אף שצברה פופולריות גבוהה בקרב הילדים וכונתה לא פעם "מלכת הילדים", היו פעמים שינאי ביקשה להשתחרר מתדמית הילדה הטובה. אחת מהן הייתה בתוכנית הסאטירה הפרועה "נייס גיא", ששודרה בראשית שנות התשעים בערוץ 2 הניסיוני. ינאי הופיעה בתוכנית ביוני 1993 במערכון לבושה כגברת עם שוט וביריות, אולם לאחר מכן התחרטה. המערכון נגנז במקור ושודר לבסוף רק במסיבת הפרידה של הערוץ הניסיוני באוקטובר 1993. ינאי שיחקה ב-1993 בתפקיד משני של אסירה במותחן האירוטי "כלא הנשים" ("Prison Heat"), סרט דובר אנגלית שביים יואל זילברג, וצולם בישראל באולפני אולפני ג.ג., בכיכובם של גיליה שטרן ואורי גבריאל. בשנת 2003 שוב ביקשה להשתחרר מתדמית הילדה הטובה, והסכימה להפיק סדרה המבוססת על קלטות אינטימיות שלה. היא חזרה בה מהסכמתה בלחץ חתנה המיועד עופר רסלס, ונקלעה לסכסוך משפטי עם חברת ההפקה. לבסוף חויבה לשלם לחברת ההפקה פיצוי של מאות אלפי שקלים.
בשנת 1998 השתתפה ינאי במופע "פעמוני היובל", המופע המרכזי במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 שינתה ינאי את המיקוד ועברה יותר לפנות לקהל המבוגרים. היא החליפה זמנית את עינת ארליך בתוכנית "שישי וחצי" בערוץ 2. תוכניות טלוויזיה נוספות שהגישה כללו את "על הדרך" ו"מזל טוב".
ב-2001 השתתפה במחזה "תשוקה", ואחר כך במחזה "דצמבר" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2002 השתתפה בסרט "תמונה קבוצתית עם אישה".
ב-2003 נבחרה לסקר את "טקס האוסקר" באותה השנה מטעם ערוץ !E הישראלי, ונבחרה להנחות את ספיישל "המורדים" בערוץ פוקס קידס. באותה שנה היא דיבבה את קייט האוטון (תפקיד שאותו שיחקה במקור הת'ר לוקליר) בגרסה העברית של הסרט "" והנחתה בערוץ 2 את תחרות הדוגמנות טופ מודל 2003 וטסה עם שתי הזוכות במקומות הראשונים לתחרות הבין־לאומית שנערכה בסינגפור כנציגת טלעד.
ינאי שיחקה גם בין היתר בסדרות הטלוויזיה "אולי הפעם" בערוץ yes ישראלי של "yes", "משמורת", "טיפול נמרץ" בערוץ 2 ו"המקום" בערוץ 10. כמו כן הופיעה בתפקיד עצמה בפרק בסדרה "בת ים - ניו יורק" בשנת 1995.
ב-2006 הופיעה בתפקיד משני בעונה השלישית של "השיר שלנו".
ב-2007 שיחקה לראשונה בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי של הספר "כשניטשה בכה" מאת הפסיכיאטר ארווין יאלום, סרט דובר אנגלית של הבמאי והמפיק הישראלי-אמריקאי פנחס פרי. באותה שנה שיחקה בתפקיד שולי בסרט "88 דקות", לצידו של אל פצ'ינו.
בסוף 2007 השתתפה בתפקיד עצמה, כבעלת הבניין במחזמר "אבניו Q" שהועלה בתיאטרון בית ליסין.
ב-2008 עלתה סדרת הדרמה "רביעיית רן" בהשתתפותה בערוץ yes stars ישראלי, שלאחר מכן שודרה בערוץ 2.
בשנים 2008–2010 הנחתה את שעשועון הידע "קרב מוחות" ב"חינוכית 23". בשנת 2010 הנחתה את גמר התוכנית "לרדת בגדול" לאחר שמנחת התוכנית הקבועה ציפי שביט שברה את רגלה. באותה שנה השתתפה בתוכנית "מי אתה חושב שאתה?", שבה עקבה אחר חייה של סבתה מצד אמהּ שנטשה את האם כשהייתה בת ארבע, לאחר גירושיה מן הסב, ושמעולם לא דובר בה בבית. במהלך הסדרה גילתה ינאי שסבתה התאבדה.
בשנת 2011 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתור איילה, אשתו של עמית חבר ילדות של נאור. וכן שיחקה בהצגה "בעל למופת" מאת יהושוע סובול בהפקת תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרטו של דובר קוסאשווילי "רווקה פלוס" בו שיחקה.
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל" של שידורי קשת, ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2015 כתבה והפיקה את הסרט הקצר "אמא שלי ואני", בו גם שיחקה בתפקיד הראשי.
ב-2017 השתתפה ינאי בסדרה "פולמון" ששודרה ב-HOT, לצידם של צחי הלוי ואון רפאלי.
ב-2019 השקיעה ינאי בפיתוח אפליקציה למדיטציות מודרכות בעברית, בסגנון מיינדפולנס, ״מיי מדי - my medi".
בשנת 2020 החלה לשחק לסירוגין עם נתי קלוגר במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון בתרגום של דורי פרנס ובבימויו של אלון אופיר.
חיים אישיים.
ינאי הייתה נשואה בין השנים 2003–2005 לאיש העסקים עופר רסלס, גרוש ואב לבת אחת.
בשנת 2009 נישאה ינאי בשנית, לאיש הפרסום בן מוסקל, ולשניים בת ושני בנים.
ב-2021 עברה עם משפחתה לגור באתונה שביוון.
תנועה (פונולוגיה)
בפונטיקה ובפונולוגיה, תנועה היא הגה המבוצע בשפה ומאופיין במרווח רחב יחסית בבסיס החיתוך שלו, ובדרך כלל הוא מהווה את ההגה המרכזי בהברה. זאת לעומת עיצור, שמאופיין במרווח צר יחסית בבסיס החיתוך ונמצא בדרך כלל בשולי ההברה. בשפות מסוימות קיימות כעשרים תנועות שונות ולמעשה מגוון התנועות האפשרי הוא אינסופי.
בהקשר דקדוקי עברי־מסורתי, (ראו להלן) מאופיינות תנועות על־פי תכונות לשוניות שאינן תואמות בהכרח למערכת פונולוגית שהייתה קיימת בנקודת זמן מסוימת בתולדות העברית (שכן לשון המקרא, שעליה מתבסס הדקדוק העברי המסורתי, מכילה רבדים היסטוריים שונים), לכן נהוג לציינן בשמותיהן המסורתיים (קמץ, חולם וכו'), ולא כמקובל בבלשנות כללית ישירות על־פי ייצוגן הפונולוגי (למשל /aː/ או /oː/) או הפונטי (למשל [ä] או [o]).
הגדרה.
המושג תנועה מוגדר גם פונטית וגם פונולוגית.
תנועה על פי ההגדרה הפונטית היא הגה שהמרווח בבסיס החיתוך שלו רחב. במילים אחרות, האוויר היוצא החוצה מן הריאה אינו נתקל כמעט בהפרעה ופורץ החוצה בחופשיות.
תנועה על פי ההגדרה הפונולוגית היא ההגה שמהווה את גרעין ההברה. לרוב קיימת הקבלה בין שתי ההגדרות, למשל, בביצוע המילה קַו 'kav', כשהוגים את העיצור k האוויר נעצר בווילון, וכשהוגים את העיצור v האוויר נעצר בשפתיים אך כשהוגים את התנועה a האוויר משתחרר החוצה בלי חיכוך. כמו כן, באותה המילה, העיצורים ק', ו' הם צדדיים, לעומת התנועה a שהיא המרכזית בהברה המלכדת את כל העיצורים להברה אחת שלמה.
במקרים נדירים יש סתירה בין שתי ההגדרות. כגון המלה הצ'כית [krk] בה ההגה r מהווה את מרכז ההברה, אך מבחינת אופן חיתוכו הוא עיצור.
מאפייני תנועות.
ניתן להבחין בין התנועות השונות והמגוונות לפי מספר תכונות כאשר לתנועה אחת יכולות להיות מספר תכונות בו זמנית המבחינות בינה לבין תנועות אחרות החולקות איתה חלק מתכונותיהן.
גובה.
