בועז הולך לבחינות כניסה ללהקה צבאית. מפקד הלהקה הוא אלכס (ששי קשת). לפניו נכנס לבחינה תמיר (אקי אבני), ממשפחה עשירה בצפון תל אביב ומתקבל מיד. בין בועז הדרומי לתמיר הצפוני קיימת יריבות ממושכת. שנה לפני כן, במהלך תחרות לגילוי כישרונות צעירים, ניצח בועז את תמיר ולקח את הפרס. תמיר מתנה את קבלתו ללהקה לאי קבלתו של בועז וכשבועז נכנס לבחינה הוא מוצא משם על ידי אלכס עוד לפני שהתחיל לשיר. גם חברתו של תמיר, שלי, (תומי יואל) מתקבלת ללהקה.
בועז הממורמר משתולל במקום ונידון ל-35 ימי מחבוש. שלי מרגישה שנעשה לו עוול, מבקרת אותו בבית הסוהר, מעודדת אותו ושומרת למענו את הגיטרה שלו.
לאחר השחרור מבית הסוהר מתחיל בועז בטירונות של כושר לקוי בפיקודו של סמל עטרי (יובל כרמי) הממרר את חיי הטירונים בכלל ואת בועז וחברו גולדמן (אורי גוטליב) בפרט. הוא מתעב את בועז מפני שנשלח מלהקה צבאית של "בטלנים".
בועז מחבר שיר בשם "אני בא אלייך" שמוצא חן באוזני גולדמן. גולדמן רושם את תווי השיר ומילותיו ושולח אותם בעילום שם ללהקה. עטרי מעליב את גולדמן על היותו הומוסקסואל וגורם לו לניסיון התאבדות עם פציעה קשה. בועז מתעמת פיזית עם עטרי ולבסוף נשלח לאפסנאות של הלהקה בפיקודו של אלברט (אלברט אילוז). הוא נפגש לעיתים עם שלי למורת רוחו של תמיר שאוסר עליו להתראות עם חברתו והם חובטים אחד בשני.
החבר'ה באפסנאות יוצרים "להקה תחתית" ומבצעים שירים שכתב בועז.
מפקד הלהקה, אלכס, מקבל את שירו של בועז ומחליט שהלהקה תבצע אותו בטלוויזיה. לשאלת מנחה הטלוויזיה (מני פאר) מי כתב את השיר אומר תמיר שזה הוא כדי להעלות את הערכתה של שלי שמפקפקת בזה.
גולדמן שצופה בתוכנית ממיטתו בבית החולים, מטלפן לאביו, עו"ד גולדמן (שמחה זיו) ומספר לו את האמת. אביו מגיע לחזרות הלהקה ומעדכן את אלכס כי בועז הוא מחבר השיר וזכויות היוצרים שייכות לו.
לבסוף מבצעת הלהקה עם להקת התחתית את שירו של בועז "אני בא אלייך" בפני קהל עצום כשבועז שר סולו עם שלי ושניהם מתחבקים למורת רוחו של תמיר.
האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית
האקדמיה על שם ניקולאי של המטה הכללי הייתה אקדמיה צבאית להכשרת קצונה (זוטרה, בכירה וקציני מטה, במסלולים נפרדים) בצבא הקיסרי של האימפריה הרוסית. האקדמיה נוסדה ב-1832. כל חברי המטה הכללי הרוסי היו בוגרי המסלול הבכיר באקדמיה. האקדמיה עברה שינויי מבני מספר פעמים והפסיקה להתקיים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה והוחלפה באקדמיה של הצבא האדום.
הלימודים הצבאיים באקדמיה התמקדו בתחומי טקטיקה, אסטרטגיה צבאית, טיפול בסוסים, היסטוריה צבאית, התבצרות, מיגון והתקפת יעדים מבוצרים. האקדמיה הכשירה גם קצינים מקצועיים-טכניים בתחומי ההנדסה הצבאית והארטילריה.
שמה הרשמי היה "האקדמיה הצבאית הקיסרית" ("Императорская военная академия")", בשנת 1855 נקראה בשם "האקדמיה על שם ניקולאי של המטה הכללי" (Николаевская академия Генерального штаба; לזכר הקיסר ניקולאי הראשון), משנת 1909 נודעה בשם "האקדמיה הקיסרית הצבאית על שם ניקולאי ("Императорская Николаевская военная академия")".
בשנת 1918 האקדמיה פורקה והוחלפה באקדמיה של הצבא האדום.
פסופי אפור כנף
פסופי אפור כנף (שם מדעי: "Psophia crepitans"; מכונה לעיתים אגמי מחצצר) הוא מין עוף ממשפחת הפסופיים שבסדרת העגוראים החי על קרקעית יערות הגשם של אמריקה הדרומית. פסופי זה, בשונה מקרוביו לסוג, בעל גב ואגן בצבע אפור אך שאר הגוף שחור.
הוא מגיע לאורך 48-56 סנטימטר ומשקלו עד 1.3 ק"ג. הוא בעל גוף עגלגל ומגושם, צוואר ורגליים ארוכות וראש קטן עם מקור צהוב קצר. הוא מזכיר במראהו את ההוקיים החיים באותם אזורים אך למעשה קרוב הרבה יותר לעגוריים שוכני הביצות. עוף זה נחשב למעופף חלש והוא יעדיף לעוף רק כמוצא אחרון ובמקום זאת לברוח בעת תקיפה.
זה הוא עוף מתלהק. ניתן לצפות בלהקה בת 50 פרטים משוטטת על קרקעית היער בחיפווש אחר מזון: פירות של עצי יער שונים וזחלי חרקים, החיים באדמה. כמה שבטי אינדיאנים מחזיקים בעופות אלה כחיות מחמד.
תת-מינים.
לפסופי ישנם 2 תת-מינים:
פסופי שחור כנף
פסופי שחור כנף (שם מדעי: "Psophia viridis") הוא מין של עוף ממשפחת הפסופיים שבסדרת העגוראים. הוא חי ביערות גשם טרופיים בברזיל בטווח שבין נהר האמזונאס לנהר מדיירה ומגיע במזרח עד לנהר טוקנטינס. עוף זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הפסופי הוא עוף דמוי-תרנגול קרקע שצבעו שחור והוא בעל גוף מגושם עם רגליים וצוואר ארוכים וראש קטן. אורכו עד 49 ס"מ ומשקלו עד 1.1 ק"ג. הוא מעופף חלש ביותר יעדיף להימלט בריצה.
הפסופים נעים בקבוצות קטנות ביער בעודם מחפשים מזון של פירות נפולים ושל חרקים ומרבי רגליים ביער.
תת-מינים.
לפסופי זה 4 תת-מינים שחלק מהחוקרים רואים בהם מינים עצמאיים:
פסופי חיוור כנף
פסופי חיוור כנף (שם מדעי: "Psophia leucoptera") הוא מין עוף ממשפחת הפסופיים שבסדרת העגוראים החי על קרקעית יערות הגשם של אמריקה הדרומית בברזיל, צפון בוליביה ומזרח פרו. למרות דמיונו להוקו גדול הוא איננו קרוב להוקיים.
מאפיינים.
הפסופי מגיע לאורך 45-52 ס"מ ומשקלו עד 1 ק"ג והוא בעל גוף עגלגל ומגושם בצבע שחור עם זנב לבן והחלק החיצוני של הכנפיים ירקרק-כחול. הראש קצר ובעל מקור קצר וצהוב. הפסופי נע במהירות ביער עם רגליו הארוכות אך הוא מעופף חלש הממריא לעיתים רחוקות. הוא מצוי על קרקעית היער בקבוצות גדולות המחפשות אחרי פירות וחרקים באדמה.
למין זה התנהגות רבייה מיוחדת: בעוד נקבה דומיננטית מוכנה להזדווג, כמה זכרים דומיננטיים מזדווגים איתה ומגנים יחדיו על אותו הקן, בו יכולות להימצא 5 ביצים, ועליהן דוגרים הזכרים והנקבות בלהקה. הצעירים בוקעים ויכולים להתנועע מיד ולחפש מזון, תוך הליכה אחרי אמם.
לטביה באירוויזיון 2000
לטביה באירוויזיון 2000 השתתפה עם השיר "My Star" בביצוע של בריינסטורם.
לפני האירוויזיון.
לטביה השתתפה באירוויזיון 2000 עם השיר "My Star" (“הכוכב שלי") בביצוע בריינסטורם. זו הייתה השנה הראשונה שבה לטביה השתתפה בתחרות.
הטלוויזיה הלטבית ארגנה את תחרות האירודזיסמה (Eirodziesm) לבחירת נציג המדינה לתחרות. התחרות נערכה באולפני הטלוויזיה בריגה והונחתה על ידי דיתה טורסטר. 10 שירים באנגלית התמודדו בתחרות והזוכה נבחר כשילוב בין קולות צוות שיפוט של מומחים בתחום המוזיקה לקולות הקהל בבית.
פינלנד באירוויזיון 2000
עבור אירוויזיון 2000, 12 שירים השתתפו בחצי הגמר שארגנה רשת השידור הפינית ששודר ברדיו. ששת השירים שזכו בניקוד הגבוה ביותר על ידי הקהל, עלו לשלב הגמר.
מופע הגמר נערך ב-12 בפברואר 2000, במלון לורד שבהלסינקי ושודר בטלוויזיה. אלה היו השירים שהשתתפו בו:
יצחק ננר
יצחק ננר (22 באוגוסט 1919 - 27 באפריל 2012) היה משפטן ישראלי, אשר שירת כסגן נשיא האינטרנציונל הליברלי והיה שותף להקמת הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים.
ביוגרפיה.
יצחק ננר נולד בווינה, אוסטריה, אך בהיותו תינוק עברה משפחתו לעיר סטניסלאבוב בגליציה, פולין, כיום איוואנו-פרנקיבסק, אוקראינה.
ב-1938, בגיל 19, הוא עלה לארץ ישראל תחת המנדט הבריטי, במסע על סיפונה של ספינה, עם קרוב ל-1,000 סטודנטים יהודים מכל פולין, שנרשמו ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא שט בספינה עם סטודנטית ופעילה ציונית, בלנקה שטיין; הם נישאו בשנה שלאחר מכן, ב-1939. שתי משפחותיהם, אותן השאירו מאחור בפולין, נספו בשואה.
באוניברסיטה העברית בירושלים למד ננר מדעי החברה, סוציולוגיה, פילוסופיה והיסטוריה, ולאחר מכן למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. כתב את אחד הפרסומים האקדמאים הראשונים אודות השואה.
ננר הקים את משרד עורכי הדין על שמו ב-1951, אשר שינה שמו מאוחר יותר ל״ננר ושות' משרד עורכי דין ונוטריון״.
ב-1960 נבחר ננר לעיריית ירושלים.
ננר היה חבר בהנהגת המפלגה הליברלית הישראלית ושימש כסגן נשיא האינטרנציונל הליברלי. עפ״י שר המשפטים וסגן ראש-הממשלה לשעבר, משה ניסים, ״הוא לחם כמו אריה נגד החלטות אנטי-ישראליות״.
ננר היה ליהודי והישראלי הראשון שנבחר לנשיא של כבוד של ארגון המשפטנים העולמי (WJA), והחזיק בתפקידים חשובים בארגון, על פי נשיא בית-המשפט העליון לשעבר בישראל, מאיר שמגר.
ב-2005 בקונגרס העולמי של WJA בשנגחאי, סין, זכה ננר במדליה על תרומתו לשלום ושלטון החוק.
ננר היה אחד ממייסדי הארגון הבינלאומי של עורכי-דין ומשפטנים יהודים (IAJLJ), ושימש כסגן הנשיא. ביוני 1998 בכנס של IAJLJ בעיר היוונית סלוניקי, ננר הזהיר ש"התנועה הרוויזיוניסטית הבינלאומית, אשר עושה שימוש באינטרנט ובמסע תעמולה מתוזמר, עלולה לעוות את הזיכרון ההיסטורי של דורות צעירים יותר;" וש"לתנועת ההכחשה יש מוסד היסטורי המשחזר את ההיסטוריה ושמטרתו האמיתית הוא להכחיש את השואה."
ביוני 1999 בברלין, ננר הזהיר כי "קיימים מספר סימנים מאוד מטרידים של צמיחת אנטישמיות בגרמניה וברחבי אירופה", ולמרות זאת הוא טען כי "גרמניה היא אחת מן הארצות הבודדות באירופה אשר חוקקה חוקים" כדי להילחם במגמות אלו.
ננר היה אחד ממייסדי לשכת עורכי הדין בישראל ושימש כיו"ר הראשון של ועדת מחוז ירושלים מ-1965 עד 1971, לפני שנבחר ליו"ר של המועצה הלאומית של הארגון ב-1972, תפקיד בו שירת עד 1987.
בשנת 2000, ננר קיבל את הפרס השנתי לאזרחות טובה יקיר ירושלים. בספטמבר 2017, הכריזה עיריית ירושלים כי רחוב ייקרא על שמו של יצחק ננר.
שנות ה-40 של המאה ה-2
140–149
חבר הרבנים דניו יורק