בשנת 1852 נבחר קינג מטעם המפלגה הדמוקרטית לכהן כסגן הנשיא, תחת כהונתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס. באופן מיוחד אישר הקונגרס לערוך את השבעתו על אדמת טריטוריה זרה, בקובה, בה שהה קינג לצורך הבראה ממחלת השחפת. זמן קצר לאחר שובו לביתו באלבמה נפטר קינג מהמחלה, 45 יום בלבד לאחר שהחלה כהונתו כסגן הנשיא. משרתו נותרה פנויה ארבע שנים לאחר מותו. מחוז קינג במדינת וושינגטון נקרא על שמו עד שנת 2005, עת שינתה מושלת המדינה את ההחלטה וקבעה שהמחוז ייקרא על שמו של מרטין לותר קינג, אשר לחם למען זכויות האדם של השחורים בארצות הברית.
קינג היה שותפו למגורים של ג'יימס ביוקנן במשך 15 שנים, ויש האומרים שבין השניים התנהלה מערכת יחסים הומוסקסואלית.
ויליאם ר. קינג
מקלדת דבורק
דבוראק
קטלב (פירושונים)
קורדיאריט
קורדיאריט (במינרלוגיה) או איוליט (בגמולוגיה) - מינרל השייך לקבוצת המינרלים הציקלוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת טבעת). נוסחת המבנה הכימי של הקורדיאריט היא:
Mg,Fe2+)2Al4Si5O18). במינרל יש תמיד נוכחות של ברזל וקיימת שורה איזומורפית בין הקורדיאריט, העשיר במגנזיום, לבין המינרל סקאנינאיט, העשיר בברזל, שנוסחתו Fe+2,Mg)2Al4Si5O18). בטמפרטורות גבוהות נוצר פולימורף של הקורדיאריט המכונה אינדיאליט שיש לו מבנה זהה למבנה של המינרל בריל ובו האלומיניום מפוזר בצורה אקראית בטבעות של Si,Al)6O18).
מבחינת תכונותיו האופטיות הקורדיאריט הוא דו-צירי, והוא ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט מאוד. הוא נראה ירוק עד צהוב חיוור או חסר צבע מזווית אחת, סגול או כחול סגול מזווית שנייה וכחול מזווית שלישית. תכונה זו, המקלה על זיהוי המינרל בטבע, הפכה את הקורדיאריט לאבן חן מבוקשת.
המינרל נתגלה ב-1813 על הר גרוסר ארבר (Großer Arber) ביער בוואריה בבוואריה שבגרמניה. הוא קרוי על שמו של הגאולוג ומהנדס המכרות הצרפתי פייר לואי קורדייה (Pierre Louis A. Cordier 1861-1777) שחקר לראשונה מינרל זה.
מקור ותפוצה.
קורדיאריט נוצר בהתמרה אזורית או בהתמרה של מגע של סלעים חרסיתיים. הוא נפוץ במיוחד בהורנפלס (סוג של סלע מותמר, הבנוי מגבישי קוורץ, פלגיוקלז ופירוקסן ומרקמו גרגרי) שנוצר כתוצאה מהתמרה של מגע של סלעים פליטיים (סלעים קלאסטיים בעלי גרגיר עדין הקטן מ-60 מיקרון). שני סוגים נפוצים של מקבצי מינרלים מותמרים כוללים את סילימניט-קורדיאריט-ספינל וקורדיאריט-ספינל-פלגיוקלז-אורתופירוקסן. מינרלים נלווים נוספים כוללים את הגארנט (סלעי גנייס הבנוים קורדיאריט-גארנט-סילימניט) ואנתופיליט. קורדיאריט מופיע גם בסוגי גרניט מסוימים בפגמטיטים ובנוריט, כשההרכב הכימי של המגמה המקורית היה גברו באופיו. תוצרי התמרה של הקורדיאריט כוללים מינרלים מקבוצות הנציצים, והכלוריט וטלק.
תפוצת הקורדיאריט נרחבת למדי. קורדיאריט מופיע באזור התמרה של מגע בגרניט במכרה בדיל Geevor בקורנוול שבבריטניה, בבוואריה בגרמניה (שם נתגלה לראשונה), ב-Orijärvi וב-Leppävirta שבפינלנד, בנורווגיה ובהודו (המשך הרשימה בפסקה הבאה הדנה באבני אבן).
בישראל ניתן למצוא קורדיאריט בצפחות נציץ במסיב אילת. בסביבה הקרובה ניתן למצוא קורדיאריט בוואדי כיד העילי בחצי האי סיני, וברצועה של התמרה של מגע באזור ואדיות אום עדוי-כיד-סמרה בדרום מזרח סיני.
שימושים.
שימושים מסחריים.
ממירים קטליטיים מיוצרים בדרך כלל מחומרים קרמיים המכילים כמות גדולה של קורדיאריט. תהליך הייצור מסדר את גבישי הקורדיאריט בכוונה על מנת לנצל את ההתפשטות התרמית הנמוכה מאוד של המינרל בכיוון אחד. סידור זה מונע יצירת סדקים כתוצאה מהלם תרמי כאשר נעשה שימוש בממיר הקטליטי.
אבני חן.
בסוג השקוף המכונה איוליט נעשה שימוש נפוץ כאבן חן. מקור השם "איוליט" הוא מהמילה ביוונית לסגול. צבעו הכחול-סגול של האיוליט דומה לצבע של אבן ספיר כחולה בהירה עם תוספת גוון סגול. זו הסיבה לכינוי "ספיר מימי" שניתן לעיתים לקורדיאריט. שם מקובל נוסף הוא "דיכרואיט" הלחם של שתי מילים ביוונית שפירושן "סלע דו-צבעי", שם זה מתייחס לתכונת הפליאוכרואיזם החזקה של האבן. צבע האיוליט באיכות של אבן חן משתנה מכחול ספיר לכחול סגול לאפור צהבהב לכחול בהיר כאשר משתנה זווית הצפייה באבן. איוליט מצוי בסרי לנקה, בורמה, הטריטוריה הצפונית באוסטרליה, נמיביה, ברזיל, טנזניה, מדגסקר, מדינת קונטיקט בארצות הברית ובאזור ילוניף (Yellowknife) שבטריטוריות הצפון מערביות שבקנדה.
רצח ג'ונבנט ראמזי
בקלאו
מקלדת (כתיבה)
מִקְלֶדֶת היא מערך של מקשים המצוי במכשירים המשמשים לכתיבה, ודרכו מעביר האדם תמליל שהוא מחבר אל המכשיר. במקלדת ישנם מקשים המשמשים לכתיבה של אותיות, ספרות וסימנים נוספים. בחלק מהמכשירים, לצד מקשים אלה, ישנם מקשים שאינם משמשים לכתיבת סימנים, כגון מקשי השיפט, הרווח והאנטר במקלדת המחשב.
ראשיתה של המקלדת במכונת כתיבה. מכשירים נוספים הכוללים מקלדת הם טלפרינטר, טלקס, מכונות הצפנה (כדוגמת אניגמה), קופה רושמת וכדומה. מהרבע האחרון של המאה העשרים הפך השימוש במקלדת ליומיומי עם שילובה במחשב האישי (כמקלדת מחשב), בטלפון בלקברי, בסמארטפון, במחשב לוח ועוד.
להקלדה מהירה משמשת הטכניקה הקרויה הקלדה עיוורת בה מקלידים מבלי להסתכל על המקלדת, אם כי רבים משתמשים במקלדת ללא ידיעת טכניקה זו.
עיצוב המקלדת ותפקודה.
במכונת כתיבה, לחיצה על מקש המקלדת מפעילה מנוף להטבעה מיידית של סימן (אות, ספרה וכו') על גבי נייר. בגרסאות מתקדמות של מכונת כתיבה לא נדרש כוח פיזי להפעלת המנוף, משום שזה הוחלף במנוע חשמלי.
במכונות אחרות הכוללות מקלדת, לחיצה על מקש אינה משמשת להטבעה מיידית של סימן על גבי נייר, אלא לשידורו באמצעות קו תקשורת למכונה מרוחקת המשמשת להדפסת השדר, או להעברת הסימן למחשב, להמשך עיבודו.
מכונות נבדלות זו מזו במערך המקשים שלהן (שממנו נגזר סט הסימנים שניתן להקליד באמצעותן) ובעיצוב המקלדת.
בחלק מהמכשירים המקלדת היא רכיב נפרד, המחובר בכבל (או בתקשורת אלחוטית קצרת טווח) אל חלקו העיקרי של המכשיר, ובאחרים המקלדת היא חלק אינטגרלי מהמכשיר. במקלדות מחשב, למשל, ניתן למצוא את שתי הווריאציות.
ישנם מכשירים שבהם, בדרך כלל, נדרשת הקשה על מקש יחיד כדי להקליד סימן אחד וישנם מכשירים, כמו מכונת כתיבה לכתב ברייל, שבהם רוב הסימנים מתקבלים מצירופי מקשים. עיצוב המקלדת מושפע מסביבת העבודה של המכשיר (מקלדת למחשב בתא הטייס תעוצב שונה ממקלדת למחשב ביתי), מתפקידו של המכשיר, מרמת התחכום הטכנולוגית שהושגה בזמן עיצוב המכשיר, משיקולים של הנדסת אנוש ומטעמו ויכולתו של המשתמש הפוטנציאלי (מקלדת לאדם עם לקות ראייה תעוצב שונה ממקלדת לאדם בעל ראייה תקינה).
סידור המקשים במקלדת.
QWERTY.
במכונת הכתיבה הראשונות סודרו המקשים לפי סדר האלפבית. המנופים שתפקידם היה להקיש על הנייר, היו חוזרים למקומם לאט. כתוצאה מכך, הקלדה מהירה מדי של אותיות שהמקשים שלהן היו סמוכים זה לזה גרמה לכך שהמנוף של האות הבאה היה נתקל במנוף של האות הקודמת שלא הספיק לחזור למקומו. הפתרון של כריסטופר שולס (Christopher Sholes) בשנת 1870 היה סידור המקשים כך שאותיות הנמצאות בצרופים נפוצים בשפה האנגלית יהיו רחוקות זו מזו. סידור זה קיבל את השם QWERTY, בהתאם לאותיות המוקלדות בקצה השמאלי העליון של המקלדת.
אמונה נפוצה היא כי סידור המקשים QWERTY נבחר במיוחד כדי להאט את קצב ההקלדה. הנטייה לחשוב כך נובעת מהעובדה שבשימוש במקלדת בעלת פריסת מקשים QWERTY, יש על האצבעות החלשות יותר עומס עבודה מאשר על החזקות ועל יד שמאל יש יותר עומס מאשר על יד ימין. אולם, אין זה אומר בהכרח שההקלדה איטית יותר על ה-QWERTY ואין זה אומר שזו מטרתו. התפיסה על פיה ה-QWERTY איטי, חלוקת העומס שאינה פרופורציונית לחוזק האצבעות והעובדה שה-QWERTY תוכנן לפתור בעיה טכנית במכשיר שכבר אינו בשימוש דרבנו ניסיונות להחליף את סידור המקשים. סידורי המקלדות החליפיים הפכו לנחלתם של מעטים - בעיקר של אנשים עם לקויות בהנעת הידיים. נראה שבמצב הנוכחי, בו רבים מבין משתמשי המחשב בכל העולם מורגלים בסידור מקשים זה, דרוש מניע חזק ביותר לשינוי ההרגל.
מקלדת דבוראק.
בשנת 1928 הציג ד"ר אוגוסט דבוראק (August Dvorak) פריסת מקשים הקרויה על שמו, פריסת דבוראק. פריסת הקלידים של דבורק פותחה בעקבות העובדה שחלק מהאילוצים המרכזיים בפיתוח ה-QWERTY כבר לא התקיימו בסוף שנות ה-20 של המאה העשרים, ולכן היה נראה שאפשר לפתח פריסת קלידים ידידותית יותר למשתמש.
מחקרים רבים על אודות מקלדת זו שנעשו בעשרים השנים הראשונות להצעתה חיזקו את ההנחה שפריסה זו מוצלחת מה-QWERTY באופן משמעותי, מכמה בחינות. ההקלדה עליה מהירה יותר, מעייפת פחות וקלה יותר ללמידה. אולם, הציבור הרחב לא אימץ אותה מעולם, אפילו כשהיא הפכה לזמינה במערכות ההפעלה של המחשבים והמעבר אליה דרש סימון דבר מה בלוח הבקרה של המחשב והדבקת עשרים ושש מדבקות על המקלדת הקיימת. מחקרים מאוחרים יותר המעיטו במשמעות המחקרים הראשוניים על אודות הפריסה של דבורק. היו חוקרים שצפו שפריסת קלידים אחרת מה-QWERTY ומזו של דבורק תהפוך לפריסה המקובלת. גם זה מעולם לא קרה.
דבוראק גם פיתח שתי פריסות המיועדות לכתיבה ביד אחת. אחת הפריסות האלה נועדה לאנשים שרק יד ימינם מתפקדת והשנייה לאנשים שרק יד שמאלם מתפקדת.
פריסות אזוריות.