אולם האספות, המכונה "אולם הארמון" (בלטינית: aula regia או aula palatina), ששכן בצפון מתחם הארמון, נועד לארח פעם בשנה
את האספות הכלליות הקרויות "פלד" (Plaid). אלו היו אספות אצילי הממלכה ובהמשך, של האימפריה הקרולינגית. השתתפו בהן רוזנים, נאמנים ובני חסות של המלך, בישופים וראשי מנזרים. האספה הכללית התכנסה בדרך כלל בחודש מאי ודנו בה בסוגיות מדיניות ומשפטיות חשובות.
ההחלטות שנלקחו נערכו על ידי כתבני הקנצלריה של אאכן וכונסו ב"קפיטולרים". באולם האספות התקיימו גם טקסים רשמיים וקבלת פני השגרירים. בתיאורו את הכתרת לואי החסיד, כתב ארמולד השחור שקרל נאם "מרום כס הזהב שלו"
ממדי האולם - 1,000 מ"ר - תאמו את הצורך לארח כמה מאות אנשים בו זמנית. יודעים שהוא מנה 47.42 מ' על 20.76 מ' וגובהו היה 21 מ'.
תכנונו דמה לזה של בזיליקת קונסטנטינוס בעיר טריר (בגרמניה של ימינו) או ה- aula palatina הרומית בטריר.
המבנה היה עשוי לבנים וצורתו הייתה אופיינית לבזיליקה ציבורית עם שלושה אפסידים: הגדול ביניהם, של 17.2 מ', שנמצא בזמנו במערב, נועד לקבל את פני המלך ופמלייתו. שני האפסידים האחרים, בצפון ובדרום, היו קטנים יותר. האור חדר דרך שתי שורות חלונות.
בפנים קושט הבניין, כנראה, בציורים שתיארו מראות מחיי הגיבורים העתיקים ובני התקופה.
גלריה מעץ הקיפה את כל הבניין בין שתי השורות של חלונות. מן הגלריה ניתן היה להשקיף אל השוק שהתקיים מצפון לארמון. הכניסה לאולם נעשתה דרך גלריה עם פורטיצ'י בדרום האולם. האפסיס הקטן (אבסידיולה) הדרומי קטע לשניים את הכניסה.
כנסיית הארמון.
תיאור.
כנסיית הארמון או הקפלה הפלטינית התמקמה בקצה השני הדרומי של מתחם הארמון. היא הייתה מחוברת לאולם האספות על ידי גלריה. היא ייצגה את הפן הדתי של השלטון של קרול הגדול. הכנסייה הוקדשה בשנת 805 על ידי האפיפיור לאו השלישי לכבוד הבתולה מרים אם ישו.
ביחד עם כמה בתים צמודים שבהם שהו עובדי הכנסייה היה לה מתאר בצורת צלב: ממזרח שכנה הקוריה. מצפון ומדרום - לשכות וממערב
-בניין קדמי - שער מוקף בשני צריחי מדרגות ואטריום עם אכסדרות.
החלק המרכזי היה הקפלה מכוסה בכיפה מתומנת שקוטרה 16.54 מ' וגובהה 31 מ'.
על שמונה עמודים מוצקים נשענו ארקדות גדולות. בקומת קרקע ספינה צדדית שנועדה למשרתי הארמון הקיפה את הספינה שנמצאה מתחת לכיפה.
שתי קומות - הטריבונות - נפתחו אל המרחב המרכזי בפתחים הנשענים על עמודים. השוליים הפנימיות יצרו מתומן בעוד שמבחוץ הבניין לקח צורת פוליגון בעל שש-עשרה צלעות. לקפלה שני בתי מקהלה ממזרח וממערב. המלך היה מתיישב בצד המערבי בקומה הראשונה, על כס מלכות עשוי לוחות שיש לבן. הוא הוקף מאנשי החצר המקורבים לו. ממקומו הוא היה יכול לצפות בשלושת המזבחים: של ישו ממול, של הבתולה מרים בקומת הקרקע ושל פטרוס הקדוש בחלק האחורי של בית המקהלה במזרח.
קרל הגדול ביקש לקשט את הקפלה שלו בהידור רב. הוא פנה לשם כך לבית יציקה בקרבת העיר שייצר עבורו שערים בברונזה מסיבית. הקירות כוסו בשיש ובאבנים פוליכרומיות. העמודים הנראים עדיין כיום הובאו מבניינים בראוונה וברומא, באישור האפיפיור.
הקירות והכיפה כוסו בפסיפסים שהובלטו על ידי התאורה ועל ידי האור החיצוני שחדר דרך החלונות.
איינהרד, מחבר "חיי קרל הגדול" (בסביבות 826-825), תיאר כך את פנים הבניין:
יחד עם מנזר צנטולה, בסן ריקייה של ימינו, הקפלה באאכן נחשבת להישג הראשון והגדול ביותר של ה"רנסרנס" האמנותי הקרולינגי.
סימבוליקה.
אודו ממס התחשב במשמעות הסמלית של הספרות והמספרים בנוצרות. הבניין נבנה כייצוג של ירושלים השמימית (כלומר ממלכתו של אלהים), כפי שתוארה בחזון יוחנן (כ"א, י"ז). המתאר החיצוני של הכיפה מנה 144 רגלים קרולינגיות לעומת 144 האמות של ירושלים השמימית, העיר האידיאלית שצוירה על ידי המלאכים. הפסיפס של הכיפה, בימינו מוסווה על ידי רסטורציה מן המאה ה-19, תיאר את ישו בהדרו, מלווה ב-24 זקני האפוקליפסה. גם פסיפסים אחרים, שעל קמרון הספינה הצדדית, חזרו על נושא ירושלים השמימית. סוף סוף, הכס של קרל הגדול, בקומה הראשונה ממערב, ישב על המדרגתה השביעית של במה.
האוצר והארכיון.
האוצר והארכיונים של הארמון נמצאו במגדל הצמוד לאולם הגדול, בצפון המתחום. החדרן הראשי היה הפקיד הבכיר האחראי על האוצר ועל מלתחת המלכים. ניהול הכספים נעשה על ידי הארכיקפלן, ושנעזר בגזבר. האוצר ליקט את כל תרומות שהובאו על ידי השועים (ה"גראנדים") באת האספות הכלליות, מתנות השגרירים, כלומר היה אוסף מעורבב של חפצים שכלל ספרים יקרי ערך, כלי נשק ותלבושות. המלך קנה גם ממוצרי הסוחרים שפקדו את אאכן.
הארכיונים היו באחריות הקנצלר. הקנצלריה העסיקה מספר סופרים ונוטריונים שהעלו על הכתב את הדיפלומות, הקפיטולרים את ההתכתבות המלכותית. כמרים מן הקפלה שימשו תכופות כפקידים במשרדי המלך.
גלריית החיבור.
אורך הגלריה המקורה היה כמאה מטרים. היא חיברה את אולם האספה עם הקפלה. הכניסה הראשית הייתה אכסדרה מונומנטלית עם שער בצורת קשת ניצחון שחיכה את ה"תורהאלה" של המנזר לורש. בקומה נמצא אולם לדיונים משפטיים. שם נהג המלך להכריע בסוגיות משפטיות. פרשות מסוימות שבהן היו מעורבים שועי הממלכה - "גראנדים" - נידונו ב"אאולה רגיה".
בהיעדר המלך, עסק בכך הרוזן הפלטיני. הבניין אחסן גם חיל מצב.
המרחצאות.
המתחם התרמלי - המרחצאות החמות - שכן מדרום-מזרח על שטח של 200 דונם וכלל כמה בניינים שנבנו בסמוך לשלושה מעיינות הידועים מזמנים קדומים:"מעיין הקיסר", עוד מעיין משני והמעיין של קווירינוס הקדוש. איינהרד ציין את קיומה של בריכה תחת כיפת השמיים שיכלה לארח כמאה שוחים באותו זמן.
בניינים אחרים עם תפקידים נוספים.
הבניינים האחרים במתחם לא זוהו היטב, בהיעדר מקורות כתובים מפורטים דיים. נראה כי מגורי קרל הגדול ומשפחתו נמצאו בחלק הצפון-מזרחי של מתחם הארמון; ייתכן כי חדרו שכן בקומה הראשונה. חלק מההפקידים והשרתים התגוררו אולי בחלק המערבי. חלק אחר התגוררו אולי בעיר. ידוע כי לקיסר הייתה גם ספרייה, שעליה סיפר איינהרד בכרוניקה שלו, אולם קשה לאתר את מיקומה המדויק. הארמון אחסן גם סדנאות לייצור אמנותי" לרבות "סקריפטוריום" שבו נכתבו כתבי יד יקרי-ערך כמו הסקרמנטריום של דרוגון, האוונגליאריום של גודסקלק, ובית מלאכה לייצור חפצי זהב ושנהב.
כמו כן הייתה במקום מטבעה שפעלה עדיין במאה ה-13.
בארמון פעל גם חוג אנשי ספרות מלומדים של "האקדמיה הפלטינית". הוא לא התכנס בהכרח בבניין אחד בלבד. קרל הגדול אהב לשמוע שירה גם בבריכה וגם בחדר האוכל. פעל גם בית ספר לילדי הקיסר ול"נוטריטי" (nutriti), בני אצילים שנועדו לשרת את המלכות.
מחוץ למתחם הארמון נמצאו גינקאום, קסרקטין ובית מחסה, פארק לציד וגן חיות שבו חי הפיל אבו אל-עבאס, מתנת הח'ליפה הרון א-רשיד. הוא תואר על ידי ארמולד השחור בקטע משירי על לואי החסיד (במחצית הראשונה של המאה ה-9):
פקדו את הארמון המון אורחים: אנשי חצר, אקדמאים, אצילים, סוחרים, אבל גם קבצנים ודלת העם שבאו לבקש נדבות.
את משק הארמון ניהלו פקידים כמו ה-bouteiller האחראי על האספקה, ה"סנשל", החדרן הגדול ואחרים. פרטים על ארגון הארמון ניתן לקבל מהתיאור של הינקמר , הארכיבישוף של ריימס.
משמעויות נוספות של הארמון.
מורשת רומית, דגם ביזנטי.
אף על פי שקרל הגדול לא ביקש לשחזר את האימפריה הרומית, אלא להקים אימפריה נוצרית ופרנקית, הארמון שאל עם זאת, יסודות שונים מהציוויליזציה הרומית: ה-aula palatina השתמשה בתכנון הבזיליקלי; הבזיליקה האזרחית שהייתה בניין ציבורי שבו דנו על ענייני העיר בימי רומי העתיקה. הקפלה קיבלה השראה מדגם אחר מרומא העתיקה: רשתותיה היוו תפאורה בסגנון עתיק בצורת עלי קוציץ ומעל עמודיה היו כותרות קורינתיות. הקיסר נקבר בקפלה הפלטינית בתוך סרקופג שיש עתיק מן המאה שנייה שעליו הוצגה סצנת חטיפתה של פרוסרפינה.
קרל הגדול רצה להתחרות עם הקיסר השני של התקופה, זה של קונסטנטינופול. לכיפה ולפסיפסים של הקפלה היו יסודות ביזנטיים. התכנון עצמו לקח השראה ללא ספק מבזיליקת סן ויטלה בראוונה, אותה בנה יוסטיניאנוס הראשון במאה השישית.
ישנם מומחים המשווים אותה גם לכנסיית הקדושים סרגיוס ובכחוס ולכריסוטריקלינוס (אולם הקבלות של הארמון הגדול בקונטנטינופול). בעת המיסה ישב קרל הגדול בקומה הראשונה בטריבונה, בדומה לקיסר הביזנטי.
כמו כן סביר מאוד להניח שאודו ממס קיבל השראה מהארמון הלומברדי של פאביה מן המאה השמינית שהיה מצויד בקפלה פלטינית מקושטת בפסיפסים וציורים. ייתכן כי נסע פעם לשם, אולם לא נראה סביר שנסע לקונסטנטינופול.
ארמון של פרנקי.
אין צל של ספק כי הארמון של אאכן מתקשר בהיבטים רבים עם הדגמים הרומי והביזנטי. עם זאת אודו ממס הפרנקי ביטא גם את כישרונו המקורי והכניס בו גם יסודות שונים לגמרי. הארמון נבדל בהיבטים שונים מהאדריכלות המרובינגית ברוח גדולתו ובהרחבת הנפחים.
הקימורים של הקפלה מאפיינים ידע קרולינגי מקורי, בייחוד ב"דאמבולטוריום" המקורה בקמרון צולב.
בעוד שבזמן המיסה ישב הקיסר הביזנטי בצד המזרחי, קרל הגדול ישב בצד המערבי. בנוסף חלקי העץ ומסגרות קורות העץ הם חמרים אופייניים לצפון אירופה.
מכאן המסקנה שהארמון של קרל הגדול היה יותר מחיקוי של דגמים עתיקים וביזנטים אלא יותר סינתזה של השפעות שונות, בדומה לאימפריה הקרולינגית עצמה. בדומה לרנסאנס הקרולינגי הארמון הוא תוצר שילובן של מספר תרבויות ומסורות.
ריכוז השלטון והאחדות הקיסרית.