העיר ידועה בנפאל כמקום העיקרי בתחומי עבודות מתכת, תכשיטנות, אמנות מסורתית וקישוטים לפסטיבלים, והרבה אמנים ידועים חיים בתחומה. חלק נכבד מתושבי העיר עוסק במלאכות יד בסדנאות קטנות, אם כי פרנסת מרבית אזרחי העיר היא מחקלאות.
היסטוריה.
אגדת יסודה של העיר מספרת על איכר שנרפא מצרעת לאחר ששתה ממימיו של מעיין במקום בו היום נמצא מקדש קומבהשוואר. המלך, שנוכח בנס, שינה את שמו של האיכר ל"לַליטה" (מילולית: יפה). באותו הלילה חלם המלך חלום, לפיו במאגר מים הסמוך למקום בו נרפא האיכר ישנו פסל לינגאם קדוש (סמל פאלי המייצג את שיווה). המלך הצטווה למצוא את הלינגאם, ולייסד במקום עיר בשם לליטפור, כשם העיר הרשמי כיום.
תחילת ההתיישבות בשטח העיר מיוחסת לקיראטים, שליטיו הקדומים של עמק קטמנדו במאה השלישית לפנה"ס, ומאמינים שהיא העתיקה ביותר בערי העמק. בתקופת ממלכת ליקצ'אבי, במאות השישית עד התשיעית לספירה, נמצאו בשטח העיר כמה כפרים גדולים יחסית לתקופתם, ופעילותם של מנזרים הפכה את המקום למרכז בודהיסטי חשוב. חשיבות המקום כמרכז בודהיסטי גדלה במשך תקופת טקורי (עד המאה ה-13). בתקופה זו נבנו מנזרים גדולים (מיעוטם עוד פעילים כיום), וגדלה השפעת זרם הוג'ריאנה. באזור זה ישנה גרסה מקומית ייחודית של הבודהיזם (שמקורה בנווארים לפיה מעמד דתי משויך לקאסטה, ומועבר בתורשה. מסורת זו נחלשה עם השנים ופנתה מקומה להינדואיזם (אם כי חלק גדול מהאוכלוסייה עודו ממשיך בדרך זו). במקביל למסורת זו מנזרים של בודהיזם טיבטי התקיימו בעיר לאורך ההיסטוריה.
מרבית מבני העיר המפוארים נבנו בתקופת שלטון שושלת מאלה, כאשר העיר היוותה עיר-מדינה עצמאית, במאות ה-17 וה-18. בשנת 1768 פטן נכבשה על ידי פריטוי נראיאן שאה שאיחד את האזור תחת שלטונו. העיר נותרה תחת שלטון שושלת שאה עד המאה ה-19 עם תחילת תקופת ראנה, שנמשכה עד תחילת עידן נפאל המודרנית ב-1951. התיעוש עם גדילת צפיפות האוכלוסייה גרמו לשינוי פני העיר במהלך המאה העשרים. מצב השימור של מקדשים ומנזרים רבים נפגע, וכיום נעשה מאמץ בינלאומי גדול לפעול לשימור מורשת העיר.
אתרים ומונומנטים היסטוריים.
סטופות אשוקה.
ארבע סטופות הממוקמות בארבע כנפות העיר מתוארכות למאה השלישית לפני הספירה. אמונה מקומית מייחסת את בנייתן לבתו של אשוקה (לימים אשוקה הגדול, קיסר האימפריה המאורית) שכביכול ביקר באזור בשנת 250 לפני הספירה. (לביקור זה אין עדויות היסטוריות.) יחד עם סטופה חמישית שמאמינים כי הייתה במרכז (במיקום בו כיום ניצב ארמון מנגל), צורת העיר המקורית יצרה צורתו של הסמל הבודהיסטי של גלגל דהארמה ().
כיכר דורבר.
