בשנת 2010 פרסם פטנאם ביחד עם תומאס ה. סנדר מאמר בשם עדיין משחק כדורת לבד ?". המציג תמונה שונה לגבי חלק מן האמריקאים. פטנאם טען כי פיגועי 11 בספטמבר 2001 גרמו לעליה דרמטית בעניין שמגלים צעירים בפוליטיקה האמריקנית ובעניינים ציבוריים. בין 2000 ל-2008 אחוזי ההצבעה של צעירים מתחת לגיל 30 עלו יותר מפי שלושה יחסית לאלו של בני יותר מ-30. הקמפיין של ברק אובמה ניצל את הגל של מעורבות הצעירים ואף תרם לו.
אולם מדובר רק בחלק מצעירי אמריקה. העלייה במעורבות החברתית, ציבורית ופוליטית באה לידי ביטוי אצל בוגרי המכללות והאוניברסיטאות בני המעמד הגבוה והבינוני. בני מעמד הפועלים מתנתקים מן החברה. פטנאם מזהיר כי ארצות הברית עשויה להפוך מארץ האפשרויות לחברה מעמדית שאינה מאפשרת ניעות חברתית.
הממשל הצבאי
קארן בלק
קארן בלק (באנגלית: Karen Black; 1 ביולי 1939 – 8 באוגוסט 2013) הייתה שחקנית קולנוע, תסריטאית ומוזיקאית אמריקאית. בלק הייתה כוכבת קולנוע בשנות ה-70, היא זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "רסיסי חיים".
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
בלק נולדה בשם קארן בלנץ' זיגלר בפרבר פארק רידג' שבשיקגו. בתם של אלסי מרי, סופרת ספרי ילדים ונורמן ארתור זיגלר.
למדה במשך שנתיים ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן" ולאחר מכן נסעה לניו יורק כדי ללמוד משחק אצל לי סטרסברג ולהופיע במחזות אוף ברודוויי.
קריירה.
בלק החלה את דרכה כשחקנית קולנוע בשנות ה-60 בסרטו המוערך הראשון של פרנסיס פורד קופולה "אתה כבר נער גדול", ובדרמת המסע פורצת הדרך של דניס הופר "אדם בעקבות גורלו".
בשנת 1970 זכתה להצלחה ראשונית כשקטפה את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "רסיסי חיים" בתור ראיוטה דיספסטו חברתו של רוברט דופיאה (ג'ק ניקולסון), בלק הפסידה את פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנה זו להלן הייז.
ב-1974 זכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה על תפקידה בגרסה הקולנועית לרומן "גטסבי הגדול" ע"פ תסריטו של פרנסיס פורד קופולה.
ב-1975 שיחקה בדרמה המוזיקלית "נאשוויל" בתור זמרת הקאנטרי קוני וייט, בדרמה "יומו של הארבה" בתור השחקנית פיי גרינר ובסרט האסונות "נמל תעופה 1975" בתור ננסי פרייור, הדיילת הראשית בטיסה.
ב-1976 השתתפה בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "מזימות" וב-1979 בסרט המדע בדיוני "קפריקורן 1".
בשנת 2003 שיחקה בסרט האימה "בית 1000 הגופות" בתפקיד אם משפחת הרוצחים הסדיסטים.
מותה.
בשנת 2010 אובחנה כחולה במחלת הסרטן, ממנה נפטרה שלוש שנים מאוחר יותר.
חיים אישיים.
בלק הייתה נשואה ארבע פעמים במהלך חייה. לראשונה משנת 1955 עד 1962 לצ'ארלס בלק. בעלה השני למשך שנה היה השחקן רוברט ברטון. בנה, השחקן האנטר קארסון, הוא מנישואיה לשחקן ולמפיק ל.מ קיט קארסון. בלק אימצה בת נוספת מנישואיה הרביעיים והאחרונים לעורך סטפאן אקלברי. בלק הייתה סיינטולוגית.
אפילפסיה של אונה רקתית
אפילפסיה של האונה הרקתית (ידועה גם כאפילפסיה פסיכומוטורית) היא סוג של אפילפסיה מוקדית, מחלה נוירולוגית כרונית המאופיינת בהתקפים אפילפטיים חוזרים ונשנים. ידועים יותר מ-40 סוגים של אפילפסיות. הם מתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות: אפילפסיה בה התחלת ההתקף הוא מוקדי, תלוי מיקום ואפילפסיה שבה התחלת ההתקף היא כללית. אפילפסיות מוקדיות מהוות כ- 60% מכל מקרי האפילפסיה אצל מבוגרים ואפילפסיה של האונה הרקתית (TLE) היא הצורה היחידה הנפוצה ביותר הגורמת לאפילפסיה עקשנית.
אפילפסיות של האונה הרקתית הן קבוצה של הפרעות רפואיות שבהן בני אדם ובעלי חיים חווים התקפים אפילפטיים חוזרים ונשנים שמקורם באחת מהאונות הרקתיות של המוח. יש שני סוגים עיקריים המוכרים לפי הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (International League Against Epilepsy.
בשל הקשרים ההדדיים החזקים התקפים המתחילים באחד מאזורי האונה האמצעיים או הצדיים מתפשטים, לעיתים קרובות, ומערבים את שני האזורים וכן אזורים קרובים באותו צד של המוח וכן באונה הרקתית בצד השני של המוח. הסיבות או האטיולוגיה לסוגים השונים של אפילפסיה של האונה הרקתית משתנות והן נדונות להלן.
תסמונת אפילפסיה של האונה הרקתית (TLE).
התסמונת הקלאסית של TLE יכולה להתחיל כאשר יש פגיעה מוקדמת מאוד בהיפוקמפוס השמאלי או הימני הגורם למוות של נוירונים. פעוטות יכולים לפתח דלקות בריאה או בעור הגורמות לחום. לתינוקות יש מערכת לא מפותחת של ויסות חום. אצל ילדים אחדים טמפרטורת הגוף הגבוהה עלולה לגרום לפרכוסי חום. פרכוסי חום הם תקינים יחסית והם קורים ל-5-2% מן הילדים מתחת לגיל 5. בצורה רגילה הם אורכים רק כמה דקות או אפילו שניות. הם אינם פרכוסים מוטוריים חמורים ואין אחריהם חולשה בצד אחד של הגוף. אצל מספר קטן של תינוקות פרכוסים אלה יכולים לארוך מעל שעה והם כוללים מקרי פרכוסים חוזרים. אלה ידועים כפרכוסי חום מורכבים וניתן לקשור אותם מבחינת גורם ל TLE. קיימת מחלוקת האם פרכוסי חום מורכבים גורמים ל TLE או שהם פשוט הביטוי המוקדם ביותר של TLE.
סיבות.
הועלתה סברה שיש קשר בין פרכוסי חום לבין אפילפסיה של האונה הרקתית שבאה אחריהם אבל הקשר המדויק לא ידוע עדיין. מחקרים אחדים הראו חריגויות בהיפוקמפוס במהלך סטטוס אפילפטיקוס בבדיקות MRI התומכות בתאוריה שפרכוסים ממושכים מזיקים למוח. מעניין שכמה מקרים של MTLE מתבטאים בלי שינויים אופייניים של טרשת טמפוראלית אמצעית או חריגויות אחרות בסריקות MRI. דבר זה נקרא אפילפסיה פרדוקסלית של האונה הרקתית האמצעית. האפילפסיה אצל חולים אלה מתרחשת בגיל מאוחר יותר, דבר היכול להצביע על כך שאירוע מוקדם מוביל לנזק בהיפוקמפוס וגורם ל MTLE . למרות שתאוריה זו צריכה אישוש יש מחקרים שהצביעו על Human herpesvirus 6 (HHV-6) כקשר אפשרי בין פרכוסי חום ו- MTLE שבא אחרי כן. כמה מחקרים מציעים שהדבקה ב- HHV-6 מתרחשת בדרך כלל לפני התרחשות פרכוסי חום. עם זאת ניתן לקשור רק מיעוט מההדבקות הראשוניות של HHV-6 לפרכוסי חום. עם זאת ניתן לקשור רק מיעוט מההדבקות הראשוניות של HHV-6 לפרכוסי חום. שנית, מחקרים אחרים מצאו DNA של HHV-6 ברקמת המוח שהוצא בניתוח בגלל אפילפסיה של האונה הרקתית האמצעית.
לעיתים נדירות יכולה MTLE להיות תורשתית או להיות קשורה לסרטן המוח, דלקת קרום המוח, פגיעת ראש או ליקוי בכלי הדם. MTLE יכולה קשורה לליקויים אחרים במוח. ברוב המקרים לא ניתן לקבוע סיבה בצורה וודאית.
LTLE היא פחות נפוצה. היא יכולה להיות תורשתית כגורם דומיננטי כאפילפסיה של האונה הרקתית הצדדית עם מאפיינים שמיעתיים או חזותיים, אבל יכולה, גם, להיות קשורהעם גידולים, דלקת קרום המוח, אנצפליטיס, טראומה, ליקויים בכלי הדם או ליקויים מולדים במוח. גם במקרה הזה אצל רוב האנשים החולים אי אפשר לקבוע שום סיבה. לעיתים נראה פיזור גרגרים בשכבת התאים ברכס המשונן בהיפוקמפוס באפילפסיה של האונה הרקתית וקשרו את זה לתת ויסות של ראאלין (reelin), פרוטאין שבאופן רגיל שומר על השכבה דחוסה על ידי עצירת ההגירה הנוירונית. לא ידוע אם שינויים בראאלין משחקים תפקיד באפילפסיה.
סימפטומים.
הסימפטומים אותם חש החולה והסימנים אותם רואים אחרים בזמן התקפים המתחילים באונה הרקתית תלויים באזורים באונה הרקתית ובאלה הסמוכים לה המושפעים על ידי ההתקף. שיטת המיון של התקפים אפילפטיים שפורסמה ב- 1981 על ידי הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (ILAE) מכירה שלושה סוגים של התקפים אותם עשויים לחוות אנשים שיש להם אפילפסיה של האונה הרקתית.
אחרי כל התקף כזה הגוף זקוק למנוחה בה משתנים התפקודים הנוירולוגיים. דבר זה נקרא המצב הפוסט איקטלי (שאחרי התקף). דרגת ואורך הפגם מתאים לחומרת שלושת סוגי ההתקפים שנמנו לעיל. SPS נמשך בדרך כלל פחות מ-60 שניות, CPS נמשך, לעיתים קרובות פחות משתי דקות ו SGTCS נמשך בדרך כלל פחות משלוש דקות. המצב הפוסט איקטלי במקרה של CPS ו- GTCS נמשך הרבה יותר זמן מאשר ההתקף (איקטוס) עצמו. משום שהתפקיד העיקרי של האונה הרקתית הוא זיכרון קצר מועד גורמים CPS ו GTCS לאמנזיה של ההתקף. כתוצאה מכך אנשים רבים שיש להם התקף מוקדי פשוט ופרכוסי טוני-קלוני לא יזכרו שהיה להם התקף.
טיפול.
יש הרבה תרופות לטיפול בהתקפים אפילפטיים. הן נקראו בעבר "נוגדי פרכוסים" אבל מונח זה הוא מטעה משום שרוב ההתקפים אינם פרכוסים. המונח המודרני הוא תרופות אנטי אפילפטיות. בטיפול באפילפסיה של האונה הרקתית התרופות הנפוצות הן הוותיקות: פניטואין, קארבאמזפין, פרימידון, ולפוראט ופנוברביטל. תרופות חדשות יותר כמו גבאפנטין, טופירמאט, לבטירצטאם, למוטריג'ין, פרגאבאלין, טיאגבין, לקוסאמיד וזוניסאמיד מבטיחות יעילות דומה. פלבאמאט וויגבטרין הן תרופות חדשות יותר אבל יש להן תופעות לוואי חמורות ולכן אינן נחשבות כתרופות קו ראשון. כמעט כל התרופות האנטי אפילפטיות פועלות על ידי הפחתת הריגוש בנוירונים (כלומר, על ידי חסימת תעלות נתרן מהירות או איטיות או ויסות תעלות סידן), או על ידי הגברת עיכוב יריית הנוירונים (על ידי הגדלת יעילות העיכוב של נוירוטרנסיטורים כמו GABA).
לרוע המזל התרופות לא יעזרו לרבים מן החולים, שיש להם אפילפסיה של האונה הרקתית האמצעית, להגיע לשליטה מספקת בהתקפים.