הוא הבקיע את השלושער השני שלו במדי ארסנל בניצחון החוץ 6–2 על דרבי קאונטי לאחר שעלה מספסל המחליפים, ובכך הפך לשחקן היחיד בפרמייר ליג שמבקיע שלושער נגד אותה קבוצה במשחק הבית ובמשחק החוץ של עונה כלשהי בתולדות הליגה. למרות שבאותה עונה המועדון לא זכה בתארים כלשהם זכה אדבאיור להיכלל בנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים לשנת 2008. הוא נבחר גם לכדורגלן השנה באפריקה מטעם קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
בסוף העונה הוא היה מועמד לעזוב את ארסנל, אך לבסוף חתם על חוזה לטווח ארוך תמורת שכר שבועי של כ-80,000 לירות שטרלינג. ב-13 בספטמבר 2008 הוא הבקיע שלושער בניצחון החוץ 4–0 על בלקברן רוברס, והיו אלה שעריו הראשונים לעונת 2008/2009.
ב-18 ביולי 2009 חתם אדבאיור על חוזה במנצ'סטר סיטי למשך חמש שנים, תמורת סכום העברה משוער של 25 מיליון לירות שטרלינג.
ב-25 בינואר הושאל אדבאיור לריאל מדריד עד לתום העונה, כשאחריה הושאל לטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג. באוגוסט 2012 חתם באופן קבוע בטוטנהאם. בחודש ספטמבר 2015 עזב אדבאיור את טוטנהאם, וב-26 בינואר 2016 חתם בקריסטל פאלאס. ב-31 בינואר 2017 חתם באיסטנבול בשאקשהיר. ב-26 באוגוסט 2019 חתם לעונה אחת בקייסריספור. ב-11 בפברואר 2020 חתם בקלוב אולימפיה הפרגוואית.
נבחרת טוגו.
אדבאיור בחר לשחק בנבחרת טוגו, והעדיף אותה על פני נבחרת ניגריה. הוא הוביל את נבחרתו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2006 עם 11 שערים בטורניר המוקדמות, יותר מכל שחקן אחר בנבחרות שהעפילו. על הישגים אלו הוא היה מועמד לפרס כדורגלן השנה באפריקה. התאחדות הכדורגל של אפריקה העניקה לו את התואר בטקס שנערך בלגוס. בהצבעה שנערכה בקרב 54 המאמנים של הנבחרות האפריקניות הוא גבר על מוחמד אבו תריכה מנבחרת מצרים ועל מייקל אסיין מנבחרת גאנה. הייתה זו הפעם הראשונה שכדורגלן טוגולזי זוכה בפרס.
אדבאיור הוביל את נבחרתו למונדיאל 2006 בגרמניה, ולאחר ההעפלה קיבל את סרט הקפטן של הנבחרת. הוא פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים שבסיומו הודחה טוגו.
אדבאיור זומן לטורניר גביע אפריקה לאומות 2006, אך ישב על ספסל המחליפים במשחק הראשון בעקבות ריב עם מאמן הנבחרת. הוא אף איים לעזוב את הטורניר ולחזור לביתו, אך לבסוף נשאר והתאמן עם סגל הנבחרת. טוגו הודחה לאחר שהפסידה בכל משחקי שלב הבתים. לאחר מכן הוא הודח מהנבחרת בעקבות מחלוקת על תשלום בונוסים. הוא חזר לסגל בספטמבר 2007. ב-11 באוקטובר 2008 הוא הבקיע ארבעה שערים בניצחון 6–0 על נבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
אנציקלופדיית אריאל
ממ&quot;ד
שותף-על
בפיזיקת החלקיקים, שותף-על הוא חלקיק המקושר לחלקיק אחר באמצעות תאוריה של סימטריית-על. בתאוריה פיזיקלית זו, מוצע כי לכל פרמיון יהיה שותף-על שהוא בוזון, ולהפך. סימטריית-על מדויקת ובלתי שבורה חוזה כי לחלקיק ולשותפי-העל שלו תהיה אותה מסה. עד היום, לא נמצאו שותפי-על לחלקיקים המתוארים באמצעות המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים. זה עשוי להצביע על כך שסימטריית-העל היא שגויה, או שהיא שבורה. אם ימצא שותף-על, המסה שלה תקבע עד כמה סימטריית-העל היא שבורה.
ייתכן ששותפי-על ימצאו במאיץ LHC, שהחל את פעולתו ב-2008 ויגיע לאנרגיות גבוהות יותר מאלו שהושגו במאיצי חלקיקים אחרים. באנרגיות אלו ניתן ליצור חלקיקים בעלי מסה גדולה ביותר, ובכלל זה גם שותפי-על.
שותף על
יהודים זוכי פרס נובל
דבהלה גליקמן
בן ואלאס
חיים אמזלג
חקירת משטרה
אולימפיאדת השחמט 1974
אולימפיאדת השחמט ה-21 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בניס, שבצרפת, בין 6 ביוני ל-30 ביוני 1974.
התחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-17.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים.
אולימפיאדת ה-6 לנשים התקיימה בשנת 1974.
נבחרת ישראל.
בתחרות זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-12.
תוצאות מוקדמות:
גמר ג':
המרכז הלאומי לרפואה משפטית
המרכז הלאומי לרפואה משפטית, המוכר גם בשם המכון לרפואה משפטית, שוכן בשכונת אבו כביר שבתל אביב, והוא המוסד הציבורי היחיד המספק שירותי רפואה משפטית בישראל.
תולדות המכון.
המכון נפתח ביוני 1955, הודות לתרומה של הפדרציה היהודית בדרום אפריקה לכבודו של השופט ליאופולד גרינברג. בתחילה נוהל המקום על ידי משטרת ישראל, ובנובמבר 1955 בעת שפתיחתו צוינה בטקס רשמי, הועברה האחריות על המכון לידי האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1975 הועבר המכון לאחריות משרד הבריאות, בשנת 1988 הוא סונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2004 הוא הועבר לניהול המרכז הרפואי אסף הרופא. ב-2012 הוחלט להעבירו לניהול מינהל הרפואה במשרד הבריאות.
תפקידים.
במכון נערכות מדי שנה כ-2,000 בדיקות לגופות של אנשים שמתו באופן בלתי צפוי, לשם בירור סיבת המוות באמצעות נתיחה שלאחר המוות. לקיום הבדיקה נדרשת הסכמת המשפחה או צו של בית משפט. כן נערכות בו כ-600 בדיקות בשנה של אנשים חיים, לצרכים משפטיים, בעקבות מעשי אלימות. שטחי המחקר העיקריים במכון כוללים מוות פתאומי ובלתי צפוי של תינוקות, שיטות אלטרנטיביות לבדיקת גופות, זיהוי שרידי גופות, אלימות במשפחה ופצעי מלחמה וירי. בנוסף, במכון מבוצעת עבודת איסוף ועיבוד נתונים גנטיים לגבי האוכלוסייה הישראלית תוך השוואה בין האוכלוסייה הערבית והיהודית.
המחלקה לביולוגיה משפטית הפועלת במכון עוסקת בזיהוי, על פי מאפיינים גנטיים ואחרים, של גופות שלא ניתן לזהותן עקב השחתתן (למשל כתוצאה מפיגוע או עקב זמן רב שעבר מאז המוות ועד למציאת הגופה). כן מסייעת המחלקה בפענוח פשעים חמורים באמצעות ראיות ביולוגיות (כגון זיהוי DNA).
מעבדה אנתרופולוגית הפועלת במכון עוסקת באנתרופולוגיה משפטית.
המכון הוא המוסד המוכר היחיד בארץ להתמחות ברפואה משפטית.
ב-1998 יצר הבמאי רן טל סרט דוקומנטרי בשם "דרך בן צבי 67" העוסק במכון.
בשנת 2015 שודר בתוכנית "עובדה" תחקיר שחשף כי אחד הפתולוגים הבכירים במכון, שינה חוות דעת שכתב בנוגע לנאשמים בעקבות לחץ של גורמים בפרקליטות. בעקבות הפרסום עלה חשש כי חפים מפשע הורשעו בפלילים ונשלחו לעונשי מאסר ממושכים בשל שינויי הגרסה. בנוסף התברר כי המכון, שאמור להיות אובייקטיבי ונטול פניות, מסרב לשתף פעולה עם עורכי דין המייצגים נאשמים ומסרב להעניק להם חוות דעת, אם הן מנוגדות לעמדת הפרקליטות בתיק. לאחר שידור הכתבה העניק מנהל המכון לרפואה משפטית ד"ר חן קוגל, שהתחקיר עסק בתקופה שקדמה לכניסתו לתפקיד, ראיון שבו אמר: "אם יש מישהו שיושב בכלא בגלל חוות דעת לא נכונה של המכון לרפואה משפטית זה איום ונורא. אני אומר לרופאים שלי: 'שהיד שלכם תרעד כשאתם חותמים על חוות הדעת. החתימה שלכם מכניסה אנשים לשנים בבית סוהר'".
מנהלי המכון.
המנהל הראשון של המכון היה פרופ' היינריך קרפלוס שייסד את המכון וניהל אותו עד שנת 1975. את קרפלוס החליף ד"ר בצלאל בלוך, אשר נאלץ לפרוש מתפקידו לאחר שקיבל כספים עבור חוות דעת והועמד לדין באשמת קבלת שוחד.
פרופ' יהודה היס כיהן כמנהל המכון משנת 1988 ועד שנת 2004, שבה הועמד לדין משמעתי שבעקבותיו הודח מתפקיד מנהל המכון, בעקבות מסקנות ועדת השופט סגלסון, שמונתה על ידי שר הבריאות לבחון תלונות על אי סדרים. יחד עם זאת, פרופ' היס נותר כרופא המשפטי הראשי של המכון, כשהמכון עצמו הוכפף על ידי משרד הבריאות לבית החולים "אסף הרופא". באוקטובר 2012 הודח היס מתפקידו כפתולוג הראשי של המכון לרפואה משפטית על ידי סגן שר הבריאות ח"כ יעקב ליצמן, לאור מסקנותיה של ועדה שהוקמה לבדיקת טענות לליקויים בהתנהלותם של אנשי המכון ובמסגרת החלטה לארגון מחדש של המכון. המכון הועבר להיות כפוף למינהל הרפואה במשרד הבריאות, בראשותו של פרופ' ארנון אפק, וחדל להיות כפוף לבית החולים "אסף הרופא". מכניסת רפורמה זו, המכון החל לפעול כגוף עצמאי בחסות משרד הבריאות.
בשנת 2013 מונה ד"ר חן קוגל למנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית.
חיל האוויר העיראקי
חיל האוויר העיראקי (בערבית: القوة الجوية العراقية) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של עיראק. החיל מונה כיום כ-5,000 חיילים ומתפעל קרוב ל-350 כלי טיס. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב החיל לגדול מבין חילות האוויר במזרח התיכון.
היסטוריה.
החיל נוסד ב-22 באפריל 1931 בזמן שלטון הבריטים בעיראק, כחיל האוויר המלכותי העיראקי. עד להקמתו, שלט חיל האוויר המלכותי הבריטי במרחב האווירי של עיראק. הפעילות המבצעית הראשונה בה השתתף החיל היה בשנת 1941 בעת המלחמה האנגלו-עיראקית. בשנת 1948 במלחמת העצמאות סייע החיל גם בלחימה לצד הכוחות הערבים בארץ ישראל.
כתוצאה מההפיכה הצבאית בשנת 1958 (הפיכת ה-14 ביולי) שינה החיל את שמו לחיל האוויר העיראקי, ועיראק כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות ושאר מדינות ברית ורשה. בהדרגה, הפכה ברית המועצות לספקית נשק עיקרית והחיל החל לקלוט מערכות נשק סובייטיות לצד מערכות הנשק הבריטיות אותן הפעיל. בשנת 1966 ערק הטיס ממוצא אשורי מוניר רדפא לישראל עם מטוס המיג-21 החדיש אותו הטיס. בתחילת מלחמת ששת הימים ביצע חיל האוויר העיראקי ארבע התקפות בשטח ישראל, אחת מהן באמצעות מפציץ טופולוב 16 שגרם ל-14 הרוגים ישראלים ולעשרות פצועים. בתגובה מהצטרפות עיראק למלחמה הותקף בסיס חיל האוויר העיראקי H-3 על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע מוקד והחיל איבד מספר מטוסים.