האזור שצוין לראשונה תחת השם קרניולה (קריין) היה בשנים 976–1040 מאוחד עם דוכסות קרינתיה, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. החל משנת 973 מרכז השלטון המלכותי המקומי הייתה תחילה באקווילאה. בהמשך התארגן האזור ב-1040 כמארקה או מרקיזות נפרדת בהנהגת מרקיז או מרקגראף.
המארקה קרניולה כללה אז את קרניולה העליונה של ימינו, לרבות עיר הבירה קריינבורג (קראן) שבה ישב המרקגרף, כמו כן הריבוע לייבך (ליובליאנה) ועוד אזור בצורת טריז שגבולותיו היו סנט מראין (שמאריה), גרוסלאסיץ' (וליקה לאשצ'ה) ויערות גוטשר (קוצ'בסקי רוג), במערב - לאס (לוז'), צירקניץ (צרקניצה) ואלבן (פלנינה). באמצע המאה ה-16 השתייכה העיירה המבוצרת של קריינבורג ליוהאן פון קיסל וכונתה בהמשך קיזלשטיין.
אחרי היפרדותה מקרינתיה ב-1040, שמרה קרניולה יחסים הדוקים עם המרקיזות זאן (או של סאווה - סאווינסקה קריינה) ועם איסטריה.
גבולותיה עברו שינויים תכופים. המרקגרפים האוטונומיים הראשונים שלה היו הרוזנים הבווארים זמפט-אברסברג שתבעו החל משנת 1036 את הבעלות גם על החלקים מדרום לסאווה של המארק זאן המיושבים על ידי סלאבים. ב-1058 עלה על כס המרקיזות אולריך מוויימאר-אורלמינדה, שכיהן קודם כמרקגרף באיסטריה. ב-1063 הוא סיפח על חשבון הקרואטים רצועה צרה בקצה הצפוני של החוף הדלמטי עם החלק הצפוני של מפרץ קוורנר, המפרץ של פיומה-רייקה. רצועה זו שבין רייקה לברשץ קיבלה את השם "מראניה".
החל משנת 1077 שלטון הרוזנים מווימאר הוחלף על ידי בפטריארכים מאקווילאה. הם נותרו רשמית מרקגרפים של קרניולה עד שנת 1282. החל מ-1086 על השלטון בפועל התחרו כמה הפקידים הבכירים וכמה משפחות שועים:בני אפנשטיינר, הרוזנים אנדכס-מראן, בני וייכסלברג והרוזנים מגוריציה. הבנברגר האחרון, פרידריך השני של אוסטריה, התחתן ב-1229 עם אגנס לבית אנדכס ומראניה וקנה את האחוזות הבישופיות בפרייזינג. באותה תקופה עוד משפחת אצילים - בני שפאנהיימר - הייתה פעילה במאבקי הכוח במרקיזות.
דוכסות קרניולה.
אוטוקר הובס על ידי הקיסר רודולף הראשון ובמפגש באאוגסבורג בשנת 1282 הוא העביר את החבל בירושה לבניו אלברכט ורודולף. עם זאת החבל הוחכר למיינהרד, הרוזן של גוריציה-טירול . גם הדוכס היינריך של קרינתיה, לימים מלך בוהמיה, טען לזכויות על האזור, בזמן שדוכסי אוסטריה שראו עצמם כיורשי כתר בוהמיה, שאפו גם הם לבעלות עליו. כשמת היינריך בשנת 1335, ויתר מלך בוהמיה, יאן העיוור, על דרישותיו לגבי קרניולה ודוכס אוסטריה, אלברכט, זכה לקבל את החבל. ב-1364 הפך אותה הדוכס רודולף הרביעי של אוסטריה לדוכסות. מאוחר יותר, איחד הקיסר פרידריך השלישי את קרניולה העליונה, התחתונה והמרכזית, את מטליקה ופיבקה לדוכסות אחת. איחוד כל חלקי החבל הושלם בשנת 1607.
הכיבוש הצרפתי.
בשנת 1797 ושוב בשנים 1805–1806 נכבשה קרניולה על ידי הכוחות הצרפתים - קודם של הרפובליקה הצרפתית, ואחר כך של האימפריה של נפוליאון.
לפי חוזה וינה, הפכה קרניולה עד שנת 1813 לחלק מהחבלים האיליריים של צרפת (1809–1814) שבירתם ליובליאנה. תבוסתו של נפוליאון החזיר את קרניולה, בגבולות נרחבים, לקיסר פרנץ הראשון של אוסטריה ., גבולות קרניולה נקבעו מחדש על ידי קונגרס וינה בשנת 1815. בשנים 1816–1849 הייתה קרניולה חלק מממלכת איליריה עם עיר הבירה לייבאך = לובליאנה, במסגרת האימפריה האוסטרית.
השלטון האוסטרי.
האימפריה האוסטרית ביטלה את ממלכת איליריה בשנת 1849 וארגנה את שטח קרניולה כדוכסות קרניולה החל משנת 1860. היא הפכה החל משנת 1867 לחלק מארץ הכתר ציסלייטניה (האימפריה האוסטרית) במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בצפון היא גבלה עם קרינתיה, בצפון-מזרח עם שטיריה, בדרום-מזרח ודרום עם קראטיה ובמערב עם טריאסט, גוריציה ואיסטריה. שטחה היה 3857 קמ"ר ומספר תושביה 510,000.
עיר הבירה הייתה לייבאך (לובליאנה), מושב של נסיך-בישוף, עם אוכלוסייה של 40,000 תושבים.
קרניולה חולקה לקרניולה עליונה (גורנסקה), קרניולה תחתונה (דולנסקה) וקרניולה פנימית (נוטראנסקה). מבחינה מנהלית חולקה הדוכסות ל-11 מחוזות עם 359 מועצות מקומיות. המחוזות היו קאמניק, קראן, רדובליצה, אזור לובליאנה, לוגאטץ, פוסטויה, ליטיה, קרסקו, נובו מסטו, צרנומל וגוטשה או קוצביה.
הדוכסות הוקמה מחדש בצו ב-20 בדצמבר 1860 ובצו קיסרי ב-26 בפברואר 1861 ששונה על ידי חוק ב-21 בדצמבר 1867 שהעניק סמכות לפרלמנט מקומי לחוקק חוקים שאינם מעניינה של הדיאטה הקיסרית. קרניולה הייתה מיוצגת בדיאטה הקיסרית על ידי 11 נציגים, מתוכם שניים נבחרים על ידי בעלי האחוזות, שלושה על ידי הערים והאיגודים המסחריים ותעשייתיים, חמישה על ידי מועצות הכפרים, ואחד על ידי ציבור מצביעים של גברים מעל גיל 24 בעלי זכות הצבעה. הפרלמנט הקרניולי כלל בית אחד בעל 37 נציגים, בהם הנסיך-בישוף כחבר ex-ufficio. הפרלמנט כונס על ידי הקיסר ובראשו עמד המושל. בעלי האחוזות בחרו עשרה נציגים, הערים - שמונה, איגודי המסחר והתעשייה - שניים ומועצות הכפרים - שישה עשר.
בשנת 1907 הונהג במקום הכללים האלה הצבעה כללית ושוויונית של כל הגברים.
הפרלמנט הקרניולי עסק בחוקים בנוגע לחקלאות, למוסדות הציבוריים ומוסדות הרווחה, ניהול הכפרים, הכנסיות ובתי הספר, התחבורה ואחסון החיילים בימי מלחמה ותמרונים וכו'. תקציב החבל בשנת 1901 היה 3,573,280 כתרים (714,656 $).
במאה ה-20.
בשנת 1918 עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית הפסיקה הדוכסות להתקיים ושטחה הפכה לחלק ממדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים שנכללה לתוך ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שנודע החל משנת 1929 ועד 1945 כממלכת יוגוסלביה. בשנת 1920 החלק המערבי של הדוכסות לשעבר, עם הערים פוסטוינה (פוסטומיה), אילירסקה ביסטריצה, אידריה ושטוריה (איידובשצ'ינה) סופחו לממלכת איטליה.
החל מ-1945 עם הדחת המונרכיה הפכה קרניולה לחלק מרפובליקה העממית סלובניה, חלק מהרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה (החל מ-1963 - סוציאליסטית). ב-1947 הוחזרו למדינה זו השטחים שאיבדה קרניולה בשנת 1920 לטובת איטליה.
בשנת 1991 עם הכרזת עצמאות סלובניה הפכה קרניולה לחלק מהרפובליקה הסלובנית העצמאית.
אלדיו
אלאדיו סילבסטרה
גלריית סאצ'י
מארקה (פירושונים)
רובעי אמסטרדם
רובעי אמסטרדם או מחוזות אמסטרדם (בהולנדית: Stadsdelen Van Amsterdam) הם חלוקה אדמיניסטרטיבית שמפצלת את העיר אמסטרדם שבהולנד לשמונה רבעים (Stadsdelen) מוניציפליים.
לכל רובע יש ועדה מבצעת (Bestuurscommissie) שנבחרה מראש על ידי מועצת העיר המרכזית ודואגת לכל צורכי התושבים (כגון דרכונים ורישיונות נהיגה, איסוף אשפה, רווחה והיתרי בניה), דואגת לאתרים הפופולרים שבה (פארקים, מוזיאונים, חיי לילה ואירועים חברתיים, בידור ופנאי, רחובות כיכרות וגשרים) וקובעת חוקים חדשים הנכונים לאותו הרובע שבו היא שולטת.
היסטוריה.
הרבעים הראשונים נקבעו בשנת 1981 והתמזגו עם רבעים אחרים שנוצרו בשנים מאוחרות יותר. כיום לאמסטרדם שמונה רבעים המכסים את כל חלקיה של העיר והם תוצאה של רפורמה גדולה שהתקיימה בשנת 2010. במערכת הרבעים הנוכחית לכל רובע מונים כ-80,000 עד כ-140,000 אלף איש אשר שווים בגודלם לכמות התושבים בעירייה ממוצעת.
קישורים חיצוניים.
הסבר על רבעי אמסטרדם - אתר בשפה ההולנדית
&lt;br&gt;
היסטוריה של רבעי אמסטרדם - אתר בשפה הגרמנית
בארה דה טיז'וקה
בארה דה טיז'וקה (בפורטוגזית: Barra da Tijuca), המכונה גם בקצרה "בארה", היא שכונה במערב העיר ריו דה ז'ניירו בברזיל, השוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי. העיר ידועה בחופים, נהרות ואגמים רבים, ובסגנון החיים המאפיין אותה.
בשכונה מתגוררת רק 4.7% מאוכלוסיית העיר, אך 30% מהמיסים של העיר נגבים בה; היא נחשבת לאחד האזורים המפותחים בברזיל. היא נבנתה ופותחה בעיקר החל משנות ה-70, על פי סטנדרטים מודרניים יחסית, כגון כבישים רחבים המהווים צירי תנועה מרכזיים. היא נחשבת כיום כשכונה המשלבת מודרניות, קיימות וטבע. השכונה תוכננה על ידי לוסיו קוסטה, שתכנן גם את העיר המודרנית ברזיליה. היא כוללת גנים רבים, מרכזי קניות, בנייני מגורים ואחוזות רחבות ידיים.
הגידול באוכלוסיית השכונה הוא הגבוה ביותר בריו: מ-98,851 איש בשנת 1991, ל-174,353 בשנת 2000, ועד ל-300,823 בשנת 2010. תושבי השכונה מכונים "באריסטאס". היא נחשבת לשכונה בטוחה יחסית מבין שכונות המעמד הגבוה של ריו, מכיוון שאין בה פאבלות ופועלים בה כוחות ביטחון ציבוריים ופרטיים רבים.
בארה אירחה במתקניה את מרבית אירועי אולימפיאדת 2016, המרכזי שבהם היה הכפר האולימפי.
באבטחת מידע וקריפטוגרפיה, תעודת X.509 באנגלית X.509 Certificate, היא תעודה דיגיטלית נפוצה ביותר בשימוש תשתית מפתח ציבורי Public key infrastructure בקיצור PKI ותשתית Privilege Management Infrastructure בקיצור PMI, כדי לוודא שייכות מפתח ציבורי לישות מסוימת; מחשב, שירות או משתמש המוצהרים בה. X.509 נמצא בשימוש נרחב באבטחת רשת האינטרנט כמו בפרוטוקול SSL, IPSec, SSH ועוד.
תעודת X.509 מכילה פרטים אודות זהות נושא התעודה המחזיק במפתח הציבורי שהוא מצהיר כבעליו, זהות הרשות המאשרת שהנפיקה את התעודה וחתימתה. את תעודת המפתח הציבורי המשתמש שולח באופן גלוי לצד השני כחלק מפרוטוקול התקשורת. X.509 מפרט בין היתר שיטות לתיעוד, שיוך, אישור, פסילה ואימות מפתחות הצפנה אסימטריים. בכללות המידע המופיע בתעודה כולל:
דוגמה לתעודת X.509 בפורמט XML:
&lt;Certificate&gt;
&lt;tbsCertificate&gt;
&lt;serialNumber&gt;3581&lt;/serialNumber&gt;
&lt;signature&gt;
&lt;algorithm&gt;1.2.840.113549.1.1.5&lt;/algorithm&gt;