לטיפול במצבי סכנת חיים משמשים כלים שנועדו לכך, ובהם:
בהלכה.
בהלכה יש עיסוק נרחב במצבים של סכנת חיים. המצווה מחייבת לעזור לזולת כאשר הוא נתון בסכנת חיים.
במצב של סכנת חיים לאדם, הקרוי בהלכה פיקוח נפש, הצלת חיי האדם, בין אם אלו חיי אחרים ובין אם אלו חייו שלו, חשובה יותר מקיום מצוות התורה, ולכן יש לעשות כל שנדרש לשם הצלת החיים - גם במחיר עבירה על מצוות חמורות כמו חילול שבת ("פיקוח נפש דוחה שבת") או אכילה ביום הכיפורים. חז"ל משבחים את העובר על המצוות כדי להציל נפשות: ישנן שלוש עבירות החורגות מכלל זה, ועל פי ההלכה עדיף שאדם ייהרג ואל יעבור עליהן: עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים. לעומת זאת, הלכת ביתא ישראל כפי שמתבטאת בספר תאזזה סנבת, מחמירה יותר מההלכה הרבנית, ולפיה גם פיקוח נפש אינו דוחה שבת.
רודף הוא אדם המסכן את חיי חברו, בכוונה ושלא בכוונה. המונח שאול מהמקרה הקלאסי, שבו אדם רודף אחרי רעהו במטרה לרצוח אותו. על פי ההלכה מותר לכל מי שנוכח בסיטואציה זו להציל את הנרדף אפילו על ידי הריגת הרודף, בהיעדר ברירה אחרת להצלת הנרדף. מטרת ההריגה איננה ענישה אלא מניעה, ולכן רשאי כל אדם לפעול במסגרת דין רודף גם ללא הוראה מבית דין מוסמך, כשהנסיבות מחייבות זאת. דיני רודף נדונו בתלמוד במסכת סנהדרין וברמב"ם בהלכות רוצח ושמירת הנפש (פרק א').
פסוקים אחדים במקרא מזהירים בנוגע לשמירת הנפש. קיימים פירושים שונים באשר לפשרה של "שמירת נפש" זו, הנפוץ בהם מפרש כי הכוונה היא להישמרות מסיכונים פיזיים. אף ציווי מסוג זה אינו נמנה במניין המצוות כחלק מתרי"ג מצוות, בספרי מוני המצוות. הפסוק הידוע ביותר הוא , המשמש במקומות שונים, ביהדות ובתרבות הכללית, כאזהרה להישמרות מסיכונים.
בחקיקה.
בחוק לא תעמוד על דם רעך נאמר: "חובה על אדם להושיט עזרה לאדם הנמצא לנגד עיניו, עקב אירוע פתאומי, בסכנה חמורה ומיידית לחייו, לשלמות גופו או לבריאותו, כאשר לאל-ידו להושיט את העזרה, מבלי להסתכן או לסכן את זולתו". חוקים דומים קיימים ביפן, בגרמניה ובצרפת, אך שיטת המשפט האנגלו-אמריקנית אינה כוללת חובה פוזיטיבית להושיט עזרה לאדם המצוי במצוקה (חוק כזה נוסף לספר החוקים של אחדות ממדינות ארצות הברית, אך אין זה המצב הרווח).
מדרגות חירום
טננט קריק
טננט קריק (באנגלית: Tennant Creek) היא עיירה בטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה. העיירה ממוקמת במרחק 989 ק"מ מדרום לבירת הטריטוריה דרווין ובמרחק 508 ק"מ מצפון לעיר אליס ספרינגס. אוכלוסיית העיר מנתה 3,062 תושבים במפקד 2011, מתוכם 1,591 ממוצא אבגוריג'יני.
בסביבתה של טננט קריק מצויים כמה אתרים ידועים כמו האתר הידוע בשם "הגולות של השטן" (Devils Marbles), אתר פולחני אבוריג'יני בעל תצורות סלע מיוחדות, אגם מרי אן (Lake Mary Ann), מוזיאון לתולדות הכרייה ומרכז לאומנות ותרבות אבוריג'ינים. העיירה נמצאת במרכזו של שטח בעל אדמה שחורה עם משטחי עשב נרחבים המשתרע על פני 240,000 קמ"ר בדרום שטחה של הטריטוריה הצפונית ובחלקה של קווינסלנד. האזור מהווה את אחד האזורים הגדולים בעולם לגידול בקר.
היסטוריה.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה החוקר ג'ון מקדאול סטיוארט (John McDouall Stuart) שעבר במקום בניסיון הראשון והבלתי מוצלח שלו לחצות את היבשת מדרום לצפון. הוא קרא לערוץ הנחל הזורם מצפון לעיירה על שמו של ג'ון טננט שמימן את מסעו. ראשיתו של היישוב בתחנת ממסר על קו הטלגרף בין מלבורן לבין לונדון שנבנתה ב-1872. בתחילה נבנתה תחנת הממסר כמבנה עץ זמני ושנתיים לאחר מהן הוקם מבנה אבן הקיים עד היום והוא אחד מארבעת המבנים מסוג זה שהשתמרו באוסטרליה עד היום.
טננט קריק הייתה האזור השלישי בתפוקת הזהב שלו בתקופת הבהלה לזהב של שנות השלושים של המאה ה-20. גילויים ראשונים של מרבצי זהב התגלו באזור ב-1926 וב-1927 ובאזור העיירה פעלו מכרות זהב עד לשנת 1942.
במלחמת העולם השנייה הקים צבא אוסטרליה ליד העיירה בית חולים שדה וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי הכשיר מנחת חרום ליד העיירה.
כלכלה.
בעבר הייתה טננט קריק יצרן הזהב השלישי בגודלו באוסטרליה ועדיין מתקיימת פעילות כרייה במקום. מצפון לעיירה פועל מכרה מנגן שתוצרתו מיוצאת לסין. כמו כן מופקים באזור בוקסיט, עופרת, אבץ, כסף ונחושת. במרחק 250 ק"מ ממזרח לעיירה התגלו מרבצי זרחה.
טננט קריק נמצאת במרכזו של אחד מאזורי רעיית הבקר העשירים ביותר באוסטרליה.
אנדרטת חללי שועוט
אנדרטת חללי שועוט נמצאת בצומת גבולות, במקום שהיה בו הכפר הבדווי שועוט שבו נהרגו ששה לוחמי פלמ"ח ב-9 בדצמבר 1947 (כ"ו בכסלו תש"ח).
רקע היסטורי.
עם פרוץ המלחמה ב-29 בנובמבר 1947 היו בנגב הדרומי 400 איש ופלוגת פלמ"ח אחת (פלוגה י"ב) שעליה הוטלה משימת ביטחון כמעט בלתי אפשרית להגן על היישובים ובעיקר על קו צינור המים מנירעם. הקו הזה הוקם ב-1947 ויצא מקידוחי המים בנירעם דרומה בשתי זרועות. הזרוע המערבית הסתיימה בדנגור (נירים) והמזרחית בבית אשל וחצרים. באזור שכנו כ-20.000 בדווים והיחסים אתם היו תקינים. היחס השתנה לאחר החלטת החלוקה והחלו חבלות לאורך צינור המים, עורק החיים של היישובים. היה צורך להוציא פטרולי סיור לאורך קו המים. בגלל חוסר ברכב נשלחו סיורים רגליים ועד מהרה התדרדר מצב הביטחון.
תקרית שועוט.
ב - 9 בדצמבר 1947 יצאה מגבולות חוליה של תשעה לוחמים בפיקוד . בחוליה הייתה אשה אחת - שהייתה מפקדת כיתה.
במהלך הסיור טעה אסף שכנאי ונכנס לכפר הבדואי שועוט, שם היו מספר חיילים של הלגיון הערבי ושוטרים ערבים שניסו לבצע חיפוש בחברי החוליה. לחוליה היה תת מקלע סטן אך הוא היה מפורק. כאשר ניסו להרכיבו חטפו הערבים את החלקים. שכנאי פקד על ששה לסגת ונשאר לחפות עליהם בכפר עם עוד שני לוחמים על ידי זריקת רימונים אך ללא תועלת. השישה רצו לכיוון נירים אך רוכבי סוסים רדפו אחריהם וירו בהם. מרים שחור הצליחה להתחבא במערה קטנה אך מתה מאיבוד דם. רק שלושה הצליחו להגיע לנירים.
יום לאחר מכן יצאו לתחקר את האירוע מספר שוטרים בריטים, שני נוטרים יהודים, ורופא יהודי מגבולות. הם הגיעו לשועוט אך מצאו את הכניסה חסומה, עם חפיר לרוחבה. הכפר היה נטוש וכל יושביו ברחו לח'אן יונס מפחד של נקמת דם. חיפושים ממושכים הביאו למציאת הגופות שעברו התעללות, והושחתו על ידי הפורעים. בשל כך נקברו חמישה מאנשי החוליה, בקבר אחים, בבית הקברות בנחלת יצחק בתל אביב. המפקד, אסף שכנאי, נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
הידרדרות הביטחון בנגב.
ב-11 בדצמבר 1947 יצאה חוליה ממשמר הנגב לסיור בקו הצינור המזרחי. בסביבות קלטה (חצרים) הם הותקפו וחמישה נהרגו.
ב-13 בדצמבר 1947 יצאה חוליה ממושב תקומה לסיור בקו המים המערבי. הם הותקפו וחמישה נהרגו.
ב-16 בדצמבר 1947 נפתחה אש על טנדר ליד חלוצה. אחד נהרג ואחר נפצע קשה. טנדר של חברי רביבים יצא לביר עסלוג' שם היה מחנה בריטי, כדי לקבל עזרה בפינוי הפצוע. הם הותקפו על ידי ערבים ושלושה נהרגו.
ב-26 בדצמבר 1947 התחולל קרב גדול ליד משטרת עימארה (כיום אורים) ושלושה נהרגו.
יצחק שדה נשלח לנגב וכתב דו"ח עגום על המצב וקבע כי יש להשקיע בשיפור הביצורים ומספר הלוחמים.
שלום עשת, יועצו הצבאי של בן-גוריון הציע לפנות את כל 14 היישובים שמדרום לקו עזה - באר שבע ולהעביר את כל 400 החברים ליישובים הצפוניים.
בן-גוריון לא קיבל הצעה זו כי סבר ש"בלי הנגב לא תתקיים גם תל אביב".
המהפך הביטחוני.
ביוזמת בן-גוריון והקרן הקיימת הוקמה "ועדת הנגב". יו"ר הוועדה היה יוסף ויץ והיו בה נציגים מההגנה, המוסדות הלאומיים, קק"ל ומקורות. קק"ל השקיעה 1.5 מיליון לא"י ובכסף הזה נקנו חמרי ביצור ונבנו מכוניות משוריינות. הפיקוד בנגב עבר למטה הפלמ"ח שהחל להזרים כוחות לנגב. תחילה הוקם הגדוד השני (גדוד הנגב הצפוני) בפיקודו של משה נצר וא"כ הגדוד השמיני (גדוד הנגב הדרומי) בפיקודו של חיים ברלב. באמצע מרץ 1948 מונה נחום שריג למפקד חטיבת הנגב. הוחל בסיורים ממנועים ופעולות תוקפניות נגד הבדווים. מספר הקרבנות התמעט: בדצמבר - עשרים וחמישה, בינואר - שניים, במרץ - שלשה ובאפריל - שניים.
אנדרטת חללי שועוט.
האנדרטה הוקמה ביוזמת חברי גבולות בשנת 1989, ותוכננה על ידי האדריכל יפתח אלוני. היא מורכבת משישה לוחות מתכת כמניין ששת חברי החוליה. ליד האנדרטה, משוכות צבר רבות המציינות את מקומו של שועוט. על שמו של אסף שכנאי נקרא מבצע אסף בדצמבר 1948.
אלכסנדר גרנובסקי
אלכסנדר גנדיביץ' גרנובסקי (נולד ב-31 ביולי 1972) הוא איש עסקים אוקראיני, היה חבר הפרלמנט של אוקראיניה בין השנים 2002-2006.
קורות חיים.
גרנובסקי נולד בעיר אוּמן, מחוז צ'רקאסי. בשנת 1989 סיים גרנובסקי את בית-הספר התיכון והתחיל ללמוד משפטים באוניברסיטה הממלכתית על שם מצ'ניקוב באודסה. בשנת 1992 החליט גרנובסקי לעבור לעסקים ובשל כך המשיך לימודיו בהתכתבות. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1995. לאחר זמן הוא למד באקדמיה לניהול ליד משרד נשיא אוקראינה.
עסקים.