אשוח ריחני הוא עץ מחטני ירוק עד בגודל בינוני. גובהו בין 12 ל-23 מטרים, לעיתים נדירות עד 30 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 10 עד 60 סנטימטרים, לעיתים רחוקות עד 120 סנטימטרים. נוף העץ חרוטי סימטרי המסתיים בצמרת דמוית צריח. הנוף נוצר על ידי דורים עבותים של ארבעה עד שישה ענפים מהגזע הבודד של העץ. בעצים בודדים הענפים מגיעים עד הקרקע, כיוון שהענפים התחתונים אינם מתים. הנוף של עצים הגדלים בחורשה הוא בדרך כלל צר. לעצים צעירים הנוף הוא גלילי צר. לנבטים יש לפחות ארבעה פסיגים, שאורכם בין 10 ל-15 מילימטרים. בייחוד באזורים הגשומים בצפון קיימת גם רבייה וגטטיבית.
מערכת השורשים.
החוטרים יוצרים מערכת ציצת שורשים, ולפיכך הוא פגיע מאוד לעקירה בשל פעולת רוח ולניתוק שורשים. השורשים לא מעמיקים יותר מ-60 עד 75 סנטימטרים בקרקע אפילו במקומות שבהם יש קרקע עמוקה. רק בקרקעות החוליות של צפון אונטריו נתגלו מקרים שהשורשים העמיקו עד 137 סנטימטרים בקרקע. לעיתים נדירות מתפתח שורש שיפודי, שבדרך כלל מת לאחר זמן קצר. השורשים הדקים יוצרים מרבד צפוף סמוך לפני השטח ושכבות הקרקע העשירות בהומוס. לעיתים קרובות נדבקים שורשים של עץ אחד עם שורשים של העצים הסמוכים.
למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם הפטריות: אורנייה מצויה ו-"Cenococcum geophilum".
גזע וענפים.
בעצים צעירים קליפת הגזע דקה חלקה וגונה אפור-חום. הקליפה ההולכת ומתעבה עם השנים ומגיעה לעובי בין 2.5 ל-11 מילימטרים ולגוון אפור עד חום אדמדם והיא חלקה או סדוקה. לעיתים קרובות נוצרים בקליפה בועיות שרף שמהם ניתן להפיק קנדה בלזם. הקליפה של נצרים צעירים מצמיחה פלומה שנעלמת בהמשך. הגוון של הענפים הוא אפור חום ויש בדרך כלל צלקות עגולות קטנות שנגרמו מעלים שנפלו.
העצה של האשוח הריחני בגוון לבן שמנת עד חום בהיר. לא ניתן להבחין בהבדלים בגוון בין עצת הירך לעצת הגלעין. בחשיפה לאוויר מקבלת העצה גוון אפרפר. טבעות העצים ברורות מאוד. אין בעצה תעלות שרף. תאי הובלה מגיעים לאורך של כ-3.5 מילימטרים ולקוטר של 30 עד 50 מיקרון. העצה קלה ורכה יותר מהעצה של מיני האשוחית ממזרח אמריקה הצפונית.
ניצנים ועלווה.
הניצנים המכוסים בשרף הם כדוריים או סגלגלים באורך בין 3 ל-7 מילימטרים. הקשקשים של הניצנים הם בגוון ירוק-כתום כהה ועד אדמדם.
העלים הם דמויי מחט, שטוחים צרים באורך בין 10 ל-35 מילימטרים. קצה המחט הוא מעוגל או קהה. המחטים נעשות קצרות ועבות יותר ככל שהן במקום גבוה יותר בעץ. אורכם של המחטים בצמרת החשופים לשמש ישירה בין 10 ל-15 מילימטרים והם עבים יותר. הם מעוגלים כלפי הציר של הענף והקצה שלהם חד. לכל המחטים צבע ירוק כהה בחלקם העליון ושני פסי פיוניות בגוון לבן-כסוף בחלקם התחתון. הם מסודרים בצורת סליל על הענף, אבל בסיס העלים מפותלים בצורה כזו שנראה כאילו המחטים מסודרות בשתי שורות מקבילות פחות או יותר משני צדי הענף. לעלים כתושים יש ריח עז. העלים נושרים בין שבעה לעשר שנים לאחר צמיחתם, במקרים נדירים 13 שנים.
