חיבורים נוספים שלו על הש"ס, דרושים וציונים הודפסו בגליונות המאסף בעריכת הרב בן ציון קואינקה, בין השנים ה'תרנ"ו - ה'תרס"ב.
בוה (מחוז)
מחוז בוה (בנאורית: Boe) הוא אחד מ-14 מחוזות נאורו.
מבחינה גאוגרפית, מחוז בוה ממוקם בדרום מערב האי נאורו. המחוז גובל מצפון במחוז אייוו, מדרום ביארן, ממזרח בבואדה ובמערב באוקיינוס השקט.
המחוז משתרע על שטח של 0.5 קילומטר רבוע, מה שהופך אותו למחוז הקטן בנאורו. אוכלוסייתו מונה 950 אנשים. גובה המחוז מעל פני הים הוא 5 מטר.
במחוז נולד נשיא נאורו בארון וואקה.
בית הכנסת בפלובדיב
בית הכנסת הספרדי ציון - קהל חדש (בלאדינו: Kal Nuevo/Muevo) הוא בית הכנסת היחיד הפועל בעיר פלובדיב בבולגריה ואחד מהשניים הפעילים בכל בולגריה.
היסטוריה.
יהודים התגוררו בפלובדיב מהמאה ה-2 ועד לשלהי המאה ה-6 וחזרו להתגורר בעיר מראשית המאה ה-13. לאחר תום מלחמת העצמאות של בולגריה הפכה פלובדיב לבירת המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית, ולעיר הגיעו כ-400 פליטים יהודים שנמלטו ממקומות אחרים מחמת הקרבות. בעיר התקיימה קהילה ספרדית גדולה וקהילה אשכנזית קטנה. ב-1892 מנתה הקהילה 2,696 נפשות. רובם התרכזו בשכונה היהודית שנקראה "אורטה מיזאר".
בראשית המאה ה-20 פעלו בפלובדיב 6 בתי כנסת.
בתקופה העות'מאנית ובשנים הראשונות שלאחר עצמאות בולגריה נהוג היה גם לקיים תפילות בביתן של משפחות נוטאבלים מקרב הקהילה אשר בביתן היה ארון קודש. מהן ניתן למנות את המשפחות: אסא, רומנו ומיטרני.
המבנה.
בית הכנסת ציון הוקם על חורבות בית כנסת שהיה קיים מראשית המאה ה-18. הוא נבנה בסגנון אדריכלי עות'מאני. במרכזו 4 עמודי תמך דמויי שיש התומכים בתקרה המעוטרת באופן דמוי כיפה. בסוף המאה ה-20 שוקם מבנה בית הכנסת והוא נותר היחיד הפעיל בעיר. בית כנסת ציון ובית הכנסת בסופיה הם היחידים הפעילים בכל בולגריה.
מייק ודייב מחפשים דייט
מייק ודייב מחפשים דייט (באנגלית: Mike and Dave Need Wedding Dates) הוא סרט מסוגת קומדיה-רומנטית שבויים על ידי הבמאי ג'ייק זומנסקי.
הסרט צולם בלוס אנג'לס ויצא לאור ב-8 ביולי 2016.
עלילה.
האחים מייק (אדם דווין) ודייב (זאק אפרון) הם אנשי מכירות של משקאות שתעלוליהם הורסים התכנסויות משפחתיות. חתונתה של אחותם גיני מתקרבת, וההורים שלהם אומרים להם שהם חייבים להביא בנות זוג לחתונה כדי להימנע מתעלולים. מייק ודייב מפרסמים הודעה לנשים שמעוניינות להיות בנות זוגם ולבוא איתם לחתונה שבהוואי. המודעה נעשית ויראלית.
בינתיים, טטיאנה (אוברי פלזה) ואליס (אנה קנדריק) הן בנות עצלניות שאוהבות להשתכר. טטיאנה רואה את המודעה של האחים בטלוויזיה ומחליטה כי טיול חינם היא החופשה שהן צריכות. הן מנקות את עצמן ומנסות להיראות מכובדות ונשיות. כדי לקבל את תשומת הלב של מייק ודייב, טטיאנה משליכה את עצמה מול מכונית נוסעת מחוץ לבר שבו האחים נפגשים עם נשים. לאחר מכן האחים חושבים שמייק הציל את חייו של טטיאנה, וכל הרביעייה יצאו לדייט. טטיאנה התחזתה למורה בבית ספר, ומפלרטטת עם מייק. אליס, שמתחזה למנהלת קרן גידור, חושבת שלשכב עם דייב הוא בדיוק מה שהיא צריכה להתגבר על הארוס לשעבר שלה, שעזב אותה מתחת לחופה. לאחר הדייט מזמינים האחים את אליס ואת טטיאנה להוואי, כפי שציפו.
בהוואי, טטיאנה ואליס מקסימות אל משפחת האחים, ובמקביל מייק וטרי, דודו הדו-מיני, מתחילים להתחרות על תשומת הלב של טטיאנה.
במהלך החופשה נוצרים שקרים ומריבות בין האחים בשל הגילוי שהבנות ניצלו אותם רק בשביל החופשה.
הכנסות.
הסרט היה בעל תקציב מוגבל בשווי $33מיליון דולר. הסרט זכה להצלחה רבה בקרב הקהל ואף הגיע להכנסה של $77 מיליון דולר.
צבי הירש הלר
רבי צבי הירש הלר (בכתיב מיושן: העליר או העללער; נודע בכינויו: ר' צבי הירש חריף; ה'תקל"ו, 1776 - כ"ה בתשרי ה'תקצ"ה, 28 באוקטובר 1834) היה ראש ישיבה בברודי ורבן של אונגוואר ובוניהד. בחודשי חייו האחרונים, רבה של אובן ישן. נודע בספרו "טיב גיטין".
ביוגרפיה.
נולד בזמושץ' שבפולין להינדל ולרבי אריה לייב הלר. אביו היה ראש בית הדין בזמושץ' ולימים ראש בית הדין בראווה. נישא לחיה בת הנגיד ר' חיים מראווה, אחי אשתו היה רבי מרדכי מארדוש ויינרב, ואחותה ליבא מאליה נישאה מאוחר יותר לרב שלמה קלוגר. לאחר נישואיו התגורר בירוסלב ולמד בבית המדרש המקומי עם הרב יעקב אורנשטיין.
בגיל צעיר מאוד התמנה כרבה של בריגל. הוא נמנה עם ה'מתנגדים' לחסידות אך נתן הסכמה לספר החסידי מאור ושמש. בשנת ה'תקע"ט (1819) התמנה כראש ישיבה בברודי, ישיבה שנפתחה בניסיון למשוך תלמידים מבני הקהילה כדי שלא ילמדו בבית הספר שעתיד היה לקום בעיר ברוח תנועת ההשכלה היהודית. בשל עלילה של ראשי בית הספר הריאלי, שהוא מלמד מספרים שנאסרו בידי הרשויות, גורש מן העיר בידי השלטונות.
היגר להונגריה והתמנה כרבה של אונגוואר. הוא היה מייסדה של ישיבת אונגוואר שברבות השנים הייתה לאחת הישיבות הגדולות בהונגריה. באונגוואר אסף לביתו את שלמה גאנצפריד שהתייתם בילדותו משני הוריו, והיה לתלמידו ולבן טיפוחיו. מאונגוואר הוזמן לכהן כרבה של בוניהד במקום רבי וולף בוסקוביץ'. אך לאחר כמה שנים חזר לאונגוואר. בתמורה לוויתור על רב העיר, שילמה קהילת אונגוואר את חובותיה של קהילת בוניהד שהסתכמו באלפיים זהובים. זמן קצר לאחר חזרתו לאונגוואר, עבר לכהן כרבה של אובודה (אובן ישן) שעדיין לא התאחדה לתוך בודפשט, משרה שהתפנתה עם פטירת הרב משה מינץ ועמדה פנויה. לדרישת קהילת אונגוואר שילמה קהילת אובודה את הסכום שנדרש לכיסוי חובותיה של קהילת בוניהד.
אך הוא לא האריך ימים באובן ישן, ונפטר בכ"ה בתשרי ה'תקצ"ה, 28 באוקטובר 1834. שנה לאחר פטירתו נישאה אלמנתו לרבי משה סופר, "החת"ם סופר".
בנו, הרב מנחם דב הלר, היה רבה של קהילת אלמאש בהונגריה (נפטר בשנת ה'תרי"ט).
צבי הירש העליר
צבי הירש חריף
רבי צבי הירש חריף היה כינויים של כמה ראשי ישיבה במאות ה-18 וה-19.
עיט המדבר
פאקש
צפע אירופאי
צפע אירופאי (שם מדעי: Vipera berus) הוא מין נחש ארסי ממשפחת הצפעיים. זהו נחש ארסי החי באירופה ואחד משלושת מיני הנחשים החיים בבריטניה.
נחש זה מצוי בכל מערב אירופה וכן מצפון אסיה ועד מזרח אסיה. הוא מצוי באזורי מחיה שונים, הוא בעל תפוצה רחבה ואינו בסכנת הכחדה.
אורכו של הצפע האירופאי בין 60–90 סנטימטרים ומשקלו בין 180-50 גרם. הוא בעל רצועות כהות עם קשקשים זהובים עד אפורים-כסופים. צפע זה הוא טורף הניזון בצעירותו מעכבישים וחסרי חוליות נוספים, ובהתבגרו - ניזון מצפרדעים, לטאות ונחשים קטנים, וכן מעופות ויונקים קטנים. צפע זה עוזר לאדם לווסת את אוכלוסיית המזיקים, כמו עכברים. הוא איננו אגרסיבי, ויכיש רק כאמצעי הגנה. עקב החפיפה הגבוהה עם האדם ישנם הרבה מקרי הכשה שלו מדי שנה. ואולם, ארסו חלש יותר משל רוב הצפעים, ועד עתה דווח רק על מספר מועט מאוד של מקרי מוות כתוצאה מהכשתו.
בית הכנסת בבובה מרינה
בית הכנסת העתיק בקרבת העיר בּוֹבָֿה מרינה בקלבריה הוא השני בקדמותו באיטליה אחרי בית הכנסת באוסטיה. קיומו נודע משרידי מבנהו המעידים על הקמתו במאה הרביעית לסה"נ ועל נטישתו במפנה המאה השביעית. בית הכנסת הזה אינו מוכר ממקורות כתובים, ואין מידע על אודות קהילה יהודית במקום.
היסטוריה.
שרידי בית הכנסת נחשפו באקראי בשנת 1983 במהלך סלילת כביש ארצי (106SS) ממזרח לעיר בּוֹבָֿה מרינה, בקרבת חוף הים היוֹני, סמוך לערוץ סן פסקואלה (San Pasquale). הממצא העיקרי שהתגלה בחפירות שנערכו באתר בית הכנסת, מלבד בסיסי קירות, הוא קטעי רצפת פסיפס, שבמרכזה מתוארת מנורה בת שבעה קנים. הקנים מופנים לעבר הקיר הדרומי-מזרחי, היינו – לכיוון ירושלים, בעוד בסיס המנורה, דמוי חצובה בת שלוש רגליים, פונה לצפון-מערב. מצדהּ הימני של המנורה מתוארים שופר ולולב, ומצדהּ השמאלי – אתרוג. באחד מריבועי הרצפה שנשתמר היטב מתואר "קשר שלמה" , שאינו סמל יהודי ייחודי. זיהוי בית הכנסת אושר על ידי הרב הראשי של רומא, אליהו טואף, שביקר באתר זמן קצר אחרי חשיפתו.
משרידי המבנה ניכר שבית הכנסת הכיל שני מרחבים – אולם תפילה ומבואה מרובעת. אולם התפילה בראשיתו היה רוחבי, וממדיו היו 5.5 מ' בכיוון התפילה ו-6 מ' בניצב לכך. החפירות הבהירו שהאולם שופץ בעשורים הראשונים של המאה השישית והוארך בכיוון דרום-מזרח בכמטר וחצי. בקיר הדרומי-מזרחי המחודש נבנתה גומחה מעוגלת ששימשה כמשוער כ"היכל", ולפניה הוגבה משטח הרצפה (בימה) והוקף במעקה אבן. רצפת הפסיפס הוגדלה לעבר הבימה. בפינה המזרחית של אולם התפילה, במחפורת, נמצא קנקן אגירה גדול-ממדים (דוֹליוּם, פיטס) ששימש כמשוער לגניזה. דוליום נוסף נמצא בחדר סמוך ובו מטמון של 3,079 מטבעות ברונזה המתוארכים למאות השלישית עד לתחילת החמישית לסה"נ. כמו כן נתגלו בסביבת המבנה שתי ידיות קנקנים נושאות טביעות חותם בצורת מנורה.
האתר, שבו נמצא בית הכנסת, זוהה כ-Scyle שעל חוף הים היוֹני, המוכרת מציוּנהּ במפת פויטינגר – תחנת מסחר על דרך החוף המוליכה מרג'ו די קלבריה (Rhegium הרומית) אל קרוטונה והלאה אל טאראנטו. בית הכנסת ניטש ותחומו נהרס במפנה המאה השביעית לסה"נ, ככל הנראה במתקפות הלונגוברדים. הימצאות בית הכנסת העתיק בבּוֹבָֿה מרינה מעלה שאלות באשר ליישוב היהודי בצד זה של איטליה – "יוון הגדולה" של העת העתיקה, חלק מהאימפריה הרומית ומחוז ספר בשליטת האימפריה הביזנטית עד המאה העשירית.