גרסאות מאוחרות יותר של האמנה נתקבלו בשנים 1929, 1948, 1960 ו-1974. האמנה משנת 1960, אשר נכנסה לתוקפה בשנת 1965, הייתה ההישג המשמעותי הראשון של ארגון הימאות הבין-לאומי לאחר היווסדו והציגה התקדמות משמעותית בעדכון תקנות הימאות המסחרית לאור התפתחויות טכנולוגיות בשטח הספנות. בשנת 1974 הוחלט לפשט את תהליך עדכון ושינוי האמנה. במקום כינוס אספת המדינות החברות באמנה וגיוס תמיכתן לשינויים, תיקון האמנה נעשה על יסוד הסכמה משוערת של החברות והתיקונים נכנסים לתוקף אלא אם כן המדינות החברות, שלהן אוניות במעמס מינימום מסוים, מגישות התנגדויות. מאז, הוכנסו לאמנה מספר שינויים ותיקונים. בין השינויים הבולטים היו תיקוני האמנה בשנת 1988 לאור תקנות הרדיו הבין-לאומיות משנת 1987, אשר הנהיגו את השימוש במערכת עולמית לקריאות מצוקה בים (אנגלית: Global Maritime Distress Safety System), במקום קוד מורס שהיה נהוג עד לאותה עת. חובת השימוש במערכת ה-GMDSS נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 1992.
סעיפי האמנה לפי נושאיהם.
האמנה הבין-לאומית לבטיחות החיים בים מחולקת לפרקים הבאים:
פוקהפוקה
פוקהפוקה הוא שמה של קבוצת אטולים באיי קוק שבאוקיינוס השקט.
גאוגרפיה.
פוקהפוקה מורכב משלושה איים קטנים המקיפים לגונה. איים אלו הם המרוחקים ביותר מבין קבוצת איי קוק. צורת הקבוצה כצורת משולש ושטח שלושת האיים המרכיבים אותה אינו עולה על 3 קמ"ר. שם הקבוצה פוקהפוקה נגזר משם העץ פוקה ששכיח בתחומו. למרות בידודם ושטחם הקטן, על פי ממצאים ארכאולוגיים יושבו האיים לפני כ-2,000 שנה.
כיום בפוקהפוקה תושבים מועטים והאי מוכר בכינויו "אי הסכנה". מקורו של שם זה בתצפיות על האיים שנערכו על ידי כלי שיט בריטים בשנת 1765 והסכנה שהעמידו בניסיון לעגון בהם. הקבוצה התגלתה לראשונה על ידי מגלה הארצות האירופאי אלברו דה מנדניה בשנת 1595 ונקראה בשם "סן ברנרדו". בביקור שערך כומר באייה בשנת 1862 התגלה שתושבי המקום המירו דתם לנצרות קודם לכן על ידי מבקרים קודמים. האי תועד פעמים נוספות בהיסטוריה כמקום ממנו נחטפו כ-100 תושבים על ידי פורעים פרואנים (1863) וכמקום בו נטרפה אנייתו של מיסיונר בשם ג'ון ויליאמס (1864), כמו גם מקום יירוטם של שלושה מטוסים מצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה (1942). סיפורם של 3 אנשי צוות מטוס שביצעו נחיתת חירום והפכו לניצולי סירת ההצלה, ובו נצלו חייהם, תואר בסרט נגד השמש משנת 2014. האי נפגע פעמיים מסופות טייפון וציקלון בשנים 1942 ו-2005. בשנת 1980 משכה ארצות הברית את דרישתה לבעלות על האיים.
שלושת האיים מהם מורכב פוקהפוקה הם מוטו קו בדרום מזרח המשולש, מוטו קוטאווה בדרום מערב המשולש ווייל בצפון המשולש. באי מוטו קו נמצא שדה התעופה המקומי, אך האי אינו מיושב ומשמש לחקלאות, כמו גם מוטו קוטאווה. באי וייל ישנן שלוש נקודות יישוב (לוטו, יאטו, נגאקה) ובמפקד שנערך בשנת 2001 תועדו בו 664 תושבים. תושבים אלו דוברי שפה מקומית, פוקהפוקנית.
הסופר האמריקני רוברט דין פריזבי התיישב בפוקהפוקה בשנת 1924 וחיי המקום מתועדים בספריו.
תנגיז קיטובאני
תֶנגיז קיטוֹבאני (בגאורגית: თენგიზ კიტოვანი; נולד ב-9 ביוני 1938) הוא פוליטיקאי גאורגי לשעבר, מנהיג צבאי שהיה בין הבולטים במעורבותו במלחמת האזרחים הגאורגית של תחילת שנות ה-90 כאשר פיקד על המשמר הלאומי הגאורגי וכיהן כשר ההגנה עד שבהדרגתיות התחבר לאדוארד שוורדנדזה שהוזמן קודם לכן להנהיג את המדינה. הוא עמד בראש, במשותף עם ג'אבא יוסליאני, הממשל הצבאי של גאורגיה חודשיים שבין נפילת זוויאד גמסחורדיה מכהונת נשיא גאורגיה ועד להתמנותו של אדוארד שוורדנדזה.
קורות חייו.
קיטובאני נולד בטביליסי, בירת גאורגיה. הוא סיים את חוק לימודיו באקדמיה לאומנויות יפות של גאורגיה בעיר ועבר ללמוד בפנימייה בעיירה תתרי צקארו (כארתלי תחתית). לאחר מכן, בין השנים 1967-1969, הוא עבד כצייר הראשי בלשכת הפרסום הממלכתית של טביליסי.
קיטובאני החל את דרכו הפוליטית בתחילת שנות ה-90 כאשר התנועה הלאומית לעצמאות גאורגיה הגיעה לשיאה, שהייתה באותה תקופה גאורגיה הסובייטית. הוא נבחר למועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה באותה שנה. הוא היה מקורב מאוד לזוויאד גמסחורדיה, דיסידנט של העידן הסובייטי באותה תקופה שהפך ליושב ראש המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה ובסופו של דבר, בשנת 1991, לנשיאה הראשון של גאורגיה. בדצמבר 1990 הוציא גמסחורדיה צו על היווסדות המשמר הלאומי הגאורגי ומינה את קיטובאני לעמוד בראשו. אולם, באוגוסט 1991, התנגשו שני האישים כאשר גמסחורדיה, תחת לחץ של מנהיגי הפיכת ינאייב במוסקבה, הכפיף את המשמר הלאומי למשרד הפנים הגאורגי. קיטובאני סירב לציית לפקודה ועזב את טביליסי עם רוב חייליו והתבצר עימם בערוץ רקוני. זו הייתה תחילת סופו של גמסחורדיה בתפקיד, שחוסר גמישותו הפוליטית אילצה רבים מתומכיו לעבור ולתמוך באופוזיציה.
הפיכה צבאית ומלחמת אזרחים.
העימות בין תומכי ומתנגדי גמסחורדיה הדרדרו במהירות לסדרת הפגנות ועימותים חמושים. בסופו של דבר הצטרף לקיטובאני ראש ממשלת גאורגיה, תנגיז סיגואה והמנהיג היחידה החצי-צבאית, ג'אבא יוסליאני. יחד עימם הוביל קיטובאני, בדצמבר 1991, הפיכה אלימה כנגד גמסחורדיה. יוסליאני עצמו, כמו תומכי גמסחורדיה וכמה משקיפים עצמאיים, טען כי קיטובאני שכר חיילים סובייטים/רוסים שהיו מוצבים בטביליסי שהצטרפו להתקפה על ממשל גמסחורדיה.
ב-6 בינואר 1992 אולץ גמסחורדיה לצאת לגלות ומהיגי ההפיכה הזמינו, במרץ 1992, את שר החוץ של ברית המועצות לשעבר, אדוארד שוורדנדזה, לעמוד בראש הממשלה הזמנית שהוקמה לאחר ההפיכה. יוסליאני, קיטובאני סיגואה ושוורדנדזה, ערכו הסכם לשיתוף השלטון ביניהם. השלטון הועבר רשמית מהמועצה הצבאית למועצה המדינה בראשות שוורדנדזה שנועדה לשלוט עד לעריכת בחירות כלליות. סיגואה מונה לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה, יוסליואני נותר ראש מחדריוני וקיטובאני נותר ראש המשמר הלאומי ושימר בידיו השפעה ניכרת על קבלת ההחלטות. במאי 1992, מינה שוורדנדזה את קיטובאני לשר ההגנה של גאורגיה במטרה להביא את המשמר הלאומי תחת השלטון המרכזי. אולם שני האישים, קיטובאני ויוסליאני, החזיקו את הכוח האמיתי בידם היססו לוותר עליו לטובת שוורדנדזה. הם נטו לפעולות חד צדדיות, שבמהלכן התעמתו תדירות ביניהם. כוחו של שוורדנדזה היה סמלי יותר מאשר ממשי. סיגואה עצמו החזיק בבסיס של כוח משלו.
