הבסיס להקמת החברה היה משלחות המחקר והמסעות ליבשת אמריקה: מרגע גילוי אמריקה החלה האימפריה הרוסית ליזום משלחות גילוי אל היבשת החדשה, תודות לצי מודרני שפותח על ידי הצאר פיוטר הראשון שאף היה זה שהורה לשלוח משלחת ראשונה לחצי האי קמצ'טקה בראשותו של ויטוס ברינג שתחקור את האוקיינוס השקט וחופי מערב אמריקה. המשלחת ביצעה את משימת הממשל וגילתה את מצר ברינג, אלסקה והאיים האלאוטיים. אולם המשלחות לחקר צפון האוקיינוס השקט סבלו אבדות בנפש של כשליש מהמשלחת השלישית (כולל ברינג עצמו) והממשלה איבדה עניין במשלחות הגילוי. רק לאחר הקמת החברה הרוסית-אמריקאית והענקת הצ'רטר הקיסרי למסחר בלעדי בפרוות עם יבשת אמריקה נשלחו משלחות נוספות ליבשת אמריקה ואלה נזנחו רק לאחר שקיסר רוסיה אלכסנדר הראשון לא ראה כל תועלת במימון המושבות הרוסיות באמריקה והחל לפעול למכירת האדמות הרוסיות באמריקה, בעסקה שהביאה בסוף לרכישת אלסקה על ידי ארצות הברית ובהמשך לסגירת החברה הרוסית-אמריקאית.
רשמית, שמה המלא של החברה היה תחת חסות הוד מעלתו הקיסרית "החברה הרוסית-אמריקאית" (ברוסית בכתיב ישן: "Подъ Высочайшимъ Его Императорскаго Величества покровительствомъ Россiйская Американская компанiя").
היסטוריונים שונים בארצות הברית וברוסיה טוענים ששמה הנכון היה — החברה הרוסית-אמריקאית ("Российско-американская компания"). החברה הייתה רוסית ולא היה בה אף הון אמריקאי, החברה ייצגה אינטרסים רוסיים בלבד והקשר האמריקאי היחיד היה פעילותה בשטחי צפון-מערב היבשת.
היסטוריה.
החברה הצפון-מזרחית.
החברה הצפון-מזרחית (Северо-Восточная компания) הייתה חברת סחר בבעלותם של היזמים גריגורי שליחוב ואיוואן גוליקוב שהוקמה על ידם במזרח סיביר ב-1783. החברה פעלה בשטחי האיים הקוריליים ובשטחי קאד'יאק ובשטחי האיים האלאוטיים, שהפכו לאחר מכן לחלק מאמריקה הרוסית. נציגי החברה בהנהגת שליחוב פלשו לכפרים המקומיים בקודיאק על רקע הסחר בפרוות לוטרת הים וטבחו בתושבים הילידיים כש-130 אנשים חמושים מטעם החברה הרוסית-אמריקאית טבחו באלפיים אנשי שבט האלוטיקיים. טבח שהביא לכך שהחברה השתלטה על שטחי המחיה שלהם.
החברה התחרתה בחברת הסחר לבדב-לסטוצ'קין שהפכה לאחר מכן לחברה האמריקאית המאוחדת וניסתה לפגוע במונופול של החברה הצפון-מזרחית על סחר פרוות ביבשת אמריקה. תחרות שנמשכה עד שנת 1799 כשהצ'רטר הקיסרי הבטיח בפועל את המונופול של החברה על סחר במושבות הרוסיות באמריקה.
החברה הרוסית-אמריקאית.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 הגיעו ידיעות על האדמות שממזרח לקמצ'טקה, בעזרת משלחות החקר של ויטוס ברינג ודמיטרי פאבלוצקי. בשנים 1780 הגיעו לאלסקה שתי משלחות חקר בלבד, אלה של שליחוב-גוליקוב ואלה של לבדב-לסטו'צקין, שלא הפסיקו להתחרות זה בזה על הבכורה. בשנת 1798 המשלחת של לבדב-לסטוצ'קין נאלצו לעזוב את אלסקה ובשנת 1799 אנשי המשלחת של שליחוב-גוליקוב פעלו להקמת החברה הרוסית-אמריקאית, בעיקר ביוזמת גריגורי שליחוב וניקולאי רזאנוב שניהלו את הסחר הבלעדי בפרוות בשטחים אלה.
דגל.
דגל החברה הרוסית-אמריקאית אומץ לראשונה בשנת 1806 והיה גרסה אופקית של הטריקולור הרוסי לבן-כחול-אדום של דגל רוסיה אך נוסף לו סמל הנשר הדו-ראשי של החברה וזה היה דגל החברה ודגל המושבות הרוסיות באמריקה הרוסית עד לשנת 1867.
ב-28 בספטמבר (או 10 באוקטובר בלוח השנה החדש) 1806 אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה אישר לעצב דגל חדש לחברה הרוסית-אמריקאית לאחר האישור הקיסרי נחתם צו שאושרר על ידי הסנאט הרוסי וב-19 באוקטובר 1806 נתלה דגל זה מעל משרדי החברה וסניפיה.
קיסר רוסיה עצמו היה בעל מניות החברה כמו גם שאר בני משפחת הקיסר ורבים מאצילי סנקט פטרבורג, זאת מאז העברת משרדי החברה מאירקוצק לסנקט פטרבורג בשנת 1801 had changed from a predominantly merchant class enterprise to a "favourite" of Russia's upper classes.
עיצוב הדגל של החברה ינק את שורשיו מדגלי רוסיה הקודמים: בשנת 1693 הצאר פיוטר הגדול השתמש בגרסה האופקית של לבן-כחול-אדום כדגל ובמרכזו נשר דו-ראשי מוזהב ששימש כדגל הצאר. בנוסף לזה, באותה שנה ספינות סוחר רוסיות שטו עם דגל לבן ובמרכזו נשר דו ראשי שחור. ב-1705 צו מלכותי מאת פיוטר הראשון אשרר את דגל המסחר הרוסי שהתבסס על דגל רוסיה.
ב-1803, המשלחת הרוסית הראשונה שיצאה לים הייתה זו שבפיקוד איוואן קרוזנשטרן (אדם יוהאן פון קרוזנשטרן) שהגיעה לקרונשטדט מומנה על ידי שר המסחר, ניקולאי רומיאנצב שהיה לאחר מכן לאחד מיוזמי הקמת החברה הרוסית-אמריקאית. אחד ממנהלי החברה ניקולאי רזאנוב היה בהמשך לשגריר הראשון של רוסיה ביפן. כל ספינות החברה הרוסית-אמריקאית באותו זמן שטו בדגלי הסחר הרוסי ובדגל הצי הרוסי הקיסרי, שימוש שאושר על ידי הצאר לאחר שמרבית בני המשלחת היו אנשי הצי הרוסי הקיסרי.
בספרות ובקולנוע.
החברה שיחקה תפקיד מרכזי בסרט ההרפתקאות "פורט רוס: בחיפוש הרפתקה" (Форт Росс: В поисках приключений) משנת 2014 ובכיכובם של מקסים מאטבייב ואנה סטרשנבאום.
אליהו סחרוב
אליהו סחרוב (1914 - 30 באוקטובר 2018) היה תעשיין ישראלי ואיש מערכת הביטחון. לפני קום המדינה היה ממניחי התשתית של התעשייה הצבאית ואיש רכש של "ההגנה", ולאחריה פעל בשליחויות חשאיות מטעם משרד הביטחון בתחום הרכש הצבאי.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, דור שלישי בארץ, בן יצחק-מרדכי סחרוב, שהיה סוחר עצים גדול, ורבקה לבית בן טובים. סבו, הרב יחזקאל סחרוב, שהיה תלמיד חכם ועסק בסחר יערות, עלה בשנת תרס"ב (1902) מרוסיה הלבנה (האימפריה הרוסית) לארץ ישראל עם אשתו ובנו יצחק-מרדכי, והמשפחה התיישבה בירושלים. סבו מצד אימו היה יצחק אייזיק בן-טובים, איש העלייה הראשונה.
בתחילת שנות ה-30, בעודו תלמיד בבית הספר התיכון, הצטרף לשורות "ההגנה" והתגייס ליחידת הקשרים שלה. בשנת 1932 מונה כמפקד צעיר של קורס קשר ואיתות. כעבור זמן שימש עוזרו האישי של שאול אביגור, ולאחר מכן היה גם עוזרו הקרוב של אליהו גולומב. השתתף בפעילות המבצעית של המוסד לעלייה ב', לצד אליהו גולומב, דב הוז, ישראל גלילי, שאול אביגור, דוד הכהן, דוד נמרי ואחרים.
בשנת 1938 הטילה עליו מפקדת "ההגנה" לפעול עם המהנדס חיים סלבין בארגונו ובפיתוחו של התעש. בד בבד עם פעילות זו עסק סחרוב ברכש נשק וחומרי גלם ייחודיים, שמילאו תפקיד מרכזי ביכולת העמידה של כוחות המגן כנגד התקפות הערבים בשנות המרד הערבי בשנים 1936–1939 ובעת התלקחות הקרבות אחרי החלטת החלוקה של האו"ם.
סחרוב עסק בפעילויות מגוונות של פיקוד, הדרכה וארגון. לקח חלק פעיל במאבק נגד "הספר הלבן", ובשנת 1940 נעצר על כך ונכלא בכלא עכו ומזרע. כעבור שישה חודשים שוחרר במסגרת שיתוף הפעולה בין "ההגנה" ומפקדת המודיעין הבריטי כדי לסייע להקמתן והכשרתן של יחידות לביצוע פעולות חבלה בתשתיות ובמערכי הצבא הגרמני.
בשנת 1942 הוביל סחרוב, בשיתוף עם יהודה ארזי, את "רכבת הנשק", אשר התבססה על חמישה סרג'נטים שערקו מהצבא הבריטי על משאיותיהם. הנשק הוצא ממחסני הצבא הבריטי במצרים ובמדבר המערבי והועבר למחסני "ההגנה". בעקבות זאת העמידוהו הבריטים למשפט צבאי וגזרו עליו שבע שנות מאסר בכלא בירושלים. כעבור ארבע שנים קיבל חנינה ושוחרר מהכלא.
מיד עם שחרורו חזר לעסוק בפעילות הרכש. הוא הקים מערכת ארגונית שעסקה בשחרורם של משלוחי נשק וציוד, שהגיעו מארצות הברית ומצ'כוסלובקיה סמוך למלחמת העצמאות אל נמל חיפה, שהיה בשליטת הבריטים, ובהם עשרות משלוחים של מכונות לייצור נשק, חומרי נפץ, חומרים אסטרטגיים ורכיבים שתעש עדיין לא היה מסוגל לייצר.
משלוחי הנשק, החומרים והציוד להבטחת הייצור של תעש מאיטליה ומארצות הברית היוו מקור יחיד וחיוני לחימוש היישובים, הפלמ"ח ומלווי השיירות לירושלים בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות. סחרוב ארגן גם את הברחת הנשק מאיטליה, שנאסף על ידי חיילים וקצינים בצבא הבריטי, וכן משלוח נשק, ציוד צבאי וחומרי גלם אסטרטגיים מארצות הברית, תוך עקיפת האמברגו על משלוחים האלה.
ב-15 במאי 1948 שלחו אותו דוד בן-גוריון וראש המפקדה הארצית של "ההגנה", ישראל גלילי, לצ'כוסלובקיה כדי לארגן את מבצע ההטסה ארצה של מטוסי קרב מסוג אוויה S-199, שנודע כמבצע בלק. לאחר מאמצים עלה בידו להביא להטסת טייסת ראשונה של המטוסים תוך שבוע ימים והוא אף יזם את הקמתה של רכבת אווירית, שפעלה כמערך לוגיסטי להחשת האספקה של נשק וצרכים אחרים ליחידות הלוחמות.
עם השלמת הטסתה של טייסת מטוסי הקרב הראשונה, הגשים סחרוב את תוכניתו ויצא לארצות הברית כדי לרכוש מפציצים כבדים. הוא הצליח להבריח מארצות הברית שלושה מפציצים כבדים מסוג B17 ("מבצר מעופף") ועל פי הצעתו הפציצו מטוסים אלה, בדרכם מצ'כוסלובקיה לארץ, מטרות אסטרטגיות במצרים ובהן ארמון המלך פארוק. מפציצים אלה היו הזרוע האסטרטגית של חיל האוויר במלחמת העצמאות.
הבולשת האמריקאית גילתה את מבצע "המבצרים המעופפים" וסחרוב נאלץ לעזוב את ארצות הברית. משם יצא למקסיקו וארגן משלוח תותחים, פגזים, תחמושת, נשק קל ודלק למטוסים. לשם הובלת המטען רכש בקנדה, בשיתוף עם טדי קולק, ראש משלחת "ההגנה" בארצות הברית, אונייה בשם "קפלוס", שהגיעה לארץ בהפוגה השנייה, לקראת ההכנות להמשך המלחמה.
סחרוב שב לישראל כדי להחליף את מנכ"ל תעש, חיים סלבין, שיצא לחוץ לארץ. במסגרת תפקידו, ובין יתר פעולותיו כמנהל תעש, טיפל בהקמת מפעל חדש לייצור פגזי תותחים בטירה, כחלק ממרכז המחסנים והסדנאות של אגף האפסנאות של צה"ל.