במהלך מסע הצבא הקיסרי על פני פולין, כוחותיו של היינריך השני הרגו או לכדו כמה אלפי פולנים, כולל נשים וילדים. אולם, הצבא הקיסרי ספג הפסדים כבדים לאורך כל המערכה, ויחידת אבירים מוראבים בפיקודו של מיישקו השני פתחו במתקפת הסחה על מרקיזות סקסוניה המזרחית. בעקבות כך, הצבא הקיסרי נסוג מפולין למרזבורג כדי להדוף את המתקפה, ולא הצליח להשיג רווחים טריטוריאליים ממזרח לנהר האודר. במהלך הנסיגה לגרמניה, גרו השני, מרקיז סקסוניה המזרחית, נפל למארב של כוחות פולנים ונרצח בסוף שנת 1015. בעקבות המתקפה בסקסוניה המזרחית, נטלו כוחותיו של בולסלאב הראשון את היזמה. בשנת 1017 הטילו כוחותיו של מיישקו השני מצור על מייסן, שהייתה תחת פיקודו של גיסו של מיישקו השני, הרמן הראשון, מרקיז מייסן. ניסיונו של מיישקו לכבוש את העיר נכשל, והוא נאלץ לסגת חזרה לפולין.
בקיץ 1017 היינריך השני ובולסלאב הראשון פתחו במשא ומתן לשלום, והוכרזה הפסקת אש. אולם בסתיו 1017 נכשל המשא-ומתן, ובעקבות כך פלש היינריך השני עם צבאו שוב לפולין. הצבא הגיע לגלוגוב, שם התבצר בולסלאב הראשון, אולם לא הצליח לכבוש את העיר. לאחר מכן ניסה היינריך השני לכבוש את העיר נימצ'ה, אך גם אותה לא הצליח לכבוש, ובמהלך המצור הפיל הקור הכבד הרבה חללים בצבאו של היינריך. לאחר שנכשלו התקפותיו של היינריך, הוא פתח שוב במשא ומתן עם בולסלאב לסיום המלחמה.
ב-30 בינואר 1018 חתמו היינריך השני ובולסלאב הראשון על הסכם שלום נוסף, המכונה "שלום באוצן". בולסלאב הצליח לשמור על תאריו כמרקיז לוסאטיה ומייסן, והכיר בהיינריך השני כפיאודל שלו. בנוסף, היינריך השני הבטיח לתמוך במסע של בולסלאב הראשון לקייב, על מנת לסייע לחותנו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב. כדי לחזק את השלום, התחתן בולסלאב הראשון, שהיה אז אלמן, עם אודה ממייסן, בתו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן, ובכך חיזק את קשריו עם האצולה הגרמנית.
הסכסוך עם ביזנטיון.
מעורבותו של היינריך השני בפוליטיקה האיטלקית והכתרתו כקיסר, הביאו אותו להתנגשות עם האימפריה הביזנטית. בשנת 969 אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כרת ברית עם יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית, שבו סוכם על שלטון משותף בדרום איטליה. מותו של אוטו הראשון בשנת 973 ומותו של יוחנן הראשון בשנת 976, הביאו לפירוק הברית, והסכסוך בין שתי האימפריות על השליטה בדרום איטליה התחדש.
תחת שלטונם של אוטו הראשון ואוטו השני, הרחיב המנהיג הלומברדי פנדולף ראש הברזל את השליטה הקיסרית באיטליה המרכזית הדרומית. במקור הוא מונה בשנת 961 על ידי אוטו הראשון כנסיך בנוונטו וקפואה, ולאחר מכן ניהל פנדולף מלחמה נגד הביזנטים בשמו של אוטו השני. בשנת 978 צירף פנדולף את כל שלוש הנסיכויות הדרומיות של לומברדיה - בנוונטו, קפואה וסלרנו - אל האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 981 מת פנדולף, ובעקבות כך נחלשה שליטת האימפריה הרומית הקדושה בדרום איטליה. בשנת 982 נחלשה השליטה הקיסרית בכל האזור שנשלט קודם לכן בידי פנדולף, והעדר מנהיג יחיד למנוע את התקדמות הביזנטים לשטח לומברדיה, אפשר לביזנטים להתקדם צפונה. ב-14 ביולי 982 נוצחו כוחותיו של אוטו השני בקרב סטילו על ידי כוח ביזנטי-מוסלמי משותף, ובעקבות כך עברה השליטה בדרום איטליה לידי הביזנטים. בעודו מתכונן לתקוף בחזרה את הכוחות הביזנטים, מת לפתע אוטו השני בהיותו ברומא, ולבנו התינוק שעלה לשלטון במקומו, אוטו השלישי, לא היה כוחות לערער על השליטה הביזנטית. הדבר איפשר לבסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית לבנות את כוחות ההגנה שלו, כהכנה למתקפה נגדית עתידית של האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1017 בסיועם של שכירי החרב הנורמנים, הוביל מלוס מבארי הלומברדי מרד מוצלח נגד השליטה הביזנטית באפוליה, אולם בשנת 1018 הנחיל בזיל ביוננס, בן חסותם של הביזנטים, תבוסה הרסנית לכוח הלומברדי-נורמני המשותף בקרב קאנאי, ובעקבות כך נמלט מלוס למדינת האפיפיור. בעקבות ההצלחות הביזנטיות בדרום איטליה, נקט האפיפיור בנדיקטוס השמיני צעד חריג בשנת 1020, ונסע צפונה על פני הרי האלפים לגרמניה, כדי לדון במצב העניינים בדרום איטליה עם הקיסר. הפגישה עם היינריך השני נערכה בבמברג, והאפיפיור היה מלווה במספר גדול של מנהיגים איטלקים חילוניים ודתיים, כולל מלוס מבארי. היינריך השני העניק למלוס את התואר דוכס אפוליה על מעשיו נגד הביזנטים, אבל מלוס מת כעבור כמה ימים, ב-23 באפריל 1020. לאחר שפתר האפיפיור כמה מחלוקות עם הבישופים של מיינץ וווירצבורג, שכנע האפיפיור את היינריך השני לערוך מסע נוסף בדרום איטליה.
בשנת 1022 יצא היינריך השני לדרום איטליה לאורך חופי הים האדריאטי, ותחת פיקודו כוח גדול. בנוסף הוא שלח את פילגרים, ארכיבישוף קלן עם צבא קטן במקצת לאורך חוף הים הטירני, במטרה לשעבד את נסיכות קפואה. צבא שלישי, קטן עוד יותר, בפיקודו של הפטריארך פופו מאקוויליה, עבר דרך הרי האפנינים, כדי להצטרף אל היינריך השני במצור על המצודה הביזנטית בטרויה. אף על פי שפילגרים מקלן הכניע את פנדולף הרביעי, נסיך קפואה, וקיבל שבועת נאמנות הן מקפואה והן מנסיכות סלרנו, כל שלושת צבאותיו של היינריך השני לא הצליחו לכבוש את טרויה. מאחר שצבאותיו נחלשו מאוד בעקבות מחסור ומחלות, נאלץ היינריך לסגת מדרום איטליה. קודם נסיגתו החליט היינריך להרוג את פנדולף הרביעי, אולם לבסוף חנן אותו על פי בקשתו של פילגרים מקלן, ורק כלא אותו, ומינה במקומו את פנדולף החמישי, נסיך קפואה לשליט העיר.
מחנה הפליטים ג'באליה
מחנה הפליטים ג'באליה (בערבית: مخيّم جباليا) הוא מחנה פליטים פלסטיני הממוקם בצפון רצועת עזה כ-3 קילומטרים מצפון לעיר ג'באליה. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית המחנה ב-2006, 93,455 נפש. על פי אתר אונר"א מונה האוכלוסייה במחנה 110,000 נפש. שטח המחנה הוא 1.4 קילומטר רבוע, עובדה העושה אותו אחד ממקומות היישוב הצפופים ביותר בעולם.
בשלהי מלחמת העצמאות הוקם מצפון לכפר ג'באליה מחנה פליטים אליו הגיעו כ-35,000 פליטים שברחו מהערים והכפרים בשפלת יהודה. בתחילה, סיפקה להם אונר"א אוהלים ולאחר מכן הוקמו במחנה בתים מבלוקים המחופים בגגות אזבסט. גודלו הרגיל של בית משפחתי הוא כ-40 מטר רבוע והסמטאות במחנה צרות מאוד, לעיתים, ברוחב הקטן ממטר.
