אנטולי יוריוביץ' אונופריינקו (25 ביולי 1959 – 27 באוגוסט 2013) היה רוצח סדרתי אוקראיני. אונופריינקו נודע לשמצה בכינויים "החיה מאוקראינה", "המחסל" ו"האזרח או", זאת בשל אופיין הברוטאלי של הרציחות שביצע. בעברו היה סטודנט ליערנות. ב-16 באפריל 1996, בעודו בן 37, נעצר אונופריינקו על ידי המשטרה והודה ברציחתם של 52 בני אדם. לבסוף מצא את מותו בזמן מאסרו בכלא ב-2013.
ילדותו.
אונופריינקו נולד בעיר לאסקי במחוז ז'יטומיר. אחיו הגדול, ולנטין, היה בן 13 בעת לידתו של אנטולי. אביו, יורי אונופריינקו, קיבל עיטורים על אומץ לבו בקרבות מלחמת העולם השנייה. אמו של אונופריינקו נפטרה כשהיה בן ארבע ממחלה קשה, ובשל כך נאלץ יורי, יחד עם סבו, סבתו ודודתו, לטפל באנטולי במשך תקופה מסוימת עד שנשלח לבית יתומים. לדברי אונופריינקו, הוא לא ראה זאת בעין יפה והתרעם על כך שללא סיבה מוצדקת אביו שלח אותו לבית יתומים, בעוד שאחיו הגדול נותר אצלו וחי חיים נורמליים במשפחה. בראיון שנערך עמו, אונופריינקו הוסיף וטען כי שליחתו לבית היתומים היא זו שחרצה את גורלו, וציין שלפחות 70% מאלו שגדלו בבתי יתומים הגיעו לבתי כלא בבגרותם.
הרציחות והקורבנות.
לאחר שנעצר על ידי כוחות המשטרה, נמצאו בדירתו של אונופריינקו 122 פריטים שונים, ביניהם רובה TOZ-34 קצוץ-קנה, מספר נוסף של כלי נשק שתאמו לכלי הרצח של חלק מהקורבנות, ומספר חפצים אישיים של קורבנותיו שלקח לאחר שביצע בהם את זממו. בעודו במעצר, אונופריינקו נשבר והודה ב-8 רציחות שביצע בשנים 1989 עד 1996. בתחילה הוא כפר באישומים אחרים וטען כי אין לו קשר לרציחות הנוספות, אך בסופו של דבר הודה ברצח 52 קורבנות תמימים לאורך 6 שנים. בעודו במעצר, טען אונופריינקו שביצע את הרציחות עקב "פקודות" מצפוניות שהוא קיבל מקול פנימי שדיבר אליו.
שמותיהם וזהותם של הקורבנות וכן של עוברי האורח שרצח לא נחשפו בפומבי או שנחשפו רק בשמם הפרטי. להלן רשימת קורבנות הרצח של אונופריינקו, בסדר כרונולוגי:
שיטות הרצח.
אונופריינקו רצח את קורבנותיו בדפוס קבוע:
לכידתו והרשעתו.
במרץ 1996, שירות הביטחון האוקראיני ומשרד התובע המחוזי עצרו בטעות את יורי מוזולה בן ה-26 כחשוד במספר רציחות אכזריות (לא ברור האם ב"רציחות אכזריות" הכוונה הייתה באופן ספציפי לאותם 52 הקורבנות של אונופריינקו או לחלקם). במשך שלושה ימים, מוזולה עונה, חושמל והולקה על ידי אנשי שירות הביטחון ואנשי משרד התובע המחוזי. בפועל מוזולה לא היה מעורב ברציחות הללו ולכן הוא סירב להודות ברציחות אותן ביצע לכאורה. מוזולה מת מפצעיו במהלך היום השלישי ורק אז הובן כי היה חף מפשע ועונה לשווא. שבעה מהאחראים למותו נשלחו למאסר לתקופות שונות. 17 ימים לאחר מכן, התגלה שאונופריינקו הוא הרוצח האמיתי, וזה נלכד לאחר מצוד מסיבי, שבע שנים לאחר הרצח הראשון שלו. לכידתו התרחשה לאחר שעבר דירה עם חברו ומצבור הנשק שלו נמצא בארגזי ההובלה. אונופריינקו הוצא במהירות מהדירה.
למרות שביצע את זממו באכזריות רבה, אונופריינקו ניצל מעונש מוות ונדון למאסר עולם, שכן במהלך 1995 אוקראינה הצטרפה למועצת אירופה ונאלצה לבטל את עונש המוות בשטחה.
מותו.
אונופריינקו נכלא בבית הכלא בז'יטומיר ושם בילה את שארית חייו. ב-27 באוגוסט 2013, בגיל 54, עבר אונופריינקו התקף לב ומת זמן קצר לאחר מכן.
הבית הגדול
פריסבי לכלבים
ליטורגיה
לִיטוּרְגִּיָה (מיוונית: λειτουργία, הלחם של Λαός (עָם) + ἔργο (עבודה, פולחן) כלומר פולחן ציבורי) היא מערכת טקסים המבוצעים באופן פולחני וקבוע על ידי קבוצה דתית מסוימת, על פי האמונות, המנהגים והמסורות שלה.
ליטורגיה כשירות ציבורי.
המונח ליטורגיה שימש ביוון העתיקה ולאחר מכן באימפריה הרומית כשם לשירות ציבורי שהוקם על ידי הפוליס, כאשר האזרחים והתושבים האמידים, כחלק מגישת הארטה, מימנו בהתנדבות את הפוליס מרכושם הפרטי, וכך היה קשר ישיר בין המימון לבין כל סוג של הוצאה ציבורית, למשל הניהול והמימון של הגימנסיון. היו גם ליטורגיות משניות בהן סכום הכסף שהוצא היה נמוך כמו הסטיאסיס (ἑστίασις) - מימון ארוחת ערב ציבורית. מטבע הדברים חלק גדול מההוצאות הציבוריות היו קשורות לחגים דתיים, כלומר היו צמודות לתאריכים מסוימים בלוח השנה הליטורגי (ראו בהמשך). בשלב מאוחר יותר הליטורגיה הפכה מהתנדבותית בלבד לכזו שעל בעל ההון לבצע (בהתאם למידת עושרו בטאלנטים) אבל היוקרה הקשורה במתן הליטורגיה נשארה והסכומים נשארו נתונים לשיקול דעתו של התורם. היו גם כללים הקשורים למקסימום התרומה ולתכיפותה וכן לניסיונות התחמקות ממילוי החובה. סולון אסר על עבדות בשל חובות, ונקט באמצעים נוספים לעזור לאיכרים שלא הצליחו להתפרנס על ידי יצירת עבודות ציבוריות שמומנו על ידי בעלי האמצעים, המונח ליטורגיה הושלך באותה תקופה מהתרומה הכספית אל העבודות הציבוריות עצמן.
אחרי המלחמה הפלופונסית והמלחמה הקורינתית כאשר אתונה נזקקה לכסף רב למימון המלחמה, הליטורגיה הפכה מהתנדבותית לחובה והאופי הסמלי של הפונקציה הליטורגית נמוג לטובת ההיבט המעשי שלה. כאשר פריקלס ערך את הרפורמה שלו, נוסף מנהג שאדם יכול למלא משרה במקום לתת כסף.
באימפריה הרומית, נושאי תפקידים כדוגמת דיקוריון היו פטורים מליטורגיות, כלל זה הוחל גם על יהודים (הפטור הכללי קודקס תאודוסיאנוס 16:2:7 והפטור לנושאי משרות בקהילה היהודית ב-16:8:2 ו-16:8:4)
ליטורגיה במשמעות פולחן.
המונח ליטורגיה (בלטינית גם servitium או ministerium) כמתאר את עבודת האלוהים שנעשית בציבור מופיע כבר בנוסח המקורי של הברית החדשה ביוונית, בפסוק 2 של פרק י"ג של מעשי השליחים ("ויהי בשרתם בשם יהוה ובצומם ויאמר רוח הקדש הבדילו לי את בר-נבא ואת-שאול למלאכה אשר קראתים לה") - המילה "בשרתם" היא תרגום של λειτουργούντων ביוונית קוינה.
המימוש הנפוץ ביותר של ליטורגיה היא התפילה שהיא תגובה לנשגבות (למשל על ידי הודיה, חרטה, בקשה או מתן שבחים לאל), פעילות ליטורגית יכולה להתקשר לשלבי מעבר בחיים כמו לידה, התבגרות וטקסי מעבר הקשורים בה, נישואין מוות וטקס הקבורה וכן אירועים הקשורים בחגים ובימי זיכרון של הקדושים ובכך היא מאפשרת כינון מערכת יחסים עם הישות האלוהית בה מאמין מבצע טקס הליטורגיה ובנוסף כינון יחסים עם שאר המשתתפים בטקס.
הנוצרים הראשונים השתמשו במונח ליטורגיה לתיאור כל טקס דתי הנעשה בפומבי, ובעיקר המיסה. הכנסייה האורתודוקסית משתמשת בשם הליטורגיה הקדושה או בקיצור ליטורגיה לטקס האוכריסטיה שבמהלכו בוצע הכומר את הלחם.
דודקאורטון.
ביוונית: Δωδεκάορτον הוא מחזור 12 החגים בכנסייה האורתודוקסית. חג הפסחא, המציין את תחיית ישו הוא החג החשוב ביותר בכנסייה האורתודוקסית, נקרא גם "חג החגים" ומתחיל את מחזור החגים השנתי. מחזור החגים הליטורגי כולל 8 חגים לכבודו של ישו ו-4 חגים לכבודה של מריה, אם ישו.בעיטורי כנסיות, הפנדנטיבות מעוטרות אף הן ב-12 איורים המייצגים את האירועים, לעיתים האיורים מתארים נושא שונה במקצת מאשר החג עצמו:
טפיגרמה
טפיגרמה היא אחת מארבע דיאגרמות תרמודינמיות המשמשות לניתוח מזג אוויר ולחיזויו. השם התפתח מהצורה "T-ϕ-gram", כדי לתאר את צירי הטמפרטורה - T וציר האנטרופיה - ϕ שסייעו לשרטט תרשים. בדרך כלל, מידע על נקודת הטל מרדיוסונדה משורטט על דיאגרמות אלה כדי לאפשר חישובים של יציבות קונבקטיבית, ושל אנרגיה פוטנציאלית קונבקטיבית זמינה (CAPE). סימוני הרוח מופיעים בדרך כלל בצד הטפיגרמה כדי לציין את הרוח בגבהים שונים.
תיאור.
הטפיגרמה הומצאה על ידי המטאורולוג הבריטי נפיאר שאו ב-1915, ומשמשת בעיקר בבריטניה ובקנדה. במדינות אחרות משתמשים בדיאגרמות דומות למטרה זהה, אך פרטי מבניהן מגוונים. בטפיגרמה האיזותרמות הן ישרות, ולהן 45 מע' הטיה לימין, בעוד האיזוברים אופקיים ומעוקלים קמעא. אדיאבטות יבשות (קווי ירידת הטמפרטורה במפל הטמפרטורה האדיאבטי היבש) ישרות גם הן, ובנות הטיה של 45 מע' לשמאל. אדיאבטות לחות מעוקלות.
הסיבה העיקרית שהטפיגרמה משמשת בבריטניה בקנדה ובאירלנד היא התכונה שלאזורים המוגבלים על ידי העקומים אנרגיה זהה עבור אזורים שווים - דבר התורם להשוואות טובות יותר של CAPE, וכך אפוא גם למערכות קונבקטיביות.
הסבר באמצעות טפיגרמת השירות המטאורולוגי הישראלי.
משמאל ניתן לראות את הטפיגרמה המשמשת את השירות המטאורולוגי בישראל (מומלץ ללחוץ על התמונה כדי לראות מקרוב את הסימונים על הטפיגרמה ואת משמעותם).
ראשית, הקווים האנכיים מציינים את הטמפרטורה - כדי לבדוק מה הטמפרטורה בלחץ מסוים, יש לעקוב אחרי הקו מטה, ולקרוא את הטמפרטורה המתאימה. הקווים האופקיים, מתארים את הטמפרטורה הפוטנציאלית, שאם ההתקררות אדיאבטית יבשה בלבד, היא אינה משתנה. כשנעים שמאלה לאורך הקווים האופקיים - הטמפרטורה בפועל יורדת לפי המפל האדיאבטי היבש.
העקומות מתארות את המפל האדיאבטי הלח - שהוא מתון יותר, מפאת חום כמוס שמשתחרר עם העיבוי. הוא מתאים לחבילת אוויר שהגיעה ל-100% של לחות יחסית. הקווים המקווקווים האדמדמים האלכסוניים מתארים את יחס העירוב ברוויה (בנקודת הטל) - מסת אדי המים ביחס למסת האוויר בטמפרטורה שבה חבילת אוויר מגיעה לרוויה. יחס זה מתאר אם כך, את מסת אדי המים המרבית שיכול האוויר להכיל בהינתן לחץ וטמפרטורה מסוימים. הערך של טמפרטורת נקודת הטל נמדד באמצעות רדיוסונדה, והוא מתאר את כמות האדים שנמצאת בגובה מסוים. חלוקת יחס העירוב ברוויה ביחס העירוב של הטמפרטורה בפועל, מניבה את הלחות היחסית.