רבי שמואל הנגיד נולד לרבי יוסף הלוי, בעיר קורדובה שבממלכת ספרד המוסלמית. בנערותו למד תורה מפי ר' חנוך בן ר' משה השבוי, תורת הלשון העברית מפי ראש המדקדקים רבי יהודה אבן חיוג', כן למד את הלשון הערבית וספרותה ושפות אחרות, מדעים ופילוסופיה; הצטיין ביפי כתבו בערבית ובצחות לשונו, והיה כבר מיומן בחיבור שירים בכמה וכמה לשונות. שמואל הצעיר היה מתרועע בחברת מלומדים ומשוררים, שכן עירו הייתה בירת החכמה ומרכז המדע שבספרד.
שנותיו הראשונות.
באותה תקופה משוררים היו נפגשים למשתה, בו היו מתחרים בחיבור שירים לנושא כלשהו מוסכם, חדים חידות בצורה של שירים, ואף מחברים שירי יין וחשק והיתול. לפיכך, לצד שירים כבדי-ראש, רבי שמואל חיבר שירים קלילים (רובם מן הסתם חוברו בימי נערותו וצעירותו)
בצעירותו עסק בכתיבת ספרים, ועקב ריבוי בקשות אף פתח מכון לכתיבת ספרי קודש. לאחר חורבן קורדובה, בהיותו בן עשרים, גלה לעיר מאלגה ופתח בה חנות לממכר בשמים, שם היה מתפרנס בדוחק, ובין היתר כותב מכתבים בעבור שפחת אבן-אלעריף, סופר המלך חבוס (שליט גרנדה) ויועצו. ויתפלא השר למראה צחות המכתבים, וישלח ויקרא לשמואל היהודי וימנהו לסופרו וליועצו. כעבור שנים, משחלה אבן-אלעריף ונטה למות, סיפר למלך שעצותיו לא היו שלו אלא של סופרו ויועצו היהודי, לפיכך יעץ למלך לקחתו כיועץ תחתיו.
עיקר פעילותו.
בגיל שלושים וחמש רבי שמואל נתמנה לסופרו ויועצו של חבוס מלך גרנדה, אזי קיבל את תוארו "הנגיד". בהמשך התמנה לשר האוצר, לשר הצבא, ולבסוף נתמנה לתפקיד הווזיר הגדול.
מדי שנה היה יוצא בראש צבא חבוס להילחם באויביו. לדוגמה, כך נכתב בספר "בן תהילים" (סימנים נ"ט וק"ד) בשנת תת"א (1041): "ידיר ובעלי בריתו ואצל ומופק, והם שלשתם מראשי האנדלוס הרימו יד במלך ויפשטו על ארגונה ויהרגו את שר העיר שם, ואחר כן השתלטו על שמחאן ועל רוב מבצריה. ויצא הנגיד עם המחנות לקראתם, ותהי בם יד ה' ונהרגו שרי הצבאות ואצל ומופק ורבים מחיליהם. אך ידיר נמלט לקורטובה. וירדפהו הנגיד ויצר על העיר וילכדה, ואת ידיר תפש חי ויביאהו אסור אל המלך".
לאחר מותו של חבוס ב-1038 רבי שמואל הנגיד תמך בבאדיס בן חבוס הבכור על פני אחיו בולוגין, לתפקיד הנסיך, ובאדיס אכן זכה בירושה, כשרבי שמואל הנגיד ממשיך לכהן תחתיו כווזיר הגדול עוד כעשר שנים.
רבי שמואל הנגיד שימש כעשרים ותשע שנים בשירות המלך, נושא את יהדותו בקומה זקופה בחצרות שני מלכים, מוצא חן הודות לענוותנותו ורוחו הנדיבה אף בעיני שרים שקינאו בו, דואג לקהילות היהודיות בספרד, תומך בישיבות ובלומדים עניים בספרד ובכל ארצות הגולה, כל שכן בחכמי ירושלים ובתלמידיהם, מספק שמן למאור לכל בתי הכנסת שבירושלים, ותומך מהונו ברבים ממשוררי זמנו. באותה תקופה, לאחר שרבו הרב חנוך הלך לעולמו, נתמנה לראש רבני ספרד, והיה משיב תשובות לרבים שפנו אליו בשאלות של דת ודין. ביתו היה בית ועד לחכמים, מקום של שירה וחכמה, וחכמים מכל רחבי ספרד, ואף מחוץ לספרד, היו מגיעים לבקרו, ביניהם רב נסים גאון, רבי שלמה אבן גבירול, ואחרים. רבי שמואל הנגיד היה מחבר שירי ידידות, תנחומים ותשובות לידידיו הרבים.
