New York City Department of Education
מרומית לבנת לחי
מרומית לבנת-לחי (שם מדעי: Chlidonias hybrida) הוא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים.
תפוצה.
חיה באזורים חמים בדרום אירופה, בדרום אסיה ובמזרחה, בדרום אפריקה ובאוסטרליה. חיה בביצות. ולעיתים רחוקות בחוף הים.
בישראל היא חולפת וחורפת נפוצה. מצויה בכנרת במספרים נאים.
מראה.
בקיץ ניכרת בלחיה הלבנה, שמפרידה בין צוואר אפור כהה לכיפה שחורה. הגחון אפור כהה והזנב אפרפר. במעוף בולטות תחתיות הכנפיים בלובנן. הרגליים והמקור אדמדמים. בלבוש החורף-הקודקוד מפוספס בפסים שחומים עדינים, חלקי הגוף העליוניים בצבע אפור בהיר מאוד, וגחונה לבן.
גודל ומשקל.
אורך כנפה 23.5-22 סנטימטרים, אורך גופה 24–26 סנטימטרים ומשקלה 62–80 גרמים.
יואל מילר
הרב ד"ר יואל הכהן מילר (בכתיב היידי שהיה נהוג בזמנו: מיללער. בגרמנית: Joel (Julius) Müller. חשוון ה'תקפ"ח, 4 בנובמבר 1827 - חשוון ה'תרנ"ז, 6 בנובמבר 1895) היה רב וחוקר ספרות התלמוד והגאונים, מאנשי "חכמת ישראל". הוציא לאור כמה מספרי הגאונים והראשונים, חלקם לראשונה.
ביוגרפיה.
יליד העיר אוהרסקי אוסטרו שבקיסרות האוסטרו הונגרית (כיום בצ'כיה), לאביו הרב משה לייב הכהן, שהיה רב העיירה ולאמו קתי. למד תורה מפי אביו, ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בווינה ובאוניברסיטת וינה (1851-1853). מילא את מקום אביו ברבנות משנת 1853 ועד 1867. בשנים אלו הוא הצטרף לחברת מקיצי נרדמים.
בין השנים 1867–1872 כיהן כרב בצ'סקה ליפה שבבוהמיה. בשנת 1874 שב לווינה, ולימד בבית המדרש לרבנים שם ובבית ספר יהודי, והגיע לדרגת פרופסור. בווינה הוא התקרב לאהרן ילינק שקירב אותו והטיל עליו את מלאכת הוצאת מסכת סופרים. בשנת 1884 החל ללמד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין ובו בזמן לימד בבית היתומים על שם אורבך.
בשנת 1885 כיהן כחבר "הועדה ההיסטורית לחקירת קורות היהודים בגרמניה", כחוקר ספרות השו"ת של חכמי אשכנז.
נישא לרגינה, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
נפטר בברלין ב-6 בנובמבר 1895. בלווייתו ליווהו בני משפחתו ומורי ותלמידי בית המדרש למדעי היהדות.
משה בן אהרון הכהן
ערב יום כיפור
מוחמד סינוואר
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (סטוקהולם)
המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של הטבע (בשוודית: Naturhistoriska Riksmuseet) הוא מוזיאון בתחומי הביולוגיה והגאולוגיה שהוקם בפרוור מצפון לסטוקהולם בירת שוודיה בשנת 1819. המוזיאון הוא מבנה המוזיאון הגדול ביותר בשוודיה, והוא כולל גם את הקוסמונובה (Cosmonova), פלנטריום וקולנוע IMAX היחיד בצורת כיפה בשוודיה. בניין המוזיאון הנוכחי תוכנן על ידי האדריכל אקסל אנדרברי (Axel Anderberg), ונחנך ב-13 בנובמבר 1916. הוא שוכן באזור פֵסְקוֹטִי (Frescati) בתוך הפארק העירוני הלאומי המלכותי (Kungliga nationalstadsparken).
היסטוריה.
זמן קצר לאחר שהוקמה האקדמיה המלכותית השוודית למדעים היא החלה לקבל פריטים מאספנים, ובאחת מהפגישות הראשונות הוחלט לרכוש מחסן לאחסונם. האוספים גדלו במהירות, אך ניזוקו תכופות מפגעי מזג האוויר וממעילות. תנאים טובים יותר נוצרו כאשר האקדמיה קיבלה בית משלה ב-1778, וכאשר אנדש ספרמן (Anders Sparrman; 1748–1820), תלמיד של קארולוס ליניאוס ומדען שהשתתף במשלחת השנייה של ג'יימס קוק, מונה למשגיח על האוספים שנה קודם לכן. ספרמן, הוחלף בשנת 1798 על ידי קונרד קוּאֵנְסֵל (Conrad Quensel), אשר תרם תרומות יקרות ערך לסדר המדעי ולרישום הפריטים.
