בערוב ימיו סבל קלוג משבץ ונפטר לאחר דלקת ריאות.
קלייר בנדיקט
קלייר בנדיקט (באנגלית: Clare Benedict; 1871, קליבלנד - 1961, לוצרן, שווייץ) הייתה סופרת ופטרונית שחמט אמריקאית-שווייצרית.
בנדיקט היא קרובת משפחה רחוקה של ג'יימס פנימור קופר, הסופר האמריקאי הידוע, ואחיינית של הסופרת קונסטנס פנימור וולסון. בנדיקט הייתה סופרת, אם כי לא מוכשרת כדודתה. רוב חייה היא עברה בסיורים באירופה עם דודתה ואם האם שלה.
היא ידוע בעיקר בתרומות שהיא נתנה למוסדות תרבות שונות. לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה היא תרמה לשיקום מכון שילר בעיר ויימאר.
לזכר דודתה תרמה בנדיקט בנין לקולג' רולינגס בפלורידה, שכולו רוהט מעזבונה של דודתה. היא גם תרמה פריטים שונים שהיו חזקתה לספרייה של אוניברסיטת בזל.
בשנת 1945 עברה לשווייץ ויסדה תחרות שחמט קבוצתית שנודעה ברבים כגביע קלייר בנדיקט.
התחרויות נמשכו עד שנת 1979 והתקיימו 23 פעמים.
מאוזוליאום מזור
מאוזוליאום מזור הוא מאוזוליאום רומי מאמצע המאה ה-3, השוכן בפאתיה המערביים של העיר אלעד, ממזרח לכביש 444 ולכביש 6. המבנה ניצב בגובה של כ-75 מטרים מעל פני הים, בצידו הצפוני של נחל מזור. האתר שבו שוכן המבנה הוכרז כגן לאומי ב-21 במרץ 2002 ושטחו כ-25 דונמים.
מבנה זה הוא היחיד מסוגו בארץ ישראל שממערב לירדן, אשר שרד בשלמותו מהתקופה הרומית. המבנה השתמר בשל כך ששימש משך תקופה ארוכה כמקום תפילה מוסלמי שכונה "מקאם א-נבי יחיא". המבנה, שגובהו 4.8 מטרים, בנוי בצורת חדר רבוע ובו שרידי סרקופגים שנועדו ככל הנראה לבני זוג. תקרתו עשויה לוחות אבני גזית הנישאים על ידי שתי קשתות. קירותיו העבים וחלונותיו הקטנים משמרים בו טמפרטורה קבועה. חזית המאוזוליאום הפונה צפונה בנויה משער רחב המחולק לשלוש כניסות על ידי שני עמודים. בראש העמודים כותרות קורינתיות, ומעליהן קרניז מסוגנן. חדר נוסף שוכן בצידו הדרומי של המבנה ובו קולומבריום המכיל שישים גומחות ליונים.
בשלב מאוחר יותר פונו חלקיהם העליונים של הסרקופגים, ובקיר הדרומי של חדר הקבורה נקבע מיחרב. ליד המיחרב נפרץ מעבר בקיר המקשר בין שני החדרים. המקום הוקדש לנביא יחיא, הוא יוחנן המטביל. בסביבת המאוזוליאום מספר קברים ובורות מים.
גאורג שוריס
גאורג שוריס (בגרמנית: Georg Schories; 9 בינואר 1874, ברלין - 2 בדצמבר 1934, ברלין) היה שחמטאי גרמני.
חייו.
שוריס נולד בגרמניה, אך היגר לפריז ומשם לאנגליה, שם חי שנים רבות. במהלך מלחמת העולם הראשונה נעצר, ולאחר מכן חזר לגרמניה.
שוריס ניצח בתחרות קנטרברי בשנת 1903, וסיים בתיקו דו-קרב נגד פאול לאונהרדט 2-2 בלונדון, בשנת 1904. שוריס קיבל תואר אמן בתחרות ברמן 1905, שם חלק מקום ראשון עם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר אותו גם ניצח בפלייאוף 2.5-1.5 .
שוריס חלק מקום 9–10 בתחרות שבינגן בשנת 1905 (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1907 ניצח שוריס תחרות חובבים באוסטנדה, לאחר מכן השתתף בהצלחה פחותה בתחרות האמנים הכללית.
שוריס חלק מקום ראשון עם ויקטור ולטוך בתחרות בלקפול בשנת 1907, ניצח בתחרות טונברידג' בשנת 1908, חלק מקום ראשון בתחרות בלקפול 1910 עם פרדריק ייטס אך הפסיד לו בפלייאוף 0–4, הגיע שני אחרי פרדריק ייטס בתחרות ברומלי 1910, חלק מקום 3–5 בתחרות אוקספורד 1910 וניצח בתחרות גלאזגו 1911.
בסוף שנת 1912 קיים שוריס דו-קרב נגד ג'ון אוהנלון וניצח +11 -7 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). במאי 1914 ניצח שוריס בתחרות בעיר בלפסט בתוצאה 10.5/11 לאחר מכן ניצח בתחרות צ'סטר 1914 ונעצר עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה חלק שוריס מקום 5–7 בתחרות המבורג 1921 (ניצח: ארהרדט פוסט), חלק מקום 3–4 בתחרות קיל 1922, הגיע למקום השלישי בתחרות ויסבאדן 1925 (ניצח: מקס אויבה) והגיע שני בתחרות ברלין 1919 (ניצח: ברתולד קוך). התחרות האחרונה בה השתתף הייתה בבאד פירמונט, האליפות הראשונה של גרמניה בה היה שוריס המשתתף המבוגר ביותר, והגיע למקום ה-15. ניצח: יפים בוגוליובוב.
אה&quot;מ בלווידרה
אה"מ בלווידרה (באנגלית: HMS "Belvidera") הייתה פריגטת מפרשים בריטית בת 36 תותחים, שנבנתה בדפפורד ב-1809. במלחמת 1812 היא שימשה אוניית הדגל של אדמירל הרברט סוייר (Herbert Sawyer) בתחנת הליפקס, בחוף האטלנטי של קנדה.
ב-23 ביוני 1812, חמישה ימים לאחר פרוץ המלחמה, נתקלה "בלווידרה" בפריגטות האמריקניות הכבדות ממנה "פרזידנט", "קונגרס" ו"יונייטד סטייטס". הבריטים לא ידעו כי האמריקנים הכריזו מלחמה על ארצם, ולאחר שהשיבו אש הצליחו להתחמק בלילה מרודפיהם. שיירת אוניות סוחר בריטית, שעשתה דרכה מג'מייקה, ניצלה גם היא, מאחר שהפריגטות האמריקניות היו עסוקות במרדף אחר אוניית המלחמה.
"בלווידרה" הייתה אחת מאוניות השייטת הבריטית בפיקוד פיליפ ברוק, שרדפה ביולי 1812 אחר "קונסטיטושן", פריגטה אחרת של הצי האמריקני, שעשתה דרכה ממפרץ צ'סאפיק אל ניו יורק.
עד סופה של המלחמה השתתפה "בלווידרה" בהטלת ההסגר הימי על נמלי החוף המזרחי של ארצות הברית, ואף לכדה אוניות סוחר ופריבטירים אחדות. בסוף שנת 1814 הוצאה מן השירות, הוסבה למחסן צף (storage hulk) בנמל פורטסמות', וב-1846 נמכרה.
התרוממות (פסל)
התרוממות הוא פסל מאת האמן הישראלי מנשה קדישמן.
הפסל מורכב משלושה עיגולי פלדת קורטן בקוטר 5 מטרים ובעובי 60 ס"מ המונחים, זה מעל זה בזווית של 55°.
הקומפוזיציה הזו מעניקה לפסל תחושה של תנועה ודינאמיות חזקה.
בשנת 1974 הוצב הפסל במתחם הבימה, בצידו הדרומי של מגרש החנייה שבמתחם הפונה לשדרות רוטשילד. עם תחילת השיפוצים במתחם, בשנת 2007, הוסר הפסל לשם בנייתו של חניון תת-קרקעי והוחזר באפריל 2010.
להקמת הפסל קדמה עבודה מוקדמת בעלת שם זהה, משנת 1964, ובה פיסל קדישמן פסל בקומפוזיציה דומה אולם הכין אותה מאבן גרניט. פסל דומה, בממדים קטנים יותר, הוצב בשנת 1967 בעיר טורונטו, קנדה. בשונה מ"התרוממות", הפסל "Three Discs" ("שלוש דסקיות") צבוע בצבע צהוב עז.
עדה אמיכל ייבין
עדה אֲמִיכָל יֶיבין (7 באוקטובר 1931 – 19 באפריל 2021) הייתה סופרת ומחזאית ישראלית.
ביוגרפיה.
עדה אמיכל ייבין נולדה וגדלה בעין גנים, בתם של רבקה (לבית שצקי-כהן) ופנחס ספקטור. למדה בבית הספר יק"א פיק"א במושבה פתח תקווה ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. במלחמת העצמאות, בגיל 16.5 שירתה במטה חטיבת הראל בפלמ"ח, בהפוגה שוחררה לסיים את בחינות הבגרות. כשמונה חודשים שירתה במשטרת ישראל ואחר כך החלה בלימודיה באוניברסיטה העברית בחוגים לספרות עברית והיסטוריה כללית. למדה שנה בבית הספר למשחק שליד תיאטרון הקאמרי. הייתה מורה עד שנישאה.
עדה אמיכל ייבין נישאה לארכאולוג זאב ייבין. נולדו להם שלושה ילדים: מיכל (מורה), אביתר, רב-חובל ומנהל במכון להכשרה ימית, וברק, מוזיקאי, מנהל בית הספר למוזיקה "מוזיקון" וחבר בחמישיית המתכת הישראלית.
מפעלה הספרותי.
מחזות ותסכיתים.
בשנות השישים לפני תחילת שידור הטלוויזיה ניתנו לתלמידי בתי-הספר תסכיתי השלמה בנושאים יהודיים והיסטוריים. המחברת כתבה תסכיתים רבים, ביניהם: "מיטב החלום אמיתו" - על משה מונטיפיורי. - "הצלת יהודי דנמרק" - "הבעל שם טוב" - "מלחמת האזרחים בספרד".
ויקטור ולטוך
ויקטור ולטוך (באנגלית: Victor Lionel Wahltuch) (24 במאי 1875, מנצ'סטר - 27 באוגוסט 1953, לונדון), היה שחמטאי יהודי-בריטי.
ולטוך חלק מקום ראשון עם גאורג שוריס בתחרות בלקפול 1907, ניצח בתחרות בלקפול 1908, חלק מקום 3–4 בתחרות בלקפול 1910 (ניצח: פרדריק ייטס) וחלק מקומות 9–10 בתחרות ריצ'מונד 1912 (אליפות בריטניה, ניצח: ריצ'רד גריפית).
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק מקום 5–6 בתחרות הייסטינגס 1919 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום ראשון עם פרדריק ייטס בתחרות מנצ'סטר 1921 וניצח אותו בפלייאוף 1–3, חלק מקום 12–13 בתחרות לונדון 1922 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע למקום השביעי בתחרות ליברפול בשנת 1923 (ניצח: ז'אק מיזס), חלק מקום 13–14 בתחרות לונדון 1924 (ניצח: ג'ורג' אלן תומאס), חלק מקום שמיני בתחרות הייסטינגס 1925/26 (ניצחו: אלכסנדר אלכין ומילן וידמר), חלק מקום 4–6 בתחרות סקרבורו 1927 (ניצח: אדגר קול) והגיע למקום הרביעי בתחרות סקרבורו 1929 (ניצחו: הרולד סונדרס וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר).
ולטוך שיחק בנבחרת אנגליה באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בשנת 1931. הוא שיחק שני משחקים, באחד הפסיד ובשני השיג תיקו.
הנריק היברטסון
הנריק היברטסון (Henrik Hybertsson; ? – 1627) או הנדריק הוברטסן היה חרש-אוניות רב-אומן שוודי ממוצא הולנדי, שניהל יחד עם אחיו ארנדט (Arendt) את מספנת הצי בסטוקהולם בראשית המאה ה-17. הוא נתפרסם במיוחד על היותו אחד מבוניה הראשיים של אוניית המלחמה השוודית "ואסה", שטבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1626, נמשתה ב-1961 ומוצגת כיום במוזיאון ואסה.
בשנים הראשונות של המאה ה-17, בתקופה בה הצי המלכותי השוודי התפתח והתעצם במהירות, נשכר הנריק לעבוד בשירות המלך קרל התשיעי, מלך שוודיה. הוא עבד בסטוקהולם בשנים 1603–1605 ושוב בשנים 1611–1627. בין לבין נשלח למספנות שונות בממלכה. בתקופת עבודתו השנייה במספנות סטוקהולם הופקדה בידיו האחריות על בניית האוניות, תפקיד בו החזיק עד מותו.
בסתיו שנת 1624 הטיל המלך גוסטב השני אדולף על אדמירל קרל קרלסון גילנהילם, תת-אדמירל קלייס פלמינג והנריק היברטסון להכין תוכנית חומש לתחזוקה ולבנייה של הצי השוודי.