מפקדת כוחות המילואים של הצי (NAVRESHQ) ממוקמת בבסיס הצי בקוויבק סיטי ואחראית על 24 דיוויזיות מילואים של הצי ברחבי קנדה. בסיס זה גם משמש אכסניה לבית הספר הימי של הצי. כוח האדם של מילואי הצי עומד על 4000 איש.
ג'יימי פרסלי
ג'יימי אליזבת פרסלי (באנגלית: Jaime Elizabeth Pressly; נולדה ב-30 ביולי 1977) היא שחקנית, דוגמנית ומעצבת אופנה אמריקאית. הידועה בשל תפקידה כג'וי טרנר בסיטקום של NBC "קוראים לי ארל", עבורו זכתה בפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב. לאחר מכן כיכבה בסיטקום של CBS "ממי" בתור ג'יל קנדל.
ביוגרפיה.
פרסלי נולדה בקינסטון, קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. לה אח ואחות. היא למדה התעמלות וריקוד במשך 11 שנים. כבר בגיל 14 שימשה כדוברת של סוכנות הדוגמנות שבה הייתה רשומה, והחלה לזכות בהכרה כדוגמנית, בעיקר בארצות הברית, אך גם באיטליה וביפן. לאחר שהוריה התגרשו, עברה לגור בקליפורניה עם אמהּ, ושם גם למדה בתקופת בית הספר התיכון, ממנו נשרה. היא עשתה זאת כי בגיל 15 רצתה לטוס לחוזה דוגמנות שקיבלה ביפן, ועל כן הצליחה לפנות לבית משפט כדי שיכריז על עצמאותה מהוריה.
קריירה.
כדוגמנית.
פרסלי הצטלמה בעירום לגיליונות מרץ 1998 ופברואר 2004 של המגזין "פלייבוי", וכן לגיליון מאי 2006 של המגזין "Allure". ב-2003 הופיעה ברשימת 100 הנשים הסקסיות בעולם של פלייבוי. באותה שנה השיקה ליין של הלבשה תחתונה על שמה, "J'Aime", שמאוחר יותר התרחב לתחומי לבוש נוספים.
כשחקנית.
תפקידה הקולנועי הראשון של פרסלי היה בשנת 1997, במותחן הארוטי "פוייזן אייווי: הפיתוי החדש", שם היא גילמה את דמותה של ויולט, בחורה אובססיבית ונהנתנית. ב-1998 שיחקה לראשונה בסדרת טלוויזיה, "". בנוסף ב-1998, שיחקה בסרט קומדיית הנעורים "לא יכולים להתאפק". ב-1999 שיחקה בתפקיד דוטי מתיוס בסרט "שועל המדבר" ובאותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ג'ק וג'יל", בה גילמה את דמותה של אודרי הרקדנית. בשנת 2000 השתתפה בסרט הקומדיה הרומנטית "100 בנות". ב-2001 כיכבה בסרט הפרודיה הקולנועית על סרטי הנעורים, "קטע מהסרטים". בנוסף ב-2001, שיחקה בסרט הקומדיה "ג'ו דירט".
בשנים 2005–2009 היא שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרה הקומית "קוראים לי ארל" ברשת NBC, בתפקיד ג'וי טרנר, גרושתו של ארל. על תפקידה זה הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי, בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית, ובשנת 2007 אף זכתה בפרס. ב-2008 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה. הייתה גם מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה ב"קוראים לי ארל".
בנוסף ב-2008, דיבבה את דמותה של גברת קוויליגן בסרט הקולנוע המצויר "הורטון שומע מישהו".
ב-7 באוקטובר 2006 היא הייתה מנחה אורחת בתוכנית המערכונים "סטרדיי נייט לייב". עוד קודם לכך היא התארחה בתוכנית "MADtv", שם גילמה את הילרי קלינטון, בפרודיה על "קוראים לי ארל", שבה ג'ורג' בוש מכין רשימה של כל המעשים הרעים שביצע בעבר, ואז מתקן אותם זה אחר זה. כמו כן, היא התארחה בפרק בסדרה "מכושפות".
בשנת 2013 היא התארחה בקומדיית המצבים "שני גברים וחצי" לשני פרקים בתור תמי. בנוסף, התארחה בסדרה "מליסה וג'ואי" בתפקיד אורח בתור מרדית', ודיבבה בפרק אחד בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב".
