבין הסגנון המסורתי האירופי, הן דוגמה לציור אקלקטי.
אדריכלות אקלקטית.
באדריכלות, הסגנון האקלקטי מתאר את סגנונות הבנייה של שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, במסגרתם ניסו לשלב סגנונות בנייה שונים. דוגמה לסגנון אדריכלי זה הוא הסגנון האקלקטי בארץ ישראל, אשר שילב אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה - האדריכלות הקלאסית (יוון-רומא-רנסאנס-בארוק), אדריכלות של המזרח הרחוק, אר דקו, המזרח הקרוב, הסגנון הספרדי-מורי (אלהמברה), אר-נובו ואדריכלות מזרח-תיכונית עתיקה.
אדריכלות אקלקטית בארץ ישראל.
הסגנון האקלקטי (הקרוי 'לקטני' בעברית) בישראל הוא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בשנות ה-20, ועיקרו שילוב של אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה.
מוזיקה אקלקטית.
סגנון אקלקטי במוזיקה מתאר שימוש בסגנונות מוזיקליים שונים מסגנונו העיקרי של היוצר, או שילוב מספר סגנונות היסטוריים. לעיתים משתמשים במונח זה על מנת לתאר (בזלזול) יוצר לא מקורי המשתמש בסגנונות של יוצרים אחרים.
פרוינד
פרוינד (Freund) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו חבר.
קיבוץ יחיעם
בית ספר למוזיקה
בית הספר למוסיקה
בית הספר למוזיקה
דבורה הכהן
דבורה הכהן (נולדה ב-1 בפברואר 1936) היא פרופסור אמריטה במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
תחומי מחקרה הם ארץ ישראל בתקופת המנדט, התפתחות החברה הישראלית והשפעת העלייות לארץ ישראל ולמדינת ישראל, ההתיישבות בארץ, מנהיגות ומנהיגים ומגדר.
ביוגרפיה.
הכהן נולדה בטבריה ליהודה-לייב ואסתר-פייגה קלירס, נינת הרב משה קליערס. כיום מתגוררת בירושלים. בוגרת המכללה לחינוך - אפרתה בירושלים. למדה ציור ופיסול במכללה לאמנות "בצלאל" בירושלים.
בוגרת תואר ראשון בהיסטוריה כללית וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגרת תואר שני אותו סיימה בהצטיינות בחוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט קיבלה ב-1984 בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן עבור "העלייה הגדולה וקליטתה בישראל בשנים 1948-1953".
בשנים 1975- 1992 הייתה היועצת המדעית של הטלוויזיה החינוכית להיסטוריה ולימודי יהדות.
בין השנים 1986–1989 כיהנה כעמית מחקר במכון בן-גוריון לחקר הציונות ומדינת ישראל בשדה בוקר, ומרצה במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.