חלק מהפריטים היו כמה אוספי מינרלים, אוספים אנטומולוגיים וזואולוגיים גדולים שמרשל החצר קאלה (שארלס) דֵה יָיר (Charles De Geer) העניק ב-1778, ועשבייה של רופא מחוזי בשנת 1785. בשנת 1801, נוספו על פי צו מלכותי אוספי טבע השייכים למלכה לואיזה אולריקה ואוחסנו בארמון דרוטנינגהולם. כבר בשנת 1784 הוחלט כי מוזיאון האקדמיה יהיה פתוח לקהל במקרים מסוימים וכי המנהל יציג את האוספים. אוּלוֹבְ צְוַוץְ' (Olof Swartz; 1807-1818) ניהל את המוזיאון כחלק מתפקידיו כמנהל הגן הבוטני Bergianska trädgården ומזכיר האקדמיה, וקיבל ב-1818 את יוהאן וילהלם דולמן (Johan Wilhelm Dalman) כאוצר מיוחד.
באותה עת בערך, העניק מרשל החצר גוסטב פון פַּאִיקוּל (Gustaf von Paykull), את אוספי הזואולוגיה העשירים שלו במתנה למדינה. המוזיאון הלאומי, שכלל בתחילה רק זואולוגיה, נבע ממיזוג אוספיו של פון פאיקול והאקדמיה השוודית למדעים בשנת 1819 (אם כי ייקח עוד מספר שנים עד שהן התמזגו פיזית).
בעקבות הצמיחה המהירה של האוספים החליטה האקדמיה לרכוש את ארמון ווסטמנסקה (Westmanska palatset) בשנת 1828. העברת המוזיאון למבנה זה בוצעה על ידי סוון נילסון (Sven Nilsson), שבמהלך תקופת הניהול שלו (1828–1831) הקים את מחלקות המוזיאון, שהוקדשו לפאונה הנורדית. בתקופתו (1831–1839) של בנגט פְרִיס (Bengt Fries) כאוצר, המוזיאון נפתח לציבור בנובמבר 1831. באמצעות הגדלת מענקי הממשלה בשנת 1841, הפך המוזיאון למוזיאון לתולדות הטבע, אם כי אוספי הבוטניקה והמינרלוגיה של האקדמיה השוודית למדעים לא נכללו אוטומטית. היו חמש מחלקות, שלכל אחת אוצר משלה. המוזיאון להיסטוריה של הטבע קיבל בהמשך מחלקות חדשות, למשל לאוספי בעלי חיים מאובנים בשנת 1864, לאוספי צמחים מאובנים בשנת 1885, ולאוספים האתנוגרפיים ב-1900.
המבנה.
מתחם הבניין הגדול של המוזיאון הלאומי הוקם בשנים 1907–1916 על פי שרטוטיו של האדריכל אקסל אנדרברי. המוזיאון עצמו כלל במקור חמישה אגפים משולבים, בהם שוכנים מחלקות המוזיאון השונות. אחד החלקים הראשונים שהושלם היה מה שמכונה "מוזיאון הלווייתן" (Hvalmuseet), ובו הוצגו שלדים. הוא נפתח בשנת 1908.
המוזיאון נחנך ב-13 בנובמבר 1916, ונוהל על ידי האקדמיה עד 1965.
הבניין בנוי מלבנים בסגנון קלאסי, אפילו חדרי מדרגות והפרוזדורים עוצבו על ידי האדריכל בצורה ראוותנית, בעוד שאולמות התצוגה תוכננו בסגנון פשוט יותר. הקירות בנויים בעיקר מלבני הֶלְסִינְבּוֹרִי (Helsingborgstegel) אדומים והמשקופים והכרכובים של החלונות עשויים גרניט בהיר. הגגות מכוסים ברעפים מזוגגים שחורים, והכיפה מחופה בלוחות נחושת.
