גדעון ארז (דרוזדובסקי) (3 בינואר 1929 – 2007) היה פרופסור במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחום התמחותו העיקרי היה פיזיקה גרעינית ולייזרים, ובנוסף פרסם מאמרים גם בתורת היחסות. ארז נולד בקיבוץ עין חרוד והצטרף לפלמ"ח בשנת 1947. בשנת 1962 הצטרף למקימי הקריה למחקר גרעיני בנגב, ומשנת 1965 לקח חלק בהקמת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
שירותו בפלמ"ח ובצה"ל.
בשנת 1947 הצטרף ארז להכשרת שירת הים, והתגייס עִמה לפלמ"ח, שם שירת בגדוד "העמק" של חטיבת יפתח. במהלך מלחמת העצמאות שירת כמפקד כיתה. ארז המשיך ושרת בתפקידי מילואים במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים.
תחילת דרכו האקדמית.
לאחר תקופה שבמהלכהּ פעל כמדריך חקלאי בקיבוץ נחל עוז היה חבר קיבוץ פלמ"ח צובה לתקופה קצרה, ולאחריה החל בלימודי הפיזיקה בטכניון. בשנים 1957–1958 נמנה עם ראשוני הדוקטורנטים בפקולטה לפיזיקה יחד עם יקיר אהרונוב ואחרים. ב-1959 פרסם עם נתן רוזן את מאמרו הראשון, שנושאו: "השדה הגרוויטציוני של חלקיק בעל מומנט מולטיפולי".
מחקר אקדמי.
ארז סיים עבודת דוקטורט בתחום המטלורגיה, סגסוגות ברזל אלומיניום, בשנת 1960. בשנתיים לאחר מכן לקח חלק במחקר באוניברסיטת אוקספורד באנגליה ובמרכז למחקר גרעיני בפוֹנְטְנֶה-אוֹ-רוז שבצרפת. ב-1962 הצטרף לקמ"ג, והחל ללמד קורסים בפיזיקה במה במכון להשכלה גבוהה בנגב, שקדם לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במקביל לחבריו בקמ"ג ראובן טיברגר, ריימונד מורה וחגי שקד. עם הקמת המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון ב-1970 גויסו הארבעה לסגל הקבוע של המחלקה. בשנים 1969–1970 היה ארז אחראי על יצירת תוכנית הלימודים המחלקתית בפיזיקה, ושימש כיו"ר ועדת ההוראה המחלקתית. ב-1983 מונה לפרופסור מן המניין.
בין השאר חקר ארז מעברים אלקטרוניים בפלוטוניום, לייזרי אדי נחושת, ה, לייזרי צבע, הפרדת איזוטופים בעזרת לייזר,מלכודת אטומים נייטרליים, איכות אלומת לייזר, ואי-יציבות ריכטמאייר-משקוב .
על תלמידי המחקר שהנחה נמנים עמי לבנת, אנדריי בן-אמר ברנגה, דוב שוורץ, שמעון גבאי ואורן שדות.
ארז זכה בפרס ארנסט דוד ברגמן של הוועדה לאנרגיה אטומית.
משפחה.
היה נשוי לטובה ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:פיזיקאים ישראלים]]
[[קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: פיזיקה]]
[[קטגוריה:עובדי הקריה למחקר גרעיני – נגב]]
[[קטגוריה:עין חרוד: אישים]]
[[קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח]]
[[קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007]]
דלק הסלעים
דְּלַק הסלעים (שם מדעי: "Martes foina") הידוע גם בשמות דלק החוף, דלק הבית ודלק לבן החזה הוא טורף קטן ממשפחת הסמוריים והמין הנפוץ ביותר מבני הסוג דָּלָק במשפחה. כמו כן, דלק הסלעים הוא אחד מחמשת מיני סמוריי הבר החיים בארץ ישראל.
הדלק נפוץ ברוב אירופה ומרכז אסיה, וכן ביסס אוכלוסיית בר בצפון אמריקה. דלק זה מוגדר כמין ללא חשש על ידי IUCN בגלל התפוצה הרחבה שלו, אוכלוסייתו הגדולה ונוכחותו במספר אזורים מוגנים. דלק הסלעים דומה במראהו לדלק האירופאי, אך שונה ממנו בגודלו הקטן יותר ובבתי הגידול שלו; בעוד שדלק אירופאי מותאם ליער, דלק הסלעים הוא מין כללי יותר וסתגלן, המופיע במספר בתי גידול פתוחים ויערות.
תת-מינים.
החל משנת 2005, מוכרים אחד-עשר תת-מינים:
תיאור.
דלק הסלעים דומה לדלק האירופי, אך יש לו זנב ארוך יותר, ראש מוארך וזוויתי יותר ובעל אוזניים קצרות, מעוגלות ורווחות יותר. אפו בצבע אפרסק בהיר או בצבע אפור, ואילו זה של הדלק האירופי הוא שחור כהה או שחור-אפרפר. כפות רגליו אינן דחוסות בצפיפות כמו אלה של הדלק האירופי, ובכך הן פחות רחבות, כאשר כריות כפות הרגליים נשארות גלויות אפילו בחורף. בגלל גפיו הקצרות יותר, תנועתו של דלק הסלעים שונה מזו של הדלק האירופי; דלק הסלעים נע בזחילה באופן דמוי חמוס מבאיש, ואילו הדלק האירופי והדלק הסיבירי נעים על ידי ניתורים. עומס המשקל לכל סמ"ר אחד של המשטח התומך של כף הרגל של דלק הסלעים (30.9 גרם) הוא כפול מזה של הדלק האירופי (15.2 גרם), ולכן הוא מחויב להימנע מאזורים מושלגים, אחרת הוא ישקע בהם.
גולגולתו של דלק הסלעים דומה לזו של הדלק האירופי, אך שונה באזור הפנים הקצר יותר שלו, בפרופיל הקמור יותר, בשיניים הקרניזות הגדולות יותר ובשיניים הטוחנות הקטנות יותר. איבר המין של דלק הסלעים גדול יותר מזה של דלק אירופי, כאשר עצם הפין של דלקי סלעים צעירים גדולה לעיתים קרובות מאלה של דלקים אירופים מבוגרים.
פרוותו של דלק הסלעים גסה מזו של הדלק האירופי, עם שערות שמירה אלסטיות ופחות פרווה תחתונה צפופה. פרוות הקיץ שלו קצרה, דלילה וגסה, והזנב דליל. גוון הצבעים בהיר יותר מדלק אירופי. שלא כמו הדלק האירופי, הפרווה התחתונה של דלק הסלעים לבנבנה ולא אפרפרה. הזנב חום-כהה ואילו הגב כהה יותר מזה של הדלק האירופי. כתם הגרון של דלק הסלעים הוא תמיד לבן. הכתם גדול ובאופן כללי יש שתי התפצלויות המשתרעות לאחור לבסיס הרגליים הקדמיות ומעלה על הרגליים.
התנהגות.
דלק הסלעים הוא בעיקר חיה פעילת לילה ודמדומים, אם כי במידה פחותה בהרבה מהדלק האירופי. דלק הסלעים פעיל במיוחד בלילות עם אור הירח. בהיותו חיה יבשתית יותר מאשר דלק אירופי, דלק הסלעים פחות שוכן עצים בהרגליו, אך יכול לטפס בצורה טובה מאוד באזורים מיוערים בכבדות. בנוסף, דלק הסלעים הוא שחיין מיומן, ולעיתים עשוי להיות פעיל בשעות היום, במיוחד בקיץ, כאשר הלילות קצרים. הוא בדרך כלל צד על הקרקע. במהלך שלג כבד, דלק הסלעים עובר בשבילים שנעשו על ידי ארנבות או מגלשיים.
התנהגויות חברתיות וטריטוריאליות.
באזור צפון-מזרח ספרד, בו עדיין נמצאים דלקי הסלעים בבתי גידול ללא שינויים יחסית, פרט אחד תועד שהיה לו טריטוריה של 526 דונם עם שני מרכזי פעילות. תקופת הפעילות המרבית שלו התרחשה בין השעה 18:00 לחצות. בין 9 בבוקר ל-6 בערב נמצא כי החיה לא פעילה ברובה. באזורים עירוניים, דלקי סלעים מתחבאים כמעט לחלוטין במבנים, במיוחד במהלך החורף. דלק הסלעים אינו חופר מאורות, והוא גם לא לוקח את אלה של בעלי חיים אחרים. במקום זאת, הוא נמצא בסדקים ובקעים טבעיים המופיעים בסלעים, רווחים בין אבנים במגלשות סלע ומבני אבן מיושבים או לא מיושבים. הוא עשוי לחיות בחורי עצים בגובה של עד 9 מטרים.
רבייה והתפתחות.
הייחום וההזדווגות מתרחשים באותו הזמן כמו אצל הדלק האירופי. ההזדווגות יכולה להימשך יותר משעה. הזדווגות מתרחשת בתקופת יוני-יולי, ומתרחשת בבוקר או בלילות מוארים על האדמה או על גגות הבתים. תקופת ההיריון נמשכת זמן רב כמו של הדלק האירופי, שנמשך 236–237 ימים בטבע, ו־ 254–275 ימים בחוות פרוות. הלידה מתרחשת בסוף מרץ-תחילת אפריל, כאשר המלטה הממוצעת כוללת 3–7 צאצאים. הצאצאים נולדים עיוורים ומתחילים לראות בגיל 30–36 יום. תקופת ההנקה נמשכת 40–45 יום. בתחילת יולי, לא ניתן להבחין בין הצעירים למבוגרים.
תזונה.
התזונה של דלק הסלעים כוללת כמות גבוהה בהרבה של מזון מהצומח מזו של הדלק האירופי והדלק הסיבירי. מזונות צמחיים שדלק הסלעים אוכל כוללים דובדבנים, תפוחים, אגסים, שזיפים, סולנום שחור, עגבניות, ענבים, פטל ובן-חוזרר. בדרך כלל בחודשי החורף, תזונתו מורכבת בעיקר ממזון צמחי. כמו כן, הדלק אוכל גם חולדות, עכברים ותרנגולות. הדלק טורף גם מיני ציפורים כמו דמויי-דרוריים, תרנגולי שלג וחוגלות. הדלק בוזז קני ציפורים הכוללות ציפורי שיר, תרנגולאים וינשופים, ומעדיף להרוג את ההורים בנוסף לגוזלים. אף על פי שלעיתים נדירות הוא תוקף עופות, פרטים מסוימים עלולים להפוך לטורפי עופות מומחים, אפילו כאשר טרף הבר שופע. זכרים נוטים לטרוף טרף גדול וחי יותר מאשר הנקבות, הניזונות מטרף קטן ופגרים בתדירות גבוהה יותר.
מערכות יחסים עם טורפים אחרים.
באזורים שבהם דלק הסלעים סימפטרי עם דלק אירופי, שני המינים נמנעים מלהתחרות זה בזה על ידי הנחת גומחות אקולוגיות שונות; הדלק האירופי ניזון מציפורים ומכרסמים בתדירות גבוהה יותר, ואילו דלק הסלעים ניזון מפירות וחרקים. ידוע מקרה אחד בו דלק סלעים צעיר נהרג על ידי דלק אירופי. ידוע גם כי דלק הסלעים הורג חמוסים מבאישים במקרים נדירים. שועלים מצויים, שונרים ופומות עשויים לטרוף דלקים מבוגרים, ואילו דלקים צעירים פגיעים גם מההתקפה של עופות דורסים וחתולי בר. במקרה אחד בגרמניה דלק סלעים הרג חתול בית.
תפוצה.
דלק הסלעים הוא מין נפוץ החי ברחבי רוב אירופה ומרכז אסיה. הוא נמצא בספרד ופורטוגל במערב, מרכז ודרום אירופה, המזרח התיכון, ומשתרע עד המזרח בהרי אלטאי וטיין שאן וצפון מערב סין. באירופה המין נעדר מהאיים הבריטיים, חצי האי סקנדינביה, פינלנד, דנמרק, צפון בלטייסק וצפון רוסיה. כמו כן, דלק הסלעים חי גם באפגניסטן, פקיסטן, הודו, נפאל, בהוטן ואכלס לאחרונה את צפון מיאנמר.
בישראל.
בישראל חי תת-המין דלק סלעים סורי הנמצא באזורים סלעיים, בעיקר בהרי יהודה, ברמת הגולן ובהר דב. מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 חלה התאוששות מהירה של דלקים ביהודה ושומרון וזה ניכר גם בתצפיות בפרטים חיים וגם בפרטים דרוסים (DOR).
דלק הסלעים הוא בין הטורפים הקטנים בארץ.
בצפון אמריקה.