על אחיו של המלך, הדוכס קארל, היה לגייס את חילות המצב בכל המבצרים הדרום המדינה לכאורה על מנת לדכא את המרד בקריסטיאנסטאד. אבל בהגיעו על יד אותו מבצר היה אמור להצטרף למורדים וצעוד לעבר עיר הבירה כשספרנגטפורטן יתקוף ממזרח. כל המבצע מומן בהלוואות מהבנקאי הצרפתי ניקולא בוז'ון, שגויס על ידי השגריר השוודי בצרפת, הרוזן קרויץ.
ב 6 באוגוסט 1772 טול הצליח בעורמה לכבוש את המבצר קריסטיאנסטאד. ב-16 באוגוסט גם ספרננגטפורטן הצליח להפתיע את מגני המבצר סוובורג. אבל מנקודה זו התוכניות השתבשו. מזג אוויר סוער מנע ממנו לחצות את הים עד לסטוקהולם ובינתיים האירועים בשוודיה עשו את נוכחותו מיותרת. ב-16 באוגוסט 1772 מנהיג ה"גלימות", טורה רודבק, הגיע לסטוקהולם, מודאג מהידיעות על מרד בדרום. המלך גוסטב התעורר פתאום מוקף באויבים. ספרנגטפורטן נשאר תקוע בפינלנד, בגלל מזג האוויר. טול נמצא במרחק של חמש מאות ק"מ ומנהיגי ה"כובעים" נאלצו להסתתר. ברגעים אלה גוסטב החליט שיש לתת לאויביו מכה ניצחת לפני הגעתו של ספרנגטפורטן.
המלך פעל מיד ובנחישות. ב-18 באוגוסט בערב כל הקצינים שנראו לו נאמנים ומסוגלים לשמור סודות קיבלו הוראות להתכנס למחרת בבוקר בככר הגדולה שליד הארסנל. ב-19 באוגוסט בשעה 10 בבוקר גוסטב עלה על סוסו ורכב אל עבר הארסנל. בדרך חסידיו הצטרפו אליו בקבוצות קטנות, כך שבהגעתו ליעד פמלייתו כללה מאתיים קצינים.
אחרי מצעד המלך ליווה אותם בחזרה לאולם המשמר באגף הצפון-מערבי של הארמון, שבה שכן מטה משמר הכבוד, ושם הציג בפניהם את תוכניותיו.
. אז צוער צעיר הכריז בלהט:
גוסטב הכתיב להם אז נוסח חדש לשבועה וכל אחד חתם עליו ללא היסוס. הנוסח החדש פטר אותם מציות לפרלמנט וחייב אותם להישאר נאמנים
אך ורק ל"מלך החוקי, גוסטב השלישי".
בינתיים חברי המועצה - ה"ראד" - ויושב ראש שלה, רודבק, נעצרו. אנשי המלך השתלטו על הצי. גוסטב סייר בעיר והתקבל בכל מקום על ידי המונים צוהלים שראו בו מושיע. המלחין והמשורר קארל מיקאל בלמן חיבר בהזדמנות זו את השיר החגיגי "לחיי מלך גוסטב!" - ("Gustafs Skål")
השינויים החוקתיים.
בערב היום 20 באוגוסט 1772 כרוזים הודיעו ברחבי סטוקהולם כי הפרלמנט יכונס למחרת בארמון. כל חבר פרלמנט שנעדר מישיבה זו נחשב לאויב העם והמלך. ב-21 באוגוסט כמה רגעים לאחר התכנסות הבית המלך הופיע בכל הדר תלבושתו והתיישב על כס המלכות. נאומו בנסיבות אלה היה לאחד מהמפורסמים ביותר בתולדות העם השוודי ולאחת מפניני הרטוריקה בשפה השוודית.
המלך ביצע סקירה של מצב המדינה והסכנות האורבות לה. הצהיר שלא ייגע בחופש, אלא רק יבטל את המשטר הקיים הגרוע לטובת הקמת שלטון החלטי.
לאחר מכן נקראה ההצעה לשינוי החוקה לפי תוכניות המלך. הגורם המבצע (ניהולי) במדינה יהיה המלך לבדו. הוא ימנה את הפקידים הבכירים ואת היועצים ויכרות בריתות עם מעצמות זרות, אבל לא יתחיל במלחמה ללא אישור הריקסדאג. מועצת המדינה תהיה מורכבת משבעה-עשר חברים בעלי סמכויות של מחוקקים אך לא של מבצע. הריקסדאג יכונס לפי צו המלך וההחלטות לגבי המיסוי והחוקים תילקחנה על ידי המלך והריקסדאג יחדיו. הסמכות המשפטית של כל הוועדות תבוטל. הפרלמנט אישר את הצעות המלך וכך התחוללה הפיכת שלטון בצורה חלקה ומיומנת, למורת רוחן של רוסיה, פרוסיה ודנמרק שעד אז הצליחו למשוך בחוטים בפוליטיקה השוודית לטובת האינטרסים שלהן.
בין חוקה ובין אבסולוטיזם.
הרפורמות של גוסטב השלישי דמו לאלו של מונרכים אחרים מ"עידן האורות".
החוק הפלילי נעשה יותר אנושי, עונש המוות הוגבל רק לכמה סוגים של פשעים, נאסרו העינויים.
המלך השתתף באופן פעיל בניהול כל משרד ממשלתי, אבל העדיף לסמוך על יועצים חיצוניים מאשר על מועצת המדינה (הסנאט). השקיע מאמצים לעקור את שחיתות שפרחה בימי שלטון ה"כובעים" וה"גלימות" ואף הביא בפני משפט את כל חברי בית המשפט העליון הקודם, ה Göta Hovrätt "גטה הובראט".
ננקטו אמצעים לרפורמה של המינהל ושל הפרוצדורות המשפטיות. בשנת 1774 הוצאה תקנה שהכריזה על חופש העיתונות "תוך מגבלות אחדות".
המלך דאג לחיזוק כוחות הביטחון לפי אתות מידה של "מעצמה גדולה". הוגבר במיוחד הצי המלכותי כדי שיהפוך לאחד המרשימים באירופה.
התקנה בנוגע למאבע משנת 1776 הנהיגה סדר באוצר בממלכה.
המדיניות הכלכלית החדשה כללה עידוד הסחר בדגנים (1775) וביטול כמה מהמסים שהגבילות את היצוא. שופר "החוק הנוגע לעניים". הוכרז חופש
במגבלות מסוימות של הדתות הרומית קתולית ויהודית.
בנוסף לכל המלך עיצב והפיץ בממלכה תלבושת לאומית מומלצת שהייתה בשימוש במעמדות הגבוהים עד למותו.
אחת הטעויות הכלכליות שלו נחשבת הפיכת מכירת האלכוהול למונופול ממלכתי, דבר שפגע בצורה בוטה בפריווילגיות של אנשים רבים.
ב 3 בספטמבר 1778 כשכינס את המעמדות סטוקהולם הציג דו"ח חיובי מאוד, מעין טפיחה עצמית על הכתף, על שש שנות מלכותו עד אז.
הפרלמנט התבטל לפניו ובכל הישיבה לא הועלתה כלפיו אפילו שאלה אחת.
כעבור עוד 8 שנים הרוחות השתנו.
במדיניות החוץ גוסטב השלישי היה בהתחלה זהיר בצעדיו. אף על פי שבסתר לבו השתוקק לחטוף את נורווגיה מידי דנמרק וביקש לחזק את מעמדו מול יקטרינה הגדולה, נענה לה בספטמבר 1780 והצטרף לברית (ליגה) לנייטרליות צבאית שהיא הציעה נגד בריטניה. לברית זו הצטרפו גם דנמרק (עוד מיולי 1780), אחר כך גם פרוסיה, אוסטריה, פורטוגל, וממלכת שתי הסיציליות. גוסטב דאג לביטחון האניות השוודיות והבטיח להן ליווי של ספינות צבאיות אפילו עד לים התיכון. כך בשנים 1780–1782 הסחר הימי השוודי ידע שיאים של פריחה.
מונרכיה אבסולוטית.
ישיבת הפרלמנט משנת 1786 היוותה תפנית תולדות מלכותו של גוסטב השלישי. הפעם כל הצעותיו נדחו או שונו עד כדי כך שהמלך נאלץ למשוך אותן בחזרה.
מאותו היום גוסטב נראה נחוש למשול ללא הפרלמנט ואכן, חולל בהדרגה מעבר זוחל מחצי-חוקתיות אל חצי- אבסולוטיזם.
במקביל מדיניות החוץ של המלך הפכה יותר הרפתקנית.
תחילה ביקש להשיג את תמיכת רוסיה בניסיון לחטוף את נורווגיה מידי דנמרק. אך יקטרינה השנייה סרבה לנטוש את בת בריתה הדנית.
אז ביוני 1788 הכריז גוסטב השלישי מלחמה על רוסיה, בעוד מעצמה זו הייתה מרוכזת במלחמתה נגד האימפריה העות'מאנית בדרום.
היציאה למלחמה נעשתה ללא אישור ה"מעמדות", תוך הפרת החוקה מ 1772, מה שגרם למרד - "הקשר אניאלה" Anjala - בקרב קצינים אריסטוקרטים ששרתו בפינלנד. תוך תמיכה בבת בריתה הרוסית, גם דנמרק הכריזה מלחמה נגד שוודיה, אך נוטרלה מהר הודות למאמצים דיפלומטיים בריטיים ופרוסיים.
בחזרתו לשוודיה, גוסטב גינה בפומבי את התנהגות הקצינים המורדים, עורר נגדם את זעם העם, דיכא את מרידתם ועצר את מנהיגיהם.
תוך ניצול המומנטום שנוצר בחינת העוינות כלפי האריסטוקרטים, גוסטב כינס מוקדם את ה"מעמדות" בשנת 1778. שם הצליח ב-17 בפברואר 1778 להעביר בתמיכת שלושה מהמעמדות את "צ'רטר האיחוד והביטחון". מסמך זה חיזק את כוח המלך, ביטל את מרבית הפריבילגיות של האצילים והשאיר בידי הפרלמנט את הסמכויות בנוגע להוצאות המדינה.
המלחמה בין שוודיה ובין רוסיה 1788 - 1790.
גוסטב ניהל בין השנים 1788–1790 מלחמה נגד רוסיה שהסתיימה בקרב בסבנסקונד ב-9 ביולי 1790 הנחשב הניצחון הגדול בכל הזמנים של חיל הים השוודי. הרוסים איבדו שליש מאניותיהם ו 7,000 אנשים. כעבור חודש, ב-14 באוגוסט 1790 נחתם בוורלה Värälä הסכם השלום בין שתי השכנות היריבות. רק שמונה חדשים לפני כן הקיסרית הרוסית הכריזה כי "התוקפנות המרושעת והמקוממת" של מלך שוודיה לא תיסלח אלא אם כן יכפר את מעשיו על ידי הסכם שלום שבו יבטיח חנינה כללית ובלתי מוגבלת לכל אלה שמרדו בו בארצו ויסמיך את הפרלמנט השוודי לשמור על השלום בעתיד ("כי יהיה מאוד לא זהיר מצדנו לסמוך על תום לבו בלבד"). הסכם השלום בוורלה הציל את שוודיה מהשפלה כזאת ובאוקטובר 1791 גוסטב כרת ברית הגנה עם רוסיה ל-8 שנים, בעוד הקיסרית התחייבה לשלם לבן בריתה החדש סיבסוד שנתי של 300,000 רובל .
בו זמנית באותן השנים אירועי המהפכה הצרפתית גרמו למלך השוודי דאגה גדולה. התחיל להקדיש מחשבה רבה איך לרתום ברית של נסיכים במלחמה נגד המהפכנים הצרפתים. היכרות הקרובה עם רוח האסיפות העממיות נתנה לו להבין טוב יותר ממלכים אחרים את פסיכולוגית ההמונים
ואת המנוע של התהליך המהפכני. לא מצא באירופה את התמיכה שציפה במאמצים אלה ואחרי ישיבת פרלמנט שכונסה בגבלה Gävle ב-22 בינואר - 24 בפברואר 1792 נפל הוא עצמו קרבן, אבל לקנוניה אריסטוקרטית.
הקשר.
בחצות 16 במרץ 1792 אורגן נשף מסיכות בבניין האופרה בסטוקהולם. המלך הגיע באותו ערב מוקדם יותר על מנת ליהנות בחברת ידידים. במשך ארוחת הערב קיבל מכתב מאלמוני שבו איומים על חייו, אבל מפני שהיה רגיל לקבל מכתבים כאלה, התעלם ממנו ואחרי הארוחה יצא מחדר האוכל כדי להשתתף בנשף המסיכות. מיד עם כניסתו לאולם הוקף על ידי אנקארסטרם Anckarström וחבריו לקנוניה, הרוזן קלאס פרדריק הורן (Claes Fredrik Horn) והרוזן אדולף לודביג ריבינג (Adolf Ludvig Ribbing). הם זיהו אותו בקלות מפני שנשא על חזו את עיטור המסדר המלכותי של השרפים מכסף שהבהיק מעל גלימתו. הקושרים היו מחופשים עם מסיכות שחורות וקיבלו את גוסטב במילים בצרפתית: "שלום לך, מסיכה יפה!" ("!Bonjour, jolie masque").