ב-28 במאי 1894 התחתנה ז'וזפין קרולין בבריסל, עם הנסיך קרל אנטון פון הוהנצולרן, בנם השלישי של לאופולד, נסיך הוהנצולרן ואנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדו לה 4 ילדים:
סארו - הדרך הביתה
סארו - הדרך הביתה (שם באנגלית: Lion, "אריה") הוא סרט ביוגרפי אוסטרלי משנת 2016, שבוים על ידי גארת' דייוויס. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי על פי ספרו "דרך ארוכה הביתה" (A Long Way Home). בסרט מככבים דב פאטל, סאני פאוור, רוני מארה, דייוויד ונהם וניקול קידמן. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר ביניהם הסרט הטוב ביותר, שחקן משנה, שחקנית משנה, ועבור התסריט הטוב ביותר.
תקציר.
סארו ואחיו, גודו, נאלצים לעזור לאמם בפרנסת הבית בכפר קטן בהודו. יום אחד יוצאים השניים ברכבת לעבוד. גודו מבקש מסארו, אחיו הקטן להמתין לו על רציף הרכבת וזה הולך לישון. כשמתעורר סארו, הוא אינו מוצא את אחיו ומתחיל לחפש אותו. הוא נכנס לקרון רכבת, נרדם שוב ומתעורר כשהרכבת בנסיעה. הרכבת מובילה אותו יותר מאלף שש מאות קילומטרים הרחק מהבית לעיר קולקטה שם נאלץ סארו לשרוד במציאות הקשה של הרחובות עד שהוא מוצא את עצמו בבית יתומים. מבית היתומים נלקח סארו לגור עם משפחה אומנת באוסטרליה ושם הוא גדל במשך 25 השנים הבאות ללא ידיעה על מה עלה בגורלם של אמו, אחיו ומשפחתו. לאחר שגדל סארו הוא מתחיל לחפש את הכפר שממנו הוא בא ונעזר בתוכנת גוגל ארת'. לאחר כמה זמן, הזכרונות מציפים אותו והוא סוף סוף מצליח למצוא את הכפר ההודי. לקראת סיומו של הסרט מגיע סארו לכפר ופוגש את אמו שאותה לא ראה במשך 25 שנים. בסצנה האחרונה נראים סארו ברירלי, אמו המאמצת, סו, ואמו הביולוגית חבוקים ונרגשים.
ריקרדו זנדונאי
ריקרדו זנדונאי (באיטלקית: Riccardo Zandonai; 28 במאי 1883 - 5 ביוני 1944) היה מלחין איטלקי.
חייו.
זנדונאי נולד בבורגו סאקו, רוורטו, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. בנעוריו גילה כישרון בולט למוזיקה ובשנת 1899 התקבל לקונסרבטוריון של פזארו, לתוכנית לימודים בת תשע שנים, שאותה השלים בשלוש שנים בלבד, עד 1902. בין מוריו היה פייטרו מסקאני, שהעריך אותו מאוד.
במהלך תקופה זו הלחין את Inno degli studenti trentini, שהוא המנון הנוער האירדנטי של מחוז מולדתו. עבודת הגמר שלו הייתה אופרה בשם "שובו של יוליסס" (Il ritorno di Odisseo), שהתבססה על פואמה מאת ג'ובאני פסקולי, לזמרי סולו, מקהלה ותזמורת. באותה שנה,1902, חיבר מוזיקה לפואמה אחרת של פסקולי, Il sogno di Rosetta . בערבית במילאנו בשנת 1908, שמע אותו אריגו בויטו, שהציג אותו לפני ג'וליו ריקורדי, מחשובי המוציאים לאור של מוזיקה באותה תקופה. האופרה שלו, Il grillo del focolare, זוכה מדי פעם להופקות באיטליה מאז הצגת הבכורה שלה בפוליטיאם קיארלה די טורינו ב-1908.
פרסומו של זנדונאי נובע בעיקר מן האופרה שלו "פרנצ'סקה דה רימיני", עיבוד חופשי לטרגדיה שגבריאלה ד'אנונציו כתב כהרחבה לפסקה מתוך "התופת" של דנטה; אופרה זו נשארה במידה זו או אחרת ברפרטואר, והוקלטה מספר פעמים. זמן מה לאחר הבכורה נשא זנדונאי לאישה את הסופרן טרקוויניה טרקוויני, שבשבילה יצר את תפקיד קונצ'יטה באופרה בשם זה (העוסקת בנושא, שפוצ'יני שקל תחילה אך דחה).
מלחמת העולם הראשונה פרצה ובשנת 1916 חיבר זנדונאי הפטריוט שיר בשם "אלה פטריה" ("למען המולדת"), שהקדיש לאיטליה. כתוצאה מכך, החרימו שלטונות אוסטרו-הונגריה את ביתו ונכסיו בסאקו (שהייתה עדיין בשליטתם). הנכסים המוחרמים הושבו לו אחרי המלחמה.
כשפוצ'יני מת לפני שהשלים את המוזיקה למערכה האחרונה של טורנדוט, היה זנדונאי אחד המלחינים שבית ההוצאה ריקורדי שקל למלאכת הלחנתה. פוצ'יני עצמו, בעת מחלתו האחרונה, תמך כנראה בבחירת זנדונאי - אין ספק שטוסקניני ראה בעין יפה בחירה זו - אבל בנו של פוצ'יני, טוניו, הטיל עליה וטו, מסיבות שאינן ברורות עד היום. גרסה אחת אומרת, שטוניו פוצ'יני סבר שזנדונאי מוכר מדי ומשום כך ייקשר שמו באופרה ואולי אף יעיב על אביו. בסופו של דבר, נבחר פרנקו אלפאנו להשלים את "טורנדוט".
ב-1935 התמנה זנדונאי למנהל הקונסרבטוריון על שם רוסיני בפזארו, עירו האהובה. שם חידש כמה יצירות משל רוסיני, בהן "Il viaggio Reims" והאוברטורה ל"מואמטו השני". ב-1941 תזמר מחדש את "העורב הלקחן" וצמצם אותו לשלוש מערכות.
שלוש שנים אחר כך, מת זנדונאי בפזארו, לאחר ניתוח בכיס המרה. מילותיו האחרונות נועדו לכומר, שבישר לו כי רומא שוחררה יום קודם לכן. המלחין הגווע אמר, בניב המקומי שלו: "יופי! ויוה איטליה; החלק החזק."
יצירות חשובות.
אחרות.
יצירות סימפוניות שונות:
ז'וזפין קרוליין, נסיכת בלגיה
יוסף טלושקין
ג'וזף טלושקין (נולד ב-1948) הוא רב אמריקאי, מרצה, ומחברם של למעלה מ-15 ספרים בנושאי אתיקה יהודית, ספרות יהודית. חיבר את רב המכר "רבי" .
ביוגרפיה.
טלושקין גדל בברוקלין, ולמד בישיבה דפלטבוש. הוא הוסמך לרבנות ב"ישיבה יוניברסיטי", ולמד היסטוריה יהודית באוניברסיטת קולומביה. סבו היה הרב ניסן טלושקין.
קריירה מקצועית.
בישיבה של פלאטבוש, למד עם דניס פרגר, אתו כתב לימים שני ספרים. בזמן הלימודים בקולומביה, הם חיברו יחד את הספרים "תשע שאלות אנשים שואלים על היהדות" ו"למה היהודים?: הסיבה לאנטישמיות".
באוניברסיטה, טלושקין הנהיג את הפעילות למען היהודים תחת השלטון הסובייטי. כחלק מתפקידו, טלושקין ביקר בברית המועצות, שם הוא נפגש עם מתנגדי המשטר כגון אנדריי סחרוב. בסופו של דבר סומן על ידי הק.ג.ב. כסוכן אנטי-סובייטי.
טלושקין מרבה להרצות בכל רחבי ארצות הברית בנושאים יהודיים, והוא הוכתר כאחד מחמישים הנואמים הטובים ביותר בארצות הברית.
1989 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1989 ונוגעים לעולם המוזיקה.
יהודא לייב שניאורסון
אח&quot;י מעוז (ק-24)
הנסיך קרל אנטון פון הוהנצולרן
הנסיך קרל אנטון פון הוהנצולרן (בגרמנית: Karl Anton Friedrich Wilhelm Ludwig Prinz von Hohenzollern-Sigmaringen; 1 בספטמבר 1868 - 21 בפברואר 1919) היה נסיך גרמני וגיסו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
ביוגרפיה.
