לאחר מסיבת ההצגה האחרונה של המחזה, היא חוזרת לביתה ומגלה שם את ישראל (משה איבגי) שהיה נהג המשאית שגרם למות אהוביה. הוא השלים שלוש שנים בבית סוהר וכעת חוזר לצביה ולא מרפה ממנה עד שתסלח לו. היא מסרבת והוא עולה לגג בית סמוך, מבקש סליחה וכשהיא מסרבת, הוא משליך את עצמו ונפצע קשה.
צביה משנה את יחסה כלפיו ומתחילה לעזור לסעוד אותו, בתחילה בבית החולים ואחר כך בביתה בעזרת העוזרת שלה אתי (תמרה דיין). ישראל מספר לה על ילדותו העשוקה והיא מרחמת עליו. מיכה משכנע אותה לחזור לתיאטרון להפקת המחזמר "מסוכנת" המבוסס על המחזה והיא נענית לו אף על פי שאינה זמרת. היא לוקחת את ישראל להצגה והוא מבקר אותה ואת המחזמר בביקורת קטלנית.
צביה עוקבת אחרי ישראל ומסתבר לה שכלל אינו משותק אבל היא ממשיכה ב"משחק" עד שמתברר שישראל קונה רהיטים בעזרת כרטיס האשראי שלה. בהתקפת זעם היא משליכה אותו עם הכיסא מעל המדרגות. הוא נפצע ומאושפז שנית אך בורח מהאשפוז.
היא מוצאת אותו על במת התיאטרון, חמוש באקדח ומטיח בה אשמה כי היא רצחה את בעלה ובתה בחניקה לאחר שהיו מאושפזים שבועיים ללא הכרה, כמו שניסתה לחנוק אותו. צביה מכחישה אך הוא אוחז באקדח ובמקום לירות בה, יורה בעצמו.
ער (צומח)
מחוז פלן
מחוז פְּלֵן (בגרמנית: Kreis Plön, הגייה ב-IPA: ) הוא מחוז במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. המחוז גובל (ממזרח ובכיוון השעון) במחוז אוסטהולשטיין (Ostholstein) ובמחוז זגברג (Segeberg), בעיר נוימינסטר, במחוז רנדסבורג-אקרנפרדה (Rendsburg-Eckernförde), בעיר קיל ובים הבלטי.
המחוז מורכב מחמישה יישובים מאוכלסים בצפיפות לאורך הגבול עם קיל ולחופי לשון-הים קיל (Kieler Förde), ומעשרות יישובים קטנים יותר, שבכל אחד פחות מאלף תושבים. זהו מחוז המאופיין באגמים רבים, בהם האגם העשירי בגודלו בגרמניה, אגם פלן (Plöner See).
היסטוריה.
המחוז הוקם בידי הפרוסים בשנת 1867. ב-1932 הוא הורחב, ונוספו אליו 31 יישובים שהיו חלק ממחוז בורדסהולם (Bordesholm), שפורק. באפריל 1938 הפכו שניים מיישובי המחוז לחלק מנוימינסטר, ובאפריל 1939 סופח אחד מיישובי המחוז, אלמשנהאגן (Elmschenhagen), לשטחה של קיל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוכפלה האוכלוסייה: מ-67,434 תושבים ב-1939 ל-123,818 תושבים באוקטובר 1946. הסיבות לכך היו מצד אחד אנשים רבים שנטשו את העיר קיל במהלך הלחימה, ומצד שני תושבי אזורים שגרמניה ויתרה עליהם עם סוף המלחמה, שבחרו להתיישב באזור. ב-1950 חיו 9,000 עקורים ב-77 מחנות במחוז.
ב-26 באפריל 1970 נערכה חלוקה מחוזית מחודשת של שלזוויג-הולשטיין, במסגרתה איבד מחוז פלן כמעט עשירית משטחו. ממספר יישובים שהיו חלק ממנו בעבר הוקמו מועצות בתוך מחוז רנדסבורג-אקרנפרדה, וארבעה יישובים סופחו לעיר קיל.
סורת א-רחמן
סורת א-רחמן (בערבית: سورة الرحمن) היא הפרק ה-55 בקוראן, והיא מכילה 78 פסוקים, 352 מילים ו-1647 אותיות.
הסורה בולטת בין השאר בעקבות האמירה "לאיזה מחסדי ריבונכם תתכחשו?" שחוזרת על עצמה 30 פעמים בסורה.
שם הסורה.
שמה של הסורה נגזר מהפסוק הראשון שלה, אשר מכיל מילה אחת בלבד, והיא "הרחמן".
תוכן הסורה.
מבחינה פואטית, ניתן לחלק את א-רחמן לשלושה חלקים:
אחד הנושאים העיקריים של הסורה הוא נושא הכרת התודה. לאורך כל פסוקיה, הסורה מזכירה לבני האדם את החסדים שהם קיבלו לכאורה מאללה. אומנם הרעיון שהכרת התודה של האדם כלפי אללה אינה עולה בקנה אחד עם רחמים עצומים של אללה הוא נושא מרכזי, חוזר ונשנה בקוראן, ובמיוחד בסורות שקדמו לסורה הזאת, בסורת א-רחמן הופך הנושא לעיקרי. הוא נושא פואטי חשוב לנושא זה.
פסוקים 1–4 מזכירים לאדם שאללה הוא זה שלכאורה נתן לו את היכולת לתקשר (עם בני אדם אחרים וכו'), ואף העניק לו את הקוראן כמקור להדרכה.
פסוקים 5–30 מזכירים לאדם שלל ברכות וחסדים שהוא קיבל לכאורה מאללה, ומוצגים אותות וסימנים שלכאורה האדם יכול למצוא בעולם הטבע.
פסוקים 5–6 מדגישים כי כל המערכות של היקום פועלות כביכול תחת ריבונותו של אללה, ושכל דבר בארץ ובשמים כפוף לכאורה לפקודה שלו בלבד.
בפסוקים 10–25, מלבד אזכור הפלאים והחסדים הנובעים לכאורה מכוחו של אללה, נעשו אזכורים לאותם דברים בעולם שמהם בני האדם מפיקים תועלת.
תכונה חשובה בסורה הזאת היא שזאת הסורה היחידה בקוראן שבה מלבד האנשים, גם השדים זוכים להתייחסות ישירה. למרות שבמקורות נוספים בקוראן יש התייחסות אל השדים, ואזכורים לכך שהם, בדומה לבני האדם, בעלי בחירה חופשית, ואפשרות להאמין או לא להאמין, בסורה הזאת מובהר באופן חד משמעי שהמסר של הקוראן הוא לא רק לבני האדם, אלא מיועד גם לשדים. אומנם בפסוקים הראשונים הסורה פונה רק לבני האדם, מפסוק 13 ואילך, הסורה פונה לבני האדם ולשדים גם יחד.
אזכור בחדית'.
עבדאללה אבן מסעוד אמר שהוא שמע את מוחמד אומר שלכל דבר יש קישוט, ושהקישוט של הקוראן הוא סורת א-רחמן.
חשיבות הסורה בתרבות האסלאמית.
סורת א-רחמן היא אחת הסורות אשר נחשבות מאוד בתרבות האסלאמית. באיראן, עומדת סורה זו במרכז מסורות חברתיות רבות, ואף נאמרת בטקסי האבלות ילה על הנפטר.
דארסי קארדן
דארסי בת' קארדן (באנגלית: D'Arcy Beth Carden; נולדה ב-4 בינואר 1980) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה כג'נט בסדרת הקומדיה "המקום הטוב" ברשת NBC, ומתפקידה כנטלי גריר בסדרה "בארי" ברשת HBO.
ביוגרפיה.
קארדן נולדה בשם "דארסי בת' ארוקן", נולדה בדנוויל, קליפורניה. אביה, דניס ארוקן היה שחקן בתיאטרון הקהילתי המקומי וייסד את מגזין המוזיקה "BAM". יש לה שתי אחיות, מירנדה ולני, ואח אחד, וויל. ב-1998 סיימה את לימודיה בתיכון עמק סן רמון וקיבלה תואר ראשון באמנויות התיאטרון מאוניברסיטת דרום אורגון.
קריירה.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', עברה לניו יורק סיטי. בתחילת הקריירה שלה קארדן אף הייתה בייביסיטר עבור השחקן ביל היידר. לקארדן היה תפקיד חוזר בסדרה "ברוד סיטי" של קומדי סנטרל. קארדן גם השתתפה בתפקידי אורח בסדרות "איימי שומר" ו"האקסית המטורפת". לקארדן היה תפקיד קטן בסרט "אנשים אחרים".
מאז 2016 היא מככבת בקומדיה שיצר מייקל שור "המקום הטוב", בתפקיד ג'נט. לצד עבודתה ב"המקום הטוב", לקארדן יש גם תפקיד משני כנטלי גריר בקומדיה הדרמטית של HBO "בארי" בכיכוב ביל היידר, שמשודרת מ-2018. ב-2019 השתתפה בתפקיד משני בסרטים "כשהשלג יורד" ו"פצצה".
חיים אישיים.
קארדן נישאה למפיק ג'ייסון קארדן ביולי 2010. הם גרים בלוס אנג'לס.
צבי כיתאין
צבי כיתאין (1885–1932) היה רופא ארץ ישראלי. בתקופת מאורעות תרפ"ט - שירת כרופא בחברון, טיפל בפצועים ובהרוגים בטבח חברון, ב-י"ח באב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929, היה היהודי האחרון שיצא מהעיר.
ביוגרפיה.
כיתאין נולד בכפר לובביץ' ברוסיה, במחוז סמולנסק סמוך לגבול עם בלארוס בכ"ד אדר תרמ"ה (שנת 1885), לשניאור זלמן ולבתיה חיה בת יהודה ליב סולומינסקי. בן שנתיים נתייתם מאביו והתחנך בבית הסבא, שהיה שוחט. כיתאין קיבל חינוך תורני-חסידי בנוסח חסידות חב"ד.
בנערותו התעניין כיתאין בהשכלה. בשנת 1901 התיישב בערים סמולנסק וקאזאן, השתלם בשפה הרוסית, ועבר את בחינות הבגרות.
בשנת 1905 הצטרף כיתאין למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (הסוציאליסטים המהפכנים), בלט כנואם וכמארגן פועלי הרכבת, ונאסר פעמים אחדות בשל פעילותו הפוליטית.
בשנת 1912 יצא כיתאין לגרמניה ולמד רפואה באוניברסיטאות שטרסבורג ופרייבורג. השתתף ביסוד אגודת הסטודנטים העברים "החבר" והתבלט בוועידה הראשונה של הסטודנטים היהודים יוצאי מזרח-אירופה שהתכנסה בקרלסרוהה.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נלקח כיתאין בגרמניה למחנה-מעצר כשבוי אזרחי מנתיני האויב. אחרי חדשים אחדים הצליחו ידידיו היהודים הגרמנים בהשתדלותם והוא שוחרר. בזמן המלחמה התקבל להמשך לימודי הרפואה.
בשנת 1916 היה בין המייסדים של ה"יידישע פולקסהיים" בברלין – מרכז קהילתי יהודי שעסק בשיקום ובחינוך ילדים ובני נוער עזובים מקרב יהודי מזרח אירופה.
כיתאין סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברלין, הוסמך לדוקטור לרפואה והוסיף להשתלם בענפים מיוחדים, בכוונה להועיל בהם בארץ ישראל.
בשנת 1922 עלה כיתאין לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ עין חרוד כחבר הקיבוץ. התחיל לעבוד מטעם הדסה בטבריה, חיפה, יסוד המעלה, משמר הירדן, כנרת, יבנאל ובית גן.
עבר לתל אביב והחל לעבוד בבית החולים הדסה בתל אביב.
בשנת 1925 התחתן עם רבקה לבית לרנר. לזוג נולדו בן ובת: גבריאל ואלישבע.
משנת 1927 עבד בבית החולים הדסה בתל אביב.
בקיץ 1929 הועבר על ידי "הדסה" לחברון בתפקיד של רופא. טיפל במסירות, תוך סיכון נפשו, בפצועים ובהרוגים בטבח חברון והיה היהודי האחרון שיצא מהעיר.
לאחר הטבח בחברון כיתאין חזר לעבוד בבית החולים הדסה בתל אביב.
ב-15 באפריל 1931 ליווה כיתאין את רחל המשוררת (עם האחות וילקיס) יום לפני פטירתה, מבית החולים בגדרה, לבית החולים הדסה בתל אביב. כיתאין היה רופאה של רחל בשבועות האחרונים של חייה.
כיתאין היה חבר ב-הסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, באחדות העבודה ובמפא"י.
נפטר ב-30 ביוני 1932, (יום חמישי, כ"ו בסיון תרצ"ב) בבית החולים הדסה, לאחר מחלת לב.
נטמן בבית הקברות טרומפלדור.
משפחה.
בנו גבריאל נמנה עם גרעין השומר הצעיר שהקים את קיבוץ שובל בנגב במסגרת מבצע 11 הנקודות ב-1946. גבריאל היה נשוי לנעמי כיתאין, אחותו של האמן דני קרוון, ולשניים נולדו שני בנים: בועז ושי. בתו של ד"ר כיתאין, אלישבע, הייתה חברה בקבוצת אלומות - ביתניה.
נינו, תום כיתאין, בנו של נכדו בועז כיתאין, נפל באסון המסוקים.
אליפות ישראל באתלטיקה 2019