אחיקם פולונסקי
אחיקם פולונסקי (6 ביולי 1935 - 21 באוגוסט 2011) היה ספורטאי ישראלי רב גוני. אלוף ישראל (1970) ובעל מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973) בזריקת דיסקוס, אלוף ישראל בהיאבקות (1969) ושחקן נבחרת ישראל בכדוריד. נוסף לכך, השתתף במשחקי כדורסל ובתחרויות איגרוף. השתתף ב-8 מכביות (1953 - 1977) בשלושה ענפים שונים (אתלטיקה, כדוריד והיאבקות)
ביוגרפיה.
פולונסקי נולד וגדל בכפר חיים למשה ולשרה פולונסקי, עולים מפלונסק שבפולין. בגיל 8 התייתם מאביו. שני אחיו הבוגרים היו אתלטים מצטיינים. פנחס פולונסקי אלוף ישראל, שיאן ישראל, אלוף המכביה השלישית ושיאן המכביה ביידוי פטיש ועטרה פולונסקי, הייתה אלופת ישראל ואלופת המכביה הרביעית בזריקת דיסקוס. הוא פיתח קריירה באתלטיקה והתאמן בקבוצת הפועל כפר חיים ובהמשך בקבוצת הפועל חדרה.
בתחרות שנערכה בינואר 1966 זכה פולונסקי במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 45.95 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בישראל באותה העת וכיום (2018) מקום 19 בכל הזמנים.
באליפות ישראל שנערכה ברמת גן בסוף יוני 1968 זכה פולונסקי במדליית ארד ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 35.68 מטר, אחרי מאיר יעקובי (56.78 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' (43.60 מטר).
באליפות ישראל בהיאבקות שנערכה באשקלון בפברואר 1969 זכה פולונסקי במדליית זהב בסגנון חופשי במשקל כבד מעל 100 ק"ג.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביולי 1970 זכה פולונסקי במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.25 מטר, לפני עקיבא קורל מהפועל רמת גן (42.05 מטר), ועופר בורובסקי מהפועל עמק חפר (39.38 מטר).
באליפות הפועל בהיאבקות שנערכה במכון וינגייט בסוף דצמבר 1971 זכה פולונסקי במדליית זהב במשקל עד 100 ק"ג.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס אחרי עקיבה קורל מהפועל רמת גן (42.19 מטר) ולפני דב אליאס.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכה פולונסקי במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.52 מטר, אחרי ג'רי וולף שקבע שיא מכביה חדש של 51.92 מטר וג'ו גולד (45.28 מטר), שניהם מארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביולי 1974 זכה פולונסקי במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.10 מטר, אחרי עופר בורובסקי (43.40 מטר) ויאיר מקלר מהפועל אשקלון (39.06 מטר).
חייו האישיים.
פולונסקי אב ל-5 ילדים. נפטר בכפר חיים בגיל 76.
הנצחה.
בשנת 2012 יצא לאור סרטו של יגאל תיבון "הולך על הידיים" סרט תעודה, על חייו של אחיקם פולונסקי.
אורן פרוכטר
אורן פרוכטר (נולד 1967) הוא מומחה במחלות ריאה ורפואה פנימית, פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל המחלקה למחלות ריאה המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון.
מתחומי עיסוקיו: סרטן ריאות אבחון בדרך ברונכוסקופית, אבחון וטיפול בדרך ברונכוסקופית למחלות שונות של דרכי הנשימה, שיעול ממושך, מחלת ריאות חסימתית כרונית COPD, אסתמה ונוזל בקרום הריאה.
קורות חיים.
פרופ' פרוכטר יליד חיפה, בוגר בית הספר הריאלי בעיר. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה בירושלים וסיים בשנת 1993.
בין השנים 1985–1987 במסגרת לימודי הרפואה השלים תואר ראשון (BSc) בבית הספר לרפואה. ביו השנים 1985–1993 למד רפואה באוניברסיטה העברית. ב-1 ביולי 1993 קיבל את תואר "דוקטור לרפואה". בסיום לימודיו, ולאחר שנת סטאז', שירת בצה"ל כרופא צבאי עד לשנת 2000.
בהמשך דרכו המקצועית בין השנים 2000–2004 התמחה בהצטיינות ברפואה פנימית בבית החולים רמב"ם.
לאחר סיום ההתמחות ברפואה פנימית התמחה בהצטיינות במחלות ריאה בבית החולים רמב"ם.
בהמשך דרכו כיהן כסגן מנהל המערך למחלות ריאה במרכז רפואי רבין ומנהל יחידת הברונכוסקופיות במרכז הרפואי רבין, קמפוס בילינסון.
בשנת 2012 מונה למרצה בכיר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך בשנת 2015 מונה לפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2015 מכהן כמנהל המחלקה למחלות ריאה וטיפול נמרץ נשימתי, במרכז רפואי וולפסון.
השתלמויות.
בין השנים 2002–2003 השתלם במכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH), שם עסק במחקר בנושא מטבוליזם של סטרואידים בתרביות רקמה. פרופ' פרוכטר ערך גם השתלמות מקצועית בשנת 2009 במרכז הרפואי בהיידלברג שבגרמניה.
אקדמיה ואיגודים מקצועיים.
פרופ' פרוכטר מכהן כפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב
פרסם יותר מ-90 עבודות מדעיות בספרות הרפואית העולמית בנושאים רבים הקשורים למחלות ריאה בכללם מחלות ריאה חסימתיות COPD, אסתמה, סרטן ריאות, ברונכוסקופיות ועוד.
משמש כסוקר מטעם מספר עיתונים בינלאומיים בתחום רפואת הריאות.
זוכה להופיע ברשימת "הרופאים הטובים ביותר בישראל" בתחום מחלות הריאה של הירחון "פורבס" בשנים 2016-2017-2018.
כדורגל באולימפיאדת אטלנטה (1996)
אולימפיאדת אטלנטה (1996) נערכה באטלנטה, בירת ג'ורג'יה שבארצות הברית. תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-20 ביולי ל-6 באוגוסט 1996. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ולראשונה בטורניר האולימפי התקיים טורניר כדורגל נשים, בו השתתפו שמונה נבחרות. שינוי נוסף החל מטורניר זה היה הגבלת גילם של שחקני הנבחרות עד גיל 23, עם אפשרות להכליל בסגל עד שלושה שחקנים מעל להגבלת הגיל.
אצטדיונים.
טורניר הכדורגל התקיים בחמישה אצטדיונים שונים, בחמש ערים שונות במזרח ארצות הברית. האצטדיון הגדול מבין החמישה, אצטדיון סנפורד מהעיר את'נס שבמדינת ג'ורג'יה, היה האצטדיון שאירח את משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק גמר בטורניר הגברים וכן בטורניר הנשים.
טורניר הגברים.
פרסים.
6 שערים
5 שערים
4 שערים
טורניר הנשים.
הנבחרות שהעפילו.
מכיוון שלא שוחק טורניר מוקדמות בעקבות אילוצי זמן, הוחלט כי המשתתפות בטורניר תהיינה הנבחרות ששיחקו בגביע העולם בכדורגל נשים 1995. משמעות ההחלטה הייתה כי נבחרות מאפריקה או אוקיאניה לא יכלו להשתתף בטורניר הגמר. ההבדל היחיד בהרכב הנבחרות המשתתפות מזה של גביע העולם שנה קודם לכן, היה החלפתה של אנגליה בברזיל.
פרסים.
4 שערים
3 שערים
פרזאנה בארי
פרזאנה בארי (באורדו: فرزانہ باری) היא פמיניסטית, פעילת זכויות אדם ואקדמאית פקיסטנית, אשר שימשה כראשת מחלקת לימודי המגדר באוניברסיטת קאיד-י אעזם, באסלאמאבאד.
פעילות.
בעברה, שימשה פרזאנה בארי גם כמנהיגה בכירה במפלגת הפועלים העממית, והיא כותבת טור בעיתונים "The Express Tribune" ו-"Daily Times Pakistan", העיתונים היומיים הגדולים בפקיסטן בשפה האנגלית.
