אפבופיליה (Ephebophilia), הידועה גם כ"הבפיליה" (Hebephilia) – מצב שבו המשיכה העיקרית או הבלעדית היא לנערים/נערות (בגילאי 13 ומעלה). מושגים אלו משמשים להבדיל מפדופיליה (שהיא כאמור משיכה לילדים מתחת לגיל ההתבגרות), אולם במחוזות שיפוט בהם גיל ההסכמה הוא גבוה יחסית, כגון ארצות הברית ובריטניה, נפוץ יותר השימוש במונח "פדופיליה" כדי לתאר כל מקרה של משיכה מינית לפרט בגיל בו הוא מתחת לגיל ההסכמה באותה מדינה. אפבופיליה איננה נחשבת בעיני רוב אנשי האקדמיה לפאראפיליה.
פדרסטיה (Pederasty) – לאורך ההיסטוריה קיבל הביטוי משמעויות שונות בצורה מובהקת; לעיתים משמש הביטוי לציון יחסים הומוסקסואליים בכללי, לעיתים ליחסי-מין אנאליים ולעיתים ליחסי-מין בין גבר לילדים (זכרים). העולם האקדמי משתמש במונח זה לתיאור יחסי מין הומוסקסואליים מובני גיל כפי שהיו נהוגים ביוון העתיקה בין גבר בוגר ונערים, או יחסי מין הומוסקסואליים מובני גיל בתרבויות אחרות.
נפיאופיליה (Nepiophilia), הידועה גם בשם אינפאנטופיליה (Infantophilia) – משיכה לתינוקות (0–3). חוקרים מסוימים טוענים כי יש להפריד בצורה ברורה יותר בין פדופיליה ונאפיאופיליה, בעיקר במשיכה בין בני אותו המין (Bernard 1975, 1982; Lautmann 1994), כיוון שזה נדיר שפדופילים יימשכו לתינוקות. לדעת מספר חוקרים, פדופיליה בקרב גברים נוטה להתערבב יותר עם אפבופיליה (משיכה לנערים), בעוד בקרב הנשים נוטה הפדופיליה להתערבב יותר עם נפיאופיליה.
סינדרום לוליטה (Lolita syndrome) – מונח המציין משיכה לבנות בגיל טרום-התבגרות.
פדופיליה באמנות.
הרומן "לוליטה" מאת ולדימיר נבוקוב עוסק באדם בן 30 ובמושא כמיהתו, בתו החורגת בת השתים עשרה, ובמערכת היחסים הפדופילית שנוצרת ביניהם. לפיו הופק הסרט לוליטה (1962). הנובלה "מוות בוונציה" מאת תומאס מאן עוסקת בהתאהבות אדם בנער צעיר.
שבט (חודש)
שבט הוא חודש בלוח העברי, האחד-עשר במספר לפי המסורת המקראית והחמישי לפי המסורת החז"לית.
חודש שבט חל בחורף.
בחודש שבט 30 יום. א' בשבט יכול לחול בימים שני, שלישי, רביעי, חמישי ושבת.
שם החודש.
שם החודש נזכר במקרא:
מקור השם "שבט" מבבל, כמו יתר החודשים העבריים. באשורית הוא נקרא בשם "שבטו" מלשון מכה, על שם הרוחות הנושבות בו. ויש מפענחים שם החודש שבט מלשון ענף זמורה, סמל לפריחת האילנות בחודש זה. דורשי רשומות דרשו חודש זה בראשי תיבות: "שנשמע בשורות טובות".
סמלים.
סמל מזלו של החודש הוא מזל דלי. בספרות החסידית מוסבר הדבר על פי הכתוב "יזל מים מדליו וזרעו במים רבים", ומכיוון ששבט יוצא אחרי שרוב גשמי העונה ירדו, ובורות המים היו מלאים, והיו שואבים מים ממרומי הבור בעזרת דליים.
במגילה 4Q318 ממגילות מדבר יהודה המזל הפותח וסוגר את חודש שבט הוא מזל דגים.
פאריס הילטון
דקל (מושב)
דֶּקֶל, או בשמו הרשום "דקל-כפר שיתופי", הוא מושב בצפון מערב הנגב, בחבל שלום, סמוך למפגש שלושת הגבולות: ישראל-מצרים-רצועת עזה. המושב הוקם ומנוהל על ידי אגודה שיתופית הרשומה בשם זה ונכלל ביישובי מועצה אזורית אשכול. מסונף לתנועת האיחוד החקלאי ומהקמתו מלווה על ידי הסוכנות היהודית. המושב נקרא על שם הדקל האופייני לאזור.
