ב-1835 השמידה שרפה גדולה את כנסיית אם האלוהים ואת קולג' סאו פאולו והותירה רק את חזית האבן של הכנסייה (כיום חורבות סאו פאולו). האש אחזה גם במבנים שעל המצודה ורק מבנה אחד עשוי אבן, שחלקו מתחת לקרקע, ניצל. המקום הפך לפארק ציבורי, לאחר שצמחייה טבעית גדלה באדמות המצודה הנטושה. ב-1965 שוכנה במצודה התחנה המטאורולוגית של מקאו עד להעברתה לאי טייפה ב-1996. הסוללות והחומות שופצו בין 1992 ל-1996. ב-1998 נפתח בבניין ששרד "מוזיאון מקאו", והמצודה היא כיום אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר במקאו.
המצודה שוכנת על פסגת גבעת סאו פאולו בגובה 52 מטרים מעל לפני הים. היא משתרעת על שטח של כעשרה דונם וצורתה טרפזית. בארבע פינות המצודה נבנה בסטיון (התרחבות המאפשרת ירי לאורך החומה). החומות שכיוונן צפון-מזרח, דרום-מזרח ודרום-מערב בנויות על בסיס מגרניט. רוחבן בבסיס 3.7 מטרים. גובהן 9 מטרים, ורוחבן בקצה 2.7 מטרים. הן בנויות מאדמה נגוחה ומצופות בטיח עשוי מקונכיות טחונות. בחלקים מקצה החומה נבנו שינות שבהן מוצבים 32 תותחים, ובשני קצות החומה הדרום-מזרחית נבנו מגדלי שמירה. בקטעי החומה הפונים לכיוון סין לא נבנו שינות, על מנת לסמל לסינים כי המבצר אינו מכוון כלפיהם אלא רק להגנה מפני תוקף מהים. השער הראשי למצודה ממוקם בחומה הדרום-מזרחית וממנו מוביל שביל מתפתל לרחבה שבפסגת הגבעה. על הרחבה ומתחתיה היו מבנים צבאיים שכללו מחסן תחמושת (כיום אולם תצוגה), מאגר מים קטן (כיום חלק ממוזיאון מקאו) ומאגרי מזון שהיו אמורים לעמוד במצור של שנתיים. ברחבה יש גן וממנו תצפית אל העיר.
כנסיית סנטו אנטוניו.
כנסיית סנטו אנטוניו (פורטוגזית: "Igreja de Santo António" ) - כנסייה קתולית, אחת משלוש הכנסיות העתיקות ביותר במקאו. נבנתה לראשונה מחזרן ולוחות עץ ב-1560 והייתה המקום הראשון שבו התיישבו הישועים במקאו. הכנסייה נבנתה מחדש מאבן ב-1638 ושוב ב-1810 וב-1875, בעקבות שריפות בכנסייה. צורתה הנוכחית של הכנסייה נקבעה ב-1930 (שוב לאחר שרפה). ב-1940 שופצו החזית ומגדל הפעמונים. הכנסייה קרויה על שם אנטוניוס מפאדובה הנחשב לקדוש הפטרון של הנישואים, ולכן נהגו חברים בקהילה הפורטוגזית לערוך טקסי נישואים בכנסייה זו. הסינים שראו את המשתתפים עם זרי הפרחים בידיהם קראו לכנסייה "פָה ווֹנְג טוֹנְג" (מקדש מלך הפרחים).
אנטוניוס מפאדובה הוא גם הקדוש הפטרון של פורטוגל ושל הצבא הפורטוגזי. בהתאם לכך, עד 1999 (שנת המסירה של מקאו לסין) נערך כל שנה ב-13 ביוני (שהוא יום חגו של הקדוש) טקס מול הכנסייה, ואחר כך נישא פסל הקדוש לכיכר קמואש.
הכנסייה היא מבנה אפור בן שתי קומות, שדלתותיו וחלונותיו צבועים בירוק. החזית היא בסגנון נאו-קלאסי ומסתיימת בגמלון. צמוד אליה מגדל פעמונים בגובה 3 קומות. בקומה השנייה עובר ארכיטרב לרוחב הבניין. הפרט הבולט בתוך הכנסייה הוא פסלו של אנטוניו הקדוש עם ישו התינוק בחיקו.
