בימי המרד הגדול, בשנת 66, כאשר ניסה הנציב העריץ גסיוס פלורוס להגיע להר הבית עם חייליו, על מנת לבזוז את אוצרות המקדש. אחד ממעשי המרד הראשונים היה הריסת האולמות התת-קרקעיים המובילים מן האנטוניה להר הבית. בהמשך הלחימה, התבצרו חיילים רומאים במצודת אנטוניה. המתקוממים, בהנהגת אלעזר בן חנניה, צרו על מצודת אנטוניה, והצליחו לבסוף לכבשה, לאחר שהרומאים שנמצאו בה נכנעו. לאחר שהניחו הרומאים את נשקם נרצחו על ידי המורדים, פרט למפקדם מטיליוס, אשר התחייב להתגייר.
בשנת 70, בעת המצור על ירושלים, כבשו הרומאים את מצודת אנטוניה, ופרצו דרכה להר הבית. טיטוס ציווה להרוס את כל הבניינים אשר במתחם הבירה, על מנת לפלס דרך רחבה להר הבית.
זיהוי.
מצפון לפינה הצפונית מערבית של מבנה הר הבית נחשפו בעבר כמה שרידי בנייה מרשימים שזוהו בטעות בידי כמה חוקרים ונתקבלו במסורת הנוצרים כשייכים למבנה מצודת אנטוניה. עיקר השרידים נחשף בשנות ה-60 של המאה ה-19, בעת הקמת מנזר האחיות ציון שבו הם משולבים כיום. השריד הבולט ביותר הקשור למצודת אנטוניה הוא גוש סלע חצוב שמידותיו 45X120 מטר, המתנשא לגובה של כמה מטרים מעל לפינה הצפונית מערבית של מתחם הר הבית. על מצוקו הדרומי בנוי בית הספר אל עומריה. מצפון לו, בשטח מנזר האחיות ציון מצויה בריכת הסטרותיון, שמתיאורו של יוספוס (מלחמות ה, יא, ד) ניתן להסיק שהייתה מצויה בחפיר מצפון למצודת אנטוניה. החוקרים מסכימים כי כמה שרידי בנייה מרשימים שבעבר שויכו בטעות למצודת אנטוניה שייכים לתקופת איליה קפיטולינה: ריצוף האבן המכונה ליתוסטרטוס, קמרונות הקירוי של בריכת הסטרותיון עליהן הוא מונח וקשת אקה הומו.
כשל חלוקה
כשל חלוקה הוא כשל לוגי של ערפול מקבוצת כשלי הפצה, המתרחש כאשר מסיקים משהו כנכון ביחס ל"חלק" מקבוצה משום שהוא נכון ביחס לקבוצה כולה. לדוגמה, אם נאמר ש"ניתן לנסוע במכונית מתל אביב לחיפה" יוסק על פי כשל זה שגלגל המכונית יכול לנסוע אף הוא מתל אביב לחיפה. היפוך כשל זה הוא כשל הרכבה.
דוגמאות:
הוגו (משחק)
הוגו הוא דמות בדיונית, אשר נוצרה בדנמרק ב-1990, לצורך סדרת משחקים אינטראקטיביים בטלוויזיה. משחקי הוגו למיניהם שודרו ב-53 מדינות שונות.
בישראל, שודרה התוכנית "הוגו" בשידור חי בערוץ הילדים. המשתתפים נבחרו לשחק מביתם במשחק וידאו שדרש קואורדינציה וזריזות ידיים, על ידי הקשות על הספרות בטלפון לחצנים. את התוכנית הנחו לסירוגין נתן ברנד, גיל ססובר, נועה ירון-דיין, טל ברמן, אפרת רייטן, שרון קנטור, עמוס שוב, ארז בן הרוש, נמרוד רשף ודידי דוקסין.
המשחק עצמו הוא משחק פלטפורמות המבוסס על תגובה מהירה והתחמקות ממכשולים. גיבור המשחק הוא טרול בשם "הוגו", שעליו להציל את משפחתו מהמכשפה הרעה "גריזלדה", שחטפה אותם. כאשר הוגו היה נפסל, הוא נהג לומר משפטים משעשעים כמו "הלו, להתעורר שם! ניסיון אחרון". כל מספר תוכניות הוחלף הרקע במשחק (כך שאלה כללו סצינות ברכבות, מטוס או בכדור פורח). הניקוד במשחק היה מתקבל על ידי איסופם של "שקי כסף", "שקי זהב" (שערכם גבוה יותר) ובונוסים, שהיו מתקבלים עם סיום המסלול. פסילות בדרך היו מפחיתות מן הניקוד הנצבר, כמו גם שק אחד ויחיד במשחק המכונה "שק עם קקי", שמובחן בצבעו משאר השקים, ואיסופו בטעות היה מפחית 1,000 נקודות.
הוגו בישראל.
תוכנית הטלוויזיה.
זכויות השידור הבינלאומיות של המשחק שמורות בידי חברת "סבן אנטרטיינמנט", והן נרכשו לשידור בישראל על ידי חברת "ICP". שידור התוכנית החל ביולי 1994 והסתיים באוגוסט 1997. היא שודרה בימי ראשון עד חמישי בשידור חי בשעות הצהריים המוקדמות. אורכה היה 25 דקות ובמרכזה עמדו המשחק ודמותו של הוגו. מוזיקת הרקע שהושמעה לאורך התכנית הולחנה על ידי אורי כבירי. לעיתים כללה התוכנית גם קטעים קומיים. פינה מצולמת מפורסמת וזכורה ששודרה בתוכנית הייתה הפינה בה גילם גיל ססובר את הוגו ונועה ירון-דיין את הוגולינה, אשתו של הוגו, והתיימרה להציג את חיי היומיום של הזוג וילדיו. הפינה צולמה בפארק הירקון.
את הדמות של הוגו בטלוויזיה דיבב דורי בן זאב ובזמנים מסוימים, גם גיורא קנת. השחקנית גני תמיר דיבבה את הוגולינה וגריזלדה ואת המלל כתבו רוני ערן וקובי אשל. רוני ערן כתב גם את התמליל לשיר של הוגו שנקרא "היי הוגו היי" שהלחין דני רייכנטל, ושרו גיל ססובר ונועה ירון. התסריטאי הראשי של התוכנית היה רן תלם והעורכת הראשית הייתה אפתי הכהן.
בעקבות ההצלחה של התוכנית נוצרה סדרת בת בשם "עולמו של הוגו" ב-1996 בהגשה משותפת של גיל ססובר, אפרת רייטן וטל ברמן. התוכנית כללה 14 פרקים ושודרה בימי שבת ואורכה היה כשלוש שעות. גם מוזיקת הרקע שהושמעה לאורך תוכנית זו הולחנה על ידי אורי כבירי. את התוכנית ערך עודד נפחי.
בחודש אוגוסט 2021 עלה לאתר "הארץ" תחקיר המאשים את הפקת התוכנית בכך שאיש צוות שיחק במקום הילדים כך שזויפו תוצאות המשחק. אולם טל ברמן, אחד ממנחי התוכנית ההיסטורית, טען שזה לא נכון, שהעניין יצא מפרופורציה בגלל בדיחה שלא הובנה נכון, ושייתכן שנוצר בלבול בעקבות מקרים חריגים בהם ילדים שיחקו מהאולפן ולא מהבית.
שימוש בדמותו של הוגו על ידי חברת החשמל.
בין השנים 1998–2001 כיכב הוגו בפרסומות של חברת החשמל לישראל בתור גיבור לקמפיינים המעודדים ילדים לשימוש בטוח בחשמל.
במסגרת שיתוף פעולה עם ערוץ הילדים לצורך הקמפיין, בשנת 1997 שודרה מדי יום התוכנית "חידה חשמלית". החידות שנשאלו עסקו בחשמל ובמושגים הקשורים לו ובשימוש בטוח בו.
השימוש בדמותו של הוגו בקרב חברת החשמל כללה גם מדיה נוספות, בהן אתר האינטרנט של החברה ופרסומים מודפסים של החברה, בהם חוברות מידע אשר חולקו במרכזי המבקרים של חברת החשמל.
שימוש בדמותו של הוגו במשחקי מחשב ביתיים.
חברת "מחשבת" הוציאה שלושה משחקים: "הוגו" (1996), "הוגו 2" (1997) ו"הוגו הצנחן" (1998). הדיבוב והמשפטים של הוגו במשחקי מחשב אלה לא היו זהים למה שנשמע בתוכנית המקורית. מאוחר יותר יצא לאור ה"טמהוגו", משחק מחשב המשלב את דמותו של הוגו (בדיבובו של גיורא קנת) במשחק ה"טמגוצ'י", אשר בעצמו זכה להצלחה באותם ימים.
בנוסף, חברת קומפדיה ייבאה לישראל מספר משחקים של הוגו שאותם אף תרגמה לעברית, כמו למשל "הוגו: קללת המראה השחורה".
"ערכות לתלמיד" של הוגו.
חברה נוספת אשר עשתה שימוש בדמותו של הוגו הייתה חברת "לאפאייט", אשר הוציאה "ערכות לתלמיד" של הוגו בשנת 1997, הכוללות בין היתר מדבקות שם לתלמיד, מחברות, קלסרים ומערכת שעות.
הוגו על הבמה.
ב-1996 הועלה בישראל מחזמר לילדים, שמרכזו סיפור היריבות בין הוגו לבין גריזלדה המכשפה.
את המחזמר כתב אוהד אשכנזי וניהל מוזיקלית חגי אלקיים. את השירים הלחינו גיא מרוז, אלון אולארצ'יק, קובי רכט ודני רייכנטל. המשתתפים במחזמר היו: ויקי בהיר ("גריזלדה"), עמיר שלום ("הוגו"), אפרת רייטן, אורי בנאי, זבולון מושיאשווילי, עמוס שוב, יניב פולישוק ודבי קלפר.
המחזמר, אשר שמו היה "הממלכה הקסומה של הוגו" הועלה בהפקה של חברת טבת סרטים, שהפיקה גם את מופעי "עיר ערוץ הילדים".
ספרי הקומיקס של הוגו.
לקראת שבוע הספר העברי ב-1998 הוציא ערוץ הילדים יחד עם הוצאת הספרים "מודן" שני ספרי קומיקס של הוגו מאת הקומיקסאי קורן שדמי.
הגלעד
הַגִּלְעָד הוא כינויו העברי של חבל ארץ בעבר הירדן, המשתרע מקו הכנרת בצפון ואזור ים המלח בדרום. בתקופת בית ראשון היה הגלעד חלק מממלכת ישראל, וחלק מהממלכות היהודיות של תקופת בית שני. כיום נמצא הגלעד בגבולותיה של ממלכת ירדן.
גאוגרפיה.
לפי הגדרת המקרא מצפון לגלעד מצוי אזור הבשן, ומדרום לו המישור (או הרי מואב). הגלעד נחלק לאזור צפוני ודרומי: מצפון לנחל יבוק הרי עג'לון, ומדרום ליבוק הרי סלט ועמון.
בגלעד כמות משקעים של 500–600 מ"מ בשנה. בחלקו הצפוני מצויה רמת אירביד שבין הרי עג'לון לירמוך, והיא מהווה מקום מתאים לחקלאות. הרי הגלעד תלולים ומצויים בהם מקווי מים רבים. באזור נמצאים פוספטים המהווים מחצב חשוב לירדן. שם המקום נקשר למילה הערבית ג'לעד שמשמעותו גס, קשה, ייתכן על שום אופיו ההררי.
רמת אירביד היא החלק המיושב ביותר באזור ובה יושבת העיר השנייה בגודלה בירדן, אירביד. בהרי גלעד הדרומיים מצויה העיר ג'רש.
היסטוריה.
העת העתיקה.
ההתיישבות באזור החלה בסביבות המאה ה־23 לפנה"ס בייחוד באזורי מצבורי הברזל בסביבת היבוק אך הופסקה בין המאה ה־20 ל־13 לפנה"ס. בסוף אותו זמן קמו הממלכות מואב ואדום.
בימי החשמונאים נתחדשה ההתיישבות באזור, זאת לאחר שבזמן המרד ערך יהודה מסע קרבות לשיפור מצבם הביטחוני של התושבים בגלעד.
בתקופה הרומאית חולקה הארץ לחמש פרובינציות, והגלעד נכלל בחלקו הצפוני בפלשתינה סקונדה וחלקו בפרובינציה ערביה. היישוב היהודי בעבר הירדן פסק מלהתקיים בימי הביניים.
העת החדשה.
בביקורו של לורנס אוליפנט בארץ ישראל ב־1879, הוא העלה את הרעיון כי היהודים אשר יעלו ארצה יתיישבו באזור הגלעד, רעיון אשר גם הביא בספרו "ארץ הגלעד". על אף שלזמן מה הייתה התוכנית קרובה לאישור, היא נדחתה לבסוף על ידי הטורקים.
דוד בן-גוריון האמין בעתיד ההתיישבות היהודית בעבר הירדן ובגלעד בפרט, בכותבו:
עבר הירדן המזרחי ובכללו הגלעד נכללו בכתב המנדט על ארץ ישראל כחלק מהמדינה היהודית העתידית. לאחר זמן קצר הוצא האזור מהתוכנית על ידי בריטניה. למרות זאת, קיימה הסוכנות היהודית בשנות ה־30 משא ומתן על רכישת אדמות בגלעד.