המקצב של הצ'אנגווי הוא מקצב אפריקאי לא סימטרי הנקרא קלאווה. בצ'אנגווי אין הקפדה על נגינה של הקלאווה, שלא כמו בסון, ונוטים לשנות את הקלאווה כדי להתאים למלודיה.
מבנה.
שירי צ'אנגווי מתחילים בקטע כתוב של טרס. בהמשך, השיר מתפתח בצורה הדומה למבנה הקלאסי בסון- הזמר שר בתים, וזמרי הליווי שרים פזמון חוזר. אחרי גוף השיר, מגיע קטע של אלתור (Descarga), בו כל הכלים שומרים על מקצב בסיס למעט אחד המאלתר בכל רגע נתון.
השיא של שירי צ'אנגווי מגיע ממש לפני סיום השיר.
בצ'אנגווי מודרני, הפתיחה מבוצעת על ידי כלים אחרים (חליל, כינור), והמבנה הקשיח שתואר נעשה גמיש יותר. מתווספים קטעי אלתור באמצע השיר, וקטעי סולו של כלים מלודיים.
קישורים חיצוניים.
חלקים מדף זה מקורם במאמרו של אלכס גנדלמן בנושא, ראו קישור מצורף
מאראקס
המאראקס (צורת יחיד - מאראקה) הם כלי נגינה פשוטים שמקורם במוזיקה הלטינית. המאראקס עשויים מקליפה חלולה המכילה אורז או גרגרים אחרים, אליה מחוברת ידית אחיזה.
נגינה במאראקס מתבצעת בזוגות (לרוב), כאשר הנגן ממבצע תנועת נדנוד והקפצה של הכלי, כך שמתקבל קול רשרוש מתמשך והרמוני. לרוב, אחת משתי המאראקות היא בעלת טון גבוה מהשנייה, כך שהנגן יכול ליצור ניגודים ושיאים בצליל המתמשך. אף שלכאורה הנגינה במאראקס היא קלה, נדרשת מיומנות רבה כדי להוציא צליל נכון ומתמשך, וכדי ליצור סינקופות והנגדות בין שתי המאראקות.
במקור, הכלי פותח ככל הנראה בתקופות פרה-היסטוריות באמריקה. מקור השם הוא ככל הנראה בשפת הטופי של אינדיאנים מסוימים בברזיל. בעבר, היו הקליפות עשויות מדלועים מיובשים, והידיות מעץ. בימינו, מאראקס עשויים ממגוון חומרים - פלסטיק, עץ או עור.
במוזיקה הלטינית, המאראקס משמשים ככלי ליווי לזמר (שלרוב מנגן עליהם בעצמו תוך כדי שירה), ומהווים חלק בלתי-נפרד ממרבית המקצבים הלטיניים.
מוזיקה הלטינית
פרה-היסטוריות
ח'ליף עלי
דלועים
דה-גול
רום
רוּם הוא משקה אלכוהולי מזוקק המופק מתוצרי לוואי של קנה הסוכר, כגון דבשה ומיץ קנה הסוכר, בתהליך של תסיסה וזיקוק. לרום ריח עז אופייני וטעם מתקתק במקצת, עם תכולת אלכוהול גבוהה (40% ברום סטנדרטי).
מרבית הרום מיוצר בארצות הים הקריבי ובשפך הנהר דמררה בדרום אמריקה. ארצות אחרות בהן הוא מיוצר הן אוסטרליה, הודו והמושבות הצרפתיות לשעבר באוקיינוס ההודי.
לרום חשיבות דתית ותרבותית בארצות האגן הקריבי ובדרום אמריקה. שימוש ברום נפוץ במסורת הדתית של דת הסנטריה ובדתות קריביות אחרות. בנוסף, לרום ישנו קשר ארוך יומין לצי הבריטי אשר מלחיו, בהם פיראטים וסוחרי עבדים, היו שותים אותו נקי או בתוספת מים (מכונה באנגלית "גרוג", Grog). הרום היה אחד ממוצרי הסחר העיקריים שה"עולם החדש" של אמריקה סיפק ל"עולם הישן" של אירופה, ועל רקע הסחר וייצור הרום התרחשו מאורעות, כגון המהפכה האמריקנית.
היסטוריה.
משקאות שמקורם בתוצרי קנה סוכר מזוקקים ידועים עוד משחר ההיסטוריה. ככל הנראה, משקאות אלו יוצרו לראשונה בהודו או בסין העתיקה. מאזורים אלו, התפשטו משקאות אלו ברחבי תבל. דוגמה למשקה כזה הוא ה"ברום", משקה שיוצר במאלי במשך אלפי שנים.
רום של ממש זוקק לראשונה במטעי הסוכר באיים הקאריביים, כאשר עבדים גילו שניתן להתסיס דבשה, אחד מתוצרי הלוואי של זיקוק הסוכר, ולקבל אלכוהול. מאוחר יותר, גילו כי ניתן לזקק את התוצר המותסס של הדיבשה ולקבל משקה אלכוהולי חזק וארומטי יותר.
ישנם חילוקי דעות באשר למקום המדויק בו התגלה הרום, אך המסורת היא שהמשקה נוצר לראשונה באי ברבדוס.
אחרי המצאתו, זכה הרום לפופולריות גדולה והתפשט במהרה לארצות דרום אמריקה וגם למושבות האירופאיות במרכז ובצפון אמריקה. כדי לספק את הדרישה הגדלה למשקה, הוקמה מזקקת הרום הראשונה בסטטן איילנד שבניו יורק, ובמהרה הוקמו מזקקות נוספות במושבות אחרות. צריכת הרום הייתה באותה תקופה גבוהה ביותר, 13.5 ליטר רום בשנה לנפש במושבות.
כדי לעמוד בדרישה הגדולה לדבשה, וגם עקב עליית הביקוש לסוכר באירופה, נדרש כוח אדם רב לעיבוד מטעי הסוכר באיים הקאריביים. דרישה זו יצרה סחר תלת צדדי בין אפריקה, האיים הקריביים והמושבות באמריקה. עבדים יובאו מאפריקה לאיים הקריביים, מהדיבשה שייצרו הופק רום במושבות, והרום מימן יבוא עבדים נוספים מאפריקה. בשני העשורים האחרונים הוכיחו היסטוריונים שהמשולש - דיבשה, רום ועבדים, היה כפי הנראה חלק מהתעמולה של מתנגדי האלכוהול במאה ה-19 שחפצו להשחיר את שמו של המשקה הפופולרי. למעשה, הסחר בין המושבות לאיים הקאריביים ולאפריקה היה מגוון ביותר ולא התבסס רק על רום או על עבדים. המושבות ייצאו בין השאר, אורז, אורן לבן, טבק, דגים מלוחים ועוד.
לסחר זה היו השפעות דמוגרפיות, תרבותיות ופוליטיות. עקב יבוא העבדים, השתנה הרכב אוכלוסיית האיים הקאריביים ודרום אמריקה, ומנהגים תרבותיים רבים יובאו מאפריקה לאותן מדינות.
בצד הפוליטי, הסחר בעבדים, בסוכר וברום היה רווחי ביותר למושבות האמריקאיות. ייתכן כי הפגיעה בסחר זה עקב מס הסוכר הבריטי שהוטל בשנת 1764, תרמה להתגבשות ההכרה הלאומית במושבות והשפיעה, בין שאר הגורמים, להכרזת המרד בבריטים.
תהליך הייצור.
מרבית הרום מיוצר מדבשה, למעט באיים דוברי צרפתית, שם מועדף השימוש במיץ קנה סוכר.
תסיסה.
לרכיב הבסיס (דיבשה או מיץ קנה סוכר) מוסיפים שמרים ומים, כדי להתחיל בתהליך התסיסה. רוב יצרני הרום משתמשים בשמרים מיוחדים, ולא בשמרים הפראיים שנמצאים ברכיב הבסיס באופן טבעי. בג'מייקה משתמשים בשמרים שמקורם בשאריות התסיסה של רום קודם.
לשמרים ישנה חשיבות רבה בקביעת טעמו של הרום המתקבל וסוגו - רום כהה מיוצר בתהליך של תסיסה איטית, בעוד רום בהיר לשתייה מיוצר על ידי שמרים הגורמים לתסיסה מהירה.
זיקוק.
בדומה לתסיסה, אין שיטה סטנדרטית לזיקוק רום. רוב ייצור הרום נעשה בזיקוק רציף, אולם יצרנים מסוימים עדיין משתמשים בזיקוק דודי. יתרונן הוא בכך שתוצריהן מכילים יותר משקעים, כך שטעם המשקה המתקבל הוא מלא ועשיר יותר. עם זאת, זיקוק בשיטה זו הוא איטי יותר, ולכן יש יצרנים המעדיפים את הזיקוק הרציף.
יישון הרום.
