פאיארי נולד באסיקאלה שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד). הוא הצטרף לתנועת "המשמרות הלבנים" ולחם בהצטיינות רבה במלחמת האזרחים הפינית. הוא התפרסם בשל אומץ ליבו, וכישרונו להחדיר מוטיבציה בחייליו. הוא הצטרף לצבא פינלנד עם הקמתו. בתחילת "מלחמת החורף" הוא היה כבר לוטננט קולונל, הוא התפרסם כאשר בתחילת המלחמה סבל מהתקף לב אולם חזר לקרב מיד כשהתאושש. הוא קנה פרסום נוסף במהלך קרב טולוואיירווי (שהיה למעשה הקרב הגדול הראשון במלחמה זו), אז השמידו הוא ופאבו טלוולה שתי דיוויזיות רוסיות מהארמייה השמינית. במלחמת ההמשך הוא פיקד על התקפה גדולה באזור קרליה, הדיוויזיה שלו נשלחה אל נהר הוויאוקסי במטרה לאיים על העיר ויפורי, שנכנעה לאחר זמן מה. לאחר מכן הוא זכה בצלב מנרהיים. הוא לחם בהצטיינות גם במלחמת לפלנד וזכה בצלב מנרהיים פעם שנייה.
אחר המלחמה נעצר פאיארי בחשד לביצוע פשעי מלחמה, אולם שוחרר מחוסר ראיות. הוא מת מהתקף לב בקוקולה בשנת 1949.
ירון לביא
ירון לביא הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. בעבר כיהן כמפקד אגד ארטילרי 215.
לביא התגייס ליחידת מורן ושירת בה כלוחם וכקצין. לאחר שחרורו למד חקלאות ובמקביל שימש מפקד סוללה במורן. בגיל 31 שב לשירות הקבע ושימש ראש מדור תורת הלחימה בבית הספר של מורן, כמו כן פיקד על גדוד מילואים של חיל התותחנים. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה מונה למפקד בית הספר של יחידת מורן וב-2006 מונה למפקד יחידת מיתר. ב-2010 מונה לסגן מפקד עוצבת גולן וב-2012 מונה למפקד עוצבת שלהבת, אגד תותחנים במילואים, במקביל שימש ראש תורת חיל התותחנים במפקדת קצין תותחנים ראשי. ב-2015 מונה למפקד אגד ארטילרי 215.
הגן הבוטני של ריו דה ז'ניירו
הגן הבוטני של ריו דה ז'ניירו (Jardim Botânico do Rio de Janeiro) שבברזיל ממוקם בחלקה הדרומי של העיר. הוא משתרע על שטח של 540 אלף מטרים מרובעים ובו 6,500 מיני צמחים מברזיל ומחוץ לה, מהם 900 מינים של דקלים.
הגן הוקם בשנת 1808 על ידי ז'ואאו הששי, מלך פורטוגל. הוא נועד במקור לאקלם בברזיל צמחי תבלין שיובאו מאיי הודו המערבית, כאגוז מוסקט, פלפל וקינמון. הגן נפתח לציבור ב-1822.
מרכיב מרכזי בגן הוא שדרה באורך של 750 מטרים המובילה לתוכו מהכניסה אליו, ובה 134 עצי דקל, שכולם הם צאצאיו של עץ אחד.
רק כ-40% משטח הגן הוא מעובד והיתר מהווה יער אטלנטי. מצויות בו חממות רבות וכן מונומנטים רבים בעלי חשיבות היסטורית, ארכאולוגית ואמנותית, לרבות פסלים ומזרקות
בגן חיים מינים של קופים וכ-140 מינים של ציפורים, לרבות מינים בסכנת הכחדה.
בגן מתקיים מכון מחקר ולצידו הספרייה הבוטנית המקיפה ביותר בברזיל.
בשנת 1992 הכריז ארגון אונסק"ו על הגן כשמורה ביוספרית.
נורמן וייטסייד
נורמן וייטסייד (באנגלית: Norman Whiteside; נולד ב-7 במאי 1965 בבלפסט) הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמודת הקשר והחלוץ.
וייטסייד שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. הוא ייצג את נבחרת צפון אירלנד בשני טורנירי מונדיאל, לפני שנאלץ לפרוש בגיל 26 עקב פציעה בברך. לאחר הפרישה הוא התמחה כפודיאטור, ועדיין עובד עם מנצ'סטר יונייטד בחלק מצוות האירוח של אצטדיון אולד טראפורד.
ווייטסייד מחזיק בשיא השחקן הצעיר אי פעם בגביע העולם, כובש השער הצעיר אי פעם בגמר גביע ה-FA ובגמר גביע הפוטבול ליג, וכובש השער הצעיר אי פעם בתולדות מנצ'סטר יונייטד.
קריירת משחק.
וייטסייד אותר על ידי מחלקת הסקאוטים של מנצ'סטר יונייטד עוד בטרם מלאו לו 14, וכבר מגיל צעיר זכה להשוואות לכוכב העבר הצפון אירי של הקבוצה, ג'ורג' בסט, גם הוא יליד בלפסט. ב-24 באפריל 1982, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-17, עלה להופעת בכורה במדי הקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בניצחונה של קבוצתו, 1-0 על ברייטון. הוא היה לצעיר ביותר שעושה זאת מאז דאנקן אדוארדס כשלושים שנים קודם לכן. במחזור הסיום של העונה, שמונה ימים לאחר יום הולדתו, כבש וייטסייד בניצחון הביתי של קבוצתו 2-0 על סטוק סיטי, ובכך הפך לצעיר כובשיה בכל הזמנים.
לקראת עונת , החליט מאמן הקבוצה רון אטקינסון להציב את וייטסייד כחלוץ פותח לצידו של פרנק סטייפלטון. וייטסייד פתח את העונה היטב וכבש ארבעה שערים בחמשת מחזורי הפתיחה, אך לאחר מכן לא הצליח לכבוש במשך 17 משחקים רצופים. וייטסייד סייע לקבוצתו להעפיל למשחקי גמר גביע הפוטבול ליג וגמר גביע ה-FA באותה עונה. בגמר גביע הפוטבול ליג העלה וייטסייד את קבוצתו ליתרון 1-0 על ליברפול כבר לאחר 12 דקות, והיה לשחקן הצעיר ביותר שכובש בגמר המפעל, אך קבוצתו ספגה שער שוויון רבע שעה לסיום ההתמודדות ושער נוסף בתוך ההארכה, והפסידה 2-1 בסיום. בגמר הגביע האנגלי פגשה מנצ'סטר את ברייטון. בדקה ה-55, במצב של 1-0 לברייטון, בישל וייטסייד לסטייפלטון את שער השוויון של מנצ'סטר, אך המשחק הסתיים בשוויון 2-2 לאחר הארכה. הגמר הוכרע במפגש חוזר, שהסתיים בניצחונה של מנצ'סטר 4-0. וייטסייד כבש את השער השני לזכות קבוצתו בדקה ה-30, והיה לכובש הצעיר בכל הזמנים בגמר הגביע האנגלי. עונת הפריצה של וייטסייד הסתיימה עם 57 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 14 שערים.
עונה אחר כך אישרה יונייטד את העברתו של החלוץ למילאן האיטלקית ואף הציעה לוייטסייד סכום כסף בתמורה למעברו, אך וייטסייד סירב מתוך רצון להישאר בקבוצה ובעיר. הוא הוסיף להיות חלק מרכזי בהתקפת הקבוצה, למרות תחרות קשה על המקום בהרכב. למעט זכייה במגן הצדקה עם פתיחת העונה, יונייטד לא הצליחה להשיג תארים באותה עונה, לאחר שהודחה משני מפעלי הגביע על ידי קבוצות מהליגה השלישית והפסידה בחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע ליובנטוס. וייטסייד איבד את מקומו בהרכב במהלך עונת , ועד לחודש פברואר 1985 רשם שמונה הופעות בלבד. אמנם, לאחר פציעה של אחד הקשרים במרכז השדה, הוכיח וייטסייד יכולות גבוהות גם בתפקיד הקשר. שיתוף הפעולה בינו לבין בובי רובסון במרכז השדה היה מצוין, ויונייטד הפסידה רק פעם אחת ב-15 המשחקים הראשונים של הצמד במרכז הקישור. המקום של וייטסייד כקשר נשמר עד לסיום דרכו של אטקינסון במועדון ב-1986. ב-9 במרץ 1985 כבש וייטסייד את השלושער היחיד בקריירה שלו, בניצחון 4-2 על ווסטהאם יונייטד ברבע גמר גביע ה-FA. היה זה "שלושער מושלם" (שער בכל אחת מהרגליים ובראש) שהעלה את קבוצתו לחצי גמר הגביע, משם הצליחה להעפיל גם למשחק הגמר מול אברטון. בדקה ה-110 של המשחק, כשיונייטד בעשרה שחקנים, כבש וייטסייד את שער הניצחון והעניק לקבוצתו את הגביע עם ניצחון 1-0, גביע שני בקריירה לשחקן.
בנובמבר 1986, לאחר עונה נוספת נטולת הישגים ופתיחת עונה מאכזבת, הגיע ליונייטד המאמן אלכס פרגוסון. וייטסייד, אחרי שלוש עונות כשחקן הרכב בקבוצה בגיל 21 בלבד, החל לסבול מבעיות בברך ימין, שהייתה צריכה טיפולים אינטנסיביים כדי למנוע ממנו לפרוש ממשחק. פרגוסון נתן לחלוץ הצעיר מנוחה, והאחרון השיב לו עם שלושה שערים בארבעת משחקיו הראשונים מאז חזר. יונייטד סיימה את העונה במקום ה-11 בלבד, לאחר שוייטסייד שיחק 37 משחקים בכל המסגרות, 14 פחות מהעונה שקדמה לה, וכבש עשרה שערים. בעונת חזרה יונייטד למאבקי הצמרת, כשסיימה שנייה בטבלה אחרי האלופה ליברפול. אמנם, לקראת סיום העונה סבל וייטסייד מפציעה שהשביתה אותו קרוב לשנה, מה שהגביל אותו לשש הופעות בלבד בעונת .
לאור מצבו הבריאותי ורצונו של פרגוסון לבנות את הקבוצה מחדש, הוחלט בסיום העונה לשחרר את וייטסייד מהקבוצה. פרגוסון סייע לוייטסייד להשיג חוזה גבוה בקבוצת אברטון, שבאותן שנים נחשבה לקבוצה מצליחה יותר מיונייטד במהלך שנות ה-80. יחד עם וייטסייד הצטרפו לקבוצה שחקנים מובילים נוספים, דוגמת מרטין קיאון, שמיצבו את אברטון כמועמדת לזכייה בתארים. וייטסייד הוביל את הקבוצה כעושה המשחק במהלך העונה, והוביל אותה עם 13 שערים ב-35 הופעות בכל המסגרות. אברטון לא הצליחה לקרוא תיגר על התואר, וסיימה במקום השישי בלבד, 20 נקודות מליברפול שבמקום הראשון.
ב-20 בספטמבר 1990, כחודש לאחר פתיחת עונת , נפצע וייטסייד פעם נוספת בברכו הימנית במהלך משחק אימון, והוא נזקק לניתוח נוסף. על אך שניסה לחזור לשחק ולחזור לכושר, הוא נאלץ לפרוש בסיום העונה ממשחק פעיל בגיל 26 בלבד. במאי 1992 נערך עבורו משחק הוקרה בין מנצ'סטר יונייטד ואברטון, קבוצותיו היחידות בקריירה, באצטדיון אולד טראפורד במנצ'סטר.
נבחרת צפון אירלנד.
תחילת הדרך של וייטסייד במדי נבחרת צפון אירלנד הייתה כשזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1982 בספרד. וייטסייד, שחגג את יום הולדתו ה-17 רק כחודש לפני הטורניר והספיק לרשום רק שתי הופעות רשמיות במדי הקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר יונייטד, פתח בהרכבה של הנבחרת במשחק הפתיחה שלה בשלב הבתים, שהסתיים בשוויון 0-0 מול . המשחק התקיים ב-17 ביוני, כשוייטסייד היה בן 17 ו-41 ימים, ובכך הוא שבר את שיאו של פלה כשחקן הצעיר ביותר אי פעם בטורניר גביע העולם. וייטסייד פתח בכל ארבעת משחקיה הנותרים של הנבחרת בטורניר. הוא העפיל איתה משלב הבתים הראשון לאחר שוויון 1-1 מול וניצחון 1-0 מפתיע על המארחת, אך הודח עימה בשלב הבתים השני לאחר שוויון 2-2 עם והפסד 4-1 ל.