ביוני 1899, בלוך, על פי בקשתו של הרצל, השתדל אצל הממשלה הרוסית לבטל את האיסור על רכישת מניות לבנק הקולוניאלי היהודי.
שירתה של טרויה
שירתה של טרויה (אנגלית: The Song of Troy) הוא רומן מודרני שנכתב על ידי הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג בשנת 1998 ועלילתו מציגה עיבוד חופשי של אגדת טרויה.
הסופרת הסתמכה בין השאר בכתיבתה על כתביו של הומרוס, האיליאדה והאודיסיאה וכן על כתבי אוריפידס, הסיודוס, ורגיליוס ועוד. בנוסף, שולבו בספר פרשנויות מודרניות למאורעות מלחמת טרויה, חלקן מתבססות על ממצאים ארכאולוגיים וניתוח של כתבי הומרוס.
הספר כתוב בצורת "רשומון", כאשר העלילה מתוארת בכל פרק מנקודת תצפית של גיבורים שונים. בין מאפייני הספר הוא הצגה נבדלת של האלים השונים כאשר קיימות גרסאות יוניות וטרויאניות של כל אל.
בין הגיבורים שמופיעים כבעלי נקודת תצפית אפשר למנות את: פריאמוס מלך טרויה, הנסיכה היוונית הלנה, אכילס, הקטור, אודיסאוס, אגממנון ונאופטילמוס.
הספר תורגם לעברית על ידי עדי גינצבורג הירש, ויצא לאור בעברית בשנת 2000.
עלילה.
הספר מתאר את המלחמה האפית בין השבטים ההלנים של יוון העתיקה ובין העיר טרויה באסיה הקטנה. עלילת הסיפור מתחילה דרך עיניו של פריאמוס הצעיר, שנים רבות לפני מאורעות טרויה, כאשר הגיבור האגדתי הרקולס מגיע לעיר טרויה. בואו של הרקולס מניע שורה של מהלכים שבסופם אביו של פריאמוס נרצח, פריאמוס מומלך למלך טרויה, ואיבת דורות ניצתת בין יוון לטרויה.
במהלך הספר מתוארת האגדה המוכרת של טרויה בהרחבה ובנופך רב. הסיפור מסתיים בחורבן טרויה, וחזרתם של ההלנים לביתם. הדפים האחרונים של הרומן נראים דרך עיניו של נאופטילמוס, בנו של אכילס. ההרס של טרויה מתואר בהרחבה. בסופו של הספר נאופטילמוס עולה על ספינתו ונוסע הרחק מהעיר החרבה בחזרה ליוון.
יצחק אנגלנדר
יצחק (איציק) אנגלנדר (נולד ב-30 באוגוסט 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי, מהבולטים בשחקני הפועל חיפה בכל הזמנים, ושחקנה של נבחרת ישראל. לאחר פרישתו ממשחק פעיל עסק באימון ואף שימש יו"ר הפועל חיפה.
אנגלנדר נולד בהונגריה, בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לאוסטריה, וכעבור חצי שנה עלה לישראל.
היה מכוכבי נבחרת הנוער של ישראל, בה הופיע 25 פעמים וזכה בשלוש אליפויות אסיה רצופות לנוער.
אנגלנדר שיחק בהפועל חיפה בשנים 1963–1977 כקשר התקפי וניחן בראיית משחק יוצאת דופן, במסירות מדויקות ובבעיטה שמאלית חזקה ומצוינת. שימש שנים רבות כמנהיג החברתי של הקבוצה וכעוגן שלה. כיהן שנים רבות כקפטן הפועל חיפה וזכה לכינוי "המהנדס". אנגלנדר הוביל את הפועל חיפה לזכייה בשני גביעי מדינה, המפורסם בהם בשנת 1974, תחת הדרכתו של יעקב גרונדמן, לימים מאמן נבחרת ישראל.
אנגלנדר, הדובר ערבית, סיים בזמנו תואר M.A במזרחנות ובלט בכישוריו המנהליים. בשנת 1977, משלא הסכימו עם החלטות ניהוליות שהתקבלו במועצת הפועלים ונדחתה דרישתם של אנגלנדר ויוחנן וולך לנהל את הקבוצה בצוותא, עברו וולך ואנגלנדר, שכונו ה"קוסמים של חיפה", שניהם כבר מעל עשור מהכוכבים הגדולים של הכדורגל הישראלי, אל היריבה העירונית מכבי חיפה. אם מפני שצדק לגבי שגיאות ניהוליות שנעשו, ואם בשל עזיבתם של שני כוכבי הקבוצה, לאחר שלוש שנים התממשה התחזית של השניים, והפועל חיפה ירדה לליגת המשנה. בשנת 1979, לאחר שנתיים ששיחק במדיה של מכבי חיפה, פרש ממשחק.
אנגלנדר זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן, מילובן צ'יריץ', וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנובמבר 1965, במשחק בו נוצחה ישראל 0–5 על ידי נבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966. אנגלנדר שיחק במשחקי אולימפיאדת מקסיקו (1968), עת הגיעה הנבחרת לרבע גמר והודחה בהגרלה, והופעתו האחרונה בנבחרת הייתה במסגרת זו, בתיקו 1-1 מול נבחרת בולגריה. לזכותו שבע הופעות בינלאומית בנבחרת ישראל. אנגלנדר הופיע 360 פעמים בליגה במדי הפועל חיפה והבקיע 46 שערים, כמו גם הופיע עשרות פעמים במשחקי גביע.
לאחר פרישתו אימן את הפועל חיפה ועשה קריירה קצרה באימון קבוצות. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 שימש כיו"ר הפועל חיפה. כיום עוסק בעיקר בעסק המשפחתי כבעלים ומנכ"ל חברת ברזל.
אנגלנדר נחשב כסמלה של הפועל חיפה בשל היותו שחקן מצטיין ויו"ר הקבוצה, וזכרו נחרת בליבם של עשרות אלפי אוהדים. נבחר לנבחרת היובל של חיפה.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים]]
[[קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל]]
[[קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה]]
[[קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה]]
[[קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים]]
[[קטגוריה:מאמני הפועל חיפה]]
[[קטגוריה:עסקני כדורגל ישראלים]]
[[קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)]]
[[קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה]]
[[קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946]]
איון בלוך
אדם זאב
אדם זאב הוא יצור מיתולוגי, אדם שהופך לעיתים לזאב, יכול לשנות את צורתו בליל ירח מלא בין צורת אדם לצורת זאב, או אדם שנשאר לעד בצורת זאב. לעיתים, ישנן גם צורות ביניים לאנשי הזאב, שמשלבות בין תכונות אנושיות ותכונות זאביות. לפי המיתולוגיה, אדם נעשה לאיש זאב בעקבות שימוש מכוון בקסם אפל, כתוצאה מהטלת קללה, או על ידי נשיכה של אדם זאב אחר. יצורים דמיוניים אלה, המופיעים בפולקלור האירופאי, חדרו לספרות הפנטזיה ולקולנוע.
סופר מימי הביניים, גרויז מטילבורי קשר את שינוי הצורה בירח מלא, אך תפיסה זו הייתה נדירה עד שהרעיון אומץ על ידי סופרי פנטזיה מודרניים. כיום מקובלת הגישה שאפשר להרוג אדם זאב על ידי יריית קליע מכסף, אך גישה זו נובעת יותר מהשפעת ספרי פנטזיה מאוחרים מאשר מאמונות עממיות קדומות.
היסטוריה.
הפחד מאדם זאב היה קיים עוד בימי קדם. סיפורים אודות אנשי זאב נפוצים בתרבויות אירופאיות רבות:
אוקראינה, איטליה, אנגליה, אסטוניה,בולגריה, ברזיל, גליציה, גרמניה, יוון, ליטא, ספרד, סרביה, פולין, פורטוגל, צרפת, רומניה, רוסיה, שוודיה, ועוד.
במיתולוגיה הרומית, הסיפור על ליקאון הוא דוגמה עתיקה לאגדת האדם זאב. לפי המטמורפוזות יופיטר הפך את ליקאון לזאב כעונש על אכילת בשר אדם.
הלוחמים הגרמאניים המכונים "ברסרקרים" היו כנראה אחד המקורות לאגדה על אנשי-הזאב. הברסרקרים, שמוזכרים גם במיתולוגיה הנורדית, היו לוחמים אחוזי שיכרון קרב (שלעיתים היה מושג על ידי שימוש באלכוהול או סמים משני תודעה) בשירותו של אודין, שלעיתים עטו על עצמם עורות ופרוות של חיות שונות, וייצגו כוח וזעם בלתי נשלט. היו כמה סוגים של לוחמים כאלה, נבדלים על פי העורות שלבשו בקרב: דובי-אדם (Berserkir), זאבי-אדם (Úlfheðinn), וחזירי-אדם (Svinfylking). ההיסטוריון הרומי טאקיטוס (Tacitus) תיאר את הלוחמים הברבארים כך: "הם צבעו את מגנם וגופם בשחור והקפידו לתקוף בלילות האפלים ביותר, לכן הם נדמו כצבא של רוחות רפאים, המשרים על האויב את פחד המוות, האויב לא יכול היה לחזות במראה השטני הזה מכיוון שבקרב הדבר הראשון שמושמד הוא העיניים." תיאורו של טאקיטוס תואם למדי את זה של החוקר המודרני גורג' דומיזל (Dumézil): "הם לבשו עורות זאבים כדי לחקות את דרכו של הטורף, או כדי לסמל את הטרנספורמציה לצורתו של הזאב. כשהאדם עטה תלבושת זו הוא חדל מלהיות אדם והפך לטורף. הוא לא רק היה לוחם עז ובלתי מנוצח, אחוז אקסטזה הוא נהפך לחיית טרף. הלוחמים הצעירים הללו לא הסתפקו יותר אך ורק בשלל המלחמה, אלא הם התאוו גם לבשר אדם." הברסרקרים נתפסו כדמויות מאיימות בעלות כוחות מאגיים על אנושיים. הופעתם והתנהגותם הדמוניים שיוותה להם הופעה של יצורי בלהות. בעיני אנשי התקופה המקור לכוחם הרב לא היה רק מיומנויות הלחימה הגבוהות שלהם, אלא, הקשר המיסטי שלהם לעולם הפראי והאלים של כוחות הטבע.
לפי אמונות ארמניות נשים שחטאו נידונות לשבע שנים של חיים בצורת זאב. רוח מביאה לה פרוות זאב ומצווה עליה ללבוש אותה. לאחר שהיא לובשת את הפרווה היא הופכת לזאבה וטורפת את ילדיה. בהמשך, היא טורפת את הילדים של קרוביה, ואז, לאחר שסיימה לאכלם היא מתחילה לטרוף ילדים של זרים. היא משוטטת בלילות בלבד ונפתחים לפניה דלתות ומנעולים. כשהבוקר מתקרב היא חוזרת לצורתה האנושית ומסירה את עור הזאב. האדם זאב יכול למצוא לעצמו אהבה גם כן לפי המתולוגיות, אבל הוא יכול להתאהב אך ורק בנקבה מהמין שלו. הוא יכול להרגיש אותה ממרחקים ולהתאהב.
האמונה באנשי זאב רווחה במיוחד בצרפת במאה ה-16, ונערכו משפטים רבים בשל כך. בחלק מהמקרים הייתה עדות ברורה כנגד המואשמים שהואשמו ברצח ואף קניבליזם, אך לא נמצא כל קשר למעורבות של זאבים בדבר. במקרים אחרים הייתה עדות ברורה כנגד זאב מסוים, אך לא היה דבר כנגד הנאשמים. כמעט בכל המקרים הייתה נכונות יוצאת דופן של הנאשמים להודות באשמה, ואפילו לתת עדויות מפורטות על המטמורפוזה שהם עברו לכאורה, אך עם זאת כשהיסטריית אנשי הזאב הייתה בשיאה נקבע במשפט שנערך ב-1603 שליקאנתרופיה (הפיכה לאנשי זאב) היא לא יותר מהזייה פרועה.
הפיכה לאדם זאב.