בין המאפיינים החשובים ביותר בתקופת שלטונו הייתה תמיכתו בקופרולוזה פאזיל מוסטפא פשה. הוא אף מינה אותו כווזיר גדול. פאזיל מוסטפא פשה הצליח בתפקידו. ניצחונו בקרב בבלגרד היה הישג צבאי מרכזי שהעניק לעות'מאנים תקווה שההידרדרות הצבאית של שנות ה-1680 - שהובילה לאובדן הונגריה וטרנסילבניה - היא ברת תיקון. עם זאת, ההצלחה העות'מאנית הייתה ארעית. ב-19 באוגוסט 1691 ספג פאזיל מוסטפא פאשה תבוסה בקרב סלנקמן מאת לודוויג וילהלם פון באדן, מפקד הכוח ההבסבורגי הראשי ההונגרי, שכונה "טורקנלואה" (לואי הטורקי) בזכות ניצחונותיו נגד העות'מאנים. בקרב, ספגו העות'מאנים הפסדים כבדים: 20,000 איש נהרגו, כולל הווזיר הגדול. כך נחל הסולטן תבוסה מוחצת.
גם תחת יורשיו של פאזיל מוסטפא פאשה, העות'מאנים ספגו תבוסות נוספות. ביוני 1692 כבשו ההבסבורגים את ורד (אוראדיה, רומניה), שלפני כן הייתה תחת שלטון עות'מאני. בשנת 1694 ניסו העות'מאנים לכבוש את ורד מחדש, אך נחלו תבוסה. ב-12 בינואר 1695 הם נכנעו בקרב על גיולה, מרכז סנג'ק, תת-פרובינציה עות'מאנית מאז שנת 1566. עם נפילת גיולה, השטח היחיד שעדיין היה בידי העות'מאנים בהונגריה היה שטח קטן ממזרח לנהר טיסה. כעבור שלושה שבועות, ב-6 בפברואר 1695, אהמט השני נפטר בארמון אדירנה.
מוסטפא השני
מוסטפא השני (טורקית II. Mustafa; טורקית עות'מאנית مصطفى ثانى,
6 בפברואר 1664 - 29 בדצמבר 1703) היה הסולטאן העשרים-ושניים של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-6 בפברואר 1695 ועד 22 באוגוסט 1703.
ביוגרפיה.
מוסטפא השני נולד ב-6 בפברואר 1664, והיה בנו של הסולטאן מהמט הרביעי. ב-6 בפברואר 1695 הוא ירש את דודו אהמט השני. הוא ניסה לחדש את כוחו של הסולטאן שאבד לטובת הווזיר הגדול מאז אמצע המאה ה-17 אך ללא הצלחה מרובה. בתקופת שלטונו שנמשכה שמונה שנים, המשיכה התדרדרותה של האימפריה העות'מאנית. המלחמה הממושכת עם אוסטריה הוכרעה לרעת העות'מאנים בקרב זנטה ב-11 בספטמבר 1697, והובילה לחתימת הסכם קרלוביץ ב-26 בינואר 1699. במסגרת ההסכם נאלצו העות'מאנים לערוך ויתורים טריטוריאליים נרחבים, והוא סימן את תחילת סופה של ההגמוניה העות'מאנית בדרום מזרח אירופה ואת הפיכתו של בית הבסבורג לכוח הדומיננטי באזור.
מוסטפא השני ויתר על משרתו ב-22 באוגוסט 1703 ומסרה לאחיו אהמט השלישי, וב-29 בדצמבר אותה שנה הוא מת בקונסטנטינופול.
ארדביל (פרובינציה)
פרובינציית ארדביל (בפרסית: استان اردبیل) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בצפון-מערב איראן, בגבול עם אזרבייג'ן, ובירתה העיר ארדביל.
שטחה 17,800 קמ"ר, והיא נמצאת בצפון המדינה. ב-2006 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,228,155 תושבים.
