היא נחשפה לראשונה למצלמות בתפקידי אורח שעשתה בסדרות "מיאמי וייס" ו"כל ילדיי".
ב-1989 עשתה ס,אן ג'אקומו את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט הדרמה העצמאי "סקס, שקרים ווידאוטייפ" בתור סינתיה אחותה הברמנית של אן מולאני (אנדי מקדואל).
סאן ג'אקומו זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס באפט"א.
ב-1990 התפרסמה סאן ג'אקומו בקנה מידה עולמי בקומדיה "אישה יפה" בה שיחקה את קיט דה לוקה, חברתה הפרוצה של ויוויאן וורד (ג'וליה רוברטס). הופעותיה הידועות הנוספות בקולנוע היו גם במערבון " אקדח אישה ו...נשיקה" לצידו של טום סלק, ובסרטי הפשע "להתגרות במוות" ו"משחקי גנגסטה".
ב-1993 שיחקה סאן ג'אקומו בסרט הדרמה הטלוויזיוני "לטובתם האישית" לצדה של אליזבת פרקינס. ב-1994 היא השתתפה בסדרת האימה "עמדה", בהפקתו של סטיבן קינג, על פי תסריטו. ב-1997 היא נבחרה להוביל את צוות השחקנים של הסיטקום "תהרוג אותי וזהו", סאן ג'אקומו גילמה בסדרה במשך שבע עונות את העיתונאית הצדקנית בעלת הפתיל הקצר מאיה גאלו, תפקיד עליו הועמדה לפרס גלובוס הזהב. ב-2001 שיחקה בקומדיה הטלוויזיונית של רשת Showtime "הנזירה מריה מסבירה הכל" בכיכובה של דיאן קיטון.
היא שיחקה בשלוש עונות הדרמה המשטרתית "להציל את גרייס" את השוטרת המיוחדת לזיהוי פלילי ריטה רודריגז חברתה הטובה של הדמות הראשית הבלשית גרייס האנהדארקו (הולי האנטר).
חיים אישיים.
סאן ג'אקומו היא אמא לבן הסובל משיתוק מוחין מנישואיה הראשונים לשחקן קמרון דיי.
בשנת 2000 התחתנה עם השחקן מאט אדלר.
החלטה 465 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 465 היא ההחלטה שנתקבלה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-1 במרץ 1980, והיא עוסקת בבנייה הישראלית בשטחים שנכבשו על ידה במהלך מלחמת ששת הימים; הגדה המערבית, רצועת עזה, מזרח ירושלים ורמת הגולן ועל מניעת יציאתו של ראש עיריית חברון להגיע אל מוסדות האו"ם בארצות הברית. ההחלטה התקבלה פה אחד על ידי כל חמש עשרה המדינות החברות במועצת הביטחון של האו"ם.
ההחלטה מגנה את חוסר שיתוף הפעולה של ממשלת ישראל עם המשלחת שהוקמה לאחר החלטה 446 של מועצת הביטחון של האו"ם.
ההחלטה מגנה גם את החלטת ממשלת ישראל לתמוך במפעל ההתנחלויות בשטחים שנכבשו במהלך מלחמת ששת הימים כולל מזרח ירושלים וההשלכות על האוכלוסייה הערבית בשטחים הללו כתוצאה מהבנייה.
ההחלטה שמה דגש רב על ההשלכות העתידיות החמורות של מדיניות ההתנחלויות על כל ניסיון להגיע לשלום ישים, הוגן וארוך טווח במזרח התיכון.
תמיכת ארצות הברית בהצבעה.
שגריר ארצות הברית באו"ם דונלד מקהנרי הצהיר במועצת הביטחון מיד לאחר ההצבעה כי ארצות הברית מחשיבה את הרזולוציה כהמלצה בלבד ולא כמחייבת. ב-3 במרץ 1980 הבהיר הנשיא קרטר את עמדת ארצות הברית שהיא שפירוק התנחלויות ישראליות הוא "לא ראוי ולא מעשי", וכי ש"ירושלים צריכה להיות בלתי מחולקת" ושמעמדה יקבע במשא ומתן לשלום. הוא הוסיף והבהיר שארצות הברית אישרה את ההצבעה מתוך הבנה כי כל אזכור של ירושלים יושמט. בהצהרה לוועדת הסנאט של ארצות הברית ליחסי חוץ ביום 20 במרץ 1980 קיבל מזכיר המדינה סיירוס ואנס "אחריות מלאה על אי ההבנה".
