אף על פי שהצרפתים יזמו תוכנית פיתוח בלאוס כמו בווייטנאם, הם היו איטיים לאכוף אותם בשל הבידוד וחוסר החשיבות הכלכלית במושבה. בתי הספר נמצאו בעיקר בערים הגדולות, ורק בשנות העשרים של המאה הקודמת החלו אזורים כפריים להיחשף לחינוך הצרפתי. בשנות ה-30 של המאה ה-20, שיעורי האוריינות בקרב אנשי לאו לום ואוכלוסיות בשפלה גדלו במידה ניכרת, ותלמידים לאוטיים החלו לקבל השכלה גבוהה בהאנוי או בפריז. עם זאת, ההתקדמות הייתה איטית. בפריפריה, שם שבטי הגבעות היו מבודדים מדי כדי להגיע או סירבו לאמץ את מערכת החינוך המבוססת על השפה הצרפתית הזרה, החינוך היה ברמה מאוד נמוכה.
רוב הצרפתים שהגיעו ללאוס כפקידים, מתיישבים או מיסיונרים פיתחו חיבה עזה למדינה ולעם שלה ושנים רבות הקדישו למה שראו כחיזוק חיי עם לאו. חלקם נישאו לנשי לאו, למדו את השפה, הפכו לבודהיסטים - תהליך שהיה יותר מקובל באימפריה הצרפתית מאשר בבריטית. עם זאת, בהשפעת עמדות גזעניות האופייניות לאירופאים באותה תקופה, הם נטו לסווג את אנשי לאו כילדותיים, נאיביים ועצלנים ביחס לאירופאיים.
תרומה צרפתית ללאומיות של לאוס, מלבד הקמתה של המדינה עצמה, נעשתה על ידי המומחים המזרחניים של בית הספר הצרפתי של המזרח הרחוק (אקול פראנסאיס ד'אקסטרמה אוריינט), אשר ערך עבודות ארכאולוגיות גדולות, מצא ופרסם טקסטים היסטוריים, יצר סטנדרטיזציה של שפת לאו בכתב, שיקם מקדשים מוזנחים, ייסד את המכון הבודהיסטי בעיר ויינטיאן, שם יכלו בני לאו ללמוד את ההיסטוריה העתיקה שלהם או טקסטים בודהיסטים.
לאוס במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1932 הפיל פלאק פיבונסונגראם, ראש ממשלת סיאם, את המלך והקים את ממשלתו הפשיסטית במדינה, שאת שמה שינה מאוחר יותר ל"תאילנד". היו לו תוכניות לאחד את כל עמי טאי, כולל הלאו, תחת מדינה אחת. לאחר נפילת צרפת ביוני 1940, פעלה לאוס תחת הנהגת ממשלת וישי הצרפתית יחד עם שאר הודו-סין הצרפתית, והממשלה פעלה תחת פיקוח יפני.
באוגוסט 1940 התקיפה תאילנד הפשיסטית את הכוחות הצרפתיים של וישי בגדה המזרחית של המקונג בין ויינטיאן לבין מחוז צ'מפסאק. תאילנד והממשל הצרפתי בהודו-סין הכריזו מלחמה ביניהם. למרות הניצחונות הצרפתיים, הממשלה היפנית תיווכה להפסקת אש והכריחה את הממשלה הקולוניאלית הצרפתית לוותר לתאילנד על פרובינציות צ'מפסאק ועל קסינבולי בלאוס ומחוז בטאמבנג בקמבודיה. מחוזות אלה הוחזרו מאוחר יותר למדינותיהם על ידי תאילנד לאחר שצרפת איימה לחסום את כניסת תאילנד לאו"ם בעקבות מלחמת העולם השנייה.
כדי לשמור על התמיכה ולגרש את היפנים והתאילנדים כאחד, עודד המושל הקולוניאלי ז'אן דקו את עליית התנועה הלאומנית בלאוס - התנועה לשיקום לאומי, שביקשה להגן על שטחה של לאוס תוך הכרה פרדוקסלית בשלטון ובתמיכה הצרפתית. כמו כן פרסם הארגון עיתון תעמולה, "גראנד לאוס", ותקף את המדיניות התאילנדית והיפנית על אנשי לאוס. בדרום המדינה הוקמה תנועת לאו-סרי בשנת 1944. שלא כמו התנועה לשיקום לאומי, לא תמכה התנועה בקיום הודו-סין הצרפתית והכריזה על מדיניות "לאוס למען לאוטים" שמטרתה השגת עצמאות.
