החל משנת 1949, אחרי שנולדו שתי בנותיו, עבר אלמגריבי עם משפחתו לפריז שם הקליט בעזרת מוזיקאי בשם מדרומי את תקליטו הראשון. בחזרתו למרוקו, התגורר בקזבלנקה ושר וניגן במועדון של שייח רדואן בנסארי. משייח רדואן למד דוגמאות רבות של מוזיקת האוזי, מיאזן (מקצבים) והאופי. אז אימץ את השם המסחרי "סמי אלמג'ריבי" ויחד עם שייח רדואן התחיל להקליט ולמכור אלפי תקליטים. בשנות ה-50 הכיר אמנים של המוזיקה האנדלוסית מאלג'יר ומתלמסאן למשל את שיח לארבי בן סארי (מת ב-1964) ואת עבד-אל-כרים דאלי, שהרחיבו את אופקיו והשפיעו מאוד על אמנותו. הרפרטואר של אלמגריבי נעשה עשיר מאוד: החל מסוגות שונות של המוזיקה המרוקנית המסורתית, למשל קאסידות מאת סידי קאדור של עלאמי, של בנמסאיב, שייח בועזה, בנסלימן ושל זמרי מלהון אחרים, שאלמג'ריבי העניק להם ביצוע ייחודי ועד לשירים קליטים של מוזיקה קלה. אחרי מות אביו לקח לחסותו בקזבלנקה את אחיו הקטנים ודאג להם. בקזבלנקה נולדו לו עוד ארבעה ילדים. בשנת 1955 התגורר שוב עם המשפחה בפריז וחזר אחרי שמרוקו הייתה לעצמאית בשנת 1956. עם תזמורתו למוזיקה קלה, בת עשרת הנגנים "סמי בויס", הפך יחד עם סלים הילאלי לאחד מכוכבי חיי הבידור בקזבלנקה.
בין השנים 1950–1965 הלחין בעצמו מוזיקה עירונית פופולרית מושפעת מסויטות ה"נוּבּה של מוזיקת גארנטי הערבית-אנדלוסית, מהמאוואל, המלהון וההאוזי.
עם להיטיו המפורסמים נמנים: "אי אי לוכאן כאנו אנדי לי מליאנין" ("אילו היו לי מיליונים"), כפתנך מחלול יא לאלא ("החלוק שלך פתוח, גברת") עומרי מא ננסאךּ יא מאמא (לא אשכח אותך לעולם, אמא, שיר געגועים שהפך מאוד פופולרי בין העולים ממרוקו לישראל בשנות ה-50, תורגם לעברית והתפרסם בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר הוצמדו לו מילים חדשות בשם "בזוכרי ימים ימימה" אל קאווי, מאל חביבי מאלו. ידועה מאוד גם שירתו את הקסידה "בן סוסן" שכתב המשורר בנישו. בין שיריו היו כאלה שהתייחסו לחיי היום יום ולאירועים שהסעירו את המדינה: כתב שיר על "השוק השחור" בימי המצוקה הכלכלית שליוותה את תקופת מלחמת העולם השנייה, שיר לכבוד חזרתו מגלות מדגסקר של הסולטאן מוחמד החמישי (1955) - "אלף הניה והניה, כולו לסלמה סידנא מוחמד אל כמיס סולטאן אל מגריב" ("הללו ושבחו") ושיר קינה אחרי רעידת האדמה באגאדיר בשנת 1960. הוזמן לא פעם לארמון מלך מרוקו ושירתו הייתה אהובה על המלכים מוחמד החמישי וחסן השני.
אלמגריבי עזב את מרוקו סופית לפריז בשנת 1959. בנוסף לכישרונו המוזיקלי, אלמגריבי היה גבר נאה מאוד וכבש את לבן של הנשים. נפוצו שמועות על רומן בין המוזיקאי ובין אשה ממשפחת המלך. לפי שמועות אלה, זאת הייתה הסיבה העיקרית לעזיבתו את מרוקו. האמן עצמו סיפר למקורביו שלמעשה הנסיכה בה דובר אכן חיזרה אחריו אך הוא לא נענה.
הוא זכה לפופולריות גדולה במרוקו, פליקס אל מגריבי לקח את שם במה שלו לכבוד העליל שהוא האריץ.
התמקדותו בחזנות ושנותיו האחרונות.
בשנת 1967 היגר לקנדה והתיישב בקוויבק בעיר מונטריאול.
שם פתח בקריירה של חזן ופייטן במשך שש-עשרה שנה בית הכנסת הספרדי-פורטוגזי במונטריאול, מבלי להזניח לחלוטין את זמירת המוזיקה הפופולרית לרגל קונצרטים בפני הקהל הרחב בקנדה, במרוקו, בצרפת ובישראל.
הזמר הרגיש קשור מאוד לישראל, שבה התגוררו גם חלק ממשפחתו הקרובה. בשנת 1962 הופיע בה לראשונה, בבנייני האומה בירושלים ובאולמות אחרים. בין השנים 1984–1996 התגורר ופעל בישראל.
בשנות ה-90 היה אלמגריבי במשך כמה שנים המנהל הפדגוגי של המרכז "פיוט תקוותנו" באשדוד וניצח על תזמורת המרכז. הוא תמך במפעל הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית (1994) ויש אומרים כי התאכזב כשלא התמנה כמנהלה.
בשנת 1996 חזר לגור בקנדה. באמריקה פעל לתקופת-מה כחזן בית הכנסת הספרדי "בית יוסף" בניו ג'רזי.
סמי אלמגריבי השתתף באירועים מוזיקליים רבים - שר בהצלחה רבה ב"פלאס דז אר" (ככר האמנויות) במונטריאול בשנים 1977 (עם מבחר להיטיו) ו-1984 (עם תוכנית מוזיקה מצרית), בפסטיבל באוז'דה ב-1999, בפסטיבל למוזיקת גארנטי בשנת 2000 בתיאטרון "מוחמד החמישי" ברבאט, ב"פסטיבל למוזיקה ערבית" במונטריאול בשנת 2005 ולרגל מלאת 80 להולדתו הוזמן בסתיו 2002 לישראל לקונצרט הצדעה בבניין האופרה הישראלית בתל אביב בליווי התזמורת האנדלוסית הישראלית. בישראל נתן באותה הזדמנות כעשרים רסיטלים בערים רבות. שירתו שזכתה להערכה בציבור גדול של מוסלמים ויהודים כאחד בצפון אפריקה, הושמעה בערוצי טלוויזיה ורדיו במרוקו ובאלג'יריה.
בשנת 2005 הוזמן למרוקו כדי להשתתף בתוכנית "שאדה אל אלחאן" בערוץ הטלוויזיה 2M לצידם של סי אחמד פירו וחייאת בוכריס. בשנת 2006 שודרה תוכנית עליו בערוץ הרדיו "אלג'יר 3". עדיין בגיל 80 ארגן לעצמו במונטריאול תזמורת אנדלוסית קטנה שליווה אותו בזמרה.
סמי אלמגריבי הלך לעולמו במרץ 2008 ונקבר בהתחלה במונטריאול בטקס שבו נכח גם הקונסול של מרוקו בעיר. מאוחר יותר הובא למנוחות בעיר אשדוד בישראל. השאיר אשה, מסודי ושישה ילדים - בן וחמש בנות. אחת מבנותיו, יולאנד אל-מגריבי, המשיכה לשיר מהרפרטואר של אביה המנוח.
יצירות ודיסקוגרפיה חלקית.
סמי אלמגריבי הלחין וכתב כמאה שירים והקליט כמה עשרות תקליטים ודיסקים.
Samy Elmaghribi et ses enfants: La Haggadah de Pessah
לקריאה נוספת.
1980 « "Contribution des juifs à la culture marocaine : Sami El Maghribi et sa production artistique" ».
des juifs marocains à la culture de leur pays : Samy El-
"Maghribi (Salomon Amzallag), sa production poétique et musicale.
Université Paris 8, Haïm Zafrani, 1988
איסור מדאורייתא
תל מעמר
תל מְעַמֵּר (ידוע גם בשם תל אל-עמר), הוא תל ארכאולוגי הממוקם על גדות נחל קישון ליד פארק העמקים בצמוד לצומת העמקים. השרידים הארכאלוגים בתל כוללים קברים מתקופת הברונזה הקדומה והתיכונה. נמצאו גם חרסים מתקופת הברזל ושרידי חלקלקה.
בשנת 1922 נערכה בתל חפירה ארכאולוגית ברשות ויליאם ג'ון פיתיאן-אדמס (W.J. Phythian-Adams) וג'ון גרסטנג הממצאים הראו שרידי התיישבות בראשית תקופת הברזל, התקופות הפרסית וההלניסטית, ולאחר פער חודשה בתקופה האסלאמית הקדומה.
בחפירת הצלה שבוצעה בשנת 1959 בשוליו הדרומיים של התל התגלו ארבעה קברים, שלושה היו מתקופת הברונזה התיכונה, הרביעי מהתקופה הפרסית.
בסקר ארכאולוגי שבוצע בתל נמצאו חרסים מתקופות אלה: הברונזה התיכונה ב', הברונזה המאוחרת, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.
מיקומו של התל ליד נחל קישון היה כחלק מנתיב דרכים שפנה בעת העתיקה מדרך הים מזרחה, מהנמל של תל אבו הואם דרך תל מעמר, תל קשיש יקנעם לכוון מגידו.
השערת החוקרים היא שבתל שכנה העיר גבע שמן המוזכרת בכתביהם של תחותמס השלישי ואמנחותפ השני מלכי מצרים מתקופת הברונזה המאוחרת אשר יצאו למסעות מלחמה בערי כנען. על פי המסופר אמנחותפ השני לאחר אחד הקרבות חוזר לסביבות מגידו כדי לקבל את הבטחות הנאמנות של מלכי כנען ולוקח את נסיך העיר "גבע-שמן" שהובא אליו עם ילדיו ועם מקורביו, ובמקומו הוא ממנה נסיך אחר. צבי גל זיהה את התל עם חֶלְקַת המופיעה בספר יהושע כעיר השוכנת על גבול נחלת שבט אשר .
ויליאם פוקסוול אולברייט הציע לזהות כאן את חרושת הגויים, עירו של סיסרא (). הוא ביסס את זיהויו על השתמרות השם באל ח'ארתייה, הסמוכה לקיבוץ שער העמקים וכן על סמיכות התל לאפיק נחל קישון.
שינוי
גבע שמן
תל אל-עמר
קווין ססמן
קווין ססמן (באנגלית: Kevin Sussman; נולד ב-4 בדצמבר 1970) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, הידוע בין השאר בעקבות גילום הדמות וולטר בסדרה "בטי המכוערת" ובזכות הופעתו בתור סטיוארט בלום בסדרה "המפץ הגדול".
ביוגרפיה.
ססמן נולד וגדל בסטטן איילנד למשפחה יהודית בעלת 4 ילדים. סיים את לימודי בתיכון ניו דורף. לאחר מכן למד בקולג' של סטטן איילנד במשך שנה אחת ולאחר מכן העביר את לימודיו בהאקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה במנהטן. מאוחר יותר למד אצל המורה למשחק אוטה האגן במשך ארבע שנים.
קריירה.
ססמן התחיל לשחק בפרסומות, כששיחק גיקים או חנונים במהלך בועת הדוט-קום עבור תאגידים כמו פדקס.
בשנת 1996 ביצע הופעת אורח בסדרה "חוק וסדר" בתור ג'ו. בשנת 1999, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של בארי לוינסון "ליברטי הייטס" בתור אלן ג'וזף צוקרמן.
בשנת 2000 שיחק בדרמה הקומית "כמעט מפורסמים" של הבמאי קמרון קרואו; שקיבל ארבע מועמדויות לפרס האוסקר. שנה לאחר מכן, בשנת 2001 שיחק בסרט המדע-בדיוני "אינטליגנציה מלאכותית" שביים והפיק סטיבן ספילברג על פי רעיון של הבמאי סטנלי קובריק; הסרט צבר שלוש מועמדויות לפרס האוסקר באותה שנה.
בשנת 2002 השתתף בסרט הקומדיה "אין כמו אלבמה" בכיכובה של ריס וית'רספון; שם גילם ססמן את דמותו של בארי לוינשטיין. בהמשך השנה השתתף במותחן "משנים כיוון", אודות עורך דין מצליח וצעיר בוול סטריט (בן אפלק) שמתנגש עם רכבו עם איש ביטוח בגיל העמידה (סמואל ל. ג'קסון).
בשנת 2006 זוסמן עבר ללוס אנג'לס כאשר לוהק בתור אחת הדמויות הראשיות בסדרה זוכת הפרסים; "בטי" ברשת ABC (שמבוססת על הטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת"), שם הוא גילם את הדמות של וולטר.
בשנת 2009 הצטרף לקאסט העונה השנייה של סדרת הסיטקום "המפץ הגדול" ברשת CBS, שם גילם את דמותו של סטיוארט בלום; בעוד ססמן גילם דמות משנית, דמותו קודמה מהעונה השישית כחלק מקאסט השחקנים הראשי. את דמות זו גילם עד לסיום הסדרה במאי 2019.
מילריט