מלבד גורמים אלה, בראשית שנות ה-30, גבר כוחו של הימין הלאומני והמיליטריסטי ביפן. הקצינים הזוטרים רצו במהפכה אלימה, הדחת הקצינים הבכירים ותפיסת השלטון. הם טענו שבאמצעות הכיבושים תחלץ יפן מן המשבר הכלכלי והחברתי בו היא מצויה. בנוסף, רבים ממפקדי הצבא והאליטות ביפן האמינו באידאולוגיה מיליטנטית, גזענית ואימפריאליסטית, כהמשך לעבר "הסמוראי" ביפן. המפקדים היו אהודים מאוד בציבור היפני עקב הצלחות כיבושי הצבא היפני כך שמדיניותם לא נתקלה בהתנגדות והם שאפו להמשיך בהצלחותיהם. כמו כן, הטענה הייתה כי הכיבוש יוכל להוות פיצוי על הגבלת הכוח הימי היפני (מאמנת וושינגטון).
על כל אלה נוסף גם השיקול הטקטי ולפיו מנצ'וריה תוכל להוות בסיס למתקפה כנגד סין ורוסיה ולבניית אימפריה יפנית במזרח אסיה.
המשך ההתפתחויות לאחר הפלישה.
יפן חיפשה בעלת ברית באירופה ומצאה מדינה בעלת אידאולוגיה ושאיפות דומות. ב-1936 יפן וגרמניה חתמו על הסכם נגד ברית המועצות, הסכם אנטי-קומינטרן. היה זה הסכם סיוע הדדי והגנה משותפת במקרה שאחת מהמדינות תותקף.
השנאה בין העם היפני והעם הסיני, חוסר התגובה מצד מדינות המערב לפלישה למנצ'וריה, חוסר מחויבותה של יפן כלפי חבר הלאומים ובעיקר – חולשתה של סין כתוצאה מהמאבק הממושך בין כוחות הממשלה לבין הכוחות הקומוניסטיים, כל אלה עודדו את יפן לפלוש ב-1937 ממנצ'וריה לסין. היפנים כבשו אזורים נרחבים במרכז-צפון סין, כבשו ערים גדולות והשתלטו על ערי נמל. הכיבוש היפני היה אכזרי וקשה. מיליוני סינים נרצחו, ערים הוחרבו, רבים עונו ונאנסו, כפרים ובתים נשרפו.
התגובות בעולם.
היטלר ומוסוליני שמחו על ניצחונותיה של יפן, בעיקר לאור שתיקת מדינות המערב. התוקפנות היפנית עודדה אותם להמשיך במתקפותיהם וכיבושיהם. כמובן שגם יפן עצמה יצאה מחוזקת - צבאית ופסיכולוגית - מהצלחותיה בסין והמשיכה בעוינותה ומתקפותיה גם במסגרת מלחמת העולם השנייה.
חבר הלאומים הקים ועדת חקירה שגינתה את יפן על תוקפנותה, ואיים להטיל סנקציות כנגד יפן. כתגובה, פרשה יפן מחבר הלאומים. ארצות הברית מצידה הכריזה על "דוקטרינת אי ההכרה".
טסיות
אר.אי.אם.
אר.אִי.אם. (.R.E.M) הייתה להקת רוק שנוסדה בעיר את'נס במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית ב-1980 על ידי מייקל סטייפ (סולן), ביל ברי (תופים), פיטר באק (גיטרה), ומייק מילס (גיטרה בס וקולות רקע).
במהלך שנות השמונים, בהיותם חתומים בלייבל העצמאי IRS, השיגו מעמד מיוחד במוזיקה האמריקנית, ואומצו על ידי תחנות מוזיקה שפנו לקהל של סטודנטים מהקולג', והפכו לאחת מהלהקות הבולטות ברוק האלטרנטיבי של התקופה. בתחילת שנות התשעים הוציאו שני אלבומים שהוגדרו כמופת מוזיקלי, והפכו לאחת מהלהקות הפופולריות, המוערכות והמשפיעות מוזיקלית בעולם.
בספטמבר 2011 הודיעה הלהקה על פירוקה באתרה הרשמי.
R.E.M דורגה במקום ה-97 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין רולינג סטון.
שם הלהקה.
