רחמנינוב ניצח על התיאטרון האימפריאלי ועל תיאטרון בולשוי במוסקבה במשך עונות אחדות. הוא ניסה את כוחו בכתיבת אופרה, אך רק שלוש משמונה האופרות שכתב נחלו הצלחה. כתיבתו הווקאלית נאמנה למסורת הרוסית, והיא ניכרת ביותר ב"קנטטת הפעמונים", שבוצעה לראשונה בסנקט פטרבורג ב-13 בנובמבר 1913.
במהותו היה רחמנינוב אדם חושב ומופנם, אינטלקטואל שנמשך לרעיונות חדשים, דבק בהשקפה הומניסטית וליברלית, והאמין שהמוזיקה תברא עולם טוב יותר. יחד עם סקריאבין, פרוקופייב וסטרווינסקי השתייך לרנסאנס אמנותי יוצא דופן, שמלחמת העולם הראשונה והמהפכה שבאה בעקבותיה קטעו, עיוותו ופיזרו לכל עבר. יצירותיהם שימשו מקור למלחיני רוסיה שלאחר נפילת הקומוניזם, שביקשו להגדיר מחדש את זהותם העצמית.
רחמנינוב בתרבות הפופולרית.
בשנת 1975 חיבר אריק כרמן את השיר "All by myself", שנחל הצלחה רבה במצעדים. אריק כרמן התבסס על הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (חלק שני - אדג'ו סוסטנוטו) של רחמנינוב מתוך מחשבה שהיצירה כבר איננה מוגנת בזכויות יוצרים. רק לאחר הפצתו של השיר התברר כי זכויות היוצרים עומדות בעינן ושייכות ליורשיו של רחמנינוב. כרמן הגיע להסכם חלוקת התמלוגים עם היורשים, והקרדיט שונה ל"אריק כרמן וסרגיי רחמנינוב". כרמן התבסס על סימפוניה מס' 2 של רחמנינוב גם בשירו "Never gonna fall in love again".
בסרט "ניצוצות", המבוסס על חייו של הפסנתרן דייוויד הלפגוט, חלומו של הלפגוט הצעיר הוא לנגן את הקונצ'רטו מספר 3 של רחמנינוב.
בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה הישראלית "הילדים מגבעת נפוליאון" מופיעה הדמות "סרגיי הורוביץ" (בגילומו של פיני טבגר), שלפי עלילת סדרה זו הוא נכדו של רחמנינוב.
אורניום-תוריום
אורניום-תוריום (מכונה גם "תוריום-230") היא שיטת תיארוך רדיומטרי, המשמשת למציאת גילם של חומרים מבוססי סידן פחמתי (כגון: אלמוגים, ומשקעי מערות כנטיפים וזקיפים). השיטה יכולה לשמש לתיארוך סלעים עתיקים בהרבה מסלעים אותם מתארכים בשיטת פחמן-14, כיוון שזמן מחצית החיים של האיזוטופ אורניום 230 נמשך כ-75,000 שנים, בעוד שזמן מחצית החיים של האיזוטופ פחמן 14 נמשך כ-5700 שנים "בלבד".
השיטה מבוססת על מדידת התפרקויות האיזוטופ תוריום 230 הנוצר מהתפרקות אורניום 234. המסיסות של תוריום במים אפסית ולעומתו אורניום מסיס במידת מה כך שחומר שמקורו בשיקוע יונים מומסים במי ים מכיל כמות מסוימת (כמה חלקים למיליארד עד כמה חלקים למיליון) של אורניום אך אינו מכיל תוריום. התוריום אותו מוצאים באבן גיר או באלמוג הוא, לכן, תוצר התפרקות של האורניום שהושקע עם היווצרות המוצק וכך יכול לשמש לתיארוך זמן ההיווצרות.
שרפה
שרפה היא התפשטות בלתי מבוקרת של בעירה. שרפה עלולה להיגרם מסיבות שונות:
במבנים רבים מותקנת מערכת גילוי וכיבוי אש, שתפקידה לזהות פריצת שרפה ולהפעיל אזעקה וציוד לכיבוי אש. דלת אש נועדה לסייע במניעת התפשטות שרפה במבנה ולאפשר לאנשים להיחלץ ממנו בקלות.
בדרך כלל מוזעקים מכבי אש במקרה שרפה, לשם כיבויה ומזעור הנזק שהיא גורמת.
נזקיה של שרפה עלולים להיות גדולים, ולכן מרכיב חשוב בביטוח אלמנטרי הוא ביטוח מפני נזקי שרפה.
שרפות ענק בערים.
במהלך ההיסטוריה אירעו שרפות ענק אחדות, כאלה שכילו ערים שלמות.
שרפות ענק בשטחים פתוחים.
שרפות ענק בשטחים פתוחים (באנגלית: Wildfire) יכולות לאכל יערות, בתי מגורים המרוחקים ממקום יישוב ושדות חקלאיים. הסיבות הנפוצות לשרפות אלה הן ברק, רשלנות של האדם, הצתה מכוונת, התפרצות הר געש וזרם פירוקלסטי הנוצר מהרי געש. הסכנה להתקיימותן מושפעת מגורמים נוספים כגון גלי חום גבוה, בצורות ושינויים אקלימיים מחזוריים כגון אל ניניו. שרפת יערות, בטווח הרחוק, תורמת להתחדשות היער ולחיזוקו. כמו כן, מחקר משנת 2020 שהתפרסם בכתב העת של Trends in Ecology &amp; Evolution מצא כי גורם לשרפות ענק בשטחים פתוחים נטוע גם בפעילות בעלי החיים עצמם המצויים בהם.
שרפות בישראל.
נכון לשנת 2011, כל 12 דקות בממוצע פורצת שרפה בישראל, כ-120 אירועים ביום, 40,000 בשנה. שרפות של חומרים מסוכנים מתרחשות בישראל לאורך השנים. בין השנים 2002 ל-2009 התרחשו בממוצע 61 שרפות כאלה בממוצע לשנה עם טווח שרפות של בין 31 ל-133 שרפות של חומרים מסוכנים בשנה.
שרפות יער בולטות:
שרפות מבנים בולטות:
הצתות מכוונות.
לעיתים מציתים שרפה במכוון, מסיבות שונות :
קרדינל צפוני
קרדינל צפוני (שם מדעי: Cardinalis cardinalis) הוא ציפור שיר צפון-אמריקאית בינונית בת למשפחת הפרושיים ולסוג קרדינל. קולו ערב מאוד לאוזן. תזונתו של הקרדינל מורכבת בעיקר מזרעונים, גלעיני פירות וזבובים.
מאפיינים.
הקרדינל חי ברחבי אמריקה הצפונית, ובעיקר בארצות הברית, אך גם בקנדה ומקסיקו בגינות, אדמות עם שיחים וביצות. הוא חי ביערות ובסבכי שיחים. בניגוד לאחיו, הקרדינל הוא עוף יציב ואיננו נודד.
אורך הקרדינל כ-20 ס"מ. מקורו קצר, חזק וחד. הזכר צבוע כולו באדום חוץ מסנטרו השחור וחלק קטן בעיניו צבוע שחור גם הוא. על ראשו של הקרדינל ציצית, המיוחדת למין, שגם היא אדומה.
בניגוד לזכר, הנקבה צבועה בחום-צהבהב. גם על ראשה של הנקבה יש ציצית אדומה.
הקרדינל מקנן על עצים נמוכים. קן הקרדינל בנוי מעלים יבשים, זרדים, ובתוכו ריפוד שעשוי מעשב. זוג הקרדינלים מרחיב את המשפחה פעם בחצי שנה, בין 3–5 ביצים בכל תטולה. מהביצים בוקעים גוזלים קטנים.
ציפור זו היא הציפור הלאומית של 7 ממדינות ארצות הברית: אילינוי, אינדיאנה, קנטקי, קרוליינה הצפונית, אוהיו, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית, כך שהיא הציפור הלאומית של המספר הגדול ביותר של מדינות (במקום השני סטורנלה נגלקטה עם שש מדינות). היא הייתה מועמדת להיות גם הציפור הלאומית של דלאוור, אבל הפסידה לתרנגול מהגזע "Delaware Blue Hen" .
אושא
אושא הייתה עיר יהודית חשובה שהגיעה לשיאה בתקופת המשנה ואמוראים, בין המאה ה-1 לבין המאה ה-4 לספירה. העיר שכנה באזור הגליל התחתון, באזור שבין קריית אתא לשפרעם, סמוך לכביש 70 של היום. היא שימשה כמקום מושבה של הסנהדרין במשך כ-10 שנים. שם היישוב נשמר בשמו של הכפר הערבי הושה ששכן במקום עד מלחמת העצמאות. קיבוץ אושה, שהוקם בשנת 1937 ושוכן מעט מערבית לאושא העתיקה, מנציח את שם היישוב העתיק.האתר הארכאולוגי נכלל במסלול שביל הסנהדרין. באתר הונחו מספר אבנים לציון השביל עם ציטוטים מתאימים מהמשנה והגמרא.
היסטוריה.
אושא מוזכרת לראשונה במנסרת סנחריב. חותמת עברית עתיקה שנמצאה במקום ועליה הכיתוב: , רומזת על קיום יישוב במקום בתקופת המקרא.
אושא תפסה מקום חשוב בתקופת המשנה והתלמוד והיא מוזכרת כאחד המקומות שאליהם גלתה הסנהדרין לאחר המרד הגדול וחורבן בית המקדש השני. הסנהדרין ישבה באושא שתי תקופות במהלך השנים 140–150 ובראשה עמד רבן שמעון בן גמליאל, ככתוב:
אושא מוזכרת גם בסיפור מותו של רבי יהודה בן בבא, אחד מעשרת הרוגי מלכות, שנהרג לאחר שסמך לרבנות את תלמידיו בין העיירות אושא ושפרעם, בזמן גזירות אדריאנוס לאחר מרד בר כוכבא:
קבר המיוחס לרבי יהודה בן בבא נמצא מעט מזרחית לאושא, בכניסה הדרומית לשפרעם.
בהלכה, ישנה קבוצת הלכות המכונות "תקנות אושא", שתוקנו על ידי הסנהדרין בישיבתה באושא. תקנות אלה נועדו לחזק את העם בענייני משפחה, נישואין, כלכלה וכן בענייני טומאה וטהרה.
בסוף תקופת גזירות אדריאנוס ("תקופת השמד"), התכנסו חכמי ישראל באושא, על מנת לייסד מרכז תורני חדש במקום מרכזי התורה שחרבו במרד, כפי שכתוב:
בהמשך מדרש זה מובא שרבי יהודה היה בן העיר אושא. בתלמוד הבבלי אף נזכר האמורא מהדור השני רבי יאשיה דמן אושא, מורו של רבה בר בר חנה, אשר מסר הלכות בשמו. בנו של רבן שמעון בן גמליאל, רבי יהודה הנשיא, התגורר אף הוא במקום.
תושבי אושא התפרנסו בעיקר מחקלאות (עדות לכך הן הגתות המרובות שנמצאו במקום) ומיצירת מחצלות מצמחי הסוף:
היישוב באושא המשיך להתקיים בתקופה הביזנטית, אך לא היו בו יהודים. הדבר מבטא בסממנים נוצריים שנמצאו במקום וכן בסתימת מקוואות הטהרה שבאתר. בתקופה המוסלמית הקדומה נכבש המקום ונשרף בחלקו, והתקיים בו ישוב עד לרעש שביעית. במחצית המאה ה-19, התיישבו בקרבת היישוב הקדום פליטים אלג'יראים בעידוד השלטונות העות'מאניים. הפליטים הגיעו לאזור בעקבות כישלון המרד של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי נגד הכובשים הצרפתיים באלג'יריה, ויישובם מחדש היה במסגרת המאמץ של השלטון העות'מאני לשיקום הפליטים במקומות שונים בגליל. היישוב החדש, אותו הקימו הפליטים, נקרא הושה (בערבית: هوشة, תעתיק: Hawsha), ומשמר את שם היישוב היהודי הקדום.
חפירות ארכאולוגיות וגן לאומי חורבת אושה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נערך סקר בכפר הושה, שבמהלכו אותרו גתות, בית קברות, מקאם, מבני כפר הרוסים, בית בד ומקווה.
חפירות ארכאולוגיות לימודיות במקום החלו בשנת 2005 והן נערכות, עד היום, על ידי רשות העתיקות, בשיתוף עם בית הספר "ניצני זבולון", ובמימון המועצה האזורית זבולון. החפירות העלו שלל ממצאים. ביניהם, מבנים ציבוריים (בהם שרידים, שככל הנראה, שייכים לבית כנסת) ומבנים פרטיים רבים הכוללים גת כפולה, בית בד, מקווה, ובורות מים. ממזרח לאתר אותר בית הקברות של היישוב ומצפון אבן תחום שבת.
משנת 2009 חורבת אושא היא חלק מ"גן לאומי אושה העתיקה", המשתרע על שטח של 263 דונם, ונמצא בתחומו של יער קריית אתא. באתר, פרט לשרידים מהיישוב העתיק, ניתן להבחין בשרידי הכפר הערבי הושה וכן במקאם המוקדש לנבי הושאן.