שארלוט הורנטס (אנגלית: Charlotte Hornets) היא קבוצת כדורסל מהעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ספקטרום סנטר.
מועדון ההורנטס הוקם בשארלוט שבקרוליינה הצפונית בעונת , ובעונת עבר לעיר ניו אורלינס כ"ניו אורלינס הורנטס". בעונת נוסדה קבוצת NBA חדשה בשארלוט בשם "שארלוט בובקאטס", שבעונת חזרה להיקרא "שארלוט הורנטס" לאחר שהקבוצה מניו אורלינס החליפה את שמה ל"ניו אורלינס פליקנס". המאזנים והסטטיסטיקות של המועדון בעונות – הוחזרו באופן רשמי לשארלוט הורנטס, שמחזיקה גם במאזני העונות מאז 2004, בהן נקראה בובקאטס.
היסטוריה.
1985–1988: הקמת ההורנטס.
בשנת 1985 הודיעה ליגת ה-NBA, שמנתה 23 קבוצות, על כוונתה להרחיב את הליגה ב-4 קבוצות נוספות עד עונת . ג'ורג' שין, יזם מקומי, הרכיב קבוצה של אנשי עסקים מקרוליינה הצפונית שהתמודדה במכרז על הקמת קבוצת NBA בשארלוט, אשר הייתה ידועה כחממת כדורסל מכללות. ארבע קבוצות המכללות הגדולות של קרוליינה הצפונית – אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, אוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת וייק פורסט ואוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית – החזיקו בבסיס אוהדים רחב ונאמן, מה שעודד את ליגת ה-NBA לצרף קבוצה מהאזור. כמו כן הייתה שארלוט אחת הערים המתפתחות בארצות הברית בתקופה זו, והיא אירחה בעבר את קבוצת קרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA (בשנים 1969-1974). יתרון נוסף שהחזיק שין היה אולם השארלוט קולוסיאום המפואר שהיה בתהליך בנייה והכיל כ-24,000 מושבים – יותר מכל אולם כדורסל שאירח קבוצת NBA באופן בלעדי.
ב-5 באפריל 1987 אישר קומישינר הליגה דייוויד סטרן הקמת קבוצת NBA בשארלוט, אשר תצטרף לליגה בעונת יחד עם קבוצה ממיאמי, בנוסף לקבוצות מאורלנדו ומיניאפוליס שיוקמו בעונה העוקבת. התכנון המקורי היה לקרוא לקבוצה בשם "שארלוט ספיריט", אך בסופו של דבר נבחר השם "הורנטס" (צרעות) בתחרות הצעת שמות. השם הורנטס הוצע משום שבמהלך מלחמת העצמאות האמריקאית הגנרל הבריטי צ'ארלס קורנווליס כינה את צפון קרוליינה בשם "קן צרעות" בשל ההתנגדות החריפה בה הוא נתקל מצד האמריקנים.
1988–1992: העונות הראשונות.
לקראת עונתה הראשונה, 1988/1989, מינה הבעלים ג'ורג' שין את קארל שיר כנשיא ההורנטס וכג'נרל מנג'ר של הקבוצה. שיר ניסה להרכיב סגל ותיק שיוביל קבוצה תחרותית מוקדם ככל האפשר, והציב לעצמו כמטרה להגיע לשלב הפלייאוף תוך חמש שנים מהקמת הקבוצה. הוא מינה את דיק הארטר, ששימש עד אז כעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס, כמאמנה הראשון של ההורנטס. לפני תחילת העונה השתתפו ההורנטס ומיאמי היט בדראפט ההרחבה של שנת 1988, בו בחרו לסירוגין שחקנים מתוך הסגלים של קבוצות קיימות, שקבוצתם בחרה שלא "להגן" עליהם. מבין 11 השחקנים שבחרו בדראפט ההרחבה, שניים בלבד היוו חלק מבסיס הקבוצה בשנותיה הראשונות – דל קרי (שנבחר מקליבלנד) ומאגסי בוגס (מוושינגטון) ששיחקו בשארלוט עד עונת . מלבד בחירות דראפט ההרחבה, ניתנו לשארלוט 3 בחירות בדראפט 1988, אותן ניצלו כדי לבחור את רקס צ'אפמן (בחירה שמינית), טום טולברט (בחירה 34) וג'ף מור (בחירה 58).
משחק הבכורה של ההורנטס התקיים ב-4 בנובמבר 1988, במשחק ביתי מול קליבלנד קאבלירס שהביסה את שארלוט בתוצאה 133:93. ב-23 בדצמבר 1988 ניצחה הקבוצה את שיקגו בולס של מייקל ג'ורדן בתוצאה 103:101, בזכות סל ניצחון בשנייה האחרונה של קורט רמביס. החל מאותו ניצחון על הבולס, מילאו ההורנטס את אולמם הביתי ב-364 משחקים ברציפות, ברצף שנמשך עד נובמבר 1997. לאורך העונה הובילה שארלוט את ליגת ה-NBA בתפוסת הקהל, כפי שהמשיכה לעשות גם ב-7 העונות הבאות.
עונת הבכורה של ההורנטס הסתיימה עם מאזן ניצחונות שלילי של 20:62, המאזן הגרוע בליגה מלבד קבוצת ההרחבה השנייה – מיאמי היט. את ההורנטס הובילו הסמול פורוורדים הוותיקים קלי טריפיוקה ורוברט ריד עם 22.6 ו-14.7 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. שחקנים בולטים נוספים היו הקלעים רקס צ'אפמן (16.9 נקודות) ומחליפו דל קרי (11.9), וכן הסנטר קורט רמביס שהצטרף מהלייקרס ותרם 11.1 נקודות ו-9.4 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה עזב נשיא וג'נרל מנג'ר ההורנטס קארל שיר את הקבוצה, כדי למלא תפקיד דומה בדנוור נאגטס.
בעונת הוחלף המאמן דיק הארטר בעוזרו ג'ין ליטלס. כמו כן צירפה שארלוט את הפאוור פורוורד ארמן גיליאם שהוביל אותה עם 18.8 נקודות למשחק, אך הקבוצה סיימה גם עונה זו במקום האחרון במזרח, עם 19 ניצחונות בלבד. בדראפט 1990 בחרו ההורנטס בבחירה החמישית את הקלע קנדל גיל, שנבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז של העונה. באותה עונה, השלישית בתולדות המועדון, שיפרה הקבוצה את מאזנה בשבעה משחקים (26:56) ואירחה במהלכה את סוף-שבוע האולסטאר של ה-NBA. בסיום העונה פוטר ליטלס מתפקיד המאמן הראשי, ואת מקומו תפס הג'נרל מנג'ר אלן בריסטאו.
בדראפט 1991 זכו ההורנטס בבחירה הראשונה, וניצלו אותה כדי לבחור את הפאוור פורוורד לארי ג'ונסון, שהעמיד בעונתו הראשונה ממוצעים של 19.2 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק וזכה בתואר רוקי העונה. שלד הקבוצה הצעיר – ג'ונסון, גיל (20.5 נקודות), קרי (15.7) וג'וני ניומן (15.3) - הוביל את שארלוט לעונה משופרת של 31 ניצחונות, אך ההורנטס שוב נותרו מחוץ לפלייאוף ה-NBA, בפעם הרביעית ברציפות.
1992–1995: תקופת ג'ונסון ומורנינג.
לקראת עונת בחרו ההורנטס בדראפט את הסנטר אלונזו מורנינג בבחירה השנייה של דראפט 1992, לאחר שאקיל אוניל שנבחר ראשון. מורנינג הציג יכולת גבוהה כבר בעונת הרוקי שלו, כשהעמיד ממוצעים של 21.0 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-3.5 חסימות למשחק, ויחד עם לארי ג'ונסון וקנדל גיל הרכיב את אחד הסגלים הצעירים המבטיחים ב-NBA. במהלך העונה נבחר ג'ונסון, שקלע 22.1 נקודות למשחק, להשתתף במשחק האולסטאר, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בכך היה לנציג הראשון של שארלוט במשחק הכוכבים, ולראשון שנבחר לאחת מחמישיות העונה. כמו כן סיים מורנינג שני בהצבעה לתואר רוקי השנה, אחרי אוניל, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. את העונה הסדירה סיימו ההורנטס עם מאזן חיובי 44:38, שהעלה אותם לראשונה למעמד פלייאוף ה-NBA, מהמקום החמישי במזרח. בפלייאוף עצמו התמודדה שארלוט מול המדורגת רביעית בוסטון סלטיקס, וניצחה אותה בתוצאה 3:1 בזכות תצוגת שיא של 33 נקודות מצד מורנינג במשחק הרביעי, שקלע גם את סל הניצחון במשחק. בסיבוב הפלייאוף השני הפסידה שארלוט לניו יורק ניקס המנוסה של פטריק יואינג בתוצאה 4:1.
לפני עונת החליפו ההורנטס את קנדל גיל בקלע הרסי הוקינס, וסיימו את העונה במאזן 41:41 שהציב אותם במקום התשיעי במזרח ומחוץ לפלייאוף. בסיום העונה הסדירה נבחר דל קרי לשחקן השישי של העונה ב-NBA, לאחר שקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו של הוקינס. בעונה הבאה הובילו מורנינג וג'ונסון את ההורנטס ל-50 ניצחונות, והקבוצה העפילה לפלייאוף מהמקום הרביעי במזרח. בסיבוב הראשון ניצבה מולם שיקגו בולס, שהדיחה את ההורנטס בתוצאה 3:1 בזכות 32.3 נקודות למשחק שקלע מולם מייקל ג'ורדן.
בסיום העונה סירב מורנינג להצעת חוזה חדש שהגישו לו ההורנטס, והקבוצה שלחה אותו בטרייד למיאמי היט בתמורה לגלן רייס, מאט גייגר וחאליד ריבס.
1995–1998: תקופת גלן רייס.
גלן רייס הפך במהרה לכוכב הקבוצה, לצד לארי ג'ונסון, כשהוביל את קלעי שארלוט בעונת עם 21.6 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך הקבוצה ניצחה 41 ממשחקיה ונשארה מחוץ לפלייאוף ה-NBA. בסיום העונה התפטר המאמן בריסטאו מתפקידו, והוחלף בשחקן העבר דייב קאונס.
בפגרת המשחקים שלפני עונת העבירו ההורנטס את ג'ונסון לניו יורק ניקס בתמורה לפאוור פורוורד אנתוני מייסון, ובדראפט 1996 בחרו את קובי בראיינט בבחירה ה-13, ושלחו אותו ללוס אנג'לס לייקרס עבור הסנטר ולאדה דיבאץ'. הודות לעונת שיא של רייס, לצד יכולת טובה של שחקני הפנים דיבאץ' ומייסון, סיימו ההורנטס את העונה עם המאזן הטוב ביותר בתולדות המועדון – 54:28. רייס קלע באותה עונה 26.8 נקודות בממוצע למשחק, שלישי בליגה אחרי מייקל ג'ורדן וקארל מלון, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה. כמו כן זכה רייס בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, בו קלע 26 נקודות, וסיים חמישי בהצבעות לתואר ה-MVP של העונה (אחרי מלון, ג'ורדן, גרנט היל וטים הארדוויי). בפלייאוף ה-NBA, אליו העפילו ההורנטס מהמקום השישי במזרח, הפסידה הקבוצה בסיבוב הראשון לניו יורק ניקס בתוצאה 3:0.
בעונה הבאה, , צירפו ההורנטס את הרכז דייוויד וסלי, אשר החליף בחמישייה הפותחת את מאגסי בוגס שהועבר לגולדן סטייט ווריורס. את העונה סיימו ההורנטס במקום הרביעי במזרח עם מאזן 51:31, והעפילו לשלב השני, לראשונה מאז עונת 1992/1993, לאחר שניצחו את אטלנטה הוקס בתוצאה 3:1. בסיבוב השני התמודדה שארלוט מול שיקגו בולס, שגברה עליה בתוצאה 4:1.
1998–2002: סוף התקופה הראשונה של ההורנטס.
לפני תחילתה של עונת המקוצרת, שלחו ההורנטס את כוכב הקבוצה גלן רייס ללוס אנג'לס לייקרס עבור אדי ג'ונס ואלדן קמפבל. במהלך העונה התפטר קאונס מתפקיד המאמן הראשי והחליף אותו עוזר המאמן פול סיילאס. על אף יכולת טובה של ג'ונס וקמפבל, שהובילו את קלעי הקבוצה עם 17.0 ו-15.3 נקודות למשחק, בהתאמה, ניצחה הקבוצה 26 מתוך 50 משחקי העונה הסדירה ונותרה מחוץ לפלייאוף.