אימו של דרוגו מתה בלידתו והוא איבד את אביו בעודו נער. אירועים אלה ייסרו אותו קשות. בהגיעו לבגרות נפטר מכל רכושו ועלה לרגל לרומא. לאחר מכן עבד כרועה צאן בואלנסיין. על פי המסורת הנוצרית, אמונתו העניקה לו יכולת לבילוקציה, כלומר, היכולת להיות בשני מקומות בה בעת (בשדה ובשעת תפילה). באחד ממסעות העלייה לרגל נתקף במחלה ששינתה את חזותו והפכה אותו לבעל מראה לא-אטרקטיבי במיוחד. על מנת להגן עליו מפני האיכרים, החזיקה אותו הכנסייה בכלוב והוא חי ב-40 השנים הבאות על מים, שעורה ולחם הקודש.
מוטילאל נהרו
מוטילאל נהרו (בהינדי: मोतीलाल नेहरू; 6 במאי 1861 – 6 בפברואר 1931) היה פעיל פוליטי למען עצמאות הודו ומנהיג מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. הוא היה האב המייסד של המשפחה החזקה ביותר בפוליטיקה ההודית במשך עשרות שנים. בנו ג'ווהרלל נהרו היה ראש ממשלת הודו הראשון, נכדתו (בתו של ג'ווהרלל), אינדירה גנדי, הייתה ראש ממשלה במשך שנים רבות, כך גם נינו (בנה של אינדירה), רג'יב גנדי, וכן צאצאים רבים אחרים של משפחה זו, כמו גם בני משפחתם, הפכו לחברי הפרלמנט ההודי.
קריירה פוליטית.
מוטילאל נהרו שימש פעמיים כנשיא מפלגת הקונגרס.
בשנת 1916 הצטרף ג'ווהרלל נהרו לפוליטיקה, דבר שהחל את השושלת הפוליטית החזקה ביותר בפוליטיקה ההודית.
הוא נאסר בתחילת שנות ה-20 בזמן "התנועה לאי שיתוף פעולה" - תנועה שהנהיג מהטמה גאנדי במטרה להתנגד לשלטון הבריטי בהודו. למרות שהיה בתחילה קרוב לגאנדי, הוא ביקר אותו בפומבי כאשר גאנדי דחה את פעולות המרי האזרחי בפברואר 1922, בעקבות רציחתו שלו שוטר במהומות בצ'ורי צ'ורא (Chauri Chaura) במדינת אוטר פרדש. מוטילאל סייעה בהקמתה של מפלגת סווארג' (עצמאות) והצטרף אליה. מפלגה זו שאפה להכלל בוועידות הבריטיות. המפלגה נכשלה בכך ומוטילאל שב למפלגת הקונגרס. ג'ווהרלל התנגד לעמדת אביו שתמך בכך שהודו תהפוך ל דומיניון בריטי, ולא עזב את מפלגת הקונגרס יחד עם אביו.
בשנת 1929, נבחר ג'ווהרלל לראשות מפלגת הקונגרס בתמיכתו של גאנדי, ומוטילאל מסר לו את התפקיד, שעבר מאב לבן, דבר שגרם נחת למשפחה ולתומכיה.
סיום מסכת
סיום מסכת הוא טקס חגיגי המציין סיום שלב משמעותי של תלמוד תורה. לרוב סיום מסכת גמרא או סדר משניות. לעיתים קרובות משולב טקס זה באירוע אחר, כגון סיום תקופה או מסיבה, כדי להוסיף נופך של מצווה לאירועי חולין.
מקורות המנהג.
המקור למנהג מובא בתלמוד כהנהגה של אביי, ראש ישיבת פומבדיתא, שכשהיה רואה תלמיד שהשלים לימוד מסכת, היה עורך יום חג לכל חכמי הישיבה ותלמידיה.
מקורות נוספים הם דבריו של רבי יצחק במדרש, המתייחסים למעשיו של שלמה לאחר שנעשה לחכם מכל אדם:
וכן טעם שניתן על ידי רבי שלמה לוריא, שלקח את העיקרון הנלמד מחגיגת ט"ו באב, שאחת הסיבות שניתנו לה בגמרא היא השמחה על סיום כריתת העצים לשימוש במזבח העולה והחילו עיקרון זה אף על סיום מסכת, שאף היא שמחה של מצווה.
בספרי ההלכה של הרמב"ם ור' יוסף קארו לא הובא נוהג זה, וכך גם ביהדות תימן לא נהגו לערוך סיומי מסכת, ומיד לאחר סיום המסכת היו מתחילים מסכת אחרת ללא כל טקס.
שלבי הסיום.
הטקס נחלק למספר חלקים:
'הדרן'.
לאחר סיום הקראת סוף המסכת, נאמר טקסט קצר, המכונה בשם "הדרן" ('חזרנו' או 'נחזור', בארמית) על שם תחילתו. הטקסט כולל כעין התחייבות לחזור על החומר הנלמד, סגולות נגד השכחה, דברי שבח והודאה העוסקים בלימוד התורה, וחותם באמירת נוסח מיוחד של קדיש.
טקסט ההדרן השתנה עם השנים, אך כיום הנוסח המופיע בסופם של רוב ספרי הקודש הוא כדלהלן (בתור דוגמה, ננקטה מסכת ברכות). הטקסט מנוקד, ולאחר כל קטע טקסט ניתן הסבר למקורו ומשמעותו.
. חוזרים על טקסט זה 3 פעמים.
ההסבר הנפוץ לקטע זה הוא תרגום מילולי, ללא התחשבות במשחקי מילים אפשריים:
חזרנו עלייך מסכת ברכות וחזרת עלינו. דעתנו עלייך מסכת ברכות ודעתך עלינו. לא נשכח ממך מסכת ברכות ולא תשכחי מאיתנו, לא בעולם הזה ולא בעולם הבא.
פירוש נוסף נתן רבי חיים בן בצלאל מפרידברג, שפירש את הקטע בהסתמך על דו-המשמעותיות של חלק מהמילים, ובעיקר ההבדל בין השורש ה-ד-ר בארמית בבלית שמשמעותו חזרה ובין אותו השורש בעברית:
נחזור עלייך מסכת ברכות, והדרך יהיה שרוי עלינו. דעתינו תהיה נתונה לך מסכת ברכות, והשגחתך תהא שרויה עלינו. לא נשכח אותך מסכת ברכות, ולא תשכחי אותנו, כזוג אוהבים.
קטע זה, שיחד עם שמות בני רב פפא הוא כנראה החלק הקדום ביותר מתוך טקסט ה"הדרן", מוזכר לראשונה בדבריו של רב האי גאון בשינויים קלים מהנוסח הנהוג כיום, כאשר השינוי העיקרי הוא שבזמנו של רב האי גאון, החלק הראשון לא היה נאמר על ידי המסיים עצמו, אלא היה נאמר למסיים על ידי הקהל.
מקור אמירת עשרה שמות אלו לוט בערפל, ואף זהותם של נושאי השמות אינה תמיד ברורה. כבר רב האי גאון נשאל לגביהם, וענה כי אינם כולם בניו של רב פפא המפורסם, והזכיר כי על פי המסורת, יש באמירת שמותיהם סגולה לסייע כנגד השכחה. גם בהבדלה דרבי עקיבא, חיבור המיוחס לתקופת הסבוראים, מובאת רשימת שמות בני רב פפא כחלק מסגולה למניעת שכחה. כמו כל מנהג שסיבתו אינה ידועה, הוצעו לו מספר הסברים. הרמ"א, שלא ראה את דברי רב האי גאון, הציע כי רב פפא, שהיה עשיר, היה עורך סעודות סיום מסכת לעשרת בניו, ואף קישר בדרך הדרוש בין שמות עשרת הבנים ובין עשרת הדיברות ועשרת המאמרות שעמם נברא העולם, המוזכרים בפרק הרביעי של מסכת אבות.
קדיש הגדול או קדיש דרבנן.
אם הסיום נערך בנוכחות מניין (עשרה אנשים), אומרים קדיש לאחר הסיום, נוסח הקדיש נתון במחלוקת. לפי מנהג עדות המזרח אומרים קדיש דרבנן רגיל (הקרוי גם קדיש על ישראל). ואילו לפי המודפס בש"ס וילנא אומרים קדיש בנוסח מיוחד, הנקרא "קדיש הגדול", נוסח זה דומה לקדיש דעתיד המובא ב, לדבריו יש לומר קדיש דעתיד לאחר כל לימוד תורה וכך נוהגים חלק מיהדות תימן.
זהו נוסח הקדיש הרגיל בתוספת קטע בתחילתו על העולם בביאת המשיח, תחיית המתים, בנין בית בית המקדש ושובה של מלכות שמים. קטע זה, נרמז במסכת סופרים, ונאמר לרוב רק כאן ולאחר קבורת המת, ובקהילות מסוימות גם בתשעה באב.
