העיר היא עיר הנמל הגדולה בבנין.
מסחר.
בעיר שווקים גדולים, ומייצאים ממנה שמן דקלים, מוצרי טקסטיל, מוצרי בטון ומוצרי נפט.
היסטוריה.
אזור קוטונו היה בתחום בירת ממלכת דהומיי בסוף המאה ה-18. בשנת 1851 כרתו הצרפתים ברית עם מלך דהומיי לפיו הותר להם לבנות נמל ימי בקוטונו. ב־1883 כבש הצי הצרפתי את העיר על מנת למנוע מהבריטים לכבוש את האזור.
סנטו דומינגו
סנטו דומינגו (בספרדית: Santo Domingo) היא בירת הרפובליקה הדומיניקנית השוכנת בחלקו המזרחי של האי היספניולה, באנטילים הגדולים שבאיים הקאריביים ("איי הודו המערבית"). בעיר מתגוררים כ־2,907,000 מיליון תושבים (נכון לשנת 2010). העיר ממוקמת לחוף הים הקריבי, במוצא נהר אוסאמה. בשנת 1990 הוכרזה העיר הקולוניאלית של סנטו דומינגו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
סנטו דומינגו היא ההתיישבות האירופית המוקדמת ביותר בעולם החדש שנותרה מאוכלסת עד היום. העיר נוסדה בין השנים 1496 ו-1498 בשם "סנטו דומינגו אל גוסמן" על ידי ברטולומיאו קולומבוס (ברטולומה קולון), אחיו של כריסטופר קולומבוס. העיר נוסדה על הגדה המזרחית של נהר אוסאמה והתרחבה לגדה המערבית בשנת 1502 ביוזמת מושל האי – האח ניקולס דה אובנדו. בשנת 1509 העניק לעיר המלך פרננדו השני מאראגון את הכינוי "העיר הראשונה של איי הודו". בעיר זו נבנו הקתדרלה הראשונה (פרימדה די אמריקה), בית החולים הראשון (בית החולים דה סן ניקולס דה בארי) והמנזר הראשון (מנזר סן פרנסיסקו) בחצי כדור הארץ המערבי.
בשנת 1538 החלה הקמת האוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם החדש - אוניברסיטת סנטו תומאס דה אקווינו (על שם הקדוש הנוצרי תומאס אקווינס). כיום האוניברסיטה נקראת האוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו (UASD).
לפי אחת הסברות כריסטופר קולומבוס נקבר בעיר, אולם עצמותיו הועברו לפארו א קולון בשנת 1990.
בשנת 1586 בזז את העיר שודד הים הבריטי סר פרנסיס דרייק. ב-1655 שלח אוליבר קרומוול משלחת על מנת לכבוש את סנטו דומינגו, אך המשלחת נכשלה ובמקום זאת כבשה את ג'מייקה.
בין השנים 1795 ו-1822 סנטו דומינגו, כמו מרבית שטחה של מדינת הרפובליקה הדומיניקנית של ימינו, עברו ידיים רבות. היא נמסרה לצרפת ב-1795, נכבשה על ידי מורדים מהאיטי ב-1801, חזרה לידי צרפת ב-1802 וחזרה לידי ספרד ב-1809. ב-1821 היא הפכה לבירת רפובליקת האיטי הספרדית, שאוחדה עם האיטי כעבור חודשיים.
ב-1844 סנטו דומינגו הפכה לבירת הרפובליקה הדומיניקנית לאחר שזו השיגה את עצמאותה מכיבוש האיטי. ב-1861 הרפובליקה הדומיניקנית שבה להיות חלק מספרד כחלק מעסקה בין שליט הרפובליקה דאז, פדרו סנטנה, והשלטון הספרדי. בני הרפובליקה הדומיניקנית לא היו מרוצים מהמצב ופתחו במלחמה להחזרת העצמאות ב-1863. לאחר ניצחונם ב-1865, העיר שבה להיות בירת הרפובליקה הדומיניקנית.
העיר כמעט הושמדה על ידי הוריקן בשנת 1930. הדיקטטור רפאל לאונידס טרוחיו, שהחל לשלוט באותה שנה, שינה את שמה וקרא לה "סיודד טרוחיו" על שמו, אולם לאחר הירצחו בשנת 1961 הושב שמה הקודם של העיר.
כלכלה.
סנטו דומינגו היא המרכז הכלכלי החשוב ביותר ברפובליקה הדומיניקנית, ולחברות רבות, לאומיות או בינלאומיות, יש בסיס ראשי או מרכזי בעיר.
חינוך.
בסנטו דומינגו פועלות 18 אוניברסיטאות, יותר מכל עיר אחרת ברפובליקה הדומיניקנית. בין האוניברסיטאות ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו, האוניברסיטה העתיקה ביותר ביבשת אמריקה וגם האוניברסיטה הציבורית היחידה בעיר.
תחבורה.
סנטו דומינגו היא הנקודה הסופית של מרבית הכבישים המהירים במדינה, והם מקשרים אותה לרוב חלקי הרפובליקה הדומיניקנית.
בעיר פועלת מערכת רכבת תחתית, שהיא המקיפה ביותר בכל אזור הקריביים ואמריקה התיכונה. פועלים בה שני קווים ויש תכנון לבניית ארבעה נוספים.
את העיר משרתים שני נמלי תעופה בינלאומיים: נמל התעופה הבינלאומי לאס אמריקס, המרכזי יותר, נמצא במרחק של 15 קילומטרים מזרחית לעיר ונמל התעופה הבינלאומי לה איסבלה, שנפתח ב-2006 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי אררה ונמצא בצפון העיר.
הקהילה היהודית.
בסנטו דומינגו קיימת קהילה יהודית המאגדת כמה עשרות משפחות. חלקן יוצאות אירופה וחלקן משפחות שהגיעו לרפובליקה הדומיניקנית מקובה לאחר ההפיכה של פידל קסטרו. לקהילה בית כנסת אחד בלבד.
ערים תאומות.
לעיר סנטו דומינגו יש שבע עשרה ערים תאומות:
סאנטו דומינגו
סלאוקוס הראשון
סֵלֵאוּקוּס הראשון ניקאטור (ביוונית: Σέλευκος Α΄ Νικάτωρ; מבוטא: Séleukos Nikátōr, בעברית: "סֵלֵאוּקוּס המנצח"; סביבות 359 לפנה"ס‏–281 לפנה"ס) היה דיאדוך, מייסד בית סלאוקוס ומלכהּ הראשון של הממלכה הסלאוקית. הוא החל את דרכו כמפקד בכיר בצבאו של אלכסנדר הגדול ואחרי מותו השתתף במלחמות הדיאדוכים ויצא מהן עם השלל הרב ביותר.
בהתחלה כרת ברית עם פרדיקס, שהיה עוצר האימפריה אחרי מותו של אלכסנדר הגדול. פרדיקס לא הצליח לשמור על שלמות האימפריה ונרצח תוך שנתיים, לא בלי סיועו של סלאוקוס. בחלוקת השלל בחתימת הסכם טריפאראדיסוס קיבל את הסטרפיה (מחוז) של בבל, אך נאלץ לוותר עליה לטובת אנטיגונוס שתום העין. בלית ברירה קשר את גורלו בתלמי הראשון, הימור שהסתבר בדיעבד כמוצלח ביותר.
ניצחונו של תלמי בקרב עזה בשנת 312 לפנה"ס אפשר לו לשוב לבבל עם צבא קטן בן 1000 חיילים לערך שקיבל מתלמי. עם צבא זה יצא לכבוש את נחלתו בחזרה. תוך 9 שנים (בין 311 עד 302 לפנה"ס) הצליח סלאוקוס להשתלט על כל השטחים המזרחיים של האימפריה המפורקת, פרט להודו אותה נאלץ להותיר לצ'אנדרגופטה ובתמורה קיבל 500 פילים ופיצויים נוספים. בעזרת חיל פילים זה הצליח להביס את אנטיגונוס ובנו דמטריוס בשיתוף פעולה עם ליסימכוס בקרב איפסוס בשנת 301 לפנה"ס.
בחלוקה נוספת של השלל קיבל את כל סוריה, חלקים רחבים מאסיה הקטנה, פניקיה ועוד. בעת חלוקת השלל התעוררה מחלוקת קשה בינו לבין תלמי על שליטה בארץ ישראל. שני האישים טענו שהיא הובטחה להם. אף על פי שתלמי לא שלח את חילו לקרב נגד אנטיגונוס והעדיף להסתכל מהצד על אף שבאופן רשמי היה חבר בקואליציה נגד אנטיגונוס, הצליח תלמי לשמור את ארץ ישראל לעצמו. מחלוקת זו נמשכה כ-150 שנים עד אשר אחד מצאצאיו, אנטיוכוס השלישי כבש את ארץ ישראל וצירף אותה לממלכתו.
לכידתו של דמטריוס, בנו של אנטיגונוס, שהמשיך לעורר בעיות, בשנת 285 לפנה"ס הוסיפה ליוקרתו. סלאוקוס השתמש בבעיות פנימיות בממלכתו של ליסימכוס ותקף את האחרון בשנת 281 לפנה"ס. בקרב קורופדיום הביס סלאוקוס את צבאותיו של ליסימכוס וצירף את נחלתו לממלכתו, שכללה כעת כמעט את כל האימפריה שהותיר אחריו אלכסנדר, למעט מצרים, מוקדון ויוון גופא. סלאוקוס לא זכה ליהנות מפירות ניצחונו ונרצח באותה שנה על ידי בנו של תלמי הראשון וחותנו של ליסימכוס, תלמי קראונוס.
בשנת 305 לפנה"ס ייסד על גדות החידקל את העיר סלאוקיה. בשנת 300 לפנה"ס ייסד על גדות נהר האורונטס את העיר אנטיוכיה, וקרא לה על שם אביו אנטיוכוס. העיר שימשה בתקופה ההלניסטית כעיר הבירה המערבית של הממלכה הסלאוקית. עיר הנמל שלה הייתה סלאוקיה פייריה שאותה יסד סלאוקוס הראשון ובה הובא לקבורה. ‏
סלווקוס הראשון
טגוסיגלפה
טגוסיגלפה (בספרדית: Tegucigalpa; רשמית: טגוסיגלפה, עיריית הנפה המרכזית, בספרדית: Tegucigalpa, Municipio del Distrito Central; לעיתים מוזכרת בתור טגוס, בספרדית: Tegus) היא בירת הונדורס והעיר הגדולה ביותר במדינה. בנוסף, טגוסיגלפה היא בירת מחוז פרנסיסקו מורסאן.
בעיר מתגוררים כ-1,250,000 תושבים (הערכה מ-2006). העיר מחולקת לשניים על ידי נהר צ'ולוטקה (הידוע גם בשם ריו גראנדה), כאשר החלק המזרחי נקרא טגוסיגלפה והמערבי קומאיאגואלה (Comayagüela). שני חלקי העיר שייכים למועצה האזורית המרכזית, מקום מושבם של ממשלת הונדורס והארכיבישוף של טגוסיגלפה. העיר שוכנת בעמק טגוסיגלפה, בגובה של 990 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-29 בספטמבר 1578 על ידי מתיישבים ספרדים בשם "ריאל דה מינס דה סן מיגל דה טגוסיגלפה" והייתה מרכז הכורים במכרות הכסף והזהב באזור.
ב-1762 מושל אזור הונדורס אלונסו פרנאנדס דה ארדיה שינה את שם העיר ל"ריאל וייה דה סן מיגל דה טגוסיגלפה אי ארדיה".
ב-1821 טגוסיגלפה קיבלה מעמד של עיר. באותו זמן הונדורס קיבלה עצמאות מספרד והייתה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. הקונגרס המקומי הכריז שטגוסיגלפה וקומאיאגואה הן שתי הערים החשובות בהונדורס ושהבירה תעבור ביניהן לסירוגין. המצב נמשך גם כשהונדורס הפכה עצמאית לחלוטין ב-1838. לבסוף, ב-30 באוקטובר 1880 הכריז נשיא הונדורס מרקו אורליו סוטו שטגוסיגלפה תהיה בירתה הקבועה והיחידה של הונדורס.
העיר נשארה קטנה וכפרית באופן יחסי עד שנות השבעים של המאה העשרים, אז החלו גלי הגירה מהאזורים הכפריים במדינה. בשנות השמונים של המאה ה-20 החלו לבנות בה תשתיות רחבות של כבישים וצמתים, והעיר התפשטה הרבה מעבר לגבולות העתיקים והמקוריים והפכה למטרופולין גדול.
בשנת 1998 ניזוקה העיר על יד הוריקן מיטש. ההוריקן, אשר נשאר מעל הונדורס במשך חמישה ימים, הרס חלקים נרחבים של קומאיאגואלה ואזורים המקורבים לנהר צ'ולוטקה. כמו כן, ההוריקן גרם לגשמים עזים, אשר הציפו חלקים נרחבים בהונדורס ופגעו קשות בטגוסיגלפה.
מקור השם.
מקור השם טגוסיגלפה אינו ידוע, אך ישנן סברות שונות לשם זה. הסברה המקובלת ביותר היא שהמקור הוא בשפת הנאוואטל: "Tekut Xiuatl Pan" שפירושו "גבעות הכסף", אך ככל הנראה סברה זו שגויה.