רשומות הבמבוק הביאו לטלטלה בקרב ההיסטוריוגרפים עם הימצאם, שכן החומר המתועד בהם היה שונה מן המסופר ב"רשומות ההיסטוריון" לא רק ברמת התוכן, אלא גם ברמת הערכים המספריים. ברשומות הבמבוק תועדו הפיכות עקובות מדם ועימותים צבאיים משושלת שְׂיָה ועד תקופת המדינות הלוחמות. לדוגמה, על פי הרשום ב"רשומות ההיסטוריון", שלוש שנים לאחר שטָאי גְ'יָה משושלת שאנג נכלא בידי יִי יִין, ראה יִי יִין כי טָאי גְ'יָה תיקן דרכיו ומסר לידיו את הנהגת המדינה. ומשחזר זה לשלטון, ספג תוכחות רבות ונעשה לשליט יעיל האוהב את עמו, ולחכם המשקיע את כל כולו באמנות השלטון. זאת כאשר מרשומות הבמבוק עולה תמונה שונה לגמרי: לאחר שיִי יִין הדיח את טָאי גְ'יָה, הוא הכתיר עצמו למלך, אך שבע שנים מאוחר יותר שב טָאי גְ'יָה בחשאי, הרג את יִי יִין ומינה את בניו, יִי גְ'ה ויִי פֶן לממשיכי בית אביהם. אולם על פי עצמות הניחוש שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות, המשיכה שושלת שאנג את פולחן האבות ליִי יִין עד שנותיה האחרונות. עקב כך יש אשר מפקפקים בכך שרישומי ההיסטוריה ברשומות הבמבוק משקפות את המציאות.
מאחר ש"רשומות ההיסטוריון" נכתבו במבנה של סיפורים במסגרת ביוגרפיות, הופעתן של רשומות הבמבוק איפשרה לבחון את תוכנן של רשומות ההיסטוריון מזווית נוספת, כפי שמבטאות הרשומות "טאי ג'יה הרג את יי יין" אשר נבחנה לעיל, "וֶן דִינְג הרג את גִ'י לִי" אשר מתייחסת למלך משושלת שאנג אשר הרג את אביו של מייסד שושלת ג'ואו, ו"חֶה דוכס גונְג התערב במלוכה" המתייחסת למרידה בתחילת שושלת ג'ואו, שכולן שונות מאוד מהמוזכר בספרי ההיסטוריה. הרשומה "בשנתו הראשונה של המלך יִי, זרחה השמש פעמיים בגֶ'נְג..." מתוך רשומות הבמבוק יכולה להצביע על ליקוי החמה אשר התרחש מוקדם בבוקר ב-21 באפריל בשנת 899 לפנה"ס, ולפיכך יכולה להצביע על תאריך עלייתו לשלטון של המלך יִי מג'ואו. (ישנם מלומדים המטילים ספק ברישום הזה). וָאנְג גְווֹוֵיי בספרו "אימותים מודרניים של רשומות הבמבוק" מצביע על כך שליקוי החמה שמיוחס ב"ספר השירים" וב"ספר טאנג החדש" לתאריך שנחשב כיום שנתו השישית של המלך יוּאוּ מג'ואו (776 לפנה"ס), הוא למעשה ליקוי חמה לא מתוארך מתקופת שושלת ג'ואו אשר בתקופת שושלת טאנג הסיקו את תיארוכו מחישוב לאחור.
הערות.
החוקר היפני קאצוהיסה פוג'יטה הטיל ספק בכך שהקבר בו נמצאו פיסות הבמבוק היה קברו של מלך ווי, בציינו כי מיקומו סמוך לגבול בין מדינת ווי למדינת גָ'או, מיקום שאינו סביר לבניית קבר של שליט. הוא מאמין כי המקום הוא למעשה אזור קבורה של אצילים ממדינת ווי.
ספר תולדות החזרן
אלואיזיוס ברטראן
לואי ז'אק נפוליאון ברטראן (בצרפתית: Louis Jacques Napoléon Bertrand), המוכר בשם העט אַלוֹאִיזְיוּס ברטראן (Aloysius Bertrand) (20 באפריל 1807 – 29 באפריל 1841), היה משורר, מחזאי ועיתונאי צרפתי, הנחשב לאבי השירה בפרוזה בשפה הצרפתית. ברטראן נולד בעיירה צ'ווה (Ceva) שבחבל פיאמונטה, ונפטר בבית החולים על שם נֶקֶר (Necker) בפריז. שמו יצא לתהילה בזכות יצירתו האלמותית "גספאר של הלילה" ("Gaspard de la nuit"), שראתה אור בשנת 1842, כשנה לאחר מותו.
חייו.
אביו של לואי, ז'ורז' ברטראן, נולד ב-22 ביולי 1768 בעיירה סולייה (Saulieu) שבחבל בורגונדי למשפחה של אנשי צבא, ושירת בז'נדרמריה בדרגת סגן. בשנת 1806 נישא בצ'ווה ללוֹרִין-מארי דוויקו (Laurine-Marie Davico, 2 באוגוסט 1782), בתו של ראש העיירה ג'אקומו דוויקו, שם גם נולד בנם הבכור לואי. בן נוסף, ז'אן בלתזאר, נולד לבני הזוג ב-17 ביולי 1808.
ב-15 במרץ 1812 התמנה ז'ורז' ברטראן לסרן ז'נדרמריה בעיר ספולטו שבחבל אומבריה, שם נולדה ב-23 בדצמבר אחותו האהובה של המשורר, איזבל-קרולין. ב-3 בספטמבר 1814 הוצב האב בעיר מון-דה-מרסאן (Mont-de-Marsan) שבדרום-מערב צרפת, שם התוודע לעיתונאי והמחזאי פרנסואה-אנטואן ארל (François-Antoine Harel), המושל דאז של מחוז לאנד (Landes). עם פרישתו לגמלאות בשלהי אוגוסט 1815 עקרה המשפחה לדיז'ון, שם נולד ב-19 במרץ 1816 ילדם הרביעי שארל פרדריק, לימים עיתונאי. בדיז'ון עבר על ברטראן חלק נכבד מחייו; בשנים 1818-1826 למד בתיכון העירוני (ה"קוֹלֶז' רוּאַיַל דה דיז'ון"), ובעיר זו שאב חלק ניכר מהשראתו אגב שיטוטיו ברחובותיה ובאנדרטאותיה. בנובמבר 1826 התקבל ל"אגודת הלימודים" בעירו (La Société d'Études de Dijon), חוג פוליטי וספרותי לנוער מלוכני, והציג במסגרת פעילותו בה 55 משיריו. בדצמבר 1826 התמנה לרשם האגודה, ובשנה שלאחריה נבחר בה לתפקיד סגן היושב ראש.
עם מותו של אביו ב-27 בפברואר 1828 היה ברטראן לראש המשפחה. דודתו מצד אביו, פרנסואז-מרגֶריט "לוֹלוֹט", שהונה הצנוע כבר איפשר לה בעבר לממן את לימודיו של אחיינה, הושיטה סיוע כספי למשפחת ברטראן, לכל הפחות עד שנת 1833. ב-1 במאי 1828 ראה אור גיליונו הראשון של כתב העת לספרות Le Provincial מטעם "אגודת הלימודים" בדיז'ון ובעריכתו הזמנית של ברטראן. בעיתון, שנוסד בהשראת כתב העת לספרות Le Globe, ואשר הניב 54 גיליונות בלבד, התפרסמו שיריו הראשונים של המשורר אלפרד דה מיסה. ברטראן קידם מעל דפיו את תפיסותיו האסתטיות, שעמדו בחוד החנית של זרם הרומנטיזם הצרפתי, ופרסם בו כ-20 קטעי סיפורת ושירה - ה"במבושדות" (Bambochades) - כפי שקרא להן (על שם הצייר ההולנדי פיטר ון לאר, שנודע בכינוי "אִיל במבוצ'ו") - ובהן "ז'אק-לה-זאנדלי - כרוניקה משנת 1364" (Jacques-Les-Andelys - Chronique de l'An 1364). באותה שנה אהב נערה אלמונית, ואפשר שזו נפטרה. החוקרים גורסים כי דמותה משתקפת במכלול יצירתו.
