בשנת 1917 הגיע יחידות הקורפוס המדברי של צבא בריטניה בפיקודו של אלנבי לאזור תל גזר לאחר שהתקדמו במבצע רצוף ומהיר מרפיח דרך פלוג'ה, גדרה, ראשון לציון ורחובות. בתל גזר (מוצב אבו שושא) החזיק כוח מאסף טורקי חזק שנסוג עם התקדמות הקרב. ההתקפה של הבריגדה ה-22 על תל גזר נערכה כהתקפת פרשים והייתה חלק מהתקפה גדולה יותר שתכליתה לנתק בין הארמייה השמינית הטורקית, שנסוגה לכיוון מישור החוף, והארמייה השביעית שנסוגה לכיוון הר חברון וירושלים. ההתקפה תוכננה להרחיב את הטריז בין הארמיות ובכך להחלישן.
בשנת 1945 התיישבה באזור קבוצת גזר. ביוני 1948, בזמן מלחמת העצמאות, הותקפה הקבוצה בידי הלגיון הירדני, נכבשה ו־28 ממגיניה נפלו. בסופו של דבר נכבשו השטחים מחדש על ידי הפלמ"ח, ומאז הם מהווים חלק ממדינת ישראל. המועצה האזורית גזר נקראת על שם התל.
בשנת 2010 הוכרז התל כגן לאומי.
בשנת 2022, האתר הארכאולוגי והגן הלאומי נשרף לחלוטין בשרפה. על פי בדיקה ראשונית בשטח לא נפגעו בצורה דרמטית מונומנטים ארכאולוגיים באתר.
דלתון (פירושונים)
עדות
עדות היא מסירת תיאור של מאורע או נושא מסוים, על ידי מי שחווה אותם בצורה קרובה. עדות נמסרת במקרים אחדים:
עדות בבית משפט.
עדות בבית משפט ניתנת על-פי דיני הראיות.
עד מעיד בבית משפט על כל מה שקלט במישרין בחושיו (ראיתי את..., שמעתי קול נפץ..., חשתי חום רב... ). העד רשאי להעיד עובדות אלה בלבד. התרשמותו, דעותיו ומסקנותיו של העד מאותן עובדות פסולות בדרך כלל כראיה, בהיותן "עדות סברה".
עדות של עד מומחה, כגון רופא, פסיכולוג, שמאי וכדומה, שונה מעדות רגילה, מאחר שבית המשפט רשאי לקבל את המסקנות של המומחה העולה מהממצאים שלפיו.
עדות מפי השמועה.
עדות מפי השמועה או עדות שמיעה, משמעה דברים ששמע אדם מפי אחר. עדות מפי השמועה אסורה על פי דיני הראיות, למעט חריגים מסוימים, שכן האדם ששמע את הדברים אינו יכול להיחקר לגבי אמיתות תוכנם. צד להליך משפטי אינו רשאי להביא עד שיספר על דברים ששמע מפי אחר ולא קלט אותם בעצמו באופן בלתי אמצעי. החריגים הם, עדות על דברים שאמר אדם בעת אירוע אלימות. לדוגמה, אדם מוכה צועק "פלוני, מדוע אתה מכה אותי". אמירה זו תהיה קבילה גם אם תובא על ידי האדם ששמע אותה. כמו כן, אמירות המלוות מעשה או אמירות שנאמרות בעת אירוע מרגש, גם הן קבילות במידה ואדם כלשהו יעיד לגבי עצם אמירתן. הרציונל הוא שאמירות כאלה אינן חשודות כאי אמירת אמת עקב הנסיבות בהן הן נמסרות.
עדות מומחה.
מומחה הוא מי שעוסק בנושא שבמדע, במחקר, באמנות או במקצוע, ועדותו נדרשת כאשר יש להוכיח עניין שבנושאים אלה. לדוגמה: עדות מומחה רפואי שהוא רופא בתביעה לתשלום פיצויים בגין נזק גוף, או עדות מומחה שהוא גרפולוג בתביעה נגד צוואה מזויפת.
ככלל, עדות מומחה מוגשת כחוות דעת כתובה, ולבעל הדין הנגדי יש זכות להגיש חוות דעת נגדית. בדומה לעדות רגילה, הצדדים רשאים בדרך כלל לחקור מומחה על חוות דעתו. במקרים רבים ממונה מומחה "נייטרלי", על ידי בית המשפט, בהסכמת הצדדים או בלעדיה. מומחה כזה מכונה מומחה מטעם בית המשפט. מומחה שחוות דעתו נדרשת לשם הכרעה בין חוות דעת סותרות מכונה מומחה מכריע, ואם הוא ממונה בהסכמת הצדדים חוות דעתו באה במקום חוות הדעת המנוגדות. השימוש במומחים נפוץ באופן מיוחד בתביעות מסוגים מסוימים, כגון בתביעות רשלנות מקצועית או רשלנות רפואית. בתביעות נזיקין על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים יש חשיבות לחוות דעת רפואית, ומשום כך נקבעו סדרי הדין המיוחדים לפיהם הצדדים אינם מביאים עדויות מומחים מטעמם, אלא ממונה מומחה רפואי מטעם בית המשפט, זאת כדי לחסוך בעלויות ולייעל את ההליך.
יחידת מסה אטומית מאוחדת
יחידת מסה אטומית מאוחדת (Unified atomic mass unit) (כונתה בעבר גם יחידת מסה אטומית, AMU או amu) היא יחידת מסה המשמשת למדידת המסות של אטומים ומולקולות. כינויה החלופי של היחידה, דלטון (Dalton, סימן: Da), הוא על שם ג'ון דלטון.
סימנה של היחידה הוא u. היא שווה בדיוק ל- ממסתו של אטום של האיזוטופ פחמן-12, אשר מכיל 6 פרוטונים, 6 נייטרונים ו-6 אלקטרונים. יחידת מסה אטומית מאוחדת אחת שווה למסה הממוצעת המשוקללת של הפרוטון, הנייטרון והאלקטרון, דהיינו, חצי מסת הפרוטון ועוד חצי מסת הנייטרון ועוד חצי מסת האלקטרון, בניכוי פער המסה (אנרגיית הקשר הגרעינית לנוקליאון) של פחמן-12. יחידת מסה אטומית מאוחדת שווה בדיוק או kg.
יחידת מסה אטומית מאוחדת משמשת גם לציון מסה מולקולרית, שהיא המסה של מולקולה. לעיתים קרובות, מסתן של מולקולות גדולות, בפרט מולקולות אורגניות, מצוינת ביחידה של , המכונה גם קילודלטון (kDa). לדוגמה, מסת מולקולה של נוגדן מסוג IgG היא בערך . לאור גודלן של מולקולות אלו והעובדה שלעיתים הן אינן זהות זו לזו (כלומר, שתי מולקולות שונות של אותה תרכובת אורגנית עשויות שלא להכיל בדיוק את אותו הרכב של אטומים), הנתון עשוי להיות מקורב בלבד.
שינויים היסטוריים בהגדרת היחידה.
ב-1805 מצא ג'ון דלטון כי לאטומים מסה קבועה ואופיינית, כאשר האטום הקטן ביותר – מימן – הוא בעל יחידת מסה אחת. בכך סתר דלטון תאוריה, שהייתה נפוצה מאז ימי יוון העתיקה, כי לכל האטומים מסה אחידה. פרנסיס אסטון, ממציא הספקטרומטריה של מסה, הגדיר מחדש בתחילת המאה ה-20 את יחידת המסה המולקולרית כ- מהמסה של האיזוטופ חמצן-16. עד 1961, יחידת המסה המולקולרית בה נעשה שימוש בתחום הפיזיקה הייתה החלק ה-16 ממסתו של האיזוטופ חמצן-16, בעוד יחידת המסה המולקולרית בה נעשה שימוש בתחום הכימיה הייתה החלק ה-16 ממסתו הממוצעת של אטום חמצן (תוך התחשבות בשכיחות של איזוטופים שונים של חמצן, בעלי מסות אטומיות שונות).
ב-1961 אומצה ההגדרה הנהוגה כיום: יחידת מסה אטומית מאוחדת היא החלק ה-12 ממסתו של אטום פחמן-12. אחד הטעמים לבחירת פחמן-12 למטרה זו הוא התפקיד שממלאים איזוטופים שונים של פחמן בתיארוך ממצאים ארכאולוגיים (פחמן-14 דועך לפחמן-12 עם זמן מחצית חיים של שנים).
המרה של מסה אטומית או מסה מולקולרית למסה מולרית.
המסה האטומית או המסה המולקולרית של חומר, ביחידות מסה אטומית מאוחדת, שווה למסה המולרית של מול אחד של אותו חומר, בגרמים. שני הנתונים שווים בדיוק, לפי עצם הגדרתו של מספר אבוגדרו: "מספר חלקיקים השווה למספר האטומים המצויים ב-12 גרמים של פחמן-12". מכיוון שהמסה האטומית של פחמן-12 היא בדיוק , גם זאת לפי הגדרה, מובן כי קיימת זהות בין המסה המולרית של חומר, ביחידות g/mol, לבין מסתו האטומית או מסתו המולקולרית ביחידות u.
לדוגמה, אם מסתה של מולקולה אחת היא , מסתו של מול אחד, כלומר, מספר אבוגדרו של מולקולות כאלו, היא 150 גרם, לפי החישוב:
כאשר החומר הנמדד הוא מולקולה המכילה יותר מסוג אחד של אטום, יש לשקלל את שיעורי האטומים השונים שבתוך המולקולה כדי למצוא את מסתה המולקולרית והמולרית. לדוגמה, מים הם בעלי הנוסחה המולקולרית H2O, כלומר, כל מולקולה מכילה שני אטומי מימן ועוד אטום חמצן. מכיוון שרוב היסודות מופיעים בטבע כתערובת של איזוטופים שונים, שלכל אחד מהם מספר מסה ומסה אטומית שונה, יש להשתמש בנתון של משקל אטומי, או מסה אטומית יחסית (relative atomic mass). המשקל האטומי של מימן הוא . המשקל האטומי של חמצן הוא . לפיכך, המסה המולקולרית של מים היא
והמסה המולרית של מים היא .
עדות סברה
סמל סן פרנסיסקו
סמל העיר סן פרנסיסקו, כמו גם דגל העיר, מסמן את בנייתה של העיר לאחר הרס רב שנגרם לעיר סן פרנסיסקו על ידי איתני הטבע - שרפות ורעידות אדמה.
הסמל של העיר נבחר בשנות ה-50 של המאה ה-19 לאחר מספר רעידות אדמה שפקדו את העיר.
בסמל נראים שני פועלים - בצד אחד כורה, ובצד האחר מלח המחזיק בידו סקסטנט.
מאחריהם ניצב עוף החול, המסמל את העיר ומופיע אף בדגל העיר. העיר הרגישה הזדהות עם ציפור אגדית זו הנשרפת עד אפר ונולדת מחדש מן האפר, בעיקר לאחר רעידת האדמה של 1906 והשריפה הגדולה שפרצה בעקבותה. הסמל התייחס למספר שרפות בשנות ה-50 של המאה ה-19, אך קיבל רלוונטיות עוד יותר לאחר השרפה הגדולה.
מאחורי הפועלים ניתן לראות בסמל את מפרץ סן פרנסיסקו ובו מספר ספינות סוחר.
דגל סן פרנסיסקו
דגל העיר סן פרנסיסקו, כמו גם סמל העיר מייצגים את בנייתה המחודשת של העיר לאחר שריפות שנגרמו כתוצאה של רעידות אדמה. הדגל מתאר את עוף החול האגדי הנולד מחדש מן הלהבות ששורפות את העיר.
הדגל מסמל את השתקמות העיר לאחר כל אחת משש השריפות שפקדו אותה בין השנים 1849–1852 ונבחר לסמל בנייתה המחודשת של העיר אחרי רעידת האדמה של 1906 והשריפה הגדולה בעקבותיה אשר כילתה באש את מרבית בתי העיר. הדגל הפך לדגלה הרשמי של העיר ב-16 בדצמבר 1940.
מתחת עוף החול מופיע המשפט בספרדית:
שמשמעו:
בעת עיצוב הדגל היו אמורים להיות לו ציצות בצבע זהב המקיפים את הדגל. בשל טעות, בעת שהדגל נוצר, נתפר חלק זה מבד בצבע זהב, במקום בצורת ציצה, והמעטפת הפכה לחלק מהדגל. כיום, כאשר הדגל מוצג בתוך מבנים, נהוג להוסיף לו ציצה בצבע זהב המקיפה את המעטפת המוזהבת של הדגל.
היסטוריה.