לפי הסבר של הר"ש משאנץ, חולשה זו אינה פוטרת את הזב מכיוון שהנוזל שיצא ממנו אינו "זיבה", (בשונה מההסבר הקודם המסביר כי מדובר בנוזל זרע ולא בנוזל זיבה), אלא מפני שמדובר באונס, ולכן תלייה זו היא רק בראייה השנייה שלא מטמאה באונס, אך בגר שאינו מטמא בעודו גוי, גם אם היה זב, מכיוון אינו טמא בטומאת זיבה, נחשבת הראיה שלו לראיה ראשונה.
בכל מקרה, מכיוון שגזירת הכתוב היא שטומאת קרי גורמת לקולא - שניתן לתלות בה את הזיבה שביום או מעת לעת שאחריה, מובן שדין זה קיים רק ביהודי שבו נאמרו פסוקים אלו ולא בגוי, ומכאן השוני בין יהודי לגוי.
רבי יוסי מחמיר ומתיר לתלות את הזיבה בזרע רק באותו יום עצמו אך ההלכה לא נפסקת כמותו.
חילוק בין זב בעל שתי ראיות לזב בעל שלוש ראיות.
חומרת טומאתו תלויה במספר הפעמים ובהפרש הזמן ביניהם: אם ראה פעם אחת - דינו כבעל קרי בלבד, ואיננו אב הטומאה. אם ראה פעמיים, תוך יום אחד או תוך יומיים רצופים - דינו כזב לכל דבר, פרט לכך שהוא פטור מקרבן להשלמת טהרתו. אם ראה שלוש פעמים, במשך יום או יומיים או שלושה ימים רצופים - הרי הוא חייב גם בקרבן.
טהרת הזב.
טבילה.
חידוש מיוחד קבעה התורה בעניינו של הזב, שעליו לטבול במעיין דווקא, ולא די במקווה.
קורבנות הזב.
למחרת יום טבילתו, עליו להביא קרבן להשלמת טהרתו: זוג עופות, אחד לקורבן חטאת והשני לקורבן עולה, בדומה לקרבן הזבה. עד הבאת הקורבנות הוא מנוע מלהיכנס לבית המקדש ומלאכול קורבנות, כמו כל "מחוסר כיפורים".
דיני טומאה וטהרה.
התורה קבעה על הזב והדומים לו (נידה, זבה, יולדת) סדרת חומרות מיוחדות. חומרות אלו אינן קיימות אפילו בטומאת מת.
אלברט ברוקס
אלברט לורנס ברוקס (באנגלית: Albert Lawrence Brooks; ב-22 ביולי 1947) הוא שחקן קולנוע, קומיקאי ותסריטאי יהודי-אמריקני, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1987 על תפקידו בסרט "משדרים חדשות".
קורות חיים.
נולד בשם אלברט לורנס איינשטיין (Albert Lawrence Einstein) בבוורלי הילס, לשחקנית והזמרת היהודייה ת'למה לידס והקומיקאי היהודי הארי איינשטיין. אחיו הם קליף, הקומיקאי זוכה שני פרסי האמי בוב איינשטיין והתסריטאי צ'ארלס איינשטיין שנפטר ב-2007.
גדל בסביבתם של אנשי בידור בדרום קליפורניה ולמד ב"תיכון בוורלי הילס".
למד ב"אוניברסיטת קרנגי מלון" שבפיטסבורג במשך כשנה ונשר במטרה להתעמק יותר בקריירה כקומיקאי.
שינה שם משפחתו והתחיל את דרכו בהופעות סטנד-אפ שפרסמו אותו והעניקו לו הזמנות לתוכניות טוק שואו רבות בשנות ה-60.
הוציא שני אלבומי הופעה קומיים מוצלחים, שאחד מהם אף היה מועמד לפרס גראמי.
לאחר ההצלחה כקומיקאי פנה ברוקס לתחום המשחק, לא לפני שביים ב-1975 חמישה סרטים קטנים.
ב-1976 הופיע לראשונה בסרט מסחרי, "נהג מונית" של מרטין סקורסזה בתפקיד טום.
לאחר מכן ביים ברוקס שלוש קומדיות: "חיים אמיתיים", "רומנטיקה רומנטית" ו"אבודים באמריקה" והופיע בהם בתפקיד הראשי.
השתתף בתור הנהג בפרק הראשון בגרסה הקולנועית לסדרה "אזור הדמדומים".
ב-1987 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמה הקומית של ג'יימס ברוקס "משדרים חדשות" בתור כתב הטלוויזיה ארון אלטמן.
ב-1991 ביים וכתב את הסרט "נחיה ונאהב" (Defending Your Life) ושיחק בתפקיד הראשי לצידה של מריל סטריפ אותה ליהק, וב-1996 ביים את הדרמה הקומית "אמא" וגילם את סופר ספרי המדע בדיוני המצליח ג'ון הנדרסון.
ב-1998 שיחק בקומדיית הפשע של סטיבן סודרברג "רומן לא חוקי" בתור איש העסקים ריצ'רד ריפלי ודיבב את הנמר ג'ייקוב בקומדיה "ד"ר דוליטל".
ב-1999 ליהק את שרון סטון, ג'ף ברידג'ס ואנדי מקדואל לדרמה בבימויו "המוזה" שם שיחק ברוקס את התסריטאי המצליח סטיבן פיליפס.
ב-2003 התפרסם ברחבי העולם כשדיבב את מארלין אביו של הדג נמו בסרט האנימציה שובר הקופות "מוצאים את נמו", שיחק בתפקיד הראשי בקומדיה "מתחתנים עם ההורים" בתור ג'רי פייזר מומחה ברפואת רגליים ואביה של מליסה.
ב-2007 דיבב את איש העסקים הרשע האנק סקורפיו בסרט האנימציה המצליח "משפחת סימפסון" המבוסס על הסדרה המפורסמת משנות ה-90 בה דיבב גם כן מגוון של דמויות.
ב-2008 הופיע בשישה פרקים בסדרה "העשב של השכן".
חייו האישיים.
ברוקס נשוי לאמנית קימברלי שליין לזוג שני ילדים.
רותם אמפרט
Root Down
Root Down הוא אלבום הופעה של להקת ביסטי בויז, יצא בשנת 1995.
הרצועות 1–3 הן גרסאות של השיר המקורי "Root Down" שיצא בשנת 1994 כחלק מהאלבום "Ill Communication". רצועות 4–10 הוקלטו בסיבוב ההופעות "live in Europe" של חורף 1995.
את האלבום הפיקו הביסטי בויז והמפיק מריו קלדאטו השני.
רשימת רצועות.
ברצועה האחרונה השיר מסתיים ב-3:56. אחריו (ב-4:28) ניתן לשמוע ברצועה נסתרת קטע שהופק על ידי קוואמי כקדימון לתוכנית ספיישל ששודרה בגלי צה"ל לקראת הופעה של הלהקה בישראל.
האלבום מהווה הומאז' לאגדת הג'אז ג'ימי סמית ולאלבומו Root Down. דוגמת צליל (סמפל) של השיר "(Root Down (And Get It"מהווה בסיס לשיר "Root Down".
טאמאן
טאמאן (פירושונים)
טומאת יולדת
טומאת יולדת בהלכה היהודית היא טומאה החלה על אישה לאחר הלידה. דינה של היולדת הוא כנידה: מטמאת את הנוגע בה, וכן היא ובעלה אסורים בקיום יחסי אישות כבימי הנידה.
מקור המצוה.
מדין התורה, אישה שילדה זכר נטמאת לשבוע, לאחר מכן טובלת וכל דם שתראה לאחר מכן בתוך שלושים ושלושה ימים יהיה דם טהור ולא יאסור אותה על בעלה. ביולדת נקבה היא נטמאת למשך שבועיים ולאחר שטובלת, כל דם שתראה בתוך שישים ושישה ימים יהיה טהור. הלכות אלו כתובות בפרשת תזריע:
טעמי המצוה.
ככלל, הטומאה ביהדות קשורה למוות ולאובדן. לדעת הרב אליעזר מלמד היולדת טמאה משום שבלידה יש צער מהצטמצמות השאיפות והחלומות לעולם המעשה, צער הדומה לאובדן חיים.
בספר היובלים (ג', 14-8), מובא שהטעם לכך שאישה טמאה בלידת נקבה שבוע יותר מבלידת זכר, משום שחוה נוצרה מאדם שבוע אחרי בריאתו. הסבר זה מובא גם במדרש תדשא.
השלב בו האישה נטמאת.
מן התורה האישה נטמאת בטומאת לידה ברגע יציאת רוב ראש התינוק, ובגמרא נפסק שהכוונה ליציאת המצח (פדחתו).
לפי הכלל 'אי אפשר לפתיחת הקבר בלא דם', נחלקו האחרונים האם כבר בשלב בו ישנה פתיחה משמעותית של צוואר הרחם האישה נחשבת טמאה, או שרק מעת שהאישה חווה צירים משמעותיים ונצרכת לשבת על המשבר היא נטמאת. מנגד יש אומרים שהכלל 'אי אפשר לפתיחת הקבר בלא דם' עוסק במקרה בו יצא דבר מהרחם, כדוגמת נפל או תינוק, אבל עצם פתיחת הרחם אינה מטמאה, ורק אם תראה דם מהרחם תאסר.
יציאת הפקק הרירי.
מחלוקת נוספת ישנה, האם יציאת הפקק הרירי מטמאת. יש סוברים שיציאתו מטמאת משום "פתיחת הקבר", או משום שמעורב בו מראה דמי. ומנגד, יש סוברים שעל פי הידע המדעי ברור שמיקומו של הפקק הרירי הוא בצוואר הרחם, ולכן אין ביציאתו פתיחה של הרחם, וגם אם יש בו דם - מקורו בצוואר הרחם ולא ברחם ולכן הוא אינו מטמא.
דימום בעקבות סטריפינג.
יש סוברים שדם שמופיע לאחר סטריפינג אינו מטמא, משום שהוא דם מכה. ודם שמופיע לאחר בדיקת פתיחה אם ברור למיילדת שמקורו בחיכוך צוואר הרחם טהור מאותה הסיבה.
ניתוח קיסרי.
בלידה בניתוח קיסרי הנקרא בתלמוד 'יוצא דופן', אין האישה נטמאת בטומאת לידה. אמנם אם יצא דם מהנרתיק, הוא מטמא אותה על פי הדין הרגיל של נידה וזבה, ולכן למעשה כיום עליה לספור שבעה נקיים כדי להיטהר.
תהליך הטהרה.
על פי דין התורה, יכולה היולדת להיטהר על ידי טבילה רק בלילה שלאחר שבוע או שבועיים מהלידה, ולהיטהר מטומאת הלידה אף אם עדיין יש דימום פעיל, וכל דם שתראה לאחר הטבילה יחשב לדם טוהר שלא יטמא אותה לבעלה.
אם ילדה בזוב, כלומר ילדה כאשר הייתה טמאה טומאת זיבה, תוכל להיטהר לבעלה רק כאשר תשלים שני תהליכי ההיטהרות - ספירת שבעה נקיים לטומאת זיבה והשלמת ימי טומאת לידה.
כיום - בעקבות חומרת רבי זירא - נחשבות כל היולדות ליולדות בזוב מפני שמתייחסים לכל דם שיוצא מגוף האישה כדם זיבה, וממילא כדי להשלים את תהליך ההיטהרות לבעלה לאחר הלידה, צריכה האישה להמתין עד תום הדימום ולאחריו תוכל להתחיל לספור שבעה נקיים ולטבול. לרוב מדובר בדימום שאורך כארבעה עד שישה שבועות לאחר הלידה. תקופה ארוכה זו מעוררת לעיתים קשיים בקרב בני זוג השומרים על הלכות טהרת המשפחה.
ימי טוהר.
לאחר תקופת הטומאה הראשונית מתחילה תקופה הנקראת "ימי טוהר", שנמשכת שלושים ושלושה ימים בלידת בן (מהיום השמיני ללידתה, עד היום הארבעים) וששים ושישה ימים בלידת בת (מהיום החמישה עשר ועד היום השמונים). בתאומים בן ובת, הטומאה נמשכת שבועיים לפי הבת ואילו ימי הטוהר נמשכים עד ארבעים ימים מהלידה, לפי הבן. במשך תקופה זו היולדת אינה "אב הטומאה", אלא יש לה טומאה קלה בדרגת "שני לטומאה" כמו טבול יום: היא לא מטמאת אדם וכלים שבהם היא נוגעת, וגם לא אוכל ומשקה שאין בו קדושה ("חולין"), אלא היא מטמאת רק תרומה וקדשים שהיא נוגעת בהם. לכן היא נקראת בלשון חז"ל: "טבולת יום ארוך".
חומרת דמי טוהר.
מתקופת הגאונים החלה להתפשט חומרת דמי טוהר, לפיה ראיית דם בימי הטוהר מטמאה את האישה לבעלה, אך עדיין רבים נהגו לטהר דמי טוהר כדין התורה. עם השנים המנהג הלך והתפשט, הרמב"ם כתב שדין זה תלוי במנהג ולכן אינו מחייב את יהודי אשכנז וצרפת שלא נהגו להחמיר בזה, ואילו הרמב"ן החזיק בדעה שמנהג זה מחייב בכל ישראל מתוקף חומרת ר' זירא ואין מקום לטהר דמי טוהר כלל. בסוף תקופת הראשונים כבר התפשט המנהג בכל ישראל.
קורבנות היולדת.
בתום ימי הטוהר - ביום הארבעים ואחד ללידת בן או שמונים ואחד ללידת בת, על היולדת להביא קורבן לבית המקדש: