שמעוני נולד בעיראק. הוא למד בבגדד בבית ספר הדומה ל"חדר" שם הרבו ללמוד תורה ועברית. ובנוסף למד בבית ספר ערבי שנקרא "רפידיין". בן 15 הצטרף לתנועת "החלוץ" ועד מהרה התמנה לראש קבוצת המחתרת שבבגדד. בפברואר 1951 עלה עם משפחתו לישראל ולאחר תקופת שהיה קצרה במעברה בפרדס חנה עברה המשפחה למעברת מגדיאל שם קבעו את ביתם. שמעוני עשה חיל בעבודתו בפעילותו הציבורית בקרב העולים במעברה ועד מהרה מונה ליושב ראש ועד המעברה. תפקידו היה לטפל ולשמש איש קשר בין ההנהלה לצרכי תושבי המעברה כולל ייצוגו בוועד קופת החולים ששכנה מחוץ למעברה. הוא דאג לרווחת האנשים, עזר למי שהתקשה בעברית, קבע תור אצל הרופא ועוד. הוא הקדיש את מלוא מרצו למצוא פתרונות הולמים למצוקותיהם ותלונותיהם של העולים. בבחירות למועצת הפועלים בשנת 1955 נבחר אליהו שמעוני כחבר מועצת הפועלים של הדר רמתיים מטעם מפלגת מפ"ם והחל את מסכת פעילותו הבלתי נלאית בהסתדרות ובמפלגה. בשנת 1957 נערכו הבחירות למועצה המקומית הדר רמתיים. שמעוני כבר גר אז בשיכון עממי. הוא הוצב במקום השני ברשימת מפ"ם ונבחר כחבר מועצה. בשנים הבאות שימש שמעוני מספר פעמים כסגנו של ראש המועצה ובתחילת שנות ה-80 גמלה בליבו ההחלטה להקים רשימה עצמאית – "התנועה למען הוד השרון" שתתמודד על ראשות המועצה.. באותה תקופה הוא כיהן כמזכיר הארצי של הסתדרות הפועלים החקלאית. מה שדרבן אותו להקים את רשימתו, לטענתו, היה הצורך להקים מערכת חינוך תקינה. וכן בבחירות שנערכו בשנת 1983 הוא נבחר לראשות המועצה. בעת כהונתו נבנה בית הספר היסודי ע"ש יגאל-אלון, נבנה גן האחים בעיר, נערך שיפוץ נרחב של שדרות האוטהקר, נבנה אולם ההופעות והתרבות "מופת", נבנה בית הספר היסודי לפיד ונבנתה חטיבת הביניים השחר ובניית תיכון הדרים.
שמעוני נשוי לג'נט ג'נט ונולדו להם 6 ילדים. בשנת 2018 עברו לגור בדיור מוגן, "בית גיל פז" בכפר סבא.
עזרא בינימיני
מדד שארפ
מדד שארפ (אנגלית: Sharpe ratio או Sharpe index) הוא מדד לביצועים של תיקי השקעות. הוא מודד את עודף התשואה ליחידת סיכון על נכסי השקעה. ככל שהתשואה גבוהה יותר ביחס לסיכון כך המדד גבוה יותר. המדד פותח על ידי הכלכלן האמריקאי וחתן פרס נובל לכלכלה ויליאם שארפ ב-1966. בתחילה קרא שארפ למדד בשם "תיגמול לשונות" (Reward to variability), אך עם פרסומו התקבע המדד בשמו הנוכחי.
הגדרה מתמטית.
על פי הגדרתו המעודכנת של שארפ משנת 1994:
כאשר:
אם formula_3 היא ריבית חסרת סיכון שאינה משתנה במהלך תקופת המדידה, סטיית התקן מצטמצמת לזו של הנכס:
ואז מתקבלת ההגדרה המקורית שקדמה לעדכון:
כלומר ההגדרה המקורית הניחה ריבית קבועה, והעדכון מכיר בכך שהריבית יכולה להשתנות עם הזמן.
דוגמה:
התשואה השנתית הממוצעת לטווח ארוך של מדד S&amp;P 500 היא כ-10%. נניח שהריבית חסרת הסיכון היא 3.5% ואינה משתנה. סטיית התקן של ה-S&amp;P 500 היא כ-16%. אנו מקבלים שמדד שארפ לטווח ארוך של השוק האמריקאי הוא:
((10%-3.5%)/16%) = 0.40625
אולם יש לשים לב כי אם מחשבים את המדד על פני חלון נע של 3 שנים לדוגמה, הוא ישתנה באופן דרמטי.
שימושים.
מדד שארפ משמש כדי לאפיין עד כמה התשואה של נכס מפצה את המשקיע על הסיכון שהוא לוקח. כאשר משווים שני נכסים, הנכס בעל מדד שארפ הגבוה יותר נותן תשואה גבוהה יותר באותה רמת סיכון. או לחלופין, הוא נותן אותה תשואה אך בסיכון נמוך יותר. בדרך כלל מומלץ למשקיעים לבחור השקעות בעלות מדד שארפ גבוה יותר.
מדד שארפ, כמו גם מדד טריינור ומדד אלפא של ג'נסן, משמשים לדרוג הביצועים של תיק השקעות, מנהלי קרנות נאמנות או קופות גמל.
ביקורת על המדד.
מדד שארפ ספג ביקורת נוקבת בשנים האחרונות בשל אי יכולתו להתמודד עם שווקים יורדים.
מסנן
דאוטוריום
לאוורת קייב-פצ'רסק
לאוורת קייב-פצ'רסק (באוקראינית Києво-Печерська лавра; ברוסית Киево-Печерская лавра) הוא מתחם של מנזרים וכנסיות בקייב בירת אוקראינה, והנחשב לאחד העתיקים בעיר. המתחם שוכן על הגדה הימנית והגבוהה של נהר הדנייפר, דרומית-מזרחית למרכזה של קייב, ובנוי על שתי גבעות שגיא חוצץ ביניהן.
המנזר הוקם בשנת 1051 בתקופת הנסיך ירוסלב הנבון, על ידי הנזיר אנטוניוס ותלמידו פאודוסי. במאה ה-12 זכה המנזר למעמד של "לאוורה" – מנזר ראשי גדול, ועד שנת 1688 הוא השתייך לפטריארך קונסטנטינופול, ולאחר מכך לפטריארך של מוסקבה. בשנת 1990 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית וכיום הוא נחלק לכנסייה (החלק התחתון) ולמוזיאון (החלק העליון).
היסטוריה.
במאה ה-11 היה השטח מכוסה ביערות שבהם נהג להתפלל אנטוניוס הקדוש, נזיר שהגיע לקייב ממנזר אספיגמנו (Εσφιγμένου) בהר אתוס. הוא חפר לעצמו מערה על גבעת ברסטוב וקבע בה את מגוריו. עם הזמן הצטרפו אליו נזירים נוספים שחפרו גם הם מערות במקום, ובמקום קמה קהילה.
בשנת 1062 העניק הנסיך איזיאסלב הראשון את הגבעה כולה לנזירים, ובמקום נבנה מנזר בעזרת אדריכלים מקונסטנטינופול, אשר זכה לשם פצ'רסק. בשנת 1073 הוקמה כנסיית אבן שבנייתה הסתיימה ב-1189. כנסייה זו שונתה במהלך השנים אך קיימת עד היום. ב-1096 נהרס המתחם בפלישת הקומנים, אך נבנה מחדש וחומת מגן נבנתה סביבו. עוד הוקמו במקום כנסיות נוספות.
בשנת 1240 נבזז המנזר ונהרס בכיבוש קייב על ידי המונגולים. לא ברור מתי הוא שוקם, אך ידוע שבמאה ה-14 שוב ניצבה במקום הכנסייה הגדולה (הקתדרלה אוספנסקי), ובמקום נטמנו אנשי אצולה ונסיכים. בשנת 1470 חודשה הכנסייה הגדולה ועוטרה מחדש.
בשנת 1596 כשל ניסיון להעביר את המתחם לרשות הכנסייה האוקראינית האוניאתית שכן הנזירים התנגדו לכך בכוח, והמנזר נותר כפוף לפטריארך קונסטנטינופול ושימש כמעוז האמונה האורתודוקסית באוקראינה. בית דפוס קם במנזר ב-1615 והודפסו בו ספרים בנושאי דת והיסטוריה. עוד הוקם במנזר בית ספר ללימודי דת, שפועל גם כיום. לקראת סוף המאה ה-17 הוקמו חומות מגן סביב המתחם, ואלה חוזקו בתקופת פיוטר הגדול, עת נודע המקום כמבצר פצ'רסק. החל משנת 1688 היה המתחם תחת שליטת הפטריארך ממוסקבה. בשנת 1718 התחוללה שרפה גדולה שפגעה קשות בקתדרלה, בבית הדפוס, בארכיון ובספריה, אך עד 1729 שוקמו כל המבנים. בשנים 1731–1745 הוקם מגדל הפעמונים הנישא לגובה של 96.5 מטר. מאז 1786 נתון המתחם בשליטתו של המיטרופוליט של קייב.
במאה ה-19 שכנו שישה מנזרים במתחם - המנזר הגדול, בית חולים טרויצקי, המערות הקרובות, המערות הרחוקות, מנזר גולוסייב ומנזר קיטייב. בכנסייה הגדולה ניצב איקונין של מריה, אם ישו ושכנו בה קברים של מספר אצילים מקומיים. ב-1926 הוכרז המתחם כשמורת טבע והיסטוריה ובשנת 1930 נסגר המנזר סופית וחלק מהנזירים הוגלו או נהרגו. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פוצצה כנסיית התרדמה וחרבה לחלוטין למעט המגדל הדרום-מערבי, אם כי לא ידוע אם בידי הרוסים או הנאצים. בשנת 1988 הוקם מנזר חדש בשטח המערות הקרובות, וב-1995 הוחלט על הקמה מחדש של הכנסייה הגדולה והיא נפתחה לציבור בשנת 2000.
עם המבנים החשובים במתחם נמנים:
מגדל הפעמונים.
מגדל הפעמונים הגדול (רוסית Большая Лаврская колокольня; אוקראינית Велика Лаврська дзвіниця) הוא אחד המבנים הבולטים בנוף העיר. הבניין נבנה בשנים 45–1731 על ידי האדריכל יוהאן שנדל (Johann Gottfried Schädel) במימונו של ההטמאן הקוזאקי איוון מזפה. גובה המבנה בן ארבע הקומות, כולל כיפתו המוזהבת והצלב, הוא 96.5 מטר, והוא בנוי בסגנון קלאסי. קוטר הקומה התחתונה עומד על 28.8 מטר ועובי הקירות הוא כ-8 מטר. הבניין מעוטר בעמודים – בקומה השנייה 32 עמודים בסגנון דורי, בשלישית 16 עמודים בסגנון איוני וברביעית 8 עמודים בסגנון קורינתי. בקומה השלישית היו בעבר פעמונים שהוסרו מאוחר יותר, וכיום מותקנים במבנה רק שלושה פעמונים מהמאה ה-18. בקומה זו נמצאת גם מרפסת מבקרים המאפשרת תצפית על העיר. בקומה הרביעית הותקן בשנת 1903 שעון המשמיע קול צלצול אחת לרבע שעה. בשל השעון ידוע המגדל גם בשם "מגדל השעון". מאז שהותקן שבת השעון רק פעם אחת, בספטמבר 1941 כאשר פוצצה כנסיית התרדמה, ותיקונו ארך שש שנים.
כנסיית השילוש.
כנסיית השילוש (רוסית Троицкая Надвратная церковь; אוקראינית Троїцька Надбрамна церкв) היא מהעתיקות במתחם. הכנסייה נבנתה בסגנון רוס של קייב אך לאחר מספר שינויים במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 היא משמשת דוגמה לסגנון הבארוק האוקראיני. הכנסייה ממוקמת מעל לשערים הקדושים, השערים הראשיים של המנזר, וסמוך לכניסה אליה שוכנים חדרי השומרים. מדרגות אבן מובילות אל הכנסייה אל המבנה, וקירותיו החיצוניים מכוסים בפרסקות אשר חודשו בשנים 1900–1901. הכנסייה מחולקת לשלושה מתחמים ובכל אחד מהם אפסיס בצידו המערבי.
המבנה הוקם בשנים 1106–1108 מעל הכניסה הראשית למתחם וכחלק מביצוריו. הוא הוקם בידי נכדו של הנסיך הגדול של צ'רניגוב אשר ויתר על תוארו והיה לנזיר במשך 36 שנים. הוא גם הקים בית חולים של המנזר, ולאחר הריסת קתדרלת המנזר בידי המונגולים במאה ה-13 הייתה כנסייה זו לכנסייה הראשית של המתחם. במהלך עבודות השיפוץ במאות ה-17 וה-18 הוחלפה הכיפה על עיטוריה הפנימיים, ובשנת 1725 הוצבה נברשת גדולה ל-16 נרות. במהלך השנים 1730–1740 צוירו פרסקות בגם חלק הפנימי של הכנסייה, והם מבוססים על אירועים מהברית החדשה ועל המסורת האוקראינית. בשנים 1957–1958 נערכו עבודות שיקום נרחבות שכללו את שיקום העיטורים, התקנת כיסוי זהב חדש על הכיפה וחידוש ציורים חיצוניים.
כנסיית המציל בברסטוב.