בשנת 1000 לערך נישאה הנסיכה בת'וק לקריניין מדאנקלד, ראש מנזר דאנקלד. בנם הבכור היה דאנקן הראשון, לימים, מלך סקוטלנד. דאנקן הוכתר לאחר מותו של מלקולם השני בשנת 1034.
ישנה סברה לפיה נישואיה של בת'וק לקריניין היו נישואיה השניים וקודם לכן הייתה נשואה לסיגור מסטוט או לפינדלאך, המורמאר של מוריי.
עמק צורים
עמק צורים הוא גן לאומי מצפון-מזרח לעיר העתיקה בירושלים, בגודל 170 דונם, באפיק נחל קדרון, למרגלות הר הצופים. הגן הלאומי הוכרז בשנת 2000, על מנת ליצור רצועת גנים החובקת את חומות ירושלים, לשמר את מרקמו ההיסטורי של הר הזיתים ולמנוע בנייה במקום. קרוי על-שם אבני הצור הרבות יחסית במקום.
היסטוריה.
תוכנית להותיר שטח פתוח, לפי העקרון התכנוני של "אזור חיץ ירוק" (), למרגלות הר הצופים והר הזיתים, וסביב חומות העיר העתיקה, נכללה כבר בתוכניות המתאר של העיר בתקופת המנדט הבריטי: תוכנית מקלין משנת 1918, תוכנית גדס משנת 1919, ותוכנית גדס-אשבי משנת 1922. התוכנית הגדירה את השטח הפתוח בעיקר ממזרח ומדרום לעיר העתיקה, מאחר שהבינוי באזור זה היה דליל באותה עת. האזור מצפון וממערב לעיר העתיקה כבר היה בנוי. התוכנית ברובה הגדול לא יושמה, מאחר שהיה צורך להפקיע אדמות כדי לממשה, והשטח הבנוי של העיר התפתח בהדרגה גם לאזור זה.
לאחר איחוד העיר פעל ראש העיר דאז, טדי קולק, לממש את התוכנית. כמה ימים לאחר תום המלחמה נהרסו קירות הבטון שחצו את העיר מאז מלחמת העצמאות במתחם ממילא, בכיכר צה"ל ובאזור מוסררה, וכן כל הבתים ההרוסים למחצה מקרבות 1948 שלאורך החומה. ביולי 1967 הוחלט בישיבה, שבה השתתפו ראש הממשלה לוי אשכול, טדי קולק וחברי הנהלת רשות הגנים הלאומיים, להקיף את חומת העיר העתיקה בגן לאומי. במשך 15 שנים הוכשר הגן הלאומי סובב חומות ירושלים עד השלמתו, במימון תרומות שגייסה הקרן לירושלים. תוכנית המתאר המקומית שאישרה עיריית ירושלים בשנת 1970 (עמ/6) ייעדה את הקרקע לגן הלאומי, ההכרזה הרשמית על גן לאומי סובב חומות ירושלים נעשתה בשנת 1974. בשל מיקומו המיוחד של הגן האצילה רשות הטבע והגנים לעיריית ירושלים סמכויות לתפעולו ולפיתוחו. באזור שלמרגלות הר הצופים לא מומשה התוכנית, מאחר שהשטח ברובו כבר היה בנוי, חלק מאדמות באזור הן בבעלות הווקף המוסלמי חלקן אדמות פרטיות בבעלות פלסטינים וחלקן בבעלות העדות הנוצריות השונות.
בשנת 2000 הוכרז, ביוזמת חבר הכנסת בנימין אלון, שטח בן כ-170 דונם כ"גן לאומי עמק צורים". רשות הטבע והגנים הסבירה כי הגן הוכרז בשטח זה "כדי ליצור רצף גאוגרפי עם גן לאומי סובב חומות ירושלים", וכן כדי לשחזר "נקודת תצפית של עולי הרגל בתקופה הקדומה", ואת "נוף התרבות החקלאי של ספר המדבר". בשטח הגן לא נעשו עבודות פיתוח באותה עת, אך ההכרזה הביאה לכך שבעלי הקרקעות לא יכולו לקבל אישורי בנייה. החל משנת 2004 הופעל במקום פרויקט סינון עפר הר הבית. בינואר 2017, הוציא עיריית ירושלים לשטח "צו גינון", צו שאיפשר לעירייה ולרשות הטבע והגנים לבצע עבודות גינון סלילת שבילים והקמת מתקני משחקים במקום. עם זאת רוב השטח עדיין בבעלות הווקף.
טבע ונוף.
הגן הלאומי משמר דוגמאות לחקלאות הררית המאופיינת בכרם זיתים גדול, טרסות וחורש ים תיכוני.
פרויקט סינון עפר הר הבית.
בין השנים 2004 ל-2017 הופעל במקום מיזם לסינון שפכי העפר שהוצאו מהר הבית בחפירות שונות שנערכו על ידי הווקף. העפר סונן על ידי מתנדבים, בהנחיית אנשי הצוות, ותחת חסותם של הארכאולוגים גבריאל ברקאי ויצחק צוויג מאוניברסיטת בר-אילן. בסינון נמצאו, בין היתר, חותם של כהן מימי בית המקדש הראשון, מטבעות מימי המרד הגדול, שרידי אבנים מעוטרות וחרסים רבים וכן מגוון ממצאים מכל התקופות שלאחר חורבן בית שני.
כיום מקיימת עמותת אלע"ד במקום סינון של עפר מחפירות שונות מירושלים ומחוצה לה, ופעילויות חינוכיות ותרבותיות לקהל הרחב, כולל התנסות עצמית בגילוי ממצאים, הסברים על ממצאים ארכאולוגיים וכדומה.
בשנת 2018 נחשף מטבע ברונזה מהשנה הרביעית למרד הגדול בפרויקט סינון העפר הארכאולוגי בגן הלאומי עמק צורים.
אירוויזיון 1961
אירוויזיון 1961 היה הפעם השישית בה התקיימה תחרות הזמר ה"אירוויזיון" המשודרת באמצעות רשת ה"אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות התקיימה בצרפת ביום שבת, ה-18 במרץ 1961. רשות השידור "RTF" הפיקה את התחרות תחת ניהולו של מרסל קרבאן והנחייתה של ז'קלין ז'ובר, שהנחתה גם את התחרות בשנת 1959. לוקסמבורג הייתה המנצחת בתחרות עם השיר "Nous Les Amoureux" (אנחנו האוהבים) בביצועו של ז'אן-קלוד ווילאמינוט הצרפתי, המוכר כזמר תחת שם הבמה "ז'אן-קלוד פסקל". תזמורת התחרות הייתה של פרנק פורסל, ופורסל גם ניצח על כמה מהשירים, כפי שעשה באירוויזיון 1959.
זו הפעם הראשונה שהתחרות התקיימה ביום שבת, כאשר מתחרות אירוויזיון 1963 נקבע הדבר באופן רשמי והפך למסורת שנמשכת עד היום. זו הפעם השנייה שהתחרות התקיימה באותו אולם - שנתיים בלבד לאחר ש"היכל הפסטיבלים" אירח את התחרות בשנת 1959. אולם הבמה שופצה והוגדלה לקראת התחרות הנוכחית והייתה גדולה בהרבה מזו של שנת 1959 ובכלל מבמות התחרויות הקודמות. הבמה קושטה בפרחים, כביטוי לגישה החדשה שאימצו איגוד השידור האירופי והמדינות המארחות בהפקת במות גדולות ומרשימות. עם זאת, רק החל מאירוויזיון 1970 נעשה שימוש בתפאורה חדשנית ומשוכללת ובטכנולוגיה חדישה.
משתתפות בתחרות.
יוגוסלביה, ספרד ופינלנד הצטרפו לתחרות, למרות ביקורות שונות שטענו כי לא ראוי שיוגוסלביה וספרד ישתתפו עקב משטרי הדיקטטורה ששררו בהן באותה תקופה. ספרד השתתפה מאירוויזיון זה ואילך מבלי להיעדר מאף תחרות עד היום. פינלנד הקפידה להשתתף גם היא, אולם זכייתה הראשונה הייתה אחרי 45 שנות השתתפות בתחרות אירוויזיון 2006. יוגוסלביה זכתה פעם אחת, על ערש התפרקותה, בתחרות אירוויזיון 1989. המשטר בספרד תחת שלטונו של הרודן פרנקו הוסיף לעורר בעיות באירוויזיון 1969 שנערך בספרד, כאשר אוסטריה פרשה מהתחרות מתוך עיקרון לא לשלוח מטעמה נציגים למדינה הנשלטת על ידי דיקטטורה.
13 המדינות מהתחרויות הקודמות השתתפו כולן בתחרות זו. כך עלה בשנת 1961 מספר המדינות המשתתפות באירוויזיון והיו בסך-הכל 16 שירים.
מהלך התחרות.
ספרד כמשתתפת חדשה פתחה את התחרות עם הזמרת קונצ'יטה באוטיסטה שעלתה לבמה בשמלה מהודרת שהבליטה את הופעתה ושרה שיר קצבי שכלל גם קצת תנועות ריקוד. שיטת ההצבעה נשארה כמו בתחרויות הקודמות: עשרה שופטים מכל מדינה העניקו, כל אחד, נקודה לשיר האהוב עליהם פרט למדינתם. מופע הביניים שלאחר הצגת השירים המתחרים היה של שני האמנים טסה בומונט ומקס בוצוני. עם תום ההצבעה זכתה לוקסמבורג בתחרות בפעם הראשונה. הייתה זו זכייתה הראשונה של לוקסמבורג מתוך חמש, כאשר עוד תזכה בתחרויות בשנים 1965, 1972, 1973 ו-1983.
שירי התחרות.
לאחר שבשתי התחרויות הקודמות זכו שירים קצביים-מתונים ועליזים, ניצחה לוקסמבורג בתחרות זו עם שיר שקט ואיטי יותר, כמסורת השירים הזוכים בתחרויות הראשונות. אולם בניגוד למסורת שירי האהבה, נטען כי השיר הזוכה, שמשמעותו בעברית היא "אנחנו האוהבים", מדבר בעצם על אהבה בין שני גברים והמכשולים שעל אהבתם להתמודד עמם. כמו בתחרויות אירוויזיון אחרות, גם בשנה זו שימש פסטיבל סן רמו לבחירת השיר שייצג את איטליה באירוויזיון. וכמו כן, גם בתחרות זו השיר שייצג את איטליה הפך ללהיט.
אירוויזיון 1962
אירוויזיון 1962 הייתה הפעם השביעית בה התקיימה תחרות הזמר ה"אירוויזיון" המשודרת באמצעות רשת ה"אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות התקיימה בלוקסמבורג ב"אודיטוריום הגדול של RTL" (בצרפתית: Grand Auditorium de RTL) שבעיר הבירה לוקסמבורג, ביום ראשון, ה-18 במרץ 1962. רשות השידור "CLT" הפיקה את התחרות בניהולם של ג'וס פולי ורנה סטייכן והנחייתה של מיריי דלנואה. צרפת ניצחה בתחרות בפעם השלישית בתולדותיה עם השיר "אהבה ראשונה" (“Un premier amour”) בביצועה של הזמרת איזבל אוברה. תזמורת התחרות הייתה של ז'אן רודרה, ורודרה גם ניצח על כמה מהשירים.
לראשונה יש שירים שסיימו את התחרות ללא נקודות כלל, וארבע מדינות בפרט בשנת 1962 שהן בלגיה, ספרד, אוסטריה והולנד (שירים מספר 2, 3, 4 ו-8 בסדר ההשמעה בהתאמה).
משתתפות בתחרות.
כל המדינות מהתחרויות הקודמות השתתפו בתחרות זו. בכלל זה גם יוגוסלביה, ספרד ופינלנד, אשר הצטרפו לתחרות בשנת 1961 ובסך-הכל הוצגו 16 שירים.
מהלך התחרות.
המנחה מיריי דלנואה בירכה כל אחד מהמתחרים בשפת המדינה שאותה ייצגו. הבמה קושטה בכוכבים נוצצים-מהבהבים, אך הם לא נראו בחלק מהערב מפני שהנורות כשלו מלפעול בזמן מסוים. שיטת ההצבעה שונתה מהתחרויות הקודמות כאשר עשרה שופטים מכל מדינה מעניקים נקודה, 2 נקודות ו-3 נקודות לשלושת השירים האהובים עליהם. כל שופט העניק תחילה בנפרד 3 נקודות לשיר האהוב עליו ביותר, 2 נקודות לשיר השני האהוב עליו ונקודה לשיר השלישי האהוב עליו. אז כל מדינה העניקה נקודה, 2 נקודות ו-3 נקודות לשלושת השירים שקיבלו הכי הרבה נקודות בסיכום הכולל של ניקוד עשרת השופטים. ניצחונה השלישי של צרפת בתולדות התחרות העמיד אותה כמדינה שזכתה בכמחצית מכלל שבע תחרויות האירוויזיון שהיו עד אז, כולל תחרות זו.
שירי התחרות.