רבי ישראל יצחק מילא את מקום אביו רבי ישכר בער. נולד בשנת ה'תק"ע. היה חתנו של רבי יהודה לייב בן רבי ראובן מדזרנובצה ובזיווג שני חתנו של רבי ישעיהו הכהן זינגר. היה תלמידם של אביו, רבי יחזקאל מקוזמיר, השרף ממוגלינצא, רבי ישראל מרוז'ין ורבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב. גם הוא היה בעל מופת כאביו. נפטר בוורשה בכ' בכסלו תרי"ח. בניו האחרים של רבי ישכר בער (דוב) היו בנו בכורו רבי מאיר משידלובצא וחתניו רבי יצחק פינקלר ורבי חיים יוסף.
בדור זה כיהנו ארבעה אדמו"רים, בנו של רבי ישראל יצחק ושלושה מאחייניו, בני גיסו רבי יצחק פינקלר שהחלו לכהן אחר פטירת אביהם.
בניו האחרים של רבי ישראל יצחק היו רבי אליעזר ירוחם חתנו של רבי חיים מצאנז, רבי ירחמיאל מדזרנוב חתנו של רבי נפתלי רובין ממאלינץ, רבי אפרים חתן רבי אריה לייבוש ליפשיץ, רבי פנחס מטומשוב, וחתנו רבי טוביה ליפשיץ מוישניצא-בריגל. מזיווג שני היו ילדיו בנו רבי בעריש שמואל חתן הרב עובדיה משה מראדום וחתניו רבי פנחס לרר מחלם ורבי אברהם יהושע העשיל ממוגלניצא.
כיהנו בו שישה אדמו"רים, המפורסמים ביניהם היו בניו של רבי הלל, רבי אליעזר דוד ורבי מאיר מנחם פינקלר מפיוטרקוב.
בנים של רבי הלל שלא כיהנו כאדמו"רים היו רבי אברהם, חתן הרבי מקאויל, ורבי חיים, חתן האדמו"ר ממודז'יץ. חתנו של רבי הלל היה (בזיווג ראשון) רבי אלימלך יעקב יצחק מסוכידניוב (בזיווג שני נישא לאחייניתו של רבי אליעזר דוד).
כיהנו בו שמונה אדמו"רים, המפורסמים ביניהם היו בני רבי אליעזר דוד ורבי מאיר מנחם.
החסידות לאחר השואה.
רובה של החסידות נכחדה בשואה. בשנות ה-80 החל רבי דוד צבי שלמה הורונצ'יק (כ"ט בשבט תשי"ד, 1954 - י' באדר א' תשע"ו, 2016), בנו של רבי חיים אליעזר (חתנו של רבי משה מרדכי בידרמן) וחתנו של רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים, לכהן כאדמו"ר מראדושיץ. סדר ייחוסו לרבי ישכר בער ידוע. רבי דוד צבי שלמה פתח מוסדות בתל אביב ואחר כך בבני ברק ובית שמש. בנו רבי אהרן יוסף, ממלא את מקומו באדמו"רות, חתנו הוא רבי שלום אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מחסידות מיאלען.
בארצות הברית מכהן באדמו"רות רבי יחזקאל יהודה גליקמן צאצא של רבי ישכר בער. לרבי יחזקאל יהודה יש ישיבה בשם "תורת אמת ד'ראדושיץ".
פלירטוט
ארכילאוס
מנדט (פירושונים)
ג'ובה (לבוש)
ג'ובה או דזשובע גֻ'בָּה (מקורה בשפה הערבית جبة; גם: ז'ופיצע), היא כיום מילה המתארת מעיל. הג'ובה נהוג כיום אצל חסידים בירושלים.
מקור הג'ובה.
ג'ובה או ז'ופן הוא מעיל עליון שלבשו הגברים הפולנים מכל שכבות החברה החל מסוף המאה ה-16. אך כיום בגד זה לא נלבש על ידי חצרות פולין. הוא פריט לבוש (שאיננו חובה ללבישה) בחסידויות ובקבוצות שנוטלות חלק בלבישת הלבוש החסידי ירושלמי, מבוססת על תלבושת הנהוגה באוכלוסייה הערבית.
שימוש בג'ובה כיום.
בימינו הג'ובה הוא מעיל חום שאין חובה ללובשו, כשלבישתו נהוגה בקרב כל חצרות ירושלים. הוא בגד מפואר ומהודר אך מחירו איננו גבוה בייחס למשמעות הלבישה שלו, ומשום שהוא איננו פריט לבוש חובה, אין זה מדאיג חסידים רבים שאין בבעלותם פריט לבוש זה. מלבד היותו לבוש פאר הג'ובה נחשב לאחד פרטי הלבוש הזוכים לבדיקה דקדקנית של שעטנז - דבר שהציבור החרדי (בפרט החסידים הירושלמים) מאוד בררני לגביו. בדיקה בררנית ודקדקנית זו גורמת לעליית המחיר בג'ובה.
את הג'ובה לובשים כלל חסידי ירושלים אשר נטלו על עצמם ללבוש את הלבוש המסורתי של היישוב הישן.
הוכחה ש-e טרנסצנדנטי
ליאוניד אידלמן
ליאוניד אידלמן (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל בשנים 2009–2018 ונשיא ההסתדרות הרפואית העולמית החל מאוקטובר 2018, פרופסור חבר קליני בחוג להרדמה וטיפול נמרץ, בית הספר לרפואה, של אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקת ההרדמה בבית החולים בילינסון.
ביוגרפיה.
אידלמן נולד בריגה (אז בברית המועצות; כיום בלטביה). סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של העיר ריגה. בשנת 1987 עלה לישראל. הוא התמחה בהרדמה בבית החולים הדסה עין כרם. לאחר מכן יצא להשתלמויות בבתי חולים בלונדון שבבריטניה ובניו יורק, פיטסבורג ואטלנטה שבארצות הברית. הוא חבר החברה האמריקנית של הרופאים המרדימים (American Society of Anesthesiologists).
אידלמן משמש כמנהל מחלקת ההרדמה, רפואה סב-ניתוחית ורפואת כאב של המרכז הרפואי רבין. הוא כיהן בעבר כיושב ראש איגוד הרופאים המרדימים בישראל. פרופסור חבר קליני בחוג להרדמה באוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 2009 נבחר אידלמן לתפקיד יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י). קודם לבחירתו היה סגן יושב ראש ההסתדרות הרפואית ויושב ראש חטיבת רופאי בתי החולים של שירותי בריאות כללית.
בשנת 2011 עמד בראש שביתת רופאים שנמשכה 158 יום ובמהלכה שבת שביתת רעב. במהלך השביתה נתגלע קרע בין הרופאים המתמחים ובין הר"י, וקרע זה נמשך גם לאחר סיום השביתה. הרופאים המתמחים, ואתם ועדי הרופאים בחלק מבתי החולים, הביעו התנגדות להסכם הקיבוצי שאידלמן הוביל לחתימתו.
בעקבות ההתנגדות להסכם, ובעיקר לחובת דיווח הנוכחות האלקטרוני שבו, הוקם ארגון רופאי בתי החולים (ארב"ל) אשר שם לו למטרה החלפה של ראשי ההסתדרות הרפואית. כצעד ראשון, הודח אידלמן עצמו מראשות ועד הרופאים במרכז רפואי רבין.
ב-29 באפריל 2014 נבחר ברוב גדול לתקופת כהונה נוספת כיושב ראש ההסתדרות הרפואית ובספטמבר 2018 סיים את כהונתו.
ב-2015 עמד בחזית מאבק הרופאים נגד חוק הזנה בכפייה.
ב-16 באוקטובר 2017 נבחר לנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית, ונכנס לתפקידו ב-1 באוקטובר 2018.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוכרז כמועמד מפלגת ישראל ביתנו לתפקיד שר הבריאות.
חיים אישיים.
נשוי לילנה (רופאה) ואב לשניים, תושב תל אביב.
תחנת הרכבת אדיס אבבה
בסקיה
שאול שטמפפר
שאול שטמפפר (נולד ב-1948) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית לגולדה ויהושע שטמפפר, צאצאו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה. בשנות ה-70 עלה לישראל ונישא לסילוויאן דרייפוס, ילידת שווייץ.
תחום התמחותו של פרופ' שטמפפר הוא תולדות הישיבות במזרח אירופה וההיסטוריה הדמוגרפית של היהודים שם. עם פתיחת הארכיונים במזרח אירופה, אחרי הסרת מסך הברזל, התגלו מסמכים השופכים אור חדש על ישיבות ליטא במאה ה-19. שטמפפר שילב חומר רב שהיה מסווג כסודי בספרו "הישיבה הליטאית בהתהוותה". הוא מרצה בפורומים שונים ומפרסם מאמרים בכתבי עת אקדמיים והיסטוריים, ובהם קתדרה.
פרופ' שטמפפר עמד בראשות הוועדה שהוקמה על ידי משרד החינוך לגיבוש תוכנית לימודי ההיסטוריה בחטיבות הביניים של בתי הספר הממלכתיים דתיים.
הוא תושב ירושלים, ואב לחמישה.
קפה פיליו
ז'ואאו פרננדס קמפוס קפה פיליו (בפורטוגזית: João Fernandes Campos Café Filho; 3 בפברואר 1899 - 20 בפברואר 1970) היה עורך דין ופוליטיקאי ברזילאי. הוא כיהן כנשיא ברזיל בין 24 באוגוסט 1954 ו-8 בנובמבר 1955 מטעם המפלגה הסוציאל-פרוגרסיבית. קפה פיליו ירש את נשיאות ברזיל לאחר התאבדותו של הנשיא ז'טוליו ורגאס, בזכות היותו סגן-נשיא המדינה. ב-8 בנובמבר 1955 הורחק מהשלטון מסיבות רפואיות.
ביוגרפיה.
ז'ואאו קפה פיליו נולד בנאטאל, מדינת ריו גראנדה דו נורטה, ב-3 בפברואר 1899, בנם של קפה ז'ואאו פרננדס קמפוס וקפה פלורנסיה אמליה קמפוס. סבו היה בעל שטחים ושדות חקלאיים במדינה, אך אביו איבד את הנחלות בירושתו והפך לעובד מדינה בבירת המדינה. פיליו החל בסיום לימודיו התיכוניים בלימודי משפטים. עקב משברים כלכליים, הוא עבר בשנת 1917 להתגורר ברסיפה, שם עבד כסוחר במטרה להתפרנס די בשביל לשלם את לימודיו האקדמיים. בהמשך החל לעבוד כעורך עיתון בעיר בזרוס, מדינת פרנמבוקו. פיליו נעצר בשנת 1925 לאחר שהשתתף בארגון מחאה מיליטנטי שהביע את התנגדותו למדיניות הממשל הרפובליקני. בשנת 1927 ברח ממאסר אל מדינת באהיה ולאחר שבמשך מספר שנים עבר בין מספר בתים, שב להתגורר בנאטאל.
כאשר עלה המשטר הדיקטטורי בהנהגת ז'טוליו ורגאס, פיליו היה מראשי ההנהגה של ארגון פוליטי ליברלי בריו גראנדה דו נורטה שדרש דמוקרטיה. לאחר שהחל חיפוש אחריו בידי הרשויות השלטוניות בברזיל, פיליו חיפש מחסה בארגנטינה אך שב לברזיל בשנת 1938. עם תחילת הליברליזציה ונפילת משטר ורגאס בשנת 1945, החלה תקופת הרפובליקה הברזילאית השנייה אשר השיבה את המשטר הדמוקרטי והכריזה על מועד בחירות ל-2 בדצמבר 1945. ביחד עם אדהמאר דה בארוס, פיליו הקים את המפלגה הסוציאל-פרוגרסיבית. פיליו לא ניצח להיבחר לנשיאות אך השתתף מטעם מפלגתו בממשלת הקואליציה של גספאר דוטרה. במהלך שנות ממשלת דוטרה (1945 - 1951) נע בין תפקידים בכירים בממשל הברזילאי ואף היה לנשיא הסנאט, הבית העליון של הקונגרס הלאומי של ברזיל.