בשטח המחוז נמצא אגם באיקל ומספר נהרות גדולות (אנגרה ולנה). מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-27 אזורים מוניציפליים. באוקטובר 2015 נבחר סרגיי לבצ'נקו לתפקיד מושל המחוז והוא מהמושלים הבודדים ברוסיה שאינו חבר במפלגת השלטון.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית המחוז בשנת 2021 הייתה כ-2,375 אלף, לעומת 2,784 אלף בשנת 1989.
כ-79% מאוכלוסיית המחוז ממוקמת בערים. הערים הגדולות - אירקוטסק (כ-625 אלף תושבים) בראטסק (כ-235 אלף תושבים) ואנגרסק (כ-230 אלף תושבים). קבוצה אתנית משמעותית נוספת הם בוריאטים המהווים כ-3% מאוכלוסיית המחוז.
רוסים מהווים 88% מכלל אוכלוסיית המחוז.
כלכלה.
בשטח המחוז נמצאים שדות גז גדולים. כמו כן הוקמו 4 תחנות כוח הידרואלקטריות - ברטסקייה (בהספק של 4500 מגוו"ט), אוסט-אילימסקייה (בהספק של 3850 מגוו"ט). על בסיס אנרגיה זולה שמיוצרת בתחנות הכוח, הוקמו מפעלי עתירי צריכת החשמל בקרבתם (למשל מפעל לייצור אלומיניום בברטסק וכו').
ממשל.
על ניהול הרשות המבצעת במחוז אחראי מושל מחוז אירקוטסק, על הרשות המחוקקת אחראית האספה המחוקקת המחוזית. באספה המחוקקת של המחוז מכהנים 45 חברים לתקופת כהונה של 5 שנים.
כהונת המושל מוגבלת ל-5 שנים והוא נבחר על ידי האספה המחוקקת. ממלא מקום המושל הנוכחי הוא איגור קובזב, איש המשרד למצבי חירום שכיהן בתפקיד המפקח הממלכתי הראשי לפיקוח על הכבאות.
הגוף הבכיר ברשות המבצעת היא ממשלת המחוז ולה משרדים, מחלקות, סוכנויות ושירותים. עד 2015 עמד בראשה המושל, מאז אוקטובר 2015 הממשלה מנוהלת על ידי ראש ממשלת מחוז אירקוטסק.
הרשות השופטת במחוז מורכבת מבית המשפט המחוזי של אירקוטסק, בתי משפט אזוריים, עירוניים ובתי משפט השלום. באירקוטסק ממוקם בית הדין הפדרלי לערעורים של מחוז מזרח סיביר.
בצלאל זולטי
שם גנאי
אנתומיתיים
אנתומיתיים (שם מדעי: Anthomyiidae) היא משפחת זבובים הקרובה למשפחת הזבוביים. זוהי משפחה מגוונת ורבת מינים. בעולם ידועים כ-1,200 מינים בלמעלה מ-95 סוגים. בישראל מצויים כ-50 מינים.
מאפיינים.
גופם של האנתומיתיים מוארך ולרוב צבעו אפור. יש ומופיע עליו ציור שחור או שחלקים ממנו צהובים.
מינים רבים ניזונים מאכילת צוף ואבקת פרחים. ישנם מינים הניזונים משתן, זיעה ודם. בדומה לזבובים אחרים, האנתומיתיים נוהגים להפריש רוק על מזונם לפני שהם יונקים אותו.
הנקבות לרוב מטילות את ביציהן על הפונדקאי המיועד. בני הסוג דליה מטילים את ביציהן בקרקע.
זחלי המינים השונים ניזונים ממקורות רבים, ביניהם שורשי צמחים, עלים (בהם הזחלים חופרים מנהרות), חומרים צמחיים נרקבים. אצל חלק מהמינים הזחלים גדלים בקנים של חרקים אחרים, חלק גדלים בקומנסליזם עם מינים אחרים וחלקם טפיליים. רוב המינים עוברים את החורף כגלמים. הבוגרים חיים לרוב באזורי צומח עשבוני, בצל, על פרחים או על חומרים אורגניים רקובים.
בין מיני המשפחה יש כמה שנחשבים מזיקים משמעותיים לחקלאות, בעיקר מסוג דֶלְיָה. למשל דליה קדומה ("Delia antiqua", "Delia coarctata", ("Delia floralis", דליה שטוחת-זנב ("Delia platura") ו-"Delia radicum".
Anthomyiidae
ג'לל וייט
פרוסטגלנדין
פרוסטגלנדינים הם קבוצה של חומרים ליפידיים ממשפחת ההורמונים המצוי ברקמות הגוף. שמו נגזר מהמילה פרוסטטה, היות שכאשר בודד לראשונה מנוזל הזרע, בשנת 1935, האמינו כי הוא חלק מהפרשת בלוטת הערמונית.
הפרוסטגלנדין גורם להתכווצויות הרחם ומסייע בהכנת הרחם ללידה, משפעל אגרגציית טסיות דם, משדר תחושת כאב ומעלה את טמפרטורת הגוף כאשר יש דלקת. הפרוסטגלנדין מצוי בתאי זרע, ברחם, בכליות ובאיברים נוספים.
ידוע שאספירין מעכב יצירת פרוסטגלנדין ולכן נמנעים ממתן אספירין בלידה על מנת לאפשר את ההתכווצויות.
לעיתים, בלידה בה צוואר הרחם נשאר נוקשה נותנים פרוסטגלנדין לשם ריכוכו וכחומר העוזר להיווצרות צירים. הפרוסטגלנדין הטבעי או הסינתטי משמש גם בהפלות מלאכותיות. משמותיו המסחריים: מיזופרוסטול, ציטוטק.
שימוש נוסף הוא כתרופה לגלאוקומה.
הפרוסטוגלנדין בא ממשפחת האיקוסנואידים שהם הורמונים מקומיים, לא יציבים, אשר מסונתזים מחומצה אראכידונית במסלול אומגה 6 או מחומצה איקוזופנטנואית במסלול אומגה 3. למשפחה זו כמה תפקידים: העלאת חום בזמן דלקת, וויסות לחץ הדם, קרישת דם, וויסות מערכת החיסון ולוויסות מעגל השינה והערות.
כל הפרוסטוגלנדינים מכילים טבעת מחומשת.
עקרון החיסכון
נועה ירון דיין
מולדבה
מארק סטרנד
מארק סטרנד (באנגלית: Mark Strand; 11 באפריל 1934 - 29 בנובמבר 2014) היה משורר יהודי-אמריקאי, מסאי ומתרגם, חתן פרס פוליצר.
ביוגרפיה.
סטרנד נולד ב-1934 בסאמרסייד שבאי הנסיך אדוארד, קנדה, לאם ציירת ולאב סוכן מכירות.
בשנותיו הראשונות חי בצפון אמריקה, כשאת רוב שנות התבגרותו עבר בדרום ומרכז אמריקה. ב-1957 קיבל תואר ראשון. סטרנד למד ציור אצל ג'וזף אלברס באוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר בשנת 1959. תחת מלגה מלאה, סטרנד למד שירה איטלקית של המאה ה-19 באיטליה במהלך 1960-1961. הוא השתתף בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בשנה שלאחר מכן. ב-1965 שהה במשך שנה בברזיל כמרצה. מאז, סטרנד לימד באוניברסיטאות רבות ופרסם אחד עשר ספרי שירה, מלבד תרגומים של רפאל אלברטי, קרלוס דרומונד דה אנדרדה, ואחרים. מ-2005 ועד מותו לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
ב-1981 סטרנד נבחר כחבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות וכתיבה. הוא שירת בתפקיד בספריית הקונגרס ב-1990-1991. סטרנד זכה בפרסים רבים, בהם פרס הפוליצר ב-1999 עבור "A Blizzard of One". מלבד השירה פרסם סטרנד גם ספרי ילדים, סיפורים קצרים, מאמרים ותרגומים. שיריו של סטרנד תורגמו ליותר מ–30 שפות.
נפטר ב-29 בנובמבר 2014, בגיל 80, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ה'שצ&quot;ד
ה'שצ&quot;ג
רוזה אוסלנדר
רוזה אוסלנדר (בגרמנית: Rose Ausländer; 11 במאי 1901 - 3 בינואר 1988), משוררת יהודיה אשר כתבה בשפה הגרמנית והאנגלית. חיה בארצות הברית, ברומניה ובגרמניה.
קורות חיים.
ילדותה ונעוריה.
רוזה נולדה בשם רוזלי בֵּאַטריס רות שרצר (Rosalie Beatrice Ruth Scherzer) בצ'רנוביץ, בירת בוקובינה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה, זיגמונד שֶרצר, היה נצר למשפחה יהודית אדוקה מקהילת חסידי סדיגורה ועבד כנציג מורשה חתימה (בגרמנית-"פרוקוריסט") של חברה ליבוא ויצוא. בחברה בה עבד הכיר את אשתו ואמה של רוזה, אתי רבקה לבית בינדר.
אוסלנדר גדלה בבית יהודי ליברלי-נאור, שבו במקביל להערצת התרבות הגרמנית והמערבית ולרגשי הנאמנות למולדת - הקיסרות האוסטרו-הונגרית, הקפידו על שמירת המסורת היהודית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916, כשהעיר צ'רנוביץ נכבשה זמנית על ידי הצבא הרוסי, נמלטה המשפחה תחילה לבודפשט, בירת הונגריה, שהייתה גם היא חלק מהאימפריה ההבסבורגית ולאחר מכן לווינה. בשנים 1919–1920 למדה שם בבית ספר למסחר.
בשנת 1920 חזרה המשפחה לצ'רנוביץ, שהפכה אז לחלק מרומניה, הא מצאה משרה במשרד עורכי דין והחלה במקביל לימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת צ'רנוביץ. אולם בעקבות מות אביה באותה השנה הפסיקה את לימודיה.
בשנת 1921, משכנעת אותה אימה, עקב מצבם הכלכלי הקשה, להגר לארצות הברית. היא היגרה לארצות הברית יחד עם ידידה ובעלה לעתיד, שהכירה באוניברסיטה, איגנץ אוסלנדר.
בארצות הברית.
בארצות הברית עבדה אוסלנדר כמזכירה וכעורכת בעיתון "Westlicher Herold". באותה תקופה היא התחילה לכתוב שירים בגרמנית.
ב-1923 עברה לניו יורק, החלה לעבוד כפקידה בבנק וב-19 באוקטובר אותה שנה נישאה לחברה איגנץ אוסלנדר. כבר בשנת 1926 נפרדו השניים ובאותה השנה זכתה באזרחות אמריקנית.
ב-1927 פורסם קובץ שיריה הראשון ב-"Amerika-Herold-Kalender". באותה שנה חזרה לביתה בצ'רנוביץ ונשארה שם שמונה חודשים על מנת לסעוד את אימה החולה. במהלך שהותה בצ'רנוביץ הכירה את העיתונאי והגרפולוג הליוס הכט והשניים הגיעו לארצות הברית בסוף שנת 1928.
בארצות הברית פרסמה שירים ופיליטונים בעיתונים שונים בשפה הגרמנית.
אוסלנדר התגרשה רשמית מאיגנץ אוסלנדר במאי 1930 ולמרות זאת החליטה לשמור על השם "אוסלנדר".
ברומניה.
בתחילת 1931 חזרה אוסלנדר שוב לצ'רנוביץ לטפל באימה והכט התלווה אליה.
כאן עבדה כמורה לאנגלית, מתרגמת ועיתונאית. במקביל היא פרסמה את שיריה בעיתונים, בכתבי עת ובאנתולוגיות.
בשנת 1934 איבדה את אזרחותה האמריקנית מאחר ששהתה מחוץ לארצות הברית למעלה משלוש שנים.
ב-1935 נפרדה מחברה הליוס הכט ועברה להתגורר בעיקר בבוקרשט, שם עבדה כמזכירה במפעל כימי.
ב-1939 היא פרסמה את ספר השירה הראשון שלה "הקשת בענן" (Der Regenbogen) בצ'רנוביץ. הספר זכה לביקורות חיוביות בעירה, אך לא עורר התעניינות בגרמניה הנאצית ובאוסטריה.
ביוני 1940 פלשו הסובייטים לצפון בוקובינה ולצ'רנוביץ. אוסלנדר ששהתה באותה עת בעיר נעצרה ונחקרה בידי הנ.ק.ו.ד., שהאשים אותה בהיותה מרגלת אמריקאית. לאחר ארבעה חודשי מעצר שוחררה ומצאה עבודה כאחות במרפאה.
ביולי 1941 עם כניסתה של רומניה למלחמת העולם השנייה, כבש הצבא הרומני את צ'רנוביץ ואוסלנדר הועברה, כיהודים רבים בעיר לגטו. בגטו הועסקה בעבודות כפייה, היא ומשפחתה מצאו מקלט במרתף של מפעל וחיו תחת איום הגירוש לטרנסניסטריה.
בגטו פגשה את פאול צלאן, שהרשים אותה מאוד. השיחות הרבות שניהלו השניים על שירה וכתיבה השפיעו על כתיבתה. את חוויותיה בתקופת המלחמה תיארה באוסף השירים "מוטיבים מן הגטו" ("Ghettomotive").
באפריל 1944 נכבשה העיר מחדש בידי הצבא האדום, אוסלנדר יצאה ממחבואה ומצאה משרה בספרייה העירונית.