בית כנסת "הויכע שול" נבנה בשנים 1556-1563 בשולי הרובע היהודי של אותה תקופה, בסמוך לשער העיר. קומת התפילה בבית כנסת זה היא קומה מעל הקרקע, ולא כפי המקובל, ומכאן שם בית הכנסת (בתרגום: בית כנסת גבוה).
אייזיק שול.
בית הכנסת אייזיק שול, הנקרא גם בית הכנסת יצחק (Synagoga Izaaka), נוסד כבית כנסת פרטי בסגנון הבארוק על ידי אייזיק יעקלס (נפטר ב-1653), סוחר, בנקאי ומנהיג הקהילה היהודית בקרקוב במחצית הראשונה של המאה ה-17. הבנייה ארכה כשש שנים (1638–1644) בגלל התנגדות הכמורה. נחשב כבית הכנסת הגדול והמפואר ביותר בקז'ימייז' וכאחד המבנים המפוארים בעיר כולה. משמש היום כמוזיאון לחיי היהודים בקרקוב. בית הכנסת מוכר גם בזכות אגדת האוצר מתחת לגשר שמתארת את הרקע לבנייתו.
קאז'ימייז'
קוזימיר
גבולות האימפריה הרומית
אלבטרוס גלאפגוס
אלבטרוס גלאפגוס (שם מדעי: "Phoebastria irrorata") הוא המין היחיד במשפחת האלבטרוסיים שחי באזורים טרופיים במשך כל חייו. זהו העוף הגדול ביותר החי באיי גלאפגוס. שלא בעונת הרבייה, חיים אלבטרוסים אלו בעיקר באזורים החופיים באקוודור ובפרו. תוחלת חייו נעה בין 40 ל-45 שנים.
מאפיינים.
אלבטרוסי גלאפגוס הם עופות בינוניים בגודלם. אורכם מגיע ל-86 סנטימטרים, ומשקלם ל-3.4 קילוגרמים. מוטת כנפיהם היא כ-2.27 מטרים. ייחודם מתבטא בצווארם ובראשם הצבועים בצהוב חיוור, בניגוד לגופם, שהוא ברובו חום. מאפיין בולט אף יותר הוא מקורם הארוך שצבוע בצהוב בהיר - זה האחרון נראה גדול באופן לא-פרופורציונלי למידות גופם וראשם. לפרטים הצעירים ניצוי חום רך. אלבטרוסי גלאפגוס ניזונים בעיקר מדגים, מדיונונים ומסרטנים. לעיתים הם יתקיימו על מזון לא טרי, כמו שאריות מזון שעוכלו ושהוקאו (העלאת גירה) על ידי עופות אחרים. בשעת הציד, האלבטרוס יתמקד באזור באוקיינוס בו טרפו נוטה לשחות בסמוך לפני המים. הוא עשוי לחפש ולצוד טרף במרחק רב מגוזליו.
אלבטרוסי גלאפגוס מקננים באופן בלעדי באי אספניולה השייך לאיי גלאפגוס. הקנים נבנים באזורים עם לבה, סלעי בזלת וצמחייה מועטה. נוהגי החיזור מיוחדים ומרהיבים. הם כוללים הקפות מקור מהירות, נקישות מהירות, והשמעת קולות רמים תוך הרמת הראש והמקור מעלה. הביצים מוטלות בין החודשים אפריל ויוני, ותקופת הדגירה אורכת חודשיים ימים. שבועיים לאחר בקיעתם הגוזלים נשארים יחד במין "פעוטון", בעוד שההורים עפים לים על מנת למצוא מזון. בשובם, ההורים מאכילים את גוזליהם בכמויות גדולות של דגים שמנוניים שהם כבר עיכלו בעצמם (המזון מועבר לצאצאים כשהוא מעוכל). ההורים עשויים להאכיל את גוזליהם בלמעלה משני קילוגרמים של שמן. מראה הגוזלים בגדילתם מגושם וחסר חן. הגוזלים מגיעים לגודל מלא עד חודש דצמבר, ועוזבים את המושבה חודש לאחר מכן. הזכר והנקבה מזדווגים זה עם זה ונשארים נאמנים זה לזה עד ליום מותו של אחד מהם.
אלבטרוסי גלאפגוס ידועים במיומנויות התעופה המפותחות שלהם. הם יכולים לעוף במשך מספר שעות בלי הפסקה. טכניקת תעופה בה הם משתמשים תכופות היא תעופה עם הרוח ודאייה ממושכת. בדרך זו הם מנצלים את מהירות הרוח בגובה של יותר מ-15 מטרים מעל פני הים - הרוח מאפשרת להם לדאות תוך השקעת מאמץ קטן יחסית. עם זאת, כנפיהם הגדולות וגופם הרזה מקשים עליהם בזמן ההמראה והנחיתה. כדי להקל על עצמם בזמן ההמראה, הם נוהגים להמריא ממצוקים. בזמן ההמראה בים, לעומת זאת, הם נעזרים בכפות רגליהם המכוסות קרומי שחייה, ברוח ובגלים.
אוכלוסיית אלבטרוסי גלאפגוס שחיה באזור מוגנת על ידי צוות הפארק הלאומי שבמקום. עם זאת, גורמים אחרים מפריעים להם ומעמידים אותם בסכנה: תחום תפוצה טבעי מצומצם, לכידה כשלל לוואי (Bycatch) של דיג, הפרעה מצד תיירים, מחלות והשפעת הציד הבלתי-חוקי במים הסמוכים. הגורם שאחראי לנזק העיקרי למין הוא ככל הנראה הלכידה כשלל לוואי על ידי דייגים, מה שהוביל לשינוי הערכת הסיכון שלו על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) בשנת 2000: מ"קרוב לסיכון" ל"פגיע". ב-2001 נאמד מספר הפרטים הבוגרים בכ-34,700, אולם נראה שמאז החלה אוכלוסייתו להציג מגמת הידלדלות בקצב לא ידוע. בנוסף, נראה שהלכידה כשלל-לוואי פוגעת בזכרים יותר מאשר בנקבות, וכך נפגע גם היחס בין המינים. מאחר שבמצב העניינים הנוכחי המין מאוים על ידי קריסת האוכלוסייה עד לכדי הכחדה, מצב השימור שלו שונה ל"בסכנת הכחדה חמורה" בשנת 2007.
רב תא
השבחת גזע
בית התפילה הבהאי בשיקאגו
שר האופל
לודוויג וון דרייק
תל נורדאו
תל נוֹרְדָאוּ (נכתב גם תל נוֹרְדוֹי) היא שכונה במערב תל אביב שנוסדה בשנת 1922.
השכונה.
תל נורדאו הוקמה על אדמת כרם מטרי, שרכישתה בידי חברת הכשרת הישוב הושלמה בשנת 1922. השכונה הוקמה על תל בודד בחולות הלבנים, בשוליים הצפון-מערביים של תל אביב דאז. היא השתרעה על שטח נרחב והשקיפה אל פני הים הפתוח לצד מערב, כשמצידה המזרחי שכונת נוֹרְדִיָּה, מצפונה שכונת פועלים ב' ומדרומה כיכר מוגרבי. כמו שכונת נורדיה הסמוכה (שהוקמה שנים אחדות לפניה), היא נקראה על שמו של הפעיל הציוני והוגה הדעות מקס נורדאו.
בשנת 1922 נחלק שטח השכונה ל-261 מגרשים שנמכרו לחברות נדל"ן, לאנשים פרטיים ולאגודות של משתכנים. בראשית 1923 הוסכם עם עיריית תל אביב שהיא תניח רשת צנורות מים להספקת מים בשכונה.
כך תואר הדיוקן החברתי-כלכלי של אוכלוסיית השכונה על ידי רם גופנא:. בין הבתים הראשונים היה בית יחיא הכהן.
לאחר המשך התפתחותה של העיר צפונה, מצאה עצמה תל נורדאו בעיבורה של העיר – מתחם הרחובות פרישמן, בן-יהודה, בוגרשוב, דיזנגוף והרחובות שביניהם.
בשנת 1956 פתח בשכונה המחנך חנוך אנקורי בית ספר פרטי קטן, שבהמשך התפתח לרשת החינוך אנקורי.
בית-הספר.
בשכונה מצוי בית-הספר תל נורדאו, אשר הוקם בשנת 1926 ברוח התרבות העברית. הבניין החדש נבנה ב-1934 על מגרש שרכש המהנדס ישעיהו ירחע.
בית ספר זה שימש בשנים שלפני קום המדינה (1942–1948) כבסיס האימונים של לוחמות ההגנה שלימים נקרא ח"ן (חיל הנשים). בבית ספר זה למדו בין היתר דבורה קידר, משה שמיר ואחיו אליק, אורי זוהר, אמנון יצחק, יורם שפטל, טום אביב, תרצה אתר, צבי זיבל ויגאל מוסינזון (שהזכיר אותו לא-פעם בסדרת חסמבה). במבנה בית הספר התקיימו משנות השלושים עד שנות החמישים לימודי הערב של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בשנת 1939 הועברו לאולם הגדול של בית הספר ההרצאות של בית העם. בשנים 1963–1974 התקיימו בבניין לימודי הערב של הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב.
בשנת 2021 נבנה בנין חדש לבית הספר תל נורדאו.
שיקאגו בולס
שכונת תל-נורדוי
תובלה צבאית
תובלה צבאית היא מערך יחידות צבאיות או אזרחיות הנותנות שירותי הובלה או תחבורה ליחידות צבאיות אחרות כפתרון למשימות החורגות מהשגרה. בצה"ל אחראי מרכז הובלה תחת אגף לוגיסטיקה במטכ"ל, לארגון ההובלה היבשתית בזמן שגרה ובזמן חירום: מערך כלי הרכב בצה"ל, הובלת טנקים, ציוד מכני כבד, מזון, ציוד וחלפים, הסעת חיילים ולוחמים, גיוס/הלאמת כלי רכב בעת חירום.
היסטוריה.
בימים עברו, בטרם הוכנסה לשימוש ההובלה המכנית, השתמשו להובלת ציוד ומשאות בבני אדם ובבהמות משא. שימוש בבני אדם כבהמות משא אינו אפקטיבי, הן בשל המשא הנמוך שאדם יכול לשאת (20–30 ק"ג) והן בשל המרחק הקצר שהוא יכול לגמוא ביום. במסע ארוך אדם יישא למעשה רק את הצידה שהוא זקוק לה, ולא יוכל לשאת משאות נוספים. עם בהמות המשא נמנו בעלי החיים הגדולים שאולפו על ידי האדם: גמלים, סוסים, פרדות, חמורים ועוד. ככל שהחיה גדולה יותר היא יכולה לשאת משא במשקל רב יותר.
במלחמת האזרחים האמריקנית השתמשו בשדרות של קרונות משא. הקרונות היו בני 4 גלגלים ונגררו על ידי 4 סוסים או 6 פרדות. הם יכלו לשאת משא בין 2,000-1,200 ק"ג. כדי להצעיד 100,000 חיילים במשך 10 ימים ללא אספקה ברכבות או סירות נדרשו 10,000 קרונות ו-60,000 פרדות.
השימוש בבהמות משא לצורכי הובלה צבאית נמשך למעשה עד המאה ה-20 ובמקומות מסוימים ממשיך גם כיום. צה"ל השתמש עדיין ביחידות גמלים, בשנות ה-70, לצורך הובלה ברחבי הנגב וסיני. אולם, הדבר בא עד מהרה לסיומו, כאשר הוחל בשימוש מסיבי במסוקים.
אמצעי הובלה.
לצורך מתן פתרונות לוגיסטיים משתמשים באמצעי הובלה שונים. כאמור, האמצעי הנפוץ ביותר עד מיכון הצבא בהובלה יבשתית היו בהמות המשא. בימינו האמצעי הנפוץ אלו הן המשאיות. כשמדובר במסות גדולות של ציוד או אנשים ניתן להשתמש ברכבת - אם תוואי הרכבת עובר סמוך לאתר מוצא הציוד ולאתר היעד. כאשר ההובלה היא למרחקים גדולים או כאשר יש לתת פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות משתמשים במטוסים ובצורה דומה, כאשר יש להתגבר על מכשולי מים משתמשים בספינות או אניות למיניהן.
הובלה במשאיות.
משאית היא אמצעי גמיש ובעל נפח הובלה קטן, מה שמביא למחיר הובלה זול. בשגרה משאית בודדת או מספר משאיות מצומצם יכולות לתת פתרון לוגיסטי מספק ליחידה הנזקקת. הפעלת צי משאיות יכולה לתת מגוון של פתרונות לוגיסטיים ליחידות רבות ושונות באופיין.
קיים מבחר של משאיות בהתאם לצרכים השונים:
אם נזקקים לשירותי משאיות ייעודיות אחרות, ניתן להשתמש ברכב אזרחי או למשוך מיחידות צבאיות מתאימות.
תפעול צי המשאיות הוא באחריות יחידות התובלה, המספקות גם נהגים וגם שירותי אחזקה למשאיות.
הובלה כבדה.
הובלה כבדה הוא הכינוי להובלת מטענים כבדים או הובלת כלים הנדסיים כבדים וכלים משוריינים. מעדיפים להוביל כלים הנדסיים כבדים או כלים משוריינים על גבי משאיות ייעודיות (סמיטריילרים (מעמס מרבי כ-40 טון ~ 2 נגמ"שים), מובילים (מעמס מרבי כ-80 טון ~ טנק מרכבה) מהטעמים הבאים:
הובלה ברכבת.