ב-5 במרץ 2006 זומן הווארד לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית הבוגרת. כבר במשחקיו הראשונים בנבחרת הציג יכולת טובה והוביל את ארצות הברית לניצחונות בכל משחקי ההכנה לאליפות העולם 2006. באליפות עצמה לא בלט והעמיד ממוצעים של 7.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בכ-13.4 דקות למשחק בלבד. עם זאת, זכה עם ארצות הברית במדליית הארד לאחר ניצחון 81–96 על ארגנטינה. שנה לאחר מכן היה שחקן משמעותי הרבה יותר ברוטציית הנבחרת באליפות אמריקה 2007. הוא פתח בשמונה מתוך תשעת המשחקים בהם שותף בטורניר וקבע ממוצעים של 8.9 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק, כאשר במשחק הגמר נגד ארגנטינה הוא קולע 20 נקודות ומוביל את ארצות הברית לזכייה במדליית הזהב ולהעפלה לאולימפיאדת בייג'ינג 2008.
ב-23 ביוני 2008 נמנה הווארד בין 12 השחקנים שזומנו לסגל ארצות הברית לקראת אולימפיאדת בייג'ינג. בטורניר זה תופקד הווארד כסנטר המוביל של הנבחרת ופתח בחמישייה בכל המשחקים בהם שותף. הוא קלע 10.9 נקודות והוריד 5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל את הנבחרת לזכייה במדליית הזהב, לאחר ניצחון בגמר על ספרד.
פרופיל כשחקן.
הווארד, אשר החל משנת 2007 נחשב לשחקן המוביל של אורלנדו מג'יק, הוביל את הליגה בעונות ו- בריבאונדים. עליונותו בלקיחת ריבאונדים היא רק חלק מיתרונותיו הפיזיים הרבים בהגנה ובהתקפה שנגרמים ברובם כתוצאה ממסתו הרבה ומהיקף גופו המוערך בכ-40 אינץ' המקנים לו יתרון פיזי כמעט על כל שחקן יריב. בתחרות ההטבעות של סוף שבוע האולסטאר 2007 הציג הווארד גם יכולת קפיצה מדהימה, כאשר זינק מעל חברו לקבוצה, ג'מיר נלסון והדביק מדבקה על בגובה 3.81 מטרים. על המדבקה נראה פרצופו המחייך של הווארד יחד עם הכיתוב: "כל הדברים דרך השליח פאולוס: האיגרת אל הפיליפים". נכון לדצמבר 2017 הווארד מדורג במקום ה-13 ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA עם ממוצע של 12.7 ריבאונדים למשחק בקריירה.
יכולותיו של הווארד וגופו החזק משכו את תשומת לבם של מספר כוכבי NBA. טים דאנקן, אשר נחשב לאחד השחקנים הגדולים בתולדות הליגה אמר בשנת 2007: "הווארד כל כך מפותח, הוא מבטיח מאוד ואני שמח שאני אהיה מחוץ לליגה כשהוא יגיע לשיאו." גם קווין גארנט שיבח את הווארד כשאמר: "מעולם לא הייתי לצד שחקן עם כישרון פיזי כמו שלו. אף פעם לא הייתה לי את המתנה הזו, גם גוף חזק וגם נוכחות פיזית על המגרש." לאחר משחק הפלייאוף נגד פילדלפיה 76' בשנת 2009, אמר עליו שחקנה של פילדלפיה, אנדרה איגודלה: "זה נראה כאילו הווארד יכול לשמור על שני שחקנים באותו הזמן. הוא יכול לשמור גם על השחקן שלו וגם על השחקן שחודר פנימה אחרי ה, שזה דבר שכמעט בלתי אפשרי לעשות. אם הוא יהיה מעט יותר אתלטי או יקפוץ יותר גבוה, יצטרכו לשנות את חוקי המשחק". בדצמבר 2007 דירג כתב ESPN דייוויד ת'ורפ את הווארד כסנטר הדומיננטי ביותר ה-NBA.
