בזיווג שני נישא לרייצא בתו של רבי יחיאל צבי אונגר שהיה גם חמיו של הרב חיים הלברשטאם מצאנז בזיווגו השלישי, ובנו של האדמו"ר הרב מרדכי דוד אונגר.
במהלך השנים כיהן כרב בסדרת עיירות, בהן דז'יאלושין, לוקוב, נובי קורצ'ין, קלווריה שבליטא ואוסטרוב מזובייצקה.
נפטר בשביעי של פסח תר"נ ונקבר בבית החיים החדש של קרקוב.
גילוי קברו.
בתחילת שנת תש"פ (2019) נחשפה מצבת קברו בבית הקברות החדש שברחוב Miodowa 55 בקרקוב בסמוך לקברו של הרב שמעון סופר.
To Be (בעברית: להיות) הוא סרט אנימציה קנדי קצר משנת 1990 בבימויו של ג'ון וולדון, שאף הלחין את המוזיקה לסרט. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב עבור הסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 1990.
בין השנים 1997–2002 הסרט הוקרן בערוץ Cartoon Network כחלק מאנתולוגיה של סרטים קנדיים. הסרט עוסק בבעיית אונטולוגיה המכונה "פרדוקס הטלפורטציה".
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בהקדמה הכולל שיר, בו דמות המספרת/הגיבורה שרה על מחשבותיה שממשיכות לרדוף אותה, ולמנוע ממנה מלהירדם.
יום אחד, הגיבורה הוזמנה על ידי מדען-ממציא מפורסם לתערוכה פומבית בה יציג את המצאתו החדשה, דרך תחבורה מהפכנית. ביום ההצגה, הגיבורה תופסת את מוקמה בקהל שנאסף לצפות בנס המדעי הזה - . הטרנספורטר מונח על במה ומורכב משני תאים, שכל אחד מהם נראה כמו מקרר עם אנטנות. המדען מזמין את המתנדב הראשון שלו, אדם לבוש בסגול, אשר נכנס ונסגר בתוך התא הימני. המדען מפעיל את המכונה שלו, ולאחר כמה שניות של רעש מכני - האיש הסגול יוצא מתוך התא השמאלי ויורד מהבמה. הקהל מוחא כפיים בתדהמה. הגיבורה, אשר בהתחלה חושבת שההמצאה החדשה היא לא יותר מאשר אשליה, מבקשת מהמדען הסבר על התהליך. המדען מנסה לשכנע אותה להיכנס אל המכונה בעצמה, אך היא דורשת ממנו הסבר. באמצעות סרט קצר הוא מסביר שבתהליך מעורבים גלי רדיו, אך היא נותרת סקפטית. לבסוף, לאחר שהקהל התפזר, המדען מודה בשקר שלו ומסביר: התא הימני אוסף מידע אודות הנבדק שבתוכו, ולאחר מכן שולח את המידע הזה לתא השני, אשר מייצר העתק מדויק של הנבדק. לאחר מכן, התא הראשון מחסל את תוכנו. הגיבורה, אשר נחרדת לגלות את האמת, ממשיכה לסרב להיכנס אל המכונה.
היא שואלת מדוע יש צורך להרוס את הנבדק המקורי. המדען מסביר לה שאם המקור לא היה מושמד, העולם היה הופך להיות מאוכלס ביותר מדי עותקים של כל אדם המשתמש בטלפורטר. הגיבורה טוענת שההשמדה איננה מוסרית. המדען שואל אותה אם הייתה מרגישה אותו הדבר, אילו העותק היה זה שמושמד, ולא המקור, כשהוא טוען שלהשמיד עותק איננו מוסרי יותר או פחות מאשר לא לעשות עותק בכלל מלכתחילה. המקור וההעתק, לטענתו, הם אותו אדם. לאחר שהגיבורה ממשיכה לסרב להיכנס אל המכונה, היא מבקשת מהמדען שיעשה זאת בעצמו. הוא טוען שעשה זאת מספר רב של פעמים, אך היא ממשיכה להתעקש שיעשה זאת בנוכחותה והוא מסכים, ואפילו מסכים לדרישתה לעשות זאת כאשר דלתות התאים נשארות פתוחות. הגיבורה צופה בו כשהוא נכנס אל התא הראשון, העתק נוצר בתא השני, ולאחר מכן המדען שבתא הראשון מושמד. העותק חוזר על התהליך, וכך גם העותק שלו והעותק הבא.
כעת, הגיבורה דורשת את הבטחתו של יוצר המכונה שהיא בטוחה. כאשר המדען המשובט מבטיח לה שהוא היוצר, היא טוענת שהוא אינו אלא העתק, וכי המדען המקורי כבר מזמן חדל מלהתקיים. היא מבקשת ממנו להיכנס אל המכונה, אולם להשהות את תהליך ההשמדה של המקור למשך חמש דקות, הוא מסכים ונכנס אל המכונה. המקור וההעתק שלו יוצאים בו-זמנית מהתאים של המכונה, ודי נהנים זה מחברתו של זה, עד אשר הגיבורה שואלת מי משניהם הוא המקור; באופן טבעי, אף אחד מהם לא רוצה להיות זה שיושמד, ועל כן כל אחד מהם מכחיש שהוא המקור. הגיבורה מציעה משחק שחמט ידידותי, על מנת להכריע מי המקור ומי ההעתק. כאשר אחד משני המדענים מנצח במשחק ודורש מעמיתו להיכנס בחזרה אל התא, הגיבורה מציינת שסביר יותר להניח שדווקא המנצח הוא המקור, אשר הצליח להביס את הכפיל שלו. לאחר מכן, הגיבורה והמדען שהפסיד במשחק מכריחים את המדען המנצח להיכנס אל התא על מנת להיות מושמד.
הגיבורה והמדען חשים אשמה, והמדען פורץ בבכי, כבר לא מנסה שוב לשכנע את הגיבורה להיכנס אל התא בעצמה. מוזיקה קודרת נשמעת ברקע, והגיבורה שרה על טעותה (על זה ששכנעה את המדען להשהות את השמדת המקור) בעודה נכנסת אל תוך התא הראשון, ותהליך הטלפורטציה מתחיל. כאשר העתק של הגיבורה יוצא מהתא השני, היא נוכחת לגלות שהמקור הושמד, והיא חשה הקלה, כיוון שהיא לא המקור, שהיה אחראי לרצח המדען המקורי, אלא רק עותק חופשי מאשמה של עצמה המקורי.
שגרירות ארצות הברית בבגדאד
שגרירות ארצות הברית בבגדאד (באנגלית: Embassy of the United States, Baghdad; בערבית: سفارة الولايات المتحدة، بغداد) היא הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית של אמריקה ברפובליקה של עיראק. השגריר מתיו טולר מכהן משנת 2019 כראש השגרירות (באנגלית: "Head of mission" .
בשטח של כ-420 דונם, היא השגרירות הגדולה והיקרה בעולם, והיא גדולה כמעט כמו קריית הוותיקן כולה. מתחם השגרירות הוא פי חמישה מגודלו של שגרירות ארצות הברית בירוואן , שהיא הנציגות הדיפלומטית השנייה בגודלה בארצות הברית בחו"ל, ומעל פי עשרה משגרירות ארצות הברית בבייג'ינג , שהיא הנציגות הדיפלומטית האמריקאית השלישית בגודלה, בחוץ לארץ.
השגרירות נפתחה בינואר 2009 בעקבות שורה של עיכובים בבנייה. היא החליפה את השגרירות הקודמת, שנפתחה ב-1 ביולי 2004 באזור הירוק של בגדאד בארמון של סדאם חוסין לשעבר. בניית קומפלקס השגרירות עלתה 750 מיליון דולר והגיע לשיא איוש של 16,000 עובדים וקבלנים בשנת 2012.
ב־31 בדצמבר 2019 הותקפה השגרירות על ידי תומכי מיליציה אל-חשד א-שעבי בתגובה להתקפות אוויר בעיראק ובסוריה שניהלו כוחות ארצות הברית ביום ראשון הקודם.
היסטוריה.
ארצות הברית כוננה יחסים דיפלומטיים עם עיראק בשנת 1930 ופתחה נציגות בבגדאד. ב-9 בינואר 1930, הכירה ארצות הברית בעיראק לאחר ששגרירה בממלכה המאוחדת חתם על האמנה האנגלו-אמריקאית-עיראקית.
ב-1946, ארצות הברית פתחה את שגרירותה בעיראק. לאחר מלחמת העולם השנייה. בניין חדש תוכנן על ידי ג'וזפ לואיס סרט בשנת 1955 והושלם בשנת 1957, כאשר העדיפות העיקרית שלו הייתה לשמור על קירור הבניין במקום ביטחון הבניין.
בניין זה נותר כבניין השגרירות עד מלחמת ששת הימים של 1967, אז מדינות ערב רבות ניתקו את היחסים הדיפלומטיים עם ארצות הברית. בשנת 1972 הפכה השגרירות למחלקת האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות בלגיה בעיראק, שכן בלגיה הייתה המעצמה המעניקה חסות על ארצות הברית בעיראק. מדור האינטרסים של ארצות הברית שודרג שוב לשגרירות בשנת 1984 לאחר חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית ועיראק. הבניין איבד את מעמדו של השגרירות לפני מלחמת המפרץ בשנת 1991, מה שגרם להפרה שנייה של היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. אז הוקמה מחדש מחלקת האינטרסים של ארצות הברית עם פולין כהמעצמה המעניקה חסות.
בשנת 2003, ארצות הברית פלשה לעיראק והפילה את ממשלתו של סדאם חוסיין. אז כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם הממשלה העיראקית החדשה. מכיוון ששגרירות ארצות הברית הישנה שכנה מחוץ לאזור הירוק, היא נחשבה לא בטוחה עבור דיפלומטים אמריקאים ונשארה נטושה. שגרירות זמנית הוקמה בארמון הרפובליקני .
מתחם חדש באזור הירוק.
מתחם חדש לשגרירות הוקם לאורך נהר החידקל, מערבית לגשר ארבטאש תמוז "Arbataash Tamuz Bridge" , ופונה לרחוב אל-כנדי (על שם אל-כנדי) מצפון.
השגרירות היא מבנה קבוע אשר סיפק בסיס חדש ל-5,500 האמריקאים החיים כיום ועובדים בבגדאד. במהלך הבנייה שמרה ממשלת ארצות הברית היבטים רבים של הפרויקט בסודיות, כאשר פרטים רבים פורסמו רק בדו"ח של ועדת יחסי חוץ של הסנאט של ארצות הברית. מלבד אלף העובדים הקבועים, הועסקו עד 3,000 אנשי צוות נוספים, כולל אנשי ביטחון.
עם תחילת הבנייה באמצע שנת 2005, מועד סיום היעד המקורי היה ספטמבר שנת 2007. "שבוע לאחר הגשת "תקציב FY2006" לקונגרס, הנשיא ג'ורג' בוש שלח לקונגרס בקשת מימון משלימה לחירום של "תקציב FY2005". הכלול בתוספת הוא יותר מ־1.3 מיליארד דולר עבור השגרירות בעיראק. ניכוי משלים חירום נוסף שכלל 592 מיליון דולר לבניית שגרירויות, נחתם בחוק ב-11 במאי 2005. על פי מחלקת המדינה, מימון זה היה כל מה שהיה נחוץ להקמת הבניין עבור שגרירות ארצות הברית בבגדאד. עם זאת, וולטר פינקוס מוושינגטון פוסט מצא כי השגרירות החדשה עלתה למעלה מ־700 מיליון דולר עד שנת 2012, והעיתון מקוון "Business Insider" דיווחו בשנת 2013 כי עלות השגרירות עלתה על 750 מיליון דולר. ממשל אובמה ביקש יותר ממאה מיליון דולר לשדרוג "מאסיבי" למתחם השגרירות בשנת 2012.
החל משנת 2006 הובלה הבנייה על ידי המשרד ההנדסי הכוויתי "First Kuwaiti Trading &amp; Contracting" .
ב-5 באוקטובר 2007 דיווחה סוכנות הידיעות Associated Press כי תאריך סיום היעד הראשוני של ספטמבר לא יתקיים, וכי לא סביר כי מבנים יאוכלסו עד 2008. במאי 2008 החלו דיפלומטים אמריקאים לעבור לשגרירות.
השגרירות נפתחה רשמית מעל שנה אחר לוח הזמנים בינואר 2009 עם צוות של למעלה מ 16,000 איש, רובם קבלנים, אך כולל 2,000 דיפלומטים. בפברואר 2012, שבועות לאחר עזיבתם הסופית של כוחות צבא ארצות הברית מעיראק, הודיעה מחלקת המדינה כי הצוות יופחת מאוד בגלל חששות התקציב והערכה מחודשת של האסטרטגיה הדיפלומטית בעיראק, לאור הנסיגה הצבאית.
מבנה השגרירות.
לשגרירות מתקני דיור ותשתית נרחבים בנוסף למבנים הדיפלומטיים הרגילים. הבניינים כוללים: