I Stay in Love הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבום האולפן האחד עשר שלה, "E=MC²". השיר יצא לאור ב-28 באוקטובר 2008, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל מתוך האלבום. הוא מושפע מסגנון הרית'ם אנד בלוז, וכולל שימוש בפסנתר.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי מריה קארי, בריאן-מיכאל קוקס ואדוניס שורפשייר והופק על ידי קארי וקוקס גם כן. כמו כן, יצא הסינגל בפורמט של רדיו איירפליי והורדה דיגיטלית. בין היתר, השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז. בארצות הברית, הוא נשלח לתחנות הרדיו העכשוויות והקצביות ב-28 באוקטובר 2008.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה שנים לאחר שיצא.
טירת רוצ'סטר
טירת רוצ'סטר (באנגלית: Rochester Castle) היא טירה אנגלית ימי ביניימית הנמצאת בגדה המזרחית של נהר מדוואי בעיר רוצ'סטר , קנט בדרום-מזרח אנגליה. מגדל העוז הבנוי אבן מהמאה ה-12, המאפיין הבולט של האתר, הוא אחד ממגדלי העוז השמורים ביותר הן באנגליה והן בצרפת.
היסטוריה.
כטירה היושבת במיקום אסטרטגי על נהר מדוואי מדרום-מזרח ללונדון ועל דרך ווטלינג סטריט המקשרת את מערב אנגליה לדובר, כלומר לצרפת ולאירופה, היה לה חלק חשוב בהיסטוריה האנגלית. במהלך שלהי ימי הביניים עזרה הטירה להגן על החוף הדרום-מזרחי של אנגליה מפלישה. המבנה הראשון הוקם לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה, ונמסר לחזקתו של בישוף אודו, אחיו-למחצה של ויליאם הכובש. הטירה עמדה בפעם הראשונה במבחן צבאי במהלך המרד של 1088 (שהפריד בין ממלכת אנגליה לדוכסות נורמנדיה לאחר מותו של ויליאם הכובש בין בניו) כאשר אודו תמך ברוברט קורת'וז (בנו הבכור של ויליאם הכובש) נגד ויליאם האדום (בנו השלישי). אודו הפך את רוצ'סטר למעוז העיקרי במרד, דבר שגרם להטלת מצור על העיר ועל הטירה, שנכנעה לבסוף, ובכך ננטשה הטירה בפעם הראשונה.
בין השנים 1087–1089 ביקש ויליאם האדום מגונדוף מרוצ'סטר לבנות טירת אבן חדשה ברוצ'סטר, וזה בנה טירה שרובה עמדה במבחן הזמן והיא זו שעומדת בימינו באתר. בשנת 1127 העניק המלך הנרי הראשון את הטירה לארכיבישוף מקנטרברי ויליאם דה קורבייל "לנצח", שבנה את מגדל העוז שעדיין ניצב במקום בימינו, והוא ככל הנראה המבנה המפורסם ביותר בטירה ואחד ממגדלי העוז השמורים ביותר באנגליה ובצרפת. הטירה המשיכה להיות בחזקת הארכיבישופים במהלך המאה ה-12.
במהלך מלחמת הברונים הראשונה (מלחמת אזרחים שהתנהלה באנגליה בין השנים 1215–1217) בתקופת שלטונו של המלך ג'ון, הברונים שבראשם עמד רוברט פיצוולטר אשר נתמכו על ידי צבא צרפת כבשו את הטירה מידי הארכיבישוף סטיבן לנגטון והשתמשו בה נגד צבאותיו של ג'ון, שהטיל בתגובה מצור על הטירה, שנכנעה רק לאחר שבעה שבועות של קרבות ממושכים. לפי הכרוניקה של ברנוול, המצור היה "המסיבי ביותר בתקופתנו (המאה ה-13), הן מבחינת תוקפנות התוקפים והן מבחינת עמידת המגינים". אף על פי שהטירה סבלה במהלך חודשי המצור מנזק רב (פרצות בחומות החיצוניות ומגדל אחד שקרס), דווקא הרעב היה שהכריע את המגינים. אך ג'ון לא החזיק בטירה למשך זמן רב: בשנת 1216 היא נכבשה מחדש על ידי מי שלימים ימלוך על צרפת וייקרא בפי עמו "האריה", הנסיך לואי, שעמד בראש צבא הברונים בשליחות אביו, המלך פיליפ השני. לאחר מותו של ג'ון, שסבל מחום גבוה כתוצאה מהרעלת קיבה משתיית שיכר קלוקל ב-19 באוקטובר 1216 הומלך תחתיו בנו, הנרי השלישי. כשתמה המלחמה בהסכם למבת' ב-11 בספטמבר 1217, נותרה טירת רוצ'סטר תחת שלטונו הישיר של הכתר האנגלי.
רוצ'סטר הושמה תחת מצור בפעם השלישית בשנת 1264 בזמן מלחמת הברונים השנייה. רוג'ר דה ליבורן היה מפקדה של הטירה מטעם המלך הנרי השלישי. כוחות המורדים בהנהגת סימון החמישי דה מונפור וגילברט דה קלייר מגלוסטר הגיעו לרוצ'סטר והטילו מצור על הטירה, אך הפעם ויתרו על כיבושה כבר לאחר מספר ימים. אף על פי שהמגינים לא נכנעו, הטירה סבלה מנזק רב שתוקן רק במאה השנים הבאות. בשנת 1381 התקיים הקרב האחרון בטירה, כאשר היא נכבשה ונבזזה בזמן מרד האיכרים האנגלי נגד המלך-הילד ריצ'רד השני, שהיה בן 14 בלבד. בדומה למבני-אבן רבים לאורך ההיסטוריה (למשל הקולוסיאום ברומא), גם טירת רוצ'סטר שימשה, לאחר שלא היה בה עוד צורך צבאי, כמקור לאבני בניין בשימוש חוזר, וחיל המצב שלה פוזר בהוראת הכתר.
הטירה וסביבותיה היו פתוחים לציבור בשנות ה-70 של המאה ה-19 כפארק. במהלך המאות ה-19 וה-20 בוצעו לסירוגין תיקונים ושיקומים בטירה, והיא הוכרזה כמבנה רשום מדרגה I ומונומנט רשום. כיום הטירה מתוחזקת על ידי המורשת האנגלית (English Heritage) ופתוחה לציבור הרחב.
האנגול
טום משרי
תומאס ניקולס "טום" משרי (באנגלית: Thomas Nicholas "Tom" Meschery; נולד ב-8 בספטמבר 1938 בשם טומיסלב ניקולייביץ' משצ'ריאקוב (ברוסית: Томислав Николаевич Мещеряков)) הוא כדורסלן עבר רוסי-אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1961–1971. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 12.7 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
באוקטובר 1967 העלתה סן פרנסיסקו ווריורס את גופייתו של משרי, עם המספר "14", לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו למועדון.
ראשית חייו וקריירת מכללות.
משרי נולד בשם טומיסלב משצ'ריאקוב בעיר חרבין שבמנצ'וקוו (כיום סין), להורים אשר ברחו מרוסיה בעת מהפכת אוקטובר. במהלך מלחמת העולם השנייה הועברה משפחתו למחנה מעצר ליד טוקיו, יפן, ובסיום המלחמה היגרה לסן פרנסיסקו שבארצות הברית. לאחר מעברו לארצות הברית שינה משצ'ריאקוב את שמו לטום משרי, בשל "הבהלה האדומה" – החשש שהיה בארצות הברית מפני עליית הקומוניזם, והאשמתם של מהגרים רוסים רבים כמרגלים סובייטים.
בין השנים 1957–1961 למד משרי במכללת סנט מרי בקליפורניה, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 16.6 נקודות ו-13.5 ריבאונדים למשחק. בעונת 1958/1959 סייע לקבוצה להעפיל לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לראשונה בתולדותיה, ובעונת 1960/1961 זכה בתואר שחקן העונה של מחוז החוף המערבי (WCAC).
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1961 נלקח משרי בבחירה השביעית על ידי קבוצת פילדלפיה ווריורס, במדיה שיחק במשך 6 עונות. במהלך עונתו הראשונה לקח חלק במשחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין, בו קלע בעצמו 16 נקודות. בעונתו השנייה קלע שיא קריירה של 16.0 נקודות, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה. בכך הפך משרי לשחקן האולסטאר הראשון שנולד מחוץ לארצות הברית. לאורך פלייאוף היה הקלעי השני של הווריורס, אחרי צ'מברלין, עם 16.8 נקודות במשחק, וקבוצתו העפילה לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר הפסידו הווריורס מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 1–4. בעונת העפיל עם הווריורס בשנית לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נלקח משרי על ידי סיאטל סופרסוניקס, עבורה שיחק במשך 4 עונות. בתקופתו בסיאטל העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת .
לאחר הפרישה ממשחק.
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 1971 מונה למאמן קבוצת קרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן שלילי 35–49 (41.7%). בעונות ו- שימש כעוזר מאמן בפורטלנד טרייל בלייזרס, תחת לני וילקינס.
בשנים הבאות השלים תואר באמנות יפה באוניברסיטת איווה, ולמד שירה באוניברסיטת וושינגטון. לאחר מכן למד הוראה באוניברסיטת נבדה, ועסק בהוראת אנגלית בבית ספר תיכון ברינו, נבדה, עד שנת 2005. מאז שנת 1970 פרסם משרי ארבעה רומנים ושני ספרי שירה פרי עטו.
מרכז שבאב בלאטה
מרכז שבאב בלאטה (בערבית: مركز شباب الأمعري - מרכז צעירי בלאטה) היא קבוצת כדורגל ממחנה הפליטים בלאטה, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
היסטוריה.
אגודת הספורט שבאב בלאטה הוקמה בשנת 1954 במחנה הפליטים בלאטה, השוכן כ-2 ק"מ ממזרח למרכז העיר שכם. בשנות האינתיפאדה השנייה מפעלי הכדורגל ברשות הפלסטינית, ברצועת עזה ובגדה המערבית, הופסקו פעמים רבות. הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, ופגיעה במתקני ספורט. בשנת 2003 משחק גמר גביע פלסטין, בין בלאטה למרכז שבאב אל-אמערי, בוטל לאחר שחיילי צה"ל עצרו את האוטובוס של שחקני בלאטה במחסום חווארה, ומנעו את נסיעתו בטענה שאין מעבר לגברים בגילאי 16–35 במחסום. רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה.
הקבוצה זכתה בגביע פלסטין של הגדה המערבית בעונת 2018/2019. ב-30 ביוני 2019 התקיים משחק גמר של גביע פלסטין מול קבוצת “ח’דמאת רפיח”, מחזיקת גביע רצועת עזה בכדורגל, ברצועת עזה, שהסתיים בתיקו 1:1. ב-3 ביולי 2019, היה אומר להתקיים משחק הגומלין בשכם. לקראת משחק הגומלין, הגישה הקבוצה מרפיח בקשות להיתרי יציאה ל-22 שחקני הקבוצה ול-13 חברי צוות אימון והנהלה. שלושה ימים לפני מועד המשחק המתוכנן רוב הבקשות סורבו מטעמי ביטחון. הוחלט לדחות את המשחק, ונקבע לו תאריך חלופי, 25 בספטמבר 2019. אך גם למועד החדש בקשות המעבר סורבו והמשחק לא התקיים. המנצחת בין השניים הייתה אמור להעפיל למשחקי ליגת האלופות האסיאתית.
בעונת 2019/2020, זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
אצטדיון.
הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני שכם השוכן במרכז העיר. באצטדיון כ-4,000 מקומות ישיבה.
חוף סיפל
חוף סיפל (באנגלית: Siple Coast) הוא חוף באנטארקטיקה, בצד המזרחי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
חוף סיפל ממוקם בין חוף גולד שמדרום לו, לבין חוף שיראסה שמצפון לו.
היסטוריה.
מקור השם.