בדצמבר 1960 נוסדה חברה בשם "דניה חברה לפיתוח בע"מ", לצורך בניית שכונת דניה בחיפה, על ידי משקיעים מדרום אפריקה. בשנת 1964 החלה החברה לבנות את שכונת רמת דניה בירושלים.
באפריל 1985 נרכשה "דניה חברה לפיתוח בע"מ" על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות והפכה לחברה בת של אפריקה. במרץ 1986 שינתה החברה את שמה ל"דניה סיבוס חברה לבניה בע"מ".
בשנת 1997 הוקמה חברת דרך ארץ על ידי דניה סיבוס ושותפים נוספים, לשם התמודדות במכרז לסלילה ותפעול של חלקו המרכזי של כביש חוצה ישראל, ובסוף 1999 החלה בסלילת הכביש.
בינואר 1997 רכש לב לבייב מבנק לאומי את השליטה באפריקה ישראל, וביצע ארגון מחדש של עסקיה. בדצמבר 1997 התאגדה דניה סיבוס בע"מ כחברה פרטית בבעלות מלאה של דניה סיבוס החזקות (1965) בע"מ (אשר שינתה את שמה ונקראת כיום אפריקה ישראל מגורים בע"מ). בשנת 2000 פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר ניירות ערך של החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ביוני 2006 הונפקה אפריקה ישראל מגורים ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2010 התקשרה "דניה סיבוס בע"מ" בהסכם עם "אפריקה ישראל להשקעות בע"מ", במסגרתו רכשה את מלוא החזקותיה של אפריקה ישראל ב"אפריקה ישראל מגורים בע"מ".
בשנת 2015 נמחקו ניירות ערך של החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אחרי הצעת רכש של אפריקה ישראל להשקעות לבעלי מניות המיעוט בחברה.
בינואר 2018 פורסם שמשטרת ישראל פתחה בחקירת תיק 1803 - פרשה שבה, על פי החשד, העבירה דניה סיבוס כספי שוחד לדוד ביטן, בזמן שזה כיהן כסגן ראש עיריית ראשון לציון, בתמורה לקידום אינטרסים של החברה. במרץ 2019 פרסמה המשטרה את עמדתה כי התגבשה תשתית ראייתית מספקת לביסוס חשדות שלפיהם ביצעו החברה ומנכ"לה, רונן גינזבורג, עבירת מתן שוחד.
באוגוסט 2019 הוגש כתב אישום נגד החברה ומנכ"לה, רונן גינזבורג, באשמת עבירות על חוק התחרות הכלכלית.
בעקבות קריסת חניון הברזל, שאותו בנתה החברה, הודיעה פרקליטות מחוז תל אביב (פלילי) לחברה, לגינזבורג ולחשודים נוספים שנשקלת העמדתם לדין בכפוף לשימוע בחשד לגרימת מוות ברשלנות של 6 עובדים באתר.
בינואר 2020 הושלם הסדר חוב לחברה האם, אפריקה ישראל להשקעות, שכלל את מכירת החברה, כולל בעלותה על חברת "דניה סיבוס", לחברת "לפידות קפיטל" שבשליטת יעקב לוקסנבורג (80%) ולחברת אלטשולר שחם גמל ופנסיה (20%). בעקבות המכירה הפכה החברה לפרטית, אך חזרה לבורסה לניירות ערך בתל אביב והונפקה בפברואר 2021.
חברות בת.
סיבוס רימון.
בשנת 1962 הוקם מפעל בקריית אונו "סיבוס רימון תעשיות מבנים בע"מ" לבניה מתועשת על בסיס ידע שנרכש מחברת CEBUS הצרפתית, על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות.
אפריקה ישראל מגורים.
"אפריקה ישראל מגורים בע"מ" היא הגילגול הנוכחי של "דניה חברה לפיתוח בע"מ". "דניה סיבוס בע"מ" מחזיקה ב-74% ממניות החברה.
אלום דניה.
חברת "אלום דניה", חברה המתמחה בתכנון וביצוע עבודות אלומיניום בבניני מגורים.
יתר הישמעאלי
יֶתֶר הַיִּשְׁמְעֵאלִי, דמות מקראית, היה אביו של עמשא (שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ולאחר מכן שר צבא דוד המלך), ובעלה של אביגיל בת ישי, אחות דוד.
בספר שמואל מוזכר שמו של יתר כיתרא הישראלי: (שמואל ב יז, כה), אך בספר דברי הימים מוזכר שמו כיתר הישמעאלי: (דברי הימים א ב,יז).
התלמוד הבבלי במסכת יבמות מיישב סתירה זו:
(יבמות ע"ז).
המדרש מתאר מפגש בין שאול המלך והנער דוד כאשר האחרון מגיע להילחם בגָּלְיָת, אולם נוצר שם ויכוח בין דואג האדומי ואבנר בן נר, לגבי ייחוסו של דוד, האם הוא יכול לבוא בקהל (להתחתן עם יהודיה) או לא, על רקע הבטחתו של שאול לתת את בתו לאישה להורג גלית.
הוויכוח התעורר לאור נישואי בועז עם רות המואביה כמה דורות קודם (בועז פסק כי ציווי התורה לא להתחתן עם מואבי אינו מתייחס לנשים מואביות). דואג האדומי ניצח בוויכוח ונראה כי לא היו מקבלים את דוד לבוא בקהל. או אז נכנס יתר ואיים בחרבו על המתנגדים לשמוע את ההלכה שלמד בבית המדרש של שמואל הנביא. לאחר שההלכה נשמעה בבית המדרש, היא גם התקבלה מכיוון שהתברר כי היא הלכה למשה מסיני, ואז יכול היה דוד וכל משפחתו (ובכלל זה אשתו של יתר) לבוא בקהל.
תולדות מדינת ישראל
גישות למאפייניה של מדינת ישראל
לאופייה והגדרתה של מדינת ישראל הוצגו מספר הגדרות המבוססות על גישות שונות ולעיתים מנוגדות.
מגילת העצמאות מגדירה את מדינת ישראל כ"מדינה יהודית", ורובה המכריע מביע את הרעיון הזה. המגילה מוללת מחויבות לשמור על עקרונות מגילת האומות המאוחדות בלי לפרט את אופן השתלבות עקרונות אלו במדינה היהודית. בשלב מאוחר התפשט השימוש בביטוי "מדינה יהודית ודמוקרטית", כשהתואר דמוקרטית נתפס לא רק כצורת משטר, אלא גם כרומז על מערכת ערכים מסוימת. שני הערכים, יהדות ודמוקרטיה, המקבילים על פי אסכולה אחת והמשתלבים על פי אסכולה אחרת, הביאו לאורך השנים לשתי התנגשויות מרכזיות נפרדות, אשר השפיעו רבות אחת על השנייה: ההתנגשות בין חזון הקוממיות של הציבור היהודי הדתי לבין חזונו של הציבור החילוני, וההתנגשות בין צורכי האוכלוסייה היהודית בארץ ובתפוצות לבין צורכי אוכלוסיות המיעוט תחת ריבונותה של מדינת ישראל.
הגדרתה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית נוסחה לראשונה באופן רשמי ב וב שהתקבלו בשנת 1992. נוסח קודם של ההגדרה הופיע כבר ב-1985 ב, ושונה לנוסח העדכני בשנת 2002. ביולי 2018 אושר בכנסת , המדגיש את אופייה היהודי של המדינה, ללא אזכור של ערכי דמוקרטיה ושוויון.
הדילמה.
מעמד הקמתה של מדינת ישראל היה טקס הכרזת העצמאות ביום שישי, ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948. במעמד זה הקריא דוד בן-גוריון את מגילת העצמאות, אשר נכתבה בקפידה לקראת האירוע ונחשבת עד היום למסמך המכונן של מדינת ישראל. המגילה עסקה רבות בזכותו של העם היהודי לבית לאומי, והכריזה "על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל".
היה חשש שהגדרתה של מדינת ישראל כמדינת היהודים תוך קריאה לכל יהודי העולם לעלות לישראל תנוצל על ידי אנטישמים לכפות על יהודים באחת מארצות התפוצה להגר לישראל. חשש נוסף היה מפני הטחת אשמת נאמנות כפולה ביהודי התפוצות. בהתייחס לחששות אלו, ראש הוועד היהודי האמריקאי, יעקב בלאושטיין, תבע מבן-גוריון לא להכריז על מדינת ישראל כמדינת יהודי העולם. אחרי פגישה ביניהם הוציא בן-גוריון הודעה בה הכריז כי מדינת ישראל מייצגת את אזרחיה בלבד, מדברת בשמם ואינה מייצגת או דוברת בשמם של יהודים אזרחי מדינות אחרות.
בין עקרונות היסוד המפורטים במגילה, שלאורם תפעל המדינה:
כמו כן, נכתב בהמשך: "אנו קוראים - גם בתוך התקפת-הדמים הנערכת עלינו זה חדשים - לבני העם הערבי תושבי מדינת ישראל לשמור על שלום וליטול חלקם בבנין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה ועל יסוד נציגות מתאימה בכל מוסדותיה, הזמניים והקבועים."
ב-1985 נחקק חוק הקובע כי מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, אולם גם הוא השאיר פתוחה את סוגיית האיזון בין הערכים.
מספר גישות הרווחות בשיח הפוליטי בישראל מנסות להגדיר את אופייה של המדינה. חלקן נכנסות תחת המטריה של מדינה יהודית דמוקרטית וחלקן לא. ההבדלים בין הגישות נובעים בעיקר מהמשקל היחסי של כל אחד ממרכיבי המשוואה, כלומר דמוקרטיה ויהדות אך נובעים גם מפרשנויות שונות להגדרת מדינה יהודית.
גישות להגדרת מרכיב היהדות.
גיבושה של האוכלוסייה היהודית בישראל מקהילות רבות בגולה הובילה להתנגשות בין השקפות שונות של יהודים בנוגע ליהדותם. פערים אלה הובילו כבר מימיה המוקדמים של ההתיישבות לחיכוכים בנוגע לשמירת שבת וכשרות בפרהסיה, ומאוחר יותר בנושאים רחבים כמו גיוס תלמידי ישיבה לצה"ל והפעלת סמכות בכל הנוגע למוסד הנישואים. בקרב קבוצות מסוימות בחברה הדתית קיימת כמיהה לממש את זהותה היהודית של מדינת ישראל באמצעות חקיקה ברוח ההלכה, דבר שגורם לזעם גדול בציבור החילוני.
מדינת היהודים.
גישת הגדרת המדינה כמדינת היהודים או גישת הגדרת המדינה כמדינה ליהודים יוצאת מנקודת מוצא שארץ ישראל היא הבית הלאומי היחיד לעם היהודי ואין לעם היהודי כברת ארץ אחרת בה יוכל לממש את זהותו הלאומית. גישה זו מתבססת על עקרונות הציונות.
על פי גישה זו, מדינת ישראל צריכה לשמור על זהותה התרבותית היהודית בעזרת רוב יהודי. לשם כך יש לאפשר לכל יהודי לעלות לישראל ולכן יש לשמור על חוק השבות.
מדינת העם היהודי.
לפי גישת מדינת העם היהודי ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי ולא רק של התושבים היושבים בארץ ישראל ויש לשמור על אופי יהודי של המדינה. גישה זו יוצאת מנקודת הנחה שארץ ישראל היא המקום היחיד בו יוכל העם היהודי לממש את זהותו הלאומית, והיא מתבססת על עקרונות הציונות. דבר זה מתבטא בכך שמדינת ישראל תייצג את העם היהודי, לרבות יהודי ארץ ישראל ויהודי התפוצות, בסמליה ותרבותה, תהווה מקור הזדהות ליהדות התפוצות ותקיים איתם קשרי גומלין - הם יסייעו לה והיא תסייע להם.
אחד העקרונות החשובים של גישה זו הוא שמדינת ישראל תאפשר לכל יהודי לעלות אליה ולהתאזרח בה, וזה בא לידי ביטוי בחקיקת חוק השבות. יש כאלה הטוענים שעקרונות אלה חשובים גם כדי לשמור על רוב יהודי. ביטויים נוספים לגישה זו הם הקמת מוסדות שיקשרו בין מדינת ישראל ליהודי התפוצות, כגון הסוכנות היהודית ומשרד התפוצות, יארגנו פעילויות שונות בין ישראל ליהודי התפוצות, בהן סיוע הדדי, למשל: מלחמה באנטישמיות. בנוסף, שמירת האופי היהודי של המדינה יבוא לביטוי בסמלים, מוסדות וחקיקה מתאימה.