חיים אהרן, בנו הצעיר של יעקב ולירו, החל לעבוד בבנק שניהל אביו בגיל 15. בשנת 1875 התמנה למנהל סניף הבנק בירושלים, ובשנת 1880, לאחר מות אחיו יוסף, התמנה למנהל הכללי של הבנק.
בתחילת פעילותו עסק הבנק במתן שירותים פיננסיים לאוכלוסייה המקומית, כגון פיקדונות, הלוואות והעברת כספים. עם הרחבת פעילותו, החל לעסוק גם במתן שירותים פיננסיים לממשלה העות'מאנית, לקונסוליות הזרות, ולמוסדות המסונפים לכנסיות ולאגודות צדקה.
לבנק היה מעמד חשוב בהתפתחות החברה היהודית בארץ ישראל. דרך הבנק הועברו מאירופה כספים לארגונים, למוסדות ולתושבים יהודיים. בין השאר הועברו באמצעות הבנק חלק מכספי החלוקה שהגיעו לירושלים מאירופה. החלוקה הייתה גורם משמעותי בכלכלת העיר. מקבליה נחלקו לשני סוגים: מקבלי "החלוקה הקטנה", שקיבלו מזומנים, ומקבלי "החלוקה הגדולה" שהיו מקבלים שטרות לפירעון במועד עתידי ולווים כנגדם מזומנים מהבנק.
במחצית השנייה של המאה ה-19 וכחלק מתהליך הרחבת פעילותו, החל הבנק לעסוק בהעברת כספים ובאספקת שירותים בנקאיים לצליינים הרוסים הרבים שהגיעו לירושלים בעקבות רכישת הקרקעות של השטח העתיד להיקרא מגרש הרוסים. בנוסף לכך עסק הבנק גם במימון הבנייה של מתחם מוקף חומה ובו כנסייה, בית חולים, אכסניות לעולי רגל ובית מגורים לקונסול הרוסי.
השותף המיסד, הארמני פאסקאל, שימש בין היתר גם כמתורגמן של הקונסוליה האוסטרית בירושלים. באמצעות קשריו השפיע על הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף לפעול בניהול ענייניו הכספיים הנרחבים בארץ באמצעות בנק ולירו. הקיסרות האוסטרו-הונגרית הייתה בעלת אינטרסים רבים בארץ, והקימה בירושלים בית דואר ששירת את התושבים וכן את מבנה האכסניה האוסטרית שהוקמה כמוסד דתי אך נמצאה בחסות הקונסוליה האוסטרית בעיר.
בנק ולירו סיפק שירותים שונים לעסקיו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד בווינה, בלונדון ובפריז. משהחל הברון להשקיע כספים בארץ ישראל הוא נעזר בשירותי הבנק לצורך העברת הכספים והפקדתם. כך למשל, בשנת 1854 הקימה משפחת רוטשילד את בית החולים היהודי הראשון בירושלים, בית החולים מאיר רוטשילד. הכספים שהועברו לצורכי מימון הבנייה הועברו באמצעות בנק ולירו.
בשנת 1883 הודיע הברון למנהל מקוה ישראל על פתיחת חשבון אשראי של עשרת אלפים פרנק בבנק ולירו בירושלים לסיוע להתיישבות העברית.
במהלך שנות פעילות הבנק התפתח עיסוקו בתחום הנדל"ן, הבנק רכש בעלות על קרקעות בעיקר בדרך של רישום משכנתאות כנגד הענקת הלוואות וממימושן.
לאחר שנים של פעילות פיננסית ענפה כאחד הבנקים היחידים בארץ ישראל, נסגר הבנק סופית בשנת 1915, כפועל יוצא מתוצאות מלחמת העולם הראשונה, תהליכי המודרניזציה והחילון, ופנייתו של הדור הצעיר במשפחה למקצועות אחרים.
גיור רפורמי
מרי ברטון
מרי ברטון (באנגלית: Mary Barton) הוא הרומן הראשון מאת הסופרת הבריטית אליזבת גאסקל, הוא פורסם ב-1848. העלילה מתרחשת בעיר מנצ'סטר שבאנגליה בזמן שנות השלושים והארבעים של המאה ה-19, והיא מתייחסת לקשיים שהמעמדות הנמוכים ביותר בתקופה הוויקטוריאנית היו צריכים להתמודד איתם.
עלילה.
הרומן מתחיל במנצ'סטר, שם אנחנו מכירים את משפחת ברטון ואת משפחת וילסון, שתי משפחות ממעמד הפועלים. ג'ון ברטון מתגלה כאדם המטיל ספק בחלוקה של העושר וביחסים שבין העניים לעשירים. בנוסף הוא גם מתאר איך גיסתו אסתר נעלמה לאחר שברחה מביתה.
מיד לאחר מכן מרת ברטון מתה, וג'ון נשאר עם ביתו מרי להתמודד עם העולם האכזרי סביבם. ג'ון המדוכא הושפע קשות ממותו של בנו טום בגיל צעיר, לאחר מות אשתו, הוא מתחיל להיות מעורב בארגונים למען זכויות העם אשר מתקשרים לארגוני המסחר.
מרי מתחילה לעבוד אצל תופרת (אביה התנגד לכך שהיא תעבוד במפעל), היא הופכת למושא אהבתם של העובד ג'ם וילסון והנרי קארסון העשיר, בנו של בעל בית חרושת. מרי מקווה להתחתן עם הנרי קארסון וכך להבטיח לה ולאביה חיים נוחים, אבל מיד לאחר שהיא מסרבת להצעת הנישואין של ג'ם היא מבינה שהיא באמת מאוהבת בו. היא מחליטה להתחמק מקארסון ומקווה שתוכל להראות את רגשותיה לג'ם במהלך הזמן. ג'ם מאמין שהחלטתה סופית, למרות שרגשותיו כלפיה לא משתנים.
בינתיים אסתר שבה ומנסה להגיד לג'ון ברטון שהוא חייב להציל את מרי מלהפוך להיות כמוה, אישה מופקרת. ג'ון רק מרחיק אותה והיא נכנסת לכלא במשך חודש באשמת שיכרות. לאחר שהיא משתחררת היא מדברת עם ג'ם על אותו נושא. ג'ם מבטיח לה שהוא יגן על מרי ומתעמת עם קארסון, בסופו של דבר הם רבים. שוטר עד לקרב שלהם.
זמן קצר אחר כך קארסון נמצא מת כתוצאה מירי וג'ם נעצר על חשד, הרובה שלו נמצא בזירת הפשע. אסתר מחליטה לחקור את העניין ומגלה שהריפוד שעטף את הרובה הוא פיסת נייר עם השם של מרי.
היא מבקרת את מרי ואומרת לה להציל את אהובה, לאחר שהיא עוזבת מרי מבינה כי האשם הוא אביה ולא ג'ם. עכשיו היא חייבת להציל את ג'ם בלי לחשוף את אביה. בעזרת ג'וב לף (הסב החכם של חברתה מרגרט), מרי נוסעת לליברפול למצוא את האדם היחיד שיכול לספק אליבי לג'ם, ויל וילסון, בן דודו של ג'ם ומלח שהיה עמו בלילה של הרצח. לרוע המזל הספינה של ויל בדיוק עוזבת את הנמל, מרי רודפת אחרי הספינה בסירה קטנה וויל מבטיח שהוא יחזור להעיד.
בזמן המשפט ג'ם לומד על אהבתה של מרי אליו. וויל מגיע ומעיד, ג'ם נמצא חף מפשע. מרי נופלת למשכב בזמן המשפט ולאחר שהיא מבריאה היא חוזרת למנצ'סטר להתמודד עם אביה, אשר יסורי המצפון הרסו אותו. הוא מספר לאביו של קארסון את האמת, שהוא הרוצח ושמה שגרר אותו לרצח זה חוסר השיווין בין המעמדות. אביו של קארסון עדיין מחפש נקמה אך לאחר שהוא חוזר בתשובה הוא סולח לג'ון שמת מיד לאחר מכן.
ג'ם מחליט לעזוב את אנגליה, המוניטון שלו נהרס והוא לא יכול למצוא עבודה. הרומן מסתיים עם ג'ם ומרי, כעת בעל ואישה והורים לילד, ועם מרת וילסון, אימו של ג'ם, החיים באושר בקנדה.
האח הגדול (סדרת טלוויזיה)
דטונציה (מנועים)
דטונציה (באנגלית: Engine knocking) הוא תהליך אשר המתרחש כאשר תערובת הדלק ואוויר במנועי בעירה פנימית המונעים בבנזין מוצתת לפני שהבוכנה הגיעה לשיא מהלכה - הזמן האופטימלי להצתת התערובת.
כאשר המנוע עובד בהספק גבוה של למעלה מ-60% מצערת, המנוע עשוי להשמיע בזמן הדטונציה רעש חזק אופייני של צלצולים ומשם מגיע השם בלועזית - engine knocking. ללא ביצוע פעולות מיידיות לדיכוי הדטונציה יגרם נזק משמעותי לאטמים בבוכנת המנוע ולאחר מכן ולנזק למנוע.
גורמים לדטונציה.
דטונציה נגרמת ממספר גורמים אפשריים:
גורם ראשון נובע כאשר משחיזים את ראש המנוע נוצר יחס דחיסה גבוהה ומכך נוצרת ההתלקחות העצמית.
גילוי דטונציה.
ישנן כיום שתי שיטות מקובלות לזיהוי מצב דטונציה:
דיכוי דטונציה.
כאשר הגורם לדטונציה הוא הצטברות של משקעים על הבוכנה ניתן לסגור את המצערת, תהליך זה מפחית באופן מיידי את הספק המנוע ופעמים רבות גורם גם לשטיפה של המשקעים דרך מערכת הפליטה של המנוע.
לובנה
צ'רצ'יל (טנק)
צ'רצ'יל (באנגלית: Churchill) הוא טנק חי"ר בריטי שהופעל במלחמת העולם השנייה ולאחריה.
רקע.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 צפה הצבא הבריטי שהמלחמה הבאה באירופה תתנהל בדומה למלחמת העולם הראשונה. כתוצאה מציפיות אלה פיתח הצבא הבריטי טנקים הידועים כטנק חי"ר, שנועדו לנוע עם חיל רגלים בהתקפה, לחצות שוחות ותעלות, ולהשמיד קיני מקלעים.
אחד הפיתוחים היה A20, טנק שדמה מאוד לטנקים הבריטיים ממלחמת העולם הראשונה, שפיתוחו התנהל בסוף שנות השלושים. אלא שהבליצקריג הגרמני בפולין וצרפת ב-1940 הבהיר לבריטים שהמלחמה הולכת להיות שונה לחלוטין מהתרחישים שנרקחו בבריטניה.
הבריטים, במקום לנטוש את ייצור טנקי החי"ר, החליטו לשפר את עיצוב ה-A20 ולהכניס אותו לשירות. הטנק תוכנן בזמן קצר מאוד, כאשר הדגש היה על מיגון ולא על ניידות. רוב המזקו"ם הועתק מה-A20, והחימוש העיקרי היה תותח 40 מ"מ בצריח ובנוסף תותח הוביצר בתובה (ההוביצר נותר על הנייר ולא נכנס לפס הייצור). הטנק נקרא על שם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל.
התחלה בעייתית.
ב-1 ביולי 1940 דרש צ'רצ'יל ש-500 טנקים מדגם A22 ייוצרו עד מרץ. זאת, אף על פי שלמעשה לא היה אבטיפוס או זמן לבחון את העיצוב. בסופו של דבר יוצרו אבות טיפוס והטנק נבחן בצורה מקוצרת מאוד, כאשר הטנקים הראשונים יוצר ביוני 1941. החברה המייצרת הזהירה שלטנק מגרעות רבות ויש צורך בשיפורים, אך בריטניה שוועה לנשק והטנק נכנס לשירות.
עיקר הבעיות נבעו מהמנוע, שהורכב למעשה משני מנועי שישה צילינדרים שחוברו יחדיו. לא זו בלבד שהמנוע היה חלש מדי למשקלו הרב של הטנק, הוא גם נטה להתקלקל ומיקומו הקשה על תיקונים בשטח. בנוסף התותח בקוטר 40 מ"מ היה בלתי מספק. מגרעות אלו הובילו לתפקוד לקוי של הטנק במבצעים בהם נעשה בו שימוש (כגון הפשיטה על דייפ) ונשקל לוותר על ייצורו. אבל הבריטים החליטו להמשיך לשפר את הטנק, וגרסאות חדשות ומשופרות שרתו עד סוף המלחמה, ואחריה עד 1952.
שיפורים וגרסאות.
לצ'רצ'יל נעשו שיפורים ותיקונים רבים. אף על פי שאף פעם לא היה מקביל לטנקים גרמניים או אפילו לטנקים אחרים של בעלות הברית, הצ'רצ'יל היה מוגן היטב ושימש כפלטפורמה מעולה לטנקים ייעודיים שונים. באופן מרשים טנקי צ'רצ'יל אף הצליחו להביס את טנקי הטיגר במספר מקרים (אם כי לרוב, כמו כל הטנקים הבריטים, הם שילמו על כך מחיר כבד). להלן רשימת דגמים משופרים עיקריים:
סימן 3 ו-4 - בגרסאות אלה היה צריח חדש שאיפשר התקנת תותחי 57 מ"מ.
סימן 5 - טנקים אלה חומשו בהוביצר בקוטר 95 מ"מ ששימש לירי מטווח קרוב.
סימן 6 - למעשה סימן 4 חמוש בתותח 75 מ"מ.