נפטר בשנת 2014, והובא למנוחות בקיבוץ העוגן לצד אשתו רחל שנפטרה חודשיים לפניו.
שחייה באולימפיאדת פריז (1900)
אולימפיאדת פריז (1900) נערכה בפריז, צרפת. תחרויות השחייה נערכו בין ה-11 באוגוסט 1900 ל-19 באוגוסט 1900. 7 משחים לגברים נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 76 משתתפים מ-12 מדינות.
תחרויות השחייה נערכו בנהר הסן וחלק מהמשחים כמו המשחה ל-200 מטר חופשי נערכו במורד הזרם כך שהתוצאות שהושגו היו מהירות באופן יחסי. ביומיים הראשונים של התחרות (11 - 12 באוגוסט), טמפרטורת המים הייתה מעל 35° צלזיוס.
למעשה התחרות הייתה סוג של אליפות אירופה בשחייה בהשתתפות: אוסטריה, איטליה, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, צרפת ושוודיה. רק שני שחיינים אמריקאיים שלא נחשבו לשחייני הצמרת בארצות הברית השתתפו ואליהם הצטרף השחיין האוסטרלי המצטיין פרדריק ליין. שני שחיינים צמרת אוסטרליים ריצ'רד קאוויל שהמציא את סגנון החתירה (סגנון חתירה אוסטרלי) ובארני קירן (שיאן עולם) נעדרו מהתחרות.
המשחה ל-200 מטר מכשולים, נערך רק באולימפיאדה זו. המשחה כלל שלושה מכשולים, במהלך המשחה על השחיינים היה לטפס מעל שני מכשולים (אחד קורה ושני חבל שנימתח בין שתי סירות) ולצלול מתחת למכשול שלישי (חבל שנמתח אף הוא בין שתי סירות).
המשחה ל-4000 מטר חופשי, אף הוא נערך רק באולימפיאדה זו. הוא היה למשחה הארוך ביותר במאה השנים של המשחקים האולימפיים עד שהמשחה ל-10 ק"מ נכנס במסגרת שחייה במים פתוחים.
תחרות הצלילה, אף היא נערכה רק באולימפיאדה זו, בטענה של חוסר התעניינות של הצופים.
השחיינים הבולטים.
פרדריק ליין השחיין היחידי מאוסטרליה (), ג'ון ארתור ג'רוויס () וארנסט הופנברג ( גרמניה), כל אחד מהם זכה ב-2 מדליות זהב.
אליה רבה
דררה אפורת לחי
ווסטוק (חללית)
הווסטוק (ברוסית: Восток, באנגלית: Vostok, תרגום: "מזרח") הייתה חללית שנבנתה על ידי ברית המועצות. הטיסה המאוישת הראשונה בהיסטוריה בוצעה בחללית זו ב-12 באפריל 1961 על ידי הקוסמונאוט יורי גגארין.
החללית נבנתה כחלק מתוכנית ווסטוק שבמהלכה בוצעו שש טיסות מאוישות משנת 1961 עד שנת 1963. שתי טיסות מאוישות נוספות בוצעו במהלך תוכנית ווסחוד על ידי חלליות ווסחוד שהיו בעצם שדרוג של חללית הווסטוק. בסוף שנות ה-60 החלליות הוחלפו בחלליות סויוז שעדיין נמצאת בשימוש.
פיתוח.
חללית הווסטוק תוכננה לשמש במקור גם כמישורת למצלמות (לתוכנית לווייני הריגול הסובייטית הראשונה, זניט), וכחללית מאוישת. הרב תועלתיות של החללית הייתה דרושה כדי לקבל את אישור המפלגה הקומוניסטית לבניית החללית. העיצוב הכללי של חללית הווסטוק שימש כ-40 שנה בלוויינים.
עיצוב.
החללית הייתה מורכבת משני חלקים. חלק כדורי (תא החזרה לכדור הארץ) שבו נמצא הקוסמונאוט, מכשירים שונים ומערכת המילוט, ותא השירות שבו היו הדלק והמנועים. בחדירה לאטמוספירה, הקוסמונאוט היה נפלט מתוך החללית בגובה של כ-7 ק"מ מפני הקרקע ונוחת בעזרת מצנח, בעוד הקפסולה עצמה נחתה בנפרד.
היו מספר גרסאות ראשוניות לפני שנבנה הדגם שהוביל קוסמונאוטים לחלל: ווסטוק 1K ששימש כאב-טיפוס, ווסטוק 2K שהיה דגם ריגול בעל מצלמות וקולטי אותות (לאחר מכן קיבל את השם זניט).
הווסטוק 3KA שימש לטיסות המאוישות לחלל. הם שוגרו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר ווסטוק 8K72K. הטיסה הראשונה בוצעה ב-9 במרץ 1961. הטיסה המאוישת הראשונה (ווסטוק 1) בוצעה ב-12 באפריל 1961, והייתה הטיסה המאוישת הראשונה לחלל. הטיסה האחרונה (ווסטוק 6), שנשאה את האישה הראשונה לחלל (ולנטינה טרשקובה), בוצעה ב-6 ביוני 1963.
סך הכל שוגרו שמונה חלליות מדגם זה, שש מהן מאוישות.
החדירה לאטמוספירה.
לתא החזרה לכדור הארץ של החללית ווסטוק כמעט ולא היו יכולות תמרון לאחר שנפרד מתא השירות שהכיל את המנוע. דבר זה גרם לכך שהקפסולה הייתה צריכה להיות מכוסה במגיני חום מכל צדדיה לכן נבחר המבנה הכדורי (לעומת המבנה החרוטי של כל החלליות האמריקאיות). מעט השליטה שהייתה יכולה להתקבל הייתה על ידי הזזת הציוד שהיה בתוך הקפסולה כך שמרכז הכובד שלה ישתנה. במהלך החזרה לכדור הארץ, הקוסמונאוט היה חווה לחץ של בין 8 ל-9 G (פי 8-9 מכוח המשיכה).
אל אדון על כל המעשים
"אֵל אָדוֹן עַל כָּל הַמַּעֲשִׂים" (ידוע גם בשם "אֵל אָדוֹן") הוא אחד הפיוטים הקדומים ביותר שנכנסו לתפילה, הידועים כיום, ומשערים שהוא נכתב בארץ ישראל בתקופת הפיוט הארץ ישראלי הקדום (המאה ה-2 עד המאה ה-4 לספירה) - תקופת התלמוד. בכל קהילות ישראל נהוג לאומרו בברכת 'יוצר אור' בשבת. לפיוט מספר נוסחים.
הפיוט מוזכר בספר הזהר כמה פעמים, וקיימות לו מקבילות בספרות ההיכלות.
מבנה הפיוט ומקורו.
שמו של מחבר הפיוט אינו ידוע, ומשערים שמדובר באחד הפיוטים הקדומים מתקופת התלמוד שנכנסו לתפילה. כמו פיוטים רבים אחרים, הוא בנוי לפי סדר הא"ב, וללא חריזה דבר התומך בהשערה על תקופת חיבורו.
בשני המשפטים הראשונים עשר מילים כנגד עשרת הדיברות. בשני המשפטים האחרונים שתים עשרה מילים כנגד שתים עשרה המזלות. שאר תשעת המשפטים יש בהם שמונה מילים, יוצא יחד שבעים ושתים שהן כנגד השם המפורש.
הפיוט זכה לשבחים בספרי הקדמונים, ונראה שהופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון ולאחר מכן גם במחזור ויטרי. בסידורי התפילה של רס"ג ורמב"ם הוא אינו מופיע כלל; מאז העת החדשה, ניתן למצוא אותו בסידורי תפילה רבים.
נושא הפיוט.
נושאיו המרכזיים של הפיוט הם דברי שבח לאל על שברא את האור (עיקר העניין בברכת "יוצר אור"), את הגעתו של השחר ועל בואו של יום חדש. הוא מאזכר את בריאתם של המאורות הקדמוניים על ידי הקדוש ברוך הוא; ועל כך מסופר בתחילת ובחתימת הפיוט.
בנוסף, ישנו עוד נושא מרכזי בפיוט והוא היצורים השמימיים אשר מהללים את הקדוש ברוך הוא על כל בריאותיו. הדבר מתקשר אל ברכת היוצר ("קדושת היוצר") המתארת את עבודת הקודש השמימית הנערכת לפני הקדוש ברוך הוא וכפי שנאמר בפיוט "וְהָאוֹפַנֵּים וְחַיּוֹת הַקֹּדֶשׁ".
זמני אמירת הפיוט.
את הפיוט נוהגים לשיר במסגרתה של ברכת "יוצר אור" שלפני קריאת שמע בתפילת שחרית של שבת, ואצל חלק מהעדות גם בתפילת שחרית של יום טוב. בקהילות אשכנז המזרחי נוהגים לשיר את השורות מ"טובים מאורות" ועד "ראה והתקין צורת הלבנה" בסיום קידוש לבנה.
הפיוט מולחן ומושר בצורות ובסגנונים שונים ומגוונים. בחלק מקהילות האשכנזים, נוהגים שהקהל אומרים ארבע שורות, ואחר כך החזן חוזר עליהם.
ברוסיט
בְּרוּסִיט או גם בְּרוּציט הוא צורת המינרל של מגנזיום הידרוקסיד.
תכונות.
הרכב וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי של הברוסיט היא Mg (OH)2.
גרסה סיבית של המינרל קרויה נמליט והיא מכילה כנראה גם FeO. המינרל מופיע בצורה של סיבים או רצועות, בדרך כלל לאורך [1010], אבל לעיתים גם לאורך [1120].
על שם המינרל קרויה "קבוצת הברוסיט" - קבוצה של מינרלים הידרוקסידיים הכוללת, מלבד הברוסיט, את הפורטלנדיט (Ca(OH)2) והפירוכרואיט (Mn(OH)2).
הברוסיט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסגונלית סקלנוהדרלית" (formula_1) וחבורת סימטריות מרחבית "Pm1". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=3.142, ו-c=4.766Å.
המבנה הבסיסי של הברוסיט הוא של לוחיות מגובבות האחת על השנייה. כל לוחית בנויה מתמניונים של מגנזיום הידרוקסידי. התמניונים בנוי מיונים של מגנזיום שמטענם החשמלי שווה ל-2+ המקושרים לשישה הידרוקסידים (שמטענם שווה ל-1-). כל הידרוקסיד מקושר לשלושה יונים של מגנזיום. התוצאה היא לוחית נטולת מטען חשמלי מכיוון שהמטען של המגנזיום המחולק בין ששת ההידרוקסידים (+2/6) השווה ל-1/3+ מתבטל מול המטען של כל הידרוקסיד המחולק בין 3 יוני מגנזיום השווה ל-1/3-. העובדה שהלוחית הנוצרת נטולת מטען חשמלי גורמת לכך שהקשר בין הלוחיות רופף ותלוי במטענים שיוריים, דבר זה מסביר את הפצילות המושלמת של המינרל.
מבנה זה של הברוסיט מצוי כחלק ממבנה של מינרלים אחרים. במינרלים אחרים אלו מצויה לוחית של מגנזיום הידרוקסיד במבנה ברוסיט בין שתי לוחיות של סיליקטיים והיא מכונה "שכבת הברוסיט". שכבת ברוסיט כזו מצויה למשל במינרלים מקבוצת הכלוריט ומקבוצת הסמקטיט.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים של הברוסיט לוחיים באורך עד 19 ס"מ כשהם מסודרים במקבצים לוחיים, עלעליים או דמויי שושנה. כמו כן הברוסיט מופיע במקבצים סיביים עד 50 ס"מ, במקבצים גרגריים או במקבצים חסרי צורה. במקרים מסוימים יוצר הברוסיט פסאודומורף מסתנן במקומם של גבישים של פריקלאס. לברוסיט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד (0001). הפתיתים המתקבלים מהפצילות גמישים, אך אינם אלסטיים. הקשיות של המינרל נמוכה, 3-2.5 בסולם מוס. משקלו הסגולי הממוצע אף הוא נמוך, 2.4 גרם לסמ"ק. המינרל הוא פירואלקטרי (הוא נטען חשמלית כשמחממים או מקררים אותו).
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הברוסיט הם: nε=1.580-1.600, ו-nω=1.560-1.590. גבישי הברוסיט שקופים, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של לבן, ירוק חיוור, כחול, אפור, צהוב-דבש עד אדום חום. הברק של הברוסיט הוא זגוגי, שעוותי, או פנינתי על משטחי הפצילות.
גילוי ומקור השם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1824 בקאסל פוינט (Castle Point), מחשוף של סרפנטין שהוא הנקודה הגבוהה ביותר בעיר הובוקן שבמחוז הדסון, בניו ג'רזי, שבארצות הברית (כיום חלק מהקמפוס של מכון סטיבנס לטכנולוגיה בעיר). המינרל קרוי על שמו של ארצ'יבלד ברוס (Archibald Bruce; 1818-1777), רופא שלימד רפואה בקולג' הרופאים והמנתחים (כיום אוניברסיטת קולומביה) ובין ראשוני המינרלוגים בארצות הברית, שהיה הראשון שתיאר את המינרל.