העמותה שמה דגש על שילוב בקהילה של אנשים עם לקויות התפתחותיות ובהתאם מפעילה מספר פרויקטים משותפים עם האוכלוסייה הכללית, מתוך אמונה ששני הצדדים נתרמים. בין הפרויקטים: "המנגינה שבלב" – מופע מוזיקלי בשיתוף עם מגמת המוזיקה בבתי הספר התיכוניים; "תוכנית ח"ן" – קבוצת מנהיגות; "צמיד" – השתתפות בתנועות נוער, פרויקט מחויבות אישית של מערכת החינוך
ומסגרות התנדבותיות של עובדי חברות עסקיות ואנשים פרטיים.
העמותה מפעילה מערך מתנדבים רחב המהווה חלק מרכזי ממערך השירותים, ונועד גם לשמש גשר לקהילה ולחינוך הציבור לקבלת השונה ושילובו במארג החיים.
יונה נבון
הרב יונה נבון (תע"ג, 1713 - ט"ז בשבט תק"כ, פברואר 1760) היה רב ותלמיד חכם בירושלים במאה ה-18, שד"ר, מחבר הספר "נחפה בכסף" ורבו של החיד"א.
קורות חייו.
נולד בירושלים לרב חנון נבון ממנו התייתם בגיל תשע. בצעירותו למד בישיבת בית יעקב (פירירא) אצל הרב ישראל מאיר מזרחי, מחבר הספר שו"ת פרי הארץ. נמנה עם חכמי הישיבה "יפאר ענוים". בשנת תק"ב הקים רבי חיים בן עטר את כנסת ישראל והוא החל ללמד שם. החל משנת תק"ו עמד בראשות הישיבה. שנים לאחר מכן עמד בראשות ישיבת "גדולת מרדכי" יחד עם ידידו הדיין רבי שם טוב גבאי.
באותה עת נשלח כשד"ר לטורקיה ויוון, וכעבור שנתיים חזר לירושלים. בטורקיה הדפיס גם את ספרו נחפה בכסף חלק א (תק"ח).
הרב יונה נבון היה רבם המובהק של שניים מגדולי הדור הבא: הרב חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) והרב יום טוב אלגאזי. הוא הרגילם מגיל צעיר לכתוב תשובות בהלכה והיה בודק ומעיר את הערותיו.
לאחר שחזר מונה לדיין בבית דינו של הראשון לציון הרב יצחק הכהן רפפורט, והוא חתום על מספר תקנות בירושלים כמו בעניין צניעות מלבושי הנשים, איסור המשחק בקלפים (תקי"ד), ועוד. תלמידו החיד"א כותב עליו: "וכמעט לא הניח פסקן כמותו בגלילותינו, והיה חסיד ומקובל".
נפטר בט"ז בשבט תק"כ בגיל ארבעים ושבע ונקבר בירושלים.
משפחתו.
אביו היה הרב חנון. הוא היה גיס של הרב יצחק זרחיה אזולאי (אביו של החיד"א). נכדו היה הראשון לציון הרב יונה משה נבון.
סמל ויסקונסין
החותם הגדול של מדינת ויסקונסין הוא חותם המדינה הרשמי של מדינת ויסקונסין. מזכיר המדינה משתמש בו כדי לאשר פעולות ממשלתיות של המושל, חוץ מפעולות משפטיים. החותם מורכב מסמל המדינה, ובנוסף טבעת חיצונית עם המילים: "Great Seal of the State of Wisconsin" (בעברית: "סמלה הגדול של מדינת ויסקונסין") ומתחתיה 13 כוכבים המציינים את מספר המדינות שהיו לפני הקמת מדינת ויסקונסין, ה-14 במספר.
בסמל אפשר לראות למעלה את:
במרכז, מגן המדינה:
בתחתית הסמל:
הסמל והחותם מדגישים רעיית צאן וכרייה. ב-1848, הקמת ויסקונסין, כריית מתכות כמו עופרת וברזל היו ענף כללי חשוב מאוד בהתפתחותה של ויסקונסין. בשלהי המאה ה-20 הופסק ההרגל עקב הידלדלות המחצבים. החותם והסמל היו חשובים בעת ניווט מנהרות מיסיסיפי אל נהרות ויסקונסין. הסמל הפסיק להיות חשוב בתחום הניווט באגמים כאשר במאה ה-19 החליפו מסילות הברזל את הספינות.
המבדיל בין קודש לחול
המבדיל בין קודש לחול הוא שמו של פיוט למוצאי שבת, המושר לאחר הבדלה בקרב קהילות רבות בעם ישראל. בנוסף, קיים פיוט המשך למוצאי יום הכיפורים. זהות מחבר הפיוט אינו ידועה.
מחבר הפיוט.
כותב הפיוט אינו ידוע, בראשי תיבות (אקרוסטיכון) של הבתים מופיע השם יצחק הקטן, וכנראה שמקורו קדום ביותר.
במחזור ויטרי כבר מופיע פיוט זה, והוא אף מוזכר כבר בספרי הראשונים, ה"מרדכי" כתב "ושמעתי אומרים שאותו פיוט "המבדיל בין קדש לחול" נתקן כדי לאומרו בביהכנ"ס במוצאי יוה"כ שחל בשבת".
חלקו השני של הפיוט המתחיל במילים "א-ל פודה" נכתב ככל הנראה על ידי מחבר אחר, והחלק האחרון שמוסיפים במוצאי יום כיפור רבים מייחסים אותו לאר"י הקדוש.
זמן אמירתו.
בתפוצות ישראל נהוג לזמר את חלקו הראשון במוצאי שבת לאחר הבדלה, ובקצת קהילות ממשיכים גם את חלקו השני (א-ל פודה...), ואת החלק נוסף - במוצאי יום הכיפורים. החת"ם סופר כותב שהוא נוהג לזמר פיוט זה במוצאי שבת כפי המנהג, אך הוא משער שהפיוט נתקן לאומרו במוצאי יום כיפור בלבד. ואכן יש שנהגו לאומרו רק במוצאי יום כיפור שחל בשבת.
בחלק מקהילות האשכנזים אומרים את הבית הראשון של הפיוט כחלק מהסליחות של תפילת נעילה אם יום הכיפורים חל בשבת.
שיבושים ונוסחאות נוספות.
ישנם פקפוקים על מקוריות הנוסח "כספנו ירבה כחול". במחזור ויטרי ובסידורים בנוסח הספרדים הנוסח היה "זרענו ירבה כחול" ללא המילה כספנו.
טענה נוספת היא שלשון הפיוט מבוסס על הפסוק "והרבה ארבה את זרעך.. וכחול אשר על שפת הים" (בראשית כב, יז) שבו לא מוזכר ריבוי כסף וזהב. הצעות חלופיות למקור לנוסח כספנו הובאו מהפסוק "וכסף וזהב לא ירבה לו" (דברים יז, יז) או מהפסוק "ירבה כחול זרעך וצאצאי מעיך כמעותיו" (ישעיה מח, יט).
וכך העיר הרב שם טוב גאגין בספרו 'כתר שם טוב':
בשם הגר"א הובא תיקון של "זרענו ושלומנו ירבה כחול" על שם "שלום רב".
בדור האחרון היו ששינו במכוון את הנוסח כדי להתאים אותו לתקופה.
תוספת לפיוט.
מלבד הפיוט המוכר, ישנו חלק נוסף שייתכן שהוא ממחבר אחר מתקופה מאוחרת יותר, ובקהילות שונות נוהגים להוסיפו:
למוצאי יום כיפור.
בסידור האר"י מופיע המשך לפיוט זה, או שהוא פיוט בפני עצמו, מיוחד למוצאי יום הכיפורים, בלשון זו:
במחזור ויטרי חלק זה מופיע כהמשך לפיוט בתחילת פיוטי מוצאי שבת.
רודולף ליפשיץ
רודולף אוטו זיגמונד ליפּשיץ (Rudolph Otto Sigismund Lipschitz; 14 במאי 1832 – 7 באוקטובר 1903) היה מתמטיקאי גרמני, משנת 1864 פרופסור מן המניין באוניברסיטת בון. מורו היה המתמטיקאי המפורסם יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. הוא פיקח על עבודתו המוקדמת של פליקס קליין.
ליפשיץ עסק בתחומים רבים, כגון תורת המספרים, אלגבראות לא אסוציאטיביות עם אינוולוציה, אנליזה מתמטית, מכניקה קלאסית, וגאומטריה דיפרנציאלית. על שמו נקרא תנאי ליפשיץ.
ליפשיץ גילה את אלגברות קליפורד ב-1880 באופן עצמאי, שנתיים אחרי שוויליאם קינגדום קליפורד גילה אותן. רבים מהגילויים של ליפשיץ בתחום מיוחסים בטעות לקליפורד.
אלכסנדר אסטרוק
אלכסנדר אסטרוק (בצרפתית: Alexandre Astruc; 13 ביולי 1923 - 19 במאי 2016) היה סופר, תסריטאי, במאי ומבקר קולנוע צרפתי.
ביוגרפיה.
אסטרוק נולד בפריז לזוג הורים עיתונאים, הצטיין בלימודיו ורכש תואר באמנות ומשפטים.
בתחילת דרכו הועסק כמבקר קולנוע מטעם כתבי עת נחשבים ובכללם כתב העת מחברות הקולנוע. הוא התחכך בעולם הבוהמה הצרפתי והתרועע עם בוריס ויאן ומאוחר יותר עם פרנסואה טריפו. ב-1949 ביים את סרטו הראשון. אסטרוק המשיך לביים סרטי קולנוע במהלך שנות ה-50 וראשית שנות ה-60- סרטו הנודע ביותר היה -"חיים" (ע"פי נובלה של מופאסאן) - ובהמשך ועד
ראשית שנות ה-90 עסק בבימוי סרטי טלוויזיה. ב-1994 היה הזוכה הראשון בפרס הקולנוע על שם רנה קלייר של האקדמיה הצרפתית. אסטרוק היה נשוי והתגורר בפריז.
עבודתו.
אסטרוק טבע את המושג "קאמרה סטילו" (caméra-stylo) כלומר מצלמה-עט. לפי תפישה זו, הבמאי משתמש במצלמת הקולנוע שלו כפי שהסופר משתמש בעט. לתפישה זו שני עקרונות. מחד, משמשת המצלמה כלי ביטוי נוח וקל לשימוש כפי השימוש בעט ומאידך, המצלמה מהווה עבור הבמאי כלי להעברת מסרים בדיוק כפי שהעט משמש כלי להעברת המסרים של הסופר. אסטרוק טען כי השפה הקולנועית תהפוך לאמצעי הבעה יעיל וקל לשימוש לא פחות מהשפה הכתובה. עוד ציין אסטרוק שהתפתחות והשתכללות הטכנולוגיה והמצלמות בפרט, יוביל למצב בו לכל אדם יהיה מקרן פרטי, והוא יוכל לגשת לחנות הסמוכה לביתו ולבחור סרט לצפייה בנושאים מגוונים. למעשה הוא חזה את הופעת הוידאומט וחנויות הסרטים. בנוסף טען אסטרוק שהמחשבה העצמאית והביטוי האישי של היוצר חשובים יותר מהשמירה על הנרטיב הקולנועי המסורתי ומחוקי האסתטיקה השונים. בתקופה בה סרטי האולפנים שלטו בכיפה, נחשבו תפישותיו של אסטרוק למהפכניות והשפיעו על התפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי.
עמנואל אמניקה
עמנואל צ'ינניה אמניקה (באנגלית: Emmanuel Chinenye Emenike; נולד ב-10 במאי 1987 באוטואוצ'ה שבניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
גד פרופר
גד פרופר (נולד ב-3 בדצמבר 1944) הוא תעשיין ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד לעליזה ולאויגן פרופר, שעמד בראש חברת אסם עם הקמתה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה ב ותואר מוסמך במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1970.
בשנת 1971 הצטרף לחברת "אסם" ולאחר מספר שנים מונה לתפקיד משנה למנכ"ל. בשנת 1981 בהיותו בן שבעים, פרש אביו אויגן פרופר מתפקידו ארוך השנים כמנכ"ל אסם, גד ואחיו דן מונו למנכ"לים משותפים בחברה. אויגן נותר יו"ר מועצת המנהלים של החברה. בספטמבר 1985 נקלעה משפחת פרופר למחלוקת עם בעלי המניות האחרים בחברה, לאחר שביקשו להנפיק את החברה בבורסה. בינואר 1986 התפטרו מתפקידם והחליטו למכור את חלקם בחברה בסך 17.4%. לאחר שלא נמצא למניות קונה, דן פרופר חזר לכהן כמנכ"ל באוקטובר 1986 וגד מונה לדירקטור. בנוסף שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של "אסם UK" ו"אסם USA".
בשנת 1982 רכשה משפחת פרופר, עם שותפים נוספים, 75% ממפעל הקוסמטיקה של חברת "הלנה רובינשטיין" במגדל העמק. המפעל החל לפעול תחת השם "אינטרביוטי" והמשיך לייצר את מוצרי "הלנה רובינשטיין" ומותגים נוספים ברישיון. במאי 1994 רכש התאגיד הצרפתי לוריאל 30% מחברת "אינטרביוטי" והקים חברת בת בישראל. ב-1996 הגדילה "לוריאל" את חלקה ל-74% ופרופר מונה ליו"ר חברת "לוריאל ישראל", שמרכזת את כל פעילות התאגיד בישראל.