בשנת 1904 לפי ציר הזמן בקומיקס, הקס נהרג בעודו משחק קלפים בבית מרזח של שבט השאיין, בידי פושע ממנו מנע לשדוד בנק שנורה לאחר שהרג את הקס. הוא הוקם לתחייה כזומבי וחבר בחיל הפקחים השחורים באירועי "הלילה האפל ביותר", ויחד עם אויבו קוונטין טרנבול שחזר גם הוא לחיים, רדף והרג את צאצאו של קוונטין. כאשר האל ג'ורדן הביס את נקרון, הזומבים חזרו למצבם הרגיל. לאחר אירועי "פלאשפוינט" ששכתבו מחדש את יקום DC, ההיסטוריה שונתה. הקס הגיע לגות'אם סיטי בשנת 1880, ועזר לראש העיר קובלפוט, הבלש לופטון ואמדאוס ארקהם בחשיפת כת פשע סודית. צאצאיתו של הקס, צ'סטיטי, הופיעה לראשונה בחוברות "ביזארו".
את דמותו של ג'ונה הקס גילם בסרט הלייב אקשן "ג'ונה הקס" השחקן ג'וש ברולין. תומאס ג'יין, שנבחן לתפקיד, דיבב את דמותו בסרט מצויר קצר שהתלווה לסרט-המצויר "". בסדרת הלייב אקשן "הפלאש", "חנות האקדחים של הקס" נשדדת בידי דנטון בלאק/מולטיפלקס. את דמותו של הקס בסדרת הלייב אקשן "אגדות המחר" גילם השחקן ג'ונתון שאק.
רן שם-טוב
יולנדה גונזלס מרטין
גואריקו
גואריקו (בספרדית: Guárico) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בקרבובו, בארגואה ובמירנדה בצפון, באנסואטגי במזרח, בבוליבר ובאפורה בדרום ובברינס ובקוחדס במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 64,986 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 747,739 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא סן חואן דה לוס מורוס והעיר הגדולה ביותר בה היא קלבוסו.
היסטוריה.
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה התקיימו מספר קרבות חשובים בשטחי המדינה של היום. לאחר המלחמה, בשנות ה-20 של המאה ה-19, האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קראקס. ב-1848 נוצרה פרובינציית גואריקו. מקור השם הוא בנהר גואריקו הזורם באזור.
בשנת 1864, לאחר המלחמה הפדרלית, הפכה ונצואלה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת גואריקו שבירתה הייתה קלבוסו. ב-1874 הבירה הועברה לאורטיס.
ב-1881 המדינה אוחדה עם עוד מספר מדינות באזורה ל"מדינת מירנדה הגדולה", אך זו פורקה למרכיבותיה ב-1899.
בשנת 1934 הועברה בירת המדינה לסן חואן דה לוס מורוס.
כלכלה.
כלכלת גואריקו מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס ודורה, הפקת נפט, גידול מקנה וכרייה.
דוד גורביץ'
דוד שמואל גורביץ' (נולד ב-4 ביולי 1951) הוא חוקר תרבות ומרצה בכיר לתקשורת בבית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.
דוד גורביץ' נולד בריגה שבלטביה. בגיל 8 עלה עם הוריו לישראל ובילה את ילדותו בבת-ים. בוגר בהצטיינות בספרות משווה וספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן (1980). עשה מסלול ישיר לדוקטורט בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיים בהצטיינות (1987). הדוקטורט, שנעשה בהדרכת פרופ' אברהם שאנן, עסק ב"רומן הנאו-פִּיקָרֶסְקי במאה העשרים: קפקא, גראס, בלו". עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד במימון הקרן הלאומית למדעי הרוח (NEH). היה מרצה (Assistant Professor) באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (1989-1988).
שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן, וכמרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 1992–2007 שימש כמרצה בכיר במוסדות הבאים: האוניברסיטה העברית, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, המכללה האקדמית ספיר, בצלאל, המכללה האקדמית בית ברל ו-HIT מכון טכנולוגי חולון. בשנת 1992 התמנה למרצה בכיר בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למנהל. החל משנת 2002 עמד בראש מסלול מדיה ותרבות פופולרית שם - תפקיד אותו מילא עד לשנת 2015.
גורביץ' מרבה להתראיין בכלי התקשורת בנושאי תרבות ותרבות פופולרית. "גיבור תרבות", משדר הרדיו של דוד גורביץ' ודן ערב, שודר ב"קול הקמפוס" והוא כולל למעלה ממאה תוכניות.
דוד גורביץ' הוא אב לשניים, מתגורר בתל אביב.
אודות ספריו.
הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה
גנגסטר שיק: פשע, תרבות, קפיטליזם
הגנגסטר הפוסטמודרני: טראומה, קיטש, חלום
קישורים חיצוניים.
ריאיונות ושיחות מתוך התוכנית "חיים של אחרים" בהנחיית ערן סבאג, בגלי צה"ל:
הרמן קרומיי
הרמן קרומיי (בגרמנית: Hermann Alois Krumey; (18 באפריל 1905 – 27 בנובמבר 1981) היה פושע מלחמה נאצי ששירת כקצין אס אס והשתתף, כעוזרו של אדולף אייכמן, בהשמדת יהודי הונגריה.
ראשית דרכו.
הרמן אלואיס קרומיי נולד בשנת 1905 באזור דובר גרמנית של חבל מוראביה. בצעירותו הוכשר להיות רוקח ולאחר מכן ניהל בית מרקחת. בשנת 1935 הצטרף למפלגה הגרמנית הסודטית, שבהנהגת קונראד הנליין, שדגלה בהצטרפות החבל לגרמניה הנאצית. בשנת 1938, בעקבות ועידת מינכן, סופח החבל לגרמניה וחברי המפלגה צורפו למפלגה הנאצית.
בגסטפו.
הרמן קרומיי, שעוד קודם לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה פעל בשירות האס דה, שירות המודיעין של המפלגה הנאצית, הצטרף רשמית לאס אס עם הסיפוח.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, מנובמבר 1939 ועד למאי 1940 שירת בדרגת אובר-שטורמפיהרר – סגן. בהמשך המלחמה התקדם והגיע לדרגה הבכירה של אוֹבר-שטורמבאנפיהרר - סגן-אלוף. בתחילה שירת במטה של נציב הרייך של ורטלנד (Wartheland), יחידת מינהל שהקימו הגרמנים על אדמת פולין שסופחה לרייך הגרמני אשר כללה בין היתר את מחוזות פוזנן, ורשה ולודז'. הוא היה אחראי על יחידות הואפן אס אס בוורטלנד.
בקיץ 1941 נשלח קרומיי לקרואטיה והשתתף בריכוז היהודים שם במחנות. ב 1942 סייע בארגון של לפחות שישה משלוחים של יהודים מאזור העיר זמושץ' שבפולין לאושוויץ. השתתף גם בשילוחם של יהודים מלודז" למחנות ההשמדה ובגירושם של פולנים למזרח.
בנוסף לכך פיקד קרומיי בפולין על פלוגות גירוש של האס אס שעסקו בהפקעת אדמות של פולנים ואוקראינים, כדי ליישב בהן גרמנים, ובהעברתם של המנושלים לגרמניה כעובדי כפייה.
בהונגריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה הונגריה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, והצבא ההונגרי השתתף בפלישה לברית המועצות. בינואר 1943, לאחר התבוסה בקרב על סטלינגרד סבלו הכוחות ההונגרים אבדות כבדות וההונגרים החלו לנהל מגעים עם ממשלות בריטניה וארצות הברית על פרישת הונגריה מן הברית עם הנאצים. בתגובה לכך במרץ 1944 פלשו הגרמנים להונגריה. התפתחות זו הייתה הרת גורל עבור יהדות הונגריה. יהודי הונגריה, שסבלו מאוד עד אז והיו כפופים לחוקים אנטי-יהודיים ולמשלוח לעבודות כפייה, אך ברוב המקרים לא נרצחו בהמוניהם, נחשפו עתה למלוא מוראותיה של השואה. עם הפלישה הגרמנית הגיע אדולף אייכמן להונגריה והחל בביצוע פעולת השמדת יהודי הונגריה. המטה של אייכמן בבודפשט נקרא "זונדרקומנדו אייכמן" (Sonderkommando Eichman). קרומיי הוצב ליחידה זו עם הפלישה ופעל בה עד לנובמבר 1944.
מלבד קרומיי שירתו ביחידה מספר קציני אס אס שהידועים בהם היו אוטו הונשה, תיאודור דנקר ודיטר ויסליצני. במסגרת זו מלא קרומיי תפקיד חשוב בארגון היודנראט ובהכנת התשתית להשמדת יהדות הונגריה.
בעיצומו של גירוש יהודי הונגריה אל מחנות ההשמדה התקיים משא ומתן על העברת כסף וסחורות לגרמנים תמורת שחרור יהודים, בעסקה שכונתה "סחורה תמורת דם". במסגרתה הסכים אייכמן להתיר לקבוצה נבחרת של יהודים להגר אל מחוץ לשטחי הכיבוש הגרמני. כמחווה הסכים גם "להקפיא" מספר משלוחי רכבות, שנוסעיהן היהודים היו אמורים להישלח לאושוויץ, ולהחזיקם באופן זמני במחנות עבודה. קרומיי ניהל את המשא ומתן עם ועדת העזרה וההצלה בבודפשט שבראשה עמד ישראל קסטנר על משלוח הקבוצה הנבחרת של היהודים לשם החזקתם באופן זמני למחנה שטרסהוף באוסטריה. כ-21,000 יהודים הגיעו אל המחנה, רובם מגורשים, יהודי הונגריה. בהגיעם שהו בו מספר ימים ועברו מיון. הבריאים והכשירים לעבודה נשלחו, תחת פיקוחו של קרומיי, לשמש ככוח עזר בעבודות בנייה, חקלאות, ניקיון ותחזוקה. רוב היהודים ממגורשי שטרסהוף ניצלו ממוות ושרדו את המלחמה. רק מעטים, שלא עברו בהצלחה את המיון, נשלחו למחנות השמדה. לאחר ביצוע הגירוש נתמנה קרומיי לעמוד בראש הזונדרקומנדו אייכמן בבודפשט.
אחד מחברי ועד ההצלה, יואל ברנד, טס לטורקיה ומשם נסע לסוריה, כדי להיפגש עם משה שרת (אז שרתוק), ולהעביר את ההצעה לבריטים; אולם הבריטים, בהוראת שר המושבות, הלורד מוין, שמו את ברנד במעצר בקהיר ודחו את ההצעה. לאחר כישלון עסקת "סחורה תמורת דם" העלה קרומיי ב-21 באפריל 1944 בפני ועד ההצלה הצעה כי שש מאות יהודים מהונגריה שהחזיקו באישורים בריטיים לעלייה לארץ ישראל (סרטיפיקטים) יוכלו לצאת מהונגריה למדינות נייטרליות או לשטחים המוחזקים בידי בעלות הברית, למעט ארץ ישראל.
יהודים אלה, 1,684 נפשות, יצאו ברכבת (שקיבלה לימים את הכינוי "רכבת ההצלה") מבודפשט ב-30 ביוני 1944 והרכבת הגיעה למחנה ברגן-בלזן. באוגוסט 1944 שוחררו 318 מנוסעי הרכבת ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 נוסעי הרכבת.
גורלם של יתר רוב יהודי הונגריה לא שפר עליהם כגורלם של מגורשי שטרסהוף ונוסעי רכבת ההצלה. פעולתם של אייכמן ועוזריו הביאה למשלוחם, ממאי עד יולי 1944, של כארבע מאות וחמישים אלף יהודים הונגרים אל מחנה ההשמדה אושוויץ. ביולי 1944 הורה השליט למעשה של הונגריה, מיקלוש הורטי, עם התקדמותו של הצבא האדום אל עבר גבולות הונגריה, על הפסקת המשלוחים. כשהופסקו המשלוחים לא נותרו עוד יהודים בהונגריה מחוץ לבודפשט.