בישיבה נלמדים שלושה סדרים ביום. סדר בוקר מוקדש ללימוד גמרא בעיון, סדר צהריים מוקדש ללימוד גמרא בבקיאות, וסדר ערב מוקדש ללימוד עצמי של התלמידים. בישיבה שיעורים במגוון תחומים לפני סדר בוקר, בתחילת ובסוף סדר צהריים, ברוב שעות סדר ערב, ובזמן הפסקת הצהריים. הישיבה מעודדת את התלמידים לא להיכנס לשיעורים רבים ולהעדיף לימוד עצמי.
לימודי הגמרא.
בלימודי העיון משלבת הישיבה בין צורת הלימוד הישיבתית הקלאסית לבין לימוד חדשני השואב את מקורותיו גם מן המחקר האקדמי. הרב ביגמן הוא מהרבנים הבולטים בין מיישמי שיטת הרבדים. הוא מעודד את התלמידים לקרוא כל דעה בפני עצמה, ואחר כך לראות את תהליכי העריכה השונים בגמרא ולחפש את המשמעות שעומדת מאחוריהם; לשאול גם "למה" ולא רק "מה". מלבד הרב ביגמן, בדרך זו מלמדים רוב רבני הישיבה, בהבדלים מסוימים.
רבנים אחרים בישיבה, ובראשם הרב ריינר, מלמדים גמרא בשיטות אחרות, בעיקר שיטת בריסק. שיטת הלימוד של הרב ריינר עוסקת בעיקר בחקירה לעומקן של ההגדרות ההלכתיות, תוך שימוש בהמשגות הלמדניות שנבנו על ידי האחרונים.
לימוד התנ"ך וגישת התמורות.
לימוד התנ"ך בישיבה ברובו נעשה על דרך הפשט, תוך התמקדות בשיטה הספרותית ובשיטות נוספות.
חלק מרבני הישיבה סוברים שיש אמת פרשנית רבה בביקורת המקרא, ולפיכך רואים חשיבות בהתמודדות עם האתגרים שהתפיסה הביקורתית מציבה לאמונה. תלמידי שיעור ב' לומדים עם ד"ר חזי כהן סדרת שיעורים ששמה "מסורת וביקורת", ובה מוצגות הטענות העיקריות של הביקורת, וכן ההתמודדות הדתית עמן לאורך הדורות. בשיעורים נלמדת גם גישת התמורות, שפיתחו הרב ביגמן והרב אביה הכהן (שהיה ר"מ בישיבת עין צורים) עם כהן. לפי גישה זו, בדומה לשינויים בהלכה לאורך הדורות שלאחר המקרא (תורה שבעל פה), כך הפערים והסתירות בחוקי המקרא נובעים משינויים במהלך התהוות התורה עצמה. דוגמה רווחת לתמורות שכאלה היא שינויים שהתרחשו בספר דברים, בעקבות המעבר ממציאות נוודית לישיבת קבע בארץ. השינויים יכולים לנבוע מהתפתחות מוסרית, אירועים היסטוריים, שינויים תאולוגיים ועוד. הישיבה הוציאה לאור ספר שעוסק בגישה ומפתח אותה.
לימודים נוספים.
לצד לימוד הגמרא, התופס את עיקר יום הלימודים, ולימוד התנ"ך, בישיבה מדגישים את החשיבות של לימוד תורה שבעל פה, הלכה ואגדה; מחשבת ישראל וחסידות; ולצידן גם תחומי רוח נוספים כגון ספרות ופילוסופיה. בין היתר, רבים מתלמידי הישיבה לומדים בתוכניות שמטרתן ללמוד את כל התנ"ך וחצי מששת סדרי המשנה, תוך שנה אחת.
ישיבה וצבא.
במסגרת תוכנית השילוב משרתים התלמידים שירות צבאי מלא בארבעה שלבים:
חלק מבוגרי הישיבה משרתים בסיירות וביחידות נוספות הדורשות שירות של שלוש שנים ויותר.
עד 20% מכל מחזור משרתים בצבא שנתיים במקום שנתיים ושמונה חודשים, במסלול הנקרא "שילוב מיוחד". ההצטרפות למסלול דורשת אישור של ראשי הישיבה וכוונה להמשיך ללמוד לרבנות או להוראה.
היחס לחברה הישראלית ולעם ישראל.
בישיבה מושם דגש על החיבור לחברה הישראלית ולמדינת ישראל. הישיבה נוהגת להשתתף במפגשי שיח בין דתיים וחילונים, ומעודדת את תלמידיה לתרום תרומה משמעותית לחברה הישראלית. בישיבה מושם דגש על מחויבות לצדק חברתי. ראשי הישיבה עוסקים בתחומי התרת עגונות וסרבנות גט, והם חברים בעמותת "גשר", בארגון "במעגלי צדק", בעמותת צהר ובבית הלל.
בשנת תשע"ג נפתח בישיבה מסלול השילוב המשלב, שבמסגרתו לומדים בה תלמידים בעלי לקויות תקשורת, בעיקר תסמונת אספרגר. תלמידים אלה עובדים בחווה חקלאית-טיפולית בשעות הבוקר ומשתלבים בלימודי הישיבה בשעות אחר הצהריים והערב. לפני פתיחת המסלול התנדבו תלמידי הישיבה אחת לשבוע בבית שאן במרכז לקליטת עלייה שבקיבוץ בית אלפא. עם פתיחת מסלול "השילוב המשלב" התנדבות זו נפסקה, מתוך אמונה כי מעלתו של השילוב בתוך קהילת הישיבה גדולה באופן משמעותי מהתנדבות מוגבלת בזמן מחוץ לכותלי המוסד.
רבים מרבני הישיבה פעילים בשדה הפמיניזם הדתי. הדבר בא לידי ביטוי בהשתתפות בכנסים של ארגון קולך ובמעורבות ביוזמות בתחומי התרת עגונות, מסורבות גט ועוד. בשנת תשע"ו פתחה הישיבה תוכנית לימודי הלכה לנשים, בשיתוף עם מדרשת עין הנצי"ב, בהובלת הרב בנימין הולצמן (ר"מ בישיבה ורב קיבוץ מעלה גלבוע). כיום מתקיימים מפגשי התוכנית בעין הנצי"ב.
בנוסף, ראשי הישיבה וחלק מרבניה פעילים הלכתית וציבורית בשדה הגיור, בעיקר כחלק ממיזם גיור כהלכה. בישיבה פועל בית הדין הצפוני של המיזם. בין היתר, בינואר 2022 חתמו ראשי הישיבה על תמיכה בתוכנית הגיור של שר הדתות מתן כהנא.
הישיבה רואה חשיבות בקשר עם יהדות התפוצות ולומדים בה תלמידים מחו"ל, רובם מארצות הברית. בניגוד לרוב הישיבות המחזיקות תוכנית לבני חו"ל, בישיבת מעלה גלבוע התלמידים מחו"ל משולבים לגמרי בתוכנית הישראלית, למעט שיעורים בודדים במהלך השבוע. חלקם מתגייסים לצה"ל ועולים לישראל.
אותלו
אותלו: המורי מוונציה (אנגלית: Othello: The Moor of Venice) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר שנכתב בערך ב-1603. "אותלו" הוא טרגדיה, כמו יצירות רבות אחרות של שייקספיר: "המלט", "רומיאו ויוליה", "מקבת'" ו"המלך ליר". שייקספיר כתב, כנראה, את "אותלו" לאחר "המלט" אך לפני שני האחרים. ההצגה הראשונה הידועה של "אותלו" הועלתה ב-1 בנובמבר 1604, בארמון וייטהול בלונדון.
עלילת המחזה נסובה סביב אותלו, מצביא בצבא הוונציאני, המתואר כמורי שחור עור. היא נוגעת במוטיבים של אהבה, קנאה, גזענות ובגידה. יאגו, שלישו המרושע של אותלו, מוכר כארכיטיפ של תככנות ובוגדנות.
עלילת המחזה.
אותלו, שזה עתה נשא בסתר וללא רשות את אשתו דסדמונה כאשר ההצגה נפתחת, נשלח על ידי הדוג'ה של ונציה כדי לפקד על הצבא בקפריסין, בציפייה לפלישה עות'מאנית. כאשר דסדמונה וקאסיו סגנו מצטרפים לאותלו בקפריסין, השליש הבוגדני יגו משכנע את אותלו שדסדמונה בגדה בו עם קאסיו. אותלו, בכעסו, הורג את דסדמונה. אשת יגו, אמיליה, מגלה לאותלו כי יגו בדה עלילת שווא כנגד דסדמונה. יגו הורג את אמיליה ואותלו מתאבד. קאסיו ממונה למפקד הצבא בקפריסין, ועונשו של יגו נותר בידיו.
כתיבה ומוטיבים.
העלילה של אותלו עובדה על ידי שייקספיר מן הסיפור "Un Capitano Moro" ("מצביא המורי"), מתוך קובץ הסיפורים "הקאטומיתי" מאת ג'ירלדי צ'ינתיו , והיא נאמנה ליצירה זו במידה רבה. הדמות היחידה בעלת שם בסיפורו של צ'ינתיו היא "דיסדמונה" ("חסרת מזל" ביוונית); הדמויות האחרות מוצגות כ"סגן" (יגו), "הסרן" (קאסיו), ו"המורי" (אותלו). במקור, הסגן חושק בדסדמונה, והוא נוקם בה כאשר היא דוחה אותו. שייקספיר המציא דמות נוספת, רודריגו, שמתאווה לאשתו של המורי ונהרג כשהוא מנסה להרוג את קאסיו. המורי בסיפורו של צ'ינתיו לא מתחרט על כך שהרג את אשתו, וגם הוא וגם הסגן נהרגים הרבה יותר מאוחר. צ'ינתיו גם מציג במפורש לקח, אותו הוא שם בפי הגבירה: נשים אירופאיות אינן צריכות להתחתן עם גברים חמי מזג מעמים אחרים.
אותלו, הדמות הראשית במחזה, הוא מורי (צפון אפריקאי) אציל, שמפקד על צבא בקפריסין. הוא מוצג מתוך אמפתיה למרות גזעו. דבר זה היה יוצא דופן בספרות האנגלית בזמנו של שייקספיר, שבדרך כלל הציגה מורים ואנשים כהי עור אחרים כנבלים. יש ויכוח בין החוקרים האם אותלו היה אמור להיות מוצג כשחור או כערבי או שניהם, אך הקונצנזוס בין הקוראים והקהל הממוצע היום נוטה לאפשרות הראשונה.
תרגומים לעברית.
התרגום הראשון של המחזה לעברית נעשה בידי יצחק סלקינסון בשנת 1874 ונקרא "איתיאל הכושי". סלקינסון נהג לעברת שמות של מחזות ודמויות, ואת שם המחזה "רומיאו ויוליה" הוא תרגם ל"רם ויעל". הספר "איתיאל הכושי" זכה להוצאה מחודשת בשנת 2015 כחלק מסדרת "צדק פואטי" של הוצאת רעב ביוזמת המשורר והעורך ערן צלגוב. המהדורה המחודשת כוללת את הטקסט המקורי, אחרית דבר נרחבת של המתרגם והחוקר עמינדב דיקמן וקטעי עיתונות מסוף המאה ה-19 המתארים את התקבלות התרגום והשפעתו.
המשורר נתן אלתרמן תרגם את המחזה, בשם "אותלו", עבור תיאטרון הבימה, והקדיש את התרגום "לשחקן העברי הגדול אהרן מסקין". תרגומו של אלתרמן שימש גם את התיאטרון הקאמרי בהפקתו של היי קילוס בשנת 1980, כשאברהם עוז עיבד ועידכן את התרגום. הבימה העלתה גרסה נוספת של המחזה השקספירי בתרגום בפרוזה מעשה ידיו של נסים אלוני, ששימש אחר כך גם את הפקתו של מיכאל גורביץ בתיאטרון החאן. תיאטרון גשר העלה גרסה משלו מבוססת על תרגומו של דורי פרנס. תרגום חדש של נסים אלוני זכה לביצוע בתיאטרון הבימה, בתיאטרון הקאמרי, בתיאטרון חיפה ובתיאטרון החאן. אלי ביז'אווי תרגם את המחזה להעלאה מחודשת של המחזה בתיאטרון הקאמרי ב-2018.
עיבודים.
על פי המחזה עובדו שתי אופרות, האחת מאת ג'וזפה ורדי והשנייה מאת ג'ואקינו רוסיני. סרט הוליוודי בשם "או" מתבסס בחופשיות על עלילת אותלו.
מתאם אקראי
מתאם אקראי או "קשר אקראי" בסטטיסטיקה הוא מצב שבו ישנו מתאם בין שני משתנים, על אף שאין ביניהם בפועל קשר סיבתי. שני המשתנים עשויים להיות חופפים (כלומר, קשורים מבחינה סטטיסטית), אך לא קשורים זה לזה סיבתית משום שהקשר הסטטיסטי ביניהם נגרם על ידי משתנה שלישי. במקרים מסוימים, המתאם אינו נמצא בתצפית המקורית, אך נוצר בגלל האופן שבו מעובדים הנתונים ("ארטיפקט").