אצטרובלים וזרעים.
אשוח ריחני הוא צמח חד ביתי. העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 20 עד 30 שנים, אם כי לעיתים גם עצים בני 15 שנים מייצרים אצטרובלים. האצטרובלים הזכריים מפוזרים במקבצים באמצע הנוף של העץ. אורכם 3 עד 6 מילימטרים מלבניים-גליליים בגון שנע מאדום לסגול, כחלחל, ירקרק עד כתום. האצטרובלים גדלים על הציר של המחטים מענפים שצמחו בשנה קודמת. עונת ההאבקה נמשכת כתלות באזור בין שלהי אפריל לשלהי יוני. גרגירי האבקה צהובים בקוטר של כ-90 מיקרון. האצטרובלים הנקביים שוכנים במקבצים קטנים בענפים העליונים של העץ. צורתם גלילית עד סגלגלה, וגונם משתנה מכחול-אפור-ירוק לסגול ההופך כשהם מבשילים לחום-אפור עם גוונים אדומים. אורכם בין 3.5 ל-10 סנטימטרים ורוחבם בין 2 ל-5 סנטימטרים. הקשקשים מלבנים מעוגלים בקצה באורך בין סנטימטר לסנטימטר וחצי וברוחב 0.7 עד 1.7 סנטימטרים. תחת כל קשקש יש שני זרעים המתחילים להתנתק מהאצטרובל מסוף אוגוסט לתחילת ספטמבר יחד עם הקשקשים. האצטרובל הריק נשאר על העץ עד הקיץ הבא.
האצטרובל כולל בממוצע 134 זרעים. הזרעים משולשים חומים מבריקים באורך 5 עד 7 מילימטר וברוחב 2 עד 3 מילימטרים. לזרע צמודה כנף רחבה יחסית בגוון חום-סגלגל רוחב שגודלה כפולה מגודל הזרע. אלף זרעים שוקלים בין 7.61 גרם. הם מתפזרים ברוח ויכולים להגיע למרחק של 150 מטרים מהעץ. הצלחת הנביטה של הזרעים תלויה בלחות של הקרקע יותר מאשר בתנאי האור.
תת-מינים וכלאיים.
למרות תחום התפוצה הרחב, כמעט שאין שינויים משמעותיים בתוך המין של אשוח ריחני. כתלות במיקום נתגלו שינויים פיזיולוגיים ואנטומיים במין. לדוגמה, במזרח צפיפות העצה נמוכה יותר ואורכם של תאי ההובלה גדול יותר מאשר המערב. יש גם מגוון של זנים שגודלו עבור גינות נוי.
להלן תת-המינים הידועים:
באזורי תפוצה חופפים יוצר אשוח ריחני רביית כלאיים טבעית עם אשוח תת-אלפיני ועם אשוח פרייזר ("Abies fraseri"), מה שחלק מהחוקרים מגדירים כתת-המין "phanerolepis" של אשוח ריחני. מאלברטה יש דיווחים על רביית כלאיים עם "Abies bifolia" שנחשב כתת-מין של אשוח תת-אלפיני. ניסויים מוצלחים ברביית כלאיים היו עם אשוח כסוף ("Abies alba") ועם אשוח סיבירי ("Abies sibirica").
תפוצה.
תחום התפוצה הטבעי של האשוח הריחני הוא בצפון-מזרח אמריקה הצפונית, מהחוף האטלנטי של חצי האי לברדור, ניופאונדלנד ונובה סקוטיה במזרח ועד עמק הנהר פיס (Peace River Valley) בצפון-מערב אלברטה במערב. גבול התפוצה הצפוני שוכן באזור ימת העבדים הקטנה בדרום אלברטה, אם כי נתגלו עצים גם בקו הרוחב 62° בקרבה לימת העבדים הגדולה. גבול התפוצה הטבעי הדרומי הוא אוכלוסייה מבודדת בווירג'יניה. בנוסף לתחום הטבעי נוהגים לגדל את האשוח הריחני לצורכי יערנות בשל היות עמיד לקור במקומות נוספים באמריקה הצפונית ומחוץ לה.