הפעולה הראשונה והבוטה מבין הפעולות החד-צדדיות התבצעה על ידי קיטובאני באבחזיה. בתחילת אוגוסט 1992 הגיעה ידיעה כי תומכי הנשיא המודח גמסחורדיה, זוויאדיסטים, השתלטו על מקטע של קו מסילת הברזל העובר בסמגרלו ובאבחזיה והמחבר את טביליסי לרוסיה. בנוסף לכך הם לקחו בשבי מספר פקידים בכירים של הממשל הגאורגי בנפת גאלי (מחוז גאלי על פי האבחזים) שברובו גאורגי ובכללם שר הפנים הגאורגי, רומן גוונצדזה (რომან გვენცაძე). על המשך האירועים חלקות הדעות. הנהגת השלטון (יוסליאני, קיטובאני, שוורדנדזה וסיגואה) החליטה על פעולה צבאית לשחרור החטופים וכיבוש המסילה. מאוחר יותר טען שוורדנדזה כי השיג את הסכמת ראש הפרלמנט האבחזי, ולדיסלב ארדזינבה, לפעולה. ארדזינבה מצידו התכחש לדברים.
כתוצאה מההחלטה נכנס, בלילה של ה-13 באוגוסט 1992, כוחותיו המשמר הלאומי של קיטובאני לרפובליקה הבדלנית, במטרה להשתלט על מסילות הברזל והכבישים הראשיים בנפה. הפעולה הצליחה והשבויים שוחררו. אולם קיטובאני לא הסתפק בזה והתקדם לכיוון סוחומי. כוחותיו של קיטובאני נתקלו בהתנגדות עזה ונעצרו. לאחר הפוגה קצרה חזר קיטובאני עם המשמר הלאומי ותקף, ב-18 באוגוסט, את סוחומי והתקדם לכיוון בנין הפרלמנט. ממשלתו של ארדזינבה נסוג זמנית והתמקם בגודאותה. שוורדנדזה נכשל בניסיונו להביא לנסיגת הכוחות הגאורגים מאבחזיה ולא הצליח למנוע את מלחמת אבחזיה שנמשכה מעל לשנה והביאה בסופו של דבר לאיבוד השליטה הגאורגית באבחזיה.
גרסה אחרת לאירועים, הנפוצה בגאורגיה, גורסת כי רוסיה שתמכה באבחזיה, הסיתה את קיטובאני והביאה אותו לעורר עימות מזוין ואולי אף הבטיחה לו תמיכה בהשתלטות על הנהגת גאורגיה מאוחר יותר. שוורדנדזה מצידו האשים מאוחר יותר את קיטובאני בהתגרות שהביאה לעימות מזוין. לטענתו קיטובאני הפר את הוראתו והתקדם עם כוחותיו לסוחומי. מאידך, האשים קיטובאני את שוורדנדזה שמנע ממנו מלהמשיך במתקפה לעבר בסיס הצבא הרוסי גודאותה, שאליה נסוגו האבחזים מסוחומי, שממנו קיבלו הבדלנים הדרכה ותחמושת. יורשו של שוורדנדזה בתפקיד, מיכאיל סאקשווילי, האשים אף הוא את קיטובאני כי הוא שימש כ"סוכן רוסי" והאשים אותו באובדן אבחזיה.
עימות עם שוורדנדזה.
במהלך המלחמה באבחזיה פיתח קיטובאני מרכז כוח כנגד שלטונו של שוורדנדזה וקרא תיגר על שלטונו בהזדמנויות שונות הקשורות בהגנה על גאורגיה. הוא הציע כי שוורדנדזה יהא אחראי למדיניות החוץ בלבד. בבחירות שנערכו בגאורגיה ב-11 באוקטובר 1992, התמודד קיטובאני כנציג נפת בולניסי.
צירקולטור
המשחקים הגאים
המשחקים הגאים (באנגלית: Gay Games), או בשם הלא פורמלי אולימפיאדת הגייז, הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים, המתקיים אחת לארבע שנים ומאורגן עבור נשים וגברים המזהים עצמם כלהט"ב.
רקע.