ר' אייזיק (יצחק) הירש וייס (ראה"ו; כ"ט בשבט ה'תקע"ה, 9 בפברואר 1815, גרוס-מזריץ', מוראביה – כ"ז באייר ה'תרס"ה, 1 ביוני 1905, וינה), היסטוריון וחוקר התלמוד, מחבר "דור דור ודורשיו".
חייו.
נולד בעיירה גרוס-מזריץ' (גרמנית: Groß Meseritsch, בצ'כית: Velké Meziříčí) שבמוראביה למשפחה אמידה. קיבל חינוך מסורתי ולמד גם מספרות ההשכלה, כגון חומש עם הביאור של מנדלסון והדקדוק של בן-זאב, וגם גרמנית ומדעים. למד בישיבה בטרביטש אצל ר' חיים יוסף פולק, מתלמידי החת"ם סופר, בישיבה באייזנשטדט אצל ר' יצחק פרלס, ובישיבות אחרות במוראביה ובהונגריה. בשלב מסוים חזר לבית הוריו והמשיך את לימודיו בעצמו, ואף התכתב בדברי תורה עם רבנים חשובים ובהם ר' יוסף שאול נתנזון. ב-1842 נשא אישה בשם הינדה (אחותו של הרב חיים אופנהיים), בת למשפחת אופנהיים המיוחסת והאמידה. לאחר נישואיו עסק במסחר, ובמקביל שימש ראש הישיבה בעיירת הולדתו עד שנסגרה בפקודת השלטונות ב-1845. באותן שנים המשיך להתוודע לעולם ההשכלה ולספרות העברית החדשה. פרסם כמה שירים ב"כוכבי יצחק" - אך אלו זכו לביקורת צוננת, בין היתר בדברי מבקר השירה פישל לחובר שאמר, "על שיריו יש לעבור בשתיקה". מאמריו המחקריים שאת ראשוניהם פרסם ב"כוכבי יצחק", "ישורון", "המגיד" ועוד, זכו להד עם השנים.
ב-1858 עבר לווינה, ושם השתקע עד פטירתו. בתחילה עבד כמגיה בבית דפוס לספרים עבריים, ושם חיבר הגהות לתלמוד בבלי. הוא החל להוציא לאור את חיבוריו, ובהם הוצאות מדעיות של מדרשי ההלכה התנאיים, הספרא והמכילתא, עם מבואות מקיפים וביאור עיוני-ביקורתי.
ב-1864 מינה אותו אהרן ילינק כמורה לתלמוד בבלי וירושלמי ב"בית המדרש" שהקים בווינה, מוסד שהיה אמור לעמוד בתווך בין עולם הישיבות לבתי המדרש המודרניים לרבנים. במשרה זו שימש וייס, לצד ידידו מאיר איש-שלום, למעלה מארבעים שנה, והעמיד תלמידים רבים, בהם שניאור זלמן שכטר.
ב-1865 ניסו וייס ואיש-שלום לייסד ירחון לענייני מחקרים בספרות התלמודית בשם "בית המדרש", אולם הוצאת כתב העת פסקה לאחר ארבע חוברות בשל מיעוט כותבים וקוראים; את רוב המאמרים שהתפרסמו כתב וייס בעצמו. ב-1865 גם פרסם חוברת בשם "נצח ישראל", במסגרת פולמוס תאולוגי שהתנהל באותו זמן בין רבנים אורתודוקסים ורפורמים אודות האמונה במשיח. ב-1881 ייסדו שניהם את הירחון "בית תלמוד" לאותה מטרה; כתב עת זה יצא לאור בעריכתם בחמישה כרכים במשך תשע שנים.
בשנת 1871 החל להוציא לאור בחלקים את יצירתו הגדולה, "דור דור ודורשיו". חיבור זה הוא תיאור היסטורי מקיף של התפתחות התורה שבעל פה, מתקופת המקרא עד שלהי ימי הביניים. המוקד בשיטתו של וייס הוא תיאור התורה שבעל פה במתודה של השתנות והתפתחות לאורך התקופות ההיסטוריות, מה שהקנה לו את הכינוי "דרווין התלמודי". לעומת התפיסה האורתודוקסית, שהתייחסה לספרות התלמודית כמוצר מוגמר, שלם ובלתי-משתנה, ולעומת התפיסה הרפורמית והמשכילית-הרדיקלית (כגון זו של יה"ש ו"החלוץ") שביטלה את התלמוד כספרות מיושנת ופגומה, הראה וייס שהתורה שבעל פה וההלכה מסתגלות ומתעצבות לפי שינויי החיים והמציאות. וייס הושפע במידה רבה מתפיסתו ההיסטורית של רנ"ק, והתייחס – אם בהסכמה אם בשלילה – לשאר ההיסטוריונים היהודים בני התקופה ואנשי חכמת ישראל. בין שאר חידושיו, התפיסה שהתורה שבעל פה הייתה כבר קיימת בתקופת האבות, כלומר קדמה לתורה שבכתב. "דור ודור ודורשיו" נדפס שוב בכמה מהדורות ואף הוחל בתרגומו ליידיש. מספר חיבורים אורתודוקסיים הוקדשו להעמדת תפיסה היסטורית כנגד "דור ודורשיו", בפרט חיבורו של ר' יצחק אייזיק הלוי, "דורות הראשונים".
יובל השמונים של וייס נחגג בווינה ב-1895, ובאותה שנה הוציא לאור את חיבורו האוטוביוגרפי "זכרונותי". בחיבור זה ידיעות היסטוריות חשובות על ישיבות מוראביה והונגריה בימי נערותו של וייס, וכן פרקים ביוגרפיים על ידידיו של וייס ובהם שי"ר, צונץ, שד"ל ואחרים. כדרכו של וייס בחיבור זה ובמאמרים אחרים שפרסם על אישי תקופתו, לא נמנע וייס לפרט גם את הצדדים השליליים באישיותם של ידידיו, מה שגרר עליו ביקורת של תלמידיהם. פרקים ששרדו מכתב היד של חלק ב' של "זכרונותי", ובהם תיאורים של החת"ם סופר ושל ר' צבי הירש חיות, פורסמו על ידי ג' קרסל ב"גנזים" א.
בשנותיו האחרונות התנגד וייס לציונות ולתנועת "חיבת ציון". לעומת זאת החשיב מאוד את הכתיבה בעברית, ואף יצא כנגד חוקרי תלמוד שכתבו את מחקריהם בשפות אחרות.
רחוב "דור דור ודורשיו" (שמה של יצירתו הגדולה) במושבה הגרמנית בירושלים מנציח את זכרו.
חיבוריו.
בין מאמריו, שפרסם בכתבי עת שונים, גם ביוגרפיות של דמויות בתולדות התורה שבעל פה, ובהם רב, רס"ג, רב האי גאון, רש"י, רבנו תם והרמב"ם.
התורה שבעל פה
טפיוקה
טפיוקה (Tapioca) הוא חומר גלם עמילני דל טעם המשמש להכנת מזון המיוצר משורש שיח המניהוט. מקורו בברזיל, ומשם הופץ לארצות טרופיות נוספות ונפוץ היום במיוחד בדרום-מזרח אסיה.
מקור השם טפיוקה מהמילה "tipioca" בשפת טוּפּי, שפירושה "לחם הבית", ביטוי המתאר את אופן הכנתה משורש המניהוט. בברזיל משמש השם טפיוקה ככינוי למאכלים נוספים המיוצרים ממניהוט, ואילו בכמה מארצות דרום-מזרח אסיה הוא ניתן למאכלים המיוצרים בתהליך דומה מצמחים אחרים, כגון דקל הסגו.
גרגרי הטפיוקה הם כדורונים לבנים דמויי פנינים, שקוטרם, בדרך כלל, כשני מילימטרים. קיימת גם טפיוקה במרקם של קמח דק, דומה לקורנפלור, המשמש להכנת דייסות, ובברזיל נפוצה גם טפיוקה במרקם של קמח גס יותר, המשמש להכנת חביתיות. בישראל משווק טפיוקה בעיקר בחנויות של מוצרי מזון ממזרח אסיה.
הטפיוקה אינו מחמשת מיני דגן ולכן הוא כשר לפסח. כמו כן לא חל עליו איסור אכילת קטניות בפסח, והוא מצוי במוצרי מזון כשרים לפסח.
מדיניות קבוצתית
מדיניות קבוצה
מדיניות קבוצתית (Group Policy, GPO) היא תכונה של מערכות הפעלה השייכות למשפחת NT 5.0. מדיניות זו מאפשרת לנהל קבוצות של מחשבים על פי מדיניות הנקבעת בידי מנהל המחשוב ומוחלת על המחשבים המנוהלים. המדיניות הנאכפת על המחשב קובעת הגבלות ואפשרויות שימוש במחשב (לדוגמה: מניעת שינוי השעה בשעון, הגבלה של סמלים בלוח הבקרה והגבלות על שינוי תיקיות במחשב).
כללי.
מדיניות קבוצתית יכולה לשלוט בערכי הרגיסטרי של המחשב המנוהל, הרשאות NTFS, הגדרות בטיחות ובקרה (Audit), התקנת תוכנות, תסריטי אתחול וכיבוי (Logon\Logoff Scripts), הפניית תיקיות (Folder Redirection) והגדרות לגבי דפדפן האינטרנט אקספלורר. פרטי המדיניות נשמרים באובייקט מדיניות קבוצתית (GPO). כיוון שניתן לנהל מספר סוגים של מדיניות כל אובייקט יזוהה על פי מספר מזהה ייחודי (GUID). כל קובץ מדיניות (GPO) ניתן לקישור לאובייקט אחד או יותר מהבאים: אתר (Site), תחום (Domain) או יחידה ארגונית (Organizational Unit, OU). שיטה זו מאפשרת להחיל שינויי מדיניות על מחשבים רבים על ידי שינוי אובייקט אחד בלבד ובכך להפחית עלויות מחשוב בארגון.
כיוון שאובייקט מדיניות קבוצתית ניתן לשיוך רק לאובייקטים מהרמה הגבוהה של Active directory ניתן לקבוע הגדרות אבטחה ספציפיות על האובייקט על מנת להחיל אותו באופן יותר בררני. באופן כזה ניתן לקבוע שמחשבים, קבוצות או אנשים יחילו או ימנעו מלהחיל את האובייקט.
אופן קבלת מדיניות קבוצתית במחשב.
בעת הטעינה תבדוק מערכת ההפעלה האם היא מכילה את הגדרות המדיניות החדשות ביותר, כמו כן, רכיב המערכת האחראי על קבלת המדיניות במחשב המנוהל אחראי לבדוק באופן עיתי האם השתנתה המדיניות האמורה לחול על המחשב או המשתמש, כברירת מחדל הבדיקה מתבצעת בזמן אקראי בין 90-120 דקות. במידה וחל שינוי, המחשב מוריד אליו את קובצי המדיניות שהשתנו ומחיל אותם. חלק מהשינויים יחולו מיד ואחרים יחולו לאחר אתחול המחשב.
למעשה כל סוגי המדיניות נשמרות כקבצים רגילים בשרת DC בתיקיה משותפת בשם SYSVOL וכל תחנת עבודה אחראית להעתיק אליה את קובצי המדיניות מהשיתוף וליישם אותן - טכנולוגיית משיכה. אין אפשרות לשרת לדחוף את סוגי המדיניות החדשות לתחנות העבודה.
תיקיית SYSVOL עוברת שכפול REPLICATION בין כל שרתי DC בטכנולוגיית FRS או במקרה וכל שרתי DC הם בשרתי 2008 גם נתמכת שיטת שכפול חדשה יותר - DFS.
אבטחה.
אחת הבעיות עם מדיניות קבוצתית היא שניתן לעקוף אותה בקלות יחסית. משתמש יכול למנוע מהמחשב לקרוא את ערכי המדיניות, לזייף ערכים, או לגרום לקבלת ערכים שגויים. לכן, מדיניות קבוצתית היא מאפיין המקל בניהול יותר מאשר אוכף אבטחה.
סדר החלה של GPO.
סדר ההחלה הוא ממוספר, כך שמספר נמוך יותר יחול אחרון ויכול לשכתב את ההגדרות ש-GPO בעדיפות נמוכה יותר עשה. ל-GPO המקומי יהיה את המספר הגבוה ביותר אלא אם מוגדר אחרת.
הסדר יראה כך:
1 GPO של ה-OU
2 GPO של המתחם
3 GPO של האתר
4 GPO מקומי
הרשאות מדיניות קבוצתית מול מנהל מערכת.
מדיניות חלה גם על מנהל המערכת (Administrator) בדיוק כמו שהיא חלה על המשתמשים רגילים במחשב, אבל מנהל המערכת רשאי לשנות אותה.
משתמש בעל זכויות של מנהל מערכת מקומי על תחנת העבודה יכול להיכנס לרגיסטרי ולשנות את ההגדרות ובכך לנצח את המדיניות ואת מנהל המערכת של הרשת - Domain Admin ולכן לא נהוג לתת למשתמשים בארגון הרשאות של מנהל מערכת על המחשבים שלהם. כמו כן הם יכולים לכבות את השירות (Service) של Group Policy בכלל.
דגל קטלוניה