אוניות המערכה הבריטיות אה"מ המלך ג'ורג' החמישי ואה"מ רודני, בליווי סיירות ומשחתות, גרמו לביסמרק נזק כבד. כל המבנה העילי של האונייה נהרס כמעט לגמרי, אך חדרי המנועים עדיין פעלו, אף על פי שהתמלאו בעשן. מלחי ביסמרק טוענים שהאונייה הוטבעה על ידי צוותה; הצי הבריטי טוען שהאונייה הגרמנית הוטבעה בידי אוניותיו. כך או אחרת, 2,106 מאנשי הצוות הגרמני טבעו בים, ורק 118 נמשו על ידי האוניות הבריטיות, שחששו להישאר במקום זמן רב מדי מחשש לתקיפת צוללות גרמניות. ליטיינס היה אחד מאותם שנהרגו בקרב, כנראה באחד ממטחי תותחי 14 האינץ' של אה"מ המלך ג'ורג' החמישי שפגעו בגשר הפיקוד והרגו רבים מקציניה הבכירים של ביסמרק.
אוניות על שם ליטיינס.
הבונדסמרינה, הצי של גרמניה המערבית, קרא לסדרה של משחתות נושאות טילים מונחים על שם ליטיינס. האונייה הראשונה בסדרה, גינתר ליטיינס, הושקה ב-11 באוגוסט 1967, ויצאה משירות ב-18 בדצמבר 2003.
סטיב איזראל
רשות החברות הממשלתיות
רשות החברות הממשלתיות היא יחידה במשרד האוצר הפועלת כגוף רגולטורי מטעם מדינת ישראל, בחברות הממשלתיות. הרשות פועלת על פי חוק החברות הממשלתיות, תשל״ה–1975.
הרשות, השוכנת בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים, אחראית על פיקוח ובקרה על פעילותן של חברות ממשלתיות ופועלת כפונקציית הבעלות על חברות ממשלתיות מטעם מדינת ישראל. הרשות עוסקת בקידום תהליכי הפרטת חברות ממשלתיות, הקמת חברות והלאמת חברות.
נכון לשנת 2020 הרשות אמונה על 70 חברות, עסקיות ולא עסקיות. חברות ממשלתיות, חברות בנות ממשלתיות וחברות בשליטה מעורבת של הממשלה וגופים אחרים. בין החברות נכללות חברות גדולות כמו חברת החשמל, נמל אשדוד ונמל חיפה, התעשייה האווירית, מקורות ועוד.
היסטוריית רשות החברות הממשלתיות.
הקמת הרשות החלה בהתרעה של מבקר המדינה בשנת 1958 על כך שבמדינת ישראל לא היה רישום מרכזי של המניות המצויות בידי המדינה. הטיפול בנושא הוטל על המפקח הכללי במשרד האוצר שריכז ואסף את הפיקוח הכספי על החברות והמניות שמוחזקות בידי המדינה.
בהמשך, על פי החלטת ממשלה בה' באייר תשי"ח קמה "לשכת חברות" במשרד האוצר שתפקידה היה לפקח על החברות הממשלתיות.
באותה עת חברות ממשלתיות הוגדרו ככאלו אם למדינה היו מניות בהן, לכן הדו"חות הראשוניים של הלשכה נתנו פרטים על השקעות הממשלה בחברות ולא על החברות הממשלתיות עצמן.
חוסר הבהירות שנוצר בכל הנוגע לאחריות הממשלה על תפקוד אותן חברות גרם לכך שבשנותיה הראשונות של הלשכה נוצרו חיכוכים בתיחום הפעולות בינה לבין המשרדים הממונים על נושאים שקשורים לתפקוד החברות (לדוגמה, משרד האנרגיה מול חברת החשמל ומקורות, משרד הביטחון מול החברות הביטחוניות וכדומה) והתיאום ושיתוף הפעולה בין הרשות, אגפים אחרים במשרד האוצר והמשרדים הממונים.
הממשלה הטילה על הלשכה שורה ארוכה של תפקידים שגרמה למספר שרים להתלונן בטענה כי אלו סמכויות שאמורות להיות בהחזקתם. חוסר נוחות זה רק הגביר את חוסר התיאום בין פעולות הלשכה לבין פעולות משרדי הממשלה השונים, כולל משרד האוצר, ורק החל מאמצע שנות השישים נוצרה חלוקת אחריות מסוימת בין הלשכה לבין משרד הפיתוח ועיקר ניסיונות הפעולה של הלשכה היו בתיאום פעולות בין החברות הממשלתיות השונות.
בשנת 1971 הגדירה רשות החברות הממשלתיות, בחוזר שהוציאה לדירקטורים בחברות, את תפקידיה כדלהלן: "רשות החברות משמשת כיחידה מקצועית ליד הממשלה בכל הנוגע להקמת החברות הממשלתיות ולניהולן וכן לעסקות, הקשורות בזכויות הממשלה עליהן".
רשות החברות הממשלתיות במבנה ובתואר המוכרים כיום עוגנה בחוק החברות הממשלתיות שנכנס לתוקפו בסוף שנת 1975. החוק הסדיר לראשונה את המבנה ואת הפיקוח על חברות ואגודות עות'מאניות בבעלות המדינה והבדיל בין חברות ממשלתיות לבין חברות פרטיות ומעורבות, הגדיר קריטריונים לדירקטורים הממונים מטעם המדינה.
מבנה הרשות.
בראש הרשות עומד מנהל רשות החברות הממשלתיות אשר אחת לשנה מגיש לשר האוצר דו"ח על כלל פעילות הרשות.
הנהלת הרשות ובכיריה כוללות את מנהלי יחידות הקו (מטה), היועצת המשפטית, מנהל יחידת כספים ובקרה ומנהל יחידת שכר וכוח אדם. הרשות מונה כ-60 עובדים. העובדים מתחלקים בין ארבע יחידות קו האמונות על פעולות החברות הממשלתיות בתחומים שונים:
וארבע יחידות מטה שפועלות כשירותי מעטפת ליחידות הקו המקצועיות ולכלל החברות הממשלתיות שבאחריות הרשות:
תפקידי הרשות.
החלטת הממשלה בשנת 1958, שעל פיה הוקמה לשכת החברות הממשלתיות הטילה על הלשכה תפקידים רבים שבהמשך נוסחו בסעיף 54 לחוק החברות הממשלתיות והם קובעים שתפקידי הרשות:
נוסף על כך, הרשות היא הגורם המוסמך להנפקת תעודות המוכיחות אם חברה פסקה מלהיות חברה ממשלתית, אם הפכה לחברה ממשלתית ואם בהחלטת ממשלה שונה הרכב מניות חברה בדרך כלשהי.
בכל פירוק או מיזוג של חברה ממשלתית הממשלה רשאית לעשות כן רק לאחר התייעצות עם רשות החברות הממשלתיות.
מינוי של רואה חשבון ויועץ משפטי לחברה ממשלתית מחייב את אישור הרשות.
תפקידיה העיקריים כיום של הרשות הם להוביל את הפיכת החברות הממשלתיות לרווחיות, יעילות ונקיות. נוסף על כך הרשות פועלת כדי לשפר את טיב השירות שמעניקות החברות הממשלתיות לצרכנים.
תפקיד נוסף של הרשות הוא מיקוד אחזקות המדינה בחברות הללו.
לאורך השנים, עלה תפקידה של הרשות והשתנה המיקוד שלה בהתאם למנהלי הרשות בין מיקוד בהפרטות ובניהול פורטפוליו החברות הממשלתיות, מיקוד כגוף רגולטורי ומיקוד בפיתוח העסקי ובייעול העסקי של החברות כפונקציית בעלות אקטיבית.
הדו"חות השנתיים.
הרשות מחויבת להגיש אחת לשנה דו"ח בכל הנוגע לייצוג הולם של מגזרים שונים בקרב החברות הממשלתיות השונות לממשלה, לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה ולוועדת הקליטה וועדת החוקה, חוק ומשפט.
נוסף על דו"ח זה, מפרסמת הרשות בכל שנה שני דו"חות: דו"ח פעילות הרשות ודו"ח על החברות הממשלתיות עצמן:
בדו"ח השנתי על החברות הממשלתיות מרוכזים הפעילות הכלכלית השוטפת של החברות הממשלתיות לאותה שנה לרבות: הדוחות הכספיים של החברות, הפרטות, שינויים מבניים ומצבת זכויות המדינה בכל אותן חברות.
בדו"ח השנתי של פעילות הרשות מרוכזים כל הפרויקטים שביצעו כלל יחידות הרשות עצמה בשנה החולפת.
פעילות הרשות עם ה-OECD.
הרשות משתפת פעולה עם ה-OECD באופן מתמשך ורציף.
עיקר שיתוף הפעולה מתבטא כיום בהעברות של מידע וידע שנצבר מהנסיון הרב של ה-OECD באופן דו כיווני.
אווה מרטון
אווה מרטון (בהונגרית: Éva Marton; נולדה ב-18 ביוני 1943) היא זמרת סופרן דרמטי הונגרייה, הנודעת בגילום טורנדוט וטוסקה של פוצ'יני ותפקידים וגנריאנים.
לימודים וקריירה.
מרטון, ילידת בודפשט, למדה פיתוח קול באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה בתפקיד קייט פינקרטון במאדאם באטרפליי של פוצ'יני בפסטיבל הקיץ ההונגרי באי מרגרטה. הופעתה הראשונה באופרה הממלכתית של הונגריה הייתה בתפקיד מלכת שמחאן ב"תרנגול הזהב" של רימסקי-קורסקוב ב-1968.
בשנת 1972 הזמין כריסטוף פון דוהנאני את אווה מרטון לשיר בתפקיד הרוזנת בנישואי פיגארו באופרה של פרנקפורט. באותה שנה שרה בתפקיד מטילדה ב"וילהלם טל" של רוסיני, בפירנצה בניצוחו של ריקרדו מוטי. כמו כן חזרה לבודפשט לשיר בתפקיד אודאבלה ב"אטילה" של ורדי. ב-1973 הופיעה מרטון לראשונה באופרה של וינה ב"טוסקה" של פוצ'יני. ב-1977 שרה באופרה הממלכתית של המבורג בתפקיד הקיסרית ב"האישה ללא צל" של ריכרד שטראוס ובאופרה של סן פרנסיסקו הופיעה לראשונה הופיעה לראשונה בתפקיד הראשי באאידה של ורדי. ב-1978 קיימה מרטון את הופעתה הראשונה בלה סקאלה במילאנו כלאונורה ב"איל טרובאטורה" של ורדי. בשנת 1979 שרה לראשונה באופרה הלירית של שיקגו בתפקיד מאדאלנה ב"אנדראה שנייה" של אומברטו ג'ורדאנו.
ב-1981 הופיעה בפסטיבל האופרה של מינכן בתפקיד הראשי ב"הלנה המצריה" של ריכרד שטראוס, בניצוח וולפגנג זאוואליש. את תפקיד ליאונורה בפידליו של בטהובן שרה בשנים 1982 ו-1983, בשני המקרים בניצוח לורין מאזל.
תפקידים וגנריאנים.
ב-1976 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד "אווה" באמני השירה מנירנברג של וגנר. בפסטיבל ביירוית שרה הן את "אליזבת" והן את "ונוס" בטנהויזר, ב-78–1977. ב-1982 ביצעה מרטון את תפקיד "אליזבת" ב"טנהויזר" במטרופוליטן אופרה. על הופעה זו כתב מבקר הניו יורק טיימס": "כשזמר וגנרי בוגר ובשל מופיע בתמונה, אלה תמיד חדשות טובות, גם אם עלינו להמתין זמן רב בין משלוחים מן החזית. חדשות היום הן, שהגיעה אווה מרטון. האמנית ההונגרייה, שגילמה את אליזבת, בפעם הראשונה עם המטרופוליטן אופרה, בהצגת "טנהויזר" ביום שני הוכיחה, כי יש לה סגולות הקול והמזג להיות הבאה בתור כסופרן הדרמטי החשוב ביותר בעולם האופרה. למעשה, ייתכן שכבר תפסה את מקומה שם. גוון הקול נכון, כושר העמידה המוחלט מרשים והאינסטינקטים הם כאלה של שחקנית מלידה."
בשנים הבאות הרבתה מרטון להגיש את פרשנותה לתפקיד ברונהילדה בטבעת הניבלונגים של וגנר. היא הופיעה בהפקה השלמה של מחזור הטבעת בניצוח זובין מהטה באופרה הלירית של שיקגו ב-1996. ב-1998 הופיעה בהפקה חדשה של לוהנגרין באופרה של המבורג בתפקיד אורטרוד.
טורנדוט.