רבים מיצרני הרום מעבירים את הרום תהליך של יישון, שבו הרום מוחזק בחביות במשך לפחות שנה. לרוב חביות אלון חדשות, בסגנון יישון הדומה לבורבון, אך מקובל גם מעץ אחר או מפלדת אל-חלד. אחרי היישון, הרום עובר תהליך של ערבוב כדי להבטיח טעם אחיד. במסגרת תהליך זה, רום בהיר עשוי לעבור סינון, על מנת להשיג צבע אחיד. לרום כהה מוסיפים לעיתים קרמל כדי להגיע לטעם והצבע הרצויים.
סוגי רום.
קיימים מספר סוגי רום:
את כל סוגי הרום נפוץ לערבב עם משקה קולה.
קנה הסוכר
איזוזים
מונדריאן
שארל מונטסקיה
מודסט פטרוביץ' מוסורגסקי
קרמל
קרמל (בעברית: שֶׁזֶף סֻכָּר) הוא תוצר תהליך שבו סוכר עובר תהליך של פירוליזה וחמצון חלקי. בתום התהליך מתקבל נוזל בגוון הנע בין כתום לחום כהה, בעל ריח עז וטעם מתוק עד מתוק-מריר.
תהליך הייצור.
ניתן לייצר קרמל מכל סוג של סוכר (שמקורו בסלק סוכר או קנה סוכר). החימום הנדרש תלוי בכמות וסוג הסוכר, אולם לרוב מדובר בטמפרטורה של 170 מעלות צלזיוס. בטמפרטורה זו, הקשרים הבין מולקולריים בסריג הגבישי של הסוכר מתפרקים, ונוצרות תרכובות נדיפות המקנות לקרמל את ריחו. סוכרים (פרוקטוז וסוכרוז) מתחמצנים ויוצרים תרכובות בעלות טעם וצבע אופייניים.
במהלך הכנת הקרמל, הסוכר ניתך ומתחילות להופיע בועות בתחתית הסיר כמו בזמן הרתחת מים, על פי הגוון וגודל הבועות ניתן לדעת מהי "דרגת העשייה" של הקרמל.
להכנת קרמל משתמשים בדרך כלל בסיר בעל תחתית כבדה שמאפשר פיזור יעיל יותר של החום. יש להימנע מבחישה של הסוכר במהלך התכתו, דבר שיעודד התגבשות חוזרת של גבישי הסוכר. ניתן להכין קרמל גם באמצעות אש ישירה, למשל באמצעות מבער כמו בקרם ברולה.
שימושים.
הקרמל משמש בבישול להמתקה או הוספת טעם לממתקים (כגון פופקורן קרמל) ודברי מאפה, וגם לקישוט וצביעה שלהם. ישנם גם קינוחים המבוססים עליו כמו קרם קרמל.
בתעשיית המזון משמש הקרמל בייצור ממתקים כמו טופי, תפוחים מסוכרים וכן כצבע מאכל טבעי המסומן כ-E-150, בעיקר במשקאות קלים כמו קוקה-קולה.
מופאסאן
מופסאן
מופסן
גי דה מופסאן
גי דה מופסן
מורוס
מורוס (יוונית: Μόρος, פירוש בעברית: אבדון, גורל) הוא התגלמות האבדון במיתולוגיה יוונית. מורוס הוא בנה של ניקס, שיצרה אותו ללא אב, ואחיו של מורוס היו תנטוס (אל מוות) והיפנוס. היוונים הקדמונים האמינו כי מורוס מחליט על גורלו של כל בן תמותה. הם האמינו גם שהוא זה שאחראי על קץ של קרב, ומוביל את הלוחמים אל גורלם הקטלני.
רומא העתיקה, שכבשה את יוון, אימצה מן היוונים את המיתולוגיה, ולכן במיתולוגיה הרומית מופיעים סיפורים כמעט זהים, אך בשמות שונים.
כתב מורס
מלגשית
מלגשית (Malagasy; בצרפתית: Malgache) היא השפה הרשמית של מדגסקר, ומדוברת גם על ידי מיעוט בקומורו, ראוניון ומאיוט. סך כל הדוברים בה הוא כ-17 מיליון. המלגשית שייכת למשפחת השפות האוסטרונזיות וגאוגרפית היא השפה המערבית ביותר במשפחה זו ובשפות המלאיו-פולינזיות המהוות את רובן של השפות האוסטרונזיות.
השפה הספרותית נגזרת בעיקר מהניב של תת-הקבוצה האתנית המלגשית מרינה.