המתחם נוצר בהתפרצות געשית עזה לפני כ-18,300 שנים. במהלך התפרצותו של הר הגעש סומה, התרוקן תא המאגמה שלו במידה רבה – שגרמה להתמוטטות תקרת התא ולהיווצרות קלדרה. החרוט הגעשי של סומה התמוטט אל תוך הקלדרה בשלמותו, והוא מרכיב היום את הר הגעש וזוב.
גובהו של וזוב מגיע ל-1,281 מטרים ושולי סומה ל-1,149 מטרים. ביניהם מצוי עמק אטריו די קאבאליו (Atrio di Cavallo), שאורכו כ-5 קילומטרים.
היסטוריה געשית.
מתחם סומה-וזוב הוא הר געש שכבתי רביעוני בהרכב קאלק-אלקליני, המורכב משולי הקלדרה של סומה ומהחרוט הגעשי של וזוב במרכזה.
גילן של לבות שנדגמו מעומק של 1,345 מטרים מצביע על געשיות בסביבות המתחם הגעשי, שהחלה לפני 400,000 שנים לפחות. כן קיימים בו שרידים להתפרצות שמקורה בקמפי פלגריי, לפני 39,000 שנים.
ההיסטוריה של המתחם עצמו החלה לפני כ-25,000 שנים, עם צמיחתו של סומה מזרימת לבה במהלך התפרצויות שעוצמתן נמוכה. שלב זה בפעילות הגעשית נמשך עד לפני כ-19,000 שנים, והוא ניכר בסלעים הגעשיים המרכיבים את חלקו הצפוני של המתחם.
לפני כ-18,300 – לאחר התמוטטותו והיווצרות הקלדרה – חל שינוי מהותי בדפוסי ההתפרצות של סומה. מאז התרחשו במתחם התפרצויות געשיות בעוצמות שונות, הכוללות לפחות 4 התפרצויות פליניאניות ו-6 תת-פליניאניות. כל ההתפרצויות מורכבות משלב מגמטי ומשלב פריאטו-מגמטי, הנובע ממפגש של המאגמה במים הכלואים בשכבות של סלעים קרבונטיים מן המזוזואיקון.
התפרצויות רבות של המתחם לוו בזרמים ונחשולים פירוקלסטיים נרחבים, שזרמו בעיקר לדרום ולמערב. עקבותיהם ניכרות בערים פומפיי והרקולנאום, שנהרסו בהתפרצות העזה של וזוב באוגוסט 79.
מתחם סומה-וזוב עדיין פעיל מאוד. ההתפרצות המשמעותית האחרונה במתחם התרחשה בשנת 1944, ועל סמך הידע שנצבר מעברו הגעשי, נחשב וזוב לאחד מהרי הגעש המסוכנים בעולם עקב צפיפות האוכלוסייה הגבוהה סביבו. במקרה של התפרצות יימצאו כשלושה מיליון בני אדם בטווח סכנה.
במצפה הוולקנולוגי שנבנה במתחם נבדקים תנודות הקרקע ושינויים בהרכב הכימי של הגזים הנפלטים באזור המתחם, העשויים להעיד על עליית מאגמה אל פני השטח לקראת התפרצות נוספת.
האור של בוסטון
האור של בוסטון (שמו באנגלית: Boston Light) הוא מגדלור, הממוקם על גבי האי ברוסטר הקטן (Little Brewster Island) שבמבואות נמל העיר בוסטון שבארצות הברית. המגדלור המקורי שנבנה באתר זה, בשנת 1716, היה הראשון שנבנה בשטחה של ארצות הברית דהיום. המגדלור הנוכחי, שנבנה ב-1783, הוא המגדלור השני באורך שנותיו שעדיין פעיל בארצות הברית, והוא היחיד בה שמאויש עדיין על ידי משמר החופים האמריקני. בשנת 1964 הוכרז מבנה המגדלור כציון דרך היסטורי לאומי.
תולדות המגדלור.
האור במגדלור, שהוקם על האי בן שמונת הדונמים, הודלק לראשונה ב-14 בספטמבר 1716. שומר המגדלור הראשון, ג'ורג' וורת'ילייק (George Worthylake), שעסק גם בניווט ספינות לתוך נמל בוסטון, טבע בנמל עם אשתו ובתו שנתיים לאחר מכן. ב-1751 ניזוק המגדלור קשות בשריפה.
