מאוחר יותר הוכשר מסלול הנחיתה הבודד לתנועת מטוסי סילון, ונבנה בית נתיבות קבוע. עם צמיחת התנועה בנמל, שהיה מסוגל לטפל בתנועת נוסעים שנתית של 2.5 מיליון בלבד, נוסחה בשנת 1998 תוכנית להרחבתו. מסלול הטיסה הוארך, והוקמו בו מגדל פיקוח חדש, מבני מנהלה ויחידת כיבוי אש. רשת הכבישים בסביבת הנמל שודרגה והוא חובר אל הכביש המהיר A3 המשמש ככביש טבעת לעיר לרנקה, ומתחבר אל הכבישים המהירים האחרים במדינה. בנוסף החלה בנייתו של בית הנתיבות החדש כ-600 מטרים דרומית-מערבית לזה הקיים. טרמינל זה נבנה בשיטת BOT ונחנך ב-7 בנובמבר 2008. הטרמינל הישן נסגר לשימוש מסחרי; חלק ממנו מיועד להריסה, ובינתיים הוא משמש כטרמינל אח"מ, כמרכז מטען, וכבית הנתיבות של מספר חברות פרטיות.
הנמל כיום.
בשנת 2010 טיפל הנמל ב-5,503,106 נוסעים, גידול של 3.8% ביחס לשנה הקודמת, והוא דורג מבחינה זו במקום ה-64 באירופה. מהנמל פועלות טיסות לרחבי אירופה והמזרח התיכון, העושות שימוש במסלול הטיסה הבודד (04/22) שאורכו 2,994 מטר.
מבנה הטרמינל החדש משתרע על-פני שטח של 98,000 מ"ר והוא נבנה בצורת "פיר", האמור לשקף את אמת המים העות'מאנית ששוכנת צפונית-מערבית לנמל (אמת בקיר פאשה). לאורכו מוקמו 16 גשרי עלייה למטוס, ושערי עלייה למטוס נוספים נסמכים על הסעת הנוסעים מבית הנתיבות אל המטוס באמצעות אוטובוסים. הטרמינל החדש מסוגל לטפל בתעבורת נוסעים של כ-7.5 מיליון בשנה. בחזיתו הוקם מגרש חניה גדול ל-2,450 כלי רכב. בשנת 2013 הושלמה הרחבת מבנה בית הנתיבות כך שיוכל לטפל בתנועת נוסעים שנתית של תשעה מיליון. עוד מתוכננת הארכתו של מסלול הטיסה ב-500 מטרים לכיוון דרום-מערב. בבית הנתיבות אזור קניות המשתרע על-פני שטח של 6,000 מ"ר. אוטובוסים בין-עירוניים מקשרים את הנמל ללרנקה, ללימסול ולניקוסיה, נוסף על שירותי מוניות.
טיסות לישראל וממנה.
נכון ל-2017 בין הנמל לישראל מבוצעות כ-60 טיסות שבועיות.
חברת ארקיע מפעילה 14 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת אל על מפעילה 7 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת ישראייר מפעילה 7 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת אג'יאן איירליינס מפעילה 9 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת Tus Airways מפעילה 9 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת צ'רלי איירליינס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
בינואר 2021 הודיעה ויז אייר על פתיחת קו מהנמל לנמל התעופה בן-גוריון. הקו החל לפעול ב-30 במרץ ופועל בתדירות של 2 טיסות שבועיות. החל מ-6 במאי 2021 הגדילה החברה את הטיסות בקו ל-3 טיסות שבועיות.
חסידות דעעש
ניקולאה קאז'אל
ניקולאה מברוקורדט
ניקולאה גולסקו
קורנליו זלאה קודראנו
טבע הדברים
טבע הדברים הוא ירחון היוצא לאור מאז שנת 1993 בהוצאת "החברה לחקר האדם והסובב", במטרה לקדם את המודעות לנושאי טבע וסביבה. כתבות "טבע הדברים" עוסקות בנושאי גאוגרפיה, אנתרופולוגיה, אסטרונומיה, מסעות בישראל ובעולם, היסטוריה, בוטניקה וזואולוגיה.
העורך הראשי של כתב העת הוא אודי רן, ועם חברי המערכת שלו נמנים בין השאר משה אגמי, נחום מגד, אבישי שמידע, פועה בר ורחלי עינב.
החל משנת 1995 יוצא לאור הירחון "ילדי טבע הדברים" העוסק גם הוא בנושאים דומים ומותאם בכתיבתו לילדים.
ערוץ הטלוויזיה "טבע הדברים".
ב-4 ביולי 2004 החל ערוץ הטלוויזיה "טבע הדברים" לשדר לאחר שקיבל זיכיון שידורים מיוחד. בכבלים היה מספר הערוץ 48 ובלוויין באפיק 35. הערוץ זכה להצלחה רבה יחסית לערוץ נישה ובו שודרו סדרות מוערכות כגון: הלוחמים, אנשים משנים חיים, נוגע בישראל, נוגע בעולם, עושים גלים, תוכניות על בעלי חיים ועוד תכנים שפנו לקהל צופים רחב. לאחר מספר שנות שידור נקלע הערוץ לבעיות כלכליות קשות. ניסיונות לערב משקיעים כשלו והערוץ נאלץ להיסגר.
יהודה הורוביץ מדז'יקוב
רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב (ידוע בכינוי ר' יודל'י דז'יקובר; י"ח באלול ה'תרס"ה, ספטמבר 1905 - י"א בסיוון ה'תשמ"ט, יוני 1989) היה רב חסידי משושלת דז'יקוב-רופשיץ.
קורותיו.
בנו של האדמו"ר רבי אלטר יחזקאל אליהו הורוויץ מדז'יקוב, בנו וממלא מקומו של רבי יהושע מדז'יקוב. אמו חוה הייתה בתו של האדמו"ר מוויז'ניץ, רבי ישראל הגר. אביו התגורר לאחר נישואיו בוויז'ניץ, בסמוך לחותנו. בשנת ה'תרס"ט (1909) עברה המשפחה לדז'יקוב, שם התמנה אביו לרב וכעבור מספר שנים לאדמו"ר. בשנות מלחמת העולם הראשונה נדדה משפחתו יחד עם משפחת האדמו"ר מוויז'ניץ לגרוסוורדיין. לאחר המלחמה התיישב אביו בטארנוב והקים בה חצר חסידית.
למד אצל רבי מאיר אריק בטרנוב. בגיל 20 נסמך להוראה על ידי רבי אברהם מנדל שטיינברג, רבה של ברודי. שהה בגרוסוורדיין בביתו של סבו האדמו"ר מוויז'ניץ והיה חסידו המובהק. הוא נישא למרים, בת דודו האדמו"ר רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ. לאחר שלא נולדו להם צאצאים גירש את רעייתו ונישא לה בשנית, בתקווה שקיום מצוות המחזיר גרושתו ישמש להם כסגולה ללידת ילדים, אך ללא הועיל. הם התגרשו בשנית ומאז לא נישא עוד. בל"ג בעומר ה'תרצ"ו מונה לדיין בקלויזנבורג.
עם פלישת הנאצים בשנת ה'תש"ד (1944) להונגריה הועבר יחד עם שאר יהודי גרוסוורדיין לגטו. הוא הצליח להימלט עם משפחת חותנו מהגטו לרומניה, זמן קצר לפני השילוח לאושוויץ. עם סיום מלחמת העולם השנייה שב עם משפחת חותנו לגרוסוורדיין, וכעבור זמן עלה עמם לארץ ישראל.
אביו ואחיו נספו בשואה. למרות הפצרות סירב להקים חצר חסידית. הוא התגורר בגפו בירושלים ושימש כר"מ ומשפיע בישיבת בית יוסף צבי של הרב יוסף צבי דושינסקי שממנו למד. הוא התקרב לחזון איש וראה עצמו כתלמידו, נהג כדעתו לגבי שימוש בחשמל בשבת וכתב הגהות על חיבורו על מקוואות. הוא נהג בסגפנות, ומסופר שנהג לפני כל ארוחה לבכות ולומר פרקי תהילים, באמרו שיש לחשוש מלהתגשם על ידי האכילה. למרות דעותיו הקנאיות, ועל אף גירושיו, היה חסידו של חמיו רבי חיים מאיר הגר האגודאי. עם השנים התקבצו סביבו חסידים, בפניהם השמיע דברי תורה. בשנת ה'תשמ"ה עבר להתגורר בלונדון. גם שם התקבצו סביבו חסידים והוא התחיל להתנהג באדמו"רות. בלט כבקיא בסיפורי חסידים. בשנותיו האחרונות גזר על עצמו שתיקה.
עמד בקשרי ידידות עם בעלה השלישי של גרושתו, הרב יצחק יעקב וייס, גאב"ד העדה החרדית, חברו מימי נעוריו בגרוסוורדיין, אז למדו בחברותא כ-6 שעות מדי יום.
נהג לכתוב הערות קצרות בגיליוני ספריו. כך כתב הערות על סדר השולחן ערוך, כתבי החתם סופר, מהרש"ם, החיד"א ורבי מאיר אריק.
את כספי נדונייתו העניק לרבי יוסף נפתלי שטרן להדפסת ספרי החתם סופר. הוא נהג לומר ש"החתם סופר מדבר אל לבי". רבי יוסף נפתלי התבטא עליו שהוא " בתורת החתם סופר".
נפטר בי"א בסיוון ה'תשמ"ט ונקבר בבית החיים "עדת ישראל" שבשכונת "אנפילד" בלונדון.
זמן קצר לאחר פטירתו יצאו לאור ספרים העוסקים בתולדותיו והנהגותיו, וכעבור זמן יצאו ספרים מדברי תורתו.
על שמו בית המדרש "זיכרון יהודה" של חסידי ויז'ניץ בבית שמש וכן בית המדרש "זיכרון יהודה דזיקוב" בווילימסבורג.
אקדמיה ז'וליאן
אקדמיה ז'וליאן (צרפתית: Académie Julian) היה בית ספר גבוה ללימודי אמנות בפריז, אשר פעל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
בית הספר הוקם בשנת 1868 על ידי רודולף ז'וליאן, אמן יחסית לא מוכר אשר הציג מספר פעמים בסלון הפריזאי וכן בסלון המסורבים, והיה בעברו מתאבק. המוסד נפתח ב"פסאז' דה פנורמה" בפריז כבית ספר פרטי, תחילה התמחה בהכנת התלמידים למבחני הכניסה לבית הספר לאמנות יפה היוקרתי בפריז אולם עם השנים הפכו בתי הספר למתחרים זה בזה.
האקדמיה הייתה פופולרית במיוחד בקרב תלמידים אשר באו מחוץ לצרפת ללמוד בו, מכוון שכדי להתקבל בית הספר לאמנות יפה נדרשו מבחנים קשים בשפה הצרפתית. ז'וליאן הצליח להביא מורים מבית הספר לאומנות ללמד במוסד שלו כמורי-חוץ וכך נהיה אטרקטיבי בקרב תלמידי החוץ. רבים מהמורים שימשו גם כשופטים בסלון וכך הוקל על התלמידים להכניס את יצירותיהם לתערוכות נחשבות. האקדמיה של ז'וליאן זכתה להצלחה רבה ופתחה בהמשך סניפים ברחבי פריז.
מכוון שבית הספר לאמנות יפה לא קיבל לשורותיו רק גברים, החל משנת 1880 שימשה האקדמיה כמוסד חלופי ללימודי אמנות עבור נשים.
בשנת 1968 חוברה האקדמיה לבית ספר גבוה לאומנות גרפית פנינגן (École supérieure d'arts graphiques Penninghen) וחדלה מלפעול כמוסד עצמאי.
דימום סאב-ארכנואידלי
צופן חד-אלפביתי
אלברט ארנשטיין
אלברט ארנשטיין (גרמנית: Albert Ehrenstein; 23 בדצמבר 1886 - 8 באפריל 1950) היה סופר ומשורר יהודי-אוסטרי.
חייו.
אלברט נולד ברובע אוטקרינג של וינה, לאלכסנדר ושרלוטה ארנשטיין. הוא הבן הבכור מבין ארבעה אחים, ואחיו הצעיר הוא קרל ארנשטיין.
למד פילוסופיה באוניברסיטת וינה ובשנת 1910 קיבל דוקטורט. כבר בתקופת לימודיו בתיכון כתב ארנשטיין טקסטים ספרותיים ושירים.
בשנת 1909 הכיר את קרל קראוס, העורך הראשי של כתב העת האקספרסיוניסטי "הלפיד" (). ובכתב עת זה התפרסמו כתביו של ארנשטיין לראשונה. בהמשך התפרסמו כתביו בכתבי עת נוספים, ביניהם "הסערה" (Der Sturm), שנערך על ידי הארווט ולדן, בעלה של המשוררת אלזה לסקר-שילר.
ספרו הראשון, "Tubutsch", נכתב בשנת 1911, ואויר על ידי חברו הצייר הנודע אוסקר קוקושקה.
ארנשטיין התכתב עם סופרים חשובים בני זמנו שכתבו בגרמנית, ביניהם תומאס מאן, שטפן צווייג, הרמן הסה, אלזה לסקר שילר, הפילוסוף מרטין בובר ועוד רבים אחרים.