1926 - שנות ה-90.
בשנת 1926, ויליאם גריפין, מתלמידי ויליאם רנדולף הרסט, יסד את העיתון בעזרת הלוואה שקיבל מהרסט וקרא את שמו The New York Evening Enquirer, שבועון שהתפרסם בפורמט עיתון גדול אשר הופץ בעיר ניו יורק. כחלק מהחזר ההלוואה שקיבל, הרסט ביקש מגריפין להשתמש בעיתון ככר ניסויים לרעיונות חדשים. הרסט לקח מן העיתון את הרעיונות שהצליחו והשתמש בהם בפרסומים אחרים שבבעלותו. את הרעיונות שלא הצליחו הותיר לאינקוויירר. כתוצאה מכך האינקוויירר לא הצליח להגיע לתפוצה רחבה. בשנות ה-30 וה-40 העיתון הפיץ רעיונות התבדלות ותעמולה פשיסטית. בשנת 1942 העיתון וגריפין הועמדו לדין תחת חוק סמית' (Smith Act) על הפצת רעיונות להפלת המשטר, בעזרת פגיעה ברוחם של כוחות ארצות הברית, במאמרי מערכת של גריפין נגד מעורבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר בוטלו האישומים.
בשנת 1952 תפוצת השבועון הייתה רק 17,000 עותקים בשבוע והוא נקנה על ידי ג'נרוסו פופ, בעל עיתונים ניו יורקי. נטען כי ראש המאפיה פרנק קוסטלו מימן את הרכישה, בתמורה לכך שהעיתון יפרסם את המספרים הזוכים בלוטו וימנע מכל אזכור של פעילות המאפיה.
בשנת 1953 שינה פופ את פורמט השבועון, מעיתון בפורמט גדול לטבלואיד. תוכן העיתון הפך כה שערורייתי עד שראש עיריית ניו יורק אילץ, בשנת 1954, את עורכו גריפין להתפטר מן המועצה להשכלה גבוהה של העיר. בשנת 1957 פופ שינה את שמו של העיתון ל"נשיונל אינקוויירר" והעיתון החל להתמקד בסיפורים עיתונאיים, שערורייתיים ומיניים, ברמה הלאומית. פופ עמל רבות בשנות ה-50 וה-60 להגביר את תפוצת העיתון. בשלהי שנות ה-50 ולאורך שנות ה-60 העיתון נודע בזכות כותרות מזעזעות, כגון: "חתכתי את ליבה מתוך גופה ודרכתי עליו" (8 בספטמבר 1963) ו"אמא בישלה את תינוקה ואכלה אותה" (1962). באותה עת העיתון נמכר רק בדוכני עיתונים ובבתי מרקחת. פופ סיפר כי קיבל את הרעיון לאופי כותרות העיתון לאחר שראה אנשים מתגודדים באתרי תאונות דרכים. בשנת 1966 הגיעה תפוצת העיתון למיליון גליונות.
פופ היה חלוץ הרעיון של מכירת העיתון בקופות מרכולים. כדי לבצע את הרעיון פופ שינה לחלוטין את פורמט העיתון בשלהי 1967 על ידי הפסקת פרסום הכותרות המזעזעות על מעשי אלימות והחל להתמקד בנושאים מקובלים יותר כגון סיפורים על ידוענים, מיסטיקה וחוצנים.
בשנת 1971 העביר פופ את מטה העיתון לעיירה לנטנה בפלורידה. בשנת 1999 הועבר המטה פעם נוספת לבוקה רטון, פלורידה. לאחר מותו של פופ מכרה אלמנתו את העיתון בסכום של 412 מיליון דולר לשותפות של שתי חברת תקשורת (Macfadden Communications Group) וחברת השקעות (Boston Ventures). השותפות רכשה אף את המתחרה העיקרי לאינקוויירר, העיתון The Star, של רופרט מרדוק. שני העיתונים עברו לניהול חברת AMI.
במאי 2014 הודיע המוציא לאור של האינקוויירר כי החליט להעביר את המטה של ה"נשיונל אינקוויירר" מפלורידה, שם היה מאז 1971, לניו יורק, היכן ששכן במקור כאשר יצא לאור לראשונה ב-1926.
סיפורים בולטים במאה ה-21.
השתקת ידיעות מזיקות לדונלד טראמפ.
בתקופת מועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית פעל האינקוויירר להשתקת סיפורים עיתונאיים העלולים להזיק לתדמיתו של המועמד. כך, בשנת 2016, העיתון קנה בסך 150,000 דולר בלעדיות לסיפורה של קארן מקדוגל, שפנפנת פלייבוי לשעבר, אשר טענה כי בשנת 2006 הייתה לה מערכת יחסים אשר נמשכה חודשים ארוכים עם דונלד טראמפ, שהיה נשוי אותה עת. העיתון מעולם לא פרסם את הסיפור, אולם הכחיש כי התשלום למקדוגל היה למעשה "דמי שתיקה". האינקוויירר שילם בנובמבר 2015 סך 30,000 דולר לשוער באחד מבנייניו של טראמפ, אשר טען כי לדונלד טראמפ נולד ילד בשנות ה-80, מחוץ לנישואין. סיפור אשר לא פורסם בעיתון בהנחיית דייוויד פקר, יושב ראש חברת AMI, בעלת העיתון.
על פי דיווח שהתפרסם בוושינגטון פוסט, בתקופת מועמדותו של טראמפ לנשיאות, האינקוויירר נהג לשלוח סיפורים עיתונאיים על דונלד טראמפ בטרם פרסומם, לעורך דינו של טראמפ, מייקל כהן.
קרייזלר וליאנט SV1
קרייזלר וליאנט SV1 (באנגלית: Chrysler Valiant SV1) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב קרייזלר אוסטרליה ("Chrysler Australia" ) (שם רשמי: "FCA Australia",שם מלא: "Chrysler Australia Ltd/FCA Australie"), חברת בת של קבוצת קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1962–1963.
ישראל באירוויזיון 2008
ישראל באירוויזיון 2008 השתתפה עם השיר כאילו כאן בביצוע של בועז מעודה בעיר בלגרד, בירת סרביה.
לפני האירוויזיון.
בחירת המבצע.
בנובמבר 2007 החליטה רשות השידור כי בועז מעודה ייצג את ישראל באירוויזיון בבלגרד.
בחירת השיר.
קדם-אירוויזיון 2008 הייתה תחרות שירים שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2008.
בינואר 2008 הוכרזו השירים שישיר מעודה בקדם.
בחירת השיר שייצג את ישראל נעשתה במסגרת תחרות בין חמישה שירים שאותם שר מעודה בשני ערבים, ב-25 וב-26 בפברואר 2008 במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 והנחה צביקה הדר.
על אף שהשיר "פרפרים" הצטייר כפייבוריט, בסופו של דבר השיר שניצח בתחרות היה כאילו כאן, שמאוחר יותר שונה ל-The Fire in Your Eyes, ונבחר לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2008.
באירוויזיון.
חצי גמר.
ישראל השתתפה בחצי גמר הראשון והופיעה ה-2 בסדר ההופעה, אחרי מונטנגרו ולפני אסטוניה. בתום ההצבעה ישראל העפילה לגמר.
גמר.
ישראל הופיעה ה-7 בסדר ההופעה, אחרי בוסניה והרצגובינה ולפני פינלנד. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 124 נקודות והגיעה למקום ה-9.
אגפית משוישת
אגפית משוישת (שם מדעי: "Gymnura altavela") היא מין בטאי ממשפחת האגפיתיים שבסדרת הטחנאים החיה במי האוקיינוס האטלנטי. האגפית מצויה בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד לשם מאכל.
האגפית המוזרה בעלת מבנה סנפירי חזה ארוכים ושטוחים ביותר היכולים להגיע לרוחב 2 מטרים ואפילו 4 מטרים. משקלה מגיע ל-60 ק"ג. היא בעלת זנב קצר ביותר, ראש שטוח עם עיניים קטנות והיא מותאמת לשיוט על פני המים. צבעה ירקרק-חום ולעיתים היא מסווה עצמה על פני החול. האגפית יכולה להשריץ מבטנה עד 8 צאצאים.
היא חיה באוקיינוס האטלנטי במים טרופיים עד ממוזגים-חמימים בעומק של 5–100 מטרים. תפוצתה היא מבואנוס איירס (פרובינציה) בארגנטינה למסצ'וסטס ונדירה במפרץ מקסיקו, חוץ מחופי וירג'יניה. במזרח האוקיינוס האטלנטי היא מצויה מפורטוגל עד אנגולה לרבות בים התיכון והים השחור וכן במדיירה והאיים הקנריים. כמה אגפיות נעות במעלה מים מליחים שונים של ביצות ונהרות. הנקבות כבדות מהזכרים וימצאו בימים עמוקים יותר בממוצע.
האגפית טורפת דגי גרם כמו שרבובוניים, דיונונים ועוד סילוניות וכן סרטנים, רכיכות שונות ואף כרישים קטנים, והיא עטה על טרפה מעליו או מאחוריו ומשתמשת בסנפירי החזה הרחבים שלה כדי להכות את הטרף למוות. היא עצמה נטרפת בידי כרישים כמו פטישן גדול וכמה יונקים ימיים, אך האויב הגדול ביותר שלה הוא האדם הדג אותה. עם זאת דיג של מיני כרישים גדולים בצפון האוקיינוס האטלנטי גרם לאגפית זו להתרבות בכמות גדולה יותר.
צנתוק
אגפיתיים
אגפיתיים המכונים בטאי פרפר (שם מדעי: Gymnuridae) הם משפחה של דגי סחוס גדולים מסדרת הטחנאים שבעל-סדרת הבטאים. במשפחה זו סוג יחיד - אגפית ("Gymnura") ובו ישנם 10 מינים. משפחה זו היא קרובתם של הטריגוניים.
בני משפחה זו בעלי סנפירי חזה רחבים ושטוחים מאוד וראשים שטוחים והם מותאמים מאוד להסוואה מתחת לחולות הים. הזנבות שלהם קטנים וכך העיניים ופיהם מצויים מתחת לגופם. רוחב כנפיהם יכול להגיע ל-4 מטר.
הם חיים בכל האוקיינוסים אך רק באזורים טרופיים, סובטרופיים או ממוזגים-חמימים. לעיתים הם עולים אל שפכי נהרות לפרקי זמן קצרים. כל האגפיות הן טורפות של דגים קטנים יותר וחסרי חוליות ימיים.
מינים.
בסוג זה ישנם 10 מינים:
אגפית
טמיר הנדלמן
טמיר הנדלמן הוא פסנתרן ג'אז ישראלי אמריקאי.
הנדלמן הופיע עם שלישיית ג'ף המילטון, תזמורת הג'אז קלייטון-המילטון, הארי אלן, טדי אדוארדס, וורן ואשה, יוסטון פירסון, ג'ף קלייטון, ניק ברינולה, פיל אפצ'רץ', ריקי וודארד, ג'ון קלייטון וברברה מוריסון. הנדלמן גם מוביל שלישייה משלו, שהוציאה את אלבום הבכורה שלה Playground. אלבומו "Destination" נעשה עם לואיס נאש ומרקו פנסקיה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד JazzWeek בספטמבר 2010.
ביוגרפיה.
הנדלמן נולד בישראל. החל את לימודי הפסנתר בגיל 6. בשנת 1984 עבר לארצות הברית ושנתיים לאחר מכן, בגיל 14, ניצח בתחרות ימאהה הלאומית לפסנתר. לאחר הזכייה ניגן בקונצרטים ביפן ובמרכז קנדי.
בשנת 1988 למד הנדלמן במכון Tanglewood וחמש שנים לאחר מכן קיבל תואר ראשון בהלחנה מבית הספר איסטמן למוזיקה. הוא היה המנהל המוזיקלי הצעיר ביותר במכון Lovewell, ארגון לאומי אמריקאי ללא כוונת רווח לחינוך לאמנות.
מאז שחזר ללוס אנג'לס ב-1996 הנדלמן הוא פסנתרן ומעבד מבוקש, ומופיע בארצות הברית, אירופה ואסיה. הוא קיבל גם פרסים מ-"איגוד המלחינים האמריקאיים" ומהקרן הלאומית לקידום האמנות. בשנת 1999 היה הנדלמן סולן אורח עם תזמורת מכון הנרי מנסיני.
הנדלמן הוא פסנתרן ומעבד בתוכניות טלוויזיה וסרטים. בשנת 2002 סייר באירופה עם התזמורות של טירני סאטון ושל ביל הולמן. בשנת 2010 ליווה את ברברה סטרייסנד בניו יורק.
הנדלמן עומד בראש הרכב מוזיקלי בלוס אנג'לס עם המתופף דין קובה ונגני הבס דן לוץ וקרליטו פוארטו.
הנדלמן נשוי ואב לשתי בנות.
שלישיית ג'ף המילטון.
בשנת 2000 הצטרף הנדלמן לשלישיית ג'ף המילטון, לה תרם עיבודים וסייר איתה בעולם. בשנת 2001 הפך לחבר תזמורת הג'אז קלייטון-המילטון.