התקיעה בשופר החמישי היא הראשונה משלוש "קריאות אוי" עליהם מכריז נשר שמופיע לפני התקיעה בשופר:
לאחר הופעת הנשר תוקע המלאך החמישי בשופר החמישי:
בעקבות התקיעה בשופר נופל כוכב על הארץ, הפותח את התהום. מן התהום עולה קיטור ומן הקיטור יוצא ארבה התוקף את בני האדם. צורת הארבה צורת סוס עם פני אדם, ולהם שיני אריה ושיער ארוך, וזנבות כזנב עקרב. הארבה מכיש את בני האדם אך לא הורג אותם.
פרשנות היסטורית של תיאור זה מייחסת את הארבה לפשיטת השבטים הגותים לאימפריה הרומית בתקופת שלטונו של הקיסר דקיוס.
השופר השישי.
בעקבות התקיעה בשופר השישי יוצאים ארבעה מלאכים, ומובילים צבאות של 200,000,000 פרשים הרכובים על סוסים. מפי הסוסים יוצאים אש, קיטור וגופרית, הגורמים למגפות. לסוסים צורת ראש אריה וזנב נחש ופני אדם. בעקבות המגפות ימותו שליש מבני האדם.
השופר השביעי.
בעקבות התקיעה בשופר השביעי מתחיל שלטונו של ישו על הארץ ב"ממלכת עולם", ונפתחים השמים, ומופיע ארון הברית.
פרשנות.
התאולוגיה הנוצרית רואה בששת השופרות הראשונים אזהרה או קריאה לחוטאים לשוב מדרכם הרעה. כל תקיעה בשופר מביאה לענישה או מגפה ולהרג של יותר אנשים. השופר השביעי אינו מביא מגפה אלא מציין את תחילת ממלכתו של ישו על פני הארץ.
לכבוש את וול סטריט
אברהם שמואל רקנטי
מפלגות בגרמניה
מפלגות בגרמניה, מוגדרות על פי החוק הגרמני כהתארגנויות של אזרחים שמטרתן להתמודד לפרלמנט במדינה אחת או יותר או ברמה הפדרלית.
מפלגה שואבת את כוחה מחברייה, והיא חייבת להיות בעלת חוקה ומנגנון פנימי דמוקרטי, בנוסף חייבת מפלגה להציג מצע הכולל את ערכייה ומטרותיה.
מפלגות שפועלות תחת היסודות הדמוקרטיים של המדינה, אסורות.
מתום מלחמת העולם השנייה יש בגרמניה באופן מסורתי שתי מפלגות גדולות, שהשלטון ביניהן מתחלף לסירוגין, ועוד מספר מפלגות קטנות, אשר לעיתים משתתפות בקואליציה עם אחת משתי המפלגות הגדולות: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
מפלגות הימין.
מפלגות הימין הקיצוני.
בגרמניה קיימות ארבע מפלגות מרכזיות המרכיבות את הימין הקיצוני:
בשנת 2004 חתמו המפלגה הנציונל-דמוקרטית ואיחוד העם הגרמני הסכם של אי-תחרות בבחירות, בשנת 2005 הם איחדו כוחות ורצו ביחד בבחירות הלאומיות, עד עתה הרפובליקנים סירבו להצטרף להסכם.
מפלגות השמאל.
מפלגות השמאל הרדיקלי.
בגרמניה פועלות מספר מפלגות אשר מזוהות עם אידאולוגיות שמאלניות רדיקליות, חלקן הוקמו על בסיס מפלגות שפעלו בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה ובגרמניה המזרחית ורואות כממשיכות דרכן. החל מאיחוד גרמניה ועד היום אף אחת מהן לא זכתה להכניס את נציגיה לפרלמנט הלאומי, אולם זכו להכניס מטעמן מספר נציגים בבחירות העירוניות שהתקיימו בערים שונות.
צבעי המפלגות.
המפלגות בגרמניה מזוהות לרוב עם צבעים, שנעשה בהם שימוש נרחב בתקשורת ובשיח הפוליטי המקומי. להלן מפתח הצבעים:
עין-כרם
חייל צה&quot;ל
מהומות הגיוס בניו יורק
מהומות הגיוס בניו יורק (באנגלית: New York Draft Riots), התרחשו בין 13 ל-16 ביולי 1863, בעיצומה של מלחמת האזרחים האמריקנית, בעיר ניו יורק. היו אלה המהומות החמורות ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
העילה המיידית להתרחשותן הייתה אישורם, על ידי הקונגרס האמריקני, של חוקי הגיוס של האיחוד (מדינות הצפון אשר לא פרשו מארצות הברית). חוקים אלה הפלו בין המועמדים לגיוס על פי מצבם הכלכלי, ולפיהם ניתן היה לקנות פטור מגיוס תמורת סכום של 300 דולר אמריקני (שווה ערך לכ-$9,000 כיום). המהומות הפכו בהמשך להתפרעויות על רקע גזעי - רוב המפגינים היו מהגרים מאירלנד שתקפו אנשים שחורים ברחבי העיר. ברקע של אותן התפרעויות עמדו הלכי רוח נוספים, כמו התנגדות למלחמה ולמטרותיה, או להתמשכותה על פני שנים, וכן התנגדות למנהיגותה של המפלגה הרפובליקנית בראשות אברהם לינקולן, שעמדה בראש האיחוד.
לצורך דיכוי המתפרעים הופנו לאזורי המהומות גדודי מיליציה וחיילים מתנדבים של צבא האיחוד. אלה נעזרו לצורך הדיכוי באמצעים צבאיים ואף בארטילריה.
תחילת המהומות.
כבר מתחילת המלחמה רווחו בניו יורק הלכי רוח המשקפים אי נחת ממנה, חלקם נבעו מקשריה ההדוקים של העיר לענף הכותנה, הדומיננטי במדינות הדרום. קודם לתחילת המהומות נעשה מאמץ לאזרח מהגרים דוברי אנגלית מאירלנד מתוך חישובים פוליטיים של ציפיות לגבי דפוסי הצבעתם. העילה המיידית להתרחשותן הייתה אישורם, על ידי הקונגרס האמריקני, של חוקי הגיוס של האיחוד. חוקים אלה הפלו בין המועמדים לגיוס על פי מצבם הכלכלי, ולפיהם ניתן היה לקנות פטור מגיוס תמורת 300 דולר, סכום כסף ניכר באותם ימים. כך בעלי אמצעים שחפצו בפטור מגיוס, יכלו להשיגו. כשעבר בקונגרס החוק לגיוס חובה, גילו אותם מהגרים שלהתאזרחותם ישנה משמעות נוספת מעבר לזכות ההצבעה. כך, כשהחלו פעולות הגיוס בניו יורק, ב-13 ביולי 1863, כמה מאות איש התפרעו, השליכו מרצפות רחוב מבעד לחלונות הבניין ששימש כלשכת גיוס, חדרו לתוכו והעלוהו באש. בין המתפרעים היו פועלים ממוצא אירי שלא ששו למחשבה שיאלצו להתחרות בשוק העבודה עם עבדים משוחררים. ג'ון אלכסנדר קנדי (Kennedy), מפקד המשטרה, אשר הגיע לסקור את המצב, זוהה אף שהיה ללא מדים, הוכה קשות, ובנוסף הותקף בסכין ונפגע. כוחות המשטרה, שהפעילו אלות, ואף אקדחים, לא הצליחו להשתלט על המהומה בשל יתרונם המספרי הגדול של המתפרעים, אך בכל זאת הצליחו להגביל במידת מה את התפשטותה לחלקים אחרים של העיר.
המשך המהומות.
המהומות התפשטו מאזור לשכת הגיוס לחלקים סמוכים של ניו יורק. המתפרעים העלו באש מלון אשר סירב לספק אלכוהול, שתי תחנות משטרה ואת ביתו של ראש העיר, יחד עם עוד בתים נוספים. בנוסף, המתפרעים פנו לכיוון מערכת העיתון הרפובליקני ניו יורק טריביון (New York Tribune) ונהדפו ביריות. בהמשך, כוחות הביטחון הדפו מתפרעים שניסו לתקוף בית נשק. אחד התוקפים נהרג. המתפרעים פנו לתקוף, כשעיר לעזאזל, שחורים עליהם יכלו להניח את ידם, אותם ראו כמתחרים על מקומות עבודה, וכן כגורמים לפרוץ המלחמה. כך הוכו, עונו ונרצחו שחורים שנפלו בידי ההמון. בית יתומים, ששימש מקלט למאות ילדים שחורים הותקף אף הוא, אלא שהמשטרה הצליחה לעכב את התוקפים לזמן מה, כך ששוכניו הספיקו להימלט.
גשם שירד בלילה שלח רבים מהמתפרעים לבתיהם וכן סייע לכיבוי התבערות, אך המהומות התחדשו למחרת, ב-14 ביולי. כיוון שעסקים רבים סגרו שעריהם בשל האלימות, נוספו למתפרעים חלק מעובדיהם של אלה. המתפרעים ניסו לפגוע בבתיהם של מנהיגים רפובליקנים שהתגוררו בעיר ניו יורק. כ-800 חיילים שחנו בקרבה יחסית הובאו לעיר ניו יורק, וכן ניתנה הוראה למיליציה המקומית, שיצאה בטרם פרצו המהומות למשימת סיוע בפנסילבניה, לחזור לעיר.
בניסיון להרגיע את המהומות, טען המושל (מהמפלגה הדמוקרטית) של מדינת ניו יורק, הורשיו סימור, שההליך שעל פיו מתבצע הגיוס אינו חוקתי.
השבת הסדר על כנו.
ביום המחרת, ה-15 בחודש, הכריזו השלטונות על השעיית הגיוס במתכונתו הנוכחית. ואכן, פרסום הדבר סייע להרגעת חלק מן המתפרעים. בנוסף, המיליציות נקטו באמצעים קשים לצורך דיכוי המתפרעים הנותרים. כוחות פדרליים (של צבא האיחוד), כולל ארטילרייה, וכוחות מיליציה של מדינת ניו יורק המשיכו לזרום לעיר והחלו בהדרגה להתגבר על המתפרעים, ומטרתם הושגה באופן סופי ביום המחרת.
סוף דבר.
אין נתונים מדויקים על תוצאות המהומות, אבל ההערכות הן שהיו קרוב ל-120 הרוגים ואלפי פצועים. רוב ההרוגים היו שחורים (11 מהם נתלו). נזק רב נגרם לרכוש וכחמישים בתים נשרפו עד היסוד. במהלך ההתפרעויות נהרסו ונשרפו בנייני ציבור רבים, שתי כנסיות פרוטסטנטיות, ובתים רבים של שחורים ושל פעילי זכויות האדם. כמו כן נשרף בית יתומים לשחורים.
לאחר המהומות עזבו רוב השחורים את מנהטן ועברו לאזורים כמו ברוקלין, ואפילו למדינות אחרות כמו ניו ג'רזי. המהומות השפיעו באופן ניכר על הדמוגרפיה בעיר, ובסוף שנת 1865 מספר האפרו-אמריקאים בעיר ירד מתחת ל-11,000 לראשונה מאז 1820. כתוצאה מזה העובדים הלבנים החזירו לעצמם את הדומיננטיות בשוק העבודה.
ב-19 באוגוסט, כחודש לאחר תום המהומות, חודש הגיוס למרות מחאות של פוליטיקאים מן המפלגה הדמוקרטית, על כך שאינו חוקתי. בזו הפעם עבר המהלך ללא אירועים חריגים.
עלילת הסרט כנופיות ניו יורק, מתרחשת בחלקה על רקע אותן מהומות.
תוכנית TIROS
רחל מרכוס אלתרמן
חפף ישראלי
חֲפָף יִשרְאֵלִי (שם מדעי: "Capoeta damascina") הוא דג ממשפחת הקרפיוניים. תפוצת מין זה בישראל, סוריה, דרום טורקיה ובנהרות הפרת והחידקל. צבעו אפרפר וגודלו כ-20 ס"מ בנחלים קטנים ועד 40 ס"מ בנהרות ובאגמים.
מחמוד חיג'אזי
מחמוד חיג'אזי (1937- 22 במרץ 2021) היה מחבל פלסטיני שנלכד בישראל ב-8 בינואר 1965, נדון ל-30 שנות מאסר, ושוחרר ב-28 בפברואר 1971 בתמורה לשומר שמואל רוזנווסר שנחטף במטולה.
ב-7 בינואר 1965 יצא חיג'אזי עם חמישה מחבלים נוספים מארגון פת"ח לפוצץ את מכון המים של המושב נחושה בעמק האלה. הוא נפצע, נתפס למחרת היום והועבר למרכז רפואי אסף הרופא לקבלת טיפול רפואי. ביוני 1965 בית דין צבאי הרשיע אותו וגזר עליו עונש מוות.