היסטוריה.
המושב הוקם על ידי גרעין שהתאגד בימית, בשנת 1979. לקבוצת ימית נוספו 6 משפחות ממושבי צפון סיני, 2 משפחות מאופירה, 4 משפחות מבסיס חיל האוויר הישראלי איתם ועוד 2 משפחות מתוך הקו הירוק, ס"ה 48 משפחות. לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, לפיהם התחייבה ישראל לפנות את סיני ולהחזירו למצרים עד אפריל 1982, ביקשו חברי הגרעין להקים יישוב חקלאי בחבל שלום. ב-25 בפברואר 1981 הונח אבן פינה ליישוב. באפריל 1982 עלו המשפחות על הקרקע.
שמו של היישוב נקרא על שם עץ הדקל שצמח על קברו של אבשלום פיינברג.
דמוגרפיה.
חתך הגילים בדקל רחב מאוד וכולל זוגות צעירים ומשפחות ותיקות.
המושב קיבל החלטה אסטרטגית להתרחב. אושרה למושב תוכנית של 100 נחלות חקלאיות והגדלת משבצת הקרקע ל 8,000 דונם. נמצאות בתכנון: הרחבה חקלאית של עוד 28 נחלות חקלאיות והרחבה קהילתית של 115 מגרשים בני 750 מ"ר.
חינוך.
מערכת החינוך של היישוב היא המערכת הכללית של המועצה האזורית אשכול. פעוטונים ותינוקיות קיימים באשכול גנים ביישוב אבשלום הסמוך. גני טרום חובה וחובה קיימים במושבים השכנים אשר בחבל שלום.
בתי ספר יסודיים חדשים, חטיבת ביניים ותיכון "נופי הבשור" - ממוקמים בקריית החינוך המועצתית במרחק של כ- 20 ק"מ מדקל, ממוגנים, מאובזרים ומטופחים ברמה הגבוהה ביותר, ומגובים במערך הסעות לכלל ישובי המועצה.
תרבות ופנאי.
הקהילה בדקל מציינת את חגי ישראל באירועים וטקסים מקומיים, אשר בהכנתם מעורבות כלל משפחות היישוב בניצוחה של ועדת תרבות. בנוסף מתקיימות פעילויות לילדים ולנוער בהובלת ועדת חינוך ובליווי מדריכה בוגרת ישובית, טיולי משפחות בהובלת ועדת טיולים, וכן קיים צוות חירום ישובי פעיל ומעורב.
במרכז המושב: מגרשי ספורט, גני שעשועים, מועדון חברים, מועדון נוער, ג'ימבורי לפעוטות, בית כנסת, מדשאות רחבות, מושם דגש על טיפוח הנוי והניקיון במרחב הציבורי והן הפרטי.
בקרבת המושב מרכז שירותים "אבשלום" (500 מטר משער המושב): בריכת שחייה אזורית, מרכז קהילתי ("הדיונה") ובו ספריה, חוגים ופעילויות מגוונות לכל הגילאים, אשכול גנים לגיל הרך, מרכז בריאות של קופ"ח כללית (כולל תחנת טיפת חלב ומרכז ריפוי בעיסוק), סופרמרקט חדיש וגלידריה.
תעסוקה.
במקום 72 נחלות חקלאיות, שגודל כל אחת 30 דונם. התושבים מתפרנסים מהפעלת משקים חקלאיים, שכוללים בתי צמיחה של ירקות או פרחים ומטעים שונים. בנוסף על אלה כמחצית התושבים מוצאים את פרנסתם מחוץ ליישוב בהוראה, מינהל, בריאות, הדרכה, ובמגוון מקצועות חופשיים. לאחרונה בנוסף למשקים חקלאיים ישנם חברי מושב רבים אשר הקימו מיזמים תיירותיים בעלי אופי ייחודי.
יהודה חזני
יהודה חזני (ז' בתמוז ה'תש"ה - כ"ח בתמוז ה'תשנ"ב; 18 ביוני 1945 - 29 ביולי 1992) היה מראשי גוש אמונים. היה היוזם והמארגן של הצעדה החגיגית רבת המשתתפים ריקוד דגלים המתקיימת מדי שנה ביום ירושלים. מאז שנפטר מוקדש האירוע לזכרו.
למד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה קוק שהיה מכנה אותו "בעל האלפים" משום שהוא היה האחראי לארגון הפגנות גדולות עם אלפי אנשים. בשנת תשס"ח יצא לאור הספר "עץ יהודה" הכולל סיכומי שיעורים של הרב צבי יהודה בעריכתו.
