בתחילת שנות האלפיים התחילה בפעילות התנדבותית בעמותות שונות: הסוכנות היהודית, רוטרי כרמל (צעירים), המועצה להתנדבות חיפה והעמותה להעצמה כלכלית לנשים.
בין השנים 2009–2012 ריכזה את פעילות תנועת אומ"ץ באזור הצפון. כיום היא חברת הוועד המנהל, חברת הצוות המשפטי וכיו"ר ועדת הסביבה בתנועה.
בשנים 2014–2015 שימשה כמרכזת פרויקטים בקואליציה לבריאות הציבור. בשנת 2019-2015 שימשה כיו"ר הוועדה לאיכות הסביבה של לשכת עורכי הדין במחוז חיפה. בשנת 2019 מונתה לחברת הנהלה ברשת המתנ"סים נשר ומשמשת גם כחברת ועדת הכספים.
גולדמן פועלת בהתנדבות בכנסת לקידום מטרות חברתיות. בין השאר, פועלת למען זכויות בעלי חיים (הקימה את החוג לזכויות בעלי חיים במפלגת העבודה), הפחתת הזיהום במרחב חיפה ועצירת הרחבת בתי הזיקוק.
גולדמן מתגוררת בעיר נשר.
פעילות פוליטית.
בשנת 2013 התמודדה למועצת העיר נשר כחלק מרשימת "נשר נטו", אך לבסוף לא נכנסה למועצה.
בינואר 2015 התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, הגיעה למקום ה-35 ולא נכנסה לכנסת.
גולדמן הייתה יועצת של יצחק הרצוג כשהיה יו"ר האופוזיציה, בנושא סביבה וקיימות. כמו כן הייתה יו"ר משותף של המטה הסביבתי במחנה הציוני.
בפברואר 2019 התמודדה שוב במפלגת העבודה ונבחרה למקום ה-29, ששוריין לאישה. בשנת 2020 שובצה ברשימת העבודה-גשר-מרצ ל במקום ה-42.
היא שבה להתמודד על מקום ברשימת המפלגה לכנסת בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, בפריימריז שהתקיימו ב-1 בפברואר 2021, הגיעה גולדמן למקום ה-13.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, קיבלה 1997 קולות ובזכות שיטת השריון המגדרי שהופעלה במפלגה העבודה בבניית הרשימה לכנסת, צפויה להיות משובצת במקום ה-18 ברשימה המפלגה לכנסת.
פרסים והוקרה.
גולדמן קיבלה מספר פרסים ועיטורים, בהם:
צביון סבכים
צביון סבכים (שם מדעי: "Sylvicapra grimmia") הוא מין אנטילופה קטנה מתת-משפחת הצביונים שבמשפחת הפריים. הוא קרוי גם צביון מצוי והוא הצביון היחיד שאינו שייך לסוג צביון ("Cephalophus") אלא לסוג יחיד - Sylvicapra.
הצביון כשמו נפוץ ביותר יחסית לקרוביו - הוא נפוץ כמעט בכל אפריקה שמדרום לסהרה, למעט יערות הגשם של קונגו וקרן אפריקה, אך הוא מעדיף בעיקר אזורי סוואנה ושיחים, המאפשרים לו להתחבא כמו גם אזורים הרריים.
הצביון נקרא לעיתים צביון חום, אך מראו יכול להשתנות ע"פ בתי הגידול וכן ע"פ תת-המין. באזורי היערות של אנגולה הם בדרך כלל בצבע ערמוני, בסוואנות הצפוניות הם אפורים ובאזורי מדבר הם חומים.
הם נפוצים לעיתים בקצוות של אזורי יישובים מסוימים. הם פעילים שם בעיקר בשעות החשיכה.
אורך: עד 50 ס"מ.
משקל: 12-25 ק"ג בממוצע. הנקבות גדולות וכבדות מעט מהזכרים.
מזון:אוכלים מגוון מאכלים בעיקר מהצומח, אף על פי שלעיתים יאכלו גם נבלות וחיות קטנות כמו חרקים וחולייתנים קטנים. הם אוכלים בעיקר עשבים, עלים, פרחים, פירות ופקעות. הם גם עוקבים אחרי קופים ואוכלים את הפירות שהשירו ארצה. עם זאת הם יכולים לא לשתות זמן ממושך כל עוד הם אוכלים צמחייה טובה ובעונה הגשומה הם לא שותים כלל.
