המצאת הריקוד מיוחסת לרקדנית עממית בוהמית בשם אנה סלזקובה - Anna Slezakova, בשנת 1830, בבוהמיה. מורה וחוקר המוזיקה יוסף נרודה - Josef Neruda, ראה ושמע את הרקדנית, רשם את התווים והחל מלמד את תלמידיו את צעדי הריקוד. חוקרים אחרים שוללים סיפור זה וטוענים שמקור הפולקה הוא בריקוד עממי כפרי בבוהמיה. בכל אופן, הריקוד זכה להצלחה גדולה וכבר בשנת 1835 הופיע במועדוני הריקודים בעיר פראג וב-1839 בעיר הבירה וינה. שנה לאחר מכן, ב-1840, הוא הפך לריקוד האופנתי ביותר בפריס ובלונדון ובשנת 1844 הופיע בארצות הברית. הפופולריות של הריקוד הייתה כה גדולה, עד כי אותה תקופה כונתה "תקופת הפולקומניה".
בהדרגה, לקראת סוף המאה ה-19, הפופולריות של הריקוד החלה שוקעת. תהילתה של הפולקה עלתה שוב במאה ה-20, בייחוד עקב גל המהגרים שזרמו ממזרח אירופה, בייחוד מפולין, לארצות הברית ולדרום אמריקה.
הפולקה במוזיקה הקלאסית.
החל ממחצית השנייה של המאה ה-19, מספר מלחינים השתמשו בקטעי פולקה ביצירותיהם. באופן כללי, הפולקה במוזיקה הקלאסית, מורכבת מפתיחה של מספר צלילים מהירים ולאחריהם, שני נושאים מוזיקליים ברצף, במקצב הפולקה. בהמשך, מופיע טריו המורכב אף הוא משני נושאים ברצף ולבסוף, חזרה על שני הנושאים הראשונים.
המלחין בדז'יך סמטנה השתמש בפולקה במערכה הראשונה של האופרה "הכלה המכורה". גם אנטונין דבוז'אק השתמש בקטעי פולקה בחלק מיצירותיו (למשל בסוויטה הצ'כית אופוס 39). מלחיני הואלסים המפורסמים של וינה, משפחת שטראוס, חיברו גם פולקות רבות, במקצב המקורי שלהם של 2/4 אך גם במקצב של 3/4. ביניהן, הפולקה המפורסמת של יוהאן שטראוס הבן - טריץ'-טרץ' פולקה . במחצית הראשונה של המאה ה-20, אנו יכולים למצוא עדיין פולקות ביצירותיהם של סטרבינסקי (ב-"פולקה לפיל צעיר") ושוסטקוביץ'.
הפולקה בארצות הברית.
הפולקה הגיעה לארצות הברית עם גלי ההגירה ממזרח אירופה בתחילת המאה ה-20. להקות הפולקה הראשונות החלו להופיע כבר בשנות ה-20 של המאה, בייחוד בעיר קליבלנד שהפכה למרכז מוזיקת הפולקה בארצות הברית.
למרות מוצאה הצ'כי, הפולקה אומצה על ידי קהילות מהגרים רבות בארצות הברית ובייחוד על ידי המהגרים מפולין, אשר החלו לראות בריקוד ובמוזיקת הפולקה חלק מהמורשת התרבותית שלהם. בעיר שיקגו הוקמה "האגודה הבינלאומית לפולקה" כחלק ממאמץ שמירת מורשת תרבותית זו. אך גם קהילות אחרות אימצו את הפולקה כחלק מתרבותן. כך נוצרו גם תת-סוגים שונים ורבים של פולקה כגון פולקה סלובקית, פולקה נורווגית, פולקה-מזורקה ועוד. באזורים שונים של ארצות הברית נוצרו תת-סוגי פולקה אזוריים כמו פולקה-שיקגו, פולקה טקסס ועוד. פסטיבלי ותחרויות פולקה נערכו במקומות רבים בארצות הברית.
בשנת 1985, החלו בחלוקת פרס גראמי למבצעי ואלבומי פולקה. הזוכה הראשון היה פרנקי ינקוביץ' (Frankie Yancovic) אשר הוכתר באותה שנה גם כ-"מלך הפולקה" (במשך השנים היו מבצעי פולקה נוספים שקיבלו את אותו תואר). אחד מעשרת שיאני פרסי גראמי עד ימינו, הוא ג'מי סטור (Jimmy Sturr) אשר אלבומי הפולקה שלו זכו ב-18 פרסי גראמי. בשנת 2009, בוטל פרס גראמי למוזיקת פולקה ומאז, הפופולריות של סוגת מוזיקה זו הלכה ושקעה. אך גם היום, עדיין קיימים מבצעי פולקה בודדים, בעיקר בקליבלנד ובטקסס. בטקסס גם קיים המוזיאון למוזיקת פולקה - Texas Polka Music museum.
