ב-13 ביולי 2022 פורסם כי רמי גרינברג נחקר במשטרה בחשד של עבירות של מרמה והפרת אמונים, סחיטה באיומים, שימוש לרעה בכוח המשרה, לקיחת שוחד וקשירת קשר לביצוע פשע. ב-10 באוגוסט הוא נעצר לימים אחדים.
ז'ורז' לואי לה סאג
תוכנית שירות
מיס אסטוניה
מיס אסטוניה היא תחרות יופי שנתית באסטוניה.
התחרות נוסדה לראשונה בשנת 1923 על ידי חברת הקולנוע "סרט אסטוניה" במטרה למצוא שחקנית חדשה לתעשיית הסרטים במדינה.
בשנת 1925 התחרות אורגנה על ידי העיתון "Päevaleht".
בשנת 1931 הזוכה כמיס אסטוניה נבחרה לסגנית ראשונה למיס אירופה.
ב-1932 (בתחרות זו זכתה נדז'דה פידי הופמן) הופסקה התחרות וב-1988 חודשה בחזרה.
בשנת 1993 החלה אסטוניה להשתתף בתחרות מיס תבל, בנוסף המדינה שלחה נציגות גם לתחרויות מיס עולם ומיס הים הבלטי.
נציגות אסטוניה זכו 3 פעמים בתחרות מיס הים הבלטי (ליס טאפו בשנת 1992, אבה מריה לאאן בשנת 1995 וקאדרי ואליאוטס בשנת 1999).
ארמיית האוויר השנייה
ארמיית האוויר השנייה (ברוסית: воздушная армия я-2) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
היחידה הוקמה ב-12 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת חזית בריאנסק. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות מגננה במהלך שנת 1942. בהמשך היא הועברה לגזרת החזית הדרום-מערבית והשתתפה בקרב סטלינגרד. לאחר סיום קרב זה היא שולבה בכוחות של חזית וורונז' (ב-20 באוקטובר 1943 החזית האוקראינית הראשונה) והשתתפה במבצע קוטוזוב, קרב דנייפר, קרב קורסון-צ'רקאסי, מבצע לבוב-סנדומייז', הקרב על ברלין והקרב על פראג.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 336 אלף טיסות. אם הקמתה היא כללה 374 מטוסים, במהלך קרב קורסק היא גדלה ל-700 מטוסים ובשלבים האחרונים של המלחמה היא כללה כ-2000 מטוסים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1949 שמה שונה ל"ארמייה האוויר ה-59" והיא הוצבה אוסטריה והונגריה. בשנת 1955 היא פורקה.
הארמייה האוויר השנייה
ארמיית האוויר השלישית
ארמיית האוויר השלישית (ברוסית: воздушная армия я-3) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
היחידה הוקמה ב-16 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת חזית קלינין. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות מגננה במהלך שנת 1942. בהמשך היא הועברה לגזרת החזית הצפון-מערבית. בסוף 1943 היא שולבה בכוחות של החזית הבלטית הראשונה והשתתפה במתקפות סובייטיות באזור סמולנסק, מבצע בגרטיון וקרבות בשטח המדינות הבלטיות. בפברואר 1945 היא הוכפפה לארמיית האוויר הראשונה והשתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. בתחילת מאי 1945 היא הוכפפה לכוחות של חזית לנינגרד וביחד עם ארמיית האוויר ה-15 השתתפה בקרבות בשטח לטביה הסובייטית.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 200 אלף טיסות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 הארמייה פורקה ומפקדה שלה הייתה בסיס להקמת "ארמיית האוויר הראשונה של מטוסים לטווח ארוך".
מועדון ספורט אל-דוהאיל
ריס איפנס
עינת קאליש
הסגר (בידוד)
מנהיגות מקומית
מנהיגות מקומית - משנים את המשוואה (הפועלת תחת המותג מקומי) היא מפלגה ישראלית שממקדת את פעילותה בתמיכה בשלטון המקומי.
הקמה.
מפלגת מנהיגות מקומית נרשמה בפברואר 2018 כמפלגה רשמית ויצאה לדרך הציבורית במאי 2018 וזאת לאחר שנה של פעילות. עם היציאה לדרך הציבורית היו למפלגה נציגים ב-8 רשויות שונות. המפלגה הוקמה על ידי הפעילים החברתיים עדו שטסל וטל אלוביץ' ומטרותיה הן:
ערכי הליבה של המפלגה כוללים התייחסות לפלורליזם במרחב המקומי, צדק חברתי, חינוך שוויני, תכנון עירוני מתקדם, מלחמה בשחיתות המקומית וכיוצא בזה.
התמודדות בבחירות.
הבחירות המקומיות הראשונות בהן לקחה המפלגה חלק היו בחירות 2018. המפלגה התמודדה ברשימות עצמאיות בתל אביב-יפו ("מקומי בתל אביב" שהורכבה ממועמדים בשנות ה-20 לחייהם), בנתניה ("מקומי בנתניה", המייצגת בעיקר ישראלים יוצאי אתיופיה), בחיפה בראשות בועז גור ("מקומי בחיפה") וביקנעם עילית בראשות אילנה פינטו ("מקומי ביקנעם"), שהייתה היחידה מבין ארבע הרשימות העצמאיות שזכתה במושב במועצה.
מקומי הריצה רשימות משותפות בטירת כרמל ("כוח 1-מקומי" בראשות אפרת דוד ששון שאף התמודדה לראשות העיר, רשימה שקיבלה 3 מושבים לעומת מושב אחד לכוח 1 בבחירות 2013), בראש העין ("מרצ-מקומי" בראשות עומר שכטר שזכתה ב-3 מושבים) וברעננה, שם התאחדה רשימת מקומי עם רשימת "לב" בראשות ראש העיר המכהן איתן גינזבורג ונציגת מקומי ענבר הוכברג הוצבה במקום הרביעי ברשימה אך לא נבחרה בתחילה למועצה (נכנסה בהמשך בעקבות בחירתו של גינזבורג לכנסת). בנוסף חברים במפלגה עדי שטרנברג ראש רשימת "רמלה שלנו" שהפסיד במירוץ לראשות העיר רמלה כשסיעתו זוכה ב-3 מנדטים ורותם ידלין שנבחרה לראשות מועצה אזורית גזר.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2018 קיימה המפלגה קשר עם מספר מתמודדים נוספים אולם הללו לא המשיכו בפעילות המשותפת. ביבנה עם מאיר שטרית שהתמודד בראש סיעת "מקומי יבנה", בקריית טבעון עם עידו גרינבלום שהתמודד בראש סיעת "תנופה לטבעון" ועם טל אוחנה מירוחם שנבחרה לראשות המועצה בראש סיעת "ירוחם אחת".
מעורבות המפלגה בבחירות המקומיות התבטאה בכך שהמפלגה לקחה חלק בהליכי המיתוג, האסטרטגיה והמימון של הקמפיינים של הרשימות המתמודדות מתוך מטרה לייצר רשת של נבחרים בשלטון המקומי תוך שימוש בפלטפורמה המיועדת לשלטון המקומי בלבד.
שמואל בוקסר
שמואל בוקסר (נולד ב-17 במאי 1949) הוא ראש עיריית נס ציונה. לשעבר איש עסקים והבעלים של יקבי ברקן.
ביוגרפיה.
בוקסר נולד וגדל בנס ציונה, דור חמישי לחקלאי נס ציונה. סבא של סבתו היה ראובן לרר, מייסדה של נס ציונה. ב-1972 למד כלכלה חקלאית בפקולטה לחקלאות ברחובות, שם הכיר את גיסו ושותפו לעתיד, יאיר לרנר. ועבד במשתלת עצי פרי אותה מנהל עד היום.
בשנת 1989 פשט יקב סטוק את הרגל, וב-1990, רכש בוקסר את היקב יחד עם גיסו יאיר לרנר, והם שינו את שמו ליקבי ברקן. כמה שנים מאוחר יותר, רכשו יקבי ברקן בבעלותו גם את יקבי סגל. בוקסר שימש כבעלים של יקבי ברקן עד שנת 2016, ומאוחר יותר שימש בתפקיד סגן יושב ראש היקב והאחראי על השיווק בחו"ל.
בשנת 1993 רץ בוקסר בראשות רשימה עצמאית למועצת נס ציונה, וזכה בשני מנדטים, והתמנה לסגן ראש העיר יוסי שבו ויושב ראש ועדת המשנה לתכנון ובנייה. לאחר 5 שנות כהונה כחבר מועצת העיר, פרש בוקסר ב-1998 לביתו.
ב-26 ביולי 2018 הכריז שמואל בוקסר על ריצה לראשות עיריית נס ציונה. זמן קצר לאחר מכן חשף את רשימתו "טוב לנס ציונה".
ב-24 בספטמבר 2018, פורסם בעיתון ידיעות אחרונות, כי בוקסר צד חיות בר באפריקה כתחביב. בגיליון “ספארי סומרסבי” בדרום אפריקה, שיצא באוקטובר 2017, תוארו הישגיהם של הציידים שהגיעו לשמורה כדי לצוד בחודש מאי של אותה שנה. שניים מאותם ציידים הם שמואל בוקסר וחברו אפרים דותן שצדו מאז שנת 2015. בעקבות הדיווח שעורר סערה, נשמעו קריאות לעברו שיפרוש מהמירוץ. לאחר הפרסום התנצל בוקסר.
ב-30 באוקטובר 2018 זכה בוקסר בבחירות לראשות עיריית נס ציונה כאשר נבחר ברוב של 59% מול 40% של יריבו, שחר רובין.
חיים אישיים.
בוקסר נשוי לחגית, ואב לארבע בנות.
אנטול קרקובסקי
אנטול קרקובסקי (שם מלא: אנטולי נפתלי (טולקה) קרקובסקי) (1924 – 1 בדצמבר 2002) היה רופא עור, פרופסור לדרמטולוגיה, בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקת עור ומחלות מין, בית החולים איכילוב (1967-1988).
מעיסוקו הקליני והמחקרי: פוטוביולוגיה
ביוגרפיה.
קרקובסקי נולד לאסתר ואהרן. בוילנה, בליטא. בשנת 1924. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה למד קרקובסקי בגימנסיה "תושיה"
לאחר הכיבוש הגרמני נכלא עם משפחתו בגיטו. משפחתו של קרקובסקי הושמדה ביער פונאר. בגיטו הצטרף למחתרת של הפ.פ.או (ארגון הפרטיזנים המאוחד) ובהמשך יצא ליערות רודניקי והצטרף לפרטיזנים. קרקובסקי השתייך ל-"יחידה גדוד לניצחון" (זא פוביידו),
בין השנים 1946–1951 קרקובסקי למד רפואה. קרקובסקי התחיל את לימודי הרפואה בוילנה וסיים את לימודיו ב-ז'נבה.
בין השנים 1951–1955 התמחה קרקובסקי במחלות עור ומין במחלקתו של הפרופ' רודולף בר.
במדינת ישראל.
בשנת 1955 עלו בני הזוג קרקובסקי למדינת ישראל, ונקלט כרופא עור בכיר במחלקת עור ומחלות מין בניהולו של הפרופ' ליאו אריה ציפרקובסקי בבית חולים תל השומר. גם רעייתו נחמה, נקלטה כרופאה פסיכיאטרית בבית החולים תל-השומר.
בין השנים 1963–1967 כיהן קרקובסקי כסגנו של הפרופ' ליאו אריה ציפרקובסקי בבית החולים תל השומר.
בין השנים 1967–1988 כיהן קרקובסקי כמנהל מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה (תל אביב) (המחלקה סיפקה שירותי ייעוץ בתחום הדרמטולוגיה לכל המרכז עירוני ממשלתי בתל אביב) ובסוף שנות ה-70 המחלקה הועברה ל-בית החולים איכילוב
במקביל החל קרקובסקי להרצות בחוג לדרמטולוגיה, בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, ב-אוניברסיטת תל אביב והגיע לדרגת פרופסור-חבר.
קרקובסקי כיהן כחבר הפקולטה ללימודי המשך ברפואה של אוניברסיטת תל אביב.
קרקובסקי נפטר ב-1 בדצמבר 2002.
מתלמידיו ותלמידותיו: פרופ' שרה ברנר, פרופ' רוני וולף, ד"ר י. קובו, ד"ר ז. רוזנסקי.
משפחה.
נחמה, רעייתו של קרקובסקי הייתה רופאה פסיכיאטרית, לזוג נולדה בת. הזוג התגורר ברחוב דובנוב 24 ב-תל אביב.
בתו אורלי קרקובסקי (2020-1970), הייתה עורכת דין בשירות המדינה.