ז'לגיריס היא קבוצת הכדורסל הליטאית שטיפחה את מספר הכדורסלנים הבכירים הגדול ביותר החל מ-1944. בין השחקנים הידועים ששיחקו בקבוצה ניתן למנות את האלופים האולימפיים מודסטאס פאולאוסקאס, ארווידאס סאבוניס, רימאס קורטינאיטיס, ולדמאראס חומיצ'יוס ורבים אחרים. באמצע שנות ה-80 משחקי הגמר בליגה הסובייטית בין ז'לגיריס וצסק"א מוסקבה היוו השראה לתחייה הלאומית הליטאית והקמתה מחדש של ליטא כמדינה עצמאית.
בעונת 2003/2004 בשלב הטופ 16 ביורוליג נוצחה ז'לגיריס על ידי מכבי תל אביב לאחר הארכה שנבעה מסל של דרק שארפ בדיוק עם סיום המשחק שהביא ל-94-94. משחק זה מוכר בתור נס ז'לגיריס מכיוון שנראה בלתי אפשרי שמכבי תל אביב תנצח לאחר שהיה פער של 6 נקודות לז'לגיריס כשנשארו רק כ-16 שניות לסיום המשחק.
ארווידאס סאבוניס הוא הבעלים החדשים של הקבוצה לאחר שרכש אותה ב-2003, ולאחר שבמשך שנים רבות שיחק בליגה הספרדית ובליגת ה-NBA. בשנת 2011, עברה הקבוצה לאולמה החדש, ז'לגיריס ארנה, המכיל 15,552 מקומות ישיבה.
בעונת 2017/2018 העפילה הקבוצה לראשונה מזה זמן רב לשלב הפיינל פור ביורוליג.
וינדלי קי
וינדלי קי (באנגלית: Windley Key) הוא אי מסוג קי הנמצא באיי הקיז העליונים בקבוצת איי הפלורידה קיז, במדינת פלורידה שבארצות הברית.
האי ממוקם בין סמני המיל ה-84 וה-85 של כביש US1 (הכביש המהיר שמעל הים) החוצה את האי.
צפונית לאי נמצא פלנטיישן קי ודרומית לו נמצא קי מטקומבה העליון.
באי מצויות חלק משכונות העיירה איילמורדה.
היסטוריה.
בעבר היה וינדלי קי שני איים נפרדים. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1870 מכונים איים אלה בשם "אמברלה קיז" (איי המטריה). המפקד ציין כי באיים התגוררה משפחה אחת שהתפרנסה מחקלאות.
הסקר הגאולוגי משנת 1861 מציין את שני האיים בשם הנוכחי "וינדלי'ז קי" (Windley's Key) - היינו הקי של וינדלי - ככל הנראה שמו של חקלאי שהתגורר באי.
האי מופה על ידי צ'ארלס סמית' בשנת 1872.
בין השנים 1906–1907 בעת שהנרי פלאגלר בנה את הרכבת מעל הים, מילאו פועליו את מצר הים שבין שני האיונים, והפכו אותם לאי אחד.
באי עצמו התגוררו עובדים שעבדו במחצבות שהוקמו באי על מנת לספק אבנים לבניית מסילת הרכבת, ולימים לבניית הכביש המהיר מעל הים. בין השנים 1934–1935 נבנה גשר בין האי לבין גראסי קי על ידי משוחררי מלחמת העולם הראשונה שעבדו במחצבות והתגוררו בצריפים באי.
האי ניזוק בצורה קשה בהוריקן יום העבודה של שנת 1935.
מאז 1940 פעל באי "תיאטרון הים" (Theater of the Sea) - דולפינריום בו הוצגו הופעות מדי יום.
העבודות במחצבות האי פסקו במהלך מלחמת העולם השנייה, והתחדשו עם תום המלחמה. המחצבות נסגרו לבסוף בשנת 1968.
ב-10 בנובמבר 1979 נמכרו אדמות האי שהיו שייכות לחברת הרכבות, לצורך הקמת מבני מגורים באי, ותוכננה הצפת המחצבות על מנת ליצור לגונות פנימיות. מדינת פלורידה התנגדה לתוכנית ורכשה את אדמות המחצבות בשנת 1986 לצורך הפיכתן לפארק גאולוגי מדינתי.
אופתלמולוג
אנמיה אפלסטית
אנמיה אפלסטית או חוסר דם אפלסטי (באנגלית: aplastic anemia) היא מחלה שבה מח העצם לא מייצר מספיק תאי דם לתפקוד תקין של הגוף.
6 מתוך מיליון בני אדם חולים באנמיה אפלסטית. האנמיה האפלסטית נחלקת לשניים: אנמיה אפלסטית נרכשת ואנמיה אפלסטית ראשונית. את האנמיה האפלסטית הראשונית קשה מאוד לרפא.
תסמינים.
המחסור בשלושת הגורמים העיקריים של רכיבי הדם בא לידי ביטוי באנמיה (חסר דם) ונטייה לדימום (תרומבוציטופניה). חסר הדם נובע מחוסר בתאי הדם האדומים האחראים על העברת החמצן מהריאות לגוף ופחמן דו-חמצני מהגוף לריאות. הנטייה לדימום באה כתוצאה מחוסר בטסיות הדם האחראיות על הקרישה. חוסר בתאי דם לבנים (לימפופניה, ניוטרופניה, מונוציטופניה), יגרום לפגיעה במערכת החיסונית ולנטיה לזיהומים, גם אופורטוניסטיים.
סיכונים.
אנמיה אפלסטית נרכשת שהיא תוצאה של נטילת תרופות מסוימות, תרופות כימותרפיות, אנטיביוטיקה כלורמפניקול, קרינה מזיקה או שתיית חומר רעיל, בדרך-כלל נרפאת מעצמה. בניגוד לכך, אנמיה אפלסטית ראשונית, היא מחלה מסוכנת ביותר, אשר מחצית מן החולים בה מתים מזיהומים או מחיידקים בתוך פחות משנה.
אבחון.
לרוב אבחון האנמיה נערך כאשר החולים מגיעים למיון במצב רעוע, המתבטא לעיתים בעייפות בלתי נגמרת, בחיוורון ולעיתים בדימום שלא נפסק או בקושי חמור בנשימה. במקרים חמורים, החולים מגיעים למיון עקב זיהום. קרוב לחצי מחולים אלה ייתקלו בקושי רב להגיע לריפוי. את האנמיה אפשר לגלות בבדיקת דם פשוטה, אך כדי לבחון את המחלה יש צורך בביופסיה של מח העצם כדי לראות שאכן יש קושי בייצור התאים.
טיפול.
כאשר ידוע הגורם לאנמיה האפלסטית והיא ניתנת לטיפול, אזי ניתן לרפאה על ידי מנות דם, מנות טסיות וממריצי ייצור נויטרופילים. אומנם נדיר, אך אפשרי כי אנמיה אפלסטית שהיא קבועה תירפא מעצמה. מחלות חום שמאחוריהן מסתתר חיידק שמצריך טיפול אנטיביוטי, דימום קל עד קשה שמצריך עירוי טסיות דם ובעיות נוספות עלולות להביא לאשפוז חולי אנמיה אפלסטית בבית החולים. כדי לטפל במחלה נעזרים בממריצי מח עצם או נוגדנים מיוחדים (ATG).הפתרון האולטימטיבי הוא השתלת מח עצם.
נפתלי כ&quot;ץ
רבי נפתלי כ"ץ (ה'ת"ט; 1648 - כ"ד בטבת ה'תע"ט; 15 בינואר 1719) היה רב, מקובל, אב בית דין וראש ישיבה, שנדד וגלה בין אוסטרהא (כיום במערב אוקראינה), פוזן (היא פוזנן), פראג בצ'כיה, פרנקפורט במערבה של גרמניה, ושוב אוסטרהא. הוא היה מעורב במחלוקות בעניין שבתאותו של נחמיה חייא חיון.
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'ת"ט בעיר אוסטרהא לרבי יצחק הכהן, אב בית הדין בעיירה סטפאן ודרשן בפראג ולאידל בת מנחם שטנגן (מרגליות) אב בית דין פרמישלן. בצעירותו נלקח בשבי הטטארים, אך הצליח להימלט.
נשא לאשה את אסתר שינדיל, בתו של הרב שמואל שמעלקא, אב"ד אוסטרהא, אשר מינה אותו כראש ישיבה וכגבאי בית המדרש, שאותו בנה מכספו, ונחשב רב העיירה.
רבי נפתלי כיהן כראש החברה קדישא וכאב בית דין בעיר פוזן (כיום פוזנן בפולין). בעיר זו הותיר קמע בתוך ראש צבי, שנחשב בידי יהודי העיר ורבניה כסגולה מוצלחת נגד שרפה.
אחרי תקופת מה עבר לעיר פרנקפורט שבגרמניה, שם התעמק בחכמת הנסתר.
ביום חמישי (ולפי ספרים יהודים בשבת שאחריו) פרצה שרפה גדולה בפרנקפורט שמקורה בביתו ברובע היהודי, והעלילו על הרב כ"ץ שהוא הגורם לה. הוא הואשם בידי השלטונות הנוצריים בנזק שנגרם, ונאסר. הוא זוכה במשפט, לאחר שהוברר כי השרפה פרצה באשמת שוכר חדר שלו הלא יהודי, אך הוא נאלץ לעזוב את העיר בעקבות שמועות שהופצו שנמנע מכיבוי השריפה כדי לבחון את הקמיעות שלו, או שהצית אותה במסגרת כישופי קבלה.
מפרנקפורט עבר לפראג. סיפור השרפה הופץ ועבר גלגולים רבים במסגרת המלחמה נגד השבתאות, ומאוחר יותר מלחמת החסידים והמתנגדים ובעיקר מלחמת המשכילים והיראים, בעד ונגד הקבלה. לפי גרסה אחת השרפה בערה במשך יממה שלמה, האש כילתה 500 בתים בעיר, וכן 36 ספרי תורה, ארבעה יהודים אף נספו בשרפה, והרב הואשם בהצתת השרפה עצמה. ההאשמות כללו שימוש בקבלה נגד הצלב הנוצרי והעברתו באש. טענות אלו תורגמו מאוחר יותר להאשמתו בכך שהשרפה פרצה כתוצאה משימוש בקבלה מעשית ומאגיה שחורה, או האשמתו בכך שנמנע בזדון מקריאה לכבאים על מנת לבדוק את כוח קמעותיו. יהודי העיר לא הצטרפו להאשמות, ובהמשך להאשמתו באמונות תפילות או מאגיה שחורה, היו מי שפירשו זאת כתמיכת יהודי העיירה ברב ובהליכותיו.
בפראג שימש כרב בישיבתו של הרב דוד אופנהיים, ושם פגשו נחמיה חייא חיון, שהיה תלמיד-חבר לשבתי צבי. הרב כ"ץ רשם הסכמה לספרו של חיון.
בתו נישאה לאריה לייב, בנו של החכם צבי ואחיו של רבי יעקב עמדין הלוחם הגדול בשבתאות. בעת "פולמוס חיון" הרב כ"ץ הסכים עם החכם צבי על חרם נגד ספריו של חיון, והתכחש להסכמה שנתן, טען שהוטעה בידי חיון ואף חלה כתוצאה מכך בשנת ה'תע"ו נכדתו רחל, בת בנו מרדכי, נישאה לרבי יעקב עמדין, אף הוא בן החכם צבי.
כשנתיים מאוחר יותר, בשנת ה'תע"ח (סביבות 1718) החליט לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בדרכו, במהלך שהותו באיסטנבול שבטורקיה, שם נקבר.
צוואתו נדפסה על ידי הרב ירוחם מאיר ליינר.
יחסו לשבתאות.
בעקבות פולמוס חיון והתכתבות רבי משה חגיז עם מחותנו החכם צבי בעניין חיון, טען הרב כ"ץ שהוא הוטעה כשנתן את הסכמתו לספרו של חיון, אשר הראה לרב כ"ץ הסכמות של רבני איטליה לספריו, ושהדברים הרשומים בהסכמה בלשון שירית המעידים שקרא את הספר הם זיוף, והוא התנער ממנה. עוד בימיו היו שפקפקו באמיתות הדברים, אך מתוך כתביו ומכתביו המאוחרים בהם התבטא בחריפות נגד השבתאות נטו לראות בהם אמת.
יהודה ליבס במאמרו על הרב נפתלי כ"ץ טוען שיש רמזים חזקים לכך שאכן הרב כ"ץ נטה לדעות שבתאיות: הוא חתם על הסכמות על שני כתבים שבתאיים נוספים, אם כי חלק מהכתבים הם של מחברים שנחשדו בשבתאות ולא של שבתאיים, הקמע מפוזנן היה בתוך ראש צבי, ובכתבי אברהם קוואנקי, שבתאי מוצהר וידיד קרוב של הרב כ"ץ, נמצא תיאור אגבי של מפגש באוסטראה איתו ועם הרב השבתאי רפאל הכהן אשר הראה לרב כ"ץ תשובה של ישמעאל בנו של שבתי צבי והרב כ"ץ התפעל מכך, אם כי יש לחשוד בנאמנות סיפור זה.
כמו כן, ליבס מצא מאמרים בכתבי הרב כ"ץ, המתאימים לדעתו לכתיבה השבתאית, ואינם נמצאים בכתבי האר"י או בכתבי הקבלה האחרים המצוטטים בידו.
ספריו.
הספר "ברכת ה'" כולל את שני הספרים "סמיכת חכמים" המבאר את סמיכות המסכתות זו לזו, ו"קדושה וברכה" שהוא ביאורים וחידושים על הגמרא מסכת ברכות. [כך שמדובר בשלשה שמות לספר אחד]. שמו לדורות הונצח דווקא בשם הספר "סמיכת חכמים".
צאצאיו.