עם זאת, 1950 הייתה נקודת המפנה של המלחמה. ממשלתו של הו הוכרה על ידי הממשלות הקומוניסטיות של סין וברית המועצות, וממשלת מאו סייעה לאחר מכן לכוחותיו של הו בתקיפות וכן באספקה נרחבת של כלי נשק. באוקטובר 1950, הצבא הצרפתי ספג את התבוסה הגדולה הראשונה שלו בקרב של כביש קולוניאלי 4 . מאוחר יותר מאמצים של הצבא הצרפתי הצליחו לשפר את מצבם רק בטווח הקצר. מדינת וייטנאם הוכיחה שיש בה ממשלה חלשה ולא יציבה. נורודום סיהאנוק, מלך קמבודיה, הכריז על עצמאותה בנובמבר 1953. הלחימה שנמשכה עד לחודש מאי 1954, כאשר וייט מין זכה בניצחון המוחץ נגד הכוחות הצרפתים בקרב דיין ביין פו.
הסכמי ז'נבה.
ב־20 ביולי 1954, הוכנו הסכמי ז'נבה בין צפון וייטנאם לצרפת. ההנחיות כללו תמיכה בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה של הודו-סין, המעניקות לה עצמאות מצרפת, הכרזה על הפסקת הלחימה ומעורבות זרה בעניינים הפנימיים של האזור. תיחום אזורי הצפון והדרום שאליהם ייסוגו הכוחות המתנגדים. בהסכמים התחייבו על איחוד האזורים על בסיס בחירות חופשיות בפיקוח בינלאומי, שיתקיימו ביולי 1956.
בוועידה זו ויתרה צרפת על כל תביעה לטריטוריה בחצי האי הודו-סין. ארצות הברית ודרום וייטנאם דחו את הסכמי ז'נבה ולא חתמו. מנהיג דרום וייטנאם דחה את הרעיון של בחירות ארציות כפי שהוצע בהסכם, ואמר כי בחירות חופשיות בלתי אפשריות בצפון הקומוניסטי וכי ממשלתו אינה מחויבת להסכם ז'נבה, והמשטר בדרום וייטנאם זכה בתמיכה אמריקנית מלאה.
אירועי 1954 היו תחילתה של מעורבות רצינית של ארצות הברית בווייטנאם ומלחמת וייטנאם. לאוס וקמבודיה קיבלו עצמאות ב-1954, אך שתיהן נמשכו למלחמת וייטנאם.
אוכלוסייה.
וייטנאמים, לאויים וקמריים היו הקבוצות האתניות שהיוו את רוב האוכלוסייה של הודו-סין הצרפתית. קבוצות מיעוטים קטנות נוספות התגוררו בעיקר באזורים ההרריים של הודו-סין. סינים אתניים התרכזו בעיקר בערים הגדולות, בעיקר בדרום וייטנאם וקמבודיה, שם הם היו מעורבים במסחר. כ -95% מאוכלוסיית הודו-סין הצרפתית היו כפריים באומדן משנת 1913, אם כי העיור הלך וגדל לאט במהלך השלטון הצרפתי.
הדת העיקרית בהודו-סין הצרפתית הייתה הבודהיזם, כאשר הבודהיזם מהאיאנה הושפע מקונפוציאניזם דומיננטי יותר בווייטנאם, ואילו זרם הטהרוואדה היה נפוץ יותר בלאוס ובקמבודיה. בנוסף, מיסיונרים קתולים היו פעילים ברחבי הודו-סין וכ -10% מאוכלוסיית טונקין הייתה קתולית עד סוף השלטון הצרפתי.
שלא כמו באלג'יריה, ההתיישבות הצרפתית בהודו-סין לא התרחשה בקנה מידה גדול. ב־1940, כ-34,000 אזרחים צרפתים חיו בהודו-סין הצרפתית, יחד עם מספר קטן יותר של אנשי צבא צרפתים ועובדי ממשלה. הסיבות העיקריות לכך שההתיישבות הצרפתית לא גדלה באופן דומה לזה שבצפון אפריקה הצרפתית (שבו היו יותר ממיליון אזרחים צרפתים), משום שהודו-סין הצרפתית נתפשה כקולוניה של ניצול כלכלי (״מושבה כלכלית״) במקום ״מושבת התיישבות״, והמרחק הרב מצרפת השפיע גם הוא.
