משפחת הפירוקסנים מהווה חלק חשוב בהרכבו של כדור הארץ. חלקה העליון של המעטפת כדור הארץ בנוי בעיקרו מאוליבין ופירוקסן. בחלק התחתון של כדור הארץ, מאבדים הגבישים האלו את צורתם האופיינית ונדחסים לצורה דחוסה יותר. הצורה הזאת נקראת על שם המינרל פרובסקיט (קלציום טיטאנט), למרות שמבחינה כימית היא זהה לאוליבין ולפירוקסן. לכן ניתן לומר שהמעטפת התחתונה של כ"א עשויה בעיקר מפירוקסן במבנה פרובסקיט.
סוגים שונים של פירוקסנים.
חבר חשוב בקבוצת הפירוקסן הוא אורתופירוקסן בשם אנסטטיט, שהוא תוצר של ריאקציה מגמתית, בין פורסטריט, שהוא הסוג הנפוץ ביותר של אוליבין, לבין קוורץ, ששכיח בקרום כדור הארץ, אבל כמעט ואינו מצוי עמוק יותר במעטפת כדור הארץ. כמויות גדולות של אנסטטיט, מעידות על מגמות מאפיות ואולטרא מאפיות, שהתרוממו מכיוון המעטפת אל הקרום.
חבר נוסף ראוי לציון מבין הפירוקסנים הוא האומפציט, שמופיע בעיקר בסלעים מטאמורפיים שעברו התמרה בלחץ גבוה ולפיכך הוא מהווה אינדיקציה לתנועות טקטוניות משמעותיות בהיסטוריה הגאולוגית.
לקריאה נוספת.
Frandon John, "The Practical Encyclopedia of Rock and Minerals", Lorenz Books: London 2006
פירוכסן
יוליוס פירסט
יוליוס פירסט או יוסף אלזארי (בגרמנית: Julius Fürst; 12 במאי 1805 – 9 בפברואר 1873) היה היסטוריון ומילונאי יהודי יליד גרמניה.
קורות חיים.
פירסט נולד בפולין ובראשית דרכו למד תורה מפי הרב עקיבא איגר. בשנת 1820, הלך ללמוד בברלין ובשנת 1829 עבר לברסלאו. בשנת 1836 קיבל פירסט תואר דוקטור. בשנת 1839 נתמנה למרצה ללשונות המזרח באוניברסיטת לייפציג, אך בגלל היותו יהודי לא קיבל קביעות במשך שנים רבות. בשנת 1862 נענה בחיוב להצעה ללמד בוורשה, אולם הדבר לא יצא אל הפועל וב-1864 הוא הועלה בלייפציג לדרגת פרופסור. ב-1840 ייסד את כתב העת היהודי-גרמני "אוריינט" שממנו התפרסמו 12 כרכים עד שנת 1851. במוסף הספרותי שלו כתבו גדולי חכמי ישראל דאז. במקביל, פרסם פירסט מאמרים רבים בחוכמת ישראל, ביניהם:
בשנת 1839 עבודה של פירסט על השפה הארמית תורגמה לעברית על ידי אפרים ישראל בליכר
פירסט נפטר בפברואר 1873 ונקבר בלייפציג בהלוויה אליה הגיעו ראשי האוניברסיטה ואנשי חכמת ישראל.
סילוגיזם קטגורי
הקרן לשיתוף פעולה כלכלי
הקרן לשיתוף פעולה כלכלי (באנגלית: Economic Cooperation Foundation - ECF) היא ארגון לא ממשלתי ללא כוונות רווח (NGO) שהוקם ב-1991 על ידי יוסי ביילין, יאיר הירשפלד, נואף מסאלחה ורון פונדק על מנת לקדם שיתוף פעולה ישראלי-ערבי, ובפרט ישראלי-פלסטיני.
הקרן משמשת בראש ובראשונה כ"צוות חשיבה" ("Think tank") שמעלה רעיונות ומנסח ניירות עמדה בנושאים שונים הנוגעים ליחסים בין ישראל לפלסטינים. מיד עם ביטול החוק לאיסור מפגשים עם אנשי אש"ף במסגרת זו הוכנו מחקרים וניירות עמדה בנושא הסדר קבע עתידי.
בין מטרות הקרן "עידוד הקהילה האירופית להתערבות בתהליך השלום בין ישראל למדינות ערב".
