15 המחוזות האחרים של איטליה הוקמו רשמית בשנת 1970, ומטרתם העיקרית הייתה לבזר את מערכת הממשל האיטלקית. על אף הכוונה המקורית, במרוצת השנים הועבר כוח פוליטי רב יותר מהממשלה המרכזית להנהגות המחוזות השונים. מרבית המחוזות הצפוניים באיטליה דורשים לעצמם סמכויות וכוח פוליטי נוספים, ואף מעלים מדי פעם את רעיון האוטונומיה העצמאית למחוזות הצפון, וזאת בשל היותם נבדלים בראייתם ממחוזות דרום איטליה בתרבותם, וכן בשל היותם "המפרנס העיקרי" של קופת המדינה, "מפרנס" אשר נושא על גבו את עול מחוזות הדרום העניים. תפיסה זו של היבדלות, הביאה להקמת מפלגות אשר חרתו את הנושא על דגלן, דוגמת מפלגת הליגה הצפונית (Lega Nord). המחוזות הרגילים של איטליה מנוהלים על ידי מושל אשר תפקידו לתאם בין הממשל המרכזי במדינה לשלטונות המחוז.
המחוזות באיטליה מחולקים לנפות, למעט ואל ד'אוסטה.
חמציץ
חַמְצִיץ (שם מדעי: "Oxalis"; בלשון הדיבור, בעיקר באזור ירושלים, נקרא גם חַמְצוּץ) הוא הסוג המגוון והנפוץ ביותר במשפחת החמציציים. מבין כ-900 מיני חמציציים, 800 שייכים לסוג זה, הנפוץ ברחבי העולם פרט לאזורים הקוטביים, כאשר תפוצתם גדולה במיוחד באזורים הטרופיים של ברזיל ומקסיקו, כמו גם בדרום אפריקה.
המינים בסוג הם חד שנתיים או רב שנתיים. עליהם מחולקים לשלושה, עשרה או יותר עלעלים עגולים, בעלי צורת לב או רומח, המסודרים בדור (סידור ספירלי או עיגולי של עלים או פרחים) בו העלעלים בעלי צורה פחות או יותר שווה. למרבית הסוגים ישנם שלושה עלעלים, ובהם העלים דומים לעלי תלתן, למרות שבתלתן העלעלים אינם מסודרים בדור, ובו ישנם שני עלעלים קטנים בצד ועלעל מרכזי גדול אחד. לפרחים חמישה עלי כותרת אשר לרוב מתמזגים בבסיסם, ועשרה אבקנים. צבע עלי הכותרת נע בין לבן לורוד, אדום או צהוב (הנפוץ בישראל). הפרי הוא הלקט קטן המכיל מספר זרעים. בחלק מהמינים ישנה פקעת, ולעיתים אף מתרבים בריבוי וגטטיבי.
למרות ששמו המדעי הוא Oxalis, שמו העממי באנגלית הוא Wood-sorrel.
החמציץ בישראל.
אזור התפוצה הטבעית של הסוג חמציץ, כמו גם של משפחת החמציציים בכללותה, אינו כולל את ישראל. עם זאת, שני מינים בסוג הופצו לישראל בידי האדם וכיום הם מתרבים בה באופן טבעי (מינים פולשים) - החמציץ הנטוי והחמציץ הקטן - שניהם בעלי כושר רבייה גבוה.
החמציץ הנטוי בולט בפרחיו הצהובים דמויי המשפך ונפוץ בעיקר בגינות, מדשאות, שולי פרדסים ושטחים מושקים וחצי-מוצלים בעיר ובכפר. בשנים האחרונות, התפשט החמציץ הנטוי גם לשטחים פתוחים בטבע.
שימושים.
מאפיין נפוץ בסוג חמציץ הוא תכולה גבוהה של חומצה אוקסלית, המעניקה לעלים ולפרחים טעם חמוץ. מכאן שמו בעברית, חמציץ, ובלועזית Oxalis. טעמו יכול להיות מרענן כאשר נלעס בכמות קטנה. אולם בכמות גדולה, הצמחים האלו רעילים, ומפריעים לעיכול תקין. בעבר היה נהוג להפיק גבישים של סידן אוקסלט כדי לטפל במחלות, ולהפקת מלח חמוץ (שנודע גם כ"מלח לימון"). החמציץ גם משמש לבישול (ראו קישורים חיצוניים).
מספר מינים גדלים כצמחי נוי בגנים, אך לעיתים הם מהווים עשבים פולשניים לגינות. הזן "O. tetraphylla" לעיתים נמכר בטעות כתלתן בעל ארבעה עלים (הנחשב מביא מזל טוב).
רעש (פירושונים)
RPG-7 (אר. פי. ג'י 7; מרוסית: РПГ-7 - Ручной противотанковый гранатомёт - מטול רימונים ידני נגד טנקים) הוא מטול רקטות נגד טנקים שפותח ויוצר על ידי ברית המועצות ב-1962 וכיום הוא נשק הנ"ט (נגד טנקים) הנפוץ ביותר בעולם. ה-RPG-7 נחשב לנשק יעיל, אמין, זול ופשוט. תכונות אלו וזמינותו הרבה הפכו אותו לנשק המועדף על ארגוני גרילה ומיליציות לא-סדירות, בייחוד כאלו הנלחמות כנגד צבא מאורגן הכולל חיל שריון מצויד בטנקים.
ה-RPG-7 היה בשימוש במלחמות ועימותים אלימים רבים מאז ייצורו, החל ממלחמת וייטנאם, עבור במלחמת לבנון הראשונה ובאינתיפאדה השנייה וכלה במלחמת עיראק. ה-RPG-7 נמצא גם בשימוש צבאות סדירים, ביניהם צה"ל. כיום הוא מיוצר בחברת Basalt הרוסית, אך גם על ידי תעשיות צבאיות של מדינות אחרות (חלקן תחת רישיון וחלקן לא).
המטול.
המטול הוא החלק בנשק שתפקידו לשגר את הרקטה הנושאת את הרימון. מטול ה-RPG-7 הוא משגר רב-פעמי הנטען דרך הלוע. המטול קל ונייד ומתוכנן לתפעול בידי חייל בודד. בעת הירי המטול מושען על הכתף, כאשר הירי מתבצע בכריעה, עמידה שכיבה או ישיבה. המטול עצמו מורכב על צינור פלדה בקוטר 40 מ"מ, שאורכו כ-953 מ"מ ומשקלו הוא כ-7 ק"ג. אמצע הצינור מוקף במתפסים מעץ על מנת להגן על היורה מהחום הנוצר בקנה בעת הירי. בסוף הצינור ישנו מפלט גזים, המוגן במשפך חרוטי, שנועד לפלוט אחורה את הגזים החמים שהצטברו בצינור בעת הירי ובכך להקטין את החום בצינור וכן את הרתע. הכוונות על המטול הן בדרך כלל אופטיות אך ניתן להתקין כוונות מתקדמות כגון לייזר, תת-אדום וראיית-לילה. כל מטול בא באופן סטנדרטי עם כוונות ברזל לגיבוי.
כיום החברה Basalt, יצרנית הנשק, מייצרת רק מטולים מהדגמים המשופרים RPG-7V2 ו-RPG-7D3.
מפרט טכני.
מטול RPG-7:
מטול RPG-7V1:
מטול RPG-7V2:
מטול RPG-7D:
מטול RPG-7D3:
תחמושת.
ממטול ה-RPG-7 ניתן לירות מגוון סוגי תחמושת ורקטות בעלות ראש קרבי (רש"ק) שונה המותאמים למטרות שונות. טרמינולוגיה נפוצה היא לקרוא לראש הקרבי "רימון" (עקב התרגום לאנגלית של RPG שהוא Rocket Propelled Grenade) ולשאר החלקים בחימוש "רקטה" או "מנוע רקטי". בצה"ל משתמשים לעיתים גם במונח פצמ"ט שפירושו פצצת מטול. הרקטות עצמן מיוצבות על ידי סנפירים שנפתחים מיד לאחר שיגור הרקטה. קוטר הרקטה עצמה מתאים לזה של המטול וקטן מזה של הרימון.
במטול ה-RPG-7, וכן בשיפור שלו, מטול ה-RPG-7V1, ניתן לירות רקטות נ"ט שיעודן הוא כלים משוריינים (מסומנות ב-PG או HEAT) וכן רקטות נגד אדם (מסומנות HE או OG). הרקטות מצוידות גם בסוגי מרעומים שונים, הנפוצים שבהם הם מרעום פגיעה פיזואלקטרי ומרעום זמן של 4.5 שניות.
הרקטות נגד שריון מתוכננות לחדור בין 300 מ"מ ל-600 מ"מ פלדה הומוגנית (בהתאם לדגם), אך התפתחויות בעשור האחרון בתחום השריון לכלי הרכב הביאו את יצרני ה-RPG לפתח רקטות נ"ט המצוידות בראשי קרב שיעודם הוא חדירת שריון מודרני כבד ושריון ריאקטיבי.
התחמושת הנוכחית של ה-RPG-7V1 כוללת שלושה סוגים עיקריים:
אופן הפעולה.
ירי רקטה.
באמצעות המטול משוגר רימון בעל קוטר של 70 מ"מ ומעלה (לעיתים אף בקוטר של כ-105 מ"מ) ומשקל של 2.5-4.5 ק"ג המחובר לרקטה ולמאיץ (booster) בקוטר 40 מ"מ. השיגור מבוצע באמצעות מטען אבק שרפה במאיץ במהירות של 115 מטר לשנייה (מ"ש), היוצר עשן-זנב בצבע אפור-כחול בהיר. מנוע הרקטה מוצת כעבור 10 מטרים ואז תומך בטיסה למשך 500 המטרים הבאים במהירות מרבית של 295 מטר לשנייה. הרקטה והרימון מיוצבים באמצעות שתי מערכות סנפירים: המערכת הגדולה נועדה לשמר את הכיוון ואילו המערכת הקטנה נועדה להכניס את הרקטה לסחרור כדי להקנות לה תנע זוויתי לייצוב מוגבר. טווח הירי המקסימלי נע בין 900 ל-1100 מטרים, כאשר הטווח מוגבל על ידי חלק מהמרעומים, המתוכננים להתפוצץ כעבור 920 מטר (זמן השהייה של 4.5 שניות). באמצעות מרעומים המתוכננים להשהיית זמן, ניתן להשתמש ב־RPG-7 גם כנשק נ"מ, בעיקר כנגד מסוקים (כפי שאכן נעשה בסומליה).
חסרונותיו של ה-RPG הם:
דיוק בפגיעה.
צבא ארצות הברית חקר את הדיוק של ה-RPG-7 ונתן את ההערכות הבאות לסיכוי פגיעה במטרה בגובה 5 מטר ורוחב 2.5 מטר הזזה הצידה במהירות 4 מטר לשנייה. תוצאות המחקר מובאות בטבלה שלהלן:
טקטיקה.
חוליית RPG-7 כוללת צוות של שני לוחמים:
ה־RPG-7 יעיל לטווח של עד כ-300 מטרים. מעבר לטווח זה קשה מאוד לפגוע באמצעותו במטרות נעות. לעומת זאת, בטווחים של כ-50 עד 150 מטר הוא מדוייק. בלוחמה בשטח בנוי הטווחים האופייניים של הירי הם קצרים בדרך כלל, ולכן מגבלה זו לא באה לידי ביטוי בסוגים אלה של קרבות.
קבוצות הגרילה פתחו טקטיקה יעילה ביותר בה נעשה שימוש במארבי RPG-7 שימושים כנגד שיירות. לפי שיטה זו, מטען גחון מוטמן בציר שעליו השיירה הולכת לעבור, ברגע שהרכב הראשון עולה על המטען ומתפוצץ, חוליות ה-RPG יורות מהמארב על הרכב הראשון והרכב האחרון בשיירה במטרה לנטרל את יכולת תנועת השיירה. ברגע שהרכב הראשון והרכב האחרון לא יכולים לנוע, כל שאר הרכבים בשיירה תקועים ביניהם ומהווים למעשה מטרה נייחת לחוליות ה-RPG. מארבים כאלה יעילים במיוחד בצירים הרריים שבהם אין נתיבים חלופיים והתוואי הסלעי מספק מקומות מסתור מצוינים לחוליות ה-RPG.
אף על פי שה-7-RPG תוכנן כנגד מטרות קרקע, באמצעות רקטה עם מרעום השהייה אפשר להפיל מסוק המרחף באיטיות.
היסטוריה ותפוצה.
ה־RPG-7 וקודמו ה-RPG-2, הוא מטול כתף של רקטות נ"ט. עמידותו, פשטותו, מחירו הנמוך ויעילותו הפכו אותו לנשק הנ"ט הנפוץ ביותר בעולם. הוא נכנס לשירות ב-1962 בצבא האדום ונפרש ברמת המחלקה ואף כיתה. הוא החליף את ה-RPG-3 ונבחר על פני ה-RPG-4 שהיה בפיתוח (ה-RPG-7 עלה על ביצועיו של ה-RPG-4 באופן ניכר). התכנון המקורי היה מבוסס על הפאנצרפאוסט הגרמני. כיום, דגם המטול שבשירות הוא RPG-7V1 המסוגל לירות מגוון רב של רקטות עם רימונים שונים.
כיום יותר מ-40 מדינות משתמשות בנשק והוא מיוצר במספר דגמים ב-9 מדינות שונות. ה-RPG-7 פופולרי במיוחד בקרב ארגוני גרילה, מיליציות לא-סדורות ואף ארגוני טרור. ה-RPG-7 זכו לפרסום רב ומוניטין מעורר יראה עקב יעילותם הקטלנית בקרבות כמו באפגניסטן (המוג'הידין בלמו את ברית המועצות) ובסומליה.