כוחות המבצעים המיוחדים של הצבא הבלארוסי כוללים:
ישנן יחידות למשימות מיוחדות בעלות חשיבות מיוחדת, כדוגמת:
הק.ג.ב. הבלארוסי היא סוכנות הביון הלאומית בבלארוס, שנוצרה מסוכנים ומפעילים שעבדו בסניף הבלארוסי של הק.ג.ב. הסובייטי. הסוכנות מפעילה את קבוצת אלפא, שהיא היחידה העיקרית במדינה המיועדת למלחמה בטרור.
מכלול
יחידת הקומנדו הימי של חיל הים הרוסי
יחידת הקומנדו הימי של חיל הים הרוסי (רשמית: כוחות ואמצעים חתרניים תת-ימיים; ברוסית: «Подводные диверсионные силы и средства»; בראשי תיבות: «ПДСС», PDSS) הוא יחידת ספצנאז של הצי הרוסי הכפופה מבצעית למינהל המודיעין הראשי. הכוחות המיוחדים של שירות הביטחון הפדרלי קבוצת אלפא וקבוצת וימפל מחזיקים גם הם ביחידות קומנדו ימי משל עצמן. לוחמי היחידה מכונים בשם "צוללנים לוחמים" וזו המקבילה הרוסית לשייטת 13.
היחידה פועלת בכפוף למינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי (Разведывательное управление Главного штаба ВМФ РФ), גוף המודיעין הימי של רוסיה.
היסטוריה.
מלחמת העולם השנייה ואחריה.
ב-22 באוקטובר 1938, במהלך משחקי מלחמה בין יחידות של צי האוקיינוס השקט הרוסי בוולדיווסטוק, יצאה קבוצה של צוללנים צבאיים סובייטים מצוללת Shch-112 דרך צינור טורפדו, נכנסה לבסיס הימי והשלימה מעשי חבלה מסוימים. צוללנים קרביים אלה היו מצוידים בריפודי חמצן, חליפות יבשות, אקדחים ורימונים . מבצע זה לא הוביל להקמת יחידת צוללנים קבועה, אך זו הייתה ראשית ההיסטוריה של צוללנים קרביים בצי הרוסי.
ברית המועצות החלה במבצעי קומנדו ימי במהלך מלחמת העולם השנייה. היחידה הראשונה של צוללנים קרביים (או צוות RON), הוקמה בלנינגרד בשנת 1941. הבולט מבין המגויסים החדשים הללו היה ויקטור לאונוב, שהצטרף לצי הסובייטי בשנת 1937. הוא הוקצה לאימוני צוללות ואז הועבר לתחנת תיקון צוללות בצי הצפוני בפוליארני. לאונוב התאמן כצוללן והצטרף לגדוד ההתנדבות המיוחד, שם הוכיח את כושרו הנועז ומנהיגותו בביצוע פעולות חשאיות רבות וזכה פעמיים בתואר גיבור ברית המועצות. צוללני הציהיו מוצלחים למדי במהלך מלחמת העולם השנייה. הם ביצעו מגוון משימות המונות למעלה מ-200 פעולות. פעולות אלה כללו יותר מסתם פעולות קרב והריסה. היו משימות הצלה רבות שכללו גם צוללות שהחרימו נשק וציוד צבאי אחר מספינות משא שקועות. פעולות אחרות כללו גם תיקונים קלים של ספינות שהוצפו על פני המים ופינוי גישות למתקני רציף באתרים מעבר לנהר וולגה. היו גם פעולות שכללו חילוץ גופות מתים שנמצאו באוניות שקועות או בנהר וולגה.
בשנת 1953, על פי הנחיות המטה הראשי של חיל הים של ברית המועצות, הוחלט להקים נקודות סיור ימיות סודיות לחלוטין (OMRP). בהתחלה הם נקראו מחלקות הסיור הימי של המודיעין המיוחד, המיועדים לפעולות מיוחדות בסיכון גבוה.
המשימה של הספצנאז של חיל הים הייתה לנהל את מה שהסובייטים מכנים סיור מיוחד (Spetsialnaya Razvedka). במהלך המלחמה הקרה, לכל צי בצי הסובייטי הייתה חטיבה של "חלוצי תקיפה ימיים" שהכילה 1,300 לוחמים והייתה מסוגלת לפרוס כמאה צוותים. הכוחות המיוחדים של חיל הים היו מאורגנים לחטיבות מיוחדות המורכבות מחמישה גדודים, פלוגת איתות, יחידות תמיכה ומטה הכוללים חיילים מקצועיים מיומנים מאוד האחראים על ביצוע סיורים, חיסולים, חטיפות ומגע עם סוכנים מאחורי קווי האויב. ארגון החטיבות של הים משקף את הדגש על הסתננות בים, עם עד שלושה גדודי קומנדו ימי, גדוד צניחה אחד, פלוגת איתות, מפקדת מטה וגורמי תמיכה.
בשנת 1967 החלו הכוחות והאמצעים נגד חתרנות, שנודעו בראשי תיבות 'PDSS', להתפתח במסגרת צי הים השחור הסובייטי. PDSS הוא קומפלקס של אמצעים מיוחדים שפותח על ידי חיל הים הסובייטי כדי להתמודד עם התקפות אפשריות של אנשי קומנדו ימיים של צבאות האויב. PDSS כולל יחידות (צוותים) מאומנות במיוחד של חיל הים הסובייטי, אימוני צלילה ושימוש בכלי נשק וטקטיקות מיוחדות. על פי כמה היסטוריונים, מפקדי חיל הים הסובייטי החליטו להקים את PDSS לאחר תקרית ליונל קראב. ליונל קראב היה צוללן בריטי שנעלם במהלך משימה על אונייה סובייטית.
לאחר התפרקות ברית המועצות.
מרבית יחידות הספצנאז של חיל הים הסובייטי הועברו לחיל הים הרוסי שזה עתה הוקם ואז הצטמצמו לאחר מכן. לפחות יחידה אחת, חטיבה 17 למטרה מיוחדת של חיל הים, הועברה לאחריות חיל הים האוקראיני ושובצה מחדש כנקודת הסיור הימי 1464. זמן קצר לאחר מכן, יחידת 1464 שוב התארגנה מחדש, הפעם כבריגדה מיוחדת 7 של חיל הים האוקראיני, לאחר שכשני שלישים מאנשי היחידה נשבעו אמונים לאוקראינה. בשנת 2003 הפכה היחידה למרכז הצי הימי ה-73 לפעולות מיוחדות.
הספצנאז הימי הרוסי, פחות נראו בעקבות פירוק ברית המועצות. בסוף שנות התשעים הייתה באוצ'ארקוב שעל הים השחור רק חטיבת ספצנאז ימית אחת. עם זאת, בשנת 1998 אישר מפקד חיל הים הרוסי, האדמירל ולדימיר קורויידוב, כי היחידות המיוחדות למבצעים ימיים שנותרו מוקצות לציי הים הבלטי, הצפוני, האוקיינוס השקט והים השחור. למרות שהאדמירל סיפק מעט פרטים על גודל היחידות ויכולותיהן, הוא אכן הצביע על היותו יחידות עילית, שהם מצוידים בכלי נשק מיוחדים (כולל צוללות קטנות) וכי הם דומים ליחידות אריות הים של חיל הים האמריקני או ליחידת חיל הים הישראלי, השייטת 13 וקבע כי ליחידות אלה אין שם מיוחד מעבר ל"צוללנים לוחמים" או "הספצנאז הימי".
בנובמבר 2020 נחשף כי אנשי היחידה פועלים גם בבסיס הצי הרוסי בטרטוס שבסוריה.
סריסנות
פרס הסקס הגרוע בסיפורת
פרס הסקס הגרוע בסיפורת (באנגלית: Bad Sex in Fiction Award) הוא פרס הניתן לסופרים שיצרו את תיאור סצנת הסקס האיום ביותר ברומן שמכלל ההבטים נמצא ראוי לפרסום.
מטרת הפרס "להעלות את המודעות לדלות והרפטטיביות של סופרים בכל הנוגע לתיאור יחסי מין" ולהפנות את תשומת הלב ל"פסקאות שמתארות יחסי מין וכתובות גרוע, מיותרות או סתם מעוררות חלחלה".
הפרס נוסד ב–1993 על ידי עורך מגזין הספרות הבריטי אוברון וו ומבקרת הספרות רודה קוניג. נותני החסות לפרס הם אנשי המגזין "Literary Review" .
הזוכים מוכרזים מדי שנה במועדון בלונדון. במהלך 26 שנות הפרס זכו בו בעיקר סופרים גברים ורק שלוש נשים.
זוכי הפרס.
הפרס הוענק מדי שנה מאז שנת 1993. בין הזוכים:
סחלין אנרגו
סחלין אנרגו (ברוסית: «Сахалинэнерго») היא חברת אנרגיה אזורית רוסית, חלק מקבוצת רוסהידרו (RusHydro). מטה החברה ממוקם בעיר יוז'נו-סחלינסק. החברה מספקת אנרגיה לחבל סחלין (ללא האיי הקוריליים וצפון סחלין).
פעילויות.
החברה הוקמה בשנת 1946 עם הקמת רשת החשמל של סחלין ("סחלין אלקטרוסט", Сахалинэлектросеть). מאז 2011 היא חלק מקבוצת רוסהידרו.
זהו הספק העיקרי של אנרגיה חשמלית במחוז סחלין (ב 13 עיריות מתוך 18, למעט באיים הקוריליים וכמה אזורים בחלק הצפוני של סחלין), החברה גם מספקת חום והיא מהווה חברה משולבת העוסקת בייצור, הפצה ושיווק של חשמל וחום. מאפיין של מערכת האנרגיה בסחלין הוא בידודה ממערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה ומאזורי המזרח הרחוק הסמוכים.
נכון לסוף 2018 החברה (למעט חברת הבת שלה JSC Novikovskaya DES) מפעילה תחנות כוח בהספק חשמלי כולל של 539.26 מגה וואט. הנכסים המניבים של החברה הם תחנת הכוח המחוזית של סחלין ותחנת החשמל יוז'נו-סחלינסקאיה. הכוח החשמלי מועבר ומופץ באמצעות קווי חשמל עם מתח של 0.4-220 קילוואט באורך כולל של 8,086 ק"מ. התחנות משתמשות בשנאי 2726 בהספק כולל של 2901 מגה וואט ומפעילות 86.3 ק"מ של רשתות חימום. ייצור חשמל בשנת 2018 - 2213 מיליון קילוואט.
רוסהידרו
רוסהידרו (ברוסית: РусГидро) היא חברה רוסית לאנרגיה הידרואלקטרית. מתחילת 2012 יש לה קיבולת של 34.9 ג'יגוואט והיא יצרן הכוח ההידרו-אלקטרי השני בגודלו בעולם והחברה הגדולה ביותר לייצור חשמל שירשה את מרבית משאביה של חברת החשמל הלאומית לשעבר, מערכת האנרגיה המאוחדת. הקונגלומרט, שבחלקו בבעלות ממשלתית, עבר מיזוג גדול החל מיולי 2007.
המשרד הראשי נמצא במחוז המשנה אוברוצ'בסקי שבמחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי, במוסקבה. מרבית מניות החברה נמצאים בבעלות ממשלת רוסיה באמצעות הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-26 בדצמבר 2004 במסגרת רפורמה במגזר האנרגיה ברוסיה, שנועדה לפרק את המונופול של מערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה. עד 2009 החברה נקראה בשם "הידרו OGK" (ברוסית: ГидроОГК), משנת 2010 נושאת את שמה הנוכחי.
בשנת 2011 אומצה תוכנית מודרניזציה עם תאריך יעד לשנת 2025 במסגרתה יוחלפו שנאים וטורבינות תחנות החשמל ההידרואלקטריות של החברה. החברה מיישמת תוכנית השקעה רחבת היקף. בנוסף למודרניזציה של המפעלים הקיימים, הפרויקטים הגדולים ביותר הם הקמת ארבע תחנות תרמיות במזרח הרחוק. מבחינת כוח הידראולי, הפרויקטים הגדולים והמתמשכים הם בניית תחנת זגורסקאיה בפרברי מוסקבה, תחנה במחוז מגדן ותחנת הכוח ההידרואלקטרית זאראמגסקאיה בצפון הקווקז.
בעלות והנהלה.
החברה נמצאת בבעלות המדינה (60.6%), VTB (13.3%) וחברת "אוויה טרנס" (6%).
ביצועים.
הדינמיקה של יכולות החברה בג'יגה-וואט:
רוס-הידרו
איזק מאסה