ב-2006 אלכסנדר, יחד עם שי צוקר ובשיתוף פעולה עם קבוצתו של גנצל בגרמניה, בחנו את ההשלכות של תורת היחסות הכללית על המסלולים של כוכבים המקיפים את החור השחור. השאלה שעמדה על הפרק הייתה האם ניתן יהיה בדרך זאת לאשש פעם נוספת את תורת היחסות הכללית. הצוות הראה שבזמן מעבר הכוכב S2 בנקודה הקרובה ביותר לחור השחור (פריאפסיס), אפשר יהיה למדוד סטייה מהמסלול הצפוי על פי הפיזיקה הקלאסית, וכך לאשש את תורת היחסות הכללית.
המעבר הבא של S2 בפריאפסיס התרחש במאי 2018, כשבוע לאחר פטירתו של אלכסנדר. קבוצתו של גנצל מדדה את הסטייה הזו באמצעות GRAVITY - מכשיר חדש אותו הם פיתחו בשנים שלפני כן בעיקר לצורך זה. התוצאות איששו את התחזיות בדיוק מרשים, בדיוק כפי שחזה הצוות ב-2006. תוצאות אלה הביאו בהמשך לזכייתו של גנצל בפרס נובל.
דרווין אטאפומה
ג'ון דרווין אטאפומה הורטאדו (בספרדית: John Darwin Atapuma Hurtado) נולד ב-15 בינואר 1988 בטוקרס שבנריניו, קולומביה. הוא רוכב אופני כביש קולומביאני, שקבוצתו המקצוענית האחרונה הייתה קופידיס.
קריירה.
שנים ראשונות: (2007-2010).
אטאפומה החל להתחרות בשנת 2007 במירוץ הוואלטה אקוואדור (טור בן 8 קטעים), הוא סיים במקום ה-6 הכללי וניצח בשני קטעים, בשני ובאחרון.
שנה לאחר מכן אטאפומה זכה באליפות קולומביה באופני כביש, אחרי שניצח את יזרעאל אוצ'וה בספרינט.
בשנת 2009 הקריירה של אטאפומה החלה לצבור תאוצה והוא החל להשתתף ביותר מרוצים, ביניהם שני מרוצים קנדיים בכירים ואטאפומה אף ניצח מקטע באחד מהם. אטאפומה גם השתתף בטור דה ל'אווניר באותה שנה, המירוץ הכי נחשב וגדול לרוכבים צעירים. ההישג הכי גדול של אטאפומה במירוץ היה המקום הרביעי שלו בקטע הרביעי והוא סיים בסופו של דבר במקום ה-14 הכללי.
אטאפומה גם השתתף עם נבחרת קולומביה באליפות העולם U23', הוא סיים במקום ה-26 ובמקום ה-3 בנבחרת הקולומביאנית, אחרי קרלוס בטאנקור וחוזה סארמינטו, באליפות עצמה ניצח רומיין סיקאר הצרפתי.
בשנת 2010 השתתף אטאפומה גם במרוצים שונים בפורטוגל, באיטליה, בקולומביה, בספרד ובקנדה. ואף השתתף בשנית ב-טור דה ל'אווניר וסיים שני בקטע הרביעי.
2011-2013.
בשנת 2011 השתתף במרוצים שקבוצות מדרג הוורלד טור הבכיר השתתפו בהם בספרד ובצרפת.
ב-2012 חתם אטאפומה על חוזה מקצועני בקבוצת פרו קונטיננטל (הדרג השני לאחר וורלד טור). הקבוצה הייתה Team Colombia והוא רכב עבורה לצד כישרונות אחרים כמו אסטבן צ'אבס
ויארלינסון פאנטאנו. אטאפומה השתתף אף במירוץ שמהווה הכנה לג'ירו ד'איטליה, הטירנו - אדריאטיקו.
ב-21 במרץ 2012 השיג אטאפומה לטים קולומביה ניצחון יוקרתי ב-ג'ירו דל טרנטינו, כאשר הוא מקדים את קרלוס בטאנקור ודומינקו פוצביבו על הקו. אטאפומה אף נבחר לסגל קבוצתו במרוצים מהגדולים בסבב כמו הטור של קליפורניה, הקלאסיקה האיטלקית ג'ירו די לומברדיה ומילאנו טורינו.
ב-2013 המשיך אטאפומה לרכוב עבור טים קולומביה, ואף נבחר לגראנד טור הראשון בקריירה שלו. ויתרה מכך, נבחר למוביל הקבוצה שלו. הגראנד טור הזה היה הג'ירו ד'איטליה היוקרתי, שמבחינת פופולריות שני רק
לטור דה פראנס. אטאפומה סיים בסופו של דבר במקום הרביעי מבין הרוכבים הצעירים ובמקום ה-17 הכללי, 28:56 דקות אחרי המנצח וינצ'נצו ניבאלי.
2014-2020.
ב-2014 חתם אטאפומה ב-BMC לצד רוכבים בכירים כמו פיליפ ז'ילבר וקאדל אוונס מדרג ה-UCI World Tour. הוא נבחר לטור דה פראנס אך נאלץ לפרוש במהלך הקטע השביעי בשל התרסקות ששברה את עצם הירך שלו. הוא השתתף גם בדופינה ליברה.
ב-2015 הוא השתתף גם בג'ירו ד'איטליה וגם בוואלטה אספנייה, והיה חלק מהסגל שהביא ניצחון בנגד השעון הקבוצתי בוואלטה.
2016 נחשבת לאחת השנים הטובות ביותר של אטאפומה, הוא ניצח שלב בטור דה סוויס וסיים שלישי בקטגוריית מלך ההר. הוא סיים פעמיים במקום ה-2 בקטעים בוואלטה, פעם אחת אחרי ליליאן קאלמז'אן ופעם שנייה אחרי פייר לאטור.
בג'ירו ד'איטליה הוא סיים שני בקטע ה-20 אחרי ריין טאראמיי האסטוני, במקום ה3 בקטע העשירי, מקום שלישי בקטגוריית מלך ההר ובדירוג הכללי הגיע במקום התשיעי, 14:09 דקות אחרי המנצח וינצ'נצו ניבאלי. בטור של יוטה הוא הגיע שלוש פעמים בתוך עשרת הראשונים בקטעים, וסיים רביעי כללי.
לאחר 3 שנים במדיה האדומים-שחורים של BMC, אטאפומה הצטרף ל-יו.איי.אי אמירטס וסגר מעגל בטור דה פראנס אחרי שהשתתף לראשונה מאז ההתרסקות ב-2014, ואף סיים שני בקטע ה-18 לאחר וורן ברגיל.
הוא רכב באמירויות עוד שנה אחת, עד שעבר לקופידיס ב-2019, שנחשבת לאחת הקבוצות הטובות ביותר בדרג הפרו קונטיננטל,הוא נבחר לסגל שלה הקבוצה לוואלטה אספנייה. בתום העונה, שוחרר מהקבוצה.
לאחר שנה בלבד בקבוצת קופידיס, אטאפומה חתם בקבוצת Colombia Tierra de Atletas מדרג הקונטיננטל. ב-2021, הוא השיג את הניצחון המקצועני הראשון שלו מאז 2016, כשניצח את הקטע השמיני בוואלטה אה קולומביה.
YotaPhone
שלומי קונסטנטיני
שלמה קונסטנטיני (נולד ב-24 בנובמבר 1955) הוא נוירוכירורג ישראלי, פרופסור מן המניין קליני בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומנהל המחלקה הנוירוכירורגית בבית חולים דנה-דואק לילדים, מרכז רפואי תל אביב.
ביוגרפיה.
קונסטנטיני נולד וגדל בתל אביב. התגייס לצה"ל בשנת 1973 ושירת כקצין צנחנים. השתחרר בדרגת סגן אלוף. בשנים 1977–1983 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור כתב על הובלת גלוקוז במערכת העצבים של חולדות רגילות והסובלות מסוכרת. בנוסף לכך, השלים ב-1984 תואר שני בנוירו-ביולוגיה. למד לקורסים בתחומי רפואה רבים, לדוגמה: אלקטרופיזיולוגיה של ההיפוקמפוס, התמרה חושית, נוירוטראומטולוגיה ושבץ, התנסות קלינית בקרדיולוגיה, בנפרולוגיה ובמחלקת ריאות. למד בקורס מטעם האגודה האירופאית למדעים הנוירולוגיים: גידולים סופרה-טנטוריאליים; קורס מטעם האגודה האירופאית למדעים הנוירולוגיים: גידולים אינפרא-טנטוריאליים; קורס במיקרו-נוירוכירורגיה. קיבל מלגת מחקר קלינית בנוירוכירורגית ילדים; קורס בנוירו-אנדוסקופיה.
בשנים 1990–1997 היה מרצה לנוירוכירורגיה בבית הספר לרפואה הדסה, באוניברסיטה העברית בירושלים. עד שנת 2003 היה מרצה בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. בשנים 2002–2003 היה פרופסור אורח בבית החולים לילדים בטורונטו, קנדה. בשנים 2003– 2014 היה פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ומשנת 2015 הוא פרופסור מן המנין קליני.
משנת 1996 מנהל קונסטנטיני את המחלקה הנוירו-כירורגית בבית החולים דנה דואק לילדים; משנת 2006 מנהל המרכז הישראלי והבינלאומי לנוירופיברומטוזיס ע"ש גילברט (IINFC) בבית החולים דנה.
קונסטנטיני מנהל את המחלקה הגדולה ביותר לנוירוכירורגית ילדים בישראל ובאזור. תחומי העניין הקליניים העיקריים של קונסטנטיני הם טיפול בגידולי מוח וחוט שדרה מורכבים, מומים מולדים, אנדוסקופיה מוחית והפרעות בכלי דם.
קונסטנטיני פרסם כ-300 מאמרים רפואיים ומשמש חבר מערכת ומבקר במספר רב של ז'ורנלים מקצועיים, לדוגמה: כתב העת לנוירולוגית ילדים; "נוירוכירורגית ילדים"; "נוירוכירורגיה במרכז אירופה"; "כתב העת הפתוח לרפואת ילדים"; "כתב העת להידרוצפלוס" (עורך ההוצאה האירופאית); "כתב העת לנוירו-אנדוסקופיה" (עורך); "כתב העת הבינלאומי לנוירו-כירורגיה"; "אקטה נוירוכירורגיקה" (חבר הוועדה המייעצת); עורך פרויקט WIW של ISPN, עורך מדור הידרוצפלוס; "World Neurosurgery", עורך שותף במדור הידרוצפלוס. כמו כן משמש מבקר ב"מערכת העצבים של הילד", כתב העת לנוירוכירורגיה; "נוירוכירורגיה".
בשנת 2013 היה ממקימי מפלגת יש עתיד.
חיים אישיים.
קונסטנטיני פרוד ואב ל-7 ילדים. מתגורר בתל אביב.
אירוויזיון הילדים 2004
אירוויזיון הילדים 2004 הייתה התחרות השנייה של אירוויזיון הילדים. נורווגיה אירחה את האירוויזיון הזה באולם הוקנס.
אירוויזיון הילדים 2005
אירוויזיון הילדים 2005 הייתה התחרות השלישית של אירוויזיון הילדים. בלגיה אירחה את האירוויזיון הזה באת'יאס ארנה בעיר .
פרנק שורטר
פרנק צ'ארלס שורטר (באנגלית: Frank Charles Shorter; נולד ב-31 באוקטובר 1947 במינכן, שבגרמניה) הוא אתלט עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (מינכן 1972) וסגן אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) בריצת מרתון ו-4 פעמים ברציפות אלוף מרתון פוקואוקה (1971–1974), יותר מכל אתלט אחר. נוסף לכך, הוא 4 פעמים אלוף ארצות הברית (1971, 1974, 1975 ו-1977) בריצת 10000 מטר ו-4 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1970–1973) בריצת שדה ל-10 ק"מ.
ביוגרפיה.
שורטר נולד ב-1947 במינכן, גרמניה לסמואל שורטר ששירת כרופא בצבא ארצות הברית. לאחר לידתו חזרה המשפחה לארצות הברית והתיישבה במידלטאון (ניו יורק). הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר "הר חרמון" שבעיר גיל שבמסצ'וסטס. ב-1969 הוסמך כבוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת ייל שבניו הייבן, קונטיקט. ב-1974 סיים לימודי משפט באוניברסיטת פלורידה שבגיינסוויל, פלורידה והוסמך כד"ר למשפטים (Juris Doctor).
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה ב-26 ביוני 1970 הוא זכה במדליית זהב בריצת 3 מייל בתוצאה של 13:24.2 דקות.
באליפות ארצות הברית בריצות שדה שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-28 בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 30:15 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקאלי שבקולומביה בתחילת אוגוסט 1971 הוא זכה בשתי מדליות זהב בריצת 10,000 מטר בשיא משחקים חדש של 28:50.83 דקות ובריצת מרתון (2:22:40 שעות).