בשנת 2015 הייתה בין היוצרות והמשתתפות של המופע "שלוש סיבות" – מופע שירי משוררים גאים שהוצג בצוותא תל אביב, לאחר שנחל הצלחה קודם לכן במסגרת פסטיבל התרבות במרכז הגאה בתל אביב. במופע השתתף גם הסופר והמשורר האיראני פיאם פילי, שנמלט מאיראן בשל היותו הומוסקסואל, וכתב על כך ביצירתו.
עוד בשנה זו השתתפה מיקה במחזה "אסירות תודה" שהוצג באוניברסיטת תל אביב בבימוי אנה מינייב, תלמידת תואר שני לבימוי בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטה.
בקיץ 2016 יצרה את המופע "לסביהונסט" – מופע שירים ומערכונים מקוריים על נשים שאוהבות נשים, בהפקת רעות נגר, שבו היא משחקת בתפקיד ראשי. המופע הוצג תחילה במרכז הגאה בתל אביב-יפו, ולאחר מכן בתיאטרון הלאומי "הבימה" ובתיאטראות בכל רחבי הארץ. נכון לאוקטובר 2019 הוצג המופע 54 פעמים.
בשנה זו החלה לפרסם שירים מפרי עטה בעמוד בשם "שירי מיקה", ברשתות החברתיות פייסבוק ואינסטגרם. ספרה הראשון, "בואי לעמוקים", ובו אסופה משירים אלה יצא לאור באותה שנה. מיקה ממשיכה לפרסם משיריה גם ברשתות החברתיות, ונכון לפברואר 2022 מונה עמוד הפייסבוק "שירי מיקה" כ-48 אלף עוקבים ועמוד האינסטגרם כ-113 אלף.
בשנת 2017 נבחרה לאחת מעשר תגליות השנה בתרבות באתר "סלונה" – פורטל הנשים והבלוגים הגדול בישראל.
בשנת 2018 סיימה לימודי תסריטאות ב"חשיפה" – בית הספר לאומנויות התקשורת, הטלוויזיה והמולטימדיה של האוניברסיטה הפתוחה. בחנוכה של אותה שנה, ובפורים 2019 שיחקה במחזמר הילדים "הברווזון המכוער".
במאי 2019 יצא לאור ספרה השני, "בטחי בקולך", וביוני 2021 יצא לאור ספרה השלישי, "כספר פתוח". בנוסף היא מופיעה ברחבי הארץ עם מבחר משיריה.
חיים אישיים.
נכון ל-2022, מתגוררת בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
מפלגת העם השמרנית אסטוניה
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2004
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2004 נערך ב-18 באפריל במלון גרוסוונור האוס בפארק ליין שבלונדון. את הטקס הנחתה דאווינה מקול והוא שודר למחרת ברשת ITV.
אלנוס נפאלי
אלנוס נפאלי, או גם אלמון נפאלי (שם מדעי: Alnus nepalensis), הוא מין עץ נשיר גדול בסוג אלנוס ממשפחת השדריים. הוא גדל ברמות הסובטרופיות של ההימלאיה. העץ קרוי בנפאלית "יוטיס". העץ משמש באחזור קרקע כעץ להסקה ולייצור פחם עץ. זהו העץ המדינתי של מדינת נאגאלנד בהודו.
תיאור.
אלנוס נפאלי הוא אלנוס נשיר שגובהו עד 30 מטרים, הגזע הבודד ישר, קוטרו בגובה חזה 60 סנטימטר (עד 2 מטרים במקרים יוצאי דופן) וגונו אפור כהה, לעיתים קרובות עם כתמים צהבהבים.
מערכת השורשים של האלנוס הנפאלי מסועפת ומתפשטת לרוחב. כמו מינים אחרים של אלנוס האלנוס הנפאלי מארח בפקעיות השורש חיידקים המקבעים חנקן מהסוג "Frankia". קשר זה מאפשר לאלנוס לגדול בקרקעות עניות בחנקן. בין הסוגים היחידים מחוץ למשפחת הקטניות המסוגלים לכך.
העלים, שניזוקים לעיתים בידי חרקים, מסורגים, פשוטים, סגלגלים עד מוארכים, משוננים עם 12–16 זוגות עורקים בולטים מקבילים, באורך 7–16 סנטימטרים וברוחב 5–10 סנטימטרים. גון החלק העליון ירוק כהה מבריק עד עמום, החלק התחתון מכוסה בקשקשים בגוון צהוב-חום. הפטוטרת חזקה באורך 1.5–2 סנטימטרים.
הפרחים הם עגילים, מקבצים גליליים של פרחים קטנים, הפורחים בסתיו באופן יוצא דופן לסוג אלנוס, בספטמבר ואוקטובר בהודו ובסין ומספטמבר עד נובמבר בנפאל. הפרחים הזכריים והנקביים נפרדים, אבל גדלים על אותו עץ, ולעיתים על אותו ענף (צמח חד-ביתי). עגילי הפרחים הזכריים מקובצים למכבד באורך של עד 16 סנטימטרים. העגילים הזכריים צהובים ואורכם 10–16 סנטימטרים (25 מקסימום), התלויים באשכולות הענפים. התפרחת הנקבית מקובצת על אשכול קצר של 3–8 עגילים. גודל העגיל הנקבי 1–1.7 על 0.6–0.7 סנטימטרים, והוא גדל זקוף.
הפירות מבשילים שנה אחר-כך בין דצמבר למרץ בנפאל, ובדצמבר ביונאן בסין. הפירות דומים לאצטרובלים של משפחת האורניים, והם בגוון חום כהה, זקופים על גבעול קצר, ובנויים מקשקשים מעוצים רבים. הזרעים בגוון חום בהיר, עגולים ושטוחים. לכל זרע צמודים זוג כנפים שקופות שרוחבן כ-2 מילימטרים.
תפוצה ואקולוגיה.
אלנוס נפאלי גדל ברחבי ההימלאיה בגבהים בין 500–3,000 מטרים, מפקיסטן דרך נפאל, צפון הודו, בהוטן, צפון מיאנמר למחוז יונאן בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין. הוא גדל באקלימים מונסוניים גשומים, קרירים או סובטרופיים, כשממוצע המשקעים בין 500 ל-2,500 מילימטרים, וכ-4–8 חודשים בשנה הם ללא גשם. הטמפרטורות השנתיות הממוצעות בין 13°C ל-26°C. הקרקעות העדיפות לחות ומנוקזות, מחמרה וחול חמרה עד לחצץ, חול וחרסית. העץ מעדיף אתרים ליד נהרות, אבל גדל גם על מדרונות שנחשפו בשל מפולות או בקרקעות חקלאיות שננטשו. העץ גדל בחברת עצים אחרים או בחורשות שבהן הוא המין היחיד. האלנוס הנפאלי הוא מין השייך לחברת החלוץ בסוקצסיה, וגדל היטב בשמש, אבל הוא מסוגל להתמודד עם צל.
שימושים.
העץ גדל במהירות ולעיתים נוטעים אותו לעצור סחיפה על מדרונות ההרים ולסיוע בהתאוששות הקרקע בשיטת עיבוד נדודים, משום שלעץ יש פקעיות על השורשים שבהן חיידקים מקבעי חנקן. העץ (חומר גלם) רך באופן בינוני. הוא משמש לעיתים לייצור ארגזים ובבנייה קלה, אך משמש בעיקר כעצי הסקה, משום שהוא נשרף באופן שווה אך די מהיר, וכן לייצור פחם עץ. קליפת הגזע מכילה 7% טאנין המשמש בצביעה (הוא מעמיק את הצבע האדום המופק מ-"Rubia cordifolia") ובבורסקאות.
שימור.
מצב העץ הוא ללא חשש.
מישל ברנייה
מישל ברנאר ברנייה (בצרפתית: Michel Bernard Barnier; נולד ב-9 בינואר 1951) הוא פוליטיקאי ודיפלומט צרפתי, שכיהן כראש צוות המשא ומתן של האיחוד האירופי בדיונים על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
בפוליטיקה הצרפתית הוא ייצג את מחוז סבואה כחבר פרלמנט באספה הלאומית הצרפתית מטעם המפלגה הנאו-גוליסטית "אספה למען הרפובליקה" של ז'אק שיראק בשנים 1978–1993. הוא כיהן מספר פעמים כשר בממשלות צרפת. היה שר לאיכות הסביבה בממשלה של אדואר בלאדור, מזכיר המדינה לעניינים אירופאיים בממשלה של אלן ז'ופה, שר החוץ בממשלה של ז'אן-פייר רפרן ושר החקלאות והדיג בממשלה של פרנסואה פיון.
בפוליטיקה האירופית היה נציג של מפלגת העם האירופית בפרלמנט האירופי בשנים 2009–2010. כיהן בנציבות האירופית כנציב למדיניות אזורית, בשנים 1999–2004 תחת נשיא הנציבות רומנו פרודי, וכנציב לענייני השוק הפנימי והשירותים, בשנים 2010–2014 תחת הנשיא ז'וזה מנואל ברוזו.
ראשית חייו והשכלה.
ברנייה נולד בלה טרונש במחוז איזר באלפים הצרפתיים. משפחתו תמכה בגישה הפוליטית של שארל דה גול. הוא סיים לימודי מנהל עסקים ב-ESCP Europe ב-1972.
קריירה פוליטית.
בשנות ה-70 עבד ברנייה כיועץ פוליטי של מספר שרים גוליסטים בממשלת צרפת. בגיל 27 הוא נבחר כנציג של מחוז סבואה מטעם מפלגת "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) שהקים ז'אק שיראק ב-1976. המפלגה הציגה את עצמה כיורשת של הפוליטיקה הגוליסטית לאחר שואלרי ז'יסקר ד'אסטן המתון נבחר לנשיא צרפת.
ברנייה זכה להכרה בציבור הצרפתי כשהיה יושב ראש הוועד המארגן של אולימפיאדת החורף באלברוויל ב-1992, יחד עם ז'אן-קלוד קילי.
לאחר הבחירות לפרלמנט הצרפתי ב-1993, בהן הברית של האספה למען הרפובליקה הצרפתית והאיחוד למען הדמוקרטיה הצרפתית זכו בניצחון סוחף, הנשיא פרנסואה מיטראן מינה את ברנייה לשר לאיכות הסביבה בממשלה של אדואר בלאדור. לאחר שניצח ז'אק שיראק בבחירות לנשיאות ב-1995, מונה ברנייה למזכיר המדינה לעניינים אירופאיים בממשלה של אלן ז'ופה, תפקיד בו החזיק עד ההפסד של קואליציית הימין ב-1997.
בשנים 1999–2004 היה ברנייה הנציב למדיניות אזורית בנציבות האירופית. במסגרת תפקיד זה היה אחראי על מענקים וסובסידיות שהיוו כשליש מתקציב האיחוד האירופי.
אחרי שסיים את כהונתו הראשונה כנציב מונה שוב לשר בממשלת צרפת, הפעם כשר החוץ בממשלה של ז'אן-פייר רפרן. בתקופת כהונתו התנגדה צרפת לפעולות של ארצות הברית ובריטניה במסגרת מלחמת עיראק ותמכה בתוכנית של אריאל שרון לנסיגת ישראל מרצועת עזה.
אירוע חשוב בתקופת כהונתו כשר חוץ היה ניצחון המתנגדים במשאל העם על האמנה לכינון חוקה לאירופה בפברואר 2005. לאחר ההפסד אמר ברנייה ש"זוהי אכזבה גדולה מאד" וש"יהיה קשה הרבה יותר לצרפת לייצג את האינטרסים שלה [באיחוד]". בעקבות ההפסד, ברנייה סיים את תפקידו ב-5 ביוני 2005 כשראש הממשלה הנכנס דומיניק דה וילפן החליף אותו בפיליפ דוסט-בלאזי.
ב-2006 שימש יועץ עבור נשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו והציג למועצת אירופה דוח התומך בהקמה של כוח הגנה אזרחי אירופאי. בנוסף הוא הצטרף ל-Action Committee for European Democracy, שנודעה כ"קבוצת אמאטו" על שם ג'וליאנו אמאטו . הקבוצה כללה דיפלומטים ופוליטיקאים אירופים בדרגים גבוהים, שנפגשו באופן לא רשמי כדי לכתוב מחדש את האמנה לכינון חוקה לאירופה לאחר כישלונה במשאל העם בצרפת ובהולנד. הטקסט שחיברה הקבוצה הפך בהמשך לאמנת ליסבון.
בשנת 2007 מינה ניקולא סרקוזי את ברנייה לשר החקלאות והדיג בממשלה של פרנסואה פיון. במסגרת תפקיד זה הוא הוביל רפורמות באופן התמיכה של הממשלה בחקלאים.