במשימותיהם הראשונות סבלו מטוסי הבולטימור מאבדות כבדות כאשר תקפו מגובה נמוך בניסיון לעצור את התקדמותו של ארוין רומל במדבר המערבי, בעיקר כאשר טסו ללא ליווי מטוסי קרב. הם הופעלו בהצלחה כמפציצים מגובה בינוני ועם ליווי, בשיעור אבדות נמוך מאוד אשר נגרם ברובו כתוצאה מתאונות מבצעיות.
במהלך שירותו בזירות המזרח התיכון, הים התיכון ואיטליה לקח הבולטימור חלק במשימות מגוונות כגון סיור וצילום, גרירת מטרות, סיור ימי ומפציץ יומי ולילי, ואף שירת כמטוס תובלה מהיר אך לא נוח. הבולטימור שירת בכמות מוגבלת בזרוע האוויר של חיל הים המלכותי, כאשר ב-1944 הועברו אליו מטוסים של חיל האוויר המלכותי שציידו טייסת בים התיכון. כמטוס ללחימה נגד צוללות היה הבולטימור מוצלח יחסית כאשר הטביע לפחות שמונה צוללות גרמניות.
חיל האוויר המלכותי העביר את הבולטימור גם לבעלות בריתה של בריטניה בים התיכון: מלבד טייסת מס' 13 של חיל האוויר היווני שפעלה במסגרת חיל האוויר המלכותי, היה הבולטימור גם בשירות האיטלקים. בזמן הפלישה לאיטליה נעשה שימוש מסיבי בבולטימור כמפציץ לפני כוחות בעלות הברית שהתקדמו לעבר רומא. לאחר כניעת איטליה הועברו מטוסי בולטימור לכנף ההפצצה ה-28 שאוישה בטייסים איטלקיים. האיטלקים סבלו מאבדות במהלך אימוניהם עם המטוס, ומרבית התאונות נגרמו במהלך ההמראה או הנחיתה, בשל עומס הכנף הגבוה, מהירות גבוהה מדי בגישה לנחיתה וקושי בשמירה על יציבות המטוס בהמראה. האיטלקים הפעילו את המטוס במשך כששה חודשים, בעיקר במשימות של סיוע אווירי ללוחמת הגרילה ביוון וביוגוסלביה ובהצנחת אספקה.
מרבית מטוסי הבולטימור יצאו משירות מיד עם סיום המלחמה, אך טייסת אחת של חיל האוויר המלכותי המשיכה להפעילם בקניה עד 1948, במשימות של מיפוי אווירי ולחימה בארבה. הבולטימור גם לקח חלק בניסויים שערך צי ארצות הברית בניסיון לשבור את מחסום מהירות הקול. הבולטימור האחרון יצא משירות ב-23 בדצמבר 1949.
שירות.
הבולטימור שירת במדינות הבאות:
מכתב ההרשאה של הונג קונג
מכתב ההרשאה של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Letters Patent) היה אחד משני המסמכים המהווים את חוקת הונג קונג בתקופת היותה מושבה בריטית, לצד ההנחיות המלכותיות של הונג קונג.
מכתב ההרשאה הוצא על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בשנת 1843. מכתב הרשאה חדש הוצא על ידי המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בשנת 1917 וכלל הנחיות בדבר הפרדת הרשויות במושבה. המכתב קבע את משך כהונת מושל הונג קונג, וקבע את הפרדת הרשויות בין המועצה המחוקקת של הונג קונג, המועצה המבצעת של הונג קונג והרשות השופטת בהונג קונג.
במכתב נערכו מספר תיקונים במהלך השנים, ובשנת 1997, לאחר העברת השלטון בהונג קונג לידי סין העממית הוחלף המכתב בחוק יסוד הונג קונג.
המכתב הטיל הגבלות על סמכויות המושל ועל המועצה המבצעת (הרשות המבצעת) של המושבה, וזאת במטרה להקפיד על מנהל תקין ועל הפרדת רשויות. כך קבע המכתב את אופן מינוי השופטים במושבה ואת אופן פיטוריהם, במטרה למנוע השפעה לא ראויה של הרשות המבצעת על הרשות השופטת.
המכתב העניק למושל ולרשות המחוקקת (המועצה המחוקקת) סמכות חקיקה, וקבע כי המחוקק לא יוכל לחוקק חוקים בלא אישור המועצה המחוקקת (שהוא עמד בראשה). עוד קבע המכתב כי כל חוק של המועצה המחוקקת צריך אישור של המושל (הסכמה מלכותית) על מנת שייכנס לתוקפו.
