שמו ניתן לו על שם הכפר הערבי אל-חמידיה ששכן מצפון לו עד מלחמת העצמאות, ואשר נקרא על שמו של הסולטן העות'מאני באותם ימים, עבדול חמיד השני.
בדרום הקיבוץ נמצא אתר ארכאולוגי בשם "ח'רבת א-טוואל", המזוהה עם העיירה התלמודית כפר קרנוס.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם לראשונה ב-1939, במסגרת מבצעי חומה ומגדל, וננטש. בשנת 1942 הוקם בשנית על ידי גרעין "חרמונים" שהורכב מילידי הארץ ("צברים"), בוגרי תנועת הנוער "המחנות העולים", ומעולי צ'כיה, אוסטריה וגרמניה. בשנים שלאחר מכן קלט גרעינים מבוגרי התנועה המאוחדת והנוער העובד.
בעשור הראשון של המדינה לא צלחה דרכו של הקיבוץ והוא שקע בחובות. עקב כך הוחלט לגוון את ענפי המשק וב-1963 הוקם המפעל
"דלתות חמדיה" כקואופרטיב משותף עם פועלים מבית שאן. המפעל היה מבוסס על הנגרייה של הקיבוץ שהחלה ליצר ואף לייצא דלתות בשנות ה-50 של המאה ה-20. בהמשך הוקם מפעל נוסף, "ענבר חמדיה" שעוסק בייצור מוצרים מפוליאסטר משוריין, לרבות לוחות בידוד, בתי מנורה ומוצרי חימום.
בתקופת המרדפים שבין מלחמת ששת הימים (1967) לבין ספטמבר השחור (1970) סבל הקיבוץ ממספר תקריות, ואף הופגז מספר פעמים.
בשנות ה-2000 סבל הקיבוץ ממשבר כלכלי בעקבות קריסת ענפי החקלאות של המשק. בפברואר 2006 פנה הקיבוץ לבית המשפט בבקשה להקפאת הליכים, לאחר שהקיבוץ ומפעליו צברו חוב של יותר מ-100 מיליון שקל לכ-200 נושים. במסגרת הסדר נושים נאלץ למכור את שני המפעלים שלו. לאחר הסדר הנושים הצליח הקיבוץ להתאושש כלכלית ועבר הפרטה.
שמורת חמדיה.
סמוך לקיבוץ יוצא אפיק נחל חמדיה מרמת צבאים שבגליל התחתון אל העמק, ומתחבר לתעלה המספקת מים להשקיית השטחים החקלאיים. כ-3 ק"מ ממזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הטבע "שמורת חמדיה" על גדתו המערבית של נהר הירדן. השמורה, ששטחה כ-550 דונם, כוללת קטע של נפתולי הירדן ומצוקי חוואר הלשון שמעליהם, ובה צמחייה עשירה האופיינית לגדות הנחל ומגוון יונקים ועופות החיים בסבך.
כפר רופין
כְּפַר רוּפִּין הוא קיבוץ בעמק בית שאן ליד העיר בית שאן השייך למועצה אזורית עמק המעיינות (בקעת בית שאן).
הקיבוץ הוקם ב-25 בנובמבר 1938 כישוב חומה ומגדל, על ידי חברי גרעין "מסד" שרובם השתייכו לתנועת המכבי הצעיר שהיו עולים מגרמניה, בוהמיה (צ'כוסלובקיה) ומאוסטריה.
אחרי התיישבות החלוצים הראשונים הצטרפה קבוצת "בנתיב" של חלוצים מצ'כוסלובקיה.
שמו של היישוב הוא על שמו של המנהיג הציוני ארתור רופין, אשר עזר רבות בפיתוח ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
הקיבוץ מעבד כ-4,000 דונם.
פרט לחקלאות קיים בקיבוץ מפעל למוצרי פלסטיק בשם "פל-כר" המפעל כבר לא קיים בשמו של הקיבוץ אלא מנוהל על ידי גורם חיצוני. כן מפעיל הקיבוץ באזור עמק המעיינות, מרכז צפרות בשם "מקור החסידה".
בקיבוץ ישנם בריכות דגים לנוי.
ב-2015 נפתח מרכז מבקרים לצפרות בבית התרבות "בית רופין" המשופץ שנוסד עוד ב-1965 ועמד שנים רבות ריק. בקומת הקרקע יש אולם להרצאות על הציפורים ובחדר סמוך מוקרן סרט בנושא זה. מהמרכז יוצאים סיורים לצפייה בציפורים בבריכות הדגים של הקיבוץ.
ליד בית רופין נמצא מגדל המים הישן של הקיבוץ שהוקם ב-1940. ב-1968 פגע בו פגז ירדני והשאיר בו חור הנראה עד היום. על המגדל יש לוחיות זיכרון עם הסבר על המגדל וכפר רופין וכן לוחית בה כתוב: "ממחצית 1967 עד ספטמבר 1970 היה כפר רופין נתון להפגזות ולפעילות חבלנית עם פגיעות בנפש וברכוש אך הרוח נשארה איתנה".
בסמוך לקיבוץ נמצא תל "מסיל אל-ג'יזל" ובו נמצאו ממצאים מהתקופה הכנענית ואילך.
החל משנת 2017 פועלת בקיבוץ מכינה קדם-צבאית העמק אשר עברה אליו מהמושב תל תאומים.
שיוך נכסים ראשון בתנועה הקיבוצית.
בשנת 1999 התחוללה בכפר רופין מהפכה ממשית בעצם הגדרת היישוב כקיבוץ - גובש ומומש בכפר רופין הדגם הראשון בתנועה הקיבוצית ל"שיוך נכסים" באגודה שיתופית, אשר הפך את חברי הקיבוץ לבעלי מניות בנכסי הקיבוץ. היה זה מהלך מורכב שהיו שותפים לו או מעורבים בו, בין היתר, מזכיר התנועה הקיבוצית רשם האגודות השיתופיות, מינהל מקרקעי ישראל, ח"כ לשעבר גדליה גל, המטה לביצוע הסדר הקיבוצים, בראשות ד"ר אריאל הלפרין, צוות היגוי מטעם הקיבוץ, ועו"ד יעקב דרומי שליווה את המהלך, ויישם לראשונה, בתנועה הקיבוצית, מודל תיאגוד אמצעי ייצור והקצאה של מניות לחברי הקיבוץ.
נווה איתן
נְוֵה אֵיתָן הוא קיבוץ מתחדש השייך למועצה אזורית עמק המעיינות (בקעת בית שאן). היישוב הוקם בשנת 1938 במתכונת ישובי חומה ומגדל. שם היישוב, הסמוך לשמורת גאון הירדן, לקוח מספר ירמיהו: "הִנֵּה כְּאַרְיֵה יַעֲלֶה מִגְּאוֹן הַיַּרְדֵּן אֶל־נְוֵה אֵיתָן...". הקיבוץ עוסק בתחומי החקלאות: רפת, דקלים, מדגה וגידולי שדה שונים; והייצור: מפעל פס-גון למוצרי פלסטיק ופיברגלס. בתחומי הקיבוץ נמצא בית ספר תיכון האזורי גאון הירדן, מרכז הצעירים של המועצה האזורית והמרכז להנהגת הבריאות. אופי הקהילה חילוני ועשיר בחיי תרבות, חינוך איכותי וערבות הדדית בין התושבים.
היסטוריה.
בשנת 1930 הגיעו בני קבוצת "עקיבא" יוצאי פולין להכשרה בפתח תקווה לקראת ייסוד התיישבות. ב-1936 הגיעו ראשוני הקבוצה ל"מעוז המשותפת" בה היו חברי הגרעינים שהקימו את הקיבוצים כפר רופין, מעוז חיים ונווה איתן. ב-1938 (25 בנובמבר, ב' בכסליו תרצ"ט) נעשתה העלייה לקרקע במסגרת "חומה ומגדל". ב-1939 הגיעו אחרוני הקבוצה מפתח תקווה לנווה איתן. ב-1945 הצטרפו ניצולי השואה של תנועת "עקיבא" לקיבוץ. ב-1952 הגיעו חברי "הגרעין המאוחד" לקיבוץ, והקיבוץ קושר את עתידו עם תנועת "הנוער העובד והלומד". בתקופת מלחמת ההתשה ספג הקיבוץ מטחי קטיושות, והילדים ישנו במקלטים. ב-1977 עבר הקיבוץ ללינה משפחתית. בשנים 2000-2002 עבר הקיבוץ תהליך הפרטה מלאה. ב-2016 החל תהליך קליטת משפחות חדשות לקיבוץ. ב-2019 הונחה התשתית לבנית שכונה חדשה (הרחבה) בצידו המזרחי של הקיבוץ.
חינוך וקהילה.
בקיבוץ מערכת חינוך לגיל הרך, תינוקייה, גן צעיר וגן בוגר. בנוסף לכך ישנה גם מערכת חינוך בלתי פורמלית לשעות הצהרים לילדים ולנוער. בית הספר התיכון האזורי ״גאון הירדן״ נמצא בשטח הקיבוץ. אופי הקהילה חילוני, חברי ותושבי הקיבוץ נהנים מחיי תרבות מגוונים, חוגגים את החגים במסורת הקיבוצית, טיולים משותפים ואירועים מיוחדים. חברי הקיבוץ שותפים למערכת תמיכה וערבות הדדית. הקיבוץ מעניק לתושביו שירותים רבים ביניהם: בריכת שחייה, מרכולית, מכבסה, שירותי ביטחון, שירותי בריאות  הכוללים מרפאה, קוסמטיקה, ספרות, תקשורת, חשמליה, שירותי בניין, נוי ודואר.
בוגרים וחברים נודעים.
שמעון (קצ׳ה) כהנר, מיריק שניר, אסף פורת, נורית שלו, נחום שמיר.
בית יוסף (מושב)
בֵּית יוֹסֵף הוא מושב בעמק בית שאן השייך למועצה אזורית עמק המעיינות. המושב נמצא כ-200 מטר מתחת לפני הים.
המושב הוקם ביום שישי, כ"ח ניסן תרצ"ז, 9 באפריל 1937, בעצם מאורעות 1936-1939, כישוב חומה ומגדל ונקרא על שמו של יוסף אהרונוביץ'. המייסדים, ארגוני הצפון א', ב' יצאו יחד עם עוזריהם בשיירה מקיבוץ גשר אל קרקע שנרכשה על ידי הקרן הקיימת, באזור החיבור בין עמק בית שאן ויישובי עמק הירדן. בתקופה הראשונה לוו המתיישבים בנוטרים. במאי 1937 נורו יריות על אנשי בית יוסף שיצאו לשדות ובחילופי אש נהרג אחד התוקפים. בעקבות זאת נערכה סולחה בין אנשי בית יוסף לערביי הסביבה. בינואר 1938 נורו שוב יריות על בית יוסף.
בחגיגות חמש שנים ליישוב נחנך בית ציבורי בו שכן גן ילדים, בית ספר וספרייה.
לאחר הקמת מדינת ישראל הופגז המושב במשך שלושה ימים. לא היו נפגעים בנפש אולם מבנה הציבור נפגע ונותר על תילו נטוש ומוזנח. בנובמבר 1948 הופגז המושב שוב. ביוני 1949 נפגע שדות המושב בשריפה גדולה. במאי 1950 חגג המושב בר מצווה להווסדו.
עוד לפני מלחמת העצמאות התחלפו התושבים במושב. לקראת המלחמה עצמה פונו המשפחות, חלק מהמשפחות עברו למושב בוסתן הגליל וחלקן לאגודה החקלאית נהריה, ורק מעטים חזרו אחרי המלחמה. בתחילת 1951 עמדו 32 צריפים ריקים בהמתנה למתיישבים חדשים. בסוף 1952 היו במושב בעיקר עולים מכורדיסטן ומעיראק. רוב הסובוטניקים עזבו אותה ורק מעטים מהם נותרו בה.
לקריאה נוספת.
בית יוסף: סיפור שלא סופר: מאת דוד לבקוביץ, הוצאת צ'ריקובר, 2002
מסדה
מַסָּדָה הוא קיבוץ הנמצא בצפון בקעת הירדן, דרומית לכנרת, מערבית לאפיק הירמוך ולקיבוץ שער הגולן. הקיבוץ שייך למועצה אזורית עמק הירדן.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1937 על ידי חניכי תנועת הנוער הציונית "גורדוניה" מרומניה, כיישוב חומה ומגדל.
נושא את שמה של הפואמה "מסדה" של יצחק למדן, שאחד מנושאיה הוא האומץ והגבורה במצדה בתקופת המרד הגדול. הקיבוץ הוקם בשיתוף עם גרעין מפולין, והוקם ביום אחד יחד עם הקיבוץ השכן, שער הגולן.
במהלך מלחמת העצמאות נהרס היישוב בקרב עמק הירדן, לאחר שחלקו של עמק הירדן (לרבות שער הגולן) נכבש על ידי הצבא הסורי שנעצר בדגניה א'. הקיבוץ הוקם בשנית לאחר מלחמת העצמאות.
במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן סבל הקיבוץ ממיקושים, ירי והפגזות. בסוף מרץ 1968, נהרגו שלושה מחבריו וחבר גרעין מחיפה בעלותם על מוקש בשדות הקיבוץ.
נכון ל-2013, הקיבוץ נמצא לאחר הפרטה ושיוך הדירות לחברי הקיבוץ.
שער הגולן
שַׁעַר הַגּוֹלָן הוא קיבוץ המשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי ונמצא מדרום לכנרת ליד נהר הירדן וליד נהר הירמוך, ושייך למועצה אזורית עמק הירדן. שמו ניתן לו משום מיקומו, המהווה מעין שער כניסה לאזור רמת הגולן.
היסטוריה.