מסע הבחירות קיבל תפנית קודרת כאשר באוקטובר, הגברת הראשונה, קרוליין הריסון, מתה. למרות בריאותה הירודה, היא ליוותה את בעלה לכל סיור רשמי. בסיור בקליפורניה באביב 1891, היא התקררה והתברר שהיא חולה בשחפת. היא מתה שבועיים לפני הבחירות, ולאחר מותה כל המועמדים הפסיקו את מסע הבחירות.
תוצאות.
הפרש הניצחון של קליבלנד היה 400,000, הכי גדול מאז 1872. הדמוקרטים הצליחו להשתלט על שני בתי הקונגרס ולזכות בנשיאות. הנשיא הריסון הפסיד לחלוטין. קליבלנד השיג פחות תומכים מאשר בשתי התמודדויותיו הקודמות.
הרפובליקנים לא זכו לתמיכה רחבה כמו הדמוקרטים. הרפובליקנים זכו במזרח, במערב התיכון, במערב ובכלל לא בדרום.
הרפובליקנים הפסידו במערב התיכון, בעקבות הכעס כלפי המשבר הכלכלי. בנוסף הם היו מקושרים עם נייטיביזם, מה שהרחיק מהם מהגרים שתמכו בדמוקרטים. קליבלנד זכה בוויסקונסין ובאילינוי, בפעם הראשונה מאז 1856.
ג'יימס וייבר הפופוליסט, שקרא לאמץ מדיניות של כסף חופשי ומדיניות מוניטרית אינפלציונית, זכה בתמיכה חזקה במיוחד במערב ונהיה המועמד היחיד שלא היה מבין המפלגות הגדולות, בין 1860 (מפלגת האיחוד החוקתי) ל־1912 (המפלגה הפרוגרסיבית) שזכה במירב הקולות במדינה מסוימת. הפופוליסטים השיגו 22 אלקטורים בבחירות אלו.
מועמדי מפלגת האיסור גרפו 270,879 קולות, או 2.2% מהקולות. זאת הייתה כמות הקולות הגדולה ביותר שמפלגת האיסור קיבלה.
וויומינג העניקה זכות בחירה לנשים. בנוסף לכך, שש מדינות השתתפו לראשונה במערכת הבחירות.
האלקטורים ממישיגן נבחרו לפי הבחירות לקונגרס: הזוכה בכל מחוז זכה בקול אחד של אלקטור, והזוכה במדינה זכה לשני אלקטורים. דבר זה גרם לכך שתשעה אלקטורים תמכו בהריסון וחמישה בקליבלנד.
באורגון, האלקטורים נבחרו ישירות, כששלושה תמכו בהריסון ואחד בווייבר.
בקליפורניה, האלקטורים נבחרו ישירות, כששמונה תמכו בקליבלנד ואחד בהריסון.
באוהיו, האלקטורים נבחרו ישירות, כש-22 תמכו בהריסון ואחד בקליבלנד.
בדקוטה הצפונית, שני אלקטורים מהשילוב בין הדמוקרטים לפופוליסטים ניצחו יחד עם אלקטור רפובליקני אחד. שלושת האלקטורים תמכו כל אחד במועמד אחר.
הבחירות הללו, יחד עם אלו שלפניהן, היו הבחירות הראשונות שבהן הנשיא היוצא הוחלף פעמיים ברציפות. זה לא יקרה שוב עד ל־1980.
הקטור רובינשטיין
הקטור רובינשטיין (1933, ארגנטינה - 2009, סטוקהולם) היה פיזיקאי ופרופסור באוניברסיטת אופסולה בשוודיה. מחקרו עסק בחלקיקים יסודיים ובקוסמולוגיה של היקום הצעיר. במעבדתו במכון ויצמן למדע ייסד גבריאל ונציאנו, תלמידו, את הבסיס לתורת המיתרים.
אודות.
רובינשטיין נולד בבואנוס איירס ובשנות ה-50 היגר לארצות הברית, שם סיים דוקטורט באוניברסיטת קולומביה. הוא עשה לימודי פוסט-דוקטורט בפריז ואחר כך לימד במכון ויצמן בישראל. במכון היה המדריך של , של ושל גבריאל ונציאנו. במהלך הניסויים במעבדתו של הקטור הוכיחו קשרים באינטראקציות חזקות, שהובילו את ונציאנו לפתח מודל שלאחר מכן יהווה הבסיס לתורת המיתרים.
בעקבות אשתו שהייתה שוודית החל לקיים קשרים אקדמיים עם שוודיה בתחילת שנות ה-שנות ה--70 ובשנת 1984 עבר לשוודיה שם נהיה לפרופסור באוניברסיטת אופסולה.
בשנת 1997 היה ממייסדי כתב העת "Journal of High Energy Physics". מלבד פיזיקת חלקיקים, חקר רובינשטיין גם בנושאי קוסמולוגיה, במיוחד את התפקיד של שדות מגנטיים בתחילת היקום. בשנת 2000 יצא לפנסיה מהאוניברסיטה. היה עמית ליידי דייוויס באוניברסיטה העברית. נפטר בשנת 2009. באוגוסט 2010 נערך לזכרו סימפוזיון בנושאי מחקרו במרכז המחקר אלבה-נובה בסטוקהולם.
היה נשוי להלן ואב לשלושה ילדים.
ביאטריס סטרייט
ביאטריס וויטני סטרייט (באנגלית: Beatrice Whitney Straight; 2 באוגוסט 1914 - 7 באפריל 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. זכתה בפרס הטוני ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1976 על תפקידה בסרט "רשת שידור"
ביוגרפיה.
סטרייט נולדה בכפר אולדווסטבורי שבניו יורק. היא בתם של המוציא לאור ווילארד דיקרמן סטרייט ושל הפעילה החברתית דורת'י פאיין וויטני.
כשהייתה בת ארבע נפטר אביה בעת שירותו הצבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שאמה נישאה בשנית לנדבן בריטי, עברה סטרייט להתגורר באנגליה, שם למדה משחק והופיעה בהפקות תיאטרון חובבניות.
כאשר חזרה לארצות הברית החלה להופיע בברודוויי במחזות קלאסיים כגון: "הלילה השנים עשר", "מקבת'" ו"ציד המכשפות" עליו זכתה בפרס הטוני בשנת 1953.
בשנותיה הראשונות של הטלוויזיה האמריקאית הרבתה סטרייט לשחק בסדרות אנתולוגיה שונות.
בתחום הקולנוע החלה את דרכה במותחן "שיחה מאדם זר" ולאחר מכן בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה", בה הופיעה בתור כריסטוף, אם המנזר השמרנית.
ב-1976, אחרי תקופה ארוכה שבה לא שיחקה, זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה כלואיס שומאכר בסרטו של סידני לומט "רשת השידור"; תפקידה בסרט נמשך חמש דקות וארבעים שניות בלבד והיא הפכה לשחקנית זוכת פרס האוסקר על התפקיד הקצר ביותר בהיסטוריה.
סטרייט השתתפה בסרט האימה בהפקתו של סטיבן ספילברג "פולטרגייסט", בו גילמה את ד"ר לאש מאוניברסיטת קליפורניה באירווין המתמחה בתחום הפאראפסיכולוגיה; היא ועוד שני חוקרים מנסים לחקור בניין רדוף רוחות בפרברי קליפורניה, שנבנה על קבר אינדיאני עתיק.
תפקידים נוספים בהם השתתפה היו בדרמות: "ההבטחה", "נוסחא", "אהבת בוסר" של פרנקו זפירלי, ובסרט האימה של וס קרייבן "נשמה קרה".
סרטה האחרון של סטרייט היה "נבגדת", שיצא לאקרנים ב-1991, שם גילמה את אמה של האלמנה אדריאן סונדרס (גולדי הון).
סטרייט הייתה נשואה פעמיים, נישואיה הראשונים היו לפעיל השמאל והמפיק הצרפתי לואיס דוליבט; הם התגרשו ב-1949. זמן קצר לאחר מכן נישאה בשנית, לשחקן התיאטרון פיטר קוקסון, איתו גידלה שני בנים.
בשנותיה האחרונות סבלה ממחלת אלצהיימר. נפטרה בשנת 2001 בגיל 86 מדלקת ריאות בביתה שבלוס אנג'לס ולפי צוואתה גופתה נשרפה.
פעולה חילופית
הוקי קרח ברוסיה
ההוקי קרח ברוסיה הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר במדינה לצד הכדורגל והכדורסל.
תולדות ההוקי קרח הרוסי.
הולדתו.
נהוג לתארך את הולדתו של ההוקי קרח ברוסיה ל-22 בדצמבר 1946, כאשר החלה אליפות ברית המועצות בהוקי קרח, אולם משחקים לא רשמיים התקיימו כבר ב-1910.
ההוקי קרח באימפריה הרוסית נוהל על ידי איגוד ההוקי קרח הכל רוסי (Всероссийский хоккейный союз) שהתקבלה ב-1911 לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית. יחד עם זאת, החברות היקרה בנציגות הבינלאומית לא נמשכה זמן רב והאיגוד פורק עם פרוץ המהפכה הרוסית.
ההוקי קרח הסובייטי.
המשחק הבינלאומי הראשון על אדמת רוסיה נערך ב-1932, במוסקבה, בין קבוצת פיכטה הגרמנית וצסק"א המקומית. צסק"א התבררה כחזקה יותר, אף שרק החלה את צעדיה הראשונים כמועדון הוקי קרח. בשנת 1950 קבוצה חזקה של חיל האוויר הסובייטי נספתה כמעט כולה בתאונה אווירית בדרך למשחק ליגה.
בסתיו 1953, פדרציית ההוקי הסובייטית התקבלה לפדרציה הבינלאומית להוקי קרח וב-1954 הנבחרת הסובייטית נטלה חלק באליפות העולם בהוקי קרח בסטוקהולם ונפגשה לראשונה למשחק מול הנבחרת הקנדית אותה ניצחה 7:2, אותו ניצחון העניק לנבחרת הסובייטית את התואר הראשון שלה כאלופת העולם בהוקי קרח. שנתיים אחר כך זכתה הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדת החורף. הנבחרת הסובייטית ניצחה גם ברוב אליפויות העולם מאז - בסה"כ היא זכתה ב-22 אליפויות העולם עד להתפרקות ברית המועצות בשנת 1990.
באליפויות ברית המועצות הורגשה דומיננטיות של קבוצות ממוסקבה. קבוצות אלו זכו בכל האליפויות ורק במספר בודד של מדליות זכו קבוצות מלנינגרד, קייב, צ'ליאבינסק, קייב וריגה - מדליה בודדת לכל אחד מהקבוצות.
ההוקי קרח הרוסי בעת החדשה.
הצניחה החופשית.
עם פירוק ברית המועצות פורקה גם הנבחרת הסובייטית בהוקי קרח. האליפות נחלשה מאוד כאשר כוכבי הליגה הרוסית עברו ל-NHL בגלל הכסף הגדול, והישגה הראשון של הנבחרת הרוסית היה זכייה באליפות העולם בהוקי קרח ב-1993 שהיה הישגה היחיד במשך תקופה ארוכה. המפלה הגדולה ביותר לנבחרת הרוסית הייתה אליפות העולם בהוקי קרח בשנת 2000 שנערכה בסנקט פטרבורג, בטורניר הביתי הנבחרת הרוסית סיימה במקום 11 המשפיל. אז גם החלו השיחות על רפורמה אפשרית בליגת ההוקי קרח הרוסית, מה שהוביל להקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית. בניגוד לכדורגל והתקופה הסובייטית, הוקי קרח מפותח כיום לא רק במוסקבה אלא גם בערי שדה רבות.
התחייה.
הנבחרת הרוסית החלה להתחזק משמעותית עם תחילת המאה ה-21, חברת גזפרום נטלה בכך חלק פעיל כשהייתה לנותנת החסות הרשמית של אליפות רוסיה בהוקי קרח. באליפות העולם ב-2007 הנבחרת הרוסית העפילה לחצי הגמר, שנה לאחר מכן זכתה הנבחרת בטורניר והייתה לאלופת העולם בהוקי קרח, אחרי שניצחה את הנבחרת הקנדית בגמר. ב-2009, שוב נערך משחק הגמר בין רוסיה לקנדה ובפעם השנייה ברציפות זכו בטורניר אחרי ניצחון על הקנדים. ב-2010, שוב העפילו הרוסים לגמר, הפעם מול צ'כיה שהראתה נחישות יוצאת מן הכלל וגברה על הרוסים. למרות התבוסה, שמרה הנבחרת הרוסית על מעמדה כנבחרת ההוקי קרח הטובה ביותר בעולם.
באליפות 2011 גברו הרוסים על הקנדים ברבע הגמר - אך הפסידו לפינים בחצי הגמר ונפגשו עם הצ'כים במשחק על המקום השלישי, בו הפסידו הרוסים וסיימו במקום הרביעי בטורניר.