התובענה של חיים בעוולה מוגשת לרוב בצמוד לתובענה של הולדה בעוולה בה ההורים של היילוד תובעים על הנזקים שנגרמו להם בהולדתו של יילוד בעל מום. עילת התביעה של חיים בעוולה מוכרת בפחות מערכות משפט מאשר עילת ההולדה בעוולה וסכומי הפיצוי הם לרוב גבוהים בהרבה.
בישראל.
פסק הדין הראשון שעסק בעוולת חיים בעוולה בישראל הוא "זייצוב נגד כץ". הוא נחשב לפסק דין מכונן בתחום, שכן היה הראשון בו נקבעו פיצויים ליילוד על שנולד. בפסק הדין הוכרו שתי עילות תביעה נפרדות בעקבות לידה שקדמה לה התנהגות רשלנית: עילתם של ההורים, ועילתו של הילד עצמו. עילת התביעה של הילד מכונה "חיים בעוולה", ונבדלת מעילת התביעה של ההורים, שסווגה כ"הולדה בעוולה". בפסק הדין זייצוב נקבע כי אין מניעה להכיר בעילת תביעת ההורים - עילת ה"הולדה בעוולה" - במסגרת עוולת הרשלנות ובהתאם לעקרונות נזיקיים רגילים. המחלוקת בפסק הדין ניטשה סביב עילת התביעה של הילד, כאשר בדעת רוב הוכרה גם עילת "חיים בעוולה". השופטים אהרן ברק ושלמה לוין
סברו שהולדה בעוולה מתקיימת בכל לידה של ילד בעל מום כתוצאה מרשלנות, וכי הפיצוי נועד לפצות על החיים עם המום, אף על פי שההתרשלות לא גרמה למום אלא ללידה עם המום. השופטים מרים בן-פורת ודב לוין סברו, לעומת זאת, שהולדה בעוולה קיימת רק על אותם מקרים בהם ניתן יהיה לקבוע שטוב היה לאדם פלוני לולא נולד. הסבירה השופטת בן פורת: . השופט אליעזר גולדברג סבר שכלל אין מקום לתביעה על הולדה בעוולה.
השופט יעקב מלץ סיכם: "מכאן ששופט מחוזי שבאה בפניו תביעה כזאת עומד בפני מספר אפשרויות: יכול הוא להחליט לאמץ את עמדת ברק - ש. לוין ולקבוע כי יש בפניו עילת תביעה, בכל מקרה. יכול הוא לאמץ את עמדת בן פורת - ד. לוין ואז יהא עליו להחליט אם המקרה הספציפי שבפניו, מעמיד לקטין התובע עילת תביעה. בכל אחד מהמקרים לא יחטא נגד הוראת ס' 20(ב) ל הקובע כי "הלכה שנפסקה בבית המשפט העליון מחייבת כל בית משפט, זולת בית המשפט העליון." מה שאין הוא יכול לעשות זה לקבוע כי בשום מקרה אין לקטין עילת תביעה כזאת. בנושא זה, ובנושא זה בלבד, נקבעה בפרשת זייצוב הלכה על ידי 4 שופטים, כי תיתכן תביעה כזו."
השופטת דבורה ברלינר כתבה על תינוק שנולד עם מום של ספינה ביפידה שגרם ל-100% נכות שהוא כלול באותם מקרים קשים שבהם ניתן לומר כי "עדיף לו שלא נברא מאשר שנברא" ועל כן אין צורך להכריע בין העמדות השונות בשאלת היקף עוולת הולדה בעוולה. עם זאת, באותו מקרה קבע בית המשפט העליון שלא הייתה התרשלות ועל כן התביעה נדחתה.
השופטת מרים נאור כתבה: "לא אוכל להימנע מלומר כי קשה, לדעתי, לומר על ילד חסר כף יד (הסובל גם מבעיות נוספות) כי "לידתו בעוולה" וכי "טוב מותו מחייו"."
במרץ 2012 המליצה דעת הרוב של ועדת מומחים, בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס אליהו מצא, לבטל את ההכרה בעילת "חיים בעוולה". ולהקים מנגנון פיצוי שיפעל במקרי נכות של למעלה מ-20% עיקרי המלצות הוועדה קיבלו תוקף בפסק דין של בית המשפט העליון בעניין ליאור המר, שניתן על ידי השופט אליעזר ריבלין ביום פרישתו מבית המשפט.
בפסק דין ליאור המר ביטל בית המשפט העליון את עילת ה"חיים בעוולה" ובמקביל הרחיב את עילת התביעה של ההורים מכוח "הולדה בעוולה". באמצעות עילת תביעה זו האחרונה, יכולים הורים לתבוע פיצוי שיכסה את הוצאות גידולו ומלוא צרכיו של הילוד גם לאחר בגירותו ולמשך כל תוחלת חייו המוערכת.
גבריאל ביירן
גבריאל ביירן (Gabriel Byrne, נולד בדבלין ב-12 במאי 1950) הוא שחקן ותסריטאי אירי זוכה פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
ביירן, שהתמחה בשפה האירית, כתב ב-1996 את הדרמה הראשונה בשפה זו, הסדרה הטלוויזיונית "Draíocht". בגיל 29 החל לעבוד לראשונה כשחקן בתיאטראות איריים ובריטיים ובאופרות סבון איריות.
בגיל 37 ביקר לראשונה בארצות הברית. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב"אקסקליבר", אפוס מ-1981 על המלך ארתור. מאז הוא שיחק במעל לארבעים סרטי קולנוע, הבולטים שבהם "צומת מילר" של האחים כהן (1990) ו"החשוד המיידי" (1995), בהם שיחק בתפקיד ראשי, "בגרות על תנאי" לצד ג'ארד לטו, "ספיידר" של דייוויד קרוננברג, דרמת הטלוויזיה של HBO "כלי נשק של הסחת דעת המונית" מ-1997, "האיש במסכת הברזל" (1998) לצד לאונרדו דיקפריו, ו"סוף העולם" (1999) לצד ארנולד שוורצנגר (שם גילם את השטן). ב-2005 שיחק בסרטו של ריצ'רד אי. גרנט "בלה בלה" שמבוססת על תקופת ילדותו של גרנט באסוואטיני, ובסרט "מחלק 13" לצד אית'ן הוק.
בשנת 2008 החל לככב בסדרת הדרמה היומית "בטיפול" של HBO (אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם). על משחקו בה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2009 ושתי מועמדויות לפרס אמי. הוא זכה במספר פרסים נוספים על משחק.
ב-2012 כיכב ביירן במיני סדרה "מדינה סודית", עיבוד טלוויזיוני לרומן "A Very British Coup" מאת כריס מולין (Chris Mullin). בסדרה מגלם ביירן את טום דוקינס המכהן כראש ממשלת בריטניה.
ב-2013 גילם ביירן את ארל הראדלסון - מנהיג המדינה הוויקינגית, בסדרה "הוויקינגים". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "השקט שבפנים". ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "קרי פילבי" לצד נייתן ליין. בשנת 2019 החל לככב בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מלחמת העולמות", אשר מגלם את דמותו של ביל וורד.
בשנת 2020 שיחק בסרט המסתורין של נטפליקס "נערות אבודות" בכיכובה של איימי ראיין. בשנת 2021 לוהק לגלם את דמותו של נהג המרוצים האיטלקי אנצו פרארי והמייסד של חברת פרארי בסרט הדרמה הביוגרפי "למבורגיני", אשר עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
ביירן הוא פעיל זכויות אדם ידוע וב-2004 מונה לשגריר יוניצ"ף מטעם אירלנד. הוא היה נשוי לשחקנית אלן בארקין ולשניים שני ילדים משותפים. הוא מתגורר כיום בברוקלין.
שקע דלתון
אריה שמרי
אריה שַׁמרי (ריבָּא) (22 באפריל 1907 –13 במרץ 1978) היה משורר יידיש, עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי קיבוץ עין שמר וחברו עד מותו. (את שמו המקורי עיברת מ"ריבָּא" ל"שמרי", על שם הקיבוץ.)
ביוגרפיה.
אריה שמרי נולד בשנת 1907 בעיירה קאלושין שבפולין. היה חניך תנועת הנוער השומר הצעיר, ועלה לארץ ישראל מפולין עם חבריו בשנת 1932. כעורך התבלטה עבודתו בעריכת האנתולוגיה של משוררי היידיש בישראל "שורשים" ("ווארצלען"), בהוצאת "ישראל-בוך", ובהמשך ניהל את ההוצאה שנים רבות. שמרי זכה על שירתו בפרס פיכמן לספרות ולאמנות (1974) ובפרס איציק מאנגר לשירת יידיש (1976).
נפטר במרץ 1978 ונקבר בקיבוץ עין שמר.
על שמו מחולק הפרס השנתי, "פרס אריה שמרי", למשוררי יידיש בישראל.
ספריו.
בתרגום לעברית:
בעריכתו.
ספרי יזכור:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אוגוסטין פרנל
אתר מקראי
קבר רבי שמעון בר יוחאי
קבר רבי שמעון בר יוחאי (רשב"י) בהר מירון הוא מקברי הצדיקים המפורסמים בארץ ישראל ובעולם, והאתר הדתי השני בארץ במספר המבקרים השנתי בו (לאחר הכותל המערבי). ההילולה הנערכת במקום מדי שנה בל"ג בעומר, היא האירוע האזרחי-דתי השנתי הגדול בישראל. מנהג נפוץ הוא לבצע במקום את החלאקה - התספורת הראשונה בגיל 3.
מבנה.
מבנה הקבר גדול ובעל כיפות בצבע תכלת, וכולל חדרים אחדים. בחדר הגדול, בפינתו הדרומית, מצבה המציינת את קברו של רבי שמעון בר יוחאי. במרכז החדר מצבה נוספת המציינת את קברו של רבי אלעזר בנו של רבי שמעון בר יוחאי. מקום מיוחד באתר מוקדש להנחת פתקאות ("קוויטלאך") עם בקשות ולהדלקת נרות. על מצבת רבי שמעון בר יוחאי בנוי עמוד, כעין ארובה, המתרומם מעל הגג, ועליו נערכת ההדלקה לזכרו, בליל ל"ג בעומר. ראשית בניית המבנה על מערת הקבורה מיוחסת לרב אברהם גלאנטי, שבנה ושיפץ את המתחם בהמלצתו של האר"י. בראשית המאה ה-19 נרכש המתחם (יחד עם חלק ניכר משטחה של מירון הערבית) על ידי הרב שמואל עבו, סגן קונסול צרפת בארץ, שבנה את המבנה הראשי העומד כיום על הקבר. מאוחר יותר נוספו חלקים נוספים למבנה (כדוגמת מתחם 'ישיבת בר יוחאי' הסמוכה למתחם הקבר), והרחבות נוספות נעשו בראשית המאה ה-21.
במבנה מספר רב של חדרים, התפוסים על ידי גופים וארגונים שונים, כדוגמת שני ארגוני הכנסת אורחים המספקים מזון בחינם לבאי המקום.
על שער המבנה מצוטט הפסוק: "כִּי לֹא תִשָּׁכַח מִפִּי זַרְעוֹ" (דברים לא כא) וכן הפסוק: "עִיר וְקַדִּישׁ מִן שְׁמַיָּא נָחִת" (מלאך וקדוש מן השמים ירד) (דניאל י ד) כמובא בליקוטי מוהר"ן: "ר' שמעון בר יוחאי הבטיח שלא תשכח תורה מישראל על ידו, כמובא בדברי רז"ל: כשנכנסו רבותינו לכרם ביבנה, אמרו: עתידה תורה שתשתכח מישראל, ואמר רשב"י שלא תשתכח, שנאמר: כי לא תשכח מפי זרעו. ... כי סופי תיבות של זה הפסוק כי לא תשכח מפי זרעו (דברים לא כא) הם אותיות יוחאי. ... דע כי התנא הקדוש ר' שמעון הוא בחינת עיר וקדיש מן שמיא נחית (דניאל ד י) ר"ת שמעון וכו':"בסמוך לאתר נמצא קבר המיוחס לרבי יוחנן הסנדלר. במהלך השנים פותחה סביבת המקום, ונבנו בה מבנים ומתקנים שונים, לשימוש ההמונים. בסמוך לכניסה הראשית למתחם התפתחה פעילות מסחרית קטנה. האתר נמצא מעט מדרום למושב מירון, ובשטחה של המועצה אזורית מרום הגליל.
היסטוריה.
הקישור למירון.
בפסיקתא דרב כהנא, מדרש ארץ ישראלי מסוף תקופת האמוראים (המאה ה-5, כ-300 שנה אחרי פטירת רבי שמעון), נכתב שלאחר מותו של רבי שמעון, ועד לפטירתו של בנו רבי אלעזר, היה נגלה לאנשי מירון ותמה מדוע בנו הקבור בגוש חלב אינו יושב לצידו.