מונטריאול (בצרפתית: Montréal (הגייה: מונראל ); באנגלית: Montreal (הגייה: מונטריאול ) היא העיר השנייה בגודלה בקנדה, אחרי טורונטו ואחת מהמטרופולינים הגדולות בצפון אמריקה. העיר מונה כ־2 מיליון תושבים ובאזור המטרופולין של מונטריאול מתגוררים כ־4 מיליון תושבים. היא העיר הגדולה בפרובינציית קוויבק, והעיר דוברת הצרפתית השנייה בגודלה בעולם, אחרי פריז. השפה הרשמית בעיר היא צרפתית, שאותה מדברים 60.5% מהבית, כ־21.2% מתושבי העיר דוברים אנגלית כשפת אם ו־19.8% לא מדברים אף אחת מהן בבית. רוב רובם של תושבי מונטריאול דוברים את שתי השפות. השילוט בעיר הוא בעיקר בצרפתית.
העיר שוכנת על אי במפגש הנהרות סנט לורנס ואוטווה. 74 איים נוספים נמצאים בתחום השיפוט של העיר. העיר בנויה סביב להר שעל שמו היא נקראת: Mont Royal.
היסטורית הייתה מונטריאול הבירה הכלכלית של קנדה, אך בשנות ה־70 של המאה ה־20 עקפה אותה טורונטו במספר התושבים ובכוח הכלכלי. מונטריאול נותרה מרכז חשוב למסחר, לכלכלה ולטכנולוגיה. במונטריאול שוכן מטה הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, ומונטריאול היא אחת משלוש הערים בצפון אמריקה המארחות ארגונים של האומות המאוחדות (יחד עם ניו יורק ווושינגטון), והיא העיר השנייה ביבשת במספר הקונסוליות הנמצאות בה. מונטריאול מוגדרת על ידי אונסק"ו כעיר יצירתית של עיצוב. במונטריאול נמצאות 11 אוניברסיטאות שבהן לומדים כ־170,000 סטודנטים. מבין כל אזורי המטרופולין בצפון אמריקה, באזור מונטריאול הגדולה יש את מספר הסטודנטים הגדול ביותר ביחס לאוכלוסייה, גדול אף מבוסטון, הבירה האינטלקטואלית של ארצות הברית. לאורך ההיסטוריה אירחה מונטריאול כנסים ואירועים בין־לאומיים בהם אקספו 67' ואולימפיאדת 1976.
היסטוריה.
ז'אק קרטייה, מגלה הארצות הצרפתי בן המאה ה-16, היה האיש שנתן למונטריאול את שמה. בשנת 1535 עלה על ההר הגבוה באזור וקרא לו, לכבודו של מלך צרפת, בשם: "מונ-ריאל" (ההר המלכותי). אך התיישבות קבע צרפתית החלה באזור רק בשנת 1642.
בשנת 1763, בעת מלחמת שבע השנים, נוצחה צרפת על ידי בריטניה במלחמה בצפון אמריקה, ומונטריאול הצרפתית הפכה לחלק מהאימפריה הבריטית. עם השנים הגיעו מהגרים רבים מבריטניה לעיר והתיישבו בה. במהלך המאה ה-19 הפכה מונטריאול לעיר חשובה ומרכזית המשלבת בתוכה דוברי צרפתית ודוברי אנגלית. מגמת ההתפתחות של העיר נמשכה גם לאחר ייסודה של קנדה בשנת 1867. העיר התפתחה במהירות הודות להגירה של צרפתים-קנדים רבים מאזורי הכפר לעיר.
בתחילת המאה העשרים ובייחוד לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו מהגרים רבים לעיר ממדינות שונות בעולם, והפכו את מונטריאול לעיר מגוונת מבחינה אתנית ותרבותית. בשנת 1966 נפתחה הרכבת התחתית בעיר ("מטרו"). בשנת 1967 התקיים בעיר היריד העולמי, אקספו 67', לרגל חגיגות מאה שנה לייסודה של קנדה. בזמן היריד ביקר בה, נשיא צרפת, שארל דה גול, ובנאום שנשא מעל מרפסת בית-העירייה קרא תחי קוויבק החופשית! ועורר מורת רוח אצל ממשלת קנדה ועיריית מונטריאול שביקשו ממנו לקצר את ביקורו.
בשנת 1970 "החזית לשחרור קוויבק" רצחה שר בממשלת קוויבק וחטפה דיפלומט בריטי שהיה מוצב בקנדה, והתגורר במונטריאול, במה שמכונה משבר אוקטובר.
בשנת 1976 אירחה העיר את משחקי הקיץ האולימפיים. אולימפיאדה זו הסתיימה בגרעון כלכלי גדול שהכניס את העיר לחובות. עלייתה של התנועה הבדלנית בקוויבק לשלטון בשנת 1976 הביאה לחקיקה מחמירה בנוגע לשמירת השפה הצרפתית בזירה הציבורית. הדבר הוביל לחברות רבות גדולות לעזוב את העיר לטובת טורונטו. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, שיעור הצמיחה הכלכלי של העיר היה איטי יותר מהרבה ערים גדולות אחרות בקנדה.
גאוגרפיה ואקלים.
מונטריאול שוכנת בחלקה הדרום-מערבי של פרובינציית קוויבק, כ-275 ק"מ דרום-מערבית לבירת הפרובינציה קוויבק סיטי וכ-167 ק"מ מזרחית לבירת קנדה, אוטווה. העיר נמצאת 502 ק"מ צפון-מזרחית לטורונטו, 407 ק"מ צפון-מערבית לבוסטון ו-530 ק"מ צפונית לניו יורק.
השטח האורבני תופס את רוב שטחו של האי מונטריאול, במפגש הנהרות סנט לורנס ואוטווה. נמל מונטריאול שוכן בקצהו האחד של נתיב המים סנט לורנס, המחבר בין הימות הגדולות לאוקיינוס האטלנטי. גבולותיה של העיר שוכנים בין נהר סנט לורנס לדרומה לבין "נהר הערבות" (בצרפתית: Rivière des Prairies), היא תעלת מים היוצאת מנהר אוטווה העוברת מצפון לעיר. העיר קרויה על שם המאפיין הגאוגרפי הבולט על האי, הר בעל שלוש פסגות ושמו מאונט רויאל (Mont Royal), בגובה 232 מטר מעל פני הים. העיר שוכנת במרכזו של האזור המטרופוליני של מונטריאול, ועל גבולה הצפוני שוכנת העיר לאוואל.
העיר שוכנת על גבולם של מספר אזורי אקלים. בדרך כלל אקלים העיר הוא יבשתי-לח. כמות המשקעים השנתית בעיר גבוהה, עם ממוצע של 2.175 מטר שלג מדי חורף. ממוצע המשקעים השנתי הוא 763.8 מ"מ. עונת הקיץ היא הגשומה ביותר, אבל בתקופת הקיץ אף מספר הימים הבהירים הגבוה ביותר.
החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, עם טמפרטורה מקסימלית ממוצעת של מינוס 5.7 מעלות, וטמפרטורה נמוכה ממוצעת של מינוס 14.7 מעלות. משטר הרוחות בעיר גורם לתחושה של טמפרטורות נמוכות הרבה יותר בתקופת החורף. החודש החם בשנה הוא יולי, עם טמפרטורה גבוהה ממוצעת של 26.2 מעלות. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בעיר הייתה מינוס 37.8 מעלות, בינואר 1957.
יהודי מונטריאול.
הקהילה היהודית במונטריאול היא בין הקהילות הוותיקות והגדולות בצפון-אמריקה. כיום מתגוררים בעיר קרוב ל-100 אלף יהודים, ביניהם כמה אלפי ישראלים.
שני גלי הגירה יהודית גדולה בתולדותיה של העיר עיצבו את פני הקהילה. הראשון בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 של יהודים ממזרח-אירופה, והשני לאחר מלחמת העולם השנייה שכלל יהודים ניצולי השואה, ויהודים מצפון-אפריקה.
לאחר משאל העם בשנת 1995 בו כמעט זכו תומכי הפרדת קוויבק מקנדה, עזבו יהודים רבים את העיר ועברו לטורונטו. בשנות האלפיים מנסה הקהילה היהודית בהצלחה מוגבלת לעודד הגירת יהודים בחזרה למונטריאול.
בעיר יש כ-20 בתי ספר יהודים מכל גוני הקשת, מחרדים עד יידישסטים חילוניים. בעיר פועלים מספר גופים ציונים.
רבים מהיהודים גרים בשכונת קוט סנט לוק (Côte St. Luc) ובשכונת המפסטד (Hampstead) השכנה ואף נציג הפרלמנט של אזור זה הוא יהודי (פרופ' ארוין קוטלר ששימש כשר המשפטים בממשלות קרטיין ומרטין). יהודים רבים נוספים מתגוררים ב-St. Laurent, Côte des Neiges ו-West Island.
חיי היהודים במונטריאול התפרסמו בעולם לאחר שזכו לתיאור ספרותי פרי עטו של הסופר מרדכי ריצ'לר יליד העיר שכתב בין השאר את "חניכותו של דודי קרביץ" שעובד גם לסרט קולנוע. הרב נחום אליעזר רבינוביץ' הוא יליד העיר וכך גם לאונרד כהן זמר יהודי-קנדי היה יליד העיר והחיים בה השפיעו על יצירתו.
גינאה המשוונית
רפובליקת גינאה המשוונית (בספרדית: República de Guinea Ecuatorial) היא מדינה במרכז אפריקה. המדינה גובלת בקמרון בצפון, בגבון בדרום ובמזרח ובמפרץ גינאה במערב.
היסטוריה.
התושבים הקדומים באזור היבשתי של גינאה המשוונית היו פיגמים, שמספר כיסי התיישבות שלהם עוד נותרו בחלקו הצפוני של האזור. בני בנטו היגרו לאזור בכמה גלים מן המאה השביעית לספירה ועד המאה ה-19. אחד העמים נקרא בשם פאנג, ומניחים שממנו התפתחה הקבוצה האתנית בּוּבִּי, שצאצאיה התיישבו באי בִּיוֹקוֹ.
הספן הפורטוגזי פרנאו דה פו גילה את ביוקו ב-1471, בחפשו דרך ימית להודו. האי, שנקרא ב-1494 על שמו ("פרנאו דו פו" או "פרננדו פו" "Fernando Póo"; לפני כן כונה בפיו "פורמוזה פלורה" או "הפרח היפה") והאי אנובון, אי נוסף ששייך בימינו לגינאה המשוונית, היו מושבות פורטוגזיות מ-1474 ועד 1778, ואז מסרה אותם פורטוגל לספרד, יחד עם זכויות סחר ביבשת, בתמורה לשטחים בדרום אמריקה. באי אנובון, שהיה בלתי מיושב, יישבו הפורטוגזים מתיישבים מאנגולה.
במאה ה-19 היו לבריטניה ולספרד תביעות לבעלות על החלק היבשתי של גינאה המשוונית, ריו מוני (Rio Muni) ובחוזה פריז משנת 1900 נקבע סופית שהאזור יינתן לספרד.
שלטון ספרד.
בשנים 1926–1959 אוחדו השטחים בשלטון ספרד במפרץ גינאה למושבה אחת שכונתה "גינאה הספרדית". בשנת 1959 הוענק לאזור מעמד של פרובינציה של ספרד, ולתושביו ניתן ייצוג בבית הנבחרים הספרדי. אוטונומיה מוגבלת הוענקה בשנת 1963, השם שונה ל"גינאה המשוונית" והוקם בית נבחרים מקומי, שחבריו נבחרו בבחירות רב-מפלגתיות - בניגוד למצב בספרד גופא באותה תקופה. עיקר הסמכויות נותרו עדיין בידי המושל הספרדי הממונה על האזור.
במרץ 1968, לאחר לחצים מצד התושבים ומצד האומות המאוחדות, הודיעה ספרד כי תעניק עצמאות מלאה לגינאה המשוונית, מספר שנים לאחר שמושבות צרפת ובריטניה באפריקה קיבלו את עצמאותן.
פוליטיקה.
באופן רשמי, מוגדר המשטר בגינאה המשוונית מאז 1991 כדמוקרטיה נשיאותית, אך בפועל שוררת בה דיקטטורה חד-מפלגתית של תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו שעלה לשלטון ב-1979 אחרי שהנהיג הפיכה נגד דודו פרנסיסקו מסיאס נגוומה, שאף הוא הנהיג דיקטטורה פרו סובייטית קיצונית, ואף כונה "נירון השחור". קבוצה של גולים, שמתגוררים בעיקר בספרד ומונהגים על ידי סברו מוטו נסה, קוראים לדמוקרטיזציה של המדינה.