רבי חיים בנבנישתי, מרבני איזמיר הצעירים בזמנו, נמנה עם מעריציו הגדולים של רבי יוסף, ומביא בחיבורו "כנסת הגדולה" פסקים רבים ושמועות הלכתיות רבות בשמו.
פסקיו הותירו את חותמיו על העיר איזמיר למשך שנים רבות, ורבי רפאל יוסף חזן, בעל ה"חקרי לב" שחי באיזמיר כמה דורות אחריו, כותב כי "מורינו הרב הגדול כמוהר"ר יוסף אישקאפה ז"ל אשר מימיו אנו שותים בכל חיי העיר".
נפטר בכ"ו טבת ה'תכ"ב, ורבי ניסים אלגאזי הספידו בהספד שנדפס אחר כך בספרו של רבי ניסים, "שמע שלמה".
חיבוריו.
חיבר ספר "ראש יוסף" על הארבעה טורים והבית יוסף. החלק הראשון, על אורח חיים, ראה אור באיזמיר בשנת 1658, וכולל את הלכות פסח, מגילה, חנוכה, תשעה באב ושאר תעניות, ראש השנה, יום הכיפורים, סוכה. החלק השני, על חושן משפט, ראה אור באיזמיר בשנת 1659, וכולל הלכות דיינים, עדות, הלוואות, שמיטה ופרוזבול, כתב ידו, נאמנות, מלווה על המשכון, טוען ונטען. הכרך הראשון של הספר היה החיבור הראשון שהודפס בדפוס העברי הראשון באיזמיר, על ידי המדפיס אברהם בן ידידיה גבאי.
כמו כן חיבר שו"ת בשם "ראש יוסף", הכולל שאלות ותשובות הלכתיות בדיני ממונות, וראה אור בפרנקפורט על האודר בשנת 1709.
חיבור נוסף הוא ספר "עבודת משא", הכולל את מנהגי הקהילה ותקנות המיסים של קהילת איזמיר. הספר ראה אור בסלוניקי בשנת 1846.
בספרייתו של רבי דוד אופנהיים היה כרך מחיבורו בכתב יד של רבי יוסף, הכולל חידושים על הרמב"ם עם קצת שו"ת. כתב יד זה שרד עד היום.
קישורים חיצוניים.
מתוך אתר hebrewbooks:
יוסף אישקאפה
גייזר וויימנגו
סמל איי קוק
סמל איי קוק כולל במרכזו מגן שעליו 15 כוכבים (בדומה לדגל איי קוק) המסמלים את האיים.
למגן שני תומכים: דג מעופף ושחפית הפיה. השחפית אוחזת בצלב המסמל את הנצרות – דתם של תושבי האיים, והדג תומך ברארוטונגה (חנית מסורתית המשמשת את תושבי האיים באסיפות שבט – רק לאוחז בחנית ניתנת זכות הדיבור באספה) – המסמלת את המסורת של תושבי האיים.
מעל המגן מצויה קסדת "פארה קורה" – קסדת צ'יף מסורתית העשויה נוצות אדומות. הקסדה מסמלת את מערכת המעמדות המסורתית שבאיים.
שם המדינה רשום מתחת על קלף מתחת למגן.
הסמל עוצב על ידי פאפא מוטו קורה, צ'יף מהכפר מאטאברה באי רארוטונגה. מוטו קורה שימש כמזכיר בית אריקי – אספת הצ'יפים של האיים, במשך שנים רבות.
חורבן בית המקדש השני
צומת האיקסים
צומת האיקסים (או צומת שטראוס) הוא כינוי עממי למפגש הרחובות הראשיים בלב ירושלים - יפו מכיוון מזרח למערב, והמלך ג'ורג', שמשנה את שמו לשטראוס בצידו הצפוני של הצומת.
הצומת עתיד להיות נקודת המפגש היחידה בין הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, שעובר לכל אורכו של רחוב יפו, לבין הקו הכחול, שיעבור ברחוב המלך ג'ורג'. קיימת תוכנית עתידית להקמת מרכז תחבורתי רחב בצומת שיכלול תחנת רכבת תת-קרקעית של רכבת ישראל שתקרא בשם תחנת הרכבת ירושלים מרכז.
היסטוריה.