הקדיש נאמר על ידי המסיים, אך אם במקום נמצא אבל, הוא עשוי לומר את הקדיש במקומו:
סעודת סיום.
מנהג עתיק הוא שלא רק אלו שלמדו את המסכת משתתפים בסעודת המצווה, אלא כל מי שיש לו נגיעה כלשהי ללימוד משתתף בשמחה. רבי משה מינץ מוסר כי בזמנו היה מנהג שבעלי הבתים שבעיירה היו מתקבצים לישיבה עם תחילת לימוד המסכת ובסופה.
באותו מקום, כותב הרב מינץ כי כשמגיעים לקראת סיום המסכת, אין לסיימה, אלא יש לשייר מעט בסוף, כדי שניתן יהיה לקיים את סעודת המצווה כיאות, בזמן הראוי לכך. דברים אלו היוו פתח לדיונים בין האחרונים בדין זה, שכן סיום המסכת היא הצורה הנוחה ביותר להבטיח שסעודת מצווה תתקיים במועד מסוים, כגון המנהג שבכור שאכל בסעודת מצווה פטור מתענית בכורות למשך שאר היום, או מנהג גור לדאוג לכך שיתקיים סיום מסכת בכל יום מימי תשעת הימים ועל ידי כך הותרו באכילת בשר ושתיית יין.
סיום מסכת באירועים שונים.
נהוג ברוב עדות ישראל, שבכורות מתענים בערב פסח תענית בכורות, זכר להצלתם ממכת בכורות. אולם בפועל, נהוג להיפטר מהתענית על ידי השתתפות בסעודת מצווה של סיום מסכת. לכן, נערכים במקומות רבים סיומים בערב פסח.
בשנים האחרונות התפתח מנהג שנערים מסיימים מסכת בחגיגת בר המצווה שלהם.
פעמים רבות נהוג לעשות סיום מסכת שנלמדה לזכר נפטר באזכרה ב-30 למותו, או לאחר שנה למותו.
חסידי חב"ד נוהגים לעשות סיומי מסכת בימי תשעת הימים, לאור קריאת הרבי מנחם מנדל שניאורסון לעשות זאת כדי להוסיף בימים האלה בשמחה של מצווה. אך נוהגים שלא לאכול בשר ולשתות יין בסיומים אלו. יש שממשיכים לעשות סיום מסכת מדי יום גם בימים הבאים עד ט"ו באב כהצעת הרבי מלובביץ'.
ארכיון המדינה
ארכיון מדינת ישראל או בקיצור ארכיון המדינה (עד 2011: גַּנְזַךְ המדינה) הוא הארכיון הממלכתי של מדינת ישראל. באחריות משרד ראש הממשלה. אוספי הארכיון מהווים מקור למחקר ומשמשים את חוקרי תולדות היישוב ומדינת ישראל.
היסטוריה.
ארכיון המדינה החל לפעול עם הקמת המדינה, ופעולתו הוסדרה בחוק הארכיונים ה'תשט"ו–1955. החוק מהווה את המסגרת המשפטית, המינהלית והמקצועית לניהול המערכת הארכיונית במדינה. התקנות וההנחיות הנלוות לחוק מעניקות לגנז, ובאמצעותו לעובדי גַנזך המדינה, את הסמכות להדריך, להנחות ולפקח על ניהול הארכיונים והרשומות במוסדות המדינה, ברשויות המקומיות ובתאגידים הממשלתיים.
אוספי הארכיון.
באוסף מתועדים מוסדות המדינה וכן הממשלים הקודמים בארץ ישראל: השלטון העות'מאני (חומר מן השנים 1815–1917), המנדט הבריטי (1917–1948), וכן אוספים שמקורם במוסדות הקהילה הערבית בארץ ישראל בתקופות אלה.
בארכיון המדינה שמורים מסמכים, מפות, בולים, ופרסומים רשמיים של משרדי הממשלה השונים, של הכנסת ושל בית הנשיא, ובהם פרוטוקולים של ישיבות הממשלה לאחר 1948, פרוטוקולים של ועדות הכנסת, תיעוד של ועדות חקירה ממלכתיות ותיעוד משפטי, ובכלל זה תיעוד מבית המשפט העליון ותיעוד מרשם הקרקעות. בנוסף לאלו מופקדים בארכיון עשרות ארכיונים פרטיים של מוסדות ושל אישים בעלי חשיבות בתולדות היישוב והמדינה. בארכיון מצויים כשלושה מיליון תיקים, נכון לינואר 2018.