סוגיות הביטחון עלו בהדרגה על סדר היום הציבורי עם עליית הפשיזם והנאציזם באירופה ועלייתה של האימפריה היפנית באסיה. החל מ-1938 הובילו ליונס ויוז תהליך של הגדלת סדר הכוחות של כוחות ההגנה של אוסטרליה. ב-7 באפריל 1939 מת ליונס בעת כהונתו כראש ממשלה. מפלגת אוסטרליה המאוחדת בחרה ברוברט מנזייס כיורשו כדי שיעמוד בראש ממשלת מיעוט ערב מלחמת העולם השנייה. אוסטרליה הצטרפה למלחמה ב-3 בספטמבר 1939 ומיד לאחר מכן הוקם קבינט מלחמה מיוחד, שבתחילה כלל את מנזייס וחמישה שרים בכירים, כולל יוז. מנהיג הלייבור, ג'ון קרטין דחה הצעה להצטרף לממשלה ובבחירות של 1940 איבדה ממשלתו של מנזייס את הרוב שלה בפרלמנט. כשבעלות הברית ספגו אבדות כבדות ולנוכח האיום ההולך וגדל בזירת האוקיינוס השקט, הסתמכה הממשלה על רוב שנשען על שני חברי פרלמנט עצמאיים. לנוכח אי הצלחתו לשכנע את קרטין להצטרף לקבינט המלחמה ועקב לחץ הולך וגובר מצד מפלגתו, התפטר מנזייס מתפקידיו כראש הממשלה וכמנהיג המפלגה ב-29 באוגוסט 1941. אף על פי שמפלגת אוסטרליה המאוחדת הייתה בשלטון כבר כעשור, היא הייתה חסרת שדרה מנהיגותית, כך שהיא נאלצה לבחור ביוז כמנהיגה. בימים כתיקונם, הייתה זו הזדמנות ליוז לשוב לכיסא ראש הממשלה בפעם השנייה. אך יוז היה אז חודש לפני יום הולדתו ה-78 ובריאותו כבר החלה להיות רופפת. מסיבה זו, הוא לא היה כשיר להיות ראש ממשלה בתקופת מלחמה וויתר על האפשרות להיות מנהיג המפלגה וראש הממשלה לטובתו של מנהיג מפלגת הכפר, ארתור פאדן. יוז נשאר להיות האיש מספר שתיים בממשלה כשהוא מכהן כתובע הכללי וכשר הצי. חודש לאחר מכן חצו שני חברי הפרלמנט העצמאיים, שהיוו את בסיס התמיכה לממשלה, את הקווים והפילו את ממשלתו של פאדן במסגרת ההצבעה על חוק התקציב. העצמאיים, בעידודו של המושל הכללי, לורד גאורי, העבירו את תמיכתם למנהיג האופוזיציה ג'ון קרטין, שהושבע כראש ממשלה ב-7 באוקטובר 1941. שמונה שבועות לאחר מכן תקפו היפנים את פרל הארבור.
יוז הנהיג את מפלגת אוסטרליה המאוחדת בבחירות של 1943, אך סירב לנהל את ישיבות המפלגה והותיר לפאדן להנהיג את האופוזיציה. הקואליציה הצליחה לזכות רק ב-19 מושבים נוספים בפרלמנט. לאחר הבחירות, יוז, שנחשב למנהיג ביניים, העביר את שרביט ההנהגה על מפלגת אוסטרליה המאוחדת בחזרה למנזייס. בפברואר 1944 הוציאה המפלגה את נציגיה ממועצת המלחמה המייעצת (Advisory War Council) כצעד מחאה כנגד ממשלתו של קרטין. יוז נשאר במועצה והורחק ממפלגת אוסטרליה המאוחדת.
לאחר מכן הקים מנזייס מפלגה חדשה, המפלגה הליברלית ויוז היה לחבר במפלגה. הוא המשיך להיות חבר הפרלמנט עד למותו ב-28 באוקטובר 1952. בילי יוז היה חבר הפרלמנט הפדרלי במשך 51 שנים ושבעה חודשים וכולל זמן כהונתו באספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס לפני כן, הוא בילה 58 שנים על ספסלי הפרלמנט ומעולם לא הפסיד במערכת בחירות. תקופת כהונתו זו מהווה עדיין שיא של כל הזמנים בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית. במותו הוא היה האחרון מבין חברי הפרלמנט הראשון שנבחר ב-1901 שעדיין כיהן בתפקידו ואחרי מותו נותר רק קינג או'ומיילי האחרון מבין חברי פרלמנט זה שעדיין נותר בחיים. או'מיילי מת 14 חדשים לאחר יוז. כשהוא בן 90 שנים, חודש אחד ושלושה ימים במותו, היה יוז לאדם הזקן ביותר שכיהן אי פעם כחבר הפרלמנט האוסטרלי.
מותו.
בילי יוז מת ב-28 באוקטובר 1952 בגיל 90 בביתו שבלינדפילד, סידני. ההלוויה הממלכתית שלו נערכה בקתדרלת סנט אנדרו שבסידני והייתה אחת הגדולות בתולדות אוסטרליה. כ-450,000 צופים עמדו לאורך הרחובות. מאוחר יותר הוא נקבר בבית הקברות האנגליקני של צפון סידני.
הוא הניח אחריו את ששת ילדיו מבת זוגו הראשונה ואת אשתו מרי. בתם הלן מתה בעת לידה בלונדון ב-1937 בהיותה בת 21 כתוצאה מאלח דם. נכדם חי כיום בסידני תחת שם אחר. עובדה זו לא הייתה ידועה עד 2004 כאשר הקרינה רשת הטלוויזיה ABC תוכנית דוקומנטרית על האירועים הללו. את התוכנית הנחה השחקן מרטין וון, שגילם את יוז בסרט משנת 1975 והעניין המתמשך שלו בדמותו של יוז הובילה אותו לחשוף את גורלה של הלן.
מרי יוז מתה ב-1958.
מורשתו.
לבילי יוז, שהיה איש קטן ממדים אך שרירי, עם קול צרוד ופנים שנעשו בהדרגה מצומקים, לא היה את המראה האופייני למנהיג לאומי, אך במהלך תקופת כהונתו כראש ממשלה הוא רכש לעצמו מוניטין כמנהיג בזמן מלחמה. החיילים האוסטרלים כינו אותו "החופר הקטן" (Little Digger), כינוי שליווה אותו עד סוף חייו. הוא ייזכר על מיומנויותיו הפוליטיות והדיפלומטיות היוצאות מגדר הרגיל, על אמירותיו השנונות הרבות ועל האופטימיות והפטריוטיות הבלתי נלאות שלו.
בארוחה החגיגית שנערכה לרגל יובל החמישים לכינונו של הפרלמנט האוסטרלי, ציין אחד הנואמים את יוז כאיש "שישב בכל ישיבות הפרלמנט מאז האיחוד והיה חבר בכל המפלגות". כאן התערב ארתור פאדן ואמר: "לא במפלגת הכפר"! "לא" אמר יוז, שעדיין היה מסוגל לשמוע כאשר רצה בכך, "עלי לשים את הגבול במקום כל שהוא".
אותות כבוד והנצחה.
ב-1941 קיבל יוז את אות מסדר עמיתי הכבוד על שירותו כראש ממשלה. על שמו נקראים מחוז בחירה המשתרע על פרבריה הדרומיים של סידני ופרבר של קנברה. ב-1972 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
לבילי ומרי יוז לא היה זמן לצאת לירח דבש. לאחר טקס הנישואין שלהם ב-1911 הם נסעו ברכבם שהתרסק בתאונת דרכים בהצטלבות בין כביש סידני-סידני מלבורן עם מסילת הברזל סידני-מלבורן, מצפון לאולבורי. צומת זה, ומאוחר יותר הגשר שנבנה במקום, נקראו על שמו של יוז.
Alamosaurus
סאני-קום
יששכר בר איילנבורג
רבי יִשָּׂשכָר בֶּר אַיילְנְבּוּרְג (ה'ש"י, 1550, פוזנא, פולין - ה'שפ"ג, 1623 אוסטרליץ, מוראביה) היה רב פולני-איטלקי במחצית השנייה של המאה ה-16 ובראשית המאה ה-17, רבה של גוריציה ושל מדינת פריוויאל באיטליה, ובסוף ימיו בפראג. נודע על שם ספרו באר שבע.
ביוגרפיה.
נולד בפולין לרב ישראל לייזר פרנס מקהילת פוזנא, בצעירותו היה תלמידם של רבי מרדכי יפה "בעל הלבוש", ורבי יהושע פלק כץ, מפרש הטור והשולחן ערוך הידוע בכינויו הסמ"ע על שם ספרו "מאירת עיניים". הושפע מרבו הרב ישראל סרוג (מהר"י סרוג/סרוק), בעת שהלה סבב בערי אירופה להפצת תורת האר"י, ודבק בהשפעתו בקבלת האר"י; מכתביו שרשם בעקבות דברי רבו זה, העתיק המקובל רבי מנחם עזריה מפאנו, אף הוא תלמידו של מהר"י סרוג שהפיץ את תורתו ברבים. התמנה כרב מדינת פריוויאל והיה לאחד מחשובי רבני איטליה. מתלמידיו באיטליה היה רבי עזריה פיגו.
