ב-14 בינואר 2011 הוענק לסרט פרס גלובוס הזהב, כסרט הטוב ביותר של השנה, ויוצריו זכו בפרס בקטגוריות בימוי (דייוויד פינצ'ר), תסריט (אהרון סורקין) ופסקול (טרנט רזנור). בפברואר 2011 זכה הסרט בשלושה פרסי אוסקר: עבור הפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור התסריט המעובד הטוב ביותר ועבור העריכה הטובה ביותר. כמו כן, היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
הפקה.
ליהוק.
תהליך הליהוק החל באוגוסט 2009, תוך עריכת אודישנים פומביים ברחבי ארצות הברית. בספטמבר 2009 הודיעה ההפקה על ליהוק השחקן ג'סי אייזנברג. בסמוך להודעה חשף מארק צוקרברג בריאיון לרשת ABC כי בן-דודו של אייזנברג עבד בפייסבוק, והשניים הקימו אתר ביחד. לאחר כמה ימים פורסם כי ג'סטין טימברלייק ואנדרו גארפילד ישתתפו גם הם בסרט, ובהמשך השנה לוהקו לסרט ברנדה סונג, רוני מארה, ארמי האמר, שלבי יאנג, וג'וש פנס, דקוטה ג'ונסון ומקס מינגלה.
בריאיון לעיתון "בולטימור סאן" אמר אייזנברג: "אף על פי שהזדמן לי לשחק בכמה סרטים נפלאים, הדמות הזו (מארק צוקרברג) עושה רושם של חוסר רגישות כה גלוי לעין בכל כך הרבה דרכים, שזה נראה עבורי יותר אמיתי בדרך הטובה ביותר. לא מלהקים אותי בדרך כלל לדמויות חסרות רגישות וזה מרגיש די נוח: זה חדש ומלהיב, כאילו שאתה לא צריך לדאוג לקהל".
צילום.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2009 בקיימברידג', מסצ'וסטס. הסרט צולם כולו באמצעים דיגיטליים, במצלמת "Red One" ברזולוציה של 4K. הצילומים נערכו בשתי המכינות של קיימברידג' - אקדמיית פיליפ ואקדמיית מילטון. סצנות אחדות צולמו בויילוק קולג' שהוסב להיראות כמו הקמפוס של אוניברסיטת הרווארד (האוניברסיטה סרבה כמעט לכל הבקשות לצלם בשטחה מאז 1970, אז צולם שם הסרט "סיפור אהבה" שצילומיו הסבו נזקים פיזיים משמעותיים למקום). הסצנה הראשונה של הסרט צולמה במשך 99 פעמים עד להשלמתה. אף על פי שחלק משמעותי מחציה השני של עלילת הסרט מתרחש בעמק הסיליקון שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו בצפון קליפורניה, יוצרי הסרט העדיפו לצלם אותו בפסדינה שבלוס אנג'לס.
שיווק.
כרזת הסרט הופצה לראשונה ב-18 ביוני 2010. הקדימון (שיצא בפורמט טיזר) יצא שבוע לאחר מכן. הקדימון המלא יצא ב-17 ביולי ובו נוגנה גרסה לשיר "Creep" של רדיוהד בביצוע מקהלה.
פרשנות.
אמיתות העלילה.
קווי המתאר הכלליים של העלילה כוללים עובדות ידועות בציבור. בהם העובדה שמארק פרץ למסדי נתונים, ויצר את Facemash כשהיה שיכור (רוב הדיאלוג בסצנה זו לקוחים מרשומת בלוג שצוקרברג פרסם באותו לילה). כעבור זמן מה נוצר פייסבוק, ולאחר מכן נתבע צוקרברג בידי התאומים וינקלווס על גנבה.
האמיתות של שאר פרטי העלילה שנויה במחלוקת. מארק צוקרברג טען כי למעט העובדה שהוא וסברין ומוסקוביץ יצרו את פייסבוק כאשר למדו בהרווארד, הסרט הוא כמעט דמיוני לחלוטין. התסריטאי אהרון סורקין, כמו גם הבמאי דייוויד פינצ 'ר מתעקשים כי הסרט אינו בדיוני וכי הוא מדויק מאוד. חלק מהסרט מבוסס על עדות שנמסרה בתביעות שהגישו התאומים וינקלווס.
שון פארקר, שדמותו כנשיא פייסבוק מוצגת בסרט, התייחס לסרט ואמר כי "נהניתי מהסרט 'הרשת החברתית' לאור הצילום היפהפה, ואני מאוד מעריך את הבמאי דייוויד פינצ'ר, אך הסרט עצמו הוא פיקציה אחת גדולה".
לדעה זו שותף גם אדוארדו סברין, המייסד השותף של פייסבוק. בראיון עמו טען כי המתואר בסרט אינו נאמן למציאות, ושזוהי "פנטזיה הוליוודית ולא סרט תיעודי".
גאון מחשבים.
בתחילת הסרט נכללות שתי סצנות שבאות להמחיש לצופה שמארק צוקרברג הוא גאון מחשבים. בראשונה המורה בקורס מערכות הפעלה מציג לכיתה שאלה על מבנהו של תו בקרה מסוים. בכיתה משתררת דממה, וצוקרברג קם לעזוב את הכיתה. המורה פונה אליו בהנחה שנואש מלהבין את השיעור, ובתגובה צוקרברג נותן תשובה מפורטת, שמותירה את המורה והתלמידים נדהמים, וממשיך בדרכו החוצה. בסצנה נוספת, שבה צוקרברג יוצר את אתר FaceMash, הוא מתאר את פעולתו תוך שימוש בשלל מונחים טכניים מעולם התכנות - אפאצ'י, פרל ו-PHP.
בהמשך הסרט מוצגת מאניירה של גאון: באמצע שיחת חולין עם חבר, צוקרברג קם ומסתלק במהירות, בלי לומר מילה, מפני שהשיחה העלתה במוחו רעיון שעליו למהר ולממש באתר שלו.
מאבקים על יוקרה וכוח.
אף שהסרט עוסק בצמיחתו של מיזם היי-טק, בלבו נמצאים מאבקים אישיים על יוקרה וכוח. מרכזיותם של מאבקים אלה מוצגת בכרזת הסרט, שבה נאמר: "לא משיגים 500 מיליון חברים מבלי לרכוש כמה אויבים".
הסרט נפתח בסצנה שבה מארק צוקרברג וחברתו אריקה אולברייט מקיימים שיחה רוויית מתח בפאב, שבסופה אריקה מסיימת את קשריה עם מארק ואומרת לו: "אתה תמיד תחשוב שבחורות לא רוצות אותך כי אתה חנון, אבל שתדע שהן לא ירצו אותך כי אתה שמוק". מארק נוקם בה בבלוג רווי שנאה. בהמשך הסרט מנסה מארק לחדש את הקשר עם אריקה, אך ללא הצלחה.
מאבקים נוספים על יוקרה וכוח הם בין מארק צוקרברג לתאומים וינקלווס, לאדוארדו סברין ולשון פארקר. כל אחד מהם מסולק מדרכו של מארק ברגע שהוא מגלה שאין בו תועלת להגשמת מטרותיו.
אלוני ממרא
אֵלֹנֵי מַמְרֵא (בערבית: חירבת רמת ח'ליל) הוא אתר ארכאולוגי המצוי כשני ק"מ מצפון-מערב לחברון.
היסטוריה.
האתר ראמת אל ח'ליל זוהה כאלוני ממרא המקראית, מקום מגוריו של אברהם. משערים שבמקום הייתה חורשת אלונים בנחלתו של אדם בשם ממרא שהיה מבעלי בריתו של אברהם במלחמתו נגד מלכי המזרח. לדעת פרופ' בנימין מזר אין לזהות את אלוני ממרא המקראית באזור רמת אל ח'ליל בשל ריחוקה היחסי מהעיר חברון עצמה ובשל חוסר ממצאים מלפני תקופת הורדוס.
בשל מיקומו של המקום בצומת דרכים חשובות נערך בו בתקופה הרומית וביזנטית אחד משלושת הירידים הגדולים בארץ ישראל. מסביב למקדש האלון היה מתכנס בתקופה מאוחרת יריד שנתי, אחד הירידים החשובים בארץ ישראל . על פי חז"ל היריד שכונה "ירידה של בוטנה" נחשב כמקום אלילי מובהק המשמש לעבודה זרה ומשום כך אסרו לסחור בו: . במקורות אחרים נקרא המקום בשם "בית אילנים". בפי הנוצרים כונה היריד "טרבינתוס אברהם" (=אלת אברהם). היריד המשיך לפעול גם לאחר חורבן בית המקדש, ולאחר דיכוי מרד בר כוכבא שבא בעקבותיו נמכרו במקום אלפי שבויים יהודים (רבים מהם מן העיר ביתר המורדת), על ידי הקיסר אדריינוס.
בפקודת הקיסר קונסטנטינוס נהרס המקדש האלילי-רומי שמסביב לאלון במאה ה-4, ונבנתה במקום כנסייה ביזנטית על ידי קונסטנטינוס הגדול, בעוד האלון נותר ללא פגע במקומו ובחשיבותו בעיני הנוצרים. הכנסייה הוסיפה וציינה את האלון שתחתיו קיבל אברהם את שלושת המלאכים בפתח אוהלו. כנסייה זו נבנתה לבקשת אמו של קונסטנטינוס, הלנה, כדי להחליף את היריד השנתי שהתקיים שם שנשא אופן פגאני מובהק. הכנסייה חרבה בתקופה המוסלמית.
על פי תיאורים רבים היה באתר עץ אלה גדול ומרשים. העץ מוזכר בכתבי יוספוס פלביוס, פעם כאלון ופעם כאלה. במפת מידבא מהמאה ה-6 מתוארים האתר, הכנסייה, והעץ העתיק, שעדיין היה קיים. האלון מאוזכר במאה החמישית לספירה הודות לסוזומינוס וסוקרטס.
הצליין ארקולפוס מוסר בשנת 670 לסה"נ, שבזמנו לא נשאר מן האילן הזה אלא גזע גבוה כשתי קומות אדם, והמבקרים ועולי הרגל היו חותכים ממנו גזרים וקיסמים למזכרת קדושה או לשם סגולה. לאחר שאבדו לגמרי שרידי האלון הקדום, עברה המסורת וניתנה לעץ אחר.
בימי מסעי הצלב היו מראים על עץ ישן נושן קרוב לחברון בג'בל א'-רומידה ומכריזים - אלונו של אברהם הוא. עכשיו עברה המסורת וניתנה לעץ אחר, לרגלי גבעתא סלתה, כשני קילומטרים מצפון מערב לחברון.
האתר מוזכר גם בתיאוריו של הנוסע המפורסם מימי הביניים, פתחיה מרגנסבורג. בתיאורו הוא מזכיר זקן אחד שמצאו יושב "באלוני ממרא רחוק משם [מערת המכפלה] וכשבא רבי פתחיה לשם, נטה הזקן למות וציווה לבנו להראות לרבי פתחיה העץ שנשענו בו המלאכים".
מסוף המאה ה-19 מזוהה "אלון אברהם" ("אשל אברהם") בחצר המוסקוביה (הכנסייה הרוסית) בחברון הממוקמת רחוק מאלוני ממרא.
האתר כיום.
השרידים הקדומים ביותר הנמצאים נכון לשנת 2013 באתר הם שרידי חומה הרודיאנית מהתקופה הרומית הדומה בתבניתה לכותלי המבנה הנמצא מעל מערת המכפלה ולכותלי הר הבית, ושרידי הכנסייה הביזנטית. בחצר הכנסייה קיימת באר מים המכונה "באר אברהם". בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשנות העשרים על ידי החוקר הגרמני מאדר, ובשנות התשעים על ידי ד"ר יצחק מגן התגלו מטבעות רבים, המלמדים על עברו של המקום כמקום מסחר מרכזי. נכון לשנת 2010 מוקף האתר בבנייני מגורים.
ב-1997, בעקבות הסכם חברון הועבר האתר יחד עם אתרים עתיקים נוספים לשליטת הרשות הפלסטינית. על פי ההסכם הייתה אמורה להישמר גישה חופשית של יהודים לאתר, אך בפועל כמעט ולא התאפשר ליהודים לבקר בו.
בשיר "שלושת המלאכים", שנכתב על ידי יהונתן גפן והולחן על ידי מתי כספי, נזכר אלוני ממרא כמקום שאליו באו שלושת המלאכים לבשר לשרה על הולדת בנה יצחק.
קשתות רחבעם
עירוני קריית אונו
עירוני שיקו קריית אונו (בעבר: אליצור קריית אונו, מועדון כדורסל הבקעה) היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר קריית אונו המתמודדת בליגה הארצית. הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל.
רקע והיסטוריה.
הוקמה כאליצור קריית אונו.
בעונת השתתפה הקבוצה בליגת העל במשך עונה אחת בלבד בהדרכת המאמן דני ברזילי.
בעונת 1987/88, כשלה הקבוצה בניסיון העפלה לליגת העל לאחר התמודדות מול מכבי ראשון לציון ומכבי פתח תקווה, שהוכרעה מחזור אחד לפני סיום העונה בהפסד בנקודה מול ראשון לציון, משלשת ניצחון של רוני בוסאני, לאחר יתרון 17 נקודות של קריית אונו במחצית.