אפוקאפי
צבי שפירר
צבי (הרש) שְפִּירֶר (1 באוגוסט 1936 – 26 בפברואר 2022) היה רופא ילדים ומומחה ישראלי לאימונולוגיה קלינית אשר העמיד דורות רבים של רופאי ילדים מומחים. שפירר כיהן כפרופסור באוניברסיטת תל אביב והיה ראש החוג לרפואת ילדים בשנים 1989–1993.
קורות חיים.
שפירר נולד בעיירה סנוק שבמחוז גליציה שבפולין. את שנות המלחמה עברה המשפחה ברוסיה, ושבו לסנוק עם סיומה. בשנת 1956 עלה שפירר לישראל ולמד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים הדסה בתל אביב במחלקתו של פרופ' נחום בוגר, ילדים א', ועם פרישתו של בוגר קיבל על עצמו את ניהול המחלקה. כאשר פרופ' בן ציון ורבין, מנהל מחלקת ילדים ב', פרש לגמלאות, אוחדו כל מחלקות הילדים ופרופ' שפירר התמנה למנהל האגף. כאשר בית חולים הדסה תל אביב עבר למתחם איכילוב היה זה פרופ' שפירר שייסד את בית החולים דנה לילדים במתחם המרכז הרפואי תל אביב וניהל את בית החולים עד לפרישתו.
עם פרישתו מניהול בית החולים ואגף הילדים בדנה, נתמנה שפירר ליועץ בכיר ומנהל החינוך הרפואי בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים שבמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, תל השומר.
פרופ' שפירר פרסם מעל 180 מאמרים רפואיים בעיתונות המקצועית הישראלית והעולמית בנוסף לעריכת פרקים בספרי לימוד רבים. פועלו האקדמי כלל מספר תפקידי מפתח במסגרת המועצה המדעית של הר"י - בין השאר כיו"ר ועדת בחינות ההתמחות. שפירר שימש ראש הקתדרה לאימונולוגיה פדיאטרית ע"ש ליאון אלקלעי באוניברסיטת תל אביב. הוא היה הנשיא של "רחשי לב", מרכז תמיכה ארצי לילדים חולי סרטן בישראל.
פועלו הוכר בעיטורים ותוארי כבוד רבים; בין השאר שפירר היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 2005, חתן פרס המופת למתנדב מטעם ארגון ליונס בשנת 2006, אות יקיר החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית לשנת 2012 ובנוסף מעוטר אות המופת מטעם משרד הבריאות על תרומתו לרפואת ילדים בארץ והעמדת מאות רופאי ילדים.
עיטור נוסף שקיבל בשנת 2013 פרופ' שפירר הוא פרס שיבא על מפעל חיים.
עם תלמידיו נמנים מנהלי מחלקות ילדים ומכוני מחקר רבים, בהם פרופ' גידי רכבי, מנהל מרכז שיבא לחקר הסרטן פרופ שמעון רייף, מנהל מחלקת ילדים בבית חולים הדסה ירושלים ולשעבר מנהל בי"ח דנה, פרופ' דוד ציטיאת, מנהל המערך הגנטי בבית חולים לילדים בטורונטו, פרופ' גבריאל האוזר, המנהל הרפואי של בית חולים סיינט קריסטופר בפילדלפיה ארצות הברית, פרופ' איתמר שליט - מנהל היחידה למחלות זיהומיות במרכז שניידר לרפואת ילדים, יו"ר האיגוד למחלות זיהומיות וחבר הוועדה המייעצת בנושא חיסונים למשרד הבריאות, ד"ר אורי יורגנסון, לשעבר מנהל בית חולים "דנה". פרופסור רז סומך, מנהל מחלקת ילדים ב צפון ומנהל השירות לאימונולוגיה ילדים בבית החולים אדמונד ולילי ספרא לילדים, פרופסור דרור מנדל, מנהל מחלקת פגים וילודים בבית החולים ליס ומנהל בית החולים דנה-דואק במרכז רפואי תל אביב, פרופ׳ רונית לובצקי, מנהלת מחלקת הילדים באותו בי"ח, פרופ׳ צחי גרוסמן, יושב ראש האיגוד הישראלי לרפואת ילדים, פרופ' אברהם גולנדר, מומחה לאנדוקרינולוגית ילדים ורבים נוספים.
