"במבחן הענות והפדות". "כרך א': בנתיב הייסורים והמרי" עוסק בתנועות החלוציות בפולין בין השנים 1939 עד 1945 ו"כרך ב: תקומה מן האפר" עוסק בתנועת הבריחה של חברי תנועות הנוער בין השנים 1945–1949.
בין היתר גם סייע לניצולי שואה בכתיבת סיפוריהם כסופר סתרים.
המשיך ללמד עד ימיו האחרונים – גם לאחר פרישתו (בגיל 70) לימד בהתנדבות בבית אבות בעפולה ואחר כך גם בבית המלין בתל אביב שם הרצה ביידיש.
היה איש משפחה, נישא לסלווה שריד (גיטלמן) שהייתה רפתנית ואשת עבודה כל ימיה. לזוג נולדו שלוש בנות, אסתר שוורץ, גאולה קנו ורחל בר-דוד.
ספריו (הטרילוגיה).
הטרילוגיה המקפת עוסקת בקורות התנועות החלוציות בפולין מהיווסדן בעשרים השנים בין שתי מלחמות העולם, דרך פעילותן בתקופת השואה ועד לתקופה שאחרי המלחמה ולחיסול התנועה הציונית בפולין בשנת 1949.
הספר הראשון "תנועות הנוער בפולין" הוקדש כולו לתקופה ששריד הגדיר כ"תקופת החלוציות הקלאסית" ועיקרו כינון בית היוצר של הציונות המגשימה- ראשית ההתארגנות של תנועות הנוער וארגון קיבוצי ההכשרה בפולין להכנת העתודה למפעל ההתיישבותי בארץ. המהדורה הראשונה אזלה אך ניתן למצוא את הספר בספריות.
הספר השני בסדרה: "בנתיב הייסורים והמרי" מגולל את תנועות המרי ואת המאבק הטרגי בהתנגדות לכובש הנאצי. מלחמת נואשים שרשמה דף מפואר של גבורה.
הספר השלישי: "תקומה מן האפר" מתאר את ההתארגנות המחודשת של התנועות החלוציות שהתייצבו בראש שארית הפליטה והיו לנושאי מפעל הבריחה באירופה. בספר זה מחקרים מקוריים על תנועות הנקם ועל מפעל הקואורדינציה לגאולת ילדים.
בספר אוסף של אלפי עדויות ששריד ליקט במשך שנים רבות. האינדקס, שנערך על ידי אורנה קנו ורמי מנשה, כולל כ־4000 ערכים וכן פרטים על העדויות, שמות העדים ואת האזכורים בספרים.
קישורים חיצוניים.
דונאויווארוש
דונאויווארוש (בהונגרית: Dunaújváros; הייתה ידועה בעבר בשמות דונאפנטלה (Dunapentele) וסטאלינווארוש (Sztálinváros) ובגרמנית: "Neustadt an der Donau") היא עיר תעשייתית במחוז פייר במרכז הונגריה. העיר ידועה בעיקר בזכות מפעלי הפלדה שלה, הגדולות במדינה.
גאוגרפיה.
דונאויווארוש ממוקמת בטרנסדנוביה שבמישור ההונגרי הגדול, 70 ק"מ מדרום לבודפשט, על הדנובה. היא ממוקמת על כביש שש, על אוטוסטרדות M6 ו-M8 לכיוון בודפשט ועל נתיב הרכבת החשמלית בין פושטאשאבולקס (Pusztaszabolcs) לבין פקש.
דונאויווארוש החליפה את הכפר "דונפנטלה" ("פנטלאון (Pantaleon) על הדנובה"), שנקרא על שם פנטלאון הקדוש. הקמתה של עיר תעשייתית חדשה זו החלה בשנת 1949, ובשנת 1951 הוחלף שם הכפר ל"סטאלינווארוש" ("Sztálinváros," "עיר סטלין"). בשנת 1961, חמש שנים לאחר המרד ההונגרי, שינתה הממשלה החדשה את שם העיר לשם הנייטרלי דונאויווארוש, שפירושו "העיר החדשה של הדנובה".
היסטוריה.
דונאויווארוש היא אחת הערים החדשות בהונגריה. היא נבנתה בשנות החמישים בתקופת תיעוש המדינה תחת השלטון הסוציאליסטי-קומוניסטי, כעיר חדשה ליד הכפר הקיים "דונאפנטלה" ("Dunapentele").
