תהליך האתחול מתרחש באזור מקור השכפול (Origin of Replication), על גבי מולקולת ה-DNA. ביצורים פרוקריוטיים, שלהם לרוב כרומוזום מעגלי בודד, קיים בדרך כלל מקור שכפול אחד, בעוד שבאאוקריוטיים, שמולקולות ה-DNA שלהם גדולות בהרבה, השכפול מתחיל בו זמנית במספר מקורות. מסתבר, כי לולא היה נוצר מנגנון זה ו-DNA היה משתכפל ממקור שכפול אחד - שכפול מולקולה אחת היה אורך כ-800 שעות. בתחילת התהליך מספר חלבוני מפתח נקשרים לאזור מקור השכפול וגורמים לפתיחה חלקית של סליל ה-DNA באזור. כתוצאה מפתיחה זו נוצרת בועת השכפול (Replication bubble), שמכילה שני מזלגות השכפול - אחד לכל כיוון. תהליך השכפול מתקדם מאתר האתחול בשני כיוונים, כאשר המזלגות הולכים ומתרחקים ממקור השכפול ובועת השכפול הולכת וגדלה לכל אורך התהליך. במרכזו של כל מזלג נמצאת קבוצת אנזימים. האנזימים העיקריים בתהליך הם:
שכפול.
בשלב זה מזלגות השכפול "מתקדמים" לשני הכיוונים ומתרחקים ממקור השכפול. בפתח של כל מזלג מצוי ה-DNA פולימראז המאריך את הגדילים המתהווים על גבי שתי התבניות המקוריות. בשל האילוץ המתואר לעיל, רק על אחד הגדילים של המזלג ניתן לבצע סינתזה רצופה של גדיל אחד לכל אורך המולקולה - הגדיל המסונתז מתחיל בקצה ה5' ומתארך לכיוון ה3'. בכיוון השני נוצרת בעיה שנפתרת על ידי מקטעי אוקזקי. כל כמה מאות בסיסים מוטבע פריימר על התבנית, מסונתז קטע DNA קצר בכיוון הנכון ואז הפריימר מסולק. קומפלקס האנזימים אוחז בשני הגדילים של מולקולת ה-DNA בצורה המאפשרת פעילות בו-זמנית של הסינתזה בשני הגדילים.
סיום.
בסיום השכפול, כאשר המזלגות משני הצדדים מגיעים לסוף הכרומוזום, נוצרת בעיה חדשה - לאחר שמוסר פריימר ה-RNA של המקטע האוקזקי האחרון, לא ניתן להחליפו במקטע DNA, שכן אין קצה 3' חשוף שאליו ניתן לחברו. הפתרון שמצאה האבולוציה לבעיה זו הוא הטלומר. אנזים מיוחד בתא - הטלומראז, אחראי בשלבי התפתחות עובריים של התאים על יצירת מקטעי DNA חוזרניים וארוכים בשני צידי הכרומוזום. מקטע DNA זה אינו מקודד וכל תפקידו הוא להתקצר במהלך השכפולים שהתא עובר במחזור חייו, כדי שההתקצרות הבלתי נמנעת של הכרומוזום לא תפגע בחלקים המקודדים. כיום מאמינים שמנגנון זה מבקר הזדקנות של התאים ומהווה את אחד ממנגנוני ההגנה של הגוף כנגד גידולים סרטניים. אחת ההשערות היא שחלק מן התאים הסרטניים "רוכשים מחדש" את פעילות הטלומראז ובכך מונעים את מותם הטבעי מ"זקנה".
ישעיהו הלוי הורוויץ
השל&quot;ה
קבוע ברון
קבוע ברון הוא סכום הטור של המספרים ההופכיים של הראשוניים התאומים (זוגות של מספרים ראשוניים עם הפרש של 2 ביניהם).
סכום של טור שבו מספר סופי של איברים הוא תמיד מספר סופי. סכום של טור שבו מספר אינסופי של איברים חיוביים תלוי בסוג הטור: לעיתים הסכום מתכנס למספר סופי, ולעיתים הוא מתבדר לאינסוף. בהתאם לכך, כאשר ניתן להוכיח שסכום של טור מסוים מתבדר לאינסוף, נובע מכך שבטור יש מספר אינסופי של איברים. לעומת זאת, כאשר סכום הטור מתכנס, אי אפשר לדעת מעובדה זו האם בטור יש מספר אינסופי של איברים, או שמספר איבריו סופי.
בשנת 1919 הראה ויגו ברון שסכום המספרים ההופכיים של הראשוניים התאומים
מתכנס לגבול סופי, הקרוי כיום קבוע ברון עבור מספרים ראשוניים תאומים.
לו הטור היה מתבדר, הייתה בידינו הוכחה של השערת המספרים הראשוניים התאומים. אבל מכיוון שהטור מתכנס, לא ידוע עדיין אם קיימים אינסוף מספרים ראשוניים תאומים או לא (ידוע שטור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר, אך העובדה שקבוצת הראשוניים היא אינסופית ניתנת להוכחה גם בדרכים אחרות, פשוטות יותר).
קבוע ברון יכול להיות מספר אי רציונלי אם יש מספר אינסופי של תאומים ראשוניים.
בשנת 1994 עסק תומאס נייסלי בחישוב קבוע ברון, באמצעות צבירה של עוד ועוד איברים בטור, ושם לב שבמהלך החישוב התוצאה משתבשת. לאחר בדיקה ממושכת השתכנע שהתקלה נובעת מפגם במעבד של המחשב האישי, וכך התגלה "באג הפנטיום".
ההערכה הטובה ביותר עד כה לערכו של קבוע זה ניתנה ב-2002 על ידי סכימת כל התאומים הראשוניים עד 1016:
formula_2.
משהד
מַשְׁהַד (, מילולית: "מקום הקרבה", קרוב למילה הערבית "שהיד") היא העיר השנייה בגודלה באיראן ובירת הפרובינציה ח'וראסאן רזאווי בצפון-מזרח המדינה. העיר ממוקמת כ-736 ק"מ צפון-מזרחית לבירה טהראן וכ-210 ק"מ דרום-מזרחית לאשגבאט בירת טורקמניסטן בגובה 995 מטרים מעל פני הים.
העיר קדושה לשיעים בשל מקדש האימאם א-רידא בו נמצא קברו של האימאם השמיני עלי א-רידא (בפרסית נהגה שמו לעיתים קרובות אֵמאם רֵזה). מיליוני מאמינים שיעים פוקדים את הקבר מדי שנה. העיר ידועה גם כעירו של פירדוסי, המשורר האיראני שכתב את שאהנאמה, שנחשב לאפוס הלאומי של איראן, וקברו נמצא בקרבת העיר.
תולדות משהד.
משהד הייתה בדרך המשי שהובילה מהמזרח הרחוק לאירופה. החל מהמאה ה-15 משהד הייתה אחת הערים החשובות בפרס. במאה ה-18 השאה נאדיר שמלך בשנים 1736–1747 קבע אותה לבירתו. בשנת 1935 קבוצה של מורדים איסלאמיסטים התבצרו במקדש האימאם א-רידא במחאה נגד מדיניותו החילונית של השאה רזא ח'אן. המנהיג העליון של איראן האייתוללה עלי ח'אמנאי נולד במשהד. בעיר משהד צמחה הקהילה היהודית "אנוסי משהד", שחבריה היו אנוסים לחיות כמוסלמים במשך 120 שנה אך המשיכו לשמור על יהדותם בסתר.
כלכלת העיר.
משהד משמשת כמרכז חקלאות, מסחר ותחבורה. מצויה בה תעשיית ייצור הרכב השנייה בגודלה באיראן. ענפים חשובים בכלכלתה הם: פירות יבשים, אגוזים, זעפרן, ממתקים, אבנים יקרות כמו טורקיז, תכשיטי כסף וזהב, בשמים, מזכרות דתיות, מעילים ושטיחים. העיר משמשת גם מוקד לתיירות מין של גברים שיעים מעיראק ולבנון, המגיעים אליה לשם "נישואין זמניים" ("מותעה") עם נשים מקומיות.
נמל התעופה הבינלאומי של משהד משרת את תושבי העיר והמבקרים בה. הוא נמל התעופה השני בגודלו באיראן אחרי נמל התעופה בטהראן.
דמוגרפיה.
ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 התגוררו בעיר מעל שלושה מיליון בני אדם, רובם המכריע פרסים. קבוצות אתניות אחרות הם כורדים וטורקמנים שהיגרו רובם לעיר מהמחוז הסמוך של צפון ח'וראסאן. יש גם קהילה משמעותית של תושבי העיר ממוצא ערבי שנטמעו בתרבות הפרסית וכבר לא מדברים ערבית, אם כי שמרו על ממדים מסוימים של תרבות ערבית ייחודית באוכל ומנהגים דתיים. בעיר ישנם גם מהגרים לאיראן שהגיעו מאפגניסטן, עיראק ופקיסטן.
אימרתי
אימֶרֶתי (בגאורגית: იმერეთი) – מחוז במערב גאורגיה, שנמצא בחבל ארץ הקרוי על שמו. הוא משתרע על שתי גדותיו של נהר הריוני בקטע זרימתו הצפוני. רובו משתרע על חלקו המזרחי של מישור קולכתי. החבלים הגובלים בו: לצ'חומי ורצ'ה מצפון, כארתלי ממזרח, סאמצחה-ג'אוואחתי מדרום, גוריה מדרום-מערב וסמגרלו ממערב.
האימרים, תושבי החבל, הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים דיאלקט מקומי של גאורגית. מספרם נאמד בכ-800,000 איש.
כותאיסי היא העיר המרכזית במחוז, עם 248,000 תושבים (העיר השנייה בגודלה בגאורגיה). ערים תעשייתיות נוספות: זסטפוני, טקיבולי, צ'יאתורה וסמטרדיה. החבל ברובו חקלאי: מפורסם בכרמים, בשדות תירס ובתותים. אדמת החבל נוחה לעיבוד, אך זה נובע מלחות האקלים המקומי עקב הקרבה לים וריבוי המשקעים. סיבות אלה גרמו בעבר להיווצרותן של ביצות, שהגבילו את אזורי החקלאות והכתיבו התיישבות מפוזרת. רוב הביצות, שהביאו גם לתחלואה, יובשו כחלק מתהליך יצירת שטחים חקלאיים נרחבים בתקופת הקולקטיביזציה של שנות ה-30.
היסטוריה.
העיר איה, שבה הוחזקה גיזת הזהב האגדית על פי סיפורי מסע הארגונאוטים ניצבה על פי אחת הסברות במקומה של כותאיסי ובכל אופן על אדמת החבל. מן המאה השישית לפנה"ס ועד המאה השביעית התקיימה על שטחה הממלכה המערב-גאורגית של אגריסי. במשך מאות שנים היא שימשה מוקד למאבקים צבאיים בין ממלכת פרס לאימפריה הביזנטית, שכל אחת מהן כבשה אותה מדי פעם. הממלכה קיבלה את הנצרות בשנת 523. במאה השביעית היא הייתה בעלת-בריתה העיקרית של האימפריה הביזנטית נגד הפרסים וסייעה רבות להחלשתם. במאה השמינית אגריסי עצמה נחלשה מאוד ממאבקיה להשגת עצמאות גמורה מן הביזנטים; גם האימפריה הביזנטית נחלשה באותה תקופה. נסיך אבחזיה, לאון השני, ניצל מצב זה והכריז על עצמאותו מביזנטייה, ואילו ב-786 השתלט על ממלכת אגריסי בסיועם הצבאי של הכוזרים וקרא לממלכה המאוחדת של מערב גאורגיה, ממלכת האבחזים. לאון השני קבע את בירתה של אגריסי הכבושה - כותאיסי - כבירתה של ממלכת האבחזים.
ב-975 ממלכת האבחזים, וחבל אימרתי בתוכה, הצטרפה לממלכה הגאורגית המאוחדת; כותאיסי הייתה גם לבירתה של ממלכה זו - עד לשחרורה של טביליסי, מידי הערבים ב-1122. עד התפרקותה של הממלכה הגאורגית במאה ה-15, אימרתי הייתה חלק ממנה. לאחר מכן הייתה היא הייתה לממלכה עצמאית, שסבלה רבות מפלישותיהם של הטורקים העות'מאנים.