ויצמן החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי חיפה ובשנת 2000 עבר לנווה יוסף. בשנת 2004 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי עירוני קריית אתא בליגה הארצית. בסיום העונה עבר להפועל עכו מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים. לקראת עונת עבר ויצמן לשחק במ.כ. נצרת עילית מהליגה הלאומית, ובמהלך העונה ועבר להכח עמידר רמת גן מאותה הליגה. עם הכח עמידר רמת גן עלה לליגת העל לאחר שהקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית. ויצמן שיחק עם הקבוצה בליגת העל בעונת ובסיומה עבר למועדון ספורט אשדוד בה שיחק בעונת . את עונת החל בהפועל חיפה אולם במהלכה עבר לבני סכנין, במדיה שיחק שנתיים וחצי.
בקיץ 2013 חתם ויצמן בקבוצת סימורק זאקאטאלה מהליגה האזרית הראשונה. ויצמן שיחק שנתיים במדי הקבוצה, ובתום עונת סיים את חוזהו במועדון. ב-1 באוקטובר 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2016 חתם בעירוני טבריה מליגה א' צפון. בקיץ 2018 חתם בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א'.
ב-14 ביולי 2019 ויצמן חתם בהפועל מגדל העמק. בדצמבר 2020 עבר לשחק בעירוני טבריה. בחודש מרץ 2021 מונה למאמנה הזמני של הקבוצה.
בובו סטוארט
בו-בו סטיוארט
גריגורי גורין
גריגורי איזראילביץ' גורין (ברוסית: Григо́рий Изра́илевич Го́рин, שמו בלידה גריגורי אופשטיין, Офште́йн; 12 במרץ 1940 מוסקבה - 15 ביוני 2000 מוסקבה) היה מחזאי, סופר, הומוריסטן, תסריטאי ופובליציסט רוסי סובייטי, יהודי במוצאו. היה רופא בהכשרתו.
חייו.
גריגורי גורין הוא בנו של איש הצבא היהודי איזראיל (ישראל) אבלביץ' אופשטיין (2000-1904). אופשטיין האב היה לטננט-קולונל בצבא הסובייטי, ראש מחלקת מבצעים וממלא מקום של מפקד הדיוויזיה 150 של "ארמיית המחץ" השלישית, שהשתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה נגד הפולשים הנאצים. אמו של גורין הייתה רופאה לעזרה ראשונה ושם נעוריה היה גורינסקי. מכאן שם העט של הסופר - בהתחלה "גורינשטיין", אחר כך "גורין". כששאלו את גורין על סיבת בחירת הכינוי הספרותי הזה, היה משיב שזה ראשי תיבות של המשפט הרוסי "גרישה אופשטיין החליט לשנות את לאומו" - "Гриша Офштейн Решил Изменить Национальность".
גורין סיים בשנת 1963 לימודי רפואה במכון מס' 1 לרפואה במוסקבה ע"ש איוואן סצ'נוב. הוא עבד במשך מספר שנים כרופא לעזרה ראשונה. על תקופה זו בחייו הוא כתב פעם:
גורין החל את פעילותו הספרותית על ידי חיבור מערכונים למועדון הסטודנטים "ק.וו.נ."- "מועדון העליזים והפיקחים". החל משנות ה-1960 פרסם בקביעות פיליטונים, ספורים הומוריסטיים ומערכונים. היה אחראי זמן מה על מדור ההומור של העיתון לנוער "יונוסט" (נעורים Юность), בו כתב טור אישי פופולרי חתום בכינוי הנשי "גאלקה גאלקינה". כמו כן פרסם רשימות במדור ההומוריסטי "מועדון 12 הכיסאות" של העיתון "ליטרטורניה גזטה".
בשנת 1966 הוציא לאור ילקוט סיפורים הומוריסטיים בשם "ארבעה בכריכה אחת", שבו לצד יצירה שלו, פרסם סיפורים של ארקדי ארקנוב, פליקס קנדל ואדוארד אוספנסקי. הקומדיה הראשונה שלו, הכתובה בשותפות עם ארקדי ארקנוב, זכתה בהצלחה רבה. בנסיבות אלה החליט גורין להפסיק לעבוד כרופא ולהתמסר כולו לספרות ולתיאטרון.
בשנים 1978-1990 השתתף גורין בתוכנית ההומוריסטית של הטלוויזיה הסובייטית "מסביב לצחוק" (Вокруг смеха - משחק מילים ברוסית לפי שמם של תוכניות ופרסומים שנקראו "מסביב לעולם").
בתחילת שנות ה-1990 נמנה עם חבר השופטים של "ליגת העל" של "מועדון העליזים והפיקחים". מאוחר יותר היה משתתף ועורך קבוע בתוכנית הטלוויזיה "התוכי הלבן" ומנחה שלה לזמן מה, אחרי מותו של יורי ניקולין. ב-1 במרץ 1995 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "שעת שיא" (Час пик) בהנחייתו של ולדיסלב ליסטייב, שנרצח באותו יום בדרך לביתו.
גריגורי גורין נפטר באופן פתאומי בלילה של 15 ביוני 2000 בגיל 60, בעקבות אוטם מסיבי של שריר הלב. באותם ימים עבד על מחזהו "הליצן בלקירב" שעלילתו מתרחשת בימי פטר הגדול. גורין נקבר בבית הקברות וגנקובסקי.
גורין היה נשוי לאשה ממוצא גאורגי, ליובוב פבלובנה לבית קרסלידזה, עורכת באולפני הסרטים מוספילם.
ציפורה (רכילות)
קו גוסטב
הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית
גריגורי איזראילביץ' גורין
גרגורי גורין
אל קלפטה
אל קַלַפַטֶה (בספרדית: El Calafate) היא עיר בדרום-מערב פרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה. אל קלפטה נמצאת בפטגוניה, על הגדה הדרומית של אגם ארחנטינו, במרחק של כ-320 קילומטרים צפונית-מערבית לריו גז'גוס, בירת סנטה קרוס, ובמרחק של כ-2,727 קילומטרים דרומית-מערבית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
העיר היא יעד תיירותי חשוב עקב קרבתה לאתרי טבע שונים בפטגוניה, כמו הפארק הלאומי לוס גלסיירס והאתרים שבו, כולל קרחון פריטו מורנו ופיץ רוי.
אטימולוגיה.
משמעות השם "אל קלפטה" היא "הקלפטה". קלפטה ("Berberis buxifolia") הוא השם הספרדי של שיח קטן בעל פרחים צהובים ופירות בצורת ענבה כחולה כהה מסוג ברברית נפוץ מאוד באזור פטגוניה. משמעות המילה "קלפטה" בספרדית היא "סותם סדקים", והצמח נקרא כך משום שפירותיו שימשו את הספרדים כסותם סדקים לספינותיהם כשהגיעו לראשונה לפטגוניה.
היסטוריה.
לפני בואו של האדם הלבן לאזור אל קלפטה של היום, חיו בו שבטים ילידיים שהתפרסנו מרעיית עדרי גואנקו.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20 התהווה באזור העיר של ימינו מקום מפגש ומסחר של סוחרי צמר מחוות הכבשים הגדולות סביבה. אל קלפטה נוסדה רשמית ב-7 בדצמבר 1927 על ידי הממשלה הארגנטינאית במטרה לייצב את ההתיישבות באזור.
הקמתו של הפארק הלאומי לוס גלסיירס באזור העיר ב-1937 תרמה לפיתוח העיר. השגשוג של קלפטה החל בשנת 1943 עם הקמת מרכז הנהלת הפארק הלאומי לוס גלסיירס (שהושלם בשנת 1946). במשך תקופה ארוכה הנהלת הפארק הייתה המוסד החשוב ביותר בכפר, כאשר בתחילה התגוררו בו רק כמאה תושבים. ההנהלה דאגה לאספקת החשמל, לבניית כבישים ולהקמת המלון הראשון בכפר. המקום התפתח בשלושים השנים האחרונות של המאה העשרים, בקצב מהיר כאשר התיירות הפכה פופולרית גם באזורים הרחוקים יותר מהמרכזים העירוניים הראשיים בארגנטינה, מה שגרם למספר המלונות והמסעדות ומספר התושבים לגדול במיוחד מאז שנות השמונים. נוף העיר השתנה בהתאם: ממקום מאובק לעיר יפה למראה עם בתי עץ מגוונים ורחובות מרוצפים. המדרונות עם נוף לאגם בנויים ברובם.
כלכלה.
בעבר הכלכלה באזור הסתמכה על גידול כבשים בשביל צמר, אך כיום הכלכלה מסתמכת בעיקר על תיירות.
אל קלפטה חיה כיום כמעט אך ורק מתיירות מכל העולם. עונת השיא היא מאוקטובר עד מאי. אל קלפטה הוקמה כנקודת אספקה למשלוחי צמר מחוות הכבשים הגדולות שמסביב. כיום הכבשים כמעט נעלמו מהנוף. שדה התעופה הבינלאומי שנחנך בשנת 2000, 21 קילומטרים מזרחית לעיירה, גרם לקידום נוסף בתיירות, מכיוון שאפשר להגיע לעיר גם באמצעות כלי טיס גדולים יותר, כשבעבר היו רק טיסות במטוסי מדחף קטנים מהעיירות הסמוכות בעיר בפטגוניה ומבירת הפרובינציה ריו גז'גוס. הפריחה גרמה לעלייה נוספת באוכלוסייה: במפקד 2010 התגוררו בעיר 16,655 תושבים, יותר מכפול משנת 2001, וב-2014 כבר התגוררו בעיר 21,132 תושבים, גידול של למעלה מרבע. אל קלפטה היא העיר החמישית בגודלה בסנטה קרוס.
אקלים.
האקלים הוא אקלים קר צחיח למחצה (סיווג BSk בשיטת קפן) שבו הקיצים קרירים עד חמימים ללא גשם והחורפים קרירים עד קרים עם מעט גשם. אגם ארחנטינו ממתן את הקור או החום. קו המים של העיר שוכן במפרץ גדול רדוד שקופא לעיתים קרובות בחורף, מה שמאפשר לתושבים להתאמן בהחלקה על הקרח. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר הייתה 30.7°C ב-6 בפברואר 1962, והטמפרטורה הנמוכה היותר הייתה 17.4°C- ב-27 ביולי 2014.
תיירות.
העיר נמצאת במיקום אסטרטגי בקרבת אגם ארחנטינו, אגם ויידמה והפארק הלאומי לוס גלסיירס, הכולל בין היתר את האתרים קרחון פריטו מורנו, קרחון אופסלה והר פיץ רוי ליד העיירה אל צ'לטן, מה שהופך אותה למוקד התיירותי של האזור כולו.
אטרקציה נוספת הסמוכה לעיר הוא הגלסיאריום (Glaciarium), מוזיאון מודרני המוקדש לקרח, לקרחונים ולשדה הקרח הפטגוני הדרומי.
תחבורה.
העיר מקושרת בעזרת מספר כבישים, כמו למשל כביש 40, לאזורים שונים בארגנטינה ובצ'ילה.
את אל קלפטה משרת נמל התעופה הבינלאומי קומנדנטה ארמנדו טולה (Aeropuerto Internacional Comandante Armando Tola, קוד יאט"א FTE), נמצא במרחק של כ-20 קילומטרים ממזרח לעיר.
על חוף צ'זיל
על חוף צ'זיל הוא רומן מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן שיצא לאור בשנת 2007. הרומן מתרחש בשנת 1962, ומתמקד בליל הכלולות של זוג אנגלים בני 22.
הספר היה מועמד לפרס בוקר לשנת 2007. בשנת 2018 עובד לסרט בשם "על חוף צ'סיל", בבימויו של דומיניק קוק.
תמצית העלילה.
אדוארד מייהיו ופלורנס פונטינג הם שני אנגלים צעירים, בני 22, שנישאו זה עתה, ויצאו לבלות את ירח הדבש בפונדק בחוף צ'זיל שבדרום אנגליה. משפט הפתיחה של הספר מתאר את מצבם: "הם היו צעירים, משכילים ובתולים שניהם בלילה ההוא, ליל כלולותיהם, והם חיו בזמן ששיחה על קשיים מיניים לא הייתה אפשרית בשום אופן". השניים מאוהבים זה בזה, אף שהם מרקע חברתי שונה: אדוארד הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה, בן למשפחה ענייה, של מנהל בית ספר ואם פגועת מוח. פלורנס היא מוזיקאית מחוננת, בת לתעשיין עשיר ומרצה לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.