המפלגה חזקה במיוחד באזורי השליטה המסורתיים של השמאל, אזורי מרכז - צפון איטליה, כמו טוסקנה למשל ושלטה או שולטת בערים הגדולות ובראשן רומא (כיום חמשת הכוכבים) טורינו (חמשת הכוכבים), בולוניה ופירנצה.
אידאולוגיה.
ה-PD היא המפלגה דומיננטית בגוש המרכז- שמאל. היא מושפעת מרעיונות נוצרים וכן מרעיונות סוציאל-דמוקרטיים. המפלגה מדגישה את ערכי הפרוגרסיביזם, ליברליזם חברתי, וסוגיות הנוגעות לאיכות הסביבה
היחס לישראל.
יחסה של המפלגה כלפי מדינת ישראל הוא חיובי בדרך כלל. שרת החוץ מטעמה, פדריקה מוגריני ביקרה בארץ בראשיתו של מבצע צוק איתן, סיירה באשדוד, הביעה דאגה לנוכח הפגיעה בתושבים פלסטינים בעזה, אך לא דרשה מישראל לעצור את המבצע באופן מיידי. מנהיגה רנצי מתנגד להכרה במדינה פלסטינית לפני חתימה על הסכם עם ישראל. הוא גם סבור שהבעיה העיקרית במזרח התיכון היא החימוש הגרעיני של האיראנים, והביע פעמים רבות את קרבתו לעם היהודי ולמדינת ישראל.
קוטור
קוטור (בסרבית - Котор; באיטלקית - Cattaro) היא עיר במונטנגרו, השוכנת לחוף מפרץ קוטור של הים האדריאטי. מספר תושביה 13,510 והיא המרכז המינהלי של מחוז קוטור.
היסטוריה.
קוטור מוזכרת לראשונה בשנת 168 לפנה"ס בכתבים רומיים. אז נקראה בשם Acruvium והייתה חלק מהפרובינקיה הרומית דלמטיה. העיר נכללה באימפריה הביזנטית ויוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית הקים מבצר מעל העיר בשנת 535. הפקס ניקפורי אשרר את הכללת העיר באימפריה הביזנטית, בתחילת המאה ה-9. העיר בוצרה על ידי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס אך נכבשה ב-1002 על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה שכעבור שנה העבירה אותה לידי מדינת דוקליה הסרבית, שהייתה וסלית של האימפריה הביזנטית. בשנת 1185 נכבשה העיר על ידי המנהיג הסרבי סטפאן נמניה. באותה עת, הכנסייה הלטינית הייתה מבוססת בעיר. במאה ה-12, העיר הייתה מעורבת במסחר במתכות ממכרות סרביה ובוסניה. בנפול הסרבים בשנת 1371, העיר נלקחה על ידי ממלכת הונגריה, אך היא עברה מספר פעמים בינה ובין הרפובליקה של ונציה. בשנת 1384 עברה העיר לידי ממלכת בוסניה, ולאחר 1391 הייתה לעיר עצמאית. אולם מחשש כיבוש בידי העותמאנים, נכנסה העיר בשנת 1420 תחת חסות הרפובליקה של ונציה ונכללה במחוז שנקרא "אלבניה הוונציאנית". קוטור המשיכה במעמד זה עד 1797. בתקופה זו נבנו חומות וביצורי העיר שעמדו במצור של הצבא העות'מאני ב-1538 ו-1657. בהסכם קמפו פורמיו מ-1797 עברה קוטור ביחד עם דלמטיה לשלטון מונרכית הבסבורג. ב-1804 סופחה לממלכה הצרפתית של איטליה ועם נפילת נפוליון, בשנת 1814 הועברה בידי הבריטים לידי מונטנגרו. אולם רוסיה הכריחה את מונטנגרו לוותר על העיר וחופה, והעבירה את העיר לידי האימפריה האוסטרו הונגרית, והסדר זה נתקבע בהחלטות קונגרס וינה.
השליטה של מונטנגרו ממרומי הר לובצ'ן על קוטור הביאה את האוסטרים לרכז תשומת לב מיוחדת בהגנת העיר. בינואר 1913, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, אף דרשה האימפריה האוסטרו-הונגרית שהמונטנגרים יעבירו לידיה את הר לובצ'ן, כתנאי להסכמתה לכיבוש סקוטארי על ידי המונטנגרים.
