הוקינס נולד בפורט וורת' שבטקסס. הוא בילה את רוב שנות נעוריו בקליפורניה.
המתופפים אשר השפיעו עליו הם פיל קולינס, רוג'ר טיילור מלהקת קווין, סטיוארט קופלנד מהפוליס וסטיבן פרקינס מג'יינז אדיקשן.
הוקינס החל את הקריירה שלו בלהקה מקומית, סילביה, ולאחר מכן שימש המתופף בסיבוב ההופעות של הזמרת אלאניס מוריסט במשך שנתיים.
פו פייטרז.
בשנת 1996 נוצרה מריבה בין המתופף ויליאם גולדסמית' לסולן הלהקה דייב גרוהל, ובעקבות זאת פרש גולדסמית' מהלהקה. גרוהל יצר קשר עם הוקינס כדי שימליץ לו על מתופף חדש. להפתעתו של גרוהל נידב הוקינס את עצמו כמתופף ללהקה. הוא נבחן ללהקה ולבסוף התקבל.
הוקינס ביצע את השיר "Cold Day in the Sun" מתוך האלבום "In Your Honor" ואת השיר "Sunday Rain" מתוך האלבום "Concrete and Gold". כמו־כן שר גרסת כיסוי לשיר "Shadow Dancing" של אנדי גיב בדי ג'יז, כינויה של פו פייטרס באלבום מיוחד שהוציאה לכבוד יום חנויות התקליטים.
פרויקטים נוספים.
ב־2004 הקים הוקינס את פרויקט הצדדי "Taylor Hawkins &amp; The Coattail Riders", שבו היה פעיל כזמר וכמתופף. להקה אחרת שלו נקראה "The Birds of Satan".
ב־2007 תופף באלבום "Good Apollo, I'm Burning Star IV, Volume Two: No World for Tomorrow" של להקת Coheed and Cambria.
מותו.
ב־25 במרץ 2022 נמצא הוקינס מת בחדר בבית מלון בבוגוטה שבו שהתה הלהקה במהלך סיבוב הופעות. בנתיחה לאחר המוות נמצאו בגופו עשרה סוגים שונים של סמים, בין השאר הרואין, נוגדי דיכאון, סמי הרגעה ומריחואנה.
חייו האישיים.
הוקינס ואשתו אליסון התחתנו ב־2005. לזוג נולדו שלושה ילדים, והמשפחה התגוררה בקליפורניה.
אתר הנופש העכשווי של דיסני
אתר הנופש העכשווי של דיסני (באנגלית: Disney's Contemporary Resort) הוא בית מלון הממוקם לחוף אגם בואנה ויסטה המלאכותי, בסמוך לפארק השעשועים ממלכת הקסם. המלון ממוקם בחלקו הצפוני של אתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית.
המלון נפתח ב-1 באוקטובר 1971 והיה הראשון מבין שני המלונות שנפתחו בדיסניוורלד (השני הוא אתר הנופש הפולינזי של דיסני).
תכנון ועיצוב.
המבנה המרכזי של המלון, המכונה "המגדל העכשווי" (the Contemporary Tower) נבנה על בסיס של בטון בצורת האות A. המבנה תוכנן בשיתוף פעולה של חברת וולט דיסני ושל תאגיד הפלדה של ארצות הברית, והאדריכל וולטון בקט מלוס אנג'לס. סביב בסיס המבנה ותמוכותיו העשויים פלדה הותקנו 500 חדרי המלון שנבנו במקום אחר והובאו למיקום המלון. באותה עת נבנה בסמוך אתר הנופש הפולינזי של דיסני באותו אופן.
במרכז המבנה המשולש נבנו לובי המלון, מסעדותיו וחנויות. כמו כן עובר דרך מרכז המלון המונורייל המוביל את המבקרים אל פארק השעשועים. קירות פנים האולם המרכזי רחב הידיים עוטרו בפסיפס מעשה ידי האמנית מרי בלייר.
מגדל נוסף בחלקו הדרומי של המלון נבנה בשלב השני ובו 250 חדרים, וכן ב-11 בנובמבר 1991 נבנה מרכז כנסים ששטחו 8,300 מ"ר בסמוך למלון. בראשית 2007 נהרס האגף הצפוני של המלון על מנת להקים אתר דירות נופש חדש.
חדרי המלון עוצבו בסגנון מודרני, בסגנון האמנות המודרנית שהייתה נפוצה בארצות הברית בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2006 שופצו חדרי המלון תוך ניסיון לשמור על עיצוב מודרני מחד אולם שיזכיר את שנות ה-70 ותקופת הקמת המלון מאידך.
נעמי פיינברון-דותן
נעמי פיינברון-דותן (16 באפריל 1900 – 8 במרץ 1995) הייתה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים וכלת פרס ישראל לשנת ה'תשנ"א (1991).
חייה.
נעמי פיינברון נולדה במוסקבה ובעקבות מהפכת 1917 עזבה את ברית המועצות והיגרה לרומניה. היא למדה בוטניקה באוניברסיטת קלוז', ובתום לימודיה, בשנת 1924, עלתה לארץ ישראל ולימדה בתל עדשים. בשנת 1926 הייתה פיינברון בין ראשוני המחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, לצד אוטו ורבורג, אלכסנדר איג ומיכאל זהרי. באותם ימים, המחלקה הייתה מצורפת לתחנת המחקר החקלאית של ההסתדרות הציונית ושכנה בתל אביב, בחצר הגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1928 עברה המחלקה להר הצופים ופיינברון העתיקה את מגוריה לירושלים.
משלחות המחקר בהן השתתפה היו הראשונות לחקור את הצמחייה ברחבי המזרח התיכון (ארץ ישראל, ירדן, סוריה, לבנון, מצרים ועיראק). משלחות אלו הניחו את היסוד למחקר הפיטוגאוגרפי של ארץ ישראל ושל המזרח התיכון. יחד עם איג וזהרי הייתה שותפה לפרסום מגדיר הצמחים הראשון בישראל ולקביעת שמם העברי של רבים מצמחי ארץ ישראל. החיבור המדעי הראשון שלה עסק בסוג זמזומית. אחר כך המשיכה לחקור את בני משפחת השושניים הגדלים במזרח התיכון. למאמריה הרבים תרומה למחקר הציטולוגי של צמחי ארץ ישראל.
בשנת 1959 פרסמה את צמחיית ארץ ישראל בציורים (הוצאת דעת) במשותף עם מיכאל זהרי והאיורים פרי עבודתה של רות קופל.
נעמי פיינברון-דותן לימדה במשך 40 שנה בוטניקה וציטולוגיה באוניברסיטה העברית והעמידה אחריה דורות של חוקרים. בשנת 1960 מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית. פיינבורן הייתה אחת מארבע נשים היחידות שקיבלו את התואר פרופסור חבר, יחד עם טשרנה רייס אלישבע גולדשמידט וחנה רוזן. באותן ימים לא הייתה אישה שהוענק לה תואר פרופסור מן המניין.
היא פרשה ממחקר בשנת 1968 והמשיכה לפרסם את ממצאיה ולעדכן מהדורות קודמות. לאחר פרישתה עסקה, בין השאר, בכתיבת הכרך השלישי והכרך הרביעי של "Flora Palaestina" (פורסמו בשנים 1978, 1986). יחד עם אבינעם דנין חיברה נעמי פיינברון-דותן ב-1991 את "המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל" שמשמש בוטנאים וחובבי טבע רבים גם כיום.
בשנת 1991 הוענק לפיינברון-דותן פרס ישראל בתחום ידע ארץ ישראל. כמו כן, נקראים על שמה מספר צמחים: קדד פיינברון (בעבר "Astragalus feinbruniae", כיום "Astragalus aleppicus") (1950), זמזומית פיינברון ("Bellevalia feinbruniae") (1970) הגדלה באפגניסטן וסתוונית הפסיפס ("Colchicum feinbruniae") (1992).
בשנת 1995 פיינברון-דותן הלכה לעולמה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
פיינברון-דותן מעולם לא נישאה. את שם המשפחה דותן הוסיפה לאחר שאחיה עברתו את שם משפחתם.
נעמי פיינברון
נעמי פינברון
נעמי פינברון-דותן
Supreme Commander
נעמי פינברון דותן
פיטר ואן דן הוגנבנד
איש הקרח
גבריאל בר
גבריאל בֶּר (13 בינואר 1919 – 22 בספטמבר 1982) היה היסטוריון ומזרחן ישראלי, יהודי יליד גרמניה, פרופסור להיסטוריה וחוקר אסלאם ישראלי.
ביוגרפיה.
בר נולד בברלין בירת גרמניה. דודו מצד אמו היה חוקר תולדות האמנות גרשם קורט פרייער. עלה לארץ ישראל ב-1933, ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה האמריקנית בביירות ובאוניברסיטה העברית בירושלים, בה קיבל תואר מוסמך ב-1952 ותואר דוקטור ב-1957. עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכתו של ד"ר אלפרד בונה, עסקה בנושא "הרכוש הקרקעי במצרים המודרנית, 1800–1950" ובה ניתח את תהליך ההפרטה של קרקעות המדינה והשפעתן על המעמדות במדינה והכלכלה במצרים. מחקריו שילבו ידע במזרחנות לצד תובנות סוציולוגיות וכלכליות, ובשנים מאוחרות יותר הוא עסק בחקר הווקף והשפעתו על פיתוח כלכלי.
בר לקח חלק בכתיבת האנציקלופדיה לנושאי אסלאם. עבודותיו זכו להתעניינות רבה בעיתונות בלבנון ובמצרים, וספריו תורגמו לשפה הערבית ונלמדו באוניברסיטאות דוברות השפה הערבית. הוא עמד בראש החברה המזרחית הישראלית, וייסד את הכנס הבינלאומי שלה. באוניברסיטה העברית שימש ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה. כמו כן הוא ערך את ביטאון האגודה "המזרח החדש", ובשנת 1965 התפרסם ביוזמתו לראשונה הביטאון "Asian and African Studies".
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, יזם בר את הקמת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר.
בשנת 1976 הוענק לבר פרס ישראל לבלשנות ערבית. בשנת 1990 נוסד באוניברסיטת תל אביב "הפורום על שם גבריאל בר" לדיון אקדמי בנושאים הקשורים בחברות מזרח תיכוניות ואסלאמיות.
נפטר בירושלים ב-1982.
הוגט דרייפוס
הוגט דרייפוס (בצרפתית: Huguette Dreyfus; 30 בנובמבר 1928 - 16 במאי 2016) הייתה צ'מבליסטית צרפתייה.
חייה.
הוגט דרייפוס, ילידת מילוז, אלזס, החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל ארבע. בשנת 1946 התחילה לעבוד עם המורה ידוע השם לפסנתר לאזאר לוי. בשנת 1950, כשנודע לה שהמוזיקולוג נורברט דיפורק יעביר קורס מיוחד על המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך (לציון שנת המאתיים למות באך) בקונסרבטואר של פריז, נרשמה לקורס ונשארה ללמוד בקונסרבטואר למשך ארבע שנים. נוסף לשיעורי פסנתר, למדה גם צ'מבלו באקדמיה צ'יאניה דה סיאנה אצל רוג'רו ג'רלין, מי שהיה תלמידה של מחדשת מסורת הצ'מבלו, ונדה לנדובסקה. כעבור שנים, ב-1956, זכתה דרייפוס בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בז'נבה, שווייץ, ניצחון שהציב אותה בחזית עולם המוזיקה העתיקה של הרנסאנס והבארוק וכדמות בולטת בהשבת הצ'מבלו לצרפת.
כלי הנגינה החביב עליה היה צ'מבלו מעשה ידיו של היינריך המש, בונה צ'מבלו גרמני. הכלים המשובחים ביותר שלו נבנו בפריז במאה ה-18 ולעיתים קרובות משווים אותם עם אלה שבנה בלאנשה, גם הוא בונה צ'מבלו ידוע-שם.