אֶרְלָנְגֶן () היא עיר בבוואריה, גרמניה הממוקמת על מפגש הנהר רגניץ ויובלו הגדול, ה"אונטרה שוובאך", כ-20 קילומטרים מצפון לעיר נירנברג. לארלנגן יותר מ-100,000 תושבים. מוסדות בולטים בעיר הם אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג ומשרדי שלוחות של חברת סימנס. אירוע שעדיין משפיע על העיר הוא התיישבות ההוגנוטים לאחר ביטול האדיקט של נאנט בשנת 1685.
היסטוריה.
האזכור הרשמי הראשון לארלנגן היה בשם "וילה ארלנגון" ("Villa Erlangon") בשנת 1002. ב-1361 הכפר נמכר לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. שלוש שנים לאחר מכן, נבנתה עיר לצד הכפר, וזו קיבלה מטבעה משלה ב-1374. ב-1398 הוכרו זכויותיה המוניציפליות. ב-1402 העיר ניתנה לבית הוהנצולרן כחלק מנסיכות ברנדנבורג-קולמבאך (מ-1603 - ברנדנבורג-ביירוית, ונותרה תחת שלטון זה עד 1806. במהלך הכיבוש הנפוליאוני בן ארבע השנים, ארלנגן הייתה לבירת "המחוז התחתון" ("unterland") של הנסיכות, שכלל שטח בין נוישטאט אן דר אייש, והופרד מ"המחוז העליון" ("oberland") על ידי מסדרון יבשה. ב-1810 הייתה לחלק מממלכת בוואריה, יחד עם שאר ברנדנבורג-ביירוית לשעבר.
בעת שהייתה העיר חלק מברנדנבורג-ביירוית הגיעו אליה הפליטים ההוגנוטים הצרפתים הראשונים, בשנת 1686, וכריסטיאן ארנסט, דוכס ברנדנבורג-ביירוית, בנה "עיר חדשה" (neustadt) עבורם. ב-1706 שרפה כילתה כמעט לגמרי את העיר הישנה, אך זו נבנתה מחדש במהרה. ב-1812 העיר הישנה והחדשה אוחדו לאחת.
בשנת 1742 ייסד פרידיך, דוכס ברנדנבורג-ביירוית, אוניברסיטה בעיר ביירוית, אך עקב מרדנות הסטודנטים המקומיים, היא הועתקה לארלנגן. רק מאוחר יותר קיבלה את השם "אוניברסיטת פרידריך-אלכסנדר" והייתה לאוניברסיטת מדינת בוואריה. בין הסטודנטים הידועים באותם זמנים נמנו לודוויג טיק, ווילהלם היינריך ווקנרודר (Wilhelm Heinrich Wackenroder).
ברפורמה המוניציפלית של בוואריה בשנת 1818 זכתה העיר לניהול עצמאי. ב-1862 יוסד קנטון הניהול ארלנגן, וממנו צמח המחוז הניהולי של ארלנגן. ב-1972 מחוז זה אוחד עם המחוז הניהולי של הוכשטאט (Höchstadt), וארלנגן הייתה לבירת המחוז החדש, ארלנגן-הוכשטאט. במהלך רפורמה זו ארלנגן הוגדלה משמעותית, וב-1974 כבר התגוררו בה למעלה מ-100,000 תושבים.
ערים תאומות.
ארלנגן היא תאומה של הערים:
שבתי הכהן רפפורט
ציפורה
1908 ברוסיה
1908 ברוסיה הייתה שנה ה-295 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.
ניקסוויזנה
ניקסוויזנה (פולנית: Niksowizna), הוא כפר גמינה קולנו, במחוז קולנו, בפרובינציה פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, המרוחק כ-90 קילומטר מהבירה ביאליסטוק.
בשנים שלפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגוררו בכפר גם יהודים. עם פרוץ הקרבות בחזית מזרח פרוסיה המרוחקת כ-12 ק"מ בלבד מצפון לכפר, ברחו רוב תושביו. היהודים שביניהם השתלבו בעיקר בקהילות הגדולות של הערים לומז'ה וביאליסטוק.
נכון ל-2008 מונה הכפר אוכלוסייה של 97 נפש בלבד.
ספר אלף הפסיקות
רמטכ&quot;ל צבא ארצות הברית
מוסא כוסא
מוסא מוחמד כוסא (בערבית: موسى محمد كوسا; נולד ב-23 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי ומדינאי שכיהן כשר החוץ של לוב תחת הנהגתו של מועמר קדאפי. נחשב לאחד האנשים המשפיעים והקרובים ביותר לקדאפי. עם גבור המאבק בשלטונו של קדאפי ברח מארצו. נוסף להיותו שר החוץ, כיהן כראש המודיעין הלובי מ-1994 ועד 2009.
כוסא הגיע ממשפחה ידועה במעמד הביניים בטריפולי. הוא בעל תואר שני בסוציולוגיה מטעם אוניברסיטת מישיגן בארצות הברית, תואר שקיבל ב-1978. את הקריירה שלו החל בקהילת המודיעין הלובית כמנהל הביטחון של שגרירויות לוב בצפון אירופה.
תפנית חשובה בקריירה שלו אירעה כאשר מונה ב-1980 כשגריר ארצו בלונדון, אך הוא לא נשאר זמן רב בתפקיד. הבריטים שילחו אותו חזרה באותה שנה עקב ידיעות כי הוא פועל נגד לובים ממוצא אנגלי על אדמת אירופה. לאחר מכן מונה לסגן שר החוץ, תפקיד בו כיהן בין השנים 1992–1994. בהמשך מונה לראש המודיעין הלובי, הידוע גם בשם "ביטחון החוץ", משרה שכיהן בה כ-15 שנה (1994–2009), עד אשר מונה לשר החוץ הלובי ב-2009, כשהוא מחליף בתפקיד את עבד א-רחמאן שלקאן, בעת סבב חילופי תפקידים בממשלת לוב.
ב-30 במרץ 2011 עזב כוסא את לוב וביקש מקלט מדיני בבריטניה על רקע אירועי ההתקוממות במדינה, ואף הצהיר כי הוא "מתנגד להרג אזרחים". כוסא נחשב האיש ששכנע את קדאפי ב-2003 להסכים להתפרק מהנשק הבלתי קונבנציונלי ולהתקרב למערב, וכן כמשתייך לאחד השבטים בעלי העוצמה בלוב
מוסא קוסה
מוסא קוסא
יורוקאפ (נשים)
יורוקאפ נשים (באנגלית: FIBA EuroCup Women), או בשמו הקודם גביע רונקטי, הוא טורניר כדורסל נשים אירופי, המאורגן על ידי פיב"א. הטורניר נחשב כיום כשני בחשיבותו באירופה אחרי היורוליג.
BTR-70
ה-BTR-70 (מרוסית: БТР-70 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש אמפיבי בעל 8 גלגלים, המשמש בדגם הבסיס שלו להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב. ה-BTR-70 שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות.
הכלי פותח במהלך סוף שנות ה-60 כדגם עוקב ל-BTR-60 בסדרת ה-BTR ונכנס לראשונה לשירות הצבא האדום באוגוסט 1972.
מלבד ברית המועצות הכלי יוצר במדינות שונות בעיקר כאלו שהיו חלק מברית ורשה והוא עדיין נמצא בשירות כיום במספר מדינות.
תיאור.
ה-BTR-70 היינו המשך ישיר של פיתוח ה-BTR-60 ומהווה שדרוג של ה-BTR-60PB. פיתוחו החל בסוף שנות ה-60 בברית המועצות, אך הוא נכנס לשירות רק בשנת 1978 והוצג באופן פומבי לראשונה רק בשנת 1980.
הכלי דומה מאוד בצורתו לקודמו, ה-BTR-60, ההבדלים החיצוניים העיקריים הם קדמת כלי רחבה יותר ושריון בחלק הקדמי אשר מעניק יותר מיגון לצמיגים הקדמיים, כמו גם מיגון רב יותר על הנגמ"ש כולו. ה-BTR-70 אמפיבי לחלוטין (בדומה לדגמים המאוחרים של קודמו), כאשר ההנעה במים נעשית על ידי מנוע סילון מים אחד והכלי מגיע למהירות 10 קמ"ש לערך במים.
הנגמ"ש מחולק פנימית לאזור צוות הנגמ"ש בקדמת הכלי ותא לוחמים בחלק האחורי. צוות הנגמ"ש כולל נהג ומפקד היושבים זה לצד זה בקדמת הכלי, כאשר מקלען מפעיל את המקלע הכבד בצריח. תא הלוחמים מכיל מושבים ל-7 לוחמים היושבים גב אל גב כאשר הם פונים כלפי צידי הכלי, זאת כדי להשתמש בחרכי הירי.
מלבד יכולותיו האמפיביות של הכלי, ה-BTR-70 כולל יכולת סינון אב"כ ואיטום הכלי כדי לפעול בסביבות עוינות מבחינת אב"כ. צריח הנגמ"ש הוא צריח מסוג BPU-1 אשר בתוכו מותקן מקלע כבד 14.5 (KPVT) ומקלע מקביל 7.62 (PKT) שהופעלו על ידי מקלען בעמדת הצריח מאחורי הנהג והמפקד, צריח מסוג זה מותקן גם על ה-BTR-60PB וה-BRDM-2. ה-BTR-70 כולל שני פתחים בצידי הכלי (בין זוג הסרנים הקדמי לזוג האחורי), שני פתחים בגג תא הלוחמים אשר נפתחים כלפי חוץ ומאפשרים לחימה ושיגור טילים מתוך הכלי, ושני פתחים על גג החלק הקדמי לשימוש המפקד והנהג.
הנגמ"ש תוכנן על ידי צוות מהנדסים של מפעלי גא"ז בניז'ני נובגורוד ובמשך 5 שנים (עד לשנת 1981) היה מיוצר במפעל זה. החל משנת 1981 ייצורו עבר למפעל אחר בעיר ארזמס.
ה-BTR-70 משרת כיום בעיקר במדינות הגוש הסובייטי וברית ורשה לשעבר ביניהם רוסיה (כ-2,000 כלים), אוקראינה (כ-1,026 כלים), פקיסטן (כ-750 כלים) ובלארוס (כ-446 כלים). מלבד מדינות אלו, משרת הנגמ"ש על דגמיו השונים במספרים מצומצמים במדינות נוספות בעיקר במרכז אסיה.
יתרונות וחסרונות.
ה-BTR-70 היווה שיפור משמעותי ביחס לקודמו, אולם העקרון של שני מנועי הבנזין נשמר. למרות שמכלי הדלק של ה-BTR-70 הופרדו מתא המנוע, המנועים צרכו 72 ליטר ל-100 ק"מ על הכביש או 116 ליטר בנסיעת שטח. הסיכון להתלקחות הדלק ולשריפה עדיין גבוה משמעותית בהשוואה לכלי רכב המונעים בדיזל.
בנוסף, הדלתות החדשות בין זוג הגלגלים השני והשלישי היו קטנות למדי והקשו על הכניסה והיציאה של החיילים מן הכלי ואליו.
דגמים עיקריים.
ברית המועצות ורוסיה
אוקראינה
גרמניה המזרחית
רומניה
הרשות הפלסטינית
50 כלים מסוג BTR-70, מעודפי הצבא הרוסי נתרמו על ידי רוסיה לרשות הפלסטינית באישור מדינת ישראל בשנת 2008. הכלים נמסרו דרך ירדן במטרה לעזור למנגנוני הביטחון הפלסטינים להילחם נגד ארגוני המחבלים.
עוצר אווירי
נדב בורנשטיין
נדב בורנשטיין (נולד ב-11 בנובמבר 1983) הוא עיתונאי, עורך, כתב ומנחה טלוויזיה ישראלי. כיום מנחה את התוכנית הלילית "חי בלילה" בקשת 12 ומגיש את הפודקאסט "פה גדול" בmako.
ביוגרפיה.
בורנשטיין גדל והתחנך בחיפה. את שירותו הצבאי עשה בחיל הים.
את צעדיו הראשונים בעולם העיתונות עשה במקביל ללימודיו באוניברסיטה, אז החל לעבוד כעורך בדסק החדשות של "מעריב". במקביל שימש כתב עבור מוסף תרבות השבועי של העיתון. בשנת 2008 מונה לעורך התרבות של העיתון ולסגן עורך "המגזין" היומי. באותה העת גם כתב את הטור השבועי "מריצים שורות", ובו הציע פרשנות אישית לשירי פופ מודרניים.
בשנת 2009 עבר ל"חדשות 10" שם השתלב בעריכת התוכנית "היום שהיה" בהגשתו של גיא זהר. בשנת 2010 ערך-בפועל את העונה הראשונה של "חדשות הבידור" בהוט, מגזין בידור ופנאי שהחליף את "ערב טוב עם גיא פינס" ברצועת השידור.
בשנת 2010 חזר ל"חדשות 10", הפעם כעורך התרבות של החברה, מנהל דסק התרבות וכתב התחום במהדורה המרכזית. הוא שימש גם פרשן בתוכניות "5 עם רפי רשף", "לילה כלכלי" ו"צינור לילה", וסיכם מדי שישי את התרבות של השבוע בפינה בהגשתו.
בשנת 2011 פרסם בורנשטיין את תחקיר זמרי החתונות שממנו עלו חשדות לפיהם מנהליו של הזמר ישי לוי מעלימים מיסים מהכנסותיו. בעקבות הפרסום נעצר לוי בספטמבר לחקירה, בחשד שהעלים הכנסות של כמיליון שקלים.