במהלך הטקס הוענקו פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי איליה קאזאן, ופרס לזכר אירווינג תלברג לבמאי ולמפיק נורמן ג'ואיסון.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות.
width="20px"|
מנחם מאיר ציוני
הרב מנחם מאיר ציוני (אלול תרע"ז - ז' בסיון תשס"ט) היה אב"ד תל אביב ורב בית הכנסת המרכזי בצפון תל אביב.
ביוגרפיה.
נולד באלול תרע"ז (1916) בעיר ארזאמס שברוסיה לאביו הרב ניסן בן-ציון. ראב"ד ארזאמס שברוסיה ומאוחר יותר רבה של אמסטיבובא והעיר בודקי, וחתנו של רבי משה ארנער.
בצעירותו למד בישיבה הקטנה בביאליסטוק אצל הרב אריה לייב יוכט, ולמד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא. באלול תרצ"ב נשלח ללמוד אצל הרב ברוך בער ליבוביץ בקמניץ, שם למד במשך כשנתיים, שם למד בחברותא עם הרב ראובן יוסף גרשנוביץ.
עם פטירת אמו חזר בחודש ניסן תרצ"ד לבית אביו ובחודש אלול נסע ללמוד בישיבת מיר, ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל סירב לקבלו לישיבה בשל גילו הצעיר, היות שבישיבה למדו בני עליה בני שלושים ומעלה, על אף שראש הישיבה סירב לקבלו נותר ללמוד בהיכל הישיבה ומדי שבועיים היה נכנס אל ראש הישיבה לומר לו את חידושי תורתו עד שלבסוף קיבלו לישיבה.
באב תרצ"ה עלה לארץ ישראל עם משפחתו ומיד עם בואם מונה אביו לכהן כרב בקריית חיים הסמוכה לחיפה, אך לאחר תקופה קצרה עזב אביו את כהונת הרבנות במקום ומונה לכהן כאב"ד בחיפה והתפרסם בספריו שו"ת בנין ציון.
עם בואו לארץ החל הרב ציוני ללמוד בישיבת חברון. באותן שנים היה עולה מידי שבת לבית הרב איסר זלמן מלצר ושמע מדברי תורתו, כמו כן היה עולה בקביעות מדי מוצאי שבת לביתו של בן דודו הרב יוסף שלום אלישיב לשוחח בדברי תורה, וגם במשך השנים היה בקשר תמידי עם הרב אלישיב.
נשא לאשה את רעייתו מרת שפרינצא תקוה, בת הרב פרץ סג"ל.
לאחר נישואיו.
לאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב, ולימים נקרא לבוא למסור שיעורים בגמרא בבית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון בתל אביב (רחוב בן יהודה 126) בבית מדרשו של הרב אליהו מיליקובסקי אב"ד בתל אביב, כן מסר שיעורים קבועים בבית הכנסת הגדול בתל אביב, ועם פטירתו של הרב מליקובסקי (בשנת ה'תש"ז) מונה לכהן כרב בית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון.
בשנת תשי"ז לאחר ששימש בדיינות אצל הרב שמואל יפה מונה לכהן כדיין בבית הדין ולאחר מכן לאב בית הדין, התמחותו בדיני גיטין ובעיקר בשמות לגיטין, הביאו אליו פניות רבות מכל רחבי העולם, כשלוש שנים לפני פטירתו שיכל את בנו הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה.
נפטר בשבת קודש פרשת נשא ז' בסיוון ה'תשס"ט.
משפחתו.
חתניו ובניו:
Let the Music Win
Let the Music Win הוא שיר שהוקלט על ידי להקת Kids.il . השיר נכתב והולחן על ידי אוהד חיטמן. השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2012, שהתקיים באמסטרדם, הולנד.
להקת Kids.il השתתפה באירוויזיון הילדים 2012 ב-1 בדצמבר 2012. השיר סיים במקום ה-8 עם 68 נקודות.
קאן אייהאן
קאן אייהאן (בטורקית: Kaan Ayhan; נולד ב-10 בנובמבר 1994 בגלזנקירכן שבגרמניה) הוא כדורגלן טורקי-גרמני המשחק בססואולו ובנבחרת טורקיה בעמדות הבלם והקשר האחורי.
