מוחמד סייד טנטאווי (בערבית: محمد سيد طنطاوي; 28 באוקטובר 1928 - 10 במרץ 2010) היה האימאם הגדול של מסגד אל-אזהר והשייח' הגדול של אוניברסיטת אל-אזהר בקהיר. טנטאווי מוכר כסמכות רוחנית מובילה בעולם המוסלמי הסוני ויש שתיארוהו בתור "הסמכות הסונית הערבית הבכירה ביותר", כ"מי שהוכר כסמכות הרוחנית הבכירה לכמעט מיליארד מוסלמים סונים" וכן "סמכות נעלה".
תולדות חייו.
טנטאווי נולד בכפר סאלים שרקייה שבמצרים עילית. כבר בגיל צעיר בלט בתפיסתו המהירה ועוד בהיותו תלמיד בבית הספר היסודי היה ל. בשנת 1944 הוא המשיך את הכשרתו בלימודי הדת במכללה דתית באלכסנדריה ומשם עבר לקהיר, שם המשיך בלימודים אקדמיים באוניברסיטת אל-אזהר. הוא סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות, בשנת 1959 סיים לימודי תואר שני בחינוך ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ביהודים בקוראן ובסונה. בין השנים 1972-1976 עבד באוניברסיטה האסלאמית בלוב ואז מונה לדיקן פקולטת אוסול א-דין של אוניברסיטת אל-אזהר בקמפוס אסיוט. בין השנים 1980-1984 שימש כראש המחלקה לפרשנות וחקר האסלאם באוניברסיטה האסלאמית באל-מדינה, ערב הסעודית וכן כמרצה אורח באוניברסיטת בצרה בעיראק. בשנת 1985 מונה טנטאווי לדיקן הפקולטה ללימודי האסלאם והשפה הערבית באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר. ביום הולדתו, 28 באוקטובר 1986, מינה אותו נשיא מצרים חוסני מובארכ למופתי הגדול של רפובליקת מצרים הערבית. הוא שירת בתפקיד זה לאורך 10 שנים. ב-17 במרץ 1996 הוא מונה לשייח' הגדול של אוניברסיטת אל-אזהר, המוסד האקדמי הבולט ביותר בעולם הערבי.
בשנת 2004 השתתף טנטאווי בהלוויית יאסר ערפאת ונשא את תפילת האשכבה (סלאת אל-ג'נאזה) בטקס שנערך בקהיר, בטרם הוטס הארון לקבורה ברמאללה.
ב-10 במרץ 2010 מת טנטוואי מהתקף לב בעת ביקור בערב הסעודית. את מקומו כאימאם אל-אזהר מילא ד"ר מוחמד אחמד אל-טייב.
עמדותיו.
טנטאווי התפרסם בעמדתו המתנגדת לפיגועי התאבדות בכלל ולפיגועים כאלה נגד ישראלים. זאת בדחותו את הטענה כי כל הישראלים הם מטרות לגיטימיות כיוון שבשלב כלשהו כולם יאחזו בנשק. בשנת 2003 הוא כינה מחבלים מתאבדים בשם "אויבי האסלאם" והוסיף כי "אנשים בעלי אמונות שונות חייבים לשתף פעולה כדי שלא להיקלע לעימותים חסרי תכלית ולשנאה. קיצוניות היא האויב של האסלאם. בעוד ג'יהאד מותר על פי האסלאם להגנת אדמתו של אדם ולעזרה למדוכא. ההבדל בין ג'יהאד באסלאם והקיצוניות הוא כמו שמיים וארץ."
בדברים שנשא לאחר פיגועי 11 בספטמבר אמר "אין זה ביטוי של אומץ כלל להרוג אדם חף מפשע, או להרוג אלפי בני אדם, כולל גברים ונשים וילדים" הוא אמר כי קריאתו של אוסמה בין לאדן לג'יהאד נגד המערב "איננה תקפה ואיננה מחייבת מוסלמים" והוסיף "הרג אזרחים חפים מפשע הוא מעשה נורא ומזעזע אשר אין דת היכולה לאשרו". לדעת טנטאווי, הקוראן "אוסר באופן מפורש את המעשים שבהם מואשמים אנשי הטליבאן ואל-קאעידה"
טנטאווי הביע התנגדות לנשים המשמשות בתפקיד אימאם ובשנת 2001 פרסם פתווה האוסרת על נשים לשמש כאם פונדקאית ועל הפריית נשים בזרע בעלן שנפטר. מנגד, בעת המחלוקת שהתעוררה בצרפת סביב האיסור על לבישת חיג'אב (כיסוי ראש מוסלמי לנשים) לתלמידות בתי ספר במדינה, פרסם טנטאווי פתווה המתירה לתלמידות מוסלמיות להסיר את כיסוי הראש בבית הספר, זאת על יסוד עקרון הרע במיעוטו. טנטאווי אף פרסם פתווה המתירה הפלה מלאכותית לנשים אשר הריונן נגרם כתוצאה מאונס. בשנת 1997 יצא טנטאווי בגלוי כנגד המנהג של מילת נשים בעולם המוסלמי ואמר "העולמא של האסלאם תמימי דעים כי אין קשר בין מילת נשים ובין הדת" הוא אף גילה כי בתו לא נימולה.