מאז 2014 משחקת בתפקיד מרכזי בסיטקום "ממי" ברשת CBS, בתור ג'יל קנדל, מאז עונתה השנייה של הסדרה.
עיסוקים אחרים.
בין השאר, הופיעה גם עם להקת הפופ הפוסיקט דולז, וכן השתתפה במספר וידאו קליפים של אמנים אחרים, ביניהם "Girls of Summer" של להקת הרוק אירוסמית', ובגרסת הכיסוי של להקת הרוק מרילין מנסון ל-"Tainted Love".
במאי 2006 היא הנחתה את טקס פרסי הרוק של ערוץ המוזיקה VH1.
חיים אישיים.
בשנים 2000–2001 בן זוגה היה עמיתה לסדרה "ג'ק וג'יל", השחקן האמריקאי-יהודי סיימון רקס. באוקטובר 2006, לאחר 9 שנות היכרות ושנה וחצי של זוגיות, היא ובן זוגה, ה-DJ אריק קאלבו (אריק קיוביצ'י), התארסו. ב-11 במאי 2007 ילדה פרסלי את בנם הבכור, דזי ג'יימס קאלבו. אולם ב-2008 הם נפרדו. בין השנים 2009–2011 הייתה נשואה לעורך הדין, סימראן סינג. ב-2017 ילדה בנים תאומים מבן זוגה, חמזי חיג'זי.
בראיון שנתנה למגזין "אסקווייר" ב-2006 סיפרה פרסלי, כי היא כמעט קנתה כרטיס לטיסה באחד המטוסים שהתרסקו לתוך מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר, אך התחרטה ברגע האחרון, בגלל השעה המוקדמת שבה יצאה הטיסה.
סיפרה בראיונות שכנערה סבלה מבולימיה לתקופה קצרה.
מפקדת הכוחות הימיים של קנדה
יוסי ביילין
יוסף (יוסי) ביילין (נולד ב-12 ביוני 1948) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים ישראלי, שימש כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל, וכיושב ראש מפלגת מרצ-יחד. ד"ר למדע המדינה.
את רוב דרכו הפוליטית עשה במפלגת העבודה, כבן טיפוחיו של שמעון פרס. בהיותו סגן שר החוץ, יזם את השיחות עם הפלסטינים שהבשילו בסוף ל'הסכם אוסלו'.
ביוגרפיה.
ביילין נולד ב-1948 בפתח תקווה וגדל בתל אביב-יפו בבית שומר מסורת ­ליברלי, בנם של צבי וזהבה ביילין, ילידי פולין. בגיל בר המצווה אימץ אורח חיים דתי באופן קפדני יותר, אך לא חבש כיפה. למד בגימנסיה הרצליה בעיר. שירת בצה"ל כאלחוטן והשתתף במלחמת ששת הימים בסיני במסגרת חטיבה 8. במלחמת יום הכיפורים (1973) שירת כחייל מילואים במפקדה ברמת הגולן ובשל טראומה אמונית בעקבות המלחמה, עזב את אורח חייו הדתי.
היה עיתונאי בעיתון "דבר" בשנים 1969–1979, כשבמקביל למד באוניברסיטת תל אביב. שימש כדובר מפלגת העבודה בשנים 1977–1984. בשנת 1981 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב על עבודה שנושאה "חיכוכים בין דוריים בשלוש מפלגות בישראל", בהדרכתו של פרופסור יונתן שפירא. עם סיום הדוקטורט לימד באוניברסיטת תל אביב עד מינויו למזכיר הממשלה בשנת 1984.
תחילת הקריירה הפוליטית.
בזמן כהונתו של שמעון פרס כראש ממשלה, בשנים 1984–1986, שימש מזכיר הממשלה, והיה אחד מחבורת בני טיפוחיו של פרס (שכונתה "הבלייזרים"), וכללה בין השאר גם את נמרוד נוביק, אמנון נויבך, ישראל פלג ואורי סביר. אחרי הרוטציה בראשות הממשלה, כשפרס עבר למשרד החוץ, מונה ביילין למנכ"ל מדיני של המשרד. בתפקידו זה פעל להתרחקות ממשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, לו היו קשרים חמים עם ישראל.
