כאשר הגיע זמנו להפטר מהעולם, בא אליו מלאך המוות באמצע הרחוב ומסר לו כי נצטווה ליטול את נשמתו. אמר לו רב ששת: וכי בהמה אני שחפץ אתה להורגני באמצע הרחוב? בוא לביתי, למקום צנוע, ושם אפטר! ואכן מלאך המוות הוכרח להשמע לדבריו.
איזור תעשייה
יצחק אברהם עבאדי
יצחק אברהם עבאדי (25 באוקטובר 1897 – 1969) היה מורה, עיתונאי, עסקן וסופר, המתרגם הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בדרגת פקיד רם דרג. פרסם בעיתוני הארץ מאמרים בענייני מדיניות ולשון.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ב-25 באוקטובר 1897 (כ"ט בתשרי ה'תרנ"ח) לאברהם עבאדי שהיה סוחר שעלה מדמשק, ולסולטאנה שהייתה צאצאית למשפחת ברוך מזרחי ולרב ניסים חיים משה מזרחי. לימים היה גיסו של דב יוסף.
התייתם בגיל צעיר, והשלים לימודיו בבית הספר למל, בית הספר למסחר של חברת העזרה בירושלים, ואחר כך בבית המדרש למורים העבריים, שם השלים את מסלול לימודיו בשנת 1914 (ה'תרע"ד), ותוך כדי כך קנה בלימודים עצמיים שליטה בשפות.
תחילה תפקד בהוראה, ולאחר כיבוש הארץ על ידי האנגלים, נמנה עם מייסדי חברת הסולל והשתתף בעריכת עיתוניה "דואר היום" בעברית כעורך, "פלשתיין ויקלי" באנגלית, ו"בריד אל יום" בערבית. העיתונים שערך היו בהשקפת עולם יהודית וארץ ישראלית ברורה, השוקדת על הבנה הדדית על שלום וגומלין, ובמשך שנים רבות היה מבין ראשי הציבור היהודי, נוצרי ומוסלמי שהיו מתכנסים בביתו של איתמר בן-אב"י. עד תום חייו היה מהמאמינים הגדולים בשיתוף פעולה יהודי וערבי.
על פי המלצת הנציגות היישובית (אליעזר הופיין - יוסף מיוחס - יעקב טהון) הועסק בתחילה במשרדי מושל מחוז ירושלים סיר רונלד סטורס כמתרגם מברקי "רויטרס" מאנגלית לעברית לצד אחד מאויבי היהודים חאג' אמין אל-חוסייני (לימים המופתי של ירושלים), עמו היה מחליף תדירות דעות.
בשנים 1920 - 1945 שימש כמתורגמן הרשמי לעברית של ממשלת המנדט (ראש משרד התרגומים הראשי). תפקיד בו היה עד למרבית הפגישות בין הנציבים העליונים והמזכירים הראשיים עם ראשי היישוב. בתפקיד זה קנה שם כאשר לא היה מתרגם פסוק כפשוטו אלא נשא דבר התושבים היהודיים בא"י (דוגמת תרגום המונח "פלשתינה" ל"ארץ ישראל".
בתפקיד המתרגם הראשי לממשלת המנדט התפרסם כאשר תרגם את המונח "פלשתינה" ל"ארץ ישראל", וקבע אותו כתואר-רשמי.
פרסם מאמרים רבים בעיתוני הארץ ובעיתוני חו"ל, ותרגם ספרים רבים, ביניהם (זכרונותיו של סטורס, "יומן ארץ ישראלי" מאת פרדריק קיש, "המדריך לארץ ישראל" של הארי צ'ארלס לוק ואדוארד קית'-רוץ'), ערך את קובץ החוקים של דרייטון בעברית, השתתף בעריכת המילון האנגלי - עברי ועוד. במסגרת זו חידש הרבה מונחים בעברית, ואף כי מוצאו בבית מדרשו של אליעזר בן-יהודה, העדיף יותר לפתור בעיות לשוניות בדרך של פרשנות.
שימש בכל ועדות החקירה שפקדו את הארץ, מוועדת הייקראפט שחקרה את מאורעות יפו, דרך ועדת הכותל, וועדת שו וועדת פיל.
ראשי היישוב ניצלו את קשריו לפניה פוליטית אל האנגלים. כך ניצל מנחם אוסישקין את קשריו על מנת לפנות להרברט סמואל בדיון בבית הלורדים לצורך התנגדות לתוכנית החלוקה.
נמנה עם עורכי "אוצר לשון המקרא" (הקונקורדנציה התנ"כית המקיפה), ובחיבורו "בינינו לבין האנגלים" סיכם את כהונתו בכך שהקרע שנגרם בין היישוב היהודי לבין האנגלים נבע לא רק מטעמים מדיניים אלא גם מגישות שונות של הלכי רוח והשקפת עולם וחברה.
על שמו רחוב בירושלים בשכונת גבעת הוורדים.
ודיע חדאד
ודיע חדאד (בערבית: وديع حداد; 1927 – 28 במרץ 1978) היה ממייסדי ומנהיגי ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. רופא במקצועו. מוכר גם תחת הכוניה "אבו האני".
ביוגרפיה.
ודיע חדאד נולד ב-1927 בצפת, למשפחה ערבית-נוצרית (הפלג היווני אורתודוקסי). בעקבות מלחמת העצמאות עקרה המשפחה ללבנון וחדאד נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. שם הכיר את ג'ורג' חבש, אף הוא נוצרי, בן למשפחה של פליטי 1948, כמוהו סטודנט לרפואה, ובעל נטיות לאומניות. לאחר שהוסמכו כרופאים עברו שניהם לעמאן ופתחו יחד קליניקה.
במקביל לעבודתם, פעלו יחד במסגרות שונות של התנועה הלאומית הפלסטינית, ועקב פעילותו זו נאסר על ידי השלטונות הירדניים ב-1957. חדאד הצליח להימלט לסוריה ב-1961 ושם פעל במסגרת ארגוני שמאל פלסטיניים, עד שהקים ב-1967 יחד עם חבש את החזית העממית לשחרור פלסטין.
החזית העממית לשחרור פלסטין.
ב-1967 הקים חדאד יחד עם ג'ורג' חבש את הארגון, אשר שילב אידאולוגיה מרקסיסטית-לניניסטית ולאומיות פלסטינית, ומטרתו המוצהרת: "שחרור פלסטין כולה במאבק מזוין והקמת מדינה פלסטינית דמוקרטית וסוציאליסטית". חדאד שימש כמפקד הזרוע המבצעת, והיה הראשון שראה במטוסי נוסעים ישראליים יעד לפעולות טרור. בתוקף תפקידו היה אחראי באופן ישיר על כמה מהפעולות המפורסמות של הארגון, ובהן:
חלק מפעולותיו נעשו תחת כיסוי של פלג אשר כביכול פרש מהארגון ונטל לעצמו שם אחר. זאת, לאחר שחברו ושותפו, המנהיג חבש, החל להתמתן בדעותיו, והתנגד לכמה מפעולותיו הראוותניות של חדאד.
חדאד, שנחשב קיצוני בדעותיו, יצר קשר עם ארגוני טרור קיצוניים, ואימן אותם במחנות אימון בלבנון. ארגון הצבא האדום היפני השתמש בקשרים אלו כדי להכין את הטבח בנמל התעופה לוד ב-1972. הוא שכר את שרותיו של הטרוריסט הבינלאומי קרלוס, למשימות טרור שונות ברחבי העולם עד שהתגלעו ביניהם חילוקי דעות על רקע אידאולוגי וכספי.
על פי ואסילי מיטרוחין, בכיר ק.ג.ב. שערק ללונדון, גויס חדאד כסוכן של הק.ג.ב. בשנות ה-70. לדבריו, הסובייטים אף מימנו חלק מפעולות החזית העממית, קיבלו מראש התרעה לפעולות משמעותיות של הארגון, ונתנו את הסכמתם.
מותו.
על פי ספרו של אהרון קליין "חשבון פתוח", "המוסד" הוא שחיסל את ודיע חדאד באמצעות שוקולד בלגי מורעל שנמסר לו על ידי סוכן של "המוסד". חדאד, שאהב ממתקים, התפתה לאכול את השוקולד, שהכיל רעל ביולוגי והרס בהדרגה את המערכת החיסונית שלו. חיסולו אושר על ידי מנחם בגין, והיה חלק מסדרת חיסולים אשר יוחסו ל"מוסד", ונועדו למנוע את המשך פעילות הטרור מחוץ לגבולות ישראל.
ודיע חדאד מת ממחלה סופנית חודשים אחדים לאחר שהורעל, בבית חולים במזרח גרמניה, ב-28 במרץ 1978. לפי העיתונאי יוסי מלמן, אין ודאות שהשוקולד הוא שגרם למוות. לאחר מותו חדל לפעול הפלג הקיצוני שבראשו עמד, וחלה ירידה תלולה במספר הפיגועים נגד מטרות ישראליות בחו"ל.
טרודה דותן
טרודה דותן (12 באוקטובר 1922 - 28 בינואר 2016, ירושלים) הייתה פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, ידועה בעיקר בחקר הפלשתים.
קורות חיים.
נולדה בווינה, בתם של גרטה וולף קרקואר, ציירת, ולאופולד קרקואר, אדריכל ואמן. ב-1925 עלתה משפחתה לארץ-ישראל והתיישבה בירושלים. דותן למדה בגימנסיה רחביה ולאחר מכן החלה ללמוד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בהר הצופים. החפירה הראשונה שלה הייתה בתל בית ירח (חירבת כרך). לאחר ששירתה בצה"ל במהלך מלחמת העצמאות, סיימה את תזת ה-.M.A שלה ב-1950 בנושא הקדרות בתל בית ירח, אותה עשתה בהדרכתו של אלעזר ליפא סוקניק. חפירה נוספת בה הייתה מעורבת באותה תקופה הייתה בתל קסילה, שם פגשה לראשונה בתרבות הפלשתית החומרית. העיסוק בפלשתים ויחסיהם עם עמי קדם ליווה אותה במהלך עבודתה האקדמית.
דותן המשיכה בלימודיה והשתלמה במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ובמכון הארכאולוגי באוניברסיטת לונדון, שם פגשה בפרופ' קתלין קניון שהשפיעה עליה. היא קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית ב-1961. נושא עבודת הדוקטורט היה: "קיראמיקה פלישתית ומצרית בארץ ישראל בתקופת הברזל הקדומה" (התקופה המקבילה לתקופה המקראית תקופת ההתנחלות), והיא נעשתה תחת הדרכתו של פרופסור בנימין מזר. דותן הצטרפה לסגל המכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית ב-1962, שם עבדה עד פרישתה בשנת 1992. בשנת 1974 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1977 התמנתה למופקדת הקתדרה על שם לאוטרמן לארכאולוגיה פלשתית, בין השנים 1982–1977 הייתה ראש המכון הארכאולוגי, ובשנת 1985 התמנתה למופקדת הקתדרה על שם אלעזר ליפא סוקניק. שימשה כמרצה אורחת ובשבתונים במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת בראון.
החפירות שהייתה מעורבת בהן היו בתל חצור (ב-1952 ובין השנים 1960-1955) עם יגאל ידין ובעין גדי עם בנימין מזר בשנים 1962-1961. בין השנים 1971–1972 חפרה עם אמנון בן-תור באתינו (Athienou) שבקפריסין. בין השנים 1971–1982 חפרה בדיר אל בלח, שם התגלה מבצר כנעני-מצרי גדול ומספר רב של ארונות קבורה דמויי אדם (אנתרופואיד). בשנים 1981 עד 1996 חפרה עם סימור גיטין את תל מקנה (היא עקרון), שהתגלתה כעיר מתועשת ומתוכננת מהתרבות הפלשתית.
ב-1991 זכתה בפרס פרשיה שימל עבור תרומתה לארכאולוגיה של ארץ ישראל, מידי מוזיאון ישראל. בשנת 1998 הוענק לדותן פרס ישראל בארכאולוגיה. מאז שנת 1999 מתקיימת סדרת הרצאות שנתית על שם טרודה דותן בחסות מכון אולברייט לארכאולוגיה ובשיתוף בין האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת אל-קודס. ב-2003 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג'.
דותן הייתה נשואה לארכאולוג משה דותן (1999-1919). לזוג שני ילדים, דני, (סולן להקת הקליק), ואורי.
אאובויה
בתי ספר חקלאיים בישראל
בתי ספר חקלאיים בישראל הוקמו במטרה להכשיר בני נוער להתיישבות העובדת במושבות, במושבים ובקיבוצים. בני הנוער הגיעו לבתי הספר החקלאיים בעיקר מהמסגרות הבאות: עליית הנוער, משפחות לעולים חדשים ואוכלוסיות מצוקה.