בדרום נהר הטז'ו נמצאים מספר מפעלים. אזור ליסבון הוא האזור העשיר במדינה, והוא מספק למעלה מ-45% מהתוצר הלאומי הגולמי של פורטוגל. ההכנסה לנפש בליסבון גבוהה מהממוצע בפורטוגל, ואחת מהגבוהות באירופה.
ליסבון מארחת שני מוסדות של האיחוד האירופי: מרכז הניטור האירופי לסמים ולהתמכרות לסמים (EMCDDA) והמרכז האירופי לביטחון ימי (EMSA). גם משרדיה של קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית ממוקמים בעיר.
תרבות.
ליבה של העיר ליסבון היא "העיר התחתונה" או "הבאיישה" (Baixa)- שמועמדת להפוך לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. אזור זה נבנה לאחר שנהרס ברעידת האדמה של 1755. טירת סאו ז'ורז'ה וקתדרלת סנטה מריה מאיור דה ליז'בואה ממוקמות על אחת מגבעותיה של ליסבון, מזרחית לבאישה. השכונה העתיקה ביותר בעיר היא אלפמה, שבקרבת הטז'ו, שרעידות האדמה לא פגעו בה כבאזורים אחרים.
מבנים בעלי עניין אחרים הם טירת סאו ז'ורז'ה, שעל ראש הגבעה הגבוהה בעיר, פראסה דו קומרסיו (כיכר המסחר), כנסיית נוסה סניורה דה קונסייסאו וליה, כיכר רוסיו, כיכר רשטאורדורש, מעלית סנטה ז'ושטה, הבנויה בסגנון התחייה הגותית, כנסיית סאו רוקה, בזיליקת אשטרלה, מנזר ז'רונימוש, מגדל בלם, אנדרטת התגליות, מנזר סאו ויסנטה דה פורה ומנזר קרמו.
בליסבון מספר רב של סגנונות אדריכליים: אדריכלות רומנסקית, אדריכלות גותית, אדריכלות מנואלינית, אדריכלות הבארוק, אדריכלות פורטוגזית מסורתית, סגנון בנייה מודרני ואף פוסט מודרני. ברחובות העיר הראשיים עוברות שדרות גדולות ומונומנטים, בעיקר במחוזות העיליים; העיקריות שבשדרות אלו הן אוונידה דה ליברדאדה (שדרת העצמאות), אוונידה פונטש פריירה דה מלו (פורטוגזית: Avenida Fontes Pereira de Melo) ואוונידה דה רפובליקה (שדרת הרפובליקה).
ליסבון הוכרזה "בירת התרבות של אירופה" של האיחוד האירופי לשנת 1994.
ב-1998 אירחה העיר את היריד העולמי, ה"אקספו". לצורך כך הוקם אחד מאולמות הכנסים הגדול באירופה, הקרוי כיום אלטיס ארנה (Altice Arena), ומכיל כ-20,000 מקומות. ב-2018 התקיים בו אירוויזיון 2018, בו זכתה הישראלית נטע ברזילי. מ-2016 מתקיים בו כנס ה-Web Summit, מהכנסים הטכנולוגיים הגדולים באירופה.
מוזיאונים.
בעיר ליסבון מספר מוזיאונים ידועים ובהם:
חינוך.
אוניברסיטת ליסבון נוסדה בשנת 1290, והיא אחת האוניברסיטאות העתיקות בעולם. בעיר ממוקמת גם האוניברסיטה החדשה של ליסבון, הטכניון של ליסבון, והאוניברסיטה הטכנית של ליסבון.
כדורגל.
שתיים מקבוצות הכדורגל הבכירת של פורטוגל שוכנות בליסבון: בנפיקה ליסבון אשר זכתה 32 פעמים בתואר האליפות, ומקיימת את משחקיה הביתיים באצטדיון האור, וספורטינג ליסבון אשר זכתה 18 פעמים בתואר האליפות, ומקיימת את משחקיה הביתיים באצטדיון ז'וזה אלבלדה. קבוצת כדורגל נוספת מהעיר היא בלננשש אשר זכתה בתואר האליפות פעם אחת בלבד.
מוזיקה.
הסגנון המוזיקלי המזוהה עם ליסבון הוא פאדו. סגנון הפאדו של ליסבון הוא עממי יותר, והשירים עוסקים בגעגועים וכמיהה. את מוזיקת הפאדו אפשר לשמוע במסעדות קטנות בשכונת אלפאמה.
תחבורה.
בליסבון פועלת רכבת תחתית, המהווה עורק התחבורה הראשי של העיר. בקרבת ליסבון נמצא נמל התעופה הבינלאומי פורטלה (Portela Airport) - הגדול בנמלי התעופה של פורטוגל.
בליסבון פועלות גם חשמליות, אשר נכנסו לשימוש בעיר במאה ה-19 כשהחשמליות הראשונות יובאו מארצות הברית וכונו אמריקנוס.
בעיר נמצא נמל ליסבון שהוא אחד הנמלים הגדולים בפורטוגל.
ראו גם.
תיירות בליסבון
טאפ אייר פורטוגל
הנרי החמישי, מלך אנגליה
הנרי החמישי, מלך אנגליה (באנגלית: Henry V; 16 בספטמבר 1386 – 31 באוגוסט 1422) היה מלך אנגליה מ-1413 ועד למותו. הוא היה המלך השני לבית לנקסטר.
לאחר התנסות בלחימה כנגד הוולשים במהלך המרד של אווין גלינדור (Owain Glyndŵr) וכנגד בית פרסי בקרב שרוסברי (Shrewsbury), היה הנרי מעורב בעימות על רקע פוליטי עם אביו, הנרי הרביעי, שבריאותו התרופפה החל משנת 1405 ועד למותו. לאחר מותו של אביו ב-1413 הוכתר הנרי כמלך אנגליה ויצא למלחמה נגד צרפת במלחמת מאה השנים (1337-1453). הצלחותיו הצבאיות הגיעו לשיאן בניצחונו המפורסם בקרב אז'נקור בשנת 1415 והוא היה קרוב לכיבוש של כל צרפת. לאחר חודשים של משא ומתן עם שארל השישי, מלך צרפת, הוכר הנרי על פי הסכם טרואה ב-1420 כעוצר וכיורש העצר לכתר הצרפתי, ובסופו של דבר הוא נישא לבתו של שארל, קתרין מוולואה. לאחר מותו הפתאומי של הנרי בצרפת שנתיים לאחר מכן, עלה במקומו על כס המלכות בנו התינוק, הנרי השישי.
ראשית חייו.
הנרי נולד בטירת מונמות' שבדרום-מזרח ויילס. מסיבה זו הוא כונה עד עלייתו לכס המלכות הנרי מונמות'. הוא היה בנם של הנרי בולינגברוק, לימים הנרי הרביעי ושל מרי דה בוהאן . הנרי היה נכדו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר ונינו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. בעת לידתו מלך על אנגליה בן דודו של אביו, ריצ'רד השני. מאחר שהנרי לא היה מיועד למלוך, לא נרשם במדויק תאריך לידתו. תאריך לידתו הוא לפיכך 9 באוגוסט או 16 בספטמבר 1386 או 1387. סבו, ג'ון מגונט, היה האפוטרופוס של המלך באותה עת.
עם הגלייתו של אביו של הנרי ב-1398, לקח המלך ריצ'רד השני את הנער תחת חסותו והתייחס אליו בחביבות. הנרי הצעיר התלווה למלך לאירלנד וביקר בטירת טרים , מקום כינוסו העתיק של הפרלמנט האירי. ב-1399 מת סבו של הנרי ובאותה שנה הודח ריצ'רד השני על ידי אביו של הנרי והנרי נקרא מאירלנד להיות יורש הכתר של אנגליה. הוא הוכתר כנסיך ויילס בעת הכתרתו של אביו וכדוכס לנקסטר ב-10 בנובמבר 1399, האדם השלישי שהחזיק בתואר זה באותה שנה. תאריו הנוספים היו, דוכס קורנוול, רוזן צ'סטר ודוכס אקיטן. במהלך אותה שנה הנרי בילה בקווינס קולג' באוניברסיטת אוקספורד, תחת השגחתו של דודו הנרי ביופורט ששימש כנגיד האוניברסיטה. בין השנים 1400–1404 כיהן הנרי כשריף העליון של קורנוול.
בחלוף פחות משלוש שנים מונה הנרי לפקד על חלק מכוחות הצבא האנגלי. הוא הוביל את הכוח שבפיקודו לתוך ויילס כנגד אווין גלינדור ויחד עם הכוחות שבפיקודו של אביו הוא נלחם בהנרי פרסי בקרב שרוסברי ב-1403. בקרב זה כמעט ואיבד הנסיך בן ה-16 את חייו מחץ שננעץ בפניו. חייל מן השורה היה קרוב לוודאי מת מפציעה שכזו, אך הנרי זכה לטיפול הרפואי הטוב ביותר האפשרי. במשך כמה ימים טופל הנרי על ידי הרופא המלכותי ג'ון ברדמור שחיטא את הפצע בדבש, שלף את החץ מבלי לגרום לנזק נוסף ושטף את הפצע באלכוהול. הניתוח הצליח, אך הנרי נותר עם צלקות. במשך 18 חודשים בשנים 1410–1411 משל הנרי בפועל בממלכה בעת מחלתו של אביו וניצל באופן מלא את ההזדמנות כדי לכפות את מדיניותו, אך כאשר החלים המלך, הוא ביטל את רוב הפעולות של בנו והדיח אותו מהמועצה המלכותית.
תפקיד ממשלתי ועימות עם הנרי הרביעי.
המרד הוולשי של גלינדור מיצה את כוחותיו של הנרי עד 1408. לאחר מכן, כתוצאה מהתערערות במצבו הרפואי של המלך, החל הנרי לקחת חלק ניכר יותר בפוליטיקה. החל מינואר 1410, בסיועם של דודיו, הנרי ותומס ביופורט, בניו של ג'ון מגונט, הוא ניהל בפועל את ענייני המדינה.
דעותיו בנוגע הן למדיניות החוץ והן למדינות הפנים היו שונות מאלה של אביו, שבנובמבר 1411 הדיח את הנסיך מהמועצה המלכותית. הריב בן האב לבנו היה רק על רקע פוליטי, אם כי ייתכן שבני ביופורט היו אלה שהעלו את הרעיון של הדחתו של הנרי הרביעי ויריביהם היו אלה שהשמיצו את הנסיך.
ככל הנראה, המסורת על נעוריו הפרועים של הנרי, כפי שהונצחו על ידי ויליאם שייקספיר, מקורה מטינה פוליטית. מעורבותו של הנרי בענייני הצבא והמדינה, אף בנעוריו, סותרת מסורת זו. למקרה המפורסם ביותר המיוחס לו, העימות עם השופט העליון, אין כל אחיזה במציאות.
עלייתו למלוכה.
לאחר מותו של הנרי הרביעי ב-20 במרץ 1413, ירש אותו הנרי החמישי והוא הוכתר ב-9 באפריל אותה שנה במנזר וסטמינסטר. טקס ההכתרה התקיים כאשר התחוללה סופת שלגים חזקה, אך המוני העם לא יכלו להחליט אם הסופה היוותה סימן טוב או רע לבאות. הנרי תואר כאדם גבה קומה (1.90 מ'), רזה עם שיער כהה גזור מעל אוזניו ומגולח למשעי. עורו היה אדמדם, פניו כחושות ואפו בולט ומחודד. בתלות במצב רוחו, הברק שבעיניו נע "בין זה של היונה המתונה לבין זה של האריה".
מדיניות פנים.
הנרי התמודד עם כל הסוגיות של מדיניות הפנים ובהדרגה מיסד השקפה רחבה לגביהן. מתחילת תקופת שלטונו, הוא הבהיר שהוא ימשול באנגליה כריבון של אומה מאוחדת. מצד אחד הוא נתן לסכסוכים הישנים להישכח: ריצ'רד השני המנוח נקבר מחדש קבורה מכובדת, אדמונד מורטימר הצעיר קיבל יחס מועדף, יורשיהם של אלה שסבלו תחת השליטים הקודמים קיבלו בהדרגה מחדש את תואריהם ואת נחלותיהם. מצד שני, במקומות שבהם ראה הנרי סכנה לשלום הציבור, הוא פעל בתקיפות וללא רחם, כמו במקרה של ההתקוממות של הלוֹרדים בינואר 1414, כולל הוצאתו להורג בשריפה של ידידו משכבר הימים של הנרי, ג'ון אולדקאסל.
תקופת מלכותו הייתה באופן כללי נטולת צרות חמורות מבית. יוצאת מהכלל הייתה מזימת סאות'האמפטון, ביולי 1415 שבמסגרתה זממה קבוצה של אצילים להעלות למלוכה את אדמונד מורטימר.
החל מאוגוסט 1417 קידם הנרי את השימוש בשפה האנגלית בממשלה, ותקופת מלכותו עמדה בסימן תחילת השימוש בשפה האנגלית בכל השימושים הממשלתיים. הוא היה המלך האנגלי הראשון שהשתמש באנגלית כשפת התכתובות שלו מאז הכיבוש הנורמני של אנגליה, 350 שנים לפני כן.
מדיניות חוץ.
דיפלומטיה.