מערכת הרכבות היא אמצעי תחבורה ראשי בסנדאי. בתחנת סנדאי של חברת הרכבות מזרח יפן (החברה הגדולה בעולם בהסעת נוסעים) עוברים קווי רכבת לאורכה של יפן:
רכבת תחתית.
מערכת הרכבת התחתית של סנדאי, קו נאנבוקו (צפון-דרום), בעלת 17 תחנות לאורך 14.8 ק"מ.
השכלה.
העיר סנדאי זכתה לכינוי "עיר אקדמית", בשל מספר האוניברסיטאות הגדול שבה, יחסית לגודל האוכלוסייה:
תרבות.
בקיץ, נערך בסנדאי פסטיבל טנבטה, פסטיבל הטנבטה הגדול ביפן עם יותר מ-2 מיליון מבקרים. בחורף, העצים ברחובות מקושטים באלפי נורות ותיירים רבים נוהרים לצפות באירוע המכונה חזיון אור כוכבים.
סנדאי ידועה כאחת הערים ה"ירוקות" ביפן, בשל מספר העצים והצמחים הרב בשטחה. כינויה, עיר העצים, היה נכון לפחות בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. השלטון בסנדאי עודד את בעלי האחוזות לגדל עצים בשטחם וכך בתים, מקדשים ומקומות קדושים במרכז סנדאי היוו מעין יערות פרטיים אשר שימשו כמקור לעץ ולחומרים אחרים. במלחמת העולם השנייה מרביתם של העצים נכרת לצורכי המלחמה וגם בתהליך שיקום העיר שלאחר המלחמה. למרות כל זאת עדיין העיר נחשבת כעיר העצים בעיקר בשל מאמץ השימור.
ספורט.
שיזוקה אראקאווה ויוזורו האניו אלופים אולימפיים בהחלקה אמנותית (טורינו 2006 וסוצ'י 2014 בהתאמה) גדלו והתאמנו בסנדאי.
במסגרת אליפות העולם בכדורסל שנערכה ביפן בשנת 2006 אירחה סנדאי את המשחקים המוקדמים של בית א'.
ג'רון לנייר
ג'רון (ירון) צפל לנייר (באנגלית: Jaron Zepel Lanier; נולד ב-3 במאי 1960) הוא מדען מחשבים יהודי-אמריקני, הידוע במיוחד בשל כך שהפך לפופולרי את המונח מציאות מדומה.
ביוגרפיה.
כחלוצים בשדה המציאות המדומה, לנייר ותומס צימרמן עזבו את אטארי ב-1985 וייסדו את VPL Research, Inc., החברה הראשונה ששיווקה משקפיים וכפפות של מציאות מדומה. בשלהי שנות ה-90, עבד לנייר על פיתוח יישומים של אינטרנט2 ובשנות האלפיים, הוא שימש כמרצה אורח בחברת סיליקון גרפיקס ובאוניברסיטאות שונות. לאחרונה, הוא פעיל כיועץ ל-Linden Lab בעולם הווירטואלי שלהם, Second Life, וכמעצב שותף במשחק Kinect של מיקרוסופט עבור קונסולת Xbox 360.
לנייר ידוע גם כמלחין של מוזיקה קלאסית ואספן של כלים נדירים; האלבום הכלי שלו Instruments of Change (1994) מציג כלי מיתר כמו אורגן הפה khene, חליל suling אינדונזי, ו-esraj הודי הדומה לגיטרה. לנייר ומריו גריגורוב הלחינו את הפסקול של הסרט התיעודי "The Third Wave" משנת 2007.
לנייר כותב טור בכתב העת Discover; ספרו You Are Not a Gadget (2010), מבקר את אתרי הווב 2.0. במאמריו מבקר לנייר גם את התאוריות בדבר חוכמת ההמונים, מתוך התמקדות ספציפית ביישום ויקיפדיה, עליו הוא מדבר תוך שימוש ספציפי במושג "טפשות ההמונים". עיקר הביקורת כנגד האנציקלופדיה החופשית היא בהיעדר קישור לדמותו של מחבר מוסמך ידע.
לנייר נבחר בידי טיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2010.
בשנת 2020 התראיין לסרט התיעודי "" של נטפליקס.
טוטוספורט
טוטוספורט (באיטלקית: Tuttosport) הוא עיתון ספורט איטלקי שנוסד ב-30 ביולי 1945. העיתון נוסד על ידי רנאטו קסלבורה כדו-שבועון.
ב-1946 הוא החל לצאת שלוש פעמים בשבוע, ומ-12 במרץ 1951 הוא מפורסם במהדורה יומית. לעיתון 4 מהדורות ראשיות, לערים טורינו, מילאנו, רומא וג'נובה ולכל מהדורה בין 28 ל-32 עמודים.
בשנת 2008 עמדה תפוצת העיתון על 115,533 עותקים.
בשנת 2003 החל העיתון לחלק את "פרס נער הזהב (Golden Boy)", לכדורגלן הצעיר (מתחת לגיל 21) הטוב ביותר שמשחק באירופה. בשנת 2020 החל העיתון לחלק את פרס "כדורגלן הזהב (Golden Player Man Award)" ושנה לאחר מכן את פרס "כדורגלנית הזהב (Golden Player Woman Award)" לכדורגלן והכדורגלנית הטובים ביותר שמשחקים באירופה.
פרסים לכדורגלנים.
פרס "נער הזהב".
פרס "נער הזהב" מוענק לכדורגלן המבטיח ביותר שגילו נמוך מ-21 ומשחק באירופה. להלן טבלת זוכי הפרס:
פרס "כדורגלן הזהב".
פרס "כדורגלן הזהב" מוענק לכדורגלן הטוב ביותר שגילו מעל 21 ומשחק באירופה. הפרס הוענק לראשונה ב-2020 והזוכה הראשון היה רוברט לבנדובסקי. להלן טבלת זוכי הפרס:
פרס "כדורגלנית הזהב".
פרס "כדורגלנית הזהב" מוענק לכדורגלנית הטובה ביותר שמשחקת באירופה. הפרס הוענק לראשונה ב-2021 והזוכה הראשונה הייתה לייקה מרטנס. להלן טבלת זוכות הפרס:
אנדורה במשחקים האולימפיים
אנדורה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976) ובמשחקי החורף מאז אולימפיאדת אינסברוק (1976). השתתפותה במשחקים עד כה סמלית בעיקרה. איש מהספורטאים שייצגו את אנדורה לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם היו נמוכים למדי.
ויקטור מרעי
ויקטור מרעי (בערבית: فيكتور ماري; נולד ב-31 במאי 1989) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צעירי טייבה.
קריירה.
מרעי נולד בערערה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק, שם התגלה כישרונו והוא עורר עניין מצד קבוצות באירופה, ביניהן בירסחוט מבלגיה ואף אינטר האיטלקית, אך מרעי נשאר בקבוצת הנוער עד שעבר במהלך עונת 2008/2009 להפועל תל אביב. ב-16 במרץ 2009 הופיע מרעי לראשונה בקבוצת הבוגרים בהפסד הקבוצה 1–2 לבית"ר ירושלים באצטדיון טדי. מרעי נכנס כמחליף ולאחר 8 דקות כבש את שערו הראשון בקריירה בליגת העל.
בעונת 2009/2010 היה מרעי שותף לזכייתה של קבוצתו בדאבל (גביע המדינה ואליפות המדינה). בשנת 2011 מרעי כבר עמד לעזוב את הפועל תל אביב בשל מיעוט בדקות משחק, ואף הגיע לסיכום עם בני יהודה, אולם פציעתו של חלוץ הפועל תל אביב, איתי שכטר, השאירה אותו לבסוף בקבוצה עד סוף עונת 2010/2011. באותה עונה היה שותף לזכייה שנייה ברציפות בגביע המדינה.
