סופרים הומוסקסואלים רבים היו פעילים בז'אנר הגותי שהיה פופולרי במהלך המאה ה-19. סופרים אלה לעיתים הוסיפו סאבטקסט ותמות הומוסקסואליות ליצירותיהם. תמות אלו הפכו לשכיחות בז'אנר, אפילו בספרים שלא נכתבו על ידי מחברים הומוסקסואלים. "כרמילה", ספר הערפדים של שרידן לה-פנו שיצא לאור בשנת 1872, ידוע בכך שהוא כולל סאבטקס לסבי ברור, אם כי הספר מתנגד לפעילות זו. בסוף המאה ה-19 התחילו לצאת לאור ספרים בעלי דמויות הומוסקסואליות גלויות - ללא הצורך להסתירן בעזרת סאבטקסט או קוד. הספר האמריקאי הראשון שנחשב לספר להט"בי גלוי הוא "ג'וזף וחברו - סיפור של פנסילבניה" מאת בייארד טיילור. יש חוקרים הטוענים כי ספר זה תומך בבירור בזכויות להט"בים. גם באנגליה ספרות להט"בית גלויה נהייתה יותר נפוצה. הדוגמה המפורסמת ביותר לכך היא ספרותו של אוסקר ויילד, שחיבר ספרים ומחזות בעלי דמויות להט"ביות. ספרו המוכר ביותר הוא "תמונתו של דוריאן גריי" שיצא בשנת 1890. ויילד ניהל מערכות יחסים עם גברים ואף נאסר על כך. ניתן ללמוד מכך על היחס הכללי באותה תקופה לספרות עם תכנים הומוסקסואליים - אף על פי שתכנים אלה הפכו ליותר שכיחים בספרות, התנהגות הומוסקסואלית עדיין נחשבה לפשע ודבר זה כמובן גם התבטא בספרות.
במאה ה-20, ספרות שעסקה בתכנים להט״בים באופן גלוי נהייתה עוד יותר נפוצה. תכנים אלה נהיו פופולרים בקרב סופרים נחשבים בתחילת המאה למשל תומאס מאן,מרסל פרוסט וזוכה פרס נובל אנדרה ז'יד. בתקופה זו החלו להופיע ספרים הומוסקסואלים עם סוף שמח. ספרים אלה היו משמעותיים מכיוון שעד אז רוב הספרים בנושא, אפילו אלה שתמכו והזדהו עם הקהילה הלהט"בית, לעיתים הסתיימו באופן טראגי. הספר של פורמן בראון, "מלאך יותר טוב", מתואר כספר ההומוסקסואלי הראשון עם סוף שמח. בהמשך המאה, ספרות להט"בית נהייתה יותר ויותר מקובלת בקרב הקהל הרחב. סופרים ידועים שעסקו בנושא במחצית השנייה של המאה ה-20, כוללים: ג׳יימס בולדווין, אדמונד ווייט, אלן דרורי, פטרישה הייסמית', ועוד.
בשנת 1997 הספר "One Dad, Two Dads, Brown Dad, Blue Dads" לצד שני ספרים נוספים נאסר לשימוש בבית ספר בקנדה. מספר שנים מאוחר יותר, בית המשפט ביטל איסור זה.
דמויות טרנסג׳נדריות לרוב לא הופיעו בספרות פופולרית עד תחילת המאה ה-21, אך היו כמה דמויות יוצאות דופן. הספר "העולם על פי גארפ" מאת ג׳ון אירווינג, יצא בשנת 1978, וכולל אחת מהדמויות הטרנסג׳נדריות הראשונות בספרות אמריקאית - רוברטה מולדון. אך "גארפ" אינו אופייני לתקופתו בעניין זה. שינוי נוסף שהתחולל בימינו היא הופעת דמויות להט"ביות בספרות שנועדה לא רק למבוגרים. דוגמאות לכך כוללים את סדרת "גיבורי האולימפוס" של ריק ריירדן, ו"טנגו עושה שלושה" מאת פיטר פרנל וג׳סטין ריצ׳רדסון.
ספרות עברית.
אף על פי שדמויות והתנהגויות להט"ביות הופיעו בספרות המערבית המודרנית החל מתחילת המאה ה-19, הן החלו להופיע בספרות העברית המודרנית רק בשנות ה-70 המאוחרות. הספר הראשון שתיאר דמות להט"בית היה "בעד ההזיה" שנכתב בשנת 1977 על ידי יותם ראובני. בתור הספר הישראלי הראשון שעסק בקהילה הלהט"בית באופן גלוי הוא פתח צוהר לעוד ספרים העוסקים בתמות דומות כגון "גן העצים המתים" (1995), "אלכסנדריה יקירתי" (1998), ועוד. רק בשנת 2000, 23 שנים לאחר הוצאת הספר הישראלי הראשון העוסק בהומוסקסואליות גלויה, יצא הספר "תאנים, אהובתי" מאת דנה ג. פלג, אשר היה הספר הישראלי הראשון שעסק במערכת יחסים לסבית. בדומה ל"בעד ההזיה", גם "תאנים, אהובתי" סימן את התחלת עלייתו של ז'אנר חדש בספרות העברית - ספרות לסבית. אחריו יצאו ספרים כמו "נעמת לי מאוד", "רציתי לנשק לך בשדה החרציות", "אז מה את באמת רוצה?", ועוד ספרים רבים, זאת בנוסף לספרות ההומוסקסואלית ה"רגילה" שיצאה באותם ימים - ספרים כדוגמת "חורף-קיץ", "אמא שלך יודעת?", "אני אוהב את תמיר" ועוד. הספר "המתעתע" שיצא בשנת 2001 היה מהספרים הישראלים הראשונים שעסקו באנשים טרנסג'נדרים ובדומה לאחרים, עודד את פרסומם של ספרים נוספים העוסקים בחוויה הטרנסג'נדרית, כדוגמת הספר "אנימה אני מה?" (2002). בנוסף, פורסמו בישראל ספרי נוער העוסקים בחוויות להט"ביות, כגון "סיפור ורוד", "מתרבים כמו פופקורן" ו"נעמת לי מאוד" שהוזכר מקודם. הסופר דורון בראונשטיין ידוע בארגון דוכנים להט"ביים, בהם הוא מציג את ספריו העוסקים, רובם ככולם, בנושאים ומושאים להט"ביים.
מצו&quot;ק
מצו"ק ('מרכז ציוני ויליאמפולה קובנה') היה ארגון-על של כל תנועות הנוער והמחתרות הציוניות בגטו קובנה בפרוור ויליאמפולה (הנקרא ביידיש "סלובודקה"). הוא נוסד מיד לאחר הכניסה לגטו באוגוסט 1941.
מבנה והרכב הארגון.
מצו"ק היה ארגון-על של כל תנועות הנוער והמחתרות הציוניות בגטו קובנה, שהיה בפרוור ויליאמפולה, סלובודקה ביידיש. בתחילתו היה פירוש ראשי התיבות 'מרכז ציונים ותיקים קובנה', אולם לאחר מכו שונה השם למרכז ציוני ויליאמפולה קובנה
מצו"ק הוקם מיד לאחר שיכון היהודים בגטו, באוגוסט 1941. בתחילה עמד בראשו ד"ר אליהו סגל.
בין הגופים שפעלו בגטו ותואמו דרך מצו"ק היו "ארגון ברית ציון", ארץ ישראל העובדת, בית"ר והשומר הצעיר.
בראש מצו"ק עמדו ראשי מועצת הזקנים בגטו, בהם ראש המועצה אלחנן אלקס, סגנו לייב גרפונקל ומזכיר המועצה אברהם תורי.
פעילויות מרכזיות.
מצו"ק עסק בתיאום פעילויות חברתיות ותרבותיות של התנועות השונות, ביצירת מגעים עם גטאות אחרים, בהכנות להתנגדות מזוינת בתוך הגטו, ובהמשך, בשיתוף פעולה עם המחתרת הקומוניסטית בגטו בהוצאת לוחמים חמושים ליערות הפרטיזנים.
קשר עם גטאות אחרים.
שלטונות הכיבוש הגרמני אסרו על כל מגע או תקשורת עם גטאות אחרים במזרח אירופה. מצו"ק ניסה לקיים קשרים כאלה עם גטאות אחרים ובמיוחד גטו שאוולי וגטו וילנה.
פגישה חשובה במיוחד הייתה עם אשת המחתרת הפולניה אירנה אדמוביץ'. בפגישות עם אירנה השתתפו אישים מרכזיים בהנהלת הגטו, כולל יושב-ראש האֶלטסטנראט (יודנראט) ד"ר אלחנן אֶלקֶס וסגנו – עו"ד לייב גאַרפוּנקל המזכיר אברהם תורי ואחרים. הם למדו מפיה על החיים הפנימיים בגטאות ועל השיטות השונות של הדיכּוי, ההשפַּלה והפֵּירוּד שהגרמנים נוקטים במקומות שונים. סיפורה עשה על ראשי מצו"ק רושם עז. זו הייתה הפעם ראשונה ששמעו על קיום מחתרת ענפה בגטאות פולין ואף על קשר בלתי ישיר עם ארץ-ישראל ועם מוסדות יהודיים בעולם. כדברי אחד המשתתפים בפגישות: "היא גאלה אותנו מבדידותנו. עד כה היינו כסגורים בשק. מעתה ראינו עצמנו כחלק של גוף גדול, שביום מן הימים יתעורר להצלה..."
הקונצרט הציוני בכ"א תמוז תש"ג.
בליל כ"א בתמוז תש"ג, ה-24 ביולי 1943, יום הזיכרון למותו של חיים נחמן ביאליק, ויום לאחר כ' בתמוז, יום הזיכרון לבנימין זאב הרצל, קיים מצו"ק קונצרט חשאי חגיגי שבו השתתפו כל חברי התנועות הציוניות בגטו.
בקונצרט, שמעטים כדוגמתו התקיימו בגטו כלשהו, ניגנה תזמורת המשטרה היהודית של הגטו.
תזמורת המשטרה של גטו קובנה הוקמה בקיץ 1942. חבריה היו מוזיקאים יהודים מהגטו, שלפחות "על הנייר" היו גם שוטרים. הם ניגנו תחת שרביט המנצח של המוזיקאי מישה הופמקלר ונגנים אחרים, שהיו מוזיקאים ידועי שם בליטא טרום המלחמה. הקונצרטים של התזמורת התקיימו בבית המשטרה, שהוקם בבניין ששימש לפני כן את ישיבת סלובודקה.
בקונצרט נוגנו שירי ארץ ישראל, דוקלמו שירי ביאליק והושמעו מנגינות יהודיות ידועות. בסיומו שרו המשתתפים את "התקווה".
ראש ממשלת קירגיזסטן
ראש ממשלת קירגיזסטן הוא תפקיד חשוב בממשלת קירגיזסטן.
עד 2010, מעמד הנשיא היה גבוה יותר מאשר ראש הממשלה בקירגיזסטן, אך לאחר משאל העם בשנת 2010 המדינה עברה למערכת פרלמנטרית, והציבה כוח רב יותר בפרלמנט ובממשלה על חשבונו של הנשיא.
הנשיא רשאי למנות את ראש הממשלה באופן זמני, מינוי הידוע כראש הממשלה בפועל. ראשות הממשלה נעשית קבועה לאחר אישור המועצה העליונה (הפרלמנט).
ורדוניים
ורדוניים (שם מדעי: Sebastidae) היא משפחת דגי ים טורפים מסדרת העקרבנונאים, הם קרובים רחוקים של העקרבנוניים. בני הסוג ורדון הם דגי מאכל נפוצים.
הוורדוניים נפוצים בכל האוקיינוסים. מקום מחייתם העיקרי הוא בצפון האוקיינוס השקט. הם ניזונים מדגים קטנים. חלק מהקוצים הנמצאים לכל אורך סנפיריהם מכילים ארס. רבים מהם חיים בלהקות גדולות הנודדות בחיפוש אחרי מזון.
המינים הגדולים במשפחה מגיעים לאורך 1 מטר ולמשקל 15 ק"ג.
סופוט (פולין)
סופוט (בפולנית: Sopot; , "צופוט") היא עיירת נופש לחוף הים הבלטי בצפון פולין, במזרח מחוז פומרניה. מתגוררים בה 40,000 איש. עד שנת 1999 היא השתייכה למחוז גדנסק. העיר מרכיבה ביחד עם גדנסק בדרום-מזרח וגדיניה בצפון-מערב את מטרופולין שלוש הערים ("טרוימיאסטו") .
העיירה היא יעד נופש וספא ומתהדרת במזח הארוך ביותר באירופה (515.5 מטר) המשתרע לכיוון מפרץ גדנסק. היא ידועה בפסטיבל השירים הבינלאומי שלה שהיה האירוע האירופאי השני בגודלו אחרי האירוויזיון, עד ביטולו של הפסטיבל ב-2014. אטרקציה עירונית נוספת היא מזרקת מי ברומיד, הנקראת "פטריית הנשימה".
אטימולוגיה.
שם העיר נובע ממקור סלאבי עתיק שמשמעותו זרם או מעיין והוא אונומטופי, כלומר מחקה את צלילם של מים זורמים. שם זה מתאים לעיר כי כמה נחלים זורמים לים בסביבתה.
העיר נקראה לראשונה Sopoth בשנת 1283 ו-Sopot בשנת 1291. השם הגרמני Zoppot הוא הגרסה הגרמנית לשם הסלאבי המקורי. במאה ה-19 ובין שתי מלחמות העולם הוסב השם הגרמני ל-Sopoty כדי להקל על ההגייה. Sopot הפך לשם הפולני הרשמי כאשר העיר חזרה לשלטון פולני ב-1945.
היסטוריה.
ההיסטוריה המוקדמת.