לצד היותו האצטדיון של קבוצת המשנה של ברצלונה, נערכו בו גם משחקיה של קבוצת הפוטבול של ברצלונה, ומאז 2003 חלק ממשחקיה של נבחרת אנדורה. במיני אסטדי נערכת ההצבעה לנשיאות ברצלונה מדי ארבע שנים.
מלבד אירועים ספורטיביים, נערכו באצטדיון אירועים מוזיקליים כגון הופעות של אלטון ג'ון ושל דייוויד בואי.
לירון דואני
יום ה'
וו קליקו
וו קליקו פונסרדין (בצרפתית: Veuve Clicquot Ponsardin) הוא יצרן שמפנייה בראמיס צרפתי. זהו גם שם המותג של המוצר.
היסטוריה.
בשנת 1805 נפטר פרנסואה קליקו, יצרן שמפניה צעיר שניהל חברה משפחתית שהוקמה בשנת 1772 על ידי אביו, פיליפ קליקו-מוירון. אלמנתו הצעירה, בארב ניקול פונסרדן, החליטה לעשות דבר שהיה מאוד לא מקובל באותם ימים, ולהמשיך לנהל את העסק. בשנת 1810 היא אף שינתה את שמו של בית השמפניה לשמו הנוכחי – Veuve Clicquot-Ponsardin (האלמנה קליקו- פונסרדן).
חשיבותה של האלמנה קליקו לעולם השמפניה.
האלמנה קליקו הייתה בעלת חוש מסחרי מפותח, והודות לכך זכה העסק המשפחתי להצלחה. אחת ההצלחות הגדולות שלה נבעה מהתעלמות מהאמברגו שהטיל נפוליאון על רוסיה, וכך כבש היקב את שוק השמפניה הרוסי. אולם לאלמנה היה גם חוש טכני מפותח, והיא פיתחה גם המצאות טכנולוגיות רבות, ביניהן גם אחת ששינתה את השמפנייה מיין עכור למשקה הצלול שהמוכר כיום.
השיטה, הנקראת Remuage (רמואז') מסייעת לסילוק משקעי השמרים הנוצרים בבקבוק במשך התסיסה השנייה. בתהליך זה מאוחסנים כל הבקבוקים בשכיבה כשצווארם נוטה כלפי מטה, והשמרים מצטברים ליד הפקק, משם קל להוציאם. לפי הסיפור, לקחה האלמנה קליקו את שולחן האוכל שלה וביקשה מהנגר שלה לקדוח בו חורים. אז היא העמידה אותו על צידו והכניסה את צוואר הבקבוקים לתוך החורים, כשראשם כלפי מטה.
כיום כבר לא משתמשים בשולחנות ישנים למטרה זו, אך השיטה חיה וקיימת, והודות לה זכתה האלמנה לכינוי "האשה הראשונה של השמפנייה". הרוח שלה, הדגש על מודרניות ותעוזה יחד עם איכות ומיומנות, הפכו את בית השמפניה שנושא את שמה לאחד השמות המפורסמים ביותר בעולם.
מאז שנת 1987 נמנה בית זה על קבוצת מוצרי המותרות של LVMH (לואי ויטון מואה הנסי), שמאגדת בתוכה למעט בתי אופנה ועיצוב גם בתי שמפניה מובילים נוספים.
השמפניה של וו קליקו.
הכרמים של וו קליקו, שטופחו רובם עוד על ידי האלמנה קליקו, משתרעים של שטח של קצת מעל 5,000 דונם בלב אזור הכרמים "הטובים ביותר" של אזור שמפניה.
לאחר הבציר עוברים הענבים סחיטה עדינה ושוהים בחבית במשך 15 עד 24 שעות כדי לתת למשקעים לשקוע. לאחר מכן הם מועברים לתסיסה הראשונה, שבה הופך כל הסוכר לאלכוהול, ונוצר יין לא תוסס. וו קליקו הוא אחד מיצרני השמפניה היחידים המבצע גם תסיסה מאלולקטית, שבה החומצה המאלית הופכת לחומצה לקטית. תסיסה זו היא אחד המרכיבים החשובים בסגנון של וו קליקו.
השמפנייה הסופית מיוצרת מערבוב של עד 50 יינות שונים, בתוספת של 25-40% של יינות רזרבה, שהם יינות מובחרים משנים קודמות. בשנים טובות במיוחד מיוצרת שמפניית Vintage (שנת בציר) כלומר שמפניה שכולה מורכבת מיינות של אותה השנה.
ערבוב היינות הוא עבודת צוות שדורשת ריכוז, רגישות וניסיון רב, משום שמעבר להערכה של היין במצבו הנוכחי, על הצוות לחזות כיצד הוא יתנהג בעתיד.
יהודה כהן (שופט)
יהודה כהן (23 בינואר 1914 - 8 באוגוסט 2009) היה שופט בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
כהן נולד בצפת. בגיל שנתיים עברה המשפחה לביירות ושם הוא סיים לימודיו בתיכון האמריקאי וכן לימודים אקדמיים במתמטיקה ומדעים במכללה האמריקאית בביירות. למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים וסיים בשנת 1940. בשנים 1934-1935 עבד במשרד האוצר של המנדט הבריטי ובשנים 1936-1941 עבד כפקיד בנק במחלקת חשבונות עו"ש. במקביל, שירת בהגנה בשנים 1937-1942. כהן שירת במסגרת הצבא הבריטי ולאחר הקמת מדינת ישראל המשיך לשרת בצה"ל וסיים שירותו בדרגת רב-סרן. בשירות המילואים ישב בהרכב משפט פרשת כפר קאסם.
התמחה בעריכת דין במשרדו של דוד גויטיין ולאחריה עבד במשרד כעורך דין מהשורה. ב-1949 מונה לכהונת שופט בבית משפט השלום בירושלים, ובתפקידו זה החל ב-1951 משפטם של חלק מעצורי "מחתרת ג'למי" בטרם הועבר המשפט לבית המשפט המחוזי. בשנת 1953 מונה כהן לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים במינוי זמני, וב-1954 במינוי של קבע. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 26 שנים, במהלכן שפט במשפטם של אברי אלעד, מרדכי לוק ואליעזר מלחי. לאחר מכן כיהן כנשיא תורן של בית המשפט (1980–1981) וכנשיא בית המשפט (1981–1982). בשנים 1982–1984 כיהן כהן בבית המשפט העליון, עד פרישתו לגמלאות בהגיעו לגיל שבעים.
כהן מילא לאורך שנותיו על כס השיפוט מספר תפקידים ציבוריים ובהם: יו"ר ההנהלה של המוצר הירושלמי (1964–1993), סגן נשיא הלשכה הגדולה של בני ברית בישראל (1968–1970), יו"ר מועצת המנהלים של בית החולים "עזרת נשים" (1968–1993), יו"ר הנהלת ארגון הסיוע המשפטי לקשישים "יד לריבה", וכן פעיל במסגרת ימק"א, רוטרי והוועד למען החייל.
בשנת 1995 מונה כהן לעמוד בראש ועדת חקירה ממלכתית לחקירת פרשת ילדי תימן אך ב-1999 פרש והוחלף על ידי יעקב קדמי.
היה אב לשלושה מנישואיו לשולמית. בתו של כהן, ורדה מרוז, המשיכה בדרכו של אביה, והיא שופטת בבית המשפט המחוזי מרכז. כהן נפטר בגיל 95 ונטמן בבית העלמין בראשון לציון.
יהודה כהן
כביש 581
כביש 581 הוא כביש אזורי הכולל שני מקטעים: כביש רוחב בעמק חפר, המחבר בין צומת הרא"ה על כביש 4 לצומת מגל וכביש אורך המחבר את צומת מגל לצומת כלניות על כביש 574.
היסטוריה.
הקטע הרוחבי של הכביש, מגבעת חיים להמעפיל היה לקראת ביצוע לאחר קום המדינה בפברואר 1949. העבודות על הכביש היו בעיצומן בפברואר 1950, ובאפריל 1950 קיבלה מועצה אזורית עמק חפר הלוואה מהממשלה לצורך סיום סלילת הכביש. מאזור קיבוץ המעפיל נמשך הכביש דרומה לכיוון גן יאשיה ובחן.
הקטע האורכי נסלל ככביש גישה לקיבוץ להבות חביבה ונועד לחבר אותה ליישובי מועצה אזורית מנשה. העבודה החלה בספטמבר 1951 והכביש נחנך בדצמבר 1952 בטקס רשמי, בעת שהיה דרך ללא זיפות. חברת אש"ד סירבה לספק שירות אוטובוסים על הכביש והכביש סבל מבלאי מהיר. בשנת 1962 דרש קיבוץ להבות חביבה שהמדינה תיקח על עצמה את עלות הקמת הכביש שכן הוא הפך להיות כביש אזורי המשרת מספר יישובים ולא הוגן שהעלויות יכוסו על ידי הקיבוץ לבדו.
בשנות ה-70 חוברו שני מקטעי הכביש. מאז פתיחת מחלף באקה-ג'ת על כביש 6 בשנת 2004 שימש כביש 581 לקישור בין כביש 6 לכביש 4, ולחיבור כביש 4 עם כביש 65 בדרך העוקפת את חדרה, גבר מאוד עומס התנועה בכביש. פתיחת כביש 9 ביולי 2014 שמה קץ לשימושים אלו בכביש והחזירה את השימוש בו לרמה המקומית.
כמה מהצמתים לאורך כביש 581 הוגדרו "צמתים אדומים" משום שהתרחשו בהם תאונות דרכים רבות. תושבי היישובים הקימו ועד פעולה, הנקרא 'מטה יישובי עמק חפר למען בטיחות בכביש 581' הקורא לרשויות לטפל בדחיפות במפגעי הבטיחות לאורכו ולהוציא אל הפועל את הפרויקטים הבטיחותיים המתוכננים על הכביש.. בשל כך, הוקמו לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 כיכרות במספר צמתים לאורך הכביש.
כביש 21.
בכביש 581 יעבור בעתיד כביש 21, המתוכנן להיות כביש רוחב שחוצה את עמק חפר ומתוכנן להגיע לנתניה.
וינסנט פרר
אולימפיאדת השחמט 1950
אולימפיאדת השחמט התשיעית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בדוברובניק, שבקרואטיה, בין 20 באוגוסט ל-11 בספטמבר 1950.
מיגלי
מיגל ברנרדו ביאנקטי (בספרדית: Miguel Bernardo Bianquetti; נולד ב-19 בדצמבר 1951 בסאוטה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי הידוע בשם מיגלי. מיגלי שיחק בעמדת הבלם במדי קדיס, ברצלונה ונבחרת ספרד. מיגלי ידוע על חוזקו וחוסנו הפיזי. הוא נתן את כל מאמציו להגנה על שער הקבוצה והיה אחד השחקנים המסורים ביותר של ברצלונה. בתקופתו, החשיבו אותו רבים כשחקן ההגנה הטוב באירופה. מיגלי ערך 549 הופעות במדי ברצלונה, בין 1973 ל-1988, ובכך היה שיאן ההופעות של המועדון, עד שצ'אבי שבר את שיאו ב-2011. יתר על כן, עם ברצלונה זכה מיגלי ב-11 תארים, ובהם שתי אליפויות ספרד, ארבעה גביעי ספרד ושני גביעי אירופה למחזיקות הגביע.
קריירה.
קריירת מועדונים.
מיגלי גדל במחלקת הנוער של קדיס שמדרום ספרד. ב-27 בדצמבר 1970, בגיל 19, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, במשחק הליגה השנייה נגד ראסינג פרול. בהמשך העונה השתלב בהדרגה בהרכב הקבוצה. בעונה הבאה, עונת 1971/1972, כבר שיחק בהרכב בעקביות, חרף חוסר היציבות של הקבוצה, שנמנעה מירידה לליגה השלישית רק במשחקי פלייאוף להישארות בליגה בסוף העונה. עונת 1972/1973 הייתה טובה הרב היותר עבור הקבוצה, שהגיעה למקום ה-7 בסיומה. ב-10 בספטמבר 1972 הבקיע מיגלי לראשונה בקריירה, צמד לרשתה של לוגרונייס, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-3. בסך הכול בעונה זו השתתף ב-37 משחקי ליגה והבקיע 4 שערים.