קרב קאליאקרה הצטרף לשורת מפלות שנחלו הטורקים ביבשה ובים במהלך המלחמה והוא אף חתם אותה. ביוני 1791 יצא מקונסטנטינופול צי מלחמה בפיקוד חוסיין פאשה. חלק ממנו הפליג אל ורנה וחלק נוסף נשלח לסייע לאנאפה שהייתה נתונה אותה שעה להתקפה עזה של צבא רוסי. הידיעות על הפלגת השייטת לאנאפה הגיעו לאוזניו של אדמירל אושאקוב בסבסטופול. הוא רדף אחריה, אך לא הצליח להשיגה ושב לנמל. השייטת העות'מאנית הגיעה לאנאפה ב-4 ביולי, יום אחד בלבד אחרי שנכבשה על ידי האויב, ולכן שבה בידיים ריקות והצטרפה אל עיקר הצי בוורנה. ב-8 ביולי שוב יצא אושאקוב לים. פריגטות הסיור שלו גילו את אוניות האויב עוגנות דרומית לכף קאליאקרה, ומיד ניתנה הפקודה לתפוס עמדות קרב.
מהלך הקרב.
אוניות הטורקים עגנו בחסות כף קאליאקרה בשלוש שורות מקבילות: בשורה הקרובה לחוף ניצבו ספינות הקרב מדרג נמוך וכלי השיט הקטנים, שלא היוו בשעת קרב חלק מהמערך הטורי הסטנדרטי; בשורה הבאה עגנו 10 ספינות-קרב מאלג'יר וטריפולי בפיקוד האדמירל האלג'יראי סעיד עלי. חוסיין פאשה, הקפודן פאשה – מפקד הצי העות'מאני, ניצב עם 18 אוניות הקו שבפיקודו בשורה השלישית, הפונה אל הים הפתוח.
הצי הרוסי עשה את דרכו בשלושה טורים מקבילים בני שש אוניות-קו כל אחד, בהתאם לחלוקה הטקטית של הטור העורפי בשעת קרב לשייטות חלוץ, מרכז ומאסף. אחריהן שטו כלי השיט הקטנים יותר. כיוון הרוח הכתיב את מהלכי שני הצדדים, ומאחר שנשבה באותו זמן רוח צפונית, סבב האדמירל הרוסי את הכף והתקרב אל אויביו ממזרח. השעה הייתה 2:45 אחרי הצהריים. אושאקוב בחר להוביל את אוניותיו בין שייטת כלי השיט הקטנים של האויב לבין היבשה, לעמדה שהייתה מסוכנת בשל הקרבה למים רדודים, החשיפה לתותחים שהוצבו בחוף והעדר האפשרות לסגת בשעת הצורך במורד הרוח. ברם, הסיכון היה מחושב. אוניותיו נהנו מיתרונות צד הגלי, ובראש ובראשונה יוזמת ההתקפה ועיתויה. אוניות הקו הטורקיות היו משותקות למעשה, כי לא יכלו להשיב אש כשספינות מן הצי שלהן חוצצות בינן לבין האויב. הופעתו הפתאומית של הצי הרוסי חוללה מהומה בקרב האוניות הטורקיות, ומשניתן האות להרים עוגנים ולצאת לים, התנגשו אוניות אחדות זו בזו והבלבול היה רב. בסופו של דבר הצליחו הטורקים להיערך בטור ולשוט מזרחה אל הים הפתוח, כשהשייטת של סעיד עלי בראש ואוניות חוסיין פאשה בעקבותיה.
תגובת אושאקוב לא איחרה לבוא. הוא אותת לאוניותיו לסוב לאחור, ולעבור משלושה טורים מקבילים לטור אחד המקביל לזה של האויב. סעיד עלי, שהוביל את הצי הטורקי ואוניותיו הקדימו את הטור הרוסי, החליט לנצל הזדמנות זו כדי לכפול את אוניות החלוץ של האויב. אדמירל אושאקוב, על סיפונה של אוניית הדגל "רוז'דסטבו כריסטובו" (84), הרביעית בשייטת החלוץ הרוסית, מיהר לסכל זאת. הוא יצא עם אונייתו מן הטור, חצה את דרכה של אוניית סעיד עלי לפני חרטומה ואילץ אותה להתרחק אל צד החסי. באותו זמן החלה הלחימה גם בין יתר אוניות הצי, שנמשכה תוך כדי תנועה דרומה. לאחר כארבע שעות, ב-8:30 בערב לערך, פסקה הלחימה. הצי הטורקי החבול שב בחסות החשיכה אל קונסטנטינופול. אומנם אף אחת מאוניותיו לא טובעה, אך התרונה של אחדות מהן ניזוקה קשות. הרוסים גם הם לא איבדו אף כלי שיט, ורק אונייה אחת - "אלכסנדר נבסקי", נפגעה.
אחרית הקרב.
המפלה בקרב כף קאליאקרה חתמה למעשה את המלחמה. עוד באותו יום הוסכם על שביתת נשק, וחודשים אחדים אחר כך, ב-9 בינואר 1792 נחתם ביאסי הסכם שלום בין הצדדים.
שמואל שילה
לוץ לונג
קרל-לודוויג הרמן "לוץ" לונג (בגרמנית: Carl-Ludwig Hermann "Luz" Long; 27 באפריל 1913 - 13 ביולי 1943) היה אתלט גרמני שזכה במדליית כסף אולימפית בקפיצה לרוחק. נהרג בסיציליה במלחמת העולם השנייה.
קורותיו.
נולד בלייפציג ליוהנה ולקרל הרמן לונג, בעל בית מרקחת בעיר. בשנים 1919–1923 למד בבית ספר פרטי, המשיך בגימנסיה וסיים לימודיו עם תעודת בגרות ב-1934. בסתיו אותה שנה החל בלימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג. ב-1937 הצטרף לאגודת הסטודנטים הנאצית והיה פעיל גם באס אה. בינואר 1938 סיים בהצלחה את לימודיו ובשנים 1938–1939 עשה התמחות בצוונקאו.
קריירה ספורטיבית.
הישגו הראשון של לוץ היה מדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בטורינו ב-1934.
באולימפיאדת ברלין (1936) היה אחד המועמדים הבולטים של גרמניה לזכייה במדליה. בשלב המוקדמות, הוא שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקני ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד. לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת. אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר.
בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר. בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לוץ נותר עם מדליית הכסף. חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו. זאת, למגינת לבם של השלטונות הנאצים, שחזו באוונס השחור מנצח את לוץ הבלונדיני בעל המראה הארי. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.62 מטר. הסצנה עם אוונס מוזכרת בסרט "מרוץ", שהתפרסם ב-2016 ועוסק בחייו של אוונס.
בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן. הוא היה הראשון שמדליה זו הוענקה לו. על מעשהו של לוץ אמר אוונס: "נדרש ממנו אומץ רב להתיידד עמי לנגד עיניו של היטלר גם אם תתיכו את כל המדליות והגביעים שזכיתי בהם, הם לא יגיעו לכדי הידידות בת 24 הקאראט בין לוץ לונג לביני".
ב-1938 זכה שוב במדליית הארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפריז בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר.
לאחר המשחקים האולימפיים.
במחצית השנייה של 1939 החל בעבודת הדוקטורט. לונג עבר ב-1940 להמבורג, שם עבד כעורך דין בבית הדין המקומי לעבודה. ב-1 באפריל 1940 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. באפריל 1941 הוא גויס לוורמאכט והוצב בוויסמר. ביולי 1941 נשלח לברלין, שם שימש כמורה לספורט של הוורמאכט.
באפריל 1943 עבר הכשרה כמפעיל תותח נ"מ ונשלח לחזית דרום איטליה. מן החזית כתב לונג לידידו אוונס על תחושותיו:
במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה, ב-10 ביולי 1943, נפצע בירך מירי, אולם הוורמאכט הנסוג נאלץ להשאירו מאחור. לונג נפל בשבי הצבא הבריטי ומת בבית חולים צבאי מאובדן דם שלושה ימים אחר כך.
אוונס הגשים את בקשתו של לונג ובא לגרמניה לבקר את אלמנתו ובנו. כמו כן, שימש אוונס כשושבין בחתונתו של הבן קאי. על שמו של לונג נקראו רחובות בלייפציג ובכפר האולימפי שהוקם במינכן לקראת המשחקים האולימפיים של 1972.
כרוניקה
כרוניקה (בלטינית: Chronica, מיוונית: χρονικά), או "קורות", היא דיווח היסטורי על עובדות ואירועים בסדר כרונולוגי. באופן טיפוסי ניתן בכרוניקה משקל זהה לאירועים חשובים יותר וחשובים פחות, מאחר שהמטרה היא בפשטות תיעוד האירועים שהתרחשו. זאת בניגוד לסיפר (נרטיב) או להיסטוריה, אשר מתמקדים באירועים חשובים, מניחים אותם בהקשר ובצימוד לפרשנות משמעותית, ובד בבד מדּירים את האירועים שאינם נראים חשובים בעיני המחבר.
חוקרים מסווגים את סוגת הכרוניקה לשתי תת-קבוצות: כרוניקות מתות וכרוניקות חיות. כרוניקה מתה היא כזו שמחברה מלקט את האירועים שהתרחשו עד לזמן הכתיבה, ואינו מתעד אירועים נוספים תוך כדי התרחשותם. כרוניקה חיה היא כרוניקה שמחברהּ או מחבְּריה מוסיפים לה באופן קבוע מידע המתעד אירועים עכשוויים זמן קצר לאחר התרחשותם. בשל מיידיות תיעוד האינפורמציה, נוטים היסטוריונים להעריך כרוניקות חיות, כגון ספרי השנים, יותר מאשר כרוניקות מתות.
המונח "כרוניקה" מתייחס לעיתים קרובות לספר אשר נכתב בידי כרוניקן בן ימי הביניים ואשר מתאר אירועים היסטוריים בארצו או את חייהם של אצילים או של אנשי דת, אך גם של אירועים כלליים. עיתונים שונים אימצו את התיבה "כרוניקה" (Chronicle) כחלק משמם. סיפורים בדיוניים שונים אימצו גם הם את "כרוניקה" כחלק משמם, במטרה להשרות רושם אפי.
כרוניקה המתחקה אחר ההיסטוריה העולמית מכונה "כרוניקה אוניברסלית".
נרטיב כרונולוגי.
הכרוניקה – הורתה של ה"היסטוריות" המודרניות – הייתה בבסיסה דיווח, בצורת סיפורת או שירה, על אודות אירועים לאומיים או עולמיים אשר התרחשו לאורך תקופת זמן ניכרת. אם הכרוניקה דנה באירועים שהתרחשו שנה בשנה, היא מכונה על פי רוב "ספר שנים". שלא כמו ההיסטוריונים המודרניים, מרבית הכרוניקנים נטו ללקט כל פרט מידע שהניחו עליו את ידיהם, ולא עשו מאמץ ניכר להפריד בין אגדה ועובדות.
כרוניקן
קורות
כרוניקאי
Oktoberfest
כל הנחלים זורמים לים
כל הנחלים זורמים לים (באנגלית: All the Rivers Run) היא מיני סדרה אוסטרלית פופולרית שהופקה בשנים 1983 ו-1990, ומבוססת על רומן היסטורי מאת ננסי קאטו אשר פורסם לראשונה בשנת 1958. בסדרה כיכבו סיגריד ת'ורנטון וג'ון ווטרס בתפקידים הראשיים.
החלק הראשון של הסדרה כולל ארבעה פרקים באורך שעתיים. החלק השני של הסדרה כולל שני פרקים באורך שעתיים. בארצות הברית הסדרה שודרה בערוץ HBO. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 1 בסוף שנות השמונים. בטלוויזיה סובייטית הסדרה שודרה ב-12 פרקים, שעה כל אחד.
תקציר העלילה.
הסדרה עוקבת אחר חייה של נערה בריטית בשם פילדלפיה גורדון מילדותה כאשר הספינה עליה הייתה שקעה בסערה והיא נסחפת לחופי ויקטוריה בשנת 1890 ומגלה שהיא הניצולה היחידה מהאוניה.