בדומה להתפתחות בעולם שתוארה למעלה, גם בישראל חדרה המהפכה הכמותית בתחילת שנות הששים. האבות המייסדים של הגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, כפרופ' דוד עמירן, הגיעו מגרמניה והביאו איתם את תפיסת העולם של הגאוגרפיה הרגיונלית. חלק מדור תלמידיהם, לתארים הגבוהים, נחשפו לתמורות בגאוגרפיה האמריקאית בעיקר בנושאים בתחומי הגאוגרפיה העירונית והכלכלית. ביניהם בלט פרופ' אריה שחר, שהיה מחסידי המהפכה הכמותית.
לתוכנית הלימודים לתארים הגבוהים נוספו קורסים בתחומי שיטות המחקר של מדעי החברה, כמו קורסים בסטטיסטיקה, וכן קורס מרכזי בשם "גאוסטטיסטיקה" - שיטה שנתנה כלים מיוחדים למחקר הכמותי. המהפכה הכמותי התבטאה ביצירת מילון חדש של מושגים גאוגרפיים שלא היו קיימים עשור קודם כגון: עיר ראשה, אגד ערים, הינטרלנד, מקומות מרכזיים, ועוד. לצד לקסיקון של מושגים חדשים, נלמדו תאוריות כלכליות וחברתיות, והן הפכו לדרישת חובה בעבודות התיזה לתואר השני ולעבודות הדוקטורט באותה העת.
מאחר שבשנות השישים וראשית השבעים, האוניברסיטה העברית בירושלים הייתה היחידה שבה ניתן היה לקבל תארים גבוהים בגאוגרפיה, הוכשרו בה תלמידים שהפכו מאוחר יותר למרצים ופרופסורים במחלקות לגאוגרפיה האחרות בארץ כמו בחיפה, באר שבע תל אביב ובר-אילן. חלקם העביר את רעיון המהפכה הכמותית אל המחלקות הנוספות שתוכנית הלימודים ועבודות המחקר בהן הושפעו ממנה.
אחת מעבודות התיזה הראשונות בגישה הכמותית שנעשו בירושלים, הייתה עבודתו של פרופ' יהושע כהן (1967) שבדקה את אחת התאוריות החשובות שנחקרו בעולם באותם ימים: "תאוריית המקומות המרכזיים" של קריסטלר ואזורי השפעה עירוניים. כהן, מיקד את עבודתו על מישור החוף הדרומי של ישראל, ובדק את התחרות בין הערים השונות על נתינת שירותים ליישובים הכפריים, וכן את הקשר שבין גודל העיר ובין כמות השירותים שהיא מספקת לסביבה. בעבודתו הוא מציג למעשה ביקורת על רעיונות של התכנון האזורי בישראל, ועל הניסיון ליישם רעיונות של "מקומות מרכזיים" שנולדו עוד בגרמניה טרום מלחמת העולם השנייה. כהן המשיך ויישם את שיטות הכמותיות במחקרים בתחומי הגאוגרפיה החברתית, בעיקר בקשרים של תושבים לשכונותיהם, ולהבדלים בין שכונות בערים השונות. שנים מאוחר יותר, הבין כהן את המגבלות של הגישה הכמותית בגאוגרפיה, הוא פנה לעבר הגאוגרפיה התרבותית במחקריו.
מחקר אחר אופייני לאותם ימים של פרופ' יורם בר-גל (1971) שבדק תאוריה הקשורה לשינויים בגידולים חקלאיים כתוצרים של מרחק מהיישוב הכפרי. תאוריה זו קשורה לרעיונות תאורתיים מהעולם הגרמני של המאה ה-18. על פי הרקע התאורתי נוצרים סביב יישובים כפריים מעגלים אחידים של גידולים חקלאיים - כל מעגל עם גידול אופייני. המחקר עסק במיפוי מפורט של גידולים חקלאיים בשני כפרים ערביים בצפון ישראל. לאחר מיפוי הגידולים החקלאיים בכפרים, הנתונים שנאספו נותחו בכלים של גאוסטטיסטיקה ובוטאו במפות מיוחדות שעליהן מוצגים "מרכזי הכובד" ו"צלבי הפיזור" של הגידולים השונים. פרט לפיזור הגידולים בהקשר למרחק מהיישוב נבדקו הקשרים שבין פיזורם לבין משתנים מתחום הגאוגרפיה הפיזית כמו סוג הקרקע, זווית שיפוע המדרון ועוד.
כפי שהוזכר למעלה, אחד הגאוגרפים החשובים שאימצו את המהפכה הכמותית בארץ והירבה לחקור ולהעמיד דורות של תלמידים היה פרופ' אריה שחר, שפרסם עבודות רבות בנושאים עירוניים. חלק ניכר מעבודתו של אריה שחר התרכזה במטרופולין של תל אביב, שבה בדק תופעות שונות כמו מרכז העסקים הראשי או אזורים סוציו-כלכליים של תושבי העיר. כך לדוגמה פרסם מאמר (1978) על האזורים החברתיים באגד הערים תל אביב, בשנות הששים.
המאמר נפתח במשפט שמהווה דוגמה לשימוש בלקסיקון החדש שנוצר בזמן המהפכה הכמותית "המערך המרחבי של האוכלוסייה העירונית, הוא ביטוי מצרפי למספר גדול של החלטות מיקום של משפחות, של יזמים ושל גופים ציבוריים". למרות המורכבות הגבוהה של החלטות מיקום כאלה, שחר חיפש את הסדירות והשיטתיות של פיזור האוכלוסייה באזורי המטרופולין על בסיס החלטותיהם. הוא יצא לבדוק את ההשערה כי השינויים במערך המגורים במטרופולין, משקף את השינויים החברתיים בערים שנבדקו. שינויים שמקורם בהגירה בתוך הערים ואל הערים עצמן.
הוא מיפה את המשתנים הדמוגרפיים והכלכליים באזורי המטרופולין השונים, מתוך בסיס הנתונים ומפקדי האוכלוסייה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. לאחר מכן ביצע ניתוח סטטיסטי רב משתנים, ביצע "ניתוח גורמים מרחביים (Social Area Analysis). הוא סימל את האזורים השונים על פי צירים דמוגרפיים, כלכליים ואתניים. לאחר מכן בדק את השתנותם לאורך זמן, תוך שימוש בשיטות גיאוסטטיסטיות של אותם ימים כולל צלבי הפיזור ומרכזי הכובד.
מסקנתו של המחקר שוב מדגימה את הלקסיקון "הכמותי" של אותם ימים: "בדיקת המתאמים בין הצירים הראשיים של המרחב החברתי, מצביעה על קיומו של מודל חברתי חד צירי המונח בבסיס המערך החברתי של האוכלוסייה באגד הערים תל אביב".
כפי שהתרחש בעולם, גם בישראל במהלך שנות השמונים והתשעים, חלה נסיגה בשימוש בפארדיגמה הכמותית ובמודלים הכלכליים שהניעו אותה. מחקרים בגאוגרפיה עירונית וכלכלית פנו יותר לכיוונים חברתיים וביקורתיים פעמים תוך אימוץ פילוסופיה הומניסטית וזניחת הפוזיטיביזם והדטרמיניזם הכלכלי שאפיינו את דור המהפכה הכמותית. אולי הסמל הברור ביותר לשינוי בתפיסת מהות הגאוגרפיה לאחר המהפיכה הכמותית, הוא השינוי שחל בשמות המחלקות לגאוגרפיה בכל האוניברסיטאות בארץ, שהוסיפו לשם המחלקה הוותיק - "גאוגרפיה" גם את התואר של "למודי סביבה".
אוניברסיטת סטוקהולם
אוניברסיטת סטוקהולם (בשוודית: Stockholms universitet) היא אוניברסיטה ציבורית בסטוקהולם, שוודיה, שנוסדה כמכללה בשנת 1878, עד שנת 1960 כשהוענק לה מעמד של אוניברסיטה. היא אחד המוסדות האקדמיים הגדולים בסקנדינביה, עם למעלה מ-39,000 סטודנטים (2007) ב-4 פקולטות שונות: משפטים, מדעי הרוח, מתמטיקה ומדעי הטבע, והאוניברסיטה ה-4 הוותיקה ביותר בשוודיה. האוניברסיטה דורגה במקום ה-84 בדירוג האקדמי של אוניברסיטאות בעולם (ARWU).
