ריצ'רד מייהו, צעיר לונדוני בעל עבודה משרדית משעממת וחברה בשם ג'סיקה, מתדרדר אל העולם האחר, "לונדון תחתית", המאוכלסת באנשים ש"נפלו בין החרכים של המציאות". לאחר שהציל את דֶלֶת, נערה שמצא מדממת ברחוב, הוא מגלה שביכולתה לפתוח ולנעול דלתות, גם במקומות בהם דלתות אינן קיימות, ולהגיע לכל מקום שתחפוץ. בהמשך, נתקל מייהו בהאנטר, הציידת הכי טובה בלונדון התחתית, וזו מסייעת לו לפגוש בשנית את דלת.
ריצ'רד מצטרף אל דלת, האנטר והמרקיז דה-קאראבס (שמסייע לדלת עקב חוב שהוא חב לאביה), כאשר איסלינגטון המלאך מבקש מהם למצוא מפתח בתמורה לעזרתו במציאת הרוצח שרצח את משפחתה של דלת. במהלך מסעם הם נתקלים במר קרופ ומר ואנדמאר שמנסים להרוג את בני החבורה ובבעיות נוספות.
בלייר האוס
בלייר האוס (באנגלית: Blair House) הוא בית ההארחה הרשמי של נשיא ארצות הברית לאורחיו המבקרים בבירה וושינגטון. הוא שוכן בשדרת פנסילבניה, במרחק קצר מן הבית הלבן.
תולדות הבית.
בלייר האוס המקורי נבנה בשנת 1824 ומהווה דוגמה של הסגנון הארכיטקטוני הפדרלי. הוא נבנה כבית מגורים עבור ג'וזף לובל, הרופא הראשי של צבא ארצות הברית. ב-1836 רכש אותו פרנסיס פרסטון בלייר, מוציא לאור של עיתון ויועץ קרוב של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. ב-1859 בנה בלייר עבור בתו וחתנו בית בצמוד לביתו. שני הבתים חוברו בהמשך למכלול אחד.
בשנת 1942 רכשה ממשלת ארצות הברית את הבית המאוחד על מנת שישמש כבית הארחה רשמי לאורחי הנשיא. הוא מיועד לאירוח ראשי מדינות המבקרים בארצות הברית (ואז מונף דגל מדינתם על הבית) אך משמש גם לצרכים פנימיים. כך, מספר נשיאים נבחרים של ארצות הברית ובני משפחותיהם התגוררו בבית בימים האחרונים שלפני כניסתם לתפקידם.
במשך מרבית תקופת כהונתו השנייה של הנשיא הארי טרומן (1949–1952) הוא התגורר בבניין, בשל השיפוצים הרבים שבוצעו אז בבית הלבן (למעשה נהרס תוכו של הבית הלבן ונבנה מחדש, במה שמכונה "שיקום טרומן"). אגפו המזרחי ואגפו המערבי של הבית הלבן המשיכו לפעול במהלך השיפוץ והנשיא טרומן נע מדי יום בינם לבין הבלייר האוס. ב-1 בנובמבר 1950 ניסו שני לאומנים פוארטוריקנים להתנקש בחייו של טרומן בעת שהותו במבנה. לוחית זיכרון נקבעה בבניין לזכר השוטר לזלי קופלט, שנהרג באותה התקפה.
כיום הבלייר האוס הוא מכלול של ארבעה מבנים, ששלושה מהם צורפו למבנה המקורי. שטחו הכולל מגיע ל-6,500 מטרים רבועים, ולמעשה הוא גדול מזה של הבית הלבן. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 נערך בו שיפוץ נרחב. המבנה האחרון שצורף אליו הוא בית טרוברידג' – מבנה ששימש כבניין משרדים ממשלתי ומצוי כעת בשיפוץ לקראת הסבתו לבית הארחה לנשיאי ארצות הברית לשעבר בעת ביקוריהם בוושינגטון (כיום הם מתארחים במבנה סמוך, הנפרד ממכלול בלייר האוס).
בשנת 1966 צורף המבנה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית וב-1973 הוכר כאתר היסטורי לאומי .
בספטמבר 2020 התארח בבית בנימין נתניהו בעת הגעתו לקראת טקס החתימה על הסכמי שלום עם בחריין ואיחוד האמירויות הערביות.
תכולת הבית.
מכלול בית ההארחה כולל 119 חדרים ובהם:
הבלייר האוס מנוהל על ידי משרד הממונה על הפרוטוקול, שהוא מדור במסגרת מחלקת המדינה של ארצות הברית.
