בחינת התבטאויותיהם החריפות של שרי הקבינט יואב גלנט : "אם חזבאללה יפעלו נגדנו - לבנון תחזור לתקופת האבן", ישראל כץ : ""לבנון תשוב לתקופת המערות" והבהרתו של השר נפתלי בנט : "אני רוצה לעשות סדר, נסראללה אמר אחרי מלחמת לבנון השנייה כי לו ידע מה תהיה תגובת ישראל, הוא לא היה חוטף את החיילים. אז הנה, אנחנו עושים לנסראללה שירות ואומרים בצורה מאוד ברורה: אם תתפתח חלילה מלחמה ויירו עלינו טילים מלבנון, הרי שנסראללה יהפוך להיות המחריב של לבנון, ודרום המדינה תיפגע בצורה אנושה בגלל פעולותיו. הנה אנחנו אומרים"" מבהירים כי יותר מעשור לאחר מלחמת לבנון השנייה וממשלת ישראל מעוניינת ליצור מחויבות אמינה לתגובה לא רציונלית נוספת לטובת יצירת הרתעה לפעולות אפשריות מצידו של חזבאללה תוך התבססות על אמירתו של מנהיג חזבאללה נסראללה לאחר המלחמה כי אילו העריך, ולו באחוז אחד, שתפרוץ מלחמה בעקבות חטיפת שני חיילי צה"ל, הפעולה כלל לא הייתה יוצאת אל הפועל.
רגשות רציונליים.
פרופסור אייל וינטר בספרו "רגשות רציונליים" מסביר את חשיבות השימוש ברגשות ככלי משלים לחשיבה הרציונלית בתורת המשחקים. לפי ההסבר: "למעשה רגשות הם מנגנוני איתות המאפשרים לנו לתאם את פעולותינו ולהגיע לשיווי משקל במגוון רחב של משחקים שבהם אנו משתתפים יום יום". לתפיסתו בעזרת הרגשות אנו יכולים ליצור מחויבות לעמדתנו - רגשות שליליים כמו הפגנת כעס או תסכול עשויים לשמש אותנו על מנת לשדר שאנו נכונים להגיב לפגיעה של הצד שכנגד גם אם הדבר כרוך בנזק לנו עצמנו והפגנת רגשות חיוביים כמו אהבה או הערצה מאפשרים לנו לשדר לזולתנו שאנו נכונים לעמוד לצידו גם תוך נשיאת מחיר ועל ידי כך ליצור מחויבות שלו כלפינו.
ביקורת.
איש מדעי המדינה סקוט סיגן וההיסטוריון ג'רמי סורי מותחים ביקורת על התאוריה היא כי היא "לא אפקטיבית ומסוכנת" בעודם מצטטים את הדעה כי מנהיג ברית המועצות ברז'נייב לא הבין את המסרים שהנשיא ניקסון ניסה להעביר בנוסף לסיכון של תאונה בשל התנועות המוגברות של הכוחות האמריקאיים. השימוש של טראמפ בתאוריה עם צפון קוריאה קיבל ביקורת דומה הגורסת כי הסיכוי לתאונה עולה משום שהיקף ניסויי הטילים עלול להיות מואץ.
העתידן הרמן קאהן מוסיף בספרו "על הסלמה" כי הבעיה עם תיאורית המשוגע היא המורכבות הנוצרת כאשר שני הצדדים נוקטים באסטרטגיה זו.
קסן
קאסן
קסאן
פ. דייקן
פ' דייקן
הנרי גודמן
הנרי גודמן (באנגלית: Henry Goodman; נולד ב-23 באפריל 1950) הוא שחקן אנגלי-יהודי שהופיע בתיאטרון, בקולנוע, בטלוויזיה וברדיו.
ביוגרפיה.
גודמן נולד בשכונת וייטצ'אפל שבלונדון, למשפחה יהודית בת שישה ילדים. הוא למד בבית הספר לבנים "Central Foundation Boys' School". ב-1969 החל ללמוד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
גודמן נשוי לכוריאוגרפית סו פארקר. לבני הזוג יש שני ילדים.
קריירה.
במהלך הקריירה שלו הופיע גודמן במגוון רחב של תפקידים בתיאטרון, בטלוויזיה וברדיו. הוא זכה בפרסים על עבודתו בתיאטרון בהם שני פרסי אוליבייה.
טלוויזיה.
ב-2013 גילם גודמן את דמותו של סר המפרי אפלבי בגרסה החדשה של הסדרה "כן, אדוני השר" ששודרה בערוץ הטלוויזיה "גולד".
תיאטרון.
ב-2010 שיחק גודמן בגרסה הבימתית של הסדרה "כן, אדוני השר" בתפקיד סר המפרי אפלבי שהועלה בפסטיבל צ'יצ'סטר, והחל מ-17 בספטמבר אותה שנה הוצג בתיאטרון גילגוד בווסט אנד הלונדוני.
ב-2012 הופיע בתפקיד הראשי במחזה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" בצ'יצ'סטר ואחר כך בווסט אנד וזכה לשבחי הביקורת.
ב-2015 שיחק בתפקיד וולפונה בקומדיה "וולפונה" מאת בן ג'ונסון עם הלהקה השייקספירית המלכותית בבימויו של טרוור נאן לצדם של מת'יו קלי ומיילס ריצ'רדסון. ב-2003 הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית וגילם את המלך ריצ'רד השלישי.
ב-2017 גילם גודמן את דמותו של לוסיאן פרויד במחזה "Looking at Lucian" מאת אלן פרנקס, ביוסטינוב סטודיו שבתיאטרון המלכותי בבאת'.
קולנוע.
גודמן גילם דוקטור של הידרה בסרט "", אבל ללא קרדיט. הוא שיחק באותו תפקיד שוב, בשם ד"ר ליסט, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "סוכני", ובסרט הקולנוע "" משנת 2015.
רדיו.
גודמן זוכה להערכה על משחקו בתוכניות רדיו. הוא גילם את לאופולד בלום בעיבוד של רדיו ה-BBC של הספר "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס עבור בלומסדיי בשנת 2012. עוד גילם את דמותו של הסופר והכימאי פרימו לוי, ושורה ארוכה של דמויות, יהודיות במקרים רבים.
פרסים והוקרה.
ב-1993 זכה גודמן בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו בתפקיד צ'ארלס גיטו במחזה "Assassins" בבימויו של סם מנדס בתיאטרון דונמאר ורהאוס. בשנת 2000 זכה בפרס אוליבייה נוסף לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה" בבימויו של טרוור נאן שהוצג בתיאטרון המלכותי הלאומי. הוא היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו ב"שיקגו" ב-1998, לפרס חוג מבקרי התיאטרון של לונדון לשחקן הטוב ביותר על "הסוחר מוונציה", ופרס התיאטרון הבריטי על הופעתו במחזה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי".
פריז-רון
פריז-רון (בצרפתית: Paris-Rhône) היא מכונית חשמלית, בתצורת תלת אופן, המוגדרת כמכונית מיקרו אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב החשמלי Paris-Rhône בליון, צרפת, בין השנים 1941–1950.
מיקום 6 הסוללות היה מתחת ובין המושבים.
יחסי ישראל - פקיסטן
מוזיאון פורשה
מוזיאון פורשה הוא מוזיאון רכב הנמצא בזופנהאוזן, שטוטגרט, גרמניה בסמוך למפעלי יצרנית הרכב פורשה. המוזיאון נפתח לראשונה בשנת 1976. בשנת 2009 עבר למשכנו הנוכחי.
היסטוריה.
המוזיאון נפתח לראשונה בשנת 1976 בסמוך למפעלי פורשה. המבנה המקורי היה קטן ואפשר תצוגה של עד 20 מכוניות בכל פעם. המכוניות הוצגו ברוטציה מתוך מגוון של כ-300 מכוניות שונות. בתוכנית המקורית להרחבת המוזיאון שקלה החברה לבנות את המוזיאון בסמוך למוזיאון מרצדס-בנץ שנבנה בקליגסרגפארק, שטוטגרט. לאחר שמוזיאון מרצדס נפתח בשנת 2006 במזרח העיר החליטה החברה לבנות את המוזיאון החדש בצפון העיר, במסוך למשרדי ההנהלה. הסכום שהוקצה לבניית המוזיאון עמד על 60 מיליון אירו, אך הגיע בסופו של דבר ל-100 מיליון אירו.
המוזיאון החדש.
עבודות התכנון של המוזיאון החדש החלו בשנת 2003. תכנון המבנה בוצע על ידי משרד הים האוסטרי דלוגן-מייזל. אזורי התצוגה תוכננו על ידי הנס גונתר מרץ, שהיה מעורב גם בתכנון מוזיאון מרצדס. שטח המוזיאון הוא 5,600 מטר רבוע ופרושות בו כ-80 תצוגות.
עבודות הבנייה החלו ב-17 באוקטובר 2005. ב-8 בדצמבר 2008 נמסר המוזיאון לידי חברת פורשה. ב-28 בינואר 2009 נערכה הפתיחה הרשמית. שלושה ימים לאחר מכן נפתח המוזיאון לקהל הרחב.
יורי סיומין
יורי פאבלוביץ' סיומין (נולד ב-11 במאי 1947, צ'קאלוב, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן ומאמן סובייטי-רוסי. כיהן כמאמן ראשי בקבוצת "לוקומוטיב מוסקבה" במשך כמעט שני עשורים.
ביוגרפיה.
יורי סיומין נולד ב-11 במאי 1947 בעיר צ'קאלוב (כיום אורנבורג). בגיל 3 עברה המשפחה לעיר אוריול.
קריירה כשחקן.
סיומין התחיל את קריירת המשחק שלו בקבוצת ספרטק אוריול, שם הבחינו בו מאמני נבחרת רוסיה הסובייטית והוא שיחק בשורות הנבחרת במסגרת אליפות ברית המועצות לרפובליקות. בגיל 18 הצטרף לקבוצת ספרטק מוסקבה בשנת 1995. בהיעדר דירה במוסקבה היה לן במרכז האימונים של הקבוצה בטראסובקה שבמחוז מוסקבה. שנה לאחר מכן, ספרטק העניקה לו דירה בכפר בסקודניקובו. באותה שנה מונה ניקולאי אוסיאנין למאמן הקבוצה ובתקופתו הוא הרבה להשאיר את סיומין על הספסל ולא לשלב אותו בהרכב הפותח.
בשנת 1968 עבר לדינמו מוסקבה בשורותיה שיחק 3 שנים וזכה על ידי החברה בגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1970 וסיים איתה כסגנית האלופה לאותה עונה. ב-1972, הסתכסך עם המאמן קונסטנטין בסקוב, לאחר שהאחרון סירב לשתף אותו בהרכב במשחק נגד הכוכב האדום בלגרד, שלב רבע גמר גביע מחזיקות הגביע.
סיומין עבר לקבוצת קאיראט אלמטי, בשורותיה שיחק במשך 2 עונות. גם שם הסתכסך עם המאמן, בעיקר לאור הסתייגויותיו של ארטיום פליאן הארמני, משחקני הכדורגל ממוסקבה. הסכסוך הביא לכך שסיומין הועבר לשחק במשך שנה בשורות צ'קאלובץ מהליגה השנייה.
בסוף עונת 1974 עבר לקבוצת לוקומוטיב מוסקבה. הוא סיים את קריירת המשחק שלו בקובאן קרסנודאר בה היה קפטן הקבוצה וסייע להפעלתה לליגת העל הסובייטית בכדורגל.
בסך הכל סיומין שיחק 280 משחקים בליגת העל הסובייטית בכדורגל והבקיע 39 שערים.
קריירה כמאמן.
תחילת קריירת האימון.
בספטמבר 1982 התמנה למאמן קובאן קרסנודאר. לאחר מכן בשנים 1983 - 1985 אימן את פאמיר דושנבה, עמן לא הצליח להגיע להישגים כלשהם.
מה-5 בינואר 1986 ועד ה-18 באפריל 2005 כיהן כמאמן לוקומוטיב מוסקבה. בתקופת ברית המועצות, הצליח להעפיל עם לוקומוטיב לליגת העל הסובייטית בכדורגל, אך לא להישאר שם. מה גם שבעונת 1990 הקבוצה אף העפילה לגמר הגביע, אך הפסידה בתוצאה 6:1 לדינמו קייב.
בשנת 1991 סיומין הוזמן לאמן את הנבחרת האולימפית של ניו זילנד, איתה הצליח לסיים במקום השני בבית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת 1992.
לוקומוטיב מוסקבה.
בסוף 1991 חזר ללוקומוטיב ובשנים הבאות הפך למאמן המוצלח ביותר בתולדותיה.