הכלכלן טיילר קוון כתב כי תאוריית היזמות של קירזנר יכולה בסופו של דבר להצטמצם למודל חיפוש נאו-קלאסי רגיל, והיזמים לפי קירזנר יכולים להיות מתוארים במונחים של הזרם המרכזי. לכן, לדעתו, התאוריה של קירזנר לא נמצאת במסורת הסובייקטיביסטית של הפרקסאולוגיה האוסטרית.
הכלכלן ג'פרי זקס טוען כי בקרב המדינות המפותחות, בעלות שיעורי מיסוי גבוהים ושירותי רווחה חברתית גבוהים מדורגות גבוה יותר על פני מדדים של ביצועים כלכליים לעומת מדינות עם שיעורי מיסוי נמוכים והוצאות נמוכות על שירותים רווחה וחברה.
הוא מסיק כי האייק טעה, ורמות גבוהות של הוצאות ממשלתיות אינן פוגעות בכלכלה, ו"מדינת רווחה נדיבה אינה דרך לשעבוד, אלא להוגנות, לשוויון כלכלי ולתחרות בינלאומית". הכלכלן האוסטרי, סודהא שנוי, אמר בתגובה כי מדינות עם מגזרים ציבוריים גדולים צמחו לאט יותר.
הכלכלן בריאן קפלן ציין כי מיזס זכה לביקורת על תיאור הפרדיגמה הסוציאליסטית כבלתי אפשרית מבחינת התכנון, ולא כמשהו שיצטרך לתת מענה בדמות הקמת מוסדות שאינם שוקיים על מנת להתמודד עם חוסר היעילות שיתרחש.
מתודולוגיה.
המבקרים טוענים בדרך כלל כי הכלכלה האוסטרית חסרה קפדנות מדעית והיא דוחה שיטות מדעיות ושימוש בנתונים אמפיריים במידול של התנהגויות כלכליות. יש כלכלנים המתארים את המתודולוגיה האוסטרית כא-פריורית או כלא-אמפירית.
הכלכלן מארק בלוג מתח ביקורת על הסתמכות היתר בנוגע לאינדיבידואליזם המתודולוגי, וטען שהוא יפסול את כל ההנחות המקרו-כלכליות שלא ניתן לצמצם אותן להנחות מיקרו-כלכליות, ומכאן לדחות כמעט את כל הידע והחומר שהצטבר במקרו-כלכלה.
הכלכלן תומאס מאייר הצהיר כי האוסטרים תומכים בדחייה של השיטה המדעית, הכוללת פיתוח תאוריות כוזבות מבחינה אמפירית. יתר על כן, תומכים רבים בשימוש במודלים של התנהגות השוק לצורך ניתוח ובדיקת התאוריה הכלכלית טוענים כי כלכלנים פיתחו ניסויים רבים המעלים מידע שימושי לגבי העדפות הפרט במשק.
למרות שהכלכלן לילנד יגר מגלה אהדה לכלכלה האוסטרית, הוא דוחה את רוב הרעיונות האהודים על אוסטרים, ובפרט: "הפרטים הספציפיים בתורה שלהם, כמו תאוריית מחזור העסקים, האולטרה-סובייקטיביות בתורת הערך ובמיוחד בתאוריה של שיעורי הריבית, ההתעקשות על סיבתיות חד-כיוונית ולא על תלות הדדית כללית, ועל חיבתם לעיסוק מתודולוגי, הם עומק חסר טעם ואקרובטיות מילולית".הכלכלן וזוכה פרס נובל פול סמואלסון כתב בשנת 1964 כי רוב הכלכלנים סבורים שמסקנות כלכליות שהגיעו על ידי דדוקציה הגיונית וטהורה הן מוגבלות וחלשות.
לדברי סמואלסון וקפלן, המתודולוגיה הדדוקטיבית של מיזס שאומצה על ידי מארי רות'בארד ובמידה פחותה גם על ידי תלמידו של מיזס, ישראל קירזנר, לא הספיקה כשלעצמה.
מחזור העסקים.
המחקר הכלכלי המרכזי בנוגע לתאוריית מחזור העסקים האוסטרי מגלה כי הוא אינו מתיישב ועקבי עם ראיות אמפיריות. כלכלנים כמו גורדון טולוק, מילטון פרידמן ופול קרוגמן אמרו שהם רואים בתאוריה טעות. הכלכלן האוסטרי לודוויג לאכמן ציין כי התאוריה האוסטרית נדחתה כבר עוד בשנות השלושים של המאה ה-20:"ההבטחה של התאוריה האוסטרית לגבי מחזור המסחר, העשויה להסביר את חומרת השפל הגדול, היא שסיפקה את הרקע להופעתו המוצלחת של האייק בסצנה הלונדונית, הוכיחה עד מהרה כי היא שגויה. שלושה ענקים - קיינס, נייט וסראפה - פנו נגד האוסטרים האומללים, שבמשך העשור השחור נאלצו להילחם בשלוש חזיתות. מטבע הדברים זו הייתה משימה מעבר לכוחם."
התנגדויות תאורטיות.
מספר כלכלנים טוענים כי תאוריית מחזור העסקים האוסטרית דורשת מהבנקאים והמשקיעים להציג סוג של אי-רציונליות, משום שהתאוריה טוענת שהמשקיעים יולכו שולל שוב ושוב (על ידי שיעורי ריבית נמוכים באופן זמני) אל תוך בחירת השקעות לא רווחיות.
מילטון פרידמן התנגד להשלכות המדיניות של התאוריה, וציין את הדברים הבאים בראיון בשנת 1998:"אני חושב שתאוריית מחזור העסקים האוסטרי עשתה לעולם הרבה נזק. אם תחזור אל שנות השלושים של המאה ה-20, שהיא נקודת מפתח, היו לך האוסטרים שיושבים בלונדון, האייק וליונל רובינס, ואומרים שאתה פשוט צריך לתת לתחתית לרדת מהעולם. אתה רק צריך לתת לזה לרפא את עצמו. אתה לא יכול לעשות שום דבר בקשר לזה. אתה רק תעשה את זה יותר גרוע. יש לך את רות'בארד שאומר שזה היה טעות גדולה לא לתת לכל המערכת הבנקאית להתמוטט. אני חושב שעל ידי עידוד כזה, סוג של מדיניות "לא לעשות כלום", הן בבריטניה והן בארצות הברית, היא אכן מזיקה."
התנגדויות אמפיריות.
בשנת 1969, מילטון פרידמן בחן את ההיסטוריה של מחזורי העסקים בארצות הברית, והגיע למסקנה כי "ההסבר של האייק-מיזס למחזור העסקים סותר את הראיות, והוא, לדעתי, שקר". הוא ניתח את השימוש בנתונים חדשים יותר ב-1993, והגיע למסקנה זהה. בהתייחסו לדיון של פרידמן במחזור העסקים, טען הכלכלן האוסטרי רוג'ר גאריסון, כי הממצאים האמפיריים של פרידמן "תואמים במידה רבה להשקפות המוניטריסטיות והאוסטריות", וממשיכים לטעון כי המודל של פרידמן "מתאר את ביצועי המשק ברמה הגבוהה ביותר של צבירה, התאוריה האוסטרית מציעה תיאור תובנה של תהליך השוק שעלול לבסס את אותם אגרגטים".
רון ויזלי
רונאלד "רון" ביליוס ויזלי (אנגלית: Ronald "Ron" Bilius Weasley; נולד ב-1 במרץ 1980) הוא דמות בדיונית בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג, ואחת הדמויות הראשיות בסדרה. הופעתו הראשונה היא בספר הראשון, שם הוא מתואר כחברם הטוב ביותר של הארי פוטר והרמיוני גריינג'ר. רון הוא בן למשפחת ויזלי, שהיא משפחת קוסמים טהורי דם המתגוררת בבית המכונה "המחילה" שנמצא מחוץ לעיירה הבדיונית אוטרי סנט קצ'פול. הוא לומד עם הארי ועם הרמיוני בבית גריפינדור שבבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות. כיוון שהוא חברו הטוב ביותר של הארי פוטר הוא נוטל חלק כמעט בכל ההתרחשויות המרכזיות שבסדרה.
בסרטים הוא מגולם על ידי השחקן הבריטי רופרט גרינט.
יצירת הדמות.
לפי רולינג דמותו של רון נוצרה "כבר ביום הראשון". לדבריה היא קיבלה את ההשראה לדמותו של רון מחבר טוב שלה בשם שון האריס (לו הקדישה את הספר השני בסדרה), אך אמרה כי היא "מעולם לא התכוונתי לתאר את שון באמצעות רון, אבל ברון כן יש משהו שדומה לשון". בדומה לקשר בין רולינג להאריס, כך גם רון נמצא לצידו של הארי פוטר כשזה זקוק לו. לדמותו של רון יש מאפיינים אחדים המתאימים לאופי של סיידקיק (Sidekick): הוא גורם לעיתים לאתנחתא קומית בעלילה, הוא נאמן לגיבור הראשי, ואין לו את מרבית הכישרונות שיש להארי, בעיקר בתחום יכולות הקסם.
חלק מתכונותיו של רון משמשות ניגוד להארי. בעוד שהארי הוא יתום ומחזיק ברשותו יותר כסף ממה שהוא זקוק לו, רון מגיע ממשפחה אוהבת אך ענייה; רוב רכושו הוא מיד שנייה. הארי מפורסם אך מעדיף להימנע מאור הזרקורים; רון, מנגד, מתואר לעיתים כמי שמקנא בהארי על פרסומו הרב. בנוסף, בניגוד לאחיו הוא לא שחקן קווידיץ' מצטיין, לא תלמיד מצטיין ולא הבת שלא נולדה למשפחתו מזה דורות רבים. כתוצאה מכל הנסיבות הללו רון מפגין חוסר ביטחון במקרים אחדים, ונסיונותיו להוכיח את עצמו הם אחד המניעים העיקריים לשינויים שעוברים עליו לאורך הסדרה.
בספרים.
הספר הראשון.
רון מופיע לראשונה בספר ביחד עם משפחתו. הוא פוגש את הארי המחפש את הרציף להוגוורטס אקספרס, אך לא מזהה אותו. רון והארי חולקים את אותו התא ברכבת, ובכך מתחילה חברותם הטובה שנמשכת לאורך כל הסדרה. רון מביע את סקרנותו בנוגע לפרסומו הרב של הארי, שמנגד מתעניין מאוד בתולדותיו של רון כקוסם רגיל. בחלק זה של הספר הם פוגשים גם את נוויל לונגבוטום והרמיוני גריינג'ר, ולאחר מכן מתמיין רון לבית גריפינדור בדומה לשאר בני משפחתו. רון והארי מסוכסכים עם הרמיוני בחלק הראשון של הספר, אך מתחברים עמה לאחר שהצילו אותה מפני טרול שחדר לבית הספר בליל כל הקדושים. רון והארי לומדים את אותם המקצועות לאורך כל הסדרה, ובדרך כלל יש להם הישגים לימודיים דומים ובינוניים. הם חולקים הרבה הרפתקאות ביחד, ורון הוא האדם הראשון שהארי מספר לו על כך שראה את הוריו המתים בראי של ינפתא. כשרון מביט בראי הוא רואה את עצמו בתפקיד המדריך הראשי ובתפקיד קפטן קבוצת הקווידיץ' של גריפינדור, ובכך חושף כי משאלת לבו החזקה ביותר, המוצגת בראי, היא להיות בולט בהשוואה לאחיו.
רון ממלא תפקיד חשוב בניסיון להציל את אבן החכמים בסוף הספר. האסטרטגיה שבה נקט במהלך ההתמודדות מול לוח השחמט המכושף של המורה לשינויי צורה מינרווה מקגונגל מסייעת להארי ולהרמיוני להתקדם מעבר למכשול, בעוד הוא מוכן להקריב את הכלי שבו הוא משתמש על מנת שהם יזכו בניצחון, ובסופו של דבר סופג מהמלכה היריבה מכה שגורמת לו להתעלף אבל מפנה את הדרך לנצח במשחק. בסעודת סוף השנה מעניק לו אלבוס דמבלדור, מנהל הוגוורטס, חמישים נקודות עבור בית גריפינדור בגלל משחק השח שהוביל. הנקודות הללו סייעו לגריפינדור לזכות בגביע בתי התלמידים של הוגוורטס לראשונה מזה שבע שנים.
הספר השני.
בקיץ שלאחר אירועי הספר הראשון מנסה רון ליצור קשר עם הארי, אך לא מצליח כיוון שגמדון הבית דובי סיכל זאת על מנת לגרום להארי לא לרצות לשוב להוגוורטס. רון מודאג מחוסר התגובה, ומחליט לצאת במכונית מעופפת ביחד עם אחיו פרד וג'ורג'. הם מביאים אותו לבית משפחת ויזלי ("המחילה"), ושם מרגיש הארי לראשונה שיש מישהו שאוהב אותו ודואג לו. בנקודה זו מתואר גם כיצד אחותו של רון, ג'יני, מתאהבת בהארי.