טיילר נשלח לנאום בדרום כדי לבטל את ההשפעה של אנדרו ג'קסון שתמך בואן ביורן. הוויגים יזמו אירועים רבים במהלך מסע הבחירות, והחליטו לשנע בוחרים ברחבי המדינה, כולל נשים, שלא יכלו להצביע. המפלגה קיוותה שההתלהבות תמנע את הצורך להתבטא בנוגע למדיניות. העניין במסע הבחירות היה גדול. כשהדמוקרטים הציגו את הריסון כחייל זקן, שישב ושתה סיידר בבקתת העץ שלו, הוויגים אימצו את התדמית והציגו את הריסון כאדם פשוט ועממי. העובדה שהריסון גר במתחם מפואר על נהר אוהיו ושטיילר היה עשיר, לא היו מפורסמים. בקתות העץ והסיידר הופיעו בכל מקום, הסיידר היה המשקה האהוב על רבים במדינה, והוויגים טענו שהריסון העדיף לשתות את המשקה של האדם הפשוט. הדמוקרטים טענו שמסע הבחירות עודד שכרות.
בנוסף הודגש עברו הצבאי של הריסון, והסיסמה "טיפקאנו וטיילר גם" רמזה לניצחונו בקרב טיפקאנו. הסיסמה נותרה ידועה, והיו תהלוכות שירה רבות לטובת הוויגים. אף על פי שקליי כעס כששוב הובס בניסיונו להיבחר, תמך בטיילר לאחר שזה פרש מהמירוץ לסנאט, שעדיין לא הוכרע, מה שאפשר לריבס להיבחר. הוא תמך בהריסון בווירג'יניה. טיילר חזה שהוויגים ינצחו בווירג'יניה. הוא הובך, שכן ואן ביורן ניצח שם, אולם הוויגים ניצחו באופן סוחף: הם ניצחו בתשע-עשרה מדינות מתוך 26, וזכו לרוב בסנאט ובבית הנבחרים.
סגן הנשיא.
טיילר נשאר בשקט בביתו בתקופתו כסגן הנשיא, ולא השתתף בבחירת הקבינט. הריסון התייעץ עם טיילר בנוגע לפיטורי תומכי ואן ביורן, מהלך שאליו טיילר התנגד. הנרי קליי דרש מינויים פוליטיים לתומכיו, ללא הועיל. הריסון וטיילר נפגשו בריצ'מונד וראו מצעד ביחד.
טיילר נכנס לתפקידו ב-4 במרץ 1841, והביע תמיכה ברעיון זכויות המדינות לפני שהשביע את הסנאטורים החדשים ונכח בהשבעתו של הריסון. לאחר נאומו בן השעתיים של הריסון, חזר סגן הנשיא אל הסנאט כדי לקבל את מועמדיו של הנשיא לקבינט, וניהל את קבלת המינויים למחרת היום. טיילר לא ציפה לאחריות רבה, וחזר אל ביתו.
הריסון לא הצליח לרצות את קליי, שרצה השפעה בממשלו. גילו הזקן ומצב בריאותו הרעוע של הריסון לא היו סוד במהלך מסע הבחירות, ורבים תהו האם טיילר יחליף אותו. השבועות הראשונים של תקופתו כנשיא פגעו בבריאותו, ולאחר ששהה בסופת גשם בסוף מרץ, הוא חלה בדלקת ריאות. מזכיר המדינה דניאל ובסטר שלח מברק לטיילר בנוגע למחלתו של הנשיא ב-1 באפריל. כעבור יומיים התברר שמצבו של הנשיא החמיר, ואמר לטיילר שלא יתפלא אם למחרת היום ימות. טיילר היה נחוש לא להגיע לוושינגטון, כדי לא להיתפס כאדם שמצפה למותו של הנשיא. בבוקרו של 5 באפריל, הגיע בנו של ובסטר אל המטע של טיילר עם מכתב, שיידע את הנשיא החדש על מותו של הריסון יום לפני כן.
נשיאות.
הוד תאונתו.
מותו של הריסון השאיר אי בהירות חוקתית, כיוון שלא היה ידוע האם טיילר צריך להיות מושבע כנשיא לכל דבר ועניין. כשעה לאחר מותו של הריסון, הקבינט הכריע שיהיה "סגן נשיא כנשיא", אולם כשהגיע לוושינגטון, הוכרע שיהפוך לנשיא. טיילר נשבע בחדר המלון שלו, ללא עדים. מיד לאחר כניסתו לתפקיד, הכריע טיילר לשמור על הקבינט של הריסון. הקבינט ציפה שטיילר, כמו הריסון, יכריע את מדיניותו לפי תמיכת רוב הקבינט, אולם טיילר הודיע שיהיה אחראי על מעשי הקבינט. טיילר, בנאומו הראשון, הודיע על תמיכה במורשתו של תומאס ג'פרסון, עם מעורבות ממשלתית נמוכה.
יריביו של טיילר סירבו להכיר בו כנשיא, והתייחסו אליו כאל "הוד תאונתו". טיילר לא פתח מכתבים שמוענו אל "סגן הנשיא" או אל "הנשיא בפועל".
מדיניות כלכלית ועימותים מפלגתיים.
הריסון היה מועמד קרוב לוויגים ולקליי. טיילר אמנם בהתחלה תמך בחוקים וויגיים, והעביר חוקים למען מערכת אוצר עצמאית וחוק שהסדיר את פשיטת הרגל, אולם מהר מאוד הסתכסך עם חברי מפלגתו. הוא סירב להקמת בנק לאומי והטיל על כך וטו פעמיים, גם לאחר שניסחו את החוק מחדש כדי להתאימו. לאחר הטלת הוטו, חברי הקבינט נכנסו אחד אחד אל טיילר והתפטרו- קליי יזם זאת כדי להכריח את טיילר להתפטר ולמנות את נשיא הסנאט במקומו. הנשיא לא התפטר והוויגים סילקו אותו מהמפלגה. הוויגים איימו להתנקש בטיילר וסירבו לממן את שיפוץ הבית הלבן.
מכס מגן.
לממשלה היה גירעון של 11 מיליון דולרים. טיילר הכיר בצורך בהעלאת מכסי המגן, אולם דרש שהמכס יישאר בגבול ה-20%. הוא תמך בתוכנית להעביר למדינות את כל ההכנסות ממכירת שטחים ציבוריים, כדי להפחית את החוב שלהן, למרות הפגיעה בהכנסה הפדרלית. הוויגים תמכו במכסים גבוהים ובמימון ממשלתי לתשתיות המדינות. ב-1841 נוצר חוק שקבע מכסים ברמה של 20%, והעלה מכסים על מוצרים שלא היו עליהם מכסים. למרות זאת, הממשלה עדיין הייתה במצב חמור.
הבעיה נבעה מהמשבר הכלכלי שעוד המשיך. לאחר קריסת המגזר הפיננסי, המדינה התחלקה בנוגע לצורת הטיפול במשבר. טיילר סירב להקמת בנק מרכזי. הקונגרס הבטיח למדינות הדרום להפחית את המכסים, שפגעו בהם אבל עזרו לתעשייה בצפון. טיילר המליץ להעלות מכסים מעל ל-20%. הקונגרס הוויגי העביר חוקים שהעלו את המכסים וסירב למנוע מימון ממשלתי למדינות. טיילר הטיל וטו על שני החוקים וחיסל את הקשר עם הוויגים. הקונגרס איחד את שני החוקים וטיילר הטיל וטו גם על החוק החדש. הוויגים החליטו להעביר חוק אחר, החזירו את המכסים לרמתם מ-1832 וסיימו את תוכנית המימון הממשלתית.
ניסיון הדחה.
קצת לאחר הוטו על מכסי המגן, בית הנבחרים ניסה להדיח נשיא בפעם הראשונה. הנשיאים לא הרבו להשתמש בזכות הוטו, והטילו וטו בעיקר בנושאים חוקתיים. טיילר פגע בקונגרס, וב-10 ביולי 1842 הקונגרס האשים את טיילר בכמה אישומים. הנרי קליי מצא את ההליך אגרסיבי מדי, וההצעה נדחתה בינואר.
ועידה בראשות ג'ון קווינסי אדמס גינתה את הנשיא ואת שימושו בזכות הוטו. אדמס לא אהב את העובדה שטיילר החזיק בעבדים. אדמס הציע תיקון חוקתי שידרוש משני הבתים רוב רגיל כדי לבטל וטו, ולא רוב של שני שלישים. ההצעה לא עברה. הוויגים שמרו על הרוב בסנאט אולם איבדו שליטה בבית הנבחרים. הקונגרס הצליח לבטל את הוטו לראשונה ב-3 במרץ 1845.
מדיניות חוץ וביטחון.
למרות הקושי במדיניות הפנים, טיילר הצליח במדיניות החוץ. הוא תמך בסחר חופשי ובהתרחבות מערבה. הוא הגיע להסכם עם סין כדי להתחרות בבריטים בסחר בינלאומי. לאחר מכן הגיע להסכם מדינות גרמניות. הוויגים התנגדו להסכמים בגלל התנגדותם לטיילר.