ברטראן שאב עידוד ממכתבו המשבח של ויקטור הוגו לכתב העת, בעקבות שיר שהוקדש לו, ומהמחמאות שהעתיר שאטובריאן על העיתון, ונסע בתחילת נובמבר 1828 לפריז. הוא השתכן במלון נורמנדי שברחוב בולואה (Bouloi), והחל לפקוד עד מהרה את הטרקלין הספרותי של הסופר שארל נודייה בספריית הארסנל (La bibliothèque de l’Arsenal), מוקד משיכה לבולטים שבאמנים ואנשי הספרות הצרפתיים של המאה ה-19, ובהם ויקטור הוגו, המשורר אמיל דשאן (Émile Deschamps) והצייר אז'ן דלקרואה. בטרקלין התוודע למבקר הספרות והסופר שארל אוגוסטן סנט-בב, וקרא אחדים מקטעי הפרוזה שלו. עם זאת, תחושת הבושה שנטעו בו עוניו וגאוותו היקשו עליו למצוא את מקומו בחוג הרומנטיקאים של פריז. בינואר 1829 נפל ברטראן למשכב, ובאביב פגש במוציא לאור סוֹטְלֶה (Sautlet), שהסכים להביא את שיריו לדפוס, אך זה פשט את הרגל, ובאוגוסט עוקלו גיליונות הדפוס של הוצאתו. בסוף אותה שנה, או בתחילת שנת 1830, השיב לעצמו ברטראן את כתב היד והביאו לסנט-בב. בשנת 1829 החל לגלות עניין בתיאטרון; הוא כתב מחזות ל"תֵאַטְר דוּ ווֹדְוִיל" (Théâtre du Vaudeville) ול"תאטר דה נוּבוֹטֶה" (Théâtre des Nouveautés) הפריזאיים, אך השניים לא נחלו הצלחה.
עם שובו לדיז'ון ב-4 באפריל 1830 הציע לו ידידו שארל ברוניו (Charles Brugnot) להשתתף בכתיבה לעיתון הליברלי "הצופה" (Le Spectateur), שייסד זה לא כבר. מקץ 10 חודשים התמנה לעורכו הראשי של "הפטריוט מקוֹט ד'אור" (Le patriote de la Côte-d'Or), עיתון לפוליטיקה, ספרות, תעשייה ומסחר, שראה אור עד שלהי שנת 1832. בעיתון זה נתן ברטראן פומבי להשקפותיו הרפובליקאיות; מאמריו הצטיינו בסגנון פולמוסי יוקד, שעורר עליו את טינתם של רבים מנכבדי העיר. בתוך כך כתב למגזינים שונים, מקומיים ופריזאיים, ובהם כתב העת להיסטוריה של הרומנטיזם "Les Annales romantiques", "סלון הקריאה" (Le Cabinet de lecture) וכתב העת לספרות מרקור דה פראנס. ב-30 בנובמבר 1832 הועלה על בימת התיאטרון בדיז'ון מחזהו הקומי-סאטירי "מסייה רובייאר" (בשמו המלא: Monsieur Robillard ou Un sous-lieutenant de hussards), אך הלה התקבל בשריקות בוז. בשנה ההיא התפרקה אגודת הלימודים של דיז'ון.
בתחילת ינואר 1833 שב ברטראן לפריז והתאכסן במלון "דו קומרס" (Du Commerce) שברחוב בולואה. כעבור זמן קצר הסכים המו"ל אז'ן רנדואל (Eugène Renduel) להוציא לאור את ספר הפואמות "גספאר של הלילה" (Gaspard de la nuit), ובאוקטובר אף הכריז על כך באופן רשמי. בה בעת השיג ברטראן, לאחר ניסיונות עקרים, משרת מזכיר בבית החרושת למראות וזכוכית "סן גובן" (Saint-Gobain). במאי (לפי חוקר הספרות והמבקר מקס מילנר) או באוגוסט (על פי הפרופסור לספרות ז'אק בוֹנִי) הצטרפו אליו אמו ואחותו.
באביב 1834 הכיר ברטראן עלמה בשם סלסטין פ.; הוא ניהל עמה חליפת מכתבים, ואף הבטיח לשאתה לאישה, אך אמו התנגדה לקשר זה, אליבא דז'אק בוני, בעוד שמקס מילנר גורס כי אהבתם לא התאפיינה בהדדיות מלאה. בשנים 1835-1837 היו משאביו הכספיים מצומצמים, ומקורם אינו ברור. הביוגרפים משערים כי כתב בעילום שם לעיתונים שוליים, או עסק בעבודות צנועות עוד יותר. במרץ 1834 הוצעה לו משרה בשוודיה או בדנמרק בשכר חודשי של 200 פרנק, אך הוא נאלץ לדחותה כיוון שסבר כי המשכורת לא תענה על צרכיהן של אמו ואחותו, ואולי גם משום שמיאן להתרחק מסלסטין. בשנת 1836, בעת שהתגורר ברחוב "לה פוסה דו טמפל" (Rue des Fossés-du-Temple), שילם לו רנדואל 150 פרנק עבור ההדפסה הראשונה של "גספאר", ואולם כתב היד הוסיף לשכון במגירות ההוצאה.