אחד העיצובים הפופולריים ביותר בקרב המעריצים הוא זו של הבאטמוביל (שהתבססה על שלדת Impala ומנוע של שברולט קורבט) מהסרט "באטמן" (1989) של הבמאי טים ברטון. מכונית זו הייתה ממוגנת ירי וכללה פטנטים כגון שריון מתקפל, זוג מקלעים, רובה חבלים והפעלה בשלט רחוק. המכונית המשיכה גם לסרט באטמן חוזר וכללה עוד פטנטים כגון גליל מתכת היוצא מגחון הרכב ומאפשר לבאטמוביל לבצע סיבוב של 180 מעלות במקום. בסרט זה, אחרי שהפינגווין השתלט על הבאטמוביל וגרם למשטרה לרדוף אחריה, באטמן מצליח לבסוף לנטרל את שליטת הפינגווין אך כאשר הוא נמלט מהמשטרה דרך סימטה צרה, הוא נאלץ להפעיל מוד מצב חירום שהופך את הבאטמוביל למעין רקטה אך בתהליך משיל חלקים ניכרים ממעטפת המכונית ומחייב בפועל את בנייתה מחדש.
בסרטי ההמשך של ג'ואל שומאכר מופיעות מכוניות באטמוביל חדשות:
ב"באטמן לנצח" לבאטמוביל שהוצג בסרט, היו שלושה ספויילרים, כשהספויילר שניצב בגג הרכב היה יכול להתפצל לשניים. כמו כן, היה לו בחזית כבל עם וו תפיסה שמאפשר לו לנסוע על קירות.
הבאטמוביל שהוצג ב"באטמן ורובין" היה בעל מכסה מנוע חצי שקוף. וכן, הייתה לו את היכולת להפוך למין מזחלת. כשמיסטר פריז החל להקפיא את גות'אם, הוא השתמש ביכולת הזאת.
ב"באטמן - הסדרה המצוירת" הבאטמוביל היא רכב מרוצים עתידני בצבע כחול כהה, שנקנה על ידי ברוס ויין מממציא ומכונאי שפשט את הרגל. הבאטמוביל מאורכת ומדוגמת בכנפוני עטלף מאחור וממוגנת נגד כדורים. לבאטמוביל פטנטים שונים שנועדו להגן עליה ולסייע לבאטמן בלוחמה בפשע. בעונות המאוחרות של הסדרה הוחלפה הבאטמוביל ברכב מרוצים שחור וקצר, אך שאינו ממוגן ירי.
ב"" הוצג באטמוביל שהיה רכב רחף עתידני.
בסדרה "הבאטמן" הוצג באטמוביל טכנולוגיה מתקדמת ובעל שני מקלעים שיוצאים משני צדדיו.
בסדרה "" הוצג באטמוביל שיכול להשתנות למטוס ולרובוט קרב, וכמו כן הוצג הבאטמוביל שהופיע בקומיקס משנת 1941.
בשני הסרטים "באטמן מתחיל" (2005) ו"האביר האפל" (2008) הבאטמוביל שודרגה ונראית כמו רכב שטח צבאי כבד שנועד במקור למטרות סער וגישור. הבאטמוביל משוריינת וכוללת משגר רקטות לצד מערכת ניווט לווייני, מצב הסוואה ומגדש טורבו המאפשר זינוק באוויר. כדי ליצור את הבאטמוביל, נולאן, במאי הסרט, נעזר בתבנית החרטום של מטוס P-38 לייטנינג בשביל מנוע הסילון של הבאטמוביל. גוף הרכב נבנה במשך חודשיים מחומר פוליסטירן מבודד. החומר נוסה במהירויות גבוהות, והמודל הראשוני נכשל. או אז הורכב הרכב עם תוספת מנוע V-8 של שברולט, ציר משאית כתוספת לציר האחורי, צמיגים של רכב שטח ומערכת מתלים של מכוניות מרוץ. תהליך ההרכבה נמשך תשעה חודשים. ארבעה מודלים של הרכב הושלמו, והורכבו עליהם 65 פאנלים של חומר סיבי פחמן. שני דגמים מתוכם היו מיוחדים - הראשון נועד לצילומי התקריב של המדפים המתכווננים, והשני לצילומי הנעת הסילון של הרכב מעל גגות העיר (בעזרת שישה מיכלי פרופאן). עקב הראות המוגבלת מתוך הרכב, הורכבו מצלמות בתוך תא הנהג, ונדרשו לנהגים שישה חודשים כדי להתאמן בנהיגה. במהלך הסרט "האביר האפל" כאשר הבאטמוביל נפגע מרקטה נגד טנקים הוא מפעיל מצב חירום וגלגליו הקדמיים הופכים לאופנוע חמוש במקלעים וברובה חבלים שנשלט באמצעות כתפיו של הרוכב שמסוגל לכופף ולסובב את גלגלי האופנוע לכל כיוון בעוד שהחלק האחורי מפעיל השמדה עצמית. ואופנוע זה גם מופיע בסרט ההמשך "עלייתו של האביר האפל".
בסרטי היקום הקולנועי של DC הוצגה "באטמוביל" חדשה שבעיצובה היא שילוב בין הבאטמוביל כרכב מרוצים עם הבאטמוביל כרכב שטח כבד שמופיע בטרילוגיית האביר האפל. הבאטמוביל של יקום זו מופיעה לראשונה בסרט ומוצגת כמכונית מהירה אך בעלת שריון כבד המאפשר לה לפרוץ דרך קירות. כמו כן היא חמושה בצמד מקלעים כבדים בחרטום ובפטנטים נוספים.
בסרט באטמן, שיצא בשנת 2022, נראית הבאטמוביל כמכונית שרירים מדגם פלימות' ברקודה ששודרגה וכוללת תחמושת. מזכיר במראהו את מראה הבאטמוביל של סדרת הטלוויזיה משנות ה-60.
מצור (סרט)
מצור הוא סרט משנת 1969 בבימויו של ג'ילברטו טופאנו. הסרט עוסק בשכול, וביחסה של הסביבה אליו. הסרט מספר על המועקה הגוברת של האדם השכול אל מול יחס החברה ויחסם של הסובבים אותו.
עלילה.
גילה אלמגור, בתפקיד הראשי, ממלאת תפקיד של אשה שכולה בשם תמר המנסה להתגבר על אובדן בעלה במלחמת ששת הימים, כאשר באותה עת, עליה לשחק את תפקיד "האלמנה הנצחית" אל מול חבריו וחברותיה. חייה בשכונת קציני צבא מובילים אותה להסתגר בבית עד לאותו הרגע בו היא יוצאת ו"מורדת": מסתפרת, קונה שמלה, ומתחילה להתראות עם גבר זר (דן בן אמוץ). לאט לאט מתגלים בתוך הסרט גם הצוות וגם המצלמה. בסוף הסרט, נשמע דיווח חדשותי ובו תיאור של היתקלות בגבול, שהובילה למותם של מספר חיילים. נראה שטופאנו התכוון ליצור הלם אצל הצופה, ולא להותיר אותו בתחושה אופטימית בצאתו מן הסרט.
הפקת הסרט.
הסרט צולם על ידי דוד גורפינקל, תוך שימוש בצבעי שחור-לבן חדים וניגודיים ותפיסה של תחושת האור הישראלי. בסרט משולבים קטעי ארכיון, וכמו כן נעשה שימוש לא מבוטל בפלאשבקים. שימוש בעדשות רחבות מקל על השילוב בין צילומי ארכיון ובין צילומים מבוימים. במספר קטעים מורגשת תנועה חופשית מאוד של מצלמה. טופאנו לא ידע עברית כלל, אך הוא הצליח בבימוי השחקנים, בקליטת האווירה הישראלית ובהעברתה אל המסך, על אף חיסרון זה. את המוזיקה לסרט הלחין יוחנן זראי ושיר הנושא היה "עם רדת יום" שזראי הלחין למילים של יעקב שבתאי. השיר בוצע בסרט על ידי אבי טולדנו וזכה להצלחה רבה.
הסרט זכה לביקורות נלהבות בישראל ואף זכה להצלחה מסחרית. היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
אניה גוסטמלסקי
קולוניה גואל
קולוניה גואל (בקטלאנית: Colònia Güell) היא פרוור של העיירה סנטה קולומה דה סרביו (Santa Coloma de Cervelló) שבקרבת העיר ברצלונה, ספרד. זהו אחד משני ריכוזי האוכלוסייה בעיירה, ונכון לשנת 2005 מונה הפרוור 743 תושבים, מתוך כ-7,500 תושבים בעיירה כולה.
היסטוריה.
קולוניה גואל הוקמה כאזור תעשייה שהתמקד בטקסטיל. הקמתה החלה בשנת 1890, ביוזמתו של אוסביו גואל, רוזן ואיש תעשייה קטלאני באותם הזמנים. גואל הפקיד בידיו של האדריכל אנטוני גאודי את בנייתה של כנסיית קולוניה גואל - מבנה דתי עבור העובדים במפעלי הטקסטיל שברשותו. עד היום מהווה אתר זה, שבנייתו לא הושלמה, את מוקד העניין המרכזי בפרוור ובעיירה כולה.
שיוך מנהלי.
הפרוור שייך באופן רשמי לתחום השיפוט של העיירה סנטה קולומה דה סרביו, למרות שהוא נמצא באמצע הדרך בין מרכז העיירה לבין העיר הגדולה סן בוי דה ליוברגט (Sant Boi de Llobregat).
הולוקה
הולוקה (Hollókő) הוא כפר אתנוגרפי פאלוצי (Palóc) במחוז נוגראד בצפון הונגריה, השוכן במרחק של כ-90 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה בודפשט. הכפר, שמשמעות שמו הוא "אבן העורב", הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית, בהיותו דוגמה יוצאת דופן להתיישבות אנושית מסורתית.
היסטוריה.
הריסות הכפר הישן והטירה שוכנים כחצי קילומטר דרומית-מערבית למרכז הכפר. הטירה נזכרה לראשונה בשנת 1310 אך הוקמה במאה ה-13 לאחר פלישת המונגולים. לטירה נודע תפקיד חשוב במאבקים שבין ההוסיטים והפאלוצים שהתגוררו בהולוקה, ואשר מצאו בה הגנה ומסתור. בסוף הכיבוש עות'מאני ב-1683, ננטשו הטירה והכפר הישן, והטירה חרבה בתחילת המאה ה-18.
הכפר הנוכחי החל להתפתח סביב רחובו הבודד, והדורות הבאים הקימו את בתיהם בעורף החלקות המשפחתיות ובצמוד לבתים הקיימים. כך נוצרו בתי המגורים הארוכים האופייניים לכפר. האסמים ומבני החווה האחרים נבנו מחוץ לאזור המגורים, בשולי השדות. לפי מסמך מ-1782 הכפר עדיין שמר על מבנהו המקורי, שכלל רחוב בודד באותה עת. מאוחר יותר התפתח רחוב נוסף ממזרח לראשון, ולקראת אמצע המאה ה-19 קיבל המקום את מראהו הנוכחי, וכל האדמה הניתנת לעיבוד נוצלה. ב-1960 החל הכפר להתפתח שוב באופן מוגבל, אך כיום הוא מתפתח באופן מבוקר לפי כללי השימור שהתקבלו לגביו. צעדי השימור הראשונים ננקטו בהולוקה ב-1972 והוחמרו ב-1977 וב-1981. הכפר נהרס מספר פעמים בשל שריפות, שכן בניית בתים שלא מעץ הייתה כפופה לאישור. השריפה האחרונה התחוללה ב-1909, ולאחריה נבנו בתי הכפר מחדש בהתאם למסורת, אך קירותיהם הוקמו מלבנים וגגותיהם מרעפים בלתי דליקים.
הכפר.
הכפר מונה 126 בתים ומבני חווה, ובשנת 2001 התגוררו בו 470 איש בלבד. רק 67 מהבתים בכפר, הניצבים סביב הרחוב ההיסטורי, כלולים בתחומי האזור המוגן. הכפר מוקף בגפנים, מטעים, כרי מרעה וביערות המכסים שטח של 141 הקטאר. הבתים עשויים משילוב של אבן ועץ, וקירותיהם צבועים בלבן. בחזיתותיהם מרפסות מקורות שגגותיהן נתמכים בקורות עץ.
הכנסייה הקתולית, שלה מגדל פעמונים, ניצבת מאז 1889 במרכזו של הכפר, במקום בו הרחוב המקורי יוצר מעין כיכר סביבה, והיא דומה מבחינת מאפייניה לבתי המגורים. בטירה שוכן מוזיאון קטן המציג כלי נשק וכתובות שנמצאו בהולוקה, ושני מוזיאונים נוספים בכפר מוקדשים לתרבות המקומית ולהתפתחות הדואר. הכפר אינו מוזיאון או סקאנסן אלא מקום יישוב, וחלק מהבתים מציעים שירותי לינה והסעדה למבקרים. הוא נחשב לכפר היחיד שבו עדיין מתגוררים הפאלוצים בהתאם למסורתם.
סטנדרט ראשוני
קוביית הקרח
הבריכה האולימפית בבייג'ינג
הפטס
הפורוורד
פורוורד (באנגלית: The Forward או Forverts; ביידיש: פארווערטס, בכתיב יידי תקני: פֿאָרװערטס; נהגה: "פוֹרוֶורְטְס"; תרגום מילולי מיידיש: 'קדימה') הוא עיתון יהודי-אמריקני היוצא לאור בניו יורק.