דוגמה טיפוסית למתאם אקראי יכולה להיות המקרה של פשיעה וצריכת גלידה. בין שני המשתנים הללו יש מתאם טוב, מה שעשוי להוביל למסקנה השגויה שיש ביניהם קשר סיבתי. למעשה, המתאם אקראי ונובע ממשתנה שלישי – חום. בימים חמים אנשים נוטים לצאת יותר מהבית לרכוש גלידה וגם לבצע יותר פשעים או ליפול קורבן להם. דוגמה טובה נוספת היא ההיגד הבא, מבית מדרשו של מארק טוויין: "בגדים עושים את האדם, אנשים עירומים משפיעים מעט מאוד, אם בכלל, על האירועים בעולם". המתאם כמובן נובע מכך שאנשים נוטים להתלבש לפני שהם משתתפים באירועים רבי השפעה.
דוגמה נוספת היא "הקשר המובהק" הבא:
התחממות כדור הארץ היא תוצאה ישירה של הירידה במספר הפיראטים בעולם, קשר המגובה אף בגרפים מתאימים. ברור לכל כי מאז המאה ה-19 ירד מספר הפיראטים, וכן כי עלתה ההתחממות הגלובלית, אך ברור גם כי אין שום קשר בין שני נתונים אלה. טענה זו היא, אגב, אחד מאמונות הדת הפארודית פסטפריאניזם, ומטרתה ללמד אנשים חשיבה ביקורתית בכל הנוגע לסטטיסטיקה.
מהאיאנה
מהאיאנה (בסנסקריט: महायान, מילולית - "המרכבה הגדולה" או "הכלי הגדול"), המכונה גם בודהיזם צפוני, הוא הזרם הגדול ביותר בבודהיזם. הוא דומננטי במזרח אסיה, וספציפית בסין, טיבט, יפן, קוריאה, וייטנאם וטאיוואן. נכון לשנת 2010, הוא מונה כ-263 מיליון מאמינים ומתרגלים, המהווים 53% מכלל הבודהיסטים בעולם.
מקורות המהאיאנה.
מקור החוכמה הבודהיסטית הוא תורתו של גאוטמה הבודהה, שנועדה לשחרר את האדם מסבלו (דוקהה). במרוצת הזמן נוצר מגוון של כיתות ואסכולות, שכל אחת מהן שמה דגש מיוחד על היבטים שונים של תורה זו, המתומצתת בארבע אמיתות נאצלות. בעוד ששלוש האמיתות הנאצלות הראשונות (האמת בדבר קיום הסבל, מקור הסבל, והאפשרות להשתחרר מסבל) מהוות מכנה משותף אחיד למדי ברוב הזרמים, הם נבדלים זה מזה בדרך בה הם מתארים ומציעים ליישם את האמת הרביעית. אמת זו היא שניתן להשתחרר מסבל באמצעות הדרך המתומנת האצילה (סנסקריט: אָרְיָאשְׁתָּאנְגה-מָארְגַה आर्याष्टाङ्गमार्ग, פאלי: אַרִיוֹ אַתַנְגִיקוֹ מַגוֹ) שהתווה הבודהה. היא מבוססת על קיום חיי מוסר (סילה), פיתוח ריכוז ושליטה נפשית (סמאדהי) ורכישת חוכמת-אמת (פאניה) דרך התנסות ישירה בתרגול מדיטטיבי.
המהאיאנה התפתחה כמסורת פילוסופית דתית, אשר שמה דגש מיוחד על מספר עקרונות אותם ניתן לזהות בדרשותיו המקוריות של הבודהה: הפוטנציאל של כל אדם באשר הוא להשתחרר מסבל, לזכות בהארה ולהפוך לבודהה; לטפח חמלה כלפי כל היצורים החיים; ולשאוף לשחרר גם אותם מכל סבלותיהם, כל עוד הם מתקיימים בעולם. עקרונות אלו מניחים במרכז "הדרך" את האחריות החברתית, ומעודדות טיפוח של מידות טובות ואהבת הזולת, ומדרגת אותן במקום גבוה יותר מהשחרור האישי של האדם למען עצמו. עקרון זה מתבטא בהעדפת דמות הבודהיסטווה, המתרגל הבודהיסט שנדר להשאר חלק ממעגל הסמסרה על מנת להשיג הארה קולקטיבית, על פני דמות הארהאט האהודה בטהרוואדה, שהוא המתרגל שחותר להגיע לניבאנה ולהשתחרר ממעגל הסמסרה.
חוקרים סבורים כי המהאיאנה החלה להתקיים כתנועה מובחנת בסביבות המאה הראשונה לפני הספירה בצפון מערב תת-היבשת ההודית, התפתחה בהדרגה לאורך כשלוש מאות שנים, והגיעה בצורה מפותחת יחסית לסין במאה השנייה לספירה, משם התפשטה הלאה למזרח אסיה. לפי וויליאמס (1989), תהליך ההתפתחות של המהאיאנה היה איטי והדרגתי. נזירי מהאיאנה ושאינם מהאיאנה חיו יחד באותו המנזר, כל עוד שמרו על קוד התנהגות תואם.
בעוד הזרם נוסד בידי המועצה הבודהיסטית השניה, הפילוסוף ההודי נגרג'ונה נחשב אבי הזרם בידי מאמיניו, מכיוון שפיתח וקידם את הזרם מבחינה פילוסופית בימיו הראשונים.
מאפייני הדת.
המהאיאנה מורכבת מזרמים ומסורות רבות, ולכן מאוד מגוונת. ישנם מאפיינים ומגמות הנפוצות יותר בזרמי המהאיאנה, אך ישנם גם זרמים המציגים מגמות הפוכות.
הארה קולקטיבית.
המהאיאנה שמה במרכז התרגול את נדרי הבודהיסטווה, בניגוד לדמות הארהאט (גם ארהאנט) של הטהרוואדה. הארהאט הוא המתרגל הבודהיסטי שהלך בדרכו של הבודהה והגיע לניבאנה, וכך פרש ממעגל הסבל וגלגול הנשמות המכונה סמסרה. הבודהיסטווה הוא מי שנדר שלא יגיע להארה, או שיגיע אך יבחר לחזור בגופו או ברוחו, על מנת להוות מורה דרך לכל היצורים החיים. לרוב כאשר מתשמשים בביטוי בודהיסטווה מתכוונים לפנתאון של דמויות, חלקן היסטוריות וחלקן מיתולוגיות, שמאמיניהם גורסים שהגיעו להארה ובחרו לחזור כדי לקדם את ההארה הקולקטיבית. המפורסם ביותר במערב כיום הוא אוולוקיטשוורה, הידוע בזכות גלגולו הנוכחי- טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה המכהן.
פולחניות.
אחד המאפיינים הנפוצים יותר במהאיאנה מאשר בתהרוודה הוא הפולחן והטקס. בעוד רוב זרמי הטהרוודה מדגישים את הדיון הפילוסופי והתרגול, במהאיאנה ישנם זרמים שמרכז עיסוקם הוא בפולחן לדמויות מיתולוגיות ושמימיות דמויות אלים, בחלק מהזרמים בודהיסטוות היסטוריות (לדוגמה בודאי ובודהידהרמה) או מיתולוגיות (לדוגמה אמיטאבהה ומאיְטְרֶיַה) הפכו למושא פולחן, לרוב באמצעות פולחן שרידי קדושים. האסכולה המפורסמת ביותר שעוסקת בסוג זה של פולחן היא בודהיזם הארץ הטהורה, שהמאמיניה מפנים את פולחנם לאמיטאבהה (המכונה אמיטוֹפּוֹ בסין ואמידה ביפן), דמות בודהה מיתולוגית שקדמה לגאוטמה הבודהה לפי המסורת, באמצעות קריאה בשמו ואמירת מנטרות המזוהות איתו במקדשיו ומול פסליו.
עם זאת, ישנם גם זרמים במהאיאנה המתרכזים בתרגול, ושמבחינתם פולחן כדוגמת הארץ הטהורה נחשב סוג של האחזות במהויות, ולכן לא רצוי ולא מקרב להארה. אחד מזרמים אלו, הזן, הכה שורש במערב מהר יותר מהזרמים הפולחניים, מכיוון שאינו דורש לאמץ אמונות ותפיסות המנוגדות או סותרות את הדתות הנהוגות במערב או את תפיסת העולם החילונית-הומניסטית.
אסתטיקה.
המהאיאנה מאופיינת בהשקעה גבוהה באסתטיקה הבודהיסטית. מנזרים, מקדשים וחללי תרגול מהאיאנים יכללו לרוב סוגים שונים של קערות מזמרות, גונגים, קטורת ופסלים, הן של דמויות היסטוריות והן של יצורים מיתולוגים, בעוד במקדשי הטהרוודה לרוב יהיו פסלים המציגים גאוטמה הבודהה בלבד, ולרוב מעט מהם. חוץ מריבוי הבודהות והבודהיסטוות, המהאיאנה גם עשירה בסמלים, כדוגמת מנדלות, סגנונות שירה ומוזיקה אופיינים, ובזרמים מסויימים נהוגות גם מנטרות.
בתרבויות מהיאניות שונות נהוגה אסתטיקה שונה המושפעת רבות מפילוסופיות העיצוב הנהוגות באותה התרבות כמו גם מהדתות האחרות הנהוגות בה, ולכן מנזרים בודהיסטים ביפן אינם חולקים את אותו הסגנון האסטתי עם המנזרי הדזונג של טיבט ובהוטן.
נזירות.
כללי הנזירות במהאיאנה נחשבים מקלים ביחס לאלו של הטהרוודה. לדוגמה, נזירי זן המורשים להנשא ולהעמיד צאצאים. בניגוד לכך, זרמים רבים במהאיאנה דורשים ממאמיניהם לנקוט בצמחונות כביטוי לחמלה ואי אלימות, דבר שאינו נדרש מנזירי הטהרוודה. למרות זאת נזירים רבים, במיוחד באיזור ההימלאיה ואזורים נוספים בהם קשה להתקיים מדיאטה צמחית בלבד, אינם צמחוניים.
היחס לקאנון הפאלי.
בניגוד לדתות מאורגנות בעלות ארגון מפותח ועשיר, הבודהה לא מינה אחריו יורש ואין מוסד המייצג את הבודהיזם בכללותו או את זרמיו השונים (אם כי ישנם זרמים בעלי ארגון עשיר יותר מאחרים). בעקבות כך, לבודהיזם יש מספר קאנונים של כתבים המיוחסים לגאוטמה הבודהה. המוקדם מבינהם הוא הקאנון הפאלי שעלה על הכתב בסרי לנקה בתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, ולפני כן עבר בעל פה על ידי תלמידיו של הבודהה. הסוטרות המופיעות בקאנון הפאלי מקובלות על כל הזרמים הבודהיסטים (והחשוב בהם הוא ארבע האמיתות הנאצלות), אך אלו הכתבים היחידים המיוחסים לגאוטמה הבודהה על פי מאמיני הטהרוואדה. המהאיאנה לעומת זאת מעדיפה את הקאנון הסיני, שמכיל תרגום לסינית של הקאנון הפאלי, אך מכיל סוטרות נוספות המיוחסות גם הם לבודהה (אם כי חוקרים מאמינים שנכתבו מאוחר יותר). במהאיאנה לומדים גם טקסטים מאוחרים יותר בהם מובעים רעיונות פילוסופים ממקור אחר, ולעיתים מעדיפים אותם על הקאנון, אותם רעיונות פילוסופים כוללים את רעיון השונייטא או הריקות אותו פיתח נגרג'ונה, לפיו לשום דבר אין קיום עצמאי ועקבי בעולם, אלא כל הדברים מתקיימים אך ורק בהקשרם ולכן ארעיים וחולפים מטבעם. עקרון נוסף שתופס מקום מרכזי במהאיאנה וכמעט אינו מוזכר בקאנון הפאלי הוא עקרון ה"נון-דואליזם", לפיו ההפרדה בין ה"עצמי" ל"לא-עצמי" או בין הפנימי לחיצוני היא דיכוטומיה שגויה שמקורה באשליית העצמי.
בנוסף, זרמים מסוימים במהאיאנה, בעיקר אלו שמקורם בצ'אן הסיני, הושפעו מהדאואיזם במידה דומה למידה שבה זה הושפע מהבודהיזם. כתוצאה מהשפעה זו פותחה גישה לפיה הרציונליזם והלוגיקה הברורה עליהם נשען הקאנון הפאלי והמסורות הבודהיסטיות המוקדמות היא בעוכרי המתרגל, ושמטרת התרגול היא להפתר מדפוסי מחשבה לוגיים על מנת לחוות את עולם התופעות ברמה שמעבר לאינטלקט האנושי.
דוקטרינה.
את דרך המהאיאנה ניתן לאפיין בעקרונות הבאים:
הזרמים הפילוסופים או החילוניים יותר נוטים להתמקד בשלושת המאפיינים הראשונים (אוניברסליזם, חכמת הארה וחסד) ללא עניין רב בנושאים העל טבעיים, ואילו הזרמים הדתיים או המיסטים מתמקדים בעיקר בגאולה אשר תוביל את המאמין למישורי קיום נעלים, אשר מעבר לקיום הארצי.
אוניברסליזם.
בכל פרט בעולם קיים מלכתחילה "טבע של בודהה", ועל כן טמונה בו היכולת להגיע להארה ולהפוך לבודהה אם רק יזהה זאת.
חוכמת הארה.