המונח "מחול" מתאר כל סוג ריקוד שמיועד להיות מבוצע מול קהל ונתפס כאומנות. מחול מבוצע לרוב בתיאטרון, ובדרך כלל על פי כוריאוגרפיה שנוצרה מבעוד מועד כך שהריקוד יהיה תואם לקטע מוזיקלי.
מוזיקה.
ענף של אמנויות הבמה שעניינו סידור הצליל בזמן. מרכיביה העיקריים הם גובה צליל (האחראי על מלודיה והרמוניה), קצב (מפעם, משקל וארטיקולציה), דינמיקה, גוון ומרקם. ניתן לסווג מוזיקה לסוגות ולתתי סוגות, אם כי לעיתים רבות הסוגה של מוזיקה עשויה להיות פתוחה לפרשנות אינדיבידואלית.
תיאטרון.
ענף של אמנויות הבמה, שעניינו הצגת סיפורים (נרטיב) בפני קהל, בעזרת שילוב אמצעי תקשורת, כדיבור, תנועה, שפת גוף, מוזיקה, קול, תאורה, או מיצג חזותי (כדוגמת תפאורה או וידאו ארט) - למעשה, כל אחד מהאמצעים המקובלים באמנויות הבמה משמש בתיאטרון. הופעה על בימת-תיאטרון נקראת משחק.
פנטומימה.
פנטומימה היא הצגה ללא מילים. עיקר הדגש בה על התנועה כדרך בלעדית להעברת המסר האמנותי.
אמנויות רב תחומיות.
קיימים תחומים בהם יצירות אמנות משלבות תחומים אמנותיים רבים, כגון קולנוע, אופרה ומופעי מיצג. אופרה לדוגמה משלבת מספר אמנויות - תפאורה (אמנות חזותית), תלבושות (אופנה), משחק (אמנויות הבמה), שירה של המילים (שירה), ותזמורת (מוזיקה).
הבלט הקלאסי, אשר פותח במהלך המאה ה-17, משלב תזמורת עם מחול.
אמנויות אחרות.
אמנות שימושית.
אמנות שימושית מתמקדת בעיצוב וקישוט אובייקטים יומיומיים במטרה להפוך אותם ליפים או אסתטיים. אמנות שימושית מובדלת מאמנות יפה אשר מכוונת לייצר אובייקטים שהם יפים או משמשים גירוי אינטלקטואלי. בפועל, יש חפיפה בין השתיים לעיתים קרובות. עיצוב תעשייתי, צורפות, עיצוב כלי רכב, עיצוב אופנה, ועיצוב פנים הם תחומים הנחשבים לאמנות שימושית.
דוד חשמל
דוד חשמל הוא דוד חימום המשתמש באנרגיה חשמלית לחימום מים. הדוד נועד לשימוש ביתי, תעשייתי וכן לשימושים נוספים. שיטת חימום זו נפוצה מאוד במשקי בית במדינת ישראל בחודשי החורף בהם לא ניתן להשתמש באנרגיה סולארית (דוד שמש) לחימום המים.
בדרך כלל בדוד שמש קיימת גם האפשרות לחמם את המים באמצעות גוף חימום חשמלי.
מבנה הדוד.
מכל המים.
המכל הוא בדרך כלל בצורת גליל מוארך העשוי מפלדה עמיד בפני לחץ מים שסביבו גליל פח מגולוון כאשר ביניהם קיים חומר בידוד תרמי מפוליאוריתן מוקצף (בעבר השתמשו לצורך הבידוד בצמר סלעים). חלקו הפנימי של דוד הפלדה מצופה בחומר מבודד שנועד למנוע התפתחות קורוזיה וחלודה. מצויים בשוק מספר ציפויים: ציפוי צבע (פנולי או אפוקסי), ציפוי מלט (פוליטון) וציפוי אמייל.
גוף חימום.
גוף חימום חשמלי לדוד עשוי מצינורית שמיוצרת מנחושת או מנירוסטה בקוטר של כ-8 מ"מ. בתוך הצינורית מושחל חוט להט בצורה ספירלית אשר מבודד ממגע בצינורית על ידי אבקה דחוסה. בקצות חוט הלהט מותקנים קצוות מוליכים עם ראשי הברגה שאליהם מחברים את כבלי הזינה המגיעים לדוד. כל דודי השמש בישראל מכילים גוף חימום. כיום, רובם המכריע של גופי החימום הם גופי חימום טבולים, כלומר: באים במגע עם המים. עקב קשיות המים בישראל, נוצרת על גוף החימום שכבת אבנית (כדוגמת גוף החימום בקומקום), אשר גורמת עם הזמן להתנגדות גוברת והולכת של חוט הלהט והוא נשרף (בדומה לחוט להט של נורת ליבון).
שרוול חימום מהיר.
מוכר גם כ"חמם" או "מאיץ חום", הוא התקן המורכב בתוך דוד החימום הגורם לתהליך חימום מהיר של המים ובכך מסייע לחיסכון בחשמל.
ההתקן מורכב מצינור מתכת מעובה אשר בחלקו התחתון מנוקבים פתחים, והוא הולך וצר בכיוון חלקו העליון. ההתקן מורכב בתחתית הדוד כך שחלקו העליון מגיע כמעט עד לצינור היציאה של המים החמים הממוקם בחלקו העליון של הדוד. בתוך ההתקן, בחלקו המעובה, מותקן גוף החימום עצמו . עם הפעלת הדוד מתחממים המים שבקרבת גוף החימום ועולים במהירות כלפי מעלה לכוון פתח היציאה של הדוד. מהירות החימום והחיסכון בחשמל מושגים כתוצאה מכך שאין צורך לחמם את כל המים שבדוד, אלא רק את הכמות הקטנה שבתוך הצינור המעובה.
סיוון (שיר)
סיוון הוא שיר שכתבו והלחינו שמוליק צ'יזיק ויגאל בשן וביצע יגאל בשן.
רקע.
בסוף שנות ה-70 ניסה יגאל בשן לפרוץ בקריירה בינלאומית. בשנת 1977 הוציא בשן אלבום באנגלית ושמו "You Got The Power", שאחד משיריו נקרא "My Suzanne". כשחזר לישראל הקליט את השיר בעברית עם הלחן המקורי. שמוליק צ'יזיק קרא לשיר "סיוון", כיוון שהשם סיוון היה בעל צליל דומה ל"סוזן". השיר יצא לאור בשנת 1981, ונכלל באלבום "סיוון" של יגאל בשן ולהקת ברוש, שעיבדו יחדיו את השיר, כששיר זה היה הבולט ממנו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשמ"א (1981) דורג השיר במקום הרביעי.
ב-9 בדצמבר 2019, שנה לאחר מותו של בשן, הוציא הזמר עידן עמדי קאבר לשיר כחלק מאלבום לזכרו של יגאל בשן.
התקוממות קוואנגג'ו
התקוממות קוואנגג'ו (באנגלית: The Gwangju Uprising) המוכר גם בשם של אונסק"ו, "התקוממות הדמוקרטית ב-18 במאי", היה התקוממות עממית בעיר קוואנגג'ו שבדרום קוריאה, בין 18 ל-27 במאי 1980. ההערכות מראות כי למעלה משש מאות אנשים נהרגו באירוע. במהלך תקופה זו, אזרחי העיר לקחו נשק לידם (על ידי שוד תחנות משטרה), וסטודנטים מקומיים שהפגינו נגד הממשל הצבאי נורו, נהרגו, נאנסו והוכו על ידי כוחות הממשלה. ההתקוממות הסתיימה ב-27 במאי 1980.
חלק מהמבקרים את האירוע מצביעים על כך שהדבר קרה לפני שצ'ון דו-הואן נכנס לתפקידו באופן רשמי, ולכן טוענים כי לא הייתה זו רק מחאת סטודנטים נגדו שהתחילה את ההתקוממות; עם זאת, צ'ון דו-הואן הפך למנהיג בפועל של דרום קוריאה באותה עת מאז עלה לשלטון ב-12 בדצמבר 1979, לאחר שהוביל הפיכה צבאית מוצלחת על ממשלתה הקודמת של דרום קוריאה.
בתקופת נשיאותו של צ'ון דו-הואן הגדירו השלטונות את התקרית כמרד שהתרחש על ידי אוהדים קומוניסטים ומתפרעים. ב-1997 הוקם בית עלמין לאומי ונקבע יום זיכרון (18 במאי), יחד עם פעולות שבאו לפצות ולהחזיר כבוד לקורבנות.
רקע.
פעילות של תנועות דמוקרטיות בדרום קוריאה החלה עם ההתנקשות בחייו של הנשיא פארק צ'ונג-היון ב-26 באוקטובר 1979. ההתנקשות הפסיקה את שלטון הנשיא שנמשך שמונה עשרה שנים, והותירה וואקום של כוח מרכזי, והובילה לחוסר יציבות פוליטית וחברתית. בעוד שהנשיא צ'וי קיו-חה, יורשו של הנשיא לאחר מותו של פארק, לא היה בעל כוח דומיננטי בממשלה, תפס את השלטון צ'ון דו-הואן, אלוף בצבא דרום קוריאה, באמצעות הפיכה צבאית ב 12 לדצמבר וניסה להתערב בנושאים פנימיים. אולם הצבא לא יכול היה לחשוף במפורש את שאיפותיו הפוליטיות ולא היה לו כל השפעה ברורה על המינהל האזרחי לפני התסיסה האזרחית ההמונית במאי 1980.
באותה העת התחדשו התנועות לדמוקרטיזציה בדרום קוריאה, שדוכאו בתקופת כהונתו של פארק. עם תחילתו של סמסטר חדש במרץ 1980, חזרו לאוניברסיטאות הפרופסורים והסטודנטים שגורשו עקב פעילותם הפרו-דמוקרטית, ונוסדו איגודי סטודנטים. איגודים אלה הובילו להפגנות ארציות למען רפורמות, כולל סיום המשטר הצבאי. כמו כן דרשו דמוקרטיזציה, זכויות אדם, דרישות שכר מינימום וחופש העיתונות. פעילות זו הגיעה לשיאה בהפגנת החוק האנטי-צבאי בתחנת הרכבת סיאול ב-15 במאי 1980, בה השתתפו כ-100,000 סטודנטים ואזרחים.
בתגובה, נקט צ'ון דו-הואן כמה צעדים מדכאים. ב-17 במאי הוא אילץ את הממשלה להרחיב את המשטר הצבאי על המדינה כולה. המשטר הצבאי המורחב הביא לסגירת האוניברסיטאות, אסר על פעילויות פוליטיות והקטין עוד יותר את חופש העיתונות. כדי לאכוף את החוק הצבאי, נשלחו כוחות הצבא לחלקים שונים של הארץ. באותו יום פשטו כוחות הביטחון על ועידה ארצית של מנהיגי התאחדות הסטודנטים מ-55 אוניברסיטאות, שנאספו כדי לדון במהלכים הבאים בעקבות ההפגנה מ-15 במאי. עשרים ושישה פוליטיקאים, ביניהם קים דה-ג'ונג, נעצרו גם הם באשמת ליבוי ההפגנות.
התפשטות המאבק הייתה במחוז דרום ג'אולה, בייחוד בבירה המחוזית, קוואנגג'ו, מסיבות פוליטיות וגאוגרפיות מורכבות. גורמים אלה היו עמוקים: אזור ג'אולה הוא אסם המזון של קוריאה. עם זאת, בשל המשאבים הטבעיים השופעים שלו, האזור שימש כמטרה היסטורית לשליטה על ידי כוחות מקומיים וזרים.
הדיקטטורה של פארק צ'אנג הי העניקה טובות כלכליות ופוליטיות לפרובינציית האם שלו גייאנגאנגאנג בדרום-מזרח המדינה, על חשבון אזור ג'אולה בדרום-מערב. לכן האזור הזה הפך לחממה אמיתית של התנגדות פוליטית לדיקטטורה, שהובילה לאפליה מטעם המרכז הפוליטי. לבסוף, במאי 1980, "התפוצצה" העיר קוואנגג'ו שבמחוז דרום ג'אולה בהתקוממות עממית נגד הגנרל צ'ון דו הואן, שהגיב במרחץ דמים והרג מאות אזרחים של קוואנגג'ו.
ציר זמן.
21-18 במאי.
בבוקר 18 במאי התכנסו סטודנטים בשער האוניברסיטה הלאומית של צ'ונאם. בתשע וחצי בבוקר הגיעו כ־200 תלמידים. הם נעצרו על ידי 30 צנחנים. בסביבות השעה 10:00 התנגשו החיילים והסטודנטים: החיילים טענו שהסטודנטים זרקו אבנים. המחאה עברה למרכז העיר. שם התרחב הסכסוך, לכ-2,000 משתתפים בשעות אחר הצהריים. בתחילה טיפלה המשטרה במחאות במרכז העיר, אבל בשעה ארבע הגיעו שני גדודי צנחנים, מהחטיבה המוטסת השביעית, להשתלט על מרכז העיר. הגעתם סימנה שלב חדש ואלים יותר שנודע לשמצה בשל כוח הדיכוי שלו.
עדי ראייה אמרו שהחיילים הכו את המפגינים והצופים. עדויות, תצלומים ורשומות פנימיות מעידות על שימוש בכידונים. ההרוג הידוע הראשון היה אדם חרש בן 29 בשם קים גיונג-צ'ול, שנהרג ב-18 במאי בזמן שעבר ליד המקום. כאשר האזרחים זעמו על האלימות, מספר המפגינים גדל במהירות ועלה על 10,000 עד 20 במאי.