ב-1969 גם כיכב בסרטו של אריק רוהמר "Ma nuit chez Maud" ובסרט "La morte ha fatto l'uovo" מול ג'ינה לולובריג'ידה ב-1970, לאחר ששיחק שוב בסרט של ללוש, "Le voyou", שיחק טרנטיניאן באחד מהתפקידים הבולטים בקריירה שלו; בתפקיד הראשי בסרטו של ברנרדו ברטולוצ'י, "הקונפורמיסט". בסרט הוא מגלם את מרצ'לו, אינטלקטואל איטלקי צעיר בן המעמד העליון בעל תואר דוקטור לפילוסופיה המתנדב לעזור למשטר הפשיסטי ולבצע רצח פוליטי. הסרט בוחן את דמותו של מרצ'לו ומתאר אותו כאדם המנסה באופן מכוון להתאים את עצמו לאידאולוגיות האופנתיות של זמנו. הסרט זכה לשבחים מפליגים של הביקורת ואף היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר. כעבור שנה שיחק במותחן הפשע המצליח "Sans Mobile Apparent", בו גילם מפקח משטרה החוקר שרשרת רציחות. את הסרט ביים הסופר והבמאי פיליפ לברו והשתתפו בו גם דומיניק סנדה (ששיחקה מול טרנטיניאן גם ב"הקונופורמיסט") וסשה דיסטל.
שנות ה-70.
ב-1973 ביים טרנטיניאן לראשונה סרט. היה זה המותחן, "Une Journée bien remplie" בו אב מתכנן לרצוח ביום אחד את תשעת המושבעים שהרשיעו את בנו שנדון לעונש מוות. במקביל, המשיך ושיחק בסרטים רבים, רובם מותחנים. באותה שנה הוא שיחק מול רומי שניידר בסרט "רכבת התקווה" אודות צרפתי ויהודייה הנמלטים ברכבת מפני הנאצים הכובשים את צרפת. הוא המשיך ושיחק בסרט אודות היהודים בשואה. היה זה סרטו של הבמאי היהודי, מישל דרש , "כינורות הנשף" , בו שיחק מול מארי-ז'וזה נאט. ב-1975 שיחק בסרטו של הבמאי ז'אק דראי , בתפקיד עבריין הנמלט מהמשטרה (אלן דלון גילם את מפקח המשטרה) בסרט "סיפורו של שוטר". בסוף אותה שנה גילם תפקיד של הומוסקסואל המעורב במשולש רומנטי יחד עם מרצ'לו מסטרויאני וז'קלין ביסט בדרמת פשע קומית בבימויו של לואיג'י קומנצ'יני , "La donna della domenica".
לאחר מספר שנים בהן לא זכו הסרטים בהם נטל חלק להצלחות גדולות, שיחק טרנטיניאן בסרטו של כריסטיאן דה שאלון , "L'Argent des Autres", כפקיד בנק הנאבק בממונים עליו המנסים לטפול עליו אשמה בשערורייה בנקאית לה היו הם אחראים. הסרט זכה להצלחה גדולה בצרפת; זכה בפרס סזאר ובפרס לואי-דלוק , פרס העיתונאים הצרפתי.
שנות ה-80 ואילך.
בשנות ה-80 האט טרנטיניאן את פעילותו הקולנועית. ב-1982 הוא גילם מפקח משטרה בסרט מצליח אודות משפחת פשע יהודית הפועלת בצרפת, "הקשר היהודי" , וב-1983 השתתף לראשונה בסרט דובר אנגלית, "שכר האמת" יחד עם ניק נולטי, ג'ין הקמן וג'ואנה קסידי. לאחר מכן שיחק בסרטו האחרון של פרנסואה טריפו, "לפתע ביום ראשון" . כישלונו האמנותי והקופתי של סרטו של קלוד ללוש, "גבר ואישה – עשרים שנה אחרי", בו נטל חלק, המשיך את דעיכתה של הקריירה של טרנטיניאן. הוא המשיך לשחק בסרטים צרפתיים אך נעלם מזרקורי עולם הסרטים הבינלאומי. כל זאת עד 1994, אז השתתף בתפקיד ראשי בסרטו של הבמאי הפולני המוערך קשישטוף קישלובסקי, "", שזכה להצלחה. בשנים שלאחר מכן המשיך טרנטיניאן להופיע לעיתים רחוקות בסרטים, ועבר להתמקד בתחום התיאטרון.
ב-2012 השתתף טרנטיניאן בתפקיד ראשי בסרטו של מיכאל הנקה, "אהבה", שזכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. על הופעתו זכה בפרס סזאר ובפרס לומייר לשחקן הטוב ביותר. ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של מיכאל הנקה "סוף טוב" . ב-2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של קלוד ללוש "שנות חיינו היפות" .
חיים אישיים.
טרנטיניאן התחתן ב-1954 עם השחקנית סטפאן אודראן, עמה שיחק במספר סרטים, אך הנישואים לא ארכו זמן רב והם נפרדו ב-1956. ב-1960 נישא לשחקנית, תסריטאית ובמאית נדין מרקאן (Nadine Marquand), לה היה נשוי עד 1976. נולדו להם שלושה ילדים: מארי - שחקנית קולנוע (נרצחה ב-2003 על ידי חברה לחיים), פאולין (מתה בגיל 9 חודשים) וונסן. טרנטיניאן שהוא טייס חובב והיה במשך תקופה קצרה נהג מרוצים מקצועני, חי לאחר גירושיו מנדין עם נהגת המרוצים מריאן הופפנר , לה נישא בשנת 2000. בשנות ה-80 עבר לחיות בסביבה כפרית באזור שבין נים ואביניון, וב-1997 פתח יחד עם שותפים יקב מסחרי המבוסס על הכרמים של אחוזתו.
טרנטיניאן נפטר ב-17 ביוני 2022, בגיל 91.
מפנה המאה
מפנה המאה (או מפנה המאות) הוא ביטוי הבא לציין תקופת מעבר ממאה אחת למאה העוקבת. הביטוי מתאר תקופת זמן בלתי מוגדרת שיכולה להשתרע על פני סוף מאה אחת, תחילת המאה הבאה או תקופה המשתרעת מסוף מאה אחת לתחילת המאה העוקבת. כלומר, אם משתמשים בביטוי במפנה המאה ה-19 הכוונה לתאריך סביב שנת 1800 (יכול להיות מ-1781 ועד 1820 עם חריגות קלות לשני הצדדים הנובעות מאירועים היסטוריים).
לפיכך מפנה המאה ה-18 תהיינה השנים מ-1681 עד 1720, מפנה המאה ה-19 מ-1781 עד 1820, מפנה המאה ה-20 מ-1881 עד תחילת מלחמת העולם הראשונה ב-1914 (או עד סיום המלחמה/מהפכת אוקטובר ב-1917) ומפנה המאה ה-21 מ-1981 עד 2020. לתקופה שמ-1980 ועד 2020 קוראים גם "מפנה המילניום" כך נקראת גם התקופה שבין 981 ל-1020. כאשר רוצים לדייק תיקרא התקופה של המעבר למאה הראשונה של המאה ה-21 "מפנה המילניום השלישי".
לאורך המאה העשרים, כאשר לא צוינה מאה, לרוב הכוונה הייתה מפנה המאה העשרים או בשמה הצרפתי Fin de siècle.
ג'ייסון רוברדס
ג'ייסון נלסון רוברדס, הבן (באנגלית: Jason Nelson Robards, Jr; 26 ביולי 1922 - 26 בדצמבר 2000) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. זכה בשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס אמי ובפרס הטוני.
ביוגרפיה ושירות צבאי.
רוברדס נולד בשיקגו, בנם של הופ מקסין ושחקן התיאטרון והראינוע ג'ייסון רוברדס האב.
כשהיה פעוט משפחתו עברה להתגורר בניו יורק ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס כאשר היה בן שש.
הוריו התגרשו כאשר היה תלמיד בית ספר.
בנערותו הצטיין באתלטיקה בה עסק כשלמד ב"תיכון הוליווד". אף על פי שקיבל מספר הצעות למלגה במוסדות הלימוד הגבוהים בארצות הברית, בחר רוברדס להתגייס לחיל הים האמריקני.
בצי הצטרף רוברדס לסיירת כבדה "USS Northampton", במהלך המתקפה על פרל הארבור היה רוברדס על אוניית המלחמה במרחק 100 מייל מהוואי.
רוברדס צפה בהרס העצום שנגרם לצי בעת מתקפת הפתע היפנית רק יומיים לאחר מכן כשספינתו עגנה בנמל.
