בתום העונה נגרע די ביאג'ו מהסגל של ברשה, ובנובמבר 2006 סיכם על מעבר לאסקולי מהסרייה א'. מכיוון ששחרורו מברשה לא הגיע בזמן לפתיחת העונה, נאלץ די ביאג'ו להמתין עד לחודש ינואר על מנת להצטרף רשמית לקבוצתו החדשה, ובינתיים שיחק בקבוצה החובבנית מהעיר רומא, לה סטורטה, על מנת לשמור על כושר משחק. ב-14 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצתו החדשה אסקולי, ובסך הכול תרם שני שערי ליגה בשבע הופעות עד לתום העונה. אסקולי נשרה מהמקום ה-19 לסרייה ב'.
עם תום העונה הודיע די ביאג'ו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 36. על אף שהיה מהקשרים הבולטים באיטליה ושיחק במספר קבוצות צמרת, סיים די ביאג'ו את הקריירה ללא זכייה בתואר משמעותי.
נבחרת איטליה.
די ביאג'ו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-28 בינואר 1998, תחת המאמן צ'זארה מלדיני, בניצחון 0–3 על במשחק ידידות. עוד קודם לכן, ב-1993, הוביל מלדיני את נבחרת איטליה עד גיל 23 לגמר משחקי הים התיכון, עם די ביאג'ו בסגל.
לאחר שרשם עונה טובה במדי רומא, ועל אף החוסר בניסיון בינלאומי (ערך שתי הופעות בנבחרת בלבד, שתיהן במשחקי ידידות במהלך אותה השנה), זומן די ביאג'ו על ידי מלדיני לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. במשחק הראשון מול עלה די ביאג'ו מהספסל לאחר 57 דקות (2-2 בסיום), ורשם הופעה רשמית ראשונה בנבחרת. במשחק השני מול פתח בהרכב, ובדקה השביעית נגח די ביאג'ו מתוך הרחבה, מהגבהה של רוברטו באג'ו מאגף שמאל, כדור עוצמתי ומדויק לפינה שקבע 0–1 לאיטליה, בדרך לניצחון 0–3 בסיום. השער של די ביאג'ו היה השער המאה של איטליה במשחקי גביע העולם. די ביאג'ו שמר על המקום בהרכב בניצחונה של איטליה 1–2 על בתום שלב הבתים, שלאחריו העפילה איטליה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. בשמינית הגמר גברה איטליה, עם די ביאג'ו בהרכב, 1-0 על . ברבע הגמר מול המארחת, פתח די ביאג'ו ושיחק לאורך 120 הדקות, לאחר שההארכה הסתיימה בשוויון 0-0. המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין, כאשר את הפנדל החמישי והאחרון של איטליה בעט די ביאג'ו. לאחר שלקח מרחק הרצה קצר, בעט די ביאג'ו בעוצמה למשקוף של פביאן בארטז, ובעקבות ההחמצה הסתיים הדו-קרב בניצחון צרפתי.
מעמדו של די ביאג'ו בנבחרת נותר על כנו גם לאחר הגעתו של דינו זוף לתפקיד המאמן. לאחר ששותף בארבעה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2000, זומן די ביאג'ו על ידי זוף לטורניר הגמר. די ביאג'ו לא שותף בניצחונות על ועל בשלב הבתים, ונכלל בהרכב לראשונה במשחק הנעילה של השלב מול . בדקה ה-39 קבע די ביאג'ו 0–1 לאיטליה, לאחר שנגח מתוך הרחבה הגבהת קרן של אלסנדרו דל פיירו, בדרך לניצחון 1–2 בסיום. איטליה העפילה מהמקום הראשון לרבע הגמר, שם עלה די ביאג'ו מהספסל בדקה ה-55 בניצחון 0–2 על . בחצי הגמר פתח די ביאג'ו בהרכב איטליה מול . לאחר שוויון 0-0 בתום הארכה, כבש די ביאג'ו את הפנדל הראשון של איטליה בדרך לניצחון 1–3 בפנדלים. היה זה הפנדל הראשון שבעט די ביאג'ו מאז ההחמצה במונדיאל שנתיים קודם לכן. במשחק הגמר מול צרפת עלה די ביאג'ו בהרכב איטליה, והוחלף בדקה ה-66 במצב של 0–1 לזכות נבחרתו, אך הצרפתים איזנו את המשחק וניצחו עם שער זהב במהלך ההארכה.
תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני איבד די ביאג'ו מעט ממעמדו בסגל. הוא היה שותף רק פעם אחת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, אך עם זאת, זומן על ידי טרפטוני לטורניר הגמר. הוא פתח בהרכב למשחק הפתיחה של איטליה בטורניר, ניצחון 0–2 על , ואף בישל לכריסטיאן ויירי את השער השני של איטליה, אך בהמשך נפצע ולא זכה לדקות משחק בהמשך הטורניר, בו הודחה איטליה בשמינית הגמר מול .
די ביאג'ו היה שותף לשני משחקים במוקדמות יורו 2004, ואת הופעתו האחרונה ערך ב-20 בנובמבר 2002, במשחק ידידות מול טורקיה שהסתיים בשוויון 1-1. בסך הכול ערך 31 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שני שערים.
קריירת אימון.
בינואר 2008, זמן קצר לאחר פרישתו ממשחק פעיל, חזר די ביאג'ו לקבוצת לה סטורטה, בה התאמן כשנה קודם לכן, הפעם על תקן מאמן נוער. לאחר כחצי עונה עבר לשמש כמאמן נוער באתלטיקו רומא, והחזיק בתפקידו במשך שלוש עונות.
ב-25 ביולי 2011 התמנה די ביאג'ו למאמן נבחרת איטליה עד גיל 20. לאחר שנתיים בתפקיד זה קודם לתפקיד מאמן . במשחק הבכורה שלו על הקווים הביסה איטליה הצעירה את סלובקיה בתוצאה 1–4. הוא העפיל עם נבחרתו לאליפות אירופה 2015 שנערכה בצ'כיה, אך הודח בתום שלב הבתים, כשנבחרתו סיימה במקום השלישי בבית צמוד אחרי פורטוגל, שסיימה עם נקודה יותר, ואחרי שוודיה, שסיימה עם מאזן נקודות זהה, אך ניצחה את איטליה במשחק הראשון ועלתה על חשבונה. שוודיה המשיכה לזכייה בטורניר.
שנתיים לאחר מכן, הוביל די ביאג'ו את איטליה לאליפות אירופה 2017 בפולין. הפעם צלחה איטליה את שלב הבתים במקום הראשון, אך נוצחה 1–3 על ידי ספרד.
ב-5 בפברואר 2018 התמנה די ביאג'ו למאמנה הזמני של הבוגרת, בעקבות פיטוריו של ג'אמפיירו ונטורה מספר חודשים קודם לכן. הוא הוביל את הנבחרת לשני משחקי ידידות, הראשון שבהם הפסד 0–2 ל, והשני שוויון 1-1 מול ארבעה ימים לאחר מכן. ב-15 במאי, בעקבות מינויו של רוברטו מאנצ'יני למאמנה הקבוע של הנבחרת, שב די ביאג'ו לתפקידו בנבחרת הנוער.
ב-2020 התמנה למאמן קבוצת ספאל מהסרייה א'.
לואיג'י די ביאג'יו
מצב הפעלה של צופן בלוקים
ארמניה באירוויזיון לרוקדים צעירים
ארמניה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעמיים בלבד, ב-2003 וב-2013.
מבצע פינאלה
מבצע פינאלה (באנגלית: Operation Finale) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2018 בבימויו של כריס וייץ על פי תסריט של מתיו אורטון. בסרט מככבים אוסקר אייזק (שגם הפיק), בן קינגסלי, ליאור רז, מלאני לורן, ניק קרול, היילי לו ריצ'רדסון ואחרים.
הסרט מתאר את מאמצי המודיעין הישראלי בלכידת קצין האס אס אדולף אייכמן בשנת 1960. הסרט מתבסס על חומרים שונים כולל הספר "אייכמן בידיי", האוטוביוגרפיה מאת פיטר מלקין, שסיפק את בסיס הסיפור לסרט. הצילומים החלו בארגנטינה באוקטובר 2017 והסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 באוגוסט 2018 וזכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
תקציר עלילת הסרט.
מרגלים ישראלים מ"המוסד" בראשותו של פיטר מלקין (אוסקר אייזק) עובדים יחד כדי לאתר וללכוד את אדולף אייכמן (בן קינגסלי) שמסתתר בארגנטינה.
הפקה.
ב-16 בנובמבר 2015, הודיעה חברת מטרו גולדווין מאייר שהיא רכשה זכויות על תסריט שכתב מתיו אורטון, על לכידת אדולף אייכמן. בריאן קוואנו-ג'ונס הפיק את הסרט באמצעות חברת ההפקה Automatik. ב-24 בפברואר 2016, כריס וייץ ניהל מגעים לביים את הסרט.
העסקה בין הצדדים נחתמה במרץ 2017 עם אוסקר אייזק כמפיק וכוכב הסרט, בתפקיד פיטר מלקין. כריס וייץ נשכר כבמאי. ביוני, בן קינגסלי לוהק לתפקיד אדולף אייכמן. באוגוסט, ליאור רז הצטרף לגלם את איסר הראל, בסרט ההוליוודי הראשון שלו. בספטמבר, מלאני לורן, ניק רול, ג'ו אלווין, מייקל ארונוב והיילי לו ריצ'רדסון לוהקו אף הם לתפקידים בסרט, כשהצילומים התחילו בארגנטינה ב-1 באוקטובר. השחקנים התאחדו באתר הצילומים ב-12 באוקטובר בארגנטינה. פיטר שטראוס הצטרף לצוות השחקנים ב-30 בנובמבר.
פרסום.
"מבצע פינאלה" במקור היה אמור לצאת לאקרנים ב-14 בספטמבר 2018. עם זאת, ביולי 2018, תאריך הקרנת הסרט הוקדם ל-29 באוגוסט 2018. הסרט שוחרר מחוץ לארצות הברית ב-3 באוקטובר 2018, באתר נטפליקס.
ג'ון פטריק אובריין
ג'ון פטריק אובריין (באנגלית: John Patrick O’Brien; 1 בפברואר 1873 - 21 בספטמבר 1951) היה ראש עיריית ניו יורק בשנת 1933 מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה.
נולד ב-1 בפברואר 1873 למרי ופטריק אובראיין, מהגרים אירים במסצ'וסטס. קיבל תואר ראשון באמנות במכללת הצלב הקדוש בווסטר ותואר שני במשפטים השלים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. אחר לימודיו עבד כיועץ משפטי זמני של העיר ניו יורק וכשופט פדרלי בניו יורק.
לאחר התפטרותו של ראש העיר ג'ימי ווקר ב-1932, עקב אישומים בשחיתות, הוכרזו בחירות בהן נבחר אובריין מטעם המפלגה הדמוקרטית, בתמיכת טמאני הול בהבדל של יותר מחצי מיליון צפיות מהמתמודד השני. השבעתו של אובראיין נערכה בהיכל השיאים, ברחוב צ'יימברס 31 במנהטן. נאום ההשבעה שלו לא תיאר חזון לעיר, אלא השתקף בעבודת בית המשפט ובמקצוע המשפטי בכלל. במסיבת העיתונאים שנחנכה לאחר השאלה נשאל ראש העיר החדש מי יהיה מפכ"ל המשטרה החדש. "אני לא יודע," ענה אובראיין. "הם עוד לא אמרו לי." אובריין מילא את תפקידו החל מ-1 בינואר 1933. בכהונתו התמודד אובריין עם השלכות השפל הגדול. בבחירות 1933 אובריין הפסיד לפיורלו לה גוארדיה, ובשל כך, סיים את תפקידו ב-31 בדצמבר אותה שנה. אחר כהונתו שב אובריין לעבודתו המשפטית.
אובראיין חזר לעבודתו המשפטית ושימש שלוש פעמים כנציג לוועידה הלאומית הדמוקרטית. הוא נפטר ב -21 בספטמבר 1951 בביתו ברחוב 75 איסט 75 בשעה 19:25. הוא נקבר בבית העלמין שער השמיים במחוז ווסטצ'סטר.
משפחתו.
אובראיין התחתן עם הלן מדיגן (1875-1950) בשנת 1908 וילדיהם כוללים את : ג'רארד ג'יי אובראיין, ג'יימס א. שהתחתן עם ויקטור א. פורקר
אזיקונים
תקרית החץ
פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן
פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן, הוא פיגוע טרור שבוצע בבוקר 7 באוקטובר 2018 במפעל של קבוצת אלון באזור התעשייה ברקן שבשומרון. פיגוע הירי בוצע על ידי מחבל פלסטיני שרצח שני ישראלים, ופצע אישה אחת באורח קשה. המחבל נמלט לאחר הירי. כוחות הביטחון ניהלו מצוד אחר המחבל והוא חוסל כעבור כחודשיים בקרב יריות במהלך ניסיון לעוצרו סמוך לשכם.
תיאור הפיגוע.