ב-1950 הייתה לאמנית הראשונה שערכה הופעה של מוזיקת גוספל באולם קרנגי הול שבניו יורק. ב-1952, בעת שערכה מסע הופעות באירופה, כונתה שם "זמרת הגוספל הטובה בעולם" ו"מלאך השלום" והופעותיה נערכו מול קהלים גדולים. במהלך שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 המשיכה הקריירה שלה במסלול עלייה. ב-1954 היא החלה בסדרת תוכניות ברשת CBS וחתמה על חוזה חדש עם חברת קולומביה רקורדס. עם הצלחתה הגדולה גם בזרם המרכזי של המוזיקה, הפכה ג'קסון מטרה לביקורת של חלק מיוצרי מוזיקת הגוספל בטענה כי היא ויתרה על סגנון וצליל הגוספל הקלאסי שלה לטובת הגעה לקהלים נרחבים יותר.
ב-1958 היא הקליטה מספר שירים שהשתתפו בסרט "St. Louis Blues" וב-1959 שרה את "Trouble of the World" כשהופיעה בסרט "חיקוי לחיים" (Imitation of Life) בתפקיד סולנית במקהלת כנסייה. היא הייתה האטרקציה המרכזית בתצוגת הגוספל הראשונה שהייתה בפסטיבל הג'אז של ניופורט ב-1957, הוקלטה על ידי קול אמריקה וחזרה לפסטיבל ניופורט גם ב-1958.
ב-1961 היא שרה בטקס כניסתו של ג'ון פ. קנדי לתפקיד נשיא ארצות הברית וב-1962, במקביל ליציאת אלבום נוסף שלה, הפכה להיות דמות מוכרת בקרב צופי הטלוויזיה הבריטית בעקבות הקרנתם המזדמנת של קליפים של שיריה. במצעד הגדול לוושינגטון, שהתקיים ב-1963, בו נשא מרטין לותר קינג את נאומו המפורסם "I Have a Dream", שרה ג'קסון את השיר "How I Got Over" בפני 250,000 איש. כשנרצח מרטין לותר קינג ב-1968, היא שרה בהלווייתו את השיר האהוב עליו, "Take My Hand, Precious Lord".
במשך שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 ערכה ג'קסון מסעות הופעות ברחבי העולם. מסעי הופעות באירופה בשנים 1961, 1963, 1964, 1967, 1968 ו-1969. ב-1961 נכללה גם תל אביב במסע הופעותיה והופעתה בישראל זכתה להצלחה גדולה. ב-1970 היא הופיעה בליבריה בפני נשיא המדינה האפריקנית (ויליאם טבמן) ובאותה שנה הופיעה במספר איים בקריביים. ב-1971 היא הופיעה בפני המשפחה הקיסרית היפנית ובהודו, בפני קהל הודי וראש הממשלה (אינדירה גנדי). את הופעתה בת שלוש השעות בהודו סיימה בהדרן עם השיר "We Shall Overcome".
אלבומה האחרון, "What The World Needs Now", יצא לאור ב-1969 ומסע ההופעות האחרון שלה הסתיים בגרמניה ב-1971. כשחזרה לארצות הברית ערכה את אחת הופעותיה הטלוויזיוניות האחרונות ב"מופע של פליפ וילסון" (Flip Wilson Show). באותה תקופה התמקדה ג'קסון בסיוע לאחרים. היא יסדה את "קרן המלגות מהליה ג'קסון" שהעניקה מלגות להשכלה גבוהה לצעירים. על מאמציה לקידום ההבנה בעולם היא קיבלה את פרס יונת הכסף.
היא התגוררה בשיקגו עד מותה ב-1972 שנגרם מאי ספיקת לב אחרי מספר שנים בהן סבלה מבריאות לקויה.
אסטרואיד נקרא על שמה.
מאפייני שירתה.
כנוצרית דתית סירבה ג'קסון, במשך כל שנותיה כזמרת, לשיר שירים חילוניים, עם זאת, היא שרה שירים חילוניים שניתן היה לפרשם כבעלי משמעות דתית כמו: You'll Never Walk Alone לדוגמה. ניסיונות רבים נעשו במשך הקריירה שלה לשכנעה להקליט ולהופיע גם עם חומר חילוני. אמני ג'אז כמו לואי ארמסטרונג ואמני בלוז ניסו לשכנעה לשיר בזרמים המוזיקליים שלהם, אך ג'קסון טענה כי: "בלוז היא מוזיקת הייאוש. שירי הגוספל הם שירי תקוה. כשאתה שר גוספל, יש לך את ההרגשה כי יש תרופה למה שאינו כשורה, אך כשאתה מסיים עם הבלוז, אין לך על מה להשען".
