קרב נמאה (ביוונית: Μάχη του ποταμού Νεμέα) היה קרב שנערך בשנת 394 לפנה"ס במסגרת המלחמה הקורינתית. הוא נערך על קרקעיתו היבשה של הנהר נמאה על אדמת קורינתוס באזור נמאה, בין קואליציה של ערי מדינה יווניות לבין ספרטה, והסתיים בניצחון ספרטני.
הרקע לקרב.
לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. אולם אחד ממלכי ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, והפרסים שלחו את טימוקרטס מרודוס כדי שיעורר את ערי יוון למרוד בספרטנים. אתונה, ותבאי, כרתו ברית ביניהם והביסו את הספרטנים בקרב הליארטוס. לאחר הניצחון הצטרפו לברית גם ארגוס, קורינתוס, תסאליה, וחלק מערי הכלקידיקי. אולם בעלות הברית בזבזו את הזמן ולא תקפו את הפלופונס, מה שאפשר לספרטנים לגייס את בני בריתם ותחת פיקודו של אריסטודמוס לתקוף את קורינתוס.
הקרב.
שני הצדדים נפגשו על קרקעיתו היבשה של נהר נמאה. הספרטנים שלחו 18,000 הופליטים, בעלי הברית הציבו 24,000. הספרטנים היוו את האגף הימני היוקרתי, בעוד בעלי בריתם של הספרטנים היוו את האגף השמאלי. בין האתונאים לתבאנים פרץ וויכוח מי יהיה באגף הימני, בסופו של דבר האתונאים וויתרו וקיבלו את האגף השמאלי. על פי שיטת הלוחמה המקובלת ביוון העתיקה כל צד ניסה לאגף את האגף השמאלי החלש וכך אירע גם בקרב זה. הספרטנים הצליחו להשמיד את האגף האתונאי בעוד התבאנים ושאר בעלי הברית הביסו את בעלי בריתם של הספרטנים. לאחר מכן תקפו הספרטנים את כוחות בעלי הברית והביסו גם אותם. הספרטנים איבדו 1,100 איש ובעלי הברית 2,800.
תוצאות.
למרות הניצחון הספרטנים לא יכלו להמשיך הלאה בכיבוש קורינתוס ונאלצו לחזור לפלופונס. הרווח היחיד של ספרטה מהקרב היה מניעה זמנית של חדירת כוחות עוינים לפלופונס. הספרטנים מיהרו והזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה.
לאמאכוס
לאמאכוס (ביוונית: Λάμαχος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא אתונאי, שפעל בזמן המלחמה הפלופונסית ומת במהלך מסע המלחמה האתונאי לסיציליה.
ביוגרפיה.
לאמאכוס היה בנו של כסנופאנס, לא ידוע מי הייתה אמו. הוא שרת בצבא האתונאי וביצע מספר משימות תחת שלטונו של פריקלס.
הפעולה הראשונה שלו במהלך המלחמה הפלופונסית הייתה בפונטוס בשנת 424 לפנה"ס, הוא עגן בנהר קאליכס עם עשר ספינות, אולם שיטפון פתאומי הטביע אותן, אם כי לאמאכוס הצליח להציל את אנשיו ולהביא אותם אל קלכידון, מושבה יוונית בצפון ביתיניה.
בשנת 421 לפנה"ס לאמאכוס היה בין החותמים על שלום ניקיאס.
בשנת 415 לפנה"ס לאמאכוס יחד עם ניקיאס ואלקיביאדס נבחר לפקד על מסע המלחמה האתונאי לסיציליה. בין שלושת המצביאים היו חילוקי דעות בשר לאסטרטגיה שיש לנקוט, ניקיאס סבר שיש להסתפק בהפגנת כוח ולשוב לאתונה, אלקיביאדס סבר שיש לגייס בעלי ברית ואז לתקוף את הערים סלינוס וסירקוסאי, בעוד לאמאכוס טען שיש לתקוף את סירקוסאי במהירות האפשרית בטרם יספיקו התושבים להתכונן. דעתו של אלקיביאדס התקבלה אולם הוא הואשם בחילול הקודש ונאלץ להימלט.
במהלך אחד הקרבות סביב סירקוסאי התקיף כוח פרשים סירקוסי את האגף הימני של האתונאים, לאמאכוס שפיקד על האגף השמאלי מיהר לבוא לעזרה, אולם נלכד עם חמישה או שישה מחייליו בתעלה, כולם מתו והסירקוסים חטפו את הגופות, אם כי החזירו אותן לאחר מכן.
אריסטופאנס מרבה ללעוג ללאמאכוס שנודע כפרו מלחמתי ונגד השלום. כך לדוגמה במחזה "האכארנים", לאמאכוס מנהל דו-שיח סוער עם פציפיסט בשם דיקאיופולוס, אריסטופאנס מזכיר אותו בלעג גם ב-"הצפרדעים", "חג הנשים", ו-"השלום". גם אנדוקידס מזכיר אותו ב-"על המיסטריות".
אדימאנטוס מקורינתוס
אדימאנטוס (ביוונית: Ἀδείμαντος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מפקד הכוחות הקורינתיים שלחמו בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
ביוגרפיה.
אדימאנטוס היה מפקד השייטת הקורינתית שהצטרפה לצי היווני המאוחד שלחם בפרסים. יחד עמו פיקדו על הצי תמיסטוקלס האתונאי, ואוריביאדס הספרטני. הצי עגן בארטמיסיון ליד אובויה, אולם כאשר ראו הספרטנים והקורינתים את מספרן העצום של הספינות הפרסיות רצו לסגת. אנשי אובויה המבוהלים שיחדו את תמיסטוקלס בחמישים כיכרות כסף כדי שיישאר ויעכב את הפרסים לפחות עד שיספיקו להימלט. תמיסטוקלס העניק חמש כיכרות לאוריביאדס ושלושה לאדימאנטוס וכך שכנע אותם להישאר. קרב ארטמיסיון הסתיים ללא הכרעה והיוונים נאלצו לסגת לסלמיס. הפרסים מצדם תקפו את אטיקה והעלו באש את אתונה.
הרודוטוס מספר שכאשר תמיסטוקלס הרצה בפני הקצינים את תוכניתו, אדימאנטוס התפרץ לדבריו ודרש ממנו שיגיד את שם עירו, מכיוון שאתונה חרבה ולתמיסטוקלס אין עיר ומולדת. תמיסטוקלס השיב לו שאמנם אין לו עיר אולם אתונה הביאה 200 ספינות בעוד קורינתוס הביאה מספר קטן יחסית. פלוטרכוס מצטט את אותם דברים אם כי בשם אוריביאדס.
הרודוטוס מספר שכאשר התחיל קרב סלמיס אדימאנטוס וספינותיו נמלטו משדה הקרב, וספינה אתונאית הצליחה להדביק אותם רק כאשר הקרב עמד בפני סיום. האנשים בספינה בישרו לאדימאנטוס על הניצחון והוא מיהר לחזור לשדה הקרב שם הקרב כבר הסתיים בניצחון יווני. אם כי הרודוטוס מוסיף שזו הגרסה האתונאית לסיפור והקורינתים גורסים אחרת שכאשר התחיל הקרב אדימאנטוס ואנשיו היו הראשונים להסתער.
ככל הנראה המצביא אריסטאס היה בנו.
גלון (טיראן סירקוסאי)
גלון (ביוונית: Γέλωνος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה הטיראן העיר סירקוסאי שבסיציליה. היה אחד האנשים המשפיעים ביותר בסיציליה בדורו. נודע בין היתר כמי שהביס את הקרתגים בקרב הימרה.
משפחתו.
הרודוטוס כותב שמשפחתו של גלון מוצאה היה באי טלוס. משפחתו היו כוהנים לפרספונה ודמטר בעיר גלה, ותפקיד זה עבר בירושה. אביו היה דאינומנס, היו לו שלושה אחים היירון, פולזילוס, ותרסיבולוס, כולם היו טיראנים אחריו.
הוא נולד בעיר גלה שבסיציליה. באותם ימים החלק המזרחי של העיר היה בשליטת היוונים שהקימו שם ערים שנשלטו בידי טיראנים. החלק המערבי היה נתון לשליטת קרתגו, וחלק משבטי הילידים עוד שמרו על מידה כלשהי של אוטונומיה. טיראן גלה באותם ימים היה היפוקרטס שעלה לשלטון אחרי מותו של אחיו קלאנדרוס.
עלייה לשלטון.
גלון שרת בצבאו של היפוקרטס כקצין פרשים ונודע באומץ ליבו ובפיקחותו. לאחר מותו של היפוקרטס בקרב על העיר מגרה היבליה היו אמורים לרשת את מקומו שני בניו אוקלידס וקלאנדרוס אולם מכיוון שהיו קטינים תפס גלון את השלטון באמתלה של הגנה עליהם. התושבים ניסו להתמרד ולהשתחרר מעול הטיראניה אולם גלון דיכא את ההתקוממות.
העיר סירקוסאי נשלטה בידי קבוצת אריסטוקרטים, אולם האיכרים מרדו בהם והקימו משטר דמוקרטי. האריסטוקרטים נאלצו להימלט ולבקש עזרה מגלון, גלון מצידו שמח על ההזדמנות לכבוש את סירקוסאי. הדמוקרטים לא היו ערוכים למלחמה ונכנעו לו כשאך הופיע בשערי העיר בשנת 485 לפנה"ס. גלון הפך לטיראן סירקוסאי והעתיק את מושבו לשם. הוא חפץ להפוך את סירקוסאי לעיר מבוצרת וחזקה, את גלה הוא הותיר בידי אחיו היירון. הוא החריב עד היסוד את העיר קמרינה את התושבים הגלה לסירקוסאי. כן עשה עם מעמד האצולה של גלה. זמן מה לאחר מכן התקיפה העיר מגרה היבליה שטחים בשליטתו, גלון ניצל זאת כתירוץ להחריב את העיר את בני האצולה העביר לסירקוסאי ונתן להם אזרחות סירקוסית, את המון העם מכר לעבדים. ליחס דומה זכו תושבי העיר אובויה. הוא הקים צבא שכירים שמנה אולי 10,000 שכירי חרב רובם מהשבטים הסיקילים, הוא נתן לכולם אזרחות סירקוסית. הוא גם נישא לדימרטה בתו של תרון מאקרגס. באמצעים אלו תוך 10 שנים הפך גלון לטיראן החזק ביותר בסיציליה.
גלון והפרסים.
כאשר תכנן חשיארש הראשון מלך פרס לכבוש את יוון, פנו נציגים מאתונה וספרטה לגלון בבקשת עזרה. גלון נזף בהם על כך שלא נענו לפנייתו כאשר ביקש מהם לסייע לו בסכסוך עם קרתגו. הוא הסכים לשלוח 200 ספינות, 20,000 הופליטים, 4,000 פרשים, ו-4,000 קשתים וקלעים, בתנאי שהוא יהיה זה שיפקד על הצבא. השגריר הספרטני התפרץ לדבריו וטען שהספרטנים צריכים לפקד על הצבא, גלון הסכים להתפשר ולפקד על הצי. אולם אז התפרץ השגריר האתונאי וטען שעל הצי האתונאים צריכים לפקד. גלון זעם והודיע שהוא מבטל את התמיכה, אם כי שלח את אחד מאנשיו ליוון עם מתנות והורה לו להעניק אותן למלך פרס אם הפלישה תצליח, ולהקדיש אותן לאפולו אם היא תיכשל.
גלון נגד קרתגו.
באתם ימים חותנו של גלון תרון כבש את העיר הימרה שנשלטה בידי טרילוס. טרילוס נמלט אל חתנו אנקסילאוס מרגיון ויחד שכנעו את מלך קרתגו חמלקרת מגו לבוא לסיציליה ולהחזיר אותו לשלטון. אנקסילאוס אף הפקיד את שני בניו כבני ערובה בקרתגו. חמלקרת הגיע בראש צבא גדול לסיציליה, תרון הזעיק את גלון לעזרה, חמלקרת הביס את הצבא של תרון ועמד לכבוש את הימרה, אולם גלון הופיע ברגע הקריטי של הקרב במסווה של כוח של בעלי הברית של חמלקרת והעלה באש את הספינות הקרתגיות, חמלקרת נהרג בקרב.
לאחר הקרב השתררה פאניקה בקרתגו. בני משפחתו של חמלקרת הוגלו, ומשטר המלוכה נחלש. הקרתגים מיהרו לכרות הסכם שלום עם היוונים, על פי ההסכם קרתגו שילמה פיצויים בסך 2,000 כיכרות כסף ובנתה שני מקדשים לאלים היווניים, העיר הימרה נותרה בשליטת תרון, אם כי הקרתגים לא נדרשו לפנות שטחים. גלון הוסיף להסכם פיסקה נוספת שבה דרש מקרתגו להפסיק את מנהג קורבנות האדם שהיה מקובל אצלה. פיסקה זו גרמה למונטסקייה לכנות את ההסכם "חוזה השלום האציל ביותר שנזכר אי פעם בהיסטוריה". אם כי ככל הנראה הייתה הפיסקה על הנייר בלבד שכן קרתגו המשיכה להקריב קורבנות אדם. לא ברור מדוע גלון לא ניצל את ניצחונו ולא דרש מקרתגו לפנות שטחים. דיודורוס טוען שהקרתגים שיחדו את דימרטה אשתו של גלון כדי שתשפיע על בעלה.