אדם-עטלף מופיע בפרק הראשון של באטמן סדרת האנימציה. מארק סינגר מדבב את הדמות ופרנק ולקר משמיע קולות בלי מילים. קירק לאנגסטרום מופיע בעוד שני פרקים בדמות אדם בלבד.
אדם-עטלף היה אמור להופיע כדמות נבל-על בסרט ההמשך ל"באטמן ורובין", שאמור היה להיקרא "Batman Triumphant", אך סרט זה לא הופק מעולם. דמותו הייתה אמורה להיות מגולמת על ידי מארק לין-בייקר.
אמונות טפלות
הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית
הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית הוא ארגון ישראלי שהוקם במטרה למנוע פגיעה במעמדו ההיסטורי והארכאולוגי של מתחם הר הבית. הארגון הוקם לאחר שנודע לציבור ההיקף הרחב של הרס העתיקות והפרות החוק הבוטות שהווקף והתנועה האסלאמית מבצעים במקום. בוועד חברים אנשי רוח ואישי ציבור, ארכאולוגים, משפטנים ואנשי ביטחון. הוועד הוא א־פוליטי וחברים בו אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית, שהמכנה המשותף לכולם הוא הערכת חשיבותו התרבותית של הר הבית.
הקמת הוועד ומטרותיו.
בנובמבר 1999 התפרסם מקרה שאירע ב-1996 של הרס עתיקות כתוצאה מבנייה בלתי חוקית לצורך פתיחת כניסה ראשית למסגד חדש באורוות שלמה: נחפר בור ענק חלקו הגדול תוך ארבעה ימים בשטח של כ־2,000 מ"ר ולעומק 12 מטרים, תוך שימוש בציוד מכני כבד וללא כל פיקוח ארכאולוגי. כ־12,000 טון מילויים רוויי עתיקות הוצאו מהבור, תכולתן הועברה באמצעות למעלה מארבע מאות משאיות ונשפכו במזבלה העירונית ובמספר מקומות נוספים. מנכ"ל רשות העתיקות אמיר דרורי הגדיר אז את החפירה "פשע ארכאולוגי", והיועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין אמר שמדובר ב"בעיטה בהיסטוריה של העם היהודי". לימים, בעקבות פרויקט סינון העפר מהר הבית, התברר כי אפילו העפר שהושלך אוצר בקרבו אלפי ממצאים זעירים מתקופות רבות ומגוונות החל כבר מלפני כ־10,000 שנה. הושלכו גם ממצאים כבדים, בהם עמודים ושברי שער מפואר המתוארך לימי בית שני. מקרה זה היה ביטוי נוסף להתנהלות שיטתית של הרס, מחיקה והסתרה של סממנים וממצאים קדומים המעידים על היסטוריה יהודית במתחם הר הבית.
בעת חפירת הבור הגדול בחזית אורוות שלמה התקשורת המרכזית לא ייחסה חשיבות רבה למקרה, לאחר שמספר ארכאולוגים טענו שלא מדובר בהרס עתיקות משמעותי. אך שני סטודנטים לארכאולוגיה (יצחק צויג וארן ירדני) מאוניברסיטת בר־אילן יחד עם קבוצת מתנדבים ערכו סקר בשפכי העפר וגילו בו ממצאים ארכאולוגיים רבים. מכיוון שפעלו ללא רישיון חפירה מטעם רשות העתיקות, עוכב צויג לחקירה במשטרה והדבר זכה לפרסום נרחב בכלי התקשורת. בעקבות זאת התכנסה השדולה הארכאולוגית בכנסת על מנת לקיים דיון מיוחד במקרה. עו"ד ישראל כספי ששמע את הסיפור בכלי התקשורת נזעק והחליט להרתם לעניין. בכינוס של השדולה הארכאולוגית בכנסת נפגש כספי עם יצחק צויג, ד"ר אילת מזר וח"כ יורי שטרן, ושם הוחלט על הקמתו של ועד ציבורי למניעת הרס עתיקות בהר הבית והחתמת אישי ציבור רבים על עצומה הקוראת לממשלת ישראל לעצור את הרס העתיקות בהר הבית. על העצומה חתמו כ־82 חברי כנסת, סופרים, ראש ערים, שופטים (בדימוס) ואלופים (במילואים) מכל הקשר הפוליטית הישראלית. ניתן לומר שמאז ראשית הציונות לא היה מסמך פוליטי בנושא כה רגיש שהיה עליו קונצנזוס כה רחב.
כך לנוכח אוזלת היד של הרשויות, הוקם בראשית שנת 2000 "הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית". עם חברי הוועד נמנים ארכאולוגים בכירים רבים, בהם יו"ר המועצה הארכאולוגית ונשיא החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, משפטנים, בהם גם נשיאי בית המשפט העליון בדימוס ומבקרת המדינה לשעבר, אנשי רוח ואישי ציבור ואנשי ביטחון בכירים.
הוועד פועל במטרה למנוע פגיעה במעמדו ההיסטורי והארכאולוגי של מתחם הר הבית, מפני שמשמעותה היא פגיעה בתרבות העולמית בכלל ובמורשת היהודית בפרט. מאחר שהווקף והתנועה האסלאמית מבצעים את הרס העתיקות ומשנים את אופיו ההיסטורי של המתחם העתיק תוך הפרה בוטה של חוק העתיקות תשל"ח-1978 וחוק התכנון והבנייה תשכ"ה-1965, ולפיכך דורש הוועד להורות למשטרת ישראל לאכוף את חוקי העתיקות, התכנון והבנייה בהר הבית, לערוך סיורים שוטפים בתדירות גבוהה, כל יום, בכל חלקי הר הבית, ולמנוע ולסכל כל פעולה בלתי חוקית המתבצעת במקום, כמקובל בכל שאר אתרי העתיקות בארץ. כמו כן דורשים לפתוח באופן מלא וחופשי את כל מתחם הר הבית לביקור וסיקור שוטף של התקשורת הישראלית והבינלאומית; דבר זה, הנמנע כעת, הוא הפרה בוטה של חופש העיתונות והמידע במדינה דמוקרטית ושלילת זכות הציבור לדעת, ללא כל בסיס חוקי. סגירת ההר לתקשורת מאפשרת לווקף להסתיר את הפשעים הארכאולוגיים והעבירות שהוא מבצע על ההר מעיני הציבור בישראל וכלל העולם התרבותי. ולבסוף, דרישה לפיקוח קבוע, שוטף יומיומי ואמיתי בכל חלקי הר הבית של רשות העתיקות, שתפקידה להגן ולשמור על העתיקות בכל מקום ועל אחת כמה וכמה במקום בעל חשיבות היסטורית וארכאולוגית כמו הר הבית.
שי-לי ליפא אנג'ל
שוקי שטאובר
יהושע (שוקי) שטאובר (נולד ב-16 באוקטובר 1954) הוא חוקר, יועץ, עיתונאי ומרצה ישראלי שכתב 17 ספרים ומאות רבות של כתבות ומאמרים מקצועיים בתחומי התמחותו: ניהול, קריירה ועבודה.
קורות חיים.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר החקלאי "הכפר הירוק" התגייס לצה"ל והיה לקצין קשר. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1984 הוסמך לתואר שני בלימודי עבודה. עבודת התזה שלו בחנה את עוצמת הוועדים הארציים בשירות המדינה ויחסי הגומלין שלהם עם ההסתדרות הכללית.
בשנת 1981 החל לעבוד במסגרת המכון לפריון העבודה והייצור והחל לצבור בו ניסיון מקצועי, לצד המשך לימודיו. בשנת 1986, לאחר ביצוע תפקיד ניהולי, יצא לדרך עצמאית ומאז לא שב לפעול כעובד שכיר.
בין השנים 1987–2001 עסק בפעילות מקצועית שכללה עבודות ייעוץ לחברות ולארגונים בסקטור הפרטי ובסקטור הציבורי. הוא פיתח פעילות הדרכה ענפה שכללה ריכוז אקדמי של קורסי הכשרה למנהלים, בדרך כלל במסגרת לימודי חוץ של האוניברסיטאות (המכללות היו אז רק בתחילת דרכן). לדוגמה: ניהול ההכשרות השנתיות לניהול משאבי אנוש בלימודי החוץ של האוניברסיטה הפתוחה ("תפנית"), באוניברסיטה העברית בירושלים ("מכון מגיד"), במכללת עמק הירדן, במכללת אילת ועוד.
יזם קורסים מגוונים, כמו קורס הכשרה למנהלי משאבי אנוש בענף המלונאות במסגרת אוניברסיטת חיפה, קורס לניהול מערכות תגמול וקורס לניהול בשיטת האאוטסורסינג במסגרת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל), קורס לניהול מערכות גיוס במסגרת האוניברסיטה העברית ועוד. כמו כן עסק, באותן שנים, בפיתוח מנהלים בחברות עסקיות ובארגונים ציבוריים, ובייעוץ ארגוני.
בשנת 1988 החל לכתוב בשבועון הכלכלי "כספים" כמומחה לניהול, ומשם עבר לעיתון "גלובס". הטור השבועי שלו "ניהול" התפרסם ב"גלובס" לסירוגין במשך מספר שנים ובמסגרתו, לצד טורי דעה, גם ערך שיחות עם מאות מנהלים. במקביל כתב במגזינים מקצועיים כמו הירחונים "סטטוס", "ניהול", "משאבי אנוש", "ועדים" ועוד. בשנת 2001 הפסיק לכתוב טור קבוע בעיתון "גלובס" והמשיך לפרסם מאמרים וכתבות ככותב עצמאי.
בשנת 2005 חזר לכתוב את הטור "ניהול" באתר החדשות ynet, הפעם כטור דעה שהתפרסם מדי שבוע במשך כארבע וחצי שנים, עד לשנת 2009. מאז שב לפעול ככותב עצמאי.
משנת 2006 מתפרסמים מאמריו גם באתר הבית שלו.
מתראיין לעיתים קרובות בעיתונות הכתובה והמקוונת ובמדיה האלקטרונית, בתחומי התמחותו ואודות ספריו.
שטאובר עוסק בהתנהגות עסקית נאותה (אחריות תאגידית) ופועל לקידומה. הוא מרבה לכתוב, להתראיין, להרצות ולייעץ בתחום זה. לדוגמה, בספריו, "זה לא רק הכסף" ו"אני המותג!" כלולים פרקים הדנים, בהתאמה, בהעסקה הוגנת ובשיווק הוגן.
כתב סקירה מקיפה, "אחריות תאגידית בישראל", בעברית ובאנגלית.
ספריו.
כתב 17 ספרי ניהול והוציאם לאור במסגרת שיתופי פעולה מקצועיים מגוונים. הספרים מופיעים ברשימות קריאה של מוסדות לימוד רבים.
ספריו:
כתב גם דו"ח מקיף וספר (שלא פורסם) על קריסתה ושלבי פירוקה של חברת הביטוח "הסנה".
יהושע שטאובר
רקפת לוי
רקפת לוי (נולדה ב-1959) היא מעצבת תפאורה ותלבושות. זוכת פרס אופיר ופרס התיאטרון הישראלי. מקימה ומנהלת בית ספר לעיצוב לאמנויות במה בתל אביב.
ביוגרפיה.
לוי גדלה בקריית אונו ולה שתי אחיות, בשנת 1983 לוי השלימה את לימודיה במדרשה לאמנות, והמשיכה ללימודי עיצוב אופנה במכללת שנקר, אותם סיימה בשנת 1993.
לוי מלמדת במוסדות רבים, בהם מכללת שנקר, "בית הספר לתיאטרון חזותי" בירושלים, "מכללת ויטל לאמנות" בתל אביב, האקדמיה לעיצוב בצלאל, ובית הספר "קלישר" לאמנות.
לוי עיצבה את החלל והתלבושות למספר רב של הצגות, מופעי מחול, הפקות מוזיקליות, סרטים, תוכניות טלוויזיה ואופרות.
משנת 1991 מעצבת, בשיתוף עם אוהד נהרין את תלבושותיהן של להקות המחול בת שבע ואנסמבל בת שבע.
בשנת 2007 ביימה ועיצבה את האופרה "סינדרלה" באופרה הישראלית החדשה.
לוי חברה בוועדה לקרן התרבות אמריקה-ישראל, ונמצאת בוועדת השופטים לתחרות המחול הבינלאומית של מרכז סוזן דלל ותחרות המחול ליוצרים צעירים.
תיאטרון.
לוי החלה את דרכה בעיצוב עבור קבוצת המרכז התיאטרוני בנווה צדק, בשנים 1984–1985, שם עיצבה להצגות "המלך ישן" של קובי ניב בבימויו של ישראל גוריון ואת "בערבות הנגב" של הסופר יגאל מוסינזון בבימויו של סיני פתר וכן בשנת 1987 עיצבה עבור סולן הפקות להצגה "אמא יהודיה" של דן אלמגור בבימויו של ישראל גוריון.