ג'ורג' אלפרד טרנהולם נולד ב-25 בפברואר 1807 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית לאמו, אליזבט אירן (לבית דה גריפין) טרנהולם ולאביו ויליאם טרנהולם, סוחר בעיסוקו. סבו מצד אביו, קומט דה גריפין, היה בעל אחוזות במושבה הצרפתית סן-דומינגי (כיום האיטי). סבו מצד אביו, ויליאם טרנהולם, נולד ביורקשייר, אנגליה, אך חי את רוב חייו הבוגרים בצ'ארלסטון. הוא נאלץ לעזוב את ארצות הברית במהלך מלחמת העצמאות בשל תמיכתו בלויואליסטים וקשריו העסקיים עמם. הוא חי בניו יורק, בהולנד ובסנטו דומינגו, אך ב-1785 הוא שב לצ'ארלסטון, זמן קצר לאחר המלחמה, וחי שם 37 שנים נוספות. הוא הכניס את בנו ויליאם לעסקי המשפחה. עם מותו, עזב בנו ג'ורג' את בית הספר ונכנס לעסקים במקומו.
ב-3 באפריל 1828, בגיל 21, נשא ג'ורג' טרנהולם את אנה הלן הולמס. אביה, ג'ון הולמס, החזיק בבעלותו אחוזת מטעים באי ג'ונס שבסמוך לצ'ארלסטון. הזוג הביא לעולם 13 ילדים. חמישה מתוכם, כולל ארבעת ילדיהם הראשונים, מתו בינקותם. על פי מפקד האוכלוסין של 1860, חיו עמם אז באחוזתם ארבע בנותיהם הנותרות ושלושת בניהם, יחד עם בנם הנשוי, רעייתו ואמה של אנה.
ראשית הקריירה.
בגיל 16 החל טרנהולם לעבוד עבור חברת תיווך כותנה גדולה בצ'ארלסטון, "ג'ון פרייזר ושות'". הוא קודם למעלת שותף וב-1853, בגיל 46, הוא ניהל את החברה. ב-1854 מת פרייזר ושמה של החבר שונה ל"פרייזר וטרנהולם". ב-1860 היה טרנהולם לאחד האישים העשירים ביותר בדרום, אם לא בארצות הברית כולה, ובבעלותו היו מקרקעין בשווי של 90,000 דולר ורכוש אישי (כולל עבדים) בשווי של 35,000 דולר. השקעותיו העסקיות כללו ספינות קיטור, בתי מלון, רציפים ימיים ואחוזות מטעים. כ-39 עבדים חיו כצוות שירות ביתי באחוזתה של משפחת טרנהולם בצ'ארלסטון. טרנהולם שימש גם כמנהלו של בנק צ'ארלסטון ושל חברת מסילות הברזל של קרוליינה הדרומית.
כחבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר טרנהולם מטעמה ב-1852 לבית המחוקקים של קרוליינה הדרומית וכיהן שם כחבר הבית עד 1856. לאחר בחירתו לנשיאות ארצות הברית של אברהם לינקולן ב-1860, תמך טרנהולם נחרצות בפרישת מדינות הדרום מהאיחוד, שהובלה על ידי קרוליינה הדרומית שהייתה בין שש מדינות העבדות המובילות.
מלחמת האזרחים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים, העביר טרנהולם מידית את המשרדים הראשיים של החברה שלו מניו יורק אל איי בהאמה ואל ברמודה. הוא מונה כחבר ב"ועדת התותחים הימיים של המדינה", שם הוא דאג לבניית האונייה מחופת השריון, "צ'יקורה". טרנהולם מימן אישית את בניית צי 12 הספינות שהועמדו להגנתה של צ'ארלסטון.
עושרו של טרנהולם גדל כאשר 60 ספינותיו פרצו את הסגר הימי שהטיל האיחוד על הדרום. הספינות נשאו כותנה, טבק וטרפנטין לאנגליה ומשם הביאו פחם, ברזל, מלח, נשק ותחמושת. ג'וזייה גורגס, האחראי על החימוש של הקונפדרציה, העריך שעד מרץ 1863 הרוויחה חברתו של טרנהולם כ-9 מיליון דולר בהובלות ימיות אלו. חברתו של טרנהולם, שכעת נקראה "פרייזר, טרנהולם ושות'" הפכה לחברת הבנקאות שמעבר לים של ממשלת הקונפדרציה. משרד החברה בליברפול ארגן מכירות כותנה ומימן את הצי העצמאי שלו. קונסול ארצות הברית בליברפול, תומאס דדלי, העריך שהצי של טרנהולם ייבא כותנה בשווי של 4.5 מיליון דולר לבריטניה, אף על פי שנשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, הטיל וטו על הצעתו של טרנהולם שהקונפדרציה תרכוש את הספינות של חברת הודו המזרחית הבריטית שיצאו מהשירות בסכום של 10 מיליון דולר.
