דה לאס קסאס נולד בסביליה בשנת 1484. בשנת 1502 היגר עם אביו להיספניולה. בהיספניולה קיבל לאס קסאס שטח אדמה והחזיק בעבדים. כמו כן השתתף בקרבות מול בני הטאינו המקומיים. שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 1510, הוסמך ככומר, וב-1512 החל בפעילות מיסיונרית אצל בני הטאינו בקובה. ב-1513 השתתף במסע לכיבוש קובה שהונהג על ידי דייגו ולאסקס דה קואיאר. מאוחר יותר העיד על הזוועות אליהן נחשף במהלך המסע. לאס קסאס קיבל אנקומיינדה שהייתה עשירה בזהב ובעבדים וניהל אותה לצד עיסוקו ככומר.
בשנת 1511 נכח בדרשותיו של אנטוניו דה מונטסינוס בהיספניולה כנגד השעבוד הנורא שהטילו בעלי האנקומיינדות על האינדיאנים, אולם אירוע זה לא שינה את השקפתו. בשנת 1514 התחולל המהפך הגדול בדעותיו. לאס קסאס הבין כי מעשי הספרדים באמריקה הם עוול. הוא ויתר על האנקומיינדה ועל עבדיו והטיף לאחרים לעשות כמותו. בהמשך הבין כי כדי לשנות את המדיניות הספרדית יהיה עליו לפעול מספרד וב-1515 חזר לסיביליה.
בספרד פעל לאס קסאס למען האינדיאנים אצל מלכי ספרד ופרסם מספר ספרים. בעקבות פועלו נקרא "מגן האינדיאנים". בספרו "Brevísima relación de la destrucción de las Indias" ("תיאור קצר של הרס האינדיאס") שנכתב ב-1542 ויצא לאור ב-1552 תיאר דה לאס קסאס את אכזריותם של הספרדים כלפי ילידי אמריקה, ובמיוחד באיים הקאריביים, מרכז אמריקה ומקסיקו של ימינו. תאוריו אלו היו מאוחר יותר בסיס להפצת האגדה השחורה בידי אויבי ספרד. לחלק מהמקרים אותם תיאר היה עד, ואחרים תיאר על סמך עדויותיהם של אחרים. בהמשך פיתח דוקטרינה של הגדרה עצמית, לפיה השלטון נועד לשרת את העם, פעולות חשובות שלו טעונות התייעצות עם העם ואת אישורו. עוד כתב כי אף מדינה, מלך או שליט אינם יכולים להתנכר לנתיניהם ולשנות את המערכת הפוליטית מבלי לקבל את הסכמת הנתינים.
בהמשך, הוציא ספר, אותו הקדיש למלך פליפה השני ובו הביע תמיכה מפורשת בזכויותיהם של ילידי פרו להישאר חופשיים והתנגדות להפיכתם לעבדי הספרדים. בנוסף, הטיל ספק בזכויותיה של ספרד לקחת לעצמה את אוצרותיו של אטוואלפה מלך האינקה ואוצרות שנמצאו באתרי קבורה שונים. הוא הסביר כי כשהגיע לאמריקה תמך בכיבוש הספרדי, אך הגיע למסקנה כי הכיבוש יביא לקריסתה של ספרד. לשיטתו, היה על הספרדים לדאוג להמרת דתם של האינדיאנים, ולהפכם לאזרחים נאמנים, ולא לרדוף ולהרוג אותם. הוא טען שבמקום לנצל את המקומיים לעבודה, יש להביא עבדים מאפריקה, אך לאחר שנוכח בהשפעת העבדות על האפריקאים, שינה דעתו גם בהקשר זה.
בסוף שנות הארבעים של המאה ה-16 שב לספרד וניסה לפעול לביטול מוסד האנקומיינדה, לפיו ילידי המושבות בהן שלטה ספרד "שילמו" לה בעבודה בתמורה למזון ולהדרכה דתית. ב-1550 ניהל ויכוח ציבורי בעניין זה בואיאדוליד עם חואן חינס דה ספולוודה. בסיום הוויכוח טען כל צד לניצחונו. בפועל, האנקומיינדה לא בוטלה, אך היא דעכה מעצמה.
הפיכתו לקדוש על ידי הכנסייה הקתולית.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני התחיל בתהליך ביאטיפיקציה בשנת 2000, שבסופו הוא אמור להיהפך לקדוש קתולי.
קיניאוד
בארי יוגארט
בארי יוגארט (באנגלית: Barry Hughart; 13 במרץ 1934 – 1 באוגוסט 2019) היה סופר אמריקאי. נודע בעיקר בשל סדרת ספריו אודות עלילותיהם של לי מקאו ועוזרו שור מספר עשר שפורסמו בין 1984 ל-1990. עלילות הספרים מתרחשות ב"סין העתיקה שלא הייתה מעולם", ומשלבות את סוגת ספרות הפנטסיה עם ספרות בלשית וספרות היסטורית. יוגארט זכה בפרס הפנטזיה העולמי של 1986 עבור הספר הראשון בסדרה זו, "גשר ציפורים". לאחר השלמת הספר השלישי, "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", הפסיק לכתוב את הסדרה ומאז לא פרסם יותר ספרים נוספים.
קורות חיים.
יוגארט נולד בעיר פאוריה שבמדינת אילינוי. למד באקדמיית פיליפס. לדבריו, סבל בשנות החמישים מדיכאון חריף וכיוון שהממסד הרפואי טרם הכיר בבעיה זו, אובחן כחולה סכיזופרניה והגיע למוסד טיפולי. לאחר סיום טיפוליו למד באוניברסיטת קולומביה. לאחר לימודיו באוניברסיטה, שירת בחיל האוויר האמריקני במזרח הרחוק, שם החל להתעניין במזרח הרחוק ובפרט בסין. עניין זה דרבן אותר לכתוב סדרת הספרים אודות "סין העתיקה שלא הייתה מעולם". לאחר שירותו השתקע באריזונה, שם קרא רבות ובשנת 1977 כתב גרסה ראשונית של "סיפור האבן" אשר נזנחה. לדבריו, לאחר שקרא את "חשיבות ההבנה" מאת לין יוטאנג, הבין מה הם הפגמים אשר גרמו לו לזנוח את היצירה ושב לכתיבתה.
ספרו הראשון, "גשר ציפורים", פורסם בשנת 1984. הספר עוסק בלי מקאו, חוקר זקן וראשון למלומדי סין, חכם "ולו פגם קל באופיו", כפי שמעיד על עצמו, ובלקוחו – שברומן ההמשך "סיפור האבן" הופך לעוזרו – בן איכרים בשם לו יו אשר גופו החזק הקנה לו את הכינוי "שור מספר עשר". הספר משלב יחדיו מוטיבים מן המיתולוגיה הסינית וסיפורי אגדה מומצאים אל תוך סיפור בלשי המלווה בהומור הפרוש לאורך היצירה כולה. בשנת 1985 זכה הספר בפרס הפנטסיה העולמי עבור הנובלה הטובה ביותר ובשנת 1986 זכה בפרס המיתופאי. בשנת 1988 פורסם ספר שני בסדרה בשם "סיפור האבן" ובשנת 1990 פורסם ספר שלישי בשם "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", ספרו האחרון בסדרה, אשר תוכננה בתחילה להכיל שבעה ספרים.
יוגארט תלה את הפסקת כתיבתו במספר גורמים. סגנונם של ספריו הקשה לסווגם לסוגה ברורה וההחלטה למתגם אל קהל היעד של חובבי מדע בדיוני ופנטסיה גרמה, לטענתו, להגבלת השוק אליו הוא פונה. המוציא לאור של ספריו לא יידע אותו בדבר פרסים לו זכה "גשר ציפורים" ואף הוציא את הספר "סיפור האבן" שלושה חודשים לפני המתוכנן, כך שלא היו בידיו של יוגארט העתקים כשרואיין לעיתונים. עקב אי הסכמות נוספות עם המוציאים לאור, ועקב חשש שלו שמא יחזור על אותם הרעיונות בספריו הבאים, פרש מכתיבה.
נפטר ב-1 באוגוסט 2019.
ספריו בעברית.
ספריו "גשר ציפורים" וכן "סיפור האבן" תורגמו לעברית. הספר "גשר ציפורים" תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן והספר "סיפור האבן" תורגם לעברית על ידי יעל סלע. שניהם יצאו לאור בהוצאת "אופוס".
ג'אייפור
ג'ון גארנר
ג'ון נאנס גארנר השלישי (באנגלית: John Nance Garner III; 22 בנובמבר 1868 - 7 בנובמבר 1967) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933–1941) וקודם לכן יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (1931–1933).
ביוגרפיה.
גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון נאנס גארנר השני ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "קקטוס ג'ק", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס.
בשנת 1902 נבחר גארנר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מגוריו בטקסס. הוא נבחר לתפקידו זה 14 פעמים רצופות וכיהן בו עד 1933, עת נבחר לסגן נשיא ארצות הברית. משנת 1929 כיהן כיו"ר האופוזיציה מטעם המפלגה הדמוקרטית ובשנת 1931 נבחר לשמש יו"ר בית הנבחרים. לאורך שנות כהונתו בבית הנבחרים שימשה רעייתו כמזכירתו האישית.
בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה.
במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס.
גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים.
פז'ו-סיטרואן
דוגמנית על
דוגמן על
בעל-מחשבות
בעל-מחשבות (בכתיב יידי: בעל-מחשבֿות, נהגה: "בַּאל-מחשׁוֹבֶס"; ברוסית: Ба‘ал-Махашавот, ולפי ההגייה האשכנזית Бал-Махшовес) הוא שם העט של ד"ר איסידור ישראל אליַשֵב (אלישיב; ביידיש: ישראל איזידאָר עליאַשעוו; בגרמנית: Isidor Eljaschoff; ברוסית: Исраэль Исидор Эльяшев; 13 בספטמבר 1873, קובנה – 13 בינואר 1924, קובנה), נוירולוג, פובליציסט, פעיל ציוני, עורך ספרותי ועורך עיתונים יידי, מתרגם ומבקר ספרות, תיאטרון ואמנות, הנחשב למבקר הראשון של ספרות יידיש.
קורות חיים.
איסידור (ישראל) אלישב נולד בעיר קובנה שבליטא בשנת 1873. למד בישיבת קלם, ישיבת תנועת המוסר של שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם") בעיירה גרובין שבקורלנד. בהמשך למד רפואה והתמחה בנוירולוגיה.