ישנו דמיון רב בין העקרונות העומדים בבסיס עולם הקסמים של כפר אשמדים ושל הארי פוטר. כך למשל, בית הספר לכישוף (כפר אשמדים והוגוורטס) נמצא בפנימייה במקום מרוחק ומבודד מאוכלוסייה "רגילה". בשני הספרים ישנה מגבלת גיל על יכולת הכישוף (בכפר אשמדים בגיל 13, ובהארי פוטר בגיל 17). כמו כן בשני הספרים מתוארות דמויות הזזות בתוך התמונות של בתי הספר, ובשניהם קיים מורה שהוא למעשה רוח רפאים.
עלילתו של הספר הבא בסדרה של כפר אשמדים מתאר מכשף שמגיע לבית הספר ומתמנה למורה, אך למעשה כוונתו לגנוב חפץ קסום רב עוצמה מבית הספר. דבר זה דומה לנסיונותיו של וולדמורט להתמנות למורה להתגוננות מפני כוחות האופל, כאשר מטרתו האמיתית היא גנבת החפצים של ארבעת מייסדי הוגוורטס.
פרנס היום
פרנס היום הוא כינוי שנעשה בו שימוש בשיח היהודי הדתי והחרדי, לתורם בעבור החזקת ישיבה או בית מדרש, שנדב את הוצאות המקום, ליום אחד בשנה.
לרוב מצוין שמו של התורם, על גבי שלט מיוחד, המתנוסס במוסד לו תרם הנדיב, תוך ציון עילת התרומה, כגון: לעילוי נשמת קרוביו, לרפואה, הצלחה, ועוד.
במקומות רבים, השלט המפרסם את פרטי פרנס היום, מונח במקום בולט, זאת במטרה להביע הוקרה לתומכים, ולזכות לתרומות נוספות של בעלי יכולת, שיטלו על עצמם להיות "פרנס היום".
פרנסי היום, מהווים בהרבה מקרים, בסיס חיוני, ומקור תקציב עיקרי, למוסדות תורה וצדקה, שקיומם ורווחתם הם בזכות התורמים "פרנסי היום".
נוסף על "פרנס היום" קיימים תארים נוספים, השמורים לתומכים משמעותיים, של הישיבה או בית המדרש, כמו "פרנס החודש" המציין אדם שתרומתו נועדה להחזיק את המוסד מבחינה כלכלית, למשך חודש ימים.
קנוסוס
קנוסוס (ביוונית: Κνωσός), הידוע גם כארמון קנוסוס, הוא האתר הארכאולוגי הגדול ביותר מתקופת הברונזה בכרתים. קנוסוס שימשה כנראה, כמרכז המסחרי והפוליטי של התרבות המינואית. האתר שוכן על גבעה במרחק של 6 ק"מ מהחוף הצפוני של כרתים ליד הרקליון.
הארמון נראה כמו מבוך של חדרי עבודה, מקומות המגורים, מחסנים קרוב לכיכר המרכזית. קירות הארמון מכוסים בציורים המתארים את החיים בכרתים בתקופת הברונזה המאוחרת. ציורים אלה שוחזרו על ידי הארכאולוג ארתור אוונס. האתר משמש כיעד תיירותי.
העיר קנוסוס, נשארה עיר חשובה בתקופת יוון הקלאסית ובתקופה הרומית, במאה ה-9 עברה אוכלוסייתה להתגורר בעיר חדשה בשם "הנדק" (היום הרקליון). במאה ה-13 נקראה " Makryteikhos 'Long Wall', הבישופים של גורטין (Gortyn), המשיכו לכנות עצמם עד המאה ה-19 בשם הבישוף של קנוסוס. היום השם קנוסוס משמש רק לשמו של האתר הארכאולוגי.
גילוי האתר וחפירות ארכאולוגיות.
שרידי העיר התגלו לראשונה בשנת 1878 על ידי סוחר וחובב עתיקות מכרתים בשם מינוס קלוקֵרינוס (Μίνως Καλοκαιρινός), הוא ביצע את החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר. בחפירותיו גילה חלק מהמחסנים באגף המערבי, וחלק מהחזית המערבית. אחריו ניסה היינריך שלימן שחפר בטרויה, להשיג פירמאן מהשלטונות הטורקים ששלטו בכרתים, כדי לחפור במקום, אבל הוא לא השיגו.
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19, נהג אוונס לשוטט בשוקי יוון. הוא נתקל שם באבני חן מגולפות ובחותמות שנשאו סמלים שזיהה קודם לכן על גבי כדים מיקנים. הוא הבחין בכתובות זעירות שהופיעו על גביהן. אוונס חקר מה מוצאן, והתשובה שקיבל הייתה שמקורן בכרתים. בשנת 1894 הגיע אוונס לכרתים כדי לבדוק את אמינות המידע שקיבל. הוא עלה על גבעה ומצא בה שברי חרס בסגנון מיקני. לאחר משא ומתן שארך 5 שנים קנה אוונס את השטח. במרץ שנת 1900 החל אוונס, ללא כל ניסיון מוקדם בחפירות ארכאולוגיות, לחפור באתר. לשם כך הוא שכר כמות גדולה של פועלים מקומיים. לאחר מספר שבועות מצא מבנה גדול מאוד, שכלל מערכת של חדרים ומסדרונות. זה היה הארמון של קנוסוס.
בחפירות התגלו גם אלפי ממצאים שכללו כדי אחסון מחרס בגובה אדם, אבני חן, גביעים, קנקנים וכן מאות לוחות חרס עם כתובות. בנוסף התגלו על קירות הארמון ציורי קיר רבים.
הארמון.
מבנה הארמון השתנה במשך השנים. מבנה הארמון המוצג באתר מורכב משלבים של בנייה שהתארכה מאות שנים, והוא מעולם לא נראה במראה הנראה היום באתר. הארמון מוצג מתאים למבנה הארמון בשלבים המאוחרים שלו שהוגדרו על ידי אוונס כתקופה המינואית המאוחרת. בנוסף במסגרת מאמצי השימור של הארמון, נעשו בו עבודות חיזוק עם חומרי בנייה מודרניים.
הארמון נבנה בהדרגה בין השנים 1700 עד 1400 לפנה"ס, בתהליך של בנייה מחדש לאחר הרס במבנה. בארמון נמצאו כ-1300 חדרים המחוברים ביניהם במסדרונות בגדלים שונים ובכיוונים שונים. מבנה הארמון הזכיר לאוונס את הלבירינת המופיע במיתולוגיה היוונית בסיפור על מינוס, לכן קרא לתרבות שמצא התרבות המינואית.
הארמון השתרע על שטח של שישה דונם ובחלקו התנשא לגובה של חמש קומות. שטח הארמון כלל בתוכו כניסה ראשית הפונה לכל הכיוונים, מבנה תיאטרון ומחסנים גדולים. במחסנים נמצאו פיטסים (מכלי אחסון גדולים) שאחסנו, דגן, שמן, דגים מיובשים, שעועית וזיתים. רבים מהפריטים שנמצאו עובדו בתחומי הארמון. שטח הארמון כלל בתי בד גתות, טחנות קמח.
מתחת לפיטסים נמצאו בורות בנויים ששימשו לאחסון חפצים יקרים כגון זהב.
נורמה ריי
נורמה ריי (אנגלית: Norma Rae) הוא סרט דרמה אמריקני שיצא בשנת 1979. הסרט מספר את סיפורה של עובדת מפעל מעיירה קטנה בצפון קרוליינה, אשר מקימה איגוד עובדים במפעל הטקסטיל שבו היא עובדת. בסרט מככבים: סאלי פילד בתפקיד הראשי, בו ברידג'ס בתפקיד סוני בעלה של נורמה ריי, רון ליבמן בתפקיד ראובן וורשובסקי נציג האיגוד המקצועי.
הסרט נכתב על ידי הרייט פרנק ג'וניור אירווינג ראבטה, בבימוי של מרטין ריט. העלילה מבוססת על סיפורה האמיתי של קריסטל לי סאטון (1940–2009), אשר התפרסם לראשונה בשנת 1975 בספרו של הנרי פ. לייפמן - כתב הניו-יורק טיימס, "קריסטל לי - אישה של ירושה" (Crystal Lee, a woman of inheritance).
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ואף היה מועמד בתחרויות ובפסטיבלים רבים נוספים.
תקציר העלילה.
נורמה ריי וובסטר (סאלי פילד) היא עובדת בשכר מינימום במפעל טקסטיל, אשר בו מנוצלים העובדים ומועסקים בתנאים מחפירים. לאחר ששמעה את נאומו של ראובן וורשובסקי (רון ליבמן) מארגן איגוד העובדים מניו יורק, שניסה לשכנע את הפועלים המקומיים להקים איגוד שישפר את תנאי העבודה שלהם, החליטה נורמה להתגייס למאבק ולהקים איגוד עובדים במפעל בו עבדה. החלטה זו גרמה לסכסוך בין נורמה ריי ובעלה סוני (בו ברידג'ס), אשר טוען כי בשל מעורבותה באיגוד היא אינה מקדישה מספיק מזמנה לביתם המשותף.
על אף מחאת הסובבים אותה ואיומי ההנהלה, נורמה ריי מחליטה לעמוד במרכזו של המפעל כשבידה שלט קרטון עליו רשומה המילה "איגוד", אקט מחאתי זה גורר את חבריה למפעל להפסיק את עבודתם ולהחריש את מכונות המפעל, אט אט משתררת דממה בחדר. לבסוף נורמה ריי מצליחה לאגד את עובדי המפעל ולזכות ניצחון מול בעלי המפעל. הסצנה בה נורמה ריי עמדה עם שלט הקרטון לקוחה ישירות מתוך מאבקה של סאטון. במציאות סאטון פוטרה לאחר המעשה המחאתי אף על פי שעובדי המפעל אכן זכו באיגוד אחריו. לימים חזרה סאטון למקום העבודה כפועלת מן המניין.
איגודי העובדים בקולנוע האמריקני.
סרטים כגון 'זעם שחור' (מייקל קורטיז, 1935) ו'חופי הכרך' (איליה קזאן, 1954), הם רק חלק מסרטים אמריקנים שעסקו בנושא איגוד העובדים. סרטים אלו הציגו את השביתה כאקט מחאתי חיובי אך את איגוד העובדים עצמו כגוף בירוקרטי שהוא חלק מהמנגנון המסואב והמנצל. רק בסוף שנות ה-70' חלה תמורה במגמה זו, סרטים כמו 'פ. י.ס. ט' (נורמן ג'ואיסון, 1978), 'אנשי הצווארון הכחול' (פול שרדר, 1978) ו'נורמה ריי' (מרטין ריט, 1979), הציגו לראשונה את איגוד העובדים במרכז העלילה ובשונה מהסרטים בשנות ה-50' העצימו את חשיבותם של האיגודים ויצרו להם דימויי חיובי, מורכב ועשיר יותר.
ניפוץ המיתוסים ושבירת המוסכמות.
הסרט יצא במהלכה של 'המלחמה הקרה' בין הגוש המערבי, שבראשו עמדה ארצות הברית, ובין הגוש המזרחי, שבראשו עמדה ברית המועצות. בין המעצמות הגדולות היו פערי תרבות תהומיים שנבעו בעיקר מתוך ההבדל בין האידאולוגיות הכלכליות של השתיים, כלכלת ארצות הברית הושתתה על עקרון השוק החופשי הליברלי והאינדיבידואלי, לעומתה ברית המועצות התבססה על אידאולוגיה קומוניסטית שעיצבה תודעה של 'שלטון מתערב' הן במשק הכלכלי והן באורחות החיים. בתחילת המלחמה (שנות ה-50'), הושרש בציבור האמריקני פחד קמאי מפני התרבות הקומוניסטית של הגוש המזרחי, פחד זה בא לידי ביטוי בתרבות האמריקנית של אותה התקופה והשליך גם הלאה לעוד עשורים רבים. כחלק ממנגנוני ההפחדה הוקמה 'הוועדה לחקר פעולות אנטי אמריקאיות' שפעלה לאיתור וענישה של גורמים שחתרו תחת השלטון בארצות הברית ותמכו בגוש המזרחי, אנשי תרבות ורוח שהביעו את אהדתם לברית המועצות הוכנסו לרשימה, שהיוותה כתם שרדף אותם עוד שנים רבות. הופעת סרט כמו 'נורמה ריי', המציג איגודי עובדים באור חיובי, אינו מובן מאליו בתקופה בה השלטונות בארצות הברית חששו מאוד מפני גילויי קומוניזם וסולידאריות עובדים מבית. 'נורמה ריי' הוא סרט הבועט במוסכמות החברתיות המקובלות בארצות הברית של סוף שנות ה-70', כאשר הוא מעמיד במרכז את כוחה של הקבוצה המתאגדת לעומת אוזלת ידו של הפרט.