במשך כל שנות השלטון הישראלי היה מחנה הפליטים ג'בליה מוקד לאי שקט ולהתנגדות לשלטון הישראלי. ב-9 בדצמבר 1987 החלה במחנה הפליטים האינתיפאדה הראשונה לאחר שלווית ארבעה פועלים פלסטינים, שנהרגו כתוצאה מפגיעת משאית ישראלית ברכבם, הפכה להפגנת זעם כלפי השלטון הישראלי. משם התפשטו המהומות לשאר רצועת עזה וליהודה ושומרון. בהמשך, היה מחנה הפליטים ג'בליה מוקד פעילות של תנועת החמאס. המחנה נחשב כמעוז התנועה ורבים ממנהיגי החמאס הגיעו ממנו.
כלכלה ותשתיות.
עד פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, עת ישראל הפחיתה מאוד את מעבר העובדים הפלסטיניים לשטחה, נסמכה רוב פרנסתם של תושבי המחנה על העבודה בשטחי ישראל. כמו כן, התפרנס חלק מתושביה מעבודה בחקלאות באזור צפון רצועת עזה. כיום, חלק מהתושבים עובד בחנויות מקומיות ובבתי מלאכה.
התשתיות מוסדרות בחלקן והמים למחנה מגיעים מאונר"א, מהעירייה ומבארות פרטיות. במחנה קיימים 25 בתי ספר, 18 בתי ספר יסודיים ו-7 תיכוניים. במערכת החינוך היו רשומים ב-2004/2005 29,231 תלמידים. בכל בתי הספר לומדים בשתי משמרות. במחנה קיים מרכז בריאותי המשרת את האוכלוסייה המקומית הנעזרת גם בשירותי המרכז הבריאותי של בית חאנון הנמצאת ממזרח למחנה.
תימקט
קוב (פירושונים)
קבוצת הפנטלנדיט
קבוצת הפנטלנדיט היא קבוצה של מינרלים סולפידיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל פנטלנדיט, המינרל הנפוץ ביותר, והראשון מקבוצה זו שזוהה.
הנוסחה הכללית של המינרלים החברים בקבוצה היא XY8(S, SE)8 כאשר X יכול להיות כסף, מנגן, קדמיום או עופרת, ו-Y יכול להיות נחושת. מתכות מגוונות יותר כדוגמת ניקל, ברזל או קובלט יכולים להיות הן באתר X והן באתר Y.
לכל המינרלים בקבוצת הפנטלנדיט יש סימטריה איזומטרית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסאוקטהדרלית" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית "Fm3m".
המבנה המרחבי של המינרלים בקבוצת הפנטלנדיט מורכב למדי, בתצורת קובייה ממורכזת פנים, כאשר יוני המתכת במרכז של ארבעונים (ארבעה יוני גופרית מקיפים את היון המתכתי במרכז) או תמניונים (ששה יוני גופרית מקיפים את היון המתכתי ) במרכז.
מכל המינרלים החברים בקבוצה רק הפנטלנדיט מצוי בשפע, ושאר חברי הקבוצה הם מינרלים נדירים.
מחנה הפליטים ג'באליא
הומל (תותח)
דוידה קרול
דָוִידָה קרוֹל (20 ביוני 1917 – 9 בדצמבר 2011) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
קרול נולדה במוסקבה לבטי ובצלאל קוגוט. עלתה לארץ ישראל מברית המועצות בשנת 1924 עם משפחתה. נמנית עם מייסדי תיאטרון המטאטא. בשנות השלושים הצטרפה לתנועת הכנענים. בין הסרטים בהם השתתפה: "מבצע סבתא", "ברונו מאוהב", "", "אהבה ממבט שני" ו"איים בחוף" ובסרטים הקצרים: "מקרה קריות" (2002), ו"אלכס" (2004). כמו כן, השתתפה בסדרות הטלוויזיה: "פלורנטין", "החיים זה לא הכל", "הוא והיא", "תיק סגור", "בית משותף" ו"ג'וני".
בשנים האחרונות לחייה, הייתה מוכרת לציבור בעיקר בזכות השתתפותה בשש פרסומות של סדרת פרסומות "שקע ותקע" של חברת החשמל בתפקיד גברת סימן טוב.
היא נפטרה ב-9 בדצמבר 2011 ונקברה בבית העלמין הדרום בחולון.
הייתה נשואה לאלכסנדר קרול ולזוג נולדו שני בנים.
מתרגמת.