אנה מליקיאן נולדה בבאקו, וגדלה בירוואן. מאוחר יותר, למדה מלקיאן צילום קולנועי בהרוסית, האוניברסיטה הממלכתית של צילום במוסקבה, שם הוענק לה בשנת 2000 פרס סנט אנה עבור סרטה הקצר "על פי בקשה" (До востребования). לאחר סיום הלימודים היא קיבלה מענק מטעם ארגון "גוסקינו" הרוסי, ובעזרתו פתחה בקריירה ביצירת סרטים תיעודיים וסרטי טלוויזיה. סרטה העלילתי הראשון של מליקיאן היה "מאדים" (Марс) משנת 2004, אשר בכורתו הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 2007 יצא סרטה השני של מליקיאן "בת הים" (Русалка), אשר זכה בפרס FIPRESCI בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בפרס הבימוי בפסטיבל סאנדנס, והיה מועמד לפרס האוסקר הרוסי. הסרט מבוסס סיפור אגדה, בדומה לסיפור של הנס כריסטיאן אנדרסן באותו השם, ויוצר נרטיב סאטירי על החברה הרוסית, על עושר והבדלי מעמד, וכן על תפקידי מגדר ומקומן של נשים בחברה.
סרטה "כוכב" (Звезда), משנת 2014, זכה בפרס קינוטאבר לבימוי הטוב ביותר, וסרטה משנת 2015, "על אהבה" (Квартет), שהיה מבוסס על שני סרטים קצרים אותם יצרה קודם לכן, זכה בשני פרסי קינוטאבר ראשיים, פרס הסרט הטוב ביותר, וכן פרס המפיצים. הסרט זכה גם בפרס נשר הזהב הרוסי, ובפרס הבימוי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באירלנד.
מגזין וראייטי מינה את מליקיאן לרשימת עשרת הבמאים המבטיחים.
ב-2005 הקימה מליקיאן חברת הפקה משלה, "מגנום", ליצירת סרטים וסדרות טלוויזיה, ולמציאת ופיתוח כישרונות חדשים בקולנוע הרוסי.
קווין אייזקס
קווין לינדזלי אייזקס (באנגלית: Kevin Isaacs; נפטר ב-10 במאי 2019) היה אונקולוג, מומחה באונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה, מנהל המכון האונקולוגי בבית חולים העמק בעפולה.
תחום המחקר העיקרי וההתמקדות המקצועית של אייזקס היה גידולים נדירים.
ביוגרפיה.
אייזקס סיים התמחות באונקולוגיה בבית החולים רמב"ם.
אייזקס התמחה באונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה.
לאחר סיום התמחותו יצא אייזקס להשתלמות ברדיותרפיה, באוניברסיטת דיוק, בעיר דרהאם, בצפון קרוליינה, ארצות הברית.
בחזרו לישראל, נתמנה אייזקס למנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי העמק בעפולה.
המכון האונקולוגי במרכז רפואי העמק.
המכון האונקולוגי במרכז הרפואי העמק מטפל במחלות הסרטן.
לרשות המכון כ-15 מיטות לטיפול במסגרת אשפוז יום.
הטיפולים כוללים טיפולים כימותרפיים הנעשים במסגרת אשפוז יום של המכון.
מרכז רפואי העמק מטפל בכ-4,000 חולי סרטן וחולים במחלות ממאירות מדי שנה.
נכון ליוני 2016, במכון האונקולוגי לא מסופק קנאביס רפואי.
קיום אל-אסמאא
קיום אל-אסמאא (ערבית: قيوم الاسماء) - הוא חיבורו הארוך הראשון של סייד עלי מוחמד שיראזי (ערבית: سيد علي محمد شيرازي) - הבַּאבּ, המוכר גם בשם תפסיר סורת יוסף. זהו חיבור אשר נכתב כפרשנות לסורה מספר 12 בקוראן: סורת יוסף (سورة يوسف). דומה חיבור זה במבנהו לקוראן עצמו: הוא מכיל 111 פרקים (סורות), אשר בכל אחד מהם 42 משפטים.
שם החיבור.
בתעתיק המקובל לאנגלית, שם החיבור הוא: ""Qayyūm al-asmāʾ"." כאשר הפרשנות המילולית באנגלית לשמו זה של החיבור, הוא The Self-Subsisting [Reality of] the Divine Names ומשמעותו בערבית היא "האלוהים המקיים את השמות". זאת על פי המצוי באתר האינטרנט הורקליה, הכולל פרשנות מקיפה ותרגומים לאנגלית של הטקסטים הקדושים לדת הבהאית וכן טקסטים הקשורים לזרם הבאבי שקדם לה ולתנועה השייח'ית, מיסודו של שייח' אחמד אח'סאי, המנוהל על ידי דוקטור סטיבן למבדן. הכוונה כאן בשמות היא . "קיום" (قيّوم) הוא השם מספר 63. החיבור נקרא לעיתים תפסיר סורת יוסף (פרשנות הסורה של יוסף), או אחסן אל-קיסס (ערבית: أحسن القصص), כלומר הסיפור היפה ביותר מבין הסיפורים. אחסן אל-קיסס הוא שם מוכר ל באופן כללי ולאו דווקא קשור לפירוש של הבאב באופן מיוחד.
היסטוריה.
קיום אל-אסמאא נחשב לספר הארוך הראשון אשר כתב הבאב לאחר 22 במאי 1844. ב-22 במאי 1844 הבאב הכריז על עצמו כבעל התגלות ושליחות אלוהית, וכבאב של האימאם המשיח שהשיעים מחכים שיחזור באחרית הימים למען ימלא את הארץ צדק לאחר שנתמלאה עושק ובכך יסמן את העידן האסכוטולוגי ואת קץ ההיסטוריה האנושית. בכתאב-י איקאן (בפרסית: کتاب ایقان), בהאא אללה, מייסד הדת הבהאאית אשר התפתחה עקב הדוקטרינות הבאביות, כותב על קיום אל-אסמאא שהוא: "[זהו] ראשון הספרים, [הספר] הנפלא ביותר והגדול ביותר מבין כלל הספרים". לפי עדויות, הסורה הראשונה של החיבור, שנקראת סורת אל-מֻלוכּ (בערבית: سورة الملوك) (סורת המלכים) נכתבה בנוכחותו של מולא חוסיין בושרואי בערב 22 במאי 1844.
לפי טענותיהם של מאמינים באביים, כתיבת הספר - בן מאות העמודים - הייתה קצרה יחסית. מתואר ברישומים של המאמינים כי הבאב כתב את כל הספר ב-40 ימים, תוך מעין אקסטזה של השראה אלוהית. המקורות האקדמיים חלוקים לגבי אורך התקופה בה נתחבר הספר. יש הסבורים כי המספר ארבעים הוא טיפולוגי בלבד ולא בהכרח מצביע על תקופה של ארבעים ימים ממש. משערים שכתיבתו ארכה כמספר חודשים. קיום אל-אסמאא היה לספר המרכזי של הכת הבאבית בשנתה הראשונה. המטיפים לאמונה הבאבית, כמו מולא חוסיין בושרואי לקחו איתם עותקים של החיבור והפיצוהו מחוץ לשיראז.
מבנה ותוכן החיבור.
החיבור מורכב מ-111 סורות, בדומה למספר הפסוקים בסורת יוסף הקוראנית. בראש כל סורה מופיעה הבסמלה: (בערבית: البسملة) כלומר האימרה המוסלמית "בִּסם אללּה (אל)רחמן (אל)רחים" (بسم الله الرحمٰن الرحيم) שמופיעה בראש כל סורה בקוראן למעט הסורה התשיעית. ההופעה של פורמולה זו, אשר ייחודית למבנה הקוראן, מוסיפה על הדמיון ששאף המחבר ליצור בין קיום אל-אסמאא לספר הקדוש של האסלאם. נוסף על פורמולה זו, ניתן להבחין במאפיין קוראני נוסף בקיום אל-אסמאא - בראשיתן של סורות מופיעות 'אותיות נפרדות' מסתוריות, בדומה לכאלו אשר בקוראן.
חיבור זה הוא שונה מכל פרשנות רגילה לסורת יוסף: חלק ניכר מן הספר פורש את משנותיו הדתיות והמשיחיות של הבאב, עם קשר קלוש מעט לסורה הקוראנית. אין בחיבור כמעט אלמנטים אשר מזכירים פרשנות קוראן טיפוסית, אלא שזהו מעין חיבור חדש העומד כשלעצמו. בפעמים המעטות שהבאב כותב בהם פרשנות על פסוק כלשהו, פרשנות זו היא במתכונת פרשנות אלגורית ואזוטרית - תאויל (בערבית: تأويل) ולא תפסיר (בערבית: تفسير).
כאמור, שיטת הפרשנות בחיבור היא אלגורית-אזוטרית ומיסטית (تأويل). זוהי פרשנות שהיא למעשה התגלות. בחיבור זה הופכת פרשנות הקוראן להתגלות אלוהית וההתגלות משמשת ככלי לפרשנות. החיבור כולו כתוב בהשראת המודל של הסגנון הקוראני, ובו גודש טרמינולוגי קוראני ניכר. למשל, בסורה 4 פסוק 13 בקיום אל-אסמאא, כותב הבאב: "אנו [האימאם הנעלם] הורדנו את ספר זה על עבדנו ומשרתנו [הבאב] [מתוקף] היתר אלוהי [בנוסח אשר] דומה לו [לקוראן]". בסורה הראשונה של החיבור, האימאם הנעלם אומר: ""אנו גילינו לכם [לבאב] את כל אשר אלוהים גילה לנו [האימאמים]". כאן מצטייר הבאב כמתווך בין האימאם הנעלם, לבין האנושות.
לצד אמירות 'מתונות' אלו, ניתן למצוא בספר אמירות 'נועזות' אשר מתארות את ספר זה כהתגלות חדשה מאלוהים, כלומר כקוראן החדש. אמירות אלו מקרבות את מעמדו של הבאב למעמד של נביא. במקומות אחרים בספר ניתן למצוא פסוקים שמצהירים על הבאב כהתגלות אלוהית בעצמו, כלומר כמניפיסטציה של האל על פני אדמות: "אכן! אנכי הוא אלוהים, ואין אלוה זולתי"", (קיום אל-אסמאא, סורה 22 פס' 21).
שושניק קורגיניאן
שושניק קורגיניאן (בארמנית: Շուշանիկ Կուրղինյան; 18 באוגוסט 1876 – 24 בנובמבר 1927) הייתה סופרת ומשוררת ארמנית שהייתה אחראית להתפתחות זרם שירה סוציאליסטי ופמיניסטי. היא נתנה קול למחוסרי הקול, וראתה את תפקידה כמשוררת כפוליטית מבחינה מהותית.
השיר הראשון שלה פורסם בשנת 1899 בכתב העת "טאראז" (Տարազ), ובשנת 1900 לה את הסיפור הקצר הראשון שלה פורסם בכתב העת "אגביור" (Աղբյուր). לאחר שייסדה את תא הנשים של מפלגת הנצ'אק הלאומנית, קורגיניאן נמלטה לרוסטוב על הדון, על מנת להימנע ממעצר בידי משטר הצאר. אוסף שיריה הראשון, "צלצול השחר", פורסם בשנת 1907, ואחד השירים מתוכו, "אהבת הנשר", תורגם לאנגלית, ונכלל באנתולוגיית שירים ארמנים שפרסמה אליס סטון בלקוול,"Armenian Poems: Rendered into English Verse" (1917).
אחרי המהפכה הרוסית של 1917, ב-1921, היא חזרה לארמניה הסובייטית, שם התגוררה עד מותה. לאורך חייה, קורגיניאן טיפחה מערכות יחסים משמעותיות עם מובילי עולם התרבות הארמנית, ביניהם ורטאנאס פפאזיאן, אווטיק ישחקיאן, חובהאנס טומאניאן ועוד.
ביוגרפיה.
שושניק קורגיניאן (לבית פופולג'יאן) נולדה באלכסנדרופול, (היום גיומרי), שבארמניה, למשפחת ענייה ממעמד הפועלים. אביה, הארוט פופולג'יאן, היה סנדלר. שושניק הצעירה זכתה לחינוך בבית ספר לבנות כאשר הזכות לחינוך הורחבה למעמד הפועלים בארמניה בסוף המאה ה-19. בשנת 1895 היא למדה בגימנסיה רוסית, שהיה אחד מני בתי ספר רבים שהקים הצאר אלכסנדר השלישי כדי להפוך את הקווקז לרוסי מבחינת שפה ותרבות, ולהרחיב את הגבולות של האימפריה הרוסית. בבית הספר, השאיפות הספרותית של קורגיניאן היו ידועות, והיא זכתה לעידוד מצד מוריה. בערבים, הייתה מסייעת לאביה בעבודתו, ואף דורשת ממנו תשלום על כך, מה שגרם לביקורת מצד אמה. בחודשי הקיץ הייתה עובדת במפעל קרמיקה כדי לתרום לכלכלת המשפחה.