בעונת 2011/2012 היה מרעי מבוקש בהפועל חיפה, אך על אף רצונו של השחקן לעבור לשורותיה, חתם לבסוף בקבוצת מכבי פתח תקווה לעונה אחת, במסגרת העסקה שהעבירה את חלוץ מכבי פתח תקווה, עומר דמארי, להפועל תל אביב. בפתח תקווה הפך מרעי לראשונה לשחקן הרכב קבוע ושם שיתף פעולה עם טל בן-חיים בחוד ההתקפה. במהלך העונה הבקיע מרעי 9 שערים ובסיומה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2012/2013 חזר מרעי לסגל הפועל תל אביב, אך שוב לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובחלון ההעברות של חודש ינואר 2013 שוחרר מהקבוצה, וחזר למכבי פתח תקווה בליגה הלאומית. בסך הכל הופיע מרעי ב-95 משחקים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, מתוכם ב-20 פתח בהרכב, כבש 10 שערים והוסיף 6 בישולים.
לאחר שעלה עם מכבי פתח תקווה בחזרה לליגת העל, בעונת 2013/2014 כבש שער אחד בליגה ושני שערים בגביע המדינה. ב-2 באוקטובר 2014 חתם מרעי בקבוצת עירוני טבריה מהליגה הלאומית. ארבעה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, ובדקה האחרונה של המשחק כבש את שער הניצחון (1–2) מול עירוני קריית גת. בסך הכל כבש בעונה זו שישה שערים ב-18 הופעות בליגה, אך במרץ 2015 נפצע בברכו וסיים את העונה, בסופה ירדה הקבוצה לליגה א'. לאחר שהתאושש מהפציעה שיחק בקבוצת שאבאב דורה מליגת העל הפלסטינית.
ב-8 באוקטובר 2016 חתם מרעי בהכח עמידר רמת גן מליגה א' דרום. עד תום העונה כבש מרעי 11 שערים ב-23 הופעות בליגה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, ובעונת 2017/2018 כבש שישה שערים ב-30 הופעות ליגה. בעונת 2018/2019 כבש חמישה שערים ב-30 הופעות ליגה.
לוקסמבורג במשחקים האולימפיים
לוקסמבורג השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באופן רשמי באולימפיאדת סטוקהולם (1912), אם כי ספורטאי לוקסמבורגי השתתף גם באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מהמשחקים רק עוד פעם אחת, מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), ומאז אולימפיאדת ברלין (1936) היא משתתפת במשחקים ברציפות. בדומה למדינות מערביות רבות, השתתפה באופן חלקי בחרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בכך שספורטאיה התחרו בה תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגלהּ היא. מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1928) השתתפה לוקסמבורג, לסירוגין, גם בשמונה אולימפיאדות חורף.
היסטוריה.
באולימפיאדת פריז (1900) השתתף ספורטאי לוקסמבורגי אחד, האתלט מישל תאטו, שזכה במדליית הזהב בריצת המרתון. עם זאת, ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי נרשם תאטו כצרפתי, ולאומו האמיתי נחשף רק בשלהי המאה ה-20. באופן רשמי, נחשב הישג זה גם כיום להישג של המשלחת הצרפתית.
הופעתה הרשמית הראשונה של לוקסמבורג במשחקים הייתה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), בה אף אחד מהספורטאים הלוקסמבורגים לא רשם הישגים גבוהים. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה מרים המשקולות ז'וזף אלזין במדליית כסף, והיה ללוקסמבורגי הראשון שזוכה במדליה אולימפית באופן רשמי. באותם המשחקים סיימה נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים במקום השישי.
הפעם הבאה, והאחרונה עד כה, בה זכה ספורטאי לוקסמבורגי במדליה אולימפית הייתה באולימפיאדת הלסינקי (1952). האתלט ז'וזי ברטל זכה במדליית הזהב בריצת 1500 מטר, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש: 3:45.2 דקות.
מאז 1952, אף ספורטאי לוקסמבורגי לא זכה לעמוד על הפודיום במשחקי הקיץ, אך כמה מהם רשמו הישגים נאים. באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה דניאל קבר במקום השביעי בריצת המרתון, באולימפיאדת סידני (2000) סיימה הטריאתלטית ננסי קמפ-ארנדט במקום העשירי, באולימפיאדת אתונה (2004) סיים רוכב האופניים קים קירשן במקום השישי במרוץ אופני הכביש, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים אנדי שלק במקום החמישי באותו המרוץ ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיימה הג'ודוקא מארי מילר במקום החמישי.
משחקי החורף.