ב-26 באוגוסט הצליח קצין הקישור הבריטי לכוחות הצרפתים, הגנרל הנרי וילסון, ליצור פגישה משולשת בין ז'ופר, לנרזאק ופרנץ'. לנרזאק מתח ביקורת קשה הן על התנהלות הפיקוד הצרפתי קצר-הראות, שהתעלם מאזהרותיו על "תנועת המגל" הגרמנית המתגשמת לנגד עיניהם והן על שיתוף הפעולה הלא-קיים של הבריטים. פרנץ', מצידו, התלונן על נסיגתו של לנרזאק מבלי ליידע את הבריטים. במגעיו עם הבריטים לא גיבה ז'ופר את הגנרל שלו. שניהם (ז'ופר ופרנץ') ראו את לנרזאק כמשדר מורל ירוד, תבוסתנות ופחדנות.
בערבו של ה-26 באוגוסט נודע במפקדה הצרפתית על נסיגה בריטית לאחר קרב לה קאטו. בשחר ה-27 באוגוסט הורה ז'ופר ללנרזאק להתקיף מיד כשיוכל להפעיל את ארטילריית תותחי ה-75 מ"מ שלו. לנרזאק בילה את כל היום בניסיונות להימנע מהתקפה, לאור נסיגתם הנמשכת של הבריטים. בבוקרו של ה-29 באוגוסט, לאחר שתי יממות של דין ודברים ולאחר שקיבל פקודה חתומה בכתב מז'ופר, התקיף לנרזאק בקרב סן קנטן, כאשר ז'ופר נוכח במפקדתו על מנת לפקח על תנועותיו. ז'ופר הופתע מקור רוחו של לנרזאק ותפקודו בניהול הקרב משהחל, בניגוד לתדמיתו, ועזב את מפקדתו של לנרזאק מעודד. אף על פי שהמתקפה של הארמייה של לנרזאק נחלה כישלון, הציל מפקד הקורפוס הראשון, הכפוף לו, גנרל לואי פראנשה ד'אספרה את המצב בהתקפה שהסיגה את הגרמנים בסופו של יום. אף על פי שהצליח לעצור את התקפתו של פון-בילוב, נותר לנרזאק במצב פגיע במבלט ונסוג, בהסכמת המטה, לקו עם שאר הכוחות הצרפתיים.
לקראת הקרב על המארן, שנתפס כסיכוי האחרון להציל את פריז, ביקש ז'ופר לעבוד רק עם גנרלים צייתנים, אופטימיים ובעלי רוח התקפית, שיוכלו להשרות על פיקודיהם מורל גבוה ורוח של הצלחה. לפיכך, ב-3 בספטמבר פיטר ז'ופר את לנרזאק והעביר את הפיקוד על הארמייה החמישית ללואי פראנשה ד'אספרה.
לאחר המלחמה.
לנרזאק נותר בפרישה עד תום המלחמה. ביולי 1917 הוכרה תרומתו להצלת המולדת והוענק לו תואר אביר לגיון הכבוד, ב-1924 הועלה למדרגת אביר צלב-גדול של המסדר.
ב-1921 פרסם את ספרו "Le Plan de campagne française et le premier mois de la guerre, 2 août-3 septembre 1914" ("תוכנית הקמפיין הצרפתי בחודשים הראשונים של המלחמה: 2 באוגוסט - 3 בספטמבר").
במותו, בשנת 1925, נקבר לבקשתו ללא טקס צבאי רשמי.
רוברט פ. סרגנט
בסמאללה
בסמיללה
סמלים ואותות בחיל הים הישראלי
סמלים ישנים.
בתקופת הקמת חיל הים ובמהלך השנים היו סמלים ואותות שונים, שבמשך השנים יצאו משימוש.
הוצאת ש. שרברק
הוצאת ש' שרברק
ש' שרברק
הוצאת י' שרברק
הוצאת י. שרברק
התאחדות הכדורגל של צפון, מרכז אמריקה והקריביים
התאחדות הכדורגל של צפון אמריקה
התאחדות הכדורגל של צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים
מצר יוגורסקי
מצר יוגורסקי (ברוסית: Югорский Шар "Yugorsky Shar") הוא מצר ים ברוסיה (במחוז האוטונומי ננץ השייך למחוז ארכנגלסק) בין האי וייגאץ' לחצי האי יוגורסקי. המצר מקשר בין ים קארה שממזרח לו לבין ים פצ'ורה (המהווה חלק מים ברנץ) שמערבית לו.
רוחבו של המצר נע בין 2.5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 12 ק"מ. מימיו רדודים – עומקו המרבי הוא 36 מ', ואורכו כ-40 ק"מ.
במצר שוכנים מספר איים, כשהחשוב והגדול מביניהם הוא "סטורוז'בוי" (Сторожевой).
המצר מכוסה קרח מרבית ימות השנה.
קפטנים אנגלים ארתור פט (Arthur Pet) וצ'ארלס ג'קסון (Charles Jackman) בשרות חברת הסחר המוסקבאית () היו הראשונים לחצות את המצר ב-1580 שכונה "מצר פט" (על שמו של ארתור פט). ההולנדים קראו לו "מצר נאסאו" (Straat Nassau).
לחופו של המצר הוקמה ב-1913 תחנת מחקר (полярная станция) רוסית "יוגורסקי שאר" ששימשה תקופה ארוכה את הסובייטים.
שאכר ח'זעל
שאכר ח'זעל (בערבית: شاكر خزعل באנגלית: Chaker Khazaal; נולד בלבנון ב-28 בספטמבר 1987), סופר ונואם פלסטיני קנדי שעוסק בעיקר בתחומים של מדיה חברתית, פליטים, וסיוע בינלאומי.
הוא ידוע בטרילוגיית הספרים נושאת הפרסים שלו, Confessions of a War Child, שיצאה לאור לראשונה ב-17 במרץ 2013. הכרך השני בטרילוגיה, שכותרת המשנה שלו היא Lia, יצא לאור ב-20 באפריל 2014.
ביוגרפיה.
אביו של שאכר הוא יוצר סרטים פלסטיני (מחמוד ח'זעל), ואמו פעילה פוליטית (פרופסור אולפת מחמוד). הוא הבכור מתוך ארבעה ילדים. שאכר גדל באווירה עשירה בפוליטיקה ואמנויות. הוא גדל במחנה פליטים פלסטינים מדרום לעיר ביירות, מחנה בורג' אל-בראג'נה.
כאשר היה בן 13, שיחק במחזות מקומיים, וכיכב בסרט פלסטיני, Sugar of Jaffa. כאשר היה בן 17, זכה בפרס Global Leader of Tomorrow מאת אוניברסיטת יורק בטורונטו, על מצוינות בלימודים ומנהיגות אישית, והתקבל שם ללימודי קולנוע ולימודים בינלאומיים. במהלך ארבעת שנות לימודו באוניברסיטת יורק, עבד כשגריר סטודנט, והנחה סיורים של סטודנטים עתידיים ואורחים ברחבי הקמפוס.
לאחר גמר הלימודים, שאכר החל לעבוד עבור Nations United, ארגון-גג קנדי לארגוני סיוע הומניטרי שם החל לדבר בציבור בעבור פליטים ברחבי העולם. הוא נאם במדינות רבות, ביניהן אוקראינה, לבנון, סוריה, מצרים, ארצות הברית, ואחרות.
הוא המשיך לעבוד בעבור Nations United עד מרץ 2013, אז החל לעבוד באופן עצמאי, והתמקד יותר במלאכת הכתיבה. הוא המשיך לדבר בלהט עבור מתן אפשרות לפליטים פלסטינים להגר למדינות בהן יהיו להם יותר הזדמנויות לקידום. עמדותיו התקבלו בברכה בידי מנהיגי ציבור פלסטינים, כמו הסופרת רולא ג'בריל, אך אחרים, התומכים בזכות השיבה, התנגדו להן. ב-2014 שאכר תמך בהפגנות של צעירים פלסטינים בלבנון המבקשים אשרות עבודה מחוץ למחנות הפליטים, מה שכעת נמנע מהם.
הוא תמך בפליטים פלסטינים שביקשו לעבוד מרחוק דרך האינטרנט בשיווק, עיצוב אתרי אינטרנט, ועיצוב גרפיקה. צוות הפליטים שלו עבד על השיווק של המועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, "עומאר". הוא גם פעל לקידום תעסוקה עבור פליטים סורים בלבנון כצורה של תמיכה בת-קיימא בפליטים. ב-2013, שאכר נבחר בין ה-200 הערבים המשפיעים ביותר במדיה החברתית.
שאכר סובל מהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, ודיבר על כך שתופעה זו לא סיכנה את עבודתו, אלא הניעה אותו לעבוד קשה יותר. הוא מתאר עצמו כ"ייצור לילי" שנהנה לעבוד ולכתוב במהלך הלילה. במהלך ריאיון עם אתר "20 עד 30", שאכר ציין שהוא לא ישן לאורך זמן רב, ובמקום זה נם תנומות תכופות לאורך היום והלילה.
ספרים.
הספר Confessions of a War Child הוא ספר המדגים את כוחה של האהבה, כמלחמה ששווה לנצח בה. זהו ספר בדיוני שנשען על אירועים אמיתיים שעברו על ילדים מאזורים מוכי מלחמות. הספר משלב אלמנטים מרומן רומנטי, סיפורי מלחמה, מתח ומסתורין. שלושת הספרים מסופרים על ידי אנשים מתים והאירועים מתקיימים ב- Kabar ו-Saghar, שתי ערים בדיוניות במדבר הערבי.
חלק מהאירועים מתקיימים בצרפת, איטליה ועל אי שלא פורט. לכל סיפור של הרומן יש נושא משלו ועלילה עצמאית, אך רוב הדמויות ימשיכו מחלק אחד למשנו. שאכר מעולם לא אישר שסיפורים ב- Confessions of a War Child הם חוויות החיים שלו, ומשאיר את הקוראים תוהים איזה חלק של בדיוני ואיזה חלק לא.
בריאיון עם אחמד שיהאב אלדין, שאכר אישר כי הוא אינו מאמין בספרות, ואמר "לכל בדיה למציאות שמאחוריו."
שאכר כתב את הטרילוגיה בשעות הלילה בלבד, המתגורר האירועים של הספר כאילו היו אמיתיים. מקורות המקורבים אמרו כי בכל פעם ששאכר סיים חלק מספריו, הוא נכנס לדיכאון מהשארת את הדמויות והכתיבה. בריאיון עם" 20-30", שאכר אמר כי הוא "באמת התאהב באחת הדמויות, וזה הרגיש כמו הפרדה עד לאחר השלמתה."
Confessions of a War Child, חלק ראשון.
שאכר התחיל לכתוב Confessions of a War Child (החלק ראשון) בחודש יולי 2012 והפיץ אותו במרץ 2013. הרומן הושק ב- Société de Lecture בז'נבה.
הסיפור הראשון של הרומן מסופר על ידי אדם מהעיירה הבדיונית Saghar שנהרג בטקס חתונתו לאישה צרפתית, קמיליה. החתן המנוח מספר אירועים של קונספירציה שהובילו לרצח שלו שלאחר מכן גרם למלחמה בין Kabar ו- Saghar. הוא מדגיש באהבה נצחית ובלתי מותנית, השגיח על קמיליה מהעולם של המוות.בינתיים, הצרפתייה קמיליה שומרת בסוד לעצמה שנופל בידיו של פליט בן 24. יש שמועה שדמותו של נאדר מהרומן היא השתקפות של שאכר את עצמו וכל דמות היא השתקפות של מישהו שהוא מכיר.כנאדר מחזיק את מפתח הסוד הגדול של קמיליה, הוא מחפש אותה באי הדמיוני, רץ לתוך דמויות שונות שהוא חולק את העבר שלו איתו. בין האנשים שהוא פוגש היא ליה, קצינת משטרה סמויה שהופכת להיות דמות מרכזית בסיפור השני של הטרילוגיה.
Confessions of a War Child, Lia.
בהשראת המאורעות הטרגיים בסוריה ועבודתו הצמודה של שאכר עם פליטים, סיכום של הספר פורסם באתר האינטרנט של שאכר: הסיפור השני בטרילוגיה מסופר מנקודת מבטו של נשיא קאבאר חסר-הרחמים. לאחר שהתאבד, הנשיא צופה במאורעות מעולם המתים וכיצד מעשה הנקמה האחרון שלו גורר את אנשיו לכאוס. התקווה האחרונה להישרדות האומה הוא מכתב שניתן לאהובתו, ואסירתו לשעבר, ליה (Lia). האם המתקפה הכימית שתכנן נגד אנשי האומה שלו תצא לפועל, או האם הם ינצלו ברגע האחרון?הספר הוצג במספר ערוצי תקשורת, כמו למשל הפינגטון פוסט.
(Confessions of a War Child (Sahara.
במאי 2014, שאכר הודיע דרך טוויטר שהוא נתן את השם Sahara לחלק השלישי של Confessions of a War Child . הספר יצאה לאור ב-2015.
מישל-ז'וזף מונורי
מישל-ז'וזף מונורי (בצרפתית: Michel-Joseph Maunoury; 17 בדצמבר 1847 - 28 במרץ 1923) היה גנרל צרפתי. פיקד על הארמייה השישית במלחמת העולם הראשונה.
תולדות חייו.