קבאז'רו גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-5 בפברואר 2002 במשחקה של בוקה ג'וניורס מול ניואל'ס אולד בויס. הוא שימש כמחליפו של רוברטו אבודנסיירי וערך 15 הופעות במדי הקבוצה בטרם עבר בשנת 2004 לאלצ'ה, במדיה הפך לאחד השוערים הטובים בליגה הספרדית השנייה. למרות התעניינות מצידן של קבוצות מהליגה הראשונה, נותר קבאז'רו בקבוצה.
ב-2006 חזר לארגנטינה והצטרף לארסנל דה סראנדי בה שיחק במשך טורניר אחד (הליגה הארגנטינאית מחולקת לשני טורנירים) וזאת בשל סיבות אישיות. ב-2007 חזר לאלצ'ה ושימש כשוערה הראשון של הקבוצה. בשנת 2011 עבר ווילי לקבוצת מלאגה הספרדית, והיה שותף לעלייתה ההיסטורית של הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת . ב-8 ביולי 2014 חתם קבאז'רו במנצ'סטר סיטי האנגלית. במנצ'סטר סיטי קבאז'רו בעיקר שימש כשוער שני ושיחק בגביע הליגה בה הוא זכה ב-2016 ובגביע הFA. למרות זאת, הוא ערך מספר הופעות בליגת האלופות וערך 23 הופעות בפרמיירליג. ב-1 ביולי 2017 חתם קבז'ארו בצ'לסי.
נבחרת.
קבאז'רו היה שותף לזכייתה של ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 2001. הוא היה בסגל הנבחרת האולימפית אשר זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה (2004). ב-23 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על במשחק ידידות.
קבאז'רו זומן לסגל של ארגנטינה למונדיאל 2018 שם הציג יכולת גרועה כאשר איסלנד הבקיעה לו ומסר את הכדור לרביץ' נגד קרואטיה (שם הכניסו לו שלושער) ולא עצר בעיטה מרחוק (קלה להצלה) של לוקה מודריץ' ושני שחקנים קרואטים עברו אותו בדרך לשער (אחד מהם היה רקיטיץ') והבקיעו לו ומאז החליף אותו פרנקו ארמני (שגם הוא הציג יכולת חלשה אך יותר טובה).
הסוכריות
הסוכריות היא להקת רוק ישראלית. הלהקה הוקמה על ידי תומר אלבז בשנת 2005.
בשנת 2004 חבר אלבז למפיק והטכנאי מייק פרדיס ויחד החלו בהקלטות, אליהם הצטרפו איתי שקד בכינור, אילן שערי בגיטרה חשמלית, טל גובהרי בגיטרה בס ושמוליק אביצרור בתופים. כבר בתחילת דרכם לקח יעקב גלעד, המנהל האמנותי, את ההרכב תחת חסותו, וטיפח וליווה את כל תהליך היצירה וההקלטות.
את אלבומם הראשון, "אהיב בעליל", הקליטו חברי הלהקה בתל אביב ובניו יורק במשך כשנתיים. בנובמבר 2007 נשלח השיר הראשון לתחנות הרדיו, "על ספסל בשדרה" שזכה להצלחה, את השיר ליווה קליפ עטור שחקנים, והוא הוצג כשיר נושא מתוך סרט שלא הופק מעולם. חודשיים מאוחר יותר יצא הסינגל השני "יום שישי בערב" שזכה לפחות הצלחה מקודמו. באלבום הבכורה אירחו חברי הלהקה את חיים אוליאל, סולן וגיטריסט להקת שפתיים.
ידוויגה, מלכת פולין
ידוויגה לבית אנז'ו (בפולנית: Jadwiga Andegaweńska; 3 באוקטובר 1373 – 17 ביולי 1399) הייתה שליטת פולין בין 1384 (מגיל 11) ועד למותה. ידוויגה הייתה בת לשושלת הקפטית של בית אנז'ו והייתה בתו של לאיוש הראשון מלך הונגריה ופולין ושל אשתו, אליזבתה מבוסניה. אחותה הייתה מריה מלכת הונגריה. בפולנית היא מכונה ידוויגה; במספר שפות אחרות, כולל גרמנית, הונגרית ואנגלית "הדוויג" ובלטינית הדוויגיס.
בנוסף להיותה מלכת פולין היא נחשבת מאז 1997 לקדושה נוצרייה ולפטרונית של מלכות ריבוניות (כלומר, נשים שהן עצמן שליטות, ולא נשותיו של השליט).
ידוויגה נולדה בבודה. היא נקראה על שם הדוויג מאנדכס. בגיל 11 התייתמה והפכה למלכת פולין ובגיל 13 השיאה אותה אמה, העוצרת שלה, ליוגאילה, נסיך ליטאי שהמיר דתו לקתוליות לשם כך והפך למלך פולין ובהמשך ייסד את השושלת היגלונית שתמשול על פולין וליטא. ידוויגה מתה בקרקוב בגיל 26.
דייוויד גפן
דייוויד לורנס גפן (באנגלית: David Lawrence Geffen; נולד ב-21 בפברואר 1943) הוא איש עסקים ונדבן אמריקאי יהודי, מפיק תקליטים, סרטים והצגות במה. ייסד את חברת "גפן רקורדס" וביחד עם סטיבן ספילברג וג'פרי קצנברג יסד את דרימוורקס. על שמו נקרא בית הספר לרפואה של אוניברסיטת UCLA. גפן הוא אחד מעשירי תבל לפי רשימת הירחון פורבס והונו מוערך ב-8.2 מיליארד דולר אמריקני.
ביוגרפיה.
גפן נולד ברובע ברוקלין למשפחה יהודית מזרח-אירופאית. הוריו נפגשו בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי והיגרו יחד לארצות הברית. גפן למד באוניברסיטת טקסס באוסטין, אך לא סיים את לימודיו.
ב-1971 הקים גפן את אסילום רקורדס (Asylum Records) והחתים אומנים כגון האיגלס, ג'וני מיטשל, בוב דילן ולינדה רונסטאדט. ב-1972 נרכשה אסילום על ידי וורנר מיוזיק גרופ (אז חטיבה של האחים וורנר) תמורת 7 מיליון דולר. גפן המשיך לנהל את אסילום עד 1975, אז עבר להיות סגן יושב ראש אולפני הסרטים של האחים וורנר.
בשנת 1980 הקים גפן את חברת התקליטים גפן רקורדס, והפיק תקליטים לאמנים שונים, בהם שר, נירוונה, אירוסמית', פיטר גבריאל, Guns N' Roses, ניל יאנג וג'וני מיטשל. החברה נמכרה ל-MCA ב-1990 תמורת 550 מיליון דולר במניות MCA, שהיו 12% ממניות החברה וגפן נעשה בעל המניות הגדול ביותר ב-MCA.
גפן הקים את חברת ההפקות גפן פילם, אשר הפיקה בין השאר את הסרטים חנות קטנה ומטריפה וביטלג'וס.
גפן קבע שיא למכירת תמונה כאשר מכר את "ציור מספר 5, 1948" של ג'קסון פולוק תמורת 140 מיליון דולר לדייוויד מרטינז ב-2006. השיא נשבר בשנת 2011 כאשר משפחת המלוכה של קטר רכשה את אחת היצירות בסדרת "שחקני הקלפים" של פול סזאן תמורת סכום של 250 מיליון דולר.
גפן הוא הומוסקסואל גלוי, ובמאי 2007 פרסם מגזין "אאוט", הפונה ללהט"ב והגדול ביותר בתפוצתו בארצות הברית לקהל זה, כתבת שער תחת הכותרת "ההומואים והלסביות בעלי הכוח הרב ביותר באמריקה", ושם דורג גפן במקום הראשון.
באותה השנה תרם גפן 200 מיליון דולר לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. זו היא התרומה הבודדת הגדולה ביותר לאוניברסיטת קליפורניה והתרומה הגדולה ביותר לבית ספר לרפואה כלשהו בארצות הברית.
זנות גברית
זנות גברית (לפי האקדמיה ללשון: זוֹנֶה) היא מכירת שירותי מין (זנות) על ידי גבר, לנשים או לגברים. מינו של הלקוח או האקט המיני בו משתתפים הלקוח והגבר המספק את שירותי המין, אינם מצביעים בהכרח על נטייתו המינית של הגבר המספק את שירותי המין.
את הזנות הגברית ניתן למצוא היום במדינות רבות. זנות גברית שכיחה בחברות שבהן מספר הנשים מצומצם באורח ניכר כמו בקרב עובדים זרים, עובדי מטעים ומכרות, שם היחס בין המינים יכול להיות אישה אחת לכל מאה גברים או יותר.
היסטוריה של הזנות הגברית בעולם.
ההיסטוריה של הזנות הגברית אינה מתועדת היטב, ברם קיימת התייחסות לקיומה בתנ"ך שם הגבר העוסק בזנות פולחנית נקרא "קָדֵשׁ". עם זאת, קיים תיעוד של זנות גברית הומוסקסואלית אשר מדווחת בחברות רבות כגון יוון העתיקה בה התקיימה הזנות הגברית אולם לא עודדה.
סולון, שליט אתונה במאה השישית הקים בתי בושת שנוהלו על ידי המדינה. על אף שיחסים הומוסקסואלים בתקופה זו זכו לאידיאליזציה, זנות גברית נחשבה לבזויה במיוחד ועוררה חשש עקב ניגוד ערכים תרבותיים גבריים וחברתיים. אולם הן ברומא העתיקה והן ביוון העתיקה, התקיימו בתי בושת בהם עבדו זונות משני המינים. גברים שהיו זונות בצעירותם לא קיבלו זכויות אזרח מלאות כמבוגרים. אפשר שהדבר נבע מהעובדה שהזונות הזכריים היו לעיתם קרובות שבויי מלחמה שנמכרו לעבדות. כמו כן הרומאים לא ערכו רישומים של זונות ממין זכר. בעולם העתיק, הייתה הזנות הנשית, הגברית וטובות ההנאה המיניות בכלל, מקודשות ולכך אף דוגמאות בתנ"ך. אפילו בעולם המוסלמי של ימי הביניים, בו הזנות הייתה חטא חמור, היה היחס לשכבה הנחותה של הזונות והעבדים סבלני יחסית.
בסין העתיקה, טרנסג'נדרים-זונות פיתחו גילדות או איגודי מסחר משלהם כבר בתקופת שושלת סונג הדרומית (1279-1127 לספירה) אף על פי הייתה אסורה בתקופת השושלת שקדמה לה.
נוסף על סין העתיקה, גם בערים מסוימות כגון עמאן, מומבסה, יפן ואזורי חוף באפריקה המזרחית, הייתה הזנות הגברית מורכבת ברובה מטרנסג'נדרים וכן הייתה נפוצה למדי במאה ה-17. ביפן, זנות גברית הייתה שכיחה למדי במאה זו עקב ההתפתחות המוקדמת של התיאטרון, בו שיחקו גברים צעירים תפקידי נשים. כמו כן, נמצא תיעוד לבתי בושת גבריים בארצות רבות במהלך ההיסטוריה, למשל, באנגליה של המאה ה-18 הם נודעו כ"בתי מולי". תקופת פריחתם של בתי הבושת הגבריים הייתה במאה ה-19 בתקופה הוויקטוריאנית.
בארצות הברית, החלה תופעת הזנות הגברית בסוף המאה ה-16, אך התרחבה ונפוצה במאה ה-19 עם צמיחת הפיתוח העירוני והתאספות של קהילות הומוסקסואליות. התופעה הרווחת הייתה זנות גברית ללקוחות גברים והיא כללה בתי מרחץ, בתי בושת ובארים מיוחדים שנועדו להיכרות למטרת יחסי מין בתשלום בין הומוסקסואלים.
הזנות הגברית כיום.
כיום רוב הזונות ממין זכר מתפקדים באופן עצמאי, ללא סרסורים וללא בתי בושת, והם עובדים ברחובות או במקומות מפגש הומוסקסואלים אחרים. קיומה של זנות גברית נסבל בארצות רבות ואף חוקי בחלקן (כמו בגרמניה). אדם העוסק בזנות גברית נקרא בסלנג "ג'יגולו" או "זונה ממין זכר".
כיום ניכרים גם הבדלים בין זנות גברית מערבית ללא מערבית, כאשר האחרונה כמעט תמיד כוללת נערים צעירים או טרנסג'נדרים. ידוע כי במערב, לקוחות של זונות-טרנסג'נדרים מעדיפים לחשוב כי הם מקבלים שירות מזונות נקבות והם אינם משייכים עצמם או את החוויה המינית להומוסקסואליות.