כהן, שהיה איש קשה, אכזר ופוגעני, היווה השראה רבה להרכבת דמויות דרמטיות בדיוניות לאחר מותו. המפורסמת ביותר הייתה דמותו שעובדה למחזה "מלאכים באמריקה: פנטזיה הומוסקסואלית על נושאים לאומיים" של טוני קושנר משנת 1987. במחזה מתואר רוי כהן כאיש צבוע רווי שנאה עצמית ורעב לעוצמה שנרדף בידי רוח הרפאים של אתל רוזנברג בזמן שהוא גוסס מאיידס. את הרעיון לדמותו הגה רון ליבמן במהלך הפקתה של גרסת הברודוויי ההתחלתית למחזה. בגרסת האוף ברודוויי המחודשת משנת 2010 דמותו גולמה בידי השחקן זוכה פרס הטוני פרנק ווד. בגרסה הטלוויזיונית של רשת HBO משנת 2003 דמותו גולמה בידי אל פצ'ינו.
דמותו של כהן גולמה בסרט הביוגרפי "האזרח קון" בידי ג'יימס וודס.
נחלת שבעה (ספר)
נחלת שבעה הוא ספרו של רבי שמואל הלוי בן המאה ה-17, הכולל את מרבית נוסחי השטרות הנהוגים בעם ישראל בצירוף הלכות העוסקות בכתיבת שטרות ובדיניהם.
המחבר.
נולד במזריטש בפולין, למד בבית מדרשו של רבי דוד הלוי סגל, בעל ה"טורי זהב" (הט"ז) ושימש כרב בכמה ערים באשכנז. נפטר בשנת תמ"א (1681) בקליינשטיינאך. בספר "קיצור שני לוחות הברית" מאת הרב יחיאל מיכל אפשטיין הובא נוסח לבית נוסף לפיוט "מעוז צור" המיוחס לרבי שמואל הלוי.
תוכן הספר.
ב-69 פרקי הספר נכללו נוסחי השטרות כפי שבירר אותם המחבר "מפי סופרים וספריהם", בהם שטרי תנאים, כתובות, גיטין, חליצה, שטרי חוב ומכירה ועוד. מלבד הנוסחאות המדויקות, דן המחבר בכל פרק בשאלות הנוגעות לשטר המסוים, לנוסחו, לכתיבתו ולמסירתו. בנוסף צורפו כמה פרקים העוסקים בסדר כתיבת השטר, דינים הנוגעים לסופר, לעדים וכו'.
שם הספר.
בפתיחת הספר מונה המחבר שבעה טעמים לשם "נחלת שבעה". בין הטעמים ציין כי ספרו זה הוא הנחלה אותה הוא מוריש לבניו ולאחרים וכי "שבעה" בגימטריה עולה כשמו הפרטי - שמואל. מקור הביטוי "נחלת שבעה" בספרי דברים (יח, ב).
מהדורות הספר.
הספר הודפס לראשונה באמסטרדם בשנת תכ"ז (1667). בשער הספר תוארה מעלתו וחשיבותו של הספר "יקר הערך" אשר "לא היה לעולמים מימים קדמונים". תוספת לספר הכוללת שטרות נוספים ותשובות להשגות שונות שהתעוררו בעקבות הוצאת המהדורה הראשונה הודפסה על ידי המחבר סמוך לפטירתו בפרנקפורט בשנת תמ"א (1681) בשם "נחלת שבעה - מהדורא בתרא". הספר זכה למהדורות נוספות ונעשה לספר נפוץ ושימושי בארצות אשכנז ופולין עבור סופרים, דיינים וכותבי שטרות. מהדורה מורחבת בת 3 כרכים בצירוף מקורות והערות יצאה ב-2006 על ידי מכון אוצר הפוסקים בעריכת הרב יחזקאל אהרן שוורץ. הרב אשר אנשיל גרינוולד (נפטר ב-1944) שוחט בעיר אונגוואר הוציא ספר בשם "קיצור נחלת שבעה" המבוסס על ספרו של הלוי. גם ספרו זכה למהדורות נוספות.
על תפוצתו הרחבה של הספר כתב הרב אשר אנשיל גרינוולד בהקדמת "קיצור נחלת שבעה" כי ספרו של רבי שמואל הלוי "נתקבל בכל תפוצות ישראל, ובפרט כותבי כתובות ותנאים אי אפשר להן בלעדיו והכל צריכים אליו". פרופ' אשר גולאק כתב כי קובץ זה הוא "קובץ השטרות החשוב ביותר בדורות האחרונים". מלבד המהדורות הרבות של הספר, הודפסו בשנים מאוחרות יותר קובצי שטרות רבים המבוססים על נוסחאותיו של הספר "נחלת שבעה".
תשובות שונות של המחבר הודפסו בשנת תנ"ב (1692) בפיורדא על ידי בנו, רבי אברהם, בשם "נחלת שבעה - חלק שני".
קרב קולומנה
קרב קולומנה - קרב בין הכוחות הרוסים לבין הכוחות המונגולים שהתרחש ב-1 בינואר 1238 והסתיים בניצחון מונגולי.
הכוחות המונגולים בראשות באטו ח'אן פלשו בשנת 1237 לשטחים של הנסיכויות הרוסיות בצפון-מזרח. העיר הגדולה הראשונה שעמדה במצור הייתה ריאזן. לאחר מצור קשה, ב-21 בדצמבר 1237 העיר נפלה בידי המונגולים.
הכוחות המשותפים של הרוסים התאספו ליד העיר קולומנה. הכוחות כללו את יתרת הכוחות של נסיכות ריאזן, הכוחות של נסיכות ולדימיר בראשות וסבולוד, בן הנסיך וכוחות שהגיעו מנובגורוד. בהתאם לשיטת הלחימה של הרוסים הם המתינו למונגולים בשטח פתוח. הקרב נמשך 3 ימים והסתיים בניצחון מונגולי. נסיך וסבולוד עם שארית הכוחות הצליח להימלט לולדימיר. אחד מבניו של ג'ינגיס חאן שהשתתף בקרב נהרג.
קרב קולומנה היה מרכזי במערכה נגד המונגולים וניצחון מונגולי נתן להם אפשרות להמשיך בפלישה ולהתקדם לכיוון ולדימיר. המונגולים, שהחריבו ושרפו את קולומנה ואת מוסקבה, שמו מצור על ולדימיר ולאחר שלושה ימים כבשו גם אותה.
תיאודריך
אשר גולאק
תיאודברט הראשון
תיאודברט הראשון (Theudebert I; סביבות 500 עד 547 או 548) היה המלך המרובינגי של אוסטרזיה בשנים 534-548.
חייו.
תיאודברט הראשון עלה על כס המלוכה עם פטירת אביו, תיאודריך הראשון, בשנת 533. כבר בחיי אביו הוכיח תיאודברט עצמו כלוחם. ב-516 לערך הוא הביס את הצבא הגוטי בפיקודו של היגלק (Hugleikr). המוניטין שלו השתפר על ידי שורה של מבצעים צבאיים בדרום גאליה נגד הויזיגותים.
ב-531 או 532 תאודוריך, ובנו תיאודברט ה-1 יחד עם כלותר ה-1, תקפו את תורניגיה שנשלטה על ידי דודם, הרמנפריד (Hermanfrid) מלך תורינגיה האחרון, (בנה של בזינה מנישואיה לבזינוס מתורינגיה, ומכאן אחיו למחצה של כלוביס). הם ניצחו בקרב, הרמנפריד הצליח להימלט אבל הפרנקים תפשו את אחייניתו רדגונדיס (Radegund) (בתו של ברתאר, אחיו של הרמנפריד) ואת אחייניו. הרמנפריד הגיע לעירו של תיאודוריך אחרי שהובטח לו שיהיה בטוח שם, אולם הוא נדחף מעל חומת העיר ומת. רדגונד אולצה להנשא לכלותר ה-1 ואשתו של הרמנפריד, אמלהברגה נמלטה יחד עם ילדיה אל האוסטרוגוטים ומאוחר יותר הגיעה לקונסטנטינופול.
לאחר מות אביו, תיאודברט נאלץ להילחם עם דודיו כילדברט הראשון וכלותר הראשון על ירושת הממלכה, מיומנותו הצבאית שכנעה את כילדברט לנטוש את המחלוקת ולאמץ את תיאודברט כיורשו. הם נאבקו יחדיו נגד כלותר עד שצבאם נפגע על ידי סופה.
אחרי שהיחסים בין מלכי הפרנקים נרגעו, מצא את עצמו תיאודברט מעורב במלחמה הגותית. מלחמה זו החלה כאשר יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, ניסה להכניע את האוסטרוגותים באיטליה.
יוסטיניאנוס ראה בתיאודברט בעל ברית אידיאלי כי קרקעות ממלכת אוסטרזיה גבלו באדמות האוסטרוגותים בצפון איטליה. אף כי הקיסר שילם לתיאודברט תשלום נאה עבור עזרתו, תיאודברט התגלה כבעל ברית שאינו ראוי לאמון. הצבא הפרנקי ראה בסכסוך שבאיטליה כהזדמנות ליטול ביזה ולהעלות תביעות משל עצמם על שטחי צפון איטליה. כך נאלצו הביזנטים להילחם נגד הפרנקים במקביל למלחמתם באוסטרוגוטים.
עליית כוחו של תיאודברט גרמה לו להפר עוד מנהג שהיה נקוט עד אז ולהתחיל לטבוע מטבעות זהב עם דיוקנו עליהם. עד תיאודברט הנוהג היה שמלכים מטביעים מטבעות פחותי ערך, מנחושת וכסף ומטבעות מסוג זה הוטבעו אף על ידי מטביעים פרטיים (באישור השליט המרובינגי) ואילו מטבעות הזהב מוטבעים על ידי הקיסר (הרומי ואחר כך הביזנטי). בתקופת המלחמה נגד הקיסר, הביע תיאודברט את עצמאותו כמו גם קריאת תגר נגד הקיסר בכך שהטביע כמות מטבעות עם דיוקנו עליו. על חלק מהמטבעות ניתן לתיאודברט התואר הקיסרי "אוגוסטוס".
היסטוריונים בני התקופה העריכו אותו, כך למשל כתב גרגוריוס מטור על תיאודברט:
גם וננטיוס פורטונטוס מציין לשבח את אדיקותו.
כמלכים מרובינגים אחרים היו גם לתיאודברט נשים רבות. כיורש הממלכה, על מנת ליצור ברית פוליטית, אורס על ידי אביו לויזיגארד, בתם של ווקאו, מלך הלומברדים ושל אשתו השנייה אוסטריגוזה. תיאודברט נטש אותה לטובת דויטריה (Deuteria), גאלו-רומית שפגש בעת מסעו בדרום גאליה, תומכיו, כנראה בגלל הממד הפוליטי הכרוך בכך, לא היו שבעי רצון מיחסו לויזיגארד ושכנעו אותו לקחתה בשנית לאישה. ויזיגארד מתה במהרה והוא נישא פעם נוספת.
תיאודברט מת ב-547 או 548 אחרי כ-14 שנות שלטון. אחריו עלה על כס השלטון בנו מאשתו דויטריה, תיאודבלד בן ה-13 שנישא לאחותה של ויזיגארד - ולדראד.
ברז שריפה
הידרנט
תיאודברט ה-1
תאודברט הראשון
תאודברט ה-1
אודי סגל (עיתונאי)
אודי סגל (נולד ב-23 בנובמבר 1971) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
סגל נולד בדימונה וגדל בתל מונד. הוא החל את דרכו העיתונאית ככתב לענייני השטחים בגלי צה"ל, ואחר כך שימש ככתב מדיני בגלי צה"ל בתקופת הסכמי אוסלו. הוא שימש בתפקיד במשך חמש שנים ואז עבר לשמש כתב בניו יורק של גל"צ ומעריב. בשנת 1999 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, ועד אוגוסט 2017 שימש שם כפרשן המדיני. במסגרת תפקידו סיקר את התהליך המדיני במסגרת יחסי ישראל והפלסטינים, וכן את יחסי ישראל והממשל האמריקני בהקשר זה. קיים ראיונות עם דיפלומטים, בהם ראשי ממשלות ושרי חוץ.
לסגל יש גם טור שבועי במעריב סופשבוע, ומזה כעשור הוא מגיש את תוכנית הרדיו "גומרים הולכים" עם דני סידס ברדיו תל אביב ואת התוכנית "חברה בע"מ".
סגל הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים, ומלמד בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
באוגוסט 2017 עזב את חברת החדשות לקראת הצטרפותו לזכיינית רשת, שבה הגיש את התוכנית "לפני החדשות" בערוץ רשת 13.
ב-2019 החל להגיש תוכנית בוקר שבועית בגלי צה"ל יחד עם קרן מרציאנו, שהוחלפה בתחילת 2022 בדוריה למפל.
במרץ 2020 החל להגיש את המהדורה המרכזית של ערוץ 13, יחד עם תמר איש-שלום, ולאחר מכן עם הילה קורח.
סגל נשוי ואב לשלוש בנות ולבן, ומתגורר בכפר מונש.
פרס ביקורת התקשורת
מג'יד שהריארי
מג'יד שהריארי (בפרסית: مجید شهریاری; 1966 בערך – 29 בנובמבר 2010) היה פיזיקאי איראני, פרופסור בפקולטה להנדסת גרעין באוניברסיטת שהיד בהשתי והמדען הבכיר ביותר בתוכנית הגרעין האיראנית. חוסל בנובמבר 2010.
חיסולו.