שירים רבים של מנוור מתארים קרבות, וצובעים אותם בצבעים זוהרים של ניצחון, תהילה וגאווה. הדובר בשירים הוא תמיד לוחם פטריוט ואמיץ, היוצא בשמחה לקרב, במטרה לשפוך את דם האויב השנוא. בשירים לרוב אין רמז מיהו אותו אויב מדובר, וסביר להניח שהכוונה היא לאויב כללי, והשירים מציגים תפיסת עולם כללית. השירים ספוגים בערכי מלחמה, כגון הגנה על המולדת, לאומיות, אחוות לוחמים, נקמה, גאולת דם, ומלחמה למען כבוד ותהילה. אפילו שמה של הלהקה מהווה למעשה צירוף של המילים Man of War – "איש מלחמה". כמו כן, על גבי כל אחת ואחת מעטיפות האלבומים של הלהקה מצויר לוחם שרירי עם חרב או פטיש מלחמה בידיו.
בחלק משמות השירים של הלהקה ניתן לחוש באותו הרעיון המיליטנטי: "Battle Hymns" ("המנוני קרב"), "Blood of My Enemies" ("דם אויביי"), "Fight Until We Die" ("נילחם עד שנמות") ועוד. שיריה של מנוור אשר לא מתארים קרבות, בדרך כלל מתארים את אחוות המטאליסטים ואת גאוותם של חברי הלהקה על כך שהם יוצרים מטאל. אך גם שירים אלה כתובים בנימה מאוד מיליטנטית וכוללים משפטים כמו "להילחם למען המטאל" ואף "למות למען המטאל".
בעוד שיש הסכמה רחבה בנוגע לתרומתה האומנותית של מנוור למטאל, חובבי מטאל מסוימים מבקרים הליריקה. יש הטוענים כי מילות השירים שטחיות מכדי שיהיו ראויות להתייחסות רצינית. לדוגמה תרגום של הפזמון השיר "Hand of Doom" ("יד האבדון")":
אף כי רבים לא מתייחסים ברצינות למלים של מנוור, אחרי פיגועי 11 בספטמבר וההתקפות האמריקאיות על אפגניסטן ועיראק, הליריקה של מנוור הפכה לרלוונטית מתמיד; ואפשר לפרש את האלבום שהוציאה הלהקה בשנת 2002, "Warriors of the World" ("לוחמי העולם") כאלבום פוליטי לכל דבר: על גבי עטיפת האלבום מצויר הלוחם הקבוע של מנוור, מניף את הדגל האמריקאי, ואחריו מונפים כל דגלי המדינות הדמוקרטיות. כמו כן, האלבום כולל את השיר "The Fight for Freedom" ("המאבק לחירות"), המוקדש לזכרם של הרוגי פיגועי 11 בספטמבר.
קרבות האבירים של רפסודי.
גם לענקית הפאוור מטאל האיטלקית רפסודי יש ליריקה דומה, המתארת קרבות בצבעים שמחים של תהילה, ניצחון, גאוות לוחמים וכיוצא בזה. אך מילות השירים של ראפסודי (כיום עונים לשם Rhapsody of Fire) מבוססות רובן ככולן על "סאגת חרב הברקת", עולם פנטזיה פרי יצירת חברי הלהקה.
החייל המנוצל של מטאליקה.
להקת מטאל נוספת אשר בולטת מאוד באידאולוגיה הברורה הנוטפת משיריה היא אגדת המטאל האמריקאית מטאליקה. שלושה מסרים חוזרים על עצמם בשירי מטאליקה: אנטי-מלחמה, אנטי-דת ואנטי-סמים.
בשנת 1986 הוציאה מטאליקה את אחד מאלבומי המופת שלה, Master of Puppets ("אדון הבובות"), אשר כולל את היצירה "Disposable Heroes" ("גיבורים חד-פעמיים"). בדומה לרבים משירי מנוור, גם בשיר זה הדובר הוא לוחם היוצא לקרב. אך כאן מציאות זו מתוארת באופן אחר לגמרי: השיר מתאר את הניצול של החיילים הצעירים על ידי השלטונות, את הזלזול בחיי אדם ואת שליחת החיילים למוות לשם מטרות פוליטיות. בעוד שהלוחם בשירי מנוור הוא גיבור ששמח לצאת לקרב, הלוחם בשיר של מטאליקה הוא קטן, חלש, חסר אונים, חסר ערך ומבין שהוא לא יותר מאשר בובה במשחק של השלטון. עם זאת, זהו אינו שיר "שמאלני", כדוגמת שירי ההיפים משנות השישים. הדובר בשיר של מטאליקה לא חולם על אחווה ואהבה, ואפילו לא על שלום. הוא רק מוחה על הניצול של החיילים בידי השלטון. להלן קטע מתוך היצירה:
אחת מהפרשנויות לציור אשר על עטיפת האלבום טוענת שהוא מציג את המסר של השיר: בית קברות צבאי, ולמעלה ידיים המחזיקות במצבות בעזרת חוטים כבמריונטות. ה"אדון" מהשם של האלבום, אפוא, הוא השלטון, וה"בובות" הן החיילים.
בשנת 1988 הוציאה מטאליקה את האלבום , אשר כולל את היצירה "One", אשר הפכה לאחת מקלאסיקות הרוק והמטאל האהובות ביותר. יצירה זו מתארת את ייסורי הגיהנום של נכה מלחמה, המרותק למיטה בבית החולים ולא יכול לדבר, לשמוע או לזוז, ואפילו לא מסוגל להתאבד. היצירה מבוססת על עלילתו של הספר ג'וני שב משדה הקרב (במקור האנגלי: "Johnny Got His Gun") מאת דלטון טרמבו.
מלחמת האזרחים של Guns N' Roses.
ענקית ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses בהחלט אינה להקה פוליטית; אף-על-פי-כן, בשנת 1991 הוציאה הלהקה את האלבום "Use Your Illusions II", אשר כולל את השיר האנטי-מיליטנטי "Civil War" ("מלחמת אזרחים"). בשיר זה מוחה הדובר על שליחת חיילים למלחמה, ומאשים בכך את השלטון, ששולח את החיילים למוות ואת החברה, שלדבריו, משתפת פעולה עם השלטון, מחנכת לשנאה ושולחת את אנשיה שלה למות. הדובר בשיר הוא מעין "נביא תוכחה" המוכיח את השלטון על הזלזול בחיי אדם ואת החברה על שלדבריו, קונה את שקרי השלטונות. להלן הפזמון של השיר:
בשל העיתוי בו יצא האלבום, ובעיקר בשל השורה האחרונה בשיר, "I don't need one more war" ("אני לא צריך עוד מלחמה"), סביר להניח כי השיר נכתב כמחאה על מלחמת המפרץ.
החייל המנוצל של רייג' אגיינסט דה מאשין.
הטקסטים של להקת הראפ מטאל האמריקאית הפוליטית רייג' אגיינסט דה מאשין מדברים בעיקרם על גלובליזציה, נשק גרעיני, מלחמה ורצח וגזענות באופן ביקורתי. גם בקליפים שלהם הם מדברים על פוליטיקה ומתנגדים למדינויות מסוימות של ארצות הברית כיוון שהן מייצגות, בין היתר, את המלחמה והכיבוש.
אחד השירים הטעונים פוליטית במיוחד של הלהקה הוא "Killing in the name" ("הריגה בשם"), בו חוזרת השורה "And now you do what they told you" ("ועכשיו אתה עושה מה שאומרים לך") כפניה לחיילים המצייתים, לטעם הלהקה, באופן עיוור לפקודות השלטון. השיר מסתיים בשורה "Fuck you, I won't do what you tell me!" ("לכו תזדיינו, לא אעשה מה שאתם אומרים לי"), אשר גם היא חוזרת מספר פעמים ומביעה את התרסת הלהקה כלפי הפקודות.
בפזמון השיר מופיעה השורה "Some of those that were forces / are the same who burn crosses" ("חלק מאלו שהיו בכוחות, הם אותם אלו ששורפים צלבים"). הפעם מכוונות מילות השיר לגזענות אשר לדעתם מפגינים כוחות הביטחון השונים, כאשר ההתייחסות לצלבים מזכירה את מנהגו של הארגון הגזעני הקו קלוקס קלאן. השיר נכתב בעקבות מספר פרשיות של אלימות כלפי אזרחים מצד שוטרים, במיוחד כלפי שחורים. כמו כן, נחשפו מקרים ששוטרים היו חברים ב-KKK או בכנופיות פשע כמו ה-"Bloods" וה-"Crips". שני נושאים אלו היו מאוד קרובים לחברי הלהקה, שהם ילידי לוס אנג'לס, בה נפוצו תופעות אלו.
בקליפ של השיר, סולן הלהקה, זק ד'לה רוצ'ה, תקף סדרן שדחף מעריץ מהקהל שעלה על הבמה. קטע זה בא לבטא את התפיסה האנטי-משטרתית של הלהקה, שאפילו מתעמתת עם אנשי האבטחה בהופעותיה שלה.
סיסטם אוף אה דאון ורצח העם הארמני.
להקת הנו מטאל האמריקנית סיסטם אוף אה דאון מדברת בשירים רבים על רצח העם הארמני (כל חברי הלהקה הם ממוצא ארמני) ומדברת בציניות על מושג המלחמה. בחלק משיריה מטיפה לאנטי-מיליטריזם, "ואם כבר מלחמה" אז "למה הם תמיד שולחים את העניים?!" ("Why do they always send the poor?!") - מתוך השיר: "B.Y.O.B".
סיסטם אוף אה דאון היא להקה פוליטית מיסודה והוויתה, וניתן למצוא היבטים פוליטיים ברוב שיריה:
השיר Chop Suey מדבר על השואה הארמנית, השיר Dear Dance מדבר על המשטרה הבריטית האכזרית, Fuck The System על תהליך קבלת ההחלטות בממשל, Hypnotize על הטבח בכיכר טיאננמן, וכו'.
ארצות הברית החמדנית של סלייר.
השיר Americon של סלייר מהאלבומם האחרון "World Painted Blood" מדבר על כך שארצות הברית דוחפת את האף שלה לענייני מדינות אחרות ואכפת לה רק מהנפט של מדינות אחרות וזה גרם להשמדת הממשל בעיראק בזמן המלחמה בעיראק.
להלן קטע מהשיר:
לינקין פארק ו"לא עוד צער".
להקת הוא מטאל האמריקאית לינקין פארק באלבומה השלישי Minutes to Midnight פרסמה את השיר "No More Sorrow" אשר מדבר על הצער שמביאה המלחמה ובכללי על השחיתות השלטונית של מנהיגי הציבור אשר מרמים את העם. השיר מאשים את מנהיגי העולם במלחמות ובשחיתויות שלהם וקורא להחליף אותם. השיר מציג את המערכת כגוף שקרני ומדכא אשר מרמה את הציבור ומנצל את תמימותו. המסר העיקרי הוא להפסיק את הצער שנגרם לאנושות מהמערכת והמנהיגים.
מלחמות בהיסטוריה.
איירון מיידן והסתערות הבריגדה הקלה.
נושא המלחמה הוא נושא מרכזי ביצירותיה של אגדת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן. בפרט אוהבת הלהקה לעסוק במלחמות שונות מההיסטוריה. רבים משיריה של איירון מיידן הם שירים פוליטיים, או שנוגעים בפוליטיקה בעקיפין, חלקם הגדול עוסק במלחמות. להלן סקירה של חלקם:
בשנת 1982 הוציאה איירון מיידן את האלבום The Number of the Beast, הכולל את השיר "Run to the Hills" ("רוצו אל הגבעות"), העוסק בהשתלטות האדם הלבן על יבשת אמריקה. השיר כתוב מנקודת מבטם של האינדיאנים, הנרדפים באכזריות על ידי הפולשים הלבנים, אשר "משעבדים את הצעירים ומשמידים את הזקנים". להלן מלות הפתיחה של השיר:
השיר האנטי-מילטנטי הכי מפורסם של איירון הוא "The Trooper" ("החייל"), מתוך האלבום Piece of Mind משנת 1983, העוסק בהסתערות הבריגדה הקלה. הדובר בשיר הוא לוחם אנגלי שנפצע בקרב, ננטש על ידי חבריו ונשאר לגסוס לבד באמצע המדבר. לשיר יש אפילו סמל משלו, בו "אדי", השלד המצויר של איירון, לבוש כלוחם, מחזיק חרב מגואלת בדם ביד אחת, דגל קרוע של בריטניה ביד השנייה ולצדו מוטלת גופה. סביר להניח, כי זוהי מחאה על האימפריאליזם הבריטי.