שמה של הלהקה הוא שעשוע לשוני: שינוי של האות הראשונה הופכת את צינגלה - סיגריה קטנה מגולגלת עם חשיש או מריחואנה, ל"זינגלה" - מילה חיבה הקשורה למוזיקה (זינג, נגינה או זינגר, זמר ביידיש). את השם הגה דוד בכר. אודי טמיר הסביר מאוחר יותר בריאיון רדיו לגלי צה"ל שאלו ראשי תיבות שמתארים תהליך שמתחיל ברעיון שנולד בראש של האמן ומסתיים בהופעה על הבמה: זרע, יצירה, נפש, גוף, לבוש, היכל.
השנים הראשונות והאלבום Peace.
בשנת 1974 שכרו חברי הלהקה בית בשכונת נווה גן (לימים כתבו קטע מוזיקלי על בית זה בשם: "רחוב הפרחים שבע"). חברי הלהקה התגוררו בבית, ניגנו ואירחו חברים שונים, בהם השחקן והזמר מרדכי ארנון והמשוררת הבוהמיינית רינה שני.
הלהקה הקליטה והוציאה מספר שירים לרדיו ("למה לא זכיתי בפיס" שנכנס למצעד הפזמונים, "הכל יהיה בסדר") וקיימה הופעות בבית ליסין במסגרת פסטיבלי רוק ישראלי שארגן שאול גרוסברג, לצד הרכבי פרוג כמו "אטמוספירה" ו"חלום קוסמי".
ב-1975 השיג מנהל הלהקה יעקב בכר (אחיו של דוד בכר) חוזה הקלטות עם חברת התקליטים הבינלאומית Decca. הלהקה נכנסה לאולפני קולינור מתוך כוונה להקליט אלבום רוק מתקדם בשפה האנגלית. חברי להקת זינגלה זכו לחופש פעולה גדול ובילו באולפני ההקלטות מספר חודשים עד להשלמת הקלטת האלבום לשביעות רצונם, אבל בתום העבודה התחרטה חברת Decca והחליטה שלא להוציא לאור את התקליט בעולם. הלהקה נותרה ללא חוזה הפצה בינלאומי.
ב-1977 יצא התקליט לאור בחברת "התקליט חיפה" ב-750 עותקים בלבד והופץ רק בישראל.
תקופת הביניים.
עם סיום הקלטת האלבום "Peace" נכנסה הלהקה לתקופה של חוסר יציבות ושינויי הרכב תכופים. בשלב ראשון, חזרו שטרן ובכר להיות חברים בלהקה, ולחצו לשנות כיוון ולעבוד על חומרים קומוניקטיביים יותר ובעברית. עדי וייס החליט כתוצאה מכך לעזוב את הלהקה, ואת מקומו תפס זמר גורן (בנו של אליהו גמליאל, מחבר השיר "ארץ זבת חלב ודבש") שהשתתף עוד קודם בהקלטת קולות רקע לאלבום "Peace". הבאים לעזוב היו אפרים ברק שהצטרף ללהקת "אטמוספירה", ודוד שנן שפרש מעשייה מוזיקלית.
גם בתקופה זו הלהקה המשיכה להקליט ולשחרר שירים לרדיו ("מסיבה בפנים" שהוקלט עוד לפני השינויים בהרכב, "האיש שסיפר לי", "בראשית").
מי שהחליף את שנן בהקלטות היה המתופף מאיר פניגשטיין, שמצא עצמו מחוסר עבודה בעקבות פירוקה של להקת "כוורת".
האחרון לעזוב היה טוני בראוור, שיכולת הנגינה הווירטואוזית שלו בכינור סיפקה לו פרנסה טובה יותר כנגן סשנים מבוקש. בראוור הצטרף בהמשך ללהקת הליווי של אריאל זילבר, "ברוש", וב-1980 עזב את ישראל.
השנים המאוחרות.
ב-1978 התפרקה להקת "אטמוספירה" בעקבות גיוסם לצה"ל של כמה מחבריה, ואפרים ברק ועמו המתופף הצעיר עמי ליפנר (ששינה את שמו ל-"מי אל-מה") הצטרפו לזינגלה. בהרכב זה פעלה הלהקה עד לפירוקה ב-1981.
גלגול זה של הלהקה התרחק מהרוק המתקדם לכיוון המוזיקה הקלה, כשכותב החומר העיקרי הוא ג'וני שטרן. בשנים אלו הלהקה הופיעה בקביעות במועדון "בודגה", ואחת מהופעותיה מתועדת בהקלטה שנעשתה על ידי המתופף מי אל-מה ב-1980.
ב-1979 נכנסה הלהקה לסשן הקלטות באולפני "סיגמא" של גרי אקשטיין, והקליטה מספר שירים חדשים ("הייתי מלך", "יבנה המקדש", "זה נגמר בשבילי", "קח אותי איתך רחוק") לקראת הוצאת אלבום חדש. שיר אחר שהוקלט בסשן הזה, "איך השנים עוברות", נכלל בתקליט "ברוק אחד", אוסף של סינגלים בהוצאת חברת CBS שיצא ב-1981, בתור שיר של להקת "טוב" (שם נוסף שהלהקה השתמשה בו בתקופה זו).
פירוק.
בסוף שנות ה-70 החלו ג'וני שטרן ואודי טמיר בהליכים של חזרה בתשובה. דרישתם לחדול מלהופיע בסופי שבוע הביאה לעזיבתם של זמר גורן ואפרים ברק ב-1980 בטרם הושלמה העבודה על האלבום החדש.
ג'וני שטרן, אודי טמיר ומי אל-מה הקימו להקת מוזיקה חסידית בשם "הודו לה'" יחד עם הגיטריסט דני ממן (להקת "גן עדן") ונגן כלי הנשיפה יעקב מירון. הלהקה פעלה עד 1989 והוציאה 3 אלבומים.
פרסום מאוחר.
ב-1993 יצאה לאור הוצאה מחודשת של האלבום על ידי האוזן השלישית בשיתוף "התקליט חיפה" (בעלי ההקלטות המקוריות משנת 1975) על גבי CD, בתוספת מספר סינגלים שהקליטה הלהקה בעברית בשנותיה הראשונות. ההוצאה המחודשת הביאה למכירת מספר עותקים גדול ואף שווקה למדינות שונות, ולמעשה היא אחראית לפרסום של הלהקה. הצלחת המהדורה הראשונה הביאה את "האוזן השלישית" להדפיס מהדורות נוספות - ב-2002 הוציאו מהדורת CD במארז קרטון, וב-2015 הוציאו מהדורת ויניל.
ב-1996 הוציא ג'וני שטרן את הדיסק "מסיבה בפנים": אוסף שירים עבריים שהקליטה זינגלה בגלגוליה השונים בשנים 1975–1979. כמה מן השירים הם הקלטות אולפן שלא הושלמו, עם תוספות שירה מאוחרות של שטרן עצמו. את האוסף הפיץ ג'וני שטרן באופן עצמאי על גבי CD-R בין חבריו. בהמשך הועלה האוסף לאתר האינטרנט של ג'וני שטרן , שהפך אחרי פטירתו לאתר הנצחה לפועלו. באתר האינטרנט ניתן גם לשמוע ולהוריד את ההופעה החיה של זינגלה ב"בודגה". ב-2017 הוציאה "האוזן השלישית" גרסת תקליט לאוסף, תחת השם "זינגלה: השנים האבודות". מגרסה זו הוסרו השירים "יבנה המקדש" ו"ירושלים ברדיו".
ב-1998 עלתה לאוויר הסדרה "סוף עונת התפוזים" בעריכת יואב קוטנר, סדרה שהוקדשה לתיעוד סיפורו של הרוק הישראלי. אחד הפרקים עסק במוזיקה המתקדמת שנוצרה בישראל בשנות ה-70, וחלק שהוקדש ללהקת זינגלה כלל ראיונות עם עדי וייס, ג'וני שטרן ואפרים ברק.
זינגלה 2008.
בשנת 2007 חברו אפרים ברק ואודי טמיר ליצירת אלבום חדש שנקרא "The Bright Side". שם האלבום הוא פרפרזה על The Dark Side of the Moon, אלבום של להקת פינק פלויד. האלבום הוקלט במספר אולפנים, הכיל שירים באנגלית ויועד לשוק הבינלאומי. כל הקטעים באלבום נכתבו, בוצעו והוקלטו על ידי אפרים ברק ואודי טמיר, והשתתף בו גם המתופף ברק בן צור. האלבום הוקדש לזכרו של חברם ללהקה דוד "חופש" בכר. עטיפת האלבום היא ציורו של ברוך נחשון "שירת היער".
האלבום ראה אור באוקטובר 2008 וזכה להצלחה מוגבלת. האלבום נמכר כמדיה דיגיטלית ברשת האינטרנט, ובאפריל 2009 יצא על גבי CD.
הרפיה
חד-קרן
חד-קרן הוא יצור שמקורו באגדות והמיתולוגיות של אירופה העתיקה וימי הביניים.
הוא מתואר כיצור דמוי תיש או סוס לבן צחור, בעל קרן אחת על מצחו, הנחשבת לבעלת תכונות קסומות ואציליות.
לפי האגדה, החד-קרן נצפה רק בקרבת בתולות, שהן היחידות שיכלו להתקרב אליו. בין הסיפורים אודות החד-קרן מופיעים סיפורי ציידים שנארגו על גבי שטיחי קיר או סופרו בעל פה. סיפורים אלו עוסקים בציידים חמדנים, שהיו שולחים בתולות צעירות ליערות על מנת למצוא ולפתות את אותם יצורים במטרה לקחת מהם את הקרן שלהם.
החד-קרן מופיע במיתולוגיות שונות, אך המשותף לכל הסיפורים הוא שבכולם החד-קרן מתואר כחיה נאצלת וטהורה.
מסופר על החד-קרן שצבעו צחור, קרנו כסופה, ושאינו פוגע בחי ובצומח ומתקיים רק מטל הבוקר.
מקורות לחד-קרן.
אחת הסברות היא שהחד-קרן נוסף למיתולוגיה, בייחוד הבריטית והצרפתית, אחרי שאנשים מאירופה ביקרו באפריקה או בתת-היבשת ההודית וחזו בפעם הראשונה בקרנפים, כיוון שהחד-קרן מזכיר את האמונות הרווחות במזרח לגבי הסגולות ה"טמונות" בקרנו של הקרנף, בייחוד לצורכי שיפור האון הגברי.
סברה אחרת היא שמקור האגדה בשן של לווייתן החדשן חדקרן או דמותו של הראם – מין של אנטילופה בעלת שתי קרניים דקות וישרות, שממבט מן הצד נראות כמו קרן אחת. לחלופין הוצע גם מראה של סוס עם קרן על החוטם.
מקור יהודי אפשרי לחד-קרן הוא בדברי ה: .
מקור נוסף נמצא ב: . קרש זה הוא מין חיה ואינו זהה לשור שהקריב אדם הראשון שהוא מין בהמה.
משפחת הורוביץ
משפחת הורוביץ (או הורוויץ) היא משפחת לויים. במהלך השנים יצאו מן המשפחה רבנים, אנשי ציבור ואנשי דת, וכן מדענים, מוזיקאים ופילוסופים בעלי שם עולמי.
אין להתבלבל עם משפחת הורוביץ שראשה היה הרב נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ, שאינם לויים (משפחה זו במקורה נקראה רובין, ורבי נפתלי צבי אימץ את שם המשפחה של סבו, ר' איציקל המבורגר).
שורשים קדמונים.
יש המייחסים את שורשי המשפחה להימן המשורר בן יואל בן שמואל המוזכר בספר דברי הימים (א' פרק ו' פסוק י"ח). מסורת ברורה בהרבה, דור אחר דור, מתועדת במגילות ייחוס עתיקות, ומגיעה עד לבני משפחת הלוי בנבנשתי מנרבון ולוניל אשר בדרום צרפת וגירונה בצפון ספרד במאה ה-11. במאה ה-12 נולד רבי זרחיה הלוי הידוע בספרו ספר המאור, חיבור על דברי הרי"ף. צאצאיו המשיכו לגור באזור דרום צרפת וגירונה, ושמרו על קשר עם חכמי פרובנס וגירונה. עקבות המשפחה מצוינות בערים נרבון, מונפלייה ולוניל בפרובנס וגירונה בצפון ספרד. בשנת 1391 עבר ר' יוסף הלוי מגירונה לאזור בוהמיה, (כיום צ'כיה) עקב טבח גדול ביהודי גירונה בשנה זו.
הבעל שם טוב אמר שמשפחת הורוביץ היא אחת משלוש משפחות נקיות (כלומר מיוחסות) דור אחר דור.
השם הורוביץ.
בספרי המלוכה של פראג נמצא כיתוב, לפיו הורוז'ובסקי הוא שופט היהודים בפראג, ייתכן שהוא היה אביו של ישעיהו ששינה את השם לאיש-הורוויץ.