אריך קולקה ובנו אוטו דב בן ה-12 הצליחו לברוח בעת שהועברו ברכבת דחוסה מאושוויץ למאוטהאוזן. הם הסתתרו תחילה יחד אצל מכר של אריך, רופא השיניים בשם יאנסה פרמיסל. לאחר מכן קיבלו מסתור אצל מכר של אריך, בשם  וצלב יורן. אריך השאיר ברשותו את בנו אוטו והמשיך למקום מסתור חדש, בעליית הגג בביתו של קארל פרידל. כעבור חודשיים נאלץ לחפש מקום מסתור חדש. הוא יצר קשר עם ידיד נוסף מהעיר זלין בשם יאן טקאדלצ'ק. יאן ואשתו אנה נענו לבקשתו למקום מסתור מפני הנאצים. אריך הוחבא בעליית הגג של מפעל העצים שניהל יאן. יאן דאג להשיג עבורו מסמכים מזויפים ורשם אותו כעובד במפעל. כאשר התגברו חיפושי הגסטפו בכפר שבו הסתתר אוטו, בנו של אריך, הציע יאן ללא היסוס להביאו לביתם. שני הבנים של יאן ואנה, בוהומיל וג'קוב, ליוו את אוטו בבטחה לביתם. אנה דאגה לספק מזון לאריק ולאוטו, וכך נשארו האב ובנו אצל משפחת טקאדלצ'ק עד סיום המלחמה.
לאחר המלחמה.
ב-2 במאי 1945 שוחררה זלין מהנאצים, ואריק ואוטו נפרדו ממציליהם.
אריך קולקה ובנו אוטו עלו לישראל בשנת 1949, והמשיכו לשמור על קשר עם הזוג טקאדלצ'ק והתכתבו עמם. הבן בוהומיל הוזמן לבקר בישראל ואף שמר בהמשך על קשר חברי חם עם אוטו קולקה.
הכרה והנצחה.
ב-2 בינואר 1969 הכיר "יד ושם" בזוג טקאדלצ'ק ובנם בוהומיל כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בסטוקהולם, שוודיה. שמם נחקק על קיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. אריך קולקה ובנו אוטו דב קולקה שתלו עץ לכבודם ב-28 בפברואר 1982.
לקריאה נוספת.
קולקה, דב. נופים ממטרופולין המוות (הוצאת ידיעות ספרים, 2013)
מעדודי
גרר גלים
באווירונאוטיקה, גרר גלים הוא רכיב של גרר אווירודינמי על גבי כנפיו וגופו של כלי טיס, קצוות להבי מדחף, וקליעים או טילים הנעים במהירות על-קולית או עבר-קולית, בעקבות נוכחותם של גלי הלם.
גרר גלים בלתי תלוי בתופעות צמיגיות, ונוטה לבוא לידי ביטוי כעליה משמעותית ופתאומית של כוח גרר בזמן שהעצם הנע מעלה את מהירותו עד למספר מאך קריטי. העלייה הגבוהה והפתאומית הם אלו המובילים לעיקרון של מחסום הקול.
תפקידו של הרכיב.
גרר גלים בא לידי ביטוי כחלק מגרר לחץ עקב אפקטים של דחיסות. הוא נגרם בעקבות התצורה של גל ההלם מסביב לגוף. גלי הלם מייצרים כמות משמעותית של גרר, שיכול להסתכם לכוח גרר גדול מאוד על הגוף. אף על פי שגלי הלם מתקשרים בדרך-כלל עם זרימה על-קולית, הם יכולים להיווצר גם במהירויות תת-קוליות של כלי טיס, באזורים בגוף כלי הטיס בהם זרימת האוויר המקומית מאיצה למהירויות על קוליות.
בדרך-כלל ניתן להבחין באפקט זה בכלי טיס הטסים במהירויות על קוליות (0.8 מאך בקירוב), אך בעצם ניתן להבחין בהפרעה בכל מהירות שהיא מעל מהירות המאך הקריטית של אותו כלי טיס. בשנים שלפני השנה 1947, חשבו שהמנועים של כלי הטיס לא חזקים מספיק על מנת להתגבר על הגרר הגבוה, או שכוחות בעוצמה כזאת יביאו את כלי הטיס למצב של סכנת שבירה במהלך הטיסה. סיבות אלו הובילו להגדרת עיקרון מחסום הקול.
מחקר.
בשנת 1947, מחקרים בנושא גרר גלים הובילו לפיתוחם של "צורות מושלמות" המפחיתות את הגרר מהגל במידה הגבוה ביותר המתאפשרת תאורטית. עבור גוף של מטוס, הצורה הסופית שהתקבלה היא גוף סירס האאק, שמציע צורת חתך מושלמת עבור כל נפח פנימי נתון. עבור גופים עם קצה כהה, כמו למשל בטיל, הגיעו לפיתוח צורה הנקראת אוגיב וון-קרמן.
שניהם התבססו על צורות ארוכות ומוארכות בעלות קצוות מחודדים, כאשר ההבדל העיקרי ביניהם היה שהאוגיב (קצה מעוגל של אובייקט דו או תל ממדי) מחודד אך ורק בקצה אחד.
הפחתת גרר.
מספר טכניקות אשר פותחו במהלך ומיד אחרי מלחמת העולם השנייה, הצליחו להפחית משמעותית את סדר הגודל של גרר הגל, ובתחילת 1950, הדגם החדיש ביותר של מטוס הקרב הגיע למהירויות על קוליות בהצלחה.
טכניקות אלו יושמו במהירות על ידי מתכנני כלי טיס. פתרון שכיח לבעיית גרר הגלים היה השימוש בכנף משוכה (swept wing - כנף המשוכה בזווית אחורה או קדימה), אותה פיתחו לפני מלחמת העולם השנייה ויישמו על מספר עיצובים של מכונות מלחמה גרמניות. משיכת הכנף גורם לה להיראות דקה יותר וארוכה יותר מכיוון זרימת האוויר, מה שהפך כנף סטנדרטית בצורת טיפה, לצורה הקרובה יותר לאוגיב של וון קרמן, בזמן שמירת על היעילות גם במהירויות נמוכות יותר, בהן עקמומיות ועובי הם פרמטרים חשובים.
פתרון הכנף המשוכה לא ניתן ליישום כאשר ישנה אפשרות לבנית כנף מאוד דקה. הפתרון יושם על מספר עיצובים, תחילה עם בל X-1, כלי הטיס המאויש הראשון שטס במהירות הקול. החיסרון בגישה זו היא שהכנף כל כך דקה שלא ניתן להשתמש בה יותר על מנת לאחסן דלק או ציוד נחיתה. כנפיים אלו נפוצות מאוד בטילים, בתחום זה הן בדרך כלל מכונות צלעות.
באותו האופן, עיצובו של גוף המטוס השתנה כאשר הוצג לראשונה חוק השטח של ווייטקומב. ווייטקומב ביצע ניסויים על צורות שונות של שלדת מטוס עבור גרר על קולי, ולאחר צפייה במצגת שהועברה על ידי אדולף בוסמן ב-1952, הוא הבין שאת עיקרון גוף סירס האאק צריך ליישם על כל כלי הטיס ולא רק גוף המטוס עצמו. כלומר, יש להצר את גוף המטוס בנקודת חיבור הכנפיים, כך שכל שטחי החתך לאורכו של כלי הטיס יתאימו לגוף סירס האאק.
יישומים של עיקרון השטח ניתן לראות בגופים מונעי הלם על גופי טיס על קוליים, הכולל גם חלק ממטוסי הסילון. גופים מונעי הלם, שהם תאים דמויי תרמיל הממוקמים בקצה האחורי של הכנף, משמשים לאותה המטרה כמו עיצוב גוף מטוס עם קו מותניים צר בכלי טיס על קוליים אחרים.
שיטות הפחתת גרר נוספות.
מספר הצעות לדרכים להורדת גרר הגלים הוצגו לאורך השנים. לדוגמה, צורת חתך כנף סופר קריטית דורמת לעילוי רגיל במהירויות נמוכות יחסית לכלי טיס, אך בעל פרופיל יחסית קרוב לאוגיב של וון קרמן. כל מטוסי הנוסעים האזרחיים המודרניים משתמשים בצורות שונות של צורת חתך כנף סופר קריטית, ומשיגים זרימה על קולית משמעותית על גבי חלקו העליון של הכנף.
NGC 4526
NGC 4526 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-48 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה.
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 9.6 והיא בין הגלקסיות הבהירות שבצביר והבהירה ביותר מבין אלה שלא נכללו בקטלוג מסיה. הגלקסיה התגלתה ב-8 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון I.31, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, מאורכת, בעלת מרכז בהיר מאוד, ובין שני כוכבים בהירים. הוא ציין את מיקומה ביחס לכוכב 31 בבתולה. עשרה ימים מאוחר יותר ציין הרשל ערפילית נוספת בציון I.38 ותיאר אותה כבהירה מאוד, מאורכת מאוד ועם מרכז בהיר מאוד, כאשר מיקומה ניתן ביחס לכוכב 32 בבתולה, ולמעשה במיקום זהה למיקום של I.31. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה מספר פעמים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1329, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, מאורכת מאוד, בעלת מרכז בהיר מאוד שמתבהר בחדות, וכן ציין שיש שני כוכבים מדרגת בהירות 9-8 ממזרח וממערב לה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3075 ועם אותו התיאור, וציין שהערפיליות שאביו, ויליאם, רשם כ-I.31 וכ-I.38 הן למעשה אותה ערפילית. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4526, כאשר היא מתוארת כבהירה מאוד, גדולה מאוד, מאורכת מאוד, בעלת מרכז בהיר מאוד שמתבהר בחדות ובין שני כוכבים מדרגת בהירות 7.
תצפית.
הגלקסיה נמצאת בחלקו הדרומי של צביר הבתולה, כ-6.9 מעלות מצפון-מערב לכוכב δ בבתולה, כ-7.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-9.3 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב פורימה. כחצי מעלה מצפון לה נמצאת NGC 4535, כ-0.8 מעלה מדרום מזרח לה נמצאת NGC 4570, מעט יותר ממעלה ממערב-צפון-מערב לה נמצאת M49, כ-2.4 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4365, כ- 2.9 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4596 וכ-3.6 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4698, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות.
אורכה הזוויתי של NGC 4526 הוא כ-7.2 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-100,000 שנות אור, דומה לקוטר של שביל החלב, אך מסתה מוערכת רק בכ- מסות שמש, כ-3.5% ממסת שביל החלב, כאשר קרוב לשלושה רבעים ממסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך יחסית שמוערך בכ-3 מאיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-36 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא די זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-11 מיליארד שנים והמתכתיות של הכוכבים היא כ-85% מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצאת דיסקת אבק שרדיוסה הזוויתי כ-15 שניות קשת ששקול לרדיוס של כ-1,200 שנות אור, ונראה שבתוכה עדיין מתרחשת יצירה של כוכבים חדשים. מתנועת החומר מסביב לליבת הגלקסיה נראה שבתוכה נמצא חור שחור על-מסיבי שמסתו כ- מסות שמש. בשנת 1969 זוהתה בגלקסיה סופרנובה שבהירותה הנראית הגיעה לדרגה 16 וקיבלה את הציון SN1969E. בשנת 1994 זוהתה בגלקסיה סופרנובה נוספת מסוג Ia שהגיעה בשיאה לדרגת בהירות 15 וקיבלה את הציון SN1994D. ככל הנראה היא נוצרה מננס לבן, שהיה מורכב מפחמן ומחמצן, וספח מסה מכוכב שכן עד שמסתו חצתה את גבול צ'נדראסקאר.
מוריס גיב