הודות לגיוון במוצאיהם של תושבי העיר, בכל שנה בחודש ספטמבר נערך באוברה פסטיבל המהגרים הלאומי. הפסטיבל נועד כדי להציג את מגוון התרבויות של המהגרים בארגנטינה בכלל ובאוברה בפרט. הפסטיבל נערך בפארק האומות (Parque de las Naciones) בעיר, שנועד גם הוא כדי להנציח את המגוון באוברה וקיימים בו בתים המייצגים כל קבוצת מהגרים. בפסטיבל קבוצות ממוצאים אתניים שונים מציגות בו כל אחת את המנהגים והמסורות שלה.
תחבורה.
אוברה נמצאת במסלולם של הכבישים הלאומיים 14, המקשר בין פרובינציית מיסיונס ופרובינציית אנטרה ריוס, ו-103, החוצה את פרובינציית מיסיונס ממזרח למערב.
נאהבים
נאהבים (באנגלית: The Lovers) היא נובלת מדע בדיוני מאת פיליפ חוזה פארמר, שיצאה לאור בשנת 1952. סיפור זה הוא סיפורו הראשון של פארמר שהתפרסם ועליו זכה בפרס הוגו. הספר הוא מסוגת מפגש ראשון המתרחש על כוכב הבית של חוצנים.
עלילה.
רקע היסטורי.
הרקע ההיסטורי לעלילה הוא מלחמה אפוקליפטית שהתרחשה בעבר בין תושבי כדור הארץ לבין מתיישבים על המאדים. במהלך מלחמה זו הושמדו רוב תושבי כדור הארץ באמצעות נשק ביולוגי, ולאחר מכן רוב תושבי המאדים. על פני כדור הארץ נותרו מספר קטן מאוד של ניצולים, למעט מספר אזורים חריגים שלא נפגעו כלל ומהם התפתחה האנושות מחדש: איי הוואי, איסלנד וישראל. המדינות שלא נפגעו השתלטו על שטחי כדור הארץ ויצרו מערך כוחות חדש, הכולל שני מוקדי כוח ראשיים: ברית הייג'אק והרפובליקות הישראליות.
הרקע לעלילה.
העלילה מתרחשת בקרב אנשי ברית הייג'אק. מדינת הייג'אק היא מדינה דתית טוטליטרית המפעילה על אזרחיה שיטות של דיכוי ושליטה המוכרות מההיסטוריה של גרמניה הנאצית וברית המועצות, כאשר האידאולוגיה המצדיקה את מערך השלטון היא דת שפותחה על ידי נביא בשם סיגמן, דת שנועדה מלכתחילה להשיג שליטה בתושבי המדינה על ידי הצדקת שלטון טרור והצגת כל מתנגד אפשרי כחוטא. המדינה שולטת לחלוטין בחיי אזרחיה – מחינוכם כילדים והתנייתם לשיטות המדינה, בחירת מקצוע עבורם, בחירת בן/בת זוג וכן הלאה.
עלילת הספר עוסקת בחבר במשלחת לכוכב לכת דמוי ארץ שהתגלה במרחק 40 שנות אור. משימת המשלחת היא מחקר ביולוגי שיאפשר פיתוח נשק להשמדת כל תושבי הכוכב על מנת לאכלסו על ידי אזרחים מברית הייג'אק.
הפלנטה, המכונה כמועוץ, היא פלנטה בה עיקר בעלי החיים התפתחו מחרקים, בהם מספר גזעים תבוניים. יחד עם זאת, התקיימו בעבר הרחוק על הפלנטה יונקים דמויי אדם, ומחקרם מהווה את הכיסוי לפעילות האמיתית של המשלחת.
דמויות.
גזעים.
בנוסף, מאוכלסת הפלנטה בצורות חיים רבות נוספות, רובן חרקים.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית על ידי המתרגם אריאל כהן, וראה אור בהוצאת זמורה-ביתן-מודן, תל אביב 1979.
פרנסואה מאנגולם
אברהם פצ'ורניק
אברהם פָּצ'וֹרְניק ("פצ'ו") (Patchornik; 24 ביוני 1926 – אוקטובר 2014) היה כימאי אורגני ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, ראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון והמדען הראשי הראשון של משרד הפיתוח (1970–1973).
חקר חומצות אמיניות, פפטידים וחלבונים וציקליזציה (יצירת מולקולות מעגליות), והתמקד במדע שימושי: בין היתר המציא שיטות לביקוע חלבונים (המשמשות במחקר ביוכימי) והניח יסודות לשימוש בריאגנטים פולימריים בסינתזה (בעיקר של פפטידים). חתן פרס רוטשילד במדעי הכימיה (תשמ"ח-1988).
ביוגרפיה.
אברהם פצ'ורניק נולד בשנת 1926 בנס ציונה, דור רביעי לחקלאים במושבה, בנם של בלה לבית קרימן ויהושע פצ'ורניק. אמו עלתה לארץ מרוסיה ב-1923, ואביו, יליד המושבה, היה חקלאי בענף גידול הדבורים כאביו לפניו, ברוך משה פצ'ורניק, שבתורו המשיך את דרכו של חותנו (סבא-רבא של אברהם פצ'ורניק), ראובן לרר (פצ'ורניק), מראשוני הדבוראים בארץ ישראל וממייסדי נס ציונה.
למד בגימנסיה הריאלית במושבה ראשון לציון (במחזור הראשון). לימודי הכימיה בגימנסיה העצימו את אהבתו למדע, ובמהלך לימודיו הקים בכוחות עצמו מעבדה בפאתי הפרדס המשפחתי, שבה ביצע ניסויים בחומרים שהשיג בבית המרקחת, בדשנים כימיים וכיוצא בזה. לאחר תום לימודיו, נסע ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, תחילה מתמטיקה ולאחר מכן כימיה. מאחר שהגימנסיה לא הייתה מוכרת על ידי מחלקת החינוך, נאלץ להשלים במשך שנתיים לימודים לתעודת בגרות, ובמקביל למד באוניברסיטה.
תוך כדי לימודיו התגייס לחי"ש, ועם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס ללחימה. בשל הרקע שלו בכימיה, היה לחבלן. הוא נפצע בקרב בלטרון, ולאחר שהחלים השתתף בכיבוש הגליל.
לאחר תום המלחמה חזר ללימודיו. הוא פיתח "קיצורי דרך" באנליזה כימית. נושא עבודת המוסמך שלו, שנעשתה בהנחיית ד"ר שאול פטאי ופרופ' מקס פרנקל, היה "הכנת חומצות סולפיניות על-ידי סולפינציה של דיאריל אתילנים בתיאוניל כלוריד" (תשי"א). בשנת 1952 קיבל תואר מוסמך במדעים באוניברסיטה העברית, והחל לחפש מנחה לדוקטורט. הוא שאף להתקבל למעבדת של פרופ' אפרים קצ'לסקי (קציר), המנהל-המייסד של המחלקה לביופיזיקה במכון ויצמן למדע, וכשגילה על נסיעה מתוכננת של קציר מרחובות לירושלים (נסיעה שבאותה תקופה נמשכה מספר שעות), ביקש וקיבל רשות להצטרף אליה, בתנאי שיישב ליד הנהג ולא יפריע לשיחתם של קציר ותלמידתו, שישבו במושב האחורי. לימים סיפר פצ'ורניק:
וכך ב-1952 החל פצ'ורניק את עבודת הדוקטור שלו במכון ויצמן בהנחייתו של קצ'לסקי. עבודתו נסבה על סינתזה של פולִי-אלפא-חומצות אמיניות (Poly(α-Amino Acid)) (כמודלים של חלבונים), ובפרט סינתזה של מרכיבים בפולי-טריפטופן ובפולי-היסטידין (כותרת העבודה: "פוליטריפטופן: תכונת הטבעת האימידזולית שבהיסטידין פוליהיסטידין", תשט"ז-1955). ב-1956 קיבל תואר דוקטור בכימיה ונסע לפוסט-דוקטורט במכונים הלאומיים לבריאות (NIH) של ארצות הברית שבמרילנד. שם עבד אצל פרופ' ברנהרד ויטקופ , ופיתח ביחד איתו גישה חדשה בחקר המבנה הראשוני של החלבונים. הוא פיתח בעזרתו שיטות כימיות לביקוע חלבונים במקומות מוגדרים מראש באמצעות ריאגנטים, וכעבור שנה של עבודה הצליח להראות כיצד ניתן לבקע חלבונים לחומצה אמינית אחת מוגדרת – טריפטופן.
כבר מראשית דרכו, התבלט פצ'ורניק בגישה שימושית למדע, וביקש להתמקד במחקרים בעל השלכות מעשיות. הוא היה בין הראשונים במכון ויצמן שהעזו להכריז שהם בעד מחקר שימושי, בתקופה שבה רוב המדענים בישראל תמכו דווקא במדע טהור. בראיון ב-1999 סיפר: "לא הבנתי מדוע מדענים משקיעים מאמצים במחקרים שלא נועדו לקידום יישומים כלשהם". כשחזר ב-1958 מ-NIH למכון ויצמן, הציע להקים מפעל להפקת חומרים ביוכימיים, שבו יסונתזו תרכובות ממשפחת הנגזרות של חומצות אמיניות – תרכובות יקרות מאוד, שכן נדרש להכנתן ידע רב, ויש להן דרישה בעולם המחקר. למחקר שעמד בבסיס המפעל צירף את הפרופסורים אפרים קציר, מיכאל סלע ואריה ברגר. בשנה הראשונה היה זה מפעל של איש אחד: פצ'ורניק עסק בהכנת החומר, בטיפול בו ובהתקשרות המסחרית. עם הקמת חברת "ידע" כזרוע היישומים של המכון ב-1960, עבר המפעל לידיה (כעבור כמה שנים נמכר הרעיון לחברת "סיגמא"), והוא שב למחלקה לביופיזיקה.
פצ'ורניק עבד עם מורו קציר במחלקה לביופיזיקה דרך ארוכה, עד שיצא לדרך עצמאית במכון. בשנות ה-60 פיתח בעזרתו וביחד עם תלמידם מתי פרידקין את השימוש בריאגנטים פולימריים (כלומר, מגיבים כימיים הקשורים למולקולות גדולות בלתי מסיסות), המאפשרים לסנתז תרכובות כימיות באופן אופטימלי, בעיקר בסינתזה של פפטידים (לרבות פפטידים בעלי חשיבות ביולוגית).
ב-1968 התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לביופיזיקה. באפריל 1970 התמנה למדען הראשי הראשון של משרד הפיתוח, שהיה המשרד השני שמונה לו מדען ראשי (בעקבות המלצת ועדת קצ'לסקי, בראשותו של אפרים קצ'לסקי (קציר), לייסד לשכות מדענים ראשיים במשרדי הממשלה). הוא כיהן בתפקיד זה עד סוף שנת 1973, ובמקביל המשיך בעבודתו המדעית במכון ויצמן, ובראשית שנות ה-70 התמנה לראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון.
לאורך הקריירה שלו פרסם פצ'ורניק כ-200 מאמרים מדעיים. בתחום היישומי רשם יותר מ-40 פטנטים, בהם פטנטים על שיטות חדשות להפקת פניצילין וחומרים אנטיביוטיים אחרים. בנוסף, שימש כיועץ לכמה שרי משטרה בתחום הזיהוי הפלילי. הוא הנחה 15 דוקטורנטים, שתשעה מהם היו לפרופסורים, בהם מתי פרידקין מהמחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן (1967, ביחד עם אפרים קצ'לסקי), מריאן גורצקי, בכיר בתעשיית הביוטק בארץ (1971, ביחד עם מאיר וילצ'ק), ויחיאל שי מהמחלקה לכימיה ביולוגית במכון ויצמן (1984). בשנת תשמ"ח-1988 זכה בפרס רוטשילד במדעי הכימיה.
לאחר פרישתו לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנות ה-90 המשיך בעבודתו המדעית, ולצד זאת חקר את ההיסטוריה של העלייה הראשונה בכלל ושל נס ציונה בפרט.
חיים אישיים.
אשתו של פצ'ורניק, צפורה לבית קַצְפְּרוֹבסקי, בת המושבה נס ציונה, הייתה חקלאית. אביה, שמשון קצפרובסקי, עלה לארץ ב-1909, הוסמך כאגרונום באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ועם שובו לארץ ישראל, עסק בפיתוח החקלאות בארץ: היה ראש מחלקת ההדרים והשימורים, הדריך בנושא נטיעות וטיפול בפרדסים ופרסם מאמרים בנושא גידול ושימור פירות וירקות (הוא נהרג בהפצצה של מטוסים מצריים במלחמת העצמאות).
פצ'ורניק התגורר בנס ציונה עם אשתו צפורה עד מותו. הוא היה אב לבת ושלושה בנים: נונה אורבך (אמנית ומטפלת באמנות), שוקי, שחר וגיא פצ'ורניק (שהלך בעקבות אביו, והוא מרצה בכיר במחלקה לכימיה ביולוגית באוניברסיטת אריאל בשומרון).
אברהם פצ'ורניק היה אדם חסון, גבוה ורחב כתפיים, שומר מסורת, ודבוראי מומחה, שרחש חיבה רבה לדבוראות והוסיף לעסוק בכך מפעם לפעם לצד עבודתו המדעית.