מנקודת מבטו של היישוב, מצבו של הגליל העליון המזרחי בתחילת מלחמת העצמאות היה קשה. באזור זה, שבין ג'יב יוסוף (עמיעד) למטולה, היו כמה עשרות קיבוצים ומושבים, ובהם כמה אלפי תושבים. כן היו בו כמה מושבות קטנות, כמו מטולה, ראש פינה ויסוד המעלה, וכמה היאחזויות. בנוסף, בעיר הגדולה באזור, צפת, ישבו כ-1,500 יהודים בקרב כ-10,000 ערבים. משם ועד מערבו של הגליל: חניתה, יחיעם ואילון, לא היו יהודים כלל. כביש אחד טבריה-ראש פינה חיבר את בקעת גינוסר לעמק החולה ואף הוא לא בטוח למעבר בשל שבטי הבדואים החונים לאורכו. בין היישובים היהודיים היו מנומרים עשרות כפרים ערביים, וכך, לא היו יכולים כוחות 'ההגנה' במקום ליצור חזית רציפה כלשהי. למעשה, כל כולו של האזור היה בטווח ונתון לאיום של נשק קל מצד הערבים. בתחילת 1948 הצטרף אל הערבים המקומיים גדוד הירמוכ השני של צבא ההצלה הסדיר למחצה. מספרם של מגיני היישובים באזור הגיע ל-2,000 בערך. בנוסף לאלה, עוד באוקטובר 1947, פיקוד 'ההגנה' הפנה למקום את הגדוד השלישי של הפלמ"ח. בחודשים הראשונים של 1948 תגבר את הפלמ"ח באותו אזור גדוד 11 של חטיבת גולני.
הבריטים פינו את רובו של הגליל העליון באמצע אפריל 1948. בעת הפינוי נמסרו לערבים משטרת נבי יושע (כיום מצודת כח), משטרת הר כנען ועמדות מפתח בצפת, שמצב הרובע היהודי בה הוחמר מאוד, כתוצאה. כדי לחזק את מעמדו של היישוב היהודי בצפת שלח הגדוד השלישי פלוגה למקום, וזו הצטרפה לפלוגת חי"ש מגדוד 11, אשר הייתה במקום עוד קודם לכן. ב-15 באפריל נערך ניסיון כושל לכבוש את משטרת נבי יושע מיד לאחר פינויה על ידי הבריטים. ב-20 באפריל, ערך הגדוד השלישי ניסיון כושל נוסף לכבוש את משטרת נבי יושע. ב-18 באפריל, בין שני ניסיונות אלה, נכבשה טבריה, ובכך אובטחה נקודת המוצא הדרומית של כביש טבריה-ראש פינה - הקשר בין בקעת גינוסר ומרכז הארץ לגליל העליון המזרחי.
שלבים ראשונים.
ב-28 באפריל כוח נוטרים מקומי השתלט על משטרת ראש פינה, ובנוסף, גדוד 11 של 'גולני' השתלט על מחנה פילון הסמוך. כן השתלטה 'ההגנה' על שדה התעופה במחניים, מקומות אשר פונו על ידי הבריטים.
בלילה שבין ה-30 באפריל ל-1 במאי הגדוד השלישי כבש את הכפרים הערביים ביריה ועין זיתון, ופתח בכך מסדרון לצפת. דרך מסדרון זה התרכז הגדוד השלישי כולו בחלקה היהודי של צפת, לשם הכיבוש המתוכנן של החלק הערבי.
מן הצד השני כוחות 'צבא ההצלה' תקפו ב-1 במאי בעוצמה רבה את רמות נפתלי, בסיוע תותחים ומשוריינים. כוחות ערביים אחרים תקפו באש את דן, דפנה, כפר סאלד ושמיר. יגאל אלון החליט לקחת סיכון מחושב, וסייע לרמות נפתלי רק באופן מצומצם, ומבלי להסיח כוחות מצפת. הערכתו הייתה כי ריכוז הכוחות יביא בהמשך לכיבוש צפת, וזה, בתורו, ישנה ממילא את כל המצב האסטרטגי באזור. ואכן, רמות נפתלי עמדה בהצלחה בהתקפה, אם כי בקושי רב.
ריבוי המטלות שלנוכח הכוחות אשר רוכזו למבצע, הביא להחלטה להפנות לסיוע גם את הגדוד הראשון, אשר סיים בהצלחה את תפקידו בקרבות משמר העמק. זה האחרון ערך, בדרכו אל הגליל העליון, מתוגבר בשתי מחלקות של חטיבת אלכסנדרוני ובמחלקה מגדוד 11, את מבצע מטאטא - טיהור השטח שמצפון לכנרת ועד ראש פינה מכוחות אויב. כוחות 'אלכסנדרוני' חזרו לאחר מבצע 'מטאטא' לחטיבת האם ולא נותרו בגליל. ריכוז זה, של שלושה גדודים, הפך את המבצע למבצע חטיבתי, אם כי הכוח החטיבתי לא הופעל במהלכו במרוכז.
