גזע שהתפתח באופן טבעי, ללא התערבות האדם, באזור סיביר, בצפון רוסיה. העדות הראשונה לקיומו באירופה היא מהאלף הראשון לספירה. חתולים רבים מהגזע אומצו על ידי נזירים ברוסיה, והחתולים גילו כלפיהם נאמנות רבה. מהגרים, שעזבו למוסקבה, נהגו לקחת עמם את החתולים. ברוסיה באותה תקופה נאסרה אחזקת חיות מחמד, והגזע לא טופח. רק במאה ה-19 בוית באופן סופי. הגזע היה מוכר במערב ואפילו התחרה בתערוכות חתולים כבר בתחילת המאה ה-19 אך נדחק הצידה על ידי החתולים הפרסיים הפופולריים. בעקבות העניין המחודש שעלה בקרב אגודות חתולים באירופה בשנות השמונים של המאה ה-20, מגדלים ברוסיה החלו למקד תשומת לב בגזע המקומי שנזנח. בשנת 1990 הגיעו הסיביריים הראשונים לארצות הברית כחלק מתוכנית חילופי גזעים, שבה הגיע גזע ההימלאיה לרוסיה.
החתול הסיבירי זכה לאהבת המקומיים כיוון שהגן על מחסני התבואה מפני מכרסמים.
מבנה כללי.
משקלו בינוני עד גדול, בדרך כלל הנקבות קטנות יותר מהזכרים.
החתול הסיבירי התאים עצמו לסביבתו, וכך התאפשר לו לשרוד את החורף הקפוא: פרווה תחתונה עבה וסמיכה מאוד ופרווה עליונה מעט קשה למגע ועמידה בפני מים; כף רגל עגולה וגדולה, המאפשרת תנועה טובה יותר על משטחי שלג וקרח. מבנה גופו מלבני, מאוד מוצק, ובעל חזה רחב. רגליו חזקות ובגובה בינוני. ראשו מעט יותר ארוך מרחב, וכל הקווים בראש בגודל ואורך בינוני ובקווים עגולים. אחד המאפיינים של גזע זה הוא הסנטר הנוטה לאחור. פרוות הקיץ קצרה ודלילה הרבה יותר. כל צבעי העיניים מקובלים, אך ניכרת עדיפות לירוק. התפתחותם איטית עד לבגרות מלאה.
אחד ממאפייני הגזע המיוחדים הוא תכונת ההיפו-אלרגניות שלו. לגזע הסיבירי ישנה כמות קטנה משמעותית של חלבון בנוזל הרוק שלהם הגורם תגובות אלרגיות. חלבון זה המצוי בדרך כלל בכמות גדולה יותר אצל שאר גזעי החתולים הוא הגורם לתגובות האלרגיות אצל אנשים אלרגיים. מאחר שחתולים מלקקים את פרוותם, לאחר התייבשות הרוק החלבון שנשאר על הפרווה מתפזר יחד עם נשירתה ויוצר תגובה אלרגית אצל אנשים הסובלים מאלרגיה. המחסור בחלבון זה בגזע הסיבירי מסב לו פופולריות רבה בקרב אוהבי חתולים האלרגיים אליהם.
נואו קאמפ
מיין קון
מיין קון הוא גזע של חתול הבית. הגזע נחשב לגדול ביותר מבין גזעי החתולים המבויתים.
היסטוריה של הגזע.
מקורו של המיין קון ממדינת מיין שבצפון ארצות הברית, הסברה המקובלת היא שהמיין קון התפתח מזיווג של חתול בית עם חתול קצר שיער של אחד המתיישבים באמריקה וחתול ארוך שיער של אחד הסוחרים שהגיעו לאזור. האחרון הזדווג עם חתולים קצרי שיער מקומיים, ואלה, שרדו את החורף הקשה של ניו אינגלנד ויצרו דור נוסף של צאצאים, כך שהחתול נוצר בלי התערבות אדם. הגזע התפתח טבעית לחתול חסון, מתאים לחורף הקשה והאקלים המשתנה של האזור. הוא זכה לכינוי "הענק העדין" בשל אופיו הנינוח, ובשל חסינותו לאקלים השתמשו בו בחוות באזור כלוכד עכברים.
הראשונה שהחלה בתיעוד הגזע בתחרויות היא גברת א. ר. פירס. נציג רשמי ראשון בתערוכות מטעם ילידי אמריקה נרשם בינואר 1878. בתחילה זכה המיין קון לניצחונות רבים בתערוכות חתולים, אולם נציגותו בתערוכות דעכה בהדרגה עד 1950, אז פורסמה שמועה, כי הגזע נכחד. בתקופה זו אלטה סמית' ורובי דייר הקימו את "המועדון המרכזי למיין קון", במטרה לעקוב אחר רישומים של החתול ולהחזירו למודעות ולתערוכות. עד סופו של הארגון ב-1963 הוא פעל רבות למען הגזע, כולל קביעת סטנדרט הגזע. לאחר ניסיונות רבים, החל מ-1 במאי 1975 הוכר המיין קון כגזע נפרד, ולא כחלק מהפרסיים. שנה מאוחר יותר, ב-1976 הוכר סטנדרט הגזע לאליפות.
הרבה אגדות קשורות למוצאו: בובקט אמריקאי שהזדווג עם חתולי בית שהובאו לצפון אמריקה או חתולי בית שהזדווגו עם דביבונים, למרות שהברירה האחרונה אינה אפשרית גנטית. אגדה נוספת מספרת שהם צאצאי החתולים של מארי אנטואנט, מלכת צרפת לשעבר, שהתרבו עם חתולים באמריקה.
מראה כללי.
פרווה עשירה ושופעת הבנויה מפרווה תחתונה רכה ופרווה עליונה מעט יותר קשה. גדול ממדים, בעל גוף חסון ושרירי, מסיבי מאוד, רחב חזה, בעל גוף ארוך ומלבני, רגליים לא מאוד ארוכות וחזקות שיוצרות מלבן עם הגוף; ראש ארוך עם קווים מלבניים. אוזניים גדולות, רחבות בבסיס ומעט עגולות בקצוות, שעירות, גם החוצה מגבולות האוזניים, מיקום האוזניים - גבוה על הראש. עיניים גדולות במבנה מעט אלכסוני, אך נראות עגולות כאשר החתול פותח אותן; מתפתח לאט, ולעיתים מגיע להתפתחות מלאה רק בגיל 3-4 שנים. גזע מאוד פופולרי בארצות הברית וגם באירופה. הפרווה ארוכה כדוגמת החתול הפרסי. כל הצבעים מותרים לגידול, כולל כל הצבעים והדוגמאות עם לבן. לא מוכרים: דוגמת הפרווה של הסיאמיים והצבעים שוקולד, לילך, קינמון ופון (סוג מסוים של קרם).
משקל נקבות 4-6 ק"ג, זכרים 5.5-7 ויותר.
שאול יהלום
שאול נחום יהלום (נולד ב-27 בספטמבר 1947) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת המפד"ל, כיהן כשר התחבורה בשנים 1998–1999.
ביוגרפיה.
יהלום נולד בתל אביב. למד בבית הספר התיכון צייטלין. בין השנים 1966–1969 שירת בצה"ל כחייל בשירות סדיר וכקצין במילואים (דרגת סגן). לאחר שירות הצבאי למד יהלום באוניברסיטת בר-אילן במקצועות חינוך וכלכלה. עם סיום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי.
פעילות חברתית ופוליטית.
יהלום היה פעיל ב"משמרת הצעירה" של המפד"ל. בשנות ה-60, בהיותו תלמיד תיכון, עמד בראש "פרלמנט הנוער הדתי בתל אביב", שיזם את יציאת הגרעינים הראשונים של בנות השירות הלאומי. לאחר שחרורו מצה"ל נמנה עם הוועד המנהל הראשון של האגודה להתנדבות בעם (כיום: האגודה להתנדבות), העמותה שיסדה והקימה את השירות הלאומי בישראל, היה מזכיר האגודה, ואחד מצוות המנהלים שלה (יחד עם דב פרומן ומרים מאיר) במשך למעלה מעשור.
בתחילת שנות ה-80 עזב את האגודה לאחר שהתמנה לתפקיד בכיר במשרד החינוך, תחת כהונת השר זבולון המר.
בשנת 1987 החל לכהן כמזכיר המדיני של תנועת המפד"ל, תפקיד שהחזיק עד לשנת 1995.
כחבר כנסת.