בשנת 1774, בשנה שלפני פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית, תפסו כוחות בריטיים את המגדלור והוא הוחזק על ידם בתחילתה. המגדלור הושבת אז בשל חסימת נמל בוסטון. בשתי הזדמנויות בחודש יולי 1775 תקפו המורדים האמריקנים את המגדלור והעלו אותו באש. כאשר נסוגו הבריטים ממנו ב-13 ביוני 1776 הם פוצצו והרסו אותו כליל.
ב-1783 נבנה המגדלור שנית עד לגובהו המקורי – 23 מטר. עובי קירותיו בבסיסו הגיע ל-2.3 מטר ול-76 סנטימטר בראשו. קוטר המנורה שהותקנה בו עמד על 2.4 מטר. ב-1790 הועבר המגדלור מידי מדינת מסצ'וסטס לידי הממשלה הפדרלית שהוקמה לא מכבר.
בשנת 1859 הוגבה המגדלור עד לגובה של 27 מטר (31 מטר מעל לגובה פני הים), והוסף לו חדר למנורה ובה עדשת פרנל בת 12 צלעות. ב-1861 ושוב ב-1918 נטרפו אניות בקרבת אי המגדלור ושומרי המגדלור סייעו בחילוץ האנשים שעל סיפוניהן.
במלחמת העולם השנייה כובה אור המגדלור מטעמי ביטחון, והוא הודלק מחדש רק ב-2 ביולי 1945. אז צויד המגדלור במנורה חדשה בעוצמה של 1.8 מיליון נרות, המבזיקה מדי 10 שניות, ואורה נראה למרחק של 50 קילומטר.
ב-1998 הוסב ציוד המגדלור למנגנון אוטומטי. למרות זאת הוא מאויש עדיין על ידי שומר אזרחי, המסתייע בצופים מתנדבים מחיל העזר של משמר החופים. עיקר תפקידם של אלו הוא לשמש כמדריכים למבקרים באי.
למגדלור יש עדיין חשיבות כסמן ניווט ימי, אך היא פחתה במהלך המאה האחרונה בעקבות פתיחת התעלה הצפונית של נמל בוסטון לשימושם של כלי שיט גדולים המגיעים אל הנמל.
בג&quot;ץ קלפים פתוחים
בג"ץ קלפים פתוחים הוא פסק דין שנתן בג"ץ ב-21 בספטמבר 1997, ובו התקבלה עתירתם של אגודת הלהט"ב, ארגון קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית) והאגודה לזכויות האזרח בישראל נגד שר החינוך, התרבות והספורט, הטלוויזיה החינוכית הישראלית והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. העותרים ביקשו לבטל את האיסור שהטיל שר החינוך זבולון המר על שידור פרק של התוכנית "קלפים פתוחים" שעסק בנוער להט"ב ובזהות מינית.
בפסק הדין קבע בג"ץ פה אחד שיש להתיר את שידור התוכנית כפי שתוכנן במקור, בערוץ בו תוכנן השידור, ללא התניה של השידור בשינויים וסייגים כפי שדרשו המשיבים.
רקע.
"קלפים פתוחים" הייתה תוכנית אירוח מבית היוצר של הטלוויזיה החינוכית בהנחיית נתיב רובינזון, ששודרה בשנת 1997 אחת לשבוע ובה כל פרק הוקדש לדיון בנושאים שונים המעסיקים בני נוער. בין היתר עסקה התוכנית בתופעות חברתיות שנויות במחלוקת, כגון חזרה בתשובה, שימוש בסמים, אלכוהוליזם, יחסי מין, כתות וכדומה. התוכניות הוקלטו בהשתתפות קהל צופים של בני נוער, הן נועדו לבני נוער והן שודרו בשעות צפייה המתאימות לבני נוער.
באחת התוכניות, שעסקה בזהות מינית, התארחו שני צעירים הומואים, צעיר ביסקסואל וצעירה לסבית וכן אם לבן הומו. המשתתפים, כולם שלמים עם נטייתם המינית, סיפרו את סיפורם האישי ודנו בסוגיות שונות הקשורות ללהט"ב כגון יחס החברה, יציאה מהארון, יחסיהם עם משפחותיהם והסביבה, קשיים, השקפת עולמם וכדומה. המשתתפים ענו לשאלות הקהל ובאולפן התקיים דיון בסוגיה. לאחר צילום התוכנית ועריכתה נקבע לה מועד לשידור בערוץ 2. על אופי התוכנית כתב בג"ץ:
לחבר הכנסת חנן פורת (מפד"ל) נודע על התוכנית והוא פנה לשר החינוך, זבולון המר (מפד"ל), ודרש ממנו למנוע את שידורה. בעקבות הפנייה הורה השר המר על קיום בדיקה יסודית של התאמת התוכנית לשידור, והורה לעכב את שידורה בנימוק ששידור התוכנית בטלוויזיה החינוכית יתפרש כמתן לגיטימציה להומוסקסואליות. בחוות הדעת שהוגשו לשר החינוך עם השלמת הבדיקה, נשלל שידור התוכנית כמות שהיא בטענה שהמסרים שמשגרת התוכנית לבני הנוער הצופים בתוכניות חינוכיות אינם מאוזנים. השר אימץ את המלצת הוועדה. לשיטתו, פסילתה של התוכנית מוגבלת לשידור בטלוויזיה החינוכית בלבד.
העתירה.
האגודה לזכויות האזרח (באמצעות עו"ד דן יקיר), אגודת הלהט"ב (באמצעות עו"ד דורי ספיבק) וארגון קל"ף (באמצעות עו"ד עירא הדר) הגישו עתירה נגד שר החינוך, הטלוויזיה החינוכית ורשות השידור בדרישה לשדר את התוכנית. בעתירה נטען, כי פסילת התוכנית פוגעת בחופש הביטוי, מפלה הומואים ולסביות ומשדרת מסר שלילי כלפיהם.
לבג"ץ צורפה חוות דעת מומחים של פרופ' איריס לוין מבית הספר לחינוך באוניברסיטת ת"א, פרופ' גבריאל סלומון, דיקן בית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, ד"ר עדיטל בן ארי מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה וחנה לויטה, מנהלת בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, שעמדו על החשיבות החינוכית הרבה, לדידם, שבשידור התוכנית. חוות הדעת הללו הדגישו, בין היתר, את הנקודות הבאות:
שר החינוך טען בתשובתו לעתירה, שהתוכנית כפי שהיא מעודדת את הנוער להתנסות באורח-חיים הומוסקסואלי, ועל כן דרש השר "תוספת מאזנת" לתוכנית, שבה יציגו מומחים גם את ההיבטים הפחות נעימים של החוויה ההומו-לסבית, וטען שהמסגרת לשידור התוכנית אינה הטלוויזיה החינוכית אלא הטלוויזיה הכללית. התשובה הסתמכה על חוות דעתם של עוזר שילד, רוחמה קציר ומיכאל גל. חוות דעת אלו הדגישו את המגרעות שבהן לוקה התוכנית כמות שהיא ובין היתר: את העדר ה"איזון" המקצועי, להצגה השטחית הקלילה והמלבבת על פניה, של ההוויה החד-מינית על ידי ארבעת המרואיינים; את ההתעלמות מערכים חברתיים בעלי דין קדימה ביחס להוויה האמורה; ואת המסרים המעודדים התנסות, תוך הצגת ציפיות לחוויות נעימות שאינן כרוכות בסיכונים מכל סוג שהוא.
האקלים החברתי-משפטי.
בסקירתו את האקלים החברתי-משפטי כתב השופט יעקב קדמי כי נכון שיש הסוברים שהומוסקסואליות היא תופעה בלתי רצויה ואף מזיקה, אך עם זאת, אין בכך כדי להצדיק "התעלמות ועצימת עיניים בפני קיומה של התופעה"; וכי קשה לראות בהדחקת התופעה והפיכת הדיון בה ל"טאבו", אחד מן האמצעים האמורים:
עוד כתב השופט קדמי כי התעלמות ואיסור גורף ללא הנמקה, לא יעמדו כנגד הסקרנות, הפתיחות והרצון לדעת. השופט הוסיף כי הכרת התופעה דרושה דווקא לאלה "המבקשים להצר את צעדיה".
פסק דין.