פעולות עיקריות.
כיבוש צפת.
ב-6 במאי ערך הגדוד השלישי ניסיון ראשון לכבוש את צפת, אך הניסיון נכשל. ב-10 במאי החל ניסיון שני, ועד ה-11 בחודש הושלם כיבוש העיר. עם הכיבוש נסוגו הכוחות הערביים מהעיר, ויחד איתם ברחו רוב התושבים הערביים מצפת ומישובי עמק החולה. כך הפכה הדרך אל הגליל העליון המזרחי לבטוחה, וכמוה גם הדרכים הפנימיות בין היישובים היהודיים האזור.
שיבוש ההכנות לפלישה של הכוחות הערביים.
לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב, נערך הגדוד הראשון לכבוש את מליכייה (כיום מלכיה), בה עבר אחד משני הכבישים היחידים מלבנון לגליל (השני עבר לאורך חוף הים התיכון). ב-15 במאי הגדוד הראשון אכן תקף וכבש את המקום. אלא שהתקפת נגד של הלבנונים יחד עם 'צבא ההצלה' אילצה את הפלמ"ח לסגת, תוך שהוא סופג אבדות כבדות. עם זאת, פלוגה של הגדוד השלישי, ששוגרה למקום לצורך חיפוי על נסיגת הגדוד הראשון, כבשה אגב כך את משטרת נבי יושע, אשר פונתה על ידי הערבים שהחזיקו בה, ב-16 וב-17 בחודש. בשל חשיבותה של מליכייה כשער הכניסה לגליל, נערך ניסיון נוסף לכבשה. זו הפעם הפלמ"ח ערך ב-28 במאי תקיפה לילית של המקום, אשר הסתייעה בתנועה של טור ממונע מכיוון העורף, דרך שטח לבנון, לצורכי הטעיה. ההטעיה הצליחה, וב-29 במאי הושלם כיבוש מליכייה.
כן ערך הפלמ"ח מספר מבצעי פגע וברח לשבוש דרכי הפלישה וההכנות אליה. במסגרת אלה נהרסו גשר מעל נהר הליטני (16 במאי), גשר מעל הבניאס, ובסיסי צבא סוריים שהיו קרובים לשמיר וללהבות הבשן.
ב-19 במאי הותקף מאגר נשק, תחמושת ודלק של צבא סורי בבית המכס העליון במורדות המזרחיים של רמת הגולן, ארבעה קילומטר מגשר בנות יעקב בידי הגדוד השלישי של הפלמ"ח. המאגר שהושמד נועד לתמוך בפלישה הסורית לשטחה של מדינת ישראל והפגיעה בו דחתה את הפלישה הסורית בשבועיים.
תוצאות המבצע.
המבצע הסתיים כאשר מטרותיו הושגו כמעט במלואן, אלא שבסוף מאי ובתחילת יוני דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, כפה את דעתו כי חייבים להעביר את גדודי הפלמ"ח שלחמו בצפון לגזרת לטרון. עם יציאת 'יפתח', חזרו הערבים וכבשו את מלכיה ובנוסף, הסורים כבשו את משמר הירדן, ובכך שבו לתפוס אחיזה בגליל העליון המזרחי, וכן קיימו הערבים (צבא ההצלה) רצף יבשתי מגבול לבנון ועד הגליל התחתון. רק במבצע חירם, בסוף אוקטובר 1948, כוחות צה"ל השלימו את כיבוש הגליל.
מקלנבורג-מערב פומרניה
מקלנבורג־מערב פומרניה (בגרמנית: Mecklenburg-Vorpommern) היא אחת מ־16 המדינות המהוות את גרמניה. המדינה הוקמה ב-9 ביולי 1945 תחת הכיבוש הסובייטי, והיוותה חלק מגרמניה המזרחית, עד שהאחרונה התפרקה. באוקטובר 1990 עם איחוד גרמניה מחדש, הוקמה המדינה מחדש בשמה הנוכחי.
גאוגרפיה.
המדינה נמצאת בצפון-מזרח גרמניה, וגובלת בים הבלטי מצפון ובמדינה הפולנית פומרניה המערבית ממזרח, שתיהן מהוות חלק מאזור המכונה פומרניה, שהיה בעבר פרובינציה של המדינה הפרוסית, ושנמצא ברובו תחת ריבונות פולנית מאז תום מלחמת העולם השנייה.
אוכלוסייתה, 1.6 מיליון בני אדם, היא מהקטנות שבמדינות גרמניה, וקטנות ממנה רק מדינת חבל הסאר ועיר המדינה ברמן.
לעומת זאת שטחה הוא 23,174 קמ"ר, ובכך היא מהווה המדינה השישית בגודלה בגרמניה מבחינת שטח. צפיפות האוכלוסייה במדינה, 69 נפש לקמ"ר בלבד, היא הנמוכה בגרמניה.
מקלנבורג־מערב פומרניה, כמו אזורים אחרים בגרמניה המזרחית לשעבר, סובלת מהגירה שלילית. היא איבדה 17% מאוכלוסייתה משנת 1990 ועד שנת 2013, וצפויה לאבד 11% נוספים עד שנת 2035 בהשוואה לשנת 2017.
בירת המדינה היא שוורין. עם מעט פחות מ־100,000 תושבים, זוהי עיר הבירה הקטנה ביותר בגרמניה. העיר הגדולה במדינה היא עיר ההנזה רוסטוק, עם מספר כפול של תושבים. עריה של מקלנבורג קטנות ואלמוניות יחסית. בהן ניתן למנות את נויברנדנבורג (ברנדנבורג החדשה) וערי ההנזה גרייפסוואלד (בה נמצאת אוניברסיטה ידועה - אוניברסיטת גרייפסוואלד; זו ואוניברסיטת רוסטוק הן היחידות במדינה), שטרלזונד וויסמר.
ראש ממשלת מקלנבורג (נכון ל־2019) היא מנואלה שויזיג (Manuela Schwesig) שנבחרה ב־2008. היא משתייכת ל־SPD, המפלגה הסוציאל־דמוקרטית הגרמנית.
למפלגת הירוקים הגרמנית אין כלל יצוג בלנדטאג; לעומתה, אחת המפלגות החזקות במדינה היא המפלגה הנוצרית־דמוקרטית, ה־CDU.
מקלנבורג־מערב פומרניה היא מאזורי התיירות החשובים בגרמניה. מספר התיירים במדינה בשנים האחרונות רשם את העלייה הגבוהה ביותר בכל גרמניה. המדינה מיושבת בדלילות ויש בה שטחי נוף נרחבים ורבים, שמורות טבע ופארקים לאומיים. זוהי אחת מארבע המדינות בגרמניה השוכנות לחוף הים (הבלטי, נקרא גם הים המזרחי). תיירים רבים פוקדים את חופיה החוליים של המדינה, בעיקר בקיץ. לאורך החוף נמצאות עיירות נופש רבות, בהן הייליגנדם, אתר הרחצה הוותיק בגרמניה. למקלנבורג שייכים גם מספר איים מבודדים, המציעים שקט ומרגוע שקשה למצוא במקומות אחרים בגרמניה, כגון אוזדום וריגן. פנים המדינה, ובתוכו אזור "שווייץ המקלנבורגית" (אשר בניגוד לשווייץ דווקא אינו מתגאה בהרים רמים), עשיר באגמים ובנהרות, המושכים גם הם תיירים רבים. לרבות מעריה של מקלנבורג, ובראשן רוסטוק, היסטוריה ענפה שנשתמרה היטב ברחובות הערים.
מקלנבורג היא המדינה הנחשלת ביותר בגרמניה. שיעור האבטלה בה (כ־25% ב־2005) שני רק לסקסוניה־אנהלט. הבדלים גדולים קיימים בין מערב המדינה, בה האבטלה נמוכה יותר (כ־15%) ואזור הגבול עם פולין, כנראה האזור הנחשל ביותר בגרמניה.
מקלנבורג־מערב פומרניה היא המדינה ההומוגנית ביותר בגרמניה; רק כ־2% מאוכלוסייתה אינם גרמנים. רבים מהזרים הם פליטים לשעבר מווייטנאם.
גזע הכלבים הפומרני נקרא על שם האזור.
שלזוויג-הולשטיין
שלזוויג-הולשטיין (Schleswig-Holstein; לעיתים רחוקות בעברית: שלזיה-הולשטיין) היא אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה. זוהי אחת המדינות הקטנות בגרמניה, בשטח ובאוכלוסייה כאחד: על פני 15,799 קמ"ר (מקום 12 בגרמניה) מתגוררים (נכון ל-2018) כ-2.9 מיליון תושבים (מקום תשיעי בגרמניה).
גאוגרפיה ואוכלוסייה.