לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, ב-1824 הוקמה מדינת טבסקו, כשווייארמוסה משמשת כבירתה. כעבור מספר שנים האנשים במדינה לא היו מרוצים מהממשל של מקסיקו וטבסקו פרשה ממנה מספר פעמים אך חזרה אליה סופית ב-1842.
ב-1974 התגלו מצבורי נפט וגז טבעי באזור המדינה. הכסף הרב שבא מהמשאבים שימש לפיתוח תשתיות, אך המתקנים של תעשיית הנפט פגעו באיכרים, שמנהלים מאז מאבק נגד חברות הנפט.
כלכלה.
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על הנפט, כאשר תעשיית הזיקוק היא החשובה במדינה. בין שאר התעשיות החשובות במדינה ניתן למנות את תעשיות מוצרי המזון והבקבוקים.
למרות הגשמים הכבדים במדינה גורמים לשיטפונות, יש גידול משמעותי של תירס, דורה ושעועית. בנוסף מגדלים במדינה קקאו, קוקוס, תפוז, בננה וקנה סוכר. בנוסף יש במדינה שטחי מרעה גדולים, בהם מגדלים בעיקר בקר ובנוסף חזירים, כבשים ועיזים.
ספרמטופור
ספרמטופור (spermatophore) הוא כמוסה או מיכל המכיל תאי זרע המיוצר על ידי זכרים של מיני בעלי חיים שונים ומועבר בשלמותו לנקבה במהלך ההזדווגות. נוסף לזרע הספרמטופור עשוי להכיל גם מזון ("מתנת כלולות") עבור הנקבה כמו אצל החרגוליים. אצל העש "Utetheisa ornatrix" הספרמטופור מכיל, נוסף לתאי זרע וחומרי מזון גם חומר רעיל המונע טריפה של הנקבה.
העברת ספרמטופור היא דרך ההפריה הנפוצה במחלקת העכבישנים וקיימת גם אצל מינים שונים של חרקים, הספרמטופור מוקף לעיתים במעטפת חלבונית הנקראת spermatophylax המאפשרת מעבר מלא של הזרע לגוף הנקבה.
בקרב בעלי החוליות הסלמנדרה והטריטון מייצרים ספרמטופור שהנקבה בוחרת אם להכניס לגופה בהתאם להצלחת מפגן החיזור של הזכר.
בריטניה 11
בריטניה 11 הוא מועדון כדורגל, המשחק בליגת העל בגיברלטר. המועדון זכה ב-14 אליפויות וב-3 גביעים.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1907 והוא אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים בגיברלטר. שם המועדון היה מועדון כדורגל בריטניה. בעונתו הראשונה זכה באליפות הראשונה בשנת 1908. בשנים 1912, 1913, 1918, 1920 זכה באליפות גיברלטר. בשנת 1937 זכה בפעם הראשונה בגביע של גיברלטר ובאליפות. בשנת 1940 זכה בגביע. בשנת 1941 זכה באליפות. בשנת 1948 זכה בגביע. המועדון זכה באליפות גיברלטר 5 שנים ברציפות משנת 1955 ועד שנת 1959. בשנים 1961, 1963 זכה באליפות.
בשנת 2009 שונה שם המועדון לשם הנוכחי מועדון כדורגל בריטניה 11. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השנייה בגיברלטר מעונת 2009/2010 ועד עונת 2013/2014 שבסופה סיים את הליגה השנייה במקום הראשון והעפיל לליגת העל של גיברלטר בעונת 2014/2015.
בעונת 2014/2015 המועדון השתתף בפעם הראשונה בטורניר גביע הליגה. המועדון השתתף בשלב הבתים וסיים את הבית במקום השלישי מתוך 4 קבוצות ולא עלה לשלב חצי הגמר.
ז'רום בורדון
ז'רום בורדון (בצרפתית: Jérôme Bourdon; נולד ב-1957) הוא חוקר תקשורת צרפתי-ישראלי, פרופסור חבר בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב וחוקר חבר ב-Center for the Sociology of Innovation בפריז.
ביוגרפיה.