טורפים:לצביון הקטן טורפים רבים: האריה, הנמר, הברדלס, צבוע מנומר, זאב טלוא, תנין היאור, סרוואל ותנים. לעיתים הם נטרפים גם על ידי בבונים. עם זאת הצביון נוטה לברוח במהירות לתוך השיחים להגנה.
צונץ (פירושונים)
צונץ (גרמנית: Zunz או Zuntz) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי.
מקור השם בעיירה הגרמנית צונז אם ריין (Zons am Rhein) (צוֹנז על נהר הריין), ששכנה על הגדה השמאלית של נהר הריין, כ-20 קילומטר צפונית-מערבית מן העיר קלן. היא סופחה החל משנת 1975 לעיר דורמאגן, כרובע הנקרא "פֶסטֶה צונז".(Feste Zons). תחילה היה זה כפר בשם צוּנז (Zuns) משם צורת שם המשפחה היהודי, הנהגית עם שורוק ולא עם חולם.
שם היישוב. בשלהי המאה ה-15 התיישב בפרנקפורט יהודי בשם פסח איש צוּנז (נפטר ב-1488). צאצאיו רשמו את שמם "צונץ". הוא נכתב בכתיבים שונים -Zunz או Zuntz.
צביון מצוי
אוברוץ'
אוברוץ' (באוקראינית: Овруч, ביידיש: אוורוטש, אווריטש) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. העיר מפורסמת בעיקר בזכות כנסיית וסילייבסקי המצויה בתחומה.
היסטוריה.
העיר נזכרת לראשונה בכרוניקה הרוסית הראשונה בשנת 977.
העיר נכבשה בפלישה המונגולית והייתה חלק מאורדת הזהב. במחצית השנייה של המאה ה-14 השליטה על העיר עברה לידי הדוכסות הגדולה של ליטא. החל מ-1569 העיר חלק מפולין, אחרי חלוקת פולין ב-1793 עברה לידי האימפריה הרוסית.
כנסיית וסילייבסקי.
כנסיית וסילייבסקי נמצאת בתוך מנזר סנט וסילייבסקי בעיר והיא מוגדרת כאתר מורשת לאומי באוקראינה. הכנסייה נבנתה בשנת 1190 על ידי רוריק רוסטיסלביץ' נסיך קייב, מה שהופך אותה לאחד המבנים המשמעותיים היחידים ברוס של קייב ששרדו את הפלישה המונגולית. הכנסייה נבנתה בסגנון ביזנטי בעל חמש כיפות ונהרסה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה. בשנת 1911 נשלמו עבודות שחזור ובנייה מחדש של הכנסייה שהחלו בשנת 1906. הצאר ניקולאי השני נוכח בטקס חנוכת הבית של הכנסייה.
בתקופה הסובייטית הוחרם המבנה והחל משנת 1934 שימש כמחסן.
החל משנת 1963 נערכו בכנסייה עבודות שיקום ושימור וכעת היא חזרה לשמש כמקום פולחן ונחשבת אתר תיירות מרכזי באזור ז'יטומיר.
יהודי אוברוץ'.
אוברוץ׳ נחשבה למרכז חשוב של התנועה החסידית והייתה באזור ההשפעה של שושלת טשרנוביל. באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה 1,773 יהודים, ובסוף המאה אף הכפילה את עצמה כך שהיהודים והיוו כ-46.5 אחוזים מכלל תושבי העיר.
בין הרבנים שכיהנו ברבנות העיר היו הרב אברהם דב מאבריטש ורבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש, ששימש גם כאדמו״ר מטשרנוביל, כמו כן התגוררו בה רבנים נוספים ממשפחת שניאורסון.
בסוף 1918 פרעה כנופיית אוקראינים ביהודי העיר במשך שלושה ימים ובמהלך פרעות אלו 80 יהודים נרצחו.
במלחמת העולם השנייה, לאחר שנכבש האזור בידי הגרמנים בקיץ 1941, רצחו הנאצים את רוב יהודי הקהילה, ומרבית העיירה נהרסה במלחמות עם הפרטיזנים שהתבצרו בה.
לאחר השואה שבו יהודים לעיר והיוו בה כרבע מהאוכלוסייה. משנות השישים ועד שנות השמונים, התקיימו בעיר מנייני תפילה בבתים פרטיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות נתרם מבנה לקהילה היהודית המתחדשת ובית כנסת הוקם בו. באותה תקופה, מרבית התושבים היהודים עלו לישראל.
בשנת 1998 נחנכה אנדרטה לנספים היהודים בשואה.
לפי נתוני הארגונים היהודיים, בתחילת שנות ה-2000 האוכלוסייה היהודית מנתה כ-60 נפש. והיהודים שבה נעזרו בקהילת חב"ד בז'יטומיר
נכון לשנת 2014 עדיין חיים בעיירה פחות ממאה יהודים, רובם קשישים שאין להם קרובי משפחה בישראל. ארגון הג'וינט מסייע בחלוקת מזון ליהודים אלו.
בעיר קיימים שלושה בתי עלמין. שניים מהם ישנים וכמעט ללא מצבות והשלישי מטופל על ידי העירייה, ועדיין משמש לקבורה גם של תושבים שאינם יהודים.
בספרות.
אברהם רכלבסקי, אביו של הסופר חיים באר, נולד באוברוץ', ובשנות ה-30 של המאה ה-20 עלה ממנה לארץ ישראל בעקבות שני אחיו. ברומן "צל ידו", שיצא לאור בשנת 2021, מהווים יוצאי אוברוץ', המספרים את זכרונותיהם מעירם, מסגרת לרומן.
גביע דייוויס 1968
גביע דייוויס 1968 הייתה התחרות ה-57 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך באדלייד, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 49 נבחרות שחולקו לשלושה בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1968 באדלייד, אוסטרליה. המשחק נערך בין נבחרת אוסטרליה לבין נבחרת ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר לאחר הפסקה של ארבע שנים ובפעם ה-20 בסך הכל.
משחקי פלייאוף.
בית אמריקה.
הבית כלל תשע קבוצות. במשחק המוקדם ונצואלה ניצחה את ארגנטינה.
בית אירופה.
הבית כלל 32 קבוצות כולל ברזיל, ניו זילנד, דרום אפריקה, רודזיה, איראן וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.
בית המזרח.
הבית כלל שמונה נבחרות שחולקו לשני תת-בתים.
בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך מרץ 1969.
תת-הבית השני כלל חמש קבוצות.
המשחק בין מנצחות תת-הבתים התקיים בטוקיו ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 4:1.
משחקים בין מנצחי הבתים.
המשחקים נערכו במהלך אוגוסט-נובמבר 1968.
ישראל בגביע דייוויס.
בשנת 1968 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה ב' ושיחקה נגד נבחרת איראן.
ניתוח אשכולות
בכריית מידע, סטטיסטיקה ולמידה חישובית, ניתוח אשכולות (באנגלית: Cluster Analysis) מתייחס למשימה של קיבוץ אובייקטים לקבוצות (אשכולות) כך שהאובייקטים הנמצאים באותה קבוצה דומים זה לזה יותר מאשר לאובייקטים השייכים לקבוצות אחרות.
לניתוח אשכולות יש שימושים רבים במגוון תחומים. לדוגמה במחקר שיווקי, ניתוח אשכולות משמש לביצוע פילוח של הלקוחות לפי התנהגות צרכנים ותכונות דמוגרפיות. ביולוגים מקבצים מידע גנטי לאשכולות כדי לאתר תתי אוכלוסיות או זנים. בסוציולוגיה נעזרים בניתוח אשכולות כדי לחלק את החברה לתת-קבוצות על בסיס קשרים בין-אישיים.
הקיבוץ לאשכולות יכול להיות משני סוגים:
במהלך השנים פותחו אלגוריתמים מסוגים שונים לניתוח אשכולות. להלן המודלים הטיפוסיים:
יש כמה שיטות של ניתוח אשכולות. למשל, bag of words, bottom-up, top-down ועוד.