האדמירל נלסון הפך לגיבור לאומי, ופסלים בדמותו הוקמו בבירת בריטניה לונדון ובבירת אירלנד דבלין. הפסל בדבלין פוצץ על ידי המחתרת האירית (IRA), ב-8 במרץ 1966.
בשנת 1840, שונה שמה של "כיכר המלך ויליאם הרביעי" במרכז לונדון לשם "כיכר טרפלגר". במרכז הכיכר נבנה עמוד גרניט בגובה 56 מטר, ועליו הוצב פסל בדמותו של נלסון בגובה 5.5 מטר, כשפניו פונות דרומה (לכיוון בניין הפרלמנט הבריטי). העיטורים על הפסל עשויים מארד, שמקורו בתותחים צרפתיים שנתפסו בקרבותיו של נלסון.
משגר רקטות M-270
משגר רקטות M-270 MLRS
משגר רקטות M-270 MLRS הוא מערכת שיגור רקטות רב־קנית מתנייעת, על תובת נגמ"ש בראדלי מתוצרת לוקהיד מרטין, ארצות הברית. MLRS הוא ראשי תבות של Multiple-Launch Rocket System. המערכת פותחה במיזם משותף עם מדינות אחדות בברית נאט"ו ובהן: ארצות הברית, בריטניה, צרפת וגרמניה. כינויו בחיל התותחנים הישראלי הוא "מנתץ".
מבנה והנדסה.
ה-M-270 MLRS הוא משגר רקטות רב-קני כבד המורכב מתובה של נגמ"ש בראדלי, תא מפעיל המשמש גם כתא נהג ותא בקר ירי, ומאחור - משגר רקטות ניתן לצידוד הכולל שני תאי שיגור הנטענים על ידי מנוף אינטגרלי כאשר כל תא שיגור יכול להכיל מארז שיגור ("פוד"). ה-M-270 MLRS בנוי כך שאת הכלי אפשר לחמש במארזים של רקטות מסוגים שונים, דבר המגדיל את מגוון החימושים, היכולות והמטרות של הכלי.
המארז הסטנדרטי כולל שישה צינורות לשיגור 6 רקטות 227 מ"מ בעלות טווח של כ-40 ק"מ. עם שני מארזי M26 יכול ה-M270 MLRS לשגר מטח של 12 רקטות ב-60 שניות. קיימות רקטות נוספות בשימוש בעלות טווח ארוך יותר, שגם אותן ניתן לשגר מה-M270 MLRS כגון ה־GMLRS בעלת הטווח של עד 70 ק"מ, ורקטת MGM-140 ATACMS Block IA בעלת טווח מרבי של 300 ק"מ. שתי הרקטות הנ"ל נמצאות בשימוש צבא ארצות הברית.
כאמור, ה-M-270 בנוי על תובה של נגמ"ש בראדלי ובעל עבירות שטח וניידות מצוינת. זאת עקב השילוב בין עבירות השטח של כלי רכב זחלי למשקל קל יחסית (רק כ-25 טון) המאפשר נסיעה במהירות גבוהה.
כל כלי M-270 בנוי כך שהוא מסוגל לפעול באופן עצמאי, לקבל מטרות ממערכת השליטה והבקרה של כוחות הצבא (בצה"ל ממערך האיכון של חיל התותחנים), לבצע ירי מהיר של מספר רקטות ואז להתקפל ולשנות מיקום כדי להימנע מירי נגדי של אש נגד סוללות מצד האויב. גם הטעינה מחדש של ה-M-270 היא מהירה יחסית ונעשית באמצעות מנוף אינטגרלי המותקן מעל תאי השיגור ונראה כשתי מסגרות מתכת ריבועיות הנמצאות בחזית המשגר ובולטות החוצה.
מטרות וייעוד.
ה-MLRS הוא מערכת ארטילריה רקטית ומשמש לירי ארטילרי בכינון עקיף לטווחים בינוניים ורחוקים (20–40 ק"מ בדרך כלל, ישנן רקטות עם טווח מוגדל). מכיוון שה-MLRS יכול לשגר חימוש מגוון, השימושים הספציפיים שלו מגוונים. יתרונו הוא היכולת לשגר מטחי רקטות מרוכזים בפרק זמן קצר, ואז להתקפל ולשנות מקום כדי להתחמק מאש נגד-סוללות של האויב.
במלחמה כוללת ייעודו:
שימוש בעולם.
ה-MLRS M-270 נמצא בשרות צבאות רבים בברית נאט"ו ואחרים, הכוללים את צבא ארצות הברית, ישראל, בריטניה, בחריין, צרפת, גרמניה, יוון, איטליה, יפן, קוריאה הדרומית, נורווגיה, מצרים, טורקיה, פינלנד (נרכשו מדנמרק והולנד), אוקראינה (תרומה מבריטניה ונורווגיה).
שימוש בצה"ל.
בשנת 1994 הגיעה המערכת לחיל התותחנים הישראלי, שם הוקם עבורה מערך מקצועי נפרד, לרבות אימונים ומערכי הדרכה. למערכת ניתן השם "המנתץ" או פשוט "מנתץ", היות שמדובר במערכת הנשק הטקטית ההרסנית ביותר בצה"ל. בשנות ה-2000 עברה המערכת שורה של שיפורים ושדרוגים ישראלים, והתקנת מערכות בקרת אש מתקדמות מתוצרת ישראל.
השימוש המבצעי הראשון במערך המנתץ נערך רק 12 שנים לאחר השמשתו, ביולי 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה. כתוצאה מהשימוש בה, נפגעו עשרות משגרי קטיושות ונהרגו עשרות מחבלי חזבאללה וכ-24 אזרחים לבנוניים, חלקם עקב פצצונות שנותרו לאחר המלחמה. השימוש ב-MLRS והשלכותיו עוררו ביקורת גדולה בעולם. בעקבות זאת הכחיש הרמטכ"ל, דן חלוץ, שהתיר ירי בקרבת ריכוזי אוכלוסייה, ואמר שהירי נעשה בניגוד לפקודתו.
לדברי מפקד ביחידה המפעילה את המערכת, במהלך מלחמת לבנון השנייה ירתה ישראל כ-1,800 רקטות מצרר שהתפרקו למעל למיליון פצצות. מוערך שכ־2% מהן, נותרו בשטח כנפלים. לאחר המלחמה אסף האו"ם כ־12 אלף פצצונות מצרר שלא התפוצצו, לפי טענות שונות גם בריכוזי אוכלוסייה. האו"ם טען שתעבור שנה שלמה עד שניתן יהיה לפרק את כל הנפלים. תוך כדי המלחמה, החליטו שר הביטחון והרמטכ"ל להקים ועדה בראשות האלוף גרשון הכהן לבדיקת הנושא, בעקבות מסקנות הוועדה, קבע הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל אביחי מנדלבליט כי השימוש שנעשה בחימוש מצרר תאם את עקרונות דיני הלחימה של המשפט הבינלאומי.
במלחמה גם נעשה שימוש עולמי ראשון ברקטה ישראלית חדשה בשם רקטה מתקנת מסלול (רמ"מ) - רקטה בעלת רש"ק מצרר ודיוק גבוה ביחס לרקטה. בעקבות המלחמה בלבנון הוחלט להגביר את ההצטיידות ברקטות מתקנות מסלול מתוצרת התעשייה הצבאית.
רקטה נוספת שפותחה היא "רומח" - זוהי רקטה קטנה יותר בעלת ראש קרב נפיץ ודיוק גבוה ביותר, שלמעשה היא טיל מונחה GPS, אשר נכנסה לשימוש מבצעי ב-2014.
ב-2016 נכנסה לשירות בצה"ל רקטת "רעם איתן". מדובר בדגם מתקדם יותר של הרקטה מתקנת מסלול והשיפור העיקרי בו הוא בפצצונות המצרר והקטנת אחוז הנפלים באופן משמעותי ל-0.01% בלבד.
טונדרה
טוּנְדְרָה, בגאוגרפיה פיזית, היא אזור בו הטמפרטורות נמוכות באופן קיצוני, עונות הגדילה של צמחים גדולים הן קצרות, וכתוצאה מכך גדילת העצים מוגבלת. המונח "טונדרה" מגיע משפתם של הסאמי, ומשמעותו "מישור נטול עצים", והיא למעשה סוג של ערבה.
קיימים שלושה סוגי טונדרה: טונדרה ארקטית, טונדרה אנטארקטית וטונדרה הררית. הצמחייה העיקרית בכל סוגי הטונדרה היא עשבים, טחבים וחזזיות.
עצים גדלים באזורים מסוימים של הטונדרה. קו הגבול האקולוגי בין הטונדרה והיער נקרא קו העצים (Timberline).
טונדרה ארקטית.
