בעבר עלתה השאלה, האם גיבוש התחושה או הזהות המגדרית הוא תהליך "מולד או נרכש" (שאלה שננטשה בקרב כלל המדענים) ובמסגרתה גם עלתה השאלה אם ילד או ילדה שיחונכו לתחושה או זהות מגדר "הפוכה", יזדהו עימה וירגישו נוח בה; מכיוון שהניסיון לחנך ילדים להיות בעלי מגדר שונה מזה המתאים למינם הביולוגי באופן סטטיסטי-מובהק ותרבותי-חברתי נחשב ללא אתי (בין היתר, מכיוון שהילדים אינם יכולים לתת הסכמה מדעת בגיל ההסכמה), הרי שלא בוצעו מחקרים שיבדקו במישרין בתנאים שונים אם סוציאליזציה מכוונת משחקת תפקיד משמעותי בהתפתחות התחושה (תפישה שספגה הפרכות רבות כפי שהודגם במחקר על תשתית ביולוגית לתחושת המגדר).
ישנם כמה אנשים אשר איבר מינם הושחת לחלוטין בתאונות שונות עוד כשהיו תינוקות וניסו לחנכם כבנות עוד מינקותם. מקרה בולט כזה הוא מקרהו הטראגי של דייוויד ריימר. הביולוג מילטון דיאמונד (Milton Diamond) טען שמקרה דייוויד ריימר ומקרים דומים מלמדים כי ההשפעה הביולוגית על גיבוש תחושת המגדר היא עצומה וגם אם קיימת השפעה פסיכו-חברתית היא מתונה או מזערית וממילא לא תאוחר מן הינקות והביע צער על שנכפו על אנשים כאלה תהליכי "תיקון מין" שלדעתו אינם אפקטיביים והרסניים; במקרה של ריימר ובמספר מקרים של אנשים שנולדו אינטרסקסים, התינוקות שעברו ניתוחי תיקון מין לקו במשך חייהם בדיכאון, הידרדרו לסמים, פיתחו נטיות אובדניות ואף התאבדו בעצמם. כמו כן, אין זה סביר שתחושה מגדרית קבועה תשתנה באופן עיקרי על ידי סוציאליזציה, תהליך שבכל הנוגע לשינוי התפתחות טבעית סבירה של מגדר נחשב לניסיוני ומסוכן. יצוין כי כיום המגמה בקרב רופאים היא להימנע ככל הניתן מניתוחי תינוקות אינטרסקסואלים או תינוקות עם מצב כמו של דייוויד ריימר ומצבים דומים הן בשל ידע מחקרי על תוצאותיהם ההרסניות בחלק ניכר מן המקרים, הן בשל הוספת טיפולים חדשים פולשניים פחות ושיפור של טיפולים חלופיים (כמו טיפולים הורמונליים ותרופתיים חדשים מתוקף התפתחות הטכנולוגיה) והן בשל קבלה רבה יותר של שונות מינית ומגדרית בעולם בכלל ובמערב בפרט.
בעוד שמחקר התערבותי ישיר כפי שתואר בפסקה הקודמת אינו מותר מתקנות אתיקה מחמירות, מן המאה ה-20 הצטבר מעט ידע מדעי על תהליך זה, המתבסס למשל על ניתוח התנהגות בסביבה טבעית-למחצה (כמו תינוקיות וגני ילדים), מחקרי אורך ועוד.
השערות פסיכולוגיות שנזנחו.
כבר משחר הפסיכולוגיה עלו רעיונות ותאוריות שונות על התפתחות התחושה המגדרית ובפרט כאלה שניסו להסביר מדוע מתרחשים המצבים שאנו מכנים כיום "נון קונפורמיות מגדרית בילדות" אשר קשורים בשיעורים גבוהים יותר להומוסקסואליות בחיים הבוגרים. הגישה הכוללת של התאוריות הראשוניות נטתה להתעלמות מגורמים ביולוגיים והדגישו את מושג ה"הזדהות הפסיכולוגית" אך כפי שהוסבר אין מדובר בגישה המקובלת בקרב חוקרים כיום.
בין התאוריות שהתעלמו מגורמים ביולוגיים ונזנחו על ידי רוב החוקרים:
1. השערת האם השתלטנית של פרויד: הפסיכואנליטיקן זיגמונד פרויד הציע כי אם דומיננטית או מגוננת מדי מעלה הסיכוי לגיבוש תחושה מגדרית נשית ולהומוסקסואליות בעתיד אצל צאצא זכרי. השערה זו לא זכתה לכל תמך אמפירי ואף זכתה להפרכות רבות ומוסכם כיום בקרב כלל החוקרים כי אין בה ממש – הן במחקר על התפתחות תחושת המגדר והן במחקר על התפתחות הנטייה המינית.
2. השערת היעדר הדמות האבהית (פסיכולוגים שונים): לפי השערה זו, דמות אב דומיננטית דיה בשנה וחצי (או 3 השנים הראשונות) לחיים נדרשת להתפתחות מגדרית תקינה. ההשערה זכתה לתמך מעורב אך נזנחה מאוחר יותר ספציפית בהקשר של תחושה מגדרית בעקבות מחקרים על משפחות חד הוריות (בעיקר על בנים לאימהות חד-הוריות) וכן ממחקרים על הורות להט"בית (של זוג נשים הומוסקסואליות); מגוון מחקרים מראים כי דמות אבהית איננה קשורה באופן מובהק לתחושה עצמה אך ישנה תמיכה מחקרית קמעה בטענה שהיא משפיעה על שכיחותן של תכונות התנהגות הטיפוסיות למגדר הגברי הן בבנות והן בבנים (אם כי קשה להבדיל בין תכונת התנהגות כללית לתכונת התנהגות מגדרית).
באחד המחקרים נמצא כי כלל הגברים שגודלו על ידי אם חד הורית או שתי אימהות במסגרת הורות להט"בית הם בעלי זהות מגדרית גברית ורובם (בהתפלגות דומה לשאר האוכלוסייה) הטרוסקסואליים. החוקרים דיווחו שבקבוצת הילדים להורות-יחידות (בהשוואה לקבוצת הילידים של זוג הורות) הייתה שכיחות מעט גבוהה יותר של בעיות פסיכיאטריות (הקשורות לכאורה להיעדר הורה נוסף ולקשיים של גידול ילד לבד). אם כי החוקרים Stacey ו Biblarz שאישרו את הממצא ספציפית לגבי הורות להט"בית, הציעו שאין הכרח להסיק התפלגות דומה לחלוטין. סך ממצאים אלה תואמים במידת מה את השקפתה של הפסיכולוגית אלנור מקובי לפיה הסביבה הכוללת (ובמידה רבה קבוצת השווים) היא זו שמשפיעה על התפתחות המגדר באופן כללי (אך גם כאן, לאו דווקא על תחושה מגדרית כשלעצמה).
3. השערת הטריאדה של ניקולוסי: הפסיכולוג ג'וזף ניקולוסי סיניור הציע תאוריה פסיכואנליטית, לפיה יחס בין אם שתלטנית מדי לבין אב רכרוכי מדי יכול לגרום להזדהות מגדרית עם האם ומכאן לגיבוש תחושה מגדרית נשית (או גברית, בבנות, במקרה ההפוך) ולהומוסקסואליות בהמשך החיים הבוגרים; השערה זו, אותה הציג בספריו והרצאותיו השונות, לא הוכחה אמפירית.
הקשר בין זהות מגדרית לנטייה מינית.
רוב החוקרים מסכימים כי התפתחות התחושה או הזהות המגדרית קשורה במידה רבה בהתפתחות הנטייה המינית.
ספרות מחקרית ענפה מראה שנון קונפורמיות מגדרית בילדות היא משתנה מנבא חזק להומוסקסואליות ולטרנסג'נדריות בהמשך החיים אם כי אין ספק כי משתנה זה אינו מוחלט (כלומר אינו מנבא הומוסקסואליות ובוודאי לא טרנסג'נדריות ב-100% מהמקרים); ילדים נון קונפורמיים מגדרית שיחוו דעיכה טבעית של נון קונפורמיות מגדרית בילדות (desistance) סביר פחות שיהיו טרנסג'נדרים אך כן סביר שיבטאו הומוסקסואליות או ביסקסואליות בבגרותם. כבר בשנות ה-70 מצא ריצ'רד גרין קשרים סטטיסטיים מובהקים בין נון קונפורמיות מגדרית בילדות (עם או ללא דעיכה טבעית של נון קונפורמיות מגדרית בילדות) לבין הומוסקסואליות בחיים הבוגרים.
חלק ניכר מן מלכות הדראג למשל (אשר לפי דעה רווחת רובם גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים) מדווחים לעיתים כי ביצוע הדראג מהווה עבורם דרך לבטא את עצמם מגדרית, כלומר את דמות הדראג שלהם או לחלופין, להחצין נשיות מודחקת הקיימת עמוק בתוכם. לפי אחד המחקרים, מדובר בשיטת סימון (signaling) המקנה מעין ייחודיות או הגנה בתוך הקהילה ההומוסקסואלית. עם זאת, ייתכן גם מניע בידורי לתופעה זו וכן ישנן אף נשים שהן ככלל סטרייטיות או ביסקסואליות המופיעות כמעין מלכת דראג בעצמן, תופעה הנקראת בשמות "נאו דראג" או "פואו קווין" (neo drag/faux queen). לפי הנאו-דראג ויקטוריה סין (Victoria Sin) למידתה על תאוריה קווירית הביאה אותה למסקנה שזהויות מגדריות הן רעיונות מובנים ועשיית דראג היא סוג של "ליצנות מגדרית" שמטרתה פרודיה על תפישות מגדריות נפוצות; הסבר אחר סיפקה הנאו דראג לולו ברו (Lolo Brow) לפיו מצד אחד היא אוהבת לאתגר תפישות מגדריות על ידי קומדיה אך מצד שני וללא קשר לכך מניע נוסף שלה לניאודראגיסטיות הוא דרך להתמודד עם מעין אינדוקטרינציה מגדרית שעברה כשחונכה לנשיות מוחצנת כילדה וכן הרגשתה שעל ידי ניאודראגיסטיות היא מבטאת גרסה מוגברת ודומיננטית יותר של עצמה (hyperversion).
קיימים מקרים בהם אין כל קשר בין זהות מגדרית לבין נטייה מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית וייתכנו הסברים נוספים משוערים לשיעורים מעט שונים של נטיות מיניות באוכלוסיות השונות.
ללכת עם בהמות
ללכת עם החיות הקדומות
קיינודיכטיס
קיינודיכטיס (שם מדעי: "Cynodictis"; מילולית: "כלב-דלק צנום") הוא סוג של טורף נכחד מהמשפחה הקדומה כלבי דב שהיה קרובו של האמפיקון. הוא חי לפני 28–37 מיליון שנה בכמה אזורים באירואסיה מסין עד האי וייט שבבריטניה וכמה מאובנים בצרפת.
יצור זה הגיע לגובה 30 סנטימטרים והיה בעל גוף נמוך ורגליים קצרות בעלות 5 אצבעות. ליצור היו פנים מוארכות כמו כלבים מודרניים וניבים גדולים שהותאמו לאכילת בשר. צורת גופו מזכירה גם צורה של דלק וייתכן שחי כמותו בין ענפי העצים וצד יונקים קטנים עם ניביו.
אינדקס שזירה
במתמטיקה, אינדקס השזירה (באנגלית: Linking number) הוא אינווריאנט מספרי שמתאר את השזירה של שני עקומים סגורים במרחב תלת-ממדי.
אינטואיטיבית, אינדקס השזירה מודד את כמות הפעמים שהעקום הראשון מתלפף מסביב לעקום השני, ולהפך. בכך הוא מהווה למעשה הכללה של מושג אינדקס הליפוף מ"עקומה ביחס לנקודה" ל"עקומה ביחס לעקומה". אינדקס השזירה הוא תמיד מספר טבעי, אך הוא עשוי להיות חיובי או שלילי בתלות באוריינטציה של שני העקומים.
אינדקס השזירה הוצג בידי גאוס בצורה של אינטגרל שזירה. זהו אובייקט מתמטי שנחקר רבות בתורת הקשרים, טופולוגיה אלגברית, וגאומטריה דיפרנציאלית, ולו יישומים רבים במתמטיקה ומדע, בתחומים של מכניקת הקוונטים, אלקטרומגנטיות, וחקר מבנה ה-DNA.
חישוב אינדקס השזירה.
ישנו אלגוריתם לחישוב אינדקס השזירה של שני עקומים מן הדיאגרמה המישורית של השזר. נתייג כל נקודת צומת בדיאגרמה כ"חיובית" או "שלילית", בהתאם לכלל הבא:
המספר הכולל של צמתים חיוביים פחות או המספר הכולל של צמתים שליליים שווה ל"פעמיים" אינדקס השזירה. כלומר:
כאשר "n"1, "n"2, "n"3, "n"4 מייצגים את מספר הצמתים מכל סוג. שני הסכומים formula_2 ו-formula_3 הם תמיד שווים, מה שמוביל לנוסחה השקול הבאה:
הגדרת האינטגרל של גאוס.