טענות לשימוש בטכניקות של "שטיפת מוח" או דומות להן הושמעו גם ביחס לכתות דתיות שונות, ובמיוחד באשר לשימוש בחזרה אינסופית על עקרונות מסוימים במשך זמן רב, הגבלת נגישות למידע, מניעת שינה וכדומה. עם זאת, מחקרים שונים שבוצעו לא הצליחו לאשר את הטיעון שקיימת שיטה יעילה ל"שטיפת מוח" או שינוי תודעתי מתמשך. למעשה, רוב הממצאים מורים על כך שהשינוי הניתן להשגה באמצעות טכניקות אלו אינו יכול לעמוד בפני עצמו למשך פרק זמן ארוך ונדרשת "תמיכה" באמצעות אינדוקטרינציה מתמדת, שינוי הסביבה הפיזית של הקרבן באופן תמידי, שינוי פעיל באורחות החיים, מניעת חשיפה למידע או צורת חשיבה אחרת, וכן הלאה.
אמצעים.
על פי רוב, ניסיון ל"שטיפת מוח" נעשה באמצעים הבאים:
מסב
מֵסַב (מכונה גם לגר) הוא אלמנט מכני המאפשר תנועה יחסית בין שני חלקים, יחד עם העברת עומס ביניהם. מטרת המיסב היא הורדת החיכוך והשחיקה הנובעים מתנועה זאת. דוגמאות לתנועה לא מאולצת במסב יכולות להיות תנועה קווית בכיוון הצירי או תנועה סיבובית בכיוון המשיקי.
דוגמאות נפוצות לשימוש במיסבים הם חיבור ותמיכת צירים במערכות מכניות. בדוגמה הנתונה הציר הוא גוף אחד שמחובר למיסב והמערכת המכנית הוא הגוף השני.
קיימות שתי שיטות עיקריות להקטנת החיכוך והשחיקה: סיכוך על ידי סיכה והחלפת חיכוך קינטי בחיכוך בגלגול, על ידי הוספת אלמנטי גלילה. מפה נהוג לסווג את המיסבים למסבי החלקה ומסבי גלילה.
כמו כן, ניתן לסווג מיסבים על ידי כיוון ההעמסה ודרגות החופש הלא מאולצות.
סיווג לפי אופן הקטנת החיכוך.
מסב החלקה.
מסב החלקה סיבובי מורכב משתי טבעות. הקטנת החיכוך בין הטבעות נוצרת על ידי הפרדה שלהן בעזרת הסיכה.
תת סוג נפוץ של מיסבי החלקה הם מיסבים הידראוליים. במיסבים אלו נוצרת שכבת זרימה המפרידה בין הטבעות.
דוגמה למיסב הידראולי נפוץ היא מיסב Michell המשמש לתמיכת עומס צירי במכונות גדולות הסובבות במהירות קבועה, כגון טורבינות וגנרטורים תעשייתיים.
מסב גלילה.
מיסב גלילה מקטין את החיכוך בין טבעות המיסב על ידי החלפת חיכוך החלקה בחיכוך גלילה. בנוסף לטבעות ולגופי הגלילה, המיסב יכול לכלול מכלאה שמטרתה היא שמירת מרחק קבוע בין גופי הגלילה.
ארבעה סוגי גופי גלילה נפוצים הם: כדורים, גלילים, קונוסים וחביות. המסבים הנפוצים בתעשייה הם מסבים כדוריים (Deep groove ball bearings). יתרונם של מסבים אלו מאפשרים להעביר עומס שקול בכיוון משתנה.
מסבים הקוניים דורשים הגדרה של כיוון העומס השקול אך מאפשרים העמסה גדולה יותר. מיסבים חביתיים מאפשרים שינוי של הזווית בין טבעות המיסב וחסינות גבוהה לחוסר שיוור.
מיסבי גלילה סובלים מהתעייפות מגע בגלגול. אורך חיי המיסב תלוי בעיקר במהירות הסיבוב וההעמסה שלו. בחירת המיסב מתבצעת בהתחשב באורך חיי העבודה הנדרשים. הערכת אורך חיי המיסב מתבצעת על ידי שימוש בקורלצית L10 המשקפת את אורך החיים בו, בתנאי עבודה תקינים, עד להסתברות של 10% לכשל.
קרדיולוגיה
קרדיולוגיה (Cardiology, מיוונית: καρδίᾱ פירושו "לב") היא ענף ברפואה העוסק במחלות לב וכלי דם (ראו: מחלות של מערכת הדם).
קרדיולוגיה היא התמחות-על בענף הרפואה הפנימית. על מנת להיות קרדיולוג מוסמך במדינת ישראל דרושה התמחות בסיס באורך שלוש שנים ברפואה פנימית ולאחר מכן שלוש שנים נוספות התמחות-על בקרדיולוגיה.
קיים הבדל בין קרדיולוגיית מבוגרים, העוסקת בעיקר במחלות לב (כמו: חסימת עורקים, אוטם שריר הלב, ומחלות כלי דם); לבין קרדיולוגיית ילדים העוסקת בעיקר במומי לב מולדים, מומים כחלוניים, ובעיית מסתמים.
הלב.
ללב, המצוי במרכזו של ענף הקרדיולוגיה, מס' תכונות אנטומיות ופיזיולוגיות שתועדו ונחקרו במשך מאות שנים. בעוד הרבה ידוע לנו על תפקודו הבריא של הלב, הקרדיולוגים חוקרים ומעמיקים בהפרעות וליקויים בתפקודו.
הלב הוא שריר שמתפקד כמשאבה המפמפמת את הדם אל הגוף כולו.
העברת הדם לגוף מתבצעת בשני מחזורים:
המחזור הריאתי (המכונה "הקטן") - הדם נכנס מהווריד החלול (vena cava) לעלייה הימנית של הלב, וממשיך אל חדר ימין, משם הוא זורם לריאות דרך עורק הריאה, המתפצל ל-2 (עורק אחד לכל ריאה), ומובל לנאדיות הריאה, מהן הוא עובר לווריד הריאה, דרכו הוא זורם אל העלייה השמאלית. הדם מגיע לריאות כשהוא עני בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני ועל כן תפקיד הריאות הוא להעשירו בחמצן.
המחזור הסיסטמי (המכונה "הגדול") - הדם נכנס לעלייה השמאלית וממשיך אל חדר שמאל, משם הוא זורם אל אבי העורקים. בהמשך, יתפצל אבי העורקים לעורקים, עורקיקים, נימים, ורידונים, ורידים, ולבסוף הוא זורם דרך הוריד הנבוב עליון ותחתון אל העלייה הימנית. דם עשיר בחמצן זורם בכל חלקי הגוף, מעביר להם את החמצן שהוא מכיל ומתרוקן עם הגעתו בחזרה ללב.
הפרעות.
הקרדיולוגיה עוסקת בחריגות הלב מתפקודו הנורמלי, בין אם בשל בעיה בלב עצמו או בין אם בגורם מחוץ ללב.
הפרעות בתפקוד הלב מובילות למחלות לב וכלי הדם (מחלות קרדיווסקולריות) המהוות גורם משמעותי בשיעור התמותה העולמי. למעשה, ב-2009 עמד שיעור התמותה בארצות הברית ממחלות אלו על כ-236.1 לכל 100,000 איש.
הפרעות בכלי הדם הכליליים.
בניגוד להנחה המתבקשת כי הלב יזין את עצמו מתוך מחזורי הדם שעוברים בו, הלב איננו נוהג כך ועליו לקבל אספקה של תזונה וחמצן מעורקים חיצוניים לו ככל איבר אחר בגוף. זהו מחזור הדם הכלילי, המורכב מעורקים וורידים כליליים.
להפרעות בכלי הדם הכליליים עלולות להיות תוצאות מרחיקות לכת.
דוגמאות להפרעות אלו: תסמונת כלילית חריפה, תעוקת לב, טרשת עורקים, אוטם בשריר הלב ("התקף לב").
דום לב.
דום לב הוא המונח הכללי למצב בו ישנה הפסקה מוחלטת בפעילות הלב ועל כן הדם מפסיק לזרום אל הגוף וממנו.
הדבר נגרם מכמה סיבות: הפסקה בפעילות החשמלית של הלב, פרפור חדרים, קצב לב מואץ של אחד מהחדרים ועוד.
מומים מולדים.
מומי לב מולדים מחולקים ל-3 קבוצות שונות על פי הפתופיזיולוגיה שלהם:
ישנם מומים עם מאפיינים מעורבים - כך למשל, truncus arteriosus, וכן תסמונת לב שמאלי היפופלסטי.
שעתוק
בולדוג אנגלי
בולדוג אנגלי, ובקיצור בולדוג, הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע.
במקור טופח הבולדוג במאה ה-17 באנגליה ללוחמת שוורים, מימי הביניים, במשך כ-600 שנה, הבולדוג שימש לגירוי וללחימה בשוורים. הייתה סברה, שגירוי השוורים לפני השחיטה תגרום לריכוך בשרם. לצורך כך היו משסים כלב בפר כבול או מותש. נוהג זה הפך ל"ספורט" פופולרי, שמשך קהל רב. מבנהו של הבולדוג, שפותח מגזע המסטיף, הפך אותו מתאים במיוחד לתפקיד: קצר רגליים, פראי, ובעל לסתות חזקות. פניו הקצרות הועילו גם כן, והוא יכול היה לנשוך את אפו של השור ברגע שזה הוריד את ראשו כדי לנגוח בכלב. הבולדוג לא היה מרפה גם כאשר השור היה מרים אותו לאוויר, ולעיתים גם היה נפצע בצורה קשה. בשנת 1835 הוצאה ההתגרות בפרים אל מחוץ לחוק. מאז נעלם כושר הלחימה של הבולדוג, והודגשו מבנה גופו ופניו המכווצים.
בתרבות הפופולרית.
ג'ון בול, הדמות הבדיונית המסמלת את אנגליה, מתואר לרוב כאשר הוא מלווה בכלב בולדוג.
שריון גוף
שריון הגוף הוא מעטה שריון או חליפת שריון הנלבשת על ידי הלוחם ומגנה על גופו. השריון בנוי על מעטה מחומר קשיח שיוכל למנוע מחרב או חץ (כלי נשק חדים) לחדור בעדו. פעמים רבות נלבשה מתחת לשריון שכבה של בולם זעזועים (בדרך כלל בד עבה) שנועדה לספוג מכות חזקות ולרככן. מאחר שהלוחם היה צריך להילחם בזמן שהוא לבוש שריון, תוכנן השריון כך שיגביל כמה שפחות את חופש התנועה של הלוחם. השריונות היו נפוצים במלחמה במשך אלפי שנים והתפתחו עם גילוי טכנולוגיות חדשות של הנדסת חומרים כגון תפירת עורות, עיבוד מתכת וחומרים מרוכבים.
שריון בעת העתיקה.
העדויות הראשונות להופעת השריון מקוטעות, ולא ברור מי התחיל להשתמש בו לראשונה ומתי. עם זאת, קיימות עדויות מוצקות להופעת שריון במהלך האלף הרביעי לפנה"ס בממלכת שומר, בה היה חיל רגלים כבד שעטה שריון רב. הוא כלל מגן (בדרך כלל עשוי עץ עם חיזוקי מתכת) וקסדה. במהלך התפתחות השריון ובעקבות התפתחות המתכות שגרמו לכניסתם לזירה של כלי נשק בעלי חוד מתכת, נוספו לשריון העור יריעות ארד על מנת להגביר את חוזקו, והוא הגן בעיקר על פלג הגוף העליון - חזה ובטן ואגן הירכיים.
עד תחילת ימי הביניים השריון לא כיסה את הגפיים מאחר שבאמצעים הטכנולוגיים של אותה תקופה, כיסוי כזה היה פוגע ביכולתו של הלוחם לתפעל כלי נשק. בשביל להגן על הגפיים, הלוחמים לבשו מגיני זרועות ומגיני שוקיים (מדובר בגלילי או חצאי גלילי מתכת שנקשרו לזרוע ולשוק באמצעות רצועות עור).
חילות המצב הכבדים - שכבר בתקופה אשור ובבל נאלצו להתמודד עם חרבות, חצים וחניתות - נזדקקו לשריון כבד. התוצאה שפותחה לקראת האלף ה-1 לפנה"ס הייתה שריון הקשקשים - המורכב ממאות קשקשי מתכת, החופפים זה על זה, כמו הקשקשים של דג. שריון זה היה השריון הכבד העיקרי של העת העתיקה ותפוצתו הייתה מוגבלת לרוב רק לאימפריות העתיקות (אשור, בבל ומצרים) בגלל הכסף הרב, המתכת הרבה והמיומנות הגבוהה שנדרשו על מנת להכינו. בדרך כלל רק גדודי העילית היו מוגנים בשריון קשקשים (חוץ מבתקופת המלכים האחרונים של אשור כגון אשורבניפל בה שריון הקשקשים זכה לשימוש נרחב לא רק בגדודי העלית) ואילו רוב החיילים לא היו מוגנים בשריון גוף, פרט למעטה בד או עור עם פיסות מתכת או קרן תפורות עליו. בתנ"ך נזכר שריון הקשקשים בתיאור חימושו המיוחד של גוליית הפלישתי.
השריונות הכבדים ביותר בעת העתיקה היו:
שריון בימי הביניים.