בשנת 1988 נבחר לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה, יחד עם חברי "השמינייה", בהם חיים רמון, אברהם בורג, ועמיר פרץ. כיהן כסגנו של פרס במשרד האוצר, ואמר ש"נצטרך להתרגל לחיות עם 6–7 אחוזי אבטלה". במרץ 1990 היה מראשי מתכנני החלפת ממשלת האחדות השנייה בממשלה בראשות העבודה, במה שכונה אחר כך על ידי יצחק רבין "התרגיל המסריח". רבין גם כינה אותו בעקבות כך "הפודל של פרס". בזמן שהות מפלגת העבודה באופוזיציה הקים עם יאיר הירשפלד ורון פונדק את הקרן לשיתוף פעולה כלכלי (ECF), שסייעה לו רבות בפעולותיו המדיניות לפני ניצחון "העבודה" בבחירות 1992.
הסכמי אוסלו, ויוזמת ז'נבה.
עם הקמת ממשלת רבין השנייה, נתמנה לסגן שר החוץ, שוב תחת פרס. במסגרת זו יזם את המגעים של הירשפלד ופונדק עם הפלסטינים שהובילו לגיבוש הרשמי של הסכם אוסלו. - מפגשים לא פורמליים עם נציגי אש"ף שמטרתם הסכם מדיני. אלו החלו ב-20 בינואר 1993, עם ביטול החוק אשר אסר מפגשים כלשהם עם אש"ף. במגעים אלו נוסחו עיקרי ההבנות שבאו אחר כך לידי ביטוי בהסכמים הרשמיים. ביולי 1995 נתמנה לשר הכלכלה והתכנון, ופעל לסגירת משרד זה. בתקופה זו גיבש עם מחמוד עבאס (אבו מאזן) את "הבנות ביילין-אבו מאזן" כבסיס להסדר קבע אפשרי בין ישראל ומדינה פלסטינית. ההסכמים מעולם לא נחתמו, אך היוו בסיס ליוזמות אחרות. יוזמת ז'נבה הייתה הצעת הסכם קבע ישראלי-פלסטיני שאותו ניסחו צוותים לא רשמיים בראשות יאסר עבד-רבו ויוסי ביילין, בפיקוח ובתמיכת ממשלת שווייץ. המסמך נחתם בשנת 2003 והוא מתבסס לדברי יוזמיו על מתווה קלינטון מדצמבר 2000. היזמה לא אושרה בידי גורמים רשמיים.
לאחר רצח יצחק רבין כיהן ביילין בממשלת שמעון פרס כשר במשרד ראש הממשלה, ובאותה תקופה עסק גם ביחסי ישראל עם יהדות העולם, ועם ארצות הברית בפרט. הוא עורר עליו תרעומת רבה כאשר קרא לבחון מחדש את אופי היחסים, ואת מרכזיות התרומה הכספית לישראל בהם. במקביל הציע לייסד מפעל שיממן לכל צעיר יהודי מחוץ לישראל ביקור בישראל במסגרת מאורגנת כמתנת העם היהודי. בעקבות יוזמה זו הוקם בשנת 1999 פרויקט תגלית.ביוני 1997 התמודד על ראשות מפלגת העבודה והגיע למקום השני אחרי אהוד ברק, לפני שלמה בן-עמי ואפריים סנה. בתקופה זו החל לפעול למען יציאה חד-צדדית של צה"ל מלבנון, דבר שהתממש בתקופת ממשלת ברק.
במשרד המשפטים, והמעבר למרצ.
בממשלה שהרכיב ברק מונה ביילין לשר המשפטים, אף שהוא חסר השכלה משפטית. התעמת עם נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק באופן ששרי משפטים אחרים נמנעו ממנו. כך גם "נתפס" ביילין כשהוא מתחזה למבקר מזדמן, מוסווה במשקפי שמש כהים, באולם הדיונים של שופט עתיר תלונות וטענות אתיקה, כדי לעקוב אישית אחר התנהלותו "בשטח".
בהמשך התפטר ביילין מהכנסת על מנת לפנות מקום לבא אחריו ברשימה לכנסת אלי בן-מנחם. לאחר פרישת המפד"ל וש"ס מממשלת ברק הופקד גם על משרד הדתות, והצביע על הצורך בסגירתו (המשרד פורק לבסוף בממשלת שרון השנייה, אך הוקם מחדש בידי הממשלה שלאחריה). עם נפילת ממשלת ברק היה מראשי המתנגדים להצטרפות מפלגת העבודה לממשלת שרון, וייסד ביוני 2002 את תנועת שח"ר (שלום, חינוך, רווחה).