בישראל שלושה מינים הגדלים בתרבות: אזובית פשוטה (אורגנו) ואזובית תרבותית, שמוצאם מאירופה משמשים כצמחי תבלין ונוי, ואזוב מצוי (זעתר) הגדל בר ומשמש כצמח תבלין נוי וכגידול חקלאי מסחרי.
בעבר שויכו המינים אזובית תרבותית (בעבר אזוב תרבותי) ואזוב מצוי לסוג Majorana, אולם לפי הסיסטמטיקה החדשה שערך הבוטניקאי Jan H. Ietswaart בשנת 1980, סוג זה נכלל בסוג אזובית.
קאמו
סימון ארשקוביץ' טר-פטרוסיאן (ברוסית: Симо́н Арша́кович Тер-Петрося́н) או בכינויו קאמוֹ (27 במאי 1882 - 14 ביולי 1922) היה בולשביק גאורגי ממוצא ארמני, איש פלוגת מחץ, שהיה חבר ושותף מוקדם של סטלין. קאמו, שקיבל את כינויו מסטלין היה ידוע כ"אמן התחפושות" והתפרסם בעיקר בשל מעורבותו בשוד הבנק של טיפליס ב-12 ביוני 1907 בכיכר ירוואן (כיום כיכר החירות) בטביליסי.
בין השנים 1959–1996 נקראה העיר הארמנית, גאוואר (Գավառ), על שם קאמו.
חייו.
קאמו נולד בגורי שבפלך טביליסי (כיום גאורגיה), עיר הולדתו של סטלין. אביו, שהיה סוחר ארמני, התחתן עם אימו כשהיה בן 35 כאשר אימו, שהייתה בת 16 בעת נישואיה, ילדה לו 11 ילדים, שמתוכם שרדו קאמו וחמש מאחיותיו. ילדותו עברה עליו בהתעללות מצד אביו, שהיה מכה אותו בשל היותו "מרדני". קאמו גורש מספר פעמים מבית הספר בגין התנהגות רעה והישגים נמוכים, ובכל פעם התחנן אביו בפני מנהלי בתי הספר ואף שיחד אותם כדי שיחזירו את בנו ללימודים.
כשהתבגר קאמו הוא איים להרוג את אביו. כשהיה בן 16 חלתה אימו ונפטרה זמן קצר לאחר מכן. אביו שלח אותו להתגורר עם דודתו בטביליסי. הדודה שכרה חונכים פרטיים עבור קאמו, ואחד מהמורים הפרטיים היה קובה (סטלין). הדודה לא ידעה שקאמו והחונך שלו ביקרו תכופות במרכזי הפשע בעיר.
את כינויו קאמוֹ קיבל לו מפי החונך שלו סטלין, כאשר האחרון היה משועשע מהעובדה כי ביטא את המילה הרוסית קוֹמוּ (кому) שפירושה "למי" כ"קאמוֹ" (камо). הכינוי דבק בו מאז. כינויו זה כמו גם כינוי של סטלין, קובה, היו עניין מקובל בעולם התחתון. פושעים רבים היו ידועים בכינויים.
החיבור של קאמו לסטלין וההיכרות שלו עם עולם הפשע בטביליסי הביאו את קאמו לבצע מעשי שוד. כיוון שהיה חבר קרוב של סטלין שימש קאמו באותה תקופה כמקור להכנסה עבור סטלין בכך שהיה מעביר לו חלק מן השלל בשוד. התחברותו של קאמו לעולם הפשע הייתה מוחלטת. הוא החזיק מקום מחבוא, במרתף של בית ברחוב גונצ'אמאיה 2 בטביליסי, ששימש כבית מגורים של אישה מזדקנת, שבו החזיק את כלי הנשק.
את פעילותו המחתרתית החל בשנת 1901 בהדפסה והפצה סודית של ספרות לטביליסי, באקו, בתומי, כותאיסי, גורי וערים אחרות. בנובמבר 1903 הוא נעצר ובספטמבר 1904 הוא ברח מהכלא. בין השנים 1905–1907 הוא השתתף בהכנות פלוגה בולשביקית למבצע קרבי. בדצמבר 1905 הוא נעצר ונכלא בכלא מטחי שבטביליסי וברח משם.
ב-12 ביוני 1907 בכיכר ירוואן פיקד קאמו על שוד הבנק של טיפליס, שמטרתה הייתה שוד כספי הבנק למימון הפעילות בולשביקית.
בסתיו 1907 הוא נתפס בגרמניה עם מזוודה של חומרי נפץ נעצר ובסוף 1909 הוסגר לרוסיה. הוא נכלא שוב בכלא מטחי אולם באוגוסט 1911 הוא ברח מבית החולים של הכלא.
בשנת 1912 ניסה לשדוד משלוח של בנק הדואר. נעצר ונשפט. שוחרר מהכלא רק בעקבות מהפכת פברואר.
בשנים 1919–1920 היה פעיל בפעילות מהפכנית סובייטית נגד השלטון ברפובליקות הקווקז. עם הצטרפות גאורגיה לרוסיה הסובייטית נטל חלק בממשל הגאורגי הסובייטי.
ב-14 ביולי 1922, הוא נהרג מפגיעת מכונית בעודו רוכב על אופניים, בטביליסי.
שוד הבנק של טיפליס
שוד הבנק של טיפליס היה שוד מזוין שהתרחש ב-26 ביוני 1907 בכיכר ירוואן (כיום כיכר החירות) בטיפליס (כיום טביליסי). משלוח מזומן לסניף הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית בטביליסי נשדד בידי הבולשביקים למטרת מימון הפעילות המהפכנית שלה. השודדים תקפו כרכרה של הבנק שהייתה מוקפת בחגורת שוטרים וחיילים מצבא הצאר והשתמשו ברימונים ואקדחים. השוד בוצע כאשר הכרכרה עברה בכיכר המרכזית של העיר (גם באותם ימים וגם כיום), כיכר ירוואן, בקטע הדרך שבין סניף הדואר לבין סניף טיפליס של הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית (Государственный банк Российской Империи). על פי מסמכי ארכיון רשמיים נהרגו במהלך השוד 40 איש ונפצעו 50 אחרים. השודדים נמלטו עם 341,000 רובל (שווי המשוערך לשנת 2008 בכ-3.4 מיליון דולר).
השוד אורגן על ידי ההנהגה הבכירה של הבולשביקים בהם: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, מקסים ליטבינוב, לאוניד קראסין ואלכסנדר בוגדנוב, והוצא לפועל על ידי כנופיה של מהפכנים גאורגים בהנהגת סטלין ומקורבו בתחילת דרכו, קאמו. השוד המזוין והקורבנות גרמו לשערורייה בקרב מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, כיוון שפעולות מסוג זה נאסרו במפורש בקונגרס החמישי של המפלגה. כתוצאה מכך, ניסו לנין וסטלין להרחיק את עצמם מהשוד. השוד ותוצאותיו ומקרי שוד דומים פיצלו את ההנהגה הבולשביקית והעמידו את לנין כנגד בוגדנוב וקראסין. למרות הצלחת השוד והסכום הגדול שנשדד, הבולשביקים לא יכלו להשתמש ברוב השטרות הגדולים שהתקבלו מהשוד כי המספרים הסידוריים שלהם היו ידועים למשטרה. בינואר 1908 הגה לנין תוכנית להמרת השטרות הגדולים בבת אחת במקומות שונים ברחבי אירופה, אך אסטרטגיה זו נכשלה והביאה למעצרם של המעורבים, פרסום עולמי, ותגובות שליליות מהתנועות הסוציאל-דמוקרטיות באירופה.
קאמו נלכד בגרמניה זמן קצר לאחר השוד, אולם הצליח להימנע מהעמדה פלילית לדין על ידי התחזות למטורף במשך יותר משלוש שנים. הוא הצליח לברוח מהמחלקה הפסיכיאטרית שבה שהה אך נתפס שנתיים מאוחר יותר בתכנון שוד אחר. הוא נידון למוות בגין פשעיו כולל השוד ב-1907, אך עונשו הומתק למאסר עולם. הוא שוחרר לאחר המהפכה הרוסית של 1917. אף אחד מהמשתתפים המרכזיים האחרים או המארגנים של השוד לא הועמד אי פעם לדין.
רקע.
מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, קודמתה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, נוסדה בשנת 1898. מטרתה של מפלגת הפועלים הייתה לשנות את שיטת הממשל הכלכלית והפוליטית באימפריה הרוסית דרך מהפכה של הפרולטריון על פי הדוקטרינה המרקסיסטית. יחד עם הפעילות הפוליטית יזמה מפלגת הפועלים, יחד עם קבוצות מהפכניות אחרות (כמו אנרכיסטים ומהפכנים סוציאל-רבולוציונרים), פעילות מיליטנטית כולל מה שכונה על ידם "החרמות", איפמיזם למעשי שוד מזוינים של כסף ממשלתי למימון הפעילות המהפכנית.
משנת 1903 נחלקה מפלגת הפועלים לשתי קבוצות עיקריות: הבולשביקים והמנשביקים. לאחר שמהפכת 1905 דוכאה על ידי האימפריה הרוסית, התקיים במאי-יוני 1907 הקונגרס החמישי של המפלגה בלונדון בתקווה לגשר על הפערים בין הקבוצות. אחד מהעניינים שבהם נותרו הקבוצות חלוקות הייתה אופן ההתייחסות לפעילות מיליטנטית ובמיוחד נושא ה"החרמות". רוב הבולשביקים המיליטנטים, שהונהגו על ידי ולדימיר לנין, תמכו בהמשך מעשי השוד, בעוד המנשביקים הטיפו לגישה יותר פייסנית והדרגתית של המהפכה, והתנגדו למעשי השוד. בסופו של דבר העביר הקונגרס החמישי של המפלגה החלטה על גינוי השתתפות או סיוע לפעילות מיליטנטית כולל "החרמות". הקונגרס כינה אותה פעילות בלתי מאורגנת וכזו המביאה לפגיעה במורל, וקרא לכל הקבוצות העוסקות בפעילות כזו להתפרק. ההחלטה נתקבלה ברוב של 65% בעד כנגד 6% מתנגדים בלבד (אחרים נמנעו או לא השתתפו כלל), כאשר כל המנשביקים ורבים מהבולשביקים תמכו בהחלטה.
למרות האיסור של מפלגת הפועלים המאוחדת על הקמת ועדות נפרדות, בחרו הבולשביקים, במהלך הקונגרס החמישי, גוף נבחר משל עצמם, שנקרא "המרכז הבולשביקי". הקמת הגוף נשמרה בסוד מיתר חברי מפלגת הפועלים המאוחדת. בראש המרכז הבולשביקי עמדה "הקבוצה הפיננסית" שכללה את לנין, קראסין ובוגדנוב. עוד במהלך הקונגרס, יחד עם הפעילויות הפוליטיות הרגילות, תכננה ההנהגה הבולשביקית מספר מבצעי "החרמות" במקומות שונים ברחבי האימפריה הרוסית. בין המבצעים שתוכננו היה שוד סניף הבנק האימפריאלי בטביליסי, שהתרחש בסופו של דבר, מספר שבועות לאחר תום הקונגרס.
הכנות.
לפני הקונגרס החמישי נפגשו באפריל 1907 המנהיגים הבכירים של הבולשביקים בברלין, ודנו בביצוע שוד למימון רכישת נשק. המשתתפים בפגישה כללו את לנין, קראסין, בוגדנוב, סטלין וליטבינוב. הקבוצה החליטה כי סטלין, שהוכר באותם ימים כקוֹבָּה, והארמני סימון טר-פטרוסיאן, שהיה ידוע כקאמו, יארגנו שוד בנק בעיר טיפליס.
סטלין, שהיה בגיל 29 באותם ימים, התגורר עם אשתו הראשונה אקטרינה סוואנידזה ותינוקם יאקוב. הוא היה כבר מנוסה בארגון מעשי שוד, שעזרו לו למעשה לזכות במוניטין בתור המממן הראשי של המרכז. קאמו היה צעיר מסטלין בארבע שנים והיה ידוע באכזריותו (מאוחר יותר בחייו עקר את ליבו של אדם מחזהו). בתקופת הקונספירציה, עמד קאמו בראש ארגון פשע בשם "היחידה". סטלין תיאר את קאמו כ"אמן ההסוואה", ולנין כינה אותו "הבנדיט הקווקזי שלי". סטלין וקאמו גדלו ביחד וסטלין הוא שהשפיע על קאמו להפוך למרקסיסט.
בטביליסי החל סטלין בהכנות לביצוע השוד. הוא יצר קשר עם שני אנשים שעבדו בסניף הבנק: פקיד זוטר בבנק בשם גיגו קאסראדזה וחבר ילדות ישן שלמד עמו בבית הספר בשם ווזנסנסקי שעבד במחלקת הדואר של הבנק. ווזנסנסקי הצהיר מאוחר יותר כי עזר לסטלין מתוך הערצה לשירתו הרומנטית. ווזנסנסקי, שעבד במחלקת הדואר של הבנק, איפשר לסטלין את הגישה ללוח הזמנים הסודי של העברת המזומנים בכרכרה לסניף הטיפליסאי של הבנק האימפריאלי. ווזנסנסקי מסר לסטלין כי עומד להגיע משלוח גדול של מזומנים בכרכרה הרתומה לסוסים ב-26 ביוני 1907.