למרות שקיעתן של התעשיות המסורתיות עקב נטישת כלכלת הפרוטקציוניזם בשנות השמונים, רבים מהמפעלים בעיר עדיין קיימים ופועלים. יחד עם זאת ענפי הכלכלה של וולונגונג נעשים מגוונים יותר וכוללים: חינוך גבוה, אומנויות, תיירות, בנייה למגורים, וייצור חשמל ידידותי לסביבה. עם זאת, חלק הארי של כלכלת העיר נסמך על התעשייה הכבדה ונראה שהמצב יימשך כך בעתיד הקרוב.
גאוגרפיה.
המבנה הגאוגרפי של וולונגונג מיוחד. היא שוכנת על מישור חוף צר התחום בין ים טסמן ממזרח, לבין מתלול אילאווארה (Illawarra ) ממערב. רצועת החוף רחב יחסית בדרום ונעשית צרה בצפון כשהעיר שוכנת פחות או יותר באמצע. מדרום למרכז העיר משתרע אגם אילאווארה (Illawarra).
גובהו של הרכס ממערב נע בין 150 ל-750 מטרים מעל פני הים. שכבות הרכס כוללות מרבצי פחם והכניסות למכרות הפחם הם על המדרונות של הרכס בכל רחבי העיר.
ש. שרעבערק
אדוארד גנז
אדוארד גנז (Eduard Gans; 22 במרץ 1797 - 5 במאי 1839) היה פילוסוף ומשפטן גרמני, יהודי מומר.
חייו.
נולד בברלין למשפחה יהודית אמידה. הוא למד משפטים תחילה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, בגטינגן, ולבסוף באוניברסיטת היידלברג. שם השתתף בהרצאות של הגל. גנז הפך להיות חסיד אדוק של רעיונותיו של הגל, ולימים היה גם מעורכי כתביו. ב-1820, לאחר קבלת תואר דוקטור, חזר לברלין כמרצה. בשנת 1825 המיר את דתו לנצרות והצטרף לכנסייה האוונגלית בפרוסיה, לשם קבלת המשרה האוניברסיטאית. שנה לאחר מכן התמנה למרצה שאינו מן המנין, ובשנת 1828 היה למרצה מן המנין. בשנת 1831, עם מותו של הגל, עמד גנז בראשות הקתדרה שבה עמד הגל. הוא לימד היסטוריה, משפטים ופילוסופיה, והרצאותיו משכו קהל רב. בין תלמידיו ניתן למנות את קרל מרקס.
כתב מספר ספרים. יצירתו הגדולה היא Erbrecht in weltgeschichtlicher Entwicklung ("משפט הירושה בהתפתחותו בדברי ימי העולם") נעשתה אחת מיסודות תורת המשפט המשווה. ספרו תורגם בחלקו לצרפתית, אנגלית ואיטלקית.
גנז נפטר בגיל 41. תורתו המשפטית לא נחשבה בעבר והיא נראתה כמקשרת בין הגל למרקס, אולם כיום יש התעניינות חדשה בתורתו, הרואה בו פרגמטי ליברלי, שהקדים את זמנו בחתירה לשלום כלל אירופי.
יחסו ליהדות.
בצעירותו גילה גנז, עניין רב ביהדות ובשאלת היהודים. יחד עם היינריך היינה, יום-טוב ליפמן צונץ, יצחק מרדכי יוסט ואחרים, יסד את האגודה לתרבות ולמדע של היהודים. חברי האגודה שאפו לתיקון של היהדות והתאמתה לרוח הזמן על ידי חינוך למלאכה ולהשכלה. בהקשר זה ידועה הכרזתו של גאנז, ולפיה גם בעידן האמנצפציה תמשיך היהדות להתקיים, אך עתה איננה עוד ערוץ תרבותי ואנושי עצמאי, אלא רק כ"זרם מעמקים" המשוקע לגמרי בתוך אוקיינוס התרבות והחברה הכללית. גנז כתב בכתב העת של האגודה והרצה במוסד המדעי שלה, אולם אכזבתו ממאמצי האגודה, ובראותו שאין לו אפשרות להשיג משרת מרצה ללא התנצרות, הוא התנצר.
חברו היינריך היינה, הביע אכזבה גלויה ממעשהו זה. בשיר שכתב היינה, ונתגלה רק אחרי מותו הוא כותב:
כמו רבים בדור הראשון שלאחר ההשכלה, היינה עצמו התנצר חודשים ספורים אחר כך.
FN MAG
עמואס
עִמְוַאס (בערבית: عمـواس) היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון. הכפר נכבש במלחמת ששת הימים יחד עם הכפרים הסמוכים בית נובא ויאלו. תושביו פונו, והכפר נהרס על ידי צה"ל. חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בגדה המערבית.
היסטוריה.
הכפר עמואס משמר את שמה של העיר אמאוס ניקופוליס, שבתורה ירשה את שמה של העיר "חמת" או "חמתא" תוך התאמת השם להגייה היוונית. בסביבות הכפר נמצאים שרידים מתקופות שונות, בהם מהתקופות הרומית, הביזנטית, הצלבנית והעות'מאנית.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בסך של כ-1,450 תושבים, ושטח הכפר הוערך בסך של כ-5,151 דונם טורקי מתוכם 16 דונם שטחים ציבוריים. רוב בני הכפר השתייכו למשפחת אבו גוש (אותה משפחה המתגוררת בכפר אבו גוש).
במלחמת העצמאות ב-22 בפברואר 1948 יצאו מהכפר שלוש משאיות תופת שהתפוצצו בירושלים. בפיגוע שנעשה בהנהגתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, נהרגו 58 אנשים. מטרת הפיגוע ברחוב בן-יהודה הייתה לפגוע בחברי הפלמ"ח שליוו את השיירות לירושלים ושהו במלונות ברחוב.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בשנה זו מנה הכפר 1,955 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים.
במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים עמואס, ויאלו והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי. עוזי נרקיס אמר שהכפרים נהרסו בשל השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. הסבר אחר שניתן לפינוי הוא הרצון לבטל את מובלעת לטרון כדי לאפשר את יישור הכביש לירושלים ולמנוע דרישה עתידית במסגרת הסכם שלום, להשיב את השטח לממלכת ירדן. העיתונאי עמוס קינן נכח ותיעד את הגירוש והריסת הכפרים, ואף כתב דו"ח על המקרה, בו הוא סיפר על מקרה אחד של ביזה שלאחריו נעצרו הבוזזים והרס רכוש פרטי. שטחם הכולל של שלושת הכפרים בעת הריסתם היה כ-15,000 דונם, והתגוררו בהם כ-6,000 איש.
באוגוסט 1968 ביקר משה דיין ברמאללה. בפגישה הועלתה בעיית תושבי שלושת היישובים. דיין מסר בפגישה כי המלחמה עם ירדן פרצה בגלל יריות מאזור לטרון לנמל התעופה בן-גוריון. האזור הוא אזור ביטחוני, לכן התושבים לא יוחזרו לאזור הזה והכפרים לא ישוקמו. על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון ההומניטרי בין אם במציאת מקום אחר להשתקע או במתן פיצויים.
בשנת 1973 הוקם באזור בו שכנו הכפרים פארק איילון-קנדה כאתר נופש של הקרן הקיימת לישראל.
יהושע חנא ראווניצקי
י&quot;ח ראווניצקי
LAV III
LAV-III הוא רכב קרבי משוריין שנכנס לשימוש בשנת 1999. הוא נבנה על ידי ג'נרל דיינמיקס הקנדית ומבוסס על ה-Mowag השווצרי.
פיתוח.
בחודש יולי 1991, צבא קנדה הגיע למסקנה כי עליו להחליף את הנגמ"שים הישנים משנות ה-60 ומשנות ה-70 של המאה ה-20. כתוצאה מכך, הושקעו 2.8 מיליארד דולרים שמטרתם הייתה לפתח את הפרויקט החדש לנגמ"ש לחימה מודרני, שיחליף את ה-M-113 הישן.
תכנון והנדסה.
ניידות.
ה-LAV III מופעל על ידי מנוע דיזל קטרפילר 3126 בעל עוצמה של 350 כוחות סוס, והוא יכול להגיע למהירות של 100 קמ"ש. הרכב מצויד בגלגלי 8x8 וגם מצויד במערכת ניפוח צמיגים מרכזית, אשר מאפשר לו להסתגל לתנאי שטח שונים, כוללים מחוץ לכביש. ה-LAV III מצויד במערכת בקרת משיכה (TCS), מערכת מודרנית נגד נעילת בלמים (ABS) ובניגוד לגרסות קודמות של ה-LAV III, ל-LAV אין יכולות אמפיביות.
מיגון.
השריון הבסיסי של ה-LAV III, מכסה את השכבה החיצונית של הרכב, המספקת הגנה מכל הצדדים כנגד ירי מנשק קל בקליבר 7.62x51mm. ניתן להוסיף שריון קרמי (MEXAS), אשר מגן מפני קליעים בקליבר 14.5x114mm ממרחק של עד 500 מטרים. בחודש דצמבר 2008 ממשלת קנדה העניקה את הפרס "הנדסת EODC", והמהנדסים של כלי הרכב קיבלו 81.5 מיליון דולרים קנדיים בצורת חוזים לספק ל-LAV III תוספות שריון, מודולים וחלקי חילוף.
גרסאות.
ָָ*Command Post Vehicle: מסומן בקיצור כ-CPV.
לא תקום ולא תטור
לא תנקום ולא תנטור
לא תטור
לא תנטור
לא תנקום
אנני וקלרבל
שלמה בכור חוצץ
מומי דהאן
וואגה וואגה
וואגה וואגה (Wagga Wagga או באופן בלתי רשמי Wagga) היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. העיר שוכנת על גדותיו של נהר מורומבידיגי (Murrumbidgee River), שהוא יובל של נהר מארי. אוכלוסיית העיר מנתה 46,913 תושבים במפקד 2011. זוהי העיר הגדולה ביותר בניו סאות' ויילס שאינה שוכנת לחוף ים והיא מרכז חקלאי, צבאי, וצומת דרכים חשובה באוסטרליה. העיר שוכנת באמצע הדרך בין שתי הערים הגדולות ביותר באוסטרליה, סידני ומלבורן.
היסטוריה.
תושביו המקוריים של אזור וואגה וואגה של ימינו היו בני העם האבוריג'יני הוויראדג'ורי (Wiradjuri). המילה וואגה בשפתם משמעותה עורב וכדי ליצור צורת רבים למילה בשפתם הם חוזרים על המילה פעמיים, כך שהשם וואגה וואגה משמעותו "המקום של העורבים הרבים". משמעות השם מוזכרת בשמה הלטיני של הדיוקסיה של העיר, Dioecesis Corvopolitana, כשהמילה corvus היא עורב בלטינית.
המחקר האירופאי של האזור שעליו עתידה הייתה העיר לקום החל ב-1829 עם הגעתו של צ'ארלס סטרט (Charles Sturt) שעמד בראש משלחת שסיירה לאורך נהר מורומבידיגי וזמן קצר לאחר מכן החלו להגיע למקום מתיישבים. בתחילה היו אלה רועים שתפסו את הקרקע באופן בלתי חוקי אך בשנת 1836 הוסדרו זיכיונות המרעה על הקרקעות על ידי הממשלה. תוך כמה שנים גדל מספר המתיישבים ועד לשנת 1850 כיהן במקום שופט שלום. ראשיתו של הכפר הייתה בצומת הדרכים שהיה נקודה חשובה לעוברים באזור ופעלו בו, נפח, מלון ומשרד דואר. ב-1849 בוצעו המדידות הרשמיות במקום ווואגה וואגה הוכרז רשמית ככפר.
הכפר וואגה וואגה גדל מהר, אוכלוסייתו מנתה 611 תושבים ב-1861 ובמהלך עשור זה הוקמו בו בתי מלון נוספים, חנויות ובנקים והחלו לפעול בו עורכי דין, רופאים ורופאי שיניים. ב-1868 החל לצאת לאור העיתון Wagga Wagga Advertiser שיוצא לאור עד היום. עד לשנות השישים של המאה ה-19 הגיעה האספקה לכפר באמצעות עגלות שוורים ולמשך תקופה קצרה היה נתיב התחבורה המהיר יותר לכפר סירות נהר. עידן סירות הנהר הסתיים ב-1878 כאשר חובר הכפר לרשת הרכבות.