כמו כן, טופולנסקי מכהן כיו"ר האספה הכללית של המכללה האקדמית אחוה, כחבר המועצה הציבורית של ארגון נפש בנפש וכיו"ר הדירקטוריון של עמותת ישראליז.
באפריל 2022 נבחר טופולנסקי על-ידי שרת התחבורה מרב מיכאלי לתפקיד מנכ"ל רשות שדות התעופה, הוא נכנס לתפקידו ביוני 2022.
טופולנסקי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני מבית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר האמריקאי, במונטגומרי שבאלבמה.
חיים אישיים.
טופולנסקי נשוי לרוני ואב לארבעה. מתגורר במושב ערוגות. הוא גיסו של איש התקשורת ארז טל.
גווידו ד'ארצו
גווידו ד'אָרצוֹ (או: גווידו מֵאָרֶצוֹ; באיטלקית: Guido d'Arezzo; 991 או 992 - אחרי 1033) היה תאורטיקאי מוזיקה מתקופת ימי הביניים. נחשב לממציא התיווי המוזיקלי המודרני, כתב התווים על גבי חמשה (שאז כללה רק ארבע שורות במקום חמש, כנהוג כיום) שהחליף את רישומי הנוימות; הטקסט שלו, ה"מיקרולוגוס", היה החיבור הנפוץ ביותר בנושא מוזיקלי בימי הביניים אחרי כתביו של בואתיוס.
גווידו היה נזיר מן המסדר הבנדיקטיני מעיר המדינה האיטלקית ארצו. מחקר עדכני מתארך את ה"מיקרולוגוס" שלו לשנת 1025 או 1026; הואיל וגווידו קבע במכתב את גילו כשלושים ושבע כאשר כתב את המסה, משערים ששנת הולדתו הייתה בסביבות 991 או 992. ראשית הקריירה שלו הייתה במנזר פומפוזה על חוף הים האדריאטי, סמוך לפרארה. בתקופת חייו שם, עמד על הקושי שיש לזמרים לזכור מזמורים גרגוריאניים. הוא המציא שיטה לשינון מהיר של מזמורים ותוך זמן קצר עשה לו שם בצפון איטליה. בד בבד עם פרסומו, עורר את עוינותם של הנזירים האחרים במנזר, וזו הניעה אותו לעזוב את המקום ולעבור לארצו, עיר שלא היה בה מנזר, אך הייתה בה קבוצה גדולה של זמרי קתדרלה, ובישוף ארצו, טבאלד, הזמינו להדריכם.
בתקופת חייו בארצו פיתח גווידו טכנולוגיות הוראה חדשות, כגון תיווי חמשה וסולפז', אביו-מולידו של סולם דו-רה-מי, שהברותיו לקוחות מן ההברות הראשונות של כל אחד מפסוקי המוזיקה הראשונים בבית הראשון של מזמור התפילה Ut queant laxis. ייתכן שעבודתו זו התבססה על עבודתו הקודמת בפומפוזה, אבל האנטיפונים שכתב שם אבדו. לגווידו מייחסים גם את המצאת "היד הגווידונית",
שיטת מנמוניקה נפוצה בשימוש, של מיפוי שמות התווים לפי חלקי היד האנושית. ה"מיקרולוגוס", שנכתב בקתדרלת ארצו והוקדש לטבאלד, מכיל את שיטת ההוראה של גווידו כפי שפותחה באותו זמן. תוך זמן קצר משכה השיטה את תשומת לבו של האפיפיור יוחנן ה-19, שהזמין את גווידו לרומא. קרוב לוודאי שגווידו יצא לשם ב-1028, אך הוא חזר עד מהרה לארֶצו, מחמת בריאותו הרעועה. דבר אינו ידוע עליו לאחר זמן זה, פרט לכך שהאנטיפון האבוד שלו הושלם ככל הנראה בשנת 1030.
על שם גווידו ד'ארצו קרוי "תיווי מוזיקה גווידו" (GUIDO music notation), פורמט לתצוגת מחשב של פרטיטורות.
בית הספר לטבע
ליגת הקיץ
ליגת הקיץ הישראלית היא ליגת כדורסל המשוחקת בישראל בחודשי הקיץ בזמן הפגרה בין העונות. הליגה התקיימה לראשונה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ביוזמתו של אריה מליניאק אך הופסקה וחזרה להתקיים ב-2010 ביוזמת מנהלת ליגת העל בכדורסל.
לאחרונה חזרה להתקיים בשנת 2017 על ידי יפתח בוכמן והיא פועלת מאז במספר ערים ברחבי הארץ בשיטת ליגות מקומיות כאשר מקומות 1 ו-2 עולות לשלב שמינית גמר ארצי.
מטרת הליגה היא לתת במה לשחקנים צעירים וכן לתת מענה לקהל המחכה לפתיחת משחקי העונה הבאה.
ליגות הקיץ 2010, 2017, 2019, 2020.
הליגה חודשה באוגוסט 2010 בהשתתפות 4 קבוצות. כל קבוצה נקראת על שם הספונסר הראשי שלה: AND1, וואלה! טורס, ג'פניקה ומעדני מיקי. המשחקים התקיימו בבית מכבי בראשון לציון בתחילת חודש אוגוסט 2010. המשחקים שודרו באתר ONE.הליגה התנהלה כבית אחד, כל קבוצה שיחקה נגד כל קבוצה פעם אחת - 2 הקבוצות שסיימו במקום הראשון והשני מתחרות על המקום הראשון במשחק הגמר, והקבוצות במקום השלישי והרביעי מתחרות על מקום 3-4.
השחקנים המשתתפים בקבוצות היו שחקנים ישראלים בעיקר צעירים המשחקים בליגת העל ובליגה הלאומית. באליפות הליגה זכתה קבוצת "ג'פניקה" בהובלת עמית תמיר ואבי בן-שימול. בסגנית האלופה "מעדני מיקי" בלטו מאיר טפירו ומורן רוט. למקום השלישי הגיעה "AND1" בה שיחק עודד שעשוע, למרות שסיימה את הבית במקום האחרון. למקום האחרון הגיעה קבוצת "וואלה! טורס" עם אבי סוכר, שסיימה במקום השלישי את שלב הבתים.
ליגת הקיץ 2017- החלה להתקיים באולם עירוני ט' שבתל אביב והשתתפו בה 8 קבוצות. בשיטת 2 בתים ולאחר מכן פיינל פור. בין השמות הבולטים שנטלו חלק: כרמל בוכמן, איתן רוטנברג, אבי אליהו, אילן ברקוביץ', רז אלבז.
ליגת הקיץ 2019- התקיימה ב-5 ערים במקביל ברחבי הארץ (דימונה, ירושלים, קריית ביאליק, גבעת שמואל ופתח תקווה) בהשתתפות 24 קבוצות, בגילאי נערים ובוגרים.
קבוצת "חיפה לחיפאים" זכתה במקום הראשון ונהנתה מחופשה קבוצתית ברודוס.
ליגת הקיץ 2020- צפויה להתקיים ב-8 ערים ברחבי הארץ, ב-4 קטגוריות גיל: ילדים, נערים, נוער ובוגרים.
גבריאל ריסר
גבריאל רִיסֶר (בגרמנית: Gabriel Riesser, בפרסומים מוקדמים יותר נכתב Rießer; 2 באפריל 1806 המבורג – 22 באפריל 1863, שם) היה משפטן ופוליטיקאי יהודי גרמני, שפעל למען האמנציפציה של יהודי גרמניה.
ראשית חייו.
ריסר נולד ב-2 באפריל 1806 בהמבורג. שם משפחתו, "ריסר", מציין מוצא מהיישוב ריס (Rieß) שהיה חלק ממחוז רצט (Rezatkreis) שהשתייך לממלכת בוואריה ולפני כן לנסיכות אוטינגן-וולרשטיין. ריסר היה הצעיר מחמישה ילדים - שלושה בנים ושתי בנות. שני הוריו נולדו לרבנים: סבו מצד אמו פרומט, רפאל כהן, היה אב בית דין של קהילות אה"ו, וסבו מצד אביו, יעקב קצנלנבוגן, היה רב באוטינגן. אביו, לצרוס (אליעזר) יעקב ריסר, היה המזכיר של אביו שלו, הרב יעקב. על אף שלצרוס היה יהודי אורתודוקסי אדוק, הוא השתדל לתווך בין היהודים המסורתיים לבין קהילת בית-הכנסת הרפורמי בהמבורג.
המשפחה התגוררה זמן-מה בליבק, אבל נאלצה לעזוב בשנת 1819, ושבה להמבורג. לאביו של ריסר היה חשוב שימשיך את לימודיו בליבק, והוא מצא משפחה נוצרית שתסכים לשכן אותו ושתספק לו מזון כשר. בליבק הלך לבית הספר הידוע "קטרינאום" (Katharineum zu Lübeck), ובסוף לימודיו בליבק הצטרף למשפחתו בהמבורג ולמד בבית ספר מקומי.
לימודים באוניברסיטה ואחריהם.
כשגבריאל סיים את לימודיו בבית הספר החליטו הוריו לשלוח אותו ללמוד משפטים. הם קיוו כי יוכל לקבל משרת עורך דין בעירו, אבל רק ה"אזרחים" יכלו לקבל את המשרה ואילו היהודים לא נחשבו "אזרחים". היה רק יהודי אחד בשם מאיר בריסלוי שהחזיק במשרת נוטריון. אביו של גבריאל ריסר קיווה כי אחרי השתדלות יסכימו הרשויות בהמבורג למנות עוד עורך דין או נוטריון יהודי, אך הניסיון הזה לא הצליח. האפשרות השנייה שעליה חשב אביו היא לשלוח את גבריאל להולשטיין שנשלטה על ידי דנמרק. היחס ליהודים מצד השלטונות הדניים היה טוב יותר מאשר בהמבורג. בשנת 1824 הוא התחיל לימודי משפטים באוניברסיטת קיל. אביו קיווה כי אחרי שיסיים את לימודיו בקיל (העיר קיל נשלטה גם על ידי דנמרק) ירשו לו הדנים להתיישב באלטונה (חלק מהולשטיין) ולקבל שם משרת עורך דין.
אחרי שנה אחת באוניברסיטת קיל גבריאל עזב אותה ועבר לאוניברסיטת היידלברג. בחודש דצמבר 1826 קיבל את התואר "דוקטור למשפטים", על התעודה שהוא קיבל נכתב: "summa cum laude", הוא סיים את לימודיו בהצטיינות.
לאחר קבלת התואר חזר גבריאל להמבורג, לבית הוריו. אביו חזר לטרוח כדי שגבריאל יוכל לעבוד בתור עורך- דין בהמבורג. באותם ימים עניינים משפטיים בין יהודי ליהודי נידונו על פי משפט ישראל, אך עורך-דין שטיפל בהם היה בדרך כלל נוצרי שהסתמך על ספרי הלכה מתורגמים. אליעזר ריסר קיווה כי הרשויות יבינו כי הם זקוקים לעורך-דין יהודי נוסף. אביו הציע לו בינתיים להעמיק את הידע שלו בדיני ישראל. אליעזר רצה שגם הקהילה תשתדל אצל הרשויות כדי שגבריאל יקבל את תפקיד עורך דין או נוטריון. תשובתו של גבריאל בסופו של דבר הייתה שהוא לא רוצה לקבל את התפקיד בדרכים האלו, והחליט להמשיך את לימודיו במינכן ב-1827.
ב-9 במרץ 1828 מת אליעזר ריסר, אביו של גבריאל. האירוע הטראומטי הזה לא שינה את אורח חייו ושאיפותיו האקדמיות של גבריאל הצעיר. העסק של אביו הלך וגדל עם השנים, לפני מותו ציווה אביו על בני משפחתו לתמוך בגבריאל עד שיממש את מטרותיו. אחרי זמן מה נסע להיידלברג כי קיווה שירשו לו לקבל משרת מרצה. המצב החוקי של היהודים בבאדן (אליו השתייכה היידלברג) היה לא ברור, מצד אחד על פי החוקה הותר ליהודים להורות באוניברסיטה, אבל מצד שני לא היה אף מרצה יהודי באוניברסיטה. באותם ימים היה נהוג באוניברסיטאות גרמניות שכל בעל תואר אקדמאי יכל להעביר שיעורים פרטיים באוניברסיטה, אבל האוניברסיטה לא שילמה לו משכורת, אלא הסטודנטים שבאים לשיעורים האלו שילמו לו. גבריאל ריסר הציע לממשלת באדן להעביר שיעורים כאלו, אבל הם סירבו בטענה שיש כבר יותר מדי מרצים פרטיים באוניברסיטת היידלברג. לפניו כבר היו כמה יהודים שביקשו להתיר להם להעביר שיעורים פרטיים, אך הם נתקלו בהתנגדות. ברגע שהסכימו אותם יהודים להמיר את דתם נפלו כל המכשולים לפניהם. גבריאל ניסה עוד פעם לקבוע שיעורים פרטיים בבאדן, אבל נענה בשלילה.
אחרי באדן הוא נסע למדינת זכסן-וימר, בתקווה ששם ירשו לו לקבוע שיעורים פרטיים באוניברסיטת ינה, אך גם כאן נענה בשלילה.
ב-1840 מונה לנוטריון, לאחר שנוטריון יהודי שהחזיק בתפקיד נפטר.
תחילת המאבק למען היהודים.