החל משנות התשעים סערה בארצות הברית מחלוקת קשה בשאלת המחקר בתאי גזע - Stem Cells - עובריים. מחד, הייתה זו חזית המחקר הביולוגי, משום שמתאי הגזע הללו ניתן לייצר בסופו של דבר כל איבר וחלק בגוף האדם. מאידך, היו שראו בשימוש בתאים עובריים משום רצח, פשוטו כמשמעו ולא משנה באיזה שלב התפתחות נמצא העובר ממנו נלקחו אותם תאי גזע. באוגוסט 2001 הודיע הנשיא ג'ורג' בוש (הבן) על הקמת "המועצה הנשיאותית לביו-אתיקה", שמטרתה הראשונית הייתה לייעץ לו האם לממן את המשך המחקר בתאי גזע, אם לאו, אך היא הוסמכה לייעץ גם בכל שאר הבעיות הביו-אתיות. בראש המועצה הזו הועמד קס והוא גם היה זה שקבע את הרכבה בפועל. זו הייתה אחת הסיבות לכך שבפברואר 2002 כינה אותו השבועון U.S. News and World Report, "הפילוסוף של הנשיא".
מינויים למועצה של מתנגדי המחקר בתאי גזע ומתנגדי שיבוט אנושי גרם לכך שהיו כאלה שהאשימו את קס שהוא ממלא את המועצה, בכוונה, בשמרנים. קס מצידו טען שדווקא הוא הרכיב לראשונה מועצה מדעית מהסוג הזה, שנתנה מקום גם למתנגדי ההפלות ובכך איפשרה לכל מגוון הדעות בציבור האמריקאי, להשפיע בסוגיות הביו-אתיות, בניגוד לעבר.
קס כיהן כיו"ר המועצה עד אוקטובר 2005 והמשיך להיות חבר בה גם בשנתיים שלאחר מכן. בתקופת כהונתו כיו"ר המועצה היא הפיקה חמישה דו"חות שהיוו בעצם ספרים של ממש, בשורת סוגיות ביו-אתיות ציבוריות, בנוסף לדו"חות מורכבים פחות, הממליצים כולם לנשיא כיצד לנהוג בשורת נושאים הקשורים למחקר הביולוגי, שהיו במחלוקת בציבוריות האמריקאית.
בסוגיית המחקר בתאי גזע עובריים המלצת המועצה הייתה שלא להרוג עוברים לצורך ניסויים מחקריים, אלא המועצה המליצה להשתמש בעוברים מתים (שניתן עדיין להפיק מהם תאי גזע חיים), ליצור מעין עוברים מלאכותיים בהנדסה גנטית, וכן להשתמש בשיטות מדעיות אחרות, המאפשרות כולן הפקת תאי גזע או אפילו תאים מעוברים ממש, בלי לגרום להרג, כך שניתן יהיה מחד להמשיך במחקר ומאידך לעשות זאת ללא פגיעה בחיים. הסוגיה כולה נפתרה בסופו של דבר זמן קצר לאחר הוצאת דו"ח המועצה הרלוונטי, כשהומצאו שיטות להפקת תאי גזע מבני אדם מבוגרים (למשל הפיכת תאי עור חזרה לתאי גזע), במקום להפיקם מעוברים.
דעותיו.
קס ואשתו החלו את דרכם הפוליטית כאנשי שמאל. קס חונך מבית, כסוציאליסט ובאמצע שנות השישים, בעודו סטודנט לרפואה ואחר כך מתמחה, היו הוא ואשתו פעילי זכויות אדם במיסיסיפי שבדרום ארצות הברית. לדבריו, ההיכרות עם המעמד הנמוך, השמרני וההשוואה בינם לבין אנשי הרווארד ה"מתקדמים" גרמו אצלו לתחילתו של תהליך הדרגתי של מעבר ימינה, לכיוון השמרני יותר, שבמקרה שלו כלל גם התקרבות וחזרה ליהדות.
כבר ב-1967 החל קס להביע דעות שמרניות יותר. במכתב למערכת של וושינגטון פוסט, שכתב אותה עת, בעקבות מאמר על ההתקדמות המחקרית ב"שיבוט" בני אדם, הוא קרא להמשיך אמנם במחקר בכיוון זה, אולם בזהירות רבה מאוד, שמא נאבד את אופיינו האנושי עקב שינויים גנטיים שנעשה לעצמנו. בהמשך דרכו הוא אף כתב (יחד עם ג'יימס וילסון) ספר בעניין זה, שיצא לאור בהוצאת AEI ב-1998 - "The Ethics of Human Cloning". כיוון זה של שמרנות וזהירות בבדיקת ההשפעות החברתיות והמוסריות של ההתקדמות המדעית מאפיין אותו מאז ועד היום. הוא רואה עצמו כנאו-קונסרבטיבי ומושפע בהקשר זה מליאו שטראוס ואחרים. על פי השבועון U.S. News and World Report, קס נוטה לראות ולהדגיש דווקא את ההשלכות השליליות והחשוכות של הרפואה המודרנית.
