הצלחת הסינגל הייתה בינונית, באמריקה הסינגל הופץ כסינגל דיגיטלי ולא כסינגל רגיל מסחרי ובעקבות כך מוקם במקום 41 בבילבורד מה שהביא להצלחה פחותה אך למרות זאת זכה למעמד זהב עם מכירות של מעל 500,000 עותקים דיגיטליים. בבריטניה הגיע השיר לבין עשרת המובילים
טיבריוס סמפרוניוס גראקכוס
מיקרוסופט 365
מיקרוסופט 365 (עד אפריל 2020, "אופיס 365") היא חבילה של שירותי ענן שמסופקת על ידי חברת מיקרוסופט באמצעות תשתיות Data centers של החברה ברחבי העולם. ב"מיקרוסופט 365" ישנן חבילות המיועדות לעסקים קטנים (לחברות של עד 25 עובדים) וחבילות לארגונים בינוניים וגדולים. "מיקרוסופט 365" הוכרז בסתיו 2010 תחת השם "אופיס 365" והושק לציבור ב-28 ביוני 2011.
חבילת השירותים "של מיקרוסופט 365" מקבצת בתוכה את שירותי הענן של מיקרוסופט: Exchange Online, SharePoint Online, Lync Online, Office Professional Plus ו-Office Web Apps. אופיס 365 נותן גישה מכל מקום לדואר אלקטרוני, מסמכים, אנשי קשר ולוחות שנה.
תוכניות.
שירות "אופיס 365" זמין במספר תוכניות בעלות תמחור שונה. אלו התוכניות העיקריות:
רצח לייבי קלצקי
הילד לייבי קלצקי נחטף ונרצח בגיל 9, ב-11 ביולי 2011, בשכונת בורו פארק בברוקלין שבניו יורק. החוטף והרוצח הוא לוי ארון, תושב שכונת קנזינגטון הסמוכה. הוא חטף אותו בעת שקלצקי חזר מקייטנה בבית ספרו.
ההיעדרות והרצח ריכזו תשומת לב רבה, בעולם החרדי ומעבר לו.
החטיפה והרצח.
יהודה לייב (לייבי) קלצקי נולד ב-29 ביולי 2002, היה בנם של נחמן ואסתר קלצקי, תושבי בורו פארק וחברי קהילת 'היכל התפילה' של הרב בנימין אייזנברגר. היו לו ארבע אחיות. ביום שני, 11 ביולי 2011, יצא עם אמו לקעמפ היומי של חסידות בויאן בו השתתף, לייבי סיכם עם אמו שהוא ישוב מהקעמפ לבדו לאחר הפעילות, ויפגש עמה באמצע הדרך, משבושש להגיע למקום המפגש שסוכם ומכיוון שהייתה זו הפעם הראשונה בה הורשה על ידי הוריו ללכת לבד, דיווחו הוריו לארגון "שומרים" המקומי על היעדרותו.
בעקבות הדיווח ארגון השומרים ומשטרת ניו יורק החלו בסריקות אזוריות נרחבות על מנת לאתרו, בסריקות השתתפו כאלף שוטרים וכעשרת אלפים מתנדבים מברוקלין מלבד המתנדבים מארגון השומרים. מאמצי המשטרה והארגון לעלות על עקבותיו של לייבי, כללו גם צפייה בסרטי אבטחה של החנויות ברחבי השכונה, הבדיקה כללה צפייה ברחובות שבהם היה אמור לעבור בדרכו ובהמשך נוספו עוד רחובות בשכונה.
כמו כן משטרת ניו יורק הפיצה את תמונתו של לייבי, ויצא כרוז ברחבי בורו פארק שקרא לתושבים לחפש אחריו.
במהלך זמן ההיעדרות הוכרז על ידי אנשים פרטיים על הענקת פרס כספי עבור מי שיביא את הידיעה שתוביל למציאתו של לייבי. בתחילה היה הסכום 5,000$ שעלה ל-25,000$ ולבסוף הגיע ל-100,000$.
