כמו כן, שיחקה בהצגות תיאטרון: בתיאטרון חיפה שיחקה ב"סינדרום ירושלים" (1988), "נישואי פיגארו" (1988) ו"מרד המתים" (1989); השתתפה בטרטיף" (1989) בהבימה; שחקה ב"טיטאניה" וב"חלום ליל קיץ" בתיאטרון צוותא; שחקה ב"הזוג המוזר" (1991), ב"בוז לירח" (1990) וב"שחור היה הלילה" בתיאטרון בית ליסין וכן שחקה ב"מירנדולינה" וב"אחים לנשק" (1991) בתיאטרון באר שבע. מור שחקה ב"בית העלים הכחולים" (1992), "מפעל חייו", "ראש משוגע", "מלאכים באמריקה" (1993), "חפץ" (1996), "מבקר המדינה" (1996), "חברות הכי טובות" (1999), "לופ", "אישה בעל בית" (2005), "לילה טוב אמא" (2006), "המלך ליר" (2007), "כסף עובר ושווא" (2009), "המאהב" (2012), "מיזרי" (2019) בתיאטרון הקאמרי.
משנת 2008 עד 2021, הובילה מור את הקמפיינים של כרטיסי האשראי לאומי קארד לצד השחקן יובל סגל ולצד הקומיקאי שחר חסון. בשנת 2011 שיחקה בסדרה "השנים הכי יפות" בערוץ 2. בשנה זו הגישה את הסדרה התיעודית "צו האופנה" ששודרה בערוץ 1. בשנת 2012 החלה הקרנתה, בערוץ 2, של הסדרה הקומית "יום האם" בה מור משתתפת.
בנובמבר 2014 החלה להשתתף בתוכנית הבידור "הכל הולך" של "רשת" בערוץ 2. באותה השנה, השתתפה בקליפ השיר "Everybody Needs a Man" של עופר ניסים ומאיה סימנטוב.
בדצמבר 2015 החלה להשתתף בהצגה של מייק ברטלט "רילוקיישן" לצד יובל שרף.
במאי 2018 עלתה לאוויר בערוץ כאן 11 סדרה בכיכובה "הפסיכולוגית", גרסה ישראלית לסדרת האינטרנט של ליסה קודרו, "Web Therapy" .
בפברואר 2018 עלתה לאוויר בערוץ כאן 11 הסדרה "קופה ראשית", בה משחקת מור את דמותה של הקופאית כוכבה שביט ברשת "שפע יששכר". הסדרה הייתה מועמדת לזכייה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית "סדרת הקומדיה הטובה ביותר" של שנת 2019 אך לא זכתה.
בשנת 2022 מובילה את הקמפיין של "מור בית השקעות".
חיים אישיים.
מור נשואה לשחקן מנשה נוי ולהם שני ילדים. מתגוררת בתל אביב.
אדריאן מוטו
אדריאן מוטו (; נולד ב-8 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק לאורך הקריירה במספר רב של קבוצות, ובהן אינטר מילאנו, יובנטוס ופיורנטינה וכיום מאמן את קבוצת ראפיד בוקרשט.
הוא התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אף סי ארגס פיטשטי ממחוז הולדתו ברומניה וממנה עבר לשחק באחד המועדונים הגדולים במדינה, דינמו בוקרשט. כבר בעונתו השנייה בדינמו נקנה בידי אינטר מילאנו האיטלקית שבה שיחק 10 משחקים, משם עבר להלאס ורונה ומשם לפארמה לפני שעבר למועדון האנגלי צ'לסי.
אל יובנטוס הגיע לאחר שנזרק מצ'לסי בעקבות הודאתו בשימוש בסמים, הודאה שבעקבותיה גם הושעה מכדורגל למשך תקופה ארוכה מאוד. בעקבות השימוש בסמים חויב מוטו ב-17 מיליון יורו תשלום פיצויים לצ'לסי על ידי בית המשפט הפדרלי בשווייץ.
בקיץ 2006, בעקבות פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי והורדתה של יובנטוס לליגה השנייה, עבר מוטו לפיורנטינה.
במאי 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ואלרי בוז'ינוב
ואלרי אמילוב בוז'ינוב (בבולגרית: Валери Емилов Божинов); נולד ב-15 בפברואר 1986) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.
