באוגוסט 2020 התקיימה אליפות הארץ בטיפוס בולדרינג בחיפה. האליפות שודרה לראשונה אחרי שנים רוב בשידור ישיר בערוץ הספורט. במקצה הגברים זכה במקום הראשון אלכס חזנוב, במקום השני נמרוד מרכוס ובמקום השלישי רם לוין. במקצה הנשים זכתה במקום הראשון אילה כרם, במקום השני יעל בהארד ובמקום השלישי יעל טאוב.
בנובמבר 2020 התקיימה אליפות הארץ בטיפוס הובלה בחולון. במקצה הגברים זכה במקום הראשון נמרוד מרכוס, במקום השני יובל שמלא ובמקום השלישי אלכס חזנוב. במקצה הנשים זכתה במקום הראשון נועה שירן, במקום השני איילה כרם ובמקום השלישי נעמה יוחאי.
בהמשך אותו החודש התקיימה אליפות אירופה בטיפוס במוסקבה, וזאת הייתה ההזדמנות האחרונה לכלל המטפסים האירופים להיכנס לאולימפיאדת טוקיו. כעשרה מטפסי נבחרת ישראל (שישה גברים וארבע נשים) השתתפו בתחרות על המקום הראשון הנחשק. התחרות חולקה לשלושת מקצי הטיפוס האולימפי - ספיד (מקצה מהירות), בולדר והובלה כשבסיום התחרות מתקיים מקצה קומביינד המשלב את שלושת המקצים באותו היום. לגמר הספיד הגיעו נמרוד מרכוס וגבע לוין. לחצי גמר הבולדר עלו שבעה מטפסים (חמישה גברים ושתי נשים) ובגמר רם לוין הגיע למקום הרביעי. בגמר ההובלה נמרוד מרכוס גם כן הגיע למקום הרביעי. במקצה הקומביינד אלכס חזנוב ויובל שמלא עלו לגמר וסיימו במקום השביעי והחמישי (בהתאמה).
סגל הנבחרת.
סגל נבחרת גברים:
Desire (להקה פורטוגלית)
Desire (בעברית: תשוקה) היא להקת דום-דת' גותי מפורטוגל.
היסטוריה.
הלהקה נוסדה ביולי 1992 על ידי Flame בשם Cadaver Corpse ולאחר מכן שינתה את שמה ל-Incarnated. בסתיו של אותה השנה, Mist מצטרף ללהקה. ב-1994 שינתה את שמה ל-Desire ופעלה עד 2015.
לאחר שינוי שם הלהקה ל-Desire ב-1994, Dawn הצטרף ללהקה.
ב-1995 הוציאה את הדמו הראשון שלה, ומאוחר יותר באותה שנה, הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים Portuguese Skyfall Records. ב-1996 הלהקה שחררה את האלבום המלא הראשון שלה, Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream.
האלבום נחשב בעיתונות לאומית ובמספר עיתונויות בינלאומיות כאחת ההפצות הפורטגזיות הטובות ביותר באותה השנה, והראשון בסצנה הפורטוגזית שהציג ז'אנר עגום, מלודי ומיזנתרופי.
במרץ 1997, היא החלה לעבוד על המיני-אלבום הראשון שלה, "Pentacrow ...Misanthropic Tragedy...", שהדגיש עוד יותר את הצד האפל, האבדוני והפואטי ביותר של הלהקה. המיני אלבום שוחרר ב-1998.
בתחילת 1999 בוטל החוזה עם Portuguese Skyfall Records. לאחר תקופה זו, הלהקה חוותה שינויי מערך קבועים ועיקריים, שהובילו לעיכוב עצום בעבודה על פרויקטים חדשים. לאחר מכן, Tempest ו-Ashes הצטרפו ללהקה כאשר הם ניגנו על גיטרת בס וקלידים, בהתאמה.
באפריל 2001, Desire החלה לעבוד עם L'Enfant Terrible Studios כדי להקליט את האלבום השני שלה, . תהליך המיקסינג של האלבום נערך ב-Edit Studios ותהליך המאסטרינג נערך באולפני Finnvox הפינים. האלבום יצא לאור במאי 2002, לרגל חגיגות 10 השנים של הלהקה. האלבום קיבל מספר ביקורות גבוהות (9/10, 10/10) בכמה כתבי עת ואתרי אינטרנט. האלבום אף נחשב, לפי מספר פרסומים, לאחד האלבומים הטובים ביותר של שנת 2002. באוגוסט 2002, האתר ההולנדי המוכר, Doom-Metal.com, בחר באלבום זה כאלבום החודש.