גובה התנועות מתייחס לגובה שבו נמצאת פסגת הלשון בעת הגיית התנועה יחסית לגג חלל הפה. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון נמצאת מעל אמצע המרחק בין גג חלל הפה לתחתיתו נקראות תנועות גבוהות או תנועות סגורות ותנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון נמצאת מתחת לאמצע המרחק בין גג חלל הפה לבין תחתית חלל הפה נקראות תנועות נמוכות או תנועות פתוחות. באופן כללי, התנועות u, i הן התנועות הגבוהות ביותר, והתנועה a היא הנמוכה ביותר.
מיקום.
מיקום התנועות מתייחס למיקום פסגת הלשון בציר הרוחב של חלל הפה בעת ההגייה יחסית לגב חלל הפה. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון מצויה באזור הקידמי של הפה נקראות תנועות קדמיות. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון מצויה באזור המרכזי של הפה נקראות תנועות מרכזיות. תנועות שבעת הגייתן פסגת הלשון מצויה באזור האחורי של הפה נקראות תנועות אחוריות. לדוגמה: התנועות i, e הן תנועות קדמיות, התנועות o, u הן תנועות אחוריות והתנועה a היא תנועה מרכזית.
מעוגלות.
מעוגלות התנועות מתייחסת לתכונה של מידת כיווץ השפתיים בעת הגיית התנועה. תנועות שבעת הגייתן השפתיים מכווצות נקראות תנועות מעוגלות ותנועות שבעת הגייתן השפתיים מצויות במצב רפוי נקראות תנועות בלתי מעוגלות. לדוגמה: התנועה u מבוצעת בשפתיים מכווצות והתנועה i בשפתיים רפויות.
אנפוף.
אנפוף התנועות מתייחס לאופן זרימתו של חלק מהאוויר או כולו החוצה דרך חלל האף בעת הגיית תנועות מסוימות. רוב התנועות הן אוראליות כלומר כל האוויר זורם דרך הפה אך ישנן שפות בהן ישנן תנועות מאונפפות אשר בעת הגייתן יורד החך הרך (הווילון) וחלק מהאוויר משתחרר דרך חלל האף.
קוליות.
קוליות התנועות מתייחסת למצב מיתרי הקול בעת הפקת התנועה. מיתרי הקול עשויים לרעוד או שלא לרעוד ללא קשר להתנהגות איברי ההגייה בחלל הפה. תנועות הן בדרך כלל קוליות, אך ישנן שפות מסוימות בהן תנועות קוליות ותנועות אטומות משמשות פונמות שונות.
רוטיזציה.
תנועות שעברו רוטיזציה (בעברית: רִיּוּשׁ, מלשון רי״ש) הן תנועות שבעת הגייתן קצה הלשון כפוף אחורנית מה שמשווה לתנועה צליל לוואי הדומה לאות r האנגלית. כיפוף הלשון אחורנית עצמאי מתנועת גוף הלשון, כך שגוף הלשון יכול להיות בקדמת חלל הפה, באחורי חלל הפה, גבוה או נמוך בחלל הפה ובאותו הזמן קצה הלשון עשוי להיות כפוף או לא כפוף.
משך (אורך).
משך התנועות מתייחסת לתכונת אורך הגיית התנועה. בעברית המודרנית אין הבחנה בין תנועות קצרות לארוכות, לעומת זאת על-פי ההשערה בעברית הקדומה היו מספר אורכים שונים לכל תנועה. בגרמנית ובערבית, למשל, ישנה הבחנה בין תנועות קצרות לארוכות עד היום. בדרך כלל ישנו קשר בין אורכה של תנועה מסוימת להטעמת ההברה בה היא נמצאת.
טון.
טון הוא הגדרת גובה הצליל בזמן הגיית התנועה (ולעיתים גם בזמן הגיית עיצורים). הטון יכול להיות ישר - למשל טון גבוה, טון נמוך; והוא יכול להשתנות לאורך הגיית התנועה - טון עולה, טון יורד או שילוב כלשהו של עלייה וירידה. שפות שבהן טונים הם פונמה לכל דבר מכונות שפות טונאליות. כמו כל פונמה, הטון בשפות אלה מבחין במשמעות, כך שהגיית אותה הברה או מילה משפיעה על משמעותה.
תנועות עם מאפיינים משתנים.