דונלד פ. בייקר מה"וושינגטון פוסט" כתב כי המוניטין הממושך של מתיאס יהיה לזה של רפובליקני-עצמאי (באנגלית: maverick - "חיה תועה"). אף על פי שנבחר לבית הנבחרים ב-1960 כשמרן מתון, נתיבתו המקצועית בקונגרס העבירו אותו למרכז המפה הפוליטית, ולעיתים קרובות הוא חרג מקו המפלגה וחבר לעמיתיו הדמוקרטיים. מתיאס רשם גם שיא בענייני זכויות האזרח, לאחר שמילא תפקיד חשוב בהעברת הצעת חוק דיור ציבורי הוגן בזמן שהיה חבר בבית הנבחרים, וגם בייסוד חג לאומי לזכר מרטין לותר קינג (יום מרטין לותר קינג). דעותיו על אודות הפלות מלאכותיות, הוצאות על הכוחות המזוינים, והתיקון לשוויון זכויות היו ליברליות, וכן, יחד עם הסנאטור ג'ון וורנר מווירג'יניה, היה אחד מנותני החסות להצעת החוק שהורתה על בניית אנדרטת מלחמת וייטנאם.
בנושאים סביבתיים, רשם לעצמו שיא נוסף כתומך חזק בסביבתנות, בין היתר בשל הגנתו על מפרץ צ'ספיק. לאחר סיור בחוף המפרץ ב-1973, הוא נתן את חסותו לחקיקה שהובילה למחקר שנערך על ידי ההסוכנות להגנת הסביבה (EPA) שנתיים לאחר מכן, שהיה אחד הדוחות הראשונים שיידעו את הציבור לרמות מזיקות של חומרי מזון ורעלים במים. כתוצאה מכך, הדוח היה אחד הזרזים למאמצי הניקיון במפרץ, והתפתח לתוכנית מפרץ צ'ספיק (Chesapeake Bay Program). כאות הוקרה, מעבדת צ'ארלס מתיאס, חלק ממכון סמית'סוניאן, נוסדה ב-1988 כמכון מחקר לניתוח ההשפעה האנושית על המפרץ. ב-1990 נוסד הפרס "מדליית מתיאס" הוקמה על ידי מלגת ים מרילנד במרכז למדעי הסביבה באוניברסיטת מרילנד.
בין השנים בשנים 1993-1987 היה מתיאס שותף במשרד עורכי הדין "ג'ונס, דיי, ריוויס ופוג" (Jones, Day, Reavis and Pogue). ב-1991 נבחר מתיאס על ידי מועצת המנהלים של הפדרל ריזרב להנהיג ועדה שתפקח על פעילות החברה "פירסט אמריקן בנקשיירס בע"מ". טרם מינויו, נרכשה החברה בחשאי על ידי הבנק הבינלאומי לאשראי ולמסחר (Bank of Credit and Commerce International), מה שהוביל לשערורייה בנקאית גדולה. מתיאס מונה ליו"ר מועצת המנהלים של "פירסט אמריקן בנקשיירס" בנובמבר 1992, והחליף את התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר ניקולס קצנבך. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה עד 1999.
ב-2008 החל מתיאס לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה, ועבר להתגורר בעיירה צ'בי צ'ייס. ב-28 באוקטובר אותה שנה הביע את תמיכתו בסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית. הוא הלך לעולמו מסיבוכים של מחלת הפרקינסון בביתו ב-25 בינואר 2010 בגיל 87.
אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה
אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: Andreas Prinz von Sachsen-Coburg und Gotha; נולד ב-21 במרץ 1943), הוא ראש בית סקסה-קובורג-גותה מאז 1998. הוא נכדו של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה האחרון.
ביוגרפיה.
אנדראס נולד בשלוס קאסל ב-21 במרץ 1943, לפרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. הוריו התגרשו בשנת 1946, ובשנת 1949 הוא עבר לניו אורלינס, ארצות הברית, שם הוא בילה את ילדותו עם אמו ובעלה השני, ריצ'רד וויטן.
ב-6 במרץ 1954 הפך אנדראס לטוען כנסיך הכתר של הדוכסות, כאשר אביו הפך לראש הבית. מגיל 16 הוא ביקר באופן סדיר בגרמניה לקראת עתידו בתפקיד ראש הבית, וחזר אליה לצמיתות בשנת 1965. בין השנים 1966 ו-1968 הוא שירת ברגימנט הסיור המשוריין ה-6, שבסיסו הה באויטין, שלזוויג-הולשטיין. לאחר שעזב את הצבא הוא עסק בסחר עצים בהמבורג משנת 1969 עד 1971.
בשנת 1998 מת אביו, ואנדראס ירש את תאריו.
בשנת 2006 הנסיך אנדראס יצר את מסדר הענף הארנסטיני. הנסיך אנדראס הוא בן דוד ראשון של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, ואף היה הסנדק של בתו הצעירה של קרל גוסטב, מדלן, נסיכת שוודיה.
הנסיך אנדראס הוא הבעלים של טירת קאלנברג בקובורג וטירת גריינבורג באוסטריה. הוא מנהל את אחוזות המשפחה הכוללות חוות, יערות, ונדל"ן.
משפחתו.
ב-31 ביולי 1971 התחתן אנדראס בהמבורג עם קארין דאבלשטיין, בתם של אדולף וילהלם מרטין דאבלשטיין ואירמה מריה מרגרטה קאלזן. הנישואין, אף על פי שלא היו שוויוניים, לא היו נישואים מורגנטיים, מאחר שאנדראס קיבל את אישורו של אביו לנישואים. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים:
הוליזם אפיסטמי
בפילוסופיה של המדע, הוליזם אפיסטמי היא העמדה ששום טענה בודדת אינה יכולה להיות מוכחת או מופרכת על ידי מבחן אמפירי, אלא רק קבוצה של טענות (תאוריה שלמה).
עמדה זו מיוחסת לוילארד ואן אורמאן קוויין שהניע את תפיסתו ההוליסטית בכך שהרחיב את בעיית האָנְדֶר־דֶטֶרְמִינַצְיה (Underdetermination) בתאוריות פיזיקליות של פייר דוהם לכל הטענות הנוגעות לידע כלשהו. הרעיון של דוהם היה, פחות או יותר, ששום תאוריה, מכל סוג שהוא, לא יכולה להיבחן בבידוד אלא רק כאשר היא מוטמעת בתוך רקע של היפותזות אחרות, למשל היפותזות הנוגעות לתנאים התחלתיים. קוויין סבר כי רקע זה אינו מערב רק היפותזות כאלו, אלא גם את כל רשת האמונות שלנו, הכוללת, בין היתר, את התאוריות המתמטיות והלוגיות שלנו כמו גם את התאוריות המדעיות שלנו. טענה זו מוכרת בתור תזת דוהם–קוויין . טענה אחרת הקשורה לטענה זו אותה קוויין טבע, היא שאדם תמיד יכול להגן על התאוריה שלו מפני הפרכה על ידי ייחוס האשמה בכישלון לחלק אחר של רשת האמונות שלנו. במילותיו שלו, "כל טענה תוכל להיחשב כנכונה, יהיה מה שיהיה, אם נעשה שינויים מהותיים מספיק בחלק אחר של המערכת."
אנדר־דטרמינציה בתאוריות פיזיקליות.
בשנת 1845, אסטרונומים כבר ידעו כי מסלולו סביב השמש של כוכב הלכת אורנוס חרג מהציפיות. אולם, במקום להסיק שחוק הכבידה האוניברסלי של ניוטון לוקה בחסר, האסטרונומים ג'ון קוץ' אדמס ואורבן לה-ורייה חזו כל אחד, באופן עצמאי זה מזה, את קיומו של כוכב לכת חדש, שנודע בסופו של דבר כנפטון, ואף חישבו את משקלו ואת מסלולו באמצעות התאוריה של ניוטון. ועדיין, אפילו הצלחה אמפירית זו של התאוריה של ניוטון לא הספיקה כדי לאמת אותה.
לה-ורייה דיווח זמן קצר לאחר מכן כי הפריהליון של כוכב חמה – הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו האליפטי – התקדמה כל פעם שהוא השלים הקפה מלאה, תופעה שלא נחזתה על ידי התאוריה של ניוטון, בה אסטרופיזיקאים היו כה בטוחים, עד שחזו את קיומו של כוכב לכת חדש, וולקן, אותו מספר אסטרונומים טענו לאחר מכן כי ראו. אולם ב-1905, תורת היחסות הפרטית של איינשטיין קבעה כי מרחב וזמן הם יחסיים, מה שסתר את המסגרת עצמה בתוכה נבנתה התאוריה של ניוטון שקבעה שהמרחב והזמן הם קבועים.
ב-1915, תורת היחסות הכללית של איינשטיין הסבירה את הכבידה מחדש בעת שהיא חזתה בדיוק את מסלולו של כוכב חמה. ב-1919, האסטרופיזיקאי ארתור אדינגטון הוביל משלחת כדי לבחון את התחזית של איינשטיין שקבעה כי מסת השמש מעוותת את המרחב-זמן בקרבתה. החברה המלכותית הודיעה על אימות התאוריה – הודעה שנתקבלה על ידי הפיזיקאים כנפילתה של התאוריה של ניוטון. עם זאת, הרוב הגדול של הפיזיקאים התאורטיקנים לא מאמינים כי היחסות הכללית היא תיאור מדויק ביסודו של הכבידה, ובמקומה הם מחפשים תאוריה של כבידה קוונטית.
הוליזם מוחלט לעומת הוליזם חלקי.
הוגים מסוימים, כמו קוויין, טוענים כי אם תחזית של תאוריה מסוימת מתבררת כנכונה, הראיה המתאימה מאששת את כל התאוריה ואף את כל המסגרת התאורטית שלה. יש שביקרו צורה רדיקלית או מוחלטת זו של הוליזם אפיסטמי. הם טוענים שאם הוליזם מוחלט היה נכון, הדבר היה מוביל לתוצאות אבסורדיות כמו האישוש של קוניונקציות (פעולת "וגם" לוגית) שרירותיות. לדוגמה, אם תורת היחסות הכללית מאוששת על ידי הפריהליון של כוכב חמה, אז לפי הוליזם מוחלט, הקוניונקציה של תורת היחסות הכללית והטענה שהירח עשוי מגבינה תהיה מאוששת גם כן. ואף באופן עוד יותר שנוי במחלוקת, לפי הוליזם מוחלט, שתי הטענות מאוששות במידה שווה.
המבקרים של הוליזם מוחלט לא שוללים את האפשרות שראיות עשויות להפיץ את התמיכה שהן מספקות בין טענות שונות. אלא, הם שוללים כי ראיות תמיד מפיצות את התמיכה שלהן בין מכלול החלקים המרכיבים תאוריה או מסגרת תאורטית כלשהי אשר גוררת או חוזה באופן הסתברותי את הראיות. אחד התומכים הראשונים של הוליזם אפיסטמי חלקי הוא אדולף גרונבאום (1962). תומך נוסף הוא קֶן גֶ'מס (1993). האחרון מחדד ומרחיב את התיאור ההיפותטי-דדוקטיבי של אישוש, וטוען כי ראיה עשויה להיות רלוונטית לאישוש חלקי תוכן מסוימים בלבד של היפותזה.
לאחרונה, וברוח דומה, יוֹאָניס וֹציס (2014) טוען לתיאור אובייקטיביסטי של אישוש לפיו להיפותזות מפלצתיות (כוונתו היא פחות או יותר להיפותזות שנבנות באופן שרירותי או באופן אד הוק) יש חסמים פנימיים המונעים את ההפצה של האישוש בין החלקים השונים שלהן. לפיכך, אף שהפריהליון של כוכב חמה מאשש את הקוניונקציה של תורת היחסות הכללית והטענה שהירח עשוי מגבינה, משום שהקוניונקציה גוררת אותו לוגית, האישוש אינו מופץ לטענה שהירח עשוי מגבינה. במילים אחרות, התמיכה שראיות מספקות אינה תמיד מופצת לכל החלקים של היפותזה כלשהי, ואף כאשר היא כן, היא לא תמיד מופצת לחלקים השונים במידה שווה.
בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוסלמה
סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה
הר גראוס
הר גראוס (באנגלית: Grouse Mountain) הוא אתר סקי המצוי על הר בשם זה מעל הפרוור ונקובר הצפונית, ליד העיר ונקובר, שבמחוז קולומביה הבריטית במערב קנדה.
על האתר.
האתר הוקם בשנת 1926, והוא אתר הסקי המרכזי של העיר ונקובר.