ועדת התעופה הבין מדינתית שלחה נציגים לאזור האסון ופתחה בוועדת חקירה לבירור גורמי האסון. נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב – שהיה בדרכו לפורום המדיניות הגלובלית הבינלאומי – שלח את תנחומיו למשפחות ההרוגים וראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין הורה לשר התחבורה, איגור לוויטין, לפתוח בחקירת נסיבות האסון הקשה. רשויות התעופה ברוסיה הודיעו על קרקוע כל מטוסי Yak-42, וב־21 בספטמבר 2011 נטל משרד התחבורה הרוסי מחברת התעופה "יאק סרוויס" את רישיון התפעול בשל ליקויי בטיחות חמורים.
סיפור ההתרסקות עובד לסרט קולנוע עלילתי בשם "רק לוקו!" משנת 2021.
הקורבנות.
המשרד למצבי חירום של רוסיה הכריז כי רק שניים מהנוסעים שרדו את ההתרסקות ואושפזו במצב קשה מאוד. בין הרוגי ההתרסקות היו גם שחקן לוקומוטיב וקפטן נבחרת סלובקיה פאבול דמיטרה, רוברט דיטריך מגרמניה, סטפן ליב השוודי, יאן מארק, קארל ראשונק ויוזף ואשיז'ק הצ'כים, סרגיי אוסטאפצ'וק (שאמו נפטרה מהתקף לב זמן קצר לאחר שנודע לה דבר מותו) ורוסלאן סאליי מבלארוס, קרליס סקראסטינש הלטבי, שאר ההרוגים היו שחקני הקבוצה המקומיים.
בהתרסקות נהרג גם המאמן הראשי, הקנדי בראד מקרימון, שני עוזריו איגור קורולב ואלכסנדר קרפוצב (שלושתם שחקני עבר ב-NHL), רופאי הקבוצה ומנהל הקבוצה, ולדימיר פיסקונוב.
משה מכנס
משה מכנס (א' בחשוון תרס"א, אוקטובר 1900 - י"ז באייר תשל"ב, 1 במאי 1972) היה מפעילי "בני בנימין", גואל אדמות בארץ ישראל וממייסדי נתניה ואבן יהודה.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה לאהרון לייב מכנס, איש העלייה הראשונה וממייסדי פתח תקווה, ולחיה שרה, בת אשר זליג בלום, אף הוא ממייסדי פתח תקווה. למד בבית הספר של פיק"א בפתח תקווה, בבית הספר למל בירושלים ובבית הספר של חברת "עזרה" בירושלים. בתחילת שנות ה-20 נסע למשך שנתיים לווינה ללימודים בבית הספר למסחר.
בשנות ה-20 השתתף בפעולות ארגון "בני בנימין". בשנת 1927 נישא לרות סגל ממיניאפוליס (אחותה של צילה נתניהו, אמו של בנימין נתניהו). בשנת 1928 היה שותף ליסוד חברת "הנוטע" יחד עם אחיו גד מכנס, עובד בן עמי ואחרים, ובאמצעותה גאלו עשרות אלפי דונמים למטרות חקלאות ולבנייה עירונית. היה שותף לגאולת אלפי דונמים סמוך לחוף הים בשרון שעליהם הוקמה העיר נתניה. ביוזמת חברת "הנוטע" ייבשה ממשלת המנדט את הביצות שבאזור ובעקבות זאת הוכשרו עשרות אלפי דונמים באזור להתיישבות.
ב-1946 רכש עם אחיו גד מכנס את חברת "הדרי יפו" לשיווק פרי הדר.
נכדו הוא איש העסקים רואי מכנס
יצחק מכנס
יצחק מכנס (א' בניסן תרמ"ו, אפריל 1886 – כ"ה בסיוון תשי"ט, 1 ביולי 1959) היה ממייסדי רמת גן והרצליה.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה לאהרון לייב מכנס, איש העלייה הראשונה וממייסדי פתח תקווה, ולחיה שרה, בת אשר זליג בלום, אף הוא ממייסדי פתח תקווה. למד ב"חדר" ולאחר מכן בישיבת תורת חיים בירושלים. מגיל 15 החל לעסוק בחקלאות בפתח תקווה.
בתחילת שנות ה-20 יזם את פיתוחם החקלאי של שטחים שמדרום-מערב לפתח תקווה והיה החלוץ הראשון שתקע יתד באדמת "עיר גנים", לימים רמת גן. היה חבר הוועד הראשון של המתיישבים. אולם לאחר שהמקום התפתח כיישוב עירוני ולא חקלאי עזב את המקום. בשנת 1926 היה בין קבוצת אנשי "בני בנימין" שהתיישבו בהרצליה והצטרפו לקבוצת קהילת ציון מייסדי העיר. בתקופה הראשונה שימש מדריך חקלאי של חברי "בני בנימין". לאחר מכן בנה את ביתו בהרצליה ובמשך מספר שנים היה חבר ועד המושבה.
במשך שנים היה מפעילי הציבור בהרצליה, ממקימי בית הכנסת הגדול והגבאי הראשי שלו.
בשנת 1946, במלאת עשרים וחמש שנה ליסוד רמת גן, הוענקה לו "תעודת מייסד".
נפטר בשנת 1959 ונטמן בבית העלמין בהרצליה.
בנו אריה מכנס ונכדיו עודד וגד מכנס היו כדורגלנים.
אהרן לייב מכנס
אהרן לייב מכנס (תרכ"ג, 1863 – י"ג באדר תרע"ז, מרץ 1917) היה איש העלייה הראשונה, ממתיישבי פתח תקווה וממייסדי כפר סבא, אבי משפחת מכנס בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בקרלין שליד פינסק, רוסיה הלבנה, בנו של הרב דב מאיר מכנס, מצאצאי רבי יצחק מינקובסקי מקרלין בעל "קרן אורה". בצעירותו קיבל חינוך תורני.
בשנת 1881, בגיל 18, עלה לבדו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. כעבור שנה נישא לחיה שרה בלום, ילידת סינסינטי, בת למשפחה חסידית מפולין שהיגרה לארצות הברית. בשנת 1879, בגיל 10, עלתה עם הוריה לארץ ישראל ולאחר תקופה קצרה של מגורים בירושלים הצטרפה המשפחה למייסדי פתח תקווה.
בשנת 1883 התגורר מכנס עם רעייתו ביפו, וכעבור שנה עברו להתגורר בפתח תקווה. הוא עסק בחקלאות ונטע פרדס והיה הראשון שהשתמש במי הירקון להשקיה. נמנה עם מייסדי האגודות החקלאיות "פרדס" ו"השקד".
מכנס היה בין מייסדי כפר סבא. נסע לשכם כדי להשיג ממשרד ספרי האחוזה הטורקי את הקושאן הראשון על אדמת כפר סבא.
בשנת 1900 השתתף במשלחת איכרי פתח תקווה שנסעה לפריז לפגישה עם הברון רוטשילד בעקבות העברת ניהול המושבות לחברת יק"א.
מכנס נפטר בי"ג באדר תרע"ז, והובא לקבורה בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. שנה לאחר מכן, בכ' באדר תרע"ח נפטרה אשתו והיא הובאה לקבורה לצדו.
משפחתו.
לאהרן לייב וחיה שרה מכנס היו ארבעה-עשר ילדים, מתוכם שרדו אחד עשר - שבעה בנים וארבע בנות:
עדה מכנס
עדה מכנס (1924 – 2 בדצמבר 2007) הייתה אשת חברה ישראלית, מייסדת אגודת אל סם.
מכנס נולדה בישראל. בסוף שנות ה-40 נישאה לאריה מכנס, בנו של יצחק מכנס (נפטר ב-1988).
בשנת 1974, בעקבות התמכרותה של בתה לסמים, ייסדה מכנס את אגודת אל סם, שפועלת למניעת השימוש בסמים ובמתן ייעוץ וטיפול לבני נוער ולהורים. בהנהלת האגודה רופאים, פסיכולוגים ואנשי ציבור.
למרות פעילותה נגד השימוש בסמים, אמרה מכנס בראיון כי היא בעד שימוש חוקי בחשיש בקרב אוכלוסיית המבוגרים החולים בסרטן.
למכנס בן ובת, והיא התגוררה בתל אביב.
רצח יוחנן שטל וסליה זוהר
רצח יוחנן שְטָל וסַלְיָה זוהר היה אונס קבוצתי ורצח של זוג יהודים שביצעו בדואים משבט ערב אל-קורעאן בחוף הרצליה שהסעיר את היישוב היהודי בארץ ישראל בשנת 1931.
רקע.
סליה (שרה) זוהר נולדה ב-1902 בגליציה המזרחית, למדה בתיכון ובסמינר למורים עברי בווינה והשתלמה בסיעוד ובטיפול בתינוקות. אחיה הגדול, צבי זוהר – מחנך עברי, מראשוני "השומר הצעיר", מראשי רשת בתי הספר העבריים "תרבות" (ולימים ממייסדי המוסד החינוכי "שומריה" במשמר העמק ומנהל סמינר הקיבוצים) – קירב אותה לציונות ולעברית, ובשנת 1928 עלתה לארץ ישראל. תחילה עבדה כאחות במוסד החינוכי בן שמן ולאחר מכן עברה לקיבוץ שריד.
יוחנן שטל נולד ב-1909 בגרמניה, למד בבית ספר חקלאי והיה חבר בתנועות נוער ציוניות. ב-1930 עלה לארץ והתיישב בקיבוץ גבעת ברנר.
השניים הכירו בארץ והתיידדו. הם המשיכו בחליפת מכתבים והחליטו לצאת לטיול מתל אביב להרצליה.
האונס והרצח.
ב-28 ביוני 1931 נפגשו זוהר ושטל בתל אביב ארזו כריכים, בגדים וחפצים בתרמיל ונסעו באוטובוס צפונה והגיעו בסמוך לשעה 10:00 לנחל הירקון, שם העביר אותם יהודי אחד בסירה. בשעה 11:00 בערך פגשו נהג גמלים ערבי שוחחו עמו והמשיכו לנוע צפונה. זמן קצר אחר כך השיגו אותם שלושה ערבים רכובים על גמלים שטענו שהגיעו ברכיבה מיפו והציעו לזוג לרכב על אחד הגמלים שבבעלותם. זוהר ושטל נעתרו להצעה ועלו כל אחד על גמל אחד והמשיכו ברכיבה צפונה לכיוון השרון. במרחק של כחמישה ק"מ צפונית לירקון ירדו זוהר ושטל מהגמל והתמקמו על גבעה כפי שתכנן מראש שטל במטרה לצפות על הנוף. בעודם ממוקמים על הגבעה פגשו שלושת הערבים בשני בדואים משבט ערב-אל-קוראן והחמישה תכננו לאנוס את זוהר שהייתה "לבנה ויפה". שלושה מהם תקפו את שטל מאחור מבלי שהספיק להתנגד אחד מהם דקר אותו בגבו בסכין. לאחר מכן דקרו אותו בחזה. במהלך התקיפה של שטל ניסתה זוהר להימלט אך נתפסה והוכתה עד לערפול הכרתה. לאחר מכן נאנסה בזה אחר זה על ידי החמישה. לאחר מעשה האונס דקרו את זוהר למוות והשחיתו את גופתה בפגיון. בשלב זה גנבו מתרמילו של שטל סכין ואת הטבעת שענדה זוהר ופנו לקבור את השניים. שטל נקבר כאשר הוא עדיין חי בתעלה סמוכה למקום האונס ואת גופתה המרוטשת של זוהר קברו סמוך לים.
חקירתו של אברהם דרויאן.
מכריהם של השניים שדאגו לשלומם התלוננו במשטרה הבריטית על העדרם. ביום 12 ביולי 1931 פורסמה ידיעה ראשונה בעיתון דבר על היעלמותם ובהמשך פורסמו הודעות עם הבטחה לפרס של 20 לא"י למי שימסור מידע שיביא לפתרון התעלומה. המשטרה החלה בחיפושים אך ללא הצלחה. בוצעו גם סיורים אוויריים באזור אך לא נמצא דבר. בעיתונות היהודית הועלו האשמות נגד המשטרה הבריטית שאינה מראה רצון מיוחד לפתרון התעלומה.
אברהם דרויאן נולד ב-1902 בפתח תקווה. מגיל צעיר עסק בשמירה תחת פיקודו של אברהם שפירא והשתתף בהגנת המושבה בהתקפה הגדולה עליה במאי 1921. ב-1922 עבר למושבה הקטנה כפר סבא, שמנתה אז 12 בתים בלבד, ומונה לשומר המושבה. דרויאן ידע ערבית על בוריה, ידע את כל מנהגי הערבים והפוליטיקה הבין-שבטית והיה מקובל בין הערבים בשם אִברהים אל-נאטור או אבו יצחק.
כשהגיעו אליו קציני המשטרה מנפות טולכרם ורמלה והתחילו להתווכח איזו נפה צריכה לחקור את הפרשה, החליט דרויאן לקחת את החקירה על עצמו באופן פרטי.
הוא החל להפעיל עשרה מרגלים שיתחקו על עקבות הזוג ושילם לכל אחד חמש לא"י מכיסו. באחד המכתבים שכתב יוחנן לסליה הוא מתאר את יופיין של שתי גבעות בין תל אביב להרצליה ומבטיח להראות לה אותן כשייצאו לטיול בסביבה. דרויאן יצא למקום לפי התיאור ולא מצא דבר פרט לקרע של עיתון "דואר היום". מערכת העיתון אישרה שהוא מהתאריך שבו נעלם הזוג.