הקודקס שמור בתיקייה מעץ, מכוסה בעור ומאובזר במתכת. גובהו הוא 92 ס"מ, רוחבו 50 ס"מ ועוביו 22 ס"מ. במקור היו בקודקס 320 דפי קלף, אך שמונה דפים הוסרו מהספר. לא ידוע מי הוריד או למה הוסרו הדפים, אך נטען כי הדבר קשור לחוקים המונרכיים של הבנדיקטינים. משקלו של הקודקס כ-75 קילוגרם. בקודקס גיגס 310 ציורים על דפיו, ומעריכים כי הדפים עשויים מעור עגל.
היסטוריה.
רבים האמינו כי הקודקס נכתב על ידי "הרמן חסר האחריות" (Hermann Inclusus) במנזר הבנדיקטיני פודלאצ'יס ליד צ'רודים, שנהרס במאה ה-15. התאריך האחרון שמופיע בקודקס הוא שנת 1229. מאוחר יותר נשמר הספר על ידי נזירים ציסטרציאנים במנזר סדלק ואז נקנה על ידי המנזר הבנדיקטיני בברבנוב. מ-1477 עד 1593, נשמר הקודקס בספרייה של המנזר בברואומוב עד שנלקח לפראג ב-1594 והפך לחלק מהאוסף של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסוף מלחמת שלושים השנים בשנת 1648, נלקח כל האוסף מרודולף השני בידי הצבא השוודי כשלל מלחמה. מ-1649 עד 2007 הוחזק הקודקס בספרייה המלכותית של שוודיה.
ב-24 בספטמבר 2007, הושאל הקודקס משוודיה לפראג, ובינואר 2008 הוצג לציבור הרחב בספרייה הלאומית של צ'כיה.
תוכן.
הקודקס מכיל את כל ביבליה על פי נוסח הוולגטה הלטינית (הגרסה הלטינית לברית החדשה), חוץ מהספרים מעשי השליחים וחזון יוחנן שהם מגרסה קדם-וולגטית. כתבים נוספים שכלולים בספר הם, האנציקלופדיה של איזידורוס מסביליה: אטימולוגאה, ספרו של יוסף בן מתתיהו: קדמוניות היהודים, כתבו של קוסמס מפראג: אגדותיה של בוהמיה, מספר טרקאטות (ספרי חוקים), לוח שנה עם נקרולוגיום (תאריכים חשובים של מיתות ולידות, בלטינית: נקרו-גופה, לוגיום-זמן), רשימה של אחים במנזר פודלאצ'יס, שיקויי קסם, לחשים ועוד מסמכים מקומיים. כל הקודקס כתוב בלטינית.
כתב היד כולל איורים באדום, כחול, צהוב, ירוק וזהב. אותיות ראשוניות (גדולות לדוגמה: A-ראשונית a-משנית) מאוירות בצורות מתוחכמות, לרוב לאורך כל הדף. לקודקס צורה ייחודית. הכתב נשאר באותו סגנון כתיבה לאורך כל הקודקס, ולא מראה כל סימנים להתיישנות, פגמים או קרעים, מה שהוביל לסברה שהספר נכתב בזמן קצר מאוד (ראו האגדה). אך מדענים מעריכים כי לקח לסופר מעבר ל-20 שנים לכתוב את כל הספר.
עמוד 577 כולל תמונה יוצאת דופן של השטן, כ-50 ס"מ גובהו. מספר דפים לפני האיור הקלף מושחר והכתב עליו בוהק, בשונה משאר הקודקס. הסיבה להשחרה היא חשיפה לשמש: מכיוון שהקלף עשוי עור פרה, כאשר הוא נחשף לאור השמש הוא "משתזף". לכן לאורך כל המאות שהקודקס נחשף לשמש העמוד שנפתח יותר מכל הוא עמוד 577, שהפך שחור משאר העמודים.
האגדה.
לפי אחת מהאגדות, כותב הקודקס הוא נזיר שהפר את נדריו, ונשפט לקבורה בחיים. כדי לכפר על חטאיו, הבטיח לאב המנזר שיכתוב בן לילה כתב כל כך מדהים שיתן תהילה ענקית למנזר, ויכיל את כל ידע האנושות. קרוב לחצות הנזיר הבין שלא יוכל לעשות זאת לבדו, אז התפלל תפילה מיוחדת, שלא יועדה לאלוהים אלא למלאכו הנופל לוציפר (השטן במיתולוגיה הנוצרית) וביקש ממנו עזרה להשלים את הכתב בתמורה לנשמתו. השטן השלים את הכתב לפני הבוקר והנזיר הוסיף את תמונתו של השטן כהוקרה על עזרתו. אומרים גם שהנזיר השתמש בחלק מלחשי גירוש שדים שיש בכתב כדי להוציא את השטן מגופו (בדומה לנזירים אחרים שחטאו ונגזר עליהם לכתוב את כל התנ"ך כולו, גם הברית החדשה וגם הישנה, בכתב יד וככה האלוהות תעבור בהם כשיעשו זאת.) למרות האגדה, הקודקס לא נאסר על ידי האינקוויזיציה, ונחקר על ידי מלומדים רבים.
חקירות מודרניות בבלשנות מציעות שהנזיר ישב בבידוד מוחלט, שכנראה כפה על עצמו. על פי ניסיונות שחזור של עבודת הכתיבה, מעריכים כי כתיבת הקודקס לבד ללא האיורים תדרוש כ-20 שנים של כתיבה ללא הפסקה.
שמואל יוסף שוויג
שמואל יוסף שוויג (1902 – 1983) היה צלם שפעל ביישוב ובמדינת ישראל, ותיעד אותה בתצלומיו.
ביוגרפיה.
שוויג נולד בעיר טרנופול שבגליציה המזרחית, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא השתלם בצילום בווינה בשנת 1922, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל.
בשנים 1933–1925 צילם עבור קרן קיימת לישראל.
בשנים 1946–1934 צילם עבור מחלקת העתיקות הממשלתית.
בשנים 1941–1940 צילם עבור משטרת המנדט סדרת תצלומים של תחנות טגארט.
בשנים 1965–1949 ניהל את מחלקת התצלומים של הסוכנות היהודית.
באפריל 1928 נישא לצביה דיקשטיין, מורה להתעמלות, ריתמיקה, התעמלות יוצרת וריקודי עם, ומחברת שירי משחק.
ב-1929 נולדה בתם, גְדוּלָה, וכעבור שלוש שנים נולד בנם, חנוך.
שוויג נפטר ב-1983 בירושלים. ארכיון של תצלומיו מנוהל על ידי ילדיו.
בתו גְדוּלָה עוֹגֶן היא פסלת ואמנית קרמיקה, שבשנים 1965-1980 כיהנה כראש המחלקה לקדרות ב"בצלאל".
קישורים חיצוניים.
סרטים שנוצרו בידי שוויג, כמפיק או כבמאי, מתוך אוסף ארכיון שפילברג
ירושלים החדשה (נצרות)
אלפונס לואי קונסטן
המסדר ההרמטי של השחר המוזהב
דרך אילת
בריאן טולברט
בריאן טולברט (אנגלית: Brian Tolbert; נולד ב-20 ביוני 1974 בלאנסינג, מישיגן) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. טולברט שיחק בעמדות הגארד ומתנשא לגובה של 1.92 מטרים.
ביוגרפיה.
טולברט, אשר נולד וגדל בלאנסינג שבמדינת מישיגן החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, במכללת איסטרן מישיגן שם הוא היה מלך הסלים של המכללה בכל הזמנים.
בעונת 2001/02 עבר טולברט לקבוצה האיטלקית סיינה, באותה עונה זכה טולברט עם קבוצתו בגביע ספורטה.
בעונת 2002/03 עבר טולברט לסאות' איסט מלברן מג'יק האוסטרלית. ב-2003/04 עבר טולברט לקבוצה הקפריסאית אפואל ניקוסיה. באותה עונה עבר לקבוצה הטורקית פינאר קרשיאקה איזמיר, בשנים 2004/05 הגיע טולברט לישראל לקבוצת מכבי פתח תקווה איתה הוא ירד ליגה. ב-2005 טולברט הגיע לעירוני אשקלון, שנה לאחר מכן הוא הגיע למכבי ראשון לציון, בעונת 2007/08 טולברט חתם בעירוני רמת גן, ב-2008 חתם טולברט בהפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה בכדורסל עם שלשה על הבאזר שקבעה את התוצאה 69-68 בגמר מול קבוצת מכבי חיפה.
בעונת 2009/10 שב טולברט לקדנציה שנייה באליצור אשקלון. ובחודש נובמבר 2010 חזר לקבוצה הפועל חולון, ממנה ירד לליגה הלאומית כשחתם בהפועל כפר סבא\כוכב יאיר ובדצמבר 2011 הכריז על פרישה, חזר בו ושיחק את עונת 2011/2012 במדי עירוני נס ציונה מהליגה הלאומית בכדורסל בטרם פרש סופית.
לינדנשטראוס
לינדנשטראוס (גרמנית: Lindenstrauss) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית, תרגום אפשרי לעברית הוא זר פרחי טיליה (יש אופציות תרגום אחרות)
קפה לורנץ
קפה לורנץ היה בית קפה שפעל עד אמצע המאה ה-20 ברחוב אילת מספר 57 פינת רחוב שלוש בפאתי שכונת נווה צדק והמושבה הגרמנית ביפו.
כיום פועל במבנה נווה שכטר, מרכז לתרבות יהודית ישראלית עכשווית ובית כנסת של הקהילה המסורתית נווה צדק.
היסטוריה.
הבית הוקם ב-1886, על בסיס בית קדום יותר, בידי פרנץ לורנץ, שנמנה עם הטמפלרים שהתיישבו ב-1870 במושבה האמריקאית הנטושה. המבנה נבנה מאבני כורכר מקומיות, בתוספת רעפים מיובאים. לאחר מותו של פרנץ לורנץ ב-1909, הוסיף לו בנו קורט קומה נוספת, בה התקיים אולם אירועים והתקין גנרטור שסיפק לו חשמל. באולם התקיימו מופעים שונים, סרטי ראינוע, מסיבות פורים, אסיפות עסקיות וחתונות.
בקומת הקרקע פתח גוטהילף וגנר בית קפה ובית מרזח. בית הקפה היה פופולרי בקרב הטמפלרים, אך גם בריטים ויהודים נהגו לפקוד אותו, ובהם ש"י עגנון, שהזכיר אותו בספרו "תמול שלשום": . במקום הייתה גם מאפיית עוגות.
מיקומו של בית הקפה באמצע הדרך בין תל אביב היהודית ויפו הערבית ובעלותו הגרמנית הזרה, הביאה אותו למעמד של אזור נייטרלי. מיקומו של בית הקפה היווה נקודת ציון בתל אביב של ימי המנדט ועסקים רבים פרסמו את כתובתם כ"על ידי קפה לורנץ". עם פרוץ המרד הערבי הגדול, היווה קפה לורנץ נקודת ציון לגבול בין תל אביב היהודית ויפו הערבית.
בית הקפה שימש גם כאולם ראינוע ("ראינוע קסם"), עד שב-1925 הוסבה לשם כך הקומה השנייה. את הראינוע ניהל ירושלים סגל. כן נערכו בו מופעי תיאטרון ואירועים שונים. בית הקפה נוהל רוב הזמן על ידי משפחת לורנץ בשיתוף עם מסעדנים יהודים. עם גירוש הטמפלרים מהארץ בפרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך להפעיל את בית הקפה המסעדן מקס רפופורט, אשר שילם עד 1948 את דמי השכירות לנאמן של משפחת לורנץ.
לאחר הקמת מדינת ישראל, נמסר בית הקפה לוועד למען החייל, שהקים בו, ב-1951, מועדון לחיילים שנקרא "פינת החייל". במועדון פעלו גם מסעדה ואולם חתונות. לאחר הקמתו של בית החייל ברחוב ויצמן ב-1965 הצטמצמה הפעילות במועדון, והוא נסגר ב-1975. לאחר מכן ננטש המבנה ועמד בפני סכנת קריסה. בשנת 2010 מכון שכטר למדעי היהדות יחד עם משרד האדריכלים קימל אשכולות, החלו בתהליך של שיפוץ, שימור ושיחזור של המבנה, אשר נחנך בשנת 2012 בשם נווה שכטר, מרכז לתרבות יהודית ישראלית עכשווית שבו מתקיימים לאורך השנה הרצאות, סיורים, סדרות, הופעות ואירועים מיוחדים. בנוסף, בנווה שכטר פועל בית קפה ובית כנסת של הקהילה המסורתית נווה צדק.
בית החולים עזרת נשים
בית ספר על-יסודי
הנבחר (ספר)
רד בול ארנה
Symphony x
Hurt (כריסטינה אגילרה)
בנימין וייס
בנימין (בנג'י) ווייס (נולד ב-1941 בניו יורק) הוא מתמטיקאי אמריקאי-ישראלי, פרופסור (בגמלאות) באוניברסיטה העברית בירושלים, הנודע בשל תרומותיו לתורה הארגודית , תורת הסתברות, תורת המשחקים ותורת הקבוצות התיאורית .
ביוגרפיה.