לאחר מכן ספינתו של רוברדס השתתפה בקרב גוודלקנל וב"קרב על איי סנטה קרוז".
בליל "הקרב על טאסאפרונגה" בנובמבר 1942 נפגעה ספינתו של רוברדס מפגיעה ישירה של טילי טורפדו יפניים, רוברדס מצא עצמו בתוך שניות בתוך המים, הוא ניצל על ידי משחתת אמריקאית.
שנתיים לאחר מכן שהוא עדיין נלחם בחזית האוקיינוס השקט עבר רוברדס עימות צבאי נוסף הפעם עם ספינת "USS Nashville" שהייתה בדרך לפלישה על איי מינדורו שבצפון הפיליפינים, מתקפת קמיקזה פתאומית פגעה בגוף האונייה וגרמה לאבדות של למעלה מ-200 מלחים.
רוברדס חשב לראשונה לעסוק בתחום המשחק בעת שירותו הצבאי על אוניית המלחמה, הוא הנחה מופעי בידור על אוניית פרל הארבור ולאחר שקיבל קרדיט מחבריו התאהב במקצוע והחליט לפתח אותו, לאחר שחזר מהמלחמה אביו המליץ לו ללכת ללמוד באקדמיה האמריקאית ללימודי דרמה שבניו יורק.
תיאטרון.
לאחר המלחמה עבר רוברדס לניו יורק ועבד בתחנת רדיו מקומית ומשם עבר לבימות התיאטרון. זכה להכרה ראשונה בזכות תפקידו במחזה "איש הקרח" מאת יוג'ין או'ניל, הופעה שהעניקה לו את פרס אובי.
עבר בשנת 1958 להופיע על בימת ברודוויי, רשם הישג חסר תקדים כשהיה מועמד שמונה פעמים לפרס הטוני, יותר מכל שחקן תיאטרון אחר בהיסטוריה.
ההצלחה הראשונה הייתה במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה", לאחר מכן במחזות: "צעצועים בעליית הגג" של ארתור מילר, "הוגי", "נערות המדינה", "ליל ירח לממזר" ו"נגיעה של משורר". הופעתו במחזה "מפוכח" ב-1959 הייתה זו שהעניקה לו את פרס הטוני היחיד שלו בקריירה.
קריירה קולנועית.
רוברדס הופיע בשנת 1959 בסרט "המסע" ובשנה שלאחר מכן בסרט הטלוויזיה של סידני לומט "איש הקרח". רוברדס עבד עם לומט גם בעיבוד נוסף למחזהו יוג'ין אוניל, "מסע ארוך אל תוך הלילה" וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר של "פסטיבל קאן".
בשנות ה-60 הופיע בסרטים: "איזדורה" המבוסס על חייה של הרקדנית איזדורה דאנקן, "ענוג הוא הלילה", עיבוד קולנועי לספר של פרנסיס סקוט פיצג'רלד, "אלף ליצנים" קומדיה בה השתתף והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי/מוזיקלי ו"גירושין בסטייל אמריקאי".
גילם את ראש המאפיה אל קפונה בסרט פשע המבוסס על אירועי "טבח יום ולנטיין" ואת הפושע שייאן בסרט המערבון של סרג'יו ליאונה "היו זמנים במערב".
רוברדס גילם את דמותו של אל"ם וולטר שורט שפיקח על כוחות הצבא הימיים של צבא ארצות הברית בדרמת המלחמה "טורה! טורה! טורה!" העוקבת אחר המהלכים הפוליטיים, הדיפלומטיים והצבאיים שהובילו למתקפת הפתע של חיל האוויר היפני על בסיס הצי של ארצות הברית פרל הארבור.
הופיע במערבון של סם פקינפה "פט גארט ובילי הנער".
זכה להערכה בשנת 1976 עבור משחקו בדרמה הפוליטית "כל אנשי הנשיא" המספרת את הרקע ל"פרשת ווטרגייט". בסרט גילם רוברדס את דמותו של עורך עיתון ה"וושינגטון פוסט" בן בראדלי שחושב שהפרשה הפוליטית שחשפו זוג העיתונאים קארל ברנסטין (דאסטין הופמן) ובוב וודוורד (רוברט רדפורד) לא שווה כותרת ראשית.
על הופעתו זכה רוברדס בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ב-1977 הפך לשחקן הקולנוע הראשון והיחיד עד היום שזכה שנתיים רצופות בשני פרסי אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה.