מוחמד וטרוריסט נוסף שהיה עמו נהרגו ב - 8 ביוני 2011 בידי כוחות סומליים הנאמנים לממשלה הזמנית, בתקרית אש במחסום דרכים ליד מוגדישו, בירת סומליה. ההסבר הרשמי לחיסול היה: "נהג הרכב סירב לעצור".
עמנואל בן גוריון (ברדיצ'בסקי)
עידוא בן-גוריון
משפחתו של סימבה (מלך האריות)
סאראבי
בריאת העולם ביהדות ובאנומה אליש
בין סיפור בריאת העולם ביהדות לסיפור הבריאה באנומה אליש קיימות נקודות דמיון רבות, שהביאה חוקרי מקרא רבים לפתח אסכולה שנקראת בלעז פאנבבילוניזם. אסכולה זו טוענת לקשר סיבתי בין שני סיפורי הבריאה, ועל היות המסורת היהודית המשך של המסורת הבבלית. בין חוקרי הפאנבבילוניזם המוכרים ניתן למנות את מארק סמית ואת הוגו וינקלר. פרופ' יעקב קליין טוען שהסיפור המקראי לוקח מוטיבים "מדעיים" מתוך המיתוס המסופוטמי, אבל איננו מכיל יסודות מיתולגיים. לפי הסבר זה - המחבר המקראי לקח את הרעיון המדעי של הבריאה ופירש אותו בהתאם לתאולוגיה הישראלית.
נקודות דמיון.
בריאת השמיים והארץ.
ב מתוארת ראשית הבריאה כך:
בריאת השמיים והארץ מתוארת במיתוס הבריאה אנומה אליש כביתור גופה של האלה האם תיאמת על ידי מרדוך, ולכן היו פרשנים שגרסו שמילה תהום בביטוי "חושך על פני תהום" מתייחסת אל האלה תיאמת.
חיזוק אפשרי לטענה שתהום מייצג אלה, ולא את המושג המקובל של תהום, הם מוצאים בתיאור מאניש של המילה תהום, המצוי ב:
ב נאמר:
תיאור דומה מופיע באנומה אליש, לאחר שהביס מורדוך את אם תיאמת:
מהפך פטריארכלי.
בסיפור הבריאה המקראי עולים הבדלים רבים בין פרק א' לבין פרק ב'. בראשון הגבר והאישה נבראים שווים, ואילו בשני האישה נבראת מצלעו של הגבר. הפסיכולוג אריך פרום הסביר את הסתירה הזאת כעדות למעבר תרבותי מחברה מטריארכלית לחברה פטריארכלית. למעשה, הסבר מפורש הרבה יותר לעליונות הגברית עולה במקרא רק בעקבות חטא עץ הדעת וקללת האישה.
מהפכה פטריארכלית היא מוטיב החוזר במיתולוגיות רבות, והיו שראו בו עדות להתפתחות דתית שעברה החברה האנושית. הדת בחברות חקלאיות מוקדמות קידשה את מחזוריות הטבע והפריון, והעמידה בראשה אלה-אם כמקור החיים ותכליתם. לעומתה, הדת בתרבויות העירוניות הראשונות התבססה על סדר קוסמי נצחי, שמייצגו הוא אל-מלך גברי ושמימי שדחה את האלה-האם.
מעבר כזה בא לידי ביטוי באנומה אליש בניצחונו של מרדוך על תיאמת, אם האלים, והכתרתו כמלך האלים, וכן בדברי האל אנו לאביו אנשר, שכוחו של גבר יגבר תמיד על כוחה של אישה (לוח מספר 2, שורה 116).
התנינים הגדולים.
ב, נאמר:
ישנה השערה שהתואר "תנינים הגדולים" לקוח מהאנומה אליש, ומייצג את צבא ייצורי הים המיתולוגיים שגייסה תיאמת לצבאה בזמן מלחמתה באלים. .
התנינים הגדולים מוזכרים בתנ"ך וכן מוזכרים במקורות ובפרשנים "הלטאות הגדולות".
הרמב"ן התייחס לפסוק זה והסביר כי הפסוק נועד למנוע תפיסת בריות אלו כאלים. גם קאסוטו כתב שהפסוק נועד להסביר שהתנינים הגדולים נבראו על ידי הבורא, ולא היו יצורים מיתולוגיים.
לא תיקום
התכדדות
הִתְכַּדְּדוּת היא תהליך של בליה מכנית המתבטא בהיפרדות לוחות לאורך סדקים המקבילים לפניו החשופים של הסלע בפני השטח בעקבות היסדקות והתפוררות של סלעים. התכדדות היא הגורם להיווצרות כיפות גרניטיות דוגמת Half Dome ("חצי כיפה") בפארק הלאומי יוסמיטי בארצות הברית.
תופעה דומה שגורמיה שונים נקראת בליה בצלית, והיא מתבטאת בסדקים מעגליים קונצנטריים. הבליה הבצלית אופיינית לסלעי יסוד ונגרמת מהתקררות הדרגתית של המאגמה היוצרת סלעים אלה.
מאפיינים.
התכדדות מתרחשת באמצעות סדקים דקים המחלקים את המסה הסלעית ליריעות סמוך לפני השטח. התהליך מתרחש בסלעים בגדלים שונים: מגרוֹרוֹת שגודלן סנטימטרים אחדים ועד לסלעים שגודלם מטרים רבים. תופעה זו נפוצה בסלעים דוגמת גרניט וגנייס, אך נצפתה גם במחדרים מאפיים ובסלעים אחרים דוגמת אבן חול, שיש וטוף. דוגמה להתכדדות היא ההתקלפות בכיפת Half Dome ביוסמיטי, המורכבת מסלע גרניט שנוצר בעומק רב מתחת לפני השטח בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים.
בפני השטח הסדוקים מופיעים תווים מאפיינים המצביעים על הנקודה ממנה התפתחו הסדקים. אלה עשויים להיווצר בקווים ישרים, בגלים ובקווי וולנר – תבנית של קווים מעודנים המצביעים למקור הסדק, האופיינית לסידוק של משטחים שטוחים. ארגון הסדקים עשוי לדמות למניפה היוצאת ממוקד משותף לכיוונים שונים, ומניפות כאלה עשויות לחצות זו את דרכה של זו וליצור רשת מורכבת של סדקים המשתרעים על פני מאות מטרים.
מחקר וגורמים.
התכדדות אינה אופיינית לאזורי אקלים או פני שטח מסוימים אלא נפוצה במידה שווה ברחבי העולם. תפוצתו הנרחבת של התהליך וחשיבותו בתחומים כלכליים רבים הפכו אותו לנושא עניין ומחקר בקרב גאולוגים, בהם המדען השווייצרי הוראס-בנדיקט דה סאסור (Horace-Bénédict de Saussure, 1740–1799) והגאולוג הגרמני כריסטיאן לאופולד פון בוך (Christian Leopold Freiherr von Buch; 1853-1774). כבר בשלהי המאה ה-18 החלו להתפרסם תיאורים של התופעה ונעשו ניסיונות ראשונים להסביר אותה.
בשנת 1904 פרסם הגאולוג האמריקאי גרוב קרל גילברט (Grove Karl Gilbert, 1843–1918) מאמר בשם "Domes and dome structures of the high Sierra" בביטאון האגודה האמריקאית לגאולוגיה (Geological Society of America – GSA), ובו תאוריה הקושרת את היווצרות הסדקים להפחתת לחץ באמצעות התפשטות של גוף הסלע כתוצאה מסחיפה. עם פרסום המאמר החל דיון נרחב הנוגע למקור ההתכדדות בסלעים ולגורמים האחראים לו. התהוות היריעות יוחסה מאז לגורמים שונים, בהם: מאמץ לחיצה מקומי או אזורי המופעל על המסלע לאחר התגבשותו, מאמץ לחיצה בקנה מידה נרחב הפועל במקביל לפני הסלע החשופים, שינויים דיפרנציאליים גדולים בלחץ המופעל על המסלע ובטמפרטורת פני השטח, בליה ביולוגית ועוד.
כיום רווחת הסברה כי היחשפות הסלע לתנאים של לחץ וטמפרטורה נמוכים יותר מאלה ששררו במקום בו נוצר היא הגורם להתפשטות קלה בחלקו החשוף של הסלע, להיווצרות סדקים המקבילים לפני השטח ולהתבקעותו. התהליך עשוי להיות מושפע מתהליכים גאולוגיים דוגמת תנועתם של לוחות טקטוניים ומהתפשטות המסלע כתוצאה מהתחממות או מהמרה כימית שלו. עם זאת, המנגנון השלם העומד מאחורי ההתכדדות נותר לא ברור.
חשיבות.
להתכדדות חשיבות רבה לא רק במחקר הגאומורפולוגי אלא גם בהערכת סיכונים מבניים. התכדדות משקפת את נטייתו של הסלע להיסדק במקביל למיקום הטופוגרפי שלו, ולכן יש לזיהוי נוכחותם, כיוונם וגודלם של סדקי התכדדות משמעות והשלכות בתחום הגאולוגיה ההנדסית.
בולטת במיוחד היא השפעתם של הסדקים על יציבותם של מדרונות. סדקי התכדדות מקבילים לטופוגרפיה בדפנות עמקים, במדרונות הרים וגבעות ובצוקים, והם עשויים לגרום לחוסר יציבות ולהתמוטטות. סכנה זו מתגברת כאשר חל כרסום בתחתית המדרון כתוצאה מתהליכים טבעיים דוגמת רעידות אדמה או כתוצאה מפעילות אנושית דוגמת כרייה, חציבה ובנייה.
מדובר בתהליך שיש לו השפעה הנדסית רבה והוא מיושם למשל בשיקולים לחפירת מנהרות, סלילת כבישים או בניית סכרים היוצרים לחץ על מסלע מקומי.
במברג (כדורסל)
בליה ספרואידית
בליה ספרואידית היא מונח הנתון למחלוקת בקרב גאולוגים באשר לסוג הבליה שהוא מייצג: בליה בצלית – בליה מכנית המתבטאת בהיווצרות סדקי התקררות מעגליים בסלעי יסוד, או בליה קונצנטרית – בליה כימית המתרחשת בסלעים ומתבטאת בהמסה חיצונית ובהתעגלותם.
הבליה.
בליה ספרואידית היא תופעה גאולוגית בה מתעגלים גושים סדוקים של סלע כתוצאה מהסרה של חלקים ממנו. סוג זה של בליה נפוץ בבזלת ובגרניט ונצפה גם בדולריט, בדיאבז, באנדזיט, בצפחה ובגנייס. בליה ספרואידית כזו נצפתה לא רק בסלעים מגמטיים ומותמרים אלא לעיתים גם בסלעי משקע דוגמת אבן חול.
מאפיינים.
טבעם של מבני הבליה הספרואידית מגוון. לעיתים ניכרת בסלעים אלה חזית בליה – אזור מגע חד בין ליבת הסלע שלא התבלתה לבין חלקי הסלע בהם חלה בליה. במקרים אחדים מתבטאת חזית הבליה בהבדלי צבע בלבד, ובאחרים מופיעות קליפות קונצנטריות הנושרות בהדרגה מן הסלע. לקליפות הקונצנטריות הנוצרות בסלע מסוים עובי אחיד פחות או יותר, הנמדד במילימטרים ובסנטימטרים. בבזלת אופייניות קליפות רבות ודקות, ובגרניט – קליפות מעטות ועבות יותר.
בבליה בצלית נקבעים צורתם וגודלם של הגרוֹרוֹת וגושי הסלע באמצעות השרת הקליפות, ובבליה קונצנטרית באמצעות הסדקים הנוצרים במסלע המקורי טרם המסתו.
על אף השימוש במונח ספרואיד בהגדרת סוג הבליה, לא כל תוצרי הבליה הספרואידית ספֵירים בצורתם. גושים קובייתיים מתבלים לגושים כדוריים, גושים מוארכים לגושים אליפסואידים וגושים לוחיים מתבלים ללוחות מעוגלים הדומים למצבות.
תהליכים.
בהשוואה למבנים מגמטיים וסדימנטריים קיבלו מבני בליה תשומת לב מעטה מאוד. עם זאת, מן המחקרים שנערכו עולה כי בליה ספרואידית כוללת מאפיינים שונים שנוצרו בדרכים שונות. כל התהליכים המיוחסים לבליה ספרואידית הם ממושכים ואינם מלווים בהתרחבות או בהתכווצות של המסה הסלעית.
קיימות שתי גישות עיקריות הנוגעות לסיבות ולתהליכים היוצרים בליה ספרואידית:
הגישה המכנית.
גישה זו מציגה בליה בצלית (Onion-skin weathering) המתבטאת בהיווצרות סדקים ובהיפרדות של קליפות קונצנטריות מגוף הסלע. התהליך המכני אופייני לסלעי יסוד, והוא מתבטא בהיווצרות סדקים קונצנטריים הנגרמים מהתקררות הדרגתית של המאגמה ממנה נוצרו סלעים אלה.
גישה זו גורסת כי ההיפרדות הקליפתית נובעת ממאמץ שיורי הנובע מהתקררות והתכווצות, אך אינה מסבירה את התצפיות בסלעי משקע דוגמת אבן חול.
הגישה הכימית.