תעשיית הסרטים בהוליווד הציגה מטוסי B-17 בסרטי התקופה, ובהם הסרטים "חיל האוויר" (Air Force) של הבמאי הווארד הוקס (1943), בכיכובו של ג'ון גרפילד, ו"טייסי השחקים" (Twelve O'Clock High) שיצא ב־1949, בבימוי הנרי קינג ובכיכוב גרגורי פק. סרט זה זכה בשני פרסי אוסקר. שני הסרטים הללו זכו לשיתוף פעולה מלא מצד חיל האוויר של ארצות הברית ובשניהם שולבו מטוסים של חיל האוויר וצילומים אמיתיים שצולמו בעת משימות מבצעיות (בסרט "שעה שתים עשרה גבוה"). סרט זה עובד לסדרת טלוויזיה ב־1964, ששודרה במשך שלוש שנים ברשת ABC באותו שם. הסרט הבריטי "אוהב המלחמה" (The War Lover) שיצא לבתי הקולנוע ב־1962 בכיכוב סטיב מקווין ורוברט וגנר עשה שימוש בקטעים מתוך הסרט "שעה שתים עשרה גבוה", כמו גם בשלושה מטוסי B-17 משוקמים. המפציצים הופיעו גם בסרט "טייס ניסוי" (Test Pilot) מ־1938, בכיכובם של קלארק גייבל וספנסר טרייסי. קלארק גייבל הופיע שוב יחד עם ה־B-17 בסרט "החלטה פיקודית" (Command Decision) ב־1948. גייבל עצמו שירת כקצין בתפקיד מקלען זנב של מפציץ B-17, ואף נטל חלק בחמש משימות מבצעיות וזכה במדליית האוויר ובצלב הטיסה המצוין. סרט נוסף שבו הופיע ה־B-17 היו "טורה! טורה! טורה!" שצולם ב־1970.
אחד מן המפציצים המפורסמים ביותר היה מטוס מדגם F שכונה "ממפיס בל". המטוס ביצע 29 גיחות הפצצה מעל גרמניה בין 7 בנובמבר 1942 ל־4 במאי 1943, ללא נפגעים מבין אנשי צוותו ומבלי שנפגע באופן חמור. לאחר הצלחה זו, הוחזרו המטוס וצוותו למסע בארצות הברית כדי לחזק את המורל וכדי לעודד רכישת איגרות חוב למימון המלחמה. סיפורו של המפציץ צולם לסרט תיעודי על ידי צבא ארצות הברית ב־1944, וסרט זה עובד לסרט עלילתי ב־1990 בשם ממפיס בל, בכיכובם של מת'יו מודין, אריק סטולץ והארי קוניק ג'וניור. מטוסי B-17 מופיעים בסרטים נוספים, ובהם הסרט הבריטי "הדרך לכוכבים" (The Way to the Stars) מ־1945, הסרט "פורטרס" (Fortress) מ־2012, ועוד.
בנוסף לסרטים מאוזכר המטוס ביצירות אמנות שונות. להקת קנזס מתארת בשירה "איקרוס II" (באלבום Somewhere to Elsewhere) את מעשה ההקרבה של טייס B-17. לאחר שמטוסו נפגע הוא מורה לצוות לנטוש ונותר לבדו להטיס את המטוס עד להתרסקותו. יצירות אמנות נוספות עוסקות בסבל הפסיכולוגי והפיסי של הצוותים, בעת טיסות מבצעיות בגובה רב, ובאחוז האבדות הגבוה. המשורר רנדל ג'רל כתב את הפואמה "מותו של מקלען הצריח הכדורי" (Death of the Ball Turret Gunner) ואחד מחלקי הסרט "הבי מטאל" מציג את אופיין של משימות אלה. הצריח הכדורי היווה השראה ליצירות נוספות, כמו הפרק "המשימה" (The Mission), אותו ביים סטיבן ספילברג, בסדרה "סיפורים מופלאים" (1985).
נתונים כלליים.
מאפיינים כלליים.
נתונים עבור מטוס B-17G
השוואה בין דגמי המטוס העיקריים.
להלן השוואה בין דגמי המטוס העיקריים, E, F, ו־G:
B-17 המבצר המעופף
רוברט באדן פאוול
רוברט סטיבנסון סמית' באדן פאוול, הברון ה-1 באדן פאוול (באנגלית: Robert Stephenson Smyth Baden-Powell; הוגים ביידן פאוול; 22 בפברואר 1857 – 8 בינואר 1941) היה חייל, סופר ומייסד תנועת הצופים העולמית.
לאחר שחונך בבית ספרו Charterhouse בסארי, שירת באדן פאוול בצבא הבריטי משנת 1876 עד 1910 בהודו ובאפריקה. בשנת 1899, במהלך מלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה, באדן-פאוול הגן בהצלחה על הכפר במצור על מייפקינג (הפעולה הצבאית המפורסמת ביותר של צבא בריטניה באותה מלחמה). רבים מספריו הצבאיים, שנכתבו לטובת הכשרה וסיור צבאי ולהכשרת צופים בשנותיו באפריקה, נקראו גם על ידי נערים צעירים. בהתבסס על אותם ספרים ראשונים, הוא כתב את הספר "צופיות לבני הנעורים", שיצא לאור בשנת 1908 על ידי סר ארתור פירסן, לקהל הקוראים הצעירים. בשנת 1907, קיים באדן-פאוול את מחנה הצופים הראשון באי בראונסי (Brownsea), אשר נתפס כהתחלה הרשמית של הצופיות.
אירוע הצופים הראשון (Scout Rally) נערך בקריסטל פאלאס בשנת 1909, בו הופיעו מספר בנות לבושות במדי צופים, שאמרו לבאדן-פאוול שהן "Girl Scouts", אז באדן-פאוול ואחותו אגנס באדן-פאוול ייסדו את תנועת הצופות הבנות. לאחר נישואיו ב-30 באוקטובר 1912 לאוליב סנט-קלייר סואמס, באדן-פאוול ואשתו פעלו למתן הדרכה לתנועות הצופים והצופות. באדן-פאוול חי את שנותיו האחרונות בניירי, קניה, שם הוא נפטר ונקבר בשנת 1941.
נעוריו ותחילת דרכיו.
באדן פאוול נולד בפדינגטון, לונדון, ב-1857. הוא היה השישי בשמונת הבנים שבין עשרת הילדים של פרופסור לגאומטריה באוקספורד. משפחתו וחבריו קראו לו סטיבי. אביו, הכומר הארי באדן פאוול, מת בהיותו בן שלוש; ואימו, הנרייטה גרייס היא שגידלה אותו. היא הייתה אישה חזקה ונחושה לגבי הצלחתם העתידית של ילדיה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר רוז היל בעיירה טנברידג' וולס אשר במחוז קנט, זכה באדן פאוול במלגה לבית הספר הפרטי צ'ארטרהאוס. התוודעותו הראשונה לכישורי הסיירות הייתה עקיבתו אחרי בעלי חיים, והתחמקותו ממורים, באזורים מיוערים סמוכים לבית הספר אשר היו אסורים לגישה. הוא גם ניגן בפסנתר וכינור, היה אמן בעל כישרון מה, ונהנה ממשחק. את חופשותיו בילה לרוב במסעות של שיט יאכטות או סירות עם אחיו.
קריירה צבאית.
ב-1876 הצטרף באדן פאוול לבריגדת הפרשים ה-13 בהודו. ב-1895 היה בשירות מיוחד באפריקה, וב-1897 חזר להודו כדי לפקד על משמר הפרשים ה-5.
באדן פאוול שיפר את כישורי הסיירות שלו בקרב בני שבט זולו בשנות 1880 המוקדמות במחוז נטל (Natal) בדרום אפריקה, שם הוצב הגדוד שלו. כישוריו הרשימו את הממונים עליו, ועד מהרה הוא הועבר לשירות החשאי הבריטי. לעיתים קרובות הוא נע במסווה של אספן פרפרים, בהחזיקו תוכניות צבאיות במארזים לשימור פרפרים.
באדן פאוול שירת שלוש שנים כקצין מודיעין לאזור הים התיכון, במלטה. לאחר מכן הוא פיקד על מערכה מוצלחת במדינת אשאנטי באפריקה (כיום אזור גאנה). בגיל 40, שנת 1897, הוא מונה לפיקוד על משמר הפרשים ה-5. מספר שנים לאחר מכן הוא כותב מדריך קטן שכותרתו "עזרה בסיירות", ובו תקצירי הרצאות שנשא בנושא סיירות צבאית באימוני טירונים. בעזרת טכניקות אלו, היה אפשר לאמנם לחשוב באופן עצמאי, להשתמש ביוזמה אישית, ולשרוד באזורי הבר.
הוא חזר לדרום אפריקה לפני מלחמת הבורים ועסק במספר פעולות צבאיות נגד הזולו. בזמן המלחמה הוא קודם לדרגת קולונל, והיה לצעיר ביותר בדרגה זו בצבא אנגליה. באחריותו היה ארגון תושבי אזורי הספר לסיוע לצבא הסדיר. בעודו עוסק בכך, נלכד באדן פאוול במצור על מפקינג, אשר הוקפה בלמעלה מ-8,000 אנשי צבא הבורים. למרות הנחיתות המספרית הגדולה, החזיקו אנשי חיל המשמר במשך 217 ימי מצור, רבות בשל תכסיסים צבאיים ערמומיים של באדן פאוול שפיקד על חיל המשמר. במקום הונחו מוקשי שדה מזויפים, וחייליו הונחו להעמיד פנים שהם נמנעים לעבור בין גדרות תיל שאינן קיימות באזור החפירות.
באדן פאוול ביצע את מרבית עבודת איסוף המידע המבצעי בעצמו, והקים קבוצת נערים ילידי המקום שיעמדו על המשמר, יעבירו עבורו ידיעות לאנשי המשמר, ואף יחצו אל מעבר לקוי האויב. רבים מהנערים קיפחו את חייהם בתפקיד הזה. באדן פאוול התרשם עמוקות מאומץ לבם וקור רוחם בבצעם את משימותיהם. המצור תם בשיחרורה של מפקינג ב-16 במאי 1900. באדן פאוול מונה לדרגת אלוף (Major General) והפך לגיבור לאומי.
לאחר שארגן את חיל השוטרים הדרום אפריקאי, חזר באדן פאוול לאנגליה כדי לשמש מפקח כללי על חיל הפרשים, ב-1903. הוא הגיע לדרגת לוטננט-גנרל.
שבו לאנגליה.
בחוזרו לאנגליה, גילה באדן פאוול כי מדריך הסיירות שלו הפך לרב מכר, והיה בשימוש מורים וארגוני נוער.
לאחר פגישה עם מייסד בריגדת הנערים, סיר וויליאם אלכסנדר סמית', החליט באדן פאוול לכתוב מחדש את המדריך כך שיתאים לקריאה לצעירים. ב-1907 קיים מחנה באי ברונזיאה ל-22 נערים מרקעים חברתיים שונים, כדי לבחון כמה מרעיונותיו. המדריך "צופיות לבני הנעורים" יצא לאור ב-1908 בשישה כרכים. באופן ספונטני, ארגנו בנים ובנות קבוצות נוער ובאופן לא מכוון קמה תנועת הצופים, בהופכה ל"שיגעון" לאומי, ולאחר מכן ל"שיגעון" בינלאומי. תנועת הצופים קיימה קשרים חברותיים עם בריגדת הנערים. אספה עבור חברי הצופים התקיימה בארמון הקריסטל בלונדון ב-1908, ובה גילה לראשונה באדן פאוול את הבנות הצופות. תנועת הבנות הצופות קמה לאחר מכן ב-1910 בעידודה של אחותו של באדן פאוול, אגנס באדן פאוול.
למרות שאין ספק כי יכול היה להתמנות לדרגת פילדמרשל, החליט באדן פאוול לפרוש מן הצבא ב-1910 בעצתו של המלך אדוארד השביעי, אשר רמז כי הוא יוכל לשרת את ארצו ביתר נאמנות על ידי קידום תנועת הצופים וקידום רוח התנועה.
בינואר 1912 פגש באדן פאוול את רעייתו לעתיד אולייב סומס באוניית נוסעים בדרך לניו יורק, היכן שעמד להתחיל מסע עולמי בנוגע לצופים.
היא הייתה אישה בת 23, בעוד הוא בן 55, והם חלקו את אותו יום ההולדת. הם התארסו בספטמבר אותה שנה, ביוצרם סנסציה תקשורתית. כדי להימנע מחדירת התקשורת לעניין, נישאו השניים בחשאי ב-30 באוקטובר 1912. נאמר כי באדן פאוול, אשר לא חווה הרפתקאות עם נשים לפי כן, יזם את הנישואים המאוחרים לאישה אשר הייתה צעירה מספיק כדי להיות ביתו, כדי להדוף שמועות אודות הומוסקסואליות.
כל אחד מצופי אנגליה תרם פני אחד כדי לקנות לבאדן פאוול מתנת חתונה - רולס-רויס.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה.