העובדה שניתן למצוא את אותם המאמרים המיוצרים בחוות תוכן כלשונם במקורות תקשורת שונים, מצביעה אולי על כך שחוות התוכן מעדיפות יעדי אופטימיזציה למנועי חיפוש על פני רלוונטיות ודיוק עובדתי. תומכי חוות התוכן טוענים שהעיתונאות המסורתית אינה יעילה מבחינה עסקית לעומת חוות התוכן המייצרות מאמרים על בסיס ניתוח שאילתות במנועי חיפוש המשקפות "ביקוש שוק אמיתי".
מאפיינים.
הערכות השווי של אתרים המתויגים כחוות תוכן נאמדות לעיתים בעשרות מיליוני דולרים. בשנת 2009 ציטט המגזין Wired את מייסד ויו"ר Demand Media ('ביקוש מדיה') הנקראת היום וכוללת בין השאר את האתר : "עד הקיץ הבא, Demand תפרסם מיליון פריטים בחודש, המקבילה לארבע ויקיפדיו-אנגלית בשנה." אתר אחר, Associated Content ('תוכן משויך'), נרכש במאי 2010 על ידי Yahoo! תמורת 90 מיליון דולר ושמו שונה ל- ('יאהו! קולות') אך הוא נסגר בשנת 2014.
חוות התוכן משלמות לכותבים שלהם שכר נמוך בהשוואה לשכר שמרווחים עמיתיהם בתקשורת המסורתית. חברה אחת שילמה רק 3.50 דולר שהוא מחיר נמוך משמעותית גם מזה שכותבים יכולים להרוויח מכתיבה של פרסומים מקוונים עבור אתרי אינטרנט רגילים שאינם חוות תוכן. עם זאת, חלק מהמועסקים בחוות התוכן מייצרים ביום מספר גדול מספיק של מאמרים ויכולים להרוויח משכורת מספקת למחייתם. אנדריה קרוסון (Andria Krewson) עיתונאית ועורכת שעבדה זמן קצר בחוות התוכן Demand Media מציירת פרופיל של הכותבים באתר: אחוז גבוה של אמהות משכילות שאוהבות לכתוב ומחפשות דרך הרוויח קצת כסף בעבודה מהבית; אנשים עם מוגבלויות; גברים ונשים שנמצאים בין עבודות מסודרות וזקוקים בינתיים להכנסה.
ביקורות.
המבקרים טוענים כי חוות תוכן מספקות תוכן באיכות נמוכה יחסית, וכי הם ממקסמים רווחים על ידי הפקת חומר שהוא "רק טוב מספיק" במקום מאמרים באיכות גבוהה. המאמרים בחוות התוכן אמנם נכתבים בדרך כלל על ידי אנשים ולא על ידי מחולל אוטומטי, אך קיים סיכוי שהם נכתבו על ידי אנשים שיודעים מעט מאוד בנושאים עליהם הם מדווחים.
מבחינת חברות מנועי החיפוש, חוות התוכן הן בעיה מכיוון שהמשתמש מקבל לתוצאות פחות אמינות. את איכות התוכן הירודה המופקת בפס ייצור מזורז ניתן להשוות לתעשיית המזון המהיר ולזיהום סביבתי:
תגובת גוגל.
באחד מסרטוני הקידום של חברת גוגל מקיץ 2010 נאמר בפירוש שמרבית הקישורים בתוצאות החיפוש הופקו בחוות תוכן. אך בסוף פברואר 2011 הודיעה גוגל כי היא משנה באופן משמעותי את האלגוריתמים שלה כדי להבטיח "דירוגים טובים יותר לאתרים באיכות גבוהה - אתרים עם תוכן ומידע מקוריים כמו מחקרים, דוחות מעמיקים, ניתוחים מקיפים וכדומה." דווח כי מדובר בתגובה לחוות תוכן וניסיון לצמצם את היעילות שבה הם מבצעים מניפולציה על דירוג תוצאות החיפוש.
מחקר.
חוות התוכן לא זכו עדיין לתשומת לב מקהילת המחקר. המודל של העסקת פרילנסרים בתשלום נמוך להפקת תוכן באיכות שולית או מפוקפקת נדון תחילה כאסטרטגיה חלופית להפקה אוטומטית של תוכן מזויף. הדיון כלל דוגמה לתשתית הנחוצה כדי להפוך אתרים מבוססי תוכן-חווה לרווחיים באמצעות מודעות מקוונות, יחד עם טכניקות לאיתור ספאם חברתי המקדם תוכן כזה.
לאחרונה התעורר עניין באפשרות לסווג באופן אוטומטי אתרי אינטרנט בהתאם לאיכות התוכן שלהם. טרם נעשה מחקר מפורט על יישום שיטות אלה לזיהוי דפי חוות תוכן וגם לא נאמר מפורשות שחוות התוכן יצרו את המוטיבציה לסיווג איכות מסוג זה.
סאבוקה
Sì (שיר)
Sì (בעברית: כן) הוא השיר שייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1974 בביצועה של הזמרת ג'יליולה צ'ינקווטי, והגיע למקום השני אחרי השיר השוודי "Waterloo" בביצוע להקת אבבא.
רקע.
את מילות השיר ולחנו כתבו מריו פנזרי, דניאל פצ'ה, לורנצו פילאט וקורדו קונטי. צ'ינקווטי שרה אותו באיטלקית.
בשידורים המוקדמים שרה צ'ינקווטי את השיר לבד בחדר אפל. הווידאו קליפ שודר בשחור-לבן, מכיוון שרשת הטלוויזיה RAI לא עברה לשידור בצבע עד שנת 1977. בערב התחרות לבשה צ'ינקווטי שמלה כחולה, ולוותה בתזמורת וארבע זמרות ליווי צעירות, שהיו לבושות בחולצות בצבע צהוב בהיר וחצאיות פרחוניות. השיר מושר בגוף ראשון, והדוברת בו מתארת את אהבתה לגבר, ואת ההתרגשות שהיא חשה כשהיא אומרת לו בסופו של דבר "כן", שהיא מסכימה לחיות את שארית חייה איתו. לאורך השיר המילה "sì" נאמרת 16 פעמים.
השיר שובץ אחרון בסדר ההופעה, אחרי השיר "E depois do adeus" שייצג את פורטוגל, ושימש אות יציאה לפעולה במהפכת הציפורנים שהתרחשה באותה שנה בפורטוגל.
לפי שיטת הניקוד באותה שנה, היה נהוג חבר שופטים בן 10 חברים, שבו כל שופט היה מצביע לשיר האהוב עליו. השיר "Sì" קיבל 18 נקודות, בהן חמש נקודות מהממלכה המאוחדת, ארבע נקודות ממונקו, שתי נקודות מפינלנד ומספרד, ונקודה אחת מישראל, לוקסמבורג, בלגיה, אירלנד ופורטוגל, ואפס נקודות משאר שש המדינות המשתתפות.
זה היה הניקוד הגבוה ביותר של איטליה עד לאותה שנה פרט לאירוויזיון 1964, שבו זכתה צ'ינקווטי בתחרות עם השיר "Non Ho L'Età".
צ'ינקווטי הקליטה גרסאות של השיר באנגלית ("Go"), בצרפתית ("Lui"), בגרמנית ("Ja") ובספרדית ("Si") שיצאו באירופה. השיר הוקלט כגרסת כיסוי בפינית בשם "Niin" על ידי לאה לאוון (Lea Laven) והיה ללהיט בפינלנד שהגיע לעשרת הגדולים במצעד.
צנזורה של השיר בשנת 1974.
השידור החי של השיר נאסר באיטליה על ידי רשות השידור הלאומית RAI מכיוון שהאירוע התרחש במקביל לקמפיין של משאל העם האיטלקי בנושא הגירושים, שנערך בחודש מאי אותה שנה.
RAI צנזרה את השיר בגלל שמו ומילות השיר (שבהם נאמרת המילה "כן" פעמים רבות), והחשש שמא תואשם במסר תת-ספי ותעמולה כדי להשפיע על קהל המצביעים האיטלקי להצביע "כן" במשאל. השיר נאסר לשידור ברוב תחנות הרדיו והטלוויזיה כחודש לאחר התחרות. כתוצאה מכך לא הצליח השיר להיכנס למצעד 40 הגדולים באיטליה, והוא אחד השירים הפחות מוכרים מאלה שייצגו את איטליה באירוויזיון. בניגוד לשיר "Non ho l'età" צ'ינקווטי לא הצליחה עם השיר גם בשאר מדינות אירופה ובסקנדינביה. הגרסה האנגלית בלבד של השיר הגיעה למקום השמיני במצעדים בבריטניה ביוני 1974.
משה טננבוים
רבי משה טננבוים (1886–1944) היה רבה של מילדוי-ספשי (כיום: Moldava nad Bodvou )), שבסלובקיה, במשך שלושים שנה. מראשי "ועד הרבנים הארצי" בצ'כוסלובקיה.
ביוגרפיה.
נולד בטורנא שבסלובקיה של היום (אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית), שם כיהן אביו רבי מנחם מנדל טננבוים כאב"ד העיר. לפני כן כיהן אביו כרבה של פילעק שבסלובקיה, והיה נשיא הכבוד של "ועד הרבנים הארצי" בצ'כוסלובקיה. סבו של רבי משה, אבי אביו, היה רבי יעקב טננבוים, מחבר הספר "נהרי אפרסמון". סבו השני, אבי אמו, היה קרוב משפחתו רבי שרגא צבי טננבוים, אב"ד סענדרא ומעזא-טשאטה, מחבר הספר "נטע שורק".
למד תורה אצל אביו, וכן בישיבת אונסדורף אצל הרב שמואל רוזנברג, בעל "באר שמואל", ובישיבת חוסט אצל הרב משה גרינוולד, בעל "ערוגת הבושם".
בשנת 1904 נשא את בת דודו הרב מאיר טננבוים, אב״ד פילעק, טורנא ופוטנאק. לאחר נישואיו התגורר בעירו של חותנו ולימד בישיבתו.
בשנת 1914, בהיותו בן עשרים ושמונה, התמנה כאב״ד מילדוי-ספשי שבסלובקיה, וכיהן בתפקידו שלושים שנה. הקים ישיבה בעירו ועמד בראשה.
בשנת 1924 ביקר בארץ ישראל. בעקבות ביקורו כתב את ספרו "מסעות משה", שבו תיאר בפירוט את מעלת הארץ ויושביה. הוא החל בכתיבת הספר בעודו בארץ ישראל וכעבור שנה סיים את כתיבתו. הספר קיבל את הסכמתם של הרב יוסף חיים זוננפלד והרב שאול בראך.
היה מראשי "ועד הרבנים הארצי" בצ'כוסלובקיה, שאביו היה נשיאו. ועד הרבנים הארצי איגד סביבו את הרבנים השמרניים בצ'כוסלובקיה שהובילו קו תקיף נגד הציונות. היה נואם בולט באסיפות שונות, ובנאומיו ודרשותיו ביטא את התנגדותו לציונות. בשנת 1926 התקיימו בחירות לפרלמנט בצ'כוסלובקיה והתנועה הציונית הריצה רשימה לפרלמנט. בעקבות זאת החליט ועד הרבנים הארצי לבחור ארבעה רבנים שיסעו לערים השונות וינאמו נגד תמיכה ברשימה הציונית. בראש הרבנים עמד הרב טננבוים. לדרשתו בעיר אורשיווה הגיע האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים, ובדרשתו בעיר מונקץ' השתתף רבי חיים אלעזר שפירא.
ניהל חליפת מכתבים בענייני תורה והלכה עם גדולי הרבנים ובראשם הרב שמואל ענגיל, אב"ד רדומישלא. בשנת 1929 הוציא את ספר הדרשות של חותנו, "אמרי מאיר".
הרב טננבוים נספה בשואה עם בני משפחתו וקהילתו בג' בסיון תש״ד.
בנו, הרב שלום דב טננבוים, עלה לארץ ישראל בשנת 1941 והתגורר בבתי אונגרין בירושלים. כעבור מספר שנים היגר למונטריאול שבקנדה וייסד בה בית מדרש.
The Virtue of Nationalism
We'll Live It All Again
We'll Live It All Again (בעברית: נחיה הכל מחדש) הוא השיר שייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1976 בביצוע אל באנו ורומינה פאוור ששרו באנגלית ובאיטלקית. זהו אחד השירים הבודדים שייצגו את איטליה באירוויזיון שלא הושר כולו באיטלקית.
הפקה.
באנו ופאוור הקליטו את השיר גם בספרדית ובצרפתית בשמות "Viviremos todo de nuevo" ו-"T'aimer encore une fois" בהתאמה. השיר בצרפתית הצליח במצעדים בצרפת. ב-1982 הקליטו השניים מחדש את השיר "We'll Live It All Again" עבור האלבום "Felicidad" בשפה הספרדית עם מילים חדשות ובשם "Vivirlo otra vez".
השיר הוא דואט אהבה שמושר מנקודת מבט של זוג נשוי הפונים זה אל זו. הם נזכרים בנשיקה הראשונה ובתחילת מערכת היחסים שלהם. אחר כך הם שרים על גאוותם כשנולדה בתם המשותפת. הם אומרים זה לזו שהם "יחיו הכל מחדש" ואם יהיה בכך צורך "אני אבחר בך שוב".