מאחר שמגאקלס היה הדמות הבולטת במשפחת האלקמיונידים באותה תקופה, חשד באהדה לפרסים נתלה מעליו לאחר הקרב. כמה שנים לאחר מכן ב-486 לפנה"ס, מגאקלס הוגלה. אוסטרקה שונים שנמצאו עם שמו, סומנו עם הערות לגבי עושרו המופלג וחיבתו לשפע והדר.
מגאקלס כובד על ידי המשורר פינדארוס, שכתב עליו בזכות ניצחונו כגולה במרוץ המרכבות בהמשחקים הפיתיים באותה שנה, 486 לפנה"ס.
מחקרים מודרניים, אשר מתבססים על ממצאים ארכאולוגיים, מוכיחים שמגאקלס הוגלה פעמיים מאתונה. לראשונה ב-486, ולאחר מכן ב-471.
אנשים (תוכנית טלוויזיה)
אנשים היא תוכנית טלוויזיה יומית, בהגשת חיים אתגר, קורין גדעון וגלית גוטמן, העוסקת בדמויות בולטות בתחומים שונים בחברה הישראלית. התוכנית משודרת בימי שבת בלילה בערוץ קשת 12 ומופקת על ידי חברת "קסטינה תקשורת".
היסטוריה.
התוכנית עלתה לשידור לראשונה באוגוסט 2011. בתחילתה, הנחו את התוכנית שניים: דרור גלוברמן ואפרת אברמוב. באוקטובר 2011 עזבה אברמוב את התוכנית, ומאז הנחה אותה דרור גלוברמן בלבד. ביולי 2016 הצטרפה קורין גדעון להגשת התוכנית לצדו של גלוברמן.
באוקטובר 2017 פורסם כי גלוברמן יעזוב את התוכנית, וינחה תוכנית חדשה בשם "נקסט", שתעסוק בנושא טכנולוגיה ותתבסס על ערוץ NEXTER אותו עורך גלוברמן באתר mako. מי שהחליפו הוא כתב התוכנית חיים אתגר.
התוכנית עלתה בקשת 12 ב-1 בנובמבר 2017, לראשונה בשידור חי באופן קבוע, אחרי שנים שהתוכנית הייתה ברובה מצולמת מראש.
כיום מנחים את התוכנית לסירוגין לצד אתגר וגדעון גם מרב מילר, דרור גלוברמן (לעיתים רחוקות, כשמחליף את אתגר) ומירי מיכאלי, ששימשה בעבר כתבת בערוץ עשר וכיום כתבת "חדשות הבוקר" בקשת 12.
החל מ-16 בינואר 2019 התוכנית משודרת בשעה 22:30, במקום 17:15 זאת בעקבות מעברו של רפי רשף ותוכניתו "חמש" לערוץ 12 בשעה 17:00.
החל משנת 2019 עברה התוכנית לשידור רק בימי שבת.
פורמט התוכנית.
התוכנית ערוכה בצורת מגזין אקטואלי. בכל פרק מתמקדים לרוב בדמות מרכזית אחת, רובן ידוענים, במסגרת כתבת עומק, ולאחר מכן ראיון אישי עם אחד מכתבי התוכנית. לאחר מכן משודרות מספר כתבות נוספות על דמויות אחרות.
אופו-אולוסגה
אופו (Ofu) ואולוסגה (Olosega) הם צמד איים געשיים בסמואה האמריקנית. אורכם המשולב של האיים הוא 6 קילומטרים. האיים הם שרידים של הר געש שביניהם מפריד מצר ים ברוחב 137 מטרים. עד ל-1970 ניתן היה לעבור בין האיים בדרך היבשה בזמני השפל. מאז נסלל גשר ועליו כביש חד-נתיבי המקשר בין שני האיים.
הנקודה הגבוהה ביותר באי אופו היא פסגת הר טומוטמו (Tumutumu) בגובה 491 מטרים מעל פני הים, והנקודה הגבוהה באי אולוסגה היא פסגת הר פיומפואה (Piumafua) בגובה 629 מעל פני הים. ההתפרצות הגעשית האחרונה אירעה בשנת 1866, 3 קילומטרים מדרום-מזרח לאולוסגה.
עבודת שדה ארכאולוגית בוצעה בשנות השמונים והניבה ממצאים פרהיסטוריים הכוללים ממצאים קרמיים, גרזנים, קונכיות, ועצמות המסייעים להבנת ההיסטוריה העתיקה של איי סמואה ושל פולינזיה. הממצאים מעידים על נוכחות אנושית במקום מלפני 3,000 שנה לערך.
אופו.
אופו הוא המערבי מבין צמד האיים. הכפר המרכזי של האי, הנושא אותו שם, שוכן על חופו המערבי. את האי משרתים שדה תעופה קטן ומעגן סירות. עד לשנת 2009 היה שירות טיסות סדיר לאי וזמן הטיסה מפאגו פאגו היה חצי שעה. רובו של החוף הדרומי של אופו מוכרז כשמורת טבע. מבחינה מנהלית האי מהווה את מחוז אופו, שטחו הוא 7.215 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 176 תושבים על פי מפקד שנת 2010. בדרום האי נמצאת לגונה ובה מגוון רחב של אלמוגים ודגים. האי משמש כבית הגידול של מין עטלף מקומי ("Pteropus samoensis") הנמצא בסכנת הכחדה בשל אובדן בית הגידול שלו.
אולוסגה.
אולוסגה הוא האי המזרחי מבין צמד האיים. מבחינה מנהלית הוא מהווה את מחוז אולוסגה, שטחו 5.163 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 177 תושבים על פי מפקד שנת 2010. על האי שוכנים שני כפרים, אולוסגה וסילי (Sili). הכפר סילי, שנמצא על החוף הצפון-מערבי של האי, נהרס ברובו על ידי סופות ציקלון ואוכלוסייתו נטשה אותו ברובה. רוב אוכלוסיית האי מתגוררת בכפר אולוסגה שנמצא בצד הדרום-מערבי של האי ובו גם נמצא בית הספר של האי.
מישל מולדר
מישל מולדר (בהולנדית: Michel Mulder; נולד ב-27 בפברואר 1986 בזוולה הולנד) הוא ספורטאי הולנדי, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, האלוף האולימפי, בעל שתי מדליות זהב וארד, למרחק של 500 מטר ולמרחק של 1000 מטר, בהתאמה (סוצ'י 2014) ופעמיים ברציפות אלוף העולם בספרינט.
אחיו התאום, רונלד, בעל מדליית ארד אולימפית באותו מרוץ למרחק של 500 מטר.
חרפה (ספר)
חרפה (Disgrace) הוא רומן שנכתב על יד הסופר הדרום אפריקאי ג'ון מקסוול קוטזי ופורסם בשנת 1999. הספר זכה בפרס מאן בוקר, ו-4 שנים לאחר פרסומו זכה מחברו בפרס נובל לספרות.
עלילה.
דייוויד לורי הוא פרופסור דרום אפריקאי לאנגלית שמאבד את הכל: את המוניטין שלו, העבודה שלו, השקט הנפשי שלו, חלומותיו על הצלחה אמנותית, ולבסוף גם את היכולת שלו להגן על בתו. הוא גרוש פעמיים, ומרוצה מעבודתו כמרצה לתקשורת. בנוסף הוא מלמד כיתה אחת ספרות רומנטית באוניברסיטה טכנית בקייפטאון. התקופה היא לאחר האפרטהייד בדרום אפריקה. ה"חרפה" שלו מגיעה כאשר הוא כמעט בכוח מפתה את אחת מהתלמידות שלו, בחורה בשם מלאני אייזקס. פרשה זו מתגלה לאחר מכן להנהלת בית הספר. ועדה של בית הספר מתכנסת כדי לשפוט את מעשיו. לורי מודה מייד באשמתו, ומסרב להתנצל בצורה שתשאיר אותו בעבודתו. בשל כך הוא נאלץ להתפטר מתפקידו.
הוא עוזב את ביתו בעיר, ומוצא מחסה בחווה של בתו בכף המזרחי. במשך זמן, ההשפעה של הבת שלוותה בקצב הטבעי של החווה מבטיחים ללורי חיים שקטים בהרמוניה של חיי הכפר. אבל מאזן הכוחות במדינה משתנה. זמן קצר לאחר שהוא חש בנוח בחיי כפר, הוא נאלץ להשלים עם תוצאותיה של התקפה אלימה בחווה. הבת שלו נאנסת, והוא עצמו מותקף באלימות, ונפצע. מעתה הוא חושש לחיי בתו ולעתידה במקום הזה. ניסיונותיו לשכנע אותה לעזוב את החווה ואולי גם את המדינה לא נושאים פרי. הוא חוזר לביתו בקייפטאון, אך גם שם אינו מוצא מנוחה. הוא חוזר לבתו בחווה, אך מגלה שחייה עומדים להשתנות ולא בכיוון שהוא חלם עליו.
