בינואר 2011, רונים שכנע את חברת גוגל לאפשר לו לשוב למצרים, כשהוא מציין כי יש לו "בעיות אישיות". לאחר שובו למצרים, ב-27 בינואר 2011, הוא נעלם במהלך אי השקט ששרר במצרים. משפחתו דיווחה לרשת אל-ערביה כמו גם לרשתות בינלאומיות על דבר היעדרו. בלוגרים רבים, ביניהם כריס דיבונה וחביב חדאד השיקו קמפיין במטרה לאתר את מקום הימצאו. ב-5 בפברואר 2011, מוסטאפה אלנגאר, דמות אופוזיציונית מרכזית במצרים, דיווח כי ואאיל רונים חי, מוחזק בידי השלטונות המצרים וכי הוא צפוי להשתחרר "בתוך שעות". ב-6 בפברואר 2011, אמנסטי דרש שהרשויות המצריות יסגירו את מקום הימצאו של רונים וישחררו אותו ממעצר.
ב-7 בפברואר שוחרר, לאחר 11 ימי מעצר. בעת שיחרורו התקבל בתשואות וקריאות שמחה כשהוא מצהיר כי "לא ננטוש את דרישתנו שהיא עזיבתו של המשטר".
באותו יום, רונים הופיע בערוץ הטלוויזיה המצרי, דרים טי.וי. ב-10 בלילה, באירוח מונה אל-שזלי. במהלך הראיון הוא שיבח את המפגינים וביכה את ההרוגים בעוד המארחת הקריאה את שמות ההרוגים והראתה לו את תמונותיהם. הראיון נגמר בזה שרונים קם מכיסאו ועזב את האולפן בסערת רגשות, בעוד המראיינת מנסה ללכת אחריו. בראיון עצמו, הוא הוסיף וציין כי הם ראויים יותר לתשומת לב ממנו, וקרא לסיומו של משטר מובארק, כשהוא מתאר משטר זה כ"הבל". הוא גם הכריז אמונים למצרים, באומרו כי לעולם לא יעבור להתגורר בארצות הברית, המולדת של אשתו. בעוד הוא הופך להיות הסמל של המהפכה במצרים, רונים הצהיר כי הוא "מוכן למות" למען מטרה זו וכי "בסופו של דבר..., הוא אסף את עצמו לשניות ספורות וניסה להפיק את המיטב מהבמה שניתנה לו [מטעם הערוץ]. אני רוצה להגיד לכל אם ואב שאיבדו ילד, שאני מצטער, אבל זו אינה הטעות שלנו", אמר, "אני נשבע באלוהים, זו אינה הטעות שלנו. זו הטעות של כל אחד מבעלי הכוח השלטוני שאינם רוצים להרפות מזה".
ב-9 בפברואר רונים יצא להמונים בכיכר תחריר, כשהוא אומר להם: "זו אינה העת ליחידים, קבוצות או תנועות. זה העת לכולנו לומר רק דבר אחד: מצרים היא מעל הכל".
ההיסטוריון והפובליציסט פואד עג'מי כתב על המהפכה:
"שום אייתוללה לא צעד קדימה כדי לאסוף את הקהל. זו לא הייתה איראן של 1979. מנהל גוגל צעיר, ואאיל רונים, המריץ את המחאה הזו כאשר זו יכלה לאבד גובה ובעוד היא יכלה להיכנע לאמונה כי המשטר ומנהיגה הם אובייקט גדול ובלתי ניתן להזזה. מר רונים היה איש העולם המודרני. הוא לא הונע מתוך אדיקות דתית. התנאי של מדינתו כאובייקט העוני, ידידת הכלכלה של ביזה ושחיתות, האכזריות וקלות הראש כלפי כל המצרים בכל שדרות החיים בידי משטרת המדינה, בצורה כזו שגרם לאנשים לצאת מדפוס התנהגותם ולהתייאש מזה וחייב אותם לתת לאיש הצעיר הזה ואחרים כמותו את ייפוי הכוח".
בנימין גנץ
שלום קונסטרום
שלום קונסטרום (בכתיב יידי: קאנסטארום; נודע גם כשלום בלעכער; תר"ו, 1846 - ט' באב תרנ"ד, 11 באוגוסט 1894), היה יזם ואיש נדל"ן ירושלמי. יחד עם יוסף נבון והבנקאי יוהנס פרוטיגר היה שותף בהקמת השכונה בית יוסף וכן בהקמת השכונות מחנה יהודה, סוכת שלום ונווה שלום בנחלאות.
תולדות חייו.
קונסטרום נולד במינסק והגיע לירושלים בגיל 12 עם הוריו. בנעוריו למד את מקצוע הפחחות והיה לאומן מומחה, לפיכך קיבל את הכינוי "שלום בלעכער" (פחח, ביידיש). הוא קלט בנקל שפות וידע להתנהל בערבית, ספניולית, גרמנית, צרפתית ואנגלית בנוסף ליידיש. עברית, שידע כלשון קודש, כמעט ולא דיבר. עקב ידיעותיו בשפות ויכולת ניהול המשא ומתן שלו, סייע לבנקאי פרוטיגר בתיווך עסקאות נדל"ן. הוא סייע גם ליוסף נבון במשא ומתן מול השלטון העות'מאני לקבלת הזיכיון לסלילת מסילת הרכבת יפו–ירושלים. קונסטרום צבר רווחים מעמלות התיווך ובנה בית בשכונת נחלת שבעה.
ב-1887 רכש מגרש ליד משכנות ויזם את הקמת שכונת "סוכת שלום" לה קרא על שמו. באותה שנה חבר לפרוטיגר ונבון להקמת חברת בית יוסף להקמת שכונה יהודית בשם זה ליד אבו טור וחברת "מחנה יהודה" להקמת השכונה בשם זה. כל אלו היו יוזמות עסקיות שסימנו עידן חדש ביציאה מהחומות, עידן הקמת שכונות למטרות רווח.
קונסטרום עבר לגור בבית מרווח במחנה יהודה והקים בית פרטי נוסף עבור משפחתו בשולי מאה שערים. כמו כן רכש עם פרוטיגר קרקע בשכונת נווה שלום שליד יפו, עליה בנו השניים מספר חנויות.
בביתו במחנה יהודה ניהלו רעייתו שרה ובתו רבקה בית תמחוי בימי שני וחמישי. בשנת 1892 התגורר בביתם רוברט סקוט מונקריף, נציג החברה הלונדונית לעזרת היהודים הנרדפים (The Society for Relief of Persecuted Jews), שפעל בארץ ישראל לצד הקונסוליה האנגלית לסיוע ליהודים העניים. קונסטרום סייע למונקריף ליצור רשת עזרה בסיועם של הבנקאי חיים ולירו ורבה של עדת האשכנזים שמואל סלנט. ב-1894, מעט לפני מותו, קיבל קונסטרום מאת הקונסול האנגלי מדליית זהב מאת "החברה לעזרת היהודים הנרדפים", אותה קיבל בהיותו מאושפז בבית החולים הצרפתי בביירות.
בתו, רבקה, נישאה ב-1896 לאריה לייב גיסין מראשון לציון.. אשתו, שרה, נפטרה בהיותה בת 80 בראשון לציון בכ"ג בתמוז תרפ"ט (31 ביולי 1929).
רודיקה מאתייסקו
רודיקה מאתייֶסקו (ברומנית: Rodica Mateescu, שמה בלידה Rodica Petrescu נולדה ב-13 במרץ 1971) היא אתלטית עבר רומנייה, סגנית אלופת העולם (אתונה 1997) וארבע פעמים (1994-1996, 1998) אלופת רומניה בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה.
מאתייסקו נולדה בבוקרשט.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1994 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.42 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.82 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מאתייסקו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.21 מטר.
סגנית אלופת העולם.
באליפות העולם באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.65 מטר, 1 ס"מ פחות ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון באותה שנה זכתה מאתייסקו במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.16 מטר, אחרי שרקה קשפרקובה מצ'כיה (15.20 מטר) ולפני אולנה גובורובה מאוקראינה (14.67 מטר). בתחרות ה"גראן פרי פיינל" שנערכה בפוקואוקה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה שהתקיימה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בתוצאה שלך 14.46 מטר, 4 ס"מ פחות ממדליית ארד.
חייה האישיים.
מאתייסקו נשואה משנת 1995 למוּגוּר מאתייסקו (Mugur Mateescu), אתלט שהתחרה בריצת 400 מטר משוכות.
הפלת המטוס הלובי בסיני
Pac's Life
Pac's Life הוא אלבום האולפן השביעי (והשישי ללא מעורבותו) שיצא לאחר מותו של הראפר טופאק שאקור, לציון יום השנה העשירי למותו. הוא יצא לאור בשנת 2006 על ידי חברות התקליטים אמארו בידור ואינטרסקופ רקורדס. למרות הציפיות הרבות מהאלבום, הוא לא הגיע למעמד אלבום זהב.
רקע.
באלבום מופיעים זמרים אורחים רבים כמו T.I. ואשנטי, שמופיעים בסינגל "Pac's life". מגוון רחב של אמנים תרמו לאלבום, בהם סנופ דוג, לודאקריס, קמיליונר ויאנג באק. באלבום הופיע יאקי קדאפי, שהיה חבר בהרכב Outlawz והיה חבר טוב של שאקור. באלבום הופיע גם ג'מאל וולארד, אשר התפרסם בזכות תיאורו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. בסרט הביוגרפי עליו, Notorious. הסינגל "Pac's Life" צולם בטופאק אמארו שאקור מרכז לאמנויות. האלבום הגיע ב-2006 למקום התשיעי במצעד הבילבורד 200, כשמעל 159,000 יחידות נמכרו בשבוע הראשון לצאתו. מאז, האלבום מכר מעל 400,000 עותקים, אך נכשל בניסיונו להגיע למעמד זהב למרות ניסיונות הקידום הרבים שלו ושבוע האירועים שלפני צאתו.
קרב פורט סעיד
קרב פורט סעיד הוא הקרב הימי הראשון בין חיל הים הישראלי לחיל הים המצרי במלחמת יום הכיפורים. הקרב נערך בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר בין ספינות טילים ישראליות לספינות טילים מצריות בקרבת נמל פורט סעיד. השתתפו בו גם ספינת מטולי רקטות מצריות ומטוסי פנטום וסקייהוק של חיל האוויר הישראלי. מטוס פנטום הטביע בקרב סטי"ל מצרי מדגם אוסה.
היערכות ישראלית לקרב.
ביום פריצת המלחמה העריך המודיעין הישראלי שעלולה להתבצע נחיתה מצרית בחוף סיני. כוח ישראלי שמנה שש ספינות הטילים שחברו בהדרגה נערך באזור מצפון לחוף סיני כדי למנוע הנחתת כוחות מצריים בגזרה זו.
הכוח הישראלי כלל שתי ספינות (אח"י קשת מדגם סער 4 ואח"י אילת מדגם סער 2) בפיקוד מפל"ג סער 4 אלי רהב שנשלחו כבר בשעות הבוקר של 6 באוקטובר. בצהריים תוגבר הסיור בשתי ספינות טילים נוספות: אח"י סופה (סער 3) ואח"י חרב, בפיקוד מפל"ג 33 גדעון רז. בערב, לאחר התארגנות, יצאו מחיפה שני סטי"לים נוספים בפיקוד סא"ל יעקב ניצן מפל"ג 32: אח"י סער (סער 3)ואח"י משגב (סער 1, עדיין ללא מערכת טילי גבריאל).
תחילת מגע בין הכוחות.
בשעה 20:30 נקלטו בספינות הישראליות מספר שידורי מכ"ם של סטי"לים מצריים מדגם אוסה מצפון לפורט סעיד. מפקד הכוח, אלי רהב, ביקש סיוע אווירי לתקיפתם. בקשתו הועברה לחיל האוויר אך לא ניתן היה להקצות לכך מטוסים באותה שעה.
בהוראת מפקדת חיל הים נשלחו זוג הספינות סופה וחרב בפיקוד גדעון רז למארב בקרבת תחנת החוף, לפי תוכנית שתורגלה על ידם בעבר. המטרה להימנע מגילוי על ידי מכ"ם הסטי"לים המצריים בזכות התמזגות עם החוף. מאחר שנודע שבספינות האוסה מותקן גלאי אותות מכ"ם ביצעו הסטי"לים הישראלים את המארב מבלי להפעיל את המכ"ם וב. לצורך גילוי ספינות האויב ותמונת המצב הסתמך המארב על מכ"ם תחנת החוף.