שירים של הלהקה הופיעו במספר סרטים, ביניהם: (השיר Engel), מטריקס (השיר Du Hast), "טריפל אקס" (XXX) - (השיר Feuer Frei), "כביש אבוד"(השרים "Heirate Mich" ו "Rammstein") ועוד. כמו כן, בשעשועון הישראלי "החטא ועונשו", שיר הפתיחה של התוכנית היה "Mein Herz Brennt" מהאלבום "Mutter".
בסרט "מדריך הסוטה לאידאולוגיה", מקדיש סלבוי ז'יז'ק פרק ללהקה ולהופעותיה, ומראה קטע מהופעה.
סיטרואן
סיטרואן (Citroën) היא יצרנית מכוניות צרפתית שנוסדה בשנת 1919.
מייסד החברה אנדרה סיטרואן נולד בשנת 1878 למשפחה יהודית ממוצא הולנדי (פירוש השם סיטרואן הוא "לימון" בהולנדית וצרפתית). לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא ולאחר שחרורו התקבל לעבודה במפעל המכוניות הכושל מורס, שם פגש את הנרי פורד, מייסד חברת פורד, שהגיע כדי לסייע ביעול תהליכי היצור במפעל.
השנים הראשונות.
ב-1913 הקים סיטרואן מפעל ליצור גלגלי שיניים בפטנט ייחודי שאותו רכש - שילוב של שני גלגלי שיניים אלכסוניים זה לצד זה בכיוונים הפוכים, על מנת לבטל את העומס הצירי שנוצר בשל השימוש בגלגל שיניים אלכסוני. דוגמת שילוב זה הפכה לסימלה של חברת סיטרואן בשנת 1919.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה רכש אנדרה שטח אדמה בפרברי פריז, על רציף Quai de Javel. הוא הקים מפעל תחמושת שיצר פגזים בשיטות אמריקאיות, והגיע לתפוקה של 5,000 פגזים ליום.
המפעל ירד בחשיבותו לאחר מלחמת העולם הראשונה וחלה ירידה בביקוש למוצריו. עם זאת הטכנולוגיה שלו התאימה לחזונו של אנדרה סיטרואן לייצור מכוניות בפס יצור. בניגוד ליצרני רכב אירופאים אחרים שיצרו בסדנאות רכב קטנות דגמים בודדים בעבודת יד מלאה, ובכך ייקרו את מחירי המכוניות, שאף סיטרואן לחקות את המודל של חברת פורד, לייצור המוני בהיקף של מאות מכוניות ליום. הוא קיווה כך להוזיל את עלות היצור ולהפוך את תוצרת המפעל לשווה לכל נפש.
דגם A של החברה הושק כבר בשנת 1919. דגם A היה כלי הרכב הראשון באירופה שיוצר בטכנולוגיה של פס יצור. הדגם היה אכן דומה לדגם T של פורד, ומחירו היה כחצי ממחיר הדגמים המתחרים. היו בו כל חידושי התקופה: אורות, מצת חשמלי וגלגל חלופי תלוי לצד הרכב. המנוע היה בעל ארבע בוכנות, המהירות המרבית הייתה 65 קמ"ש וצריכת דלק חסכונית של 15 קילומטר לליטר. יוצרה גם גרסת ספורט "טורפדו", וטנדר קל בעל יכולת נשיאה של 300 קילוגרם, שהיה מצופה עץ.
ב-1921 החל יצור ה-B2. הגלגל החלופי עבר לאחור, היו תריסי אוורור מנוע צדדיים, המהירות המרבית עלתה ל-70 קמ"ש, וכן יוצר דגם סגור. בגלל אמינותה ומהירותה של המכונית, היא הייתה חביבה על רופאים והיא קיבלה את הכינוי "מכונית הדוקטור". יוצרה גם גרסת ספורט B2 קאדי, בעלת בוכנות מסגסוגת קלה, מהירות 90 קמ"ש ומנוע 1.4 ליטר. זוהי מכונית הספורט הראשונה באירופה שיוצרה ביצור המוני.
שיטות מודרניות וראייה עסקית חדשנית.
סיטרואן הנהיג במפעלו הטבות סוציאליות שלא היו מובנות מאליהן באותה תקופה: ימי מחלה בתשלום, ביטוח שיניים וגן ילדים לילדי העובדים.
חברת סיטרואן הייתה כבר מתחילתה, וכזאת היא גם היום, חברה מובילת דרך וחדשנית. דגמיה הם בעלי עיצובים מיוחדים ולעיתים אוונגרדיים, וכוללים גם חידושים טכנולוגיים ייחודיים.
המכוניות נמכרו כבר מראשית קיומו של המפעל בהנחות ובאשראי של עד שנה וחצי. אנדרה סיטרואן הבין את חשיבותם של שיווק, פרסום ותדמית. בשנת 1922 חצו 5 מכוניות סיטרואן B2 את מדבר סהרה, ולאחר מכן נערכו עוד מספר מסעות כאלה, כמו "המסע השחור" שבמסגרתו חצו 8 מכוניות סיטרואן ו-16 נהגים וטכנאים את אפריקה, מצפון לדרום במשך שישה חודשים.
בשנות ה-30 נערך "המסע הצהוב", ובו נסעו 14 מכוניות ו-40 איש מביירות להימלאיה, דרך סין ומדבר גובי, מסע של 21,000 ק"מ. הצלחות אלו הביאו פרסום ומוניטין לחברת סיטרואן ולרכביה.
אנדרה סיטרואן דאג ששמה של סיטרואן יתנוסס בכל מקום אפשרי. הוא תרם 150,000 שלטי דרכים, שעל כולם התנוסס גם הלוגו של סיטרואן.
ב-1925 רכש סיטרואן את זכויות הפרסום על מגדל אייפל. 250,000 נורות יצרו את אותיות השם סיטרואן מלמעלה למטה, לאורכו של המגדל. צ'ארלס לינדברג סיפר שזהו ציון הדרך שראה בהגיעו ב-1927 בשעת לילה לפריז, לאחר שחצה את האוקיינוס. אנדרה סיטרואן מיהר להזמינו לטקס במפעלו, בהשתתפות 6,000 עובדי המפעל.
אחת מגרסאות הג'ינגל של סיטרואן בוצעה על ידי הזמרת האמריקאית הפופולרית ג'וזפין בייקר.
סיטרואן יצר דגמי צעצוע של מכוניותיו בגדלים שונים, וכן את ה"סיטרואנט", מכונית מונעת בדוושות, ולאחר מכן גם דגם חשמלי. בעיירות נופש ארגנה סיטרואן תחרויות לילדים בדגמים אלו.
דגמים חדשים, נפוצים ועממיים.
ב-1922 הושק דגם CV5. האות C הוא האות הראשונה במילה סוס (cheval) בצרפתית. המכונית הייתה דו-מושבית ואחר כך תלת-מושבית. מנועה קטן ופשוט - 850 סמ"ק. 65 קמ"ש בלבד, וזולה ביותר. המכונית נמכרה היטב וזכתה
לפופולריות בקרב נשים. מרבית המכוניות היו צהובות ועל כן זכתה המכונית לכינוי petit citron - "לימון קטן". אנדרה סיטרואן הכריז שייצר 100 מכוניות ליום, והתייחסו בספק לדבריו. אך בשנת 1924 הגיעה התפוקה ל-300 מכוניות ליום.
בשנת 1924 התחילה סיטרואן לעבוד בשיתוף פעולה עם המהנדס האמריקאי אדוארד גואן באד (Edward Gowan Budd). באד עסק בעיקר בתכנון קרונות רכבת עבור יצרנית הקרונות פולמן, אך פיתח במקביל טכנולוגיות מתכת ליצור מרכבי המכונית. בשנה זו יוצרה מכונית התצוגה All steel b-10 שכל המרכב שלה היה ממתכת. בשנה זו התחילה סיטרואן לייצר סדרתית את דגמי c-5 ו-c-4 .
ב-1928 יוצרה מכונית סיטרואן הראשונה שכל המרכב שלה היה עשוי מתכת. זו הייתה גם המכונית הראשונה באירופה עם מרכב כזה.
ב-1930 יצרו גואן באד וחברת סיטרואן דגם תצוגה (קונספט) חדשני עם מרכב מתכת אחיד והנעה קדמית.
היצרנים עדיין יצרו מרכבים שחלקם עץ וברזנט וההנעה במכוניותיהם הייתה מאחור. דגם זה היה האבטיפוס של מכונית onze l'eger'e ולאחריה מכונית Traction Avant, מהידועים והבולטים בדגמי סיטרואן שיוצרה החל מ-1934 ועד 1956. מתחריה של סיטרואן אימצו את מרכב המתכת ואף יצרו דגמים אווירודינמיים יותר ועד מהרה יצא לסיטרואן טראקסיון אוואנט שם של מכונית מיושנת ביחס למתחריה. התחרות הקשה אילצה את סיטרואן להוריד מחירים והיא נקלעה במהרה להפסדים גדולים, ועמדה על סף פשיטת רגל.
