מָאנֵה כץ (ידוע בצרפת כ-Mané-Katz, ברוסית: Иммануэль Лазаревич Кац - עמנואל לזרביץ' כץ; ) היה צייר צרפתי יהודי יליד אוקראינה, המשויך לאסכולה של פריז. בסוף חייו עלה לישראל.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות.
מאנה כץ נולד בעיר קרמנצ'וג שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) להורים אדוקים בדת. מאנה היה הילד השביעי של לייזר כץ, שמש של אחד מבתי הכנסת של העיר, ושל אשתו, מלכה לבית רבינוביץ'.
עד גיל 16 למד בחדר ובישיבה ובגיל זה יצא ללמוד בבית ספר לאמנויות בווילנה. התקשה בהתחלה להסתגל לחברה החילונית וחזר לבית הוריו. אמן מאודסה שכנע אותו לנסות שוב ולהירשם לבית הספר לאמונות במירגורוד באוקראינה. כעבור זמן קצר עבר ללמוד בשנים 1911–1913 בבית ספר לאמנויות בקייב ובשנת 1913 הגיע לפריז ולמד באקדמיה לאמנויות היפות אצל פרנאן קורמון.
שנות מלחמת העולם הראשונה וחזרתו לרוסיה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקש להתגייס ללגיון הזרים אך לא גויס בגלל קומתו הנמוכה. חזר לרוסיה, בה זכה גם כן לפטור מהשרות הצבאי. חי עד 1917 בפטרוגרד וצייר שם נושאים ודמויות יהודיים מסביבתו בציור מקורי ועז. השתלם בתקופה זו אצל מסטיסלב דובוז'ינסקי והשתתף ב-1916 בתערוכה "עולם האומנות". אחרי 1917 חי זמן מה בקרמנצ'וג, בה נתן שיעורי ציור לילדים ולאחר מכן בשנים 1919-1918 לימד באקדמיה לאמנויות בחרקוב. הציג מיצירותיו גם ברוסטוב על הדון ובטביליסי.
יחד עם אלכסנדר גלדקוב ווסילי ירמילוב היה חבר בקבוצה האוונגרדיסטית "השלושה" או ה"טרויקה" מחרקוב. ב-1918 שלושתם הצטרפו לקבוצה הקוביסטית-פוטוריסטית "ברית השבעה" (של קוסריוב, בובריצקי, צאפוק, ציביס ואחרים) בהוצאת האלבום "שבעה פלוס שלושה". בשנת 1920 הדיוקן שצייר כץ לסופר ולימיר חלבניקוב קישט את בית הקפה "מרתף המשוררים" (Подвал поэтов) בחרקוב, שבו הוצגה בבכורה על ידי "סדנת התיאטרון" המחזה של חלבניקוב, ,"טעות המוות".
בצרפת ובגלות אמריקה.
בשנת 1921 נסע לברלין ומשם שב לפריז. ציוריו עוררו שם עניין רב. בשנת 1923 אורגנה תערוכתו הראשונה בגלריה "פרסייה". ב-1927 קיבל את האזרחות הצרפתית. במסעותיו המרובים ובביקוריו המתמידים בארץ ישראל צייר תמונות מחיי היהודים במקומות מושבם.
בהתחלת מלחמת העולם השנייה נפל בשבי הגרמני ברואן אך הצליח להימלט. בשנים 1945-1940 חי בניו יורק, בארצות הברית.
בשובו לפריז החל לצייר תמונות נוף בסולם צבעים בהיר ותוסס. כל שנה הציג מיצירותיו גם באמריקה. ב-1948 הקים ביחד עם מוסיה טולמן, ז'אן אטלן ואמנים נוספים ארגון בשם "אמנות" שעזר לאמנים ישראלים בבואם לפריז. בשנת 1949 הוא אייר ספר של משה דלוז'נובסקי שיצאה לאור בניו יורק.
בשנת 1958 עלה לישראל והתיישב בחיפה. המבנה שבו גר ברחוב יפה נוף הוא כיום מוזיאון מאנה כץ, ובו מוצגות יצירות נבחרות מעזבונו.
כץ התוודע לאינספור האסכולות והזרמים שהציפו את אירופה בתחילת המאה ה-20 כמו הפרימיטיביזם, הקוביזם, הפוביזם והסוריאליזם, אך מעולם לא התקרב לאף אחד מהזרמים הללו. במרבית זמנו בפריז היה מרותק לנושא של יהודי הגטו כשהוא מצייר בחיפזון, מכסה ברישול משטחים רחבים בקווים אדומים, צהובים, ירוקים וחומים, תוך מתן תשומת לב זעומה לפרטים.
בעבודותיו משנות העשרים ניתן להבחין בהתלהבות בארוקית, המזכירה את אל גרקו, דיוקנאות של פנים צנומות וגרמיות ועיניים הנתונות עמוק בתוך חוריהן.
בישראל צייר מאנה כץ תמונות גואש מרובות, כשהוא מבקש לחשוף את לִבה של הארץ ולא את שטחה. הוא צייר את האווירה הלוהטת של ים המלח ואת מושבת זכרון יעקב העולה מהמישורים, בחיתוכי אדום, ירוק ותכול. תימנים, נשות-ערב, פושטי יד, גמלים וחמורים שימשו לו מודלים, כאשר את העצמים תרגם לשפת הצבע.
נפטר במרפאה בתל אביב ב-1962, בגיל 68, ונקבר בחיפה ליד הסופר והמחזאי היידי דוד פינסקי.
בצוואתו הוריש את כל רכושו לעיר חיפה.
קרב מונדה
קרב מונדה הוא קרב שנערך ב-17 במרץ 45 לפנה"ס בסביבת מישורי מונדה (כיום בדרום ספרד) בין יוליוס קיסר לשרידי הכוחות הפומפייניאנים. קרב מונדה היה האחרון במלחמת האזרחים.
רקע.
עם חצייתו של הנהר רוביקון על ידי קיסר בשנת 49 לפנה"ס, נמלטו מנהיגי האופטימאטים ופומפיוס הגדול מחוץ לאיטליה במטרה לגייס צבא שיוכל להביס את קיסר. בשני עימותים מכריעים הם הובסו על ידי קיסר: בקרב פארסאלוס שנערך ביוון בשנת 48 לפנה"ס ובקרב תאפסוס שנערך באפריקה בשנת 46 לפנה"ס.
לאחר התבוסות הללו, ניצחונו של קיסר באפריקה ומותם של ראשי המחנה הרפובליקאי, פומפיוס הגדול וקאטו הצעיר, נמלטו שרידי האופטימאטים בראשותם של בני פומפיוס, גנאיוס וסקסטוס להיספניה שהייתה בסיסו הישן של אביהם, שבה התכוונו לגייס צבא לשם המשך המלחמה בקיסר. לרשותם עמדו 13 לגיונות לעומת 8 לגיונות שעמדו לרשות קיסר.
הקרב.
קיסר פלש להיספניה בדצמבר 46 ולמרות שניסיונו לגרור את האחים פומפיוס לעימות בתנאים שיהיו נוחים לו נכשל הוא הצליח להשתלט על רוב הפרובינקיה בתוך שנה. לבסוף האחים פומפיוס בחרו בגבעה ליד העיירה מונדה כמקום הקרב נגד קיסר.
קיסר הציב את הלגיון השלישי גאליקה והחמישי אלודאי באגף השמאלי ואת הלגיון העשירי אקווסטריס באגף הימני כאשר ביניהם הוצבו חמשת הלגיונות הנותרים במרכז. בתחילה נקלע הקרב למבוי סתום, שכל צד לא הצליח להשיג יתרון על יריבו למרות שהכוחות הקיסריים החלו לגלות סימנים של עייפות ושבירה.
המאבק הוכרע לטובתו של קיסר כשהלגיון העשירי שבר את מבנה האויב באגף השמאלי, טיטוס לאביינוס ניסה לסתום את הפרצה, אולם בוגוד שפיקד על הפרשים הנומידיים ביצע הסתערות על האגף הימני של האויב. בשלב זה המבנה של החיילים הפומפייניאנים החל להישבר ובמהרה בהלה החלה להתפשט בשורות הצבא. כתוצאה מכך נשברה רוח הלחימה שלהם וקיסר ניצל את הדבר כדי להביסם.
ניצחונו של קיסר בקרב סיים את מלחמת האזרחים ברומא ואת ההתנגדות של אויביו לשלטונו האוטוקרטי. קיסר חזר לרומא כמנצח וכשליטו הבלעדי של העולם הרומאי ומונה לדיקטטור לכל ימי חייו. לאחר אחד עשר ימים פרש מן הדיקטטורה ומונה לקונסול.
נוסחאות דה-מואבר
עיטור אסורי שלטון המנדט
עיטור אסורי שלטון המנדט הוא עיטור ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון על סמך החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, החל משנת 1984. העיטור מוענק למי שנעצר או נאסר על ידי השלטון הבריטי בשל פעילות או השתייכות לאחת המחתרות או הארגונים הצבאיים, או בעלי אופי צבאי, שנטלו חלק במאבק נגד השלטון הבריטי בארץ-ישראל בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל ואשר עקב שירותו זה נכלא לתקופה העולה על שישה חודשים.
העיטור מעוצב כחלון כלא מסורג, ממנו פורץ מגן דוד כחול.
מקבלי עיטור אסורי שלטון המנדט היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, שהחל מחולק בשנת 1968.
המכון ללימודי השואה ע&quot;ש ח. אייבשיץ
המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ הוא מכון שנוסד בשנת תשמ"ז-1987 ביוזמתו של יהושע אייבשיץ לזכר אשתו חדווה. אייבשיץ תרם את התרומה הראשונית לביסוס המכון וגם כתב כמה ספרים על עמידה יהודית בשואה.
המכון אשר שוכן במרכז התרבות הדתי בשכונת "נווה שאנן" בחיפה, מוכר על ידי מינהל חברה ונוער במשרד החינוך וכן על ידי מינהל החינוך של עיריית חיפה.
קהל היעד המרכזי של המכון הם תלמידים, בני נוער וחיילים. במשך שנת לימודים משתתפים בימי העיון שמקיים המכון כ-8000 תלמידים, כ־1000 חיילים ועוד מאות המשתתפים בימי עיון לציבור הרחב.
העמותה.
המכון ללימודי השואה מופעל על ידי עמותה ציבורית שבין חבריה נמנים:
מקורותיו הכספיים של המכון הם: תרומות, גביית כספים מהמשתתפים בימי עיון, מענקים של האפוטרופוס הכללי ושל ועידת התביעות.
מטרות.
הארגון מגדיר את המטרות הבאות:
פעילויות.
ימי עיון לתלמידי בתי ספר וחיילי צה"ל, ספריית עיון (6000 ספרים), ספריית ווידאו (1000 קלטות), הכנת משלחות תלמידים לפולין, השתלמויות למורים והכשרתם לקראת יציאתם למסעות תלמידים בפולין: "את אחיי אנוכי מבקש", תיעוד עדותם של ניצולי שואה, תערוכות, סיוע לתלמידים בכתיבת עבודות וערבי עיון לציבור הרחב. לפעילות המכון מגיע ציבור מגוון של מבוגרים, תלמידים מבתי הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים וחיילים. המכון מטפח ומעודד מסגרת התנדבותית הנקראת "נוער נאמן זיכרון השואה". בנוסף מדי שנה (מאז שנת 2013) מתנהל במכון מפגש קבוע בין בני נוער לניצולי שואה ובסופו של התהליך אשר משתרע על שנה שלמה, בני הנוער מעלים הצגה על הסיפורים האישיים של ניצולי השואה.
ביטאון פורום שמירת זיכרון השואה.
החל מחודש חשוון תשס"ו, נובמבר 2005 התחיל לצאת לאור ביטאון פורום שמירת זיכרון השואה, שאותו הגה, יזם ועורך בן-מיכאל. כאשר אחרי צאתו לגמלאות חיפש דרך נוספת להביא את זיכרון השואה.
הפצות גנו/לינוקס
שרי מקובר
יובל המבולבל
משלחות תלמידים לפולין
חלון מונופורי
חלון מונופורי (איטלקית Monofora) הוא חלון שלו מפתח בודד ומעליו קשת מעוגלת או מחודדת. ציון היותו של חלון בעל מפתח בודד (מונופורי) מקובל רק בסמוך וכדי להשוותו לחלון עם מספר מפתחים, כמו חלון ביפורי, חלון טריפורי וכן הלאה, ואך בהקשרם של סגנונות בנייה בהם רווח השימוש בחלונות אלה, כמו באדריכלות הגותית או הרומנסקית, ובמידה פחותה מכך באדריכלות הרנסאנס.
חלון קואדריפורי
חלון קואדריפורי (באיטלקית: Quadrifora) הוא חלון המחולק אנכית לארבעה מפתחים המופרדים זה מזה בשלושה עמודים קטנים, ומעליו ארבע קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון, ובמשטחים שמעל ארבע הקשתות המקוריות וביניהן מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.