האתרים החשובים ביותר בעיר הם ארמון מנגל (מילולית: הארמון שבמרכז) וכיכר דורבר (כיכר הארמון) שמולו. מתחם זה הוא אחד מאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו שבעמק קטמנדו. מרבית אזור הכיכר קיבל את דמותו הנוכחית במאות השש-עשרה והשבע-עשרה, בעיקר בתקופת שלטונו של המלך סידהי נראסינג ושל בנו שְרי ניבאס. הארמון עצמו כולל מספר מבנים מפוארים שנוספו בהדרגה על ידי המלכים השונים ומספר מקדשים קטנים, חלקם מוקדש לאלה טאלֶג'ו, האלה האפוטרופסית של מלכי שושלת מאלה. אחד מבנייני הארמון משמש כיום כמוזיאון פטן.
המקדשים העיקריים בעיר נמצאים בכיכר שממול הארמון. ככלל, המקדשים בחלקה הצפוני של הרחבה קדמו היסטורית לאלו שבחלקה הדרומי.
בקצה הכיכר הצפוני ניצב מקדש לאל בהימסן, אל מסחר המזוהה כאחת מהתגלמויות שיווה בתרבות הנווארית, וכיום דמותו מזוהה גם עם אחד האחים פּנְדַו מהמהאבאראטה. המקדש, שנבנה בשנת 1681, הוא אחד הפעילים ביותר באזור, והוא מהווה מוקד של פסטיבל שנתי המוקדש לבהימסן.
מדרום לו נמצא מקדש וִישְוֶשוָאר, על שם אחד מכינויי האל שיווה, שנבנה על ידי המלך סידהי נראסינג בשנת 1627. הכניסה למקדש זה נשמרת על ידי פסלי דמויות רכובות על פילים. ממול למקדש נמצא מזרקת מאני דהארה (מזרקת אבן-החן), מזרקה קטנה המציגה תחריט אבן מורכב של הזוג שיווה ופרוואטי. אגדה מקומית מספרת כי המלך סידהי נארסינג יישאר בפטן ולא יעלה לשמים עד שפסלי הפילים ירדו מהמקדש לשתות מהמזרקה. אגדה אחרת, המתייחסת למיתוס האגם הקדום בעמק קטמנדו, אומרת כי כאשר ירדו הפילים לשתות וכאשר יעוף האנקור המפוסל מעל ראש פסלו של המלך יוג נרֶנדרה הניצב על עמוד אבן במורד הכיכר, אז יתמלא עמק קטמנדו במים מחדש. לאגדות אלו גרסאות רבות ושונות. בישראל ידוע השיר "נפאל" שכתבה רחל שפירא בביצועה של גלי עטרי, שמילותיו נכתבו בהשראת האגדות הכרוכות בפסלים. העמוד עם פסל המלך והציפור נמצא דרומה ממקדש צ'אר נרייאן, והוא מתאר את המלך כורע לכיוון מקדש טאלג'ו שבארמון, כאשר מאחוריו נחש שבראשו ניצב אנקור. לצידי המלך יושבות שתי נשותיו. הפסל נבנה בימי המלך יוג נרֶנדרה, שדמותו ככל הנראה היא המפוסלת, אם כי ישנם נפאלים המאמינים כי זוהי דמותו של סביו סידהי נראסינג. הפסל נחרב לאחר שרעידת אדמה פקדה את המקום. מקדשים חשובים אחרים בכיכר הם מקדש קרישנה, המושך המוני עולי רגל הינדים מנפאל ומהודו, ומקדש צ'אר נרייאן המוקדש לאל וישנו. פעמון ענק נבנה ב-1737 על ידי המלך וישנו מאלה, כמנחה לאלה טאלג'ו, האלה האפוטרופסית של שושלת המאלה. בדרום הכיכר נמצאים הצָ'יסינג דֶוַואל (המקדש המתומן) המוקדש גם הוא לקרישנה, ומקדש בהאי דוואל, שנבנה בשנת 1678 כהעתק של מקדש וישוונאת בעיר ורנאסי בהודו.
קווה בהא.
קְוָוה בַהָא (Kwa Baha) הוא המנזר הנווארי הבודהיסטי הגדול והחשוב ביותר, המהווה מוקד עלייה לרגל לבודהיסטים מהאזור. המנזר ידוע גם בשם מקדש הזהב, בגלל שמו הקדום וגגותיו המוזהבים. הוא יוסד ככל הנראה בתחילת האלף הראשון לספירה, והוא שונה מכיכר דורבר בדגשים הבודהיסטיים של האמנות בו. המקום הוא למעשה מתחם הכולל מקדש מרכזי ומקדשים קטנים נוספים. במנזר ניתן למצוא כתובות ותחריטי קיר ממאות השנים האחרונות, ואמנות נווארית הייחודית לעמק קטמנדו.
מקדש קומבהשוואר.
מקדש קומבהשוואר הוא מהחשובים והמיוחדים במקדשים ההינדים בנפאל. חלק מהמבנים בו מתוארכים כבר לתקופת הליקצ'אבי (המאות החמישית עד השמינית לספירה), והמקדש המרכזי נבנה במאה ה-14. מיקומו של המקדש מיוחס למיתוס הייסוד של פטן, והאמונה ההינדית אף קושרת את קדושתו לקדושת אגמי גוסאינקונד, אגמים קדושים להינדים הנמצאים גבוה יותר בהרי ההימלאיה, כחמישים קילומטרים צפונית לעמק קטמנדו.
הספירה (פסל)
הספֵירה (באנגלית: The Sphere) הוא פסל מעשה ידי הפסל הגרמני פריץ קוניג שהוצב בעבר בכיכר אוסטין טורבין שבין מגדלי התאומים, ומוצב כיום כאנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר בפארק באטרי, בקצה הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
תיאור היצירה.
היצירה הוזמנה בשנת 1966 עבור מרכז הסחר העולמי על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. במהלך התכנון של מגדלי התאומים שאפה הרשות להזמין את הפסל מהפסל הנרי מור אולם קוניג נבחר לאחר שהאדריכל מינורו יאמאסאקי ראה תערוכה של עבודותיו של קוניג בגלריית סטמפפלי.
קוניג עבד על היצירה בסטודיו שלו בבוואריה, וסיים את העבודה עליו בשנת 1967 - זמן רב לפני שהחלה בניית המגדלים. האמן קרא ליצירה בשם Große Kugelkaryatide (הספירה הקאריאטידית הגדולה) אולם היצירה זכתה במהרה לכינוי המקוצר "הספירה".
היצירה נועדה לסמל את השלום העולמי שיבוא באמצעות סחר עולמי, והוצבה במרכז מזרקה בין שני המגדלים.
היצירה עשויה מ-52 חלקי ברונזה הניצבים על בסיס פלדה, ושקלה 22.5 טונות. גובהה של היצירה 7.62 מטרים וקוטרה 4.6 מטרים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
היצירה נפגעה במהלך פיגועי 11 בספטמבר מפגיעות חלקי מבנה בעת קריסת מגדלי התאומים. במהלך פינוי המגדלים פורקה היצירה הפגועה (גובהה הופחת מעט בשל הפגיעות), והועברה לאחסנה בסמוך לשדה התעופה הבינלאומי קנדי. שישה חודשים לאחר מכן, בעקבות סרט דוקומנטרי שנקרא "הקוגל של קוניג" שהופק אודותיה על ידי הבמאי הגרמני פרסי אדלון, הוחלט להציבה כחלק מאתר הנצחה בפארק באטרי שבדרום האי מנהטן ב-11 במרץ 2002.
האנדרטה נחנכה בנוכחות ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, קודמו בתפקיד רודולף ג'וליאני והפסל עצמו.
בשנת 2017 הפסל הועתק למקומו החדש בפארק החירות שהוקם במתחם מרכז הסחר העולמי.
קתדרלת קאזאן (מוסקבה)
קתדרלת קאזאן (רוסית Казанский собор או Собор Казанской иконы Божией Матери - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה.
הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק. היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי. הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה. שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון.
היסטוריה.