עם חזרתו לרוסיה לאחר שהוחזק במחנה שבויים ביפן, הוא הועמד לדין בקרונשטאדט בדצמבר 1906 יחד עם 77 מקציניו, הוא הואשם בכך שנכנע ללא צורך. להגנתו טען שאוניות לא תקינות, תותחים ותחמושת לא תקינים גרמו לחוסר יכולתו להתגונן ביעילות: "לא הייתי מהסס להקריב חיי 50,000 חיילים לו היה זה משרת מטרה כלשהי, אולם איזה זכות הייתה לי להקריבם ללא כל מטרה?". למרות זאת בית המשפט החליט כי התנהגותו ופיקודו היו הנושא העיקרי ולא מצב אוניותיו, ודן אותו בשל כך למוות יחד עם שלושה מקציניו. אולם, בהתחשב בנסיבות מקלות, פנה בית המשפט לרחמי הצאר ניקולאי השני, ומאוחר יותר הומר עונש המוות בעשר שנות מאסר. במאי 1909 שוחרר ממאסר ונעלם לאלמוניות.
לקריאה נוספת.
Kowner Rotem, Historical Dictionary of the Russo-Japaneese War, The Scarecrow press, 2006
פלישת רוסיה לקודורי
משבר קודורי
טוקומאן
סן מיגל דה טוקומאן (בספרדית: San Miguel de Tucumán, לעיתים קרובות מכונה רק טוקומאן) היא בירתה של פרובינציית טוקומאן שבצפון ארגנטינה. העיר מאופיינת באקלים סובטרופי.
נכון לשנת 2001 מנתה אוכלוסיית העיר כ-527,000 איש ואוכלוסיית המטרופולין כולה מנתה כ-740,000 איש.
כלכלתה של העיר מתבססת בעיקר על סוכר, טבק ופירות.
טוקומאן היא מרכז תרבותי מרכזי בסביבתה ועיר היסטורית בעלת חשיבות בהיסטוריה הארגנטינאית, במיוחד עקב הכרזת העצמאות של ארגנטינה, שנישאה בקונגרס טוקומאן ב-9 ביולי 1816.
העיר ידועה בישראל כעיר שבה מצא מרקו מהסדרה הלב את אמו.
הזמרת מרסדס סוסה, מהנערצות ביותר באמריקה הלטינית, היא ילידת העיר.
ערים תאומות.
לטוקומאן יש שתי ערים תאומות:
לפופית
לְפוּפִית (שם מדעי: "Ipomoea") היא סוג גדול וחשוב במשפחת החבלבליים.
השם לפופית ניתן משום התכונה הבולטת של חלק ממיני הלפופית להתלפף סביב עצמים. העצם יכול להיות צמח אחר, עצם דומם או אותו צמח עצמו. הלפופית נכרכת על ידי פטוטרות העלים הארוכות, שאופייניות לסוג. רוב הצמחים המטפסים עושים זאת בעזרת קנוקנת ארוכה.
רק חלק ממיני הלפופית הם צמחים מטפסים, וחלקם צמחים משתרעים.
תחת סוג זה כלולים כ-500 מינים, מרביתם גדלים באזורים טרופיים וסוב-טרופיים שכמחצית מהמינים נפוצים באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. שלושה מינים נמצאים כצמחי בר בארץ-ישראל, ומינים נוספים גדלים בארץ כצמחי תרבות. סוג זה חובב חום מובהק, וניתן לראות זאת בעת הגעת הטמפרטורות החמות, שהצמח נראה במיטבו, ופריחת הצמח תבוא לרוב בעונת הקיץ.
לפופית כצמח נוי ומאכל.
סוג זה מוכר בזכות פרחיו הגדולים, שלהם סימטריה רדיאלית. עלי הכותרת מאוחים לרוב. ברוב המינים, הפרח נפתח בשעות הבוקר, ונסגר עד הצהריים. תופעה זו הקנתה לצמח זה את שמו העממי באנגלית 'morning glory'- כלומר, "תהילת הבוקר".
גודל הפרחים והמראה הרענן של עלי הלפופית, שלרוב מחולקים לאונות, הפכו חלק מהמינים לצמחים פופולריים כצמח נוי- הן כצמחים מטפסים, והן כצמחים משתרעים. החשיבות הכלכלית של גידולים אלו היא שולית לעומת החשיבות הכלכלית העצומה של הבטטה, היא הלפופית הנאכלת. מין זה מגודל בהיקף רחב, לשם שימוש בפקעות למאכל, וכן שימוש בכל חלקי הצמח למספוא.
