ה'שמ&quot;ב
שלום וסטפאליה
ה'שמ&quot;א
תל רכש
תל רֶכֶש (בערבית: תל אל-מוּחַ'רחַ'שׁ) הוא תל קדום בגליל התחתון, בסמוך לקיבוץ גזית, מדרום-מזרח להר תבור, והוא מזוהה על ידי החוקרים עם העיר המקראית אֲנָחֲרָת.
תיאור התל.
שטחו של תל רכש הוא כ-45 דונם והוא מתנשא לגובה של 55 מטרים מעל אפיק נחל תבור, המקיף אותו מרוב עבריו, ו-34 מטרים מעל גובה פני הים. לתל צורה סגלגלה, כשחלקו הצפוני רחב בצורה משמעותית מחלקו הדרומי. פסגתו של התל שטוחה בעלת שטח של 600 מטר רבוע.
תל רכש נבדל מרוב התלים הפזורים ברחבי ארץ ישראל מהבחינה הטופוגרפית. התל ממוקם במפגש של נחל תבור (המקיף אותו מכיוון דרום) ונחל רכש (המקיף אותו מכיוון צפון ומערב) ועקב כך נמצא בנחיתות טופוגרפית ביחס לרמה הסובבת אותו. בנוסף לכך התל מרוחק מתוואי דרך הים (ויאה מאריס) החוצה את מרכז הגליל. אך על אף החסרונות הרבים יש לאתר מספר מעלות המפצות עליהם, כגון: הקרבה למקורות המים, זמינות הקרקעות לעיבוד חקלאי והיותו מוקף משלושת צדדיו על ידי ערוצים המקנים הגנה טבעית לעיר.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום התגלו שרידים של יישוב המצביעים על כך שהמקום היה מיושב מהתקופה הכלכוליתית ועד התקופה הביזנטית.
האזכור היחיד של אנחרת בתנ"ך מופיע בספר יהושע בהקשר של התנחלות השבטים, שם היא נכללת בתחומו של שבט יששכר, כפי שכתוב:
אזכורים היסטוריים אודות העיר מחוץ למקרא מופיעים בכתבי הפרעונים תחותמס השלישי ואמנחותפ השני, בהקשר למסע הכיבושים שהם ערכו במאה ה-15 לפנה"ס.
למרגלות תל רכש עובר תוואי שביל ישראל בקטע שבין הר יבנאל להר תבור.
החפירות בתל.
בתל רכש נערכו בין השנים 2006–2010, ובין השנים 2013–2017 11 עונות חפירה, על ידי דוקטור יצחק פז מהמכון לארכאולוגיה גלילית במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן ופרופסורים אקיאו צוקימוטו, היסאו קוואברה ושואיצ'י הסגאווה מיפן.
בין הממצאים השונים שנחשפו באתר ניתן למנות: שבר של אסטלה מצרית, עגיל זהב מתקופת הברונזה המאוחרת, דגם עשוי חרס של מקדש מהתקופה הישראלית, מטבעות מהתקופה הרומית, וכלי חרס רבים מתקופות שונות. נחשפו בו גם מערכת ביצורים מתקופת הברונזה המאוחרת, מכלול בנייה מתקופת הברזל ומבנה ציבורי מן התקופה הרומית המתוארך למאה ה-2 לספירה, וכן בית כנסת מתקופת בית שני .
שלל הממצאים הארכאולוגיים מהתל שוכנים במוזיאון לארכאולוגיה בקיבוץ עין דור הסמוך.
ה'ש&quot;ם
ה'של&quot;ט
נולדו.
נולד ר' עזריה פיגו לאביו הג"ר אפרים פיגו, מחכמי ויניציה.
ה'ש&quot;מ
ה'של&quot;ח
ה'של&quot;ז
ה'של&quot;ו
ה'של&quot;ה
ה'של&quot;ד
ה'של&quot;ג
Your Country Needs You
ה'של&quot;ב
ה'של&quot;א
ה'ש&quot;ל
ה'שכ&quot;ט
ה'שכ&quot;ח
ה'שכ&quot;ז
ה'שכ&quot;ו
ה'שכ&quot;ה
ה'שכ&quot;ד
אנחרת
יורו 1968
אליפות אירופה בכדורגל 1968, הידועה גם בשם יורו 1968 היא אליפות אירופה בכדורגל השלישית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך באיטליה בין ה-5 ביוני ל-10 ביוני 1968.
