היישוב הוקם בעקבות מלחמת יום הכיפורים, בתקופה בין הסכם הפסקת האש ולפני הסכם הפרדת הכוחות, על ידי ועד יישובי הגולן במטרה למנוע את מסירת קוניטרה ותילי הגעש האסטרטגיים הר חרמונית, בנטל, אביטל ותל פרס לידי הסורים. הוא הוקם ב-12 במאי 1974 (כ' באייר ה'תשל"ד) לאחר שבעה ניסיונות התיישבות קודמים שלא צלחו, בפאתיה הצפון מערביים של קוניטרה, בבונקר תת-קרקעי מחשש להפגזות סוריות שהיו שכיחות באזור.
התושבים הראשונים היו חברי קיבוצים ומושבים בגולן. כעבור יומיים הצטרפו ליישוב תומכים מכל רחבי הארץ אשר התנגדו למסירת שטחים לסוריה, וכעבור שבוע מספר בחורים מישיבת מרכז הרב בירושלים. לאחר כחודש הגיעו ישראל וסוריה להסכם הפרדת כוחות במסגרתו נמסרה ב-31 במאי 1974 רוב העיר קוניטרה לידיים סוריות אולם אזור הבונקר וארבעת התילים; חרמונית, בנטל, אביטל ופרס, נשארו בידי מדינת ישראל. במהלך חודש זה נרקמו יחסים קרובים בין האנשים השונים שאכלסו את הבונקר.
מתוך רצון לשמר ולפתח את החיים ביחד, עברו התושבים למבנה "המשתלה" הממוקם בעמק קוניטרה. לאחר כארבעה חודשים התבקשו חברי קשת על ידי ועד יישובי הגולן לעבור ולהתיישב במרכז הגולן. אזור מרכז הגולן בין רמת מגשימים בדרום ועין זיוון בצפון הוא אזור של סלעי בזלת טרשיים שקשה מאוד לעיבוד חקלאי ולכן היה ריק מיישובים. לאחר התלבטות הסכימו החברים לעבור פעם נוספת ולהתיישב בחושנייה בתוך מחנה הרוס של הצבא הסורי.
במהלך השנתים הראשונות התנהל ויכוח נוקב על מיקום נקודת יישוב הקבע בין ועד יישובי הגולן ואנשי קשת לבין צה"ל שיוצג על ידי אלוף פיקוד צפון רפאל איתן. עמדת הצבא הייתה שאזור מרכז הגולן צפוי להיות שדה הקרב העתידי של מלחמה בין סוריה לישראל ולכן יש להרחיק אזרחים מאזור הלחימה ולמקם את קשת במערב הגולן. עמדת תושבי הגולן הייתה שמיקום היישובים בגולן יקבע את מפת הגבול של ישראל בגולן ולכן יש למקם את קשת במזרח הגולן. שר הביטחון שמעון פרס שהתבקש להכריע בוויכוח צידד בעמדת אנשי הגולן.
כעבור כארבע שנים נוספות עבר היישוב קשת למשכנו הקבוע על מורדותיו המערביים של גבעת טליה.
אוכלוסייה.
היישוב מונה כ-150 משפחות. מחצית החברים במושב הם ילידי ישראל וחמישית מהם הם עולים מצפון אמריקה.
כלכלה.
כלכלת היישוב מגוונת ורוב התושבים מתפרנסים ממגוון מקצועות ומאירוח בכ-15 צימרים הפועלים ביישוב. כך גם רוב חברי האגודה השיתופית (שחברים בה כמחצית מהתושבים). האגודה השיתופית מופרטת ומעסיקה בעיקר עובדי חוץ, וכן כ-15% מהחברים. הכנסות האגודה השיתופית מתבססות על גידולי שלחין (תפוחים, דובדבנים, מנגו, אפרסק, נקטרינה וכרם יין) וכן על לול פיטום, רפת, מפעל מיצים טבעיים ועדר בקר לבשר. המושב שותף בכפר הנופש כינר. במקום פועלים אף צימרים ויחידות אירוח.
חינוך.
ביישוב נמצא בית ספר שדה "קשת יהונתן" על שם שנפל במלחמת יום הכיפורים. במקום הוקמה המכינה הקדם צבאית קשת יהודה בשנת 1991, תלמוד תורה ובית ספר יסודי לבנות. ביישוב שני סניפים של תנועת הנוער בני עקיבא, לבנים ולבנות.