בוז'ינוב נולד בעיירה בבולגריה גורנה אוריחוביסטה. בוז'ינוב עבר למלטה בגיל 12 עם אמו, פפה, שחקנית כדורסל בעברה ועם אביו החורג סשו אנג'לוב, ששיחק בעבור בולגריה בשנות התשעים.
בוז'ינוב תפס את עניינו של מנהל הספורט של הקבוצה לצ'ה, בזמן ששיחק בעבור קבוצה מקומית. הוא חתם בלצ'ה תמורת 30 מיליון לירות איטלקיות, שזה בסביבות ה15,000€.
בתור צעיר מבטיח, בוז'ינוב התיישב בלצ'ה והמשיך את לימודיו בזמן ששיחק בעבור קבוצות הנוער של לצ'ה. הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה באיטליה עם הקבוצה לצ'ה הייתה ב-2 בינואר 2002 בגיל העדין של 15 שנים 11 חודשים, ובכך נהפך לשחקן הזר הצעיר ביותר שהופיע בליגה הראשונה באיטליה. הגול הראשון שלו בסרייה א' הגיע רק שנתיים לאחר מכן, ב-6 בינואר 2004 בהפסד הביתי 1–2 לבולוניה, ושוב בכך הפך נהפך לשחקן הזר הצעיר ביותר שמבקיע. בוז'ינוב הראה חלק מהפוטנציאל שלו להיות שחקן אדיר תחת המאמן זדנק זמן, ועם הקבוצה הבקיע 16 שערים.
במהרה בוז'ינוב נקטף על ידי פיורנטינה בינואר 2005, בהעברה ששוויה 13€ מיליון. הוא היה רק בן 18 כשעבר לסגולים.
בינואר 2006, הופצו שמועות שבוז'ינוב יצטרף לקבוצת הפאר אינטר מילאנו בעסקת השאלה שתכלול גם מעברו של פרנצ'סקו טולדו בכיוון ההפוך. למרות זאת, הוא נשאר בפירנצה ונכלל מחדש בסגל פיורנטינה לאחר תקופה של ניכור. הוא התיידד עם לוקה טוני במשך עונת 06–2005, שהיה המבקיע המוביל בליגה באותה עונה.
ביולי 2006 הוא הועבר בהשאלה לקבוצה הגדולה יובנטוס בתמורה לאדריאן מוטו. בוז'ינוב אמר שהוא יהיה שמח להישאר עם יובנטוס ושאכן יש להם את הברירה הזו. מנהל הספורט של פיורנטינה הצהיר כי ברשות יובנטוס להלשים את החתמת החלוץ תמורת £4 מיליון "יש סעיף כתוב עם יובנטוס שמאפשר להם לשמור עליו על ידי תשלום של 4 מיליון פאונד".
ב-3 באוגוסט, בתקשורת דווח כי בוז'ינוב השלים את מעבר למנצ'סטר סיטי, לאחר שחתם על חוזה שאורכו 4 שנים בתמורה לתשלום שלא פורסם, שמעריכים שהוא 5.75£ מיליון. בוז'ינוב הושבת לחמישה חודשים אחרי שסבל מפציעה בברך במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד באוגוסט. ביולי 2009 הושאל בוז'ינוב לשנה אחת לפארמה ולאחר שנה, ביולי 2010 הושלמה העברתו למועדון האיטלקי. ביולי 2011 הועבר למועדון הפורטוגזי ספורטינג ליסבון בחוזה ל-5 שנים תמורת 2.6 מיליון אירו. בינואר 2012 הוכרז על ידי ספורטינג כ"אישיות בלתי רצויה" לאחר שמנע מבועט הפנדלים הקבוע של המועדון לבעוט בעיטת 11 בדקה ה-92, בעט אותה בעצמו והחטיא. כתוצאה מצעד זה הוא הושאל למועדון האיטלקי לצ'ה, בו החל את הקריירה הבינלאומית שלו. ב-31 באוגוסט 2012 הוא הושאל לשנה להלאס ורונה האיטלקית. ב-17 בינואר 2013 הושאל לקבוצה ויצ'נצה מהליגה השלישית באיטליה. בינואר 2014 הודיע כי חתם בקבוצה הבולגרית לבנסקי סופיה.
ב-14 ביוני 2015 חתם לשנתיים בפרטיזן בלגרד הסרבית.
קריירה בינלאומית.
בזמנו עם לצ'ה, בוז'ינוב שיחק ברמות הנוער השונות בעבור נבחרתו. במשחק הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, עד גיל 21, הוא הבקיע שער מספרת מרשים נגד יוון.
הוא זומן לסגל הנבחרת הבוגרת ליורו 2004, שנערך בחודש יוני. בוז'ינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בטורניר ההוא נגד איטליה, משחק בו בולגריה הפסידה 1–2. במשחק נגד אירלנד שנערך באוגוסט, הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת.
הפשיטה של דוליטל
הפשיטה של דוליטל (באנגלית: Doolittle Raid) הייתה ההפצצה הראשונה של ארצות הברית בשטחה היבשתי של יפן במהלך מלחמת העולם השנייה. הפשיטה נערכה ב־18 באפריל 1942 באמצעות מפציצים יבשתיים שהמריאו מנושאות מטוסים.
את הפשיטה תכנן והוביל סגן־אלוף ג'ימי דוליטל (Jimmy Doolittle), שהיה טייס אזרחי מפורסם לפני המלחמה והמבצע קרוי על שמו. הפשיטה התאפשרה הודות להארה טכנית של סרן פרנסיס לואו (Francis Low), שגילה שמפציצים דו מנועיים יכולים להמריא מנושאת מטוסים. מבחנים שנערכו מאוחר יותר הוכיחו שניתן לשגר מפציץ B-25 מיטשל עם כטון פצצות, להפילן מעל אדמת יפן ואז לטוס לסין.
בפשיטה השתתפו 16 מטוסים ובהם 80 אנשי צוות, כולם מתנדבים. שני אנשי צוות נהרגו כשמטוסם נחת נחיתת אונס מול חופי סין. שמונה אנשי צוות נשבו, עונו ושלושה מהם הוצאו להורג בירייה. שבוי אחד מת בשבי.
מהלך הפשיטה.
על נושאת המטוסים הורנט הוטענו שישה עשר מפציצי B-25 חמושים בטון פצצות ומכלי דלק נוספים ובהם 420 גלון (1,600 ליטר) ו־50 גלון ב־10 מכלים ניידים. כל ציוד שניתן היה לוותר עליו, כגון ציוד קשר ומקלעים, הורד מהמטוסים. במקום צריח המקלע התחתון שהוסר הוכנס מכל דלק מגומי בנפח 200 גלון (750 ליטר). מערכת איכון יעד ההפצצה הוחלפה אף היא במערכת פשוטה ביותר. במקום המקלע האחורי הותקנו שני מקלות מטאטא צבועים בשחור שנראו כמו מקלעים. ההורנט הפליגה ליעדה ב־2 באפריל, וחברה לנושאת המטוסים אנטרפרייז בלב האוקיינוס השקט. שתי נושאות המטוסים המשיכו יחד ליעדן בליווי של ארבעה עשר כלי שיט נוספים, 8 משחתות, 4 סיירות ו־2 מכליות.
ב־18 באפריל הבחין כוח המשימה בסירת סיור יפנית, אף על פי שהסירה טובעה באש תותחים הוחלט לשגר את המטוסים ללא דיחוי מחשש שסירת הסיור שלחה אזהרה ברדיו. עקב כך שוגרו המפציצים בזמן שכוח המשימה היה עדיין במרחק של 1,100 ק"מ (600 מיל ימי) מיפן, במקום במרחק הרצוי של 550–750 ק"מ. כל המפציצים הגיעו לאיי יפן, הטילו את הפצצות על מאגרי נפט, אזורי תעשייה ומתקנים צבאיים בטוקיו, יוקוהמה ונגויה, והמשיכו משם לעבר ים סין המזרחי.
כוח הפשיטה נתקל במספר בעיות: הלילה התקרב, הדלק החל לאזול, ומזג האוויר הורע במהירות. הצוותים הבינו שאין ביכולתם להגיע לשדות תעופה סיניים, ועמדה בפניהם הברירה לצנוח מהמטוס או לנחות נחיתת אונס. מטוס אחד, שהיה קצר במיוחד בדלק, נחת בוולדיווסטוק, והסובייטים שמו את צוותו בהסגר – בשל הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני הם היו חייבים לשבות את אנשי הצוות ולהחרים את מטוסם, אם כי כשנה לאחר מכן הם שוחררו מברית המועצות באמתלת בריחה.
השפעות הפשיטה.