בפתיחת מלחמת העולם הראשונה ירה צבא מונטנגרו ירי מקלעים ותותחים לכיוון קוטור, בסיוע אוניות צרפתיות. בעלות הברית קיוו לכבוש במהירות את קוטור שהייתה בסיס לאניות הצי האוסטרי ובכך לדחוק את הצי האוסטרי אחורה בים האדריאטי. באוקטובר 1914 הצטרף לירי סוללת תותחים צרפתית שבאה לסייע למונטנגרו והוצבה על הר לובצ'ן. אולם האוסטרים הצליחו במהירות לשתק את התותחים ולחסל את המצור על קוטור.
ב-1918, בתום מלחמת העולם הראשונה סופחה קוטור לממלכת יוגוסלביה. במלחמת העולם השנייה סופחה קוטור ביחד עם דלמטיה לאיטליה הפאשיסטית בשנים 1941–1943. ב-26 באוקטובר 1943 פורסם שחוף קוטור נמצא בידי הצ'טניקים של הגנרל דראזה מיכאילביץ' . לאחר פחות משבוע פרסם טיטו שהפרטיזאנים טיהרו את כל חוף קוטור. קוטור הוסגרה כמטוהרת גם בהודעה בסוף נובמבר 1943.
לאחר המלחמה נכללה קוטור כחלק מרפובליקת מונטנגרו ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטת של יוגוסלביה (1945–1992) ומ-1992–2006 ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. בשנת 1958 היא תוארה בעל המשמר כ"עיר בנויה בתוך מבצר בנוסח איטלקי".
ב-15 באפריל 1979 סבלה קוטור מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים. בעזרת אונסק"ו, שהכיר בהמשך אותה שנה בעיר ובסביבתה כאתר מורשת עולמית, שוקמה העיר. ב-2017 מערכת ביצורי קוטור, שכבר נכללה בהכרזה הקודמת, הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית נוסף, , הכולל מלבד ביצורי קוטור עוד מערכות ביצורים ונציאניות באיטליה ובקרואטיה.
תיירות.
קוטור נמצאת בקצה מפרץ קוטור (בסרבית Boka Kotorska) שאינו פיורד לפי ההגדרה, למרות שרבים מכנים אותו כך. חומת העיר הוונציאנית משתרעת לאורך 4.5 ק"מ בגובה 20 מטר וברוחב 15 מטר. לאורך החומה יש תבליטים של האריה של מרקוס הקדוש, פטרונה של ונציה.
בחומות העיר העתיקה של קוטור יש שלשה שערים. הגדול והמפורסם מביניהם הוא שער הים. בראש השער - תאריך כיבוש העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו (21 בנובמבר 1944) וכן אמרה מפורסמת שלו בסרבית: Tuđe nećemo, svoje ne damo - "את שלהם איננו רוצים, את שלנו לא ניתן". בכניסה נמצאת הכיכר המרכזית של העיר העתיקה, הנקראת "כיכר הנשק" ובה מגדל שעון ולידו עמוד הקלון על ידו היו מעמידים עבריינים ומשפילים אותם. הבתים בנויים בסגנון ונציאני ואוסטרו-הונגרי.
מקוטור עולה כביש צר ומפותל לכפר נייגושי. ממרומי הדרך יש תצפיות יפות על קוטור והמפרץ. נייגושי ידוע בבשר הפרושוטו הנמכר שם.
עימראן ח'אן
עימראן אחמד ח'אן ניאזי (באורדו: عِمران خان, באנגלית: Imran Khan, שמו המלא: עמראן ח'אן ניאזי, באורדו: عِمران خان نِیازی) הוא פוליטיקאי פקיסטני, שכיהן מאוגוסט 2018 עד לאפריל 2022 כראש ממשלת פקיסטן. בנוסף הוא נודע כשחקן קריקט מקצועי ברמה בינלאומית.
ביוגרפיה.
עימראן ח'אן נולד בשנת 1952 בלאהור כבנם היחיד מקרב חמישה ילדים של איכרמוללה ח'אן ניאזי, מהנדס בניין ושל אשתו, שואכת ח'אנום. המשפחה מצד האב הייתה ממוצא פתאני והשתייכה לשבט ניאזי. אחד מאבות המשפחה, חייבת ח'אן ניאזי היה במאה ה-16 אחד ממפקדיו של שר שאה סורי ומושל פנג'אב. בני המשפחה התיישבו מזה זמן רב במיאנוואלי בצפון-מערב פנג'אב. גם האם, היא ממוצא פשטו ושייכת לשבט בורכי. אבותיה חיו במשך מאות שנים במחוז ג'לנדר של פנג'אב. אחרי הקמת פקיסטן היא היגרה ללאהור עם שאר בני המשפחה. מצד האם עימראן ח'אן הוא צאצא של פיר רושאן, משורר-לוחם וממציא האלפבית הפשטו.
ממשפחת האם קמו מספר שחקני קריקט מצוינים שייצגו בתחרויות את פקיסטן, ביניהם בני דודיו של עמראן ח'אן, ג'אווד בורכי ומג'יד ח'אן.
עמראן ח'אן שיחק קריקט מקצועי במשך כשני עשורים. לאחר פרישתו פנה לפוליטיקה כשהוא כבר דמות פופולרית בפקיסטן (ובמדינות נוספות).
לבד מאקטיוויזם פוליטי ח'אן נחשב כנדבן, שימש פרשן קריקט, כיהן כנשיא אוניברסיטת ברדפורד (University of Bradford), מנהל מייסד של בית החולים שׁאוכת ח'אנום (Shaukat Khanum Hospital). עמראן ח'אן ייסד ב 2008 את מכללת נאמאל במיאנוואלי .
ב-1996 הוקמה בפקיסטן התנועה הפוליטית "תחריכ-י אינסאף" (تحریک انصاف, תרגום: "תנועה למען חופש") ועימראן ח'אן היה ליושב הראש שלה. הוא ייצג את מיאנוואלי כנציג באספה הלאומית מ-2002 עד 2007 ונבחר שוב במאי 2013 כאשר המפלגה קיבלה 35 מושבים באספה הלאומית.
GlobalPost הזכירו אותו שלישי ברשימת תשעה מנהיגי עולם בשנת 2012 והוא זוהה בתור המתנגד העיקרי לפעילות המל"טים (ומזל"טים) בפקיסטן. על פי Asia Society, נבחר ל"איש השנה" של 2012. סקר של מכון פאו חשף את ממדי הפופולריות שלו ובמיוחד בקרב צעירים. התבטא בעבר נגד תופעת הכחשת השואה ואיסלמופוביה.
עימראן ח'אן התמודד על ראשות ממשלת פקיסטן בבחירות של 2018 וזכה ברוב קולות.
הוא יצא במדיניות פוליטית התומכת במשא ומתן לשם מציאת הסדר עם הטליבאן בנוגע למלחמה בצפון-מערב פקיסטן. בזמן בכהונתו התרחק מארצות הברית והתקרב לרוסיה ולסין.
היחסים של הודו ופקיסטן בסוגיית השליטה בחבל קשמיר הסלימו תחת ממשלו של עימראן ח'אן כאשר בפברואר 2019 התרחש פיגוע בקשמיר ההודית על ידי גורמים הנתמכים בידי פקיסטן. בתגובה החלה תקיפה של חיל האוויר ההודי על אזור גילגיט-בלטיסטן הנשלט בידי פקיסטן ומערכת סוללות טילים של צבא פקיסטן יירטה את אחד המטוסים ההודים. בהמשך התמתנו היחסים אך לקראת סוף שנת 2020 בעקבות תקריות גבול חלה הסלמה מחודשת עם הפגזות דו-צדדיות של ארטילריה .
בנובמבר 2020 יועצו ביקר בישראל בחשאי ונפגש עם ראש המוסד. ממשלתו לא הסכימה לכונן יחסים עם ישראל ושר החוץ הפקיסטני קשר בין כינון יחסים בין שתי המדינות בפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ב-21 במרץ 2021 דווח שעימראן ח'אן נדבק בנגיף קורונה.
ב-9 באפריל 2022 ח'אן הודח מראשות ממשלת פקיסטן בהצבעת אי אמון בפרלמנט הפקיסטני. זאת לאחר שבעלי בריתו ומפלגה מרכזית שהייתה שותפה בקואליציה שלו נטשו אותו.
בגדי עבודה
בגדי עבודה הם בגדים שנלבשים בעיקר למטרות עבודה. במקרים רבים הבחירה בבגדי עבודה נובעת מהמאפיינים של בגדים אלה, המסייעים בביצוע המטלות הכרוכות בעבודה, להגן ולשפר את הבטיחות ולייעל את ביצוע העבודה. במקרים רבים, נחשבים בגדי עבודה כחלק מציוד ההגנה הנדרש בעבודה.
קיימים בגדי עבודה מסוגים שונים וייעודים שונים כגון לטבחים ועובדי מטבח, לצוות רפואי, לצלמים ועוד.