החי"ש אמנם הוקם להלכה בשנת 1939 אך רק בשנת 1945 הפך לגורם משמעותי בארגון כוח המגן העברי. לוחמי החי"ש היו צעירים בני 18–26 בעלי כושר קרבי, שאומנו במבנה צבאי תקני, בעיקר בערים ובמושבות. החי"ש היווה את עמוד השדרה של העם המגויס וגדודיו היו פזורים ברחבי הארץ. לוחמי החי"ש לא היו מגויסים גיוס מלא והמשיכו לעבוד במשרותיהם, אך הקדישו מספר ימים בחודש לאימון ולשמירה. חלקם השתמשו במקצועם האזרחי (כנהגי אגד, פועלי סולל בונה וכדומה) גם בתפקידם הצבאי וסייעו להגנה.
חיל המשמר.
חיל המשמר היה מורכב ממבוגרים (בני 35–50) או בעלי כושר לקוי אשר ביצעו משימות שמירה ביישובים. החי"ם היה פרוס הן בערים ובמושבות והן בהתיישבות הכפרית. למעשה, בהתיישבות העובדת, כל אדם שהיה מסוגל לאחוז בנשק (ולא היה בחי"ש או בפלמ"ח) היה חבר בחי"ם, או פל"מ (פלוגות משמר או פטרול לוחם), כפי שנקראו לעיתים כוחות החי"ם בהתיישבות העובדת, אשר שולבו מאוחר יותר בחי"ש.
שירותי ההגנה.
ההגנה יצרה במרוצת השנים ממלחמת העולם השנייה ועד הקמת המדינה מספר שירותי-עזר מתמחים, שהיוו לאחר מכן את הבסיס לחילות השונים של צה"ל. בהם:
גיוס חוץ לארץ (גח"ל).
כינוי לעולים, פליטים יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה, אשר גויסו לעיתים אף טרם עלייתם וצורפו למחלקות חי"ש או פלמ"ח.
הקמת צה"ל.
ב-30 בנובמבר 1947, יום לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה ועל הקמת מדינת ישראל, פרצה מלחמת העצמאות. כל הכוח הלוחם, כ-30,000 איש, גויס. החי"ש אורגן בתשע חטיבות מרחביות והפלמ"ח בשלוש. היו ניסיונות לשיתוף פעולה בין מסגרות שונות אך לא תמיד עלה הדבר יפה והביקורת ההדדית הייתה רבה.
ב-26 במאי 1948 ניתנה על ידי בן-גוריון פקודת יום להקמת צבא ההגנה לישראל. המחתרות נתבעו להתפרק ממסגרתן הארגונית ולהשתלב בצה"ל. הלח"י והפלמ"ח שולבו, תוך מורת רוח, לצה"ל הצעיר והאצ"ל שולב לתוך צה"ל לאחר פרשת אלטלנה.
עקרון ברגמן
בית העירייה בברמן
פרה סוקרטי
אתלטיקו נסיונל
קורפורסיון דפורטיבה קלוב אתלטיקו נסיונל (בספרדית: Corporación Deportiva Club Atlético Nacional) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר מדיין. הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, המשמש אצטדיון בית גם עבור דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. שחקני הקבוצה לובשים חולצות פסים בירוק ובלבן. הקבוצה מחזיקה בשיא אליפויות ליגת העל הקולומביאנית עם 16 תוארי אליפות.
ב-1989 זכתה הקבוצה בגביע ליברטדורס לאחר ניצחון על אולימפיה במשחק הגמר. ב-2016 הוכתרה בפעם השנייה כאלופת היבשת אחרי ניצחון על אינדפנדיינטה דל ואייה מאקוודור, כאשר בתווך סיימה כסגנית בטורניר של 1995 אחרי הפסד בגמר לגרמיו.
ב-2016 דורגה הקבוצה במקום הראשון בעולם לפי הדירוג של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS) והייתה לקבוצה הלא אירופאית הראשונה שנמצאת במקום זה.
ב-2017 הפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בגביע רקופה סודאמריקנה, אחרי ניצחון על שאפקואנסה מברזיל. שתי הקבוצות נפגשו לאחר שנסיונל החזיקה בתואר אלופת הליברטדורס ושאפקואנסה בתואר אלופת הקופה סודאמריקנה, לאור משחק גמר הסודאמריקנה שלא התקיים ביניהן בעקבות אסון המטוס.
לאורך השנים שיחקו בקבוצה כדורגלנים קולומביאנים ידועים כגון פאוסטינו אספרייה, רנה היגיטה, ויקטור אריסטיסאבאל, אנדרס אסקובר, איוואן קורדובה, לאונל אלבארס, אלכסיס גרסיה, אלביירו אוסוריאגה, אקיבלדו מוסקרה, מאוריסיו סרנה, חואן פבלו אנחל, דויד אוספינה וחואן קאמילו סונייגה.
היסטוריה.
תחילת דרכו של המועדון והזכייה הראשונה.
הקבוצה הוקמה ב-1947 על ידי לואיס אלברטו וילחאס לופרה, חורחה אוסוריו, אלברטו איסטמן, חילברטו מולינה, ראול ספאטה לוטרו, חורחה גומז חאראמייו, ארטורו טורס פוסאדה וחוליו אורטיז.
תחילה הוקמה בשם אתלטיקו מוניסיפל והצטרפה לליגה שהוקמה ב-1948. הליגה מנתה עשר קבוצות שרישומן הותנה בתשלום של כ-1,000 פסו קולומביאני. הקבוצה רשמה את ניצחונה הראשון אי פעם במשחק הראשון על קבוצת אוניברסידד דה קולומביה. ב-1951 שונה שמה של הקבוצה לאתלטיקו נסיונל עד היום. הסיבה לשינוי השם הייתה העובדה שפילוסופיית המועדון דגלה בעידוד שחקנים מכל רחבי המדינה ולא רק ממחוז אנטיוקיה, מה גם שהמועדון דגל בהחתמת שחקנים קולומביאנים בלבד ורק ב-1953 החתים את השחקן הזר הראשון, הארגנטינאי אטיליו מיוטי.
התואר הראשון של המועדון הגיע בשנת 1954. המאמן היה פרננדו פטרנוסטר. נסיונל סיימה עונה מרשימה עם הפסד בודד אחד ועם הארגנטינאי קרלוס גמבינה כמלך השערים עם 21.
למרות התואר, המשך שנות ה-50 לא היטיבו עם הקבוצה ממדיין שסבלה גם מקריסה כלכלית, מה שאילץ אותה להתאחד עם היריבה העירונית, אינדפנדיינטה מדיין. הקבוצה המאוחדת המשיכה להיקרא אתלטיקו נסיונל אבל החזיקה מעמד בדיוק שנה אחת.
הגעתו של אסוולדו סובלדיה.
האליפות השנייה הגיעה רק ב-1973, 19 שנים אחרי האליפות הראשונה, אבל היא גם הייתה הספתח לאחת התקופות היפות של נסיונל. ב-22 ביולי 1976 אישרו במועדון על הגעתו של אחד המאמנים המעוטרים בארגנטינה, אוסוולדו סובלדיה, המאמן שלקח מספר אליפויות עם אסטודיאנטס. כבר בעונתו הראשונה עם הקבוצה, הצליח סובלדיה להוליך אותה לאליפות השלישית בתולדותיה, כאשר היא מנצחת בחוץ במשחק הקובע את אונסה קלדס 0-2.
ב-1979 הגיע למועדון אחד מהזרים הטובים בהיסטוריה של הכדורגל הקולומביאני, הפרואני ססאר קואטו. קרלוס ולדרמה אף ציין בראיון מסוים שהיה שואב המון השראה ומסתכל על קואטו משחק. ב-1981 השיג סובלדיה את האליפות השנייה שלו והרביעית בסך הכל של נסיונל. הקבוצה העפילה לבית הגמר של הטורניר יחד עם ג'וניור, אמריקה קאלי ודפורטס טולימה. במשחק האחרון התמודדה נסיונל מול אמריקה. שער של איברגואן נתן לנסיונל את היתרון ופנדל שנשרק לטובתה לקראת הסיום, גרם לשחקני אמריקה לעזוב את המגרש לפני השריקה האחרונה ולתת את האות לחגיגות האליפות של נסיונל. הפרואני קואטו סיים ככובש המצטיין עם 17 שערים.
אבל כל התקופה המוצלחת של המועדון תחת המאמן הארגנטינאי הגיעה לסיומה באופן טרגי, כאשר סובלדיה מצא את מותו ב-17 בינואר 1982 בעקבות התקף לב שחווה בעת שסגר על הימור של מרוץ סוסים, אהבתו השנייה.
תקופת הקריאולו והקשר לקרטל הסמים הגדול בעולם.
במהלך שנות ה-80 וה-90, הקשר בין מועדונים הפאר בקולומביה עם קרטלי הסמים היה חזק ואף גלוי. במקרה של נסיונל, היא קושרה לקרטל מדיין שהיה בגדול בעולם בראשותו של הברון פבלו אסקובר. הוא היה מטורף על כדורגל והיה מעין רובין הוד כאשר השקיע הון תועפות בבניית מגרשים בשכונות העוני של העיר וכן עזר מאוד לקבוצתו האהודה, אתלטיקו נסיונל. בהיעדר תמיכה מההתאחדות, הקבוצות מצאו את הפתרון אצל קרטלי הסמים. לא פעם נצפו שחקני נסיונל ודמויות מוכרות כמו רנה היגיטה ולאונל אלבארס, מבקרים את אסקובר בתא המעצר שלו.
אחד התנאים של אסקובר לתמיכה בקבוצה היה לשחק עם שחקנים מקומיים בלבד. תחילה דובר על שחקנים שנולדו במחוז אנטיוקיה בלבד, אחר כך שחקנים שנולדו בקולומביה. נסיונל סיגלה לעצמה פילוסופיה לשחק ללא זרים בכלל בתקופה שנקראה "פורוס קריאולוס" (בספרדית Puros Criollos) שהמשמעות: ילידי המקום. תקופה זו נמשכה 16 שנים, מ-1987 ועד 2003. זו גם הייתה אחת התקופות היפות ביותר של נסיונל מבחינה ספורטיבית.
ב-1987 הוחתם המאמן פרנסיסקו מטוראנה בקבוצה והוא לקח עמו את חברו הטוב, הרנן דאריו גומס. השניים עבדו במקביל בנסיונל ובנבחרת הלאומית. ב-1988 הגיעה הקבוצה לגמר והפסידה למיונאריוס אבל הבטיחה את מקומה בגביע הליברטדורס בשנה שלאחר מכן.
נסיונל הוגרלה בבית המוקדם עם מיונאריוס, אמלק ודפורטיבו קיטו. הפתיחה הייתה גרועה עם שלוש תוצאות תיקו והפסד. נסיונל הייתה צריכה לנצח את שני המשחקים האחרונים מול היריבות מאקוודור והיא אכן עשתה זאת עם 1–2 על קיטו ו-1–3 על אמלק. מיונאריוס סיימה ראשונה ונסיונל שנייה, כדי להעפיל לשמינית הגמר. בשמינית פגשה את ראסינג קלוב מארגנטינה וניצחה אותה בסיכום הכללי 2–3. היריבה הבאה ברבע הגמר הייתה מיונאריוס במפגש טעון מאוד שהצית את היריבות המרה בין מחנות האוהדים והמועדונים עד היום. לאחר ניצחון 0–1 במדיין, התאפיין הגומלין בבוגוטה במשחק פראי על גבול האלים, משחק שהסתיים בתיקו 1-1 והעלה את נסיונל לשלב חצי הגמר. עד היום טוענים במיונאריוס כי השופט קיפח אותם מאחר שפחד מפבלו אסקובר.
בחצי הגמר פגשה נסיונל את דאנוביו מאורוגוואי. לאחר 0-0 במשחק הראשון במונטווידאו, נסיונל הראתה עליונות ברורה בגומלין במדיין והביסה את דאנוביו 0–6 כשאלביירו אוסוריאגה כובש ארבעה שערים. כדי להפוך לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בתואר, היה על נסיונל לגבור בגמר על קלוב אולימפיה מפרגוואי. במשחק הראשון שלטה אולימפיה וניצחה 0–2. בעקבות דרישת ה-CONMEBOL לשחק את הגמר באצטדיון המכיל מינימום 50,000 מקומות, נאלצה נסיונל לארח את הגומלין באצטדיון בבוגוטה. לאחר מחצית ראשונה מאופסת, כבשו מיניו (שער עצמי) ואוסוריאגה לזכות נסיונל וקבעו 2-2 בסיכום שני המשחקים. כדי להכריע את זהות האלופה, ניצבו הקבוצות בפני בעיטות הכרעה ולאחר 18 ניסיונות, היו אלו שחקני נסיונל שחגגו תואר היסטורי כשניצחו 4–5 עם ארבע עצירות של רנה היגיטה והפנדל המכריע של לאונל אלבארס.