בסרט משובצים קטעי ראיונות שהתקיימו לאחר הבחירות עם משה כחלון בעודו שר האוצר, עם אודי פרידן שהביע אכזבתו מן המפלגה ועם אבי גבאי, לימים שר מטעם מפלגת "כולנו" ולאחר מכן יו"ר מפלגת העבודה.
רולף (רודא) ריילינגר
רולף (רודא) ריילינגר (6 ביולי 1919 – 19 באוקטובר 2003) היה צייר, פסל, מעצב תלבושות ותפאורות תיאטרון ישראלי. שימש כיו"ר איגוד אמני הקיבוץ הארצי, יצר פסלים ואנדרטאות בישראל ומחוצה לה, תפאורות ותלבושות עבור תיאטראות בישראל וביניהם הקאמרי והבימה.
ביוגרפיה.
ריילינגר נולד בשנת 1919 בשטוטגרט שבגרמניה. בן שני ליוליאנה ושמואל ואח צעיר לקורט, אשר היה חבר במחתרת החלוצית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתחילת נעוריו היה חבר בתנועת הנוער קמרדן. וב־1933 כבר היה חבר בתנועת הנוער הציונית הוורקלויטה (בגרמנית: werkleute – אנשי-המעש). בשנת 1936, החל לעבוד כשולייה של נגר. החלטתו להתמקצע בתחום זה הייתה החלטה שכלתנית ואידאולוגית שהשתלבה בתוכניותיו לעלות לארץ ישראל ובאהבתו ליצירת כפיים. עוד בהיותו נער בגרמניה רצה רודא ללמוד אומנות, ואף הלך עם אמו לבית הספר לאומנות בשטוטגרט לשם הצטרפותו לבית הספר. בשל המצב בגרמניה באותן שנים הדבר לא עלה בידו.
בליל הבדולח חזה בבית הכנסת בשטוטגרט עולה באש. אירוע זה נצרב בו, ואף נוכח ביצירתו בשנים מאוחרות יותר.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "הילדה" ויחד עם יתר הנוסעים באונייה נשלח למחנה המעצר בעתלית.
בעת שהותו במחנה המעצר בעתלית החל רודא לעסוק בציור, בהשפעתו של איזידור אשהיים ששהה אף הוא במחנה המעצר באותה עת. בתקופה זו הוא אף לקח חלק בכתיבת ואיור הגדת פסח.
לאחר שחרורו ממחנה המעצר בעתלית הגיע רודא לקיבוץ שמיר ובשנת 1942 התיישב בקיבוץ הזורע. בשנה זו הציג, לראשונה, את עבודותיו בתערוכה קבוצתית של אמני הקיבוץ הארצי.
בשנת 1944 התגייס רודא לפלמ"ח ובשנת 1946 שב לקיבוץ הזורע. כישוריו של רודא בציור ועיצוב היו לנכס יקר בקיבוץ והוא הפך לדמות מרכזית בחיי התרבות של הקיבוץ כמעצב תפאורות ותלבושות להצגות, ציורי ותבליטי קיר, וקישוטים. פסל פרי יצירתו מקבל את פני הבאים לקיבוץ בהיותו מוצב בכניסה לקיבוץ בין מגרש החניה לחדר האוכל.
ריילינגר היה פעיל באיגוד האמנים של הקיבוץ הארצי ובשנת 1947 התמנה לתפקיד מזכיר האיגוד. רודא עסק, בין היתר, בכתיבה על אומנות ועל מעמדו של האומן. כמזכיר האיגוד המליץ, כבר אז, למזג בין דרך האמן לבין דרישות החברה הסובבת אותו. זאת, בשונה מהמקובל בקיבוץ שבו האמן אמור ליצור אמנות מגויסת בהתאם לערכי התנועה הקיבוצית.
בשנת 1948 החל רודא ללמד אומנות במוסד החינוכי בקיבוץ משמר העמק- שומריה.
