בריטניקה לנוער היא אנציקלופדיה לנוער שיצאה לאור בישראל החל משנת 1977, והתבססה על האנציקלופדיה Children's Britannica, שהחלה לצאת לאור בשנת 1960 על ידי הסניף הלונדוני של אנציקלופדיה בריטניקה.
עורכה של Children's Britannica היה ג'ון ארמיטאג', ומרבית כותביה היו בריטים. יועצים לעריכה היו המנהל, הצוות והתלמידים של בית הספר היסודי על שם ויליאם אוסטין בלוטון, בדפורדשייר.
ב-1975 יזם נחמן אוריאלי, מנכ"ל הוצאת עם עובד, את הדפסת האנציקלופדיה בעברית. "בריטניקה לנוער" יצאה לאור ב-15 כרכים על ידי חברת "אנציקלופדיות לנוער בע"מ", ותוארה על ידה כ"אנציקלופדיה בינלאומית לישראל". להבדיל ממתחרותיה (מכלל - אנציקלופדיה לנוער, יבנה - האנציקלופדיה לנוער ואנציקלופדיה אביב), שהופיעו בניקוד מלא, "בריטניקה לנוער" הופיעה ללא ניקוד (שמות הערכים נוקדו, ולעיתים נוקדו מילים מסוימות בגוף הערכים). אף שהתבססה על Children's Britannica, ערכים רבים בה, בפרט בנושאי ישראל ויהדות נכתבו במיוחד למהדורה העברית. "נוסף לכך, ניתן בערכים מסוימים פירוש ועיבוד מקורי בידי 'אנציקלופדיות לנוער בע"מ' במקום תרגום גרידא של המקור".
ערכי "בריטניקה לנוער" כללו גם תצלומים רבים, בצבע ובשחור לבן, תרשימים ומפות.
לשם הכנת המהדורה העברית הוקמה מערכת שבראשה עמד פרופ' שניאור ליפסון ממכון ויצמן למדע, וחבריה היו פרופ' יוסף גורני, הרב שמואל אבידור הכהן, הרב ח"כ מנחם הכהן, ד"ר כרמי יוגב, מנהל גימנסיה הרצליה, אל"ם (מיל.) גרשון ריבלין, פרופ' רינה שפירא ופרופ' נתן שרון. העורך הכללי היה דוד שחם. כן פעל צוות של עורכים ויועצים מדעיים, ובהם נחמיה בן אברהם - ספורט, פרופ' יהואש הירשברג - מוזיקה, ד"ר מאיר פעיל - צבא ופרופ' דרור שדה - אסטרונומיה.
העיתונאי זאב גלילי השווה בין "בריטניקה לנוער" לבין "מכלל", והתאכזב לגלות שב"בריטניקה לנוער" אין ערך על מסכת אבות. הוא הוסיף וציין כי: .
בשנת 1993 יצא לאור כרך "עדכונים והשלמות", שהעורך הראשי שלו הוא עמנואל לוטם.
הבריטניקה החדשה לנוער.
בשנת 1996 יצאה לאור מהדורה חדשה, ב-17 כרכים, שנקראה הבריטניקה החדשה לנוער, ובכותרת המשנה: "אנציקלופדיה עברית-בינלאומית". המו"ל, "אנציקלופדיות לנוער בע"מ", תואר כחברה מיסודם של החברה להשקעות של בנק הפועלים בע"מ, ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור בע"מ. העורך האחראי הוא יון פדר והעורך הכללי - ד"ר מירון בנבנישתי. גם מהדורה זו לוותה בעורכי מדורים ויועצים מדעיים, ובהם אליק מישורי (אמנות פלסטית), ד"ר יחיעם ויץ (היסטוריה, מדינת ישראל והציונות), פרופ' יהואש הירשברג (מוזיקה), פרופ' יעקב נאמן (משפטים), מנחם גרנית (מוזיקה פופולרית ישראלית ובינלאומית) וד"ר עמנואל לוטם (מתמטיקה, פיזיקה ואסטרונומיה, טכנולוגיה, כימיה וביוכימיה). ‬
דפי הפתיחה של "הבריטניקה החדשה לנוער" מעידים על הזיקה בינה ובין קודמתה, "בריטניקה לנוער":
מהדורה מוקלטת של האנציקלופדיה (40 תקליטורים בפורמט MP3) הופקה על ידי הספרייה המרכזית לעיוורים כבדי ראייה ומוגבלים.