הצומת נחנך ב-9 בדצמבר 1924, עם סלילתו של רחוב המלך ג'ורג'. עד אז עברה במקום רק הדרך הראשית ממזרח למערב, שהובילה מירושלים ליפו, שהיא רחוב יפו של ימינו. עד שנות ה-20 שכנו באזור כמה מבנים, שנסמכו אל קו פרשת המים הארצי, שחצה בקו צפון-דרום את רחוב יפו סמוך לנקודה זו.
ביוזמתם של מושל ירושלים, רונלד סטורס, וראש העיר באותה עת, ראע'ב נשאשיבי, הוחלט לסלול רחוב, שינצל את קו פרשת המים, ויאפשר מעבר נוח מדרום העיר אל מרכזה ההולך ומתפתח. בעקבות כך נחנך רחוב המלך ג'ורג' החל מאזור תחנת הרכבת בדרום, לאורך קו הרכס, וצפונה לכיוון שכונת מאה שערים ושכונת הבוכרים.
בתחילה היה הצומת מפגש רחובות צנוע למדי, שבו חלפו מעט מאוד בני אדם וכרכרות. במרכזו הוצב עמוד תאורה, ששימש את העוברים והשבים. בחלוף השנים הפך הצומת לנקודה מרכזית וחשובה, עם התפתחותו המהירה של מרכז העיר בתקופת המנדט. צילומים מאותן שנים מלמדים כי הצומת היה מוקד של הפגנות ומופעי רחוב.
צומת זה הוא הצומת הראשון בירושלים בו הוצב רמזור.
חנויות ומבנים היסטוריים.
בפינות הצומת ממוקמים ארבעה מבנים חד קומתיים ובהם חנויות. שלושה מהמבנים נבנו על ידי משפחת חיים ולירו והרביעי, ברחוב יפו 52 פינת רחוב שטראוס, הקרוי בניין טרבלוס (על שם מסעדת טרבלוס שפעלה במבנה) על ידי משפחת קוקיא. כחלק מתוכנית "גוש 50" מיועד הבניין להריסה וייהפך לכיכר ציבורית שמסביבה יבנו מבנים בגובה של 6 עד 8 קומות. לשלושה המבנים האחרים יש אישורים לתוספת קומות.
משנת 1933 פעלה בצומת חנות הספרים שהייתה היסוד להוצאת קריית ספר. בית מסחר נודע אשר שכן בצומת מאז שנת 1940 הוא "מעיין שטוב".
מעברי החצייה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 סימנה עיריית ירושלים מעברי חצייה בצומת בכל ארבעת צדדיו, אך גם באלכסונים, מה שהקנה לו את הכינוי העממי "צומת האיקסים". סימון המעברים האלכסוניים אפשר להולכי רגל לקצר את דרכם מפינה לפינה של הצומת. בדומה לכך, סומנו מעברי חצייה אלכסוניים גם בכיכר השבת, שבהמשך רחוב שטראוס.
עם עבודות ההכנה לרכבת הקלה בעשור הראשון של המאה ה-21, נמחקו מעברי החצייה האלכסוניים מהצומת.
פיגוע סבארו.
באוגוסט 2001 התרחש פיגוע ההתאבדות במסעדת סבארו ששכנה בקרן הדרומית-מזרחית של הצומת, שבו נרצחו 15 איש. כיום (2021) שוכן במקום סניף של רשת מאפה נאמן.
סמל סמואה האמריקנית
סמל סמואה האמריקנית כולל בתוכו מספר סמלים מקומיים מסורתיים:
שלושה אלמנטים אלה מסמלים את הסמכות של הצ'יפים על תושבי האי. השרביט ומחבט הזבובים הוחזקו על ידי הצ'יפים המקומיים בעת טקסים דתיים על מנת להציג את מרותם.
הסמלים מופיעים על רקע אריג מסורתי המסמל את תרבות האיים.
בתחתית הסמל מופיע המוטו של האיים בסמואנית (באותיות לטיניות): "סמואה, יהא האל ראשון" - "סמואה, איאה מואמואה לה אטואה".
קישורים חיצוניים.
סמל סמואה
סמל סמואה מבוסס על דגל האומות המאוחדות בעיצובו. בעבר נוהלה סמואה על ידי ניו זילנד אשר קיבלה מנדט מחבר הלאומים לנהל את האיים, ובהמשך מנדט מקרן הנאמנות של ארגון האומות המאוחדות. בשל היסטוריה זו, ולאור העובדה שסמואה היא הראשונה מבין אומות פולינזיה אשר זכתה לעצמאות במאה ה-20, הוחלט שברקע הסמל יהיה תשליל של דגל האומות המאוחדות.
במרכז הסמל מופיעים אלמנטים שמקורם בדגל סמואה - על המגן מופיע הצלב הדרומי המסמל את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט. בחלקו העליון של האיים עץ דקל הקוקוס המסמל את צמחיית האיים, על רקע האוקיינוס השקט.
הצלב שבראש הסמל מסמל את אמונתם הדתית של תושבי האיים - הנצרות.
בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף שעליה המוטו "סמואה מבוססת על האל" בסמואנית באותיות לטיניות.
קישורים חיצוניים.
בן ציון שהם
בן ציון שהם (11 באוגוסט 1930 – 28 בדצמבר 2005) היה מורה ומחנך, כיהן כמנהל הגימנסיה העברית "הרצליה".
ביוגרפיה.
בן ציון שהם נולד וגדל בחיפה. בצעירותו התגייס לפלמ"ח (אחר כך לצה"ל) ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב. בשנות העשרים לחייו היה ממקימי קיבוץ תל רעים בנגב. בבגרותו למד שהם באוניברסיטה העברית בירושלים ובפקולטה לחקלאות ברחובות, שם התגורר עד פטירתו בשנת 2005.
לימד ביולוגיה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ובשנים 1989–1993 שימש כמנהל הגימנסיה.
בת מצווה
בת מצווה היא נערה יהודייה שהגיעה לגיל שבו היא מחויבת בקיום מצוות. על פי ההלכה, כל נערה נעשית בת מצווה בהגיעה לגיל 12 שנים. הכינוי בת מצווה משמש גם לחגיגה הנערכת לכבוד האירוע.
קביעת גילה של בת מצווה.
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת תנאים האם הבת מתחייבת במצוות בגיל שלוש עשרה והבן בגיל שתים עשרה, או שהבת בגיל שתים עשרה והבן בגיל שלוש עשרה:
בהמשך הגמרא שם מובא טעמו של רבי: . כלומר, הבת מגיעה לתבונה שלמה קודם לבן.
להלכה נפסק כדעת רבי, שהבת מתחייבת במצוות מגיל שתים עשרה והבן מגיל שלוש עשרה, וכבדברי הרמב"ם: "בת שתים עשרה שנה ויום אחד... ובן שלוש עשרה שנה ויום אחד... הרי הן כגדולים לכל המצוות".
על פי ההלכה, יהודייה שהגיעה לגיל 12 חזקתה שיש לה סימני נערות ונחשבת לבעלת דעת ומחויבת בכל מצוות התורה שבהן חייבות נשים. גיל קבלת המצוות של הנערה נמוך בשנה אחת מהגיל שבו מגיע נער לעול מצוות ("בר מצווה"). הסבר נפוץ לכך הוא שהנערה מתבגרת, בראש ובראשונה מבחינה פיזיולוגית, מוקדם יותר מהנער ולכן היא חוגגת קודם. הרא"ש מסביר את המדרש בבראשית רבה במילים: "נתן הקב"ה בינה יתרה באישה יותר מבאיש. פירוש: הקדים בה בינה יותר מבאיש", כלומר ההתפתחות השכלית של האישה קודמת לזו של הגבר.
באופן נוסף באר הרב זלמן סורוצקין שני כוחות עיקריים באדם: מוח לחשוב מחשבות - בזה עולה על פי רוב האיש על האשה. רגש שבלב - בזה עולה האשה על האיש. האמונה תלויה בלב וברגשותיו לכן האשה מתחייבת במצוות קודם לאיש.
בגלל סדר העיבורים במחזור המטוני, לעולם לא תהיה בת מצווה באדר א'.
מסיבת בת מצווה.
בעת החדשה הונהג לערוך לבנים שהגיעו לגיל מצוות טקס שכלל עלייה לתורה וסעודת מצווה. אך באופן מסורתי לא נערך טקס לרגל הגעתה של נערה לגיל מצוות. בזמנים קדומים לא נהגו לציין את הגעת הבת לחיוב מצוות בסעודה כפי שנהגו ביחס לבן המגיע לגיל בר מצווה, וכפי שמתאר רבי יוסף חיים מבגדאד (בספרו בן איש חי), אך ציין שעליה לשמוח וללבוש בגדי שבת, ובמידת האפשר ללבוש בגד חדש בשביל להתחייב בברכת שהחיינו. בכף החיים נכתב "יש לה ללמוד באותו היום יותר מבשאר ימים, וכן הבן יעשה כן".