טיה מריה (באנגלית: Tia Maria) הוא ליקר קפה בעל 26.5% אלכוהול בנפח, על בסיס רום המיוצר בג'מייקה. המשקה הומצא על ידי ד"ר אוונס (Dr. Evans) בשנת 1947. טיה מריה מיוצרת מפולי קפה מסוג "ההר הכחול" מההרים במזרח ג'מייקה, וניל וסוכר.
על פי האגדה, באמצע המאה ה-17 בג'מייקה, האי היה שרוי במלחמות קולוניאליות.
אצילה ספרדייה הוכרחה לנטוש את ביתה עקב הקרבות העזים ובמהלך הכאוס המשתולל, המשרתת האישית שלה הספיקה, בקושי רב, להציל מעט מהרכוש המשפחתי, והחשוב מכל – תיבת אוצר אשר הכילה זוג עגילי פנינה שחורה ומתכון ישן וסודי של הליקר המשפחתי.
כאות להערכת תודה על מעשה זה, קראה הספרדייה האצילה למשקה על שם המשרתת – "TIA MARIA" הדודה מריה.
המותג טיה מריה נקנה על ידי חברת המשקאות האיטלקית אילווה בשנת 2009.
לואיג'י קאפלו
לואיג'י קאפלו (באיטלקית: Luigi Capello) (1859–1941) היה גנרל בצבא איטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
קאפלו החל את הקריירה הצבאית שלו בהשתתפות במלחמת איטליה בלוב ובמלחמת איטליה- טורקיה (1911-1912). במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד קאפלו על מספר יחידות צבאיות, מאז יוני 1917 פיקד על הארמייה השנייה. הוביל את הארמייה לכיבוש העיר גוריציה מידי צבא אוסטרו-הונגריה. קאפלו הודח מתפקידו לאחר התבוסה האיטלקית בקרב קפורטו (אוקטובר-נובמבר 1917).
לאחר המלחמה הצטרף קאפלו למפלגה הפאשיסטית האיטלקית. בשנת 1923 הודח קאפלו משורות המפלגה עקב חברותו בבונים חופשיים. קאפלו נכלא ונשפט בשנת 1927 בעקבות מעורבותו בניסיון ההתנקשות הכושל בבניטו מוסוליני. קאפלו שוחרר מכלאו בשנת 1936 ונפטר ב-5 שנים לאחר מכן ברומא.
הקהילה היהודית ברקסינגן
הקהילה היהודית בעיר רקסינגן (גרמנית: Rexingen) שבווירטמברג, גרמניה התקיימה מאז המאה ה-16, עד לשנת 1942. בית הכנסת הראשון בעיר נחנך בשנת 1710, והוחלף בבניין נאה ומרווח בשנת 1835. בשנת 1824 ייסדה הקהילה בית ספר יסודי.
תולדות הקהילה.
היהודים הראשונים שהתיישבו דרך קבע ברקסינגן בשנת 1649, וולף פולאק ודוד בוכבינדר, נמלטו אליה עם משפחותיהם מפולין מפחד הפרעות ת"ח ות"ט. בשנת 1710 הגביל השלטון ברקסינגן את מספר המשפחות היהודיות ל-18. על היהודים, שהיו במעמד יהודי חסות, הוטל לשלם דמי-חסות חד פעמיים כגון מסי לידה, פטירה ונישואים, פטור משירות צבאי בנוסף למיסים מיוחדים כגון מימון אווזים לשליטי העיר לחג מרטין הקדוש.
בשנת 1790 פרצה שרפה גדולה בעיר ממנה נפגעו בעיקר תושבי הרובע היהודי, שנשארו ללא מקום מגורים. למרות מצבם, הכפיל מושל העיר את דמי החסות פי 10. על יהודי העיר נאסר בשנת 1803 להחזיק במקרקעין שלא לצורכי מסחר, ואלו ששכרו בתים של נוצרים הצטוו לפנות את מקום מגורים. יהודי רקסינגן התפרנסו בעיקר ממסחר בתבואות, בקר ועורות, ועם פרסום "חוק היהודים" בשנת 1828 , גם מחקלאות ונדל"ן.
