היידו נפטר בגיל 84 בתאריך כ"ו בתמוז ה'תשע"ו ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
קריירה מוזיקלית.
היידו החל ללמוד פסנתר בגיל 12, ומעט אחרי שלמד לנגן החל לכתוב מוזיקה בעצמו. בגיל 14 כתב אופרה בשם "ליאנדרה". לאחר מלחמת העולם השנייה למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט לצד ג'רג' קורטג וג'רג' ליגטי. מוריו היו סרוונסקי וסבו (הלחנה) וסגדי (פסנתר). בהדרכתו של זולטאן קודאי, שהיה מרצה בכיר באקדמיה, עסק באתנומוזיקולוגיה, ובילה זמן רב בקרב הצוענים ואף למד את שפתם. מגיל 18 עבד בליווי מקהלות ולהקות ריקודים ובתזמור. בשנת 1955 זכה בפרס ראשון על יצירתו "קנטטה צוענית".
למרות ההצלחה בהונגריה, בשנת 1956 עבר היידו לפריז, שם למד ב"קונסרבטואר הלאומי של פריז" אצל דריוס מיו ואוליבייה מסייאן. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו המלחינים ויליאם בולקום ופול מפנו והמחזאי סמואל בקט.
בשנים 1960–1961 שהה בתוניס, שם לימד פסנתר, קומפוזיציה ותולדות המוזיקה בקונסרבטוריון ועסק במוזיקולוגיה.
בשנת 1967 החל ללמד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בין השנים 1982-86 לימד קורסים בהרמוניה ובקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בירושלים. הוא לימד קורסים מגוונים בחוג למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, ובין השנים 1985-88 עמד בראשו. בתחילת שנות התשעים ייסד את המגמה למוזיקה בבית הספר התיכון למדעים ולאמנויות בירושלים. בהמשך פרש כפרופסור אמריטוס.
בשנת 1997 הוענק לו פרס ישראל למוזיקה יחד עם אבל ארליך ובן-ציון אורגד.
אנסמבל האומן ח"י.
ב-2001 הקים יחד עם קבוצה מתלמידיו מהתיכון למדעים ולאמנויות את אנסמבל האומן ח"י שנפגש בסטודיו ברחוב האומן 18 בירושלים. במשך פעילותו העלה האנסמבל מספר מופעים יוצאי דופן בהשראת ניגוני חב"ד וטקסטים מהמשנה ומהמקורות. בין הפקות האנסמבל: "קולמוס הנפש" (פסטיבל ישראל 2004), "מגדל הפורח באוויר" (פסטיבל ישראל 2006), "רזא דשבת" ועוד.
פעילות פדגוגית.
בין תלמידיו של היידו: גדעון לבינסון, עודד זהבי, מיכאל שנהב, יוני רכטר, גיל שוחט, אורית וולף, אוריין שוקרון, אבי ברמן, שם טוב לוי, מתי קובלר, אוריאל הרמן, תניה זיסקינד, אהוד אטון, נורי יעקובי, יונתן ניב, איתן קירש, מתן פורת, דניאל שליט, יונתן רזאל, אהרן רזאל, נטע אלוני, יאיר הראל, אוריאל זוהר, רונן שפירא, משה שלגי.
היידו היה ממקימי מגמת המוזיקה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים, ועם כמה מתלמידיו בתיכון הקים את ההרכב המוזיקלי "האומן ח"י.
חייו ויצירתו של היידו תועדו בשני סרטים אודותיו. הראשון הוא סרט תעודה מאת דני אור-סתיו ונתן ליפשיץ, שנעשה במסגרת סדרת "צלילים כחול־לבן" שתיעדה מלחינים ישראלים אחדים וכן סרט ביוגרפי מקיף אודותיו בשם "הקוביה ההונגרית" בבימויו של גלעד ענבר ובהפקתו של ערוץ 8.
יצירתו.
אחדות מיצירותיו המוזיקליות:
ברבות מיצירותיו מופיעים נושאים הקשורים ליהדות, ובהן:
יצירות אחרות שלו הן בעלות מגמה חינוכית, לשם פיתוח היצירתיות המוזיקלית, ובהן: "שביל החלב", "אומנות הפסנתר", "ספר האתגרים", "רגליים שמחות", "קונצ'רטו ל-10 פסנתרנים קטנים".
היידו פרסם מאמרים על שירת הצוענים, על מוזיקת הכליזמרים ועל הניגון החסידי.
אלונזו צ'רץ'
אלונזו צ'רץ (Alonzo Church; 14 ביוני 1903 – 11 באוגוסט 1995) היה מתמטיקאי ולוגיקן שתרם רבות לפיתוח מדעי המחשב. נולד בוושינגטון די.סי ולמד באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבל את הדוקטורט בשנת 1927, וכיהן כפרופסור למתמטיקה שם בשנים 1929–1967. בשנים 1967–1990 כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תחשיב למדא ובזכות עבודתו המפורסמת משנת 1936, המצביעה על קיומה של "בעיה לא פתירה". עבודה זו איפשרה לאלן טיורינג להתחיל בעבודתו המפורסמת על בעיית העצירה. הוא וטיורינג החלו לשתף פעולה והראו שתחשיב הלמדא ומכונת טיורינג הם כלים חישוביים שקולים, וכתוצאה מכך הראו מבחר של "שיטות חישוב" והראו שגם להם יש את אותו כוח חישובי. תוצאה זו היא הבסיס של התזה של צ'רץ'-טיורינג.
Escherichia coli
Escherichia coli (בקיצור: "E. coli"; בתעתוק לעברית: אשריכיה קולי, אשרישיה קולי, אי קולי) הוא אחד ממיני החיידקים העיקריים החיים במעי התחתון של בעלי חיים הומיאותרמיים בעלי חום גוף קבוע (כולל יונקים וציפורים) והחיוניים לעיכול תקין.
שמו ניתן לו על שם האיש שגילה אותו – תיאודור אשריך (Theodor Escherich) ב־1885. מבחינה טקסונומית משתייך "E. coli" למשפחת Enterobacteriaceae. החיידק משמש כאורגניזם מודל בביולוגיה ותגליות ביולוגיות רבות התגלו כתוצאה ממחקר ב-"E. coli". הגנום של מספר זנים של החיידק רוצף במלואו. נמצא בשימוש רחב בתחום הביולוגיה המולקולרית כפונדקאי לשיבוט מולקולרי.
החיידק הוא חיידק גראם שלילי (בעל דופן דקה).
"E. coli" בגוף האדם.
מספר חיידקי ה־"E. coli" בצואה של אדם הוא כ־– לגרם בממוצע. החיידקים הדומים להם החיים באדמה או בצמחים נבולים, ידועים יחד כקוליפורמים (המילה נגזרת מ"דומים לקולי"). הקוליפורמים הם כל החיידקים הגרם שליליים בצורת מתג, המתאפיינים ביכולת הפקת אנרגיה על ידי נשימה תאית (אל־אווירנים פקולטטיביים), בכך שאינם יוצרים נבגים ובהתססת לקטוז תוך 48 שעות בטמפרטורה של 35 מעלות צלזיוס.
"E. coli" חי עם האדם ביחסי אנדוסימביוזה הדוקים. החיידק זוכה למזון, הגנה וטמפרטורה קבועה של 37 מעלות צלזיוס; הוא מתחרה עם חיידקים אחרים, חלקם פתוגניים, על המזון ומקטין בכך את קצב גדילת אוכלוסייתם; בנוסף, מפריש החיידק אנזימי עיכול המעכלים רכיבים תזונתיים שהאדם אינו מסוגל לעכל בעצמו.
"E. coli" בזיהומי מים.
בתחומים של טיהור מים וטיפול בשפכים, שנים רבות משתמשים ב־"E. coli" לזיהוי רמת הזיהום של המים על פי כמות הצואה שהם מכילים. הסיבה לשימוש בקוליפורמים היא כמותם הרבה בגוף האדם, לעומת חיידקים פתוגניים כגון סלמונלה. בנוסף, במצבו הרגיל ה־"E. coli" אינו מזיק ולכן השימוש בו במעבדה בטוח יחסית. החיסרון בשימוש זה הוא שפרט להימצאו בצואה, "E. coli" יכול לגדול בשפע גם במקומות נוספים, כגון מפעלים לייצור נייר.
"E. coli" כגורם פתוגני.
קיימים שלושה תרחישים שבהם "E. coli" יכול להיות גורם למחלה:
להלן מספר סוגים כאמור:
"E. coli" כמקור אנרגיה ירוקה עתידי.
"E. coli" לא מהווים סיכון זיהומי בלבד. במחקר ב־"E. coli" שפורסם בשנת 2008, הצליח צוות חוקרים אמריקאי לחולל שינוי גנטי המאלץ זן מסוים של החיידק להפיק כמות משמעותית של מימן. כאשר הוזנה אוכלוסיית החיידקים בחומצה פורמית עלתה תפוקת המימן בשני סדרי גודל על התפוקה של ה־"E. coli" הטבעי, ותפוקה משמעותית הושגה גם כשהוזן בגלוקוז. המימן הנאגר יכול לשמש להפקת אנרגיה ירוקה מתחדשת בתהליכים שונים, למשל בעירה.
התפרצויות "E. coli" בולטות.
בתחילת חודש יוני של שנת 2011 נחשדו מלפפונים בגרמניה כמזוהמים בחיידקי "E. coli" מסוכנים. המגפה התפשטה למדינות אחרות כגון בריטניה, ספרד, שוודיה ואף ארצות הברית. לאחר בחינה נוספת העלו השלטונות בגרמניה השערה שמקור הזיהום הוא כנראה בנבטי שעועית ומאוחר יותר נטען כי ייתכן שהמקור הוא זרעי גרגרנית יוונית ממצרים. נכון ל־30 ביוני 2011 מתו 47 איש כתוצאה מזיהומים אלה.
מספר חודשים לאחר ההתפרצות הצליחו חוקרים לזהות את הזן האחראי להתפרצות, אשריכיה קולי O104:H4, שכמו זנים אחרים של החיידק, מייצר רעלן שיגה במותו בהשפעת אנטיביוטיקה. אי לכך, טיפול אנטיביוטי עלול להחמיר את מצב המטופל בזיהום של אי קולי עד כדי מוות, ולכן במקרה של שלשול דמי לא מומלץ ליטול אנטיביוטיקה ללא בדיקת רופא.
E.coli
ניסטגמוס
ניסטגמוס (Nystagmus) היא תופעה של תנועות רצוניות או לא-רצוניות מהירות של העיניים (ריצוד), שעשויות להיות מצד לצד, למעלה ולמטה, או בתנועה סיבובית. ריצוד זה יכול לקרות כתוצאה של התמקדות בעצם רחוק או קרוב לצופה (כתלות בליקוי).
הריצוד יכול להיות מולד וקשור ללקות ראייה, או קשור להפרעות באזור השולט שבמוח. אחד הגורמים לתופעה הוא שימוש בתרופות מסוימות. זהו אחד התסמינים של שבץ וטרשת נפוצה. ישנו קשר גם להפרעות בשיווי משקל. ייתכן ריצוד עיניים גם אצל אנשים בריאים, כאשר הם משתדלים לעקוב אחר עצמים הנעים במהירות, או כתוצאה מעייפות. ישנו מצב טבעי של ריצוד עדין בלתי נראה, אשר מטרתו לטעון את הפוטורצפטורים במקולה (מרכז הראיה).
אי קולי
קוסטה בראווה
קוסטה בראווה (בספרדית ובקטלאנית: Costa Brava) היא רצועת חוף במחוז ז'ירונה שנמצא בצפון חבל קטלוניה שבספרד, רצועת החוף שמשתרעת לאורך הים התיכון מבּלָנַס (Blanes), כ-60 קילומטר צפון-מזרחית לברצלונה, ועד הגבול הצרפתי והרי הפירנאים. שמו של הקוסטה בראווה, שפירושו "החוף הפרוע", ניתן לו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, כאשר הוא נחשב כאתר תיירות אופנתי ויוקרתי. מאז, דעכה מעט תדמית זו, בייחוד לאור עליית אתרי תיירות אחרים בדרום ספרד ובצפון אפריקה.
לאורך השנים הייתה קוסטה בראווה גם מוקד משיכה לאמנים שהתגוררו במקום. שני האמנים הבולטים ביותר שפעלו בו היו פבלו פיקאסו וסלבדור דאלי, שנולד בפיגרס הסמוכה, ונפש בפורט ליגאט.
מצלמת רפלקס