EatUrMusic הוא הסכם בין מאלכיאן לחברת התקליטים 'סוני'. ההסכם החל ב-2003 ומאז נזנח כמעט לחלוטין כתוצאה מהמחויבויות הקודמות שיש למאלכיאן ושאר עיסוקיו. הלהקה הראשונה שהוחתמה הייתה להקת פאנק (Punk)/מטאל בשם Amen. סולן הלהקה (ומייסדה) קייסי כאוס ישחרר בעתיד את המוזיקה שלו תחת חברת תקליטים משל עצמו.
עמוד הבית של 'EatUrMusic' לא פעיל, אך לאחרונה הועלה פורום חדש בתקווה שיעורר את הקהילה.
הקליפ הראשון של הלהקה Scars on Broadway רשום תחת זכויות יוצרים של EatUrMusic.
שלוש
משחק קווים וריבועים
משחק הקווים וריבועים הוא משחק עט ונייר אסטרטגי לשני שחקנים לפחות. מטרתו של כל שחקן היא ליצור כמה שיותר ריבועים מן הצבע שלו עד סוף המשחק. הוגה המשחק הוא המתמטיקאי הצרפתי אדוארד לוקאס.
מהלך המשחק.
המשחק מתנהל על לוח משובץ שעליו מסומנות נקודות הסריג. מקובל לשחק בלוח שגודלו 10 על 10. כל שחקן בתורו מצייר קו אחד, אופקי או אנכי, המחבר 2 נקודות סמוכות. אם השחקן מצליח בתורו לסגור ריבוע אחד או יותר אז הוא מסמן את הריבוע או ריבועים בצבעו, וכן הוא זוכה בתור נוסף.
המשחק מסתיים כאשר אין אפשרות לחבר 2 נקודות סמוכות בקו אופקי או אנכי. המנצח הוא השחקן שהצליח ליצור את מספר הריבועים הגדול ביותר.
מעי גס
ואינו לינה
ואינו לינה (בפינית: Väinö Linna; 20 בדצמבר 1920 - 21 באפריל 1992) היה סופר פיני. לינה נחשב אחד מהסופרים הפינים המשפיעים ביותר במאה ה-20. זכה לפרסום נרחב בפינלנד ובעולם כאשר פרסם ב-1954 את ספרו השלישי "חיילים אלמונים" וחיזק את מעמדו כסופר חשוב כאשר פרסם בשנים 1963-1959 את הטרילוגיה "כאן, תחת כוכב הצפון".
חייו.
לינה נולד בעיירה החקלאית אוריילה, אשר נמצאת במערב פינלנד בקרבת העיר טמפרה. בנערותו הפסיק את לימודיו כדי לסייע בפרנסת משפחתו ועבד כפועל חקלאי באחוזה בה הועסקה גם אמו וכפועל במנסרה. בגיל 18 עבר לטמפרה, עבד בבית חרושת לטקסטיל ובזמנו הפנוי קרא בספרייה הציבורית, עד אשר גויס לצבא. במשך שירותו הצבאי (1940-1944), נטל חלק במלחמת ההמשך (בין ברית המועצות ובין פינלנד) שפרצה בעקבות מלחמת החורף. במשך כל שירותו הצבאי כתב רשימות ותיאורים של חוויותיו ושל חיי יחידתו בחזית. חוסר הצלחתו בניסיונות הפרסום של רשימותיו אלו הוביל אותו, בסופו של דבר, לשריפת כתביו. אולם, החומר ברשימות אלו שימש אותו בהמשך כאשר כתב את ספרו "חיילים אלמונים" (הספר תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת כתר).
לאחר שהשתחרר מהצבא חזר לעבוד במפעל בו עבד לפני המלחמה, ובמקביל המשיך לקרוא בספריות ואף החל לכתוב. בתחילה פרסם ספר שירים אשר לא זכה להערכה ולאחר מכן עבר לפרוזה. גם כאן לא נחל לינה הצלחה בתחילה, אולם ב-1954, לאחר הצלחת ספרו "חיילים אלמונים", היה ביכולתו לעזוב את עבודתו ולהתמסר לכתיבה. ספריו של לינה, שנכתבו בסגנון ריאליסטי, השפיעו בצורה עמוקה על החברה, הפוליטיקה והתרבות הפינית. שתי יצירותיו החשובות הפכו גם לסרטים.
יצירתו.
Tuntematon sotilas - חיילים אלמונים.
