האלס היא חברה באקדמיה הלאומית של ארצות הברית למדעים ובאקדמיה הלאומית של ארצות הברית להנדסה. היא גם מייסדת שותפה של "Nanospectra Biosciences"", חברה העוסקת בטיפול בסרטן ומחלות אחרות על ידי שימוש בננו-טכנולוגיה. האלס הייתה חברה בפקולטה הלאומית של ארצות הברית למדעים והנדסה תחת משרד ההגנה האמריקני. היא קיבלה את התואר "Cancer Innovator" מהתוכנית לחקר רפואי של משרד ההגנה של ארצות הברית.
תרומתה המדעית.
האלס היא מ-"חלוצי" תחום הפלזמוניקה (חקר הקשר בין שדות אלקטרומגנטיים לאלקטרונים חופשיים) ומן החוקרים המשפיעים בתחום. מחקרה העיקרי עוסק בשימוש בננו-חלקיק שהומצא על ידה בשם "Nanoshell" (ננושל), שמורכב מליבה שעשויה מחומר מבודד שמוקפת במתכת (לרוב בזהב) על מנת להרוג תאים סרטניים. האלס חוקרת גם שימושים אחרים לטכנולוגיה זו, כגון פיתוח תרופות, אלקטרוניקה, כימיה, אנרגיה סולרית, ועוד.
האלס אף חוקרת קשרים של אור וחומר ברמה המולקולרית על ידי שימוש בננו-מבנים ושימוש בחלקיקים פלזמוניים בתרופות ובהמרת אנרגיה.
אריקה (רבקה) באומינגר
אריקה רבקה באומינגר (נולדה ב-5 במאי 1927) היא פיזיקאית ניסויית ישראלית, פרופסור אמריטה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית. היא השתמשה במחקריה בעיקר בספקטרוסקופיית מוסבאואר ובמשך השנים חקרה, יחד עם עמיתים נוספים, נושאים שונים, ביניהם נושאים בפיזיקה גרעינית, פיזיקה של מצב המוצק, וכן נושאים מתחום הביולוגיה והרפואה.
ביוגרפיה.
נולדה ב-5 במאי 1927 כאריקה פרלברגר בווינה, לישראל ותרזה (טרניה) פרלברגר. סיימה בווינה את בית הספר העממי (כיתה ד') והחלה את לימודיה בגימנסיה ריאלית כללית.
בשנת 1938, עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, נאלצה לעזוב את הגימנסיה יחד עם כל יתר התלמידים היהודים והועברה לבית ספר ליהודים בלבד. בהמשך עברה לגימנסיה על שם חייות (חייס גימנזיום), הגימנסיה היהודית היחידה בווינה. בעוד הוריה ממתינים לסרטיפיקט שיאפשר להם להגר לפלסטינה, ולאחר תחנונים רבים, זכתה לקבל אחד מתוך עשרה רישיונות הגירה שהוקצו לילדים יהודים בווינה, במסגרת "עליית ילדים".
בתחילת אפריל 1939, הגיעה לפלסטינה בגפה, ונשלחה למוסד "משק ילדים" במגד, פרדס חנה. במוסד זה הוסף לה השם רבקה, בו הרבתה להשתמש גם בהמשך - בבתי הספר, באוניברסיטה ובמוסדות ציבוריים.
ב"משק ילדים" סיימה את בית הספר היסודי (כיתה ח'), ונשארה בו שנה נוספת, בה למדה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
הוריה הצליחו להגיע ארצה בנובמבר 1939 והתיישבו בתל אביב.
בשנת 1942 עברה לתל אביב, שם למדה בתיכון חדש במגמה הריאלית. עם סיום לימודיה יצאה להכשרה במסגרת התנועה המאוחדת לקיבוץ דורות.
ב-1946 החלה את לימודיה במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בנובמבר 1947, עם פרוץ מעשי האיבה בארץ בעקבות החלטת האו"ם על סיום המנדט, הופסקו הלימודים באוניברסיטה, ואריקה נשלחה על ידי ההגנה לרובע היהודי הנצור בעיר העתיקה, יחד עם סטודנטים נוספים. שימשה כמזכירת המטה. שהתה ברובע הנצור עד תחילת מאי 1948, אז הוחלפו, היא וארבע נשים אחרות בכוח נשי אחר. לאחר מכן עבדה במפקדת גדוד "מוריה" ובמערכת הקשר עם הנצורים בעיר העתיקה. עם תחילת "ההפוגה הראשונה" הגיעה לתל אביב, ורק אז גויסה רשמית לצה"ל ונשלחה לקורס קשר של חיל האוויר. בעודה בקורס, נהרג אחיה היחיד, עמנואל (עימי) זאב פרלברגר, שהיה קצין הדלק של חזית הצפון, והיא הוצאה לחופשה, כשחזרה שובצה למטה חיל האוויר.
