אריה (לייבו) ליבנה כיהן כמנהלה הראשון של הרשות להגנה על עדים. קודם לכן היה בכיר בשירות הביטחון הכללי.
ביוגרפיה.
ליבנה השתחרר מצה"ל בדרגת סגן ב-1976 והתגייס לשירות הביטחון הכללי. במהלך שירותו כיהן כראש אגף החקירות וכראש מרחב הדרום. פרש מהשירות ב-2003.
בינואר 2007 נבחר למנהלה הראשון של הרשות להגנה על עדים, ועמד בראשה מהקמתה ועד לכניסתה לתוקף של התפטרותו באוגוסט 2010.
ליבנה כיהן כיו"ר מזכירות עמותת אומ"ץ בשנים 2004 עד 2007. ב-2011 נבחר ליו"ר המועצה הציבורית שליד אומ"ץ. מכהן כחבר בוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית.
ליבנה בעל תואר שני בלימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, נשוי ואב לשלושה.
אנטה פבליץ'
לואיג'י קדורנה
ננו-טכנולוגיה בענף הבנייה
פרס די ולט לספרות
אליפות וימבלדון 1985
אליפות וימבלדון 1985 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
באליפות זו מרטינה נברטילובה מארצות הברית זכתה בשתי תחרויות בשנה הרביעית ברציפות.
הפרסים.
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £1,934,760.
התחרות.
תחרות הגברים.
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר בוריס בקר ממערב גרמניה שלא היה מדורג נפגש עם קווין קורן מארצות הברית וניצח אותו ב-3 מערכות. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של האליפות שטניסאי לא מדורג ניצח בתחרות גברים. בוריס בקר היה בגיל 17 בלבד בזמן התחרות.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג (שתיים במקום הראשון):
1. מרטינה נברטילובה (), מנצחת תחרויות 1979-1978, ו-1982-1984, ניצחה בתחרות &lt;BR&gt;
1. כריס אוורט (), מנצחת תחרויות 1974, 1976 ו-1981, הפסידה במשחק הגמר &lt;BR&gt;
3. האנה מנדליקובה (), הודחה ברבע הגמר &lt;BR&gt;
4. מנואלה מלייבה ( בולגריה), הודחה בסיבוב הרביעי &lt;BR&gt;
5. פם שרייבר (), הודחה ברבע הגמר &lt;BR&gt;
6. קלאודיה קודה-קילש (), הודחה בסיבוב השני &lt;BR&gt;
7. הלנה סוקובה (), הודחה ברבע הגמר &lt;BR&gt;
8. זינה גריסון (), הודחה בחצי הגמר &lt;BR&gt;
9. בוני גדוסק (), הודחה בסיבוב השני &lt;BR&gt;
10. קאטי ג'ורדן (), הודחה בסיבוב השני &lt;BR&gt;
11. שטפי גראף (), הודחה בסיבוב הרביעי &lt;BR&gt;
12. קטרינה לינדקוויסט (), הודחה בסיבוב הראשון &lt;BR&gt;
13. קרלינג באסט (), הודחה בסיבוב השלישי &lt;BR&gt;
14. ונדי טרנבול (), הודחה בסיבוב הרביעי &lt;BR&gt;
15. גבריאלה סבטיני (), הודחה בסיבוב השלישי &lt;BR&gt;
16. קאטי רינאלדי (), הודחה ברבע הגמר
במשחק הגמר מרטינה נברטילובה מארצות הברית נפגשה עם כריס אוורט מארצות הברית וניצחה אותה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר היינץ גונטהארד משווייץ ובלץ טרוצ'י מהונגריה נפגשו עם פט פלמינג וג'ון מקנרו מארצות הברית וניצחו אותם ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר קטי ג'ורדן מארצות הברית ואליזבת סמיילי מאוסטרליה נפגשו עם מרטינה נברטילובה ופם שרייבר מארצות הברית וניצחו אותן ב-3 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר פול מקנמי מאוסטרליה ומרטינה נברטילובה מארצות הברית שיחקו נגד ג'ון פיצג'רלד ואליזבת סמיילי מאוסטרליה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון.
שלמה גליקשטיין השתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא שיחק נגד חוסה לופס מספרד וניצח ב-3 מערכות. בסיבוב השני הוא ניצח את פרנסיסקו גונסאלס מפרגוואי ב-4 מערכות. בסיבוב השלישי הוא שיחק נגד איוואן לנדל הצ'כי והפסיד ב-4 מערכות.
בנוסף לתחרות יחידים גליקשטיין השתתף בתחרות זוגות גברים לצד טים וילקינסון מארצות הברית. בסיבוב הראשון הם שיחקו נגד אלופי התחרות והפסידו ב-4 מערכות.
מלחמת פקח ואחז
מלחמת פקח ואחז היא מלחמה אשר נערכה בין פקח בן רמליהו מלך ישראל (בשיתוף רצין מלך ארם), לבין אחז מלך יהודה והסתיימה במכה קשה לממלכת יהודה. מלחמה זאת התנהלה, על-פי סדר עולם, בשנה הראשונה למלכות אחז שהיא שנת שבע עשרה למלכות פקח בן רמליהו. המלחמה מתוארת במקרא בספר מלכים ב', ישעיהו וכן בדברי הימים ב'.
הברית בין פקח לרצין.
עם עלייתו של פקח לשלטון, סביב שנת 734 לפנה"ס, שלט בממלכת ארם דמשק רצין, יורשו של בן הדד השלישי. רצין נזכר ברשימת משלמי המס לאשור בדומה למנחם בן גדי מלך ישראל. עם ביסוס שלטונו הצטרף רצין לפקח לברית אנטי-אשורית. ניתן לשער כי גם לאחז הוצע להצטרף אל אותה הברית, אולם זה האחרון סירב. ייתכן בשל העובדה כי התקיימה ברית נומינלית בין יהודה וממלכת אשור בה אי נקיטת עמדה אנטי-אשורית לא תגרור אחריה תגובה צבאית כנגד יהודה. מנגד, מצבן של ממלכת ישראל וארם דמשק היו שונה, שכן שתיהן שכנו סמוך לגבולות אשור שלא פעם איימה על קיומן. לפיכך, כאשר סירב אחז להצטרף לברית האנטי-אשורית, הכריזו פקח ורצין מלחמה על ממלכת יהודה. בעשותם זאת ניסו שתי הממלכות לבלום את עוצמתה של יהודה, להפיל את אחז ואת שושלת בית דוד ולרכוש מידיה שנית את השטחים שכבשה בעבר הירדן המזרחי (ממלכת בני עמון). לפי המקרא פעלו רצין ופקח בעצה אחת, ולחצם החל, ככל הנראה, כבר בימי עוצרותו של יותם מלך יהודה:
תיאור המלחמה.
בספר מלכים מתוארת המלחמה באופן כמעט זהה לזה שבספר ישעיהו:
על פי המתואר בספרי מלכים וישעיהו, במלחמה בין ישראל לבין יהודה הטיל פקח מצור על ירושלים אך לא הצליח ללוכדה. בהמשך פרק ז' בספר ישעיהו אף נרמז כי, ככל הנראה, התכנון המקורי של רצין ופקח היה לבצע הפיכה, להדיח את אחז ולהמליך את בן טבאל על יהודה מטעמם.
בשונה מהתיאור הלקוני הרב אשר מופיע במקורות המוזכרים לעיל, סיפור המלחמה בין שני המלכים בדברי הימים, מובא בפירוט רב יותר:
בספר דברי הימים ב מוזכרת התבוסה של צבא יהודה: פקח ובעל בריתו רצין הרגו 120,000 מאנשי יהודה. זכרי שהיה מגיבורי ישראל משבט אפרים הרג את מעשיהו בנו של אחז, את עזריקם נגיד הבית ואת אלקנה המשנה למלך. זכרי ואנשי ישראל לקחו שלל רב ושבו מנשי וילדי יהודה מאתים אלף נפש.
עם הבאתם של שבויי יהודה לשומרון, התערב עודד הנביא לטובתם. עודד פנה אל הציבור ואל המנהיגים של ממלכת ישראל והוכיח אותם כי תפיסת שבויים ושיעבודם (כפי שהיה נהוג אז) מקרב אחיהם בני ישראל, היא שגויה במהותה; וזאת גם מפני שתבוסת האויב - ממלכת יהודה - הייתה מאת האל. כתוצאה מדבריו קמו אנשים נוספים "מראשי בני אפרים": עזריהו, יחזקיהו ועמשא והצטרפו לטענתו, כי לקיחת השבויים מבני שבט יהודה תחשב לחטא ולאשמה בממלכת ישראל. דבריו התקבלו, ושבויי ממלכת יהודה הוצאו מהשיעבוד וזכו ליחס מכובד; הם טופלו וצוידו כראוי לאחים, והובאו ליריחו, כדי שישובו לבתיהם.
תוצאות המלחמה.
נראה כי המלחמה בין ממלכת יהודה לבין ממלכת ישראל גררה בעקבותיה שינוי טריטוריאלי משמעותי בגבולות ממלכת יהודה:
אף על פי שישעיהו ניסה להפיח ביטחון בלב אחז, נבהל האחרון וביאושו שלח אחז בקשת עזרה המלווה בהכרזת השתעבדות לתגלת-פלאסר השלישי. לא ניתן אמנם להסיק בוודאות כי בקשת הסיוע של אחז היא זאת שהניעה את מלך אשור לצאת למערכה נגד ארם דמשק וממלכת ישראל בשנת 733/2 לפנה"ס, או שבלאו הכי התכוון לצאת למסע מלחמה באזור זה ולשבור סופית את כוחה של דמשק מתוך מטרה לחזק את שליטתו בלבנט. ניתן להניח כי בקשתו של אחז החישה, לכל היותר, את תגובת תגלת-פלאסר, ואילו טיב פעולותיו נגד דמשק וישראל - שכללו את חיסולה של ארם דמשק ושל חלקה הצפוני של ממלכת ישראל, תוך סיפוחן כפחוות לתחומי האימפריה האשורית, מלמדת שדמשק וישראל, שקודם נכנעו לאשור ושלמו מס לתגלת-פלאסר, חזרו וחטאו נגדו (אם כי חטא זה לא פורש במקורות). מידיעה שהשתמרה בדברי הימים א' ניתן להבין שצבאו של תגלת פלאסר השלישי הרחיק בעבר הירדן המזרחי דרומה עד לאזור ההתיישבות של שבטי מנשה, גד וראובן.
לפי חז"ל, הריגת בנו הבכור של אחז במלחמה על ידי זכרי, כיפרה לו על חטאיו ולכן לא מנו אותו בין אלו שאין להם חלק לעולם הבא.
במצודת ערד ניכר הרס שנגרם בשל המלחמה, שהתחוללה בין השנים 735 - 732 לפנה"ס.
דנה קרינסקי
דנה קרינסקי (נולדה ב-21 בפברואר 1969) היא אמנית ישראלית, היוצרת מדליות עבור ארגונים ותערוכות ברחבי העולם ומציירת בצבעי שמן על בד ועץ בסגנון ריאליסטי.
ביוגרפיה.
קרינסקי נולדה בתל אביב וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב. היא החלה את דרכה האמנותית בבית הספר לאמנות "סנט מרטין" בלונדון, שם למדה במגמת האמנות והתמחתה בפיסול.
תחומי העיסוק של קרינסקי:
מדליות.
באמנותה בחרה תחילה בתחום הפיסול של מדליות.
בשנת 1997 הוזמנה לפסל מדליה עבור BAMS, האגודה הבריטית למדליות אמנותיות של המוזיאון הבריטי.
בשנים 1998-2002 שימשה כנציגת ישראל לארגון הבינלאומי למדליות אמנותיות "FIDEM".
בשנת 2004 נבחרה לעצב את המדליה הרשמית לציון 350 שנים להגעת היהודים לאמריקה, אשר הוצגה, בין השאר, בחגיגה שנערכה לכבוד האירוע בארוחת הערב הלאומית בבית הלבן.
במהלך השנים נטלה חלק בתערוכות בינלאומיות רבות, בין השאר באקדמיה המלכותית לאמנויות, במוזיאון יורקשייר, בניו יורק, בפריז, בגרמניה ובפורטוגל. מבחר מעבודותיה נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי בלונדון.