רמין (בערבית: رامين) הוא כפר פלסטיני, בגובה 334 מטר מעל פני הים, במערב הרי השומרון, 15 ק"מ דרומית-מזרחית מטולכרם, על כביש 57 בקטע שכם-טולכרם. לפי רישומי הרשות הפלסטינית מספר התושבים נאמד בשנת 2006 ב-2100.
לידו עבר תוואי מסילת הברזל הטורקית מג'נין לטולכרם. והמנהרה המצויה צפונית לכפר נקראת בשם מנהרת רמין.
הכפר רשום במפת הסקר הבריטי בתור Ramin. הוא מוגדר בתור "כפר כיפה": התושבים גרים בראש הרכס - מסיבות ביטחוניות - אך גם כלכליות, שכן השטח המישורי נשאר פנוי לגידולי מטע וחקלאות. הכיפה מחוברת אל שלוחה מצפון. מדרגותיה התלולות יורדות דרומה אל עמק נחל שכם, שהוא גם מקור המים הקרוב. סקר הר מנשה שנערך על ידי אדם זרטל מנה בכפר 70 בורות מים.
במרכז הכפר גרעין של מבנים קדומים, כולל מבנה עם חרכי-ירי. שרידי הקדרות שנמצאו בכפר הם מהקיסרות הרומית - 30%, הביזנטית, - 20%, ימי הביניים - 20% ומהתקופה הערבית, העות'מאנית והעת החדשה - 10% כל אחד.
בשנת 1596 מנה הכפר 9 בתי אב מוסלמיים.
כפר רומאן
דורון מזר
דורון מזר (נולד ב-18 בינואר 1958) הוא זמר ישראלי.
קריירה מוזיקלית.
מזר שירת באמצע שנות השבעים בלהקת פיקוד דרום לצד נתן דטנר, נתן נתנזון ואודי בוכמן.
לאחר שהות של מספר שנים בפריז, שם הקליט שירים בצרפתית, חזר מזר לישראל בשנת 1984 ופרץ לראשונה לתודעת הקהל כאשר הקליט גרסה עברית של שמרית אור לשירו של טוטו קוטוניו "L'italiano" ("האיטלקי"), אשר נקראת בעברית "אני חוזר הביתה".
בשנת 1985 השתתף לראשונה בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר "ההילולה" (מילים: אילן גולדהירש, לחן: דורון מזר וננסי ברנדס, עיבוד: ננסי ברנדס) שהגיע למקום השביעי בתחרות. בהמשך השנה הוציא את אלבומו הראשון, שנקרא גם הוא "ההילולה", ומלבד "אני חוזר הביתה" בלטו עוד באלבום השירים: "לא מוותר" (גרסה עברית: שמרית אור), "שיר של פעם" (מילים: שמרית אור, לחן: ננסי ברנדס, ו"יפה הלילה" (מילים: חמוטל בן זאב), שהולחן בהשראת המנגינה הצרפתית "Aout" ("אוגוסט") על ידי חברו מתקופת שהותו בפריז, יאיר קלינגר. ננסי ברנדס עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום.
בשנת 1986 השתתף בשנית בקדם אירוויזיון 1986 עם השיר "נגני לי בללייקה" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: ננסי ברנדס) עמו הגיע למקום השני.
בשנת 1988 הקליט מזר את האלבום "יש לי ים תיכון", ובו שירים שתרגמה שמרית אור ללחנים מאגן הים תיכון, ועיבודים והפקה מוזיקלית של מיקי גבריאלוב. בין השירים הבולטים באלבום נמנו: "כמו שאת" (לחן: ז'אן ז'אק גולדמן), "שיר הבחורים" (לחן: ארתור גורביץ') שהגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ח של רשת ג', "ג'מילה" (לחן: סיריל אסוס) והשיר המקורי היחיד באלבום, שנקרא "כי אל אשר תלכי אלך".
ב-1989 יצא בחברת "התקליט" אלבומו הבא "קרוב ללב", מתוכו בלטו השירים "דניאל", "הרקיע השביעי" (מילים: דודו ברק), "פתחתי דלת" שהלחין מזר, "את הכסף", "חרותי" (גרסה עברית: שמרית אור) ושיר הנושא. ירון ניסימוב וברוך פרידלנד עיבדו והפיקו מוזיקלית את האלבום שהיה היחיד של מזר שיצא בשני פורמטים (ב-2003 יצאה גרסת הדיסק לאלבום). ב-1990 יצא מהדורה נוספת של האלבום, בשם "הרקיע השביעי", בעקבות הצלחתו של שיר זה.
בשנת 1992 יצא "עצמך", אלבום האוסף הראשון של מזר, ובו שיריו הבולטים משנות השמונים וכן שירים חדשים, כגון "ילדות גדולות בוכות" (מילים: מאיר גודלברג, לחן: דורון מזר) "עצמך" וכן "זוהר בדשא", שהקליט עם שלווה ברטי ואורי פיינמן עבור מצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
בסוף 1993 הוציא את האלבום "קול", ובו שירים בסגנון להקת ה"Gipsy Kings". בין שירי האלבום בלטו: "ירדנה" (מילים: דודו ברק, לחן: גברי מזור), גרסה עברית לשיר של שארל אזנבור שנקראה "שתי גיטרות" (מילים: דודו טופז), "טוב שצלצלת הבוקר" (מילים: חוה אלברשטיין, לחן: מיקיאגי), "אישה צוענייה" (מילים: שמרית אור, לחן: ננסי ברנדס) ו"ריח וצבע" (מילים: איזי מן, איציק יצקן, לחן: אורי קריב) איתו השתתף בתחרות הקדם אירוויזיון של אותה שנה, ואשר הגיע למקום השני בתחרות. ננסי ברנדס עיבד את שירי האלבום.
את "הקשר הלטיני" שהתאים לסגנונו ברוב אלבומיו המשיך באלבום "חולם על אהבה", שיצא בשנת 1994 וכלל שירים מתורגמים מסדרות הטלנובלה ששודרו בכבלים. את שירי האלבום עיבד שי ברוש. בין שירי האלבום בלטו: "אהבה עיוורת" (שהופיע בסדרה "טופז"), "בואי נאהב" (מהסדרה "אנטונלה"), "שלום לך" (שהופיע בסדרה "סלסטה") וכן הגרסה העברית לשיר האיטלקי "Caruso" של לוצ'אנו פבארוטי ולוצ'ו דאלה, אשר ליווה את כל פרקי הסדרה "קציר החטאים". עוד באותה שנה יצאה הקלטת "ריקודים עם דורון מזר", שכוללת את להיטיו ומותאמת לריקודים.
בשנת 1996 הוציא את האלבום "עד לנקודה", שאת שיריו הלחין מזר בעצמו ועיבד המוזיקאי קן ברג'ס, בעלה של הזמרת נאוה ברוכין. האלבום לא זכה להצלחה. באותה שנה הוא השתתף פעם נוספת בקדם אירוויזיון עם השיר "את אהבתי" והגיע איתו למקום השני.
כעבור שנה הוציא מזר את אלבום האוסף "מסתובב". שנה לאחר מכן, הוציא מזר את האלבום "ויוה", שנקרא על שם הערוץ המשדר אותן.
בשנת 1999 ביצע את ג'ינגל הבחירות של רשימת ישראל אחת.
ב-2001 הוציא מזר את האלבום "לגעת באושר - שירי סלסה וטלנובלות", ובו גרסאות חדשות לשירי הטלנובלות שהקליט. נכללה בו גרסת דאנס לשיר הנושא של הטלנובלה "לגעת באושר" מאותה שנה, אותו הקליטה במקור אילנה אביטל. באותה שנה השתתף בפסטיגל "פלאנובלה של פסטיגל" עם השיר "את האושר שלי" שזכה במקום האחרון אך הפך בהמשך ללהיט.
באוקטובר 2004 הוציא את האלבום "את החברה שלי", שכלל בלדות שקטות לצד שירים במקצב לטיני. איתי זילברשטיין ומאיר עמר ('נערי רפול') עיבדו את שירי האלבום שלא זכה להצלחה.
ב־2010 הוציא את הסינגל "רוצה לרקוד". ביולי אותה שנה הוציא את הסינגל "את מלאך" - גרסה עברית של שירי שמר לשיר של הזמר הרוסי פיליפ קירקורוב.
בנובמבר 2011 הוציא מזר את הבלדה הרומנטית "שדרות האהבה", שכתבה עינת הולנדר, הלחין שי רביזדה, ועיבד נדב ביטון.
באוקטובר 2012 הוציא את הסינגל "תקבלי אותי", למילים של ארלט ספדיה ולחן ועיבוד של אורי קריב. עוד באותה שנה הוציא את "שנהיה" - שיר דאנס בהפקה אלקטרונית של ערן ברנע ומורן קריב.
ב־2013 הוציא את הסינגל "איפה את היום". ביולי 2014 הוציא את הסינגל "אור בקצה המסדרון" למילים של ברוך פרידלנד, ולחן של פרידלנד ומזר עצמו.
בינואר 2015 הוציא את האלבום "רוצה לרקוד" שכלל את הסינגלים שיצאו ב-5 השנים הקודמות.
