עם תחילת המהפכה התעשייתית בבריטניה במאה ה-19, הפכו העמקים של דרום ויילס לספקי מפתח של פחם ושל ברזל. מחצבים אלו הועברו במורד הנהרות המקומיים ולאורך תעלות המים לנמלים כמו ניופורט וכתוצאה מכך התרחבו הרציפים בניופורט באופן מהיר. ניופורט הפכה להיות אחת הערים הגדולות ביותר בוויילס ומוקד תעשייתי לעמקים המזרחיים של דרום ויילס. ב-1830 הייתה ניופורט נמל הפחם המוביל של ויילס ועד לשנות החמישים של המאה ה-19 היא הייתה גדולה יותר בהשוואה לקארדיף.
ההתקוממות בניופורט שהתרחשה ב-1839 הייתה המרידה החמושה האחרונה בהיקף גדול על אדמת בריטניה. 3,000 איש מאנשי התנועה הצ'רטיסטית, בהנהגתו של ג'ון פרוסט, צעדו לכוון מלון ווסטגייט שבמרכז העיר. הצועדים התנגשו עם לוחמי מיליציה שהוזמנה לניופורט על ידי ראש העיר, תומאס פיליפס. לפחות 20 מהצועדים נהרגו ומאוחר יותר הם נקברו בחצר כנסיית סנט וולוס. ג'ון פורסט נדון למוות בעוון בגידה, אך מאוחר יותר הומר עונשו להגליה לאוסטרליה. בשלב מאוחר יותר של חייו הוא שב לבריטניה (אך לא לניופורט). כיום קרויה כיכר על שמו במרכז העיר.
עד לשנות השלושים של המאה ה-19 היה בניופורט רוב של דוברי ולשית, אך עקב שטף גדול של מהגרים מאנגליה ומאירלנד במשך העשורים הבאים, הפכה העיר והמחוז בו היא שוכנת ל"לא-ולשית". במהלך המאה ה-19, טענה אגודת סנט ג'ורג' (קבוצה שכללה בעיקר מתיישבים ואנשי עסקים אנגלית), שניופורט היא חלק מאנגליה. בפגישה שהתקיימה ב-1896 בניופורט בנוכחות ראש ממשלת בריטניה, דייוויד לויד ג'ורג', ספגה אגודת "ויילס הצעירה" (Cymru Fydd) את מכת המוות שלה, כאשר הפוליטיקאי הולשי, רוברט בירד, ציין ש"במרחב שבין סוונסי לניופורט, קיימת אוכלוסייה קוסמופוליטית שלא מקבלת את עליונותם של הרעיונות הולשים".
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התחוללה התפתחות משמעותית של ניופורט. הרציפים על שם אלכסנדרה נפתחו ב-1875 האוכלוסייה גדלה במהירות וב-1891 העיר הפכה להיות עיר עצמאית ללא שליטה של מחוז. ב-1891 נפתחו הרציפים הדרומיים על שם אלכסנדרה והם היו לגדולים בעולם. למרות שהיקפי ייצוא הפחם מניופורט היו אז קטנים בהיקפם בהשוואה לאלה של קארדיף, ניופורט הייתה המקום בו הוקמה ב-1889 הפדרציה של הכורים של בריטניה ובעיר פעלו 8 קונסולים דיפלומטים ו-14 סגני קונסולים. ב-1898 נפתחה חברת עבודות הברזל של לייסט וב-1901 היא העסיקה כבר 3,000 עובדים. מבחינה אורבנית התרחבה העיר דרומה בהקמתם של הפרברים פילגוונלי ולילסוורי. תהליך זה חייב בסופו של דבר את הקמתו של גשר חדש על הנהר אסק שבנייתו הושלמה ב-1906 והוא מתואר כ"אוצר הגדול ביותר של ניופורט".
ב-1907 וב-1914 הורחבו הרציפים הדרומיים עוד. ב-2 ביולי 1909 התחולל אסון, כאשר במהלך בנייתו של תא שיט שקישר את הרציפים הדרומיים לשפך הנהר סוורן, התמוטטו קורות שתמכו בתעלה וקברו תחתם 46 פועלים. בין המצילים היה תומאס לואיס בן ה-12 שעבד כמחלק עיתונים, וממדי גופו היו קטנים דיים כדי שהוא יוכל לזחול תחת ההריסות. לואיס עבד במשך שעתיים עם פטיש ואזמל כדי לסייע בחילוצו של אחד הלכודים. בעקבות מעשה גבורה זה גויסו מהציבור כמה מאות ליש"ט ולואיס נשלח ללמוד הנדסה בסקוטלנד. בדצמבר אותה שנה עוטר לואיס במדליית אלברט על ידי המלך אדוארד השביעי וכיום מונצח שמו בפאב במרכז העיר.
כיום.
בהשוואה לערים רבות בוויילס, הבסיס הכלכלי של ניופורט רחב מאוד. פועלים בה בתי יציקה, מפעלי הנדסה, שוק בקר ובתי מסחר שמשרתים את רובו של מחוז מונמת'שייר. עם זאת, היקף הפעילות ברציפים ירד עוד לפני פרוץ השפל הגדול ושיעור האבטלה המקומי זינק ב-1930 ב-34.7%, נתון גבוה, אך לא כמו הנתונים בערי המכרות בעמקים של דרום ויילס. למרות הנתונים הכלכליים, ביצעה מועצת העיר תהליכים של שיכון מחדש ליותר ממחצית מאוכלוסיית העיר במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. ב-1930 שקקו הרציפים פעילות.
השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה עמדו בסימן של שגשוג מחודש. קתדרלת סנט וולוס (כיום קתדרלת ניופורט) זכתה ב-1949 במעמד של קתדרלה, ב-1962 נפתחו מפעלי הפלדה של לנוורן ובסוף שנות השישים נבנו גשר סוורן ונסללה השלוחות המקומיות של כביש M4 ובכך הייתה ניופורט למקום עם הנגישות התחבורתית הטובה ביותר בוויילס. למרות ששיעור התעסוקה במפעלי הפלדה של לנוורן ירד בשנות השמונים, החלו לפעול בעיר מגוון רחב של מקומות תעסוקה במגזר הציבורי. מפעל המיקרו-מעבדים של חברת אינמוס, שהמבנה שלו תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד רוג'רס, הפך את ניופורט למוקד משיכה לחברות טכנולוגיות. פעילות מוזיקלית משגשגת בשנות התשעים, הקנתה לעיר את הכינוי "סיאטל החדשה".
ב-2002 הוענק לניופורט מעמד של עיר עצמאית לרגל חגיגות יובל החמישים למלוכתה של המלכה אליזבת השנייה. באותה שנה נמשתה ממימי הנהר אסק ספינה המתוארכת לאמצע המאה ה-15 שהיא היחידה מסוגה בעולם ששרדה. בספטמבר 2014 התקיימה בניופורט ועידת הפסגה של מדינות נאט"ו.
מצר וילקינס
מצר וילקינס (באנגלית: Wilkins Strait) הוא מצר ים בארכיפלג הארקטי הקנדי, העובר בעיקרו בחלקן העליון של הטריטוריות הצפון-מערביות אף שמעברו המזרחי ביותר ממוקם בנונאווט. הגבול בין שתי הטריטוריות עובר לאורך קו אורך 110 מערב (110th meridian west). המצר מפריד בין האי בורדן (Borden Island) מצפון לבין האי מקנזי קינג (Mackenzie King Island) מדרום והאי ברוק (Brock Island) מדרום-מערב – שלושת האיים שהם חלק מאיי המלכה אליזבת.
הוא קרוי על שמו של חוקר קוטב וגאוגרף אוסטרלי יוברט וילקינס.
CBU-97
מרגרט אוסבורן דופונט
מרגרט אוסבורן דופונט (באנגלית: Margaret Osborne duPont ; 4 במרץ 1918 - 24 באוקטובר 2012) הייתה טניסאית אמריקאית, שהשתתפה בתחרויות בשנות ה-40 ושנות ה-50. היא דורגה במקום הראשון בעולם בשנת 1947.
היא זכתה ב-37 תוארי גראנד סלאם, חמישית בכל הזמנים, מהם 6 ביחידות, 21 בזוגות נשים ו-10 בזוגות מעורבים, זאת ללא השתתפות כלל באליפות אוסטרליה הפתוחה.
מרגרט אוסבורן דופונט זכתה לראשונה בטורניר גראנד סלאם בשנת 1946 ובפעם האחרונה בשנת 1962. הזוג אוסבורן דופונט/לואיז ברוף זכה 20 פעמים בתחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים (כמו זוג מרטינה נברטילובה/פאם שרייבר).
מרגרט אוסבורן התחתנה עם ויליאם דופונט בשנת 1947. בהתאם להסכם עם בעלה, היא לא השתתפה בתחרויות באוסטרליה.
בשנת 1967 נכללה מרגרט אוסבורן דופונט בהיכל התהילה הבינלאומי בטניס.
רוסלן ניגמטולין
רוסלן קרימוביץ' ניגמטולין (ברוסית: Русла́н Кари́мович Нигмату́ллин ; נולד ב-7 באוקטובר 1974 בקאזאן, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר רוסי ממוצא טטרי ששיחק בעמדת השוער בקבוצות לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה וצסק"א מוסקבה. הוא שיחק שנתיים בנבחרת רוסיה. בסוף הקריירה שלו שיחק בישראל, בקבוצת מכבי אחי נצרת.
לנין (שוברת קרח גרעינית)
לנין (ברוסית: Ленин) היא שוברת הקרח וכלי השיט האזרחי הראשונים בעלי הנעה גרעינית. לצורכי פעילותה כשוברת קרח השתמשה לנין בכוח הדחף שלה, במתקנים אולטרה סאונדיים רבי עוצמה וגם בפצצות טרמיות, שהוטלו ממסוק, שנשלח מהספינה.
לנין פעלה באוקיינוס הארקטי שלוש שנים רצופות ללא קבלת דלק, בהתבססה רק על שלושת הכורים הגרעינים. לפי חישוב שנעשה לנין הייתה יכולה להקיף 8 עד 10 פעמים את כדור הארץ מבלי לחדש דלק לכורים. רק במהלך שנה אחת, 1962, לנין שחררה מהקרח 90 כלי שיט שונים.
במהלך השרות התרחשו שתי תקלות שקשורות עם המערך הגרעיני שהצריכו הוצאת דלק גרעיני. תיקון התקלה השנייה אף דרש החלפה מלאה של הכור. פעילות שוברת הקרח "לנין" הופסקה ב-1985 משום שדפנותיה נשחקו על ידי הקרח. הספינה שופצה והוצבה במורמנסק כספינת מוזיאון.
אש קרטר
וסרפאל
ה- Wasserfall Ferngelenkte FlaRakete (רקטה נשלטת מרחוק מסוג A-A) היה טיל קרקע אוויר מתקופת מלחמת העולם השנייה שפותח בגרמניה במרכז פנמינדה. מערכת טילי הווסרפאל היוותה פריצת דרך בהתפתחות טילי קרקע אוויר, מבחינת האוטומציה שבה והאינטגרציה של מערכות שונות בה, ולמעשה זו הייתה מערכת טילי הקרקע אוויר המשוכללת בעולם באותה תקופה, אך לא נעשה בה שימוש במהלך המלחמה, אלא רק מאוחר יותר. טילי הנייק (Nike missile) וההרמס האמריקניים שפותחו בשנות ה-50 הם למעשה גרסה אמריקנית לטיל הווסרפאל, וזה האחרון אף היה זהה לו מכל הבחינות, אף בממדים.
מאפייני הטיל ופרטים טכניים.
מערכת הווסרפאל הייתה מערכת הטילים המתקדמת ביותר שפותחה בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. כמערכת המנסה ליירט מטרות הנעות במהירות גבוהה, כדי לפתחה היה צורך בתיאום רב בין מערכות האיכון והמערכות שעל גבי הטיל כדי להבטיח דיוק גבוה. הצורך בשיתוף הפעולה בין מהנדס האלקטרוניקה, מדען האווירודינמיקה, והמתמטיקאי המתמחה בבקרה היה הבולט ביותר בפרויקט זה.
ה-wasserfall היה במהותו גרסת נ"מ של טילי ה-V-2, וחלק איתו אותם מאפיינים צורניים וחומריים. כיוון שהטיל היה צריך לעוף רק אל גובהם של המפציצים התוקפים, והיה צריך ראש קרב קטן בהרבה כדי להרוס את אלו, הוא היה יכול להיות קטן בהרבה מה-V-2, בערך רבע בגודלו ממנו. הוא תוכנן כטיל על קולי במהירות של עד מאך 2 האמור ליירט מטוסים הנעים במהירות של 900km/h בגובה של 5 עד 20 ק"מ וברדיוס של עד 50 ק"מ.