לוסטבאדר המשיך את כתיבת סדרת הרומנים ג'ייסון בורן אותה הפסיק רוברט לדלום, זאת באישור מנהלי עיזבונו של רוברט לדלום.
עבד אל קדר אל חוסייני
חסן סלמה
אייר איסלנד קונקט
אייר איסלנד קונקט, לשעבר "פליגפיילג איסלנדס", (באיסלנדית: Flugfélag Íslands; באנגלית: Air Iceland Connect) היא חברת תעופה איסלנדית, הנשלטת באופן מלא על ידי אייסלנדאייר, המפעילה קווי טיסה ברחבי המדינה וליעדים אזוריים בגרינלנד ולנמל התעופה ואוגר באיי פארו. מרכזה של החברה בנמל התעופה רייקיאוויק והיא מפעילה בסיס משני בנמל התעופה אקוריירי בצפונו של האי. שיתוף פעולה עם חברות תעופה אחרות מאפשר קשרים בין-אזוריים, הן באיסלנד והן לגרינלנד ואיי פארו.
החברה נוסדה בשנת 1997 כתוצאה מאיחודן וארגונן מחדש של חברת פליגפיילג נורדירלנדס (Flugfélag Norðurlands) שבסיסה היה באקוריירי, ושל רשת קווי הפנים של אייסלנדאייר. נכון למאי 2018, החברה מעסיקה כ-250 אנשי צוות.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה, נכון לנובמבר 2018:
אייר איסלנד
ויליאם מוזלי
ויליאם פיטר מוזלי (באנגלית: William Peter Moseley; נולד ב-27 באפריל 1987) הוא שחקן אנגלי, אשר ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור פיטר פיוונסי () בסדרת סרטי "נרניה", ומתפקידו בתור הנסיך ליאם הנסטרידג' בסדרה המקורית הראשונה של "רויאלס".
ביוגרפיה.
מוזלי נולד בכפר שיפסקומב ברכס הגבעות קוטסוולדס שבמחוז גלוסטרשייר, בדרום מערב אנגליה. הוא בנם של ג'ולייט (לבית פלמינג) ופיטר מוזלי, שניהם צלמי קולנוע. מוסלי למד בבית הספר היסודי שיפסקומב מספטמבר 1991 עד יולי 1998, ולאחר מכן המשיך את לימודיו בבית הספר הפרטי וייקליף שבגלוסטרשייר.
קריירה.
בשנת 1998 קיבל את תפקידו הראשון בסרט הטלוויזיה של ITV "Cider with Rosie", המהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת הסופר והמשורר לורי לי. בשנת 2002, קיבל את תפקידו הבא בתור פורסטר בסרט הטלוויזיה "היה שלום, מר צ'יפס" גם הוא הפקת מקור של ITV, וגם הוא עיבוד לרומן באותו שם של הסופר ג'יימס הילטון.
בשנת 2005 פרץ לתודעה הבינלאומית כאשר קיבל את התפקיד של פיטר פיוונסי () הסרט הפנטזיה וההרפתקאות "" אשר מבוסס על הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים" מאת ק.ס. לואיס, הראשון שיצא לאור והרומן השני בסדרת "דברי ימי נרניה". בשנת 2008 שב לגלם דמות זו בסרט הבא בסדרה " ובשנת 2010 שב בפעם השלישית לתפקיד יותר קטן בסרט הבא ".
בשנת 2014, הוא שיחק את התפקיד של ג'ראד בסרט "מרגריטה, עם קש". בשנת 2015, לוהק לתפקיד של הנסיך ליאם הנסטרידג' בסדרה המתוסרטת הראשונה של "רויאלס" לצד אליזבת הרלי וטום אוסטן. בתיאור התפקיד, מוזלי הצהיר כי "זה כאילו (אם) הנסיך הארי נזרק להיות המלך הבא של אנגליה. הוא בעצם סוג של מורד... לא ממש אכפת לו מה מישהו חושב, הוא עושה מה שהוא רוצה לעשות, כשהוא רוצה לעשות את זה." הסדרה זכתה לביקורות מעורבות, אם כי מוזלי ושאר צוות השחקנים זכו לשבחים.
בשנת 2016, מוזלי כיכב בדמותו של טיילר בסרט מותחן האימה "Friend Request", בבימויו של הבמאי הגרמני סימון ורהובן. לאחר מכן באותה שנה, הוא כיכב בתור ארדן לואו בסרט הטלוויזיה "אודרינה" של רשת הטלוויזיה האמריקאית לייפטיים, המבוסס על הרומן "My Sweet Audrina" שפורסם בשנת 1982 מאת ו. ס. אנדרוז.
בשנת 2020 שיחק בסרט הפנטזיה של קנת בראנה "ארטמיס פאול" שמבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר האירי אואן קולפר.
חיים אישיים.
למוזלי ישנו בית בקליפורניה ולאחרונה הוא מתגורר בלונדון.
מאז שנת 2012 מוזלי נמצא בזוגיות עם השחקנית האמריקאית קלסי צ'או.
נמל התעופה רייקיאוויק
נמל התעופה רייקיאוויק (באיסלנדית: Reykjavíkurflugvöllur) הוא נמל תעופה בעיר רייקיאוויק, בירת איסלנד, הממוקם בצמוד למרכז העיר ומדרום לו.
היסטוריה ועתיד.
הטיסה הראשונה המריאה מהנמל ב-3 בספטמבר 1919, אך רק בחודש מרץ 1940 הוא החל לשמש כמרכזה של חברת פליגפיילג איסלנדס (Flugfélag Íslands) שהחלה מפעילה ממנו טיסות סדירות. הנמל הנוכחי הוקם בידי הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, ועבודות הבנייה וסלילת המסלולים שהיו עשויים עד אז מעשב החלו בחודש אוקטובר 1940. לאחר המלחמה, ב-6 ביולי 1946 מסר הצבא הבריטי את הנמל לידיה של רשות שדות התעופה של איסלנד (Flugstoðir - "פליגסטודיר"), ומאז הוא נמצא בבעלותה ומופעל על ידיה. בשנת 2000 עבר הנמל עבודות שיפור שנמשכו שנתיים ואשר שכללו את הרחבת המסלולים.
מאז הקמת הנמל התרחבה העיר וכיום שכונותיה מקיפות אותו. הנמל תופס שטח עירוני חיוני במרכז העיר וגורם למטרדי רעש, אך הוא מבטיח את זמינות הקשר האווירי לרחבי המדינה, שבשל תנאי האקלים הופך לעיתים לדרך היחידה להגיע לערים ולעיירות מרוחקות באיסלנד. מסיבה זו עתידו של הנמל אינו ברור עדיין, ובאיסלנד מתקיים דיון ציבורי בעניין זה. בשנת 2001 נערך משאל עם בנושא ו-49.3% מהקולות תמכו בהעברת הנמל ממרכז העיר, בעוד ש-48.1% ביקשו לשמר את המצב עד שנת 2016 לפחות.
הפעילות בנמל.
מסלולי ההמראה בנמל קצרים למדי, ולכן הוא משמש מטוסים קטנים הפועלים בטיסות פנימיות ואזוריות לנמל התעופה נרסארסואק בגרינלנד ולנמל התעופה ואוגר באיי פארו, מטוסים פרטיים, וטיסות שכר בינלאומיות המתבצעות במטוסים קטנים יחסית. נמל התעופה משמש לעיתים כנמל חליפי לנמל התעופה הבינלאומי קפלוויק הממוקם כ-50 ק"מ דרומית-מערבית לעיר כאשר מזג האוויר מחייב זאת, אולם כעניין שבשגרה, רוב הטיסות הבינלאומיות עושות שימוש באחרון.
הנמל משמש כמרכז פעולתן של חברות התעופה פליגפיילג איסלנדס ופליגפיילגיד ארניר (Flugfélagið Ernir), ובו שני טרמינלים. הטרמינל הראשי משמש את כל הטיסות למעט טיסותיה של חברת פליגפיילגיד ארניר, והטרמינל הקטן משמש את האחרונה. בשנת 2006 עברו 386,844 נוסעים דרך הנמל בטיסות פנים, ואלה היוו 45.3% מסך תנועת הנוסעים האווירית הפנימית באיסלנד. באותה שנה שימש הנמל 33,203 נוסעים בטיסות בינלאומיות, ואלה היוו 1.6% מתנועת הנוסעים הבינלאומית במדינה. תנועת המטען בטיסות פנים עמדה על 1,184.9 טון ועל 182.7 טון בטיסות בינלאומיות, וסך התנועות האוויריות עמד על 77,872 בטיסות פנים ו-5,014 בטיסות בינלאומיות.
