עם תחילת כהונתו כראש הממשלה היה על פוסה לפתור את הסוגיות החשובות שהיו על סדר היום הציבורי מאז הרפורמה הפרלמנטרית. הסוגיות נגעו לביטולם של "מערכת ההקצאה" (indelningsverket, לגיוס חיילים לצבא) ושל מסי הקרקעות (grundskatter) כחלק מארגון מחדש של המערכת הצבאית של שוודיה. נראה היה שיש סיכוי טוב לביצוע המהלכים הללו מאחר שהייתה אמונה שניתן יהיה לסמוך על תמיכה מוותיקי המפלגה ממתנגדי הממשלה הקודמת. מונתה וועדה גדולה לטיפול בסוגיות אלו. בפרלמנט של 1883 הגישה ממשלתו של פוסה את הצעותיה בנושא. הם הבטיחו ביטול הדרגתי של מיסי הקרקעות ושל ההקצאות לצבא. בתמורה ביקש פוסה שהפרלמנט יאשר את הצעת הממשלה להקמת צבא המבוסס בחלקו על חיילי קבע שגיוסם יהיה על בסיס התנדבותי וישולם להם שכר מהמדינה ובחלקו יהיה מבוסס על גיוס חובה. אף על פי כן, התעקשותו של הבית העליון על שימורה של מערכת ההקצאות, ואולי חשוב יותר מכך, הקיצוצים התקציביים שהוצעו על ידי מפלגת האיכרים, הובילו לסדרה של סערות פוליטיות ולתבוסתו של פוסה שבעקבותיה הוא התפטר ב-13 ביוני 1883 מתפקידו כראש הממשלה. לאחר מכן הוא מונה להיות נשיא בית המשפט המנהלי לערעורים, תפקיד שאותו מילא עד 1889.
מרתה יעקב
מרתל מרתה יעקב (בגרמנית: Martel Martha Jacob, 7 בפברואר 1911 - 13 בספטמבר 1976) הייתה אתלטית גרמנייה-יהודייה, אלופת גרמניה (1929) וסגנית אלופת המכביה השנייה (1935) בהטלת כידון.
ביוגרפיה.
יעקב נולדה וגדלה בברלין, בתם של מינה ני ואדולף יעקב. אמה נפטרה חמישה ימים לאחר לידתה ואביה נפטר שלושה חודשים לאחר הולדתה בגלל שפעת. היא גדלה אצל האחים של אמה בבית מהמעמד הבינוני. בגיל 6 היא הצטרפה למועדון ההתעמלות בר כוכבא ברלין. בגיל ההתבגרות היא שיחקה הוקי וכדוריד במועדון הספורט הברלינאי (Berliner Sport-Club - BSC) ביחד עם לילי חנוך ובשנת 1928 עברה למועדון הספורט בשרלוטנבורג (Sport-Club Charlottenburg - SCC). באותה העת, החלה ללמוד במכללה לחנוך גופני בברלין Deutsche Hochschule für Leibesübungen - DHfL).
באליפות גרמניה באתלטיקה שנערכה בפרנקפורט ב-21 ביולי 1929 זכתה יעקב במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 38.24 מטר, לפני שיאנית העולם אוגוסט הרגוס. היא החמיצה את שיא העולם של הרגוס ב-15 ס"מ (38.39 מטר). בסוף אותה שנה, היא דורגה במקום חמישי בעולם ושנייה בגרמניה אחרי טילי פליישר (38.25 מטר).
היא זומנה לאמן את נבחרת האתלטיות של בריטניה לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ובכך הפכה למאמנת הזרה הראשונה של נבחרת האתלטיקה של בריטניה. למרות הישגיה היא לא השתתפה במכביה הראשונה שנערכה באפריל 1932. ב-21 ביוני אותה שנה היא סיימה את לימודיה ובספטמבר אותה שנה במשחקי מכבי שנערכו בלייפציג היא זכתה בשתי מדליות זהב, בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס.
בשנת 1933 היא גורשה מקבוצתה בשל יהדותה. בעצת דודתה היא עזבה ללונדון באפריל 1933, אך התקשתה למצוא עבודה בעלת שכר מלא. באותה שנה היא קבעה מספר שיאים חדשים בדיסקוס והדיפת כדור ברזל. היא השתתפה במשחקי מכבי האירופאים שנערכו בפראג, האתלטית האישה היחידה במשלחת הבריטית של 25 אתלטים וזכתה בשתי מדליות זהב בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס.
בשנת 1934 עברה להתגורר בצרפת. מאחר שרמת האתלטיקה של הנשים בצרפת עדיין לא הייתה ברמה בינלאומית, היא הציעה לאמן את הקבוצה לאולימפיאדה, אך לאחר שנודע שהיא יהודייה גרמנייה, היא לא קיבלה את אישור עבודה.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא התחרתה עבור נבחרת מכבי גרמניה וזכתה ב-3 מדליות כסף, כולן אחרי האלופה האולימפית ליליאן קופלנד מארצות הברית. בהטלת כידון בתוצאה 31.79 מטר, אחרי קופלנד (36.92 מטר), בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.25 מטר, אחרי קופלנד (12.32 מטר) ולפני סוניה לוין מפולין (11.10 מטר) ובזריקת דיסקוס, אחרי קופלנד (37.38 מטר)
היא עברה להולנד לתקופה קצרה, על מנת למצוא עבודה ושם פגשה את בעלה ליאו קרץ, מעצב במה ותאורן. על אף המצב הקשה של היהודים בגרמניה, היא המשיכה לבקר בגרמניה ואף השתתפה בתחרויות של מכבי. השלטונות בגרמניה ניסו לברר באמצעותה על שאיפות החרם על המשחקים האולימפיים המיועדים (בברלין 1936) וניסו להשיג מידע על האופן שבו הממסד הבריטי חושב על הגרמנים ועל האולימפיאדה. לכן היא זומנה לחקירה משטרתית ועוד באותה הלילה בסיום החקירה, היא החליטה לברוח מגרמניה ברכבת להולנד דרך בלגיה.
בשנת 1936 היא הצליחה להגר דרום אפריקה בזכות ויזה שבן דודה שכבר התגורר ביוהנסבורג ארגן לה. שם היא התחתנה עם ליאו קרץ וממנו התגרשה לאחר 3 שנים.
באליפות דרום אפריקה שנערכה בשנת 1937 היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון.
בשנת 1940 נישאה יעקב לבעלה השני בארני שור, אותו פגשה ב-1936. הזוג עבר להתגורר בקייפטאון ונולדו להם שתי בנות סנדרה (1942) והייזל (1944). בשנת 1952 ביקרה לראשונה בברלין. כל בני משפחתה, פרט לדודתה שהצליחה להגר לדרום אפריקה ב-1939, נרצחו בשואה.
ב-13 בספטמבר 1976 נפטרה יעקב בקייפטאון.
הנצחה.
ב-7 באוגוסט 2014 הוסב שמה של אחת הכיכרות בשרלוטנבורג לכיכר מרתה יעקב.
אברהם קפטלוביץ'
אברהם קפטלוביץ' (נולד ב-1947) הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר.
קפטלוביץ נולד בתל אביב. באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) התחרה וזכה בשלושה משחים: מדליית כסף במשחה 50 מטר בסגנון חזה (1:08.7 דקות), מדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון חופשי (48.7 שניות) ומדליית ארד במשחה שליחים (2:48.5 דקות עם ברוך חגאי ויעקב בן-אריה). עם נבחרת הנכים בכדורסל זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל ובמדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון חופשי (39.30 שניות). במשחה 100 מטר בסגנון חופשי סיים במקום השביעי (1:32.50 דקות).
כשחקן בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים של מרכז הספורט לנכים היה קלע בולט.
לאחר אולימפיאדת הנכים בתל אביב, שיחק כדורסל בשנים 1969 - 1971, בקבוצת הנכים האמריקאית בולובה, בניו יורק. נבחר לשחק בנבחרת החוף המזרחי, במסגרת משחק האולסטאר לנכים ב 1970, וזכה איתה.
מתגורר כיום באורנית.
איי קוק במשחקים האולימפיים לנוער
איי קוק משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי קוק לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של איי קוק למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה איי קוק עד כה. המשלחת כללה 18 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי הכדוריד, שחייה ושיט.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זו לא הגיעה המשלחת להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי הגולף, שחייה ושיט.
יאני אבידב
יעקב אבידב
פרדיננד קוסאק
פרדיננד קוסאק (בגרמנית: Ferdinand Kosak; 23 במרץ 1856 - 29 במאי 1932) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
קוסאק נולד ב-23 במרץ 1856 בעיר בורגשטיין שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. בשנת 1877 הוא התגייס ליחידות המילואים של הצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1881 הוא הועבר ליחידת הנדסה בלמברג ושרת שם עד 1884. בינואר 1883 הועלה לדרגת לוטננט. ב-1886 מונה לשליש גדודי, וב-1887 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-1890 הועבר למשרד התכנון הצבאי וב-1892 השתתף בבניין המבצר ביוזפשטט. ב-1893 הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקח הצבאי של מחוז קרקוב והחזיק בתפקיד במשך שנה אחת. ב-1894 מונה למורה באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. ב-1898 מונה למפקח על הביצורים במחוז פשמישל, וב-1899 הועלה לדרגת מיור. ב-1900 מונה למורה בבית הספר לקצינים של הקורפוס השלישי, וב-1903 קודם לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-91. ב-1904 מונה להיות מנהל התכנון בקרקוב, וב-1906 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1908 הוא מונה למפקד המצודה בסרייבו, וב-1901 מונה למפקח על בניין המבצרים באזור. ב-1911 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד הבריגדה ה-50.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה קוסאק למפקד הדיוויזיה ה-27. הדיוויזיה שלו נכללה כחלק מהקורפוס השישי אשר היה חלק מהארמייה הרביעית. הוא השתתף בקרב גליציה, ובכלל זה בקרב קומרוב וקרב רווה. בדצמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל. במהלך שנת 1915 הוא השתתף במתקפת הקרפטים, מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. בהמשך הועברה הדיוויזיה שלו תחת הארמייה השנייה, אשר במסגרתה לחמה בהדיפת מתקפת ברוסילוב ב-1916, ומתקפת קרנסקי ב-1917. במאי 1918 קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס הראשון. הקורפוס שלו לחם בחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-11. הוא לחם בקרב הנהר פיאווה וקרב ויטוריו ונטו. קוסאק פרש מהצבא עם סיום המלחמה, ונפטר בעיר גראץ ב-29 במאי 1932 בגיל 76.
קרל יוהאן תיסליוס
קרל יוהאן תיסליוס (בשוודית: Carl Johan Thyselius; 8 ביוני 1811 – 11 בינואר 1891) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן במגוון תפקידים כשר בממשלות שוודיה בין השנים 1856 – 1880 ובין השנים 1883 – 1884 כיהן כראש ממשלת שוודיה.
חייו.