עמדותיו ביחס ליהודים.
בעבודת הדוקטורט שלו, תיאר טנטאוי את גישתו של האסלאם ליהודים. ליחסו מאפיינים אנטישמיים רבים; כך למשל הוא מתמצת את תיאורם בקוראן, הספר הקדוש ביותר לאסלאם:
קספרסקי
מנטון (צעיף)
מנטון (בספרדית: Manton) הוא צעיף גדול ורחב המשמש בריקוד הפלמנקו.
ריקוד עם מנטון הוא התשובה הנשית לריקוד המטאדור. המטאדור רוקד בעזרת הקפוטה (Capote) בזירת הקורידה (Corida) בזמן מלחמתו בשור. הרקדנית, העדינה והנשית, רוקדת עם הצעיף לצלילי המוזיקה, מבטאת באמצעותו את הדגשים המוזיקליים בשילוב רקיעות רגליים בהנפת הצעיף תוך כדי צעדי הריקוד.
הנפת הצעיף היא מלאכה לא קלה, המחייבת מיומנות רבה. הרקדנית נדרשת לשלוט שליטה מלאה בזרועות בעת ביצוע הפוזיציות והתנועות בעזרתן מתבצעת הנפת הצעיף.
תנועות הידיים במחול פלמנקו נקראות Baraceo. במחול זה ישנה חשיבות רבה לתנועות הידיים, הן אצל הרקדנית והן אצל הרקדן. אצל הרקדנית הזרועות מוחזקות כלפי מעלה גבוה מעל הראש, כאשר המרפק פונה לאחור, והאמה מורמת מעט למעלה. טכניקת החזקת הזרועות היא הבסיס לעבודה עם הצעיף. בזמן הנפת הצעיף הרקדנית מחזיקה את הצעיף בשני קצותיו והיא שואפת למתוח את זרועותיה על מנת שהאחיזה בצעיף תהיה איתנה.
ערכה של רקדנית פלמנקו ניכר על פי תנועות הידיים שלה. זהו החלק החשוב ביותר בריקוד ודרכו היא מבטאת את אישיותה (La meri, 1967).
נשים בספרד (שאינן רקדניות) בדרך כלל מתעטפות בצעיף במסיבות או באירועים משפחתיים או כתוספת לקישוט הבגד. רעיון זה עבר ל"אופנת" הריקוד, ומאז רקדניות רבות בוחרות לתפור לעצמן שמלה מצעיף.
חומר הגלם הנפוץ ביותר בהכנת צעיפים אלה הוא משי. על גבי המשי נרקמת רקמה מאוד עדינה המתארת בדרך כלל פרחים בגדלים שונים. קיימים צעיפים בכל מיני גדלים, המותאמים לאוכלוסיית הנשים (גם ילדות), ולסגנונות הריקוד.
שאל
בקעצוראים
בקעצוראים (שם מדעי: Saxifragales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים מגוונים. בסדרה קיימים מינים של סוקולנטים, צמחים מטפסים, שיחים ועצים; היא כוללת צמחים חד-שנתיים ורב שנתיים.
אף על פי שהסדרה מגוונת, קיימים קווי דמיון בין עצים שונים בה, הן מבחינת מבנה העלה, ורידיו ושפתו, והן צורת הגזע, הענפים והעלווה. על פי ההנחה המחקרית, העצים בסדרה התפתחו מאוחר יותר מאשר מיני השיחים, ועל כן יש להם יותר סממנים מובהקים דומים.
למרבית מיני הסדרה פירות דומים: גלעין קטן המוקף ציפה עבה.
משפחות.
על פי מערכת המיון APG II, קיימות 13 משפחות תחת בקעצוראים:
ירזה
נוסחת אוילר (תורת הגרפים)
בתורת הגרפים, נוסחת אוילר היא נוסחה מרכזית שמקורה בלאונרד אוילר. על פי הנוסחה, עבור גרפים מישוריים קשירים, ישנו קשר בין מספר הקשתות e, ומספר הצמתים v, ומספר הפאות f:
בזכות נוסחת אוילר, מאפיין אוילר של המישור מוגדר היטב, ושווה ל- formula_2.
ניתן להכליל את הנוסחה על ידי השמטת הדרישה שהגרף קשיר, ואז יתקיים
כאשר c הוא מספר רכיבי הקשירות.
הוכחת המשפט.
דרך קלה להיווכח שהמשפט נכון הוא בשיטה של מחיקת קשתות. נמחק את קשתות הגרף בזו אחר זו. תחילה נמחק קשתות המשתתפות במעגל (נשים לב שמחיקה כזו אינה פוגעת בקשירות הגרף).
כל קשת כזו מפרידה בין שתי פאות (כזכור גם האזור מחוץ לגרף נחשב פאה), ולכן מחיקת הקשת מקטינה את מספר הקשתות באחת וגם את מספר הפאות באחת. לאחר שלא נותר מעגל, הגרף שמתקבל הוא עץ ויש פאה אחת בלבד. כעת נמחק בזה אחר זה עלה עם הקשת המחברת אותו. באופן זה אנו מוחקים צומת אחד וקשת אחת בכל פעם. מכאן שבסוף תהליך המחיקה מספר הקשתות שנמחקו שווה למספר
הפאות + מספר הצמתים שנמחקו. לבסוף נשארים עם צומת בודד ופאה בודדת, ומכאן מתקבלת הנוסחה.
הוכחת קושי.
הוכחה זו ניתנה על ידי קושי ב-1811 והיא מוכיחה כי מאפיין אוילר עבור פאונים אפלטוניים או במישור דו-ממדי הוא 2. הוכחה זו מראה כי הנוסחה של אוילר עובדת לכל פאון קמור, ובאופן כללי יותר לכל פאון שהגבול שלו הוא שקול טופולוגית לספירה ושהשטחים שלו שקולים טופולוגית לדיסק.
יהי פאון אשר פאה אחת שלו מופנית כלפי מעלה. נסיר פאה זו כך שהקודקודים והמקצועות הסמוכים לו נשארים במקום וכעת יש לנו "קופסה" פתוחה. נמתח את הקופסה הפתוחה ככה שהקודקודים בפתח הפאון יקיפו (על משטח דו ממדי) את כל שאר הקודקודים ובכך יצרנו גרף של קודקודים ומקצועות (בעצם, מקצועותיו של הפיאון הן הקשתות של הגרף) ולכן גם שטח בין קשתות אלו (כלומר האזורים שהיו הפיאות של הפאון) נוצר גם הוא. לשטחים הללו נקרא שטחי הגרף (להלן איור א'). לכל שטח הכלוא בין קשתות נקרא שטח גרף "פנימי." לאזור שמחוץ לגרף נקרא שטח גרף "חיצוני." נתייחס לשטח האחרון כפאה שהסרנו בהתחלה. ביצירת גרף אין אנחנו מסירים או מוסיפים ישר או קודקוד ולכן מספר הקודקודים formula_4 בגרף, (vertices), זהה למספר הקודקודים של הפאון. כמו כן מספר הקשתות formula_5, (edges), זהה גם הוא. נסמן formula_6, (face), את מספר השטחים הכלואים בין ישרים בגרף + שטח הגרף החיצוני. סכום שטחים אלה זהה לסכום פיאות הפאון (להלן איור ב').
המרת הגרף.
3 צעדים יבוצעו על הגרף שלנו:
נציין שצעד 1 יבוצע עד הסוף עוד לפני צעד 2 וצעד 3. כלומר עד שכל שטח גרף פנימי יהיה משולש (איור ג'). כאשר אפשרי, צעד 3 תמיד יבוצע לפני צעד 2 (איור ד'). בסוף תהליך זה נקבל משולש אחד ויחיד. ועבורו מתקיים: formula_10. מאחר שלאורך כל התהליך הביטוי formula_11 נשאר זהה ומתקיים עבור הגרף, הוא מתקיים אז בווודאי עבור הפאון ומקיים formula_12.
formula_13
נוסחת אוילר לפאונים.
ניתן לתאר את השלד של פאון (המורכב מן הקודקודים והצלעות שלו) בגרף מישורי, על ידי מתיחת אחת הפאות (כל קודקוד יהווה צומת, וכל צלע תהווה קשת), ולכן נוסחת אוילר תקפה גם עבורם.