בשנת ה'שע"א התגורר בפראג, והוצעה לו משרת ראש ישיבה בצפת בהוראת רבי משה גלנטי, המינוי התעכב ולבסוף לא יצא אל הפועל בשל פטירתו. בסוף ימיו התגורר באוסטרליץ, מוראביה, ושם נפטר.
מפסקיו.
תשובתו (סימן י"ח) משמשת יסוד לשיטה האוסרת את השימוש בפאה נכרית לכיסוי ראש האישה בהלכה. הוא גם העיר על המנהג הרווח באיטליה של ימיו ללבוש בגדי שבת רק ביום השבת ולא בלילה שבין שישי לשבת, לדבריו זהו מנהג מוטעה כיוון שעל פי הקבלה עיקר עניינם של בגדי שבת הוא בהחלפת הבגדים לקראת כניסת השבת. עוד התרעם על המנהג הרווח לשפוך מהיין בעת ההבדלה כסימן טוב, לדבריו זהו מנהג נפסד, ואילו היה בכוחו היה מבטלו. בפרשיית המקווה ברוויג'ו היה בין הרבנים האוסרים.
ספריו.
ספרו "באר שבע" (ונציה שע"ד), מהווה כעין "תוספות" על מסכתות וחלקי מסכתות מן התלמוד הבבלי שאין עליהם "תוספות": מסכת סוטה, סנהדרין, הוריות, חולין, מסכת כריתות ומסכת תמיד; בסוף ספרו זה נדפסו גם שאלות ותשובות ממנו, וחיבור קצר בשם "באר מים חיים". הספר נקרא "באר שבע", כי הוא כולל שבעה חיבורים, חידושיו למסכתות הש"ס וספר השו"ת: "נר אלוקים" על מסכת סוטה; "נר ישראל" על פרק "(כל ישראל יש להם) חלק" במסכת סנהדרין; "נר מצווה" על מסכת הוריות; "נר הוראה" על חולין; "נר ה'" על מסכת כריתות; "נר תמיד" על מסכת תמיד; ו"נר תורה", חלק השו"ת.
ספר נוסף שלו הוא החיבור "צידה לדרך" על פירוש רש"י לתורה, שעוסק רבות גם בפרשני רש"י קודמים כמו פירוש "המזרחי", רבי אליהו מזרחי.
שני הספרים נדפסו בדפוסים נוספים רבים לאחר פטירת המחבר.
יששכר בער איילינבורג
יששכר בער איילנבורג
דינמיקה סלולר
רשת דינמיקה הוקמה באוגוסט 1994 כחברת בת של סאני תקשורת על ידי אילן בן דב, והייתה חלק מקבוצת סאני אלקטרוניקה עד מכירתה בינואר 2010 לחברת סלקום בסכום של 108 מיליון שקל.
היסטוריה.
דינמיקה החלה את דרכה בתור מודל "חנות בתוך חנות" בבתי הכלבו של רשת המשביר לצרכן.
מספר שנים מאוחר יותר התפתחה הרשת והתחילה להתפרס ולהתפזר ברחבי הארץ בחנויות פרטיות ועצמאיות משל עצמן, מבלי להיות תלויה ברשתות מכירה גדולות כמו המשביר לצרכן וחברות אחרות.
בתחילת דרכה התמקדה רשת דינמיקה בשלושה תחומים עיקריים:
בשנת 1998 הרחיבה דינמיקה את תחום פעילותיה כאשר קיבלה אישור מחברת בזק למכירת מוצרי תקשורת (ציוד התחברות לאינטרנט) ושירותי תקשורת (סיפוק קווי חיבור לאינטרנט בטכנולוגיית ISDN).
בהמשך אותה שנה קיבלה סאני תקשורת זיכיון לייבוא ושיווק טלפונים סלולריים מתוצרת סמסונג הקוריאנית, שאותם מכרה סאני לרשתות הסלולר וגם לדינמיקה (חברת הבת) ומשם לצרכן הסופי.
בשנת 2001 החלה דינמיקה למכור גם מכשירי סלולר התומכים ברשת GSM.
בשנת 2002 הרחיבה דינמיקה את דרכי השיווק שלה ופתחה אתר חנות וירטואלית באינטרנט המאפשר הזמנה ורכישת טלפונים סלולריים; אתר החברה הופעל על ידי תפוז אנשים.
ביולי 2005 דינמיקה חתמה על הסכם עם HOT למכירת מנויי כבלים, טלפון ואינטרנט מהיר.