אפשר ליישב סתירה זו בכמה דרכים. ראשית, סביר כי לרוב נבואותיו של מיכה התייחסו באדישות ואף בכעס, אך הנבואה בה קבע כי ירושלים תחרב גרמה לזעזוע ולהלם: הייתה זו, כך נראה, הפעם הראשונה שבה נובא כך. אנשי ירושלים, שהיו בטוחים ש"ה' בְּקִרְבֵּנוּ, לֹא-תָבוֹא עָלֵינוּ רָעָה" (), נדהמו לשמוע נבואה שסתרה את הנחתם וחזרו, בגללה, בתשובה. שנית, אין דרך לקבוע בוודאות לאיזה מלך שייכת כל נבואה (ראו בהמשך). יכול להיות שזו הייתה הנבואה היחידה מימי חזקיהו המלך, שהתאפיינו בחזרה בתשובה (), ולפיכך חזר העם בתשובה לקול מיכה.
השם מיכה.
השם מיכה (קיצור של מיכיה, או מיכיהו) נפוץ בתנ"ך ושזור לאורכו, החל מתקופת השופטים ועד ימי נחמיה. מיכיהו הוא שמם של שלושה אנשים שונים ואישה אחת, מיכיה – שמם של שלושה אנשים פרט למיכה הנביא המכונה גם מיכיה (בכתיב, הקרי הוא מיכה) והשם מיכה חוזר עוד כמה פעמים. בסך הכול קרויים בשמות אלו שנים עשר בני אדם. לעיתים מכונה אותו אדם במקום אחד מיכה ובמקום אחר מיכיהו. השם הוא שאלה רטורית: "מי כה'?", זאת בדומה לשם מיכאל ולשמות מקבילים באכדית.
היות שם זה נפוץ, הביא רבים לזהות, בטעות, בין מיכה המורשתי לבין הנביא מיכיהו בן ימלה המוזכר ב, ופעל בימיו של יהושפט מלך יהודה ואחאב מלך ישראל. נראה כי גם בעל ספר מלכים ביקש לחזק אפשרות זו בכך ששם באחרית דבריו של מיכיהו את המילים "שמעו עמים כלם" - אותן מילים בהן פותח ספר נבואותיו של מיכה המורשתי. אף על פי כן, זיהוי זה איננו עולה בקנה אחד עם תיארוך זמנו של מיכה המורשתי כפי שנראה בהמשך. כמו כן, יצוין שמילים אלו אינן מופיעות באחד מנוסחיו של תרגום השבעים לספר מלכים, אשר הסתמך, כנראה, על כתב יד עברי שבו לא היו מילים אלו - עובדה זו מחזקת את ההשערה כי מילים אלו הן אך ורק תוספת שביקשה לזהות בין שני הנביאים.
מיכה וישעיהו.
ע"פ חז"ל מיכה היה הצעיר מארבעת הנביאים שפעלו באותה תקופה: הושע וישעיה, עמוס ומיכה. באופן טבעי, כמות ההקבלות ביניהם רבה. מתוך פסוקים אחדים בספר ישעיהו המרמזים שישעיהו היה מלמד תלמידים (לִמּוּדִים בלשונו), ומן ההקבלות הרבות, הרעיוניות והלשוניות, שבין ספר מיכה לספר ישעיהו, יש המסיקים, שישעיהו הנביא היה מורהו של מיכה (ואף של נביאים אחרים בתרי עשר). לרעיון זה יש אזכור גם באחד ממדרשי חז"ל.
נבואה אחת חוזרת בשינויים קלים בשני הספרים (ישעיהו ב', א-ד|מיכה ד', א-ה). להלן כמה דוגמאות להקבלות, לשוניות ותוכניות, בין נבואות ישעיהו לנבואות מיכה:
על אף כל ההקבלות שהובאו לעיל, ישנם הבדלים משמעותיים בין ישעיהו למיכה. השוני נובע בעיקר מכך שישעיהו היה בן עיר מרכזית - ירושלים - ובן המעמד הגבוה, ומיכה - בן כפר מן המעמד הנמוך.
בעוד שישעיהו הוא נביא כלל עולמי, אשר בין מושאי נבואותיו ישנן מקומות רחוקים כ"אֶרֶץ צִלְצַל כְּנָפָיִם אֲשֶׁר מֵעֵבֶר לְנַהֲרֵי-כוּשׁ" (ישעיה י"ח א), מיכה הוא נביא מקומי בלבד. אין לו נבואות על מקומות ואנשים זרים (פרט לנבואות חורבן על אשור, אשר צבאה החריב את שומרון ויהודה באותה עת, ויושבי ארץ ישראל ראו את חייליה בעיניהם).
בניגוד לישעיהו, מיכה נמנע גם מנגיעה כלשהי ביחסים בינלאומיים ובתוכניות מדיניות. הוא כלל לא נותן עצות בענייני מדיניות למלכים השונים אשר בתקופתם ניבא. דרישותיו היחידות הן בענייני צדק חברתי (ומעט בנושאי עבודה זרה).
בחז"ל.
במדרש חז"ל () נזכר מיכה כנביא שקבע את דרישות היהדות על שלושה יסודות:
מקום קבורתו.
על פי המסורת מצוי קברו של מיכה בתחומי אחד מבתי הקברות המוסלמים בכאבול, בתוך מערה בנויה ועליה חורבה של מבנה אבנים.
טרנס-יוצא
מיכה הנביא
טרנס-יוצאים
וויקי
פרפטואום מובילה
Diffie-Helman
המסה החסרה
אריה לייב גינצבורג
רבי אריה לייב בר אשר גינצבורג (מכונה השאגת אריה או "הטורי אבן" על שם ספריו; תנ"ה - כ"ה בתמוז תקמ"ה, 1695–1785) היה רב, פרשן תלמוד ופוסק מהבולטים שבאחרונים. התפרסם במיוחד בגין חיבוריו "שאגת אריה", ו"טורי אבן".
קורות חייו.
נולד לרבי אשר בהיותו רב העיר מינסק בגליל העליון. סבו היה רבי לייב "בעל התוספות". ועוד בצעירותו נודע כעילוי. כשעבר אביו לכהן כרבה של מינסק, סייע לו בענייני העיר ואף ייסד שם ישיבה מפורסמת, בה לימד על דרך הפלפול והחילוקים. בשנת 1745 לערך עבר לוולוז'ין ושם ייסד ישיבה לתלמידים נבחרים. החל משנת 1765 ועד סוף ימיו שימש כרב, אב"ד וראש ישיבה במֵץ (בצפון צרפת). מסופר שרבנות מץ הוצעה לו בגיל שבעים, ובני העיר חששו לקבל רב מבוגר כל כך, ור' אריה לייב הבטיח להם שהוא יכהן בעירם שנים רבות, ואכן נפטר שם לאחר כעשרים שנות רבנות בהיותו כבן תשעים.
רוב ימיו היה עני. מסופר שהרב אריה לייב סיים אלף פעמים את הש"ס. בחצרות חסידיים התייחסו לסיפור זה כעידוד ללימוד, או כהשוואה ללימוד עמוק ואיטי יותר. מסופר שבכל פעם שהיה מסתפק בסוגיה כלשהי, היה עובר על כל הש"ס במוחו כדי למצוא ראיות לכאן ולכאן שיכריעו באותה סוגיה. ר' אריה לייב היה מחמיר על עצמו באיסור חדש בחוץ לארץ, כלומר לא לאכול תבואה שהשרישה לאחר ט"ז בניסן עד ט"ז בניסן (ובחוץ לארץ עד י"ז בניסן) בשנה שלאחריה, וכפי שהוא מברר בארוכה בקונטרס מיוחד הנדפס בסוף ספרו שאגת אריה. מבחינה מציאותית רוב התבואה באירופה היא במצב הזה והעולם נהג להקל. אפיזודה ידועה עליו מספרת שבשנות עוניו מרבה היה לערוך "גלות", ובהיותו נודד מעיר לעיר, היה נושא עמו שק ובו גריסים וסיר משלו, ובכל מקום בו היה מתארח היה מבקש לבשל עבורו את הגריסים שלו בסיר שלו, היות שאינו יכול לאכול כלום בגלל בעיית ה"חדש".
רבי אריה לייב היה ידוע בחריפותו העצומה, בעוז הגיונו ובגאונותו. עם זאת, היה מהמתנגדים הגדולים לדרך הפלפול שרווחה באותה תקופה, ובדומה לגר"א, שפעל אחריו, חתר לפרשנות ופסיקה על פי פשוטם של המקורות. מאידך, בישיבתו במינסק לימד על דרך הפלפול והחילוקים ואף נאלץ לעזוב בשל מחלוקת עם רב העיר, ר' יחיאל היילפרין בעל ה"סדר הדורות", שדגל בלימוד על דרך הפשט והבקיאות. לא הכניס לתוך ספריו את הפלפולים שנאמרו בישיבה לחידוד התלמידים, עליהם אמר "כי את הכל ישא הרוח, אין זה אלא הבל ורעות רוח".
דן בש"ס ובראשונים מדעתו, בלי להיזקק לפרשנותם של ראשונים ואחרונים.
לא היסס להתנגד, לעיתים בחריפות, לעמדות מנוגדות, ואף במקום שנהגו הכל להחמיר הוא לא היסס לפסוק לבדו להקל, אם היה ברור לו שהדבר מותר.
תקיפותו הרבה גרמה לו צרות קשות, שכן פעמים רבות היה בחילוקי דעות קשים עם פרנסי העיר עקב פסיקותיו.
רבי אריה לייב נפטר בכ"ה בתמוז ה'תקמ"ה בעיר מץ שבצרפת, ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר.
חיבוריו.
התפרסם בייחוד בגלל ספרו שאגת אריה, שנדפס בשנת תקט"ז בפרנקפורט על האודר. ספר זה ערוך בצורה של שאלות ותשובות אם כי השאלות הנידונות שם אינן שאלות שנשאל אלא שאלות הלכתיות שחקר וערך אותן כשאלות ותשובות. ה"שאגת אריה" נדפס בהתחלה עם ריבוי של ראשי תבות דבר שהקשה על לימודו, יש הסוברים שהירבה בראשי תבות על מנת לחסוך בדפים בגלל עוניו. ספר זה מתייחס בעיקר לשאלות הנוגעות להלכות מאורח חיים. חלק מספריו הוציא רבי ישראל מאיר הכהן מראדין "החפץ חיים" לאור.
בין ספריו האחרים:
מכון שלזינגר
מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה נוסד בשנת 1966 ונקרא על שם ד"ר פאלק שלזינגר, המנכ"ל השני של בית החולים שערי צדק בירושלים. המכון פועל במסגרת המרכז הרפואי שערי צדק ועוסק בבעיות רפואיות על פי אמות המידה של ההלכה.
המכון הוא אחד ממכוני המחקר המרכיבים את פורום חותם.
עם התפתחות האתיקה הרפואית בעולם, גדלה גם ההתעניינות בעמדת ההלכה היהודית בסוגיות אקטואליות של מוסר רפואי. מכון שלזינגר מחפש פתרונות מעשיים לשאלות הלכתיות, הן באופן כללי והן בעניינים ספציפיים. צוות המכון מורכב מרופאים וחוקרים יחד עם רבנים. כמו כן מתקיימת התייעצות עם פוסקים מפורסמים בעניינים מסוימים. המכון רואה את ייעודו בהחדרת ערכי תורה למערכות הרפואיות המדעיות.
בנוסף לכך, המכון עוסק בהדרכה וחינוך בענייני רפואה והלכה בין כותלי המרכז הרפואי שערי צדק בירושלים ובמסגרות ציבוריות ואקדמאיות שונות. פעילות המכון בתחום ההוראה כוללת: סמינרים לבתי ספר, ימי עיון, קורס קיץ ברפואה והלכה לסטודנטים מחו"ל, קורס חורף ברפואה והלכה לציבור הרחב.
לרשותו של המכון עומדת ספרייה המכילה ספרות רפואית, הלכתית ואתית. הספרייה מבוססת על ספרייה עיונית רחבת היקף וכוללת גם ספרייה וירטואלית מתפתחת באינטרנט, לצד אמצעים נוספים.
מכון שלזינגר מפעיל מזה שנים רבות שירות מידע טלפוני בענייני רפואה, אתיקה והלכה. הקו הפתוח משרת רבנים, רופאים וחולים מכל רחבי העולם. מאז שנת 2004 מפעיל מכון שלזינגר שירות פרויקט שו"ת מקוון. מטרת הפרויקט היא לספק הדרכה הלכתית מהירה וברורה, פתרון ומענה מיידי לכל דורש, לשאלות בנושאים רפואיים-הלכתיים רבים כמו ענייני שבת, פוריות, חיים ומוות, ועניינים רבים אחרים, עימם הציבור מתעמת בעולם הרפואה המודרני - שירות חינם שניתן על ידי הרבנים, הפוסקים והרופאים הקשורים דרך קבע למכון.