נתן צונץ נולד בבון במשפחה של סוחרים יהודים. הוא היה צאצא של יהודים מפרנקפורט שעברו לשם במאה ה-15 מן העיירה צונז אם ריין, בימינו חלק מן העיר דורמאגן, כ-20 קילומטר צפונית-מערבית לעיר קלן. בשנת 1837 אביו, לאופולד צונץ (1874-1814), וסבתו, רחל צונץ (לבית הס) פתחו יחדיו בבון מפעל לצליית קפה ("של האלמנה של אמשל צונץ ז"ל"). העסק התפתח לחברה גדולה והפך למותג ידוע בגרמניה בסוף המאה ה-19, עם חנויות ובתי קפה בברלין ובערים אחרות.
נתן היה הבן הבכור מבין אחד עשר הילדים של לאופולד צונץ ושל יוליה לבית כצנשטיין (1872-1822), ילידת קאסל.
החל משנת 1864 למד נתן צונץ רפואה באוניברסיטת בון, בה הפך בשנת 1866 לעוזרו של מקס שולצה. בשני הסמסטרים האחרונים ללימודיו עבד כרופא סטז'ר לצידו של הוגו ריהלה בקליניקה רפואית בעיר הולדתו. בשנת 1868 סיים את הדוקטורט ברפואה עם עבודה "מחקרים על פיזיולוגיית הדם". באותה שנה עבר את מבחני הגמר וקיבל הסמכה כרופא. עבר סטאז' בן חודשים אחדים ביישוב אוברפלייס, על יד בון ויצא לאחר מכן להשתלמות בת 7 חודשים בברלין. שם פקד את הקורסים של פרריקס, פירכו, וסטפאל וטראובה. בשנת 1870 חזר לבון כעוזר של הפיזיולוג אדוארד פליגר (Pflüger). במקביל בשנים 1870–1881 עבד בעיר כרופא עצמאי. ב-1871 התמנה מרצה בכיר באוניברסיטת בון, והחל משנת 1872 היה למרצה בכיר לשם כבוד לפיזיולוגיה באקדמיה הממלכתית לחקלאות בפופלסדורף. בשנת 1874, שנת נישואיו לפרדריקה בינג, התמנה צונץ לפרופסור מחוץ למניין לפיזיולוגיה באוניברסיטת בון והקים בה מעבדה לפיזיולוגיה של בעלי החיים. בשנים 1881–1919 כיהן כפרופסור מחוץ למניין באוניברסיטה החקלאית המלכותית (Landwirschaftliche Hochschule) בברלין. בשנות ה-1880 עזב את הדת היהודית ובשנת 1889 התנצר עם כל משפחתו לפי הדת הלותרנית.
הקיסר וילהלם השני מינה אותו בשנת 1904 "יועץ סתרים של הממשלה" וכעבור שנתיים, ב-1906 לרקטור של האוניברסיטה החקלאית המלכותית בברלין. צונץ הקים בה את המכון החדשני ביותר לפיזיולוגיה של בעלי החיים. הצטיין במיוחד בחדשניותו המכשור שבנה הנוגע למערכת הנשימה של בעלי החיים.
בשנת 1914 התגייס צונץ בכל כוחותיו למאמץ המלחמתי של גרמניה. בשנת 1919 פרש לגמלאות לפי בקשתו.
נתן צונץ נפטר בביתו בברלין בשנת 1920.הובא לקבורה בבית הקברות הדרום-מערבי של שטאהנסדורף, על יד פוטסדם, ללא השתתפות של כמרים.
הוא היה נשוי החל משנת 1874 לפרדריקה בינג. לזוג נולדו שלושה ילדים. ילדיו ונכדו נאלצו להימלט מגרמניה בימי שלטון הנאצים.
נכדו, גינתר צונץ (1902-1992), נמלט לבריטניה והיה בלשן שעסק בלטינית וביוונית.
פעילותו המדעית.