מסע הצלב הקתרי
אלברטופוליס
אלברטופוליס (באנגלית: Albertopolis) הוא כינויו של אזור בדרום קנזינגטון בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. אזור זה משתרע בין דרך קרומוול ואזור "משולש קנזינגטון" (Kensington Gore).
אתרים.
האזור כולל מספר רב של מוזיאונים ומרכזי תרבות, ובהם:
בעבר פעלו באזור גם המוסדות הבאים:
היסטוריה.
אזור אלברטופוליס נרכש על ידי הועדה המלכותית לתערוכה של 1851 באמצעות רווחים שנותרו מהפעלת התערוכה הגדולה של 1851 שנערכה בהייד פארק הסמוך. הוועדה תכננה את הבנייה ואזור וקראה לכביש הראשי החוצה את האזור מצפון לדרום, על שמה של התערוכה - דרך התערוכות. בראש הוועדה פעל הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה - והאזור החל להיות מכונה "אלברטופוליס" - "עירו של אלברט" - הן כסטירה על פעילותו של הנסיך ולחלופין כאות הוקרה על פעילותו. לאחר מותו של הנסיך פסק השימוש בכינוי והוא נקרא "מרכז דרום קנזינגטון". בשנות ה-60 של המאה ה-20 שבו להשתמש בשם זה - בעיקר בדיונים בדבר שימור אופיו של האזור והבנייה הוויקטוריאנית בו.
תיאור האזור.
דרך התערוכות היא הציר המרכזי החוצה את האזור מצפון לדרום. מצפון לדרך ממוקמת אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון ולמולה האלברט הול - אולם האירועים המנציח אף הוא את זכרו של הנסיך. לאורכו של ציר זה ממוקמים המוזיאון של האזור.
טומאש הובוצ'ן
טומאש הובוצ'ן (בסלובקית: Tomáš Hubočan; נולד ב-17 בספטמבר 1985) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת בלם בנבחרת סלובקיה ובקבוצת הכדורגל מרסיי הצרפתית.
טומאש הובוצ'ן, המכונה "הובו", התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת הצמרת של הליגה הסלובקית מ.ש.ק. ז'ילינה. בשנת 2004 הוא עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של המועדון, עמה זכה באליפות הליגה בעונת 2006/07.
ב-11 בפברואר 2008 הועבר הובוצ'ן לקבוצה הרוסית זניט סנקט פטרבורג תמורת סכום של 3.8 מיליון אירו, הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם למועדון סלובקי תמורת שחקן. בקיץ 2014 עבר לדינמו מוסקבה. ב-8 ביולי 2016 חתם לשלוש שנים במרסיי הצרפתית. ב-7 בסטמבר 2018 הושאל לטרבזונספור הטורקית לעונה אחת. ב-4 בספטמבר 2019 חתם באומוניה ניקוסיה הקפריסאית.
גיבורי הדגל
גיבורי הדגל (באנגלית: Flags of Our Fathers) הוא סרט קולנוע משנת 2006 אשר בוים על ידי קלינט איסטווד ועוסק בחיילים שהניפו את דגל ארצות הברית על פסגת הר סוריבאצ'י לאחר כיבושו בקרב איוו ג'ימה. הסרט מבוסס על ספרם של ג'יימס בראדלי ורון פאוורס הנושא את אותו השם, ואחד משני הסרטים שביים והפיק איסטווד המתארים את קרב איוו ג'ימה משתי נקודות המבט של הצדדים שלחמו בו. "גיבורי הדגל" עוסק בצד האמריקאי של הקרב ואילו "מכתבים מאיוו ג'ימה" עוסק בנקודת המבט היפנית.
תקציר עלילה.
הסרט מספר את סיפורם של שישה חיילים שהניפו את הדגל באיוו ג'ימה וצולמו בתצלום מפורסם על ידי ג'ו רוזנטל. שלושה מהחיילים נהרגים במהלך הקרבות, אך שלושה מהם שורדים - ג'ון בראדלי, רני גאגנון ואיירה הייז (מגולמים על ידי ראיין פיליפה, ג'סי ברדפורד ואדם ביץ' בהתאמה). השלושה מוחזרים לארצות הברית כדי לשמש כ'סמלים' של מסע תרומות, שמטרתו העלאת המורל של הציבור ושכנועו לקנות איגרות חוב כדי לממן את הוצאות המלחמה. הסרט עוסק בשאלה "מיהו גיבור?", כששלושת החיילים הניצולים מתויגים כגיבורים על אף שהם אינם חשים כך, ושבמציאות הם סובלים מהזיכרונות הקשים מהקרב. בסרט סצנות מלחמה רבות, בהן משולבים אפקטים מיוחדים רבים של פיצוצים ויריות.
מלבד הקטעים שמתרחשים בעבר, הסרט גם כולל קטעים מההווה, בהם נראים יחסיהם של ג'יימס בראדלי (מגולם על ידי תומאס מקארתי) ואביו, ג'ון בראדלי, שהיה אחד ממניפי הדגל ששרדו. בסרט גם נראים קטעי ראיונות שערך ג'יימס בראדלי עם חבריו של אביו בעת התהליך שעבר כדי לכתוב את ספרו.
באופן כללי, הסרט נע בשלושה מישורי עלילה מקבילים: הראשון הוא סיפור הקרב, השני הוא סיפור מסע התרומות והשלישי הוא ראיונותיו של ג'יימס בראדלי עם חבריו של אביו.
מאחורי התסריט.
הסרט מתאר מאורעות שקרו במציאות, כמו הנפת הדגל ומסע התרומות. שמות החיילים, תווי פניהם ולעיתים גם אופיים (כמו במקרה של איירה הייז) מציאותיים גם כן.
צאתו לאקרנים, הכנסותיו, פרסים.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 באוקטובר 2006, ואילו לישראל הוא הגיע ב-8 בפברואר 2007. הוא הופק בתקציב של 55 מיליון דולר, והכנסותיו ברוטו הגיעו לכ-65 מיליון דולר.
איסטווד היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על בימוי הסרט, שזכה גם בשתי מועמדויות לפרס אוסקר, לקול הטוב ביותר ולעריכת הקול. אולם בכל אספקט, "גיבורי הדגל" זכה להצלחה פחותה מזו של "מכתבים מאיוו ג'ימה", שהן הכניס יותר בקופות והן זכה ביותר פרסים.
הבריטניקה החדשה לנוער
קואיצ'י טוהיי
קוֹאִיצִ'י טוׂהֵיי (藤平光一, Tōhei Kōichi; 20 בינואר 1920 – 19 במאי 2011) היה אייקידוקא בעל דרגת דאן עשר, הדרגה הגבוהה ביותר באייקידו. בשל שליטתו בשפה האנגלית הוא נחשב לאדם שיבא את האייקידו לעולם המערבי. טוהיי הוא גם המקים של חברת הקי וסגנון האייקידו שין שין אייקידו (מילולית אייקידו עם גוף ונפש מאוחדים).
טוהיי ואייקידו.
טוהיי נולד בטוקיו בשנת 1920, הוא היה ילד חולני וחלש, ולכן אביו שלח אותו כנער ללמוד ג'ודו. אמנם אימוני הג'ודו חיזקו את גופו, אך כשהחל ללמוד לקראת הקולג' הוא חלה בדלקת קרום הריאה והחל לסבול מכאבי חזה קשים ונאלץ לקחת חופשה של שנה.
כדי לא להחזיר את גופו למצב החלוש בו היה קודם לכן, טוהיי החל לעסוק במדיטציה ובתרגילי מיסוגי. במקביל הוא הצטיין בפן הרוחני של הג'ודו, ולמד את התאוריה של הנפש והמח בהקשר של אמנויות לחימה. לאחר שהוא התאושש ממחלתו לחלוטין, הוא הסיק שאימוני התודעה שלו הם שריפאו אותו, והוא החל לעסוק בקיאצו, שיטה שבה לוחצים על נקודות בגוף של המטופל ובכך מאריכים את הקי שלו. טוהיי מגדיר את השיטה כדרך לתת למטופל לרפא את עצמו.
לאחר המאבק בדלקת קרום הריאה, טוהיי שב לאימוני הג'ודו, אך אלה לא סיפקו אותו. הוא רצה אימונים שאינם רק פיזיים, והוא חש שבג'ודו הוא לא יוכל לקבל את זה, עם זאת הוא המשיך להתאמן. בשנת 1940 כשהיה בן 19, המליץ לו המאמן שלו ללכת לפגוש את מוריהי אואשיבה, מייסד האייקידו. בתקופה הזו למרות שאואשיבה עוד לא הכריז על האייקידו כאמנות חדשה, היה ברור שהוא עוסק בדבר שונה מכל שאר אמני הלחימה.