הטונדרה הארקטית מופיעה בחצי כדור הארץ הצפוני הרחוק, מצפון לחגורת הטייגה. השם טונדרה מתייחס לרוב רק לאזורים בהם הרובד התת־קרקעי הוא קפאת־עד, או אדמה קפואה לצמיתות. (הוא עשוי גם להתייחס למישורים חסרי העצים, ואז גם צפון לפלנד יכלל). הטונדרה הקפואה כוללת אזורים נרחבים בצפון רוסיה וקנדה. האנשים המתגוררים בטונדרה הארקטית הם בדרך כלל רועי איילים נוודים.
המגוון הביולוגי בטונדרה מצומצם. ישנם מינים מעטים בעלי אוכלוסיות גדולות. בעלי חיים עיקריים הם: הקאריבו, כבש המושק, אייל הצפון, ארנבת הקוטב, שועל השלג, הלמינג ודובי הקוטב (האחרונים רק בקצה הצפוני).
בשל האקלים הקשה בטונדרה הארקטית, ידעו אזוריה ניצול מועט למרות עושרה במשאבים טבעיים כמו נפט ואורניום. בתקופה האחרונה החל הדבר להשתנות, ובאלסקה, רוסיה ואזורים נוספים החלה הטונדרה להיות מופרעת בשל התערבות אנושית.
ההתחממות הגלובלית מהווה איום חמור לטונדרה הארקטית בשל קיום הקרקע הקפואה שבה. ביסודה, מדובר באדמה בוצית קפואה. בקיץ, רק שכבתה החיצונית נמסה ואם תימס לחלוטין, יכולה כל המערכת האקולוגית להיחרב לגמרי. הצפי הוא כי מיני בעלי החיים לא יצליחו להסתגל לשינויים קיצוניים מעין אלה. איום נוסף הוא המצאות שליש מהכמות העולמית של פחמן הטמון באדמה באזורי הטייגה והטונדרה. כאשר נמסה האדמה הקפואה, היא משחררת יותר פחמן משהיא מסוגלת לקשור. התוצאה נראתה כבר באלסקה: בשנות ה־70 הייתה הטונדרה קולטת פחמן, אולם כיום היא מקור פליטת פחמן. הדבר מגביר אף יותר את סכנת ההתחממות הגלובלית.
טונדרה אנטארקטית.
הטונדרה האנטארקטית מופיעה באנטארקטיקה ובכמה איים אנטארקטיים ותת אנטארקטיים, בהם איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים ואיי קרגלן. אנטארקטיקה בעיקרה קרה ויבשה מדי מכדי לתמוך בצמחייה, ורוב היבשת מכוסה בשדות קרח. עם זאת, במספר חלקים ביבשת, במיוחד חצי האי האנטארקטי, יש קרקע סלעית. עליה ישנן כ־250 מיני חזזית, 100 מיני טחבים וכ־700 מיני אצות ימיות ויבשתיות החיות באזורים בהם יש סלעים חשופים ואדמה סביב קו החוף. שני צמחי פרחים של אנטארקטיקה נמצאים בחלקים הצפוניים והמערביים של חצי האי.
בניגוד לטונדרה הארקטית, הטונדרה האנטארקטית חסרת יונקים גדולים, בעיקר עקב בידודה הפיזי מיבשות אחרות. יונקים ימיים ועופות ימיים, בהם שחפים ופינגווינים מקננים באזורי החוף, ויונקים קטנים כמו ארנבים וחתולים נצפו באיים התת־אנטארקטיים.
הצומח והחי באנטארקטיקה והאיים האנטארקטיים (מדרום לקו רוחב 60° דרומי) מוגנים על ידי האמנה האנטארקטית.
טונדרה הררית.
הטונדרה ההררית (או האלפינית) מופיעה בכל רום גבוה מספיק שבכל קו רוחב בכדור הארץ. הטונדרה ההררית גם היא חסרת עצים, אך לרוב אין בה אדמה קפואה, ואדמות ההרים לרוב מנקזות טוב יותר מאשר אדמות קפואות. הטונדרה ההררית משתנה ליערות תת־הרריים תחת קו העצים.
ניתן לציין מספר בעלי חיים של הטונדרה ההררית: תוכי קאה, מרמיטה, כבשי בר כגון כבש ארגאלי, כבש גדול־קרניים, כבש דאלי, כבש השלג, כבש כחול, כבש המושק, טאר ההימלאיה, צפיר האלפים, צפיר הקורדילרים, יעל קווקזי מערבי, ופיקה (ממשפחת הארנבאים).
בית ביאליק
בית ביאליק הוא ביתו של המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק ברחוב ביאליק 22, בתל אביב, בסמוך לבית העירייה הישן.
היסטוריה.