עד אמצע שנות השמונים, התרחב בית החולים מעבר לבסיס היהודי שבו. בשנת 1988 הייתה בבעלות בית החולים רשת המרפאות לטיפול בגמילה מהרואין הגדולה בארצות הברית, בה טופלו כ-7500 מטופלים בשנה.
ב-1994 במשך ארבעה חודשים היה מאושפז במקום הרבי מליובאוויטש, בתקופה זו עברה חסידות חב"ד ממשכנה הקבוע בברוקלין למתחם בית הרפואה שהוסב לישיבה ובית כנסת.
נכון לשנת 2010, המרכז הרפואי בית ישראל כולל כמעט כל תחום התמחות ברפואה כולל: רפואת חירום, רפואה פנימית, רפואת אף אוזן גרון, כירורגיה, רדיולוגיה, רפואת משפחה, דרמטולוגיה, גינקולוגיה וילודה, נוירולוגיה, אופתלמולוגיה, פתולוגיה, פסיכיאטריה, פודיאטריה ואורולוגיה.
בית החולים נראה מספר פעמים בסדרה "חברים" ובו התאשפזה פיבי בופה.
ביולי 2016, בעקבות משבר פיננסי הוחלט על סגירת חלק מבית הרפואה.
רוסא
רוגר פיטל
רוגר פיטל (בגרמנית: Roger Pyttel; נולד ב-8 במאי 1957) הוא שחיין עבר מזרח גרמני. סגן אלוף אולימפי (מוסקבה 1980), מחזיק ב-6 מדליות מהן 3 מדליות כסף מאליפויות עולם, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (וינה 1974 וינקפינג 1977) במשחה ל-100 מטר פרפר ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. פיטל היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 200 מטר פרפר מתחת ל-2 דקות.
ביוגרפיה.
פיטל נולד בוולפן.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים פיטל במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.69 שניות, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.72 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה לשעבר בשנת 1973 זכה פיטל ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.24 דקות, אחרי ארצות הברית 3:49.49 דקות, ולפני קנדה (3:56.37 דקות). מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.97 דקות, אחרי ג'ים מונטגומרי מארצות הברית (1:53.02 דקות) וקורט קראמפהולץ אף הוא מארצות הברית (1:53.61 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:32.03 דקות, אחרי ארצות הברית 3:27.18 דקות וברית המועצות (3:31.36 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.25 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:44.44 דקות.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה פיטל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.90 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה פיטל בשתי מדליות כסף. במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.04 שניות, אחרי גרגורי ג'אגנבורג מארצות הברית (55.63 שניות) ולפני ביל פורסטר אף הוא ארצות הברית (56.07 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.22 דקות, אחרי פורסטר 2:01.95 דקות ולפני בריאן בריקלי מבריטניה (2:02.47 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.44 דקות, מקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.24 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.08 דקות.
שיאן עולם.
במבחנים של מזרח גרמניה לאולימפיאדת מונטריאול (1976) שנערכו בתחילת חודש יוני קבע פיטל במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:00.21 דקות, שיפור לשיאו של מארק ספיץ מארצות הברית (2:00.70 דקות). באותו היום, בשלב הגמר הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:59.63 דקות ובכך הפך לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, במשחקים האולימפיים עצמם לא הצליח פיטל לנצח וסיים במקום רביעי בלבד ללא מדליה, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.02 דקות, אחרי שלושת השחיינים מארצות הברית, מייק ברונר ששיפר את שיאו העולמי והעמידו על 1:59.23 דקות, סטיב גרג (1:59.54 דקות) ופורסטר (1:59.96 דקות), במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.09 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 54.75 שניות ועלה מהמקום הראשון, במקום 19 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.93 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.92 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:53.92 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכה פיטל במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.49 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה פיטל במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.22 דקות, אחרי ברונר שקבע שיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, וגרג (1:59.80 דקות). הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.40 שניות, שתי מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.15 דקות, במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.53 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:30.04 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה פיטל בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.94 שניות, שתי מאיות השנייה בלבד אחרי פר ארבידסון משוודיה שקבע תוצאה של 54.92 שניות ולפני דוויד לופז זוברו מספרד שקבע תוצאה של 55.13 שניות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.39 דקות, אחרי סרגיי פסנקו מברית המועצות (1:59.76 דקות) ופיליפ הבל מבריטניה (2:01.20 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.25 דקות.
אוראלוואגונזאבוד
היסטוריה של מקאו
ההיסטוריה של מקאו משתרעת על לפחות כ-6,000 שנים, אבל הפרק החשוב ביותר בתולדותיה התחיל עם הגעתם של הפורטוגזים למקום ב-1557. הפורטוגזים שלטו בפועל במקאו במשך 442 שנים, תחילה כתחנת מסחר, ואחר כך כטריטוריה פורטוגזית. במשך מרבית תקופה זו הייתה מקאו אחד המרכזים העיקריים למסחר בין סין לאירופה ומקום מפגש חשוב בין תרבות המערב לתרבות סין. ב-1999 הועבר המקום לשלטונה של הרפובליקה העממית של סין כאזור מנהלי מיוחד. מקאו הייתה הקולוניה האירופית האחרונה באסיה.
היסטוריה מוקדמת.
ההיסטוריה האנושית של מקאו מתחילה לפני כ-6,000 שנים, וכוללת תרבויות ותקופות התיישבות שונות ומגוונות. עדויות ליישובים ולתרבויות של בני אדם המתוארכים לתקופה שלפני 4,000 עד 6,000 שנים נתגלו בחצי האי מקאו, וכלי חרס צבועים בשחור המתוארכים לפני 5,000 שנים נתגלו באי קולואן.
במשך השנים התחלפה האחריות המנהלית על האזור שהוא כיום מקאו. בתקופת שושלת צ'ין (206-221 לפנה"ס) היה חצי האי בתחום השיפוט של נפת פָּאנְיוּ, נָאנְהָאי שבמחוז גואנגדונג. בתקופת שושלת ג'ין (420-265 לספירה) הוא היה בתחום השיפוט של נציבות דוֹנְגְגְווָאן, ובשושלות ששלטו בסין אחר כך התחלפה השליטה המנהלית על האזור לסירוגין בין נָאנְהָאי לדוֹנְגְגְווָאן. ב-1152, במהלך שושלת סונג (1279-960), הועברה האחריות המנהלית על חצי האי לידי נפת שְׂיָאנְגְשָׁאן ("הר ריחני") החדשה (כיום נפת ג'וֹנְגְשָׁאן).
מאז המאה ה-5 השתמשו ספינות סוחר שעשו דרכן בין דרום-מזרח אסיה וגואנגג'ואו באתר כנקודת עצירה לשם אספקת מזון ומים או לשם מחסה מסערות. התושבים הראשונים שעליהם קיים מידע הם כ-50,000 איש שנמלטו למקאו בתקופת שושלת סונג הדרומית עקב פלישת המונגולים ב-1277. במקום זה הם הקימו כמה יישובים והגנו עליהם בהצלחה. היישוב המרכזי מתקופת זו הוא הכפר וָאנְגְשְׂיָה (סינית מפושטת: 望厦条约, בפין-יין: "Wàngxià" קרוי גם מונג הא - "Mong-Há") ובו המקדש העתיק ביותר באזור, מקדש בודהיסטי המוקדש לגואן יין (שמה הסיני של אלת הרחמים בבודהיזם). הסינים כינו את חצי האי ואת האיים מדרום לו אָומֶן (סינית 澳門, בפין-יין: "Àomén"), מילולית "שערי המפרץ". מאוחר יותר, בתקופת שושלת מינג (1644-1368) היגרו דייגים למקאו ממקומות שונים בגואנגדונג ופוג'יין ובנו בקצה חצי האי את מקדש א-מה שבו התפללו לשיט בטוח. הראשונים שחשבו להקים מרכז סחר במקאו עבור המחוזות הדרומיים היו מבני הקבוצה האתנית של ההוקלו, אבל מקאו לא התפתחה כיישוב מרכזי עד הגעת הפורטוגזים במאה ה-16.
התיישבות פורטוגזית.
במהלך עידן התגליות חקרו ספנים פורטוגזים ביוזמתו של אנריקה הספן את חופי אפריקה ואסיה והקימו בשלב מאוחר יותר היאחזויות בגואה ב-1510, וכבשו את מלאקה ב-1511, תוך כדי גירוש השליט, הסולטאן מחמוד שאח, שנמלט לקצה הדרומי של חצי האי המלאי, ומשם המשיך להטריד את הפורטוגזים בפשיטות גרילה. תחת פיקודו של ז'ורז' אלברש (Jorge Álvares) נחתו הפורטוגזים באי לינטין בדלתה של נהר הפנינה ב-1513, לאחר שהפליגו בג'ונקה שכורה ממלאקה הפורטוגזית. הם הקימו מצבה מאבן על האי, ובה הכריזו על שלטון פורטוגל על האי בשמו של מלך פורטוגל מנואל הראשון. באותה שנה הסמיך אפונסו דה אלבוקרקי, המשנה למלך שישב בהודו, את רפאל פרסטרלו (Rafael Perestrello) - בן דודה של פליפה מוניוז פרסטרלו, אשתו של כריסטופר קולומבוס - להפליג לסין על מנת לפתח קשרי מסחר. פרסטרלו הצליח לסחור עם סוחרים סינים בגואנגג'ואו באותה שנה וב-1516, אבל לא קיבל היתר להמשיך לפנים הארץ.