ב-13 במאי 2022 קיימה סאקי את התדרוך האחרון שלה מטעם הבית הלבן, ובכך סיימה את התפקידה. ב-24 במאי נמסר רשמית שהיא תצטרף לרשת הטלוויזיה MSNBC במהלך ספטמבר 2022. סאקי תשתתף במגוון תוכניות של הרשת, וכן תפתח תוכנית משלה עבור שירות הזרמת המדיה של הרשת. היא עתידה ליטול חלק בסיקור בחירות אמצע הכהונה (נובמבר 2022), והבחירות לנשיאות ארצות הברית שיתקיימו בשנת 2024.
יוסף עטיאש
קניון וינטגאר
קניון וינטגאר (סלובנית: soteska Vintgar) או קניון בלד (סלובנית: Blejski vintgar) הוא קניון באורך 1.6 ק"מ בצפון מערב סלובניה, בתחום המוניציפלי של גורג'ה ובלד ואשר נמצא כ-4 ק"מ צפון מערבית לבלד. הקניון נחצב על ידי נהר הרדובנה ומהווה את המשכו של עמק הרדובנה. גובהם של צוקי הקניון נע בין 50-100 מטרים עם אורך מדרון של כ-250 מטרים. הנהר יצר תופעות רבות של סחיפה כגון ברכות ומפלים ומסתיים בנפילה של 13 מטרים במפלי סום (מילולית: "המפלים הרועשים") הציוריים שהם המפלים הגדולים ביותר בסלובניה. כשהוא הקניון ההררי הראשון בסביבה שנפתח לתיירות, המילה 'וינטגאר' עברה תהליך של הכללה ומתייחסת גם לקניונים מוגנים אחרים כגון קניון איסקה (Iški vintgar), קניון ביסטריצה (Bistriški vintgar) וקניון ריבניצה (Ribniški vintgar).
היסטוריה.
עד 1890, היה קניון בלתי נגיש, פרט לשני מקומות שבהם הייתה גישה לנהר הרדובנה. גשר מעל מפלי סום נבנה כבר ב-1878. שאר הקניון נחקר ב-1891 על ידי ראש עיריית גורג'ה, יעקב צומר ועל ידי בנדיקט לרגטפורר, צלם ידוע באותה תקופה.
ב-1893 התקינו בקניון, במאמץ רב, דקים וגשרים מעץ שעליהם מבקרים יוכלו ללכת ולתצפת בקניון. שבילי ההליכה האלה, בחלקו העיקרי של הקניון, נקראו מאוחר יותר גלריות צומר, ועברו כמה שיפוצים מאז.
סכר הידרואלקטרי נבנה בקניון וגשר קשתי נבנה עבור מסלול רכבת הבוהיני (Bohinj Railway). הגשר נבנה ב-1904 וב-1905 מאבן מסותתת והוא הגשר הרכבת, עשוי אבן, הגדול ביותר בסלובניה אשר נשמר בשלמותו. אורכו 65 מטרים, רוחבו 4.5 מטרים והוא מתנשא לגובה של 33 מטרים.
אטימולוגיה.
מבחינה אטימולוגית, המילה 'וינטגאר' (vintgar) לקוחה מהמילה הגרמנית 'וינדגר' (Windegg(er)) שפירושה 'מקום החשוף לרוח' שניתן לכפרון בתחילת הקניון בכפר פודום (Podhom). ישנו עוד הסבר הטוען שהשם לקוח מהמילה הגרמנית 'וויינגרטן' (Weingarten) שפירושה כרם, וזאת מתייחסת לכרמים בפודום או לקניון עצמו המזכיר בצורתו כוס יין.
גאולוגיה.
לפני עידן הקרח האחרון, זרם נהר הרדובנה כלפי מזרח. לאחר שנחסם על ידי הקרח של קרחון בוהיני, נוצר אגם שחתך מסלול חדש לכיוון צפון מזרח דרך שכבה רכה של אבן גיר מהתקופה הטריאסית בין פסגות בורסט (Boršt), שגובהה 931 מטרים לבין הום (Hom) שגובהה 844 מטרים בעמק הסבה העליון.
גרשון קניספל
גרשון קְניספֶּל (11 בספטמבר 1932 - 7 בספטמבר 2018) היה צייר ופסל ישראלי שפעל בישראל ובברזיל, מבכירי אמני ישראל במחציתה השנייה של המאה ה-20. לאורך שישים שנות פעילותו האמנותית יצר פסלים, רישומים, הדפסים, ציורים ועוד, שהקנו לו פרסים בביאנלות הבינלאומיות בברלין, במוסקבה ובסאו פאולו. השתייך לזרם ״הריאליזם החברתי״ באמנות הישראלית.
קורות חיים.
גרשון קניספל נולד ב-11 בספטמבר 1932 בקלן שבגרמניה לחיים ולעליזה קניספל. בשנת 1935, בשל עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד אמנות בבצלאל החדש בראשית שנות ה-50 ולאחר מכן אייר ליטוגרפיות ותחריטים לספרי שירה. בין היתר, יצר איורים והדפסים עבור אלכסנדר פן, ברטולט ברכט וק. צטניק. היה חבר המפלגה הקומוניסטית בישראל ובברזיל והיה פעיל בחוגים פוליטיים ברוח זו.
כמייצג בולט של זרם "הריאליזם החברתי" באמנות הישראלית, קניספל היה מהאמנים הבודדים שפנו לציור תנאי חייהם וקליטתם הבעייתית של עשרות אלפי ניצולי השואה ובני עדות המזרח, וכן עסק רבות בנושא השואה.
כשתיאר בציורו המפורסם "לשכת העבודה" (1956) את המובטלים הצובאים על דלתותיה של לשכת העבודה הנעולה, ראש עיריית חיפה, אבא חושי, פנה למשרד החוץ בדרישה שלא יאפשרו לעבודה לצאת לביאנלה של הצעירים במוסקבה. הדיון הציבורי סביב הנושא היה סוער, ובסופו של דבר העבודה נעלמה באורח מסתורי בדרך למוסקבה. הגרסה המונומנטלית ל״לשכת העבודה״ נמצאת כיום באוסף מוזיאון חיפה לאמנות (שיטתו הייתה לעבוד במקביל על מספר גרסאות לכל ציור).
בשנת 1959 עבר לגור בברזיל בעקבות זכייה בתחרות לעיצוב חזית למגדל הטלוויזיה בסאו פאולו. הוא נשאר בברזיל מספר שנים תוך שיתוף פעולה אמנותי וחברות קרובה עם האדריכל אוסקר נימאייר. בשנת 1964 פרצה בברזיל הפיכה צבאית וקניספל, שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית, הפך למבוקש על ידי המשטר החדש. הוא נמלט מביתו והגיע לשגרירות ישראל בריו דה ז'ניירו בתא מטען של מכונית. מאחוריו הותיר עשרות יצירות אמנות על גבי חזיתות מבני ציבור, פסלי חוצות וציורי קיר בהיכלי ציבור בעריה השונות של ברזיל, אותם יצר במשך שנות שהותו שם. בברזיל פנה גם ליצירה מונומנטלית שביסודה השואה - בעיקר, אבל לא רק, של העם היהודי.
קניספל חזר לישראל והתגורר בחיפה, ובה שימש כיועץ אמנותי לעירייה בשנים 1964–1989. באותן שנים הוצבו יצירות רבות שלו במרחב הציבורי של חיפה והוא ספג ביקורת על כך. בין עבודותיו הציבוריות בחיפה: עבודת האבן על גבי גשר פז, התבליט בחזית היכל הספורט ברוממה, והאנדרטה ללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1995, לאחר נפילת , שב קניספל לברזיל וחילק את חייו בין חיפה לסאו פאולו.
אחת מעבודותיו הייתה תבליט על קיר בית הספר עירוני ה׳ בחיפה. בשנת 2012, לאחר שמספר אריחים מהתבליט נפלו, הסירה העירייה את העבודה, והשליכה אותה. בעקבות זאת תבע קניספל את העירייה. בית המשפט המחוזי פסק לו פיצוי של 533,920 ש"ח ועוד הוצאות משפט. העירייה ערערה, ובית המשפט העליון פסק פיצוי של 460,000 ש"ח.
בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת היד לאמריקה הלטינית, סאו פאולו, והוצאת הקיבוץ המאוחד ספר מקיף על יצירתו בעריכת פרופ' גילה בלס ובו טקסטים מאת בלס, גדעון עפרת, נתן זך, רון ברטוש, בתיה דונר, פאביו מגלנס וג'ואו בטיסטה דה אנדרדה.
