בדצמבר 1978, ויקטור ואנסייר (לימים חיים בן פסח), פעיל הליגה בניו יורק, הורשע בהטלת פצצות תבערה על 11 מטרות דיפלומטיות מצריות (בתקופה זו התקיים המשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים ונראה שוואנסייר שאף לטרפד את המהלך בדרך הזו). מספר שנים קודם לכן הורשע ואנסייר בזריקת פצצת תבערה על מכוניתו של דיפלומט רוסי בניו יורק.
בשנות ה-80.
בספטמבר 1980, ערכו פעילי הליגה הפגנה בהוליווד ושרפו בובה בדמות השחקנית ונסה רדגרייב, לאחר שהביעה תמיכה בזכויות הפלסטינים. באותו חודש גם הניחו מטעני חבלה בפתח נציגות ברית המועצות באו"ם. באוקטובר 1981 השליכו אנשי הליגה פצצות תבערה אל לשכת התיירות המצרית בשדרה החמישית. למשרדים נגרם נזק כבד. בנובמבר 1981 ירו על ביתו של שגריר ברית המועצות ואחר כך התקשרו למשטרה ולקחו אחריות. במרץ 1988 התפרעו בעצרת של שלום עכשיו בלוס אנג'לס, בה השתתפו מספר כוכבים הוליוודיים, ביניהם השחקן היהודי ריצ'רד דרייפוס.
במאה ה-21.
בדצמבר 2001 נעצר מנהיג הארגון אירווינג רובין בחשד שתכנן פיגועים נגד מטרות מוסלמיות בקליפורניה, כנקמה על פיגועי 11 בספטמבר 2001. רובין התאבד במתקן המעצר, ומת בבית החולים כעבור עשרה ימים. מאז עומדת בראש הליגה אלמנתו, שלי רובין. בשל חילוקי דעות אודות אופייה של התנועה, ייסד חיים (ויקטור) ונסיר המכונה חיים בן פסח את הארגון "כוח המשימה היהודי" (באנגלית: Jewish Task Force, או JTF בראשי תיבות). שותפו של ארווין רובין בתכנון הפיגועים, ארל קרוגל, נדון ל-20 שנות מאסר על חלקו בתכנון הפיגועים, ועל ניסיון התנקשות בחבר קונגרס אמריקאי ממוצא לבנוני.
באוגוסט 2002 הואשם חבר הליגה רוברט גולדשטיין כי תכנן לבצע פיגועים בעשרות מסגדים ומוסדות חינוך איסלאמיים בארצות הברית. בחיפוש שנערך בדירתו נתגלו כמויות גדולות של חומרי נפץ ומאגר של כ-40 כלי נשק. בין השאר, מכונות ירייה ורובים מיוחדים לשימוש צלפים ויותר מ-30 חלקי פצצות. בדירתו נמצאה גם "תוכנית בת 11 סעיפים" לביצוע פיגועים במסגדים ובמוסדות חינוך איסלאמיים.
בעקבות ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, פעל מנהיג הליגה להגנה יהודית בקנדה, מאיר ויינשטיין יחד עם תומכים מקומיים בארצות הברית כדי להחיות את התנועה. במרץ 2017
עצרה משטרת וושינגטון שני פעילים בארגון בחשד שתקפו מפגינים בעצרת מחאה שנערכה מול הוועידה השנתית של השדולה הפרו-ישראלית אייפא"ק. במהלך ההפגנה פעילי הליגה, התנפלו במוטות, חבטות קשות ובעיטות על גבר פלסטיני-אמריקאי, ותקפה באלימות פעילים יהודים הנמנים עם קבוצת השמאל האמריקאית-יהודית IfNotNow ("אם לא עכשיו").
בישראל.
ביולי 1971, פתחה הליגה משרד בירושלים והחלה לגייס פעילים בישראל.
באוגוסט 1973 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים תשעה מאנשי הליגה בפרשת הפגיעה במוסדות המיסיון בירושלים בפברואר אותה שנה. עם המורשעים נמנו מזכיר הליגה שמעון רחמים, שהיה מועמד מספר 2 של כ"ך בבחירות לכנסת ב-1974, מזכיר הליגה יוסף שניידר, ויואל לרנר, לימים מייסד "מחתרת גל - גאולה לישראל".
בספטמבר 1972 ניסו אנשי הליגה מאיר כהנא, יוסף שניידר ואברהם הרשקוביץ יחד עם עמיחי פאגלין, להבריח נשק לאירופה לצורך פעולות נקם על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. המעורבים הועמדו לדין בישראל ונידונו לעונשי מאסר על תנאי. ב-19 בספטמבר 1972, ארגן כהנא מסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, הודה שארגונו אחראי לניסיון הברחת הנשק והכריז על הקמת "ארגון יהודי עולמי שיגיב בטרור נגד טרור". אחר כך החלו לפעול הפעילים בישראל בשם ארגון טרור נגד טרור.
במרץ 1974 הודה יוסף שניידר בהחזקת אמצעי חבלה שקיבל מחייל צה"ל ונידון ל-50 ימי מאסר.
באפריל 1984, נעצרו ארבעה פעילי הליגה, שעלו לישראל מארצות הברית ב-1980, מאיר לייבוביץ', קרייג לייטנר, יהודה ריכטר ולוי חזן לאחר שתקפו ביריות אוטובוס שהסיע פועלים ערבים ממקום עבודתם אל הכפר מזרעה א-שרקיה, ליד רמאללה. בין הנוסעים היו פצועים אך לא נהרגו אנשים. בכתב האישום שהוגש נגדם ונגד פעיל נוסף, מייק גוזובסקי הם הואשמו, מלבד מתקיפת האוטובוס, גם בשורה של הצתות רכב בחברון ובירושלים, תקיפת ערבים בבקבוקי מולוטוב בשועפט והצתת משרדי העיתון 'אל-פג'ר' במזרח ירושלים.
בשנת 1993 ראובן מנינג שהיה חבר הליגה בארצות הברית הוסגר לארצות הברית והועמד למשפט.
בצרפת.
בצרפת הוקם סניף של הליגה בתחילת שנות ה-2000 בשם La Ligue de Defense Juive (LDJ). בין השאר תמך הארגון במנהיגת הימין הקיצוני בצרפת, מרין לה פן בשנת 2002 תקפו פעילים של שלום עכשיו בהפגנה בפריס. ב-2011 הודיע הארגון שהוא שולח צוותים שיגנו על התנחלויות. בדצמבר 2013, נעצרו בצרפת שישה פעילים לאחר שהכו "נאו-נאצים". ביולי 2015, במהלך משחק של קבוצת בית"ר ירושלים בבלגיה, במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית, תקפו את שוער קבוצת שרלרואה.
בית מונטסראט
בית מונטסראט המכונה גם מנזר מונטסראט, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב מרכוס 4, בסמוך לכיכר אורד וינגייט.
היסטוריה.
בית מונטסראט נבנה בשנת 1930. המבנה נישכר בשנה זו על ידי הכומר הנוצרי בונוונטורה אובל שהגיע לארץ בשנת 1923 ממנזר מונטסראט שבקטלוניה, והקים במבנה מוסד ספרדי קתולי. המוסד פעל לחקר התנ"ך ולתרגומו לקטלאנית. בעת הקמתו שכן המבנה בסמוך לשטח פתוח גדול שנקרא "קארם אר רובאן" ומסיבה בו נבחר המבנה. בשל הפעילות הדתית שבו, ובשל זהות העומד בראשו כונה המבנה "מנזר מונטסראט". במבנה נערכה פעילות תרבות עבור תושבי השכונה הנוצריים, ונערכו בו תפילות יום ראשון. בשנת 1941, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, פסקה התמיכה הכספית של ממשלת ספרד, המוסד הפסיק לפעול, והמבנה הפך לבית דירות. גם לאחר הפסקת פעולת המבנה המשיך המבנה להיקרא בשם "מנזר מונטסראט".
בין השנים 1935–1939 התגורר בקומה העליונה במבנה הפרופסור אלכסנדר דושקין, מייסד המחלקה לחינוך באוניברסיטה העברית.
בשנות ה-60 נוספו למבנה שתי קומות נוספות.
תיאור המבנה.
המבנה המקורי היה בניין דו קומתי, בלא גג רעפים. המבנה נבנה בצורה סימטרית - שתי מרפסות נבנו בשני צידי המבנה, כאשר עמודי המרפסות נבנו בסגנון ניאו קלאסי. חלונות המבנה מקושתים ובסורגי מרפסת הקומה השנייה מופיעה האות M - על שם מנזר מונטסראט. בעת בניית הקומות העליונות, בשנות ה-60, לא נעשה כל מאמץ לשמר את סגנון המבנה המקורי, ומרפסות הקומות העליונות שונות מהותית ממרפסות הקומות הראשונות. כמו כן, חלונות הקומות העליונות הן ללא קשתות.
