אִיקוֹנוֹקְלָאזם (מיוונית: εἰκών תמונה, κλάστειν לשבור) הוא השחתת סמלי דת. לרוב מתייחסים למושג כאשר מדברים על השחתה בידי אנשים השייכים לאותה הדת, אולם המושג מתייחס לכל השחתה כזו. השחתה זו נעשית בדרך כלל ממניעים דתיים או פוליטיים. איקונוקלאזם מתרחש לעיתים קרובות על רקע שינויים יסודיים, דתיים או פוליטיים בתרבות מקומית. אין המונח איקונוקלאזם מתייחס להשחתת דמויותיו של שליט לאחר מותו, או לאחר שהודח מכסאו.
אנשים העוסקים באיקונוקלאזם מכונים "איקונוקלאסטים". השימוש במונח זה הורחב, והוא מיוחס באופן ציורי לכל מי שמנתץ או דוחה דוגמות או אמונות מקובלות. מנגד, המונח המקובל לאנשים אשר מקדשים סמלים דתיים הוא איקונופילים (Iconophile), או איקונודולים (Iconodule).
אנשים המאמינים בדת שונה עשויים לעסוק באיקונוקלאזם, אולם לעיתים איקונוקלאזם נובע ממחלוקות מגזריות באותה הדת. בנצרות נבע איקונוקלאזם מפרשנות מילולית לעשרת הדיברות, ובמיוחד מן הדיבר השני הקובע: .
איקונוקלאזם ביהדות.
במקורות היהודיים מספר סיפורים המתארים מקרים של איקונוקלאזם, אחד מהם הוא מספר שמות שבו משה לאחר ששב אחרי ארבעים יום וארבעים לילה מהר סיני למראה עם ישראל עובד צלם עגל מזהב שהם יצרו לייצג את האל. הוא ניפץ את לוחות הברית שניתנו לו בידי אלוהים ושרף את העגל עצמו.
מקרה שני שמתואר בבראשית רבה הוא של אברהם שהושאר בצעירותו לשמור על החנות של אביו תרח שהיו נמכרים בה צלמים. אברהם שבר את כל הצלמים מלבד הגדול מביניהם, וכשחזר אביו הסביר לו שהם רבו על הסולת שהקריב להם והאל החזק ביותר ניצח. תרח טען שהפסלים לא יכולים לעשות דבר כזה ובכך הוכיח אותו אברהם שאין הם יכולים להיות אלוהים.
מקרה שלישי הוא מספר מלכים ב' על המלך חזקיה, שטיהר את המקדש ואת ארץ ישראל מפסלים, כולל נחש הנחושת.
ככלל היו היהודים ברוב הדורות עקביים יחסית במה ואיך מותר ואסור לייצג לפי הדיבר השני, בניגוד לנצרות שהיו בה תקופות של מתירנות והחמרה בציווי, ולכן לא היו בה אותם מקרים של אייקונקלאזם פנים דתי.
איקונוקלאזם באסלאם.
בשנת 2001 הטליבאן החריבו זוג פסלים בודהיסטים באפגניסטן. זה נעשה בטענה שהפסלים עלולים להיות גורם לעבודת אלילים וזה מנוגד לעקרונות האסלאם.
עם עליית דאעש איימו אנשיו להחריב את האבן השחורה במכה לאור טיעונים כי התפילות בזמן העלייה לרגל הפכו מכוונות לאבן במקום לאל.
בפברואר 2015 הרסו אנשי דאעש פסלים עתיקים מתקופת האימפריה הבבלית והאשורית. במרץ 2015 לאחר שהשתלטו על האזור השחיתו אנשי דאעש את אתר כלח (תל נמרוד) ואת אתר חאטרה.
איקונוקלאזם ביזנטי.
החל מהמאה ה־8 הופיעו בנצרות הביזנטית ויכוחים לוהטים, לעיתים אלימים, על נושא הסגידה לתמונות, שלעיתים נראתה תמימה וראויה לשבח, ולעיתים נראתה כצורה של עבודת אלילים. ויכוחים אלה הובילו לעיתים קרובות לניפוץ המוני של איקוניות. ראויים לציון במיוחד האיסור המוחלט על איקונות שהטיל לאון השלישי בשנת 730 בכל רחבי האימפריה הביזנטית והוויכוח שערך עם האפיפיור גרגוריוס השלישי בנושא.
בסופו של דבר האיקונוקלאזם נאסר בשנת 787 על ידי ועידת ניקיאה השנייה, הייתה לו עדנה חוזרת בתחילת המאה התשיעית ונאסר שוב סופית בשנת 843.
איקונוקלאזם בתקופת המהפכה הצרפתית.
הדילמה המרכזית אשר עמדה בפני אנשי המהפכה הצרפתית הייתה מחד ההכרה בהיותה של צרפת בית אוצר לאמנות מערבית שהיא מורשת שיש לשומרה לדורות הבאים, ואולם מאידך אנשי המהפכה ידעו כי יצירות אמנות (ובהן ציורים, פסלים ומבנים) שמשו לפני שנת 1789 לצורך שליטה וחינוך חברתי המטמיע את ערכי הממלכה הצרפתית הפאודלית, בדיוק באופן שבו עשו זאת ספרי מוסר. מן הבחינה הזו, הדימויים שהציגה האמנות בצרפת טרום-המהפכה היו שקריים בעיני המהפכנים. הסופר והפילוסוף דני דידרו, אשר חי בתקופה הסמוכה לפרוץ המהפכה, ביטא את ניצניה של הדילמה הזו כאשר כתב כבר בשנת 1765: .
עד לשנת 1792 הייתה בקרב המהפכנים הצרפתים הנטייה לשמר את יצירות האמנות מן העבר. כך, כאשר הולאם רכוש הכנסיות בצרפת בחודש נובמבר 1789 והחלה מכירת מבני כנסיות לגורמים פרטיים, התעוררו חששות כי יצירות האמנות במבנים אלה יהרסו או יפורקו. כדי לענות לחשש זה יצרה האספה המחוקקת הצרפתית את הוועדה ליצירות אמנות בשנת 1790, אשר ניהלה רישום ואיסוף מסודר של אותן יצירות אשר הוחלט כי ראויות למשמרת המדינה.
גישת המהפכנים השתנתה באופן מהותי לאחר ההתקוממות של הקומונה הפריזאית ב-10 באוגוסט 1792 וגל של איקונוקלאזם שטף את צרפת במשך שלוש השנים הבאות. במהלכו נותצו על ידי ההמונים פסלים של מלכי צרפת. ב-14 באוגוסט, רק שלושה ימים לאחר ההתקוממות, נחקק בצרפת חוק ולפיו:
בעקבות החוק פשט הרס נרחב של יצירות אמנות בכל צרפת. בשנת 1793, לאחר הרצחו של ז'אן-פול מארה, החלה אף הריסה שיטתית של סמלים דתיים. בכל רחבי צרפת שבו וחזרו מראות הכרזת מבנה של כנסייה כ"היכל התבונה", פסלו של מארה הוצב במקום ומיד לאחר מכן הוקמה מדורה בה הועלו באש תגליפים, ציורים וכתובות שהיו קיימות במקום "לזכרו של מארה".
לאור דאגה כי הרס סמלי העבר אינו מתקדם בקצב יאות, פורסם ב-14 בספטמבר 1793 צו ולפיו פקידי ממשל מקומי אשר לא ימלאו את חובתם על פי החוק משנת 1792 יפוטרו ממשרותיהם. בחודש אוקטובר פורסם צו נוסף הדורש כי כל סמלי השלטון הישן יושמדו בתוך שמונה ימים, ובאותו חודש ציוותה מועצת הקומונה הפריזאית כי כל סמלי הדת בעיר פריז יושמדו באופן מיידי.
מוזיאון הלובר ומוזיאון יצירות האמנות הצרפתי (צרפתית: Musée des Monuments Français) הם תוצאה של גל האיקונוקלאזם בעת המהפכה הצרפתית. במוזיאונים אלה שמרה ועדת יצירות האמנות וכן הוועדה הזמנית ליצירות אמנות אשר קמה אחריה, רבות מיצירות האמנות המכילות סמלים אסורים ואשר ראוי היה לשומרם כחלק ממורשת העם הצרפתי. מוזיאון הלובר נפתח לראשונה לציבור בחודש אוגוסט 1793 ובעת שהציג יצירות אלה, הושמדו והושחתו יצירות דומות ברחבי צרפת.
אותות ראשונים לדאגה נוכח האובדן העצום של יצירות תרבות צרפתית החלו להשמע בחודש אוקטובר 1793, אז חוקק חוק חדש הקובע כי יצירות אמנות שלהן ערך אמנותי, היסטורי או חינוכי ואשר נשאו סמלים של המשטר הישן, צריכות להילקח למוזיאון הקרוב לצורך שימורן. הפיסקה האחרונה בחוק קובעת כי: "כל האזרחים הטובים נקראים להיות נמרצים בהשמדת סמלים כפי שנקבע בצווים קודמים... כפי שהם נקראים להבטיח כי תשמרנה אותן יצירות אמנות שעיקר עניינן לאמנות, היסטוריה וחינוך." האיקונוקלאזם בתקופת המהפכה בא לקיצו רק בשלהי שנת 1794 כאשר מנהיגים שונים האשימו מרגלים אנגלים בהשמדת יצירות האמנות הצרפתית.
סקסה קובורג גותה
שוק הדגים של בילינסגייט
לואישהאם (רובע)
רובע לוּאִישְהֶאם של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Lewisham, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מזרח העיר, ומהווה חלק מלונדון הפנימית.
היסטוריה.
רובע לואישהאם הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של לואישהאם והרובע המטרופוליני של דפטפורד שהוקמו בשנת 1900 כחלק ממחוז לונדון.
לאורך השנים נערכו מספר שינויים בגבולות הרובע, שהמשמעותיים ביותר נערכו בשנת 1996 עת העבירו את שטח המספנות המלכותיות בדפטפורד לרובע גריניץ'.
גאוגרפיה.
הרובע מוקף על ידי הרבעים גריניץ' במזרח, ברומלי בדרום וסאת'ק במערב. בצפון גובל הרובע בנהר התמזה ומעברו הצפוני נמצא אי הכלבים ברובע טאוור האמלטס.
ברובע עוברים הנחלים: דפטפורד קריק, הנהר פול, הנהר קוואגיי והנהר רייבנסבורן.
שכונות.
שכונות הרובע העיקריות הן:
אוכלוסין.
לפי מפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים 248,922 תושבים מהם 66% לבנים, 12% שחורים ממוצא קריבי ו- 9% שחורים ממוצא אפריקאי.
מחצית מאוכלוסיית הרובע מתגוררים בדירות הנמצאות בבעלותם.
שלטון מקומי ופוליטיקה.
הרובע מנוהל על ידי מועצה מבצעת בת חמש מחלקות: ילדים וצעירים; שירותים קהילתיים; שירות לציבור; מקורות; שיקום שכונות
בחירות למועצת הרובע:
בשונה ממחוזות אחרים באנגליה, מאז שנת 2002 במחוז זה נבחר ראש העיר בבחירות ישירות. ראש העיר הנוכחי הוא סטיב באלוק מטעם מפלגת הלייבור.
הרובע מחולק לשלושה אזורי בחירה של הפרלמנט הבריטי: לוישהאם - דפטפורד (Lewisham, Deptford), מערב לואישהאם (Lewisham West) ומזרח לואישהאם (Lewisham East).
חברי הפרלמנט שנבחרו מטעם הרובע מאז הקמתו בשנת 1964 (אזורי הבחירה משתנים מעת לעת):
תחבורה.
קו מזרח לונדון של הרכבת התחתית של לונדון עוצר ברובע בתחנת ניו קרוס (New Cross) וניו קרוס גייט (New Cross Gate). קו הרכבת המכונה "רכבת מזרח לונדון" (East London Railway) נמצא בשלבי בנייה. קו זה צפוי להתחבר לקו הרכבת התחתית ולעצור בברוקלי (Brockley), הונור אאוק פארק (Honor Oak Park), פורסט היל (Forest Hill) וסידנהאם (Sydenham).
אתרים בעלי חשיבות.
המבנים הבולטים שברובע הם כנסיית כל הקדושים בבלקהית', מגדל סיטיבנק שבלואישהאם, וכן כנסיית דיטריך בונהופר ומוזיאון הורנימן שבפורסט היל.
ערים תאומות.
לרובע לואישהאם שלוש ערים תאומות:
כמו כן לרובע "ברית חברות" עם:
אריסצ'ידש די סוזה מנדש
יהושע בן-אריה
טירת אמבואז
טירת אמבואז (בצרפתית: Château d'Amboise) היא טירה הממוקמת בתוך העיירה אמבואז שבמחוז אנדר ולואר, במרכז צרפת. הטירה היא אחת מטירות עמק הלואר.
היסטוריה.