מעלין בקודש ואין מורידין בקודש הוא כלל הלכתי המבהיר את הסדר בעניינים שבקדושה. כלל זה מתייחס לסדר קיומן ולדירוגן של מצוות, לדרגת הקדושה של מי שמקיים אותן ולדרגת חשיבותם של תשמישי קדושה.
תשמישי קדושה.
תפילין של יד ותפילין של ראש.
הדוגמה המוכרת היא סדר הנחת תפילין, שמניחים קודם תפילה של יד, ורק לאחריה תפילה של ראש. דבר זה נלמד אמנם לפי הסדר בפסוק שכתוב: "וְהָיָה לְךָ לְאוֹת עַל-יָדְךָ, וּלְזִכָּרוֹן בֵּין עֵינֶיךָ", אך האחרונים מבהירים כי הסיבה לסדר זה היא, שקדושתה של תפילה של ראש גדולה משל יד, ומכיוון שמעלין בקודש ולא מורידין, מניחים קודם את התפילה שקדושתה פחותה, ורק לאחריה את התפילה שקדושתה רבה יותר.
כלל זה חל רק בתשמיש קדושה, אך לא בתשמיש מצווה.
בני העיר שמכרו רחובה של עיר - לוקחין בדמיו בית הכנסת.
בנושא תשמישי קדושה - כספי ציבור שנתקבלו כתוצאה ממכירתו של נכס ציבורי, לא ניתן לעשות בהם כל שימוש העולה בדעתם של פרנסיו. המשנה במסכת מגילה מלמדת אותנו איזה נכס ציבורי, מותר לרכוש מתמורת מכירתו של נכס אחר:
רש"י בגמרא נותן טעם להלכה זאת, שתמורה של מכירתו של תשמיש קדושה ציבורי אחד, יכולה לשמש רק לקניית תשמיש אחר הקדוש ממנו, "הואיל ומעלין בקודש ואין מורידין בקודש".
דירוג מצוות על פי חשיבותן.
נרות חנוכה.
מחלוקת בית שמאי ובית הלל.
בית שמאי ובית הלל, חלוקים ביניהם בנושא סדר הדלקת נרות חנוכה לשיטת המהדרין מן המהדרין. בית שמאי אומרים ביום הראשון מדליק שמונה נרות, ומכאן ואילך פוחת והולך. בית הלל אומרים ביום הראשון מדליק נר אחד, ומכאן ואילך מוסיף והולך, כל אחד ונימוקיו עמו.
מעלין בקודש בבני אדם.
התעלות בקדושה.
אך לא רק לגבי תשמיש הקדושה חל הכלל של "מעלין בקודש ואין מורידין", אלא גם על האדם המקיים מצווה בתשמיש הקדושה. השולחן ערוך אומר בראשית הלכות תפילין: "אַחַר שֶׁלָּבַשׁ טַלִּית מְצֻיָּץ יָנִיחַ תְּפִלִּין שֶׁמַּעֲלִין בַּקֹדֶשׁ, ומסביר רבי ישראל מאיר הכהן מראדין כך: "שמעלין בקדש, - על האדם קאי, שצריך לילך מדרגא לדרגא ולהתעלות בקדושה, כי מתחילה הוא רק מכסה את עצמו בכיסוי של מצווה, ועל ידי התפילין, הוא מקשר את עצמו בקשר היחוד והקדושה".
הסבר: האדם המתחיל את יומו בקיומן של מצוות, מתעלה בעצמו עם קיומה של כל אחת מהן. כך הוא מתעלה בשלב ראשון, בהתעטפות בטלית וכיסוי עצמו בבגד של מצווה, אך השלב הבא, הוא שלב נעלה יותר של התעוררות וחיבור עצמי אל הקב"ה, המתבצע באמצעות קשר התפילין.
הדחת רבן גמליאל מנשיאותו, והשבתו על כנו.
דוגמה נוספת לאדם שהגיע לדרגה גבוהה של קדושה, שאין מורידים אותו ממנה.
מקרה מיוחד גרם לחכמי יבנה להדיח את רבן גמליאל מהנשיאות ולמנות במקומו את רבי אלעזר בן עזריה. לאחר זמן קצר הוחזר רבן גמליאל לכס הנשיאות ור' אלעזר ירד מן הנשיאות. החכמים התלבטו כיצד לנהוג. שכן הנשיא היה דורש בפני הציבור מידי שבת, ואיך לא ידרוש רבי אלעזר, שהרי מעלין בקודש ואין מורידין? בסופו של נקבע כי רבי אלעזר ידרוש כל שבת רביעית.
כהן גדול ששימש וירד.
כאשר כהן גדול אינו ראוי לשמש ככהן גדול מסיבה זמנית, ממנים כהן אחר לשמש תחתיו ככהן גדול. לאחר שהכהן הראשון ראוי לחזור לעבודתו וחוזר, עדיין נחשב הכהן השני, ששימש כממלא מקום, כ"כהן גדול", וזאת על פי הכלל מעלין בקודש ואין מורידין.
על כך נאמר במשנה: . בזאת פוסקת המשנה כרבי מאיר, לעומת זאת רבי יוסי חלוק על הדבר וסובר שכהן גדול הוא אינו - מכיוון שאינו משמש בתפקיד בפועל,אך גם כהן הדיוט אינו.
גם לרבי מאיר לשיטתו שממלא המקום נשאר בגדר כהן גדול, וגם לרבי יוסי שכהן גדול אין הוא, אך גם כהן הדיוט אינו, הסיבה היא משום שמעלין בקודש ואין מורידין.
הברון ד'אולבאק
פול-אנרי תירי, ברון ד'אולבאק (Paul-Henri Thiry, Baron d'Holbach; 8 בדצמבר 1723 - 21 בינואר 1789) היה סופר, פילוסוף, הוגה דעות ואנציקלופדיסט גרמני-צרפתי. כיום הוא זכור בעיקר בשל היותו אתאיסט אשר יצא נגד הדת, ובשל גישתו המטריאליסטית והמכניסטית, אשר באה לביטוי בספרו המפורסם ביותר, "מערכת הטבע".
ביוגרפיה.
נולד בשם פאול היינריך דיטריך בעיירה אדסהיים (Edesheim) במחוז באדן שבגרמניה. אמו של ד'אולבאק הייתה בתו של פקיד מס ואביו, יוהאן יאקוב דיטריך, היה מגדל גפנים עשיר. בגיל 12 עבר לפריז, ושם גדל אצל דודו מצד אמו, פרנץ אדם ד'אולבאק. פרנץ היה אדם עשיר מאוד בעקבות השקעותיו במניות בבורסה של פריז. בתמיכת דודו, למד ד'אולבאק באוניברסיטת ליידן בין השנים 1744 ל-1748. בשנת 1749 נישא לבאסי-ז'נוייב ד'אני, בת דודתו מדרגה שנייה. מנעוריו היה חבר של הפוליטיקאי הבריטי ג'ון וילקס, ומגיל צעיר החליפו השניים מכתבים.
בשנת 1753 מתו אביו ודודו, אשר השאיר לו הון עתק בירושה. ד'אולבאק לפיכך נהיה אדם עשיר במשך כל ימי חייו ולעולם לא נזקק לדאוג לפרנסה. שנה לאחר מכן מתה אשתו ממחלה. ד'אולבאק עזב את העיר לתקופה קצרה עם חברו ושנה לאחר מכן קיבל אישור מיוחד מהאפיפיור להינשא לאחותה של אשתו, שארלוט-סוזאן ד'אני.
ד'אולבאק נפטר בפריז ב-21 בינואר 1789, כמה חודשים לפני פרוץ המהפכה הצרפתית.
סלון ד'אולבאק.
על אף ששהה במרבית הזמן באחוזתו בגרנדאל בפרברי פריז, ד'אולבאק השתמש בהונו הרב כדי לממן את הסלון שלו, מקום מפגש לאינטלקטואלים, שהיה אחד מהמפוארים וידועים בפריז. הסלון שלו נהיה מקום מפגש מרכזי בעבור חוג האנציקלופדיסטים בצרפת. הפגישות הקבועות התקיימות פעמיים בשבוע, בימי ראשון וחמישי. הסלון שכן ברחוב רואיאל (rue Royale). בסלון הוגש מזון בשפע ויינות יקרים והייתה בו ספרייה בעלת יותר מ-3,000 ספרים. בין הפוקדים הקבועים את הסלון נכללו: דני דידרו, פרידריך מלכיור גרים, אטיין בונו דה קונדייה, המרקיז דה קונדורסה, ז'אן לה רון ד'אלמבר, ז'אן-פרנסואה מרמונטה, שארל מארי דה לה קונדמי, קלוד הלווציוס, ז'אן-ז'אק רוסו ואחרים.
מכתביו.
ד'אולבאק היה שותף בכתיבת האנציקלופדיה הגדולה, ותרגם וכתב מאמרים בנושאים שונים כמו פוליטיקה, דת, כימיה ומינרלוגיה. בסך הכל בין השנים 1751 ל-1765 הוא תרם כארבע מאות ערכים לפרויקט, רובם בנושאים מדעיים, וכמו כן שימש כעורך במספר כרכים בנושאי פילוסופיה ומדע. יש הטוענים כי ייתכן שהוא גם כתב כמה ערכים על דתות שאינן נוצריות, במטרה למתוח ביקורת לא ישירה על הנצרות.
בספרו, אשר פרסם תחת שם בדוי בשנת 1766, "הנצרות נחשפת" (Le christianisme dévoilé), הוא תוקף את הנצרות וטוען כי היא אינה מוסרית.
כגרמני לשעבר שהתגורר בצרפת, תרגם יצירות גרמניות בנות זמנו, בנושאים שונים לצרפתית.
מערכת הטבע.
עבודתו הזכורה ביותר אשר עוררה מחלוקת רבה בעת פרסומה הייתה "מערכת הטבע" (Le Système de la nature), אותה פרסם בשנת 1770 בשמו של ז'אן בפטיסט דה מיראבו, מזכיר האקדמיה הצרפתית למדעים אשר נפטר כעשר שנים טרם פרסום הספר.
הטיעון העיקרי בספר היה דחיית הרעיון של קיומו של האלוהים הנוצרי או אל כלשהו, וחוסר נכונות להכיר בטיעונים אפריוריים מכל סוג שהוא. ד'אולבאק ראה את הטבע כחומר הנמצא בתנועה, הנשלט על ידי חוקי הטבע ולא יותר.
פוליטיקה וערכים.
בעבודותיו המאוחרות עבר מכתיבה על נושאים דתיים מטה-פיזיים לכתיבה על נושאים פוליטיים וחברתיים. בספריו "המערכת החברתית" (Système social 1773), הפוליטיקה הטבעית (Politique naturelle, 1773–1774), המוסר האוניברסלי ( Morale universelle (1776) הוא ניסה לתאר מערכת ערכים חלופית המבוססת על מטריאליזם ורציונליות במקום המערכת הנוצרית אותה תקף בחריפות. הוא היה מאוד ביקורתי כלפי מה שראה כניצול לרעה של כוח שלטוני בצרפת ומחוץ לה.
ד'אולבאק הושפע מהפילוסוף האנגלי תומאס הובס, ואף תרגם לצרפתית את יצירתו "האדם", מתוך לויתן.
השפעה.
השפעתו של ד'אולבאק ניכרה בזרם המחשבה מטריאליזם היסטורי אותו פיתח קרל מרקס. מרקס למד על רעיונותיו של ד'אולבאק בעת לימודיו בפריז.
שטר חוב
שטר חוב הוא שטר המהווה הבטחה ללא תנאי ערוכה בכתב מאת אדם לחברו, חתומה בידי עושה השטר, בה הוא מתחייב לפרוע לאדם פלוני או לפקודתו, או למוכ"ז, עם דרישה, או בזמן עתיד קבוע או ניתן לקביעה, סכום מסוים בכסף. בניגוד לשטר חליפין, שטר חוב אינו פקודה מאת אדם א' (המושך) לאדם ג' (הנמשך) הדורשת מהנמשך לשלם סכום כסף לאדם ב' (האוחז). במקום זאת, לשטר חוב יש שני צדדים: אדם א' (העושה, שהוא החייב) ואדם ב' (האוחז, שהוא הנושה). על אלו יכולים להתווסף צדדים נוספים, כגון ערב.
הוראות פקודת השטרות בדבר שטרי חליפין חלות, ככלל, גם על שטרי חוב. לפיכך, מרבית הדינים החלים על שטרות בכלל, לרבות הסחרות, שהיא האפשרות להעביר את השטר מהנושה המקורי (הנפרע) לנושה חדש (אוחז כשורה), חלים גם על שטרי חוב.
אף ששטרי חוב נפוצים פחות מאשר שטרי חליפין (בעיקר שיקים), גם שטרי חוב נפוצים למדי, בפרט בתור בטוחה בעסקאות שונות. באותם מקרים, צד לחוזה מעניק לצד שכנגד שטר חוב. על פי המוסכם בחוזה, יכול האוחז לממש את שטר החוב במקרה של הפרת החוזה. ככל שטר, שטר החוב הוא עסקה עצמאית, שתוקפה אינו תלוי בעסקת היסוד. לפיכך, האוחז יכול לפעול למימוש השטר (בין אם ישירות מול העושה ובין אם, במקרה של קושי במימוש בדרך הראשונה, באמצעות ההוצאה לפועל), מבלי שידרש להוכיח שעסקת היסוד לא קוימה. ייתכן מקרה בו עסקת היסוד קוימה אך האוחז פונה למימוש השטר. במקרה כזה, העושה זכאי להימנע מפרעון השטר ובכלל זאת, הוא רשאי לטעון טענת "פרעתי" בהוצאה לפועל, או להגיש התנגדות לביצוע שטר שתועבר לדיון בבית משפט.
אינטראקטיביות
אינטראקטיביות הוא מונח המציין את היכולת של המערכת ליצירת דיאלוג עם מפעיליה.