מלבד שמות שמורים כגון .com.fm.net.fm, כל אדם בעולם יכול לרשום שם תחום תחת הסיומת .fm, תמורת תשלום. חלק ניכר מהתשלום עובר לממשלה ולאוכלוסיית האיים. סיומת האינטרנט .fm פופולרית במיוחד (ולכן גם בעלת ערך כלכלי משמעותי) בשל כל תחנות הרדיו המשדרות באפנון תדר FM וקונות שם תחום בסגנון: שם התחנה.fm. לדוגמה, glz.fm, הרשום על-שמה של תחנת השידור הישראלית גל"צ.
סיומות אינטרנט דומות ל-fm. במובן הזה הן dj., cd., tv., am. ו-mu..
דוגמה לאתר מפורסם שקבע את מקומו תחת סיומת האינטרנט .fm הוא last.fm - אתר מוזיקה חברתי. גם מספר תחנות רדיו ישראליות רכשו תחת סיומת זו את שם התחום שלהם. בין תחנות אלו ניתן למנות את רדיו ללא הפסקה (www.103.fm) ורדיו חיפה (www.1075.fm). שימוש לא-קונבנציונלי שכזה בסיומות אינטרנט נקרא Domain Hack.
פרנקו קורלי
פרנקו קורלי (באיטלקית: Franco Corelli; 8 באפריל 1921 - 29 באוקטובר 2003) היה טנור איטלקי שפעל בתחום האופרה בשנים 1951–1976. ידוע בזכות קולו העוצמתי במיוחד, ובזכות היותו בעל כישרון טבעי, וכמעט שלא למד מוזיקה ופיתוח קול.
ביוגרפיה.
פרנקו קורלי נולד בעיר אנקונה שבאיטליה, לאב שעבד כמהנדס באונייה, אך היה בעל קול וחובב אופרה נלהב. קורלי עצמו למד הנדסה ימית, והתעתד לעסוק בתחום. הוא היה הצעיר מבין שלושה ילדים. אחיו אוּבַּלדו, בריטון, למד בשנות השלושים בקונסרבטוריון ברומא ושר כמה שנים באופרה ובהפקות מוזיקליות שונות, לאחר מכן התמסר להוראה. קורלי עצמו למד שיעורים בודדים במוזיקה בקונסרבטוריון, אך באופן כללי היה חסר השכלה פורמלית בתחום. את רוב הידע שלו למד קורלי בעצמו, אם כי בהמשך הקריירה שלו התייעץ עם הטנור ג'אקומו לאורי-וולפי.
בשנת 1950 זכה קורלי בתחרות בפסטיבל אופרה בפירנצה, וכפרס זכה להופיע בשנה שלאחר מכן בפסטיבל האופרה בספולטו בתפקיד דון חוזה באופרה כרמן. באותה שנה הופיע לראשונה באופרה של רומא בתפקיד מנריקו באופרה הטרובדור של ורדי. בשנים לאחר מכן הופיע בבתי אופרה קטנים ובהופעות ברדיו האיטלקי.
בשנת 1954 הופיע לראשונה בבית האופרה לה סקאלה במילאנו באופרה "לה וסטאלה" מאת ספונטיני. בהופעה זו שר עם זמרת הסופרן מריה קאלאס, איתה שר בהפקות נוספות בהמשך. בשנים הבאות הופיע בהופעות בכורה בבתי אופרה חשובים, כבתי האופרה בפירנצה וורונה ב-1955, בהאופרה של וינה כרדמס באופרה "אאידה", ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, כקבאראדוסי ב"טוסקה" ב-1957, בבתי האופרה בליסבון, האופרה הלירית של שיקגו, וסן פרנסיסקו ב-1958, ובאופרה של ברלין ב-1961.
בשנת 1961 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד מנריקו, בתפקיד לאונורה הופיעה לאונטין פרייס, שגם לה הייתה זו הפעם הראשונה במטרופוליטן. מאז ועד שנת 1974 שר במטרופוליטן פעמים רבות בתפקידים ב"טורנדוט", "טוסקה", "ארנאני", "לה בוהם", "לוצ'יה די למרמור" ועוד. הוא גם נטל חלק באופרות בצרפתית כ"רומיאו ויוליה" של גונו ו"ורתר" של מאסנה. ללה סקאלה חזר בשנת 1962 להופיע בהפקה מחודשת של "ההוגונוטים" מאת ממאיירבר, את התפקיד שר מול ג'ואן סאת'רלנד.
בקולו המבריק והמצלצל ומראהו יפה התואר צבר קורלי פופולריות רבה, למרות ביקורות שמתחו עליו מבקרי מוזיקה שונים על דרכו השונה בשירה, ביטוי והבעה. הוא הותיר אחריו הקלטות רבות, אשר מתוכן אפשר לשמוע את קולו המפואר, בעיקר בהקלטות של שנות החמישים המאוחרות ושנות השישים. רבים ממעריציו מעדיפים את ההקלטות החיות על פני הקלטות האולפן, בטענה כי קורלי מרגש יותר בהופעה חיה.
בשנת 1976, בהיותו בן 55, עזב קורלי את קריירת האופרה. קולו החל להראות סימני שחיקה ועייפות, לאחר שנים של שימוש מסיבי ורפרטואר תובעני.
קורלי היה מקור השראה לזמר אנדראה בוצ'לי ואף לימד אותו בתחילת שנות התשעים טרם פרסומו.
קורלי נפטר בשנת 2003 במילאנו ונקבר בבית הקברות הגדול במילאנו. מוקדם יותר באותה שנה סבל משבץ מוחי. היה נשוי לזמרת הסופרן לורטה די לליו.
לאשה ז'וואניה
המוסד הישראלי
לאשה ז'בנייה
לאשה ז'בניה
נתן פתחיה
סיירת ממוגנת
סיירת ממוגנת (באנגלית: protected cruiser) היא סוג של סיירת שהייתה בשימוש בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
בשנת 1880 מצאו מהנדסי אוניות פתרון לדילמה: כיצד לבנות אוניות מהירות ובעלות יכולת לפעולה עצמאית, המוגנות די הצורך כדי לשרוד בקרב. מעטה שריון עשוי מפלדה סיפק הגנה רבה יותר משריון עשוי מברזל, ובאותו משקל. המתכננים הגיעו למסקנה, שניתן להגן על האונייה באמצעות שריון דק יחסית של פלדה מעל האזורים החיוניים שבה. שכבת מגן נוספת הושגה באמצעות מיקום מחסני הפחם בצורה שבה יוכלו לבלום פגיעות. בדרך זו, ניתן היה לספק לאונייה מיגון ללא פגיעה רבה מדי במהירותה.
הסיירת הממוגנת הראשונה הייתה הסיירת הצ'ילאנית "אסמרלדה", שהייתה בעלת תכנון בריטי פורץ דרך. האונייה נבנתה במספנת אלסוויק (Elswick), באנגליה, ואחריה נבנו קבוצה של סיירות מדגם זה, ונקראו סיירות אלסוויק. קדמת האונייה, סיפון האחרה והסיפון הראשי, שהיו עשויים מעץ הוחלפו בלוחות שריון. האונייה הייתה חמושה בתותחים בקוטר 10 אינץ' (254 מ"מ) בקדמתה ובאחריתה, ובתותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) במרכזה. "אסמרלדה" הונעה בעזרת מנועי קיטור בלבד, מהירותה הגיעה ל-18 קשר, וההדחק שלה פחות מ-3,000 טון. היה זה תכנון פורץ דרך, שהיווה השראה למתכנני אוניות בעשורים הבאים לשילוב חימוש כבד, מהירות גבוהה ותפוסה נמוכה.
עם עליית טיבו של שריון הפלדה, ניתן היה להגיע למיגון טוב יותר במשקל קל יותר; מנועי האוניות השתכללו, והדלק השתנה מפחם לנפט, דבר שהפך את מחסני הפחם למיותרים. הסיירות המשוריינות היו איטיות יותר, ולקראת 1910 יצאו משירות והוחלפו בסיירות בעלות שריון קל יותר.
כיום ידוע על שלוש סיירות ממוגנות, שנשמרו בתור אוניות מוזיאון. "אברורה" הרוסית, שעוגנת בסנקט פטרבורג, "אולימפיה" האמריקאית שעוגנת בפילדלפיה ו"פוליה" האיטלקית, שחלקיה הוצבו בפארק Vittoriale degli italiani באיטליה.
לשקר א-טייבה
לשקאר א-טייבה
מספרים סוריאליסטיים
יששכר רוזן-צבי
יששכר (איסי) רוזן-צבי (נולד ב-27 במאי 1968) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, חוקר בתחום סדר הדין האזרחי, המשפט הסביבתי, ודיני השלטון המקומי. היה המנהל האקדמי של הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב, בשנים 2014 - 2019, ומחודש מרץ 2018 הוא משמש כסגן הדקאן לעניינים אקדמיים.
ביוגרפיה.
איסי רוזן-צבי נולד בתל אביב, בן לפרופ' אריאל רוזן-צבי, שהיה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
התגייס לצה"ל בשנת 1986 ושירת כקצין מודיעין ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במשפטים ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. התמחה אצל נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק. את הדוקטורט כתב באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. עבד שנתיים במשרד עורכי הדין Kirkland &amp; Ellis LLP בניו יורק. כמו כן לימד קורס במשפט סביבתי בינלאומי כמרצה אורח באוניברסיטת קורנל במדינת ניו יורק. היה חבר בסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, לאחר מכן הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בעבודתו האקדמית פרופ' רוזן-צבי חוקר את סדר הדין האזרחי, התאוריה של הפרוצדורה, משפט סביבתי ומשפט השלטון המקומי. מחקריו התפרסמו בביטאונים המשפטיים הטובים והחשובים ביותר בארץ ובעולם וביניהם: University of Pennsylvania Law Review, UCLA Law Review, Cornell Law Review, Journal of Empirical Legal Studies ועוד. בתחום סדר הדין האזרחי מצביעים מחקריו של פרופ' רוזן-צבי על היחסים המורכבים בין הפרוצדורה לבין הדין המהותי ומראים כיצד כללים טכנים וחסרי חשיבות לכאורה משפיעים באופן עמוק על הזכויות המהותיות של בעלי הדין.
בתחום המשפט הסביבתי, מעבר לדיון בסוגיות תאורטיות, עוסק רוזן-צבי גם בסוגיות סביבתיות ספציפיות העומדות על סדר היום בישראל כגון סילוק פסולת, מים, זיהום אוויר, ותכנון ובנייה, תוך ניתוח ביקורתי של החקיקה והפסיקה.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו Taking Space Seriously: Law, Space, and Society in Contemporary Israel. בשנת 2015 ראה אור ספרו "ההליך האזרחי". ובשנת 2021 יצא ספרו "הרפורמה בסדר הדין האזרחי: מורה נבוכים". הוא זוכה פרס פתאל לחקר המשפט לשנת תשע"ז.
איסי רוזן-צבי מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו עו״ד שרון המר. אחד מאחיו הוא פרופ' ישי רוזן-צבי.
ג'ורג' איברהים
ג'ורג' איברהים (בערבית: جورج ابراهيم; נולד ב-1945) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה פלסטיני הידוע בעיקר כמי שגילם את דמותו של סמי בתוכנית הטלוויזיה "סמי וסוסו", בראשית ימי הטלוויזיה הישראלית. מנהל תיאטרון אל-קאסבה ברמאללה.
ביוגרפיה.