בנוסף, עקב היותו של המעיים חשוף לאוויר, תינוקות עם גסטרוסכיזיס נמצאים בסיכון מוגבר לזיהום וצריכים להיות תחת השגחה צמודה.
אפידמיולוגיה.
נכון לשנת 2015, השכיחות בעולם הייתה בין 2 ל-5 לידות לכל 10,000 לידות חי אך השכיחות למום נמצאת במגמת עלייה.
בשנת 2017 המרכז לבקרת מחלות ומניעתן העריך כי כ-1,871 תינוקות נולדים בארצות הברית כל שנה עם גסטרוסכיזיס.
קול הנשמה - שרים עפרה חזה
קול הנשמה - שרים עפרה חזה הוא אלבום גרסאות כיסוי של עפרה חזה ואמנים ישראלים שונים. האלבום יצא לאור ב-19 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים הליקון. האלבום כולל בתוכו חידושים לשיריה של חזה ובין היתר כולל את "כל הנשמה" אותו שרה חזה בעצמה.
שם האלבום נלקח משם אלבומה העברי האחרון של חזה, כל הנשמה.
על האלבום.
נסרין קדרי הצהירה כי: "עפרה הייתה ונשארה הזמרת הישראלית הכי גדולה בעיניי. כשהייתי ילדה, הייתי עומדת שעות מול המראה ושרה את השירים שלה. הערצתי אותה, ואני זמרת לא מעט בזכותה. כשפנו אליי להשתתף במיזם הזה התרגשתי מאוד. בחרתי לבצע את השיר "גורל אחד", שמילותיו הן הגישה שלי לדו-קיום בארץ הזאת. יהודים וערבים, אשכנזים וספרדים, ימנים ושמאלנים. אני מקווה שהמילים יחלחלו אל כל אחד ואחת מאיתנו, כי אין ברירה אחרת".
מירי מסיקה הצהירה כי: "עפרה חזה היא אחת הזמרות הישראליות הגדולות בכל הזמנים. היה לה קול פעמונים, שמתבטא באופן פנומנלי בכל אחד משיריה. כבוד גדול בשבילי להשתתף במיזם המרגש הזה וגם לבצע שיר שכתבו שלושת היוצרים המוכשרים אלתרמן, וילנסקי וזעירא. השיר מתאר מציאות נאיבית, עם המון יופי, שאפיינה את כרם התימנים באותה תקופה. בחרתי לבצע את השיר בגלל חיבור מיוחד שיש לי לשם תמר, שמה של בִּתי הבכורה".
הראל סקעת הצהיר כי: "אחד מזיכרונות הילדות החזקים ביותר שלי הוא מסבא יוסף, שהיה מושיב אותי על ברכיו, ובאצבעותיו הגדולות מלמד אותי את ההטעמה התימנית. סבא יוסף תמיד הפציר בי לעלות ולחזן בבית הכנסת השכונתי, ואני סירבתי מתוך ביישנות. אני מקדיש את הביצוע הזה של ‘אם ננעלו’ לסבא יוסף, שנפטר בטרם הספקתי לעמוד בהבטחתי לו. בהקלטת השיר יש סגירת מעגל נוספת שלי עם המפיק המוזיקלי יזהר אשדות. יזהר הפיק את "אם ננעלו" ההיסטורי של עפרה חזה, ושנים רבות לאחר מכן – גם את אלבומי הראשון. יזהר גם היה הראשון שהבין עד כמה התימניות טבועה בי חזק, ובתוך שיחות באולפן על עפרה חזה, במין נבואה שכזאת, אמר שיבוא היום והתימנית תשוב ותצא ממני".
לירון עמרם הצהיר כי: "את השיר "גלבי" כתב והלחין אבי ומורי אהרן עמרם בשנת 1959. במקור שמו היה "לדמע עיני", והוא היה אחד השירים הראשונים שאבי כתב והקליט. כשהייתי ילד ביקרה עפרה בביתנו, וסיפרה לאבי כי נהגה להאזין לשיריו בילדותה, ובמיוחד הרגישה חיבור אישי לשיר תימני מסורתי שהלחין "לבבי יחשקה עפרה" בשל שמו ומילותיו. היום אני נרגש לסגור מעגל ולבצע בפעם הראשונה את ‘גלבי’ שכתב אבי ושזכה להכרה ולהצלחה בין-לאומית בזכות הביצוע של עפרה. מאות גרסאות הוקלטו לשיר הזה ברחבי העולם, במגוון של צבעים וגוונים. בגרסה שהקלטתי לאוסף בחרתי לקחת אותו למקום הראשוני, בהשראת הגרסה המקורית של אבי, ולנסות לתת למאזין מעט מן החוויה האותנטית של שנות השישים והשבעים".
זהבה בן הצהירה כי: "עפרה חזה היא סמל, והיא גאווה למוזיקה הישראלית בעולם. אני תמיד רואה בה פורצת דרך, אחת שעשתה את הלא ייאמן וזרעה את שורשי תימן בכל העולם".
קובי אפללו הצהיר כי: "עפרה חזה, בקולה הנדיר ובצבעו הצלול והמלאכי, ליוותה את משפחתי ואותי בכל שנות ילדותי. מתוך כל שיריה האלמותיים בחרתי לבצע את "תפילה" בעיקר בגלל מילותיו, שבהן אני מוצא הזדהות בכל זמן ובכל מקום. החיבור הרוחני שהשיר נותן למאזינים בכוחו חוצה כל גבול מגדרי ומרגש אותי עד עמקי נשמתי בכל פעם שאני מבצע אותו. זוהי זכות גדולה לבצע קלסיקה, שלעניות דעתי, תהיה רלוונטית לנצח". את השיר הפיק מוזיקלית יוסי מור.
ספיר סבן הצהירה כי: "גדלתי בבית שבו אבא הקשיב למוזיקה טורקית, ואמא, לעומתו, אהבה להאזין לשלמה ארצי ועפרה חזה, שהייתה אז גאוות העיר יהוד, עיר הולדתי. כילדה שהקשיבה בבית לשירים שלה, תמיד היה לי חלום לפגוש ברחוב את עפרה "השכנה" הזמרת בעלת קול הפעמונים, שפרצה עם המוזיקה הנפלאה שלה את גבולות ישראל והפכה לזמרת הישראלית המצליחה ביותר בעולם. לצערי, החלום לא התגשם, אבל אני שמחה שנפלה בחלקי הזכות לבצע את "גבריאל". אני מקווה ומאמינה ששניהם שומרים עלינו מלמעלה".
יסמין לוי הצהירה כי: "בקולה המלאכי, הנקי והצלול, בכנותה, בהתמסרותה לשירי המסורת שלה, זו של יהדות תימן, פתחה עפרה חזה לי ולרבים מזמרי ישראל את הדרך להביא עוד ועוד משירי מסורות העם היהודי על גווניו הרבים. היא הייתה החלוצה הראשונה שפרצה בז'אנר "מוזיקת עולם", כשזה עוד היה בחיתוליו. אני גאה לשיר לכבודה את אחד משיריה ועושה זאת בצניעות רבה".
ירדנה ארזי הצהירה כי: "הקול הייחודי, היפהפה והנוגע ללב של עפרה חזה היה ונשאר חלק בלתי-נפרד מהפסקול הישראלי. גם היום, כמעט 20 שנים לאחר שהלכה לעולמה, בת 42 בלבד, הקהל מתרפק על שיריה ומתגעגע לזמרת שהייתה גם שגרירה מצוינת של ישראל ברחבי העולם. מערכת היחסים המקצועית בין עפרה חזה לבין בצלאל אלוני הולידה שירים בלתי-נשכחים, הצלחות גדולות וחברות קרובה. געגוע של מנגינה’ הוא בעיניי מכתב שנשלח אליה באשר תהיה, ודרישת שלום מאוחרת, ממי שהיה שותף לדרך וגם ממני: "בקסם, ברוח, בכאב, באמונה, בגעגוע של מנגינה שחוזרת והולכת אל כולנו".
אברהם טל הצהיר כי: "קולה של עפרה היה קול ייחודי בנוף המוזיקה הישראלית. הייתה בה היכולת להעביר דרך קולה המיוחד תעצומות נפש ורגש ייחודיות לה. אני יותר מגאה לבצע את "לאורך הים" במיזם המיוחד הזה".
לרסקי
לרסקי (Lerski) הוא שם משפחה.
רמוצ'רוס
רמוצ'רוס (שם מדעי: Ramoceros) הוא סוג נכחד שלמעלה גירה ממשפחת האנטילוקפריים, בה מצויה היום רק האנטילוקפרה האמריקאית. הוא חי בערבות אמריקה הצפונית בתקופת המיוקן והפליוקן. המאובנים של הסוג התגלו ב-1937.
יונק זה דמה במראהו לאנטילוקפרה אך היו לו קרניים עבות, מעוצות וארוכות יותר, אשר היו כנראה אמצעי של הזכרים להתחרות זה בזה על נקבות. בדומה לאיילים ולאנטילוקפרות המודרניות הקרניים נשרו כל שנה וצמחו מחדש. הוא היה קטן בהרבה מהאנטילוקפרה והגיע לאורך מטר אחד ולמשקל 10-20 קילוגרם. מבנה גופו עוצב כנראה למהירות כדי להתחרות בטורפיה הקטלניים של אמריקה הצפונית במהלך המיוקן.
אוגוסט בורנונביל
אוגוסט בּוֹרְנוֹנְבִיל (בדנית: August Bournonville 21 באוגוסט 1805 - 30 בנובמבר 1879) היה מנהל בלט וכוריאוגרף. אביו היה אנטואן בורנונביל, רקדן וכוריאוגרף, שהשתלם אצל בכוריאוגרף הצרפתי, ז'אן ז'ורז' נובר, ואחיינה של ז'ולי אליקס דה לה פיי, בורנונביל מנעוריה, מן הבלט המלכותי השוודי.
חייו.
בורנונביל נולד בקופנהגן, דנמרק, שם השתקע אביו. הוא התאמן עם אביו, אנטואן בורנונביל, וכן למד אצל הכוריאוגרף האיטלקי ויצ'נצו גלאוטי בבלט המלכותי הדני בקופנהגן והפריז, אצל הרקדן הצרפתי אוגוסט וסטרי. הוא המציא סגנון בלט ייחודי, הידוע בשם "אסכולת בורנונביל".
בהמשך לימודיו בפריז, היה בורנונביל הצעיר לרקדן סולו בבלט המלכותי בקופנהגן. מ-1830 עד 1848 היה כוריאוגרף בבלט המלכותי הדני, למענו יצר יותר מ-50 בלטים, המצטיינים בחיוניותם, קלילותם ויופים. הוא יצר סגנון ייחודי לו, על אף ההשפעה הניכרת בו מן הבלט הפריזאי. ככוריאוגרף, יצר מספר רב של בלטים בהשראת מקומות שונים, מדנמרק לאיטליה ומרוסיה לדרום אמריקה. מעטות מיצירות אלה שרדו עד ימינו.
יצירותיו של בורנונביל נודעו מחוץ לדנמרק רק לאחר מלחמת העולם השנייה. מאז 1950, יצא הבלט המלכותי פעמים אחדות לסיורי הופעות ממושכים בארצות חוץ, אחד הידועים שבהם בארצות הברית, שם ביצעה הלהקה את הבלטים שלו.
הבלטים המוכרים ביותר של בורנונביל הם "הסילפידות" (1836), "נאפולי" (1842), "הקונסרבטואר" (1849), "החגיגות בברוז'" (1851) ו"סיפור-עם" (1954).
ילדות ונעורים.
בורנונביל נולד בקופנהגן ב-21 באוגוסט 1805, בן למנהל הבלט הצרפתי אנטואן בורנונביל, שהשתקע בדנמרק, ולוויזה זונדברג, שוודית. בגיל שמונה נכנס לבית הספר המלכותי לבלט של תיאטרון החצר בארמון כריסטיאנסבורג, שם למד אצל אביו ואצל וינצ'נצו גלאוטי, מנהל בלט וכוריאוגרף ראשי של הבלט המלכותי הדני מ-1775 עד 1816.
ב-2 באוקטובר 1813 הופיע בורנונביל לראשונה על במה בתפקיד קטן, כבנו של מלך ויקינג ב"לאגרטה" של גלאוטי, הבלט הראשון על נושא נורדי. כעבור פחות משנה, זכה לתשואות אישיות ראשונות כשרקד תפקיד סולו הונגרי בתיאטרון החצר. נוסף לריקוד, היה בורנונביל מכור לקריאה, למד צרפתית בבית, ניגן בכינור, שר בקול סופרן נערי ולמד את תורת הדקלום אצל השחקנים מיכאל הוזינג, לינדגרין ופרידנסדאהל. כשרונותיו המרובים באו כולם לביטוי ביום הולדת המלכה, 29 באוקטובר 1817, כששיחק בגיל 12 בתפקיד אדוניה בדרמה המוזיקלית "משפט שלמה" ושר רומנצה, "האם בכנפיה השמוטות". הופעתו זכתה לשבחי משפחת המלוכה.
קריירה.
פריז.
בשנת 1820 קיבל אנטואן בורנונביל מלגה מן המלך ללימודי בלט לתקופה קצרה בפריז. בורנונביל נלווה אל אביו לפריז, ואם כי מורו היחיד במשך שהותם בפריז היה אביו, הוא נחשף למגמות החדשניות בבלט וצפה במורים ידועי-השם, גארדל ווסטרי בעבודתם. עם שובו לדנמרק, התקבל בורנונביל כחבר בתיאטרון המלכותי, שם רק רפרטואר שנראה לו מעניין פחות לאחר חשיפתו לבלט הפריזאי.