מקמילן שאף להתקרב שוב לאירופה היבשתית וחיפש דרך להצטרף לקהילה הכלכלית האירופית (EEC) בעיקר לצרכים כלכליים. באותה העת הקהילה הכלכלית האירופאית הורכבה מצרפת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, איטליה וגרמניה המערבית. בריטניה עד אותה העת התמקדה בעיקר על המסחר עם מושבותיה ברחבי העולם. עם הזמן, בעוד המושבות הללו השיגו עצמאות והתנתקו מההגמוניה הכלכלית של בריטניה, היה על האחרונה להתמקד בחיפוש אחר שווקים נוספים למסחר. במקור בריטניה התנגדה לברית אירופאית שתתמקד על נושאים מעבר למסחר. על כן מקמילן גם היה הראשון שפעל להקמת איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) ב-1960 עם אוסטריה, שווייץ, נורווגיה, שוודיה, דנמרק ופורטוגל. היה חשש בהנהגה הבריטית שמכיוון שהגידול הכלכלי בבריטניה היה נמוך מהממוצע במדינות ה-EEC אז בריטניה תישאר מאחורי רוב אירופה. על כן מקמילן הגיש בקשה מטעמה של בריטניה להתקבל ל-EEC. אולם בקשתה של בריטניה גררה וטו מצד נשיא צרפת שארל דה גול ב-29 בינואר 1963. הנשיא הצרפתי חשש כי "אם בריטניה תצטרף הרי שעד מהרה יהפוך הארגון לקהילה אטלנטית הנשלטת על ידי אמריקה" זאת גם לאור ההתקרבות האנגלו-אמריקנית בענייני הגרעין.
בנוגע למדיניותו ולהחלטתו לפעול כדי להצטרף אל ה-EEC כתב מקמילן ביומנו על המצב האפשרי אם בריטניה לא תפעל כדי להצטרף אל הארגון:
פרישה ומוות (1963–1986).
פרשת פרופיומו (Profumo) שנתגלתה ב-1963, בה נתפס שר המלחמה משקר בפרלמנט כשנשאל לגבי פרשת אהבים שקיים, פגעה אנושות באמינות ממשל מקמילן. שר המלחמה ג'ון פרופיומו למעשה ניהל רומן עם נערה בשם כריסטין קילר, שהתגלה כי הייתה מעורבת בריגול עבור ברית המועצות. פרופיומו פוטר בידי מקמילן אך הנזק הפוליטי כבר נעשה. את הבחירות הבאות עבר מקמילן ברוב דחוק. עם זאת, באטלר (Butler) ומאודלינג (Maudling), שזכו לתמיכה מאסיבית מחברי פרלמנט, הורידו את להבות הביקורת כלפי מקמילן, כנראה בגין התחזקות התמיכה בקרב פעילים שמרניים ברחבי המדינה. אולם, נראה כי ירידת הפופולריות לא תרמה למצב בריאותו הגרוע של ראש הממשלה: עת היה בכינוס מפלגתי, הובהל לבית החולים, ואובחן בטעות כחולה בסרטן בלוטת הערמונית במצב שאינו ניתן לניתוח. לפיכך, ב-18 באוקטובר 1963, נאלץ להתפטר. את מקומו תפס מי שהיה מזכיר משרד החוץ אלק דאגלס-יום בצעד שנוי במחלוקת: נאמר כי מקמילן הפעיל את קשריו והפעיל באופן בלתי פורמלי את נכבדי המפלגה (שזכו לכינוי "חוג הקסם") כדי שידאגו שיריבו באטלר לא יבחר תחתיו.
תחילה סירב מקמילן לקבל את תואר האבירות ופרש סופית מהפוליטיקה בספטמבר 1964. אולם לבסוף נעתר וקיבל את התואר היוקרתי של מסדר ההצטיינות (Order of Merit) מידי המלכה. לאחר פרישתו, התמנה ליושב ראש של הוצאת הספרים Macmillan Publishers בבעלות משפחתו, במקביל כתב אוטוביוגרפיה בשישה כרכים, אשר זכתה לגינויים בקרב יריביו הפוליטיים. מאידך, יומני המלחמה שכתב ופורסמו לאחר מותו זכו לתגובות חמימות יותר.
ב-1986, בגיל 92, נפטר הרולד מקמילן, שנתיים לאחר שקיבל את תואר הרוזן סטוקטון (Earl of Stockton).
רדיו קול ירושלים
חואן אטקינס
חואן אטקינס (Juan Atkins; נולד ב-9 בדצמבר 1962 בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית) הוא מוזיקאי אפרו-אמריקאי. הוא נחשב לאחד האמנים שהגדירו את מוזיקת הטכנו ובפרט את הז'אנר דטרויט טכנו, יחד עם דאריק מיי וקווין סאונדרסון . הוא הופיע בישראל ב- 17 ביולי 2009, במועדון ברזילי בת"א.
ישיבת דרך השם
ישיבת דרך השם היא ישיבה גבוהה חרדית-ליטאית אלטרנטיבית השוכנת בשכונת הר נוף בירושלים. הישיבה מיועדת עבור צעירים שלא מצאו את מקומם במסגרות רגילות והחינוך בה אינדיבידואלי ומגוון.
תולדות הישיבה.
הישיבה הוקמה בשנת 2001, על ידי ראש הישיבה, הרב ברוך צבי גרינבוים, תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שלמה וולבה, הרב לייב מינצברג והרב יצחק שלמה זילברמן. עם צוות הישיבה נמנים הרבנים ארי מור, צבי רענן, יצחק גלצר, אליהו מאיר פייבלזון, אפרים אקרמן, דניאל צ'סטר, איתמר טעפ, אליהו אורנשטיין, אוריה ענבל ואברהם ליפשיץ.
בחורף 2009 פתחה הישיבה סניף בבית הכנסת אוהל יצחק ששופץ מחדש בגבול הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הסניף מונה כארבעים תלמידים הגרים בפנימייה סמוכה. התלמידים מלווים פרויקטים של הקרן למורשת הכותל ומתלמדים להיות מדריכי סיור ומדריכים בפרויקט בר מצווה של הקרן. בקיץ 2011 עברה הישיבה למבנה ארעי בשכונת גבעת שאול, חלק מהבחורים גרים בדירות שכורות בסביבה.
בשנת 2010 רכשה הישיבה מגרש בשכונת הר נוף, עבור המבנה המרכזי שלה ובשנת 2011 החלו בבנייתו. ב-2016 יצאה הישיבה במיזם שבו גייסו כמיליון דולר תוך 24 שעות עבור השלמת הבניין.
נכון לתשפ״א לומדים בישיבה כמאה תלמידים.
השיטה החינוכית.
הישיבה נוסדה עבור צעירים שלא מצאו את מקומם בישיבות הרגילות. הישיבה מדגישה את הלימוד בסוגיות במחשבה יהודית. מבחינה חינוכית מודגש הצורך בעיצוב אישיות כל תלמיד באופן אינדיבידואלי והישיבה מאפשרת גוונים שונים של לימוד תורה. הישיבה מבקשת להציג בפני התלמידים מגוון גישות ולכן אנשי הצוות באים מרקע מגוון, מתלמידי הרב יצחק שלמה זילברמן ועד נטייה לברסלב.
חלק מתלמידי הישיבה מוכוונים לרכישת מקצוע וחלקם לומד גם במכללות אקדמיות. אלו מהם שאינם בוגרי תיכון או ישיבה תיכונית משלימים בין סדרי הלימוד את לימודי הבגרות. הישיבה שואפת כי בוגריה יחיו חיי תורה ומצוות תוך קביעת עיתים לתורה, יחד עם הצלחה בחיי המעשה ובמקצועות חופשיים.
הישיבה מקבלת בחורים שלומדים או עובדים. היא נמנעת מלקבל בחורים שמבקשים לעזוב את אורח החיים התורני.
מיזמים.
במסגרת הישיבה הוקמו מספר מיזמים המיועדים עבור נוער חרדי המתמודד עם קשיים:
תומס וולף
גרג לוגאניס
חיה שנהב
חיה שנהב (נולדה ב-9 בדצמבר 1936) היא סופרת ומשוררת ישראלית, הכותבת בעיקר לילדים ונוער, אבל גם לגילאים מבוגרים יותר. ידועה בעיקר בזכות ספרה המצליח לילדים "מיץ פטל" (ינואר 1970).
כלת פרס זאב לספרות ילדים ונוער (תשמ"ה-1985), פרס ביאליק לספרות יפה (תשס"ד-2004) ופרס שר התרבות לספרות ילדים נוער בקטגוריית הגיל הרך (תשס"ז-2007).
ביוגרפיה.
שנהב נולדה במושב כפר יהושע בעמק יזרעאל, בת לזוג חקלאים. אביה, שמואל דגן, נולד וגדל במזרח פולין, עלה לארץ ישראל ב-1920 והיה ממייסדי המושב. אמה, פרידה, ילידת גרמניה, עלתה ארצה ב-1932.
ילדותה עברה עליה בכפר, כשהיא מוקפת בעלי חיים ובעבודה חקלאית בשדות מוריקים. שם גם רכשה את השכלתה היסודית. למדה בבית הספר התיכון קריית עמל–טבעון ולאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר בוגר בספרות עברית ותואר מוסמך בגאולוגיה.
עסקה כמה שנים במחקר בגאולוגיה במכון הגאולוגי ובמכון למחקרי נפט וגאופיזיקה, אך לאחר מכן התמקדה בכתיבה. מרבית כתיבתה מופנית לילדים ונוער, הגם שבמהלך השנים פרסמה גם כמה ספרי שירה ורומן המיועדים למבוגרים (ראו רשימה להלן). חלק משיריה הולחנו. ידועים בעיקר לחניו של יוני רכטר, בין היתר לשירים "פרת משה רבנו", "תרנגולת כחולה" ו"האצבעות הולכות לישון", המופיעים באלבומם המשותף של רכטר ואריק איינשטיין "האריה, היונה ותרנגולת כחולה", ולשירים "אדון שוקו" ו"גברת עם סלים", המופיעים באלבומם "הייתי פעם ילד".
עפרה ויינגרטן סיפרה עיבוד של חיה שנהב לסיפור "פרח לב הזהב" ב"פרפר נחמד" בפרק "מתגעגעים לדודו".
אחדים מסיפוריה הועלו על במות. בשנת 1994 הופקה קלטת-וידאו ושמה "פיט, פט, טו", שבה נכללו רבים משיריה, והסיפורים "מיץ-פטל" ו"פיט, פט, טו". בקלטת הזאת מופיעים עירית ענבי, פזית נוני, עופר בלום, ויוסי חמו. כמה מספריה נמצאים ברשימת הספרים המומלצים על ידי משרד החינוך.
בשנת 2005 נבחר ספרה "מיץ פטל" למקום השני ברשימת ספרי הילדים הישראליים הטובים ביותר.
חיים אישיים.
שנהב מתגוררת בשכונת עין כרם בירושלים. היא אלמנה ואם לשלושה: מיכאל שנהב, מלחין, דינה שנהב, אמנית, ושאול שנהב, חוקר מדע המדינה.
חבסורתי
חבסורתי (בגאורגית: ხევსურეთი) הוא מחוז היסטורי בצפון-מזרח גאורגיה, במדרונותיו הדרומיים של הרי הקווקז הגדול.
מקור השם.
שם המחוז הופיע לראשונה במאה החמש עשרה ומשמעותו "ארץ העמקים".
גאוגרפיה.
המחוז גובל מצפון ברפובליקה האוטונומית, צ'צ'ניה, ונמצא בשטח נפת דושתי שמחוז מצחתה-מתיאנתי. בשטח המחוז נכללים את עמקי הנהרות (הקטנים) ארדוטי, שאטילי, ארחוטי ונהר האראגווי. חבסורתי משתרעת על 1,052 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה כ-3,200 איש. הכפר הגדול ביותר במחוז הוא שאטילי.
אתנוגרפיה.
שטחו של חבסורתי, יחד עם פשאבי הסמוך, היה ידוע בימי הביניים בשם פחובי. למרות הפלישות הספורדיות של חיילי השלטון המרכזי של גאורגיה, לא הצליחו הממלכות בימי הביניים לבסס באזור משטר פיאודלי טיפוסי והקוד האזרחי של קהילה נותר בסיס לערכים מסורתיים עתיקים של אבירות, אהבה אצילית, הכבוד לייחודיות ולמשפחה והמסירות לאדמת המולדת. המחוז אימץ את הנצרות כמה מאות שנים לאחר נינו הקדושה והיסטורית הקהילות ההרריות של חבסורתי והמחוזות השכנים, נהנו ממידה של אוטונומיה מהשלטון המלכותי. הם היו חופשיים ממערכת היחסית הפאודלית הטיפוסית וחשו כפופים רק למלך עצמו. הם הגנו על הגבולות וסיפקו חיילים מצוינים למשמר המלכותי.