חוק הכנסת מסדיר את דרך קביעת שכרם של חברי הכנסת. החוק קובע כי השכר ייקבע על ידי ועדת הכנסת לפי המלצתה של ועדה ציבורית שאופן מינויה ודרכי פעולתה קבועים אף הם בחוק. החוק מסמיך את הוועדה להמליץ גם על תשלומים נוספים, כגון הוצאות נסיעה ולינה הכרוכות במילוי תפקידם או תשלומים לקופת גמל או קרן השתלמות.
בעקבות ביקורת ציבורית על העדכון האוטומטי של שכר חברי הכנסת, נקבע בתיקון לחוק שאושר בדצמבר 2015 כי "חבר הכנסת רשאי לוותר בשנה מסוימת על קבלת חלק השכר הנובע מעדכון השכר באותה שנה". הוויתור בשנה מסוימת לא ישפיע על שכר חבר הכנסת בשנה שלאחריה.
התפלגות סיעות.
סעיף 6א לחוק יסוד: הכנסת, שנועד להתמודד עם תופעות של כלנתריזם, קובע כי "חבר הכנסת שפרש מסיעתו ולא התפטר מכהונתו סמוך לפרישתו, לא ייכלל, בבחירות לכנסת שלאחריה, ברשימת מועמדים שהגישה מפלגה שהייתה מיוצגת על ידי סיעה של הכנסת היוצאת; הוראה זו לא תחול על התפלגות סיעה בתנאים שנקבעו בחוק". פרשנותו של המונח "התפלגות סיעה", שלו השפעה רבה על הזכות להיבחר, מופיעה בחוק הכנסת בסעיפים 59–63. החוק קובע את הפרוצדורה להכרה בהתפלגות סיעה ולהכרה בפרישה של חבר הכנסת שאינה התפלגות.
פרק י' לחוק שכותרתו "הסיעות" קובע הוראות לעניין התפלגות סיעה, שהתנאי הראשון הקבוע בסעיף 59 (1) לחוק הוא כי ההתפלגות היא של קבוצה של שני חברי הכנסת לפחות, שהם שליש ממספר חברי הסיעה לפחות.
רשות חירום לאומית
רשות חירום לאומית (רח"ל) היא רשות ממשלתית ישראלית המופקדת על תאום בין הגורמים השונים המטפלים באזרחים בשעת חירום. שעת חירום מוגדרת על ידי הממשלה כאחת מאלו: מלחמה, אסון טבע, מגפה, תקלה תפעולית - אסון פתע רב נפגעים, או פיגוע טרור רחב היקף (כגון פיגוע אב"כ).
היסטוריה.
רשות החירום הלאומית הוקמה ב-2007 כחלק מהפקת לקחי מלחמת לבנון השנייה. הרשות הוכפפה לסגן שר הביטחון מתן וילנאי, וב-2009 קיבלה את האחריות על גוף "משק לשעת חירום".
בעקבות אסון השרפה בכרמל בדצמבר 2010 פעלה הרשות, בהתאם להחלטת הממשלה, להקמת מערכת "ברק כתום" לקשר רדיו בין כל גופי החירום וההצלה בישראל.
ב-2012 הרשות הועברה למשרד להגנת העורף החדש. בראש המשרד עמדו השרים מתן וילנאי, אבי דיכטר וגלעד ארדן, ובהתאמה מנכ"לי המשרד - אלון רוזן, גבי אופיר ודן רונן. ביוני 2014, בעקבות סגירתו של המשרד, הועברו תחומי הפעולה של הרשות למשרד הביטחון, והסמנכ"ל בצלאל טרייבר מונה לעמוד בראשה.
בתחילת 2018 מינה שר הביטחון, אביגדור ליברמן, ועדת מומחים, ברשות האלוף במיל' אבי מזרחי, שתבחן את יחסי הגומלין ותחומי האחריות והסמכות בין הרשות לבין פיקוד העורף. דוח הוועדה, שהוגש לשר במאי של אותה השנה, מצא חפיפה בפעילות רח"ל ופיקוד העורף והמליץ לעשות הבחנה ברורה בין תפקיד וייעוד שני הגופים – הרשות תשמש כגוף המטה הלאומי הפועל מטעם שר הביטחון ועבורו בתווך הלאומי-אסטרטגי ותרכז את התווית המדיניות, תכנון, הנחיה, תקצוב, קשרים בין לאומיים, תיאום, פיקוח, בקרה ורגולציה; ואילו פיקוד העורף יהיה גוף הביצוע האופרטיבי, שירכז את הכנת הרשויות המקומיות ואת גופי החירום. למפקד פיקוד העורף ימונה סגן אזרחי, שאליו יוכפפו מחוזות פיקוד העורף והרשות שיאוחדו. במחוזות החדשים יפעלו יחד קציני הפיקוד ועובדי הרשות בשגרה ובחירום. שני הגופים יפעלו תחת מפקדה אחת, ישתמשו במערכת שליטה ובקרה אחת ויפעלו בהתאם לתוכנית עבודה רב-שנתית מוגדרת על מנת להתאים את מוכנות העורף לתרחישי הייחוס הקיימים. עם סיום עבודת הוועדה, השר קיבל את המלצותיה.
