Anjuta היא סביבת פיתוח משולבת עבור שפות התכנות C, C++ Python, Java, JavaScript ו־Vala, שנכתבה כחלק ממיזם GNOME. כתיבת התוכנה החלה ביוזמת נאבה קומאר בשנת 1997. היא קרויה ע"ש חברתו דאז של נאבה.
התוכנה היא תוכנה חופשית המופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו גרסה 2.
תכונות.
Anjuta מגיעה עם אפשרויות רבות, ואפשרות לתוספים רבים.
התכונות העיקריות של Anjuta:
פאו גסול
גאליה נארבוננסיס
גאליה נארבוננסיס הייתה פרובינקיה רומאית בדרום צרפת דהיום. בתחילה נקראה הפרובינציה "גאליה טרנסאלפינה" (גאליה שמעבר לאלפים), ואחר כך שונה שמה ל"נארבוננסיס" על שם בירתה הרומית "נארבו". מאוחר יותר כונתה פשוט "הפרובינציה", מה שנתן לה את שמה הנוכחי, פרובנס.
היסטוריה.
גאליה נארבוננסיס סופחה בשנת 121 לפנה"ס לרפובליקה הרומית בשל מיקומה האסטרטגי, שתרם לביטחון המושבות הרומאיות בחצי האי האיברי.
השלטון הרומאי לא השאיר את חותמו על התושבים המקומיים בשנים הראשונות, ואופיה התרבותי של הפרובינקיה נותר הלניסטי, כתוצאה מההשפעה של המושבה היוונית מסילה (כיום מרסיי), שהייתה העיר הגדולה והחשובה ביותר בה.
מינויו של יוליוס קיסר למושל הפרובינקיה בשנת 58 לפנה"ס הביא לתמורה באופייה התרבותי. קיסר ייסד מושבות רומאיות חדשות, יישב בהן יוצאי לגיונות רומיים ושיקם את המושבות הקיימות שהיו בתהליך דעיכה. קיסר גם השתמש בפרובינקיה כבסיס הפעילות שלו בזמן מלחמת גאליה, שבסופו נכבשה גאליה כולה על ידי רומא.
עם עלייתו של אוגוסטוס לשלטון נהנתה הפרובינקיה מתקופה של שלום ויציבות במשך מאות שנים עד המשבר הכלכלי באימפריה במאה השלישית. כתוצאה מהמשברים הביטחוניים ומחולשתה של האימפריה במאה הרביעית הייתה הפרובינקיה קורבן מתמיד לפלישות שבטים ברברים ולביזה על ידיהם.
ארצ'יספור
אולימפיאדת סרייבו (1984)
אולימפיאדת החורף ה-14 נערכה מ-7 בפברואר עד 19 בפברואר 1984 בעיר סרייבו ביוגוסלביה (כיום - בירת בוסניה-הרצגובינה). זו הפעם הראשונה בה התקיימו המשחקים במדינה סוציאליסטית, ובמדינה דוברת שפה סלבית. זה היה המשחקים האולימפיים השניים ברציפות שהתקיימו במדינה סוציאליסטית ובמדינה דוברת שפה סלבית, לאחר אולימפיאדת הקיץ 1980 במוסקבה, ברית המועצות. זו הייתה גם האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בבלקן מאז המשחקים האולימפיים הראשונים באתונה. המשחקים נערכו בסרייבו ובאתרי נופש באלפים הדינריים הממוקמים פחות מ-25 קילומטרים מהעיר. בתחילת המשחקים, תוכנית הספורט הופרעה בשל תנאי מזג האוויר ומרוצי הסקי האלפיני החלו באיחור של ארבעה ימים. המשחקים ריכזו 1272 ספורטאים מ-49 מדינות.
ה. ל. מנקן
הנרי לואיס מנקן (באנגלית: Henry Louis Mencken; 12 בספטמבר 1880 - 29 בינואר 1956), עיתונאי סופר ולשונאי אמריקאי.
חייו.
הנרי לואיס מנקן נולד ב-12 בספטמבר 1880, בבולטימור, מרילנד, שבארצות הברית. בן למשפחה אמידה, אביו היה בעל מפעל סיגרים ממוצא גרמני.
כאשר היה בן שלוש עבר לביתו שבבולטימור, שם חי עד סוף ימיו, פרט לחמש השנים בהן היה נשוי.
הוא החל את קריירת מחקר והכתיבה שלו כעיתונאי ב "Baltimore Morning Herald" בשנת 1899, ועבר ל "The Baltimore Sun" ב-1906. באותה תקופה גם החל לכתוב מאמרים שהראו כבר את איכויותיו כסופר שיהיה. הוא כתב סיפורים קצרים ורומן.
ב-1908 התמנה לעורך בעיתון "The Smart Set" יחד עם George Jean Nathan, איתו הוא ייסד את העיתון "The American Mercury" ב-1924, שהפך להיות בעל השפעה רבה בחוגים אוניברסיטאיים ברחבי ארצות הברית.
הוא המשיך בתפקיד זה עד שנת 1933. הוא זכור בעיקר מפרסום ספרו "The American Language", עבודת מחקר מקיפה על השפה האנגלית בארצות הברית.
מנקן שאב את השראתו מסופרים רבים, בהם רודיארד קיפלינג, ג'וזף קונרד ועוד, אך נראה שמארק טוויין ובמיוחד פרידריך ניטשה הטביעו חותם עיקרי על כתביו.
הנושא בו עסק בעיקר בשנות ה-20, שבהן כתיבתו הייתה בשיאה, היה הפונדמנטליזם הנוצרי או הפוריטנים ומעמד הביניים הבוּר או כמו שאהב לכנותו "Booboisie".
ב-1926, הוא הובל למעצר בשל מכירה של עותק של "The American Mercury", שנאסר לפרסום בבוסטון.
ב-1930 נשא לאישה את שרה הארט (Sara Haardt) שהייתה פרופסור לאנגלית, נישואים אלה נמשכו 5 שנים עד לפטירתה ממחלה.
מנקן ביקר בארץ ישראל בשנת 1934, ואת חוויותיו פרסם בספר בשם "ארץ ישראל", אך הספר לא זכה לתהודה גדולה.
בזמן מלחמת העולם השנייה תמך בנאצים ובגישת הדרוויניזם החברתי שלהם והביע דעות אנטישמיות.
ב-1948 לקה בשבץ מוחי, ממנו לא התאושש לגמרי עד סוף ימיו. מאז לא כתב יותר.
הוא נפטר כשהיה בן 75 ב-1956.
ינאי ישראלי
ינאי ישראלי (נולד ב-1981 במושב כפר שמואל) הוא משורר ישראלי.
ביוגרפיה.
ישראלי למד בתיכון ע"ש הרצוג ביישוב בית חשמונאי.
ישראלי הוא בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 2005, והחל משנת 2004 התפרסמו שיריו בכתבי עת שונים, ביניהם עתון 77, מאזנים, הליקון, דקה, המאוורר, וכן במוסף הספרות של מעריב והארץ. ב-2007 ראה אור ספרו הראשון, "מות מטע האגס", בסדרת "ריתמוס לשירה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בקיץ 2015 שירו "איש מחזיק פלאפון" נכלל בבחינת הבגרות בספרות בפרק החובה "שיר שלא נלמד".
כתב עברי רהוט
כתב רהוט עברי, כתב יד עברי או כתב עגול בספרות התורנית היהודית מכונה גם כתב מְשִיטָא הוא אלפבית עברי חלופי המשמש בעיקר לכתיבה מהירה, לצד הכתב המרובע (האלפבית התקני של העברית ושפות יהודיות אחרות), המשמש בעיקר לדפוס. הכתב הרהוט מתאפיין בקווים מעוגלים, והוא נפוץ מאוד בכתבי יד לא-מודפסים. מהירות הכתיבה בכתב רהוט מתקבלת בשל העובדה שכמעט כל האותיות נכתבות במשיכת קולמוס אחת.
אטימולוגיה.
המקור האטימולוגי של המילה "רהוט" הוא ארמית: השורש הארמי ר-ה-ט קרוב אל השורש ר-ו-ט, שקיים בעברית בתצורה ר-ו-ץ, והוא נקרא כך משום שבכתב רהוט משתמשים כשכותבים מהר. מכאן, רהוט משמש גם במשמעות של שפה קולחת, דיבור שוטף ללא מעצורים, ושפה נאה.
בלועזית מכונה הכתב ״קורסיבי״ (מלטינית - ״לרוץ״).
הכתב הרהוט האשכנזי.
לאותיות הכתב העבריות היה חלק בכתיבה בת מעל 1,000 שנים ביידיש באותיות העבריות בקהילות יהודיות אשכנזיות באירופה. בניגוד לשפה העברית שהייתה שפת קודש, שבה בעיקר נקראו טקסטים, וכמעט שלא נכתבו על ידי העם הפשוט, הייתה שפת היידיש שפה חיה ונושמת במשך מעל 1,000 שנה. בשפת היידיש נכתבו רוב הטקסטים בחייהם של היהודים במרכז ובמזרח אירופה. מעבר לשימוש ביידיש לספרים, מאמרים ופרסומים, נעשה שימוש בשפה גם לצרכים רבים אחרים, חלקם "פורמליים" וחלקם פחות, החל משימוש בפתקים, בהודעות, וכלה בכתיבת מכתבים – זו הייתה צורת התקשורת היחידה בימי הביניים, לאורך מאות שנים. בכל אותו זמן ממושך היה כתב היד מקביל לכתב ה"פורמלי" של העברית, שהופיע בעיקר בדפוס. זה מקור שמם גם כיום: אותיות "דפוס" לעומת אותיות "כתב".
באות אל"ף ניכר דמיון גרפי של הכתב לאות המקבילה בכתב העברי העתיק, כתב דעץ.
הכתב הרהוט הספרדי.
ישנו גם כתב רהוט (=כתב יד) ספרדי המכונה סוליטריאו, המכונה גם כתב חצי קולמוס. כתב זה מוקדם יותר לכתב הרהוט האשכנזי. גם כיום משתמשים בו רבנים ותלמידי חכמים שעלו מארצות המזרח.
הנסיך דמנה מגאורגיה
דֶמנַה (גאורגית: დემნა, כינוי חיבה לשם דמטרה, დემეტრე) (נולד לפני 1155–1178 לערך) היה נסיך גאורגי וטוען לכתר המלכותי של הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהוכרז כמלך במהלך מרידת הנפל של בשנת 1177/1178.
הוא היה בנו היחיד של ה, דוד החמישי, שהדיח את אביו, דמטרה הראשון, בשנת 1155, בהפיכת חצר. זמן קצר לאחר מותו של דוד, באותה שנה, הכריז דמטרה על בנו הצעיר, גיאורגי כיורש מוחלט שלו, כשהוא מפר בכך חוק ראשון במעלה של חוקי הירושה, ומקפח את דמנה מזכויות לכס המלכות.
הרשומות הגאורגיות והארמניות מימי הביניים מבולבלות לגבי נסיבות מותו של דוד. על פי היסטוריונים ארמניים מימי הביניים, גיאורגי היה מעורב בדרך כלשהי ברצח דוד. מצד שני המקורות הגאורגיים אינן מציינים על כך דבר. על פי כותב הרשומות הארמני, ורדן ארוולצי, הוא שלט דוד במשך חודש אחד בלבד, ונרצח בידי אציליו, סומבט ואיוון אורבלי, שעשו הסכם סודי עם גיאורגי. איוון אורבלי תוגמל על ידי גיאורגי השלישי ומונה לאמירספסלר, המפקד העליון של צבאו, עם הכתרתו.
סטפנוס אורבליאן, צאצא אחר של שבט אורבלי, כתב זמן קצר אחרי ורדן, כי דוד שלט במשך שנתיים, והכחיש כל מעורבות משפחתית ברציחתו של דוד, לדבריו, גיאורגי נשבע לאחיו כי ישלוט בממלכה רק עד שבנו של דוד, דמנה, יגיע לבגרות, אבל הפר את הבטחתו. הוא טען כי האורבלים היו עדים לשבועתו של גיאורגי, ולכן הובילו את המרידה בשנת 1177, כדי להכתיר את הטוען החוקי לכתר, דמנה, שהיה כבר בוגר, לכס המלוכה.
כך או אחרת, נחשב דמנה על ידי רבים כיורש החוקי לכתר הגאורגי, וקורבן של קיפוח. יתרה מזו, הוא התחתן עם ביתו של איוון אורבלי, וכוונות המשפחה בקשר למרידה היו ברורות. דמנה היה גם אהוד על ידי מספר פקידים רמי דרג בחצר המלכות, ובעלי אחוזות בעיקר בדרום גאורגיה, קציני צבא לשעבר שהחזיקו אדמות ארמניות.