חולים בקבוצות סיכון מטופלים בתרופות אנטי-ויראליות דוגמת סידוֹפוֹבִיר (Cidofovir). התרופה היא אנלוג מבני לנוקלאוטידים, וגורמת לעיכוב בפעילות האנזים הנגיפי DNA פולימראז, מה שמשבש את יכולת השכפול וההתרבות של הנגיף בתאי הפונדקאי. נשאי HIV משלבים בטיפול גם מתן תרופות אנטי-רטרוויראליות דוגמת: מעכבי רוורס טרנסקריפטאז, פרוטאז ואינטגראז.
אוניברסיטת טומסק
אוניברסיטת טומסק, הידועה רשמית בשם האוניברסיטה הממלכתית הלאומית למחקר של טומסק (ברוסית: Национа́льный иссле́довательский То́мский госуда́рственный университе́т) היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בסיביר. היא הוקמה על פי החלטת המועצה המדינית של האימפריה הרוסית ב-16 (28) במאי 1878.
כאשר הוקמה האוניברסיטה הסיבירית הראשונה ב-1878 ונפתחה ב-1888, האוניברסיטה הכילה פקולטה אחת בלבד - הפקולטה לרפואה והיא הפכה לבסוף לאוניברסיטה הרפואית הממלכתית של סיביר. בהמשך יוסדו עוד פקולטאות. מייסד המחלקה למדעי ההרים של האוניברסיטה הוא הגאולוג הנודע, ולדימיר אוברוצ'ב. נכון לשנת 2010, האוניברסיטה הכילה 22 פקולטות שלמדו בהן 12,250 סטודנטים. גאוות האוניברסיטה היא הספרייה המדעית והגן הבוטני הסיבירי שהוקם עוד במאה ה-19. האוניברסיטה הוציאה מתוכה שני חתני פרס נובל. בפברואר 2007 האוניברסיטה רכשה את מחשב "סקיף סיבריה" (СКИФ Cyberia) - מחשב העל הגדול ביותר בחבר המדינות העצמאיות.
כיום לומדים באוניברסיטה 23,000 סטודנטים.
כתובת חפציבה
כתובת חפציבה היא כתובת רשמית בשפה היוונית העתיקה, המתוארכת לסביבות 195 לפנה"ס, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל. שמה ניתן לה על שם מקום הימצאה – בקרבת קיבוץ חפציבה. הכתובת מכילה שש איגרות שנשלחו מטעם המלך אנטיוכוס השלישי אל הנציב המקומי, תלמי בן תֵרֵסיאס, ושתי איגרות שנשלחו מטעמו של הנציב תלמי אל המלך. האגרות עוסקות במינהל המקומי ובמצב הכפרים והאיכרים בראשית התקופה הסלווקית.
גילוי הכתובת, פענוחו והצגתו.
הכתובת התגלתה וניזוקה באוקטובר 1960 במהלך עבודות יישור קרקע על ידי בולדוזר בשדות קיבוץ חפציבה, כ-1.5 קילומטר מבית השיטה, בתל אל פיר (תל שַמות), אתר בו נמצאו ממצאים מהקופות הפרסית וההלניסטית. את הכתובת גילה רפאל סלוס מקיבוץ חפציבה שהיה נאמן של רשות העתיקות לשמירה על בית הכנסת בבית אלפא, אשר סרק את האזור כדי לאסוף את חלקי האבן שנחשפה. דבר מציאת האבן נתפרסם בעיתונות בנובמבר 1960 עם דיווח ראשוני על הכתוב בו.
הכתובת פוענחה בידי יוחנן לנדאו, איש אגף העתיקות והמוזיאונים שפרסם את תוכנו בשנת 1966. הכתובת נמסרה על ידי רשות העתיקות לתצוגה במוזיאון ישראל; העתק שלה מוצג במוזיאון בית שטורמן בעין חרוד מאוחד. פישר פרסם פיענוח נוסף של הכתובת בשנת 1979, שכלל שורה נוספת (שורה 8) שלא פוענחה על ידי לנדאו. בשנת 2006 פרסם יוהאנס היינריך מאמר שבו בחן מחדש את תוכן הכתובת, על סמך צילומים חדשים שנעשו עבורו במוזיאון ישראל ברזולוציה גבוהה וכן בשיטת .
תיאור האבן והכתובת.
הכתובת חקוקה על לוח של אבן גיר, שגובהו 77 ס"מ, רוחבו 47 ס"מ ועוביו בין 16 ס"מ בחלקו העליון ו-8 סנטימטר בחלקו התחתון. הכתובת שבורה לשישה שברים; חלקה הימני העליון חסר. האבן ברובה בגוון קרוב ללבן, למעט חלקו העליון שהוא ורוד-חום.
על פי הפענוח של לנדאו בכתובת השתמרו 38 שורות. פישר הוסיף שורה נוספת (השמינית) והגיע ל-39 שורות. היינריך טען לקיומן של שלוש שורות נוספות, 40-42, שהיוו חלק מהכתובת המקורית, הגם שרק מעט מאוד מתוכנן פוענח. המחצית הימנית של שורות 1–2 חסרה ובשורות 3–23 (של לנדאו) חסר עד כשליש מהתוכן. לנדאו כותב שגם לפני הנזק שנגרם בעת החשיפה, האבן סבלה מפגעי הזמן בדמות חורים גדולים וקטנים וקווים שפגעו בשטחו וכן היו אותיות שדהו עם הזמן. על האבן מופיעו גם מספר אותיות בודדות שנראה שאינן חלק מהכתובת.
יוהאנס היינריך משער שהאבן שימש במקור כאסטלמה של תלמי הרביעי ולאחר מעבר השלטון התוכן שלו נמחק והוא שימש לכתיבת הכתובת הנוכחית. את הבדלי העובי של האבן הוא מייחס לשימוש משני מאוחר יותר, אולי כחלק מדרך מרוצפת אבנים.
תוכן.
הכתובת היא מן הסוג המכונה 'פרוסטגמה אפיסטולארית' (epistolary prostagma), כלומר היא מכילה מספר צווים מלכותיים שנשלחו כל אחד כאיגרת. הכתובת כוללת העתקים של שש איגרות שנשלחו מטעם המלך אנטיוכוס השלישי אל תלמי בן תֵרֵסיאס, הנציב (סטרטגוס) והכהן העליון של קוילה-סוריה ופניקיה, שארץ ישראל נכללה אז בתחומיה, ושתי איגרות שנשלחו מטעם הנציב תלמי בן תרסיאס אל המלך. תלמי בן תרסיאס מזוהה עם אדם בשם זה המוזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו כמי שקיבל מכתב מהמלך על זכויות המקדש בירושלים.
האיגרות כוללות:
בכתובת נזכרים תאריכים אחדים בין השנים 202 ו-195 לפנה"ס.
מחקר.
בהתאם לתאריך המאוחר ביותר על האבן משוער שהכתובת הוצבה בשנת 195 לפנה"ס או זמן קצר לאחר מכן. אלה הן השנים הראשונות שבהן הייתה ארץ ישראל (ואזור בית שאן, שבו התגלתה הכתובת) נתונה לשלטון ישיר של הממלכה הסלווקית, לאחר שזו כבשה את ארץ ישראל מידי הממלכה התלמית בקרב בניאס (200 לפנה"ס). הכתובת מלמדת על כיבוש סוריה על ידי הממלכה הסלאוקית במלחמה הקוילה-סורית החמישית, בדומה למשתמע מכתובת הליודורוס.
הצווים הנזכרים באיגרות, מלמדים על המינהל המקומי ולמצב הכפרים והאיכרים בראשית התקופה הסלווקית. היא עוסקת בכפרים שהיו בבעלות תלמי בן תרסאס וכפרים נוספים שחכר תלמי מן המלך.
ניתן ללמוד ממנו על בעלי התפקידים בעת ההיא. הליודורוס הנזכר בכתובת הוא ככל הנראה זה הנזכר בכתובת הליודורוס שהתגלתה במרשה.
סולטן
קרב סולטן יעקוב
גשר פתיה סולטן מהמט
רחוב סולטן סולימאן
ולידה סולטן
משטר סולטניסטי
דיר אל סולטן
סולטן עות'מאני
מחוז מזרח אזרביג'אן
מחוז מערב אזרביג'אן
סולטן אל-אטרש
קלאון (סולטן ממלוכי)
זאיד בן סולטן אל נהיאן
מייקל שין
מייקל כריסטופר שין (; נולד ב-5 בפברואר 1969) הוא שחקן ולשי. גילם את הדמויות טוני בלייר בסרט "המלכה", דייוויד פרוסט בסרט "פרוסט/ניקסון", לוסיאן מנהיג אנשי הזאב בטרילוגיית סרטי האימה "מלחמת האופל" ואת המלאך אזירפאל בסדרה "בשורות טובות".
ביוגרפיה.
שין נולד בעיר ניופורט, ויילס שבממלכה המאוחדת. לאיירין ומייריק שין, לשין אחות צעירה יותר בשם ג'ואנה.
אביו של שין הוא חקיין של השחקן ג'ק ניקולסון במשרה חלקית.
כשהיה בן חמש עבר עם הוריו להתגורר בליברפול שם הפך לאוהד נלהב של קבוצת הכדורגל העירונית "ליברפול".
שלוש שנים לאחר מכן חזר להתגורר בוויילס, למד בבית ספר מקיף שבעיירה פורט טאלבוט ושיחק בקבוצת הכדורגל המקומית של הכפר באגלן.
לשין הוצע חוזה מקצועני בקבוצת הפרמייר ליג הבכירה "ארסנל" לאחר שאביו של שחקן הקבוצה טוני אדמס צפה בו במדי הקבוצה הוולשית סוונסיי, שין סירב להצעה ובחר להתמקד בקריירת משחק. שין גילה עניין בתחום התיאטרון בזכות שיעורים שקיבל בבית ספרו ובזכות הוריו שהיו חברים בקבוצת שחקני דרמה חובבים. כשסיים את לימודיו התקבל ללמוד משחק ב"תיאטרון הנוער הוולשי" בקארדיף ולאחר מכן ב"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" שבלונדון.
קריירת משחק.
לאחר סיום לימודיו הופיע שין בהצגת תיאטרון מקצועית, "כשהיא רקדה" ובתור מוצארט בהצגה "אמדאוס".
בשנת 1993, הוא הופיע בטלוויזיה הבריטית בתפקיד הראשי במיני סדרה "Gallowglass" המבוססת על ספרה של רות רנדל.
הופעתו הקולנועית הראשונה הייתה ב-1995 בעיבוד מודרני לטרגדיה של ויליאם שייקספיר "אותלו" שם הופיע בתפקיד משני.
הופעת הבכורה שלו הובילה אותו לתפקיד משמעותי יותר בשנה שלאחר מכן בסרט האימה "מרי ריילי".
ב-1997 שיחק בדרמה הביוגרפית "ויילד" וגילם את העיתונאי הקנדי רובי רוס.
לאחר מכן לקח פסק זמן מצילומי סרטים כדי להתמקד בקריירת התיאטרון שלו.
בשנת 2002, חזר שין לתעשיית הסרטים הבריטיים בדרמת המלחמה ההיסטורית "ארבע הנוצות". הגיע לתודעה העולמית בשנת 2003 בסרט הפעולה הגותי "מלחמת האופל" בתפקיד לוסיאן מנהיג אנשי הזאב הנמצא בסכסוך עתיק יומין עם מנהיג הערפדים ויקטור (ביל ניי), בסרט שיחק לצד אשתו קייט בקינסייל. בנוסף שיחק בקומדיה של סטיבן פריי "צעירים יפים ומבריקים" שם גילם את מיילס ההומוסקסואל.
הופעת איכות ראשונה של שין אשר תפסה את עיני המבקרים הבריטיים הייתה ב-2004 בקומדיה "אהבה גסה ומלוכלכת" שם גילם את מארק פיורנס, בחור אובססיבי כפייתי החולה בתסמונת טורט, על הופעתו הועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בהפקה טלוויזיונית, היה מועמד פעם נוספת ב-2006 כשגילם את דמותו הביוגרפית של הקומיקאי האנגלי ההומוסקסואל קנת' ויליאמס. השתתף בשוברי הקופות "ממלכת גן עדן" של רידלי סקוט בו גילם את הכומר אחיו למחצה של באליאן מאיבלין (אורלנדו בלום) ובמותחן הפעולה "לגעת ביהלום" שם שיחק סוחר יהלומים בשם רופרט סימונס.
ב-2008 גילם את דמותו הביוגרפית של העיתונאי הבריטי דייוויד פרוסט בסרט "פרוסט/ניקסון", פרוסט מחליט להציע לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (פרנק לנגלה) לקיים עמו סדרת ראיונות בלעדיים בעבור תגמול כספי. שאלותיו הנוקבות של פרוסט גרמו לנשיא להתנצל באופן פומבי בפני האומה האמריקאית ולפרוש מתפקידו.
שין חזר לגלם את דמות איש הזאב לוסיאן בסרט השלישי בסדרת סרטי האימה, "מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב". בסרט מנהל לוסיאן מערכת יחסים בלתי אפשרית עם סוניה בתו של ויקטור, מנהיג הערפדים אשר אימץ אותו כשהיה קטן, עלילת הסרט השלישי מתרחשת בימי המאה ה-12 ומהווה הקדמה לסרט הראשון.