בינואר 2018 הייתה קתרין דנב בין מאה החותמות על מכתב שהתפרסם בעיתון 'לה מונד' היוצא נגד תנועת ה"MeToo" והאופן בו היא השפיעה על מעמדה של האישה, תפיסת המיניות והיחסים בין גברים ונשים.
קריירה במשחק.
דנב החלה את קריירת המשחק שלה עוד כנערה. בשנת 1957 היא שיחקה בתפקיד קטן בסרטו של אנדרה הונובל, "Les Collégiennes" יחד עם אחותה הצעירה סילבי, שהייתה שחקנית בילדותה כמו גם אחותה למחצה דניאל.
לאחר מכן הופיעה דנב בכמה סרטים של הבמאי רוז'ה ואדים. בשנת 1960 שיחקה בסרט בשם: "L'Homme à femmes", שם ראה אותה הבמאי ז'אק דמי, שלאחר מכן יהיה אחראי לפריצתה כשחקנית.
פריצת הדרך שלה חלה באמצע שנות השישים, כאשר שיחקה בסרט "מטריות שרבורג" בבימויו של ז'אק דמי (1964) ואחר כך ב"רתיעה" של רומן פולנסקי (1965) וב"יפהפית היום" של לואיס בוניואל (1967). סרטים אלו הפכו אותה לכוכבת בזכות עצמה, ואפשרו לה להחלץ מתדמית אחותה הקטנה של פרנסואז דורליאק, תדמית שגרמה לה במקור לצבוע את שיערה לבלונדיני ולאמץ את שם משפחתה של אמה. השתיים כיכבו בצוותא בסרט מצליח נוסף בבימויו של דמי, "העלמות מרושפור" (1967), שהוסרט זמן לא רב לפני מותה הטרגי של דורליאק בתאונת דרכים.
קתרין דנב המשיכה לקריירת משחק מצליחה הנמשכת גם במאה ה-21, כשתפקידיה הבולטים ביותר הם של נשים יפות ומרוחקות.
בשנת 2016 שיחקה לצד רוד פאראדו בסרט "עומד זקוף".
קריירה בתחומים נוספים.
דנב הופיעה בעירום פעמיים במגזין פלייבוי (ב 1963 וב 1965). בשנת 1986 דנב השיקה את הבושם שלה - "Deneuve".
בשנים 1985–1989, תמונתה שימשה כדי לייצג את מריאן, דמות אלגורית שמקורה במהפכה הצרפתית ומסמלת את החירות והתבונה. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 דנב שימשה כפרזנטורית של הבושם שאנל מספר 5, וגרמה לעלייה חדה במכירות הבושם בארצות הברית, עד כדי כך, שהעיתונות האמריקנית שנשבתה בקסמה, העניקה לה את התואר: האישה האלגנטית ביותר בעולם. בשנת 1983 חברת אמריקן הום פרודקטס שכרה את שירותיה כדי לייצג את קו מכירות הקוסמטיקה שלה. הצלם ריצ'רד אבדון צילם את הפרויקט הזה. דנב נחשבת במודל להשראה עבור המעצב איב סן-לורן אשר הלביש אותה בסרטים: Belle de Jour, La Chamade, La sirène du Mississipi, Un flic, Liza ו The Hunger.
בשנת 1992, היא נעשתה הפרזנטורית של קו מוצרי טיפוח העור של סן-לורן.
בשנת 2001 היא נבחרה לייצג את הפנים החדשים של לוריאל פריז. בשנת 2006 היא נבחרה להיות ההשראה של חברת מאק קוסמטיקס.
בשנת 2007 היא החלה להופיע בפרסומות חדשות למזוודות של חברת לואי ויטון.
במרץ 2013 היא נבחרה על ידי הגרדיאן לאחת מהמתלבשות הטובות ביותר מעל גיל 50.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הדרמה "בשלווה" של הבמאית עמנואל ברקוט הסרט הוקרן בבכורה ב-6 ביולי 2021.
דנב הייתה גם מעצבת של משקפיים, נעליים, כרטיסי ברכה ועוד.
דונלד פלזנס
דונלד פלזנס (באנגלית: Donald Pleasence; 5 באוקטובר 1919 - 2 בפברואר 1995) היה שחקן קולנוע בריטי. לזכותו נרשמו יותר ממאתיים הופעות בסרטי קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון.
ביוגרפיה.
פלזנס נולד בוורקסופ, נוטינגהאמשייר שבאנגליה לאליס ותומאס סטאנלי פלזנס. קריירת המשחק של פלזנס החלה בשנת 1939 בהפקה של "אנקת גבהים", אולם הופסקה בעקבות מלחמת העולם השנייה. בתקופת המלחמה שירת בחיל האוויר הבריטי והיה שבוי במשך שנה במחנה שבויים גרמני. פלזנס "שב" לתפקיד שנים מאוחר יותר, כאשר גילם את דמות הזייפן במחנה השבויים בסרט הבריחה הגדולה. ב-1959 הופיע בסרט הבט אחורה בזעם לפי המחזה של ג'ון אוסבורן.
פלזנס שב לשחק אחרי המלחמה, ראשו הקרח וקולו השקט אך רב העוצמה תרמו לליהוק החוזר שלו בשפע תפקידים של נבלים. המוכר בתפקיד הנבלים ששיחק בהם הוא תפקיד ארנסט סטאברו בלופלד בסרט "אתה חי רק פעמיים" (1967) מסדרת ג'יימס בונד, הופעה ששימשה השראה עיקרית לדמותו של ד"ר רשע בסרט "אוסטין פאוורס" בכיכובו של מייק מאיירס. הופעה בולטת נוספת של פלזנס הייתה בסרט "ללא מוצא" של רומן פולנסקי (1965) וב-1976 בתפקיד הימלר בסרט "הנשר נחת". ב-1978, פלזנס הופיע בסרט הראשון בסדרת סרטי האימה "ליל המסכות" בתפקיד ד"ר סם לומיס - תפקיד אותו שב לגלם בחמשת ההמשכים הבאים. הופיע גם בסרט במערב אין כל חדש. ב-1984 הופיע בסרט "השגריר" שצולם בישראל. בשנת 1985 שיחק בסרט האימה האיטלקי "Phenomena" של הבמאי דאריו ארג'נטו, בו גם שיחקה ג'ניפר קונלי כילדה.
חיים אישיים.
פלזנס נישא ארבע פעמים ונולדו לו חמש בנות, ששלוש מהן הפכו לשחקניות. בתו מאשתו הראשונה מרים ריימונד היא השחקנית אנג'לה פלזנס.
מותו.
פלזנס מת בשנת 1995 בצרפת בעקבות סיבוכים אחרי השתלת מסתם בלב. בן 75 היה במותו.
שרון טייט
שרון מארי טייט (באנגלית: Sharon Marie Tate; 24 בינואר 1943 – 9 באוגוסט 1969) הייתה דוגמנית ושחקנית קולנוע אמריקאית. היא נחשבה לאחת השחקניות והדוגמניות המצליחות ביותר בשנות ה-60 ואף הושוותה למרילין מונרו. ידועה כיום בשל הירצחה בידי הכת של צ'ארלס מנסון.
ביוגרפיה.
טייט נולדה בדאלאס, טקסס, הראשונה משלוש בנותיהם של פול, קצין בצבא האמריקאי, ודוריס טייט. בגיל חצי שנה זכתה טייט בתחרות יופי לתינוקות בדאלאס, אך הוריה לא רצו שהיא תמשיך בתחום עסקי השעשועים. עקב עבודתו של אביה, נדדה טייט בין ערים רבות בנעוריה והיה לה קושי ביצירת קשרי חברות. משפחתה תיארה אותה כביישנית וחסרת ביטחון.
באפריל 1960, עברה המשפחה לוונציה, איטליה ואת שנת הלימודים האחרונה בתיכון סיימה טייט בתיכון המקומי. היא הצטלמה לעיתון "כוכבים ופסים" והתפרסמה באיטליה. באותה שנה, הופיעה בפרק בסדרת הטלוויזיה של הזמר פאט בון שצולם בוונציה.
קריירה.
ב-1962, חזרה המשפחה לארצות הברית וטייט עברה ללוס אנג'לס. ב-1963, שיחקה טייט בסדרות "מיסטר אד" ו"הבוורלי הילבילים" בתפקידים קטנים.
בסוף 1965, קיבלה טייט לראשונה תפקיד ראשי בסרט "עין השטן". לטובת צילומי הסרט, היא עברה ללונדון ונשארה שם לאחר הצילומים, ובאותה העת הכירה את הבמאי רומן פולנסקי.
בשנת 1967 השתתפה בסרט הקולנוע המצליח "עמק הבובות", המבוסס על הספר רב המכר בשם זה של ז'קלין סוזן ובסרטו של פולנסקי "סלח לי, אבל אתה נושך את צווארי", קומדיה שחורה על ערפדים וציידי ערפדים כושלים, שם גם הכירה את רומן פולנסקי. על משחקה בסרט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "תגלית השנה". באותה שנה היא הופיעה בסרט "אל תעשה גלים".
בקיץ 1968, החלה להצטלם לסרט " לצידו של דין מרטין. בסרט היא שיחקה מרגלת וביצעה את כל הפעלולים בעצמה. כהכנה לסרט היא למדה אמנויות לחימה אצל ברוס לי.
בפברואר 1969, החלה להצטלם לסרט " שהיה לסרטה האחרון לפני מותה.
חייה האישיים.
ב-1963, היא החלה לצאת עם השחקן הצרפתי פיליפ פורקווט. הזוג התארס אך כשנה לאחר מכן הם נפרדו. ב-1964, הכירה את ג'יי סברינג, מלח לשעבר שהפך למעצב שיער בהוליווד. הוא הציע לה נישואין אך היא סירבה, עקב כך שהרגישה שאם תינשא לא יהיה לה זמן לקדם את קריירת המשחק. בסוף 1967, חזרה ללונדון ועברה לגור עם בן זוגה, רומן פולנסקי. היא נחשבה למודרנית בזמנה ובראיונות טענה כי זוג צריך להתגורר ביחד בטרם הם נישאים. הם נישאו ב-20 בינואר 1968 בצ'לסי, לונדון. בסוף אותה שנה, התעברה טייט והזוג עבר ללוס אנג'לס בפברואר 1969.
הירצחה.
ב-9 באוגוסט 1969 בסביבות השעה 22:30, פרצו ארבעה מחברי משפחת מנסון (טקס ווטסון, סוזן אטקינס, פטרישה קרנווינקל ולינדה קזביאן) לבית פולנסקי ורצחו את שרון טייט, שהייתה אז בחודש השמיני להריונה ועוד ארבעה אנשים אשר שהו בדירתה. טייט הפצירה ברוצחים לא לרצוח אותה עם התינוק ואף הציעה להם לקחת אותה בתור בת ערובה, אך אנשי הכנופיה דקרו את שרון 16 פעמים בצווארה ובבטנה ההרה. הגופות התגלו בבוקר למחרת על ידי אם הבית, ויניפרד צ'פמן. באותו הזמן רומן פולנסקי שהה באנגליה לצורך סרט אותו ביים, והיה אמור לחזור ב-12 באוגוסט, זמן קצר לאחר הרצח. פולנסקי, שבור ממעשה הרצח, שב לאירופה זמן קצר אחרי ההלוויה שהתקיימה ב-13 באוגוסט. רצח זה הותיר את ארצות הברית המומה ומזועזעת.
צ'ארלס מנסון ושותפיו נעצרו בספטמבר 1969 ונידונו לארבעה מאסרי עולם. כשנשאלו מה היה המניע לרצח, נענו כי זהות הקורבנות לא עניינה אותם אלא הבית בכתובת הספציפית, שהיה שייך קודם לכן למפיק המוזיקלי טרי מלצ'ר, מכר של מנסון. ב-1994, נהרס הבית ובמקומו נבנה בית חדש ומספרו שונה ל-10066.
סוזן אטקינס, אחת מהרוצחות, מתה בכלא ב-24 בספטמבר 2009.
מיה פארו
מיה פארו (אנגלית: Mia Farrow; נולדה ב-9 בפברואר 1945) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, אשר הייתה מועמדת לשבעה פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
נולדה בשם מריה דה לורדס וילריס-פארו בלוס אנג'לס שבקליפורניה, לג'ון פארו (במאי סרטים אוסטרלי) ומורין או'סאליבן (שחקנית המוכרת בעיקר בזכות תפקידה כג'יין בסדרת סרטי "טרזן").
פארו גדלה בבוורלי הילס, קליפורניה, בבית קתולי קתולי אדוק. היא תוארה על ידי משפחתה כילדה תמהונית ומלאת דמיון. שהייתה בת שנתיים, הופיעה לראשונה בסרט תיעודי קצר, "עיסוקים לא שגרתיים" (1947). בגיל תשע היא לקתה בשיתוק ילדים, במהלך התפרצות המחלה במחוז לוס אנג'לס. היא הוכנסה למחלקת בידוד בבית חולים, למשך שלושה שבועות, ובהמשך אמרה כי החוויה "סימנה את סוף ילדותה".