רולון גארדנר (באנגלית: Rulon Gardner; נולד ב-16 בינואר 1971 באפטון, וויומינג, ארצות הברית) הוא מתאבק עבר אמריקאי, אלוף אולימפי ואלוף עולם בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל עד 130 קילוגרם.
גארדנר התפרסם לאחר שהגיע לאולימפיאדת סידני (2000) כאלמוני יחסית, וזכה במדליית הזהב אחרי ניצחון סנסציוני בקרב הגמר על אלכסנדר קרלין שנחשב בעיני רבים לגדול המתאבקים בכל הזמנים. ניצחונו של גארדנר קטע לקרלין רצף חסר תקדים של 13 שנה ללא הפסד ושש שנים בלא שאיפשר ליריביו לצבור אפילו נקודה אחת נגדו.
גארדנר נודע גם ביכולת ההישרדות שלו, לאחר ששרד סדרה של תאונות קשות ומצבים קיצוניים.
תחילת דרכו.
גארדנר גדל בחווה לייצור חלב בוויומינג, עם שמונה אחים ואחיות מבוגרים ממנו, ועסק בעבודה פיזית בחווה במשך כל ילדותו ונערותו.
בבית הספר התיכון התגלה כישרון ההיאבקות שלו כשזכה באליפות וויומינג לבתי ספר תיכוניים, ובמקביל הצטיין בפוטבול ובהדיפת כדור ברזל. הוא המשיך להצטיין גם במכללה המקצועית בה למד לאחר התיכון, והגיע לאוניברסיטת נברסקה על מלגה של ספורטאי מצטיין. באוניברסיטה סיים תואר בחינוך גופני.
ב-1998 זכה בתואר בינלאומי ראשון - מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאים.
אולימפיאדת סידני (2000) - עד הגמר.
על אף הזכייה במשחקים הפאן-אמריקאים הגיע גארדנר הגיע לאולימפיאדת סידני כאלמוני יחסית.
בבית המוקדם שלו בתחרות ההיאבקות בסגנון יווני-רומי עד 130 קילוגרם ניצח גארדנר בקלות את שלושת יריביו מאיטליה, ארמניה ותוניסיה, ועלה לרבע הגמר. כיוון שלרבע הגמר עלו רק שישה מתחרים ולא שמונה, זכה גארדנר בכרטיס חופשי לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגש גארדנר את הישראלי יורי יבסייצ'יק. יבסייצ'יק הוביל 2:0 ונראה בדרך לניצחון, אך אז הצליח גארדנר להטיל את יבסייצ'יק שנפגע בראשו. גארדנר המשיך לתקוף את יבסייצ'יק ההמום, הפך את התוצאה וניצח 3:2 כדי לעלות לקרב הגמר, שם המתין לו האלוף האולימפי משלוש האולימפיאדות הקודמות והמתאבק שלא נוצח מזה 13 שנה, אלכסנדר קרלין.
אולימפיאדת סידני (2000) - קרב הגמר.
ביום הקרב נאספו מכובדים רבים באולם ההיאבקות כדי לראות - כך האמינו - את אלכסנדר קרלין זוכה במדליית זהב אולימפית רביעית ברציפות. נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, חואן אנטוניו סמראנש, נכח באולם והתכוון להיות האיש שיגיש את המדליה ההיסטורית לקרלין. איש לא נתן סיכוי לאמריקאי המפתיע והאלמוני מול מי שנחשב לגדול המתאבקים בכל הזמנים. בקרב קודם מול השניים, מספר שנים קודם לכן, הביס קרלין את גארדנר בקלות.
הקרב, בן שני חלקים של 3 דקות כל אחד לפי חוקי ההיאבקות של אז, התפתח לקרב התגוששות כאשר גארדנר מצליח לעמוד מול קרלין. החלק הראשון הסתיים ללא נקודה לאיש מהמתחרים, והחלק השני, על פי החוקים, החל באחיזה הדדית כאשר כל מתאבק מנסה להפוך את יריבו.
כ-30 שניות מתחילת החלק השני של הקרב, תוך כדי ההתגוששות במהלך האחיזה ההדדית, הצליח גארדנר לשבור את אחיזתו של קרלין. לאחר בדיקה בווידאו אישרו השופטים את המהלך והעניקו לגארדנר נקודה שהעלתה אותו ליתרון מפתיע. זו הייתה הנקודה הראשונה שבה זכה יריב של קרלין מזה 6 שנים.