בדצמבר 2017 זכה ספרו הרטרוספקטיבי, שנכתב בעברית, אנגלית ופורטוגזית, במקום הראשון בפרס ז׳בוטי הברזילאי. קניספל, שפעל ויצר בברזיל שנים רבות ונחשב לאחד מגדולי אמניה, הוא הישראלי הראשון שזכה בפרס הספרותי הבינלאומי החשוב ביותר של אמריקה הלטינית. הספר מקיף את מכלול יצירתו המגוונת של האמן, כשהוא יצא לאור בהפקת ממשלת ברזיל ויד לאמריקה הלטינית.
בשנת 2018 עבודתו גדולת הממדים ״החתימה על עצומת השלום בעכו״ (1953) נכנסה לאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. עבודה זו הוחרמה על ידי המשטרה החשאית הברזילאית בתקופת הדיקטטורה. כשהושבה אליו, אחרי עשרות שנים, קניספל ערך לה רסטורציה מסיבית ונכון ל-2018 היא מוצבת בתצוגת הקבע לאמנות ישראלית במוזיאון תל אביב לאמנות.
קניספל היה עד יומו האחרון אמן ששחה נגד הזרם, בביקורתיות חסרת פשרות. כאמן אנטי ממסדי במהותו, בערוב ימיו הוא זכה לחיבוק ממסדי רחב כולל הכרה לאומית ובינלאומית בחשיבותה של יצירתו.
נפטר בחיפה ב-7 בספטמבר 2018.
אזור אקולוגי
אזור אקולוגי (מאנגלית: ecoregion) הוא אזור מוגדר גאוגרפית ואקולוגית שהוא קטן מאזור ביולוגי (bioregion), שבתורו קטן מסביבה אקולוגית (ecozone). כל השלושה ביחד גדולים או קטנים ממערכת אקולוגית. אזורים אקולוגיים מכסים שטחים גדולים יחסית של אדמה או מים ומכילים מכלולים של קהיליות ומינים. המגוון הביולוגי של הפלורה, הפאונה והמערכות האקולוגיות המאפיינים אזור אקולוגי מסוים שונים מאלו המאפיינים אזורים אקולוגיים אחרים. בתאוריה אזורים אקולוגיים הם אזורים נרחבים שבהם הסיכוי להיפגש במינים שונים ובקהילות שונות בכל רגע נתון הוא קבוע יחסית, בטווח מקובל של שונות (שטרם הוגדרה).
כל שיטת מיפוי ביוגאוגרפית חייבת להתחשב בשלוש מגבלות. ראשית, שום מסגרת ביוגאוגרפית אחת תהיה אופטימלית ביחס לכל המינים. אזורים אקולוגיים משקפים את הפשרה הטובה ביותר עבור מספר המינים הגדול ביותר. שנית, אין לאזורים אקולוגיים גבולות חדים, בפועל מפרידים בין שני אזורים אקולוגיים אקוטונים ופסיפס של בתי גידול. שלישית, מרבית האזורים האקולוגיים מכילים בתי גידול השונים מהביומה אליה הם משויכים. מתחמים ביוגאוגרפיים יכולים להיווצר בשל מחסומים שונים. חלקם פיזיים (טקטוניקת הלוחות, טופוגרפיה), חלקם אקלימיים (שונות בשל מיקום בין קווי רוחב, תחום מרעה עונתי) וחלקם קשורים להרכב הכימי של מי האוקיינוס (מליחות, רמות החמצן).
מחוז אליטא
מחוז אליטא (בליטאית: Alytaus apskritis; בפולנית: Okręg olicki) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא. בירת המחוז היא העיר אליטא.
אליטא הוא המחוז הדרומי של ליטא, הוא משתרע על פני 5,425 קמ"ר (8.3% משטח ליטא) ונמצא בתוך האזור האתנוגרפי דזוקיה.
נכון לשנת 2014 גרו בשטחי המחוז 149,897 בני אדם. ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי של מחוז אליטא, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
בשטחי המחוז נמצאת עיר הקיט דרוסקינינקאי.
מחוזות משנה.
מחוז אליטא מחולק ל-5 מחוזות משנה:
כונן דיסק קשיח
חגי טיומקין
חגי טיומקין (נולד ב-19 באפריל 1954) הוא עורך דין וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
טיומקין שירת בצה"ל כמש"ק ביטחון שדה. הוא בעל תואר בוגר בכלכלה ובחשבונאות ותואר בוגר נוסף במשפטים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. הוסמך כעורך דין במאי 1998.