באליפות צרפת הפתוחה, שנערכה במאי - יוני, 2015, דורגה איבנוביץ' במקום השביעי, ועלתה לחצי הגמר של הטורניר, שבו הפסידה ללוסי ספרובה 2:0 (7:5, 7:5). זהו הישגה הטוב ביותר ברולאן גארוס, מאז שזכתה באליפות צרפת ב-2008. בטורניר ברמינגהאם, המשמש טורניר הכנה לאליפות וימבלדון, הפסידה כבר במשחקה הראשון ללארצ'ר דה-בריטו מפורטוגל בשלוש מערכות (2:1). באליפות וימבלדון עצמה הודחה בסיבוב השני, ב-30 ביוני 2015, על ידי בת'אני מאטק סאנדס בשתי מערכות. במחצית 2015 ירדה בדירוג השוטף לשנה זו למקום ה-16 (לעומת המקום השישי בדירוג העולמי המצטבר), כתוצאה מירידה בכושרה. בסוף עונת 2015 דורגה במקום השישה עשר גם בדירוג העולמי המצטבר (דירוג ה-WTA), ירידה של 11 מקומות לעומת 2014.
במהלך 2016 הדרדרה במורד דירוג ה-WTA וב-28 בדצמבר 2016 הודיעה על פרישתה מטניס מקצועני. את הפרישה נימקה בכך שהגיעה למסקנה, שלא תוכל עוד להגיע לסטנדרטים הגבוהים שקבעה לעצמה.
גביע הפדרציה.
הופעת הבכורה של איבנוביץ' בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2006, אז היא ניצחה את מסה זק-פסקיריץ' הסלובנית בניצחון של הנבחרת הסרבית על זו של סלובניה.
המאזן של איבנוביץ' בגביע הפדרציה עומד על 13 ניצחונות (10 ביחידות ו-3 בזוגות) מול 5 הפסדים (3 ביחידות ו-2 בזוגות).
חיים אישיים.
ב-8 בספטמבר 2007 הייתה אנה לשגרירת יוניצ"ף בסרביה למען קידום בטיחות התלמידים בבתי הספר, לצד ילנה יאנקוביץ'.
מגזינים ואתרי ספורט וטניס רבים הגדירו את איבנוביץ' כאחת הטניסאיות (והספורטאיות) המקצועניות היפות ביותר בעולם.
בשנת 2012 דורגה במקום השמיני ברשימת 10 הספורטאיות המרוויחות ביותר בעולם של מגזין "פורבס" העולמי. הכנסותיה נובעות מהיותה טניסאית, דוגמנית ומקדמת מותגים.
ב-12 ביולי 2016 התחתנה איבנוביץ' עם קפטן נבחרת גרמניה בכדורגל לשעבר בסטיאן שוויינשטייגר ואימצה את שם משפחתו.
קאור
קָאוֹר (צרפתית: Cahors; אוקסיטנית: Caors, מבוטא בשפה זו כ"קאוּרס") היא עיר בדרום-מערב צרפת ובירת מחוז לוט. העיר מוקפת משלושה כיוונים בעיקול של נהר הלוט, ההופך אותה ל"חצי-אי" ואשר שימש בתקופות קדומות חומה טבעית לעיר. תושביה, המכונים Cadurciens, מונים 20,000 איש.
קאור ידועה בזכות היין ה"שחור" שלה (שזכה לחותמת כינוי מקור מבוקר), שמיוצא עוד מימי הביניים דרך בורדו.
תושביה הקדומים ביותר של העיר היו ככל הנראה קלטים. בתקופה הרומית נקראה Divona Cadureorum, שם שמשמעותו "מעיין קדוש". החל מימי הביניים הפכה קאור לעיר חשובה מבחינה אסטרטגית וכלכלית, דבר אשר הוביל למצור אנגלי על העיר שהסתיים רק עם כניעתה ב-1360. בימי הביניים המאוחרים נבחר בן העיר ז'אק דואז לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים, דבר אשר הגדיל את כוחה.
עמאד מורנייה
עמאד מורניה
חגית מסר-ירון
חַגִּית מֶסֶר-יָרוֹן (נולדה ב-13 במאי 1953) היא פרופסור אמריטה בבית הספר להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב ויו"ר ארגון "בשער - קהיליה אקדמית למען החברה בישראל". כיהנה כסגנית יו"ר המועצה להשכלה גבוהה (מאוקטובר 2013 ועד פברואר 2016). בתפקידים קודמים, כיהנה בתפקיד נשיאת האוניברסיטה הפתוחה, סגנית הנשיא למחקר ופיתוח באוניברסיטת תל אביב, והמדענית הראשית של משרד המדע והטכנולוגיה.
