חלק מההמלצות התקבלו בוועדה פה אחד, בהן ההמלצות לסיים את המנדט בארץ ישראל בהקדם האפשרי, ולהעניק לארץ עצמאות לאחר תקופת מעבר שבה תופקד האחריות לשלטון בידי האו"ם. כמו כן, כל הנציגים הסכימו לכך שהארץ כולה צריכה להישאר אזור כלכלי אחד (כלומר, גם לאחר הענקת העצמאות יישאר שטח המנדט אזור מכס אחד, ישמש בו מטבע אחד וכדומה).
חברי הוועדה התפלגו בשאלת אופי השלטון בארץ לאחר מתן העצמאות, לדעת רוב ולדעת מיעוט.
המלצת הרוב הייתה כי הארץ תחולק בין שתי מדינות עצמאיות, ערבית ויהודית, כשירושלים והעיר בית לחם הקדושה לנצרות, יהיו שטח נייטרלי בחסות האו"ם (corpus separatum). שתי המדינות היו אמורות לקיים מערכת כלכלית משותפת, על אף ההפרדה הפוליטית ביניהן.
היישוב היהודי רשם לעצמו הישג בהכללת הנגב בשטח המדינה היהודית, וזאת לאחר התרשמות הוועדה מן ההתיישבות בנגב ובכלל זה קו המים (שהוקם בעקבות עלייתן לקרקע של 11 הנקודות במוצאי יום הכיפורים תש"ז), אשר שימש הן את היהודים והן את הבדואים.
ההצעה השנייה הייתה הקמת מדינה דו-לאומית פדרלית.
שלושה נציגים (של הודו, איראן ויוגוסלביה) תמכו בהצעה להקמת מדינה אחת פדרלית, נציג אוסטרליה נמנע, ונציגי שאר המדינות בוועדה תמכו בהצעת החלוקה לשתי מדינות עצמאיות עם מערכת כלכלית משותפת.
היהודים קיבלו את הצעת החלוקה של אונסקו"פ. הערבים שללו הן את הצעת החלוקה והן את הצעת המדינה הדו-לאומית הפדרלית.
מסקנות הוועדה עברו לדיון בעצרת הכללית של האו"ם, ואחרי דיון בוועדה נוספת ("ועדה אד-הוק" שבה השתתפו נציגי כל המדינות החברות באו"ם) גובשה תוכנית החלוקה הסופית, על בסיס דעת הרוב של ועדת אונסקו"פ תוך שינויים מסוימים והבולט בהם - גריעת 7% משטח המדינה היהודית בנגב המשיקים לגבול עם מצרים וסיפוחו לשטח המדינה הערבית כך שיחס חלוקת השטח השתנה מ-62:38 לטובת המדינה היהודית ל-55:45 לטובת המדינה היהודית. ההמלצות הסופיות התקבלו ברוב קולות כהחלטה רשמית מספר 181 של העצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947. יום קבלת תוכנית החלוקה ידוע בישראל כיום כ"ט בנובמבר.
הוועדה המיוחדת של האו&quot;ם לענייני ארץ ישראל
ניוון מקולרי
ניוון מקולרי או נמ"ג (מאנגלית: Macular degeneration; בעברית: ניוון כתמי) הוא מחלת עיניים המתפתחת לאורך שנים, כאשר שומנים וחלבונים שונים מצטברים מתחת לרשתית עד שהם פוגעים באופן משמעותי בחדות הראייה. נמ"ג היא גורם העיוורון הראשון בשכיחותו בעולם המפותח וכן בישראל. במהלך התקדמות המחלה נפגע תפקודם של הפוטורצפטורים ושל ה"אפיתליום של פיגמנט הרשתית" (RPE - Retinal Pigment Epithelium) בעיקר באזור מרכז הראייה הנקרא מקולה והפוביאה ( Fovea centralis) בתוכה, שבה הראייה היא הכי מפוקסת . עם התקדמות המחלה מפסיקים הפוטורצפטורים לפעול.
מופעה הנפוץ של המחלה קשור לגיל ונקרא AMD (ראשי תיבות של Age-related Macular Degeneration).
אבחון עצמי מוקדם לחשד למחלה יכול להיעשות באמצעות אמצעי פשוט כדוגמת לוח אמסלר, שהוא למעשה רשת פסים שתי וערב עם נקודת פיקסציה שחורה במרכז בה מתמקדים. המלצת הרופאים היא לבצע בדיקה זו, גם שלא עולה חשד למחלה, על מנת לאבחנה מוקדם ככל האפשר.
