מטרתה של התחתונית הייתה בעיקר אופנתית – התחתונית נועדה לנפח את השמלה החיצונית (כגון שמלה מסוג קרינולינה), ועל כן מדובר היה בשמלה מעמלנת וקשיחה. השמלה הנפוחה נועדה ליצור אשליה של מותניים צרות לעומת אגן ירכיים רחב. בנוסף, היו תחתוניות שנועדו לחימום. תחתוניות אלה היו עשויות צמר, והיו רכות יותר.
שמלות נפוחות יצאו מהאופנה בשלהי המאה ה-18, והשימוש בתחתוניות פחת, אולם באמצע המאה ה-19 הייתה תחייה של התחתוניות והשמלות הנפוחות בעיקר בארצות הברית. השמלות הנפוחות והתחתוניות יצאו שוב מהאופנה בראשית המאה ה-20, אולם בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20 שוב שבו לאופנה, עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, עת המחסור בבדים הביא להפסקת לבישתן.
כיום, תחתוניות נלבשות במסגרת אופנת לוליטה או לבוש גותי, או על ידי נשים שרוצות לשמור על צורת הבגד העליון, או רוצות להימנע ממגע זיעה בשמלה. לעיתים לובשים תחתונית כותנה תחת שמלה מבד סינתטי כדי להימנע מחשמל סטטי.
חוזק סיסמאות
חוזק סיסמה הוא מדד ליעילותה של סיסמה בעמידה בפני ניחושים או התקפות. בדרך כלל, המדד מעריך כמה פעמים יצטרך אדם, שאין לו גישה ישירה לסיסמה, לנסות לנחש אותה. כוחה של סיסמה הוא פונקציה של אורך, מורכבות ואי-צפיות.
שימוש בסיסמה חזקה מקטין את הסיכוי לפריצה ביטחונית, אך אינו מחליף את הצורך בבקרות ביטחון אחרות. יעילותה של סיסמה בעלת חוזק מסוים מושפעת באופן ישיר מהתכנון והיישום של תוכנת מערכת האימות. עוד גורמים משפיעים הם עוצמת האבטחה של המידע (כולל סיסמאות) התלוי באופן האחסון והשידור שלו. ישנן דרכים להשיג סיסמאות ללא כל קשר לחוזקן, כמו למשל האזנות סתר, פישינג, רישום הקשות, הנדסה חברתית, חיטוט באשפה, התקפת הערוץ הצדדי וניצול נקודות תורפה בתוכנות.
קביעת חוזק הסיסמה.
ישנם שני גורמים המשפיעים על קביעת חוזק הסיסמה: הקלות בה יכול התוקף לבדוק את תוקפה של סיסמה מנוחשת, והמספר הממוצע של הפעמים שהתוקף יצטרך לנחש סיסמאות עד שימצא את הסיסמה הנכונה. אופן אחסון הסיסמה ושימושה קובע את הגורם הראשון, בעוד הגורם השני נקבע על ידי אורך הסיסמה, מספר סוגי הסמלים הקיימים בה, ואופן היווצרותה.
אימות סיסמה מנוחשת.
הדרך הברורה והישירה ביותר לבדוק סיסמה מנוחשת, היא פשוט לנסות להשתמש בה במקום הסיסמה המקורית. עם זאת, דרך זו היא איטית ורוב המערכות יחסמו את הגישה לאחר כמה ניסיונות כושלים להכנסת סיסמה באופן קבוע או זמני כאשר גם עיכוב זמני יכול להאט את כמות הנסיונות במידה שתהפוך את הבדיקה ללא רלוונטית.
מערכות שדורשות ממשתמשיהן סיסמאות, צריכות לשמור את הסיסמאות של המשתמשים במקום כלשהו על מנת שיוכלו לבדוק את אמיתותה של סיסמה שמוזנת. בדרך כלל המערכת מאחסנת רק פונקציית גיבוב קריפטוגרפית של הסיסמה ולא את הסיסמה עצמה. אם פונקציית הגיבוב חזקה מספיק, קשה מאוד לשחזר דרכה את הסיסמה ולכן גם אם תוקף יצליח לקחתה, הוא לא יצליח לשחזר את הסיסמה באופן ישיר. עם זאת, אם קובצי המידע של פונקציית הגיבוב נגנבים, התוקף ידע את ערך הפונקציה, דבר שיאפשר לו לבדוק ניחושים בצורה מהירה. (ראה פיצוח סיסמאות ())
אטאליק
אטאליק מקורו משפות טורקיות, מכיוון שהשפה הטטרית הייתה לינגואה פרנקה בקווקז, המונח אטאליק השתמשו בו רוב עמי הקווקז.
(בצ'רקסית: Пlургъэлъагъу) פאור-ר׳אל׳אר׳ו פירושו ״להציג את המאומץ״ הוא מנהג צ'רקסי קדום אשר במסגרתו הכשירו הצ'רקסים את ילדיהם באמנויות הלחימה החל מגיל צעיר. בהגיעו לגיל שבע שנים נשלח הילד למשפחת אומנה למשך שבע שנים ובמסגרתן למד את אמנויות הלחימה השונות. בגיל 14, עם שובו לביתו נחשב הנער לוחם מן המניין, הצטרף למעגל הלוחמים שהגן על המולדת ובעת שנאלצו הצ'רקסים לצאת לקרב, פנו אליו ישירות ללא צורך בקבלת רשות מהוריו.
מהות המעבר.
ילדי הצ'רקסים אשר גדלו בבתי הוריהם עד גיל שבע, היו תחת השגחת הוריהם ונהנו מהקלות מסוימות. עם ההגעה אל משפחת אומנה למדו הילדים להסתגל לאורח חיים עצמאי מחוץ למעגל הסלחני והמחבק של ההורים, עניין אשר חישל אותם גופנית ונפשית, תוך שצופה מהם שבעת שהוריהם יפלו בשבי הם יוכלו להמשיך ולהילחם ולא להיכנע לדרישות האויב.
לימוד טכניקות לחימה.
טכניקות הלחימה העיקריות אשר למדו הילדים במשפחת אומנה הן שימוש נכון בחרב הצ'רקסית ותמרון הרכיבה. לוחם צ'רקסי היה תמיד מוכן להתקיף ועל כן היה ידוע כלוחם מהיר בפעולותיו.
שימוש בחרב.
השימוש בחרב צ'רקסית דרש מיומנות גבוהה. נדן החרב נתלה על גופו של הלוחם בצורה הפוכה כאשר להב החרב פונה כלפי מעלה. הלוחם היה אוחז בידית החרב כשהוא נעזר בזרת כדי לייצב את אחיזתו בידית. החרב הייתה נשלפת בצורה קשתית כך שהשליפה והמהלומה התבצעו באותה הנפה. טכניקה זו מנעה מהאויב להיכנס לעמדת הגנה, היות שבעודו ממתין לשליפת החרב, הלוחם הצ'רקסי כבר הספיק להלום בו.
תמרון רכיבה.
בטרם עלו הלוחמים הצעירים עלו על סוסיהם, הם חונכו לכבד אותם ולהתייחס אליהם כאל אח. בשפה הצ'רקסית האות ש (ш), מיוחסת במשמעותה גם לאח וגם לסוס. בכל ערב בטרם עלו על יצועם, היו הלוחמים קושרים את הסוס לאדן החלון ובכך יצרו קשר חזק עמו. בפולקלור הצ'רקסי, נהוג לספר כי בעת נפילתו של לוחם צ'רקסי במהלך קרב, נותר סוסו לצידו ולא נטש אותו עד למותו שלו.
אחת התכונות המאפיינות את הרכיבה הצ'רקסית, היא רכיבה מתחת לבטנו של הסוס ולאו דווקא מעל גב הסוס. בעת הרכיבה לבשו הלוחמים מעל מדי הלחימה גלימה לבנה אשר העניקה להם הסוואה מהשלג. האויב אשר זיהה את הלוחם הצ'רקסי מרחוק, ראה דמות עטויה גלימה החובשת כובע פרווה, אשר רוכב על גב הסוס. אולם הלוחם הצ'רקסי הכין לו הפתעה, הוא קשר את החנית אל אוכף הסוס כדי ליצור מעין שלד אשר עליו הלביש את הגלימה ואת הכובע, כך יצר לו דחליל בדמות לוחם צ'רקסי, והוא עצמו נאחז מתחת לבטנו של הסוס, כאשר האויב תקף בחרבו הוא פגע בגלימה ריקה ואז הלוחם הצ'רקסי התרומם מתחת בטנו של הסוס תוך שהוא מפתיע והולם באויבו, אשר בזבז את מהלומת חרבו על דחליל.
מכנסיים קצרים
מכנסיים קצרים הם סוג מכנסיים המשמשים כלבוש גברי ונשי. ביגוד זה משמש לכיסוי אזור החלציים, כלבוש עליון (ותחתיו נלבשים תחתונים כלבוש תחתון). למכנסיים קצרים דרגות אורך שונות - יש המכסים רק את אזור אגן הירכיים, והמכנסיים מסתיימים בחלק הירך העליון, יש מכנסיים קצרים המגיעים עד הברכיים (והמכונים מכנסי ברמודה), ויש מכנסיים קצרים המגיעים באורכם אל מתחת לקו הברך (מכנסי שלושה רבעים או מכנסי שבע שמיניות).
המכנסיים נקראים "מכנסיים קצרים" מאחר שבניגוד למכנסיים רגילים, מכנסיים קצרים אינם מכסים את כל אורך הרגל, והם קצרים יותר מאורכה של הרגל.
מכנסיים קצרים משמשים בעיקר לצורכי ספורט (ומכונים בהתאם "מכנסי ספורט") או באקלים חם.
היסטוריה.
לפני המהפכה הצרפתית, המעמד העובד לבשו מעין מכנסיים ארוכים ואצילים לבשו מכנסיים מצועצעים ומקושטים צרים או רחבים עד לברכיים ומתחתם גרביים מקושטות. לאחר המהפכה גברים מכל המעמדות התחילו ללבוש מכנסיים ארוכים. אך ילדים קטנים הולבשו במכנסיים קצרים, שהתארכו עם הגיל. משם באה האמירה ש'גבר בוגר לובש מכנסיים'.
באירופה של המאה ה-19 נהגו להלביש ילדים במכנסיים קצרים (בעיקר כתלבושת אחידה בבתי הספר). כאשר הילדים הגיעו לגיל העשרה הם הולבשו במכנסיים באורך מלא. על מנת שלא להיראות כלובשי בגדי ילדים, אנשים מבוגרים לא נהגו ללכת עם מכנסיים קצרים.
במלחמת העולם הראשונה הבריטים הקימו את המפקדה הצפון אמריקאית שלהם באי ברמודה. הייתה שם רק חנות תה אחת והבריטים שתו הרבה תה, למרות החום המעיק, בעל החנות רצה להלביש את עובדיו, כך שיהיה להם נוח לעבוד. הוא מצא רק מכנסי חאקי וקיצר אותם עד מעל לברכיים. אדמירל העורף הבריטי מאסון בארידג' (Mason Berridge) שנהג לשתות את התה שלו שם, התלהב מהרעיון ואימץ אותו עבור חבריו הקצינים וכינה את המכנסיים הללו בשם 'מכנסי ברמודה'. מהר מאוד החלו קציני הצי הבריטי ואחריהם קציני הצבא הבריטי כולו ששירתו באזורים חמים לאמץ את המראה הנוח הזה כמדי הקיץ של הצבא הבריטי. אחרי זה השכיל המטכ"ל הבריטי להפוך את מכנסי הברמודה לחלק ממדי המשרתים באזורים הטרופיים של האימפריה הבריטית.
ב-1920 אימצו תושבי ברמודה את המכנסיים כבגד מקומי של אנשי העסקים שלהם.
ב-1932 עוררה כוכבת הטניס אליס מארבל (Alice Marble) האמריקאית שערורייה כשהופיעה לתחרויות עם מכנסיים בגזרת A שהגיעו עד ברכיה.
בראשית המאה ה-20, עם העלייה בתרבות הספורט והפנאי, החלו אנשים מבוגרים (הן גברים והן נשים) ללבוש מכנסיים קצרים בעת פעילויות אלה. מה שעורר התנגדויות במקומות שונים. העיר הונסדייל (Honesdale) בארצות הברית, הוציאה בשנת 1938 תקנה שאוסרת ללבוש מכנסיים קצרים בתחום העיר בטענה שהעיר 'צנועה ואיננה חוף רחצה'.
בעוד שבמכנסי גברים כבר שולבו רוכסנים בשלהי תקופת השפל הגדול, במכנסי נשים, הם התחילו להופיע רק בסוף שנות ה-40 וראשית שנות ה-50, והם נתפרו בתפר הצדדי של המכנס הנשי, כי רוכסן קדמי נחשב לא צנוע לאשה.
הניו יוקר טיימס פרסם ב-1944 שמועצת העיר מונהנס (Monahans) טקסס אסרה על נשים ללבוש מכנסיים קצרים במקומות ציבוריים. ב-1959 מועצת פלאטסבורו (Plattsburgh) אסרה על כל נערה מעל גיל 16 ללבוש מכנסיים קצרים ברחובות, מי שנתפסה לבושה כך נאלצה לשלם קנס של 25 דולר או לשבת 25 ימים במעצר.