לזכרים קרניים ארוכות היכולות להגיע לאורך של 90 סנטימטר. לאימפלה שני תת-מינים המאכלסים אזורים נפרדים באפריקה. לתת-המין אימפלה שחורת-פנים יש סימונים שחורים ייחודים על הפנים והיא גדולה וכהה במעט מהאימפלה המצויה.
התנהגות.
אימפלה מהווים מין מרכזי בערבות שונות. הם מצויים לרוב בעדרים המורכבים מזכר אחד ומספר נקבות. מזונם מורכב בעיקר מעשבים ועלים. זכרי האימפלה לרוב טריטוריאליים למדי, אך בתקופות יובש הגבולות הטריטוריאליים נפרצים כאשר העדרים מחפשים מים ונוצרים עדרים מעורבים גדולים יותר.
פרשות נמרודי
פרשת נמרודי הוא כינוי לשלוש פרשיות שהתרחשו בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועיקרן מאבק בין שני העיתונים הגדולים - "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", אך בספיחיהן נגעו לעניינים של קשרי הון-שלטון.
פרשת האזנות הסתר.
פרצה בשנת 1994, כאשר נעצרו מספר חוקרים פרטיים, הבולט שבהם קצין משטרה לשעבר בשם רפי פרידן, שביצעו האזנות סתר לגורמים שונים, בשתי מערכות העיתונים. נגד המבצעים, ושולחיהם - עופר נמרודי ("מעריב") ומשה ורדי ("ידיעות אחרונות"), הוגשו כתבי אישום.
עופר נמרודי נדון, בעסקת טיעון, לשמונה חודשי מאסר בפועל ועשרה חודשי מאסר על תנאי, ורפי פרידן נדון לארבע שנות מאסר, וכן שנתיים מאסר על תנאי בגין עבירות מסוימות ושנה מאסר על תנאי בגין עבירות אחרות. פרידן ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש, כשנימוקו העיקרי הוא טענת הגנה מן הצדק, אך ערעורו נדחה. בקשת רשות ערעור שהגיש לבית המשפט העליון נדחתה אף היא. ורדי נדון למאסר על תנאי ונאלץ לפרוש. דוד רונן שכיהן כסמנכ"ל הכשרת היישוב ואחראי על הביטחון במעריב הורשע בהאזנת סתר ושיבוש מהלכי משפט ונידון לחצי שנת עבודות שירות וקנס.
פרשת נמרודי ב' - החיסולים.
כמה שנים מאוחר יותר, בעודו מרצה את עונשו בכלא, חולל פרידן את מה שכונה "נמרודי ב'", בטענתו כי עופר נמרודי הזמין ממנו את חיסולם של נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי העיתונים המתחרים. נמרודי נעצר עד תום ההליכים והחלה מערכה משפטית סנסציונית וקשה, שבסופה הושגה עסקת טיעון שבעקבותיה נגזרו על נמרודי 15 חודשי מאסר (שאותם ריצה בתקופה שבין מעצרו למתן גזר הדין) והופעל העונש של עשרה חודשי מאסר על תנאי שנגזר עליו במשפטו הקודם. בנוסף נגזר עליו עונש של שנה מאסר על תנאי וקנס בסך 349,200 ש"ח.
פרשת נמרודי ג' - שיבוש המשפט.
בתוך כך, בשנת 2000, פרצה פרשייה נוספת - "נמרודי ג'" - כאשר אביו של עופר נמרודי, יעקב נמרודי - איש מודיעין ותיק בעברו, יחד עם ידידו הסופר אריה קרישק, ניסו לשבש את משפטו של הבן. גם נגד נמרודי האב ונגד קרישק הוגשו כתבי אישום, והם הורשעו. על יעקב נמרודי הוטלו חמישה חודשי מאסר בפועל, עשרה חודשי מאסר על תנאי, וקנס בסך 100,000 ש"ח. על קרישק הוטלו חמישה חודשי מאסר בפועל (לריצוי בעבודות שירות לקהילה), עשרה חודשי מאסר על תנאי, וקנס בסך 20,000 ש"ח. יעקב נמרודי ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש. בערעור נותרה הרשעתו על כנה, אך בוטל עונש המאסר בפועל שנגזר עליו. קרישק ערער אף הוא, אך ערעורו נדחה. גם המדינה ערערה על קולת העונש, אך ערעורה נדחה. בשנת 2017 סיפר אריה קרישק, עורך לשעבר במעריב, כי כניסת איש המוסד לשעבר יעקב נמרודי לחוג בעלי העיתונים הייתה על מנת לקבל במה לניקוי שמו ושמם של בכירים בישראל מטענות על רווחים פרטיים בפרשיות סתר מדיניות וביטחוניות, חלקן עלומות, ובראשן פרשת אירנגייט. קרישק סיפר על הזמנתו בידי יעקב נמרודי ועל הפגישה עם פרידן בניסיון לדלות ממנו הוכחה שהטענות בפרשת נמרודי ב' על הזמנות לרצח מצד נמרודי היו כוזבות.
גרסת יעקב נמרודי.
ב-11 ביוני 2002, כחודש לפני תחילת משפטו של אביגדור קהלני שהואשם על פי האזנות סתר שביצע רפי פרידן, הופיע נמרודי בפני סטודנטים, ומסר את גרסתו. הוא טען שמשה מזרחי ראש היחבא"ל קצין המשטרה שעמד בראש החקירה פעל מתוך נקמנות אישית, ושבכירים אחרים שהוזכרו בידי פרידן בפרשות אחרות לא נחקרו. כמו כן טען שהוא נסחט על ידי פרידן ובאופן שערורייתי הפך ממתלונן לנחקר.
השפעת הפרשות.
פרשות נמרודי טלטלו את עולם התקשורת והפוליטיקה בישראל. בספיחי הפרשה היו מעורבים גם שר המשטרה אביגדור קהלני (שזוכה זיכוי מוחלט), נשיא המדינה עזר ויצמן וראש הממשלה, אריאל שרון, ידידו הקרוב של נמרודי האב, שמאוחר יותר נחשפו קשרים כלכליים ביניהם.
בפרשות, שנמתחו לאורך עשור, היו קשורים בכירי עורכי הדין בישראל, ובהם דן אבי-יצחק (שייצג את עופר נמרודי), יגאל ארנון (שייצג את יעקב נמרודי), ומיכה פטמן (שייצג את אריה קרישק). גלי ההדף של הפרשות והשלכותיהן, המשיכו לחלחל עוד זמן רב ואף עיצבו כללים חדשים בסוגיות של חקירות משטרה, דיני שמירת עדים והליכי משפט. לטענת אריה קרישק, פרשות נמרודי היו הפתיח לגלגולי פרשת תיק 2000 נגד בנימין נתניהו בהיותו ראש ממשלה ופגישתו עם נוני מוזס.
מצוות ישוב ארץ ישראל
מצוות ישוב הארץ
כביש המחצבות
Between the Buttons
Between The Buttons הוא אלבום של להקת הרולינג סטונז, החמישי בבריטניה והשמיני בארצות הברית. אלבום זה הוא האחרון של הלהקה שיצא בנפרד בבריטניה ובארצות הברית (Flowers יצא רק בארצות הברית).
בשתי המהדורות יש 12 שירים. סדר השירים שונה וגם שני שירים אינם זהים. שני השירים שנמצאים במהדורה הבריטית ולא באמריקאית נמצאים באלבום Flowers. שני השירים שאין במהדורה הבריטית נחשבים לשני השירים המוצלחים ביותר באלבום: Ruby Tuesday, שהמגזין רולינג סטון דירג במקום ה-303 ברשימת 500 השירים הטובים ביותר, וגם Let's Spend The Night Together, שעל שמו נקרא סרט הופעה של הלהקה מאוחר יותר. שני השירים הופיעו באוסף Hot Rocks 64-71 וגם באוסף Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2).
האלבום יצא בתקופת השיא לפני תחילת הרוק הפסיכדלי, לצד Revolver של הביטלס, Pet Sounds של הביץ' בויז ו־Blonde On Blonde של בוב דילן, אלבומים ואמנים אלה נחשבים לבסיס של הרוק הפסיכדלי. האלבום דורג בשנת 2012 במקום ה-357 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר על ידי מגזין המוזיקה הרולינג סטון.
רשימת שירים.
הגרסה הבריטית.
כל השירים נכתבו על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס
או סולה מיו
עונשו של קורח
"עונשו של קורח" הוא שמו של פרסקו אשר צויר על ידי הצייר האיטלקי סנדרו בוטיצ'לי על קיר בקפלה הסיסטינית שבוותיקן.
נושאו של פרסקו זה לקוח מתוך פרשת קורח הלקוחה מספר במדבר. בפרשה, מבקש משה מאלוהים להעניש את קורח, דתן ואבירם בני שבט ראובן, הקוראים תיגר על מנהיגותם של משה רבנו ואהרן הכהן. הם קובעים כי "כל העדה כולם קדושים, ובתוכם ה'; ומדוע תתנשאו על קהל ה'?". משה מבקש לחזק את סמכותו על ידי עונש אלוהי, אשר יאשש את הסמכות השלטונית והרוחנית שלו.
הפרסקו הוא חלק משני מחזורי פרסקאות שנוצרו בקפלה על ידי צוותי ציירים בראשותו של פייטרו פרוג'ינו. לורנצו דה מדיצ'י שלח את קבוצת הציירים כדי שיעטרו את קירות המבנה שבנה האפיפיור סיקסטוס הרביעי. מחווה פלורנטינית זו באה עם סיומה של מערכה צבאית בין כוחות פירנצה לבין סיקסטוס. מחזור אחד מציג סצנות מחיי משה והמחזור השני מציג סצנות מחייו של ישו.
בחזית הקומפוזיציה ניצב משה לבוש בבגד צהוב ובגלימה ירוקה. הוא מניף מטה לשמים ובכך מצביע על אקט העונש האלוהי. הדמויות לצידו מתוארות בתנוחות גוף דרמאטיות, כמנסות להימלט מן העונש המתקרב. הדמויות במרכז מסודרות סביב באר מתומנת או אגן טבילה עשוי אבן.
בציור הפרסקו ניכר השימוש בפרספקטיבה, בעיקר בתיאור המבנים האדריכליים שבצדי הקומפוזיציה. המבנים מתוארים בשלושה שלבים של הרס. בימין הפרסקו מופיע מבנה עמודים הרוס. במרכז מופיע תיאור של קשת קונסטנטינוס המתוארת במצב של הרס חלקי ואילו בשמאל מופיע בנין שלם בסגנון רנסאנסי.
למרות התיאור הפרספקטיבי המדויק, עיקר תשומת הלב נתונה לתיאור הדרמה שבעונש האלוהי. הדבר בא לביטוי בייחוד בתיאור תנוחות הגוף המגוונות של הדמויות, הממלאות את כל החצי התחתון של הקומפוזיציה. תיאור הדמויות בצידה הימני של היצירה אף עמוס מדי ופוגע מעט בתחושת העומק.
הפרסקו של בוטיצ'לי ניצב בקפלה אל מול ציורו של פרוג'ינו "ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס" ובין שני הציורים ניכרים קשרים איקונוגרפים וצורניים (כגון תיאור הקשת והמבנה המתומן) לצד קשר תאולוגי הרואה את סיפור משה כפרה פיגורציה לחייו של ישו.
קלאקסביק
הזכות לקניין
נאקוס
נָאקוֹס (בערבית) או סימנדרון (ביוונית) הוא שמה של קורת עץ גדולה, עליה מקישים הנוצרים כדי לקרוא לתפילה. הנאקוס שימש במשך שנים כתחליף לפעמוני כנסייה בקרב עדות נוצריות במרחב האימפריה העות'מאנית.
מקור המילה הערבית 'נאקוס' הוא כנראה בשורש נ.ק.ש, שכן אופן השימוש בכלי הוא על ידי הקשה. השימוש בנאקוס החל להתפתח במאה ה-17, כאשר השלטון העות'מאני אִפשר למושלים מוסלמיים מקומיים להחיל את חוקי עומר - חוקים מפלים כלפי אוכלוסייה לא-מוסלמית. כך, למשל, הוכרחו יהודים ונוצרים, שכונו "בני החסות" (בערבית: ד'ימים - أهل الذمة) להתהלך בלבוש מיוחד, לסור מהדרך כאשר עובר בה מוסלמי, וכדומה. לעיתים הופעלו חוקים נוקשים יותר, כמו החובה להכניס ספרי קוראן לכנסיות ולבתי כנסת, ואף עשיית משפט מוטה מראש, כאשר אחד הצדדים אינו מוסלמי. בין היתר אסרו המוסלמים על יהודים ונוצרים לבנות את בתי תפילתם גבוה מעל לצריחי המסגדים, וכן נאסר עליהם להתפלל בקול.