מסת החורים השחורים הכוכביים נעה, לפי התיאוריה הפיזיקלית, בין 3 לכמה עשרות מסות שמש. תהליך היווצרותם של חורים שחורים כוכביים ניתן לצפייה על ידי איתור התפוצצות של כוכבים מסיביים - סופרנובה, או על ידי איתור של התפרצות גמא.
מאפיינים.
ניתן לתאר כל חור שחור באמצעות שלושה מאפיינים בלבד שניתנים לצפייה מחוץ לאופק האירועים של החור השחור:
ההנחה הרווחת בקרב האסטרופיזיקאים היא שלחורים שחורים יש תנע זוויתי, אף שלא נערכה תצפית שהוכיחה את העובדה הזאת. על פי ההנחה הזאת, כתוצאה משימור התנע הזוויתי, החור השחור קיבל את הסיבוב של הכוכב המסיבי שהתפוצץ ויצר אותו. רדיוס אופק האירועים (רדיוס שוורצשילד) של החור השחור הכוכבי תלוי במסת הכוכב שיצר אותו. ככל שמסת הכוכב המסיבי שקרס אל תוך עצמו והתפוצץ גדולה יותר, כך רדיוס אופק האירועים של החור השחור הכוכבי יהיה גדול יותר. לדוגמה, רדיוס אופק האירועים של חור שחור כוכבי שמסתו זהה לזו של השמש הוא 3 ק"מ. לפיכך, רדיוס אופק האירועים של חור שחור שמסתו היא 10 מסות שמש הוא 30 ק"מ.
החור השחור הגדול ביותר שנתגלה הוא בעל 15.65±1.45 מסות שמש. בנוסף, ישנן ראיות שמקור קרינת הרנטגן IC 10 X-1, הוא חור שחור כוכבי בעל מסה של 24-33 מסות שמש. החור השחור הכוכבי הקטן ביותר שידוע למדע הוא בעל 5-10 מסות שמש (גדול במקצת מהחור השחור הקטן ביותר שיכול להתקיים לפי התיאוריה).
חוץ מהחור השחור הכוכבי, ידועים עוד שני סוגים של חורים שחורים שמסתם הרבה יותר גדולה מהחור השחור הכוכבי: חור שחור בינוני שנמצא במרכז צבירים כדוריים של כוכבים וחור שחור על-מסיבי שנמצא במרכזה של גלקסיית שביל החלב (ומניחים שנמצא במרכזה של כל גלקסיה ביקום), בגלקסיות אקטיביות וקוואזרים.
מערכות בינאריות.
חורים שחורים כוכביים שנמצאים במערכת כוכב כפול קרבים לכוכב, סופחים אליהם את מסתו של הכוכב הקרוב אליהם במערכת הבינארית. האנרגיה שמגיעה מהחור השחור הכוכבי לכוכב כ"כ גדולה, עד שהחומר שממנו עשוי הכוכב מגיע לטמפרטורה של כמה מאות מיליוני מעלות ומוקרן כקרני רנטגן לתוך החור השחור שסופח אותן.
קרני הרנטגן הללו ניתנות לצפייה על ידי טלסקופים אופטיים וכך ניתן לזהות מערכת בינארית של חור שחור כוכבי וכוכב שממנו החור השחור סופח מסה.
האנרגיה שמשתחררת מחור שחור כוכבי וכוכב נייטרונים (בעל מסה של פחות מ-3-5 מסות שמש) היא זהה ולכן קשה להבחין בין השניים. לעומת זאת, סיבובו של כוכב נייטרונים שונה מתנועת הסיבוב של החור השחור הכוכבי, ובנוסף, לכוכב נייטרונים ישנו שדה מגנטי והתפרצויות תרמו גרעיניות, וכאשר מאפיינים אלה נצפים, העצם הדחוס במערכות בינאריות הוא כוכב נייטרונים ולא חור שחור כוכבי.
הוכחה לקיומם של חורים שחורים כוכביים במערכות בינאריות היא לא אמפירית לחלוטין, אלא נשענת על תאוריה. לא ניתן לחשוב על עצם אחר שמתאים למערכת המאוד דחוסה הזאת, בה עצם אחד סופח לתוכו מסה של עצם שקרוב אליו, חוץ מחור שחור כוכבי. הוכחה ישירה לקיומו של חור שחור כוכבי במערכת כזאת תהייה רק מצפייה בחלקיק חומר כלשהו שנשאב לתוך החור השחור הכוכבי.
