נחלי מרכז רמת הגולן זורמים ממזרח למערב ודרום מערב ונשפכים לבקעת בית צידה שבצפון מזרחה של הכנרת:
נחלי דרום רמת הגולן.
באזור זה של רמת הגולן זורמים הנחלים הן מזרחה (ונשפכים לנחל רוקד), הן דרומה (ונשפכים לירמוך) והן מערבה (ונשפכים לכנרת).
נחל סמך הוא הגדול בנחלים הנשפכים לכנרת. באחד מיובליו של נחל אל על נמצאים המפל השחור והמפל הלבן.
נחלים עיקריים נוספים:
מפלים בגולן.
רמת הגולן היא האזור הגאוגרפי בו מספר המפלים הרב ביותר בארץ ישראל. הסיבה לכך היא אופייה הטופוגרפי של הרמה (הפרשי גובה משמעותיים) וכן כמות המשקעים המרובה.
בגולן 20 מפלים שגובהם עולה על 10 מטרים.
הגבוה במפלי הגולן הוא מפל גמלא (שגובהו 53 מטרים), והשני בגובהו הוא מפל גילבון (41 מטרים).
ישנם שני סוגי מפלים עיקריים - מפלים החורצים את סלעי הבזלת - דוגמה למפל מסוג זה הוא המפל השחור, ומפלים החורצים את סלעי המשקע הגיריים - דוגמה למפל מסוג זה הוא המפל הלבן.
אקלים רמת הגולן.
האקלים של אזור רמת הגולן הוא אקלים ים תיכוני בדרום ובמרכז שלו וממוזג בחלקו הצפוני.
משקעים.
עונת הגשמים נמשכת על פני שבעה חודשים - ספטמבר עד מאי, אולם 70% מכמות הגשמים יורדת בחודשים דצמבר - פברואר. שלג יורד בצפון רמת הגולן כמעט מידי חורף.
גיאוגרפיה של רמת הגולן
נחל מיצר
נַחַל מֵיצַר הוא נחל אכזב בדרום רמת הגולן, הזורם אל הירמוך. שם הנחל נובע מהמעבר הצר הכלוא בינו ובין נחל עין גב, שבו עובר כביש חמת גדר - רמת מגשימים (כביש 98). אורכו של הנחל 9 קילומטר, ובו מפל מיצר, שגובהו תשעה מטרים. לאחריו יורד הנחל בתלילות לעבר הירמוך. הנחל מתחפר בשכבות הקירטון מתקופת האיאוקן, הנחשפות מתחת למעטה בזלת הכיסוי הדק של דרום רמת הגולן.
אגן הנחל מוכרז כשמורת טבע בשטח של 10,540 דונם, אשר הוכרזה לראשונה בצו אלוף ביום 22 ביוני 1972. הכרזה זו איבדה את תוקפה עם קבלת חוק הגולן בשנת 1981. בשמורה עצי אלון התבור ואלה אטלנטית, ומדרונות הנחל התלולים מכוסים בבתה עשבונית הכוללת שיחי מרווה ריחנית, רותם המדבר, חלבלוב מגובשש ועוד. באפיק הנחל גדלה צמחיית נחלים הכוללת עצי ערבה מחודדת, שיחי הרדוף הנחלים, פטל קדוש וקנה מצוי. עוד גדלים בשמורה חלמונית גדולה ואירוס הגלבוע.
איזמיר
איזמיר (בטורקית: İzmir; ביוונית: Σμύρνη - סמירנָה) היא עיר נמלה הראשית של טורקיה בחלקה האסייתי, בירת הנפה הקרויה על שמה ומחוז הים האגאי. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir – "עיר גדולה") ובשנת 2021 אוכלוסייתה נאמדה בכ-4.4 מיליון בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר השלישית בגודלה בטורקיה לאחר איסטנבול ואנקרה. העיר שוכנת לחוף מפרץ איזמיר, שהוא שלוחה של הים האגאי.
היסטוריה.
איזמיר נקראה לפנים בשם היווני "סמירנה" והיא מן הערים הקדומות באסיה הקטנה. היוונים בנו אקרופוליס – מצודה הכוללת כמה מקדשים – על פסגת גבעת פאגוס, שלמרגלותיה הייתה בנויה העיר, אולם מכל אלה כמעט ולא נותרו שרידים.
המשורר היווני הומרוס נולד בעיר סמירנה לפי המסורת. בסוף המאה השישית לפני הספירה חרבה העיר, אך שוקמה בסוף המאה הרביעית לפני הספירה בידי אלכסנדר מוקדון ונחשבה לאחת הערים המפוארות בעולם.
