בעת המודרנית.
הדימוי של המשמר הפרטוריאני בתרבות המודרנית הוא של יחידה המזוהה עם מעשים מרושעים וכמי שלא בחלו באמצעים ואפילו ברצח והחלפה של קיסרים. לעיתים רחוקות מוצגים הפרטוריאנים באור אחר. ביצירה אני, קלאודיוס (באנגלית: I, Cloudius) רומן היסטורי וסדרת טלוויזיה בריטית (שנוצרה בעקבותיו) על חיי הקיסר הרומי קלאודיוס וסביבתו הקרובה, ששודרה במקור על ידי ה-BBC בשנות ה-70, קיימת נוכחות של המשמר הפרטוריאני ברוב הפרקים של הסדרה. הם מופיעים ברקע כמעט כחלק מהתפאורה, יותר מאשר כמשתתפים פעילים. מדי פעם הם מעורבים בהשלטת מדיניות של טרור כתליינים, כייצוג חזותי של הכוח האימפריאלי.
בסרט גלדיאטור, המתרחש בתקופת הקיסר קומודוס, נוכח המשמר הפרטוריאני לכל אורך העלילה, החל מסצינות הפתיחה בה מוצג המשמר ככוח לוחם. לאורך שאר הסרט הם נראים בתלבושות שונות, אבל תמיד בתור היריבים חורשי הרע כנגד הגיבור. באחת הסצינות, הקרובה ביותר לתיאורים של פעילות המשמר במקורות עתיקים, נראית יחידה של פרטוריאנים שנשלחים לעצור את הסנטור הנחשד בקשר כנגד הקיסר. החיילים מתגלים על ידי עבד, המודיע לאדונו שהם מתקרבים, אך הסנטור הולך בשקט עם הפרטוריאנים לגורלו הקבוע מראש.
בסיפורת, בעיקר בסוגה של רומן היסטורי, המשמר הפרטוריאני, חייליו וקציניו, משמשים כדמויות משכנעות מלאות רוע או כאויב, אך לעיתים מופיעה דמות של איש הנשמר הפרטוריאני כגיבור שעשה כברת דרך וחצה את הקווים המפרידים בין טוב לרע. בספר "אופטימוס: המשמר הפרטוריאני" שפורסם בשנת 2006 ( אנגלית: Optimus: Praetorian Guard ) מאת פ.מ פרסקוט, איש המשמר הפרטוריאני ממיר את דתו, מאמץ את הדת הנוצרית ומצטרף לקבוצה של נאמנים למען קיסר נוצרי במאה הראשונה לספירה. הרומן "הפרטוריאני" מאת סיימון סקראו, שיצא לאור בשנת 2011, הוא רומן של תככים, המתרחש בשנת 50 לספירה ובו הגיבור הנאמן לקיסרות מתמודד עם בגידה בשורות המשמר שראשיו תומכים בחזרה של רומא לשיטת השלטון של הרפובליקה. החוקרת סנדרה בינגהם (Sandra Bingham), המתמחה במחקר על המשמר הפרטוריאני, קובעת כי ספרים אלה אינם דבקים באמת ההיסטורית והתיאורים בהם עוקבים באופן רופף אחר האירועים ההיסטוריים לטובת העלילה הבדיונית.
הסופר הצרפתי ז'אן לרטגוי ( Jean Larteguy) כתב בשנת 1961 ספר בשם "הפרטוריאנים", בהתבסס על אירועי מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הספר מתאר קבוצה של צנחנים צרפתים המשרתים במלחמת אלג'יריה והם למעשה ה"פרטוריאנים". הם בוחרים לבצע פעולות לא-מוסריות על פי שיקול דעתם, מאחר שלפי אמונתם האידיאל של צרפת הוא מעל ערכי המוסר, ומחשש לאובדן נוסף של כבוד צרפתי. בספר זה לרטגוי מתאר את המהות הבלתי משתנה של לוחמה: האופי המכוער של המלחמה המודרנית והפער הבלתי ניתן לגישור לכאורה בין חוויותיהם של חיילים ושל חוויות האזרחים שהם משרתים.
בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים מופיעה קבוצה קטנה של 8 לוחמים הקרויה "משמר העילית הפרטוריאני" (אנגלית: The Elite Praetorian Guard), שנוצר ופותח עבור הסרט השמיני בסאגת מלחמת הכוכבים, שיצא לאקרנים ב-15 בדצמבר 2017. הפרטוריאנים הופיעו לראשונה בספר "מלחמת הכוכבים: סיפורי הכוח" שקדם ליציאת הסרט. ריאן ג'ונסון, התסריטאי והבמאי של "אחרוני הג'דיי", ציין בראיונות כי הוא דמויות "המשמר הפרטוריאני" בסרט נבראו על בסיס המשמר הפרטוריאני הרומאי, אבל הכוריאוגרפיה והלבוש שלהם שאב את השראתו מתרבות הסמוראי, וזאת בניגוד למשמר המלכותי של הקיסר, שנראה מאד רשמי וטקסי.
בשנת 2003 יצא משחק מחשב בסוגת טקטיקה בזמן אמת בשם "הפרטריאנים" על ידי חברת "פיירו" הספרדית ( )Pyro Studios. המשחק מבוסס על הקמפיינים ההיסטוריים של יוליוס קיסר בגאליה ובבריטניה ואירועי מלחמת האזרחים של קיסר במהלך המאה ה-1 לפני הספירה. השחקן שולט ברפובליקה הרומית, במצרים או בשבט ברברי. למרות שמו, המשחק לא שם דגש על המשמר הפרטוריאני.
המשחק Civilization IV הוא הגרסה הרביעית של משחק האסטרטגיה ציוויליזציה, שיצא בשנת 2005. המשחק הוא משחק אסטרטגיה מבוסס תורים, בו השחקן מגלם מנהיג של תרבות עתיקה ועליו להובילה במהלך 6050 שנות היסטוריה (מ-4000 לפנה"ס עד לשנת 2050). על השחקן לבנות ערים, לחקור טכנולוגיות ולהתמודד עם תרבויות אחרות על ידי דיפלומטיה, הסכמי סחר ומלחמות. אחת התרבויות היא התרבות הרומאית שעיקר כוחה הוא כוח צבאי שנשען על יחידת עילית "המשמר הפרטוריאני".
ארג (פירושונים)
ימת חול
ימת חול (גם עֶרְג) היא אזור גדול ושטוח למדי של מדבר המכוסה בחולות נודדים, ומאופיין במיעוט צמחייה או בהיעדרה כליל. המונח הלועזי erg מקורו בערבית (עַרְק, عرق; "קרקע חולית") של תושבי הסהרה, שבדומה להרבה מונחים הקשורים למדבר השתרשו בספרות המקצועית, מפני שרוב החוליות בעולם נמצאות בסהרה ובחצי האי ערב.
המונח מתייחס לאזורים מדבריים שמכילים יותר מ-125 קילומטרים רבועים של דיונות, ובהם החול מכסה לפחות 20% מהשטח הכללי. הגדול שבמדבריות העולם הוא מדבר סהרה המתפרש על פני 9,000,000 קמ"ר ומכיל מספר ימות חול. ימת החול הרציפה הגדולה בעולם היא הרֻבּע אל-ח'אלי ('הרובע הריק') בחצי האי ערב ושטחה מגיע ל-650,000 קמ"ר. הדעה הרווחת היא שכ-85% מהחול הנייד בעולם נמצא בימות חול שגודלם עולה על 32,000 קמ"ר.
תיאור.
ימות חול מרוכזות בין קווי רוחב 20° ל-40° בהמיספירות הצפונית והדרומית, וכוללים אזורים שעוברות בהן רוחות הסחר. ימות חול פעילות, מוגבלות לאזורים שבהם כמות המשקעים עולה על 150 מ"מ בשנה. הגדולות שבהן מצויים בצפון ודרום אפריקה, מערב אסיה ומרכז אוסטרליה. ימות חול ושדות דיונות נוצרים על פי רוב במקומות שופעי חול יבש ומשוחרר כמו ואדיות, דלתה, מישורי הצפה, אגמים שיַבשוּ וחופים. כמעט כל ימות החול הגדולים ממוקמים עם כיוון הרוח לוואדיות יבשות, שלא יכלו לקיים צמחייה ולכן היו נתונות לסחיפה מתמשכת של הרוח. חול ממקומות כאלו נודד עם כיוון הרוח ונערם לדיונות גדולות במקומות בהם התנועה נחלשת ואף נעצרת בשל חסמים טופוגרפיים. נדידת החול עשויה להרחיק מאות ואלפי קילומטרים ממקום המוצא, ומשך התהליך אורך לפחות כמיליון שנים. מדבריות כגון חצי האי ערב, ימת מורזוק בלוב,
מדבר סימפסון ומדבר החול הגדול באוסטרליה.
ימות חול מחוץ לכדור-הארץ במערכת השמש.
ימת חול היא מאפיין גאולוגי שיכול להימצא על כוכבי לכת בהם האטמוספירה מסוגלת לייצר שחיקה רוחית חזקה על פני הקרקע למשך תקופות ארוכות ולהביא כך להיווצרותו ולהיערמותו של חול. ידועים כיום שני כוכבי לכת במערכת השמש מלבד כדור הארץ, בהם מצויים ימות חול: נוגה ומאדים, וכן טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי.
כהן (פירושונים)
מלחמת היהודים
מלחמת היהודים, מתורגם גם כמלחמות היהודים (בלטינית: Bellum Judaicum, ביוונית: Ιστορια Ίουδαίκοΰ πολέμου πρός Ρωμαίυς, "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים") הוא ספרו של ההיסטוריון היהודי יוספוס פלביוס (יוסף בן מתתיהו). הספר הוא דיווח היסטורי העוסק במרד הגדול בין השנים 66–73 לספירה, ובגורמים שהובילו אליו.
כתיבתו של יוספוס נייטרלית בעיקרה אך צצים בה מדי פעם דברי אבל וקינה על מר גורלו של העם היהודי וחורבן המקדש. עם זאת, רבים טוענים שליוסף ישנה נטייה ליפות את המציאות לטובתם של הרומאים. יש הקושרים זאת לכך שהספר עמד לבקרת הקיסר אספסיאנוס.
כמו יתר ספריו של יוספוס, הספר בצורתו היוונית שרד בזכות הכנסייה הנוצרית ולא שומר במסורת הרבנית. הכנסייה ראתה בספרו המתעד את חורבן ירושלים ובית המקדש הוכחה לנכונות נבואתו של ישו על חורבן העיר, ולדוקטרינה הגורסת שבחירת עם ישראל היא חזקת הכנסייה בלבד ושהיהודים שלא הצטרפו אליה איבדו את מעמדם כחלק מן העם.
זמן חיבורו ושמו של הספר.
יוספוס חיבר את הספר לראשונה (סמוך לשנת 73) ב"לשון אבותיו" (ככל הנראה ארמית. הנוסח המקורי אבד ולא הגיע לידינו) על מנת לספר ליהודים היושבים במזרח "מעבר לנהר פרת" ולבני עמים אחרים באזור, את קורות מלחמת היהודים ברומאים, וזאת על-מנת להרתיע אותם מפני יציאה למלחמה באימפריה הרומית. לאחר מכן תרגם יוספוס את הספר ליוונית בגרסה שנועדה בעיקר לנוכרים. הוא כתב את הספר בזמן שישב ברומא וקיבל לשם כך עזרה מאנשים אחדים בלשון היוונית.
את המהדורה היוונית כתב לא לפני שנת 75, אז נבנה המקדש לאלילת השלום, שיוספוס מספר על השלמת בנייתו, ולא אחרי שנת 79 לספירה, שנת מותו של הקיסר אספסיאנוס, מכיוון שב"נגד אפיון" יוספוס מספר שהגיש לו חלקים מ"מלחמת היהודים" כדי לזכות באישורו לדברים שכתב. עם זאת, רוב החוקרים מעריכים שתיאורו השלילי של קאיקינה אליאנוס נכתב בזמן שזה הוצא להורג על ידי טיטוס, ומשום כך נראה כי יוספוס עדיין ערך שינויים בחיבורו עד שנת 81, שנת מותו של טיטוס.
הגרסה היוונית אינה תרגום של ממש של הגרסה הראשונה בארמית, מאחר שיש בה דברים רבים שאינם רלוונטיים לקהל דובר ארמית או לקהל יהודי, ובהם תיאור המנהגים והאמונות של היהודים מנקודת מבט של הפילוסופיה היוונית והתייחסויות רבות לספרות היוונית. לגרסה היוונית ישנם מאפיינים יווניים רבים, הזרים להיסטוריוגרפיה והלכי הרוח של המזרח הקרוב, שכתובים בסגנון הרווח בחיבור היסטורי יווני: ניתוח אירועים על פי סיבה ותוצאה, מבנה רטורי, נאומים ארוכים, תיאורים ביוגרפיים וההתפלמסויות עם היסטוריונים אחרים.