לעיתים המחלה יכולה להתפתח רק בעין אחת, ולאחר תקופה מסוימת יכולה להתפתח גם בעין השנייה. לפיכך חשוב לעשות אבחנה לעין השנייה, גם במקרה שרק עין אחת חולה וגם על מנת לנטר את התדרדרות המחלה.
חלק מתסמיני המחלה מזכירים את המחלה בצקת מקולרית על רקע סוכרת, בהם אזורים מתים או מטושטשים באזור המקולרי, וכן בצורת הטיפול והאבחנה.
סיווג.
באופן כללי נהוג לחלק את המחלה ל-AMD "יבש" (non neovascular) ול-AMD "רטוב" ( neovascular). ההבדל בין שני הסוגים הוא בנוכחות כלי דם פתולוגיים הצומחים מתחת לרשתית, וכן בחומרת תסמיני המחלה.
ניוון מקולרי "יבש".
בשלב מוקדם של ניוון מקולרי קשור לגיל מופיעים משקעים צהובים או לבנים של חומר חוץ תאי (חומר היאליני) באזור המקולה המכונים דרוזן (Drusen). המשקעים מצטברים בין האפיתל הצבעני של הרשתית (RPE) לבין הממברנה ע"ש ברוק שהיא השכבה הפנימית של הדמית. כמות גדולה של דרוזן משמעה סיכוי גדול להתפתחות של ניוון מקולרי. הצטברות זו של דרוזן גורמת לפעילות רדיקלים חופשיים ופגיעה ברשתית, קיים אובדן של פוטורצפטורים ושל תאים תומכים בפוטורצפטורים. התקדמות המופע היבש איטית יחסית אך אין בנמצא טיפול יעיל למחלה. במקרים חמורים של נמ"ג יבש, מופיעה אטרופיה אזורית, שבה מתרחש ניוון של קולטני אור, אפיתל צבעני ודמית באזור נרחב במקולה.
לרוב האנשים בשלב זה אין פגיעה בראיה.
ניוון מקולרי "רטוב".
בסוג ה"רטוב", המחלה נגרמת כתוצאה מגדילה של כלי דם חדשים מתחת לפוביאה. חלקם, כ-25%, חודרים מהדמית לתוך הרשתית ומדממים (CNV- Choroidal Neovascularization). מצב זה גורם בתוך זמן קצר לניוון ואובדן ראייה בחלקה הגדול של הפוביאה (שנמצאת במרכז המקולה). הסיבה לדימומים נעוצה בכך שכלי הדם החדשים הם בעלי דופן חלשה יותר. כתוצאה מהדימום נוצרת רקמת צלקת במרכז הראייה הגורמת להופעת כתם שחור. ברוב המקרים המחלה מתבטאת בירידה בראייה המתבטאת באיבוד יכולת קריאה, יכולת אבחון פנים, יכולת קריאת שעון וראייה תפקודית.
אבחנה.
אבחון עצמי.
ניתן להיעשות בבית באמצעות "מבחן אמסלר" (AMSLER grid): הקווים הישרים של המשבצות צריכים להראות ישרים ומקבילים וללא קפיצות וריצודים הן בשתי העיניים והן בהסתכלות בכל עין בנפרד. אם אין הדבר כך, יכולה עובדה זו להוות חשד ראשוני לבעיית ניוון מרכז הראיה, אם כי ייתכן שהבעיה נובעת מגורמים אחרים
אבחון בבדיקה אצל רופא עיניים מומחה.
אבחון אצל רופא עיניים יכול להתבצע בכמה אמצעים ושיטות :
טיפול.
טיפול בניוון מקולרי יבש.
בסוג היבש ניתן לטיפול באמצעות ויטמינים (B, C, E) ובנוסף אבץ, חומרים אלו פועלים כנוגדי חמצון (אנטי-אוקסידנטים) ומנטרלים את פעילות הרדיקלים החופשיים שהצטברו. הטיפול מוריד ב-25% את התקדמות המחלה ל-5 שנים.
טיפול בניוון מקולרי רטוב.
טיפולים נוגדי אנגיוגנזה: מאז שנת 2006, נעשה שימוש גובר בהזרקת תרופות נוגדות אנגיוגנזה (יצירת כלי דם חדשים) לעין. תרופות אלו עוצרות את תהליך יצירת כלי הדם החדשים בשלב הרטוב של נמ"ג. לעיתים התרופות מצליחות גם להביא לנסיגה בכלי הדם שכבר נוצרו ואף להביא לשיפור בחדות הראייה אצל חולים. תרופות אלה הביאו לפריצת דרך בטיפול בניוון רשתית בצורה ה"רטובה" ובאחוז גבוה יש עצירת ההידרדרות בראייה ואפילו שיפור. השימוש בתרופות גרם לירידה ניכרת בטיפול ה-PDT. תרופות עיקריות בקטגוריה זו:
מניעה.
כדרכי מניעה אפשריות למחלה, נהוג להמליץ על הימנעות מעישון, ועל צריכת אנטיאוקסידנטים כחלק מהתזונה. ההמלצה היא בעיקר על הקרוטנואידים לוטאין וזיאקסנטין, היחידים המצויים הן במקולה והן בעדשות העין, וביכולתם לספוג חלק מעודפי האור (בעיקר הכחול).
טיפולי לייזר
טיפולי לייזר הוא שם כללי למספר סוגים של טיפול רפואי בתופעות ומחלות באמצעות לייזר. בין הטיפולים בלייזר: טיפול במספר מחלות עיניים, שיוף קרנית העין כדי למנוע צורך במשקפיים, הקלה על בעיות עור מסוימות והסרת שיער מהגוף. המשותף לטיפולים השונים הוא היכולת לבצע את הטיפול ללא הרדמה ובאמצעים שאינם חודרניים (בלייזר משתמשים גם בניתוחים חודרניים אך ערך זה אינו מכסה ניתוחים כאלה).
מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר.
פרופ' אייזיק קפלן בשותפות עם המהנדס עוזי שרון פיתח בשנת 1972 את מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגית לייזר. מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.
Photo dynamic therapy - לטיפול בסרטן עור או לטיפול בניוון מקולרי. הטיפול מאפשר הרס תאים מסוימים ברקמה החולה על ידי החדרת חומר לתאים החולים באופן סלקטיבי והפעלת החומר המוחדר על ידי הארה בלייזר של האזור הנגוע. אור הלייזר נבלע בתאים שבהם נמצא החומר. החומר פולט אנרגיה הגורמת לפירוק מולקולות חמצן שבתאים לרדיקלים חופשיים של חמצן. רדיקלים אלה פעילים מאוד והם הורסים את התאים בסביבתם. הודות ליכולת למקד את קרן הלייזר וליכולת לברור את התאים אליהם מגיע החומר הפעיל, ניתן למזער את הפגיעה בתאים בריאים מסביב לתאים החולים.
Selective Laser Trabeculoplasty היא שיטת טיפול חדשנית בגלאוקומה מסוג זווית רחבה (open-angle glaucoma) באמצעות לייזר Nd:YAG. הטיפול מבוסס על עיקרון של הרס סלקטיבי ונקודתי של תאים או רקמות (Selective Photothermolysis). בטיפול משתמשים בלייזר באורך גל של 532 ננומטר, שכל פולס שלו נמשך כ-3 ננו-שניות. האנרגיה היוצאת מן הלייזר נבלעת אך ורק בגרגרי המלנין המצויים בתאי מערכת הטרבקולום (Trabecular Meshwork) המרפדים את נקודת הזווית של הלשכה הקדמית של העין. ההרס הנקודתי של אותם תאים מוביל לשחרור החלבון ציטוקין, התורם לגיוס תאי דם לבנים מסוג מקרופאג' ש"מנקים" את אזור הטרבקולום ומאפשרים זרימה חלקה יותר של הנוזל המיימי (Aqueous Humor) אל מחוץ ללשכה הקדמית. כפועל יוצא, יורד הלחץ התוך-עיני שבמרבית המקרים הוא האחראי לנזק הנגרם במחלת הגלאוקומה.
צריבה בלייזר.
במחלות עיניים מסוימות, למשל היפרדות רשתית, משתמשים בלייזר "לרתך" את הרשתית לחלק האחורי של גלגל העין, על ידי מיקוד הקרן באוסף של נקודות בהיקף הפוביאה כך שהפגיעה בראייה היא מינימלית. החום הרב שנוצר בצריבה אוטם את כלי הדם ומונע דימום מנקודות הצריבה.
ארביום יאג (Er:YAG ).