צונץ חקר היבטים פיזיולוגיים רבים, כגון חילוף החומרים, הנשימה והתזונה. נודע במיוחד הודות למחקריו בתחום הפיזיולוגיה בתנאי גובה. ערך מחקרים נרחבים של השינויים הפיזיולוגיים אצל בעלי חיים ובני אדם בתנאים קיצוניים. רבים ממחקריו נערכו אחרי 1893 בקאפאנה רג'ינה מרגריטה, תחנת מחקר שנבנתה לא מכבר על פסגת ההר מונטה רוזה באיטליה בגובה 4,500 מטר. בעבודתו שם שיתף פעולה עם אדולף לוי (1936-1862) ,עם האיטלקי אנג'לו מוסו (1910-1846) ועם האוסטרי ארנולד דוריג (1961-1872).
חרף קשיים מתודולוגיים רבים היה צונץ הראשון שחקר את השפעות ירידת לחץ החמצן על גוף האדם בעזר חדר היפובארי או Pneumatische Kammer. היה הראשון שתיאר את ההבדל בין ממצאי המעבדה המופקים בתוך חדר היפובארי לבין תוצאות המדידות בגובה. הוא מצא שהנוסחה הברומטרית אינה ישימה במקרה זה.
בשנת 1902 יחד עם עוזר המחקר שלו, הרמן פון שרטר (Schrötter) והמטאורולוגים ארתור ברזון (Berson) וריינהרד זירינג (Süring) פעמיים עלה לצורך מחקריו בשמי ברלין בתוך כדורים פורחים עד לגבהים של 5,000 מטר.
בשיתוף פעולה עם מוסדות תעופתיים, צבאיים ומדעיים בנה צונץ ושרטר מערכת לאספקת חמצן ותכנן תא לחץ שנועד לגבהים גדולים מאוד של מעל 10,000 מטר, שבישרו את המערכות המודרניות בהן משתמשת התעופה והאסטרונאוטיקה של ימינו. בשנת 1910 השתתף צונץ במסע מדעי לפיקו דה טיידה באיים הקנריים חלד עם שרטר והפיזיולוגים ארנולד דוריג (Durig)(1961-1872) וג'וזף בנקרופט (1947-1872).
נתן צונץ פרסם מספר מאמרים בתחום חקר רפואת הגבהים, מתוכם הידוע היה "Hohenklima und Bergwanderungen in ihrer Wirkung auf den Menschen" (האקלים בגבהים גדולים והמסעות בהרים והשפעתם על האדם). בשנת 1885 יחד עם אוגוסט יוליוס גפרט (1937-1856) יצר צונץ את המכשיר הנשימתי ע"ש צונץ-גפרט ולצורך מחקרי שדה המצאי מודד (Gasuhr) נייד של גז יבש.
בשנת 1889 בנה מסילת כושר (Laudband) ראשונה ובשנת 1914 הוסיף לו התקן הקרנות רנטגן על מנת להתבונן בשינויים בנפח הלב תוך כדי מאמץ.
בשנת 1911 הקים צונץ מעבדה ראשונה לרפואת הספורט בגרמניה. עד שנת 1914 המשיך במחקריו על סיפונם של ספינות אוויר ומטוסים.
בשנת 1916 פרש צונץ לגמלאות.
לקריאה נוספת.
Academic Press 2009
Aviat Space Environ Med. 1995 Feb;66(2):168-71.
Aviat Space Environ Med. 1995 Feb;66(2):172-6.
מבחן יחס הנראות
בבדיקת השערות סטטיסטית, מבחן יחס הנראות הוא מבחן סטטיסטי המשווה בין שני מודלים: מודל השערת האפס ומודל ההשערה החלופית (האלטרנטיבית). המבחן מבוסס על יחס נראות המבטא בכמה יותר "סביר" שיקרה נתון מסוים תחת מודל אחד לעומת המודל האחר. מקובל להשתמש במבחן זה כדי להחליט האם לדחות את השערת האפס או לא.
אם ההשערות פשוטות (כלומר, יש אפשרות יחידה וברורה לפרמטרים על פי כל השערה), ניתן להשתמש בלמה של ניימן-פירסון, הקובעת כי דחיית השערת האפס עבור ערכים גדולים מספיק של יחס הנראות מאפשרת מבחן בעל עוצמה מקסימלית. כדי לבחור את הסף הקריטי לדחיית השערת האפס, יש לדעת את ההתפלגות של יחס הנראות (או של הלוגריתם של יחס הנראות). לעיתים התפלגות יחס הנראות היא פונקציה מונוטונית (או פשוטה מספיק) של סטטיסטי מספיק של הנתונים, עליו ההתפלגות קלה יותר לחישוב. ידיעת ההתפלגות תחת השערת האפס הכרחית לשם חישוב ערך-p עבור נתונים ספציפיים המשמשים לביצוע בדיקת ההשערות.
המלכה ראניה מירדן
תמונת עמיר פרץ במשקפת סגורה
Charlie Hebdo
דיפאליה
דיפאליה (באנגלית: Diphallia) היא מום מולד זכרי הבא לידי ביטוי בקיומם של שני פינים בזכר אחד.
הדיפאליה נדירה מאוד, בארצות הברית נמצא מקרה אחד על כל חמישה וחצי מיליוני גברים. התופעה תוארה לראשונה ב-1609 על ידי הרופא השווייצרי Johannes Jacob Wecker. צעיר אמריקאי בעל דיפאליה פרסם ספר אלקטרוני בשם "ראש כפול: חיי עם שני פינים" (Double Header).
במקרים רבים דיפאליה מלווה במומים נוספים בחוט השדרה, במערכת הכליות, במעיים, בפי הטבעת ובאיברים נוספים. בעלי דיפאליה נמצאים בסיכון גבוה לתמותה בשל זיהומים החודרים גם למערכת הכליות והעיכול.
תנומת כוח
תנומת כוח (באנגלית: Power nap) היא שינה קלה במהלך היום לזמן מוגבל של כעשרים דקות ולכל היותר שלושים דקות.
עשרים דקות של שינה רדודה מכינים את הגוף לשינה עמוקה, אך עדיין לא מתחילים אותה. במהלך השינה הזאת יש התאוששות של המוח. עסקים רבים בארצות הברית מאפשרים לעובדיהם לקחת הפסקת שינה. בחברות תעופה אמריקאיות אפילו מחייבים את הטייסים לעבור הפסקת שינה לפי התור.
הנושא נחקר באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת דיסלדורף, שמצאה שיפור משמעותי ביכולת הזכירה לאחר תנומת כוח.
הביג בן
Big Ben
תמונת המשקפת הסגורה
פצצת האטום על הירושימה
פצצת האטום על נגסאקי
דינה בנת עבד אל-חמיד
זיין א-שריף בנת ג'מיל
משא (פירושונים)
מונא אל-חוסיין
עאליה בהאא א-דין טוקאן
ירוחם ליוואוויץ
ריינר בנהם
פטר ריינר בנהם (Reyner Banham; 2 במרץ 1922, נוריץ' - 19 במרץ 1988, לונדון) היה מבקר והיסטוריון של האדריכלות.
ביוגרפיה.
ריינר בנהם נולד ב-1922 בנוריץ' שבאנגליה. בנם הבכור של פרסי בנהם, מהנדס גז, ואשתו ויולט פרנסס מוד ריינר. את השכלתו הבסיסית רכש בבית הספר המקומי על שם אדוארד השישי (King Edward VI Grammar School). הוא זכה במלגה להכשרה כמהנדס בחברת בריסטול אירופליין, שם העביר את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה. כשחזר לנוריץ', החל לעבוד כמנהל במה בתיאטרון מדרמרקט (Maddermarket Theatre), להרצות על אמנות ולכתוב מאמרי ביקורת לעיתון. ב-1946 התחתן עם מרי, מורה בבית הספר המקומי לאמנות. לשניים נולדו בן ובת.
ב-1949 נרשם ללימודי היסטוריה של האמנות במכון קורטולד (Courtauld) באוניברסיטת לונדון. לאחר שסיים את התואר הראשון ב-1952, הוא התחיל לעבוד על הדוקטורט בהנחיית היסטוריון האדריכלות ניקולאס פבזנר. באותה שנה החל לכתוב עבור כתב העת החשוב "Architectural Review". כתיבתו השנונה והחריפה ביססה את מעמדו בתור פרשן חשוב של הארכיטקטורה העכשווית. הוא ואשתו פתחו מדי שבוע את ביתם לדיונים על אמנות עכשווית. האמנים, האדריכלים והמבקרים שפקדו את דיונים אלו, הרכיבו ביחד עם אחרים את הקבוצה העצמאית אשר נפגשה במכון לאמנות עכשווית בלונדון בין השנים 1952–1955. ריינר בנהם כינס את המושב הראשון של הקבוצה ונשאר חבר בה עד סופה.