על אף שמילות השירים היו בעלי נימה דתית, שירתה מלאת הנשמה וההתרגשות מול קהלים אפרו-אמריקאים הפכו במקרים רבים את השירים לבעלי אופי מחאתי. טוני היילבט (Tony Heilbut), מחבר הספר "The Gospel Sound" והביוגרף של ג'קסון טוען כי בעוד שבהופעותיה בטלוויזיה ומול קהלים לבנים הייתה הופעתה של ג'קסון מאופקת, הרי שמול קהלים שחורים, הייתה הופעתה מלאת רגש וסערה, עד כי מסרקותיה נפלו משערה. הקהל השחור הגיב בריקודים, צעקות ואקסטזה. הזמרת הישראלית, נחמה הנדל, שנכחה בכנסייה בשיקגו בעת שג'קסון שרה בה, תיארה את החוויה במילים:
בעת שהופיעה ב-1961 בישראל, היא רואיינה על ידי יוסף לפיד, וכשנשאלה על ידו האם היא
מתכוננת להופעותיה, ענתה:
חייה הפרטיים.
ב-1936 נישאה ג'קסון לאייזק ליינס גריי הוקנהאל ("אייק") שהיה כימאי בוגר אוניברסיטת פיסק ומכון טסקגי והיה מבוגר ממנה ב-10 שנים. הם התגרשו ב-1943 בעקבות לחצו הבלתי פוסק של הוקנהאל על ג'קסון שתעתיק את מרכז פעילותה להשתתפות במיזמים של מוזיקה חילונית, דבר שהיה בניגוד לאמונתה ובעקבות התמכרותו להימורים על מרוצי סוסים. ב-1964 נישאה לסיגמונד גאלוויי. לג'קסון לא היו ילדים. לאחר הצלחתה המסחרית היא פתחה מכון יופי וחנות פרחים בשיקגו והחזיקה בהם עד מותה. בעקבות הכנסותיה בשנות השיא (כ-100 אלף דולר בשנה) היא אף השקיעה בנדל"ן.
אקליפטוס טודטיאנה
אקליפטוס טודטיאנה (שם מדעי: "Eucalyptus todtiana"; באנגלית: Blackbutt, Coastal Blackbutt ו-Pricklybark) הוא עץ ממשפחת ההדסיים הגדל באופן טבעי במזרח אוסטרליה. מין זה של אקליפטוס נמצא תחת סכנת הכחדה והוא נחשב לצמח מוגן באוסטרליה.
אקליפטוס טודטיאנה הוא עץ המתנשא לגובה של כ-15 מטר, בעל ענפים הנוטים כלפי מטה ויש לו קליפה סיבית וקשה בצבע ירוק-חום, העץ מצמיח פרחים בצבעי לבן עד שמנת מינואר עד אפריל.
תפוצתו בעיקר היא בין פרת' ודונגרה במזרח אוסטרליה, גן בוטאני שנמצא בדרום מערב אוסטרליה, Avon Wheatbelt, יער ג'ארה, ובמישור חוף הברבורים ובמישור החולות גרלטון.
אקליפטוס טודטיאנה הוא עץ שבדרך כלל לא מטופח. העץ צומח במהירות במקומות פתוחים ובתוך זמן קצר נהיה לעץ צעיר, אבל כשהוא נהיה לעץ בוגר הוא צומח באיטיות רבה.
יוסף שמש
יוסף שמש (12 במרץ 1922 עיראק - 14 בדצמבר 1973 תל אביב) היה איש המוסד הישראלי.
שמש גויס למוסד כבר בהיותו בעיראק. שמש גויס למוסד ביוזמתו, לאחר שיצר קשר עם יעקב נמרודי. כינויו של שמש היה 'אבו יעקוב'. במהלך שירותו הצליח שמש במסגרת "מבצע יהלום" לגייס את טייס המיג העיראקי מוניר רדפא. הטייס ערק יחד עם מטוסו מדגם מיג 21PF לישראל ב-16 באוגוסט שנת 1966. מבצע זה תרם רבות לחיזוק העליונות של חיל האוויר הישראלי, והשפיע על היכולת של חיל האוויר במהלך מלחמת ששת הימים.
ב-30 בנובמבר 2008 קראה עיריית רמת השרון על שמו את כיכר המחנות באזור בסיסי המודיעין של גלילות, סמוך לגשר רחבעם זאבי.
סנטה קרוס (פרובינציה)
סנטה קרוס (בספרדית: Santa Cruz) היא פרובינציה ארגנטינאית בדרום פטגוניה. סנטה קרוס היא הפרובינציה השנייה בגודלה בארגנטינה, אחרי פרובינציית בואנוס איירס, אך מספר התושבים בה הוא הנמוך ביותר פרט לזה שבטיירה דל פואגו, מה שהופך אותה לפרובינציה שבה צפיפות האוכלוסין הנמוכה בארגנטינה - רק 0.8 בני אדם לקמ"ר. סנטה קרוס גובלת בצ'ובוט בצפון, בצ'ילה במערב ובדרום, ובאוקיינוס האטלנטי במזרח. בירתה היא ריו גז'גוס.
גאוגרפיה.
שטחה של סנטה קרוס כ-244 אלף קמ"ר. קו הרוחב 46° דרום מהווה את גבולה הצפוני, עם צ'ובוט. הגבול הדרומי, עם צ'ילה, נקבע בחלקו על קו הרוחב 52°. בחלקה המערבי של הפרובינציה מתנשאים הרי האנדים הדרומיים. ההרים באזור זה נמוכים יותר ביחס להרי האנדים הצפוניים (הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגתו של הר סן לורנסו (3,706 מ' מעל פני הים)). עם זאת, בשל הטמפרטורות הנמוכות השוררות באזור, מכוסים חלקים ניכרים מההרים בקרחונים, המפורסם שבהם קרחון פריטו מורנו. במרכז הפרובינציה רמה, ודרומה ומזרחה של הפרובינציה נמוכים. לגונה דל קרבון ("אגם הפחם") מצויה אף מתחת לגובה פני הים (105- מ'), והיא הנקודה הנמוכה ביותר בהמיספירה המערבית.
מזג האוויר בפרובינציה קר ויבש. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 3°C בחורף ל-13°C בקיץ. במקומות מסוימים עשויה הטמפרטורה לרדת אף מתחת ל-25° מתחת לאפס. כמות המשקעים הממוצעת היא 200 מ"מ בשנה, וכתוצאה מכך רוב הצמחייה בפרובינציה היא צמחייה עשבונית נמוכה.
באזור האנדי מספר רב של אגמים, שנוצרו מקרחונים קדומים. הגדולים שבאגמים הם אגם בואנוס איירס (2,240 קמ"ר, מהם 881 קמ"ר בארגנטינה והיתר בצ'ילה), אגם ארחנטינו (1,560 קמ"ר), אגם ויידמה (1,082 קמ"ר), אגם סן מרטין (1,013 קמ"ר, חלקו בצ'ילה), אגם קרדיאל (460 קמ"ר) ואגם פואיירדון (271 קמ"ר, חלקו בצ'ילה). מספר נהרות זורמים מהאזור האנדי לכיוון האוקיינוס האטלנטי במזרח: דֶסֶאָדוֹ (מוצאו באגם בואנוס איירס), סנטה קרוס (מוצאו באגם ארחנטינו) וגז'גוס.
בפרובינציה שני פארקים לאומיים, שניהם מצויים באזור האנדי. הפארק הלאומי לוס גלסיירס ("הקרחונים") משתרע על פני 7,240 קמ"ר המכוסים ברובם בקרחונים. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1981. הפארק הלאומי פריטו מורנו משתרע על פני 1,150 קמ"ר באזור הררי שבו אגמים רבים.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים בפרובינציה מצביעים על הימצאותם של בני אדם בה כבר לפני כ-11 אלף שנים. במערת הידיים ציורי קיר המיוחסים לאבותיהם של הטוולצ'ה שצוירו לפני כ-9,000 שנים. בהמשך, אוכלס האזור בידי בני הטוולצ'ה עצמם, שניזונו בעיקר מבשר גואנקואים, איילים וניאנדואים.