אגדות היסטוריות מתארות שיטות רבות של הפיכה לאדם זאב. אחת השיטות הפשוטות ביותר היא לפשוט את הבגדים ולחגור חגורה עשויה מעור זאב, ככל הנראה כתחליף לעור שלם של זאב שגם השימוש בו מתואר לעיתים קרובות. במקרים אחרים הגוף נמשח במשחת קסם. שתיית מים מטביעת רגל של בעל החיים הרצוי או מפלג מים מכושף נחשבו גם הן לשיטות יעילות לשינוי צורה. כמו כן נאמר שאם אישה יולדת שש בנות, ילדה השביעי יהיה בן ואדם זאב. בפולקלור של גליסיה, פורטוגל וברזיל הבן השביעי שנולד לאחר שישה בנים הוא שהופך לאדם זאב. אמונה זו רווחה מאוד גם בצפון ארגנטינה, עד כדי כך שזכרים אשר נולדו לאחר שישה בנים ננטשו, נשלחו לאימוץ או נרצחו. חוק משנת 1920 קבע שנשיא ארגנטינה הוא הסנדק של כל בן שביעי. חוק זה גרם להפסקת הנטישות.
שיטות להסרת צורת הזאב:
אדם זאב ביהדות.
האדם-זאב נמנה עם המזיקים השונים שיהודי אשכנז בשיא ימי הביניים האמינו בהם, ומוזכר תדירות בספרות של חסידי אשכנז ואלה שהושפעו מחוגם. דוד שיוביץ העריך כי העניין הבולט נבע מההתייחסות הענפה למפלצת זו בספרות הנוצרית של המאה ה-12 (תקופה שנודעת כ"רנסאנס אנשי-הזאב"), שייתכן שתווכה אל החסידים בעזרת נזירים אירים ששהו בחבל הריין.
בספר חסידים סימן תתתרס"ה מוזכר בפירוש (על משקל Werwolf בגרמנית). נכתב שם דרך אגב שכמו בריה דמוית-ערפד בשם שטריי"א, אף הוורוול"ף הוא יצור שבא מן הדם ולכן צריך לבלוע את הדם. בסימן קע"א שם מובאת גם דרך לרפא אדם-זאב, אף כי שמה של המפלצת לא מוזכר במפורש: גם "ספר ציוני" מן המאה ה-14 מזכיר בתוך דיון אודות עליית חנוך ואליהו השמימה כי .
האזכור הארוך ביותר הוא בפירוש התורה של רבי אפרים בן שמשון, בו הוא טוען שבנימין היה אדם-זאב:
גם ב"שבחי הבעש"ט" מובא סיפור כיצד הנער ישראל בן אליעזר הרג מכשף רשע שלבש צורת "וואקילאק" (מפולנית, Wilkołak, אדם זאב).
גומר בן יפת
גֹּמֶר הוא דמות מקראית, בנו הבכור של יפת ונכדו של נח. .
השמות המוזכרים בפסוקים אלו הפכו ברבות הימים לשמות עמים וארצות. לדברי חז"ל, "גומר - זה גרממיא", וכן נראה מתוך נבואת יחזקאל .
השם "גומר" גם מתייחס לעם הנקרא ה"גימירי" על ידי האשורים או "קימירי" על ידי היוונים. הגימירי הופיעו לראשונה בקצווי גבולות ממלכת אשור זמן קצר לאחר גלות עשרת השבטים.
בני גומר: אשכנז, וריפת ותוגרמה.
על פי המסורת, הארמנים הם צאצאיהם של אשכנז ותוגרמה, בני גומר. ראוי לזכור שבעבר הייתה ארמניה גדולה יותר, ושטחה כלל חלקים מטורקיה של ימינו. רבים סבורים שמקורו של השם טורקיה הוא תוגרמה.
איגוד ערים
איגוד ערים היא התאגדות של רשויות מקומיות מכוח חוק איגודי ערים, התשט"ו-1955.
מטרת ההתאגדות היא לקדם מטרות משותפות של חברות האיגוד. האיגוד מספק שירותים תפעוליים ומקצועיים לחברות בו וכן לרוכשי שירותים במרחב האיגוד.
סמכויותיו של איגוד ערים נגזרות מהיקף סמכויותיהן של הרשויות המאוגדות בו וכל הדינים החלים על רשויות מקומיות חלים על איגוד ערים. איגוד ערים עונה על תבחינים מרכזיים של תאגיד ציבורי: מוקם מכוח חיקוק לתכלית ספציפית, נוהג על פי כללי המשפט הציבורי, אינו מורכב מנבחרי ציבור ונציגיו מתמנים על ידי שר הפנים.
בישראל פועלים כיום 29 איגודי ערים. הם פרוסים ברוב אזורי הארץ.
בין סוגי האיגודים: ביוב ומים, תבואה, איכות סביבה, וטרינריה, חינוך ורווחה, בריאות ושיתוף פעולה כלכלי.
במשך שנים נהגו איגודי ערים לספק שירותים גם לרשויות מקומיות שאינן חברות באיגוד, ללא מכרז. בשנת 2016 קבע בג"ץ שנוהג זה, אינו מוסדר בחוק ועל כן אם לא יוסדר פטור מפורש מחובת מכרז לאיגודי ערים בתקנות, נוהג זה ייפסק.
איגוד ערים לאיכות סביבה
איגודי ערים לאיכות סביבה הם תאגידים סטטוטוריים בישראל העוסקים בקשת רחבה של שירותים: ביוב, תכנון סביבתי, ניטור, רישוי, פיקוח ואכיפה, חינוך וכן טיפול במפגעים ומקרי חירום כגון חומרים מסוכנים. האיגודים הוקמו מכוח חוק איגודי ערים, תשט"ו-1955, על-פי צווים שהוציא שר הפנים.
איגודים אלה מושתתים על זיקה מקצועית מובהקת למשרד להגנת הסביבה ועל מיומנות רב מקצועית.
קיימים עשרה איגודים לאיכות סביבה: גוש דן, גליל מערבי, בית נטופה, אשדוד וחבל יבנה, יהודה, דרום יהודה, שרון-כרמל, שומרון, משולש צפוני, משולש דרומי ומפרץ חיפה.
גומר
אופת'
אופת' (באנגלית: Opeth) היא להקה שוודית המשלבת בין מטאל מתקדם, דת' מטאל ורוק מתקדם. הלהקה הוקמה בסטוקהולם שבשוודיה בשנת 1990 על ידי פיטר לינדגרן ומיקאֶל אָקֶרְפֵלְדְט.
הלהקה נולדה מן הלהקה Eruption, אותה ייסד אָוקֶרְפֵלְדְט ביחד עם חבר ותיק, דייוויד אייסברג. בשנת 1990 התפרקה הלהקה, וממנה הוקמה "Opeth". בספרו של ווילבור סמית', Sunbird, אופת (Opet) היא עיר הירח, ובמקור, מאוית ללא "H".
היסטוריה.
"אופת'" התחילה את דרכה בתור להקת דת' מטאל עם השפעות ניכרות מן הבלאק מטאל ובעיקר מהדום מטאל. בשיר "Eternal Soul Torture", אשר צורף להוצאה המחודשת של "Morningrise", ישנן השפעות עמוקות של בלאק מטאל. החל מהאלבום "My Arms, Your Hearse" פנתה לכיוונים שונים, כגון מטאל מתקדם ורוק אמנותי.
אלבום הבכורה, Orchid, יצא בשנת 1995 והופק על ידי דן סוואנו. בשנת 1996 הוציא הלהקה את "Morningrise", אשר המשיך את אותו קו מוזיקלי של האלבום הקודם אך בצורה אפלה ודיכאונית יותר. שני האלבומים מכילים אלמנטים של בלאק מטאל. במסגרת סיבוב ההופעות של Morningrise הופיעה הלהקה לצד מורביד אנג'ל וקריידל אוף פילת', וזכתה לאהדה בקרב קהילת המטאל המחתרתית.
לאחר שהוציאה הלהקה את שני האלבומים הללו, החליטו חברות התקליטים לקחת אותה הלאה ולפרסם את הלהקה בעולם. שני מייסדי הלהקה, לינדגרן ואקרפלדט, גייסו את הבסיסט מרטין מנדז ואת המתופף מרטין לופז, לאחר שמתופף הלהקה, אנדרס נורדין עבר לברזיל והבסיסט יוהאן דפרפלה עזב גם כן, והוציאו ב-1998 את אלבומם השלישי: "My Arms, Your Hearse". האלבום זכה לביקורות טובות, וקידם את מעמדה של "Opeth" כלהקת פרוג מטאל בעלת שורשי דת' מטאל.
בשנת 1999 הוציאה הלהקה אלבום שקירב אותם עוד יותר לתחום הרוק המתקדם, והוא "Still Life". בשנת 2001 הוציאה הלהקה אלבום שנחשב לבין הטובים ביותר שלהם עד היום ונקרא "Blackwater Park". לאחר מכן הודיעה הלהקה על פרויקט מיוחד, ובו במקביל ליצירת האלבום הכבד ביותר של הלהקה היא תיצור גם אלבום שקט שלא יכלול קטעי דת' מטאל. בסוף החליטה הלהקה לפצל את הפרויקט לשני אלבומים שונים. הראשון והכבד ביותר "Deliverance", והאלבום השקט ביותר שלהם - "Damnation", שהיווה תפנית ללהקה: באלבום הזה לא היה אף לא שיר מטאל אחד, וכולו היה רוק אמנותי/רוק מתקדם. שלושת האלבומים הופקו על ידי סטיבן וילסון, שניגן בגיטרה ושר קולות רקע ב-4 מתוך 8 השירים של Blackwater Park.
אף על פי שהאלבום היווה תפנית מבחינה מוזיקלית, הלהקה שמרה על הסגנון המלנכולי-הדיכאוני בשיריהם. לאחר העבודה עם סטיבן וילסון באולפנים - מייסד הלהקה אקרפלדט התלהב מן הרעיון של וילסון - נגינת קלידים בלהקה - וכך צורף ללהקה פר וילברג הקלידן שעשה עם הלהקה את סיבוב ההופעות של Deliverance ו-Damnation.
באוגוסט 2005 הוציאה הלהקה את אלבומה "Ghost Reveries". האלבום החזיר את הלהקה לשורשי הדת' שלה, וחזרה ליצור בעיקר קטעי דת' מטאל פרוגרסיביים המשולבים עם שירים אחדים בסגנון רוק מתקדם 'טהור', מה שהוכיח את Damnation כאלבום נסיוני בלבד, ולא כתפנית בסגנון.
ב-1 באפריל 2006 הופיעה הלהקה בישראל, במועדון התיאטרון שבעיר יפו.
בשנת 2006 הודיע מתופף הלהקה, מרטין לופז, על פרישתו מהלהקה, משום שהוא שסובל מבעיית דם הגורמת לו להתקפי חרדה. המתופף החדש של הלהקה הוא מרטין אקסנרוט - מתופף להקת Bloodbath. בשנת 2007 נפרד הגיטריסט, פיטר לינדגרן, מהלהקה. לטענתו, הסיבה לעזיבה היא רוויה מיצירה במסגרת הלהקה ואי יכולת למצוא השראה. הלהקה צירפה את פרדריק אקסן (לשעבר מ-Arch Enemy) כחבר הלהקה החדש.
ב-3 ביוני 2008 יצא האלבום התשיעי של הלהקה, "Watershed". האלבום שונה מקודמיו ומציג צד חדש של הלהקה. בשיר "The Lotus Eater" ניתן לשמוע שירה מהירה, אלמנט שלא היה שכיח בשירי הלהקה בעבר. בשיר "Coil" מופיע קול נשי (של הזמרת נטלי לוריקס), מה שלא הופיע כלל באלבומים הקודמים. רוב האלבום אינו עונה להגדרה "דת' מטאל", ולמעשה מדובר באחד האלבומים ה"נקיים" שהלהקה הוציאה עד עתה.
ב-10 בנובמבר 2009 הופיעה הלהקה בישראל פעם נוספת, בהאנגר 11 בתל אביב.
בספטמבר 2011 הוציאה הלהקה את האלבום "Heritage" אשר היווה שינוי כיוון מבחינת הלהקה. האלבום הוא בסגנון רוק מתקדם ו\או פסיכדלי בשילוב אלמנטים של ג'אז, ועבר עיבוד ממוחשב מינימלי ביותר, לדברי סולן הלהקה מיקאל אקרפלדט. האלבום איננו מכיל שירת גראולינג, ובאופן כללי איננו כבד כמו שאר האלבומים. כמו כן, השימוש בקלידים דומיננטי יותר מבעבר. את האלבום הפיק סטיבן וילסון, שכבר הפיק עבור הלהקה מספר אלבומים. לאחר הקלטת האלבום, עזב קלידן הלהקה, פר וויברג, בעקבות "חילוקי דעות מוזיקליים". הוא הוחלף בקלידן חואקים סוואלברג.
ב-10 במרץ 2012 הופיעה הלהקה עוד פעם בישראל, בהאנגר 11 בתל אביב.
ב-2014, הוציאה אופת' את האלבום "Pale Communion" אשר המשיך את הקו של קודמו, ולא כלל שום שיר כבד וללא שירת גראולינג. כמו קודמו, האלבום מאופיין בצליל פרוגרסיבי/פסיכדלי עם השפעות של ג'אז פיוז'ן.
סולן הלהקה, אקרפלדט, מצטט להקות כמו קאמל, יס ופינק פלויד בתור השפעותיו העיקריות, לצד להקות כמו איירון מיידן, בלאק סבאת' ודיפ פרפל.