הבטטה מהווה דוגמה טובה ו'קיצונית' יחסית לנטייה של מיני סוג זה ליצירת איברי אגירה תת-קרקעיים כדוגמת פקעות ושורשים מעובים.
עובדיה (פירושונים)
תמיסה מוצקה
תמיסה מוצקה היא תערובת הומוגנית בין מומס (אחד או יותר) וממס הנמצאים בפאזה מוצקה. התערובת נחשבת תמיסה ולא תרכובת כאשר המבנה הגבישי של הממס אינו משתנה וגם יש פזה הומוגנית משותפת לתערובת. המומס יכול להשתלב במבנה הגבישי של הממס באמצעות החלפה של חלקיק ממס בגביש, או באמצעות השתלבות בין חלקיקי הממס ללא החלפתם. שני סוגי התמיסה המוצקה משפיעים על תכונות החומר בכך שהם מעוותים את הסריג הגבישי ומפרים את ההומגניות הפיזית והחשמלית של החומר הממס.
תערובות מסוימות יטו ליצור תמיסות מוצקות עבור טווח רחב של ריכוזים, בעוד אחרות לא יהפכו לתמיסות מוצקות כלל ויישארו כתערובת. הנטייה של שני חומרים ליצור תמיסה מוצקה היא עניין מורכב המושפע מהתכונות הכימיות, הקריסטלוגרפיות והקוונטיות של החומרים הנידונים. בהתאם לחוקי יום-רותרי תמיסות מוצקות יכולות להיווצר אם לממס ולמומס יש:
דיאגרמת הפאזות "(תרשים 1)" מתארת סגסוגת של שתי מתכות היוצרות תמיסה מוצקה בכל ריכוז יחסי בין שני החומרים. במקרה זה, הפזות הטהורות של כל יסוד (ערכי הקצה של הריכוזים) הן בעלות אותו מבנה גביש, ותכונות דומות של היסודות מאפשרים החלפה חופשית ביניהם בכל ריכוז יחסי.
לתמיסות מוצקות יש שימושים מסחריים ותעשייתיים חשובים, שכן במקרים רבים יש להם תכונות עדיפות על אלו של מתכות טהורות. סגסוגות רבות הן תמיסות מוצקות. אפילו ריכוזים קטנים של מומס יכולים להשפיע על התכונות החשמליות והפיזיות של המומס.
דיאגרמת הפאזות של תמיסה הבינארית "(תרשים 2)" מציג את הפאזות של תערובת אאוטקטית (eutectic) של שני חומרים בריכוזים שונים. האזור המסומן ב-α ("אלפא") הוא תמיסה מוצקה, כאשר החומר בטא מומס במטריקס של אלפא, ובקצה השני של הסקלה, התחום המסומן ב-β ("בטא") הוא תמיסה מוצקה, כאשר החומר אלפא מומס במטריקס של בטא. התחום המוצק הגדול בין אלפא ובטא המסומן כ-α+β אינו תמיסה מוצקה. בדיקה של המבנה ברמה המיקרוסופית בטווחי ריכוזים אלו תראה שמדובר בשתי פאזות שונות- תמיסה מוצקה של אלפא מומס בטא ותמיסה מוצקה של בטא מומס באלפא, אולי בצורת למלא או גרגירים.
אקסולוציה.
כאשר יציבות התמיסה המוצקה מתערערת (עקב קירור לדוגמה), מתרחשת אקסולוציה (הפרדת תמיסה למרכיביה) ושתי הפאזות נפרדות בצורה מובהקת ברמה המיקרוסקופית או כלמלא שניתן לראותן בעין בלתי מזוינת. אקסולוציה אופיינית לחומר אאוטקטי (Eutectic system). דוגמה לכך ניתן למצוא במינרל אלקלי פלדספר מזן פרטיט בו ניתן להבחין בשכבות דקות של אלביט לבן בתוך מיקרוקלין ורוד.
גאלי (עיר)
גאלי (בגאורגית: გალი, באבחזית: Гал) היא עיירה במחוז גאלי שבאבחזיה, גאורגיה, והמרכז המינהלי של המחוז. העיירה הייתה בתוך אזור הביטחון המפורז של האו"ם עד שנת 2009.
העיירה ממוקמת 77 ק"מ דרומית לעיר הבירה סוחומי.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2020, העיירה מונה 7,449 תושבים.
אוכלוסיית גאלי הגיעה לשיאה בסוף שנות ה-80 - תחילת שנות ה-90, אז חיו בעיירה מעל ל-15,000 תושבים.
לאחר מלחמת אבחזיה, חלה ירידה גדולה באוכלוסייה עקב הטיהור האתני של הגיאורגים באבחזיה ועקירת האוכלוסייה לשאר חלקי גיאורגיה. למרות שהיו הרבה עקורים שנפגעו מהסכסוך, העיר לא איבדה אוכלוסייה בצורה משמעותית כמו ערים אחרות (לדוגמה אוצ'מצ'ירה).רובם המכריע של תושבי העיירה הם ממוצא גאורגי - מגרלי. ולכן, השפה העיקרית הדבורה בעיירה היא מגרלית, ובנוסף גם השפות גאורגית ורוסית מדוברות בצורה פחותה בעיירה.
היסטוריה.
גאלי קיבלה מעמד של עיירה בשנת 1932.
ב-15 באפריל 1953, העיתון איזבסטיה דיווח כי תושבי גאלי חגגו יומולדת 132 לתושב הזקן בעיירה (Tlabgan Ketsba) ושהוא הקים את העיירה במאה ה-19.
כלכלה.
בגאלי תחנת רכבת, מפעלי תה ושמנים אתריים, תיאטרון ומוזיאון מקומי.
פרס אגא חאן לאדריכלות
פרס אגא חאן לאדריכלות (באנגלית: Aga Khan Award for Architecture או AKAA; בערבית: جائزة أغاخان للعمارة) הוא פרס בתחום האדריכלות המוענק עבור הישגים אדריכליים המעניקים מענה לצרכים של חברות מוסלמיות, בתחומי העיצוב, הבינוי, הפיתוח הקהילתי, השימור ואדריכלות הנוף.
היסטוריה.
הפרס נוסד בשנת 1977 על ידי אגא חאן הרביעי, האימאם של כת האיסמאעיליה השיעית, המכהן כיושב ראש ועדת ההיגוי של קרן הפרס. הפרס מקושר אל קרן אגא חאן לתרבות (Aga Khan Trust for Culture או AKTC) ולקרן אגא חאן לפיתוח (Aga Khan Development Network או AKDN). הוא מוענק אחת לשלוש שנים, בכל פעם למספר מיזמים אדריכליים שיצאו אל הפועל בשלוש השנים החולפות. לקראת כל סבב הענקת פרסים מוקמת ועדת היגוי הממנה את צוות השופטים ומנסחת את הקריטריונים לבחירת המיזמים המועמדים. הוועדה קובעת מדיניות לניהול קרן הפרס בהווה ובעתיד, והיא מקיימת פעילות שוטפת של השתלמויות וביקורים בשטח, מארגנת תערוכות ואת טקס הענקת הפרסים וכן דואגת להוצאה לאור של פרסומים. הפרס מוענק על ידי צוות השופטים, והוא מגיע עד לסכום של מיליון דולר, דבר המקנה לו את המעמד של פרס האדריכלות בעל השווי הכספי הגבוה בעולם. עד שנת 2008 הוענק הפרס בעשרה סבבים, הראשון ב-1980 ולאחרונה בשנת 2007, ל-99 מיזמים אדריכליים. בנוסף מוענק פרס היושב ראש לאדריכלים עבור מפעל חיים.
קארפי
קארפי (באיטלקית: Carpi) היא עיר באיטליה בת כ-71,000 תושבים, שנמצאת בנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה, מדרום לנהר הפו, במישור המכונה "פדנה התחתונה". העיר מהווה מרכז למלאכה, תעשייה, מסחר ותרבות.
היסטוריה.
מקורו של השם קארפי הוא מהצמח "carpinus betulus", סוג של "אֵלָה לבנה", אשר היה נפוץ בימי הביניים בעמק נהר הפו. בעידן הפרהיסטורי היה במקום יישוב של בעלי תרבות וילנובה (Civiltà villanoviana)
העיר הנוכחית נוסדה בשנת 752 על ידי "איסטוף" מלך לומברדיה אשר הקים בה את כנסיית סנטה מריה
במצודה "Castrum Carpi". בין השנים 1319 - 1525 היא נשלטה על ידי משפחת פיו (Pio). לאחר מכן היא נרכשה על ידי בית אסטה (Este) והייתה לחלק מדוכסות מודנה.
האתרים החשובים בעיר הם: