בשנת 1938 עבד היידקר בווינה, בסטודיו לצילומים של אלבין קובה (Albin Kobé). לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נקרא ג'ו היידקר לבדיקה לקראת גיוס בגרמניה, וגויס ביום הראשון למלחמת העולם השנייה באירופה, בספטמבר 1939 השתתף במערכה על כיבוש פולין. במאי 1940 השתתף בקרב על צרפת. בשנת 1941 התחתן עם העיתונאית מריאן סטבר (Marianne Steber) במינכן. באותה שנה קיבל קידום למש"ק. הוא הועבר לוורשה כטכנאי מעבדות צילום ביחידת תעמולה. שם צילם בסתר תמונות בגטו ורשה. התמונות פותחו בסתר ופורסמו רק בשנת 1981. תצלומיו הם עדות לזוועות הנאציות ולתנאי החיים הלא אנושיים בגטו. בשנת 1944 הצטווה לעבור ליחידת פנצרייגר. הוא צילם את חורבות ורשה הריקות לאחר מרד ורשה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה היידקר כתב בעיתונים גרמניים שונים, כולל "הקורייר" בברלין וה"אבנדצייטונג" במינכן. הוא דיווח על משפטי פשעי המלחמה בנירנברג ועל מה שראה בגטו ורשה. בשנת 1950 התגרש וכעבור ארבע שנים התחתן עם שרלוט אנגרמאיר (Charlotte Angermeir). היידקר הפך לעורך הטקסט של השבועון מינכנר אילוסטריירטה . בשנת 1955 נסע לשטוטגרט, שם הפך לסגן העורך הראשי של דויטשה אילוסטריירטה (Deutsche Illustrierte). בשנת 1956 נולדה בשטוטגרט בתו טיטה, לימים ציירת.
בברזיל.
בשנת 1960 היגר היידקר לברזיל, שם הקים את "סטודיו צילום 61" בסאו פאולו עם אשתו. הוא צילם עבור השבועונים "די צייט", "קוויק" ו"שטרן" ונסע ברחבי דרום אמריקה. בתו השנייה נולדה בשנת 1967 ואובחנה כלוקה בתסמונת דאון. בשנת 1969 הקימו היידקר ואשתו חנות ספרים ואת ההוצאה לאור "אטלנטיס ליברוס" (Atlantis Livros). הוא פרסם שבועון ביבליוגרפי עבור אוניברסיטאות. בשנת 1982 עבר ניתוח מסתם לב ביוסטון. אשתו שרלוט נפרדה ממנו וחזרה לגרמניה. בשנת 1985 מכר היידקר את חברת "אטלנטיס ליברוס", שקיימת עד היום בסאו פאולו.
בווינה.
בשנת 1986 עבר ליישב בווינה עם בת זוגו מארה קראוס , ניצולת שואה. הוא עבד על כתיבת האוטוביוגרפיה שלו ובשנת 1997 נפטר מאי ספיקת לב. הוא קבור בבית הקברות של פויירהאלה צימרינג .
אוספיו.
אוסף תצלומיו נמצא ב. ארכיונו, ובו למעלה מ-25,000 תשלילים, נמצא בארכיון התמונות של הספרייה הלאומית של אוסטריה.
מבחן IELTS (ראשי תיבות של International English Language Testing System) הוא מבחן באנגלית כשפה זרה, שמטרתו להעריך את יכולת הנבחנים לתפקד בסביבה דוברת אנגלית במסגרת לימודים אקדמיים, עבודה וחיי יום-יום. המבחן קיים בשתי גרסאות – גרסה כללית (General Training Module) וגרסה אקדמית (Academic Module). שתי הגרסאות כוללות ארבעה פרקים שבודקים את ארבע מיומנויות השפה: הבנת הנשמע, הבנת הנקרא, כתיבה ודיבור.
מבחן IELTS מועבר במשותף על ידי הגופים הבאים: British Council, IDP: IELTS Australia, Cambridge English Language Assessment. ציון המבחן מכובד על ידי מוסדות אקדמיים, מוסדות ממשלתיים, חברות וארגונים רבים ברחבי העולם וכן משמש כמבחן למועמדים להגירה לבריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד וקנדה.
לבחינה יש שני פורמטים: כתוב או ממוחשב. החל בשנת 2019, בישראל מוצע אך ורק הפורמט הממוחשב. בחינות IELTS בישראל מתבצעות כולן דרך המועצה הבריטית בישראל. נכון לתחילת 2020, מחיר הבחינה בישראל הוא 1,200 שקלים.
היסטוריה.
המבחן החל את דרכו בשם The English Language Testing Service בשנת 1980 כפרויקט משותף של Cambridge English Language Assessment והמועצה הבריטית. המבחן נחשב חדשני בכך ששיקף את השינויים בהוראת שפות באותה תקופה, כולל הצמיחה בלימוד שפה "תקשורתית" ו"אנגלית למטרות ספציפיות". מטרת הבחינה הייתה לשקף את השימוש באנגלית ב"עולם האמיתי".
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, מספר הנבחנים היה נמוך והתגלו קשיים מעשיים בהעברת המבחן. כתוצאה מכך נערכו בו כמה שינויים חשובים. כמו כן, מייסדות המבחן החלו לעבוד בשיתוף פעולה עם ה-IDP כדי להפוך אותו לבינלאומי. ב-1989 הוא שינה את שמו ומתכונתו למה שמוכר כיום כמבחן IELTS ומספר הנבחנים בו גדל מאז בהתמדה. נכון ל-2017, מספר נבחני ה-IELTS עמד על כ-3 מיליון נבחנים, מ-140 ארצות.
אופן ביצוע הבחינה ותוכנה.
הבחינה נמשכת כשלוש שעות ומורכבת מארבעה פרקים:
ציוני הבחינה.
הציון במבחן IELTS נע על סקאלה שבין 1–9, כשציון 1 פירושו חוסר שליטה בשפה וציון 9 פירושו שליטה מלאה בה. סקאלה זו, בקפיצות של חצי נקודה, משמשת הן למתן ציון לכל אחד מארבעת פרקי הבחינה והן למתן ציון למבחן כולו.
במבחן IELTS אין ציון שנחשב לציון עובר או לציון נכשל, אך רבים מהמוסדות והארגונים הדורשים ציון IELTS כתנאי קבלה מגדירים מינימום מסוים – בבחינה כולה או בחלקיה השונים – כציון סף.
הציון במבחן IELTS מתקבל תוך 13 יום מתאריך הבחינה ותקף למשך שנתיים.
חרמאן סוארס פלמריץ'
חרמאן סוארס פלמריץ' (בספרדית: Germán Suárez Flamerich; 10 באפריל 1907 - 24 ביוני 1990) היה נשיא ונצואלה בשנים 1950–1952.
ביוגרפיה.
סוארס פלמריץ' למד באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה . בשנת 1928 הוא השתתף בהפגנות נגד הדיקטטור חואן ויסנטה גומס ובעקבות זאת נכלא מאוקטובר 1928 עד נובמבר 1929. בשנת 1931 הוא קיבל דוקטורט במדעי המדינה ומשפטים ובשנת 1936 החל ללמד משפט אזרחי באוניברסיטה. הוא התפטר בשנת 1937 במחאה על כניסת המשטרה לקמפוס. בשנים 1939–1940 הוא כיהן כנשיא מועצת עיריית קראקס. בשנת 1941 הוא שב למשרתו כמרצה למשפט אזרחי ובשנים 1945–1947 היה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה. בעקבות ההפיכה בסוף 1948 , הוא מונה ליועץ לחונטה ובין ספטמבר 1949 לפברואר 1950 כיהן כשר החוץ בעת ששר החוץ לואיס אמיליו גומס רואיס היה בחופשת מחלה. בין יוני 1950 לנובמבר 1950 הוא כיהן כשגריר בפרו. בעקבות הרצחו של נשיא החונטה קרלוס דלגדו צ'לבו בנובמבר 1950, צורף סוארס פלמריץ' לחונטה כנציג אזרחי ומונה לנשיא. נטען שמרקוס פרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים.
כתב העיתון חרות תיאר את התנהלות החונטה:
בעיתונות נטען שהכוח השלטוני האמיתי היה בידי שר ההגנה מרקוס פרס חימנס. בעקבות הבחירות בנובמבר 1952, בהן היה נראה שהאופוזיציה תנצח, ביטלה החונטה את הבחירות ומינתה את חימנס לנשיא. סוארס פלמריץ' עזב את המדינה לאירופה עד תחילת 1954. משחזר לוונצואלה, עבד כעורך דין והתרחק מפעילות ציבורית.
Horses (אלבום)
Horses (באנגלית: סוסים) הוא אלבום הבכורה של זמרת הפאנק רוק האמריקאית פטי סמית', משנת 1975. האלבום נחשב לאחת מאבני הדרך של זרם הפאנק רוק בארצות הברית. כמו כן, היווה השפעה על שלל מוזיקאים ולהקות רוק אלטרנטיבי.
הפקת האלבום ותכניו.
בתחילת שנות ה-70 היו סמית' ולהקתה אהודים בסצנת האנדרגראונד של ניו יורק ותשומת הלב שמשכו הביאה להחתמתם תחת חברת ההפקה החדשה אריסטה רקורדס. האלבום הופק על ידי ג'ון קייל, שהיה חבר בלהקת וולווט אנדרגראונד.
שירי האלבום משלבים בין מספר סגנונות בהם רוק אנד רול ופאנק. הוא כולל גם מרכיבים של ספוקן וורד (שירה מדוברת), המביאים לידי ביטוי את עברה של סמית' כמשוררת. האלבום נכתב כתגובת נגד של סמית נגד הסגנונות הרווחים במוזיקת הרוק של אותו זמן כגון גלאם רוק ורוק האצטדיונים. סמית' אף תיארה כי חשה שעליה ועל חבריה מוטלת החובה "להציל" את הרוק.
שיר הפתיחה של האלבום "Gloria" הוא גרסת כיסוי ועיבוד מחדש של שירו של ואן מוריסון. השיר המחודש ידוע במילות הפתיחה שלו: "ישו מת עבור חטאים של מישהו, אבל לא שלי", הלקוחות מפואמה שכתבה סמית'.
בין השירים האחרונים באלבום נכללות מחוות של סמית' למוזיקאים משפיעים משנות השישים. השיר "Break It Up" נכתב כמחווה לג'ים מוריסון סולן להקת הדלתות, והשיר "Elegie" הוא הספד לזמרים כגון ג'ימי הנדריקס וג'ניס ג'ופלין.
עטיפת האלבום.
עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם רוברט מייפלת'ורפ, שהיה באותה עת בן זוגה ושותפה לדירה. זהו צילום בשחור לבן שבו נראית סמית' לבושה חולצה מכופתרת לבנה ועל כתפה ז'קט שחור עליו נעוצה סיכה בצורת סוס. המראה האנדרוגיני של סמית' הצנומה הלבושה בגדים בסגנון גברי נחשב ליוצא דופן בנוף המוזיקלי הנשי של אותה תקופה, במראה לבושה ניתן לראות דמיון לזמרים גברים מהפאנק והרוק של שנות השישים מהם שאבה השראה.
לאחר צאת האלבום.
בעת צאתו הגיע האלבום למקום ה–47 בדירוג מצעד בילבורד האמריקני. עם זאת, למרות דירוגו הנמוך יחסית, זכה לביקורות אוהדות מצד מבקרים באותה עת. עם השנים נכלל האלבום בדירוגי אלבומי הפאנק הטובים בכל הזמנים.
לאלבום הייתה השפעה על יוצרים להקות רבות ברוק האלטרנטיבי של העשורים שלאחר צאתו, כגון הסמית'ס, .R.E.M, ופי ג'יי הארווי. כך למשל טוען מוריסי, סולן להקת הסמית'ס, כי לסמית' הייתה השפעה משמעותית עליו כמוזיקאי ובייחוד לאלבומה Horses. מוריסי אף כלל את האלבום ברשימת 13 האהובים עליו בכל הזמנים.
קורלציה חלקית