לאחר מכן עובר הסרט אל דייוויד לייטמן (מתיו ברודריק), שהוא האקר בגיל הנעורים, העושה שימוש במחשב אישי ובמודם על-מנת לפרוץ למערכות מידע המחוברות לרשת הטלפוניה הציבורית. בין היתר, הוא פורץ למחשב בית-הספר התיכון שבו הוא לומד, ומשפר את הציונים שלו ושל חברתו. לאחר שראה, בכתב-עת לענייני מחשבים, פרסומת לחברה חדשה המייצרת משחקי מחשב, הוא מקדיש מאמצים על-מנת לאתר את רשת-המחשבים שלהם, ומפעיל את המחשב שלו כך שיחייג כל מספר בסאניוויל שבקליפורניה, על מנת לאתר את המערכת של חברת המשחקים. בצפותו בתוצאות מאמצי האיתור הראשוניים, הוא מגלה מערכת שמעוררת בו עניין. הוא מפעיל את המערכת מרחוק, ומוצא רשימה של מה שנראה לו כ"משחקים". אך משחקי המחשב אינם נושאים שמות טיפוסיים כי אם שמות מוזרים כגון "לוחמה כימית וביולוגית" ו"מלחמה תרמו-גרעינית עולמית". ניסיונותיו להעמיק חדירתו לרשת כושלים.
משכך, הוא פונה להוועץ בשניים מחבריו, האקרים גם הם, ומציג בפניהם תדפיס של פרוט פעולותיו. חבריו מייעצים לו לאתר את ה"דלת האחורית" (Backdoor) של הרשת, דלת המוגנת באמצעות סיסמה, ואחד מהם מציע להשתמש במילה פלקן (Falken), המהווה את רישא שם המשחק הראשון שנגלה בפניו ברשימה ("Falken's Maze" - "המבוך של פלקן"). לייטמן שועה לעצתם ומגלה שפלקן היה חוקר בינה מלאכותית. בעקבות זאת, הוא נרתם למלאכת איסוף כל פיסת המידע על אודות חייו של פלקן.
לאחר שהוא מנסה לפרוץ בשנית את המערכת על ידי הזנת אירועים מחייו של פלקן, הוא מגלה שהקוד הנכון הוא שם בנו של פלקן, ג'ושוע. משפרץ למערכת, בוחר לייטמן לשחק במשחק שנקרא "מלחמה תרמו-גרעינית עולמית", ובוחר בלאס וגאס ובסיאטל, שבה הוא מתגורר, כמטרות הראשונות לתקיפה. מבלי שידע, המערכת שנגדה הוא משחק היא למעשה מערכת ממוחשבת בעלת אינטליגנציה מלאכותית בשם WOPR הנמצאת במפקדת NORAD, מערכת שתוכננה ונבנתה על ידי פלקן. מערכת זו נוצרה במקור כדי לערוך סימולציות מלחמה, ולאחר מכן ניתנה לה השליטה על מערכת הטילים הגרעיניים הבין-יבשתיים של ארצות הברית, משום שתרגולות-פתע, מהסוג שתואר בפיסקת הפתיחה, הראו ש-22 אחוז מהצוותים שהיו ממונים על מערכות אלו נכשלו במשימתם ולא שיגרו את הטילים לכשנצטוו לכך. הממשלה החליטה אפוא לוותר על שירותיו של "הגורם האנושי" ולהעביר את הפעלת הטילים למערכת הממוחשבת.
פעולתיו של לייטמן יוצרות ב-NORAD את הרושם שעומדת להתחולל מתקפת טילים רוסית. הם מצליחים לזהות שזו טעות, אך אינם שמים לב ש-WOPR ממשיך ב"משחק" ומתכונן ליזום מתקפה אמיתית נגד ברית המועצות. רמת הכוננות הביטחונית בארצות הברית עולה בהדרגה, כאשר המחשב מתעתע בכולם וגורם לקציני הצבא לראות על המסכים צוללות ומטוסים של הצבא האדום שאינם בנמצא כלל.
לייטמן מאותר על ידי ה-FBI ונלקח לאתר סודי לחקירה. הוא מצליח להימלט, ומגיע לבית מגוריו של פלקן באורגון. פלקן פרש לגמלאות לאחר מות בנו הצעיר ובגלל הדברים שעשה ביים הFBI את מותו והוא חי תחת שם בדוי. לייטמן וחברתו ג'ניפר משכנעים את פלקן הציני והדיכאוני כי השמדה גרעינית היא דבר נורא, וכי עליו לסייע להם לעצור את המלחמה. כשהם מגיעים למטה NORAD בבונקר הגרעיני בהר שאיין, מסתבר להם כי המחשב השתלט על מערכת הטילים של ארצות הברית, ובכוונתו להנחית מכת מנע גרעינית על מנת "לנצח במלחמה".
בעזרתו של יוצר המכונה, פרופ' פלקן, מצליח לייטמן ללמד את המחשב על חוסר ההצלחה שבמלחמה גרעינית ובכך למנוע שואה גרעינית. הוא גורם למחשב להריץ אינספור משחקים של איקס עיגול כנגד עצמו ולנסות לנצח. משלא הצליח המחשב לנצח הוא מתחיל להריץ תרחישים של מלחמה גרעינית כדי למצוא דרך בה יהיה מנצח במלחמה שכזו. גם שם המחשב אינו מצליח לנצח. המחשב מבין כי ישנו מצב שבו לא ניתן לנצח במשחק ופולט פלט שאומר "המהלך היחיד שיוביל לניצחון הוא לא לשחק". המחשב "פורש" אם-כן מהמשחק ומבטל את שיגור הטילים, באמרו כי הוא מעדיף "משחק נאה של שח מט".
הקשרים תרבותיים והיסטוריים.
על אף שהסרט שווק כ"סרט נעורים", וכיכבו בו ברודריק, בעל המראה הנערי, ששיחק עד אז בתיאטרון ובקולנוע את דמות הנער בקומדיות של ניל סיימון כ"יומן חוף ברייטון", ושידי, שסומנה על ידי הוליווד ככוכבת סרטי נעורים, והופיעה בתחילת שנות השמונים בסדרת סרטי התבגרות בנוסח "מועדון ארוחת הבוקר", שיקף הסרט מספר נושאים חברתיים ופוליטיים המאפיינים את התקופה שבה נוצר.
שנת יציאתו של הסרט אל המסכים, 1983, היא שנת התרחשותם של מספר תהליכים היסטוריים וטכנולוגיים המהווים את הרקע לסרט. עלייתו לשלטון של רונלד רייגן סימנה הסלמה במלחמה הקרה (תמונה שלו אפילו מופיעה באחד מהקטעים שבסרט). הרטוריקה של רייגן התייחסה לברית המועצות כ"אימפריית הרשע", והחשש העולמי מפני מלחמה גרעינית כוללת התבטא ביצירות קולנועיות וטלוויזיוניות באותה התקופה, כסרט הטלוויזיה "היום שאחרי", בכיכובם של ג'ייסון רוברדס וסטיבן גוטנברג, שתיאר את חייה של עיירה כל אמריקנית לאחר מלחמה גרעינית. חדירתו של המחשב האישי לבתים פרטיים רבים הייתה התפתחות טכנולוגית חדשה יחסית, והדמות שאותה משחק ברודריק היוותה אב טיפוס לדמות שהפכה לקלישה קולנועית, היא דמותו של חנון המחשבים בן העשרה, דמות המופיעה מאז בסרטים רבים, כדוגמת מת לחיות 4, או באופן רציני יותר בדמותו של ניאו בתחילת סדרת המטריקס. הסיפור עצמו, על התפתחות טכנולוגית שיצאה משליטה, הוא חזרה על סיפור "פרנקנשטיין", והגרסה המסוימת של אובדן השליטה במחשב על, נראתה כבר על המסכים בסרטיו של סטנלי קיובריק, ודוקטור סטריינג'לאב, שם אירעה התפתחות עלילתית דומה בה גורם המחשב למלחמה גרעינית.
פרסים.
הסרט משחקי מלחמה היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: בתחום הסינמטוגרפיה, הפסקול הטוב יותר, והעלילה הטובה ביותר.
סרט המשך.
סרט המשך בשם "WarGames 2: The Dead Code" הופק בשנת 2008 אך לא הוקרן בבתי הקולנוע, אלא הופץ ישירות בפורמט של DVD. מפיקי הסרט טוענים כי בכוונתם להמשיך ולהפיק סרטים נוספים בסדרה. בסרט ההמשך לא משחקים שחקני הסרט המקורי, והבימוי, התסריט וההפקה, אף הם לא נעשו על ידי אותם האנשים. הקשר בין סרט ההמשך לסרט המקורי הוא בעלילה בה האקר בגיל העשרה מתעמת עם מחשב על ממשלתי, ובכך ששני הסרטים מופצים על ידי חברת MGM.
אינברסיה במעגל
סכסוך סוצ'י
סכסוך סוצ'י היה סכסוך גבולות משולש במעורבות הצבא האדום הבולשביקי, הצבא הלבן והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, כאשר כל השלושה שאפו להשתלט על העיר סוצ'י שלחופי הים השחור והאזורים הסמוכים. הסכסוך נחשב לחלק ממלחמת האזרחים ברוסיה והתמשך ברמה משתנה מיולי 1918 עד מאי 1919. הסכסוך הסתיים בתיווך בריטי שקבע את הגבול בין רוסיה לגאורגיה, שהוא הגבול הרשמי עד היום.
רקע.
האזור שהיה נתון במחלוקת היה מאוכלס, מימי קדם, בשבט אבחזי-צ'רקסי, הזיגים. התביעה הגאורגית על האזור באה כתוצאה מכך שהאזור היה בשליטת הממלכה הגאורגית המאוחדת כשהייתה בשיאה ולאחר מכן היה האזור תחת שלטון הממלכות שבאו בעקבותיה - ממלכת אימרתי ובסופו של דבר נסיכות אבחזיה. בתקופת שלטון האימפריה הרוסית גדלה ההתעניינות התיירותית באזור. חלק מהאזור הופרד בצו של הצאר, מה-25 בדצמבר 1904, מידי אוקרוג סוחומי שהיה חלק מפלך כותאיסי לטובת פלך הים השחור (גוברניית הים השחור). המדיניות הרוסית באזור, שהביאה לגל של מוג'הירים גרמה להתדלדלות האוכלוסייה. מצד שני אוכלס האזור בידי מספר רב של גאורגים וארמנים. למרות זאת, התעקשו הגנרל דניקין ועמיתיו כי הגבול בין גאורגיה (שלא הייתה מוכרת עדיין על ידי שתי ההנהגות הלבנה והסובייטית) והרפובליקה הקובנית, שנשלטה על ידי הצבא הלבן, צריך להיות הגבול שעבר בין פלכי האימפריה הרוסית - פלך כותאיסי ופלך הים השחור. כלומר, מעט צפונית לנהר הבזיב.
הסכסוך.
לסכסוך קדמה מרידה פרו-בולשביקית באבחזיה שגרמה להנהגה המקומית הפוסט-מהפכנית, "מועצת העם האבחזי", לבקש, ב-8 ביוני 1918, עזרה מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ולהצטרף אליה כיחידה אוטונומית. הכוחות הגאורגיים תחת הנהגתו של הגנרל גיאורגי מזניאשווילי התפרס באזור וצרף חיל פרשים אבחזי שסופק על ידי האצולה המקומית. מזניאשווילי הדף את המתקפה הסובייטית מכיוון סוצ'י בסוף יוני, ובהתאם להנחיות שקיבל מההנהגה האבחזית והגאורגית, התקדם צפונה על מנת לתקוף את הבסיס הבולשביקי שהעניק סיוע למורדים הבולשביקים.
המבצע הצבאי הגאורגי היה גם בעידודו של חיל המשלוח הגרמני לקווקז והביא לכיבושם של רובע אדלר ב-3 ביולי, העיר סוצ'י עצמה ב-6 ביולי וטואפסה (Туапсе́) ב-27 ביולי. כולן לאורך חוף הים השחור. זמן קצר לאחר מכן נשלח מזניאשווילי להשתלט על מסילת הברזל טואפסה-מייקופ ולתאם את פעולותיו עם הממשלה הלבמה של הרפובליקה הקובנית וצבא המתנדבים של דניקין כדי לנהל מלחמה כוללת כנגד כוחות הצבא האדום בדרום רוסיה.
בתחילה התייחסה גאורגיה לצבא הלבן כבעלת ברית כנגד האיום המשותף מפני הבולשביקים ממוסקבה. אלא ששיתוף פעולה זה הופר, לאחר זמן קצר, על ידי דניקין בקריאתו להחזרת "רוסיה הגדולה" כאשר הקווקז אמור היה להיות חלק אינטגרלי ממנו. בתחילת ספטמבר של אותה שנה נאלצו הגאורגים לסגת מטואפסה מפני כחות הצבא האדום מטאמאן שנסוג מפני הצבא הלבן. זמן קצר לאחר מכן, ב-8 בספטמבר, השתלטו כוחות הצבא הלבן על טואפסה והכריחו את הבולשביקים לסגת הלאה לכיוון ארמאוויר (Армави́р) (כיום מחוז קרסנודר).