קרטס, לעומת אחיו הבכור, לא גילה עניין בלימודי הכלכלה והעסקים, ונמשך אל תחום האיור ואל פעולות כמו דיג ושחייה בנהר הדנובה, שהיה קרוב לאחוזת דודו. בשלב מסוים החל לגלות עניין בצילומי מגזינים, ובעקבות כך החל ללמוד צילום.
אחרי שחסך מספיק כסף, קנה קרטס את מצלמתו הראשונה ב-1912, למרות התנגדות משפחתו שרצתה שילמד כלכלה ועסקים כמו אחיו. בזמנו הפנוי צילם את האיכרים, הצוענים והנופים בסביבתו.
בשנת 1914 גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ונשלח לקו החזית במלחמת העולם הראשונה, שם צילם תמונות מחיי היום יום בתעלות הלחימה. מרבית התמונות הללו הושמדו מאוחר יותר. הוא נפצע מפגיעת כדור ב-1915, סבל משיתוק זמני בידו הימנית, ונשלח לבית חולים. מאוחר יותר הועבר לאזור אחר, שם המשיך לצלם. צילומיו הראשונים פורסמו בשנת 1917 במגזין.
קרטס לא החלים ברמה מספקת כדי לחזור אל החזית, ובשנת 1918, בתום המלחמה, שוחרר. הוא החל לעסוק בסחר במניות, אז פגש את אשתו לעתיד, שעסקה גם היא בתחום זה. היא דיגמנה לקרטס בצילומיו, והוא החל לצלם גם את אחיו הצעיר. קרטס עזב את עבודתו במניות, והחל לנסות לעסוק בחקלאות ובדבוראות, אך לאחר תקופה קצרה חזר לעסוק במניות. הוא רצה להגר לצרפת על מנת ללמוד שם צילום בצורה מסודרת, אך אמו הניאה אותו מכך, והוא נשאר בהונגריה.
בשנת 1923, בחר איחוד הצלמים ההונגרי להעניק פרס לאחת מתמונותיו, אך בתנאי שידפיס אותה בסוג הדפסה שונה. קרטס לא אהב זאת, ודחה את הפרס. במקום זאת, קיבל דיפלומה מהאיחוד.
בשנת 1925 אחד מהמגזינים בהונגריה בחר בתמונה שלו לתמונת השער, וקרטס התפרסם בכל המדינה. באותה תקופה החלטתו לנסוע לצרפת ללמוד צילום התחזקה, והוא אכן נסע.
הוא השאיר מאחוריו את אמו, אחיו הבכור, ארוסתו הלא-רשמית ודודו, שנפטר זמן קצר לאחר מכן. אחיו הצעיר היגר לארגנטינה.
ארוסתו חיכתה שהוא יתבסס בצרפת, ואז נסעה אליו והשניים נישאו. הייתה זו תקופה בה אמנים הונגרים רבים היגרו לצרפת, ביניהם רוברט קאפה.
קרטס החל לצלם למספר מגזינים במדינות אירופה, בהן איטליה, צרפת, גרמניה ובריטניה. הוא שינה את שמו הפרטי מאנדור לאנדרה, שם שנשאר לשארית חייו.
בפריז הוא נחל הצלחה מסחרית גדולה, וב-1927 הוא היה לצלם הראשון שהציג תערוכת יחיד.
קרטס התחבר אל תנועת הדאדא שהתחילה באותה תקופה, ובעקבות ביקור אצל מספר חברים פסלים הושפע גם מהקוביזם. הוא החל להיות צלם בעל שם והיו לו תערוכות יחיד רבות, כמו גם תערוכות משותפות. באותה תקופה צילם פורטרטים רבים, ביניהם של מפורסמים כגון פיט מונדריאן ומארק שאגאל.
בשנת 1933 פרסם את ספר הצילום הראשון שלו, אשר היה מוקדש לאמה של אשתו, שנפטרה באותה שנה.
קרטס הגיע לניו יורק עם אשתו באוקטובר 1936 במטרה למצוא תהילה כצלם בארצות הברית, וגם להימלט מאירופה שהייתה תחת השלטון הנאצי. הוא התאכזב מהחיים הקשים באמריקה, וחש שהם הפכו, להגדרתו, ל"טרגדיה גמורה". האנשים בארצות הברית לא הגיבו באותן אופן שבו הגיבו האנשים בפריז כאשר צילם תמונות שלהם. מיד לאחר הגעתו, הגיע קרטס לביומונט ניוהל, העורך הראשי במחלקת הצילום במוזיאון לאמנות המודרנית. קרטס הציע לניוהל כמה תמונות מתוך האוסף שלו "הפרעות" כדי שיציג אותם במוזיאון. ניוהל העביר ביקורת שלילית על התמונות, דבר שהעליב את קרטס. ניוהל בחר להציג מספר תמונות מצומצם של קרטס במוזיאון.
קרטס הסכים להצעת העבודה בסוכנות קיסטון בעיתונות מצולמת, אך מצא את עצמו מבלה את רוב זמנו בסטודיו של החברה. קרטס התאכזב ועזב את החברה. ב-25 באוקטובר 1938 הציג המגזין "LOOK" סדרה של תמונות שנקראו "כבאי הולך לבית הספר", שהייתה שייכת לקרטס, אך הקרדיט ניתן לארני פרינס, מנהל סוכנות קיסטון.
אנדרה ספג עלבונות מצד עורכים אשר לא היו מוכנים להכיר בעבודותיו. בשנות ה-40 וה-50 הוא הפסיק לעבוד עבור מגזינים והחל להשיג הצלחה בינלאומית.
במהלך שנות הקריירה שלו כצלם שנמשכו כ-70 שנה, הוענקו לקרטס מספר רב של פרסים על הישגיו בתחום הצילום. הוא היה הצלם הראשון אשר יצר גלריות שלמות שהורכבו מצילומים שלו והופיע ברחבי העולם. אך למרות הפרסים שקיבל במשך השנים, קרטס עדיין נותר לא מוכר ברמה הבינלאומית, אף בשנות חייו האחרונות. רק לקראת סוף חייו התחיל לזכות להכרה בינלאומית, בייחוד לאחר מותו. קרטס נחשב לאחד האישים הגדולים ביותר בתולדות העיתונות המצולמת ובתולדות הצילום בכלל.
קרטס נפטר בשלווה בשנתו בביתו ב-28 בספטמבר 1985. גופתו נשרפה ואפרו נקבר יחד עם אשתו.
ארב דה פרובאנס
ארב דה פרובאנס (בצרפתית: Herbes de Provence, "עשבי פרובאנס") היא תערובת תבלינים המשמשת לתיבול במטבח הצרפתי. בבסיס התערובת פרחים ועלים של טימין, בזיליקום, אורגנו, מיורן וצתרה, זרעי שומר ועלי דפנה קצוצים, ויש המוסיפים לה לבנדר, רוזמרין, מנטה וטרגון.
מקורה של התערובת באזור פרובאנס שבדרום צרפת. השימוש בתערובת בעיקרו בבישול ולעיתים רחוקות כתיבול לאחר או בגמר הבישול. התערובת מתאימה לתיבול בשרים ודגים על הגריל או ירקות מאודים.
הפירנאים האטלנטיים
הפירנאים האטלנטיים (צרפתית: Pyrénées-Atlantiques) הוא מחוז צרפתי השוכן בקצה הדרום-מערבי של צרפת המטרופוליטנית, בחבל אקיטן החדשה. המחוז גובל במחוזות לאנד, ז'ר והפירנאים העליונים, כמו גם בספרד. במערב יש לו חוף קצר במפרץ ביסקאיה של האוקיינוס האטלנטי. רכס הפירנאים חוצה את המחוז ממזרח למערב. עיר בירתו (Préfecture) היא העיר פו.
מחוז הפירנאים האטלנטיים מצטיין בהפרשי גבהים של קרוב ל-3,000 מטרים בין הנקודות הנמוכות ביותר ואלו הנישאות ביותר, מה שמביא למספר אפיונים אקלימיים שונים זה מזה. הטמפרטורה צונחת בהדרגה מהמישורים ועד לפסגות, שם יכול לרדת שלג ממושך. הטמפרטורה הנורמלית, עם זאת, היא זו ששוררת במישורים, והיא מתונה למדי. גשם יורד בתכיפות גבוהה.
המחוז נוצר תחת השם "מחוז הפירנאים התחתיים" במהפכה הצרפתית במרץ 1790, כשהוא מהווה איחוד של פרובינציית ביארן ההיסטורית, שלוש פרובינציות בסקיות, האדמות הגסקוניות של באיון ובידאש ומספר אדמות-כנסייה בשוליים.
באוקטובר 1969 קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל אקיטן.
טרודוביי רזרביי לנינגרד
דינמו לנינגרד
טיפני
טיפאני ושות'
טיפאני ושות' (באנגלית: .Tiffany &amp; Co), נודעת גם בשם Tiffany's, היא חברה אמריקאית לתכשיטנות, יצירות כסף, יהלומים וגמולוגיה (תורת אבני החן). החברה הוקמה בניו יורק בשנת 1837 על ידי טד יאנג וצ'ארלס לואיס טיפאני, אביו של אמן הויטראז' הנודע לואיס קומפורט טיפאני. בתחילה נפתחה חנות אחת בדרום מנהטן, בהמשך נפתחו חנויות רבות ברחבי ארצות הברית והעולם. בשנת 1940 נפתחה חנות הדגל של התאגיד בצומת השדרה החמישית ורחוב 57. בחנות זו צולמו סצנות מהסרטים ארוחת בוקר בטיפאני ואין כמו אלבמה. התאגיד נסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימן NYSE:TIF.
היסטוריה.
החנות נוסדה ככל-בו לכלי כתיבה מהודרים, נייר ומוצרי יוקרה אחרים ונקראה בראשיתה Tiffany, Young and Ellis. החנות שכנה בדרום מנהטן, בברודוויי 259. בשנת 1853 קוצר השם לטיפאני ושות'.
בשנת 1845 התפרסם הקטלוג הראשון של החנות, הקרוי "הספר הכחול" ומופיע עד ימינו. בשנת 1862 סיפקה טיפאני ציוד לצבא האיחוד כגון חרבות ודגלים. ביריד העולמי בפריז בשנת 1867 הציגה טיפאני יצירות כסף והייתה לחברה האמריקאית הראשונה שזכתה בציון לשבח.
ב-1919 עיצבו מעצבי החברה את "צלב טיפאני", גרסה של מדליית הכבוד שהוענקה ללוחמים שהצטיינו בקרב בשירות הצי האמריקני. בשנת 1942 עוצבה מדליה לציון לשבח בשירות לא-קרבי, אך היא נזנחה כבר באוגוסט אותה שנה.
בשנת 1967 נבחרה החברה על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית, ליידי בירד ג'ונסון, לעצב מערכת כלי חרסינה לאירוח רשמי בבית הלבן.
בשנת 1980 החלה פאלומה פיקאסו לעצב תכשיטים עבור טיפאני ושות' בניו יורק.
חנויות טיפאני נפרסו ברחבי ארצות הברית (נכון לדוח השנתי של 2007 היו 64 חנויות טיפאני ברחבי ארצות הברית) והעולם. בין היתר מצויות חנויות טיפאני בלונדון (כולל חנות מפוארת בטרמינל 5 של נמל התעופה לונדון הית'רו), וינה, בריסל, קנדה, סין, יפן, הונג קונג, קואלה לומפור, אוסטרליה (סידני, מלבורן, בריסביין ופרת'), סן פאולו, בוגוטה ועוד.
ב-2008 חברו טיפאני וחברת התקשורת הסלולרית היפנית "SoftBank" לייצור עשרה מכשירי טלפון סלולריים משובצים ב-400 יהלומים. בתו של דונלד טראמפ, טיפאני טראמפ נקראה על שם החברה הזאת.
ב-18 בינואר 2019 הוציאה הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה שיר בשם Rings 7 המספר על ארוחת בוקר משותפת עם חבריה הקרובים בטיפאני ומתאר את חוויית הקניה של שבע טבעות האירוסין שקנתה לכל אחד מהם.
יהלום טיפאני.
יהלום טיפאני הוא אחד היהלומים הצהובים הגדולים בעולם (משקלו 128.54 קרט, 25.71 גרם). היהלום מוצג בדרך קבע בחנות הדגל של טיפאני בשדרה החמישית בניו יורק.
היהלום התגלה במכרה קימברלי שבדרום אפריקה בשנת 1878 ומשקלו הגולמי היה כ-58 גרם. הוא נחקר במשך למעלה משנה על ידי הגמולוג הראשי של טיפאני ולוטש ל-90 פאות.
היהלום שובץ במספר תכשיטים ופרטי אומנות לאורך השנים: השחקנית אודרי הפבורן ענדה ענק שבו שובץ היהלום בצילומים לקידום הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני", ב-1995 הוא שובץ בפריט "ציפור על סלע" שהוצג בתערוכה בפריז, וב-2012 שובץ היהלום מחדש בענק יהלומים לכבוד חגיגות 175 שנה להקמת טיפאני.
כחול טיפאני.