במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה "מיקאסה" פעמים אחדות מהפצצות חיל האוויר האמריקני. לאחר כניעת יפן החרים המפקד העליון של בנות הברית את האונייה והורה לפרק את תותחיה, כשהוא מותירה במצב עלוב ביותר. ממשלת ברית המועצות תבעה נמרצות להשמיד את האונייה לחלוטין, כתגמול להשפלתה של רוסיה על ידי היפנים במלחמת רוסיה–יפן. דרישות אלה נזנחו כאשר ביקר השגריר הסובייטי באונייה וראה את מצבה העגום.
ב-1958 התחדשו הקריאות לשימורה של האונייה. פעולות השימור, שנעשו בסיועה הכספי של ארצות הברית ובמעורבותו הישירה של אדמירל נימיץ, הושלמו ב-27 במאי 1961 בעלות של 180 מיליון ין. חלק ניכר מן החלקים והאבזרים החסרים פורקו מאוניית המערכה "אלמירנטה לאטורה" של הצי הצ'ילאני, שנגרטה ביפן באותו זמן.
העלון המחולק למבקרים ב"מיקאסה" מתאר אותה כ"אחת משלוש אוניות המלחמה ההיסטוריות החשובות בעולם", לצד אה"מ ויקטורי בפורטסמות', בריטניה, ואוניית הצי האמריקני "קונסטיטושן" בבוסטון, מסצ'וסטס.
מעגל תהודה
עגילים
מעגל RLC
מעגל RLC הוא מעגל חשמלי המורכב מנגד, משרן (נקרא גם סליל השראה או בקיצורו: סליל) וקבל המחוברים בטור או במקביל. אל המעגל ניתן לחבר מקור מתח או מקור זרם. מעגל RLC הוא מעגל תהודה חשמלי והוא מתאים לשמש כמסנן מעביר פס. מעגל RLC נקרא גם מעגל מסדר שני משום שניתן לתאר אותו בעזרת משוואה דיפרנציאלית ליניארית מסדר שני.
מעגל טורי ומעגל מקבילי.
ניתן לחבר את רכיבי המעגל בטור או במקביל. המעגל הטורי והמעגל המקבילי הם מעגלים דואליים. כמו כן, ניתן לחבר למעגל מקור מתח או מקור זרם. שני החיבורים שקולים זה לזה לפי משפט נורטון ומשפט תבנין, וגם הם מעגלים דואליים.
המשוואה הדיפרנציאלית המתארת את הזרם במעגל טורי המחובר למקור מתח היא:
formula_1
כאשר R התנגדות הנגד, L השראות המשרן, C קיבול הקבל ו-V מתח המקור. אותה משוואה מתארת את הזרם דרך המשרן במעגל מקבילי המחובר למקור זרם, כאשר באגף ימין מתח המקור V מוחלף בזרם המקור.
העכבה השקולה של המעגל המקבילי:
העכבה השקולה של המעגל הטורי:
תהודה.
המשוואה הדיפרנציאלית המתארת את המעגל היא משוואת מתנד הרמוני:
formula_4
לכן תגובת ההלם של המעגל, או התגובה שלו לתנאי התחלה, מתנודדת בתדירות התנודה העצמית שלו. מלבד זאת, בעת כניסה סינוסית בתדירות זו תתרחש תהודה ולכן תדירות התנודה העצמית נקראת גם תדירות התהודה. ניתן לזהות את תדירות התהודה הבלתי מרוסנת מהמשוואה הדיפרנציאלית: formula_5. תהודה תתרחש כאשר האימפדנס של המעגל המקבילי מקסימלי וזה של הטורי מינימלי. בשני המקרים תדירות התהודה היא: formula_6
ברוב מעגלי התהודה החשמליים formula_7 וכתוצאה מכך formula_8. כלומר אם נחבר קבל טעון למשרן ולנגד, כל הזרמים והמתחים במעגל יהיו בצורת סינוס בתדירות התנודה העצמית עם משרעת שדועכת בזמן. אם נחבר את המעגל למקור זרם או למקור מתח שמזרימים זרם חילופין, המתחים במעגל יהיו בצורת סינוס באותה התדירות של המקור אך בעלי משרעת שונה, שתהיה מקסימלית עבור מקור בתדירות התהודה. הסיבה להנחתה בתדירויות נמוכות היא שהסליל מתנהג כקצר והקבל כנתק, ובתדירויות גבוהות משום שהסליל מתנהג כנתק והקבל כקצר.
מהמשוואה הדיפרנציאלית ניתן לזהות גם את מקדם הריסון - מדד לקצב הדעיכה של תגובת ההלם:
עבור חיבור מקבילי: formula_9
עבור חיבור טורי: formula_10
מקדם הריסון הוא היחס בין ההנחתה (המסומנת α) לתדירות התהודה:
עבור חיבור מקבילי: formula_11
עבור חיבור טורי: formula_12
את סוג הריסון של המעגל נקבע על פי formula_13 ישנם חמישה סוגי ריסונים עבור מעגל RLC :
שימושים.
כאשר מעגל RLC משמש כמתנד, בדרך כלל יש צורך במקדם ריסון ובהנחתה נמוכים. ניתן לעשות זאת על ידי התנגדות קטנה במעגל טורי והתנגדות גדולה במעגל מקבילי, ובמקרה כזה המעגל דומה למעגל LC.
מעגל RLC מתאים לשמש כמסנן מעביר פס משום שהוא מגביר תחום תדרים סביב תדר התהודה ומנחית את כל היתר. את תדר התהודה ניתן לקבוע על ידי L ו-C, ולשנות אותו בעזרת קבל משתנה או משרן משתנה. כך משמש מעגל RLC במקלט רדיו - שינוי הקיבול מאפשר להאזין לתדרים שונים.
רוחב הסרט הוא תחום התדרים שבו ההספק מוגבר בלפחות חצי מהגברו בתדר התהודה, והוא שווה:
מקדם האיכות של מעגל RLC טורי הוא:
אספת המורים
אספת המורים היא התארגנות המורים הראשונה שהוקמה בארץ ישראל ופעלה בין השנים 1891 ל-1895.
פרק ראשון.
ארגון אסיפות המורים הוקם בשנת תרנ"ב. בראשו עמד מרדכי לובמן (נולד ברוסיה בשנת 1858 ונפטר בשנת 1896). לובמן השתתף בהקמת הארגון וערך את זיכרונות הדברים של כינוסיו.
על פי החוקרת רחל אלבוים-דרור, בסוף שנת 1891 התקיים הכינוס הראשון של "אספת המורים" העבריים בארץ ישראל שהמטרה שלו הייתה לעצב מדיניות אחידה לחינוך עברי, לקבוע מטרות ודרכים להוראה, לקבוע את מבנה בית הספר, שעות ההוראה, ספרי לימוד ותוכנית לימודים אחידה.
באסיפות המורים דנו בבעיות המרכזיות שהעסיקו את המורים וחיפשו פתרון שיתאים לתקופה, כמו: החינוך לעבודה במושבות, שאלות הוראת התנ"ך וההיסטוריה היהודית, וכיצד ללמד 'עברית בעברית'. בדיונים אלו בלטה מודעות המורים לחינוך כמכשיר מדיניות וכאמצעי לביטוי לאומי, וכן הושם דגש על פיתוח השפה העברית בבית הספר כשפה מדוברת וכשפת ההוראה וכדרך המרכזית לפתח את התרבות הלאומית.
באסיפות המורים בקשו לא רק להחליף דעות על ניסיון שהצטבר ולהתגבר על הבדידות, אלא לקבוע דפוסים משותפים בשאלות מבנה, ארגון, תכנים, שיטות הוראה ויעדי חינוך ולפתור בעיות. המורים דנו לא רק בשאלות חינוכיות מקצועיות הקשורות בעבודת ההוראה, ולא רק בשאלות של קביעת מדיניות חינוך לאומית הקשורות בתוכנית לימודים ומבנה בית הספר, אלא אף באסטרטגיות ליצירת מרכז סמכות בעל עוצמה כנגד הכוחות האחרים ששלטו בתחום החינוך.
המורים תכננו מתחילת ההתכנסות שלהם כיצד לארגן את הגוף המקצועי שהם מקימים, שיהיה בכוחו לרכוש לעצמו סמכויות, החלטה והשפעה. בנוסף לתוכנית הלימודים האחידה שאותה הם ניסו לקבוע, הם ביקשו לעסוק בברירת המורים, באופן שבו המורים יהיו מומחים וראויים למשרתם, אך מרדכי לובמן, ראש האספה, הבהיר למורים שיעד זה אינו ניתן לביצוע מפני שהם מוגבלים.
בין האפשרויות האחרות עולה ההצעה לעסוק בביקורת ספרי הלימוד, לקבל בכל אספה ספרים לביקורת ולהחליט אילו לאשר ואילו לפסול, ובנוסף לתת המלצות לפרסום ספרי לימוד ולתת הסכמה על כתבי יד.
האספה בחרה מבין חבריה "ועד הביקורת", שעליו הוטל לבקר ולבחון את ספרי הלימוד ואם יוחלט - יאושר על ידי אספת המורים. אספת המורים החליטה להפיץ את הספרים שיאושרו בבתי הספר.
הוצע שהאספה תקבל על עצמה סמכות של ועד לשון ביצירת מילים חדשות, ובנושא זה יוכלו המורים לפנות לאספה.
הצעה נוספת ביקשה לתת לאספה סמכות בוחנת, שתשגיח על הסטנדרטים של ההוראה ותפקח כי לא יסטו מתוכנית הלימודים שנקבעה. בנוסף, הוחלט כי בכל סיומה של שנה יבחנו ידיעות התלמידים אם הן בהתאם לתוכנית הלימודים.
לארגון הוזמנו להשתתף, באופן פיזי או בכתב, כל מורה לעברית בארץ ומחוץ לארץ. הוצע לקבל גם את מי שאינם מורים או מורי לשונות זרות, והקריטריון לקבלה הוא הוכחת נאמנות לאומית. המורים ביקשו לתת לארגון כוח מחייב. את כוחו המחייב של הארגון, סמכותו ועצמתו, הן כלפי חבריו והן כלפי חוץ, ההורים והסביבה, מבססים המורים על שני מקורות: הצורך הפוליטי והזדהות המורים עם היעדים הלאומיים, וכן הסמכות המקצועית.
המורים, המודעים לחולשה של מקורות הסמכות שיצרה לעצמה "אספת המורים", בקשו לחזק את כוחם על ידי שימוש בסמכות הפורמלית של ראש האספה, מרדכי לובמן, ששימש משגיח על בתי הספר שבחסות הברון במושבות, אולם בתי הספר שבחסות הברון היו רק אחת ממערכות החינוך שפעלו בארץ, והארגון שהקימו המורים התכוון להקיף את כל מוסדות החינוך.
"אסיפות המורים" התכנסו לעשר ישיבות, חמש בשנת 1892 וחמש בשנת 1895 אולם למפגשים אלו לא היה המשך, והם לא התגבשו לכלל מערכת קובעת מדיניות חינוך. המאמצים הראשונים לא נשאו פרי. רק חלק מהנהגת המורים לקחו חלק באסיפות.
בין הגורמים להפסקת האסיפות יש למנות חילוקי דעות חריפים, שפרצו בין המשתתפים הן באשר למקום הדת בתוכניות הלימודים של בתי הספר העבריים, הן באשר למידת הצמצום או ההרחבה של הגדרות התפקיד של הארגון, ובמיוחד התנגשויות בדבר מידת ההמשכיות והשמרנות מצד אחד והחידוש מצד אחר שבעמדות החברים כלפי החינוך העברי. המאבק בין שני מוקדי הסמכות, שפלגו את המורים בהתאם לאידאולוגיה לאומית דתית מחד ללאומית חילונית וחדשנית מאידך, פיצל גם את אסיפות המורים, ואף חרג מעבר לפולמוסים פנימיים בתוך הארגון. הדיהם של פולמוסים אלו הגיעו לעיתונות. אריה לייב גורדון החרדי, שנהה אחר ההשקפות החינוכיות של זאב יעבץ, האשים את יודלוביץ שדיבר סרה בהשקפותיו של יעבץ, וכתוצאה מן הסכסוך הקשה הוחלט להוציא את גורדון מן ה"אספה".
היו שני גורמים עיקריים לביטול הארגון, הגורם הראשון היה עיסוקם של חלק מהמורים בפוליטיקה הישובית בסכסוך שפרץ באותו הזמן בין אליעזר בן יהודה לבין החרדים, וגרם לכך שיסיחו דעתם מן הארגון. הגורם השני היה עזיבת חלק מחברי "האספה" את מקצוע ההוראה. לגורמים אלו נוספו מותם של כמה מן הוותיקים. הגורם המרכזי לכשלונן של אסיפות המורים היה בכך שחסר להן כח סמכות גם בעיני המשתתפים. חסרה סמכות פוליטית, שתתן לגיטימציה לארגון המורים כגוף קובע מדיניות, והניסיון הנכשל של המורים העבריים לגבש מרכז קובע אספת היסוד - היוזמים, חלוקת התפקידים ונושאים לדיון