קרול שלבי נולד ב-11 בינואר 1923 בעיר ליסברג (באנגלית: Leesburg), טקסס, לווארן האל שלבי (Warren Hall Shelby), דוור במקצועו, ולאלואיז לורנס שלבי (Eloise Lawrence Shelby). בגיל 7 סבל שלבי מבעיות בלב וכתוצאה מכך העביר את רוב שנות ילדותו במיטה. כאשר מלאו לשלבי 14, מצבו השתפר והוא התגבר על בעיותיו הבריאותיות.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1940, בבית הספר ע"ש וודרו וילסון אשר בדאלאס, טקסס, התגייס שלבי לחיל האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כמדריך טיסה וטייס ניסוי במשך מלחמת העולם השנייה.
אשתו הראשונה הייתה ז'אן פילדס; הם התחתנו ב-18 בדצמבר 1943. ביתם שרון אן שלבי נולדה שנה לאחר מכן ב-27 בדצמבר 1944. לזוג נולדו שני ילדים נוספים, בנם השני, מייקל הל (נולד ב-2 בנובמבר 1946) ובנם השלישי, פטריק בורק (נולד ב-23 באוקטובר 1947). מאוחר יותר, בפברואר 1960, נפרדו קרול וז'אן. שלבי נישא בשנית לאשתו הנוכחית, קליאו פטרישה מרגוריטה שלבי ב-3 בספטמבר 1997.
במשך שנות ה-50 של המאה ה-20 היה קרול שלבי נהג בקבוצות קד-אלרד, אסטון מרטין ובמזראטי. כשנהג עבור דונלד היילי באוסטין-היילי 100S, קבע שלבי 16 שיאי מהירות בארצות הברית ובעולם. יחד עם רוי סלוודורי, כשהם נוהגים בקבוצת אסטון מרטין, זכה שלבי במרוץ 24 השעות של לה מאן של שנת 1959. הוא נהג במירוץ הר וושינגטון במכונית מסוג פרארי 375GP וקבע שיא של 10 דקות ו-21.8 שניות. בשנים 1956 וב-1957 היה שלבי נהג השנה של המגזין ספורטס אילוסטרייטד. שלבי התחרה בפורמולה 1 בין השנים 1958-1959 והשתתף בשמונה אליפויות עולם ובעוד מספר מרוצים שאינם אליפויות.
עיצוב המכוניות.
לאחר פרישתו ממרוצים באוקטובר 1959, מסיבות בריאותיות, פתח שלבי בית-ספר לנהיגה וכמו כן, הקים את חברת שלבי אמריקה.
שלבי השיג רישיון ליבוא רכבי ספורט מוצלחים מתוצרת AC מוטורס הבריטית. הוא החליף את המנוע המקורי במנוע אמריקני תוצרת פורד והציג את המכונית לאמריקנים כ-AC קוברה שלאחר מכן נודעה בשם שלבי או שלבי קוברה. שלבי המשיך לבנות רכבים על בסיס רכבי פורד. בין הרכבים שבנה נכללים דייטונה קופה, פורד GT40, שלבי GT350, שלבי GT500 וכן 427 שלבי קוברה.
לאחר שנפרד מפורד, החל שלבי לעזור בפיתוח מכוניות ספורט יחד עם חטיבותיהן של דודג' ושל אולדסמוביל האמריקניות. שתי אלו נחשבו לשתיים מבין שלוש חברות הרכב הגדולות באמריקה. הזכורה ביותר מבין המכוניות פרי שיתוף הפעולה הזה היא הדודג' וייפר.
פורד סיפקה תמיכה כלכלית לשלבי קוברה משנת 1962 עד 1965. כמו כן, היא תמכה כלכלית בפורד GT אשר יוצרה בשיתוף פעולה עם "פורד אדוונס ויהיקלס" של ג'ון וויירס, בשנת 1963, ולאחר מכן, בשיתוף עם "שלבי אמריקה" משנת 1964 עד 1967.
שלבי נכנס להיכל התהילה הבינלאומי של הספורט המוטורי בשנת 1991 ובשנת 1992 נכנס להיכל התהילה האמריקני של הספורט המוטורי.
בשנת 2003 חברת פורד וקרול שלבי חידשו את הקשר ושלבי נעשה ליועץ הטכני של פרויקט הפורד GT. באותה שנה ייסד שלבי את קרול שלבי אינטרנשיונל בע"מ שבסיסה בלאס וגאס, נבדה. בשנת 2008 זכה שלבי בתואר מנהל הרכב של השנה (Automotive Executive of the Year Award) המוענק על מצוינות בתחום הניהול והחדשנות בענף הרכב.
גלריה.
חלק מרכבי שלבי
רוסיה-1
רוסיה-1 (ברוסית: Россия-1), הוא ערוץ טלוויזיה ממשלתי, השני בפופולריות שלו במדינה ונחשב לערוץ הטלוויזיה הגדול במדינה ולו ערוצי בת בכל אחד ממחוזות רוסיה. הערוץ משדר לכמאה ועשרים מיליון איש ובאמצעות הערוץ הבינלאומי RTR-Planeta הוא משדר למערב אירופה ולמזרח התיכון.
היסטוריה.
הערוץ הוקם בנובמבר 1956 עם הקמת הערוץ השני של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, ששידר בתחילה רק בשעות הערב. ב-1 בינואר 1968, עלה לשידור תוכנית הידיעות החדשותית "ורמיה" שזכתה לתשומת לב ציבורית רבה ותפסה מקום של כבוד בשיח הפוליטי בברית המועצות.
בינואר 1982, הערוץ כונה "הערוץ השני", והפך לערוץ התרבות והספורט הכללי של הטלוויזיה הסובייטית וב-1984 נקרא רשמית בשם "הערוץ השני של ברית המועצות". בינואר 1985 הערוץ שידר תוכניות התעמלות שונות וב־1986, מהדורת החדשות המרכזית "ורמיה" החלה לשדר עם תרגום לשפת הסימנים לכבדי שמיעה.
ב־1989 — עם הסימנים הקרבים להתפרקות ברית המועצות — הועלתה הצעה להקים ערוץ טלוויזיה רפובליקני עיקרי ברוסיה שישדר לכלל המדינה, כאשר באותה עת (למעט הערוץ הראשון) כל רפובליקה בברית המועצות החזיקה בערוץ טלוויזיה משלה. ב-1990, חברת הפרלמנט הרוסי, בלה קורקובה, הציעה ליו"ר הפרלמנט בוריס ילצין להקים את הטלוויזיה הרוסית כאלטרנטיבה לערוצי הטלוויזיה הסובייטית שסימלו את השלטון הסובייטי המדכא, כאשר קורקובה ביקשה לייסד מאפס טלוויזיה מודרנית חדשה וחופשית. כך, ב־13 ביולי 1990 הוקמה הטלוויזיה והרדיו הממלכתיים של רוסיה, כגוף החזקות תקשורת ולמחרת הוקמה "החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה" (ВГТРК) כחברת החזקות תקשורת של המדינה. ילצין הורה לראש ממשלת רוסיה, איוואן סילאייב למצוא בניין שממנו תוכל לשדר החברה וערוציה.
כצעד ראשון, ראשי הערוץ ביקשו לייסד מהדורת חדשות חדשה ומתקדמת, כמתחרה לתוכנית החדשות הסובייטית הוותיקה "ורמיה". וב-13 במאי 1991 הוקמה מהדורת החדשות "וסטי", שעד מהרה היה למתחרה רציני לתוכנית "ורמיה" ועם הזמן הפך למהדורת החדשות הטובה ביותר ברוסיה.
בתחילה הערוץ נקרא "RTV - הטלוויזיה הרוסית" (РТВ» ,Российское телевидение»), אך כעבור זמן הפך לערוץ RTR - "רדיו וטלוויזיה רוסית" («Российское телевидение и радио»). ב-19 באוגוסט 1991 בעקבות הפוטש של אוגוסט, הוועד הלאומי לשעת חירום בראשות גנאדי ינאייב, הורה לערוץ להפסיק את שידוריו - ואף שמהדורת החדשות המרכזית הפסיקה לשדר, כל ערוצי הבת בשלטון המקומי בסובייקטים הפדרליים של רוסיה המשיכו לשדר בהתאם ללוח השידורים, תוך התעלמות מהוראת הוועד.
