מי שהיה היועץ המשפטי של משרד החוץ ושגריר ישראל לצרפת וארצות הברית, מאיר רוזן, טען כי האמנה הפלסטינית מעולם לא בוטלה מכיוון שהליך ההצבעה על הביטול לא כלל ספירה מדויקת של שני שלישים מן חברי המועצה כנדרש בחוקה הפלסטינית, כמו כן טען שאין בידי ישראל שום מסמך רשמי של הפלסטינים שקובע שהאמנה הזו מבוטלת.
מאז החלטות המועצה הלאומית הפלסטינית ב-1996 ואישורה ב-1998, לא נוסחה אמנה חדשה או מתוקנת.
האמנה בחינוך.
האמנה הפלסטינית בניסוחה העדכני מ-1968, בתרגומו ופרשנותו של יהושפט הרכבי, פורסמה על ידי משרד החינוך של מדינת ישראל לראשונה בתשל"א - 1971. כמו כן היא הוזכרה ונדונה בספרי לימוד בישראל.
אוליבר קרומוול
אוליבר קרומוול (באנגלית: Oliver Cromwell; 25 באפריל 1599 – 3 בספטמבר 1658) היה מצביא ומדינאי אנגלי. הוא עלה לגדולה בימי מלחמת האזרחים האנגלית, כמנהיג כוחות הפרלמנט, שאותם הוביל לניצחון לאחר שארגן מחדש את הצבא. ניסה בתחילה להתפשר עם צ'ארלס הראשון אך לבסוף דחף להדחתו ולהוצאתו להורג ב-1649. המלוכה הוחלפה ברפובליקה, שבפועל שלט בה קרומוול יותר ויותר, תוך דחיקת הפרלמנט עד פיזורו וכינון אספה-מטעם, ולבסוף להלכה, מעת מינויו ללורד פרוטקטור ב-1653. הוא הכפיף לקהיליה עוד קודם את אירלנד וסקוטלנד במסעות מלחמה ממושכים, וניהל בראשונה מערכה רצחנית שבה נמחתה לפחות עשירית מן האוכלוסייה והתאפשרה התיישבות פרוטסטנטית על חשבון הקתולים באלסטר. בין הסיעות של תומכי הפרלמנט ייצג את האריסטוקרטים בעלי-הקרקעות ("גרנדים"), ובלם את שאיפות הרדיקלים ("לֶוֶולרים") לשוויון פוליטי ולחלוקת האדמות מחדש. קרומוול היה פוריטני אדוק, ואסר בין היתר על הימורים ועל תיאטרון. הוא מת ב-1658, ולאחר השבת המלוכה הוצאה גופתו מן הקבר וחוללה ב-1661. בתקופתו הורשו היהודים לחזור לבריטניה, לראשונה מאז ימי אדוארד הראשון, 350 שנה קודם לכן.
נעוריו.
אוליבר קרומוול נולד בהנטיגדון, עיירה במזרח אנגליה, לרוברט קרומוול (1560–1617 לערך) ולאליזבת סטיוארט (1564–1654). הוא היה צאצא לאחותו של תומאס קרומוול, בכיר בחצר המלך הנרי השמיני. קרומוול למד באוניברסיטת קיימברידג', בגיל 21 נשא אישה ולזוג נולדו תשעה ילדים. במקצועו היה חקלאי, אך נאלץ למכור את אחוזתו עקב חובות שצבר. המשבר האישי שעבר הניע אותו להתעוררות דתית, והוא נעשה פוריטני אדוק ומחמיר.
לאחר שהחליט לא לעבור לווירג'יניה שבאמריקה בעקבות דודו, החל לפתח קריירה פוליטית שבמסגרתה נבחר לפרלמנט האנגלי כנציג הנטיגדון, שם כיהן בין השנים 1628–1629. נאום הבכורה שלו עסק בהגנה על דמוקרט רדיקלי שהטיף בעלון שהפיץ להענקת זכות בחירה לכול. במהלך כהונתו התמיד בהגנה על תושבי מזרח אנגליה, שאותם רצו בעלי אדמות לגרש מאדמתם. קולו הסמכותי והלהט ששידר היו סימן ההיכר שלו בפרלמנט.
הקריירה הצבאית.
מלחמת האזרחים הראשונה.
המלך צ'ארלס הראשון נאבק בפרלמנט ובשנת 1642 החל הסכסוך נושא אופי של מלחמת אזרחים. בשנת 1629 פיזר צ'ארלס את הפרלמנט ושלט בממלכת אנגליה שלטון אישי אבסולוטי. אך לאחר שנזקק למיסים למימון מלחמותיו ולמימון הצי, נאלץ בשנת 1640 לכנס את הפרלמנט מחדש. צעד זה הביא לעימות בין הפרלמנט המרדני ובין צ'ארלס. בשיא העימות הגיע צ'ארלס עצמו אל הפרלמנט ודרש להסגיר לידיו חמישה צירים מרדנים. הפרלמנט הגן על חבריו, והדרך למלחמת האזרחים נפתחה. צבאות הפרלמנט המכונים "עגולי הראש" (צבאות המלך כונו "פרשים" או "קאוואלירים") הונהגו על ידי אצילים שתמכו במטרת הפרלמנט - הרוזנים מאסקס והרוזן פיירפקס.
עד 1643 נלחמו הצדדים ללא הכרעה ברורה. קרבות נוטינגהאם, אדג'היל וטרנהם גרין נסתיימו מבלי להביא לנפילת אחד הצדדים. קרומוול הצטרף אל הצבא כשבלבו להט מהפכני, אך ללא ניסיון צבאי. הוא הקים את "חיל הפרשים של מחוזות המזרח", הביא אותו אל שדה הקרב ונחל הצלחה, אך בסוף 1643 הוחזק עדיין חלק ניכר מאנגליה - בעיקר המחוזות בצפונה ובמערבה - בידי חילות המלך והוא כינס פרלמנט משלו, שהתחרה בסמכויותיו עם הפרלמנט המורד. מורדי הפרלמנט, לעומתו, נעזרו בתגבורת של חיילים סקוטים. הסקוטים נלחמו בעבור תשלום, אך מטרתם המוצהרת הייתה כפיית השיטה הפרסביטריאנית על אנגליה כולה.
אל מול מצב זה החל קרומוול להתבלט. חילותיו היו המאומנים ביותר והוא היה הלוחם הטוב ביותר מבין מנהיגי הפרלמנט. כן הביע עמדה תקיפה נגד הפרסביטריאנים ותמך בחופש דת - פרט לקתולים - דבר שהקנה לו אהדה רבה בקרב אנשי הפרלמנט.
ב-2 ביולי 1644 ניצח צבאו של קרומוול את צבא המלך בקרב מארסטון מור . תוצאת הקרב הייתה אובדן צפון אנגליה ומותם של ארבעת אלפים מנאמני המלך. הצלחת קרומוול בצפון אך הדגישה את אוזלת היד של מנהיגי הפרלמנט בדרום, שהפסידו בשורת קרבות שאפשרו לאנשי המלך להתאושש מאסון מארסטון מור.
לאחר מארסטון מור הפך קרומוול למנהיג הבלתי-מעורער של חיילי הפרלמנט וכפה את דעותיו על כל מתנגדיו. אסקס הודח ואף הסקוטים קיבלו את הנהגת קרומוול. הפרלמנט הוציא צו שאסר על חבריו לקבל פיקוד קרבי. אך במהרה הסתבר כי יש לפרש את החוק כך שיחול על כל אדם פרט לקרומוול, שלא היה לו תחליף בהנהגת הכוחות. כך הפך קרומוול ב-1645 לאדם היחיד שהוא מנהיג צבאי ופוליטי כאחת.
ב-14 ביוני 1645 ניצח קרומוול בקרב נייזבי שסיים למעשה את מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה. בתום הקרב לא נותרה עוד התנגדות מזוינת לפרלמנט בכל רחבי אנגליה.
מלחמת האזרחים השנייה.
המלך נשבה עתה בידי צבאות הפרלמנט, אשר התנהגו כלפיו בכבוד. רבים רצו לראות בשובה של התקופה שלפני מלחמת האזרחים. נראה היה כי הסכסוך על סמכויות המלך והסכסוך הדתי הוכרעו וניתן להמשיך בענייני המלוכה כמקודם, תוך הגבלות מסוימות על המלוכה. הפרלמנט עצמו הורכב מאנשים חדשים, שהחליפו את הצירים שתמכו בצ'ארלס ועזבו את הפרלמנט. רבים מאנשי הפרלמנט היו פרסביטריאנים. רבים מהם רצו לפזר את הצבא, שלא היה בו כבר צורך.
הצבא, שחייליו כונו עתה "איירונסיידס", חש כי כל שלחם עבורו במשך ארבע שנים עקובות מדם יורד לטמיון. על מנת שלא יתקיים הסדר המנוגד לרצון הצבא, תפס קרומוול את המלך והחזיק בו כשבוי, בטירה תחת משמר הפרלמנט. במשך מספר שבועות בשנת 1647 התקיים משא ומתן בין קרומוול למלך. נראה היה כי ייתכן הסדר שיישא חן בעיני כולם. אך הקצנתם ההולכת וגוברת של אנשי הצבא הראתה לקרומוול כי לא יוכל לשמש משנה למלך ולו אף מבחינה פורמלית ולאחד מאחוריו את הצבא, שנדחף לקיצוניות מדינית ודתית.
משהבין כי אין תועלת במגעים, נמלט צ'ארלס משביו בנובמבר 1647. במשך שנה התגורר באי וייט, בטירת קאריסברוק. בינתיים קמו אנשי הפרלמנט, תומכי המלך, הצבא הסקוטי והצי נגד קרומוול ונגד האיירונסיידס. במסע צבאי קצר ופשוט הביס קרומוול את כל הגורמים שקמו נגדו.
יש הרואים בניצחון זה של קרומוול משום ניצחונה של הדמוקרטיה וניסיון ליצור באנגליה משטר מתקדם בתנאי המאה ה-17, שהקדים במאה וארבעים שנה את המהפכה הצרפתית. לעומתם יש הרואים בניצחון זה של קרומוול ניצחון של סיעה קיצונית, שכפתה את רצונה על העם האנגלי.
קרומוול ראה כי שלטונו (שבו תלויים היו חייו) וחיי המלך אינם עומדים בקנה אחד. המלך הובא מטירתו ללונדון והועמד למשפט. על אף שחילופי שלטון אלימים, הכוללים את הריגתו של המלך, היו לחם חוקה של אנגליה, במיוחד בתקופת מלחמת השושנים, היה מצבו של צ'ארלס שונה. ריצ'רד השני, אדוארד השני והנרי השישי נרצחו במסתרים ואילו כאן התכנס העם האנגלי ושפט את הריבון, שעל פי המסורת לא ניתן לגעת בו. היה זה אקט של חילול הקודש, אשר לא חזר מאז בהיסטוריה האנגלית. על כתב ההוצאה להורג 59 חתימות, אך קרומוול הוא האחראי הבלעדי למעשה.
המלך הוצא להורג בעריפה ב-30 בינואר 1649, וקרומוול היה לריבון על אנגליה, שהוכרזה לראשונה בתולדותיה כרפובליקה (וזאת ב-4 בינואר 1649, עוד טרם הוצאת המלך להורג).
סקוטלנד ואירלנד.
מעשיו של קרומוול הובילו להתמרמרות רבה ולתסיסה בסקוטלנד ואירלנד, אשר אף שבאופן רשמי היו עצמאיות, היו שתיהן תחת כיבוש כוחות אנגלים. הדיכוי הברוטלי של תומכי המלוכה והמלך צ'ארלס הראשון ב-1649 השאיר רושם עז על העם האירי. דוגמה בולטת למעשי הטבח היא הטבח של כ-3,500 איש בעיר דרוהדה שבאירלנד, מספר הכולל כ-2,700 חיילים מלוכנים וכל איש בעיירה אשר נשא נשק, כולל אסירים, כמרים קתולים ואזרחים. קרומוול ראה את הטבח כמוצדק משום שמגיני העיר המשיכו להילחם גם לאחר פריצת חומות העיר, דבר שהיווה לטענתו הפרה של נורמות המלחמה. קרומוול טמן את הזרעים למה שבימינו קרוי סכסוך צפון אירלנד בכך שחילק קרקעות רבות שהיו בידי קתולים קודם המרד האירי, והעבירן לידי פרוטסטנטים ששירתו לצידו במערכה, צעד שהוריד את אחוז הבעלות הקתולית על הקרקע מ-59% טרום המרד ל-22% לאחר המרד. מעבר הקרקעות הוביל גם להתיישבות פרוטסטנטית רחבת היקף באירלנד ובעיקר בצפונה. לאחר ניצחונותיו של קרומוול ולפני יציאתו לסקוטלנד העניק לו הפרלמנט את הפיקוד על כלל כוחות הפרלמנט. לאחר כיבוש אירלנד פנה קרומוול לדיכוי התקוממות בסקוטלנד. ב-1651 פלש הצבא הסקוטי לאנגליה על מנת להמליך את המלך צ'ארלס השני, בנו של צ'ארלס הראשון ויורשו. בקרב ווסטר, בספטמבר 1651, הוכרעו הצבאות הסקוטיים וצ'ארלס השני נמלט אך בקושי, כשהוא מסתתר בעץ אלון.
שלטון פוליטי.
בין השנים 1649–1653 קמה באנגליה רפובליקה, מעשה נדיר באירופה של אותה תקופה. הרפובליקה נודעה בשם "הקהיליה של אנגליה" ("The Commonwealth of England").