בשנות האלפיים, היחידה הפעילה ארבעה מסוקי 206B ג'ט רנג'ר ושני מסוקי בל–206L, המסוקים צוידו באמצעים לראיית לילה ובזרקורים. בנוסף הפעילה היחידה מטוס ססנה 206H סטשיונאייר, ובלוני תצפית. כמו כן מפעילה היחידה רחפנים. כלי הטיס של היחידה ממוקמים בבסיסי חיל האוויר חצור ורמת דוד ובבסיס המשטרה במשמר אילון. כל מסוק מאויש באנשי צוות אוויר הכוללים את הטייס וסייר אוויר.
במהלך 2016 ו-2017 קיבלה היחידה ארבעה מסוקים חד מנועים מדגם איירבוס H125. מסוקים אלו, הנקראים במשטרה "כחל", החליפו את המסוקים הקיימים של היחידה. באוגוסט 2018 קלטה היחידה מסוק דו מנועי ראשון, מתוך שניים שהוזמנו, מדגם איירבוס H145 שיקרא במשטרה בשם דוכיפת. הרכש והתחזוקה השוטפת של המסוקים מבוצעים על ידי חברת אלביט מערכות, ומשטרת ישראל רוכשת שעות טיסה מאלביט.
במהלך 2016 קלטה היחידה את טייסת הכיבוי מחיל האוויר הישראלי.
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה (בסרבו-קרואטית: Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije, בסרבית: Народноослободилачка војска Југославије, נודע גם בשמות: הפרטיזנים היוגוסלביים, הפרטיזנים של טיטו, הצבא העממי לשחרור יוגוסלביה) הייתה תנועת התנגדות פרטיזנית חמושה לכיבוש הנאצי של יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, אשר הובלה על ידי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והייתה תחת פיקודו של יוסיפ ברוז טיטו.
רקע להקמה.
בשלהי מרץ 1941 פרצה בממלכת יוגוסלביה הפיכה צבאית אשר במהלכה הודח הנסיך פאבלה בשל חתימתו על ההסכם התלת-צדדי, ובמקומו עלה לשלטון המלך פטר השני הפרו-בריטי. תוך ימים ספורים פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך זמן קצר. גרמניה הנהיגה משטר צבאי בסרביה וסיפחה אזורים בסלובניה. באזורי קרואטיה ומרבית בוסניה הוקמה מדינת הבובות שכונתה מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. בולגריה סיפחה את מקדוניה הווארדארית, איטליה סיפחה את מונטנגרו ואזור חוף הים האדריאטי ובכלל זה דלמטיה והונגריה סיפחה את אזור באצ'קה אשר בוויבודינה.
ביולי, פרצו מרידות במספר מקומות באזור סרביה והנהגת המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ובראשה טיטו פעלה לארגון כוחות המחתרת תחת פיקודה.
פעילות כוחות הפרטיזנים.
השלב הראשון בפעילות הפרטיזנים נמשך מכיבוש יוגוסלביה ועד כניעת איטליה בספטמבר 1943. שלב זה אופיין בבניין כוח אשר בתחילת הפעילות לא היה מאורגן ולקה בציודו. עוד נבנתה תורת הלחימה ותפישת שילוח כוח האדם מכל קצווי יוגוסלביה בהנהגת הקומוניסטים.
השלב השני נמשך מכניעת איטליה ועד שחרור בלגרד באוקטובר 1944. ממועד זה הפכו כוחות הפרטיזנים למיליציה ובהדרגה אף לצבא סדיר אשר צויד בנשק איטלקי רב. הפרטיזנים נחשבו רשמית חלק מבעלות הברית וזכו לתמיכה מודיענית ולוגיסטית. השלב השלישי נמשך משחרור בלגרד ועד מרץ 1945, אז הוקמו בהדרגה המוסדות הפוליטיים והאדמיניסטרטיביים לניהול המדינה שבדרך. במרץ 1945 הפכו כוחות הפרטיזנים לצבא העממי היוגוסלבי. בשיא הקרבות ריתקו כוחות הפרטיזנים 20 אוגדות גרמניות ליוגוסלביה.
בנוסף למאבק בנאצים ועושי דברם כגון אנשי האוסטאשה, התנהלה ביוגוסלביה במקביל גם מלחמת אזרחים בין הפרטיזנים של טיטו ובין המיליציה המלוכנית ה"צ'טניקים". במסגרת המאבק הסגירו הצ'טניקים לוחמים מכוחותיו של טיטו לידי הגרמנים. לקראת סיום המלחמה ערקו לוחמים רבים משורות הצ'טניקים והצטרפו לכוחותיו של טיטו אשר ניצחו במאבק והשתלטו על יוגוסלביה. ההצלחה הגיעה במחיר כבד מאוד ומספר מקורות מעריכים את מספר ההרוגים בקרב כוחות הפרטיזנים לאורך שנות המלחמה בלמעלה מרבע מיליון.
יהודים בשורות הפרטיזנים.
ממחקרים שונים שנערכו ביוגוסלביה על ידי ההיסטוריונים יאשה רומנו וסלאבקו גולדשטיין לגבי חלקה של יהדות יוגוסלביה במאבק החמוש לשחרור המדינה עולה, כי לכל הפחות הצטרפו לכוחות הפרטיזנים לאורך כל שנות המלחמה 4,572 מבני הקהילה היהודית ומהם נהרגו 1,318. כ-3,000 מהמצטרפים נמנו עם המערך הלוחם והשאר עם יחידות העזר. מחקר שערכה פרופסור מינה רוזן מציין כי בסך הכל נמנו עם כוחות הפרטיזנים כ-6,000 יהודים. באזור בוסניה היה שיעור המצטרפים לכוחות הפרטיזנים הגבוה ביותר ועמד על כרבע מהאוכלוסייה הבוגרת. משה פיאדה היה חבר בפיקוד הפרטיזני העליון בראשותו של טיטו. 141 מקרב בני הקהילה שהצטרפו לכוחות הפרטיזנים זכו לעיטור "מדליית הפרטיזנים (1941)" ו-11 מקרבם זכו לעיטור גיבור יוגוסלביה. 15 מבני הקהילה אשר הצטרפו בהמשך לצבא יוגוסלביה התקדמו לדרגת גנרל ומהם ניתן לציין את וויו טודורוביץ', איזידור פאפו ורוזה פאפו, האישה הראשונה ביוגוסלביה שזכתה לדרגת גנרל.
טיטו נאבק נגד הנאצים ועוזריהם הקרואטים האוסטאשה, וגם במשתפי הפעולה מקרב בני עמו. על פי אומדנים, השמיד צבאו של טיטו לפחות 10 דיוויזיות גרמניות ממוכנות במהלך המלחמה, הכניע את מוסוליני וצבאו בבלקן ובגבול איטליה, והצליח לשחרר חלק מיהודי יוגוסלביה שהיו כלואים במחנות ריכוז איטלקיים באזור הבלקן. יהודי יוגוסלביה מצידם, ראו בטיטו גיבור, מושיע וסמל המאבק בהיטלר ובמוסוליני, ואך טבעי היה החיבור בין הפרטיזנים היהודים של יוגוסלביה לטיטו שפרס עליהם חסותו ונתן להם תמיכה מלאה. על כן הצטרפו רבים מהצעירים ששרדו מיהודי יוגוסלביה לכוחותיו של טיטו, ורבים מהם העפילו בו לעמדות פיקוד.
במסגרת הקשר עם בעלות הברית הצניחו הבריטים 33 מתנדבים מארץ ישראל באירופה הכבושה כדי לסייע במאמץ המלחמתי הבריטי, ועוד חמישה הסתננו ליעדם בדרכי היבשה והים. 12 מתוכם הוצנחו ביוגוסלביה כדי לחבור לכוחות הפרטיזנים שם או כתחנת מעבר למדינות השכנות תוך קבלת סיוע לוגיסטי מכוחותיו של טיטו. במאי 1943, תחת זהות בדויה, צנח באזור ז'אבליאק (Žabljak), בהרי דורמיטור שבמונטנגרו הצנחן פרץ רוזנברג כחלק מיחידת קישור צבאית בריטית שתפקידה הייתה לחבור לקבוצת הפרטיזנים. רוזנברג שימש כאלחוטן של היחידה הבריטית והיה איש הקשר ממפקדת טיטו למטה הבריטי בקהיר. במרץ 1944 צנחה חנה סנש באזור קרואטיה בדרכה להונגריה בקבוצה של ארבעה צנחנים ובה גם יונה רוזן, אבא ברדיצ'ב וראובן דפני. עוד הוצנחו ביוגוסלביה דן לנר, לימים אלוף בצה"ל אשר הצטרף למערך הלוחם, והרופא ד"ר ישראל מהרי"ק שהצטרף למערך הרפואה של כוחות הפרטיזנים.
דורון ידיד
דורון ידיד (נולד ב-1962) הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת ניצב. כיהן כמפקד מחוז ירושלים.
ביוגרפיה.
ידיד גדל בשכונת מקור ברוך בירושלים. אביו דוד היה קצין משטרה שסיים את שירותו בדרגת תת-ניצב. באוגוסט 1984 התגייס למשטרת ישראל כבלש במחוז ירושלים ולאחר מכן שירת כרכז מודיעין. ב-1991 סיים קורס קציני משטרה, שימש קצין יחידת סיור, סגן מפקד ראש מחלק סמים בימ"ר ירושלים. ב-1999 מונה למפקד יס"מ של מחוז ירושלים ובמרץ 2002 נטל חלק בפעילות השתלטות על מחבל מתאבד בכניסה לעיר ועוטר על כך בעיטור המופת של המשטרה. בהמשך שירת כקצין אג"ם מרחב ציון במחוז ירושלים וקצין אגף תנועה במחוז. ב-2007 מונה למפקד מרחב דוד וב-2009 למפקד מרחב מוריה. ב-2011 מונה לראש מחלקת ההדרכה ולקצין חינוך ראשי של המשטרה. ב-2013 מונה לסגן מפקד מחוז הצפון.
בספטמבר 2016 הועלה לדרגת ניצב וב-3 בנובמבר 2016 מונה לראש אגף התנועה.
בפברואר 2019 מונה למפקד מחוז ירושלים. פיקד על כוחות המשטרה בירושלים במהלך ההפגנות נגד הממשלה והפגנות המחאה נגד בנימין נתניהו שנערכו בסמוך למעון ראש הממשלה ברחוב בלפור.
ביוני 2019 החליט להציב נוכחות משטרתית פעילה בכל הפגנה בשכונת מאה שערים, בניגוד למדיניות שהייתה נהוגה במשך שנים. עד אז המשטרה נהגה לחסום את כביש הגישה למיקום ההפגנה, ולפתוח אותו לאחר מכן.
בדצמבר 2020 היה ידיד אחד המועמדים הסופיים לתפקיד מפכ"ל המשטרה. לאחר שנבחר ניצב קובי שבתאי לתפקיד, הודיע בינואר 2021, על פרישתו מהמשטרה.
חיים אישיים.
ידיד גרוש ואב לשלושה. הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים.
קרוזיירו דו סול
קרוזיירו דו סול (בפורטוגזית: Cruzeiro do Sul) היא עיר במערב מדינת אקרי שבברזיל. מצפון גובלת קרוזיירו דו סול במדינת אמזונאס ומדרום היא גובלת בפרו.
הפעילות הכלכלית העיקרית בעיר היא ייצור גומי וענפי הכלכלה הנוספים הם גידול קסאווה, קפה ואורז. את העיר משרת נמל תעופה שהוא המערבי ביותר בברזיל שפועלות בו טיסות בלוח זמנים סדיר.
אבשלום פלד
אבשלום ("אבשי") פלד (נולד ב-1961) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת ניצב המכהן כראש אגף ההדרכה.
ביוגרפיה.
פלד שירת בצה"ל בחיל השריון. לאחר שחרורו שימש מאבטח בשב"כ. ב-1985 התגייס למשמר הגבול ושירת כלוחם וכקצין בימ"מ. ב-1994 מונה למפקד יחידת הגדעונים (יחידה 33) במחוז ירושלים. ב-1998 מונה למפקד תחנת בית שמש וב-2002 מונה לראש מחלקת מבצעים במשמר הגבול. בדצמבר 2004 מונה למפקד מג"ב רמון.
במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות פיקד על חטיבת אביב שעסקה בפינוי התנחלויות וטיפול בהפרות סדר במעגל הראשון. ב-2007 מונה למפקד מרחב חברון וביולי 2009 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב נגב.
ב-2011 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, ב-2012 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים וב-2016 מונה לסגן ראש המנהלת לשיפור שירותי המשטרה בחברה הערבית. ביוני 2017 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף ההדרכה של המשטרה.
בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובלימודי האסלאם במזרח התיכון ותואר שני ביהדות מהקריה האקדמית אונו.
דוד ביתן
דוד ביתן (נולד ב-1959) הוא ניצב במשטרת ישראל המכהן כסגן המפקח הכללי של משטרת ישראל.
ביוגרפיה.