ברחבי גרמניה מדוברות כ-20 שפות אזוריות שקרובות לגרמנית אך לא נחשבות לניבים שלה, ולכל אחת מהן כמה ניבים משלה. חלק מהשפות האזוריות קרובות יותר לשפות אחרות מאשר לגרמנית, למשל להולנדית. רק מעטים דוברים שפה אזורית כלשהי כשפת אם; שפת האם של רוב התושבים היא גרמנית סטנדרטית. השפות האזוריות בדרך-כלל אינן נלמדות בבתי-הספר. גרמנית היא שפת התקשורת והתרבות.
השפה האזורית הנפוצה ביותר היא סקסונית תחתונה, אותה דוברים כ-10 מיליון תושבים בצפון-מערב גרמניה. שאר השפות האזוריות נפוצות הרבה פחות: סקסונית עליונה מדוברת בפי 2 מיליון איש (בסקסוניה ובסקסוניה-אנהלט), בווארית בבוואריה) וקלש בחבל הריין; שתיהן מדוברות בפי כ-250,000 איש, אם כי בווארית מדוברת בפי כמעט כל 7 מיליון תושבי אוסטריה), ושוואבית המדוברת בפי כ-850,000 איש, בעיקר בבאדן-וירטמברג.
הנצרות היא הדת העיקרית בגרמניה, עם חלוקה שווה בין פרוטסטנטים וקתולים: 33% מהאוכלוסייה (במיוחד בצפון ובמזרח) מגדירים עצמם פרוטסטנטים ו-33% נוספים (במיוחד בדרום ובמערב) מגדירים עצמם קתולים. בסך הכל, 55 מיליון גרמנים מגדירים עצמם נוצרים, אף על-פי שבמזרח גרמניה הרגש הדתי חלש הרבה יותר, ככל הנראה תולדה של ארבעים שנות קומוניזם.
בגרמניה כמה מהכנסיות החשובות ביותר בעולם. הכנסייה הגבוהה בעולם, המינסטר של אולם, נמצאת בעיר אולם, והכנסייה השנייה בגובהה בעולם - ואחת הגדולות - היא קתדרלת קלן. קתדרלה קתולית מכונה בגרמנית "דוֹם" (Dom); קתדרלה פרוטסטנטית מכונה "מינסטר" (Münster). האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר (יוזף רצינגר) הוא האפיפיור הגרמני הראשון מאז המאה ה-11.
קרוב ל-3.7 מיליון מוסלמים (רובם ממוצא טורקי) חיים בגרמניה. מלבד זה ישנם כמה מאות אלפי נוצרים אורתודוקסים בגרמניה, כמו גם 160,000 יהודים, מתוכם כמאה אלף מגדירים עצמם "מאמינים". קצב הריבוי של הקהילה היהודית בגרמניה הוא מהמהירים בעולם. אלפי יהודים מחבר המדינות התיישבו בגרמניה מאז קריסת חומת ברלין. לפני עליית הנאציזם חיו בגרמניה כ-600,000 יהודים, רובם בקהילות בנות מאות שנים. הקהילות היהודיות הגדולות ביותר נמצאות בפרנקפורט ובברלין.
דורבניים
דוֹרבָּניים (שם מדעי: Hystricidae; המכונים גם דורבני העולם הישן להבדיל בינם לסמרניים מיבשת אמריקה), היא משפחה בסדרת המכרסמים ותת-סדרה דמויי קביה במחלקת היונקים.
תפוצת הדורבניים היא ברובה באסיה כששלושה מינים חיים באפריקה והמין דורבן מצויץ נצפה גם בדרום אירופה. אלו המכרסמים הגדולים ביותר בעולם הישן ובין המכרסמים הגדולים ביותר כיום.
המאפיין העיקרי של בני משפחה זו הוא רעמת קוצים או דורבנות סביב גופם (ומכאן שמם) המשמשת להתגוננות מטורפים.
מאפיינים.
הדורבניים הם מכרסמים כבדי גוף, גדולים ואטיים. מקור שמם, מהקוצים הארוכים והחלולים שבגבם, המשמשים להם כהגנה מפני טורפים. הדורבנים הגדולים ביותר מגיעים למשקל 25 ק"ג, שאר המינים במשקל 1–4 ק"ג בקירוב. הראשים גדולים ושטוחים, האוזניים והעיניים קטנות. גודל הזנב משתנה בגודלו ממין למין. הגפיים הקדמיות והאחוריות קצרות וגסות בצורתן. בכפות הרגל הקדמיות חמש אצבעות, אולם האגודל קטן ומנוון. בכפות הרגל האחוריות חמש אצבעות מתפקדות. טפרי הרגל קצרים. בהליכתם, שמים הדורבניים את מרבית משקלם על עקב הרגל.
