טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-10 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1957, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1956.
זוכים ומועמדים.
הסרט הטוב ביותר.
Gervaise
הסרט הבריטי הטוב ביותר.
מרקיע שחקים
השחקן הזר הטוב ביותר.
פרנסואה פרייה – "Gervaise"
השחקן הבריטי הטוב ביותר.
פיטר פינץ' – עיר כמו אליס
השחקנית הבריטית הטובה ביותר.
וירג'יניה מק'קנה – עיר כמו אליס
השחקנית הזרה הטובה ביותר.
אנה מניאני – השושנה המקועקעת
התסריט הבריטי הטוב ביותר.
"האיש שלא היה מעולם" – נייג'ל בלצ'ין
לוגון-בירני
לוגון-בירני (בצרפתית: Logone-Birni) היא קומונה ועיירה שנמצאת באזור הצפון הרחוק שבקמרון. היא גם משמשת כבית המסורתי של הקבוצה האתנית קוטוקו .
גאוגרפיה.
לוגון-בירני ממוקמת כ-150 ק"מ ממרואה, בירת האזור וכ-953 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון. בנוסף, העיירה ממוקמת על גדות הנהר לוגון, בגבול של קמרון עם צ'אד.
תנועה ותחבורה.
העיירה ממוקמת ליד הכביש האזורי P28.
מקארי
מקארי (בצרפתית: Makary) היא קומונה ועיירה שממוקמת באזור הצפון הרחוק שבקמרון.
גאוגרפיה.
מקארי ממוקמת כ-214 ק"מ ממרואה, בירת האזור וכ-1,008 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.
תנועה ותחבורה.
העיירה ממוקמת ליד הכביש D2.
יוהנה אלברסקירכן
יוהנה אלברסקירכן (בגרמנית: Johanna Elberskirchen; 11 באפריל 1864 בון, ממלכת פרוסיה - 17 במאי 1943, רידרסדורף, גרמניה הנאצית) הייתה סופרת, פמיניסטית ופעילה למען לזכויות נשים, הומוסקסואלים ולסביות ועובדי צווארון כחול. היא פרסמה ספרים על מיניות ובריאות נשים ונושאים אחרים. הופעתה הציבורית האחרונה הייתה ב-1930 בווינה, שם דיברה בוועידה שאורגנה על ידי הליגה העולמית לרפורמה מינית . אלברסקירכן הייתה פתוחה לגבי נטייתה המינית, עובדה שהפכה אותה, במידת מה, לדמות יוצאת דופן בתנועה הפמיניסטית של זמנה. הקריירה שלה כפעילה הסתיימה ב-1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
ביוגרפיה.
יוהנה קרולינה אלברסקירכן נולדה ב-11 באפריל 1864 בבון. היו לה, אח גדול ושלוש אחיות צעירות. הוריה ניהלו חנות קטנה לפירות וירקות במרכז העיר. בהמשך עבד אביה במסחר וכסוכן נדל"ן. אלברסקירכן למדה בבית הספר הגבוה לבנות לבונאר. עם סיום הלימודים (שנת 1884), עבדה כקופאית ובהמשך כמנהלת חשבונות בעיר רינטלן. היא הייתה צריכה לשכנע את הוריה שיאפשרו לה ללמוד ולעבוד בעיר אחרת. ב-1891 היא נסעה ללמוד בשווייץ, משום שמוסדות אקדמיים היו סגורים בפני נשים בגרמניה. תחילה למדה רפואה בברן והמשיכה ללימודי משפטים בציריך עד שנת 1898. אין מידע על סיום לימודיה. בשווייץ, היא הכירה פעילים סוציאל-דמוקרטיים והתפתחה אצלה המחויבות לשיפור תנאי העבודה של נשים והגנה על עובדים. אלברסקירכן הסתכסכה עם המנהיגות הסוציאל-דמוקרטית כאשר מתחה ביקורת על "מערכת הניצול המיני" והמוסר הכפול של הסוציאל-דמוקרטים בשעה שיצאה בגלוי נגד הפוליטיקאי קרל מור, שאנס עובדת והשתיק גברים ונשים שידעו על הפרשה. בסביבות 1900 היא חזרה לגרמניה והתגוררה בבון, מחלם (Mehlem) ואלפתר (Alfter).
