בקורת קשה הובעה בקשר לקריאות של רבנים לסירוב פקודה לפנות יישובים, ואף לתת תמיכה עורפית למפונים. בקרב הצבא וההנהגה הפוליטית היה חשש גדול שמחלקות שלמות של בני ישיבות וחיילי הסדר יסרבו פקודה, לאור פסיקות הרבנים. הרמטכ"ל דן חלוץ הביע ביקורת נחרצת נגד הקריאות לסירוב פקודה והודיע שצה"ל לא יוכל לסבול סרבנות (באיגרת הרמטכ"ל לחיילים בנוגע לסרבנות ותוכנית ההתנתקות). בעקבות שמועות בתקשורת, שחלוץ הולך לפרק את יחידות ההסדר, יזם הרמטכ"ל מספר שיחות נוקבות עם ראשי ישיבות ההסדר והמכינות הצבאיות שנועדו להבהיר את עמדתו ולהרגיע את המתחים. בשיחות אלה דרש מהם לא לקרוא לסרבנות, אך שיבח את תרומתם והודיע שלא יפורקו ישיבות ההסדר ויחידות של בני ישיבות. אנשי ציבור בשמאל, לעומת זאת, הביעו ספק בנאמנותם של החיילים הדתיים למדינה ולשלטונות הצבא ודרשו לפרק את היחידות הדתיות בטענה שהן מסגרות קיצוניות המעוררות מרדנות שנאמנות לרב ולא לדמוקרטיה.
ביחסו של השמאל אל המוחים נגד תוכנית ההתנתקות הייתה גם נימה של שמחה לאיד. חיים חפר כתב:
עם תחילת ההתנתקות קרא עיתון "הארץ" במאמר המערכת לדכא בכוח את ההתנגדות לביצוע ההתנתקות והגדיר את הכניסה של מתנגדי ההתנתקות לגוש קטיף כמרד. לעומת זאת, עיתון "מעריב" נקט קן פייסני יותר, שאותו הביע במאמר דן מרגלית. מרגלית הביע הבנה לכאב המפונים, ביקש מהם סליחה והפציר בהם להימנע משפיכות דמים למען הדמוקרטיה ו"הביחד" הישראלי:
הליכים פליליים והפסקתם.
כנגד מי שבמסגרת מחאתו נגד תוכנית ההתנתקות נקט בצעדים פליליים, נפתחו הליכים מתאימים של חקירה והעמדה לדין. ב-25 בינואר 2010 אושר בכנסת חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התש"ע-2010, המבטל ביצוע גזר דין או החלטה שניתנו בעבירה על רקע התנגדות לתוכנית ההתנתקות (למעט עבירות חמורות מסוימות), ונמחק הרישום הפלילי. בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר:
בית קברות לחיות שעשועים
צפלין
צפלין (מגרמנית: Zeppelin) הוא סוג של ספינת אוויר קשיחה אך קלה מהאוויר אשר פותחה על ידי הרוזן הגרמני פרדיננד פון צפלין בפרידריכסהאפן בתחילת המאה ה-20 ומבוססת בחלקה על דגם מוקדם יותר של דויד שוורץ. הודות להצלחתה של ספינת האוויר שפיתח, השם "צפלין" דבק בכלי הטיס ומשמש היום ככינוי לכל ספינות האוויר הקשיחות הקלות מן האוויר.
בצפלינים נעשה שימוש כאמצעי תחבורה אזרחית וכן לצרכים צבאיים. חברת DELAG (Deutsche Luftschiffahrts-AG), אשר ניתן לכנותה חברת התעופה המסחרית הראשונה, הפעילה טיסות סדירות בצפלינים עוד לפני מלחמת העולם הראשונה. לאחר פרוץ המלחמה השתמש הצבא הגרמני בצפלינים באופן נרחב, הן לצורך הפצצה והן לצורך תצפית.
תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה עצרה באופן זמני את פיתוח הצפלין, אולם תחת הנהגתו של הוגו אקנר, אשר המשיך את דרכו של הרוזן צפלין, שב הצפלין ופרח בשנות ה-20 של המאה ה-20. שיא פעולתו של הצפלין היה בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר ספינות האוויר LZ127, Graf Zeppelin, LZ129 Hindenburg פעלו באופן קבוע בטיסות טרנס-אטלנטיות מגרמניה לצפון אמריקה ולדרומה. אסון ההינדנבורג בשנת 1937 סימן את קץ עידן "הענקים במרומים", אף על פי שגם גורמים אחרים תרמו לירידת השימוש בצפלין.
מאפיינים עיקריים.
המאפיין החשוב ביותר בעיצוב הצפלין הוא שלד אלומיניום קשיח ממנו הוא בנוי, העשוי מטבעות רוחב וצלעות אורך. היתרון בצורת עיצוב זו הוא שניתן לבנות ספינות גדולות, המאפשרות הרמת מטענים כבדים יותר וניתן לצייד את הספינה במנועים חזקים יותר, זאת לעומת ספינות האוויר שאינן קשיחות ואשר לחץ הגז בתוכן מקנה להן את צורת המבנה.
הצורה הכללית של הצפלינים הראשונים הייתה גליל עם קצוות מעוגלים וזנב המורכב ממספר משטחי היגוי. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כתוצאה משיפורים מוצלחים בעיצוב שנעשו על ידי חברת Schutte-Lanz Luftschiffbau עיצוב הצפלין השתנה לצורה הדקה והחלקה יותר המוכרת לנו, עם זנב בצורת צלב המופיע כמעט בכל סוגי הצפלינים עד היום. בתוך מסגרת הגוף הותאמו מספר בלונים נפרדים, "תאים", אשר הכילו גז קל מן האוויר, מימן. בספינות אוויר שאינן קשיחות קיים תא בודד של גז הממלא למעשה את רוב חלל הספינה. כוח ההנעה של הצפלין בא ממספר מנועי בעירה פנימית אשר הותקנו על זיזים בולטים ואשר חוברו אל השלד. היגוי הספינה נעשה על ידי שינוי פעולת מנוע אחד לעומת אחר וכן על ידי ההגה והכנפונים.
בתחתית השלד נבנה תא קטן יחסית לנוסעים ולצוות, אולם אף בתוך חלל הספינה היו מקומות בהם אוחסן ציוד ואף היו מגורי צוות.
היסטוריה של הצפלין.
ספינות הצפלין הראשונות.
הצפלין הראשון.
הרוזן פרדיננד פון צפלין החל מתעניין בכדורים פורחים לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871, שם ראה שימוש של כדורים פורחים צרפתיים בעת המצור על פריז. אף בשנת 1863 הוא ראה שימוש צבאי בכדורים פורחים במלחמת האזרחים האמריקנית כאשר צפה במלחמה כמשקיף צבאי בצד כוחות האיחוד.
הרוזן היה משוכנע בפוטנציאל של ספינת האוויר, והחל לנסות מספר עיצובים מיד לאחר שסיים את שירותו הצבאי, בשנת 1890, בהיותו בגיל 52.
צפלין הציג את תוכניותיו לוועדת מומחים בשנת 1894, אולם זו הראתה עניין מועט בלבד ברעיון. באותה השנה הוא ייסד את "החברה לקידום טיסות בספינות אוויר" (גרמנית: Gesellschaft zur Förderung der Luftschiffahrt). הון המניות של החברה היה בסך 800 אלף מארק גרמני, ובו יותר ממחצית מכספו הפרטי של הרוזן. את התכנון הטכני הוא הותיר למהנדס תאודור קובלר ומאוחר יותר למהנדס לודוויג דור.
ב-31 באוגוסט 1895, הוא רשם פטנט על ספינת האוויר ובו נכללו כבר רוב מאפייני ספינות הצפלין. אחד מן הרעיונות של צפלין, אשר נרשם כפטנט אולם מעולם לא התממש, היה לחבר מספר ספינות אוויר, האחת אחר האחרת, במעין "רכבת אווירית", כותרת הפטנט הייתה Lenkbarer Luftfahrzug (גרמנית "רכבת שטה באוויר הניתנת לניווט").
לבסוף הוא רכש את הזכויות על העיצוב של הממציא הקרואטי היהודי, דויד שוורץ, זאת לאחר מותו של האחרון. ספינת האוויר הראשונה שבנה הייתה מבוססת ברובה על העיצוב של שוורץ.
בשנת 1899 החלה בניית ספינת האוויר צפלין. העבודה נעשתה במפעל הרכבה צף על פני מימי ימת קונסטנץ במפרץ מנצל, בעיירה פרידריכסהאפן, בדרום גרמניה. המיקום למפעל ההרכבה נבחר מתוך התחשבות בקשיי ההמראה של הספינה. הודות לעובדה כי אולם ההרכבה צף על המים, ניתן היה לכוון את פתחיו בהתאם לכיוון הרוח. הדגם הניסיוני הראשון LZ1 (ראשי תיבות ל Luftschiff Zeppelin "ספינת האוויר צפלין") היה באורך 128 מטר ומצויד בשני מנועים מתוצרת דיימלר של האחד, איזון הספינה הושג על ידי הסטת משקולת בין שני זיזי המנועים.
הטיסה הראשונה של הצפלין הייתה ביום 2 ביולי 1900 במסלול מעל ימת קונסטנץ. משך הטיסה היה 18 דקות בלבד וזאת לאחר שנשבר המנגנון שנועד להסטת המשקולת המאזנת. לאחר תיקון המנגנון, הוכחה יעילותה של הספינה לטיסות ארוכות יותר. בטיסה השלישית של הספינה, ביום 24 באוקטובר 1900, טסה הספינה במהירות 6 מטר לשנייה ושברה את שיא המהירות לספינות אוויר, 3 מטר לשנייה, אשר הוחזק עד אותה עת על ידי ספינת האוויר הצרפתית, לה פרנס. אולם למרות ביצועים אלה לא השתכנעו משקיעים נוספים להשקיע במיזם של הרוזן צפלין. לאור קשיים כספיים בהמשך מימון המפעל, נאלץ הרוזן צפלין לפרק את הדגם הניסיוני ולמוכרו כגרוטאות ולסגור את החברה.
אסון מלווה תחיה.
הודות לתמיכה נלהבת של חובבי תעופה זכה הרעיון של הרוזן צפלין לתחייה מחודשת, באופן שיפותח לטכנולוגיה אמינה. רק לאחר שהפכה הטכנולוגיה לשימושית ניתן היה להשתמש בספינות האוויר באופן מסחרי בתעופה האזרחית וכן למכור אותן לצבא.
ספינת הצפלין השנייה, LZ2, נבנתה הודות לתרומות מן הציבור, רווחים מהגרלת לוטו מיוחדת למטרה זו, מימון ציבורי מסוים וכן השקעה פרטית נוספת בגובה 100 אלף מרק של הרוזן צפלין עצמו. ספינת הצפלין השנייה המריאה פעם אחת ויחידה ב-17 בינואר 1906. לאחר ששני מנועיה שבקו חיים, היא נאלצה לנחות באזור הרי אלגאו, בדרום גרמניה ושם ניזוקה הספינה באופן מוחלט לאחר שהתרחשה באזור סערה.
ספינת הצפלין השלישית, LZ3, שבתוכה שולבו חלקים מספינת LZ2, הייתה לצפלין הראשון שזכה להצלחה אמיתית. עד לשנת 1908 טסה הספינה 4,398 ק"מ בארבעים וחמש טיסות. בשלב זה החל הצבא הגרמני להתעניין בספינת הצפלין והיא נרכשה על ידי הצבא ונקראה Z1. הספינה שירתה כספינת אימון עד לשנת 1913 ואז הוצאה מן השירות.
הצבא היה מוכן אף לקנות את ספינת הצפלין הרביעית, LZ4, בתנאי שתערוך טיסת הדגמה בת 24 שעות. בעת הטיסה, עצר הצוות לנחיתת ביניים ליד העיר שטוטגרט. בעת העצירה, ביום 5 באוגוסט 1908, התחוללה במקום סערה, הספינה ניתקה מן העוגן, נסחפה ברוח, התרסקה לתוך עץ ועלתה באש. איש לא סבל מפגיעות קשות כתוצאה מתאונה זו, אף על פי שהטכנאים אשר טיפלו אותה שעה במנועים ניצלו אך ורק הודות לכך שקפצו מן הספינה לקרקע. אסון זה היה יכול להביא לקיצו את הרעיון של הרוזן פון צפלין לולא החליט אחד מן הצופים הרבים שהיו במקום להתחיל מיד במפעל התרמה ציבורי שבמהלכו נאספו 6,096,555 מרק. תרומה נדיבה זו איפשרה לרוזן לייסד את חברת Luftschiffbau Zeppelin GmbH (גרמנית "בניית ספינות אוויר צפלין בע"מ") ולייסד את "קרן צפלין". כך, מתוך החורבות, קם לתחייה מיזם הצפלין ואף זכה לביטחון כלכלי.
ספינות צפלין לפני מלחמת העולם הראשונה.