באמצע המאה ה-14 העיר נשרפה פעם נוספת, בפשיטה של ליטאים. היא נבנתה מחדש בתקופת שלטונו של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. תבנית העיר נשמרה ללא שינוי למעשה, מאז ועד היום. עם איחוד פולין במאה ה-14, דוכסות סנדומייז' הפכה לוויוודת סנדומייז', שבה שטחים נרחבים מדרום-מזרח פולין. עד שנת 1474 היא הרכיבה, יחד עם וויוודת קרקוב, את פולין קטן. בשנה זו הוקמה וויוודת לובלין, מחלקה המזרחי של וויוודת סנדומייז'. בתקופה זו מנתה סנדומייז' כ-3,000 תושבים, והייתה מהגדולות שבערי פולין.
שלוש מאות השנים הבאות, עד לאמצע המאה ה-17, היו שנים של פריחה לעיר. המבנים ההיסטוריים החשובים ביותר נבנו בתקופה זו. תור הזהב בא לסיומו בשנת 1655, שבה כוחות שוודים כבשו את העיר, ולאחר זמן קצר נסוגו תוך גרימת נזק רב. במהלך מאה השנים הבאות סבלה כלכלת פולין ממיתון, שהשפיע גם על העיר. שרפה גדולה שהתרחשה בשנת 1757 וחלוקת פולין הראשונה, שנערכה בשנת 1772 ובה הועברה העיר לשליטת אוסטריה, הביאו לפיחות במעמדה. עקב כך איבדה סנדומייז' את מעמדה כבירה מינהלית.
בשנת 1809 ניזוקה העיר במהלך הקרבות בין אוסטריה לבין דוכסות ורשה, שנערכו כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1815 עברה העיר לשליטת האימפריה הרוסית, כשבה 2,640 תושבים.
העיר ניזוקה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1918 הפכה לחלק מפולין העצמאית. בעקבות עבודות ציבוריות נרחבות שנערכו בשנות ה-30 העיר גדלה במהירות. בספטמבר 1939 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית ונכללה בגנרלגוברנמן. הקהילה היהודית של העיר, שמנתה כ-2,500 נפש, הושמדה בשואה, בעיקר במחנות ההשמדה בלז'ץ וטרבלינקה. באוגוסט 1944 שחרר הצבא האדום את העיר.
עלילות הדם.
בשנת 1698 מת בעיר תינוק נוצרי, שנולד מחוץ לנישואים. תחילה אמרה אמו שהתינוק מת בנסיבות טבעיות, אך בהשפעת כמרים שינתה עדותה וטענה שמכרה את התינוק ליהודים. ראש הקהילה היהודית הועמד לדין והוצא להורג, ופרעות נערכו ביהודי העיר.
בשנת 1710 נעלם ילד נוצרי, ושוב הואשמו היהודים ברציחתו למטרות פולחן. המלך הורה על גירוש יהודי העיר, אך הגירוש לא בוצע. הכומר האנטישמי סטפן ז'וחובסקי (Stefan Żuchowski), הזמין מהצייר האיטלקי קרלו דה-פּרֶבוֹ (Charles de Prêvot) ציור גדול, המתאר את הרצח הפולחני לפרטיו. דה-פרבו צייר עד שנת 1728 סדרה של 16 ציורים מרטירולוגיים (Martyrologium Romanum), שארבעה מהם נמצאים בקתדרלה של סנדומייז'. באחד מהם מוצגים השלבים השונים של הרצח: קניית הילדים, שחיטתם והקזת דמם. גופות ילדים מונחות על הרצפה וכלב אוכל אותן. מאוחר יותר עוררה התמונה ויכוחים רבים, ובתחילת המאה ה-21 הוסתרה בכיסוי בד. בינואר 2014 התמונה נחשפה מחדש לציבור, כשלצידה שלט המסביר שמדובר בעלילת דם.
סנדומייז', הציור של קרלו דה-פּרֶבוֹ ועלילות הדם בסנדומייז' נמצאים במרכז העלילה של ספר המתח "גרעין של אמת", מאת זיגמונט מילושבסקי.
הקהילה היהודית בשואה.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בסנדומייז' כ-2,500 יהודים, שהיוו יותר משליש מאוכלוסיית העיר. רב העיר האחרון היה הרב מנחם מנדל ניי, שכיהן בעיר עוד מלפני מלחמת העולם הראשונה, ונפטר בי"א אדר תרצ"ט, כחצי שנה לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. ב-12 בספטמבר 1939 כבשה גרמניה הנאצית את העיר. היהודים גורשו מהעיר ועברו התעללות, וכעבור יומיים הוחזרו לעיר. ב-20 בנובמבר 1939 הוקם בעיר יודנראט בראשות עורך הדין ד"ר גולדברג. רבים מהיהודים נלקחו לעבודות כפייה. בדצמבר 1939 חויבו יהודי סנדומייז' לשאת סרט זרוע מזהה, ובו מגן דוד והאות J, ונאסרה עליהם הליכה על המדרכות. באותו חודש גורשו אל העיר 1,200 יהודים מקאליש ומשיירדז (Sieradz).
ביוני 1942 הוקם בסנדומייז' גטו. בספטמבר 1942 גורשו לגטו מאות יהודים מיישובי הסביבה, וחלקם נרצחו בדרכם אליו. חיסול הגטו החל ב-29 באוקטובר 1942 ונמשך שבועיים. יותר מ-3,200 מיהודי הגטו גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ, ומאות נרצחו בעיר.
ב-10 בנובמבר 1942 ריכזו הגרמנים בעיר כ-8,000 יהודים מכל רחבי המחוז. בעקבות שמועות על אקציה נמלטו כ-3,000 מהם. ב-10 באוקטובר 1943 גורשו כ-6,000 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ניסיון ליצור קשר עם אנשי המחתרת הפולנית ארמייה קריובה הסתיים ברצח אנשי הקשר היהודים בידי אנשי המחתרת.
בית הכנסת של סנדומייז' משמש כיום כארכיון של המדינה.
פיקו (הר געש)
הר פיקו (בפורטוגזית: Montanha do Pico) הוא הר געש שכבתי באי פיקו שבאיים האזוריים, השייכים לפורטוגל. פסגתו בגובה 2,351 מטרים מעל פני הים גבוהה יותר מכפליים מכל פסגה אחרת באיים האזוריים, והוא ההר הגבוה ביותר בפורטוגל, וגם הנקודה הגבוהה ביותר ברכס המרכז-אטלנטי. ההר הוכרז ב-1982 כשמורת טבע (Reserva Natural da Montanha do Pico) המשתרעת על שטח של 15 קמ"ר, מגובה של 1,200 מטרים ועד פסגת ההר.
היסטוריה.
התפרצויות געשיות היסטוריות בהר פיקו התחוללו מלועות שעל מדרונותיו ולא מהלוע המרכזי שבפסגה. בשנים 1564-1562 יצרה התפרצות מרצועת בקעים שעל המדרון הדרום-מזרחי קילוחי לבה שהגיעו עד לחוף הצפוני של האי. קילוחי לבה מאותה התפרצות מלוע צדי סמוך הגיעו לחוף הדרומי. התפרצות צדית נוספת ב-1718 יצרה קילוחים שגם הם הגיעו לשני החופים. ההתפרצות המתועדת האחרונה התחוללה בדצמבר 1720.
ב-29 בספטמבר 2009 היו דיווחים ממקורות חדשות מקומיים שציינו שפומרולה קיימת על פסגת ההר (Piquinho –פיקיניו) החלה לפלוט גז געשי. מרכז הניטור הגעשי והסייסמי (CIVISA ראשי תיבות בפורטוגזית של Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores) ציין שתופעה זו התרחשה מוקדם בבוקר והפכה לחזקה יותר ונראתה ממקומות שונים באי ומהאי פאיאל. אף שהאירוע התרחש כתוצאה מתנאים מטאורולוגיים יוצאי דופן ונראה ברחבי קבוצת האיים המרכזית, לא השתחררו לאוויר גזים געשיים חריגים וכל שאר הפרמטרים היו בטווח הנורמלי.
גאולוגיה.
הר פיקו הוא חלק מ"המתחם הגעשי מדלנה" (Complexo Vulcânico da Madalena), אחת משלוש היחידות הגעשיות המרכיבות את האי פיקו, והקשור לשלוש התפרצויות געשיות היסטוריות בשנים 1562, 1718 ו-1720. מהמורפולוגיה הנוכחית ניתן לשער כי גיל המתחם הוא מתקופת ההולוקן (מלפני 11,700 שנים ועד ההווה), השערה שאושרה באמצעות תיארוך רדיומטרי שהוכיח שהמתחם צעיר מ-6,000 שנים. את המתחם ניתן לחלק מבנית לשני חלקים, הר הגעש ורצועת הסדקים המזרחית.
פיקו הוא הר געש שכבתי שבפסגתו יש מכתש שקיעה, פיקו אלטו (Pico Alto), לוע עגול שקוטרו כ-700 מטרים ועומקו 30 מטרים. בתוכו מתרומם חרוט געשי קטן בגובה 70 מטרים המכונה פיקיניו (Piquinho), שהוא הפסגה האמיתית של ההר. רצועת הסדקים המזרחית כוללת כמה חרוטי סקוריה הוואניים/סטרומבוליאניים וקילוחי לבה הנלווים, שזרמו וכיסו צוקים רבים, וחצבו דרך יחידות געשיות קודמות ויצרו דלתאות של לבה (בפורטוגזית fajãs – פאז'אס).
המבנה הטקטי מאופיין בשתי מערכות העתקים. המבנים העיקריים שכיוונם מערב צפון מערב – מזרח דרום מזרח הם העתקים ימניים של לאוֹגה דוֹ קפּיטאוֹ (Laoga do Capitão) וטוֹפּוֹ (Topo), המתמזגים למזרח, תוך יצירת גראבן רדוד. במערב הגראבן מכוסה לחלוטין על ידי הר הגעש פיקו שנוצר לפני פחות מ-10,000 שנים, והתמלא בקילוחי הלבה והחרוטים של רצועת הבקעים המזרחית, הכוללת מערכים ומתלולים געשיים. אזור ההעתקים הנוסף שכיוונו צפון צפון-מערב – דרום דרום-מזרח, כוללת מספר קטן יותר של העתקים וכוללת העתקי הסטה שמאליים נורמליים, האחראיים למרבית ההתפרצויות הגעשיות: העתק לומבה דה פוגו – סאו ז'ואאו (Lomba de Fogo-São João, הבסיס להתפרצות של 1718) והמערך הגעשי סנטו אנטוניו (Santo António).
על פסגת פיקו (פיקיניו) יש אזור שבו יש פליטה קבועה של גזים המאופיינת על ידי פליטת אדי מים בטמפרטורות שבין 50ºC ל-75°C. בנוסף, קיימים לועות נוספים בגבהים שבין 1,500 מטרים ל-2,000 מטרים, כמו גם פליטת גזים מפוזרת לאורך הגראבן שבין העתקי לגואה דו קפיטאו לטופו. בנוסף יש מעיין עשיר בפחמן דו-חמצני באזור סילווירה (Silveira), לאורך החוף הדרומי של העיירה לאז'ס דו פיקו (Lajes do Pico), שנוצר בבסיס פיקו.
תיירות.
קיימים בהר מסלולי טיולים רגליים, ובעלי כושר גופני ראוי יכולים לטפס אל פסגת ההר בתוך שעתיים עד ארבע שעות מתחילת המסלול. בתחילת המסלול, עד לגובה של כ-1,500 מטרים, ההר מכוסה ביערות עבותים, הכוללים מינים אנדמיים לאיים האזוריים דוגמת מין הערער "Juniperus brevifolia" והמין "Erica azorica" ממשפחת האברשיים, ואז היער מפנה מקומו לצמחיית שיחים למשך כ-500 מטרים, הכוללת מינים אנדמיים דוגמת "Daboecia azorica" ומין האברש "Calluna vulgaris". הפסגה החשופה בנויה מסלעי לבה. מזג האוויר על ההר יכול להיות בוגדני למדי, בייחוד בחודשי החורף, רוחות עזות ושלג יכולים להתחולל בהר כהרף עין.
חנן יניב
חנן יניב הוא פדגוג דיגיטלי, החוקר ומפתח מודלים תאורטיים ויישומיים של למידה בשילוב טכנולוגיות קצה במכללת ויצו בחיפה ובמכללת אפקה להנדסה. הוא יועץ אקדמי להקמת תוכנית STEM למכללת קיי בבאר שבע. פסיכולוג מחקרי ומעצב למידה בהכשרתו האקדמית, יוזם מעצב, חוקר ומפתח של סביבות למידה, כלים, מודלים ותאוריות ממוקדות פדגוגיה הומניסטית.
השכלה.
למד בעירוני ד' תל אביב עד כיתה י', והמשיך באקסטרני. עשה תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה מחקרית בניו-יורק. ב-1985 קיבל תואר דוקטור בחינוך באוניברסיטת מישיגן (אן-ארבור).
עיסוקיו.