ואסה (אונייה)
ואסה (בשוודית: Vasa או Wasa) היא אוניית מפרשים שוודית מסוג גליאון מן המאה ה-17, שטבעה בהפלגת הבכורה שלה, ב-10 באוגוסט 1628, בכניסה לנמל סטוקהולם. האונייה, שנשאה 64 תותחים ימיים והייתה בעלת עוצמת האש הגדולה ביותר בזמנה, טבעה בהפלגתה הראשונה לאחר שיט של פחות ממייל ימי אחד. משב רוח חזק ופתאומי ערער את יציבותה, היא נטתה על צדה, התמלאה מים ושקעה לנגד עיניהם של אלפים מתושבי סטוקהולם שצפו בה מן החוף. ליקויים ביציבותה של "ואסה" התגלו עוד קודם לכן, אך איש מהאחראים על בנייתה והשטתה לא העז להצביע על כך בפני המלך גוסטב השני אדולף, שדחק שוב ושוב להכניסה מיד לשירות פעיל.
ב-1961, 333 שנים לאחר טביעתה, נמשתה "ואסה" כשחלק גדול מגופה שלם. העלאתה מקרקעית הים הייתה מבצע חסר תקדים במורכבותו ובהיקפו והיא ציון דרך חשוב בתולדות המחקר הארכאולוגי התת-ימי. שרידי גוף האונייה והממצאים הרבים שהתגלו בתוכה ובסביבתה הועברו אל מבדוק מקורה לשם שימור ומחקר. ב-1988 הועברה האונייה המפוארת אל מוזיאון שנבנה במיוחד עבורה במבדוק הישן של הצי באי יורגודן שבסטוקהולם. היום "ואסה" היא אתר תיירות פופולרי בשוודיה, ועד 2007 ביקרו בה למעלה מ-25 מיליון איש.
רקע היסטורי.
במהלך המאה ה-17 הפכה שוודיה מממלכה צפון-אירופית קטנה, ענייה וחסרת השפעה לאחת מהמדינות החשובות בזירה המדינית באירופה, ובין השנים 1611 ו-1718 הייתה אחת המעצמות החזקות ביותר בים הבלטי, בעלת צבא יעיל ביותר. היסטוריונים שוודיים מתארים את שוודיה של אותה תקופה כאחת הדוגמאות המובהקות למדינה המנצלת כמעט את כל המשאבים העומדים לרשותה לשם ניהול מלחמה.
גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, נמנה עם המוכשרים בשליטיה של שוודיה ומן הטובים במצביאיה. בשנות ה-20 של המאה ה-17 הוא החליט לחזק את הצי לצורך תוכניותיו למלחמה עם פולין, ובמידת הצורך לשם סיוע לצד הפרוטסטנטי במלחמת שלושים השנים בגרמניה.
עד לראשית המאה ה-17 כלל הצי המלחמתי השוודי בעיקר אוניות חד-סיפוניות קטנות בעלות תותחים קלים יחסית, שבנייתן והפעלתן היו זולות משל האוניות הגדולות יותר, והם התאימו היטב למשימות ליווי וסיור. ברם, צי של אוניות מלחמה גדולות הקרין עוצמה רבה, והיה מכשיר יעיל בידי המדינה לאכיפת מרותה על אויבים ובעלי ברית כאחד.
גוסטב החליט על בניית סדרה של חמש אוניות גדולות, שנועדו להיות כבדות-החימוש והמפוארות ביותר שנבנו עד אז. "ואסה" הייתה הראשונה בסדרה, ונקראה כך על שם משפחת המלוכה ואסה אליה השתייך גוסטב. ארבע האחרות, "אפלט" (Äpplet), "קרונאן" (Kronan), "סקפטר" (Scepter) ו"גוטה ארק" (Göta Ark) היו אוניות מוצלחות והיוו את עמוד השדרה של הצי המלחמתי השוודי עד לשנות השישים של המאה ה-17. "אפלט", השנייה מבין אותן אוניות גדולות שכונו "אוניות מלכותיות" (regalskepp), נבנתה במקביל לבניית "ואסה".
בניית האונייה.
זמן קצר לפני שהוזמנה בנייתה של "ואסה", נוהלה מספנת סטוקהולם בידי אנטוניוס מונייה וחרש-האוניות השכיר ממוצא הולנדי, הנריק היברטסון. ב-16 בינואר 1625 קנו את המספנה הנריק ושותפו ארנדט היברטסון דה גרוטה, וזמן קצר אחר כך חתמו על חוזה לבניית ארבע אוניות: שתיים גדולות, שאורך שדריתן כ-135 רגל (41 מטרים) ושתיים קטנות יותר באורך 108 רגל (33 מטרים). בינתיים נקלעה המספנה לקשיים כספיים, ובניית האוניות התעכבה.