בשנת 2019 שיחק בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד" בו גילם את השחקן ג'יימס סטייסי, תרם את קולו לסרט האנימציה "מיסטר לינק" וגם שיחק בסרט הטלוויזיוני "" ששודר ברשת HBO, ומהווה המשך לסדרה -"דדווד" בו שב לגלם את דמותו של סת' בולוק. אוליפנט היה מועמד לפרס אמי על הפקת הסרט. בשנת 2020 יצטרף אוליפנט לצוות השחקנים הראשי של סדרת הפשע "פארגו" בעונתה הרביעית בתור דיק וויקוואר.
חיים אישיים.
אוליפנט נישא ב-1991 לאלקסיס ניף, בת זוגו מימיו בקולג'. בני הזוג גרים בשכונת ווסטווד שבלוס אנג'לס ולהם שלושה ילדים.
משנת 2006 ועד סוף 2008, אוליפנט היה כתב הספורט בתוכנית הרדיו אינדי 103.1 של ג'ו אסקאלנטה בלוס אנג'לס. במאי הקולנוע דייוויד לינץ' שימש כחזאי התוכנית. אוליפנט טלפן לתחנה בכל שידור, והעביר את הדיווחים שלו בצורה לא שגרתית. בעקבות סגירת התחנה הוא התבדח: "אם אתה מכיר מישהו שמחפש דיווחי ספורט משחקן שלרוב פשוט נזכר בדברים שקרו אתמול, או שקרא אותו ישירות מהעיתון, אז אני הבחור שלך."
איכול יבש
איכול יבש הוא שלב של הסרת שכבת חומר בייצור התקני מוליכים למחצה וצגים שטוחים, ומתבצע לאחר שלב הפוטוליתוגרפיה.
קיים לעומתו גם תהליך של איכול רטוב, שהוא איכול באמצעות נוזל מאכל, למשל חומצה הידרופלואורית עבור התקני סיליקון. איכול יבש מדויק יותר, אך איטי יותר ומשאיר פני שטח חלקים פחות מהאיכול הרטוב. לכן נהוג לטבול את הפרוסה באמבט של נוזל מאכל אחרי האיכול היבש.
תהליך האיכול היבש משמש לרוב לאיכול חומרים בעלי התנגדות כימית גבוהה, שאינם נוחים לאיכול רטוב (לעיתים קרובות חומצות לאיכול מתכות וחומרים בעלי התנגדות כימית נמוכה).
האיכול היבש מתבצע בשלוש שיטות, אשר בכולן מתנתקים חלקי החומר מהשכבה עליה הוא מונח:
הקדמה - פוטוליתוגרפיה.
האיכול היבש הוא חלק מתהליך ארוך יותר של פוטוליתוגרפיה, שהוא התהליך הכמעט בלעדי לייצור התקני מוליכים למחצה. בתהליך זה מגדלים שכבות של חומרים שונים (מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים) ולאחר מכן מעתיקים לשכבות אלה דוגמת מעגל חשמלי אשר מוטבע מראש במסכה. דרך המסכה עוברת קרינה, בדרך כלל UV, אשר משנה את תכונת החומר בו היא פוגעת, שהוא פוטורזיסט. במקום בו הפוטורזיסט שינה את תכונותיו ניתן להסירו וכך לחשוף את שכבת החומר אותו יש לאכל. עתה משהוא חשוף, מאכלים אותו בהפעלת תהליך האיכול היבש.
איכול בפלזמה.
הפרמטרים העיקריים השולטים על איכות האיכול הם:
כרסום יוני.
כרסום יוני מתבצע באמצעות יונים הפוגעים בפני השטח ומתיזים חומר. המקור המקובל ליצירת יונים קרוי על שם קאופמן (Harold R. Kaufman).
איכול גז ראקטיבי (RIE).
איכול ריאקטיבי מבוסס על שילוב של איכול כימי, כמו באיכול בפלזמה, עם כרסום (או התזה) על ידי היונים הפוגעים בשטח.
תכונותיו:
הסמוראי האחרון
הסמוראי האחרון (באנגלית: The Last Samurai) הוא סרט קולנוע משנת 2003 שנעשה בהפקה משותפת ביפן ובארצות הברית, בכיכובו של טום קרוז.
תקציר העלילה.
ניי'תן אלגרן (טום קרוז) הוא קפטן ותיק למוד הקרבות של מלחמת האזרחים האמריקנית ומלחמת האינדיאנים בחייל הפרשים של צבא ארצות הברית, סובל מדיכאון וסיוטים ומכור לאלכוהול בשל ייסורי המצפון שלו על חלקו במעשי הטבח באינדיאנים, ומתפרנס ממופעי הצגת כלי נשק של חברת וינצ'סטר. הוא נשכר על ידי תעשיין יפני בשם אומורה, בשם קיסר יפן מייג'י, במטרה לאמן את צבא הקיסר. זאת כדי שיוכל להתמודד מול קצמוטו (קן ואטאנבה), סמוראי וגנרל עבר בצבאו של הקיסר שהכריז על מרד. עם הגעתו ליפן מתחיל אלגרן לפעול לאימון צבא יפן, אשר באותה תקופה לא מהווה משקל נגדי לכוחותיו של קצמוטו. במהלך אחד הקרבות נשבה קפטן אלגרן על ידי כוחותיו של קצמוטו ומועבר כלאחר כבוד למחנהו של בנו נובטדה (שיין קויאמדה) בו הוא מתארח עד לסיום עונת החורף. בכפרו של נובטדה הוא מחלים מייסוריו, לומד את דרכי הסמוראים ואת לחימתם, הופך לידידו של קצמוטו וקושר קשר עם אחותו של קצמוטו ועם שני ילדיה, שמארחים אותו בביתם בהוראתו של קצמוטו.
נייתן מחליט לאחר זמן לא רב לאמץ את דרכי הסמוראים ואת קוד הבושידו ולעזור להם כנגד צבאו של הקיסר וכנגד הקצין המפקד עליו, קולונל בגלי (מגולם על ידי טוני גולדווין), אותו נייתן שונא בכל ליבו בשל האחריות שלו במעשי הטבח באינדיאנים ומאשים אותו בסיוטיו. עם בוא האביב, עוזב נייתן את הכפר יחד עם הסמוראים ורוכב איתם לטוקיו, שם הוא נפרד מהם. הלורד קצמוטו בינתיים מצטרף למועצת שרי יפן, ומשום שסירב למסור את חרבו הוא נכלא בידי אומורה. בכלא מציבים לו שתי אפשרויות- להתאבד או להיות מוצא להורג. אלגרן החליט לנסות לשחרר את קצמוטו בזמן זה הוא מותקף על ידי אנשיו של אמורה (מגולם על ידי מאסטו האדרה) שמנסים לעכב אותו. קפטן אלגרן מצליח בעזרתו של סיימון גרהם (מגולם על ידי טימותי ספאל) מתרגם בריטי בשירותו של הקיסר מייג'י, לחלץ את קצמוטו מהכלא ולברוח מהשבי אל מחנהו של קצמטו. במהלך הבריחה נהרג נובוטדה, בנו של קצמוטו.
קפטן בגלי ואומורה ששמעו על הבריחה מחליטים לרדוף אחר שניהם ולחסל אחת ולתמיד את המרד שהנהיגו. קצמוטו ואלגרן מכינים את שדה המערכה לקרב שבו הם ילחמו עד האדם האחרון על עקרונם ואמונתם בדרכו של הבושידו. במהלך הקרב הקולונל מקריב פלוגה אחר פלוגה לקרב נגד קצמוטו ואנשים רק כדי להפסיד לתחבולותיו ושיטות הטקטיקה של האחרון. בקרב אפי אחרון קצימוטו ואלגרן עולים על סוסיהם עם השורדים מהקרב הראשון ורוכבים בגבורה אל גדודיו של קולונל בגלי רק כדי להיפגע ממטח הכדורים מתותח הגטלינג האימתני ברשותו של בגלי.
בצעד אחד אחרון מורה קצימוטו על אלגרון לעזור לו לבצע ספוקו (טקס התאבדות יפני מסורתי) ובכך למות בכבוד בשדה הקרב כאבות אבותיו.
אלגרן הפצוע מגיע אל טירתו של הקיסר מייג'י ומספר לקיסר כי קצמוטו מת ושאם הוא ייתן את ההוראה הוא ישמח לבצע את טקס הסיפוקו בעצמו. הקיסר מכריז כי צעדי המודרניזציה שאימץ בהשפעת אומורה לא יכולים לבוא על חשבון השמירה על המסורת העתיקה, אותה ייצג קצמוטו. אמורה כאקט של התגרות אחרונה צועק על אלגרן ועל חוצפתו וההתרסה כלפיו וכלפי הקיסרות. הקיסר מציג את החרב הקיסרות ואומר לו שאם הדבר לא נראה בפניו הוא מרשה לו להתאבד. אומורה ההמום יוצא מהחדר ובכך משאיר את הקיסר ואת אלגרן לשוחח על מהלך הקרב ועל גבורתו של קצמוטו ואנשיו. בסצנה האחרונה ניתן לראות את נייתן חוזר לכפרו של נובוטדה במטרה לחיות את שארית חייו עם אחותו של קצמוטו.
אירועים היסטוריים.
עלילת הסרט מבוססת על תקופת מרד סצומה. דמותו של גיבור הסרט קצומוטו מבוססת באופן רופף על דמותו של טקמורי סאיגו.
הפקה.
הצילומים התקיימו בניו זילנד, עם חברי הצוות היפני וצוות הפקה אמריקאי. הר פוג'י צולם באמצעות CGI של כפי שניתן לראות מן יוקוהמה. חלק מהכפר צולם באולפני האחים וורנר בברבנק קליפורניה.
הסמוראי האחרון (סרט)
הקהילה היהודית באנטופול
הקהילה היהודית באנטופול, עיירה במחוז בריסק בדרום-מערב רוסיה הלבנה, כיום בלארוס, התקיימה כנראה במשך כ-340 שנים, ולפחות כ-300 שנים. במשך שנים רבות היוו היהודים כ-80% מהתושבים ביישוב. בין הרבנים שכיהנו ברבנות העיירה, או בתפקידים אחרים, היו רבנים גדולים בדורם. בין הבולטים ברבני אנטופול היו הרב פנחס מיכאל גרויסלייט, שכיהן כראב"ד אנטופול במשך 26 שנים והרב מרדכי רוזנבלט מאושמינה, שנולד בה וכיהן בה כמה שנים כדיין. לאחר השואה שרדו שמונה יהודים בלבד מכ-2,300 בני הקהילה שחיו בה ערב מלחמת העולם השנייה, עת בעיירה כולה התגוררו כ-3,000 תושבים.
תולדותיה.
עד מלחמת העולם הראשונה.
ראשית היישוב היהודי היה ככל הנראה בשנת שס"ד (1604) כשהעיירה עברה לבעלותם של האצילים ממשפחת זאמויסקי. ידוע בוודאות על ישיבת יהודים בעיר באמצע המאה ה-17.
בשנת תס"ו (1706) כבשו השוודים את האזור ויהודים רבים מהסביבה, ובכלל זה מאנטופול, נרצחו. גלי קברים של אותם יהודים קיימים עד היום בדרך לעיירה.
בתר"ז (1847) התגוררו 1,108 יהודים בעיירה, ומספרם הלך וגדל בייחוד המחצית השנייה של המאה ה-19 ובתרנ"ז (1897) נמנו 3,137 יהודים שהיוו כמעט 81% מתוך 3,876 תושבים.
במשך השנים פרצו באנטופול כמה וכמה שרפות גדולות. בתרי"ח (1858) פרצה שרפה גדולה בעיירה וחמישה-עשר בתים של יהודים אמידים נהרסו. דבר זה פגע בגביית מס הנרות, מה שהקשה מאוד על הקהילה לממן את פעולותיה. בתרכ"ט (1869) ובכ' בסיוון תרמ"ה (1885) פרצו אף שרפות גדולות יותר כשרוב בתי העיירה נהרסו ורבים נפגעו ובתי אב רבים איבדו את רכושם ופרנסתם. הרב פנחס מיכאל גרויסלייט שהיה אז רבה של אנטופול פעל לשיקום העיירה בשני המקרים, כשבתרכ"ט נסע לרוסיה עם הרב נתנאל חיים פפה שהיה מראשי הקהילה והגיעו עד הבירה פטרבורג ובכל מקום שהגיעו אליו תרמו להם בנדיבות רבה ותוך זמן לא רב השיגו את הכסף הדרוש לבניית העיירה מחדש וסיוע לנפגעים שרובם הגדול היו יהודים שהיו הרוב הגדול מהתושבים. בתרמ"ה בהיותו בן 76 הקים הרב גרויסלייט קרן עזרה ובאמצעותה שוקמה העיירה שוב.
מתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 (בערך משנת תר"מ) בלטו יהודי העיירה כאמידים ובעלי יוזמות. בבעלותם היו טחנות-קמח, בתי-מלאכה במקצועות שונים, בתי-בד להפקת שמן, מפעלים שונים לעיבוד תוצרת חקלאית, וחנויות שונות כשמרבית החנויות באנטופול היו שייכות ליהודים. אחרים שכונו "מורגובניקים" שהיו בעלי חלקות אדמה קטנות או חוכרים וגידלו ירקות למכירה או כבישה, או עסקו בפיטום אווזים.