קריירת מועדונים.
אייהאן הצטרף לשאלקה 04 כבר כאשר היה בן ארבע. בשנת 2012, כאשר היה בן 18, חתם אייהאן על חוזה מקצועני בשאלקה לשלוש עונות. באוקטובר 2013 ערך אייהאן את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שאלקה, בניצחון 1–4 על אאוגסבורג במסגרת הבונדסליגה, כשהחליף את אדם סאלאי. במאי 2014 הבקיע אייהאן את שער הבכורה שלו בשאלקה, בניצחון 0–2 על פרייבורג. מאז הופעת הבכורה שלו, אייהאן הספיק לערוך 29 הופעות ליגה עד לאמצע עונת 2015/16, שכן אז עבר בהשאלה לאיינטרכט פרנקפורט עד לתום העונה, עם אופציה לרכישה בסיום ההשאלה. אייהאן ערך שתי הופעות בלבד במדי פרנקפורט, ולבסוף לא נרכש, עקב המחיר שפרנקפורט לא הייתה מוכנה לשלם. בתום תקופת ההשאלה, חזר אייהאן לשאלקה.
באוגוסט 2016, לאחר שערך הופעת ליגה אחת בעונת 2016/17 במדי שאלקה, עזב אייהאן את שאלקה 04 לאחר 17 שנים במועדון, וחתם בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה. אייהאן הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה בעונתו הראשונה בקבוצה. בעונה השנייה שלו בדיסלדורף, 2017/18, אייהאן נטל חלק משמעותי בהעפלת המועדון לבונדסליגה כשהוא עורך 31 הופעות ליגה.
ב-16 באוגוסט 2020, לאחר ירידת ליגה עם פורטונה דיסלדורף בסיום עונת 2019/2020, עבר לליגה האיטלקית וחתם בססואולו. ב-18 במרץ 2022 כבש שער בכורה בניצחון 1-4 על ספציה.
קריירה בינלאומית.
אייהאן היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת גרמניה משום שנולד בגרמניה, או בנבחרת טורקיה עקב מוצאו הטורקי, ובחר לייצג את טורקיה. באוקטובר 2013 שיחק אייהאן במדי נבחרת טורקיה בכדורגל עד גיל 21. באוגוסט 2016, זומן אייהאן לסגל נבחרת טורקיה על ידי המאמן פתיח טרים, למשחק ידידות מול נבחרת רוסיה, בו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבכירה, ולמפגש מול נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. אייהאן המשיך לשחק במדי טורקיה במוקדמות מונדיאל 2018, אך כשל להעפיל עמה למונדיאל 2018 עצמו.
קאאן אייהאן
קאן אייהן
קאאן אייהן
בית הכנסת הגדול (חדרה)
בית הכנסת הגדול של חדרה הוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונמצא במבנה החאן ההיסטורי של העיר.
היסטוריה.
עם רכישת אדמות חדרה בשנת 1891 נרכש גם מבנה החאן, ובין השנים 1891–1896 הוא שימש את ראשוני תושבי המושבה כמקום מגורים ולמטרות ציבוריות. לאחר שהמתיישבים עברו להתגורר בבתיהם, המשיך החאן ושימש לצרכים ציבוריים, כדוגמת בית בד, מחסנים, בית מרקחת ובית מלון. בשנת 1912 שוב שימש המקום למגורים זמניים, עת יושבו בו משפחות מקרב עולי תימן, בטרם יושבו בשכונת נחליאל. בשנים 1925–1948 שכנה במבנה תחנה של משטרת המנדט.
ב-1933 הוחלט על הקמת בית כנסת גדול בעיר במרכזה של חצר החאן, ולפי התוכנית הראשונית, נדון כל מבנה החאן להריסה. לאחר מאבק של תושבים אשר קראו לשמר את הבניין ההיסטורי, נפסקו עבודות ההרס, ובניין בית הכנסת שולב בתוך חצר החאן, לצד עשרה מחדרי החאן אשר נותרו על תילם והמשיכו לשמש את המושבה, בין היתר, כבית מדרש וכדירות מגורים לאברכים.
בתחרות אדריכלית שפורסמה לקראת הקמת בית הכנסת זכתה הצעתה של האדריכלית יהודית סגל שטולצר, ולשם מימון הבנייה נאספו תרומות והוטל מס מיוחד על תושבי היישוב. בית הכנסת נבנה בין השנים 1936–1940 ונחנך בשנת 1941, שנת היובל לייסוד חדרה. המבנה נבנה כולו מבטון והוא משלב צורות ומאפיינים של הסגנון הבינלאומי עם מוטיבים אוריינטליים-מקומיים. בשנת תשי"ג תכנן אדריכל מאיר בן אורי את קיר המזרח, ארון הקדש והבמה, תוך שילוב מוטיבים חדשניים ועיצובים ייחודיים מבחינת האותיות והטקסטים, וכתב דברי הסבר מפורטים ליצירתו.
דודג' פניקס
דודג' פניקס (באנגלית: Dodge Phoenix) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האוסטרלית קרייזלר אוסטרליה , חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1960–1972.
Le Chat Noir
Le Chat Noir (בצרפתית: "החתול השחור"; לֶה שָא נוּאָר) היה בית קפה ("קפה קונצרט"), ומועדון קברט במונמארטר שבפריז בין 1881 ל-1897 (שיא תקופת ה"בל אפוק"). זהו אחד מהקברטים הראשונים שנוסדו וביססו את הסוגה (יחד עם המולן דה לה גאלט והמולן רוז'), כלומר מקומות בילוי ששילבו שתיית משקאות חריפים בישיבה סביב שולחנות, עם מופע מגוון - מוזיקה, מחול ומערכונים בעלי גוון פוליטי וחברתי מובהק. בעלי המקום היו האמרגן, שהיה לרוב גם מנחה הערב (conférencier), רודולף סאליס (Rodolphe Salis) ושותפו העיתונאי אמיל גודו (Émile Goudeau). מועדון הלילה הוציא לאור גם ביטאון בשם "Le Chat Noir" שכלל את מילות השירים שהועלו על הבמה, תמלילי מערכונים, טורי דעה ואיורים של אורחי המועדון (בהם פול ורלן, קלוד דביסי, אריק סאטי, אריסטיד ברואן, פול סיניאק, אוגוסט סטרינברג, אלפונס אלה, מוריס דונה, רמון קאזס ואנרי טולוז לוטראק).
היסטוריה.
המועדון נוסד על ידי סאליס בבניין בשדרות רוששואר (Boulevard de Rochechouart) 84 למרגלות גבעת מונמרטר. חבורת כותבים צעירים בראשות אמיל גודו, שכינו עצמם "Les Hydropathes" ("המפחדים ממים", כלומר שותים רק יין או "חולי הכלבת", כלומר המשוגעים), הפכו את המועדון למקום המפגש הקבוע שלהם וכך העבירו את מוקד הפעילות היצירתית מן הגדה השמאלית, שם נהגו להפגש בביתו של גודו, למונמרטר.
ב-1885 עבר המועדון, שגדל מעבר ליכולת הקיבול שלו, למיקומו ברחוב ויקטור-מאסה 12 (Rue Victor-Massé) בפיגאל. את מיקומו המקורי של המועדון החליף מועדון Le Mirliton (החלילית) של אריסטיד ברואן. במיקום זה זכה המועדון לשיא תהילתו, כאשר קהל המבקרים גדל וכלל את מיטב הכוחות היצירתיים של פריז באותה עת. חלק ניכר מהמופעים במקום נכתבו ובוצעו על ידי אורחיו הקבועים, שחלקם אף תרמו לכתב העת שלו. בכך היה המקום לחממה יצירתית בה הועלו על הבמה מופעים ניסיוניים ואוונגרדיים, בפני קהל שהיה מחובר ליוצרים מבחינה חברתית וגם מקצועי ודעתני, כך שהיוצרים יכלו לקבל משוב איכותי ומיידי. אחת האמנויות שהחיה בעל המועדון סאליס הייתה תיאטרון צלליות. אחד מאמני עיצוב הצלליות היה תאופיל סטינלן (Théophile Steinlen), שגם עיצב את סמל המועדון וכרזותיו.