להאצ'ינסון, אשר עבדה בחברת פייזר, ניתנה משימה לחלץ את הפניצילין מהעובש. חילוץ פניצילין מעובש יכול להיות דבר מסובך מאוד. במקום לעצב ולפתח כלי כימי שיחולל את התגובה הכימית הנדרשת לצורך בידוד הפניצילין מאפס ובעלויות גבוהות של זמן וכסף, העדיפה האצ'ינסון להשתמש בתהליך שכבר קיים ופועל. האצ'ינסון יישמה רעיונות קיימים מבתי זיקוק לייצור פניצילין. חוקרים קודמים מצאו שעובש שמקורו בזן מסוים של מלון יכול להיות למקור יעיל יותר לייצור פניצילין. זו הייתה נקודת ההתחלה של האצ'ינסון. הצוות של האצ'ינסון שיפר את תהליך התסיסה בסיוע מיקרובים (חיידקים) שחברת פייזר השתמשה בהם כדי לייצר תוספי מזון כגון חומצת לימון.
האצ'ינסון עזרה להמיר מפעל קרח כושל בברוקלין למפעל ייצור וכך למעשה עיצבה את המפעל הראשון לייצור המוני של פניצילין. תהליך התסיסה באמצעות מיכל עמוק ייצר כמויות גדולות של עובש על ידי ערבוב סוכר, מלח, חלב, מינרלים וחציר. זאת על ידי תהליך הפרדה כימי אותו הכירה האצ'ינסון היטב מבית הזיקוק. הצעותיה של האצ'ינסון אפשרו להאיץ בצורה משמעותית את תהליך ייצור הפניצילין ובזכותה תהליך התסיסה במיכל עמוק אפשר הפקה של פניצילין בקנה מידה גדול. שימוש בידע ובטכנולוגיה של שני תחומים שונים, המחקר בתסיסה והנדסת תהליכים פטרוכימיים, הובילה לייצור כמות גדולה של אחת מתרופות האנטיביוטיקה החשובות בעולם.
האצ'ינסון שיתפה פעולה עם כימאים, חוקרי פטריות וחוקרי חיידקים רבים על מנת להבין את הצרכים הספציפיים במערכת הייצור והתפוקה של הפניצילין. כאשר התוצאה התייצבה וניתן היה להסתמך עליה, חברות תרופות אחרות אימצו את הגישה של האצ'ינסון לייצור המוני של פניצילין.
פרסים.
האצ'ינסון הייתה האישה הראשונה שהפכה לחברה בארגון האמריקאי למהנדסים כימים AIChE.
האצ'ינסון קיבלה פרס הישג מ-(SWE (America's Society of Women Engineers על עבודתה בפיתוח המפעל המסחרי הראשון לייצור פניצילין.
בנוסף הייתה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס המייסדים, הפרס הנחשב ביותר בארגון האמריקאי למהנדסים כימים AIChE.
מארי לואיס קלייב
מארי לואיס קלייב (באנגלית: Mary L. Cleave; נולדה ב-5 בפברואר 1947) היא מהנדסת אמריקאית ואסטרונאוטית לשעבר בנאס"א. בין השנים 2004–2007 ניהלה את אגף משימת המדע בסוכנות החלל נאס"א . קלייב השתתפה בשתי טיסות חלל בסך הכל, שהתה בחלל 10 ימים, 22 שעות, 2 דקות, 24 שניות והקיפה את כדור הארץ 172 פעמים תוך שהיא עברה מרחק של 6,340,815.36 ק"מ בחלל.
קורות חיים.
קלייב נולדה בסאות'-המפטון, ניו יורק ב-5 בפברואר 1947 להאוורד וברברה קלייב, שניהם היו מורים במקצועם. היא גדלה בגרייט נק (באנגלית - Great Neck) ניו יורק. לקלייב אחות גדולה (טרודי קרטר) ואחות צעירה (ברברה "בובי" בוסוורת). בשנת 1965 סיימה קלייב את בית הספר התיכון, גרייט נק נורט (Great Neck North) שבניו יורק. בשנת 1969 השלימה לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת קולורדו, ובשנת 1975 סיימה תואר שני באקולוגיה מיקרוביאלית באוניברסיטת יוטה . בשנת 1979 סיימה לימודי דוקטורט בהנדסה אזרחית וסביבתית באוניברסיטת יוטה.
קריירה בנאס"א.
קלייב נבחרה להיות אסטרונאוטית במאי 1980.
המשימות הטכניות שלה כללו:
טיסות לחלל.
משימתה הראשונה הייתה STS-61-B אטלנטיס (26 בנובמבר עד 3 בדצמבר 1985) ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ונחתה על מסלול 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס קליפורניה. במהלך המשימה, אנשי הצוות פרשו את לווייני התקשורת MORELOS-B, AUSSAT II ו- SATCOM K-2, וביצעו 2 הליכות חלל, בנות שש שעות כדי להפגין טכניקות לבניית תחנת החלל בעזרת ניסויי EASE / ACCESS, ביצעו את ניסויי זרימת אלקטרופורזה הרציף (שיטה המפרידה בין חלקיקים על בסיס צפיפות מטען פני השטח) עבור חברת מקדונל דגלאס וניסוי Getaway Special - GAS (תוכנית של נאס"א שהציעה לאנשים המעוניינים, יחידים או קבוצות, הזדמנויות להטיס ניסויים קטנים על סיפון מעבורת חלל.) לטלסט, קנדה.
בנוסף, ערכו מספר ניסויים משאות מטען עבור ממשלת מקסיקו, ובחנו את טייס המסלול האוטומטי הדיגיטלי של המעבורת (OEX DAP). המטען במשימה זו היה הכבד ביותר שאי פעם ניסע על גבי מעבורת החלל. משך המשימה היה 165 שעות, 4 דקות, 49 שניות.
המשימה השנייה בה השתתפה הייתה STS-30 אטלנטיס (4–8 במאי 1989) משימה בת ארבעה ימים במהלכה פרש הצוות בהצלחה את חללית הבלתי מאוישת Magellan Venusexploration. מגלן הייתה המשימה הראשונה למדע הפלנטרי בארצות הברית מאז 1978, והראשונה ששוגרה על ידי מעבורת חלל. מגלן הגיע לנוגה באוגוסט 1990 ומיפה באמצעות רדאר מעל ל-95% משטח נוגה. משימת מגלן הייתה אחת המשימות המדעיות המוצלחות ביותר של נאס"א וסיפקה מידע חשוב על כוכב הלכת נוגה ועל השדה המגנטי שלו. בנוסף, עבד צוות על מטען משני הכולל גידול גבישים אינדיום, סערה חשמלית ומחקרי תצפית על כדור הארץ. משך המשימה היה 96 שעות, 57 דקות, 35 שניות.
קלייב קיבלה את מדליית טיסת החלל של נאס"א (1985), ואת מדליית שירות יוצא דופן של נאס"א (1988).
קלייר פ. גמקל
קלייר פ. גמקל (באנגלית: Claire F. Gmachl, נולדה בשנת 1967) היא פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת פרינסטון, הידועה בעיקר בזכות תרומתה לפיתוח לייזר מפל קוואנטלי (quantum cascade laser) .
קורות חיים.
קלייר פ. גמקל נולדה בשנת 1967 בעיר זלצבורג שבאוסטריה. בניגוד לשלושת אחיה שהלכו בעקבות הוריה לעסקי המלונאות בזלצבורג, גמקל נמשכה לתחומים מדעיים יותר, "צריך ללכת בעקבות קריאתו של הכישרון" אמרו הוריה, ומימנו את לימודיה באוניברסיטה. אף על פי שגמקל תכננה בתחילה ללמוד מתמטיקה בלבד, היא שינתה את דעתה עקב עצתו של אחד ממוריה בתיכון ללמוד פיזיקה בנוסף למתמטיקה, במהרה תשומת ליבה עברה לפיזיקה, בתחילה תאורטית ומאוחר יותר מעשית.
גמקל סיימה תואר מאסטר בפיזיקה באוניברסיטת אינסברוק בשנת 1991. הייתה חברה בצוות הטכני באוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנים 1992–1994 וקיבלה את הדוקטורט שלה בהנדסת חשמל מהאוניברסיטה הטכנית בווינה בשנת 1995. טקס קבלת הדוקטורט שלה נערך בחסותו של נשיא אוסטריה בזכות הישגיה המרשימים לאורך לימודיה מבית הספר התיכון ועד לאוניברסיטה. בשנת 1996 החלה לעבוד כחברה בצוות הטכני של מעבדות נוקיה בל ועבדה שם במשך שמונה שנים. בשנת 2003 הצטרפה לאוניברסיטת פרינסטון שם לימדה בתור מרצה בכירה, הפכה לפרופסור מן המניין בשנת 2007 ובשנת 2011 קיבלה את התואר "פרופסור יוג'ין היגינס להנדסת חשמל", גמקל הצהירה שאחת ממטרותיה כפרופסור היא לגרום לסטודנטים להתעניין בתחומי המדעים והטכנולוגיה. בשנת 2006 הפכה גמקל לראש הארגון MIRTHE , ארגון המפתח, בין היתר, מערכות חישה כימיות לשימוש סביבתי, ביטחוני ורפואי.
מחקרה.
עיקר מחקרה של גמקל מתמקד בתחום לייזרים ומוליכים למחצה, בעיקר בפיתוח של לייזר מפל קוואנטלי, (Quantum-cascade Laser) או QCL בקיצור.
לייזר מפל קוואנטלי (QCL) הוא סוג של לייזר השונה מלייזרים אחרים בעוצמתו הגבוהה, טווח הכוונון שלו ויכולתו לעבוד כרגיל בטמפרטורת החדר, מסיבות אלו הוא יכול לתפקד במצבים שונים שבהם לייזרים מסוגים אחרים מתקשים לתפקד. כל מולקולת גז סופגת תדרים שונים של אור ולכן לגזים ואדים יש מעין "טביעת אצבע" כימית הייחודית למבנה הכימיקלי שלהם, הדרך המקובלת לזהות את "טביעות האצבע" האלו היא בעזרת קרני לייזר, עד כה השתמשו בלייזרים מגושמים או לא יציבים כדי לגלות אותם. לעומת הלייזרים המיושנים יותר, ה-QCL יכול לזהות את הגזים האלו בצורה יותר יציבה ומדויקת בזכות היכולות המיוחדות שלו: עוצמה וטווח כוונון. הבעיה העיקרית בשימוש ב-QCL לזיהוי גזים היא שהלייזרים שלחו בחזרה ספקטרום אור כאוטי ולא שווה, מה שהופך את הזיהוי של גזים מסוימים לבלתי אפשרי.
גמקל טיפלה בבעיה זו בכך שחרטה סריג-עקיפה (רכיב אופטי המפצל אור הפוגע בו לכיוונים שונים בתבניות מחזוריות) לתוך הלייזר, דבר זה גרם לכך שהלייזר הגביר תדר ספציפי והתעלם משאר התדרים. מאוחר יותר גמקל עיצבה לייזרים שונים המסוגלים להגביר ולקרוא כמה סוגי תדרים, כך שיוכלו לזהות מספר גזים מסוימים מתוך קבוצת גזים גדולה. מטרת המחקר היא כי בעתיד יהיה ניתן להשתמש בטכנולוגיה זו כדי להבחין בסוגים של גזים מזהמים בכביש מהיר או לאתר חומרי נפץ בבידוקים ביטחוניים. מלבד זאת, מפתחת גמקל שימושים שונים ללייזר, לדוגמה, לייזר מכוונן לזיהוי גזים היוצאים מהגוף בנשיפה ויכולים להורות על בעיות רפואיות שונות מאסתמה ועד מחלות לב. גמקל גם חוקרת דרכים להפוך את הלייזר למכשיר שיהיה קל וזול לייצר ולהפיץ. בראיון שנתנה גמקל למשרד המדע והטכנולוגיה של אוסטריה אמרה כי "האתגר הוא להפוך את הלייזרים לפשוטים כמו גלאי עשן תוך כדי שמירה על איכות ודיוק גבוהים".
סבינה ישקה
סבינה ישקה (בגרמנית: 'Sabine Jeschke; נולדה ב-27 ביולי 1968) היא פרופסור למידענות בהנדסת מכונות באוניברסיטת RWTH, שבאאכן.
פרופ׳ ישקה מכהנת כיו"ר הדירקטוריון של VDI Aachen (איגוד המהנדסים הגרמני) מאפריל 2012; החל ממאי 2015, היא מכהנת בחבר מועצת הפיקוח של Körber AG (חברה להנדסה מכנית). החל מ-10 בנובמבר 2017 משמשת ישקה כחברת מועצת המנהלים של חברת הרכבת הלאומית של גרמניה לדיגיטציה וטכנולוגיה (דויטשה באן); בנוסף, היא מכהנת כמנהלת מעבדת הקיברנטיקה באוניברסיטת RWTH.
בסמסטר הקיץ של שנת 2017, יצאה לחופשת שבתון, כדי לפתח את מחקרה בתחום התודעה המלאכותית, והיא מעורבת בבניית מיכל חשיבה "בינה מלאכותית חזקה" בחברת וולוו לרכב בגטבורג.
קורות חיים.