תולדות היחסים בין פורטוגל לבריטניה מתוארכות לימי הביניים. צלבנים אנגלים סייעו לפורטוגל ברקונקוויסטה, ואחרי שלקחו את ליסבון בשנת 1147, מלך פורטוגל הראשון אפונסו הראשון הפך את האנגלי גילברט מהאסטינגס לבישוף ליסבון. בשנת 1373 חתמה ממלכת אנגליה על הברית האנגלו-פורטוגזית, הברית העתיקה ביותר בעולם שעדיין קיימת. הברית אושרה פורמלית על ידי הסכם וינדזור בשנת 1386, ובשנת 1387 פיליפה מלנקסטר, בתו של ג'ון מגונט, הדוכס הראשון מלנקסטר, התחתנה עם ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל.
במהלך סוף המאה ה-16 אנגליה מצאה את עצמה נלחמת נגד ספרד, שבזמן זה הייתה אוניה פרסונלית עם פורטוגל. הארמדה האנגלית הושקה כחלק מסכסוך זה בניסיון להחזיר את העצמאות הפורטוגזית ולהתנגד לספינות צבא ספרדיות ופורטוגזיות שהקימו את הארמדה הספרדית.
נישואים נוספים בין משפחות המלוכה הפורטוגזית לאנגלית התרחשו עם חוזה הנישואין בשנת 1662 כאשר צ'ארלס השני, מלך אנגליה התחתן עם קתרינה, נסיכת פורטוגל, בתו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. הנדוניה העניקה לבריטניה את טנג'יר ובומביי, בתוספת סחר חופשי למושבות פורטוגזיות בברזיל ובאסיה. בתמורה שלח צ'ארלס חטיבת חיילים לשרת במלחמת השיקום בפורטוגל נגד ספרד. קתרינה הפכה את המנהג של שתיית תה לפופולרי, דבר שנראה כיום כחלק מרכזי בתרבות הבריטית. בשנת 1703 הצטרפה פורטוגל לברית של אנגליה והולנד במלחמת הירושה הספרדית נגד צרפת וספרד. באותה שנה חתמו פורטוגל ואנגליה על אמנת מתואן. במאה ה-18 שתי המדינות היו בעלות ברית במלחמת שבע השנים.
במאה ה-19 נכנסה הברית בין פורטוגל לבריטניה לתוקף פעם נוספת בעת שנפוליאון בונפרטה הקים את המערכת היבשתית, אליה סירבה פורטוגל להצטרף, מה שהוביל את נפוליאון לפלוש אליה. בשנת 1807 תקף צבאו של נפוליאון את ליסבון, ואילץ את משפחת המלוכה הפורטוגלית לברוח לברזיל בחסות הצי המלכותי הבריטי. במחצית המאוחרת של המאה, עם ירידת כוחה של האימפריה של פורטוגל בעקבות עצמאותה של ברזיל, היו מחלוקות בינה לבין בריטניה בדרום אפריקה (האולטימטום הבריטי בשנת 1890) שהיווה מבוכה גדולה למונרכיה וליוקרה הקולוניאלית. פורטוגל הייתה אחת ממדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה יחד עם בריטניה. אף על פי שנותרה נייטרלית רשמית במלחמת העולם השנייה, פורטוגל נותרה ידידותית לבריטים, מקבילה לשיתוף פעולה של ספרד עם מדינות הציר.
מלחמות העולם.
פורטוגל הייתה חלק ממדינות ההסכמה במהלך מלחמת העולם הראשונה; חיילים פורטוגלים היו הראשונים שהורעלו בגז על ידי חיילים גרמנים, ובכל זאת הם לא קיבלו דבר לאחר הסכם ורסאי. במלחמת העולם השנייה התחייב ראש הממשלה אנטוניו דה אוליביירה סאלאזר לחוזה בן שש המאות (שחודש בשנת 1899). פורטוגל סיפקה סיוע לא בהכרזת מלחמה אלא בסיוע לספרד להישאר נייטרלית ועל ידי קבלת מעמד לוחמני משותף נגד גרמניה, על ידי חכירה של בסיסי אוויר באיים האזוריים לבעלות הברית בשנת 1943. היא ביטלה משלוחים של טונגסטן חיוניים לגרמניה בשנת 1944, לאחר לחץ כבד של בעלות הברית. ליסבון הייתה הבסיס לפעולות הצלב האדום הבינלאומי שסייעו לשבויים של בעלות הברית, ונקודת מעבר עיקרית בין בריטניה לארצות הברית.
יחסים עכשוויים.
המדינות חברות באיחוד האירופי, נאט"ו, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. בין המדינות היו כמה ביקורים רשמיים.
יחסים דיפלומטיים.
פורטוגל מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-4 קונסוליות בבלפסט, אדינבורו, ג'רזי ומנצ'סטר. מאידך, בריטניה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטימאו.
האזור הפליארקטי
פרז'מר
פרז'מר (ברומנית: Prejmer, בהונגרית: Prázsmár; בגרמנית: Tartlau) הוא כפר גדול (קומונה) בחלק הדרום-מזרחי של חבל טרנסילבניה שברומניה, ב"ארץ הברסה" או בגרמנית - בורצנלנד, הנמצא 18 ק"מ צפונית מזרחית לעיר בראשוב.
הכפר ידוע בזכות הכנסייה המבוצרת שנמצאת בו.
הקומונה פרזמ'ר מורכבת כיום מיישוב מרכזי ובעל אותו שם, פרז'מר, עיירה לשעבר, היישוב לונקה קלניקולוי (פרקשוואגו) - 3 ק"מ מהמרכז, ווהיישוב הקטן סטופיני פרזמ'רולוי (בגרמנית:רוהראו, בהונגרית:מהשקרט) הנמצא 4 ק"מ מהמרכז.
הכפר נחצה על ידי הנהר אולט אליו נשפך היובל ראול נגרו ("הנחל השחור" - בהונגרית: פקטיג')
היסטוריה.
מתיישבים דוברי גרמנית הגיעו לראשונה לאזור בסביבות 1150, בהזמנת מלך הונגריה גזה השני. ב-1211 מלך הונגריה אנדראש השני הזמין את אבירי המסדר הטבטוני להתיישב באזור פרז'מר. כדי שיהוו מחסום לפולשים אפשריים מכיוון מעבר ההרים של בוזאו. זו גם הפעם הראשונה שפרז'מר מוזכרת בכתובים. אבירי המסדר הקימו במקום את מבצר טרטלאו עם הכנסייה בשנים 1212– 1213 כחלק מהתיישבותם בארץ הברסה (בורצנלנד). האבירים הטבטוניים סולקו ב-1225 על ידי אותו המלך אנדראש השני ששב ממסע הצלב, ובמקומם באו הנזירים הציסטרציאנים.
אז התחילה להתפתח בקרבת המבצר העיירה טרטלאו או פרזמ'ר והיא הפכה ליישוב המזרחי ביותר של הסקסונים הטרנסילבנים.
במשך הדורות שלאחר מכן, תוך כדי מלחמות, נכבש הכפר, שהיה מיושב בגרמנים (סקסונים טרנסילבנים) נתינים של ממלכת הונגריה או של נסיכות טרנסילבניה, על ידי פולשים טטרים, הונגרים, עות'מאנים, קוזקים ורומנים מנסיכות מולדובה. המבצר עצמו נכבש רק פעם אחת, בשנת 1611, על ידי נסיך טרנסילבניה גאבור באטורי.
רוב התושבים ממוצא גרמני עזבו לגרמניה לאחר מהפיכת 1989.
דמוגרפיה.
בשנת 1800 חיו בכפר 2300 גרמנים (סקסונים טרנסילבנים) ו-1000 רומנים.
במפקד בשנת 2011 מספר הכפר הגדול היה 8,472 תושבים, לעומת 8,316 בשנת 2002.
מבחינה אתנית הייתה האוכלוסייה מורכבת בשנת 2011 מ:רומנים (86,74%), צוענים (6,02%) והונגרים (1,82%) וגרמנים (% 0.8). לגבי 4.51% אין מידע על שייכתם האתנית.
לפי שייכות דתית - התושבים, נוצרים באמנותם, מתחלקים בין רוב נוצרי-אורתודוקסי (89,06%), רומיים-קתוליים (1,56%), פנטקוסטלים
הכנסייה המבוצרת.
הכנסייה המבוצרת של פרז'מר היא "כנסיית מפלט" (אנ') שבנייתה החלה בתחילת המאה ה-12 על ידי אבירי המסדר הטבטוני ובהמשך על ידי הסקסונים הטרנסילבנים. היא חלק מאתר המורשת העולמית של הכפרים עם הכנסיות המבוצרות בטרנסילבניה. הכנסייה שהייתה במקורה קתולית הפכה ללותרנית בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית במאה ה-16.
יחסי רוסיה–תימן
יחסי רוסיה–תימן הם יחסי החוץ שבין רוסיה ותימן. שתי המדינות נהנות מיחסים חמים וידידותיים שראשיתם למעלה ממאה שנה. רוסיה תמכה הן ברפובליקה הערבית של תימן והן ברפובליקה הדמוקרטית העממית של תימן במספר הזדמנויות וכוננה עמם יחסים קרובים. לאחר האיחוד התימני, שתי המדינות מקיימות קשרים הדוקים.
יחסים בילטרליים.
היחסים בין רוסיה לתימן החלו לפני יותר משמונים שנה. ממלכת תימן וברית המועצות חתמו על הסכם ידידות ושיתוף פעולה ב-1 בנובמבר 1928. במסגרת האמנה ממשלת ברית המועצות הכירה בעצמאות תימן. האמנה חודשה לראשונה בשנת 1939, אך בגלל מלחמת העולם השנייה היחסים נקטעו. בשנת 1955 חתמו תימן וברית המועצות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי. באוקטובר 1962 הפכה ברית המועצות למדינה הראשונה בעולם שהכירה ברפובליקה הערבית תימנית. ב-21 במרץ 1964, הרפובליקה הערבית תימנית וברית המועצות חתמו על חוזה ידידות, בנוסף לחיזוק היחסים הכלכליים והצבאיים בין המדינות. ב-3 בדצמבר 1967 הכירה ברית המועצות ברפובליקה הדמוקרטית העממית של תימן ובשנת 1968 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים וצבאיים חזקים. בנוסף לברית המועצות, הרפובליקה העממית הדמוקרטית של תימן כוננה קשרים הדוקים עם הרפובליקה העממית של סין, קובה, גרמניה המזרחית והארגון לשחרור פלסטין. לברית המועצות היו יחסים קרובים וידידותיים עם צפון תימן ודרום תימן. לאחר האיחוד התימני ב-22 במאי 1990 הכירה ברית המועצות ברפובליקה של תימן. לאחר התפרקות ברית המועצות, הרפובליקה של תימן הכירה בפדרציה הרוסית ב-3 בדצמבר 1991. מאז היחסים בין רוסיה לתימן היו קרובים מאוד וידידותיים. נשיא תימן עלי עבדאללה סאלח ביקר במוסקבה במספר הזדמנויות, ונפגש עם נשיאי רוסיה ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב.
נציגויות דיפלומטיות.
תימן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, מאידך, רוסיה מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא בלבד.
מרקו פופוביץ'
מרקו פופוביץ' (בקרואטית: Marko Popović; נולד ב-12 ביוני 1982) הוא כדורסלן עבר קרואטי, אשר היה פעיל בין השנים 1998–2019. ממוצעיו הכוללים ביורוליג (8 עונות) הם 12.5 נקודות, 2.8 אסיסטים ו-1.7 ריבאונדים למשחק, וממוצעיו ביורוקאפ (7 עונות) הם 14.0 נקודות, 3.9 אסיסטים ו-2.1 ריבאונדים למשחק.
נעורים וקריירת מכללות.
פופוביץ' נולד בזאדאר שבקרואטיה, אשר הייתה אז חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. אביו, פטר פופוביץ', שיחק בקבוצות זאדאר ודוברבה זאגרב בין השנים 1976–1997. מרקו החל את קריירת הכדורסל שלו בקבוצת הנוער של זאדאר בשנת 1991, ובין השנים 1994–1996 שיחק במועדון ציבונה זאגרב בעת שאביו שיחק בדוברבה. בשנת 1997 חזרה המשפחה לזאדאר, ובעונת 1998/1999 שיחק פופוביץ' לראשונה בקבוצת הבוגרים של מועדון הכדורסל. בעונת 1999/2000 זכה עם הקבוצה בגביע הקרואטי בכדורסל – גביע קרשימיר צ'וסיץ'.
בקיץ 2000 עבר פופוביץ' לארצות הברית והחל ללמוד באוניברסיטת דרום איידהו מליגת המכללות השנייה. לאחר עונה אחת בלבד בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה עזב פופוביץ' את לימודיו וחזר לשחק בזאדאר.
קריירת מועדונים.