היהודים חיו בשכונתם שנקראה Judiaria ז'ודיאריה שהתרכז בעיקר ברחוב Rua d'Ega (רואה ד'אגה) וכמו כן ברחובות Rua Caquelé (רואה קאקלה), (רואה מיזריקורדיה )Rua Misericordia, (רואה מורו) Rua Muro, הנמצאים כולם במרכז ההיסטורי העתיק של העיר של היום.
בערך ב-1361 המלך פדרו הראשון כפה על היהודים לשכון ברובעי מגורים נפרדים. בקשטלו ברנקו קהילה מאורגנת כזאת המכונה "קומונה ז'ודאה" התקיימה בין השנים 1381–1496. החל משנת
1473 המלך אפונסו החמישי הרשה ליהודים להרחיב שכונתם.
משנת 1384-1385 נשארה תעודה שבו מנהיג מקומי בשם לופו ואשקש מונה כאחראי על תשלומי המיסים המוטלים על החוזים ועל ההכנסות של יהודי היישוב. בשנת 1393 תפקיד זה עבר לידי מפקד מצודת אובידוש.
שנות הגירוש וההתנצרות הכפויה.
השנים 1496-1497 ציינו סוף נוכחות היהודים ככאלה בפורטוגל. בעקבות ההתנצרות הכפויה בכוח על ידי המלך מנואל הראשון נוצרו אוכלוסיות של אנוסים הקרויות "נוצרים חדשים" שהיו כל הזמן חשודות בעיני הכנסייה כלא אמינות באמונתן הנוצרית. אכן חלק מ"הנוצרים החדשים" ניסו לשמור על המסורת היהודית בהסתר. רבים מה"נוצרים החדשים" שילמו ביוקר על זהותם המיוחדת, בגלל חשדות מבוססים או שקריים ששמרו על היהדות. הם נחקרו במרתפי האינקוויזיציה והועלו על המוקד. אנוסים רבים התגורר באזורים יותר הררים של הממלכה - בין ויניאש לקשטלו ברנקו, בבמה שההיסטוריון האנגלי יהודי לוסיין וולף כינה "מאראנוס לנד".
על מפה משנת 1509 בספרו של דוארטה ב'ארמש על מבצרי פורטוגל, השכונה שמרכזה הרואה ד'אגה הייתה צפופת אוכלוסין. לעומת זאת על מפה משנת 1762
הנמצאת באקדמיה הממלכתית להיסטוריה במדריד הרובע מופיע בצבע לבן, כלומר מדולדל מתושבים, בגלל היותו נחשב "אזור טמא" בעיני האינקוויזיציה.
אישים.
בקשטלו ברנקו ובסביבה נולדו אישים לא מעטים שמוצאם היה יהודי. שלושה מהם היו מפורסמים יותר, שלושתם רופאים: ד"ר ז'ואו רודריגש דה קשטלו ברנקו, המכונה "אמטו לוזיטנו" (בשמו היהודי המקורי "חביב") שגלה לספרד, לאיטליה, הולנד, ולבסוף לדלמטיה ולסלוניקי שם חזר לדת היהודית; פליפה רודריגש דה קשטלו ברנקו שגלה לאיטליה וחזר ליהדות, נודע כאליהו מונטאלטו (1567? - 1616),והיה לרופא אישי של המלכה מאריה דה מדיצ'י בצרפת, ואנטוניו נונש ריבירו סאנשש שהיה יליד פנאמאקור, יישוב בסביבת קשטלו ברנקו, (1699 - 1783) ושימש כרופא בחצר הצארים בסנקט פטרבורג.
במאה ה-20.
בשנות ה-1920 כמה ממשפחות האנוסים מקשטלו ברנקו כמו בכמה מקומות אחרים בפורטוגל חידשו את מגעיהם עם היהודים וחלקם חזרו ליהדות. בראש התנועה של חזרה ליהדות בקרב אנוסי פורטוגל עמד הקפטן ארתורו קרלוש באשטה בארוש (בן ראש) מפורטו שביקר בשנת 1929 את האנוסים המעטים בקשטלו ברנקו.
באותה שנה המנהל המחוזי בקשטלו ברנקו הכיר רשמית בקהילה היהודית הראשונה שקמה מחדש באזור - זו מן היישוב קוביליאו Covilhã.
