בית הספר קדמה ירושלים הוקם בשנת הלימודים שהתחילה בספטמבר 1994 ביוזמת עמותת קדמה, באותה עת הוקם גם בית הספר קדמה בשכונת התקווה בתל אביב, שנה לאחר מכן הקימה העמותה גם בית ספר בקריית מלאכי, אך הוא נסגר תוך שנה, לאחר שמשרד החינוך הוציא לו צו סגירה מתוך היענות ללחצים של רשת "אורט", שחששה משבירת המונופול שלה על ילדי קריית מלאכי. בית הספר קדמה תל אביב נסגר עקב חילוקי דעות בין מקימיו לבין מחלקת החינוך של עיריית תל אביב ב-1999.
את תיכון קדמה ירושלים ייסדה אשת החינוך קלרה יונה-משומר, ולמרות תמיכה שקיבל מצד שר החינוך דאז אמנון רובינשטיין ומחבר הכנסת בני בגין, הוא לא זכה ליחס רב מצד מערכת החינוך העירונית. בשנתו הראשונה, נפתחו שתי כיתות ז', ו-50 תלמידי המחזור הראשון למדו בשלושה מבנים: תחילה בסניף בנק לשעבר בשכונת גילה, אך העירייה הוציא לבית הספר צו סגירה. לאחר מכן בחדרים ב"בית שמואל - מרכז שמשון", ובמוסך באזור התעשייה בתלפיות שם למדו עד סוף השנה. בשנתו השנייה שכנו כיתות בית הספר בצריף נטוש בקטמונים ששימש קודם כמתנ"ס בשכונת פת.
המעבר למבנה הקבע.
ב-1997 עבר בית הספר למבנה הנוכחי בלב שכונת הקטמונים בו שתי קומות ושש כיתות לימוד. מבנה שחלקו משמש את בית ספר "אורט ספניאן".
בשנת 2004 דיווח "הארץ" כי בבית הספר כבר לומדים 150 תלמידים.
במרץ 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך לשנת תשע"ד. נכון ל-2014 מאז הקמת קדמה 74% מבוגרי בית הספר הגיעו לבגרות מלאה וכ-30% מהם המשיכו למוסדות להשכלה גבוהה.
אט&quot;פ
ורוניקה לייק
ורוניקה לייק (באנגלית: Veronica Lake) (14 בנובמבר 1922 - 7 ביולי 1973) הייתה שחקנית קולנוע אמריקנית, שנהנתה מפופולריות והצלחה כסמל מין, במיוחד בתפקידי פאם פאטאל בסרטי פילם נואר בשנות ה-40, לרוב לצדו של השחקן אלאן לאד. לייק הייתה ידועה בסגנון תסרוקתה המיוחד: שיער גלי וארוך שקווצה ממנו משתפלת ומסתירה את עינה.
הצלחתה של לייק לא האריכה ימים. בעקבות שורה של נישואים כושלים ומאבקים במחלת נפש ובאלכוהוליזם, מתה לייק בגיל חמישים, כשהיא כמעט נשכחת מלב. כיום מזוהה לייק עם הזוהר ההוליוודי של שנות הארבעים, ועם סגנון "הסרט האפל", והיא זוכה לאזכורים ומחוות בתרבות הפופולרית, בסרטים כמי הפליל את רוג'ר רביט וסודות אל איי.
קריירה מוקדמת.
ורוניקה לייק נולדה בשם קונסטנס פרנסס מרי אוקלמן בברוקלין שבניו יורק, ב-14 בנובמבר 1922 (על אף שמספר ביוגרפיות נוקבות בשנת 1919 כתאריך לידתה). אביה, הארי אי. אוקלמן, ממוצא דני עבד כמלח באונייה עבור חברת נפט. כאשר הייתה בת שנה עברה המשפחה לפלורידה אך שבה לברוקלין כעבור ארבע שנים. בשנת 1932 מת אביה בתאונת עבודה. אמה של ורוניקה נישאה לידיד המשפחה אנתוני קין, שעבד כגרפיקאי בעיתון. ורוניקה החלה לשאת את שם משפחתו והזדהתה כ"קוני קין". היא נשלחה לבית ספר קתולי לנערות במונטריאול, קנדה, אותו לא אהבה. משפחת קין עברה למיאמי בפלורידה ושם למדה קוני בתיכון. בשנים אלו החלה לבלוט בשל יופייה. על פי דברי אמה, כבר בגיל זה החלה לסבול מפרנויה וסכיזופרניה, אם כי אין בנמצא רישום רפואי המעיד על כך.
בשנת 1938 עברה משפחת קין לבוורלי הילס שבקליפורניה, שם נרשמה קוני לבית הספר הידוע למשחק "בליס-היידן". הופעתה הראשונה על בד הקולנוע הייתה בסרט של חברת RKO "בית אחוות הבנות" (Sorority House) בשנת 1939, בה שיחקה תפקיד צנוע לצדן של שחקנית מתחילות נוספות. בעקבות תפקיד זה באו תפקידים זעירים דומים במספר סרטים נוספים.
במהלך צילומי הסרט "בית אחוות הבנות", הבמאי ג'ון פארו שם לב לכך שתסרוקתה תמיד גולשת ומכסה את עינה הימנית, יוצרת אווירה של מסתורין ומדגישה את יופייה הטבעי. כאשר הוצגה קוני קין בפני המפיק ארתור הורנבלאו מחברת סרטי פרמאונט, שינה זה את שמה ל"ורוניקה לייק", בין היתר בשל התאמת המילה "לייק" (באנגלית "אגם") לצבעם הכחול של עיניה.
בשנת 1940 ביטלה חברת RKO את החוזה שלה עם לייק. לייק נישאה למנהל האמנותי ג'ון ס. דטלי. תפקיד קטן בסרט "ארבעים אמהות קטנות" (Forty Little Mothers) בו שיחקה בשנה זו, הביא לה לתשומת לב בלתי צפויה. בשנת 1941 חתמה לייק על חוזה ארוך טווח עם פרמאונט, ובאותה השנה ילדה את בתה, איליין דטלי.
הצלחה בשנות הארבעים.
פריצת הדרך בקריירה של לייק הייתה תפקידה בסרט "רציתי כנפיים" (I Wanted Wings) בשנת 1941, להיט קולנועי בו שיחקה באחד התפקידים הנשיים הראשיים, לצד הזמרת והשחקנית קונסטנס מור, ולצדם של שחקנים כריי מילאנד וויליאם הולדן. גם אל מול שחקנים מוכרים ואהובים אלו בלטה לייק. הסרט הוציא לה מוניטין של שחקנית מבריקה ואינטליגנטית, הקובעת מגמות באופנה. בתקופה שלאחר מכן הופיעה לייק בתפקידים ראשיים בסרטים כ"מסעות סאליבן" (1941), קומדיה רומנטית בעלת מסר חברתי של הבמאי פרסטון סטרג'ס, "אקדוחן שכיר" (1942) (This Gun for Hire), סרט בסגנון הפילם נואר בו הופיעה לצד אלאן לאד, "נישאתי למכשפה" (1942) (I Married a Witch), קומדיית אימה על מכשפה בת המאה ה-17 השבה לחיים על מנת לרדוף את צאצאו של התובע שהוציאה להורג, "מפתח הזכוכית" (1942), פילם נואר נוסף לצד אלן לאד, על פי ספרו של דשיל האמט, ו"כה בגאווה נריע" (So Proudly We Hail!), סרט מלחמתי העוסק באחיות צבאיות במלחמת העולם השנייה בחזית הפיליפינים. על סרטים אלו העירה לייק לאחר מכן - "מעולם לא התאמצתי להיות מושכת (cheesecake). רק השתמשתי בשערי".
לתקופה קצרה בראשית שנות הארבעים נחשב כל סרט של לייק להצלחה בטוחה, במיוחד כאשר הופיע אלן לאד לצידה. בתחילה צוותו השניים יחד מסיבה פשוטה: לאד היה נמוך יחסית (1.65 מטרים) והשחקנית היחידה באולפני פאראמאונט שהייתה מתאימה לשחק לצדו הייתה לייק, שגובהה היה אך 1.51 מטרים. הסתבר כי השניים הם צוות קולנועי מושך קהל ומוצלח, והם הסריטו יחדיו ארבעה סרטים.
על אף שסגנון תסרוקתה הייחודי, בו גלשה קווצת שיער והסתירה את עינה הימנית, הפך לסמלה המסחרי ולמוקד משיכה כשלעצמו, שינתה לייק את תסרוקתה בימי מלחמת העולם השנייה על מנת לעודד נשים עובדות לאמץ תסרוקת מעשית ובטוחה יותר.