בארי מקדמת חילוניות וליברליזם בפקיסטן. היא פועלת נגד שיטת ה"ג'ירגה" (جرګه), מועצות גברים הדנות במחלוקות וסוגיות ציבוריות, אשר סמכותן פעמים רבות קודמת אפילו לחוקי המדינה, ואשר מקורה בתרבות הפתאנית אך אומצה גם על ידי קהילות אחרות. היא פועלת למען פרשנות אסלאמית מקלה יותר בנושא זכויות נשים, ומתמקדת באופן מיוחד בנושא רצח נשים על ידי הסביבה הקרובה, אשר לפעמים מכונה "רצח על כבוד המשפחה".
ב-2014, ושוב ב-2016, קראה בארי לפתיחה מחדש של תיק "הרוקדות מקוהיסטאן", בו דווח על רציחתן ב-2012 של ארבע נערות לאחר שהופץ סרטון בו הן נראות רוקדות ומוחאת כפיים בחתונה. בארי הייתה חלק ממשלחת בת חמישה חברים שנשלחה לאזור כדי לוודא את אמיתות האירועים. הוצגו בפני הוועדה ארבע נערות, אך בארי הביעה ספק שאלה אותן הנערות מהסרטון. אך היא הייתה בדעת מיעוט, ובית המשפט העליון סגר את התיק. תמונות של הנערות שהוצגו למשלחת בקוהיסטאן נשלחו לכתבת רויטרס,  קתרין הורלד, והיא שלחה אותן להשוואה בסוכנות עצמאית בבריטניה, אשר החזירה תשובה שאין אלה אותן הנערות. בארי ציינה גם שתי מסיבות עיתונאים בהן מנהיגים מקומיים הודו שהנערות נהרגו. טיעוניה חוזקו על ידי חבר הפרלמנט לשעבר, מאולנה דילדר, שמונה לסייע לוועדה, וכתב בדו"חו שאין ספק שהנערות נרצחו, והחלטת בית המשפט הייתה מוטעית.
באוגוסט 2015, נסעה בארי לכפר חוסיין חאן ואלה, בקאסור שבמחוז פנג'אב, שם פרצה הסוגיה של יותר מ-300 ילדים אשר נחטפו והוחזקו כשפחות ועבדי מין וצולמו בסרטי מין בין השנים 2006 ל-2014. הממשלה מיד הקימה ועדת חקירה, אך בד בבד, המשטרה גררה רגליה, והתגלו מיליוני דולרים ששולמו בשוחד לשוטרים ופקידי ממשלה במהלך השנים. מפקד המשטרה טען שאין לדעת אם הילדים השתתפו בהסכמה, ואילו פקיד בכיר בממשלה המקומית טען שלא הייתה כלל התעללות מינית, אלא מדובר בעלילה שמקורה בסכסוך על אדמות. בארי כתבה על הסוגיה, התראיינה לתקשורת, והפעילה לחץ משפטי, כדי למצות את הדין עבור הילדים הנפגעים. עם זאת, גם לאחר שמשטרה הביאה 34 תביעות נגד גברים המקושרים לנושא, חלקם זוקו, חלק מהתיקים בוטלו, ורוב אלה שנעצרו בנוגע לרשת הסחר בילדים פשוט שוחררו. בשני המקרים שהובאו בינתיים בפני בית המשפט, אי אפשר היה להגיע להרשעה כי המשטרה פשוט סירבה לחקור או לאסוף ראיות. ממעורבותה בחקירה, בארי טענה שהיה מדובר ברשת פשע ענפה ומאורגנת היטב. יתרה מכן, היא טענה שהתעללות מינית בילדים היא תופעה רווחת בפקיסטן, ושאין רצון מערכתי להילחם בתופעה זו. לאחר שנה של עבודה למעט מטרה זו מצד פעילות זכויות נשים ופעילי זכויות אדם וילדים, הסנאט הפקיסטני העביר ב-2016 לראשונה חוק האוסר פלילית תקיפה מינית נגד קטינים, פורנוגרפיה של ילדים, וסחר בילדים.
במאי 2016, היא התנגדה בחריפות להחלטת המועצה האסלאמית לפיה זה חוקי עבור בעלים להכות "מעט" את נשותיהם, וכינתה את המועצה כ"מנוונת".