צ'מברלין שיחק בנבחרות הנוער של אנגליה, ובמדי הנבחרת הצעירה ערך שמונה הופעות וכבש שלושה שערים. לקראת יורו 2012 זומן צ'מברלין לנבחרת אנגליה הבוגרת, והפך לשחקן השני הכי צעיר שמייצג את נבחרת אנגליה לאחר ויין רוני. ב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת נורווגיה. ב-12 באוקטובר 2012 כבש את שער הבכורה שלו, במשחק מול נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. צ'מברלין זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014 בברזיל.
הוא נותר מחוץ לסגל הנבחרת האנגלית של גארת' סאות'גייט לקראת מונדיאל 2018, עקב פציעה.
חיים אישיים.
בפברואר 2017 פורסם כי אוקסלייד-צ'מברלין יוצא עם הזמרת פרי אדוארדס החברה בלהקת הבנות ליטל מיקס.
ב-21 באוגוסט 2021 נולד לזוג ילד ראשון.
גג ירוק
גג ירוק הוא כינוי לגגות המכוסים בחלקם או כולם בצמחים או בגידולים שונים, לרוב מתוך מניעים אקולוגיים או כלכליים, כמו גם מטעמי אסתטיקה ונוחות, ולעיתים נדירות לגידול חקלאי של ממש.
שימוש.
לגג ירוק יתרונות רבים: הגידולים על הגג משמשים כמבודדים מפני החום, סופגים לחות ומפחיתים את הטמפרטורות בתוך המבנה. לכן לגג ירוק חש תרומה למיזוג האוויר בתוך המבנה. בנוסף, כאמור, לגג הירוק חשיבות רבה בתמיכה במערכות אקולוגיות מקומיות, ומאפשר קיום סביבת גידול לבעלי-חיים ומשיכת ציפורים, פרפרים ודבורים חזרה לסביבה הבנויה.
גגות ירוקים מקובלים בתרבויות רבות, כגון בסקנדינביה שם מקובל לגדל על הגג דשא המשמש כסופח לחות ומבודד.
החיסרון הוא העלות הגבוהה בהפיכת הגג לגג ירוק, כולל חיזוק הבניין, איטום הגג ותחזוקה מתמשכת ויקרה יחסית של הגג ביחס לגגות סטנדרטיים.
מקובל לחלק את הגגות הירוקים לשני סוגים כלליים: גג אקסטנסיבי (גג פשיט), שעליו גדלה גינת גן שטחית, לרוב דשא או פרחים עונתיים. גג אינטנסיבי שעליו גדלים גידולים רב-עונתיים ואף עצים. ההבדל ביניהם הוא בעובי אדמת המצע הנדרשת (8 ס"מ לגידולים שטחיים, לעומת 15 ס"מ ומעלה בגידולים אינטנסביים יותר), וכמשתמע מכך העליות השונות.
מקובל לחשוב שגגות ירוקים ממוקמים על גגות בניינים בלבד, אך הטכנולוגיה בה משתמשים כדי למקם גגות ירוקים זהה לחצרות מגוננות מעל לחניונים כפי שנצפים בכיכר הבימה, בכיכר קצה השדרה בהתחלת שדרות רוטשילד בתל אביב ובמגדלי אקירוב.
לעיתים משמש המושג גם לציון גגות המכוסים בקולטי שמש, בעלי תועלת דומה במידה מסוימת. על גג משכן הכנסת מתוכנן גג ירוק שיכלול שילוב בין צמחייה לפאנלים סולריים.
גגות ירוקים בישראל.
ליד אוניברסיטת חיפה פועל מרכז לחקר גגות ירוקים בניהול ליאון בלאושטיין.
אפקט דור המייסדים
ג'ון הנרי טוואצ'טמן
ג'ון הנרי טוואצ'טמן (באנגלית: John Henry Twachtman; 4 באוגוסט 1853 - 8 באוגוסט 1902) היה צייר אמריקני שנודע בזכות ציוריו האימפרסיוניסטיים, למרות שבמהלך חייו יצר יצירות בסגנונות שונים. נחשב כחלק מ"העשירייה", קבוצת אמנים אמריקניים בני התקופה שציירו ויצרו בסגנון האימפרסיוניסטי והציגו את יצירותיהם כגוף מאוחד.