הקהילה היהודית שהיוותה שליש מאוכלסיית המקום, נשאה אופי אורתודוקסי ואנשיה הרבו לקבוע עיתים ללימודים תורניים. במשך שנים רבות פעלו בה האגודות "תלמוד תורה" ו"אומרי תהילים", וכן קופת "עזרה בצרה" שסייע למשפחות יתומות. אנשי הקהילה התייחסו יפה לעוברי אורח יהודים ממזרח אירופה וגם תמכו בגובי כספי החלוקה בירושלים. כמו כן תרמו בעין יפה למגביות ציוניות.
במלחמת העולם הראשונה התגייסו 66 מצעירי הקהילה, מתוכם 14 לא חזרו. בהם הסגן יוסף צינדרפר, מהטייסים היהודיים הראשונים בגרמניה. בשנת 1932 מנתה הקהילה 562 נפשות. באותה עת התקיימה בעיר אספה אזורית של "האיגוד לשמירת האינטרסים של היהדות החרדית".
בשנת 1938 עלו במרוכז כ-38 מצעירי רקסינגן והקהילות הסמוכות, והקימו את המושב השיתופי שבי ציון.
בליל 9 בנובמבר 1938 פלשו אנשי האס אה לבית הכנסת, עקרו את הנברשות והעלו באש ערימה של ספרי תורה ותשמישי קדושה. לאחר מכן העלו גם את הבניין באש. הבניין שופץ לאחר המלחמה ומשמש את הכנסייה האוונגלית. מבין 128 יהודי רקסינגן שגורשו למחנות ריכוז, שרדו את השואה צעיר אחד ו-3 נשים. 174 מיהודי העיר הספיקו להגר לפני המלחמה, רובם לישראל ולארצות הברית.
ליביו רוטמן
ליביו רוטמן (Liviu Rotman; נולד באפריל 1947, בבוקרשט, רומניה) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר תולדות יהדות רומניה, מרצה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור חבר באוניברסיטת בוקרשט, חבר במועצה האקדמית של המכון למדעי יהדות של אוניברסיטת בוקרשט.
קורות חיים.
ליביו רוטמן נולד בשנת 1947 למשפחה יהודית בבוקרשט. אביו, מרקו רוטמן, היה מהנדס בניין. סיים בשנת 1964 את לימודי התיכון בתיכון "מיכאי ויטיאזול" ("מיכאי האמיץ") בבירה הרומנית. למד לאחר מכן בבית הספר הלאומי ללימודי פוליטיקה ומנהל וסיים תואר בלימודי היסטוריה באוניברסיטת בוקרשט, שבה סיים גם את עבודת הדוקטורט בנושא פעילותה של עיריית בוקרשט במחצית השנייה של המאה ה-19.
ב-1985 עלה לישראל יחד עם רעייתו, שני ילדיו ואימו. בין השנים 1990–2003 עבד כחוקר וכמרצה באוניברסיטת תל אביב, בעיקר במסגרת המרכז לתולדות יהדות רומניה ע"ש גולדשטיין-גורן, חלק מהמכון לחקר התפוצות של האוניברסיטה.
מחקריו.
בעבודתו ההיסטורית ערך רוטמן בין השנים 1997–2003 סדרה בת חמישה כרכים של "תולדות יהודי רומניה". כמו כן תרם תרומה חשובה לחקר תולדות החינוך היהודי המודרני ברומניה. בשנות ה-2000 חקר במיוחד את תולדות יהודי רומניה תחת המשטר הקומוניסטי בתקופה שבין השנים 1944–1965. כמו כן חקר היבטים של שואת יהודי רומניה ואת תופעות הכחשת השואה והטריוויאליזציה של השואה ברומניה.
מבחר ספרים ומאמרים.
":Antisemitic Propaganda and Official Rhetoric concerning the Judeo-Bolshevik Danger
Romanian Jews and Communism between 1938-1944" "התעמולה האנטישמית והרטוריקה הרשמית בנוגע ל"סכנה היודאו-בולשביקית": היהודים הרומנים והקומוניזם בין השנים 1938-1944"
וורוויקשייר
לוצ'יאן-זאב הרשקוביץ
אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה
הנסיך אמנואלה פילברטו מבית סבויה, הדוכס השני מאאוסטה (באיטלקית: Emanuele Filiberto Vittorio Eugenio Genova Giuseppe Maria di Savoia; 13 בינואר 1869 - 4 ביולי 1931) היה בן למשפחת המלוכה האיטלקית מבית סבויה ומפקד הארמייה השלישית במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
אמנואלה נולד בעיר ג'נובה ב-13 בינואר 1869. אביו, הנסיך אמדאו מסבויה, דוכס אאוסטה נבחר בשנת 1870 לכהן כמלך ספרד, כאמדאו הראשון, מלך ספרד. מינוי זה הפך את אמנואלה ליורש העצר הספרדי. בשנת 1873 החליט המלך אמדאו להתפטר מתפקידו והמשפחה חזרה להתגורר באיטליה. לאחר מות אביו בשנת 1890 ירש אמנואלה את התואר דוכס אאוסטה השני.
אמנואלה, שהיה בן דודו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, החל את הקריירה הצבאית שלו בשנת 1903 בנאפולי. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה אמנואלה למפקד הארמייה השלישית. הארמייה השלישית ניהלה קרבות קשים מול צבא אוסטרו-הונגריה בצפון איטליה. הארמייה השלישית זכתה באיטליה לכינוי "הארמייה הבלתי-מנוצחת" (באיטלקית: armata invitta) בעקבות ניצחונותיה הרבים. השגים אלה גרמו לעליית קרנו של הנסיך הגנרל בקרב העם האיטלקי, למורת רוחו של מלך איטליה.
בעקבות שרותו במלחמת העולם הראשונה הועלה הנסיך אמנואלה ב-1926 לדרגת מרשל צבא איטליה, על ידי רודן איטליה בניטו מוסוליני. אמנואלה נפטר ב-4 ביולי 1931 בעיר טורינו. לבקשתו הוא נקבר בבית העלמין של חיילי הארמייה השלישית ולא בבית הקברות המלכותי, כיאה למעמדו.
על שמו של אמנואלה הוקם בשנת 1942 גשר הדוכס מאאוסטה שעל נהר הטיבר ברומא.
בנו הבכור של אמנואלה פיליברטו, הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה, היה המשנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית במהלך מלחמת העולם השנייה.
משפחתו.
בשנת 1895 התחתן אמנואלה פיליברטו עם הלן, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו שני בנים:
המנון בורקינה פאסו
המנון הניצחון (בדגארה: Ditanyè, בצרפתית: L'Hymne de la victoire) הוא ההמנון הלאומי של בורקינה פאסו. השיר נכתב על ידי הנשיא תומא סנקרה ואומץ בשנת 1984, עת שינתה המדינה את שמה מוולטה עילית לבורקינה פאסו והחליפה את המנונה מ"ההמנון הלאומי הוולטאי". מעמדו של ההמנון מעוגן בחוקה בסעיף 34 המפרט את סמליה הלאומיים של המדינה.
XL איירווייז (גרמניה)
XL איירווייז גרמניה (בגרמנית-XL Airways Germany) הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיס פעולתה היה בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט.
החברה הפעילה טיסות שכר והייתה לה חברת אחות XL איירווייז בצרפת. החברה הפעילה גם טיסות עבור חברות אחרות אשר חכרו את מטוסיה.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 2006 על ידי קבוצת אויון מאיסלנד. באותה שנה נקנתה החברה ושמה שונה ל-XL איירווייז גרמניה ובכך חברה לחברות XL איירווייז צרפת ו-XL איירווייז אנגליה. בשנת 2007 הטיסה החברה כ-200,000 נוסעים ברחבי גרמניה. בשנת 2008 בעקבות המשבר העולמי ועליית מחירי הדלק נכנסה החברה לקשיים ולאחר מכאן נרכשה על ידי בנק השקעות גרמני.
ב-27 בדצמבר 2012, הגישה בקשה לפשיטת רגל;
הטיסות עצמן הופסקו ב-14 בדצמבר.
ב-3 בינואר 2013, חברת התעופה נסגרה סופית.
הקונגרס היהודי הרוסי
הקונגרס היהודי ברוסיה
קונגרס יהודי רוסיה
גביע קארלינג
מונטיסלו (אילינוי)
מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים הבריטיים
המדליות והעיטורים בכוחות המזוינים הבריטיים הם עיטורים, מדליות ואותות הניתנים על פי קריטריונים ומסמלים תפקוד, מעשה גבורה, שירות או אירוע בשירותו הצבאי של פרט בכוחות המזוינים הבריטים.