השימוש הרפואי באגוניסטים לדופמין כולל טיפול במחלת פרקינסון, תסמונת הרגליים חסרות המנוחה, היפרפרולקטינמיה (בעיקר קברגולין) והפסקת הנקה (קברגולין). למשל, פרמיפקסול פועל על הקולטנים D2, D3 ומחקה את פעילותו של המוליך העצבי דופמין. בכך מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון. באופן דומה לתרופה רופינירול יש אפיניות גבוהה לרצפטור D2 והיא מחקה את פעילותו של הדופמין. בכך מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון.
מבחינה כימית והיסטורית, מקובל לחלק את משפחת האגוניסטים לדופמין לשתי קבוצות עיקריות:
גביע המדינה בכדורסל 1969/1970
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1969/1970 היא התחרות ה-11 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בתואר בפעם התשיעית בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב.
הגמר.
מכבי תל אביב זכתה בגביע התשיעי בתולדותיה.
בקה (פירושונים)
אורי דה בר
אורי דה בר (1937 – 5 ביולי 2022) היה אמן רב תחומי ואדריכל ישראלי שהתפרסם בשל יצירותיו המגוונות ובזכות שיתוף קהילות שונות ביצירת האמנות האקולוגית.
הוא הציג עבודותיו בישראל ומחוצה לה בגלריות, מוזיאונים ובמרכזי אמנות. עבודותיו מוצגות על בסיס קבוע במרכזי אמנות בארץ ובעולם.
ביוגרפיה.
דה בר נולד בחיפה, למד בבית הספר היסודי ליאו בק וסיים תיכון מקצועי בשנת 1955. בשנת 1956 התגייס לחיל החימוש והשתחרר בדרגת רב-סרן לאחר שמילא תפקידים פיקודיים. כקצין מילואים השתתף במבצע קדש, במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה.
בין השנים 1964-1960 למד אדריכלות ב-Akademie für Bautechnik במינכן וקיבל תעודת מהנדס. לאחר מכן למד בינוי ערים ואומנות באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, בין היתר אצל יוזף בויס.
במקביל ללימודיו, יצר ציורי שמן על בד וציורי אקווארל והשתתף בתערוכות קבוצתיות. ב-1967 פתח דה בר משרד אדריכלות בדיסלדורף. במסגרת פעילותו השתתף בתחרויות אדריכלות ובשנת 1968 זכה בפרס בתחרות בינלאומית לתכנון עירוני בצ'כוסלובקיה.
דה בר שב לישראל עם משפחתו ב-1972 ובשנת 1974 עבר להתגורר במדרשת שדה בוקר בנגב עם מקימי המדרשה, ושימש כמנהל הטכני ("מהנדס העיר") של הישוב. בשנת 1986 קיבל את פרס בן-גוריון על תרומתו בתכנון ופיתוח המדרשה וצריף בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר.
במקביל לפעילותו האמנותית, דה בר היה פעיל במיזמים אקולוגיים וחברתיים לשיפור הערכים האקולוגיים והחברתיים בארץ ובעולם ולהעלאת המודעות בנושאים אלה. בשנות ה-90 עבר להתגורר בכפר סבא, עמד בראש האגף לשיפור פני העיר בעיריית כפר סבא, ופעל לפיתוח חזות פני העיר ולהצגת אמנות במרחב הציבורי.
עבודתו כאמן רב תחומי.
כנער למד דה בר אמנות בבית רוטשילד בחיפה, ועסק בה מאז ולכל חייו. הוא היה אמן מולטי-מודלי ופיתח סגנון אמנותי ייחודי תוך התנסות בז'אנרים שונים. הוא יצר ציורי שמן, אמנות אקולוגית, מיצבים ופיסול בברונזה ובבטון. עבודותיו התאפיינו בקווים ועיצובים מעוגלים בדומה לאלמנטים בטבע ובשונה מן העולם המכני והמלאכותי. במונחים מתחום האמנות ניתן לתאר את יצירותיו כ"ביומורפיות" (Biomorphic abstractionalism).
דה בר שילב ביצירותיו פרקטלים דמויי אלמנטים ביולוגיים בין-ממדיים ומן החלל החיצון. כאמן, נתן ביטוי למעורבות בבעיות חברתיות סביבתיות ואקולוגיות וביצירת האמנות האקולוגית שלו תלמידי בית ספר ממגזרים שונים, אנשים עם מוגבלויות ובעלי צרכים מיוחדים. יצירות האמנות שלו השתלבו והתמזגו בנופי העיר והטבע, תוך שימוש באלמנטים ארכיטקטוניים קיימים והפיכתם לאמנות הפיסול הסביבתי.
בתחילת המאה ה-21 החל להקים ולהשתתף בתערוכות בישראל ומחוצה לה באופן מקצועי. בין היתר הציג דה בר גינות אקולוגיות בכנסת בירושלים, בבית החולים מאיר שבכפר סבא, בקניון ארנה, בכיכר המרכזית בפראג, בפארק סאן גיוליאנו (הגן האקולוגי הגדול באירופה) פרויקט שדה של פרחים עשויים מבקבוקי משקה מפלסטיק "Carpet of Joy" בגואה שבהודו ועוד.
עבודותיו של דה בר מוצגות בגלריות במרכזי אמנות ומוזיאונים בארץ ובחו"ל, בין היתר בוונציה, גנואה, בניו דלהי שבהודו, בבייג'ינג ובניו יורק. בעבודותיו עשה דה בר, שימוש חוזר בחומרי פסולת יום יומיים ושיתף כאמור, קהילות שונות בבניית המייצבים.
בשנת 2017 השתתף דה בר בתערוכת פיסול בינלאומית בשינגדאו, סין, והציג עבודות שזיכו אותו בתעודת הוקרה ונרכשו על ידי המוזאון הלאומי בבייג'ינג. מאמצע שנות ה-90 ועד למותו היה חבר קבוע במוזיאון האמנים הבינלאומי, ובנוסף היה חבר באיגוד האמנים הפלסטיים בישראל והשתתף ב-40 תערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה - בכלל זה 4 פעמים בביאנלה של ונציה.
חיים אישיים.
אורי דה בר נפטר ב-5 ביולי 2022. הותיר אחריו אישה, זהבה, ארבעה ילדים, בהם העיתונאי שילה דה-בר, ו-14 נכדים.
טום מייסון
תומאס ג'יימס מייסון (באנגלית: Thomas James Mison; נולד ב-23 ביולי 1982) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. מייסון ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ראשי בדמות איכבוד קריין בסדרה "סליפי הולו" של רשת פוקס. ב-2018 שיחק בתפקיד פיינול במחזה "דרכו של עולם" מאת ויליאם קונגריב שהוצג בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
ביוגרפיה.
מייסון נולד וגדל בווקינג שבסארי. הוא למד במכללה הארטווד האוס המתמחה בדרמה ובמוזיקה. בין השנים 2001 ו-2004 למד משחק באקדמיית ובר-דאגלס, שם זכה בפרס קרן סר ג'ון גילגוד. המדריך שלו לדיבור המליץ לו לפנות לכיוון של דרמות תקופתיות. חבר קרוב שלו בוובר-דאגלס היה השחקן רופרט פרנד. השניים שתפו פעולה ב-2009 ויצרו סרט קצר בשם "The Continuing and Lamentable Saga of the Suicide Brothers".
ב-2001 כשעדיין היה סטודנט הוא השתתף בתוכנית לצעירים של תיאטרון American Conservatory Theater. מייסון שיחק במחזה אודות המהפכה האמריקאית "Time on Fire" מאת טימותי מייסון, שהלהקה הציג בתיאטרון הלאומי בלונדון ובתיאטרון מג'יק בסן פרנסיסקו. מייסון גילם דמות של חייל אנגלי שאהובתו (קייטלין טלבוט) מסתירה אותו ומגנה עליו.
תיאטרון.
מ-2004 עד 2012 שיחק מייסון בקביעות בתיאטרון. ב-2004 הופיע בתפקיד פרוטנברס בהפקה של טרוור נאן למחזה "המלט" בתיאטרון אולד ויק. ב-2006 שיחק בתפקיד פרדריק בעיבוד של להקת התיאטרון simple8 של המחזה "ילדי גן העדן" בתיאטרון ארקולה. ב-2008 שיחק שוב בהפקה של simple8 במחזה "The Living Unknown Soldier". עוד ב-2008 כיכב בתפקיד ג'ורג' טסמן במחזה "הדה" בתיאטרון גייט. ב-2009 גילם את גבריאל במחזה "כשיפסיק לרדת הגשם" מאת אנדרו בובל שהועלה בתיאטרון אלמיידה.
ב-2010 לוהק מייסון למחזה "פוש" מאת המחזאית הבריטית לורה וייד בתיאטרון רויאל קורט וגילם את ג'יימס לייטון-מסטרס, נשיא מועדון Riot Club באוקספורד. צ'ארלס ספנסר מהדיילי טלגרף נתן לו חמישה כוכבים וכינה את הופעתו "בלתי נשכחת". ב-2012 שיחק מייסון בהפקה מחודשת של המחזה בתיאטרון הדוכס מיורק בווסט אנד. ב-2011 הופיע מייסון בתפקיד הנסיך האל במחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" שהועלו בהתיאטרון המלכותי בבאת'.
בפברואר 2018 דונמאר ורהאוס בלונדון הכריז על הפקה חדשה של המחזה "דרכו של עולם", קומדיה מתקופת הרסטורציה מאת ויליאם קונגריב. מייסון לוהק לתפקיד פיינול.
מייסון כתב מונולוגים אחדים לתיאטרון בהם "Wood", "Bounded" ו-"The Life Man of Portland Mews".
קולנוע.
בשנים 2005 עד 2008 הופיע מייסון בסרטי קולנוע אחדים בעיקר בתפקידים קטנים. בין השאר שיחק בסרט "אי התעלומות" של ערוץ הולמרק, בסרט הטלוויזיה "A Waste of Shame" של ה-BBC, ובסרט "ונוס" בכיכובו של פיטר או'טול.
ב-2009 מייסון וחברו ללימודים רופרט פרנד כתבו ושיחקו בסרט קצר בשם "The Continuing and Lamentable Saga of the Suicide Brothers". את הסרט ביימו האחים בראונלי, ומייסון תיאר אותו במילים "אגדה בסגנון האחים גרים". הסרט הוא סיפור אגדה בסגנון קומדיה אפלה אודות שני אחים, בגילומם של מייסון ופרנד שמנסים להרוג את עצמם כל יום באותה שעה. קירה נייטלי מגלמת את הפיה. מעצבי האופנה פולטון ווולש הקרינו את הסרט באירוע שלהם. הסרט הוקרן במספר פסטיבלים בין השאר פסטיבל הסרטים של לונדון של 2009; פסטיבל הסרטים של ניו המפשייר של 2009, בו זכה בפרס הסרט הקומי הקצר הטוב ביותר; פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קליבלנד מ-2010; פסטיבל הסרט הקצר של לונדון מ-2010; ובפסטיבל הבינלאומי של סרטי אימה ברוד איילנד מ-2010, שם זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר. ב-2012 כיכב מייסון בסרט הבכורה כבמאי של פרנד "סטיב", סרט קצר שבו כיכבו קירה נייטלי וקולין פירת'.
ב-2011 גילם מייסון את קאלום בעיבוד של הרומן "יום אחד" מאת דייוויד ניקולס. בסרט כיכבו אן האת'וויי וג'ים סטרג'ס, וביימה לון שרפיג. ב-2012 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "לדוג סלמון בתימן", בבימויו של לאסה הלסטרם, עיבוד לרומן באותו שם מאת פול טורדיי, ובכיכובם של יואן מקגרגור ואמילי בלאנט. מייסון שיחק בתפקיד קפטן רוברט מיירס, איש הצבא החבר של הארייט, הדמות שגילמה אמילי בלאנט.
ב-2013 הופיע מייסון בשני סרטי קולנוע עצמאיים בריטיים. האחד הוא "Jadoo" שכתב וביים אמית גופטה, בו הוא משחק בתפקיד מארק. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בחלק שנקרא "Culinary Cinema". הסרט יצא לאקרנים בבריטניה בספטמבר 2013, והוצג ביותר מעשרים פסטיבלים.