בגלל סיבות רבות שהובילו לעיכובה של הלהקה, המיני אלבום הבא שנקרא "CrowcifiX" שוחרר רק בתחילת 2009.
בסתיו 2012, לרגל חגיגות 20 שנים להיווסדות הלהקה, היא הופיעה בשני מופעים, בליסבון ובפורטו, ובאמצע 2013 הופיעה Desire בפעם האחרונה בשידור חי בפסטיבל ההולנדי "Dordrecht Doom Day III". בשנת 2016, לרגל חגיגות 20 שנה לאלבום הבכורה, "Infinity... A Timeless Journey Through an Emotional Dream", האלבום הונפק מחדש בוויניל כפול ותקליטור דיגיפאק, שיצא לאור ב-17 בנובמבר דרך חברת התקליטים הפורטוגזית Alma Mater Records.
ב-27 בינואר 2015 הודיעה הלהקה על פירוקה אך ב-2017 היא התאחדה מחדש, וב-16 בדצמבר 2017 הופיעה לראשונה מאז האיחוד.
אסעד שוקיירי
שייח' אסעד א-שוקיירי (בערבית: أسعد الشقيري, תעתיק מדויק: אסעד אלשקירי; 1860–1940) היה מנהיג דתי ופוליטי מוסלמי ערבי-פלסטיני מהעיר עכו.
ביוגרפיה.
בתקופה העות'מאנית.
משפחת אל-שוקיירי הייתה אחת העתיקות בעכו. לאחר שנחקק חוק הקרקעות העות'מאני ב-1858, הצליחו בני שכבת האעיאן העירוניים (ובתוכה משפחת שוקיירי) לרשום קרקעות רחבות על שמם. כתוצאה מכך, השיגה שכבה זו מעמד חשוב במינהל האזרחי והדתי של האימפריה, כמו גם אדמות רבות. לא מעט מבני שכבה זו הגיעו לעמדות בכירות במינהל, מחוץ לאזוריהם, ובהם גם אסעד שוקיירי, שהיה חבר "ועדת הבירורים השרעיים במשרד "שיח' אל-אסלאם" באיסטנבול. שוקיירי היה בוגר מדרסת אל-אזהר בקאהיר, ולדברי יעקב שמעוני, היה "מן המכובדים בין חכמי הדת המוסלמים שבארץ".
בשנת 1908 ו-1912 נבחר שוקיירי לפרלמנט העות'מאני.
הוא שימש כציר נפת עכו בפרלמנט בין השנים 1912–1914. הוא התנגד למאבק למען זכויות הערבים ונותר נאמן ל עד סופה. הוא שימש מנהל ספרייתו של הסולטאן עבדול חמיד השני, והיה ראש בית הדין השרעי של מחוז אדנה באנטוליה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה כיהן כמופתי של הצבא העות'מאני הרביעי, תחת פיקודו של ג'מאל פאשא, שלחם בחזית המצרית–ארץ-ישראלית. הוא היה הקאדי מטעם האימפריה העות'מאנית מ-1914 עד 1918.
לאחר מכן היה המופתי של עכו.
כאמל אל-חוסייני היה באותה עת המופתי החנפי ונחשב לפרו-בריטי. שוקיירי היה פרו-עות'מאני, והעדיף שארץ ישראל תמשיך להיות חלק מהאימפריה העות'מאנית.
בשנותיה האחרונות של האימפריה העות'מאנית, היה מתנגד חריף למגמת הלאומיות הערבית ותמך בשלמותה של האימפריה. אולם בניגוד למנהיגי ציבור רבים שחשבו כמותו, הוא דבק בהשקפות הללו גם לאחר התפוררות האימפריה וכיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים.
בתקופת המנדט הבריטי.
שוקיירי לא לקח חלק בהתארגנות הפלסטינית הלאומית בסתיו 1920 ואף התנגד לה. בשנות ה-20 היה אחד מעמודי התווך של האופוזיציה במחוז הצפון וקיים קשרי ידידות הדוקים עם המוסדות הציוניים.
לדברי הלל כהן, היחסים בין יהודים וערבים בעכו לפני פרעות תרפ"ט (1929) היו טובים, בין השאר הודות לכך שההנהגה הדתית בעיר הייתה בידי שוקיירי, שהתנגד לאלימות והיה ממתנגדיו החריפים ביותר של המופתי אמין אל-חוסייני. כך למשל, דחה את קריאתו של המופתי לארגן אירועי מחאה בעיר בתגובה ל"השתלטות היהודים על הכותל".