הספר מתאר בצורה ריאליסטית ואירונית את קורות מחלקת מקלענים בצבא הפיני במלחמת ההמשך. הספר אינו מתמקד בדמות גיבור אחד, אלא מספר את הווי היחידה תוך תיאור הקרבות הקשים מצד אחד וחיי היום-יום של החיילים מן הצד השני. הסיפור מסופר מנקודת ראותם של החיילים הפשוטים, ועולה ממנו ביקורת על הקצונה הפינית אשר הורכבה לרוב מבני המעמד הגבוה. בהיותו הספר הפיני הראשון בו צוירה המלחמה בדרך בלתי רומנטית, זכה הספר עם הוצאתו לביקורת נוקבת מצד חוגים נרחבים בפינלנד.
Täällä Pohjantähden alla - כאן, תחת כוכב הצפון.
טרילוגיה אשר מתארת את חיי משפחת איכרים מסוף המאה ה-19 ועד אחרי מלחמת העולם השנייה. הטרילוגיה עוסקת בתהפוכות החברתיות בפינלנד בתקופה זו, ומנסה לתת הסבר למקורותיה של מלחמת האזרחים הפינית, שהתרחשה בשנים 1917–1918 בין "הלבנים" ו"האדומים". גם כאן, גיבוריו של לינה אינם אלו היוצרים את ההיסטוריה, אלא אנשים פשוטים אשר המאורעות הגדולים מעצבים את חייהם. הספר הראשון בטרילוגיה התקבל בהתלהבות, אך הספר השני, שעסק במלחמת האזרחים, ספג ביקורות בשל טענות לחוסר דיוק בתיאור המאורעות ההיסטוריים. כן הותקף לינה על כי הוא מספר רק את האמת של הצד המנוצח במלחמת האזרחים - הצד האדום. לינה טען בתגובה לביקורת שהגיעה מהאקדמיה, כי למד את האירועים היטב וכי ההיסטוריה של פינלנד סופרה למעשה עד אותה עת על ידי הצד המנצח.
דו-חיים של ארץ ישראל
ארץ ישראל היא אזור בעל אקלים צחיח יחסית לאזורים אחרים, בהם המגוון הביולוגי של הדו-חיים רב יותר. מקורות המים בארץ דלים באופן יחסי. מסיבה זו, חסרי הזנב, הזקוקים ללחות מתמדת ולשפע מים, אינם נמצאים בשפע באזור. לדו החיים ממשפחת הסלמנדריים החיים בארץ, הסלמנדרה הכתומה וטריטון הפסים, מהווה ישראל גבול תפוצתם הדרומי. בישראל 7 מיני דו-חיים.
בעייתם העיקרית של הדו-חיים החיים בישראל היא מצוקת המים. בשל תלותם בשלוליות חורף על מנת להתרבות עלולים חורפים יבשים ודלים במשקעים לגרום לירידה חדה בפעילות הרבייה. מצבן של אוכלוסיות הדו-חיים בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 היה טוב. התפתחות היישוב בארץ הביאה להפרחת השממה ובין היתר לפעולות אשר היטיבו עם אוכלוסיות הדו-חיים. בריכות מעשה ידי אדם שימשו את דו-החיים להתרבות, וכן תעלות בצדי כבישים ונתיבי רכבות. תעלות אלו התמלאו מים בחורף והביאו באופן ישר לגידול באוכלוסיית דו החיים בארץ. מצב זה נמשך עד סוף שנות ה-40, עת הוקמה מדינת ישראל.
שלוליות החורף (הנקראות לעיתים "בריכות חורף") היוו מאז ומתמיד מוקד להתרבות של יתושים, אולם אם התערבות האדם הייתה מעטה, מנעו חרקים ודו-חיים את התפשטות אוכלוסיות היתושים. כשהוקמה מדינת ישראל, הורה משרד הבריאות על ריסוס בריכות החורף בחומר חדש, DDT, שהשמיד את אוכלוסיות היתושים, אך גם את אוכלוסיות החרקים והדו-חיים. אלו האחרונות התאוששו מהפגיעה לאט, היות שהתחדשותן איטית יחסית, בעוד היתושים חזרו להתפשט במהרה. בסופו של דבר המטרה שלשמה רוססו בריכות החורף לא הושגה ואוכלוסיית הדו-חיים בארץ נפגעה קשות. בנוסף, תוכניות פיתוח, בנייה וחקלאות הביאו להרס בתי גידול של דו-חיים.
העגולשון שחור גחון, אשר נחשב כבר משך עשרות שנים (עד 2011) כמין נכחד, החפרית המצויה וטריטון הפסים נמצאים בסכנת הכחדה חמורה בישראל.
מצנח
מַצְנֵחַ הוא מתקן העשוי חופה מחומר דק, חזק וקל, אשר מחוברת לעצם כבד במטרה להאט את נפילתו באטמוספירה. המצנח, באמצעות גרר, ממיר נפילה חופשית שנובעת מכח המשיכה לריחוף איטי ונחיתה רכה, ששומרת על שלמותו של העצם המונחת.
בתחום הצבאי מצנחים משמשים בשעת מלחמה להצנחת צנחנים וציוד אל מעבר לקווי האויב, כדי שיוכלו לפעול בעורפו. כמו כן, הם משמשים להצנחת טייסים ממטוסי קרב שנפגעו תוך כדי טיסה. בתחום האזרחי משמשים מצנחים בתרבות הפנאי כספורט אתגרי. מצנחים משמשים גם להצנחת כבאים וציוד כיבוי ביערות שהגישה אליהם קשה, וכן להצנחת מזון, מים ותרופות לאזורי אסון או רעב.
המצנחים משמשים גם להצנחת חלליות, לוויינים וכלי טיס בלתי מאוישים לקרקע, ובסיוע לבלימה של מטוסים בעת הנחיתה במסלולים קצרים. כמו כן, ישנן מערכות נשק העושות שימוש במצנח לשם השהיית הפגיעה במטרה.
עקרון הפעולה של המצנח.
עקרון הפעולה של המצנח הוא הגדלת הגרר. על גוף נופל פועלים שני כוחות: כוח הכובד, שהוא קבוע, וכוח הגרר, שגדל ליניארית לריבוע המהירות. למשוואת התנועה יש פתרון של מהירות קבועה כאשר מושג שוויון בין שני הכוחות הנ"ל.
גוף הנופל נפילה חופשית, בתווך שאינו ריק, מאיץ (אסימפטוטית) עד להגעתו למהירות קבועה. הגעה ל-50% ממהירות זו תיקח 3 שניות, ל-90% שמונה שניות, ל-99% חמש עשרה שניות, וכו'. המהירות האופיינית לצנחן עם מצנח סגור היא כ-195 קמ"ש. פתיחת המצנח מגדילה את הגרר ומקטינה את מהירות הנפילה על פי שטח חופת המצנח. מהירות אופיינית למצנח צבאי היא כ-5-6 מטר לשנייה, שהיא בערך המהירות המרבית שבה ניתן לפגוע בקרקע בלי לשבור עצמות. במצנחים לשימוש ספורטיבי מקובלת מהירות נמוכה יותר.
המצנחים נבדלים בצורתם, בגודלם ובמידת השליטה שיש לצנחן על פעולתם לפי ייעודם.
היסטוריה של המצנח.
ב־1495 לאונרדו דה וינצ'י תכנן ושרטט מצנח. מצנח זה מעולם לא נבנה אך השרטוט מעיד על הבנה עמוקה של האווירודינמיקה והכוחות הפועלים על הגוף המוצנח ועל המצנח עצמו.
בשנת 1600 בנה פאוסטו ורנזיו האיטלקי מצנח שהיה נראה כמו סדין גדול ומרובע מחובר למקלות. לאמיתו של דבר הייתה החופה קשיחה, ונועדה להציל אנשים מבניינים בוערים. רעיונותיו מיושמים היום על ידי פעלולנים הקופצים מצוקים.
ב־21 בנובמבר 1783 המריא לראשונה הכדור הפורח המאויש של האחים מונגולפייה בשמי פריז. באותה שנה פיתח סבסטיאן לה-נורמאנד הצרפתי מצנח שיוכל לשמש את טייסי הכדורים הפורחים. הוא גם היה זה שטבע את השם "פאראשוט", המשמש באנגלית, בצרפתית ובשפות נוספות למילה מצנח.
הצנחן האנושי הראשון היה אנדרה-ז'אק גרנרן (Garnerin), שעבר מחופה קשיחה לבד קנבס. המצנח היה עשוי מ־32 פיסות מחוברות של בד קנבס לבן בקוטר 7 מטרים, והיה מחובר לסל שבו ישב הצנחן.
ב־1837 ניסה רוברט קוקינג (Cocking) לצנוח עם מצנח בעל עיצוב חדש דמוי חופה הפוכה. החופה קרסה בזמן הצניחה והוא נהרג. בסוף המאה ה־19 קאתי פאולוס הגרמנייה הייתה הראשונה שצנחה עם מצנח שקופל לתוך תיק נשיאה.
עם המצאת המטוס בראשית המאה ה־20 עלו אפשרויות הצניחה, בשל הדינמיות הרבה של המטוס, וכן נדרש אמצעי מילוט מן המטוס בעת סכנה, וההשקעה בפיתוח מצנחים גברה.