מדי שנה פרסם איברט ספר עם ביקורות סרטי השנה הקודמת. בנוסף הוציא לאור ספר על קלישאות סרטים, ספר על סרטי העבר הטובים והגרועים ביותר ומספר ספרים על אמנות הביקורת. איברט ארגן פסטיבל סרטים שנתי בשמפיין, אילינוי, שהציג סרטים שנתקלו בהתעלמות מצד המבקרים ("Overlooked Film Festival").
בנוסף לביקורת קולנוע כתב איברט מספר תסריטים לסרטים של ידידו ראס מאייר: "מעבר לעמק הבובות" (Beyond the Valley of the Dolls, 1970), שהתקבלה בביקורות די שליליות אצל מבקרי הקולנוע, "מתחת לעמק אולטרה ויקסנס" (Beneath the Valley of the Ultra-Vixens, 1979, תחת שם העט R. Hyde), ולסרט "אפ" (Up!, 1976, תחת שם העט ריינולד טימי - Timme).
חיים אישיים.
איברט נישא ב-18 יולי 1992 לעורכת הדין צ'רלי "צ'אז" האמל-סמית. היה תומך נלהב של המפלגה הדמוקרטית. היה חבר בארגון אלכוהוליסטים אנונימיים, מאז שנגמל מהתמכרותו לאלכוהול בשנת 1979.
בתחילת שנת 2002 אובחן כחולה בסרטן בלוטות הרוק ובמהלך הטיפול במחלה בשנת 2006 הוא איבד את יכולת הדיבור, חוש הטעם, והיכולת לשתות ולאכול. במדורו כתב על מחלתו ועל התגברותו על השלב הסופני שלה, אך הוא נזקק למחולל קול דיגיטלי מלאכותי. ב-4 אפריל 2013, בגיל 70, מת ממחלת הסרטן.
ציונים לשבח.
ביוני 2005 היה למבקר הקולנוע הראשון שמקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. איברט קיבל תואר לשם כבוד מאוניברסיטת קולורדו, מהקונסרבטוריון של ה-AFI, ומבית הספר של המכון לאמנות של שיקגו. המגזין פורבס הגדיר אותו בתור "המומחה בעל העוצמה הגדולה ביותר בארצות הברית".
בנוסף לשבע מועמדויות לטקס פרס אמי בקטגוריית "Outstanding Informational Series", איברט זכה בפרסים הבאים:
ממלכת דמות
דמות (בגעז: ዳሞት) הייתה ממלכה שהתקיימה במערב אתיופיה. משערים שהממלכה נוסדה לפני המאה ה-10 וגבולותיה היו הנילוס הכחול בצפון, נהר הדידסה ואף בתקופות מסוימות בבני שנגול במערב.
מהמאה ה-10 ועד למאה ה-13, דמות הייתה לממלכה דומיננטית באזור כאשר זו הכפיפה את הממלכות המוסלמיות השכנות לה ממערב לוסאליות ואף הדפה פלישה אתיופית בתקופת הזאגווה. דמות נזכרה במאה ה-13 בהגיוגרפיה של הקדוש תקלה היימנות, אשר נקבה בשם מלכה "מוטלמי" שהמיר את דתו לנצרות.
עם עליית השושלת הסולומונית לחמו האתיופים כנגד דמות והצליחו לנטרל את שליטת בשטחיה המערביים. הקיסר עמדה ציון הראשון הצליח להכפיף את הממלכה לשלטון אתיופי ובמאה ה-16 הייתה לממלכה חשובה באימפריה האתיופית.
בשלהי המאה ה-18 החלה קבוצת המצ'ה מהאורומו לפלוש ולהתיישב בממלכה. בעקבות זאת אילצו את שליטיה ותושביה הנוצרים להגר לאזור גאפאת שבדרום גוג'ם אשר מצפון לנילוס הכחול שם הקימו מחדש את מולדתם ("דמות החדשה").
המהגרים מדמות התיישבו לצד הגאפאת המקומיים, מאוחר יותר היגרו לאזור גם קבוצות מצ'ה שהורשו להתיישב במקום. אלו השתלבו באלו ואימצו עם הזמן את השפה האמהרית, התרבות והנצרות.
בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה דמות החדשה לנפה בתוך מחוז גוג'ם ודמות הישנה לחלק ממחוז ולגה.
אנגאראב התחתון
אנגאראב התחתון הוא נהר בצפון-מערבה של מדינת אמהרה בצפון-מערב אתיופיה. תחילתו של הנהר מספר קילומטרים צפונית-מערבית לעיר גונדר. הוא זורם דרך העיר, ממערב למרכזה, וחולף בסמוך למרחצאות פאסילידס להן הוא מספק מים. הנהר נשפך לנהר מאגץ', כארבעה קילומטרים מדרום למרכז העיר. המאגץ' נשפך אל אגם טאנה.
האוונגליונים הסינופטיים
הנו
השקפה דיאופיזיטית
שדה p-אדי
רבה בר ירמיה
רבה בר ירמיה (נכתב לעיתים בשיבוש: רבא. בירושלמי: רבי אבא בר ירמיה) היה אמורא בבלי בדור השני (המאה ה-3), תלמידו של שמואל. מאמריו בתלמוד הבבלי מועטים, והובא מספר פעמים גם בתלמוד הירושלמי. רוב מאמריו נמסרו על ידי רבי זירא, שהיה מהחכמים שהעבירו מאמרים רבים מבבל לארץ ישראל. שכיח הצירוף: "אמר רבי זירא אמר רבה בר ירמיה אמר שמואל", כלומר, האחד בשם השני בשם השלישי. גם רבי אבא מסר בשמו.
התגורר בסורא. רבי זירא שמע ממנו שם דברים בשם רב, ולאחר מכן התברר שרבה בר ירמיה לא שמעם ישירות מרב אלא מרב חמא בר גוריא ייתכן, מכל מקום, שהיה חי עוד בחיי רב.
לפי דעה אחת היה בנו של רב ירמיה בר אבא.
אהרן מור
אהרן מור (נולד ב-22 באוגוסט 1947) הוא איש ציבור ומנהל ישראלי. מרצה וחוקר בנושאי פילנתרופיה, המגזר השלישי והשבת רכוש יהודי מתקופת השואה וממדינות ערב.
רקע.
מור (מלובני) נולד בעיר ורוצלב בפולין להורים ניצולי השואה. הוא עלה לישראל בשנת 1957, גר במושב ועבד במשק הוריו במהלך לימודיו. בשנת 1966 גויס לצה"ל ושירת במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ובמלחמת יום כיפור, כחייל בסדיר וכקצין בסדיר ובמילואים. כיום הוא משרת כקצין במילואים ביחידת דובר צה"ל.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 1974. הוא סיים תואר שני במנהל ציבורי ומדיניות ציבורית בשנת 2001 וכתב שתי עבודות תזה. האחת על "הטבות מס לתורמים של ארגונים ללא מטרות רווח בישראל על פי סעיף 46 לפקודת מס הכנסה וגיוס כספים של ארגונים ללא מטרות רווח בישראל". והשנייה "ניתוח השוואתי של השבת רכוש מהשואה בשלוש מדינות אירופאיות מאז שנות ה-90' ". בשנת 2017 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא השבת רכוש יהודי מתקופת השואה.
שירות ממשלתי.
מור החל לעבוד בתור כלכלן במשרד האוצר בשנת 1973 אצל הממונה על השכר באוצר. לאחר שעבד ככלכלן באגף התקציבים בשנים 78–1977, עבר לנציבות מס הכנסה בשנת 1978 ושימש מפקח מס בנושאי השקעות ומשקיעים זרים. במקביל שמש כנציג משרד האוצר במנהלת מרכז ההשקעות במשרד התמ"ס, הפועלת למימושו של החוק לעידוד השקעות הון. בשנת 1988 מונה מור כמנהל תחום ברשות ההשקעות במשרד האוצר. בשנים 2001–2008 עבד כמנהל תחום באגף הבינלאומי במשרד האוצר ועזב את המשרד למען עבודתו הנוכחית.בשנים 2004–2005 מור עבד כיועץ בכיר להשבת זכויות ורכוש יהודי במשרד ראש הממשלה ומונה על ידי הממשלה כיושב ראש משותף של וועדת ההיגוי להשבת זכויות ורכוש יהודי, הכפופה לוועדת השרים להשבת זכויות ורכוש יהודי.
שימש כאחראי על השבת זכויות ורכוש יהודי במשרד לאזרחים ותיקים, המסונף למשרד ראש הממשלה. הוא עבד במשרד האוצר ובמשרד ראש הממשלה, וכמו כן היה שליח מטעם מדינת ישראל במספר ארגונים בינלאומיים. חבר במועצה הלאומית המייעצת להשבת זכויות ורכוש יהודי וחבר בוועדה המייעצת למכון האירופאי למורשת השואה בפראג. הכין את "הדו"ח הגלובאלי הראשון להשבת זכויות ורכוש יהודי (1952-2004)"
נציג ישראל בחו"ל.
מור ייצג את ישראל כשליח בשלוש ארצות במשך שלוש קדנציות מעבר לים: מנהל אזורי של מגבית קרן היסוד באנגליה (1983-86) ובקנדה (1991-95) ובאוסטרליה עם הקרן הקיימת לישראל (2001-02). הוא ייצג את הממשלה בארגונים נוספים דוגמת הארגון היהודי העולמי להשבת רכוש (איל"ר), הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה ובאמצעות איל"ר בקרן ההומניטארית השווייצרית. מור השתתף בוועידות בינלאומיות בנושא השבת רכוש יהודי מתקופת השואה בוושינגטון ב-1998, וילנה ב-2000 ופראג ב-2009. כמו כן השתתף במשא ומתן בינלאומי בתהליך הצטרפותה של ישראל לארגון OECD ב-2008ובתהליך ועידת פראג להשבת רכוש מתקופת השואה ב-2010.
פעילות נוספת.
מור ייסד והיה שותף ליסודם של מספר ארגונים שלא למטרת רווח. הארגון הראשון, עמותת "ביחד", הוקם בשנת 1974 ונועד לסייע בזמן חרום ומלחמה למשפחות החיילים ביחידת המילואים שלו. הארגון השני, "האגודה למען מבשרת ציון", הוקם בשנת 1982 ועסק בעניינים מוניציפליים. והארגון השלישי ("דרך הלב") הוקם בשנת 1997 ועסק בתוכניות למניעת אלימות בבתי ספר. חבר דירקטוריונים במגזר השלישי ובמגזר העסקי.
בנוסף ללימודיו, מור מרצה וכותב. הוא הרצה על כלכלה, מיסים, ארגונים ללא-כוונת רווח והשבת רכוש יהודי באוניברסיטת חיפה, במכללה למינהל, במרכז הישראלי לניהול ובארגון הג'וינט. הוא פרסם מעל 40 מאמרים בנושאים שונים, ביניהם, כניסתה של ישראל לOECD, מוסדות ללא-מטרת רווח והשבת רכוש יהודי.
מור מייסד-שותף בחברת הזנק ירוקה העוסקת בחיסכון באנרגיה.
הוא אב לשלושה בנים בוגרים, מתגורר בתל אביב.
דוד חזוני
דוד חזוני (נולד ב-1969) הוא סופר, עורך עיתונות ופובליציסט ישראלי אמריקאי. היה העורך הראשי של "תכלת", בהוצאת מרכז שלם וחבר בכיר בארגון ההסברה הפרויקט הישראלי. עורך כיום את המגזין "The Tower" ומכהן גם כעורך משנה ב-"Forward".
קורות חיים.
חזוני נולד בעיירה פרינסטון בארצות הברית להורים ישראלים. אחיו הוא יורם חזוני, מייסדו של מרכז שלם ונשיאו הראשון. במהלך לימודיו באוניברסיטת קולומביה חזר חזוני בתשובה ועבר ללמוד בישיבה יוניברסיטי, שם סיים תואר ראשון ושני במחשבת ישראל. לאחר מכן סיים תואר שלישי בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
בשנת 1994 עלה לארץ ושירת בצה"ל. ב-1996 היה אחד מארבעת מייסדי כתב העת תכלת ובשנים 2004-2007 אף כיהן כעורכו הראשי. אחריו, ועד סגירת "תכלת" ב-2012, כיהן בתפקיד זה אסף שגיב. בשנים הללו גם ערך חזוני וסייע בהוצאת כתביו של הרב פרופסור אליעזר ברקוביץ, אשר עליהם התבססה עבודת הדוקטורט שלו.
חזוני הוא כיום העורך של המגזין "The Tower" ובנוסף לכך גם כותב דרך קבע על דת ופוליטיקה בכתבי עת ובאתרי אינטרנט שונים. מאמריו מופיעים בין השאר גם באתר האינטרנט של CNN, ובכתבי העת והעיתונים קומנטרי, "Moment", "Jerusalem Post", "New York Sun", "Jewish Ideas Daily", ניו ריפבליק, ופורוורד. בכתב העת האחרון הוא מכהן כיום גם כאחד העורכים.