כותרת השיר בספרדית "Viva la Vida" נלקחה מציור בן המאה ה-20 של הציירת המקסיקנית, פרידה קאלו. במהלך הפקת האלבום "Viva la Vida" התנסו חברי הלהקה במספר גרסאות שונות שלו, ולבסוף כל אחד מהם הביע את דעתו ביחס לאיזו גרסה יש לבחור.
משמעות השיר.
מילות השיר מוצגות בידי מספר האומר כי בעבר שלט בעולם ("I Used To Rule The World"). השיר מכיל אזכורים רבים מהתנ״ך ומהברית החדשה. לדוגמה, הביטוי ״עמודי חול״ ("Pillars Of Sand") נלקח ממשל מן הברית החדשה על כסיל שבנה את ביתו על עמודים עשויים חול, לעומת אדם חכם הבונה את ביתו על עמודים עשויים אבן. הביטוי ״עמודי מלח״ ("״Pillars Of Salt"") נלקח מהסיפור התנ״כי על אשת לוט, שהפכה לנציב מלח.
המילים ״היה לי למראה, לחרב, למגן״ ("Be My Mirror, My Sword, My Shield") הן גם התייחסויות לתנ״ך, מאחר שמתייחסים לתנ״ך כחרב באיגרת אל האפסים וכמראה באיגרת יעקב. המשפט ״אני יודע שפיטר הקדוש לא יקרא בשמי״ ("I Know Saint Peter Won't Call My Name") מתייחס לאמונה העממית שפטרוס הקדוש שומר על השערים לגן העדן. כמו כן, לפי האמונה העממית הוא אוחז ב״ספר החיים״ וקורא בשמותיהם של אלו שהאמינו בישו במהלך חייהם.
המשפט ״ראשי על מגש כסף״ ("My head Upon A Silver Plate") מתייחס לכריתת ראשו של יוחנן המטביל לפי בקשתה של שלומית בת הרודיאס, שיביאו לה את ראשו על גבי צלחת.
השיר יצר הדים רבים כמו גם ויכוחים באשר למשמעותו. היו שטענו שהשיר עוסק במהפכה הצרפתית. חברי הלהקה עצמה אינם שותפים לפרשנות הזו, ולדבריהם מדובר במלכים ובמהפכות באופן כללי.
ביקורת.
Viva La Vida קיבל ביקורות שבח רבות. ג'וש האת'ווי מהעיתון The Plain Dealer כתב כי השיר הוא הקליט ביותר מהאלבום Viva la Vida or Death and All His Friends. בריאיון לאתר IGN, כתב המבקר צ'אד גרישו כי ״זו הפשיטה היחידה של הלהקה אל פופ התזמורות חסר הבושה. מצד שני, פריטת המיתרים הנמרצת והשירה הנפלאה הופכות אותו להרבה יותר מדי מקסים וחי מכדי לא לחבב אותו, ועוד יותר קשה לא לאהוב אותו״.
האפגן וויגז
קיווית מצוייצת
קיווית מצוייצת (שם מדעי: "Vanellus vanellus") היא מין של עוף ממשפחת החופמיים.
תפוצה.
הקיווית המצוייצת מקננת מחופי דרום סקנדינביה ועד מזרח אירופה.
יציבה במערב אירופה, בריטניה וחצי-האי אנטוליה שבטורקיה.
חורפת באזור הים התיכון.
בארץ ישראל חורפת הקיווית המצוייצת בצפון הארץ ומרכזה.
תיאור.
הקיווית המצוייצת צבעונית; צבעה העיקרי הוא בגוון ירוק-שחור מתכתי.
בולטת גם בציציתה השחורה, ומכאן שמה.
קריאותיה נשמעות כמו "פי-ויט".
בתי-גידול: עשבים וביצות.
חכתיה
יאקוב רוחפן
דבורנית נאה
דבורנית נאה (שם מדעי: "Ophrys fuciflora" subsp. "bornmuelleri") היא גאופיט ממשפחת הסחלביים.
מאפיינים.
לצמח פקעות שורש. עליו מוארכים ודמויי אזמל. אורך עמוד התפרחת הוא 15–50 ס"מ ויותר. בתפרחת 3–15 פרחים חסרי דורבן. על השפית, ככל שאר בני הסוג, מצוירת דמות דבורה, ובמרכז השפית ישנו כתם דמוי האות האנגלית H. אורך השפית הוא בערך סנטימטר אחד. לדבורנית הנאה אין בית גידול מועדף. מאביקיה הם זכרי דבורים שהצמח מרמה.
הדבורנית הנאה נפוצה במזרח התיכון ובעיראק. תפוצתה של הדבורנית הנאה בישראל כוללת את הרי יהודה, השומרון, הכרמל, הגליל וסביבתו והחרמון; אך ניתן למצוא את המין הזה בעיקר ב"גבעת ההגנה" בכרמל, הר אדיר בגליל העליון, הר הטייסים בהרי יהודה, וריכוז קטן ב"שביל הפסגה" בהר מירון.
International Watch Company
International Watch Company (בגרמנית: Internationale Urenfabrik), ידועה אף בראשי תיבות IWC, היא חברה שווייצרית לייצור שעוני יד אשר בסיסה בשפהאוזן, שבשווייץ, זה כ-150 שנים. העיירה בה פועל מפעל ייצור השעונים, אשר שמה מופיעה בהבלטה על לוח השעות בשעוני החברה, הוא המקור לכינויים בשם "שעוני שפהאוזן". IWC היא חברה פעילה בפדרציה השווייצרית של תעשיית שעוני היד.
IWC היא יצרן שעוני היד הבולט היחיד הפועל במזרח שווייץ, בעוד שכל שאר יצרני השעונים המובילים בשווייץ פועלים במערבה של המדינה. המוטו של IWC: Probus Scafusia, אשר משמעותו "מלאכת אומן משפהאוזן", משקף גאווה זו במקום הייצור של השעונים.
היסטוריה.
בשנת 1868 יסד המהנדס האמריקאי פלורנטין אריוסטו ג'ונס (1841-1916) את חברת International Watch Company. ג'ונס, אשר ניהל אותה עת את חברת E. Howard &amp; Co, שהייתה יצרן שעוני היד המוביל בארצות הברית, הקים את החברה החדשה במטרה לשלב את המיומנות הגבוהה של שענים שווייצרים בבניית שעונים עם הטכנולוגיה המודרנית של יצרנים אמריקאים, וזאת כדי לשווק לשוק האמריקאי מנגנוני שעוני יד וחלקי שעונים. באותה תקופה היה שכר העבודה בשווייץ זול יחסית לשוק האמריקאי והיה שפע של שענים מיומנים, אשר רובם עבדו בביתם. ג'ונס נתקל בהתנגדות לפעולת החברה באזור המערבי, דובר הצרפתית, של שווייץ, מחשש שמא אנשים יאבדו את מקומות עבודתם וישתנה אופי עבודת השענים אשר נעשתה בבית, זאת כיוון שג'ונס ביקש להקים מפעל.
במחצית המאה ה-19 הייתה שפהאוזן נתונה בסכנה כי המהפכה התעשייתית תפסח על העיירה. באותה עת הגיע למקום התעשיין יוהאן היינריך מוזר והקים במקום מפעל הידרואלקטרי ראשון המנצל את כוח המים של מפלי נהר הריין. מוזר פגש בג'ונס בעת שהאחרון היה בשווייץ ויחד הם הביאו להקמת מפעל השעונים הראשון בצפון-מזרח המדינה.
בשנת 1869 שכר ג'ונס ממוזר בניין תעשייתי ברחוב הריין בשפהאוזן ועד מהירה התרחב המפעל והוא שכר מבנים נוספים בעיירה. בשנת 1874 כבר תוכננה הקמת מפעל חדש ל-IWC ושטח המפעל נקנה מידי חברת החשמל של מוזר, על גדות נהר הריין. עבודות הקמת המפעל החלו באביב 1875. מיד לאחר השלמתו, עבדו במפעל 196 עובדים.
ב-17 בפברואר 1880 רכש יוהאן ראוכנבאך-פוגל, יצרן מכונות משפהאוזן, את חברת IWC ומאותה עת ניהלו את החברה ארבעה דורות של משפחת ראוכנבאך. בשנת 1888 החל שימוש בחשמל, תחילה לתאורה בלבד, ומאוחר יותר להפעלת מכונות במפעל הייצור של החברה.
ב-1 באפריל 1944 הופצצה בטעות שפהאוזן על ידי מפציצי חיל האוויר האמריקאי. אחת הפצצות נפלה לתוך המפעל, אולם לא התפוצצה והעובדים הצליחו למנוע את התפשטות האש לתוך המפעל, מהתפוצצות פצצות תבערה בסמוך למפעל. עם תום מלחמת העולם השנייה נאלצה IWC לשנות את אופן פעולתה לאחר שמזרח אירופה נותרה מאחורי מסך הברזל ואילו כלכלת גרמניה הייתה במשבר קשה. בשל כך חיזקה החברה את קשרי השיווק שלה עם מדינות במערב אירופה, אמריקה, אוסטרליה והמזרח הרחוק.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 עברה על תעשיית שעוני היד השווייצרית מהפכה טכנולוגית עם הופעת מיזעור מנגנונים אלקטרוני, ייצור שעונים המונעים בסוללה ושימוש בטרנזיסטור במנגנוני שעונים. IWC נמנעה מהשקעות כבדות בטכנולוגיות חדשות אלה, שחלקן כשל מאוחר יותר. לעומת זאת, IWC פיתחה קו חדש של שעוני יד מכניים מהודרים לנשים. שנת 1973 הייתה השנה המוצלחת ביותר מבחינה עסקית ל-IWC בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1974 חלה עלייה חדה במחירי הזהב בשוקי העולם, עובדה שהביאה להשפעה קשה על תעשיית שעוני היד, זאת לצד ירידה חדה בערך הדולר לעומת הפרנק השווייצרי. במקביל יצרני שעוני יד יפניים הציפו את השוק בשעוני קווארץ זולים.
כדי לשרוד בתנאי השוק המשתנים החליטה IWC להתחיל ולייצר שעוני כיס באיכות גבוהה, זאת בנוסף לפס הייצור של שעוני יד מודרניים. אותה עת החלה החברה אף משתפת פעולה עם מעצב חיצוני, פרדיננד א. פורשה, בנו של פרדיננד פורשה.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 עברה הבעלות על החברה שלוש פעמים עד שבשנת 2000 נרכשה החברה בידי חברת מוצרי היוקרה השווייצרית רישמון (צרפתית: Compagnie Financière Richemont SA), אשר הותירה על כנו את המבנה הניהולי של החברה עד לאותה עת.
תיעוד שעונים.
החל משנת 1885 מתעדת חברת IWC את פרטיו של כל שעון שיוצר על ידה ואשר עזב את שערי המפעל. בין הפרטים המתועדים ניתן למצוא את גודל השעון, החומרים מהם הוא עשוי, מספר היצרן, תאריך המכירה ושמו של הסוכן אשר רכש את השעון. החברה מאפשרת לקבל מידע ממאגר נתונים זה תמורת תשלום לשעונים שגילם מעל 10 שנים. לטענת החברה יש בידה חלקי חילוף לשעונים שייצרה החל משנת 1868.
קייניזם
קייניזם או סינדרום הבל (באנגלית: Cainism) היא תופעה שכיחה בתהליך גידול הצאצאים אצל מספר משפחות עופות, בדגש על עופות דורסים גדולים כעיטים, אך גם אצל עופות אחרים ממשפחת החסידתיים, סולתיים, פרגטיים, שחפיים, אנפתיים, פזאיים, עורביים וכן אצל מיני צרעות. התופעה מתבטאת בכך שבעקבות הטלה אסינכרונית (לא בו-זמנית) של שתי ביצים או יותר פוגע הגוזל הבוגר (על פי רוב) בגוזלים הצעירים ולעיתים אף מביא למותם ימים ספורים לאחר בקיעתם.
את המונח טבע ונדלנד (Wandlend) במאמרו משנת 1958 בשל הדמיון בין התופעה לסיפור התנכ"י שבו הורג קין את הבל, אחיו הצעיר. ונדלנד הבדיל אותו ממושג כללי יותר, Fratricide או Siblicide - רצח אחים, המאגד מקרים בעולם החי של גידול צאצאים רבים יותר משניים, או כאשר הגורם לתופעה הוא היעדר מזון בכמות מספקת.
במחקר שנערך על התופעה בעיט חורש ("Aquila pomarina") תוצפתו קנים בהם הייתה אספקת המזון לגוזלים סדירה ומספקת. ככלל נראה שאספקת מזון לא מהווה גורם לתופעה במרבית המקרים. ידוע כי מספר גורמים יוצרים את התופעה במין זה: