שאלה נוספת התלויה אם עובר הוא ירך אמו, היא בנוגע לאשה מעוברת שהתגיירה. לפי הדעה שעובר הוא ירך אמו, נמצא שאין על העובר להתגייר בנפרד, ודי בכך שאמו התגיירה וטבלה. אבל אם עובר הוא לא ירך אמו, לכאורה עליו להתגייר בנפרד ואין די בטבילת אמו. למסקנת הגמרא, למרות שעובר לאו ירך אמו, די בכך שאמו טובלת במקווה לשם גירות בעודו בבטנה, שכן טבילה זו נחשבת לטבילה עבור העובר, וגוף אמו אינו נחשב לחציצה בינו לבין מי המקווה, שכן חציצה היא רק כאשר גוף זר חוצץ בין הגוף הטובל לבין מי המקווה, ואילו העובר - כך הוא חי - בבטן אמו, וכך הוא דרך טבילתו.
מזיק וניזק.
בדיני מזיק, ישנה שאלה הלכתית הקשורה בעובר ירך אמו: המדובר בפרה מעוברת שנגחה שור, והעובר שייך לאדם אחר מאשר הפרה. אם עובר ירך אמו, יש לבעל השור זכות לגבות את מלא התשלום עבור ההיזק, מגופו של העובר - גם על חלקה של הפרה, מכיוון שהם נחשבים לגוף אחד.
טריפה.
לעומת זאת, בענייני טריפה, גם אם עובר הוא ירך אמו, אין הוולד נחשב לטריפה, כך שאם שחטו את אמו הטריפה, הוא מותר באכילה אגב אמו כדין בן פקועה ואינו נחשב לטריפה. שכן איסור טריפה הוא רק על הגוף עצמו שנטרף ונחשב כמת כיון שאינו יכול לחיות במשך שנה, ואילו גוף העובר יש לו חיות עצמית, ולכן דינו בנושא זה אינו קשור לאמו.
רובע ונרבע.
התורה אוסרת להקרבה בהמה שנרבעה וקויימו בה יחסים על ידי אדם. אם הייתה הבהמה מעוברת, אסור גם הוולד בהקרבה, זאת גם לפי הדעה האומרת שהוא לא נחשב כחלק מגוף אמו, לפי דעתו של רבא, שכן הוא נהנה מהרביעה באופן נפרד. באופן דומה, וולד של בהמה שנגחה בהמה אחרת אסור להקרבה גם לפי הדעה שעובר אינו ירך אמו, שכן גם העובר היה בגוף שביצע נגיחה, בין אם הוא ירך אמו ובין אם לא.
בדעתו של רב נחמן נחלקו רב הונא בר חיננא הסובר שלפי רב נחמן תלויה הלכה זו בכלל עובר ירך אמו או לא, ובין רבא שסבור שגם אם עובר אינו ירך אמו - הוא אסור מהסיבה המוזכרת. מסקנת הגמרא היא כרבא, ומסקנא זו מובאת בכמה ממסכתות הש"ס.
פסק ההלכה.
הכלל נתון במחלוקת בין רבי יוחנן הסובר שעובר אינו נחשב לחלק מאמו, ובין רבא הפוסק שעובר ירך אמו, ולפי דעת התוספות, כן נפסק להלכה, וכן פוסק הגר"א לעומת זאת דעת רבינו תם במסכת סנהדרין היא כרבי יוחנן.
פרשני הרמב"ם עמלים להבין את שיטת הרמב"ם, שכן הרמב"ם פוסק: שהכותב לשפחתו המעוברת הרי את שפחה וולדך בן חורין לא אמר ולא כלום שזה כמי שמשחרר חציה, ומכאן לכאורה נראה שההלכה נפסקת כרבא, כך גם פוסק הרמב"ם שבהמה מעוברת שהזיקה גובה חצי נזק ממנה ומולדה מפני שהוא מגופה. כך גם לעניין קרבן חטאת.
ובמקום אחר פסק הרמב"ם כרבי יוחנן, שהמפריש חטאת מעוברת וילדה הרי הוא כמפריש שתי חטאות, כדי שהאחת תשמש כאחריות נכסים לשנייה, ובמקרה שתאבד האחת יקריבו את השנייה.
אברהם אהוביה
אברהם אהוביה (1921 - 1 בספטמבר 2015, י"ז באלול ה'תשע"ה) היה איש חינוך ישראלי, יוצרו של תנ"ך רם.
ביוגרפיה.