שפירר היה נשוי לעדה עד למותה ב-2014. הוא נפטר ב-26 בפברואר 2022 ונקבר בבית העלמין בחולון, הותיר אחריו שלושה ילדים שבעה נכדים ונינה אחת.
אספהאן (פרובינציה)
פרובינציית אספהאן (בפרסית: استان اصفهان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת במרכז איראן, ובירתה היא העיר אספהאן.
שטחה 107,029 קמ"ר. בשנת 2012 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-4,879,312 תושבים. זהו המחוז השישי בגודלו באיראן. הוא כולל 17 תת-מחוזות ו -60 עיירות המאכלסות קבוצות אתניות ושבטים שונים. לפיכך, פסטיבלים אזוריים שונים כמו פסטיבל מי הוורדים וקאלי שואיאן מתקיימים באזורים שונים במחוז.
זה היה אחד האזורים החשובים באיראן מאז המאה ה -7 לפני הספירה. היישובים המוקדמים באיספהאן מתוארכים לשנת 4000 לפני הספירה והשרידים שנמצאו בקלטת סיאלק בקשאן מעידים על ההיסטוריה של העיור באזור זה מלפני 7000 שנה. המחוז צמח במהלך ההיסטוריה, אז הפכה לבירת שלוש שושלות בולטות כמו שושלת זייריד בשנים 930-935, שושלת סלג'וק בין השנים 1051-1118 ושושלת ספאוויד החזקה בשנים 1598-1736.
גבולות.
פרובינציית אספהאן גובלת עם הפרובינציות: סמנאן, דרום ח'וראסאן, יזד, פארס, כהגילויה ובויראחמד, צ'הארמחאל ובח'תיארי, לורסתאן, מרכזי וקום.
יהודי אספהאן.
באספהאן בירת הפרובינציה, חיים כיום כ-1,500 יהודים איראניים. בעיר ישנו בית כנסת מרכזי ועוד 13 בתי כנסת קטנים. היהודים באספהאן נמנעים מלעסוק בסוגיות פוליטיות ורואים עצמם איראנים לכל דבר. ליהודים באיראן בכלל ובאספהאן בפרט ישנו חופש דת והם אינם נדרשים להצניע את מורשתם היהודית.
אליהו ספיר
אליהו בן בנימין-זאב הלוי ספיר (1869 – 1911) היה מנהל הסניף הראשי של בנק אנגלו-פלשתינה בארץ ישראל, בעיר הנמל היחידה בזמנו, ביפו. העיר שהייתה גם המרכז העירוני של בני המושבות של העלייה הראשונה. הוא היה סגנו של זלמן דוד ליבונטין, מנהל הבנק בארץ ישראל ומועמד להיות למחליפו בניהול הבנק, בבוא העת. פטירתו בגיל 42 הייתה אבדה לבנק עקב היותו בקיא בלשון הטורקית, רכש קרקעות ובחוקי המדינה העות'מאנית.
ספיר היה תושב המושבה פתח תקווה והיה מחנך בבית הספר הראשון שלה - במבנה המכונה עד היום "בית פיק"א" במרכז העיר. הוא ערך בהתנדבות את התכתובת בערבית ובטורקית של המושבה. שימש כמזכיר ראשי במשרד יק"א ביפו ויעץ בענייני קרקעות. בזכות מומחיותו נגאלו עשרות אלפי דונמים. משנת 1905 שימש כסגן מנהל "בנק אפ"ק" ביפו. הוא עסק בחקר ארץ ישראל וסביבותיה ופרסם מאמרים רבים על הטבע והארץ. כן פרסם ספר בשם "הארץ" המכיל רשימת מקומות בארץ ישראל. כתב גם ב"לוחות ארץ-ישראל" של אברהם לונץ ובקובצי "ירושלים".
בית ספר פיק"א.
ספיר נולד בירושלים ולמד בתלמוד תורה עץ חיים. בגיל 18 החל ללמוד בסתר בבית הספר כי"ח עברית וערבית. בשנת 1889 מונה על ידי נציג הברון רוטשילד למורה לערבית בבית הספר פיק"א.