חברת מישלן הצרפתית, כיום מיצרניות הצמיגים המובילות בעולם, רכשה את סיטרואן ב-1934. הדגם הראשון עליו היא ניסתה את הצמיגים הרדיאליים שלה היה הטראקסיון אוואנט. עד אז צמיגי המכוניות היו עשויים גומי מלא.
אנדרה סיטרואן, מייסד החברה, מת שנה לאחר מכן, ב-1935.
החברה לאחר מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם שקדו מהנדסי סיטרואן על דגם מכונית ייחודי, 2CV, הידוע יותר בשמו דה שבו (deux chevaux בצרפתית - שני סוסים). דגם זה הפך לאחד מסמליה של צרפת וזכה לפופולריות רבה בעולם. גם בישראל הוא נבחר לרכב הצמוד של קציני צה"ל.
ראשי החברה סירבו לשתף פעולה עם הנאצים, ואף השמידו את כל אבות הטיפוס של הדגמים שלהם. ב-1943 נסגר המפעל לחלוטין, ושב לפעול רק לאחר המלחמה.
ב-1948 חזרו מהנדסי החברה ותכננו מחדש את דגם הדה-שבו, שהצטיינה במכירותיה במשך למעלה מארבעה עשורים. זמן ההמתנה למכונית הגיע עד שש שנים. המכונית זכתה להצלחה רבה אצל איכרי צרפת, ונאמר עליה שהיא "מיועדת לשני אנשים וערמת חציר". ה-2CV האחרונה יוצרה ב-1990, ובסך הכול יוצרו 5.1 מיליון יחידות ממנה, כולל דגם טנדר.
דגם הסיטרואן טראקסיון אוואנט הוותיק הראה חולשה במכירות, ועל כן עבר ב-1954 שדרוג כולל. החל משנה זו ואילך יוצר בצבעים שונים, ולא רק בשחור. הוא קיבל מערכת מתלים הידרופניאומטית שהיא מסמלי ההיכר של סיטרואן עד היום. שמו של הדגם המשופר היה H15-6 על שום יחסי האוויר-שמן בבוכנות המתלה. השיפור במכירות היה שולי, וסיטרואן הורידה את הטראקסיון אוואנט מפס היצור ב-1957 לאחר שיוצרו 760,000 יחידות.
בתערוכת המכוניות בפריז הוצג בשנת 1955 המפורסם בדגמי סיטרואן. זו הייתה יצירתו השנויה במחלוקת והחדשנית של המהנדס אנדרה לה-פבר. הדגם נקרא DS15. המכונית זכתה לכינוי "האלילה" (Déesse) על שום כפל המשמעות שבהיגוי אותיות השם DS בצרפתית. כבר במהלך התערוכה הוזמנו 12,000 יחידות מהדגם החדש, מהם 750 יחידות ב-45 הדקות הראשונות לאחר ההשקה.
המכונית הייתה בעלת עיצוב ייחודי, מאובזרת בהגה כח, בלמי דיסק קדמיים, גיר חצי אוטומטי ומתלים הידרופניאומטיים, הפועלים על לחץ שמן, שבזכותם יצאו לסיטרואן מוניטין של מכונית נוחה לנסיעה ללא כל תחרות.
מתלים אלו במהדורות משופרות משמשים את מכוניות סיטרואן מאז ועד היום בדגמי C5 ,CX ,XM ,Xantia ואחרים. המתלים ב-DS היו נפרדים לכל אחד מארבעת הגלגלים, עם בוכנת שמן נפרדת. משאבה מרכזית ויסתה את כמות השמן והפעילה את הגה הכח החדשני, ההילוכים החצי אוטומטיים, והבלמים הייחודיים. לחץ השמן ווסת על ידי מערכת שסתומים מורכבת.
ניתן היה לשלוט בגובה מרווח הגחון על ידי ידית שנמצאה לצד ידית ההילוכים.
המכונית נסעה היטב גם בשטחים קשים, בוציים או משובשים, ויכולה הייתה לנסוע עם שלושה גלגלים בלבד. יכולת זו הצילה את חייו של הנשיא דה-גול ב-1962. מתנקש ירה בשני הגלגלים הימניים של רכב הנשיא, אך המכונית המשיכה לנסוע בקלות רבה והרחיקה את דה גול ממקום הסכנה.