לתלמי, יחד עם ענת/אתנה, הוקדשה כתובת ענת-אתנה על מזבח אבן מקפריסין. בגרסה היוונית של הכתובת מוזכר "ניצחון", וייתכן שניצחון זה הוא ניצחונו של תלמי על הקואליציה הקיפרית, שנתמכה בידי אנטיגונוס מונופתלמוס, בשנת 312 לפנה"ס.
פאול קרוגר
דנה זטופקובה
דנה אינגרובה-זטופקובה (בצ'כית: Dana Ingrová-Zátopková; 19 בספטמבר 1922 – 13 במרץ 2020) הייתה אתלטית מצ'כוסלובקיה, אלופה אולימפית, שיאנית עולם ואלופת אירופה בהטלת כידון.
ביוגרפיה.
דנה נולדה בקרווינה.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה זטופקובה במקום 7 בהטלת כידון למרחק של 39.94 מטר. המנצחת הייתה הרמה באומה מאוסטריה (45.57 מטר).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה זטופקובה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 50.47 מטר כבר בהטלה הראשונה שלה, לפני אלכסנדרה צ'ודינה (50.01 מטר) וילנה גורצ'קובה (49.76 מטר) שתיהן מברית המועצות.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה זטופקובה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 52.91 מטר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיימה זטופקובה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 49.83 מטר. המנצחת הייתה אינס ג'אונזם מברית המועצות (53.86 מטר).
שיאנית עולם.
בתחרות שנערכה בפראג ב-1 ביוני 1958 קבעה זטופקובה בהטלת כידון שיא עולם חדש של 55.73 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה באוגוסט אותה שנה זכתה זטופקובה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 56.02 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה זטופקובה במדליית כסף בהטלת כידון למרחק של 53.78 מטר בהטלה השלישית, אחרי אלווירה אוזולינה שקבעה שיא אולימפי חדש של 55.98 מטר ולפני בירוטה קלדיינה 53.45 מטר, שתיהן מברית המועצות.
זטופקובה נישאה לרץ האגדי אמיל זטופק "הקטר הצ'כי".
נפטרה ב-13 במרץ 2020.
הנרי מקינטוש
הנרי מיטלנד מקינטוש (באנגלית: Henry Maitland Macintosh; 10 ביוני 1892 - 26 ביולי 1918) היה אצן סקוטי שזכה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה.
מקינטוש נולד בקלסו, שבגבולות סקוטלנד. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג'.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה מקינטוש במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם דייוויד ג'ייקובס, ויקטור ד'ארצ'י ווילי אפלגארת' בתוצאה של 42.4 שניות, לפני שוודיה (42.6 שניות). נבחרת גרמניה שסיימה שנייה פסלה. נוסף לכך, הוא השתתף בריצה המוקדמת ל-100 מטר אך לא העפיל לשלב חצי הגמר ובריצת 200 מטר הוא העפיל לשלב חצי הגמר אך לא סיים את הריצה בשלב זה.
בשנת 1913 שימש מקינטוש נשיא מועדון האתלטיקה של אוניברסיטת קיימברידג', והוביל אותו לניצחון על היריבה מאוניברסיטת אוקספורד לאחר שניצח בריצת 100 יארד. בהמשך השנה הוא זכה באליפות סקוטלנד בריצה זו ובתחרות שנערכה בווינה הוא השווה את השיא הבריטי בריצה זו.
בשנת 1914 זכה מקינטוש פעם נוספת בריצה 100 יארד בתחרות נגד אוקספורד, לפני שעזב לדרום אפריקה על מנת לשמש בתפקיד עוזר הוועדה המחוזית, תפקיד שמילא מספר חודשים בלבד, משום שחזר למולדתו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
מקינטוש מת במהלך מלחמת העולם הראשונה מפציעתו בקרב על הסום בשנת 1918.
גבעת הפאלאטיום
גבעת הפאלאטיום (בלטינית: Palatium), הגבעה הפאלאטינית, או גבעת פאלאטינו (באיטלקית: Colle palatino), היא הגבעה המרכזית בין שבע גבעות רומא והיא בין האזורים העתיקים ביותר שהייתה קיימת עליו התיישבות קבע בעיר רומא שבאיטליה.
לפי האגדה הרומית, שורשי העיר מצויים בגבעה זו. רמוס ורומולוס מייסדיה האגדיים של העיר, נמצאו על ידי הזאבה שהצילה אותם והניקה אותם על גבעה זו, אביהם המאמץ פאוסטולוס מצא אותם עליה וגידלם ביחד עם אשתו אקא לרנטיה. עם התבגרותם, החליטו השניים לבנות את העיר רומא על גבעה זו. לאחר ויכוח בין האחים הרג רומולוס את רמוס. כך "רומא" קבלה את שמה - מרומולוס.
ממצאים ארכאולוגיים מאששים כמה מקביעות האגדה וקיימות עדויות ליישוב של סוכות בגב הגבעה מהמאה ה-8 לפנה"ס. ממצאים נוספים חושפים את קיומו של יישוב שקדם להתיישבות הלטינית, יישוב שמתוארך לתקופת הברונזה, בערך בין 1500 לפנה"ס עד 1000 לפנה"ס.
על גבעת הפאלאטיום היו קיימים מרכזי הקהילה הקדומים ביותר של החברה הרומית, בין השאר כלל את המבנה הסמלי הקדוש הידוע בתור "המכון" (mundus) ומצודת העיר הראשונה. תאודור מומזן משער שהכיכר שמסביב למכון הייתה מקום ההתכנסות הקדום של אזרחי רומא ושל הסנאט הרומי ושהבמה שהוקמה על גבי המכון עצמו הייתה מקום הסעודה המשותפת הקדום ביותר של בני הקהילה הרומית.
קיסרי רומא בנו על גבעת הפאלאטיום את ארמונותיהם. שרידי כמה מהארמונות עדיין קיימים על פני הגבעה. המילה האנגלית לארמון, Palace, שואבת את מקורה משם הגבעה.
הגבעה עצמה מתנשאת לגובה של כ-70 מטר, וממוקמת בין הסירקוס מקסימוס והפורום רומאנום. במרגלותיה המזרחיים של הגבעה, בואכה פורום רומאנו ממוקם שער טיטוס. ארמונות הקיסרים היו ממוקמים בצידה השני של הגבעה, במורד כלפי הסירקוס מקסימוס שבו נערכו תחרויות של רכיבת סוסים ומרכבות. מיקום זה היה מאפשר לקיסר לרדת אל ההמון מבלי לעזוב את ארמונו.
צורתה של הגבעה מזכירה מרובע בלתי שלם והיא אף כונתה "רומא המרובעת" ("roma quadarata"). במהלך ימי הביניים, בנו כמה מאצילי רומא ארמונות וכנסיות על גבי הגבעה. כיום אתר הגבעה הוא מוזיאון, הפתוח לקהל הרחב.
לואיס קלארק
לואיס אלפרד "פינקי" קלארק (באנגלית: Louis Alfred "Pinky" Clarke; 23 בנובמבר 1901 - 24 בפברואר 1977) היה אתלט אמריקאי-יהודי, אלוף אולימפי ושיאן עולם.
ביוגרפיה.
קלארק נולד בסטייטסוויל שבקרוליינה הצפונית למשפחה יהודית. הוא למד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 1922 זכה קלארק באליפות ארצות הברית לנוער בריצת 220 יארד.
באליפות המכללות שנערכה בשיקגו ב-16 ביוני 1923 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 יארד, בתוצאה של 9.9 שניות.
בפברואר 1924 קבע קלארק בריצת 100 יארד באולם שיא עולם חדש של 9.8 שניות.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה קלארק במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר כשהשוו את השיא העולמי שקבעו בשלב חצי הגמר 41.0 שניות, לפני בריטניה (41.2 שניות) והולנד (41.8 שניות). בשלב המוקדמות הוא וחבריו קבעו שיא עולם חדש של 41.2 שניות.
קלארק נפטר בגיל 75 בפישקיל שבניו יורק.
בדידות
בדידות היא מצב חברתי-רגשי המבטא חוסר השתייכות, ריחוק מאנשים או סביבת אנוש ולרוב כמיהה עזה להתחברויות עם אחרים, עקב מחסור בתקשורת או במגע גופני.
תחושת בדידות היא סובייקטיבית ואינה מחייבת הימצאות לבד, אלא חיים ללא יחסים חברתיים מספקים או הימצאות בחברה שבה מרגישים שונים ומרוחקים מהאחרים.
הבדידות היא חופפת ובכל זאת נבדלת מההתבודדות. התבודדות היא פשוט המצב של להיות בנפרד מאחרים, לא כל מי שחווה התבודדות מרגיש בודד. כרגש סובייקטיבי, בדידות יכולה להיות מורגשת גם כאשר אדם מוקף באנשים אחרים - מי שמרגיש בודד, הוא בודד. אנשים שונים זה מזה במידת הצורך שלהם להיות בחברתם של אחרים. יש גם הבדל בין "בדידות" לבין "בידוד". בידוד הוא מצב בו אדם מנותק מהכלל בין אם מכפייה (כמו צינוק בבית סוהר) או מבחירה, למשל במטרה לסיים מטלה ללא הסחות.
ישנם מספר מיני חיות החיים בבדידות בטבעם והם נפגשים עם פרטים אחרים לעיתים רחוקות.
סוגים שונים.
בערים גדולות והומות אדם, יש אנשים שחשים לעיתים בדידות קיצונית, על אף שהם מוקפים בכל רגע באלפי אנשים. תחושה זו ניתן לייחס להרגשת האנונימיות שאנשים חווים באזורים עירוניים. בדידות, אם כן, היא לאו דווקא תוצר של בידוד. למשל, היא יכולה להתקיים גם בתוך מערכות יחסים כמו בנישואין או בקשרים קרובים דומים, בהם קיימים טינה, כעס או מחסור באהבה, וכך גם במשפחה בה מערכות היחסים נעדרות תקשורת בריאה.
בנוסף, יש להפריד בין תחושת הבדידות הנפוצה בקרב בני נוער (לדוגמה, כתוצאה של חרם חברתי), לבין תחושת הבדידות של אנשים החיים לבד או שאיבדו את קרוביהם. ביפן לדוגמה ישנו שיעור הקשישים הגבוה בעולם ורבים מהם קשישים עריריים, בעיה שמנסים לפתור למשל באמצעות טכנולוגיה. דוגמה נוספת היא של מהגרים בארץ זרה, לדוגמה חיילים בודדים.
השפעות בריאותיות.
מחקרים מצביעים על כך שבדידות אינה מהווה רק רגש מכאיב אלא גורם המשפיע על היבטים פיזיולוגיים.
כיום, ידוע כי אנשים בודדים סובלים יותר מעייפות, איכות שינה ירודה וכאבים כרוניים. מגוון מחקרים שנערכו בתחום והצביעו על קשר בין חוויה של בדידות לבין עלייה בלחץ הדם הסיסטולי, פגיעה באיכות השינה, פגיעה באיזון ההורמונלי, ירידה ביעילות המערכת החיסונית ועוד. כמו כן, נמצא כי בוגרים אשר חוו בידוד חברתי בילדותם היו פגיעים יותר למחלות לב, השמנת יתר, לחץ דם גבוה, כולסטרול גבוה ועוד, וכי אנשים בודדים היו בסיכון גבוה יותר להתדרדרות קוגניטיבית, דמנציה ואלצהיימר בגילאים המבוגרים. על רקע הקשר בין בדידות לבין בעיות בריאותיות אלו ואחרות, לא מפתיע כי מחקרים רבים מצאו כי בדידות מהווה גורם סיכון לתמותה.
בדידות נמצאה קשורה גם לפגיעה בתפקודים קוגניטיביים והתנהגותיים יומיומיים אשר קשורים בהיבטים פיזיולוגיים. כך, לדוגמה, מחקרים שנערכו בתנאי מעבדה וגרמו לחלק מהנבדקים להאמין כי יהיו בודדים בעתיד, הצביעו על פגיעה בתפקודי המוח הביצועיים הקשורים בצריכת מזון והתנהגות חברתית. הנבדקים שהאמינו כי יהיו בודדים בעתיד צרכו יותר מזונות לא בריאים והתנהגו באופן תוקפני יותר ביחס לנבדקים שלא "תוכנתו" להאמין כי יהיו בודדים בעתיד.
השפעות פסיכולוגיות.