מחוז הצפון היה מרכז חשוב של התנגדות לוועד הפועל הערבי ומציאותה של אישיות חשובה כמו שוקיירי הוסיפה לעוצמתה של האופוזיציה באזור הזה. שוקיירי נותר ללא תפקיד ופעילי הוועד הפועל והאגודות המוסלמיות-נוצריות התייחסו אליו בהסתייגות ולעיתים באיבה.
בנובמבר 1923 נמנע שוקיירי מלהשתתף בהקמת "המפלגה הלאומית הערבית הפלסטינית" האופוזיציונית, משום שבאותה תקופה ניסה הוועד הפועל לשכנעו להצטרף אליו כחבר, אך לאחר מכן תמך בה.
בינואר 1930 עמד שוקיירי בראש קבוצה של אנשי אופוזיציה מצפון הארץ שהקימה את "המפלגה הליברלית". מצע המפלגה: עצמאות מלאה לפלסטין. במאי 1931 היא פסקה מלהתקיים.
ב-1931 עשתה ההנהגה הפלסטינית ניסיון ראשון לציין את 17 ביוני כיום השוהדאא (יום הקדושים), שבו הוצאו להורג שנה קודם לכן שלושה מרוצחי פרעות תרפ"ט. שוקיירי היה היחיד שקרא להימנע מכך, וקבע כי אין לקדש רוצחים.
בזמן ההכנות לקונגרס האסלאמי העולמי באוקטובר 1931, אותו ארגן המופתי אמין אל חוסייני, ערך שוקיירי פגישות ברחבי הארץ, בהן השמיע את האשמותיו נגד חוסייני.
שוקיירי היה מראשי המפלגה הנשאשיבית ואיש מרכזי שלה בגליל. ב-1937 הגיב בחריפות נגד הצעת החלוקה של ועדת פיל.
שוקיירי עבד במספר ארגונים ערבים פרו-ציוניים מראשית המנדט הבריטי ועד מותו בשנת 1940, ודחה בפומבי את השימוש של אמין אל-חוסייני באסלאם נגד הציונות.
על פי מחקרו של ההיסטוריון קנת שטיין בנושא הקרקעות בארץ ישראל, שוקיירי מכר ליהודים קרקעות בשכונת נווה שאנן בחיפה.
עם מותו של שוקיירי, ירדה השפעתה של משפחתו. אחד מבניו, ד"ר אנוור, נרצח בזמן המרד הערבי הגדול על ידי טרוריסטים בשליחות המופתי, ביוני 1939.
בנו הבולט יותר, עורך הדין אחמד שוקיירי, התנגד לדרכו הפייסנית של אביו. חקירה נוספת העלתה שיד אחמד שוקיירי ברצח אחיו אנוור. ב-1964 הקים אחמד את הארגון לשחרור פלסטין ועמד בראשו עד 1967.
אסעד אל-שוקיירי
טביעת האוניה קיאנגיה
מגנוס מנסקה
היינריך מגנוס מנסקה (נולד ב-24 במאי 1974) הוא מדען בכיר במכון "Wellcome Trust Sanger" בקיימברידג' שבבריטניה והמפתח של הגרסה הראשונה של תוכנת מדיה-ויקי, המשמשת את ויקיפדיה.
ביוגרפיה.
מנסקה נולד בקלן שבגרמניה. הוא למד ביוכימיה באוניברסיטת קלן, וסיים את לימודיו בשנת 2006 עם דוקטורט. עבודת המחקר של מנסקה הייתה יצירת כלי בשם GENtle, לשימוש בתחום הביולוגיה המולקולרית .
בהיותו סטודנט, היה מנסקה מהתורמים הראשונים שלקחו חלק בפיתוח האנציקלופדיה האינטרנטית "נופדיה", אשר קדמה לוויקיפדיה. בהמשך הוא יצר את אחת הגרסאות הראשונות של תוכנת מדיה-ויקי, אשר בעקבות החלה לשמש כפלטפורמה של ויקיפדיה, אתרי הבת של קרן ויקימדיה, וכמו גם אתרי ויקי רבים אחרים באינטרנט.
באפריל 2007 החל מנסקה לעבוד בקיימברידג' במכון Wellcome Trust Sanger, אך נותר פעיל במקביל בפיתוח כלים לוויקיפדיה וכמו גם ויקינתונים וויקישיתוף.