בשנים האחרונות נכנסה לשוק קבוצה חדשה של משתנים. תרופות אלו מכונות הואפטנים, והן מעכבות את הפעילות של ההורמון נוגד ההשתנה, המכונה גם ואזופרסין או ADH. תרופות אלו אינן רשומות בישראל, אבל נמצאות בשימוש בארצות הברית בלבד.
השימוש במשתן לספורטאים אסור לחלוטין, ועלול לגרום להשעייה ולשלילת הישגים.
הטבלה הבאה מפרטת את סוגי המשתנים השונים:
תופעות לוואי.
נטילת התרופות המשתנות עלולה לגרום לתופעות לוואי לא רצויות הנובעות מהשפעתן המשותפת וכן לתופעות לואי ייחודיות.
תופעות לוואי המשותפות כוללות השתנה מרובה ותכופה, דליפת שתן, הטלת שתן לילית (אם התרופה ניטלת בשעה מאוחרת) וכן לצמא וליובש בפה. תופעות הלוואי כוללות גם חסר בנפח מים בגוף (התייבשות) והשפעות נלוות להתייבשות וללחץ דם נמוך (תופעות שבאופן טיפוסי מחמירות במעבר משכיבה לישיבה ולעמידה), כגון דופק מהיר, שינויי מצב רוח, כאב ראש, סחרחורת והפרעות ראייה, נפילות, חבלות, שברים ועוד. התייבשות גורמת גם בעיות מערכת עיכול כגון עצירות, כאב בטן, רפלוקס, צרבת, חסימת מעי ואף דלקת לבלב. כיוון שהתייבשות ולחץ דם נמוך גורמים לתגובת תיקון סימפתטית, עשויים להיגרם גם עלייה ברמת הסוכר (ואף סוכרת, במיוחד בשילוב עם חוסמי בטא) ועלייה ברמת שומני דם.
תופעות לוואי ייחודיות (ראו גם בטבלה למעלה) כוללות הפרעות הורמונליות, תגובות אלרגיות, כגון מחלת לופוס מנטילת דיזותיאזיד; הפרעות באיזון מלחים וחומציות כולל היפונתרמיה - חסר נתרן, היפוקלמיה - חסר אשלגן, היפרקלמיה - עודף אשלגן, היפומגנזמיה - חסר מגנזיום, חמצת מטבולית - חסר ביקרבונאט ועוד.
חונק הדוב
אובי
אובי (בקאנג'י: 帯) היא מילה ביפנית שמתייחסת לסוגים שונים של אבנטים, שנלבשים עם קימונו וקייקוגי, על ידי גברים ונשים.
אובי ולבוש יפני מסורתי.
אובי הוא האבנט העליון שנלבש מעל לסגנונות שונים של לבוש יפני מסורתי. לעיתים נלבשים מספר אבנטים נוספים מתחת לאובי כדי להחזיק את הבגדים במקומם או כדי לחזק את הצורה של הגוף או של האבנט העליון. לעיתים נקשרו לאובי פריטים שימושיים תיקי טבק או מקטרות בעזרת שרוך שנאחז באובי עם נצקה - פסלים קטנים שגודלם נע מ-3 עד 12 ס"מ בהתאם לסוגיהם, והם עשויים ממגוון חומרים, כגון שנהב, עץ, חרסינה ועוד .
קימונו.
אובי נלבש עם כל סוגי הקימונו, ומשמש גם כדי להחזיק את הקימונו סגור ובמקומו על הגוף, וגם לקישוט. אובי יוצרו באופן מסורתי ממשי, ומשי הוא עדיין החומר המסורתי והרשמי לאובי.
האובי שגברים לובשים עם הקימונו הוא מרובע, לרוב ברוחב של כמה סנטימטרים, ואורך של כשני מטרים. הצבעים שלהם הם לרוב כהים, כחול או שחור, ולעיתים הם מעוטרים בתפרים בצבע מנוגד. למשל לבן, הוא נפוץ. הקשר הנפוץ של האובי אצל גברים, נקרא קאי נו קוצ'י. את האובי מלפפים סביב הגוף, מתחת לבטן, פעם אחת או יותר, ולבסוף קושרים קשר מאחורי הגב, לא לגמרי במרכז.
אובי של נשים הוא בערך פי שניים יותר רחב, הוא ארוך יותר במידה ניכרת, ועל פי רוב הרבה יותר מקושט. האובי של הנשים הוא צבעוני למדי, אך סגנונו תלוי גם בקומנו, בלובשת הקומנו ובמועד בו הקומנו נלבש.
גם האובי של הנשים מתלפף סביב הגוף פעם אחת או יותר. אך הוא נמצא גבוה יותר, לרוב בגבול בין החזה לבטן. גם נשים קושרות את האובי במגוון רחב של קשרים, אך הנפוץ ביניהם הוא קשר הטאיקו, או קשר התוף. שהוא קשר גדול על הגב. שלא כמו הגברים, נשים קושרות את האובי במרכז הגב.
עם האקמה.
אובי ניקשר גם מתחת להאקמה, מפריט לבוש מסורתי, ששימש במקור כמכנסי רכיבה של סמוראיים, אך נלבש במצבים שונים גם היום. האקמה נלבשת לרוב על ידי גברים אך לעיתים גם על ידי נשים. גברים קושרים את האובי בקשר מיוחד תחת להאקמה, כדי לתמוך בקרש שנמצא בחלק האחורי העליון שלה.
עם יוקאטה.
יוקאטה הוא מעין קימונו של קיץ. הוא קליל יותר ומתאים למזג אוויר חם. היוקאטה נלבש גם בידי גברים, וגם בידי נשים, והאובי שלו לרוב צבעוני יותר, ועשוי ממגוון רחב של בדים. חלק מהגברים לובשים אובי דומה, או זהה, עם היוקאטה, אך חלק לובשים אובי מעוטר יותר, וססגוני יותר. נשים קושרות את האובי עם היוקאטה, במגוון רב של צורות, כשהפופולרית ביותר היא קשת גדולה על הגב.
באמנויות לחימה.
אובי נלבש כחלק מהתלבושת בכמה אמנויות לחימה. האובי של אמנויות הלחימה הוא בעובי של כחמישה סנטימטרים, וצבעו משתנה לעיתים, כתלות בדרגת הלובש, ובסוג האמנות, או בית הספר. למרות שסדר הצבעים, מספר הצבעים, והחשיבות שלהם משתנה, לרוב הם נעים בין הצבע הלבן לשחור, כאשר כמה שיותר כהה יותר מתקדם. קיימת אגדה המספרת על מקור המנהג, האגדה מספרת שבעבר היו התלמידים לובשים רק חגורה לבנה, אך לעולם לא מנקים אותה, כיוון שהיו מתאמנים בחוץ, הייתה החגורה מתלכלכת אט אט, וככל שהיו מתקדמים כך צבעה היה מכהה, עד שלבסוף הייתה נהיית שחור לגמרי.
ישנם בתי ספר שמשתמשים בצבעים גם לאחר השחורה, למשל זהב או אדום, אך צורה זו נדירה יותר. האובי נקשר באמנויות לחימה מאחור או מלפנים (כשמחוץ ליפן, תמיד מלפנים). אזור הקשירה, הוא מעט מתחת לבטן, כשישה סנטימטרים מתחת לטבור.
עם האקמה.
באמנויות לחימה המשתמשות בהאקמה, האובי נקשר תחתיה כרגיל. נהוג להלביש את ההאקמה על האובי, כך שהוא בעצם תומך אותה ומחזיק אותה על הגוף. האקמה נלבשת לרוב באמנויות לחימה רק על אובי חום או שחור.
כביש מס' 2
המאה השנייה לספירה
סיכת מ&quot;מ
הר עיוור
הר עיוור (במנדרינית: 盲山 - מאנג שאן) הוא סרט קולנוע סיני בבימויו של לי יאנג שיצא לאקרנים בשנת 2007.
תקציר העלילה.
באי שומאי (המגולמת על ידי הואנג לו) היא סטודנטית צעירה שזה עתה סיימה תואר ראשון ומתקשה למצוא עבודה. שומאי רוצה למצוא עבודה על מנת לעזור להוריה לשלם את החובות שנטלו על עצמם על מנת לממן את לימודיה, ולכן היא שמחה כאשר חברת תרופות מציעה לה לעבוד כקניינית עבורה.
שומאי נוסעת עם שני עובדים נוספים של חברת התרופות, מגיעה לכפר קטן בהרים שם היא שותה מעט מים ומאבדת את ההכרה. משהיא מתעוררת היא מגלה שארנקה ובו כל מסמכי הזיהוי שלה נגנבו, וכי היא נמכרה להואנג דגוי (בגילומו של יאנג יואן), אחד מבני הכפר להיות אשתו. היא מנסה לברוח אולם בעלה תופס אותה, קושר אותה ובהמשך אונס אותה.
