באוקטובר 2018 הגיעה משלחת מונגאסקית לאלבניה. ב-9 באפריל 2019 הגיע ראש ממשלת אלבניה אדי רמה לביקור רשמי במונקו. שתי המדינות הסכימו על פרויקט משותף במגזר הכלכלי בו תעזור מונקו לאלבניה במימון מרינת יוקרה במערב אלבניה, לחופי הים האדריאטי.
נשיא אלבניה הוזמן לביקור רשמי במונקו בחודש אוקטובר 2019.
טרמפ על מטאטא (סרט)
טרמפ על מטאטא (באנגלית: Room on the Broom) הוא סרט טלוויזיה בריטי-גרמני באנימציית סטופ מושן לילדים מסוגת פנטזיה והרפתקאות, שמבוסס על ספר בעל אותו שם שכתבה ג'וליה דונלדסון ואייר אקסל שפלר. הסרט בוים על ידי מקס לאנג ויאן לאכאוור, והופק על ידי Orange Eyes Limited, Magic Light Pictures ו-Studio Soi.
הסרט שודר לראשונה בבריטניה בערוץ BBC One ב-25 בדצמבר 2012, ולאחר מכן שודר בארצות הברית בערוץ Universal Kids ב-30 באוקטובר 2013 כחלק מספיישל לכבוד ליל כל הקדושים. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ לוגי בשנת 2013. אורך הסרט הוא כ-27 דקות, ושפות המקור שלו הן אנגלית וגרמנית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית וצרפתית).
בטקס פרסי אוסקר ה-86 שהתרחש בשנת 2014, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
הסרט מספר את עלילת הספר "טרמפ על מטאטא" שכתבה ג'וליה דונלדסון ואייר אקסל שפלר. הסרט עוסק במכשפה וחתול היוצאים לטיול על המטאטא שלהם. במהלך הטיול רוח חזקה העיפה את הכובע של המכשפה, את הסרט משערה ואת שרביט הקסמים שלה. את כל הדברים האלה מצאו חיות שהחזירו את הפריטים למכשפה והצטרפו לטיול על המטאטא, דבר הגורם לתקלה איומה.
דמויות ומדבבים.
במאי הדיבוב של הסרט בעברית היה ליאור סול, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
גביע הליגות הנמוכות
גביע הליגות הנמוכות או הגביע המחוזי הוא גביע אשר מוענק בסיבוב ד' של גביע המדינה בכדורגל למנצחת של אותו מחוז. שיטת הענקת הגביע המחוזי החלה מעונת 1984/1985 ומטרתה היא להקל על הקבוצות בליגות הנמוכות בנסיעות ארוכות כדי שכל קבוצה תשחק במחוז שלה, לפחות בשלבים המוקדמים של הגביע.
בסך הכל מוענקים 12 גביעים. ארבעה גביעים למנצחות של כל מחוז בליגה ב' ושמונה גביעים למנצחות של כל מחוז בליגה ג'. הגביע מוענק על ידי נציג מטעם ההתאחדות לכדורגל מיד בתום משחק הגמר.
במשחקי הגמר של ליגות ב', גם המנצחת וגם הפיינליסטית ממשיכות לסיבוב ו' של גביע המדינה. במשחקי הגמר של ליגות ג', רק המנצחת ממשיכה לסיבוב ו' של גביע המדינה.
נולדתי בירושלים ואני עדיין חי
נולדתי בירושלים ואני עדיין חי (באנגלית: Born in Jerusalem and Still Alive) הוא סרט קומדיה רומנטית שחורה ישראלי משנת 2019 שבוים על ידי יוסי עטיה ודוד אופק. עטיה גם כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי בו זכה בפרס לסרט הביכורים הטוב ביותר.
עלילה.
רונן מטלון (יוסי עטיה) שנולד וגדל בירושלים, מתחיל להעביר סיור בעקבות פיגועים מפורסמים ברחוב יפו. במהלך אחד הסיורים הוא פוגש את אסיה מולאן (ליהי קורנובסקי) ירושלמית לשעבר תאבת חיים שגרה בברצלונה. השניים מתאהבים ורונן נקרע בין כוחות החיים והמוות שסובבים אותו.
הנגשה.
"נולדתי בירושלים ואני עדיין חי" הוא הסרט הראשון שהונגש לעיוורים וכבדי ראיה בתולדות פסטיבל ירושלים; הקרנת הבכורה הונגשה על ידי ארז טודרס.
הפקה.
בשנת 2012 יצר עטיה סיור פרפורמטיבי בשם "מטראומה לפנטזיה", במסגרת "פסטיבל מתחת להר" בירושלים. הסיור נערך ברחוב יפו והתחקה אחרי פיגועי ההתאבדות שהתרחשו באזור בין השנים 2005–2010. הסיור תועד בסרטון קצר שזכה בתחרות הפיצ'ינג בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2015; הוא שימש בסיס לסרט קצר בן שמונה דקות בעל אותו שם שעטיה כתב וביים בשנת 2015.
הסרט צולם בסגנון תיעודי בהשתתפות תיירים אמיתיים. הוא הופק על ידי איתן מנצורי, יהונתן דובק, רוני לוי וחברת ספירו סרטים; ויצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, משרד התרבות והספורט, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, סם שפיגל ו-ARP.
ארנסט בלוך (קצין)
קולונל ד"ר ארנסט בלוך (השם המלא בגרמנית: Ernst Ferdinand Benjamin Bloch; 1 במאי 1898 – 30 באפריל 1945) היה גרמני יהודי למחצה ששימש כקצין בכיר באבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, לאחר שהיטלר הכיר בו כ"בעל דם גרמני". התפרסם כמי שעמד בראש מבצע לחילוץ האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון (אדמו"ר הריי"צ), מנהיג יהודי חב"ד, מוורשה, לאחר שנכבשה על ידי הנאצים.
קורות חייו.
לפני עליית הנאציזם.
ילדות.
בלוך נולד בברלין לרופא היהודי ד"ר אוסקר בלוך, ואשתו הנוצרייה מרגרט שנברג. בעלה הראשון של מרגרט, שהיה גם הוא יהודי, נפטר ב-1897. בלוך גדל בבית עשיר עד שאביו נפטר ב-1910 והמשפחה נקלעה לזמנים קשים. בלוך עבד בעבודות מזדמנות כדי לעזור בפרנסת אמו וילדיה. עם זאת, הוא השקיע בלימודיו בבית הספר והצטיין בהם.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, עזב בלוך בן ה-16 את ביתו ללא ידיעת אמו וניסה להתגייס לצבא. מספר יחידות צבאיות דחו אותו משום שהיה צעיר מדי, אך בסופו של דבר הוא שכנע את רגימנט חי"ר 132 בשטרסבורג לקבל אותו. כמו צעירים גרמנים רבים, היה נלהב לשרת את ארצו ולחוות את הרפתקאות המלחמה. במהלך אחד מקרבות איפר בבלגיה ב-1915, דקר חייל אויב את בלוך בכידון בלסתו התחתונה, וכתוצאה מכך נפגע סנטרו וכמה משיניו נעקרו. החייל הפוגע הניח מגף על כתפו של בלוך, הוציא את להב הכידון והשאיר את בלוך בשטח כחייל הרוג. בלוך התעורר בבית חולים שדה. הוא חזר לחזית כמה חודשים לאחר מכן ולחם ב-1916 בקרב ורדן ובקרב על הסום, ב-1917 בשמפאן וב-1918 בפלנדריה, שם שוב נפצע קשה. הפעם סבל מרסיסים בשתי הרגליים, באחת הזרועות, ובראשו. בלוך החלים וחזר למלחמת החפירות בחזית המערבית. עם תום המלחמה הוענקו לו שני עיטורי צלב הברזל: מדרגה ראשונה ומדרגה שנייה, וכן עיטור אות הפציעה. גם אחיו ואלדמאר ("ואלדי"), נפצע במלחמה ומת מפצעיו ב-1919.
מסוף מלחמת העולם הראשונה עד עליית הנאציזם.
לאחר המלחמה נשאר בלוך בצבא. גבורתו לא הגנה עליו מפני האנטישמיות. בשנת 1921 הוא נדחה על ידי אחוות סטודנטים בגלל היותו יהודי. אמו נדהמה. היא יכלה להבין מדוע האחווה אינה רוצה לקבל את מי שהזדהו דתית כיהודים, אך משפחתה שלה הייתה ליברלית והיא כלל לא ראתה את בנה כיהודי. יתר על כן, היות בעלה יהודי לא מנעה ממנו להיות לרופא מצליח, ובצעירותו הוא היה חבר באחווה מכובדת. היא נתנה ביטוי לכעס שלה במכתב לבלוך ועם זאת, גם האשימה אותו בכך שהושפל, כי גם אם ככל הנראה אמר שהוא נוצרי, סביר ששמו עורר שאלות שהוא ענה עליהן בכנות. היא כתבה:
בלוך המשיך את לימודיו באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. אמו נפטרה ב-1922. בשנת 1924 קיבל דוקטורט בכלכלה עם ציון לשבח. הוא נשאר בשירות פעיל כקצין בצבא הגרמני, הרייכסווהר, במשך כל תקופת רפובליקת ויימאר, ונושא הרקע היהודי שלו לא עלה בה. בשנת 1930 נשא לאישה את סאבין פון בוסה הנוצרייה. חמיו, הנס פון בוסה, קיבל אותו בברכה לתוך המשפחה וכתב לו בחיבה:
דברים אלה בוודאי נגעו בעומק לבו של בלוך, שאיבד את אביו בגיל צעיר. לא מפתיע שקשר הנישואין שלו עם סבין החל על בסיס איתן. במהלך חיי הנישואין שלו, בלוך הראה מחויבות לסבין ואף פעם לא שכח את הרגשות החמים והנדיבות של הוריה כאשר קיבלו אותו למשפחה. לחברה הכללית לא היו אותם רגשות כמו למשפחתו החדשה, במיוחד לאחר שהיטלר עלה לשלטון, אבל בלוך לא נתקל שוב באנטישמיות אחרי האפיזודה של דחייתו על ידי אחוות הסטודנטים.
עם עליית הנאציזם.
מינוי לראש מחלקה באבווהר.
ב-1935 גייס אדמירל וילהלם קנריס את בלוך לעמוד בראש מחלקת המודיעין לכלכלת מדינות זרות שתפקידה לאסוף מודיעין על היכולת התעשייתית של מדינות זרות. בעיני קנריס היה בלוך אחד הקצינים המוכשרים ביותר שלו. בנוסף לאיסוף מודיעין על תעשיות זרות, ליווה בלוך אנשי עסקים גרמניים וזרים בסיורים במפעלי תעשייה בגרמניה, ואחרי הכיבושים במערב ב-1940 גם בבלגיה, בצרפת ובהולנד. קנריס שיבח את בלוך בכותבו אליו:
בנו של בלוך, מרטין בלוך, כתב: "אבי הרגיש שהוא גרמני, וכגרמני הוא שירת את ארצו... יתר על כן, הוא הרגיש שהוא מוגן על ידי קנריס, שבמשרדו הוא עבד". ב-14 במרץ 1937 תיאר קנריס את בלוך כ"אדם שאפשר לסמוך עליו... עובד חרוץ שממלא את תפקידו היטב". ביוני 1938 הועלה בלוך לדרגת מייג'ור, ומאוחר יותר באותה שנה הוא קיבל עיטור בחתימת היטלר.
ה"זיכוי" שקיבל מהיטלר.
סוגיית היותו בן לאב יהודי עלתה שוב ב-1935, עם פרסום חוקי נירנברג, שנועדו לשמור על טוהר הגזע הארי וקבעו את ההבחנה בין גרמנים ארים לגרמנים ממוצא יהודי. לפי הנספח לחוקים אלה שהוציא שר הפנים הנאצי ב-14 בנובמבר 1935, בלוך, אשר היה בן להורה אחד יהודי, כלומר נכד לשני סבים יהודים (סבו וסבתו הורי אביו), לא היה בן לקהילה דתית יהודית ולא היה נשוי ליהודיה, נחשב למישלינג (בן תערובת) מדרגה ראשונה.
סעיף 7 של הצו הנספח לחוקי נירנברג נתן להיטלר את הסמכות להחליט שאנשים מסוימים הם ארים אף על פי שתויגו כיהודים או כמישלינג (בני תערובת). לבקשות להחלטה כזאת צריך היה לצרף תמונות מזוויות שונות, היות שהיטלר ייחס חשיבות רבה למראה החיצוני, ומסמכים מפורטים על נשוא הבקשה. בסוף 1939 קנריס הביא את המקרה של בלוך להיטלר, וזה חתם על מסמכים שמכירים בבלוך כ"בעל דם גרמני" (Deutschblütig) ועל ידי כך מסירים ממנו במשיכת קולמוס את "הפגם המולד".