החוקיות בדמולישן דרבי יכולה להשתנות מאירוע לאירוע. החוקים תלויים באופן גדול בסוג הרכב - לרוב מדובר במכוניות משפחתיות ישנות ומוזנחות שהיו בדרכן לגריטה ("טרנטה"), אך גם נפוצים מיניואנים, אוטובוסים ומשאיות.
האירוע מתחיל כאשר המכוניות מסודרות שחזיתן כלפי חוץ. על הנהגים להתנגש במכונית אחרת כל דקה-שתי דקות. אם הם לא עושים זאת, הם נחשבים ל"גוררים" ("sandbagging") ונפסלים מה"מרוץ". כמו כן נפסלים אלו שפוגעים באופן מכוון בדלתות של נהגים אחרים.
אם כלי רכב אינו מסוגל לזוז במשך דקה, הוא נפסל מן המקצה. זאת ועוד, אסור לנהגים לשתף פעולה עם אחרים במטרה לפגוע ברכב מסוים (מה שנקרא בעגה הספורטיבית "סנדוויץ'")
מקצה בודד לוקח סדר גודל של כרבע שעה עד חצי שעה. הרכבים ששורדים מכל המקצים משתתפים באירוע גמר התחרות, בו מוכרזים המנצחים בשלל קטגוריות, כמו ה"טוב ביותר", ה"מהיר ביותר", ה"מסוכן ביותר" ועוד.
יחסי טרינידד וטובגו–קנדה
יחסי טרינידד וטובגו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין קנדה.
סקירה כללית.
טרינידד וטובגו וקנדה נהנות ממערכת יחסים קרובה, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו באוגוסט 1964, מעט לאחר שטרינידד וטובגו קיבלה עצמאות. מאז כינון היחסים, מתאמנים כוח ההגנה של טרינידד וטובגו יחד עם הכוחות המזוינים של קנדה.
היחסים הטובים של קנדה עם מדינות האיים הקריביים, בהן טרינידד וטובגו, נובעים בין השאר מהעובדה שקיים ריכוז גדול של מהגרים מהקריביים בקנדה (דיאספורה). ב-2011 הוערך כי קיימים כ-71,000-73,000 אלף אזרחים המחזיקים באזרחות קנדית ובאזרחות טרינידד וטובגואית גם יחד.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה גדול מאוד בהתחשב בגודלה הקטן של טרינידד וטובגו. הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד ב-2017 על שווי של כ-481 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי לטרינידד וטובגו הוערך בשווי של כ-305 מיליון דולר אמריקאי וכלל מוצרי מזון, נפט, מכונות ומינרלים. לעומת זאת, הייבוא הקנדי מטרינידד וטובגו עמד על שווי של כ-176 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר כימיקלים שונים ומוצרי מזון. ההשקעות הקנדיות בטרינידד וטובגו מתרכזות בעיקר בתעשיות הנפט והגז.
סטודנטים באוניברסיטאות בטרינידד וטובגו יכולים ללמוד גם באוניברסיטאות קנדיות באמצעות מלגות. הנציבות הגבוהה של קנדה בטרינידד וטובגו מחלקת כמה מאות מלגות ואשרות לימודים בקנדה על בסיס שנתי.
יחסי יפן–ערב הסעודית
יחסי יפן–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן לבין הממלכה הערבית הסעודית. יחסים רשמיים בין שתי המדינות נקשרו בשנת 1955.
מאז ייסוד היחסים, יפן, בתור הכלכלה השלישית בגודלה בעולם ולפרקים השנייה בגודלה, וערב הסעודית, כיצרנית הנפט הגדולה בעולם נהנו מהאינטרסים ההדדיים שלהן. ב-2015 הפכה יפן לשותפת הסחר השלישית בגודלה של ערב הסעודית, כשייבאה סחורות בשווי כולל של 45.4 מיליארד דולר שעיקרן נפט וייצאה סחורות בשווי 7.5 מיליארד דולר בעיקר של מוצרים מוגמרים.
היסטוריה.
המחצית הראשונה של המאה ה-20.
הקשרים הרשמיים הראשונים בין שתי המדינות החלו ב-1938 כשהשליח הסעודי לבריטניה, חאפז ווהבה ביקר ביפן לכבוד פתיחת מסגד טוקיו. בשנה שלאחר מכן השליח היפני למצרים, יוקויאמה ביקר בערב הסעודית ונפגש עם המלך אבן סעוד בריאד.
שתי המונרכיות שמרו על קשרים רעועים במשך השנים שלאחר מכן; תרמה לכך המתקפה על פרל הארבור שהביאה לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ולקריסת הקשרים בין האימפריה לממלכה הסעודית. לבסוף, במרץ 1945 הממלכה הכריזה מלחמה על יפן וגרמניה הנאצית.
המחצית השנייה של המאה ה-20.
בשנת 1953 ממשלת יפן שלחה משלחת לבריטניה והאיצה את התהליך ששיאו היה בייסוד היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לערב הסעודית. נקודת ציון חשובה נוספת היא שנת 1957 כשניתן ליפן הזיכיון לחפש נפט והקמת חברת הנפט היפנית-ערבית.
בשנת 1968, במהלך הנס הכלכלי היפני עקפה כלכלת יפן את כלכלת גרמניה המערבית והפכה לכלכלה השנייה בגודלה בעולם אחרי ארצות הברית.
ביקורו של פייסל, מלך ערב הסעודית בטוקיו ב-1971 חיזק את היחסים בין המדינות ופתח עידן חדש ביחסים בין המדינות, במהלכו התקיימו ביקורים הדדיים רבים. כמו כן, הקשרים בין משפחת המלוכה הסעודית והמשפחה הקיסרית היפנית התחזקו.
המחצית הראשונה של המאה ה-21.
בשנת 2001 ביקר שר החוץ של יפן בסעודיה והכריז על יוזמות בשלושה תחומים עיקריים: קידום הדיאלוג בין התרבויות ועם העולם האסלאמי, פיתוח מקורות המים ודיאלוג פוליטי רחב.
במרץ 2017 ביקר סלמאן, מלך ערב הסעודית, ביפן ונפגש עם ראש ממשלת יפן שינזו אבה בטוקיו, ודן עמו בענייני הביטחון הבינלאומי וחזון יפן–סעודיה, וכמו כן חשף יחד עמו את תוכנית Vision 2030 של שתי המדינות.
יחסים כלכליים.
היחסים המיוחדים בין שתי המדינות תורגמו למציאות בשטח ובראשה התחום הכלכלי ועדות לכך היא שיפן היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של הממלכה הסעודית, עם ייצוא סחורות סעודיות ליפן בשווי כולל של 3.035 מיליארד ין שעיקרן נפט, וייבוא סחורות יפניות לסעודיה בשווי 826 מיליארד ין ועיקרן הוא מכוניות, מכונות וות.
שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה טכנולוגי וכלכלי מאז שנת 1975, שכולל גם את הקמת הוועדה המשותפת הסעודית–יפנית לפיקוח על יישום תנאי ההסכם בין המדינות.
קיווה
קיווה (באנגלית: kiva) היא חדר שבו השתמשו תושבי הפואבלו הקדמונים לפגישות פוליטיות ולטקסים דתיים שרבים מהם קשורים למערכות האמונות של הקצ'ינה. בכל פואבלו היו כמה מבני קיווה, קיווה גדולה עבור כל התושבים, כמו גם כמה מבני קיווה קטנים יותר עבור חמולות נפרדות. מקור המילה הוא בשפת ההופי. בין בני ההופי המודרניים ואצל מרבית אנשי הפואבלו האחרים הקיווה היא חדר תת-קרקעי רבוע המשמש לטקסים רוחניים.
חדרים תת-קרקעיים מצויים בחורבות בדרום-מערב ארצות הברית, שבהם השתמשו התושבים הקדומים של האזור, כולל תושבי הפואבלו הקדמונים, בני תרבות מגיון ובני תרבות הוהוקם. החדרים בשימוש בפואבלו העתיקים של תקופת פואבלו I ואחריה, כפי שהוגדרה במערכת של סיווג פקוס שפותחה על ידי הארכאולוגים, היו בדרך כלל עגולים והתפתחו מבתים חפורים פשוטים יותר. מבני קיווה עגולים נבנו בחלקם או בשלמותם מתחת לקרקע. הגג נבנה מקורות עץ שטויחו בחימר. הכניסה לקיווה הייתה באמצעות סולם מחור מהגג. בקיווה שהייתה רק בחלקה מתחת לקרקע הסולם ירד מפרוזדור קטן. משערים שלחדרים אלו היה מגוון שימושים עבור בני הפואבלו הקדמונים, כולל מגורים יחד עם מטרות חברתיות וטקסיות.
התפתחות.
בשלהי המאה ה-8 החלו תושבי מסה ורדה לבנות מבנים חפורים ריבועיים שהארכאולוגים מכנים פרוטוקיווה. עומקם היה בדרך כלל בין 0.9 ל-1.2 מטרים וקוטרם בין 3.7 ל-6 מטרים. אלו התפתחו באמצע המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11 למבנים עגולים קטנים יותר המכונים קיווה, שקוטרם היה בין 3.7 ל-4.6 מטרים. הקיווה בסגנון מסה ורדה כללה גם מאפיין מזמן קדום יותר המכונה "סיפאפו" (sipapu), שהיה בור שנחפר בקצה הצפוני של התא שמשערים כי יצג את המקום שבו עלו בני הפואבלו הקדמונים מהעולם התחתון.
כאשר הארכאולוגים קובעים שחדר עתיק הוא "קיווה" הם מניחים הנחות לגבי תפקידיו המקוריים של החדר וכיצד פונקציות אלו עשויות להיות דומות או שונות מחדרי קיווה המשמשים במנהגים המודרניים. נראה כי מערכת האמונות קצ'ינה התפתחה בדרום-מערב ארצות הברית סביב 1250 לספירה, בעוד שמבנים דמויי קיווה היו קיימים זמן רב קודם. דבר זה מרמז כי יכול להיות שהשימושים הישנים בחדר השתנו או הותאמו להתאמה לטקסים הדתיים החדשים.
במקביל להתרחשות שינויים תרבותיים, במיוחד בתקופת פואבלו III, בין השנים 1150 ל-1300 לספירה, המשיכו חדרי קיווה לשחק תפקיד בולט בקהילה. חלק מחדרי הקיווה החלו להיבנות מעל הקרקע. אדריכלות הקיווה הפכה מורכבת יותר, ונוצרו מבנים חדשים כדוגמת מגדל קיווה וקיווה גדולה ששילבו מאפיינים אדריכליים מיוחדים. לדוגמה, מבני קיווה שנמצאו במסה ורדה היו בדרך כלל בצורת חור מפתח. ברוב היישובים הגדולים יותר היה מקובל למצוא קיווה אחת לכל חמישה או שישה חדרים. הרס של קיווה, בעיקר בשריפה, נתפס כמסמן ארכאולוגי ודאי לסכסוכים ולוחמה בקרב תושבי דרום-מערב בתקופה זו.
חמישה עשר חדרים מקיפים את התא המרכזי של הקיווה הגדולה הנרחבת במונומנט הלאומי חורבות אצטק. כשמטרת החדרים
אחרי 1325 או 1350, למעט באזורי ההופי והפואבלו, היחס השתנה מ-60 ל-90 חדרים לקיווה אחת. ייתכן שדבר זה מסמן שינוי ארגוני או דתי בתוככי החברה, ייתכן על ההשפעה של המעמד ומספר החמולות בין תושבי פואבלו.
קיווה גדולה.
קיווה גדולה שונה מקיווה רגילה, אותה הארכאולוגים מכנים "קיווה בסגנון צ'אקו", בכמה אופנים. בראש ובראשונה קיווה גדולה היא תמיד הרבה יותר גדולה ועמוקה מהקיווה בסגנון צ'אקו. בעוד שקירות קיווה גדולה בולטים תמיד מעל הנוף שמסביב, הרי שקירות קיווה בסגנון צ'אקו אינם כאלו, אלא במקום זאת משתלבים עם הנוף שמסביב. קיווה בסגנון צ'אקו נמצאת לרוב משולבת בתוך אבני החדר המרכזי של הבתים הגדולים, אך קיווה גדולה נפרדת תמיד ממבני הליבה. בקיווה גדולה יש כמעט תמיד ספסל המקיף את החלל הפנימי, אך תכונה זו אינה נמצאת בקיווה בסגנון צ'אקו. קיווה גדולה נוטה לכלול גם חללים ברצפה, שאולי היו שימשו כתופי רגל לרקדנים טקסיים, אך לא בקיווה בסגנון צ'אקו. משערים שמבני קיווה גדולה היו הבניינים הציבוריים הראשונים שנבנו באזור מסה ורדה.
רצף (מקצוע)
רצף הוא בעל מקצוע העוסק בריצוף.
פעולות.