להב&quot;ה - לצמצום הפער הדיגיטלי בחברה הישראלית
להב"ה - לצמצום הפער הדיגיטלי בחברה הישראלית הוא מיזם של ממשלת ישראל שהחל בשנת 2001, שמטרתו צמצום פערים בשימוש בטכנולוגיית המידע בחברה הישראלית. המיזם מתמקד בהטמעת טכנולוגיית המידע והגברת המודעות לשימוש בה בפריפריה ובאוכלוסיות חלשות, בדגש על ילדים ונוער.
הפרויקט מבוסס על הרעיון של הקמת מרכזי תקשוב ביישובי הפריפריה, והוא מעניק נגישות פיזית למחשב ולאינטרנט למי שאין ידו משגת, הדרכת שימוש במחשב ובאינטרנט, הטמעת שירותי ממשל זמין, הקניית מיומנויות והרגלי שימוש באינטרנט כמקור מידע וכפלטפורמה תקשורתית וקהילתית. במסגרת הפרויקט פועלים כיום 30 מרכזי להב"ה, המרכזים פועלים במשך רוב שעות היום ומספקים שירותי הדרכה לכלל האוכלוסייה ללא תשלום. בכל מרכז צוות הדרכה מיומן הכולל מנהל וארבעה מדריכים, שתי כיתות הדרכה המכילות כ-40 עמדות מחשב המחוברות לאינטרנט בפס רחב.
החל משנת 2014 המיזם מנוהל ומופעל על ידי משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל. בעבר נוהל על ידי אגף החשב הכללי במשרד האוצר. למעלה מ-40 אלף משתתפים מהאוכלוסייה המבוגרת ולמעלה מ-60 אלף ילדים עברו במסגרתו הכשרות רבות ומגוונות.
היסטוריה.
בשנת 2001, בעקבות יוזמה של חבר הכנסת מיכאל איתן, שהיה יו"ר ועדת האינטרנט וטכנולוגיית המידע בכנסת, החליט שר האוצר סילבן שלום, לנקוט בצעדים לגישור הפערים הדיגיטליים בישראל, וזאת בנוסף לפעילות התשתיתית הרחבה והמקיפה של ממשל זמין לכל אזרח במדינת ישראל. להב"ה הוכרז כפרויקט דגל להגשמת מטרה זו, מתוך הנחה כי צמצום הפער הדיגיטלי יוביל לצמצום הפער החברתי בדורות הבאים.
את הפרויקט הוביל מראשיתו ועד לפרישתו בשנת 2008, יצחק כהן, מנהל ממשל זמין.
תמצית הליבה של הפער הדיגיטלי סובבת סביב הכרה בקיומה של כלכלת מידע מסוג חדש המאופיינת בהשבחת ההון האנושי בכל הקשור בהקניית מיומנויות שימוש בטכנולוגיית המידע ויכולות לתרגום המיומנויות האלה לאמצעי ייצור ומוצרים מוטי מידע.
בין השנים 2002 ל-2004 הוקמו 15 מרכזי הדרכה קהילתיים, ובהם עמדות מחשב המקושרות לאינטרנט. בשנת 2004 חשף העיתונאי יואב יצחק כי להב"ה הפך בפועל לפרויקט תעסוקה לחברי מרכז הליכוד ומקורביהם. בעקבות החשיפה נכתב על הפרויקט דו"ח חמור שהצביע על "בזבוזים ושיקולים תמוהים". בעקבות זאת החליט שר האוצר בנימין נתניהו על שורה של שינויים בפרויקט ומינה ועדה בראשות החשב הכללי לתיקון הליקויים שנמצאו בדוח הביקורת, הוועדה החליטה בין השאר, לפזר את מינהלת להב"ה ולמנות הנהלה חדשה בראשות יוסי טובול.
בחודש פברואר 2011 פרסם החשב הכללי במשרד האוצר מכרז נוסף למתן שירותי הדרכה וניהול ל-17 מרכזי להב"ה חדשים שיוקמו בטבריה, עכו, מע'אר, סחנין, באקה ג'ת, טייבה, נצרת, אלעד, בני-ברק, מודיעין עילית, ירושלים, דימונה, ערד, קריית-גת, קריית-מלאכי, קריית-שמונה ומעלות תרשיחא.
ב-17 בנובמבר 2014 עבר הפרויקט למשרד המדע עקב החלטת ממשלה שיזם יאיר לפיד.