בשעה 15:00 לערך נתקל הכוח הקטן שנע על ציר "יבשה" בטנקים סוריים שתפסו עמדות על רכס דלווה, בסמוך לאורטל. שני טנקים נפגעו במכת האש הראשונה, מג"ד 289, רפול שפר, נפצע, ואילו הטנק שנותר מהכוח נסוג חזרה אל עין זיוון, והמשיך לנהל אש עם טנקים סוריים, שנעו על הציר לכיוונו. במקביל הגיע גדוד 57 אל רכס קלעה, מצפון לתל יוסיפון, ופתח באש על האגף הימני של חטיבה 91, שנעה לכיוון צפון-מערב לרוחב חזיתו. הכוח הישראלי נמצא בעמדות שולטות, ומכת האש הראשונה שלו הפתיעה את הכוח הסורי, ופגעה ב-15 עד 20 טנקים סוריים. כוח המח"ט המשיך להתקדם באיטיות מערבה לכיוון נפח תוך ניהול קרב שב"ש עם חטיבה 91.
לאחר שקיבל דיווח על מה שקרה לכוח שפר, הפנה אורי אור חלק מכוחו צפונה, אל השלוחה הצפון-מזרחית של הר שיפון, כדי למנוע מהסורים להתקדם צפונה על ציר "יבשה", ולאיים על אגפה של חטיבה 7. הכוח פגע במספר טנקים סוריים, שנעו על הציר, אך נחשף לאש הטנקים הסוריים שעל רכס דלווה, ו-3 מהטנקים שלו נפגעו.
לקראת השעה 16:00 הגיע אל נפח חיים דנון, סמג"ד 57, יחד עם אחרוני הטנקים מחטיבה 679 שיצאו מהימ"ח. לאחר שהבין שהסורים נמצאים במחנה נפח, הוא נע עם כוחו מדרום לנפח וממערב לציר הנפט, וסביב שעה 16:30 זיהה טנקים מחטיבה 51 הסורית והחל לנהל איתם קרב שב"ש. דנון צירף לכוחו הקטן (5-3 טנקים) את מה שנותר מכוח מח"ט 188 שלחם על ציר הנפט, וכן שני כוחות קטנים מחטיבה 679 (בפיקוד חנן אנדרסון וחגי קוהל) שהגיעו לאזור נפח מוקדם יותר, ועד שעות הערב הצליח לאסוף כוח משמעותי (שכלל לטענת דנון 24 טנקים) מדרום-מערב לנפח. הכוחות הסוריים, שמצאו עצמם מותקפים במקביל ממזרח וממערב, נסוגו עם רדת החשיכה דרומה מציר "יבשה" ומזרחה מציר הנפט וממחנה נפח, ונערכו מחדש על רכס סינדיאנה. במקביל, חבר כוחו של דנון אל שאר הכוחות של חטיבה 679, וכוחות החטיבה נערכו לשהיית לילה בעמדות מסביב לצומת נפח.
תוצאות הקרב.
ב-7 באוקטובר בערב נבלמה ההתקפה הסורית על מרחב נפח, וכוחות צה"ל הצליחו לייצב את הקו במרכז רמת הגולן. הצלחה זו גבתה מחיר כבד, בנפגעים ובציוד, מהכוחות הסדירים ומכוחות המילואים, שהשתתפו בקרב. חטיבה 188 חדלה להתקיים כמסגרת חטיבתית עד תום המלחמה, לאחר שמפקדה, סגנו וקצין האג"ם נהרגו במהלך הקרב, וחטיבה 679 נותרה עם 26 טנקים מבצעיים בלבד. הכוחות הסורים שהשתתפו בקרב ספגו אף הם אבדות כבדות, ולא הצליחו לנצל את ההצלחה של הדיוויזיה ה-5 וה-9 בלילה שקדם לקרב, לצורך ביסוס הישג משמעותי.
ביומיים שלאחר מכן המשיכו כוחות הדיוויזיה ה-1 וכוחות סוריים נוספים לנסות לכבוש את צומת נפח, אך נבלמו ונהדפו לאחור על ידי חטיבה 679. במקביל, הדפו כוחות צה״ל את הכוחות הסורים בדרום הרמה ובמרכזה, ודחקו אותם לאזור מצומצם סביב הכפר חושניה. עד 10 באוקטובר נהדפו כל הכוחות הסורים אל צידו המזרחי של הקו הסגול, ופיקוד הצפון החל להיערך למתקפת הנגד.
הארקנה הקטנה
הארקנה הקטנה או הארקנה הזוטרה, היא חפיסת קלפי טארוט משנית, לצד הארקנה הגדולה, והיא מונה 56 קלפים. הקלפים מחולקים לארבע סדרות: סדרת המטות, סדרת הגביעים, סדרת החרבות וסדרת המטבעות. חפיסה זו מכונה הארקנה הקטנה (מלטינית: Arcana - סודות), אף שהיא מונה יותר קלפים מזו הגדולה, משום שהקלפים בה מתארים ענייני יום-יום ודמויות, לעומת הגדולה שהקלפים בה עניינים בעלי משמעות רוחנית עמוקה יותר.
כל סדרה בארקנה הקטנה מונה 14 קלפים: 10 ממוספרים מ-1 (אס) עד 10, קלף אביר, ושלושה קלפי חצר - נסיך, מלכה ומלך. הקלפים מעוצבים כך שקלפי המספרים מציגים את היסוד כמספר שאותו מייצג הקלף, וקלפי הדמויות מכילים דמויות המחזיקות את היסוד. בנוסף, כל קלף מעוצב בצורה סמלית, כך שניכרת ממנו משמעותו בעת הקריאה בקלפים. בעבר, לעומת זאת, הקלפים הממוספרים היו מעוצבים בצורה גאומטרית בלבד שהציגה את מספרם, בדומה לחפיסת קפי המשחק המודרנית.
קלפי הארקנה הקטנה היו הבסיס להתפתחות קלפי המשחק בחפיסת קלפים מודרנית.
משמעות סמלית.
ארבעת היסודות המופיעים בסדרות הארקנה הקטנה מקבילים לארבעת היסודות הקלאסיים, ולעיתים גם עורכים ביניהם הקבלה לתחומים אחרים בהם ארבעה יסודות, כמו עונות השנה, רוחות השמים או ארבע הליחות.
משמעות הקלפים הממוספרים מקבילה למשמעות הנומרולוגית של המספרים, ואילו 12 קלפי החצר מתאימים ל-12 המזלות האסטרולוגיים.
דוידי
משרד החינוך הרוסי
הארקנה הזוטרה
כפל מודולרי
דן ורדי
דן (דני) ורדי (נולד ב-7 ביוני 1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמנכ"ל חברת כלל אנרגיה מקבוצת IDB.
קורות חייו.
קריירה צבאית.
דן ורדי נולד בחיפה ב-7 ביוני 1940. הוא התגייס לצה"ל ב-1959, שירת כקצין בחיל השריון, השתחרר מהשירות והתגייס שוב לשירות קבע לאחר מלחמת ששת הימים. במבצע קלחת 2 פיקד כסמג"ד על כוח מיוחד של חטיבה 188 ששימש לצורך המבצע כ"סיירת החטיבתית", על פועלו זכה לצל"ש ממפקד החטיבה משה בר כוכבא. בהמשך שימש כמפקד גדוד 53 של החטיבה ושימש כמדריך במשלחת צה"ל להדרכה בסינגפור. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שב לישראל ומונה ב-10 באוקטובר 1973 למפקד חטיבה 179 בעקבות פציעת מפקדה רן שריג, אך עד הגעתו לחטיבה כבר חזר שריג מבית החולים. בהמשך נקרא להקים מחדש את חטיבה 188 שהושמדה בקרבות, אך זמן קצר לאחר שנכנס לתפקיד נפצע ממוקש במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית. ורדי פיקד על עוצבת הסוס הדוהר, על חטיבה 500 ועל חטיבת ההכשרות של השריון, חטיבה 460 בשנים 1976–1977. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה ב-1978 למפקד בסיס אימון ליחידות שדה וב-1979 מונה למפקד עוצבת הפלדה.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על "כוח ורדי" כוח משימה אוגדתי לא אורגני, שהורכב מכוחות שונים שקובצו יחד. הכוח פעל בגזרה המזרחית של לבנון ולחם נגד כוחות הצבא הסורי. בין היחידות שהיו תחת פיקודו, חטיבה 460, חטיבת צנחנים במילואים וכוח מחטיבת גולני (גדוד וסיירת בפיקודו של הסמח"ט גבי אשכנזי). במהלך הקרבות ארעה תקרית קרב קמ"ט-קק"ש, בו נלחמו יחידות מהכוח זו בזו בתקרית אש כוחותינו.
ב-1984 השתחרר משירות הקבע בדרגת תת-אלוף.
לאחר השחרור.
לאחר שחרורו עבד כמנהל באפריקה, ואחר כך כיועץ וכמנהל בגופים ובחברות בולטות במשק. בשנים 1992–1994 שימש כיועץ רשות הנמלים והרכבות לפיתוח רכבת הפרברים. בתחילת 1995 מונה לראש מנהלת הגז הטבעי במשרד התשתיות הלאומיות, שהוקמה באותה עת. אך שר התשתיות, אריאל שרון, החליט להפסיק את העסקתו ב-1997, ולהעבירו למעמד של יועץ חיצוני. זאת, לאחר שהתברר, כי ורדי הועסק בניגוד לכללים, לא במעמד של עובד מדינה אלא בחוזה ייעוץ אישי. במסגרת תפקידו ניהל משא ומתן ליבוא גז מרוסיה עם חברת גזפרום. מיד אחר כך מונה לנציג גזפרום בישראל.
ב-2003 מונה להקים את חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל, שנוסדה על מנת להקים ולהפעיל מערכת הולכת גז טבעי בלחץ גבוה בישראל. בתקופתו כמנכ"ל החלה לראשונה אספקת גז טבעי בישראל, כאשר הוקמו צינורות ההולכה ממאגר ים תטיס לתחנות הכוח של חברת החשמל וכן צינור ההולכה של הגז הטבעי ממצרים. בתחילת 2008 סיים את תפקידו ומונה למנכ"ל חברת כלל אנרגיה מקבוצת IDB וכיהן כדירקטור בחברות נוספות בקבוצה, בהם נייר חדרה.
ורדי הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ולימודים מתקדמים של לימודי הנדסה ב-MIT וניהול באוניברסיטת הרווארד.
דני ורדי
ניהול אסטרטגי
מסקרה
מסקרה (בעברית: מִסְקֶרֶת) היא תכשיר איפור המשמש להבלטת, הארכת, עיבוי, עיגול וטיפוח הריסים ועל ידי כך הבלטת העיניים. מסקרה משמשת גם לשינוי גוון הריסים, או על מנת להכהות אותם.
מקור השם.
משערים כי ייתכן שמקור השם בשפה הספרדית או האיטלקית. בשפות הללו פירוש המילה "máscara" הוא "מסכה" או "מכתימה". אולם יש ניב בקטלנית, שבו פירוש המילה "כתם". השערה נוספת גורסת כי מקור השם הוא עיוות של השם mascaro, מוצר בו גברים היו משתמשים כדי להכהות את השפם והגבות שלהם.
היסטוריה.
איפור העיניים תועד כבר לפני כ-4000 שנה לפנה"ס במצרים העתיקה, ככחל ששימש להדגשת העיניים. עדות לכך נמצאת בפסלה המאופר של נפרטיטי. כחל שימש כדי להסוות את העיניים, לעצור את הרוחות הרעות ולהגן על הנשמה, עבור גברים ונשים כאחד. הכחל היה עשוי מגלנה, מלכיט ופחם או פיח והוסף לו דבש כדי למנוע את נזילתו.
בעקבות השפעת מצרים, החלו להשתמש בכחל גם בבבל, ובאימפריות היוונית והרומית לאחר נפילת האימפריה הרומית, ירד שימושו של הכחל באירופה, שם הוא היה נחשב רק קוסמטי, לעומת זאת, הוא המשיך להיות בשימוש נרחב במזרח התיכון למטרות דתיות.
איפור נחשב למכוער וללא מעודן בתרבות המערבית עד לתקופה הוויקטוריאנית. במהלכה הדעה החברתית השתנתה והחל קידום הקוסמטיקה אף על פי שהמלכה ויקטוריה הכריזה כי איפור "אינו מנומס" והוא נחשב להמוני ולראוי לשימושם של שחקנים ופרוצות. בין היתר נעשו מאמצים ליצור אשליה של ריסים ארוכים וכהים. הם נעשו באמצעות חימום תערובת של אפר או פיח ומיץ הסמבוק על צלחת ומריחת התערובת המחוממת על הריסים.
במאה ה-19 הומצאה מִסְקֶרֶת הידועה כיום. כימאי בשם אז'ן רימל (Eugène Rimmel) פיתח מוצר קוסמטי המשתמש במוצר שהומצא באותה התקופה – סיליקון על בסיס נפט. מסיבה זו השם "רימל" זוהה עם המוצר, ובמדינות רבות ובשפות שונות (לדוגמה, איטלקית, פורטוגזית, ספרדית, הולנדית, טורקית, רומנית ופרסית) הוא משמש כשם נרדף למסקרה.
מבנה המסקרה.
המסקרת מורכבת מבקבוקון ומברשת. את הבקבוקון ממלאים בחומר טיפוח לעיניים.