תמך מאוד בתנועת אגודת ישראל וראה בה מקור לחיזוק הדת ולהגנה מפני החילוניות וההשכלה. הוא תמך בהקמת קרן ליסוד תלמודי תורה במקומות שהקהילות אינן יכולות לעשות זאת בעצמן, וכן רצה ליזום הקמת רשת בתי ספר שבה ישולבו יחד עם לימודי התורה גם לימודים מקצועיים, כדי לאפשר לבוגריהם להתפרנס בכבוד, אך נסוג מיוזמתו זאת עקב מחלוקת קשה שעוררו נגדו כמה מגדולי האדמו"רים, ובראשם הרבי ישכר דב רוקח מבלז. רבי ישראל מצ'ורטקוב היה מראשי האדמו"רים שפעלו במסגרת 'אגודת ישראל', ובהשפעתו נמשכו עוד כמה מאדמו"רי בית רוז'ין להשתתפות ב'אגודת ישראל'. לדעתו, על גדולי ישראל לצאת מד' אמותיהם ולפעול במסגרת תנועה זו.
בנאום הפתיחה של הכנסייה הגדולה בשנת תרפ"ג אמר:
יישוב ארץ ישראל.
היה מהתומכים הגדולים של ההתיישבות בארץ ישראל ושלח מחסידיו לשם. עמדה זו הייתה משותפת גם לאביו ולאדמו"רים נוספים מבית רוז'ין. דעתו הייתה שמוטלת חובה על היהודים החרדים לעלות לארץ ישראל וכך למנוע את השתלטות החילונים על הנהגת היישוב. את דעתו זאת חזר והשמיע גם בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל. ב-1921 עמד בראש החותמים על הכרוז לחיזוק ההתיישבות החרדית בארץ ישראל על מנת "שהחיים יהיו חיים חרדיים ולבטח שכל הסביבה תהיה מיושבת מהחרדים לדבר ה', שהם רוב מנין ובנין מעמנו". הרב צבי יהודה קוק סיפר כי "הרבי מצ'ורטקוב אמר לי פעם בווינה, כי הוא מבין היטב את דרך ה"אורות" שלנו, שכל גשמיות של ישראל הינה קדושה". בדצמבר 1897 נפגש עם הרצל ואמר לו כי החצר הצ'ורטקובית רואה בעין יפה את הפעילות הציונית, אלא שהיא רוצה להבטיח את האינטרסים האורתודוקסיים בתוך ההסתדרות הציונית. באותו חודש דיווח עיתון "המגיד" כי ד"ר ברודסקי נפגש עם הרב פרידמאן שאמר לו כי "נכון הוא בעצמו לעמוד בראש החברות הציוניות בעיר מושבו וסביבותיה כאשר יווכח לדעת יותר ויותר כי אינן מתנגדות למפלגת היהודים האדוקים". הרב פרידמאן אף הוסיף ש"עלינו להודות כי התנועה הציונית הועילה הרבה להשים מעצור בעד התבוללות היהודים בין העמים שביניהם ולהחיות שפת עבר וספרת ה'".
שלום ואחדות בעם ישראל.
עיקר מרכזי במשנתו היה השלום והאחדות בעם ישראל. כדי לא לעורר מחלוקת הסכים לוותר על רעיונות מסוימים אף על פי שחשב שהם רעיונות טובים, באומרו, שאמנם רעיונות אלו חיוביים אבל פירותיהם יגיעו רק בעוד כמה שנים בעוד שהמחלוקת תהיה כבר בהווה. באחד מכינוסיה של אגודת ישראל אמר:
כמו שאר אדמו"רי רוז'ין התנגד לרעיון הפרדת הקהילות. כשהגיע לווינה נפגשו עמו ראשי הקהילה החרדית בווינה שהיו נפרדים מהקהילה הכללית וביקשו ממנו להצטרף אליהם, אבל הוא סירב באומרו שאין זו דרכם של אבותיו והוא אינו מוכן לצמצם את פעילותו (בלשונו "את אהבת ישראל שלי") לקהילה של עשרת אלפים איש כאשר בווינה כולה גרים 200,000 יהודים.
קישורים חיצוניים.
חיבוריו:
ישראל מצ'ורטקוב
המדור להווי ומסורת יהודית
אברהם בנמלך
אברהם מנחם בנמלך (כהן) (נולד ב-18 במרץ 1942 כ"ט באדר ה'תש"ב) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי. במשך שלושים ושבע שנה שימש ככתב ועורך בקול ישראל. זכה שלוש פעמים בפרס רשות השידור.
ביוגרפיה.
בנמלך נולד בישראל בשם אברהם מנחם כהן למשפחה ירושלמית דתית ותיקה. בשנת 1965, בגיל 23, החל לכתוב בעיתון פנים אל פנים שיצא לאור על ידי האחים שמואל אבידור הכהן ופנחס פלאי. הוא כתב תחת שם העט "אברהם בן-מלך" ("מלך" הם ראשי התיבות של שמות הוריו: מרדכי ולאה כהן), ועם הזמן אימץ אותו לשמו הרשמי - "בנמלך". לאחר עבודתו ב"פנים אל פנים" עבד תקופה קצרה בעיתון "היום". בשנת 1971 התקבל לעבודה בקול ישראל, והשתלב במחלקה הדתית ברדיו. בואו הפיח רוח חיים במחלקה, שעד אז הייתה שמרנית מאוד. הוא הציב סטנדרטים עיתונאיים חדשים בעבודת המערכת. הוא לא הסתפק בסיקור מן האולפן של הנושאים הדתיים בישראל, כפי שהיה מקובל עד אז, אלא שילב תחקירים ועיתונאות שטח. בין היתר, פרסם סדרת תחקירים על נושאי הקבורה והכשרות בארץ. בתקופתו עברו תוכניות המחלקה מרשת א' לרשת ב', המרכזית יותר.
בשנת 1978 התאחדו מערכת ענייני היום (יומנים) ומחלקת החדשות של קול ישראל לחטיבה אחת, "חטיבת החדשות", ואל החטיבה נכנס גל חדש של כתבים צעירים, ובהם אברהם בנמלך (יחד עמו נכנסו שלום קיטל, רזי ברקאי, רוני דניאל, חיים זיסוביץ ואחרים). הוא התמנה לכתב לענייני הסוכנות היהודית, עלייה והתיישבות. כעבור זמן קצר החל לערוך יומני חדשות, תפקיד שהחזיק בו עשרים שנה. כמו כן היה עורך בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 2003, לאחר שנים רבות של הפסקה, חודשה תוכנית הרדיו הוותיקה "מלווה מלכה" במוצאי שבת, בעריכתו ובהשתתפותו הפעילה של בנמלך ובהגשתו של איזי מן. התוכנית זוכה לפופולריות רבה, והיא צברה קהל מאזינים נאמן.
בנובמבר 2008, לאחר 37 שנים פרש מ"קול ישראל", ומתחילת 2009 הוא כותב בעיתון המבשר, תחת שם העט מנחם כהנא.
במאי 2013, הוציא לאור רומן ושמו "אללה אוהב אותי" (הוצאת כרמל) - סיפור מתח אודות סוכני אף.בי.איי, המוסד, מודיעין ומשמרות המהפכה של איראן ועדה קיצונית של חרדים אנטי ציוניים הרודפים אחרי עיתונאי ישראלי ובן לווייתו במסע חוצה יבשות ותקופות. באוגוסט 2018 פרסם בנמלך רומן נוסף בשם "אמא של ממזר" (הוצאת קורנס) רומן העוסק בטרגדיה של מעוכבות הגט והעגונות בישראל.
מתגורר בירושלים. בנו הוא עורך הדין אסף בנמלך, יושב ראש "נאמני תורה ועבודה". בן נוסף הוא ההיסטוריון מוטי בנמלך. כלתו היא ההיסטוריונית והסופרת ימימה חובב.
סדרות רדיו בעריכתו.
בנמלך ערך סדרות רבות בנושאים שונים:
סרגיי סטפשין
בוסתן כיאט
בוסתן כַֿיָאט (בערבית: بُسْتَان خَيَّاط, תעתיק מדויק: בּסתאן חַ'יָּאט) הוא גן ובוסתן נטוש הנמצא בקצהו התחתון של נחל שיח שעל הר הכרמל בחיפה.
היסטוריה.
הבוסתן הוקם בשנת 1936 על ידי עזיז כיאט, בן משפחת כיאט, אחת מהמשפחות העשירות בחיפה, כבוסתן למטרות נופש משפחתי. הבוסתן, ששטחו כ-6.5 דונם, בנוי בהשראת אדריכלות הגנים הערבית-מוסלמית וכולל מפלי מים, מזרקות, בריכות ותעלות המקשרות בין חלקי הגן.
עם מותו של עזיז בשנת 1943, עבר הבוסתן לבעלות בתו לוסי, אשר נתנה אותו לשימוש אנשי הכנסייה הנוצרית. אחרי מותה ב-1972, נמכר הבוסתן לעיריית חיפה, והוא נכלל ברשימת האתרים לשימור בתחומי העיר חיפה. בשנת 1998 הוחלט בעירייה על שיפוצו, אולם החלטה זאת לא יצאה לפועל.
עם השנים הלך מצבו הפיזי של האתר והתדרדר. בשנת 2008 הוקמה בחיפה "הקואליציה למען בוסתן כיאט" במטרה לפעול לשימורו, שיקומו ותחזוקתו השוטפת של הבוסתן. בקואליציה חברים המועצה לשימור אתרים, שתיל, החברה להגנת הטבע, העמותה לקידמה חברתית-חיפה, מרכז המחקר למורשת הארכיטקטורה בישראל בטכניון, תושבי הסביבה, אדריכלים, היסטוריונים ואמנים. הקואלציה מארגנת ימי עבודה בוואדי על מנת לתחזק את הבוסתן. במסגרת ימי עבודה אלה, מנקים את השטח ומנסים לתחזק את המקום על מנת שישרוד. הקואליציה מארגנת מפגשים, הרצאות ואירועים למען קידום רעיון שיקומו של הבוסתן, בהשתתפות כריסטינה כיאט, בתו של סלים כיאט, נכדו של עזיז כיאט, תושבי חיפה.
אירינה פריבלובה
אירינה אנטולייבנה פריבלובה (באנגלית: Irina Anatoljewna Privalova, ברוסית: Ирина Анатольевна Привалова; נולדה ב-22 בנובמבר 1968) היא אתלטית עבר מרוסיה. היא אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות אולימפיות אחת מהן זהב (סידני 2000), אלופת עולם בעלת 6 מדליות עולמיות אחת מהן זהב (שטוטגרט 1993) ואלופת אירופה. היא שיאנית העולם הנוכחית (2017) בריצת 50 מטר באולם (5.96 שניות) וריצת 60 מטר באולם (6.92 שניות). נכון לספטמבר 2021 היא בעלת התוצאה ה-14 בטיבה בעולם בריצת 100 מטר בכל הזמנים (10.77 שניות).
ביוגרפיה.
פריבלובה נולדה במלחובקה, 29 ק"מ דרום-מזרח למוסקבה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.02 שניות ובמדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.41 שניות. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.20 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה פריבלובה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.16 שניות, אחרי ארצות הברית (42.11 שניות) ולפני ניגריה (42.81 שניות) ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.84 שניות, אחרי גייל דיברס מארצות הברית (10.82 שניות) וג'ולייט קאתברט מג'מייקה (10.83 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה בשנת 1993 זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.15 שניות ובמדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.97 שניות. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.49 שניות, במדליית כסף בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:18.38 שניות ובמדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.13 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה פריבלובה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.02 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.32 שניות. בנוסף, היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.96 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1995 זכתה פריבלובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.23 שניות. באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.12 שניות ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות.