הגשם המקפיא הנוצר מסופת הקרח מכסה הכל בשכבת קרח שקופה, חלקה והומוגנית. קרח זה המכסה את הכבישים הופך אותם לחלקלקים ומסוכנים לנהיגה. כיוון שהקרח גורם לרכבים להחליק ולצאת מכלל שליטה, דבר שעלול לגרום לתאונות דרכים קשות ותאונות מרובות רכבים. הולכי רגל מושפעים מהסופות, כיוון שהמדרכות והמדרגות עלולות להיות חלקלקות, דבר המהווה סכנה להחלקה ונפילה.
בנוסף לתנאי הכביש המסוכנים, ענפי עצים או אפילו עצים שלמים יכולים להישבר מהמשקל העודף של הקרח וליפול ובנפילתם לחסום כבישים, להרוס קווי טלפון וחשמל. משקל הקרח עצמו יכול להפיל עמודי חשמל, גגות של מבנים שאינם מחוזקים מספיק. ובמצב כזה תושבי האזור יכולים להישאר ללא חשמל מספר ימים, ובמזג אוויר קשה, הצורך באמצעי חימום חיוני לצורכי הישרדות.
בנוסף, אובדן החשמל במהלך סופות קרח גורם בעקיפין למחלות רבות ומקרי מוות כתוצאה מהרעלת פחמן חד-חמצני (CO). ברמות נמוכות יותר, הרעלת פחמן חד-חמצני גורמת לתסמינים כגון בחילות, סחרחורות, עייפות, כאב ראש, אבל רמות גבוהות יכול לגרום לחוסר הכרה, אי ספיקת לב, ומוות. שכיחות גבוהה יחסית של הרעלת CO במהלך סופות קרח מתרחשת עקב השימוש בשיטות חימום ובישול חלופיות במהלך הפסקות חשמל ממושכות. מחוללי גז, פחם, גז פרופאן ותנורי נפט, גורמים להרעלת CO כשהם מופעלים במקומות סגורים. CO נוצר כאשר מכשיר שורף דלק במקום ללא נוכחות מספקת של חמצן, כגון, מרתפים ומקומות מקורים אחרים.
אובדן אספקת החשמל במהלך סופת קרח יכול גם להוביל להיפותרמיה ואף למוות ממנה. וכן לגרום להריסת צינורות אספקה בשל קפיאת המים בתוכם.
הרוקדים ממירון
"הרוקדים ממירון" (1926) הוא ציור מאת הצייר הישראלי ראובן רובין. הציור מציג קבוצה של יהודים דתיים הנושאים ספר תורה על רקע נוף המייצג את הר מירון.
תיאור זה דומה בתכניו לאחד מן ההדפסים מן הסדרה "מבקשי אלוהים", שיצר רובין בשנת 1923. ייתכן כי נושא התיאור קשור לתהלוכת נשיאת ספר התורה המסורתית של משפחת עבו מצפת למירון בל"ג בעומר. היהודים מתוארים במישור הקִדמי של הציור כדבוקה של שמונה אנשים אשר מקיפה רב הנושא ספר התורה. הם לבושים בגד הדומה לקפוטה וחובשים שטריימל. לצדם מתוארת עז אפורה ושיחים. בצדם מופיעה דבוקה נוספת של שש נשים יושבות המקיפות אישה האוחזת בתינוק. הן מתוארות בבגדים לבנים-ורדרדים. ברקע מתואר ייצוג של נוף גלילי הכולל שביל ועליו יהודי בלבוש מסורתי אף הוא, רכוב על חמור או פרד, גבעות עם עצי זית ובתי יישוב רחוקים.
הדימוי הובא בסדרת בולים של השרות הבולאי בישראל.
קוד מקור (סרט)
קוד מקור (באנגלית: Source Code) הוא סרט מתח בדיוני אמריקאי משנת 2011 שביים דאנקן ג'ונס ונכתב על ידי בן ריפלי. בסרט מככבים ג'ייק ג'ילנהול, מישל מונאהן, ורה פרמיגה וג'פרי רייט. הקרנת הבכורה הייתה ב-11 במרץ 2011 בפסטיבל South by Southwest, והסרט יצא לאקרנים ברחבי צפון אמריקה ואירופה ב-1 באפריל 2011.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על חקירת פיגוע ברכבת בעזרת טכנולוגיה עתידנית, המאפשרת לחקור את שמונה הדקות האחרונות בחייו של אדם שמת. הסרט מתחיל כאשר קפטן קולטר נוסע ברכבת כאשר האישה מולו מדברת אליו, קוראת לו בשם "שון", אך הוא אינו מכיר אותה ואינו מבין מדוע היא קוראת לו בשם שאינו שמו. כאשר הוא מגיע מבולבל אל תא השירותים ברכבת הוא רואה פנים שאינם שלו מביטות בו במראה. הוא חוזר למקומו ומנסה להסביר לאישה שדיברה איתו שהוא אינו שון וכי הוא אינו מכיר אותה כלל, אולם אין זה משנה שכן כמה דקות מאוחר יותר מתרחש פיצוץ ברכבת וכל האנשים שבה נהרגים.
קולטר מתעורר בבעתה בתא חללית קטנטן כאשר קול של אישה המזהה את עצמה בשם קולין גודווין דורשת ממנו תשובות לשאלות היכן הייתה הפצצה ברכבת, האם היו אנשים חשודים סביבו והאם זיהה את האחראי לפצצה. על מנת לענות על השאלות הללו, סרן קולטר נשלח שוב ושוב לחוות את אותן 8 דקות המקדימות את הפיצוץ ברכבת, שוב לשוחח עם כריסטינה, האישה שישבה מולו ברכבת, שוב לחפש אחר חשודים ושוב להתפוצץ עם כל הנוסעים ברכבת כל פעם מחדש.
בין פיצוץ אחד למשנהו, קולטר חוזר אל החללית שלו ומצליח לשאוב כל פעם פרטים נוספים על הסיטואציה ולאט לאט הוא מבין שאמנם הוא זוכר את עצמו כטייס מסוק קרב שנפגע בפעילות מבצעית באפגניסטן, אולם כעת הוא משתתף בפעילות מבצעית שונה לחלוטין: באמצעות חיבור לקוד המקור, כלומר ל-8 הדקות האחרונות של סיטואציה שהסתיימה בפיגוע טרור, הוא נכנס למוחו ולגופו של אחד מנוסעי הרכבת ויכול לזהות את הטרוריסט שביצע את הפיגוע. המפעילים של סרן קולטר מבקשים שימהר ויזהה את הטרוריסט כיוון שיש עוד פיגועים שהוא מעוניין לבצע בדקות הקרובות ובעוד נוסעי הרכבת כבר מתים, הפיגועים הנוספים עדיין לא הוצאו אל הפועל וניתן להציל את הקורבנות העתידיים של המחבל.
סרן קולטר חוזר שוב ושוב אל הדקות האחרונות ברכבת, הוא מנסה לזהות את המחבל, מנסה להציל את כריסטינה, מנסה למנוע את הפיצוץ מלכתחילה, אולם בכל פעם שהוא חוזר אל תא החללית נאמר לו על ידי גודווין שלא יטרח למנוע את הפיצוץ או להציל את המתים, כי הדבר התרחש כבר בעבר ולא ניתן לשנות זאת ושהמשימה שלו היא לא להציל את האנשים, אלא למצוא את המחבל. גודווין גם מסרבת לספק לו אינפורמציה על חייו האישיים של קולטר, מהם הוא לא זוכר דבר מלבד התקרית בה נפצע לפני כחודשיים. כאשר חוזר קולטר בחזרה אל הרכבת הוא מנצל את ההזדמנות להתקשר ולברר באמצעות האינטרנט מה קרה איתו ומה היה מאז נפצע, ובעקבות זאת הוא מגלה שהוא למעשה כבר מת.
כאשר הוא חוזר לתא החללית הוא דורש תשובות וכך הוא מגלה שלאחר שנפצע קשה בתקרית הוא נודב שלא בידיעתו לקחת חלק בפרויקט קוד מקור, ובו מוחו מחובר לאלקטרודות שמעבירות אליו את קולה של גודווין ומאפשרות את השיחה ביניהם ואת החיבור שלו ל-8 הדקות האחרונות בחייו של שון, שעל קרון הרכבת. הגוף שלו, כמו תא החללית שהוא רואה, הם המחשה שמוחו יצר ולמעשה אין זה קיים במציאות. קולטר מסרב להמשיך בפעילות המבצעית ודורש לצאת מהפרויקט ובתמורה מבטיח לו מפקדה של גודווין, מפקד הפרויקט, ד"ר רוטלג', שינתק אותו מהמכשירים אם יסיים את משימתו הנוכחית וימצא את המחבל.
קולטר מצליח לאתר את המחבל אולם לא מצליח לעצור אותו במהלך 8 הדקות שבהן זיהה אותו. הוא חוזר אל תא החללית ומעביר את הפרטים לגודווין, ואלה שולחים צוות לעצור את המחבל. המשימה הוכתרה כהצלחה, אולם לקולטר יש בקשה: שיאפשרו לו לחזור לעוד פעם אחת אחרונה אל תא הרכבת, לנסות לעצור את המחבל ולהציל את הנוסעים, וביניהם את כריסטינה, שהפכה לחשובה לו מפעם לפעם. לאחר הפעם הזו, הוא מבקש, ינתקו אותו מהמכשירים. גודווין מסבירה לו שוב ושוב שלא ניתן להציל אותם, כי הרכבת כבר התפוצצה וזה קרה בעבר, אולם אומרת שתבקש זאת בעבורו. סרן קולטר מבין שאף אחד לא יאשר לו לשוב לרכבת ולכן הוא מבקש מגודווין שתבצע את ההחלטה בעצמה לשלוח אותו בחזרה. גודווין משתכנעת ושולחת אותו, ואומרת שתנתק אותו מהמכשירים בסיום 8 הדקות הללו. אולם כאשר היא הולכת אל חדרו של ד"ר רוטלג', שמתמוגג מהצלחת המשימה והצלחתם למנוע פיגועים נוספים, הוא אומר לה שתמחוק את מוחו של קולטר כי אין בכוונתו לנתק אותו מהמכשירים ולאבד את המוח היחיד שאולי יצליח להתחבר אל הטכנולוגיה שמאפשרת את קוד המקור, ועל כן עליה למחוק מזכרונו את כל מה שהתרחש ולהתחיל מחדש לשלוח אותו למשימה הבאה של קוד המקור.
במקביל לכך, קולטר על קרון הרכבת מצליח לנטרל את הפצצה ולתפוס את המחבל עוד לפני שירד מהרכבת, ולכבול אותו אל עמוד בקרון הרכבת. הוא מדווח למשטרה על הפצצה ועל המחבל שאזוק שם ושולח הודעת מייל לגודווין על הצלחת המשימה. הוא גם מספיק לערוך שיחת טלפון לאביו, לא להזדהות כקולטר, אלא כחייל שהיה עם קולטר באפגניסטן ולשאול את אביו מה שלומו ולהפיג מעט את האשמה שלו ושל אביו על כך ששיחת הטלפון האחרונה ביניהם לא הייתה נעימה. קולטר חוזר בחזרה אל כריסטינה, לבלות איתה את מה שנשאר מ-8 הדקות שנותרו לו ובשניות האחרונות שנותרו הם מתנשקים.
בינתיים, גודווין, שמבינה כי לא רק שד"ר רוטלג' עדיין לא יודע שקולטר נשלח על ידה בחזרה לרכבת, הוא גם אינו יודע שהיא נרתעת מהמחשבה להפר את הבטחתה לקולטר ולא לנתקו מהמכשירים, הולכת לחדר מגודר ונעול, שבו נמצא קולטר עצמו, חסר הכרה ומונשם, שוכב בתוך תא רפואי ומחובר למכונת הנשמה. היא פותחת את התא, בעוד ד"ר רוטלג' צועק עליה מבחוץ שתפתח לו את הדלת ולצופים מתגלה קולטר בגופו האמיתי, שלאחר שנפצע אנושות באפגניסטן הוא חסר פלג גוף תחתון, קטוע מהמותניים מטה וקטוע בשתי ידיו, שוכב ללא הכרה. גודווין מחכה לצדו ובחלוף 8 הדקות היא מנתקת את קולטר מהמכשירים.
על תא הרכבת, שמונה הדקות חלפו וקולטר מבין שקוד המקור הוא לא סימולציה, אלא מכונה שמאפשרת לו ליצור מציאות אלטרנטיבית. במציאות הנוכחית הוא הצליח למנוע את הפיגוע ברכבת וכך הוא נשאר "בסימולציה" יותר מ-8 דקות. קולטר מביט בכריסטינה והם יורדים יחד מהרכבת. כאשר הם הולכים ונעצרים מול מבנה המשקף את דמותם, ניתן לראות כי קולטר עדיין קיים לצד כריסטינה בעוד ההשתקפות מראה את דמותו של שון. קולטר ממשיך לחיות במציאות החלופית שנוצרה בתור שון, למרות שבמציאות שבה פיצוץ הרכבת התרחש הוא כבר נותק ממכונת ההנשמה ומת.