בית הכנסת ממוקם במפגש רחוב רובינסון עם רחוב קאסל, והוא בנוי בסגנון אדריכלות ספרדי-מורי. לבית הכנסת מבנה דו קומתי, צבוע לבן.
היסטוריה.
יהודים הגיעו לראשונה להונג קונג, מאז העברת הריבונות מסין לבריטניה בשנת 1842. סוחרים יהודים (בעיקר מעיראק, מומבאי וקולקטה) העבירו את משרדיהם מהעיר השכנה גואנגג'ואו, כדי לפתח את הנמל החדש.
אבן הפינה של מבנה בית הכנסת הנוכחי הונחה ב-7 באוגוסט 1901 על ידי אברהם יעקוב ריימונד, בשטח שנקנה על ידי הברונט יעקב דוד ששון, בן למשפחת ששון. המבנה נחנך בשנת 1902.
בשנת 1904 נבחר מושל הונג קונג סר מתיו נייתן לכהן כנשיא כבוד של בית הכנסת, תפקיד בו נשא עד שנת 1907. בשנת 1922 הותקנה בבית הכנסת מנורה לכבודו של הנדבן סר אליס כדורי.
בשנות מלחמת העולם השנייה, בזמן הכיבוש היפני של הונג קונג בין השנים 1942–1945 הופסקה פעילות בית הכנסת, והמבנה שימש כאורווה של צבא יפן.
מבנה בית הכנסת שופץ בשנת 1998 בעלות של 6 מיליון דולרים. המבנה הוכרז בשנת 2007 כמבנה היסטורי לשימור. בית הכנסת נקרא על שם לאה ששון, אמו של יעקב.
כיום התפילה בבית הכנסת היא בנוסח ספרד.
בבית הכנסת מתקיימות שלוש תפילות ביום חול וכן תפילות בערבי וימי שבת וחג.
ייעוד
מיד לוולז
מיד-לוולס
מיד-לוולס (באנגלית: Mid-levels - "רמת הביניים"; בסינית: 半山區 - "אזור אמצע ההר") הוא שכונת מגורים באי הונג קונג שבהונג קונג. השכונה ממוקמת במעלה פסגת ויקטוריה בין אזור סנטרל לאזור הפסגה עצמה.
אזור זה גובל בדרך בונהאם (Bonham Road), דרך קיין (Caine Road), דרך אלברט העליונה (Upper Albert Road), דרך קנדי (Kennedy Road) מצפון; דרך קונקואיט (Conduit Road) מדרום. במזרח מגיע אזור זה עד אוניברסיטת הונג קונג.
מדרום לאזור האדמירליטי מכונה האזור בשם "מזרח המיד לוולס" (East Mid-levels) ומדרום לאזור סנטרל, מכונה האזור בשם "מרכז המיד לוולס" (Central Mid-levels).
מהשכונה נשקף נוף של גורדי השחקים של אזור סנטרל ושל נמל ויקטוריה.
השכונה מאופיינת כשכונת מגורים, והתנועה הרבה של הולכי הרגל בין בתי השכונה לבין אזור העסקים סנטרל הביאה לבנייתו של דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס - הדרגנוע הארוך בעולם. אורכו 800 מטרים והוא נע בשעות הבוקר במורד ההר (על מנת להביא את תושבי השכונה לעבודתם) ובשעות הצהריים והערב במעלה ההר.
בשכונה זו ממוקם פארק הונג קונג, גן החיות של הונג קונג והגן הבוטני של הונג קונג, פארק לונג פו שאן, וכן מבנים בעלי חשיבות ובהם בית פלגסטאף, המרכז לאמנות חזותית של הונג קונג, בית הכנסת אהל לאה ומקדש מאן מו.
מיד לוולס
מקדש מאן מו
מקדש מאן מו (באנגלית: Man Mo Temple; בסינית: 文武廟) הוא מקדש המוקדש לאל הספרות מאן טאי (文帝) ולאל המלחמה מו טאי (武帝). שני אלים אלה היו האלים המגינים של מלומדים ותלמידים בתקופת שושלת מינג ושושלת צ'ינג.
מתחם מקדש מאן מו ממוקם ברחוב הוליווד שבאזור שאונג וון בשכונת המיד לוולס שבאי הונג קונג.
המקדש נבנה בשנת 1847 ובמתחמו שלושה מקדשים נפרדים: מקדש מאן מו, מקדש ליט שינג ואולם קונג סו. מקדש מאן מו הוא המרכזי במבני המתחם. מקדש ליט שינג (列聖宫) מוקדש לעבודת כל אלי השמיים, ואולם קונג סו (公所) במערב שימש כמרכז קהילתי.
מאז שנת 1908 המתחם מוחזק ומנוהל על ידי הנהלת בית החולים טונג ווה.
בשנת 1993 הוכרז מבנה המקדש כמבנה היסטורי לשימור, וכאנדרטה מוכרזת.
מקדש נוסף בשם זה ממוקם באזור טאי פו ובאי לנטאו.
יחידה במינה
יחידה במינה (באנגלית: But I'm a Cheerleader בתרגום לעברית: אבל אני מעוֹדדת) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית סאטירית שיצא לאקרנים בשנת 1999. את הסרט ביימה ג'יימי באביט, והתסריט נכתב על ידי בריאן ויין פטרסון.
במרכז העלילה עומדת מייגן בלומפילד, נערת תיכון סטרייטית העוסקת בעידוד. למרות שהיא חיה חיים מאושרים ו"נורמטיביים", חבריה ומשפחתה משוכנעים כי היא לסבית ומחליטים לעשות לה התערבות, ובה הם משכנעים אותה להישלח למחנה סגור המעביר טיפולי המרה לבני נוער הומואים ולסביות על מנת להירפא מנטייתה המינית.
יחידה במינה הוא סרטה באורך מלא הראשון של ג'יימי באביט. על הסרט השפיעו מאמר עיתונאי שקראה באביט על תרפיה רפראטיבית, וכן ניסיון הנעורים שלה בתוכניות גמילה שונות. ב"יחידה במינה" משתמשת באביט בדמותה של נערה המגלה את נטייתה המינית על מנת לבחון סוגיות של קונסטרוקטיביזם חברתי והטרונורמטיביות בחברה. נושא עיקרי נוסף בסרט הוא חלוקה דיכוטומית של תפקידי מגדר וביקורת לועגת להם, והדבר בא לידי ביטוי בצורה מוקצנת בתפאורה ובתלבושות של הסט המחולקים בגסות לצבעים של ורוד וכחול.
הסרט מציג ביקורת חברתית, לעיתים לועגת, לתפיסות החברתיות בנושא מיניות ומגדר ואלמנטים פארודיים על סטיגמות וסטריאוטיפים על תחומים אלו, תוך שימוש בדמויות של צעירים המתעמתים על זהותם המינית. הן התפאורה והן סגנונו הצילומי של הסרט מאופיינים בסגנון קאמפ קלאסי שהושפע, בין היתר, מסרטיו של ג'ון ווטרס ומצילומיו של דייוויד לה-שאפל.
עלילה.
מייגן (נטשה ליון) היא תלמידת תיכון בת 17, נערה ממוצעת שאוהבת עידוד ויוצאת עם שחקן פוטבול בשם ג'ארד. היא נערה ממושמעת שחיה עם הוריה הנוצרים ומשקיעה בלימודים לקראת הקבלה לקולג'. למרות שיש לה חבר, היא לא אוהבת להתנשק איתו ומעדיפה לדמיין את חברותיה לקבוצת העידוד. עובדה זו, יחד עם העניין שהיא מוצאת בצמחונות ובזמרת מליסה אתרידג', מביאה את חבריה הקרובים ומשפחתה למסקנה שהיא למעשה לסבית, אבל אינה מודעת לכך. קרוביה מפתיעים אותה בהתערבות ומזמנים למקום את ההומו לשעבר מייק (רופול), ומודיעים לה שהיא נשלחת למחנה בשם "כיוונים אמיתיים" (True Directions) המעביר את חניכיו תרפיה רפראטיבית במטרה "לשנות את נטייתם המינית הלא טבעית ולתקן אותם". בלית ברירה, נוסעת מייגן עם הוריה למחנה שם מקבלת את פניה בעלת המקום הסמכותית מרי בראון המציגה בפניה את תוכנית חמשת השלבים של "כיוונים אמיתיים". התוכנית דומה לתוכנית שנים עשר הצעדים של "אלכוהוליסטים אנונימיים", ומי שמסיים את התוכנית בהצלחה נגמל מנטיותיו והופך לסטרייט". עלילת הסרט מחולקת למערכות, במקביל לצעדי התוכנית, הכוללת הכרה של החניכים בהיותם הומואים ולסביות, גילוי מחדש של תפקידי המגדר שלהם על ידי התנסות במשימות סטריאוטיפיות של גברים או נשים, גילוי של שורשי נטייתם המינית, הכרות מחודשת עם בני או בנות המין השני, ולבסוף סימולציה של יחסי מין עם בן או בת המין השני.
במחנה מייגן פוגשת את מייסדת המקום מרי בראון (קת'י מוריארטי) השומרת על כללי המשמעת הנוקשה של המקום, את הבן שלה רוק, וקבוצת נערים ונערות שהגיעו למקום על מנת "להירפא" מההומוסקסואליות שלהם. בעידודם של גברת בראון וחבריה למחנה מודה מייגן, בחוסר רצון, בהיותה לסבית. עובדה זו אינה מתיישבת עם החינוך הדתי ושמרני שקיבלה והיא נלחצת, ועושה את מירב המאמצים להפוך לסטרייטית. בשלב מסוים היא אף מגלה שני נערים, דולף וקלייטון, מתמזמזים. היא צורחת בבהלה וגורמת לעזיבתו של דולף ולהענשתו של קלייטון המושם בבידוד.
במהלך השהות במחנה מייגן מתיידדת עם נערה אחרת במקום בשם גראהם (קליאה דובאל) שבניגוד אליה מרגישה בנוח עם הנטייה המינית שלה, אך הגיעה למחנה מחשש לנידוי על ידי משפחתה.
שני חניכים לשעבר, ״הומואים שנגמלו״ לשעבר, לארי ולויד, מעודדים את החניכים הנוכחיים ב"כיוונים אמיתיים" לבצע מרד במרי בראון ולוקחים אותם לגיי בר שם היחסים בין מייגן לגראהם הופכים לרומן אינטימי. כאשר מרי מגלה את הביקור בבר, היא מאלצת את החניכים להקים משמרת מחאה מול ביתם של לארי ולויד הכוללת שלטים וססמאות הומופוביים.
באחד הלילות מייגן וגראהם חומקות מהמחנה על מנת לקיים יחסי מין ומתאהבות האחת בשנייה. לאחר שמרי מגלה על הרומן, מייגן נאלצת לעזוב את "כיוונים אמיתיים". לאחר שהשלימה עם זהותה המינית היא נותרת חסרת בית ועוברת להתגורר עם לארי ולויד. גראהם, שפוחדת מאביה, נותרת במחנה. מייגן ודולף, אשר גם הוא מתגורר לארי ולויד, מתכננים לזכות בחזרה בגראהם וקלייטון שנשארו במחנה.
מייגן ודולף מתגנבים לטקס הסיום ב"כיוונים אמיתיים" ודולף משכנע בקלות את קלייטון לברוח. מייגן מפצירה בגראהם להצטרף אליהם, אך היא מסרבת בחוסר רצון. מייגן מבצעת קטע עידוד ובו היא מצהירה על אהבתה לגראהם ומשכנעת אותה להימלט עמה. השתיים עוזבות את המקום עם קלייטון ודולף. בסצנה האחרונה של הסרט נראים הוריה של מייגן מגיעים לפגישה בארגון "הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים" על מנת להשלים עם נטייתה המינית של בתם.
רקע והפקה.
"יחידה במינה" הוא סרטה הראשון באורך מלא של ג'יימי באביט. לפי כן ביימה שני סרטים קצרים: "Frog Crossing" משנת 1996, ו-"Sleeping Beauties" משנת 1999. שניהם הוקרנו בפסטיבל סאנדנס. באביט ומפיקת הסרט אנדריאה ספרלינג חיפשו מימון להפקתו, ופנו למייקל ברנס שהיה סמנכ"ל חברת ההשקעות "Prudential Financial" והראו לו את התסריט לסרט. לדברי באביט, הן הציגו את עלילת הסרט במשפט "שתי תלמידות תיכון מתאהבות האחת בשנייה במהלך שהותן במחנה לתרפיה רפראטיבית". ברנס העניק להן תקציב ראשוני של חצי מיליון דולר שהוכפל עם תחילת הפקת הסרט.
נושא.