קצה החוט שהוביל למציאתו התגלה בקלטת סרטון אבטחה של מצלמה שעמדה במרחק כמה רחובות מהמקום בו היה אמור לייבי לעבור, באותה קלטת נראה לייבי כשהוא ממתין בפינת הרחוב ולפתע ניגש אליו אדם זר והם מתחילים לצעוד יחד, הצילום היה מטושטש ולכן לא היה ניתן לזהות את האיש, אך בסרטון אחר מכמה שניות לאחר מכן נראה אותו אדם כשהוא יושב בתוך מכונית בצבע זהב ומשוחח עם מישהו בתוך המכונית, אך איכות הצילום הקשתה על השוטרים לראות מי היא הדמות עמה שוחח. השוטרים חשדו שלייבי נכנס למכונית עם אותו אדם. לאחר חיפוש אחרי המכונית, נראתה מכונית דומה בסרטון אבטחה של מרפאת שיניים בבורו פארק כשהיא עוצרת ליד המרפאה בשעות אחר הצהריים. בבדיקה שערכו במרפאת השיניים לא מצאו שהיה אדם בטיפול באותו היום שעל שמו רשומה מכונית זהובה, אך לאחר מכן התברר שהיה אדם בשם לוי ארון שבא לשלם חוב באותו היום אחר הצהריים, ובבעלותו רשומה מכונית זהובה.
מיד עם היוודע פרטים אלו מיהרו השוטרים לביתו של ארון, המתגורר בבית הוריו בשכונת קנזינגטון הסמוכה, כוח המשטרה פרץ לבית, מצא את החשוד, ותחקרו בנוגע למקום הימצאו של הילד. ארון השיב מיד שרצח את הילד וביתר את גופתו. חלק מהגופה נמצא במקרר ביתו, ואת חלקה זרק לפח האשפה בתוך מזוודה. עם זאת, לא נמצאו על הגופה סימנים לתקיפה מינית.
ביום החטיפה והרצח הלך ארון לעבודתו בחנות לחומרי בניין, וכן השתתף בתפילות למציאתו של לייבי.
גרסת הרוצח.
לוי ארון, בן 35, נולד וגדל בניו יורק, גרוש בשנית. בעברו התגורר בטנסי ועבד שם כקצב. בתקופה שקדמה לרצח התקרב לקהילה החרדית.
לפי גרסתו של ארון, לייבי טעה בדרכו וניגש אליו כדי לשאול אותו מהי הדרך לחנות יודאיקה מסוימת, ולאחר זמן מה ראה את הילד עדיין עומד בחוץ, ולכן הציע לקחת אותו לחנות היודאיקה, לדבריו של ארון, באמצע הדרך לייבי לא היה בטוח אם הוא באמת רוצה להגיע לחנות היודאיקה, ולכן הציע לו ללכת איתו לחתונה שהיה אמור להשתתף בה במונסי ניו יורק, וזאת מכיוון שהתכוון לחזור מוקדם מהחתונה עקב כאבים בגבו, אך בדרכם חזרה מהחתונה עכבו אותם פקקי תנועה והם חזרו לבורו פארק רק בשעה 11:30 בלילה, ולכן ארון העדיף שלא להוריד אותו ברחוב כל כך מאוחר בלילה, ולקח אותו לביתו לישון, לייבי צפה במשהו ונרדם, בבוקר ארון ראה שעדיין הוא ישן ולא רצה להעיר אותו, ולכן הלך לעבודה והשאיר אותו בבית, בחזרתו מהעבודה הכין לו כריך והבטיח לו שיחזיר אותו למשפחתו, אך בעקבות החיפושים הכבדים בהשתתפות מסוקים שוטרים ומתנדבים רבים, נתקף ארון בחרדה והחליט להיפטר מהילד, הוא חנק את לייבי (שהתנגד מעט) באמצעות מגבת, ולאחר מותו ביתר את הגופה כדי להעלים ראיות.
ממצאי החקירה.
השוטרים מצאו ראיות שהרוצח אכן השתתף בחתונה במונסי בליל החטיפה, אך לא מצאו עדות לכך שגם לייבי השתתף בה. ב-20 ביולי הודיעו רשויות הבריאות בניו יורק כי לפי ממצאי נתיחת הגופה לייבי סומם לפני שרוצחו חנק אותו למוות. בגופתו של קלצקי נמצא קוקטייל של ארבעה סמים שונים. עקבות של סם להרפיית שרירים, תרופה אנטי-פסיכוטית, משכך כאבים וטיילנול. הנתיחה אישרה את הודאתו של הרוצח, שסיפר למשטרה כי הכין לילד כריך טונה לפני שרצח אותו ואז חנק אותו באמצעות מגבת. ארון ציין כי לייבי גם "נאבק מעט", גם משטרת ניו יורק סבורה שהילד נאבק עם תוקפו, ועל זרועותיו ופרקי ידיו של ארון נמצאו שריטות המוכיחות כי הילד התנגד לתוקף.
עוד עלה מהנתיחה כי לייבי נרצח ביום שבו נמצאה גופתו המבותרת, כיומיים לאחר שנעלם, זמן לא רב לפני מעצרו של ארון.