מראה הפרווה משתנה ממין למין, אך לכולם קוצים מסוג כלשהו: לסוג דורבן ארוך זנב יש קוצים קצרים ולא מפותחים ביותר למטרות הגנה. בסוג דורבן מצויץ, הקוצים חלולים ומגיעים לאורך של 20 ס"מ. הם מסומנים בטבעות שחורות-לבנות וחיבורם לגוף רופף. בעת סכנה מרעיד הדורבן את גופו וכך מרתיע את האויב. כמוצא אחרון, ייצמד לגוף האויב עד שהקוץ יינעץ בגופו וישתחרר מגב הדורבן. בניגוד לאגדה הרווחת, הדורבן אינו מסוגל "לירות" את קוציו לעבר האויב. הדורבניים מאופיינים גם בפרוות שער ארוכה וזקופה (כמין קוצים לא מפותחים) המופיעה על הצוואר ועל הראש, ויוצרת מעין ציצית.
הדורבניים שוכני קרקע, ואינם מטפסים על עצים, כמשפחות אחרות בתת-סדרת דמויי דורבן. חופרים במיומנות את מחילותיהם, או מרחיבים מחילות נטושות של בעלי חיים אחרים. התזונה מורכבת מסוגי צמחייה מרובים, אך גם מפגרים (מקור לסידן). מסביב למאורתם יימצאו באופן תדיר עצמות מכורסמות.
נמצאו מאובנים של המשפחה המתוארכים לתקופת המיוקן.
מיון הדורבניים.
במשפחה אחד-עשר מינים המחולקים לשלושה סוגים בשתי תתי-משפחות:
גלקטוזידאז
ג'אווה
ג'אווה (בשפת הג'אווה: ꦗꦮ; באינדונזית: Jawa), או יאווה, הוא אי באינדונזיה. זהו האי המאוכלס ביותר בעולם, ומהאזורים הצפופים ביותר על פני כדור הארץ. שטחו של האי 132,187 קמ"ר, ובשנת 2020 חיו בו כ-148 מיליון בני אדם. נתונים אלו משקפים צפיפות של כ-1,120 איש לקמ"ר. האי ג'אווה הוא האי ה-13 בשטחו בעולם והרביעי בשטחו בארכיפלג המלאי.
גאוגרפיה.
בצפון-מערב האי נמצאת בירת אינדונזיה, ג'קרטה.
באי קיימים הרי געש, בחלקם פעילים, כמו הר קלוד, הר מראפי, הר ראונג והר ברומו
טבע.
הפאונה באי כוללת מיני בעלי חיים טרופיים, חלקם נדירים ואנדמיים, כגון: הבנטנג, חזיר ורוקוזי, איילון ג'אווני, אייל טימור, מונטיאק מצוי, קופים כמו גיבונים, לוטונג ג'אווה ולוריס איטי מקומי וכן עופות כמו הטווס הירוק, ארגוס גדול, קלאו קרנפי ועופות דורסים כמו עיט נצי של ג'אווה. מפורסם בין החיות הנדירות הוא קרנף ג'אווה שכמעט נכחד העולם וכיום מצויים ממנו בטבע פחות מ-50 פרטים.
בעבר היה נפוץ גם טיגריס ג'אווה, אך הוא נכחד מהעולם.
היסטוריה.
בשנת 1892 נמצאו באי שרידים של "אדם ג'אווה" מלפני 1.7 מיליוני שנים. באתר גונונג פדאנג נצאו שרידים של פעילות אנושית מלפני כ-9500 שנים. לפי עדויות עתיקות מסין, כבר במאה הראשון לפני הספרייה באי קייתה קיימת ממלכה.
סוחרים הודים הגיעו לאי ב לספירה. הסוחרים הביאו איתם לאי את ההינדואיזם ואת שיטת הקאסטות. במשך כ-1,000 שנים היו רוב תושבי האי הינדים. כאשר הגיע האסלאם לאזור, במאה ה-16, החליטה הקאסטה השלטת לברוח אל האי באלי ולהתיישב בו. התושבים שנשארו בג'אווה קיבלו עליהם את דת האסלאם.
מהתקופה ההינדית נשארו באי העיר יוגיאקרטה שהייתה הבירה הקדומה של האי ומרכז תרבותי חשוב. ניתן לראות שרידים לתרבות ההינדית ברחבי העיר בדמות הצגות התיאטרון, המוזיקה המקומית (כלי הקשה, חלילי חזרן וכלי מיתר הנקראים "גמלאן"), ושרידים ארכאולוגיים עתיקים כמו הבורובודור, שהוא מעין אוסף של מקדשים וסטופות המוקפים באזור מיוער.
בסוף מאי 2006 פקדה את האי רעידת אדמה בעוצמה 6.2 בסולם ריכטר. הרעידה גרמה למותם של יותר מ-5,000 בני אדם. ב-17 ביולי 2006 הכה בחופיו הדרומיים של האי צונאמי בגובה של כ-2 מטרים, בעקבות רעידת אדמה של 7.5 בסולם ריכטר, שהתרחשה בלב ים. באסון נהרגו בין 700 ל-1,000 בני אדם וכ-45,000 בני אדם איבדו את בתיהם.
איגנצי יאן פדרבסקי
איגנצי יאן פָּדֵרֶבְסקי (בפולנית: Ignacy Jan Paderewski; 18 בנובמבר 1860 – 29 ביוני 1941) היה פסנתרן, מלחין ופוליטיקאי פולני. מונה ב-1919 לתקופה קצרה לתפקיד ראש הממשלה ושר החוץ, ייצג את פולין בוועידת השלום בפריז, והיה בין החותמים על הסכם ורסאי.
ביוגרפיה.
איגנצי יאן פדרבסקי נולד בכפר במחוז פודוליה שבמזרח פולין שתחת שליטת האימפריה הרוסית (כיום מחוז חמלניצקי באוקראינה). אביו עבד ככלכלן בממשל המקומי. אמו מתה מספר חודשים לאחר היוולדו, והוא גדל אצל קרובי משפחה רחוקים. מילדותו המוקדמת גילה פדרבסקי עניין במוזיקה. בתחילה למד נגינה בפסנתר אצל מורה פרטי, ובגיל 12, בשנת 1872, נסע לוורשה והתקבל שם לקונסרבטוריון. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב־1878 ביקש להיות למורה בקונסרבטוריון, ובקשתו נתקבלה. ב־1880 נישא לאנטונינה קורסקובנה, ולשניים נולד ילד. בשנה לאחר מכן הסתבר כי הילד נכה. באותה שנה מתה אנטונינה. פדרבסקי החליט להקדיש עצמו למוזיקה ובשנת 1881 נסע לברלין כדי ללמוד קומפוזיציה אצל המלחינים פרידריך קיל והיינריך אורבן. ב־1884 עבר לווינה, שם למד אצל המלחין תאודור לשטיצקי, שם גם הופיע לראשונה בפני קהל ב-1887.
עד מהרה צבר פדרבסקי פופולריות, ובעקבות הופעותיו בפריז 1889 ובלונדון 1890 היה לפסנתרן מבוקש בקנה מידה בינלאומי. נגינתו המבריקה יצרה לו קהל מעריצים קנאי. בשנת 1891 יצא למסע הופעות בארצות הברית. שמו הפך לשם נרדף לנגינה מבריקה בפסנתר. במיוחד הצטיין בנגינת יצירותיו של פרדריק שופן. בתקופה זו טבע את האמרה – "אם איני מתאמן בנגינה יום אחד, אני יודע זאת. אם איני מתאמן יומיים – יודעים זאת המבקרים. אם איני מתאמן שלושה ימים – יודע זאת הקהל".
ב־1899 נישא לברונית דה רוזן, ולאחר 1900 כמעט ולא הופיע על הבמה, והתרכז בהלחנה. ב־1901 פרסם את האופרה "מנרו", אשר הועלתה על הבמה לראשונה בדרזדן. הוא אף היה פעיל בתחום החברתי, ונידב מהונו למטרות חברתיות. ב־1910 תרם לתושבי קרקוב אנדרטה לזכר הניצחון הפולני על הטבטונים בקרב גרונוולד. ב־1913 השתקע בארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה החל פדרבסקי להיות פעיל ב"וועד הלאומי הפולני" בפריז, אשר התקבל על דעת מדינות ההסכמה כייצוג של פולין על אף שהמדינה הייתה עדיין תחת שלטון גרמניה ואוסטריה הונגריה. מתוך חוגי הוועד, שבו היה פעיל אף רומן דמובסקי, התגבשה לימים המפלגה הפוליטית בעלת הנטייה הימנית "הדמוקרטים הלאומים" או ה"אנדקים". פדרבסקי היה לדובר הארגון, ואף ייסד קרן לעזרה הדדית פולנית בלונדון.