אוסקר גרילי קלנדנינג המרשטיין השני (Oscar Greeley Clendenning Hammerstein II; 12 ביולי 1895 - 23 באוגוסט 1960) היה פזמונאי ומחזאי אמריקאי ממוצא יהודי, ועסק גם בהפקה ובימוי מחזות זמר. במהלך ארבעה עשורי פעילותו זכה בשמונה פרסי טוני ושני פרסי אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (עבור "The Last Time I Saw Paris" ("הפעם האחרונה בה ראיתי את פריז") מהסרט "Lady Be Good" ; 1941) ו-"It Might as Well Be Spring" ("זה יכול להיות אביב") מהסרט "State Fair" ("לרקוד עם שחר"; 1945), פרס פוליצר ופרסים רבים נוספים למחזות זמר וסרטים מוזיקליים שהשתתף ביצירתם. הוא כתב כ-850 שירים שחלק מהם נכללים בספר השירים האמריקאי הגדול ("Ol' Man River", "All the Things You Are", "My Favorite Things" ועוד), שיתוף הפעולה הנודע ביותר שלו היה עם המלחין ריצ'רד רוג'רס במסגרת הצמד רוג'רס והמרשטיין אך כתב גם עם מלחינים נוספים בהם אוטו הארבך (Otto Harbach) וג'רום קרן.
בין מחזות הזמר הבולטים שכתב נמנים המלך ואני, ספינת השעשועים, צלילי המוסיקה, אוקלהומה!, קרוסל, דרום פסיפיק וכרמן ג'ונס.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
המרשטיין נולד ב-1895 בניו יורק לאב ממוצא יהודי-גרמני, ולאם נוצרייה ממוצא בריטי. סבו, אוסקר המרשטיין הראשון , היה בראשית דרכו מייצר סיגרים, אשר הגיע מגרמניה היישר אל ארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים; על אף אהבתו לסיגרים, אהבתו לעולם התיאטרון הייתה גדולה בהרבה, ולכן הקדיש את חייו לבניית תיאטראות ובתי אופרה, ובנוסף, היה אמרגן של מופעי וודוויל. אביו אחריו ניהל תיאטרון להצגות וודוויל. אמו הייתה ממוצא סקוטי והוא גדל כבן לכנסייה האפיסקופלית. למרות שנולד למשפחה מ"עסקי השעשועים" הוא חונך למסלול חיים אחר. בין השנים 1912–1917 למד באוניברסיטת קולומביה, בכוונה להתמחות במשפטים, שם פגש את לורנץ הארט. ב-1914 נפטר אביו והא כתב את המחזה הראשון שלו, "On Your Way" ("בדרכך").
המרשטיין עזב את לימודי המשפטים והחל לכתוב שירים בסמטת טין פאן. שותפו לכתיבת הלחנים היה אוטו הארבך, עמו עבד כעשרים שנה. ב-1921 עלה המחזמר הראשון שלהם בברודוויי, "Always You" ("תמיד את/ה"). פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 עת שיתף פעולה עם ג'רום קרן ביצירת המחזמר ספינת השעשועים בהפקתו של פלורנץ זיגפלד, שנחשב למחזמר החשוב, המצליח ופורץ הדרך ביותר בברודוויי בשנים שלפני השפל הגדול.
רוג'רס והמרשטיין.
עד 1943 התקיימה שותפות יצירתית בין המלחין ריצ'רד רוג'רס והתמלילן לורנץ הארט, שניהם ידידיו של המרשטיין. הארט שקע באלכוהוליזם וב-1943, עוד לפני מותו של הארט, החליט רוג'רס שאינו יכול עוד לשתף פעולה עם הארט ופנה אל המרשטיין לצורת כתיבת המחזמר "אוקלהומה!". הארט נפטר בהמשך אותה שנה.
הצמד אוסקר והמרשטיין התפרסם בזכות מחזות הזמר המצליחים שכתבו ושהוצגו בברודוויי בשנות הארבעים והחמישים, מחזות שהיו להצלחה יוצאת דופן, ביניהם: "אוקלהומה!", "קרוסל", "דרום פסיפיק", "המלך ואני" ו"צלילי המוסיקה". השניים זכו ביחד ב-34 פרסי טוני (פרסי התיאטרון האמריקני), חמישה עשר פרסי אוסקר, שני פרסי פוליצר, שני פרסי גראמי (פרסי המוזיקה האמריקנית) ושני פרסי אמי.
