הקונגרס הלאומי הוא הגוף העליון ביותר במפלגה. הוא נערך כל חמש שנים (בעבר היו מרווחים ארוכים בין כל קונגרס, אך מאז הקונגרס ה-9 בשנת 1969, הם נערכו באופן סדיר). לפי חוקת המפלגה, קונגרס לא יכול להידחות אלא אם כן ישנם "תנאים יוצאי-דופן". קונגרס יכול להיערך לפני התאריך המתוכנן אם הוועדה המרכזית מחליטה כך, או אם "שליש מארגוני המפלגה ברמה המחוזית מבקשים כך". תחת שלטון מאו, נציגים הקונגרסים מונו; לעומת זאת, מאז שנת 1982 נציגי הקונגרס נבחרו, מתוך החלטה כי צריכים להיות יותר מועמדים ממושבים. בקונגרס הלאומי ה-15 בשנת 1997, למשל, כמה מבני או בנות בכירי מפלגה לא צלחו בניסיון להיבחר לוועדה המרכזית ה-15; ביניהם היו צ'ן יואן, וואנג ג'ון ובו שי-לאי. הבחירות נערכות בצורה חשאית. למרות זאת, הגישה לתפקידים מסוימים אינה דרך הצבעה; במקום, הוועדה המרכזית "ממליצה" בחירות מסוימות לכלל הבוחרים. האנשים המומלצים הם בדרך כלל חברים בכירים בהנהגת המפלגה, או אורחים מיוחדים. לדוגמה, בקונגרס הלאומי ה-15, 60 מושבים ניתנו לחברים אשר הצטרפו למפלגה לפני שנת 1927, וכמה מהם ניתנו לחברים היוצאים מהוועדה המרכזית לפיקוח המשמעת (CCDI) ה-15 ולחברי הוועדה המרכזית ה-15.
חוקת המפלגה מטילה על הקונגרס הלאומי 6 אחריויות:
למרות זאת, זוהי תופעה נדירה כי הנציגים יתדיינו בנוגע לסוגיות באופן מעמיק בקונגרס עצמו; רוב הדיונים נערכים לפני הקונגרס, בתקופת ההכנה לקונגרס עצמו.
חוקה.
על פי הספר אותו הוציאה המפלגה הקומוניסטית של סין "היסטוריה תמציתית של המפלגה הקומוניסטית של סין", החוקה הראשונה של המפלגה אומצה בקונגרס הלאומי הראשון. מאז, חוקות אחדות נכתבו, לדוגמה החוקה השנייה אשר אומצה בקונגרס הלאומי השביעי. החוקה מפקחת על חיי המפלגה,וה-CCDI אחראית על השגחה על המפלגה כך שהחוקה תוצא לפועל. החוקה אשר בתוקף כיום היא החוקה אשר אומצה בקונגרס הלאומי ה-12. יש לחוקה זו זיקה רבה לחוקת המדינה, ושתיהן בדרך כלל מתוקנות בקונגרסים הלאומיים או זמן קצר אחריהם. המבוא לחוקת המדינה מועתק במידה רבה מ"התוכנית הכללית" (ההקדמה) של חוקת המפלגה.
הוועדה המרכזית.
חוקת המפלגה נוטלת לידי הוועדה המרכזית את הסמכות ליישם מדיניויות בזמן שבין הקונגרסים הלאומיים. דה יורה, הוועדה המרכזית נבחרת על ידי הקונגרס הלאומי, אך במציאות דה פקטו החברות בו נקבעת על פי החלטת הנהגת המפלגה המרכזית. הסמכות הניתנת לוועדה המרכזית גדלה בשנים האחרונות, כאשר המנהיגים כמעט ולא אם בכלל מתנגדים לוועדה המרכזית והחלטותיה, דבר אשר קרה פעמים רבות בשנים המוקדמות של הרפובליקה העממית של סין. הוועדה המרכזית מחויבת להתכנס לפחות פעם בשנה; למרות זאת, בשנים המוקדמות של הרפובליקה העממית של סין, היו פעמים רבות בהן היא לא התכנסה כלל וכלל; 1951-51, 1960, 1963-65, 1967, 1971, 1974 ו-1976.
בעוד הוועדה המרכזית היא הגוף הגבוה ביותר בין זמני הקונגרסים הלאומיים, ישנן מעט הצעות החלטה אשר היא העבירה. במקום, רוב הצעות ההחלטה מיושמות על שם 'מרכז המפלגה הקומוניסטית', דרך בלתי-ישירה לשימור הכוחות והצעות ההחלטה אשר נכתבות על ידי הפוליטביורו וועדת הקבע של הפוליטביורו והמזכירות הכללית. דרך זו מגינה על הנהגת המפלגה המרכזית מגופים ברמה נמוכה יותר, מכיוון שהיא מצמצמת אחריויות בכך שהיא מונעת מאותם גופים ברמות הנמוכות מלדעת איזה גוף העביר איזו הצעת החלטה. בניגוד לוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ווייטנאם, לוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של סין אין את הסמכות לפטר מזכ"לים או בכירים אחרים, למרות העובדה כי חוקת המפלגה נותנת לוועדה המרכזית את הסמכויות הללו. כאשר המפלגה הקומוניסטית של ווייטנאם פיטרה את מזכ"לה - דו מואוי, היא כינסה ישיבה מיוחדת של הוועדה המרכזית שלה, וכאשר בחרה מזכ"ל חדש, היא כינסה מליאה נוספת של הוועדה המרכזית. לעומת זאת, בסין, כאשר המפלגה הקומוניסטית של סין פיטרה את חו יאו-באנג בשנת 1987 ואת דז'או דזי-יאנג בשנת 1989, היה זה הפוליטביורו - לא הוועדה המרכזית אשר כינסה ישיבה מיוחדת. לא רק עצם הישיבה הפרה מנהגים חוקתיים, מכיוון שחוקת המפלגה קוראת בבירור לישיבה של הוועדה המרכזית חייבת להיקרא במקרים אלו, אך הפגישה גם כללה חברים ותיקים של המפלגה אשר לא היו חברים רשמיים של הפוליטביורו או של הוועדה המרכזית. לסיכום, הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הסינית, היא כפופה לגופים הגבוהים במפלגה (הפוליטביורו וועדת הקבע של הפוליטביורו), בעוד בווייטנאם הגופים הגבוהים במפלגה כפופים לוועדה המרכזית.
הוועדה המרכזית לפיקוח המשמעת.
הוועדה המרכזית לפיקוח המשמעת (CCDI) אחראית על בקרה והענשת חברי מפלגה אשר מנצלים את כוחם לרעה, הם מושחתים או באופן כללי גורמים עוול. מנגנוני ה-CCDI קיימים בכל רמה של ההיררכיה המפלגתית. ה-CCDI הוא המחליף לוועדת הבקרה, אשר בוטלה בשנת 1968 - בשיא מהפכת התרבות. אמנם ה-CCDI תוכנן על מנת להחזיר מורל ומשמעת אל המפלגה, היא לקחה תפקידים רבים מוועדת הבקרה הישנה. ה-CCDI נבחרת על ידי הקונגרס הלאומי, אשר נבחר כל חמש שנים.
גופי הוועדה המרכזית.
מנהיג המפלגה.
עת ייסוד המפלגה בשנת 1921, צ'ן דו-שיו נבחר כמנהיג המפלגה, ומונה למזכיר הלשכה (ביורו) המרכזית. ככל שגדלה המפלגה, התואר שונה מספר פעמים לאורך 3 השנים הבאות, עד שאומץ התואר מזכיר כללי בשנת 1925. התואר מזכיר כללי היה בשימוש עד 1943, כאשר מאו דזה-דונג נבחר ביושב ראש הפוליטביורו. בשנת 1945, מאו נבחר כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של סין - התואר בו החזיק עד סוף חייו. תפקיד המזכיר הכללי חזר בשנת 1956 בקונגרס הלאומי ה-8, אך הוא שימש כתפקיד מינורי יותר, אשר היה אחראי לתפקיד יושב הראש של המפלגה. בישיבה מפלגתית בשנת 1959, הסביר מאו את מערכת היחסים בין יושב הראש ובין המזכיר הכללי: "כיושב ראש, אני המפקד; כמזכיר כללי, דנג שיאופינג הוא סגן המפקד". תפקיד יושב ראש המפלגה בוטל בשנת 1982 והוחלף בתפקיד המזכיר הכללי. לפי חוקת המפלגה, המזכיר הכללי חייב להיות חבר בוועדת הקבע של הפוליטביורו, והוא אחראי לישיבות של ועדת הקבע של הפוליטביורו, ובו-זמנית להשגיח על עבודת המזכירות.
פוליטביורו.
הפוליטביורו של הוועדה המרכזית "מפעיל את הפונקציות והכוחות של הוועדה המרכזית כאשר אין מליאה אשר יושבת ברגע נתון״. רשמית, הפוליטביורו נבחר בישיבה הראשונה של כל וועדה מרכזית חדשה. המציאות דה פקטו היא שהחברות בפוליטביורו מוחלטת על ידי הנהגת המפלגה המרכזית. בתקופת שלטונו, מאו עצמו חבר את חברי הפוליטביורו. דה פקטו, הפוליטביורו היה הגוף בעל הכוח הרב ביותר עד הקונגרס הלאומי ה-8, כאשר ועדת הקבע של הפוליטביורו הוקמה. הכוחות אשר ניתנו לוועדת הקבע נלקחו על חשבון הפוליטביורו. הפוליטביורו מתכנס לפחות אחת לחודש, והמזכיר הכללי אחראי לכינוס הפוליטביורו.
משנת 2003 ואילך, הפוליטביורו העביר דו״ח עבודה לכל מליאת הוועדה המרכזית, על מנת לשמר על הסטטוס של הפוליטביורו כבר-סמך לוועדה המרכזית. בנוסף, מהקונגרס הלאומי ה-16 ואילך, המפלגה הקומוניסטית של סין מדווחת על פגישות הפוליטביורו, ועדת הקבע של הפוליטביורו ומחקריהם. לעומת זאת, הדו"חות אמנם מכילים את כל המידע אשר דיינו בו בפגישות; הסוף של כל דו״ח בדרך כלל מציין כי ״עניינים אחרים״ נדונו בפגישה.
בפוליטביורו, החלטות עוברות לפי קונצנזוס ולא על פי הצבעה. במקרים אחדים, הצבעות שווא משומשות על מנת למנות כמה חברים תומכים או מתנגדים במקרה מסוים (להצבעות השווא אין השפעה על ההחלטה הסופית). לכל חבר ישנה הזכות להשתתף בדיון הקולקטיבי. המזכיר הכללי של המפלגה הוא בעל התפקיד לכנס את הפוליטביורו, והוא קובע את סדר היום לישיבה. סדר היום נאמר לכל חבר הפוליטביורו קודם לכן, והמזכיר הכללי מספק חומרים על הנושא על מנת שהחברים יהיו מוכנים לקראת הדיונים. האדם הראשון בעל זכות הדיבור בפגישה הוא החבר אשר הציע את האג׳נדה לפגישה. לאחר מכן, אלו היודעים על הנושא, או שעבודתם קשורה ישירות בנושא, רשאים לדבר. אחר מכן, אלו הסקפטיים או המתנגדים לאג׳נדה רשאים לדבר, ולבסוף המזכיר הכללי מדבר, בדרך כלל בתמיכה באג׳נדה (מכיוון שהוא הציע כי היא תדויין ראשונה). כאשר המזכיר הכללי מסיים את דבריו, הוא קורא להצבעה. אם ההצבעה עוברת (או כמעט מתקבלת) בפה אחד, הצעת ההחלטה מתקבלת. אם ההצבעה עוברת כמעט בפה אחד, אך חברים אשר עבודתם קשורה ישירות לנושא מתנגדים לה, הסוגיה נדחית. כאשר הפוליטביורו מעוניין בהעברת הצעת החלטה ללא הסכמת כל החברים, החברים התומכים באג׳נדה מנסים לתמוך במתנגדי ההצעה. במובנים רבים, מדיניות קבלת ההחלטות של הפוליטביורו דומה מאוד לזו של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות אחרי פיטרו ניקיטה חרושצ'וב.
ועדת הקבע של הפוליטביורו.