הארסנאל שוכן מדרום לארמון והוא הוקם בשנות ה-80 של המאה ה-16. במקור הייתה במבנה קומה בודדת והוא היה אחד ממבני הציבור הראשונים בעיר. מאוחר יותר נוספה לו קומה נוספת וגרם מדרגות חיצוני. כיום שוכן במקום מוזיאון לכלי נשק ולהיסטוריה.
כיכר שוק המלח (Rynek Solny) נמצאת כ-50 מטר בלבד מצפון לכיכר השוק הגדולה, בצידו השני של בית העירייה. הכיכר קטנה פי ארבעה מהכיכר הגדולה ואורך כל אחת מצלעותיה הוא 50 מטר. כפי ששמה מעיד עליה היא שמשה כמקום לאחסון ולסחר במלח, וכאן התגוררו יהודי העיר בראשית ימיה של הקהילה. רחוב זמנהוף (בעבר רחוב היהודים) יוצא מהכיכר לכיוון מזרח ומוביל אל בית הכנסת.
בית הכנסת הישן ברחוב זמנהוף הוקם ב-1610 ובמרכזו אולם תפילה בגודל של 11.6 על 12.2 מטר. הוא נושא כיפה ובמאה ה-17 נוספו לו שני חדרי תפילה לנשים. המבנה נפגע באורח קשה במלחמת העולם השנייה, חלקו הדרומי נהרס כליל וכל תשמישי הקודש נגנבו ממנו. המקום שופץ לאחר המלחמה ושימש כספרייה לאחר 1958.
כיכר שוק המים (Rynek Wodny) שוכנת מדרום לכיכר השוק הגדולה ובניגוד לשתי הכיכרות האחרות היא מלבנית. אורכה 70 מטר ורוחבה 50 מטר, אך היא זכתה לצורתה זו רק במאה ה-19. היא לא יועדה לשמש כשוק אלא כאזור מגורים, וזכתה לשמה בשל בריכה קטנה השוכנת מדרום לה. בעבר שכנו בה בתים שבקומתם הראשונה נמתחה ארקדה אך אלה לא שרדו.
הקהילה היהודית.
זמויסקי הזמין לעירו המתהווה בני עמים שונים ובהם גם יהודים, שכן היה מעוניין ביישובה בסוחרים שיפתחו את המסחר בה וברופאים. החל ב-1588 הגיעו לעיר יהודים מוונציה ומהאימפריה העות'מאנית וזכו לשוויון זכויות ולפטור ממיסים למשך 25 שנים. בין היתר הם היו רשאים לעסוק בכל מקצוע למעט ייצור נעליים, בפרוונות ובקדרות, וניתנה להם רשות להקים את מבני הקהילה מאבן ולהיות בעלי בתים. בעיר קמה קהילה יהודית ספרדית שנחשבה לצפונית ביותר באירופה, וזו התרכזה סביב שוק המלח (Rynak Solny) באזור רחוב היהודים (Ul. Żydowska, כיום רחוב זמנהוף - Ul. Zamenhofa) והרחוב הנקרא כיום על שם יליד העיר י"ל פרץ (Ul. Pereca). הקהילה הספרדית התפרקה בשנות ה-20 של המאה ה-17, ובמקביל החלו להתיישב בעיר יהודי אשכנז, אשר חלקם נמלטו מפרעות חמלניצקי. מצבם של יהודי העיר הלך והתדרדר במשך המאה ה-18 והורע אף יותר לאחר הכיבוש הרוסי ב-1815. מושל העיר שקל להגלות את כל הקהילה היהודית מהעיר ומשך מספר שנים הכניסה לתחומיה הייתה אסורה ליהודים. עם זאת, ב-1897 התגוררו בעיר 7,034 יהודים, שהיוו מחצית מהאוכלוסייה, ומספרם גדל לכ-9,000 איש (כ-63% מהתושבים) ב-1909.
ערב השואה מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-12,000 נפש שהיוו כ-45% מהתושבים, וכ-5,000 מהם הצליחו להימלט לתחומי ברית המועצות בתחילת המלחמה. הגרמנים הקימו את היודנראט באוקטובר 1939, ולפי מפקד שערך זה נותרו בעיר 4,984 יהודים, ואליהם נוספו כ-500 יהודים שהובאו ממקומות אחרים בפולין. בעיר קם גטו וכל היהודים מהעיר, מקומארוב אוסאדה והסביבה חויבו לעבור אליו עד ה-1 במאי 1941. הגירוש הגדול הראשון התקיים בערב פסח, ה-11 באפריל 1942, וכ-3,000 איש גורשו לבלזץ. בעיר נותרו כ-2,000 יהודים ואליהם נוספו 2,100 נוספים שגורשו מצ'כוסלובקיה ומגרמניה. שני גירושים גדולים נוספים לבלזץ ומשם למאידנק נערכו באפריל ובאוקטובר 1942, ועד מרץ 1943 נרצחו כל הנותרים בגטו. כ-300 יהודים שבו לעיר מברית המועצות לאחר שחרורה, אך הם נתקלו בעוינות ואף היו שני מקרי רצח. ב-1947 נותרו בעיר חמישה יהודים.
אחרי המלחמה הקימו ניצולים בני העיר את ארגון יוצאי זמושץ', המנציח את זכר הניצולים באופן שוטף ובאזכרה שנתית ביום השואה.
בזמושץ' קיימת קהילה בת כ-20 יהודים, הקהילה משמשת כסניף של קהילת ורשה. בית הכנסת העתיק של הקהילה משמש כיום כמוזיאון לתרבות יהודית ואינו כולל ספרי תורה, אך בחגים מביאים ספר תורה מהקהילה בוורשה.
סמל אילינוי
סמל מדינת אילינוי או החותם הגדול של מדינת אילינוי (באנגלית: Great Seal of the State of Illinois) אומץ רשמית בשנת 1818 על ידי האספה הלאומית הראשונה של אילינוי. האספה קבעה כי מזכיר המדינה של אילינוי ידאג לרכוש חותם רשמי עבור המדינה אשר יופיע על מסמכיה הרשמיים. החותם הראשון שנרכש היה זהה בצורתו לסמל ארצות הברית מאותה עת.
בשנת 1839 הוחלט על עיצוב מחדש של סמל המדינה ונבחר למדינה סמל חדש. סמל זה שונה בשנת 1867 בעקבות יוזמה של מזכיר המדינה שרון טינדייל אשר שכנע את הסנטור של המדינה אלן ס. פולר להגיש לסנאט המדינה הצעת חוק בדבר עיצוב הסמל. הצעת החוק כללה הצעה לשנות את מוטו המדינה לאור מלחמת האזרחים האמריקנית - במקום "ריבונות המדינה, איחוד לאומי" ל"איחוד לאומי, ריבונות המדינה" אולם החוק שהתקבל ב-7 במרץ 1867, לא כלל את השינוי המוצע.
הן החוק משנת 1818 והן החוק משנת 1867 קובעים כי חותם המדינה ישמר על ידי מזכיר מדינת אילינוי.
תיאור הסמל.
הסמל מציג עיטם לבן-ראש אמריקאי, העומד על סלע, ונושא בטפריו מגן ובמקורו את מוטו המדינה. שלושה עשר כוכבים ושלושה עשר פסים מסמלים את שלוש עשרה המושבות שהיוו את המדינות הראשונות של ארצות הברית. על הסלע מופיעות השנים 1818 - שנת קבלת הסמל הראשון, ו-1867 - שנת בחירת הסמל השני.
על הסמל מופיע התאריך - 26 באוגוסט 1818 - היום בו התקבלה חוקת המדינה הראשונה.
החותם הגדול של מדינת אילינוי
הלמוט יאן
הלמוט יאן (בגרמנית: Helmut Jahn; 4 בינואר 1940 – 8 במאי 2021) היה אדריכל גרמני־אמריקאי. תכנן מבנים בולטים רבים ברחבי העולם, בהם: מרכז סוני שבברלין ומרכז ג'יימס ר. תומפסון שבשיקגו.
קורות חייו.
יאן נולד כבן למורה, בצירנדורף על יד נירנברג, בבוואריה שבגרמניה. הוא רכש תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטה הטכנולוגית של מינכן בשנים 65–1960. לאחר מכן עבד לצדו של אדריכל מקומי במשך שנה, ואז עזב את גרמניה והיגר לארצות הברית. הוא התיישב בשיקגו. יאן החל ללמוד לתואר מתקדם באדריכלות במכון הטכנולוגי של אילינוי, שם התחנך אצל מיס ון דר רוהה, אך עזב לאחר שנה, בשנת 1967 מבלי שהשלים את לימודיו, והצטרף למשרד האדריכלים "צ'.פ. מרפי ושותפים" בשיקגו כעוזרו של האדריכל ג'ין סאמרס. שש שנים לאחר מכן הוא קודם לתפקיד ניהולי ומונה לשותף במשרד. בשנת 1981 שונה שם המשרד ל"מרפי/יאן". בשנת 1985 נפטר צ'ארלס פרנסיס מרפי (נולד ב-1890), ויאן לקח את הפיקוד על משרד האדריכלים.
יצירתו המשמעותית הראשונה של יאן הייתה תכנון אצטדיון קמפר בקנזס סיטי שבמיזורי (נפתח ב־1974). חלק מגגו של האצטדיון קרס בבוקר סוער במיוחד ביוני 1979; איש לא היה במקום ולכן לא היו נפגעים, אך האירוע עורר סערה גדולה. עם זאת, אירוע קריסת הגג לא השפיע על הקריירה של יאן, שהמשיכה לנסוק.
יאן קנה לעצמו מוניטין של אדריכל מהשורה הראשונה עם השלמתו של מרכז מדינת אילינוי בשנת 1985 (נקרא כיום: מרכז ג'יימס ר. תומפסון). הוא תכנן שורה של מבנים, בארצות הברית, גרמניה ומדינות נוספות, בהם: מרכז קסרוקס בשיקגו (Xerox Center, הושלם ב־1980), טרמינל יונייטד איירליינס בנמל התעופה שיקגו או'הייר , מרכז סיטיספייר בניו יורק, גורד השחקים מסה טורם (מגדל הירידים) בפרנקפורט, גרמניה (גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה מאז השלמתו בשנת 1990 ועד 1997) ומרכז סוני עם מגדל חברת הרכבות הגרמנית Bahn Tower בככר פוטסדם בברלין (הושלם ב-2000), נמל התעופה בנגקוק סוברנהומי (2002-2005), ו-Weser Tower בעיר ברמן (2010-2007).
יאן, שחילק את זמנו בין שיקגו, ניו יורק וברלין, נפטר ב-8 במאי 2021. הותיר אחריו אישה ובן.
פרסים ואותות כבוד.
יאן קטף מספר פרסים על עבודתו, בהם:
שד' מנחם בגין
עין הזעם מודי
זמושץ
ז'מושץ'
זאמושץ'
מייק היילווד
סטנלי מייקל ביילי היילווד (Stanley Michael Bailey Hailwood; 2 באפריל 1940, אוקספורדשייר, אנגליה - 23 במרץ 1981, וורוויקשייר, אנגליה) היה רוכב מרוצים בריטי שהתחרה בסדרת הגרנד פרי בשנות ה-60. הוא זכה בתשע אליפויות עולם. לאחר פרישתו ממרוצי אופנועים הוא התחרה במרוצי פורמולה 1.
ביוגרפיה.
היילווד נולד ב-1940 בכפר גרייט מילטון במחוז אוקספורדשייר באנגליה. אביו היה רוכב מרוצים לשעבר שפתח עסק מצליח למסחר באופנועים ומשפחתו חייה ברווחה כלכלית. היילווד החל לרכב עוד בילדותו על אופנועי מיני בסמוך לביתו ובגיל 17 השתתף לראשונה במרוץ אופנועים. בחורף של אותה שנה הוא יצא לדרום אפריקה כדי להשתתף באליפות הלאומית והצליח לזכות בתואר האלוף המקומי. כעבור שנה, ב-1958 הוא החל להתחרות במרוצי גרנד פרי.
אליפות ראשונה.
המרוץ הראשון היה בקטגוריית ה-250 סמ"ק באי מאן והוא סיים אותו על הפודיום במקום השלישי עם אופנוע גרמני מתוצרת NSU. כמקובל באותם ימים, הוא השתתף במספר קטגוריות במקביל באותה עונה. בקטגוריית ה-350 סמ"ק הוא רכב על גבי אופנוע בריטי מתוצרת נורטון ובמרוץ נוסף בקטגוריית ה-500 סמ"ק. הוא סיים את העונה במקום הרביעי ב-250 ושישי ב-350.