ביום האירוע, שרר מזג אוויר קר בפריז והטמפרטורה הייתה מתחת ל-0 מעלות צלזיוס. כן בשאן דה מארס, הפארק בו נמצא מגדל אייפל, נשבה רוח בעצמה חזקה. למקום הגיעו מספר שוטרים על מנת לשמור על הסדר. מפקד המשטרה והגורם האחראי למתן ההיתר לביצוע הניסוי, לואי לפין , הצהיר, לאחר האירוע, כי ההיתר ניתן אך ורק לביצוע ניסוי באמצעות בובות, והמשטרה לא ידעה על כוונותיו האמיתיות של רייכלט. עם הגעתו למגדל, הודיע רייכלט כי בכוונתו לבצע את הקפיצה בעצמו. בראיון מאוחר יותר סיפר אחד מחבריו שליוו אותו במעלה המגדל, כי רייכלט הסתיר את כוונתו לקפוץ בעצמו עד לרגע האחרון.
כשהתחוור לחבריו על כוונותיו, הם ניסו לשכנעו להשתמש בבובה במקום זאת, תוך שהם מפצירים בו כי תהיינה עוד הזדמנויות נוספות לקפוץ בעצמו. כן, הסבירו לו כי יש לבטל את הניסוי מסיבות בטיחותיות עקב חוזקה של הרוח. עם זאת, רייכלט התבצר בעמדתו לבצע את הקפיצה בעצמו. רייכלט הודיע לסובביו כי כישלונותיו הקודמים לא מרתיעים אותו והוא בטוח שחליפת המצנח תפעל היטב. כשנשאל על ידי העיתונאים אם תכנן לנקוט אמצעי זהירות נוספים, כגון שימוש בחבל בטיחות, השיב כי אין לו בכך צורך, שכן מצנחו בטוח לחלוטין, ושימוש בעזרים נוספים יטיל ספק ביעילותה של המצאתו.
גסטון הרוויו, ממציא צרפתי אחר שנכח במקום, ניסה גם הוא להניא את רייכלט מלבצע את הקפיצה. הרוויו הסביר לרייכלט כי המצנח זקוק לזמן כדי להגיע לפתיחה מלאה, ואילו השניות המעטות שתעבורנה מהקפיצה לקרקע לא יספיקו לצורך נחיתה בבטחה. יתרה מזאת, הציג הרוויו לרייכלט גם התנגדויות טכניות אחרות לקפיצה, אשר רייכלט לא יכול היה לספק להן תשובה מספקת. לבסוף השיב רייכלט: "אתה הולך לראות איך ה-72 קילו שלי והמצנח שלי יתנו לך את התשובה הטובה ביותר".רייכלט הקדיש זמן מה כדי לדון עם השוטרים בגודל שטח הנחיתה הנדרש. רק לאחר שהמשטרה נענתה לדרישותיו, הוא עלה במדרגות למפלס הראשון של המגדל. בזמן עלייתו במדרגות נרשם עיכוב נוסף כאשר השומר מנע את כניסתו. לה פטיט פריזיאן דיווח כי השומר ניסה גם הוא להניאו מביצוע הקפיצה, מהחשש שהאירוע יסתיים באסון. לעומת זאת, לה פיגארו דיווח כי העיכוב נבע מכך שלא היה בידי רייכלט עותק של ההיתר והשומר נאלץ להמתין לקבלת אישור טלפוני ממפקדיו.
בשעה 8:00 הורשה רייכלט להיכנס למפלס הראשון של המגדל עם שני חבריו ועם צלם קולנוע, כאשר צלם נוסף הוצב סמוך למרגלות המגדל כדי לתעד את הנחיתה. רייכלט, פנה אל הקהל, הרים את ידו וצעק: "À bientôt" (נתראה בקרוב). בכל אותו הזמן המשיכו חבריו לנסות להניאו מלבצע את הקפיצה, אך רייכלט היה אטום מלשמוע.
בשעה 8:22, כשראה קהל של כ-30 עיתונאים וצופים סקרנים, הכין רייכלט את החליפה לצניחה, עלה על שרפרף שהוצב על שולחן ליד המעקה הפנימי, בגובה של קצת יותר מ-57 מטרים מעל הקרקע כשהוא פונה לנהר הסן. לאחר בדיקת כיוון הרוח באמצעות זריקת פיסת נייר, הניח רייכלט רגל אחת על מעקה הבטיחות, היסס במשך כ-40 שניות, ואז קפץ למטה. לפי עדויות חבריו, בטרם קפיצתו, היה רייכלט רגוע ומחויך. רייכלט נפל לכמה שניות לפני שפגע באדמה הקפואה למרגלות המגדל. פגיעתו של רייכלט הותירה בקרקע שקע בעומק של 15 סנטימטר.
רגלו הימנית וזרועו נמעכו, גופו ספג שברים בגולגולת ועמוד השדרה, והוא דימם מפיו, אפו ואוזניו. כשהצוות הרפואי הגיע אליו, רייכלט כבר היה מת ועיניו היו פקוחות לרווחה. גופתו הועברה לבית החולים נקר שבו הוכרז רשמית על מותו. לאחר מכן, הועברה גופתו לתחנת המשטרה. בשנת 2009 פורסם בליברסיון כי מהנתיחה שלאחר המוות עלה כי רייכלט מת מהתקף לב עוד במהלך נפילתו.
אחרית דבר.
האירוע הטרגי גרר התעניינות רבה בציבור. ביום למחרת האירוע, עיתונים רבים הקדישו לכך את העמודים הראשונים עם צילומים. חלק מדיווחים העלו השערות בדבר מצבו הנפשי של רייכלט. איש לא הניח שהוא התאבד, אך רבים תיארו אותו כאדם שנהג בפזיזות או בטיפשות. עיתונאי אחר הציע שרק חצי מהביטוי "גאון מטורף" חל על רייכלט. מצד שני, אחד מחבריו של רייכלט, טען שהוא חש לחץ רב מהקפיצה והתבטא בביטחון על מנת למשוך נותני חסות, לצורך הפקת רווחים.
מותו של רייכלט היווה את תאונת הצניחה הראשונה מאז מותו של צ'ארלס לרו בשנת 1889. יומיים לפני קפיצתו הקטלנית של רייכלט, ב־2 בפברואר 1912, צנחן אמריקני בשם פרידריך ר. לאו, צנח בהצלחה מפסל החירות - מגובה של 68 מטר מעל פני הים ו-46 מטר מבסיס הפסל.
לאחר מותו של רייכלט נמנעו השלטונות מלהעניק היתרים לקפיצות נוספות ממגדל אייפל. כן, הערימו השלטונות קשיים על מתן היתרים באופן כללי לניסויי תעופה, הגם שלא היו מעורבים במגדל.
בשנים הבאות, בוצעו ממגדל אייפל מספר קפיצות ללא היתר. בשנת 2005, נהרג גבר נורווגי לאחר שניתקה החופה ממצנחו בעת שניסה לקפוץ מהמגדל לצורך קידום מכירות עבור חברת בגדים, מה שהיווה את המוות הראשון כתוצאה מצניחה מהמגדל מאז רייכלט.
בשנת 1985 בוצעה קפיצת פעלולים מוצלחת ממגדל אייפל כחלק מצילומי הסרט "רצח בעיניים" מסדרת ג'יימס בונד.
שלישיית צבע טרי
שלישיית צבע טרי הייתה להקת פופ ישראלית, שחבריה היו יצחק קורן, דני קורן וירון פילצר.
היסטוריה.
הלהקה החלה את דרכה בשנת 1971 תחת השם "אבירי מפתח סול", אך לאחר כשנה בלבד שינתה את שמה לשלישיית "צבע טרי". מאז הלהקה פעלה תחת שם זה בשנים 1972–1979. פרסומה בא לה הודות לשיתוף הפעולה עם אילנית בשיר ללכת שבי אחרייך שזכה להצלחה.
ב-1978 הוציאה הלהקה את אלבומה היחיד "שלושה חברים" (בהוצאת "התקליט חיפה") שאיגד את מיטב הקלטותיה לאורך שש שנות פעילותה.
האלבום כלל 12 שירים מקוריים שחלקם הולחנו למילות שירי משוררים כמו "אני ואתה" (רחל המשוררת, שייקה פייקוב) - שהיה השיר הראשון שהקליטה הלהקה עם הקמתה, "הצופים והצופות" (יעקב שבתאי, סשה ארגוב) הידוע יותר בשם "צ'רלי קצ'רלי", ו"רוח בהרים" (לאה גולדברג, נחמה הנדל).
האלבום כלל גם את השיר "שיר החתונה" (מילים: ברק עמרני) עמו הופיעו בפסטיבל הזמר המזרחי - "דרור למנצח שיר מזמור" ואת השיר "צ'רלי קצ'רלי".
ב-1978 הקליטה את השיר "עוד אבינו חי" וזמן קצר לאחר מכן התפרקה.
המלחמות העות'מאניות באירופה
המלחמות העות'מאניות באירופה היו סדרה של מלחמות ועימותים צבאיים בין האימפריה העות'מאנית לבין מדינות אירופיות שונות מימי הביניים המאוחרים ועד ראשית המאה ה-20.
עלייתה של האימפריה העות'מאנית בסוף ימי הביניים, ואיחוד אזור פרס, מצרים, וביזנטיון תחת אימפריה מוסלמית אחת, שלהבה את העולם המוסלמי, שתלה תקוות בהגשמת נבואתו של הנביא מוחמד לכיבוש רומא בידי האסלאם. על רקע מאבק איסלאמי-נוצרי, נאבקה האימפריה העות'מאנית במעצמות אירופה במשך מאות שנים.
האימפריה העות'מאנית נחלה לאורך השנים הצלחות בכיבוש שטחים בדרום-מזרח אירופה, וביצעה מספר פלישות מוצלחות גם למרכז אירופה, ששיאן עם הטלת המצור על וינה בשנת 1529, ופעם נוספת בשנת 1683.
במאה ה-18 וה-19 החלה , אותה שאפו לנצל האימפריות האירופאיות כדי להשתלט על נתחים משטחה. החל מסוף המאה ה-19 החלה האימפריה לאבד שטחים לטובת האימפריות האירופאיות, עד לקריסתה הסופית במלחמת העולם הראשונה.
מלחמות בולטות.
העימותים הראשונים החלו עם המלחמה הביזנטית-עות'מאנית שהחלה באנטוליה בסוף המאה ה-13. האימפריה העות'מאנית החלה את התרחבותה לתוך יבשת אירופה באמצע המאה ה-14, כשגליפולי נפלה בידיה במרץ 1354, מדרס קבע ראשון (שטחים בולגריים נפלו כבר קודם אך לא לאורך זמן) ביבשת עצמה. האימפריה הוסיפה להתפשט לתוך אירופה במהלך המלחמה הבולגרית-עות'מאנית והמלחמה הסרבית-עות'מאנית שהחלו באמצע המאה ה-14. מרבית התקופה הזו התאפיינה בהתרחבות של האימפריה העות'מאנית בחבל הבלקן. האימפריה העות'מאנית כבשה את שטחי אלבניה בשנת 1385, בולגריה ב-1396, סרביה ב-1459, יוון ב-1460, בוסניה ב-1463 והרצגובינה בשנת 1482.
המערכה העות'מאנית נמשכה בין השנים 1526 ו-1555, כאשר במהלך תקופה זו האימפריה העות'מאנית החלה לבצע את ההתקפות הגדולות הראשונות נגד הממלכה ההבסבורגית האוסטרית, והעות'מאנים ניסו לכבוש את העיר וינה במאמץ מלחמתי אינטנסיבי שהגיע לשיאו בשנת 1529 וזכה לכינוי המצור על וינה. ייתכן שוינה היוותה בימים ההם מחסום אחרון בפני הטורקים לפלישתם לעבר מרכז, דרום ומערב אירופה, כיבוש הוותיקן והפיכתה של אירופה כולה למוסלמית. המצור נכשל, וסימן מאבק ארוך ומתמשך בין המעצמות, שיימשך עוד כ-150 שנה.
בשנת 1565 פלשה האימפריה העות'מאנית למלטה. בשנת 1566 עד 1568 ערכה מלחמה עם אוסטריה. בשנת 1570 כבשה את קפריסין. בשנים 1570–1573 ערכה מלחמה עם ונציה.
בשנים 1593–1615 ערכה מלחמה עם אוסטריה. בשנים 1645–1669 ערכה מלחמה עם ונציה. בשנים 1663–1664 ערכה מלחמה עם אוסטריה. בשנים 1671–1676 ערכה מלחמה כנגד האיחוד הפולני-ליטאי.
המלחמה הטורקית הגדולה החלה בשנת 1683 ונערכה נגד אוסטריה, ונציה, והאימפריה הרוסית, במהלכה הטילה האימפריה העות'מאנית מצור על וינה במסגרת קרב וינה, והצליחה להחדיר כוחות לעיר שיפתיעו את המגנים בטרם הפסידו את הקרב. המלחמה הסתיימה בהסכם קרלוביץ בשנת 1699.
המלחמה השנייה נגד האימפריה האוסטרית נערכה בשנים 1710–1711. מלחמה נוספת נגד אוסטריה וונציה החלה בשנת 1714, הסתיימה עם חוזה פסרוביץ בשנת 1718.