ב-6 במאי בבוקר ארגנה מועצת הסטודנטים הגרמנים (Deutsche Studentenschaft), שנשלטה אז בידי התאחדות הסטודנטים הנאציונל-סוציאליסטיים, התקפה על המכון. אחר הצהרים הגיעו אנשי אס אה וערכו חיפוש מקיף במכון. מספר ימים לאחר מכן, הוצאו ספריית המכון וארכיוניו ונשרפו לעיני כול בכיכר האופרה. שריפת ספרי המכון הייתה אירוע ראשון של שרפת ספרים בגרמניה הנאצית. בין 12,000 ל־20,000 ספרים וכתבי עת ומספר לא ידוע של תמונות ואביזרי מין נשרפו כליל. בעיצומה של השריפה, נשא יוזף גבלס נאום בפני קהל של כ-40,000 איש. בנוסף, נשרפו גם ספריהם של סופרים יהודים ופציפיסטים כמו אריך מריה רמרק נשרפו אף הם לאחר הוצאתם מספריות ציבוריות מקומיות ומאוניברסיטת פרידריך-וילהלם (אוניברסיטת ברלין).
הירשפלד למד על שריפת ספריית המכון במאי 1933, בעת שצפה בחדשות בקולנוע בפריס. במשך תקופה מסוימת, הירשפלד תכנן להקים מכון חדש בצרפת, אולם התנאים הבינלאומיים המידרדרים הפכו את המיזם לבלתי אפשרי.
חוקרים, תומכים ומטופלים במכון שיכלו לברוח מגרמניה עשו זאת. אדולף ברנד שהוציא לאור את המגזין הראשון להומוסקסואלים המשיך לפעול בגרמניה. הוא החזיק משרד במכון. חמישה חודשים לאחר שריפות הספרים, בנובמבר 1933, הוא הפסיק את פעילותו בתנועת השחרור ההומוסקסואלית בגרמניה, לאחר איומים והטרדות מצד הנאצים.
הנאצים השתלטו על מבני המכון למטרותיהם. הם הופצצו לקראת תום המלחמה, ב-1944, ונהרסו כליל בשנות החמישים. הירשפלד ניסה, לשווא, להקים את המכון מחדש בפריז. לאחר מספר ניסיונות כושלים הוא נפטר בניס שבצרפת ביום הולדתו ה-67, 14 במאי 1935.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשטר הבעלות של המכון נכתב כי במקרה של פירוק, כל נכסיו של הירשפלד ייתרמו לאוניברסיטת פרידריך-וילהלם בברלין. כמו כן, בזמן גלותו בפריז חיבר הירשפלד צוואה אישית על פיה הוא מותיר את כל נכסיו לתלמידיו קרל גיזה (Karl Giese) ולי שיו טונג (Li Shiu Tong) לשם המשך על עבודתו. לבסוף שני התרחישים לא קרו. בתי המשפט של גרמניה המערבית גילו שפירוק המכון והפקעת רכושו בידי הנאצים היו חוקיים. הרשות המחוקקת של גרמניה המערבית שמרה על חוקי הנאצים נגד הומוסקסואליות ועל סעיף 175, כך שתביעת פיצויים עבור המרכז ההרוס הייתה בלתי אפשרית עבור ההומוסקסואלים ששרדו.
התפתחויות מאוחרות.
ב-1973 נפתח מכון לסקסולוגיה באוניברסיטת פרנקפורט, וב-1996 באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
הומואים בשואה
Sd.Kfz. 254
Sd.Kfz. 254 (בגרמנית: Sonderkraftfahrzeug 254; "כלי רכב בעל תכלית מיוחדת 254") הוא רכב קרבי משוריין אשר פותח באוסטריה בשנת 1936. הכלי יוצר תחילה באוסטריה עד שבשנת 1938 במהלך האנשלוס, גרמניה הנאצית סיפחה בין היתר את אוסטריה. תחת המשטר הנאצי הכלי פותח למען הצבא הנאצי ושימש כרק"ם סיור ותצפית ארטילרית אשר יוצר בכמויות קטנות יחסית, רק 128 כלים (מעבר ל-12 הכלים שיוצרו לפני כן באוסטריה).
בנוסף למערכת הנעה על בסיס זחלים הכלי כלל מערכת נשלפת של ארבעה גלגלים אשר הורדו בנסיעה על כביש. בצורה זו מצד אחד הכלי יכול היה להתנייד בשטח לצד כלי רכב זחליים אחרים ביניהם טנקים, ומצד שני יכול היה גם להתנייד במהירות על גלגליו כאשר תנאי הדרך אפשרו זאת. ה-Sd.Kfz. 254 כלל 7 אנשי צוות ושימש בעיקר כרק"ם תצפית ארטילרית.
הכלי שירת בכוחות ארטילריה בצפון אפריקה ורוסיה.
איש-שלום
קשת רבנים
רשימת 100 העשירים של ישראל
הומוסקסואלים בשואה
חיל המשלוח האמריקני
משה כגן
משה כגן (1922 – 27 באפריל 2016) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ שמיר.
חייו.
משה כגן נולד בקרמניץ, פלך ווהלין שבפולין. כבר בגיל צעיר החל לצייר, כשהוא לומד בעיקר מהציירים הרבים שהגיעו לצייר את עירו היפה ונופיה.
ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש עירו על ידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הורע מצבה של משפחתו, והוא נאלץ לסייע בפרנסת המשפחה. ב-1940 עזב את העיר ונסע לבאקו שבאזרבייג'ן, והתפרנס הן מציור והן כטכנאי שיניים. התקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות הביאה להגלייתו של כגן לעיר קרסנובודסק שבטורקמניה, בהיותו "אלמנט לא בטוח".
ב-1942 ניסה כגן כחייל בצבא הפולני לברוח לפרס, ללא הצלחה. עם הקמתו של הצבא הפולני הדמוקרטי הצטרף כגן לשורותיו. השתתף בקרבות לשחרור פולין וגרמניה ובמהלך הקרבות הגיע עד לב ברלין. אז נודע לו שמשפחתו נספתה בשואת העם היהודי.
ב-1946 השתחרר כגן משרותו בצבא הפולני, הצטרף לשורות "השומר הצעיר" וסייע בהקמת התנועה החינוכית בפולין, עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1948.
עם עלייתו ארצה הצטרף לקיבוץ שמיר שבגליל העליון, הקים משפחה ועבד כרועה צאן של הקיבוץ. מיקומו של הקיבוץ, נופו ועמק החולה הפרוס מתחתיו, עיצבו את סגנונו האישי הבא לידי ביטוי בציוריו.
בשנת 1967 התחיל כגן לצייר בשחור לבן כתוצאה מזכרונות העבר ובהשראת מלחמת ששת הימים.
בשנת 1972 נהרג בנו, שהיה אז בן 19, בעת הכנת טיול במסגרת השומר הצעיר בנחל יהודה.
כגן הציג כ-40 תערוכות יחיד במיטב הגלריות והמוזיאונים ברחבי הארץ ובחו"ל. יצירותיו נמצאות במוזיאונים, גלריות ובאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
כמו כן, השתתף כגן ברוב התערוכות של אגודת הציירים ושל ארגון ציירי הקיבוץ הארצי בארץ וברחבי העולם: ארצות הברית, שווייץ, דרום אמריקה, דרום אפריקה, קנדה ועוד.
זכה במלגה ע"ש דבורה דוידזון.
כחובב ארכאולוגיה, הקים כגן בקיבוצו שמיר מוזיאון אזורי לעתיקות וכן גלריה לאמנות.
בשנים האחרונות החל כגן לעבוד במדיום נוסף - הפסיפס: הוא יוצר פסיפסים מרהיבים מאבנים צבעוניות קטנות שאותן הוא מסתת בעצמו. פסיפסים אלו מתארים נושאים תנ"כיים, מוטיבים מהטבע, דמויות ועוד.
עד לפטירתו המשיך לעבוד בסטודיו שלו בקיבוץ שמיר.
ב-27 באפריל 2016 נפטר משה כגן כתוצאה מאירוע לבבי, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו שמיר.
מילאן מצ'באן
מילאן מצ'באן (בסרבית: Милан Мачван; נולד ב-16 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בנבחרת סרביה.
קריירה.
עונת 2009 הייתה עונת הפריצה של מצב'אן, אותה סיים עם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-4.4 כדורים חוזרים בליגה האדריאטית, וביורוקאפ עם 11.3 נקודות ו-4.2 כדורים חוזרים. באותה עונה אף נבחר מצ'באן לתגלית השנה ביורוקאפ. בדצמבר 2010 חתם מצ'באן ל-4.5 עונות במכבי תל אביב, כאשר הוא עבר מקבוצתו הקודמת המופארם ורסאץ הסרבית, תמורת סכום הנע בין 400 ל-600 אלף אירו.
בדראפט 2011 נבחר מצ'באן בסיבוב השני, בבחירה מספר 54 בדראפט (24 בסיבוב השני) על ידי קליבלנד קאבלירס. באוקטובר 2011 הושאל מצ'באן לעונה אחת ממכבי תל אביב לפרטיזן בלגרד כדי לפנות תקציב לגארד זר. בעונה שלאחר מכן נמכר ממכבי תל אביב לגלאטסראיי מטורקיה בסכום של 250 אלף אירו.
ב-21 ביולי 2017 הצטרף מצ'באן לבאיירן מינכן.
פייר טייאר דה שארדן
פייר טייאר דה שארדן (בצרפתית: Pierre Teilhard de Chardin; 1 במאי 1881 - 10 באפריל 1955) היה פילוסוף וכומר ישועי צרפתי שהתפרסם גם כפלאונטולוג וגאולוג ולקח חלק בגילוי אדם פקין. דה שארדן פיתח את תאוריית נקודת האומגה והרחיב את רעיון הנוספירה שהמציא ולדימיר ורנדסקי. רעיונותיו התנגשו עם דעותיה הנוקשות של הכנסייה הקתולית ואחדים מספריו צונזרו ולא יצאו לדפוס בחייו.
ספרו המפורסם התופעה האנושית חקר את התפתחות התודעה האנושית בהקבלה לאבולוציה של המינים ויצא חוצץ כנגד תפיסת הבריאה בספר בראשית. הדבר גרר ביקורות ממוסדות הכנסייה שתקפה אותו על פגיעה בתפיסת החטא הקדמון כפי שאופיינה על ידי הקדוש אוגוסטינוס. ב-2009 שיבח האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את רעיונותיו של דה שארדן והילל את תפיסתו את היקום כ"מארח חי".
חייו.
פייר טייאר דה שארדן נולד באורקינס צרפת ב-1 במאי 1881. הוא היה הרביעי מבין 11 אחים. אביו, עמנואל טייאר, היה חובב טבע שאסף צמחים, חרקים ואבנים. כשהיה בן 12 הצטרף לקולג' ישועי שבו סיים לימודי פילוסופיה ומתמטיקה. ב-1899 הצטרף למנזר ישועי שם התמחה בפילוסופיה, תאולוגיה ולימודים רוחניים.
משנת 1905 ועד שנת 1908, לימד דה שארדן פיזיקה וכימיה באוניברסיטת קהיר במצרים. משנת 1908 ועד שנת 1912 לימד תאולוגיה בסאסקס, אנגליה. בשנת 1911 הוסמך ככומר ישועי.
במהלך חייו היה שנים רבות בסין, ארצות הברית וצרפת.
רעיונותיו.
בספרו התופעה האנושית מתאר דה שארדן את התפתחותו של היקום מחומר ראשוני להתפתחות חיים, בני אדם ונוספירה, ולבסוף לחזונו בנקודת האומגה - הנקודה בעתיד אשר "מושכת" אליה את כל הבריאה. ההתפתחות הרוחנית של האדם מונעת על פי אותם עקרונות של האבולוציה הביולוגית, ולמעשה, טוען דה שארדן, האבולוציה היא מהלך לקראת מודעות עולה וגוברת שסיומה ב"נקודת האומגה" שיכולה להיתפס כאלוהים. האבולוציה מביאה לאיחוד, להתחברות של הפרטים למודעות-על מרכזית. דה שארדן התריע על הפיצול שיוצרת החברה המודרנית המנוגד לתהליך האבולוציוני המאחד.