בעונתו הראשונה במדי לוס אנג'לס, 2005, כבש דונובן 11 שערים ובישל עשרה שערים, והוסיף ארבעה שערים ובישול במשחקי הפלייאוף, ולפיכך זכה בפרס "נעל הזהב של לוס אנג'לס גלקסי" המוענק למלך השערים של המועדון. הוא הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ה-MLS, שהייתה האליפות השלישית האישית שלו לאחר שתי האליפויות בהן זכה במדי סן חוזה. הוא סייע לקבוצתו לזכות גם בגביע ארצות הברית הפתוח, לאחר שכבש שני שערים בטורניר, אחד מהם בחצי הגמר נגד מינסוטה ת'אנדר. באותה שנה דונובן אף נבחר לאחד מ-11 השחקנים הטובים בכל הזמנים ב-MLS, כחלק מחגיגות עשר שנים לליגה.
בעונת 2006 השיג דונובן 11 שערים ושמונה בישולים בעונה הסדירה, בנוסף לשלושה שערים במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח. אף על פי כן, לוס אנג'לס לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף בעונה זו, והפסידה בגמר הגביע הפתוח לשיקגו פייר. למרות זאת, 14 שעריו של דונובן בפלייאוף עד כה מיקמו אותו במקום השני בדירוג מלכי השערים בפלייאוף בכל הזמנים, אחרי קרלוס רואיז. בעונת 2007, על אף כישלון נוסף להעפיל לפלייאוף, הוא המשיך להצליח מבחינה אישית עם שמונה שערים ו-13 בישולים (הגבוה בליגה), וזכה בתואר שחקן השנה של הונדה ובפעם השלישית ברציפות בנעל הזהב של לוס אנג'לס גלקסי.
גם עונת 2008 הייתה מאכזבת עבור לוס אנג'לס גלקסי. עם זאת, עונה זו הייתה המוצלחת ביותר של דונובן. הוא כבש 20 שערים ובישל תשעה שערים, תוך שהוא מפתח שותפות יעילה בחוליית ההתקפה של הקבוצה, יחד עם דייוויד בקהאם ואדסון באדל. הוא סיים את העונה כמלך השערים של כל ליגת ה-MLS, ואף זכה להיכלל בהרכב העונה ב-MLS, ונבחר בפעם החמישית בקריירה שלו לתואר שחקן השנה של הונדה. הוא הפך לשחקן היחיד שזוכה בתואר זה חמש פעמים.
בינואר 2009 חזר דונובן לאירופה, כאשר הושאל לבאיירן מינכן, קבוצה גרמנית בכירה. אף על פי שכבש חמישה שערים במשחקי ההכנה של הקבוצה בפגרת החורף, במשחקי הליגה התקשה דונובן למצוא את מקומו בהרכב בין החלוצים הבכירים מירוסלב קלוזה ולוקה טוני, ושותף בשישה משחקים בלבד מבלי לכבוש שער. בעקבות הכישלון הוא החליט לסיים את תקופת ההשאלה שלו ולחזור ללוס אנג'לס גלקסי. על אף חוסר ההצלחה שלו באירופה הוא הצטיין רבות במדי הגלקסי, כאשר נבחר להרכב העונה ב-MLS, לכדורגלן השנה בארצות הברית ולשחקן השנה של הונדה. בראשית 2010 הושאל דונובן לאברטון מהפרמייר ליג, אך שב לגלקסי לפני פתיחת עונת ה-MLS בחודש מרץ. לאחר מכן, ב-2014, דונובן פרש ממשחק פעיל וחזר לשחק ב-2016. לאחר שערך שישה משחקים בגלקסי, פרש שוב.
ב-12 בינואר 2018 חזר בפעם השנייה מפרישה וחתם בלאון מהליגה המקסיקנית.
נבחרת לאומית.
דונובן שיחק בצעירותו בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17, וכבש במדיה 35 שערים ב-41 משחקים. הוא שיחק עם נבחרת זו בגביע העולם עד גיל 17 ב-1999, וזכה ב"כדור הזהב" של השחקן המצטיין בטורניר, תוך שהוא מוביל את הנבחרת לחצי הגמר. דונובן אף שיחק עם הנבחרת האולימפית של ארצות הברית (עד גיל 23) באולימפיאדת סידני 2000. הוא היה מהמצטיינים בנבחרתו, והוביל את ארצות הברית עד לחצי גמר האולימפיאדה וקרבה ממשית לזכייה במדליית ארד.
בהמשך שנת 2000 זומן דונובן לנבחרת הבוגרת של ארצות הברית. הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת כבר בהופעת הבכורה שלו, מול נבחרת מקסיקו. בשנת 2002 זכה דונובן עם ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון אמריקה), ונבחר לאחד מ-11 המצטיינים בטורניר. בהמשך השנה הוא ערך את הופעתו הראשונה במסגרת גביע העולם. בטורניר זה כבש דונובן שני שערים, וסייע לנבחרתו, שהייתה אחת מהקבוצות המפתיעות של הטורניר, להעפיל עד לרבע הגמר. בטורנירי גביע הזהב של CONCACAF ב-2003 וב-2005 סיים דונובן עם ארצות הברית במקומות השלישי והראשון בהתאמה, ובשניהם נכלל שוב בהרכב הטורניר.
במהלך שנת 2006 הפך דונובן לשיאן הבישולים של נבחרת ארצות הברית בכל הזמנים, כאשר הגיע ל-23 בישולים בקריירה ושבר את שיאו של קובי ג'ונס. במונדיאל 2006 ארצות הברית לא הצליחה לשחזר את ההצלחה מגביע העולם הקודם. דונובן הפגין יכולת חלשה, יחד עם כל שאר הנבחרת שכבשה שער אחד בלבד, וסיים עמה במקום האחרון בשלב הבתים של הטורניר. ב-2007 זכה דונובן עם נבחרתו בפעם השלישית בגביע הזהב של CONCACAF, תוך שהוא כובש ארבעה שערים בטורניר ונכלל בנבחרת המצטיינים השנייה של הטורניר.
במהלך שנת 2008 שבר דונובן שני שיאים בנבחרת - הוא עקף את אריק וינלדה והפך למלך השערים של ארצות הברית בכל הזמנים, וכן הפך בגיל 26 לשחקן הרביעי הצעיר ביותר שמגיע ל-100 הופעות במדי הנבחרת. בגביע הקונפדרציות 2009 כבש דונובן שני שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל במפתיע עד לגמר. אחד מהשערים היה השער השני במשחק הגמר מול נבחרת ברזיל, שהעניק לארצות הברית יתרון 0-2, אך ברזיל חזרה מהפיגור וניצחה 3-2, וארצות הברית הסתפקה במקום השני.
במונדיאל 2010 כבש דונובן שני שערים בשלב הבתים, בהם שער ניצחון נגד אלג'יריה בזמן הפציעות של המשחק, שהעלה את נבחרתו לשלב שמינית הגמר של הטורניר. דונובן נחשב מועמד וודאי ללבוש את מדי הנבחרת גם במונדיאל 2014, אך בניגוד לכל הציפיות הוא נופה מסגל הנבחרת למונדיאל על ידי המאמן יורגן קלינסמן ולא נטל בו חלק. לאחר מספר ימים, דונובן החליט לפרוש מנבחרת ארצות הברית.
מטוס תובלה
TB-20 טרינידד GT
TB-21 טרינידד TC GT
СССР
רובה צ'כי
ויטל
ג'ובאני פיקי
ג'ובאני פיקי (באיטלקית: Giovanni Picchi; 1571/2 - 17 במאי 1643) היה מלחין, נגן עוגב, נגן לאוטה וצ'מבליסט מראשית תקופת הבארוק. היה מצטרף מאוחר לאסכולה הוונציאנית והשפיע רבות על התפתחותן ובידולן של צורות אינסטרומנטליות שהחלו להופיע בתקופתו, כגון הסונאטה והקנצונה להרכב כלי; הוא היה גם הוונציאני היחיד בתקופתו, שכתב מוזיקת מחול לצ'מבלו.
חייו.
מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו של פיקי, אבל על שנת הולדתו (1571 או 1572) אפשר להקיש מרשומות מותו, שם נאמר, כי היה בן 71 כשמת ב-17 במאי 1643. הראיה המתועדת הראשונה הנוגעת לו יוצאת דופן, בהיותה תמונה: הוא מופיע כנגן לאוטה על דף השער של מדריך מחול מאת פבריציו קארוזו (Nobilità di dame) בזמן מן הזמנים לפני פברואר 1607 הוא נשכר לעבודה כנגן עוגב בכנסיית פרארי בוונציה, ומשנת 1623 עד מותו היה גם נגן העוגב באגודת "סקואולה די סאן רוקו", האגודה היוקרתית והעשירה ביותר בין כל האגודות הדתיות בוונציה. בשנת 1624 הגיש בקשה להתקבל לעבודה כנגן עוגב שני בבזיליקת סן מרקו, אבל הנבחר למשרה היה ג'ובאני פייטרו ברטי.
פיקי היה בן זמנו של מונטוורדי, מאחר שנולד ארבע שנים אחריו ומת שישה חודשים לפני המלחין המפורסם ממנו.
מוזיקה והשפעה.
מכלל המוזיקה שכתב פיקי שרדו בעיקר היצירות האינסטרומנטליות. טוקטה אחת לצ'מבלו כלולה ב"ספר הוירג'ינל של פיצוויליאם" (אין יודעים איך הגיעה לשם - מעט מאוד מוזיקה איטלקית כלולה בקובץ האנגלי הזה); שלושה פאסאמצי (ריקוד איטלקי איטי במקצב זוגי) נותרו לפליטה בכתב-יד מטורינו; וב-1619 הוציא פיקי לאור קובץ מחולות לצ'מבלו, Intavolatura di balli d'arpicordo. כן הוציא לאור קובץ של 19 קאנצונות להרכבים אינסטרומנטליים בשנת 1625, Canzoni da sonar.
המחולות שחיבר לצ'מבלו מתחלקים לשלושה סוגים: מחולות במקצב משולש, צמדים של מחולות במקצב משולש עם סלטארלו (מחול איטלקי מהיר במקצב 3/8 או 6/8) וקטעים המשמשים כבס יסודי. רוב היצירות עם בס יסודי עושות שימוש בסוג זה או אחר של תבנית רומנסקה, המתבטאת בקו של ירידה בקוורטה, עליה בסקונדה, שוב ירידה בקוורטה או קווינטה, עליה בסקונדה וכן הלאה. הקנון לכלי קשת של פכלבל, שנכתב כנראה כמה עשרות שנים אחרי שפיקי הלך לעולמו, הוא מן הסתם הדוגמה המפורסמת ביותר לווריאציות על בס רומנסקה.
במסגרת קאנצונות ההרכבים שלו, פעל פיקי להבדיל בין סוגים אחדים של כתיבה אינסטרומנטלית, שהיו חשובות לאין שיעור לצורות מאוחרות יותר כמו הקונצ'רטו. הוא השתמש בעיקר בצורות מוגדרות בבירור של קונצ'רטינו, ריטורנלו וקדנצות במוזיקה שלו להרכבים אינסטרומנטליים, בהתאם לנוהג שג'ובאני גבריאלי ומלחינים אחרים בני דורו הנהיגו בכתיבתם ופיקי המשיך ופיתח. כתיבתו לקבוצות קונצ'רטינו הייתה מן הסתם ההיבט החדשני ביותר בסגנונו והקדימה את יצירותיהם של מלחינים מאמצע תקופת הבארוק כמו קורלי. פיקי השתמש הן בווריאציות הבנויות על סקוונצות והן באפקטים של הד, וכתב למגוון כלים, הכולל כינורות, בסונים, חליליות וטרומבונים, במקרים רבים באותה יצירה עצמה.
נראה שפיקי השתמש במונחים קנצונה וסונאטה במשמעות זהה, וקרה שהתייחס ליצירה בשם "קנצונה" בפרטיטורה ובשם "סונאטה" בתווי התפקידים הנפרדים; ההבדלה בין הצורות הללו הייתה בראשיתה בתחילת המאה ה-17.
חריש השור
צבי בן-יעקב
ויטאל
וויטאל
אנפה
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית
הארדקור
הארד קור
Hardcore
Hard core
רינה באזוב
דדוקציה
דֵּדוּקְצְיָה (באנגלית: Deduction, בעברית אִפְרוּט) היא היסק הגיוני, הסקת מסקנות מן הכלל אל הפרט, זאת בניגוד לאינדוקציה בה המסקנות מתקבלות מן הפרט אל הכלל. בדדוקציה המסקנות בהכרח נובעות מהנחות היסוד של הטיעון. באופן כללי ניתן לומר שבדדוקציה משתמשים בהנחות יסוד ועקרונות כלליים על מנת לגזור מהם מסקנות פרטיות. הסקה דדוקטיבית מגלה את ההשלכות של טענות, חוקים או עקרונות כלליים, אך, על פי טענתם של כמה פילוסופים, אינה מוסיפה דבר לאמת הידועה כבר מתוך הטענות.
רקע.