האזור מיושב מאז ימי קדם. בתקופת היותה של מערב הונגריה פרובינציה רומאית בשם פאנוניה ("Pannonia"), התקיימו במקום - גבול המחוז - מחנה צבאי ועיירה בשם אינטרסיקה ("Intercisa"). ההונגרים כבשו את האזור בראשית המאה העשירית. הכפר פנטלה, על שם הקדוש היווני בן ימי הביניים, פנטלאון הקדוש, נוסד לאחר זמן קצר.
בין 1541 ל-1688 היה הכפר תחת שלטון עות'מאני, ובמהלך המלחמה בין ההונגרים והעות'מאנים, מלחמה שנמשכה כ-150 שנה, נהרס הכפר. במהלך מאבק החופש שהוביל הנסיך פרנץ ראקוצי מטרנסילבניה, חרב שוב המקום. במאה ה-18 החל הכפר לשגשג. בשנת 1830 ניתנה לכפר הזכות לקיים ימי שווקים פעמיים בשבוע. בשנת 1831 התפרצה מגפת כולרה וגרמה למרד איכרים בקנה מידה קטן. בשנת 1833 קיבל פנטלה מעמד של עיר "(oppidum) על" ידי פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה. אזרחי העיר השתתפו במאבק "אביב העמים" בשנים 1848–1849.
לאחר מלחמת העולם השנייה פתחה הממשלה הקומוניסטית החדשה תוכנית מתועשת גדולה, כחלק ממאמצי החימוש מחדש. בשנת 1949 נבחר אתר דונאויווארוש כאתר עבודות הברזל והפלדה הגדול במדינה. במקור היו אמורות עבודות אלה להתקיים סמוך למוהאץ', אך היחסים ההונגרים-יוגוסלביים הורעו, ואתר חדש זה נבחר עקב ריחוקו מגבול יוגוסלביה. העיר תוכננה להכיל 25,000 תושבים.
בניית דונאויווארוש החלה ב-2 במאי 1950 ליד דונאפנטלה. תוך שנה נבנו יותר מאלף יחידות דיור והתחילה הבנייה במתחם המפעל. העיר קיבלה את שמו של סטלין ב-4 באפריל 1952; שמה היה Sztálinváros (עירו של סטלין), כמקבילה לסטלינגרד בברית המועצות.
מפעלי המתכת נפתחו בשנת 1954. בעיר התגוררו אז 27,772 תושבים; 85% מהם גרו בדירות, וכ-4,200 איש גרו בצריפים אשר במקורם היו "בתים" לעובדי הבנייה.
באמצע שנות החמישים אורגנה תחבורה ציבורית בעיר. אוטובוסים הובילו 24,000 נוסעים בכל יום. במהלך שנות החמישים הוקמו מתקני תרבות וספורט רבים. בית הספר היסודי אנדרה שאגווארי (Endre Ságvári) היה בית הספר הגדול ביותר במרכז אירופה בשנות השישים. הריאליזם הסוציאליסטי היה הסגנון הארכיטקטוני הרשמי והמחייב, ותנועת האמנות של השיטה הקומוניסטית. בעיירה ישנם פסלים ציבוריים ותבליטים המייצגים איחוד אלגורי של עובדים, איכרים ואנשי רוח, המוקפים במוטיבים עממיים מסורתיים. בהשראת הבאוהאוס, הבניינים והמונומנטים של תקופה זו (1949–1956), כמו הקולנוע, התיאטרון, בית החולים ובתי הספר בעיר, התאפיינו בפונקציונליזם סטרוקטורלי, אך האידאולוגיה הביאה לקישוטים קלאסיציסטיים כמו עמודים, טימפנונים וקשתות, שהקנו לסגנון את שמו (הבלתי פורמלי) "הבארוק של סטלין".
בשנת 1956 הקשו על הבנייה רעידת אדמה ושיטפון, ובאוקטובר - תחילת המרד ההונגרי ב-1956. במהלך המרד שבה העיר לשמה ההיסטורי "דונאפנטלה". תחנת הרדיו ראקוצ'י ("Rákóczi"), שהוקמה על ידי המהפכנים, שידרה מאוטובוס שהסתובב בדונאפנטלה כך שלא ניתן היה לאתרו. הצבא הסובייטי כבש את העיר ב-7 בנובמבר 1956. משטר צבאי הוחל על העיר וטנקים סובייטים הוצבו ברחבי העיר.
גם לאחר המהפכה נותרה דונאויווארוש "עיר הסימן המסחרי" של הסוציאליזם בהונגריה, והוצגה ככזו בפני מבקרים זרים ובהם יורי גגרין והנשיא האינדונזי סוקרנו העיר סיפקה גם תפאורה נופית לסרטים פופולריים.
ב-26 בנובמבר 1961 שונה שמה של העיר לדונאויווארוש. פירוש השם: "עיר חדשה על הדנובה" (ראו טיסאויווארוש) כתוצאה ממותו של סטלין (1953) והמרד ההונגרי (1956).
בשנת 1990 הפכה דונאויווארוש לעיר עם זכויות מחוז - אחת מארבע הערים אז (כיום חמש) במדינה במעמד זה, שאינן בירות מחוז. זאת בהתאם לחוק חדש שהעניק מעמד זה לכל הערים בהן מעל 50,000 תושבים. זאת למרות העובדה שאוכלוסיית דונאויווארוש מתחת ל-50,000 תושבים מאז 2008 (כמו הודמזוושרהיי, שנמצאת במצב דומה).
מתחם המפעל דונאפר (Dunaferr) הוא עדיין מפעל חשוב בתעשיית הפלדה ההונגרית, ומעסיק מרכזי באזור.
בדונאויווארוש תשתיות חדשות רבות - גשר הפנטלה, קישור ישיר לכביש מהיר בין בודפשט לדונאויווארוש - ובה מפעל דרום קוריאני חדש של חברת Hankook - מפעל הצמיגים הגדול ביותר באירופה של האנקוק - וחברת "המבורגר הונגריה" (Hamburger Hungaria), מיצרני המכולות הגדולים באירופה.
הודות לחשיבותה הפוליטית והכלכלית, העיצוב האורבני הקומוניסטי, האדריכלות הריאליסטית הסוציאליסטית והאווירה הייחודית, דונאויווארוש היא מזכרת בולטת של הקומוניזם. רבים מהבניינים בני החמישים זכו להגנה כמונומנטים היסטוריים, והעיר נמצאת במוקד התעניינות תיירותית.
דמוגרפיה.
בשנת 2001 התגוררו בדונאויווארוש 55,309 תושבים (92.5% הונגרים, 0.6% צוענים, 0.6% גרמנים, 6.3% אחרים). דתות: 38.9% קתולים, 8.3% קלוויניסטים, 2% לותרניים, 37.8% אתאיסטים, 0.2% אחרים, 12.8% לא מזדהים.
יהודים.
בתחילת שנות הארבעים, לפני פלישת הגרמנים להונגריה, היו בדונפנטלה - באזור שלימים יהיה דונאויווארוש - פחות ממאה יהודים, שהיו נאולוגים.
במרס 1944 פלשו הגרמנים להונגריה ובמאי 1944 רוכזו כ-160 יהודים מדונפנטלה ויישובים סמוכים בגטו. ביוני גורשו יהודים אלה לאושוויץ.
פוליטיקה.
ראש העיר הנוכחי של דונאויווארוש הוא גאבור צ'רנה (Gábor Cserna) ממפלגת פידס.
האספה העירונית המקומית מונה 17 חברים ממפלגות שונות (12 מפידס).
ספורט.
הספורט הפופולרי ביותר בעיר הוא הוקי קרח, והעיר היא ביתם של ה-Steel Bulls. ספורט פופולרי נוסף הוא כדורגל. בעיירה קבוצה בליגת העל ההונגרית, "דונאויווארוש". קבוצה ידועה היא , שזכתה באליפות בעונת 1999–2000. צוות פולו המים לנשים של העיר זכה בגביע LEN ב-2018.
עיירות תאומות - ערי אחיות.
דונאויווארוש היא עיר תאומה של:
גיורא אשכנזי
גיורא אשכנזי (25 באוגוסט 1936, ח' באלול תרצ"ו - 7 ביוני 1967, כ"ח באייר תשכ"ז) היה שחיין ישראלי, שחיין נבחרת ישראל בשחייה. נהרג בירושלים במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה.
גיורא, בנם של בת־עמי ונח אשכנזי, נולד בח' באלול תרצ"ו (25.8.1936) והיה בכור הבנים של קיבוץ תל עמל. אשכנזי סיים את לימודיו במוסד החינוכי גלבוע והדריך בתנועת השומר הצעיר.
בתחרות אזורית של "הפועל" לנוער שנערכה ביולי 1953 זכה אשכנזי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי (1:08.0 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב (1:27.8 דקות) ובחצי הגמר אליפות הפועל לנוער שנערך בצפון הארץ זכה במשחה ל-100 מטר חופשי (1:05.9 דקות).