בסיום העונה נרכש אנדרסון על ידי מכלן הבלגית. הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו גם בבלגיה, ובאמצע עונתו השנייה בקבוצה חזר לליגה השוודית, כשחתם בקבוצת נורשפינג. בחצי עונה בלבד, בה רשם 13 הופעות ליגה, כבש אנדרסון שמונה שערים. לאחר סיום העונה עבר לצרפת, שם שיחק שתי עונות, במדי ליל וקאן. לאחר שכבש 20 שערים ב-63 הופעות בליגה הצרפתית, עבר אנדרסון לאיטליה, שהייתה לתחנה המשמעותית בקריירה שלו.
תחילה שיחק במדי בארי, ממנה עבר לבולוניה 1909 לאחר עונה אחת בלבד. בשנת 1998, במדי בולוניה, זכה אנדרסון בתואר האירופי הראשון בקריירה שלו, גביע האינטרטוטו. שנה אחר כך, לאחר שלוש עונות במדי בולוניה, עבר אנדרסון ללאציו, אותה אימן אז בן ארצו סוון גוראן אריקסון. הוא זכה עם הקבוצה בתואר הסופר קאפ האירופי, למרות שישב על הספסל ולא שותף בניצחון 1-0 על מנצ'סטר יונייטד. הוא לא הצליח להתבלט במדי לאציו, ולאחר חצי עונה בה רשם שתי הופעות ליגה בלבד, ללא שערים, חזר לבולוניה לעונה וחצי נוספות.
לקראת עונת עבר אנדרסון לפנרבחצ'ה הטורקית, שם שיתף פעולה עם מלך שערי הקבוצה חיים רביבו הישראלי, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה השלים זכייה באליפות טורקיה. לאחר עונה אחת נוספת, פרש אנדרסון ממשחק פעיל בגיל 35. שנתיים אחר כך, הוא שב לשחק לעונה אחת נוספת, במדי גרדה מהליגות הנמוכות בארצו.
נבחרת שוודיה.
אנדרסון שיחק במדי נבחרת שוודיה לראשונה בשנת 1990. שנה אחר כך הוא כבש את השלושער היחיד שלו במדי הנבחרת, כשכבש את שני השערים הראשונים ואת השער האחרון בניצחון 6-0 על במשחק ידידות. הוא ייצג את נבחרתו בטורניר יורו 1992 שאותו אירחה שוודיה, והעפיל עימה עד לשלב חצי הגמר, בו הפסידה 3-2 ל. שערו היחיד בטורניר נכבש באותו משחק, דקה לסיומו.
במונדיאל 1994, אותו סיימה שוודיה במקום השלישי, היה אנדרסון למלך שערי הנבחרת בטורניר, כשכבש חמישה שערים. הוא היה השוודי הראשון, והיחיד עד כה בהיסטוריה שכובש חמישה שערים בטורניר מונדיאל. הוא סיים עם שער אחד בלבד פחות ממלכי השערים של הטורניר, חריסטו סטויצ'קוב ואולג סלנקו. בשלב הבתים כבש אנדרסון את שער היתרון של הנבחרת מול , במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. הוא כבש צמד בשמינית הגמר בניצחון 3-1 על , ואת שער השוויון לזכות נבחרתו בדקה ה-115 בתוך ההארכה, במשחק רבע הגמר מול . שערו של אנדרסון השווה את התוצאה ל-2-2, ושלח את המשחק להכרעה בפנדלים. אנדרסון עצמו כבש את הפנדל השני לזכות נבחרתו, בדרך לניצחון ולהעפלה לחצי הגמר. הוא חתם את הופעותיו המוצלחות עם שערה האחרון של נבחרתו בניצחון 4-0 על במשחק על המקום השלישי.
אנדרסון ייצג את נבחרתו בטורניר יורו 2000 בו לא כבש, ולאחריו סיים את דרכו הבינלאומית עם 83 הופעות, בהן כבש 31 שערים. הוא ממוקם שישי בטבלת גדולי הכובשים של נבחרת שוודיה בכל הזמנים.
קצאל (מטבע)
קצאל (בספרדית: Quetzal, סימון לפי תקן ISO 4217: GTQ) הוא ההילך החוקי של גואטמלה ונקרא על שם קצאל, הציפור הלאומית של גואטמלה. בתרבות המאיה העתיקה, נוצות זנבה של הציפור שימשו גם הן כמטבע.
