החל משנת 1967 מלמד נגינה בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ומנצח על תזמורת הנוער הפילהרמונית של המקום. במסגרת תפקידו ב-NEC ניהל תוכנית אמנותית משותפת למוסד זה ולפנימיה לאמנויות הבמה בנאטיק, מסצ'וסטס. גם כן במסגרת מנהל זנדר כיתות אמן שבועיות באלם וולנט
- מה שנקראת תוכנית וולנט היל Walnut Hill Program.
בעקבות קשיים פיזיים שהתעוררו אצלו ביכולת לנגן בצ'לו (לדבריו לא התפתחו באצבעותיו היבלות הנחוצות לכך) הפסיק את הקריירה שלו כצ'לן
והקדיש את עצמו לאמנות הניצוח ולהוראה.
בשנות ה-70 ניצח בנג'מין זנדר על התזמורת הסימפונית האזרחית של בוסטון (Boston Civic Symphony). פוטר מתפקיד זה בגלל הרפרטואר ה"כבד" כביכול שבחר - סימפוניות של מאהלר וברוקנר, למשל.
במחאה כל החברי התזמורת התפטרו והקימו יחד עם זנדר את התזמורת הפילהרמונית של בוסטון בשנת 1979.
מאז 1979 מכהן בנג'מין זנדר כמנצח של תזמורת זו כשברפרטואר שלה זנדר ממשיך לשים דגש מיוחד על המוזיקה הרומנטית המאוחרת ועל הסימפוניות של גוסטב מאהלר. מצד שני שמר בנג'מין זנדר על קשר מיוחד עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון איתה הקליט בהצלחה רבה כמה סימפוניות של בטהובן ושל מאהלר. את הקלטותיו מלווה בהסברים לקהל המאזינים.
בנג'מין זנדר מנצח גם על תזמורת הנוער הפילהרמונית של בוסטון, שאותה הוא הקים בשנת 2012.
פעילותו החוץ-מוזיקלית.
בנג'מין זנדר הצטיין כמרצה מבוקש וכמורה בתחום טיפוח היצירתיות, הניהול והמנהיגות והרצה בין היתר, תוך כדי הדגמות בפסנתר, בפורום הכלכלי העולמי בדבוס, בפני עובדי IBM, NASA, חברת הנפט של , ועידת TED, בריטיש טלקום וכו'. שיטותיו מקבלות השראה, בין היתר, מעקרונות "הפורום של לנדמרק" של ורנר ארהרד.
כתב ספר בתחומים הנ"ל - "אמנות האפשר", יחד עם אשתו השנייה, הפסיכותרפיסטית רוזמונד זנדר, שהתמחתה בטיפולים משפחתיים. ספר זה תורגם לשבע עשרה שפות.
לבנג'מין זנדר יש שלושה ילדים - בת אחת מנישואיו הראשונים לפטרישיה
ובת ובן מנישואיו השניים (החל מ-1981) לרוזמונד סטון. שני בני הזוג
נפרדו בשנת 1986.
גם לאחיו מייקל ולוק יש כישורים מוזיקליים ועוסקים בנגינה בזמנם הפנוי.
סוויני טוד
סוויני טוד (באנגלית: Sweeney Todd) הוא דמות בדיונית של רוצח שהופיעה לראשונה בסדרת סיפורים בשם "שרשרת הפנינים" במגזינים העממיים "פרסומי פני" בלונדון הוויקטוריאנית, בשנים 1846–1847. הסיפור הפך למרכיב עיקרי של המלודרמה הוויקטוריאנית. לאחר מכן החלו להופיע גרסאות נוספות של הסיפור, והוא אף הוצג באותה תקופה כמחזה בלונדון.
דמותו הופיעה במספר סרטים: סרט אילם משנת 1928; סרט קולנוע בריטי מ-1936; בסרט טלוויזיה מ-1982 עם אנג'לה לנסברי; סרט טלוויזיה מ-1997 עם בן קינגסלי בתפקיד הראשי; ובסרט טלוויזיה של ה-BBC מ-2006 עם ריי ווינסטון בתפקיד הראשי, ועם טום הארדי ודייוויד וורנר.
ב-1973 הוא הוצג כאנטי גיבור במחזהו של כריסטופר בונד שחידש את הסיפור הוויקטוריאני, וגרסה זו היוותה את הבסיס ל, ול עם ג'וני דפ בתפקיד הראשי.
הטענות שסוויני טוד היה דמות היסטורית שהייתה קיימת במציאות שנויות במחלוקת על ידי חוקרים שונים, אם כי ייתכן שהיו קיימים אב טיפוס דוגמתו.
