ב-10 באפריל 1941, הקים הצי הקיסרי את הצי האווירי הראשון, אשר הכיל את כל שבע נושאות המטוסים של הצי היפני, נושאות מטוסים קלות ו-474 מטוסים. היה זה כוח נושאות המטוסים הגדול בעולם. נושאות המטוסים נשאו על סיפונן שלושה סוגי מטוסים: מטוסי קרב, מפציצי צלילה ומפציצי טורפדו. עם תחילת הלחימה באוקיינוס השקט, מנה הצי 10 נושאות מטוסים וכ-600 מטוסים.
פעילות.
קידו בוטאי.
קידו בוטאי ("Kido Butai" (機動部隊) הייתה פלגת נושאות המטוסים העיקרית של הצי, שעל סיפונה פעל הצי האווירי הראשון. פלגה זו הוקמה במיוחד על מנת להוביל את ההתקפה על פרל הארבור, תחת פיקודו של תת-אדמירל צ'ואיצ'י נאגומו, בדצמבר 1941. בהתקפה זו, כללה הפלגה שש נושאות מטוסים (אקאגי, זואיקאקו, היריו, שוקאקו, סוריו וקאגה), שעל סיפוניהן 450 מטוסים, ועוד מספר רב של כלים מלווים.
קידו בוטאי השתתפה אף בקרב מידווי, ב-4 ביוני 1942. בקרב זה ספגה הפלגה מכה קשה כאשר ארבע מתוך שש נושאות המטוסים הוטבעו. לאחר קרב זה, ב-14 ביולי 1942, פורק הצי האווירי הראשון ושאריותיו צורפו לצי היפני השלישי.
סיום הפעילות.
הצי האווירי הראשון הוקם מחדש ב-1 ביוני 1943. כחלק מתוכנית אסטרטגיה חדשה, קבעה הממשלה היפנית כי הצי ייפרס באיים הקוריליים, איי בונין, איי מריאנה, איי קרוליין, מלאיה, אינדונזיה ובורמה, ויהווה את הכוח העיקרי בתוכנית ההגנה על הטריטוריות היפניות. אולם, לאחר התבוסה בקרב ים הפיליפינים, שונתה התוכנית, והצי האווירי הראשון נפרס מחדש בפיליפינים. באוקטובר 1944, תקפו מטוסי הצי האמריקאי את בסיסי הצי האווירי הראשון בפיליפינים, כמבצע מקדים לנחיתה על האי לייטה, וצמצמו את מספר מטוסיו לכ-30 מטוסים בלבד. מפקד הצי באותו זמן, תת-אדמירל טקיג'ירו אונישי, החליט לנצל את שארית המטוסים למתקפות קמיקזה.
לקריאה נוספת.
Thorpe, Donald W. Japanese Naval Air Force Camouflage and Markings World War II, Fallbrook, CA: Aero Publishers, Inc., 1977.
אברהם שרמן
הרב אברהם חיים שרמן (נולד בתשעה באב תש"א, אוגוסט 1941) הוא דיין חרדי ישראלי, כיהן כחבר בית הדין הרבני הגדול.
ביוגרפיה.
נולד בבני ברק למשפחה דתית-לאומית. אביו, יוסף, בוגר ישיבות ליטא, היה מורה בחינוך הממלכתי-דתי. אמו מלכה, מפעילות תנועת אמונה, בתו של הרב משה אקסלרוד, שהיה רב העיירות בליוב וז'לובין, מחסידיו של הרבי הרש"ב. אחיה הוא הדיין הרב גדליהו אקסלרוד.
התחנך בבית הספר של החינוך העצמאי בבני ברק. לאחר מכן למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, והמשיך את לימודיו בישיבת חברון. נישא ללאה קוק, בתו של הרב רפאל קוק רבה של טבריה, ונכדתו של הרב שמחה מנדלבוים. שעל שמו נקרא שער מנדלבאום. לזוג 9 ילדים. לאחר נישואיו שימש כרב צבאי.
בשנות השבעים פנה ללימודי דיינות. למד במכון אריאל. במשך שנים שימש דיין בבית הדין בתל אביב, ובשנת 1998 מונה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. פרסם מאמרים רבים בתחום המשפט העברי.
מתגורר בבני ברק. משמש כרב של הקהילה הדתית-לאומית "סגולה" בבני ברק.
גיסו הוא הרב שמחה הכהן קוק.
פרשת הגיורים.
במאי 2008 קבעו שלושה מדייני בית הדין הרבני הגדול, בראשות הרב אברהם שרמן, פסק דין כי יש לפסול את כל הגיורים שנעשו משנת 1999 על ידי הרב חיים דרוקמן, שעמד בראש מערך הגיור. הפסק ניתן בעקבות גיוריה של אשה בבית הדין לגיור בראשותו של הרב דרוקמן, שבית הדין באשדוד ביטל את תוקפו לאחר שהתברר כי האישה אינה שומרת מצוות. האשה ערערה לבית הדין הגדול, ולאחר שדן בנושא אישר את הפסק, ובעקבותיו הוציא פסק המבטל את תוקפם של גיורי מערך הגיור של הרב דרוקמן.
בעקבות תלונה שהגיש הרב דרוקמן קבעה נציב תלונות הציבור על שופטים, טובה שטרסברג-כהן, כי הרב שרמן הסתמך "על תיק עלום שלא הוצג כראיה" והמליצה להדיחו, המלצה שנתמכה על ידי שר המשפטים דניאל פרידמן, אך הוועדה למינוי דיינים לא אישרה המלצה זו. בסוף 2008 פנה היועץ המשפטי מני מזוז לבג"ץ, וביקש מהם לפסול את החלטות בית הדין הרבני באשדוד ובית הדין הרבני הגדול ולהכיר בגיוריו של הרב דרוקמן. בסוף 2012 בג"ץ מתח ביקורת חריפה על פסקי הדין של הרב שרמן והרב עטיא, אולם נמנע מלבטלם שכן הם כבר בוטלו על ידי בתי הדין האזורי בתל אביב.
דב איסר הכהן קוק
הרב דב איסר הכהן קוק (נולד בב' בתשרי ה'תשי"ז, 7 בספטמבר 1956) הוא מקובל ישראלי המתגורר בטבריה. חיבר למעלה ממאה וחמישים ספרים בתורת הנגלה והנסתר.
ביוגרפיה.
נולד לשושנה ולרב נחום קוק, מרבני העיר רמת גן ובנו של הרב רפאל קוק, רבה של טבריה.למד בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז', שם התקרב למשגיח רבי יחזקאל לווינשטיין ולאחר נישואיו פנה ללימודי קבלה. בשנות השמונים עבר הרב דב קוק לטבריה. הוא מתגורר בדירה שהייתה של סבו ולומד בבית המדרש הצמוד ששימש גם הוא את הסב. סביבו התקבצו תלמידים, רובם בעלי תשובה. אף שהוא אשכנזי-ליטאי, הוא מתפלל בנוסח עדות המזרח ובהגייה ספרדית. שיטתו משלבת את תורות הרמח"ל, תנועת המוסר והתניא. בחלק מהתפילות הוא משלב כלי נגינה והקדיש נאמר גם הוא בניגון. הרב קוק נוהג לשמש כשליח ציבור בחזרת הש"ץ. בשנת 2006 עלה הרב קוק להר הבית.אשתו היא הרבנית הדרשנית לאה קוק, בתו של הרב יצחק זילברשטיין, העומדת במרכז הסרט התיעודי "התיקון". בנם הבכור נשוי לבתו של הרב יוסף אפרתי.
סגנון חייו של הרב קוק סגפני. הוא עטוף בכמה טליתות-קטן, לובש בשבתות בגדי לבן, וסדר יומו כולל שעות רבות של תפילות ולימוד. עיקר לימודו עוסק בסוגיות התלמוד, אולם הוא מקדיש שעות רבות גם ללימוד קבלה.
חיבר למעלה ממאתים ספרים על התורה, על הש"ס ועל התפילה. בשנת ה'תשע"ט הוקם מכון "שפתי כהן" המוציא לאור את כתביו.
בעקבות טענות על בעיות בגיטין שערך, פסק בית הדין הרבני האזורי בטבריה כי אסור לו לערוך גיטין, וכי "מי שערך גט אצל הרב קוק צריך להגיע לבית הדין הרבני טבריה לצורך הסדרת הגט מחדש". הרב קוק קיבל את פסק בית הדין והודיע שקיבל על עצמו לא לסדר גיטין.
עיוני משה
אייל שיינר
אייל שיינר (נולד ב-4 ביוני 1967), הוא רופא ישראלי, פרופ' במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים סורוקה ומנהל מחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים. בעבר שימש פרופ' שיינר כסגן מנהל בית החולים סורוקה וכיו"ר ועדת ההתמחות בו.
ביוגרפיה.
שיינר נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. השתתף בתוכנית הטלוויזיה החינוכית הדוברמן החברמן ("דובי דוברמן"). הוא למד בתיכון קלעי גבעתיים. את שירותו הצבאי מילא שיינר בנח"ל ובחיל המודיעין בשנים 1985–1988. בוגר (MD) הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1995, את התואר סיים בהצטיינות. את הסטאג' סיים בבית החולים סורוקה בשנת 1996. זכה בפרס מתמחה מצטיין בשנת 1999 וסיים את ההתמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית חולים סורוקה בשנת 2003.
ב-2005 זכה שיינר במלגת פולברייט, השתלמות באוניברסיטת רש שבשיקגו באולטרסאונד.
משנת 2007 שיינר הוא דוקטור (PhD) באפידמיולוגיה ובריאות הציבור.
בשנת 2009 מונה לפרופ' לגינקולוגיה ובשנת 2012 מונה למנהל מחלקת יולדות ד' בבית החולים סורוקה. הדריך מעל 60 סטודנטים בעבודת ההתנסות המחקרית (בתואר MD) ו-18 מתמחים (מגינקולוגיה, פתולוגיה, רדיולוגיה, רפואה פנימית, דרמטולוגיה, אורולוגיה, אורתופדיה, ואף אוזן גרון) מבית החולים בחצי שנת מדעי היסוד בהתמחות. בשנים 2015-2014 היה סגן מנהל בית החולים סורוקה ויו"ר ועדת ההתמחות בו.
אייל שיינר נשוי לד"ר עינת שיינר, רופאה תעסוקתית והם הורים לארבעה ילדים.
פרסומים ומאמרים.
שיינר פרסם מעל 360 מאמרים בעיתונים מדעיים, מהם 308 מחקרים מקוריים, 31 מאמרי סקירה, 12 תיאורי מיקרה ו-10 מאמרי מערכת. בנוסף, הוא כתב 26 פרקים בספרות מדעית.
הספר "אפידמיולוגיה פרינטאלית" של שיינר כעורך בודד, בהוצאת NOVA SCIENCE וכן ערך עוד שמונה ספרים מדעיים.
שיינר חבר מערכת של 4 עיתונים בהם Archives of Gynecology and Obstetrics, BMC Pregnancy and Childbirth ומבקר של כ-40 עיתונים מדעיים נוספים.
לגיון הכבוד (צרפת)
נמל התעופה המלך פהד
דו&quot;ח המאחזים
אוליביה ויליאמס
אוליביה ויליאמס (באנגלית: Olivia Haigh Williams; נולדה ב-26 ביולי 1968) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. היא מופיעה בסרטי קולנוע בריטים ואמריקאים.
ביוגרפיה.
ויליאמס נולדה בשכונת קמדן טאון שבעיר לונדון. שני הוריה הם עורכי דין. היא למדה ספרות אנגלית בניוהם קולג' שבקיימברידג' ואחר כך למדה שנתיים בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק. הצטרפה ללהקת הרויאל שייקספיר קומפני, ושיחקה אתם במשך שלוש שנים.
במסגרת הרויאל שייקספיר קומפני הופיעה ויליאמס בסטרטפורד אפון אייבון ובלונדון. ב-1995 השתתפה בסיור הופעות בארצות הברית בהצגה השייקספירית "ריצ'רד השלישי" בכיכובו של איאן מקלן. הופעתה החשובה הראשונה על המסך הייתה ב-1996 כשגילמה את דמותה של ג'יין פיירפקס בסרט הטלוויזיה "אמה" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בשנת 1997 בסרט "הדוור", שאליו נבחנה על ידי קווין קוסטנר. ב-1998 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "המרוץ לצמרת של מקס פישר" של וס אנדרסון. אחר כך הופיעה בדמות אשתו של ברוס ויליס בסרט שובר הקופות "החוש השישי". מאוחר יותר היא גילמה פרודיה של הדמות בסיטקום הבריטי " Spaced".
ויליאמס הופיעה במספר סרטים בריטים כמו "לאקי ברייק" (2001), "לב חצוי" (2002) וב"לחנך את ג'ני" (2009). על תפקידה ב"לב חצוי" זכתה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי כשחקנית הטובה ביותר. עוד הופיעה בעיבוד קולנועי ל"פיטר פן" כגברת דרלינג. ב-2006 שיחקה בסרט "X-מן: המפלט האחרון" בתפקיד ד"ר מוירה מק'טגרט.