לאון מ'בה
גבּריאל לאון מ'בה (בצרפתית: Gabriel Léon M'ba קיים גם הכתיב Mba , 9 בפברואר 1902 - 27 בנובמבר 1967) היה פוליטיקאי ומדינאי גבוני, ראש הממשלה של גבון בין 21 במאי 1957 - 21 בפברואר 1961) וכמו כן הנשיא הראשון של גבון בין
12 בפברואר 1961 - 27 בנובמבר 1967. הקים את "הוועד המעורב הגבוני", ויחד עם פול גונ'ו- את מפלגת "הגוש הדמוקרטי הגבוני". למרות שבהתחלה שאף לשמירת הקשר המדיני של ארצו עם צרפת, היה לאב המייסד של גבון העצמאית. הנהיג בארצו משטר נשיאותי אוטוריטרי. מדיניותו התבססה על קשרים הדוקים עם צרפת, המעצמה הקולוניאלית לשעבר.
רקע משפחתי, ילדותו ושנות לימודיו.
גבריאל לאון מ'בה נולד בשנת 1902 בליברוויל, בגבון, תחת המשטר הקולוניאלי צרפתי
במשפחה קתולית המשתייכת לשבט אֶסוֹקֶה מהקבוצה האתנית פאנג.
אהיו, איזידור מינקו-מי-אדאנג היה בעל חנות ובזמנו, צעירותו, היה הספר של פייר סבורניאן דה בראזה. האם, לואיז בַּנדום הייתה תופרת. שני ההורים נמנו עם הזוגות המשכילים הראשונים בליברוויל.
אחרי לימודים בהצטיינות בסמינר (מדרשה) קתולי "קולז דה סנט מארי", לאון מ'בה עבד בחנות, אחר כך בתעשיית העצים ביערות וכסוחר, עד שהתקבל בהתחלת שנות ה-1920 לעבודה במינהל הקולוניאלי הצרפתי בארצו כעמיל מכס.
מאסרים והגליה.
פניותיו הנמרצות מדי לטובת שבטו עוררו אי שביעות רצון השלטונות שניצלו עבירה שנחשבה מינורית (נטען שסיפק לאחד מעמיתיו מסמכים מזויפים), ושהייתה נענשת, בדרך כלל, בקנס קטן, והכניסו אותו לבית סוהר. ננזף על היותו פוליגם ועל הפרת כללי היגיינה.
בכל זאת, בשנת 1924 (לפי מקורות מסוימים 1926)
הרשויות נתנו לו הזדמנות לתקן את עצמו ומינו אותו לראש קנטון של ה"ילידים" בליברוויל, אחר כך נבחר לראש הקנטון של כל המחוז אסטואר.
בתפקידו פעל בקפדנות לשמירת הסדר ובעת ובעונה אחת דאג לנצל סמכויותיו על מנת להתבסס כלכלית.
השלטונות העלימו עין ממעידותיו ובשלב מסוים עקבו אחרי התכתבותו עם ראש הליגה לזכויות האדם, שנחשבה קשורה עם הקומינטרן.
כמישהו ששלט היטב באמנות ה"מכשפים" המסורתיים, באותן השנים התקרב מ'בה לכת המקומית "מ'בוויטי" שהייתה פופולרית בקרב בני פאנג.
בשנת 1931 הכת הואשמה ברציחת אשה ששרידיה התגלו על יד השוק בליברוויל. מ'בה נעצר ונשפט על
מעורבות ברצח, אם כי שותפותו בעבירה לא הוכח. הורשע לעומת זאת בגין עבירות הונאה והפרת אמונים, הודח מהתפקיד ונידון לשלוש שנות מאסר ולעשר שנות גלות.
הוגלה בשנת 1932 למושבה אובאנגי שארי, כעת אפריקה המרכזית, שבה ריצה קודם את עונש המאסר. אחרי ששוחרר מהכלא, בגלל קשרי ההתכתבות האינטנסיביים עם בני פאנג במולדת, החל משנת 1935 מ'בה הושם בפיקוח מיוחד בהוראת המושל של אובנגי שארי, הגנרל אנטונטי. בגלות פרסם מספר ספרים מוערכים על המנהגים והדין המסורתי של השבט פאנג. ב-11 במרץ 1931 לאון מ'בה נבחר כחבר בחברת האפריקניסטים (חוקרי אפריקה) בצרפת.
