בבקרו את מהלך ההיסטוריה של השלטון השרירותי ברוסיה, קרא רדישצ'ב למשטר האוטוקרטי שיטת ממשל "המנוגדת ביותר לטבע האדם". על ידי שיטה זו היה קל יותר לממשל להפר את האמנה החברתית עם הנמשלים וליצור חברה בלתי צודקת ומדכאות.
הוא הוסיף לגבי היחסים בין האדון לצמית, כי החיפוש אחרי שיטה בלתי מוגבלת הוא מגרעת אנושית טבעית. רדישצ'ב לא הוקיע את כל האוטוקרטים, אלא רק את הרודניים שביניהם, והעריך, למשל, את המלך הפילוסוף ליקורגוס של ספרטה, שקידם את השוויון ואת זכויות האנשים.
עם זאת רדישצ'ב לא האמין במהפכה עם שפיכות דמים, ולא ייחל לה, במקום זאת הוא קיווה שיימצא אוטוקרט שוחר רפורמות שיבטל את הצמיתות וישאף "לשוויון בחברה, יגן על האלמנה ועל היתום, ויציל את החפים מפשע מכל נזק".
כחבר במעמד השליט הוא לא התכוון להדיח את האוטוקרטיה אלא לשכנע את נציגיה ואת עמיתיו לוותר על חלק מכוחם.
הסופר לא היה תמים והיה מודע לכך שבמקום שיש בו יותר נאורות, יותר חיים חברתיים, יכולה להיות יותר שחיתות, כי הטוב והעוול אינם ניתנים להפרדה עלי אדמות.
השקפותיו הדתיות והפילוסופיות של רדישצ'ב היו ליברליות להפליא בתקופתו. תוך שלילת ראשונות החוויות החושיות, בספרו "על האדם, המוות והנצחיות שלו" דיבר רדישצ'ב לשבח הכישורים העילאיים של האדם כיסודות עיקריים של החשיבה האנושית המורכבת. הוא האמין שהכישורים המולדים של האדם משפיעים על התפתחותו באותה מידה כמו הסביבה החיצונית. הוא הצביע גם כן, על כך שקיימים כישורים מולדים, משותפים המחברים את כל בני האדם, במיוחד האמונה בכוח על. האמונה בנצחיות נשארה עבורו חזקה במיוחד, גם כגורם אמונה וגם כנחמה מול קשיי החיים.
מורשתו.
בשנותיו האחרונות הפכה דירתו של רדישצ'ב במוסקבה למרכזם של כמה חוגים ספרותיים שתמכו באותם הרעיונות כמוהו ושהביעו בפומבי את צערם אחרי מותו.
המשטר הקיסרי האוטוקרטי דאג לאסור על פרסום ספרו "המסע מפטרבורג למוסקבה" עד שנת 1905. בכל אותן השנים שהספר נאסר ברוסיה, הוא הופץ במחתרת ותורגם לכמה שפות. אלכסנדר פושקין שתמך בהשקפותיו של רדישצ'ב, התחיל לכתוב המשך לספר "המסע" של רדישצ'ב, אך לא סיים אותו וכבר בשלב מוקדם נאלץ לעמוד מול לחץ הצנזורה.
בעקבות המהפכות הרוסיות ב-1905 ו-1917 התקבל רדישצ'ב בקאנון החוגים האופוזיציוניים וזכה לקוראים רבים בכל רחבי האימפריה. על אף הפער בין האידיאלים שלו והמציאות הסובייטית, השלטון הקומוניסטי בברית המועצות דאג לתאר אותו כ"מטריאליסט, לוחם פעיל נגד הרודנות הקיסרית ומבשר אמיתי של הבולשביזם".
חייו הפרטיים.
אלכסנדר רדישצ'ב התחתן פעמיים. לראשונה נשא בשנת 1775 את אנה וסילייבנה רובנובסקאיה (1783-1752) שהייתה אחיינית חברו ללימודים בלייפציג, אנדריי קירילוביץ' רובנובסקי ובתו של וסילי קירילוביץ' רובנובסקי, פקיד הקצלריה הראשית של החצר. מנישואים אלה נולדו ארבעה ילדים, להוציא שתי ילדות נוספות שמתו בינקותן.
אנה וסילייבנה מתה בלידת בנה פאבל בשנת 1783.