משנת 1911 כיהנה אלברסקירכן כיושבת ראש ועדת הנוער וכמזכירת האגודה הסוציאל-דמוקרטית בבון-ריינבאך. היא נחשבה על ידי המשטרה כאחת "המתסיסות העיקריות" בעיר. ב-1913 היא סולקה מהפלגה מאחר שהייתה מעורבת גם בתנועה הסופרג'יסטית הגרמנית, שנחשבה על ידי פעילים במפלגה כפעילות בורגנית.
בשנת 1914 נבחרה אלברסקירכן ליושבת ראש הוועדה המדעית-הומניטרית והייתה לאחת הנשים הבודדות שהיו פעילות בה.
בשנת 1915 עברה אלברסקירכן לברלין, שם עבדה בטיפול בתינוקות. חמש שנים לאחר מכן, אלברסקירכן ובת זוגה, הילדגרד מוניאק (1891–1967), מורה וחברה במפלגה הקומוניסטית, עברו להתגורר ברודרסדורף, מחוץ לברלין יחד עם שתי אחיותיה של אלברסקירכן, אידה ולורה. שם ניהלה מרפאה הומיאופתית.
יוהנה אלברסקירכן נפטרה ב־17 במאי 1943, בגיל 79, ברודרסדורף, ליד ברלין. כד האפר שלה, כנראה, נקבר בחשאי, ביוני 1975, על ידי שתי נשים בקבר של שותפתה לחיים הילדגרד מוניאק בבית הקברות רודולף-ברייטשיידשטראסה ברודרסדורף ליד ברלין. ב-5 בדצמבר 2002 החליטה מועצת העיר רודרסדורף לסמן את הקבר כמקום קבורה משותף של הילדגארד מוניאק ויוהנה אלברסקירכן.
כתיבה.
אלברסקירכן קיבלה ממשפחתה את הכינוי Hannes בשל סקרנותה האינטלקטואלית, והשתמשה בו כשם עט "הנס קרולאן"; אולם לאחר תקופה קצרה חזרה לכתוב תחת שמה האמיתי. ב־1896 היא פרסמה בעלון מאמר בשם "זנות גברים", שעסק בתרבות המינית של גברים. במאמר טענה שבכל הנוגע למין, לגברים אין קוד מוסרי. בשעה שהם מקיימים יחסי מין, הם תוקפים את האישה שאיתם וממררים ומאמללים את חייה. ההתנהגות של גברים הופכת את העולם לבית בושת.
בטקסט שפורסם ב-1903 או 1904 כתבה אלברסקירכן על היותה לסבית: "אם אנו, נשות האמנציפציה, הומוסקסואליות - הניחו לנו! [אם] אנחנו כאלה, הרי שזה בצדק". ב-1904 היא אף פרסמה מאמר שנועד לסקסולוגים, "אהבת המין השלישי. הומוסקסואליות, ביסקסואליות אינה פריצות - ללא אשמה". במאמר היא טוענת שהומוסקסואליות היא מצב טרנזיציונלי בין גבר לאישה, הנובעת מהביסקסואליות הפיזיולוגית הבסיסית של האנושות. אלברסקירכן טוענת שאמבריולוגיה, אנטומיה ופיזיולוגיה מראות שיש דמיון רב בין גברים לנשים. היא טוענה שהביולוגיה האנושית יצרה מגוון סובייקטים בין גברים לנשים, ושהמגדר והמיניות תלויים בגירויים פיזיולוגיים, ועל כן אין גבר "מוחלט" ואין אישה "מוחלטת" – יש רק צורות של ביסקסואליות. ביולוגיה ביסקסואליות, על פי אלברסקירכן, מבנה לא רק הופעות מגדריות אלא גם סוגים שונים של משיכה מינית. על כן היא ההתנגדה לתאוריית הנטייה המינית ההפוכה שהייתה פופולרית בזמנה ביחס להומוסקסואליות.
אנטוני קרמונה
אנטוני קרמונה (באנגלית: Anthony Thomas Aquinas Carmona; נולד ב-7 במרץ 1953) כיהן כנשיא החמישי של טרינידד וטובגו בשנים 2013–2018.
אנטוני קרמונה נולד בשנת 1953 בעיר פיזאבד בדרום טרינידד. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת איי הודו המערבית וקיבל הסמכה במשפטים.
דרכו המקצועית.
קרמונה עבד במספר תפקידים במערכת המשפט. בשנים 2001–2004 הוא עבד בשירות בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. בשנת 2004 הוא חזר למולדתו, והתמנה לשופט בבית המשפט העליון.
בשנת 2011 הוא נבחר לשופט בבית הדין הפלילי הבינלאומי.
בפברואר 2013 הכריז ראש הממשלה שאנטוני קרמונה יהיה מועמד המפלגה השולטת לכהונת נשיא המדינה. לאור תמיכת האופוזיציה, הוא נבחר לכהונה של חמש שנים.
אנטוני כרמונה
יחסי קנדה–פנמה
ויולה ויין
ויולה ויין (בפולנית: Viola Wein; נולדה ב-18 ביוני 1946) היא סופרת ומתרגמת ישראלית הכותבת בשפה הפולנית ומתרגמת שירה עברית לפולנית.
ביוגרפיה.
ויולה ויין נולדה בפוזנאן, פולין. היא למדה שנתיים באקדמיה למוזיקה בוורשה, אך לימודיה הופסקו עקב עלייתה לישראל עם משפחתה ב-1968. אביה, אברהם ויין (2018-1917), היה בארץ היסטוריון ביד ושם (מעורכי "פנקס הקהילות").לאחר שסיימה לימודי מוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית, עסקה בהוראת פסנתר ומילאה תפקידים שבמסגרתם פעלה לקידום התרבות הפולנית בארץ.
ויולה ויין מתגוררת בירושלים, נשואה, אם לשלושה ילדים וסבתא לשלושה נכדים. בנה הצעיר, יאיר אלבג, הוא מלחין של מוזיקה לסרטים.
אחיה, יוסי ויין (2015-1947), היה צלם קולנוע ומפיק סרטים מוערך.
יצירתה.
רוב כתיבתה של ויולה ויין שייכת לסוגת הסיפורת. רבים מסיפוריה נעים בין המציאות העכשווית בישראל לבין עבר שנחווה בפולין. כתיבתה מתאפיינת בחריפות ובהסרת מסכות. חלקים מיצירתה תורגמו לעברית. סיפורים אחדים הופיעו בכתבי עת ישראליים. ב-1996 זכה ספרה Mezalians בפרס קרן התרבות הפולנית (Fundacja Kultury).
ויולה ויין עוסקת גם בתרגום שירה ופרוזה מעברית לפולנית.
ספריה שתורגמו לעברית.
שבילים בקמח, מפולנית: ענת זיידמן, הוצאת קרן, 2005
סיפורים שפורסמו בכתבי עת עבריים
וילי דבנפורט
ויליאם "וילי" דבנפורט (באנגלית: William "Willie" D. Davenport; 8 ביוני 1943 - 17 ביוני 2002 ), היה ספורטאי אמריקאי, אלוף אולימפי (מקסיקו 1968), שיאן עולם (1969–1972), 3 פעמים ראשון בעולם (1966, 1968 ו-1969) ו-4 פעמים אלוף ארצות הברית (1965, 1966, 1967 ו-1969) בריצת 110 מטר משוכות. ייצג את ארצות הברית ב-4 אולימפיאדות (טוקיו 1964, מקסיקו 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ובאולימפיאדת חורף (לייק פלאסיד 1980) במזחלות.
דבנפורט שירת בדרגת קולונל ב.
ביוגרפיה.
דבנפורט נולד וגדל בטרוי שבאלבמה והיה האח הבוגר בין שבעת אחיו. ב-1952 עברה המשפחה לוורן שבאוהיו. סיים את לימודיו בתיכון "האולנד" שבאוהיו והמשיך בלימודיו באוניברסיטת הדרום שבבאטון רוז' בלואיזיאנה. סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1969.
ב-1961, לאחר סיום לימודיו, התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בו עד פטירתו ב-2002 עת הגיע לדרגת קולונל במסגרת המשמר הלאומי של ארצות הברית. בשנים 1961–1963 נשלח לשרת בגרמניה.
קריירה ספורטיבית.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו בלוס אנג'לס באמצע ספטמבר הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.6 שניות, לפני הייז ג'ונס (13.6 שניות) ובליין לינדגרן (13.8 שניות). אולם במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים רק במקום 13 בתוצאה של 14.2 שניות.
אלוף ארצות הברית.