בינואר 1967 נבחר למזכיר מפא"י במחוז תל אביב. במהלך השנים התגברה פעילותו במוסדות המפלגה כמזכיר ועדת הכלכלה המפלגתית ומזכיר תנועת העבודה הבינלאומית. בשנת 1969 ויתר על ההצעה להשתלב ברשימת המערך לכנסת והעדיף להיות מועמד לתפקיד בכיר בעיריית תל אביב יפו. כנציג המפלגה נבחר לסגן ראש עיריית תל אביב וכיהן מתוקף תפקידו כיו"ר איגוד ערי דן. בשנת 1974, לאחר שהנהלת העירייה עברה לידי הליכוד בראשות שלמה להט, התפטרו ראשי הרשימה ממועצת העיר ושפייזר הוביל את האופוזיציה. במקביל מונה לעמוד בראש לשכת המס של הסתדרות העובדים הכללית. באוקטובר 1975 הודיע שלא יוביל את רשימת המפלגה בבחירות הבאות לעיריית תל אביב והתמקד במישור הארצי. הוא כיהן כיו"ר הוועדה המוניציפלית במפלגת העבודה ובאוגוסט 1976 נבחר ברוב מוחלט למזכיר מחוז תל אביב במפלגת העבודה. בשנת 1981, היה בין מקימי ומובילי "חוג יחדיו" במפלגת העבודה ותמך בשמעון פרס אולם כעבור זמן היפנה לו עורף והפך ליריבו המושבע.
שפייזר כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בשנים 1977–1988, מהכנסת התשיעית ועד לתום כהונתה של הכנסת ה-11, שבה היה יו"ר ועדת הכלכלה. בשנת 1989, הוא פרש לחלוטין מהפוליטיקה לאחר שמועמדותו לכנסת ה-12 נכשלה.
שפייזר נחשב לדמות מיוחדת בעולם הפוליטי. מצד אחד היה עסקן רב-כוח והשפעה (כמזכיר מחוז ת"א של העבודה וכראש לשכת המס של ההסתדרות), ומצד שני היה אינטלקטואל בעל תחומי עניין ועיסוק מגוונים.
משפחה ותחביבים.
בשנת 1951 התחתן עם אורה רפפורט. ד"ר אורה שפייזר, רופאת ילדים, ניהלה את המרכז הרפואי לילדים ברמת אביב ג'. נולדו להם 3 ילדים - ארנון, נילי ודפנה.
בעת שכיהן כראש אגף התרבות בעירייה יזם שפייזר את הקמת סינמטק תל אביב שנפתח ב-1973 והיה בין יוזמי הקמת היכל הספורט ביד אליהו.
בין השנים 1987 - 1989 היה נשיא איגוד השחמט הישראלי. בשנות ה-80 היה גם נשיא מועדון השחמט הפועל תל אביב (שפעל בבית תבורי בתל אביב). המועדון זכה באליפות הליגה הלאומית בשחמט לשנת 1989.
שפייזר אהב לדוג בזמנו החופשי, לקרוא ספרות ומאמרים בכל נושא כולל מאמרים מדעיים ומאמרים בתחומי הרוח והמחשבה ונהג לצטט הוגי דעות שונים.
שפייזר כתב את הספר 'פוליטיקה שימושית' (הוצאת דביר, תשמ"ח) המציג את עולם הפולטיקה מזווית שונה. יש אומרים שכתיבת הספר פגעה בקריירה הפוליטית שלו, בשל הביקורתיות והסאטירה שבה מוצג עולם זה בספר.
קולין קריווי
יעקב שפי
יעקב שפי (נולד ב-25 בינואר 1941), הוא איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה.
שפי נולד בשנת 1941 בפתח תקווה. למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר.
פעילות הציבורית החלה במישור המקומי, בהיותו חבר מועצת פועלי פתח תקווה ויו"ר הנהלת עמותת הכדורגל של הפועל פתח תקווה. מקצועית שימש שפי מזכיר הארגון של עובדי התעשייה האווירית. במהלך השנים נבחר לכהן בוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית וחבר הנהלת "מבטחים". כמו כן מונה לחבר בהנהלת ההתאחדות לכדורגל.
בשנים 1992-1996 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד שפי על המקום ששוריין לנציג מחוז דן. הוא הגיע למקום החמישי מתוך שמונה, בתמיכת 3,080 קולות, ולפיכך שובץ במקום לא ריאלי ברשימת המפלגה לכנסת.
יעקב פרנק (חבר הכנסת)
יעקב פרנק (12 במרץ 1913 – 9 ביולי 1993) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, בנו של הרב צבי פסח פרנק, שהיה אב בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, ולאחר מכן רבה של ירושלים. בשנות ה-30 היה ממפקדי ההגנה בירושלים. בשנת 1936 היה מפקד בפלוגה הדתית בירושלים והוצב בעיר העתיקה. בשנת 1938 התנדב למשימת נוטרות על מחנה קידוח בריטי באזור העוג'ה מתוך רצון להכיר את אזור המדבר. לאור חשש שהבריטים גילו את חברותו בהגנה הוא נסע לקרוביו בארצות הברית ועבד בניו יורק בעבודות מזדמנות. הוא התגייס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והיה בה לקצין. באוקטובר 1944 הוא נפצע בפיליפינים ולאחר החלמתו שוחרר מהצבא עם גמלה. על פציעתו הוא קיבל את עיטור לב הארגמן. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא היה פעיל בעלייה ב' ורכש בעבורה שתי ספינות ישנות להבאת מעפילים. הוא שירת בצוות של ספינת המעפילים ביריה. בינואר 1948 הוא מונה למפקד "כח ציפורה" שהוכנס באופן חשאי לשדה התעופה לוד (כיום: נמל התעופה בן-גוריון) בהסכמה עם האחראי הבריטי על האבטחה במקום, כדי להגן על היהודים בשדה ולמנוע בריחת משתמטים לחוץ לארץ. במאי 1948 פונה כח ציפורה משדה לוד יחד עם כל העובדים היהודיים ופרנק עבר לפקד על בסיס חיל האוויר שהוקם אז במחנה עקרון.
לאחר תום מלחמת העצמאות השתחרר מצה"ל והקים בית מלאכה לקפיצים. בראשית 1951 הוא גויס על ידי ראובן שילוח למוסד כדי שיהיה אחראי על הפעילות בעיראק. בסוף ינואר 1951 הוא טס לטהראן ולאחר חודשיים וחצי הגיע לבגדד ב-20 באפריל 1951. אולם לאחר שהרגיש שסיפור הכיסוי שלו נבנה באופן כושל וקבלת פנים צוננת מצד פעילי המחתרת בעיראק שהרגישו שמראהו הג'ינג'י יסכן אותם, הוא שב לאחר שבוע לישראל. האשמות שונות הועלו לגבי שליחותו לעיראק. היו שטענו שמלכתחילה היה מטופש לשלוח אותו עם מראהו הג'ינג'י לעיראק. פרנק טען שלא זאת הייתה הבעיה, אלא חוסר שיתוף הפעולה של הפעילים המקומיים.
פרנק שב לנהל את בית המלאכה שלו בשותפות עם אחיו, מפעל "טכנו קפיץ", בדרך פתח תקווה בתל אביב, שייצר קפיצים. בנובמבר 1954 דווח שעובדי המפעל אילצו אותו להצטרף להסכם הקיבוצי בענף המתכת. המפעל זכה באות מלחמת ששת הימים על התגייסותו למאמץ המלחמתי במלחמה.
במקביל היה פרנק ממקימי התאחדות בעלי מלאכה ופעיל מרכזי בה. היה חבר מועצת ענף המתכת והחשמל, וחבר מועצת המנהלים של הבנק למלאכה והחברה לפיתוח המלאכה. במשך שנים רבות היה יו"ר התאחדות בעלי המלאכה.
פרנק תמך במפא"י וטען שרק מפלגה גדולה יכולה להרים את משא הפיתוח של הארץ. לקראת הבחירות לרשויות בנובמבר 1959 הוצב ברשימת מפא"י למועצת עיריית תל אביב כנציג בעלי המלאכה. בשנת 1960 נכנס למועצת עיריית תל אביב, לאחר פרישת רבקה אהרונסון שקיבלה תפקיד ביצועי בעירייה. הוא נבחר שוב למועצת העיר בשנת 1965. בשנת 1969 הוצב במקום ה-66 ברשימת המערך לקראת הבחירות לכנסת השביעית, במקום יוסף פישר, הנציג היוצא של בעלי המלאכה. הוא נבחר לתפקיד על ידי חברי מפלגת העבודה בנשיאות ההתאחדות. מקומו במועצת עיריית תל אביב הועבר לאחר. ירידת כוחן של מפלגות הפועלים מנעה את כניסתו לכנסת.
בינואר 1971 נתמנה לחבר ב"ועדת אשר" בראשות השופט שלמה אשר לבדיקה מערכת המיסים בישראל, כנציג התאחדות בעלי המלאכה והיה חבר בוועדת המשנה לעניין מס רכוש. באופן מפתיע הוא הביע תמיכה בהנהגת מס ערך מוסף בשיעור של 10%, למרות שהעמדה המסורתית של התאחדות בעלי המלאכה הייתה נגד מס ערך מוסף. לעומת זאת, הוא התנגד לדרישה מעצמאים לנהל פנקסי חשבונות.
בשנת 1975 הושבע מטעם המערך לכנסת השמינית, במקומו של פנחס ספיר, וכיהן בה קרוב לשנתיים עד לפיזורה. בתקופת כהונתו היה חבר ועדת הכלכלה והוועדה לענייני ביקורת המדינה.
רובע טאוור האמלטס
רובע טאוור המלטס
שאול שקד
שאול שקד (5 במרץ 1933 – 27 באוקטובר 2021) היה פרופסור בחוג ללימודי הודו, איראן וארמניה ובחוג למדע הדתות באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל לבלשנות לשנת 2000, ונשיא של כבוד של איגוד האקדמיות למדעים הבין-לאומי.
חייו ופועלו.
שאול שקד נולד ב-5 במרץ 1933 בעיר דברצן שבהונגריה למשפחה ציונית דתית, ועלה לארץ ישראל עם הוריו בגיל שנה. למד בבית הספר הריאלי בחיפה במגמה למזרחנות שבה לימד מאיר יעקב קיסטר. החל את חוק לימודיו לתואר הראשון ב-1952 בחוג לשפה וספרות ערבית ובלשנות שמית שבאוניברסיטה העברית בירושלים, סיים תואר שני בספרות ושפה ערבית ובמדע הדתות באוניברסיטה העברית ב-1959. במדע הדתות הוא היה תלמידם של צבי ורבלובסקי ודוד פלוסר ובלימודי הערבית והאסלאם הוא למד תורה מפיהם של שלמה דב גויטיין, יעקב פולוצקי ודוד צבי בנעט. עוד בתקופת התואר השני החל לכתוב את ספרו הראשון, שהוא ביבליוגרפיה של החלק הדוקומנטרי בגניזת קהיר, הכולל מכתבים, תעודות משפטיות וכדומה (A tentative bibliography of Geniza documents (École Pratique des Hautes Études, Études Juives, V), Paris-The Hague, 1964.). את לימודי הדוקטורט עשה שקד בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (School of Oriental and African Studies) השייך לאוניברסיטת לונדון, תחת הנחייתם של הפרופסורים הנינג (Henning) ומרי בויס. עבודת הדוקטורט, שהוגשה ב-1964, נסבה על ספרות החכמה והמוסר הפרסית בעידן הטרום-אסלאמי. בשנת 1964/5 לימד באוניברסיטת לונדון.