היחס החברתי והמשפטי כלפי גיל ההסכמה נעו מעלה בזמנים המודרניים. בעוד שגילים בטווח של 10 עד 13 היו מקובלים באמצע המאה ה-19, טווח הגילים המקובל בסוף המאה ה-20 הוא כ-15 עד 18 עבור יחסים הטרוסקסואלים.
קיום יחסים מיניים עם אדם שגילו מתחת לגיל ההסכמה הוא עבירה פלילית, עם עונשים קלים כגון קנסות סמליים ועד עונשים כבדים כגון מאסר עולם. בארצות הברית, עבירה מסוג זה נקראת בדרך כלל "אונס סטטוטורי", אולם במדינות אחרות העבירה מקבלת ייחוס תחת סעיף כללי יותר, כגון אונס.
מידת האכיפה של גיל ההסכמה נוטה להשתנות, והדבר תלוי ברגישות החברתית של התרבות המדוברת. לעיתים, האכיפה אינה מבוצעת כלשון החוק, כאשר ננקטת פעולה משפטית רק כאשר קיים פער שאינו קביל חברתית בין שני בני אדם, או אם העבריין נמצא במעמד של סמכות על הקטין (כגון מורה, רב או רופא). מינו של כל משתתף משפיע על תפיסת האשמה של האדם, ולכן הוא משפיע גם על רשויות האכיפה. ישנן מדינות, כגון ארצות הברית, הנמצאות בתהליכים למנוע מצבים שבהם ניתן לקיים יחסי מין כאשר אחד המשתתפים נמצא במעמד של סמכות אך הדבר חוקי למרות זאת (כגון מצב שבו מורה מקיים יחסים עם תלמידה בת 17, המבוגרת מגיל ההסכמה).
בדרך כלל טיעון יחסים בהסכמה אינו קו הגנה קביל בבתי משפט כאשר מדובר ביחסים עם אדם הקטן מגיל ההסכמה. למרות זאת, קיימים מספר קווי הגנה קבילים: הגנת זיהוי מוטעה של גיל הקטין והגנת גילים דומים. הגנת זיהוי מוטעה של גיל הקטין הוא קו הגנה בה הנאשם טוען כי האמין בשוגג כי גילו של הקורבן גבוה מזה של גיל ההסכמה. אולם, קו הגנה זה מוגבל בכך שהוא מחייב שגיל הקורבן יהיה מעל גיל מסוים. חיזוק לקו הגנה זה הוא יכולת ההוכחה כי הנאשם ניסה לברר בקפידה מהו גיל הקורבן.
הגנת גילים דומים הוא קו הגנה בה הנאשם טוען כי הפרש הגילים בין הקורבן ועצמו אינו עולה על מספר מסוים של שנים. בתחומי השיפוט בהן גיל הנישואין קטן מגיל ההסכמה, קו הגנה נוסף הוא נישואין.
ב-1977, פורסמה בעיתונות עצומה של אינטלקטואלים, רופאים ופסיכולוגים צרפתים, ביניהם מישל פוקו, ובה דרשו לבטל את ההפללה של כל היחסים בהסכמה בין מבוגרים לקטינים מתחת לגיל חמש עשרה.
היבטים משפטיים אחרים.
מבחינה משפטית, היחסים בין מבוגרים ונערים אינם בהכרח כוללים יחסי מין. מרביתם כוללים משיכה מינית. יציאה לבילוי עם נער מתבגר הקטן מגיל ההסכמה הוא דבר חוקי לחלוטין בתחומי שיפוט מסוימים, אך ורק אם גיל הנער גדול מגיל הנישואין. בתחומי שיפוט אחרים, הדבר נוגד את החוק בלי קשר לגיל הנער.
וריאציות של גיל ההסכמה.
חוקים העוסקים בגיל ההסכמה מבדילים לעיתים בין יחסי המין לפי סוגם, כלומר בין מין וגינלי בין גבר לאישה, ובין יחסי מין אחרים, כגון יחסי מין הומוסקסואליים, מין אנאלי ומין אוראלי, שלהם נקבע גיל הסכמה גבוה יותר.
תנועות להט"ב נלחמות להשוואת גיל ההסכמה, בטענה שההבחנה בין הסוגים השונים של יחסי מין מהווה אפליה הטרוסקסיסטית. כיום במרבית המדינות בהן יחסי מין בין גברים אינם אסורים על פי החוק, לא קיימת הבחנה בגיל ההסכמה לפי סוג היחסים.
בעבר נקבע גיל ההסכמה בישראל לפי סוג יחסי המין, כאשר למין אוראלי ומין אנאלי (הקרוי בחוק מעשה סדום), התקיים רף שונה וגבוה יותר (גיל 18). בשנת 2000, לאחר דיון שהתקיים בנושא במשרד המשפטים ביוזמת האגודה לזכויות האזרח, תוקנו הוראות החוק, ומאז במדינת ישראל גיל ההסכמה אינו תלוי בסוג יחסי המין.
גיל ההסכמה בישראל.
בישראל גיל ההסכמה הוא 16. קיימים חוקים הנוגעים בדבר גיל ההסכמה בחוק העונשין, התשל"ז-1977, בעיקר תחת הסעיפים אינוס (), בעילה אסורה בהסכמה () ומעשה סדום (), כולם תחת . כאמור גיל ההסכמה עומד על 16 שנה בלי תלות בגיל הפרטנר, ומגיל 14 כל עוד הפרטנר מבוגר בלא יותר משלוש שנים. חומרת הפרת החוק מושפעת מהאם היחסים קוימו מתחת לגיל 14, או בין גיל 14 לבין גיל 16, בהתאם לנסיבות (ראו פירוט בערך בעילת קטינה). למשל, עונש על קיום יחסי מין בין בן/בת 15 וחודשיים ובן/בת 18 ושלושה חודשים יהיה שונה בתכלית מעונש על יחסי מין בין בן/בת 14 ובן/בת 18 וחודשיים.
הטרוסקסואל
פלמה דה מיורקה
פלמה דה מיורקה היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית האיים הבלאריים, השייכת לספרד ונמצאת בצפון מערב הים התיכון, לא הרחק מחופי ספרד. כמו כן היא גם עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר באי מיורקה, האי הגדול ביותר בקהילה זו.
העיר נקראה בשמות סיוטאט דה מיורקה (העיר של מיורקה) וסיוטאט (עיר) לפני מלחמת הירושה הספרדית ועדיין קרויה כך על ידי תושבי מיורקה. העיר ממוקמת על חופו הדרומי של האי במפרץ פלמה. בעיר עצמה גרים 401,270 תושבים בעוד באזור האורבני גרים 517,285 תושבים, מה שהופך את האזור האורבני של העיר ל-12 בגודלו בספרד. כמחצית מאוכלוסיית האי מיורקה גרים בבירתו, פלמה. הארמון המריבנטי הוצע על ידי עיריית פלמה לחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ומאז אנשי המלוכה מבלים את חופשת הקיץ שלהם בפלמה.
העיר ידועה במזג אוויר נוח, בחופי ים ובחיי לילה, המהווים גורמי משיכה לתיירים. מונומנט ידוע בעיר הוא קתדרלת לה סאו הגותית בעלת קמרונות בגובה 44 מטר. נמל התעופה המשרת את העיר הוא נמל התעופה פלמה דה מיורקה, השלישי בגודלו בספרד, המשרת 22 מיליון נוסעים מדי שנה.
היסטוריה.
פלמה הוקמה כמחנה רומי על חורבותיה של התיישבות טלאיוטית. העיר ראתה מספר התקפות של הוונדלים בתקופת שקיעת האימפריה הרומית, ולאחר מכן נכבשה על ידי הביזנטים, אוכלסה על ידי המורים ולבסוף ניתנה לחיימה הראשון, מלך אראגון.
התקופה הרומית.
לאחר כיבוש האיים הבלאריים, השתלב האי מיורקה באופן רופף בפרובינקיה הרומית היספניה טארקוננסיס; הרומאים ייסדו שתי ערים באי: פלמה בצדו הדרומי ופולנטיה (כיום פולנצ'ה) בצד הצפון-מזרחי. בעוד שפולנטיה שימשה כנמל רומי שממנו יוצאות ספינות אל ערי הים התיכון, נמלה של פלמה שימש את הרומאים ליעדים שונים באפריקה, כגון קרתגו. אף על פי שאין שרידים גלויים של תקופה זו בפלמה הנוכחית, תגליות ארכאולוגיות עדיין נמצאות כאשר חופרים מתחת למרכז העיר.
התקופה הביזנטית.
אף על פי שלא ידוע בבירור מה קרה בעיר בתקופה שבין נפילת האימפריה הרומית המערבית לבין הכיבוש המוסלמי של ספרד, ישנן ראיות ברורות לנוכחות ביזנטית בעיר, כפי שעולה מפסיפסים שנמצאו בחלקים העתיקים ביותר של הקתדרלה, שהייתה בימי הביניים המוקדמים מקדש נוצרי.
התקופה המוסלמית.
בין השנים 902 ל-1229 הייתה פלמה נתונה תחת שליטה מוסלמית.
תחת שלטון הח'ליפות.
הגעתם של המורים לעיר התרחשה בתחילת המאה ה-8. במהלך תקופה זו, האוכלוסייה פיתחה כלכלה המתבססת על אספקה עצמית ופיראטיות, ואף הראתה עדויות של היררכיה יחסית. הקבוצות הבולטות ניצלו את נסיגתם של הביזנטים ואת התפתחותם של האיסלאמים, כדי לחזק את שליטתם על שאר האוכלוסייה ולהבטיח את כוחם.
בשנת 707 הגיע לאי צי מוסלמי תחת פיקודו של עבד עלאת' איבן מוסה. עבד עלאת' פעל להשגת הסכם שלום. הסכם זה הושג, והבטיח את כבודם של המוסלמים כלפי אמונתם הדתית של המקומיים וכלפי המבנים הדתיים, החברתיים והפוליטיים של העיר, בתמורה לתשלומי מס.
אחרי 707, העיר יושבה בידי נוצרים שהיו נאמנים לריבונותה של הח'ליפות של דמשק, שעדיין, דה פקטו, נהנתה מאוטונומיה מוחלטת. העיר היוותה מובלעת בין שטחיהם המערביים של הנוצרים לבין שטחיהם של המוסלמים, מה שהעלה את רמת הפיראטיות במים שמסביב. עבור מגזרים רחבים של אוכלוסיית העיר, תקיפתן של ספינות (בין אם מוסלמיות או נוצריות) שעברו דרך המים הבלאריים היוותה את המקור לעושר במשך 15 השנים הבאות. בסופו של דבר, המשכה של הפיראטיות הובילה לתגובה מצדה של אל-אנדלוס, שהשיקה את הכוח הימי שלה כנגד האיים הבלאריים. האיים היו מוגנים על ידי הקיסר קרל הגדול ב-799 מפני פלישת פיראטים סרצנים.
ב-848 (אולי 849), ארבע שנים לאחר ההתקפה הראשונה של הוויקינגים על העיר, התקפה מכיוון קורדובה אילצה את הרשויות לאשר את חוזה השלום שהושג ב-707. כעיר בעלת עמדה אקסצנטרית לגבי רשת המסחר שהוקמה על ידי הח'ליף בים התיכון, המובלעת לא שולבה מיידית עם שטחיה של אל-אנדלוס.
בעוד שהח'ליפות של קורדובה חיזקה את מעמדה בים התיכון, אל-אנדלוס גילתה יותר עניין בפלמה. התוצאה ההגיונית של התפתחות זו הייתה ביטול הסכם השלום של 707 ושילובו של האי במדינה האיסלאמית. שילוב זה התרחש במהלך שנותיה האחרונות של האמירות. חוליה בפיקודו עיסאם אל-ג'וולני ניצלה את חוסר היציבות שנגרם בעקבות פשיטות ויקינגיות על מיורקה והשתלטה על מיורקה, ולאחר שחיסל כל התנגדות לכך, שולבה מיורקה, יחד עם פלמה כבירתה, בשטחים של קורדובה.
שילובה של העיר באמירות הגדירה את הבסיס לארגון חברתי חדש, שנוסח בצורה מודגשת ומורכבת יותר מבעבר. המסחר והייצור פותחו באופן שלא היה ידוע קודם לכן. כך נגרם גידול דמוגרפי ניכר, ובמדינת מאיורקה שכן אחד הנמלים העיקריים לסחורות ומסחר בתוך הח'ליפות של קורדובה.
דניה-הטאיפה הבלארית (1015-1087).
המשטר של בית אומיה, למרות ריכוזיותו הצבאית והמנהלית, השתמש בשכירי חרב ובמאבק כדי להשיג תמיכה חברתית רחבה יותר, ולא היה מסוגל לאזן את הקבוצות האתניות השונות בתוך שטחיו של אל-אנדלוס, ולא לפזר את הגבולות השבטיים הישנים שעדיין היו מאורגנים בלחימה אתנית-ספורדית. במהלך המאה ה-11 שליטתה של הח'ליפות נחלשה במידה ניכרת. מחוזות רכים השתחררו מהממשל המרכזי של קורדובה, והפכו ביעילות למחוזות ריבוניים-טאיפות, שנשלטו תחת המושלים שנקראו על שם הח'ליפים האומיים האחרונים. הטאיפות חולקו לפי מוצאם של התושבים: ערבים, ברברים וסלאבים.