אגם ביווה
אגם ביווה (ביפנית: 琵琶湖) הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר ביפן. האגם שוכן במערבו של מרכז האי הונשו, צפונית-מזרחית לקיוטו. קרבתו זו לבירה הקודמת של יפן הביאה להתייחסויות רבות אליו בספרות היפנית.
מקור השם.
השם ביווה נטבע בתקופת אדו, כאשר ישנן מספר תאוריות למקור השם. הסברה הרווחת היא שהשם קשור לכלי המיתר ביווה. האגם נודע בעבר בשם אוואוּמי (淡海. מיפנית: ים מים מתוקים) או צ'יקאצוּ אוואוּמי (近淡海. מיפנית: ים מים מתוקים ליד עיר בירה). בשלב מאוחר יותר שונה שמו לאגם אוֹמי, על שם החבל בו שכן באותה תקופה. האגם נקרא גם בספרות ניוֹ נוֹ אוּמי (鳰の海. מיפנית: אגם הטבלן הגמד).
גאוגרפיה.
אגם ביווה נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית והוא אחד מעשרים האגמים העתיקים בעולם, בהיותו מתוארך כבן 4 מיליון שנה. במהלך תקופה זו התפתחה באגם מערכת אקולוגית מגוונת, עם כ-1,100 מינים, מתוכם 58 אנדמיים. בנוסף, כ-5,000 מיני עופות ימיים מבקרים באגם מדי שנה. המגוון הביולוגי באגם ניזוק קשות, בעיקר לאחר פלישתם של דגים זרים.
שטחו של האגם הוא כ-670 קמ"ר ועומקו המרבי הוא 104 מ'. הוא מנקז מספר נהרות קטנים מההרים סביבו ונשפך לנהר סטה, אשר בהמשך משנה שמו לנהר יודו ונשפך לים הפנימי סטו במפרץ אוסקה. גובה פני האגם עולה בכשלושה מטרים באביב עם הפשרת השלגים והגשמים, וכן בסתיו לאחר גשמי הטייפון.
שימושי האדם.
אגם ביווה משמש מקור מים לערים קיוטו ואוצו, וכן לתעשיות הטקסטיל הסמוכות. הוא מספק מי שתייה לכ-15 מיליון איש בחבל קנסאי. בשטחי האגם חלקות גידול לדגי מים מתוקים כשמך ולפנינים.
בעשור האחרון של המאה ה-19 נחפרה תעלת אגם ביווה, אשר לאחר מכן הורחבה בתקופת טאישו. תעלה זו מילאה תפקיד חשוב בעירורה של התעשייה בקיוטו, לאחר שזו שקעה כתוצאה מהעברת עיר הבירה לטוקיו.
בצדו הדרום-מערבי של האגם חופי רחצה פופולריים. כמו כן, בעיר קוסצו פועלים הגנים הבוטניים הימיים מיזונומורי ומוזיאון אגם ביווה שמגולל את ההיסטוריה של האגם.
פסטיבל הקולנוע של ירושלים
מצפה אילן
מִצְפֵּה-אִילָן הוא יישוב קהילתי דתי בין קציר לבין חריש (כ-2 ק"מ מזרחית לחריש), בתחומי מועצה אזורית מנשה.
היסטוריה.
ביוני 2003 הוקמה במקום היאחזות נח"ל, בהחלטת ממשלת ישראל, בשם היאחזות הנח"ל עירון שאוישה בידי גרעיני תנועת הנוער העובד והלומד ותנועת הצופים. באפריל 2005 התיישבו במקום כ-44 משפחות מטעם תנועת אור, במטרה להפכו ליישוב אזרחי. המתיישבים העניקו למקום את השם מצפה אילן, על שמו של האסטרונאוט הישראלי הראשון אילן רמון.
מספר ארגונים להגנת הסביבה מחו על ההחלטה להקים את היישוב והחברה להגנת הטבע אף עתרה לבג"ץ בדרישה לפנות את היישוב ולנקוט הליכים פליליים נגד המתיישבים. בפברואר 2008 החליטה הממשלה לקדם את אזרוחו של היישוב החדש, שנקרא בהתחלה "מצפה עירון" ובחודש יוני 2008 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את הקמתו. בעקבות כך, בפברואר 2009 דחה בג"ץ את עתירת החברה להגנת הטבע ואישר סופית את הקמת היישוב.
בהמשך אכלוסו מיועד היישוב לכלול 300–350 משפחות. נכון ל-2013 מתגוררות ביישוב 48 משפחות שהגיעו מכל הארץ.
ביישוב גנים, מעונות, סניף בני עקיבא, מרכז נוער, בית כנסת ומקווה נשים.
ב-4 בספטמבר 2018, הונחה אבן הפינה למכינה הקדם-צבאית "אחד משלנו" שלוחת "בית אסף" על שם סרן אסף רמון, בנם של רונה ואילן רמון. היה זה כשלושה וחצי חודשים טרם פטירתה של האם.
הימג'י
הימג'י (ביפנית: 姫路, "הימג'י-שִי") היא עיר במחוז היוגו בחבל קנסאי שביפן. אוכלוסיית העיר מונה כ-535 אלף איש (נכון ל-2011).
בעיר נמצאת אחת הטירות הידועות ביפן, טירת הימג'י, אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.
ישראל גלובוס
ישראל גלובוס (1942–1992) היה ספורטאי ישראלי. מחלוצי ספורט הנכים בישראל. בעל 6 מדליות מהמשחקים הפאראלימפיים. כיהן כיו"ר איגוד הגג של ארגוני הנכים בישראל.
גלובוס ייצג את ישראל בחמש אולימפיאדות. כשחקן כדורסל כיסאות גלגלים זכה עם נבחרת ישראל בחמש מדליות. נוסף לכך, זכה במדליית ארד אישית, במשחה ל-50 גב ברומא 1960. שימש כרשם הפטנטים ורשם החברות של מדינת ישראל.
ביוגרפיה.
גלובוס נולד לשרה גיטרמן ואלעזר לייב גלובוס. סבל מנכות פיזית קשה לאחר שלקה במחלת פוליו בעודו בן 14, בכיתה ח' (1956). עקב מחלתו ולאחר אשפוז ממושך, הוריו נסעו לארצות הברית במטרה לתמוך בשיקומו. המשפחה שהתה בארצות הברית שנתיים. בשובו היה גלובוס בן 17 והשלים את לימודי התיכון בישראל. לאחר שהצבא קבע שאינו כשיר לשרת, גלובוס פנה ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. אביו, שכיהן כיועץ המשפטי הראשון של משרד הבריאות, נפטר במהלך לימודיו. לאחר שהוסמך כעו"ד החל לעבוד באגף רשם החברות במשרד המשפטים. כסגן הרשם היה ממובילי תהליך העברת מרשם החברות למערכת ממוחשבת, ב-1974. ב-1979 מונה לרשם החברות והוא כיהן בתפקיד זה עד לפטירתו בשנת 1992, בגיל 49. שימש גם כרשם הפטנטים.
גלובוס בין חולי הפוליו הבודדים בישראל שסבלו מתופעת ה"פוסט-פוליו", אשר הובילה לאשפוזו במשך חודש בבית החולים הדסה עין כרם, במסגרתו עבר שיקום נוסף.
גלובוס היה פעיל חברתי למען ציבור הנכים וכיהן בין היתר כיו"ר איגוד הגג של ארגוני הנכים. גלובוס יזם את הקמת מועדון הספורט לנכים בירושלים והיה מאמנו הראשון. בין היתר היה ממייסדי קבוצת הכדורסל איל"ן ירושלים. על שמו התקיים כל שנה, כשני עשורים, טורניר ארצי לטניס בכיסאות גלגלים אחת לשנה, "טורניר גלובוס", שאורגן בידי משפחת גלובוס. הטורניר פעל במסגרת של איל"ן, כיוון שגלובוס היה חבר הנהלה בסניף ירושלים של הארגון במשך שנים רבות.
היה מיוזמי חקיקת חוק החינוך המיוחד במסגרתו עוגנה בחוק הישראלי, לראשונה, זכאותם של ילדים בעלי מוגבלויות לטיפולים במימון ציבורי.
גלובוס התנגד נחרצות לתלות של ציבור הנכים (שאינם נכי צה"ל) ברווחה ממשלתית וסבר כי יש לטפח תרבות של אי-תלות, מתוך תפישת עולם הרואה בנכים אנשים ככל האנשים, שאמנם ראוי שיהיו זכאים להתאמות הנדרשות, דוגמת דיור מונגש או קצבאות למי שאינו יכול לעבוד, אך לא לסעד כללי. מטעמים דומים, התנגד גלובוס לסגרגציה בין נכים לשאינם נכים.
משפחה.
את אשתו, שולה, הכיר כאשר היה בן 17 והיא בת 15. הוריה של שולה התנגדו לנישואים בשל נכותו של גלובוס.
גלובוס היה אבא ל-4 ילדים. בנו הבכור, עו"ד אייל גלובוס, כיהן משנת 2014 עד 2020 כראש רשות התאגידים ובמסגרת זאת גם רשם העמותות. בנו השני, ירון גלובוס, הוא כלכלן המתגורר בניו יורק, ארצות הברית. בתו השלישית, אורית סקר, היא אדריכלית שכיהנה בין השנים 2010 ועד 2014 כמהנדסת המועצה המקומית זיכרון יעקב. בת הזקונים, שירלי גלובוס אופנר, היא אדריכלית המתגוררת בנוה אילן.
נהר שינאנו
חרוב (יישוב)
ברנאר ארנו
ברנאר ארנו (בצרפתית: Bernard Arnault; נולד ב-5 במרץ 1949) הוא מיליארדר צרפתי, מנכ"ל תאגיד LVMH. הונו הוערך בנובמבר 2021 על ידי מגזין פורבס במעל 197 מיליארד דולר.
השכלתו ודרכו בעסקים.
ארנו נולד ברובה, עיר במחוז נור שבצפון צרפת. לאחר שהשלים את לימודי התיכון התקבל לאקול פוליטקניק וסיים לימודי הנדסה בשנת 1971. עם סיום לימודיו החל לעבוד בחברה של אביו. בשנת 1976 הוא שכנע את אביו למכור את חטיבת הבניין של החברה במחיר של 40 מיליון פרנק צרפתי ולשנות את מוקד העיסוק של החברה לנדל"ן. חברת פרינה (Férinel) התמחתה בשיווק מעונות נופש. בשנת 1979 הוא החליף את אביו כנשיא החברה.
לאחר בחירתו של הסוציאליסט פרנסואה מיטראן לנשיא צרפת בשנת 1981, ארנו היגר לארצות הברית והקים שם את חברת פרינל בע"מ ( Ferinel Inc). באמצעות החברה החל לעסוק בתחום הבניין בארצות הברית והקים בניין דירות בווסט פאלם ביץ' בפלורידה. הוא לא זכה להצלחה עסקית מיוחדת בעת שהותו בארצות הברית. שלוש שנים לאחר שהיגר, מששונתה המדיניות הכלכלית של ממשלת צרפת למדיניות שמרנית יותר, ארנו שב לצרפת והפך למנכ"ל חברת פיננסייר אגאשה (Financière Agache), חברה המתמחה במוצרי מותרות. בעזרת סובסידיה ממשלתית שקיבל בתמורה להבטחה שלא לקצץ בכוח האדם, ארנו רכש את חברת הטקסטיל בוזה (Boussac) שעה שנקלעה למשבר. ארנו מכר כמעט את כל נכסי החברה שרכש, זולת מותג היוקרה כריסטיאן דיור, וחנות הכלבו הידועה ביותר בפריז Le Bon Marché.
בשנת 1987, זמן קצר לאחר יסוד התאגיד LVMH, ארנו ניצל את מפולת המניות יום שני השחור כדי לבצע רכישות ענק במניות התאגיד והגיע לאחזקה בשיעור 43% ממניותיו. כדי לחזק את כוחו הוא ביצע פיטורים נרחבים בדרג ההנהלה של התאגיד ומינה את אביו ליושב ראש מועצת הפיקוח בטרם התמנה רשמית בשנת 1989 ליושב ראש החברה ולמנכ"לה. הוא הוביל את החברה בתוכנית פיתוח שאפתנית תוך שהתאגיד הופך לאחד מתאגידי מוצרי היוקרה הגדולים בעולם.
בשנת 2007 הוא רכש 10.69% ממניות רשת המרכולים הצרפתית המובילה קארפור, שהייתה ספק המזון השני בגודלו בעולם. בספטמבר 2012, פורסם שארנו ביקש אזרחות בלגית. היו שקשרו את הבקשה עם ניסיונות של עשירי צרפת להתחמק מהעלאת מדרגת מס ההכנסה העליונה בצרפת ל-75%, אולם ארנו טען שהוא ימשיך להיות אזרח צרפתי ולשלם מיסים לצרפת.
בסוף מאי 2021 הפך ארנו זמנית לאיש העשיר בעולם עם הון של מעל 191 מיליארד דולר, בעוקפו את אילון מאסק וג'ף בזוס.
סמל וושינגטון