חיים אישיים.
היה נשוי לקרן. אב לבן דניאל.
בוציציים
בוציץ
חוקי שלוש השנים
חוקי שלוש השנים הם סידרה של חוקים שנחקקה באנגליה שנשאו את השם חוק שלוש השנים. חוקים, מהווים חלק מהמשפט החוקתי של הממלכה המאוחדת וממלכות חבר העמים הבריטי אלה מהווים את הבסיס החוקי למערכות הבחירות הנערכות במדינות הדמוקרטיות כיום (ובהם גם במדינת ישראל ובארצות הברית).
רקע.
בהתאם למגנה כרטה לא יכול המלך האנגלי להטיל מיסים מבלי הסכמת הפרלמנט. הפרלמנט לא יכל להתכנס מרצונו הוא, ולמעשה זומן על ידי המלך רק כאשר המלך רצה להטיל מיסים.
המלך צ'ארלס הראשון, כאביו לפניו, דגל באבסולוטיזם פוליטי, וסירב לקבל את מרות הפרלמנט בנושאים שונים. מתוקף דעות אלה נקלע צ'ארלס למחלוקות עם הפרלמנט בנוגע להטלת מיסים. מעורבותה של אנגליה במלחמת שלושים השנים חייבה מקורות מימון, וצ'ארלס פנה אל הפרלמנט, אך לא זכה לאישורו להטלת מיסים נוספים. הפרלמנט פרסם ב-1628 את הצהרת הזכויות כדי להגביל את כוחו של צ'ארלס. צ'ארלס קיבל באופן רשמי את ההצהרה, אך התעלם ממנה בפועל, ובשל כך מנע הפרלמנט מצ'ארלס הטלת מיסים וביקר את המדיניות הדתית שלו, שהייתה קרובה באופן יחסי לקתוליות. בתגובה, צ'ארלס פיזר את הפרלמנט בשנת 1629, והחל בשלטון יחיד בן אחת-עשרה שנים, המכונה רודנות אחת-עשרה השנים.
בשנת 1640 בשל הצורך בכספים, נאלץ צ'ארלס לכנס את הפרלמנט כדי שיאשר לו הטלת מיסים. הפרלמנט הקצר שהתכנס בתחילה סירב להטיל את המיסים, ולאחריו כינס צ'ארלס את הפרלמנט הארוך.
ניסיונו של צ'ארלס בשנת 1641 לאסור את ראשי המתנגדים לו בפרלמנט, ולזכות בשליטה בכוחות הצבא הביא להתפרצות אלימה. ב-1642 פרצה מלחמת האזרחים האנגלית שבסופה הוצא צ'ארלס להורג ב-30 בינואר 1649.
חוק שלוש השנים 1641.
החוק הראשון שנשא שם זה היה חוק שלוש השנים משנת 1641 (Triennial Act 1641). חוק זה הועבר ב-15 בפברואר 1641 על ידי הפרלמנט הארוך האנגלי בתקופת שלטונו של המלך צ'ארלס הראשון. החוק קבע כי הפרלמנט צריך להתכנס למושב שאורכו לפחות 15 ימים, לפחות פעם בשלוש שנים. מטרת החוק הייתה למנוע מצב בו המלך שולט מבלי לכנס את הפרלמנט. בהתאם לחוק, אם המלך לא כינס את הפרלמנט בתקופה העולה על שלוש שנים, יוכל הלורד צ'נסלור להוציא צווים לכינוס הפרלמנט, ואם הלורד צ'נסלור לא יעשה זאת, יכול בית הלורדים להתכנס ולהוציא צו לכינוסו של הבית התחתון.
חוק זה היה יוצא דופן בקובעו בסעיף 11 שהחוק יקבל את הסכמת המונרך (הסכמה הנדרשת לכניסת החוק לתוקפו) בטרם יפוזר הפרלמנט. הנוהג היה שההסכמה ניתנת לאחר פיזור הפרלמנט, אולם סעיף זה נועד להבטיח שהסכמת המלך תינתן (ובלעדיה לא הסכים הפרלמנט להתפזר).
חוק שלוש השנים 1664.
בשנת 1664 נחקק חוק שלוש השנים של 1664 (באנגלית: Triennial Parliaments Act 1664), אשר ביטל חלקים מהחוק הקודם וקבע כי הפרלמנט צריך להתכנס פעם בשלוש שנים לפחות, אולם לא קבע מנגנון למקרה בו לא יכנס המלך את הפרלמנט. בפועל, לאחר חקיקת החוק לא כינס צ'ארלס הראשון את הפרלמנט במשך ארבע שנים.