סימן לידה (או כתם לידה) הוא פגם המופיע על העור מיד לאחר הלידה, או לאחר מספר שבועות. הסיבה המדויקת להופעת סימני הלידה אינה ברורה, אך ניתן להבין את הגורם לכך – צמיחת יתר של כלי דם, מלנוציטים, שריר חלק, שומן, פיברובלסטים או קרטינוציטים. כתמי לידה יכולים להופיע במגוון מקומות בגוף, ישנם כתמי לידה מסוימים אשר שכיחים רק באזורים מסוימים בגוף. כמו כן, כתמי לידה יכולים להופיע במגוון צבעים – חום, ורוד, כחול או אדום ובמגוון צורות וגדלים.
סוגי כתמי לידה.
ניתן לחלק את כתמי הלידה לשני סוגים עיקריים – כתמי לידה פיגמנטיים וכתמי לידה וסקולאריים (כלי דם זעירים).
כתמי לידה פיגמנטיים נגרמים על ידי תאי פיגמנט עור עודפים, קבוצה זו כוללת בין היתר שומות וכתמים מונגוליים. כתמי לידה וסקולאריים נגרמים על ידי צברי כלי דם מוגברים, קבוצה זו כוללת בין היתר המנגיומות וכתמי יין־פורט. רוב כתמי הלידה הווסקולאריים לא מועברים גנטית ואינם נובעים מהתנהלותה של האם במהלך ההריון.
כ־10% מהתינוקות נולדים עם כתמי לידה וסקולאריים (כלי דם זעירים) כתמים אלה עשויים להיות שטחיים או בולטים מעל פני השטח.
כתמי הלידה הנפוצים ביותר הם כתמים שטוחים, המנגיומות וכתמים מסוג יין־פורט.
דרכי טיפול.
רוב כתמי הלידה אינם מזיקים ואינם דורשים טיפול מיוחד. חלק מכתמי הפיגמנטציה עוברים מעצמם עם הזמן. כתמי לידה וסקולאריים עשויים לדרוש הקטנה או הסרה מסיבות קוסמטיות. הטיפולים עשויים לכלול סטרואידים במתן דרך הפה או בזריקה, טיפולי לייזר או כירורגיה דרמטולוגית.
בתרבות.
כתמי לידה נקראים voglie באיטלקית, antojos בספרדית, ו־wiham בערבית; פירוש מילים אלו הוא "רצון", כי, על פי הפולקלור, כתמי הלידה נגרמים על ידי משאלות לא מסופקות של האם במהלך ההריון. לדוגמה, אם אישה בהריון לא מספקת את תשוקתה הפתאומית לתותים, התינוק עלול לשאת סימן של תות.
בהולנדית, כתמי לידה נקראים moedervlekken, בדנית modermærke ובגרמנית Muttermal – משמע כתמי אם, משום שהיה נהוג לחשוב שהתינוק ירש את הסימנים אך ורק מהאם. המילה ההונגרית לכל שומה שטוחה, anyajegy, נגזרת גם מאמונה זו.
כמה מיתוסים הקשורים עם כתמי לידה הם שהם נגרמים כאשר אישה בהריון רואה משהו מוזר, או חווה מידה רבה של פחד.
בפולקלור האיראני, כתם לידה מופיע כאשר האם נוגעת בחלק מהגוף שלה בזמן ליקוי חמה בזמן ההריון.
על פי הפולקלור האמריקאי, סימני לידה לפעמים מצביעים על סימן לפגיעות טראומטיות בגלגול חיים קודם.
הסופר נתניאל הות'ורן כתב סיפור קצר בשם "" ובו מסופר על אישה יפה שהסירו מלחיה כתם לידה באמצעות שיקוי וכתוצאה מכך מתה.
הקדש (הלכה)
הקדש בהלכה, הוא שמה של הרשות הציבורית המחזיקה בנכסים השייכים לבית המקדש. שימוש ברכוש ההקדש שלא למטרותיו, מוגדר כמעילה.
סוגי הקדש.
ישנם כמה מקורות לרכוש של ההקדש, ששונים בדרך בה הם הגיעו להקדש, ובייעוד שלהם.
בדק הבית.
בדק הבית הם תרומות למקדש שנועדו לתיקון ושיפוץ בית המקדש. הכסף למטרה זו מגיע מתרומות ייעודיות של אנשים לבדק הבית, דרך תרומות ללשכת הכלים, או דרך הקדשה של רכוש. משני המקורות הללו לוקחים לשימוש בדק הבית את החפצים נצרכים, ואת השאר מוכרים ומשתמשים בכסף לצורכי בדק הבית.
קדשי בדק הבית שונים מקדשי למזבח בכך שקדושתם פחותה יותר, דבר שמתבטא בכך שניתן לפדות או לחלל את קדשי בדק הבית, שכן ההקדש חל על הערך הכלכלי של החפץ ולא על החפץ כשלעצמו. הבדל נוסף הוא בדיני מעילה, כאשר אדם 'מועל' משתמש בחפצי בדק הבית, החפץ יוצא לחולין, ומותר בשימוש לכל אדם, אך קדשי מזבח נשארים בקדושתם גם לאחר מעילה.
הביטוי "בדק הבית" מקורו בגביה לצורך שיפוץ בית המקדש שנעשתה בימי יואש מלך יהודה ויהוידע הכהן: .
נדרים ונדבות.
נדרים ונדבות (שימו לב שלא להתבלבל עם כספי קרבנות נדבה, ראו בהמשך) הם התחייבויות של אדם להביא קרבן לבית המקדש. ההבדל בין נדר לנדבה הוא שבנדר האדם מתחייב להביא קרבן, והוא חייב להביא קרבן, אולם אינו חייב להביא בהמה מסוימת. נדבה לעומתו היא התחייבות של האדם שבהמה מסוימת תהפוך להיות קרבן, והוא חייב להביא אותה כקרבן, אולם אינו חייב להביא אחרת אם היא מתה. בהמות שהוקדשו לקרבן, בין אם כנדבה, ובין אם במטרה לקיים נדר, מוגדרות קדשי מזבח.
קדשי מזבח הם חפצים הקדושים בקדושה יתירה מקדשי בדק הבית, וכוללים דברים הקריבים על גבי המזבח, כגון קורבנות ומנחות. קדשי מזבח שונים מקדשי בדק הבית בכך שאינם ניתנים לפדייה, אלא במקרה שכבר אינם כשרים להקרבה על גבי המזבח כגון שנפל בהם מום, שבמקרה כזה ירדה קדושתם, ונחשבים כקדשי בדק הבית .
כספי נדבה.
נדבה היא קטגוריה של כספים מרכוש ההקדש המיועדים לקיץ המזבח (הקרבת קרבנות מכספי הציבור בעת שאין הרבה קרבנות יחיד שמוקרבים). המקורות לכספי נדבה הם שניים: תרומות ייעודייות לקרבנות נדבה דרך השופרות שהיו במקדש, או הסבה לקרנות נדבה של כסף שהיה אמור לשמש לקרבנות אחרים, ומסיבות כל שהם (כי היה יותר מדי כסף, כי כבר הוקרה הקרבן וכו') לא שימש להם, והוא מועבר לנדבה.
מחצית השקל.
מחצית השקל היא תרומה שנגבת מאת כל עם ישראל פעם בשנה ומיועדת לקרבנות הציבור המובאים במהלך השנה (תמידים ומוספים).
פעולת ההקדשה.
הבעלים אומר על החפץ הרי זה קודש. אם החפץ עצמו ראוי לבית המקדש, כגון בהמה שאינה בעלת מום, דינו כקדשי מזבח ומקריבים אותה. ואם החפץ אינו ראוי להקרבה כגון בהמה בעלת מום, הרי הוא מקדשי בדק הבית ומוכרים אותה ובשוויה מתחזקים את בית המקדש.
כלי שרת.
בנוגע למימון כלי שרת של בית המקדש קיימת סתירה לכאורה, בפסוקי התנ"ך. במקום אחד נראה כי כאשר יואש המלך ביצע מגבית לצורך קדשי הבית, לאחר שקודמו גרם למחסור חמור בכלי בית המקדש, הוא מסר את התקציב לגזברי בית המקדש, ואלו השתמשו בכסף, בין השאר, גם לייצור כלי שרת:
מציטוט זה רואים כי למעשה השתמשו בכספי בדק הבית לצורך כלי השרת. מצד שני, כאשר המגבית עצמה נערכה, אנו מוצאים כי יהואש הזהיר את הכוהנים להשתמש בכספי בדק הבית רק לצורך בניית בית המקדש ושיפוצו ולא לצורכי כלי שרת:
בתלמוד מובא כי רב הונא שאל את רבו רב שאלה זו, ורב הסביר לו כי באופן רגיל קנו את כלי השרת מכספים אחרים, אך כאשר נותר כספים מיותרים מכספי בדק הבית, יכלו להשתמש בהם לקניית כלי שרת, ואין בדבר איסור מכיוון שבית הדין התנה שאם הכסף שנודב לבדק הבית לא יוצרך לתחזוקה הבסיסית של בית המקדש יוכלו להשתמש בכסף לקניית כלי שרת.
הבסיס של קניית כלי השרת, כאשר לא היה מספיק כסף בבדק הבית, היה מתרומת הלשכה. בנוגע למותר תרומת הלשכה קיימת מחלוקת האם ניתן להשתמש בתקציב זה לצורך כלי שרת.
מעילה.
ישנו איסור להשתמש בכל חפצי ה'הקדש' שלא לצורך המקדש או הקרבנות.
אדם שמעל והשתמש בחפצי ההקדש בשימוש שלכל הפחות שווה פרוטה, חייב להחזיר שווי השימוש שעשה בתוספת חוֹמֶש - בסך הכל 125% (כך שתשלום החומש יוצא חמישית מהסכום הכולל). בנוסף, מתחייב המועל בעונש; מיתה בידי שמיים או מלקות (לפי מחלוקת התנאים והראשונים בעניין) למועל במזיד, וקורבן אשם - כבש בן שנה - למועל בשגגה.
ז'אן-בטיסט ביו
ז'אן-בטיסט ביו (בצרפתית: Jean-Baptiste Biot; 21 באפריל 1774 – 3 בפברואר 1862) היה פיזיקאי ומתמטיקאי צרפתי.
ביו נולד בשנת 1774 בפריז, העיר בה התגורר כל חייו. הוא למד בבית ספר לואיס לה גרנד ואחר כך באקול פוליטקניק. ביו חקר בתחילת המאה ה-19 את הקשר בין זרם חשמלי למגנטיות ואת הקיטוב של אור בעוברו דרך תמיסות כימיות. מאוחר יותר התגלו חומרים כיראליים אותם הכילו תמיסות אלו.
ב-26 באפריל 1803 עקב אחרי אירוע של נפילת מטאוריטים מעל נורמנדי, ואישר את קיומם של מטאוריטים. בשנת 1804 נסק בכדור פורח ביחד עם ז'וזף לואי גה-ליסאק לגובה של חמישה קילומטרים, כדי לחקור את האטמוספירה.
ב-1840 זכה במדליית רמפורד.
על שמו קרוי המינרל ביוטיט ומכתש קטן על הירח. כמו כן,
חוק ביו-סבר קרוי על שמו ביחד עם פליקס סבר.
אלגוריתם חיפוש לעומק
במדעי המחשב, אלגוריתם חיפוש לעומק (באנגלית: Depth-first search, ראשי תיבות: DFS) הוא אלגוריתם המשמש למעבר על גרף או לחיפוש בו.
אינטואיטיבית, האלגוריתם מתחיל את החיפוש מצומת שרירותי בגרף ומתקדם לאורך הגרף עד אשר הוא נתקע, לאחר מכן הוא חוזר על עקבותיו עד שהוא יכול לבחור להתקדם לצומת אליו טרם הגיע. דרך פעולת האלגוריתם דומה במידת מה לסריקה שיטתית של מבוך.
תיאור אינטואיטיבי.
דרך הפעולה שמנחה את החיפוש לעומק היא רקורסיבית. בצורה פורמלית, אלגוריתם חיפוש לעומק בודק את הצומת עליו הוא הופעל, ולאחר מכן מפעיל את עצמו רקורסיבית על כל אחד מהצמתים שמקושרים לצומת אליו הוא הופעל, אם הוא טרם ביקר בהם. על מנת לזכור באילו צמתים האלגוריתם כבר ביקר, יש לסמן אותם בדרך כלשהי (ניתן לעשות זאת, למשל, באמצעות טבלה).
מימוש אחר של חיפוש לעומק אינו מסמן את הצמתים אותם הרחיב, ומרחיב בן יחיד בכל פעם, היתרון במימוש זה הוא שסיבוכיות המקום של האלגוריתם נמוכה יותר, formula_1 לעומת formula_2 במימוש הקודם, כאשר d הוא העומק המקסימלי של הגרף, ו-V הוא מספר הקודקודים בגרף. החסרון במימוש זה הוא שאם ישנם מעגלים בגרף, החיפוש עלול שלא להסתיים. פתרון לבעיה זאת נמצאה בגישה האיטרטיבית לחיפוש לעומק, שבה החיפוש לעומק מתבצע כל פעם עד עומק קבוע מראש, כאשר אם לא נמצאה התשובה מגדילים את עומק החיפוש.
שימושים.