הקרן משתתפת בפרויקטים שונים לשיתוף פעולה בין גורמים ישראלים לפלסטינים בתחומי הבריאות, איכות הסביבה ונושאים מוניציפליים, ובפרויקטים לקידום מעמד ערביי ישראל.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה וקריסת תהליך השלום, הרחיבה הקרן את פעולותיה, ועסקה בניהול משברים ותכנון מדיני וכלכלי ארוך-טווח. במהלך ההתנתקות מרצועת עזה, יצרה הקרן מנגנון שאיפשר לחקלאים הישראלים ברצועה להעביר החממות שבבעלותיהם לידיים פלסטיניות תוך קבלת תשלום מתורמים בינלאומיים.
על אף שהקרן אינה מפרסמת ניירות עמדה תחת שמה, חוקרים הנמנים בצוות החשיבה של הקרן מפרסמים מאמרים על דעת עצמם. בין הבולטים שבהם הם שאול אריאלי ויונתן תובל.
הקרן ופרויקטים שלה ממומנים מתרומות. אחד מהתורמים הגדולים לקרן, בנוסף לארגונים בינלאומיים ולתורמים פרטיים, הוא האיחוד האירופי, עובדה שגוררת ביקורת כנגד ביילין, וטענות על התערבות כביכול של ממשלה זרה בעניינים הפנימיים של ישראל. יואב יצחק חשף כי פעילות ציבורית ופוליטית של יוסי ביילין בעת שהיה חבר הכנסת, מומנה בידי הקרן.
3DES (או DES משולש) היא שיטת הצפנה משנת 1998 המבוססת על אלגוריתם DES, שנועדה לחזק את הבטיחות של האחרון לאור העובדה שגודל מפתח ההצפנה של DES הוא 56 סיביות בלבד – גודל שנחשב קטן יחסית (עבור טכנולוגיה של שנות ה-90). שיטת DES משולש מפצה על אורך המפתח בדרך זולה ופשוטה: הצפנה חוזרת עם DES תוך שימוש במפתחות הצפנה נוספים.
לשיטת ההצפנה DES שני חסרונות בולטים:
צופן 3DES נועד להתגבר על הבעיה השנייה. הצופן פועל עם שלושה מפתחות DES ולכן אורך המפתח הכולל הוא 168 סיביות. אורך זה מונע את האפשרות לפיצוח הצופן על ידי ניסוי כל המפתחות האפשריים (במגבלות כח המחשוב בימינו). קיימות שתי וריאציות של DES משולש: EEE, ו-EDE.
יישום אלגוריתם DES בשיטה זו זכה לפופולריות משום שהוא מאפשר להשתמש באותו כלי (חומרה או תוכנה) לביצוע DES ו-3DES. כך משיגים שיפור בבטיחות ההצפנה על חשבון זמן ביצוע. מבחינת יעילות חישובית התוספת אינה כה משמעותית.
מחקרים מראים
, שחוזקו האמיתי של DES משולש אינו 168 סיביות כפי שהיינו רוצים, אלא רק 112. זאת משום ששיטות אילו פגיעות להתקפה הנקראת תקיפת היפגשות באמצע. אם מאחסנים טבלה של formula_16 תוצאות הצפנה ופענוח באמצעות DES עם מפתחות שונים, הממויינים בסדר לקסיקוגרפי, אפשר למצוא את המפתח ב-formula_17 ניסיונות. זה עדיין מספיק חזק, משום שאחסון כמות כזו של מידע כמעט אינו מעשי. אולם בשל חולשתו הראשונה של DES (שהוזכרה לעיל), רבים רואים ב-3DES מעין טלאי על האלגוריתם המתיישן עד שיוחלף במשהו טוב יותר. אלגוריתם ההצפנה AES הוא תקן ההצפנה אשר נבחר להחליף את DES.
DES משולש
קוד נפוליון
זו ארצנו
זו ארצנו היה ארגון פוליטי אשר הוקם בחודש יולי 1994 מתוך כוונה ליצור גל מחאה ציבורי נרחב נגד יישום הסכמי אוסלו. מייסדי הארגון היו משה פייגלין ושמואל סקט, שדגלו במדיניות של מרי אזרחי בלתי אלים והובילו את המאבק בהתאם.
הקמה.
כנס הייסוד של "זו ארצנו" התקיים בשנת 1994, אם כי היסודות הונחו כבר בחודש דצמבר 1993 במלון "אשל הנשיא" באריאל, שבו התקבלה ההחלטה לצאת למהלך יזום שתכליתו הכפלת מספר המאחזים ברחבי יהודה ושומרון. כוח האדם, הארגון והניסיון היו התשתית הראשונית להקמת הארגון.
הנהגה.
מלבד שלושת המנהיגים, הוכנה במטה "זו ארצנו" רשימה המפרטת שרשרת פיקוד בת שלושים חברים, זאת בשל המאסרים התדירים של בכיריה, המחייבים התארגנות מחדש. המטרה הייתה להבטיח את המשך קיומה של המנהיגות בשטח, גם בסיטואציה בה הנסיבות ירוקנו את השורות.
אידאולוגיה.
"זו ארצנו" נולדה מתוך התנגדות להסכמי אוסלו שנחתמו בין ישראל בראשות ממשלת יצחק רבין לבין אש"ף. מהות ההסכמים הייתה הכרה הדדית של הצדדים זה בזכות הקיום של זה ויישום ראשוני של הנוסחה שטחים תמורת שלום. "זו ארצנו" תפסה את הסכמי אוסלו כפגיעה במדינה ובאזרחיה היהודים.
סממנים מובהקים לתפיסה זו הייתה בבחירת השם ובבחירת הסמל לארגון. השם, "זו ארצנו", מדגיש את התפיסה הרואה בכל שטח ארץ ישראל קניין יהודי בלבד. הסמל הכיל את הכיתוב, "זו ארצנו", לצד ציור המפה והמנורה. הניסיון היה ליצור סממנים המקושרים והמזוהים הן ביהדות והן בציונות, זאת כדי ליצור מכנה משותף והסכמה רחבה ככל הניתן שיוביל לגיוס המוני.
מנהיגות "זו ארצנו" הניחה כי מחאה קונבנציונלית תזכה בסיקור תקשורתי מינימליסטי, אם בכלל, ובכך הניסיון ליצור גל מחאה ציבורי ייכשל. התחושה הייתה כי הן הממשלה והן התקשורת דוחקות לשוליים את רחשי הלב של ציבור גדול, מתנכרות לו ואף יוזמות דמוניזציה נגדו. בשל כך, "זו ארצנו" בחרה ונקטה במחאה אלטרנטיבית בדמות מרי אזרחי בלתי אלים. להשקפת חברי "זו ארצנו", התנגדות זו הייתה מימוש מתבקש של דמוקרטיה מתגוננת שהרי הממשלה בראשות יצחק רבין מתנהלת כדיקטטורה המסרבת לתת ביטוי גם למתנגדיה. מבחינתם, היה צורך אקוטי בשבירת מחסום הציות האוטומטי.
"זו ארצנו" חרתה שלושה כללים מרכזיים שהנחו אותה לאורך שנות המאבק: הראשון, התנגדות לאלימות, הן פיזית והן מילולית. השני, צמצום מקסימלי של הסכנות והנזקים הכרוכים במאבק. השלישי, נכונות מלאה לשאת בכל מחיר שיידרש לשלם, כולל כניסה לבית הסוהר.
מהלכים מרכזיים.
המרי האזרחי בו נקטה "זו ארצנו" קיבל ביטוי אופרטיבי ביוזמות רבות ומגוונות שרובן כוונו ליצירת תהודה תקשורתית ואהדה ציבורית שתוביל להרחבת המחאה נגד ממשלת רבין.
המהלך המרכזי הראשון היה הניסיון להקים מאחזים רבים ברחבי יהודה ושומרון. התוכניות נכתבו וגיוס המשאבים והציבור הושלם, אך בשל דחייה חוזרת של תאריך היציאה לדרך הציבור איבד את התלהבותו ואת מוכנותו ובמקביל גורמי הביטחון כגון צה"ל והמשטרה הספיקו לאסוף אינפורמציה ולהתכונן בהתאם. מהלך זה הסתיים בהצלחה נקודתית בלבד. מאחזים בודדים הוקמו וגם הם פונו במהירות. הסיקור התקשורתי היה דל יחסית.
לאור כישלון המהלך, בייחוד מהבחינה התקשורתית, הבינו ב"זו ארצנו" כי המאבק האמיתי צריך להתקיים בזירה הארצית. הקמת מאחזים נוספים אומנם תשרת את המאמץ ההתיישבותי אך התרומה למאמץ המחאתי תהיה דלה. פייגלין ביקש ליצור מהלך שיזכה לתהודה ולאהדה ברמה הארצית.