הגירה בלתי חוקית לארצות הברית נחשבת לפי החוקים האמריקאים לעבירה שהעונש עליה לרוב הוא גירוש. כניסה לארצות הברית דרך הגבול ללא אישור ממשלתי או ללא ויזת תייר נחשבת לעבירה השכיחה ביותר. כניסה לארצות הברית לעבודה עונתית ללא האישורים הממשלתיים המתאימים מסווגת בדרך כלל אף היא כהגירה בלתי חוקית, אפילו כאשר כוונתו של הנאשם לחזור לארצו כאשר עונת העבודה תסתיים. הובלה מאורגת של מהגרים בלתי-חוקיים או סיוע שיטתי בכניסתם למדינה עלול להוביל לתביעה בגין הפרת חוק RICO (החוק ללוחמה בפשע מאורגן), הטומנת בחובה עונשים כבדים ביותר.
שירותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית (USCIS) היא הסוכנות הפדרלית הראשית האחראית לאכיפת חוקי ההגירה והאיזרוח בארצות הברית.
אוכלוסיית המהגרים הבלתי חוקיים בארצות הברית מוערכת כיום בכ-12 מיליון בני אדם. ההערכה היא כי 57% מן המהגרים הבלתי חוקיים מגיעים במקור ממקסיקו, 24% משאר אמריקה הלטינית, ו- 19% ממקומות אחרים בעולם.
עבודה והגירה בלתי חוקית בארצות הברית.
העונש על לכידת עובד/ת בלתי-חוקי/ת בארצות הברית הוא מעצר ל-10 ימים, קנס כספי, ואיסור כניסה של 10 שנים, עד לכל החיים לארצות הברית. סעיפי האישום יכולים להיות: הונאה נגד ארצות הברית, הונאת ויזה, סיוע למהגרים לא חוקיים, הלבנת כספים ועוד. לחברות אלו משתלם לשדל ישראלים שכאלו להגיע לעבוד בארצות הברית, שכן עובדים אלו נאלצים לשלם חלק נכבד ממשכורותם לתשלום שכירות המגורים, שנמצא בבעלות החברה המעסיקה, דבר המגדיל את רווחי החברות ומייצר תעסוקה לעורכי הדין של חברות אלו. בנוסף לשוטרים המקומיים והפדרליים, לרשויות הפדרליות, לאוניברסיטאות וכו'. אך מעמידות את העובדים במצב של אפשרות לכליאה ומעצר, בנוסף מונע אפשרות תעסוקה של עובדים אלו במשרדים הממשלתיים במדינת ישראל לאחר שובם ארצה. כשלרשות הפדרלית כל האמצעים לאתר עובדים ייעודיים אלו טרם הכניסה לארצות הברית ומניעת כניסתם. במקרה והחברה מספיק רווחית ומעוניינת להעסיק עובד, החברה עצמה תכסה את עלויות ההכשרה המקצועית, הוצאת אשרת העבודה ואף הוצאת האזרחות הרלוונטית.
איכהורניה
איכהורניה (שם מדעי: Eichornia) הוא סוג הכולל שבע המינים של יקינתוני המים. יקינתון המים הוא צמח מים צף ירוק עד המקומי לדרום אמריקה הטרופית. עם עלים אובליים רחבים, עבים ומבריקים. יקינתון המים עשוי לצוף מעל פני המים עד לגובה מטר.
תיאור.
העלים באורך 10–20 ס"מ וצפים מעל פני המים. הם בעלי גבעולים נפוחים, ספוגיים וארוכים. השורשים הנוצתיים נתלים בחופשיות ובעלי צבע סגול-שחור. גבעול זקוף תומך בתפרחת יחידה של 8–15 פרחים מושכים במיוחד, לרוב בעלי צבע לוונדר עד ורדרד עם שישה עלי כותרת. כאשר אינו פורח ניתן לבלבל את יקינתון המים עם לימנוביום ספוגי.
אחד מצמחי המים מהירי הצמיחה הידועים, יקינתון המים מתרבה בעיקר על ידי 'ראנרים' או שלוחות אשר בסופו של דבר יוצרות צמחי בת חדשים. בנוסף הצמח מפתח כמויות גדולות של זרעים ואורך חייהם מגיע לשלושים שנה. יקינתון המים הנפוץ, איכהורניה עבת רגל, הוא בעל צימוח נמרץ ומסוגל להכפיל את אוכלוסייתו בשבועיים.
פולשנות כצמח אקזוטי.
יקינתוני המים הופצו באופן נרחב ברחבי צפון אמריקה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה. לדוגמה ניתן למצוא אותם באזורי מים נרחבים בלואיזיאנה ובביצות קראלה בהודו. באזורים רבים הם מינים פולשים חמורים, במיוחד איכהורניה עבת רגל. לאחר שהופיעו לראשונה בצפון אמריקה ב-1984, יקינתונים בסדר גודל של 50 ק"ג למטר מרובע נשלפו מערוצי המים של פלורידה. אמנם מאז הבעיה התמתנה, אבל ללא שליטה יקינתוני המים יכסו אגמים ובריכות באופן מוחלט, דבר זה משפיע מאוד על זרימת המים, מונע מקרני השמש להגיע לצמחי מים מקומיים, ומרוקן את המים מחמצן, ולעיתים גורם לתמותת דגים וצבים. הצמחים משמשים מקום דגירה מרכזי ליתושים, המשמשים כווקטור קלאסי למחלות, וגם למין מסוים של חלזון המשמש כפונדקאי לתולעים שטוחות טפילות הגורמות לבילהרציה (קדחת החילזון). הצמחים מואשמים באופן ישיר בהרעבת חקלאים בפפואה ניו גינאה, הם נשארו בעיה רצינית במקומות בהם תוכניות מניעה יעילות אינן מיושמות. לעיתים מהווים בעיה בבריכות מלאכותיות. בגידול מבוקר בבריכות נוי יכולים לשמש כמזון לדגי זהב, בנוסף עוזרים לשמור על מים נקיים ועל אספקת חמצן סדירה.
יקינתוני המים פולשים לעיתים למקורות מים אשר הייתה בהם התערבות יד האדם. לדוגמה, הם עלולים להפר את איזון מחזור החיים בשמורות מלאכותיות ובאגמים אאוטריפיקציים בעלי רמות גבוהות של חומרי הזנה.
באזורים מסוימים נמצא שימושים לצמחים המרובים, כמו מזון לבקר והפקת אנרגיה ירוקה. לאחרונה החלו להשתמש בהם לטיהור מי שופכין בזכות קצב גידולם המהיר ויכולתם לסבול רמות גבוהות של זיהום. חלקים מהצמח משמשים ליצירת מלאכות יד מסורתיות בדרום אסיה.
לעיתים הדברה כימית או מכנית אינה יעילה או יקרה, לכן חוקרים פנו להדברה ביולוגית לטיפול ביקינתוני המים. הניסיון החל בשנות ה-70 כאשר חוקרים ממחלקת החקלאות של ארצות הברית שחררו שלושה מינים של חדקונית אשר ניזונים מיקינתוני המים. אף על פי שהושגה הצלחה חלקית בלבד, שוחררו מאז חדקוניות בכ-20 מדינות. על אף זאת, נותרה השליטה בחומרי הזנה עודפים ומניעה של התפשטות הצמח כשיטת הריסון היעילה ביותר.
הצמח נאסר לייבוא לישראל החל מ-2009.
יקינתון המים באגם ויקטוריה, אפריקה.
בוטנאים וגננים נושאים עימם צמחים במסעותיהם, ומומחים חושדים שכך הגיע יקינתון המים למערב אפריקה בשנות השמונים של המאה העשרים. פרחיו יפים, וייתכן שהובא כצמח נוי לבריכות נוי. הדעה הרווחת היא שיקינתון המים הובא לאגם ויקטוריה מרואנדה דרך נהר הקגרה. זמן ומקום ההיכרות נתון לדיון, אך הצמח מקומי לדרום אמריקה ולכן הגעתו לאגם ויקטוריה היא תוצאה של פעילות האדם. הוא התרבה בצורה שופעת בגלל מחסור באויבים טבעיים, מקום נרחב, טמפרטורה נוחה, ושפע חומרי מזון. הוא התרבה במהרה בין השנים 1992–1998, עד 2001 הייתה ירידה בשגשוגו, ומאז תפוצתו פחתה. שיטות בקרה כוללות בקרת חרקים (אוכלי יקינתוני מים) ומאמצים ידניים לניקוי חופים. ההתפשטות של יקינתון המים כמעט ואף פעם לא נפסקת באופן סופי, אלא זהו מצב שיש לטפל בו באופן קבוע.
יקינתון המים משפיע לרעה על האוכלוסייה של אגם ויקטוריה במספר דרכים. ישנן השפעות כלכליות כאשר יקינתון המים חוסם דרכי גישה של ספינות. ההשפעה של תובלה ודיג מורגשות מיידית. היכן שהצמח שופע, ישנה עליה כללית בתפוצת מחלות, מכיוון שהצמח מספק אזורי ריבוי מצוינים ליתושים וחרקים אחרים. קיימת עליה במקרי שיעול, פריחות עור, מלריה, דלקות מוח, בילהרציה, והפרעות עיכול. בנוסף יקינתון המים מפריע לטיפול במים, סותם תעלות השקיה ואספקת מים. הוא עלול לדכא בעלי חיים ימיים בגלל אי חמצון של המים, והפחתת חומרי מזון לדגים צעירים במפרצים מוגנים. הוא חוסם כניסה לתחנות הידרואלקטריות ומפריע לאספקת חשמל לערים שלמות. בנוסף העשב מפריע לדיג מקומי על ידי חסימתם של החופים.
שימושים תעשייתיים.
מכיוון שתכולת החנקן שבצמח גבוהה, הוא יכול לשמש כמצע להפקת גז ירוק ולפסולת המתקבלת ממנו. אך מפאת הצטברות מהירה של רעלנים בצמח, הצמח נוטה להזדהם כאשר משמש כחומר מזין.
רעילות.
אקסוגני.
הצמח סובלני מאוד ובעל קיבולת גבוהה כלפי מתכות כבדות כגון Cd, Cr, Co, Ni, Pb, Hg וכולי, ולכן ניתן לנצלו לטיהור ביולוגי של מי שופכין תעשייתיים. לא רק מתכות כבדות, יקינתון המים יכול להסיר רעלנים כמו ציאניד, תהליך אשר מועיל לסביבה באזורים בהם יש פעילות כריה מתמשכת של זהב.
כרמן סילבה
מסעד ברהום
מסעד ברהום (בערבית: مسعد برهوم; נולד ב-1960) הוא פרופסור בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר-אילן, מנהל המרכז הרפואי לגליל בנהריה.
ביוגרפיה.
מסעד ברהום נולד בשפרעם למשפחה ערבית-נוצרית. הוא בוגר בית הספר לרפואה של הטכניון. השלים התמחות ברפואה פנימית בבית-החולים רמב"ם שבחיפה, ובהמשך התמחה גם ברפואת משפחה. עם סיום ההתמחות ברפואת משפחה, התחיל לנהל את מרפאת יקנעם ושימש כרופא אזורי של הרי מנשה בשירותי בריאות כללית. בהמשך שימש כמנהל מערך אשפוז בית, מחוז חיפה והגליל המערבי, בשרותי בריאות כללית. טרם מינויו למנהל בית החולים בנהריה, שימש המנהל הרפואי של בית החולים המשפחה הקדושה, אחד משלושת בתי החולים הנוצריים הפרטיים בנצרת.
פרופ' ברהום הוא הערבי הישראלי הראשון שנבחר על ידי משרד הבריאות לתפקיד מנהל בית חולים ממשלתי, בשנת 2007. במהלך השנים בהן הוא משמש כמנהל המרכז הרפואי נפתחו מספר מחלקות חדשות והוכנסו שירותים חדשניים. בין המחלקות שנפתחו: מחלקה נוירוכירורגית - ראשונה בגליל, מכון MRI, מחלקה אורתופדית שנייה המתמחה בניתוחי עמוד שידרה, מחלקה כירורגית שנייה המתמחה בניתוחי השמנת יתר, כבד וניתוחי דרכי מרה ולבלב, יחידה לפה ולסת, מחלקה פנימית שישית ויחידה להפריה חוץ גופית. בנוסף, הורחבה פעילות מחלקת אף-אוזן-גרון, בה נערכים כעת גם ניתוחי ראש צוואר.
מאז מינויו הוא פועל למימוש חזון לפיו המרכז הרפואי לגליל יהווה מרכז רפואי אוניברסיטאי כוללני, שיספק שירותים רפואיים לתושבי הגליל המערבי ושירותי על לתושבי הגליל כולו, במקצוענות, באיכות, בזמינות ובנגישות הגבוהים ביותר, לצד היותו מוסד להוראה ולמחקר, המעורב בקהילה אותה הוא משרת ופועל לטובתה ורווחתה. ברהום היה מהגורמים המרכזיים שהובילו יחד עם משרדי הממשלה לקידום פתיחתה של הפקולטה לרפואה בגליל מייסודה של אוניברסיטת בר-אילן. כשני שלישים מהסטודנטים בפקולטה מגיעים אל מחלקות המרכז הרפואי בנהריה, המהוות עבורם שדה קליני.