ב-5 ביוני 2015 רשם שם את הישגו היוקרתי ביותר, כאשר גבר על 1,651 שחקנים, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 457,007 דולר ובצמיד אליפות העולם בפוקר. בכך הצטרף למועדון מצומצם של שבעה ישראלים שזכו בצמידים באליפות העולם בפוקר באותו זמן.
בשנת 2017 סיים במקום ה-122 מתוך 7,761 שחקנים וזכה בסך של 8,054 דולר.
סטטיסטיקות.
נכון ליולי 2022, רביב זכה בסך של כ-700 אלף דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-570 אלף דולר בסבב אליפות העולם.
צמידי אליפות העולם בפוקר.
בסבב אליפות העולם הגיע פעמיים לשולחן הסופי וסיים 14 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות.
חיים אישיים.
מתגורר בחולון.
סאלי אל-חוסייני
סאלי אל-חוסייני (באנגלית: Sally El Hosaini; בערבית: سالى الحسينى) היא במאית ותסריטאית קולנוע ולשית-מצרית.
סרט הבכורה שלה "My Brother the Devil" (אחי השטן) משנת 2012 זכה בפרסים בינלאומיים, כולל בפרסי הקולנוע של עיתון "Evening Standard", פסטיבל סאנדנס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ופרסי פסטיבל הסרטים של לונדון, בין השאר. בסרט כיכבו פאדי אלסעיד, זוכה פרס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי (BIFA) ג'יימס פלויד ומועמד פרס סזאר, סעיד טגמאווי.
רקע.
אל-חוסייני נולדה בסוונסי, ויילס, להורים ממוצא ולשי ומצרי, וגדלה בקהיר, מצרים. היא פרסמה את סיפורה הקצר הראשון בגיל שבע.
אל-חוסייני למדה ב-Atlantic College, אחת מ-ארצות העולם מכללות. ומשם המשיכה ללימודי תואר ראשון בערבית ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת דורהאם. לפני שהחלה לייצר סרטים היא לימדה ספרות אנגלית בבית ספר לנערות בצנעא, תימן, ועבדה עבור אמנסטי אינטרנשיונל. היא מתגוררת בהאקני, שבלונדון, מזה זמן רב.
קריירה.
אל-חוסייני התלמדה אצל הבמאי שובר-המוסכמות, ג'ון סישל. היא החלה את הקריירה שלה בעבודה על סרטים דוקומנטריים על המזרח התיכון, ולאחר מכן עברה לסרטים עלילתיים עצמאיים, בהם התחילה כרכזת הפקה.
היא הייתה תחקירנית ועורכת התסריט במיני-סדרה זוכת פרסי BAFTA ואמי של HBO Films/BBC, "House of Saddam". המחקר שערכה עבור הסדרה ארך 21⁄2 שנים, והסדרה זכתה זבפרס גרירסון לדרמה העובדתית הטובה ביותר.
היא זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) אזורי (ויילס) עבור סרטה הקצר משנת 2008, "The Fifth Bowl".
בשנת 2009, סרטה הקצר "Henna Night" היה בחירה רשמית של פסטיבל סרטי הלהט"ב של לונדון. הסרט השתתף גם בתחרות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם ובפסטיבל הסרטים Raindance.
אל-חוסייני השתתפה במעבדת סאנדנס לבמאים ותסריטאים בשנת 2009, אז פיתחה את סרטה My Brother the Devil.
היא נמנתה ברשימת מגזין תעשיית הקולנוע "Screen International" של "הכוכבים הבריטים של מחר" לשנת 2009.
"My Brother the Devil" יצא לאקרנים בהפצה רחבה בבריטניה בנובמבר 2012, ובהפצה מוגבלת בארצות הברית במאי 2013. במהלך 2013, הסרט יצא גם בקנדה, אוסטרליה, ניו זילנד וגרמניה. הוא הוקרן ב-40 פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, בהם זכה ב-12 פרסים, 17 מועמדויות וכן ציון לשבח.
אל-חוסייני זכתה בפרס תגלית השנה של Evening Standard ב-2013, בפרס התסריט הטוב ביותר מטעם גילדת הכותבים של בריטניה, פרס תגלית השנה בפסטיבל הסרטים של לונדון ובפרס הכישרון הבריטי החדש בפרסי הארגון הבינלאומי לנשים בטלוויזיה ובקולנוע ב-2012. היא גם הייתה מועמדת לפרס דאגלס היקוקס לסרט הביכורים הטוב ביותר בפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי ולגביע סאתרלנד לסרט ביכורים בפסטיבל הסרטים של לונדון.
ב-2014 היא הייתה אחת משני במאים שנבחרו על ידי דני בויל לביים את "Babylon", סדרת הטלוויזיה שהוא יוצר-בשיתוף שלה ואשר הופקה עבור ערוץ 4 ו- SundanceTV.
נערכו כתבות פרופיל אודותיה על ידי "הגרדיאן", BBC אמריקה, IndieWire ו"וראייטי", אשר הכתיר אותה בתור "הבריטית לצפות בה" של שנת 2014.
ולודרום ד'איבר
ולודרום ד'איבר (מילולית: "ולודרום חורף". בצרפתית: Vélodrome d'Hiver, או בקיצור Vel' d'Hiv) היה זירה סגורה למרוצי אופני מסלול שניצב בפינת שדרת דה גרנל ורחוב Rue Nélaton ברובע החמישה-עשר של פריז, סמוך לנהר הסן, לא רחוק ממגדל אייפל. המקום שימש גם לאירועי הוקי קרח, איגרוף, היאבקות, גלגיליות ומופעי קרקס, על מנת לאפשר פעילות ספורטיבית בחורף. המקום נחנך ב-1909 והיה אחד ממתקני אולימפיאדת פריז (1924). אולם עיקר פרסומו הגיע מהיותו נקודת הריכוז אליה הובלו יהודי פריז ביולי 1942 באירוע שנודע כ"מצוד ול ד'איבר", וממנו הובלו למחנות הריכוז דראנסי וקומפיין ומהם לאושוויץ. הוולודרום עלה באש במאי 1959 ונהרס כליל בעקבות כך. במקום נמצאת כיום כיכר עירונית בשם Place des Martyrs-Juifs-du-Vélodrome-d'Hiver (כיכר הקדושים היהודים של הוולודרום) ובה אנדרטה המנציחה את סיפורם.
עד מלחמת העולם השנייה.
שורשי הוולודרום במבנה שהוקם עבור התערוכה העולמית של פריז (1900). לאחר סיום התערוכה, הגה אנרי דגראנז' (Henri Desgrange), מייסדו של הטור דה פראנס, את השימוש במקום כזירה סגורה למרוצי אופניים ופעילות ספורטיבית חורפית. המבנה הועמד להריסה ב-1909 כיוון שהסתיר את מגדל אייפל ובמקומו הוקם בסמוך הוולודרום ד'איבר. אורך מסלול הרכיבה הפנימי היה 250 מטרים והמקום יכול היה להכיל 20,000 צופים.
ב-13 בינואר 1913 התקיים במקום אירוע מרוץ אופניים לקבוצות של שישה ימים ("Six jours de Paris"), שהפך למסורת אהובה, במסגרתה הוענקו פרסים על ידי ידוענים שונים שצפו במירוץ (אחד האוהדים הנלהבים של האירוע היה ארנסט המינגוויי).
באולימפיאדת פריז (1924) שימש המקום לתחרויות האיגרוף, סייף, הרמת משקולות והיאבקות.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלה המחליקה האמנותית והאלופה האולימפית הנורווגית סוניה הני לפתח מופעי ראווה ובידור בהחלקה על הקרח. אביה היה האמרגן והני עצמה ערכה את הכוריאוגרפיה של מופעים אלה שהועלו במקום. כן נודע המקום באותה תקופה במופעי קרקס.
במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1937) התקיימו במקום מופעי ראווה ("Naissance du Cité").
בעת מלחמת העולם השנייה.
ב-16 ביולי 1942, החל בשעה 4:00, נעצרו על ידי המשטרה הצרפתית, 13,152 יהודים, מתוכם 5,802 נשים ו-4,051 ילדים.
לאחר המעצר, חלק מהיהודים נלקחו באוטובוס למחנה כליאה במתחם דירות בפרבר הצפוני דראנסי. רוב המגורשים (מעל ל-8,000) נלקחו לוולודרום ד'איבר ששימש כבר בקיץ 1941 כבית כלא שבו נאספו 4,000 גברים יהודים לקראת שילוחם למחנות השמדה.
היהודים שנעצרו הוחזקו בוולודרום ד'איבר בצפיפות איומה, תוך כדי השפלות, כמעט ללא מים ומזון וללא תנאים סניטריים, רק כמה רופאים ואחיות של הצלב האדום הורשו להיכנס. אלה שניסו לברוח נורו במקום. לאחר חמישה ימים נלקחו האסירים למחנות הריכוז דראנסי, קומפיין, פיטווייה ובון-לה-רולנד ומשם נשלחו רובם למחנות ההשמדה, בעיקר לאושוויץ.
היהודים שגורשו במסגרת הפעולה היוו כרבע מכלל 42,000 היהודים שנשלחו מצרפת לאושוויץ בשנת 1942, ומהם ניצלו בסוף המלחמה רק 811 איש.
לאחר המלחמה.
ב-7 בנובמבר 1957 התקיים מרוץ שישה-הימים האחרון, בין מקבלי הפרסים באותו מרוץ היה ז'אק אנקטיל. מצבו של המבנה באותה עת היה כבר מוזנח וגגו דלף. ב-12 במאי 1959 הציג במקום סלבדור דאלי מיצירותיו במסגרת הפנינג אמנות. באחד מהלילות שלאחר מכן פרצה דליקה במקום שכילתה את רובו.
ולדרום ד'איבר נהרס עקב נזקי השריפה בשנת 1959. באותה שנה נתלה על אחד מבנייני הממשלה במקום שלט הנצחה המציין את המצוד אחר היהודים וריכוזם במקום. ב-1994 נחנכה אנדרטה באתר, פסל יצוק של מספר דמויות (ילדים, שני גברים, אשה בהריון) עם הכיתוב: "הרפובליקה הצרפתית במחווה לקורבנות הרדיפות הגזעניות והאנטישמיות שביצעו פשעים נגד האנושות תחת סמכותה של מה שמכונה מדינת צרפת'".
בקולנוע.
הוולודרום מופיע (במסגרת ייצוג כתפאורה) בסרטים שנערכו על שואת יהודי פריז, בהם המפתח של שרה ונקודת איסוף.
תומר ברדה
תומר ברדה (נולד בשנת 1976) הוא שחקן פוקר ישראלי. זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר.
קריירה.
נולד וגדל ביהוד. בהמשך היגר לארצות הברית, והיה בעלים של חברת היי-טק.
בשנת 2007 במהלך עבודתו התבקש לפתח תוכנת פוקר. לצורך פיתוח התוכנה ברדה החל ללמוד את עקרונות המשחק ובתוך כך החל לשחק. עם הזמן שיחק יותר ויותר והבין שהוא יכול להיות שחקן רווחי. בהמשך פרש מעולם ההייטק והחל לשחק פוקר באופן מקצועני.
בשנת 2008 רשם ברדה את הישגיו הראשונים בטורנירים, כאשר סיים מקום 361 מתוך 6,844 בטורניר מסבב אליפות העולם בפוקר ומקום 2 בטורניר מסבב EPT וזכה ב-28,950 דולר וב-24,466 דולר בהתאמה.
בשנת 2009 סיים מקום עשירי בטורניר בסבב EPT וזכה ב-17,882 דולר.
ב-29 באפריל 2010 זכה ברדה במקום הראשון בטורניר בסבב FPT וגרף 112,360 דולר.
ב-2 ביוני 2010 סיים במקום ה-5 בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר וזכה בסך של 117,416 דולר.
ב-4 ביוני 2010 רשם ברדה את הישגו היוקרתי ביותר, כאשר גבר על 1,942 שחקנים, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 825,976 דולר ובצמיד אליפות העולם בפוקר. עם זכייתו בצמיד הפך ברדה לישראלי הרביעי אי פעם שזכה בצמיד באליפות העולם בפוקר.
הישגיו בשנת 2010 קידמו את ברדה בדירוג העולמי ממקום 4,431 במרץ 2009 למקום 211 ביוני 2010.
סטטיסטיקות.
נכון ליולי 2022, ברדה זכה בסך של כ-1.4 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.1 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
צמידי אליפות העולם בפוקר.
בסבב אליפות העולם, זכה בצמיד אחד, הגיע פעמיים לשולחן הסופי וסיים 11 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות.