ביוני 2014 הוכרז שמרטין תשחק את תפקיד פיי בסרטו הבא של בן וויטלי , "גורד שחקים" . תפקידה הבא הוא בסרט הפנטזיה של מטאו גרונה , "אגדת האגדות" , המבוסס על הספר פנטמרונה של גיאמבטיסטה בסילה , שבו משחקת מרטין את תפקיד דורה הצעירה.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "יוצא מן הכלל" של הבמאי מישל הזנוויציוס, לצד ברניס בז'ו ולואי גארל, וכן בסרטים: "רוזי" ו"התמונה האחרונה" .
חיים אישיים.
ממרץ 2014, מתגוררת מרטין בלונדון עם בן זוגה, המוזיקאי דניאל בלומברג מהלהקות "יאק" וקייז'ן דאנס פרטי .
בית התפוצות ע&quot;ש נחום גולדמן
דוד ויסמן
לוס לאגוס
מחוז לוס לאגוס (בספרדית: Región de Los Lagos; נהגה: [loz ˈlaɣos]; מילולית: מחוז האגמים) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. שטחו 48,583.6 קמ"ר, והוא המחוז החמישי בגודלו במדינה. הוא גובל במחוז לוס ריוס בצפון, בפרובינציות הארגנטינאיות נאוקן, ריו נגרו, וצ'ובוט במזרח, במחוז אייסן בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה- באוקיינוס השקט במערב. מבחינה מנהלית הוא מחולק לארבע פרובינציות: צ'ילואה, יאנקיווה, אוסורנו ופאלנה שכוללות בתוכן 30 קומונות, שהבולטות שבהן הן פוארטו מונט שמשמשת גם כבירת המחוז, ואוסורנו. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו בלוס לאגוס 828,708 אלף תושבים.
גאוגרפיה.
בחלקו המזרחי של המחוז מתנשאים הרי האנדים, ובהם מספר הרי געש פעילים: אוסורנו (2,652 מ'), אורנופירן (1,572 מ'), וקי (1,318 מ'), מיצ'ינמאווידה (2,450 מ'), פויווה-קורדון קאויה (2,236 מ'), פונטיאגודו (2,493 מ'), צ'אלטן (1,122 מ'), קורקובדו (2,300 מ') וקלבוקו (2,015 מ'). ההר הגבוה ביותר במחוז הוא הר געש כבוי, טרונדור, בגבול ארגנטינה, שגובהו 3,491 מ'.
מההרים זורמים מערבה מספר נהרות, ביניהם פאלנה (240 ק"מ), בואנו (130 ק"מ), ראווה (120 ק"מ), פוטלאופו (105 ק"מ), מאולין (85 ק"מ) ופילמאיקן (68 ק"מ).
במחוז אגמים רבים, המעניקים לו את שמו. בין האגמים הבולטים: יאנקיווה (860 קמ"ר, האגם השני בגודלו בצ'ילה), רופאנקו (223 קמ"ר), טודוס לוס סנטוס (178 קמ"ר), פויווה (157 קמ"ר), פאלנה (135 קמ"ר), ילצ'ו (116 קמ"ר) וצ'אפו (50 קמ"ר).
בחלקו הדרומי של המחוז ארכיפלג צ'ילואה, הכולל את האי צ'ילואה, שהוא השני בגודלו בצ'ילה. בינו לבין היבשת מפרידים תעלת צ'קאו, מפרץ אנקוד ומפרץ קורקובדו. החוף שמול צ'ילואה מפורץ וכולל פיורדים.
בתחומי המחוז שישה פארקים לאומיים: אורנופירן, אלרסה אנדינו, ויסנטה פרס רוסאלס, פויווה, צ'ילואה וקורקובדו.
פרובינציות וערים.
מבחינה מנהלית כולל המחוז ארבע פרובינציות הכוללות 30 קומונות:
בעבר כלל המחוז פרובינציה חמישית, פרובינציית ואלדיביה, אך ב-2007 היא הפכה למחוז נפרד, מחוז לוס ריוס.
כלכלה.
מגזר השירותים מעסיק את המספר הרב ביותר של עובדים במחוז. הכלכלה מבוסס על ענפי חקלאות כדיג, חקלאות הימית, יערנות וגידול בקר. מוקדי התיירות העיקריים כוללים את הפארקים הלאומיים אתרי הסקי והאגמים, בהם יש גם תיירות דיג.
הגישה המדעית למיתוס
הגישה, או התאוריה המדעית של המיתוס, מתייחסת למספר תאוריות הנוגעות לחקר המיתוס ולאופן בו הוא מתפקד כהסבר לתופעות מדעיות. המיתוס, על פי חלק מן החוקרים (כגון טיילור ותומכיו), היה קודמו של המדע. לעומת זאת, חוקרים מאוחרים יותר (כגון פרייזר, מלינובסקי, בולטמן), מתנגדים להקבלה הזאת שבראשה עמד טיילור, ומציעים הקבלות שונות במקומה. הנושאים העיקריים עליהם דנו חוקרי הגישה הם שהמיתוס עונה על צורך אנושי להכרת והסברת העולם. הוא עושה זאת באופן הנחשב פרימיטיבי ופחות מובנה ולוגי (כפי שניתן לראות זאת במיתוסים רבים: ניגודים ופרטים שלא מתיישבים זה עם זה, הנחות ללא ביסוס ועוד) לעומת המדע המודרני. המיתוס לפיכך הוא שלב התפתחותי בהיסטוריה האנושית. למיתוסים מודרניים הנוצרים כיום ניתן תפקיד חדש, ייעוד שונה לעומת המיתוס הקדום.
האנליזה המדעית של המיתוס מציעה תובנות לגבי אופן היווצרות המיתוס, הנוגעות לתרבות, היסטוריה, פסיכולוגיה ותחומים נוספים. החוקרים הראשוניים היו אנתרופולוגיים והיסטוריונים. החוקרים המרכזיים שדנו בנושא הם: אדוארד ב' טיילור, ג'יימס ג'ורג' פרייזר, רודולף בולטמן והנס יונאס, הנרי פרנקפורט, וברוניסלב מלינובסקי. ראשית החקר המדעי של המיתוס היה במאה ה-19, לאחר גילויים חדשניים בתחום הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה. חוקרים כגון טיילור, פרייזר ואחרים תרמו להבנת המיתוס באופן מדעי. מאוחר יותר, התקדמויות משמעותיות בתחומי חקר האדם הקדום (פסיכולוגיה, ארכאולוגיה, בלשנות ועוד) הובילו לשינוי גם בתפיסת המיתוס.
המיתוס כמקבילה פרימיטיבית למדע תאורטי.
אדוארד טיילור מכליל את המיתוס כחלק מן הדת, ואת הדת והמדע כחלק מהפילוסופיה. טיילור משתמש במושג פילוסופיה במובנו הרחב כשיא החוכמה האנושית, לוגיקה טהורה. את הפילוסופיה הוא מחלק לפילוסופיה פרימיטיבית ולפילוסופיה מודרנית. את הפילוסופיה הפרימיטיבית הוא מזהה עם הדת הפרימיטיבית. מדע פרימיטיבי לא קיים. את הפילוסופיה המודרנית הוא מחלק לדת מודרנית ולמדע מודרני. המדע המודרני והדת הפרימיטיבית מקבילים זה לזה בתפקודם, והדת הפרימיטיבית משמשת כמחליפתו הפרימיטיבית של המדע המודרני. הדת המודרנית מורכבת משני יסודות: מטאפיזיקה ואתיקה. הדת הקדומה נעדרת את שניהם. אתיקה קיימת בתרבות הקדומה, אך לא בדת הקדומה.
בהסבר זה מציג טיילור את גישתו לגבי המיתוס; הדת הפרימיטיבית, ובכללה המיתוס, מלאו תפקוד זהה לזה של המדע המודרני- הסברת תופעות הטבע בהן נתקל האדם הקדום. המיתוס על פי טיילור נחשב פרימיטיבי ואף שגוי לעומת המדע המודרני. הוא נוצר על מנת לענות על הצורך ה"מדעי" של האדם הקדום. כאשר צורך זה נענה על ידי המדע, אין צורך במיתוס, ולכן, על פי טיילור, הוא אינו קיים היום. שמירתו היום נעשה מסיבות פולקלוריסטיות ותרבויות, כאוצר תרבותי ולאומי. אף תפקוד הדת השתנה. דת אכן קיימת היום, אך בתפקוד חדש. תפקודה החדש של הדת הוא למטרות מוסר והכרת החיים הקדמונים.
טיילור מתנגד לקריאת המיתוס בצורה סמלית, מטפורית או אנליטית. טיילור טוען כי הקדמונים תפסו את המיתוס כפשוטו, הסבר פשטני לתופעות הטבע. ועל כן קריאה מטפורית וסמלית של המיתוס אינה מתאימה להבנת אורח החיים הקדום. תורתו של טיילור משנה וקובעת את תפקודו של המיתוס על מנת להתמודד עם הלימת המיתוס והמדע. טיילור מבסס את אופן הבנת הנושא של המיתוס על הבנת תפקוד המיתוס.
חוקרים מאוחרים יותר (כגון פרייזר, בולטמן ומלינובסקי) מתנגדים לתורתו של טיילור מסיבות שונות: לטענתם התורה אינה מדויקת וניזונה מחוסר נתונים והכללות שונות. חוקרים אלו חולקים על דעתו של טיילור לגבי הקשר בין המיתוס והדת. הם מפרידים בין המיתוס הקדום שאכן מילא תפקיד דתי, ובין המיתוס המודרני שאינו קשור לדת. בעיני חוקרים אלה הגדרת המיתוס עצמה שונה מזו של טיילור, ולפיה המיתוס הוא מדד תרבותי חברתי המייצג את הפנים ההיסטוריים, התרבותיים, הדמוגרפיים והאנתרופולוגיים של האדם ותרבותו. על פי הגדרה זו המיתוס קיים אף היום. הוא לא נועד לענות על צורך, הוא תופעה תרבותית רחבה, שתפקידה מאפיין חברה. אף המטרה והתפקוד של הדת המודרנית והפרימיטיבית נתון למחלוקות רבות. אחרים טענו כי המוח האנושי מתוכנת ליצור מיתוסים ולחפש נרטיבים ומשמעות, תכונה הקיימת מן הסתם גם היום, שכן האדם ודרכי חשיבתו נותרים בעינם.
המיתוס כמקבילה של הטכנולוגיה.
ג'יימס ג'ורג' פרייזר בספרו "ענף הזהב" ("The Golden Bough: A Study in Comparative Religion") מסכים עם חלוקתו של טיילור לגבי המיתוס כמקבילו הפרימיטיבי של המדע ותפקודו החדש של המיתוס כחלק מהדת המודרנית. עם זאת, פרייזר אינו רואה במיתוס אמצעי להסבר תאורטי של תופעות שונות, אלא כריטואל (מעשה, פולחן) שתפקידו טכנולוגי: השגת מטרות שימושיות. במובן זה מקביל פרייזר את המיתוס למדע שימושי. טיילור מתייחס למיתוס כאל טקסט אוטונומי, אך פרייזר קושר אותו לריטואל או למעשה.
בספרו "ענף הזהב" מחלק פרייזר תרבות לשלושה שלבים: מאגיה, דת ומדע. על פי חלוקה זו המיתוס הוא סוג של שלב ביניים במעבר בין מאגיה לדת: תפקידו על פי פרייזר הוא לסייע לאדם לשלוט בעולם מסביבו. הוא מסביר את העולם ואת תפקודו על מנת לאפשר שליטה של האדם בטבע. כלומר מהות המיתוס היא טכנית: הענקת "כוח" לשליטה בתופעות הטבע באמצעות הבנתן. על פי פרייזר, המיתוס נקרא באופן מילולי כיוון שהיווה הסבר ומדריך לפעולות מסוימות. הקדמונים ממציאי המיתוס ראו בו ציווי למעשה כל שהוא.
המיתוס כייצוג החוויה האנושית של העולם.
רודולף בולטמן מתנגד למספר הנחות יסוד והכללות ב"גישה הטיילוריאנית" לגבי המיתוס. הוא מתנגד להקבלה של טיילור של המיתוס למדע תאורטי, והוא אף מתנגד לתורתו של פרייזר לגבי כך שהמיתוס מקביל למדע שימושי ולטכנולוגיה. על פי בולטמן המיתוס הוא צוהר לחוויה האנושית של העולם. בולטמן מכנה את גישתו כ"דה-מיתולוגיזציה". הוא טוען שאין לתפוס את המיתוס כהסבר מדעי טהור, אלא יש לראותו כראייה סוביקטיבית תרבותית של תופעות הטבע. לכן, יש לקרוא את המיתוס מתוך ראיה תרבותית, ובקריאה סמלית. המיתוס אינו טקסט אוטונומי, אלא קשור ותלוי תרבות.