6 דקות הקרב חלפו כאשר קרלין לא מצליח לעשות דבר מול גארדנר. לפי חוקי הענף, כיוון שאף מתמודד לא צבר 3 נקודות, המשיך הקרב להארכה בת 3 דקות שבסיומה מוכרז בכל מקרה מנצח.
בהארכה נראה היה בבירור שדווקא קרלין הולך ומתעייף, וגארדנר שולט בקרב. הנקודה היחידה בה זכה גארדנר הכריעה את הקרב, כאשר בשניות האחרונות של הקרב הוריד קרלין את זרועותיו, והכיר בהפסדו.
ניצחונו של גארדנר על קרלין הכה גלים בעולם הספורט כולו. המשלחת האמריקאית הכירה בהישג הזה כגדול הישגיה באולימפיאדה, וחבריו של גארדנר למשלחת האולימפית העניקו לו את הכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הסיום.
המשך קריירת ההיאבקות לאחר אולימפיאדת סידני.
עטור תהילה התייצב גארדנר ב-2001 לאליפות העולם בפטראס, יוון, וגם כאן זכה במדליית הזהב כאשר הוא גובר בגמר על יריב מהונגריה. בכך הפך גארדנר לאמריקאי היחיד שהיה גם אלוף אולימפי וגם אלוף עולם בהיאבקות בסגנון יווני-רומי.
על אף שעבר לאחר מכן סדרת פציעות בעקבות תאונות שונות ומשונות, פציעות שכללו קטיעה של אצבע בכף רגלו, ניצח גארדנר במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדה נוצח הפעם בחצי הגמר, אך ניצח בקרב על מדליית הארד. לאחר הקרב ירד ממזרן ההיאבקות כשהוא מותיר מאחוריו את נעליו, כסימן לפרישה.
עוד במהלך קריירת ההיאבקות החובבנית שלו וגם לאחר פרישתו, בעקבות השם שעשה לעצמו עם ניצחונו על אלכסנדר קרלין, זכה גארדנר במספר הצעות לעבור להיאבקות מקצוענית תמורת סכומים גבוהים אך סירב לכולן. בסוף שנת 2004 השתתף בקרב MMA יחיד מתוך כבוד ליריבו, שהיה אלוף אולימפי בג'ודו מאולימפיאדת ברצלונה (1992). גארדנר ניצח בקרב.
לאחר קריירת ההיאבקות.
גארדנר הפך מיד אחרי הניצחון על קרלין למרצה ומרואיין מבוקש. לאחר פרישתו הסופית מהיאבקות פעילה הפך את מתן ההרצאות למקצועו, ובנוסף הקים מרכז בריאות וכושר ביוטה.
ב-2008 שימש גארדנר כפרשן היאבקות עבור רשת NBC בשידוריה מאולימפיאדת בייג'ינג.
ב-2010 נכנס גארדנר להיכל התהילה של ההיאבקות האמריקאית.
ב-2011 השתתף גארדנר בתוכנית המציאות "The Biggest Loser", המקור האמריקאי לתוכנית "לרדת בגדול". גארדנר הגיע אליה לאחר שהעלה במשקלו ל-215 קילוגרם, משקל שהעמיד את בריאותו בסכנה. לאחר שבמהלך התוכנית הוריד ממשקלו כ-85 קילוגרם וסומן כמנצח העתידי, הודיע במפתיע על פרישה מהתוכנית מסיבות אישיות, אותן לא פירט.
עוד באותה שנה חזר גארדנר להתאמן והודיע שהוא שוקל לחזור מפרישה ולנסות להתחרות באולימפיאדת לונדון (2012) - חזרה שלא יצאה לפועל בסופו של דבר.
ב-2012 נקלעו עסקיו לקשיים, וגארדנר הוכרז כפושט רגל עקב חוב של כ-3.9 מיליון דולר. כתוצאה מכך נמכרו מרבית נכסיו, כולל המדליות האולימפיות בהן זכה.
סיפורי הישרדות.
מעבר להיאבקות, נודע גארדנר גם בכך ששרד סדרה של תאונות ומצבים קיצוניים שעבר.
כילד בבית הספר שופד גארדנר על ידי חץ שנורה על ידי ילד אחר כמעשה קונדס.
ב-2002 עבר תאונה כשרכב לבדו על מזחלת שלג ונותר תקוע לזמן ארוך באזור קפוא ומבודד. התאונה עלתה לו באיבוד אצבע בכף רגלו, שנכרתה בשל כוויית קור.
ב-2004, לפני אולימפיאדת אתונה, נפגע ממכונית בעת שרכב על אופנועו ויצא מהפגיעה עם פריקה בשורש כף ידו.
ב-2007 התרסקו גארדנר ושניים מחבריו עם מטוס קל אל אגם פאוול. לאחר ששרדו את ההתרסקות עצמה, נאלצו השלושה לשחות במים בטמפרטורה של 7 מעלות במשך למעלה משעה, ולאחר מכן לשרוד לילה שלם ללא מחסה בטמפרטורה של 2 מעלות מתחת לאפס. בבוקר נמצאו השלושה בריאים ושלמים על ידי דייג שעבר במקום במקרה.
קאבלם
שבתות וחגים (סדרה)
ריו גראנדי דו נורטי
ריו גראנדי דו סול
יהודה ארז
יהודה ארז (רַזְנִיצֶ'נקוֹ) (1 במאי 1900 – 22 במאי 1983) היה חלוץ, סופר, עורך וחוקר של תנועת העבודה וההתיישבות העובדת בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
ארז נולד בשנת 1900 בנובומירגורוד שברוסיה, בן לרבקה לבית פוסק ולירוחם פישל (ממשפחת רבנים וכלי קודש).
למד כמקובל בחדרים ובישיבות בקורסון, קרמנצ'וג, סלובודקה ולומז'ה. בנוסף רכש לעצמו השכלה כללית והצטרף לציונות הסוציאליסטית: היה פעיל במפלגת "פועלי ציון", ובמפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס); קיומה של צ"ס, כמו פעילותה של התנועה הציונית בכלל, דוכא ונאסר בראשית שנות העשרים על ידי השלטונות הסובייטים, ורבים מחבריה נעצרו ונשלחו למחנות כפייה בסיביר. ארז עלה לארץ עם חבריו אנשי ארגון "החלוץ" בשנת 1920 בתקופת העלייה השלישית. הוא הצטרף לגדוד העבודה, עסק בחציבה וסלילת כבישים עם חבריו, והיה אחד מן הסופרים וההוגים שבהם. עם חבריו בגדוד העבודה היה ארז ממייסדי קיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל בתרפ"ב (1922), והתגורר בו עד שלהי שנות השלושים; אז עבר אל קיבוץ גבעת חיים.
בשנת 1922 היה ארז מזכיר המרכז של ארגון "חלוצי רוסיה ואוקראינה בפולין". הארגון טיפל בזרם החלוצים הרבים שהצליח להימלט מברית המועצות בראשית שנות העשרים, ולחצות את הגבול הפולני בגנבה בדרכם אל ארץ ישראל. רובם היו מחוסרי תעודות וממון וללא קורת גג לראשם, זרים ולא רצויים בפולין, שהוציאה כנגדם צו גירוש. הם התקשו להשיג רישיונות כניסה לארץ ישראל, במיוחד לאחר מאורעות תרפ"א. הארגון טפל בצרכיהם ומצא דרכים להעלותם.
ב-1932 נישא לאניה איסקוביץ', חלוצה ילידת קישינב (1909–1952). היה אב לגד ורבקה חן (שהייתה מחנכת, מנהלת בית ספר משגב).
יהודה ארז נפטר במאי 1983, בגיל 83. נקבר בקיבוצו, גבעת חיים איחוד.
נינתו היא הזמרת נגה ארז
יצירתו.
במשך השנים יצר ארז ספרות מסאית אישית-חווייתית וקולקטיבית-היסטורית, שנושאיה העיקריים היו קשורים בחוויות המכוננות של ימי נעוריו ובחרותו. והם: קורות הציונות ברוסיה בשלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 ודברי ימי העלייה השלישית, אשר התחוללו בשנות מהפכה, מלחמה, פרעות ועקירה של רובה ככולה של יהדות מזרח אירופה; ומאידך גיסא, התאוששותו וצמיחתו של היישוב היהודי בארץ ישראל, למרות מאורעות דמים ואבטלה, בראשית שנות המנדט הבריטי. הוא הרבה לכתוב עליהם, לאסוף תעודות וזיכרונות, ולעשות במילותיו ועריכותיו להערכתם ולהבנתם.