בית הגידול המועדף עליו הוא יער פתוח עם צפיפות נמוכה של עצים, והוא לא נראה בדרך כלל ביערות גשם. הטווס נמצא בדרך כלל בגבהים שבין 900–1000 מטרים מעל גובה פני הים. זהו מין מאוד חששן, אך קריאותיו של הזכר נשמעות לעיתים קרובות לקראת הזריחה והשקיעה, ובבוקר המוקדם. זנבו של הטווס הירוק, כמו של הטווס המצוי, ארוך במיוחד, למרות שהנוצות הירוקת והמרהיבות שלו, שמשמשות אותו בתצוגת החיזור, אינן אלא "נוצות סיכוך" (נוצות שמכסות נוצות אחרות ומסייעות לתעופה) מוארכות במיוחד.
הטווס ניזון בעיקר מחומרים צמחיים כגון זרעים, עלים, ניצנים ופירות, אך גם מחרקים כגון טרמיטים, חגבים, צרצרים ועשים. הם אף צדים לעיתים נחשים. הטווס מרבה לשוטט בחיפוש אחר מזון, אך אינו נודד. קבוצות של נקבות ואפרוחים מורכבות בדרך כלל מ-2 עד 6 פרטים.
עונת החיזור מתרחשת בין אפריל ליוני. הנקבות אינן מתקבצות להרמונות, אלא הזכר מנסה לחזר אחרי כל נקבה שמגיעה לטריטוריה שלו בזירת חיזור. הוא מרים את זנבו הארוך ומרטיט אותו. הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והיא דוגרת עליהן במשך 26–28 ימים, עד הבקיעה. האפרוחים גדולים יותר ואפורים יותר מאשר אלה של הטווס המצוי. למרות שהאפרוחים יכולים לעוף כבר בגיל שבועיים, הם נשארים עם הוריהם למשך שנה נוספת.
מצוי בבורמה, תאילנד, סין, וייטנאם, קמבודיה ובאי ג'אווה; ייתכן שהוא נכחד בצפון הודו ובבנגלדש, והוא נכחד במלזיה. כיום יש בין כ-5,000 עד 10,000 טווסים ירוקים בטבע, המין הוכרז כנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד ואיבוד בתי גידול, ואוכלוסייתו כעת נמצאת בירידה.
מצווה מהתורה
דורון וייס
דורון וייס הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שירת במשך 34 שנים בשירות הביטחון הכללי וכיהן כסגן ראש השב"כ.
ביוגרפיה.
וייס הצטרף לשב"כ ב-1977, מילא בארגון שורת תפקידים בכירים בהם ראש מרחב צפון, ראש אגף משאבי אנוש, ראש אגף התכנון, ראש אגף המבצעים וסגן ראש הארגון. פרש מהשב"כ במאי 2011.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור ברכבת ישראל ובנובמבר 2013 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון, כיהן בתפקיד במשך כשנה.
וייס בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
עומר בר-לב
סאניווייל
סאניווייל (באנגלית: Sunnyvale), היא עיר הנמצאת במחוז סנטה קלרה, קליפורניה, בעמק הסיליקון. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב־2010, אוכלוסיית העיר מנתה 140,095 תושבים.
סאניווייל היא העיר השביעית המאוכלסת ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו ואחת הערים הגדולות בעמק הסיליקון. היא גובלת בחלקים של סן חוזה מצפון, שדה התעופה הפדרלי מצפון מערב, מאונטיין ויו מצפון מערב, לוס אלטוס מדרום מערב, קופרטינו מדרום וסנטה קלרה ממזרח. העיר סאניווייל משתרעת לאורך הדרך ההיסטורית אל קמינו ריאל ( – כביש 82 ) העוברת בעיר מצפון לדרום בין סן פרנסיסקו לסן חוזה והכביש המהיר כביש – כביש 101 של ארצות הברית.
העיר סאניווייל היא חלק מאזור ההיי-טק בקליפורניה המכונה עמק הסיליקון. בסאניווייל נמצאים מטות של חברות טכנולוגיה רבות כגון: , AMD ,LinkedIn ונטאפ והיא מהווה מרכז הפעלה מרכזי עבור חברות אחרות. היא גם ביתם של כמה חברות תעופה וביטחון. בסאניווייל היה גם בסיס חיל האוויר אוניזוקה , המכונה לעיתים קרובות "הקוביה הכחולה" בשל צבעו וצורתו של הבניין הראשי ללא חלונות. המתקן, שנקרא בעבר בסיס חיל האוויר סאניווייל, נקרא על שם האסטרונאוט מעבורת החלל שנפטר אליסון אוניזוקה . הוא שימש כמתקן שליטה בלוויינים של צבא ארצות הברית עד אוגוסט 2010 ומאז נהרס.
סאניווייל היא אחת הערים הבודדות בארצות הברית שבמועצת העיר יש מחלקה מיוחדת לבטיחות הציבור , בה כל אנשי הצוות מאומנים ככבאים, שוטרים וכחובשים פרמדיקים, כדי שיוכלו לענות למצבי חירום בכל אחד משלושת התפקידים. שירותי הספרייה של העיר ניתנים על ידי הספרייה הציבורית של סאניווייל , הממוקמת במרכז האזרחי של העיר.
היסטוריה.
כשהספרדים הגיעו לראשונה בשנות ה-70 של המאה השמונה לעמק סנטה קלרה , הוא היה מאוכלס מאוד על ידי הילידים (שבטי אינדיאנים) האולונים . אולם בשלב מוקדם עם הגעתם של הספרדים, מגפות של אבעבועות שחורות, חצבת ומחלות חדשות אחרות צמצמו מאוד את אוכלוסיית שבטי האולון. בשנת 1777, הוקם מיסיון סנטה קלרה על ידי המיסיונר הפרנציסקני פדרה ג'וניפרו סרה , והיה ממוקם במקור בסן חוזה (בסמוך למסלול שדה התעופה של סן חוזה בימינו).
המאה התשעה עשרה.
בשנת 1843 הוענק ראנצ'ו פסטוריה דה לאס בורגאס לפרנסיסקו אסטרדה ולאשתו אינז קסטרו. חלקים מהאדמה שניתנה במענק זה התפתחו מאוחר יותר לערים מאונטיין ויו וסאניווייל. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1844, הוענקה קרקע נוספת ללופה יניגו Lupe Yñigo, שהיה אחד הבודדים מבני השבטים הילידים שהחזיק במענקי קרקע. מענק הקרקע שלו נקרא לראשונה ראנצ'ו פוזולמי , שנקרא על שם כפר שבט בני האולון שעמד באזור לפני כן. רנצ'ו פוזולמי נודע מאוחר יותר כראנצ'ו יניגו.
בשנת 1844 מרטין מרפי הבן הגיע לקליפורניה עם אביו Martin Murphy במסגרת קבוצת המהגרים הלבנים האמריקאים הראשונה שהיגרו מאיווה לקליפורניה עוד לפני הבהלה לזהב ומלחמת מקסיקו-ארצות הברית. קבוצת מהגרים זו נקראה סטפנס-טאונסנד-מרפי . בשנת 1850 רכש מרטין מרפי הבן חלק מראנצ'ו פסטוריה דה לאס בורגאס תמורת 12,500 דולר. מרפי הקים במקום חווה לגידול חיטה שהוא קרא לה בשם Bay View. מרפי הקים את הבית הראשון במחוז סנטה קלרה; הבית נהרס בשנת 1961 אך שוחזר בשנת 2008 כמוזיאון פארק המורשת סאניווייל . כאשר מרפי נפטר בשנת 1884, אדמתו נחלקה בין יורשיו.
בשנת 1860 ניתן אישור לסלילה מסילת הרכבת בין סן פרנסיסקו לסן חוזה . המסילה עברה דרך שטחי חוות Bay View של מרפי ועל כן הוקמה בחווה תחנת מרפי. מאוחר יותר הוקמה תחנת לורנס בקצה הדרומי של החווה ביי ויו.
בשנות ה-70 של המאה התשע עשרה, מטעי פירות קטנים נטעו במקום חוות חיטה גדולות רבות, מכיוון שגידול החיטה הפך ללא כלכלי בגלל חוקי המחוז והארנונה, יבוא והדלדלות איכות הקרקעות. בשנת 1871 הקימו ד"ר ג'יימס מ' דוסון ואשתו אלואיז (לבית ג'ונס) את מפעל שימורי הפירות הראשון במחוז. גידול פירות לתעשיית השימורים הפך במהרה לענף מרכזי במחוז. המצאת קרון הרכבת להובלה בקירור הגדילה עוד יותר את הכדאיות הכלכלית המבוססת על פירות. מטעי הפירות הפכו נפוצים עד כדי כך, שבשנת 1886 מועצת הסחר של סן חוזה כינתה את מחוז סנטה קלרה "גן העולם".
בשנות השמונים של המאה תשע עשרה היוו העובדים הסינים בערך שליש מהעובדים שעבדו בחקלאות במחוז סנטה קלרה. אחוז זה הצטמצם עם הזמן לאחר שחוק ההדרה הסיני נחקק. בעשור שלאחר מכן, בשנות ה-90, הגיעו מהגרים רבים מאיטליה, האיים האזוריים, פורטוגל ויפן לעבוד בפרדסים.
בשנת 1897 קנה וולטר אוורט קרוסמן, 809 דונמים והחל למכור נדל"ן. הוא פרסם את האזור, כאזור "מרפי היפה" ומאוחר יותר, בשנות ה-20 של המאה העשרים, כ"עיר הגורל". בשנת 1897, בית הספר Encinal נפתח כבית הספר הראשון במרפי. בעבר, ילדים בעיירה נאלצו לנסוע למאונטיין ויו לבית הספר.
המאה העשרים.
בשנת 1901 הודיעו לתושבי מרפי שהם אינם יכולים להשתמש יותר בשמות Encinal או Murphy ככתובות הדואר שלהם. ב־24 במרץ 1901 סאניווייל Sunnyvale קיבלה את שמה. העיר נקראה סאניווייל כי היא הייתה ממוקמת באזור שטוף שמש הסמוך לאזורים בהם ערפל סמיך כיסה את השמים.
העיר סאניווייל המשיכה לצמוח ובשנת 1904 הוחל בייצור פירות יבשים. שנתיים לאחר מכן, חברת מקניל וליבי, חברה לאריזת בשר בשיקגו, החליטה לפתוח את מפעל אריזת הפירות הראשון בסאניווייל. מגדל מים שהוקם בשטח המפעל שעל צויר ציור של כוס קוקטייל פירות, מזהה את האתר לשעבר של המפעל.
בשנת 1906 עברה חברת ההנדסה ג'ושוע הנדי עבודות ברזל מסן פרנסיסקו לסאניווייל לאחר שבניין החברה נהרס ברעידת האדמה ב־1906. מפעל הברזל של ג'ושוע הנדי היה מפעל התעשייה הראשון שאינו חקלאי בעיירה. מאוחר יותר עברה החברה מייצור ציוד כרייה למוצרים אחרים כמו מנועי קיטור ימיים.
בשנת 1912 הצביעו תושבי סאניווייל בעד התאגדות, מאז הפכה סאניווייל לעיר רשמית.
בית הספר התיכון פרמונט נפתח לראשונה בשנת 1923.
בשנת 1924 נבחרה Edwina Benner לכהונתה הראשונה כראשת עיריית סאניווייל. היא הייתה ראשת העירייה השנייה בתולדות מדינת קליפורניה.
בשנת 1930 החליט הקונגרס להציב את הבסיס הצבאי של ספינות האוויר של החוף המערבי בסאניווייל, לאחר ש"קנה" ארבעה קילומטרים רבועיים של אדמות חקלאיות הגובלות במפרץ סן פרנסיסקו תמורת 1 דולר. שמו של שדה התעופה הימי הזה שונה מאוחר יותר לתחנת האוויר הימית מופט ובהמשך לשדה התעופה הפדרלי מופט המכונה בדרך כלל שדה מופט. כמו גם שדה התעופה הבינלאומי של סן חוזה.
בשנת 1939 החלה הוועדה המייעצת הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA, שם קודם של נאס"א ) במחקר במעבדת איימס.
במהלך מלחמת העולם השנייה כלכלת המלחמה גרמה לשינוי ומעבר של התעשייה בסאניווייל, מתעשיית הפירות לתעשיית ההיי-טק במחוז סנטה קלרה. חברת ג'ושוע הנדי עבודות ברזל הסבו את מפעלם לבניית מנועי קיטור ימיים עבור האניות הרבות שנבנו לצורכי המלחמה, תותחים ימיים ומשגרי רקטות כדי לסייע במאמץ המלחמתי. עם צמיחת התעשייה הביטחונית בעיר נוצר מחסור בעובדים בענף החקלאות. מהגרים ממקסיקו הגיעו לסאניווייל כדי למלא את המחסור של העובדים בחקלאות.
בשנת 1950 שולבו מחלקת הכבאות ומחלקת המשטרה למחלקה לביטחון הציבור.