קורות חיים.
אלבלג חי בשלהי המאה ה-13. הדעות חלוקות אם חי בפרובאנס בדרום צרפת, או בקטלוניה בצפון ספרד. תרגם לעברית את ספרו של התאולוג המוסלמי אבו חאמד אלגזאלי הנקרא "כוונות הפילוסופים", על ספר זה הוסיף את הערותיו הביקורתיות וכינה אותן "תיקון הדעות". אלבלג היה בקיא בספרות נוצרית אוורואיסטית וממנה נטל כנראה חלק מרעיונותיו.
הספר תיקון הדעות.
את כל הגותו של אלבלג אנו מכירים מספרו "תיקון הדעות". ספר זה הוא למעשה אוסף הערותיו של אלבלג על תרגום הספר "כוונות הפילוסופים" של אלגזאלי. "תיקון בדעות" מורכב משבעים וששה סעיפים. אלבלג לא הספיק לתרגם את כל שלושת חלקי ספרו של אלגזאלי והפסיק בתחילת החלק השלישי. הספר נכתב כנראה בשנת 1292.
בהקדמת הספר אלבלג מסביר שהסיבה שהביאה אותו לתרגם את ספרו של אלגזאלי היא הרצון להראות ש"אמונת התורה והפילוסופיה אחת ואין בה שום הפרש", ובאמת רובו של הספר עוסק ביחס שבין התורה (המקרא והמצוות) לבין הפילוסופיה (ההכרה והמדע).
את הספר "כוונת הפילוסופים" של אלגזאלי תרגמו עוד כמה פילוסופים יהודים לעברית, ואף כתבו עליו הערות, בהם משה נרבוני ור' יצחק אבן שם טוב. זה האחרון כתב על אלבלג: "אין טעותו ושיבושו בחוק החכמה פחות משיבושו וכפירתו בחוק התורה".
יש הרבה כתבי יד לספר "תיקון הדעות" ורובם מהמאה ה-15. הבאת חלקים מהספר לדפוס נעשתה לראשונה על ידי יהושע השל שור בכתב העת החלוץ לפי כתב יד שרכש מעזבונו של יצחק שמואל רג'יו. התרגום השלם לעברית והאחרון שיצא הוא של יהודה אריה וידה מ-1973. וידה אף הוסיף מבוא קצר.
הגותו.
אלבלג רואה ארבעה יסודות משותפים לכל התורות ההגותיות:
לכן, לדעתו, אין הבדל בין אמונת התורה לפילוסופיה פרט לכוונת התורה. לפי אלבלג התורה לא באה להורות אמיתות דתיות ומטאפיזיות, אלא חוקיה הם חוקים מדיניים שתכליתם להסדיר את חיי החברה והמשפט. בעניין זה חלק אלבלג על שיטת האריסטוטלים המוסלמים שטענו שתכלית הדת היא הוראת הדרך לאושר של העולם הבא.
בנוגע לסתירות שבין התבונה למדע דבק אלבלג בתורת "האמת הכפולה" (בדרך חדה וקיצונית מזו של אבן רושד), כלומר שבמקום שיש סתירה ביניהן חייב אדם מבחינת האמונה לאמר הן, ומבחינת ההכרה לאמר לאו, וזאת כדי לא להפחית ממעמדו של כל תחום. בעניין זה הוא אף חולק על הרמב"ם שדחה את הוכחת אריסטו בדבר קדמות העולם שסותרת את סיפור התורה על בריאת העולם. לדעתו של אלבלג העולם קדמון, וכך הוא מפרש גם את מעשה בראשית שבמקרא. בעניין זה אלבלג סוטה מדרכו, שכן לפי "האמת הכפולה" סיפור מעשה בראשית יכול להורות על בריאה יש מאין ומבחינה פילוסופית-מדעית אין אנו חייבים לקבל זאת, ואין צורך להידחק ולפרש את מעשה בראשית על פי הנחת קדמות העולם. אלבלג טוען שבעוד שבמורה נבוכים הרמב"ם הסתיר את דעתו האמיתית בדבר קדמות העולם, הרי שבספרו משנה תורה (הלכות יסודי התורה, פרק א', הלכה ה') הוא טען שלגלגל אין קץ ותכלית והוא סובב תמיד, ולפי אלבלג זו אמירה ברורה על נצחיות העולם.
