בשנים 1972–1992 עסק בעיצוב ספרים בהוצאת "עם עובד", ועיצב עטיפות של כ-700 ספרים. במסגרת פעילותו זו נכללים עיצוב עטיפות סדרות הספרים "ספריה לעם" ו"אפקים", ועיצוב סדרת המקראות "מפגשים" וסדרת המקראות לילדי הגן, "גן שלנו אני ואתם", "גן שלנו חג שמח" ו"גן שלנו חי צומח".
שימש כמנהל הקריאטיבי של משרד הפרסום "בינג-ליניאל" בין השנים 1970 ל- 1975. במסגרת זו עיצב את מערכת הבחירות של מפלגת העבודה בשנת 1977. עיצב בשיתוף עם אבי איזנשטיין את מערכת הבחירות של מפלגת העבודה (המערך) לכנסת העשירית בשנת 1981, ובשיתוף עם דן חיון, את מערכת הבחירות של המערך לכנסת ה-11 בשנת 1984.
נמנה עם הגרעין המצומצם של יוצרי העיתון "חדשות", שכלל את עמוס שוקן (המו"ל), יוסי קליין (העורך), אלון שלו (המיועד לתפקיד המנכ"ל) ורוני ארן (המנכ"ל). יצר בין השנים 1981 ל-1984 את התשתית העיצובית של "חדשות" - העיתון היומי הראשון בישראל שהופק והודפס בצבעים. בשנת 1985 עיצב את השבועון לילדים "כולנו", היה מיזוג של שבועוני הילדים דבר לילדים, משמר לילדים והארץ שלנו.
בין השנים 1985 ל-1987 יצר תשתית עיצוב חדשה לעיתון "מעריב". בשנים 1995 - 1996 יצר תשתית עיצוב ממוחשבת לעיתון "ידיעות אחרונות". במקביל עסק בעיצוב עבור חברות מסחריות. באפריל 1997 זכה בפרס עיצוב האריזה לתעשיית המזון לשנת 1996, עבור עיצוב אריזות לחברות "נביעות".
שימש כחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות מהקמתה בשנת 2000 ועד סוף שנת 2006. במסגרת זו יזם, ליווה ופיקח על הפקתם של שלושת כרכי הספר "בצלאל 100" שראה אור בשנת 2006, שנת יובל המאה לייסוד "בצלאל". כחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות יזם וממשיך לרכז את פרויקט "יוצרים גדולים עם יוצרים קטנים" - סדנאות לבני נוער מיישובים מרוחקים מהמרכז בהנחיית טובי היוצרים בתחומי הספרות, המוזיקה, אמנות חזותית ואמנויות הבמה.
חבר הנהלת "קרן מקור" לקולנוע וחבר עמותת "ארץ ישראל יפה".
נכון לינואר 2019, מרצה לתקשורת חזותית במכון הטכנולוגי חולון (HIT) ובמרכז האקדמי לעיצוב ויצו חיפה.
חיים אישיים.
היה נשוי לאמנית לינדה (ממי) זנדהאוז ונולדו להם שני בנים. אחותו היא המאיירת אורה איתן.
מפה מדינית
צ'אן צ'אן
צ'אן צ'אן (בספרדית Chan Chan, משפת ג'אן ג'אן שמשמעו "שמש שמש") היא אתר ארכאולוגי בקרבת טרוחיו, שבו הייתה בירת ממלכת צ'ימור ומרכז תרבות צ'ימו, ששלטה באזור שהוא כיום חופה הצפוני של פרו. העיר הוקמה בשנת 850 ובנייתה נמשכה עד לכיבושה של הממלכה בידי האינקה ב-1470. העיר נחשבת לעיר הטרום-קולומביאנית הגדולה ביותר באמריקה הדרומית - בשיאה השתרעה על פני 20 קילומטרים רבועים, ועל פי ההערכות התגוררו בה כ-30 אלף תושבים. כאשר הגיע אליה פרנסיסקו פיסארו ב-1532, כבר איבדה העיר מחשיבותה, לאחר שנחרבה בידי האינקה, והתגוררו בה תושבים מעטים.
העיר, שנבנתה מבוץ, מורכבת מתשע מצודות, המכילות מבני מגורים, מקדשים, מבני קבורה, מאגרי מים ועוד. המצודות מלבניות בצורתן, מוקפות בחומות גבוהות עשויות לבני חימר, והכניסה לכולן מצפון.
על קירות המבנים גולפו עיטורים שונים, רבים מהם קשורים לעולם הים: דגים, שקנאים או כלי דיג, המבטאים את קרבת העיר לאוקיינוס השקט.
מדרום וממערב לאזור המצודות משתרעים ארבעה אזורי מלאכה, שבהם עסקו בעיקר בעבודות נגרות, אריגה וריקוע זהב וכסף. דרומה משם משתרע אזור שבו שרידי מערכות השקיה המרמזות לייעודו כקרקע חקלאית, אם כי גם בו שוכנים מקדשים.
צ'אן צ'אן כיום.
בשנת 1986 הכריז אונסק"ו על צ'אן צ'אן כאתר מורשת עולמית, ובד בבד היא הוכנסה לרשימת האתרים בסיכון. אונסק"ו אף המליץ שלא לערוך במקום חפירות ארכאולוגיות נוספות ללא היערכות מתאימה להגנתו מפני הרוחות והגשמים, הגורמים נזקים כבדים למבני הבוץ. בשנת 1998 התעורר חשש מפני הגשמים העזים והשיטפונות שליוו את תופעת אל ניניו, אך בסופו של דבר הנזקים שנגרמו היו מינוריים בלבד.
אחת המצודות, צְצ'וּנְדי (Tschundi) פתוחה למבקרים, והיא מהווה מוקד משיכה לתיירים. צ'אן צ'אן שוכנת 5 ק"מ מערבית לטרוחיו, העיר השלישית בגודלה בפרו.
מיסיסיפי (אונטריו)
נהר המיסיסיפי (באנגלית: Mississippi River) הוא יובל של נהר אוטווה במזרח אונטריו בקנדה. אורכו של הנהר הוא 169 ק"מ, ומוצאו באגם מזינו העליון. אגן הניקוז שלו 3,750 קמ"ר, וספיקתו היא 40 מ"ק לשנייה.
פלגים אחדים מתמזגים עם המיסיסיפי:
אזור השימור פורדון (Purdon), בית הגידול הלח הנמצא בקו פרשת המים של הנהרות האלו, כולל את המושבה הקנדית הגדולה של המין Cypripedium reginae - סחלב ורוד-לבן, המונה כ-16,000 פריטים.
בעבר השתמשו בנהר להנעת מכונות בתעשיית הטקסטיל, וכיום בנויה עליו תחנת כוח הידרואלקטרית.
מקור שמו של הנהר לא לגמרי ברור: שמו מאוית כמו נהר המיסיסיפי בארצות הברית, ולפי זה הוא שיבוש של שם אינדיאני מקורי - "המים הגדולים", שלא התייחס לפלג קטן זה, אלא לנהר אוטווה הגדול הזורם בסמוך.
אפשרות נוספת היא, אם כי אין לכך הוכחות, ששם זה הוא שיבוש של הניב האלגונקי (שפה אינדיאנית) שבו "Mazinaa[bikinigan]-ziibi" הוא "נהר הדמות [הצבועה]", המרמז על ציורי הסלעים האינדיאניים הקדומים, שנמצאו על "סלע מזינו", ליד אגם מזינו.
ועדת הכלכלה של הכנסת
טיגון-ערבוב
סוד צבאי
תומאס וודרו וילסון
הרתחה
הרתחה היא שיטת בישול בה המזון מבושל בנוזל (לרוב מים) רותח. לעיתים נוזל הבישול מורתח טרם הכנסת מוצרי המזון לתוכו ולעיתים יחד עמם.
המטרה בהרתחה היא לגרום לחימום מהיר של מוצר המזון, בין השאר כדי לדרבן קרישה של חלבונים וכן לעיקור המים. מוצרי מזון שונים מגיבים באופן שונה להרתחה: חלקם משחררים למים חומרים מזינים וכן חומרי טעם וריח (חלק חיוני בהכנת מרק); חלקם מתרככים עקב שחרור עמילנים, ואחרים מתקשים עקב קרישת חלבון.
כלי הרתחה.
כיום בישראל רבים משתמשים בקומקום חשמלי להרתחת מים. בעבר השתמשו בקומקום שהונח על הכיריים. הרתחת מים בכלים אלו מיועדת להכנת משקאות חמים או ארוחות "מנה חמה". כיום נפוצים גם מתקני מים מינרליים ומתקני טיהור מים שרבים מהם מאפשרים הרתחת המים.
כשנדרשים מים רותחים לאורך זמן או לכמות שותים גדולה משתמשים במחם; בתרבות הסלאבית משתמשים למטרה זו בסמובר. הרתחה שבהמשכה בישול תיעשה לרוב ישירות בסיר הבישול.
טמפרטורת הרתיחה.
טמפרטורת הרתיחה של המים מושפעת בעיקר משני גורמים - ריכוזי וטיב מומסים, ולחץ האוויר. השפעת המומסים על טמפרטורת הרתיחה מתבטאת בטמפרטורת רתיחה גבוהה יותר ככל שעולה הריכוז, אם כי אפקט זה אינו גדול. לחץ האוויר משפיע על טמפרטורת הרתיחה באופן שעם עליית הלחץ עולה טמפרטורת הרתיחה, ועם ירידת הלחץ יורדת גם הטמפרטורה.
בדרך כלל אם טמפרטורת הרתיחה נמוכה יותר יש להאריך את זמן הבישול כדי להשיג תוצאה דומה, אם כי אין נוסחה קבועה הנכונה לכל סוגי הבישול - יש תהליכים המושפעים באופן חזק יותר מן הטמפרטורה, כמו למשל בישול ביצים ולעומתם סוגי בישול אחרים מושפעים הרבה פחות. כתוצאה מכך, אנשים המתגוררים ביישוב שנמצא גבוה מעל פני הים צריכים "לכייל" את זמני הבישול שמופיעים בספרי בישול ומתכונים. מן הצד השני, ניתן לקצר את זמן הבישול על ידי העלאת טמפרטורת הרתיחה. לשם כך משתמשים בסיר לחץ.
הרתחת מים.
בזכות האפקט המעקר של הרתחת מים, נעשה שימוש בהרתחה כאשר מי שתייה באיכות ראויה אינם זמינים. מצב זה יכול להיות מצב קבע במקומות מסוימים, או כשמתגלות תקלות במערכת הספקת מי השתייה, גם כאשר זו בדרך כלל טובה. במצב כזה יתבקשו האזרחים אותם משרת המתקן בו התגלתה התקלה להרתיח את מי השתייה.
במצב זה יש להרתיח את המים למספר דקות ולהמתין להתקררותם בכלי מכוסה. רשויות בריאות רבות בעולם, ובכללם גם משרד הבריאות הישראלי ממליצות להרתיח מים המשמשים להכנת מזון תינוקות עד גיל שנה, בין אם מדובר במי ברז ובין אם מדובר במים "מבוקבקים" (נקראים לפעמים "מים מינרליים").
משקאות חמים.
בימינו נפוצים משקאות חמים הנמסים מיידית במים רותחים; המוכרים בהם הם קפה נמס ותה. לשם הכנתם נדרשת רק הוספת מים רותחים לכוס המכילה אבקה, גרגרים או שקיק המוכנים לשם כך.
להכנת קפה מבושל (קפה שחור) מורתח הקפה הטחון עם המים בג'זווה או פרקולטור. חליטת קפה נעשית במכונת קפה. חליטת תה על ידי מזיגת מים רותחים על עלי התה נעשית בתיון (קנקן תה) ומקובלת בטקס התה היפני ובשעת התה הבריטית המסורתית.
הרתחת ביצים.
אחד מהשימושים הבסיסיים ביותר במטבח בהרתחה היא בהכנת ביצים. ניתן להכין ביצים בקליפתן ומקולפות, כאשר מטרת ההרתחה היא לשנות את מרקמם של החלבון והחלמון. אורך השהיה של הביצים במים הרותחים יקבע את התוצאה הסופית: ביצה רכה, ביצה קשה, ביצה עלומה ועוד.
כיבוס בשר.
אחת משיטות התקנת בשר (בשר עוף, בדרך כלל) היא הרתחה ארוכה. התהליך גורם לבשר להתרכך, בעיקר כתוצאה מפירוק סיבי הקולגן ברקמות החיבור והפיכתו לג'לטין, וטעם הבשר מתעדן. ככל שההרתחה מתארכת, כך מאבד הבשר יותר מטעמו, והרתחה ארוכה מדי עשויה ליצור מרקם סיבי. שם התהליך מושאל מכביסה במים רותחים. עוף מכובס נחשב לעיתים כחלק מהמטבח המזרח אירופאי, אך הוא נפוץ במטבחים רבים אחרים.
הרתחת פסטה.
בתהליך התקנת פסטה, כמו גם סוגים שונים של כיסונים, נהוג להרתיח את הפסטה במשך מספר דקות. במקרה זה, תהליך ההרתחה גורם חדירת מים לתוך העמילנים ממנו עשויה הפסטה, והפיכתה לרכה יותר. אף על פי שפסטה יבשה לרוב יכולה להחזיק מעמד ללא קירור, פסטה מבושלת אינה עמידה למשך יותר ממספר יממות. ככל שמשך ההרתחה ארוך יותר, כך הפסטה מתרככת יותר. מתכונים שונים של פסטה דורשים משך הרתחה ספציפי, והוא מצוין לרוב במתכון.
הכנת אורז.