בשל בעיות שמיעה (שהיו נפוצות בין טייסים באותם ימים) וחילוקי דעות בעניינים טקטיים עם מפקדיו, שנו התפטר או אולץ להתפטר מתפקידו בחיל האוויר, אותו עזב בדרגת קפטן ב-30 באפריל 1937. כאזרח הוא נסע לסין, אליה הגיע ביוני, והצטרף שם לקבוצת אמריקנים שהדריכו את הסינים באימוני טיס. תחילה חתם עם הסינים על חוזה לשלושה חודשים, בשכר של 1,000 דולר לחודש, סכום שווה ערך לכ-15,000 דולר ב-2011, לצורך עריכת סקר על חיל האוויר הסיני. מספר שבועות לאחר בואו פלשו היפנים לסין והחלה מלחמת סין–יפן השנייה. שנו הפך ליועץ לענייני תעופה לממשלה הסינית. בתפקידו זה סקר את לחימת הטייסים הסינים, וכן סייע בתכנון מבצעים ובהקמת "טייסת בינלאומית" המורכבת משכירי חרב זרים. כאשר החל מ-1938 החלו הסובייטים לסייע אף הם יותר ויותר לסינים, עבר שנו לקונמינג כדי לנהל שם אימוני טיסה עבור חיל האוויר הסיני, ולבנותו על פי המודל האמריקני.
הקמת הנמרים המעופפים.
בקיץ 1940 פסק הסיוע הסובייטי לסינים. אי לכך, שלחו הסינים את שנו לארצות הברית כיועץ לשגריר הסיני שם, וביקשו מהאמריקנים מטוסים, ציוד לאחזקתם וטייסים. שנו הגיע לארצות הברית בנובמבר. בקשת הסינים אושרה על ידי הנשיא פרנקלין רוזוולט, אלא שארצות הברית לא הייתה באותה עת במצב מלחמה עם יפן ולכן לא יכולה הייתה להענות לבקשה בגלוי. לכן, התארגנו האמריקנים והסינים כך שמשלוח המטוסים והטייסים ייעשה באופן בלתי רשמי. בינתיים גייס שנו מאה טייסים וכ-200 צוותי קרקע ואנשי מנהלה לצורך בניית הכוח האווירי האמור. שנו הניח, בנוסף, את היסודות להקמת כוח מפציצים ולכוח מטוסי קרב נוסף, שלא הגיעו לבסוף לידי ביטוי, כיוון שארצות הברית הצטרפה בסוף 1941 למלחמה באופן רשמי, כצד לוחם פעיל. כן שימש שנו כיועץ לקניית כמאה מטוסי קרב.
הכוח, ששמו 1st American Volunteer Group, (קבוצת המתנדבים האמריקנית הראשונה, AVG), הפליג לבורמה, קיבל את מטוסיו והתאמן.
"הנמרים" בקרב.
AVG התבססה משני עבריה של דרך בורמה: שתי טייסות בקונמינג וטייסת אחת במינגאלאדון, לא הרחק מרנגון, בנובמבר 1941. בדצמבר הכריזה ארצות הברית מלחמה על יפן, וב-20 באותו חודש התנגשה ה-AVG לראשונה עם היפנים.
דוקטרינת לחימה.
כיוון ששנו שהה זמן רב בסין בעת הקמת "הנמרים המעופפים", אותו ניצל ללמידת אופן הלחימה היפני, על יתרונותיו וחסרונותיו, הוא פיתח עבור ה-AVG שיטות לוחמה השונות מאלו הנלמדות בזרועות האוויר האמריקניות או מאלו של הבריטים, אך המתאימות הן לאויב והן ליתרונו המספרי המתמיד. את טייסיו הוא הנחה להשיג תמיד בטרם קרב יתרון גובה (בכך נעזר רבות ביעילותה של רשת ההתראה הסינית). משיתרון הגובה הושג, עליהם לתקוף תמיד תוך כדי צלילה. משנסיימה הצלילה צריך לצלול שנית על מנת לחמוק בטרם נפתח סיבוב לחימה נוסף באותו קרב אוויר.
על הקרבות בשבעת החודשים הבאים, ראו הנמרים המעופפים.
חזרה לחיל האוויר.
ה-AVG שולבו ביולי 1942 בחיל האוויר האמריקני, ועוד קודם לכן שנו חזר לשרת בחיל האוויר בדרגת קולונל. הוא קודם במהרה לדרגת בריגדיר גנרל. יחד עם זאת, הוא נותר מפקדם של "הנמרים המעופפים" עד לפירוקם, שכן חוזהו עם הסינים נותר בתוקפו.
שנו נותר בזירת פעולתו עם "הנמרים המעופפים": בורמה ודרום מזרח סין. הוא מונה למפקד חיל האוויר ה-14, אך חילוקי דעות עם מפקד הכוחות האמריקניים בזירה, הגנרל ג'וזף סטילוול, שנסובו סביב עניינים טקטיים, יחד עם מנהגו לעקוף את שרשרת הפיקוד, הובילו להתפטרותו בשנית בקיץ 1945.
לאחר המלחמה.
עם תום מלחמת העולם השנייה המשיך שנו בסיוע אווירי לסינים. ב-1946 היה ממקימי חברת Civil Air Transport ("תובלה אווירית אזרחית") או Chinese Air Transport ("תובלה אווירית סינית", CAT). החברה רכשה מטוסי תובלה מעודפי בעלות הברית ממלחמת העולם השנייה ועסקה בתובלה אווירית כסיוע לצד המפלגה הלאומית הסינית במלחמת האזרחים הסינית, וכן לצרפתים במלחמתם בהודו-סין כנגד הקומוניסטים. כמו ה"נמרים המעופפים", עסקה החברה בסיוע לגורמים במזרח הרחוק שארצות הברית חפצה ביקרם, אך תחת כסות פרטית, לא ממשלתית.
הוא התגרש מאשתו הראשונה נל לאחר 35 שנות נישואין. לאחר מכן נישא בשנית לעיתונאית צ'ן קסיאנגמיי, אשר שינתה את שמה הפרטי לאנה. לזוג נולדו שתי בנות.
שנו הלך לעולמו, כתוצאה מסרטן הריאות, בניו אורלינס, בשנת 1958.
ת'ור DSV-2
ת'ור DSV-2U
ת'וראד-אגנה
רבן
המועצה הצבאית העליונה של מצרים
פלאסיו ויסטלגרה
פלאסיו וסיטלגרה (בספרדית: Palacio de Vistalegre) הוא אולם ספורט רב תכליתי השוכן בעיר מדריד שבספרד. האולם נפתח מחדש בשנת 2000. לרוב, משמש למשחקי כדורסל ותכולתו בהם עומדת על 15,000 מקומות ישיבה. בנוסף משמש האולם את קבוצת הכדוריד אתלטיקו מדריד, וגם למלחמות שוורים ומופעי מוזיקה.
בשנים 2004-2010 היה למגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל ריאל מדריד במשחקיה בליגת ה-ACB וביורוליג.
היסטוריה.
הקרקע עליה נבנה האולם שימשה לזירה של מלחמות שוורים, אשר נבנתה ב-1908 ונקראה Plaza de Toros de Carabanchel. ב-1980 נסגרה הזירה והיא עמדה שוממת עד להריסתה ב-1996. בשנת 2000 נפתח הפלאסיו ויסטלגרה, וכיום פרט למלחמות השוורים, מארח האולם משחקי כדורסל ומופעי מוזיקה. תכולתו נעה בין 14,000-15,000 מקומות ישיבה, בהתאם לסוג האירוע.
חסידות נדרזין-סקרנביץ
חסידות סקרנביץ
חסידות סקרנביץ הייתה חסידות פולנית, ענף מחסידות וורקא. מקים החסידות היה רבי שמעון קאליש, בנו של רבי מנחם מנדל מוורקא.
תולדות החסידות.
רבי שמעון קאליש היה בנו השני של רבי מנחם מנדל. רבי מנחם מנדל היה בנו של רבי יצחק מוורקא, והחל לשמש כאדמו"ר אחר פטירת תלמידו של אביו רבי שרגא פייבל מגריצא (אבי שושלת אלכסנדר). לאחר פטירת רבי מנחם מנדל פנו רוב חסידיו אל תלמידו רבי בעריש מביאלה ומיעוטם אל בנו הגדול רבי שמחה בונים מאוטבוצק. רבי שמעון קאליש, וגיסו רבי יעקב דוד טננבוים הלכו עם רוב החסידים אל רבי בעריש. לאחר פטירת רבי בעריש, פנו רוב החסידים אל רבי יחיאל מאלכסנדר. רבי יעקב דוד החל לכהן כאדמו"ר עצמאי בנדרזין, וגיסו רבי שמעון קיבל את מרותו. רבי יעקב דוד חיבר ספר בשם "ישרש יעקב". נפטר בה' בכסלו תרמ"ח. בנו רבי חיים, תלמידו של רבי בעריש ותלמידו של אביו, נסע אחר פטירתו לדודו רבי שמעון ולאחר פטירת דודו החל לכהן באדמו"רות. היה מפורסם כגדול בתורה. חיבר הגהות על ספרו של אביו וכן את הספר רעיוני תורה. נפטר בה' באייר תרצ"א. ילדיו היו הרב דב, רב בביסקיט וחתניו בן דודו רבי ישראל יצחק קאליש ורבי צמח דוד איגר (בנו של רבי אברהם מלובלין).
רבי שמעון נולד בי' בניסן תרי"ח. היה חתנו של הרב דוד אליהו בנט. בשנת תרמ"א החל לכהן באדמו"רות בטורטשין ולאחר מכן בסקרנביץ (פולנית: Skierniewice). היה מפורסם כפיקח. נפטר בכ' בתשרי תרפ"ז. נטמן בסקרנביץ באוהל שנבנה לכבודו וקיים עד היום (הכתובת: Strobowska 32, 96-100 Skierniewice, פולין).
חמישה מבניו כיהנו אחריו כאדמו"רים, הגדול שבהם היה בנו השני רבי ישראל יצחק. (כמו כן החל לכהן אחר פטירתו, אחיינו רבי חיים טננבוים מנדרזין).
רבי שמעון שלח רבים מחסידיו לארץ ישראל, וקבוצה מחסידיו בנתה את העיר בני ברק, בהם ראש העיר הראשון, יצחק גרשטנקורן.
שלי לונג
שלי לי לונג (באנגלית: Shelley Lee Long; נולדה ב-23 באוגוסט 1949)
היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידה בקומדיית המצבים "חופשי על הבר".
ביוגרפיה.
לונג נולדה בעיר פורט ויין שבאינדיאנה לזוג מורים אייבדין ולילאנד לונג.
כתלמידה בתיכון הצטיינה בנאומים ואף השתתפה בתחרויות ארציות.
למדה דרמה באוניברסיטת נורת'ווסטרן אך לא סיימה, לאחר שעזבה באמצע הלימודים כדי להפוך לשחקנית ודוגמנית.
קריירת משחק.
התפרסמה כשחקנית קולנוע לראשונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיות "משמרת לילה" של רון הווארד בתפקיד בלינדה, שכנתו הפרוצה של משקיע וול סטריט צ'אק לאמלי (הנרי וינקלר) והסלפסטיק "איש המערות" לצידם של רינגו סטאר ודניס קווייד.
ב-1984 הייתה לונג מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביות בתפקיד קומי/ מוזיקלי על הופעתה בדרמה הקומית "גירושין נוסח הוליווד" בתור לוסי ברודסקי אמה של קייסי (דרו ברימור) המתגרשת מהעלה אלברט (ראיין אוניל).
לאחר מכן שיחקה לצידו של טום הנקס בקומדיה בהפקת סטיבן ספילברג "זהירות הבית מתפרק" ולצד בט מידלר בקומדיה "נוכל, האוהבת והמאהבת".
לונג שיחקה את אם משפחת בריידי קרול בקומדיות "חבורת בריידי" ו"משפחת בריידי חוזרת".
ב-2002 השתתפה בקומדיה של רוברט אלטמן "הנשים של ד"ר טי" בתור קרולין, המזכירה של הגניקולוג העשיר ד"ר סאליבן טרוויס (ריצ'רד גיר).
חופשי על הבר.
לונג התפרסמה בקנה מידה עולמי בזכות קומדיית המצבים המצליחה "חופשי על הבר", שנמשכה 11 שנים.
בסדרה הופיעה לונג בתפקיד דיאן צ'יימברס, המלצרית המתנשאת של הבר "צ'ירס", זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס אמי.
לונג עזבה את הסדרה בסוף העונה החמישית ואת מקומה תפסה קירסטי אלי.
שיחקה בתפקיד דיאן צ'יימברס גם בארבעה פרקים בקומדיית המצבים "פרייז'ר".
חיים אישיים.
ללונג בת אחת, השחקנית ג'וליאנה טייסון מנישואיה השניים לברוס טייסון, ממנו התגרשה לאחר 23 שנות נישואין.
כתוצאה מדיכאון ניסתה לונג להתאבד לאחר שנטלה מנת יתר של משככי כאבים.
מנחם מנדל מוורקא
הפיזיקה של הבלתי אפשרי