את אלבום האולפן הראשון שלה הקליטה ינופסקי יחד עם פיל רמון, האלבום שנקרא Nikki יצא בקנדה ב-20 באפריל 2010, וליציאתו קדם הסינגל "I Believe". הסינגל, שיצא בינואר 2010, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הקנדי, והיה הסינגל הראשון של אמן קנדי שמגיע למקום הראשון במצעד זה מאז "Girlfriend" של אבריל לאבין ב-2007. מלבד "I Believe" עוד שלושה שירים מהאלבום יצאו כסינגלים.
ינופסקי נבחרה לשיר את ההמנון הקנדי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בוונקובר שהתקיימה בפברואר 2010 במערב קנדה. היא גם השתתפה יחד עם אמנים קנדים נוספים בביצוע גרסת הצדקה ל-"Wavin' Flag" - כל רווחי הסינגל נתרמו לשיקום נזקי רעידת האדמה בהאיטי (2010).
ב-2010 ניקי ינופסקי הופיעה בישראל והיא באה להופיע בפסטיבל ג'אז בים האדום אשר מתקיים פעם בשנה באילת.
רפובליקת מרכז אפריקה
ז'אן-בדל בוקאסה
ז'אן בדל בוקאסה (Jean-Bédel Bokassa; 22 בפברואר 1921 – 3 בנובמבר 1996) היה השליט הצבאי של הרפובליקה המרכז-אפריקאית החל מ-1966, וקיסר הרפובליקה מ-1976 ועד להדחתו ב-1979. בוקאסה היה ידוע כעריץ אכזר ונהנתן, שזכה על כך לגינוי נרחב ממדינות העולם. בדצמבר 1986 הוא הואשם בפשעים בקניבליזם, הטלת מומים, סדיזם, מעילות ושלושים ושמונה רציחות ב-12 ביוני 1987 נמצא בוקאסה אשם בכל האישומים, חוץ מאשמת הקניבליזם, ונגזר עליו גזר דין המוות. גזר דינו הומר במאסר עולם בבידוד, ב-1989 הופחת עונשו לעשרים שנים, וב-1993 יצא לחופשי במסגרת חנינה כללית.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
בוקאסה נולד לראש אחד משבטי מ'בקה, באפריקה המשוונית הצרפתית. אביו, מגבונדאולו, היה אחראי לגיוס עובדים מהכפר עבור חברת כריית יערות צרפתית בשם "פורסטייר"; לאחר ששחרר כמה מאנשי הכפר שהיו בני ערובה בחברה הצרפתית, הוא הוצא להורג בכיכר העיר, כשבוקאסה היה בן 6 שנים בלבד. כשבוע לאחר מכן, אמו של בוקאסה התאבדה מצער, והשאירה אחריה עוד 11 ילדים מלבדו.
בוקאסה נשלח לבית ספר צרפתי של המיסיון הנוצרי במ'בקי. את כינויו "בדל" קיבל ממוריו מכיוון שחיבב במיוחד ספר דקדוק שנכתב על ידי צרפתי בשם בדל.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1939, הצטרף בוקאסה לצבא הקולוניאלי הצרפתי.
שירותו הצבאי.
ביולי 1940 הפך בוקאסה לרב-טוראי, ובנובמבר 1941 קודם לדרגת רב-סמל. לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את צרפת, נמנה בוקאסה על האפריקאים הרבים במושבותיה של צרפת באפריקה שהצטרפו לגנרל הצרפתי שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. דה גול הגיע ב-1941 לקונגו-ברזוויל במרכז אפריקה, ומשם שידר את "קריאת ה-30 ביוני" בה קרא לכל תושבי מושבות צרפת באפריקה להצטרף אליו, והבטיח להם כי יפעל למען עצמאות ארצותיהם עם תום המלחמה. מרבית הקצינים הצרפתים ששרתו אז באפריקה הצטרפו לגנרל דה גול, ועמם חייליהם האפריקאים. בוקאסה השתתף בכיבוש הבירה האפריקנית של ממשלת וישי בברזוויל שבקונגו. בוקאסה אף לחם עם כוחות הברית בצרפת נגד גרמניה לפני נפילת המשטר הנאצי.
לאחר המלחמה, בוקאסה התקבל לבית ספר לקצונה שבסנגל. עד לסוף שירותו ב-1953, לחם בקרבות הודו-סין (כיום וייטנאם) כמומחה לתשדורות רדיו, מקצוע שאותו למד במהלך שירותו הצבאי.
כהוקרה על שירותו הצבאי, זכה בוקאסה בחברות בלגיון הכבוד הצרפתי, ואף זכה לעיטור "צלב המלחמה", שניתן לחיילים המצטיינים במעשי גבורה.
במהלך שירותו בהודו-סין התחתן עם בחורה וייטנאמית, נוין טי הויה, ונולדה להם בת, בעלת אזרחות צרפתית. בוקאסה עזב את הודו-סין וחזר לצרפת ללא אשתו ובתו, כדי ללמד מגויסים אפריקנים על תשדורות רדיו. בשנת 1956 קודם בוקאסה לדרגת סגן משנה, וכעבור שנתיים קודם לדרגת סגן. עד ליולי 1961, השנה שבה קודם לדרגת סרן, שירת בוקאסה כעוזר טכני צבאי בברזוויל, ואחר כך בבנגי.
תקופת ראשית הרפובליקה המרכז אפריקאית.
המושבה הצרפתית אובנגי שרי, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, הפכה ב-1958 לטריטוריה חצי-אוטונומית, וב-13 באוגוסט 1960 הפכה למדינה עצמאית בשם הרפובליקה המרכז אפריקאית. ב-1 בינואר 1962 עזב בוקאסה את הצבא הצרפתי והצטרף לכוחות הצבא של הרפובליקה המרכז אפריקאית (CAR) כמפקד גדוד.
בוקאסה היה בן דודו של נשיא הרפובליקה המרכז אפריקאית דויד דאקו (David Dacko) ויש האומרים כי היה גם קרוב משפחה של אחיינו של הנשיא לשעבר ברתלמי בוגנדה. בגלל קרבתו לנשיא דאקו וניסיונו הצבאי הרב בשירות צרפת החופשית, בוקאסה התקדם במהירות בסולם הדרגות של הצבא והפך לקולונל הראשון של המדינה ב-1 בדצמבר 1964.
כקולונל, בוקאסה לעיתים קרובות הופיע בציבור בלבוש צבאי, עם כל עיטורי הגבורה שלו, על מנת להראות את חשיבותו למדינה, ובטקסים רשמיים הוא גם דאג להימצא תמיד בקרבתו של הנשיא דאקו. הנשיא דאקו לא חשש מבוקאסה, למרות מספר הפיכות צבאיות שהיו באפריקה באותה תקופה, ואף דחה בפומבי אפשרות כזו. למרות זאת, מכיוון שמקורבים לדאקו סברו שבוקאסה מסוכן, דאקו הקים כוח משטרתי מזוין שיהווה "משמר נשיאותי".
התגברות המתח בין דאקו ובוקאסה.
בשנים 65–1964, ממשלתו של דאקו ניצבה לפני מספר קשיים: המשק היה בקיפאון, הבירוקרטיה החלה להתפורר, וגבולות המדינה נפרצו על ידי לומומביסטים, המורדים בקונגו השכנה מדרום, ועל ידי מורדים לשחרור סודאן ממזרח. דאקו היה תחת לחץ מ"התנועה למען אבולוציה חברתית באפריקה השחורה" (MESAN). בניסיון לטפח מקורות תמיכה מן החוץ מלבד צרפת, הוא התחיל בפיתוח היחסים עם מאו דזה-דונג, מנהיג סין העממית. בעקבות זאת קיבלה הרפובליקה הלוואה ללא ריבית של 20 מיליון פרנקים צרפתיים. אך הדבר לא מנע התמוטטות כלכלית, גם בגלל שחיתות של פקידי ממשל. סין מצידה, החלה בתעמולה קומוניסטית בתוך המדינה הצעירה. לאור כל הבעיות הללו, בוקאסה החל לחשוב על הפיכה כנגד דאקו.
ביולי 1965, נשלח בוקאסה לפריז כחלק ממשלחת של המדינה. כשבוקאסה ניסה לחזור לרפובליקה, גילה שדאקו אסר על חזרתו. בוקאסה גיבש תמיכה מהכוחות הצבאיים של הרפובליקה ושל צרפת, שהצליחו לשכנע את דאקו לאפשר את חזרתו של בוקאסה. גם הנשיא הצרפתי שארל דה גול שוחח בטלפון עם דאקו, ואמר כי לא יעלה על הדעת ש"שותפו לנשק" לא יוכל לחזור לרפובליקה.
מאז חזרתו של בוקאסה לרפובליקה, המתיחות בינו לבין דאקו הלכה וגברה. בשלב מסוים דאקו תכנן להחליף את בוקאסה, שכיהן כיועצו האישי לענייני צבא, בלזאמו, שהיה מפקד המשמר המלכותי, ורצה לקדם קצינים בכירים שהיו נאמנים לממשלה. בוקאסה גילה את התוכנית של דאקו והחל להיערך להפיכה. הוא חשש מהמשמר הנשיאותי של דאקו ומאפשרות שהצבא הצרפתי יתמוך בו במקרה של הפיכה. לצידו של בוקאסה עמד סרן אלכסנדר באנזה (Alexandre Banza), שפיקד על מחנה צבאי, וכמו בוקאסה, הוצב עם הצבא הצרפתי בכל רחבי העולם. באנזה היה אדם חכם, שאפתן ומוכשר, והוא היה בעל תפקיד מרכזי בתכנון המהפכה.
ההפיכה.
ב-31 בדצמבר 1965, שעה וחצי לפני חצות, התחילה ההפיכה. מפקד המשמר המלכותי, לזאמו, פותה על ידי בוקאסה להגיע למטה שלו, שם בוקאסה ובאנזה הודיעו לו על ההפיכה, וכשהתנגד, נלקח על ידם למרתף תת-קרקעי. בוקאסה ובאנזה השתלטו על עיר הבירה בנגי בתוך מספר שעות. לאחר מכן מצאו את דאקו, עצרו אותו והכריחו אותו להתפטר רשמית מתפקידו. בבוקר, קציניו של בוקאסה הודיעו ברדיו על ההפיכה, ובוקאסה פנה לציבור בדברים הבאים: "מרכז אפריקנים! זהו קולונל בוקאסה מדבר אליכם. מאז 3 לפנות בוקר הצבא שלכם השתלט על הממשלה. הממשלה של דאקו התפטרה. זמן הצדק הוא בהישג יד, הבורגנות מבוטלת, עידן חדש של שוויון בין כולם החל. מרכז אפריקנים, בכל מקום אשר תהיו, תהיו בטוחים שהצבא יגן עליכם ועל רכושכם... תחי רפובליקת מרכז אפריקה!".
שנות השלטון הראשונות.
בימיו הראשונים בשלטון, בוקאסה עסק בעיקר בקידום עצמי בתקשורת המקומית. הוא הקים ממשלה חדשה בשם "המועצה המהפכנית", שביטלה את החוקה ופיזרה את האספה הלאומית, שאותה כינה "איבר חסר חיים שכבר לא מייצג את העם". בנאומו לאומה, בוקאסה טען כי בעתיד יהיו בחירות, חוקה חדשה, ואספה לאומית חדשה. הוא אמר גם שהוא יתפטר ברגע שיחסל את האיום הקומוניסטי, ייצב את הכלכלה ויעקור את השחיתות הפוליטית מהשורש. הוא אפשר לארגון MESAN להמשיך לתפקד, אבל אסר קיום של כל ארגון פוליטי אחר.
בחודשים הבאים חוקק בוקאסה מספר חוקים חדשים, ובהם: גברים ונשים בגילאי 18 - 55 צריכים לספק הוכחה כי הם עובדים, אחרת ייקנסו או ייאסרו. קבצנות הוצאה אל מחוץ לחוק, ו"משמרות מוסר" פטרלו בבירה בנגי, לפקח על מקומות בילוי. בוקאסה גם פיתח מערכת תחבורה ציבורית, וסבסד הקמה של שתי תזמורות לאומיות. הוא פיתח קשרי חוץ עם מנהיגים שונים, כמו ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, פוליטיקאי צרפתי בכיר ולימים נשיא צרפת, ניקולאה צ'אושסקו, שליט רומניה, מובוטו ססה סקו נשיא זאיר, ואידי אמין נשיא אוגנדה.
למרות שינויים חיוביים במדינה, בוקאסה התקשה להשיג הכרה בינלאומית לממשלתו החדשה. בוקאסה ניסה להסביר שההפיכה הייתה הכרחית מכיוון שסוכנים סינים קומוניסטים ניסו להשתלט על הממשלה, והוא היה חייב להתערב כדי להציל את המדינה מנפילה לידי הקומוניזם. הוא ביטל את היחסים הדיפלומטיים עם סין. בוקאסה גם טען כי ההפיכה הייתה הכרחית כדי למנוע שחיתויות נוספות בממשלה.