בעת המשבר הפוליטי ב-1993 בין בוריס ילצין לבית הלבן, הערוץ היה נתון למתקפה של השלטונות שהורו לו להחשיך את שידוריו. תוך הפרת פקודות הנשיא, מנכ"ל הערוץ הורה להמשיך את השידורים ושידר לתושבי המדינה את ה-CNN, כאשר בניין הערוץ עצמו היה נתון למתקפה של כוחות הביטחון. ב-1 בנובמבר 1997 הערוץ הפך לערוץ RTR-1 בשל הקמת RTR-2 שהפך אחר כך לערוץ התרבות של ערוץ "רוסיה".
ב-8 במאי 1998 הוקמו חברות טלוויזיה ורדיו אזוריות שהוכפפו לחברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) ואִפשרו הקמת ערוצי בת אזוריים ובכך החל הערוץ לשדר ב-54 שפות עממיות ברוסיה, כאשר החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה הופכת לחברת החזקות התקשורת הגדולה באירופה. בסוף שנות ה-90 הערוץ שינה רבות את הסמל הרשמי שלו וב-1 ביולי 2002 החל הערוץ את שידוריו מחוץ לרוסיה, עם חנוכת ערוץ RTR-PLANETA.
ב-1 בספטמבר 2002, שינה הערוץ את שמו מ-RTR לרוסיה וכך גם את סמל הערוץ.
ב־1 בינואר 2010 שינה הערוץ את הלוגו ושם הערוץ לרוסיה-1. מהדורת החדשות "וסטי" היא זוכת פרס TEFI של האקדמיה הרוסית לטלוויזיה ובשנים 1998–2001 הייתה מועמדת על הפרס בתואר תוכנית המידע הטובה ביותר.
הערוץ אחראי להפקת לא מעט סרטים שוברי קופות, ביניהם הסרט "משיכה", "פלישה", "שוער הגלקסיה", "אש", "סטרלצוב", "אגדה מספר 17", "מעושר לאושר" מ-2019, "טאראס בולבה" מ-2009, "סטלינגרד" מ-2013 וסדרות פופולריות כדוגמת סדרת הפשע "קאמנסקאיה", "האמן ומרגריטה", "המוסד לנערות אצולה" (שודרו 519 פרקים במהלך 4 עונות), "יקטרינה", "האיום", "גודונוב" ו"שרלוק הולמס". כל הפקות המקור של הערוץ זמינות לצפייה ישירה באתר הרשמי של הערוץ, Russia.tv ובשירות הסטרימינג smotrim.ru.
Smotrim.ru.
ב־2 בנובמבר 2020, חברת VGTRK השיקה בכפוף להרשמה את שירות הסטרימינג החינמי Smotrim.ru (Смотрим.рф), הכולל גם יישומון לאנדרואיד ואפל ומאפשר צפייה ישירה בחינם בכל התכנים והפקות המקור של החברה וערוצי הבת שלה. השירות נגיש לכל העולם.
מצעד הסינגלים הבריטי (2000–2009)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו משנת 2000 עד שנת 2009.
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני מכירות הסינגלים בבריטניה והחל משנת 2005 גם נתוני הורדת שירים חוקית באינטרנט.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בעשור הראשון של המאה ה-21.
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה
♫  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בעשור הראשון של המאה ה-21
ולנטינה קורטז
ולנטינה קורטז (באיטלקית: Valentina Cortese; 1 בינואר 1923 – 10 ביולי 2019) הייתה שחקנית קולנוע איטלקייה, זוכת פרס באפט"א ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1974 על הופעתה בסרט "לילה אמריקאי".
ביוגרפיה.
קורטז נולדה במילאנו.
החלה את דרכה בקולנוע האיטלקי ובסרט הפשע האמריקאי "כביש הגנבים". התפרסמה לראשונה באמצע שנות ה-50 בסרטו הקלאסי של ג'וזף ל. מנקייביץ' "הרוזנת היחפה" בתפקיד אלנורה אחותו של הרוזן פאבריני, בדרמת השואה של רוברט וייז "הבית שעל גבעת הטלגרף" ובסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "הידידות" עליו זכתה קורטז בפרס הקולנוע האיטלקי רצועת הזהב.
ב-1965 הופיעה בסרטו של פדריקו פליני "ג'ולייטה של הרוחות" בתור ולנטינה חברתה של ג'ולייטה בולדריני (ג'ולייטה מזינה).
ב-1974 זכתה קורטז בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בסרט הצרפתי "לילה אמריקאי" בו גילמה את כוכבת הקולנוע האלכוהוליסטית סברין.