קרל אנטון נולד ב-1 בספטמבר 1868 בזיגמרינגן, ללאופולד, נסיך הוהנצולרן ולאנטוניה, נסיכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל. הוא היה אחיינו של קרול הראשון, מלך רומניה, ואחיו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה. דודניו היו קרלוש, מלך פורטוגל, אפונסו, דוכס פורטו, פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ומריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, אמו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ב-28 במאי 1894 הוא התחתן בבריסל עם בת דודתו ז'וזפין קרולין, נסיכת בלגיה, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה ומריה, נסיכת הוהנצולרן. בשנת 1909 רכשו בני הזוג את טירת נמדי ליד אנדרנאך. קרל אנטון היה גנרל-לויטננט בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונפטר מיד לאחר חזרתו לביתו מתשישות ב-21 בפברואר 1919, בגיל 51.
משפחתו.
ב-28 במאי 1894 הוא התחתן בבריסל עם בת דודתו ז'וזפין קרולין, נסיכת בלגיה, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה ומריה, נסיכת הוהנצולרן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
פרס אמי הבין-לאומי
קטמנדו פוסט
קטמנדו פוסט (באנגלית: The Kathmandu Post) הוא עיתון יומי שיוצא לאור בנפאל. העיתון נוסד בפברואר 1993 והוא אחד העיתונים הנפוצים ביותר בנפאל בשפה האנגלית.
משרדי העיתון נמצאים בקטמנדו. העיתון פועל באופן עצמאי ומופץ על ידי קנטיפור הוצאה לאור, בעליו של העיתון הנפוץ ביותר בשפה הנפאלית בנפאל – קנטיפור.
מאז יולי 2009 מפיק העיתון מוסף סוף שבוע - בשבת - תוך התמקדות בעיתונות ארוכת שנים, ובסאטירה. מלבד העמודים הרגילים והמוספים השבועיים שלהם, העיתון מפרסם גם גיליונות מיוחדים שנתיים, כמו למשל בראש השנה הגרגוריאני וביום השנה של ייסודו, בחודש פברואר.
המורה (סדרת טלוויזיה)
המורה היא סדרת טלוויזיה גרמנית. הסדרה עוקבת אחר המורה סטפאן וולמר המלמד גרמנית ומדעים החוזר לעסוק בהוראה לאחר עשר שנים. בית ספרו החדש הוא בעייתי ובעל תלמידים לא ממושמעים, הוא נהפך למומחה עבור "G-Kurs", הכיתה הבעייתית והכאוטית ביותר בבית הספר, בשיטותיו החדשות והבלתי קונבנציונליות הוא מצליח לחדור לתלמידיו לשנות את יחסם כלפי בית הספר.
אויגן באודר, מקס פלדר, דייוויד שוטר וז'אן גורסו היו בין השחקנים המשתתפים בסדרה.
הפרקים הראשונים צולמו בשנת 2007, אך הקרנת הסדרה החלה רק בשנת 2009 והופסקה לאחר עונה בודדת. בשנת 2013 הוקרנה העונה השנייה ומאז היא מוקרנת כל שנה, סך הכל שש עונות כולל 2018.
עלילה.
הסדרה עוסקת בסטפן וולמר, מורה לגרמנית, מדעי הטבע וספורט. לאחר עשר שנות היעדרות הוא חוזר לשירותי בית הספר. עבודתו החדשה, בית ספר מקיף ג'ורג' שוורטהוף, יתגלה במהרה אזור בעייתי. יש אנומיה במסדרונות וסטפן וולמר יוקצה בקרוב כמומחה לקורס G, שהוא הכיתה הכי כאוטית בכל בית הספר. עם שיטות אלטרנטיביות, לא שגרתיות, בגישה אחרת, עם זאת, הוא מביא את התלמידים מאחוריו במהרה ומצליח בהדרגה לשנות את עמדתם כלפי בית הספר.
כשהמורה קארין נוסקה מגיעה לבית הספר בתחילת העונה השנייה, לאט לאט מתהווה רומנטיקה בינה לבין וולמר. בסוף העונה היא רוצה לעבור לבוסטון עם בן זוגה בארצות הברית, אך ברגע האחרון מחליטה להישאר בגרמניה. עם זאת, סטפן וולמר לא שם לב, שגם - ברגע האחרון - קונה כרטיס למטוס כדי להתוודות בפניה על אהבתו. בעונה זו וולמר גם לומד שיש לו בן גיי לא לגיטימי.