טיילר הרחיב את דוקטרינת מונרו וקבע שהיא תקפה גם להוואי, מה שהוביל לסיפוח העתידי של הוואי.
ב-1842, דניאל וובסטר, מזכיר המדינה, הגיע להסכם שהסדיר את הגבול בין מיין וקנדה, שסיים את מצב המתיחות הארוך בין ארצות הברית ובריטניה. טיילר לא הצליח להגיע להסכם עם הבריטים על גבולות אוראגון. ביומו האחרון בתפקיד, ה-3 במרץ 1845, פלורידה הצטרפה לארצות הברית.
טיילר הגביר את הכוח הצבאי, וזכה לתמיכת מנהיגי הצי. הוא סיים את המלחמה בפלורידה ב-1842, והכריח את האינדיאנים להתבולל.
לאחר שפרץ מרד ברוד איילנד, טיילר התבקש לשלוח את הצבא לשם כדי לעצור את המורדים. הוא ניסה לפשר בין הצדדים וגרם להרחבת זכות ההצבעה.
סיפוח טקסס.
טיילר תמך בסיפוח טקסס מאז שהפך לנשיא. ב-1836, רפובליקת טקסס הכריזה על עצמאותה ממקסיקו, אולם מקסיקו סירבה להכיר בה. הטקסנים דרשו להצטרף לארצות הברית, אולם ג'קסון ומרטין ואן ביורן לא רצו לצרף עוד מדינת עבדות דרומית. טיילר רצה לספח את טקסס, בניגוד לדעת חברי הקבינט שתמכו בהתפשטות מערבה.
ניסיונות ראשונים.
בתחילת 1843, לאחר שהשלים הסכמים דיפלומטיים, טיילר היה מוכן לספח את טקסס. ללא תמיכה מפלגתית, הוא סבר שסיפוח טקסס יעזור לו להיבחר שוב. בפעם הראשונה הוא היה מוכן לשחק במשחק הפוליטי. לאחר שדניאל וובסטר התנגד לכך, טיילר הכריח אותו להתפטר ומינה את יו לאגרי, תומך שלו, במקום.
בעזרת ג'ון ספנסר, מזכיר האוצר, טיילר פיטר רבים מנושאי המשרות והחליף אותם בתומכי הסיפוח. טיילר סייר בכל המדינה ב-1843 והתקבל בחום בקרב הציבור. במהלך המינוי לאגרי מת, ובמקומו מונה אבל אפשור. טיילר התחיל משא ומתן עם הממשלה הטקסנית, והבטיח הגנה צבאית ממקסיקו. החוקה דרשה אישור לכל פעולה צבאית, וטיילר שמר על סודיות. רוב הסנאטורים תמכו בסיפוח.
לאחר שהשלים את ההסכם עם טקסס, טיילר נסע בספינה, ובמהלך הנסיעה התותח של הספינה השתבש. טיילר לא נפגע, אולם מספר אחרים נהרגו מיד, כולל אפשור והעבד השחור של טיילר. טיילר איבד תקווה להשלים את הסיפוח לפני נובמבר ולהיבחר מחדש.
בחירות 1844.
טיילר מינה את ג'ון קלהון להיות מזכיר המדינה. ניסיון הסיפוח של קלהון זכה להתנגדות מצד מתנגדי העבדות. הוויגים התנגדו להסכם ולא רצו שטיילר יתחזק. מקסיקו הכריזה שסיפוח יהיה פעולה עוינת מצד ארצות הברית. קליי ומרטין ואן ביורן, שנחשבו למועמדים מובילים, התנגדו לסיפוח. טיילר שלח את ההסכם לאישור הסנאט באפריל 1844, אף על פי שלא ציפה שההסכם יעבור.
הדמוקרטים לא היו מוכנים לקבל את טיילר והוא הבין שלא יוכל להיבחר מחדש. הדרך היחידה שלו לעזור למורשתו הייתה לספח את טקסס. הוא יצר את המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית וניסה להשיג תמיכה. התמיכה בציבור לטובת הסיפוח גרמה לדמוקרטים להסכים לסיפוח. ואן ביורן לא השיג רוב של שני שלישים כדי להיות מועמד, ובסיבוב התשיעי נבחר ג'יימס פולק, שתמך בסיפוח. טיילר הודה שמטרתו האמיתית הייתה לספח את טקסס ולא להיבחר מחדש.