ב-1990 הציגה החברה דגם כביש בנפח 600 סמ"ק בשם פגאסו שהתבסס על הטוארג. עוד באותה שנה הציגה אפריליה לראשונה קטנוע, שהיה הקטנוע האיטלקי הראשון שיוצר עם מעטפת פלסטיק. לאחר שב-1987 זכתה אפריליה לראשונה במרוץ גרנד פרי בקטגוריית ה-250, היא זכתה ב-1992 לראשונה באליפות עולם בקטגוריית 125. ב-1993 השתמשה אפריליה שוב בשם סקרבאו, עבור קטנוע עם גלגלים גדולי קוטר ומנוע ארבע פעימות וארבעה שסתומים. ב-1995 הציגה אפריליה את "מוטו 6.5", שהיה אופנוע בעיצוב יוצא דופן של פיליפ סטארק ובעל מכלולים מכניים דומים לאלו של דגם הפגאסו. באותה שנה גם הוצגו RS125 ו-RS250 שהיו רפליקות לאופנועי מרוץ בעלות מנוע שתי פעימות. אופנועי המרוץ של אפריליה זכו בניצחונות רבים במרוצי הגרנד פרי מאז שנות ה-90. באוגוסט 2010 הפכה אפריליה לחברה שזכתה במספר המרוצים הגדול ביותר בהיסטוריה של הגרנד פרי, עם 276 ניצחונות. בין רוכבי הגרנד פרי של אפריליה במהלך השנים היו אלופי עולם רבים כדוגמת ולנטינו רוסי, מקס ביאג'י ולוריס קפירוסי.
ב-1998 הציגה החברה את RSV מילֶה, שהיה אופנוע הבכורה שלה בקטגוריית אופנועי כביש ספורטיביים גדולים. הוא התבסס על מנוע V2 מקורר מים, בנפח 998 סמ"ק ובעל הספק של 128 כוחות סוס. גרסה מיוחדת של האופנוע השתתפה באליפות הסופרבייק העולמית. בשנת 2000 רכשה אפריליה שני יצרני אופנועים, מוטו גוצי ולברדה שהיו מבכירי יצרני האופנועים האיטלקיים בעבר. בשנת 2003 הוצג דגם עירום נטול מעטה פלסטיק בשם טואנו, שהתבסס על RSV מילה.
בשנת 2004 נרכשה אפריליה על ידי חברת פיאג'ו במהלך שהפך את פיאג'ו ליצרנית האופנועים הרביעית בגודלה בעולם המוכרת למעלה מ-600,000 כלי רכב בשנה. בשנת 2007 הוצג דגם כביש בינוני בנפח 750 סמ"ק בשם שיבר, עם מנוע V2 בנפח 750 סמ"ק ו-95 כוחות סוס. שנה אחר כך הוצג דגם בשם מאנה, עם מנוע V2 בנפח 840 סמ"ק, 76 כוח סוס ותיבת הילוכים אוטומטית מבוססת ואריאטור. דגם זה היה אחד מדגמי האופנועים הבודדים שהוצעו עם תמסורת אוטומטית. הוא חלק את מנועו עם קטנוע אוטומטי של ג'ילרה בשם GP800.
בשנת 2009 הוצגו שני דגמים חדשים. האחד היה דגם מטיפוס סופרמוטו בשם דורסודורו, שהתבסס על מנוע וחלקים נוספים מדגם הכביש שיבר. הדגם השני היה RSV4 שכלל לראשונה בחברה שימוש במנוע ארבעה צילינדרים. המנוע בנפח 1,000 סמ"ק היה בתצורת V4 והספקו היה 178 כוח סוס. גרסת הסופרבייק של RSV4 שימשה את הרוכב האיטלקי מקס ביאג'י בזכייתו באליפות הסופרבייק העולמית בעונת 2010. ביאג'י חזר על הישג זה גם ב-2012. בשנת 2011 הציגה אפריליה גרסה נוספת לדורסודורו, עם מנוע V2 בנפח 1,200 סמ"ק והספק של 130 כוח סוס.
2004 בישראל
2004 בישראל (ה'תשס"ד-ה'תשס"ה) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 56 שנה מיום היווסדה.
אירועים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 2004:
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים.
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים אשר בוצעו נגד פעילי טרור פלסטינים במהלך 2004:
ניישאץ
מיכאיל סדוביאנו
מיכאיל סדוביאנו (ברומנית: Mihail Sadoveanu, 5 בנובמבר 1880 - 19 באוקטובר 1961) היה סופר, פובליציסט ופוליטיקאי רומני, אחד מכותבי הפרוזה החשובים והפוריים של רומניה במחצית הראשונה של המאה ה-20. אמן תאורי הטבע ושל הכתיבה בנושאים היסטוריים, יצירתו ידעה כמה מגמות בהתאם לזרמים הספרותיים שהשפיעו עליו: הזרם ה"סמנטוריסטי" (לפי כתב העת הספרותי "סמנטורול" - "הזורע") שבא לידי ביטוי בספוריו ובנובלות הראשונים, השלב הריאליסטי בהשפעת הזרם הפופורניזם שהוביל העיתון "ויאצה רומניאסקה" והשלב מיתי-סימבולי בתקופה שבין מלחמות העולם ובחלק מיצירותיו בסוף חייו - הכתיבה הריאליסט-סוציאליסטית שהסופר אימץ בהשפעת המדיניות שנכפתה בתרבות המדינה בימי הדיקטטורה הקומוניסטית.
מתקופת הממלכה הרומנית סדוביאנו היה חבר האקדמיה הרומנית החל משנת 1921 ונבחר לזמן- מה כסנאטור ובין השנים 1931–1932 אף כיהן כיושב ראש הסנאט. כמו כן נמנה עם מנהיגי הבונים החופשיים בארצו.
בתקופת הרפובליקה העממית הרומנית כיהן, יחד עם עוד ארבעה אישים, בנשיאות (פרזידיום) הקולקטיבית של האספה הלאומית הגדולה של רומניה (הפרלמנט) - בין דצמבר 1947-אפריל 1948, לאחר מכן כסגן יושב ראש הנשיאות של האספה. אחרי מותו של פטרו גרוזה בשנת 1958 מתוקף תפקיד זה היה ראש המדינה הזמני.
רקע משפחתי ושנות ילדותו ולימודיו.
מיכאיל סדוביאנו נולד בשנת 1880 בעיירה פשקאן (Paşcani) שבצפונו של חבל מולדובה ברומניה, כבן של עורך הדין אלכסנדרו סדוביאנו, יליד אולטניה ושל פרופירה אורסאקי, בת למשפחת איכרים (ממעמד איכרים הקרויים "רזש") ורועי צאן מולדַבים. שם משפחת האב, סדוביאנו, אומץ בסביבות שנת 1891 לפי כפר המקור - סאדובה - מאולטניה. המוצא של הסופר, על הניגוד שבין הזהויות האזוריות והחברתיות, היווה, לדעת המבקר וההיסטוריון טודור ויאנו הסבר לפתיחותו אל ה"האוניברסליות הרומנית", אם כי, לאורך כל הקריירה שלו, סדוביאנו הרגיש קשור במיוחד לשורשיו המולדביים.
לסופר היו שני אחים. אחד מהם - אלכסנדרו, שהתחתן עם מבקרת הספרות איזבלה מורצון, הידועה כסדוביאנו-אוואן (בת דודה של הפעיל הסוציאליסטי הרומני וסילה מורצון). האח השני, וואסילה, היה אגרונום.
מיכאיל סדוביאנו למד החל משנת 1887 בבית הספר העממי בעיירת הולדתו, פשקאן. מורו האהוד ביותר, בשם בוסויוק (שם משפחה שמובנו ברומנית "ריחן") שימש מאוחר יותר השראה לדמות המורה הקרוי "האדון טרנדפיר" מהסיפור בעל אותו שם ("טרנדפיר" ברומנית הוא ורד).
בשעות הפנאי בילה בטיולים ברגל באזור הציורי בו נולד, עסק בציד או בדיג והביט בסקרנות בטבע. את החופשות נהג לבלות בכפר שבו נולדה אמו, ורשן (Verşeni). הכיר את חיי האיכרים והמבקרים סבורים שדעתם ויחסם אל השלטון השפיע על עיצוב השקפותיו החברתיות.
את לימודי התיכון עשה מיכאיל סדוביאנו בגימנסיה "אלקו אלכסנדרו דוניץ'" בעיר פלטיצ'ן. בגיל 16 גמלה בלבו תוכנית, שלבסוף לא יצאה לפועל, לכתוב יחד עם חבר ללימודים מונוגרפיה על השליט שטפן הגדול, אחד מגיבוריו הלאומיים של העם הרומני והדמות ההיסטורית הנערצת ביותר בחבל מולדובה. מאוחר יותר בחייו סדוביאנו הגשים את משאלתו זו כאשר הרומן ההיסטורי שכתב: "האחים ז'דר" הוקדש לתקופת שלטונו של שטפאן.
סדוביאנו המשיך לימודיו בתיכון ה"נציונל" (לאומי) ביאשי ולאחר מכן נסע לבוקרשט ללימודי משפטים באוניברסיטה.
התחלותיו הספרותיות.
פרסם לראשונה בגיל 17, בשנת 1897, בכתב העת הסאטירי "דראקו" ("השד") שהופיע הבוקרשט. היה זו סיפור קצר שנקרא "העלמה מ. מפלטיצ'ן" ונשלח תחת שם העט "מיכאי מפשקאן". בשנת 1898 התחיל לכתוב בעיתון "ויאצה נואה" (החיים החדשים) של אוביד דנסושיאנו לצידם של סופרים צעירים כמו גאלה גאלקטיון, נ.ד. קוצ'ה וטודור ארגזי.
עזב את "ויאצה נואה" בגלל אי שביעות רצון מהמגמה הסימבוליסטית של כתב העת ושל עורכו.
שלח בהמשך יצירות קצרות לכתבי עת לא-סימבוליסטים כמו "אופיניה" ("הדעה") ו"פג'ין ליטרארה" ("דפי ספרות"). במקביל ייסד עיתון ספרות משלו, קצר-ימים, הידוע לחוקרים בשם "אורורה" (השחר) או "לוּמיה" ("העולם").
הכרתו כסופר מהשורה הראשונה.
בשנת 1900 נסע סדוביאנו לבוקרשט על מנת להירשם שם ללימודי משפטים אך נרשם לבסוף ללימודי ספרות אותם הפסיק בשנת 1901 והתמסר לכתיבה. חיבר בהתחלה שירים ופקד את חוגי הבוהמה בבירה, אולם כעבור זמן לא רב, התמקד יותר בכתיבת פרוזה ריאליסטית. בשנת 1901 נישא לאקתרינה בֶלו Ecaterina Bălu והזוג התיישב בפלטיצ'ן, נולדו להם אחד-עשר ילדים.
בשנת 1902 כתב גרסה ראשונה לרומן היסטורי בשם "האחים פוטקואבה" ופרסם קטעים ממנו תחת שם העט "מ.ז. קובוז" במגזין הספרותי "פאג'ין אלסה" ("דפים נבחרים"). בשנת 1903 גויס לצבא ושרת בשמירות בסמוך לעיירה טרגו אוקנה. אז כתב כמה מספוריו הראשונים שהייתה בהם נטייה לביקורת חברתית.
התחיל לכתוב בעיתון "ווֹינצה נציונאלה" ("Voinţa Naţională") של המפלגה הלאומית-ליברלית ובעריכתו של הפוליטיקאי וינטילה ברטיאנו ופרסם בפיליטון גרסה אחרת של ה"אחים פוטקואבה" הנקראת "הבזים" ("Şoimii"), עם מבוא מאת ההיסטוריון וסילה פרבאן.
ב-1903 המשורר שטפאן אוקטביאן יוסיף הזמין את סדוביאנו לפרסם בכתב העת המסורתי המשפיע "סמנטורול" ("הזורע" ,"Sămănătorul") שנוהל באותם הימים על ידי ההיסטוריון והמבקר הלאומן ניקולאיה יורגה. מסביב לכתב עת זה התפתח זרם אידאולוגי ספרותי שנקרא סמנטוריזם. לפי רוח מייסדיו, ג'ורג'ה קושבוק ואלכסנדרו ולחוצה, "סמנטורול" יועד לקדם את "התרבות הלאומית הרומנית" "ללא השפעה זרה" ותוך גילוי יראת כבוד כלפי ערכי האיכר הרומני. מצד שני, כפי שהצביעו המבקרים ג'ורג'ה קלינסקו וטודור ויאנו, לחוג זה הצטרפו בכל זאת גם סופרים בעלי השראה קוסמופוליטית, בעלי מגמה סימבוליסטית, למשל. לפי ויאנו ולפי התרשמותו של יוסיף (המצוטטת על ידי ויאנו), סדוביאנו, באמצעות אמנותו, היה נציג הכי מקורי וחדשני בתולדות הזרם הסמנטוריסטי. בשנת 1906 סדוביאנו צורף למערכת "סמנטורול" לצידו של יורגה ויוסיף.
בין השנים 1904–1906 סדוביאנו חזר לגור בבוקרשט ועבד כפקיד (מפקח על בתי התרבות) במשרד החינוך שבחלק מהזמן נמצא בידי המפלגה השמרנית (השר מיכאיל ולדסקו). בהמשך הוציא מתחת ידיו ארבעה כרכי פרוזה שבהם השתמש לעיתים במוטיבים היסטוריים: