בתחילה נתמך על ידי כולל אשכנז ובהמשך הפך לאחד הממונים בכולל. שימש כמתורגמן בקונסוליה האוסטרית בירושלים והיה מראשי כולל הו"ד. היה מיוזמי פרויקט "בתי מחסה והכנסת אורחים" שהוקמה בעיר העתיקה. פרויקט זה דרש סכומי כסף רבים ולשם כך יצא בשנת ה'תרי"ח, (1858) כשד"ר לאירופה והגיע אל קהילות יהודיות בגרמניה, פריז, בריסל ולונדון והקים בהן וועדים לאיסוף כספים למפעל בתי המחסה.
בקיץ ה'תרכ"ו הייתה שנת ארבה ובצורת, אז עזר לאגודת "חברת יהודה וישראל" שייסד ר' חיים צבי שניאורסון, במטרה לאגור תבואות להבטחת המזון לעניי העדה בירושלים. כמו כן בעת מגפת הכולירע בירושלים סייע לרכישת הקמח לחלוקה לעניים. סייע רבות לבית היתומים דיסקין.
היה פעיל חשוב בבניית בית החולים שבנתה משפחת רוטשילד בירושלים ונתמנה למשגיח על משק בית החולים. היה קשור לניסיונות הראשונים להקמת בית החולים בטבריה, וב-1865 הוא מבקר בעיר לצורך זה. (ראה ישראל פריידין במאמרו בנושא זה).
עזר לקרל נטר ברכישת האדמה ליסוד מקוה ישראל.
נלחם ללא לאות כנגד פעולות המיסיון והצליח להציל יהודים מצפרניו.
היה מראשי המארגנים של קבלות הפנים מטעם היהודים לאורחים רמי מעלה שבאו לבקר בירושלים ביניהם משה מונטיפיורי, הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, יורש-העצר הגרמני פרידריך, הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף, רודולף, נסיך הכתר האוסטרי, באדר ב' תרמ"א, והקיסר וילהלם השני ממנו אף קיבל מדליה של זהב, מדליית אביר הממלכה הפרוסית - Ritter des kOnigl Preussen.
הויזדורף היה מורשה מטעם הקונסול הפרוסי לשמש כסניגור ליהודי במשפט פלילי. וכה כותב הקונסול הפרוסי ביום 14 באפריל 1866 לממונים עליו: "אין בירושלים עורכי דין, ואי אפשר למצוא אנשים מתאימים העונים על דרישות החוק הפרוסי לתפקיד של סניגור, על כן הוא מבקש את הרשות למנות כסניגור למשפטים בהם מעורב יהודי אחד מראשי העדה היהודית, אשר מייצג אותם בעניינים רבים וכותב את בקשותיהם". "הניסיון עלה כנראה יפה, ומדי שנה בשנה מוארך המינוי המיוחד של ר' עזריאל זליג הויזדורף".
משפחתו.
לר' עזריאל זליג נולדו 13 ילדים אך רק שני בנים ובת שרדו.
בנו מרדכי שלמה היה בין מייסדי פתח תקווה ור' עזריאל הגיש להם סיוע בחידוש המושבה.
בנו, הרב חיים אליעזר הויזדורף, היה רוקח וחיבר מספר ספרים, ובכללם ספר על אביו ותקופתו.
בתו פרידל אשת הרב טוביה אריה גולדברגר שהיה ממונה כולל שומרי החומות.
נפטר בירושלים, בכ"ח בסיון ה'תרס"ה בערב אחרי קידוש ליל שבת.
עיריית ירושלים קראה רחוב על-שמו (רחוב עזריאל) בשכונת גבעת שאול.
פוריין אפייר
פוריין אפייר (באנגלית: Foreign Affair) הייתה להקה בה היו חברים ברי סחרוף ורמי פורטיס, במקביל לתחילת פעולתם כפורטיסחרוף.
לאחר שההרכב מינימל קומפקט התפרק, חזרו סחרוף ופורטיס לישראל והחלו לעבוד על האלבום סיפורים מהקופסא של פורטיס. במקביל עבדו תחת השם Foreign Affair גם על האלבום East on Fire, המשלב מוזיקת רוק, דאנס, מוזיקה ערבית ומוזיקה אלקטרונית במטרה להמשיך את הקריירה בחו"ל שהחלה עם מינימל קומפקט.&lt;br&gt;
בשנת 1988 יצא האלבום, בעברית, אנגלית וג'יבריש, תחת חברת התקליטים הבלגית "קראמד דיסקס". מייסד החברה ובעליה, מרק הולנדר, השתתף כנגן באלבום.
בשנת 1989 יצאו פורטיס וסחרוף, תחת השם Foriegn Affair לסיבוב הופעות באירופה.&lt;br&gt;
בשנת 1990, לאחר סיבוב ההופעות של סיפורים מהקופסא, הופיעו בישראל יחד עם גיל סמטנה, ז'אן ז'אק גולדברג ויובל שפריר.
צורך בהשתייכות
הצורך בהשתייכות (N-Affil) נחשב בפסיכולוגיה לצורך אנושי בסיסי ולמניע עיקרי לפעולה. האדם חותר להיות קרוב לבני אדם אחרים ולקיים איתם קשר בעל משמעות שבמסגרתו יקבל מהם אהדה ואהבה. הדבר מתבטא הן בצורך באהבה רומנטית, הן בצורך בהשתייכות לקבוצה חברתית, והן בקשרים עם צאצאים, קרובי משפחה וידידים.
שייכות היא קשר אישי חיובי, לפעמים אינטימי שיכול לכלול דאגה מכינון, שמירה או שחזור של יחסי רגש חיוביים עם אדם או אנשים אחרים. הצורך בהשתייכות מתאר הזדקקות של האדם לחוש תחושת מעורבות ושייכות בתוך קבוצה חברתית ומבוסס על עבודתו של הנרי מאריי שפיתח טקסונומיה של צרכים, כולל הישג, כוח והשתייכות - והציב אותם בהקשר של מודל מוטיבציה. מחקריו של דייוויד מקללנד באמצע המאה ה - 20, שהושפעו מעבודתו החלוצית של מאריי, תרמו מאוד של להבנת התנהגות של פרטים ועובדים על בסיס הצרכים האנושיים הפסיכולוגיים שלהם. פסיכולוגים הבולטים נוספים שהרבו להדגיש את חשיבותו של הצורך בהשתייכות לרווחת האדם הם אלפרד אדלר, אברהם מאסלו, רודולף דרייקורס ורוי באומייסטר.
אנשים בעלי צורך גבוה בהשתייכות יזדקקו לקשרים אישיים חמים ואישור מאלה שיש להם איתם קשר קבוע. קשר חזק עם אחרים גורם לאדם להרגיש כאילו הוא חלק ממשהו חשוב שיוצר השפעה חזקה בסביבה. בעלי צורך השתייכות גבוה נוטים להיות חברי צוות תומכים, אך עשויים להיות פחות יעילים בתפקידי מנהיגות. חברות של אדם בקבוצה, בין אם מדובר בארגון, בתנועה חברתית או בפרויקט, תורמת לתחושת הישג וסיפוק מעשייה למעט הפרט והכלל. במסגרת תהליכים קבוצתיים, אנשים מונעים תמיד לפתח ולשמר יחסים חברתיים משמעותיים עם אחרים בין היתר על ידי שימוש בפרשנות של רמזים שהם קולטים כדי ליצור ולקיים קשר קרוב עם אחרים. תנאי חשוב ליצירת קשרים כאלה הוא ציות לנורמות החברתיות המקדמות חיבה והדדיות.
הפגנת חיבה היא הצעד הראשון ביצירת תחושת השתייכות לאחרים. ככל שאנו אוהבים או מקבלים אנשים אחרים, כך גדל הסיכוי שננסה לפתח קשרים הדוקים איתם. יצירת רגש חיבה מתאפשרת באמצעות מענה לבקשות עזרה, זיהוי דמיון והסכמות בנושאים שונים עם מישהו אחר והבעת רגש חיובי כלפי אדם אחר כולל חנופה, מחמאות והבעת הערצה לאדם ולמעשיו. כל אלה הם גם בסיס פוטנציאלי ליצירת חברות קריירה או למידה משותפת.
הדדיות היא צעד נוסף חשוב ביצירת תחושת שייכות. בבסיס ההדדיות מתקיים פיצוי של אחרים על מה שהתקבל מהם. הדדיות בונה ביטחון ותחושת הוגנות במערכת היחסים והיא מהותית בהתנהלות במערכות יחסים בין אנשים במסגרות ציבוריות, בארגונים ובסיטואציות חברתיות שונות. הדדית מבטאת נורמה שעלינו לפצות אחרים על מה שקיבלנו מהם הדדיות משמשת הסבר לאפקטיביות של רבים מהתהליכים הפסיכולוגיים חברתיים כמו בטכניקות "רגל בדלת" וה"דלת בפרצוף" המשמשות לתיאור יחסי הדדיות וקשרי גומלין בין הנותן למבקש.
הצורך בהשתייכות כמניע אנושי ראשוני.
ישנם מצבים רבים בהם אנשים חשים צורך בהשתייכות. לדוגמה, במסגרת עסקית, בעת פיתוח מוצר חדש עולים רעיונות רבים ושונים כיצד לשווק את המוצר. עובד שנשכר לאחרונה שהעלה רעיון חדש שהצליח יחזק בכך הן את תחושת השייכות לצוות הפיתוח ולארגון והן את תחושת ההישג. מצב אחד שגורם לצורך גדול יותר בהשתייכות מתקיים במצבי לחץ חברתיים. מיד לאחר פיגוע הטרור במרכז הסחר העולמי ב-11 בספטמבר חלה עלייה בצורך בהשתייכות בקרב רבים מהאמריקאים שהניחו בצד את חילוקי הדעות והתאחדו. עלייה בצורך בהשתייכות מביא אנשים המגיבים לאותו גורם לחץ להתכנס ולמצוא ביטחון זה בזה. מצבים הכוללים פחד מובילים לרוב אנשים לרצות להיות יחד ומעלים את הצורך בהשתייכות. מחקרים שנעשו על ידי שכטר (1959) מראים כי פחד שמקורו בחרדה מגביר את הצורך של האדם להזדהות עם אחרים שעוברים את אותה סיטואציה או שיכול לעזור לו לעבור את האירוע הלחץ כוחו של צורך זה משתנה מאדם אחד למשנהו, ישנם רגעים שאנשים פשוט רוצים להיות ביחד.
הצורך בהשתייכות יכול להשתנות לאורך פרקי זמן קצרים. ישנם מקרים בהם אנשים רוצים להיות עם אחרים ובפעמים אחרות להיות לבד הכל בהתאם לנסיבות הספציפיות. יעקב רופא הציע כי הצורך בהשתייכות תלוי בשאלה אם היותך עם אחרים יועיל למצב או לא. כאשר נוכחותם של אנשים אחרים נתפסה כמועילה בהקלת יחיד מכמה מההיבטים השליליים של הלחץ, הרצון של האדם להתחבר גובר. עם זאת, אם הימצאות עם אחרים עשויה להגביר את ההיבטים השליליים כגון הוספת אפשרות למבוכה לסטרס הקיים כבר, רצונו של האדם להזדהות עם אחרים פוחת. כל אדם חפץ במידה שונה של צורך בהשתייכות ואיזון בכמות הזמן האופטימלי לעצמו ולזמן בילוי עם אחרים.
במאמרם של באומייסטר ולירי שביסס את ראיית הצורך בהשתייכות כמניע אנושי ראשוני, הם מציינים לכך הוכחות רבות.
התמודדות עם ממצאים סותרים לכאורה.
קיימים לכאורה ממצאים הסותרים את מרכזיותו של הצורך בהשתייכות. כך, יש בני אדם ביישנים מאוד, הנמנעים מיצירת קשרים. יש מקרים שבהם בני אדם דוחים ניסיונם של אחרים ליצור איתם קשר הדוק, כמו במקרה של אהבה נכזבת. בנוסף אפקט הצופה מן הצד ותופעת הבורות הקולקטיבית מראות שההמון אינו שש לסייע לזר.
עם זאת, לתופעות אלו קיימים הסברים המתיישבים עם הצורך בהשתייכות. ביישנות עלולה לנבוע מחשש מדחייה בידי הזולת, דחייה שמעוררת חרדה דווקא בשל הצורך להשתייך. נמצא שביישנים מפצים על קשיי התקשורת שלהם בכך שהם מחייכים יותר ומהנהנים יותר בראשם. &lt;BR&gt;
אנשים אינם נענים לאהבתם של אחרים, דווקא משום שהם מעוניינים בקיומה של מערכת יחסים טובה יותר עם אחר, ובכל מקרה, דחייה של רצונו של אדם אחר בקשר מעוררת מצוקה ניכרת. ולסיום, תופעות שבהם ציבור מתעלם מגורלו של היחיד אינן שכיחות כלל וכלל כאשר היחיד הוא אדם המוכר לציבור. דוגמה לכך קיימת אף בקופים. הם מסרבים לקבל אוכל, גם בתנאי רעב קשים, כאשר כתנאי לכך עליהם לגרום שוק חשמלי לקוף אחר, זאת בפרט אם הקוף העמית שהה איתם קודם לכן באותו הכלוב.
אלינור טומלינסון