אברהם אהוביה נולד בכפר קוזלוב (Kozłów) שבפולין בשנת 1921. בגיל 17 עבר לקרקוב והצטרף לתנועת "דרור". הוריו ואחותו נספו בשואה, והוא ושני אחיו נלקחו למחנה עבודה. נמנה עם מייסדי גרעין "קיבוץ בוכנוואלד", שנוסד על ידי אסירי מחנה הריכוז בוכנוואלד לאחר שחרורם, ובמסגרתו עלה לארץ ישראל בסוף שנת 1945. גרעין זה יסד את קיבוץ נצר סרני, שבו היה אהוביה חבר עד לפטירתו.
בשנים תש"ט–תש"י למד הוראה בסמינר הקיבוצים בתל אביב, ומאז ועד 1976 היה מורה, מחנך ומנהל של בית הספר היסודי בקיבוצו. בשנת 1968 סיים בהצטיינות לימודים לתואר ראשון בחוגים למקרא ולשון עברית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1969 החל להרצות על נושאי מקרא בתוכנית הרדיו "פרקי היום בתנ"ך" של "קול ישראל", והמשיך בכך כ-18 שנים. מ-1976 עד 1986, אז פרש לגמלאות, עבד אהוביה במשרד החינוך כמפקח על בתי ספר ממלכתיים, תחילה בשרון ואחר כך בפתח תקווה וסביבתה.
הוא נפטר בשנת 2015, ונקבר בבית העלמין שבקיבוצו נצר סירני.
מספריו.
בנוסף תרגם וערך ספרים אחדים.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
חטיבה 889
חטיבה 889 ("עוצבת אדירים") הייתה חטיבת שריון מילואים, אחת משלוש חטיבות שהיוו חלק מאוגדת המילואים 440. החטיבה הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים ומפקדה הראשון היה ששון שילה. אחריו כיהנו כמפקדי החטיבה יוסף יודוביץ, מנשה ענבר, רן מסד ויצחק לב-ארי.
בתחילתה הייתה החטיבה תחת פיקודה של אוגדת המילואים 194 שמפקדה היה משה בר כוכבא (בריל) והייתה אמונה על מרחב בקעת הירדן.
החטיבה נדדה ממחנה שבטה בה התקיימו ההסבות לשריון וקורס מפקדי טנקי הטירן, בהם נקלטו חלק ממעוכבי השחרור לאחר מלחמת יום הכיפורים, אנשי מילואים וסדיר.
חילי הפלוגה הסדירה הראשונה הועברו למסגרות שריון אחרות והחטיבה הייתה לחטיבת מילואים .
גדודי החטיבה היו גדוד 96 שהיה מבוסס על טנקי T-62, שלל ממלחמת יום הכיפורים, גדוד 574 שהיה מבוסס על טנקי T-54 בעלי תותח 100 מ"מ, וגדוד 575 שהיה מבוסס על טנקי T-54 מדגם C בעלי תותח 100 מ"מ.
החטיבה נדדה משבטה לבית דארס משם לנחל שורק ובסופו של דבר לבסיס עופר.
עם ההעברה לאוגדה 440 הועבר גדוד 96 לחטיבת טיראן צפונית ובמקומו שולב גדוד 453.
החטיבה כללה שני גדודי טנקי טירן 5 (טי 55 שלל רוסי עם תותח שריר 105 מ"מ). האחד היה גדוד 453, במקורו גדוד של נחלאים סדירים שהוסבו לשריון אחרי מלחמת יום הכיפורים ושהוקם על ידי דודו הלוי, והשני גדוד 574 מפקד הגדוד שאול אורן. כן היה בחטיבה גדוד שלישי של טנקי טירן 4 מיושנים יותר שמספרו 575 (שלל ממלחמת ששת הימים). בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור ובה שתי מחלקות ג'יפים ומחלקת נגמ"שים על גבי נגמ"שי טופז (OT-62 TOPAS).
החטיבה ישבה עד שנת 1982 ברפיח, למעט פלוגה אחת סדירה שהורכבה מחיילי נח"ל שבתחילה תפסו קו בנחל ים ולאחר מכן עברו לשטח אימונים בקרבת קיבוץ כרם שלום. הפלוגה הסדירה שימשה מקור עיקרי להשלמת כוח אדם לצוותים של טנקי הטירן בחטיבותיה של אוגדה 440.
עם השלמת הנסיגה מסיני הועברו הימ"חים של החטיבה לקציעות. החטיבה פורקה ב-1986. הטנקים נמכרו למדינות באפריקה וחלקם הוסב לנגמ"שי אכזרית.
