היחסים הביטחוניים בין המדינות התהדקו, בתחילת 1954 הגיעה לישראל משלחת רכש של בורמה. בעקבות הביקור נחתמו עסקאות נשק בין המדינות. ישראל העבירה במרץ 1954 לבורמה 30 מטוסי ספיטפייר (לאחר שהוחלפו בחיל האוויר הישראלי על ידי מטוסי סילון מסוג מטאור), אימנה 6 טייסים בורמזײם בישראל ובספטמבר 1954 יצאה משלחת טכנית של חיל האוויר לבורמה, כדי לסייע בהכשרת טכנאים מקומיים בתחזוקת המטוסים. העסקה כללה גם מכירת תותחים, מקלעים ותחמושת למטוסים בעסקה שהיקפה היה כמיליון דולר. עסקה נוספת הייתה מכירת 30,000 רובים לצבא בורמה, וכן משלחות צבאיות ישראליות שסייעו בתחומי הרפואה הצבאית, ארגון בית הספר לצניחה ועוד.
ב-29 במאי 1955 הגיע או נו לביקור ממלכתי בישראל בלוויית רעייתו. היה זה ביקור ראשון של ראש ממשלה או מדינה זרה במדינה הצעירה. או נו לא נכנע ללחץ מדינות ערב שניסו להניאו מהביקור, ואף ביטל בשל כך ביקור בקהיר. לאור זאת ולאור יחסו החם כלפי ישראל, בפרט לאחר הרגשת הבדידות המדינית ששררה בישראל לאחר החלטות ועידת באנדונג, התקבל או נו בישראל בהתלהבות. בנמל התעופה לוד התקבל האורח על ידי ראש הממשלה משה שרת, השרים לוי אשכול, ויוסף ספיר, יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק והרמטכ"ל משה דיין. נערכו לו קבלות פנים בירושלים אצל ראש הממשלה משה שרת ונשיא המדינה יצחק בן-צבי והוענקה לו אזרחות כבוד של תל אביב. השײרה שבה נסע במכונית פתוחה, כשהוא לבוש בלבוש מסורתי ובמצנפת, התקבלה בהתלהבות על ידי המונים בכל מקום בו חלפה, והביקור הפך לאירוע תקשורתי גדול.
ב-1958 ביקרו משה דיין ושמעון פרס בבורמה.
בתקופת כהונה מאוחרת יותר של או נו, בשנת 1961 קיים ראש הממשלה דוד בן-גוריון ביקור גומלין בבורמה, שכלל שהיה בת מספר ימים במנזר בודהיסטי.
גולדה מאיר תיארה כך את יחסי ההדדיות בין המדינות: "הם לקחו מאיתנו כמעט בשלמות את הרעיון שאנשים יכולים לעבוד כחקלאים ובאותו זמן להתאמן בהגנה עצמית [...] אני הצעתי לבורמנים שיקימו ישובי ספר משלהם בצורה זו, והצעתי להם שישלחו קבוצה גדולה של חיילים בורמנים משוחררים עם משפחותיהם לישראל לשנה בערך כדי שיעבדו בקיבוצים [...] ואילו אנחנו נשלח ישראלים לבורמה שיעזרו לתכנן שם מושבים נוסח בורמה" שבועות ספורים לאחר ביקורה אירע המהפך השלטוני בבורמה, ואו נו הודח בהפיכה צבאית ב-1962.
הגנרל נה וין שתפס אז את השלטון בבורמה הנהיג משטר סוציאליסטי חד-מפלגתי. הקשרים הידידותײם עם ישראל דעכו אך המשיכו להתקיים במעמדם הדיפלומטי והשגרירים המשיכו לכהן. הרמטכ"ל יצחק רבין ביקר בבורמה ב-1966, שר החוץ אבא אבן ביקר ב-1967 ושר החוץ משה דײן ביקר ב-1979.
שנות שלטון החונטה.
היחסים בין ישראל לבורמה שופרו שוב רק ב-1988, לאחר ההפיכה ותפיסת השלטון על ידי החונטה הצבאית ששלטה במדינה דה יורה עד 2010 ודה פקטו עד נובמבר 2015.
מיד עם ההפיכה הוטל אמברגו אירופי על מיאנמר, אליו הצטרפה מאוחר יותר ארצות הברית. החונטה, שחיפשה ספקי נשק חדשים עבור הצבא והמשטרה הבורמײם פנתה לישראל. באוגוסט 1989 הגיעו שתי ספינות למיאנמר. הן היו עמוסות בנשק מזרח אירופי שכלל טילי נ"ט 55 מ"מ ומטולי רימונים 40 מ"מ. הספינות, ששײטו תחת דגל בלגי וסינגפורי, העבירו נשק שישראל תפשה בלבנון בזמן מלחמת לבנון הראשונה ונסיגת הכוחות הפלסטינײם ומכרה אותו למיאנמר.
ב-1991 ביקרה משלחת ביטחונית ישראלית במיאנמר ומכרה 500 תת-מקלעים מסוג עוזי לכוחות הביטחון המיוחדים של החונטה. כמו כן החל צבא מיאנמר לײצר בתחילת שנות ה-90 במפעל מיוחד רובי סער הדומים לרובי הסער הישראלײם גליל. באוגוסט 1997 זכתה חברת אלביט הישראלית במכרז להשבחת 36 מטוסי קרב של צבא מיאנמר. אלביט סיפקה מערכות ניווט מתקדמות, אמצעי ראיית לילה, ופצצות מונחות לייזר מדגמים שונים. כמו כן 12 מטוסים נוספים הושבחו על ידי אלביט כעבור שנה, וסופקו לה גם טילי אוויר-אוויר ישראליים. ב-1998 רכש צבא מיאנמר 16 תותחי 155 מ"מ מתוצרת סולתם מערכות, שהועברו ככל הנראה דרך צד שלישי - סינגפור.
ב-2002 הפסיקה הודו לפעול על-פי "רשימה שחורה" של מדינות האסורות ביצוא הביטחוני והחלה לײצא נשק למיאנמר כדרך קבע. שיתוף הפעולה הצבאי בין שתי המדינות התהדק מאוד. שנה מאוחר יותר, ב-2003, מכרה תע"ש להודו 3400 רובי סער מסוג תבור ו-200 רובי צלפים מסוג גליל ניתן להניח שלפחות חלק מהנשק הזה הגיע לידי ממשלת מיאנמר.
דו"ח של צבא מיאנמר משנת 2006 מנה את התותחים האלו מסוג סולתם כחלק מהמלאי של הצבא.
ישראל הייתה מעורבת גם בבנײת שלוש משחתות עבור צי מיאנמר שמשקלן 1200 טון. ישראל סיפקה להן ציוד טכני וכן תותחי 76 מ"מ שנוסו בספינות טילים מדגם סער 4 הישראליות.
מלבד שיתוף הפעולה הביטחוני מכשירה ממשלת ישראל, על חשבונה, פקידי ממשל מיאנמרים. כמעט בכל שנה מגיעה לארץ משלחת פקידים גדולה להשתלמות, בעיקר בתחומי החקלאות, וישראל מספקת תמיכה מדעית ופתרונות טכנולוגײם מתקדמים למשטר במיאנמר.
באוגוסט 2014 נערך במיאנמר ביקור רשמי של סגן שר החוץ הישראלי, צחי הנגבי. בינואר 2015 נערך ביקור רשמי על ידי שר החקלאות ופיתוח הכפר יאיר שמיר.
בספטמבר 2015 הגיע רמטכ"ל מיאנמר לביקור רשמי בישראל, והודיע על רכישת ספינת "סופר דבורה סימן 3" מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
לאחר שלטון החונטה.
החל מ-2016 הואשם צבא מיאנמר ברדיפת בני הרוהינגיה, שבמהלכה נהרגו אלפי בני אדם. על רקע זה עלו קריאות להימנע ממכירת נשק מישראל למיאנמר. בספטמבר 2017 עתרה קבוצת פעילי זכויות אדם לבג"ץ, בבקשה לאסור על ישראל למכור נשק למיאנמר. לבקשת המדינה הדיון התנהל בדלתיים סגורות, ובג"ץ גם הטיל צו איסור פרסום על החלטתו. מאידך, בשנת 2017 הציעה ישראל סיוע לבני הרוהינגיה שנמלטו ממנאימר לבנגלדש, אך הממשל בבנגלדש (שאינו מכיר במדינת ישראל) סירב לקבל סיוע מישראל.
בהצבעה באו"ם על גינוי הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל, נמנעה מיאנמר ובכך נמנתה על מיעוט מהמדינות באו"ם שלא הצביעו בעד הגינוי.
מקואות
ועידת סנט ג'יימס
קופיטנארי
סטאר פורג'
נמל התעופה הבין-לאומי גיברלטר
נמל התעופה הבין-לאומי גיברלטר (באנגלית: Gibraltar International Airport; בספרדית: Aeropuerto de Gibraltar) הוא נמל תעופה אזרחי וצבאי השוכן בקצה הצפוני של גיברלטר, כחצי קילומטר ממרכזה של העיר, ובסמוך לגבולה של הטריטוריה עם ספרד. הנמל שייך למשרד ההגנה הבריטי ועומד לרשותו של חיל האוויר המלכותי, אך משמש בעיקר לטיסות אזרחיות, ובמסגרת זו הוא מופעל על ידי ממשלת גיברלטר. בשדה מסלול אספלט בודד (09/27) באורך של 1,829 מטר, ובשנת 2006 חלפו דרכו 330,057 נוסעים ב-3,008 תנועות מטוסים, וסחורה בהיקף של 348 טון. כיום פועלות בשדה רק חמש חברות תעופה סדירות - איבריה (מדריד), אייר מלטה (מלטה) ובריטיש איירווייז, איזיג'ט ומונארך המפעילות קווים ללונדון ולמנצ'סטר.
השדה הוקם מסיבות אסטרטגיות בזמן מלחמת העולם השנייה על מצר היבשה שמצפון לצוק גיברלטר, במקום בו שכן קודם לכן מסלול מרוצים. הוא החל לפעול בשנת 1939, ושימש את הזרוע האווירית של הצי המלכותי הבריטי כשדה תעופה למקרה חירום. מאוחר יותר הוארך מסלול ההמראה היחיד לכיוון מערב בדרך של ייבוש קרקע במפרץ גיברלטר, ולשם כך נעשה שימוש בסלעים מצוק גיברלטר שנחצבו ממנו בעת חפירת המנהרה החוצה אותו.
אחד המאפיינים הייחודיים של הנמל הוא שבגלל שהמסלול חוצה את מצר היבשה ממזרח למערב, לא ניתן להגיע אל הטרמינל שמצפון לו והלאה אל הגבול הספרדי, אלא בדרך של חציית המסלול לרוחבו. מסיבה זו, רחוב וינסטון צ'רצ'יל המחבר בין שני צדדיו של המסלול, נחסם לתנועת כלי רכב ולמעבר הולכי רגל, בכל פעם שמטוס ממריא או נוחת בשדה.
בעקבות הסכסוך על השליטה באי.
המחלוקת בין ספרד לממלכה המאוחדת בעניין השליטה על מצר היבשה ברוחב של 800 מטר שבו ממוקם, בין היתר, גם נמל התעופה, העיבה על פעילותו של הנמל משך שנים (מחלוקת זו שונה ונפרדת מטענות הספרדים לבעלות על הטריטוריה כולה). ב-2 בדצמבר 1987 חתמו ממשלת ספרד והממלכה המאוחדת על הסכם לפיו יופעל השדה במשותף לצרכים אזרחיים, וטרמינל חדש יוקם מצפון לו, בתחומי העיר לה לינאה דה לה קונספסיון שבספרד. ממשלת גיברלטר סיכלה את המהלך בשנת 1988 וההסכם לא יושם מעולם. מאז הצליחה ממשלת ספרד למנוע באופן יעיל את הפעלתן של טיסות ישירות בין גיברלטר ליעדים שונים ברחבי אירופה, למעט אלה שבתחומי הממלכה המאוחדת, בין היתר על ידי איסור טיסה מעל שטחה.
בעקבות דיונים בהשתתפות ספרד, הממלכה המאוחדת וגיברלטר, נחתם ב-18 בספטמבר 2006 הסכם שהסדיר מחדש את התנועה האווירית האזרחית מגיברלטר ואליה, והמגבלות הוסרו. בהמשך לכך, ב-16 בדצמבר 2006 החלה חברת התעופה איבריה להפעיל קו טיסה ישיר בין מדריד לגיברלטר, לאחר שמאז שנת 1979 לא נחתו מטוסים ספרדיים בנמל. אחד מסעיפי ההסכם קובע שתנועת נוסעים מגיברלטר ליעדים בתחומי ספרד בלבד, תחשב כתנועה בתוך מדינות שנגן.
הנמל כיום.