במספר הזדמנויות נטען בפני בתי הדין הצבאיים, כי יש בסמכותם להמיר את סעיף האישום לסעיף אישום ללא רישום פלילי, על פי דוקטרינת "ההגנה מן הצדק", עם זאת, טענה זו טרם התקבלה בבית הדין הצבאי לערעורים או בבית המשפט העליון.
בעקבות תיקון מ-2019, חיילים המורשעים בעבירות עוון ועונש המאסר שמושת עליהם אינו עולה על 60 יום, וכן חיילים שמורשעים בעבירת היעדר מן השירות או איבוד קשר עם היחידה (העבירה המקבילה למשרתי המילואים) ועונש המאסר שהושת עליו אינו עולה על 90 יום - יהנו מהסדר של רישום פלילי מופחת. הסדר זה, חרף שמו, דומה במהותו להסדר אי ההרשעה, ובמובנים מסוימים אף מקל יותר ממנו, שכן מספר הגופים שיכולים להיחשף לרישום הפלילי נמוך יותר. שני ההסדרים נהנים מתקופת מחיקה של חמש שנים, והסדר הרישום הפלילי המופחת אינו נשען על המלצה של שירות המבחן, שכן זה אינו קיים במערכת הצבאית. מנגד, הואיל והסדר אי ההרשעה ותיק יותר, ישנה התפתחות פסיקתית ענפה בנושא, ועל-כן שוררת יותר ודאות לעניין זכויות העבריין בהסדר זה.
כמו כן, הרשעה באחת מן העבירות הכלולות בתוספת השנייה לחוק השיפוט הצבאי לא תגרור עמה רישום פלילי כלל (עבירה של התנהגות מבישה, התנהגות פרועה, התנהגות שאינה הולמת ועוד). הכלל משתנה כאשר הנאשם הורשע בעבר והוטל עליו עונש מאסר על תנאי. נאשם שהורשע פעם נוספת, בתוך תקופת התנאי שנקבעה, לא ייהנה מרישום פלילי "מופחת" בגין הרשעתו השנייה. זאת, בין אם בית הדין הפעיל את המאסר על תנאי ובין אם האריכו.
היחס בין רישום פלילי מופחת למנגנון אי ההרשעה.
אף שמנגנון הרישום הפלילי המופחת דומה במהותו להסדר אי ההרשעה, ובמובנים מסוימים אף מקל יותר ממנו, עצם ההרשעה גורמת לו להיתפס כחמור יותר. כך, במסגרת בקשת רשות ערעור בבית המשפט העליון של נגד בשירות קבע, בדרגת רס"ל, שהודה בשימוש בסמים מחוץ ליחידתו, נטען להפליה בין משרתי הקבע לבין משרתי חובה. נאמר כי אם חייל חובה היה מבצע את אותם מעשים, היה מוצע לו "הסדר מותנה", שבסיומו כתב האישום היה מבוטל.
בדיון נעשה גם ניסיון לעשות שימוש בדוקטרינת ההגנה מן הצדק, לשם המרת סעיף האישום שהוגש לפי פקודת הסמים המסוכנים, כך שמשרת הקבע יורשע אך בהתנהגות שאינה הולמת - עבירה לפי סע' 130 לחוק השיפוט הצבאי, שאינה נושאת רישום פלילי כלשהו.
הטענה התקבלה בראשית הדרך, על ידי סגן נשיאת בית הדין הצבאי למחוזות השיפוט של פיקוד הדרום ושל זרוע היבשה, סא"ל רונן שור, אך נדחתה על ידי בית הדין הצבאי לערעורים, שהפך את ההחלטה המחוזית. בעוד שבית הדין המחוזי פסק כי עניין לנו באפליה בתוצאות, בית הדין לערעורים עמד על הרציונל להבחנה, הנעוץ בציפיות הגבוהות יותר מאנשי הקבע. עוד הוסיף בית הדין לערעורים והטעים כי הליך הרישום הפלילי המופחת מקביל ואף מקל יותר מהליך אי ההרשעה, הקיים בבתי המשפט האזרחיים.
בעקבות זאת, הוגשה בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון.
סמוך לאחר תחילת הדיון בבית המשפט העליון, הנשיאה אסתר חיות מסרה כי ההרכב שקל את הדברים הכתובים ואכן ממליץ כי התביעה הצבאית תשנה את מדיניותה, ותאפשר למשרתי קבע להיקשר בהסדרים מותנים במקרים מסוימים, בהתאם לשיקול דעתה. זאת, מתוך הבנה שאנשי הקבע אינם מקשה אחת, וכי המדיניות שחוסמת מהם כל אפשרות להסדר מותנה אך בשל מעמדם היא בעייתית.