גן קאזה.
גן קאזה (אנגלית: "Casa Garden" ) חווילה וגן קטן, בתוך גן קמואש (Jardim Luís de Camões), הפארק הגדול והעתיק ביותר במקאו. החווילה נבנתה לראשונה ב-1770 כבית מגוריו של מנואל פריירה (Manuel Pereira), סוחר פורטוגזי עשיר. בשלב מאוחר יותר הושכר המקום לחברת הודו המזרחית הבריטית והוא שימש מטה של החברה שניהלה את הסחר עם סין ממקאו (עד יסודה של הונג קונג). בחווילה התגוררו נשיא ועדת ההיגוי (President of the Select Committee - מנהל הסניף במקאו) ופקידים רמי דרג אחרים של החברה בדרכם לסין. גן קאזה הוחרם על ידי הממשל הפורטוגזי ב-1885. ב-1960 הוסב המבנה למוזיאון המוקדש ללואיש דה קמואש - המשורר הלאומי של פורטוגל, שהתגורר במקאו שנתיים ובה כתב חלק נכבד מהלוזיאדים (Os Lusíadas), יצירתו האפית הידועה ביותר. כיום המקום הוא המטה במקאו של "הקרן המזרחית" (Fundação Oriente) - ארגון תרבות פרטי שנוסד בפורטוגל ב-1988 ומטרתו ליזום אירועים תרבותיים, אומנותיים ומדעיים, במטרה לשמר את הקשרים בין פורטוגל והמזרח הרחוק, ובייחוד סין.
קירות בית האחוזה בן שתי הקומות צבועים לבן, כשמשקופי החלונות, הדלתות, הארכיטרב ומפגש הקירות צבועים בוורוד. החלק המרכזי בחווילה בולט והחלונות והדלתות בו קשתיים. צמוד לכניסה גזוזטרה משיש ומובילות אליה מדרגות אבן. האולם המרכזי מקושט בפאר בסגנון דרום אירופאי.
בית הקברות הפרוטסטנטי.
בית הקברות הפרוטסטנטי (פורטוגזית: "Cemitério Protestante" ) בית קברות קטן וקפלה צמודים לגן קמואש (Jardim Luís de Camões), הפארק הגדול והעתיק ביותר במקאו. בתחילה אסרו השלטונות על קבורת פרוטסטנטים בין חומות העיר, משום שהפורטוגזים החשיבו את מקאו כאדמה קתולית קדושה. גם הסינים שמעבר לחומת ההפרדה שבין מקאו לסין, סירבו להרשות קבורת זרים באדמתם. מצב דברים זה אילץ את הקהילה הפרוטסטנטית של סוחרים בריטים, אמריקניים וצפון אירופאים לקבור את מתיהם בלילה בחשאי בקרקע שבין חומות העיר לחומת ההפרדה, תוך נטילת סיכון של עימות עם הסינים במקרה שיתגלו, או גרוע מכך, חילול הקברים.
הבעיה נפתרה לבסוף ב-1821 לאחר מותה של מרי מוריסון, אשתו של רוברט מוריסון, המיסיונר הפרוטסטנטי הראשון בסין. הוועדה המקומית של חברת הודו המזרחית הבריטית החליטה לרכוש חלקת אדמה ולשכנע את הממשל המקומי להרשות לקבור בה פרוטסטנטים עובדי החברה. מאוחר יותר אפשרה חברת הודו המזרחית הבריטית קבורה של כל הזרים בחלקה זו, וקברים אחדים הועברו ממקומות אחרים בעיר (דבר המסביר מדוע תאריך הקבורה בחלק מהקברים קודם ל-1821). במקום קבורים נתינים של בריטניה, ארצות הברית, הולנד, דנמרק, שוודיה וגרמניה. בית הקברות נסגר לשימוש ב-1858.