בגרסה המקורית של הסיפור, טוד הוא ספר שמפיל את קורבנותיו על ידי משיכת הידית כשהם יושבים בכיסא-הספר שלו. הקורבנות נופלים לאחור במורד דלת מסתובבת למרתף של חנותו, וזה גורם להם בדרך כלל לשבור את צווארם או את גולגולתם. במקרה שנשארו בחיים, טוד היה יורד למרתף ומשסף את גרונותיהם עם סכין הגילוח שלו. בחלק מהעיבודים תהליך הרצח הוא הפוך: טוד שיסף את גרונותיהם של לקוחותיו לפני שיגורם למרתף דרך הדלת המסתובבת. אחרי שטוד שדד את חפציהם של קורבנותיו המתים, הגברת לובט, שותפתו לפשע (בחלק מהגרסות המאוחרות יותר, גם בת זוגו או המאהבת שלו), מסייעת לו בסילוקן של הגופות על ידי אפיית בשרם בפשטידות בשר ומכירתן ללקוחות תמימים של חנות העוגות שלה. המספרה של טוד ממוקמת ברחוב פליט 186 בלונדון, בסמוך לכנסיית סנט דנסטן, והיא סמוכה לחנות העוגות של הגברת לובט או מחוברת אליה באמצעות מעבר תת-קרקעי. ברוב הגרסאות של הסיפור, טוד והגברת לובט שכרו נער יתום שלא מודע למתרחש, טוביאס ראג, כדי לשרת את לקוחות חנות העוגות.
לואי מיללי
קפיטן (סרן) לואי מיללי (בצרפתית: Louis Milleli) קצין צבא צרפתי יליד Vezzani שבקורסיקה ששירת בצבא צרפת במהלך מלחמת העולם השנייה וזכה מיד ושם בתואר חסיד אומות העולם.
בשנת 1943 היה לואי קצין בדיוויזיה 99 בחיל הרגלים של צבא צרפת והתגורר בעיר ליון. הוא התגורר בשכנות למשפחה יהודית לה המציא תעודות מזויפות על מנת שיוכלו להימלט מצפורני הנאצים. במעשהו סיכן את חייו ואת משפחתו.
ב-20 בנובמבר 2007 הוענק לו אות חסיד אומות העולם מיד ושם, ובכך היה לקורסיקאי היחיד בעל תואר זה.
נוהל מפת&quot;ח
נוהל מפתח
מרא דאתרא
מָרָא דְאַתְרָא, (מארמית "אדון המקום") הוא כינויו של הרב המקומי. מבחינת ההלכה היהודית פסיקותיו מחייבות את אנשי מקומו בזמן כהונתו, אולם כיום, עם שיפור אמצעי התקשורת בין מקומות, הולך מעמדו ונשחק.
במקורות.
המונח "מרא דאתרא" אינו מופיע בתלמוד בצורתו זו, ואולם המשמע ממקורות רבים בו, שהיה מקובל לפסוק להלכה על פי רב המקום, אף כאשר היה בדעת מיעוט. כך מסופר בברייתא המובאת בתלמוד הבבלי:
על אף שפסיקות אלו נדחו מהלכה על ידי רוב החכמים, הרי שחז"ל ראו כלגיטימית, ואף ראויה, את ההליכה בעקבות רבני מקומם. כך עולה גם ממקורות אחרים בתלמוד (עירובין צד,א - "אתריה דשמואל הוה" = מקומו של שמואל היה, ועל כן פסקו לפיו; פסחים ל,א - "אתריה דרב הוה" = מקומו של רב היה; ועוד).
עם זאת, דין זה לא הובא ברמב"ם וגם לא בטור.
ר' שלמה בן אברהם בן אדרת, הרשב"א (בן המאה ה-13) סבר כי הסיבה לכך שיש ללכת אחרי רב המקום, היא שאחרת הדבר מתפרש כזלזול בכבודו, וכבוד החכם הוא כבוד התורה עצמה. הרשב"א אף הרחיב את המושג, לכל מקום שנהג ללכת בעקבות פוסק מסוים:
ר' יחיאל מיכל הלוי אפשטיין (בן המאה ה-19), בעל החיבור ערוך השולחן, מחדש כי האיסור על רב לחלוק על רב היישוב הוא מגדר הסגת גבול. את הסיבה מדוע דין מרא דאתרא לא הובא ברמב"ם ובטור, הוא מיישב כי דין זה אינו שייך בימינו, כאשר יש תלמוד ופוסקים:
בימינו.
המושג "מרא דאתרא" בימינו עדיין קיים בעיקרו, כאשר לקהילות רבות ישנו רב אשר לו הם שומעים ולעומתם החסידים נשמעים לרב שלא חייב לגור ביישוב בו הם מתגוררים או אף במדינה בה הם חיים. סמכותו של הרב המקומי נשחקה מסיבות רבות: הימצאות של ספרי הלכה בפריסה רחבה ועל מגוון נושאים, המאפשרת לאנשים לפסוק מתוך הספרים, רשת האינטרנט המכילה מידע ומנגנוני שו"ת; נושא מנהג אבות אשר בימינו זכה למוקד מכריע, בפרט על רקע ניידותם של אנשים ממקום למקום, וכך ממעיט בחשיבות מנהג המקום ורב המקום; ועוד מגוון סיבות. כך לדוגמה כתב הרב יעקב אריאל:
יש המחלקים בין נושאים עקרוניים כלליים, הקשורים לפרהסיה המקומית, לבין נושאי פסיקה פרטניים, הקשורים למנהג אבות. כך כתב הרב שלמה בן אליהו:
מעמדו של מרא דאתרא עלתה לדיון בעקבות המחלוקת הפנימית בציבור הדתי-לאומי, האם מבחינה הלכתית יש לסרב לפקודה לפינוי יישובים או לא. בדרך כלל עלתה השאלה בקרב צעירים שרב היישוב שלהם (או הרב הצבאי) פסק בצורה אחת, וראש הישיבה (או הסמכות הרוחנית הגדולה) פסק אחרת. בדרך כלל גם במקרה זה צומצמה סמכותו של מרא דאתרא, לעומת הסמכות הרבנית הכללית יותר.
סמכות הרבנות הצבאית.
סמכותה של הרבנות הצבאית הורעה גם היא, כפי שמתבטא הדבר למשל בתשובתו של הרב אליעזר מלמד, הסבור שהרבנים הצבאיים הנוכחיים אינם בקיאים מספיק בהלכה:
סמכות הרבנות הראשית.
הרב ד"ר אהרן ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון דן במהות התפקיד של המרא דאתרא בימינו, במאמרו לרגל שבעים שנה ליסוד הרבנות הראשית לישראל ומשיב בתשובה לשאלה :
"האם הרבנים הראשיים הם "מרא דאתרא?
מרא דאתרא בכללי פסיקה.
לדעת הרב עובדיה יוסף, רבי יוסף קארו הוא מרא דאתרא של ארץ ישראל, ולפיכך כל היהודים בארץ, בלי קשר לעדתם, צריכים להישמע לפסיקותיו.
סמכותו של מרא דאתרא בעניינים לא-הלכתיים.
המושג "מרא דאתרא" במקורו הוא הלכתי, אך כיום יש שמורחבת סמכותו גם לנושאים כלליים לא-הלכתיים. כך, לדוגמה, כתב הרב מנחם מנדל שניאורסון:
סמכות רב היישוב בראי בית המשפט.
שופט בית המשפט העליון אליקים רובינשטיין דן בנושא "סמכות הפסיקה של רב ביישוב", וכך הוא אומר:
פסק דינו של רובינשטיין בנושא הקמת המקווה כלל פיסקה באשר לתפקידו של המרא דאתרא: "מקווה טהרה חדש עמד להיבנות ביישוב אלקנה. העותרים, אנשי חב"ד המתגוררים ביישוב, מבקשים לחייב את המשיבים לבנות את המקווה באופן העונה גם על הדרישות ההלכתיות של הנוהגים במנהג חב"ד. לטענתם ראשי היישוב נוקטים נגדם בגישה מפלה ודווקנית, שמטרתה הדרת קהילת חב"ד מהיישוב. המשיבים טוענים כי ההכרעה בסוגיית בניית המקווה, כמוה כהכרעה בכל שאלה הלכתית, מסורה היא לרב המקום והוא בעל הסמכות להורות על אופן בניית המקווה (ההדגשה אינה במקור)".
סגמנטציה (מחשוב)
סֶגְמֶנְטַצְיָה (בעברית: הַקְטָעָה) - הוא מונח בראייה ממוחשבת שמתייחס לתהליך של חלוקת תמונה דיגיטלית למקטעים (סגמנטים) כאוספים של פיקסלים הנמצאים זה ליד זה בתמונה. מטרת התהליך היא לפשט או לשנות את הייצוג של התמונה לאוסף של אובייקטים בעלי משמעות שניתן להתייחס אליהם לאחר מכן על ידי אלגוריתמים אחרים לראייה ממוחשבת או לעיבוד תמונה, כגון מציאת גבולות או קווים.
התוצאה של התהליך היא אוסף של מקטעים זרים המכסים את התמונה כולה.