על קירות המוזיאון יש פרוכות אחדות. בראש הפרוכת, העשויה מבד אדום, מנורת שבעת הקנים ותחתיה קטעים מהתורה ומהתפילה. על שאר הקירות מופיעות התמונות של הכהנים הגדולים האחרונים, וכן תמונות מטקסי השומרונים מימים עברו.
ציור מרשים במיוחד כולל את עשרת הדיברות. למנהגם, עשרת הדיברות כוללות את המצווה לומר את הברכה על הר גריזים.
תולדות השומרונים.
במוזיאון מוצגים שני תרשימים המספרים את תולדות העדה. הראשון, מראה את 26 הדורות שעברו מהאדם הראשון עד משה - בסיס המשותף לעם היהודי ולעדה השומרונית. השני, רשימת 136 הכוהנים הגדולים של העדה מאלעזר הכהן ועד היום.
לפי דברי ימי השומרונים, ניצב המשכן על הר גריזים במשך 260 שנה, כל תקופת השופטים. כאן כהנו הכהנים הגדולים מבני פנחס בן אלעזר להם ניתנה הכהונה הגדולה. בתקופה זו שרתו הכהנים הגדולים אלעזר בן אהרן, בנו פינחס, בנו אבישע, בנו ששי, בנו עזי. מלבד הכהן הגדול ששי כל הכהנים הגדולים האלה, נזכרים בספר דברי הימים א', ה', ג'-י"ג. עם עלות עזי לכהונה, פורש עלי הכהן שהוא מבני איתמר בן אהרן ומקים משכן משלו בשילה. לדעת השומרונים, התנ"ך עובר בשתיקה מוחלטת על מאורע מכריע זה בתולדות ישראל. אולם ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו כותב בספרו קדמוניות היהודים עם מות שמשון עברה הכהונה הגדולה מבית פינחס לבני איתמר והכהן הראשון היה עלי. ואכן כל הכהנים בני אהרן עד תקופת עלי, עת שכן המשכן על הר גריזים, וכן יהושע בן נון וכלב בן יפונה נשיא שבט יהודה, כולם קבורים סביב הר גריזים, בכפר עוורתא בעוד הכהן היחידי הקבור בשילה הוא עלי. שומרונים סבורים כי הכהן הגדול הראשון, הבלעדי להם, היה עזי הכהן.
לעדת השומרונים היו כוהנים, כמו אצל היהודים. לפני שנים אחדות נפטר הכהן הגדול האחרון. מאז נבחר לכהן גדול אחד מבני שבט לוי. בעדה השומרונית 12 לויים, המכהנים בתור כהנים מהעדה. תפקידם הוא בעיקר דתי.
עשרת הדיברות.
עשרת הדיברות נחשבות בעדה השומרונית כנוסח שיש לכתוב אותו במקומות קדושים. זאת, בניגוד למסורת היהודית, אשר הדגישה כלפי הפורשים מהיהדות המסורתית את התורה שבעל פה. לכן נמנע מהבלטת עשרת הדיברות בבית הכנסת. כאשר מופיעות עשרת הדיברות מקובל רק לציין את האותיות וראש הפרק, דהיינו, לשם הבנת ההמשך יש לקרוא את התורה שבעל פה.
לאחר עשרת הדיברות, כפי שמופיעות בספר דברים השומרוני, מופיע תוספת שאינה נכללת במקרא היהודי. (ראו צילום בפרק למעלה ספר התורה). בתוספת כלולה הפיסקה כי לאחר שבבני ישראל יעברו את הירדן הוא יקימו מזבח בהר גריזים. זאת, לעומת חומש דברים המתאר כי אירוע זה יתרחש בהר עיבל. בגרסה המיקראית תומכים גם הממצאים הארכאולוגיים של אדם זרטל בהר עיבל.
הדגמים של הר גריזים.
במוזיאון השומרונים מצויים דגמים של מבני השומרונים בהר גריזים.
בארני גאמבל
קונסטנטינה הראשון
קונסטנטינה הראשון, מלך גאורגיה
קונסטנטינה הראשון, מלך אימרתי
בית עדות למורשת גוש עציון
בית עדות למורשת גוש עציון, נמצא בקיבוץ כפר עציון, בבית מוזיאון לתולדות ההתיישבות בגוש עציון. ניתן לצפות בו בחיזיון אור-קולי שמספר את ההיסטוריה של האזור.
הבית ממוקם במורדות הגבעה שעליה שכן כפר עציון עד לחורבנו בשנת 1948. לידו נטוע גן זיכרון, ובו בית אחד ששרד מהקיבוץ שחרב וחזית של בית חווה ("המנזר הגרמני") שהקימו ב-1928 נזירים ממנזר דורמיציון בירושלים ובו התגוררו ראשוני גוש עציון.
במסגרת בית עדות למורשת גוש עציון שוחזר ה"מנזר גרמני" וקיים בו ארכיון פעיל שמתעד את כל המסמכים והממצאים של גוש עציון ועוקב אחר פרסומים חדשים. הארכיון מהווה מרכז לחוקרים וסטודנטים שחוקרים את תולדות המקום.
בקיבוץ כפר עציון נמצאים גם מוזיאון האדם בהר, ובו אוסף של כלי בית וכלי עבודה האופייניים להר חברון, וגן בוטני וזואולוגי בשם "שיר השירים".
חיזיון אור-קולי.
במוזיאון מוצג חיזיון אור-קולי הכולל המראה את המאורעות מרכזיים בתולדות העם היהודי באזור מאז חידוש היישוב היהודי בהר:
אולמות התצוגה.
במוזיאון שני אולמות תצוגה וארכיון ובו ספרייה לשירות הציבור.
בארכיב קיימים צילומים, מסמכים, עדויות אישיות מוקלטות, סרטי זיכרון לנופלים, אנשי "נצר אחרון" וחפצים מעזבונם של הנופלים.
מוזיאון לתולדות קהילת חברון
מוזיאון קדם לארכאולוגיה
מוזיאון קדם לארכאולוגיה נמצא בקדומים ופועל במסגרת מדרשת ארץ ישראל. המוזיאון נוהל על ידי צבי סלונים, אוצרת המוזיאון היא רחל סלונים.
ב-1974 הוקם היישוב קדומים, ובמהלך העבודות להקמת אשקוביות התגלה האתר הארכאולוגי "קדום" מהתקופה הכנענית ותקופת הברונזה הקדומה.
ב-1979 החלו בעבודות חשיפה באתר הנמשכות גם כיום.
במוזיאון ממצאים ארכאולוגיים שנתגלו באתרים עתיקים בקדומים ובשומרון, ביניהם מספר גדול של כדים ומספר ארונות קבורה מרשימים המכילים שרידים ששימשו ככלים ככל הנראה עבור האנשים שנעו בנתיב שכם-במות ההר אל מישור החוף.
בעקבות הממצאים הוחלט להקים את המוזיאון במקום כמוזיאון אזורי, שיכלול ממצאים מתקופות נוספות:
התקופה הפריהיסטורית, התקופה הכלכוליתית, תקופת הברונזה הקדומה–כנענית, תקופת הברונזה התיכונה–כנענית, תקופת האבות-תרבות הברונזה, תקופת הברונזה המאוחרת-כנענית והתקופה הישראלית.
במוזיאון תצוגה נרחבת של כלי חרס ובעיקר כדים מתקופות שונות, וכן מספר ארונות קבורה יהודיים.
כמו כן, במוזיאון קיימת תצוגה של פריטים שומרונים, תערוכות מתחלפות של אומנות, מפה טופוגרפית של השומרון וכן מתקיימות בו פעולות חינוכיות.
מרגרתה מצנאואר
מרגרתה מצנאואר (גרמנית: Margarete או Margarethe Matzenauer; 1 ביוני 1881- 19 במאי 1963) הייתה זמרת קונטראלטו וסופרן דרמטי אמריקאית, ילידת באנאט, אז באוסטרו-הונגריה, ממוצא הונגרי-גרמני.
חייה.
מצנאואר נולדה בטימישוארה למשפחת מוזיקאים. אביה לודוויג היה מנצח, ואמה זמרת אופרה. מרגרתה מצנאואר למדה בגראץ, בברלין ובמינכן. את הקריירה שלה כזמרת התחילה בשטרסבורג בשנת 1901 בתפקידים של פאק ופטימה באופרה "אוברון" של ובר. קנתה לעצמה שם קודם על במות אירופה - אחרי שטרסבורג בשנים 1901–1904, באופרה של מינכן בשנים (1904–1911) קודם כאלטו דרמטי ומצו סופרן. אחר כך עברה בהצלחה רבה לתפקידי סופרן דרמטי. מרגרתה מצנאואר הצטיינה במנעד ואיכויות קול רחבים במיוחד - מקונטראלטו ועד סופרן דרמטי גבוה. זכתה בהערכה רבה בביצוע תפקידיהן של אזוצ'נה, כרמן, מיניון, ואלטראוטה, ארדה ואורטרוד.
בשנת 1911 התקבלה למטרופוליטן אופרה בניו יורק והפכה לאחת מכוכביה למשך 19 שנה עד שנת 1930. התפקיד הראשון שביצעה שם היה זה של אמנריס מאאידה, בליהוק שכלל את אנריקו קרוזו בתפקיד רדמס ואת אמי דסטין בתפקיד אאידה, תחת ניצוחו של ארטורו טוסקניני. אחר כך הופיעה מצנאואר גם בתפקיד איזולדה בטריסטן ואיזולדה של וגנר וב-13 בנובמבר 1912 מילאה בהתראה קצרה ובהצלחה את מקומה של זמרת אחרת בתפקיד החדש בשבילה של קונדרי באופרה פרסיפל, גם היא של וגנר.
בשנת 1913 היא שרה על במת המטרופוליטן ב"נשף המסכות" לצד אנריקה קרוזו ופסקואלה אמטו. על במת אופרת מטרופוליטן ביצעה מגוון רחב של תפקידים, ביניהם אבולי בהפקה הראשונה במטרופוליטן של דון קרלו של ורדי בשנת 1920, סנטוצה באבירות כפרית של מסקאני, מרינה בבוריס גודונוב של מוסורגסקי, לאונורה ב"פידליו" של בטהובן וברונהילדה בוולקירות של וגנר. בשנת 1924 שרה בתפקיד קוסטליצ'קה באופרה ינופה של ינאצ'ק בבכורה האמריקאית שלה.
מרגרתה מצנאואר הופיעה לעיתים נדירות על במות אחרות: בשנת 1911 בפסטיבל ביירוית בתפקידים ואלטראוט, הנורנה הראשונה.
פלוסהילדה בתיאטרון קולון בבואנוס איירס, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובתיאטרון של שאנז אליזה בפריז.
הופעתה האחרונה במטרופוליטן הייתה בתפקיד שבו התחילה שם: אמנריס מ"אאידה" ב-13 בפברואר 1930. אולם היא המשיכה לשיר בקונצרטים וללמד בכיתות אומן. בשנת 1938 פרשה סופית מהמוזיקה האופראית. הופעתה האחרונה על במה הייתה בקומדיה "ויקי" בברודוויי בשנת 1942.
מצנאואר נישאה בשנת 1912 לטנור אדוארדו פרארי-פונטנה (1878–1936), ועקב כך היא בעלת אזרחות איטלקית.
מצנאואר מתה ב-1963 בון-נויס, קליפורניה.
בין תלמידותיה הצטיינה המצו-סופרן בלאנש תיבום.
Archie
Gopher
יהודה צבי ברנדויין (מקובל)
הרב יהודה צבי הרש ברנדויין (מכונה רב ההסתדרות, י"א באדר תרס"ג, מרץ 1903 – י"ח בניסן תשכ"ט, אפריל 1969) היה ראש המחלקה הדתית בהסתדרות ומקובל. גיסו ואחד מממשיכי דרכו של הרב יהודה לייב הלוי אשלג, "בעל הסולם".
ביוגרפיה.
נולד בצפת למקובל הרב אברהם ברנדויין ולחנה לבית וייסבלום. היה דור שישי בארץ, מצד אביו נצר לשושלת אדמור"י אליק-סטרטין, ומצד אמו צאצא לרבי אלימלך מליז'נסק ולרבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נסע להונגריה, שם למד תורה מפי רבי יואל טייטלבוים - האדמו"ר מסאטמר. כשחזר לירושלים למד בישיבות חיי עולם ושער השמיים. התקרב ל"בעל הסולם" והחל ללמוד אצלו קבלה. אשתו של הרב אשלג, בתו של הרב מאיר יוסף אברמוביץ, חסיד גור, שידכה לו את אחותה הצעירה, לאה. הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם יצחק קוק והרב יוסף חיים זוננפלד.
נחשב אחד מממשיכי דרכו של הרב יהודה אשלג. חיבר ספרים בקבלה, בהם הוצאה מחדש של כתבי האר"י עם הערות.
בשנת 1957 נבחר לשמש ראש המחלקה הדתית בהסתדרות הכללית. ב-1967 עבר להתגורר ברובע היהודי, החל בהקמת ישיבה והיה האדמו"ר של חסידות סטרטין בירושלים.
כיום פועלת שם, ברובע היהודי, ישיבת "קול יהודה" הקרויה על שמו. בית הכנסת המשרת את הישיבה נמצא בסמוך לכניסה המערבית (הראשית) אל בית כנסת החורבה.