בשנת 1424 נכבשה העיר ובכך הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית, ובה חיו לצד רוב טורקי מיעוטים כגון יוונים, ארמנים ויהודים – כאשר היחס המספרי ביניהם השתנה לאורך השנים. היוונים תמיד היוו רוב משמעותי בעיר, ובינם לבין הטורקים שרר מתח מתמיד, בין היתר בשל הבדלי תרבות ודת.
בשנת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, פרצה מלחמת יוון–טורקיה עקב שאיפותיו של השלטון היווני להשיג דריסת רגל בשטחים שנכבשו זה מכבר על ידי מדינות ההסכמה והובטחו ליוונים תמורת הצטרפותם למלחמה לצידם. במלחמה זו הובס צבא האימפריה העות'מאנית וחיילים יוונים השתלטו על איזמיר וסביבתה. תביעתם על האזור אושרה בהסכם סוור בשנת 1920.
אטאטורק כבש את העיר בחזרה בשנת 1922. חלק גדול מן העיר עלה בלהבות, ורבבות אזרחים יוונים נמלטו ממנה. כעבור שנה אושרה הריבונות הטורקית במסגרת הסכם לוזאן. לאחר שיוון וטורקיה חתמו על הסכם לחילופי אוכלוסין על בסיס דתי (נוצרים ליוון ומוסלמים לטורקיה), לא נשארו בעיר יוונים כלל.
בשנת 2020 נפגעה העיר באופן קשה מרעידת אדמה שהתרחשה בים האגאי, ממנה נהרגו עשרות אנשים וכן עשרות בניינים קרסו.
יהודי איזמיר.
קהילת איזמיר הייתה אחת הקהילות הגדולות והחשובות באימפריה העות'מאנית, החל מן המאה ה-17. בשיאה, באמצע המאה ה-19, שכנו בעיר כ-40,000 יהודים.
נוכחותם של יהודים באיזמיר (בשמה היווני, סמירנה) בימי קדם מוזכרת בברית החדשה, אך לא התקיימה בעיר קהילה משמעותית בתקופת הביזנטים, וגם לא במאתיים השנה שלאחר כיבוש העיר על ידי העות'מאנים ב-1424. בראשית המאה ה-17, עם עליית חשיבותה המסחרית של איזמיר, החלה להתבסס בעיר קהילה יהודית. רובה הורכבה מצאצאים לגולי ספרד, מהם רבים שהגיעו לאיזמיר מסלוניקי או מאיסטנבול.
בעיר חי ופעל רבי חיים פלאג'י,
מגדולי חכמי ספרד במאות השנים האחרונות.
הקהילה נהנתה מאוטונומיה ומחופש דת יחסי, וקיימה מערכות חינוך ומשפט נפרדות. לאורך השנים עסקו בני הקהילה במסחר וכן בענפי ייצור שונים, ואף השתלבו במערכות השלטון. ב-1657 נוסד בעיר בית דפוס עברי, ובמאה ה-19 יצאו לאור עיתונים יהודים, ופעלו בה מוסדות תרבות.
שבתי צבי, משיח שקר שסחף קהילות רבות בעולם היהודי במאה ה-17, היה בן העיר והיו לו חסידים רבים בקרב הקהילה.
במאה ה-19 החלה הקהילה מדלדלת, תהליך שהואץ בעקבות הנזקים שנגרמו לעיר במלחמה עם יוון. כ-10,000 מבני הקהילה עלו לישראל לאחר הקמתה.
כיום מונה הקהילה כ-2,000 יהודים.
היחידה ללוחמה בטרור
ירונה כספי
ירונה כספי (נולדה ב-13 במרץ 1974) היא זמרת, נגנית, פזמונאית ומלחינה ישראלית.
ראשית הקריירה – להקת גוונים כהים.
את דרכה האמנותית החלה כספי בתחילת שנות ה-90. בתקופה זו למדה לנגן בגיטרה בס אצל ערן צור, דרכו הכירה כספי את איתי בלטר ויואב בראון, שעימם הקימה בשנת 1990 את להקת "גוונים כהים". כמו כן התפרסמה כספי, כשהופיעה בסרט "בעניין הבאסים" ששודר בערוץ הראשון בשנת 1991. בסרט, שהציג אמני רוק שמנסים לפרוץ בתל אביב, בלטה גם כספי, שהייתה אז בת 17.
כספי המשיכה לפעול בשולי המוזיקה לאורך השנים הבאות. "גוונים כהים" פעלה במשך חמש שנים, בהרכבים משתנים. ניגנו בה, בין היתר, יעל כהן מלהקת המכשפות וגם גידי רז וישי אמיר מלהקת אוליב. במהלך חברותה בגוונים כהים הצטרפה כספי כבסיסטית לחלק מהופעות להקת כרמלה גרוס ואגנר. בשנת 1994 הוחתמה הלהקה על ידי ניצן זעירא לחברת התקליטים שלו "נענע דיסק". בשנת 1995 יצא אלבומה היחיד של הלהקה. באלבום נכללו בין השאר שלושה שירים בהם היא הייתה הסולנית - "מי זה שם" ו"לאהוב" אותם כתבה והלחינה ו"עוד פעם שגעון", אותו כתב והלחין איתי בלטר.
קריירת סולו.
זמן קצר אחרי הוצאת האלבום התפרקה הלהקה, וכספי המשיכה לנגן, לכתוב ולהופיע עם חומר שלה, בדרך כלל בליווי פסנתר בלבד. באותה שנה השתתפה כספי בשירת קולות באלבומו של ערן צור, "עיוור בלב ים". כספי גם שרה וניגנה בתיאטרון חיפה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" ו"תיירות פנים". בינואר 1998 השתתפה בפסטיבל הפסנתר בתל אביב. בשנת 1999 הופיעה בערב שירי יונה וולך בצוותא תל אביב.
בתחילת 2001 סיימה הקלטת אלבום, אשר נשא את השם הזמני "בולע ממתקים". במרץ 2001 הוציאה כספי לרדיו דמו של שיר שכתבה והלחינה בשם "החזר שטחים", בהפקת שלמה מזרחי. האלבום נגנז לבסוף, אולם כספי המשיכה לעבוד עליו. באותה שנה הופיעה כספי בהרכב משלה וגם עם נגן הצ'לו יובל מסנר.
תני לשתיקה לבעור.
בשנת 2004 הודיעה כספי על הוצאת סינגל חדש, "אתה הוא האיש החדש". הסינגל נלקח מן האלבום "תני לשתיקה לבעור", שכלל גרסה חדשה לשיר "החזר שטחים". בינואר 2005 יצא אלבום הבכורה "תני לשתיקה לבעור", ובו 11 שירים. כספי הופיעה ברחבי הארץ בסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
בשנת 2007 כתבה כספי את המוזיקה להצגה "אבירות מתעלפות" (בימוי – דורית ניתאי נאמן) שהועלתה בתיאטרון קרוב "מיסודו של ניקו ניתאי" ואף השתתפה בו כשחקנית, נגנית ומבצעת.
במהלך השנים הבאות, שיתפה כספי פעולה עם משוררים כמלחינה ומבצעת בפרויקטים ספרותיים ומוזיקליים רבים, שביניהם ערב משיריהם של רוני סומק, רפי וייכרט, רחל חלפי, דוד אבידן, מירון איזקסון, חגית גרוסמן ועוד.
הירקון 51.
במאי 2008 יצא אלבומה השני של כספי, "הירקון 51", ובו 12 שירים. קדמו לאלבום הסינגלים "למצוא" ו"דבש" (גרסת כיסוי לשירו של רמי פורטיס). השתתפו בנגינה באלבום הגיטריסט עומר הרשמן, הבסיסט יאיר יונה, המתופף רן יעקובוביץ ונגן הצ'לו יובל מסנר שאיתם גם הופיעה במועדונים שונים בתל אביב.
במרץ 2009 כתבה את המוזיקה להצגה "לעזוב את פולה" (כתיבה ובימוי - אלירן כספי) שהועלתה בתיאטרון גבעתיים.
אגו.
ביולי 2009 נכנסה כספי לאולפן להקליט את אלבומה השלישי, "אגו", בהפקה מוזיקלית של גיטריסט להקת אטליז, אור בהיר. באוגוסט 2010 יצא האלבום, ובו 10 שירים. האלבום זכה לשבחי הביקורת ואף הוכתר על ידי מספר מבקרים כאלבום השנה שלהם. קדמו לו הסינגלים "מה שניצת", "אגו" ו"שיר של התחלה".
לאחר צאת האלבום יצאה כספי להופעות במועדונים שונים עם ההרכב שניגן באלבום. בנובמבר 2010 הוציאה כספי סינגל נוסף בשם "ריצות והיתקלויות", אותו הלחינה למילותיו של מאיר אריאל. כספי ביצעה את השיר לראשונה בערב 9 שנים לזכרו שהתקיים בקיסריה. השיר הוקלט בסשנים של הקלטות אלבומה "אגו" ולבסוף הוחלט להוציאו כסינגל ניפרד.
מאפיה של אישה אחת.