במלחמה מתפנה מקומו של מנהל בית הספר המגויס למלחמה, וצ'יפס מתבקש להיות מנהל בית הספר (Headmaster).
בסוף הסרט רואים את צ'יפס בן ה-83, שוכב על ערש דווי ועיניו עצומות. הוא שומע אנשים מלחשים ואומרים כי חבל שלא היו לו ילדים. הוא לוחש בשקט: "היו לי אלפי ילדים". עיניו נעצמות ובחלומו הוא רואה את תלמידיו לשעבר חולפים על פניו, מזדהים בשמם, והאחרון, בנו של פיטר קולי, אומר לו: "היה שלום מר צ'יפס".
יחסי טורקיה–שוודיה
יחסי טורקיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לבין שוודיה.
לשוודיה יש שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול. לטורקיה יש שגרירות בסטוקהולם.
היסטוריה.
שתי המדינות הן חברות מלאות של מועצת אירופה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) ואיחוד מדינות הים התיכון.
שוודיה, אשר קיבלה לידיה את סיבוב הנשיאות של המועצה של האיחוד האירופי ביולי 2009, תומכת בחברות של טורקיה באיחוד האירופי. מפלגת הירוקים של שוודיה ביקרה את ההתנגדות של צרפת וגרמניה לחברות של טורקיה.
בשנת 2019, הטילה החסם נשק עם הפלישה הטורקית לצפון סוריה.
באוקטובר 2021 איימה טורקיה לגרש את שגריר שוודיה בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
במאי 2022, בעקבות רצונה של שוודיה להצטרף לברית נאט"ו, טורקיה איימה להטיל וטו על הצטרפותה לברית אשר מותנית באישור של כל החברות בה, כולל טורקיה. הנימוק של ארדואן הוא העובדה כי ישנם כמה מתנגדי משטר, ממפלגת הפועלים של כורדיסטן ומארגונו של המנהיג הדתי פטהוללה גולן, שנחשבים ל"טרוריסטים" בטורקיה אך קיבלו מקלט מדיני במדינה. נציגים שוודים הודיעו כי יגיעו לאנקרה כדי לשכנע אותו להסיר את התנגדותה.
שרת החוץ השוודית אן לינדה אמרה כי "ממשלתו של אולוף פלמה הייתה הראשונה להכיר במפלגת הפועלים של כורדיסטן כארגון טרור, מיד לאחר טורקיה עוד בשנת 1984. האיחוד האירופי אימץ את ההחלטה רק ב-2002. עמדתנו לא השתנתה". כמו כן, שרת החוץ השוודית הודיעה כי החסם הנשק הוסר וכי נעשים מאמצים להגדיר את הקבוצות הכורדיות "היחידות להגנת העם" ו-PKK במדינה כארגוני טרור.
ביוני 2022, טורקיה טענה שכל דרישותיה התקבלו וכי היא תמכה באישור חברותה של שוודיה בברית נאט"ו. נחתם מזכר בין הצדדים.
מחלוקת רצח העם הארמני.
ב-12 ביוני 2008, הריקסדאג סירב להתייחס לאירועים של רצח העם הארמני ב-1915 כרצח עם. עם זאת, ב-11 מרץ 2010, הריקסדאג בסופו של דבר הצביע על החלטה להכיר ברצח העם הארמני.
להחלטה היה רוב של קול אחד, עם סך של 131 בעד, 130 נגד, ו-88 נעדרים. טורקיה מיד החזירה את שגריר שוודיה לארצו וביטלה שיחות שנועדו להיערך בין שתי המדינות ב-17 במרץ 2010.
ראש הממשלה הטורקי רג'פ טאיפ ארדואן הגיב על ידי הצהרה ש"אנחנו מגנים בתוקף את ההחלטה הזאת, אשר נעשתה על פי שיקולים פוליטיים. זה לא מתאים לידידות הקרובה של שתי המדינות". שגריר טורקיה בשוודיה זרגון קורוטורק אמר בתוכנית הערב השוודית "Aktuellt" שיהיו "השלכות קיצוניות" לטווח הארוך על טבע היחסים בין שתי המדינות, ואמר: "אני מאוד מאוכזב. למרבה הצער, חברי הפרלמנט חשבו שהם יותר היסטוריונים מאשר חברי פרלמנט, וזה מאוד מצער". שר החוץ השוודי קארל בילדט כתב בבלוג מקופנהגן שהוא "מתחרט" על התוצאה של ההצבעה.
אפונה ריחנית
נור (עיירה)
נור (בפולנית: Nur) הוא כפר בצפון מזרח פולין, השוכן במחוז אוסטרוב מזובייצקה בפרובינציית מזוביה ונמצא על גדות נהר הבוג המערבי. לעיירה יש עבר היסטורי מפואר, שהתחיל במאה ה-12. העיירה החלה ככל כנראה כמבצר שהגן על המעבר על נהר הבוג. ייתכן שכמה משפחות יהודיות ישבו בנור עוד לפני שירדה העיר מגדולתה במאה ה-17 כששוודיה פלשה אליה. היהודים שחיו בעיירה מאז הקמתה עסקו בעיקר במסחר, ברוכלות בכפרים שונים הסמוכים לעיירה נור, מעט במלאכה, ומשפחות אחדות עסקו בחקלאות. ב-2006 אוכלוסיית העיירה מנתה כ-760 תושבים.
היסטוריה.
נור קיבלה זכויות עירוניות מידי נסיך מזוביה בולסלאב בסביבות 1420. ובשנת 1564 קיבלה העיר אישור להשיט לנהר גדנסק דוברות טעונות סחורות, בעיקר דגנים (ללא מכס). באותה שנה נרשמו בנור 263 בתי אב יהודים וגויים ביחד, מספר מרשים לאותה תקופה (סוף ימי הבינים), באותו זמן העירוניים נחשבו לעשירים.
בשנת 1665 השוודים כבשו את האזור, והעיר נחרבה ברובה, לאחר מכן היא לא חזרה למעמדה הקודם. הכנסייה שבה לא נבנתה מחדש עד 1693 ובשנת 1777 מספר התושבים היה רק 63 אנשים. האוכלוסייה בנור עלתה עד שבשנת 1827 מנתה 514 איש ו-75 בתי אב. בשנת 1860 האוכלוסייה מנתה 813 נפשות ביניהן 299 יהודים. בתחילת המאה ה-19 ידוע על קיומם של 74 בתי אב יהודים וגויים. בעקבות מרד ינואר, התקוממות המיעוט הפולני בשטח האימפריה הרוסית ב-1863, והפסד הפולנים במרד, איבדה לבסוף נור את מעמדה כעיר בשנת 1869.
יהודי נור.
באמצע המאה ה-19 הייתה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת על מוסדותיה הקהילתיים. האוכלוסייה היהודית מנתה כ-300 יהודים.
ב-13 בספטמבר 1939 נכנסו יחידות הצבא הגרמני לנור ושהו בה במשך כשבועיים. על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין ברית המועצות ובין גרמניה הנאצית נור צורפה לשטח הכיבוש הסובייטי, ריבונות ברית המועצות. החיילים הסובייטיים נכנסו לעיירה ב-28 בספטמבר ושהו בה עד 22 ביוני 1941. תושבי המקום הגויים עזרו למאות הפליטים היהודים כמיטב יכולתם, כדי להבריחם אל הגבול וכן במציאת מזון ומקומות לינה. באפריל 1940 החליטו השלטונות הסובייטיים לפנות את נור מתושביה. פינוי נור נמשך כשבועיים. היהודים פונו לעיירה צ'חנוביץ. המפונים הורשו לקחת עמם את רכושם. צ'חנוביץ נכבשה בידי יחידות הוורמאכט. גורלם של יהודי נור היה כגורלם של שאר היהודים תושבי צ'חנוביץ. רק מספר מועט מיהודי נור שרדו לאחר תקופת השואה.
יוסטינגראד
יוסטינגראד (ברוסית: Юстинград) הייתה עיירה יהודית (שטעטל) באימפריה הרוסית. כיום, היא מצויה במחוז צ'רקאסי שבאוקראינה.
העיירה נוסדה בשנת 1825 בעקבות גירושם של יהודים מהכפר סוקוליבקה. העיירה נקראה על שם יוסטינה, אשת האציל שמכר את אדמות העיירה ליהודים. בשנת 1900 היגרו רבים מתושבי העיירה לארצות הברית ובאוגוסט 1919 אירע פוגרום בעיירה. ב-27 ביולי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, הושמדה העיירה בידי הנאצים. כיום על אדמות העיירה הוקמה רפת, אך השלט המציין את מיקום העיירה עדיין עומד על תילו.
תולדות היישוב.
בשנת 1765 החלו יהודים להגר לעיירה סוקוליבקה שבאוקראינה, אז באימפריה הרוסית. בשנת 1825 גורשו יהודי העיירה בפקודת ניקולאי הראשון והקימו שטעטל מעבר לנהר בסמוך לעיירה. מקור שם השטייטל החדש הוא בשמה של אשת האציל יוסטינה, שמכר את האדמה ליהודים. שם העיירה נקבע על ידי מועצת העיר, ונרשם כך בטפסים רשמיים ובשלט הכניסה לעיירה. בתחילה ישבו בעיירה כ- 585 יהודים אך בשנת 1897 גדלה העיירה ומספר תושביה היהודיים עלה מעל 2,000 איש. בשנת 1939 ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, נשארו בעיירה כ- 150 יהודים.
החיים ביישוב.
החינוך בעיירה היווה חלק משמעותי ועיקרי בחיי היהודים. בעיירה נבנה חדר בו למדו חמישה עשר תלמידים בניהולו של ברוך ברנסטיין. שיטת הלימוד של ברוך ברנסטיין הייתה חדשנית מכיוון שלימד עברית על פי שיטה חדשה שפיתח בעצמו. בעקבות זאת הוקמו כשמונה חדרים בעיירה וכל ילדי הקהילה היהודית דברו עברית שוטפת והביקוש ללימודים עלה. בשנות ה-20 נפתח בעיירה בית ספר עברי ובית מדרש ללימודי התורה כחלק מהביקוש ללימודי השפה העברית. יהודים רבים בעיירה עבדו בבית הספר ובבית המדרש כמורים.
בעיירה הוקמו במהלך השנים שישה בתי כנסת: בית כנסת רבי פנחס, בית הכנסת הטולנר חסידי, בית המדרש הגדול, בית הכנסת הקנטקוזוב חסידי, בית המקדש הקטן בו השתמשו הנפחים ועובדי העבודה הפיזית ובית הכנסת החדש שיוסד על ידי הדורות הצעירים. רוב כספי בתי הכנסת הגיעו מאירועים כמו ברית, בר מצווה, חתונה ולוויה.
כיום נשארו מהקהילה רק בית העלמין ושלט שעליו כתוב "ברוכים הבאים ליוסטינגראד".
בין האנשים שנולדו ביישוב היה מוטל גרוביאן (1909-1972), משורר יידיש סובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1941 הגיעו הנאצים לעיירה וחייבו את היהודים לענוד טלאי צהוב, ולאחר מכן העיירה הושמדה. בזמן השואה כ-190 יהודים נהרגו בעיירה, שמותיהם של 184 מהם ידועים.
טאראשה
טאראשה (באוקראינית: Тараща, טאראשצ'ה; ביידיש: טאַראַשטשע) היא עיירה אוקראינית הנמצאת כ-100 ק"מ דרומית לעיר הבירה קייב. טאראשה נוסדה בשנת 1709 תחת שלטון קוזאקי, כאשר השטח היה בשליטה של האיחוד הפולני-ליטאי. בסוף המאה ה-18 ועד 1941 התקיימה בעיר קהילה יהודית (שטעטל). כיום מונה העיירה כ-10,000 תושבים ביניהם אף יהודים. למרות זאת, חיי הקהילה היהודית עצמה אינם קיימים, משום שרוב היהודים נרצחו על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה כללית של העיירה.
בשנת 1709 המלך הפולני אוגוסט השני נתן לקולונל קוזאקי בשם אנטוני בלינדובסקי את האזור להקמת הכפר כתגמול על הגנת העיר לובלין במלחמה מול השוודים. בשנת 1711 המלך השוודי קרל ה-12 החריב את העיירה טאראשה עד היסוד. מאוחר יותר הקולונל אנטוני בלינדובסקי כבש את האזור שוב ושיקם אותו. משנת 1722 ניתן למקום מעמד של עיירה.
יהודי טאראשה.
תולדות הקהילה היהודית.