המשחקים הגאים הראשונים התקיימו בשנת 1982 בסן פרנסיסקו ונוסדו על ידי ד"ר טום ואדל, רופא בכיר ואתלט אמריקאי, ומתקיימים מאז אחת לארבע שנים. אף שמדובר בתחרויות, אופי האירוע אינו תחרותי והמשחקים הם ברוח השוויון והשיתוף האוניברסליים. ואדל הגדיר את המשחקים הגאים כ"רעיון חדש, מהבחינה הזאת, שלמרות היותו ספורט הוא מבוסס על קבלה יותר מאשר על גירוש. כל אחד מורשה לקחת חלק במשחקים האולימפיים הגאים, בלי קשר לגזע, מין, מוצא, לאום, נטייה מינית או יכולת אתלטית". על מנת להתקבל למשחקים הגאים אין צורך בתקן מינימום להישגים, ודי ברצון להתחרות. כאירוע שהדגש בו הוא על תרבות של שוויון וקבלה יותר מאשר על תחרותיות, קרוי כל אירוע בשם ייחודי, הנילווה לשנת קיומו.
כרונולוגיה.
האירוע השלישי של המשחקים הגאים.
האירוע השלישי, החגיגה, נערך בוונקובר, קנדה מה-4 באוגוסט ועד ל-11 באוגוסט 1990.
בין המשתתפים היה השחיין אלוף אולימפי, אלוף משחקים הפאן-אמריקאיים ואלוף האוניברסיאדה ברוס הייז ובכך היה לאלוף האולימפי הראשון והיחידי שהשתתף וזכה במשחקים אלו.
האירוע הרביעי של המשחקים הגאים.
האירוע הרביעי, האחדות, נערך בניו יורק, ארצות הברית מה-18 ביוני ועד ל-25 ביוני 1994. בין המשתתפים היה מארק צ'טפילד שיאן אולימפי.
במהלך המשחקים, שני ספורטאים אולימפיים יצאו מהארון. אחד מגדולי הקופצים למים בכל הזמנים, האלוף האולימפי ואלוף העולם גרג לוגניס מארצות הברית וסגן האלוף האולימפי באיגרוף (עד 60 ק"ג) מארק לדוק (ברצלונה 1992) מקנדה.
האירוע החמישי של המשחקים הגאים.
האירוע החמישי, החברות, נערך באמסטרדם ארנה שבאמסטרדם, הולנד מה-1 באוגוסט ועד ל-8 באוגוסט 1998, לראשונה מחוץ לצפון אמריקה, באירופה. דנה אינטרנשיונל זמרת טרנסג'נדרית מישראל שזכתה באירויזיון שלושה חודשים לפני כן, הייתה הפרזנטורית של האירוע והופיעה בטקס הפתיחה.
בטקס הפתיחה הופיעו עוד: ז'אן-פול גוטייה, מרטינה נברטילובה נאמה מעל מסכי ענק, בנות וית'ר עם הלהיט הגדול שלהן איטס ריינינג מן ואמנים נוספים.
אלוף עולם בשחייה ואלוף הפאן פסיפיק בשחייה דן ויטץ' ואלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים בשחייה אלכס קוסטיץ' שניהם מארצות הברית, השתתפו וזכו במשחקים אלו.
האירוע השישי של המשחקים הגאים.
האירוע השישי, תחת שמיים חדשים, נערך בסידני, אוסטרליה מה-2 בנובמבר ועד ל-9 בנובמבר 2002.
האירוע השביעי של המשחקים הגאים, והפיצול בארגוני הספורט הלהט"בים.
בשנת 2001 קבעה התאחדות המשחקים הגאים כי האירוע השביעי במספר בשנת 2006 יתקיים בעיר מונטריאול, קנדה. בהמשך, בעקבות חילוקי דעות קשים, בסוף שנת 2003 בין ההתאחדות לבין הוועדה המארגנת במונטריאול, החליטה ההתאחדות לבטל את האירוע במונטריאול ולהעבירו לשיקגו, ארצות הברית. ההתאחדות ערכה מכרז בין לוס אנג'לס ושיקגו שהשתתפו במכרז הקודם לאירוח האירוע של שנת 2002.
שלוש נקודות מרכזיות היו במחלוקת:
הוועדה המארגנת תכננה אירוע ענק עם 24,000 משתתפים, גדול פי שניים מהמשחקים הגאים שנערכו בסידני 2002, ואילו ההתאחדות הייתה מעוניינת באירוע קטן יותר ותקציב שמרני. כמו כן, התעוררה בעיה כלכלית ולא הייתה שקיפות כלכלית מספיקה לדעתה של ההתאחדות.
הוועדה המארגנת של מונטריאול לא ויתרה והחליטה לייסד אירוע ספורט ותרבות דומה בשם האאוטגיימס העולמי הראשון במימון התאחדות הספורט הבינלאומי של ההומואים והלסביות וכן תמיכה של מחוז קוויבק וממשלת קנדה. האירוע החדש נערך מ-26 ביולי ועד 5 באוגוסט והשתתפו בו כ-10,248 ספורטאים ו-1,500 משתתפים בכנסים בינלאומיים בנושאים להט"בים וזכויות אדם. את האירוע הפעילו 5,200 אנשים בהתנדבות. מארק טוקסברי אלוף אולימפי קנדי, שימש בוועד המנהל של האאוטגיימס העולמי הראשון שנערך במונטריאול ועוזר הנשיא.
בעקבות הפיצול, נאלצו רבים מהמשתתפים לבחור בין שני האירועים שנערכו בהפרש של שבוע ימים זה מזה. טקס הסיום של המשחקים הגאים בשיקגו נערך ב-22 ביולי ואילו טקס הפתיחה של האאוטגיימס העולמי הראשון החל ב-29 ביולי. הקרבה בין האירועים, הפיצול והאילוצים הספורטיביים גרמו לירידה באיכות התחרויות בשני האירועים גם יחד. עבור משתתפים שבאו מיבשות אחרות או מארצות רחוקות, הקרבה בין האירועים הן מבחינת הזמן והן מבחינת המיקום, היווה יתרון וחיסכון כלכלי.
המשחקים הגאים בשיקגו הסתיימו ללא חוב כספי וכל החשבונות שולמו. לעומתו האאוטגיימס העולמי הראשון סיים בגירעון של 5.3 מיליון דולר קנדי. האאוטגיימס העולמי השני, נערך מ-25 ביולי ועד 2 באוגוסט 2009 בקופנהגן, דנמרק והאאוטגיימס העולמי השלישי, נערך מ-31 ביולי ועד 11 באוגוסט 2013, באנטוורפן, בלגיה.
האירוע השמיני של המשחקים הגאים.
ב-16 במרץ 2005 התאחדות המשחקים הגאים הודיעה שהערים המועמדות לאירוח האירוע השמיני הן: קלן, יוהנסבורג ופריז. בסופו של דבר, במפגש השנתי שנערך בשיקגו ב-14 בנובמבר 2005 זכתה העיר קלן, גרמניה לארח את המשחקים הגאים מספר שמונה בשנת 2010.
האירוע התשיעי של המשחקים הגאים.
ב-17 במרץ 2009 התאחדות המשחקים הגאים הודיעה שהערים המועמדויות לאירוח האירוע התשיעי הן: בוסטון, מסצ'וסטס, קליבלנד ווושינגטון די. סי.. בסופו של דבר, במפגש השנתי שנערך בקלן ב-29 בספטמבר 2009 זכתה העיר קליבלנד, אוהיו לארח את המשחקים הגאים מספר תשע בשנת 2014.
האירוע העשירי של המשחקים הגאים.
באוקטובר 2013 התאחדות המשחקים הגאים הודיעה שהערים המועמדות לאירוח האירוע התשיעי הן: פריס, לימריק ולונדון. במפגש השנתי שנערך בקליבלנד העיר פריס לארח את המשחקים הגאים מספר עשר בשנת 2018
ישראל במשחקים הגאים.
עד שנת 1998 לא יצאה מישראל נבחרת מסודרת כלשהי. בתחרויות עצמן השתתפו ספורטאים ישראלים בודדים באופן פרטי. אך למרות הנוכחות הצנועה של ספורטאים גאים מישראל במשחקים העולמיים, העיר תל אביב המקדמת תיירות בינלאומית גאה, הגישה הצעה לאירוח המשחקים ב-2022 כשבהמשך נסוגה משלבי הבחירה הסופיים והצהירה כי בכוונתה להתמודד על אירוח המשחקים ב-2026 אך לא נכללה גם בין המועמדות הסופיות לאירוח ב-2026.
המשחקים הגאים 1994 - "האחדות", בניו יורק.
יונתן דנילוביץ' השתתף בריצת מרתון.
המשחקים הגאים 1998 - "החברוּת", באמסטרדם.
לראשונה בתולדות מדינת ישראל יצאה נבחרת, שיזם והוביל שלמה שאול (שחייה), בת 39 ספורטאיות וספורטאים להשתתף באירוע, במימון עצמי. הנבחרת כונתה "גלית" ("Gay And Lesbian Israel Team"). הנבחרת השתתפה בענפי ספורט רבים, בהם: אופניים, אתלטיקה, באולינג, כדורסל נשים, סקווש, ריקודים סלוניים ושחייה. הבמאי רן קוצר צילם סרט תעודה על המשלחת "משחקים עליזים" שיצא לאקרנים בשנת 1999.
הזוכים במדליות.
שחייה.
התחרות נערכה בבריכה אולימפית
המשחקים הגאים 2002 - "תחת שמיים חדשים", בסידני.
נבחרת בת 10 ספורטאים וספורטאיות יצאה להשתתף באירוע, במימון עצמי. הנבחרת השתתפה בענפי ספורט בהם: אתלטיקה, באולינג, טריאתלון, סקווש ושחייה. אחראי על הנבחרת היה יובל חץ.
הזוכים במדליות.
שחייה.
התחרות נערכה בבריכה האולימפית במרכז ספורט המים הבינלאומי סידני
המשחקים הגאים 2006 - "המקום בו נפגש העולם", בשיקגו.
לא יצאה משלחת מסודרת מישראל, אך באירוע עצמו השתתפו 7 ספורטאים וספורטאיות מישראל באופן פרטי.
המשחקים הגאים 2010.
משלחת בראשותם של יניב ויצמן ואדיר שטיינר ועשרה ספורטאים מישראל השתתפו במשחקים בתחרויות בשחייה, באתלטיקה, ובטריאתלון בתמיכתה של עיריית תל אביב יערך במשחקים ערב תרבות תל אביבי-ישראלי בהפקתו של די ג'יי יואב ארנון, שבמסגרתו הופיעו זמרים, אמני דראג ודי ג'יי תל אביביים מובילים.
הנבחרת הישראלית זכתה במדליית כסף אחת.
המשחקים הגאים 2014.
משלחת ישראלית מטעם אגודת הלהט"ב השתתפה באירוע, בראשות מנכ"לית האגודה ומיכל שר חברת הוועד המנהל ובחסות "אדידס". המשלחת כללה 7 ספורטאים שזכו כולם במדליות, 10 מדליות בסך הכל, מהן 4 מדליות זהב, 4 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד.
במסגרת אירועי התרבות במהלך המשחקים הופיעה הזמרת הישראלית מיטל דה רזון. אליה הצטרפו משלחת של אמנים, ביניהם אמיר פרישר גוטמן ודי ג'יי יואב ארנון.
הזוכים במדליות.
שחייה.
התחרות נערכה בבריכה אולימפית.
המשחקים הגאים 2018.
המשלחת הישראלית הגדולה ביותר עד כה, 46 ספורטאים.
שחייה.
משלחת של 22 שחיינים, חברי TLV Nemos - קבוצת השחייה הגאה של תל אביב.
התחרות נערכה בבריכת 25 מטר.
נקודת זיכוי
נקודת זיכוי היא הפחתה (זיכוי) מגובה מס הכנסה על ההכנסה החייבת, הניתנת על פי מאפיינים אישיים המצדיקים הקטנה של נטל המס. על פי לפקודת מס הכנסה, נקודת זיכוי היא סכום "המקוזז כנגד המס לאותה שנה".
נקודות הזיכוי של כל עובד נקבעות בדרך כלל לפי הפרטים אותם הוא ממלא בטופס 101. במקרים מעטים נדרש אישור של פקיד השומה.
היסטוריה.
נקודות הזיכוי נוספו לפקודת מס הכנסה במסגרת תיקון מס' 22 לפקודה ("רפורמת בן שחר"), שנכנס לתוקף באפריל 1975. דברי ההסבר להצעת החוק עוסקים בטיבו של מנגנון זה:
מאז הנהגתן של נקודות הזיכוי חלו שינויים רבים בכללי הזכאות להן.
ערך נקודות זיכוי.
ערך נקודת זיכוי מתעדכן בתחילת כל שנת מס בהתאם לשינוי במדד המחירים לצרכן בשנה הקודמת (ליתר דיוק: בשנה המתחילה בדצמבר ומסתיימת בנובמבר שלאחריו). להלן ערכים היסטוריים של נקודת זיכוי:
זכאות לנקודות זיכוי.
הזכאות לנקודות זיכוי נקבעת בחוק. רשימת המוטבים ניתנת על פי פרמטרים אישיים. בין הזכאים לנקודות זיכוי ניתן למצוא:
תושב.
על פי , כל תושב ישראל זכאי ל-2.25 נקודות זיכוי (2 נקודות על היותו תושב ועוד רבע על נסיעות לעבודה).