עומאר הופיע ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI מאוקטובר 2001, כיוון שסיפק מחסה לאוסאמה בן לאדן ופעילי אל-קאעידה בשנים שקדמו לפיגועי 11 בספטמבר. האמונה הרווחת הייתה כי הוא נמצא בפקיסטן, ומשם הוא מכוון את התקוממות הטליבאן כנגד כוחות נאט"ו וממשלו של חאמיד כרזאי באפגניסטן. בין השאר, עומאר היה זה שנתן את הפקודה להחריב את פסלי בודהה בבמיאן ב-2001.
למרות מעמדו הפוליטי ומיקומו הגבוה ברשימת המבוקשים של ה-FBI, רב הנסתר על הגלוי אודותיו. ישנן תמונות מעטות שלו, אך אף אחת מהן איננה רשמית ויש עוררין על מהימנותן. מלבד העובדה שחסרה לו עין, ישנה מחלוקת על מראהו החיצוני. עומאר מתואר כאדם גבוה מאוד וביישן, שאינו נוטה לדבר עם גורמים זרים.
ב-2013 נפטר עומאר משחפת.
קרדום (סולתם)
מולא עומאר
מעבר נגה על פני השמש
שכונת בת גלים
שכונת בת-גלים
חוק קביעת הזמן
חסמבה דור 3
חסמבה דור 3 היא סדרת טלוויזיה ישראלית שעלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2010 בערוץ הוט 3 ובערוץ הילדים. העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 באוגוסט 2013. שידורים חוזרים של הסדרה החלו בשנת 2014 בערוץ ניקלודיאון.
בסוף 2017 הסדרה ירדה מ-HOT VOD Young, לאחר הורדת ערוץ הילדים מ-HOT.
רקע: סדרת חסמבה המקורית.
חסמבה (ראשי תיבות של "חבורת סוד מוחלט בהחלט"), הייתה קבוצת ילדים בדיונית, בסדרת הספרים של יגאל מוסינזון, שיצאה לאור בעשור הראשון של מדינת ישראל. חברי הקבוצה סייעו לארגון ההגנה במאבקו בשלטון המנדט הבריטי. בספרי ההמשך שנכתבו על התקופה שלאחר קום המדינה, סייעו לצה"ל במלחמתו באויבי ישראל. מפקד החבורה היה הילד ירון זהבי, וסגניתו הייתה הילדה תמר היפה. מרכז פעילותם של חברי הקבוצה היה במערה חשמלית בדיונית סודית בתל אביב, ומשם יצאו לפעולותיהם השונות.
סדרת ספרי חסמבה הייתה מפעל חייו של הסופר יגאל מוסינזון. לאחר שפרסם שישה עשר ספרי חסמבה, הפסיק מוסינזון את כתיבת הסדרה למשך מספר שנים, אך בהמשך נעתר לבקשות הקהל וכתב ספרי המשך. בסך הכל יצאו לאור 44 ספרים בסדרה, כאשר האחרון שבהם ("החסמבאים הגיבורים הולמים שוב") נכתב בשנת 1994, שנת פטירתו של מוסינזון.
ספרי חסמבה, ובעיקר שישה עשר הספרים הראשונים, צברו פופולריות רבה בקרב בני הנוער והמבוגרים בשני העשורים הראשונים לקום המדינה והיוו חלק בלתי נפרד מהתרבות הישראלית באותם זמנים.
שם הסדרה.
שם הסדרה חסמבה דור 3 מהווה משחק מילים בין המונח דור 3 המייצג, נכון לאותה תקופה, קדמה וטכנולוגיה, ובין העובדה שהסדרה עוסקה בדור השלישי- בנכדים של חבורת חסמבה המקורית הנמצאים כבר בגיל השלישי.
לאחר מספר דיונים, הסדרה הוגבלה לצפייה מגיל 14.
עלילה.
עונה 1.