טרנהולם ושותפו מליברפול, צ'ארלס ק. פרילו (בנו של עורך דין מצ'ארלסטון) פעלו יחד עם האמריקאי, ג'יימס דנוודי בולוק, כסוכנים של הקונפדרציה בבריטניה כדי להסדיר את ענייניה, בעיקר משלוחים של תחמושת. בריטניה הייתה תלויה בייבוא הכותנה מהדרום. המשך ייצוא הכותנה לבריטניה סייע לקונפדרציה לא רק מבחינה פיננסית, אלא גם עיצבה את דעת הקהל הבריטית לטובתה של הקונפדרציה.
בין השנים 1860 – 1863 כיהן טרנהולם שוב כחבר בבית המחוקקים של קרוליינה הדרומית. ב-1863 הוא רכש מאנדרו ג'ונסטון את אחוזת אננדייל ששכנה מדרום לג'ורג'טאון, אחוזה שבה עבדו 230 עבדים בשנות ה-50 של המאה ה-19 ועיסוקה העיקרי היה גידול אורז.
בינואר 1864 נישאה אמילי, בתו של טרנהולם, לוויליאם מילס הזארד, ששירת כסייר בצבא הקונפדרציה. זמן קצר לאחר תום המלחמה העביר טרנהולם את אחוזות אננדייל ובנבטום להאזרד, מתוך ניסיון להגן עליה מפני עיקול אפשרי של ממשלת ארצות הברית.
מזכיר האוצר של הקונפדרציה, כריסטופר ממינגר, בן צ'ארלסטון גם הוא, וידיד של טרנהולם, נעזר בו כיועץ בלתי רשמי במשך כמעט ארבע שנים. ב-1 ביולי 1864, כאשר ממינגר התפטר עקב מחאה ציבורית נגדו לאחר שהוא הנפיק מיליוני שטרות כסף של בנק הקונפדרציה בשווי של שליש מאלו הקודמים, ושב לקרוליינה הדרומית, החליף אותו טרנהולם בתפקידו. רשמית מונה טרנהולם ב-18 ביולי. הוא היה דמות כריזמטית יותר בהשוואה לקודמו בתפקיד. באמצעות הפרסומים הקבועים שלו הוא יצר יחסים טובים יותר עם העיתונות וקשר טוב יותר עם הקונגרס של הקונפדרציה. טרנהולם היה בעל אישיות בלתי וותרנית, אך הוא היה מסוגל לעשות מעט מאוד כדי לבלום את החורבן אשר נגרם מחדלות הפירעון של ממשלת הקונפדרציה ומהדפסת הכסף שגרמה לאינפלציה. הוא תמך במיסוי ישיר, צמצום ההפצה של שטרות הכסף, הפצה נוספת של אגרות מלחמה ורכישת ספינות נוספות לשבירת הסגר הימי במקום המשך ההסתמכות על חברות ספנות פרטיות, אך הקונגרס של הקונפדרציה סירב לאשר את נקיטת הצעדים הללו.
טרנהולם אישר את התשלומים למרגלים של הדרום, כולל בקנדה ובוושינגטון די. סי., וכן תשלומים לטובת הגנתה של ריצ'מונד. הוא עבר לבירת הקונפדרציה, ריצ'מונד, לאחר שחיסל את עסקיו בצ'ארלסטון. הוא הצליח להשיג הלוואה גדולה לממשלת הקונפדרציה מקונסורציום צרפתי, אך צעד זה היה מאוחר מכדי לסייע למאמץ המלחמתי.
הפעילות החברתית המפוארת של טרנהולם בריצ'מונד (בבית שלימים היה מוזיאון ולנטיין), ומימון ארוחת חג המולד מפוארת (שנדחתה עד ערב ראש השנה 1865), חיבבה אותו על האליטה של העיר. ב-6 בפברואר 1865 הציע הקונגרס של הקונפדרציה לנשיא דייוויס שהוא יפטר את כל הקבינט שלו חוץ מטרנהולם. דייוויס דחה את ההצעה, אך מזכיר המלחמה ג'יימס סדון התפטר והוחלף בג'ון ברקינרידג'.
הבריחה מריצ'מונד.
במהלך הימים האחרונים של המלחמה ארגן טרנהולם את העברתם של האוצר של הקונפדרציה, הארכיונים שלה ומיליארד דולר שהיו בבעלות הבנקים של ריצ'מונד אל קרוליינה הצפונית באמצעות רכבת שאובטחה על ידי קפטן ויליאם הווארד פרקר ופרח קצונה של צי הקונפדרציה. ערכם של מטילי הזהב והמטבעות הוערך מאוחר יותר בשווי של רבע עד חצי מיליון דולר. הדיווח האחרון שפורסם על כך היה אודות 86,000 דולר במטבעות שהוסתרו בתחתית כפולה של כרכרה ושהופקדו בידיו של ג'יימס א. סמפל, שלם בצי וחתנו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון טיילר. הוא היה אמור להעביר את המטען לליברפול כדי להפקידו בחשבונות הקונפדרציה שם. מזכיר המדינה של הקונפדרציה, יהודה פיליפ בנימין, עשה שימוש בשובר זהב בשווי של 1,500 דולר שהיה חתום על ידי טרנהולם כדי להבטיח את נסיעתו לבריטניה בספינה.
ב-40,000 דולר נוספים נעשה שימוש על ידי מייג'ור רפאל ג'. מוזס (קצין הגיוס של הגנרל לונגסטריט) כדי לסייע לוותיקי צבא הקונפדרציה במאבקם לשוב לבתיהם. יש המאמינים שטרנהולם הורה שמטילי הזהב יושלכו מגשרי הרכבת במסע המילוט שלו ושל משפחתו (בציון העובדה שבנו ויליאם פיתח מכשיר לאיתור חפצים במים לאחר המלחמה) או שהוא דאג להברחת כספים לאנגליה על ידי סילבסטר ממפורד (שבהמשך שב לג'ורג'יה, שם הוא תרם רבות לחינוך יתומים), או לקנדה.
טרנהולם שלח את בנותיו מחוץ לריצ'מונד ב-3 באפריל 1865 יחד עם רעייתו של דייוויס, ורינה, ברכבת, ואליהן התלווה פרח הקצונה ג'יימס מוריס מורגן (שבהמשך נשא לאישה את אחת מבנותיו של טרנהולם). הנשים רכבו לשארלוט שבקרוליינה הצפונית ומשם הם הגיעו לבית שכור באבוויל שבקרוליינה הדרומית, שם הם פגשו את אחיהן ויליאם ואת משפחתו. על אף מחלתו, ג'ורג' טרנהולם (עם רעייתו ששימשה כאחות עבורו, כאישה היחידה בקרב 30 גברים) התפנה מריצ'מונד בליל ה-5 באפריל, כשפניהם מועדות לדנוויל, וירג'יניה, על אותה רכבת בה התפנו שאר חברי ממשלת הקונפדרציה. נאמר שהוא ריפא את עצמו באמצעות ברנדי אפרסקים, שאותו חלק עם שותפיו לנסיעה ובאמצעות מורפין.
כמה ימים לאחר מכן, הועבר טרנהולם באמצעות אמבולנס לרכבת אחרת שהסיעה את חברי ממשלת הקונפדרציה לקרוליינה הצפונית, שם נודע להם על רצח הנשיא לינקולן ב-14 באפריל. בסופו של דבר, ממשלת הקונפדרציה, כולל טרנהולם, הגיעה לפורט מיל שבקרוליינה הדרומית. עם הגעת הידיעה על כניעתו של הגנרל רוברט אדוארד לי באפומטוקס, וירג'יניה ב-9 באפריל, הציע המפקד המקומי בשארלוט, גנרל ג'ון אכולס לחייליו את הבחירה בין כניעה לבין המשך הלחימה. מחצית מפרשיו וכמעט כל חיילי הרגלים עשו דרכם אל בתיהם, כשרק אלף איש יצאו בפיקודו של אכולס כדי לחבור לנשיא דייוויס ולחברי הקבינט שנותרו בפורט מיל. טרנהולם ביקש מדייוויס להגיש את התפטרותו בציינו את מצב בריאותו וב-27 באפריל קיבל דייוויס את התפטרותו.
מאסר וחנינה.