החשמלית המודרנית (בטורקית: Çağdaş Tramvayı - "החשמלית בת זמננו", או רק Tramvay - "החשמלית") היא חשמלית הנוסעת לאורך קו המחולק לשני מקטעים נפרדים בחלקה האירופי של איסטנבול בטורקיה, והמקשר בין קבאטש (Kabataş) שעל חוף מצר הבוספורוס לבין רובע בג'ילר (Bağcılar) שבמערב העיר.
קטע קבאטש-זייתינבורנו (T1).
קטע קצר מקו החשמלית נפתח לשירות בשנת 1992 בין תחנת הרכבת ומסוף אוטובוס הים בסירקג'י (Sirkeci) לבין תחנת אקסראי (Aksaray) במרכזה של העיר. הקו הוארך מספר פעמים בשני הכיוונים, ומאז 30 בינואר 2005 אורכו 14 ק"מ והוא כולל 24 תחנות. החשמלית נוסעת במפלס הרחוב בתדירות של אחת לחמש דקות בממוצע, ומשך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה הוא כשלושת רבעי השעה. 55 הרכבות משמשות בשירות לאורך הקו מסוגלות להוביל 195,000 נוסעים ביום. עלות ההקמה הכוללת של הקו עמדה על 110 מיליון דולר.
קטע זייתינבורנו-בג'ילר (T2).
קטע שני של הקו המוביל מזייתינבורנו מערבה לבג'ילר נפתח לשירות ב-14 בספטמבר 2006. אורכו של המקטע 5.2 ק"מ, מהם 587 מטר על גשר עילי, ולאורכו ממוקמות 9 תחנות. משך הנסיעה לאורך הקו עומד על כ-20 דקות.
קיסריה העתיקה
עסקים
ארבינוז
רכבת הפרוורים של איסטנבול
רכבת הפרוורים של איסטנבול (בטורקית: Banliyö) מורכבת משני קווים נפרדים - האחד בצידה האירופי של העיר והאחר בצידה האסיאתי ושניהם נמתחים לאורך חופיו הצפוניים של ים השיש. שירותי רכבת הפרוורים מופעלים על ידי חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית (TCDD, Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları).
קווי השירות.
הקו האירופי (B1) יוצא מתחנת סירקג'י הסמוכה לארמון טופקאפי ומוביל עד הלקלה (Halkalı). אורכו של הקו הוא 30 ק"מ ולאורכו 18 תחנות. בקו עושות שימוש גם רכבות בינעירוניות ובינלאומיות העושות דרכן לתראקיה ולאירופה.
בצידו האסיאתי של מצר הבוספורוס מוביל קו רכבת פרוורי (B2) מהאידארפשה (Haydarpaşa) עד לגבזה (Gebze). אורכו של קו זה 44 ק"מ ולאורכו 28 תחנות. מסילת הרכבת ממשיכה לכיוון אנקרה ויתר יעדי הרכבת הטורקית באנטוליה וכן משמשת רכבות בינלאומיות המגיעות לאיראן ולסוריה.
פיתוח עתידי.
במסגרת פרויקט מרמריי (טורקית Marmaray) נחפרת מנהרת רכבת תת-קרקעית מתחת לבוספורוס, וזו תקשר את שני קווי רכבת הפרוורים ותאפשר תנועת רכבות רציפה מגבזה במזרח ועד הלקלה במערב. אורכו הכולל של הקו יהיה כ-76 ק"מ, מהם 13.6 במנהרה תת-קרעית, וזמן הנסיעה הצפוי בין שני קצותיו יעמוד על 105 דקות במקום שלוש שעות כיום (כולל זמן ההפלגה במעבורת מסירקג'י להיידרפאשה). ביניקפי (Yenikapı) תוקם תחנת רכבת שתקושר אל קו הרכבת הקלה המוביל לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, ואל קו הרכבת התחתית שיוביל לצפונה של העיר.
קבוצה בת מנייה רקורסיבית
דודג'
דודג' (באנגלית: Dodge) היא חברה אמריקנית לייצור כלי רכב שהתקיימה באופן עצמאי בין 1914–1927 תחת השם האחים דודג' אוטומוביל. משנת 1928 שייכת חברת דודג' לקונצרן קרייזלר שרכש אותה.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פראנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20).
בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916.
באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה.
בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי במכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה לקבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר.
בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
דודג' החלה בהרכבת משאיות בבריטניה ב-1922 וב-1933 החלה בייצור משאיות בעלות שלדות מקוריות שם.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה דודג' בייצור סדרת WC שכללה רכבי שטח, אמבולנסים, טנדרים ורכבי פיקוד בהנעה כפולה (4x4) או משולשת (6x6).
דודג' בישראל.
מפעל תעשיות רכב נצרת עילית הרכיב מ-1972 עד סוף שנות ה-80 את משאית הקומנדקר М-325 של דודג' (מוכרת גם בשם נ"נ - נושא נשק).
בשנת 2006 החלה חברת מכשירי תנועה ומכוניות (2004) בע"מ בשיווק מחודש של דודג' בישראל, לאחר 18 שנות הפסקה. בשנת 2016 הועבר היבוא לחברת סמל"ת יבואנית פיאט במסגרת איחוד מותגי קונצרן פיאט -קרייזלר.
צ'נגדו
צֶ'נְגְדוּ (; בפין-יין: Chéngdū) היא תת-מחוז עירוני, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז סצ'ואן שבמערב הרפובליקה העממית של סין. היא בנויה בצורה מעגלית, ומקיפים אותה ארבעה כבישי טבעת גדולים. במרכז העיר נמצאת כיכר טיאנפו, בה ניצב פסלו של מאו דזה-דונג. העיר נוסדה בשנת 316 לפנה"ס בערך. העיר צ'נגדו מפורסמת בדובי הפנדה הגדלים בתחומי מחוז סצ'ואן, ובשטר הכסף הראשון מאז ומעולם - ה"ג'יאו דזי" (Jiao Zi) מתקופת שושלת סונג (שנת 1023).
אוכלוסייה.
מרבית אוכלוסייתה של צ'נגדו מורכבת מבני האן, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בתת-המחוז העירוני כ-20.9 מיליון תושבים, מתוכם כ-15.4 מיליון בשטח האורבני, והיא מדורגת כחמישית בגודלה במדינה (אחרי שאנגחאי, בייג'ינג, שנג'ן, וגואנגג'ואו). רבים מבני הכפרים, בעיקר במחוז סצ'ואן, מהגרים אל העיר ואוכלוסייתה נוטה לגדול.
כלכלה.
צ'נגדו היא מרכז לוגיסטי ותעבורתי חשוב. כלכלתה מתבססת על שירותים (כ-50% ב-2013) תעשייה (כ-46%) וחקלאות.
צ'נגדו היא מרכז משמעותי לייצור טכנולוגיות מתקדמות ומוצרי אלקטרוניקה. העיר היא אחד הבסיסים החשובים של תעשיית הטכנולוגיה הסינית, וחברות בינלאומיות רבות - בהן אינטל, IBM, נוקיה, מוטורולה, SAP ומיקרוסופט - הקימו עיר מרכזי פיתוח.
חברת מטוסי הקרב של צ'נגדו (Chengdu Aircraft Company), המייצרת את מטוס הקרב צ'נגדו J-10 עבור הצבא הסיני, קבעה את מקומה בעיר צ'נגדו. זוהי אחת החברות המובילות בתעשייה הביטחונית של סין ויצרנית מרכזית עבור הצבא.
צ'נגדו מהווה מרכז לאומי בסין בתחום הרפואה הסינית המסורתית. היא הפכה למרכז המחקר והפיתוח הגדול ביותר במערב סין, וללא ספק אחד הגדולים ביותר בסין כיום. כתוצאה מכך, התפתח שוק רחב למגוון מוצרים של הרפואה הסינית המיועדות הן לשוק המקומי והן לשווקים בינלאומיים.
בשלבי בנייה נמצא מגדל צ'נגדו גרינלנד שמתוכנן להגיע לגובה של 468 מ'.
תיירות.
העיר צ'נגדו הולכת ומתפתחת כמרכז תיירות מהגדולים בסין. צ'נגדו מהווה בסיס לטיולים בכל רחבי מחוז סצ'ואן. הממשלה הסינית גילתה לא מכבר את הפוטנציאל הגלום בעיר, והיא מפנה משאבים רבים ומשקיעה כסף בפיתוח התשתית התיירותית בצ'נגדו ובסביבתה. התיירות בצ'נגדו, כמו ברוב חלקי סין, מתבססת על תיירות פנים יותר מאשר תיירות בינלאומית. עם זאת, ניכר שיפור משמעותי בתשתיות התיירותיות גם למבקרים המגיעים ממדינות אחרות. בעשור האחרון קמו מלונות רבים, חלקם ברמות של 4 ו-5 כוכבים, לצד אכסניות נוער רבות המיועדות למטיילים דלי תקציב.
תיירים רבים פוקדים את מרכז הרבייה והמחקר של דובי הפנדה הענקית, המרוחק כ-10 קילומטרים ממרכז העיר. סין היא המקום היחיד בו הם חיים בטבע. במקום ישנו גן חיות קטן המציג לראווה דובי פנדה צעירים ובוגרים, ואת "הפנדה האדומה" (שלמרות שמה, היא שייכת למשפחה שונה מהפנדה הענק).
אקלים.
האקלים בצ'נגדו הוא אקלים סוב-טרופי לח ורווי מונסונים. בדומה לרוב חלקי סין, עונות השנה מורכבות מחורף (בחודשים דצמבר–מרץ) - עונה קרה ויבשה - וקיץ (בחודשים יוני–ספטמבר) - עונה חמה ורטובה. מספר ימי השמש בעיר נמוך מאוד, ובממוצע נמוך אפילו מזה של לונדון. אור השמש המועט מגיע לעיר בעיקר באביב, בחודשים אפריל-מאי.
העיר צ'נגדו גשומה כל ימות השנה, וממוצע המשקעים השנתי בה עומד על כ-840 מ"מ בשנה. עיקר המשקעים מופיעים בחודשים יולי-אוגוסט, ב-16 ימי גשם בממוצע בכל אחד מהחודשים הללו.
אחוזי הלחות בצ'נגדו הם מהגבוהים באסיה, ועומדים על ממוצע של כ-80% בכל ימות השנה.
הטמפרטורה בצ'נגדו עומדת על ממוצע של כ-7 מעלות צלזיוס בחודש ינואר, וכ-28 מעלות בחודש יולי.
תחבורה.
העיר מהווה צומת דרכים מרכזי בסין בכלל ובסצ'ואן בפרט.
רכבות.
תחנת הרכבת הצפונית של העיר היא הגדולה והחשובה בעיר. היא ממוקמת במפגש של ארבעה קווי רכבת - צ'נגדו-באוג'י, צ'נגדו-דונמינג, צ'נגדו-דאשיאן וצ'נגדו-צ'ונגצ'ינג. היא זכתה בתואר "תחנת הרכבת הבטוחה ובעלת השירות הטוב ביותר" על ידי הממונה על הרכבות בסין, והחזיקה בתואר "תחנת הרכבת המתקדמת ביותר" במשך 11 שנים.