זמן קצר אחרי הגלייתו של רדישצ'ב, הצטרפו אליו באילימסק, שני ילדיו הקטנים - יקטרינה ופאבל וגיסתו, אחות אשתו המנוחה, יליזבטה וסילייבנה רובנובסקאיה (1797-1757) . בגלות הם התחילו במהרה לחיות בזוגיות.
מנישואים שניים אלה נולדו שלושה ילדים:
При возвращении из ссылки Елизавета Васильевна в апреле 1797 года простудилась в дороге и умерла в Тобольске.
דון ברג
דונלד "דון" ג'ורג' ברג (באנגלית: Donald "Don" George Bragg; 15 במאי 1935 - 16 בפברואר 2019) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (רומא 1960), שיאן עולם, אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים (שיקגו 1959), אלוף ארצות הברית (1959), 5 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית באולם (1957 - 1961) ואלוף המכללות (1955) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה.
ברג נולד בפנס גרוב, ניו ג'רזי.
שיאן עולם באולם.
בתחרות שנערכה באולם בפילדלפיה, פנסילבניה ב-13 בפברואר 1959 קבע ברג שיא עולם בקפיצה במוט בתוצאה של 4.81 מטר, שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-16 שנים של קורנליוס וורמרדאם (4.79 מטר). שיא זה נשבר לאחר כ-3 שנים על ידי ג'ון אולסס מארצות הברית (4.83 מטר).
אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בשנת 1959 זכה ברג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.62 מטר.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בפאלו אלטו, קליפורניה ב-2 ביולי 1960 קבע ברג בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 4.80 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של בוב גוטובסקי מארצות הברית (4.78 מטר). שיאו זה נשבר לאחר כשנה על ידי ג'ורג' דייוויס (4.83 מטר).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה ברג במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 4.70 מטר, לפני רון מוריס מארצות הברית (4.60 מטר) ואלס לנדסטרם מפינלנד (4.55 מטר).
משפחה.
אחותו הצעירה, דיאן ברג קבעה שיא עולם בקפיצה במוט בשנת 1952 בתוצאה של 2.59 מטר, בתקופה שקפיצה במוט לנשים עדיין לא נכלל בתוכנית של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), נכנס רק בשנת 1992. שיא זה שהחזיק מעמד כ-25 שנים.
ברג נפטר ב-16 בפברואר 2019.
יחסי טונגה–סמואה
יחסי טונגה–סמואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין מדינת סמואה העצמאית.
היסטוריה.
שתי המדינות חולקות תרבות משותפת, גבול ימי משותף והיסטוריה משותפת. לפני כ-2,500 שנים, הגיעו לאזור המדינות אנשי הלאפיטה ופיתחו זהות תרבותית מיוחדת ומיתולוגיה משותפת שמלווה את אנשי שתי המדינות לצד הנצרות עד עצם היום הזה. בתור הזהב של אימפריית טואי טונגה, כל איי מדינת סמואה העצמאית היו תחת שלטון האימפריה, רק האיים שכיום נמצאים בשליטת סמואה האמריקנית היו מחוץ לשטחה. לאחר מספר קרבות, אנשי סמואה קיבלו עצמאות מטונגה וכמה מאות שנים לאחר מכן נכבשו על ידי הקולוניאליזם המערבי (גרמניה וארצות הברית). היחסים בין שתי המדינות כיום הם יחסים חמים, שתי המדינות חברות בפורום איי האוקיינוס השקט, באומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי.
יחסי קוסובו–קטר
יחסי קוסובו–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קוסובו לבין מדינת קטר. שתי המדינות נהנות מיחסים ידידותיים.
היסטוריה.
סוגיית קוסובו נידונה בוועידה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שהתרחשה בקטר בשנת 1998. ב-7 בינואר 2011 הפכה קטר למדינה ה-73 שמכירה בקוסובו. זמן לא רב אחר כך, היא הצביעה בעד חברות קוסובו בבנק העולמי. בחודש מאי 2015 ביקר שר החוץ הקוסוברי בקטר, הוא שוחח עם מספר בכירים קטרים על האפשרות לשיתופי פעולה בין שתי המדינות בתחומי החינוך והכלכלה. ישנם עובדים צעירים קוסוברים המועסקים בקטר, בעיקר בתחום השירותים.
מטורף (סדרת טלוויזיה)
STAR 460 (משגר לוויינים)
STAR 460 הוא שמו של משגר לוויינים כבד שתוכנן על ידי דב רביב בשנות התשעים.
לאחר שנותיו בתעשייה האווירית ניסה דב רביב לפתח משגר לוויינים כבד, בשיתוף ידע אוקראיני. מטרת המיזם - שלא צלח, בעיקר מסיבות כלכליות - הייתה להעמיד משגר לוויינים שיפעל על בסיס מסחרי, וישגר לוויינים כבדים למסלולים גיאוסטציונריים, מאתר שיגור בברזיל. החברה שהוקמה על ידו, חברת אמ.אס.טי רביב מודולר ספייס טרנספורטיישן 2002, הייתה פעילה במיזמים טכנולוגיים אחרים עליהם שקד רביב, עד שפורקה בשנת 2014.
המשגר, המכונה "460-STAR", נועד להחזיק בפלח שוק של עשרות אחוזים משוק השיגורים לחלל של לוויינים כבדים. החברה חתמה על הסכמים עם החברות ברוסיה שיספקו את מנועי המשגר. על פי התוכנית, אמור היה המשגר להיות מיוצר בתעשייה האווירית ובתעש.
לצורך בחינת ההצעה של חברת MST מונה צוות בדיקה מטעם המדינה, שבחן את ההיבטים הטכנולוגיים והכלכליים של המיזם. מסקנות הצוות הטכני שבחן את המיזם היו כי ניתן לבצעו, בתנאי שיסופקו המנועים הרוסיים, וכי לא זוהו פערים משמעותיים ברמת הידע הנדרש לביצוע בישראל של שאר מרכיבי המיזם. הערכת הצוות הייתה כי בעת הבשלת המיזם ומימושו בקנה מידה מלא, הוא יעסיק בישראל צוות של כאלף איש. כושר השיגור המתוכנן למשגר STAR 460 עמד על 24 טון למסלול נמוך סביב כדור הארץ, וכ-10.5 טון למסלול גבוה (גיאוסטציונרי). בעת הכנת התוכניות למיזם המשגר, ביצועים אלה עלו על כל משגר קיים בעולם - ומכאן הפוטנציאל העסקי הניכר שלו.
המשגר התבסס על הנעה רקטית של הודף נוזלי - חמצן נוזלי בשילוב עם נפט. המנועים היו אמורים להיות מסופקים לחברה על ידי הרוסים. שאר רכיבי המשגר (גוף, מיכלים, תת-מערכות וכיוצא בזה) היו אמורים להיות מיוצרים בישראל.
ייחודיות המשגר באתה לידי ביטוי במישורים אחדים:
תכולת הדלק והמחמצן בשלב הראשון הייתה אמורה להיות 460 טון, ובשלב השני 50. אורכו הכללי של המשגר היה 45 מטר, ומשקלו בהמראה (ללא לוויין) עמד על 540 טון.
STAR 100.
משגר זה נועד להכניס לוויינים במשקל של 6000 ק"ג למסלול נמוך, ו - 2170 ק"ג למסלול מעבר גיאוסטציונרי. גם תצורת משגר זה הייתה דו שלבית.
STAR 600.
משגר כבד זה נועד למשימת סילוק פסולת גרעינית מכדור הארץ, למסלול שיוביל אותה אל עבר השמש. בתצורת סילוק פסולת היה אמור המשגר לשאת 14500 ק"ג. בשיגור למסלול נמוך כושר ההרמה שלו עמד על 41000 ק"ג, ולמסלול מעבר גיאוסטציונרי יכול היה המשגר לשאת 17000 ק"ג. הנעת השלב הראשון התבססה על שישה מנועי RD-191 מתוצרת חברת אנרגומאש הרוסית.
כנסיית יוחנן המטביל (גלסטונברי)
כנסיית יוחנן המטביל (באנגלית: Church of St John the Baptist) שבגלסטונברי בסאמרסט באנגליה נבנתה במאה ה-15 ותוארה כ"אחת מכנסיות הקהילה השאפתניות ביותר בסאמרסט". היא מוגדרת כבניין רשום מדרגה I.
היסטוריה.