35 שנים לטוטו, מותו של פרדריקסן, עזיבתו של סיימון פיליפס והצטרפות קית' קרלוק.
ב-2013, כאשר ציינו חברי הלהקה 35 שנים להיווסדה, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות מקיף בעולם אשר נמשך עד 2014. הופעתם בפולין צולמה ויצאה ב-2014 כמארז DVD. נוסף על כך אישרו חברי הלהקה כי הם מתחילים לעבוד על אלבום חדש שצפוי לצאת בעתיד הקרוב. הסולן לשעבר של הלהקה, פרגי פרדריקסן, נפטר באותה השנה לאחר מאבק ארוך ומתמשך במחלת הסרטן. לאחר חלקו הראשון של סיבוב ההופעות אשר הגיע לתומו בסוף שנת 2013, עזב סיימון פיליפס את הלהקה כדי להתמקד בקריירת הסולו שלו, הוא הוחלף במתופף קית' קרלוק.
חזרתו של דייוויד האנגייט וסיבוב הופעות צפון אמריקאי עם מייקל מקדונלד.
בזמן שהפך קית' קרלוק לחבר הלהקה, הוא לא הצטרף לסיבוב ההופעות הצפון אמריקאי, ואת מקומו כמתופף הלהקה החליף שאנון פורסט. נגן הבאס, נתן איסט, שהשתתף בחלק ניכר מההופעות החיות של הלהקה משנת 2010, עזב את הלהקה לאחר חלקו היפני של סיבוב ההופעות כדי להתמקד בפרויקטים אחרים. נגן הבאס והחבר המייסד דייוויד האנגייט חזר ללהקה כדי למלא את מקומו של איסט. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות אמריקאי יחד עם הזמר מייקל מקדונלד.
"Toto XIV" ומותו של מייק פורקרו.
טוטו הוציאה את אלבום הסולו הארבעה עשר במספרו שלהם, והראשון שלה מזה תשע שנים בשנת 2015, כדי לתמוך באלבום החדש, יצאה טוטו לסיבוב אצטדיונים אירופאי מאסיבי ובמהלכו הופיעה גם בפסטיבלים גדולים. לאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות אמריקאי ולבסוף גם קיימה מספר הופעות באסיה.
ב-15 במרץ 2015, נפטר בשנתו בסיסט הלהקה לשעבר מייק פורקרו לאחר מאבק ארוך ומתמשך במחלת ה-ALS, הוא נפטר בביתו בלוס אנג'לס.
באפריל 2015, הכריזה טוטו שתצא לסיבוב הופעות צפון אמריקאי יחד עם להקת הרוק המתקדם יס, שנון פרוסט המשיך להופיע עם הלהקה.
בספטמבר 2016, הכריזה הלהקה על סיבוב הופעות עולמי נוסף אשר יתמוך באלבומם "Toto XIV". דייוויד האנגייט פרש פעם נוספת מן הלהקה והוחלף על ידי הבסיסט לילנד סקלר.
הוסטלרי דה לה קוט ד'אור
להקת טוטו
הימן שמיר
הימן שמיר (שכטמן) (1920 - 2 בדצמבר 1973) היה מכותבי תוכנית רמז-שמיר להקמת חיל האוויר הישראלי, וסגן מפקד החיל במלחמת העצמאות. בהמשך היה מחלוציה של התעשייה האווירית לישראל.
תולדות חיים מוקדמות.
ילדות בגולה.
הימן נולד בקייב, אוקראינה, בשנת 1920, בן בכור להורים אהרן וציפורה שכטמן. בהיותו בן תשעה חודשים חצתה המשפחה את הגבול לפולין במטרה לעלות לארץ ישראל, אך עלייתם לא התאפשרה עקב שלטון המנדט הבריטי. בהיות הימן בן שלוש עברה המשפחה להתגורר בשיקגו שבארצות הברית. אביו, אהרן, סיים את לימודיו בחינוך והחל מנהל בית ספר יהודי; העברית הייתה שגורה בבית, עד כי בגיל שש נבחר הימן להקריא בפני ביאליק את "הגדי בבית המלמד", בביקורו של זה האחרון בשיקגו. בבית שררה אווירה ציונית נלהבת, ואורחים כמו חיים ארלוזורוב ושמואל דיין באו להתארח לעיתים מזומנות. ב-1930, עת היה הימן בן עשר, נולדה אחותו, כרמלה; שנתיים לאחר מכן, ב-1932, עלתה המשפחה לארץ ישראל.
נעורים בארץ ישראל.
אהרן שכטמן ניהל את בית חינוך לילדי עובדים בתל אביב (כיום א"ד גורדון), אליו הימן הצטרף כתלמיד, והוא בן 12. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה", יצא הימן להכשרה כנוטר בגבעת עדה. לאחר סיום שנת שירותו, החלה מפעמת בהימן התשוקה ללמוד טיס. כתום התייעצות עם ברל כצנלסון, נסע בברכת היישוב ללימודי טיס והנדסת תעופה בשיקגו.
השיבה לארצות הברית ופרוץ מלחמת העולם השנייה.
הימן שב לשיקגו בשנת 1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, והוא בן 19. הוא החל בלימודי הנדסת תעופה במכון הטכנולוגי של אילינוי, ובמקביל למד טיס בבית הספר של תנועת "החלוץ", ששם למטרה להכשיר טייסים יהודים מארצות הברית, במטרה כפולה: להילחם באויב הגרמני, ובהמשך לסייע לפיתוח התעופה המסחרית בארץ. וכך היה.
לאחר שסיים את לימודיו והוסמך כטייס אזרחי, החל מכשיר הימן טייסים נוספים, בהם אהרן רמז, לימים מפקדו הראשון של חיל האוויר. עם הצטרפות ארצות הברית למדינות הלוחמות במלחמת העולם השנייה, התגייס הימן לחיל האוויר האמריקאי, ושירת כטייס מפציצים באוקיינוס השקט עד תום המלחמה.
העלייה לארץ ישראל.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, עת החלו להתברר הזוועות שאירעו באירופה, חבר הימן לקבוצה של צעירים יהודים מארגוני "הבונים" ו"השומר הצעיר" בניו יורק, והחל בהכשרה ימית בסיסית, לצורך לקיחת חלק בעלייה ב'. לאחר נחיתתו עם האוניות "וודג'ווד" וה"הגנה" לחופי הארץ, שב לשיקגו, שם נישא ללוריין, צעירה יהודייה בת העיר. ב-12 ביוני 1947, חזר הזוג לארץ ישראל.
ראשיתו של חיל האוויר.
עם שובו לארץ פגש הימן באהרן רמז, אותו הכיר הן מילדותם בתל אביב והן מקורס הטיס בארצות הברית. רמז שב משירות פעיל כטייס בחיל האוויר הבריטי באירופה. בנוסף, החל לעלות הרושם כי מתקרב עימות בלתי נמנע הן עם האוכלוסייה הערבית והן עם מדינות ערב השכנות, ומאחר והכירו מקרוב את תפקידו המכריע של חיל האוויר במלחמת העולם השנייה, החלו הימן ואהרן בהכנות להקמתו של כוח אווירי בארץ ישראל. ב-23.10.1947 שלחו השניים תוכנית ראשונית לישראל גלילי, ראש המטה הארצי של ההגנה; המכשול העיקרי שעמד בפניהם היה שכנוע מקבלי ההחלטות בחיוניותו של חיל אוויר למאבק שהיה עוד בראשיתו, וכלל מיעוט כוחות קרקעיים בלבד.
תוכנית רמז-שמיר.
מאחר שהבריטים שלטו בארץ, היה על התוכנית לבוא לכדי מימוש בשני שלבים: הראשון גלוי לשלטונות (כגון רכישת מטוסים אזרחיים עבור היישוב בארץ), והשני נסתר, הכולל אמצעים שיאפשרו הפיכת מטוסים למטוסי קרב ומפציצים.
פרק א'.
פרק א' כלל הקמת מחלקה מיוחדת, שתפקידה להקים את שאר המסגרות. תפקידה כלל איתור כל אנשי צוות האוויר והקרקע שנכחו בארץ ישראל, הכשרת שדות תעופה והכנתם, כולל הקמת רשתות קשר, אספקת דלק וכו', וכן איסוף מודיעין על מטרות אסטרטגיות באזור. במקביל נקבע כי תצא משלחת לארצות הברית, לצורך גיוס מתנדבים ולמציאת דרכים לרכישת מטוסים עבור החיל.
פרק ב'.
פרק ב' של התוכנית עסק בהקמת צי המטוסים: בשלב הראשון תוכנן לרכוש כ-12–20 מטוסים אזרחיים, שיהיה ניתן להפוך אותם למטוסי קרב, וכן שלושה עד חמישה מטוסים אזרחיים שיהיה ניתן להופכם למפציצים. הטייסים למטוסים אלו יגויסו מקרב טייסי היישוב. בהמשך תוכננה רכישה נסתרת של 20–40 מטוסי קרב חד-מנועיים וחמישה עד עשרה מפציצים, שהטייסים עבורם יגויסו בחו"ל; הועלתה אף הצעה לרכוש חלק מהציוד מחיל האוויר הבריטי, שישב עדיין בארץ.
פרק ג'.
בסוף השלב הראשון תוכנן כי הכח האווירי ("כנף") יכלול חמש טייסות, מהן שלוש טייסות קרב, טייסת סיור וטייסת מפציצים, כ-30 מטוסים בסה"כ; כוח האדם הדרוש עמד על 60 טייסים וכ-250 אנשי צוות. בסוף השלב השני תוכנן החיל לגדול עד לכדי שלוש "כנפיים", בהן שש טייסות קרב, שתי טייסות מפציצים, טייסת סיור וטייסת תחבורה, כ-60 מטוסים בסה"כ, וכוח אדם המונה כ-600 איש. בסופו תוכנן החיל לעמוד על כ-15 טייסות, 100 מטוסים, 150 טייסים וכ-1000 אנשי צוות בסה"כ.
פרק ד'.
הארץ תחולק ל-3 מרחבים, לכל אחד ממנו תהיה מסונפת כנף, הכוללת מספר טייסות, ושדה תעופה אחד לפחות. כנף נוספת תהיה כפופה ישירות למפקדת חיל האוויר, ובסיסה יהיה במרחב מספר אחד (מערב); כנף זו תועבר למרחב בו יהיה בה צורך, וכן תשמש להגנה אווירית.
פרק ה'.
עוסק בהגנה אווירית, ובכללה הקמת גדודי צופים ומאזינים לגילוי מטוסי אויב.
נספחים.
בנספחים הועלו אפשרויות רכישת הציוד בארצות הברית, דרכי הובלתו (באוניות או בטיסה מאירופה), גיוס טייסים בישראל ומחוצה לה, וכן סוגי המטוסים הרצויים, ובכללם נורסמן, Avro Anson, P-51 מוסטנג, ספיטפייר ו-Havoc.
הקמת "שירות אוויר".
לאחר הגשת התוכנית לישראל גלילי, העביר אותה זה האחרון לאישורם של מטה ההגנה ויו"ר הסוכנות היהודית, דוד בן-גוריון, ואלו אישרו את הקמת "שירות אוויר", הזרוע האווירית של ההגנה. המטה הוקם ברח' מונטיפיורי בתל אביב, והימן מונה לראש מחלקת ההדרכה. במפקד שערכו בחברת "אווירון", במחלקת הטיס של הפלמ"ח ובאצ"ל נמצאו 35 טייסים, אך רק 13 מהם היו בעלי מעל 120 שעות טיסה, ומרביתם נעדרו כל ניסיון קרבי. שדה התעופה היחיד שעמד לראשות היישוב היה שדה דב בתל אביב, בסמוך לתחנת "רדינג", אשר נסלל ב-1938, והוחל מיידית בשיפורו. על הימן הוטל לאמן את הטייסים. במקביל נרכשו 25 מטוסי "אוסטר" בריטיים; אף על פי שלא היו חמושים, היה ניתן להטיל מהם רימונים, לירות מהם באש מקלעים בעת הצורך, לתצפת על האויב, לפנות פצועים ולהעביר אספקה. בנוסף, הערך המוראלי ליישובים הנצורים היה רב, כאשר מעליהם חגו מטוסים יהודים.