ביוגרפיה.
מסר-ירון גדלה ברמת השרון, בתם של טובה שהייתה מורה לביולוגיה ועודד מסר, מנכ"ל משרד העבודה והמפקח על הבנקים בבנק ישראל. רכשה את תאריה האקדמאים (תואר ראשון, שני ושלישי בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה) באוניברסיטת תל אביב. מנחה הדוקטורט שלה היה פרופ' יחזקאל בר-נס .
ב-1986, לאחר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל בהנחיית פרופ' פיטר שולטהייס, היא הצטרפה כחברת סגל לאוניברסיטת תל אביב. בנובמבר 2005 נבחרה לכהן כסגנית הנשיא למחקר ופיתוח, תפקיד אותו מילאה במשך כ-3 שנים. טרם מינויה לסגנית הנשיא למו"פ, כיהנה במגוון תפקידים באוניברסיטת תל אביב, לרבות יו"ר ועדת הקבלה של הפקולטה להנדסה, ראש המגמה להנדסת חשמל וראש בית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר.
מסר-ירון נשואה ואם לשלושה.
מחקר.
תחום המחקר העיקרי של פרופ' מסר-ירון הוא עיבוד אותות סטטיסטי, עם יישומים לאיכון וגילוי קורנים בשימוש במערך של קולטים, ולמערכות תקשורת. פרופ' מסר-ירון שימשה כעורכת בעיתונים בינלאומיים בתחום מחקרה, פרסמה עשרות מאמרים בעיתונים ולמעלה ממאה בכנסים רלוונטיים, הוזמנה להתארח במוסדות מחקר מובילים בעולם והנחתה עשרות סטודנטים למסטר ולדוקטורט בעיבוד אותות. בשנת 2007 פרסמה ב-Science מאמר פורץ דרך המציע שימוש במדידות המתבצעות ברשתות תקשורת אלחוטית לניטור הסביבה, שעורר עניין רב בכל העולם. קודם לכן, בשנת 1997 נבחרה למרצה המצטיינת של הפקולטה להנדסה ובשנת 2000 הוענקה לה דרגת fellow מטעם איגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה העולמי, IEEE, על תרומתה למחקר בתחום התמחותה. היא הוזמנה כדוברת מרכזית בשורה של כנסים בינלאומיים בתחומי מחקרה.
בנוסף לפעילותה הפורמלית באקדמיה, היא מתעניינת ועוסקת במדיניות מדע והשכלה גבוהה, בקידום נשים במדע וטכנולוגיה, ובסוגיות אתיות של מדע, מחקר ופיתוח. בנושאים אלו הרצתה, כתבה ופרסמה במגוון מסגרות, לרבות קורס ששודר ב-2006 באוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל שנקרא "הקפיטליזם של הידע".
במקביל לפעילותה האקדמית במחקר, בהוראה ובהנחיית תלמידים לתארים מתקדמים, עסקה פרופ' מסר-ירון בייעוץ לתעשייה בישראל בנושאים של עיבוד אותות. עם תלמידיה לדוקטורט במרוצת השנים, נמנים הפרופסורים ג'וזף טבריקיאן מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, איציק ברגל מאוניברסיטת בר-אילן, וכן חברי הסגל ד"ר יונתן אוסטרומצקי מאוניברסיטת תל אביב וד"ר יאיר נועם מאוניברסיטת בר-אילן.
תפקידים ציבוריים.
בין השנים 1996–1999 כיהנה כחברה ברשות לשירותים ציבוריים – חשמל, ובתקופה שבין 2000 ל-2003 הייתה המדענית הראשית וראש מנהל המדע במשרד המדע, התרבות והספורט. כיהנה במגוון מועצות, ועדות ופורומים בארץ ובעולם, ביניהם: יו"ר המועצה הלאומית לקידום נשים במדע וטכנולוגיה, אותה יזמה והקימה; ועדת המדע של אונסק"ו בישראל (יו"ר), מועצת המנהלים של קרן המדע ארצות הברית ישראל BSF (יו"ר); וכן בוועדות שונות של הקהילה האירופית, לרבות בוועדת ההיגוי של הקישור הישראלי לתוכנית המסגרת האירופית. כיום היא חברה בהנהלת ה EPWS – האיגוד האירופי לנשים מדעניות, והיא נציגת ישראל לוועדת האתיקה של אונסק"ו (COMEST).
כיהנה כנשיאה השביעית של האוניברסיטה הפתוחה בין 1 באוקטובר 2008 עד 3 ספטמבר 2013, במקומה מונה פרופסור יעקב מצר.
באוקטובר 2013 מונתה לסגנית יו"ר המועצה להשכלה גבוהה בידי שר החינוך שי פירון, שמתוקף משרתו הוא גם יו"ר המועצה להשכלה גבוהה. בנובמבר 2015 פנה אליה מחליפו נפתלי בנט בבקשה שתסיים את תפקידה. היא המשיכה בתפקידה עד למינוי מחליפתה ד"ר רבקה ודמני-שאומן. החלפתה לוותה בקולות מחאה מצד חמישה חברים נוספים במל"ג שהתפטרו עימה בפברואר 2016, בדרישה להחלפת המועצה כולה.
סמל ונצואלה
סמל ונצואלה הנוכחי אושר לראשונה על ידי הקונגרס ב-18 באפריל 1836, ומאז עבר שינויים מעטים בלבד. הסמל מעוגן בחוק הדגל, הסמל וההמנון הלאומיים (Ley de Bandera, Escudo e Himno Nacionales), שהועבר ב-17 בפברואר 1954.
המגן מחולק לפי צבעי הדגל הלאומי. בצד שמאל למעלה, על רקע אדום, אלומת חיטה מייצגת את איחוד 20 המדינות של הרפובליקה, ואת שגשוג האומה. בצד ימין למעלה, על רקע צהוב, מוצגים כלי נשק (חרב, סיף ושלוש חניתות) ושני דגלים, המאוגדים יחד בזר דפנה, כסמל לניצחון במלחמה. בבסיס, על רקע כחול, נמצא סוס פרא לבן, שככל הנראה מייצג את פלומו בלאנקו, סוסו של סימון בוליבר, דוהר בחופשיות, כסמל לעצמאות וחירות.
מעל המגן מצטלבות שתי קרני שפע, מהן נשפכים פירות וירקות, המסמלים את השפע. משני צידי המגן נמצאים ענפי זית ודקל, שמתאגדים בתחתית הסמל בחבק גדול בצבעם הלאומיים (צהוב המסמל שפע, כחול המסמל את האוקיינוס המפריד את ונצואלה מספרד, ואדום המסמל את דמם ואומץ לבם של העם). על הפס הכחול מופיעות הכתובות הבאות באותיות זהובות:
ב-9 במרץ 2006 אישרה האספה הלאומית של ונצואלה את שינוי סמל ונצואלה, שינוי שנכנס לתוקפו ב"יום הדגל" ב-12 במרץ 2006. לפני השינוי, הסוס דהר ימינה, כשראשו מופנה שמאלה (עד 1954 הסוס וראשו פנו ימינה). על פי כללי הסמלים, על כל הבהמות לפנות לשמאלו של הצופה. הוגו צ'אווס ביקש את שינוי הסמל לאחר שבתו בת התשע, רוסינס, תיארה את הסוס כ"מסתכל לאחור". מבקרים רבים סוברים כי הסוס, שכעת דוהר שמאלה, הוא הצהרה פוליטית של ממשלת השמאל של הנשיא צ'אווס.
אלבוין
אלבוין (Alboin או Alboïn) (נולד לפני 526 - מת ב-28 ביוני, שנת 572 או 573) היה מלך הלומברדים בשנים 560 - 572 (בערך) וכובש איטליה. הוא ירש את כס המלוכה מאביו, אודוין, בשנת 565 לערך.
מושב הלומברדים בתקופת לידתו היה בנוריקום ובפאנוניה. על פי פאולוס הדיאקון נישא לקלותזינד, בתם של אינגונד וכלותאר ה-1 ממנה נולדה לו בת אחת, אלבזוינדה (Albsuinda). אינגונד נפטרה לפני 567. ב-566, בברית עם חאן האווארים, באיאן הראשון, הרג את מלך הגפידים קונימונד ונשא לאישה (בכפייה) את בתו, רוזמונד . לאחר מכן החל במסע לכיבוש איטליה. המסע היה בעיקרו נדידה של הלומברדים לאיטליה. העילה הרשמית ליציאה לכיוון איטליה הייתה קריא לעזרה של נרסס, השליט מטעם האימפריה הביזנטית, אך למעשה היה אלבוין מעוניין להוריד את המתיחות שהתעוררה בינו לבין האוורים לאחר הניצחון המשותף. יחד עם הלומברדים נדדו לאיטליה גם בני עמים אחרים, כמו הסקסונים והגפידים.