התסמונת התגלתה על ידי פרופסור צבי לרון, ב-1958, אצל שלושה ילדים יהודים צאצאי יוצאי תימן, והוא פרסם את מחקריו עליה לראשונה ב-1966. הילדים היו בעלי קולות מאוד גבוהים ותסמינים דומים לאלו של אנשים בעלי חסר בהורמון גדילה, כמו היפרגליקמיה ורמות גבוהות של חומצות שומן חופשיות בפלזמה. בתחילה הונח שהילדים סובלים ממחסור בהורמון גדילה, אולם לאחר שהתגלו דרכים לבדוק את רמות הורמון הגדילה, הופתע לרון לגלות שלילדים היו רמות גבוהות יותר מאשר באנשים בריאים. בשלב זה הניח לרון שמדובר בתסמונת גנטית הגורמת לעיוות בהורמון הגדילה. לרון, ביחד עם שני עמיתים זיהו עוד אנשים בעלי התסמונת, כולם יהודים מארצות המזרח, ומיפו את התכונות המשותפות שלהם, שכללו עודף משקל, עצמות פנים קטנות, וגונדות ואיברי מין קטנים. בעלי התסמונת עברו התבגרות מינית מאוחרת אך מלאה וחלקם התחתנו והולידו ילדים. נמצא שלבעלי התסמונת היה היפוגליקמיה בילדות שהגוף התגבר עליו עם השנים, ולחלקם היה בבגרות רגישות לגלוקוז. מחקרים נוספים גילו רמות מאוד נמוכות של IGF-1 אצל בעלי התסמונת, ושמתן הורמון גדילה אינו משפיע על רמות ה-IGF-1. בשנת 1971 העלו לרון ועמיתיו את ההשערה שבעלי התסמונת סובלים ממחסור בסומטומדין.
בשנת 1974 טרם נודע מדוע הילדים מראים תסמונות של מחסור בהורמון גדילה למרות שיש להם ממנו בשפע. התסמונת תוארה אז:
מחקרים נוספים הראו שהורמון הגדילה בבעלי התסמונת הוא תקין ועל כן עלתה ההשערה שיש בעיה בקולטן של ההורמון. בשנת 1983 הסכימו שניים מהנבדקים לנטילת דגימות בביופסיה מהכבד שלהם ואלו אישרו באופן חד משמעי שהבעיה היא בקולטנים. בשיתוף פעולה בין חוקרים ברחבי העולם נתגלה ופורסם בשנת 1989 שלבעלי התסמונת חסרים אקסונים מסוימים בחלק של קולטן הורמון הגדילה שמחוץ לציטופלזמה. כן נמצא שהחלק של קולטן הורמון הגדילה שמחוץ לציטופלזמה זהה לחלבוני הקישור של הורמון הגדילה החופשי ובהתאם לכך פותח דרך, שפורסם על ידי צבי לרון וצוותו בשנת 1989, לזיהוי נשאים לא חולים של תסמונת לרון. בסוף שנות ה-80, בעקבות מציאת דרך לביו סינתזה של IGF-1 הוחל בטיפולים ניסיוניים של הזרקת IGF-1 לבעלי תסמונת לרון. בניסויים אלו נמצא שאורך החיים של IGF-1 שהוכנס לגוף בבעלי תסמונת לרון הוא כמחצית אורך החיים באנשים בריאים. למרות זאת, נמצא שהזרקה יומית של IGF-1 במשך שבוע הביא להשראה של היפוגליקמיה לא סימפטומטית, ולהורדה ברמות האינסולין, הורמון גדילה, הורמון משחרר הורמון גדילה ותירוטרופין. בשנת 1992 דיווח צבי לרון על תוצאות ניסוי ארוך יותר בהזרקה יומית של IGF-1 לילדים בעלי התסמונת שהראו הגברה משמעותית של הגדילה, מרמה של בין 2.8-5.8 ס"מ לשנה לרמה של בין 8.8-13.6 ס"מ לשנה. הגדילה התרחשה בגפיים ובמרכז הגוף והיה גידול משמעותי בהיקף הראש. בעקבות זאת, קבע לרון שתסמונת לרון ניתנת לריפוי.
היחס בין גדילה להזדקנות.
במחקר נמצא שבעלי תסמונת לרון חסינים כמעט באופן מוחלט מפני סרטן וסוכרת. במחקר באקוודור שנערך על 99 בעלי תסמונת לרון, במשך 24 שנים, נמצאה אשה אחת בלבד שחלתה בסוג כלשהו של סרטן ואף לא אחד מהם שחלה בסוכרת.
כמו כן, ידוע כי שמרים, תולעים ומכרסמים בעלי מוטציה דומה, חיים באופן משמעותי יותר זמן מאשר קרוביהם חסרי המוטציה. צוות חוקרים מאוניברסיטת אוהיו, בראשות ג'ון קופצ'יק, גילה שעכברי מעבדה בעלי גן לקוי לקידוד הקולטן של הורמון הגדילה, ממש כמו חולי תסמונת לרון, חיים 40% יותר מאשר עכברי המעבדה המקבילים להם, ה"בריאים".
מחקרים עדכניים השתמשו בחולי תסמונת לרון כדי לעמוד על הקשר בין הורמון גדילה והזדקנות. המחקרים הללו הצביעו על כך, שככל שתאי המטרה קולטים יותר הורמון גדילה, הם מייצרים יותר IGF-1 ומזדקנים יותר, ובהתאמה גם הגוף כולו חולה יותר במחלות הקשורות להזדקנות, לרבות ובמיוחד סרטן וסוכרת. עוד נמצא, שגם ההפך נכון, דהיינו, מניעת קליטת הורמון גדילה בתאי המטרה יכולה להקטין את כמויות IGF-1 ולמנוע סרטן, סוכרת ואולי גם הזדקנות באופן כללי.
הומו פלורסיינסיס.
בשנת 2006 הציע האנטומאי האמריקני גארי ריצ'רדס ששלדי ההומו פלורסיינסיס שנמצאו בליאנג בואה סבלו מתסמונת לרון. בשנת 2007 חזרו על טענה זו חוקרים מאוניברסיטת תל אביב: ישראל הרשקוביץ, ליאורה קורנרייך וצבי לרון. החוקרים השוו תצלומי רנטגן של ישראלים חולים בתסמונת לרון עם נתונים מגולגולת מליאנג בואה ומצאו קווי דמיון רבים. הם גם הציעו דרך לבחון את השערתם: חולי תסמונת לרון מראים בין השאר התעבות של אזור החלק הפטמתי (mastoidea) בעצם הרקה של הגולגולת. החוקרים הישראלים לא יכלו לבדוק השערה זו משום שלא היו בידם תצלומי רנטגן מתאימים של הגולגולת מליאנג בואה. דין פאלק בדקה את ההשערה בעזרת סריקות טומוגרפיה ממוחשבת של החלק הפטמתי בגולגולת מליאנג בואה ומצאה כי היא אינה מפגינה סימנים כאלו.
אדוארדו דה סילבה
אדוארדו דה סילבה (נולד ב-25 בפברואר 1983 בריו דה ז'ניירו) הוא כדורגלן עבר קרואטי-ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה מקצוענית.
בגיל 15 עבר אדוארדו, אז שחקן אלמוני וחובבני, מברזיל לקרואטיה לעיר זאגרב ופנה למועדון הכדורגל דינמו זאגרב במדיה שאלה יבחנו אותו כדי שזה יצטרף למועדון. במועדון התרשמו מהשחקן והחתימו אותו על חוזה אך השאילו אותו תחילה למועדון הנוער של קבוצת בנגו הברזילאית למשך עונה אחת. לאחר שחזר מההשאלה בברזיל שיחק אדוארדו במדי קבוצת הנוער של דינמו זאגרב עד שעלה לבוגרים לראשונה בעונת 2001/2002, אז הוחלט להשאילו לקבוצה אחרת בקרואטיה כדי שיצבור דקות משחק והוא הושאל לקבוצת אינטר זאפרשיץ', אז בליגת המשנה בקרואטיה. במהלך עונת 2002/03, בה שיחק באינטר, הבקיע אדוארדו עשרה שערים ב-15 משחקים בהם שותף ולכן הוחלט בדינמו זאגרב לשלבו בקבוצה.
בעונת 2003/04 חזר אדוארדו לדינמו זאגרב וזכה למקום בהרכב הפותח של הקבוצה ונבחר לשחקן המצטיין בכדורגל הקרואטי לשנת 2004. אדוארדו זכה למעמד חזק בדינמו זאגרב, עימה שיחק גם במוקדמות ליגת האלופות והיה לשחקן הראשון שהבקיע נגד ארסנל באצטדיון האמירויות במסגרת בינלאומית אי פעם, אך לצערה של דינמו זאגרב, שני המשחקים הסתכמו ל-1–5 לטובת ארסנל וזו עלתה לשלב הבא. גם בגביע אופ"א שיחק אדוארדו וכבש במדי זאגרב, כולל שני הגולים בהפסד הכולל 2–5 לקבוצת אוסר הצרפתית.
ב-3 ביולי 2007 עבר אדוארדו לקבוצת ארסנל האנגלית והנהלת הקבוצה הצליחה לסדר לו סידור עבודה באנגליה, בשל אי-היותו תושב האיחוד האירופי. בארסנל הבקיע אדוארדו את שער הבכורה שלו בשלב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות, נגד ספרטה פראג הצ'כית.
ב-23 בפברואר 2008 אדוארדו נפצע במהלך משחק ליגה נגד בירמינגהאם לאחר תיקול חריף של מרטין טיילור שהורחק בכרטיס אדום. אדוארדו שבר את רגלו ונעדר ללמעלה משנה. ארסן ונגר, מנג'ר ארסנל, הגיב לדברים: "טיילור לא צריך לשחק כדורגל יותר". לאחר מכן, ונגר התנצל על דבריו וטען שהם 'מוגזמים'.
דה סילבה חזר לשחק במשחק מול קארדיף סיטי במסגרת שמינית גמר גביע ה-FA ב-17 בפברואר 2009, ואף כבש צמד בניצחון קבוצתו בתוצאה 0–4. עם זאת, לאחר המשחק התברר שהוא סובל פעם נוספת מפציעה בשריר הסובך, ובעקבות כך נעדר למשך שבועיים.
ב-21 ביוני 2010 חתם אדוארדו בקבוצת שחטאר דונצק מאוקראינה. דה סילבה זכה העם הקבוצה בארבע אליפויות רצופות (בין 2011 ל-2014) ושלושה גביעים רצופים (בין 2011 ל-2013). כמו כן, זכה אדוארדו עם הקבוצה בסופר קאפ האוקראיני בשנת 2012.
ב-17 ביולי 2014 חתם בשורות קבוצת פלמנגו הברזילאית.
ב-10 ביולי 2015 חזר לשחטאר דונצק לעונה וחצי שבסופה שוחרר מהקבוצה. ב-1 במרץ 2017 חתם באתלטיקו פרנאאנסה. ב-4 בינואר 2018 חתם בלגיה ורשה הפולנית. כעבור שנה, במהלכה לא הבקיע אף שער ב-10 הופעות בליגה הפולנית, עזב את הקבוצה.
בנבחרות קרואטיה.
בשנת 2002 זכה אדוארדו לזימון בכורה לנבחרת קרואטיה עד גיל 21 לשלב המוקדם לפני אליפות אירופה 2004, אז שיחק אדוארדו מספר משחקים והבקיע רק שער אחד, נגד נבחרת סרביה ומונטנגרו עד גיל 21. אדוארדו אף זכה לזימון לטורניר מוקדמות אליפות אירופה ב-2006, אז הבקיע שבעה שערים בקמפיין בו הפסידה נבחרתו בפלייאוף לפני האליפות מול סרביה ומונטנגרו בתוצאה 2–5 כאשר את שני השערים לזכות קרואטיה מבקיע אדוארדו. בסך הכל רשם אדוארדו 12 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של קרואטיה והבקיע עשרה שערים.
אדוארדו זכה לזימון הבכורה לנבחרת הבוגרת של קרואטיה ב-16 בנובמבר 2004, במשחק ידידות מול נבחרת אירלנד, בו נכנס כמחליף במחצית השנייה. אדוארדו לא זומן בסופו של דבר לנבחרת קרואטיה במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה והצטרף לנבחרת הלאומית הקרואטית רק בקמפיין מוקדמות יורו 2008. משחקו הרשמי הראשון בנבחרת הקרואטית, במסגרת קמפיין כלשהו, היה נגד נבחרת רוסיה והוא הבקיע את שערו הראשון אי פעם במדי הנבחרת במסגרת קמפיין נגד נבחרת אנגליה במשחק שנערך כחודש לאחר מכן. במשחק ב-11 בנובמבר 2006 שיחקה נבחרת קרואטיה נגד נבחרת ישראל באצטדיון רמת גן, בישראל, באותו המשחק הבקיע אדוארדו שלושער כאשר בסופו של המשחק ניצחה קרואטיה 3–4 (לישראל כבשו רוברטו קולאוטי צמד ויוסי בניון).
אדוארדו נכלל בסגל הנבחרת הקואטית גם במסגרת יורו 2012 ובמונדיאל 2014 כשאחריו הודיע על פרישה מהנבחרת.
נפילים
Somatomedin C
סומטומדין C
כרומטיס