בנובמבר 2001, הפציר וקסמן במזכיר המדינה דאז קולין פאוול להוקיע ועידה של הליגה הערבית ששמה למטרה לבודד את ישראל והרטוריקה המתלהמת בתקשורת הערבית. באוקטובר 2003, הוא יצא בהצהרה כנגד ההערות האנטישמיות של ראש ממשלת מלזיה. ב-10 ביולי 2003, הוא ניהל שימוע בבית הנבחרים "אפליה כנגד ישראל" כנגד האפליה של תיירים ישראלים בקבלת ויזה, בעוד שאזרחי 27 מדינות אחרות לא נדרשו לעבור תהליך נוקשה לקבלת ויזה כמו הישראלים. בינואר 2004, הוא ביקש מהנשיא בוש להתערב לטובת ישראל בנושא חוות הדעת של בית הדין הבינלאומי בהאג על גדר הביטחון וקרא לממשל בוש להדגיש את החיוניות של גדר הביטחון והזכות של ישראל להגן על עצמה מאיומי טרור מתמשכים. בנובמבר 2004, הצטרף וקסמן לקבוצה של 45 חברי קונגרס בשליחת מכתב הדורש מנשיא מצרים חוסני מובארכ לנקוט בפעולה מיידית כנגד הסדרה האנטישמית "רוכב סוסים ללא סוס", כביכול על בסיס הפרוטוקולים של זקני ציון. במאי 2005, וקסמן דרש מקונדוליזה רייס ומחלקת המדינה לנתק את כל קשריה עם מוסדות לימוד ופרופסורים אשר מצייתים לחרם על האוניברסיטאות הישראלית מטעם איגוד מורי האוניברסיטאות של בריטניה. בנובמבר 2005, וקסמן הוביל את המאמץ, ביחד עם חברי הקונגרס היהודים, רם עמנואל ואליסון שוורץ להביא לגינוי רשמי מטעם האו"ם של קריאות נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד "למחוק את ישראל מהמפה". בפברואר 2006, הוא ועוד למעלה משבעים מעמיתיו לחצו על קונדוליזה רייס לסייע לסיים הגבלות מפלות על השתתפותה של ישראל באו"ם ודחפו ללחץ דיפלומטי חזק להבטיח שישראל תקבל זכויות מלאות בארגון.
הילולא
בית ראובן
בית ראובן (באנגלית: Rubin Museum) הוא מוזיאון לאמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר ראובן רובין, מחלוצי האמנות בארץ ישראל.
היסטוריה.
המוזיאון הוקם בביתו של האמן, ברחוב ביאליק מס' 14 בתל אביב, בו התגורר החל משנת 1946 ועד למותו בשנת 1974. הבית, שנבנה בשנת 1930 ותוכנן על ידי האדריכל פנחס ביז'ונסקי, הוסב למוזיאון כאמור בצוואתו של האמן, ונפתח לציבור בשנת 1983. בין השנים 2001–2003 היה המוזיאון סגור לרגל שיפוץ המבנה.
בנוסף לתצוגה מעבודותיו של ראובן, כוללת התצוגה גם חדר עיון וספרייה, תצוגה של פריטים ותעודות ביוגרפיות על חייו של ראובן וכן הסטודיו המשוחזר של האמן, בו מוקרן סרט תיעודי אודותיו. כמו כן מציג המוזיאון תערוכות מתחלפות מיצירותיו של ראובן ומיצירותיהם של אמנים נוספים, ובקומת המרתף של הבניין פועלת סדנת פעילות לילדים ולנוער.
המוזיאון מנוהל על ידי "קרן מוזיאון רובין", המאוגדת כחברה בע"מ. בראש הקרן ניצב ראש עיריית תל אביב-יפו ובהנהלתה שישה חברים נוספים.
באוגוסט 2006 נגנבו שתי יצירות יקרות של רובין מבית ראובן, ועד היום טרם אותרו.
חרבונה
חַרְבוֹנָה או חַרְבוֹנָא, דמות מקראית, הוא אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
זהותו.
יש בקרב חז"ל הטוענים כי אליהו הנביא היה זה שהזכיר את העץ שעשה המן, והוא התחפש לחרבונה כדי להזכיר זאת למלך. מנגד, רבי אליעזר טוען כי חרבונה היה רשע: .
בסיפור המגילה.
כאשר המלך מגלה בחמתו כי המן יעץ לו להשמיד את עמה של אסתר המלכה, מופיע חרבונה ומזכיר למלך כי לא זו בלבד יעץ המן, , וכששומע זאת המלך הוא מצווה לתלות את המן עצמו על העץ שהכין למרדכי.
בפזמון "שושנת יעקב" הנאמר לאחר קריאת המגילה מופיעה שורה בדבר מעלתו של חרבונה "וגם חרבונה זכור לטוב", הדעות חלוקות האם הכוונה עליו או על אליהו הנביא.
בל-212
נומינליזם
נומינליזם היא אסכולה בפילוסופיה, שראשיתה בהגות של פייר אבלאר, הטוענת כי רק פריטים קיימים במציאות, אבל אידאות מכלילות (כלומר מושגים מופשטים המייצגים קבוצה של פריטים ולא פריט ספציפי אחד), אינם אלא פיקציה לשונית ומושגית, ולא מציאות.
הפולמוס בין נומינליזם לאוניברסליזם או אידיאליזם.
נומינליזם היא דעה הפוכה מאוניברסליזם; - זו האחרונה מאמינה בקיומם הממשי של אידאות או מושגים הכוללים יותר מאשר פריט מוחשי בודד. לעומתה, נומינליזם היא אסכולה פילוסופית מתחום תורת ההוויה (אונטולוגיה), המתנגדת לאוניברסליזם מאחר שהיא מסרבת להכיר בקיומם העצמאי של אוניברסלים או תכונות במנותק מהפרטים. לדידם של האוחזים בגישה הנומינליסטית, תכונות, מושגים כלליים או אוניברסלים, אינם קיימים בנפרד מהפרטים במציאות. לידתו של המושג כבר בפילוסופיה של ימי הביניים, אם כי נראה שהיא צצה לראשונה אצל הבודהא.
כדי להבין את המחלוקת, ניתן לבחון את ההיגד "התפוח הזה אדום":
לפי האוניברסליזם, התפוח הוא פרט המממש או נוטל חלק בתכונה "אדום". כך, ה"אדומיות" קיימת כשלעצמה מעבר למרחב ולזמן. מקובל לראות את תורת האידאות של אפלטון כמבשרת תורת האוניברסליזם. הנומינליזם מסרב להכיר בקיומם של "יֵשׁים" אלו, מהטעם הפשוט שהטיעון לגבי קיומם נשמע חסר כל בסיס אמפירי. ניתן, אכן, להקשות ולשאול היכן נמצאים אוניברסלים אלו, מתי הופיעו בעולם, מי ערב לקיומם, ומאין הרושם המלמד על קיומם. בנוסף, לא ברור כיצד החפץ נטול האדמומיות (התפוח) מממש את הקשר עם התכונה 'אדום'. לסיום, נראה כי לא ניתן לדבר על תפוח אם אינו מקיים אוסף מסוים של תכונות (עגול, מתוק וכו') כך שלא ברור באיזה מובן התכונות הללו קיימות כשלעצמן במנותק ממנו. אחרי הכל ניתן היה באותה המידה להניח שאל כלשהו גורם לתפוח להיות אדום. בלשון טכנית יותר, מקובל להסביר את הביקורת הנומינליסטית דרך תער אוקהם, או העקרון החסכני, לפיו אין להרבות ביֵשׁים שלא לצורך - אוניברסלים הם יישים מיותרים שכאלה.
עתה עולה השאלה כיצד, אפוא, יסביר הנומינליסט את המשפט דלעיל. מה פשר המושג 'אדום' - לפי הנומנליזם 'אדום' הוא שם עצם קיבוצי לאוסף פרטים מסוים (שהתפוח נמנה עמם). המילה 'אדום' מסמלת למעשה קבוצה של חפצים אדומים. לחלופין, ייתכן ובין התפוח לדם יש איזה דמיון המאפשר לקרוא לשניהם אדומים (אם כי תשובה זו מעלה קושי שכן הדמיון הזה מניח תכונה זהה, הלא היא אוניברסל).
ביקורת.
הגישה הנומינליסטית נתקלת בקושי בבואה לנסח משפטים אבסטרקטיים, שבהם נושא המשפט אינו פרטיקולר (פריט), אלא שם עצם מופשט (הוראה מופשטת). כך למשל במשפטים "אומץ היא תכונה מוסרית", "משולשיוּת היא צורה", "הילרי מעדיפה חפצים אדומים על פני כחולים" וכדומה. נראה כי לפחות לכאורה, לא ניתן לדבר כאן על פרט מסוים. בהנחה שלמשפטים אלה יש מובן, והם אמיתיים, ניצב אתגר מול האוחזים בתזה הנומינליסטית. פתרון מסוים לבעיה, מציע ניסוח מחדש של המשפטים כך שהנושא ייצג את כלל הפרטיקולרים הרלוונטיים: "אומץ" למשל, יש להבין ככלל האינדיבידואלים האמיצים. יש לומר, אפוא, "אינדיבידואלים אמיצים הם מוסריים", "משולשים הם צורות", "אם נניח לפני הילרי חפץ אדום, היא תעדיפו על פני הכחול"... כיוון שכרגע תנאי-האמת של המשפטים המתורגמים שונים מאלו של המשפטים המקוריים, יש להוסיף לכל משפט דלעיל את ההיגד "כששאר התנאים שווים" (שהרי ישנם אינדיבידואלים אמיצים שאינם מוסריים, והילרי מן הסתם תעדיף מזוודה כחולה מלאה בכסף על פני מזוודה אדומה ריקה). אלא שפתרון אחרון זה 'שופך את התינוק עם המים, שכן כשבאים למנות את שאר אינסוף התנאים השווים, מרבים ביֵשׁים שלא לצורך, ונעלמת המוטיבציה להחזיק בנומינליזם מטעמי החסכנות שהוזכרו. קריטריון "התנאים השווים" מהווה אם כן סיבוך תאורטי.
פתרון חלופי לשאלת ההוראה האבסטרקטית מציעים האוחזים בנומינליזם המטא-לשוני: אלה מציעים להתגבר על הקושי בטענה שההוראות האבסטרקטיות הן אמנם אמיתיות, אך כל תוקפן קיים במישור הלשוני. המשפטים הללו מהווים טענות מטא-לשוניות, קרי - טענות שנוגעות ליחסים הפנימיים בין מילים בשפה. כך, למשל, המשפט "אומץ היא תכונה מוסרית" מוסר לנו שיש איזה שהוא קשר בין המילים העבריות "אומץ" ו"מוסר". לפי גישה זו, הנומינליזם החמור, אך גם האוניברסליזם, טועים שניהם בייחוסם תוקף לא-לשוני למשפטים אלו.
גם פתרון זה אינו חף מביקורת: ראשית, נראה כי האוניברסלים הלשוניים מגניבים בחזרה 'דרך הדלת האחורית' את האוניברסליזם – השימוש בתבניות (Types) המתממשות על ידי התקריות (Tokens) שקול לשימוש בתכונות ובאוניברסלים. שנית, עולה השאלה כיצד בכלל תרגום הוא מן האפשר, שהרי אם מובנו של משפט אבסטרקטי תלוי ביחסיה הפנימיים של השפה, לא ניתן להקיש משפה אחת לשנייה. נראה כי הגישה המטא-לשונית מוליכה לרלטיביזם לשוני, שהרי ייתכן שכל אדם דובר שפה אחרת.
הפילוסוף הבריטי סלרס משיב לביקורת הראשונה, באומרו כי עמדה מטא-לשונית של אבסטרקטים לשוניים אינה מחויבת לקיומם של ביטויים לשוניים המובנים כאוניברסלים (או כ-Types). הוא מבקש לראות בביטויים אבסטרקטיים "Distributive singular terms", קרי הכללות של פרטיקולרים, או מעין שמות-עצם קיבוציים (אך לא תכונות!). מושגים אלה מאפשרים לדובר לבצע הכללה של פרטיקולרים ולהתייחס לכלל התקריות, מבלי להידרש לקיומן של תבניות. הם בסך הכל משמשים מכשיר לציון אסופת אינדיבידואלים (tokens), המאפשר לטעון טענות כלליות. במשפט "האריה הוא צהוב", המילה "אריה" אינה אוניברסל, אלא פשוט סך האריות. סלרס מדגיש ומזכיר, כי רק אריות יכולים להיות צהובים, בעוד שלאבסטרקט 'אריה' אין כל צבע.