רוטשילד
רוטשילד (Rothschild, או Rothchild) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו מגן (או סמל) אדום.
בדרום-מערב גרמניה היו שכיחים שמות משפחה על פי סימונים או ציורים על בתים. כך למשל, הפך Rotes Schild ("שלט אדום") לשם Rothschild.
ז'אן ז'נה
ז'אן ז'נה (בצרפתית: Jean Genet; 19 בדצמבר 1910 - 15 באפריל 1986) היה סופר, מחזאי ומשורר. ספריו ומחזותיו, שבדרך כלל שטופים בסיטואציות מיניות, עוסקים לרוב בסרסורים, גנבים, גברים הומוסקסואלים ואנשים אחרים בשולי החברה של זמנו, ומשקפים את חוויותיו כאסיר הומוסקסואל.
חייו.
ז'נה נולד בפריז, מחוץ למסגרת הנישואין. הוא נזנח על ידי אימו בילדותו וגדל כיתום. אף על פי שהיה תלמיד מצטיין, ילדותו הייתה רצופה בניסיונות בריחה וגנבות זעירות שהובילו בסופו של דבר למעצרו בכלא הנוער מֶטרֶה ("Mettray"). בספר "Miracle de la rose" ("נס הוורד"), הוא מתאר בצורה אוטוביוגרפית-דמיונית את תקופת מעצרו, שהסתיימה כשהגיע לגיל 18 והצטרף לצבא כדי לעזוב את מטרֶה. הוא ערק בשנת 1936 ובמסעותיו לאורך ולרוחב אירופה הפך לנווד, גנב וזונה ממין זכר (תקופה אותה תיעד בספרו "יומנו של גנב", 1949). כשחזר ז'נה לפריז בשנת 1937, הוא בא ויצא בשערי בתי הכלא בשל שורה של גנבות, שימוש במסמכים מזויפים, שוטטות ועריקה מהצבא. בכלא כתב ז'נה את שירו הראשון: 'Le condamné à mort' ("הנידון למוות") אותו הדפיס אחר כך על חשבונו, ואת הספר "המדונה של הפרחים" (1944). ז'אן קוקטו פגש את ז'נה והתרשם מכתיבתו. קוקטו הפעיל את קשריו כדי להוציא לאור את ספרו של ז'נה אך אז, בשנת 1949, היה ז'נה תחת סכנת מאסר עולם. קוקטו ודמויות אחרות מעולם האמנות כסארטר ופיקאסו התגייסו למען ז'נה והביאו לזיכויו. זו הייתה הפעם האחרונה שז'נה ראה את החיים מבעד לסורגי הכלא.
בתקופתו בכלא הוכיח את עצמו ז'נה ככותב פורה למדי - עד שנת 1949 הוא הספיק לכתוב חמש נובלות ושלושה מחזות, ואף מספר שירים. אולם כתיבתו הייתה מינית ובוטה עד כדי כך שבשנת 1951 הוחרמה יצירתו בארצות הברית. סארטר כתב ניתוח מעמיק על הנסיבות שהובילו את ז'נה להיות סופר בחיבור "Saint Genet comédien et martyr" (1952), אולם חיבור זה פורסם, באורח פרדוקסלי משהו, ככרך הראשון של מכלול יצירותיו של ז'נה. ז'נה הושפע מאוד מהניתוח של סארטר ולא כתב דבר במשך חמש השנים הבאות. בין השנים 1955 ו-1961 כתב ז'נה שלושה מחזות נוספים, כמו גם על רמברנדט. באותו זמן גם קשר קשר נפשי עז עם עבדאללה, לוליין מהלך על חבל דק. אולם לאחר מספר נפילות והתאבדותו של עבדאללה בשנת 1964 שקע ז'נה בדיכאון עמוק ואף ניסה להתאבד.
בסוף שנות השישים והלאה, כסוג של מחווה ל"דני האדום" לאחר אירועי מאי 1968, החל ז'נה להיות יותר ויותר מעורב פוליטית. הוא השתתף במספר הפגנות שמחו על תנאי החיים של המהגרים בצרפת. בשנת 1970 הוא הוזמן על ידי הפנתרים השחורים לארצות הברית, שם שהה במשך שלושה חודשים, ערך הרצאות, נכח במשפטו של מנהיגם ופרסם מאמרים בכתבי העת שלהם. מאוחר יותר באותה שנה נסע לירדן למשך שישה חודשים ונפגש עם יאסר ערפאת, שעודד אותו לסייע למאבק הפלסטיני. מושפע מחוויותיו בירדן ובארצות הברית, כתב ז'נה את הנובלה הארוכה האחרונה שלו בשם "Un Captif Amoureux" ("אסיר האהבה") שפורסמה רק לאחר מותו. ז'נה גם תמך באנג'לה דייוויס וג'ורג' ג'קסון כמו גם בקבוצת המידע על בתי כלא של פוקו ודניאל דֵפֶר. בחודש ספטמבר 1982 היה ז'נה בביירות בעת שנערך טבח סברה ושתילה. בעקבות הטבח פרסם ז'נה את מאמרו הפוליטי "ארבע שעות בשתילה".
ז'נה נפטר מסרטן הגרון ב-15 באפריל 1986.
מבחר מיצירותיו.
ספרים.
חמשת הרומאנים המוקדמים של ז'נה הם "המדונה של הפרחים" (1944, לעברית: אביבה ברק, ספרית פועלים, 1985) שמתאר מסע בעולם התחתון של פריז; "Miracle de la rose" (1946) ו"יומנו של הגנב" (1949, לעברית: אביבה ברק, ספרית פועלים, תל אביב, 1990) שהם שניהם נובלות אוטוביוגרפיות-דמיוניות המתארות את חייו לכאורה במתריי וכנווד באירופה בהתאמה; ו-"Funeral Rites",(1949) ו"קרל מברסט" (לעברית: דניאל רובינס ואביבה ברק, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1991).
"Un Captif Amoureux", שפורסם לאחר מותו, כתוב בסגנון שונה לגמרי מכתיבתו המוקדמת, הפרובוקטיבית יותר.
כמו כן הופיע בעברית ספרו על הצייר אלברטו ג'קומטי 'הסטודיו של אלברטו ג'קומטי' (מצרפתית: אביבה ברק), בתוך: "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ד', 2014
מחזות.
מחזות מפורסמים שכתב ז'נה כוללים את
סרטים.
ז'נה גם ביים סרט קצר בשנת 1950 שנקרא "שיר אהבה" (Un Chant d'Amour). הסרט, המתרחש בבית כלא צרפתי מציג יחסים טעוני פנטאזיה הומוארוטית, המתרחשים בין דמויות שונות; הסרט מציג סצינות מין ועירום בוטות, וגרם לזעזוע בזמנו.
יצירות נוספות של ז'נה הוסרטו ועובדו לקולנוע על ידי אחרים. המחזה "המרפסת" עובד לסרט בשם זה בשנת 1963 על ידי הבמאי ג'וזף סטריק (Joseph Strick). הרומן "קרל מברסט" עובד לסרט שנקרא "קרל" (Querelle, 1982) על ידי הבמאי ריינר ורנר פאסבינדר. סרטו של טוד היינס "Poison" משנת 1991 מבוסס על כתביו של ז'נה. כמו כן הוסרט המחזה "המשרתות" על ידי התיאטרון האמריקאי.
ז'נה הוזכר בשירם של DIRE STRAITS העונה לשם LES BOYS.
הברון הירש
מוריס דה הירש
לגו
לגו (בדנית: LEGO, קיצור של "leg godt" - "שחק היטב") הוא משחק הרכבה פופולרי המיוצר על ידי קבוצת לגו שבסיסה בדנמרק. משחק הלגו מורכב מחלקי פלסטיק בעלי בליטות ומגרעות המאפשרות חיבור יציב של החלקים זה לזה. מרבית החלקים הם בצורת קובייה או תיבה, אולם ישנם גם חלקים בעלי צורות רבות אחרות. היכולת לחבר בין חלקי המשחק מאפשרת בניה של אובייקטים רבים, בהם מכוניות, בניינים, רובוטים ועוד. את האובייקטים הבנויים ניתן לחזור ולפרק ולהשתמש בחלקי המשחק כדי לבנות אובייקטים אחרים. המשחק פופולרי הן בקרב ילדים והן בקרב מבוגרים.
היסטוריה.