במוזיאון בקשטלו ברנקו נמצאה אבן עם כתובת בעברית מתוך בית הכנסת של העיר בלמונטה משנת 1297. כתובת זו עמדה לעבור למוזיאון היהודי בבלמונטה.
מקלנבורג
מֶקְלֶנְבּוּרג (בגרמנית: Mecklenburg).
תיק אפרסק
תיק אפרסק הוא כינויו של תיק חקירה של משטרת ישראל שעסק במעשי שחיתות בהם נחשדו גורמים במפד"ל ובשלטון המקומי בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80.
השתלשלות האירועים.
"תיק אפרסק" הוא כינוי שניתן על ידי המפכ"ל, הרצל שפיר, ללקט של ידיעות גולמיות, שהצטברו ביחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה), בשליש האחרון של שנת 1980. הידיעות הללו לא טופלו במסגרת חקירה סמויה ואף לא נבדקו. מקצתן עלו חשדות נגד אישי ציבור מסוימים, ומרביתן עסקו בהקצבות כספים, לכאורה שלא כדין, על ידי אישים ממשרד הפנים ומרשויות מקומיות מסוימות, שחלקם היו מקורבים לשר הפנים יוסף בורג. שר הפנים עצמו לא נחשד באף אחת מידיעות אלו.
בסוף אוקטובר, או בתחילת נובמבר 1980, נודע לשר בורג, שהיה אז השר הממונה על משטרת ישראל, על קיומן של ידיעות כאמור, והוא פנה למפכ"ל וביקש לדעת במה מדובר. המפכ"ל כינס בלשכתו ישיבה דחופה עם ראש יאח"ה בנימין זיגל ועם ראש אגף חקירות (אח"ק) יחזקאל קרתי, וביקש להתעדכן בעניין. מאחר שהידיעות לא טופלו, נדרשה קצינת ההערכה של היחידה לעבוד במשך לילה שלם כדי להכין את החומר להצגה בפני המפכ"ל, בישיבה שהתקיימה בלשכתו ב־3 בדצמבר. אחר כך, באותו יום, התייצב הרצל שפיר בפני השר בורג, מסר לו עדכון על החומר, והדגיש בפניו כי החומר אינו עומד בפני חקירה גלויה. השר בורג קבע כי אין לטפל בחומר באופן גלוי, אלא רק אחרי הבחירות לכנסת העשירית, שהתקיימו ביוני 1981. שפיר הסכים עם ההנחיה הזו. בפגישה נוספת שהתקיימה בין בורג ושפיר ב־14 בדצמבר, דרש בורג לקבל את כל החומר המודיעיני הנדון, אך שפיר התנגד לכך.
ב־16 בדצמבר נפגש שפיר עם חברו, רב-אלוף במילואים חיים לסקוב, וטען בפניו כי בורג ביקש ממנו לשמוע פרטים על חומר הנוגע למשרד הפנים, וכי בגלל הבחירות אין לחקור בזה. כאשר נודע לציבור על הפגישה הזו – אחרי פיטוריו של שפיר, הועלתה נגד שפיר ביקורת על כך כי אם סבר שהנחיותיו של בורג ניתנו שלא כדין, היה עליו לפנות ליועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר.
ב־25 בדצמבר כינס שפיר בלשכתו ישיבה עם זיגל, וביקש כי החומר יצולם בשני עותקים. עותק אחד הפקיד שפיר בכספת בלשכתו ועותק שני לקח לביתו.
ב־31 בדצמבר פיטר בורג את שפיר בשיחה בארבע עיניים, שבמהלכה איים שפיר על בורג כי אם לא יחזור בו מהחלטתו לפטרו: "לא יהיה טוב למדינה, לממשלה לעם ישראל ולמפלגה של בורג".
למחרת היום הדליף שפיר לחה"כ יוסי שריד את "אפרסק", וכך נודע העניין לציבור. בעקבות כך גם התגלה כי שפיר החזיק ברשותו את העותק השני של החומר.
ב־4 בינואר 1981, הועבר כל החומר לבדיקתו של היועמ"ש, פרופ' יצחק זמיר, שקבע בחוות דעת שהתפרסמה באפריל 1981, כי מרבית החומר אינו ראוי לחקירת משטרה. למעשה רוב האשמות של שפיר נגד בורג נדחו על ידי זמיר.
לימים התברר כי החומר שהועבר לחקירה הוביל בסופו של דבר לכתב אישום אחד ולהרשעתו של ראש מועצת גני תקווה, מרדכי וייס, בעבירות של מרמה והפרת אמונים.
פיטוריו של שפיר לא הועמדו לביקורת שיפוטית. מיד לאחר הפיטורים הגישו שני קציני משטרה עתירה לבג"ץ נגד הפיטורים. הרצל שפיר, שתחילה אמר שיצטרף לעתירה, חזר בו, וכעבור כשבוע ימים נמחקה העתירה על ידי העותרים.
תיק אפרסק נעשה למיתוס חסר אחיזה במציאות לפיו בורג סילק את שפיר כדי למנוע חקירה שעלולה הייתה לסכן אותו. הדחתו של שפיר נבעה מרצף של אירועים, בהם התגלו פגמים באמינותו. הימנעותו של שפיר מלהצטרף לעתירה לבג"ץ סיכלה את האפשרות להוכיח את טענותיו נגד בורג.
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (1970–1979)
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי הוא מצעד הפזמונים הלועזיים המרכזי של ישראל. המצעד נערך ומשודר ברדיו ישראל מדי שנה לקראת סוף השנה האזרחית. השירים והמבצעים נקבעים על פי בחירת המאזינים, ולעיתים ניתן גם משקל לדרוג השירים במצעדים השבועיים אשר נערכו במהלך השנה.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים 1970 – 1979.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו אלביס פרסלי היה זמר השנה, מרי הופקין הייתה זמרת השנה והביטלס היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו רוברטה פלאק הייתה זמרת השנה, אלטון ג'ון היה זמר השנה, הקרפנטרז היו צמד השנה, ולהקת ה-Wings היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו אלטון ג'ון היה זמר השנה ולהקת ה-Wings היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו אלטון ג'ון היה זמר השנה, גלוריה גיינור הייתה זמרת השנה ולהקת ה-Wings היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו אלטון ג'ון היה זמר השנה, דיאנה רוס הייתה זמרת השנה ואבבא היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו רוד סטיוארט היה זמר השנה, דונה סאמר הייתה זמרת השנה ובוני אם היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו אנדי גיב היה זמר השנה, דונה סאמר הייתה זמרת השנה ובי ג'יז היו להקת השנה.
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו בילי ג'ואל היה זמר השנה, דונה סאמר הייתה זמרת השנה וסופרטרמפ היו להקת השנה.
מצעד העשור 1970–79.
מצעד העשור המקורי.
בשנות ה-70 לא נערך מצעד עשור במתכונת המוכרת מן העשורים שלאחריו. המצעד השנתי של גלי צה"ל לשנת 1979, שערך יזהר אשדות והגיש קובי מידן, כלל פינה של מצעד העשור:
בנוסף, בסוף העשור דירגו מאזיני תוכנית המוזיקה האלטרנטיבית "רוק פלוס" בגלי צה"ל את שירי העשור. שיר העשור שנבחר היה "Stairway to Heaven" של להקת לד זפלין.
מצעד העשור המחודש.
בשנת 2019, גלגלצ פתחו מחדש להצבעה את מצעד העשור. המצעד שודר ב-9 באוגוסט במשך 10 שעות, והגישו אותו נעמי רביע, דורי בן זאב, עומר גפן, אורלי יניב, יואב קוטנר וערן אליקים. המצעד כלל 100 שירים מתוך 500 שהועמדו לבחירה:
ב-6 בספטמבר 2019 שודרו 30 השירים שהגיעו למקומות 101-130 בדירוג המחודש של גלגלצ שלא נכנסו למצעד, אותם הגישה לבנת בן-חמו:
נתונים סטטיסטיים.
אמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הלועזי השנתי של רשת ג'.
להלן האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים אשר נכנסו למצעד במצעד במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20:
הערות שוליים.
__noTOC__
נחמיה דגן
נחמיה דגן (נולד ב-19 במרץ 1940) הוא טייס מסוקים, בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כקצין חינוך ראשי בדרגת תת-אלוף. בעל עיטור המופת.
קורות חייו.