גואנין (באנגלית: Guanine) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פורין, המהווה מרכיב מרכזי בכל חומצות הגרעין. גואנין מסומן בגנטיקה באות G.
גואנין התגלה לראשונה בשנת 1846 בלשלשת של עופות ימיים וצואת עטלפים וכלבי ים (גואנו; מכאן שמו). רק בסביבות 1880 הוא קושר לחומצות הגרעין. המבנה המולקולרי שלו תואר לראשונה ב-1875 והמולקולה עצמה סונתזה בשנת 1900.
כשגואנין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד גואנוזין (Guanosine). כשגואנוזין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד גואנוזין מונופוספט (GMP); הלה משתתף באופן ישיר בבניין RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. גואנין נקשר בזיווג בסיסים לציטוזין באמצעות שלושה קשרי מימן. שיעור ה-GC (כלומר: אחוז בסיסי הגואנין והציטוזין בקטע מסוים של חומצת גרעין) משמש כמדד חשוב בגנומיקה ובגנטיקה; שלושת קשרי המימן שבזיווג GC מקנים יציבות רבה לחומצות גרעין דו-גדיליות, זאת בהשוואה לשני קשרי המימן שבזיווג אדנין-תימין. משיעור ה-GC ניתן להסיק את יציבות חומצת הגרעין; שיעור ה-GC משמש אף למיון טקסונומי של חיידקים.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לאדנוזין מתקבל הנוקלאוטיד גואנוזין טריפוספט (GTP), אחת התרכובות החשובות ביותר בכל הייצורים החיים. GTP משמש בתגובות כימיות רבות בתא כ"מטבע אנרגיה" במקום ATP. בנוסף משמש הנוקלאוטיד כ"שליח" של אותות תוך-תאיים. GTP הוא קופקטור חשוב בעיקר בתהליך התרגום ובמטבוליזם של פחמימות.
מכל חומצות הגרעין, לגואנין אנרגיית היינון הנמוכה ביותר, ופוטונים באורך גל של 158 ננומטר די בהם על מנת ליינן אותו. מסיבה זו גואנין הוא החוליה החלשה ב DNA החשוף לקרינה אולטרה סגולה.
אורציל
אורציל ("Uracil") הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי ב-RNA. אורציל מסומן בגנטיקה באות U. אורציל בודד וסונתז לראשונה בשנת 1900 מתאי זרע של דג מליח.
כשאורציל נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד אורידין (Uridine). כשאורידין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד אורידין מונופוספט (UMP); הלה משתתף באופן ישיר בבניין ה-RNA.
אורציל הוא הבסיס החנקני היחיד אשר מופיע אך ורק ב-RNA ולא ב-DNA. הבסיס המקביל לו ב-DNA הוא תימין. אורציל זהה כמעט לחלוטין בהרכבו הכימי לתימין. ההבדל בין אורציל לתימין הוא בקבוצת מתיל הקיימת בתימין וחסרה באורציל. בדומה לתימין נקשר אורציל בזיווג בסיסים לאדנין באמצעות שני קשרי מימן (RNA הוא אמנם חד-גדילי ואין בו זיווג בסיסים, אך בעת תהליכי השעתוק והתרגום נדרש זיווג בסיסים עם ה-DNA ועם הריבוזום, בהתאמה; בנוסף קיימים מספר סוגים של RNA דו-גדילי). לאורציל יש נטייה גדולה יותר מתימין להפוך לציטוזין, דבר המהווה גורם עיקרי למוטציות גנטיות.
שבתי דונולו
רבי שבתי דונולו (913–אחרי 982) היה רופא וחכם סוד יהודי מהעיר אוריה שבדרום איטליה. שבתי דונולו היה הרב שכתב את ספר הרפואה העברי הראשון על אדמת אירופה הנוצרית.
קורות חייו.
בהיותו בן שתים-עשרה (בט' בתמוז ד'תרפ"ה, 4 ביולי 925) נשבה דונולו בידי ערבים מהשושלת הפאטמית שכבשו את עיר מולדתו אוריה ונפדה על ידי הקהילה היהודית באוטרנטו. לבו נמשך אחרי הרפואה והאסטרונומיה, והוא נודע כרופא מומחה.
ספרו של הרב דונולו, "חכמוני", נכתב כפירוש על ספר יצירה. בפירוש מוכנסים מוטיבים אסטרונומיים ואנטומיים, והמחבר מנסה להקביל ביניהם.
רש"י, בפירושו ל, כותב בהסבר על שבעת הכוכבים: "ור' שבתי דנול"ו הרופא זצ"ל פירשו היטב בספר חכמוני שלו". וכן במקום נוסף מביא פירוש של "אחד מגאוני לומברדיה" והוא כנראה ר' שבתי דונולו.
"ספר המרקחות" של הרב דונולו, שהודפס מכתב יד נדיר באמצע המאה ה-19, מכיל מרשמים להכנת 120 תרופות. כמו "חכמוני", גם ספר זה כתוב בעברית.
"ספר המרקחות והמשקיות" מבוסס כולו על הרפואה היוונית, כמעט ללא השפעה ערבית.
במחקר נוטים לזהותו עם שבתי מאבותיו של אחימעץ בן פלטיאל הנזכר במגילת אחימעץ, בשל דברי המגילה ששבתי היה מ"משפחת אמיתי", ועדותו של דונולו על היותו קרובו של חסדיה בן חננאל, הנזכר גם הוא במגילה.
בית החולים הממשלתי ביפו, שפעל משנת 1949 עד לסגירתו בשנת 1980, נקרא על שם דונולו.
חומה
חומה היא קיר העשוי אבן, עץ או חומר קשיח אחר, שמטרתו לספק הגנה ולמנוע חדירת חמושים עוינים (צבאות אויב, שודדים ועוד) או לחלופין לתחם (כגון בבית כלא). לרוב החומה עבה וגבוהה יותר מקיר רגיל, על מנת להיות עמידה במיוחד כנגד התקפות אויב.
מאפיינים.
המרכיב העיקרי במערך החומות הוא קיר עבה מאוד, ובדרך כלל גם גבוה למדי (יותר מ-5 מטרים), על מנת למנוע מהאויב לטפס בקלות מעליו. חומות עשויות מחומר קשה, בעיקר אבן בניין אך במהלך ההיסטוריה נבנו חומות רבות גם מאדמה, בוץ ועץ, אך רק מעטות מאלה שרדו לעומת חומות האבן. בעידן המודרני נפוצות חומות מבטון ובטון מזוין, ולעיתים אף ממתכת כגון פלדה.
בדרך כלל על גג החומה נסלל שביל שעליו עמדו המגינים, שבדרך כלל היו חמושים בחץ וקשת, ומעמדת גובה זו ירו על התוקפים שצרים על המתחם המוקף בחומה. בעת החדשה כללו חומות רבות גם עמדות ירי לתותחים ורובאים.
בחומות שובצו פעמים רבות צריחים ומגדלי שמירה, והן הוקפו בחפיר. החומות לרוב כללו חרכי ירי ושינות ("שיני חומה") שאיפשרו למגינים לירות חצים על הכוח הצר ממסתור בטוח יחסית.
החומות בימי הביניים כללו גם חלקלקה וחפיר שנועדו להגן על יסודות החומות ולמנוע מהכוח הצר לחתור תחתן.
החומות הקיפו מספר סוגי מתחמים:
היסטוריה.
החומות באו בדרך כלל כחלק ממערכות ביצורים כוללות ולא עמדו לבדן. בעת העתיקה חומות הקיפו ערים, מבצרים וטירות. גם חומות גבול ארוכות לא עמדו לבדן, ולאורך החומה שובצו צריחים ומגדלי שמירה ומבצרים שבהם שכן חיל מצב. דוגמה לחומות כאלה הן החומה הגדולה של סין, חומת אדריאנוס או החומה האטלנטית - שבאו להגן על אזורים נרחבים, בדרך כלל בגבול שבין הציוויליזציה לספר, מפני פשיטות ברברים ואויבים חיצוניים.
מנהג בניין החומות החל בקדם האימפריה האכדית, והיה קשור לקום ערי המדינה. אחת מהחומות העתיקות ביותר התגלתה בחפירות ארכאולוגיות ביריחו.
בחומות שובצו פעמים רבות צריחים ומגדלי שמירה, והן הוקפו בחפיר. החומות לרוב כללו חרכי ירי ושינות ("שיני חומה") שאיפשרו למגינים לירות חצים על הכוח הצר ממסתור בטוח יחסית. לשיאן הגיעו החומות בערים של העת העתיקה ובטירות של ימי הביניים.
פעמים רבות הוכיחו חומות כבלתי חדירות, עניין שהביא לפיתוח טכניקות מצור וכן בניית כלי מצור גדולים. עם התפתחות הארטילריה (בייחוד התפתחות התותח היורה בכינון ישיר בכוח אבק השרפה) הפכו החומות לבלתי-יעילות. המצאת התותח הביא להתפתחות סוג חדש של חומות ששם דגש על ביצורים נמוכים, סוללות עפר ומגננים זוויתיים. ביצורים אלה היו ברובם זמניים ולמרות יעילותם, הם לא נראים מרשימים כמו החומות העתיקות של ימי הביניים.
חומות עדיין היו בשימוש כלשהו במאה ה-19 ושימשו בעיקר להגנה מפני שודדים ופורעים. חומות רבות בתקופה זאת הפכו בעיקר לחומות עץ, ולא אבן, והקיפו בעיקר יישובי ספר.
באמצע המאה ה-20 הקימו מתיישבי התנועה הציונית מאחזי חומה ומגדל על מנת להבטיח שליטה בכמה שיותר שטח מארץ ישראל. מאחזים אלה כללו מגדל שמירה ומספר צריפים המוקפים בחומת עץ כפולות במרחק של כמטר זו מזו. את החלל מילאו בחצץ על מנת להפוך את החומות לממוגנות מירי נשק קל.
גם במאה ה-20 והמאה ה-21 נעשה שימוש בחומות, בעיקר לצורך הפרדה (חומת ברלין) או הגנה על יישובי ספר וצירי תנועה מפני ירי אש קלה, רקטות כתף, טילי נ"ט וצלפים. בישראל נעשה שימוש רב בחומות בטון מודולריות לצרכים אלה, על מנת להגן על התנחלויות, יישובי קו התפר ויישובי עוטף עזה מפני פיגועי ירי פלסטינים. גם בגדר ההפרדה יש חלקים הבנויים מחומת בטון. בחלקם (כגון זה ליד קלקיליה) משובצים מגדלי שמירה מסוג "פילבוקס".
בחודש ספטמבר 2014, אוקראינה הודיעה על בניית חומת "מגן אירופה" לצד גבולה עם רוסיה, על מנת שתוכל ליישם בהצלחה את הסכם התנועה החופשית שחתמה עם האיחוד האירופי.
חומות עיר.
חומות העיר הוא מערך ביצורים הכולל חומה שבה משובצים מגדלים, צריחים ושערי כניסה, הנבנה לרוב סביב אתרים מיושבים (ערים או יישובים אחרים) במטרה להגן על יושביהם מפני גורמים עוינים מבחוץ (ומבפנים). בחומת העיר שובצו מספר שערים, כאשר כל אחד מהם נשמר על ידי מגדלי שער חזקים ולעיתים אף על ידי מצודה גדולה, ששימשה בסיס לחיל המצב ששמר על העיר.