בשנת 1953 נשלח רודא, מטעם משרד החינוך והתרבות, לחו"ל למשך מספר חודשים לצורך השתלמות בעיצוב תפאורות. שמן של התפאורות היפות שיצר יצא למרחקים, וקיבוצים רבים פנו אליו בבקשה כי יעצב תפאורות להצגות אשר הועלו על ידם. באחת ההצגות אשר נערכה בקיבוץ הזורע, ואשר את התפאורה לה עיצב רודא, נכח הבמאי האמריקאי היי קילוס אשר התרשם מעבודתו של רודא וכך נפתחה בפניו דלת לתיאטרון הישראלי המקצועי. רודא החל לעצב תפאורות ותלבושות עבור מספר תיאטראות וביניהם "הקאמרי","הבימה", תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון הקיבוץ
במקביל לעבודתו בעיצוב תפאורות ותלבושות החל לעסוק רודא בפיסול חוץ ועיצוב חלל. בשנות ה-60 הוזמן לדנמרק לצורך השתלמות בפיסול ותבליטי קיר. הוא יצר פסלים ותבליטי קיר רבים בארץ במקומות רבים וביניהם אתר משואה, מוזיאון לשואה יד מרדכי, קיבוץ הזורע, שבי ציון, עין שמר, קיבוץ גת, ממגרות דגון, גבעת חביבה, גינוסר, בית החייל בחיפה, בית הספר הריאלי בחיפה ועוד.
פסל מפורסם שלו ניצב בכיכר דניה בירושלים והוא זכר להצלת יהודי דנמרק בזמן מלחמת העולם השנייה.
בציון 50 שנים לליל הבדולח, הוזמן על ידי עיריית שטוטגרט ליצור פסל בחזית בית הכנסת בעיר. רודא נענה להזמנה ויצר את פסל ה"סנה הבוער". פסלים נוספים שלו מוצבים בארץ ובעולם ובין היתר בדנמרק, בארצות הברית ובשגרירות ישראל בטורקיה.
רודא היה נשוי לתרצה אשר הגיעה עמו לארץ באוניית המעפילים ונולדו להם בת ובן- דפנה ודוד. בהמשך הם התגרשו ורודא נישא לעודדה, בת קיבוץ נען אשר הגיעה להתגורר בקיבוץ הזורע. לשניים נולד בן- ארן.
באוקטובר 2003 נפטר רודא, לאחר מחלה, והוא בן 84. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ הזורע.
בשנת 2018 יצרו דוד וראומה ריילינגר את הסרט "רודא" - על מורשתו כאומן מורה ואדם, בשנת 2020 יצא לאור הספר "רודא ריילינגר" המוקדש ליצירתו וכולל ארבעה מאמרים מאת גליה בר אור, רוני כוכבי, מיכאל יעקובסון ורותם לבנון.
תפאורות נבחרות.
תפאורות להצגות שעוצבו על ידי רודא ריילינגר:
התפאורה שעיצב רודא להצגה "הזמנה לארמון", אשר הועלתה בקמארי, נבחרה לתפאורה הטובה ביותר בשנת 1962.
את המוניטין הרב ביותר זכתה לקבל התפאורה שעיצב להצגה המצליחה "עוץ לי גוץ לי", אשר הועלתה בקמארי בדצמבר 1965. תפאורה זו הביאה חידוש לארץ: במה מסתובבת עם תפאורה מתחלפת של חוץ ופנים וזכתה לשבחים רבים. רודא עיצב גם את התלבושות להצגה זו.
נגן (הוצאת ספרים)
ח'אלידה ברוהי
ח'אלידה ברוהי (אורדו: خالدہ بروہی) היא פעילה למען זכויות נשים ויזמית חברתית פקיסטנית.
ביוגרפיה.
ברוהי נולדה בכפר קטן בבלוצ'יסטן, מחוז שבטי פרובינציאלי סמוך לגבול אפגניסטן. היא הייתה הילדה הראשונה בכפר ללמוד בבית ספר, ולמדה בקראצ'י. בשנת 2004, כשברוהי הייתה בת 16, חברה שלה נרצחה על רקע "כבוד המשפחה". חברתה נהרגה כי היא רצתה להתחתן עם אדם שהיא אוהבת במקום מישהו שמשפחתה בחרה בו. ברוהי החלה למחות נגד מנהג הרצח על רקע חילול כבוד המשפחה בעת שהותה בקראצ'י, והכעיסה בכך אנשים רבים, כולל את מנהיגי השבט בבלוצ'יסטן. היא נאלצה לברוח מקראצ'י ב-2008.
ברוהי מספרת שאביה אמר לה, בתגובה, "אל תבכי, תבני אסטרטגיה". ואז היא החליטה שבמקום מחאה, היא יכולה לפעול באופן ישיר לסיוע לנשים, אשר בתורן יתחזקו כלכלית וחברתית, ובהתאם, יהיו פחות חשופות לדיכוי. היא הקימה את "סוגהאר - עמותה להעצמה", ארגון ללא כוונת רווח אשר מסייע לנשים בפקיסטן ללמוד מיומנויות הקשורות לצמיחה כלכליות ואישית. המילה "סוגהאר" פירושה "אישה מיומנת ובעלת ביטחון" באורדו. אמונתה היא שכל אישה היא "סוגהאר", היא רק צריכה את ההזדמנות לשחרר את הפוטנציאל שלה, וארגונה בא לספק הזדמנויות אלה. "המשימה שלי היא ליצור חברה שבה נשים לא נהרגות על כבוד, אלא יש כלפיהן כבוד והן זוכות למעמד שווה". האגודה מספקת לנשים בכפרים המרוחקים הכנסה עבור עבודתן, שעיקרה היא מלאכת יד כמו רקמה, אשר ברוהי פיתחה לקו אופנה, שמטרתה "להילחם באמונות תרבותיות שליליות באמצעות חינוך ומידע על זכויות הנשים". עד 2013, כבר היו 23 מרכזים של האגודה, המשרתים לפחות 800 נשים אשר לומדות על "שוויון מגדרי, מניעת אלימות במשפחה, חינוך לבנות וזכויות נשים," מטרתה של ברוהי היא להגיע באמצעות "סוגהאר" למיליון נשים בתוך עשור.
העבודה שלה עם "סוגהאר" הוכרה על ידי כתב העת העסקי פורבס, בו היא נמנתה ברשימת "30 מתחת ל-30" בשנת 2014. ב-2014, היא נבחרה כעמיתה ב-MIT Media Lab, תוכנית של המכון הטכנולוגי של מסצ' וסטס. ברוהי היא גם הנושא של סרט תיעודי יצירת שרמין עובייד-צ'ינוי, "Seeds of Change", משנת 2014. באוקטובר 2014, היא העבירה TED Talk ב-TEDGlobal שבו היא סיפרה על אקטיביזם שלה למיגור תופעת רצח על רקע כבוד המשפחה. היא זכתה בנוסף בפרס למנהיגות מתפתחת מטעם אוניברסיטת נורתווסטרן, פרס אישה משפיעה מטעם קרן נשים בעולם, ובפרס ANGEL של מרכז ד"ר מרטין לותר קינג. מגזין ניוזוויק כלל אותה ברשימת "25 מתחת ל-25 - נשים משפיעות".
לצד ההכרה שזכתה לה, ברוהי גם קיבלה איומים רבים על חייה, ואף ירו לכיוונה, ופוצצו את מקום עבודתה.
ב-2014, התארסה ברוהי לדייוויד בארון, אמריקאי אשר המיר דתו לאסלאם בעקבות הכרותם. מאז השניים נישאו, וחיים בסדונה, שבאריזונה. שם הקימה ברוהי את הקרן-האחות האמריקאית לסוגהאר, ויחד עם דייוויד, פתחו מרכז קהילתי-חברתי בשם The Chai Spot' המוקדש לבניית הבנה "מתוך אהבה" בין כל תרבויות העולם, לו שלושה מיקומים, ואשר גם יצא למסע ברחבי ארצות הברית ב-2016, "להשקות את כל העולם בצ'אי". ברוהי ממשיכה עם מיזם האופנה ומשמשת כנואמת ציבורית.
ראיי בנג'מין
ראיי בנג'מין (באנגלית: Rai Benjamin; נולד ב-27 ביולי 1997) הוא אצן אמריקאי, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020), סגן אלוף העולם (דוחה 2019) בריצת 400 מטר משוכות. שיאו האישי בריצה זו (46.17 שניות), מדרג אותו שני בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
בנג'מין נולד וגדל במאונט ורנון שבמדינת ניו יורק, בן להורים מאנטיגואה וברבודה. אביו היה שחקן קריקט בנבחרת איי הודו המערבית. על אף היותו בעל אזרחות אמריקאית התחרה בנג'מין לאורך השנים עבור אנטיגואה וברבודה, בין השאר באליפות העולם באתלטיקה לנוער ב-2013 ובמשחקי הקריביים (CARIFTA) ב-2015. לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוצע לו לייצג את המדינה במשחקים האולימפיים אך הוא ויתר לצורך תקופת החלמה מפציעה. בנובמבר 2016 העניקה התאחדות האתלטיקה של אנטיגואה וברבודה רשות לבנג'מין להתחרות במדי ארצות הברית, ומאוקטובר 2018 הוא זכאי לכך מבחינת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
בתקופת לימודיו בתיכון קבע זמן של 49.97 שניות בריצת 400 מטר משוכות, תוצאה המהווה שיא אמריקאי לתיכונים.