ב-25 באפריל טס דוד בן-גוריון לתל אביב, וכתב לעצמו: "בחמש יצאתי באווירון שלנו משדה התעופה החדש בירושלים. המון ילדים התאספו לראות בראווה. מקטמון ירו אלינו – אבל אף ילד אחד לא נע ולא זע. הטיסה נמשכה 35 רגע – כמה קטנה ארצנו." כעבור יומיים טס בן-גוריון בחזרה לירושלים, והפעם כתב ביומנו: "הטיסה נמשכה 20 רגע. אולם שדה התעופה לא בטוח."
מספר הטייס גדעון שוחט (גֶדַע): גדעון שוחט מוסיף שרבים רצו להגיע מירושלים לשפלה בשל המצור, והדרך הבטוחה והקצרה ביותר הייתה דרך האוויר. כשנשמע רעש המטוס נהרו אלפים אל המצלבה בתקווה שיזכו לטוס אל מחוץ לעיר.
מפקד השדה הראשון היה מאיר טוביאנסקי, וסגניו היו יעקב פרידמן וקיט בציר. אנשי השדה השתכנו בבית עמרני בנחלת אחים, שהיה מרוחק מטרים ספורים בלבד מן המסלול. בקומה התחתונה גר בעל הבית, ומן הקומה העליונה ניהלו פקחי הטיסה – אלכסנדר קוסביצקי, גיורא ויזר וירחמיאל שרם – את התנועה האווירית. באותו בית השתכנו גם המכונאים – גרשון גוהם, ריכרד האן, קורט לוי ואליהו מימרן, אשר היו בעלי הכשרה טכנית אווירית והיו מסוגלים לבצע תיקונים בסיסיים במטוסים במידת הצורך. יהודה לבנון היה אחראי לשירותי המסלול.
טייסת א' סייעה להכנות למבצע "יבוסי", כאשר העבירו טייסיה את ה"דוידקה" הראשונה לירושלים, פגזים, ואת מפקד המבצע יצחק שדה. את פני הטייסים קיבל על הקרקע יהודה לבנון. התחרות על מקומות הטיסה הייתה קשה, ולעיתים היה הפקח חייב להתערב בין הנצים ולקבוע בעצמו באופן שרירותי את העדיפות שתינתן לנוסע זה או אחר. שיפור ניכר חל בעקבות הארכת המסלול, שאפשר הפעלתם של מטוסי "דה הבילנד דראגון" ו"איירוואן". מטוסים דו מנועיים אלה הטיסו עד שמונה נוסעים.
עם כניסתה של ההפוגה הראשונה לתוקפה, ב-11 ביוני 1948, החליט הפיקוד העליון לנצל את הפסקת הקרבות למילוי מחסני המזון והנשק המדולדלים של ירושלים, ועד לחידוש הלחימה בוצעו קרוב למאה טיסות לירושלים. בין הטייסים היו אדם שתקאי, יעקב (בלק) בן חיים, אלי פיינגרש (אייל), בוריס סניור, פנחס בן פורת, הוגו אלפרשטיין (חגי אגמון), יוסף שטיינמן, בנימין כהנא, ירמיהו (ג'רי) רנוב, , , צבי (צ'יבי) זיבל, גדעון גורדון (אלרום) ואחרים.
השדה נחשב בעיני הטייסים לשדה קשה לגישה ולנחיתה, ואך בדרך נס לא אירעו בו תאונות בחודשים הראשונים. ב-3 באוגוסט 1948, בשעות הבוקר, המריא מטוס "אוסטר" שבו טסו הטייסים וזהרה לביטוב בדרכו לתל אביב. המטוס החל בריצת ההמראה, ניתק מן המסלול והחל בפנייה אטית מערבה, אך המטוס התרסק ונוסעיו נהרגו. שברי ה"אוסטר" המרוסק התגלו במטע הזיתים הסמוך לשדה, ולידו גופותיהם של שני הטייסים.
בריאיון עיתונאי בשנת 1949 אמר מאיר בץ שהקמת המנחת הוא המבצע שהוא הכי גאה בו, והיה מרכיב חשוב בדרך להפיכת ירושלים לסטלינגרד הישראלית.
מנחת עמק המצלבה שימש לנחיתה ולהמראה במשך כחצי שנה. הועבר דרכו דואר חשוב במטוסים הזעירים, הגיעו לירושלים עיתונים מן השפלה, וגם בעלי תפקידים בכירים. להנצחת ה"גשר האווירי" שהפעיל חיל האוויר הוטבע סמל מיוחד ובו מטוס דו-מנועי מעל מגדל דוד.
חיים יצחק דוד ווייץ
רבי חיים יצחק דוד ווייץ (י"א חשוון ה'תקצ"ד, 24 באוקטובר 1833 - כ"ו בתמוז ה'תרס"ז, 1907) היה רב בגליציה, יליד טרנופול שבאוקראינה, שם למד אצל רבי יוסף באב"ד מחבר הספר מנחת חינוך, וברבות השנים נעשה לאחד מגדולי תלמידיו. בשנת התרמ"ח (1888) עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. נודע בספרו 'ליקוטי חיים' על התורה, הש"ס והשולחן ערוך.
ביוגרפיה.
רבי חיים יצחק דוד ווייץ נולד בשנת להוריו רבי דב וביילא גיטל ווייץ, בטרנופול שבאוקראינה, בחבל גליציה. בצעירותו למד אצל רבי יוסף באב"ד מחבר הספר מנחת חינוך, וברבות השנים נעשה לאחד מתלמידיו המובהקים. בשנת התרמ"ח (1888) עלה לארץ ישראל בגפו, לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה. בארץ ישראל הוא נקרא רבי חיים טרניפולר, על שם מולדתו.
רבי חיים התיישב בירושלים ולמד ב'כולל גליציה', שם העביר שיעורים רבים, ונודע בזכרנותו המופלגת. הוא למד בחברותא עם רבי עקיבא יוסף שליזינגר.
נשא לאישה בירושלים את שפרה בת אברהם חיים וסימה ויינברג שעלו לארץ מהורדנה, שפרה עצמה הייתה ילידת ירושלים. היא נישאה תחילה לאדם אחר שככל הנראה נרצח בידי ערבי. לאחר נישואיה עם רבי חיים נולד לזוג בן בשם אפרים.
במהלך שנות שהותו בירושלים חיבר את סדרת הספרים 'ליקוטי חיים' על התורה, התלמוד הבבלי והשולחן ערוך, שיצאו לאור רק לאחר מותו.
רבי חיים נפטר בירושלים בכ"ו תמוז ה'תרס"ז, 1907, ונקבר בחלקת כולל גליציה בהר הזיתים.
חיבוריו.
רבי חיים יצחק דוד ווייץ חיבר סדרת ספרים שנקראו תחילה 'ליקוטי חב"ד' (ראשי תיבות של: חיים בן דב) ולאחר מכן הוסב שמם ל'ליקוטי חיים' העוסקים בעניינים שונים:
בהקדמה לספרו על התורה מופיעות הסכמותיהם של רבי ישראל יצחק רייזמן, שהיה מצוי תדיר אצל רבי חיים והכירו היטב, ורבי שלמה זלמן אוירבך.
תשובות והנהגות
דיוויד סזרני
לנצ'יה גאמא 20HP
לנצ'יה גאמא 20HP (באיטלקית: Lancia Gamma 20HP, קרויה גם: Lancia tipo 55 Gamma ויותר מאוחר Lancia Gamma) היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה גם בתצורת ספורט (רודסטר), בסגנון מכונית עידן פליז מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1910–1911.
סך הכול יוצרו 258 יחידות.
Yes Edge
Yes EDGE
ירידת אברהם למצרים
סיפור ירידת אברהם למצרים, המופיע בספר בראשית, פרשת לך לך, מספר את סיפורו של אברם ושרי אשר בעקבות הרעב שפקד את כנען, ירדו למצרים. הסיפור מופיע ב.
סיפור זה קוטע את סיפור הליכתו של אברם בארץ. הסיפור זכה לפרשנויות משני צדי המתרס. ישנן ביקורות המדברות בגנותו של אברם, על כך שלא שם את מבטחו באלוהים, בעצם ירידתו מצרימה ועל כך שהפקיר את אשתו לחסדי המצרים וישנן פרשנויות המצדדות באברהם ובביטחונו בה'.
הסיפור המקראי.
לאחר שה' ציווה על אברם ללכת מארץ מולדתו, הוא הגיע לכנען. לאחר זמן מה שאברם שהה בכנען, נהיה רעב בכנען, ואברם ירד למצרים. אברם, שהכיר ביופייה של שרי אשתו, הבין כי כשירדו למצרים, ירצו המצרים לקחת אותה לאישה. לכן הוא ביקש ממנה, לשקר כשיראו אותה המצרים, ולומר שהיא אחותו. כפי שצפה אברם, המצרים שמו לב ליופייה של שרה, והודיעו זאת לשליט מצרים, פרעה. שרי נלקחה לבית פרעה, וכתמורה לזאת אברם קיבל מגדנות בדמות "צֹאן וּבָקָר וַחֲמֹרִים וַעֲבָדִים וּשְׁפָחֹת וַאֲתֹנֹת וּגְמַלִּים." בחקר המקרא מקובל לקבוע כי העבדים והשפחות הם תוספת מאוחרת, משהם קוטעים את הרצף ההגיוני בין הצאן והבקר לאתונות והגמלים. לאחר מכן ה' גרם לפרעה ולביתו לסבול מנגעים גדולים, כעונש "עַל דְּבַר שָׂרַי אֵשֶׁת אַבְרָם." הנגעים גרמו לפרעה לקרוא לאברם ולשאול אותו מדוע הסתיר את העובדה כי שרי אשתו. לבסוף, פרעה מסר את שרי לאברם וציווה על עבדיו לשלוח אותו ואת שרי ממצרים עם כל אשר ניתן להם.
פרשנות.
הירידה למצרים.
יחס הפרשנים לירידתו של אברם למצרים מורכבת. המדרש בבראשית רבה מתייחס אל אברם כדוגמה ומופת לאדם אשר מילא אחר מצוות ה' על אף הייסורים, ולכן כאשר אדם מתייסר ובא בטענות לה', ראוי לו ללמוד מאברם שירד למצרים ולא בא בטרוניא לה'. וזה לשונו:
בדומה למדרש מציין הרמב"ם בפירושו על מסכת אבות כי אברהם עמד בכל ניסיונותיו, וירידתו של אברהם למצרים נכללה בניסיונות אלו. באותו קו ממשיכים פרשנים רבים כדוגמת המלבי"ם והנצי"ב מוולוזין. אך לעומתם, הרמב"ן פירש בעקבות ספר הזוהר כי ירידת אברהם למצריים הייתה שגויה, והיא הובילה לכל המאורעות שקרו אחר כך לבני ישראל במצרים.
חוקר המקרא יאיר זקוביץ מבאר כי כבר הסופר המקראי ביקר את אברם על ירידתו למצרים ומעשיו שם. זקוביץ מסביר כי הסיפור בבראשית פרק כ"ו, ובו יצחק ורעייתו רבקה מגיעים לאבימלך מלך פלשתים גררה. האל מתגלה ליצחק ומבהיר לו "אל תירד מצרימה", ולשיטתו של זקוביץ, אמירה זו מעבירה ביקורת כלפי אביו בירידתו למצרים. בנוסף, אליבא דזקוביץ, סיפור המילדות העבריות שפרה ופועה מספר שמות הוא למעשה סיפור בבואה לסיפור זה, במסגרתו מעביר המחבר המקראי ביקורת על אברם.
בסיפור המילדות, כזכור, אמר מלך מצרים למילדות העבריות שפרה ופועה, כי בילדן את העבריות, ימיתו את הבנים ולא את הבנות, אך המילדות יראו את האלוהים והשאירו את הילדים בחיים. משנקראו לבירור אצל פרעה, השיבו המילדות לדבריו, ונאמר כי האל הטיב עימן. זקוביץ מונה את מאפייני הדמיון בין הסיפורים, וטוען כי הסופר המקראי מבקש כי נעמוד על ההבדלים ביניהם, ונדון את אברם לכף חובה. כך, בשני הסיפורים סכנה על הגבר ולא על האישה (ובספר שמות - גזירה על הבנים ולא על הבנות), בשני המקרים נקראים לבירור אצל פרעה, וכן נעשה שימוש בלשון "ויטב": "ולאברהם היטיב בעבורה" בסיפור אברם ושרי, ואילו "ויטב" לתיאור הגמול למילדות. ואולם, ניכרים בהשוואה ההבדלים: בעוד המילדות משקרות כדי להציל את ילדי ישראל, אברם משקר על-מנת להציל את נפשו שלו. בנוסף, בעוד פרעה הוא זה שמטיב עם אברם, הרי שאת שכרן של המילדות הן מקבלות מידי האל. זקוביץ מוסיף כי ככל הנראה, בגרסתו המקורית של הסיפור, המילדות עצמן לא היו עבריות - ואז ההשוואה דנה את אברם לכף חובה באופן מובהק אף יותר, משהמילדות היו מוכנות לסכן את נפשן שלהן כדי להציל את ילדי ישראל. סברתו של זקוביץ כי בסיפור המקורי דובר על מילדות שאינן עבריות נשענות על דברי יוספוס והגרסה המופיעה בתרגום השבעים, וכן על דבריהן של המילדות, אשר משוות בין הנשים העבריות לנשים המצריות.