הטורניר זכה לראשונה לשם "אליפות אירופה", לאחר שבשתי המהדורות הראשונות הוא נקרא "גביע אירופה לאומות". טורניר הגמר כלל אז ארבע נבחרות בלבד, שעלו מטורניר המוקדמות, ולכן שוחקו רק משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק בשלהי טורניר המוקדמות, הנבחרת המארחת לא העפילה אוטומטית לטורניר הגמר. למרות זאת, הצליחה להעפיל מהמוקדמות וליטול חלק בטורניר הביתי.
בפעם היחידה בהיסטוריה של הטורניר, הושגה בו הכרעה באמצעות הטלת מטבע. היה זה במפגש חצי הגמר בין איטליה ל, שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה. בטורניר זה גם שוחק משחק הגמר פעמיים, בפעם היחידה בהיסטוריה של הטורניר. איטליה ו לא הצליחו להשיג הכרעה במשחק הגמר שהסתיים בשוויון 1-1, ומשחק חוזר נקבע ליומיים לאחר מכן, ובו איטליה גברה על יוגוסלביה 2-0 משערים של לואיג'י ריבה ופייטרו אנסטסי, וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
מוקדמות.
טורניר מוקדמות יורו 1968 החל בשנת 1966. שיטת המוקדמות הוחלפה טרם הטורניר, ולראשונה נכלל בו שלב בתים. 31 הנבחרות החברות באופ"א חולקו לשמונה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד (בית אחד כלל שלוש נבחרות בלבד), כך הנבחרות שסיימו בראש הבית הוגרלו לשלב רבע גמר במתכונת בית-חוץ. שלב זה שוחק כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר, וארבע הנבחרות המנצחות העפילו לטורניר באיטליה.
בטורניר המוקדמות ניצחה המארחת את , לאחר שהפכה הפסד 3-2 במשחק הראשון עם ניצחון 2-0 בגומלין, והצליחה להעפיל לטורניר אותו אירחה. , האלופה המכהנת מיורו 1964, הודחה ברבע הגמר על ידי ולא העפילה לטורניר הגמר. עבור נבחרות בלגיה ואנגליה הייתה זו ההעפלה הראשונה בתולדותיהן לאליפות אירופה, ואליהן הצטרפו ו.
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר, ב"נטוי": מארחת הטורניר
אצטדיונים.
חמשת משחקי הטורניר נפרשו על פני שלושה אצטדיונים בשלוש ערים שונות. האצטדיון שנבחר לארח את גמר הטורניר היה סטאדיו אולימפיקו ברומא.
ה'שכ&quot;ג
ה'שכ&quot;ב
ה'שכ&quot;א
לדעת רוב הראשונים זוהי שנת היובל.
ה'ש&quot;ך
נולדו.
רב ידידיה שלמה רפאל נורצי זצ"ל.
ה'ש&quot;כ
ה'שי&quot;ט
ה'שי&quot;ח
ה'שי&quot;ז
ה'שט&quot;ז
ה'שט&quot;ו
אירועים.
בכג בתמוז 12 ביולי הקים האפיפיור פאולוס הרביעי את הגטו הראשון ברומא
ה'שי&quot;ד
ה'שי&quot;ג
ה'שי&quot;ב
Ace of Base
ה'שי&quot;א
מוטראמיט
מוטראמיט הוא מינרל אורתורומבי נדיר שנוסחתו הכימית (PbCu(VO4)(OH השייך לקבוצת הדסקלוזיט, קבוצה של מינרלים נדירים המכילים ונדיום, עופרת ואבץ (המוחלף במוטראמיט בנחושת) השייכים למחלקת הפוספטים. בעבר היה המוטראמיט מכונה גם קופרודסקלוזיט ופסיטאציניט.
המינרל תואר לראשונה ב-1876 על ידי הכימאי האנגלי הנרי אנפילד רוסקו (Henry Enfield Roscoe). מקור שם המינרל במקום בו נהגו לאגור אותו, הכפר מוטראם סנט. אנדרו (Mottram St. Andrew) בצ'שייר אנגליה, כנראה ממכרה פּים היל (Pim Hill) בשרוסבורי שבשרופשייר.
למינרל אין שום ערך כלכלי מלבד כאבן הנמכרת לאספנים. הדוגמאות המבוקשות הן אלו שבהם נוצר קרום ירוק מבריק נוצץ על פני האבן. מחירה של האבן יקר למדי בשל יופייה ונדירותה.
ה'ש&quot;י
ה'ש&quot;ט
מרדכי ברנשטיין
ה'ש&quot;ח
ה'ש&quot;ז
אירועים.
י"א אלול - הרב יוסף קארו משלים את ספרו הבית יוסף על הארבעה טורים בצפת
ה'ש&quot;ו
ה'ש&quot;ה
ה'ש&quot;ד
ה'ש&quot;ג
ה'ש&quot;ב
ה'ש&quot;א
ה'ש'
נבלה (סימן)
נַבְּלָה או נַבְּלָא הוא הסימן formula_1, המשמש בעיקר לסימון האופרטור הדיפרנציאלי דֵּל במתמטיקה.
שמו מגיע מהמילה העברית, שהתגלגלה ליוונית, לציון כלי הנגינה נבל, הדומה בצורתו לסימן זה.
באנליזה וקטורית הסמל משמש, עם תוספות קטנות, לסימון של אופרטורים וקטוריים שונים: גרדיאנט, דיברגנץ, קרל (רוטור) ולפלסיאן.
טביעת סימן זה מיוחסת למתמטיקאי ויליאם רואן המילטון.
ה'רצ&quot;ט
ה'רצ&quot;ח
ה'רצ&quot;ז
ה'רצ&quot;ו
ה'רצ&quot;ה
ה'רצ&quot;ד
ה'רצ&quot;ג
ה'רצ&quot;ב
ה'רצ&quot;א
ה'ר&quot;ץ
ה'ר&quot;צ
ה'רפ&quot;ט
ה'רפ&quot;ח
ה'רפ&quot;ז
הצי הצהוב
"הצי הצהוב" הוא כינוי שניתן לקבוצה של 14 אוניות אשר נלכדו בתעלת סואץ (בקטע העובר באגם המר הגדול) מ־1967 ועד 1975 עקב מלחמת ששת הימים וסגירת התעלה לאחריה, בשל היותה גבול בין ישראל למצרים. כינוין של האוניות מקורו בשכבת אבק המדבר הצהוב שכיסה אותן לאחר שנים של עגינה ללא תזוזה.
האוניות ולאומיותן.
אונייה נוספת, ה־15 במספר, נלכדה באגם תמסח. היא נקראה Observer והניפה את דגל ארצות הברית.
עגינת האוניות.
ב־5 ביוני 1967, בעת שפרצו קרבות מלחמת ששת הימים בין ישראל למצרים, היו 14 האוניות בשיירה צפונה דרך תעלת סואץ. עם פרוץ הקרבות נחסמו לתנועה שני הפתחים של התעלה. לאחר שלושה ימי לחימה התברר כי התעלה תהיה חסומה למשך זמן ארוך היות שהוטבעו אוניות בקצותיה, כדי לחסום כל אפשרות של תנועת אוניות. 14 האוניות נאלצו לעגון בחלקה הרחב ביותר של תעלת סואץ, באגם המר הגדול.
שמונה שנים של עגינה.
בחודש אוקטובר 1967 נפגשו רבי החובלים והצוותים של כל 14 הספינות על סיפונה של הספינה Melampus וייסדו את 'התאחדות האגם המר הגדול' (אנגלית: Great Bitter Lake Association, בראשי תיבות GBLA), במטרה לארגן את התמיכה באוניות הלכודות. במהלך השנים נפגשו צוותי האוניות באופן קבוע על סיפונה של אחת מהן לצורך אירועים חברתיים שונים, ביניהם ימי שיט מפרשיות וכן "אולימפיאדה", שארגנו בעת שנערכו משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי בשנת 1968. במהלך השנים ארגנו צוותי האוניות שירות דואר, ובו בולים שעיצבו בעצמם וחותמות, אשר הפכו במרוצת השנים לפריטי אספנות מבוקשים בעולם.
בחלוף הזמן הופחת מספרם של אנשי הצוות בספינות, וב־1969 נקשרו הספינות יחדיו בכמה קבוצות, בשביל להפחית עוד יותר את מספר אנשי הצוות הדרוש לצורך תחזוקתן. לאחר קשירת האוניות החלו הבולים להיקרא על שם כמה ספינות. כך למשל נוצר בול שנשא את השם MS Müwinikies, שהוא צירוף שמן של הספינות Münsterland, Nordwind, Nippon, Killara ו־Essayons, אשר נקשרו זו לזו. ב־1972 נשלחו לביתם אחרוני אנשי הצוות של הספינות הגרמניות, ותחזוקת ספינותיהם הועברה לידי חברה נורווגית.