בספר מקבים ב נזכר יהודה המכבי שברח עם אנשיו אל ההרים, שם הם אכלו מזון עשבי כדי שלא ליטול חלק בטומאה. על פי תרגום דניאל שוורץ, נאמר שם כי סביב יהודה הייתה קבוצה "של כעשרה", ולדעת שוורץ נראה שזו אחת העדויות הקדומות ביותר למושג המניין, לצד עדות נוספת, מאותה תקופה לערך, בסרך היחד (טור ו, שורות 6–7).
מצוות המצריכות מניין.
ביהדות, כל תפילה בציבור חייבת להתקיים עם מניין. תפילות ספציפיות המצריכות מניין הן:
אם קיים מניין בארוחה, מוסיפים את שם ה' לנוסח הזימון.
ישנן מצוות בהן המניין נדרש רק לכתחילה, אולם בדיעבד המצווה תתקיים גם אם אין מניין. למשל : ברית מילה, קידושין, קריאת המגילה בפורים ולווית המת.
עיקר תפילה במניין.
מלבד תפילות המצריכות מניין, את תפילת שמונה עשרה אמנם אפשר להתפלל ביחידות, אולם היא עיקר תפילה בציבור ויש מעלה להתפלל אותה במניין.
המשנה ברורה בשם החיי אדם מביא שלמרות ששמונה עשרה לא מחייב מניין, בכל זאת הוא עיקר התפילה בציבור, כאשר המתפלל מגיע לתפילת העמידה עם הציבור ופותח את תפילתו עמהם יחד.
רבי שמעון בר יוחאי במסכת ברכות מביא מקור למעלת המניין: כתוב "וַאֲנִי תְפִלָּתִי לְךָ ה' עֵת רָצוֹן" - אימתי עת רצון, בשעה שהצבור מתפללין.
דרישות המניין.
על פי ההלכה לא יכולה אישה להיות מצורפת למניין גברים ממספר טעמים:
בזרם היהדות הרפורמית וחלקים של היהדות הקונסרבטיבית, גם נשים מהוות חלק ממניין.
אין מצרפים למניין מנודים או מומרים.
בתקופת מגפת הקורונה שבה נאסר על קיום תפילות במניין, פורסמה פסיקה על ידי חלק מהרבנים – בעיקר אשכנזים – כי מותר לקיים תפילות במניין במספר מרפסות אף שהמתפללים לא נמצאים באותה רשות, וכן יוכלו לברך בקריאת התורה אף מתפללים שלא נמצאים ליד הספר תורה, או שהבעל קורא יברך את כל ברכות התורה. היו שהורו כי מי שהתפלל ביחיד ולא שמע קריאת התורה- שישלים מתוך חומש.
אנדי רודיק
אנדרו סטיבן "אנדי" רודיק (Andrew Stephen "Andy" Roddick; נולד ב-30 באוגוסט 1982) הוא טניסאי עבר אמריקאי. דורג בעבר במקום הראשון בעולם בסבב העולמי לגברים וזוכה אליפות ארצות הברית הפתוחה (2003). במהלך הקריירה זכה ב-30 תוארי יחידים ו-4 תוארי זוגות. לפני תחילת אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2012 הודיע רודיק כי זה יהיה טורנירו האחרון, ולאחר הפסד בסיבוב הרביעי לחואן מרטין דל פוטרו פרש ממשחק פעיל. נוסף להיותו טניסאי מקצועני, הוא גם ידוען המככב במדורי הרכילות והבידור בארצות הברית ובעולם כולו.
תחילת הקריירה.
אנדי רודיק נולד באומהה, מדינת נברסקה, ארצות הברית. כיום הוא גר באוסטין, טקסס. הוא החל לשחק טניס כבר בגיל צעיר וזכה באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה לנערים, בה בלט בכישרון המשחק שלו וחבטת ההגשה האימתנית. רודיק הפך למקצוען בשנת 2000, הצעיר ביותר בהיסטוריה שנכנס לתוך 20 הראשונים בעולם. בשנת 2001 כבר זכה בשלושה תוארי סבב וסומן כתקווה הגדולה של הטניס האמריקאי, אחרי עידן פיט סמפראס ואנדרה אגאסי. התארים באטלנטה, וושינגטון ויוסטון הקפיצו את רודיק בדירוג ובאותה שנה הוא הגיע לרבע גמר אליפות ארצות הברית. בשנת 2002 זכה רודיק בשני תוארי סבב והגיע שוב לרבע הגמר באליפות ארצות הברית.
בצמרת.
בשנת 2003, השנה הטובה ביותר בקריירה שלו, זכה רודיק בשישה תארים, ביניהם תארים חשובים כמו טורונטו, סינסינטי, אינדיאנפוליס ולונדון. התואר החשוב ביותר הגיע כאשר זכה רודיק באליפות ארצות הברית הפתוחה, הגראנד סלאם הביתי. באותה השנה הגיע רודיק לחצאי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה וטורניר וימבלדון, הגיע לגמר גביע המאסטרס ותפס את המקום הראשון בעולם.
ב-2004 זכה רודיק בארבעה תארים, הגיע לגמר וימבלדון (בו הפסיד לרוג'ר פדרר) ולרבעי הגמר באוסטרליה וארצות הברית. הוא איבד את המקום הראשון בעולם לרוג'ר פדרר שניצח באותה שנה שלושה מתוך ארבעת הגראנד סלאמים.
בשנת 2005 ניצח רודיק 5 תארים בסבב הגברים, הגיע לחצי הגמר באוסטרליה ולגמר וימבלדון בפעם השנייה ברציפות. רודיק אמנם שמר על מקומו בצמרת העולמית אך התרחק מאוד מהמקום הראשון בעולם.
בשנת 2006 זכה רודיק רק בטורניר אחד, בסינסינטי. כמה שבועות לפני אליפות ארצות הברית הפתוחה, מינה רודיק למאמנו את אחד משחקני העבר הטובים ביותר בענף, ג'ימי קונורס, בנוסף לאחיו ג'ון. מינוי זה הביא עמו המון ציפיות מרודיק להמשך. לפחות בטווח המיידי הייתה לזה השפעה, ורודיק הגיע עד גמר אליפות ארצות הברית, אך לצערו פגש שם ברוג'ר פדרר בשיאו והפסיד בארבע מערכות. בהמשך השנה לא הגיע רודיק להישג נוסף, מלבד השתתפות בגביע המסטארס בסין.
ב-2007 הגיע לגמר טורניר ממפיס והפסיד לטומי האס.
ב-2008 העפיל רודיק לגמר טורניר בייג'ינג, שם פגש את דודי סלע הישראלי, שנחשב להפתעת הטורניר. סלע, שדורג אז במקום ה-90 בעולם, גבר בדרך לגמר על המדורג 5 בעולם דויד פרר (רודיק היה מדורג 7 ושני בטורניר) ועל טניסאים בכירים נוספים מהטופ-20. רודיק ניצח בגמר בשלוש מערכות.
ב-2009 הגיע עד חצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, שם הפסיד לפדרר (באותו טורניר התבטא רודיק ואמר שכל הטניסאים בטורניר בעצם "משחקים" "קזינו פדרר", כאשר הוא מתכוון לכך שניתן להתקדם בטורניר עד למפגש עם פדרר, הבלתי ניתן לעצירה). ב-5 ביולי 2009 הגיע לגמר של טורניר ווימבלדון אך הפסיד לפדרר.
בפברואר 2011 זכה בטורניר ממפיס, לאחר שניצח בגמר את מילוש ראוניץ', 6:7, 7:6, 5:7. בחודש אוגוסט 2011 הודח רודיק בסיבוב הראשון של טורניר סינסינטי לקולשריבר הגרמני. באותה שנה שיחק בקומדיה "לזרום עם זה" לצד אדם סנדלר.
בשנים 2004-2011 החזיק בשיא הסבב למהירות חבטת ההגשה, 249.5 קמ"ש (155 מיל לשעה). הוא משתמש במחבטי בבולט ולבוש בכל משחק בבגדי החברה הצרפתית לקוסט.
נשוי לשחקנית והדוגמנית ברוקלין דקר.
סגנון משחק.
לרודיק סגנון משחק מהיר המתבסס בעיקר על ההגשה המהירה שלו, שבדרך כלל נעה סביב 210-240 קמ"ש. רודיק נוהג להשתמש בספין (סיבוב) מאוד כבד בחבטת הפורהנד שלו, וזאת משום שכשהכדור נוחת, הוא קופץ יותר גבוה ומקשה על היריב להחזיר אותו.
הפרישה מטורניר דובאי.
בחודש פברואר 2009 החליט אנדי רודיק שלא לטוס לדובאי על מנת להגן על תואר אלוף הטורניר בו זכה בשנה שלפני כן, וזאת כמחאה על אי-מתן אשרת כניסה למדינה לטניסאית הישראלית שחר פאר, באופן שמנע את השתתפותה בטורניר המקביל לנשים.
חנוך ברטוב
חנוך ברטוב (13 באוגוסט 1926 – 13 בדצמבר 2016) היה סופר, מתרגם, מחזאי ופובליציסט ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות.
ביוגרפיה.
חנוך ברטוב נולד בפתח תקווה בשם חנוך הֶלְפְגוֹט, להורים שעלו לארץ ישראל מפולין כשנה לפני לידתו. ברטוב למד בפתח תקווה בבית ספר דתי ובגימנסיה על שם אחד העם. בגיל 13 נשבע אמונים ל"הגנה". לאחר שנתיים של עבודה בליטוש יהלומים ובריתוך התגייס ב-1943 (בן 17) לרגימנט הארץ ישראלי שבצבא הבריטי, ואחר כך בחטיבה היהודית הלוחמת – תחילה בארץ ישראל ואחרי כן באיטליה ובארצות השפלה. בסך הכל שירת ברטוב כשלוש שנים בצבא הבריטי.
באותה העת החל לכתוב. סיפורו הראשון ראה-אור בכתב העת "הגלגל".
משהשתחרר מהצבא הבריטי החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה ותולדות עם ישראל. במלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו ושירת כמפקד צוות מקלעים כבדים במסייעת של גדוד בית חורון של חטיבת עציוני. השתתף ונפצע בקרב הדמים בארמון הנציב. בהמשך שרת בצה"ל בירושלים. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו ונבחר למזכירות גוש ארץ ישראל העובדת באוניברסיטה, כנציג מפ"ם. במקביל, המשיך ביצירתו, אם כי היא עדיין לא הייתה סדירה. סיפורים פרי עטו נתפרסמו באותה העת בכתבי עת שונים ("משא", "בשער", "אורלוגין" ועוד). שירים שלו התפרסמו בעל המשמר. בסוף 1952 תואר בדבר כ"משורר צעיר מקבוצת משא".
כשסיים את לימודיו התיישב בקיבוץ עין החורש לחמש שנים, ועסק בהוראה ובחקלאות. הוא עיברת אז את שמו לברטוב – ראשי-תיבות של שם סבו, בני רבי טוביה דב (בר). בעת שהותו בקיבוץ נתפרסמו הרומנים הראשונים שלו - "החשבון והנפש" (1953) ו"שש כנפיים לאחד" (1954) בהוצאת ספרית פועלים.
בשנת 1956 עבר לתל אביב. בתל אביב החל לעסוק בעיתונאות, כעורך לילה בעיתון "למרחב", כשליח העיתון בארצות הברית בשנים 1958–1960, וכבעל טור בעיתון עד לשנת 1970. מ-1966 ועד 1968 שימש נספח תרבות בשגרירות ישראל בבריטניה. משנת 1971 ועד 1991 היה חבר מערכת "מעריב". שימש כנשיא הסניף הישראלי של איגוד הסופרים הבינלאומי, PEN.
ברטוב זכה בתואר אזרח כבוד של פתח תקווה לשנת 2009.
חיים אישיים.
אשתו, יהודית לבית שימר ילידת בוצ'אץ שבפולין, נפטרה בשנת 1998. בנו, עמר ברטוב, הוא היסטוריון. בתו, גילת בורקהרדט, היא פסיכולוגית.
ב-2016, שלושה שבועות לפני פטירתו, נישא למיכל אורון, פרופסור לספרות עברית ומיסטיקה יהודית.
ב-13 בדצמבר 2016 נפטר בביתו, בגיל 90.
יצירתו.
לאורך השנים פרסם ברטוב תשעה רומנים, שישה קובצי סיפורים, שלושה ספרי מסע, ביוגרפיה, ספרי מסות, נובלות וסיפורים תיעודיים. יצירותיו תורגמו לאנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית ויוונית. על במת התיאטרון הישראלי הוצגו שני מחזות שכתב. ספרו האחרון, "קריאה עיוורת", ראה אור ב-2013 בהוצאת הספריה החדשה.
ברטוב זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1978 על ספרו "דדו - 48 שנה ועוד 20 יום". זכה בפרס עגנון לספרות לשנת 2006, על ספרו "מתום עד תום". ובפרס בוכמן לספרות מטעם יד ושם. בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה. ב-2008 זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים. בשנת 2010 זכה בפרס ישראל בתחום ספרות ליוצרים.
ספריו.
מחזות:
ביוגרפיות:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
על ספריו: