איגוד הנשים, היה אחד הארגונים הראשונים שהשתמשו בכתיבה סאטירית קומית לקידום מאבקו. הסאטירה לא רק עזר להן להפיג את העוינות כלפי הארגון שלהן, אלא גם עזר להן להשיג דעת קהל חיובית. הלעג אפשר להן גם להביע את הרעיונות והתסכולים שלהן ולהילחם בדעות הקדומות המגדריות בצורה אפקטיבית. הסופג'סטיות, שלעיתים קרובות, קיימו מפגשים פתוחים לקהל רחב, נאלצו להתמודד עם קהלים עוינים וללמוד כיצד להתמודד עם הפרעות. הדוברות המצליחות ביותר, אם כן, היו צריכים לרכוש שנינות מהירה וללמוד "תמיד כדי לקבל את הטוב ביותר בבדיחה, וכך להצטרף לצחוק עם הקהל" גם אם את הבדיחה הייתה על חשבונן. אנני קני נזכרת באיש זקן שגיחך ללא הרף וצעק במהלך הנאום שלה, "אם היית אשתי הייתי נותן לך רעל" והיא השיבה "כן, ואם אני הייתי אשתך הייתי לוקחת את זה".
תוצאות המאבק.
התגייסות הנשים הן בעורף והן בחזית העלתה את ערך הנשים בפני עצמן ובפני הציבור שתמיכתו הלכה וגברה לאורך שנות המלחמה. נסיבות אלו הובילו למתן הזכות לבחור ולהיבחר ב-1918. אך זכות זו הייתה מוגבלת לנשים מגיל 30 בעלות רכוש. הזכות הורחבה לכל הנשים מעל גיל 21 בשנת 1928.
רחרחן מנות
מוזיאון פסל החירות
מוזיאון פסל החירות ממוקם באי החירות בעיר ניו יורק. המוזיאון נפתח ב-16 במאי 2019, ומתמקד בבנייתו, משמעותו וההיסטוריה של פסל החירות (שמו הרשמי הוא "חירות מאירה את העולם"), פסל רחב-ממדים של הפסל פריד אוגוסט ברתולדי שתושבי צרפת נתנו כמתנה לתושבי ארצות הברית בשנת 1886.
בנייה.
בנייתו של המוזיאון החדש החלה בתחילת 2016. המוזיאון נפרס על שטח של 2,400 מטר רבוע ובנייתו עלתה 70 מיליון דולר. המוזיאון מסוגל לאכלס את כל מבקרי האי בעת ובעונה אחת בשעה שהמוזיאון הקודם היה יכול לאכלס רק כ-20 אחוזים בלבד.
המוזיאון תוכנן על ידי FXCollaborative, ומשולב עם שטח הפארק סביבו.
תערוכות.
הלפיד המקורי, שנישא על ידי "ליברטי" משנת 1886 עד 1984, ממוקם במוזיאון. המוזיאון כולל תערוכות הנוגעות לבניית הפסל וההיסטוריה שלו ותיאטרון בו המבקרים יכולים לצפות בתצפית אווירית על הפסל. התערוכות כוללות למעלה מ-500 תצלומים וגרפיקה ממעל ממאה מקורות שונים. דוגמאות לכך כוללות תמונות היסטוריות נדירות של בניית הפסל ממוזיאון ברתולדי בקולמר שבצרפת, ורישומים של עיצובים מוקדמים לכן מהספרייה של הקונגרס.
מימון.
המוזיאון מומן באופן פרטי על ידי דיאן פון פירסטנברג, מייקל בלומברג, ג'ף בזוס, קוקה קולה, NBCUniversal, משפחתם של לורנס טיש ופרסטון רוברט טיש, מלודי הובסון וג'ורג' לוקאס. פון פירסטנברג הוביל את גיוס הכספים למוזיאון, והפרויקט גייס יותר מ-40 מיליון דולר. עם פתיחת המוזיאון חלק מאזורים מסוימים באי, נאסרו על מדריכי טיולים, כולל חלק מהמוזיאון.
בתרבות.
בניית המוזיאון ותפקידו של דיאן פון פירסטנברג במימון ההקמה, מוצגים בסרט התיעודי "Liberty: Mother of Exiles".
Statue of Liberty Museum
סקוט ודמן
סקוט דין ודמן (באנגלית: Scott Dean Wedman; נולד ב-29 ביוני 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1986. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן קנזס סיטי קינגס ( ו-), וזכה פעמיים באליפות ה-NBA כשחקן בוסטון סלטיקס ( ו-). ממוצעיו הכוללים בליגה הם 13.2 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות.
ודמן נולד בעיר הרפר שבדרום קנזס, ובין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת קולורדו. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 17.7 ו-20.0 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה, ובשתיהן נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big Eight".
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1974 נלקח ודמן בבחירה השישית, על ידי קנזס סיטי קינגס. כבר בעונתו הראשונה פתח בחמישייה הפותחת, וב-6 העונות הבאות היה אחד השחקנים הבולטים של הקינגס, לצד סם לייסי, נייט ארצ'יבלד ואוטיס בירדסונג, עם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-6.0 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת קלע שיא קריירה של 19.0 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר. בעונתו האחרונה בקנזס סיטי, , העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף מהמקום החמישי במערב, אך הפתיעה והעפילה עד לגמר האזורי לראשונה מזה 17 שנים. בסדרת גמר המערב הפסידו הקינגס מול יוסטון רוקטס, בתוצאה 1–4.
לקראת עונת חתם ודמן על חוזה בקליבלנד קאבלירס. ב-89 משחקיו בקליבלנד שמר על יכולת סולידית כשחקן חמישייה, עם ממוצעים של 13.8 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, ועד לפרישתו בשנת 1986 שימש כשחקן ספסל בקבוצה. בבוסטון שיתף פעולה עם שחקני היכל התהילה לעתיד לארי בירד, קווין מקהייל, רוברט פאריש, דניס ג'ונסון, נייט ארצ'יבלד וביל וולטון, וזכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-. במשחק הראשון של גמר קלע ודמן את כל 11 הזריקות שלקח, והוביל את קלעי הסלטיקס (לצד מקהייל) עם 26 נקודות בניצחון מול הלייקרס, בתוצאה 148–114. בהמשך זכה המשחק לכינוי "הטבח של יום הזיכרון" ("Memorial Day Massacre"), מכיוון שנערך ביום הזיכרון האמריקאי, וכתיאור מוגזם לכך שהסלטיקס "טבחו" בלייקרס.
לאחר 6 במשחקים בעונת נשלח ודמן בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, ומיד שוחרר ופרש ממשחק.
סקוט וודמן
פגישה בלשכת הקאנצלר
ישיבת לידא
ישיבת תורה ודעת (הידועה גם כישיבת לידא, על שם מקום מושבה האחרון בעיר לידא שברוסיה הלבנה) הייתה ישיבה מיסודו של הרב יצחק יעקב ריינס בקיץ שנת ה'תרס"ה בעיר לידא, אך קדם לכך ניסיון נוסף שנים קודם לכן בעיר שווינציאן שבליטא.
המוסד היה מהפכני בשיטתו והכליל הן גישה מודרנית וחדשנית ללימודי קודש, ברוח הביקורת של מייסדו על סדרי הלימוד המסורתיים, והן מידה נרחבת של לימודי חול. ב"תורה ומדע" נלמדו, מלבד גמרא ופוסקים, גם היסטוריה של עם ישראל, תנ"ך וספרות עברית, רוסית וחשבון. היא נחשבת לחלוצת החינוך הציוני-דתי, ועוררה בשעתו התנגדות עזה מחוגים אדוקים.
יסוד הישיבה.
כאמור, הישיבה נוסדה לראשונה בשווינציאן שבליטא בשנת ה'תרמ"ב, והתקיימה שם עד שנת תרמ"ד.
שנים מספר לאחר בואו של הרב ריינס לכהן כרב העיר לידא שבלטביא, החל להתכונן לפתיחת הישיבה, עד שלאחר מספר שנים, בחורף שנת תרס"ה-1905, ייסד שם את הישיבה בשנית. בין המשתתפים בוועידה שהביאה להקמת הישיבה השתתף הרב יעקב ברמן ועוד.
בלידא התקיימה הישיבה כ-10 שנים. בשיאה למדו בישיבה כ-300 תלמידים, כשאר אלפי תלמידים נדחו מדי חודש מלהתקבל לישיבה מחוסר מקום.
רקע.
הרב ריינס התעסק רבות בשאלת דרכי הלימוד והחינוך. הוא ידע כי צעירים יהודים רבים, נושאים את עינם ללימודים כלליים ולהשכלה במקצועות המדע השונים, אשר לא נמצאו במוסדות החינוך הקיימים; ישיבות ובתי מדרש שבהם עסקו רק בלימודי קודש, ובעיקר בתלמוד תורה. מי שרצה לקנות השכלה כללית ומדעים, חייב היה ללמוד בגימנסיה או באוניברסיטה, אשר לא היו פתוחות בדרך-כלל בפני יהודים בכלל, ובפרט בפני יהודים שומרי תורה ומצוות, אשר מקפידים בלבושם המסורתי. רבים מבין אלו שהתענינו בהשכלה מסוג זה נטשו את דרך התורה, וניסו להידמות לגויים בכול.
בעיני יהודים רבים עולם היהדות המסורתי נתפס כמפגר, מסוגר ומכוער, לעומת תנועת ההשכלה שסימלה את הקידמה. בישיבות, באותה תקופה, היו תלמידים שעסקו בסתר בלימודי חול, קראו ספרות ולמדו שפות שונות. מעשים אלה היו מעין התמרדות כנגד ראשי הישיבות שהתנגדו להכנסת לימודים מסוג אילו לישיבות. בעיני רבים, הן הצעירים והן ראשי עולם התורה ועולם ההשכלה הם שני עולמות המתנגשים וסותרים, אשר אינם יכולים לחיות יחד. המחלוקת בנושא הלכה והחמירה.
הרב ריינס ראה את הסכנה הטמונה בקרע זה, וחשב כיצד ניתן למנוע את המצב או לפחות לצמצמו. הוא הגיע למסקנה ששורש הבעיה טמון בכך שהצעירים שחושקים בהשכלה ובמדע, נאלצים ל"רעות בשדות זרים", מפני שאינם יכולים למצוא דברים אלה בביתם. מכיוון שהיה משוכנע, שתורה ומדע משלימים זה את זה ועולים בקנה אחד, הדרך לתיקון המצב יימצא על ידי הכנסת שינויים בסדרי החינוך שבישיבות, דהיינו על ידי הכנסת לימודי חול לתוכנית הלימודים. לימודי החול בישיבות יהיו על טהרת הקודש ולא להפך. ברגע שהצעירים יקבלו את אשר הם חפצים בגלוי בישיבה הם לא יחפשו זאת בסתר.
ייסוד ישיבת "תורה ומדע".
בשנת 1882 בפטרבורג שברוסיה התאספו גדולי הרבנים ומנהיגי הקהילות לדון בבעיית היהודים. בהתכנסות זו העלה הרב ריינס את הצעתו, והיא להכניס לתוך תוכנית הלימודים של בתי הישיבות גם לימוד שפת המדינה ויתר המדעים הכלליים. אך הוא נתקל בהתנגדות עזה מצד זקני הרבנים. הרב ריינס לא התייאש והחליט להקים בכוחות עצמו ישיבה כזאת שתשלב בתוכה לימודי קודש ולימודי חול.
באחד ממכתביו הסביר הרב ריינס מדוע לא נמצא מי שיטול על עצמו את פתיחת הישיבה:
באתו הזמן כיהן הרב ריינס ברבנות העיר שווינציאן, ושם ייסד את הישיבה הראשונה שבה נלמדו גם לימודי חול. שם הישיבה היה "תורה ומדע". הייתה זו מהפכה גדולה ובעיני רבים הדבר התקבל כחילול הקודש, והיו אף כאלה שהתנכלו לרב ריינס ולישיבתו, עד שלבסוף נאלץ הרב לסגור את הישיבה, לאחר שהתקיימה ברציפות במשך ארבע שנים.