הכיבוש היפני של לאוס.
בשנת 1944 שוחררה צרפת ושארל דה גול הפך למנהיגה. באותו הזמן, כוחות האימפריה היפנית הובסו ברובם בחזית האוקיינוס השקט ובניסיון של הרגע האחרון יפן פיזרה את השלטון הצרפתי במושבותיה בהודו סין, במרץ 1945. מספר גדול של פקידים צרפתים בלאוס נכלאו בידי היפנים. המלך סיסוואנג וונג נכלא גם הוא ונאלץ להכריז על הפרוטקטוראט הצרפתי כמדינה עצמאית של לאוס ולקבל את השלטון של יפן הקיסרית כחלק ממזרח אסיה הרבתית ב-8 באפריל 1945.
פקידים צרפתים ואזרחים אחרים נסוגו להרים להתארגנות והצטרפו לקבוצות שדגלו במרד לאוטי גובר נגד היפנים, אשר כבשו את ויינטיאן במרץ 1945. בהנהגת נסיך הכתר סוואנג וואטאנה, מורדים לאוטים קראו תגר על הכוחות היפנים על ידי ביצוע התקפות על יפנים בלאוס ובני לאוס רבים נהרגו בלחימה עם המחתרת הצרפתית נגד הכובשים היפנים. יפן המשיכה לשלוט במישרין על לאוס למרות התסיסה האזרחית המתמדת נגדה עד שנאלצה לסגת מלאוס באוגוסט 1945, פחות מחודש לפני שנכנעה לחלוטין לבעלות הברית.
עצמאות.
לאחר כניעת היפנים באוגוסט, אמר המלך סיסאבאנג וונג כי בכוונתו להחזיר את לאוס למעמדה הקודם כמושבה צרפתית בניגוד לדעתו של הנסיך ששלח מברק לכל מושלי המחוזות והודיע להם שהכניעה היפנית לא השפיעה על לאוס והיא במעמד עצמאי, והזהיר אותם להתנגד לכל התערבות זרה. עם זאת, כוחות צרפת כבר כבשו את לואנג פרבאנג ונפגשו עם המלך סיסאבאנג וונג שהבטיח לקולוניאליסטים הצרפתים כי לאוס עדיין תחת חסות צרפתית למרות הצהרת אפריל.
בעקבות גירוש יפן מלאוס, התרחש ואקום של שלטון שבו ארגון לאו איסארה, בראשות הנסיך פטסראת', השתלט על הממשלה ואישר מחדש את עצמאותה של המדינה ב-12 באוקטובר 1945. עם זאת, הצרפתים דרשו להחזיר את השלטון הקולוניאלי. עד סוף אפריל 1946, כוחות של הממשלה הזמנית הצרפתית, נכנסו לוויינטיאן עם כוח צרפתי-לאו, שב וכבש את העיר. בו בזמן, כוחות ויאט מין שנלחמו על עצמאותה של וייטנאם מצרפת גייסו מספר אנשי לאו להתנגד לשלטון הצרפתי. הנסיך פטסראת' תיאם מהלכים עם הוייט מין, הכריז מאוחר יותר על ביטול הפרוטקטורט הצרפתי על לאוס ותמך בתנועות העצמאות הלאומיות, במיוחד בתנועה לאו איסארה. כדי למנוע מלחמה ישירה עם כוחות מחתרת בלאוס, כמו שקרה בווייטנאם, צרפת הסכימה להכריז על לאוס כמדינה בעלת שלטון עצמי בתוך האיחוד הצרפתי בשנת 1949. בעקבות תבוסת צרפת בקרב דיין ביין פו ב-1954, לאוס קיבלה עצמאות בוועידת ז'נבה בספטמבר של אותה שנה.
I Don't Care
I Don't Care (בעברית: לא אכפת לי) הוא שיר של הזמר-יוצר הבריטי אד שירן, שהוקלט ביחד עם הזמר הקנדי ג'סטין ביבר, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של שירן, No.6 Collaborations Project"."
השיר יצא לאור ב-10 במאי 2019. תחילה, פרסם שירן הצצה לשיר ברשת החברתית אינסטגרם, חמישה ימים לפני כן. כמו כן, פרסם ביבר את המשך ההצצה לשיר יום לאחר מכן. השיר הגיע לצמרת המצעדים במדינות כמו בריטניה, הונגריה, דנמרק, שוודיה ועוד. בנוסף לכך, נכנס השיר היישר אל העשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע.
הסינגל "I Don't Care" הוא השיר הרביעי של אד שירן וג'סטין ביבר ביחד. שניהם תרמו את קולם לשיר של ליל דיקי על כדור הארץ בשנת 2019 הנקרא "Earth", בנוסף לזה, שירן כתב את השיר של ביבר "Love Yourself", והשיר של מייג'ור לייזר "Cold Water".
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של 400,000 עותקים במדינה.
היימויר
פרנק באומהולץ
פרנק קונראד באומהולץ (באנגלית: Frank Conrad Baumholtz; 7 באוקטובר 1918 – 14 בדצמבר 1997) היה כדורסלן ושחקן בייסבול אמריקאי. בעונת שיחק בקבוצת קליבלנד רבלס מליגת ה-BAA, ובין השנים 1947–1957 שיחק בקבוצות סינסינטי רדס, שיקגו קאבס ופילדלפיה פיליז מליגת ה-MLB.
ביוגרפיה.
באומהולץ נולד בכפר מידווייל שבאוהיו, ובין השנים 1938–1941 למד באוניברסיטת אוהיו. בעונת 1940/1941 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב הגמר של "טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT), אשר נחשב באותה תקופה לטורניר המכללות היוקרתי ביותר. בסיום העונה זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר, ונבחר לחמישיית העונה בליגת המכללות (First-team All-American).
בשנת 1945 החל לשחק כדורסל עבור קבוצת "יאנגסטאון ברס" מליגת ה-NBL, ובשנת 1946 הצטרף לקבוצת קליבלנד רבלס לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ליגת ה-NBA). בעונתו היחידה בקבוצה קלע 14.0 נקודות בממוצע למשחק (שמיני בליגה), ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בשנת 1947 עבר לשחק בייסבול ב-MLB, ולאורך 10 עונותיו בליגה השתתף ב-1,019 משחקים, חבט 25 הום ראנס והעמיד ממוצע חבטות של 0.290.
ב-14 בדצמבר 1997 נפטר באומהולץ בעיר וינטר ספרינגס שבפלורידה, בגיל 79.
יואב מקל
יואב מקל (נולד בחדרה ב-30 בנובמבר 1956) הוא פרופסור חבר במכללה האקדמית בווינגייט, המתמחה בתחום הפיזיולוגיה של המאמץ. בעברו היה מקל אחד האתלטים הבולטים בישראל, אלוף ושיאן ישראל בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר.
ביוגרפיה אקדמית.
בשנת 1981 סיים תואר ראשון בהוראת חינוך גופני במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט. בשנת 1986 סיים תואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ, באוניברסיטת אדלפי (Adelphi), בניו יורק, ארצות הברית. נושא התיזה שלו, בהנחיית ד"ר רוברט מ. אוטו:
“Relationships Between The Wingate Anaerobic Test and Selected Decathlon Events”
בשנת 1991 סיים תואר שלישי בפיזיולוגיה של המאמץ באוניברסיטת ניו-מקסיקו, בארצות הברית. נושא עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' המינג אטארבום:
”The Physiological Characteristics of Female 100 meter Sprinters of Different Performance Levels"
במהלך לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו-מקסיקו, לימד כושר גופני, חינוך גופני ואתלטיקה, ובנוסף שימש כמאמן נבחרת הנשים באתלטיקה של האוניברסיטה.
החל משנת 1991, כשחזר לישראל, החל ללמד כמרצה במכללה האקדמית בווינגייט (שנקראה אז המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט), למקצועות האתלטיקה, תורת הכושר הגופני ופיזיולוגיה של המאמץ.
בין השנים 1993–2009 לימד באוניברסיטה העברית, בבית הספר לתזונה ובביה"ס לבריאות הציבור, פיזיולוגיה של המאמץ.