עם חזרתה לארץ, הצטרפה סמדר לחברת Verisity, חברה עם טכנולוגיה פורצת דרך בתחום ה-design verification. בה כהנה כסמנכ"לית פתוח. לאחר מכן עברה לתחום application performance management systems וכיהנה כ-VP R&amp;D בכמה חברות, ביניהן Conduct שנמכרה ל-Mercury/HP. ב-2003 ייסדה סמדר יחד עם דודי ברזילאי את חברת Certagon, וכיהנה כ-VP R&amp;D ומנהלת האתר הישראלי.
משפחה וחיים פרטיים.
נהב נישאה לנעם קמינר, בעל דוקטורט במערכות מידע מאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, ומאסטר בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נעם עבד כאיש הייטק ונפטר בשנת 2014 בגיל 61 ממחלת הסרטן. להם נולדו בן ובת: מתן קמינר בעל דוקטורט מאוניברסיטת מישיגן, המתמקד באנתרופולוגיה של עובדים מהגרים, וכרמל קמינר, אשר סיימה לימודי תואר ראשון בסיעוד באוניברסיטת תל אביב ועובדת כאחות פנימית.
מרשה נוגבאוור
מרשה נוגבאוור (Marcia Neugebauer; נולדה ב-27 בספטמבר 1932) היא גיאופיזיקאית אמריקאית, הייתה נשיאת האיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה ועבדה ובמעבדות החלל של נאס"א, התמחתה בפיזיקה של החלל ותרמה רבות למדעי החלל.
קורות חיים.
מרשה נוגבאוור נולדה בשנת 1932 בניו יורק, גדלה במשפחה המורכבת משלושה ילדים, הייתה הבכורה במשפחה, גדלה בפרוורים של ניו יורק ולאחר מכן במדינת ורמונט. כאשר למדה בילדותה אריתמטיקה (חשבון בסיסי) העדיפה להבין דברים מאשר לשנן אותם (כמו שפות זרות), לכן היא למדה פיזיקה באוניברסיטה (על סמך התכתבות עם המדענית מתאריך 23/8/2018). קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קורנל (Cornell University) בניו יורק, ותואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (University of Illinois at Urbana-Champaign) וקיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו המפשייר (University of New Hampshire). היו לה תפקידים ניהוליים ופרויקטים רבים ב- JPL (המעבדה להנעה סילונית), נהלה את המחלקה לפיזיקה ופיזיקת החלל, וגם נהלה צוות המחקר מארינר מארק II, פרויקט מדען ריינג'רס 1 ו -2, ומשימת האסטרואיד פלייבי. הייתה מדענית מובילה אשר חקרה משימות רבות עבור החלל. והיא ייסדה את תפקיד סגן היו"ר למועצה אשר מייעצת לנשים הרוצות לעסוק ב-JPL (המעבדה להנעה סילונית). גברת נוגבאוור שירתה בתפקידים בוועדות רבות עבור נאס"א והאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), הייתה יו"ר הוועדה האקדמית לפיזיקה של השמש והחלל. היא גם הייתה פעילה באיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה (-AGU), מבין התפקידים שלה ב AGU  עבדה כעורכת ראשית בכתב העת Reviews of Geophysics ( אשר עסקה בסקירה של נושאים שונים בגאופיזיקה) כמו כן הייתה נשיאה לאיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה (1994-1996). בשנת 1956 מרשה התחתנה לג'ראלד נוגבאוור האסטרופיזיקאי, והיו להם שתי בנות (קארול וליי).
חקר הרוח הסולרית.
המחקרים של מרשה הם בין הראשונים שמדדו את הרוח הסולרית  בצורה חד משמעית, והיא התעניינה באופן אישי בפיזיקה של הרוח הסולרית ובאינטראקציה שלה עם שביט. ובצעה גם מחקרים לבדיקת תנאים אקלימיים סביב השמש, למשל: איך הרוח הסולרית משפיעה על גשושית (חללית בלתי מאוישת). אחד הפרויקטים של JBL (המעבדה להנעה סילונית) היה לתכנן ולייצר גשושית שתהיה מתאימה לשיגור ולאסיפת מידע במהלך תנועתה סביב השמש.
אחד המחקרים של מרשה בדק את הקשר בין השדה המגנטי הבין כוכבי ובין החלק היוני החיובי של הרוח הסולרית שנצפה על ידי הגשושית מרינר 2 .
ערכי עוצמת השדה וצפיפות הפלזמה היו גדולות מהרגיל על החזיתות של הרוחות הסולריים שזמן חייהם ארוך ומהירותם גבוהה. במשך רוב תקופת התצפית, היחס בין צפיפות האנרגיה המגנטית לצפיפות האנרגיה של התנועות התרמיות של היונים החיוביים היה שווה לסדר גודל אחד. מהירות הגלים המגנטו-הידרודינמיים: מהירות גלי אלפבן (אשר התגלו על ידי המדען האנס אלפבן) הייתה בדרך כלל בטווח של 30-100 ק"מ/שנייה. במהלך תקופת המדידה, זרימת הרוח הסולארית על פני המעטפת המגנטית של כדור הארץ הייתה תמיד גדולה יותר ממהירות הפאזה של הגלים ההידרו-מגנטיים, וזה תנאי הכרחי לקיומה של קשת הידרו-מגנטית הנוצרת בין המפגש של הרוח הסולרית עם המעטפת המגנטית של כדור הארץ. הספקטרומטר של מרינר 2, שפנה תמיד בכיוון השמש, מדד את מהירות דיספרסיה (התלות בין המהירות לתנע)  של הפרוטונים, התלות של הטמפרטורה בכיוון השדה המגנטי הרגעי לא התאימה עם התנאי  שנצפה על ידי שני ספקטרומטרי הפלזמה המוצבים על שתי הגישושיות   Pioneer 6  ו Vela 3, למעט המקרה שבו הפלזמה הייתה הרבה יותר חמה כאשר השדה הבין-כוכבי היה ניצב לרדיוס הווקטור הסולרי לעומת המקרה שבו השדה היה מקביל לרדיוס ווקטור.
מרשה בלטה במומחיות הטכנית שלה בתכנון מכשירי חלל וניתוח נתונים המתקבלים מרוח השמש ומשביטים. והייתה החוקרת הראשית של אנלייזר הפלזמה מרינר -2 שעשה את המדידות המדויקות הראשונות של רוח השמש. והיא  גם עבדה על מכשירים שמקיפים את כדור הארץ, חלקם הוקמו על הירח על ידי האסטרונאוטים של אפולו, ואחרים ששגרו אותם על ידי שביט האלי במשלחת ג'וטו האירופית.
פרסים.
בשנת 2010  מרשה זכתה במדליית ארקובסקי(Arctowski Medal) בגלל תרומתה הגדולה לגאופיזיקה וגם לביסוס קיומה של הרוח הסולרית, וקיבלה הרבה פרסים מנאס"א, הבולט מבניהם מדליית  כבוד שירות בנאס"א ) (הפרס הגבוה ביותר שניתן על ידי נאס"א) ,בשנת 1967 קיבלה את תואר הכבוד של מדענית השנה ממרכז המדע של קליפורניה, ובשנת 2004 קיבלה את פרס ויליאם קאולה (William Kaula Award) מ AGU (האיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה) עבור מאמציה ותרומתה לקידום מקצוע הגאופיזיקה.
Radioactive
Radioactive היא מילה באנגלית שפירושה רדיואקטיבי.
מרגריטה האק
מרגריטה האק (באיטלקית: Margherita Hack; 12 ביוני 1922 - 29 ביוני 2013) הייתה אסטרופיזיקאית, פרשנית מדעית ואקטיביסטית איטלקייה.
קורות חיים.
מרגריטה האק נולדה ב-1922 בפירנצה שבאיטליה. לאחר לימודיה בתיכון "גלילאו", היא קיבלה ב-1945 תואר בפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה, לאחר שכתבה תזה בנושא משתנים קפאידים.
ב-1944 התחתנה עם אחד מחבריה לילדות, אלדו דה רוזה. לא נולדו להם ילדים.
האק מתה ב-2013 בטריאסטה. היא תרמה לעיר את הספרייה האישית שלה, שמנתה כ-24,000 ספרים על אסטרונומיה.
מחקר מדעי.
מרגריטה האק עבדה בפירנצה, ולאחר מכן במצפה הכוכבים של בררה שליד מילאנו. היא הפכה לפרופסור באוניברסיטת טריאסטה וניהלה את מצפה הכוכבים של טריאסטה בין השנים 1964 ל-1987. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה באיטליה. מצפה הכוכבים של טריאסטה הפך בזכותה לאחד מהמרכזים המדעיים החשובים באיטליה.
היא הבינה מוקדם מאוד את החשיבות של שיתוף המידע המתקבל מלוויינים בין כל החוקרים, כדי להרחיב את שדה המחקר שלהם, ועבדה בהרבה מרכזי חקר של נאס"א ושל סוכנות החלל האירופית. תחת השפעתה, האסטרופיזיקאים האיטלקים החלו להשתמש בנתוני לוויין לצורך עבודתם ולשתף פעולה עם גופים כמו נאס"א ואיס"א.
המחקרים שלה הביאו לגילויים רבים בתחומי הרדיו-אסטרונומיה (חקר החלל באמצעות מעקב אחרי אותות רדיו הנפלטים מגרמי שמים) והספקטרוסקופיה (חקר הכוכבים על פי האור הנפלט מהם). היא פרסמה לאורך חייה יותר מ-200 מאמרים, שהפכו אותה למומחית גדולה בתחום.
אסטרואיד שהתגלה ב-1995 נושא את שמה, ה"8558 האק".
מדע פופולרי.
מרגריטה האק מפורסמת בעיקר בזכות המאמצים שלה להפוך את המדע לנגיש לקהל הרחב. היא הייתה פרשנית מדעית מאוד מוערכת בתקשורת האיטלקית וכתבה הרבה ספרי מדע מופשטים.
ב-1978, היא ייסדה את העיתון המדעי "L'astronomia", ובשנת 2002 את העיתון "Le stelle", עיתון מדע פופולרי.
בשנת 2009 היא קיבלה את פרס גלילאו על פעולתה למען הנגשת הידע המדעי לקהל הרחב.
אקטיביסטית חברתית.
מרגריטה מפורסמת לא רק הודות לקריירה המדעית שלה, אלא גם בזכות האקטיביזם הפוליטי והחברתי שלה. היא פעלה לאורך זמן למען המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, וזכתה לא פעם בבחירות, אבל ויתרה על מקומה מכיוון שבחרה להקדיש את עצמה לחקר תחום האסטרונומיה.
במהלך חייה היא פעלה למען:
האק הייתה אתאיסטית, ולא האמינה בשום דבר דתי או על-טבעי. היא תמיד התנגדה לכנסייה הקתולית, אותה היא החשיבה כריאקציונית ומתנגדת למדע. בכתבה שפורסמה לאחר מותה, היא תוארה כאישה "אתאיסטית, פמיניסטית וצמחונית באיטליה דתייה, גברית ובשרונית".
פרסים.
כל הפרסים האלו ניתנו למרגריטה האק על פעולתה למען פרסום והנגשת המדע לקהל הרחב.
מדליות.
צלב גדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית - 2012
מדליית הזהב של מסדר הכבוד האיטלקי לתרבות ולאמנות - 1998
ספריה.
עדכנית ל-2019, אף אחד מספריה לא תורגם לעברית.
גלומרולונפריטיס
דה פור
שרה פרנסס וייטינג
שרה פרנסס וייטינג (באנגלית; Sarah Frances Whiting; 23 באוגוסט 1847 – 12 בספטמבר 1927) הייתה פיזיקאית ואסטרונומית, אשר ייסדה את המעבדה לפיזיקה השנייה בארצות הברית והנחתה אסטרונומים וביניהם אנני ג'אמפ קאנון. נחשבת לאחת הנשים החלוצות בתחום המדע.
ביוגרפיה.
שרה פרנסס וייטינג נולדה בעיירה בשם ויומינג במדינת ניו-יורק, ביתם של אליזבת' קומסטוק וג'ואל וייטינג. מוצאה של אמה היא ממשפחת חלוצים, שהתיישבו בלונג איילנד במאה ה-17. אביה היה אדם מלומד ובעל דעות מתקדמות ביחס לתקופתו ביחס להשכלת נשים. אביה בוגר מכללת המילטון והחזיק בכמה משרות הוראה וניהול ברחבי מדינת ניו יורק.