ב-1944, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, חזר לבוקרשט וסיים את לימודיו. הוא התברג במערכת הקומוניסטית שהתגבשה ברומניה, וקיבל אות הצטיינות על השתתפותו כחבר המחתרת הקומוניסטית במאבק האנטי-פשיסטי. תרגם מספר יצירות מרוסית לרומנית. הוא עבד בעיריית בוקרשט, ובמקביל עבד בעסקי הטקסטיל של חותנו והקים מפעל טקסטיל קטן, אך הוא הולאם על ידי המדינה.
ב-3 במרץ 1952 עלה עם אשתו ובנו לישראל. תחילה התיישבו בקבוצת שילר, ולנדסברג עבד במטע הבננות, שיחק בתיאטרון המקומי וארגן במקום ריקודים סלוניים. לאחר מכן עברו בני המשפחה לתל אביב. לנדסברג החל את הקריירה כעוזר מחסנאי במכון המחקר של רפאל (נקרא אז "חיל המדע"). הוא התקדם לתפקיד קצין קישור בין אגף האספקה לצה"ל.
לאחר שלוש שנים עזב את משרד הביטחון והחל לעסוק בעולם חומרי הניקוי כשעבד כמנהל מכירות בחברה ליצור חומרי ניקוי "קדימה כימיקלים קורפוריישן", שלימים הפכה לחברת "קלין". ב-1958 מישכן את ביתו, שיעבד את רכושו וקיבל חוזה כמפיץ של החברה, לאחר שהסתכסכה עם המפיץ הקודם. הוא רכש קו חלוקה והקים את "החברה הדרומית לשיווק" ובכך הפך משכיר לעצמאי.
בשלבים הראשונים העסק נקלע לקשיי נזילות, אך לנדסברג התפרנס גם מהרצאות בנושאי שיווק וניהול מכירות במסגרת המרכז הישראלי לניהול. בעקבותיהן זכה במלגה בת חמישה חודשים להתמחות בשיווק בינלאומי באוניברסיטת הרווארד. ב-1961 חזר מארצות הברית והקים מפעל בבת ים, בו ייצר עם קבוצה קטנה של עובדים מוצר לניקוי אסלות, ובהמשך כדורי נפטלין ומטהר אוויר. ב-1963 קיבלה החברה זיכיון להפצת מוצרי "סקוטש ברייט" של חברת 3M, שזכו לפופולריות גבוהה בישראל.
ב-1965 נרשמה חברת "סנו", וזכתה בהדרגה להצלחה רבה בתחום מוצרי הניקוי. ב-1982 היא הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1987 זכה לנדסברג בפרס התעשייה בקטגוריית הכימיה.
לנדסברג היה חבר המועצה הציבורית של יוזמת ז'נבה. היה ידוע כתומך נדיב בתרבות בישראל. בין השאר תרם לתיאטרון יידישפיל ולאופרה הישראלית החדשה. ב-1984 הקים עם חנן זוז ושלום רונלי-ריקליס את התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה. בנוסף היה שחקן טניס חובב וחבר מועצת הכבוד של מרכזי הטניס בישראל.
ב-2014 הופיע בתפקיד אב בית דין בסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח
ב-2011 חלה בלימפומה. הוא נפטר בשנת 2017, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ חורשים.
דבר מספר שפות, בהן צרפתית, גרמנית ועברית.
חיים פרטיים.
במשך השנים שילב לנדסברג כמה מצאצאיו בחברה. בנו הבכור אלכס משמש כסגן היו"ר, ועד ראשית 2011 שימש כמנכ"ל. הבת אווה כיהנה אף היא בהנהלה. הנכדה איה, בתה של אווה, ממונה על פיתוח הייצוא, והנכד יובל, בנו של אלכס, החליף את אביו כמנכ"ל, כאשר עד קבלת מינוי זה שימש סמנכ"ל שיווק. תמר, בִתו של אלכס, משמשת כאחראית לפיתוח. התגורר ברמת אביב.
קרואטיה באירוויזיון
קרואטיה נטלה חלק באירוויזיון כ-25 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1993 ונעדרה מהתחרות פעמיים ב-2014 ו-2015 עקב קשיים כלכליים של רשות השידור הקרואטית.
קרואטיה בחרה את שיריה לתחרות בין השנים 1993-2011 באמצעות תחרות קדם-אירוויזיון בשם "דורה" ולאחר מכן באמצעות בחירה פנימית של רשות השידור הקרואטית. תחרות קדם-האירוויזיון "דורה" חודשה ב-2019.
היסטוריה.
בין התחרויות בשנים 1961-1991, קרואטיה הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה שתים עשרה פעמים מתוך עשרים ושבע פעמים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות, והיא הרפובליקה היוגוסלבית המצליחה ביותר שכן הניצחון היחיד של יוגוסלביה בתחרות ב-1989 עם השיר "Rock Me" של להקת "ריווה" היה תחת הנציגות מקרואטיה. בעקבות ניצחונה של הנציגות הקרואטית, התחרות ב-1990 התקיימה ברפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה. הדבר הופך את קרואטיה למדינה היחידה שאירחה את התחרות אולם לא נטלה בה חלק כמדינה והמדינה היחידה שאירחה את התחרות מבלי לנצח בה.
מעבר לניצחון אותו השיגה עבור הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1989, קרואטיה השיגה עבורה בנוסף את המקום השני הטוב ביותר שלה בתחרות חוץ מהמקום הראשון, שהוא המקום ה-4 עם 92 נקודות בתחרות ב-1987.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, ביקשה קרואטיה להצטרף לשורות התחרות כמדינה עצמאית. אולם, עקב ריבוי המדינות שרצו ליטול חלק בתחרות נאלצה קרואטיה, ביחד עם 6 מדינות נוספות, להתחרות בתחרות מקדימה בשם "העפלה למיליסטריט", בתקווה להיות אחת משלוש המדינות שתקבלנה את הניקוד הגבוה ביותר, דבר שיקנה להן כרטיס כניסה לתחרות ב-1993.
בתחרות "העפלה למילסטריט" שנערכה ב-3 באפריל 1993 בסלובניה, ליובליאנה, הגיעה קרואטיה למקום השלישי עם 51 נקודות עם השיר "Don't Ever Cry" אשר בוצע בשפה הקרואטית על ידי להקת "פוט", והבטיחה את מקומה בתחרות ב-1993.
ב-1993, נציגתה של קרואטיה, להקת "פוט", הגיעה למקום ה-15 עם שלושים ושלוש נקודות.
הישגים.
קרואטיה נטלה חלק בתחרות כ-25 פעמים: מתוכן היא הגיעה פעמיים למקום הרביעי בגמר התחרות שהוא הישגה הטוב ביותר בתחרות.
הפעם הראשונה הייתה ב-1996 כאשר מאיה בלגדן הופיעה עם השיר "Sveta ljubav" שסיים את גמר התחרות עם 98 נקודות.
קרואטיה הגיעה למקום הרביעי בפעם השנייה ב-1999 כאשר דוריס דרגוביץ' הופיעה עם השיר "Marija Magdalena" שסיים את גמר התחרות עם 118 נקודות. הופעתה של קרואטיה ב-1999 משכה התנגדויות מצד המשלחת הנורווגית משום שבליווי המוקלט הופיעו קולות אנושיים, דבר המנוגד לתקנון התחרות. בתגובה, איגוד השידור האירופי החליט לצמצם את הניקוד של קרואטיה בשליש לצורך חישוב לקביעת נטילתה העתידית של קרואטיה בתחרות, אולם הוחלט כי הדבר לא ישפיע על הניקוד של קרואטיה בתחרות הנוכחית. התחרות ב-1999 הייתה הפעם השנייה בה דרגוביץ' הופיעה בתחרות לאחר שנשלחה כנציגת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1986.
לתחרות ב-1998 שלחה קרואטיה את דניאלה עם השיר "Neka mi ne svane" שסיים את התחרות, בערב הגמר, במקום ה-5 עם 131 נקודות, כאשר התחרות הייתה הפעם היחידה בה קרואטיה סיימה במקום ה-5.
קרואטיה מעולם לא ניצחה בתחרות כמדינה עצמאית ומעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת משלוש המדינות המובילות בגמר התחרות.
להקת הבנות "פמינם" אשר נשלחה כנציגת קרואטיה לתחרות ב-2010, נשלחה לתחרות גם כנציגת בוסניה והרצגובינה ב-2005, אולם הלהקה לא נחלה הצלחה בתחרות הן כנציגת קרואטיה והן כנציגת בוסניה והרצגובינה: כנציגות בוסניה והרצגובינה הן סיימו את גמר התחרות במקום ה-14 עם 79 נקודות וכנציגות קרואטיה הן כשלו לעלות לגמר משלב חצי-הגמר.
קרואטיה, על אף הישגיה המעורבים, הייתה אחת המדינות היחידות בתחרות, יחד עם שוודיה, מלטה ולטביה, שלא הושפעו מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף אליה. במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, איגוד השידור האירופי החליט לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. כאמור, קרואטיה לא הושפעה מהחלטות האיגוד.
ניתן לסכם את הישגיה של קרואטיה בתחרות כמעורבים: בשנים הראשונות בהן נטלה חלק בתחרות היא הצליחה להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות ואף צלחה את שלב הסינון המקדים של איגוד השידור האירופי. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 קרואטה הצליחה לעלות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר שבע פעמים ב-2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2016 ו-2017.
היעדרויות.
קרואטיה נעדרה משתי תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של קרואטיה התרחשה לאחר שרשות השידור הקרואטית הודיעה ב-19 בספטמבר 2013, כי קרואטיה לא תיטול חלק בתחרות ב-2014 בשל קשיים כלכליים של הרשות הקרואטית וכן שורה של תוצאות גרועות בתחרות בין 2010-2013 המשפיעות על החלטתה של רשות השידור לקחת הפסקה של שנה מהתחרות. באותה שנה, רשות השידור הקרואטית שידרה רק את גמר התחרות.
ב-26 בספטמבר 2014, מספר חודשים לאחר קיומה של התחרות ב-2014, הודיעה רשות השידור הקרואטית כי קרואטיה לא תשוב לתחרות בווינה. ימים מספר טרם קיומה של התחרות ב-2015, הודיעה רשות השידור הקרואטית כי לא תשדר את התחרות. היה זה המקרה הראשון מאז התחרות ב-1992 שבו רשות השידור הקרואטית לא שידרה את התחרות. אולם, רשות השידור הקרואטית הודיעה כי ישנן תוכניות לשוב לתחרות ב-2016. קרואטיה אכן שבה לתחרות בסטוקהולם ואף העפילה לגמר התחרות משלב חצי-הגמר לראשונה מהתחרות ב-2009.
הצבעות.
סלובניה, שכנתה של קרואטיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות, אולם קרואטיה נוהגת להעניק מספר רב של נקודות לבוסניה והרצגובינה. ב-1995, 1998, 1999, 2002, 2005 (חצי-גמר וגמר) ו-2017 (הצבעת הקהל), סלובניה העניקה לקרואטיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. ב-2006 (חצי-גמר וגמר), 2008 ו-2009, קרואטיה העניקה לבוסניה והרצגובינה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.