באפריל 1997, הקליטה הלהקה שבעה שירים לאלבום הדמו השני שלה, "Angels Fall First". האלבום הגיע לחברת ההקלטות Spinefarm Records, שחתמה לאחר מכן על חוזה עם הלהקה להקלטת שני אלבומים. מיד לאחר מכן שבה הלהקה לאולפן ההקלטות כדי להשלים את האלבום. "Angels Fall First" היה לאלבום הבכורה של הלהקה ויצא בנובמבר 1997. האלבום קיבל ביקורות מעורבות והגיע למקום ה-31 במצעד האלבומים הפיניים, כאשר הסינגל "The Carpenter" הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הפיניים ועבורו צולם גם הקליפ הראשון של הלהקה.
בתקופה זו הלהקה הופיעה רק שבע פעמים עקב מחויבויות אחרות של חברי הלהקה. מכיוון שלא היה באסיסט קבוע, בכל הופעה צורפו לסירוגין באסיסטים שונים. בשנת 1998 הצטרף ללהקה הבאסיסט סאמי ואנסקה, שאותו הכיר הולופאינן מבעוד מועד.
הצלחה בינלאומית (אלבום שני ואלבום שלישי).
באוגוסט 1998 חזרה הלהקה לאולפן ההקלטות כדי להקליט את אלבומה השני, "Oceanborn". חודש לאחר מכן, הוציאה הלהקה את אלבומה השני בפינלנד בלבד. הלהקה באלבום זה אימצה סגנון מטאל מתקדם וטכני יותר, ולצד זה זנחה את האופי הפולקי מהקלטותיה הראשונות. לצדה של הסולנית, טורונן, כלל האלבום גם את שירת הגראולינג של טאפיו וילסקה, שהיה חבר קרוב של הלהקה וסייע להצלחתה בימיה הראשונים, וזאת משום שהולופאינן החליט שהוא לא רוצה לשיר שוב.
האלבום קיבל ביקורות טובות באופן מיידי לאחר שחרורו, ובמהרה התברג במקום החמישי במצעד האלבומים הפיניים. הסינגל מהאלבום "Sacrament Of Wilderness" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הפיניים ונשאר במקום זה מספר שבועות. הצלחה זו גררה את חברת ההקלטות להוציא את האלבום בשאר העולם. במאי 1999, הקליטה הלהקה את הסינגל
"Sleeping Sun" ועוד שלושה שירים שנלוו אליו. בחודש אחד נמכרו 15,000 עותקים של הסינגל רק בגרמניה עצמה – הצלחה שבזכותה נייטוויש התלוותה כלהקת חימום ללהקת ההבי-מטאל הגרמנית הפופולרית, Rage. הן האלבום "Oceanborn" והן הסינגלים "Walking in the Air" ו-"Sacrament of Wilderness" קיבלו מעמד של אלבום זהב בפינלנד באוגוסט 1999.
בתחילת שנת 2000, במהלך העבודה על האלבום השלישי, ניסתה הלהקה לייצג את פינלנד באירוויזיון עם השיר "Sleepwalker", אך לצערה, הגיעה למקום השני בשלבי המוקדמות עקב החלטת השופטים ולמרות קבלת מספר קולות גבוה מהקהל. במאי אותה השנה, הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "Wishmaster", שהגיע במהרה למקום הראשון במצעד האלבומים הפיניים וקיבל מעמד של אלבום זהב תוך שלושה שבועות. האלבום, למרות הביקורות המעורבות, נבחר כאלבום החודש של מגזין רוק גרמני פופולרי, לאחר שהתחרה באלבומים אחרים של הלהקות Iron Maiden ו-Bon Jovi. מועדון המעריצים של נייטוויש גדל, והלהקה הופיעה כמעט בכל פסטיבלי הרוק היוקרתיים באירופה, לצד מסע הופעות עולמי שאליו יצאה בפעם הראשונה.
שינויים בלהקה (אלבום רביעי).
בשנת 2001, הוציאה הלהקה מיני-אלבום שכלל בתוכו גרסת כיסוי לשיר "Over The Hills and Far Away" של גארי מור יחד עם שלושה שירים נוספים, שבו לקחו חלק הזמר הפיני טוני קאקו (סולן להקת סונטה ארקטיקה) והזמר טאפיו וילסקה. בקרב מעריצי הלהקה, לא הייתה התלהבות מהשירים החדשים שבאלבום, למרות העובדה שהשיר "Over The Hills and Far Away" התקבל באהדה והפך לפופולרי, שכן הלהקה מבצעת אותו בהופעותיה פעמים רבות. בנוסף, הוציאה הלהקה דיסק DVD של הופעה שצולמה בטמפרה – "From Wishes To Eternity".
זמן קצר לאחר שחרור המיני-אלבום, הגיעה הלהקה לאחת הנקודות הקשות ביותר שחוותה. עיקר הבעיות היו סביב הבאסיסט, סאמי ואנסקה, שלדבריו של הולופאינן, החל לזלזל ביחסו הן כלפי הלהקה והן כלפי ההופעות. אף על פי שחברי הלהקה שוחחו עמו מספר פעמים, לא חל שינוי בהתנהגותו, וחלה מתיחות בין חברי הלהקה, כמו גם אדישות למצב. במקביל, החל הגיטריסט, וואורינן, להתלונן על כך שלא זוכה למספיק להערכה מצד החברים האחרים של הלהקה, אך תלונה זו דעכה ולא הופיעה שוב. הולופאינן החליט על פירוקה של הלהקה. לאחר הופעה ברוסיה, שלח הודעה לחברו המוזיקאי, טוני קאקו (סונטה ארקטיקה), שבה סיפר לו על כך שהוא מתכוון לפרק את הלהקה, ושאל אותו על תוכניותיו בשנה הבאה. לאחר סיבוב ההופעות באירופה שהסתיים ב-2001, התקשר הולופאינן לחברות ההקלטות והודיע להן על פירוקה של הלהקה, שלא תוציא יותר אלבומים חדשים, ואותה הודעה נכתבה באתרה הרשמי של הלהקה. זמן קצר לאחר מכן יצא הולופאינן לטיול בלפלנד עם טוני קאקו, שבמהלכו השניים שוחחו על ההחלטה לפירוק הלהקה, והולופאינן הבין שהוא לא יכול לוותר על הלהקה בקלות שכזו. כשחזר מהטיול, החליט לבצע שני צעדים מרכזיים: תחילה, בחר במנהל חדש ללהקה שיסייע לה בעניינים הארגוניים. הצעד השני היה פיטוריו של הבאסיסט סאמי ואנסקה, ובמקומו הצטרף הבאסיסט והזמר מארקו היטאלה ("Sinergy", "Tarot").
בשנת 2002, הוציאה נייטוויש את אלבומה הרביעי, "Century Child", יחד עם הסינגלים "Ever Dream" ו-"Bless The Child". ההבדל העיקרי בין אלבום זה לבין האלבומים הקודמים הוא שבאלבום זה לראשונה יש ליווי של תזמורת לחלק מהשירים. אלבום זה כולל גרסת כיסוי לשיר "Phantom Of The Opera" של אנדרו לויד וובר, הנחשבת לאחד השירים הפופולריים ביותר שביצעה הלהקה. האלבום קיבל מעמד אלבום זהב שעתיים בלבד לאחר צאתו, ומעמד אלבום פלטינה שבועיים לאחר מכן. הגעתו של האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים הפיניים שברה שיא – מעולם לא היה פער כה גדול שבין המקום השני לבין המקום הראשון עד אלבום זה. בנוסף, הוציאה הלהקה שני קליפים לשירים "Bless The Child" ו-"End of All Hope".
בשנת 2003 שחררה הלהקה את דיסק ה-DVD השני שלה, "End Of Innocence", הכולל ראיונות עם הולופאינן, נבאלאינן ווילסקה וכן קטעים מהופעות חיות. באותה השנה התחתנה הסולנית טורונן, ומשום כך החלו להגיע שמועות שהלהקה עומדת להתפרק, שהיו שקריות כל הזמן הזה. נישואיה של טורונן שיחקו תפקיד מרכזי בגורמים לפיטוריה בשנת 2005.
האלבום החמישי האחרון עם טורונן.
האלבום "Once" יצא ביוני 2004, יחד עם הסינגל הראשון – "Nemo". האלבום הגיע לפסגת המצעדים בפינלנד, בהונגריה ובשש מדינות נוספות. "Nemo" עדיין נשאר הסינגל המצליח ביותר של הלהקה עד היום. באלבום זה יש דגש גדול על שימוש בתזמורת, בתשעה מתוך אחד עשר שירים. בהקלטת השירים השתתפה התזמורת הפילהרמונית של לונדון. בנוסף, אלבום זה כולל שיר מלא בפינית. האלבום קיבל מעמד אלבום פלטינה משולשת בפינלנד, פלטינה בגרמניה וזהב בשש מדינות נוספות, הגיע למקום הראשון במצעדים ביוון, בנורווגיה ובגרמניה, וכן הגיע למצעד עשרת הטובים בצרפת, בהונגריה ובשוודיה. הצלחה מסחררת זו אפשרה ללהקה לצאת למסע הופעות עולמי שהוביל אותה למדינות שלעולם לא ביקרה בהן בסיבובי ההופעות הקודמים. הלהקה הופיעה באליפות האתלטיקה העולמית בשנת 2005 בפינלנד. בזכות הצלחה זו, הלהקה הוציאה אלבום הכולל בתוכו את מיטב שיריה מכל השנים לצד גרסאות חדשות לשירים ישנים ופופולריים.
לאחר הקלטת הופעה חיה בהלסינקי ב-21 באוקטובר 2005 ששוחררה ב-DVD תחת השם "End of an Era" (סופו של עידן), החליטו ארבעה חברים מהלהקה שמוטב שנייטוויש תמשיך להתקיים ללא טורונן כסולנית, תחושה שאותה ביטאו דרך מכתב פתוח שנתן לה הולופאינן לאחר ההופעה ופורסם לאחר מכן גם באתר הלהקה. המכתב נכתב על ידי הולופאינן, אך נחתם גם על ידי שאר חברי הלהקה. לפי המכתב, בעלה של טורונן ושאיפותיה הכלכליות שינו את יחסה כלפי הלהקה ובשל כך היא פוטרה. טורונן הגיבה לפיטורים ולמכתב בשתי מסיבות עיתונאים שנערכו בפינלנד ובגרמניה, וטענה שפוטרה בהפתעה וללא התראה מוקדמת. טורונן החליטה גם היא לפרסם מכתב פתוח בעיתונים, באינטרנט ובטלוויזיה, ובו ציינה שהיא רואה במהלך שבוצע על ידי הלהקה כאכזרי, הכולל בין היותר, לטענותיה, השתלחויות לא מוצדקות נגד בעלה מצד חברי הלהקה.
סולנית חדשה (אלבום שישי).
בספטמבר 2006, החלה הלהקה להקליט את אלבומה השישי, "Dark Passion Play". במטרה למצוא מחליפה לטורונן לתפקיד הסולנית, אפשרה הלהקה לשלוח לה הקלטות שישמשו אודישן כחלק מתהליך בחירת הסולנית. במאי 2007, נחשפה זהותה של הסולנית החדשה – אנט אולזון השוודית, סולנית להקת "Alyson Avenue" לשעבר. הולופאינן ציין שזהותה נשמרה בסוד כדי שהמעריצים לא ישפטו אותה לפי המראה שלה או לפי עבודותיה כזמרת בלהקות אחרות בעבר. באותו חודש, יצא הסינגל החדש של הלהקה, "Eva", להורדה חופשית ברשת, כדוגמה מהאלבום החדש. הסינגל תוכנן להתפרסם מאוחר יותר, אך הלהקה נאלצה להקדים את שחרורו עקב הדלפה של אתר הורדות בריטי. זמן קצר לאחר מכן חשפה הלהקה את שמו של האלבום, והוציאה באוגוסט אותה השנה את הסינגל השני מהאלבום, "Amaranth", שזינק למקום הראשון במצעדים תוך פחות מיומיים משחרורו.