עוד ב-2018, מונה תא"ל במיל' זאב צוק-רם לתפקיד ראש הוועדה הבין-משרדית להיערכות לקראת רעידות אדמה ולראש הרשות, לאחר שכבר כיהן בתפקיד בין 2007 ל-2011 עם הקמתה. צוק-רם פרש מתפקידו בסוף 2019 בעקבות חילוקי דעות בנוגע לביזור סמוכויות הרשות, ו"סירוסה" לטענתו, בפברואר 2020, במקביל להתפרצות מגפת הקורונה בישראל, השר נפתלי בנט מינה את אל"ם במיל' נוחי מנדל למחליפו הזמני. ב-9 ביוני, ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון בני גנץ הנחה את מנכ"ל משרד הביטחון, אמיר אשל, להתחיל בהליך מינוי לתפקיד ראש הרשות, זאת לאחר כ-7 חודשים שבהם התפקיד לא אויש באופן קבוע, אלא באמצעות ממלאי מקום. באוקטובר, נכנס לתפקיד תא"ל יורם לרדו.
מבנה הרשות.
רשות החירום הלאומית בנויה מחטיבות ומאגפים.
חוליו ססאר בניטס
חוליו ססאר בניטס אמודאו (בספרדית: Julio César Benítez Amuedo; 1 באוקטובר 1940 במונטווידאו – 6 באפריל 1968 בברצלונה) היה כדורגלן אורוגוואיי שנודע בשל תקופתו בברצלונה, בין 1961 עד מותו המפתיע ב-1968.
בניטס היה שחקן הגנה שהוערך בזכות כוחו הפיזי, הטכניקה שלו עם הכדור והבעיטה החזקה שלו. היריבות שלו עם פרנסיסקו חנטו, שחקן ריאל מדריד, תרמה להערכת אוהדיה של ברצלונה כלפיו.
קריירה.
בניטס החל את קריירת הכדורגל שלו כשהיה רק בן 16, בראסינג מונטווידאו, ששיחקה אז בליגה הראשונה באורוגוואי. ב-1959 שיחק בריאל ואיאדוליד, ושנה לאחר מכן חתם בריאל סרגוסה, ובתקופתו בקבוצות אלו ביסס את מעמדו כשחקן בכיר. הוא עבר לברצלונה באוגוסט 1961. בברצלונה, שיחק במספר תפקידים בקישור ואפילו בהתקפה, אך התקבע כמגן צד לאחר תקופה קצרה בקבוצה. עם ברצלונה זכה בגביע הגנרל בשנת 1963, ובגביע ערי הירידים בשנת 1966.
פטירתו הייתה ב-6 באפריל 1968 בברצלונה, שלושה ימים לפני משחק ליגה מכריע בקאמפ נואו של ברצלונה כנגד ריאל מדריד. הגורם למוות היה אכילת מאכל ים מקולקל, שהובילה להרעלתו של בניטס, ולבסוף מותו. מותו משך תשומת לב אדירה לכדורגל הספרדי בכלל ולברצלונה בפרט. 150,000 אוהדים של ברצלונה נכחו בהלווייתו שנערכה בקאמפ נואו, יומיים לפני המשחק. בניטס נקבר בבית קברות הסמוך לקאמפ נואו ב-8 באפריל. התאחדות הכדורגל הספרדית החליטה לא לבטל את המשחק, אלא רק לדחות אותו ביומיים. מילותיו האחרונות של בניטס היו: "קדימה חברים! בואו ננצח את מדריד 0–2", אולם חבריו לקבוצה לא הצליחו להתמודד פסיכולוגית עם פטירתו ולהקדיש לכבודו את הניצחון במשחק, והמשחק הסתיים בתיקו 1–1, ובכך ריאל מדריד זכתה באליפות. אף על פי כן, ב-11 ביולי 1968 ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד בגמר הגביע שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, והקדישה לזכרו של בניטס את הזכייה. הזכייה בגביע הוכנסה לרשימת התארים בהם זכה בניטס, כהוקרה לשחקן על פעילותו בברצלונה.
