ב־20 באוגוסט 1994, במהלך הופעה בקרקס הבינלאומי בהונולולו, הראתה טייק סימני כעס כבר לפני ההופעה, כשסירבה לעלות לבמה. כאשר המטפל שלה, דאלאס בקווית', ניסה להזיז אותה בעזרת מכות במקל, איבדה הפילה שליטה. היא תקפה אותו ופצעה אותו קשה כאשר דרכה עליו מספר פעמים. מאמן הפילה, אלן קמפבל, נחלץ לעזרת בקווית' - ונרמס על ידה למוות. בהמשך, שעטה טייק החוצה, כשהיא תוקפת אדם נוסף שניסה למנוע ממנה לעבור את השער. שוטר שהיה בסמוך ירה לעברה מספר יריות ובכך הסיח את דעתה ממנו. במהלך מרדף שערך כשעה, שוטרים מקומיים ירו סך הכל 86 כדורים בפילה, ששקלה 3,600 ק"ג, עד שלבסוף התמוטטה ומתה מפצעיה. הירי צולם לסרט בשם "טייק הפילה, יום אחרון בכדור הארץ".
אחרית דבר.
נתיחה שלאחר המוות של קמפבל חשפה כי הוא מת מפגיעות פנימיות קשות, כולל שברים בגולגולת ובחזה. בנוסף לכך, התגלה שקמפבל נהג להכות את טייק ונמצאו בדמו שאריות של קוקאין ואלכוהול, כמו כן גן החיות של דנוור אישר כי הוגשו בעבר תלונות באשר להתעללותו בבעלי חיים בעת שעבד במקום. תביעות הוגשו נגד הקרקס, נגד בעליה של הפילה ונגד הונולולו וממשלת הוואי – בין השאר בשמם של ילדים שהיו עדים לאירוע וסבלו מחרדות.
טייק הפכה לסמל במאבק למען זכויות בעלי חיים. מסע ההשתוללות של טייק, שתועד במלואו וסוקר בהרחבה, הוליד דיון ציבורי בדבר היחס לחיות קרקס. המאבק למען הפילים המשיך ועד היום יותר מ-20 מדינות אסרו על מופעי קרקס עם בעלי חיים, כולל ישראל שבה בשנת 2001 הותקנו תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (מופעים של בעלי חיים), תשס"א-2001.
ב-2015 יצא הסרט האוסטרלי "המאבק לחופש של הפילה טייק", שליווה את הפרשה כולה עם צילומים מן האירוע וראיונות עם מטפליה ומאמניה של טייק ועם עדי ראייה.
ביל ברידג'ס
ויליאם "ביל" ברידג'ס (באנגלית: William "Bill" Bridges; 4 באפריל 1939 – 25 בספטמבר 2015) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1975. לאורך הקריירה השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 11.9 נקודות, 11.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה.
ברידג'ס נולד בעיר הובס שבניו מקסיקו, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת קנזס. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 13.2 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1961 נלקח ברידג'ס בבחירה ה-32 על ידי קבוצת שיקגו פקרס. משלא זכה לחוזה בשיקגו, בחר לשחק עבור קבוצת "קנזס סיטי סטירס" מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL), אשר התפרקה לאחר כעונה וחצי, בדצמבר 1962.
בינואר 1963 חתם על חוזה בסנט לואיס הוקס, אשר עברה בשנת 1968 לאטלנטה. בכל אחת מ-9 עונותיו עם ההוקס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא הצליחה לעבור את סדרת גמר המערב. בעונות , ו- השתתף ברידג'ס במשחק האולסטאר, בעונות ו-1970 נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ולאורך תקופתו במועדון רשם ממוצעים כוללים של 12.7 נקודות ו-12.7 ריבאונדים למשחק. במשחק מול ניו יורק ניקס בפלייאוף 1971 אסף ברידג'ס שיא מועדון של 36 ריבאונדים בניצחון קבוצתו.
בנובמבר 1971 הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', וכשנה לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף ללוס אנג'לס לייקרס. עד לסיום עונת שימש כשחקן חמישייה קבוע בלייקרס, לצד וילט צ'מברלין, ג'ים מקמילן, גייל גודריץ' וג'רי וסט, וסייע להם להעפיל לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הפסידה הקבוצה מול הניקס, בתוצאה 1–4.
בדצמבר 1974 שוחרר מהלייקרס, ובמרץ 1975 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס. באותה עונה זכה עם הווריורס באליפות ה-NBA השלישית של המועדון, ובסיומה פרש ממשחק. בעת פרישתו ניצב במקום התשיעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 11,054.
ב-25 בספטמבר 2015 נפטר ברידג'ס לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן, בגיל 76.
ביל בריג'ס
טיכון (פטריארך)
הפטריארך טיכון ממוסקבה (ברוסית: Тихон Московский), נולד בשם וסילי איוונוביץ' בלבין Василий Иванович Беллавин; 31 בינואר 1865 - 7 באפריל 1925 (19 בינואר 1865 - 25 במרץ 1925 לפי הלוח היוליאני), היה שליח הכנסייה הפראבוסלאבית לצפון אמריקה ופטריארך מוסקבה ורוס כולה מן ה-5 בנובמבר 1917 ועד מותו. ב-1989 הוכרז כקונפסור (קדוש) של הכנסייה הפראבוסלאבית.
שנים ראשונות.
נולד בקלין שבמחוז פסקוב. בגיל 23 סיים את הסמינר התאולוגי בסנקט פטרבורג. באותה שנה שב לסמינר בפסקוב כמשגיח. ב-1891, בגיל 26 קיבל על עצמו נדרי נזירות ובחר בשם טיכון על שם הקדוש טיכון מזאדונסק. ב-1897 מונה לבישוף של לובלין.
בארצות הברית.
ב-1898 התמנה לבישוף האיים האלאוטיים ואלסקה ולראש הכנסייה הפרבוסלבית בצפון אמריקה ועבר לארצות הברית, שם אף קיבל אזרחות. הוא נדד בין קהילות המאמינים הפרבוסלביים שהיגרו לארצות הברית מן האימפריה הרוסית בניו יורק, שיקגו וערים בפנסילבניה ואוהיו. ב-1900 שינה את שם הדיוקסיה שלו ל"האיים האלאוטיים וצפון אמריקה כולה". ב-1902 חנך את קתדרלת ניקולס הקדוש בניו יורק יחד עם ראש עיריית ניו יורק, סת' לואו. הקתדרלה נועדה לשרת את בני הקהילה המהגרים בעיר, ימאים רוסים וחברי סגל דיפלומטי וכן את מאמיני הכנסייה האנטיוכית בעיר.
טיכון היה ער להתעוררות התנועות הפאן-סלאביות וביקש לאחד את המאמינים המהגרים מן הארצות הסלאביות תחת חסותו. במקביל, שיתף פעולה עם ראשי ונציגי הזרמים הנוצריים האחרים בצפון אמריקה כגון הבישוף האפיסקופלי של ויסקונסין והבישוף הפולני-קתולי של שיקגו. ב-1904 העביר את מרכז הבישופות שלו לניו יורק. ב-1905 הקדיש את המנזר הפרבוסלבי הראשון בצפון אמריקה, בסאות'-כנען שבפנסילבניה (כיום קרוי על שמו - Saint Tikhon's Orthodox Theological Seminary).
פטריארך מוסקבה.
ב-1907 מונה לבישוף אובלסט ירוסלבל ושב לרוסיה. ב-1913 מונה לבישוף וילנה. ביוני 1917 מונה לבישוף מוסקבה ובאוגוסט הועלה לדרגת מטרופוליט. מיד לאחר מהפכת אוקטובר כונן מחדש את הפטריארכיה של מוסקבה ורוס כולה, אשר פוזרה על ידי פיוטר הגדול 200 שנה קודם לכן. ב-1918, שעה שמוסקבה נמצאה במצור הבולשביקים, נבחר טיכון לפטריארך מוסקבה ורוס כולה. הפטריארכיה ניצבה נגד הבולשביקים ותמכה בצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה שהתחוללה מיד לאחר המהפכה. אנשי כנסייה וכמורה רבים בשטחי ברית המועצות נכלאו והוצאו להורג ורבים אחרים יצאו לגלות. טיכון גינה את התקפות השלטון החדש על הכנסייה ואת רצח משפחת הצאר. ב-1920 הכריז על מתן עצמאות לפטריארכיות הפרבוסלביות בגולה, שלא יכלו עוד להסתמך על מוסקבה כמרכז דתי פעיל. באוקאז שהוציא קבע שעל פי חוקי הכנסייה חייב כל מחוז לראות בכוהניו הבכירים סמכות עליונה והללו חייבים לנהוג בהתאם לחוקי ההייררכיה הקבועים. פירוש האוקאז היה קריאת מרי נגד השלטון.
ב-1920 התרכזו רבים מראשי הכנסייה הגולים, ובראשם המטרופוליט אנתוני מקייב, בקונסטנטינופול וב-29 בדצמבר 1921 קיבלו אישור מהפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול לייסד את הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה ("הכנסייה הלבנה"). מיד לאחר מכן הזמין הפטריארך דימיטרי את הסינוד החדש להתמקם בסרמסקי קרלובצי שבסרביה. שם קיבל הסינוד מספר החלטות אנטי-בולשביקיות. שליחים חשאיים שפעלו מטעם ימק"א (בהם ג'ון ראלי מוט) העבירו את האוקאז של טיכון לסרמסקי קרלובצי. עבור הכנסייה הרוסית בגלות היה תקנה זו צו-חיים ומכוחה הם מקיימים את בידולם מן הכנסייה הרוסית המוכרת במוסקבה.
במהלך הרעב ברוסיה הסובייטית (1921–1922) הולאמו נכסיה של הכנסייה בכל רחבי רוסיה. טיכון, שהביע התנגדות למהלך זה, הוקע כסבוטאז'ניק ("מחבל") והושם במאסר בית אותו ריצה במנזר דונסקוי במוסקבה. עקב כך שלחו מספר מדינות מחאות לממשל הסובייטי. טיכון אולץ לפרסם הצהרת נאמנות למשטר, לוותר על כל תוארי הכהונה שלו והנגזר מהם ולשלוח הודעות לפטריארכיות הפרבוסלביות בגלות שהוא איננו עוד אויב למשטר. טיכון מת במהלך מאסר הבית שלו ונקבר במנזר בקבר לא מסומן. הוא הוכר עד מהרה כמרטיר (קדוש מעונה) של האמונה.
הפיכתו לקדוש.
ב-1981 קיבל הסינוד של הכנסייה הרוסית בגלות החלטה לקדש את טיכון. ב-1989 קיבל גם הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית במוסקבה אותה החלטה, צעד שהתאפשר לאור חימום יחסי הכנסייה והשלטון הסובייטי בתקופת הגלאסנוסט. גם הכנסייה האפיסקופלית קבעה את יום מותו, 7 באפריל, כיום שבו נערכות תפילות לזכרו.
מקום קבורתו נחשב ללא ידוע עד פברואר 1992, אז התגלו שרידיו בקריפטה במנזר דונסקוי. לאחר מציאת השרידים ואישורם, הם הועברו לתיבת שרידי קדושים (רליקווריום). ביום מותו של טיכון, 7 באפריל 1992, העבירו חמישים בישופים את התיבה והיא הוצבה באיקונוסטאזיס של הקתוליקון (הכנסייה הראשית) של המנזר.
יחסי אירלנד–הממלכה המאוחדת
יחסי אירלנד–הממלכה המאוחדת (; ) הם היחסים הדיפלומטיים המלאים, ההיסטוריים והטעונים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. מלבד האומה של אנגליה והרפובליקה של אירלנד לוקחות חלק חשוב ביחסים גם ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד, יחד עם שלושת שטחי החסות הבריטיים ג'רזי, גרנזי והאי מאן.