מקור שמו של המושב נגזר משמו של היישוב הערבי עין ע'זאל שסמוך לחורבותיו נבנה היישוב העברי. תושביו הערביים של עין ע'זאל עזבו אותו בעקבות מבצע שוטר במלחמת העצמאות. פרוש השם הערבי הוא "עין הצבי" ועופר הוא בן הצבי וגם בן האייל.
שמו של המושב עין איילה הסמוך נגזר גם כן משם היישוב הערבי.
שנים ראשונות.
תחילתו של המושב בעמק קטן צמוד למעיין המקומי שהוא אחד מהמעיינות הבודדים בכרמל.
בשנים הראשונות גרו התושבים במבני פח והחלו לעסוק בגידולי שדה ולעיתים אף השתמשו במימי המעיין הסמוך (עין ע'זאל) לצורכי הקיום הבסיסי.
כעבור שלוש שנים הקימה הסוכנות היהודית את ראשוני המבנים ממזרח למיקום הראשוני והמושב התבסס במיקומו הנוכחי כיום, כשלושה קילומטרים ממזרח לכביש חיפה-ת"א הישן (כביש 4).
בשנים הראשונות לאחר המעבר לבתי הקבע עסקו מרבית התושבים בחקלאות מקומית; בעיקר בגידולי שדה ורעיית צאן. במהלך שנות ה-70 החלו בפיתוח ענף החממות בעיקר לצורך גידולי פרחים ליצוא. בנוסף ענף הלול תפס מקום חשוב ורבים מהתושבים גידלו עופות פטם ששווקו למשחטות אזוריות.
היישוב בנוי בצורה שמשית הכוללת מעגל מרכזי ובו עיקר מבני הציבור אשר ממנו יוצאות שלוחות (קרניים) שלאורכן בתי מגורי התושבים.
אופי המושב כיום.
עד לשנות האלפיים רוב תושבי המושב התפרנסו מחקלאות, ובעיקר מגידול פרחים ירקות ולולי עופות. בנוסף קיימים עדיין במושב מגדלי צאן ובקר. כיום מרבית התושבים אינם עוסקים בחקלאות ובמושב מתפתחת תיירות מקומית הכוללת מבני הארחה (צימרים) חוות רכיבה על סוסים, משקי חקלאות אורגנית ועוד.
המושב נכלל בתנועת הנוער הנוער העובד והלומד-חטיבת בני המושבים, בני הנוער במושב משתתפים בפעילויות השונות ועוסקים בתמיכה בקהילה.
נחשולים
נַחְשׁוֹלִים הוא קיבוץ באזור הצפון ליד זכרון יעקב השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היסטוריה.
היישוב הוקם ב-ז' סיוון תש"ח 14 ביוני שנת 1948 על ידי עולים מטורקיה ועל ידי ילידי הארץ מדרום לאדמותיו של הכפר הערבי טנטורה, שתושביו ברחו אל פוריידיס בעקבות קרב שהתקיים בכפר במהלך מלחמת העצמאות. שמו של היישוב (נחשול) מסמל את רצון המתיישבים לעסוק בדיג.
ניסיונות קודמים להתיישבות יהודית באזור זה, החלו בשנת 1891, אז הקים הברון רוטשילד בכפר הערבי טנטורה את "המזגגה" - מפעל לייצור בקבוקי זכוכית עבור יינות כרמל מזרחי, שנוהל על ידי מאיר דיזנגוף. המפעל סבל מקשיים טכניים, בגלל אי התאמה בין תהליך היצור שיובא מצרפת, לחול המקומי ששימש את המפעל ועל כן המפעל נסגר לאחר פחות מ-5 שנים והיהודים עזבו את המקום. המבנה היה נטוש במשך 85 שנה; לאחר עריכת הסקרים התת-ימיים באזור והחפירות היבשתיות בתל דור, הוחלט להקים במבנה מוזיאון לארכאולוגיה (1980). כיום הוא מרכז מוזיאון המזגגה ממצאים מהחפירות בתל, ומתעשיית הזכוכית במקום: שברי בקבוקים, חלקי רעפים, לבני תנורים, רעפים ועששיות נפט.
ניסיון שני להחיות את היישוב העתיק במקום עשתה ועדת המים של היישוב בארץ ישראל בשנת 1920, שוב בעזרת משפחת רוטשילד. ב-1920 עלתה התיישבות עברית להקמת כפר דיג עברי ראשון. הייתה זו תפיסה חדשה ל"כיבוש הים" מלבד "כיבוש האדמה" של המפעל הציוני. ג'יימס דה רוטשילד מסר זיכיון על 200 דונם במקום, לידי חברו מהגדודים העבריים יו"ר ועדת המים ד"ר מאיר גורביץ, על מנת שזה יוכל ליישב במקום 'קבוצת דיג' של סובוטניקים מאסטרחן. יישובם היה חלק מתוכנית רחבה ליישב כפרי דיג לאורך חופי ארץ ישראל ליד נמלי הים העתיקים לנצלם ולהרחיבם למעגני דיג. הברירה הייתה לקרוא לסובוטניקים ואף לגיירם ובלבד שניתן יהיה ללמד את העברים להתפרנס מענף הדיג בארץ ישראל להתבססותם ולפתוח הכלכלי של היישוב בארץ.
לאחר קום המדינה, בחודש יוני 1948, הוקם היישוב הנוכחי, לאחר שתושבי הכפר הערבי טנטורה גורשו או עזבו לפוריידיס. ההיסטוריון בני מוריס מצא לנכון להדגיש את העובדה שיישוב יהודים בכפר - בו לטענתו ביצעו לוחמי חטיבת אלכסנדרוני פשעי מלחמה - נעשה במהירות שיא של שישה ימים בלבד.
תושביו הראשונים היו עולים מטורקיה ששירתו בפלמ"ח, משרתי פלמ"ח נוספים שהיו ותיקים בארץ, וניצולי השואה מפולין ששהו במחנות מעבר בקפריסין ועלו לישראל. בית המוכתר של הכפר שימש כחדר האוכל בקיבוץ. עד שנות ה-60 נהרסו מרבית בתי הכפר הערבי ששימשו את התושבים, ונבנו במקומם בתים חדשים.
פעילות כיום.
משנת 2000 הקיבוץ מופרט, ומתקיים כיישוב קהילתי עם שכונת הרחבה גדולה. כחלק מתהליך ההפרטה, קמו בתחומי היישוב עסקים פרטיים של חבריו כדוגמת מתפרה, מוסך, קונדיטוריה, בית קפה, משרד אדריכלות בנין, חברת שרטוט, מסגריה, דיר כבשים, סטודיו מסחרי לציור ומועדון צלילה. הקיבוץ מפעיל בשטחו בית מלון הכולל חדרי הארחה וכן מלון בוטיק עם בריכות פרטיות בחלק מהחדרים. בנוסף, ממשיכים חלק מתושבי הקיבוץ לעסוק בחקלאות, ומגדלים בננות, אבוקדו, כותנה, ודגים בבריכות דגים. כן פועל בקיבוץ מפעל פלסטיק.
סבונרולה
סטפנוס הראשון
סטפנוס הראשון (בלטינית: Stephanus I; מת ב-2 באוגוסט 257) היה אפיפיור בין 12 במאי 254 ו-2 באוגוסט 257. לפי התיעוד המוקדם ביותר היה סטפנוס רומאי מלידה, בנו של יוביוס שמוצאו היה אולי יווני.
חייו.
מרבית הידע על סטפנוס מקושר ישירות או בעקיפין למחלוקת עם נובטוס, שהתנגד לגישה הסלחנית של הבישוף קיפריאנוס והאפיפיורים שבחסותו, קורנליוס ולוקיוס הראשון לטבילה מחדש של נוצרים שהתכחשו לנצרות בזמן רדיפות דקיוס (המכונים "לפסי", lapsi). המנהג העתיק כאן היה שללפסי לא תוענק טבילה חוזרת כלל אלא רק רשות להנחת הידיים בעת התפילה. סטפנוס גרס שכדי להתקבל חזרה לכנסייה באופן מלא אין צורך כלל בטבילה.
עמדתו זו של סטפנוס הייתה מנוגדת לזו של הנובטיאנים, שגרסו שאין צורך בטבילה ואין לקבל חזרה את הכופרים, ולדעתם של קיפריאנוס ודיוניסיוס מאלכסנדריה, שגרסו כי יש לקבל חזרה את הכופרים אחרי טבילה מחדש. בסופו של דבר, עמדתו של סטפנוס היא שנתקבלה על דעת רוב הבישופים. הנצרות הקתולית קיבלה גישה זו, אולם בנצרות האורתודוקסית הנושא עדיין תחת מחלוקת.
המסורת הנוצרית טוענת כי סטפנוס מת כמרטיר, כאשר חיילים רומיים ערפו את ראשו כאשר ישב על כיסא האפיפיור. לסיפור זה אין ככל הנראה אחיזה במציאות.
