פון דם באך היה חבר הרייכסטג משנת 1932 עד שנת 1944. בשנת 1934 נטל חלק פעיל בליל הסכינים הארוכות, בו חברו גורמים מן האס אס ומן הוורמאכט להגביל את כוחו של האס אה באמצעות מרחץ דמים בקרב הנהגת האס אה. הוא שירת במגוון של משרות במפלגה הנאצית, בתחילה בפרוסיה המזרחית, ולאחר 1936 בשלזיה. ב-1937 היה למפקד כל כוחות המשטרה והאס אס בשלזיה.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נטלו יחידות שתחת פיקודו חלק בפעולות תגמול נגד האוכלוסייה האזרחית וברצח שבויי מלחמה במהלך כיבושה של פולין. עם זאת, פון דם באך לא נכח אישית בפעולות אלו. ב-7 בנובמבר 1939, הציע היינריך הימלר לפון דם באך את משרת "הקומיסר לחיזוק הרוח הגרמנית" בחלקי שלזיה שנכבשו מפולין. בין תחומי האחריות של המשרה החדשה נכללה עקירת הפולנים האתניים משטחים אלו והחרמת רכושם. באוגוסט 1940 היה פון דם באך אחראי לגירושן של עשרים אלף משפחות.
בסוף 1939 הציע פון דם באך את הקמתו של מחנה ריכוז לאוכלוסייה הלא-גרמנית בשלזיה באזור העיירה אושוויינצ'ים. לאחר שיקול נוסף הסכים הימלר להצעה זו, ובמאי 1940 נוסד מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
ב-28 בנובמבר 1940 השמיט פון דם באך סופית את הסיומת "צלבסקי" משם משפחתו.
ב-22 ביוני 1941 היה פון דם באך למפקד כוחות המשטרה והאס אס שנעו עם "קבוצת ארמיות מרכז" במהלך מבצע הפלישה לברית המועצות – מבצע ברברוסה. ביולי 1943 הפך למפקד "הכוחות למלחמה בפורעי החוק" (Bandenkampfverbände), והיה אחראי בין היתר לרצח 35,000 אזרחים בריגה, ויותר מ-200,000 בבלארוס ובפולין המזרחית. הוא יועד להיות מפקד כוחות האס אס והמשטרה במוסקבה, אך הוורמאכט מעולם לא כבש את העיר, ופון דם באך נותר בתפקידי "לוחמה בפרטיזנים" בחזית המרכז עד לשנת 1943.
בפברואר 1942 אושפז פון דם באך לתקופה קצרה בשל התמוטטות עצבים הקשורה כפי הנראה במראות בהם צפה במהלך פשעי המלחמה שביצע בבלארוס. הוא שב לתפקידו בחודש יולי. ב-23 ביולי 1943 קיבל את הפיקוד על כל היחידות "נגד פרטיזנים" בבלארוס, בלגיה, צרפת, הגנרלגוברנמן (שטחי מרכז פולין אשר לא סופחו לגרמניה), הולנד, נורווגיה, אוקראינה, יוגוסלביה ואזור ביאליסטוק.
במרץ 1944 אושפז שוב, וכל משרותיו ניתנו להיינריך הימלר.
ב-2 באוגוסט 1944 קיבל פון דם באך פיקוד על הלחימה נגד הפולנים המתקוממים במרד ורשה. "קורפסגרופה באך" שתחת פיקודו אחראית לרציחתם של כ-200 אלף אזרחים, כ-65 אלף מהם בהוצאות להורג המוניות, ומספר לא ידוע של שבויי מלחמה. עם זאת, במהלך כניעת כוחות הארמייה קריובה אשר לחמו תחת פיקודו של הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי, הסכים לאפשר לפולנים להיכנע ולקבל מעמד של שבויי מלחמה מוגנים. כפי הנראה בשלב זה חש כי קרב היום בו יצטרך ליתן את הדין על מעשיו, וחפץ להיראות כדמות הומאנית.
בנובמבר 1944 מונה למפקד קורפוס האס אס ה-14, וב-26 בינואר מונה למפקד קורפוס האס אס העשירי, אך יחידתו חוסלה תוך שבועיים. הוא ירד למחתרת, אך נתפס על ידי חיילי צבא ארצות הברית, ב-1 באוגוסט 1945.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
בתמורה לעדות נגד מפקדיו לשעבר במהלך משפטי נירנברג לא הועמד פון דם באך עצמו מעולם לדין על פשעי מלחמה, ולא עמד בפני הסגרה לפולין או לברית המועצות, שם ביצע את האיומים שבפשעיו. הוא יצא לחופשי בשנת 1949.
ב-1951 הוא נשפט בפני בית משפט גרמני על רצח יריבים פוליטיים בתחילת שנות ה-30. הוא נדון לעשר שנות מאסר, אך לא החל בריצוי עוונו עד 1958 וגם זאת בעיקר במעצר בית. בשנה זו נדון לשנתיים מאסר על חלקו ברצח קצין SA במהלך ליל הסכינים הארוכות. ב-1961 נדון למאסר עולם (קצוב ל-20 שנה) על חלקו ברציחת עשרה קומוניסטים גרמנים בתחילת שנות ה-30.
הוא מת בבית החולים בכלא במינכן בשנת 1972.
דוד פלומבו
דוד פָּלוֹמְבּוֹ (1920 – 13 באוגוסט 1966) היה פסל וצייר ישראלי.
ביוגרפיה.
דוד פלומבו נולד בטורקיה בשנת 1920, עלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1923 וגדל בשכונת נחלת שבעה. בגיל צעיר החל לעבוד כמניח כבלים תת-קרקעיים בדואר, ובמשך הזמן נתמנה למנהל המחלקה. למד לימודי טכנאות. ב-1940 החל ללמוד בבית-הספר לאמנויות "בצלאל" וב-1942 החל ללמוד לפסל אצל הפסל זאב בן-צבי, ותקופה מסוימת שימש כעוזר בסטודיו שלו ולימד פיסול ב"בצלאל".
קריירה מקצועית אמנותית.
בשנת 1958 נמנה פלומבו על מייצגי ישראל בביאנלה של ונציה, באותה שנה גם הציג בתערוכת העשור למדינת ישראל. בשנת 1959 השתתף בתערוכה של פורשי קבוצת אופקים חדשים בבית המלין בתל אביב.
בשנים 1961–1962, לימד בשלוחת בצלאל בהר ציון, בבנין בית הספר גובאט שנשכר מהכנסייה הפרוטסטנטית. בזמן שלימד בהר ציון, גילה פלומבו בית הרוס, חלק ממתחם משפחת דג'אני (ש"קבר דוד המלך" בהר ציון והמבנים הסמוכים לו היו בבעלותה עד 1948) וביקש להקים בו בתי מלאכה לאמנות ברזל וגלריה, הוא קיבל את אישור הרשויות ועבר ליצור ולהתגורר במקום. עבודתו האחרונה הייתה עיצוב נרות זיכרון ל"בית ציזלינג" בקיבוץ עין חרוד מאוחד. פלומבו לא הספיק להשלים את ביצוע העבודה אותה השלימה רעייתו.
חיים אישיים.
פלומבו נהרג בעקבות תאונת דרכים במוצאי שבת, 13 באוגוסט 1966, כאשר הקטנוע שעליו רכב נתקל בשרשרת למניעת מעבר כלי רכב בשבת, שהוצבה מטעם משרד הדתות במורד הכביש המוביל להר ציון. הוא הועבר לבית החולים ביקור חולים ומשם לבית החולים הדסה, שם נפטר. בן 46 היה במותו. הוא נקבר בהר המנוחות בירושלים. השאיר אחריו אישה - יונה, ושני ילדים.
אשתו, יונה פלומבו, התגוררה לאחר מותו בהר ציון, בבית שבו הקימה והפעילה עד שנות האלפיים את 'מוזיאון דוד פלומבו'. היא נספתה בשרפה שפרצה בביתה זה בינואר 2022.
יצירתו.
דוד פלומבו יצר מספר פסלים מפורסמים, המעטרים אתרים מרכזיים בישראל, ובהם שערים לאוהל יזכור ביד ושם (1960), שערי החצר בכניסה לכנסת (המכונים "שערי פלומבו"), שהועתקו ממקומם ב-2007 ביחד עם פסלו של פלומבו, הסנה הבוער.
מבחר של עבודותיו ניתן למצוא בבית דוד פלומבו, הממוקם בסדנת עבודתו בהר ציון. המוזיאון נפתח חודשים ספורים לאחר מותו.
מבחינה סגנונית, פסליו של דוד פלומבו מתאפיינים בכך שהמבנים ערוכים בצורה שמרכז הכובד הוא גבוה ושיווי המשקל רופף, בניגוד לכללים האסתטיים המקובלים, השואפים להקנות שיווי משקל יציב עם מרכז כובד נמוך.
ממלכת הצומח
מערכת הצמחים
ספר נחום
ציוד היקפי
ציוד היקפי הוא חלק של מחשב השונה מליבת המחשב, הכוללת את לוח האם, המעבד והזיכרון. ככלל, הציוד ההיקפי משמש לקלט ופלט, לדוגמה: כונן תקליטורים, מקלדת, מסך, עכבר, מדפסת, סורק, מיקרופון, רמקול, מצלמת אינטרנט, מודם, צורב ועוד.
במחשב אישי ציוד היקפי יכול להיות בתוך מארז המחשב וגם מחוצה לו. במחשבים גדולים יותר הציוד ההיקפי נפרד ממארז המחשב.
נחום הנביא
בזוקה (כלי נגינה)
בזוקה הוא כלי נגינה עממי, גרסה מוקדמת של הטרומבון, עם מנעד נמוך יותר אך רחב יותר ממנו. חלל הנשיפה של הכלי הוא צינור שעליו יושב צינור רחב יותר שהנגן יכול להזיזו קדימה ואחורה, וכך הוא משנה את אורך הבזוקה כדי להפיק את תווים שונים.
הבזוקה הגיעה לתודעת הציבור בשנות ה-30 על ידי קומיקאי הרדיו האמריקאי בוב ברנס, שייתכן שהמציא את הכלי 20 שנה קודם לכן. על הבזוקה ניגן גם מוזיקאי הג'אז נון ג'ונסון (Noone Johnson).
יאוטסו
יאוטסו (ביפנית - 八百津) היא עיירה בחלק הדרום מזרחי של מחוז גיפו שבמרכז יפן.
גאוגרפיה.
יאוטסו שוכנת על גדותיו של נהר הקיסו שמוצאו באלפים היפניים באזור מחוז נגנו והנשפך לאוקיינוס השקט בסמוך לעיר נאגויה. חלקה המרכזי של יאוטסו שוכן בעמק המוקף בהרים משלושה צידיו. חלקים נוספים של העיר שוכנים בהרים שמסביב. יאוטסו היא עיירה שהזמן קפא בה, מוקפת שדות אורז רבים (כמו באזורים כפריים אחרים ביפן) ומתגאה בשלוש מבשלות סאקה וקו ייחודי של עוגיות חיטה המיוחדות רק לה.
יאוטסו ידועה גם בתור עיר הולדתו של צ'יאונה סוגיהארה. אחר פרסום הספר "ויזות לחיים", שנכתב על ידי רעייתו של סוגיהארה, נודע גם בעיר על מעשיו ומועצת העיר החליטה להקים פארק לזכרו. שמו של הפארק הוא 人道の丘-Jindou no oka, "גבעת האנושיות" ובו אנדרטאות ומוזיאון לזכרו. המוזיאון נחנך בשנת 2000 וביקרו כבר למעלה מ־100 אלף מבקרים, ביניהם ישראלים רבים. עם זאת, בראיון טלוויזיה ברשת צ'ובו ניפון ברודקסטינג (CBC) הועלתה טענה על ידי נינו של סוגיהארה כי סביו-רבו נולד בעיירה קוזוצ'י שבעיר מינו.
מ־1996, משתתפת יאוטסו בפרויקט JET של משרד החוץ היפני ובמסגרתו מעסיקה ישראלי דובר יפנית בתפקיד "מתאם ליחסים בינלאומיים".
משחק לולאות
משחק לולאות (באנגלית: String Figures) הוא יצירת צורות על ידי הפעלה מעל, או מסביב עצמה של לולאה מחוט חזק או חבל דק, בין אצבעות שתי הידיים של אדם אחד או ידיהם של כמה אנשים. אפשר גם להשתמש בפה, אמת היד או רגליים. בתרבויות שונות אנשים בכל הגילים עוסקים בכך ויש מקומות שבהם סבורים שזהו רק משחק ילדים. אורך החבל צריך להיות 198 ס"מ [6.5 רגל].
לחלק מהצורות מובן או הקשר בהתאם לתרבות או למקום הגאוגרפי בה נוצרו.
ניתן ליצור מגוון גדול של צורות באמצעות החבל. חלק מהמשחקים מיועדים לשחקן בודד, ואחרים לשני שחקנים ומעלה המעבירים ביניהם את הלולאות ומשכללים את הצורות המתקבלות. הגרסה הנפוצה ביותר בישראל היא סבתא סורגת, (באנגלית: "Cup and Saucer" וגם "Cat's cradle"). גם במשחקי יו-יו, נעשה לפעמים שימוש במשחקי לולאות.