בשנת 1973 שיחקה את דמותה של דינה בסרטו של גד בן ארצי "מתנה משמיים" והשתתפה בפסקול, עם השירים "מתנה משמיים" ו"סוד" (שהם שני השירים הם השרידים של הסרט, שלא יצא על גבי DVD). שני שירים מצליחים אלה של הסרט, שקיבל ביקורת שלילית, נכללו באלבומה השני "עדנה לב" שיצא באותה שנה. ופרט להם בלטו גם "ספר לי כוכב" (מפסטיבל הזמר המזרחי), "צריך לשמור על הבית שלי" (עם יגאל בשן), "בואו נשיר" ו"אהבתה של תרזה דימון" (שבוצע במקור על ידי שלמה ארצי). בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 זכתה לב במקום הראשון עם השיר "את ואני נולדנו בתש"ח" למילים של מוטי גלעדי, ללחן של יגאל בשן ולעיבוד של אלדד שרים.
בשנת 1974 הקליטה עבור אלבום משירי מלחמת יום הכיפורים בשם "מלחמה ושלום" גרסה משלה לשיר של נועם קניאל "מודה אני לפניך". בעקבות הצלחתו הרבה של השיר, ביצועו זוהה ביותר עם לב. באותה שנה היא הייתה אמורה להיכנס לתפקיד של גילה זוהר בסרט "צ'רלי וחצי" ועברה את הבחינה, אך ברגע האחרון החליט הבמאי להעביר את התפקיד לזמרת אילנית, שגם היא עברה את הבחינות. לבסוף הבמאי העביר את התפקיד לחיה קציר.
באמצע שנות ה-70 נסעה לארצות הברית ושהתה שם עד 1987. בזמן שהותה שם עסקה לב בתכשיטנות. בשנת 1980 הוציאה בארץ את אלבומה השלישי, "עדנה לב", שהוקלט במהלך שהותה בארצות הברית והורכב משירים עבריים, ביניהם גם שירים שכתבה לב עצמה. מהאלבום הצליחו השירים "עייפה קצת" (שיר מקורי של לב לעיבוד של יאיר שרגאי, שאף צולם לו קליפ והגיע למקום ה-26 במצעד הפזמונים העברי השנתי), "אחרת" (שתיאר את ניסיונה לחדש את הקריירה ללא הצלחה) בו היה דני רובס זמר הליווי, "הם לא מבינים מה זה בלי שמש" (לחן ועיבוד: צביקה פיק) "שמלה של חג", ו"פחות אבל כואב", שכתב יהונתן גפן והלחינה נורית הירש, והוקלט מאוחר יותר על ידי יהודה פוליקר בלחן שלו עבור אלבומו באותו שם משנת 1990. האלבום נכשל מסחרית, על אף השקעה כספית גדולה של מיליון דולרים. שמה החל להיות מוזכר לרעה במדורי רכילות וצהובונים בגלל הכישלון.
בשנת 1987, לאחר גירושיה מיורם שיינמן ושובה לארץ, ניסתה פעם נוספת לחדש את הקריירה אך גם הפעם היא לא הצליחה לשוב אל השיא בו הייתה לפני שעזבה. ההתחלה הייתה טובה, כאשר השתתפה בפסטיגל באותה שנה עם השיר "הדגל שלי" שזכה במקום השלישי. אחר כך היא שיחקה בסרטיו של יהודה ברקן "מצלמה בלי בושה" (1988) (בתפקיד מתחנית).
בשנת 1989 הוציאה את אלבומה הרביעי "הדרך אלי", בשיתוף פעולה עם אריק רודיך ובחודשים הראשונים של ההקלטות עם יהודית רביץ, עד שזו פרשה. בדומה ובשונה מאלבומה הקודם, כל השירים זכו להצלחה מסוימת, אך האלבום שלדברי לב, עלותה הפקה שלו הייתה כמעט כשל רכישת דירה, לא זכה להצלחה, מה שגרם לה להמשיך להיות מוזכרת במדורי רכילות וצהובונים, אך בדיעבד גם הצליח להביא להיטים שהפכו לידועים מאוד. אגב, באלבום הופיעה גרסה חדשה ללהיט העבר שלה "שתי אחיות", אך מילות השיר לא כתובות בצד האחורי של עטיפת האלבום (האלבום לא יצא על גבי דיסק, ולא כולל דף מילים. המילים מופיעות בצד האחורי של העטיפה).
בשנת 1993, לאחר שלוש שנים בארצות הברית והולדת בתה היחידה נטעלי, חזרה לב לארץ והוציאה את אלבומה החמישי (והראשון על גבי דיסק), "יותר מקרוב", בשיתוף פעולה עם הקלידן אדי גרימברג, שהלחין חלק מהשירים עיבד את כולם, ואף שר קולות רקע. האלבום כלל 11 שירים אישיים שתיארו את הרגשותיה של לב ומשברים שהיו לה, וממנו בלטו השירים "לחם" ("לחם בטעם של אדם"), "עד מתי", "עכשיו מותר ילדה" (שנכתב כהתנצלות לבתה נטעלי על החיים הקשים שעברה), "כמו שובר גלים" ובמיוחד "יש עוד". האלבום לא זכה להצלחה, וגם הוצאתו המחודשת של האלבום בשנת 1994 לא עזרה. . השיר "אתה עושה לי להרגיש" שהופיע באלבום ונכתב על ידי לב והולחן על ידי גרימברג, הופיע קודם באלבום "עדנה לב" משנת 1980 בשם "הנכון בין השגיאות" ובלחן של צביקה פיק, ואף הזכיר בקצבו את שירה של ריקי גל "לגור איתו" (1979), שאף הוא הולחן על ידי פיק.
בשנת 1996 הוציאה חברת פונוקול עבור לב את "עדנה לב - האוסף", שאיגד את מיטב להיטיה וכלל שלושה מלהיטי האלבום "יותר מקרוב": "לחם", "כמו שובר גלים" ו"יש עוד". האוסף הזה הוא האלבום הנדיר ביותר של לב; הוא גם בכלל כמעט לא זכה לחשיפה (כלומר, נכשל) וכבר לא מודפסים יותר עותקים חדשים שלו.
בשנת 2003 הוציאה חברת NMC בהפקת אילן בן שחר את "עדנה לב - האוסף הכפול", אוסף כפול ושני (והפעם גם מצליח) הכולל שירים מכל חמשת אלבומיה. רוב השירים באוסף מעולם לא הופיעו באלבומיה הרשמיים של לב. האלבום הראשון והשני יצאו ב-2017 על גבי דיסק כפול "עדנה לב - השנים הראשונות". האלבומים השלישי והרביעי לא תועדו עד היום על גבי דיסק.
בשנת 2010 הקליטה תקליט שדרים בהפקת תמיר קליסקי שבו 6 שירים, מהם חידושים ללהיטי עבר. האלבום שהיה אמור לצאת בספטמבר של אותה שנה והתקליט שדרים לא יצאו עדיין.
חיים אישיים.
לאורך שנות הקריירה שלה, מוזכרת לב בתדירות גבוהה במדורי הרכילות של העיתונים ובצהובונים. בשנות ה-70 נקשר שמה ברומנים עם ידוענים כמו רפי שאולי, חיים רמון ויהודה ברקן.
בשהותה בארצות הברית, חייתה עם כוכב הטלוויזיה דייוויד ברנר. באותה תקופה הייתה בתחילת הקלטות של אלבום שלישי שנגנז. לאחר פרידתה ממנו נישאה ליורם שיינמן, יורד ישראלי שהפך באמריקה למיליונר. בהמשך נולדה בתם המשותפת נטע-לי, עליה נכתב השיר "עכשיו מותר ילדה", שהופיע באלבומה החמישי משנת 1993 "יותר מקרוב". לב ושיינמן התגרשו לאחר שנת נישואין אחת בשנת 1987. לאחר גירושיה חזרה לישראל.
בשנת 1991 נישאה למפיק יורם גלובוס, והתגרשה ממנו כעבור זמן קצר. במדורי הרכילות סופר בהרחבה על נישואיה לגלובוס, ועל גירושיה ממנו לאחר שגילתה כי הוא התאהב בגיסתה לאה, שאיתה התחתן מאוחר יותר. למרות הגירושין שמרו השניים על קשר, וגלובוס אף ייעד לה תפקידים בסדרות "רמת אביב גימל" ו"סיטי טאוור", אך הייעודים עלו על שרטון ואחרות זכו בתפקיד.
בשנת 2005, בריאיון לתוכניתה של צופית גרנט, סיפרה לב על משברים נפשיים מתמשכים, על דיכאונות אשר תקפו אותה לאחר גירושיה, על תחושת חוסר ההצלחה בחייה האישיים והמקצועיים, וכן על נטייתה לבזבז כספים שהרוויחה, על איבוד נכסיה, על איבוד דירה בשנת 1996 וכן על מספר ניסיונות ההתאבדות שהיו לה, הידוע מהם קרה לאחר הוצאת האלבום "יותר מקרוב", כשלב ניסתה לחתוך לעצמה את הוורידים ללא הצלחה.
לב מתגוררת בגבעתיים. אחייניה הם השחקנים עידו ולירון לב. דודיה, רותי ועזריה רפפורט, הם הוריה של אשת התקשורת טלי ליפקין-שחק.
מעצרים.
שמה של לב חזר שלוש פעמים בשנת 2005 להופיע בעיתונים, אך בהקשרים בלתי מחמיאים של מעצרים:
בפברואר התלונן אדר טיסונה, החבר של לב לשעבר, כי בשנת 2004 היא התחילה להטריד אותו בשיחות טלפון חוזרות. בתחילת החקירה לב תקפה את השוטרת שניסתה לגבות ממנה עדות, ואף בעטה בשוטר שחש לעזרת השוטרת. היא שוחררה בערבות, הובאה להארכת מעצר בית ולמשך חצי שנה נאסר עליה להתקרב לביתו של טיסונה.
במרץ הגיעה לב לאסוף כרטיס אשראי מסניף בנק. כאשר פקיד הבנק הסביר לה כי אין באפשרותו לתת לה את הכרטיס, היא השתוללה והתפרעה. היא נתבקשה להתפנות מהמקום אך סירבה, וכך גם כאשר השוטרים הגיעו לסניף הבנק. גם הפעם נעצרה ונחבלה באפה לאחר ששוטר הטיח אותה לקיר, והובהלה להיבדק בבית חולים. לטענתה, השוטרים אף אזקו אותה חזק מאוד, מה שגרם לה לקבל שטפי דם, זרקו אותה לניידת ואף צחקו עליה לאחר שנפלה משם. גם לאחר הבדיקות בבית החולים היא לא שוחררה.
באפריל נעצרה לב לאחר שתקפה אישה שהגיעה להתלונן עליה במשטרה, ואת השוטרים שניסו להפריד ביניהן. ב-2009 הסתיימה הפרשה, כאשר לב הורשעה בעבירות של העלבת עובד ציבור, איומים, הטרדה טלפונית, תקיפה, הסגת גבול, וניסיון לתקוף שוטר, ונגזרו עליה שישה חודשי מאסר על תנאי.
פסטיבל הזמר המזרחי
פסטיבל הזמר המזרחי היה תחרות של שירים עבריים מהז'אנר המזרחי, שהתקימה בין השנים 1971–1982 ותחרות נוספת בשנת 1985. בסך הכל התקיימו שלושה-עשר פסטיבלים.
הוגה ומפיק הפסטיבל בשנותיו הראשונות היה יוסף בן ישראל, מנהל מחלקת התרבות לשעבר של רשות השידור, אשר בחר וגילה יוצרים ומבצעים חדשים. כמו כן, גם דאג להשגת משאבים לקיום הפסטיבל. הפסטיבל הופק על ידי רשות השידור.
הפסטיבל נקרא בשמו הרשמי " 'למנצח שיר מזמור' - פסטיבל הזמר והפזמון הישראלי בסגנון עדות המזרח " (המילים "למנצח שיר מזמור" נלקחו מפסוקי התהילים). ב-1982 נוסף לו שמה של דרורה בן אב"י שהייתה אחת ממייסדי פסטיבל הזמר המזרחי, ונפטרה מספר חודשים קודם לכן, והוא נקרא "דרור - למנצח שיר מזמור".
התחרות הראשונה התקיימה בערב ט"ו בשבט תשל"א, פברואר 1971, והשתתף בה אנריקו מסיאס כזמר אורח. תחרות זו, בניגוד לפסטיבלים אחרים באותה תקופה, התאפיינה בחבר שופטים, בראשות ד"ר ישעיהו שפירא, אשר בחרו מי יהיו השירים הראשונים. למקום הראשון נבחר השיר "המלאך הטוב יופיע" בביצוע לילית נגר. בחלק מהפסטיבלים, בעיקר באחרונים, הוא התקיים במתכונת של הופעות מוקדמות בכמה מבסיסי צה"ל, וקולות החיילים היו נרשמים ומתווספים לסיכום ההצבעה של המופע המרכזי שהיה נערך בדרך כלל בבנייני האומה בירושלים. קולות ההצבעה בערב המופע היו של הקהל היושב באולם, ושל קהל צופים בכמה נקודות שידור שהתקבצו במתנסים ובמרכזים קהילתיים בארץ.