הדיונון מצוי על קרקעית רדודה סביב שוניות וחולות באזורים הטרופיים. הנקבות מטילות את ביציהם תחת קליפות של קוקוס הפוכים, מה שמציל אותם מדגים טורפים.
דקרן אדום-לוע
דַּקְרָן אֲדֹם-לֹעַ (שם מדעי: "Aethaloperca rogaa") הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים והוא המין היחיד בסוגו. הוא קרוב לסוג "Cephalopholis". דג זה יכול להגיע לאורך של 60 ס"מ.
הדקרן חי במימי האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט והימים שבהם כמו ים סוף (לרבות במפרץ אילת), המפרץ הפרסי וחופי האיים המלדיביים או איי גילברט. הוא חי באזורים טרופיים סביב שוניות אלמוגים, לגונות וספינות טבועות. זהו דג טריטוריאלי ואגרסיבי שיתקוף כל משיג גבול לשטחו, לרבות יריבים דומים לו כמו דקרים אחרים או אף זהרונים ארסיים.
הדקרן הוא דג טורף הניזון מדגים קטנים יותר. הוא ינסה לשחות בשקט סביב להקת דגים קטנים עד שימצא דג לא זהיר ויבלע אותו במהירות.
אלקית דררתית
אלקית דררתית (שם מדעי: "Aethia psittacula") היא מין של עוף ימי ממשפחת האלקיים החיה סביב צפון האוקיינוס השקט בין אמריקה הצפונית למזרח אסיה.
זוהי אלקה קטנה באורך 23–25 ס"מ ומוטת כנפיה באורך 44–48 ס"מ. האלקית שחורה ובעלת חזה ובטן לבנים וכפות רגליים אפורות. ראש וצווארם הקצרים שחורים והעיניים ופס נוצות מזדקר מאחוריהם לבנים. המקור כתום ומראהו מזכיר מקור דררה, ממנו קיבלו את שמם. אלקיות אלה רועשות מאוד בעונת הרבייה.
האלקיות חיות בחופים ובימים רדודים סביב אלסקה, סיביר וקמצ'טקה ומקננים על איים נידחים, צוקים ומדרונות בחופים. בחורף רוב האוכלוסיות נעות דרומה.
אלקה זו צדה יצורי ים כמו סרטני ים קטנים כמו קרילאים, שטרגליים ושטצדאים ובכמה אזורים גם מדוזות קטנות. האלקית תצלול עם כנפיה עד לעומק 30 מ' מתחת למים.
האלקה חיה בלהקות ענקיות המקננות יחדיו והיא מונוגמית ומקננת בנקרת סלע בצוק בו היא מטילה ביצה בודדת הבוקעת כעבור חודש. הצאצא מקבל מזון מהוריו במשך 35 ימים ואז בשעת לילה ממריא לעבר הים.
אלקית
אלקית (שם מדעי: "Aethia") הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת האלקיים החיים באזור הארקטי שבצפון האוקיינוס השקט.
האלקיות הם קרובותיה של אלקית קסין (Ptychoramphus aleuticus) שעברה לסוג עצמאי מסוג זה והן קרובות רחוקות של הסוג תוכי ים (Fratercula). הן קטנות מאוד ויכולות להגיע לאורך של 15 ס"מ ולמשקל 85 גרם בלבד אצל המין אלקית ננסית. בכך הן הקטנות שבבני משפחתם. רובן בעלות ציצה בולטת לבנה על ראשם ועיניהם לבנות. המקור כתום וחרוטי.
האלקיות יכולות לעוף בצורה מגושמת ומעדיפים לשחות במים. בעודם חוזרים לחופים הם מתקהלים יחדיו, מה שעוזר להם להתגונן מטורפים כמו בז ארקטי, בז נודד, שועלי שלג וחמסנים.
הם דגות בים מיני סרטנים וקריל וגם מדוזות ומסרקניות.
ולדימיר יזראילביץ' פלר
וְלָדִימִיר אִיזְרָאִילֵבִיץ' פֵּלֶּר (במקורות שונים ברוסית Владимир Израилевич Пеллер או Владимир Израйлевич Пеллер או Владимир Израилович Пеллер; 6 בספטמבר 1913 - 25 בדצמבר 1978). יהודי יליד האימפריה הרוסית. עוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה. בהמשך היה גיבור העמל הסוציאליסטי, ציר בסובייט העליון השמיני בין השנים 1970–1974, היה חלק מ בין השנים 1971–1976.
ביוגרפיה.
טרם מלחמת העולם השנייה.
הוא נולד באולגופול שבגוברניית פודוליה של האימפריה הרוסית בשם פַייבל. אביו ישרואל עסק בסבלות והיו לו שני ילדים מנישואים קודמים. לאורך חייו עם אשתו השנייה גיטל, אמו של פייבל, ביחד עם פייבל גדלו במשפחתם עוד ארבעה אחים וארבע אחיות.
סיים שש שנות לימוד (שנרשמו כשבע במסמכים לא בחתימה שלו) מגיל שלוש עשרה עבד כעגלון וב-1930 הצטרף כעובד מן המניין לקולחוז "נאצמן"(במקור באוטוביוגרפיה שלו "Нацмен"). גויס לצבא האדום ב-1935 ליחידת שמירת הגבולות וסיים את השירות ב-1938. נשאר במזרח הרחוק והתחיל לעבוד תחילה כאיכר פשוט ובהמשך קודם כנהג טרקטור בקולחוז "האוקטובר האדום". אחרי חצי שנה של העבודה נבחר להיות מנהל הקולחוז. נכנס לכלא כשרצה לפעול כנגד מעשה שחיתות באותה השנה אך שוחרר משם תוך יומיים בהתערבות עובדי הקולחוז.
פעילותו במהלך המלחמה.
גויס חזרה לצבא האדום עם תחילת המלחמה ב-1941 אך במשך חודשיים הראשונים צורף לרגימנט הוביצר מס' 145 שהשתייך לאוגדת הסער מס' 34 והיה נשאר איתו באסיה הרחוקה אך הגיש מספר בקשות להישלח לחזית הפעילה. הוא יחד עם מספר מתנדבים נוספים הועבר לחזית האירופאית של המלחמה אליה הגיע ב-1 באוגוסט. קיבל מדליה על הגנת אודסה. יחד עם הכוחות נסוג מסמולנסק.
במהלך קרב סטלינגרד השתמש בכוחו הפיזי הרב כדי להשתלט על הבית בו התבצרו חיילי וורמאכט כשהתחמושת אזלה. הוא פשוט זרק את החיילים הגרמניים מן הקומה השלישית דרך החלון. אז גם נפצע בבטנו אם כי כל הפציעות שצוינו בדף הענקת עיטור התהילה מן הדרגה השלישית הן מחוץ לתאריכים בהם התנהל הקרב.
אנקדוטה לפי זכרונות תושבי המחוז שבו היה דמות ידועה שפורסמו עליו, כי חלק משירותו בחזית עבר עם גדוד הנענשים (שטראפבאט) בעקבות ריב שהיה לו עם מפקדו בסמוך לתחילת המלחמה מיוחסת על ידי תיעוד של בתו לתקופת קרב סטלינגרד גם כן: בהיותו מפקד כיתת מרגלים בסמוך לחגי סוף השנה האזרחית קבוצתם גילתה קבוצת גרמנים בבית נטוש אך בעקבות כך שגרמנים נכנו ברוסית הם שתו לכבוד החגים ונפרדו. הלשנה על הנעשה הגיעה ליחידת ריגול נגדי והוא כמעט הוצא להורג אך לבסוף מפקדו בעקבות גילוי לאומיותו שלח אותו לפלוגת (לא גדוד) הנענשים איתו הוא המשיך עד סוף המלחמה.
נפצע במהלך המלחמה מספר פעמים. בצווים על הענקת עיטורי התהילה מוזכרים ארבע פעמים שונים בתאריכיהם. במוקדם יותר התאריכים הם ב-5 באוגוסט 1941 שמוגדר כפציעה קשה בקרב על אודסה, וכבר ב-3 באוקטובר באותה השנה הוא נפצע שוב, בהמשך שוב נפצע קשה ב-8 ביוני 1942, חזר לקרב סטלינגרד, כפי שאנו למדים ממקורות הנוספים ושוב נפצע לאחר מכן ב-10 באפריל 1943. הצטרף לרגימנט הסיור המעוטר מס' 210 לא מוקדם יותר מאפריל באותה השנה ואף ייתכן כי אחרי אמצע יולי אז הועברה לארמייה ה-6, אליה משויך בכל מסמכי הענקות עיטורים.
בקרב בין 10 ל-11 במרץ 1944 במהלך הקרב שניהלה פלוגת הסער ה-2 ליד הכפר סיפק לפלוגה אוכל ותחמושת ועל כך זכה ב-15 באפריל במדליה על ההצטיינות בקרב.
ב-28 באפריל בפעולה ליד כפר בנפת סבז' במחוז פסקוב הוא בראש קבוצת חיילים התקדם לעמדה גרמנית וחיסל מקלע שבו עם החיילים בעזרת רימוני נ"ט ועל כך בפקודה מ-5 ביוני זכה בעיטור התהילה מדרגה שלישית. וביוני מחלקתו הייתה הראשונה לכבוש את בניין המועצה בעיר ויטבסק.
ב-25 ביולי בקרב על הגבעה השולטת ליד הכפר סיפק תחמושת תחת אש, החליף מפקד הכיתה ובראשה כבש את הגבעה כשהוא פצוע אך ממשיך להילחם. על כך קיבל בפקודה מ-3 באוקטובר עיטור התהילה מדרגה שנייה.
בהמשך בין הימים 17 - 19 בספטמבר במהלך הקרב דרומית-מערבית לעיר דובלה סיפק לכוחות תחמושת ואוכל, ואף על פי שנפגע בראשו עזר להדוף ארבע מתקפות כוחות וורמאכט. בפקודה מ-24 במרץ 1945 הוענק לו עיטור התהילה מדרגה ראשונה.
לקראת סיום המלחמה הועבר לפקד על מחלקת אספקה גדוד ובהמשך נהיה לממלא מקום מפקד אוכל והאספקה של כל הרגימנט במהלכו הועלה לדרגת מלאדשי לייטננט ב-28 באפריל 1945 אותו מילא עד יוני 1946 אז גם שוחרר מן השירות.
המשך חייו האזרחיים.
בחזרתו מן החזית הנהיג שוב את קולחוז "רויטער אוקטיאבר".
בעקבות משפט הרופאים הוצא מן החברות במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות אליה הצטרף רק חמש שנים לפני כן במהלך קרב קורסק.
לפי החלטת נשיאות הסובייט העליון מ-22 באפריל 1966 על בסיס הצלחותיו בתחום פעילותו האזרחי הוענק לו אות גיבור העמל הסוציאליסטי, עיטור לנין ו.
בעקבות הידרדרות במצבו הבריאותי עבר לבית חולים בחברובסק שם גם נפטר ב-1978
משפחתו.
אשתו ריבה נולדה גם היא באולגופול ובמסגרת אמורזט שניהם הגיעו למחוז העברי האוטונומי. שם נולדו להם הילדים הבאים: ציליה (1934), מניה (1939 - 1946), רעיה (1946), ישראל (איזיה) שעלה לישראל ונפטר כאן ואנה.. הבת אנה (שם משפחה בנישואים גורשפן) נוטריון במקצועה וגם נבחרה שלוש פעמים למועצת המחוז.
סטיינבק
נעה שחם
נעה שחם (נולדה ב-30 בדצמבר 1984) היא משוררת, יועצת, מורה ומרצה ישראלית ללשון. לשעבר עורכת לשונית בתאגיד השידור הישראלי. חברה בקבוצת "כֻּלָּנָה", חבורה פואטית הכותבת, עורכת ומופיעה יחד במיצגי פרפורמנס.
ביוגרפיה.
נעה שחם היא בתם של אילת, עובדת סוציאלית וגיורא שחם, מנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב. נולדה וגדלה במושבה כנרת. לה ארבעה אחים.
למדה בתיכון בית ירח. בשנת 2012 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בחוג לתרבות העברית במגמת לשון עברית ופילוסופיה יהודית וכן את התוכנית ללימודי תעודה בעריכה לשונית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2014 סיימה את מסלול השירה השנתי בבית הספר "הליקון". בשנת 2015 סיימה סדנת עריכה למתקדמים בבית הספר "הליקון", את תוכנית הסבת אקדמאים להוראת ספרות בסמינר הקיבוצים וכן את תוכנית העמיתים לאמנים ב"עלמא בית לתרבות עברית".
חברה, יחד עם ליאל אלכסנדרה אדמון, מירלה משה-אלבו ושי שניידר-אילת, בקבוצת "כֻּלָּנָה" (כשם הספר שכתבה) - חבורה פואטית הכותבת, עורכת ומופיעה יחד במיצגי פרפורמנס.
שיריה פורסמו בעיתונים "הארץ" ו"ידיעות אחרונות" ובכתבי העת: "הליקון", "מעין", משיב הרוח, "הפתיליה", "לכל הרוחות" ו"ערבילית". שיר שכתבה פורסם באנתולוגיה "עורי שפת עבר" - 2000 שנות שירה על השפה העברית.