בקרב לוגנדם (18 במאי 1859), פדרב פתח במלחמה נגד אנשי שבט סרר. לאחר ניצחונו, הוא נתן את ההוראה לשרוף את כפרי אחת הפרובינציות. ממשלת צרפת בפריז מתחה עליו ביקורת על ביצוע מערכה צבאית ללא קבלת אישור. כדי לענות על הביקורת הוא טען כי הוא כבש שטחים שהיו שייכים לצרפת מאז 1679. היסטוריונים כמו מרטין א. קליין מציינים כי פדרב רק שיחק במילים וקיבל החלטות פוליטיות בסנגל בלי שום סמכות כלשהי. ממלכת סן ואף אחת ממחוזותיה מעולם לא הייתה שייכת לצרפת.
כלכלה.
סן-לואי הועמדה תחת שלטון צבאי רשמי, והוקם משם קשר טלגרפי וחיבור למושבות צרפת האחרות באי גורה וברופיסק. בשנת 1857 צרפת הטילה מצור על האזור, ושיבצה מחדש את בירתו כעיר קולוניאלית החדשה שקבלה את השם דקר. לאחר מכן החלו העבודות בהקמת מסילת הברזל דקר - סן-לואי, לאורך נהר סנגל אל תוך פנים הארץ.
הפרויקטים הגדולים של פדרב כללו בניית גשרים ומציאת מים מתוקים. ייעודה של סן-לואי כפתח לסחר של צרפת אל פנים אפריקה החל לדעוך עם התרחבות השלטון הקולוניאלי הישיר. הגישה לנמל של סן-לואי הפכה לחשובה יותר בעידן ספינות הקיטור והשלמת מסילת הרכבת דקר-סן-לואי בשנת 1885. כלומר המדינה השכירה את הנמל שלה. חברות צרפתיות גדולות מהעיר בורדו, השתלטו על רשתות הסחר של פנים אפריקה, ונעזרו באנשי הביניים בסחר במעלה הזרם.
פדרב פיתח את השליטה הצרפתית על ​​עיבוד אדמה עונתי בקנה מידה גדול בסמוך למבצרים ולאחר מכן לאורך קווי הרכבת. מערכת זו פותחה לראשונה בקאיור, ואז התפשטה לאורך מסילות הברזל. כך נוצרה תבנית הגירה של כוח עבודה עונתי ברחבי מערב ומרכז אפריקה עד למאה העשרים.
לאחר התבוסה של נפוליאון השלישי וצבאו הקיסרי הצרפתי בידי הצבא הפרוסי בקיץ 1870, קראו מחדש לשירות בצרפת לקצינים ותיקים שיחליפו את אלה שנפלו בקרבות. פדרב התגייס וקיבל לפקד על חטיבה שהיו בה חיילים צעירים וחסרי ניסיון. הם סבלו מחורף קשה וממורל נמוך בשנת 1870/1. הכוחות שלו לא עמדו מול ההתקפות הגרמניות. הוא קיבל הוראה לתקוף את הפרוסים, אך לא יכול היה להתגבר עליהם. הוא נסוג ובסופו של דבר כוחותיו הושמדו.
נישואין ומשפחה.
זמן קצר לאחר הגעתו לסן-לואי פדרב לקח לעצמו פילגש, סדיבה, נערה סרקולית בת חמש עשרה. הוא עזר לה ללמוד לקרוא ולכתוב ב־15 בפברואר 1857 היא ילדה את בנה, לואי לאון פדרב. בשנת 1858, כשפדרב היה בן 40, התחתן עם אחייניתו בת ה -18, אנז'לה-אמילי מארי סופי פדרב. היא הייתה בתו של אחיו הגדול, רומן, שנפטר שמונה שנים קודם לכן. מנישואין אלה נולדו שלושה ילדים: גסטון, מתילד ווילם. אנז'לה עזרה גם לטפל בלואי, בנה של סדיבה.
חיים פוליטיים ופרישה.
פדרב עוטר בחמש מדליות של לגיון הכבוד: בשנים: 1852, 1855,1861, 1871 ואת הצלב הגדול 1880.
פדרב מונה כמועמד לבית המחוקקים בבחירות של 8 בפברואר 1871 ונבחר. הוא החליט לא לקבל את בחירתו תוך שמירה על תפקידו הצבאי. לאחר שהתפטר מהצבא הוא נבחר מחדש ב־2 ביולי 1871 כנציג פא-דה-קאלה, אך התפטר לאחר כמה חודשים.
בין אוקטובר 1871 למאי 1872 לקח פדרב משלחת מדעית למצרים העילית שם סקר את האנדרטאות והכתובות. באותו מסע הוא ביקר בירושלים ובאיטליה. .פדרב נבחר ב־5 בינואר 1879 לסנאט אך שוב התפטר ב 1888.
פדרב היה גאוגרף, היסטוריון, פילולוג וארכאולוג חובב. הוא כתב עבודות רבות, כולל אוסף רשומות נומריות (1870), מסע הצבא הצפוני (1871), אפיגרפיה פיניקית (1873), הוא כתב גם על הגאוגרפיה וההיסטוריה של סנגל וסהרה.
מוות.
פדרב נפטר ב־29 בספטמבר 1889.
פסלים ומונומנטים לזכרו הוקמו בליל, באפום, סן-קנטן בצרפת ובסן-לואי, סנגל. רחובות רבים נקראים על שמו, וגם תחנת הרכבת התחתית בפריס (פדרב-שאליני).
שורט (פירושונים)
יהודה ברד&quot;ח
יהודה ברד"ח (ברוסית: Юлий Меирович (Маркович) Бардах, קרי: יוליוס מאירוביץ' ברדח; י' באייר ה'תקפ"ח, 24 באפריל 1828 - חורף ה'תרס"ג, 1902 או 1903) היה חוקר מורה ופובליציסט יהודי רוסי, הצנזור על ספרים עבריים מטעם ממשלת האימפריה הרוסית.
קורות חיים.
נולד בטוריסק שבווהלין למאיר ברד"ח. המשפחה מתייחסת לצאצאי רבי דוד הלוי סגל, הט"ז (ברד"ח = בני רבי דוד חריף, כינויו של הט"ז בימי חייו). בילדותו קיבל חינוך מסורתי, אחר כך השלים השכלה, קיבל הכשרה רשמית כמורה והתמנה בשנת 1851 כמורה בבית ספר ממשלתי בחוטין, בסרביה. שלוש שנים עשה שם, ושלוש שנים נוספות באיזמאיל.
ב-1857 עבר לאודסה והחל ללמד בחדר המתוקן שם, הוא שימש בתפקיד זה עשרים וחמש שנים, עד שקיבל בשנת 1871 מינוי כצנזור אחראי על הספרות העברית מטעם הממשלה. במקביל המשיך כמורה בכמה גימנסיות. באותה שנה זכה לתואר "אזרח נכבד", מטעם הממשלה, וכעבור כמה שנים נוסף התואר "אזרח נכבד לדורותיו".
משפחתו.
בנו היה הבקטריולוג הרוסי יעקב ברד"ח .
בניו של יעקב ברד"ח:
חיבוריו.
מלבד חיבוריו אלו כתב חיבורים רבים ברוסית, חלקם נדפסו. ומאמרים בעיתונות: המגיד, ראזסווייט (בגלגולו הראשון), השחר ואחרים.
יוליוס ברד&quot;ח
נטיה ברונקהורסט
נטיה ברונקהורסט (בגרמנית: Natja Brunckhorst; נולדה ב-26 בספטמבר 1966) היא שחקנית, במאית, תסריטאית ומפיקה גרמנית, שהתפרסמה בזכות משחקה בתפקיד הראשי בסרט הביוגרפי "אני, כריסטיאנה פ." (1981).
קריירה.
כשהייתה בת 13 בלבד, נבחרה ברונקהורסט באקראי על ידי הבמאי אולי אדל לגלם את הדמות הראשית, כריסטיאנה, בסרט "אני, כריסטיאנה פ.", שנעשה על תקופת נעוריה והתמכרותה להרואין של הידוענית הגרמנית כריסטיאנה פלשרינו. הסרט הצליח מאוד והפך לסרט פולחן, גם בזכות הפסקול שכלל שירים של דייוויד בואי (בואי עצמו תרם לסרט הופעת קמע). בשל הצלחתו הגדולה של הסרט, ובשל גילה הצעיר, היא עזבה את גרמניה ועברה ללמוד בבית ספר באנגליה. לאחר מכן עברה לפריז, ולאחר זמן חזרה לגרמניה כדי ללמוד בבית הספר לאומנויות "Schauspielschule Bochum".
בשנת 1982 שיחקה בסרט "Querelle" של הבמאי ריינר ורנר פאסבינדר.
בשנת 1998, לאחר שהחלימה ממחלת הסרטן, החלה ברונקהורסט לעבוד כתסריטאית, מפיקה ובמאית. בשנת 2001 זכתה ב"פרס לולה" הגרמני לתסריט הטוב ביותר על סרטה הביוגרפי "Wie Feuer und Flamme".
בשנת 2000 שיחקה בסרט הגרמני "הנסיכה והלוחם". היא שיחקה גם בסדרת הטלוויזיה " Dr. Sommerfeld - Neues vom Bülowbogen".
חיים אישיים.
בין השנים 1988–1993 ניהלה נטיה ברונקהורסט מערכת יחסים זוגית עם השחקן הגרמני דומיניק ראקה. ב-1991 נולדה לשניים בת. היא מתגוררת במינכן.
בשנים 1994–1998 לערך הייתה חולה במחלת הסרטן, שעצרה את התפתחות קריירת המשחק שלה, אך החלימה.
סביצ'קובה
סביצ'קובה (צ'כית: svíčková na smetaně, תרגום חופשי "סינטה עם שמנת") היא מנה בשרית המשתייכת למטבח הצ'כי והיא אחת מן המנות הפופולריות ביותר בצ'כיה.
מנה זו נחשבת גם למנה הלאומית של צ'כיה.
בבסיס המנה ישנה סינטה אותה מבשלים עם ירקות שונים (גזרים, שורש פטרוזיליה ובצל), התיבול כולל פלפל שחור, פלפל אנגלי ומעל הבשר שופכים שכבה עבה של שמנת חמוצה. נהוג להגיש את המנה עם כופתאות בצק הנקראות קנדיקי .
הכנה.
הסביצ'קובה נחשבת לאחת מן המנות הלאומיות של צ'כיה. להכנת המנה משרים סטייק סינטה במרינדת ירקות (גזרים, פטרוזיליה, בצל כחול, בצל אדום וירקות שורש נוספים) במשך הלילה. את המנה הבשרית מתבלים בפלפל שחור, פלפל אנגלי ותבלינים נוספים, מבשלים את הבשר ויוצקים עליו שמנת חמוצה. נהוג להגיש את המנה עם כופתאות קנדיקי ורוטב אוכמניות. במסעדות מרתיחים את הבשר כדי לקצר את זמן הכנת המנה. כמו כן, נהוג להגיש את המנה עם פלחי לימון או מיץ לימון בצד.
דאן (דרגה)
דאן (ביפנית: 段) היא מערכת דרגות יפנית, המתארות את יכולות האדם בתחום מסוים. משמעות המילה בתרגום מילולי היא שלב או דרגה.
מערכת זו הונהגה לראשונה בתקופת האדו בבתי הספר. משם הועתקה השיטה, על ידי ג'יגורו קאנו ממציא הג'ודו בשנת 1883, אל תחום אמנויות הלחימה. אך דרגות הדאן קיימות בתחומים רבים אחרים, ובהם במשחק הגו, השוגי והאיקבנה (אמנות סידור פרחים יפנית) ועוד.
מספר דרגות הדאן משתנה, כך לדוגמה בג'ודו קיימות 10 דרגות, מ-1 (הדרגה הנמוכה ביותר) ועד 10 (הדרגה הגבוהה ביותר). במשחק הגו, דרגת הדאן הגבוהה ביותר היא 9.
בקרב הגנדאי בודו דרגת הדאן מקושרת עם לבישת חגורה שחורה, כשבחלק מאמנויות הלחימה בעלי דרגת דאן גבוהה ילבשו חגורה בצבע אחר (אדום, בג'ודו ובשוטוקאן). בתחילת שנות ה-2000, זרמים מסוימים של אמנויות לחימה (בין השאר וויצ'י ריו) החלו לסמן בצבע חגורה שונה עבור כל דרגת דאן מעל דאן 5 (五段).
דרגות דאן
הרצברג
הרצברג הוא שם משפחה ממקור גרמני.
רשות השידור האוסטרית
ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)
המשחקים הפאראלימפיים טוקיו הם המשחקים הפאראלימפיים ה-16 שבהם השתתפה משלחת ישראלית.
המשלחת הישראלית מנתה 33 ספורטאים וספורטאיות פאראלימפיים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט. נושאי הדגל בטקס הפתיחה היו מורן סמואל ונדב לוי.
הרכב המשלחת הישראלית.
המשלחת הישראלית הורכבה מ-33 ספורטאים ב-11 ענפי ספורט.
ענפים.
אתלטיקה.
אלכסנדר אלכסיינקו הבטיח את מקומו במשחקים לאחר שהדף כדור ברזל למרחק של 9.09 מטר באליפות אירופה לשנת 2021, בה סיים במקום השישי.
בדמינטון.
נינה גורודצקי הבטיחה את מקומה במשחקים. זוהי הופעת הבכורה של ענף הבדמינטון במשחקים הפאראלימפיים.
בוצ'יה.
נדב לוי הבטיח את מקומו במשחקים באמצעות הדירוג העולמי.
הרמת כוח.
פולינה כצמן ייצגה את ישראל בקטגוריית משקל מעל 86 ק"ג לאחר שהעפילה למשחקים בזכות דירוגה במקום השביעי בדירוג העולמי.
חתירה.