בשנת 1996, מגזין Automobile כיבד את הסיוויק כמכונית השנה שלה. ה-Civic הייתה ברשימת עשרת הטובים השנתית של מגזין Car and Driver שש פעמים, בשנים 1985, 1988–91 ו-1996.
בשנת 2006, סיוויק זכתה בתואר "מכונית השנה של אירלנד" לשנת 2007. ה-Civic Si זכתה בתואר "מכונית הספורט החדשה הטובה ביותר" והסדאן זכתה בתואר "המכונית החדשה הטובה ביותר לכלכלה" פרסי מכונית השנה הקנדית לשנת 2006. הסיוויק זכתה גם בפרס מכונית השנה בצפון אמריקה ובפרס מכונית השנה של צפון אמריקה (NAIAS) לשנת 2006. בנובמבר 2006 קיבלה הסיוויק את פרס "מכונית השנה" היוקרתי מהמגזין הברזילאי Auto Esporte . ה-Civic VXi סדאן ארבע דלתות זכתה בפרס מכונית השנה בדרום אפריקה לשנת 2007.
בשנת 2009 עיתון ציי רכב הבריטי "פליט ניוז", קבע כי הונדה סיוויק היא המכונית האמינה ביותר בציי הרכב הבריטיים.
ב-2020, חברת "קלי בלו בוק", הכתירה את הונדה סיוויק כ-Best Buy עבור מכונית קומפקטית, זו השנה השישית ברציפות.
שוואבן
שוובן
היינריך השביעי, דוכס בוואריה
היינריך השביעי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich VII. von Bayern; 1005–14 באוקטובר 1047), היה דוכס בוואריה בין השנים 1042–1047, ובנוסף היה גם רוזן לוקסמבורג בין השנים 1026–1047.
ביוגרפיה.
היינריך נולד בשנת 1005, לפרידריך מלוקסמבורג ולאירמטרוד מווטראו, בתו של הריברט, רוזן וטראו.
בשנת 1026 מת דודו היינריך החמישי, דוכס בוואריה, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1042 נתן לו בן דודו היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה, מכיוון שנאלץ להילחם בשמואל אבא, מלך הונגריה. היינריך סייע לקיסר במלחמותיו בהונגריה, ואף סייע לו במלחמתו נגד דירק הרביעי, רוזן הולנד.
ב-14 באוקטובר 1047 מת היינריך ללא ילדים, ומשום כך חזרה בוואריה להיינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואילו אחיו גיזלברט ירש את לוקסמבורג.
היינריך השלישי, דוכס סקסוניה
ויזר
ויזר (באנגלית: Weezer) היא להקת רוק אלטרנטיבי שנוסדה בעיר לוס אנג'לס, במדינת קליפורניה, ארצות הברית ב-1992.
היסטוריה.
היווסדות והוצאת אלבום הבכורה (1986 - 1995).
להקת ויזר צמחה בזירת הרוק של לוס אנג'לס בשנות ה-90, להקת גארז' שחבריה נראו כמו חנונים אמריקאים ולא כמו כוכבי רוק טיפוסיים. השם של הלהקה, "ויזר" מגיע מכינוי הילדות של קואומו. המוזיקה שלהם הושפעה מהפיקסיז ומהרוק האלטרנטיבי של שנות ה-90. אף על פי שהלהקה קמה ופעלה בלוס אנג'לס, אף אחד מחבריה לא גדל באזור. סולן הלהקה, ריברס קואומו, גדל בקונטיקט ועבר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-80 עם הלהקה שלו מהתיכון. בשנת 1992 קואומו הקים את הלהקה יחד עם הבסיסט מאט שארפ והמתופף פטריק וילסון. לאחר שהצטרף הגיטריסט בריאן בל החלה הלהקה להופיע במועדונים של לוס אנג'לס.
אחרי תקופת הופעות הוחתמה על חוזה עם חברת DGC השייכת לדייוויד גפן. האלבום הראשון של הלהקה הופק בשנת 1994 על ידי ריק אוקאסק, סולן להקת "The Cars", שהשכיל לשלב בין המתיקות המלודית של השירים של קואומו לבין הדיסטורשן הכבד שכיסה אותם. האלבום, שנקרא Weezer, זכה להצלחה רבה בזכות סינגלים כמו "Undone", "באדי הולי" ו- "Say It Ain't So". ההצלחה של השירים הייתה קשורה גם לקליפים שיצר במאי הקליפים ספייק ג'ונז. הקליפ לשיר "באדי הולי", בו משולבת הלהקה בתוך סצינות מסדרת הרטרו "ימים מאושרים", זכה בשנת 1995 בפרס בטקס MTV בקטגוריית הקליפ האלטרנטיבי הטוב של השנה ופריצת הדרך הגדולה של השנה. האלבום הגיע באותה שנה למקום ה-16 במצעד האלבומים של המגזין בילבורד והפך את הלהקה לסיפור הצלחה.
אחרי סיבוב הופעות שהתלווה לאלבום לקחה הלהקה פסק זמן. קואומו הלך ללמוד באוניברסיטת הרווארד וסבל ממשבר כתיבה. וילסון ושארפ הקימו הרכב חדש בשם The Rentals, שזכה להצלחה מתונה בחוג האינדי.
Pinkerton (1996 - 1997).
בדצמבר 1995 הלהקה לקחה הפסקה מסבב ההופעות של תקופת החגים. קוואמו נסע חזרה לביתו בקונטיקט, והחל להקליט חומר חדש לאלבום הבא של הלהקה. הקונספט המקורי של קואמו לאלבום השני של הלהקה היה בסגנון אופרת רוק. הלהקה החלה להקליט דמואים ולפתח את הקונספט של קואמו דרך הקלטות רבות אשר התבצעו באביב ובקיץ של שנת 1995. לבסוף הוחלט לרדת מהקונספט המקורי של קואמו ובמקום זאת לשים באלבום שירים שהולחנו על ידי הלהקה לפני צאת האלבום הראשון שלהם, בנוסף לשירים חדשים אותם קואמו כתב בזמן שלמד בהארוורד.
האלבום השני של הלהקה, "Pinkerton", יצא ב-24 בספטמבר 1996. האלבום, שזכה לביקורות נלהבות, לא הצליח לשחזר את ההצלחה הגדולה של הלהקה מהאלבום הראשון. גורם נוסף בכישלון היחסי היה העובדה שבניגוד לאלבום הראשון, הלהקה בחרה שלא לעשות קליפים לשירים מתוך האלבום.
לקיחת פסק זמן (1997 - 2000).
ויזר סיימו את סיבוב ההופעות של אלבומם "Pinkerton" בקיץ 1997. חברים הלהקה לקחו לאחר סיבוב ההופעות הפסקה, כאשר המתופף פטריק וילסון חזר לביתו בפורטלנד, אורגון והחל לעבוד על להקה משלו בשם "The Special Goodness", מאט שארפ עבד על האלבום של הלהקה הקודמת בה היה חבר - "The Rentals". וברייאן בל הלך לעבוד בלהקה משלו בשם Space Twins.
ריברס קואומו חזר לבוסטון, מסצ'וסטס, אבל לקח הפסקה מאוניברסיטת הארוורד כדי להתמקד בכתיבת שירים. קואומו ניגן לצד מוזיקאים נוספים מאזור בוסטון והחל לאסוף חומר חדש, אשר כלל
שירים אפשריים לאלבום הבא של ויזר.
ריברס קואומו, פאט וילסון וברייאן בל חזרו לבסוף ללוס אנג'לס והחלו לעבוד על אלבומם הבא. מאט שארפ לא חזר ללהקה ולבסוף הוא עזב את הלהקה באופן רשמי באפריל 1998. הלהקה החליטה לצרף את מייקל וולש ללהקה במקומו של שארפ. ויזר המשיכה לבצע חזרות ולהפיק דמואים עד סתיו 1998. תיסכול ומחלוקות יצירתיות בין חברי הלהקה הובילו לירידה בכמות החזרות של הלהקה. בסוף סתיו 1998 הלהקה לקחה פסק זמן נוסף.
הלהקה התאחדה מחדש באפריל 2000 כאשר פסטיבל הפוג'י ביפן הציעה ללהקה להופיע בפסטיבל באוגוסט 2000 תמורת תשלום רב. הפסטיבל שירת כזרז לפרודוקטיביות של הלהקה, ומאפריל עד מאי 2000, הלהקה ביצעה חזרות רבות והקליטה דמואים של שירים חדשים בלוס אנג'לס. הלהקה חזרה להופיע בפני קהל ביוני 2000, אבל לא תחת השם של Weezer. במקום כן הלהקה השתמשה בשם הבדוי "Goat Punishment" כדי שהם יוכלו לנגן רק בפני המעריצים הוותיקים של הלהקה אשר הכירו את השם. לאחר מכן הלהקה חזרה להופיע תחת השם ויזר.
באותה תקופה האלבום השני של הלהקה צבר קהל מעריצים גדול בניגוד לביקורות הראשונות כאשר יצא.
צבירת פופולריות מחודשת (2000 – 2001).
בקיץ 2000 הלהקה (אשר כעת הייתה מורכבת מריברס קואומו, מייקי וולש, פאט וילסון ובריאן בל) החל להופיע בסיבוב הופעות מחודש. במהלך סיבוב ההופעות הלהקה ניגנה 13 שירים חדשים. כאשר 13 השירים הללו לא הופיעו באלבום הבא של הלהקה, המעריצים פתחו עצומה בדרישה שהלהקה תוציא גרסאות אולפן לשירים הללו.
לבסוף, הלהקה חזרה לאולפן ההקלטות כדי להקליט את אלבומם השלישי בהפקתו של ריק אוקייסיק. גם לאלבום זה, כמו לאלבום הבכורה, קראו בשם Weezer והשניים נבדלו זה מזה בצבעי העטיפה. הראשון נקרא בקרב המעריצים "הכחול" והשלישי נקרא "הירוק", והוא נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים והיה בין עשרת הגדולים במצעדי האלבומים של ארצות הברית ובריטניה. לאחר הוצאת האלבום, הלהקה החל להופיע בסיבוב הופעות באמריקה בלבד.
ב-16 באוגוסט 2001 בסיסט הלהקה, מייקי וולש אושפז בבית חולים פסיכיאטרי. בעקבות כך הלהקה נאלצה למצוא לוולש תחליף זמני. דרך ידיד משותף, קוואמו יצר קשר עם סקוט שרינר והציע לו למלא את מקומו של וולש באופן זמני. שרינר קיבל את ההצעה.
Maladroit (2002).
בהמשך, הלהקה החליטה לנסות גישה חדשה בתהליך הפקת אלבומם הבא כאשר הם אפשרו למעריצים להוריד את הדמואים של השירים החדשים שלהם מאתר האינטרנט הרשמי של הלהקה בתמורה למשוב. לאחר הוצאת האלבום, הלהקה ציינה שתהליך זה כשל, משום שהמעריצים לא סיפקו ללהקה משוב בונה ומועיל.
באפריל 2002 הבסיסט הקודם של הלהקה מאט שארפ תבע את הלהקה בטענה כי הוא זכאי לתמלוגים על שירי הלהקה בטענה שהוא יצר חלק משירי הלהקה. התביעה הוסדרה מחוץ לבית המשפט.
האלבום הרביעי של הלהקה, "Maladroit", יצא לאור ב-14 במאי 2002 רק שנה אחת לאחר אלבומם הקודם. בנוסף לאלבום יצאו לאור שני הסינגלים מתוכו - "Dope Nose" ו-"'Keep Fishin" אשר נחלו הצלחה יחסית. אלבום זה סימן שינוי מסוים בגישה של הלהקה לאלבומיה, כאשר לראשונה כלל 13 שירים ובכך שבר למעשה את ה"מסורת" של עשרה שירים באלבום אולפן של הלהקה. בנוסף, בפעם הראשונה באלבום זה הלהקה צירפה אליו חוברת עם מילות השירים שנכללים בו. למרות חוסר הצלחה במצעדי המוזיקה ברחבי אמריקה ואירופה, האלבום זכה להצלחה מסחרית.
בהמשך הלהקה החלה לעבוד על אלבומם החמישי, והקליטו דמואים רבים בין ההופעות (הלהקה נהגה לעיתים אף להקליט קרוב ל-24 שירים ביום). השירים הללו לבסוף נזרקו, וויזר לקחו פסק זמן נוסף. במשך ההפסקה הזאת, בל ווילסון שחררו אלבומי LP לצד הלהקות הנוספות שלהם Space Twins ו-The Special Goodness.
ויזר הוציאו את הDVD הראשון של הלהקה ב-23 במרץ 2004.
Make Believe (2003 - 2006).