סוּג'וֹאוּ (בסינית מפושטת: 苏州; בסינית מסורתית: 蘇州; בפין-יין: Sūzhōu; מילולית "עיר מחוז סוּ") היא נציבות עירונית במחוז ג'יאנגסו שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר ידועה בגשרי האבן, בפגודות ובגנים המתוכננים בקפידה שתרמו למעמדה כאתר תיירותי חשוב. מאז תקופת שושלת סונג (1279-960) הייתה סוג'ואו גם מרכז חשוב לתעשיית המשי בסין והיא שמרה על מעמדה זה עד היום. בשנת 2006 היה התוצר המקומי הגולמי לנפש 79,406 יואן (אז שווה ערך ל-10,087 דולר), המקום החמישי בין 659 הערים בסין. העיר מכונה "בירת המשי", ו"ונציה של המזרח הרחוק". על שם העיר קרוי "מכתש סוג'ואו" על כוכב הלכת מאדים. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 מספר התושבים הכולל בנציבות עמד על כ-12.7 מיליון תושבים, מתוכם כ-6.7 מיליון בשטח האורבני.
היסטוריה.
סוג'ואו, ערש תרבות הוו, היא אחת הערים העתיקות באגן נהר היאנגצה. לפני 3,500 שנה, בתקופת שושלת שאנג המאוחרת, שכנו באזור שעתיד להיות העיר המודרנית סוג'ואו, שבטים מקומיים שכינו עצמם " גוֹאוּ ווּ".
בשנת 541 לפנה"ס בתקופת האביב והסתיו יסד המלך הֶאלוּ (闔閭/阖闾) ממדינת וו את "העיר הגדולה של הֶאלוּ", השם הקדום של סוג'ואו, כבירתו. בשנת 496 לפנה"ס נקבר הֶאלוּ ב"הוּצְ'יוֹ" (虎丘 – "גבעת הטיגריס").
ב-473 לפנה"ס הובסה מדינת וו על ידי מדינת יְוֵּ'ה, ממלכה ששכנה ממזרח, ושבתורה סופחה למדינת צ'וּ ב-306 לפנה"ס. תור הזהב של סוג'ואו הסתיים עם כיבוש זה. שרידים מתרבות זו כוללים את שרידי החומה בת 2,500 שנה והשער העובר דרכה, שער פאן.
בהגיע זמנה של שושלת צ'ין הייתה העיר ידועה כנפת ווּ. שְׂיָאנְג יוּ' (项羽) החל את המרד ההיסטורי שלו שתרם להפלת שושלת צ'ין בעיר זו בשנת 209 לפנה"ס.
בתקופת שושלת סְווֵי – ב-589 לספירה שונה שם העיר לסוג'ואו.
כאשר הושלמה התעלה הגדולה של סין הייתה סוג'ואו ממוקמת על נתיב סחר ראשי זה. במהלך ההיסטוריה של סין, הייתה סוג'ואו מרכז של תעשייה ומסחר על חופה הדרום-מזרחי של סין.
בשנת 825, בתקופת שושלת טאנג, בנה המשורר הדגול בָּאי ג'וּ'יִי (白居易) את תעלת שָׁאנְטָאנְג (המכונה "רחוב שָׁאנְטָאנְג" או山塘街) לחבר בין העיר להוּצְ'יוֹ עבור תיירים. בשנת 1035 יסד המשורר והסופר הנודע פָאן ג'ונְגְיֵן (范仲淹) את מקדש קונפוציוס ששימש כמקום בו נערכות הבחינות הקיסריות.
בפברואר 1130 בזז צבא שושלת ג'ין (1234-1115), שפלש מצפון, את העיר וטבח ביושביה. ב-1275 פלשו המונגולים ובתחילת תקופת שושלת מינג (1367) נהרסה העיר המלכותית (במרכז העיר המבוצרת).
בשנים שבאו אחר כך נהנתה העיר מתקופת שגשוג. רבים מהגנים הפרטיים המפורסמים נשתלו על ידי בני משפחות האצולה של שושלת מינג ושושלת צ'ינג. עם זאת, העיר חוותה אסון נוסף ב-1860 שעה שצבא טאיפינג כבש את העיר. בנובמבר 1863 כבש הצבא המנצח תמיד בפיקודו צ'ארלס גורדון את העיר מכוחות הטאיפינג.
המשבר הבא שהתחולל בעיר הייתה הפלישה היפנית ב-1937. רבים מהגנים נהרסו עד סוף המלחמה. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שוחזרו חלק מהגנים כדוגמת גְ'ווֹ-גֶ'נְג יְוֵּ'אן (גן האדמיניסטרטור העניו) ודונְג יְוֵּ'אן (הגן המזרחי).
ב-1981 הכריזה מועצת המדינה על עיר עתיקה זו כאחת מארבע ערים (יחד עם בייג'ינג, האנגג'ואו וגְווֵילִין) שבהן יש לתת עדיפות להגנה על המורשת ההיסטורית והתרבות, כמו גם הנוף הטבעי. המשאבים שקיבלה העיר יחד עם מיזמים כלכליים בפרברים הפכו אותה לאחת הערים המשגשגות ביותר בסין.
הגנים הקלסיים בסוג'ואו נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1997 וב-2000. ניתן לסייר באופן וירטואלי באתר אונסקו בגנים הקלסיים של סוג'ואו.
גאוגרפיה.
הנציבות העירונית משתרעת על פני 9,102 קמ"ר בקצה הדרומי של מחוז ג'יאנגסו והיא גובלת בוושי ממערב, ב ו מצפון, במחוז העירוני שאנגחאי ממזרח ובמחוז ג'ג'יאנג מדרום. העיר סוג'ואו שוכנת בקרבה לשפך הנהר יאנגצה ועל גדות אגם טאי כ-191 ק"מ דרום-מזרחית לבירת המחוז נאנג'ינג והיא מהווה חלק מאזור .
ערי לוויין ומועצות.
משום שסוג'ואו היא אחת הערים המצליחות בסין קיים יחס ישר בין התפתחותה לצמיחתן של ערי הלוויין שלה, בייחוד קונשאן, טאיצאנג, וג'אנגג'יאגאנג, שביחד יוצרים את אזור סוג'ואו רבתי. בשטח שבתחום השיפוט של סוג'ואו קמו חברות הייטק רבות.
כנציבות עירונית יש לסוג'ואו סמכות שיפוטית על:
תחבורה.
סוג'ואו שוכנת על קו הרכבת המכונה "מסילת גִ'ינְגהו" המקשרת בין שאנגחאי לנאנג'ינג, עיר הבירה של הּמחוז. לשתי הערים יש רכבת מדי שעה. תחנת הרכבת של סוג'ואו היא אחת מתחנות הרכבת העמוסות ביותר בסין, ועוצרות בה 139 רכבות ביום. ברכבת T ניתן להגיע לשאנגחאי תוך 45 דקות ותוך שעה וחצי לנאנג'ינג. כבישים בינעירוניים ראשיים העוברים בעיר כוללים את "הדרך המהירה ג'יאנגסו-שאנגחאי", "הדרך המהירה פלג היאנגצה" ו"הדרך המהירה סוג'או-ג'יאשינג-האנגג'ואו". בשנת 2005 הושלם כביש הטבעת החיצונית של סוג'ואו כשהוא מחבר את ערי הלוויין טָאִיצָאנְג, קוּנְשָׁאן ו צָ'אנְגְשׁוּ.
לערים גָ'אנְגְגְ'יָאגָאנְג, צָ'אנְגְשׁוּ, לוּגְ'ה ולְיוֹגְ'יָה ניתן להגיע מסוג'ואו באמצעות תחבורה ימית.
למרות שיש בקרבת סוג'ואו שני נמלי תעופה, "נמל תעופה ווּשִׂי שְׁווֹפָאנְג" ו"נמל תעופה גוָאנְגפֿוּ", המשמשים כנמלי תעופה עירוניים, ולמרות שמועצת המדינה אישרה ב-2003 בניית שדה תעופה שישרת את סוג'ואו באופן בלעדי, משמשים עדיין "שדה התעופה הבינלאומי הונגצ'יאו של שאנגחאי" ו"שדה התעופה הבינלאומי פודונג של שאנגחאי" לצורך טיסות מסוג'ואו.
חינוך.
מוסדות חינוך ציבוריים בהם יש תוכניות מלאות לקבלת תואר בוגר אוניברסיטה:
מוסדות חינוך בהם יש תוכניות לקבלת תארים מתקדמים:
שארל אדואר גיום
שארל אדואר גיום (בצרפתית: Charles Édouard Guillaume; 15 בפברואר 1861 - 13 במאי 1938) היה פיזיקאי צרפתי-שווייצרי אשר זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1920, בהוקרה על תרומתו למדידות מדויקות בפיזיקה על ידי גילוי אנומליות בסגסוגות פלדת ניקל. ידוע בזכות גילויו את סגסוגות פלדת הניקל, להן קרא אינבר ואלינבר .
קורות חייו.
גיום נולד בעיר פלורייה שבשווייץ, למשפחה שנמלטה ללונדון מצרפת בתקופת המהפכה, ולאחר מכן התיישבה בשווייץ. את חינוכו המוקדם עשה בנשאטל ולאחר מכן החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך, שם סיים את הדוקטורט. הוא שירת זמן קצר כקצין בצבא בטרם הצטרף ללשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות, שם החל לעבוד כעוזר ב-1883. בשנת 1902 מונה למנהל זוטר. מ-1915 ועד לפרישתו ב-1936 שימש כמנהל המוסד.
גיום נישא ב-1888 ונולדו לו שלושה ילדים.
עבודתו.
בזמן שירותו הצבאי הקצר בחיל התותחנים, למד גיום מכניקה ובליסטיקה, אך מחקריו הראשונים בלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות היו בתחום התרמומטריה. הוא ביצע ניסויים חשובים בתיקונים לתרמומטרים מבוססי כספית והיה זה שכייל במדויק את מדי הטמפרטורה בהם נעשה שימוש בלשכה. כן עסק במחקרים על ההתרחבות התרמית של התקנים עבור אורך ועסק בקביעת התקנים וההגדרות החדשות שנעשו ב-1889 ליחידות המטר (כמרחק בין שני פסים על מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום) והקילוגרם (מסתו של מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום).
מחקריו של גיום על סגסוגות ניקל-ברזל הובילו למחקר שיטתי של סדרה שלמה של סגסוגות וגילוי האינבר, האלינבר וסגסוגות נוספות, בהן נעשה שימוש נרחב לבניית מכשירים למטרות מדידה בתחום הגאודזיה, אסטרונומיה (שעונים) וכרונומטרים. הוא כתב מאמרים רבים שפורסמו על ידי הלשכה.
גיום עבד עם כריסטיאן בירקלנד במצפה הכוכבים בפריז, שם ביצע מספר ניסויים במדידות תרמוסטטיות והיה לראשון שקבע את הטמפרטורה של החלל החיצון.
גיום זכה באות לגיון הכבוד ותואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטאות בז'נבה , פריז ונשאטל . כיהן כנשיא החברה הצרפתית לפיזיקה .
גן נוי
גיאורגי אנטונוביץ' גאמוב
ויל פרל
ג'ון ויליאם "ויל" פרל (באנגלית: John William "Will" Ferrell; נולד ב-16 ביולי 1967) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו הקומיים.
ביוגרפיה.
פרל נולד באירוויין, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי וגרמני. לבטי, מורה בבית ספר יסודי ורוי לי, נגן סקסופון וקלידים בלהקת "The Righteous Brothers". כשהיה ילד בן שמונה, הוריו התגרשו.
קריירה.
בתחילת הקריירה שלו פרל הופיע בעיקר בתפקידים קטנים בסרטיו של הקומיקאי בן סטילר. כן הופיע בתוכנית "סאטרדי נייט לייב", בה היה חלק מהצוות במשך שבע עונות (1995–2002), חיקה דמויות ידועות בפוליטיקה ובתרבות האמריקאית (בהן נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש), ויצר דמויות קומיות משלו, שנטו בין השאר להתפרצויות זעם קיצוניות. ב-2001 היה מועמד לפרס אמי על הופעתו בתוכנית זו.
פרל הופיע לאורך השנים בעיקר בתפקידים קומיים בסרטים ידועים כגון "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" (2001), "זולנדר" (2001), "לדפוק חתונה" (2005). כיכב והיה שותף לכתיבת התסריט במספר סרטים, בהם "לילה ברוסקסברי" (1998), "והרי החדשות" (2004), "" (2006) ו"אחים חורגים" (2008). כן הפיק מספר סרטים בהם הופיע, כגון "לספק ת'סחורה" (2009), "החבר'ה האחרים" (2010), "קאסה דה מי פאדרה" (2012), "חדשות בהפרעה" (2013) ו"נראה אותך אסיר" (2015).
פרל עסק גם בדיבוב בסרטי אנימציה, בהם "מגה-מוח" (2010) ו"סרט לגו" (2014). בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" ברשת IFC. בשנת 2015 לקח חלק בהפקת הסרט "לשכב עם אחרים", בבימויה של לזלי הדלנד. בשנת 2017 שיחק בסרט הקומי "הבית תמיד זוכה".