בר הינק
פרוכת (בית כנסת)
חוק יסוד הונג קונג
חוק יסוד הונג קונג (בסינית מסורתית: 中華人民共和國香港特別行政區基本法 ; בסינית מפושטת: 中华人民共和国香港特别行政区基本法) או בשמו המלא חוק יסוד של האזור המנהלי המיוחד של הונג קונג ברפובליקה העממית של סין הוא החוק העומד בבסיס החוקה של הונג קונג מאז עברה המושבה הבריטית לשליטת הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997. החוק נחקק ב-4 באפריל 1990 על ידי הקונגרס הלאומי העממי בהתאם להסכם עם הממלכה המאוחדת, ונוסח על פי ההצהרה המשותפת של סין-בריטניה בשאלת הונג קונג שנחתמה ב-19 בדצמבר 1984. החוק נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 והחליף את המסמכים החוקתיים שקדמו לו – מכתב ההרשאה של הונג קונג וההנחיות המלכותיות של הונג קונג.
החוק יוצר את הבסיס המשפטי עליו הוסכם לפי תופעל שיטת "מדינה אחת, שתי שיטות" אשר נותנת להונג קונג מידה רבה של אוטונומיה תחת השלטון הסיני, ומשאירה בתוקפה את השיטה הקפיטליסטית הכלכלית במושבה למשך 50 שנה, וכן את המשפט המקובל. חוק היסוד גם מגן על הזכויות והחירויות של תושבי הונג קונג.
ניסוח החוק.
החוק נוסח על ידי מועצה משותפת שבה היו חברים נציגים הונג קונגים ונציגים של סין העממית, שבראשה ישב ג'י פנגפיי. טיוטת החוק פורסמה באפריל 1988 וטיוטה שנייה בפברואר 1989. החוק עצמו נחקק ב-4 באפריל 1990, ובמקביל אושר הדגל של האזור המיוחד של הונג קונג והסמל של האזור המיוחד של הונג קונג.
נוסח החוק.
עקרונות עיקריים.
החוק קובע כי האזור המיוחד של הונג קונג מהווה חלק מהרפובליקה העממית של סין אולם נותן לאזור אוטונומיה רבה בתחום החקיקה הפנימית ומתיר על כנו את המשפט המקובל ואת דיני היושר שהיו במושבה, תוך שהוא קובע שלסמכות השופטת הגבוהה בהונג קונג סמכות שיפוט עליונה (היינו אי אפשר לערער על החלטותיה לבתי משפט בסין העממית, מחד, ומאידך בוטל המנגנון של עירעור לבית הלורדים).
החוק קובע כי השיטה הכלכלית בהונג קונג תישאר בלא שינוי (היינו שיטה קפיטליסטית למשך 50 שנה, והשיטה הסוציאליסטית של סין לא תופעל בהונג קונג לתקופה זו).
זכויות יסוד.
על פי חוק היסוד, כל אזרחי הונג קונג שווים בפני החוק. החוק מעניק לכולם זכות הצבעה וזכות בחירה. כמו כן חוק היסוד מבטיח חופש ביטוי, חופש עיתונות, חופש התאגדות, חופש הפגנה, חופש תנועה, חופש דת וחופש לשבות.
החוק אוסר על מאסר בלא סיבה, ועל חיפוש גופני בניגוד לחוק, ואוסר על עינויים.
קשרי חוץ.
החוק קובע כי הרפובליקה העממית של סין אחראית להגנת הונג קונג וליחסי החוץ שלה, אולם מתיר להונג קונג להשתתף בארגונים בינלאומיים ובכנסיים בינלאומיים בנושאים מסוימים.
תיקוני החוק ופרשנותו.
סעיף 158 של החוק מעניק לבתי המשפט של הונג קונג סמכות לפרש את החוק בהתאם למטרתו, ובהתאם לסמכויותיהם.
אופן תיקון החוק נקבע בסעיף 159, וקובע כי החוק לא יתוקן באופן המשנה את מטרתו היסודית. לתיקון החוק נדרש אישור של המועצה המחוקקת של הונג קונג, ושל שני שלישים של הנציגים של הונג קונג בקונגרס הלאומי של סין.
טהרת המת
ביהדות, טהרת המת (או בקיצור טהרה) היא תהליך של רחיצה וניקיון, פנימי וחיצוני, אותו נוהגים לעשות לגופת המת, טרם הלבשתו בתכריכים לקראת קבורתו. בעת הליך הטהרה מתנהגים המטהרים עם הנפטר בכל הכבוד הראוי, כאילו היה עדיין חי, רואה ושומע אותם. גברים עוסקים בטהרת גברים, ונשים עוסקות בטהרת נשים. כיום מתבצע הליך הטהרה בבית הלוויות או בבית העלמין. יש העושים זאת תוך אמירת פסוקים. רוחצים כל איבר בנפרד, ולאחר מכן יוצקים על כל גופו של הנפטר 9 קבין של מים השקולה להיטהרות במקווה.
המקור למנהג.
המנהג של טהרת המת אינו מוזכר בשום מקום במקרא, אך בספר חסידים (מן המאה ה-12 או ה-13) מובא שפירוש הפסוק במגילת קהלת: הוא . ואכן, בקברי המלכים שבירושלים נמצאו מקווי מים בסמוך לאתר הקבורה, אם כי אין הוכחה ברורה כי השתמשו במים אלו לטהרת המת.
מקור משנאי.
מצוות טהרת המת מוזכרת בשני מקומות במשנה: האחד, במסכת שבת: – המשנה עוסקת בדיני מוקצה בשבת, אך מתוך האיסור להזיז אבר של הנפטר בשבת, לומדים את עצם נושא הטהרה. המקור השני הוא מסכת שמחות . בשני מקורות אלו מוזכר המנהג להדיח את המת, מבלי לציין את פרטיו.
מקור תלמודי.
מקור מאוחר יותר מתקופת התלמוד, המזכיר את הטהרה מבלי לציין את פרטיה וכלליה, הוא בויקרא רבה, שם מסופר על טהרה שערכו רבי יוחנן וריש לקיש: .
תרגום: רבי יוחנן וריש לקיש, ירדו לרחוץ במרחצאות טבריה ופגשו בעני אחד. ביקש מהם העני צדקה. אמרו לו כשנחזור ניתן לך. כשחזרו מצאו את העני כשהוא מת. אמרו היות שלא טיפלנו בו בחייו, נטפל בקבורתו. כשרחצו אותו, מצאו ארנק ובו חמש מאות דינרים תלוי על צווארו.
מקורות מהפוסקים.
בספרי הראשונים ישנה התייחסות מפורטת יותר לדיני טהרת המת. הרמב"ם בהלכות אבלות מדבר על הדחה, סיכה, בישום, ותספורת. רבי אלעזר מוורמייזא בספרו "הרוקח" מסתמך על "ספר הכבוד" של רבי יהודה החסיד, ומפרט שלבים מתוך תהליך הטהרה: חימום המים, רחיצת גוף הנפטר, איבריו, פניו, וראשו. אליעזר בן שמואל הלוי נפטר במגנצא בשנת 1357, ובצוואתו ציווה לבניו כיצד לטהרו:
רבי שמואל הנגיד מגדולי המשוררים העבריים בספרד של ימי הביניים. בשירו הֲנִּמְצָא בְּרֵעַי, מזכיר את טהרת המת.
אהרן ברכיה מודינה במאמרים: "מפתח שפתי צדק" ומפתח "שפתי רננות" הנמצאים בספרו מעבר יבק, מפרט את הפעולות השונות שיש לבצע בתהליך הטהרה, ומציין את הפסוקים שיש לקרוא במהלכן.
הרב טוקצ'ינסקי (מחשובי רבני ארץ ישראל בראשית המאה ה-20) בספרו גשר החיים, מפרט את כל מנהגי הטהרה, כפי שהם נהוגים בימינו.
שלבי הטהרה.
הטהרה היא תהליך של ניקיון גופת המת, הנעשית בכמה שלבים, ומתבצעת ככל שניתן בסמוך לקבורתה. הטהרה נעשית על ידי אנשים המומחים לכך ובדרך כלל משתייכים לחברה קדישא. העוסקים בטהרה המת, צריכים לעסוק בכך בטהרה ועל כן טרם בואם לעסוק במת צריכים לטבול בעצמם. בכל בית קברות מקימים "חדר טהרה" מיוחד בו מתבצעת הטהרה. אסור לאדם להיות נוכח בשעת טהרת אביו, אמו, חמיו או גיסו וכן אסור לתלמיד להיות נוכח בטהרת רבו.
רחיצה ראשונה.