בסוגיה הספציפית של מחקר בתאי גזע עובריים, הביע קס התנגדות למחקר תוך שימוש בעוברים ולחץ לפתח דרכים מדעיות חילופיות. הוא סבר שאין לראות בחיים של בני אדם, ולא משנה באיזה שלב הם, משום "משאב טבע" שאפשר לקצור או לכרות אותו, אך במקביל אין להפסיק או לפגוע במחקר חשוב כל כך. קס והמועצה לביו אתיקה בראשותו פעלו אכן למציאת הפשרות המתאימות לעניין זה, כמוזכר לעיל. הם בעצם סגרו את האופציה הקלה של שימוש בעוברים, אך לחצו ללא הרף לפיתוח שיטות אחרות, כך שהמחקר עצמו לא ייפגע ולחציהם היו ככל הנראה בין הגורמים לכך שהבעיה כולה נפתרה בעקבות ההתקדמות המדעית בנושא.
הרצאת ג'פרסון.
במרץ 2009 החליטה הקרן הלאומית למדעי הרוח, גוף פדרלי שהוקם במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח, להעניק לקס את הזכות לשאת את הרצאת ג'פרסון לאותה שנה. על פי הקרן, זכות זו נחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל הפדרלי האמריקאי לחוקר במדעי הרוח. קס נשא את הרצאתו בוושינגטון ב-21 במאי 2009. הוא קרא לה - Looking for an Honest Man: Reflections of an Unlicensed Humanist ובה הביע חלק מהשקפותיו דלעיל, לרבות הדעה כי המדע התרחק משורשיו האנושיים.
דו-אטומי
דו-אטומית
חסידות צ'רנוביץ'
בית העלמין היהודי העתיק בחברון
בית העלמין היהודי העתיק בחברון הוא בית עלמין יהודי פעיל מהעתיקים בארץ ישראל, השוכן בשכונת אדמות ישי שבתל רומיידה בחברון. בראש התל מצוי מבנה מהתקופה הצלבנית ובו נמצא על פי המסורת קברו של ישי אבי דוד המלך, וכן קברה של רות המואביה. אתר נוסף הנמצא למרגלות התל הוא מערת כוכים, עליה הוקם מבנה בו ממנו נוהגים לצפות על קברו של עתניאל בן קנז הקבור בחברון.
בעקבות מסורת זו נקבע סמוך למקום בית הקברות היהודי.
במרוצת השנים חולל בית העלמין פעמים רבות באמצעות ניפוץ מצבות, גנבת ציוד והצתות חוזרות ונשנות מצד פלסטינים.
היסטוריה.
אזכורים קדומים.
המקור הראשון שמזכיר את המקום הוא נוסע אלמוני תלמיד הרמב"ן שביקר בארץ ישראל בשנת ה'ן' (1290) וכתב אודות המקום באיגרת בשם תוצאות א"י:
בשנת רצ"ז (1537) נכתב בספר "ייחוס האבות והנביאים":
ר' גרשון בן ר' אליעזר סגל מספר באיגרת "ארץ הקודש" ה'שפ"ד (1624):
התקופה העותמאנית, הירדנית והמנדט הבריטי.
בתקופות אלו לא נמצאו עדויות על יחס או פעילות לאתר של ערבים (אף שהיסטוריונים ערבים כן מזכירים אותו) וגם בתקופה הירדנית לא התייחסו כלל למקום.
כאשר דנו שלטונות המנדט הבריטי בתוכנית החלוקה, תבעו היהודים זכות על המקומות הקדושים ברחבי ארץ ישראל. בשנת ה'תרצ"ז (1937) הוגש על ידי יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, מסמך המפרט את המקומות הקדושים ובהם "קבריהם המסורתיים של ישי אבי דוד ואבנר בן נר..."
לאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו שרידי הקהילה היהודית שחיה במקום לפני פרעות תרפ"ט לפקוד את קברי יקיריהם. בהגיעם למקום גילו כי ערביי חברון מחקו כליל חלקות שלמות וחיללו רבים מן בקברים. מחלקת הספרדים המאוחרת, מחלקת "קדושי תרפ"ט" ומהחלקה האשכנזית לא נשאר זכר. במקום החלקה הספרדית וחלקת "קדושי תרפ"ט" נטעו כרוב וגידולי שדה שונים ובחלקה האשכנזית נטעו גפנים ותאנים. השטח שהיה בשליטת הממשל הצבאי הועבר לידי משרד הדתות. כאשר הגיע לביקור בחברון שר הדתות ד"ר זרח ורהפטיג הזדעזע גם הוא ממצב בית העלמין המחולל, וכשמצא בחומת אבן שנבנתה באבני הקברים עצמות אדם, הורה לקצין הקשר של משרד הדתות לטפל מיד בליקוט העצמות ולקברן בכבוד במקום ולהפסיק את עבודת החקלאות במקום.
בבדיקה שנערכה בשנת ה'תשכ"ח עלה כי בחלקה האשכנזית ובחלקה הספרדית המאוחרת נפגעו המצבות בלבד והקברים עצמם נשארו בעומק הקרקע. בשל העובדה שקבורי חלקת "קדושי תרפ"ט" לא נקברו בעומק ובשל כך שעצי זית עתיקים שהיו בין הקברים נעקרו בהכשרת החלקה לשימוש חקלאי, היה חשש רב שחוללו הקברים עצמם. בבדיקות שנערכו בשטח אכן לא נמצאו עצמות אדם, אך כן נמצאו בשטח מספר עמודים אשר זוהו כשרידי הגדר שהקיפה את החלקה. בדיקות אלו בצירוף רמיזות של ערביי המקום אוששו את החשש שעצמות הקבורים הוצאו אך לא נמצא מי שיצביע על מיקומן הנכחי. כתוצאה מבדיקה זו הוחלט, בהתייעצות עם רבנים, להפסיק את החפירות ובמקום נבנתה מצבה לזיכרון. בשנת ה'תשל"ו התברר כי תוצאות הבדיקות היו שגויות וכי פרט למספר קברים אשר נבנה בית עליהם בתקופת השלטון הירדני, לא נגרם נזק נוסף.
חידוש הקבורה בשנת 1975.
בתקופה שבה התגוררו יהודים בבית הממשל הצבאי בעיר נפטר ילד מאחת המשפחות. אף על פי שלא הייתה התנגדות מצד הממשל לקוברו בבית העלמין העתיק, הוא נקבר בירושלים. משחודש היישוב היהודי בקריית ארבע, לא ניתן אישור ממשלתי לקבורה במקום. בשנת תשל"ה–1975 נפטר התינוק אברהם ידידיה נחשון – בנם של ברוך נחשון ושרה נחשון, ממחדשי הישוב היהודי בחברון ותושבי קריית ארבע – מוות בעריסה. אמו החליטה שכשם שהיה הראשון להימול בחברון מאז חודש היישוב היהודי, יהיה גם הראשון להיקבר בבית העלמין העתיק.
מסע הלוויה התקיים ביום כ"ב בתמוז תשל"ה ויצא מקריית ארבע לכיוון חברון בטנדר עם מניין גברים. ביציאה מקריית ארבע עצרו חיילים את השיירה בהוראת שר הביטחון שמעון פרס, שאסר את הקבורה בחברון. מפקד שהובא למקום הביע בפני האם שרה את צערו על אובדנה וביקש ממנה לקבור את בנה בירושלים או בקריית ארבע. כששאלה מדוע לא תוכל לקוברו בחברון היא נענתה על ידי המפקד "הרי את חברון יחזירו". שרה הבהירה שתתנגד לקבור את בנה לא בחברון והחלה לצעוד עם גופת בנה בזרועותיה לכיוון חברון. כעבור זמן מה הורה שר הביטחון להתיר את קיום הלוויה.
התינוק נטמן באזור הגדר הצפונית של חלקת "קדושי תרפ"ט" שבאותה תקופה היה זה המקום היחיד שניתן היה לקבוע בוודאות כי הוא נקי מקברים. עם קבורתו ניתנה הסכמה לחידוש הקבורה בבית העלמין. לצורך כך בוצעו בדיקות יסודיות לאיתור אזורים פנויים וכך נקבע כי ממזרח לחלקת "קדושי תרפ"ט" קיים אזור פנוי המשמש כיום לקבורה. באזור זה נקברו ספרי תורה בשנת ה'תשל"ז ובחנוכה ה'תשל"ח נחנך המקום בקברה של יהודית אלכסנדרוני מראשונות היישוב היהודי המחודש בעיר.