בשנת 1992 נבחר לכנסת ה-13, במהלכה שימש כיושב-ראש ועדת המשנה לחינוך המיוחד, וכחבר בוועדות החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לענייני ביקורת המדינה והוועדה לנושאי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. בכנסת ה-14 כיהן כיושב ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט וחבר בוועדת החוץ והביטחון. במהלך הכנסת ה-14, בשנת 1998, מונה יהלום לשר התחבורה. בכנסת ה-15 היה יהלום חבר בוועדת הכנסת ובוועדת חוקה, חוק ומשפט, ושימש כסגן שר החינוך.
יהלום נחשב לאחד מחברי הכנסת הפעילים ביותר. במושב הקיץ של הכנסת בשנת 2005 הוא הגיש למעלה מ-100 הצעות חוק, הצליח להעביר 12 מהן, ונבחר לח"כ המצטיין בידי כתבי הכנסת יחד עם יו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט, ח"כ מיכאל איתן. בשנת 2005 שימש יהלום כיושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות. את הכנסת ה-16 סיים כ"אלוף החקיקה" עם 16 חוקים שהעביר בקריאה שלישית, אחד יותר מעמיתתו לסיעה גילה פינקלשטיין. בין היתר העביר את חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חוק המתות חסד, חוק כתוביות לחרשים בשידורי טלוויזיה, חוק הסדרי תנועה מיוחדים בקרבת בתי ספר, חוק סיוע לנפגעי פעולות איבה ועוד.
בבחירות שנערכו לכנסת ה-17 קיבלה מפלגת האיחוד הלאומי- מפד"ל תשעה מנדטים ובכך הסתיימה כהונתו של יהלום, שהוצב במקום ה-11, כחבר כנסת.
לאחר כהונתו כחבר כנסת.
יהלום ידוע בפעילותו הרבה למען הנכים וזכה מהם להוקרה רבה על תרומתו, במרכזה שני החוקים (חוק הנגישות וחוק שוויון ההזדמנויות) שהעביר למען הנכים ובעלי המוגבלויות. בעקבות פעילותו הודיע ארגון מטה הנכים על תמיכה ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל בבחירות לכנסת ה-17.
בשנת 2008 החל יהלום לערוך את עלון השבת השבועי "מצב הרוח" (החליף את מוטי זפט) המחולק במאות בתי כנסת מידי שבת בכל רחבי הארץ. במדורו השבועי בעלון הוא מבקר מסעדות. יהלום עוסק רבות בתחום האוכל הכשר, ומארגן מדי שנה יריד לאוכל כשר.
כיום, משמש כחבר בוועד המנהל של אוניברסיטת אריאל, כיו"ר קרן הפנסיה הוותיקה "גלעד", כדירקטור מטעם הציבור בחברות אפריקה ישראל מגורים של לב לבייב ושמן תעשיות של התעשיין החרדי חיים פינק (שם החליף ח"כ אחר לשעבר מהמפד"ל, נחום לנגנטל), כיו"ר הוצאת הספרים מורשת השייכת להפועל המזרחי וכמרצה לסירוגין בענייני דת ומדינה במכללת אורות.
ליהלום תואר בוגר אוניברסיטה בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ומוסמך אוניברסיטה בחינוך מאוניברסיטת אריאל.
משפחתו.
יהלום מתגורר באלקנה, הוא נשוי לנאוה ואב לארבעה ילדים.
משמר הגבול
משמר הגבול או בראשי תיבות: מג"ב, הוא כוח משמר גבול וז'נדרמריה, הזרוע המבצעית של משטרת ישראל, שמטרתהּ לתת מענה לבעיות בנושאי ביטחון פנים, לוחמה בטרור, לחימה בפשיעה קשה, אבטחת מתקנים רגישים כולל מעברי גבול, אבטחת האזורים הכפריים ומניעת גנבות חקלאיות, דיכוי הפרות סדר ובמקרה של מלחמה בתוך גבולות המדינה, לקיחת חלק בלחימה ובמעצרים. מג"ב הוא כוח רב־תכליתי המסייע למשטרת ישראל ולצה"ל בטיפול בבעיות שבתחומי התמחותו, ומשמש גם כעתודה מרכזית להתערבות מיידית באירועים. מטה משמר הגבול נמצא בעיר לוד.