סבסטיאן מינסטר שכר עשרות חוקרים ומלומדים כדי שיצאו למסעות, במטרה לאסוף מידע ולתעד את המקומות בהם ביקרו. הוא ערך אף בעצמו מסעות מחקר ברחבי גרמניה, אותם תיעד בספרו. לעיתים הסתייע בתמיכה כספית וחומרית, על-מנת שיוכל לבצע את תוכניתו השאפתנית. כמו כן, התכתב עם מלכים, בישופים, דיפלומטים, ראשי ערים, כדי לאסוף מידע ומסמכים לצורך יצירת הספר. בקשותיו למידע, לא תמיד זכו למענה ובאחד ממכתביו משנת 1549, הזכיר את פנייתו החוזרת ונשנית לבישוף של מיינץ: "הבישוף של מיינץ הוא כה חירש. כתגובה לבקשותיי הוא שלח כלום וכלום".
ביקורת על הספר.
חלק ניכר מתיאוריו של מינסטר את העולם, התבססו על מקורות מיד שנייה, שלקו באי-דיוקים ובהגזמות, וכן בצורך שלו להשלים פרטים שנבעו מפרי דמיונו ומהשקפותיו הדתיות. את המונגולים והטטרים, תיאר כבעלי ראש גדול וקול צווחני וכאוכלי כלבים, חתולים ועכברים. בשל תיאורים בוטים מסוג זה, ספג מינסטר ביקורת נוקבת על היותו מתנשא ובעל דעות קדומות העלולות ללבות פחד ורתיעה מפני הזר והבלתי מוכר. כמו כן נשלחו כלפיו חיצי ביקורת על היותו ידוע כבעל ביקורת עצמית, אך ללא תוצאות מעשיות.
ביקורת נוספת שהוטחה כלפי מינסטר, נסובה על שימושו באיורים זהים לתיאור ערים שונות, כגון הערים קובלנץ ובזל, ונציה ופרנקפורט, מילאנו ואינגלהיים.
כמענה לביקורת שהוטחה כלפי תיאוריו הבוטים בהתייחסו למונגולים ולטטרים, כתב בשנת 1545: "אם הדיווחים המוזרים הללו הגיעו אלינו, הרי ברור שאנו נאיביים כדי לקבלם, ככל שאנו מרשים לעצמנו". בשנת 1548 כתב "אני מתוודה על פזיזותי, באשר לביקורת שקיבלתי על הספר", ובשנת 1557 כתב: "אנו יודעים כי בעבודה מסוג זה נדרשות השערות וניחושים הנובעים ממחסור במידע אמין".
מתיו מקלין כתב, כי האמביציה של סבסטיאן מינסטר לתאר באמצעות הספר קוסמוגרפיה את העולם כולו, לא עמדה במבחן התוצאה, שכן בסופו של דבר, מספק הספר תיאור מוגבל של העולם, בהתייחס לאמצעים וליכולות שהיו באותה עת.
מהדורות 'קוסמוגרפיה' 1544 - 1598.
בין השנים 1544 - 1588, יצאו המהדורות של קוסמוגרפיה לאור בשש גרסאות שונות. מלבד הספר הראשון שעיקר עיסוקו במתמטיקה, אסטרונומיה, גאוגרפיה פיזית וקרטוגרפיה, נערכו שאר הספרים תוך התייחסות למיקומן הגאוגרפי של המדינות. משנת 1614–1628, נוספו שלוש גרסאות נוספות. הספרים, שמלכתחילה התמקדו בהיסטוריה, הורחבו באופן משמעותי, כמו כן, מפות רבות שהודפסו במהדורות הקודמות בגוונים אפורים, נצבעו במכחול, תחת ידם המיומנת של אמני התקופה. במשך הזמן, נוספו למהדורות טקסטים, מפות חדשות של ערים וארצות ותוקנו שגיאות ואי דיוקים.
מהדורות 'קוסמוגרפיה' בשפות שונות.
הספר קוסמוגרפיה, מייצג במידה רבה, את השקפותיו של סבסטיאן מינסטר, את תפיסותיו ההומניסטיות ואת ראייתו את העולם כאדם שנולד מחד, בשלהי ימי הביניים וקנה מאידך, את רוב השכלתו בתקופת העידן המודרני של הרנסאנס. ביטוי לתפיסות הללו, ניכר בעיקר באיוריו שהתבססו בחלקם על האיקונוגרפיה של ימי הביניים המאוחרים.
זיקתו לארץ הקודש.
סבסטיאן מינסטר התייחס בעבודותיו לא רק לשפת הקודש, אלא גם לארץ הקודש, באמצעות מפות וטקסטים בהן תיעד אותה. יחסו כלפי ארץ הקודש, בדומה ליחסו כלפי היהדות, התבטא לעיתים בנימה ביקורתית:
המהדורה הלטינית של קוסמוגרפיה, מכילה התייחסויות של מינסטר לארץ הקודש, יותר מכל מהדורה אחרת:
מפות ארץ הקודש שצייר.
רקע.
מפות ארץ הקודש, הן לרוב, מפות מצוירות המתעדות באופן אמנותי את ארץ הקודש וחלק מעריה. בניגוד לקרטוגרפיה המודרנית המבוססת על מדידות, היטלים, שימוש בקנה מידה ושאיפה להגדיר באורח אובייקטיבי את נושאי המיפוי ואת רמת ההכללה של הפרטים, המפות העתיקות, הן יצירות אמנותיות שנוצרו כ"שילוב של אמנות, אומנות ומדע", ללא תלות באמות מידה אובייקטיביות.
המפה הקדומה ביותר המתארת את ארץ הקודש היא מפת מידבא - מפת פסיפס שנוצרה לפי הסברה במאה השישית לפני הספירה. בעקבות מפה זו, נוצרו מפות רבות, בעיקר על ידי הקרטוגרפים האירופאים שזכו להכרה בכל רחבי העולם, שהידועים ביניהם, הם תלמי, פרנץ הוגנברג, אברהם אורטליוס, סבסטיאן מינסטר והיינריך בונטינג.
ארץ הקודש על עריה ובמיוחד ירושלים, היוותה השראה ליצירת מפות על ידי הקרטוגרפים, בשל מעמדה המיוחד בקרב היהדות, הנצרות והאסלאם. המפות נוצרו כאיור לכתבי קודש, כפריט עצמאי או כחלק אינטגראלי בתוך ספרי מסעות, ספרי גאוגרפיה ויומני צליינים. בחלק מהמפות צלחה ידם של היוצרים לשקף את המציאות בהתאם לידע שהיה באותה עת, כיוון שיוצריהן ביקרו הלכה למעשה באתרים שאותם תיעדו. אותן מפות של ארץ הקודש, שנוצרו "מרחוק", כמו אלה שצייר סבסטיאן מינסטר, ביטאו בעיקר את מבטו האמנותי ואת דמיונו של היוצר. רבות ממפות ארץ הקודש כוללות ציורים או רישומים של הרים, נהרות, אנשים העוסקים במלאכתם, בעלי חיים, ספינות ומיניאטורות המתארות מסורות מכתבי הקודש ואלמנטים תנ"כיים, כגון מסלול יציאת מצרים, נדודי בני ישראל במדבר, נחלות השבטים וכן אלמנטים הקשורים לברית החדשה.
הודות להמצאת הדפוס, הופצו המפות הללו בכל רחבי אירופה הנוצרית ובהדרגה נעשה בהן שימוש גם בכתבים יהודיים, כגון בהגדות של פסח ובמהדורות של התנ"ך.
סבסטיאן מינסטר, מעולם לא ביקר בארץ הקודש. ההשראה לציור המפות בהן תיעד אותה ואת חלק מעריה, ניזונה מהמפות שציירו תלמי, יעקב ציגלר ואחרים, מהתיאורים המילוליים והמצוירים שהופיעו בספרי הקודש וביומני מסע של צליינים, וכן מהשקפותיו הדתיות.
ארבע המפות המוצגות, הן גרסאות של אותה מפה שיצר סבסטיאן מינסטר בטכניקה של חיתוך עץ. הן יצאו לאור במהדורות שונות של הספר קוסמוגרפיה ונצבעו בידי אמנים שונים. במפות אלה, ממוקם המערב בחלק העליון שלהן, כך שהים התיכון מופיע בצד ימין.
באותם זמנים, הקרטוגרפים האירופאים ציירו את מפותיהם בכיווני מבט שונים, כאשר הצפון שינה את מיקומו מעת לעת. במפות אלה מופיעה ארץ הקודש, על עריה, הריה ונחליה. כמו כן מופיעים בהן, נחלות השבטים, כפריים העוסקים במלאכתם ובעלי חיים. בצד העליון הימני מופיעה בכולן טבלה, שבה מצוינים חלק משמות המקומות המופיעים במפות.
השוני בין המפות, ניכר בעיקר בצבעוניות ובכיתובים המופיעים בהן. הכותרות משתנות במקצת, כגון האות U המתהפכת במילה TABULA במפה מס' 2. במפה מס' 3 מופיעה מסגרת, אותה יצר, על פי הסברה, האנס הולביין.
מפת ירושלים.
מפת ירושלים, שצייר סבסטיאן מינסטר, מופיעה בליווי טקסטים בלטינית ובעברית ובשינויים קלים, במהדורות השונות של הספר קוסמוגרפיה. גם במפה זו, ממוקם המערב בחלקה העליון. כותרת המפה מצביעה על העיר ירושלים, אזור יהודה והקולוניה הטורקית. ירושלים מופיעה מוקפת בחומה, אותה בנה בן דורו של סבסטיאן מינסטר, סולימאן הראשון, שהיה סולטאן האימפריה העות'מאנית בין השנים 1520 - 1566. במפה מצוינים חלק משמות שערי חומת ירושלים: שער הרחמים הנקרא בלטינית Aurea Porta ושער האריות המופיע בשם Rot Port (השער האדום). בין החומות מצוירים מגדל דוד ומסגד עומר, המצוין בשם מקדש שלמה. ברקע מופיעים הר ציון והר הזיתים.
סבסטיאן מינסטר תיאר תיאור דמיוני של ירושלים בימי תהילתה, שיש לה קשר מועט לטופוגרפיה הממשית שלה. הוא התבסס בעיקר על כתבי הקודש ועל עבודותיו של יוספוס פלאביוס. סבסטיאן מינסטר בחר לצרף לצד תמונת מפת ירושלים, טקסט הלקוח מהברית החדשה, המפאר את סגולותיה:
ב, מופיעים הפסוקים המקוריים, ו-, מהם שאובה הפתיחה של הטקסט:
חורבן סדום ועכו.
בספרו קוסמוגרפיה מתייחס סבסטיאן מינסטר לסיפור המקראי של חורבן סדום, כפי שהוא מופיע ב:
סבסטיאן מינסטר הקדיש עמוד בספרו קוסמוגרפיה לעיר עכו, בליווי טקסט ומפה. בכותרת המפה מצוין שמה העתיק של עכו, פתולמאיס.
גלריית פורטרטים.
סבסטיאן מינסטר היה מושא להנצחה במספר טכניקות שונות:
שלמה הופמן
שלמה הופמן (Hofman; 24 באפריל 1909 – 1998) היה מוזיקולוג, מלחין ומורה ישראלי.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו והשכלה.
שלמה הופמן נולד בעיר ורשה שבפולין, בן לשמואל ורבקה. בשנים 1933-34 למד הלחנה, ניצוח והוראה בסמינר למורים ובקונסרבטוריון הממלכתי בעירו. בשנת 1933 נישא לצילה פַּייזמן, והיה אב לתלמה ואורה. ב-1934 עלה לארץ ישראל. הופמן המשיך את לימודי ההלחנה והניצוח בקונסרבטואר בפריז בשנים 1937-38. בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סורבון בפריז. הוא עיבד את הדיסרטציה, שעסקה בפרנסואה קופרן, לספר "L’œuvre de clavecin de François Couperin le grand: étude stylistique", שהתפרסם בשנת 1961.
קריירה מוזיקלית.
שלמה הופמן היה מרצה למוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. כחוקר מוזיקה יהודית ומזרחית עסק בין היתר במוזיקה של השומרונים והקראים. כן חיבר את "מקראי מוסיקה", ילקוט בארבע שפות (עברית, צרפתית, ספרדית ואנגלית) המביא תשע-מאות פסוקי תנ"ך שיש להם קשר למוזיקה, בין אם כלי נגינה, זמרה או צליל, אם פסוק אחד ואם אחדים. הטקסט העברי מנוקד ומלווה בטעמי המקרא. כן כולל הספר שלוש-מאות פסוקים מן המשנה. בספר אחר, "המוסיקה בתלמוד", כלל הופמן פסוקים מן התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי ובאותה מתכונת חיבר גם את "המוסיקה במדרש". האקדמיה ללשון העברית הוציאה את ספרו "המילון למונחי מוסיקה בחמש שפות" (עברית, איטלקית, אנגלית, צרפתית, גרמנית).
יצירתו.