בעוד שפרשנים רבים דירגו את הווארד כאחד השחקנים עם סיכויי ההצלחה הגבוהים ביותר ב-NBA מאז 2006, להווארד מספר חולשות במשחקו. התקפית, יכולת הקליעה שלו מטווחים גדולים מוגבלת ביותר, הוא גם נוטה לטעויות רבות והוביל את הליגה באיבודי כדור בעונת ובעונת . כמו סנטרים רבים, גם להווארד אחוזי קליעה נמוכים מקו העונשין. כתוצאה מכך הוא נאלץ להיתקל פעמים רבות במהלך "" בעונת הוביל את הליגה בזריקות מקו העונשין עם 897 זריקות במהלך העונה הסדירה, אך קלע רק 59 אחוזים מהזריקות. עוד בעונה זו, מבלי להחשיב , אחוזי הקליעה של הווארד מהשדה עמדו על 31.6% בלבד.
חיים אישיים.
ב-2007 נולד לו בן מחברתו לשעבר, רויס ריד.
ב-2014, במהלך מבצע צוק איתן, הווארד צייץ נגד ישראל ברשתות החברתיות כשרשם "FreePalestine#" (שחררו את פלסטין). אך הוא מחק את הציוץ זמן קצר לאחר מכן.
תארים והישגים.
במהלך הקריירה שלו זכה הווארד בתארים קבוצתיים ואישיים רבים ושבר מספר שיאי NBA:
וסילי טרלב
וסילי פטרו טרלב (ברומנית: Vasile Petru Tarlev; נולד ב-6 באוקטובר 1963) הוא פוליטיקאי מולדובי ממוצא בולגרי, שכיהן כראש ממשלת מולדובה מ-19 באפריל 2001 עד 31 במרץ 2008.
טרלב, מהנדס במקצועו, כיהן כראש ממשלת מולדובה מטעם המפלגה הקומוניסטית של מולדובה.
בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנים 2009 ו-2014 מפלגות שהוא עמד בראשם לא עברו אחוז החסימה.
מוניו גיתאי-וינרויב
מוּניוֹ גיתאי וינרויב (בגרמנית: Munio Gitai Weinraub;‏ 6 במרץ 1909 – 24 בספטמבר 1970) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה.
מוניו גיתאי וינרויב נולד בעיירה הקטנה שומלני (Szumlany) שבשלזיה וגדל בעיר ביילסקו-ביאלה, באזור הדובר גרמנית של פולין.  אביו היה מנהל משק בשירות בעלי אחוזה פולנים ואמו באה מרקע עשיר יותר של תעשיינים זעירים. הוא היה הצעיר מבין ארבעה בנים וילדותו עברה עליו בצל הקשיים של ימי מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הצטרף לשורות תנועת הנוער השומר הצעיר, ששילבה פעילות להכרת הטבע ברוח תנועות רומנטיות כמו "ציפור נוד" (Wandervoge) הגרמנית, עם חשיפה לאידאולוגיה הציונית ולסוציאליזם, והייתה לאחד מבתי–הגידול העיקריים של זרמי השמאל בתנועה הציונית.
כשהיה בן שמונה עשרה, בשנת 1927, ניסה להתקבל ללימודי אדריכלות בבית הספר באוהאוס שבדסאו אך, המליצו לו קודם . להירשם לבית הספר לאמנות Tischlerschule, שבברלין, שם למד רישום, פרספקטיבה ועיצוב רהיטים מסורתי, ורכש הבנה מעמיקה במלאכת העץ והנגרות. ב-1930 הגיש את מועמדותו בשנית לבאוהאוס והחל את לימודיו.
שני סמסטרים בלבד למד וינרויב בבאוהאוס ולא ברצף בשנים 1932-1930, לכן גם לא השלים את לימודיו במוסד זה ובכלל את לימודיו האקדמיים. שאיפתו של וינרויב ללמוד באוהאוס עולה בקנה אחד עם האקטיביזם של השומר הצעיר, שבה היה חבר. ולטר גרופיוס - שיסד  את הבאוהאוס ב-1919 כבית ספר אנטי–אקדמי מטיפוס ה"אמנויות והאומנויות" (Arts&amp;Crafts) הצליח לתת ביטוי לרוח השיתופית של הדור הצעיר, שביקש להשתחרר מהגישות החברתיות והפוליטיות העקרות שהובילו למלחמת העולם הראשונה. "קתדרלה של הסוציאליזם" - זו מטאפורה יאה לתיאור של הבאוהאוס המוקדם, שהקדיש את עצמו לעיצובה של חברה חדשה. בית הספר נבנה על המיתוס של הגילדות בימי–הביניים, ופרויקט העיצוב נתפס בו ברוח האתוס השיתופי. הבאוהאוס הייתה בחירה מובנת מאליה לסטודנטים אידיאליסטים עם נטיות שמאליות, כמו וינרויב. הוא גויס לעבוד במשרדו של מנהל בית הספר דאז לודוויג מיס ון-דר-רוהה בברלין. משימתו המרכזית של וינרויב הייתה פיקוח התקנת מספר עבודות בתערוכת הבנייה הגרמנית של 1931 שהתקיימה בעיר.
עם עליית הנאציזם ב-1933, עלה לארץ. ב-1934 התיישב בחיפה, שהייתה לבסיס העירוני של תנועת העבודה העברית וקיים קשרים הדוקים עם קיבוצי השומר הצעיר, כשלקח חלק בתכנונן ובעיצובן של שש עשרה מנקודות היישוב שהקימה התנועה. תפקידי ההנהגה שמילא בתנועה בעודו נער החדירו בו תחושת סולידריות עם חברות שיתופיות מעין אלה.
בין השנים 1937–1959 נוסדה השותפות עם האדריכל אל מנספלד, מוניו וינרויב את אל מנספלד ארכיטקטים. עיקר עיסוק המשרד היה בשירות המוסדות המקומיים של תנועת העבודה ובתכנון בתי ספר, מבני תרבות, מפעלים, שיכוני עובדים, קיבוצים, בתי מגורים פרטיים, בנייני משרדים ומתקני תעשייה. המאפיינים המובהקים של עבודתם המשותפת ניכרים בצמצום מעמדן של תבניות קומפוזיציוניות אורטוגנליות והעדפה לפתרונות פרגמטיים. ב-1949 נבחר וינרויב לראש אגף המחלקה לאריכטוקטורה באגף התכנון במשרד העבודה והבינוי, בראשותו של אריה שרון. כראש המחלקה השתתף בהתווית מדיניות התכנון הראשונית של מדינת ישראל.
ב-1951, זכתה השותפות וינרויב את מנספלד בפרס הראשון בתחרות לתכנון קריית הממשלה בירושלים. בנוסף, המשרד זכה בשנות ה-50 בתריסר תחרויות לאומיות נוספות. וינרויב ומנספלד בשנות ה-50 החלו ללמד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון. תפקידיהם האקדמיים, בשילוב עם האתגר של יצירה ארכיטקטונית רציפה, השפיעו על תפיסותיהם התאורטיות ההולכות ומתפלגות ושיתוף הפעולה ביניהם הגיע לתום בסוף שנת 1959.
החל מאותה שנה המשיך וינרויב בדרך עצמאית ועבד בעיקר בשביל מזמינים שאיפשרו לו ליצור ארכיטקטורה החדורה רגישות חברתית, כאשר מרבה לשתף פעולה עם תנועת העבודה, הקיבוצים ומוסדות חינוך שונים. אחד הפרויקטים האחרונים שלו היה תכנון מגדל המים בגיל–עם (מוסד שיקומי לנוער עבריין בשפרעם). פרויקט זה מיטיב מכולם לגלם את המחויבות שחש לאורך כל חייו ליצירת ארכיטקטורה שימושית, מתוכננת לפרטי–פרטים, הרותמת מומחיות גדולה של עבודה בחומר להשגת אסתטיקה מינימליסטית רגועה. ב-35 שנות קריירה, הקים וינרויב גוף עבודות משמעותי העומד על כ-300 פרויקטים, תוך יישום עקבי של עקרונות הבאוהאוס ופיתוחם. הוא השאיר אחריו מספר יצירות מופת דוגמת בלוק המגורים מטיפוס - המכון ההידאורלי בטכניון בחיפה.
וינרויב נפטר ב-24 בספטמבר ב-1970 בחיפה בגיל 61 ונקבר בקיבוץ כפר מסריק.
עבודתו כאדריכל.