חייו.
טוואצ'טמן, יליד סינסינטי שבאוהיו, למד בצעירותו אצל פרנק דובנק, צייר פורטרטים אמריקאי-גרמני, ולאחר מכן המשיך כמו אמנים רבים בני התקופה ללימודי אמנות באירופה. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן (שם למד גם מורו, דובנק) בין השנים 1875-77. בהמשך ביקר בוונציה, והתמחה גם בתצריב. לאחר ביקור קצר באמריקה, המשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1883–1885. במהלך תקופה זו השתנה סגנון ציורו בצורה דרמטית, כשהוא עזב את הסגנון שנלמד באקדמיה במינכן אל הטונליזם. תקופה זו הייתה מבורכת ביצירה, ובה צייר טוואצ'טמן את מרבית יצירותיו הגדולות, כולל "Arques-la-Bataille" (במוזיאון המטרופוליטן לאמנות) ו-"Springtime" (במוזיאון האמנות סינסינטי).
טוואצ'טמן חזר לאמריקה ב-1886, והתיישב בקונטיקט, כשלבסוף קנה חווה בגריניץ'. הוא הציג רבות מיצירותיו יחד עם ג'וליאן אלדן ווייר, ובילה רבות במושבת אמנים בקוס קוב הסמוכה. בנוסף לימד משנת 1889 בבית הספר לאמנות Art Students League שבניו יורק עד למותו. בשנת 1893, במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו קיבל מדליית כסף על ציוריו. באותה שנה הציג בניו יורק, יחד עם קלוד מונה תערוכה מציוריו.
טוואצ'טמן מת במפתיע ממפרצת במוח במהלך ביקורו בגלוסטר, מסצ'וסטס, בגיל 49.
העשירייה
העשירייה או עשרת הציירים האמריקאים (באנגלית: The Ten American Painters, או The Ten) הייתה קבוצת ציירים שעזבה את איגוד האמנים האמריקאי בסוף שנת 1897. עזיבת הציירים הייתה על רקע של חילוקי דעות בנוגע לאופי ניהול האיגוד, בעיקר בנוגע לסגנון אמנותי - הנהלת האיגוד העדיפה את סגנון הציור הקלאסי והרומנטי הריאליסטי על פני האימפרסיוניזם. בנוסף, הקבוצה חשה כי אופי התערוכות שארגן האיגוד היה מסחרי יתר על המידה, ולקה בחסר בכל הקשור לטעם אמנותי.
מארגני הקבוצה היו צ'יילד האסאם, ג'וליאן אלדן וייר וג'ון הנרי טוואצ'טמן. אליהם הצטרפו רוברט לואיס ריד, וילארד מטקלף, פרנק ווסטון בנסון, אדמונד צ'ארלס טארבל, תומאס דיווינג, ג'וזף דה קאמפ ואדוארד סימונס. וינסלו הומר התבקש להצטרף לקבוצה, אולם הוא סירב. לאחר מותו של טוואצ'טמן ב-1902, מילא את מקומו ויליאם מריט צ'ייס.
חברי הקבוצה כולם פעלו בסביבות ניו יורק או בוסטון, כולם תומכי האימפרסיוניזם וכולם בעלי קריירה מבוססת. הקבוצה נוסדה תוך החלטה כי לא תמנה יותר מעשרה חברים, וכי כל אחד מהחברים ישתתף בתערוכה שנתית. ניתן היה לצרף חבר חדש לקבוצה רק באמצעות הסכמת כל שאר חברי הקבוצה בהצבעה אנונימית.
הקבוצה התקיימה במשך כעשרים שנה, והתפרקה עם מות חבריה ודעיכת קרנה של האימפרסיוניזם לטובת זרמים אחרים.
ניר טויב
ניר טויב (26 בינואר 1965 - 5 בפברואר 2013) היה יוצר במאי סרטים דוקומנטריים ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בנהריה וגדל במושב בן עמי שבגליל המערבי. הוא נינו של צבי אהרנסון.
במהלך לימודיו התיכוניים ב"עמל" נהריה, היה שחקן כדורסל מצטיין בקבוצת "הפועל" המקומית. את שירותו בצה"ל עשה בשנים 1983–1986 ביחידת "מורן". לאחר מכן, למד לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עבד כשכיר ב"מת"ב חולון-בת ים" ולאחר מכן הקים את חברת ההפקות "ג.ן. תקשורת", בה יצר את סרטיו כקולנוען עצמאי.
במהלך חייו יצר כ-40 סרטי תעודה, בהם הביא לצופים את המציאות בישראל ואת מגוון אנשיה בשטחי חיים שונים. ברבים מסרטיו הציג טויב פרשות ציבוריות וביטחוניות שנויות במחלוקת במבט ביקורתי. בשנת 2012 ביים את הסרט "האהרנסונים", על קורות בני משפחתו, משפחת אהרנסון.
סרטיו של טויב הוקרנו בפסטיבלים ברחבי העולם וזכו בפרסים בישראל ומחוצה לה. בשנת 2011 הוענק לטויב "פרס אמנות הקולנוע" מטעם משרד התרבות והספורט.
הסרט "תמוז", שהפיק וביים עבור הערוץ הראשון, על הפצצת הכור הגרעיני בעיראק, זכה להכרה בארץ ובהכרה בינלאומית: במרץ 2008 נבחר הסרט לאחד מסרטי התעודה באורך מלא הטובים בעולם במסגרת פסטיבל ECU, פסטיבל סרטים אירופאי עצמאי. שלושה חודשים אחר כך, היה בין חמשת המועמדים לסרט ההיסטורי הטוב בעולם במסגרת פסטיבל BANFF בקנדה. בספטמבר 2008 הסרט נבחר כסרט התיעודי באורך מלא הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס.
בפעילותו הציבורית לחם וייצג בהתנדבות את הבמאים והיוצרים בישראל. הוא רתם למאבק זה עורכי דין מהשורה הראשונה ולא נרתע מעתירות לבג"צ.
טויב נפטר בגיל 48 מסרטן ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. השאיר אחריו את אשתו גלית, שלושה ילדים, הורים, אחות ואח.
עם מותו, ספד לו חברו חנוך מרמרי:
הסרט האחרון בו עסק טויב הוא תיעוד חושפני ביותר, במהלך ארבע שנים, של התמודדותו עם מחלת סרטן הריאות בה לקה, לאחר שהרופאים קבעו כי נותרו לו לחיות שלושה חדשים בלבד. השם שניר בחר לסרטו היה "ובחרת בחיים". לאחר מותו של טויב, השלמת מלאכת הבימוי ועריכת הסרט בוצעו על ידי חברו, גיל איזקוב, יחד עם אשתו של ניר, גלית ליבר-טויב, והמפיקה מוריה מויאל. הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2014 ובינואר 2015, בערוץ yes דוקו.
התקפת לח&quot;י בשרונה
התקפת לח"י על המתחם הצבאי הבריטי בשרונה הייתה מתקפה של המתחרת היהודית "הלח"י" במחנה הצבאי הבריטי שישב במרכז תל אביב.
רקע היסטורי.
לאחר שגורשו המתיישבים הטמפלרים בסיום מלחמת העולם השנייה הפכו הבריטים את שרונה למתחם צבאי מבוצר. במקום רוכזו כוחות של הדיוויזיה השישית המוטסת ("הכלניות") וכוחות המשטרה הניידת (PMF – Police Mobile Force). המקום הוקף בגדר תיל מגדלי שמירה מצוידים בזרקורים וכן פטרולים רגליים וממנועים בכל שעות היממה.
במסגרת ליל המשטרות תקף כוח גדול של פלמ"ח וחי"ש את שרונה ב-22 בפברואר 1946. הבריטים היו מוכנים להתקפה. כוח קטן הצליח בכל זאת לחדור למחנה ולגרום לנזק מסוים אך ארבעה לוחמים נהרגו. לאחר זאת הגבירו הבריטים את הביצורים במקום והחמירו בנוהלי האבטחה.
תכנון ההתקפה.
לח"י הייתה מחתרת קטנה ודלת אמצעים. ברור היה שאין לתכנן התקפה חזיתית על שרונה אלא להחדיר מכונית תופת למחנה בצורה מתוחכמת ללא צורך להיכנס לקרב שהיה אבוד מראש לנוכח הכוחות הרבים שהיו במחנה.