אלבלג סובר כי האמת הנבואית אינה יכולה להיות מובנת אלא רק על ידי נביא, ואילו שאר בני האדם צריכים לקבל אותה כקבלה מפי הנביא. לדעתו, דרך זו אינה בטוחה מכיוון שאין אפשרות לרדת לעומקם של כוונת כתבי הקודש ללא נבואה, ולכן הפילוסופיה עדיפה עליה, מכיוון שהיא פועלת על פי השכל. המסקנה היא שעל האדם לדבוק בדרך ההכרה השכלית מצד אחד ובדרך האמונה ה"נסית" (הלא-רציונלית) מצד אחר מבלי לנסות לאחד ביניהן באופן מלאכותי.
אלבלג, כמו הרמב"ם לפניו, יצא נגד שימוש בקמיעות: "ואלו הם השמות אשר הגיעו לידי בעלי הקמיעות ונפתו בהם קצת תמימי לב בין המקובלים, וחשבום מן השמות הקדושים לדמיון אשר ביניהם במשקל ובשיתוף האותיות, והאמינו בהם שהם מן הקבלה. ובאמת לפי דעת הפילוסוף אינו אלא זיוף שאירע בה ורעיון רוח, יוצא מן המקובל כשגגה היוצאת מלפני השליט".
אלבלג היה מראשוני המבקרים הפילוסופיים של הקבלה. כמו כן התנגד לחישוב הקץ. ר' משה אשכנזי מסתמך עליו בכתביו נגד הקבלה. אף על פי כן אלבלג האמין שהקבלה היא אכן קדמונית אלא שלא נשאר ממנה שריד וכמעט שאבדה לגמרי. את ר' משה מבורגוש הוא מכנה "הגדול שבכולם".
רפאל שמיץ
רפאל שמיץ (נולד ב-17 בדצמבר 1980 בבלומנאו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיקו מטרופוליטנו.
בשנים 2001-2008 היה לו חוזה עם ליל הצרפתית. חלק מהתקופה הוא שיחק בהשאלה בקבוצות אחרות. בשנת 2005 סיים עם הקבוצה במקום השני בליגה. ביוני 2008 חתם שמיץ חוזה ל-3 שנים בקבוצת ולנסיאן הצרפתית.
בשנת 2012 הוא חזר לברזיל וחתם באתלטיקו פרנאאנסה. במאי 2013 הוא עזב את הכדורגל המקצועי. בשנת 2018 הוא חזר לתקפוה קצר במטרה לעזור לקבוצה מעיר הולדותו לעלות לליגה גבוהה יותר באליפות מקומית.
המוזיאון האתנוגראפי הפתוח של טביליסי
מוזיאון סימון ג'נשיה
מוזיאון גאורגיה על שם סימון ג'נשיה (בגאורגית: სიმონ ჯანაშიას სახელობის საქართველოს მუზეუმი) או בשמו הקודם המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של גאורגיה הוא ממוזיאוני ההיסטוריה העיקריים של גאורגיה בטביליסי. המוזיאון מציג את הממצאים הארכאולוגיים החשובים ביותר של גאורגיה.
המוזיאון הקווקזי.
המוזיאון נוסד ב-10 במאי 1852 כמוזיאון המחלקה הקווקזית של האגודה הגאוגרפית של האימפריה הרוסית. בשנת 1856 הומר שמו למוזיאון הקווקזי ביוזמתו של החוקר הגרמני, גוסטב רדה. בשנת 1868 צורפה למוזיאון הספרייה הצבאית של טפיליסי ושמו שונה ל-המוזיאון הקווקזי והספרייה הציבורית של טביליסי. בשנת 1911, נסגרו המוזיאון והספרייה לציבור עקב עבודות בנייה על המוזיאון.
מוזיאון סימון ג'נשיה.
לאחר הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה שונה שם המוזיאון, בשנת 1919, למוזיאון של גאורגיה. בשנת 1921 פונה חלק הארי של אוסף המוצגים במוזיאון בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה והוחזר לגאורגיה הסובייטית בשנת 1945 בעקבות מאמציו של ההיסטוריון והגולה הגאורגי, אכוותימה תאקאישווילי. בשנת 1947 שונה שם המוזיאון ונקרא על שם ההיסטוריון הגיאורגי המאוחר, סימון ג'נשיה. המוזיאון נפגע משמעותית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בגאורגיה. בתחילה נפגע במוזיאון בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית בשנים 1991-1992, ולאחר מכן נשרפו חלק מהמוצגים בשריפה. בשנת 2004 מוזג המוזיאון במסגרת שיטת ניהול משותפת במסגרת המוזיאון הלאומי הגאורגי.
המוזיאון משתרע על מספר מבנים במרכז טביליסי. תצוגות המוזיאון מוצגות כרונולוגית כאשר התצוגה הראשית ממוקמת בשדרות רוסתוולי. מבנה זה עוצב בשנת 1910 על ידי הארכיטקט ניקולאי סוורורב, במקום מבנה ישן יותר שעוצב בידי א. זלצמן, אשר היה מעוצב באלמנטים קישוטיים בסגנון הגאורגי של ימי הביניים.
המוזיאון כולל מאות אלפי פריטים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים של גאורגיה והקווקז. התצוגה הקבועה מסודרת מבחינה כרונולוגית ועוקבת אחרי התפתחותה של גאורגיה מבחינה חומרית ותרבותית החל מתקופת הברונזה ועד לתחילת המאה ה-20. חלק המוצגים החשובים ביותר כוללים מאובנים של הומו ארגסטר שנתגלו בדמניסי; מטמון אחלגורי מהמאה ה-5 לפנה"ס הכולל דוגמאות תכשיטים יחידים במינם; פריטים מהתקופה האחמנית; ואוסף של כ-80,000 מטבעות שהוטבעו בעיקר בגאורגית; איקונינים מימי הביניים וחתיכות צורף שנאספו ממגוון אתרים ארכאולוגיים בגאורגיה; לטש-יהלומים הכולל את אחד האוספים העשירים בעולם של כתובות אוררטויות ועוד.
מוזיאון גאורגיה על שם סימון ג'נשיה
מוזיאון ההיסטוריה של גאורגיה
המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של גאורגיה
נעים קריזיו
נעים קריזיו (1 בינואר 1918 - 20 במרץ 2010) היה כדורגלן קוסובני-אלבני אשר היה מפורסם באיטליה בשנות ה-40 וב-50.
ביוגרפיה.
קריזיו נולד בדקוביצה שבקוסובו. הוא שיחק כקיצוני ימני זריז מאוד כאשר רץ 100 מטר ב-11 שניות בלבד, הוא עזב את מולדתו כדי להצטרף לאחיו אשר שהה בטירנה, ערך את הופעת הבכורה שלו בכדורגל בגיל 15, ובגיל 6 זומן לסגל הנבחרת האלבנית. בעקבות הפלישה האיטלקית לאלבניה ב-1939, הוא התגלה בידי מורה לספורט איטלקי שהמליץ עליו לקבוצת רומא. נחשב לאיטלקי בעקבות סיפוח אלבניה ולכן הורשה ללמוד ב-ISEF (המכון הגבוה לחינוך גופני באיטליה) ולשחק במדיה של רומא, שזכתה באליפות בעונת 1942-1941. קריזיו שיחק ב-"ג'ילרוסי" עד שנת 1948, עת שהצטרף לנאפולי. הוא פרש מכדורגל בשנת 1953.
קריזיו שימש כמאמנה של קבוצת רומא לזמן קצר במהלך עונת 1965-1964 כמחליף לחואן קרלוס לורנסו. אחר כך הפך לשמש כסקאוט של המועדון, ובמסגרת תפקידו גילה בין היתר את ג'וזפה ג'יאניני כאשר שיחק במועדון קטן באזורו פראטוצ'י מרינו.
בסוף ימיו חי קריזיו ברומא, ונפטר ב-20 במרץ 2010, בגיל 92.
מוריס טלנסקי
מוריס ארנולד דה פורסט
מוריס ארנולד דה פורסט-בישופסהיים, רוזן בנדרן (באנגלית: Maurice Arnold De Forest-Bischoffsheim, count of Bendern; 9 בינואר 1879 – 6 באוקטובר 1968) היה איל הון, פוליטיקאי, דיפלומט ונדבן, אזרח של בריטניה ושל הנסיכות ליכטנשטיין, אשר התפרסם גם כספורטאי - בעיקר במרוץ מכוניות; כפציפיסט, וכמגן על זכויות בעלי החיים. הוא היה בנו המאומץ ויורשו של הברון מוריס דה הירש. בליכטנשטיין קיבל את תואר הרוזן בנדרן.
דה פורסט בילה את רוב חייו בביאריץ שבצרפת.
רקע משפחתי ותחילת דרכו בעולם האריסטוקרטיה החדשה.