הקצאל מחולק ל-100 סנטבוס. הוא נכנס לשימוש בשנת 1925, והחליף את הפסו. עד שנת 1979 הוצמד הקצאל לדולר האמריקני בסחר הפנים של גואטמלה.
במחזור קיימים מטבעות של 1, 5, 10, 25 ו-50 סנטאבו, וכן של קצאל אחד. השטרות הקיימים במחזור הם של 1, 5, 10, 20, 50, 100 ו-200 קצאל.
גימלי בן גלואין
הלן קלארק
הלן אליזבת קלארק (באנגלית: Helen Elizabeth Clark; נולדה ב-26 בפברואר 1950) היא מדינאית ניו זילנדית לשעבר שכהנה כראש ממשלת ניו זילנד ה-37 וכמנהלת תוכנית הפיתוח של האו"ם. כראש ממשלת ניו זילנד היא שירתה בשלוש תקופות כהונה רצופות מ-1999 ועד 2008 והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה לאחר שנבחרה בבחירות והאדם שאורך הכהונה שלו בתפקיד היה החמישי באורכו. בתפקידה בתוכנית הפיתוח של האו"ם היא מכהנת מאז 2009, תפקיד הנחשב לשלישי בהיררכיה של הארגון הבינלאומי.
קלארק סיימה את לימודיה באוניברסיטת אוקלנד ב-1974 והייתה פעילה במפלגת הלייבור של ניו זילנד כבר בהיותה נערה. בהיותה מרצה זוטרה באוניברסיטה בראשית שנות השבעים, נכנסה קלארק לפוליטיקה המקומית של אוקלנד ב-1974, אך לא נבחרה לשום משרה ציבורית. ב-1975 היא הגיעה שנייה מטעם הלייבור במחוז הבחירה הכפרי (אך מעוז של המפלגה הלאומית) של פיאקו.
ב-1981 היא נבחרה לפרלמנט של ניו זילנד במחוז הבחירה מאונט אלברט, מעוז של הלייבור, מושב אותו החזיקה עד לפרישתה מהפוליטיקה ב-2009. במהלך שנות השמונים וראשית שנות התשעים, כיהנה קלארק במגוון רחב של תפקידי שרה בממשלת הלייבור הרביעית, כולל שרת השיכון, שרת הבריאות ושרת השימור. במשך שנה היא גם כיהנה כסגנית ראש הממשלה.
לאחר ההישג הנאה של הלייבור בבחירות 1993, בהם גרפה המפלגה 16 מושבים מידי המפלגה הלאומית של ניו זילנד, התמודדה קלארק מול מנהיג המפלגה, מייק מור על תפקיד מנהיגת המפלגה, זכתה והייתה גם למנהיגת האופוזיציה. לאחר שלא עלה בידה לנצחה בבחירות 1996, היא הובילה את מפלגתה לניצחון סוחף בבחירות 1999. כראש הממשלה של ממשלת הלייבור החמישית, כיהנה קלארק במשך כמעט עשור של צמיחה כלכלית ובמקביל הצליחה לשמור על עודף תקציבי גדול.
ממשלת קלארק יישמה שורה של יוזמות כלכלית, כולל הקמתו של קיוויבנק (בנק הדואר בבעלות ממשלתית), הקמתה של קרן הפנסיה הממשלתית, תוכנית מכסות הזיהום של ניו זילנד והקמתה של תוכנית החיסכון KiwiSaver. צעדי המדיניות הנוספים של ממשלת קלארק כללו את הנהגתה של תוכנית מס הכנסה שלילי (Working for Families), גידול בשכר המינימום בשיעור של 5% בשנה, הלוואות ללא ריבית לסטודנטים, הקמתם של מועצות בריאות מחוזיות, הנהגתן של נקודות זיכוי למס, תיקון תנאי הקבלה לחינוך התיכוני והנהגתן של 14 שעות היעדרות שבועיות בתשלום להורים. ממשלת קלארק חוקקה גם את חוק שפת הים וקרקעית הים ב-2004, חוק שגרם למחלוקת ובוטל בסופו של דבר ב-2011.
קלארק שלחה כוחות צבאיים להשתתף במלחמת אפגניסטן אך במקביל לא שלחה כוחות קרביים למלחמת עיראק, אף על פי שכמה יחידות רפואיות וכוחות הנדסה נשלחו לשם. סדר היום שלה שיקף את העדיפויות שלה לליברליזם בינלאומי, במיוחד קידומן של הדמוקרטיה וזכויות האדם, חיזוק תפקידו של האו"ם, קידום ההשקפה האנטי-מיליטריסטית ופירוק החימוש ועידוד הסחר החופשי. קלארק דחפה לכינונם של כמה הסכמי סחר חופשי עם כמה מדינות וניו זילנד הייתה למדינה המערבית הראשונה שחתמה על הסכם כזה עם סין. יחד עם מדינות נוספות, שלחה קלארק ב-2006 כוח צבאי לטיפול במצב החירום במזרח טימור.
ממשלת קלארק הובסה בבחירות הכלליות של 2008 ולאחריהן היא התפטרה מתפקידיה כראש הממשלה וכמנהיגת מפלגת הלייבור. באפריל 2009 היא התפטרה מחברותה בפרלמנט כדי לקבל את תפקיד מנהלת תוכנית הפיתוח של האו"ם. ב-2006 דירג אותה המגזין פורבס במקום ה-20 ברשימת האנשים המשפיעות בעולם. ב-2012 היא דורגה במקום ה-50 וב-2014 עלתה חזרה למקום ה-23.
ראשית חייה.
הלן קלארק נולדה למשפחת חוואים כבכורה מבין ארבע בנות באזור טה פאהו, פרבר של העיר המילטון שבחבל ואיקטו שבאי הצפוני. אמה, מרגרט מק'מוראי, ילידת אירלנד, הייתה מורה בבית ספר יסודי. אביה, ג'ורג', היה חוואי. הלן קלארק התחנכה בבית הספר היסודי המקומי ובבית ספר תיכון לבנות באוקלנד ולמדה באוניברסיטת אוקלנד, שם השלימה ב-1974 תואר שני במדע המדינה. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא הייצוג והדפוס ההתנהגותי הפוליטי במגזר החקלאי.
ראשית הקריירה הפוליטית.
כנערה הייתה קלארק פעילה מבחינה פוליטית. היא השתתפה בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ונגד קיומם של בסיסים צבאיים זרים על אדמת ניו זילנד. היא גודלה תחת האמונה הפרסביטריאנית והלכה באופן קבוע לבית ספר של יום ראשון. היא מגדירה את עצמה כאגנוסטית.
ב-1971 סייעה קלארק למועמדים של מפלגת הלייבור למועצת העיר אוקלנד. בין השנים 1973 – 1975 היא הייתה מרצה זוטרה למדע המדינה באוניברסיטת אוקלנד. ב-1974 היא ניסתה להיות מועמדת לפרלמנט במחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז, אך הפסידה לריצ'רד פרבל. תחת זאת היא הציגה את מועמדותה כמועמדת במחוז פיאקו, מעוז של המפלגה הלאומית. ב-1976 היא קיבלה מלגת לימודים בחו"ל מטעם האוניברסיטה ומ-1977 היא חזרה ללמד באוניברסיטה בזמן שלמדה לתואר דוקטור (שאותו היא לא השלימה) עד שנבחרה לפרלמנט ב-1981.
זמן קצר לפני מערכת בחירות זו היא נישאה לסוציולוג פיטר דייוויס, שהיה אז בן זוגה במשך חמש השנים הקודמות. קלארק נישאה עקב לחצים מחברי הלייבור, למרות תחושותיה האישיות נגד נישואים. בביוגרפיה שלה מדווח שהיא בכתה לכל אורך הטקס, אף על פי שהיא ייחסה זאת לכאב ראש. דייוויס הוא פרופסור לסוציולוגיה רפואית וראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת אוקלנד.
קלארק עבדה באופן פעיל במפלגת הלייבור כמעט לכל אורך חייה. היא הייתה חברה בנשיאות המפלגה מ-1978 ועד 1988 ושוב מאפריל 1989. בתקופת לימודיה היא הייתה יושבת ראש התא של מפלגת הלייבור באוניברסיטת אוקלנד והייתה פעילה לצדם של פוליטיקאים לעתיד במפלגה, כולל ריצ'רד פרבל, דייוויד קייגיל, מרגרט וילסון וריצ'רד נורת'י. היא שימשה כנשיאת מועצת הנוער של הלייבור, חברה במועצת המפלגה האזורית של אוקלנד, מזכירת מועצת הנשים של הלייבור וחברת מועצת המדיניות של המפלגה.