עם פרוץ מלחמת החורף התקבל חזרה לצבא למרות עברו הפלילי. הוא קיבל פיקוד על קורפוס שהוצב מול הארמייה הארבע עשרה הרוסית באזור לפלנד. אולם מאוחר יותר הועבר הקורפוס שלו לחזית קרליה שם ריכזו הרוסים ארבעים דיוויזיות. שיטתו של וליניוס בקרבות הייתה לרוב הפצצה בזמן שבו הרוסים אכלו, ומטחי אש כאשר הדליקו מדורות. "אנחנו לא נותנים להם לנוח, אנחנו לא נותנים להם לישון. זוהי מלחמה של מספרים נגד מוחות" הוא התבטא. הוא לקח חלק שולי למדי במלחמת ההמשך, ומאז התפרנס מפנסיה וכתיבת ספרים. הוא מת בהלסינקי ב-1984 בגיל 90.
קרשי המשכן
קרשי המשכן הם הקרשים ששימשו את אוהל מועד בתקופת הנדודים של בני ישראל במדבר. קרשים אלו נוצרו על ידי בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך ועליהם פרסו את יריעות האוהל. נושאי הקרשים היו בני מררי.
הציווי על עשיית הקרשים מופיע בתורה ב ועשייתם בפועל מתוארת ב.
הקרשים.
במשכן היו 48 קרשים. גובהם היה 10 אמות, אורכם- אמה וחצי ועובי כל קרש היה אמה. הם היו עשויים מעצי שיטים והיו מצופים בזהב. לקרשים היו אדני כסף, שתפקידם היה לייצב את הקרשים שלא יפלו. הקרשים חוברו על ידי טבעות זהב ובריחים מעץ. בתלמוד מובאת דעת רבי יהודה הסובר שהקרשים היו רחבים מלמטה וצרים מלמעלה, אך רבי נחמיה חולק עליו וסובר ש"כשם שמלמטן עוביין אמה- כך מלמעלן עוביין אמה".
הקרשים נועדו להרכבת מבנה אוהל מועד. באוהל מועד מוקמו 20 קרשים בצד דרום, 20 בצד צפון ועוד 8 בצד מערב. מתוך שמונת הקרשים שבצד מערב, שני הקרשים הקיצוניים שימשו לפינת האוהל, כך שרק חצי אמה מהם הייתה בחלל האוהל, כאשר האמה הנותרת הוצמדה לכותל הצפוני או הדרומי, שהיו בעובי אמה. כך יוצא ששטחו של אוהל מועד (בלי עובי הקירות) הוא 30 אמה על 10 אמות. עובי הקירות היה אמה אחת. לכן, אורכו של אוהל מועד מבחוץ היה 31 אמה ורוחבו- 12 אמה.
האדנים.
האדנים היו עשויים כסף ושימשו למעין בסיס לקרשים. לכל קרש היו שני אדנים, כך יוצא שהיו בסך הכל 96 אדני כסף (חוץ מאדני העמודים). גובה האדנים היה אמה, אורכם- אמה ועוביים- 3/4 אמה. הם היו חלולים והחלל היה בגודל של חצי אמה על רבע אמה. לכל קרש היו שתי "ידות"- מעין בליטות- שנוצרו על ידי חריצה באמה התחתונה של הקרש והיו במרחק של חצי אמה אחת מהשנייה. הן היו בדיוק בגודל החלל של האדנים ובגובה אמה. ידות אלו הוכנסו לתוך חלל האדנים.
הבריחים והטבעות.
הקרשים חוברו על ידי טבעות ובריחים. הטבעות היו עשוית זהב והן נקבעו בחלק העליון של הקרשים על ידי חריצים. כל טבעת חיברה שני קרשים וכך נוצר מבנה בעל שלושה קירות שכל קרשיו מחוברים.
בנוסף לכך, הוכנסו בריחי עצי שיטים על מנת לחבר את הקרשים של כל קיר ביחד. לכל קיר היו חמישה בריחים- שניים מלמעלה, שניים מלמטה ואחד באמצע. אורך הבריחים העליונים והתחתוניים היו באורך חצי מהקיר (15 אמה בצפון ובדרום ו6 אמות במערב)- כך שכל בריח חיבר חצי קיר- והבריח האמצעי- הנקרא "הבריח התיכון"- חיבר את כל הקיר ואורכו היה 30 אמה בצפון ובדרום ו12 אמה במערב. לפי זה, יוצא שהיו בסך הכל 15 בריחים במשכן, אך חז"ל במסכת שבת דרשו מהפסוק שלא היו שלושה בריחים תיכונים (אחד לכל קיר), אלא בריח אחד שחיבר את שלושת הקירות ונכפף בצורה ניסית! לפי פירוש זה היו רק 13 (שהם 7, אם נחשיב כל שני בריחים שמחברים חצי קיר- לבריח אחד) בריחים למשכן.
הבריחים הוכנסו לתוך טבעות זהב הקבועות על צידם החיצוני של הקרשים. לתוך טבעות אלו הוכנסו כמין שני חצאי קנים מזהב שיצרו מין קנה זהב ארוך ולתוכם הוכנסו הבריחים. הבריח התיכון הוכנס לתוך חלל בתוך הקרשים עצמם. גם לתוך חלל זה הוכנסו חצאי קנים מזהב.
ליונל טרטיס
ליונל טרטיס (באנגלית: Lionel Tertis, 29 בדצמבר 1876 ווסט הארטלפול - 22 בפברואר 1975 לונדון) היה ויולן וירטואוז יהודי בריטי, סולן, מבצע מוזיקה קאמרית ומורה. ליונל טרטיס היה ראשון התורמים לקידום הוויולה ככלי סולו ועשה רבות להעלאת רמת הנגינה בכלי זה. טרטיס ניגן עם כמה מהמפורסמים שבמוזיקאי תקופתו, ביניהם המנצחים אדריאן בולט, תומאס ביצ'ם, הכנרים אז'ן איזאיי, פריץ קרייזלר, ויליאם פרימרוז (לפני שעבר לנגינ על ויולה), הפסנתרן ארתור רובינשטיין והצ'לן פבלו קזאלס.בנוסף, טרטיס ערך סיורים כסולן ויולה ברחבי ארצות הברית ואירופה וייסד את ההרכב "נגני המוזיקה הקאמרית" (Chamber Music Players). הוא יצר לעצמו ויולה משלו, "ויולת טרטיס" -בעלת יתרונות אקוסטיים.
ילדותו ולימודיו.
ליונל טרטיס נולד בשנת 1876 (באותו תאריך כמו פבלו קאזלס), בווסט הארטלפול במחוז דרהאם שבאנגליה, כבן למהגרים יהודים (אב יליד רוסיה ואם ילידת פולין). למד מילדות לנגן בפסנתר ובגיל 6 ניגן לראשונה על במה. בגיל 13, עזב את בית הוריו כדי לנהל חיים עצמאיים. הוא פירנס את עצמו למשך שלוש שנים על ידי נגינה בפסנתר בתזמורות בעיירות קיט על שפת הים ובעבודות מזדמנות אחרות. בעזרת חסכונותיו קנה לעצמו כינור, קיבל שיעורי כינור ונרשם לבסוף בטריניטי קולג' של לונדון. הוא השתלם שם בנגינה על פסנתר וכינור ומורו היה ג'ון טיפליידי קארודוס. מאוחר יותר, הוא נסע להשתלם למשך שישה חדשים בנגינה על כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג. בשובו ללונדון, המשיך לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
טרטיס ניגן לראשונה בוויולה בגיל 16, כשנאלץ במקרה למלא תפקיד ויולן במסגרת רביעיית סטודנטים למוזיקה.בסופו של דבר עבר בגיל 19 להתמחות בוויולה בעצת מנהל האקדמיה למוזיקה, אלכסנדר מקנזי. את רוב הכשרתו עשה לבדו, כי עד מהרה התאכזב ממורו, אוסקר נדבאל. הוא למד הרבה תוך הקשבה לביצועי הויולנים של התקופה והחליט, שמשימת חייו תהיה לגאול את הכלי הזה מ"מעמד הסינדרלה" בו נמצא.
העלאת קרנה של הוויולה ככלי סולן.
בשנות צעירותו, סברה דעת הקהל שוויולה אינה מתאימה ככלי סולו. בדיעבד משערים, כי אחת הסיבות לכך הייתה שבמקרים רבים ניגנו בה כנרים בינוניים. היצירות היחידות שבהן הופיעו קטעי ויולה סולו היו הסימפוניה "הרולד באיטליה" מאת ברליוז והסימפוניה קונצ'רטנטה לכינור, ויולה ותזמורת מאת מוצרט.
הקריירה כנגן ומורה.
בין השנים 1900–1904, היה טרטיס ויולן סולן של תזמורת ה Queen's Hall ואחרי שנת 1909, היה ויולן סולן בתזמורתו של תומאס ביצ'ם. כבר ב-1901 (בגיל 21) החל ללמד כפרופסור לוויולה באקדמיה המלכותית למוזיקה שבה למד. דורות רבים של ויולנים בריטים עברו תחת הכשרתו. בשנים 1924–1929 ניהל באקדמיה את הכיתה להרכבים קאמריים.
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא, אך המשיך לנגן וארגן מופעי מוזיקה למטרות צדקה. במהלך השנים ערך טרטיס סיורי הופעות רבים ברחבי אירופה וארצות הברית, יחד עם סולנים אחרים כמו ארתור רובינשטיין ופבלו קאזלס. בימי מלחמת העולם הראשונה, ניגן לעיתים תכופות יחד עם אז'ן איזאיי. טטריס היה אחד הויולנים הראשונים שקנה לעצמו הכרה בינלאומית.
טרטיס העדיף ויולות גדולות וניגן שנים רבות על ויולה מבית היוצר של מונטניאנה משנת 1717.
אחרי שנת 1936 האט את פעילותו כסולן, ודווקא בגיל 87 הופיע שוב בקדמת הזירה המוזיקלית כמורה וכמקדם דגם חדש של ויולה גדולה שפיתח בעצמו - "ויולת טרטיס", באורך של 46 ס"מ.
מלחינים רבים, כולל ויליאם וולטון, ארנולד בקס, ג'ון בלקווד מקיואן, בנג'מין דייל, יורק באואן, פרנק ברידג', והרי פרג'ון הלחינו יצירות בשבילו.
עם תלמידיו נמנתה הוויולנית רבקה קלארק.
יצירות מקוריות.
טרטיס עצמו כתב מספר רב של עיבודים וטרנסקריפציות לויולה. בגיל 97 פרסם ספר זיכרונות תחת הכותרת - "הוויולה שלי ואני" (My Viola and I)
קיילין ויטני
קיילין ויטני (באנגלית: Kaylin Whitney; נולדה ב-9 במרץ 1998) היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4X400 מטר ווזוכת מדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר משולב. אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים בריצת 200 מטר ואלופת העולם לנוער בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה.
ויטני נולדה בקלרמונט שבפלורידה. בגיל 8 הייתה אלופת ארצות הברית בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק. בגיל 12 הצטרפה למועדון האתלטיקה בניהולם של בני הזוג דמו ודניס מיטשל, ספורטאים אולימפיים בעברם. ביולי 2012 שברה את שיאי הנערות (עד גיל 14) האמריקאים של סניה ריצ'רדס בריצת 100 מטר (11.59 שניות) ובריצת 200 מטר (23.41 שניות). ב-2014 שברה את שיאי העולם לנוער בריצת 100 מטר (11.10 שניות) ובריצת 200 מטר (22.49 שניות). היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער שהתקיימה באורגון בתוצאה של 22.82 שניות. בריצת 100 מטר סיימה שלישית בתוצאה של 11.45 שניות אחרי דינה אשר-סמית' הבריטית ואנג'לה טנאוריו מאקוודור. כמו כן זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בריצת השליחות 100X4 (אריאנה וושינגטון הייתה אצנית נוספת בקבוצה הזוכה). ביוני 2015 שברה את שיאה האישי בריצת 200 מטר כשקבעה תוצאה של 22.47 שניות בתחרות ביוג'ין. ביולי אותה שנה זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בטורונטו שבקנדה, בתוצאה של 22.65 שניות.
במרץ 2015 הודיעה כי החליטה להפוך לאתלטית מקצוענית, לעזוב את התיכון ולא להתחרות במסגרת המכללות (NCAA). היא חתמה על חוזה אימוץ עם חברת נייק.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר ובמדליית ארד עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחים מעורב 4X400 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר, היא הייתה חלק מרביעיית הרצות שסיימה ראשונה במוקדמות, ולא השתתפה בריצת הגמר.
ויטני היא לסבית.
דוד זבה