היה מראשי תנועת "גוש אמונים" וממייסדי היישובים קדומים ועפרה. עמד בראש הוועד למען אסירי המחתרת היהודית שפעל למען מתן חנינה לאסירים. בזמן מבצע שלום הגליל פעל בניו יורק להבאת צעירים יהודים לארץ, וייסד, יחד עם סא"ל במיל' מאיר אינדור, את עמותת "שר-אל" שעוסקת בהבאת מתנדבים לצה"ל מחוץ לארץ. הקים צוות למען העם והארץ, שלימים שונה שמו ל"מטה מאמ"צ".
חזני נהרג בכ"ח בתמוז ה'תשנ"ב בנפילה מצוק בנחל אוג שבמדבר יהודה ונקבר בהר הזיתים. כעשר שנים לאחר מותו, ב-16 בפברואר 2003, נהרג גם בנו, זאב חזני, מנפילה מצוק בנחל קדם שבאזור עין גדי, במרחק של כ-30 ק"מ מהנקודה שבה נהרג אביו, ונטמן בסמוך לו.
חיים אישיים.
לחזני תשעה ילדים. בתו אפרת נשואה לעיתונאי חנוך דאום. כלתו היא הבמאית מנורה חזני. חתן נוסף הוא הרב מיכי יוספי.
הקרב על הבליטה
הקרב על הבליטה (באנגלית: Battle of the Bulge, בגרמנית: Ardennenoffensive, "מתקפת הארדנים") הוא השם שניתן בהיסטוריוגרפיה האמריקנית למערכה צבאית גדולה בין צבא גרמניה הנאצית לבין צבאות בעלות הברית המערביות, שהתנהלה מאמצע דצמבר 1944 עד אמצע ינואר 1945, במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם השנייה, והסתיימה בניצחון כוחות בעלות הברית. בשלב הראשון של המערכה תקפו הגרמנים את כוחות צבא ארצות הברית באזור יערות הארדנים, במפגש הגבולות בין צרפת, בלגיה ולוקסמבורג. הקרב קיבל את שמו בשל המבלט (Bulge) שיצרה החדירה הגרמנית בקו החזית האמריקני. הוא היה המתקפה הגדולה האחרונה שערך הצבא הגרמני בחזית המערבית, ושיקף את עוצמתו גם בשלבים המאוחרים של המלחמה.
מטרת המתקפה הגרמנית, שקיבלה את שם הקוד מבצע "משמר הריין" (בגרמנית: Wacht am Rhein), הייתה ליצור פרצה רחבה בקו החזית בעלות הברית בשטחי לוקסמבורג ובלגיה, לתפוס את נמל אנטוורפן (שהיה בסיס אספקה חיוני לבעלות הברית), ולהשמיד את כוחות בעלות הברית בהולנד ובצפון בלגיה, שינותקו ויכותרו על ידי המתקפה הגרמנית. אדולף היטלר האמין כי הצלחה תגרום לקרע בתוך הקואליציה האנגלו־אמריקאית, ותאפשר לגרמניה להעביר בהמשך את כוחותיה לחזית המזרחית כדי לבלום את המשך התקדמות הצבא האדום מערבה.
המערכה החלה ב־16 בדצמבר 1944, בהשתתפות כ־200,000 חיילים גרמנים מארמיית הפאנצר החמישית, ארמיית הפאנצר השישית של האס אס, והארמייה השביעית. המתקפה הצליחה להפתיע את הכוחות האמריקאיים החלשים יחסית באזור ויצרה עד ה־24 בדצמבר בליטה עמוקה בתוך החזית האמריקאית, שעומקה המרבי היה כ־100 ק"מ. כוחות החלוץ הגרמניים הגיעו עד למרחק קילומטרים ספורים מהנהר מז, ושם נבלמה התקדמותם. החל מה־26 בדצמבר איבדו הגרמנים את היוזמה האופרטיבית, וכוחות בעלות הברית עברו למתקפת נגד. בעלות הברית תקפו את האגפים של הבליטה הגרמנית, אך התקדמותם הייתה איטית ויקרה, והם לא הצליחו לנתק ולכתר את הכוחות הגרמניים שהחזיקו בשטחה. ב־7 בינואר 1945 ניאות היטלר לבסוף להפסיק את המבצע ולהסיג את כוחותיו מהבליטה שכבשו באזור הארדנים, אך רק ב־25 בינואר השלימו הכוחות הגרמניים את נסיגתם לקו ההתחלה שלהם.