בשנים 1937–1938 ערך הצבא הטורקי תקיפות אוויריות ושלח גדודי צבא שרצחו ללא הבחנה את המקומיים. בהתקפות השתמש הצבא בנשק כימי על מנת להרוג אנשים אשר כביכול נחשבו לפושעים ושניסו לברוח מאלימות הצבא והסתתרו במערות. באביב 1938, הגביר הצבא את הלחץ. שבטים רבים שנכנעו הושמדו, ונשים וילדים נשרפו חיים. בני שבטים שהיו מאז ומתמיד נאמנים לממשל, הועמדו בשורה בעמק ונורו למוות. נשים ובנות זרקו עצמן לנהר, ואפילו גברים צעירים ששירתו בצבא הטורקי הוצאו מן הגדודים. ההתקפה כנגד הכורדים הייתה ברוטאלית והחיילים לא הראו שמץ של רחמים. בשנת 1938 בלבד נהרגו 13,160 אנשים מדרסים וכ-12,000 אנשים נעקרו מבתיהם והועברו לחלקים המערביים של טורקיה. הקונסול הבריטי באיסטנבול דיבר על מעשים בעלי אופי של אכזריות יוצאת דופן והוסיף כי אלפי כורדים, כולל נשים וילדים נהרגו. אחרים הוגלו חסרי כל לפרובינציות במרכז אנטוליה. בעקבות חיסול המרד הוכרז על ידי הממשל כי הבעיה הכורדית אינה קיימת יותר בטורקיה.
ראיית הטורקים את הטבח.
המדינה הטורקית הגדירה את הדיכוי כ"מלחמה פנימית של עצמאות". על מנת לייצר אומה הומוגנית שתהווה אומה טורקית במעבר מהאימפריה לרפובליקה, הטורקים השתמשו ברצח עם, נישול וגירוש תושבים. למעשה, המדינה ניצלה את ההתקוממות כאירוע לחיזוק מעמדה החלש והרסה קבוצות מסורתיות ובעיקר כפרים שהביעו מחאה והתנגדות.
בנובמבר 2009, הודה נציג רשמי של המדינה הטורקית בפעם הראשונה כי בשנת 1938 המדינה לא דיכאה התקוממות, אלא, ביצעה טבח.
השתתפותה של סביהה גקצ'ן בדיכוי המרד.
סביהה גקצ'ן (Sabiha Gökçen), בתו המאומצת של אטאטורק והטייסת הטורקית הראשונה, השתתפה במבצעים הצבאיים שנעשו כנגד הכורדים בדרסים בשנת 1938, בעיקר במשימות הפצצה. על פעולתה בדיכוי המרד זכתה למדליה ולציון לשבח, ונמל התעופה הבינלאומי השני של איסטנבול נקרא על שמה.
הטבח נחשב לאחד האירועים הקשים ביותר בהיסטוריה של הרפובליקה הטורקית. הכוח הכמאליסטי החדש, החשיב עצמו כהתגלמות הלאומיות הטורקית. לכן, הכורדים נחשב לאויבו של השלטון החדש. עד היום שמו הרשמי של המחוז הוא טונג'לי ואילו השם דרסים וזיכרון רצח העם נשארו כסוד שנלחש בין קרובי הקורבנות ועדי הראייה של האירועים האכזריים. על פי מומחה לענייני הכורדים, הדיכוי של המרד בדרסים אשר הוצג כפתיחה של דרסים לתרבות, יכול להיות מוגדר כצעד של רצח עם.
אל-מצבאח
אל-מצבאח (בערבית: المصباح; "המנורה") הוא עיתון ספרותי, מדעי וחברתי יהודי עיראקי בשפה הערבית, שהחל להופיע ב-10 באפריל 1924. העיתון התפרסם באופן סדיר עד ספטמבר 1926 (112 גליונות); לאחר מכן הופיעו באופן לא-סדיר עוד 15 גיליונות – האחרון שבהם, מספר 127, יצא לאור ב-6 ביוני 1929. עורך העיתון היה אנואר שאול (שהשתמש בשם העט "אבן אל-סמואל") והמנהל האחראי של העיתון היה סלמאן שינה.
רקע.
אל-מצבאח דגל ביצירת מכנה תרבותי ערבי-עיראקי משותף לבני שלוש הדתות המונותאיסטיות כפי שהדבר משתקף במאמר הפותח את הגיליון הראשון, הקורא להרחבת אופקי האזרח כאמצעי לקידומה של האומה, תיקון הפגמים החברתיים והמוסריים, עידוד הנוער לפעילות ספרותית ומדעית, חיזוק הקשר הרוחני בין אנשי הספרות היהודים לאנשי הספרות בני כל הדתות ואיחוד הכוחות למען קידומה של המולדת, יחד עם הדגשתה של תרומת הספרות לתחיית האומה העיראקית.
העיתון היה ציוני באוריינטציה שלו ובדיווחיו האוהדים המרובים על בניין היישוב היהודי בארץ ישראל ובקריאתו לחיזוק לימודי השפה העברית בקרב יהודי עיראק. שינה ציין כי יעדו העיקרי של העיתון היה להפיץ את הרעיון הציוני, במגבלות הצנזורה העיראקית.
העיתון שימש במה לרבים מן הכותבים היהודים ולטיפוח מגמת ה"עיראקיזציה" של ההנהגה היהודית ושל בכירי הסופרים היהודים. הופעת העיתון ביטאה את הדואליות שבין נטיית הלב של היהודים אחר הציונות לבין בחירתם באימוץ האוריינטציה העיראקית, שרובם המכריע של האינטלקטואלים והסופרים היהודים היו חסידיה. העיתון עסק בכל נושאי ההתעניינות של הקהילה היהודית: חברה, כלכלה, פוליטיקה, חינוך ותרבות, קשרים עם ארץ ישראל, מאבקים פנימיים בתוך הקהילה היהודית, ותגובות על גילויים אנטי-יהודיים בקרב הציבור הערבי.
שיתוף הפעולה בין שינה ושאול החזיק מעמד רק כשנה. בשל חילוקי דעות על הקו המערכתי, ככל הנראה, נפרדו דרכיהם, ושאול ייסד מאוחר יותר, הפעם כמוציא לאור ועורך, את "אל חאצד" (הקוצר).
עונת 1972/1973 ב-NBA
עונת 1972/1973 היא העונה ה-27 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה של ניו יורק ניקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-1. בכך "נקמו" הניקס בלייקרס על ההפסד בסדרת הגמר הקודמת, ב-, בה ניצחה לוס אנג'לס את ניו יורק בתוצאה זהה. ויליס ריד זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד בסדרה ממוצעים של 16.4 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה שחקן הבוסטון סלטיקס דייב קאונס, שקלע 20.5 נקודות והוריד 16.2 ריבאונדים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (68-14).
קבוצת "סינסינטי רויאלס" (כיום סקרמנטו קינגס) שינתה בתחילת העונה את שמה ל"קנזס סיטי-אומהה קינגס", וחלקה את משחקיה הביתיים בין קנזס סיטי שבמיזורי לבין אומהה שבנברסקה.
קבוצת פילדלפיה 76' סיימה את העונה במאזן ניצחונות שלילי של 9-73, ובכך קבעה את אחוז הניצחונות הנמוך בתולדות ה-NBA (11.0%). בעונת שברה שארלוט בובקאטס את "שיאה" של פילדלפיה כשניצחה רק 10.6% ממשחקיה, בעונה מקוצרת של 66 משחקים. נכון ל-2015, פילדלפיה היא עדיין הקבוצה היחידה שניצחה פחות מעשרה משחקים בעונה מלאה של 82 משחקים.
דראפט 1972.
מתוך 18 הסיבובים בדראפט 1972, עשרת הראשונים התקיימו ב-10 באפריל והשמונה הנותרים ב-15 באפריל, כולם בעיר ניו יורק. במקום הראשון בחרה פורטלנד טרייל בלייזרס את לרו מרטין, שפרש ממשחק לאחר ארבע עונות בלבד ב-NBA. בדראפט נבחרו בסך הכול 198 שחקנים, מתוכם 49 שיחקו בליגת ה-NBA וחמישה השתתפו במשחק האולסטאר: בוב מקאדו שזכה התואר רוקי העונה (בחירה שנייה), פול וסטפאל (10), ג'וליוס ארווינג (12), ג'ים פרייס (16) ודון ביוז (34). לאחר פרישתם הוצגו מקאדו וארווינג בהיכל התהילה של הכדורסל.
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 18 סיבובים):
אולסטאר.
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-23 בינואר 1973 בשיקגו, אילינוי.
המאמנים במשחק היו טום היינסון מבוסטון סלטיקס וביל שרמן מלוס אנג'לס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את וולט פרייזר, פיט מרוויץ', ג'ון האבליצ'ק, דייב דבושר ודייב קאונס, וחמישיית המערב כללה את נייט ארצ'יבלד, ג'רי וסט, סידני ויקס, ספנסר הייווד ווילט צ'מברלין. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 104-84 ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה דייב קאונס שקלע 15 נקודות.
פלייאוף 1973.
סגל האלופה, ניו יורק ניקס: ויליס ריד, וולט פרייזר, דייב דבושר, ביל בראדלי, ארל מונרו, ג'רי לוקאס, פיל ג'קסון, דין ממינגר, הנרי ביבי, ג'ון ג'יאנלי, דיק בארנט והרת'ורן וינגו.מאמן ראשי: רד הולצמן.
אלמצבאח
אל–מצבאח
האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים
פרינס ג'ורג' (קולומביה הבריטית)
פרינס ג'ורג' (באנגלית: Prince George) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. פרינס ג'ורג' שוכנת במקום בו נשפך נהר נצ'קו אל נהר פרייזר, במרכז קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 71,974 תושבים (נכון ל-2011), ובמטרופולין שלה מתגוררים 84,232 תושבים (נכון ל-2011). פרינס ג'ורג' משרתת את אחד מן האזורים הגדלים במהירות הרבה ביותר בקנדה, ולה תפקיד חשוב בכלכלת הפרובינציה ובתרבותה.
היסטוריה.
ב-1807 הקים סיימון פרייזר באזור בו נמצאת העיר היום תחנת סחר בפרווה בקלדוניה החדשה של חברת צפון-מערב (North West Company) בשם פורט ג'ורג' (Fort George). הוא קרא לתחנה על שמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת באותו זמן. במהלך המאה ה-19 האזור היה מבודד וכמעט לא מיושב.
ב-1903 נפוצו שמועות שמסילת רכבת של חברת הרכבות גראנד טרנק פסיפיק (Grand Trunk Pacific Railway) הולכת להיבנות בקרבת פורט ג'ורג'. השמועות תרמו להתפתחות האזור ותוך זמן קצר הוקמו שתי מושבות חקלאיות שהתחרו זו בזו - סאות' פורט ג'ורג' וסנטרל פורט ג'ורג' - במטרה שתחנת הרכבת העתידית תוקם אצלן. המושבות התפתחו בקצב מהיר והפכו לעיירות, אך בסופו של דבר גראנד טרנק פסיפיק בחרה לקנות שטח שלא היה שייך לאף אחת מהעיירות ולהקים בו עיירה חדשה לצורך התחנה בשם פרינס ג'ורג'. החברה הסבירה תחילה שמקור השם, שמשמעו "הנסיך ג'ורג'", נועד בהתחילה כדי להבדיל את העיירה מעיירות פורט ג'ורג'. כעבור שנים ספורות הם הסבירו את הסיבה לכך באופן אחר: השם ניתן כהוקרה למלך ג'ורג' החמישי, שהוכתר מספר שנים לפני ההקמה, וכן כהוקרה לבנו הנסיך ג'ורג', דוכס קנט. העיירה הוקמה באופן רשמי ב-6 במרץ 1915.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותו זמן ריסק את הכלכלה המקומית בעקבות הגיוס של מרבית העובדים לבניית המסילה לצבא הבריטי והאוכלוסייה פחתה באופן משמעותי. המשבר התעצם עם התפרצות השפעת הספרדית ב-1918. עם זאת, הצליחה פרינס ג'ורג' להתמודד עם השפל הגדול ללא נזקים משמעותיים.