חולצות מלאות כוללות: עניבה חומה, חולצה בצבע תכלת וסמל החזון (אות כפיר). בשנת 2017 החליטה התנועה להוציא חולצות תנועה חדשות, אשר הוצאו מהן הכפתורים והוכנסו במקומם סקוצ׳ים על מנת לאפשר הלבשה נוחה על חניכים עם בעיות מוטוריות בפלג הגוף העליון.
העניבה היא בצבע אחיד לכל הפעילים בתנועה, בכל התפקידים, מתוך האמונה שכל פעיל בתנועה תורם להתהוותה והוא שותף שווה בה.
סמל החזון (אות כפיר).
סמל החזון הוא אות שמקבלים מדי שנה במסדר כנפיים (טקס שנתי סניפי), והוא חלק מהמדים השלמים (מדוגמים).
סמל החזון מכיל מספר פרטים:
סמל התנועה.
סמל התנועה עוצב על ידי קלאודיה קובי ומורכב מקרמבו המעוטר בכנפיים. הנימוק לסמל לפי התנועה הוא שהקרמבו הוא ממתק אשר עקב עדינותו נארז אחד-אחד ידנית, כך גם "כנפיים של קרמבו" יוצרים מקום ומשמעות לכל חניך וחניך ומתאימים את הפעילות לצרכיו. הכנפיים בסמל התנועה מייצגות את הרצון להתפתח, לגדול ולעוף.
הפארק הלאומי בריכות מאנה ואזורי הספארי של סאפי וצ'וורה
הנס הוליין
הנס הוליין (באנגלית: Hans Hollein; 30 במרץ 1934, וינה - 24 באפריל 2014, וינה) היה אדריכל ומעצב אוסטרי שזכה פרס פריצקר לשנת 1985.
חייו.
הנס הוליין סיים את לימודיו בבית הספר לאדריכלות באקדמיה לאמנות יפה בווינה ב-1956. בזכות מלגת הצטיינות שבה זכה התאפשר לו לממן את המשך לימודיו בארצות הברית. הוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של אילינוי (שאת לימודי האדריכלות אז ניהל מיס ון דר רוהה) עד 1959 ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי עד 1960. הוא עבד כאדריכל במספר משרדים בשוודיה ובארצות הברית לפני ששב לווינה ב-1964 שם הקים משרד אדריכלים משלו.
הוליין עבד כפרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בשנים 1963, 1964 ו-1966. בשנים 1967–1976 לימד כפרופסור באקדמיה לאומנות יפה שבדיסלדורף. מאז 1976 לימד כפרופסור בווינה באוניברסיטה לאמנויות.
נוסף על עבודתו כאדריכל הציג הוליין תערוכות שונות, בין היתר בביאנלה של ונציה לאמנויות. בשנת 1980 עיצב את הבמה לדרמה שהפיק ארתור שניצלר בווינה בשם "Der Einsame Weg".
הוליין היה מוכר בין היתר בזכות הביקורת החריפה שמתח נגד זרם הפונקציונליזם של הגישה המודרניסטית והשתייכותו לזרם האדריכלות הפוסט מודרנית.
מאז שנות ה-70 זכה הוליין להכרה בינלאומית בזכות עבודותיו הייחודיות.
בנות בתיה
בנות בתיה (בשמה המלא - תנועת בנות בית יעקב בתיה) היא ארגון נוער לבנות חרדיות הפועלת בישראל מאז שנות השלושים, ומרכזה בירושלים. נכון ל-2013 משמש כמנכ"ל התנועה הרב ישעיהו ליברמן.
התנועה הוקמה על ידי הרב הלל ליברמן כמסגרת לחינוך משלים לבנות חרדיות הלומדות במערכת בתי הספר בית יעקב. מאז שנת 2005 מפעילה התנועה מסגרת חינוכית לבנות בחופשת הקיץ (פרויקט "אתנחתא"). על פי פרסומי התנועה השתתפו בפרויקט רבבות חניכות. התנועה נקראת על שם המורה בטי (בתיה) רוטשילד שהגיעה משווייץ לקראקא פולין בעקבות בקשתה של שרה שנירר.
בפולין פעלה התנועה במסגרת תנועת בנות אגודת ישראל.
אומדן תנועות הנוער שפרסם משרד החינוך בסוף 2005 הראה כי בתנועה פעלו 17,400 חניכות, מתוך כ-150,000 חניכים בכלל תנועות הנוער בישראל (11.6%).
בסוף שנת 2006 היוו חניכות התנועה כ-14.6% מכלל חניכי תנועות הנוער בישראל. בשנים האחרונות התנועה היא הרביעית בגודלה בישראל (אחרי הצופים העבריים, הנוער העובד והלומד ובני עקיבא). לפי פרסומי התנועה היו בה בשנת 2008 49,532 חניכות ו-1,862 מדריכות, הפועלות ב-217 סניפים ב-52 יישובים.
פעילות התנועה תוקצבה במשך השנים על ידי משרד החינוך. בשנת 2002, למשל, קיבלה התנועה הקצבה של כ-1.16 מיליון ש"ח. בשנת 2005 הגיעה תמיכת משרד החינוך לכ-5.1 מיליון ש"ח. ב-2013 עצר משרד החינוך את התמיכה בתנועה בעקבות חשדות לדיווח כוזב אודות מספר הסניפים והיקף הפעילות. התנועה נהנית מתמיכה במישור המוניציפלי.
בין ערכיה המוצהרים של התנועה: השקפת עולם יהודית; תגבור החינוך הערכי, בפרט באזורי מצוקה; שירות למען הקהילה; צמצום פערים חינוכיים וחברתיים; חינוך לדו-קיום; הגשמה אישית.
בנות בית יעקב בתיה
כתב טכני
קרל יוזף אברט
קרל יוזף אברט (בגרמנית: Karl Joseph Eberth; 21 בספטמבר 1835, וירצבורג - 2 בדצמבר 1926, ברלין) היה רופא גרמני, מחלוצי הבקטריולוגיה.
חייו.
קיבל את השכלתו באוניברסיטת וירצבורג וסיים שם גם את עבודת הדוקטורט שלו. בין השנים 1881-1865 היה פרופסור באוניברסיטת ציריך ובין 1911-1881 היה פרופסור באוניברסיטת האלה.
מחקריו הידועים הם בנושאים:
כמו כן, תרם למחקר בתחומי הפתולוגיה והאנטומיה.
כריסטינה
רווח (כלכלה)
רווח בכלכלה הוא הערך המוסף ליזם בגין השקעתו. הרווח מחושב כיתרה שבין ההכנסות בניכוי הוצאות. מרקס הגדיר רווח כהכנסה שלא מעבודה.
קיימות הגדרות רבות לרווח, הנובעות משימושים שונים למושג. ההגדרה הכלכלית לרווח שונה מההגדרה החשבונאית, וכן קיימים מונחים לסוגי רווח שונים - רווח גולמי, רווח תפעולי, וכדומה.
המונח מתאר בין היתר את הרווח לתקופה בה גורמי הייצור של המשק קבועים (קרי, לא ברי שינוי) והוא תוצר המשוואה: פדיון פחות הוצאות. ההוצאות במשוואה הן הוצאות משתנות בלבד לייצור כמות מסוימת, ואינן מתחשבות בהוצאות קבועות.
קריסטינה
סוחרי גומי
סוחרי גומי הוא מחזה מאת המחזאי חנוך לוין.
עלילת המחזה.
במחזה שלוש דמויות:
בתחילת המערכה הראשונה, שבה "גיבורינו קצת מעל גיל 40", מציג שמואל ספרול את הצעתו בפני בלה ברלו (ויוחנן צינגרבאי המאזין מהצד):
המערכה הראשונה סובבת סביב נושא זה, ותוך כדי כך מביעים שני הגברים (כל אחד לחוד) את אהבתם לבלה ברלו ומציעים לה נישואים. בלה ומחזריה אינם מצליחים להגיע להסכמה על כדאיותו ועל טיבו של חוזה הנישואים שביניהם. כך, למשל, אומרת בלה ברלו לשמואל ספרול: .
המערכה השנייה מפגישה אותם גיבורים כעבור עשרים שנה, ומלבד ההזדקנות, דבר כמעט ולא השתנה בעולמם. שמואל ספרול עדיין מנסה למכור את הקונדומים שירש, וכל השלושה ממשיכים לטוות חלומות ולדבר על נישואים, אהבה וכסף.
כל אחת משתי המערכות מסתיימת בהתייחסות עצמית, שבה בלה ברלו מספרת לעצמה על תחושתם של צופי התיאטרון היושבים בחושך ברגע תחילת המחזה. בסוף המערכה הראשונה דבריה מלאי אופטימיות, ואילו בסוף המערכה השנייה היא אומרת:
מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ עמד על אופיו של המחזה:
העלאת המחזה ועיבודו לסרט.
המחזה הועלה לראשונה ביוני 1978 בהפקת התיאטרון הקאמרי על בימת צוותא בבימויו של חנוך לוין. יורם גל הכין את התפאורה והתלבושות, ושוש רייזמן את המוזיקה. אלברט כהן גילם את שמואל ספרול, יוסף כרמון את יוחנן צינגרבאי וזהרירה חריפאי את בלה ברלו. הנגנים היו מישה בלכרוביץ' בפסנתר, ישעיהו ברק בגיטרה, אורלי עידן בקלרינט ותובל פטר באקורדיון.
המחזה הועלה מחדש באותו הרכב ב-1983.
הפקה שלישית, בתיאטרון החאן, נעשתה בבימוי ג'ק מסנג'ר ובהשתתפות חנה רוט, גבי עמרני ובסאם זועמוט.
בשנת 2001 כתבו אסי דיין וזאב רווח במשותף תסריט לסרט טלוויזיה המבוסס על המחזה. רווח ביים את הסרט ושיחק באחד התפקידים הראשיים, לצד יוסף שילוח ועדי לב. את הסרט הפיקו אורי פורת, אסי דיין ומיכה שרפשטיין והוא לא זכה לתשומת לב רבה.
ב-2005 הועלה המחזה מחדש בתיאטרון חיפה, בבימויו של משה נאור ובהשתתפות ישראל פוליאקוב, משה איבגי ורבקה נוימן. משה נאור חיווה דעתו על המחזה: "ברור לי שבימינו אף אחד כבר לא מתרגש מזה שאומרים את המילה 'קונדום' על הבמה, אבל 'סוחרי גומי' ממילא לא עוסק באמת בקונדומים. זו מטפורה על המחסומים שאנשים מציבים ביניהם כדי לא לגעת זה בזה באמת, בעיקר לא ברמה הרגשית, ומבחינה זו המחזה עדכני מאי פעם, כי החברה המודרנית רק הופכת מנוכרת יותר ויותר".
קורנל וסט
קורנל רונאלד וסט (אנגלית: Cornel Ronald West; נולד ב-2 ביוני 1953) הוא הוגה דעות, סופר, מחנך ופעיל חברתי אמריקאי. כיהן כפרופסור בסגל אוניברסיטת הרווארד וכעת מכהן כפרופסור למדע הדתות באוניברסיטת פרינסטון. וסט אומר שתרומתו האינטלקטואלית שואבת ממגוון מסורות, כגון הכנסייה הבפטיסטית האפרו-אמריקאית, מרקסיזם, טרנסצנדטליזם ואנטון צ'כוב.
ביוגרפיה.
וסט נולד בטולסה שבאוקלהומה.
הוא נכדו של מטיף, וסט צעד כצעיר בהפגנות זכויות האזרח וארגן הפגנות שדגלו בהכנסת קורסים ללימודי שחורים לתוכניות הלימודים בבתי הספר התיכוניים. וסט כתב מאוחר יותר שבצעירותו הוא העריץ את "המיליטנטיות השחורה והכנה של מלקולם אקס, את המחאה הזועמת של תנועת הפנתרים השחורים והתאולוגיה השחורה הזועמת של ג'יימס קון."
לאחר שהשלים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי שבסקרמנטו, קליפורניה, שם הוא שרת כנשיא כיתתו בתיכון, הוא נרשם לאוניברסיטת הרווארד בגיל 17. הוא האזין לשיעורים של הפילוסופים רוברט נוזיק וסטנלי קאבל והשלים את חוק לימודיו תוך שלוש שנים בהצטיינות בשפות ובתרבויות של המזרח הקרוב בשנת 1973. הוא היה נחוש בדעתו להשפיע על האוניברסיטה ועל המסורות האינטלקטואליות שלה על מנת שישרתו את האג'נדות הפוליטיות שלו ולא בדרך האחרת ששררה: שהאג'נדות החינוכיות יכפו עליו. "בהיותי חייב למשפחתי, לכנסייה, ולתנועות החברתיות השחורות של שנות השישים," הוא אומר, "הגעתי להרווארד גאה בהשקפותי האפריקאית, הנוצרית, והמיליטנטית הלא-קולוניאלית. אם לחדד את הנקודה התוודיתי והדגשתי את הסגנונות, המאניירות ונקודות ההשקפה השחורות שלי, הערכים הנוצריים שלי בדבר השירות, האהבה, הענווה, המאבק והתחושה האנטי קולוניאליות של זכות ההגדרה העצמית של עמים ואומות מדוכאות ברחבי תבל."