כמו כן הועסק בתפקידים פקידותיים על ידי המינהל הצרפתי המקומי.
חזרתו למולדת וכניסתו לפוליטיקה.
רק בשנת 1946 הרשו השלטונות הצרפתיים שיחזור לגבון. קיבל משרה בכירה בחברה מסחרית בריטית בשם ג'ון הולט ונכנס לפוליטיקה. באותה שנה ייסד את הוועד המעורב הגבונזי (Comité mixte gabonais) (CMG), כמעין סניף גבוני של "ההתכנסות הדמוקרטית האפריקאית" (Rassemblement démocratique africain) (RDA), מפלגה בין-אפריקאית שבהנהגתו של פליקס הופואה-בואני.
הצליח ללכד סביבו את בני הפאנג וחלק מבני המיאנה (Myènè). מעמדו האיתן בבירה, ליברוויל נמצא מחוזק על ידי כינוס ביישוב מיציק של נכבדי העם פאנג ושבו רובם דרשו את מינויו לראש כל בני הפאנג. אולם השלטון לא אהב את קשריו עם RDA, שבאותה עת, בזירה הפרלמנטרית, הייתה בת ברית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. החשדות ניזונו גם מהשתתפותו של מ'בה במפגשים של קבוצת העיון הקומוניסטית במושבה ובביקורו ב-1949 באביג'אן לרגל הקונגרס של RDA.
ב-1951, בד בבד עם התנתקות ה RDA מהקומוניסטים, מ'בה עשה צעדי התקרבות אל המינהל הצרפתי, בלי לנטוש את תדמיתו של "מרדן". אבל השלטונות המשיכו לתמוך ביריבו, חבר הפרלמנט ז'אן אילר אובאם (Jean-Hilaire Aubame) שהיה בנו המאומץ של אחיו החורג ובן חסותו לשעבר. בבחירות לפרלמנט ב-17 ביוני 1951 אובאם נבחר מחדש, בעוד מ'בה זכה ב 11% בלבד מהקולות . בבחירות הארציות במרץ 1952 המפלגה של אובאם,
האיחוד הדמוקרטי והחברתי הגבוני כבש 14 מתוך 24 המושבים, בעוד CMG השיג רק שניים. אמנם בליברוויל CMG זכה ב 57% מהקולות.
העלייה לשלטון.
בהיותו בודד באספה הארצית (הטריטוריאלית) מ'בה מצא בני ברית חדשים במתנחלים הצרפתיים המיוצגים בבית.
באוגוסט 1953 מפלגתו התמזגה עם המפלגה הדמוקרטית הגבונית של פול גונג'ו ויצרה את הגוש הדמוקרטי הגבוני (Bloc démocratique gabonais) (BDG) בראשותו של גונ'ו, כשמ'בה הסגן שלו.
אחוז הקולות בעד מפלגה זו הגיע ל 36 % לעומת 47 % בעד אובאם.
למרות שלא נבחר לפרלמנט, מ'בה הפך למנהיג בעל יוקרה וכמה אישים מהמפלגה היריבה UDSG עברו למחנהו.
בבחירות המוניציפליות מ 1956 שבהם משקלם של המתנחלים הלבנים היה גדול יותר, השיג את תמיכתם הכספית (במיוחד של רולאן ברו, (Roland Bru), בעל אינטרסים בתעשיית העצים) ונבחר לראשות העיר ליברוויל.
ב-23 בנובמבר 1956 הצביעו בעדו 65.5% מהבוחרים. בבחירות הטריטוריאליות במרץ 1957 ה BDG הגיע למקום השני עם 16 מושבים לעומת 18 של UDSG, מתוך 40.
אחרי מהלכים מפוקפקים מפלגתו של מ'בה השיגה 21 מושבים לעומת 19 של אובאם, אבל בהיעדר רוב מוחלט, שתי הסיעות נאלצו להציג רשימה משותפת לבחירות לממשלה. אובאם נבחר לראש מועצת הממשל שנוסדה באותה שנה (1956), ולאון מ'בה לסגנו.
עימותים בתוך ההנהגה החדשה גרמו להתפטרות אובאם ותומכיו מהממשלה ולהגשה על ידיהם של הצעת אי אמון בממשלה. זאת נדחתה על ידי 21 קולות מול 19. הרבה מנבחרי UDSG עברו למחנה של מ'בה והבטיחו לו רוב של 29 מתוך 40 נבחרים. מאפריל 1957 מ'בה כיהן בפועל כראש מועצת הממשל.