על אף הצלחתה והפופולריות שלה, סבלה לייק מבעיות אישיות, ויצאו לה מוניטין של אדם שקשה לעבוד עמו. בשנת 1943 הצטלמה לייק לתפקיד אוהדת הנאצים דורה ברוקמן בסרט "השעה שלפני הזריחה" (The Hour Before the Dawn). בזמן הצילומים מעדה לייק על כבל תאורה, והתאונה הובילה ללידתו המוקדמת של בנה השני, ויליאם, אשר מת בהיותו בן שבוע. עד לסוף השנה התגרשה לייק, והקריירה שלה קרטעה, בעקבות ביקורות שליליות להן זכה הסרט, שהתמקדו בלעג לנסיונותיה של לייק לאמץ לעצמה מבטא גרמני.
בשנת 1944 נישאה לייק מחדש לשחקן אנדרה דה תות'. באותה עת עדיין הרוויחה 4,500 דולרים לשבוע, על פי החוזה שלה עם חברת פרמאונט, סכום השקול למיליוני דולרים בשנה בערכים של היום. בנם, אנדרה מישל דה תות' השני, נולד באוקטובר 1945. לייק החלה להתמכר לשתייה בתקופה זו באופן בולט יותר, והקריירה שלה נפגעה בשל כך ששחקנים ובמאים סירבו לעבוד עמה. היא נשלחה על ידי חברת פרמאונט להופיע בסרטים זניחים, אם כי עדיין זכתה להצלחה רבה בסרטה "הדליה הכחולה" (1946) בו שבה ושיחקה לצד אלאן לאד. במהלך הצילומים כונתה על ידי התסריטאי, ריימונד צ'נדלר בכינוי הגנאי "מורוניקה לייק". בשנת 1948 הודיעה לה חברת פרמאונט כי לא תחדש את החוזה עמה.
שקיעה, כישלון ומוות.
ילדתה הרביעית, דיאנה דה תות', נולדה באוקטובר 1948. לייק נתבעה על ידי אמה לתשלום מזונות באותה השנה. לאחר שהסריטה סרט יחיד עבור חברת פוקס המאה ה-20, הקריירה שלה התמוטטה. ב-1953 הופיעה בסרטה האחרון "מבצר" (Stronghold). הסרט נכשל, והיא הכריזה על פשיטת רגל והתגרשה מדה תות'. מס ההכנסה של ארצות הברית החרים את יתרת רכושה בשל אי תשלום מיסים. לייק החלה להופיע בטלוויזיה ובתיאטרון, ובשנת 1955 נישאה לפזמונאי ג'וזף איי. מקארתי.
לאחר ששברה את קרסולה בשנת 1959 נבצר מלייק להמשיך ולהופיע כשחקנית. היא התגרשה ממקארתי, ואיבדה את ביתה. היא נעה ונדה בין מלונות זולים בניו יורק, ונעצרה מספר פעמים בשל היותה שיכורה בציבור והתנהגותה הפרועה.
בתקופה זו איתר אותה עיתונאי כשהיא עובדת כבארמנית במלון מרת'ה וושינגטון שבמנהטן. בתחילה טענה כי היא אורחת של המלון, ולאחר מכן כי היא מחליפה ידידה. לאחר מכן הודתה שהיא מועסקת כבארמנית. דיווחו של העיתונאי הוביל למספר תפקידים שניתנו ללייק בטלוויזיה ובבמה. בשנת 1966 הגישה תוכנית אירוח בבלטימור, והופיעה בסרט כושל בשם "צעדים בשלג".
במהלך שנות ה-60 הידרדרה בריאותה הפיזית והנפשית של לייק, והיא חיה בפלורידה, כשהיא למעשה משותקת בשל מחלת הפרנויה, והזיותיה כי ה-FBI עוקב אחריה.
בשנת 1970 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "ורוניקה" שזכתה לביקורות חיוביות ולפרסום רב. הדבר הוביל להסרטת סרטה האחרון, בו שימשה אף כמפיקה, "חגיגת הבשרים" (Flesh Feast) (1970) סרט אימה דל תקציב.
לאחר מכן עברה לייק לבריטניה שם נישאה לתקופה קצרה ל"רב חובל" בשם רוברט קרלטון-מונרו. בשנת 1973 שבה לארצות הברית ותבעה להתגרש מקרלטון-מונרו. היא אושפזה בשל מצבה הבריאותי. הצוות הרפואי שטיפל בה סיפר כי לא קיבלה אורחים וכי ילדיה לא יצרו עמה קשר. לייק הייתה בת 50 כאשר מתה מהפטיטיס וכשל כלייתי חמור, שנבעו כפי הנראה מאלכוהוליזם. אפרה פוזר באיי הבתולה, אך בשנת 2004 נמצא כד ובו חלק מאפרה בחנות עתיקות בניו יורק.
מורשתה של לייק.