בינואר 1949 חודשו הלימודים באוניברסיטה. בשנת 1953 סיימה תואר M.Sc בפיזיקה ומתמטיקה, והחלה את עבודת הדוקטורט בהדרכתו של פרופסור סולי כהן בפיזיקה גרעינית.
בשנת 1950 נישאה לד"ר אריה (לאון) באומינגר, ניצול וחוקר שואה, שעבד במשרד החינוך וב"יד ושם". בשנת 1953 נולד בנם, אילן, ובשנת 1956, בתם, אורלי.
בשנת 1958 קיבלה תואר PhD ומאז שימשה כחוקרת ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1962–1964 שימשה כעמית מחקר ב MIT בארצות הברית.
בשנים 1973–1976 שימשה כראש החוג לפיזיקה, ובשנים 1990–1992 שימשה כראש מכון רקח לפיזיקה.
בשנת 1981 מונתה לפרופסור מן המניין בפיזיקה.
באומינגר פרסמה למעלה מ-250 עבודות בספרות המדעית אודות רמות אנרגיה גרעיניות ביסודות שונים, בעיקר בתרכובות של ברזל ועפרות נדירות, אינטראקציות על דקות, מבנה מגנטי וחשמלי במוצקים שונים, על-מוליכות, תנודות במטען ובערכיות, דינמיקה של שריג בגבישים, דינמיקה בחלבונים וברזל במערכות ביולוגיות ורפואיות.
מחקר.
בשנת 1958 קיבל רודולף מוסבאואר את פרס נובל על גילוי "בליעה רזוננטית ללא רתע של קרינת גמא". אפקט זה נקרא מאז על שמו "אפקט מוסבאואר". כיוון שאפקט זה רגיש במיוחד לברזל וברזל נפוץ מאוד בטבע, מצא האפקט שימושים רבים במחקרים בפיזיקה, כימיה, ביולוגיה, גאולוגיה, רפואה ועוד.
פרופסור באומינגר השתמשה בטכניקה זו בכל מחקריה, כשהיא משתפת פעולה עם עמיתים פיזיקאים, כימאים, ביולוגים ורופאים.
מיד עם פרסום האפקט, החלה הקבוצה הירושלמית (הפרופסורים סולי כהן, שמעון עופר, ישראל נוביק ואריקה רבקה באומינגר) להשתמש בו ככלי בשטחים שונים, תחילה בפיזיקה גרעינית ובהמשך בפיזיקה של מצב מוצק, בחקירת חומרים ביולוגיים, גאולוגיים וברפואה.
הקבוצה הירושלמית הייתה הראשונה להשתמש באפקט מוסבאואר בעפרות הנדירות, דבר שגרם לכך שפרופסור מוסבאואר הגיע ארצה ישירות מטקס קבלת פרס נובל בסטוקהולם.
היא ועמיתיה היו הראשונים לבצע מדידות בעזרת שימוש באיזוטופ 161dy ולהשתמש בהרבה איזוטופים נדירים אחרים במחקריהם.
עבודותיה הראשונות של פרופ' באומינגר בתחום הרפואי-ביולוגי עסקו בברזל בחיידקים שונים, במחלות דם כגון תלסמיה, מלריה ועוד. הם נעשו בשיתוף עם פרופ' יחיאל רחמילביץ והמחלקה ההמטולוגית בבית החולים הדסה עין כרם.
באומינגר השתתפה עם קבוצת ביוכימאים מבריטניה בראשות פרופ' פאולין הריסון במחקר מקיף על השלבים הראשונים של יצירת הליבה של ברזל בפריטין, שהוא מחסן הברזל בגוף החי, ומונע את ההשפעה הרעילה שיש לברזל חופשי על הגוף.
בהמשך חקרה, בשיתוף נוירולוג ופיזיקאית מפולין, את תפקיד הברזל במחלות נוירולוגיות, כמו פרקינסון, אלצהיימר ועוד.
מריה קוניץ
מריה קוניץ (באנגלית: ) הייתה אחת מהאסטרונומים הראשונות, נולדה בשלזיה. בהיותה אישה, לא הייתה לה האפשרות ללמוד באוניברסיטה, אז היא התחנכה על ידי אביה. היא דיברה כמה שפות והייתה מיומנת בהרבה נושאים, אבל עיקר עניינה היה אסטרונומיה. עבודתה העיקרית של קוניץ כאסטרונום היא הספר אשר סיפק טבלאות ושיטות חישוב אסטרונומיות חדשות: אוראניה פרופיטיה (Urania propiti).
יוהאנס קפלר, אסטרונום מפורסם שקדם לה, תיאר תאוריה מורכבת של תנועה פלנטרית. עבודת קוניץ נתנה שיטה פשוטה יותר לחישוב תנועה פלנטרית, המבוססת על טבלאות רודולפין של קפלר.
קורות חיים.
מריה קוניץ נולדה ב-29 מאי 1610 בשלזיה, אשר כיום שייכת לפולין. אמה הייתה צאצאית של משפחה אצילית מכובדת, אביה היה חבר בבורגנות העליונה ולמד רפואה, מתמטיקה ואסטרונומיה.
בגיל חמש, מריה קוניץ הייתה מוכנה לקרוא. אביה דאג לכך שיהיו לה שיעורים בשישה מקצועות שונים: מתמטיקה, מוזיקה, אומניות והיסטוריה. אחרי כמה זמן הוא גילה את התעניינותה באסטרונומיה. בגיל 13 נישאה מריה קוניץ למשפטן דוד ו. גרסטמן, שלא רסן את צמאתה אשתו הצעירה לידע. אחרי כמה שנים נפטר בעלה דוד, לכן מריה חזרה לבית הוריה והקדישה את עצמה לאסטרונומיה. היא אומנה על ידי אביה ועל ידי אליאס כאתמיר (elias katschmeier).
הרופא והאסטרונום, ששינה את השם שלו אליאס פון לוון, הפך למורה שלה. אחרי שנפטרו הוריה, בשנת 1630 נישאה קוניץ לד"ר אליאס ושניהם עברו לגור בפיטשון, הקרובה לגבול הפולני, בגלל המלחמה. אחרי כמה שנים עברו לגור באחוזה של המנזר קיסטריקו של אותובוק. ואחרי סיום המלחמה בשנת 1648 הזוג חזר לבפיטשון.
בשנת 1661 אליאס נפטר, וכמה שנים אחרי, בשנת 1664 מריה נפטרה בפיטשון.
מחקר.
אליאס המשיך לעודד את התעניינותה של אשתו באסטרונומיה, ומריה חזרה מיד לעסוק בנושא זה בהתלהבות. עם זאת, היה לה סיכוי קטן להצטיין כאסטרונום תצפיתי כיוון שהיה חסר לה מכשירי תצפית באיכות טובה, היא הייתה צריכה להשתמש בכישוריה המתמטיימים כדי לתרום לתחום. אבל לא רק העדר מכשור אסטרונומי באיכות גבוהה היה המגבלה, גם כן המלחמה במרכז אירופה שתחילה בשנת 1634 והתפשטה משם.
קוניץ ובעלה נמלטו כדי למנוע את ההרס  של מחקריהם ומצאו מקלט בכפר לובניצה, באחוזה של מנזר סיסטרציאן של אולובוק, בדרום קאליש. שם קוניץ החלה את העבודה המתמטית אשר הובילה  לפרסם את ספרה "Urania propiti".
בתום המלחמה וכשחזרו הביתה, קוניץ חידשה התכתבויות עם אסטרונומים ומתמטיקאים מובילים וכך קבלה מהם משוב על עבודתה בטבלאות. היא בחנה את טבלאות קפלר רודולפין, אשר התבססו על התצפיות של טיכו ברהה ועל שני החוקים הראשונים של קפלר. קוניץ מצאה טעויות בטבלאות קפלר ומצאה גם כי השימוש שלו באלוגריתמים הפך את הטבלאות לקשים לשימוש.
קוניץ הייתה מסוגלת לתקן מספר טעויות של טבלאות רודולפין. ספר הטבלאות הוקדש לקיסר פרדיננד השלישי והכיל הקדמה של בעלה של קוניץ, אליאס פון לוון, בה הודה כי העבודה אינה שייכת לו אלא לאשתו. ההקדמה של קוניץ נכתבה בלטינית ובגרמנית. הספר לא זכה לקריאה נרחבת, ולכן רק עותקים מעטים שרדו.
בינואר 1650 החלו קוניץ ובעלה להחליף מכתבים עם יוהאנס הוליוס, האסטרונום הדנציג. רז עצרה קשר גן עם אסטרונום הצרפתי, איסמאל בוליאו, עם פייר דסנויירס, מזכיר מלכת פולין, ואחרים, ביניהם יוהאן אלברט פורטנר (רטיסבון).