לדוגמה, במצב בו נקבע כי מספר הקולות למושב הוא 1,000 קולות, ומפלגה א' קיבלה 8,400 ומפלגה ב' קיבלה 4,600, הרי שלאחר הקצאת 8 מושבים למפלגה א' ו-4 למפלגה ב', תקבל מפלגה א' את המושב נוסף, למרות שסך הקולות העודפים שלה (400) קטן משל מפלגה ב' (600 קולות עודפים) - וזאת כיוון שתוצאת החלוקה עבורה (8,400/9 = 933) גדולה מזו של מפלגה ב' (4,600/5 = 920). בכך מחזקת השיטה את המפלגות הגדולות, אשר עשויות לעיתים לקבל גם שני מושבים נוספים, בעוד שמפלגות קטנות לא יקבלו מושבים נוספים כלל.
שיטה זו משמשת גם בבחירות בישראל, וקרויה שיטת "בדר-עופר" על שם חברי הכנסת יוחנן בדר ואברהם עופר שחוקקו את החוק שהכניס אותה לשימוש בישראל.
שיטת ובסטר.
שיטת ובסטר (ידועה גם כ"שיטת סנט-לגו") היא שיטה נוספת להקצאת מושבים עודפים, ובה מחולק מספר הקולות של כל מפלגה במספר המושבים שהוקצו לה עד כה ועוד חצי מושב (בניגוד למושב אחד בשיטת ד'הונט), והמפלגות בעלות התוצאות הגבוהות ביותר זוכות במושבים העודפים. שיטה זו אינה נותנת עדיפות למפלגות גדולות, ושומרת על הייצוג היחסי של כל מפלגה בחלוקת הקולות העודפים. הביקורת על שיטה זו היא שאיננה מבטיחה כי מפלגה אשר זכתה ברוב מוחלט של קולות הבוחרים תקבל לפחות מחצית מן המושבים לפחות גם אחרי חלוקת המושבים העודפים, ולכן עלולה להביא למצב בו למפלגה גדולה כדאי להתפצל לכמה מפלגות ולזכות ביותר מושבים.
שיטת הנטינגטון-היל.
בשיטה זו, מספר הקולות שקיבלה כל מפלגה מחולק ב-formula_1, כאשר formula_2 הוא מספר המושבים שהוקצו למפלגה עד כה, והמפלגות בעלות התוצאות הגבוהות ביותר זוכות במושבים העודפים. שיטה זו ניתנת ליישום רק עבור מפלגות שזכו בחלוקת המושבים הראשונית במושב אחד לפחות, ולפיכך היא מחייבת אחוז חסימה שגובהו מושב אחד לפחות.
שיטת אדמס.
בשיטה זו מחולק מספר הקולות שקיבלה כל מפלגה במספר המושבים שהוקצו לה עד כה. כאשר שיטת הבחירות לא כוללת אחוז חסימה, מובטח לכל רשימה בשיטה זו מושב אחד לפחות, כך ששיטה זו נותנת יתרון בחלוקת העודפים למפלגות קטנות.
בחירות יחסיות
מצר אקשי
מצר אקשי (ביפנית: 明石海峡) הוא מצר ים ביפן בין קצהו הצפוני של האי אוואג'י לבין האי הונשו (או ליתר דיוק לבין העיר אקשי השוכנת מערבית לעיר קובה). הוא מקשר בין מפרץ אוסקה ממזרח לים הארימה ממערב, המהווים שניהם חלק מהים הפנימי סטו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 3.6 ק"מ ועומקו המרבי 100 מטר.
גשר אקשי-קייקיו החוצה את המצר, מחבר את העיר אוואג'י באי אוואג'י עם העיר קובה באי הונשו. הגשר נחשב לגשר התלוי הארוך ביותר בעולם.
אסנת שירן
אסנת שירן (נולדה ב-10 בינואר 1941) היא היסטוריונית, מחנכת וחוקרת ישראלית שהתמחתה בחקר תקופת המערכה לעצמאות וההתיישבות הביטחונית. במהלך פעילותה היא כתבה וערכה ספרים על תולדות כוח המגן העברי, ובמשך שנים רבות היא עוסקת בייזום פרסומים מחקריים בנושאים אלה.
תולדות חיים.
אסנת (קלימן) שירן נולדה בי"א בטבת תש"א, בקיבוץ עין-גב, לשולמית לבית זילבר ויוסף קלימן. בפרוץ מלחמת העצמאות פונתה עם ילדי הקיבוץ, השוכן בחוף המזרחי של הכנרת, לחיפה. בקרב שניהלו חברי עין-גב להדיפת הכוחות הפולשים מצבא סוריה בימים 10–11 ביוני 1948 נפל אביה בהגנה על קיבוצו. בשנת 1954 נישאה אמה ליצחק טוכמן, אלמן המלחמה. בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד עברה המשפחה בפסח 1954 לקיבוץ גבעת-ברנר, שבו השלימה אסנת שירן את חוק לימודיה. בסיום לימודיה בבית הספר יצאה עם בני כיתתה לשנת שירות לפני הגיוס לצה"ל בקיבוץ הצעיר בית-גוברין. בשירותה בצה"ל שימשה מפקדת כיתה ולאחר מכן מפקדת מחלקה בבה"ד 12, בסיס ההדרכה של הח"ן (חיל הנשים).
לאחר שירותה הצבאי נישאה לניסן שירן והזוג הקים את הבית המשפחתי בגבעת-ברנר, שם נולדו שלושת בניהם – יוס, עמוס ושאול שירן. לאחר שנת לימוד אחת במדרשת "אורנים" (1965) המשיכה את לימודיה לתואר "בוגר" בהיסטוריה כללית, תנ"ך, ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה בשנת 1971 בהצטיינות. בה בעת היא לימדה עד שנת 1977 בחטיבה העליונה בבית הספר המקומי בגבעת-ברנר ואחר כך בבית הספר האזורי "ברנר".
בשנת 1977 עברה משפחת שירן למדרשת שדה-בוקר, ובשלוש שנותיה במקום עבדה אסנת שירן במכון למורשת בן-גוריון ולימדה בבית הספר לחינוך סביבתי. בשנת 1980 השתקעה המשפחה ברמות-השבים בשרון. שנתיים לימדה בבית הספר ע"ש כצנלסון בכפר-סבא והחלה לימודים לתואר "מוסמך" בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, שהסתיימו ב-1992. בשנת 1983 התחילה את עבודתה במרכז לחקר כוח המגן באפעל. במהלך עבודתה הייתה אסנת שירן שותפה לכתיבת חומרי למידה, למחקר היסטורי, לעריכת פרסומים מחקריים במדיה הדיגיטלית ובמִרשתת, להנחיית חוקרים, לעריכת כתב העת "עלי זית וחרב", ולפעילות בצוות ההיגוי האקדמי ובצוות הדידקטי. בשנת 2012 הייתה שותפה ליוזמת חידוש הארכיון של רמות השבים, נוסף על פעילותה במרכז גלילי לחקר כוח המגן.
כוכב לכת סלעי
זכירה ישירה
זכירה עקיפה
מוזיאון סילקבורג
מוזיאון סילקבורג (בדנית: Silkeborg Museum), הוא מוזיאון היסטורי שנמצא בעיר סילקבורג בדנמרק. הוא ממוקם במבנה העתיק ביותר בעיר, בית אחוזה משנת 1770.
המוזיאון.
המוזיאון נוסד בשנת 1904, ועד שנת 1951 היה ממוקם באחוזת סילקבורג. במוזיאון נמצאת המומיה של האיש מטולאנד, אחת מגופות הכבול השמורות ביותר שנמצאו בדנמרק מתקופת הברזל הקדם רומאית.
מרדכי רוטנברג (פריז)
הרב מרדכי רוטנברג (נולד בט' בסיון ה'תשי"ח, 28 במאי 1958 אנטוורפן בלגיה) הוא רב חרדי בפריז, רב בית הכנסת אגודת הקהילות ברחוב פאווה, ורב מערכת כשרות גדולה בצרפת.
ביוגרפיה.
נולד באנטוורפן שבבלגיה לרב חיים יעקב ורבקה לבית מלכיור. למד בישיבת מרכז התורה ברנסי, בראשות הרב יעקב טולידאנו, ולאחר מכן נשלח לארץ ישראל ללמוד בישיבת מיר.
נישא לבלה, בת הרב פנחס מנחם יוסקוביץ, ששימש כרב ראשי של פולין לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
לאחר פטירתו של אביו, בז' באלול תש"ן (1990), מונה להחליפו כראש אגודת הקהילות והיה לרב הרביעי של בית הכנסת אגודת הקהילות ברחוב פאווה (rue Pavée) שברובע הרביעי של פריז. וממשיך דרכו בניהול מערכת החינוך ומערכת הכשרות. גיסו, הרב יצחק כץ, הקים לאחר פטירת חמיו קהילה נפרדת בשם "קהל יראים פריס" (קי"ף).
מכהן כנשיא ישיבת אמת ליעקב בנוז'אן-סור-מארן.
האיש מטולון
האיש מטולון (בדנית: Tollundmanden) היא גופת כבול של אדם שחי במאה ה-4 לפנה"ס, במהלך תקופה הקרויה בסקנדינביה "תקופת הברזל הקדם-רומאית". הגופה נמצאה בביצת כבול בשנת 1950 בחצי האי יוטלנד שבדנמרק. תכונותיה הפיזיות של הגופה השתמרו בצורה כה טובה, עד כי שבעת גילויה חשבו שמדובר בקורבן שנרצח בעת האחרונה. שתים עשרה שנים לפני שנמצאה גופתו של האיש מטולון נמצאה באותה ביצה גופת כבול אחרת, גופתה של האישה מאלינג.
מציאת הגופה.
ב-6 במאי 1950 עסקו ויגו ואמיל מהכפר הקטן טולון בחיתוך כבול בביצת כבול בשם בילדסקובדל, 12 ק"מ מערבית לסקילבורג, דנמרק. במהלך עבודתם הבחינה אחת מנשותיהם שעסקה בטעינת הכבול בכרכרה, בגופה בשכבת הכבול. הגופה נראתה טרייה עד כדי כך שגרמה לעובדים לחשוב שמדובר בקורבן רצח מן העת האחרונה. לאחר לבטים רבים הודיעה האישה למשטרת סקילבורג על מציאת הגופה. הדיווח על הגופה נרשם ביום ב-8 במאי. לאחר שהמשטרה לא הצליחה לקבוע את זמן המוות של הגופה, הובאה הגופה לפרופסור לארכאולוגיה פיטר גלוב. בבדיקה הראשונית הציע גלוב כי הגופה בת למעלה מ-2,000 שנה, והיא ככל הנראה קורבן אדם.
האיש מטולון שכב בגובה של 50 מטרים מקרקע הביצה, והיה קבור תחת שני מטר של כבול, כשגופו מונח בתנוחה עוברית. הוא חבש כובע מחודד עשוי מעור וצמר כבש שהודק מתחת לסנטרו על ידי חוט נסתר. מסביב למותניו הוא היה חגור בחגורה. בנוסף, מסביב לצוואר היה מהודק חבל שירד במורד הגב. מלבד כל אלה, הגוף היה עירום. השיער היה קצוץ כה דק עד שהוא כמעט נחבא על ידי הכובע. על הסנטר והשפה העליונה היו זיפים קצרים (באורך 1 מ"מ), מה שמלמד כי האיש לא התגלח ביום מותו.
חוקרים מאמינים שהאיש היה קורבן אדם ולא נרצח, הן לאור העובדה שגופתו הונחה בצורה מסודרת וכן מכיוון שעיניו ופיו היו סגורים.
מחקר על הגופה.
מתחת לגופה נמצאה שכבה דקה של טחב. מדענים יודעים כי הטחב נוצר בכבול דני בתקופת הברזל המוקדמת. לפיכך, משערים כי הגופה הייתה בביצה למעלה מ-2,000 שנה. בדיקות על פי תיארוך פחמן-14 תיארכו את הגופה לתקופה שבין 210-375 לפנה"ס. רקמות רכות שהשתמרו בגופה הם תוצאה של החומצה שבכבול, יחד עם מחסור של חמצן מתחת לפני הקרקע כמו גם האקלים הקר של המדינות הנורדיות. החומצה שבכבול נדרשת על מנת לשמר גופת אדם נגרמת על ידי טחב הנקרא ספגנום. הספגנום נלחם נגד הרס שנוצר כתוצאה מקיומם של תרכובות פנוליות שנמצאת בקירות התא. עם זאת, בגלל החומציות הגבוהה של הכבול העצמות בדרך כלל נמסות ולא משתמרות.
בדיקות וצילומי רנטגן של הגופה הראו כי ראשו של האיש לא ניזוק, וכן הלב, הריאות והכבד השתמרו היטב. מוזיאון סילקבורג מעריך כי גילו היה כ-40 שנה וגובהו היה 161 ס"מ, קומה נמוכה יחסית גם לאותו זמן. אם כי סביר להניח כי הגופה התכווצה במשך שהותה בביצה.