כאשר קרל החמישי הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה - תואר שבו חשק גם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, היחסים בין צרפת לבין בית הבסבורג שהתערערו לחלוטין, שימשו כאמתלה לפרנסואה הראשון לפתוח במלחמה. ספרד הסתמכה בעיקר על שכירי חרב רגלים בעוד שצרפת הסתמכה על אבירים רכובים. צבאו של פרנסואה הראשון הובס בקרב ביקוצ'ה (27 באפריל 1522) וקרב ססייה (30 באפריל 1524) בידי הספרדים. פרנסואה הראשון פלש עם צבאו ללומברדיה במטרה לכבוש את מילאנו שהייתה בידי הספרדים, אולם הובס בקרב פאביה (24 בפברואר 1525) ונלקח בשבי לספרד.
נעשו ניסיונות להביא לשחרורו באמצעים דיפלומטיים. אמו, לואיז, נסיכת סבויה פנתה לסולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית - דבר שגרם לאולטימטום עות'מאני לקרל החמישי. סולימאן הראשון עשה שימוש בהזדמנות זו כדי לפלוש להונגריה והביס את בני בריתו של קרל החמישי בקרב מוהאץ' (29 באוגוסט 1526). למרות זאת, פרנסואה הראשון נאלץ לחתום על הסכם מדריד (1526) שהביא לשחרורו תמורת ויתורו על תביעותיו לשליטה באיטליה, בפלנדריה ובדוכסות בורגונדיה.
מלחמת הליגה של קוניאק.
אחרי שחרורו התכחש פרנסואה הראשון להסכם מדריד, בטענה כי נכפה עליו בהיותו בשבי. האפיפיור קלמנס השביעי, שהוכה בתדהמה לשמע ניצחונותיו של קרל החמישי על הצרפתים, החל לארגן את הליגה של קוניאק נגד קרל החמישי. ליגה זו כללה את צרפת, רפובליקת ונציה, דוכסות מילאנו ורפובליקת פירנצה, בנוסף על מדינת האפיפיור. קרל החמישי השתלט על רפובליקת ונציה, וב-6 במאי 1527 כבשו חייליו את רומא ובזזו אותה במשך שמונה ימים (ביזת רומא). קלמנס השביעי הושם בכלא במצודת סנט אנג'לו עד 1528.
כישלונות הצרפתים בנאפולי (1528) ובלנדריאנו שבלומברדיה (1529) אילצו את פרנסואה הראשון לחתום על הסכם קמבריי עם קרל החמישי (5 באוגוסט 1529). על פי הסכם זה פרנסואה הראשון ויתר על תביעותיו לארטואה לפלנדריה ולטורנה והתחייב לשלם כופר נפש בעבור שחרורם של בניו פרנסואה ואנרי שהוחזקו בשבי הספרדי מאז 1525. לאחר שקלמנס השביעי ורפובליקת ונציה גם הם חתמו על הסכמי שלום עם קרל החמישי, הליגה של קוניאק התפרקה ורפובליקת פירנצה, שנשארה בודדת במערכה, נכנעה לקרל החמישי ב-1530.
האימפריה ההבסבורגית שלטה באימפריה הרומית הקדושה ובספרד (החל משנת 1516) ויצרה על צרפת לחץ פוליטי וצבאי הן ממזרח והן ממערב. ההתנגשות בין הכוחות קרתה באופן עקיף על אדמת צפון איטליה, שהייתה מחולקת לערי מדינה רבות. בעוד צרפת וספרד נלחמות ביניהן על השליטה באזור, ערי המדינה האיטלקיות העבירו את תמיכתן מאחד הכוחות למשנהו בהתאם לאינטרסים שלהן בכל עונת לחימה. המשכו של הסכסוך לאורך זמן כה רב הביא לכך שהשליטים בערי המדינה, וכן במדינת האפיפיור שהיוותה גם היא כוח משמעותי בסכסוך, התחלפו. חילופים אלו היוו גורם נוסף בחוסר היציבות של הקואליציות הצבאיות במלחמות האיטלקיות.
המלחמה האיטלקית 1536 - 1538.
פרנצ'סקו ספורצה השני, דוכס מילאנו, מת באוקטובר 1535 מבלי להשאיר אחריו יורשים, (אחיו, שדרש את דוכסות מילאנו לעצמו, מת באורח מסתורי באותה שנה) וקרל החמישי השתלט על מילאנו. פרנסואה הראשון פלש לאיטליה, כבש את טורינו אך לא הצליח לכבוש את מילאנו. בתגובה, קרל החמישי פלש לפרובאנס, החל להתקדם אל עבר אקס-אן-פרובאנס, אבל נמנע מלתקוף את אביניון שהייתה עיר מבוצרת, ושב לספרד.
פרנסואה הראשון כרת ברית עם האימפריה העות'מאנית, ואוניות מלחמה שהוצבו במרסיי בסוף 1536 איימו על ג'נובה. ב-1537 ח'יר א-דין, שהיה שודד ים ואדמירל עות'מאני, פשט על חופי איטליה. בתיווכו של האפיפיור פאולוס השלישי חתם קרל החמישי על הסכם ניס עם פרנסואה הראשון (18 ביוני 1538). לפי הסכם זה טורינו נשארה בידי הצרפתים. ב-28 בספטמבר 1538 צי המלחמה של קרל החמישי הובס בידי ח'יר א-דין בקרב פרווזה שבצפון יוון.
המלחמה האיטלקית 1542 - 1546.
מלחמה זו פרצה בגלל שהסכם ניס לא הביא על פתרונה את בעיית השליטה בדוכסות מילאנו שהעסיקה את פרנסואה הראשון ואת קרל החמישי. המלחמה החלה בארצות השפלה ב-1542. ב-1543 תקפו כוחות הברית הצרפתית-עות'מאנית את העיר ניס וביצעו מספר תרגילים צבאיים שהביאו לקרב קרסול מדרום לטורינו, שבו גברו הצרפתים על הספרדים (11 באפריל 1544). בתגובה פלשו לצרפת קרל החמישי והנרי השמיני מלך אנגליה (שראה בצרפת אויב משום שהייתה בת בריתם של הסקוטים).
כוחותיו של קרל החמישי תקפו את סנט דיזייה בשמפאן, וכוחותיו של הנרי השמיני הטילו מצור על עיר הנמל בולון-סור-מר. מצור זה נמשך זמן רב, העסיק את כוחותיו של הנרי השמיני, ולא איפשר להפנותם למתקפה גדולה שתאיים על פריז. כתוצאה, קרל החמישי חתם על הסכם קרפי (18 בספטמבר 1544), שלפיו שארל השני, דוכס אורליאן, בנו הצעיר של פרנסואה הראשון, יישא לאישה את אנה מאוסטריה, אחייניתו של קרל החמישי, ויקבל כנדוניה את דוכסות מילאנו.
מותו של שארל השני, דוכס אורליאן ב-1545 גרם לביטול הסכם קרפי, והנרי השמיני, שלא אבה להסיר את המצור מעל בולון-סור-מר, המשיך במלחמה עד 7 ביוני 1546, אז נחתם הסכם ארדר בין צרפת לבין אנגליה. הסכם זה קבע כי בולון-סור-מר תישאר בידיו של הנרי השמיני עד 1554. מותם של פרנסואה הראשון ושל הנרי השמיני בתחילת 1547 הותיר את היריבות באיטליה בידי יורשיהם.
המלחמה האיטלקית 1551 - 1559.
אנרי השני, מלך צרפת, שירש את כתר אביו פרנסואה הראשון, הכריז מלחמה על קרל החמישי במטרה לכבוש את איטליה ולהבטיח את שליטתה של צרפת באירופה. הוא עשה שימוש בברית הצרפתית - עות'מאנית כדי לסלק את כוחות בית הבסבורג מחופי הים התיכון. ב-1551 כבשו העות'מאנים את טריפולי (כיום בירת לוב) שהייתה בידי הספרדים מאז 1510, ואוניות המלחמה של צרפת שעגנו בנמל מרסיי הצטרפו לצי העות'מאני ופשטו על חופי דרום חצי האי האיטלקי.
אנרי השני ערך פשיטה מוצלחת על לורן, אבל הניסיון הצרפתי לפלוש לטוסקנה נכשל בקרב מרקיאנו (2 באוגוסט 1554). פרישתו של קרל החמישי מן השלטון ב-1556 גרמה לחלוקת האימפריה של בית הבסבורג בין פליפה השני, מלך ספרד לבין פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. המלחמה עברה לפלנדריה ופליפה השני, בשיתוף עם אמנואלה פיליבר, דוכס סאבויה, הביסו את הצרפתים בקרב סן-קנטן (10 באוגוסט 1557).
כניסתה של אנגליה למלחמה גרמה לה לאבד את עיר הנמל קאלה, שנפלה בידי הצרפתים ב-1558. אם כי צבא צרפת בזז את נחלות ספרד בארצות השפלה, אנרי השני נאלץ לחתום על שלום קאטו-קמברזי (2 באפריל - 3 באפריל 1559) שלפיו ויתר על כל תביעותיו באיטליה תמורת הכרה בכיבושיו בלורן ובשליטתו בקאלה.
החתימה על הסכם זה נבעה מכך שהצדדים לא הצליחו להגיע להכרעה של ממש, ומלחמות הדת שהיו בשיאן באותה התקופה לא אפשרו את המשך השקעת המשאבים הצבאיים באיטליה. בנוסף, חוסר יציבות בקיסרות, בעיקר דרישות העצמאות של צ'כיה ושל הולנד, לא אפשרו לספרד את המשך הלחימה באיטליה בעוד הצרפתים התמודדו עם סכסוך מתמשך עם אנגליה. כך הסתיימו המלחמות האיטלקיות ללא הכרעה של ממש, כאשר ערי המדינה האיטלקיות מצטמצמות למדינות קטנות אחדות השומרות על עצמאותן.
מלחמת איטליה
קרלוס רואה
קרלוס אנחל רואה (בספרדית: Carlos Ángel Roa; נולד ב-15 באוגוסט 1969 בסנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. רואה כונה Lechuga (חסה בספרדית) בפי חבריו בשל היותו צמחוני.
קריירה.
רואה הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ראסינג קלוב. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-6 בנובמבר 1988 בניצחון קבוצתו על ריבר פלייט. במהלך מסע משחקים של קבוצתו באפריקה חלה רואה במחלת המלריה. ב-1994 עבר רואה ללנוס ושיחק בשורותיה עד שנת 1997. במדי לנוס זכה רואה בגביע קונמבול ב-1996.
מיורקה.
ב-1997 הוחתם רואה על ידי מיורקה מהליגה הספרדית. באותן שנים נודעה הקבוצה כקבוצה קטנה, ומאמנה היה הקטור קופר. למרות זאת, הצליחה להגיע להשגים נאים. בעונת 1997/98 הגיעה מיורקה לגמר גביע המלך הספרדי בו הפסידה לברצלונה. חצי שנה מאוחר יותר ניצחה את ברצלונה, במסגרת הסופר קאפ הספרדי. זה היה התואר הראשון בתולדותיה. מיורקה הגיעה לגמר גביע המחזיקות בעונת 1998/99 אך הפסידה ללאציו. באותה עונה זכה רואה בפרס ריקרדו זאמורה המוענק לשוער המצטיין בליגה הספרדית.
רואה נחשב אז לאחד השוערים הטובים בעולם. בזכות יכולותיו הביעה מנצ'סטר יונייטד עניין בו, אך השחקן דחה את ההצעה למרות המשכורת הגבוהה שהובטחה לו. הנימוק לדחייה היה בשל חברותו של רואה בכנסיית 7 הימים האדוונטיזית שהאמינה שסוף העולם קרב ויתרחש בשנת 2000. רואה פרש מכדורגל והלך להתבודד בהרים.
לאחר שנה, חזר רואה לשחק במיורקה, אולם רצף פציעות חמורות פגעו בחזרתו. הוא נשאר בקבוצה עד 2002, אז עבר לאלבסטה. במהלך תקופתו באלבסטה, חלה רואה בסרטן האשכים ונזקק לניתוח ולטיפולי כימותרפיה שהשביתו אותו ממשחק למשך שנה.
ב-2005 חזר לארגנטינה והצטרף לאולימפו בה שיחק עונה אחת בטרם פרש ממשחק.
במדי הנבחרת.
רואה שימש כשוערה של ארגנטינה במונדיאל 1998. בשלב הבתים לא ספג שער בודד. בשמינית הגמר היה גורם מכריע בניצחון הנבחרת על נבחרת אנגליה לאחר שהדף בעיטת עונשין מכריעה בדו-קרב הפנדלים בין הנבחרות.
טיטוס אניוס מילו
טיטוס אניוס מילו פפיאנוס (בלטינית: Titus Annius Milo Papianus; ? - 48 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.
תולדות חייו.
מילו נולד בלנוויאום (כיום לנוויאו שבאיטליה), אביו היה גאיוס פפיוס קלסוס, הוא אומץ על ידי סבו מצד אמו טיטוס אניוס לוסקוס עבר לעיר רומא ושם התחיל את הקריירה הפוליטית שלו. מילו שירת כקוואיסטור וכטריבון הפלבס בשנת 57 לפנה"ס.