הסדרה חסמבה דור 3 מספרת את סיפורה של חבורת חסמבה, מעל 50 שנה לאחר הקמתה, כאשר הם בסביבות גיל 70 לחייהם. ירון ותמר התחתנו ונולד להם בן בשם אורי, שנהרג מסיבה כלשהי. נכדתם, רנן, גרה אצלם לאחר מותו של אביה. הסיפור האמיתי על אביה של רנן נחשף בפרק הראשון: הוא נחטף בפקודת סאני זורקין לאחר ששמר סודות מדינה. בניסיון כושל לשנות את זיכרונותיו, בורח ד"ר מיכה אייזקס, אחד מהמדענים במחלקת הפיתוח של "זורקום", על מנת להביא לתמר זהבי את המידע שנגנז ממנה כל כך הרבה שנים. פרדי זורקין, בפקודת סאני, שולח קבוצת חוטפים לחטוף את תמר. ירון, שמגלה זאת, יוצא יחד עם נכדתו ונער אחר שהתנדב לעזור לו, למצוא את תמר. סאני זורקין מנהלת חברת סלולר שמנהלת בחשאי פרויקט להעברת מסרים פרסומיים בתת-מודע, פרויקט בו המדען הראשי הוא דאנטה.
עונה 2.
לאחר שמשפחת זורקין בכלא, ואורי חזר, נוצרות בעיות חדשות אצל חבורת חסמבה, ואי אפשר להתעלם מהם. מר לרנר החליט שהוא רוצה לנקום יחד
עם מורן גרונר.
בעונה השנייה גונן, חברו של מורן, אינו משתתף אך מוזכר שמו בפרק הראשון של העונה השנייה.
בעונה השנייה של חסמבה דור 3 נקלעים חברי חסמבה להרפתקה חדשה, בדיוק כשהם מרגישים לא נחוצים ועומדים להתפרק. יואב צור, המפקד של חסמבה דור 2 מגייס אותם למשימה חדשה בשירות המדינה.
על חסמבה מוטל לעצור כת משיחית מסוכנת מלהניח ידיים על אוצר יהודי קדום בעל כוחות אדירים; מנהיג הכת הוא זרח זורקין אחיו של אלימלך זורקין, שמתכנן להשתלט על עם ישראל.
לשם כך הוא שכר את הטרוריסטית האקולוגית הבינלאומית אלקטרה שקשורה אל משפחת זהבי בעבותות של סוד אפל במיוחד.
בסוף חודש דצמבר 2012 החלו הצילומים לעונה השנייה של הסדרה, שעלתה לשידור בתאריך ה-14 באוגוסט 2013.
קהל היעד של הסדרה.
במקור, "חסמבה" נכתבה לילדים בגיל בית הספר, ושני הסרטים שיצאו בעקבות הספרים ("חסמבה ונערי ההפקר" ב-1971 ו"חסמבה ושודדי הסוסים" ב-1985) נועדו גם הם לקהל יעד זה. לעומת זאת, בסדרה דבר זה לא מובן כל כך, מכיוון שהסדרה נעה על הקו שבין סדרת דרמה ופעולה למבוגרים לבין סדרה לנוער; מצד אחד, הטקסטים של הסדרה כתובים בצורה קלילה וילדותית - וגם כמה מגיבורי הסדרה הם נערים בגיל ההתבגרות - אך מצד שני, העלילה בנויה בצורה מורכבת וישנן הרבה סצנות אקשן עם שימוש באלימות ושפה גסה המאפיינות סדרות למבוגרים.
תביעת תנועת הצופים.
תנועת הצופים תבעה את חברת הוט על שימוש במדי הצופים ללא אישור, באופן הגורם לתנועה נזק תדמיתי. חברת "הוט" הוסיפה שיקופית הסבר: "כל קשר בין המתרחש בסדרה למציאות הוא מקרי בהחלט".
מישל רו
מישל רו (בצרפתית: Michel Roux; 19 באפריל 1941 – 12 במרץ 2020) היה שף ומסעדן צרפתי, שעבד בבריטניה.
ביוגרפיה.
רו נולד בכפר שבחבל בורגון, הוא עבר עם משפחתו לפריז אחרי מלחמת העולם השנייה, הם הקימו שרקוטרי (מעדניית בשרים). בהיותו בן ארבע עשרה הוא נעשה פטיסייה (שף קינוחים), ואחרי כן הלך בעקבות אחיו הבכור אלברט לעבוד בפריז כשף.
כשאלברט עבר ללונדון, מישל נסע בעקבותיו, וב-1967 הם פתחו את מסעדתם הראשונה, "לה גאברוש", שהייתה למסעדה הראשונה בבריטניה שזכתה בכוכב, שני כוכבים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. ב-1972 הם פתחו את "ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר, שזכתה אף היא בשלושה כוכבים במדריך המישלן.
מישל זכה בפרס Meilleur Ouvrier de France לשף מאפים ב-1976 ונבחר לחבר במסדר האימפריה הבריטית לצד אחיו אלברט ב-2002 והוא היה זוכהו של פרס ניו יורק למצוינות של המרכז הבינלאומי (The International Center in New York's Award of Excellence).
במשאל בבריטניה שביצע כתב העת לאירוח Caterer and Hotelkeeper ב-2003, נבחרו מישל ואחיו אלברט כשפים המשפיעים ביותר בבריטניה. אלן רו, בנו של מישל רו, מנהל כעת את ווטרסייד אין בבריי. את מסעדת לה גברוש מנהל כיום מישל רו הבן, בנו של אלברט רו.
"ווטרסייד אין" היא מסעדה השוכנת בבית מלון בוטיק המשתייך לרשת רלה א שאטו שגם הוא היה בבעלות רו והיא מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך המישלן. לה גברוש מחזיקה בשני כוכבים במדריך המישלן ונכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
האחים אלברט ומישל רו זכו בפרס על מפעל חיים ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2006.
מישל רו נפטר ב-12 במרץ 2020.
שמשון אהרן פולנסקי
שווייץ באירוויזיון
שווייץ נטלה חלק באירוויזיון כ-60 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות הראשונה ב-1956 והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות. שווייץ נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-1995, 1999, 2001 ו-2003 וניצחה בתחרות פעמיים: בפעם הראשונה במהדורת התחרות הראשונה ב-1956 ובפעם השנייה ב-1988.
הישגים.
שווייץ נטלה חלק בתחרות כ-60 פעמים: פעמיים מתוכן שווייץ ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא נמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם ספרד, גרמניה ואוסטריה, כאשר לפניהן נמצאות אירלנד שיאנית הניצחונות עם שבעה ניצחונות, שוודיה עם שישה ניצחונות, לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות, ישראל עם ארבעה ניצחונות ונורווגיה, דנמרק, איטליה ואוקראינה עם שלושה ניצחונות. שווייץ ניצחה בתחרות פעמים בתולדותיה: בפעם הראשונה ב-1956, במהדורת התחרות הראשונה, עם השיר "Refrain" אשר ביצעה ליס אסיה ובפעם השנייה בתחרות ב-1988 עם השיר "Ne partez pas sans moi" אשר ביצעה סלין דיון, 32 שנים לאחר ניצחונה הראשון. שווייץ הגיעה למקום השני כשלוש פעמים בתולדותיה ב-1958, 1963 ו-1986 והגיעה ארבע פעמים למקום השלישי ב-1961, 1982, 1993 ו-2021.
שווייץ הגיעה כתשע פעמים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות (חמש פעמים בגמר וארבע פעמים בחצי-הגמר) וארבע פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם אוסטריה ונורווגיה שלא קיבלו גם כן במשך ארבע פעמים ולו נקודה אחת בתחרות. השיגה הגרוע ביותר של שווייץ בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-25 והאחרון אליו היא הגיעה פעמיים בתולדותיה בתחרות: בפעם הראשונה ב-1998 עם השיר "Lass ihn" של גונבור גוגיסברג ובפעם השנייה ב-2011 עם השיר "In Love For a While" של אנה רוסינלי.
ב-2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות חמישים שנים לקיום התחרות. אולם, השיר השווייצרי שנטל חלק בתחרות היובל, "Ne partez pas sans moi", אותו ביצעה סלין דיון, הגיע רק למקום העשירי עם 98 נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות תחרות התחרות.
היעדרויות.
שווייץ נעדרה מ-4 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים: