על אף שהקדנציה שלה הייתה נטולת אירועים מיוחדים, הבחירות עוררו עניין בעיתונות הלאומית, וכן ויכוח ציבורי לגבי הכדאיות של ערים אחרות ללכת בדרכה של ארגוניה ולבחור בנשים לתפקידים ציבוריים. התגובות של הציבור נעו בין התנגדויות ל"ממשל התחתוניות" לבין גישה של "נחכה ונראה".
באחת מאספות מועצת העיר הראשונות בניהולה של סולטר נכח כתב מעיתון "New York Sun", אשר שיבח את הענייניות שלה והמקצועיות שלה, ואת היכולות הפרלמנטריות שלה. עם זאת, הוא גם טרח לציין את צבע שמלתה וסגנון הכובע לראשה. סקירות אחרות של בחירתה לראשות העיר הגיעו למקומות רחוקים כמו עיתונים בשוודיה ודרום אפריקה. כפיצוי על שנה של שירות בתפקיד, סולטר קיבלה דולר אחד. לאחר שנה בתפקיד (קדנציה מלאה), היא החליטה לא לעמוד שוב בבחירות.
המשך חייה.
בעקבות שירותה כראשת העיר, סולטר ומשפחתה המשיכו לחיות בארגוניה, עד שנת 1893, כאשר בעלה רכש קרקע באוקלהומה, ב"רצועת הצ'רוקי" - שטח שנגזל מאומת הצ'רוקי על ידי ממשלת ארצות הברית כדי למכרו למתיישבים לבנים, באירוע "קדחת האדמה" הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. עשר שנים לאחר מכן, הם עברו לאוגוסטה, אוקלהומה, שם לואיס פתח משרד עריכת דין והקים את העיתון "Headlight".
הם בסופו של דבר הצטרפו למתיישבים בכרמן, אוקלהומה. בעקבות מותו של לואיס בשנת 1916, סולטר עברה לנורמן, אוקלהומה, שם בתה הצעירה למדה, באוניברסיטת אוקלהומה. היא חייה שם עד סוף ימיה, ועל אף שנותרה פעילה בנושאים פוליטיים וחברתיים, לא עמדה שוב לבחירות לתפקיד ציבורי.
מותה.
סולטר נפטרה בנורמן, אוקלהומה, שבועיים לאחר יום הולדתה ה-101, ונקברה בבית העלמין בארגוניה, לצד בעלה.
הנצחה.
בשנת 1933, הוצב לוח ארד לכבודה בכיכר ציבורית בארגוניה, המכבד אותה בתור ראשת העיר הראשונה בארצות הברית.
הבית בו היא התגוררה בתקופת כהונתה כראשת העיר נוסף להרשמה הלאומי של מקומות היסטוריים בחודש ספטמבר 1971.
הדמרק
הדמרק (בנורווגית: Hedmark) היה אחד ממחוזות נורווגיה. למחוז גבול משותף עם המחוזות טרנדלג, אופלנד ואקרסהוס. אסטפולד הוא המחוז ה-4 הגדול ביותר במדינה. מנהל המחוז נמצא בהאמאר. הדמרק ואופלנד הם המחוזות היחידים בנורווגיה ללא רצועת חוף. חלק מאירועי אולימפיאדת לילהאמר ב-1994 נערכו בהדמרק.
מקור השם בנורדית עתיקה "Heiðmǫrk". האלמנט הראשון במילה הוא "heiðnir" - שם של שבט גרמאני עתיק. האלמנט האחרון של המילה "mǫrk", פירושו "גבול", "יערות".
ב-1 בינואר 2020 הדמרק ואופלנד אוחדו למחוז ינלנה.
סמל המחוז הוא חדש יחסית, והוא עוצב בשנת 1987.
פוליטיקה.
אחת לארבע שנים בחרו תושבי הדמרק 33 נציגים לאספת מחוז הדמרק. לאחר הבחירות בספטמבר 2007, רוב מושבי האספה הוחזקו על ידי קואליציית שלוש מפלגות המורכבת ממפלגת העבודה (14 מושבים), מפלגת המרכז (5 מושבים) ומפלגת השמאל הסוציאליסטי (2 מושבים). שמונה מפלגות היו מיוצגות באספה, כאשר חמש הנותרות היו מפלגת הקידמה (4 מושבים), המפלגה השמרנית (4), המפלגה הליברלית (2), המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (1) ומפלגת הגמלאים (1). בראש האספה עמד ראש עיריית המחוז (נורווגית: Fylkesordfører). בין השנים 2007 ל-2011, ראש עיריית המחוז היה ארנפין נרגארד, שייצג את מפלגת המרכז.
בשנת 2003 הוקמה מערכת פרלמנטרית, שפירושה כי אספת המחוז בחרה בממשל פוליטי או במועצה להחזיק בכוח הביצועי. מועצה מחוזית זו שיקפה את רוב אספת המחוז וכללה את שלוש המפלגות המחזיקות ברוב מושבי האספה, כלומר מפלגת העבודה, מפלגת המרכז ומפלגת השמאל הסוציאליסטי. את המועצה הוביל סיב טורודבקקן, חבר מפלגת העבודה.
פטרישה אמורים
פטרישה אמורים (בפורטוגזית: Patricia Filler Amorim; נולדה ב-13 בפברואר 1969) היא שחיינית אולימפית לשעבר, ברזילאית-יהודייה, אלופת המכביה השלוש-עשרה (1989), אלופת ברזיל ושיאנית אמריקה הדרומית שייצגה את מדינתה במשחקים האולימפיים (סיאול 1988). כיהנה כנשיאה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo) בשנים 2009 - 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה בתפקיד זה.
קורות חיים.
אמורים נולדה וגדלה בריו דה ז'ניירו. היא החלה להתאמן בעקבות אחותה הבכורה פאולה, שהחלה לשחות בגיל 3 בגלל מחלת האסתמה שממנה היא סבלה.
בתחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1985, זכתה אמורים במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:04.25 דקות, אחרי שריל קריגסמן (8:58.38 דקות) ושרה רודולף (9:01.54 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום 20 במשחה ל-800 מטר חופשי.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בשנת 1987 היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.38 דקות ו-3 פעמים במקום חמישי במשחים ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.70 דקות, 400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.99 דקות ו-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.95 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.74 דקות, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 4:19.64 דקות, שיא זה החזיק מעמד כ-10 שנים ונשבר על ידי ניירה ריבריו מברזיל, במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 8:51.95 דקות, שיא זה נשבר לאחר 10 שנים על ידי אנה מוניז ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.29 דקות, כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.92 שניות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1989, זכתה אמורים ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.64 דקות, לפני מיכל אמין (4:25.14 דקות) ולורי זייגר מארצות הברית (4:26.13 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:01.15 דקות, לפני לורי זייגר (9:01.92 דקות) ומיכל אמין (9:08.09 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.55 דקות, אחרי ג'ני זוסר מארצות הברית (2:07.11 דקות) ולפני מיכל אמין (2:09.89 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.15 דקות, אחרי רות גרודסקי שקבעה שיא מכביה חדש של (5:01.75 דקות) ולפני ג'ואנה זייגר (5:07.40 דקות), שתיהן מארצות הברית.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1993, זכתה אמורים במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.56 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:04.24 דקות וקרן רגאל מישראל (2:07.01 דקות).
חייה האישיים.
אמורים נשואה ואם לארבעה ילדים. כיהנה כנשיאת מועדון הספורט פלמנגו מדצמבר 2009 ועד דצמבר 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה.
NGC 4371
NGC 4371 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-55 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה.
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.8, והיא התגלתה ב-15 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון I.22. הוא תיאר אותה כבהירה למדי ודי קטנה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן מספר פעמים, והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1235, כשהיא מתוארת בדרך כלל כבהירה מאוד, עגולה ומתבהרת בהדרגה בכיוון המרכז, אך בתצפית אחת היא תוארה דווקא כעמומה מאוד. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 2925 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4371, כאשר היא מתוארת כבהירה, די קטנה, עגולה ומתבהרת בהדרגה בכיוון המרכז.
תצפית.
הגלקסיה נמצאת כ-9.2 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-9.2 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב הבולט דנבולה. כ-1.2 מעלות מצפון לה נמצאת M84, כמעלה וכ-1.3 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאות בהתאמה NGC 4388 ו-M86 וכ-1.6 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת M87. כ-1.8 מעלות ממזרח-דרום-מזרח ל-NGC 4371 נמצאת NGC 4503, כ-0.8 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאת NGC 4429, כ-2 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 4442 וכ-1.7 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת NGC 4267, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות.
אורכה הזוויתי של NGC 4365 הוא כ-4 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של יותר מ-60,000 שנות אור, כ-60% מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-8% מסת שביל החלב, כאשר למעלה מ-70% ממסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה אין הרבה גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך שמוערך בכ-8 אלפיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-135 שנים. בהתאמה לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא זקנה יחסית עם גיל ממוצע של כ-7 מיליארד שנים בחלקיה החיצוניים של הגלקסיה ושל כ-10 מיליארד שנים במרכזה. במרכז הגלקסיה יש מבנה דמוי טבעת שקוטרה כ-10 שניות קשת שממרחקה קולה לקוטר של כ-2,400 שנות אור ומוט מרכזי באורך של כ-35 שניות קשת השקולות לאורך של כ-9,000 שנות אור. באזורים אלה של הגלקסיה נמצאות אוכלוסיות כוכבים זקנות יותר מאשר בשאר הגלקסיה. נראה שבמרכז עצמו נמצא חור שחור על-מסיבי עם מסה של כ-7 מיליון מסות שמש.
תעודות מארי
Crocuta
יאנה בוקלר
יאנה בוקלר (נולדה ב-12 באוגוסט 1978, בחרקוב, אוקראינה) היא מאיירת ישראלית, בוגרת האקדמיה לאמנות ברומא, זוכת פרס מוזיאון ארץ ישראל.
קורות חיים.