המערות העתיקות ביותר שוכנות בגדה הימנית של הנהר, ועיקרן הן שבע המערות שנחצבו עבור מנזר מיכאל. במרכז המערכת נמצאת כנסיית זאסיפנה שקירותיה חלקים. על אחד מהקירות מתואר הצאר איבן אסן השני. אחת הכנסיות שהשתמרו בצורה הטובה ביותר היא כנסיית צ'רקוויה שבעבר הייתה בפטיסטריום. הקירות והתקרה של הכנסייה היו מקושטים בתיאורים של הפסיון של ישו, והם נחשבים כמייצגים של שיא היצירה האמנותית בתקופה הפלאיאולוגית (השושלת האחרונה ששלטה באימפריה הביזנטית.
הכנסייה המרכזית והחשובה ביותר היא כנסיית אם האלוהים הקדושה. הכנסייה שוכנת בגובה 38 מטרים מעל הנהר, והיא מורכבת מנאוס, נרתקס וקפלה. אורך הכנסייה הוא 16 מטרים, רוחבה 4 מטרים וגובהה 2.15 מטרים. הפרסקאות בכנסייה מחולקים לקבוצות ריבועיות, ומתוארים בהם אירועים מהשבוע האחרון בחייו של ישו ומחייו של יוחנן המטביל. בנרתקס נמצאים ציורים של הצאר איבן אלכסנדר, הקיסרית תאודורה ומספר קדושים. בפרסקאות שבקפלה מתוארים מוטיבים מחייהם של הנזירים הסורים ההרמיטיים.
RED BAND
רד באנד
אפסוואים
אפחזים
התאחדות בעלי תעשייה
ערן איוניר
ערן איוניר (נולד ב-7 באוקטובר 1962) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מנחה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד ב-7 באוקטובר 1962. למד בבית הספר היסודי ע"ש אהרונוביץ' בכפר מל"ל ובתיכון עמי אסף בבית ברל. התגייס לצה"ל ושירת בלהקת המשטרה הצבאית. לאחר שחרורו למד בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי ברמת גן בין השנים 1986–1988.
תיאטרון.
שיחק בתיאטרון אורנה פורת ב"מעלה קרחות" בבימויה של ציפי פינס, בתיאטרון הספרייה ב"גוף להשכיר", "מורתנו היקרה" ו"קערת העץ", שהוצגה אחר כך גם בתיאטרון הבימה. בהבימה שיחק בהצגה "קוקוריקו". ב-1994 משחק לצד ספי ריבלין וששון גבאי בהצגה "הקומיקאים", מחזה של ניל סיימון ובימוי של אילן רונן שהוצגה בתיאטרון בית ליסין בשיתוף התיאטרון העממי של אברהם פשנל. בשנת 1997 השתתף בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר בהצגה "לאלו" שכתב וביים אסטבן גוטפריד, בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בהצגה "ביאליק 22". שנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת שחקני תיאטרון חיפה, שם השתתף בהצגות "להיות או לא להיות", "המלט", "גטו", "יתוש בראש", "אומנות המשחק", "אימפרו" ו"החתונה האחרונה". שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגות "קומדיה של טעויות" ו"אפריל הקסום", בתיאטרון בית ליסין בהצגה "שיינדלה" ובתיאטרון אנסמבל הרצליה בהצגה "צרים". בשנת 2015 שיחק בקומדיה "דרושה עוזרת". בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא שיחק בהצגות "ערלה","אבאל'ה", "אפשר למות מזה", "אטלנטה" ו"העולם-התחתון".
תסריטאות.
איוניר הוא בוגר בית הספר לתסריטאות בהנהלת עידית שחורי, שם כתב את תסריט הגמר "פאטמורגנה או פנטזיה מדברית" - קומדיה על בחור שפוגש באהבת נעוריו ומחליט להגשים חלום של שניהם, מופע של להקת ה"פינק פלויד" במכתש. בשנת 1997 זכה בפרס לעידוד היצירה המקורית על כתיבת התסריט.. כתב מערכונים בשיתוף אסטבן גוטפריד לתוכנית המערכונים של חנה לסלאו.
בשנים 2005–2007 שימש כתסריטאי ב"פינת המשימות" של רותם אבוהב וענת מגן שבו בתוכנית האירוח של יאיר לפיד.
קולנוע.
שיחק במספר סרטי קולנוע ישראליים, בהם "ערב בלי נעמה" (1992), "באמצע הסרט" (2003), "איזה מקום נפלא" (2005), "עץ לימון" (2007), "החוב" (2007), "שש פעמים" (2012), "ארץ פצועה" (2014), "הלומים" (2017), "מוצא אל הים" (2018), "לוחם בנשמה" (2019), "אסיה" (2019), ו"הסירו דאגה מלבכם" (2019).
טלוויזיה.
בטלוויזיה השתתף במספר סדרות - בשנת 2004 שיחק בסדרה "אסתי המכוערת" בתפקיד ישראל מארק ובתפקיד הראשי בסדרה "כל שבת שנייה". כמו כן, השתתף בסדרות "מעורב ירושלמי", "המקום", "שירות חדרים", "אולי הפעם", "המשאית", "מבצע קיפוד", "ראש גדול", "אורים ותומים", "מולי וצומי", "כוכב הצפון", "נבלות", "איש חשוב מאוד", "רמזור", "נופלות על הרגליים", "משפחה טובה", "כפולים", "ג'וני ואבירי הגליל", "מתים לרגע", "אלישע", "גאליס", "השוטר הטוב", "מקמאפיה", "התחנה" ועוד.
סרטים קצרים.
במסגרת סרטי גמר של בית הספר לקולנוע סם שפיגל (2011), השתתף בסרט הגמר "דרייבר" בכתיבה ובימוי של יונתן אינדורסקי, בתפקיד נחמן, תפקיד שזיכה אותו בפרס המשחק ע"ש מוסקו אלקלעי.. ב-2008 שיחק בסרט "שלג" בכתיבה ובימוי של יחזקאל לזרוב.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד דר' קירסקי בסרט אסיה אשר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2020.
אימפרוביזציה.
השתתף בקבוצת האימפרוביזציה בתוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון", בה אלתרו השחקנים בשידור חי על פי נתונים שנזרקו מהמנחים. ההתנסות הבאה הייתה אלתור מול קהל במסגרת המופע "אימפרו" של קבוצת השחקנים של תיאטרון חיפה. בשנת 2004 הקים את קבוצת "פרוביזורי" באולם צוותא תל אביב - קבוצת שחקנים וקומיקאים המאלתרים מצבים ודמויות לדרישות הקהל. המופע עדיין מוצג גם כיום.
רדיו.
בין השנים 2003–2005 כתב והגיש פינה אישית בשם "איוניר ומספריים" בתוכנית הערב של שי ודרור ברדיו תל אביב.
סטנדאפ.
הופיע לראשונה בסטנד-אפ במועדון דומינו גרוס ויצא עם מופע סטנד-אפ אישי - "אופטימי למרחקים קצרים".
תנועת נוער מד&quot;א
יוסף שאכט
אנשים עם מוגבלות
השלמת הכנסה
שרלין טילטון
שרלין ל. טילטון (באנגלית: Charlene L. Tilton; ) היא שחקנית טלוויזיה אמריקנית, הידועה בגילום דמותה של "לוסי יואינג" בסדרת הטלוויזיה דאלאס.
חייה.
טילטון נולדה בסן דייגו, קליפורניה. אמה, קת'רין הייתה מזכירה. היא החלה את דרכה במשחק בגיל צעיר. בגיל 15 הופיעה בפרסומת לבגדים ביפן, שבה השתתף גם רינגו סטאר. מאמצע שנות ה-70 חיפשה את דרכה כשחקנית בהופעות בסדרות טלוויזיה כ"ימים מאושרים" בתפקידי אורח, והופיעה בתפקיד זעיר בסרטו של ג'ון מיליוס, "יום רביעי הגדול". בשנת 1978 התקבלה לצוות שחקני הסדרה "דאלאס", בה שיחקה את תפקיד "לוסי יואינג", בתו של גארי יואינג, הבן האמצעי במשפחה, והכבשה השחורה. גארי עזב את דאלאס (העיר והסדרה) וגר בלוס אנג'לס (שם כיכב בסדרה משלו בשם נוטס לנדינג, בה הופיעה טילטון בתפקיד "לוסי יואינג" בפרק אחד), ולוסי גדלה בחווה המשפחתית עם סבה, סבתה ודודיה. דמותה של לוסי עברה קשיים רבים בעונות הרבות בהן הופיעה בסדרה. בין היתר נישאה לסטודנט לרפואה בשם מיטש קופר והתגרשה ממנו כעבור שנה, נחטפה על ידי צלם פסיכופת וניצלה ברגע האחרון, עברה הפלה, שוב נישאה לקופר והתגרשה שוב.
טילטון הופיעה בסדרה בין השנים 1978 - 1985, ושוב בין השנים 1988–1990 ושיחקה ביותר ממאתיים פרקים. בשנת 1990, כשעזבה את הסדרה, עזבה גם דמותה "לוסי" את דאלאס, ועברה לגור בלונדון. הדמות לא הופיעה בעונה האחרונה של הסדרה, כמו גם בסרטי ההמשך "דאלאס: שובו של ג'יי אר" ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג".
בין השנים 2012-2014 שבה לשחק את דמותה של לוסי יואינג במספר פרקים בריבוט של "דאלאס" ברשת TNT לצד צוות השחקנים המקורי, כולל בפרק הלוויה של ג'יי. אר יואינג.
הסדרה הייתה הצלחה בינלאומית. בשנת 1984 הגיע שיר ששרה טילטון בשם "Ces't La Vie" למקום הראשון במצעד הפזמונים בגרמניה, אך להצלחה זו לא היה המשך. טילטון הייתה פופולרית ביותר בישראל. בשנות ה-80 שיווקה חברת "הוד לבן" נקניקייה בשם "מיס לוסי", שהייתה אמורה להיות אמריקנית, קצרה ועסיסית כטילטון, שקומתה 1.50 מ'. המותג זכה להצלחה, ובשנת 2008 החליטה חברת "עוף טוב" שהיא בעלת השליטה ב"הוד לבן" לחדשו לרגל חגיגות השישים למדינת ישראל.
לאחר דאלאס, הופיעה טילטון בתפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה, אם כשחקנית, אם כאורחת המזוהה בשמה, ולעיתים אף בתוכניות ריאליטי כ"החווה" גרסה בריטית של האח הגדול המתרחשת בחווה. סדרת תשדירי פרסומת בהם פרסמה מכשיר לעיצוב הגוף בשם "אבדומינייזר", זכתה לתשומת לב בתחילת שנות ה-90 והסדרה "נשואים פלוס" הקדישה למכשיר זה פרק, בו לעגה למכשיר, ובו הופיעה טילטון בתפקיד עצמה. כן הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "דיקי רוברטס: ילד פלא" משנת 2003. הסרט קיבץ בסצנת הסיום דמויות רבות של "ילדי פלא" טלוויזיוניים, שבגרו, ולא הצליחו לשחזר את הקריירה שהייתה להם כילדים, לשיר בו ביקשו הילדים שבגרו לשוב לתהילת עברם. בין השחקנים ששרו את השיר נראית בבירור טילטון, שהייתה בת 45 בעת צילומי הסרט.
טילטון הייתה נשואה לזמר הקאנטרי ג'וני לי בין 1982 ל-1984, מנישואים אלו נולדה בת בשם צ'ריש, שאף היא שחקנית. לאחר מכן הייתה נשואה לדומניק אלן בין 1985 ל-1992.
איי-אר-אי
נפית
נפית (שם מדעי: "Nepeta") היא סוג הכולל כ-250 מינים במשפחת השפתניים. חמישה מינים מסוג זה מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל, בולט ביניהם המין נפית כפופה ("Nepeta curviflora").
רוב המינים של הנפית הם צמחים רב-שנתיים אולם חלקם גם צמחים חד-שנתיים. פרחי הצמח הם לבנים, כחולים, ורודים או סגולים-ורודים.
השפעתו של הצמח על חתולים.
מינים רבים של צמח הנפית ידועים בהשפעותיהם על התנהגותם של חתולים מבויתים, בייחוד המין נפית החתולים "Nepeta cataria". הנפית יכולה לגרום לתגובות התנהגות שונות כאשר היא ניתנת לחתולים, אף על פי כן, לא כל החתולים רגישים לצמח הנפית באותו האופן, משום שככל הנראה, היכולת שלהם לזהות אותו קשורה בנוכחות של גן רצסיבי תורשתי. לחתולים אשר נושאים שני העתקים של גן זה, צמח הנפית יהיה בעל השפעה חזקה במיוחד, לחתולים אשר נושאים רק העתק אחד, ההשפעה תהיה ניכרת, והחתולים אשר לא מחזיקים בגן זה כלל לא יגלו שום עניין מיוחד בצמח. מחקרים מראים כי בערך שני שלישים מן החתולים הם בעלי רגישות לצמח. קיימת מחלוקת לגבי הרגישות של אריות ונמרים לנפית.