הרומן נוגע גם לאינטראקציה של לורי עם כמה דמויות אחרות. בו (Bev) – עוסקת בריפוי וגם בהמתה של חיות בית, ובמידה מסוימת נקשרת ללורי. האיכר השחור פטרוס, העובד לשעבר של לוסי, שמקבל בעלות על חלק מהחווה, ומעורבותו בהתקפה על ביתה אינה ברורה דיה.
הרומן עובד לסרט אוסטרלי בשנת 2007.
תורגם לעברית בידי סמדר מילוא, ופורסם בעברית בידי הוצאת עם עובד בשנת 2000.
קישורים חיצוניים.
שמואל שרגא פייגנזון
שמואל שרגא פייבוש פייגנזוֹן (בכתב יידי: פייגענזָאהן; ערב ראש חודש אדר תקצ"ח, פברואר 1836, וילקומיר – כ"ו באדר ב' תרצ"ב, אפריל 1932, וילנה), הידוע בכינויו הספרותי "שפ"ן הסופר", היה מו"ל וביבליוגרף יהודי, מנהלו במשך שנים רבות של דפוס ראָם (נהגה "רוֹם"), המוכר יותר בשם "דפוס והוצאת האלמנה והאחים ראָם" בווילנה.
קורות חיים.
שמואל שרגא פייבוש בן שלום פייגנזון נולד בווילקומיר, רוסיה (ליטא). כבר מגיל צעיר התמחה בתחום הדפוס, ובהיותו בן 24 פיקח על הדפסת ש"ס ומשניות בדפוס שטֶטין שבפרוסיה (תרכ"ב–תרכ"ד, 1862–1864).
בשנת 1867 (תרכ"ז) התמנה למנהל המקצועי של דפוס האלמנה והאחים ראָם של דבורה ראם (הרכבי) וגיסיה, ומאז היה אחראי על הניהול המקצועי במשך כ-55 שנה, למעט הפסקה קצרה בשנת 1888. בשנת 1871 (תרל"א), במהלך ההכנות להדפסת ה"שולחן ערוך" בדפוס ראם, שיחד פייגנזון, לפי עדותו, את המומר יעקב ברופמן, ששימש כצנזור מטעם הממשלה, וקיבל את הסכמתו להדפיס גם את הסעיף העשירי בסימן שפ"ח שבחושן משפט, אותו הדפיסו דפוסים קדומים, מפאת ההלכה ה"אסורה" הנקבעת בו: . תוך שהוא מסתפק בהערתו של שפ"ן הסופר בשולי העמוד בה הוא מבהיר שדין זה היה תקף רק בזמן מחבר השולחן הערוך, ולא בזמן הדפסת החיבור בווילנה. אך מחליפו של ברופמן סירב להסדר זה, בזמן הדפסת המהדורה השנייה של השולחן הערוך בדפוס ראם בשנת 1875, ודרש לשנות את הניסוח בגוף הספר: .
פייגנזון ריכז את המאמצים שהושקעו בעריכה ובהכנה לדפוס של מהדורת התלמוד הבבלי, הידועה בכינוייה "ש"ס וילנא", המשמשת בסיס לכל הדפסות התלמוד הבבלי שאחריה. והאחראי להדפסתה בין השנים תר"ם–תרמ"ו (1880–1886). מאמציו במיזם אדירים זה, מתוארים ב"אחרית דבר" המובאת בסוף עשרים הכרכים של התלמוד.
הוא גם היה אחראי למהדורת התלמוד הירושלמי של דפוס ראם, "דפוס וילנא", ואף חיבר לו פירוש: "רוח זקנים" – ליקוט מתוך ספרי הפרשנות "יפה עיניים" ו"נועם ירושלמי". נודעת חשיבות להקדמתו לתלמוד הירושלמי, הנקראת "שערי חומת ירושלים". כמו כן, עמד מאחורי שאר הפקות הדפוס הווילנאי, בהן בעיקר מהדורות של ספרי יסוד יהודיים רבים, שנחשבו בשעתן למהדורות מופת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, תחת הכיבוש הגרמני, לא ניתן היה להמשיך במלאכת ההדפסה, אך פייגנזון ועמו קומץ פועלי דפוס, המשיכו להכין לדפוס ספרים חדשים, ומיד כשהתאפשר הדבר, המשיכו בהדפסה. לאחר המלחמה טיפל פייגנזון במכירת בית הדפוס וההוצאה לאור מידי אלמנת הברון דוד גינצבורג, בעלי ההוצאה לאור מאז פטירת האלמנה דבורה ראם, לידי חיים כהן ובנו בנדט כהן (מת ב-1953; בהמשך היה בעליה של הוצאת "ילקוט", שהתמזגה לאחר מותו עם הוצאת עם עובד). ב-1922 פרש פייגנזון מעבודתו, והוא בן 85.