היל, שסיים שני באליפות בשנתיים הקודמות, הוביל את האליפות לאורך כל העונה, אך נאבק בבן קבוצתו ז'אק וילנב, בעונתו הראשונה באליפות, עד למרוץ האחרון. קבוצת ויליאמס זכתה באליפות העולם ליצרנים לאחר שניצחה ב-12 מתוך 16 המרוצים.
נמל התעופה הבין-לאומי סקופיה
נמל התעופה הבינלאומי סקופיה (במקדונית: Меѓународен аеродром Скопје; נודע בעבר בתור נמל התעופה אלכסנדר הגדול סקופיה, במקדונית: Аеродром „Александар Велики“ Скопје), הידוע גם בשם נמל התעופה פטרובץ כשמו של כפר סמוך, הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול והעמוס ביותר במקדוניה הצפונית. הנמל שוכן כ-17 ק"מ דרומית מזרחית לסקופיה, בירת המדינה.
היסטוריה.
ב-1987 נבנה טרמינל נוסעים חדש בעל קיבולת גדולה יותר. בין 1993 ל-1995 נערך בנמל התעופה שיפוץ מסיבי.
בדצמבר 2006 הכריזה ממשלת מקדוניה על כוונתה לשנות את שמו של הנמל כך שייקרא על שם אלכסנדר הגדול, וגרמה לפריצתה של מחלוקת דיפלומטית עם יוון, שמחשיבה את אלכסנדר כחלק נכבד מהמורשת שלה. ישנה טענה כי השם החדש גורם לבלבול עם נמל התעופה קוואלה, "מגאס אלכסנדרוס", שנמצא בחלק היווני של אזור מקדוניה.
ב-2018 שם הנמל שונה בשנית לנמל התעופה הבינלאומי סקופיה, כחלק ממהלך כולל לפתירות הסכסוך עם יוון שכלל גם את שינוי שם המדינה למקדוניה הצפונית בשנה שלאחר מכן.
תאונות אוויריות.
ב-5 בדצמבר 1993 התרסק על מסלול מספר 34 מטוס מסוג פוקר 100 (מספר שלדה PH-KXL), השייך לחברת פאלאייר מקדוניאן איירליינס, שהיה בדרכו לציריך. חקירה שנערכה לאחר התאונה העלתה שהגורם לתאונה היה כשל אנוש של צוות המטוס שלא וידא לפני ההמראה שהמסלול נקי מקרח. מתוך 97 אנשים שהיו על סיפון המטוס נהרגו 81.
קארנגי הול
1933 במדע
הוסרל
דארל אבוט
תצלום אווירי
London Calling
London Calling הוא אלבום כפול מאת להקת הפאנק "הקלאש" אשר יצא לאור בדצמבר 1979 באנגליה, ובשבוע הראשון של ינואר 1980 בארצות הברית.
הפקה.
האלבום הווה את פריצת הדרך הבולטת של הלהקה, ומאז פרסום האלבום הפכה מוכרת ביותר.לצד פאנק רוק סטנדרטי, מאופיין האלבום בקשת רחבה של סגנונות מוזיקליים ביחס לאלבומי הלהקה הקודמים, עם אלמנטים של פופ, רוקבילי, רית'ם אנד בלוז, סקא, ורגאיי.
האלבום, שהיה האלבום השלישי של הקלאש, נחשב על ידי רבים כפסגת היצירה של הלהקה ונחשב גם כאחד מאלבומי הרוק הטובים ביותר בהיסטוריה של הרוק. מגזין הרוק האמריקאי רולינג סטון בחר בסוף שנת 1989 באלבום, כטוב ביותר בשנות השמונים (אף על פי שהאלבום יצא בדצמבר 1979. המגזין נאחז בעובדה שבארצות הברית יצא האלבום בינואר 1980). בנוסף, מדורג האלבום במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. שמו של האלבום ושל שיר הנושא באלבום נלקחו ממילות הפתיחה בתוכנית של ה-BBC והזכירו את פתיחת שידוריו של שדר הרדיו האמריקאי אדוארד מורו ששידר לארצות הברית מלונדון המופצצת במלחמת העולם השנייה. בהתאם לכך, שיר הנושא הוא בעל אופי אפוקליפטי ומנבא שואה גרעינית, עידן קרח חדש, שיטפון ורעב. האלבום היה כפול, וכאמור, נמכר במחיר של אלבום רגיל. חברת התקליטים של הקלאש רצתה שיהיה זה אלבום רגיל כדי שיהיה אפשר להוציאו מהר לשוק, אך הלהקה והמפיק דרשו להמשיך לעבוד ובסופו של דבר ניצחו בוויכוח.
באלבום ניכרות השפעות חזקות של הרוק האמריקאי הבסיסי. הקלאש נחשפו ביתר שאת למוזיקה הזו בשני סיבובי הופעות שערכו בארצות הברית במהלך שנת 1979. סיבוב ההופעות הראשון שלהם בארצות הברית שהיה קצר ונערך במשך שלושה שבועות בפברואר 1979 נקרא פרל הארבור והלהקה אירחה בכל הופעותיה את אומן הרוק הוותיק בו דידלי. שיאו של מסע ההופעות היה באולם הפלאדיום בניו יורק שבו נכחו כל "המי ומי" של הרוק האמריקאי וכל המבקרים החשובים שיצאו מגדרם בתשבחות להופעה האנרגטית של הקלאש. הסיבוב השני היה בחודשים ספטמבר ואוקטובר באותה שנה וגם הוא היה מוצלח מאוד. בעקבות הופעות אלו הכניסה הלהקה לאלבום גרסאות כיסוי לשירים אמריקאים ישנים כמו: "Brand New Cadillac" ,"Revolution Rock" ו-"I Fought the Law" (רק בגרסה האמריקאית של האלבום). כמו כן, ניכרות באלבום גם השפעות חזקות של רגאיי וסקא. כל השירים המקוריים באלבום נכתבו, כמו בשני האלבומים הראשונים, על ידי הצמד הקבוע סטראמר וג'ונס חוץ משיר אחד - "The Guns of Brixton" שהיה אחד מלהיטי האלבום ונכתב על ידי סימונון. מילות השיר תוקפניות במיוחד והשיר מתחיל במילים:
עוד להיטים גדולים באלבום היו השירים "Train in Vain" ו-"Clampdown". למרות הפרסום הרב שזכה לו האלבום, הצלחתו המסחרית לא הייתה כה גדולה. בבריטניה הוא הגיע למקום התשיעי במצעדי המכירות ובארצות הברית רק למקום ה-27.
עטיפת האלבום היא הומאז' לעטיפת אלבומו הראשון של אלביס פרסלי, "Elvis Presley". בצילום העטיפה מצולם פול סימונון מטיח את גיטרת הבס שלו (פנדר פרסישן בס ) בבמת אולם פאלאדיום בניו יורק בהופעה בספטמבר 1979. בראיון משנת 2001 אמר סימונון כי הטיח את הגיטרה בגלל שזעם כשנוכח שהסדרנים באולם לא מאפשרים לקהל לקום מהמושבים. הצלמת, פני סמית' , סברה כי בתמונה אין די מיקוד ולכן לא בחרה בה לעטיפה. אולם המעצב הגרפי של האלבום העדיף אותה על צילומים אחרים. ב-2002 בחר מגזין המוזיקה הבריטי Q בצילום של סמית' כצילום הרוק'נרול הטוב בהיסטוריה.
בתקופה שלפני אולימפיאדת לונדון (2012) ובמהלך המשחקים, הרבו אמצעי התקשורת בישראל ובעולם להשתמש בביטוי "London Calling" בהקשר של ההתעניינות העולמית הרבה במשחקים.
London calling
אקסיומות צרמלו פרנקל
אי-סדר
ספר העובדות של ה-CIA
לינקולן אלזוורת'
לינקולן אלזוורת' (באנגלית: Lincoln Ellsworth; 12 במאי 1880 – 26 במאי 1951) היה חוקר ומגלה ארצות אמריקאי.
קורות חייו.
אלזוורת' נולד בשיקגו שבאילינוי, בנם של ג'יימס אלזוורת', בעל מכרה פחם ובנקאי, ושל אווה פרנסיס בטלר. במהלך ילדותו חי גם בהדסון שבאוהיו.
ב-1925 השקיע אביו מאה אלף דולרים במימון מסעו האווירי של מגלה הארצות הנודע רואלד אמונדסן מנורווגיה אל הקוטב הצפוני. המסע היה בספינת אוויר בשם "נורגה" (Norge; נורווגיה), שתוכננה על ידי אחד מטייסיה, אומברטו נובילה האיטלקי. לינקולן אלזוורת' שימש במסע זה כטייס אף הוא. במאי 1926 יצא הצוות לטיסה מאיי סבאלברד, שבצפון נורווגיה, לאלסקה. במהלך הטיסה, ב-12 במאי, חצו חברי המסע את הקוטב הצפוני, צפו בו וקבעו בקרח את דגלי נורווגיה, ארצות הברית ואיטליה. מסע זה הוא הביקור הראשון בקוטב הצפוני שאין חילוקי דעות לגבי עובדת התרחשותו.
ב-23 בנובמבר 1935 גילה אלזוורת' את הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה, הקרויים על שמו, כאשר ערך טיסה מעל היבשת. הוא קרא להרים בשם רכס הזקיף (Sentinel Range), שם שמשמש כיום לתיאור החלק הצפוני של הרכס. הר אלזוורת' ואגם אלזוורת', שניהם באנטארקטיקה, קרויים אף הם על שמו.
הספר "The Boy Scout's Book of True Adventure, Fourteen Honorary Scouts" ("ספר הרפתקאות האמת של חניכי הצופים, ארבעה-עשר צופים של כבוד"), שפורסם בניו יורק ב-1931, כולל מאמר בשם "The First Crossing of the Polar Sea" (חציית הקוטב לראשונה) שנכתב על ידי אלזוורת'.
אלזוורת' הוא אחד משני האמריקאים היחידים שעוטרו פעמיים במדליית הזהב של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר לאזרחים אמריקאים באותה עת, ב-1928 וב-1936.
הנצחה.
על שמו נקראים ארץ אלזוורת', הרי אלזוורת', והר אלזוורת' - הפסגה הגבוהה ביותר בהרי המלכה מוד, שניהם באנטארקטיקה.
שיקגו או'הייר
לונדון הית'רו
רפאל מירילא
נמל התעופה אוחריד
נמל התעופה פאולוס הקדוש המבשר באוחריד (במקדונית: Аеродром Св. Апостол Павле Охрид, Aerodrom Sv. Apostol Pavle Ohrid) הוא נמל התעופה השני בגודלו במקדוניה הצפונית. הנמל ממוקם על גדת אגם אוחריד, במרחק של 9 ק"מ מאוחריד, לאורך כביש סטרוגה-קיצ'בו-סקופיה. בממוצע עוברים בנמל כ-60,000 נוסעים וכ-1,000 מטוסים בשנה.
נמל התעופה באוחריד משמש כמנוף לפיתוח התיירות בעיר ובסביבותיה, ומהווה נמל תעופה חלופי לנמל התעופה סקופיה, נמל התעופה הגדול במקדוניה הצפונית.
חברת התעופה ארקיע מבצעת לנמל התעופה טיסות ישירות, היוצאות מנמל התעופה בן-גוריון בחודשי הקיץ.
היסטוריה.
הנמל פעיל משנת 1952, ומסלול הטיסה בתקופה זו היה נתיב דשא באורך 1,200 מטרים. בעקבות תהליכי מודרניזציה בחברת JAT איירווייז ועלייה בעומס התעבורה האווירי, נבנה הנמל מחדש בסוף שנות ה-60. מסלול טיסה מאספלט נסלל, מבנים קיימים שופצו ונבנו מספר מבנים חדשים. הנמל נפתח מחדש ב-8 ביוני 1970.
כמות הנוסעים בשדה התעופה החלה לגדול בצורה משמעותית רק במחצית השנייה של שנות ה-80, עם העלייה במספר התיירים שהגיעו לאזור אוחריד ולמקדוניה בכלל. בשנת 1990 נערך שיפוץ נוסף בנמל, ומסלול הטיסה הוארך ל-2,550 מטר. בשנת 1995 נבנה טרמינל חדש במקומו של הטרמינל הישן, ובעקבותיו הנמל יכל לשמש בכ-500 נוסעים ועד 5 מטוסים בשעה.
בנמל התעופה ניכרת בדרך כלל תנועה דלה מאוד הן במספר האנשים הפוקדים את המקום והן במספר כלי הטיס המזעריים. במקום ישנה חנות קטנה לממכר מוצרים פטורים ממע"מ.
ב-20 בנובמבר 2003 התרסק ליד הנמל מטוס מסוג Yak-42 של חברת אוויומפקס. המטוס התרסק בזמן טיסה מז'נבה לסקופיה, לאחר שהטייס שינה את מסלול הטיסה והחל לטוס לכיוון אוחריד בעקבות תנאי מזג אוויר קשים ששררו באזור נמל התעופה סקופיה. בזמן הנחיתה המטוס התרסק לתוך הר טרויאני בקרבת אוחריד. כל שמונת אנשי הצוות ו-115 מתוך 116 הנוסעים נספו באסון.
תקלה גיורגיס השני, קיסר אתיופיה