סזר נולד בבאס פואנט במושבה הצרפתית מרטיניק. בגיל 18 קיבל מלגת לימודים לבית הספר היוקרתי תיכון לואי הגדול ועבר לפריז. בשנת 1935 התקבל למוסד להשכלה הגבוהה אקול נורמל סופרייר. אחת המסות הראשונות שפרסם באותו זמן, במשותף עם הסופר לאופולד סדאר סנגור הייתה החיבור L'Étudiant Noir' (הסטודנט השחור), בו טבע לראשונה את המונח "Négritude" , שפירושו "שחוֹרוּת" במשמעות של "זהות שחורה". מונח השחורות הפך בהמשך למונח שגור בפוליטיקה הצרפתית ולאבן יסוד בחיבורים הדנים בסוציאליזציה (חיברות) של האדם השחור במערב, ושל שורשי זהותו הפנימית, מעבר לצבע עורו.
בהמשך נודע כמשורר אנטי-קולוניאליסטי, וכפוליטיקאי מוערך.
הפואמה "מחברת על השיבה אל המולדת" שכתב נחשבת אחת היצירות הגדולות של השירה הצרפתית במאה העשרים.
סזר שימש במשך 56 שנים (1945–2001) כראש העיר של פור דה פראנס, בירת מרטיניק. בשנים 1945–1993 היה חבר האספה הלאומית הצרפתית. בהתחלה היה פעיל מטעם המפלגה הקומוניסטית אותה עזב בשנת 1956 מתוך תדהמתו ומחאתו מול הגינוי של הסטליניזם. הצטרף אז למפלגת הליכוד האפריקני ושל הפדרליסטים PRAF, כדי ליצור כעבור שנתיים תנועה פוליטית חדשה - המפלגה המתקדמת המרטיניקנית (Le Parti Progressiste Martiniquais) שדוגלת באוטונומיה של האי.
בפרלמנט הצרפתי היה חבר ללא רישום מפלגתי בשנים 1958–1978, ובשנים 1978–1993 כיהן בו כבן ברית למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
היה ידוע בעמדותיו האנטי קולוניאליסטיות ובדרישותיו לשוויון.
ב-15 בינואר 2007 נקרא שדה התעופה של מרטיניק בפור דה פראנס - לה למנטן בשם "שדה התעופה אמה סזר - מרטיניק", כאות כבוד לאמֶה סזר.
ב-17 באפריל 2008 נפטר אמה סזר בבית חולים בפור דה פראנס עקב מחלת לב. בהלווייתו נכח גם נשיא צרפת, ניקולה סרקוזי.
כלב קטן
כלב קטן היא קבוצת כוכבים קטנה באזור קו המשווה השמימי, אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. הקבוצה מייצגת את הכלב הקטן מבין שני הכלבים של אוריון.
כוכבי הקבוצה.
פרוקיון (α בכלב קטן) הוא הכוכב השמיני בבהירותו ואחד הקרובים ביותר למערכת השמש. זהו כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-11.5 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 0.4. למעשה זהו כוכב זוגי, אך בן הזוג הוא ננס לבן עם בהירות מדרגה 10.5 כך שניתן להבחין בו רק באמצעות טלסקופים גדולים. מקור השם פרוקיון הוא מיוונית - "לפני הכלב" שכן הכוכב זורח מעט לפני סיריוס - כוכב הכלב ומבשר את בואו.
גומייסה (β בכלב קטן) הוא כוכב כחול במרחק של כ-170 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.9. בהירות הכוכב משתנה מעט באופן בלתי סדיר.
מיתולוגיה.
הקבוצה מזוהה עם הכלב הקטן מבין שני הכלבים של אוריון, אך בימי יוון העתיקה הקבוצה זוהתה דווקא עם שועל ולאוריון היה אז כלב אחד בלבד.
אוניקס
אוניקס היא אבן חן שהיא סוג של כלקדון - קוורץ בעל גבישים זעירים ("קריפטוקריסטלים" – גבישים מוצפנים). קיימת סברה כי האבן שוהם המופיעה באבני החושן היא סוג של אוניקס. האבן מתאפיינת במבנה בצורת רצועות בעלות צבעים מגוונים, החל בלבן וכלה בכמעט כל צבע (למעט כמה גוונים, כמו סגול או כחול). רוב דגימות האוניקס הנפוצות מכילות פסים מתחלפים של לבן, חום, ושחמחם. סרדוניקס הוא אחד מסוגי האוניקס שבו הרצועות הצבעוניות הם בגוונים של אבן החן "סרד" (גוונים של אדום) במקום שחור. אוניקס שחור לחלוטין נפוץ למדי וייתכן כי הוא הסוג המפורסם ביותר, אך אינו נפוץ כמו אוניקס בעל פסים צבעוניים.
את האוניקס נוהגים לחתוך כקבושון, או כחרוזים, והוא משמש גם להכנת תכשיטים כקמאו (חריתה המשאירה דמות בולטת מפני האבן) וכאינטגליו (יצירת הדמות בנגטיב, ההפך מקמאו), כאשר הפסים מבליטים את הדמות יחסית לרקע.
בכינוי אוניקס נוהגים גם לכנות סוגי אבנים נוספות שאותם נוהגים אומני אבני חן לחתוך, ללטש ולמכור, כדוגמת הקלציט המפוספס המצוי במקסיקו, בפקיסטן, ובמקומות אחרים. זוהי הטעיה. בהשוואה לאוניקס אמיתי, חומר זה רך ומכיוון שהוא נפוץ הרבה יותר, הוא גם זול ממנו. רוב חפצי הערך המכילים אבן "אוניקס" מלוטשת הנמכרים כיום מכילים למעשה חומר קרבונטי זה.
אוניקס בתרבות.
מקור המילה אוניקס מיוונית ופירושה "ציפורן". הקשר לאבן אינו ברור. הסבר אחד מנסה לקשור בין ציפורן צבועה באדום שבה רואים לעיתים פסים לבנים, והסבר אחר קושר את השם לאגדה על פיה גזר ארוס את ציפורני אפרודיטה הישנה וטמן אותם בחול והם הפכו לאוניקס. באוניקס נעשה שימוש במצרים העתיקה כבר בשושלת השנייה על מנת לייצר קערות וחפצי קדרות. שימוש בסרדוניקס מופיע באמנות של התרבות המינואית של כרתים, בייחוד מהחפירות הארכאולוגיות שנעשו בקנוסוס. אוניקס היה מוכר ליוונים ולרומאים הקדמונים
באמונה העממית נעשה לעיתים שימוש באוניקס כאמצעי בקללות מכל הסוגים, בייחוד בעלי אופי מיני.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אוניקס היא אבן ההולדת התחליפית של חודש פברואר, וסרדוניקס היא אבן ההולדת התחליפית של חודש אוגוסט.
אגדה אורבנית טוענת שהמתכננים של בניין ספריית כתבי היד והספרים הנדירים על שם ביינקה באוניברסיטת ייל התכוונו לחפות אותו באוניקס ירוק, אבל מכיוון שלא הצליחו לאתר בעולם כמות כזו של אוניקס ירוק נעשה שימוש בשיש כתחליף.
השם אוניקס ככינוי לשיש.
ישנו שימוש נרחב בשם "אוניקס" ככינוי לשיש קריפטוקריסטלי שמשמש כחומר חיפוי מעוצב בבניית מטבחים וכן לריצוף וחפוי קירות נוספים בבית. מלכתחילה כינו את השיש הצבעוני הזה בשם marble onyx, אבל כיום מכנים אותו onyx בלי לציין ובלי לדעת שכלל לא מדובר בחומר סיליקטי אלא בגיר מטמורפי.
טיטוס אוטקיליוס קראסוס
טיטוס אוטקיליוס קראסוס (Titus Otacilius Crassus) היה מצביא רומאי, שנטל חלק במלחמה הפונית השנייה. הוא היה, ככל הנראה, בנו של טיטוס אוטקיליוס קראסוס, קונסול שנת 261 לפנה"ס.
אוטקיליוס נזכר אצל ליוויוס ללא הקוגנומן, אך מתוך שתי פסקאות בחיבורו אנו למדים כי שם משפחתו היה קראסוס. הוא נבחר לפראיטור בשנת 217 לפנה"ס, ובאותה שנה אף ניהל את טקס הנדרים להקמת מקדש לאל מנס (Mens). שנה אחר כך, ב-216 לפנה"ס, הוא מוזכר כפרו-פראיטור אשר הביא אל הסנאט איגרת מאת היירון טיראן סירקוסאי, המבקש את עזרת הרומאים נגד הצי הקרתגי. ב-215 לפנה"ס נבחר לדואומוויר, ולאחר שחנך את מקדש מנס הוענק לו אימפריום, והוא נשלח אל סיקיליה (סיציליה) לפקד על הצי המלחמתי. אוטקיליוס הפליג בראש אוניותיו מליליבאום אל אפריקה, השם את החוף הקרתגי, ובעודו עושה דרכו אל סרדיניה, נתקל בשייטת פונית ולכד כמה מאוניותיה.
בשובו לרומא הוצגה מועמדותו לקונסולאט של שנת 214 לפנה"ס, ובחירתו נראתה מובטחת בשל קשרי משפחתו עם קווינטוס פאביוס מאקסימוס. נציגי מעמד הפרשים באספת הקנטוריות (המצביעים ראשונים) כבר העניקו את קולותיהם לאוטקיליוס, כאשר שכנע פאביוס את שאר הנאספים לבל ימנוהו לקונסול, משום שחסר את הכישורים הצבאיים הנדרשים להתמודדות עם חניבעל. פאביוס מאקסימוס ומרקוס קלאודיוס מרקלוס נבחרו אפוא לקונסולים, וכפיצוי-מה נבחר אוטקיליוס לפראיטור בפעם השנייה, ונמסר לו הפיקוד על הצי בראשו עמד בשנה שחלפה. כהונתו זו הוארכה גם בשלוש השנים הבאות. ב-212 לפנה"ס נחל אוטקיליוס הצלחה, עת פשט על חופי קרתגו סמוך לאוטיקה ולכד בנמלה כמה אוניות דגן. אותה שעה סבלו הכוחות הרומיים הצרים על סירקוסאי ממחסור באספקה, והדגן שנתפס על ידי אוטקיליוס ונשלח אליהם איפשר להם להמשיך במשימתם. מועמדותו לקונסול הוצגה פעם נוספת, לקונסולאט של שנת 210 לפנה"ס, אך חרף תמיכת נציגי הפרשים שוב נחל אוטקיליוס כישלון, כפי הנראה בשל התערבותו של טיטוס מאנליוס טורקוואטוס. ברם, דבר ההפסד לא הגיע לאוזניו, שכן זמן קצר לאחר סיום הבחירות נודע ברומא דבר מותו של אוטקיליוס בסיציליה (211 לפנה"ס).
WikiCommons
מונפרנאס
מוֹנְפַּרְנָאס (בצרפתית: Montparnasse) הוא רובע בגדה השמאלית שבדרום פריז, צרפת, הממוקם סביב הצטלבות שדרות מונפרנאס ושדרות רספיי. רובו של המתחם מצוי בגבולות הרובע הארבעה-עשר של העיר, והוא צורף לשטחה יחד עם קומונות וכפרים נוספים במסגרת התכנון האדמיניסטרטיבי החדש של פריז כחלק מתוכנית אוסמן, בשנת 1860.
שם הרובע ניתן לו בידי סטודנטים שהגיעו לאזור במאה ה-17 כדי לשאת דברי שירה על תלולית עפר שהייתה במקום באותה תקופה, כתוצאה מסכר שניצב שם; את התלולית השוו בשיריהם להר פרנסוס, מקום מושבן של המוזות במיתולוגיה היוונית. התלולית פונתה בעת סלילת שדרות מונפרנאס במאה ה-18. בעת המהפכה הצרפתית הוקמו באזור אולמי נשפים וקברט, המפורסם בהם היה בָּל בּוּלְיֶיה.
על שם הרובע נקראים גם תחנת רכבת, בית קברות ומגדל:
הקהילה האמנותית במונפרנאס.
התערוכה העולמית של פריז (1889) וחיי האמנות הפורחים במונמרטר משכו מספר רב של אמנים לפריז, ואלו בחרו לגור ברובע מונפרנאס שהיה עממי יותר, זול יותר, ומיקומו היה קרוב למרכז העיר. פבלו פיקאסו היה מהראשונים להתמקם שם, והכין את הקרקע עבור רבים אחרים. מונפרנאס הגיע לשיאו בשנות ה-20 של המאה ה-20, "השנים העליזות". הוא היווה את לב החיים האנטלקטואליים והאמנותיים של פריז, על בתי הקפה שלו, שתועדו ביצירות שונות שמשבצות את ההיסטוריה של האמנות המודרנית.