רוביק רוזנטל, עיתונאי וחוקר השפה העברית ומקורותיה, טוען שמשמעותו של הביטוי השתבשה עקב שינוי בפיסוק המשפט המקורי בתרגום השבעים ובברית החדשה.
לפי הסבר זה, מובנו התנ"כי המקורי של הביטוי הוא להביע כיצד כולם נשמעים כאשר אלוהים קורא. רוצה לומר, אפילו במדבר ישמעו כאשר אלוהים קורא.
כיום השימוש מופיע בעיקר במילים "קול קורא" כשמשמעותו קריאה לציבור. בשימוש "קול קורא במדבר" משתמשים בדרך כלל במשמעות קריאה שאינה נשמעת.
שימוש מודרני.
הביטוי נמצא בשימוש עברי מודרני החל מראשית הציונות, כאשר משמעות הפרסום היא לרוב העלאת תשומת הלב הציבורית לנושא.
דוגמה טובה לשימוש בביטוי מצויה במאמרו המפורסם של יוסף ויתקין בשם עמנו וארצנו קול קורא מ-1903, בו הוא קורא ליהודים באירופה לעלות לארץ למרות הקשיים הרבים.
מכרז.
במרוצת השנים, החל הביטוי "קול קורא", להיות בשימוש של פרסומים שונים בעלי אופי דומה למכרז. בין אם לגיוס עובדים וספקים או לביצוע עבודה כלשהי. עם זאת, עדיין נותר השימוש בביטוי בפרסומים שונים הקוראים להתגייסות ציבורית לנושא מסוים.
נושאים וארגונים המפרסמים קול קורא.
קולות קוראים יכולים להתפרסם במגוון של נושאים, מטעם מגוון של ארגונים (עמותות, משרדי ממשלה, חברות עסקיות, התאגדויות וכיוצא בזה).
מטרת ה"קול קורא", היא בדרך כלל לנצל תקציב מסוים, על ידי פרסום הזמנת עבודה ייעודית אשר כוללת תנאי סף וסעיפים לביצוע.
הציבור הרחב מתבקש להיענות לקריאה זו על ידי מילוי טפסים ייעודיים מאת המפרסם.
בתום הליך ברירת הבקשות שהוגשו, נבחרים הזוכה או הזוכים לפי הקריטריונים שנקבעו מראש ופורסמו ב"קול קורא".
רוב משרדי הממשלה מפרסמים קולות קוראים אותם ניתן למצוא כדרך קבע בפרסומים באתר הרשמי של משרדי הממשלה.
"קול קורא" עוסק לרוב בסוגיה (למשל, קידום אומנות מקומית), אירוע (למשל, ארגון כנס למשרד ממשלתי) או מיזם (למשל, הקמת מערך לוגיסטי לרשות מוניציפלית). בנוסח ה"קול קורא" מתבקשים בני אדם או ארגונים להצטרף או להגיש מועמדות.
לעיתים, זכייה ב"קול קורא" משמעה קבלת כספי מימון לטובת נושא מסוים שה'קול קורא' מעוניין לקדם, אולם הדבר קשור באופי ה"קול קורא" ובזהות הגוף המפרסם ומטרותיו.
בשונה ממכרז, המפנה בדרך כלל אל מיזם עשייה מוגדר ששכר בצדו; "קול קורא" פונה אל הציבור במגוון תחומים כגון:
התנדבות והשתתפות ביעדים חברתיים, כנסים אקדמיים וכתיבת עבודות מחקר, ביצוע תוכנית/פרויקט מתמשך על ידי ספקים ועוד.
בלון תצפית
בלון תצפית הוא כדור פורח המשמש למטרות איסוף מידע, לצרכים אזרחיים וצבאיים.
היסטוריה.
השימוש בכלי טיס הקלים מן האוויר החל בתקופת מלחמות המהפכה הצרפתית. תצפיות לצורכי מודיעין צבאי בוצעו לראשונה בידי הכוחות הצרפתיים בשנת 1794 בקרב פלורוס. גם במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נעשה שימוש בבלוני תצפית צבאיים בידי שני הצדדים היריבים, ולאחריה גם במלחמת צרפת–פרוסיה.
שיא תקופת הפעילות והשימוש בבלונים למטרות צבאיות היה במלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו חלה התפתחות משמעותית ביכולת הארטילרית של הצבאות אשר איפשרה לתותחי השדה פגיעה במטרות הנמצאות מעבר לאופק ומחוץ לטווח הראיה. בשל כך התעורר הצורך בהצבת צופים מטווחי מטרות בגבהים גבוהים אשר יאפשרו את הגדלת טווח הצפייה וכיוון מדויק יותר אל המטרות. לצופה הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך. תפקידו היה לצפות על פעולות בקו החזית ומאחוריו, לאתר תנועות כוחות אויב או כל פעילות חשודה אחרת ולכוון אש ארטילרית לעבר מטרות בעלות ערך.
השימוש בצופים המוצבים על בלונים בגובה רב התפתח גם לצורך איתור מוקדם של כוחות אויב מתקרבים, איתור מקורות של ירי ארטילרי, ואף גילוי מוקדם של צוללות כאשר הופרחו בלב הים תוך כדי שהם עגונים באמצעות כבל אל הספינות.
חשיבות הבלונים כאמצעי התרעה מוקדמת מפני פעילות אויב הייתה גבוהה כל כך עד כי הם זכו להגנה של כוחות נ"מ, וסיורים אוויריים של מטוסי קרב באזור שבו הם פעלו כהגנה מפני התקפות וניסיונות הפלה שלהם בידי כוחות עוינים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה ירדה קרנם של בלוני התצפית כאמצעי להתרעה מוקדמת או לצורכי איסוף מודיעין, וזאת במקביל להתפתחויות הטכנולוגיות באוויר ובחלל אשר תפסו את מקומם כספקיות של המידע הנדרש.
עם זאת, גם במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בידי הצי האמריקני בבלונים המעוגנים לספינות לצורכי התרעה מוקדמת מפני מתקפת צוללות.
במהלך המלחמה הקרה ניהלו האמריקנים את פרויקט מוגול להתרעה מוקדמת מפני ניסויים גרעיניים סובייטים, בו נעשה שימוש בבלוני התרעה מגביהי טוס.
שימושים מודרניים.
בלוני תצפית נושאים עליהם מטען ייעודי של אמצעי חישה מסוגים שונים בהתאם לאופי המשימה אשר לשמה הופרחו. אמצעים אלה נישאים על גבי התקנים מיוחדים המחוברים לבלון והם יכולים להיות גלויים לעין או נסתרים בתוך מעטפת הגנה, חלקם אף משדרים. אמצעים כמו: מצלמות, אנטנות, חיישנים אלקטרואופטיים, מכ"מים או מתקני תמסורת למערכות תקשורת.
גם כיום עדיין נעשה שימוש בבלוני תצפית בלתי מאוישים, המעוגנים לקרקע או לספינות לצורכי איסוף מידע, וזאת בזכות היתרון המשמעותי הטמון בהם: יכולתם לבצע שהייה ממושכת לאורך זמן מעל נקודה ספציפית, בעלות נמוכה במיוחד יחסית לאפשרויות אלטרנטיביות. כך למשל:
מאפיינים.
בראשית ההתפתחות של מערכות איסוף מידע מרחפות נעשה שימוש בגז מימן לצורך מילוי הבלון, אשר היה עשוי מאריג אטום ובעל צורה כדורית. במשך השנים חל שינוי משמעותי בעיצובם של הבלונים והם קיבלו צורה אווירודינמית אשר איפשרה להם להתמודד עם תנאי מזג אוויר קיצוניים יותר ועם שינויים במשטר הרוחות במהלך ההפעלה שלהם, מבלי לפגוע ברציפות תפקודם ומבלי שיהיה צורך לקרקעם.
התלקחויות של המימן והריסת בלונים במהלך הפעילות חייבו את החלפת גז העילוי, ובמשך השנים התרחב השימוש בהליום כגז העילוי של הבלונים, עד שהחליף אותו לחלוטין. גם האריג שממנו עשויה המעטפת של הבלונים השתכלל במשך שנים על מנת להתגבר על הבעיה העיקרית שממנה סבלו הבלונים הישנים, דליפת הגז ובעקבותיה אובדן כושר העילוי. כיום הבלונים עשויים מחומרים מרוכבים המודבקים בחומרי איטום מיוחדים למניעת דליפות.
בלוני תצפית מודרניים מחוברים בדרך כלל למערכת עגינה קרקעית קבועה או ניידת (על גבי רכב או ספינה), באמצעות כבל רב תכליתי. כבל זה משמש הן כהתקן עגינה פיזי בעל קשיחות וכושר אחיזה משמעותי, והן כהתקן העברת מידע ואנרגיה כאשר בתוכו כבלי חשמל לצורך הפעלת המערכות המותקנות על הבלון וכבלי תקשורת להעברת המידע הנקלט לקרקע לצורכי עיבוד. מערכת העיגון של בלוני התצפית כוללת כננת איסוף לכבל המחובר אליו, אשר באמצעותה ניתן לשלוט על גובה הריחוף של הבלון.
קנס משמעתי
חאריס מדוניאנין
סטאר
סטאר (Star) היא מילה באנגלית שפירושה "כוכב".
ז'ן קרטיין
ג'וזפה ויניולה
ג'וזפה ויניולה (באיטלקית: Giuseppe Vignola; 5 בפברואר 1662 – 26 בנובמבר 1712) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי.
ביוגרפיה.
ויניולה נולד בנאפולי ולמד שם בקונסרבטוריון. בשנת 1699 נישא לאנטוניה פאלקונה והחל לבסס את מעמדו בנאפולי כמלחין מוזיקה כנסייתית ודרמטית למחצה. בין השנים 1706–1712 עשה לו שם בחיבור תחליפי אריות ותמונות קומיות לאופרות של מלחינים אחרים, בהם פרנצ'סקו גספאריני. כן חיבר שלוש אופרות סריה משלו, הראשונה בהן, "טוליו אוסטיליו", בשנת 1707. באותה שנה התמנה לנגן עוגב בקאפלה המלכותית בנאפולי, עובדה שצוינה על שער הלברית של האופרה "טאודורה אוגוסטה" משנת 1709.
ויניולה נשאר במשרתו זו עד מותו בשנת 1712. החליף אותו בתפקיד פייטרו פיליפו סקרלטי, בנו הבכור של אלסנדרו סקרלטי.
מאטיי מילו
מאטיי מילו (ברומנית: Matei Millo; 24 בנובמבר 1814 - 9 בספטמבר 1896) היה שחקן תיאטרון, מחזאי ואחד מאבות התיאטרון הרומני.
חייו.
מאטיי מילו נולד כשמלאו 7 חודשים להריון אמו והיה תינוק חלוש מאוד. המיילדת הגרמניה, שהניחה, שהוא עומד למות כל רגע, מיהרה להטביל אותו לפי דתה, נצרות קתולית. התינוק שרד ובהמשך נערך לו טקס לפי הנצרות האורתודוקסית, דת בני משפחתו.
מאטיי נולד במשפחת בויארים, באחוזת סטולניצ'ן (Stolniceni), בקרבת פשקאן, בנסיכות מולדובה. סבו מצד אמו היה הפוסטלניק יואן פרז'סקו, ממשפחת אצולה ותיקה ואביו היה הספטאר מאטיי מילו, שעל שמו נקרא, כמקובל אצל הרומנים.
מאטיי נשלח לפנימיה הצרפתית של Victor Cuénim, שנפתחה ביאשי, שם למד בחברת מיכאיל קוגלניצ'אנו ווסילה אלכסנדרי איתו קשר קשרי ידידות ושיתוף פעולה לכל החיים.
ב-10 באפריל 1834 הופיע לראשונה, לצידם של בני בויארים אחרים, על בימת "התיאטרון הצרפתי" ביאשי, בהצגה הקרויה "מסיבת הרועים המולדבים", שנערכה לכבודו של המושל הרוסי, פאבל קיסליוב. קיסליוב עצמו נעדר מהמופע, כי בארוחת הצהריים הפריז במשקאות חריפים. בנובמבר, באותה שנה, לכבוד עלייתו לשלטון של מיכאיל סטורדזה, מנהל הפנימייה ארגן מופע מיוחד בשפה הצרפתית. במסגרת זו הוצג לראשונה גם מופע בשפה הרומנית בשם "החגיגה הצבאית" (Serbarea militară), מופע יחיד בו הופיע מאטיי מילו, שגם חיבר את תוכן המופע.