תל אביב-יפו סייברס
תל אביב-יפו סייברס (Sabres; מאנגלית: "חרבות") הייתה קבוצת פוטבול ישראלית מהעיר תל אביב-יפו ששיחקה בליגת הפוטבול הישראלית.
בעונתה הראשונה בליגה () סיימה הקבוצה את החלק הסדיר של העונה במקום הרביעי והאחרון במאזן 1-7, אך לאחר שניצחה את קבוצת תל אביב פיונירס במשחקי הפלייאוף זכתה במקום השלישי. בעונה שלאחר מכן, , סיימה הקבוצה במקום האחרון במאזן 1-7 פעם נוספת ולא העפילה לפלייאוף בעקבות הגדלת מספר הקבוצות בליגה.
עונת סיימה הקבוצה במאזן 9-1 העפילה לגמר וזכתה בתואר הראשון של הקבוצה. בעונה שלאחר מכן, , שובצה לבית הצפוני וסיימה אותו עם מאזן של 8-2. גם בעונה זו העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף, אך הפעם הפסידה 30 - 32 למורדי יהודה. בעונת סיימה הקבוצה במאזן 9-1 העפילה לגמר וזכתה בתואר בפעם השנייה. בעונת סיימה הקבוצה במאזן 10-0 בעונתה הטובה ביותר העפילה לגמר וזכתה בפעם השלישית בישראבול.
בעונת 2013\2014 התפוצץ המשחק בין הקבוצה למורדי יהודה אשר הביאה להרחקת הקבוצה מהליגה לעונה, אך לאחר שכל שחקניה עזבו התפרקה הקבוצה.
טמרין משופם
טמרין משופם (שם מדעי: "Saguinus mystax") הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצת טמרין זה הוא בברזיל ובפרו.
מיון טקסונומי.
למין זה בין 1 ל-3 תת-מינים. ישנם חוקרים המכלילים במין זה את הטמרין אדום-שיער כתת-מין ולא כמין נפרד. ישנו תת-מין פלוטו ("Saguinus mystax pluto") אשר יש חוקרים המחשיבים אותו כמין נפרד. בערך זה אנו נלך לפי החוקר קולין גרובס אשר שייך את פלוטו כתת-מין של הטמרין המשופם וכמין נפרד את טמרין האדום שיער.
קיימים שני תת-מינים:
בנוסף, ב-1981 התגלתה אוכלוסייה נפרדת בצפון בוליביה אשר ייתכן כי הוא תת-מין של טמרין משופם או של טמרין לבן-שפתיים או שייתכן והוא אב קדמון משותף של שני המינים האלו.
תיאור.
צבע שני תת-המינים הוא חום-שחור מלבד שערות אפורות בגב וצבע לבן מסביב לפה, לעיניים, לאוזניים ולעיתים באזור איברי הרבייה. ההבדל בין שני תת-המינים הוא שלמין המשופם כל הזנב בצבע חום-שחור ולתת המין פלוטו יש כתם לבן בקצה הזנב.
מזון.
טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים. את המין הזה טורפים נחשים (בעיקר בואה ואנקונדה), עופות דורסים (בעיקר ממשפחת הבזיים) ופרטים קטנים ממשפחת החתוליים.
מחזור החיים.
הנקבה השלטת מתעברת כל 11 עד 20 חודשים. לאחר הריון של 140 עד 150 יום נולדים תאומים לא זהים. בניגוד לשאר מיני הטמרין, במין זה הנקבה מטפלת בגורים לאחר לידתם ולא הזכרים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית לאחר 17 חודשים והזכרים לאחר 18 חודשים.
מין זה חי 20 שנה.
תפוצה.
גודל הקבוצות הוא בין 5 ל-8 פרטים.
שטח התפוצה הוא בין 250 ל-470 דונם (שטח לא ודאי) וצפיפות הפרטים הוא בין 30 ל-44 פרטים לק"מ2 תלוי באזור.
מקום מחיה.
תת מין זה חי ביערות גשם ראשוניים ומשניים עד לגובה של 600 מטר מעל לגובה פני הים.
תת המין משופם חי באותו מקום חיות של תת-המין של טמרין חום-ראש ("Saguinus fuscicollis fuscicollis"). תת-המין פלוטו חי באותו מקום חיות של תת-המין טמרין חום-ראש אווילה-פירס ("Saguinus fuscicollis avilapiresi"), מלבד זאת נצפו קבוצות שמכילות פרטים משני מינים אלו כאשר תת-המין של טמרין משופם אחראי על ההגנה מצמרות העצים ותת-המין של טמרין חום-ראש אחראי על התקפות בקרקע ושל חיות מטפסות.
מצב שימור.
כלל האוכלוסייה יציבה מלבד תת-מין פלוטו שאוכלוסייתו פוחתת, אולם כל תת-המינים אינם נמצאים בסכנה.
מחוסר כיפורים
מחוסר כיפורים הוא סטטוס בהלכות טומאה, המסמל טומאה קלה, בדומה לטבול יום, שמונעת מהאדם במצב זה להיכנס למקדש ולאכול קורבנות. כדי לצאת ממנו על האדם להביא את קרבנותיו, ולאחר מכן יוכל להיכנס למקדש ולאכול קורבנות.
פרטים.
לארבעה סוגי טומאות קבעה התורה שעליהם להביא קורבן להשלמת טהרתם, והם: זב, זבה, יולדת ומצורע. עד הבאת הקרבן אסור להם להיכנס לבית המקדש ולאכול מן הקרבנות, ומצב זה נקרא מחוסר כיפורים:
פרטי הטומאה.
עד הבאת קורבנם הם מוגדרים כמחוסר כיפורים, ואסורים לאכול קרבן או להיכנס לבית המקדש.
הרמב"ם פוסק כי מחוסר כפורים שנכנס לעזרת ישראל אינו לוקה, אבל מכין אותו מכת מרדות. אך הראב"ד, וכן בחכם צבי כתב בשם הר"ש שמחוסר כיפורים חייב כרת.
ה"מרכבת המשנה" כותב כי אמנם קיימת תוספתא כדבריו של הראב"ד שמחוסר כיפורים חייב כרת על ביאת המקדש כשנכנס לעזרה, אך הרמב"ם סובר שדיעה זו היא רק לפי מי שסבור ש"מחוסר כיפורים דזב - כזב דמי", כלומר זב שמחוסר כיפורים - חלה עליו עדיין טומאת זב, לעניין טומאת מקדש.
אך דעת הרמב"ם היא כמו הדעה האחרת - הקיימת לשיטתו, שמחוסר כיפורים דזב לאו כזב דמי לביאת מקדש, והוא גורס במשנה במסכת כלים עזרת ישראל מקודשת ממנו שאין מחוסר כיפורים נכנס לשם וחייבין עליה חטאת ולפי גרסה זו הלשון חייבין ולא "חייב" מורה על כך שהחיוב חטאת אינו על המחוסר כיפורים, ולמרות שמחוסר כיפורים אסור להיכנס, חיוב החטאת הוא על שארי הטמאין החייבין חטאת בין טמא גמור או טבול יום, אך מחוסר כיפורים אפילו של זב אינו כזב ואינו נקרא טמא, ואפילו מלקות אינו חייב, שכן איננו בכלל הלאו של "ולא יטמאו את מחניהם", ואפילו אם נאמר שאסור מהתורה, מהכתוב "עוד טומאתו בו" - לרבות מחוסר כיפורים, הרי הוא רק איסור עשה ולכן כתב הרמב"ם שלוקה רק מכת מרדות.
חג פורים
גאורגי פופסקו
יהדות פרובנס
מונקאפ
סוהיל חדד
בנדי
בנדי, המוכר גם כהוקי רוסי, הוא ספורט חורף קבוצתי המשוחק על משטח קרח, בו שתי קבוצות שחקנים מנסים להכניס כדור בעזרת מקלות לשער הקבוצה היריבה.
חוקי הבנדי דומים מאוד לחוקי הכדורגל: המגרש שגודלו כגודל מגרש הכדורגל, ושתי קבוצות בנות 11 שחקנים, אחד מהם הוא שוער, זמן המשחק הוא 90 דקות והוא מחולק לשתי מחציות של 45 דקות. חוק הנבדל זהה לזה שבכדורגל.
המשחק.
בנדי משוחק על קרח, באמצעות כדור עגול. שתי קבוצות שמטרתן להכניס את הכדור לשער של הקבוצה היריבה באמצעות מקלות, ובכך להבקיע שער. הקבוצה שהבקיע הכי הרבה שערים בסוף הזמן היא הקבוצה המנצחת.