המסקנה הייתה שכחלופה לרדיותרפיה בקרן חיצונית לאחר ניתוח יש לשקול לתת TARGIT במקביל ללמפקטומיה, במסגרת גישה מותאמת לסיכון כאפשרות טיפולית למטופלות מתאימות עם סרטן שד, שייבחרו בקפידה, בהתאם לפרוטוקול של ניסוי TARGIT-A. התוצאות של TARGIT TARGIT IORT for breast cancer נדונות בפודקסט של ניסויי TARGIT-A ו-ELIOT באתר האינטרנט של The Lancet.. מכיוון שההשפעה של רדיופתרפיה על ההישנות המקומית של סרטן השד מתרחשת בעיקר בשנתיים-שלוש הראשונות וכמעט אינה מתרחשת לאחר 5 השנים הראשונות, סבורים שלמספר גדול דיו של מטופלות בניסוי TARGIT-A עברו תקופת מעקב ארוכה מספיק . תגובה חזקה לביקורת מדעית חלשה לגבי השימוש ב-TARGIT IORT במהלך למפקטומיה במקרה של סרטן שד, כולל כתב עזר להחלטה (תרשים 4) מובאת בכתב העת Red Journal. ב-25 ביולי המכון הלאומי הבריטי למצוינות בבריאות ובטיפול (NICE) פרסם המלצות זמניות לשימוש ב-TARGIT IORT במהלך הניתוח עם Intrabeam בשירותי הבריאות הלאומיים של בריטניה. העדכון להנחיות שפורסמו בשנת 2015 מטעם האיגוד לגינקולוגיה אונקולוגית (AGO), קהילה ריבונית בתוך החברה הגרמנית לגינקולוגיה ומיילדות (DGGG) והחברה הגרמנית לסרטן כללו את TARGIT IORT במהלך למפקטומיה כאפשרות המומלצת לנשים עם סרטן שד המסווג T1, דרגה 1 או 2 וחיובי ל-ER - ראה 2015E_Updated_guidelines_p633
אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925
אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925 היא האמנה ה-20 של ארגון העבודה הבינלאומי. האמנה קובעת שיש לאסור בחוק עבודה בלילה על מנת לאפשר לפועלי האפייה שנת לילה. האמנה אומצה ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. במהלך שנות ה-60 ירדה קרנה של האמנה, לאור התרחבות האפיה הממוכנת. בדצמבר 1963 הוחלט בוועידת המזון של ארגון העבודה הבינלאומי להקים ועדה שתבחן את ביטול האמנה, שנתמכה אז בידי שלוש עשרה מדינות בלבד, ביניהן ישראל שחוקקה את חוק איסור אפיית לילה.
היסטוריה.
ההתנגדות לאפייה בלילה הייתה, יחד עם הדרישה שלא לעבוד ביום ראשון, היעד המרכזי של ארגוני האופים באירלנד בשנות ה-30 של המאה ה-19. ההתנגדות לאפייה בלילה הופיעה גם באמנה של הקומונה הפריזאית בשנת 1871, ומאז הייתה דרישה רווחת בקרב ארגוני פועלים ברחבי העולם. בשנת 1924 החליטה ועידה בינלאומית בז'נבה לפעול לחקיקת אמנה בינלאומית האוסרת אפיית לילה. האמנה אומצה בוועידה של ארגון העבודה הבינלאומי ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928.
האמנה אושררה במהלך השנים בידי 17 מדינות: לוקסמבורג (1928-1998), פינלנד (1928-1983), קובה (1928), בולגריה (1929), אסטוניה (1929), ספרד (1932), אורוגוואי (1933-1978), קולומביה (1933), צ'ילה (1933), ניקרגואה (1934-1950), אירלנד (1937-1980), שוודיה (1940-1970), ישראל (1951), ארגנטינה (1955-1981), פרו (1962-1996), פנמה (1970) ובוליביה (1973). עד שנת 1998 פרשו שמונה מדינות מהאמנה. למרות שישראל עדיין רשומה כחתומה על האמנה, חוק איסור אפיית לילה בוטל בשנת 1998.
היו מדינות, כמו צרפת, בהן נקבעו איסורים על אפיית לילה, מבלי לאשרר את האמנה. מנגד, היו מדינות, כמו לוקסמבורג, בהן האיסור לא נשמר, למרות החתימה על האמנה.
ראם ערבי
כרמל בוסוטיל
כרמל בוסוטיל (במלטזית: Carmel Busuttil; נולד ב-29 בפברואר 1964) הוא כדורגלן עבר מלטזי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
בוסוטיל התחיל את הקריירה שלו ברבאט אייאקס עמה זכה ב-2 אליפויות. בשנת 1987 עזב את מלטה וחתם בוורבניה מהליגות הנמוכות באיטליה. כעבור שנה חתם בגנק הבלגית בה שיחק 6 שנים, בארבעה מתוכם שימש כקפטן הקבוצה וב-3 מהם סיים כמלך השערים של המועדון. בשנת 1994 הוא חזר למלטה כאשר חתם בסלימה ונדררס בה סיים את הקריירה שלו בשנת 2001. לזכותו של בוסוטיל 113 הופעות עבור נבחרת מלטה והבקיע 23 שערים בנבחרת ואף שימש כמלך השערים שלה, שיא שנשבר על ידי מייקל מיפסוד.
לאחר שפרש, הוא אימן בבתי ספר פרטיים לכדורגל במדינה. לאחר מכן הקים אקדמיה לכדורגל משלו. בנובמבר נבחר לייצג את מדינתו התחרות כדורגלן היובל של אופ"א. בוסוטיל אף אימן קבוצות מהליגות הנמוכות במלטה ושימש כעוזר מאמן נבחרת מלטה.
זאבל יסאיאן
זאבֵּל יֶסאיאן (בארמנית Զապէլ Եսայեան, 4 בפברואר 1878–1943) הייתה סופרת ומתרגמת ארמנית מן האימפריה העות'מאנית.
ביוגרפיה.
יסאיאן נולדה בשם זאבל הובהאנסיאן בשכונת סילאהדאר בסקוטארי (אחת הערים המרכיבות את איסטנבול), בשיא המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בשנת 1895 עקרה לפריז, ולמדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סורבון. בהשראת התנועה הרומנטית ותחיית הספרות הארמנית בניב הארמנית המערבית, החלה לחבר בארמנית.
פרסומה הראשון היה שיר-בפרוזה בכתב העת "צאגיק" (פרח, בארמנית, רמז למילה אנתולוגיה) בעריכת ארשאק צ'ובאניאן בשנת 1895. לאחר מכן פרסמה סיפורים קצרים, מסות ספרותיות, מאמרים, ותרגומים (בצרפתית ובארמנית) בכתבי העת "Mercure de France", "Massis", "Anahit", ו-"Arevelian Mamoul".
בפריז נישאה לצייר הארמני דיקראן יסאיאן. לזוג נולדו שני ילדים, סופי והראנט.
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים ב-1908, חזרה יסאיאן לקונסטנטינופול. בשנת 1909 ביקרה בקיליקיה ופרסמה סדרת מאמרים על הטבח באדנה. קיצם המר של הארמנים בקיליקיה אף היה הנושא לספרה Աւերակներու մէջ ("בין ההריסות", יצא בקונסטנטינופול 1911), וכן של הנובלה "הקללה" (1911), והסיפורים הקצרים "סאפייה" (1911) ו"הכלה החדשה" (1911).
יסאיאן הייתה האשה היחידה ברשימת האינטלקטואלים הארמניים שהשלטון של הטורקים הצעירים החליט לעצור ולגרש. היא הצליחה לחמוק ממעצר ולהימלט לבולגריה ומשם להרי הקווקז, שם תיעדה עדויות פליטים על מאורעות רצח העם הארמני.
בשנת 1918 עסקה בארגון שיקום והעברה של פליטים ויתומים. בתקופה זו חיברה את הנובלות Վերջին բաժակը ("הכוס האחרונה", 1918) ו-Հոգիս աքսորեալ ("נשמתי בגלות", 1919), אשר שואבות מן העדויות שגבתה.
יסאיאן תמכה בלב שלם בארמניה הסובייטית, וברומן Նահանջող ուժեր ("כוחות נסוגים", 1923) היא מתארת את התנאים החברתיים והפוליטיים של זמנה. היא ביקרה בארמניה הסובייטית בשנת 1926, ותיעדה את רשמיה בספר Պրոմէթէոս ազատագրուած ("פרומותיאוס המשוחרר", 1928). בשנת 1933 החליטה להתיישב בארמניה הסובייטית עם ילדיה, ובשנת 1934 השתתפה בכנס איחוד הסופרים הסובייטיים במוסקבה. היא לימדה ספרות צרפתית וספרות ארמנית באוניברסיטת ירוואן, והמשיכה לפרסם. בתקופה זו חיברה את הנובלה Կրակէ շապիկ ("חולצה של אש", 1934) ואת ספרה האוטוביוגרפי Սիլիհտարի պարտէզները (גני סילידהאר, 1935).
בעת הטיהורים הגדולים הואשמה פתאום ב"לאומנות" ונעצרה בשנת 1937 ומאז לא נודעו עקבותיה. נסיבות מותה אינן ידועות, אך יש המשערים שהיא הוטבעה בגלות סיביר, בשנת 1943.
בשנת 2009 הוצג סרט תיעודי על יסאיאן, בשם "Finding Zabel Yesayan", שיצרו לארה אהרוניאן, מייסדת מרכז הנשים למשאבים בנוגע לארמניה, וטאלין סוסיאן, שליחת העיתון הטורקי-ארמני "Agos" בירוואן.
הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה
הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה (בהנגול: 대한민국 국군, הנג'ה: 大韓民國國軍, באנגלית: The Republic of Korea Armed Forces או ROK Armed Forces הוא השם הרשמי של צבא קוריאה הדרומית. הוא נוסד ב 1948 לאחר הפיצול של קוריאה.
לצבא יש מעל 3.5 מיליון חיילים רשומים, מהם כ-630,000 סדירים וכ-3 מיליון חיילי מילואים.
הצבא מחולק לשלושה חילות עיקריים:
תפקיד הצבא הוא לשמור על הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של הרפובליקה, אולם הוא משתתף לעיתים קרובות במשימות הומניטריות ברחבי המדינה, כגון במשימות הצלה, שמירה על סדר אזרחי, טיפול במצבי חירום כתוצאה מפגעי טבע או אחרים. בשנים האחרונות אף משתתף יותר ויותר במאמצים בינלאומיים לאור התמקמות הרפובליקה ככוח כלכלי בולט (15 בעולם במונחי GDP), כדוגמת כוחות משימה בינלאומיים לשמירת שלום ומיגור טרור. הגיוס במדינה חובה עבור גברים בלבד ואורכו 18 חודשי שירות לכל הפחות. על המועמד לשירות לממש חובה זו מגיל 18 עד גיל 28, כל עוד נמצא כשיר לכך.
במטרה לקדם פיתוח אמצעי לחימה מתקדמים הוקם הסוכנות לפיתוח ההגנה הכפוף למשרד ההגנה.
לודוויג
לודוויג הוא שם פרטי לגברים ושם משפחה ממקור גרמני.
גאורג הרליץ
גאורג יוסף הרליץ (בגרמנית: Georg Herlitz, אופולה, פולין (אז חבל שלזיה שבגרמניה), 11 במרץ 1885 - ירושלים, 9 בינואר 1968) היה ארכיונאי, מייסד הארכיון הציוני המרכזי ומנהלו.
ביוגרפיה.
הרליץ נולד באופולה שבשלזיה, בנם של אדולף ואמיליה. למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת האלה-ויטנברג וב-1909 קיבל תואר Ph.d.
הרליץ היה פעיל בתנועת בני ברית בגרמניה לפני עליית הנאצים לשלטון ולאחר עלייתו ארצה היה ממנהלי בני ברית בישראל. בשנת 1911 החל הרליץ לעבוד בארכיון היהודי הגרמני (Gesamtarchiv der deutschen Juden).