מבחינת סגנון, הסרט הוא פרודיה על סרטים דוקומנטריים שנהגו לעשות על להקות רוק באותה תקופה. הוא מצולם על ידי מרטי די ברגי (רוב ריינר) הבדיוני שהיה בעצם הבמאי של הסרט. סרט הדוקו הבדיוני, המוקומנטרי, מכסה סיבוב הופעות של להקת הרוק הבריטית בדיונית "ספיינל טאפ", במהלך שנת 1982, כדי לקדם את מכירת אלבומם החדש "הריחו את הכפפה" (Smell the Glove), ובמהלכו חותך לקטעי ראיונות אחד-על-אחד מתקופות אחרות בקריירה שלהם.
את להקת "ספיינל טאפ" הקימו חברי הילדות דוד סיינט האבינס (מייקל מקין) ונייג'ל טפנל (כריסטופר גסט) בשנות ה-60 ונקראה במקור, במקוריות, "המקוריים" ולאחר מכן "המקוריים החדשים". ללהקה הצטרפו בהמשך הבסיסט דרק סמולס (הארי שירר), הקלידן ויו סאבאג' (דוד קף), וסדרה של מתופפים שכולם מצאו את מותם בצורות מוזרות ומסתוריות שכללו "התפוצצות ספונטנית", "תאונת גינון ביזארית" ומחנק למוות מקיא של איש (ים) בלתי ידועים. בסצנה מפורסמת, מתגאה נייג'ל טפנל בפני די ברגי שהמגבר שלו מגיע ל-11. כשנשאל על ידי די ברגי "למה אתה פשוט לא משאיר את 10 כמספר הכי גבוה ועושה אותו יותר רועש?", טפנל יכול רק לענות לו ש-"אלה מגיעים עד 11".
סיבוב ההופעות מתחיל ובמהלכו אנו יכולים לשמוע את מגוון להיטי הלהקה הכוללים את השירים "סטונהנג'" (Stonehenge), "חוות הסקס" (Sex Farm), "תחת גדול" (Big Bottom), "בית ספר לכלבות" (Bitch School) ו-"הלילה אני הולך לנענע אותך הלילה" (Tonight I'm Gonna Rock You Tonight).
ביקורות והצלחת הסרט.
הסרט זכה להצלחה מתונה יחסית כשיצא, אך עם השנים הפך פופולרי יותר ויותר וצבר מעמד של סרט פולחן. מוזיקאים רבים ציינו כי הסרט נאמן לחלוטין למציאות. אוזי אוסבורן אף אמר בראיון כי כשצפה בסרט בפעם הראשונה, הוא היה האיש היחיד בקהל שלא צחק מכיוון שחשב שהסרט הוא דוקומנטרי אמיתי. הסרט מחזיק בדירוג משוקלל של 95% באתר Rotten Tomatoes מצד מבקרי הקולנוע.
הופעות במקומות אחרים.
הארי שירר, המגלם את דרק סמולס, הפך להיות אחד משחקני הקולות הראשיים בסדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, ונותן את קולו לדמויותיהם של המנהל סקינר, מיסטר ברנס, וויילון סמית'רס, נד פלנדרס ואחרים. חברי להקת ספיינל טאפ תרמו את קולותיהם לדמויותיהם המצוירות בפרק "המופע של אוטו", כשהם מופיעים תחילה בהופעה שבה נמצאים בארט ומילהאוס. לאחר מכן ההופעה הופכת למהומה המאלצת את הלהקה לעזוב באוטובוס שלהם אשר ננגח לאחר מכן מהכביש על ידי אוטו והאוטובוס שלו.
דירוג אתר IMDb, עבור הסרט, הוא על סולם מאחד עד אחת-עשרה, זאת כהומאז' למגבר של נייג'ל טפנל, ביטוי שהפך לפופולרי כתוצאה מהסרט. למרות זאת, ישנה עדיין רק את האפשרות לדרג מאחד עד עשר.
הסצנה המפורסמת הזו הופיעה בכתבות חדשות לאחר מותו של ג'ים צ'ארלס מרשל, מייסד החברה שייצרה את ציוד ההגברה שהופיע בסצנה.
בוגד (ספר)
בוגד הוא מותחן ריגול מאת יונתן דה שליט, שם העט של איש מערכת הביטחון הישראלית. הספר עוסק במרדף אחר סוכן כפול שהצליח להגיע לצמרת המדינית-ביטחונית במדינת ישראל. בטרם יצא לאור נדרש כתב היד לקבל אישור מוועדת השרים למתן היתר לפרסומים ומהצנזורה הצבאית. הספר הוא מותחן בדיוני המסתמך על אירועים דוגמת פרשת יהודה גיל. ועל אישים מעולם הביון דוגמת מרקוס וולף. כן שאב המחבר השראה מספריו של ג'ון לה קארה.
עלילת הספר.
בשנת 2013 ארכיבאית בגמלאות של השטאזי מתוודה בפני הכומר שלה בדרזדן כי השטאזי גייס והפעיל סוכן שהגיע לעמדה בכירה בממשלת ישראל. כינויו של המקור - קוברה. נשיא המדינה מטיל על אהרן לוין, ראש המוסד לשעבר, לגייס צוות ולאתר את ה"חפרפרת". לוין מרכיב צוות בראשות פקודו לשעבר, מיכאל תורג'מן, עורך דין בהווה וקצין איסוף במוסד בעברו. כן כולל הצוות את יערה, אמיר ואמנון אסלן, כולם לוחמי מוסד לשעבר, ואת עדי, קצינת מודיעין במוסד המצויה בחופשת לידה.
הגביע הסלובקי בכדורגל
הגביע הסלובקי (בסלובקית: Slovenský Pohár) הוא מפעל כדורגל סלובקי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1993, ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הסלובקית. זהו טורניר הגביע המרכזי בסלובקיה, ומשתתפות בו כל הקבוצות הרשומות בסלובקיה.
המפעל מנוהל ברובו בשיטת נוקאאוט במשחק אחד, למעט חצי הגמר, המנוהל בשיטת בית-חוץ. המנצחת בטורניר זוכה בכרטיס לשלבי המוקדמות של הליגה האירופית.
היסטוריה.
שורשיו של הגביע הסלובקי הם בטורניר שהתקיים החל משנת 1961. הזוכה בטורניר נפגשה מול המנצחת בטורניר הגביע הצ'כי בגמר הגביע הצ'כוסלובקי, ממנו העפילה הזוכה לגביע אירופה למחזיקות גביע, תואר בו זכתה סלובן ברטיסלאבה ב-1969.
טורניר הגביע במתכונתו הנוכחית נוסד בשנת 1993, עם פירוק צ'כוסלובקיה, והוא מתקיים באופן רצוף החל מעונת . מחזיקת הגביע הראשונה היא סלובן ברטיסלאבה, שגברה בגמר על טטראן פרשוב בתוצאה 2-1.
משחק הגמר של הטורניר מתקיים באופן מסורתי באצטדיון נייטרלי.
שיטת המפעל.
הגביע הסלובקי, בדומה למפעלי גביע אחרים, מנוהל רובו ככולו בשיטת נוק-אאוט במשחק בודד, למעט חצי הגמר המנוהל בשיטת בית-חוץ. במידה והמשחק, או צמד המשחקים, מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין. המפעל מתנהל בשיטה הנוכחית החל מעונת , ומשתתפות בו כל קבוצות הכדורגל הרשומות בסלובקיה.
המפעל מורכב משמונה סיבובים:
הגביע הסלובקי
TF1 (קרי: טֶה-אֶף-אָ(ן)) הוא ערוץ טלוויזיה צרפתי פרטי, אחת מתחנות הטלוויזיה הוותיקות בעולם. הערוץ, שזכה נכון ל-2014 לנתח צפייה של 22.9%, הוא הנצפה ביותר בצרפת, ערוץ הטלוויזיה הנצפה ביותר באירופה ואחד מהערוצים הארציים המצליחים והפופולריים בעולם. הערוץ שייך לקבוצת TF1, הכוללת 49% בעלות על ערוץ הספורט האירופי יורוספורט. הקבוצה ייסדה ב-2006 (יחד עם גוף השידור הציבורי France Télévisions) את ערוץ החדשות France 24, עד שפרשה מן המיזם שנתיים לאחר מכן. הערוץ מחזיק בזכויות השידור של אירועי ספורט גדולים ובסדרות כהאוס, The Voice, מאסטר שף, האנטומיה של גריי, בוס בהסוואה, סופר נני, הדבורה מאיה, מגלים עם דורה ועוד. כן נמצא בבעלותו המלאה ערוץ החדשות LCI.
היסטוריה.
שנים ראשונות: Radio-PTT Vision.
ב-26 באפריל 1935 הקים משרד ה-Postes, télégraphes et téléphones (דואר, טלגרף וטלפון) הצרפתי (PTT) תחנת שידור לטלוויזיה מכנית (מבוססת גלגל ניפקו) ששידרה מאנטנת שידור שמוקמה במרומי מגדל אייפל. התחנה שידדה בכל יום בכמות מצטברת של שעות ספורות בשבוע.
Radiodiffusion nationale Télévision.
לאחר ניסויים מוצלחים בטלוויזיה אלקטרונית ביולי 1937 החלו שידורי הרשות הלאומית לרדיו וטלוויזיה במקביל הן בשיטת שידור אלקטרונית והן בשיטה המכנית, עם ציוד של חברת EMI האנגלית ששימשה באותה עת גם את ה-BBC. ב-1938 התקבעה שיטת שידור אלקטרונית סטנדרטית (VHF 455 קווים, , 25 תמונות בשנייה) שהדיחה כליל את השיטה המכנית. שידורי הערוץ נקטעו עם כניסתה של צרפת למלחמת העולם השנייה, ב-3 בספטמבר 1939.
מלחמת העולם השנייה: Fernsehsender Paris.
שידורי התחנה חודשו ב-7 במאי 1943 תחת הכיבוש הנאצי תחת פיקוח הפיקוד העליון של הוורמאכט. השידורים נמשכו עד 12 באוגוסט 1944, שבוע לפני שחרור פריז. השידורים כללו תוכניות בידור ויועדו לטובת פצועים בבתי החולים הצבאיים של השלטון הגרמני בפריז. זמרים ושחקנים צרפתיים מצאו בערוץ את אחד ממקומות העבודה היחידים באותה עת וכך השתתפו בתוכניות בדרנים ושחקנים מפורסמים, בהם זמרי האופרה קומיק. מנהל הערוץ קורט הייזנמן, שידר תוכניות שכללו תכנים שלא היו מקובלים על השלטון הנאצי, כגון מוזיקת ג'אז. אות השידורים היה השיר "גשר אביניון".
RDF Télévision française.
ב-1 באוקטובר 1944 חודשו השידורים תחת השם Télévision française. ב-1945 נוסדה רשות השידור הצרפתית, Radiodiffusion française ושמה הרשמי של התחנה שונה ל-RDF Télévision française. רק שנה לאחר התחלת השידורים החזירו כוחות צבא ארצות הברית את תורן השידור במגדר אייפל לידי ממשלת צרפת והשידורים חודשו משם. ב-17 בדצמבר 1946 שודרה לראשונה בטלוויזיה תחזית מזג האוויר ובקיץ 1948 שידרה לראשונה את הטור דה פראנס. ב-1948 אימץ משרד התקשורת הצרפתי (בראשות פרנסואה מיטראן את תקן השידור 819 קווים ("תקן השידור הצרפתי", שהיה למעשה תקן ה-HDTV הראשון בהיסטוריה) ששימש עד 1981. את תוכניות ומופעי הבידור שלה צילמה התחנה והעבירה מאולם תיאטרון שאנז אליזה. תוכנית הדגל של התחנה הייתה תוכנית התרבות היומית "Télé-Paris" (1947-1959) בהנחיית רוז'ר פרל (Roger Féral) וז'אק שבאן ( Jacques Chabannes).
RTF TV.
ב-9 בפברואר 1949 שינתה רשות השידור הצרפתית את שמה ל- (Radiodiffusion-télévision française (RTF, שם שביטא הצהרה על העלאת חשיבותה של הטלוויזיה לאמצעי תקשורת מרכזי. ב-29 במאי 1949 שודרה לראשונה מהדורת חדשות בטלוויזיה וחודשיים לאחר מכן החלו שידורי התחנה להקלט לראשונה מחוץ לפריז. במקביל הוחל חוק אגרת טלוויזיה.
באותה תקופה החלה הפקת סדרות טלוויזיה צרפתיות עצמאיות ורכש סדרות מארצות הברית ומבריטניה. כן הונהגה קריינות רצף, מגישים שהופיעו בין התוכניות והציגו את התוכנית הבאה. בין קרייניות הרצף בלטה ז'קלין ז'ובר (Jacqueline Joubert), שעבדה בערוץ מ-1949 עד 1961 ואף הנחתה את תחרויות אירוויזיון 1959 ואירוויזיון 1961.
ב-1963 הוקם הערוץ השני של הטלוויזיה הצרפתית, France 2 ולפיכך שונה שם התחנה ל-Première chaîne ("הערוץ הראשון").
Première chaîne de l'ORTF.