בשנת 1994, אחרי 12 שנים כסולן הלהקה, החליט ברוס דיקינסון לנסות קריית סולו ועזב את הלהקה. לתפקיד הסולן החדש של איירון מיידן נבחר הזמר בלייז ביילי, סולנה של להקת המטאל האנגלית וולפסביין.
ב-2 באוקטובר 1995 הוציאה איירון מיידן אלבום ראשון עם הסולן החדש: The X Factor. בניגוד לסגנון הקצבי והאנרגטי של דיקינסון, ביילי הביא עמו לאיירון סגנון שקט יחסית, עצוב, מאופק וסולידי. השיר המפורסם ביותר מ-The X Factor הוא "Sign of the Cross"("סמל הצלב), שיר בן יותר מ-11 דקות, העוסק ברומן של אומברטו אקו, שם הוורד. האלבום The X Factor נכשל במכירות ביחס לקודמיו, אם בשל אי שביעות רצון של המעריצים מהשינוי בסגנון הלהקה, אם בשל ההרגשה כי אין תחליף לדיקינסון, אם בשל ההרגשה שהלהקה מיצתה את עצמה ואם בשל הירידה הכללית בפופולריות של הרוק באמצע שנות התשעים. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה הלהקה בישראל כשקיימה שלוש הופעות ברחבי הארץ ואף הקליטה קליפ לשירים "Man on The Edge" ו-"Lord of the Flies" בפסגת מצדה.
The Best of the Beast.
בשנת 1996 שחררה איירון מיידן את האוסף הכפול The Best of the Beast, "המיטב של החיה", שכלל 27 שירים של איירון מיידן מכל התקופות. כמות העותקים של דיסק זה הוא כמאה אלף עותקים, מה שהקנה לדיסק הזה את הכינוי "דיסק האוסף הנדיר ביותר".
Virtual XI.
ב-23 במרץ 1998 הוציאה איירון מיידן אלבום שני עם ביילי- Virtual XI, אשר נעשה גם הוא בסגנונו העצוב והמאופק יחסית של הסולן החדש. אחד השירים הבולטים ביותר באלבום "The Clansman", המגלגל את סיפורו של ויליאם וולאס, מנהיג השבטים הסקוטים שלחמו למען עצמאות סקוטלנד מן הבריטים בסוף המאה ה-14. אחד החלקים הבולטים ביצירה הוא סולו מלודי של גיטרה חשמלית, המנוגן על ידי שני הגיטריסטים, גרס ומאריי, במקביל. בדומה ל-X Factor, גם Virtual XI לא הצליח במכירות.
שובם של סמית' ודיקינסון ו"Brave New World".
הזמר דיקינסון והגיטריסט סמית' הלחינו ביחד רבים מהשירים של איירון מיידן, וכאמור, זמן קצר אחרי שסמית' עזב, גם דיקינסון עזב. גם כשדיקינסון החל בקריירת הסולו, אשר זכתה להצלחה פחותה מסולן איירון מיידן, סמית' הלחין ביחד איתו חלק מהשירים, ואף ניגן בהם. בשנת 1999 החליטו שניהם לחזור ללהקת האם שלהם. בלייז ביילי עזב את איירון מיידן, והלהקה הוציאה אלבום חדש ב-29 במאי 2000, בשם Brave New World. כשחזר דיקנסון ללהקה, הביא איתו את הסגנון בו התמקד בקריירת הסולו - סגנון עצוב ושקט יותר. למרות העובדה שסמית' חזר, יאניק גרס נשאר בלהקה.
הסגנון של "עולם חדש מופלא" (על שם ספר פופולרי מאת אלדוס האקסלי, שחלק מהשירים נכתבו בהשפעתו) שונה בתכלית מכל מה שאיירון מיידן עשו עד אלבום זה. האלבום מכיל 10 שירים, ארוכים במיוחד ומפותחים מבחינה מלודית. המנגינות באלבום זה הן קודרות ועצובות. מאפיין בולט מאוד באלבום הוא קטעים ארוכים של מוזיקה שקטה ועצובה - מאפיין שלא הופיע מעולם בשירי הלהקה. האלבום חורג לא רק מהסגנון הכללי של איירון מיידן, אלא אף מסגנון המטאל המסורתי כולו לכיוון הפרוג מטאל. גם מבחינת התוכן, זהו אלבום קודר, "מדכא" ושונה בתכלית מקודמיו: במקום שירים בנושאים היסטוריים ומיתולוגיים, המספרים על גיבורים נועזים וקרבות עקובים מדם - האלבום מכיל שירים פילוסופיים ועמוקים. שיר הנושא של האלבום הוא יצירה ארוכה, מינורית ושקטה יחסית, עם מילים על משמעות החיים. בהתאם, גם העטיפה של האלבום מצוירת בצבעים קרים של כחול-סגול כהה, בניגוד לעטיפות הצבעוניות והססגוניות אשר אפיינו את האלבומים הקודמים. בציור, נראה אדי כשהוא משקיף על לונדון עתידנית מבעד לעננים.
הפופולריות של איירון מיידן החלה לרדת עוד מאז השיא בהופעת דונינגטון, וחזרתם של סמית' ודיקינסון לא שינתה את המצב. גם Brave New World לא זכה להצלחה שלה זכו האלבומים משנות השמונים.
Rock in Rio.
ההתעקשות של חברי הלהקה להוציא אלבומים נוספים בסוף שנות התשעים נראתה בעיני רבים כמאולצת ולא במקום, וחלק גדול ממעריצי הלהקה חשו שהלהקה מיצתה את עצמה.
אף על פי כן, בשנת 2001 איירון מיידן הוזמנה להופיע בפסטיבל הרוק השנתי רוק בריו בריו דה ז'ניירו, שבברזיל. בריו הופיעה הלהקה מול קהל גדול של כ-250 אלף איש. ההופעה הוקלטה לאלבום כפול בשם "Rock in Rio".
Dance of Death.
ב-8 בספטמבר 2003 הוציאה איירון מיידן את האלבום Dance of Death ("ריקוד המוות"). בעוד שהאלבום הקודם, "עולם חדש מופלא", היה שונה באופן משמעותי מכל קודמיו ובלט בחוסר המסחור שלו, ובמנגינות הקודרות והמינוריות, הרי שב"ריקוד המוות" ישנה חזרה ברורה אל הסגנון הישן והמוכר של הלהקה. בדומה לאלבומים הקלאסיים שלה, "ריקוד המוות" הוא אלבום מלא אנרגיה, המאופיין במוזיקה מהירה בהרבה מ"עולם אמיץ חדש"; עם זאת, עדיין אפשר לראות באלבום "שאריות" של מלודיות עמוקות מהאלבום הקודם. אחד הדברים שמיוחדים באלבום הזה הוא השינוי העיקרי בסאונד: "הזזת" הבס והתופים לעמדות פחות מרכזיות לטובת שלוש הגיטרות.
אחת היצירות החשובות באלבום הוא שיר הנושא את שם האלבום - Dance of Death. זהו שיר עם מילים הומוריסטיות המתארות מצב מתוחכם ועצוב: אדם שיכור ומכור לאלכוהול ש"רוקד עם המוות". מבחינה מוזיקלית, היצירה מהווה שילוב בין הסגנון הקלאסי האנרגטי של איירון לסגנון הקודר של "עולם אמיץ חדש". היצירה אמנם ארוכה, מלודית ושקטה יחסית, אך עם זאת מלאת רגש.
A Matter of Life and Death.
ב-28 באוגוסט 2006 הוציאה איירון מיידן את האלבום A Matter of Life and Death, הדומה בסגנונו העצוב והעמוק ל-Brave New World. על אף שאין מדובר באלבום קונספט, כל השירים באלבום (וכן עטיפתו) עוסקים בדת ובמלחמות. בסיבוב ההופעות הנלווה האלבום נוגן בשלמותו על הבמה. בדצמבר 2006 השתתפו איירון מיידן בתוכנית "Live from Abbey Road" במהלכה מקליטים אומנים שונים שני שירים באולפני אבי רוד (איירון מיידן ביצעו את "Hallowed Be Thy Name" ואת "Brighter Than a Thousand Suns"). החלק השני של סיבוב ההופעות כונה "A Matter Of The Beast" ונועד לחגוג 25 שנה לצאתו של האלבום "The Number of the Beast". במהלך ההופעות ביצעו איירון מיידן 5 שירים מ-"A Matter Of Life And Death" ו-5 נוספים מ-"The Number of The Beast". הם הופיעו במספר פסטיבלים גדולים באירופה וכמו כן ביקרו גם בהודו ובמזרח התיכון. הופעה גדולה במסגרת סיבוב ההופעות הייתה בפארק דונינגטון, בפעם הרביעית בקריירה שלהם.
Somewhere Back In Time ו-Flight 666.
ב-12 במאי 2008 שחררה הלהקה אוסף בשם Somewhere Back in Time שמלקט שירים מ"תקופת הזהב" של הלהקה, כלומר מהשנים 1980–1989. במשך שנה וחודשיים הלהקה יצאה לסיבוב הופעות ברחבי העולם בו ניגנה שירים שלה משנות ה-80 שלא נוגנו בהופעותיה במשך זמן רב.
מטרת סיבוב ההופעות הייתה, לדברי חברי הלהקה, לתת הזדמנות למעריצים הצעירים לשמוע את החומר על הישן של הלהקה אותו היא כבר לא מבצעת בהופעות חיות. סיבוב ההופעות זכה להצלחה ברחבי העולם (למעלה מ-90 הופעות בהם צפו למעלה מ-2 מיליון איש) וחלקו הראשון צולם לסרט שיצא בשם Flight 666. כמו כן, יצא אלבום הופעה נוסף בשם Flight 666 – The Original Soundtrack שמכיל שירים מההופעות בחלק הראשון של סיבוב ההופעות.
The Final Frontier.
אלבומם ה-15 במספר של איירון מיידן, The Final Frontier, יצא ב-16 באוגוסט 2010. ב-9 ביוני יצא הסינגל הראשון מהאלבום, 'El Dorado', והיה זמין להורדה בחינם מהאתר האינטרנט של איירון מיידן. שיר זה זכה בפרס גראמי לשנת 2011 על 'ביצוע המטאל הטוב ביותר'. זהו האלבום הארוך ביותר של איירון מיידן שנעשה עד כה, כאשר אורכו הוא 76 דקות ו-35 שניות.
בשנת 2011 הלהקה הוציאה את האוסף From Fear to Eternity שמכיל שירים של הלהקה שנכתבו בין 1990 ל-2010 (מ-"No Prayer for the Dying" ועד "The Final Frontier").
The Book of Souls.
ב-2014, יצאה הודעה מטעם הלהקה, כי לדיקינסון התגלה גידול סרטני בלשונו, ועכשיו מתאושש. נמסר שהוא קרוב להחלמה ונעשו הקלטות לאלבום חדש. ב-18 ביוני 2015, פורסמו שמו ועטיפתו של האלבום החדש אשר ייקרא Book of Souls. זהו אלבומה הכפול הראשון של הלהקה, והוא כולל את האפוס The Empire of Clouds אשר עולה על אורכו של Rime of the Ancient Mariner, כשאורכו הוא 18 דקות. השיר Tears Of a Clown הוקדש לזכרו של רובין ויליאמס.
באוגוסט 2015 שוחרר סינגל מהאלבום, בשם Speed Of Light (מהירות האור) שכלל קליפ בו דמותו של אדי מגלמת דמויות ממשחקי מחשב שונים. ב-4 בספטמבר האלבום יצא למכירה
Senjutsu.
ב-15 ביולי 2021 יצא לאור הסינגל The Writing on the Wall מתוך אלבום האולפן החדש של הלהקה, שצפוי לצאת לאור ב-3 בספטמבר.
פרסים והשפעה.
איירון מיידן נחשבת לאחת מלהקות הרוק והמטאל המשפיעות ביותר, שהגדירו את המושג "הבי מטאל", ובפרט את ההבי מטאל הקלאסי. הלהקה זוכה להערצה ברחבי העולם, אף בקרב אנשים שטרם נולדו בתקופה בה כתבה את יצירותיה המפורסמות. גם בעשור השני של המאה ה-21 נמכרים מיליוני חולצות, פוסטרים ואביזרים דומים של הלהקה ברחבי העולם. ערוץ המוזיקה VH1 דירג את איירון במקום ה-24 ברשימת "100 הגדולים ברוק הכבד".
הלהקה זכתה במספר פרסים והוקרות במשך שנות קיומה, והם:
השפעות.
לחברי הלהקה השפעות שונות. האריס מציין כהשפעות להקות הבי מטאל ורוק מתקדם של שנות ה-70: בלאק סבאת', דיפ פרפל, אמרסון, לייק ופאלמר, ג'נסיס, ג'טרו טאל, לד זפלין, פינק פלויד, ת'ין ליזי, UFO, Wishbone Ash ויס.