ימיל שאיום- ממוצא ערבי, מתכנן נקמה על מותו של סנטיאגו נסאר.
פלורה מיגל- האישה שסנטיאגו היה אמור להינשא לה.
נהיר מיגל- אביה של פלורה, הזהיר את סנטיאגו נסאר מפני התאומים.
איקסוס- אלמן זקן בעיירה בעל הבית היפה ביותר, נפטר מצער לאחר שמכר לביארדו סאן רומאן את ביתו שהיה הבית היפה ביותר בעיירה.
מרסדס ברצ'ה- אשתו של המספר.
ניתוח ספרותי.
תקציר הספר.
הספר "כרוניקה של מוות ידוע מראש" עוסק ברצח המתבצע בעיירה קטנה. הנרצח הוא סנטיאגו נסאר שהואשם בבעילתה של אנחלה ויקאריו והרוצחים הם פדרו ופאבלו ויקאריו, אחיה של אנחלה. הסיפור אינו מסופר בצורה כרונולוגית אלא קופץ מההווה לעבר ומתאר מאורעות שונים לפני ואחרי הרצח. תמצית הסיפור (בצורה כרונולוגית): יום אחד הגיע לעיירה ברנש עשיר בשם ביארדו סן רומאן וביקש להינשא לאנחלה ויקאריו. אנחלה ויקאריו לא אהבה אותו, אך הוריה דחפו אותה להינשא לו, מסיבות כלכליות. אנחלה נישאה לביארדו אך היה עליה להסתיר מפניו עובדה מצערת – אי היותה בתולה. בליל כלולותיהם גילה ביארדו סן רומאן את סודה של אנחלה והחזיר אותה באותו לילה למשפחתה. כאשר אנחלה נשאלה מי היה זה שגזל את בתוליה, הסגירה את סנטיאגו נסאר. אחיה של אנחלה, פדרו ופאבלו, הרגישו מחויבים לנקום בסנטיאגו, אך לא רצו לעשות זאת. על מנת לחלץ את עצמם מהצרה שנקלעו אליה, ניסו לגרום למעצרם על מנת שלא יהיו מחויבים לבצע את הרצח. לכן הם קנו סכיני שחיטה, השחיזו אותם בפומבי והלכו איתם בצורה מופגנת. כמו כן, סיפרו לכל מי שהסכים לשמוע שהם מתכננים לרצוח את סנטיאגו נסאר. וזה למעשה החלק המעניין בספר – רוב העיירה ידעה על תכנון הרצח של האחים ויקאריו, אך כמעט אף אחד לא נקף אצבע על מנת לנסות לעצור אותם, ולכן לא הייתה לאחים ויקאריו ברירה אלא לבצע את הרצח. בודדים לא ידעו על הרצח המתוכנן, ובתוכם סנטיאגו נסאר, שנרצח בסופו של דבר.
על המספר בסיפור.
הסיפור כתוב מנקודת מבט מרוחקת, וכביכול אובייקטיבית. רגשות המספר לא מתערבים בנובלה, ולרוב גם דעותיו.
מספר הסיפור הוא תושב בעיירה הקטנה שככל הנראה הכיר את כל הנפשות הפועלות בטרגדיה. אין אנו זוכים לדעת מיהו בדיוק המספר, אך אנו יכולים לראות כי הוא היה מכר של סנטיאגו נסאר ומשתתף משני בטרגדיה:
לא רק שהמספר עצמו היה שותף באירועים שהתרחשו לפני הרצח, אלא גם משפחתו - אמו ואחותו, היו מעורבות:
במהלך הספר אנחנו למדים לא רק על משפחתו ועל כך שכנראה הכיר את סנטיאגו נסאר ואף היה מיודד איתו, אלא גם שככל הנראה הוא חקר את כל התקרית שנים לאחר המעשה. המספר מספר לעיתים קרובות על אירועים שסיפרו לו אנשים שונים שהיו מעורבים בפרשה וכמו כן גם די ברור שהוא חקר אנשים אלו ואחרים על מנת להגיע לאמת בנוגע לאירועים שהתרחשו. ניתן לראות זאת במקומות רבים בטקסט, למשל:
דמות המספר בספר הוא משתתף לא פעיל אך יודע פרטים רבים מכיוון שחקר והעמיק בנוגע לאירועים שהתרחשו בסיפור ואף חווה את חלקם על בשרו. אין הוא מספר יודע-כל משום שידיעותיו מוגבלות למה שחקר, ראה במו עיניו ושמע מאנשים שונים עמם שוחח.
ישנן רמיזות לכך שהמספר הוא מרקס עצמו, על פי השמות של חברי המשפחה שלו למשל, אם כי זה לא מופיע במפורש.
יבוש מזון
באופן ריק
טענה במתמטיקה נכונה באופן ריק אם נכונותה אינה עומדת כלל למבחן, משום שהיא עוסקת באובייקטים שאינם קיימים. לדוגמה, "אם מספר ראשוני מתחלק ב-6 אז הוא כפולה של 10". הטענה נכונה, מכיוון שאין ראשוניים שמתחלקים ב-6.
נכונותו הפורמלית של השימוש ב"באופן ריק" נובעת מתכונתו של קשר הגרירה בלוגיקה. קשר הגרירה formula_1, שפירושו "אם A אז B" מקבל ערך "שקר" אך ורק כאשר A אמת ואילו B הוא שקר. למשל, הטענה "אם אתמול היה יום שני אז היום יום רביעי" היא שקר אך ורק אם טענה A: "אתמול היה יום שני" היא אמת, אך טענה B, "היום יום רביעי" היא שקר. אם נאמר את הטענה ביום חמישי, למשל, היא תהיה נכונה, שכן אתמול לא היה יום שני.
אם כן, טענה מתקיימת באופן ריק אם היא מנוסחת בצורה formula_1 אך A אינו מתקיים. מבחינה מתמטית אין בכך כל דופי, אך הדבר עלול להיראות כעומד בסתירה לאינטואיציה.
דרך נוספת ושקולה לראות טענה המתקיימת "באופן ריק" היא על ידי כך שחושבים עליה כעל טענה שמתקיימת רק עבור קבוצה ריקה של עצמים. למשל, הטענה "כל הקרנפים ההולכים רק על שתיים הם שקרנים ואין לסמוך עליהם" מתקיימת באופן ריק, שכן אין קרנפים שהולכים רק על שתי רגלים. למעשה, אפשר להגדיר את הקבוצה הריקה עצמה באמצעות תנאי ריק, למשל כקבוצת כל האיברים שאינם שווים לעצמם.
הגדרה זו חיונית להבנה של אלגוריתמים רבים במדעי המחשב. למשל, באלגוריתם מיון מיזוג, חוצים את המערך שוב ושוב עד לקבלת מערכים בעלי איבר אחד, שהם ממוינים באופן ריק, שכן, לא קיימים במערך כזה זוג איברים שסותרים את המיון, מכיוון שלא קיימים במערך זה זוג איברים כלל. באופן כללי, באלגוריתמים רקורסיביים מתבססים על נכונות באופן ריק פעמים רבות.
פדולוגיה
פדולוגיה (ביוונית: πέδονλόγος – חקר האדמה) היא תחום מחקר מדעי העוסק בלימוד קרקעות בסביבתן הטבעית, דרכי היווצרותן והתפתחותן. היא אחד משני ענפים עיקריים של מדעי הקרקע, (ביחד עם אדפולוגיה העוסקת בהבנת השפעת הקרקע על החיים בה ועליה, ובמיוחד השפעתה על הצומח).
הפדולוגיה עוסקת בהבנת תהליכי היווצרות הקרקע ובהבנת הקשר בין הקרקע ובין גורמים אחרים, כגון הסלעים עליהם מתפתחת הקרקע ומהם נוצרה, האקלים ופני התבליט השוררים באזור, השפעות קרינה, משך הזמן בו התהוותה הקרקע, תהליכים כימיים המתחוללים בה, והשפעת האדם עליה.
ואסילי דוקוצ'ייב הרוסי נחשב לאבי מדעי הקרקע.
יעקב יוסף כ&quot;ץ
הרב יעקב יוסף כ"ץ (תנ"ה, 1695 - כ"ד בתשרי תקמ"ב, 1781) הידוע כרבי יעקב יוסף מפולנאה או התולדות (״דער תולדות״ ביידיש). היה תלמידו וממשיך דרכו של הבעש"ט, מאבות החסידות, סופר ואידאולוג התנועה ומחבר ספר הפרשנות לתורה תולדות יעקב יוסף.
קורות חייו.
שנת ומקום לידתו של הרב יעקב יוסף אינן ידועות. אביו רבי צבי הכהן היה נצר לרבי שמשון מאוסטרופולי ולרבי יום-טוב ליפמן הלר, בעל התוספות יום טוב. לפני התקרבותו לבעש"ט שימש כרב ואב בית דין בשרהורוד שבפודוליה (אזור בדרום פולין של אז). בהשפעתו של רבי יהודה לייב מפולנאה (המוכיח מפולנאה), תלמידו של הבעש"ט, הפך לחסיד. בשלב מסוים בחייו, קודם לפגישתו עם הבעש"ט, אימץ את דרכי החסידות המיסטית, הרבה בסיגופים, התבודד כדי לעסוק בעיון ובלימוד, החמיר על עצמו בעניין השחיטה, והתפלל במנין קטן של אנשים קרובים אליו בשאיפותיו הרוחניות, ולא במניין הקהילה הרגיל. כפי שהוא עצמו תיאר את הדברים, התנהגותו עוררה מורת רוח בין בעלי הבתים של הקהילה. הם סברו כי על רב עיר להיות מעורב וזמין כמנהיג רוחני וכאב בית דין בכל עת כתוצאה מכך בני עירו, ובראשם גובה המיסים, גרשוהו ממשרתו. לפי האגדה הוא קילל בשל כך את העיר ואת משפחת גובה המיסים, ומיד התרחשה בעיר שריפה, שכמעט כילתה בה הכל, ובני משפחתו של גובה המיסים חלו מאוד ונטו למות. תושבי העיר ביקשו מהבעל שם טוב שיבטל את הגזרה, והוא ענה, שאין בכוחו לבטל את דברי ר' יעקב יוסף, אלא רק לרכך אותם קמעא, ולכן הוא קבע, שבכל דור יהיו נולדים בעיר אנשים נכים במשפחת גובה המיסים, ועל פי סיפור העם כך היה (סיפור זה שימש את ש"י עגנון כגרעין לסיפורו "הנדח"). בין השנים 1748–1752 שימש כאב בית הדין בראשקוב, מ-1752 כיהן בנמירוב, משנת 1770, לאחר פטירת "המוכיח מפולנאה", שימש כרב ואב בית הדין בפולנאה (הקהילה היהודית השנייה בגודלה בפודוליה).
לאחר מות הבעש"ט בשנת 1760 שימשו הרב יעקב יוסף והמגיד ממזריטש כראשי התנועה, כאשר המגיד שימש כמחליפו של הבעש"ט, והרב יעקב יוסף כאידאולוג התנועה ומפיץ רעיונותיה. הרב יעקב יוסף, אף על פי שהיה הוותיק שבתלמידי הבעש"ט, לא נבחר על ידיהם למלא את מקומו.
לשמו של רבי יעקב יוסף נקשרים מיתוסים בדבר תעניות קיצוניות וסיגוף הגוף. על פי המסופר, במשך שש שנים רצופות, צם רבי יעקב במשך כל ימות השבוע ואכל רק בשבתות. כל זאת במטרה לכפר על עוונות.
הפצת תורת החסידות.
תרומתו של רבי יעקב יוסף להתפתחות החסידות, חוץ מהפצתה ברבים והנהגת קבוצת חסידים, הייתה פיתוח רעיון הצדיק והעדה. רעיון הצדיק בא כשכלול דגם המנהיג של הבעש"ט, שלפיו על הצדיק מוטל לגשר בין הרמה הרוחנית הנמוכה של ההמונים לבין הרמה הרוחנית הגבוהה שכרוכה בעבודת האל. ספרו "תולדות יעקב יוסף" שנדפס בשנת 1780, היה ספר החסידות הראשון שראה את אור הדפוס.
לפי רבי יעקב יוסף המאמין החסידי צריך לדבוק ולתמוך כלכלית וחברתית במנהיגו הצדיק, כדי לאפשר לצדיק להעלות רוחנית את החסיד.
השינויים ברעיון הדבקות שכתב רבי יעקב יוסף בספריו היו אחד מהגורמים שהובילו בסופו של דבר להפיכת החסידות לתנועה רחבה ועממית.
פטירתו.