לדברי הנשיאה, הצעת הסדר מותנה בתיק זה הייתה מהווה פתרון ראוי.
לאחר התייעצות עם הפרקליט הצבאי הראשי, מסרה התביעה הצבאית כי היא מבקשת שלושה חודשים על מנת לבחון את מדיניותה לאור המלצת בית המשפט.
ההבחנה בין בית-דין צבאי ובין בית-משפט צבאי.
בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל (שטחי יהודה ושומרון, ובעבר גם רצועת עזה) הוקמה מערכת בתי-משפט צבאיים אשר בפניה מובאים נאשמים בביצוע עבירות שנעברו בשטחים אלו. בשונה מבתי הדין הצבאיים, סמכותם של בתי המשפט הצבאיים מוקנית להם על-פי תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945 והמשפט הבינלאומי. בתי-המשפט הצבאיים, להבדיל מבתי-הדין הצבאיים, אינם דנים בתיקים כנגד חיילי צה"ל, אלא בעניינם של נאשמים מקומיים.
בית המשפט הצבאי בלוד.
במקביל לפעילותם של בתי המשפט הצבאיים, פעל עד שנת 2000 בית המשפט הצבאי בלוד, מכוחן של תקנות ההגנה (שעת חירום) בעניינים של מי שהואשמו בפעילות נגד ביטחון מדינת ישראל. בית המשפט הצבאי היה חלק מיחידת בתי הדין הצבאיים. בבית המשפט התנהלו בין השאר משפטם של קוזו אוקמוטו, משפטם של מחבלי אוטובוס הדמים ומשפטם של מבצעי פיגוע מקרר התופת בכיכר ציון. בית משפט צבאי נוסף פעל גם בבאר שבע ועסק בעיקר בכניסה לשטחים סגורים, בהסתננויות מסיני והערבה לנגב.
סיכה לשופט צבאי.
סיכה חדשה לשופטים צבאיים הוענקה לראשונה ב-11 באפריל 2021 (סיכה זאת הוענקה לשופטים במהלך טקס מצטייני נשיא בית הדין הצבאי לערעורים לשנת 2021). בסיכה שילוב של מאזניים וספר, המייצגים את הכהונה השיפוטית, וכן חרב ומגן דוד, שהם סמליהם של צה"ל ומדינת ישראל.
הסיכה מבטאת את מאפייניה הייחודיים של הרשות השופטת בצה"ל, המשלבת בין שני אדנים: האחד - התפישה כי מערכות השפיטה בצה"ל הן חלק מהרשות השופטת במדינת ישראל; והאחר - התפישה כי מדובר ביחידות צבאיות, שהשופטים המשרתים בהן הם קציני צה"ל. הסיכה משקפת את החיבור הייחודי בין זהותם של השופטים כשופטים מקצועיים, עצמאיים ובלתי תלויים, לזהותם כקצינים ומפקדים בצה"ל, ומביאה לביטוי את העשייה השיפוטית הייחודית - החתירה למשפט צדק, בהקשר צבאי, וכמתחייב מאופיו של הצבא, מצרכיו ומן הזכויות והחובות הנובעות מן השירות הצבאי.
תעשייתי
מעגלים
מַעְגָּלִים הוא יישוב קהילתי דתי בנגב הצפוני מערבי, מדרום לנתיבות, המהווה חלק ממועצה אזורית שדות נגב והמשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי. מקור שם היישוב הוא בספר תהילים .
מעגלים הוא היישוב הגדול ביותר בתחומי המועצה אזורית שדות נגב. היישוב ניצב בלב יישובי ה"שרשרות" – שרשרת, גבעולים, מלילות ושיבולים ומספק להם שירותים כגון מכולת ומרפאה.
היסטוריית היישוב.
היישוב הוקם בשנת 1958. המרכז הכפרי מעגלים הוקם סביב בית הספר היסודי האזורי, נמנה עם ראשוני מושבי העולים אשר הוקמו על ידי איגוד המושבים בנגב המערבי. העולים שהגיעו ליישוב עלו לארץ מתוניסיה ומאזורי הגבול איראן–עיראק–כורדיסטן, בשנת 1987 קיבל מעגלים מעמד של יישוב קהילתי. בשנות ה-90 יזם ראש המועצה האזורית עזתה (הנקראת היום שדות נגב), מר שמעון כלפה, הרחבה גדולה של היישוב. במסגרת זו, הוקמו כמה שכונות בנה ביתך שרוב תושביהן הם זוגות צעירים מהמושבים באזור וכן מעיירות פיתוח סמוכות, בעיקר מנתיבות השכנה.
בנוסף לכך, בשלהי שנות ה-90 יזם ראש המועצה האזורית שמעון כלפה את הקמתם של כמה מבני ציבור, ביניהם בית כנסת גדול ומועדון לשירות הקהילה.
מידע כללי על היישוב.
במעגלים מעל ל־500 משפחות. ביישוב 30 יחידות משק ו־420 יחידות דיור. ביישוב יש מרכז מסחרי, וכן בית ספר יסודי ממלכתי-דתי. בנוסף ישנו בית עם המשמש לאירועים וכנסים.
ביישוב מתקיימת פעילות תורנית ענפה בראשות הרב משה אלקבץ המשמש כרב היישוב.
בכלל זה פועלים ביישוב בית כנסת מרכזי ובית כנסת "אחדות ישראל" שבשכונת הגבעה, וכן כולל יומי לכלל התושבים, וכולל יומי לאברכים.
בנוסף ביישוב קיימים מגרשי ספורט-כדורגל וכדורסל כמו כן קיימים סניפים של תנועות הנוער "בני עקיבא" ו"אריאל"
שרשרת (מושב)
שרשרת הוא מושב חקלאי דתי בנגב הצפוני מערבי, השוכן מדרום לנתיבות, ומשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי. המושב שוכן בגוש התיישבות הכולל גם את מלילות, מעגלים, גבעולים ושיבולים, ומשתייך למועצה האזורית שדות נגב.
היסטוריה.
המושב נוסד בשנת 1949 על ידי הסוכנות היהודית, ונקרא על שרשרת כדרך לציין את שרשרת המושבים הדתיים שתוכננה לקום באזור. ואכן, לאחר הקמת שרשרת הוקמו עוד מושבים ומושב שרשרת כונה בתחילה שרשרת א', מושב שיבולים שהוקם אחריו כונה שרשרת ב, מושב מלילות כונה שרשרת ג' ומושב גבעולים שהוקם אחרון כונה שרשרת ד. כל גוש היישובים הזה כונה 'השרשראות'. מאוחר יותר כל מושב קיבל שם: שיבולים, מלילות, גבעולים. המתיישבים הראשונים במושב שרשרת, היו עולים צעירים מג'רבה ומדרום תוניסיה, שעברו הכשרה בקבוצת יבנה במשך כשנה. בשנת 1949 (ה'תש"ט) הם הופנו לסוּמַרָה, שם ישב במקור המושב תקומה, שהוקם על ידי עולים מרומניה ומהונגריה בהקמת 11 הנקודות בנגב. חברי תקומה שחיו במסגרת שיתופית קלטו אותם והמשיכו בהכשרתם החקלאית. כדי להכשירם לקראת יסוד יישוב עולים חדש בנגב. אולם הם היו מעטים והיה צורך בגיוס חברים נוספים. לשם כך "איגוד המושבים" גייס מתיישבים נוספים מצפון אפריקה.
רב המושב הראשון, הרב נסים הכהן היה הרב הראשון בכל האזור. הרב הגיע ארצה בשנת ה'תש"י, ובעקבותיו הגיעו משפחות נוספות מיוצאי תוניסיה, בניסיון להביא למקום אנשים בעלי אותם מנהגים ואורחות חיים. אחר כך נבנו עוד צריפים עבור המושב, דרום-מזרחית לסומרה, ותוך זמן קצר הם אוכלסו. בשנת 1951 עבר המושב מסומרה למקומו הנוכחי.
המושב היה למושב הראשון שהוקם בנגב לאחר מלחמת העצמאות בה השתתפו מייסדיו, והראשון משרשרת המושבים הדתיים (שרשרת א', ב' ג' וכן הלאה) שהוקמו באזור זה. לאור הצלחתו, הוחלט להקים אחריו את רצף היישובים מלילות, מעגלים, גבעולים ושיבולים שנקראו על שמו '"השרשרות".
המושב הוקם תחילה כמושב שיתופי על 17 דונם אשר התחלקו בין החברים. כיום שטחו הוא 6000 דונם, המתחלקים בין 62 משקים חקלאיים עצמאיים. במושב מתגוררות כ-124 משפחות, רבות מהן מתפרנסות מחקלאות, ויש מעבודות חוץ.