מרדכי לוק
כד בורגזה
כד בורגזה הוא כד מיוון העתיקה העשוי שיש לבן, שפוסל במחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס ככד שנועד לעטר גן או מבנה. הכד התגלה בוילה לודוויסי, שניצבת במקום בו עמדו בעת העתיקה גני סאלוסטיוס.
תיאור הכד.
גובהו של הכד 1.72 מטרים וקוטרו 1.35 מטרים. בצידו החיצוני של הכד מצוים תגליפים רבים המתארים בכחנליה - תהלוכה דתית לכבוד האל היווני דיוניסוס, אולם הסאטירים שעל הכד שונים מהתיאורים המקובלים בעת העתיקה - אין להם רגלי עז. לפי אחת הסברות מתוארת על הכד הצלתו של סילנוס על ידי האל אפולון.
גילוי הכד.
הכד התגלה בגני סאלוסטיוס בשנת 1566 ונרכשו על ידי משפחת בורגזה. נפוליאון בונפרטה קנה את הכד בשנת 1808 מאחי אשתו קמילו פיליפו לודוויצ'ו בורגזה ומאז שנת 1808 מוצג הכד במוזיאון הלובר.
הכד, שהפך לסמל היצירה הקלאסית, הפך למודל לחיקוי, והעתקים רבים שלו נוצרו במהלך השנים שלאחר הצגתו, שלושה מהם הוצבו בארמון ורסיי, שנים נוספים עשוים שיש ניצבים באולם יוטון שבנורפוק והעתק עשוי ברונזה ניצב בפארק אוסטרלי במידלסקס. העתק מוקטן של הכד, עשוי כסף יוצר על ידי פול סטור וניתן במתנה למלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת. העתקים מוקטנים רבים של הכד נוצרו משיש, ברונזה או פורצלן ונמכרו ברחבי אירופה.
הגאלי המתאבד
הגאלי המתאבד המכונה גם הגאלי ההורג את עצמו ואת אשתו או גאלי לודוויסי הוא פסל שיש רומי המתאר אדם המתאבד בתקיעת חרבו לתוך חזהו, בעודו אוחז בידו את אשתו הגוססת. גובהו של הפסל 2.11 מטרים.
הפסל שהתגלה בוילה לודוויסי במקום בו עמדו בעבר גני סאלוסטיוס הוא העתק רומי מהמאה השנייה של פסל הלניסטי משנת 230 או 220 לפנה"ס לערך, שפוסל בברונזה על ידי פסל יווני עבור אטאלוס הראשון לאחר שזה ניצח את הגאלים. פסל נוסף שהוזמן באותה סדרת פסלים לרגל אותו ניצחון הוא פסל "הגאלי הגוסס".
הפסל התגלה מחדש במאה ה-17 והוצג לראשונה ב-2 בפברואר 1623. הפסל, שזכה לפרסום רב, שימש השראה לאמנים רבים. בין היתר השמש שימש השראה לניקולא פוסן ליצירתו "חטיפת הסבינות" (המוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות).
הפסל מוצגם כיום בפלאצו אלטמפס - אגף המוזיאון הלאומי של רומא.
גשר עבדלה
סמינר יהודי תאולוגי
יניצ'אר
צב גלדי
צב גילדי
הרשות הלאומית לחירום
הנסיך אויגן מסבויה
אויגן פרנץ, הנסיך מסבויה-קריניאן (בצרפתית: Eugène de Savoie-Carignan, בגרמנית: Eugen von Savoyen; 18 באוקטובר 1663 – 21 באפריל 1736), היה אציל יליד צרפת אשר שימש כראש מועצת המלחמה של האימפריה האוסטרית, ונודע כאחד ממצביאיו המזהירים של בית הבסבורג, שניצח את האימפריה העות'מאנית במספר מערכות. השתתף במלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) בתחילת המאה ה-18, במלחמת תשע השנים, במלחמת הירושה הספרדית, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית ובמלחמת הירושה הפולנית.
בתקופתו הייתה אוסטריה למעצמה כלל-אירופית. כן נודע כפטרון של האמנויות.
על שמו קראו הנאצים את הסיירת הכבדה "פרינץ אויגן" של הקריגסמרינה ואת דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן".
ביוגרפיה.
ילדותו.