במאה ה-20, השתמש בביטוי נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, בהתייחס לתמורה העולמית שהתחוללה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהקשר להקמתו של חבר הלאומים. ה"מלחמה שתסיים את כל המלחמות" הייתה זרז חזק עבור הפוליטיקה הבינלאומית, ורבים חשו שהעולם לא יוכל להמשיך ולהתנהל כמו מקודם. המונח נעלם משימוש כשנהיה ברור כי חבר הלאומים אינו יוצר סדר כזה, ונשמע שוב פעמים ספורות בזמן היצירה של ארגון האומות המאוחדות.
לאחר סיום המלחמה הקרה אוזכר הביטוי על ידי רבים, שביניהם בלט נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' בוש האב. תחושתם הייתה כי לסיום המלחמה הקרה תהיינה השפעות דרמטיות על מאזן הכוחות העולמי, כולל התקווה שסיומה יסמן את תחילתו של עידן חדש של שיתוף פעולה בינלאומי באמצעות האו"ם.
המונח פיתח גם כמה משמעויות שליליות. אצל כמה הוגי דעות מונח זה מתאר קונספירציה שנרקמה בין קבוצת ה"עילית" השולטת בעולם לבין ממשלות העולם להעלות ממשלה עולמית פאשיסטית לשלטון בעזרת האו"ם.
מספר קבוצות בימין האמריקני כמו אגודת ג'ון בירץ' השתמשו במונח הזה רבות בהזהירם מפני קונספירציות להעלות את ארגון האו"ם למעמד של ממשלה עולמית. אחרים השתמשו במונח כדי לצייר את ארצות הברית כבריון שכבר לא חייב לתת דין וחשבון לאף אחד, ומשתמש במצב הנוכחי כדי להרחיב את השפעתו. כך, הצירוף של מדינות ממזרח אירופה לברית נאט"ו, הסכסוך בקוסובו, מלחמת עיראק, והבידוד של אומות "שאינן מתכופפות" כולם נראים כדוגמאות לגישה הבריונית הזו. למתנגדי ארצות הברית, השימוש של בוש במונח "סדר עולמי חדש" נתפס כביטוי לגישה זו.
מונחים קרובים הם "הסדר הכלכלי הבינלאומי החדש" ו"סדר המידע הבינלאומי החדש" שהיו פופולריים בארגון האו"ם ובארגונים המסונפים לו (בעיקר אונסק"ו) בשנות ה-70 וה-80. מונחים אלו שימשו במיוחד קבוצות של מדינות מתפתחות (למשל ה-G77, או המדינות הבלתי-מזדהות) בהתייחסן לחלוקה מחדש של עושר בקנה מידה עולמי, והשליטה על המדיה לעצירת ה"השמצה" של מדינות הפריפריה ("העולם השלישי"). מדינות מערביות תקפו את התוכניות האלו כתוכניות להרוס את הקפיטליזם וחופש הבעת הדעה; והתוכניות הללו נזנחו בשקט בשנות ה-80 אחרי שמדינות מערביות איימו לפרוש מגופי או"ם (ארצות הברית ובריטניה מימשו את האיום הזה ופרשו מאונסק"ו, ומאז שתיהן חזרו אליו).
בראשית המאה ה-21.
בראשית המאה ה-21, המונח המודרני מתייחס ומתבסס בין היתר על HAARP ועל מודלים כלכליים לניתוב ושליטה באוכלוסייה בדרכים שונות.
הביטוי "הסדר העולמי החדש" (אנגלית: "New World Order") מתייחס להתהוות שלטון ביורוקרטי-קולקטיבי עולמי יחיד. הכוונה היא בדרך כלל לתאוריות קונספירטיביות הגורסות כי רשת בין-לאומית של טייקונים, מנהיגים ובעלי השפעה עולמית, כמו גם גורמים נסתרים בעלי עוצמה, שואפים לכונן ממשלה עולמית טוטליטרית. לפיכך, תומכי התאוריות הללו מאמינים לרוב כי שורה רחבה של ארגונים, כמו גם דמויות היסטוריות ונוכחיות בעלות השפעה, הם חלק מתוכנית שמטרתה הסופית שליטה עולמית, ורבים מהאירועים והאסונות הפוקדים את העולם הם למעשה שלבים מתוכננים ויזומים שנועדו לקדם את שליטת אותה ממשלת צללים על העולם. ישנם כלכלנים, אשר רואים בגידול האוכלוסייה העולמית כמפריעה להתפתחות חיובית של הכלכלה.
יועץ הממשל האמריקאי, לשעבר, ג'ון הולדרן דן בספרו בשליטה באוכלוסייה באמצעות פרוצדורות של דילול, כגון הדברת מזון ומים והפלות כפויות.
עמק הבכא (יוסף הכהן)
עמק הבכא הוא ספר מהמאה ה-16 העוסק בהיסטוריה של עם ישראל. הספר נכתב בידי ההיסטוריון ר' יוסף הכהן הרופא (1496–1575) והופיע בשנת מותו, ה'של"ה, בג'נובה שבאיטליה.
הספר מתאר את קורות העם היהודי ותלאותיו מחורבן בית שני ועד לימיו של המחבר.
בהקדמה לספרו כותב ר' יוסף הכהן הרופא:
רבים מיהודי איטליה נהגו לקרוא בספר זה בצום תשעה באב ור' יוסף כותב על כך בשיר שחיבר: "מי הוא האיש האכזרי שלא יבכה בראות ספרי / שלא יישום ולא ישאף, כשדי יהיה או איש מצרי / לכן יום נשרף מקדשי יקראנו כל איש עברי / כי עבור עמק הבכא יאות לו אז יום תמרורי".
חלב (שומן)
ניז'ר (נהר)
ניז'ר הוא הנהר השלישי בגודלו מבין נהרות יבשת אפריקה, אחרי הנילוס ונהר קונגו, ואורכו 4,167 ק"מ. הניז'ר מתחיל את זרימתו ברמות גינאה (Hauts plateaux de Guinée), במרחק של 250 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי. הוא זורם צפונית-מזרחית לאורך אלפי קילומטרים עד שהוא מגיע למרכז מאלי. שם ערוצו נוטה ופונה לכיוון דרום-מזרח, עובר בניז'ר ובגבולה עם בנין, וזורם בניגריה עד שנשפך אל מפרץ גינאה. במקום שפכו לאוקיינוס, יוצר הניז'ר דלתה עצומה בשטח של כ-25,000 קמ"ר, המכוסה ביצות וחורשות סבוכות של עצי מנגרוב.
מפלגת העבודה
האמנה הלאומית הפלסטינית
האמנה הלאומית הפלסטינית (בערבית: الميثاق الوطني الفلسطيني ; תעתיק מדויק: אלמית'אק אלוטני אלפלסטיני) היא המסמך המכונן של הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) שהוקם ב-1964. הנוסח הראשון של האמנה נקבע בכינוסו הראשון, אשר התקיים בירושלים במאי 1964. לאחר מלחמת ששת הימים נתכנסה המועצה הפלסטינית בקהיר בימים 10–17 ביולי 1968 ועדכנה את נוסח האמנה.
בנוסחה המקורי קובעת האמנה את זכותם הבלעדית של הפלסטינים על פלסטין (ארץ ישראל), ומגדירה את הציונות כתנועה כובשת ולא חוקית. בנוסח זה מתארת האמנה את השאיפה הפלסטינית לבטל את קיומה של מדינת ישראל, בטענה שהיהדות היא דת ולא לאום, ולפיכך היהודים אינם נכללים בין הקבוצות הזכאיות להגדרה עצמית.
הכרתו של יושב ראש אש"ף, יאסר ערפאת, במדינת ישראל בספטמבר 1993 והסכמי אוסלו, סותרים את נוסח האמנה. בפרסומיה הרשמיים מציינת הרשות הפלסטינית, בצד נוסח האמנה המקורי, כי הסעיפים הסותרים את הסכמי אוסלו אינם עוד בתוקף, אולם אין כל נוסח חלופי לאמנה, וגם לא ברור האם ביטול הסעיפים תקף על פי תקנון אש"ף.
סעיפי האמנה ומשמעותם.
לדברי הפרופסור ליחסים בינלאומיים, ד"ר יהושפט הרכבי, "האמנה הלאומית הפלסטינית היא מסמך היסוד של אש"ף כמצעו הרעיוני, אולם אין היא כחוקה שיש למדינות". הרכבי ערך תרגום, ההדרה ופרשנות לאמנה, אשר נתפרסם בכותר: האמנה הפלסטינית ומשמעותה וראה אור לראשונה ב-1971. בהקדמה מביא הרכבי את הנוסח המעודכן של האמנה מ-1968.
שינויים בסעיפי האמנה מנוסח 1964.
יהושפט הרכבי מראה, בין השאר, הקצנה בעמדות הפלסטינים בנוסח 1968 לעומת הנוסח הראשון מ-1964.
הדרישות לביטול האמנה.
ההצהרות באמנה השוללות את הלגיטימיות של מדינת ישראל הביאו לדרישה מצד ישראל לבטל את האמנה כאשר נחתמו הסכמי אוסלו. במכתב ששלח יאסר ערפאת ליצחק רבין, שבו הוא מכיר בשם אש"ף במדינת ישראל, הוא מגדיר את סעיפי האמנה הפלסטינית הסותרים את תוכן מכתבו: "בלתי-תקפים ובלתי-ישימים".
ב-24 באפריל 1996 (לפני הבחירות בישראל) כונסה המועצה הלאומית הפלסטינית בעזה, וברוב של 504 נגד 54 ו-14 נמנעים החליטה לתקן את סעיפי האמנה הסותרים את הסכמי אוסלו. החלטה זו הסמיכה את הוועדה המשפטית של אש"ף לנסח את האמנה מחדש ולהגיש את הגרסה החדשה לוועד המרכזי של אש"ף. מאוחר יותר טענו גורמי ימין שלהחלטה אין משמעות של ממש , מאחר שנקבע רק שתוקם ועדה שתשנה סעיפים הסותרים להסכמי אוסלו, מבלי לשנותם בפועל, ואף לא נעשה פרסום כלשהו של האמנה המתוקנת. לפיכך משעלה לשלטון בנימין נתניהו, הוא תבע את ביצוע התיקונים שנדרשו באמנה. בעקבות זאת, בינואר 1998 שיגר ערפאת מכתבים בנושא לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון ולראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. במכתב ששלח אל קלינטון ב-13 בינואר, כתב כי המועצה הלאומית החליטה באפריל 1996 שהאמנה "מתוקנת בזאת על ידי ביטול הסעיפים המנוגדים" למכתבים שהחליף עם רבין בספטמבר 1993. עוד כתב: "כל סעיפי האמנה הסותרים את מחויבות אש"ף להכיר בישראל ולחיות לצידה בשלום - אינם בתוקף. כתוצאה מכך, סעיפים 6–10, 15, 19-23 ו-30 בוטלו, והחלקים בסעיפים 1–5, 11-14, 16-18, 25-27 ו-29 שלא עלו בקנה אחד עם המחויבויות נ"ל בוטלו גם כן." בהתייחסו לסעיף האמנה, הדורש רוב של שני שלישים על מנת לתקנה, הוסיף כי "החלטת המועצה הלאומית הפלסטינית, בהתאם לסעיף 33 באמנה, היא תיקון מעמיק של האמנה".
אולם צעד זה לא סיפק את נתניהו ואת ארצות הברית, ולכן ב-14 בדצמבר 1998, בעת ביקור קלינטון בעזה, כונסו חברי המועצה הלאומית והמועצה המרכזית של אש"ף, וכן ערפאת עצמו ושרי הרשות הפלסטינית, והצביעו באמצעות הרמת ידיהם, ברוב מכריע, בעד אישור החלטת המועצה הלאומית מ-1996. בעקבות זאת, הכריז קלינטון מיד: "אני מודה לכם על הביטול המלא, הסופי והתמידי של הסעיפים באמנה הפלסטינית הקוראים לחיסול ישראל".
בתאריך 2 בפברואר 2001 פורסם בעיתון "אל-חיאת אל-ג'דידה", שנחשב כמביע את העמדות הרשמיות של הרשות הפלסטינית, כי יושב ראש המועצה הלאומית הפלסטינית, סלים אל-זענון הקים בקהיר פורום חדש של נציגים מן הרשות ומן הפזורה הפלסטינית - "רשות לעצמאות לאומית" - אשר תהיה כפופה למועצה הלאומית, ותגשים את עצמאות המדינה הפלסטינית. על פי הדיווח הפורום רואה את האמנה הפלסטינית כתקפה, ומתבסס על החלטה 181 (תוכנית החלוקה) והחלטה 194 (העוסקת בין היתר בנושא הפליטים הפלסטינים) של העצרת הכללית של האומות המאוחדות; אף שהחלטה 181 סותרת לכאורה את האמנה הלאומית הפלסטינית. בכירים פלסטינים שהוצגו כשותפים בפורום פרסמו הודעות שבהן הם מתנערים ממנו, וכך גם עשה משרד ההסברה של הרשות הפלסטינית.