חיילים לא סדירים זוכים לרמת חופש גדולה יותר מאשר החיילים הסדירים. בדרך כלל המשמעת ביחידות אלו רופפת יותר ואימונם לקוי בדרך כלל יחסית לכוחות הסדירים. אף שרוב צבאות העולם עברו לחיילים סדירים, יש מקום גם ללוחמים לא סדירים. בכמה וכמה צבאות בעולם מקובל שירות של אנשי מילואים, שמאומנים לתפקיד מסוים ומשוחררים לאזרחות לאחר תום האימון או השירות הסדיר שלהם, ונקראים לשירות רק בעת מלחמה. מודל זה מוזיל את העלות של החזקת החיילים, ומאפשר לצבא לגדול באופן משמעותי בזמן חירום.
בעת העתיקה וימי הביניים החיילים הלא סדירים היו בדרך כלל מיליציה שגויסה מקרב האזרחים. גם בעת החדשה השתמשו בחיילים לא סדירים דוגמת הקוזאקים לביצוע משימות שחיילים סדירים מתקשים בביצוען.
כבדים, בינוניים וקלים.
חלוקה נוספת שקיימת לצד החלוקה לסדירים ולא סדירים היא החלוקה לקל וכבד. החלוקה הזאת לא מבטלת את החלוקה הקודמת. ייתכן שגם החיילים הסדירים וגם הלא סדירים יסווגו בתור הכבדים או בתור הקלים. החלוקה הזאת לא קיימת בצבאות מודרניים ונוהגים להפריד רק את החיילים הקלים משאר החיילים שאין להם בדרך כלל שם מיוחד או לעיתים קוראים להם "חיילי קו" כי הם נלחמו במערך קווי במאות ה-17 עד ה-19.
בצבאות מודרניים התיאור של החיילים הקלים מתייחס בדרך כלל לנשק מסייע דוגמת תותחים, מרגמות, רכב קרבי משוריין וכיוצא באלה. פלוגות קלות יהיו חמושות בנשק מסייע במספר קטן יותר יחסית לפלוגות הרגילות. בדרך כלל אלו הפלוגות הניידות בצבא. סיירת מטכ"ל, למשל, היא סוג של יחידה קלה.
המשמעות של "כבד", "בינוני" ו"קל" בצבאות של העולם העתיק וימי הביניים מתייחסת למשקל הציוד. הכוונה בראש ובראשונה לשריון ולסוג השריון. ככלל שהשריון כבד יותר, כך החייל יחשב לכבד יותר. כך חיילים ללא שריון או עם שריון דל יחשבו לקלים ואילו ההופליטים בעלי שריון במשקל של כ-30 קילו יסווגו ככבדים.
השריון קבע גם את צורת הלחימה של החייל. חייל בעל שריון כבד איננו נייד כל כך וחשוף מאוד להתקפות של החיילים הקלים, הניידים ממנו. כתוצאה מכך, החיילים הכבדים התקבצו תמיד לגושים גדולים דוגמת הפלנקס או מבנה צפוף אחר. סיבה נוספת לגושים גדולים היא גידול בכושר ההבקעה של החיילים הכבדים: לגוש גדול קל יותר להבקיע את שורות האויב.
מיון לפי צורת לחימה.
כיום ההבדל העיקרי בין החיילים הקרביים היא פלטפורמת הלחימה:
עיבוד תמונה
עיבוד תמונה הוא תחום במדעי המחשב, מתמטיקה שימושית, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה העוסק בעיבוד של תמונות ובמניפולציות שונות עליה. לרוב העיבוד נעשה בתחום הדיגיטלי לאחר שהתמונה כבר נדגמה אך שם התחום כולל גם עיבוד תמונה אופטית במערכות אופטיות בהם נעשה שילוב של עיבוד ספרתי ואנלוגי.
מטרות ושימושים.
עיבוד תמונה נעשה לשתי מטרות עיקריות:
לעיבוד תמונה שימושים רבים:
יישומים.
בתחום זה עוסקים בקביעת פורמטים שונים לאחסון תמונות, במיוחד אלו העוסקים בדחיסה ובפריסת קובץ התמונה, בפילטרים ובעיבודים נוספים של התמונות, כמו שיפור איכות ירודה של תמונה. בתחום הזה ישנו ענף של זיהוי צורות, כדי שעבודת העיבוד תהיה אוטומטית.
אחד היישומים הנפוצים ביותר בתחום, הוא שינוי רזולוציה של תמונה, סיבובה או היפוכה (ראו תמונה עליונה). גם המנגנון של הסרת עיניים אדומות מהתמונה, שקיים היום ברוב התוכנות הנפוצות לעיבוד תמונה, הוא יישום די נפוץ. תחום המצלמות הדיגיטליות שהתפתח בשנים האחרונות, הזריק דם חדש בתחום הזה, ותוכנות לעיבוד תמונה נפוצות היום, כמעט כמו תוכנות לעיבוד תמלילים.
עקרון.
כל קובץ תמונה מורכב מנקודות זעירות הקרויות פיקסלים. ככל שיש יותר נקודות ביחידת שטח, כך הרזולוציה של התמונה גבוהה יותר, והתמונה תראה חדה יותר. ככל שנקודה יכולה לתת טווח יותר גדול של צבעים, כך עומק הצבע גדול יותר, והתמונה תראה ריאליסטית יותר. הנתונים הללו מאוחסנים כמו שהם בקובץ Bitmap (תמונת מפת סיביות), שבו יש יצוג מספרי לכל נקודה בתמונה, או שנדחסים באמצעות אלגוריתם מיוחד ונשמרים בקבצים דחוסים כדוגמת JPG. בכל תהליך של שמירה ופתיחה בקבצים דחוסים, התוכנה משתמשת בתהליך עיבוד מיוחד, שיודע לדחוס את נתוני התמונה תוך איבוד מינימלי של מידע.
ביצוע עיבוד תמונה.
מערכת עיבוד תמונה בסיסית מורכבת מדוגם תמונה המחובר למחשב המסוגל לאחסן את התמונה בזיכרון ואחר כך לעבד אותו באמצעות תוכנה מתאימה המסוגלת לנהל את הדגימה, את התצוגה של התמונה ולבצע את האלגוריתמים השונים.
התמונה הנדגמת תופיע בזיכרון בצורת מטריצה דו ממדית formula_1, כל איבר במטריצה הוא פיקסל. כל פיקסל מכיל אינפורמציה על רמת האור שהפיקסל הזה נחשף לה בזמן הצילום. הרזולוציה נקבעת על ידי צפיפות הפיקסלים על חיישן המצלמה, ואם דוגמים ומייצגים פיקסל בבייט (8 ביט) זה אומר שכל פיקסל מייצג אחד מ־256 רמות אפור.
במקרה של טיפול בתמונה צבעונית משתמשים לרוב ב־RGB (Red Green Blue) ואז ישנן שלוש מטריצות: formula_2
לצורך שיפור תמונה משתמשים בחיבור בין פילטר המתוכנן לתוצאה שרוצים להשיג לבין התמונה. לרוב הפילטר יהיה קטן בממדים מהתמונה ואז כדי לייצר את מטריצת החיבור מציבים את הפילטר על התמונה, מצמידים אותה לפיקסל 0,0 (שהוא בדרך כלל הפיקסל השמאלי עליון), מבצעים מכפלות בין הפיקסלים, מסכמים את כל המכפלות ומקבלים מספר המוצב במקום 0,0 במטריצת התוצאה. מזיזים את הפילטר פיקסל אחד לימין (ב־X) מחשבים באותה דרך את המספר שיוצב במקום ה־1,0 וכך עד שמסיימים את השורה (הטיפול בעמודות דומה). פעולה זו היא בעצם פעולת קונבולוציה בדידה.
צריך לשים לב לכך שמטריצת היציאה קטנה בממדיה מהתמונה, אם גודל התמונה הוא X,Y וגודל הפילטר M,N אזי גודל מטריצת היציאה יהיה 1+X-M+1 ,Y-N.
פילטרים לדוגמה.
פילטר המחליק רעש לבן (רעש בתדר מרחבי גבוה).
formula_3
פיקסל במקום x,y במטריצת היציאה יהיה:
formula_4
אפשר לראות שהתוצאה היא שכל פיקסל ביציאה יהיה ממוצע של 4 פיקסלים מהתמונה וזה ימצא רעש בתדר גבוה, אם תדר הרעש נמוך יותר (נקודות רעש גדולות יותר) אפשר יהיה לבחור מטריצה גדולה יותר שהמשמעות תהיה מיצוע שטחים גדולים יותר.
פילטר המבליט רק את השינויים בתמונה.
formula_5
פילטר זה מתקבל לאחר פעולת סכימה בין 4 פילטרי נגזרת שנייה הבאים:
נגזרת שנייה בציר ה- X:
formula_6
נגזרת שנייה בציר ה- Y:
formula_7
נגזרת שנייה אלכסונית:
formula_8
נגזרת שנייה אלכסונית בכיוון השני:
formula_9
אפשר לראות שאם אין שינויים בתמונה הפילטר המאוזן הזה יפיק אפס, כדי לקבל ערך כלשהו בתמונה חייבים להיות שינויים.
פילטר פופולרי זה ידוע בכינויו "לפלסיאן" (laplacian).
פילטר לזיהוי תנועה.
אלגוריתם זה מאתר כל תנועה ולכן גורם להרבה זיהויים שגויים מאחר שכל תזוזת ענפי עצים ברוח או מעוף ציפור יפעילו את הגלאי ולכן לרוב מוסיפים אלגוריתמים נוספים לטיפול במקרים אלו.
פול אוסטר
פול בנג'מין אוסטר (באנגלית: Paul Benjamin Auster; נולד ב-3 בפברואר 1947) הוא סופר יהודי-אמריקאי. אוסטר נחשב לאחד הסופרים החיים החשובים בעולם וספריו הם רבי-מכר עולמיים.
למד ספרות אנגלית וספרות משווה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. במשך שנים אחדות התגורר בפריז, וגם עבד זמן מה כמלח על סיפון מכלית נפט.
הוא קנה את שמו ביצירה "הטרילוגיה הניו-יורקית" השייכת לז'אנר הפוסטמודרניסטי, שמבוססת על דמותה השנויה במחלוקת של הצלמת סופי קאל, וכן ברומן "בארץ הדברים האחרונים". פרסם גם קובץ שירים "היעלמויות", ספר זיכרונות אוטוביוגרפי בשם "המצאת הבדידות" וקובץ מסות "אמנות הרעב".
ביוגרפיה.
השנים המוקדמות.
פול בנג'מין אוסטר נולד בניוארק שבניו ג'רזי למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. ראש עיריית ירושלים לשעבר, דניאל אוסטר, הוא קרוב משפחה רחוק שלו. בצעירותו אהב לקרוא, ובהדרגה גילה עניין גם בכתיבה.
בזמן התיכון התגרשו הוריו והוא, אמו ואחותו עזבו את בית אביו ועברו לאזור אחר בניוארק. בערך באותה תקופה החליט לעזוב את הלימודים ונסע לטייל באירופה - איטליה, ספרד, צרפת ואירלנד (בעקבות הסופר שהעריץ, ג'יימס ג'ויס).
ב-1966 חזר לארצות הברית והחל את לימודיו בספרות באוניברסיטת קולומביה. באותה עת הכיר את הסופרת לידיה דייוויס, שמאוחר יותר הייתה אשתו. באותו זמן עבד אוסטר בשלל עבודות כגון תרגום, הגהה ועבודות ספרותיות אחרות, כמו כן הוא כתב הרבה, תרגם וערך ראיונות עם סופרים.
הוא נסע לשנה נוספת בצרפת, להמשיך בה את לימודיו, חזר לארצות הברית והשלים את לימודי התואר הראשון בספרות. שנה לאחר מכן קיבל תואר שני והפסיק את לימודיו לפני קבלת דוקטורט. באותו זמן חווה אוסטר את תקופת הנדודים שלו.
לאחר שלא התגייס לצבא בגלל בעיות בריאותיות, עבד על ספינת משא כספן פשוט והתחיל לכתוב את יצירותיו "בארץ הדברים האחרונים" ו"ארמון הירח". ב-1971 נסע עם אשתו, לידיה, לצרפת, שם חיו שניהם בבית שבו גם עבדו כמנהלי משק, תרגמו מאמרים וספרים מצרפתית לאנגלית, חוויה שבהמשך הייתה בסיס לספרו האוטוביוגרפי "מהיד אל הפה".
כך מתאר אוסטר את חוויית הקיום שלו בספר זה כאדם צעיר: "כל דבר שנגעתי בו נכשל. נישואי הסתיימו בגרושין, עבודתי כסופר הידרדרה והייתי שקוע במצוקות כספיות, אינני מדבר על גירעון מעת לעת או על איזה הידוק חגורה זמני - אלא על מחסור כספי קבוע, נוגש, כמעט חונק, שהרעיל את נשמתי והעמיד אותי במצב של בהלה תמידית.
לא יכולתי להאשים אלא את עצמי בלבד".
אוסטר כסופר צעיר.