הצו לשינוי שם (גרמניה 1938) (בגרמנית בלשון הדיבור:Namensänderungsverordnung. ובשמו המלא:Zweite Verordnung zur Durchführung des Gesetzes über Änderung Familiennamen und Vornamen, כלומר "התקנה השנייה ליישום הוראות החוק לגבי שינוי שמות משפחה ושמות פרטיים") היה צו להסדרת שינוי שמות של יהודים בגרמניה הנאצית, פורסם ב-17 אוגוסט 1938 והחוק נכנס לתוקף ב־1 בינואר 1939. שר הפנים של הרייך חייב את היהודים בגרמניה לשאת שם הפרטי שיעיד על היותם יהודים. על פי הצו, יהודים בעלי אזרחות גרמנית או יהודים חסרי אזרחות בגרמניה יכלו לשאת רק שם פרטי שהתאים להנחיות שניתנו בצו שר הפנים. ההנחיה פירטה רשימה של 91 שמות לנשים ו 185- שמות לגברים שהורשו ליהודים (שמות פרטיים מותרים ליהודים ברייך השלישי). יהודים שלא היו להם שם פרטי בהתאם לצו נדרשו להיקרא ישראל או שרה בהתאם. הגזירה בוטלה עם נפילת הרייך השלישי.
רקע.
כבר בשנת 1934, וילהלם פריק, שר הפנים של הרייך, הביע דאגה מכך שיהודים עשויים לנסות להסתיר את זהותם היהודית על ידי שינוי שמם. ביולי 1935 הגיש הצעה להיטלר שיהודים יהיו רשאים לשנות את שמם רק אם השם החדש הוא יהודי. בתוך כך, פרנץ גורטנר, שר המשפטים, דרש שאותם יהודים שאבות אבותיהם נאלצו לאמץ שם משפחה גרמני בראשית המאה ה-19, יחויבו להחזיר את שם משפחתם היהודי המקורי. בסתיו 1936, מרטין בורמן, אחד ממנהיגי המפלגה הנאצית, הציע להטיל על היהודים חובת הוספת המילה Jude (יהודי) כתוספת. בסופו של דבר, ההצעות הללו לא יושמו.
החוק לשינוי שמות משפחה ושמות פרטיים נכנס לתוקף למעשה ב־5 בינואר 1938, ואפשר לשלטונות לבטל שינויי שם שאושר לפני 30 בינואר 1933 הרשויות יכלו לבטל שינויי שם אלה עד 31 בדצמבר 1940 באופן רטרואקטיבי. אותו החוק הסמיך את שר הפנים להוציא צו על שמות משפחה עבור היהודים. וילהלם פריק, שר הפנים, הוציא לאחר מכן שתי תקנות (צווים) לביצוע לחוק. הראשון מינה את הרשויות האחראיות לבחינת הבקשות לשינוי שם ביחידות המנהליות השונות ברחבי הרייך וקבע גם תשלום עבור הליך שינוי השם. התקנה או הצו השני קבע והסדיר את שמות היהודים.
תוכן הצו.
הצו לשינוי שם קבע כי ניתן היה להעניק ליהודים רק שם פרטי שהתאים להנחיה שניתנה על ידי שר הפנים. ההנחיה פירטה רשימה של 91 שמות לנשים ו 185 שמות לגברים שהיו מורשים ליהודים. את השמות הללו לא היה ניתן לתת לאזרחים "בעלי דם גרמני". יהודים ששמם הפרטי לא הופיע ברשימה שהוציא שר הפנים נדרשו לשנות או להוסיף לשמותיהם הפרטיים את השם ישראל או שרה (על פי המין) עד 31 בינואר 1939. (הותרו הבדלי כתיב קלים מהשמות שברשימה). התקנה ליישום חייבה את היהודים שהיו להם יותר משם פרטי אחד להשתמש לפחות באחד מהשמות היהודיים שברשימה הרשמית. מי שלא קיים בשוגג את הצו יכול היה להיענש במאסר של עד חודש או בקנס; אם לא קיים בזדון, כלומר בכוונה, תקופת המאסר הוגדלה לחצי שנה.
תוקף הצו.
הצו התייחס ליהודים בעלי אזרחות גרמנית וחסרי אזרחות גרמנית או חסרי אזרחות בכלל ששהו בתחומי הרייך השלישי. שמותיהם של יהודים זרים שהתגוררו במדינה לא הוסדר, אך באופן עקרוני, הצו חל גם על היהודים בעלי האזרחות הגרמנית שחיו מחוץ לגרמניה. תוקף הצו לא הורחב תחילה לאוסטריה, שסופחה לגרמניה זמן קצר לפני כן ולא לחבל הסודטים, אך לאחר מכן הצו הורחב גם לשטחים אלה ב־24 בינואר 1939. הגזירה בוטלה "בפועל" כאשר בעלות הברית כבשו את שטח גרמניה. הביטול הרשמי נעשה במסגרת צו מס' 1 של מועצת הפיקוח של בעלות הברית מ־20 בספטמבר 1945, אשר המועצה ביטלה את כל החקיקה הנאציונל-סוציאליסטית.
דון ביוז
דונלד "דון" ביוז (באנגלית: Donald "Don" Buse; נולד ב-10 באוגוסט 1950) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1972–1985. כשחקן אינדיאנה פייסרס זכה באליפות ה-ABA (1973) והשתתף הן במשחק האולסטאר של ה-ABA (1976) והן במשחק האולסטאר של ה-NBA (1977). סיים את קריירת ה-ABA עם ממוצע של 2.7 חטיפות למשחק - הממוצע הגבוה בתולדות הליגה. ממוצעיו הכוללים ב-ABA וב-NBA הם 7.1 נקודות, 4.6 אסיסטים, 2.7 ריבאונדים ו-2.0 חטיפות למשחק.
קריירת משחק.
ביוז נולד בעיר הנטינגטון שבדרום אינדיאנה, וגדל בהולנד הסמוכה. בשנת 1968 החל ללמוד באוניברסיטת אוונסוויל אשר באוונסוויל, וב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 17.0 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1972 נבחר ביוז על ידי פיניקס סאנס בבחירה ה-34, אך בחר לשחק עבור אינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA. בעונת הרוקי שלו זכה עם אינדיאנה באליפות ה-ABA השנייה שלה ברציפות והשלישית בסך הכול, כמחליפו מהספסל של הרכז פרדי לואיס. בשנים הבאות היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, לצד ג'ורג' מקגיניס, מל דניאלס ובילי נייט, וסייע לה להעפיל לגמר ה-ABA בפלייאוף 1975. בעונת 1975/1976 הוביל את כל שחקני הליגה בממוצעי אסיסטים (8.2) וחטיפות (4.1) למשחק, קלע שיא קריירה של 12.5 נקודות למשחק ונבחר לחמישייה השנייה של העונה. בעונה העוקבת עברו הפייסרס לשחק בליגת ה-NBA, ובעונתו הראשונה בה היה "מלך האסיסטים" (עם 8.5 למשחק) ו"מלך החטיפות" (3.5 למשחק). על אף שקלע 8.0 נקודות למשחק בלבד, נבחר ביוז באותה עונה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בתקופתו עם הפייסרס נבחר ארבע פעמים לחמישיית ההגנה של העונה – שלוש פעמים ב-ABA ופעם אחת ב-NBA.
בקיץ 1977 הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה שיחק ב-3 העונות הבאות. בפיניקס השלים ביוז חמישייה פותחת חזקה לצד פול וסטפאל, וולטר דייוויס, טראק רובינסון ואלבן אדמס, אשר בעונת הוליכה את הקבוצה עד לגמר האזור המערבי. בכל שלוש עונותיו עם הסאנס נבחר ביוז לחמישיית ההגנה של העונה, ורשם ממוצעים של 8.0 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק.
בעונת חזר לשחק עבור הפייסרס, ועד לסיום הקריירה בשנת 1985 שיחק גם במדי פורטלנד טרייל בלייזרס וקנזס סיטי קינגס.
דון ביוס
אוניברסיטת המדינה של פלורידה
אוניברסיטת המדינה של פלורידה (באנגלית: Florida State University, FSU) היא אוניברסיטה ציבורית בטלהסי, פלורידה. האוניברסיטה, שנוסדה בשנת 1851, היא המוסד האקדמי הוותיק במדינה. האוניברסיטה מאורגנת ב-16 קולג'ים ו-110 בתי-ספר, מכוני מחקר ומעבדות בהן המעבדה הלאומית לחקר שדות מגנטיים רבי עוצמה (MagLab). נכון ל-2019 דורגה האוניברסיטה במקום ה-57 בארצות הברית ובמקום ה-18 מבין האוניברסיטאות הציבוריות ובמקום ה-472 בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות לחקר החלל (באנגלית: Universities Space Research Association, ר"ת: USRA) ובתוכנית הלאומית ללימודים ימיים. מוזיאון האמנות הגדול בפלורידה, מוזיאון האמנות ע"ש ג'ון ומייבל רינגלינג , נמצא בבעלות האוניברסיטה.
היסטוריה.
ב-1851 החליט בית הנבחרים של פלורידה על הקמת מוסדות לימוד אקדמאים לגברים ולנשים. ב-1854 הקימה העיר טלהסי מוסד לגברים, וב-1857 הוא עבר לרשות המדינה. שנה לאחר מכן אוחד המוסד עם האקדמיה לנשים שנוסדה כבר ב-1843, והפך למוסד אקדמי לשני המינים בשם סמינר מערב פלורידה (West Florida Seminary). אתר המוסד נקבע על גבעה, מערבית לקפיטול של פלורידה.
ב-1860 הורה בית הנבחרים של פלורידה לקיים במוסד שגרת אימון צבאי ובמהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא הפך לקולג' האקדמי הצבאי של פלורידה (The Florida Military and Collegiate Institute). ב-6 במרץ 1865 הביסו צוערי המוסד את צבא האיחוד בקרב נטורל ברידג', ומנעו בכך את כיבוש טלהסי. לכבוד אירוע זה נושא דגל תוכנית הכשרת הקצינים באוניברסיטה (ROTC) את הכיתוב "NATURAL BRIDGE 1865" מתחת לסמל האוניברסיטה.
ב-1883 אורגנה מערכת החינוך של המדינה, והמוסד הפך לקולג' הספרותי של אנברסיטת פלורידה. בנוסף אוחדו לאוניברסיטת פלורידה גם קולג' הרפואה של טלהסי וקולג'ים נוספים. אולם היוזמה התפרקה כעבור שנתיים. ב-1897 הוגדר המוסד לקולג' האמנויות החופשיות של פלורידה וב-1901 היה לקולג' המדינה הראשון. ב-1902 העניק את תואר המאסטר הראשון שלו. תחומי הלימוד היו לימודים קלאסיים, אמנות ותיאטרון ומדעים מדויקים.
ב-1905 הועבר בוועדת החינוך של בית הנבחרים של פלורידה חוק שפיצל את המוסד לשלושה: אוניברסיטה לגברים לבנים (University of the State of Florida), קולג' לנשים (Florida State College for Women) וקולג' לאפרו-אמריקאים (State Normal and Industrial College for Colored Students).
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח סניף טלהסי של אוניברסיטת פלורידה ((Tallahassee Branch of the University of Florida (TBUF) בשטח קמפוס קולג' הנשים וב-1947 אוחדו המוסדות ליצירת אוניברסיטת המדינה של פלורידה, כמוסד לשני המינים. באותה עת נוסדו המחלקות למנהל עסקים, ספרנות, סיעוד ועבודה סוציאלית. ב-1962 התקבל לאוניברסיטה השטודנו השחור הראשון, והאוניברסיטה הפכה לראשונה למעורבת-גזעית. בשנות השישים ושנות השבעים נודעה האוניברסיטה בתנועות סטודנטים נגד מלחמת וייטנאם ונגד הפרדה גזעית וזכתה בכינוי "ברקלי של הדרום".
קמפוסים.
קמפוס טלהסי הראשי.