רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה לפרנציסקה קצ'ל, אותה הכירה באמצעות אחיה וידעה על התנגדותה לנאציזם. רוזליה בקשה את עזרתה של פרנציסקה במציאת מקום מסתור. פרנציסקה הסכימה להסתיר את רוזליה בביתה. רוזליה היה חסרת כל ולא יכלה להציע לפרנציסקה כל תמורה. למרות זאת, פרנציסקה סיפקה את כל צרכיה וחלקה עמה את מזונה.
רוזליה התגוררה בביתה של פרנציסקה זמן קצר, אך משם הועברה לדירה בפצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה למשך שלושה חודשים נוספים. פרנציסקה חיה בצניעות אך סיפקה לרוזליה מזון ובגדים. שתיים מאחיותיה של פרנציסקה ידעו על פעולת ההצלה של אחותן בזמן אמת.
משפחתה של רוזליה אמצה ב-1938 ילד בן שנתיים וחצי מבורגנלנד. הילד הועבר על ידי הגסטפו לבית יתומים יהודי. לבקשת רוזליה, פרנציסקה ביקרה את הילד לעיתים קרובות בבית-היתומים היהודי, והביאה לו מזון, צעצועים ובגדים. היא התנהגה אל הילד כאילו היה בנה שלה. יום אחד התדפק על דלת ביתה של פרנציסקה פקיד בכיר של האס אס, על מנת להתרים לצורך היערכות לחורף. פרנציסקה הסתירה את רוזליה במרתף הבית ואמרה לאיש האס אס כי היא מתגוררת לבדה בדירתה. עם זאת, שכניה של פרנציסקה חשדו שהיא מסתירה מישהו בדירתה ולכן פרנציסקה הייתה צריכה לנקוט משנה זהירות ודאגה למסתור חלופי של רוזליה בבית ידידתה – מריה באהם, ולאחר מכן בביתה של אנה קוצ'ר, מכרה של רוזליה עוד מלפני המלחמה. לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה קצ'ל, שם נראה המצב בטוח יותר.
באחד מביקוריה בביתה של קצ'ל, וסרשטיין כמעט נחשפה, לאחר שפעילה נאצית הגיעה לדלת ביתה של קצ'ל וביקשה תרומה. וסרשטיין זיהתה מיד את הפעילה כמי שהכירה בנעוריה; היא נאלצה לעזוב את החדר במהירות כדי שלא תזוהה.
לאחר המלחמה.
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה. הוא נשאר איתה עד נישואיו.
הכרה והנצחה.
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
אנה קוצ'ר
אנה קוצ'ר (Anna Kuchar) הייתה אוסטרית חסידת אומות העולם. סייעה ותרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.
ביוגרפיה.
אנה קוצר הייתה תושבת וינה, נשואה לפועל ואם לשני ילדים.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
מריה בהאם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)), ילידת ב-13 בדצמבר 1918, צעירה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.
רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה תחילה אל פרנציסקה קצ'ל (Franziska Cechal) שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.
מאוחר יותר רוזאליה הועברה לביתה של אנה קוצ'ר, אותה הכירה לפני המלחמה. אנה הציעה לה מיד מקלט. היא ידעה שלרוזליה אין כרטיס הקצבת מזון והונה עמד על מאתיים מארק בלבד. אף על פי שגם לאנה ולבעלה הפועל לא היו אמצעים מרובים, אנה קוצ'ר שיתפה איתה ועם הילדים את המעט שהיה לה. היא הסתירה את רוזליה על אף הפשיטות הסדירות של האס אס והחשש המתמיד מהלשנות השכנים. אנה אמרה להם שרוזליה היא חברתה המאורסת.
לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה קצ'ל, שם נראה המצב בטוח יותר.
לאחר המלחמה.
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.
הכרה והנצחה.
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
שמואל אליהו מזוואלין
רבי שמואל אליהו טאוב (ל' בשבט תק"ף, 15 בפברואר 1820– כ"ו באייר תרמ"ח, 7 במאי 1888) כיהן כאדמו"ר בעיר זוואלין שבפולין.
תולדות חייו.
שמואל אליהו נולד בל' בשבט ה'תק"פ בעיר פלונסק, לאביו רבי יחזקאל מקוזמיר.
מילדותו ניחן בלמדנות מופלגת ובדומה לאביו גילה כישרונות מוזיקליים נדירים. את עיקרי שרשי החסידות קיבל מאביו, רבי יחזקאל, עד אשר אמר עליו: 'ער איז איך – און איך איז ער' (מיידיש: הוא זה אני – ואני זה הוא).
לאחר פטירת אביו מילא רבי שמואל אליהו את מקומו וקבע את משכנו בעיר זוואלין. בראשית ימי הנהגתו, נתקבצו סביבו קבוצה מצומצמת של חסידים, אשר הסתופפו בצילו, כדי ללמוד ממנו נתיבות החסידות.
רבי שמואל אליהו ניהל את חצרו במשך 32 שנה. בכ"ו באייר ה'תרמ"ח נפטר ונטמן בבית הקברות שבעיר זוואלין. מדי שנה ביום פטירתו היו עולים על קברו חסידים רבים ובראשם נכדיו האדמו"רים לבית זוואלין – מודז'יץ, ואף היו עורכים סעודות הילולא בבית מדרשו שבעיר זוואלין, כשבמהלך הסעודה היו מעלים זכרו ומשנתו. האהל והמצבה שעל קברו, וכן כל בית העלמין, נחרבו כליל בימי השואה.
דרך הנהגתו.
חסידיו היו אומרים על עבודת רבם שהיא בבחינת 'אוזר ישראל בגבורה', שהיה מנהיג את עדתו בדרך של גבורה ותקיפות, והיה מורה לחסידיו את דרך החסידות הצרופה מבלי שום פניות וחיצוניות. עם זאת, היה מוכר כאוהב ישראל גדול ולימד את חסידיו ללמד זכות על כל יהודי ולדאוג לכל יהודי בעת צרתו.
כאמור, היה רבי שמואל אליהו מלחין מוכשר, וכן היה מחונן בקול נעים וערב. עוד בימי אביו, נהג לעבור לפני התיבה ותפילתו נחשבה למיוחדת במינה. הייתה לו חזקה לשיר על שולחן אביו הזמר כי אשמרה שבת.
את כוחו הגדול של רבי שמואל אליהו בנגינה, תיאר חוקר הנגינה החסידית, מאיר שמעון גשורי:
באחת מן השבתות דרש רבי שמואל אליהו על מעלת הנגינה ותיאר באריכות כיצד ניגון יכול להעלות את האדם לדרגות רוחניות גבוהות, אך גם ביכולתו להורידו מטה. לכן אחריות המלחינים והמשוררים, היא רבה ועצומה, לפי דרשתו. מן היום ההוא והלאה, פרש רבי שמואל אליהו מעבודת השירה והזמרה, ושוב לא עבר לפני התיבה, ולא היה שר זמירות בשבתות וחגים, למעט הזמר המבדיל בין קודש לחול היה במוצאי שבת, ואנשים רבים התלקטו ובאו לשמוע בקול רינתו.
בדרך כלל לא היה אומר דברי תורה על שולחנו בשבת, רק כשבאו חסידים מעיר אחת, אמר להם שיחה של מוסר ובתוך הדברים אמר דברי תורה. כמו כן היה מקפיד על שקט מוחלט בעת עריכת השולחנות של סעודות שבת ולא היה סובל כל רעש. גם בעבודת השירה, התפילה והנגינה נהג בצנעה, שאף שהיה מחונן בקול נעים ואדיר, מנע את עצמו מלשיר ברבים ומלעבור לפני העמוד. תורתו לא חוברה לספר מסודר אך ניתן למצוא בכתבי צאצאיו תורות רבות הנאמרות בשמו.
משפחת פריסנג
משפחת פריסנג: אנה ולודוויג פריסנג (בגרמנית: Anna Stecher- Friessnegg; 1899 - 1 בינואר 1965; ו-; 1897 - 1 בינואר 1966); בתם אנה מנצר (פריסנג) (בגרמנית: Manzer Anna) ואדי שטחר (בגרמנית: Stecher Edi) הם חסידי אומות העולם מאוסטריה שהצילו אישה יהודייה בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.