ג'אנג היה מודאג מכוחו הצבאי הגובר של וו פאיפו ועמדתו האנטי-יפנית שאיימה על תומכיו ביפן. באמצעות משבר פיננסי כעילה, הוא החליף את ג'ין עם ליאנג שיאי בדצמבר 1921. לאחר חודש, וו אילץ את ליאנג להתפטר והאשים אותו בהיותו פרו-יפני. הוא חשף את המברק של ליאנג שהורה לדיפלומטים הסיניים לתמוך ביפן בבעיית הריבונות בשאנדונג במהלך ועידת הצי של וושינגטון. ג'אנג יצר ברית עם דואן צ'ירוי וסאן יאט סן. שני הצדדים שלחו מברקים כדי לגייס את קציניהם ולהוקיע את אויביהם. ב-28 באפריל החלה מלחמת ז'ילי-פנגטיאן הראשונה. וו נלחם בצבא של ג'אנג וזכה בניצחון גדול שהכריח את ג'אנג לסגת למנצ'וריה.
לאחר מכן, החלה החבורה של ז'ילי במסע לאומי לשיקום הנשיאות עם לי יואן-הונג כנשיא. אף על פי שעברו רק שנתיים מאז הופל דואן, ממלא מקומו שו שיצ'אנג הוכרז כנשיא לא חוקי, מאחר שלפי הטענה הוא נבחר על ידי פרלמנט לא חוקי. הם דרשו שו וסון יאט סן יפרושו מתפקידם בנשיאותם היריבות לטובת ממשלה מאוחדת. וו שכנע את צ'ן ג'ונגמינג להדיח את סאן מגואנגג'ואו תמורת הכרה בשליטתו על גואנגדונג. קבוצה גדולה של חברי הפרלמנט הישן עברו חזרה לבייג'ינג כדי להוות קוורום שנתן לממשלה דימוי שהיא פועלת כפי שהיה לפני הרסטורציה של המאנצ'ו ב-1917.
הממשל החדש של לי היה חסר אונים יותר מאשר הראשון. פגישות הקבינט היו חייבות להיות מאושרות על ידי וו פאיפו. כוחו ויוקרתו ההולכים וגדלים של וו העצימו את הקצין הבכיר, קאו קון, אשר תיווך ביחסים בין השניים. קאו רצה להיות נשיא בעצמו, אבל וו ניסה לרסן את שאיפותיו. הנשיא לי ניסה ליצור קבינט המורכב ממומחים אבל הוא הרס אותו על ידי מעצר של שר האוצר על שמועות שווא שסופקו על ידי דוברי הפרלמנט.
קאו קון בילה את החודשים הבאים בקידום הנשיאות שלו על ידי ההצעה הגלויה לשלם חמשת אלפים דולר לכל חבר הפרלמנט שמוכן לבחור אותו. דבר זה יצר גינוי אוניברסלי, אך הוא נבחר בכל זאת והושבע עם חוקה חדשה, היחידה שהייתה רשמית עד 1947. הוא הזניח את חובותיו לנשיאות, והעדיף להיפגש עם הקצינים שלו מאשר עם הממשלה. תפקיד סגן הנשיאות שוב נשאר ריק כדי למסרו לידי ג'אנג זואולין, דואן צ'ירוי, או לו יונג-שינג, אבל אף אחד מהם לא רצה לקשור את גורלו עם הנשיא קאו.
בחודשים ספטמבר ובאוקטובר 1924, נערכו קרבות בין הפרובינציות על השליטה בשנחאי, ומאוחר יותר נעשה גם ניסיון הפיכה בביג׳ין, כאשר חלק מצבא פלג ז׳ילי הכניס את הנשא קאו למעצר בית, תוך כדי לחימה עם כוחותיו של וו שבאו לסייע לנשיא.
הממשלה הזמנית.
ב-2 בנובמבר נעשה הואנג פו נשיא בפועל לאחר בקשתו של פנג יושיאנג. הוא הכריז שהנשיאות של קאו קון בלתי חוקית, כי הושגה על ידי שוחד. כל חבר פרלמנט שהצביע לו היה נתון למעצר. חוקת 1923 בוטלה והוחלפה "בתקנות הממשלה הזמנית". פוי, מבית המלוכה, גורש מן העיר האסורה ונעשו כמה רפורמות אחרות. ז'אנג, שהיה מונרכיסט, התנגד לגירוש של יורש העצר והתנגד לממשלתו של הואנג. פנג וג'אנג הסכימו להפוך את דואן צ'ירוי לראש הממשלה הזמנית ולבטל את הפרלמנט הישן לצמיתות. למנכ"ל הזמני של הממשלה היו סמכויות משותפות של הנשיא ושל ראש הממשלה. הייתה לו היכולת לבחור את הקבינט שלו בחופשיות, ויכול היה לשלוט בלי מחוקקים. בעוד שבתאוריה היה זה מעמד חזק מאוד, לפועל היה דואן נתון לחסדיהם של פנג וג'אנג.
פנג, ג'אנג ודואן הזמינו את סון יאט סן לבוא צפונה כדי לדון באיחוד הלאומי. סון נסע לבייג'ינג אך מחלת סרטן הכבד שלו התקדמה. דואן כינס ועדה לשיקום השלטון שכללה 160 חברים ב-1 בפברואר. סון היה ספקני לגבי דואן וג'אנג שהשתעשעו ברעיון של קיסרות חדשה של פוי. סון נפטר בחודש מארס, והשאיר את חסידיו הדרומיים מחולקים.
דואן כינס את הממשלה הזמנית ב-30 ביולי, היה זה הכינוס האחרון של ממשלת בייאנג. דיונים בטיוטות חוקתית התקיימו מאוגוסט עד דצמבר, אך אף טיוטה לא אושרה מעולם כי פרצו קרבות מחדש נגד פנגטיאן. וו פיאפו כרת ברית עם ג'אנג נגד פנג כנקמה על ההפיכה שעשו קודם בביג׳ין.
הלחימה בין הפלגים הייתה קשה. פנג התפטר מתפקידו ועבר לברית המועצות, אך חודשים אחדים מאוחר יותר הוא נקרא לחזור לעמוד בראש חייליו. כשהסתבך המצב הפוליטי והצבאי, דואן החזיר את תפקיד ראש הממשלה כדי להוריד מעצמו את האחריות על המצב. המצב שיצא משליטה בעיר הבירה, הביא לטבח של 18 במרץ בבייג'ינג, שבו נרצחו מפגינים אנטי מילטריסטים. טבח זה הוביל למפלתו של דואן.
תחת לחץ כבד ניהל דואן ישיבה מיוחדת של בית המחוקקים הזמני, אשר העביר החלטה המגנה את הטבח. הדבר לא מנע מחיילי המורדים לפרק את המשמר של דואן ולהכריח את מנכ"ל הממשלה לברוח לשגרירות זרה. כשכוחותיו של ג'אנג כבשו מחדש את הבירה לאחר שבועיים, הוא סירב להחזיר את דואן, שאותו ראה כאופורטוניסט בוגדני. תושבי עיר הבירה סבלו מאוד במהלך הקרבות האלה מחיילי הכובשים שפגעו ואנסו אזרחים.
סוף הממשלה.
ג'אנג ושותפו וו לא הסכימו מי צריך להמשיך בתפקיד של דואן. וו רצה להחזיר את קאו קון כנשיא אבל ג'אנג התנגד בתוקף. מה שהביא לסדרה של ממשלות ביניים חלשות. השירות הציבורי התמוטט בשל הבזבוז וחוסר תשלום השכר. המשרדים הממשלתיים היו קיימים רק בשמם. היו התפטרויות המוניות של אנשי הממשלה, והנותרים נשארו בתפקידם בלחץ אנשי הצבא. החלקים היחידים שתפקדו בביורוקרטיה היו שירות הדואר, שירות מכס ותפקידים ממשלתיים שמולאו על ידי עובדים זרים. שום בית מחוקקים לא נוצר משום שהיה יקר מדי וקשה להרכיב.
ביולי 1926 יצאו הכוחות הדרומיים למבצע "המשלחת הצפונית". הם הביסו במהירות את צבאות וו וסאן צ'אפאנג. באפריל 1927 טיהר צ'יאנג קאי שק את הקומוניסטים מהצבא המהפכני הלאומי שלו והמבצע נעצר. עם תבוסתה של חבורת ז'ילי ועצירת המבצע של אנשי הדרום, השתלט ג'אנג דזוו-לין על ממשלת בייאנג באופן אישי תוך הכרזת ממשל צבאי. זו הייתה הפעם היחידה בה הייתה הממשלה בתואר של ממשלה צבאית מפורשת. ג'אנג הצהיר כי מטרת ממשלתו היא להביס את "האדומים" כדי להציל את המסורת והתרבות של סין. השירות הציבורי החל להשתפר והתחיל לפעול שוב. משרדי חיל הים והצבא התאחדו כדי ליצור את משרד הביטחון.
מושל גו-ג'ין ושאנשי, יאן שיאן, התקשר עם הלאומנים נגד בייג'ינג. ביוני 1928 החליט ג'אנג לנטוש את בייג'ינג ונרצח בידי היפנים. כוחותיו של יאן שיאן כבשו את העיר שהוביל להפלת ממשלת בייאנג. בייג'ינג שינתה את שמה לפיפינג עד סוף מלחמת האזרחים הסינית ב-1949. בנו של ג'אנג, ג'אנג צ'ו-ליאנג, הקים ממשלה גולה בראשותו של ראש הממשלה פו פו. עם זאת, עובדי מדינה רבים, כולל שרים ונשיאים לשעבר, כבר עברו לממשלה הלאומנית של ציאנג קאי שק. ארצות-הברית הפכה למדינה העיקרית הראשונה שנתנה את ההכרה בממשלה הלאומנית בנאנג'ינג ב־1 באוקטובר. יפן הייתה המעצמה הגדולה האחרונה שהכירה, משום שהם תיעבו את הגישה האנטי- יפנית של הקואומינטנג.
ג'אנג ניהל משא ומתן עם צ'יאנג קאי-שק כדי לסיים את הכפילות הפוליטית הזאת, פעולה שהובילה לאיחוד הצפון והדרום ב-29 בדצמבר 1928.
משפחת הענוים
משפחת הענוים (או מן הענוים, Anav, Dellmansi Piatell, degli umani, De Mansi) היא משפחה יהודית מיוחסת שחיה ופעלה ברומא. בני משפחה זו נודעו כרבנים ראשי ישיבות ופוסקי הלכה, ועוד. כמו כן חיברו בני משפחה זו ספרים שונים בעיקר בתחום ההלכה. על פי המסורת שהייתה בידי בני המשפחה, המשפחה הגיעה לרומא לאחר שהוגלתה מירושלים בידי טיטוס בזמן חורבן בית המקדש השני.
רקע.
אגדת ארבע המשפחות.
משפחת הענוים היא אחת מארבע משפחות ידועות ברומא שבאיטליה בימי הביניים, שלפי מסורת שנשתמרה בקרב בני המשפחות, משפחותיהם היו משפחות נכבדות מאצילי יהודה וירושלים, והוגלו על ידי טיטוס בראש הגולים בזמן חורבן בית המקדש השני; הם הובאו לרומא והובלו בחוצות העיר בראש השבויים, בשנת 71. מאז התיישבו בעיר ובניהם היו למשפיעים ביותר בקרב יהדות איטליה.
ארבע המשפחות אלו היו בעלי סמכות וחשיבות ברומא ונטלו חלק בתפקידים חשובים בעיר, ומבניהן של משפחות אלו נתפרסמו חכמים רבים כרבנים, ראשי ישיבות, פוסקי הלכה, חכמים, משוררים ופייטנים, סופרים ועוד.
ארבע המשפחות הן משפחת האדומים (Dei Rossi), משפחת התפוחים (de'Pomis באיטלקית, ובלטינית: De Pomi), משפחת הענוים (degli umani, De Mansi, Piatelli), משפחת הנערים הקרויה גם הבחורים (degli Adolescenteli), ויש הכוללים בתוכם אף את משפחת הזקנים (dello Vecchio באיטלקית, ובלטינית: De'Vechhi). במקורות אחרים מופיעה גם משפחות אחרות כמו משפחת הלטיפים, הדיינים, הרופאים, ומשפחת גליקו. עקבות משפחת "מן הזקנים" כנראה נעלמו.
בתחילת כתב-יד מחזור כמנהג בני רומא משנת ה'רע"ד (1514) נכתב:
משפחת הענוים.
בני משפחת הענוים.
כאמור, מבני משפחת הענוים התפרסמו רבים כרבנים ומחברי ספרים, מהם יודעים כיום:
עוד מבני המשפחה הידועים לנו:
שריפת התלמוד.
בימיהם של בני משפחת הענוים אירעה שריפת התלמוד הגדולה הראשונה שנערכה בפריז בט' בתמוז שנת ה'ד' ביום שישי, ערב שבת פרשת חקת – 25 ביוני 1244.
הייתה זאת תוצאה של משפט פריז, בו נאלצו חכמי היהדות בצרפת באותו הדור, ובראשם רבי יחיאל מפריז ורבי משה מקוצי, להתעמת עם חכמים נוצרים, בעקבות השתדלותו של תלמידו לשעבר של רבי יחיאל מפריז, המשומד ניקולס דונין. הוויכוח נסב סביב השאלה האם התלמוד מצווה על שנאת הגויים והנוצרים. התוצאה המתבקשת מה"הפסד" של היהודים בוויכוח הייתה שריפת התלמוד. ספרי התלמוד הובאו אל Place de Grève (כיום כיכר העירייה של פריז) בעשרים (יש מקורות המזכירים עשרים וארבע) עגלות ונשרפו שם.