הלהקה בחרה את השם אחרי רפרוף אקראי במילון. REM הם ראשי תיבות של Rapid Eye Movement (שלב במהלך השינה בו מופיעים חלומות ומתאפיין בתנועות עיניים מהירות), אך זה אינו השם המלא של הלהקה. בקרב חלק מהמעריצים REM מסמל Really Excellent Music.
היסטוריה.
1982 - 1987: השנים ב-IRS.
האלבום הקצר (ep) הראשון של הלהקה, Chronic Town יצא ב-1982, המחיש את סגנונם המוזיקלי: גיטרות, נגינת אקורדים מהירה, שירה שהיא כמעט מלמול ושירים על נושאים אחרים מאהבה ויחסים, שניים מנושאי הכתיבה המרכזיים במוזיקה הפופולרית.
אלבום הבכורה של אר.אי.אם, Murmur, שיצא ב-1983, נחשב לאחד מהתקליטים הטובים של שנות השמונים. ניכר בו סגנונם המוזיקלי המיוחד והמלל המעורפל, כמעט בלתי מובן.
האלבום השני של הלהקה, Reckoning יצא ב-1984, היה פחות אחיד בסגנונו המוזיקלי מהאלבום הראשון, ושילב מספר סגנונות שונים באלבום אחד. מילות השירים היו אפלות וכללו טביעה, שיטפונות ופירוד.
האלבום השלישי, Fables of the Reconstruction, יצא ב-1985, ועסק במיתולוגיה של דרום ארצות הברית. השירים עסקו בדמויות אקסצנטריות וברכבות, ששני מוטיבים אופייניים במוזיקה הדרומית. בתקופה זו נחשבה אר.אי.אם כלהקת רוק קולג'ים. שיריה הושמעו רבות בתחנות רדיו של סטודנטים ברחבי ארצות הברית, ואף על פי שנחשבה כלהקה חשובה ברוק האלטרנטיבי, הפריצה המשמעותית שלהם לציבור הרחב הגיעה רק מספר שנים אחר כך.
ב-1986 יצא Lifes Rich Pageant, שם הלקוח מהסרט הפנתר הוורוד. באלבום הזה, בניגוד לקודמיו, מילות השירים היו מובנות וברורות יותר, יחד עם נגיעות פוליטיות. למשל, השיר "Cuyahoga" מתייחס לנהר באוהיו שעלה באש עקב זיהום המים; השיר "Fall On Me" מדבר על גשם חומצי ועל זיהום האוויר הגורם לו. במובנים רבים, אלבום זה מסמן את תום התקופה הראשונה בהיסטוריה של הלהקה, בעיקר כי החל מהאלבום הבא היא זכתה להצלחה והכרה רבות בהרבה. עד תקופה זו זכו לקהל נאמן ואהדת המבקרים, אך החל מהאלבום הבא הגיעו לקהל רחב בהרבה.
ב-1987 יצא Document, אלבום האחרון עם .I.R.S, עם הלהיט הגדול הראשון - The One I Love. שיר זה הגיע למקום התשיעי במצעד הפופ האמריקני, שיר המתאר שמחה על סיומם של יחסי אהבה שהסתיימו. שיר נוסף שהפך לקלסיקה אצל מעריציהם הוא "(It's the End of the World as We Know It (And I Feel Fine".
את Document הפיק סקוט ליט, המפיק המוזיקלי ב-11 השנים הבאות. אר.אי.אם חבה חלק ניכר מהצליל הייחודי שלה לעבודתו של סקוט ליט.
Dead Letter Office, שיצא ב-1987 הוא אלבום אוסף עם קטעים נדירים שלא הוצגו בעבר, וגרסאות כיסוי.
Eponymous (1988) הוא אלבום אוסף נוסף, שסיכם את תקופתה המוקדמת של הלהקה. האוסף הכיל שירים שיצאו בתקליטים קודמים, וכן מספר גרסאות אלטרנטיביות לשירים.
1988 - 1996: כוכבי רוק.
ב-1988 חתמה אר.אי.אם בלייבל המרכזי של האחים וורנר (Warner Brothers). באותה שנה יצא אלבום האולפן השישי, Green. זו הייתה הפעם הראשונה בה נהנתה הלהקה מיחסי ציבור מסיביים. החל משנת 1989 יצאו לסיבובי הופעות באצטדיונים. חלק ממעריציהם ששמרו להם אמונים עוד מתחילת הדרך טענו כי הלהקה התמסחרה, וזה בא לידי ביטוי במוזיקה שהפכה פופולרית על חשבון האיכות באלבומיהם הקודמים. הלהקה החלה להפוך ללהקת רוק מרכזית, המוכרת גם מחוץ לארצות הברית.
באלבום היו מספר להיטים, ביניהם "Orange Crush", משירי המחאה החשובים של הלהקה (השיר עוסק בשימוש שעשה צבא ארצות הברית בחומרים כימיים במלחמת וייטנאם), "Stand "ו-"Pop Song 89".
שני האלבומים הבאים, Out of Time מ-1991 ו-Automatic for the People מ-1992 זכו להצלחה בינלאומית מרשימה ועמדו בראש רשימת התקליטים הנמכרים, אף על פי שהלהקה לא יצאה לסיבוב הופעות לאחר תקליטים אלו. Automatic for the People, עם כ-15 מיליון עותקים, היה לאלבום המצליח ביותר של הלהקה בכל הזמנים, וזאת למרות עיסוקו בתכנים קודרים כגון מוות והתאבדות.
בשני אלבומים אלו היו מספר גדול של להיטים כדוגמת "Shiny Happy People" (עם קייט פירסון מ-The B-52's, שגם היא מהעיר את'נז שבג'ורג'יה), "Losing My Religion" ,"Everybody Hurts", "The Sidewinder Sleeps Tonite" (המבוסס במידה מסוימת על השיר The Lion Sleeps Tonight) ו-"Man On The Moon".
אף על פי שניתן לחשוב שהשיר Losing My Religion מדבר על הקשר שבין אדם לאלוהים או היחס לדת, לא זו הייתה כוונתו המקורית של הטקסט. במהלך התוכנית VH1 storytellers סטייפ סיפר שהשיר נכתב על תחילת קשר בין שני אנשים, כשבשלב הראשוני עדיין לא ברור האם האדם השני מעוניין אף הוא בקשר.
במהלך 1994 הוציאה הלהקה את האלבום Monster, שהושפע מסגנון הגראנג' ששלט אז. הלהיט המרכזי באלבום היה "What's the Frequency, Kenneth", ששודר רבות ב-MTV. אחת מהטענות שהשמיעו מבקרי המוזיקה נגד האלבום היא שאר.אי.אם החלה לשנות מסלול לכיוון הגלאם רוק (glam rock).
מסע ההופעות שליווה את האלבום היה נקודת מפתח בהיסטוריה של הלהקה, כשבמהלך הסיבוב לקה המתופף ביל ברי בדימום מוחי במהלך אחת מההופעות, מה שהוביל לבסוף לפרישתו מהלהקה לטובת חיי חקלאות שקטים בג'ורג'יה. למעשה, מסע ההופעות הושהה עקב רצף בעיות בריאותיות: המפרצת בה לקה ביל ברי, ניתוח שבר של מייקל סטייפ וחסימת מעיים בה לקה מייק מילס בעקבות ניתוח קודם. עזיבתו של ברי הייתה נקודת מפנה משמעותית, שדרשה תקופת הסתגלות.
במהלך אותו סיבוב ולפני פרישתו של ברי, הקליטה הלהקה את האלבום New Adventures in Hi-Fi ב-1996, בו שיתפו פעולה בין היתר עם פטי סמית. אלבום זה, אף על פי שלא הניב להיטים גדולים, נחשב על ידי רבים מהמעריצים לאחד מהטובים בתולדותיה. את התמונה על-גבי עטיפת התקליט צילם מייקל סטייפ בעצמו.
1997 - 2003: אחרי עזיבתו של ברי.
אחרי עזיבתו של ברי, ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום "Up" שזכה לשבחים אצל המבקרים אך לא אצל הקהל, ונראה שהמכירות בארצות הברית היו נמוכות ביחס למכירות באירופה. ללא ברי, בחלק מהשירים שולבה מכונת תופים, כיוון שלדבריהם לא רצו להחליף את ברי במישהו אחר. בראיונות סיפרו חברי הלהקה על אווירה קשה עקב עזיבת ברי ורצון לפרק את הלהקה, שחילחלו גם לעשיית האלבום. באלבום זה נפרדה הלהקה גם מהמפיק המסורתי שלה, סקוט ליט, שהוחלף בטכנאי הקול פאט מק'קארתי. בין הסינגלים שיצאו מתוך אלבום זה היו "Daysleeper", "Lotus" ומה שהפך לאחת הבלדות המזוהות ביותר עם הלהקה - "At My Most Beautiful".