בחודש ספטמבר 1948 נודע למפקדי חיל הים הישראלי על עגינת האונייה בנמל ביירות, וסוכני מודיעין מיחידת "השחר" (המחלקה הערבית) שישבו בביירות התבקשו להביא יותר פרטים על מטרת עבודות השיפוץ שבוצעו באונייה. מעטה הסודיות שאפף את פעילות השיפוץ של הספינה העלה חשש שהעבודות נועדו להפוך את האונייה לספינת קרב שתימסר לחיל הים המצרי ותחזק מאוד את כוחו, ולכן החל תכנון פעולת מנע במטרה לפגוע בספינה בעודה שוהה בנמל.
הסוכנים אספו מידע והגישו תוכנית פעולה, וזו עובדה על ידי מפקדי חיל הים ובהם אליעזר טל (קליין), פרץ גורדון, יוסף דרור (מפקד הצוללנים) ושלמה אראל. כמפקד המבצע מונה שלמה אראל, ויוסף דרור החל לאמן קבוצה של צוללנים ולבסוף בחר באליהו ריקה לביצוע המשימה.
המיקוש המתוכנן.
לצורך ביצוע החבלה תכנן חיל הים לצייד את ריקה בשני מוקשי עלוקה מגנטיים (לימפד). כל מוקש כזה צויד בשני נפצים: נפץ השהיה רגיל ונפץ "מניעת הורדה" שמיועד לפוצץ את המוקש בזמן ניתוק המוקש מהאונייה. תכולת כל מוקש הייתה כ-5 ק"ג של ט.נ.ט
היציאה למבצע.
ב-29 בנובמבר 1948, אחר הצהריים, הפליגה אח"י פלמ"ח (מ-19), בפיקודו של שלמה אראל, עם הלוחמים, מנמל חיפה והגיעה לקרבת חוף ביירות בערב. את הדרך מ"פלמ"ח" לחוף עשו על גבי סירת גומי. על החוף חיכו להם הסוכנים יצחק שושן, יעקובה כהן ושאול כרמלי. משם נסעו במכונית לנקודת הירידה למים, שם פגשו את ג'מיל גמליאלי שחיכה להם. בנקודה זו הכין ריקה את שני המוקשים לירידה למים, ואז גילה שאחד מנפצי ההשהיה חסר. על אף זאת לקח ריקה את המוקש הפגום ושחה לספינה, שהייתה מרוחקת כ-500 מטר מהחוף, שם הצמיד את שני מוקשים לדופן האונייה, הפעיל את נפץ ההשהיה במוקש התקין וקיווה שמנגנון "מניעת הורדה" יפעיל את המוקש הפגום. לאחר מכן שחה חזרה לחוף ומשם הסוכנים החזירו אותו ל"פלמ"ח". בדיעבד התברר שנפץ ההשהיה לא פעל, ורק ב-17 בדצמבר התפוצצו המוקשים ופערו פרצה בגודל 1.5 על 2.5 מטר בדופן הספינה. ורק פעולה מהירה של אנשי הספינה מנעה את טביעתה.
תוצאות המבצע.
לאחר החבלה בנמל ביירות הפכה האונייה ללא כשירה, ולכן איבד המלך פארוק עניין בה. ערידה השיט אותה לשיפוץ בניו יורק במטרה להופכה לספינת טיולים והימורים, אולם עלות העגינה ועלות השיפוץ גרמו לבעלים לוותר על תוכנית זו. ב-1951 היא נמכרה לגרוטאות, והועברה לרציף בניו ג'רזי שם פורקה.
אריק עזוז
אריק עזוז (1937 - 19 ביוני 2018) היה תת-אלוף בחיל האוויר הישראלי. הוא שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים, טייס קרב ומפקד טייסת 105 ("העקרב"). במסגרת שירות המילואים שירת כמדריך טיסה במגמת קרב של קורס הטיס בבית הספר לטיסה.
ביוגרפיה.
עזוז נולד בנהלל. לדבריו נמשך לטיסה כבר מגיל צעיר, אך בשל האווירה החברתית בה גדל התנדב לחטיבת הצנחנים כאשר התגייס לצה"ל בשנת 1955. הוא שירת בחטיבה כלוחם וכמפקד בגדוד 890. במהלך שירותו לחם במבצע קדש, במהלכו צנח עם הגדוד במעבר המיתלה ולמחרת השתתף בלחימה בקרב המיתלה.
לאחר ששירת כמפקד פלוגת צנחנים והשתחרר משירות סדיר, חזר ב-1959 לצבא כדי להתנדב לקורס טיס מס' 34, אותו סיים ביולי 1961 במגמת קרב. את קורס האימון המתקדם עשה על מטוסי אורגן, ולאחריו שובץ כטייס סמב"ד בטייסת 105 ("העקרב"), בה התקדם לתפקיד סמ"ט ב'. זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים היה אמור עזוז לנסוע לארצות הברית כדי לעבור קורס הסבה למטוסי A-4 סקייהוק, אך עם עליית הכוננות בוטלה נסיעתו.
עזוז לחם במלחמת ששת הימים כטייס סופר מיסטר בטייסת 105 והשתתף במבצע מוקד. גיחתו הראשונה הייתה כמוביל רביעיית מטוסי סופר מיסטר לתקיפת שדה התעופה אבו סואר, ובהמשך היום הוביל גיחה נוספת לתקיפת אותו שדה וגיחה נוספת לתקיפת שדה התעופה במפרק בצפון ירדן ולהתמודדות עם מטוסי ההוקר האנטר שהיו מוצבים בו.
לאחר המלחמה מונה לראש מדור תקיפה במטה חיל האוויר. בניגוד לאנשי מטה אחרים השתתף עזוז גם בתקיפות מבצעיות במהלך מלחמת ההתשה, תחילה כטייס סופר מיסטר בטייסת 105 ולאחר מכן כטייס מיראז' 3 בטייסת 101 ("הקרב הראשונה"). בהמשך עבר הסבה למטוס הפנטום. בסך הכל ביצע עזוז למעלה מ-60 גיחות במלחמה זו. בשנת 1971 מונה למפקד טייסת 105, שהפעילה באותן שנים מטוסי סער, שהיו מטוסי סופר מיסטר משודרגים עם מנועי פראט אנד ויטני J-52 P-8.
ב-1973 מונה עזוז למפקד טייסת תעופה בבסיס רמת דוד, ובתפקיד זה שימש במהלך מלחמת יום הכיפורים. תפקידו האחרון בחיל היה ראש מחלקת קצינים בלהק כוח האדם במטה חיל האוויר. הוא השתחרר מצה"ל בשנת 1983. את שירות המילואים, לאחר שחרורו, עשה כמדריך בבית הספר לטיסה החל מ-1987. עזוז המשיך בהדרכת טייסים עד שפרש שנת 2002, בהגיעו לגיל 65. במקביל מונה עזוז למפקד בשעת חירום על מנחת מחניים.
בשנת 2012 העניק מפקד חיל האוויר לעזוז וחבריו מקורסי הטיס את "כנפי הזהב", לרגל ציון 50 שנה לסיום קורס הטיס.
משפחה.
עזוז התגורר בנהלל כל חייו. היה נשוי לרחלי, ולהם שלוש בנות: לי, מור ועדי. עזוז הלך לעולמו ב-19 ביוני 2018, בגיל 80.
הסרט "הטיסה האחרונה" שהוקרן במאי 2005, תיעד את פרישתו של עזוז מטיסה.
יחסי אורוגוואי–וייטנאם
יחסי אורוגוואי–וייטנאם הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם. שתי המדינות חברות בארגון G77.
יהודה יצחק ברמן
הרב יהודה יצחק ברמן (תרס"ד, 1904 - כ"א באייר תשכ"ה, מאי 1965) היה רב בקלינצי ורב שכונה בתל אביב.
ביוגרפיה.
נולד בחרקוב בשנת 1904 (תרס"ד) לישראל ברמן, ששימש כשו"ב. למד בישיבות מינסק, סלבודקה וטלז. התחתן עם רייזל, בתו של הרב מרדכי שלמה הלוי מובשוביץ. אחר נישואיו כיהן כרב בעיר קלינצי. עלה לארץ בשנת 1934, והתגורר בתל אביב שם היה לרב שכונת ברנר (כיום חלק משכונת כרם ישראל).
לימד בישיבת 'היכל התלמוד' בתל אביב. תקופה קצרה שימש ראש ישיבה בישיבת 'אחי תמימים' בתל אביב.
נפטר במאי 1965 (כ"א באייר תשכ"ה), ונקבר בחלקת הרבנים בזיכרון מאיר בבני ברק.
משפחתו.
לרב ברמן היו שלושה בנים ובת. ראש ישיבת פוניבז' הרב מרדכי שלמה ברמן, היה בנו.
גיסו היה הרב אלימלך בר שאול רבה של רחובות.
אליפות ישראל בשחמט 1974
אליפות ישראל בשחמט 1974 הייתה האליפות ה-12 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות החלה ב-6 במרץ 1974 והסתיימה ב-28 במרץ 1974.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
ולדימיר ליברזון, שצבר 11.5 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות.
בתחרות הנשים זכתה אולגה פודרז'נסקיה.
אלעזר מוורמייזא
יחסי נורווגיה–פקיסטן
יחסי נורווגיה–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת נורווגיה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
נורווגיה הכירה בעצמאות פקיסטן ב-1947, זמן קצר לאחר הקמתה. במשך שנים רבות, נורווגיה החזיקה קונסוליה כללית בפקיסטן, שהייתה שוכנת בקראצ'י. עם זאת, בשנת 1976, הוקמה השגרירות הנורווגית באסלאמאבאד. ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, ביקר בנורווגיה בשנת 2015. באותה שנה, שר החוץ הנורווגי, בורגה ברנדה, ביקר בפקיסטן.
נורווגיה, כמדינה מפותחת, מספקת סיוע בעיקר בתחומי הכלכלה והחינוך על מנת לפתח את פקיסטן. כמו כן, קיימת אוכלוסייה גדולה של מהגרים פקיסטנים בנורווגיה, שרובם מתגוררים באוסלו.
אלעזר מגרמיזא
אגרסיביות
נמל התעופה שנפלד
מוגלי (דמות)
מוגלי (באנגלית: Mowgli) הוא הדמות הבדיונית הראשית בספרו של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל".
ביוגרפיה.
מוגלי הוא ילד יתום שנשאר לבדו בג'ונגל של הודו בעודו תינוק. משפחת זאבים הודיים מוצאת אותו ולמרות שהם מודעים להיותו "גור אדם", הזאבים מגדלים אותו כאחד משלהם. מוגלי מאושר איתם ועם שאר חבריו, בעלי החיים: באלו הדוב, בגירה הנמר, קא הפיתון ואחרים. הימים חולפים ושירחאן, הטיגריס, האכזרי מסית את הזאבים כנגד "גור האדם" באומרו שמוגלי, בהיותו אדם, לעולם לא יהיה אחד מבעלי החיים, והוא יגמול לזאבים רעה תחת טובה. מוגלי מבין שעליו לעזוב את היער ושם פעמיו לכפר של בני אדם, שם הוא לומד לשלוט באש, דבר ששום חיה לא יכולה לעשות. הוא חוזר לג'ונגל והורג את שירחאן.
בנק אוניקו
בנק אוניקו היה בנק למשכנתאות בישראל שנוסד בשנת 1959, וחדל מלשמש כבנק בשנת 1988, לאחר שרישיונו נשלל בידי בנק ישראל.
היסטוריה.
הבנק הוקם בשנת 1959 על ידי קבוצת משקיעים יהודים מוונצואלה, בשנת 1963 הונפקו מניות הבנק בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1964 רכש את "בנק ארץ ישראל לתועלת אשראי" ושינה את שמו ל"בנק כללי לישראל". אך שנה אחר כך מכר את בנק כללי (שבהמשך הפך ליובנק) לאדמונד אדולף דה רוטשילד.
בשנת 1972 רכש את השליטה בבנק איש העסקים אמנון ברנס, שבשנת 1973 הפריד בין עסקי הבנק לחברת השקעות שעסקה במיזמי בנייה - "אוניקו חברה להשקעות בע"מ".
בשנת 1977 נמכרה השליטה בבנק לאיש העסקים יקותיאל פדרמן. בשנת 1981 רכש בנק לאומי את הבנק. בשנת 1988 נשלל רישיונו בידי בנק ישראל כחלק מהמדיניות לסגירת הבנקים הקטנים הרבים, שהיו בישראל באותן שנים. "אוניקו חברה להשקעות" המשיכה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2001, כאשר הפכה לחברה פרטית בעקבות הצעת רכש של משפחת פדרמן.
פרויקטים של אוניקו.
חברת אוניקו הייתה מעורבת בפרויקטים של בנייה ופיתוח בכל רחבי ישראל, ביניהם:
נמל התעופה מלטה
פמיניזם סקס-פוזיטיב