ז'רום בורדון נולד באוסטרליה. הוא גדל ולמד בצרפת. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת פריז 1, תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת פריז 1 ובבלשנות מבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS) בפריז. ב-1988 בורדון סיים בהצטיינות דוקטורט בהיסטוריה בת זמננו בבית הספר למדעי המדינה בפריז (Sciences Po).
בשנים 1983-1981 בורדון לימד צרפתית בניירובי, קניה. בשנים 1996-1983 הוא היה חוקר במכון הלאומי לתקשורת אור-קולית (Institut national de l’audiovisuel, INA) בפריז, שם ערך מחקרים עבור הטלוויזיה הציבורית, משרד התרבות הצרפתי והBBC.
בנוסף לעבודתו כחוקר וכמרצה, בורדון היה עורך ותסריטאי של סרטים תיעודיים הקשורים למחקריו, כגון ההיסטוריה של הטלוויזיה וסיקור הסכסוך הישראלי-פלסטיני בטלוויזיה הצרפתית.
ב-1996 עבר בורדון לישראל. ב-1997 הוא התמנה למרצה בכיר ואחר-כך לפרופסור חבר בחוג לתקשורת של אוניברסיטת תל אביב. בשנים 2010-2006 הוא עמד בראש החוג והקים תוכנית לתואר השני.
משנת 2006 משמש בורדון כחוקר חבר במרכז לסוציולוגיה של החידוש, פריז Center for the Sociology of Innovation) Ecole des Mines-CNRS).
מחקריו.
ניתוח הטלוויזיה כשפה.
במסגרת התואר השני בורדון היה חבר בקבוצת מחקר שלראשונה בצרפת חקרה וניתחה חומרי ארכיון של הטלוויזיה הצרפתית (1979-1978). בורדון ניתח את השפה של כתבה טלוויזיונית, על הסיקוונסים שממנה היא בנויה, תפקידי הקול והסוגים השונים של ראיונות בה. הוא הרחיב מחקר זה בעבודה שהתמקדה בתאוריה של המושג "שידור חי", המחקר פורסם כמאמר בשם Live Television is Still Alive ב-2000.
ההיסטוריה של הטלוויזיה.
עבודת הדוקטורט של בורדון פורסמה כספר בשם Histoire de la television sous de Gaulle ב-1990, ויצאה לאור במהדורה חדשה ב-2014. הספר עוסק בהיסטוריה של הטלוויזיה הצרפתית בתקופת נשיאותו של דה גול בשנים 1968-1958. המחקר מתמקד ביחסים בין הממשל בראשות דה-גול לבין הטלוויזיה, וביחסים בין פוליטיקאים, מנהלים, איגודי העובדים של הטלוויזיה והצופים.
במחקר נוסף שפורסם, גם הוא כספר בשם Du service public à la téléréalité. Une histoire culturelle des télévisions européennes ב-2011, בהוצאה לאור INA, בורדון הרחיב את מחקרו לדיון בהיסטוריה של הטלוויזיה באירופה. הספר בוחן את המשמעויות של המושג הפוליטי-משפטי "שירות ציבורי", את התפתחות הז'אנרים השונים בטלוויזיה - מחדשות עד לתוכניות ריאליטי, ואת הניסיונות הכושלים ליצור תרבות אירופאית משותפת דרך הטלוויזיה. פרק מהספר פורסם כמאמר בשם Unhappy engineers of the European Soul ב-2007. בנוסף, הוא חקר את העיבודים ויחסי הגומלין הראשונים של פורמטים טלוויזיוניים בין מדינות אירופאיות לבין ארצות הברית, נושא שיש לו היסטוריה שתחילתה בשנות החמישים של הטלוויזיה.
זכרונות המדיה וסיפורי חיים של צופים.
בורדון חקר את הקשר בין זיכרון לטלוויזיה באמצעות ראיונות בהם התבקשו צופי טלוויזיה לספר מה זכרו מצפייה בטלוויזיה. בנושא זה הוא פרסם את המאמר Some sense of time. Remembering television ב-2003. הוא הציע טיפולוגיה של זיכרונות טלוויזיה: זיכרונות של הרגלי צפייה המשולבים בביוגרפיה של הצופים, זיכרונות של אירועים היסטוריים המשודרים בטלוויזיה בשידור חי, זיכרונות מאסונות פתאומיים, וזיכרונות ממפגשים עם אנשי טלוויזיה או השתתפות בשידורי טלוויזיה. המחקר מאפשר לבחון מחדש את השפעותיה ארוכות הטווח של הטלוויזיה והקשר בין הזיכרונות למסגרות חברתיות (social frameworks of memory על פי הביטוי של הסוציולוג מוריס האלבווקס) כגון המשפחה והלאום. בישראל, בורדון יישם את אותה שיטת מחקר עם דגש על הקשר בין זיכרונות הטלוויזיה והזהות (או הזהויות) היהודית-ישראלית.
הסיקור התקשורתי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני במערב.
בספרו Le récit impossible. Le conflit israélo-palestinien et les médias – הנרטיב הבלתי אפשרי, התקשורת והסכסוך הישראלי-פלסטיני, שפורסם ב-2009, בורדון בודק את הפולמוס הארוך סביב הסיקור של הסכסוך הישראלי-פלסטיני בצרפת, ארצות הברית ובריטניה. הוא מנתח את הטיעונים שמציגים כלי התקשורת הפרו-ישראלים ואת אלו הפרו-פלסטינים, אופי הרקע ההיסטורי שמספקים כלי התקשורת והדיון בקורבנות ובסבל של כל צד. בנוסף, הוא מנתח את תפקידם של הכתבים הזרים בירושלים: הקשר בין שייכות לאומית וסגנון הסיקור, ההבדלים בין אמצעי התקשורת השונים, הוויכוחים על השייכות האתנית או הדתית של העיתונאים וקשר של כל אחד מהם עם כל צד בסכסוך.
בורדון דן בקהלים השונים שצורכים את הסיקור התקשורתי של הסכסוך: איך הסיקור משפיע על הזהויות של הקהלים השונים, האם הוא נותן תחושה של שייכות והכללה (inclusion) או להפך, של דחייה, האם הוא מעודד פעילות פוליטית. בורדון מתעניין בשלושה סוגים של קהלים: הקהילות היהודיות, הקהלים המוסלמים והערבים, והשמאל הרדיקלי.
חקר ייצוגי הקהל.
בורדון חוקר את ההיסטוריה של הקהל, והצורות השונות שבו הוא מיוצג בתקשורת. הוא מתעניין בעלייה של הייצוג הכמותני (המדרוג - רייטינג) בצרפת ובישראל. המחקר בודק את ההסדרים הטכנולוגיים והסטטיסטיים המאפשרים הפקה מתמשכת של מספרים המקובלים על ידי קהילה מקצועית, על ידי התקשורת וגם על ידי הקהל הרחב, עם שותפתו, ססיל מאדל, בורדון ערך ספר (Television Audiences Across the World, Deconstructing the Ratings Machine) שפורסם ב-2014 בהוצאת פרלגרב-מקמילן. הספר כולל מחקרים על שיטות מדרוג לאומיות רבות, כולל ברזיל, רוסיה והודו.
ספרים ומאמרים.
עד לשנת 2014 בורדון כתב 6 ספרים, ערך ביחידות או עם שותפים 6 ספרים ופרסם יותר מ-70 מאמרים בכתבי עת או ספרים מדעיים.
ברוך מאיר יעקב שוחט
הרב ברוך מאיר יעקב הלוי שוחט (ניו יורק, י"ז בכסלו תשט"ו, 10 בדצמבר 1954) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות קרלין סטולין, נכד לאדמו"ר מקרלין הקודם, רבי יוחנן פרלוב.
ביוגרפיה.
נולד בניו יורק, לעזרא ולפייגא שוחט. אמו הייתה בת האדמו"ר רבי יוחנן מסטולין-קרלין.
כשהיה בן תשע, כשמונה שנים לאחר פטירת סבו רבי יוחנן, קיבלו אותו עליהם כאדמו"ר רוב חסידי קרלין, ובפרט הצעירים שבהם. בשל גילו הוא כונה "ינוקא". צוות מחנכים נסע לארצות הברית כדי להכינו ולהדריכו לקבלת האדמורו"ת. הוא למד בתלמוד תורה של חסידי סטולין בניו יורק.