שומאי מנסה להתאבד אולם הרופאים בבית החולים הסמוך מצילים אותה (רק לאחר שמשפחתה משלמת מראש על הטיפול) והיא חוזרת אל הכפר. ראש הכפר אליו היא פונה מבטיח כי יבדוק את הדבר אולם הוא לא עושה דבר. הדוור, באמצעותו היא שולחת מכתבים למשפחתה מעלים את מכתביה, והיא מגלה שיתר נשות הכפר אף הן נחטפו וניקנו. ניסיון הבריחה השני שלה נכשל משנהג רכב חולף מסרב להסיע אותה אל העיר בלי תשלום, ובעלה תופס אותה.
מורה הכפר מבטיח שיעזור לה אולם גם הוא מנצל אותה מינית, ומשנתפס נאלץ לעזוב את הכפר. שומאי מספקת שירותי מין לבעל המכולת בכפר בתמורה לתשלום בעזרתו היא מגיעה אל העיר הגדולה, אולם בעלה וחבריו רודפים אחריה ומורידים אותה מהאוטובוס עליו עלתה מבלי שאיש מהנוסעים, הנהג והשוטרים מסביב עוזרים לה. שומאי נכנסת להיריון ונולד לה בן, ובהמשך היא מחליטה ללמד את בני הכפר שאין להם די כסף לשלם לבית הספר.
אחד מתלמידיה עוזר לה ושולח לה מכתב מהעיר במקום בו לא יוכל הדוור המקומי לעצור אותו, ואביה מגיע עם כוח משטרה לחלצה, אולם בני הכפר מאיימים על חייהם והשוטרים נסוגים ומבטחים לשוב כעבור כמה ימים עם תגבורת. בעלה מנסה להחביא את שומאי ביערות (דבר שנעשה עם כל הנשים כל פעם שפקידי המפלגה מבקרים בכפר) ושאביה מנסה לעצור אותו הבעל מכה נמרצות את האב. על מנת להגן על אביה, שומאי מרימה קופיץ מתכת והסרט מסתיים בעודה מנחיתה את הקופיץ על גבו של בעלה.
הפקת הסרט והשתתפות בפסטיבלים.
הסרט צולם במימון פרטי בינלאומי, וכל שחקני הסרט הם שחקנים חובניים. אפילו גיבורת הסרט, הואנג לו, לא סיימה את לימודיה באקדמיה לסרטים של בייג'ינג. הצנזורה הסינית הורתה לבמאי הסרט להוריד ממנו 20 סצנות בטרם אישרה את הפצתו על מנת שהסרט יוכל להשתתף בפסטיבל קאן בו זכה הסרט להצלחה רבה.
אל המלחמה
מרק קופיטמן
מרק קופיטמן (6 בדצמבר 1929 – 16 בדצמבר 2011) היה מלחין ומורה למוזיקה ישראלי.
קורות חיים.
מרק רובימוביץ' קופיטמן נולד בקמנץ-פודולסק שבברית המועצות. בגיל צעיר החל לנגן בפסנתר וללמוד תאוריה. בשנת 1950 קיבל תואר דוקטור למוזיקה באקדמיה של מוסקבה, שם עבד אחר כך כמורה לתאוריה מוזיקלית. בהמשך עבד בהוראת מוזיקה באלמה-אטה, קזחסטן ובקישינב שבמולדובה. בין תלמידיו היה המלחין המלדובני אאוג'ן דוגה.
בברית המועצות כתב קופיטמן יצירות קאמריות ווקאליות, אך הלחין גם יצירות להרכבים גדולים כמו סימפוניה וקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת. הוא כתב גם מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע. כבר בברית המועצות שילב ביצירותיו יסודות אלאטוריים ושילב מבנים בעלי צורה מוגדרת (סטאבילה) עם מבנים בעלי צורה חופשית יחסית (מובילה). קופיטמן הלחין בתזמור רבגוני ומבריק והשתמש בכתיבתו באמצעים מודרניים.
בשנת 1972 עלה קופיטמן לישראל. התרשמותו מאירועי מלחמת יום הכיפורים מצאה ביטוי בקנטטה "שמש אוקטובר", לפי שיר של יהודה עמיחי, שקסם לו בשילוב בין ליריות לדרמטיות ובשפה המוזיקלית העשירה שלו. קופיטמן בנה את היצירה כשורה של אפיזודות והבליט את הניגודים שבשיר - מלחמה ואבל מול שמש, טבע וילדים - באמצעים מוזיקליים.