על מידותיו וחכמתו של רבי שמואל הנגיד חוברו לא מעט אגדות. לדוגמה:
על פי אגדה מאוחרת בחצר ביתו של רבי שמואל הנגיד הייתה מזרקה הנתמכת על ידי שנים עשר אריות, שלימים (עקב חידוש הארמון בהצעתו של רבי שמואל למלך בתור הווזיר) הועברה לארמון אלהמברה בגרנדה, הוצבה באחת החצרות והעניקה לה את שמה, "חצר האריות" המפורסמת.
לרבי שמואל הנגיד היו שלשה בנים: רבי יהוסף הנגיד, יהודה, ואליסף, ובת שנפטרה בחייו.
השפעתו.
רבי שמואל הנגיד היה המשורר העברי הגדול הראשון בתור הזהב של יהדות ספרד, ובעקבותיו הלכו שלושת המשוררים הגדולים רבי שלמה אבן גבירול, רבי משה אבן עזרא, ורבי יהודה הלוי. בדורות האחרונים שירתו אף השפיעה על שירתם של משוררים עבריים מודרניים, כגון אריה לודוויג שטראוס, נתן יונתן, יהודה עמיחי, ואחרים. שיריו יצאו לאור במהדורות שונות, ומחקרים רבים חוברו על שירתו.
הנצחה.
ב-2005 אריק מאר הוציא לאור ספר קומיקס בן שני חלקים, המתאר את חייו של רבי שמואל הנגיד ומשפחתו. הספר תורגם לשפות שונות.
על שמו נקרא היישוב כפר הנגיד.
כתביו.
כתב שני ספרי הוראה מעמיקים בתלמוד, אחד מהם עסק בהלכה לפי סדר התלמוד ונקרא "הלכתא גברתא", אשר לא השתמר עד ימינו, אם כי פסקי הלכה ספורים הנשאבים כנראה משם מובאים בשמו בספר הפסיקה הקאנוני "ארבעה טורים", וכן במקורות נוספים. כמו כן, מיוחס אליו ספר מבוא התלמוד אשר נדפס בתלמוד הבבלי כנספח למסכת ברכות. יש המייחסים חיבור זה לר' שמואל בן חפני גאון, ויש האומרים כי ר' שמואל הנגיד קיצר את חיבורו של ר' שמואל גאון. הגישה המסורתית מייחסת חיבור זה לר' שמואל הנגיד בעצמו, כמובא בספר כפתור ופרח וכמו שכתב החיד"א בספרו שם הגדולים.
רבי שמואל הנגיד חיבר שלשה ספרי שירה בעקבות ספרי דוד ושלמה: "בן תהלים", ספר תפילות, שנערך חלקית על ידי בנו יהודה (מסופר שהספר נגנב, ובדרך פלאית וברוח קודשו של רבי שמואל הנגיד נמצא), "בן משלי", ספר משלים ופתגמים שנערך על ידי בנו אליסף, וספר "בן קהלת" הכולל שירי הגות. נושאי שיריו אינם רק עניינים דתיים או לימודיים, אלא גם שאר ענייני החיים כמלחמה וכדומה.
כמדקדק, רבי שמואל הנגיד חיבר ספרי דקדוק רבים מתוך הגנה על מורו רבי יהודה אבן חיוג' ותוך התפלמסות עם רבי יונה אבן ג'נאח שחלק עליו. הוא חיבר בערבית ספר בתורת הלשון העברית כּתַאבּ אלְאִסְתִגְנַאאְ, המכונה בעברית "ספר העושר" - מילון מפורט ללשון המקרא. רבי אברהם אבן עזרא כתב שלרבי שמואל הנגיד יש 22 חיבורים בענייני לשון.
בנוסף, הנגיד חיבר מן השירים המפורסמים שחוברו בימי הביניים וביניהם: שירת חשק ושירת יין, כמו כן מצויה בשיריו אהבה הומוארוטית ושירי מלחמה
משה חובב
משה חובב (7 בפברואר 1930, ט' בשבט תר"צ - 2 באוקטובר 1987, ט' בתשרי תשמ"ח) היה מבכירי קרייני החדשות של קול ישראל וממניחי היסוד של קריינות הרדיו בישראל.
ביוגרפיה.
חובב נולד בירושלים למזל וחיים מחבוב, במשפחה בת שבעה ילדים. משפחת מחבוב עלו מתימן בסוף המאה ה-19. אביו היה סופר סת"ם וחזן ואמו הייתה עובדת משק בגימנסיה העברית., שהקפידה להנהיג את ביתה על טהרת השפה העברית. אחיו הצעיר הוא עמנואל (עמי) חובב.
גדל עם משפחתו בדירת חדר עם מטבח ושירותים בחוץ בשכונת הבוכרים, למד בבית-ספר דתי ושימש כמדריך בתנועת בני עקיבא.
בתום לימודיו בתיכון סיים סמינר מקוצר להוראה ויצא לשנת שירות במסגרת הפלמ"ח כמורה בבית ספר יסודי בחדרה.
הצטרף עם אחותו הבכורה, ראומה, להגנה.
במלחמת העצמאות לחם בשורות פלוגת יהונתן בירושלים.
בשנת 1951 החל לעבוד בקול ישראל. באותה תקופה, נערכו מבחנים לקבלת קריינים לפרקי היום בתנ"ך. אחותו הגדולה ראומה אלדר, שעבדה כקריינית בקול ישראל עוד משנת 1948, המליצה לו לגשת למבחן. הוא עבר את המבחן בהצלחה והצטרף לסגל הקריינים של קול ישראל. ב-1956 היה למנהל מחלקת הקריינים בירושלים.
בתחילת עבודתו בקול ישראל הכיר את דרורה ("דרור") בן-אב"י, בתו של איתמר בן-אב"י ונכדתו של מחיה השפה העברית אליעזר בן-יהודה, שעבדה בתקליטיית הרדיו. לימים נישאו השניים.
משה חובב נודע בקולו העמוק ונחשב מופת של היגוי מדויק, המבטא את האותיות הגרוניות. בגלל קולו הדרמטי, נבחר לקרוא מהדורות חדשות בעלות חשיבות מיוחדת, ובהן הודעה על מותם של ראשי המדינה.
בתחילת שנות ה-60 יצא על חשבונו להשתלמות בחו"ל בתחום הטלוויזיה (שעדיין לא שידרה בישראל).
זמן קצר לאחר הקמת הטלוויזיה הישראלית, ב-1968, הוזמן חובב להקים את שירותי ההפקה של התחנה החדשה. לאחר מספר חודשים, שב לרדיו, כיוון שלא מצא את מקומו במדיה החדשה.
בצד הקריינות מילא משה חובב תפקידים ניהוליים בקול ישראל. הוא היה מנהל מחלקת הקריינים בקול ישראל, מנהל חטיבת הביצוע, ולבסוף - מנהל קול ישראל. בשנת 1978 סיים את תפקידו כמנהל הרדיו, אך המשיך להגיש את מהדורת החדשות בערב שבת ואת המהדורה הפותחת של מוצאי השבת. באותה עת מונה לאחראי על השידורים לחוץ-לארץ מטעם הסוכנות היהודית.
רעייתו, דרורה בן אב"י, נפטרה בסוף 1981. בסביבות 1982 נישא בשנית לחנה, אזרחית דנית, אותה הכיר במקרה בירושלים זמן קצר לפני כן. לאחר הנישואים יצא עם רעייתו לשליחות בסקנדינביה מטעם הקרן הקיימת והשניים התגוררו בקופנהגן.
בשנת 1987 עבר ניתוח לב בישראל.
משה חובב נפטר בערב יום הכיפורים תשמ"ח מהתקף לב בקופנהגן, לאחר טיסה מישראל. בגיל 57 במותו. נטמן בהר המנוחות לצד רעייתו הראשונה.
עד היום, למעלה משלושה עשורים לאחר מותו, קולו פותח את שידורי הבוקר של כאן ב' בפסוקי קריאת שמע.
על שמו נקראו רחוב בשכונת רמת בית הכרם בירושלים ורחוב בבאר-שבע.
משפחתו.
לחובב נולדו מרעייתו, דרורה בן אב"י, שני בנים. בנם הבכור, איתמר חובב (הנקרא על שם סבו), הוא בעל חברת התקליטים אי אם פי. בן נוסף הוא העיתונאי והבשלן גיל חובב. אחותו הבכורה של משה הייתה הקריינית ראומה אלדר. בת אחותו הדסה היא הזמרת דפנה ארמוני.
מרעייתו השנייה, חנה (האנה), נולד לו הבן דרור אדם, שנקרא על שמה של דרורה בן אב"י.
האנה נולדה בדנמרק כנוצריה ועלתה לישראל עם בעלה הראשון ב-1973. לימים עברה עם משפחתה לירושלים והתגוררו בשכירות באותה דירה, בה התגוררו משה חובב ומשפחתו לפני כן.
זקום מצרי
זקום מצרי (שם מדעי: "Balanites aegyptiaca", שם אנגלי עממי: Jericho Balsam) הוא עץ שיחני קוצני גדול, ממשפחת הזוגניים, שגובהו 6-4 מטר.
תפוצה.