VCR (ראשי תיבות של "Video Cassette Recording"; הקלטה בקלטת וידאו) היה פורמט לקלטות וידאו ביתיות, שיוצר על ידי חברת פיליפס. פורמט זה היה הראשון ששווק בהצלחה לבתים פרטיים. הפורמט יצא בשנת 1971, וזכה לעדכון בשנת 1976 תחת השם VCR-LP (VCR-Long Play). הוא התבסס על טכנולוגיה אנלוגית של סרטים מגנטיים בני חצי אינץ' (12.7 מ"מ).
על קלטות הווידאו בפורמט ה-VCR ניתן היה לבצע הקלטות שארכן 30 דקות, 45 דקות או 60 דקות. מכשירי ההקלטה שתמכו בפורמט זה היו יקרים למדי; מכשיר N1500 עלה 600 לירות שטרלינג באנגליה, נכון לשנת 1971. כאשר יצא פורמט VHS בשנת 1976 הוא זכה לפופולריות גבוהה בהרבה על פני ה-VCR שקדם לו. בסוף שנות השבעים ניסתה חברת פיליפס להוציא פורמט חדש בשם וידאו 2000, אולם גם פורמט זה לא הצליח להתחרות בפורמט VHS.
דיוקן אברהם שלונסקי
"דיוקן אברהם שלונסקי" הוא ציור דיוקן של המשורר אברהם שלונסקי אשר צויר בשנת 1925 על ידי הציירת ציונה תג'ר.
תג'ר יצרה את הדיוקן בעת שהותה בפריז ללימודים. הדיוקן משקף את השפעת הקוביזם והאקספרסיוניזם על יצירתה של תג'ר בתקופה זו. שלונסקי מתואר לובש ז'קט כהה ואוחז סיגריה. דמותו, ובייחוד תיאור הראש, עושה שימוש בצורות גאומטריות המבליטות ומעוותות את מתאר הפנים לטובת הבעתיות מודגשת. רקע התיאור מכיל תיאור של מעין בד הדומה לטלית ומשטח עץ, המדגישים את הדמות בעזרת קווים אלכסוניים.
דיוקן אורי צבי גרינברג (תג'ר)
דיוקן אורי צבי גרינברג הוא ציור דיוקנו של המשורר אורי צבי גרינברג, אותו ציירה הציירת ציונה תג'ר ב-1925.
תג'ר יצרה את הדיוקן בעת שהותה בפריז ללימודים. גרינברג מתואר יושב על כיסא בחולצה ובעניבה אפורים. הוא מתואר על רקע קיר סגול ווילון צהבהב. על אף השפה הגאומטרית שבה משתמשת תג'ר לשם תיאור נפחיות הדמות, הרי שהשימוש הנועז שלה בצבעים מעצים את האקספרסיביות של הדמות.
ניתן להשוות דיוקן זה אל דיוקן נוסף של גרינברג אשר צויר באותה שנה על ידי ראובן רובין. בדיוקן של רובין מתואר גרינברג על רקע נוף ארצישראלי האופייני לציורי תל אביב מן התקופה. לצידו של גרינברג מתואר רימון חצוי, המשמש מעין אלמנט סמלי המקשר בין דמותו של גרינברג אל הנוף הפראי של ארץ ישראל. תג'ר לעומתו, מתארת את גרינברג בתוך חדר סגור, ומתמקדת באקספרסיביות של הדמות.
סקאיי
וודקה סקאיי היא וודקה שמיוצרת על ידי חברת SKYY Spirits LLC. החברה נמצאת בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה בארצות הברית. וודקה זו היא בעלת 40% אלכוהול בנפח. ישנה גירסאה נוספת לוודקה סקאיי עם 45% אלכוהול אשר תואמת לקוקטיילי מרטיני.
וודקה זו מיוצרת החל משנת 1992. היוצר שלה מוריס קנבר טוען כי וודקה סקאיי היא כמעט מושלמת בעקבות שיטת הזיקוק הייחודית שלה. לוודקה סקאיי יש בקבוק בצבע כחול קובלט עם תוית פלסטיק.
בלו סקאיי.
בלו סקאיי הוא משקה לתת המיוצר על ידי קבוצת קמפארי והוא זמין בארצות כמו מקסיקו, אוסטרליה וברזיל.
ייצור.
הייצור של וודקה סקאיי מתרחש במזקקות בסן חוזה שבקליפורניה.
האתנול מיוצר בעיר אטשיסון שבקנזס.
הביקבוק של וודקה סקאיי נעשה בעיר לורנסברג שבקנטקי.
טעמים שונים.
וודקה סקאיי מגיעה בכמה טעמים שונים:
מצור על סבסטופול
הארמייה ה-11 (ורמאכט)
הארמייה ה-11 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקמה ראשונה.
הארמייה ה-11 הוקמה בשנת 1940 כהכנה למבצע ברברוסה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-22 ביוני 1941. הארמייה ה-11 הייתה חלק מקבוצת ארמיות הדרום בעזרתם גרמניה הנאצית הוציאה לפועל את מבצע ברברוסה ופלשה לברית המועצות. לאחר מותו של מפקדה הראשון, אויגן פון שוברט, בתאונה, אריך פון מאנשטיין מונה למפקדה ונותר בראשה עד לפירוק הארמייה. באוקטובר 1941 השתלטה הארמייה, בסיוע כוחות רומניים, על מרבית שטחו של חצי האי קרים והטילה מצור על נמל סבסטופול. ניסיון סובייטי לכבוש מחדש את קרים באמצעות הנחתת כוחות חזקים בחצי האי קרץ נכשל, ומרבית הכוחות הסובייטיים שהונחתו בקרץ הושמדו במתקפת נגד גרמנית מוצלחת במאי 1942. הכוחות המגינים על נמל סבסטופול הצליחו להדוף 2 מתקפות גדולות של כוחות הציר בחורף 1941/1942, אך המתקפה השלישית הצליחה להבקיע את מעגל הביצורים, שהגן על הנמל, ולכבוש את סבסטופול בראשית יולי 1942. כ-90 אלף חיילים ומלחים סובייטיים נפלו בשבי במהלך כיבוש העיר.
לאחר נפילת סבסטופול הועברה הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, אך בעקבות כיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד, כתוצאה ממתקפת נגד סובייטית (מבצע אורנוס), החליט הפיקוד הגרמני ב-21 בנובמבר 1942 למנות את אריך פון מאנשטיין למפקד קבוצת ארמיות חדשה, בשם קבוצת ארמיות דון, שהוקמה במטרה לחלץ את הכוחות המכותרים ב"כיס סטלינגרד", ומטה הארמייה הועבר דרומה, ושימש כבסיס ליצירת המפקדה של קבוצת הארמיות.
הקמה שנייה.
הארמייה ה-11 הוקמה מחדש בסוף 1944, כארמיית שריון. ידועה גם בשם ארמיית הפאנצר אס אס ה-11. מצבתה הייתה חסרה וגודלה לא עלה על סדר הכוחות של קורפוס אחד. במרץ 1945 עברה הארמייה ארגון מחדש, והופעלה בלחימה בחזית המערבית באזור הרי הרץ, שם הושמדה ב-21 באפריל 1945.
ארמיית פאנצר האס אס ה-11
מוזיאון הזכוכית (טקומה)
מוזיאון הזכוכית (באנגלית: Museum of Glass; ראשי תיבות: MOG) הוא מוזיאון המוקדש לאמנות הזכוכית וממוקם בטקומה שבמדינת וושינגטון. המוזיאון מתמקד באמנות עכשווית של זכוכית.
המוזיאון הוקם בטקומה בשל היותה עירו של אמן הזכוכית הנודע דייל צ'יהולי ונועד לספק סביבה דינמית ללמידה אודות אמנות הזכוכית, באמצעות חוויות, תערוכות ואוספי אמנות בתחום זה. המוזיאון עוצב על ידי האדריכל הקנדי ארתור אריקסון, ונפתח ביולי 2002. הוא הוקם סמוך לאוניברסיטת וושינגטון-טקומה, על נתיב המים תי-פוס (Thea Foss), והוא מחובר אל העיר באמצעות גשר מקורֶה מזכוכית, המקושט באלפי יצירות זכוכית של צ'יהולי.
המוזיאון כולל מבנה בצורת קונוס בגובה 27 מטר, בו מוצגים יצירות ניפוח זכוכית מגוונות, ובו מתארחות תערוכות מתחלפות של אמני זכוכית ידועים. כן כולל המוזיאון סדנה לעבודה בזכוכית, המזמינה אמני זכוכית ידועים וחדשים מכל העולם לעבוד בה וליצור בזכוכית במשך מספר ימים, כאשר המבקרים במוזיאון יכולים לצפות בהם במהלך עבודתם.
הארמיה ה-11 של הוורמכט
מוזיאון הזכוכית (קורנינג)
מוזיאון הזכוכית (באנגלית: Corning Museum of Glass) הוא מוזיאון המוקדש לזכוכית וממוקם בקורנינג שבמדינת ניו יורק. המוזיאון מציג פנים שונות של התחום, כגון אמנות בזכוכית, היסטוריה, תרבות, עיצוב, מדע וטכנולוגיה. הוא נחשב למוזיאון המקיף ביותר בתחום הזכוכית, הכולל 45 אלף מוצגי זכוכית, לאורך 3,500 שנות היסטוריה של ייצור זכוכית. הוא מאפשר למידה בתחום זה, והמבקרים בו יכולים להתנסות בעצמם בסדנאות ייצור זכוכית. במוזיאון מבקרים כ-300 אלף איש מדי שנה.
היסטוריה.
המוזיאון נוסד ב-1950 על ידי חברת ייצור הזכוכית הידועה "קורנינג" (מפתחת המותג פיירקס); עם זאת, החברה לא השתמשה במוזיאון כחלון ראווה למוצריה, אלא יסדה אותו כדי לאפשר למידה ושימור של אמנות, היסטוריה וטכנולוגיה של זכוכית. ב-1951 נפתח לציבור מבנה המוזיאון, בניין נמוך קומה בעל קירות זכוכית, שכלל תחילה אלפיים מוצגי זכוכית וכן ספרים ומסמכים העוסקים בנושא בספריית המוזיאון. לאורך השנים רכשה הספרייה ספרים רבים בנושא, חלקם נדירים.
ב-1972 נפגע המוזיאון, התלכלכו מוצגיו וכ-500 מוצגים (מתוך 13 אלף) נהרסו כליל בהצפות הקשות שפקדו את האזור במהלך ההוריקן "אגנס"; עובדי המוזיאון עסקו במשך יותר מחודש בשיחזור מוצגי הזכוכית וייבוש דף אחר דף בספרי הספרייה. ב-1978 הוקם מבנה חדש למוזיאון, מוגבה מעט מעל פני הקרקע (למניעת פגיעות דומות כפי שהיה בהצפות ההוריקן), שחובר אל המבנה הישן באמצעות רמפה; המבנה נפתח לציבור ב-1980. בשנות ה-90 שופץ המוזיאון - ב-1996 נפתח מבנה סדנת הזכוכית "הסטודיו", וב-2001 הושלם השיפוץ לאחר הקמת תוספות למבנה הישן, מרכז מבקרים, גלריית פסלים, במה להופעות של עבודה בזכוכית חמה, חנות גדולה למוצרי זכוכית ועוד, וקישוט כלל המבנים באלמנטים מזכוכית.
הבעיה השביעית של הילברט
הבעיה השביעית מבין עשרים ושלוש הבעיות שהציג דויד הילברט בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים של שנת 1900 עוסקת במספרים טרנסצנדנטיים. הבעיה מורכבת משתי שאלות:
הילברט מציין שחקר השאלות הללו בפתח המאה ה-20 מתבקש בעקבות ההישגים של שארל הרמיט (שהוכיח את הטרנסצנדנטיות של e) ושל פרדיננד לינדמן (שהוכיח את משפט לינדמן ואת הטרנסצנדנטיות של פאי) בסוף המאה ה-19. הוא מנבא שההוכחה לטענות תהיה קשה מאוד ודרך לפתרון הבעיה יביא לפיתוחן של שיטות חדשות לחלוטין בחקר המספרים האי-רציונליים והמספרים הטרנסצנדנטיים.
הבעיה נפתרה על ידי אלכסנדר גלפונד ב-1934, ובאופן בלתי תלוי על ידי תאודור שניידר ב-1935. התשובה החיובית לבעיה נקראת על שמם משפט גלפונד-שניידר.
הקשר בין השאלות.
פתרון חיובי של השאלה השנייה פותר לחיוב גם את שאלה הראשונה. הילברט ציין כי השאלה הראשונה היא למעשה ניסוח גאומטרי לשאלה, האם formula_6 מספר טרנסצנדנטי כאשר x מספר אלגברי אי-רציונלי. זאת בשל הקשר ההדוק בין הפונקציות הטריגונומטריות לפונקציית האקספוננט המתבטא בנוסחת אוילר. לפי זהות אוילר formula_7, לכן זהו מקרה פרטי של השאלה השנייה.
סברא (הלכה)
משימה בלתי אפשרית 2