אנה קארנינה, אשה משכילה מדי וחסרת תעסוקה כלשהי, נשואה בנוחות אך לא באושר, אם לילד, שפוגשת את הקצין הצעיר ויפה התואר ורונסקי. היא נשבית בקסמיו לאחר חיזורים עיקשים מצידו, והופכת לפילגשו. הלשונות הרעות בסנקט פטרבורג מצקצקות, ובעלה ההגון מסרב להיפרד ממנה ומחובותיה כרעייה ואם, כדי לא להעצים את הסקנדל. אבל אנה אינה מוכנה להתפשר, היא רוצה את כל החלום, ומקבלת את כל שברו. אחרי שהיא יולדת לוורונסקי בת והנידוי החברתי שלה מושלם, הם מתחילים לריב ללא הפסק ובסופו של דבר היא חשה שאהבתו אליה תמה. המוצא היחיד שאנה מסוגלת להגות הוא זה של הספרים הרומנטיים שהאמינה להם. הסוף: מתחת לגלגלי הרכבת.
במקביל, קיימת בספר מערכת יחסים אחרת, של זוג נוסף, משפחה מאושרת לכאורה: קיטי ולוין. קיטי היא ההנגדה לאנה, ומעצימה (כדמות משנה) את הדרמה בעניינה של אנה. היא חיה חיים "מאושרים" נטולי דרמות. שני הזוגות חווים בתקופה זו "אושר רצוף קשיים", אלא שאצל קיטי ולוין נרמזת הדרך לפתרונם, בעוד שאצל אנה וורונסקי נרמזת החמרתם בהמשך עד להידרדרות הסופית. למשל: אנה וורונסקי מבלים "ירח דבש" באירופה, ולעומתם קיטי ולוין חוזרים מיד לאחר החתונה (בעקבות דרישתה של קיטי) אל ביתם שבכפר. ורונסקי, כאמור, מסגל את עצמו לחיי בטלה מאונס, לאחר שנותק מחיי החברה, ולעומתו לוין חוזר במרץ מחודש אל עיסוקיו הרבים - ואל העבודה מבוקר עד לילה, הן במשק והן בעבודה על ספרו. קיטי, לומדת במרץ את תפקיד האשה כעקרת בית וגם מכינה את עצמה לחייה כאם לעומת נטישת כל התפקידים האלה בידי אנה.
ברומן ארוך ומורכב, המלא בפרטים השזורים זה לזה בדיוק ובאמנות, מראה לנו טולסטוי, כי למעשה המונח "משפחות מאושרות" הוא מונח סתמי, ריק מתוכן, שהחיים אינם "טוב לעומת רע", אלא נמצאים אי שם על קו האמצע. לפי טולסטוי, ייתכן שאותם אלה שחייהם מאושרים לדעת אדם אחד, ייחוו על ידי אחרים כחיים בתבנית קבועה, משעממת ושמרנית. ואילו לאחרים השמרניים יותר, ייתכן שדווקא שבירת הגבולות והליכה אחר אהבת הלב - תיחווה כמבוא לאושר הגדול.
עדות לכך ניתן למצוא בדמותה של דולי אחותה של קיטי. דולי הנשואה לאחיה של אנה קארנינה, סטפאן ארקדיץ', אינה מאושרת בנישואיה. סטפאן הנהנתן מרבה לבגוד בה, וכשכבר גדש את הסאה ודולי "מגלה" על אודות בגידתו, דווקא אנה היא זו שמשלימה ביניהם (כל זאת קרה לפני היחסים עם ורונסקי). דולי המחליטה להישאר עם סטפאן מקבלת המציאות, קשה ככל שתהיה, וסטפאן לא חדל מלבגוד. לא מעט פעמים, דולי מוצאת את עצמה מזדהה ואף מקנאת באנה ששברה את המוסכמות והלכה אחרי לבה ותאוותיה, דבר שכמובן מנוגד למוסכמות באותה תקופה ודורש אומץ רב. יחד עם זאת, ומתוך התחבטות פנימית, דולי נוטה "להעדיף" את חייה, שהם למעשה, ילדיה.
ייתכן, שטולסטוי מרמז בספרו על כך שחייה של קיטי, שהייתה "בסדר- כל הזמן", שחייה הגיעו לידי מיצוי ברצונה להיות אשת-איש ראויה לבעלה, עקרת בית למופת, ואם דגולה, "כמו שצריך", אינם מושלמים, שהיה חסר בהם הזיק הנוסף, הכמיהה לרגש עליון ונעלה, לסחף אדיר, כזה שהיה לאנה בחייה, לאחר שפגשה את ורונסקי.
ייתכן מצד שני, שטולסטוי ביצירתו זו, מראה גם את ההפך, שהחיים אינם "רומן רומנטי", שאהבת אמת הסוחפת לבבות, תוך שבירת מוסכמות ושריפת גשרים, היא שקר, ולא תוביל אל האושר הנכסף.
עמדה דומה ניתן למצוא במאמר של אריאנה מלמד, בקישור המצורף למטה. מצורף קטע קצר מהמאמר:
עם סיום קריאת הרומן, אין לקורא תשובות חד משמעיות לגבי מושג האושר, והשאלות נותרות בעינן. מקריאת רמזים בספר, דומה שלעיתים אותם אנשים שעשו את הצעד האמיץ, שברו מוסכמות ונהו אחר לבם, אינם מאושרים כפי שהם נראים או היו אמורים להיות. ומצד שני, משפחות ואנשים שאינם שוברים את הכללים, שנשארים בתוך תבנית מתוכננת מראש, דווקא הם מוצאים את האושר בסופו של דבר, כדוגמת לוין. האם ייתכן שלמעשה המושג "משפחות מאושרות" הוא לעיתים פיקציה? שלפעמים, גם המשפחות המאושרות הן אומללות, בדרכן? או שטולסטוי מעוניין להראות כי דווקא אותם שבחרו בחיים מוסריים, גם ללא אמונה, יגיעו בסופו של דבר אל האושר, ואילו אותם שבחרו בחיים שאינם עולים בקנה אחד עם הערכים המוסריים, אף שנראים כתכלית האושר, לא יגיעו אל האושר בסופו של דבר?
תעתוק
תימין
תימין (באנגלית: Thymine) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין. תימין מסומן בגנטיקה באות T. הוא בודד לראשונה מבלוטת התימוס; מכאן שמו.
כשתימין נקשר לפחמימה דאוקסיריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד דאוקסיתימידין (Deoxythymidine). כשהלה נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד דאוקסיתימידין מונופוספט (dTMP); הלה משתתף באופן ישיר בבניין ה-DNA. תימין נקשר בזיווג בסיסים לאדנין באמצעות שני קשרי מימן.
תימין הוא הבסיס היחידי אשר מופיע רק ב-DNA ולא ב-RNA (תימין לא מסוגל להיקשר לריבוז, הפחמימה המופיעה בנוקלאוטידים שב-RNA). במקום תימין מופיע ב-RNA הבסיס אורציל. הלה נבדל מתימין בקבוצת מתיל בודדת הקיימת בתימין ונעדרת מאורציל.
אירואפרסיה
אירואפרסיה או אפרואירואסיה היא יבשת-על שכוללת את אירופה, אפריקה ואסיה. איחוד שלוש היבשות בהגדרה זו מנומק בכך ששלושתן היוו עד לחפירת תעלת סואץ רצף יבשתי אחד. שטחי שלוש היבשות הללו הוא כמעט 85 מיליון קמ"ר.
כיום, אירואפרסיה מכילה את רוב האוכלוסייה האנושית בעולם (למעלה מ-6.1 מיליארד בני אדם שחיים ב-147 מדינות), שממנה יצאו רבות מהדתות, ההשקפות, השפות והתרבויות בעולם.
מדינות.
להלן רשימת המדינות הריבונית הנמצאות באירואפרסיה:
חבלי ארץ שנויים במחלוקת.
באירואפרסיה, ישנם מספר חבלי ארץ הטוענים לעצמאות מהמדינה בה הם נמצאים. להלן רשימת חבלי הארץ והמדינות מהן הם דורשים עצמאות:
שטחים תלויים.
באירואפרסיה, ישנן טריטוריות של מדינות שונות. לרובן ישנה אוטונומיה מסוימת, אך הן אינן מדינות עצמאיות. להלן רשימתן:
אין זו רשימה מלאה של כל הטריטוריות אשר משויכות למדינות באירואפרסיה. חלקן נמצאות ביבשות האחרות.
פרנויה
פָּרָנוֹיָה היא מצב פסיכוטי, מלווה בפחד, חרדה ומחשבות שווא, שבו חש האדם כי הוא נרדף, אף על פי שאין לכך ביסוס במציאות.
מקור המילה מיוונית, παράνοια - Paranoia, שמשמעותה שיגעון (παρά= ליד, νόος= נפש).
המאפיין של התסמונת הוא מחשבות שווא פרנואידיות. מחשבות שווא אלו מאופיינות על ידי עיוות ותפיסת היחס על ידי האדם ובינו לבין אנשים אחרים. מאחר שמחשבות השווא הפרנואידיות מבטאות לעיתים קרובות נושאים של חיי היום יום, קשה לעיתים להבחין ולהפריד אותן ממצבים נורמליים. אחד המאפיינים החשובים באבחנה הוא העדר חלופה בחשיבה או בפעולה המתחייבת ממנה.
פרנויה היא תופעה שכיחה בקרב חולי סכיזופרניה (סכיזופרניה פרנואידית) ובקרב בעלי סוגים מסוימים של הפרעות אישיות.
תחושת הרדיפה באה לידי ביטוי בחשדנות יתר. במצבים קיצוניים עלול האדם הפרנואיד לכלוא את עצמו בחדר אחד למשך שעות מתוך חשש שעוקבים אחריו באמצעות מצלמות, ואף להרחיק לכת למחשבות של ריגול מהחלל, חשש שחייזרים או סוכנים חשאיים עלולים לחטוף אותו. במקרים של סכיזופרניה פרנואידית, הפרנואיד נוטה לחשוש שגורמים עוינים כלשהם מבקשים להשתלט על מוחו על ידי שידור מסרים שונים אליו, באמצעות השתלת שבבים שונים באיברי גופו, ואף עלול לסרב לפרוצדורות כירורגיות דחופות עקב כך.
לעיתים ניתן לזהות את תופעת הפרנויה גם אצל אנשים שלא מאופיינים כחולי נפש, שחווים את אותן אשליות רדיפה, רק במידה נמוכה יחסית, שמאפשרת להם להמשיך לתפקד בחייהם. בנוסף עלולה להופיע פרנויה גם כהתקף פסיכדלי כתוצאה משימוש בסמים הזייתים (הלוצינוגנים) כמו אל־אס־די, מסקלין וסלוויה דיווינורום ואפילו מריחואנה.
תסמונות פרנואידליות מיוחדות:
בדומה לטיפול המקובל במצבי פסיכוזה וסכיזופרניה פרנואידית, הטיפול המקובל בפרנויה הוא שילוב של טיפול תרופתי, אולנזפין או ריספרדל ותרופות אחרות ממשפחת תרופות זו ופסיכותרפיה.
ציטוזין
ציטוזין ("Cytosine") הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין. ציטוזין מסומן בגנטיקה באות C. הציטוזין התגלה בשנת 1894 ובודד מבלוטת התימוס. המבנה המולקולרי שלו נקבע ב-1903 ובאותה שנה עלה בידי המדענים לבצע סינתזה של ציטוזין במעבדה.
כשציטוזין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין (Cytidine). כשציטידין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין מונופוספט (CMP), אשר משתתף באופן ישיר בבניין ה-RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. ציטוזין נקשר בזיווג בסיסים לגואנין באמצעות שלושה קשרי מימן. שיעור ה-GC (כלומר: אחוז בסיסי הגואנין והציטוזין בקטע מסוים של חומצת גרעין) משמש כמדד חשוב בגנומיקה ובגנטיקה. שלושת קשרי המימן שבזיווג GC מקנים יציבות רבה לחומצות גרעין דו-גדיליות, זאת בהשוואה לשני קשרי המימן שבזיווג אדנין-תימין. משיעור ה-GC ניתן להסיק את יציבות חומצת הגרעין; שיעור ה-GC משמש אף למיון טקסונומי של חיידקים.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לציטידין מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין טריפוספט (CTP), תרכובת המשמשת כקופקטור הנחוץ לפעילותם של מספר אנזימים חשובים.
סכיזופרניה פרנואידית