צום נוסף הנחשב מומלץ אך אינו חובה, וקיומו הוא ביטוי לאדיקות דתית, הוא צום בחודש שוואל, החודש העשירי בלוח השנה המוסלמי. מוסלמים אדוקים בוחרים שישה ימים בחודש שוואל (לאחר תום עיד אל-פטר), וצמים בהם כמעין המשך לצום רמדאן (הוא החודש התשיעי בלוח המוסלמי). מסורות מוסלמיות אומרות מפי מוחמד, כי מי שצם ברמדאן ובשישה ימים מחודש שוואל, נחשב כמי שצם שנה שלמה.
ברפואה.
הצום קיים בעולם הרפואה כמרפא לחוליים מסוימים ולחיזוק מערכת הבריאות בכלל. הרופא היווני היפוקרטס כינה את הצום הרפואי כ"סכין המנתחים של הטבע".
מרחב המחיה
רוזנבורג
בנואה מנדלברוט
בֶּנוּאָה מנדֶלבּרוֹט (בצרפתית: Benoît Mandelbrot; 20 בנובמבר 1924 – 14 באוקטובר 2010) היה מתמטיקאי יהודי צרפתי-אמריקאי יליד פולין, הוגה רעיון הפרקטלים. כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ייל וכחוקר במרכז המחקר של חברת IBM.
קורות חיים.
מנדלברוט נולד בוורשה בירת פולין למשפחה משכילה. אמו הייתה רופאה, אביו היה סוחר בגדים, ודודו, שולם מנדלברוט, היה מתמטיקאי נודע, ממייסדיה של חבורת בורבאקי. בגיל 12 היגרה משפחתו לפריז. בתקופת מלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה מפריז לאחת מערי השדה, ובשנת 1944 חזר מנדלברוט לפריז, שבה למד ב"אקול פוליטקניק" ועם מוריו נמנו גסטון ג'וליה ופול לוי. הוא סיים את לימודיו אלה בשנת 1947, ועבר ללמוד הנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא חזר לפריז, ובשנת 1952 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה.
בשנים 1949–1957 עבד במרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת, ובמהלך תקופה זו שהה שנה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנת 1955 נישא לאלייט כגן ועבר להתגורר בז'נבה. בשנת 1958 היגר לארצות הברית, שם הצטרף למרכז המחקר של חברת IBM, ביורקטאון הייטס שבמדינת ניו יורק. במשרה זו, שבמהלכה מונה לעמית יבמ, החזיק עד פרישתו לגמלאות.
עם פרישתו מחברת IBM בשנת 1987 מונה מנדלברוט לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ייל. ב-1989 זכה בפרס הארווי וב-1993 בפרס וולף לפיזיקה.
ב-14 באוקטובר 2010 נפטר מנדלברוט מסרטן הלבלב, בגיל 85.
מחקריו.
משנת 1955 ואילך חקר מנדלברוט נושאים מגוונים כתורת האינפורמציה, כלכלה ודינמיקת נוזלים. הוא השתכנע שהעיקרון של דמיון עצמי מופיע בכל התחומים הללו, ובשנת 1975 טבע את המונח פרקטל לתיאור תופעות כאלה. הוא פרסם רעיונות אלה בספר Les objets fractals, forme, hasard et dimension. בשנת 1979, בעת שהיה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, החל לחקור פרקטלים הקרויים קבוצת ג'וליה, שהיו בלתי משתנים תחת טרנספורמציות מסוימות במישור המרוכב. בהמשך לעבודה קודמת של גסטון ג'וליה ופייר פאטו, השתמש מנדלברוט במחשב כדי לשרטט את קבוצת ג'וליה של המשוואה z2 - c. תוך חקירתה של קבוצה זו גילה את הפרקטל שנקרא על שמו - קבוצת מנדלברוט.
בשנת 1982 פרסם מנדלברוט גרסה מורחבת ומעודכנת של רעיונותיו בנושא הפרקטלים בספר The Fractal Geometry of Nature. לספר זה הייתה השפעה רבה על הפיכת הפרקטלים לנושא הנכלל בזרם המרכזי של המתמטיקה.
אף שמנדלברוט טבע את המושג "פרקטל", רבים מהעצמים המופיעים בספרו The Fractal Geometry of Nature נחקרו קודם לכן על ידי מתמטיקאים אחרים, אך נחשבו לעצמים חריגים ובלתי טבעיים. מנדלברוט קיבץ עצמים אלה יחדיו ועמד על תכונותיהם המשותפות, כגון דמיון עצמי וממד האוסדורף שאינו שלם. הוא הדגיש את השימוש בפרקטלים ככלי לתיאור תופעות טבע, כגון מבנהו של קו החוף (ראו פרדוקס קו החוף), מבנה של צמחים, מבנה של כלי דם, התקבצות גלקסיות, תנועה בראונית והמחירים בשוק ניירות הערך.
מנדלברוט הציג את הדעה שדווקא הפרקטלים מתאימים לתיאור עולם הטבע יותר מאשר הצורות הפשוטות של הגאומטריה האוקלידית. הוא מתאר זאת בהקדמה לספרו The Fractal Geometry of Nature: .
הרנסאנס
מאה שערים
מאה שערים היא שכונה חרדית ותיקה במרכז ירושלים, בקרבת מרכז העיר והעיר העתיקה ואחת השכונות היהודיות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות ירושלים העתיקה.
גבולות השכונה כיום: במערב – רחוב נתן שטראוס, בדרום – רחוב בני ברית ורחוב הרב שמואל סלנט, במזרח – רחוב שבטי ישראל, ובצפון - רחוב מאה שערים ורחוב שומרי אמונים.
ייסוד השכונה.
מייסדי השכונה.
מאה שערים הייתה השכונה החמישית שנבנתה מחוץ לחומות העיר העתיקה, והייתה אז הגדולה והמרוחקת ביותר. הוקמה בידי אנשי היישוב הישן היוצאים מהעיר העתיקה. קדמו לה משכנות שאננים, מחנה ישראל, נחלת שבעה ובית דוד.
השכונה נוסדה על ידי "חברת בוני ירושלים". קבוצת המייסדים כללה את בן-ציון ליאון, יוסף ריבלין ויואל משה סלומון שהיה ממקימי שכונות נחלת שבעה ובית דוד. בראש הקבוצה עמדו הרב שלמה זלמן בהר"ן והרב שמואל הומינר, שבנה בה את הבית הראשון והיה הראשון שהעז לעבור לגור שם גם בלילה. הייתה זו "שכונת אגודה", אחת ממספר שכונות שנבנו אז על ידי התאגדות תושבים שביקשו להקים בתי מגורים בתנאים חברתיים וכלכליים נוחים. מאה חברי האגודה היו רחוקים מלהיות בעלי אמצעים – ברובם התפרנסו מכספי החלוקה, ולכן, ככל הנראה, רכשו לעצמם מגרש מרוחק יחסית מדרך המלך של אותה תקופה – רחוב יפו, שבסביבתו הקרובה היו מחירי הקרקעות גבוהים יותר. הקרקע נרכשה בשלושה שלבים מערביי הכפר ליפתא, סה"כ כ-32 דונם.
מייסדי השכונה בחרו לה שם מפסוק מפרשת תולדות, שהייתה פרשת השבוע בזמן ייסוד החבורה: (בראשית, כו, יב), וכן משום שמייסדיה מנו מאה חברים. השם נבחר גם כיוון ש"מאה שערים" שווה בגימטריה ל-666. מספר זה מסמל, על פי הגר"א, שמקימי השכונה היו צאצאי תלמידיו, את משיח בן יוסף וקיבוץ גלויות.
הקמת השכונה והתפתחותה.
מתכנן השכונה היה האדריכל והארכאולוג הגרמני תושב ירושלים קונרד שיק. באייר ה'תרל"ד (מאי 1874) הונחה אבן הפינה לשכונה ובראש חודש כסלו ה'תרל"ה (דצמבר 1874) הושלמה בנייתם של עשרת הבתים הראשונים בשכונה. בה'תרמ"א (1880) חגגו את חנוכת השכונה כולה, ובמהלכה הוגרלו בתי השכונה בין חברי הקבוצה.
בשנת ה'תר"ן (1890) כללה השכונה 200 בתים וכ-800 תושבים, ושלוש שנים לאחר מכן עלה מניין הבתים ל-300 ומספר התושבים לכ-1,500, כתוצאה משיעור הילודה הגבוה וגלי העלייה ממזרח אירופה. הגידול המהיר באוכלוסייה פגע בסטנדרטים התברואתיים והיא הפכה למקום מגורים צפוף ומוזנח. לכך תרמה גם העובדה שלאחר מלחמת העצמאות וחלוקת ירושלים הייתה השכונה לשכונת ספר הסמוכה לגבול הירדני.
ניהול השכונה הופקד בידי ועד אשר מנה 7 חברים ואכף את התקנון הנוקשה של השכונה. בצד הקפדתו היתרה על ניקיון השכונה וקביעת תקנות באשר לניקוז מים באמצעות מרזבים אל בורות המים, דאג הוועד גם לשמר את אופייה האדוק בתקנות מסוג "אסור להשכיר דירה למי שאינו מוחזק לישראל כשר". כדי למנוע חשש שברבות הימים ישתנה אופי האוכלוסייה, נקבע מראש כי התקנות הן לדורות ואין לשנותן.
כרבני השכונה כיהנו, בין השאר, הרב שאול חיים הלוי הורוויץ שייסד את ישיבת מאה שערים יחד עם הרב זרח ברוורמן וכיהן כרב השכונה וראש הישיבה בשנים (ה'תרמ"ה-ה'תרס"ה), וכן בן אחותו הרב יוסף גרשון הורביץ שכיהן בתפקידים אלו כ-46 שנים (ה'תרס"ה-ה'תשי"א).
בשנים האחרונות מתרבות החנויות בשכונה ורחוב מאה שערים הפך לשדרת מסחר. ישנם המנסים להיאבק בתופעה ולמנוע מכירת דירות לבתי עסק.
מבנה השכונה.
בתי השכונה נבנו במקור כחומה רציפה, מטעמי ביטחון, וקירותיהם החיצוניים מקיפים חצר פנימית גדולה. כמו בעיר העתיקה באותם ימים, השערים נסגרו עם רדת הלילה ונפתחו שוב עם בוקר. בחצר מוקמו בורות המים המרכזיים של השכונה. עם גידול אוכלוסיית השכונה נבנו בתים נוספים בתוך אותה חצר, כך שאיבדה במידה רבה את אופייה המקורי.
כחלק מגידולה של השכונה נבנו סביבה "שכונות לוויין", ובהן בתי ורשה, בתי אונגרין, בתי נייטין, בית ישראל. סביב השכונה נבנו שכונות, קריות ושיכונים חרדיים נוספים. הכיכר המרכזית באזור היא כיכר השבת, המחברת את מאה שערים עם שכונת גאולה הסמוכה. לאחרונה מסתמנת מגמה של שיפוץ והרחבה של בתים בשכונה תחת פיקוח עיריית ירושלים והמועצה לשימור אתרים.
אוכלוסיית השכונה.
השכונה מורכבת כיום מרוב מוחלט של חרדים המשתייכים לזרמים שונים, בעיקר חסידים וליטאים, וכוללת עשרות ישיבות, בתי כנסת וכוללים. נכון ל-2016, מתגוררים בה כ-9,400 בני אדם.
לצד נוכחות של חסידויות הקשורות לאגודת ישראל, כגון חסידות קרלין וחסידות סלונים, מהווה השכונה גם מעוז של הקהילות המשתייכות לעדה החרדית: תולדות אהרן, תולדות אברהם יצחק, סאטמר ועוד, וכן נטורי קרתא. קבוצות אלה מוכרות בהתנגדותם החריפה למדינת ישראל ולציונות. הן בחרו בדרך חיים של הסתגרות והתבדלות, כמעין "גטו" מרצון. אנשי העדה החרדית מארגנים לעיתים הפגנות נגד "השלטון הציוני" על רקע נושאים כמו חפירות קברים עתיקים על ידי ארכאולוגים, גיוס בני ישיבות לצה"ל ואי שמירת השבת בעיר.
מתיחות דתית.
אופייה המיוחד של השכונה מושך קבוצות תיירים הבאים להתרשם ממנה או לקנות ספרי קודש, תשמישי קדושה ויודאיקה בחנויות ברחובה הראשי. ביקורים אלה גורמים לעיתים לחיכוכים בין המבקרים לבין חלק מהתושבים, המתנגדים בעיקר לכניסת נשים בלבוש שנתפס על ידם כבלתי צנוע. בשבתות וחגים סגורה השכונה לכניסת כלי רכב. חברת אגד אינה נכנסת לשכונה עקב הפגנות של מיעוט קיצוני הטוען שהחברה מחללת שבת.
באוקטובר 2011 פסק בג"ץ כי בשכונה לא תתאפשר עוד הקמת גדרות, מתיחת בדי יוטה או הצבת סדרנים פרטיים, כדי לאכוף הפרדה בין גברים לנשים, וכי ימונה איש קשר בין המשטרה לתושבים, שירכז תלונות שיופנו בעניין.
אמפר