עד לשנות המאה ה-19 המאוחרות, זכו הכנסיות הנון־קונפורמיסטיות להצלחה בלתי רגילה בְּקֶרֶב ה"לא לבנים", אך הן שילמו על כך מחיר יקר. מנהגיהן ודרך הטפתן הדתית, עברו סינקרטיזציה עם דתות אפרו־קאריביות יריבות כגון הקומינה (Kumina) והמיאל (Myal). כאשר הנוהג החברתי חסם את ניידותם כלפי מעלה של ה"לא לבנים" (בסולם החברתי), נהרו קהילות שלמות אל הכנסיות האלו. הקהילות נכנסו לתוך שורה של דתות כריזמטיות, תחילה עם הופעתה של דת הפוקומניה (Pocomania) בשנת 1880, ובהמשך עם עלייתה של דת הבדווארדיזם (Bedwardism) בשנות המאה ה-20 המוקדמות, והראסטפארי בשנת 1930. בנוסף על הדת עצמה, סיפקו הכנסיות ניסיון בהתגייסות המונים וביצירת תנועות חברתיות. חשוב מכך, סיפקו הכנסיות תמיכה נפשית עבור ההמונים השחורים ונתנו להם נחמה וביטחון עצמי, שהיו נדירים בקרב אנשים אלה.
פדרציית איי הודו המערבית.
השלטונות הבריטים עוֹדדוּ את ניסוי ההתאגדות בְּקונפדרציה, כחלק מהחלטתן לדחוף אל ממשל עצמי מוּתאם אזורית. הרעיון כבר נדון בעבר במשרד המושבות הבריטי מאז שנות המאה ה-19 המאוחרות, אך הוּעלה מחדש, במסגרת וועידה אזורית שנערכה בג'מייקה בשנת 1947. הבריטים היו מעוניינים ביעילות וריכוזיות מנהלתית, בו בזמן שתושבי האזור דיברו על עצמאות מדינית. בוועידה הושגה פשרה בין הצדדים לפיה נעשו תוכניות להקמת פדרציה מדינית שתתחלנה באיחודן של הטריטוריות השונות, ותסתיימנה בעצמאות מדינית אזורית, וכן תוכננו הקמתם של "השרות המטאורולוגי של הודו המערבית" ו"האוניברסיטה של הודו המערבית" כשלוחת מכללה של אוניברסיטת לונדון.
הפדרציה החלה את דרכה באופן שאינו מבשר טובות, עם סרובם של פוליטיקאים בולטים בג'מייקה ו"טרינידד וטובגו", להשתתף ולהתחרות בבחירות הפדרליות ועם תמיכה עממית כללית פושרת למדי. פדרציה מקרטעת זו, של עשר טריטוריות האיים (ג'מייקה, "טרינידד וטובגו", ברבדוס, גרנדה, "סנט קיטס-נוויס-אנגווילה", "אנטיגואה וברבודה", סנט־לוסיה, "סנט־וינסנט והגרנדינים", דומיניקה, ומונטסראט) שרדה משנת 1957 ועד 1962, כאשר ג'מייקה בחרה לעזוב. הפדרציה עלתה במהירות על שרטון בשל עמידה חסרת פשרות של הטריטוריות השונות, על אינטרסים מקומיים וצרי אופק, במיוחד של המשתתפות העיקריות והגדולות, ג'מייקה ו"טרינידד וטובגו". ב-9 בספטמבר 1961, הצביעו כ-54% מהבוחרים בג'מייקה בעד סיום השתתפותם בפדרציה, אחוז ההצבעה הנמוך ביותר עד אז בג'מייקה, אך זה הספיק לממשלה כדי לקבל החלטה בעניין, להתחיל בתוכניות להִפרדוּת מהפדרציה ולהעלות את הדרישה לעצמאות מדינית מלאה. ניסיונות של ברבדוס ו"טרינידד וטובגו" להצלת הפדרציה, לאחר פרישת ג'מייקה, כשלו.
עצמאות מדינית.
המדינות הקריביות האנגלופוניות הראשונות שקיבלו עצמאות היו ג'מייקה ו"טרינידד וטובגו" בשנת 1962. ברבדוס זכתה בעצמאות בשנת 1966, איי הבהאמה בשנת 1973, גרנדה בשנת 1974, דומיניקה בשנת 1978, סנט־לוסיה ו"סנט־וינסנט והגרנדינים" בשנת 1979, "אנטיגואה וברבודה" בשנת 1981 ו"סנט־קיטס ונוויס" בשנת 1983. בסוף 1987, נותרו מונטסראט, איי הבתולה הבריטיים, איי קיימן ואיי טרקס וקייקוס, כמושבות כתר עם ממשל פנימי עצמי מוגבל. אנגווילה, שנפרדה באופן חד צדדי מ"סנט־קיטס ונוויס" בשנת 1967, הפכה למדינה עמיתה של בריטניה בשנת 1976.
לינדה ג'זק
לינדה ג'זק (באנגלית: Linda Jezek; נולדה ב-10 במרץ 1960) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא בעלת מדליה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה.
לינדה ג'זק נולדה בפאלו אלטו, קליפורניה. היא התאמנה במועדון השחייה של סנטה קלרה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכתה ג'זק במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:20.47 דקות, אחרי מזרח גרמניה (4:14.74 דקות) ולפני הולנד (4:21.45 דקות). בנוסף, סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.74 דקות, המנצחת הייתה אולריקה ריכטר ממזרח גרמניה (1:03.30 דקות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ג'זק במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.55 דקות, אחרי מזרח גרמניה (4:07.95 דקות) ולפני קנדה (4:15.22 דקות). במשחה השליחות היא שחתה את 100 מטר גב בתוצאה של 1:04.15 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.01 דקות.
תחרות השיא שלה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה המערבית בשנת 1978 זכתה ג'זק ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא תחרות חדש של 1:02.55 דקות
לפני בירגיט טרייבר ממזרח גרמניה (1:03.18 דקות) ושריל גיבסון מקנדה (1:03.43 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:11.93 דקות, לפני טרייבר (2:14.07 דקות) וגיבסון (2:14.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 4:08.21 דקות, ביחד עם טרייסי קולקינס ג'ואן פנינגטון וסינתיה וודהד, לפני מזרח גרמניה (4:09.13 דקות) וברית המועצות (4:14.91 דקות).
בשנת 1979 במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן בפוארטו ריקו זכתה ג'זק ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.33 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:16.07 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:13.24 דקות.
ג'זק ניבחרה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) שהייתה אמורה להיות הגדולה שלה, אך היא לא השתתפה בה בגלל החרם האמריקאי בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
ג'ון שיין
פרופסור ג'ון שיין (באנגלית: John Shine, נולד ב-3 ביולי 1946) הוא ביוכימאי אוסטרלי שגילה את רצף הנוקלאוטידים הנקרא רצף שיין דלגרנו שחיוני בתחילת התהליך של סינתזת חלבונים בחיידקים. כיום הוא מנהל את מוסד גרוון למחקר רפואי בסידני.
ביוגרפיה.
שיין נולד בבריסבן ב-1946 ואחיו הוא הביולוג ריצ'רד שיין . הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית האוסטרלית בקנברה לתואר ראשון במדעים בהצטיינות ב-1972 ואת הדוקטורט שלו ב-1975. במהלך לימודיו הוא גילה את רצף ה-RNA הנחוץ לקשירת ריבוזומים ותחילת התהליך של סינתזת חלבונים בחיידק "Escherichia coli". הרצף נקרא רצף שיין דלגרנו. זאת הייתה תגלית מפתח האפשרה פיתוח נוסף בביולוגיה מולקולרית, במיוחד בהנדסה גנטית, וזאת הייתה גם תגלית חשובה להבנת ביטוי ובקרת גנים.
שיין החל מחקר לאחר הדוקטורט במחלקת הביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. במהלך תקופה זו הוא היה הראשון ששיבט גן המקודד להורמון אנושי והיה דמות מרכזית בשיבוט גנים המקודדים לאינסולין ולהורמון גדילה. הוא גם גילה את הרצף האחראי להעתקת וירוס האחראי לסרטן.
עם חזרתו לאוסטרליה ולאוניברסיטה הלאומית האוסטרלית ב-1978, הוא שיבט את הגנים האנושיים המקודדים לרנין ולאנדורפין, והוכיח שגנים הורמונליים אנושיים ששובטו בחיידקים יכולים להתבטא בצורה ביולוגית אקטיבית. הוא גם ייסד את המרכז לחקר DNA ריקומביננטי באוניברסיטה הלאומית האוסטרלית. ב-1982 הוענק לו פרס גוטשאלק בידי האקדמיה האוסטרלית למדעים.
שיין חזר לארצות הברית ב-1984, ולקח תפקיד באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו וניהל חברת הביוטכנולוגיה ביוטכנולוגית קלפורניה בע"מ (California Biotechnology Inc.). הוא היה גורם משמעותי בפיתוח ובגידול של ביוטכנולוגית קליפורניה, הנקרא כיום סקיוס (Scios). החברה נמכרה לג'ונסון אנד ג'ונסון ב-2003 תמורת 3.5 מיליארד דולר.
הוא חזר לאוסטרליה שוב ב-1987 והיה פרופסור של ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת ניו סאות' ויילס ונהיה הסגן מנהל של מוסד גרוון.
ב-1994 שיין נהיה חבר באקדמיה האוסטרלית למדעים. האקדמיה קראה לענף שלהם בקנברה על שמו. ב-2000 שיין תרם מיליון דולר כדי לשפץ את הכיפה.
שיין נהיה קצין מסדר אוסטרליה ב-1996.
קרקס קרחוני
קרקס קרחוני (בלעז cirque מצרפתית: "קרקס" או גם corrie מגאלית סקוטית: קומקום) – הוא שקע גאולוגי, תחילתו של עמק שצורתו דמוית אמפיתיאטרון, שנוצר כנקודת המוצא של עמק קרחוני על ידי סחיפה. צורת האמפיתיאטרון הקעורה נוצרת בדרך-כלל במדרון של ההר, כאשר חלקו התחתון שטוח וחלקו העליון המעוגל – המקביל למושבים בקרקס המסודרים בחצי מעגל – הם מדרונות התלולים כמעט כצוק זקוף, שעליהם גולשים משלושה כיוונים קרח ודרדרת קרחונית המתלכדים בתחתית המדרון. קרקעית הקרקס הקרחוני מתעצבת כקערה. על אזור זה – שבו מתלכדים זרמי הקרח מכיוונים שונים יחד עם מטען הסלעים שהם נושאים עמם – מופעלים כוחות סחיפה חזקים במיוחד, הגורמים לשחיקת הסלע וליצירת שקע הנמוך מפתח היציאה של הקרקס הקרחוני ("הבמה") ומתחתית המדרונות הצדיים. אם הקרקס נחשף להפשרה עונתית הופכת קרקעית הקרקס הקרחוני לאגם קרחוני קטן מאחורי המורנה והמשקעים הקרחוניים הסוכרים את פתח היציאה.
התהוות.
קרקסים קרחוניים הם צורות נוף בהרים, הנוצרים עקב פעילות קרחונים. שטחם עד כקילומטר רבוע. קרקסים קרחונים מצויים גבוה על מדרונות ההרים בסמוך לקו המקפא, ובדרך-כלל הם מוקפים בצוקים זקופים משלושה צדדים. הצוק הגבוה ביותר מכונה לעיתים קרובות "הקיר הראשי" (headwall). הצד הרביעי (פתח הקרקס הקרחוני) – שממנו זורם הקרחון אל מחוץ לקרקס הקרחוני – מכונה "שפה", "מפתן" או "משקוף". קרקסים קרחונים רבים מכילים אגמים קרחוניים הסכורים על ידי משקעים קרחוניים או על ידי מפתן הסלע של הקרקס. כאשר מצטבר מספיק שלג יכול הקרחון לזרום מהפתח, וליצור עמקים קרחוניים שאורכם יכול להגיע למספר קילומטרים.