בגלקסיית שביל החלב.
נכון ל-2012, בגלקסיית שביל החלב יש 14 מועמדים להיות חורים שחורים כוכביים, כולם נמצאים במערכות בינאריות שבהן הם סופחים אליהם מסה של כוכב שקרוב אליהם אל תוך דיסקת הספיחה שלהם, וכולם יותר קרובים לכדור הארץ מאשר החור השחור העל-מסיבי שנמצא במרכזה של הגלקסיה. החור השחור הכוכבי בעל המסה הקטנה ביותר בגלקסיית שביל החלב שידוע כיום, הוא בעל מסה של 3 מסות שמש והחור השחור הכוכבי בעל המסה הגדולה ביותר בגלקסיית שביל החלב שידוע כיום, הוא בעל מסה של יותר מ-12 מסות שמש.
החור השחור הכוכבי הקרוב ביותר אלינו שידוע כיום, נמצא כ-3,500 שנות אור מכדור הארץ.
תיאודור ביקל
תיאודור מאיר ביקל (באנגלית: Theodore Meir Bikel; 2 במאי 1924 – 21 ביולי 2015) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, זמר עם ומוזיקאי יהודי אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר על תפקיד המשנה שגילם כשריף מקס מולר, בסרט "הנועזים" (1958). ביקל כיהן כנשיא איגוד השחקנים והאמנים של אמריקה, וכן כיושב ראש הדירקטוריון של סניף מפלגת מרצ בארצות הברית. האוטוביוגרפיה שלו, "Theo", פורסמה ב-1995.
שנותיו הראשונות.
ביקל נולד בווינה שבאוסטריה למרים ויוסף ביקל מבוקובינה. עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נמלטה משפחתו לארץ ישראל.
את קריירת המשחק שלו החל בארץ ישראל בשנות העשרה שלו. נמנה עם המייסדים של התיאטרון הקאמרי.
אף על פי שהתחייב להופיע בתפקיד צ'ארלי ויקהם בהצגה "דודתו של צ'ארלי" בספטמבר 1946, החליט לצאת לאנגליה ללימודי משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. בשנת 1948 המליץ עליו מייקל רדגרייב לידידו לורנס אוליבייה כממלא מקום לתפקידי סטנלי קוואלסקי ומיטש בהצגת הבכורה של מחזהו של טנסי ויליאמס חשמלית ושמה תשוקה. לאחר מכן שיחק לצד אשתו של הבמאי אוליבייה, ויוויאן לי.
קריירה.
אחרי ששיחק בכמה סרטים ומחזות באירופה עבר ביקל לארצות הברית בשנת 1954, וקיבל אזרחות בשנת 1961. הוא גילם קצין ראשון בצוללת בסרט "The enemy below" (1957), ב-1958 שיחק בסרט "אני רוצה לחיות" לצידה של סוזן הייוורד. ושיחק תפקיד של מפקד הצוללת הרוסית בסרט "הרוסים באים, הרוסים באים" (1966).
בברודוויי הוא יצר את התפקיד של קפטן פון-טראפ במחזה צלילי המוסיקה ב-1959. ביקל לא אהב את תפקידו בצלילי המוזיקה משום שיכולתו לשיר הייתה מוגבלת במחזה והוא לא אהב לגלם את תפקיד הקפטן שוב ושוב. ב-1964 הוא הופיע בתפקיד זולטן קרפאתי (Zoltan Karpathy) המומחה לדיאלקטים בגרסת הסרט של גברתי הנאווה. מאז הופעתו הראשונה כטוביה במחזמר כנר על הגג ב-1967 שיחק אותו ביקל לעיתים קרובות יותר מכל שחקן אחר (יותר מ-2,000 הופעות). כשחיים טופול נאלץ לפרוש מהמסע בצפון אמריקה של המחזה ב-2009 החליף אותו ביקל בכמה הופעות בקנדה כולל בקלגארי בינואר 2010 וקבע תאריכי הופעות הרבה מעבר ליום הולדתו ה-86 במאי.
בשנות החמישים שר ביקל והפיק כמה אלבומים של שירי עם יהודיים. הוא היה מייסד שותף של פסטיבל הפולק של ניופורט (יחד עם פיט סיגר וג'ורג' ויין ב-1959. ביקל פתח, יחד עם שותפו לעסקים, הרב כהן בלוס אנג'לס את בית הקפה הראשון שבו הושמעה מוזיקה עממית – The Unicorn. הפופולריות שלו הביאה לפתיחת המועדון השני, Cosmo Alley, שבו הופיעו, בנוסף לזמרים גם משוררים כמו מאיה אנג'לו וקומיקאים כמו לני ברוס. ביקל נעשה מעורב יותר ויותר בשאלות של זכויות אדם והיה ציר לוועידה הדמוקרטית ב-1968.
בנוסף להופעות רבות בסרטים ועל הבמה היה ביקל כוכב אורח במופעי טלוויזיה פופולריים רבים. הוא הופיע בפרק של הסדרה Justice ב-1954.
הוא הופיע בפרק בסדרה אזור הדמדומים כאוליבר קריינגל. הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות הוואי 0–5, קולומבו, המלאכיות של צ'רלי, בית קטן בערבה, משימה בלתי אפשרית, שושלת, הכל נשאר במשפחה וחוק וסדר.
בתחילת שנות ה-90 הוא הופיע בפרק משפחה בסדרה בתפקיד סרגיי רוז'נקו, אביו המאמץ ממוצא רוסי של וורף. ביקל גילם שני תפקידים בסדרה בבילון 5. ב-1994 הוא גילם את רבי קוסלוב בעונה ראשונה בפרק TKO. ב-1998 הופיע בתפקיד אנלשוק.
איגודי שחקנים.
ביקל היה נשיא איגוד השחקנים והאמנים של אמריקה. הוא היה נשיא Actor's Equity בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80. במסגרת תפקיד זה הוא תמך בזכויות אדם. ב־1977 בוועידה של AFL-CIO (American Federation of Labor and Congress of Industrial Organizations) הוא ברך את הדיסידנט הרוסי ולדימיר בוקובסקי לרגל יציאתו מברית המועצות.
ב־28 בינואר 2007 הוא הסכים לכהן כיושב ראש בדירקטוריון של מרצ ארצות הברית.
חיים אישיים.
ביקל היה נשוי ארבע פעמים. ב-1955 נישא לישראלית עפרה איכילוב (נולדה ב-1936, במאית סרטים דוקומנטריים, שזכתה בפרסי אמי); הזוג התגרש כעבור שנה. ב-1969 נשא לאשה את ריטה ויינברג ונולדו להם שני ילדים; הם התגרשו ב-2008. באותה שנה נשא את אשתו השלישית, מנצחת המקהלות תמרה ברוקס (Tamara Brooks). ברוקס נפטרה מהתקף לב ב-2012.
בגיל 89 נישא שוב לאימי גינזבורג, כתבת ידיעות אחרונות לשעבר
דיסקוגרפיה.
(1969) "Silent no more" Songs from the Jewish underground in Soviet Russia.
ראדו היפה
ראדו היפה, המכונה על ידי היסטוריונים גם "ראדו השלישי" (ברומנית: Radu cel Frumos; בטורקית: Yakışıklı Radu Bey; נולד בין 1437-1439 – מת ב-1475 בטרנסילבניה) היה שליט ולאכיה לסירוגין בין השנים 1462–1473, דצמבר 1473- אביב 1474, אביב 1474 - אוקטובר 1474 ואוקטובר 1474 - תחילת 1475.
ראדו היפה היה בן של ולאד דראקול (ולאד השני) ושל וסיליסה לבית מושאט ואחיו הצעיר של ולאד המשפד ("ולאד צפש" או "דרקוליה"). אחיו הגדולים יותר היו מירצ'ה השני וולאד הנזיר. ראדו היפה, המכונה בטורקית ראדו ביי, נודע כידיד ובן ברית של הסולטאן מהמט השני "הכובש".
במהלך מלכותו הוחלף שלוש או ארבע פעמים בשלטון ביריב בסאראב הזקן לאיוטה, שהוכתר לשליט על ידי שטפן הגדול, שליט מולדובה. כמו אצל אחיו, ולאד צפש, ברוב שנות שלטונו בירתו הייתה בוקרשט. אף על פי שוואלאכיה לא הפכה בימי מלוכתו לפשאליק ושמרה על אוטונומיה, הכתרתו ב-1462 ישירות על ידי הסולטאן חיזקה את מעמד החסות של המדינה ביחס לאימפריה העות'מאנית.
שנות נעוריו כבן ערובה אצל הסולטאן העות'מאני.