במרחק של כ-4 כקילומטרים משער הדרקון והפניקס מצויה אחוזת הקבר הקרויה צָ'אנְגלִינְג () ובה קברם של קיסר מינג השלישי, יוּנְג לֶה ואשתו הקיסרית שׂוּשְׁה (XuShi). את אחוזת הקבר החלו לבנות ב-1409 ובנייתה הסתיימה ב-1427, שלוש שנים לאחר מותו של יוּנְג לֶה. אחוזת הקבר משתרעת על שטח של 120 דונם, והיא המאוזוליאום הגדול ביותר בין קברי שושלת מינג. המאוזוליאום עבר לא מעט שיפוצים מתקופת שושלת מינג ולכן המבנים המרכזיים בו (שער ואולם החסד הבולט) שמורים היטב.
מיד לאחר פתח הכניסה מצויה חצר פנימית ראשונה ובצדה הימני היכל אסטלת האבן. במקור הייתה האסטלה שבפנים אמורה לכלול הקדשה המפארת את הקיסר הקבור אלא שכמו בשאר הקברים שבעמק לא חקוק עליה דבר. בקצה החצר יש גרם מדרגות ובקצהו שער "החסד הבולט" המוביל לחצר הפנימית השנייה הגדולה.
בתחילת החצר השנייה יש שני מתקנים בהם נהגו להבעיר משי לצורכי הפולחן. במרכז חצר זו מצוי המבנה המרכזי של המאוזוליאום, אולם "החסד הבולט" (Ling'en) ששטחו 1,956 מטרים רבועים. גג האולם מיוצב על 32 עמודים מעץ קשה מיוחד ("Phoebe zhennan", במנדרינית: 楠木, בפין-יין: nánmù) שגובהם 14 מטרים. העמודים וחלקי העץ המחזיקים את הגג אינם צבועים ויוצרים ניגוד ללוחות התקרה הצבועים בירוק. האולם מרוצף במרצפות מוזהבות ובמרכזו פסל גדול של הקיסר.
מהחצר הפנימית המרכזית מוביל שער (Ling Xing) אל החצר השלישית והאחרונה. בקצה הנגדי של החצר מצוי מבנה המכונה מגדל הנשמות (Ming lou) ובו אסטלת אבן בה חקוק שמו של הקיסר לאחר מותו. לפני המגדל מונחים חמשת אביזרי הפולחן.
מאחורי מגדל הנשמות מצוי מכלול הקבורה עצמו המכונה בָּאוצֶ'נְג (Baocheng – עיר האוצר). הבנוי ממבנה הקבורה התת-קרקעי (Xuangong) המכוסה בתל עפר צהוב המכונה בָּאודִינְג (Baoding). צורת התל היא מעגל שקוטרו 300 מטרים והוא מוקף חומה. מבנה הקבר עצמו לא נחפר.
דינגלינג.
אחוזת הקבר של קיסר מינג השלושה עשר, וָאן-לִי (Wanli, שלט 1572–1620) מצויה מערבית לצ'אנגלינג וקרויה דינגלינג (). את המאוזוליאום החלו לבנות בשנת 1584, כשהקיסר היה בן עשרים, וסיימו לבנותו ב-1590. ואן-לי נקבר באתר ב-1620 ואתו נקברו הקיסרית והפילגש האהובה עליו. על מנת למנוע שוד קברים, וכמקובל בסין, נחסמה הכניסה לאחר הקבורה בקיר אבנים וכל מכלול הקבורה כוסה בתל עפר גדול. בין 1956 ל-1958 חפרו ארכאולוגים סינים את תל הקבורה והגיעו לארמון התת-קרקעי, שרובו פתוח כיום לביקור.
דינגלינג היא אחת מאחוזות הקבר הגדולות שבעמק. בהשוואה לצ'אנגלינג חסרים בה חלק מהמבנים החיצוניים (כדוגמת אולם "החסד הבולט"), שלא נשתמרו, אך לעומת זאת ניתן לבקר במכלול הקבורה התת-קרקעי. המבנים שנשתמרו הם: גשר האבן, מגדל הנשמות (Ming lou, נבנה ב-1587) שמאחוריו מצוי המעבר אל הארמון התת-קרקעי, ומכלול הקבורה - "עיר האוצר" (Baocheng – בָּאוצֶ'נְג).
הארמון התת-קרקעי בנוי מחמישה אולמות נרחבים: אולם הכניסה, האולם המרכזי שמשני צדדיו האולם הימני והאולם השמאלי והאולם האחורי. שטח כל האולמות 1,195 מטרים רבועים. כל הארמון בנוי מאבן והתקרה הקמורה של האולמות מכוסה ב-27 מטרים עפר מעליה. אורכם של האולמות הצדדיים 26 מטרים, רוחבם שישה מטרים וגובהם שבעה מטרים. אולם הכניסה ואולמות הצדדיים ריקים. עם זאת, במרכז האולמות הצדדיים נבנתה בימת שיש לבנה שצופתה באריחים מוזהבים שכנראה הוכנה להצבת ארון קבורה. באולם המרכזי יש שלושה כיסאות מלכות מאבן ולפני כל אחד מהם חמשת אביזרי הפולחן מקרמיקה מזוגגת (שני פמוטים, שני גביעים ומבער קטורת), כד חרסינה בצבעי לבן כחול שנועד לאחסן שמן שומשום ו"מנורה נצחית" קערת ארד שהכילה שמן שבמרכזו פתיל. במרכז האולם האחורי, האולם הגדול ביותר, נבנתה בימת שיש ועליה הונחו ארון הקבורה הצבוע אדום של הקיסר ואן-לי, לשמאלו ארון הקבורה של הקיסרית שְׂיָאו זְ'ווֵי (Xiao Rui) ולימינו ארון הקבורה של הפילגש הבכירה (ואמו של יורש העצר) שְׂיָאו גִ'ינְג (Xiao Jing). שתי הנשים מתו לפני ואן-לי. סביב כל ארון הונחו חפצי חרסינה, ירקן ותיבות עץ מצופות לכה שהכילו חפצי קבורה יקרי ערך.
כשהארכאולוגים פתחו את ארון הקבורה הם הופתעו לראות שהגופה לא נחנטה בשעווה כמקובל, ובתוך הארון היה רק שלדו של הקיסר, אם כי שערו הקשור בסיכות זהב עדיין נשמר כמו גם שרידים לזקנו. על ראש הקיסר היה כתר זהב והוא היה לבוש בגלימה מלכותית חגורה ומגפי ירקן. סך הכל נמצאו במכלול הקבורה כ-3,000 חפצי ערך: בדים, בגדים, תכשיטים מזהב וחפצים מזהב, ירקן, וחרסינה.
חלק מהחפצים מוצגים במוזיאון שנבנה בצמוד לדינגלינג ב-1959, אבל מכיוון שהטכנולוגיה לשימור לא הייתה בידי הארכאולוגים הסינים נשמרו רוב חפצי הערך בתנאים בלתי מתאימים וסבלו מפגעי מזג האוויר. משום כך, רוב מה שמוצג כיום הם העתקים של המקור. גרוע מכך, במהלך מהפכת התרבות פרצו המשמרות האדומים אל המוזיאון, השחיתו חלק מהמוצגים, הוציאו את גופותיהם של הקיסר ואן-לי ושל פילגשיו, ולאחר ש"הוקיעו" את הקיסר (350 שנה אחרי מותו), שרפו את הגופות. כמסקנה מתוך מסכת אירועים אלו החליטה ממשלת סין כי לא יחפרו יותר אתרים ארכאולוגיים, אלא למטרות הצלה בלבד. לפי כך אין כיום שום כוונה לחפור קברים נוספים. המוזיאון הורחב בתחילת המאה ה-21 וכיום הוא מוקדש למכלול אתרי הקבורה של שושלת מינג בעמק.
חדר כושר
חדר כושר הוא אולם המכיל מכשירים לשיפור ושימור כושר גופני. לרוב נכלל כחלק אינטגרלי ממכון כושר, אך קיימים חדרי כושר בבתי מלון, בבתים פרטיים ובבתי ספר.
חדר כושר מיועד לשיפור אלמנטים מסוימים של כושר גופני: סיבולת לב ריאה, גמישות וכוח. ניתן לשמר אלמנטים כגון מהירות וזריזות גם בתנאי חדר כושר, אך לרוב אימונים אלו מתבצעים מחוצה לו. בין המתקנים הנפוצים בחדרי כושר נכללים מסילות כושר, אליפטיקלים, אופניים נייחים, ספסלי משקולות (חופשיות ומוט), מתקן מתח ומזרנים. חדרי כושר רבים כוללים מגוון וכמות מתקנים גדולה יותר.
מאפיינים.
חדרי כושר התפתחו עם השנים, וכיום רובם כוללים מספר חלקים:
שטח אימון אירובי.
אזור המכיל מכונות המאפשרות אימון אירובי ארוך וקצר טווח, לרוב מכונות ממונעות, המאפשרות לעצב תוכניות אימונים המתאימות אישית לכושרו הגופני של המתאמן. כך למשל אופניים נייחים מאפשרים תוכנית אימונים בה סיבוב הדוושות ידמה עלייה במדרון ודרגת קושי משתנה, ומסילת כושר מאפשרת שיפוע ומהירות משתנים. על מנת לייעל את האימון, אזור האימון האירובי לרוב יהיה עתיר מכונות עם מעברים מסומנים ביניהן, ויופרד משטח אימון המשקולות או שטח המתיחות או שטח אימון מכשירי הכוח. עם התקדמות הטכנולוגיה, מסכי טלוויזיה נתלו מול מכונות האימון על מנת להקל על הריכוז של המתאמנים. בשנות ה-2000 אפשרית הצבת מסך-מרקע דק בנפרד מול כל מכונה.
שטח מתיחות.
אזור מוגדר, לרוב עם מזרנים על רצפתו, המיועד לאימוני גמישות ואימוני בטן, הדורשים בין השאר שכיבה או ישיבה על הרצפה. לעיתים שטח המתיחות יהיה סמוך לקיר ועליו סולם שוודי, כעזר למתיחות בעמידה. בשנים האחרונות נוספו לשטח זה כלי עזר רבים, כגון פיטבול וכדורי כוח לאימון שיווי משקל, מכשירים המסייעים לאימון בטן ועוד.
שטח אימון משקולות.
אזור מוגדר, לרוב רצפתו תהיה מרופדת. יכלול כמעט תמיד ספסלים עליהם ניתן לשכב בשיפוע משתנה, מתקן מתח ומקבילים, מערכת של משקולות חופשיות במשקלים שנעים מקילוגרם ועד כשלושים קילוגרם, ופעמים רבות מכונות בהם המשקולות מורמות בסיוע כבל. מכונות אלו מאפשרות למתאמן להתמקד בטווח תנועה מצומצם ומוגדר, להעלות משקלים בקלות בין סט לסט, ולהבטיח יציבה נכונה בעת ביצוע התרגיל. חלקן מחקות תנועות של תרגילים במשקולות חופשיים, כגון מכונת-סמית' המאפשרת דחיקת מוט בצמצום הסכנה שבשמיטתו.
שטח אימון מכשירי כוח.
אזור המכיל מכשירים ומתקנים אשר מיועדים לאימוני כוח אשר יש בהם מספר משקולות אשר המתאמן יכול לבחור את כמות המשקל שהוא מעוניין להשתמש בו בזמן פעולתו במכשיר.
חדר ריקודי זומבה.
חדר מוסגר אשר נעשים בו שיעורי זומבה ולפעמים גם סוגים של תרגילי כוח ומתח מסוימים לרוב קבוצתיים עם מוזיקה ברקע תחת מדריך, על אף שמדי פעם נעשים גם אימוני כוח ומתח הכוללים יותר מאדם אחד תחת מדריך בתוך שטח המתיחות.
חדר אופניים.
חדר מוסגר אשר נעשים בו שיעורי אירובי לרוב קבוצתיים על אופניים נייחים עם מוזיקה ברקע תחת מדריך, על אף שנהוג מדי פעם לעשות גם שיעורי אירובי הכוללים יותר מאדם אחד תחת מדריך על המכשירים בתוך שטח אימוני האירובי.
התפתחות חדרי כושר.
חדרי הכושר הראשונים הוקמו בגרמניה במאה ה-19, כדרך לאמן ספורטאים כאשר מזג האוויר לא אפשר אימון באוויר הפתוח. את חדר הכושר הראשון הקים ככל הנראה אדולף שפיץ בהסה שבגרמניה, בשנת 1852. תנועות גרמניות הפיצו את בשורת חדרי הכושר גם בארצות הברית, שם הוקמו חדרי כושר באמצע המאה ה-19 בסינסינטי, בסנט לואיס ובניו יורק. אותם מרכזים היו לא יותר משטח מקורה לאימון ספורט מגוון, בדומה לאולם ספורט המוכר לנו כיום, והכילו פעמים רבות מגרשים למשחק כדור ואף מסלולים לריצה.
עם התקדמות הטכנולוגיה הוחלפו מסלולי הריצה במסילות כושר ממונעות, עלה משקלם של מתקני הכוח וחדרי הכושר קטנו והפכו יותר נפוצים. הכנסת המכשירים השונים אפשרה ליותר מתאמנים להתאמן בחלל קטן יחסית, והפרידה לבסוף בין ספורט קבוצתי לבין אימון אישי. כיום אלמנטים רבים שהיו קיימים בחדרי כושר במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עדיין קיימים במכוני כושר, אולמות ספורט ומרכזי בריאות, ואילו חדר הכושר הצטמצם והתמקד בעיקר על אימון אירובי ואימון משקולות על בסיס אישי.
בישראל.