בשנת 1964 נישאה לין לריצ'רד צ'ייני בטקס חתונה מתודיסטי. שנים רבות לאחר מכן כיהן צ'ייני כסגן נשיא ארצות הברית תחת ג'ורג' ווקר בוש ובתוקף כך הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית. כגברת השנייה היא תמכה ברפורמה בחינוך, וחשפה כשלים ספציפיים של מערכת החינוך הציבורי במהלך כהונתה כגברת השנייה. צ'ייני היא באופן מיוחד תומכת גלוית לב של הוראת ההיסטוריה וכתבה חמישה ספרים רבי מכר על הנושא עבור הילדים ועבור בני משפחותיהם.
בשיר "White America" של הזמר והראפר אמינם, מופנה המילה "Fuck" כלפי הגברת השנייה לין צ'ייני. צ'ייני מצדה הגיבה ואמרה: "מילות שיריו מפארות אלימות נגד נשים והומוסקסואלים".
לזוג שתי בנות: ליז צ'ייני שנבחרה לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית ומרי.
קואליציה ארגונית
אייריש קאר בומב
אייריש קאר בומב (מאנגלית: Irish Car Bomb; בתרגום חופשי: מכונית תופת אירית) הוא קוקטייל בירה שאינו מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. קוקטייל זה מורכב מבירת סטאוט, אייריש קרים וויסקי אירי.
אטימולוגיה.
שמו של הקוקטייל נובע ממרכיביו האיריים של המשקה, ומתייחס למכוניות התופת הידועות לשמצה של המחתרת האירית בתקופת "הצרות" (התנגשויות בין ארגונים אירים לאומנים לצבא הבריטי) כהמחשה לאפקט הקוקטייל. מסיבה זו, שם הקוקטייל נחשב פוגעני וישנם ברים שמסרבים להגיש אותו. הקוקטייל כמעט שאינו ידוע באירלנד, והזמנתו שם עלולה לגרום מבוכה או עלבון.
צורת הכנה.
מוזגים את הוויסקי מעל לאייריש קרים בכוס שוט, ושומטים את הכוסית לתוך כוס בירה של שליש ליטר גינס (יש ללגום מעט מהבירה לפני כן על מנת למנוע מהבירה לעלות על גדות הכוס עם הטבעת כוס השוט).
את הקאר בומב נהוג לשתות בלגימה אחת - מיד לאחר שכוס השוט הוטבעה, אחרת המרכיבים החלביים באייריש קרים יעברו תהליך של הגבנה.
המתכון המקורי כלל גם ליקר קלואה, אך כיום נוטים לא לכלול אותו.
אייריש קרבום
המפעל הלאומי לאוריינות בקובה
המפעל הלאומי לאוריינות בקובה (בספרדית: La Campaña Nacional de Alfabetización en Cuba) היה מפעל לאומי קובני לביעור הבערות ולקידום האוריינות שהתקיים בשנת 1961 ביוזמת השלטון המהפכני החדש. ההכנות למפעל החלו בשנת 1960 והוא בא על סיומו הרשמי ב-22 בדצמבר 1961 עם הכרזת הממשלה ברחבת כיכר המהפכה חוסה מארטי על קובה כטריטוריה בה אין אנאלפביתים. במהלך המפעל ירד שיעור האנלפאבתים בקובה מכ-20% בשנת 1959 לכ- 3.9% בשנת 1961 בלבד. שנת סיום המבצע הוכרזה בקובה כ"שנת החינוך".
הסיבות לכינון המפעל.
על אף שחוקת קובה משנת 1940 כללה סעיף שהבטיח את החלתו של חוק חינוך חובה לילדים התאפיינה המערכת החינוכית בפערים גדולים בנגישות למשאבים ולהשכלה. אי השיווין בא לידי ביטוי במיוחד בהבדלים החריפים בין האזורים העירוניים, בהם עמד שיעור האנאלפביתיות על כ-11%, לעומת האזורים הכפריים בהם כ-47% מהאוכלוסייה לא ידעו קרוא וכתוב. בשנת 1958, ערב המהפכה הקובנית, לכמליון קובנים לא היו כל כישורי אוריינות (ידיעת קרוא וכתוב) כלל, ולרבים עוד יותר היו כישורים חלקיים. נוסף על נתונים אלו כ-600,000 ילדים לא פקדו כלל את בתי הספר. למעשה, בשנת 1950 זכו פחות ילדים בגיל חינוך חובה ללכת לבית ספר מאשר בשנת 1920.
המהפכנים הקובאנים הכירו בבעיה ובין דצמבר 1956 וינואר 1959, בעודם מנהלים מלחמת גרילה כנגד שלטונו של פולחנסיו בטיסטה, העבירו מספר קורסים במטרה לתרום לביעור הבערות במקומות שונים שהיו תחת שליטתם.
צו מניעה
צו מניעה הוא צו הניתן על ידי בית משפט או בית דין לפיו יהיה אדם מנוע מלעשות פעולה מסוימת. צו המניעה נמנה עם שורה של סעדים שיכול בית המשפט להעניק לתובע, המנויים בפרק ט"ו לתקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ט-2018. תקנה 94 מגדירה את מטרת הסעד הזמני כהבטחת זכות לכאורה במהלך ההליך המשפטי ואת קיומו התקין והיעיל של ההליך או את ביצועו הראוי של פסק הדין.
צו המניעה יכול להינתן כסעד זמני, ומטרתו לשמור על המצב הקיים כל עוד ההליך המשפטי בין הצדדים תלוי ועומד, או כסעד סופי וקבוע.
השיקולים שישקול בית המשפט בבואו ליתן החלטה בבקשה לצו מניעה זהים לשיקולים שנשקלים בכל בקשה לסעד זמני: ראיות מהימנות לכאורה, מאזן הנוחות (הנזק שייגרם למבקש אם לא יינתן הסעד הזמני לעומת הנזק שייגרם למשיב אם יינתן הסעד הזמני, וכן נזק שעלול להיגרם למחזיק או לאדם אחר), תום ליבו של המבקש, מידתיות הסעד והיותו צודק וראוי בנסיבות העניין.
כיוון שצו מניעה זמני הוא סעד הניתן מכוח דיני היושר, על המבקש צו מניעה זמני ישנה חובה מיוחדת - לבוא לבית משפט בידיים נקיות. כך, יכול להיווצר מצב כי מאזן הנוחות נוטה לכיוון המבקש וכי קיימת עילה למתן צו מניעה זמני אולם בגלל חוסר תום לב חמור או שימוש בהליכי משפט לרעה - בית משפט לא ייעתר למתן צו מניעה זמני.
בקשה לצו מניעה, היא בקשת ביניים לכל דבר ועניין, ומכוח מעמדה זה אינה יכולה להיות מוגשת לבית משפט בפני עצמה, ויש להגישה ביחד עם כתב טענות עיקרי לא יאוחר מ-7 ימים מיום הגשת הבקשה לצו המניעה הזמני.
בתחום המשפט העסקי, נודעת לצווי המניעה הזמניים חשיבות מכרעת, לאור הזמינות והמידיות של צוו המניעה הזמניים ולאור אופיים הייחודי של חלק מהסכסוכים המסחריים.
צו מניעה במשפט העברי.
ע"פ המשפט העברי התבחינים על פיהם יש לשקול הוצאת צו מניעה הם: (1) ראשית ראיה שיש ממש בתביעה. (2) ראיה לכך שללא הוצאת הצו ייגרם נזק למבקש הצו. (3) תום ליבו של מי שהצו יוצא כנגדו ככל שמדובר בצד ג' - ככל שאותו צד היה מודע מראש למחלוקת שבגינה הוצא הצו כך תקטן יכולתו להתנגד להוצאתו.
Irish carbomb
דבי ברנשטיין
מבנה ארגוני
קליפורד הולידיי
אלברט קליפורד הולידיי (באנגלית: Albert Clifford Holliday; 21 בדצמבר 1897 – 26 בספטמבר 1960) היה אדריכל ומתכנן ערים בריטי שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. הולידיי הטביע באופן ניכר את חותמו על תכנון העיר ירושלים ובנייתה בתקופת המנדט, וכן עסק בתוכניות פיתוח בחיפה ובאזורים אחרים בארץ ישראל. לאחר שירותו בארץ ישראל עסק בתכנון עירוני גם בציילון, בגיברלטר ובאנגליה.
ביוגרפיה.
הולידיי נולד בפאתי העיר לידס במחוז וסט יורקשר באנגליה. הוא למד בבית הספר לאמנות בלידס, ולאחר מכן המשיך ללימודי אדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטת ליברפול תחת הנחייתו של פרופ' פטריק אברקרומבי (Patrick Abercrombie). הוא הצטיין בלימודיו, ועבד עם אברקרומבי בפרויקטים של תכנון עירוני ובעריכת כתב עת בנושא. על פי המלצה חמה של אברקרומבי למושל ירושלים רונלד סטורס הגיע הולידיי בספטמבר 1922 לארץ ישראל בשרות ממשל המנדט הבריטי, ומונה ליועץ אזרחי לפיתוח העיר ירושלים - תפקיד בו החליף את קודמו צ'ארלס רוברט אשבי. בו-זמנית החליף את אשבי גם בתפקיד מזכיר-כבוד של האגודה למען ירושלים, כחבר ועדת התכנון הארצית וכחבר בוועדת התכנון העירונית של ירושלים.
על הולידיי הוטל לייעץ בתכנון העיר, שהייתה עד לכיבוש הבריטי עיר שדה בשולי האימפריה העות'מאנית, כדי לשדרגה למעמד של עיר הממשל המרכזית של ארץ ישראל ומקום מושב שלטונות המנדט. בתפקידו הציבורי סייע לצידו המהנדס ומתכנן הערים יעקב שיפמן (בן-סירה), שבהמלצתו של הולידיי מונה בהמשך כמהנדס העיר תל אביב. בשנת 1927 פתח הולידיי, במקביל לתפקידו הציבורי, משרד לתכנון אדריכלי, ובו העסיק לצידו את האדריכל הארץ-ישראלי זולטן שמשון הרמט, לימים אדריכל מפורסם בזכות עצמו. בשני כובעיו, הציבורי והפרטי, היה הולידיי מעורב בשורה ארוכה של מפעלי בנייה ופיתוח בעיר, כולל תוכנית האב לפיתוח ירושלים (1926-1930), ארגון פעולות שיקום העיר לאחר רעידת האדמה הגדולה של 1927, שיקום חומות העיר העתיקה ושערי העיר, ותכנון של מספר מוסדות ממשל וציבור בולטים. משרת היועץ האזרחי לפיתוח ירושלים בוטלה ב-1929 ותחום אחריותה עבר למהנדס העיר, אז הגביר הולידיי את פעילותו בוועדת התכנון הארצית שם החליף את האדריכל אוסטן סיינט בארב הריסון.
תוכנית האב לפיתוח ירושלים של הולידיי, שעליה עבד ארבע שנים ופורסמה ב-1930, הייתה המשך ישיר לתוכניות הקודמות - תוכנית מקלין ותוכנית גדס-אשבי, ובאספקטים רבים חזרה על עקרונותיהם. אך לראשונה היה ניסיון לתכנן את ירושלים כישות עירונית המשתלבת בתכנון הכולל של יתר ארץ ישראל, עם כביש טבעתי המקיף אותה ומתקשר לצירי תחבורה המחברים אותה למרכזים אחרים בארץ. התוכנית הגדירה באופן ברור ייעודי קרקע למגורים, מסחר ותעשייה ולקחה בחשבון את הצרכים הגדלים של שתי האוכלוסיות - היהודית והערבית - באזורי העיר השונים. התוכנית נשארה בתוקף לאורך מרבית שנות המנדט והכתיבה את התפתחות העיר, עד שהוחלפה ב-1944 בתוכנית חדשה של הנרי קנדל - תוכנית קנדל.
בין הבניינים אשר תכנן הולידיי בירושלים - בניין החברה התנ"כית (1925-1927), כנסיית סנט אנדרוז (1927-1930), בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון (כיום מלון הר ציון ובית אות המוצר הירושלמי, 1922-1930), מרכז מסחרי שמאע בשכונת ממילא (1928, נשרף וננטש בהתקפה ב-1948) וכן בניין עיריית ירושלים ההיסטורי (1930-1934) וגן דניאל הסמוך לו. בנייניו עשו שימוש באבן ירושלמית וניכרה בהם השראת הסגנון הבינלאומי בשילוב מוטיבים מקומיים ואלמנטים של אר דקו שרווחו באותם ימים.