יובל סבור שמניע אישי זה מסביר את יצירת שני הקורפוסים הספרותיים הגדולים – משנה תורה ומורה נבוכים. שניהם נועדו לשמש ספרי הלימוד העתידים של העידן המשיחי הממשמש ובא, עידן שבו לפי אמונת הרמב"ם יעסקו אנשים ב"תורה" וב"חכמה". השם היומרני "משנה תורה" מבטא את אמונתו, שהעידן המשיחי יצריך ספר חדש, שיחליף את התלמוד ושיהיה הקודקס הנלמד של התורה שבעל פה. תפיסתו העצמית של הרמב"ם כמשה השני מסבירה גם ישיבתו במצרים, את קרבתו למלך ואת היותו למנהיגם של יהודי מצרים. בסיום המאמר מצביע יובל על כך שבעצם רוב יוצרי הקודקסים ההלכתיים הגדולים היו בעלי שאיפות משיחיות אישיות. כך רבי יהודה הנשיא, מחבר המשנה, כך ר' יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך וכך גם ר' משה מקוצי, מחבר ספר מצוות גדול. מכאן שגם ביהדות הרבנית היה קשר עמום בין הופעת המשיח להכרה בצורך בחידוש התורה – קשר שהיהדות נטתה תמיד להצניע בגלל הפולמוס עם הנצרות.
חורוסטקוב
חורוסטקוב (באוקראינית: Хоростків, נהגה גם חרסקוב וחורוסטקיב; בפולנית: Chorostków) היא עיירה במחוז טרנופול שבאוקראינה, במזרח גליציה. בשנת 2001 היו בה כ־7,300 תושבים.
תולדות העיר.
עד אמצע המאה ה־18 הייתה חורוסטקוב ידועה ככפר. בשנות ה־50 לאותה מאה העניק בעלי הכפר, הגרף סיאמיאנסקי, זכויות של עיר לחורוסטקוב וקבע בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. הוא הזמין מתיישבים ואף עזר בבניין בתיהם. העיר שוכנת במרכז אזור חקלאי פורה וימי השוק והירידים משכו אליהם המונים מאיכרי הסביבה ובזכותם שגשגה העיר. היישוב העירוני הלך והתפתח והגיע לממדים ניכרים יחסית באמצע המאה ה־19 אם כי בשנות ה־60 של המאה ה־19 פגעו בו שתי שריפות גדולות. תושבי העיר היו אוקראינים (רותנים), פולנים ויהודים. עד מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר בתחומי האימפריה האוסטרו הונגרית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה חורוסטקוב בלב אזור קרבות. כבר בימים הראשונים של המלחמה נכבשה העיר בידי הרוסים. ב־1916 התחוללו קרבות עזים בסביבת העיר, וזו עברה פעמים מספר מיד ליד. הרוסים נסוגו ממנה סופית בתחילת 1917 ובמשך כמה חודשים נכבשה העיר על ידי צבא גרמני. מנובמבר 1918 ועד מארס 1919 הייתה חורוסטקוב תחת שלטון הרפובליקה האוקראינית המערבית. לאחר שהוחזר בה השלטון הפולני, נכבשה ב־1920 על ידי הבולשביקים למספר חודשים. עם סיום מלחמת העולם הראשונה והתפרקותה של הקיסרות האוסטרו־הונגרית, לאחר ועידת השלום בפריז (1919) עברה גליציה המזרחית וחורוסטקוב בתוכה לשליטת פולין.
בספטמבר 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נכבשה חורוסטקוב על ידי ברית המועצות וב-1941, במבצע ברברוסה, נכבשה על ידי כוחות גרמניה הנאצית. לאחר סיום המלחמה העיר סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהפכה לאוקראינה עם פירוקה של ברית המועצות.
היהודים בחורוסטקוב.
עד מלחמת העולם הראשונה.
הגרף סיאמיאנסקי, שהקים את העיירה חורוסטקוב על אדמותיו כדי שתשמש מרכז מסחרי לכפרים שלו, הזמין יהודים סוחרים ובעלי מלאכה להתיישב בה. לראשונים שבהם בנה בתים והעניק את הזיכיון לייצור יי"ש. ליהודים הנוספים שהגיעו הוענקו זכויות למגורים, לעיסוק במסחר ובמלאכה ולניהול חייהם הפנימיים לפי דתם ומנהגיהם.
בית הכנסת ובית המדרש נבנו לפני 1785, ככל הנראה בעזרתו של הגרף סיאמיאנסקי כפי שמעיד השלט על שער הכניסה לבית הכנסת. באותו זמן קודש בית העלמין ונוסדה החברה קדישא. בשריפות שפקדו את העיר בשנים 1862 ו־1869 נפגעו הרבה בתים וחנויות של יהודי המקום. שיקום העיירה התאפשר הודות לעזרתן של הקהילות השכנות ובסיוע הגרף, בעלי העיר, שתרם כסף וחומרי בניין.
בשנים 1765–1880 גדל מספר היהודים בעיר מ־42 ל־2130. בשנת 1900 מנו היהודים 2075 נפש, שהיו 33% מכלל 6,261 התושבים בעיר, וב־1910 נמנו 1871 יהודים, שהיו 28% מכלל התושבים.
ראשוני היהודים בחורוסטקוב עסקו בחכירה ובפונדקאות. עם הזמן גדל מספר הסוחרים והרוכלים בכפרי הסביבה וכן גדל מספרם של בעלי המלאכה (מהם חייטים, שהקימו אף בית כנסת משלהם). ענף חשוב היה הסחר בעצים שנמכרו אף לדנציג. עיקר עיסוקם של יהודי חורוסטקוב, הן במסחר הן במלאכה, היה קשור בתוצרת חקלאית או בשירותים הניתנים לאיכרי הסביבה, כמו 16 בעלי בתי מרזח ובעלי אכסניות. לפי נתונים של שנות ה־80 למאה ה־19 היו בקרב היהודים חמישה בעלי הון, 176 התקיימו ממסחר, 12 התפרנסו מחקלאות, ו־83 התקיימו ממלאכה על כל מקצועותיה בעיר. עד 1914 התפרנסו רוב יהודי חורוסטקוב בכבוד, חלק ניכר מהם אף נמנו עם האמידים. לעזרת בעלי המלאכה באה אגודת "יד חרוצים", שנוסדה במקום ב־1875. ב־1908 הקימה חברת עזרה של יהודי גרמניה בחורוסטקוב קורסים לעיבוד רשתות שיער והעסיקה 16 פועלות. התוצרת שווקה אף לגרמניה ואוסטריה.
תנועת החסידות קנתה אחיזה איתנה בחורוסטקוב, כמו בעיירות גליציה האחרות. החסידים בעיר נחלקו בין חסידי הרבי מהוסיאטין וחסידי הרבי מצ'ורטקוב. עם זאת, היו גם מי שאימצו את תנועת ההשכלה היהודית ואת התנועה הציונית עוד מימיה הראשונים. החוגים הציונים החלו בפעולתם בחורוסטקוב בסוף המאה ה־19. הוקמו האגודות "שפה ברורה", "דורשי ציון" ו"אגודת ציוני הרצל", פועלי ציון וחוג של נשים ציוניות. ביוזמת הציונים הוקם בית ספר עברי משלים, אולם נוכח הקשיים התקציביים הייתה פעולתו מצומצמת למדי.
בין שתי מלחמות העולם.
בעת הכיבוש הרוסי, במלחמת העולם הראשונה, נפגעה קהילת חורוסטקוב יחסית פחות משאר קהילות האזור. לחורוסטקוב הוגלו אף כ־1,000 יהודים מהושיאטין ומערים אחרות, ואנשי המקום קיימו את הפליטים בכבוד. בזמן הרפובליקה האוקראינית המערבית קרו מעשי שוד של רכוש יהודי שנעשו על ידי כנופיות מהסביבה, ובתקופת שלטון הבולשביקים היו החרמות רכוש שבוצעו בין השאר בידי יהודים "מהפכנים" מקומיים שהצטרפו אל הרשויות.
בשנת 1921 מנו תושבי העיר 6,787 תושבים, מהם 2,591 אוקראינים, 2,209 פולנים ו־1,979 יהודים. הירידה במספר היהודים בחורוסטקוב, שנסתמנה בסוף המאה ה־19 ונמשכה עד תקופת השואה, הייתה כרוכה בהגירה אל ערים גדולות יותר ולארצות שמעבר לים. במועצת העירייה ב־1934 קיבלו היהודים ארבעה מנדטים (מתוך 16) ומהם 2 חרדים, ציוני אחד ובלתי מפלגתי אחד.
בין מלחמות העולם הייתה גליציה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית. המעבר לשלטון הפולני הזיק מאוד ליהודי גליציה, כי בעוד שהשלטון האוסטרי העניק להם שוויון זכויות כאחד מהמיעוטים הרבים שבאימפריה, השלטון הפולני לא דאג למיעוטים. שנאת יהודים שהייתה קיימת גם קודם לכן גברה. המגמות האנטישמיות בממשל הפולני התחזקו והפכו למדיניות גלויה של הממשלה, במטרה לדחוק את היהודים מפולין על ידי פגיעה בפרנסתם.
כתוצאה ממדיניות זו הורע מצבם הכלכלי של יהודי חורוסטקוב. מסוחרים יהודים רבים נשללו הזכויות לסחור בסחורות מונופולין כגון מלח, טבק ויי"ש, מסחר שכולו היה בידי היהודים בתקופה האוסטרית. כך אפוא מ־16 בתי מזיגה נותרו בידי היהודים אפוא בלבד. המונופולין של המלח נמסר לידי הקואופרטיב הפולני. במרוצת השנים עבר גם הסחר בתבואה לידי הקואופרטיבים הפולניים והאוקראיניים. השוק המקומי לסחר בבקר ובסוסים הצטמצם; לפנים שווקו בשנה אלפי ראשי בקר ובמיוחד עגלי מרבק לווינה ועתה נעלם יעד זה של יצוא. שמיטת החובות של האיכרים, עליה הכריזה ממשלת פולין ב־1937, פגעה קשה בסוחר ובחנווני היהודי. גם גזירת השחיטה מנעה את הפרנסה מקצבים וסוחרי הבקר; ב־1938 ניתן בחורוסטקוב רישיון לשלושה איטליזים בלבד. רבים מהסוחרים והחנוונים וכן מבעלי מלאכה איבדו את מקור פרנסתם, והאמידים שבהם הפכו לנצרכים להלוואות, ואפילו בסכומים קטנים, על מנת להתקיים. קופת גמ"ח שהוקמה בתמיכת הג'וינט ב־1927 הילוותה לנזקקים, אלא שהלוואות אלו לא עלו על פי רוב על מאה זלוטי ובשנים האחרונות לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה רבים מן הלווים לא היו מסוגלים לפרוע את חובותיהם, ובכך צמצמו את המחזור התקין של מתן ההלוואות.
על אף הקשיים הכלכליים המחמירים האוטונומיה הפנימית התחזקה. בוועד הקהילה, היה רוב ליהודים החרדים אך לציונות נוכחות בולטת בחיי היהודים בעיר בעידודו של רב העיר בשנים 1900 עד 1930, משולם ראטה, שהיה פעיל בתנועת המזרחי. יהודי חורוסטקוב קיימו חיי חברה ותרבות תוססים, בעיקר בקרב הצעירים ובני הנוער. לאחר ששותקה הפעולה הציונית בימי מלחמת העולם הראשונה, היא נתחדשה ביתר שאת בראשית שנות ה־20. במקום הוקמו הסניפים של "ההתאחדות", הציונים הכלליים, המזרחי והרוויזיוניסטים. קן השומר הצעיר (שנחשב לאחד המצטיינים במזרח גאליציה) פתח בפעילותו כבר ב־1920, והוא הוסיף להתקיים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. ב־1924 הוקמו סניף עזרא וכן החלוץ הצעיר; ב־1929 נפתח קן הנוער הציוני וכעבור שנה – קן בית"ר. סניף אחוה התארגן ב־1934; ב־1938 התקיים סניף השחר של הציונים הרדיקליים וב־1939 – קן גורדוניה.
בבחירות לקונגרס הציוני ב־1933 קיבלו הציונים הכלליים בחורוסטקוב 120 קולות, המזרחי – 6, ההתאחדות – 143 והרוויזיוניסטים – 49 קולות. ביחס דומה נתחלקו הקולות בשאר הבחירות לקונגרסים הציוניים. סניפי המפלגות וקני הנוער הציוניים קיימו מועדונים משלהם, ובהם ספריות וחוגים תרבותיים. החוג הדרמטי הכללי הציג בחורוסטקוב ואף בערי הסביבה. אחרי המלחמה חידש את פעולתו בית הספר העברי "תרבות", שבשנות ה־30 העסיק שני מורים. באותן שנים פעל גם גן ילדים. הקהילה רכשה ב־1930 מאת בעל האחוזה אגף של בית העם ובו תשעה חדרים, ששימשו לפעילות תנועות הנוער, לכיתות של בית הספר של "תרבות" ולספריה. בחורוסטקוב הוקמו ופעלו לסירוגין שתי אגודות ספורט יהודיות: "הגבור" ו"הרצליה".
בשואה.