האדריכלות של אנדרברי הושפעה מהגרסה השוודית לסגנון הבארוק המכונה "סגנון קרולינסק" (Karolinsk stil), שהותאמה לסגנון האר-נובו של אותה תקופה. החלק המרכזי בבניין הוא מגדל המסתיים בכיפה בגובה 25 מטרים, המאפשרת מעבר של אור יום לכל הקומות עד לאולם הכניסה. במקור נועד המגדל להדגים את מטוטלת פוקו. בשנת 1993 נוסף למבנה המוזיאון אגף שישי המכיל את הקוסמונובה, הפלנטריום הגדול ביותר בשוודיה, שהוקם בחצר בצד הצפוני. בנוסף לבניין הראשי, נבנו שני בתי מגורים מעץ למנהלים, המכונים "הווילות השחורות".
ניהול וחזון.
המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע הוא רשות ממשלתית הפועלת תחת משרד התרבות של שוודיה ומשימתו קידום הידע, המחקר והעניין במבנה ובהתפתחות כדור הארץ והיקום, ממלכות החי והצומח, הביולוגיה האנושית והסביבה הטבעית.
האוספים של המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע כוללים מעל לתשעה מיליון בעלי חיים, צמחים, פטריות, מינרלים ומאובנים מכל רחבי העולם. יחד עם שחזור סביבות טבעיות, DNA, טיבוע בעלי חיים וחומרים אחרים הם חיוניים לעבודה המדעית.
החוקרים העובדים במוזיאון ממפים את היחסים בין המינים והמגוון שלהם, חוקרים את מבנה הסלעים או מראים כיצד אנו, בני האדם, משפיעים על הטבע סביבנו. עשרה פרופסורים מובילים את העבודה יחד עם צוות מדעי וטכני. מעל ארבע מאות חוקרים אורחים מגיעים למוזיאון מדי שנה. במוזיאון עובדים כארבעים דוקטורנטים.
במחלקת המחקר מנוהלים כמה פרויקטים בינלאומיים ובהם GBIF שוודיה, ו-FishBase.
קלמר משה
בית הקברות היהודי בהאלה
בית הקברות היהודי בעיר האלה שבגרמניה ממוקם ברחוב הומבולדט (Humboldtstraße) ונחנך בשנת 1869. בית הקברות החליף את בית הקברות הראשון של הקהילה היהודית, שנבנה בשנת 1693 בטפפרפלאן (Töpferplan), בסמוך לבית הקברות שטאדטגוטסאקר , לאחר הקמתה מחדש של קהילה יהודית בעיר במאה ה-17. בית הקברות החדש משתרע על שטח של כמעט הקטאר, ועליו ניצבים כמה מאות קברים. הלוויות נערכו בבית הקברות עד שנת 1929, ועד 1940 כאשר היה מדובר בחלקות קבר משפחתיות. מאז נקברים אזרחים בעלי אמונה יהודית בבית העלמין היהודי החדש, ששוכן בתוך בית הקברות גרטראודן .
אולם הלוויות, שנבנה בשנת 1894, משמש כבית כנסת של קהילת האלה מאז תום מלחמת העולם השנייה, מכיוון שבית הכנסת ששכן בתוך העיר לא נבנה מחדש לאחר נפילת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי.
במהלך פיגוע הירי בבית הכנסת בהאלה ב-9 באוקטובר 2019, הושלכו חומרי תבערה על בית הקברות היהודי הסמוך.
פרשת אוקראינה-טראמפ
קונר קנט
ליבקה (פירושונים)
קים קרדשיאן ווסט
מתתיהו דגן (קורנפלד)
מתתיהו (מתי) דגן (קורנפלד) (15 בדצמבר 1916, קהיר - 14 בינואר 1999, צרעה) היה שותף להקמת הצבא טרם קום המדינה, שירת ב, בנוטרות, בצבא בריטי, ב (חי"ל) ובהקמת צה"ל. השתחרר בדרגת אלוף-משנה. היה איש משרד החוץ ושירת בתפקידים דיפלומטיים רבים בארצות הברית, קנדה, אפריקה ובריטניה.
ביוגרפיה.
דגן נולד בקהיר להוריו פרץ ורחל. אביו, פרץ קורנפלד-דגן, גדל בארץ ישראל והשלים את לימודיו בקולג' הסורי (לימים האוניברסיטה האמריקנית בביירות). מכיוון שבזמן מלחמת העולם הראשונה לא יכול היה לחזור לארץ, נסע למצרים ושם הכיר את רחל, שמשפחתה ברחה מהפוגרום בקישינב ב-1905 והשתקעה במצרים. בתום המלחמה עזבה המשפחה את מצרים ועברה לירושלים, בהיותו של בנם מתתיהו בן עשרה חדשים.