רוב המבחנים הקוגניטיביים משלבים את שלושת הסוגים הנ"ל. אחד המבחנים הקוגניטיביים הפופולריים ביותר הוא ה-“General Aptitude Test Battery” הידוע גם בכינוי GATB, מבחן זה נמצא בשימוש על ידי שירות התעסוקה האמריקאי לצורך סיווג מועמדים למשרות. מבחנים קוגנטיים הוכחו מחקרית כנבאי טוב עבור ביצועים בעבודה הדורשת יכולת קוגניטיבית.
מבחני אישיות.
מטרת מבחני אישיות היא לאתר תכונות אופי שונות אשר יש להן יכולת להשפיע על טיב הביצוע בתפקיד של עובד. מבחני אישיות היו נפוצים בשנות הארבעים והחמישים, אך כיום הפופולריות שלהם דועכת, עקב העובדה שהם אינם מצטיינים בניבוי התנהגויות רלוונטית לתפקיד. עם זאת, מחקרים מצאו שישנן חמש תכונות אשר להן השפעה ניכרת על אישיות האדם ועל התנהגותו. תכונות אלו ידועות בשם חמש התכונות הגדולות והן: מוחצנות, נועם הליכות, פתיחות מחשבתית, מוכוונות (או רגש אחריות) ויציבות רגשית.
מתוך חמש התכונות, מצפוניות נמצאה כתכונה המשמעותית ביותר לניבוי ביצועים בתפקיד, כיוון שהיא מאפשרת לאנשים עמידות רבה יותר בפני לחצים וקשיים בעבודה.
תכונות אחרות נמצאו כמנבאות טובות עבור תפקידים ספציפיים, לדוגמה התכונה מוחצנות נמצאה כמועילה עבור סוכני מכירות, ואילו התכונה נועם הליכות נמצאה כקשורה לתפקידים הדורשים עבודה בצוות.
עם זאת, ישנם מדדי ביצוע בתפקיד (לדוגמה, מספר החלקים המיוצר מדי שעה) אשר תכונות אישיות אינן מסוגלות לנבא.
מבחנים גרפולוגים.
גרפולוגיה היא תורה החוקרת את כתב היד. במבחן גרפולוגי, הנבדק כותב קטע טקסט בכתב ידו, והגרפולוג מנתח את הכתוב ומאבחן את מאפייני האישיות של הכותב. ניתוח גרפולוגי יכול להבחין בין יותר מ-300 מאפיינים שונים של כתב היד, כגון: הלחץ על העט, גודל האותיות ורוחבן, ההטיה של האותיות ועוד. שימוש בגרפולוגיה כאמצעי למיון עובדים הוא הליך נפוץ באירופה, היבשת בה נולדה תורה זו. בארצות הברית השימוש בשיטה זו נדיר יותר, ועם זאת מוערך שלפחות 3,000 ארגונים אמריקאיים משתמשים בגרפולוגיה כחלק מתהליך גיוס עובדים לארגונם. על אף האמור לעיל, הגרפולוגיה הוכחה כאמצעי לא תקף באופן מובהק לצורך מיון עובדים.
מחקר אחד בחן דגימות כתב יד מ-115 סוכני נדל"ן אשר נותחו על ידי 20 גרפולוגים. הגרפולוגים ניתחו דוגמת כתב יד וניקדו את הכותב לפי מספר תכונות כגון: ביטחון, שאפתנות למכור, יכולת קבלת החלטות וכדומה. המחקר מצא התאמה בין תוצאות ניתוח של גרפולוגים שונים של אותו כתב יד, כלומר הגרפולוגיה נמצאה כמהימנה. עם זאת, כאשר התוצאות הושוו מול מדדים אובייקטיביים להצלחה בתפקיד כגון נפח מכירות, לא נמצאה כל התאמה בין הניתוח הגרפולוגי למדד, כלומר הגרפולוגיה אינו אמצעי תקף לניבוי ביצוע בעבודה.
במחקר אקדמי אחר, שנערך בישראל, מצאה חוה קורן-ישראלי מתאם חיובי וחזק בין ציון האינטליגנציה שניתן על ידי הגרפולוגית לבין ציון האינטליגנציה הקוגניטיבית שניתן על ידי הממונים וכן נמצא מתאם חיובי בינו לבין ציון האינטליגנציה הרגשית שניתן על ידי הממונים; עם זאת, לא נמצא מתאם בינו לבין ציון ההצלחה בתפקיד שקיבלו העובדים מהממונים. משמעות הדבר היא כי גרפולוגיה עשויה להיות תקפה לאבחון כישורים מסוימים, ועל כל מגייס בארגון לבחור היטב את הכישורים הנדרשים לתפקיד המסוים אליו מגייסים; עם זאת, עדיין לא נמצאו הוכחות בדבר תוקף הניבוי של הגרפולוגיה לגבי הצלחה בעבודה.
מבחני ציור.
מבחני ציור דמות הם שיטות אבחון השלכתיות בהם נדרש הנבדק לצייר דמות, חפץ או סיטואציה. בעזרת ציורים אלו מוערכים התפקוד הפסיכולוגי, התפקוד הקוגניטיבי והיכולות הבין אישיות של הנבדק.
במבחן השלכה הנבחן מגיב על או מייצר גירויים מופשטים, רב משמעיים וללא מכנה מוגדר. בעוד שבמבחנים אחרים הדומים למבחן זה כגון Rorschach Technique ומבחן התפסת נושא נדרש הנבחן לפרש תמונות קיימות, הרי שבמבחני ציור נדרשים הנבדקים ליצור את הציורים בעצמם. בהרבה מקרים מבחנים כאלו ניתנים לילדים, שכן ציור הוא מטלה פשוטה ומהנה בשבילם.
DAP- מהלך המבחן.
הנבדק מקבל נייר, עיפרון ומחק, ומונחה לצייר דמות אדם. לאחר שסיים מתבקש הנבדק לצייר דמות מהמין השני. הנבדק מתבקש לצייר את הדמות כולה, ולא להסתפק בחלקים ממנה. לעיתים, לאחר שהשלים את הציורים, מתבקש הנבדק להמציא סיפור על הדמות שצייר, כאילו הייתה גיבור המחזה או ברומן ספרותי. הוא נשאל על גיל הדמות, השכלתה, מקצועה, מצבה המשפחתי, שאיפותיה, רגשותיה, מחשבותיה, וקשריה וחברתיים. מטרת הציורים והשאלות במבחן DAP היא קבלת מידע על החרדות, הדחפים ועל האישיות הכללית של הנבדק.
DAP- ניתוח התוצאות.
על אף כל האמצעים ההשלכתיים, ניקוד של ציורי דמות הוא סובייקטיבי. לרוב מבחני ציור הדמות יש איזושהי מערכת ניקוד אובייקטיבית, אולם ההוראות שניתנות, השאלות שנשאלות והפירושים של הנסיין גמישים וזה מקשה על השוואת תוצאות של נבדקים שונים, אפילו באותם מדדים. בנוסף, קלינאים רבים בוחרים לא להסתמך על מערכת הניקוד והם מסתמכים לגמרי על השיפוט האינטואיטיבי שלהם לגבי פירוש של תוכן הציור.
ציור דמות לעיתים מוערך עם קשר לדימוי עצמי. נבדקים לעיתים משליכים את עצמם בציורים. לדוגמה, קרבנות של התעללות מינית עשויים להדגיש דמויות מיניות בציורים שלהם.
בפירוש של ציורי דמות אפשר לקחת בחשבון גם בעיות תפקוד פסיכולוגית, נוירו-פסיכולוגיות או רגשיות. משתמשים בסוג זה של פירוש לעיתים קרובות כשהנבחנים הם מבוגרים. לדוגמה, אדם עם אברי גוף מוזנחים או מעוותים עלול לסבול מליקוי רגשי.
ניתוח הציורים הוא בדרך כלל איכותי, על פי שני קריטריונים: צורני ותוכני.
קריטריון צורני – עניינו בתכונותיו המבניות של הציור כשביניהן:
תכונות הקו – מלמדות על הלך רוחו ומצבו הרגשי של הנבדק. אפשר למתוח קו בדרכים שונות, וכל אחת מלמדת על אישיות הנבדק. למשל, קו רצוף ומתמשך מעיד על שליטה וביטחון עצמי, בתנאי שהקו אינו עבה מדי; קווים קצרים וקטנים, חדי זווית וחסרי עיקולים, מצביעים על תוקפנות; קווים מעוגלים מבטאים רוך.
מיקום הדמות בגיליון – באופן מיקומה מגלים כיצד מתמצא הנבדק בעולם הסובב אותו וכיצד הוא תופס את מקומו בעולם זה. למשל, נבדק הממקם את הדמות במרכז הגיליון נוטה לראות את עצמו כמי שנמצא במרכז, ואילו זה הממקם אותה בצד, חש עצמו בדרך כלל כמי שנמצא בשוליים.
הפרופורציה בציור – עניינה בגודל היחסי של דמות ורקע, של פרטים ושל פרטי פרטים. קיים קשר ישר בין גודל הדמות לבין הרגשתו העצמית של הנבדק: דמות קטנה מלמדת על רגשי נחיתות ועל דיכאון, ואילו דמות מוגזמת בגודלה מצביעה על שאיפה והתבלטות, לפיצוי עצמי על תחושת נחיתות, או על נטייה להשתלטות ועל אגוצנטריות.
סימטריה – סימטריה קפדנית או סטייה בולטת ממנה יש בה כדי להעיד על אישיות הנבדק. לדוגמה, נבדקים המקפידים לצייר דמויות סימטריות מתגלים תכופות כבעלי אישיות כפייתית וכחסרי ביטחון עצמי. לעומת זאת, סטייה בולטת מהסימטריה מרמזת לעיתים על הפרעה סנסומוטורית.
קריטריון תוכני– עניינו בדמות המצוירת עצמה. על הבודק לשים לב להדגשות יתר של איברי גוף שונים. השמטת פרטים עשויה להעיד על חוויות לא נעימות הקשורות בפרט החסר. השמטת הפה אופיינית למשל למתקשים בדיבור; החסרת ידיים או זרועות או הסתרתן מאחורי הגב מרמזת על רגשות אשם. משמעותם המלאה של איברי הגוף השלמים נקבעת בהקשר לדמות השלמה.
הערכה ביקורתית של מבחני ציור.
קיים ויכוח בקרב החוקרים אודות מהימנותם ותוקפם של מבחני ההשלכה באופן כללי ומבחני הציור בפרט. לדוגמה, כאשר משתמשים בשיטות מובנות למתן ציון, ה-DAP נמצא כמדד מהימן ובעיקר להתפתחות קוגניטיבית אצל ילדים. למרות זאת, בכל הקשור לתכונות אישיות, דימוי עצמי וליקויים באישיות, המדדים הנבחנים במיון עובדים, אין סימוכין לשימוש במבחני ציור. באופן כללי יש להשתמש במבחנים אלו כחלק ממכלול של אמצעי הערכה נוספים.
מבקרי השיטה טוענים כי פירוש מבחן DAP שופע הכללות, כגון "בני אדם הסובלים מפגם אורגני במוח נוטים לצייר בני אדם גדולים יותר". אין כל הוכחות לאישוש הטענות הללו. מחקרי תיקוף שנעשו לגבי המבחן הניבו תוצאות סותרות ואין תמיכה ממשית בפירושים האבחוניים שהציעה מקובר. בנוסף, הביקורת על מבחנים אלו מפרטת חסרונות נוספים: הם לא מתוקננים, תכופות הם לא מבוססים על נורמות, מהימנותם ותוקפם נמוכים והבסיס התאורטי שלהם מוטל בספק. לעומת זאת המצדדים בשיטה זו, טוענים כי יתרונה טמון בכך שהיא מאפשרת לשאוב מידע שאין דרך אחרת להשיגו. יתרה מזאת, במבחנים אלו בהשוואה לאחרים, קשה להעמיד פנים או להתאים תגובות למטרה המשוערת של המבחן ומאפשרים לפיכך לעמוד על כוחות ועל מניעים לא מודעים באישיות.
על אף שהתוצאות לתוקף ומהימנות של מבחני הציור במיון עובדים אינן חד משמעיות, יש כיום שימוש נרחב בסוג מבחנים אלה למיון עובדים ואף למיון חיילים ליחידות מסוימות בצה"ל. בישראל קיימים מספר מכונים המבצעים מבחנים כגון אלה עבור ארגונים שרוצים למיין מועמדים לעבודה. המועמדים נשלחים למכונים ולאחר המבחן צוות המכון מעביר את הערכתו לארגון. בשיטה זו אין למעסיק קשר ישיר למועמד בעת המבחן ואין לו יכולת להעריך את המועמד מעבר להערכה הכתובה שהוא מקבל מהמכון הבוחן, מה שמוסיף לבעייתיות של תוצאות המבחן להערכת התאמתו של העובד למשרה ולארגון המיועדים.
מבחני סמים.
ישנם ארגונים הדורשים מהמועמדים לתפקיד לבצע מבחן לגילוי סמים. במסגרת מבחן זה, המועמד נותן דגימת שתן לבדיקת מעבדה, ובמידה והתוצאה חיובית מרבית הארגונים מפסיקים בשלב זה את תהליך המיון של המועמד.