המהדורה האחרונה של הספר, DSM-5, שיצא לאור בשנת 2013, שינתה את ההגדרה בצורה משמעותית לדיספוריה מגדרית. האגודה מבהירה כי "אי-נוחות מגדרית, אינה בפני עצמה הפרעה נפשית. המרכיב הקריטי בדיספוריה מגדרית הוא נוכחות קלינית של מצוקה שמשויכת למצב זה". האגודה מבחינה כי מצב נפשי נחשב הפרעה נפשית רק אם הוא גורר מצוקה או לקות משמעותית. אבל טרנסג'נדרים רבים לא חווים את המגדר שלהם כדבר מעורר מצוקה או לקות. עבור אנשים אלה הבעיה היא גישה לטיפולים, לייעוץ ותמיכה חברתית הנחוצה כדי לבטא בחופשית את העדפה המגדרית וכדי למזער אפליה. הבעיה היא לא הזהות המגדרית של האדם, אלא המצוקה שהוא עלול לחוות בחברה עוינת.
ICD הוא קטלוג ארגון הבריאות העולמי שמסווג את כל המחלות הידועות, כולל הפרעות נפשיות. הגרסה הנוכחית של הקטלוג, ICD-11, שפורסמה ביוני 2018, הסירה את הטרנסג'נדריות מסעיף הבעיות הנפשיות. ניתן סיווג חדש בשם "מצבים הקשורים לבריאות מינית", ושם הנושא מופיע בשם "Gender incongruence".
חלק ניכר מהתמיכה של אנשי מקצוע בשמירת הזהות הטרנסג'נדרית כהבחנה בריאותית ב-DSM וב-ICD נובע מכך שהדבר מסייע לנושאים מעשיים כמו מתן כיסוי ביטוחי לשירותי ייעוץ, טיפולים רפואיים וביצוע של מחקרים בתחום.
מצב משפטי.
רוב מערכות המשפט ברחבי העולם מכירות בשתי הזהויות המגדריות המסורתיות, גבר ואישה, אבל נוטות לא לכלול זהויות מגדריות או ביטויים מגדריים אחרים. עם זאת ישנן מדינות שמכירות על פי חוק מגדר שלישי. כיום יש הבנה רחבה יותר של מגוון הזהויות מחוץ לקטגוריות הטיפוסיות של "גבר" ו"אישה", וסיווגים אחרים נכנסים בשנים האחרונות. מבחינה רפואית וחברתית, המונח "טרנסקסואליות" מוחלף במונחים הנוגעים לזהות מגדרית או לדיספוריה מגדרית, ומונחים כמו אנשים טרנסג'נדרים, גברים טרנסג'נדרים ונשים טרנסג'נדריות מחליפים את הקטגוריה של אנשים טרנססקסואלים.
שינויים אלה מעלים סוגיות משפטיות רבות בעיקר בתחום של דיני משפחה בתחומים כמו נישואים ושאלות הנוגעות ליכולת של טרנסג'נדר להנות מזכויות ביטוח או ביטוח לאומי של בן הזוג. דרגת ההכרה המשפטית שניתנת לטרנסג'נדרים שונה מאוד בין מדינות. מדינות רבות מכירות כיום בשינוי מגדר על ידי מתן אישור לשנות את המונח "מין" בתעודת הלידה. חלק מהטרנסג'נדרים עוברים ניתוח להתאמה מגדרית או טיפול הורמונלי. במדינות רבות טיפולים אלה הם דבר נדרש כדי לקבל הכרה משפטית. בחלק מהמדינות, ההיבטים המשפטיים קשורים בצורה ישירה לסוגיות רפואיות, כלומר אותם גופים רפואיים או רופאים מחליטים האם אדם כלשהו יכול להמשיך הלאה בטיפול הרפואי והתהליכים שנלווים לכך מקיפים את שתי הסוגיות באופן אוטומטי.
מספר מדינות מכירות מבחינה משפטית בחלוקה לא-בינארית של מגדר או במגדר שלישי. בחלק מהמדינות הגדרות כאלה זמינות רק לאינטרסקס שנולדו עם מאפייני מין שלא מתאימים בהכרח להגדרות טיפוסיות של זכרים ונקבות. במדינות אחרות הגדרות אלה זמינות גם לאנשים עם זהות מגדרית שונה מהמין ששויך להם בלידה. כמה חברות לא-מערביות זיהו זה מכבר טרנסג'נדרים או אנשים לא בינאריים כמגדר שלישי, אם כי דבר זה לא תמיד כולל הכרה משפטית. מבין המדינות המערביות, אוסטרליה היא כנראה המדינה הראשונה שהכירה בסיווג שלישי, בעקבות המקרה של Alex MacFarlane בשנת 2003. בשנת 2014 בית המשפט באוסטרליה הכיר בפעילה הטרנסית Norrie May-Welby כבעלת מין לא-מוגדר. בשנת 2014 הכריז בית המשפט העליון בהודו כי טרנסג'נדר הוא "מגדר שלישי" בחוק ההודי. בארצות הברית, בית משפט באורגון קבע בשנת 2016 כי Jamie Shupe יכול לשנות את המגדר שלו למגדר לא בינארי.
בשנת 2012 העביר הקונגרס בארגנטינה את "חוק המגדר" (Ley de Género) שמאפשר לאנשים מעל גיל 18 לשנות את רישום המגדר שלהם בתעוזת הזהות, על בסיס של הצהרה כתובה בלבד. ארגנטינה היא המדינה הראשונה שמאמצת מדיניות של זיהוי מגדרי המבוססת רק על האטונומיה של הפרט, ללא דרישה לדיאגנוזה מצד צד שלישי.
ארגון HRC מציין מספר אתגרים הנוגעים לזכויות אדם של טרנסג'נדרים הנובעים מאפליה, סטיגמות ואי-שוויון מערכתי. אפילו בארצות הברית קיומה של אפליה בעבודה על רקע מגדר הוא דבר נפוץ. החוק הפדרלי אוסר על אפליה כזו, אולם רק 18 מדינות בארצות הברית (נכון לשנת 2014) אוסרות על אפליה בתעסוקה ובדיור על בסיס מגדר. ורק 15 אוסרות על אפליה מגדרית בתחום החינוך. מחסור זה בהגנה משפטית, מתרגם לעיתים קרובות לאבטלה ועוני. סקר של הארגון מצא כי 15% מבין הטרנסג'נדרים בארצות הברית חיים בעוני קשה (הכנסה של פחות מ-עשרת אלפים דולר בשנה) ובקרב שחורים נתונים אלה מגיעים ל 34%. טרנסג'נדרים בארצות הברית עדיין חשופים לסטיגמות שמבוססות על יותר ממאה שנה של ייצוגם כחולי נפש, סוטים מבחינה חברתית או תוקפניים מבחינה מינית. דברים אלה יוצרים תופעות חברתיות כמו דחייה מצד חברים ובני משפחה, ניצול טרנספוביה על ידי פוליטיקאים ולאלימות מצד אנשים שונים. לדוגמה 13 נשים טרנסיות נרצחו בשנת 2014. לפי מחקר משנת 2013, 72% מבין הקורבנות של רציחות על רקע פשעי שנאה נגד להט"בים ונשאי HIV, היו נשים טרנסיות. אנשים רבים בקהילת הטרנסים בארצות הברית דיווחו על חסמים שונים בקבלת טיפול רפואי כאשר חלק מהקושי נובע מהטיה נגדם. כמו כן קיים מחסור במסמכי זהות בין טרנסג'נדרים, דבר שיכול להשפיע על התנהלות בחיי היומיום כמו רישום למוסדות חינוך, טיסות, גישה לדיור חירום ושירותים חיוניים אחרים הדורשים זיהוי. הנראות של דמויות טרנסיות חיוביות בתקשורת ובחברה מקלה על כלל חברי הקהילה, אבל טרנסג'נדרים עדיין נתונים לסיכונים שונים, במיוחד כאלה שהם חלק מקהילות עניות או בשולי החברה.
בישראל הממשלה התירה לשנות את רישום המין בתעודת הזהות, אבל תוך חיוב ביצוע של ניתוח להתאמה מגדרית. בשנת 2015 עתרו לבג"ץ שתי טרנסג'נדריות (אחת מהן היא רונית לירן־שקד) כנגד משרד הפנים בדרישה לבטל את הדרישה לניתוח כתנאי מקדים לשינוי הרישום. בתגובה הודיע פרקליטות המדינה כי ניתן יהיה לשנות את המין הרשום בתעודת הזהות ללא צורך בביצוע ניתוח. לפי המתווה שהוצע, ועדת מומחים של משרד הבריאות, תקבע את הקריטריונים שיגדירו שינוי סעיף מין ללא ניתוח.
יחס הדתות כלפי טרנסג'נדרים.
ביהדות ובנצרות קיים איסור קרוס-דרסריות, שמקורו בפסוק: "לֹא יִהְיֶה כְלִי גֶבֶר עַל אִשָּׁה וְלֹא יִלְבַּשׁ גֶּבֶר שִׂמְלַת אִשָּׁה כִּי תוֹעֲבַת ה' אֱלֹהֶיךָ כָּל עֹשֵׂה אֵלֶּה" (ספר דברים, כ"ב, ה'). מסיומו של פסוק אחר נלמד איסור סירוס: "וּמָעוּךְ וְכָתוּת וְנָתוּק וְכָרוּת לֹא תַקְרִיבוּ לַה' וּבְאַרְצְכֶם לֹא תַעֲשׂוּ". בעקבות זאת, ההלכה אוסרת ניתוחים לשינוי מין וכן אוסרת על לבישת בגדי המגדר השני. אף על פי שפוסקים אחדים דנו באפשרות התאורטית שמינו של אדם ישתנה באופן נסי, הניתוחים הקיימים להתאמת מגדר באמצעות יצירת איבר מין מלאכותי אינם משנים את מגדרם ההלכתי. עם זאת, ניתוחים המבוצעים באינטרסקס (המכונה בספרות הרבנית אנדרוגינוס) ומאבדים את אחד מאיברי מינו תוך השארת איבר המין הזכרי או הנקבי הטבעי, מועילים לשינוי המגדר ההלכתי. בשנים האחרונות גדל היקף הספרות והפעילות בנושא, בעיקר ביהדות המודרנית בארצות הברית.
הברית החדשה מתבטאת בעמימות רבה יותר מהתנ"ך לגבי טרנסג'נדריות. בנצרות, בספר הברית החדשה יש התייחסות נרחבת לנושא כריתת אברי המין ושם הדבר נאסר לחלוטין. לקטכיזם של הכנסייה הקתולית, אין דוקטרינה מקיפה או ספציפית לטרנסג'נדרים. עם זאת, באופן מסורתי הכנסייה משווה את המגדר של אדם עם האנטומיה החיצונית שלו. ישנם זרמים נוצריים המקבלים את הטרנסג'נדריות כגון אוניברסליזם אוניטריאני. בשנים האחרונות יש עוד זרמים בנצרות שמקבלים טרנסג'נדרים כחברים וככמרים. בשנת 2003 הזרם United Church of Christ החליט על קבלת טרנסג'נדרים. בשנת 2005 הפכה Sarah Jones להיות הכומרית הטרנסית הראשונה בכנסייה האנגליקנית.
לשיטת מנהיגי העולם המוסלמי-שיעי (בעיקר באיראן) הטכנולוגיה הנוכחית מספקת כדי לשנות את מינו של אדם, אם אכן חל היפוך במצבו ההורמונלי, האסתטי והסוציאלי. הם מגלים סובלנות רבה יחסית כלפי אנשים טרנסג'נדרים, אך מצד שני הומוסקסואלים נרדפים עד כדי עונשי מוות, לכן תיתכן הפעלת לחץ עליהם לעבור שינוי מגדרי, על-מנת להתיר להם את הזוגיות הנבחרת שלהם.
הבודהיזם, הדת השלטת במזרח אסיה, היא נייטרליות של ביחס לנושא זה. היא אינה מעודדת או מחרימה טרנסג'נדריות. בתאילנד קיים מושג בשם קתאוי שמתאר בדרך כלל נשים טרנסג'נדריות וזכרים המתלבשים ומתנהגים כמו נשים. הם מכונים גם "סאו" או "פואיינג", "פארפט סונג" (סוג שני של אישה) או "פט טהי סאם" (המין השלישי).
הדת ההינדית וכן הסיקית, לא אוסרות טרנסג'נדריות מכל סוג שהוא, ובתרבויות אלו קיימים מיתוסים דתיים המתייחסים לבני המגדר השלישי וכן קהילות שבנותיהן נקראות היג'רות ובהן בעלות זהות מגדרית נשית שנולדו כזכרים.
טרנסג'נדריות בפוליטיקה.
מעט מאוד טרנסג'דנריות מחוץ לארון זכו לשמש בתפקידים ציבוריים, ברחבי העולם. מקרים בודדים אלה יובאו להלן.
טרנסג'נדריות בספורט.