בשנת 2010 החל דילמוני לעבוד במועצת יש"ע כסמנכ"ל ההסברה של המועצה והיה סגנו של נפתלי בנט בעת שזה שימש כמנכ"ל מועצת יש"ע. במסגרת תפקידו ייסד את מערך סיורי ההסברה של מועצת יש"ע והביא מאות אח"מים, עיתונאים, פוליטיקאים ומעצבי דעת קהל לסיורים בהתיישבות ביהודה ושומרון. דילמוני פיתח את מרכז המחקר והמידע של יש"ע, הפיק חומרי הסברה ומפות, ערך הכשרות לאנשי הסברה וייסד כעבור מספר שנים את כנס יש"ע להסברה ותקשורת אליו מגיעים מדי שנה מאות אישי ציבור ותקשורת. כאשר בשנת 2012 רוני ארזי התפטר מתפקיד דובר המועצה, יגאל דילמוני מילא תפקיד זה בנוסף לתפקיד של סמנכ"ל מעל לשנה עד להחלפתו על ידי הדובר אלנתן זכריה.
ב-9 בדצמבר 2014 הודיע דילמוני על התמודדות בבחירות לרשימת מפלגת הבית היהודי לכנסת, אך הגיע למקום ה-24 ולא נבחר כחבר הכנסת.
כמנהל תחום ההסברה שימש דילמוני כפנים התקשורתיות של מועצת יש"ע, נתן עשרות ראיונות לכלי התקשורת והשתתף בעימותים רבים מול ראשי ארגוני שמאל. דילמוני היה שותף להקמת רשת כפרי הסטודנטים "קדמה" ביהודה ושומרון והיה ממובילי הקמפיינים לעצירת ההקפאה וחידוש הבנייה ביו"ש, המאבק נגד שחרור מחבלים ונגד יוזמת ג'ון קרי, סיפוח יהודה ושומרון ופעילויות שטח נוספות. הוא חבר כעשור וחצי במו"פ שומרון ויהודה למחקרים הקשורים להתיישבות, ושותף בהנהלת מט"י - מרכז טיפוח יזמות עסקית ביהודה ושומרון והוביל מהלכים למען הפיתוח הכלכלי של העסקים הקטנים כחלק מפיתוח האזור והפריפריה.
עם פרישתו של שילה אדלר בשנת 2019, מונה דילמוני למנכ"ל מועצת יש"ע והוא אחראי על ניהול פעילות הארגון בהתאם ליעדים האסטרטגים, תיאום עם הנהלת העמותה וראשי הרשויות, ייצוג הארגון מול רשויות השלטון הכנסת והממשלה, תיאום שיתופי פעולה וקידום מהלכים לטובת ההתיישבות.
דילמוני, תושב אבני חפץ, נשוי ואב לחמישה.
רחוב חרשצ'אטיק
רחוב חרשצ'אטיק (באוקראינית: Хрещатик) הוא רחובה הראשי של קייב, בירת אוקראינה. הרחוב, שאורכו 1.2 ק"מ, משתרע מכיכר אירופה (שם הוא גובל בפארק חרשצ'אטיק), דרך כיכר העצמאות (מאידאן נזאלז'נוסטי) דרומה לשוק בסרבסקי. ברחוב מצויים מבני שלטון מרכזיים, בכללם מועצת העיר ("קייב ראדה" - Київрада), מקום מושבו של ראש עיריית קייב, הדואר המרכזי, משרדי ממשלה, חנות הכלבו הענקית "צום" (ЦУМ), חנויות מותגים יוקרתיות ומרכז הכנסים "בית אוקראינה". הרחוב נהרס כליל במלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש כשדרה מרכזית בשנות ה-50 בסגנון סטלוניסטי קלאסי. הרחוב, שרחבו כ-100 מטרים, עם שמונה נתיבים ומדרכות רחבות משני צדדיו, נסגר לתנועת כלי רכב בימי ראשון והופך למדרחוב. ביום העצמאות של אוקראינה (24 באוגוסט) נערך ברחוב מצעד צבאי, חגיגות נוספות מתקיימות במקום ביום הניצחון (9 במאי) וב"יום קייב" (יום א' האחרון של מאי). זהו גם הרחוב המרכזי בו נערכות הפגנות ועצרות-עם.
שם הרחוב.
שם הרחוב נגזר ככל הנראה מן המילה הסלאבית "חרסט" שהוראתה צלב, כיוון שהוא סלול בעמק הנחצה על ידי מספר ערוצים קטנים. בעמק זרם נחל חרשצ'אטיק, יובל של הנהר ליביד, הנשפך לדנייפר והוא זורם תחת מפלס הרחוב כנחל תת-קרקעי.
היסטוריה.
מאז הקמת העיר ובמשך תקופת רוס של קייב והאימפריה הרוסית היה העמק אזור בלתי מיושב, ששימש כחיץ בין האזורים המיושבים. רק במאה ה-19 מולאו הערוצים הצולבים והעמק המרכזי על מנת לשמש לבנייה ולתנועה. בעת המהפכה התעשייתית הפך חרשצ'אטיק לשדרה המרכזית של העיר. בד בבד עם הפיכת קייב למרכז המסחרי והתעשייתי של דרום-מערב האימפריה, הפך רחוב חרשצ'אטיק למרכזה המסחרי של העיר. ב-1878 נחנך ברחוב בניין הדומה של קייב (בית הנבחרים האזורי; הבניין פוצץ ב-1941). ב-1894 החל לפעול ברחוב קו החשמלית הראשון באימפריה הרוסית.
מיד לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ובמהלך מלחמת האזרחים ברוסיה והמלחמה הפולנית-סובייטית, נפגעו קשה המבנים ברחוב. ב-9 במאי 1920 נכבשה קייב על ידי צבא פולין בראשותו של אדוורד רידז-שמיגלי, שחגג את הכנעת העיר במצעד ניצחון לאורך רחוב חרשצ'אטיק. בין השנים 1923 ו-1937 בוצעו ברחוב עבודות שיקום והוא נקרא על שמו של ואצלב וורובסקי, דיפלומט בולשביקי שנרצח בשווייץ. בשנת 1939 נחנך במרכז הרחוב בית הכלבו "צום" (ראשי תיבות של Центральный универсальный магазин - "חנות כלבו מרכזית").
בעת נסיגת הצבא האדום מן העיר לאחר קרב קייב (ספטמבר 1941), מולכדו מבני המידות ברחוב באמצעות מוקשים וחומר נפץ שחוברו למרעומי-רדיו. לאחר כיבוש העיר התמקמו ראשי הממשל הגרמני במבנים ברחוב. ב-24 בספטמבר 1941 נשלחו אותות רדיו מרחוק שפוצצו את מטות הצבא הגרמני והרסו כליל מבנים רבים ברחוב, בהם בניין הדומה של קייב. ב-26 בספטמבר החליטו הגרמנים לחסל את כל יהודי קייב כתגמול על פעולות החבלה, ופקודה זו בוצעה בבאבי יאר. במהלך הכיבוש הגרמני נקרא הרחוב Eichhornstrasse על שם הרמן פון אייכהורן, פילדמרשל ממלחמת העולם הראשונה והמושל הצבאי של אוקראינה ב-1918 (שנרצח בעיר באותה שנה על ידי הסובייטים).
בשנת 1946 הוצב במבוא הדרומי לרחוב, מול שוק בסרבסקי, פסל לנין הגדול בקייב. הפסל הוסר על ידי מפגינים ב-8 בדצמבר 2013.
שלטונות ברית המועצות שיקמו את הרחוב במהלך שנות החמישים והשישים. הרחוב פונה מהריסות, הורחב, והוקמו בו מבנים סטליניסטיים קלאסיים כגון מלון מוסקבה (כיום מלון אוקראינה) בצידו הצפוני (מאידאן נזאלז'נוסטי), הדואר המרכזי, בניין מועצת העיר ("קייב ראדה") ועוד. ברחוב נערכו מצעדים צבאיים במועדים המרכזיים של ברית המועצות: אחד במאי, יום הניצחון (9 במאי) ויום מהפכת אוקטובר. ב-1960 נפתח הקו הראשון של הרכבת התחתית של קייב ("האדום") ובמרכזו תחנה ברחוב, ב-1967 נפתח הקו השני ("הכחול"), כאשר הוא מצטלב עם הראשון במאידאן בצפון הרחוב.
ב-24 ביולי 1990 הונף לראשונה דגל אוקראינה מעל בניין מועצת העיר.
במהלך שנות התשעים, לאחר התפרקות ברית המועצות, עבר הרחוב שיפוץ כולל. בניינים נוקו, אלמנטים סובייטיים הוסרו, הותקנה תאורה מודרנית ולוחות מודעות מוארים והחנויות הפכו לחנויות מותגים. ב-2001 הוקמו מתחת לרחוב מרכזי קניות תת-קרקעיים. ב-2004 היה הרחוב אתר מרכזי באירועי המהפכה הכתומה ובו הוקמו אוהלי ראשי המאבק, שנתמכו על ידי מועצת העיר. בשיאה של המהפכה הגיעו אליו יותר ממיליון מפגינים. וב-2013 היה אתר מרכזי בהפגנות יברומאידאן.
אתרים מרכזיים.
מצפון-מזרח לדרום-מערב:
קו F של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו F או בשמו המלא קו מאסף השדרה השישית (באנגלית: F Queens Boulevard Express/Sixth Avenue Local) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כתום ופועלות בו 45 תחנות. הקו נקרא קו מאסף שכן הוא עוצר בכל התחנות שבמסלולו ומשלים את השירות של קווים אחרים במנהטן, ברוקלין ובקווינס אותם הוא חוצה במסלולו.
מסלול הקו.
הקו אשר הוא אחד הקווים הארוכים ביותר במערכת נוסע במסלול כמעט מעגלי סביב ניו יורק. הקו מתחיל את מסלולו במרכז מזרח קווינס. הוא חוצה את קווינס במסלול אלכסוני לכיוון צפון מערב. אל מנהטן הוא נכנס באזור כיכר טיימס, פונה דרומה ונוסע במסלול משותף עם קווים רבים נוספים אל מנהטן תחתית. קצת לפני מנהטן תחתית יוצא הקו ממנהטן ונכנס אל ברוקלין מכיוון צפון. הקו, במסלול משותף עם מספר קווים מהירים חוצה את ברוקלין מצפון לדרום ומגיע עד לקוני איילנד שבדרום מערב ברוקלין שם תחנתו הסופית.
יוכי דנחי
יוכי דנחי (נולדה ב-כ"ד בשבט ה'תש"ם 13 בינואר 1980) היא סופרת ילדים ומבוגרים, חרדית-ישראלית, מרצה ומנהלת גן. דנחי תומכת רגשית רב תחומית ויועצת חינוכית, ומפתחת שיטת "אימהות מודעת-הדרך הקלה" לחינוך. בעלת טור שבועי קבוע באתר הידברות ובעיתון יום ליום.
קורות חיים.
יוכי דנחי היא בעלת תואר בחינוך לגיל הרך, עבדה כמנהלת גן במשך 17 שנים בבאר שבע וגבעת שמואל.
היא נשואה ליוחנן ולהם שלושה ילדים.
השכלה.
לאחר השלמת לימודים בסמינר אופקים, לתואר גננת בכירה ומוסמכת, המשיכה את לימודיה לתואר B.A במסלול הגיל הרך וסיימה אותו בהצטיינות תוך כדי עבודתה כגננת. בנוסף למדה שבע שנים תמיכה רגשית רב תחומית במרכז שקוף בדרכו של רבי נחמן מברסלב ואצל הרב יחיאל יעקובסון ייעוץ חינוכי ותמיכה רגשית.
תקשורת ועיתונאות.
יוכי דנחי כותבת בנושאי חינוך והורות באתר הידברות. כמו כן, היא בעלת טור דו שבועי בפורום המומחיות, בעלון השבועי של אתר הידברות המופץ ב-200,000 עותקים מדי שבת בבתי כנסיות ברחבי הארץ. בנוסף, טור שבועי קבוע במגזין "מרגלית" שמפורסם כחלק מעיתון יום ליום בו היא עונה לשאלות של אימהות בנושאי חינוך והורות.
שיטת "אימהות מודעת הדרך הקלה".
שיטת 'אימהות מודעת הדרך הקלה' מבוססת בין השאר על שיטותיו הייחודיות של רבי נחמן מברסלב הטוען שכל פעולה, קשה או פוגענית ככל שתראה, בעצם נובעת ממקור טוב שיש לגלותו ולחשוף אותו ולתת לו תיקוף בעולם האמיתי וכי היסוד הפנימי היוצר את כל הקשיים והבעיות בנפש בפרט ובחיים בכלל הוא הפחד הלא מאוזן.
שיטת אימהות מודעת משלבת את שיטת אי ההימנעות (המוכחת מדעית כיום כטיפול הטוב והיעיל ביותר לפחדים וחרדות הידוע לנו כיום) עם שיטות נוספות וכלים חינוכיים פרקטיים על מנת ליצור שינוי עמוק ויסודי בדינמיקה וביחסים בין בני הבית באופן כללי ובפרט בנושא הפנמת משמעת וסמכות עם ילדים בכל גוני קשת הגילאים.