ההלוויה והשבעה.
במסע הלווייתו של לייבי, השתתפו עשרות אלפי איש (רובם המוחלט יהודים חרדים) ובהם גם מאות רבנים ועשרות אדמו"רים. במשך השבעה זרמו אלפים לבית האבלים, כמו כן נשיא ארצות הברית ברק אובמה התקשר להוריו של לייבי ושיגר את תנחומיו בשם העם האמריקאי. הקהילה נרתמה לכתוב ספר תורה על שמו.
בעקבות המקרה הטראומטי, ננקטו בקהילה החרדית בבורו פארק מספר פעולות על מנת למנוע את המקרה הבא, ובניהם "פרויקט לייבי", מבצע שכלל התקנת 100 מצלמות ברחובות המרכזיים בבורו פארק והושלם בשנת ה'תשע"ד.
כתב אישום.
ב-20 ביולי 2011 הוגש כתב אישום נגד לוי ארון, באשמת חטיפת ורציחת לייבי קלצקי. לפי כתב האישום, הכולל שמונה סעיפים, ארון פיתה את הילד לבוא לביתו, ולאחר מכן חנק אותו למוות וביתר את גופתו. התביעה דרשה מאסר עולם ללא חנינה או ניכוי. ב-9 באוגוסט 2012 הודה ארון במעשה במסגרת עסקת טיעון, וב-29 באוגוסט נגזר עליו מאסר של ארבעים שנה, הכולל 25 שנים על רצח ו-15 שנים על חטיפה.
קומרין
קומרין (מאנגלית: Coumarin) היא תרכובת אורגנית השייכת למשפחה הכימיקלית בנזופירן שהוא התוצר העיקרי של שרפה לא-שלמה של חומרים אורגניים ותוצר לוואי מתעשיית המתכת. ישנם כאלף סוגים שונים של קומרינים. קומרין נמצא ב-150 סוגים שונים של צמחים לפחות, השייכים ל-30 משפחות בוטניות שונות. תרכובת זו אחראית לריח האופייני לחציר שנקצר זה עתה.
הקומרין נפוץ בתעשיות הרפואה, הטבק, הקוסמטיקה והמזון.
בתעשיית הרפואה משמש הקומרין כנוגד קרישה ונוגד פטריות.
ג'וואנשו'
גְ'ווָאנְשׂוּ' (בסינית מפושטת: 颛顼, בסינית מסורתית: 顓頊, בפיניין: Zhuānxū), אשר נודע גם בשם אדון גָאויָאנְג (高陽), היה שליט אגדי בסין העתיקה ונחשב על פי מקורות רבים לאחד מחמשת הקיסרים.
גְ'ווָאנְשׂוּ', נכדו של הקיסר הצהוב מבנו צָ'אנְגיִי (昌意), היה מטבעו יסודי ורב תושיה. הוא שימש עוזר של שָׁאוהָאו במשך 15 שנים, ניהל את האזור של תשעת שבטי לי, וקיבל לנחלה את גָאויָאנְג (בתחום מחוז חנאן של היום), ומכאן הכינוי "אדון גָאויָאנְג". עם מותו של הקיסר הצהוב עלה גְ'ווָאנְשׂוּ' לשלטון מאחר שנודע כבעל סגולה. הוא היה בן 20 באותה עת. כפי הנראה הוביל את שבט שְׁה כשהיגרו מזרחה לשאנדונג של ימינו, שם הגדילו והרחיבו את השפעתם השבטית באמצעות קשרי נישואין עם שבטי דונְגיִי (東夷, מילולית: הברברים מהמזרח).
הארמון בו השתכן הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ' נקרא "הארמון האפל" והיה הארמון הצפוני. על פי המסורות הסיניות כיוון צפון מתקשר לצבע השחור, והאלמנט שלו מבין חמשת האלמנטים הוא מים, ולפיכך בעת העתיקה נהגיו להגיד כי גְ'ווָאנְשׂוּ' עלה לשלטון בסגולת המים, והוא נודע גם בכינוי "הקיסר האפל". העיר דִיצְ'יוֹ (帝丘 "גבעת הקיסר", כיום במחוז חנאן) שימשה עיר הבירה שלו, וכמו מנהיגים אחרים מאותה תקופה, גם לו מיוחסים מינויים של שרים שנעשו מאוחר יותר לאלים במיתולוגיה הסינית (אם כי ייתכן שהיו דמויות מיתולוגיות מלכתחילה, ומעולם לא התקיימו בפועל).