אוניברסיטת סטוקהולם מציעה כ-1,200 קורסים בתחומים שונים כגון משפטים, כלכלה, מדע המדינה, דרמטורגיה, פיזיקה, כימיה וגאוגרפיה.
היסטוריה.
היוזמה להקמת אוניברסיטה בסטוקהולם נלקחה על ידי מועצת העיר סטוקהולם. התהליך הושלם בדצמבר 1865 כשהוחלט להקים קרן ועדה להקמת "מוסד להשכלה גבוהה בעיר הבירה". 9 חברי הוועדה היו אזרחים בולטים ומכובדים, אשר סייעו בהתפתחות המדע והחברה.
הצעד החשוב הבא התרחש באוקטובר 1869, כשאגודת מכללת האוניברסיטה של סטוקהולם הוקמה. כמה מחברי הוועדה הפכו לחברי האגודה, מתוכם פרופסור פר הנריק מאלסטן (Pehr Henrik Malmsten). משימתה של האגודה הייתה להקים אוניברסיטה בעיר סטוקהולם, אשר "לא תתמוסס עד להקמת המכללה ועתידה יובטח". תזכיר המכללה אומץ במאי 1877, וכבר בסמסטר הסתיו של השנה הבאה החלה פעילותה.
בשנת 1878 החלה מכללת האוניברסיטה "Stockholms högskola" בפעילותה, עם סדרת הרצאות פתוחות לקהל בנושא מדעי הטבע. ציון דרך משמעותי בתולדות האוניברסיטה הוא מינויה של סופיה קובלבסקיה במחלקה למתמטיקה ב-1889, מה שהפך אותה לפרופסורית השלישית באירופה. ב-1904 הפכה המכללה למוסד רשמי להענקת תארים.
תחילה, היה מתחם האוניברסיטה ממוקם במרכז סטוקהולם באובזרווטוריילונדן, אך עם עלייה מתמדת במספר הנרשמים, נדרש להעתיק את קמפוס האוניברסיטה למקום גדול יותר.
מאז 1970, מתקיימות רוב פעילויותיה של האוניברסיטה במתחם הקמפוס העיקרי בצפון מרכז העיר, שהיה בשימוש האקדמיה המלכותית לחקלאות ויעור. בשנת 1988 נבנה בקמפוס בניין אאולה מגנה.
המקום נבחר לארח בשנת 2019 את הויקימניה, הכנס השנתי הבינלאומי של קרן ויקימדיה.
הספרייה.
ספריית אוניברסיטת סטוקהולם היא אחת הספריות הגדולות למחקר ואחד ממוסדות התרבות הפופולריים ביותר בסטוקהולם, עם כ-1.5 מיליון מבקרים בשנה. הספרייה מהווה גם כן מקום מפגש בקמפוס ומרכז לזרימת מידע באוניברסיטה.
עמית ביטון
עמית ביטון (נולד ב-24 ביולי 1996) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים.
ביטון החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, וב-2 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על בית"ר תל אביב רמלה במסגרת גביע המדינה. ב-18 בינואר 2017 הושאל ביטון להפועל תל אביב עד לסיום העונה. ב-20 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבית"ר ירושלים. בסך הכל ערך ביטון 13 הופעות במדי הפועל תל אביב, ובתום עונת 2016/2017 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-10 ביולי 2017 הושאל ביטון להפועל עכו לקראת עונת 2017/2018. ב-20 באוגוסט 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבני סכנין. שבוע לאחר מכן הבקיע את שערו השני בתיקו 2–2 נגד מכבי נתניה, בו גם הורחק לראשונה בקריירה. בינואר עזב ביטון את עכו וחתם במועדון ספורט אשדוד עד לסיום העונה.
את עונת 2018/2019, החל ביטון בהפועל באר שבע, וב-17 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 1–4 נגד פלורה טאלין במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-30 ביולי 2018 הושאל ביטון שוב לאשדוד, ובמחזור פתיחת העונה כבש בדקה ה-90 את שער הניצחון מול בני יהודה תל אביב. ב-3 בפברואר 2019 שוחרר ביטון מאשדוד והושאל לבני יהודה תל אביב, ובסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ואף שותף כמחליף במשחק הגמר.