הפעילות בסניפים השונים נתמכה בידי שליחים מהארץ ובהם הרב מיימון שהרצה הרצאות מאלפות על יישוב ארץ ישראל, שלמה זלמן שרגאי, נחום נרדי ונתן ביסטריצקי. ר' ברוך הגר, הרבי מויז'ניץ, ריכז את פעילות המזרחי בבוקובינה. בתרפ"ט (1929) התקיימה ועידת צעירי המזרחי בצ'רבוביץ ובה שלושה נציגים מסוצ'אבה, ובוועידת המזרחי בתרצ"ג (1933) שהתקיימה באותו מקום השתתפו שנים-עשר נציגים מהקהילה.
בעקבות ההגבלות הנוקשות של שלטון המנדט הבריטי לאחר ועידת סאן-רמו בתר"פ (1920), התחזקה מאוד התנועה הרוויזיוניסטית הבלתי מתפשרת. סניף הציונות הרוויזיוניסטית בסוצ'אבה נוסד ב-1930 עם תנועת הנוער בית"ר, שנתיים לאחר הוועידה הראשונה של התנועה הציונית הרוויזיניסטית ברומניה שהתקיימה בצ'רנוביץ בתרפ"ח (1928) ובה הייתה נציגה מסוצ'אבה. מאות בנים ובנות היו חברים בסניף בית"ר והיו מחולקים ל"צרורות" כש"צרור" בחורים נקרא תל חי וצרור בחורות נקרא שרה צ'יזיק. "תל חי" הייתה גם ברכת השלום של התנועה לכר המקום שבו נפל יוסף טרומפלדור ושבעה מחבריו בי"א באדר תר"פ. פעילות כל "צרור" כללה לימוד עברית, תולדות עם ישראל, ציונות וידיעת הארץ. סניף הציונות הרוויזיוניסטית ותנועת הנוער שלה ארגנו בעיר אספות ומשפטים ציבוריים, ואספו כסף בעבור קרן תל חי.
היהודים שחזרו לסוצ'אבה אחרי המלחמה או היהודים שבאו לסוצ'אבה כשהתגוררו במקומות אחרים לפני השואה, היו ברובם ציוניים, ועם התבססות הקהילה היהודית התעוררה הפעילות הציונית. כשנפתחו שערי הארץ לאחר הקמת המדינה עלו רבים לישראל. לאחר האיסור על הפעילות הציונית בתש"ט (1949) של השלטון הקומוניסטי שקם ברומניה לאחר המלחמה, הגישו לא מעטים בקשות לעלייה והם סולקו מעבודתם או מלימודיהם האקדמיים. אך בפעמים מזדמנות אישרו השלטונות לעלות לארץ, וכך היו גלי עלייה מסוצ'אבה ומקומות אחרים בשנות ה-50, בשנות ה-70 ובשנות ה-80.
מפלגות פוליטיות.
יהודי סוצ'אבה היו פעילים בשלוש מפלגות:
קישורים חיצוניים.
בשנת 2021 ראו אור 2 כרכים עבי-כרס מעוטרים בנייר כרומו, תצלומים ופקסימילים. שם היצירה - "היה פעם בסוצ'אבה-בוקובינה". הספר הוא לקט של זכרונות של 56 יהודים ילידי סוצ'אבה. העורכת והמפיקה היא ד"ר לילי (וינטראוב) פאוקר, ילידת סוצ'אבה ותושבת קריית מוצקין. פאוקר הקדישה לאוסף חמש שנים מחייה. הפרקים כתובים בעברית, באנגלית וברומנית. היוזם לכתיבתם של הסיפורים שההורים סיפרו לכותבים היה של פול ליינבורד. הסופר נורמן מאנה הוסיף ערך על יהדות רומניה. ערך אחר עוסק בפילוסופית חנה ארנדט והאנטישמיות ברומניה.
קלונימוס בן יצחק הזקן
סוצ'בה
סוצ'ווה
סוצ'אווה
אוגוסט פושון
אוגוסט פליקס פושון (בצרפתית: Auguste Félix Fauchon; 1856–1939) היה שף, אופה-פטיסייה ואיש עסקים צרפתי ידוע בתחום המזון.
ביוגרפיה.
אוגוסט פליקס פושון נולד באלון (Ellon), קלבדוס, הגיע לפריז ב-1885; החל את הקריירה שלו כשהסתובב בשווקים והציע פירות וירקות מביתו בנורמנדי ארבע עונות בשנה. בשנה שאחרי-כן הוא פתח בכיכר המדלן מעדנייה שהציעה מוצרי מזון בעלי איכות גבוהה (מכולת, עופות, בשר, גבינות, עוגות וממתקים, יינות ואלכוהול), כולם מצרפת בלבד; את הלקוחות שהתעניינו ברכישת מוצרים אקזוטיים הוא הפנה לחברו הדיאר (Hediard).
נוכח הצלחת העסק שלו, הוא פתח מאפייה ב-1895 ושלוש שנים אחר-כך פתח את "חדר התה הגדול" בכיכר המדלן 24. ב-1900 השיק את המרתפים הגדולים של יינות-האיכות של חנויות פושון ברחוב רי דה לה קומט, ליד האינווליד. בין שתי מלחמות העולם פתח שירות קייטרינג. בזמן זה, פושון, גם נתן את שמו למיני קפה, שוקולדים, תה, וריבות; הללו נבחרו היטב ושוגרו ללקוחות בצרפת ומחוצה לה, בכך היה המותג הראשון של מזון יוקרה. לאחר מותו של מייסדה, החלה חנות פושון לרכוש מוצרי מזון יוקרתיים מארבעה קצוות תבל.
פושון הלך לעולמו בפריז.
אליעזר הגדול בן יצחק
רבי אליעזר הגדול בן יצחק (בערך 990 - 1060) היה מגדולי חכמי אשכנז בתחילת המאה ה-11.
ביוגרפיה.
היה בן למשפחת רבנים מיוחסת. אבי סבו היה רבי אבון הגדול ממגנצא, ואחיו של סבו היה רבי שמעון ממגנצא. התייתם בצעירותו וגדל בבית קרובו, רבי שמעון ממגנצא, מגדולי החכמים בדורו. כן למד אצל רבנו גרשום מאור הגולה, וראה בו כנראה את רבו המובהק. מקובל כי היה תלמידו של רבינו הרב יהודה הכהן ליאונטין (הזקן), אך לדעת אברהם גרוסמן סביר יותר שהיה חברו.
עמד בראש הישיבה במגנצא יחד עם חברו רבי יעקב בן יקר, רבו של רש"י. על תלמידיו נמנו רבי יצחק בן יהודה ורבי יצחק הלוי, גם הם רבותיו של רש"י. רש"י עצמו מביא מדבריו בפירושו למקרא ולתלמוד, אך נראה שלא למד אצלו. תלמידים אחרים שלו הם כנראה ר' יצחק בן מנחם (אחיו של ר' אליהו הזקן ומגדולי חכמי צרפת בסוף המאה ה-11), ואפשר שגם ר' משולם בן משה ממגנצא למד אצלו.
בדור של תלמידי תלמידיו ניתנו לו התארים "הגדול" ו"הגאון".
רבי מנחם די לונזאנו ייחס לו את החיבור "ארחות חיים", הנקרא גם "צוואת ר' אליעזר הגדול", ועמו הסכימו כמה מראשוני חכמת ישראל. יש שייחסו ספר זה לתנא ר' אליעזר הגדול, אך לדעת גרשם שלום וישעיהו תשבי לספר זה יש זיקה גדולה לספר הזוהר, ומכאן שייחוסו לר' אליעזר הגדול הוא מוטעה.
שמחה אסף פרסם קטעים מפירושו למסכת חולין.
נכדו הוא רבי קלונימוס בן יצחק הזקן, מחכמי אשכנז בסוף המאה ה-11, אביו של רבי שמואל החסיד, אביהם של רבי אברהם ראש ישיבת שפייר ורבי יהודה החסיד.
אליעזר הגדול ב&quot;ר יצחק
משולם בר קלונימוס
יעקב אבן חן
יעקב אבן חן (אדלשטיין; 23 בדצמבר 1927, כ"ט בכסלו תרפ"ח – כ"ג בתמוז תשנ"ז, 28 ביולי 1997) היה עיתונאי, סופר ומשורר ישראלי ממטפחי הספרות והשירה הדתית בישראל. מייסד ועורך כתב העת לשירה ולספרות דתית "מבוע".
ביוגרפיה.
אבן חן נולד באוגוסטוב שבפולין ליצחק ולזלדה (לבית קושילבסקי) אדלשטיין. בשנות השלושים גר עם משפחתו בקמיניץ שם מונה אביו שהיה פעיל ציוני ממייסדי "החלוץ המזרחי" ו"צעירי המזרחי" למזכיר ישיבת כנסת בית יצחק בראשות הרב ברוך דב בר ליבוביץ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם הוריו לווילנה ומשם, דרך רוסיה, טורקיה, סוריה ולבנון, עלה לארץ ישראל אליה הגיעו ב-7 בינואר 1941 והתיישבו בירושלים. בבגרותו עבר להתגורר בכפר עציון. אדלשטיין היה מארבעת הניצולים מהטבח בכפר עציון ב-ד' באייר ה'תש"ח. הפואמה "מעשה שהיה בדורנו" מתארת את סיפורו של הקרב האחרון ואת הצלתו הפלאית בידי זקן ערבי מסתורי. ספריו "ערפל בעמק הברכה" ו"אלונים בסלע" מכילים קובצי סיפורים על רקע תקופת גוש עציון בחייו. יומן השבי "זכור זאת ליעקב" מכיל תיאור מפורט של ימיו כשבוי בידי הירדנים החל משבייתו בכפר עציון דרך בית הכלא ביריחו וכלה במחנה השבויים בזרקא שבירדן.
במשך שנים רבות, כתב בעיתון הצופה תחת שם העט יעקב אבן חן. החל משנות ה-50 ועד פטירתו שימש כתב העיתון בירושלים. אדלשטיין שסיקר את טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן תואר על ידי הכתבים בעוברו את גשר אלנבי לכיוון ירדן בפעם השנייה בחייו כ"מי שעבר אז כבול בידיו וברגליו – עובר כעת כאדם חופשי ומשוחרר".
היה ממטפחי הספרות והשירה הדתית בישראל לאחר קום המדינה. גולת הכותרת של פעילותו הספרותית הייתה הוצאת כתב העת הספרותי-דתי "מבוע", ששימש במה, לעיתים יחידה, ליוצרים דתיים. בין הכותבים ב"מבוע" היו המשוררות זלדה, שפרה וינשטוק אשכול, הסופר בן ציון גרשוני ואחרים.
בשנת 1976 זכה בפרס ירושלים לעיתונות על שם גרשון אגרון.
נפטר בכ"ג בתמוז תשנ"ז. בשנת 2010 נקרא על שמו רחוב בשכונת הר חומה בירושלים. אלמנתו, נחמה אדלשטיין אבן-חן, היא מחנכת ומרצה לתנ"ך, יקירת ירושלים. לאחר פטירתו המשיכה בהוצאת כתב העת "מבוע". ליעקב ולנחמה אדלשטיין שני בנים ושתי בנות. בתו יונת היא מנהלת אולפנת אוריה בגוש עציון (מבית אור תורה סטון) ונשואה לעורך הדין יהושע למברגר. נכדו הוא השחקן אלחנן אבן חן.
יעקב אבן-חן
אלבניה באירוויזיון
אלבניה השתתפה באירוויזיון כ-15 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2004. רשות השידור האלבנית נוהגת לבחור את שיריה לתחרות באמצעות "פסטיבל השירים האלבני", תחרות לאומית אשר קיימת מ-1962.
הישגים.
אלבניה תכננה תחילה להשתתף עוד באירוויזיון בשנת 2003, אולם שלוש מדינות נוספות נרשמו כבר לתחרות באותה שנה, ולכן עקב ריבוי המדינות המשתתפות, נאלצה אלבניה לחכות שנה נוספת לפני שהייתה יכולה להשתתף בתחרות.
לאירוויזיון 2004 שלחה אלבניה את הזמרת אנייזה שהיני עם השיר "The Image of You" ("התמונה שלך"). השיר העפיל מהמקום הרביעי בשלב חצי הגמר אל הגמר, בו הוא סיים במקום ה-7 עם 106 נקודות. תחילה תכננה אלבניה לשיר את השיר בגרסתו בשפה האלבנית, אולם לבסוף היא בחרה להופיע עם השיר בשפה האנגלית. לאור המיקום הגבוה מ-2004, השתתפה אלבניה אוטומטית בשלב הגמר באירוויזיון 2005, אולם היא הגיעה רק למקום ה-16. באירוויזיון 2006 ובאירוויזיון 2007 כשלה אלבניה להעפיל לשלב הגמר והיא נותרה בשלב חצי הגמר. לאירוויזיון 2008 שלחה אלבניה את השיר "Zemrën e lamë peng" ("הימרנו על הלב") איתו היא הגיעה למקום ה-16. באירוויזיון 2012, לאחר שנה של היעדרות בגמר, צלחה אלבניה את שלב חצי הגמר עם השיר "Suus" בביצועה של רונה נישליו. בשלב הגמר סיימה אלבניה במקום החמישי וזהו הישגה הטוב ביותר עד כה. בשנת 2013 לא הצליחה אלבניה להעפיל לשלב הגמר כאשר סיימה רק במקום ה15 עם 31 נקודות בחצי הגמר בו השתתפה.
הישגיה של אלבניה בתחרות ממוצעים, היא מדורגת במקום ה-43 מתוך 51 מדינות ברשימת המדינות המובילות באירוויזיון.
ועוד משהו...