לעולם לא עולם
פונקציה מרומורפית
פונקציה מֶרוֹמורפית היא פונקציה שהיא הולומורפית בכל המישור המרוכב מלבד בנקודות בקבוצה של קטבים מבודדים. כל פונקציה כזו יכולה להירשם כיחס של שתי פונקציות הולומורפיות כאשר הפונקציה שבמכנה היא לא הקבוע אפס. להפך, כל מנה כזו היא פונקציה מרומורפית. במקרה כזה, הקטבים הם (חלק מ)הנקודות בהן מתאפסת הפונקציה שבמכנה.
הגדרה מתמטית.
עבור תת-תחום formula_1 של המספרים המרוכבים (משמע formula_2) הפונקציה formula_3 תיקרא מרומורפית ב-formula_1 אם יש קבוצה בדידה של נקודות formula_5 כך ש-formula_6 אנליטית בקבוצה formula_7 וכל הנקודות בקבוצה formula_8 הן או נקודות סינגולריות סליקות או קטבים של הפונקציה.
בניסוח שונה, פונקציה מרומורפית בקבוצה formula_1 היא פונקציה מ-formula_1 לתוך הספירה של רימן שהיא הולומורפית בכל נקודה - גם בנקודות שתמונתן היא formula_11 ושהיא אינה הפונקציה הקבועה המקבלת את הערך formula_11.
ממדים גבוהים.
עבור יריעות מרוכבות בממד גבוה, מגדירים פונקציה מרומורפית בתור מנה של שתי פונקציות הולומורפיות.
רצח מתוך רחמים
הומולוגיה
עיטוף ממוכן
עיטוף ממוכן היא מערכת שתכליתה להכניס מכתבים למעטפות.
הכנסת מכתב למעטפה היא פעולה קלה לביצוע כאשר מדובר במכתב אחד, אך כאשר מדובר באלפי מכתבים, כפי שבנק, למשל, שולח מדי יום, יש צורך בפתרון ממוכן. התהליך המבצע את כל הפעולות הכרוכות בהכנסת מכתב למעטפה (ואלה אינן מעטות: קיפול, פתיחת המעטפה, הכנסה למעטפה, הדבקה ועוד) נקרא "עיטוף ממוכן".
בדרך כלל יתקבל החומר המודפס משני מקורות אפשריים:
המעטפות (מעטפות חלון או מעטפות רגילות) מודפסות אף הן בבית דפוס, ומובאות למפעל העיטוף.
תהליך.
התהליך מתבצע באמצעות מכונות. לצורך ההסבר נדון בכל מכונה לחוד, למרות שהיום ניתן למצוא מכונות אחדות המבצעות מספר תהליכים ברצף.
שורת תהליכים זו מהווה את העיטוף הממוכן, תהליכים אלו מתקצרים בהרבה כאשר מכונות משוכללות מבצעות מספר תהליכים ברצף.
חברת "פיליפסברג" האמריקאית הייתה חלוצת מכונות העיטוף. היא הוסיפה במסלול אחד גם את התלישה והקיפול והשאירה את המדבקות, לחברת "קירק-רודי" שפיתחה מכונות מדבקות בעלות מהירות גבוהה.
חברת "קרן" השווייצרית פיתחה מכונות עיטוף מהירות ביותר המבוססות על עקרון עבודה שונה אולם חסרונן היה חוסר גמישות בהחלפת מוצרים לעיטוף.
המכונות שנמנו עד כה הן מכונות תעשייתיות מהירות ביותר, אולם קיימות מכונות משרד קטנות המבצעות קיפול ועיטוף למסמך אחד, והן בערך בגודל של מכונת צילום משרדית.
תחליפים לעיטוף.
כתחליף לעיטוף מקובלת גם הטכניקה של משלוח מכתב ללא עיטוף: המכתב עצמו מקופל ושוליו מודבקים זה לזה, כך שרק כתובת הנמען גלויה. בצורה זה ניתן לשלוח את המכתב ללא מעטפה. לצורך הפעלת טכניקה זו קיימת מכונת קיפול מיוחדת המצוידת בראשי מריחת דבק מתוזמנים אלקטרונית, והללו מורחים את הדבק לאורך רצועות מוגדרות וכך מקופל הנייר, נמרח בדבק ומהודק למבנה הדרוש (מכונה דומה מאוד מייצרת מעטפות).
חוברות נהוג לשלוח גם כשהן עטופות בשקית פלסטיק (במקום במעטפת נייר), כשעליה מודבקת מדבקה עם כתובת הנמען, או בשקית שקופה שבתוכה דף ובו הכתובת. המכונה המבצעת פעולה זו היא מכונה המייצרת את שקית הפלסטיק סביב החוברת, כך שאין כאן תהליך הכנסה (עיטוף) אלא כיסוי שורה של חוברות בפס פלסטיק והדבקתו באמצעות חום, תהליך הנקרא הלחמה.
iMac (איי-מק) היא סדרת מחשבי מקינטוש נייחים של חברת אפל.
היסטוריה.
האיי-מק המקורי הוצג לציבור ב-7 במאי 1998 על ידי אפל והחל להמכר באוגוסט אותה שנה. המחשב נחשב לחידוש בעיצוב מחשבים באותה תקופה. המחשב היה מעוצב בקופסת "הכל באחד" (All In One) שקופה, שבה הצג והמעבד משולבים בתוך אותה קופסה. צבעו של המחשב היה כחול שקוף. האחראי לעיצובו היה ג'ונתן אייב.
האיי-מק היה הצעד החשוב הראשון בשינוי הכיוון באפל לאחר חזרתו של סטיב ג'ובס לתפקיד המנכ"ל הזמני בחברה. לבד מעיצובו החדשני ופורץ הגבולות, שהוליד שורה ארוכה של חקיינים לדגמיו וצבעיו השונים, סימן האיי-מק גם את המעבר של אפל מסגירות לפתיחות בחומרה. זה היה המחשב הראשון בו זיכרון קריאה בלבד (ROM) נטען מקושחה פתוחה ולא משבב מיוחד. המחשב גם היה הראשון שצויד ביציאות USB שהיו תקן תעשייתי, במקום יציאות ADB או Geoport שהיו בלעדיות לחברה. אפל גם השמיטה במחשב זה את כונן התקליטונים (לטובת כונן תקליטורים) ואת יציאת הסקאזי.
העיצוב החדשני והנטישה החד-משמעית של חומרה ישנה הפכו בשנים הבאות לכיוון שתעשיית המחשבים כולה פסעה בעקבותיו. האיי-מק באותה שנה היה הדבר הגדול והחשוב ביותר בעולם המחשבים. האידאולוגיה שעמדה מאחורי האיי-מק הייתה מחשב שבתוך דקות ספורות מהוצאתו מהקופסה הוא פועל ומתחבר לרשת האינטרנט (אמנם האיי-מק הגיע עם ספר הוראות, אלא שספר הוראות זה הוא למעשה כרטיסיות של שישה שלבים הדרושים להפעלת המחשב) אפל זכתה לקרדיט על תרומתה המכרעת לצמיחת השימוש בהתקני USB, אשר משולבים היום כמעט בכל מחשב בתעשייה. מבחינתה של אפל, השימוש בחומרה ובחיבורים מקובלים בתעשייה אפשר לרוב יצרני ההתקנים החיצוניים (כמו מדפסות, סורקים, כבלים, כוננים, דיסקים, עכברים, מקלדות, וכדומה) למכור את תוצרתם למשתמשי מקינטוש ופיסי כאחד, בלי צורך בהתאמות מיוחדות בחומרה.המחשב נחשב למחשב המקינטוש הראשון שזכה להצלחה מסחרית כלשהי בקרב הציבור הרחב עם 4.5 מיליון דגמים מקוריים או משופרים של האיי-מק נמכרו במהלך השנים מאז הצגתו. אפל המשיכה לעדכן את המחשב עם הוספת כונן תקליטורים הכולל צורב, קורא DVD, קורא וצורב DVD (הנקרא Superdrive), חיבורי FireWire ורישות AirPort (הידוע כ-WiFi). אפל עדכנה גם את צבעי המחשב והוציאה דגמים בצבעי דובדבן, תות שדה, קלמנטינה, ענב, לימונית, שלג, כתמים דלמטיים, כריזנטמה, גרפיט, ועוד.
בינואר 2002, בשינוי חדש מהעיצוב הקיים, הוציאה אפל דגם חדש של האיי-מק, שכלל מסך שטוח הנישא על זרוע מתכווננת המחוברת למחשב לבן בדמות חצי ביצה. ייצורו של הדגם המקורי הופסק במרץ 2003. באוגוסט 2004 הציגה אפל דגמים חדשים של האיי-מק, עם עיצוב שונה, כשהמחשב כולו משולב בחלק האחורי של מסך מחשב שטוח בגודל 17 ו-20 אינץ'. עיצוב חדש זה תרם לקפיצה משמעותית במכירות דגמי האיי-מק.