בית הקברות משתרע על שטח של 2,800 מטרים רבועים ויש בו 162 מצבות, כולל קבריהם של המיסיונר הסקוטי רוברט מוריסון (Robert Morrison 1834-1782), מחבר המילון הראשון אנגלית/סינית והמתרגם הראשון של הביבליה לסינית, שהצורך בקבורה מכובדת לאשתו מרי היה הסיבה להקמת בית הקברות. כמו כן קבור שם הצייר האנגלי ג'ורג' צ'ינרי (George Chinnery 1852-1774) שחי בערוב ימיו במקאו וציוריו הם מקור חשוב לתיעוד ההיסטוריה האדריכלית של העיר. בית הקברות מחולק לשני מפלסים. המפלס העליון, שמידותיו 30 על 10 מטרים, מכיל 40 קברים, כששביל מוביל אל קברו של צ'ינרי בקצה. המפלס התחתון, שמידותיו 60 על 30 מטרים, מוקף בעצים גבוהים, כשהמצבות משני צדי השטח. המצבות עשויות בדרך כלל מגרניט בצורות, גדלים וסגנונות שונים.
בצמוד לבית הקברות ולכיכר קמואש (Largo de Camões) מצויה קפלת מוריסון (אנגלית: Morrison Chapel, פורטוגזית: Capela Protestante), קפלה אנגליקנית קטנה. העובדים בחברת הודו המזרחית הבריטית חויבו בחוזה העבודה שלהם להשתתף בתפילות, וכמרים נשלחו מאנגליה לטפל בצרכים הרוחניים של העובדים. עד 1821 נערכו התפילות במשרדי החברה. עם מותה של מרי מוריסון, אשתו של המיסיונר רוברט מוריסון, החליטה הנהלת החברה על רכישת קרקע עבור בית הקברות והקימה עליה גם את הקפלה. אין מידע על בניית הקפלה הראשונה. הטקס הראשון שעליו יש מידע הוא חתונה שנערכה בקפלה ב-1833. בשנת 1834 איבדה חברת הודו המזרחית הבריטית את המונופול על הסחר למזרח הרחוק והממשלה הבריטית קיבלה אחריות על בית הקברות והקפלה. ב-1870 הועברה אחריות זו בחוק לחבר נאמנים, הכולל נציגים של לפחות שתי מדינות להן נתינים פרוטסטנטיים במקאו. ב-1921 היה צורך לבנות את הקפלה מחדש (למעט היסודות). הממשל הפורטוגזי נתן את אישורו בכפוף לכך שהקפלה תהיה מוסתרת מהרחוב באמצעות חומה גבוהה, וכי לא יותקנו בקפלה פעמונים. מבנה הקפלה לא עבר שינוי מתום הבנייה המחודשת ב-1922. הקפלה פעילה גם כיום כמקום תפילה של בני זרמים פרוטסטנטיים שונים במקאו.
מצודת גיאה.
מצודת גיאה (פורטוגזית: "Fortaleza da Guia" ) - מכלול מבנים היסטורי הכולל מצודה, קפלה ומגדלור על פסגת גבעת גיאה (Colina da Guia), המקום הגבוה ביותר בחצי האי מקאו - 94 מטרים מעל פני הים. אין מידע מדויק על תאריך הקמת המצודה, אך ידוע כי ב-1622 כבר היה מבנה צבאי באתר, שהוקם בתגובה לניסיון הפלישה הכושל של ההולנדים באותה שנה. מכתובת שנמצאה באתר עולה כי המצודה הנוכחית נבנתה בין ספטמבר 1637 למרץ 1638. בספטמבר 1808, בתקופה שבה הייתה פורטוגל בת ברית של צרפת תחת שלטון נפוליאון בונפרטה, נכבשה מקאו לזמן קצר על ידי חיל משלוח בריטי בראשות תת-אדמירל ויליאם אובראיין דרורי (William O'Brien Drury), בתואנה של הגנה מאיום צרפתי. חיל המשלוח התרכז במצודת גיאה ובמצודת ההר, אבל נאלץ להתפנות זמן קצר אחר כך, לאחר שהסינים ריכזו צבא גדול בשערי היישוב. האתר היה שטח צבאי סגור עד 1975, למעט טקס דתי שנערך פעם בשנה בקפלה. שטח המצודה כ-800 מטרים רבועים, צורתה טרפזית, גובה חומותיה כ-6 מטרים והן מסתיימות בשינות שנועדו להכיל תותחים.