מייקל או'קיף
מייקל ריימונד או'קיף (באנגלית: Michael Raymond O'Keefe; נולד ב-24 באפריל 1955) הוא שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1980 על תפקידו בסרט "טייס שב הביתה".
ביוגרפיה.
או'קיף נולד בעיר מאונט ורנון שבניו יורק, הגדול מבין שבעה אחים במשפחה קתולית אירית. למד ב"אקדמיה האמריקאית לאומנות דרמה" וב"אוניברסיטת ניו יורק".
תפקידו השני של א'וקיף היה כבן מיצ'ום, בנו של טייס המארינס הקשוח בול מיצ'ום (רוברט דובאל) בסרט "טייס שב הביתה", תפקיד אשר העניק לו מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב בשנת 1980 בה שיחק גם בתור דני נונן בקומדיית הגולף "מהומה במועדון".
או'קיף הופיע לצידו של ג'ק ניקולסון בתור בנו בדרמה התקופתית "עשבי פרא", או'קיף הופיע לצד ניקולסון פעם נוספת בסרט "שבועה". ב-1996 שיחק בסרטו של רוב ריינר "פסק דין".
ב-2002 הופיע בקומדיה "חתיכה של הפתעה" בתור ריצ'רד אביה של ג'סיקה ספנסר (רייצ'ל מקאדמס/ רוב שניידר).
הוא הופיע בדרמות "מייקל קלייטון" בתור עורך הדין בארי גריסום ו"נהר קפוא" בתור השוטר פינרטי החוקר את ריי אדי (מליסה לאו) לגבי מקרה רצח בשמורת אינדיאנים קפואה.
א'וקיף היה נשוי במשך שמונה שנים לזמרת בוני רייט.
קשת איילון
רחוב ה-17 ביוני
הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות
הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות הוא פסטיבל קולנוע שנערך משנת 2004 עד 2014, מדי שנה בעיר רחובות, ומטרתו הייתה לקדם סרטי קולנוע שנוצרו על ידי נשים.
הפסטיבל היה מיזם של עמותת "נשים בתמונה", בראשות נעמה פריזנט אורפז וענת שפרלינג, אשר גם היו מיוזמותיו.
הפסטיבל נועד לשמש במה לקולן ולמבטן של יוצרות מישראל ומרחבי העולם, וליצור מפגש ישיר עם יוצרות ובין יוצרות, לרב-שיח של נשים בנושאים שונים, ולצפייה במגוון סרטים.
בפסטיבל הוענקו ארבעה פרסים: פרס בימוי לסרט עלילתי ארוך מטעם קרן מרק ריץ', פרס מועצת הקולנוע ליוצרת הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר, פרס הסרט התיעודי ע"ש ויקי שירן מטעם הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, פרס ליוצרת מבטיחה מאת נעמת, וכן מענק פיתוח תסריט לסרט עלילתי באורך מלא בשיתוף קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
בנוסף להקרנות סרטים, התקיימו במסגרת הפסטיבל אירועים שונים כמו: מפגשים עם יוצרות, סדנאות אמן, הרצאות וימי עיון.
בשנת 2014 ביטלה עיריית רחובות את הפסטיבל.
פסטיבל 2013.
ב-2013 התקיים הפסטיבל בתאריכים 21–27 באוקטובר 2013, והוקרנו בו למעלה מ-60 סרטים שביימו נשים מהארץ ומהעולם.
פסטיבל 2012.
בשנת 2012 התקיים הפסטיבל בתאריכים 5–11 בנובמבר 2012, והוקרנו בו למעלה מ-60 סרטים שביימו נשים מהארץ ומהעולם.
פסטיבל 2011.
הפסטיבל הבינלאומי ה-8 לסרטי נשים נפתח ב-7 בנובמבר ונמשך שבוע. הוצגו בו למעלה מ-60 סרטים, 35 מהם של במאיות ישראליות. הפסטיבל התמקד בשני נושאים מרכזיים: אלימות כלפי נשים, בדגש על אלימות מינית, ונשים ומהפכה. הפסטיבל ננעל ב-13 בנובמבר, בהקרנת סרטי הזוכות בתחרות הישראלית ובהקרנת חוצות של הסרט "תלמה ולואיז" לרגל 20 שנה לצאתו לאקרנים.
זוכות פסטיבל 2011.
29 סרטים התמודדו ב-2011 בתחרות הישראלית. בשנה זו התקיימה לראשונה בפסטיבל תחרות בקטגוריית סרטים עלילתיים באורך מלא; שבע יוצרות התמודדו על פרס הבימוי במסגרת זו.
פסטיבל 2010.