מעגן מיכאל
מַעֲגַן-מִיכָאֵל הוא קיבוץ מהזרם השיתופי של התנועה הקיבוצית (תק"צ). שוכן באזור הצפון ליד זכרון יעקב ושייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היסטוריה.
היישוב עלה לקרקע ב-25 באוגוסט 1949 על אדמות ביצות כבארה שיובשו, ונחשב לקיבוץ הראשון של תנועת הצופים העבריים.
שם הקיבוץ נגזר מההחלטה להקים מעגן דייג בחוף הים ומשמו של מיכאל פולק, מייסד מפעל המלט "נשר" ואחד מחברי ארגון פיק"א.
חברי קבוצת הצופים א', בוגרי הגימנסיה הרצליה בתל אביב, בית הספר הריאלי בחיפה והגימנסיה העברית רחביה בירושלים התקבצו לגרעין המגשים הראשון של תנועת הצופים ובנוסף שם הקימו את שבט אלון. ב־1942 יצאו להכנה להתיישבות במושבה פרדס חנה. שם הצטרפו אליהם חברות נוער א' וב' מקיבוץ עין גב, שעלו לארץ מגרמניה ואוסטריה עם עליית הנוער. בסיום מלחמת העולם השנייה. בשנת 1946, נקראו על ידי ההגנה לעבור לגבעת הקיבוצים ולעבוד במכון איילון - מפעל סודי לייצור כדורי תשעה מילימטר, שנבנה שמונה מטר מתחת לאדמה. לאחר קום המדינה נסגר מכון איילון וחברי הקבוצה, יחד עם המצטרפים שבדרך, עלו לקרקע. חלומם היה "להקים קיבוץ של דייגים" ולהיות הקיבוץ הראשון שעוסק בחקלאות ימית.
מבנה ארגוני.
הקיבוץ מנוהל על ידי מערכת של גופים נבחרים שבראשם אספת החברים. ההצבעה באספה היא באמצעות תוכנת מחשב מאובטחת.
עיקרי המבנה הארגוני מלמעלה למטה: מועצה כללית ומזכ"ל; 5 הנהלות: חברתית, בינוי ושיכון, משאבי אנוש, כספית ועסקית. תחת הנהלות אלו יש אשכולות, רשויות וועדות. המנהלים והחברים נבחרים באספה הכללית.
ענפים כלכליים.
ענפי המשק העיקריים הם:
חינוך ופנאי.
בקיבוץ נמצא בית הספר המשותף חוף הכרמל, בית הספר על-יסודי אזורי של תלמידי מועצה אזורית חוף הכרמל, ובו לומדים כ-1,500 תלמידים מכיתה ז' עד י"ב. כמו כן נמצא בקיבוץ בית הספר היסודי האזורי מעגנים.
אולפן מעגן מיכאל הוא אולפן העברית הגדול בתנועה הקיבוצית והוא פועל בקיבוץ משנת 1958. רבים מבוגריו נשארו בקיבוץ והקימו בו את ביתם. הקיבוץ לוקח חלק גם בתוכנית תל"מ ובתוכנית אימוץ חיילים בודדים של התנועה הקיבוצית.
הקיבוץ מפעיל מערך של חוגי פנאי למבוגרים ולילדים ומועדון כדורגל המשותף עם המועצה האזורית חוף הכרמל. בקיבוץ פועלת קבוצת הכדורסל הפועל מעגן מיכאל. מועדון שייט "הימיה", הוקם בראשית ימיו של הקיבוץ ופועל כמרכז לפעילות חינוכית ימית. מרכז נונה לאמנויות הקול פועל בקיבוץ עם מבוגרים וילדים.
בבית הספר שדה מעגן מיכאל שוכנת המכינה הקדם צבאית "מנשרים קלו" המיועדת לבני נוער חילוניים טרם גיוסם לצה"ל.
אוגניו קאלו
עלון שבת
עלון שבת (מכונה גם עלון פרשת השבוע) הוא שבועון המכוון לציבור היהודי-דתי ונועד לקריאה בשבתות. עלוני השבת מחולקים לרוב בבתי כנסת. הם מכילים דברי תורה, העוסקים בעיקר בפרשת השבוע, לצד התייחסות לענייני השעה.
עלוני שבת רבים מופצים מטעם גופים אידאולוגיים, המבטאים בעלון את השקפתם. כמו כן, ישנם עלוני שבת שמופצים מטעם חברות פרסום ושיווק. בשל מגמה מסחרית זו, התעוררה ביקורת על תופעת העלונים ותפוצתם.