הם כתבו תשעה מחזות זמר וסרט מוזיקלי אחד, "יריד המדינה" (באנגלית: "State Fair"). כמפיקים הביאו השניים לבמה את המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות". שותפותם נמשכה למעלה מעשרים שנה.
מותו.
מעט אחרי מופע הבכורה של צלילי המוזיקה בברודוויי נפטר המרשטיין מסרטן הקיבה בביתו שבפנסילבניה. שירו האחרון, שכתב עבור המחזמר, "אדלווייס" (Edelweiss), נחשב לשיר עממי אוסטרי, אך הוא למעשה יצירה מקורית.
לזכרו, ימים ספורים לאחר מותו, כובו האורות בכיכר טיימס בניו יורק וברובע וסט אנד בלונדון עומעמו האורות למשך דקה.
אלדו אדורנו
אלדו אוסמר אדורנו (בספרדית: Aldo Osmar Adorno; נולד ב-8 באפריל 1982) הוא כדורגלן עבר פרגוואי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
אדורנו שיחק במספר קבוצות בפרגוואי ובמקסיקו, ובשנת 2003 הגיע לישראל ושיחק עונה אחת במכבי תל אביב.
חוץ מדרכון פאראגוואי, יש לאדורנו גם דרכון ספרדי, ולאחר שעזב את ישראל שיחק בספרד עד שהגיע לקפריסין בשנת 2006. אדורנו שיחק במספר קבוצות מליגת העל הקפריסאית, ובשנת 2011 חתם באפואל ניקוסיה. בספטמבר 2014 חתם במטאלורג דונצק האוקראינית. לאחר חצי עונה באוקראינה חזר לקפריסין וחתם בארמיס ארדיפו. בקיץ 2015 חתם בקבוצת נאה סלמיס פמגוסטה.
ב-25 ביולי 2019 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
פאטו אבונדנסיירי
דופלקס (סרט)
דּוּפְּלֵקְס (באנגלית: Duplex) הוא סרט קומדיה שבוים על ידי דני דה ויטו ונכתב על ידי לארי דויל. הסרט יצא ב-ישראל ב-1 בינואר 2004. כוכבי הסרט הם בן סטילר, דרו ברימור ואיילין אסל.
עלילה.
זוג צעיר, אלכס (בן סטילר) וננסי (דרו ברימור), עובר לדירה שנמצאת מתחת לדירת אישה זקנה. הזוג חושב שמצא את דירת החלומות שלו, אך גברת קונלי, האישה הזקנה שגרה מעליהם, שנראתה בלתי מזיקה, מתחילה למרר את חייהם. קונלי מבקשת מהזוג עזרה לעיתים תכופות, ולא מאפשרת להם לחיות חיים נורמליים. הזוג מתכנן דרכים למזער את הנזק, וכשזה לא מצליח הם מתכננים איך לגרום לה לעבור דירה, ולבסוף איך לרצוח אותה.
גן שאול
גן שאול, הידוע בכינוי העממי "גן הקופים", הוא גן ציבורי ברמת גן. הגן ממוקם בפסגתה של גבעת כורכר המתנשאת לגובה 60 מטרים מעל גובה פני הים, ולמרגלותיו נמתח רחוב ביאליק, מרחובותיה המרכזיים של העיר. נקרא על שם המשורר שאול טשרניחובסקי.
תולדות הגן.
השנים הראשונות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקראה הגבעה "ג'בל אל-חרמיה" (הר הגנבים) על שם השודדים הבדואים שהסתתרו במערותיה ופשטו על שיירות ועל עוברי אורח במקום. במלחמת העולם הראשונה, במהלך כיבוש ארץ ישראל מידי העות'מאנים, נאחזו הבריטים בפיקודו של גנרל אדוארד באלפין מגדוד הדיוויזיה ה-54 בגבעה, והציבו עליה את תותחיהם. משם ניהלו קרב עם חיילי הצבא העות'מאני שהתחפרו צפונית לנחל הירקון. הניסיונות לעבור לגדתו השנייה של הנחל עלו בתוהו, אבל בדצמבר 1917 הצליחו הבריטים לחצות את הירקון ולהדוף את העות'מאנים צפונה. זמן קצר לאחר מכן הושלם כיבוש הארץ כולה, והגבעה זכתה לכינוי "גבעת באלפין"(Bulfin Hill).
אברהם קריניצי וחזון "עיר הגנים".
גן שאול היה הגן הציבורי השלישי שניטע ברמת גן, לאחר גן המלך דוד וגן אברהם. נטיעתו תאמה את חזונו של אברהם קריניצי, מייסד העיר, שביקש להקים עיר מרגוע, משופעת בגנים ובאוויר צח.
כבר מימיה הראשונים ניטעו ברמת גן אלפי עצים ושתילי נוי על הגבעות, ברחובות העיר, באיי התנועה ובחצרות הבתים, ואף נוסדה משתלה עירונית שסיפקה שתילים לגני העיר. "גני רמת גן", ציין קריניצי בגאווה ב-1939, "יצא להם מוניטין בכל הארץ, מצטיינים בנוי מיוחד, בצמחייה עשירה, בשדרות מוצלות, בפינות משחק ושעשועים, במזרקות מים, ומשמשים מקום מנוחה ומרגוע הן לאנשי המקום והן לאנשי הסביבה". עד כדי כך היו הגנים בבת עינו של אברהם קריניצי, שהעירייה אפשרה לתושבים שהתקשו לשלם את מיסיהם להמיר את חובם בעבודה בגני העיר.
בתכנון הגנים ברמת גן חבר לקריניצי הגנן משה כבשני, בוגר לימודי גננות במקווה ישראל, שטיפח את פינותיה הירוקות של העיר. כבשני, כפי שמעידים דוחות המועצה מסוף שנות ה-30, היה גנן בעל נשמה יתרה, והיה מודע היטב לחשיבות הקשר בין האדם לסביבתו. כל אימת שנחנך גן ציבורי חדש, נהג כבשני להזמין לטקס את תלמידי בתי הספר באזור, ובמהלכו "למסור" אותו לאימוץ על ידם. בדרך זו יצר זיקה חמה בין ילדי רמת גן לגני עירם.
מ"גן הנשיאים" ל"גן שאול".
במרץ 1937 החלה חברת "עיר גנים", שרכשה את הקרקע, בעבודות הכשרה של גן ציבורי חדש על גבעת הכורכר. ב-18 באפריל 1938 נחנך הגן בטקס רשמי בנוכחות מושל המחוז הבריטי קרוסבי, ונקרא "גן הנשיאים", על שם נשיאי ההסתדרות הציונית. חלק מהגן נקרא על שמה של נחמה צדק שנרצחה ברצח האחיות היהודיות. בשנת 1943, לאחר מותו של המשורר שאול טשרניחובסקי, הוסב שמו ל"גן שאול".
בראשיתו השתרע הגן על פני שטח של 25 דונם, ומאוחר יותר צומצם שטחו ל-16 דונם. פסגת הגבעה כוסתה בצמחייה עשירה, פינות נוי, חלקות דשא וגדרות חיות של עצי פיקוס, ניטיצה ולוגוסטרם, והוקצו בה שטחים ייחודיים לגידול צמחים מסוגים שונים. במרכז הגן נבנה אגם מלאכותי ובו קני סוף ופרחי מים יפהפיים, והותקנה ברכה של דגי זהב ומסביב לה פרגולת עץ, העטורה שיחי יסמין ובוגנוויליה. בינות לעצי האקליפטוס, האורן והשקמה נקבעו 25 ספסלי ישיבה נוחים, והוקמו מתקני שעשועים לילדים.
גולת הכותרת של הגן הייתה פינת חי ובה כלובי קופים, תוכים, טווסים, צבים, ארנבות ומיני חיות אחרים, כמו גם שובך יונים גדול. פינת חי זו היא שהעניקה לגן את הכינוי "גן הקופים", ובזכותה הוא זכור לרבים מתושביה הוותיקים של רמת גן כגן עדן של ילדות. "גן זה אהוב על ילדי העיר לא בשל מדשאותיו ואילנותיו ואף לא בשל פינת המשחקים, אלא בעיקר בשל פינת החי שבו", נכתב בספרון "סיפורה של רמת גן", שהוציאה המחלקה לחינוך ונוער של עיריית רמת גן. "מה שונים ורבים בעלי החיים אשר בגן: ציפורים מגוונות הנוצה, טווסים גאים על מניפותיהם הצבעוניות, המנומרות, תוכים גדולים וקטנים וקופים.
"העובר במשעולי הגן ישמע את ציוץ הציפורים העליז, את פטפוט התוכים, שאינם חדלים ללהוג, כמתגרים בעוברים ושבים, ואת צווחות הקופים האמיצים והנועזים, החשים עצמם כאדוני המקום. ואמנם, מכל בעלי החיים אהובים ביותר הקופים על הילדים, ומשום כך נקרא הגן בפיהם - 'גן הקופים'".
תוכנית הגן המקורית.