אשוח ריחני הוא מין עץ עמיד לכפור ביערות הטייגה, ובחלקים רבים מתחום התפוצה שלו הוא חלק מחבורת השיא. הוא מעדיף לגדול באקלים יבשתי, אבל התנאים האופטימליים עבורו קיימים באזורים הקרים והגשומים של דרום-מזרח קנדה וצפון-מזרח ארצות הברית, כשכמות המשקעים השנתית היא בין 700 ל-1,100 מילימטרים, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 4°C, ויש לחות קבועה באזור מערכת השורשים. כתלות במקום, כמות הגשמים השנתית משתנה בין 390 ל-1,400 מילימטרים. העץ גדל מאזור השפלה ועד גובה של 1,900 מטרים מעל פני הים, כאשר באזור הפסגות הוא גדל בדרך כלל רק בתצורת קרומהולץ. הקרקע יכולה להיות חול או חצץ או רקב אורגני על סלעים בהרים. ה-pH של הקרקע יכול לנוע בין 5.1 ל-7.
העץ גדל בארבעה סוגי יערות:
שימושים.
העץ של האשוח הלבן משמש בעיקר לייצור עיסה לתעשיית הנייר, אבל משתמשים בו לייצור קרטון, עץ לבוד, ארגזים, לוחות עץ ומכולות עץ. דבקים וצבעים נצמדים היטב לעץ. הוא אינו מתאים לשמש בבנייה ולרהיטים משום שהוא רך מדי, חומרי שימור אינם מצליחים לחדור לעומק ולכן הוא נוטה להירקב.
כיוון שהעץ צומח יחסית מהר, יש לו צורה סימטרית, והוא מפיץ ריח נעים נוטעים את העץ לעיתים כעץ נוי בפארקים ובגינות נוי. במהלך השנים, טופחו מגוון של זנים תרבותיים, כשהדגש הושם על צורת העץ או על מחטים מיוחדות. הזן "'A. balsamea" 'Hudsonia group זכה בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society). עם זאת, העץ רגיש לזיהום אוויר ולמלח המפזרים על הכבישים בחורף ולכן הוא פחות מתאים לסביבה עירונית. העץ יכול לשמש כשובר רוח רק אם יש מספיק לחות בקרקע.
אשוח ריחני פופולרי כעץ חג המולד וכקישוט לחג המולד, בייחוד בצפון-מזרח ארצות הברית ובמזרח קנדה. נוהגים למלא שקיות בושם (sachets) במחטים של האשוח הריחני בשל הריח שהן מפיצות.
מבועיות השרף הקיימות על הגזע נוהגים להפיק את הטרפנטין המיוחד המכונה קנדה בלזם (Canada balsam). משתמשים בחומר לייצור מכשירים אופטיים להדבקת עדשות ולהכנת שקפים למיקרוסקופ, אם כי השימוש בחומר זה הולך ופוחת בשל המעבר לחומרים סינתטיים. הוא יכול לשמש גם כמרכיב בצבעים. מחקר שנעשה ב-2012 מצא שניתן להפיק מהאשוח תרכובת שהרכבה דומה לענבר אפור המופק ממין הלווייתן ראשתן גדול-ראש. חומר זה יכול לשמש כתחליף לענבר אפור המשמש בייצור בשמים יקרים. השמן המופק מאשוח ריחני מאושר על ידי הסוכנות להגנת הסביבה כדוחה מכרסמים בלתי רעיל.
ילידי אמריקה הצפונית השתמשו בחלקים שונים של העץ למטרות רפואיות.
חורשות של אשוח ריחני מהוות מקלט לאייל קורא, ארנבת השלג, אייל פרדי לבן-זנב, שכווי הצווארון, יונקים קטנים אחרים וציפורי שיר.
סיכונים, מחלות ומזיקים.
אשוח ריחני פגיע בקנה מידה גדול לגורמים שאינם ביולוגיים. בשל המחטים הדליקות ביותר וקליפת הגזע הדקה והספוגה בשרף, המין רגיש במיוחד לשרפת יער. בשל מערכת השורשים הרדודה האשוח הריחני רגיש במיוחד לעקירה בשל פעילות הרוח בייחוד בקרקע רדודה. נזק לשורשים יכול להיגרם עוד קודם לכן מהזעזועים של העץ ברוח. נטיפי קרח יכולים לגרום לענפים שבורים.