ספר זכרונותיה כנערה שגדלה במשפחה יהודית איראנית בזמן המהפכה האיראנית, Journey from the Land of No: A Girlhood Caught in Revolutionary Iran (Crown) היה בחירת השבוע של "בארנס אנד נובל", קריאת החובה של הקיץ של המגזין "Ms", הספר הטוב ביותר של השנה של "פאבלישרס ויקלי" והספר התיעודי הטוב ביותר של מגזין "Elle" לשנת 2004.
הוא גם זכה בפרס הספר מטעם הקרן למורשת פרסית על שם לטיפה ירשטר ב-2006 והזוכה לשנת 2005 עבור הזכרונות הטובים ביותר מטעם מרכז הספר של קונטיקט. הספר Journey from the Land of No תורגם למספר שפות. היא זוכת מלגת גוגנהיים לספרות תיעודית בשנת 2008.
ספרה האחרון Assassins of the Turquoise Palace - ראה אור ב-6 בספטמבר 2011 בהוצאת Grove/Atlantic - הוא תיעוד של הרצח במסעדת מיקונוס ב-17 בספטמבר 1992 בברלין. בפיגוע, טרוריסטים של חזבאללה רצחו ארבעה פעילים כורדים ואיראנים דמוקרטים, בהוראת ממשלת איראן, כחלק מהמאמץ האיראני לחסל את מתנגדיה הפוליטיים של איראן. הקקיאן מתארת כיצד מנהיגי אירופה, שהעדיפו את הקשרים הכלכליים עם איראן שייטיבו איתם, לא ניסו לרדוף את המבצעים וניסו לטייח את אירועי המקרה. ספרה חוקר את הרצח, הטיוח והניסיון להביא את מבצעיו למשפט.
שירה.
הקקיאן חיברה שתי אסופות שירה בפרסית, הראשון בהם, For the Sake of Water, היה מועמד לפרס ספר השירה של השנה מטעם Iran News ב-1993. היא מצוינת בין הקולות המובילים בשירה האיראנית באנציקלופדיית אוקספורד של העולם האסלאמי המודרני. שירתה התפרסמה באנתולוגיות רבות בעולם, בכללן La Regle Du Jeu, Strange Times My Dear: The Pen Anthology of Contemporary Iranian Literature, ובאנתולוגיית W.W. Norton’s Contemporary Voices of the Eastern World: An Anthology of Poems שעתידה לראות אור. היא כתבה בכתב העת Persian Literary Review ושימשה כעורכת השירה של Par Magazine במשך שש שנים.
קולנוע וטלוויזיה.
רויה הקקיאן הפיקה למעלה מתריסר שעות לתוכניות תעודה מובילות בתחנות הטלוויזיה, בכללן "60 דקות", &amp;E’s Travels With Harry, תוכניות התעודה של רשת ABC עם פיטר ג'נינגס, ערוץ דיסקברי ו-The Learning Channel. סרטה האחרון, מטעם יוניצ"ף הוא Armed and Innocent.
מסות.
טורי הדעה שלה, מסותיה וסקירת הספרים שלה ראו אור בפרסומים בשפה האנגלית, בכללם ב"הניו יורק טיימס", ב"וושינגטון פוסט", וב"וול סטריט ג'ורנל". היא גם תרמה למהדורת סוף השבוע של תוכנית החדשות ברשת הרדיו NPR.
תרמוס
תֶּרְמוֹס (או: שְׁמַרחוֹם) הוא מכל המיועד לשמור על טמפרטורת הנוזל שבתוכו לאורך זמן ללא צורך בהשקעת אנרגיה.
מבנה.
התרמוס בנוי ממכל זכוכית בעל מעטפת כפולה. בין הדפנות של המעטפת יש ואקום. הוואקום מונע העברת החום בין סביבת הבקבוק לתוכו על ידי מניעת תהליכי הולכה והסעת חום. מכל הזכוכית מותקן בתוך מכל מתכת או פלסטיק חיצוני להגנה על מכל הזכוכית, ופתחו סגור בפקק. בדרך כלל על הפקק נוסף פקק מתברג בצורת כוס המשמשת לשתייה.
קיימים שימושים נוספים למבנה התרמוס, במדע ובמכונות כגון NMR ו-MRI.
צורה קצת שונה של שמרחום היא כלי הנקרא מטמן, כיסוי לקנקן תה עשוי בד או צמר, שנועד לשמור על חום בתוך הקנקן למשך זמן רב.
היסטוריה.
התרמוס הומצא בשנת 1892 על ידי הפיזיקאי והכימאי סר . התרמוסים הראשונים לשימוש מסחרי יוצרו בשנת 1904 על ידי חברת הגרמנית. דיואר ניסה לרשום פטנט על המצאתו, אך נכשל בעקבות מאבק משפטי עם חברה זו.
סרגיי זובאטוב
סרגיי ואסילייביץ' זוּבַּאטוֹב (ברוסית: Серге́й Васи́льевич Зуба́тов; 8 באפריל (26 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1864 - 15 במרץ (2 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1917) היה מדינאי ואיש מחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית, עובד בכיר בתחום הבילוש הפוליטי, יועץ לענייני משפט וראש מחלקת האוכרנה במוסקבה (1896-1902), ואחר כך ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה (1902-1903). זובאטוב נחשב למייסד מערכת הבילוש הפוליטי ברוסיה שלפני המהפכה. הוא היה מייסד מערכת ארגוני הפועלים החוקיים שכונו זובאטובשצ'ינה (האיגודים של זובטאוב), ביניהם גם מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה, שמראשיה היו מניה שוחט.
הוא נחשב לאבי "הצאריזם העממי", כשניסה להחיל רפורמות סוציאליות שיטיבו עם מעמד הפועלים תחת המונרכיה והוא נחשב כנראה לאחד הסוכנים החשאיים הערמומיים ביותר ורבי-החזון ביותר של המאה ה-20 כולה.
ביוגרפיה.
ילדותו ונעוריו.
סרגיי זובאטוב נולד במוסקבה במרץ 1864 במשפחתו של קצין בכיר, אביו ואסילי זובאטוב שירת בביתו של שר ההגנה הרוסי מאליוטין, בשדרות טבר במוסקבה, ושם גם חיה משפחת זובאטוב.
ב-1881 עם סיום הגימנסיה, המשיך לימודיו בגימנסיה המוסקבאית מס' 5, במהלך לימודיו התעניין בניהיליזם וקרא את כתביו האסורים של פיסארב. ב-1882 הקים חוג משלו לניהיליסטים מהגימנסיה. הוא נהג להתווכח רבות עם מוריו והטיף רבות בקרב חבריו את רעיונות הניהיליזם. בזמנו החופשי נהג לקרוא הרבה, בעיקר את כתביהם של פיסארב, צ'רנישבסקי, ברווי-פלרובסקי, מיל, ספנסר, דרווין, קרל מרקס ואחרים. ב-1884 סיים את לימודיו.
לאחר השלמת לימודיו בגימנסיה, זובאטוב עבד בלשכת שירות של האצולה המוסקבאית, ובמקביל עבד תמורת משכורת זעומה בספריית מיחין שבשדרות טבר, שהייתה בבעלותה של אלכסנדרה ניקולאייבנה שנישאה לו לבסוף. הספרייה הייתה פופולרית מאוד בתקופה ההיא בקרב צעירי מוסקבה, כיוון שניתן היה להשיג שם ספרים אסורים. זובאטוב שמח להציע לכל מי שהיה חפץ ספרות אסורה ובכך משך אליו גם מהפכנים צעירים.
בצעירותו זובאטוב בנה קשרים עם משתתפים בחוגים עממיים שונים, אף שהוא עצמו לא נמשך לרעיונות המהפכניים. סמוך לשנת 1884 הוא הכיר את חוגו של מיכאיל הוץ, שבו היו חברים רובינוק, פונדאמינסקי ואחרים. חברי החוג למדו את כתביהם של סופרים עממיים ממעמד הפועלים - לברוב ומיכאילובסקי. הוץ וחבריו היו מבקרים בתכיפות את ספריית מיחין. זובאטוב שמר עמם על קשר וסבר כי הם "חברתיים" (כשנמשכו לכתביהם של לברוב ומיכאילובסקי) והוא היה "תרבותי" (כשנמשך לכתבי פיסארב). בתוכו פנימה זובאטוב חש לא נוחות בקרבם והתקשה לסמוך עליהם, אלא שזה לא הפריע להם להמשיך להשתמש בספרייתו.
ב-1886 היה לעובד טלגרף בתחנה המרכזית במוסקבה ובתחנות אחרות. בקיץ של אותה שנה, הוזמן לתשאול אצל ראש מחלקת האוכרנה של מוסקבה, ניקולאי ברדיאייב, שדיווח לזובאטוב כי נעשה שימוש בספרייה שלו על ידי מהפכנים כזירה לתאוריות קשר, והוא נחקר באזהרה כחשוד. בתגובה, זובאטוב הציע את שירותיו כסוכן חשאי ומרגל בקרב המהפכנים, על מנת למגר את התופעה ולחסל את חוגי המהפכנים.
עבודתו במשטרה.
בסתיו 1886 זובאטוב החל לעבוד כסוכן של האוכרנה, ובשנים 1886-1887 זובאטוב שיחק היטב את תפקידו כמהפכן מוצלח, ובזכות עבודתו כסוכן כפול הצליח לסייע למשטרה ולאוכרנה בלכידת מהפכנים רבים, ביניהם גם הוץ, פונדמינסקי ואחרים.
בפרשנות שנתן לעבודתו, בפני ראש משטרת מוסקבה, י. יורקובסקי, זובאטוב כתב: "הנה אנשים אלה, אמרתי לעצמי, אשמים בשל פעילותם הפלילית על סמך ראיות שנמצאו בעת החקירה, שבוצעה בזמן על ידי הז'נדרמריה, לא דחפתי אותם בצורה מהפכנית, אבל הודות ללבוש מוסווה של מהפכן, מצאתי אותם"
ב-1887 זובאטוב הוכרז כ"פרובוקטור" ותככן ובכמה חוגים מהפכניים אף זממו להתנקש בחייו. עקב זאת, הוצעה לו עבודה פעילה כסוכן במשטרה וב-1 בינואר 1889 החל לעבוד במחלקת האוכרנה של מוסקבה וב.
החל מ-1889 זובאטוב עבד כאיש המשימות מיוחדות של מחלקת האוכרנה המוסקבאית, ובתפקידו זה הוא עמד בראש המחלקה להפעלת סוכנים (אגנטורה), כאדם המכיר מקרוב את העבודה. בעת שירותו באוכרנה, עסק בבילוש פוליטי והביא לחשיפת חוגים מהפכניים רבים. כמה ממכריו תיארו את שיטות הפעולה של זובאטוב: לאחר מעצרם של מהפכניים רבים, היה מזמין כמה מהעצורים, שעניינו אותו, והיה משוחח איתם במשרדו על רעיונות התנועה המהפכנית, על כוס תה, במשך שעות. זובאטוב היה נוהג לדבר אל לבם של המהפכנים הצעירים ומנסה לגייסם לשורות האוכרנה. גם אלה מהם שסירבו לשתף פעולה עם המשטרה היו נוטים להסכים לנטוש את הדרך המהפכנית, כתוצאה מהשיחות הממושכות עמו, על כוס תה מהביל.
בשל עבודתו, הוא הצליח להתפרסם לא רק במוסקבה כולה כי אם גם מחוצה לה. בתקופת עבודתו באוכרנה המוסקבאית נחשפו ארגונים מהפכניים רבים וחוסלו. באפריל 1892 חוסל חוג המהפכנים של מ. ברוסנב, מ. יגופוב ופ. קשינסקי. באפריל 1894 מפלגת "הזכות העממית" חוסלה לגמרי ובמאי 1895 נעצר איוואן רספוטין שתכנן להתנקש בחיי הקיסר.
בשל עבודתו של זובאטוב, ההצטרפות לארגוני המהפכנים במוסקבה הפכה לדבר מסוכן ושמו של זובאטוב נישא בפני המהפכנים כשם שנוא. בשל כך, זכה זובאטוב לקידום וב-1894 התמנה לסגן ראש האוכרנה המוסקבאית וב-1896, לאחר התפטרותו של ברדיאייב, היה לראש האוכרנה של מוסקבה.
ראש האוכרנה המוסקבאית.
עם מינוייו לראש האוכרנה במוסקבה, החל זובאטוב לפתח את מערכת הבילוש הפוליטי. הוא הכניס שיטות עבודה חדשות, בנה מערכות רישום, צילום, מידור וסיווג וארגון מחלקות תפעול הסוכנים לרמה המקבילה לזו שהייתה נהוגה במדינות מערב אירופה.