בתקופת השלטון הקולוניאלי הצרפתי, השפה הצרפתית הייתה השפה העיקרית של החינוך, הממשלה, המסחר והתקשורת. הצרפתית נפוצה בקרב אוכלוסיות עירוניות וחצי-עירוניות והפכו לשפה העיקרית של האליטה המשכילה. הדבר היה בולט ביותר במושבות טונקין וקוצ'ינצ'ינה (צפון ודרום וייטנאם בהתאמה), שבהן ההשפעה הצרפתית הייתה כבדה ביותר, ואילו אנאם, לאוס וקמבודיה הושפעו פחות מהחינוך הצרפתי.
למרות הדומיננטיות של הצרפתים במסגרות רשמיות וחינוכיות, האוכלוסיות המקומיות דיברו בעיקר את שפתן. לאחר סיום השלטון הצרפתי, השפה הצרפתית עדיין הייתה בשימוש נרחב בקרב הממשלות החדשות (למעט צפון וייטנאם). הצרפתית ממשיכה להיות השפה שנייה במושבות לשעבר ומשמשת בעניינים מנהליים.
כלכלה.
הודו-סין הצרפתית נקבעה על ידי ממשלת צרפת כמושבה של ניצול כלכלי. המימון לממשלה הקולוניאלית בא באמצעות מיסים על המקומיים והממשלה הצרפתית הקימה מונופולים על הסחר באופיום, מלח ואורז. הממשל הצרפתי קבע מכסות לצריכה של כל כפר וייטנאמי, ובכך נאלצו כפריים לרכוש ולצרוך כמויות קבועות של סחורות מונופול. הסחר של שלושת המוצרים היווה כ -44% מתקציב הממשלה הקולוניאלית ב-1920, אך ירד ל-20% ב-1930, כאשר המושבה החלה לגוון את יכולותיה הכלכליות.
הבנק הראשי של המושבה היה בנק דה לה אינדוצ'ין, שהוקם ב־1875 והיה אחראי להטבעת המטבע של המושבה, הפיאסטרה האינדוצ'ינית. הודו-סין הייתה המושבה השנייה מבחינת ההשקעות הצרפתיות ב-1940 אחרי אלג'יריה, בהשקעות של עד 6.7 מיליון פרנק.
משנות השלושים החלה צרפת לנצל את האזור על משאביו הטבעיים ולגוון כלכלית את המושבה. מושבותיה בהודו-סין הפכו למקור תה, אורז, קפה, פלפל, פחם, אבץ, בעוד קמבודיה הפכה למרכז אורז וגידולי פלפל. רק לאוס נתפסה בתחילה כמושבה שאינה ניתנת לפיתוח מבחינה כלכלית, אם כי עצים יוצאו בקנה מידה קטן משם.
בתחילת המאה העשרים, תעשיית הרכב ההולכת וגדלה בצרפת הביאה לצמיחת תעשיית הגומי בהודו-סין הצרפתית, ומטעים נטעו בכל רחבי המושבה, בעיקר באנאם וקוצינ'צ'ינה. עד מהרה הפכה צרפת ליצרנית מובילה של גומי דרך המושבה בהודו-סין שלה, והגומי שלה הפך לפופולרי בעולם המתועש. הצלחת מטעי הגומי בהודו-סין הצרפתית הביא לגידול בהשקעה במושבה על ידי חברות שונות כגון מישלן . עם הגידול במספר ההשקעות במושבה בגומי, במטעי תה וקפה, החלה המושבה הצרפתית להתפתח והוקמו מפעלים במושבה. המפעלים החדשים ייצרו טקסטיל, סיגריות, בירה ומלט, שיוצאו אז ברחבי האימפריה הצרפתית.
תשתית.
כאשר הודו-סין הצרפתית נחשבה כמושבה כלכלית חשובה לצרפת, ממשלת צרפת שמה לה למטרה לשפר את רשתות התחבורה והתקשורת במושבה. סייגון הפכה לנמל העיקרי בדרום מזרח אסיה והתחרה בנמל סינגפור הבריטי כמרכז המסחרי העמוס ביותר באזור. ב־1937 הייתה סייגון הנמל העמוס השישי בכל האימפריה הצרפתית.
בשנת 1936 נפתחה הרכבת הטרנס-הודו-סין המקשרת בין האנוי לסייגון. שיפורים נוספים בתשתיות התחבורה של המושבה הובילו לנסיעה קלה יותר בין צרפת למושבה. ב־1939 לא היה צורך יותר מחודש באונייה כדי לנסוע ממרסיי לסייגון וכחמישה ימים במטוס מפריז לסייגון. כבלי טלגרף תת-מימי הותקנו ב-1921.
הכובשים הצרפתיים הוסיפו את השפעתם על המושבה על ידי בניית מבנים מעוצבים ומפוארים מושפעים מהמסורת הצרפתית, כגון בית האופרה של האנוי, קתדרלת האנוי הקדוש של יוסף (הדומה לנוטרדאם דה פאריס) ובזיליקת נוטרדאם של סייגון. הכובשים הצרפתיים גם בנו מספר ערים ועיירות בהודו-סין, ששימשו למטרות שונות, ממאחזים מסחריים לעיירות נופש. הדוגמאות הבולטות ביותר כוללות את דה לאט בדרום וייטנאם ופאקסה בלאוס.
סדרי גודל של מספרים
רשימה זו מציגה, בסדר עולה, סדרי גודל של מספרים חיוביים כולל אלה בעלי גודל חסר ממד וכן הסתברויות. כל מספר מוצג לפי סקאלה לוגריתמית באופן מקוצר . שמות המספרים מוצגים לפי השיטה האירופית.
המספר 1; אחד.
המספר 10; עשר. תחילית Deca- שסימונה da לפי השיטה המטרית
המספר 100; מאה. תחילית Hecto- שסימונה h לפי השיטה המטרית
המספר 1000; אלף. תחילית Kilo- שסימונה k לפי השיטה המטרית
המספר 10,000; רבבה.
המספר 100,000; מאה אלף.
המספר 1,000,000; מיליון. תחילית Mega- שסימונה M לפי השיטה המטרית
המספר 10,000,000; קרור; עשרה מיליון.
המספר 100,000,000; מאה מיליון.
109 עד 1011.
המספר 1,000,000,000; מיליארד (או ביליון בשיטה האמריקאית). תחילית Giga- שסימונה G.
1012 עד 1014.
המספר 1,000,000,000,000; ביליון. תחילית Tera- שסימונה T.
1015 עד 1017.
המספר 1,000,000,000,000,000; ביליארד. תחילית Peta- שסימונה P.
1018 עד 1020.
המספר 1,000,000,000,000,000,000; טריליון. תחילית exa- שסימונה E.
1021 עד 1023.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000; טריליארד. תחילית zetta- שסימונה Z.
1024 עד 1026.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000; קוודריליון. תחילית -Yotta שסימונה Y.
1027 עד 1029.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000,000; קוודריליארד.
1030 עד 1032.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000; קווינטיליון.
1033 עד 1035.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000; קווינטיליארד.
1036 עד 1038.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000; סקסטיליון.
1039 עד 1041.
המספר 1,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000,000; סקסטיליארד.
סיבוני
סיבוני הוא שם משפחה שנפוץ בקרב יהודי צפון אפריקה, בעיקר מרוקו
זיכיון (ממשל)
זיכיון הוא מענק של זכויות, קרקעות או רכוש, מידי ממשלה, רשות מקומית, תאגיד, יחיד, או כל גוף משפטי אחר.
שירותים ציבוריים שונים כגון אספקת מים יכולים להיות מופעלים בזיכיון. במקרה של זיכיון המוענק מהממשלה, מדובר בהסכם לפיו חברה פרטית מקבלת את הזכות הבלעדית לפעול, לתחזק ולבצע השקעות במתקן ציבורי (כגון הפרטת מים), לפרק זמן מסוים. צורות אחרות של חוזים בין גופים ציבוריים ופרטיים יכולים להיות חוזי חכירה וניהול. במקרה של חכירה מעניק בעל הקניין לחוכר זכויות מסוימות בתמורה לדמי חכירה. במקרה של חוזה ניהול, המפעיל אוסף את ההכנסות מטעם הממשלה ומקבל תשלום מסוים שסוכם מראש.
מענק מקרקעין או רכוש מידי הממשלה עשוי להיות תמורת שירותים או לשימוש או מטרה מסוימת. זיכיון עשוי לכלול את הזכות להשתמש בתשתית קיימת לשימוש ייעודי.
במגזר הפרטי, בעל הזיכיון – הזכיין – משלם בדרך כלל סכום קבוע או אחוז מהכנסותיו לבעל הישות שהעבירה לו את הזיכיון.
מוסיה ורחל בוגרשוב
ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית