מפגש היכרות עם המארחים בנמל נורפוק.
נמל הצי האמריקני בנורפוק הנמצא במפרץ צ'סאפיק בחוף המזרחי היווה את המפגש הראשון עם ארצות הברית. הספינות עמדו ברציף שלידו נקשרו גם נושאות מטוסים ואוניות קרב. מפקד הצי האטלנטי של ארצות הברית, שמושבו בנורפוק, אדמירל קיד , הגיע לספינה לקבל את פניו של מפקד חיל הים בנימין תלם והתקבל בשריקת הצדעה. לספינות נקבעה אונייה מארחת שהייתה אניית אם בהדחק של כ-20,000 טון. מפקד האונייה הזמין את מפקד המשט הישראלי, אל"ם אלי רהב, ואת שני מפקדי הסטי"לים לארוחת צהרים על סיפון האונייה והציע את שירותיו בכל תחום שיידרש. שמע הספינות הקטנות שהגיעו מרחוק התפרסם בחוגי הצי ובעיר.
קצין קישור מצי ארצות הברית בדרגת סרן ליווה את הספינות בכל שהייתן בארצות הברית. קצין זה היה הכתובת לכל הבקשות ולימד את מפקד המבצע לנהוג באסרטיביות. . מפקד הבסיס הודיע שמתקני התחזוקה עומדים לרשות הספינות אם זקוקים למשהו. הבקשה היחידה הייתה לייצר מאריך לתורן הספינה כדי שניתן יהיה לשאת ברמה את הדגלים הגדולים במיוחד שהובאו, דגל ארצות הברית בעת ירי מטח הכבוד ודגל ישראל בכל שאר הזמן בנמלים. בכך ביקשו אנשי חיל הים הישראלי לתת לצי האמריקני אפשרות להשתתף בנושא מכובד ולהפגין את איכות הספינות שעברו הפלגה ארוכה, אך לא היו זקוקות לתיקונים.
תוך כדי ביקור בעיר, התברר באקראי ליד חנות לטלוויזיות, כי הספינות צולמו על ידי צוות טלוויזיה מקומי. בכתבה אמנם לא היו תופעות חריגות, אך מפקדי המשט חשו שהיא לא הרשימה כפי שיכולה הייתה להיות. המסקנה המידית הייתה תדרוך לצוותי הספינות לראות עצמם חשופים ומייצגים בכל עת, החל מעת היותם על הספינה. לפיכך ניתנה הוראה לקצינים להצטרף לצוותי טלוויזיה שעשויים להגיע ללא התרעה, ולפקח מה רואים ומה מצלמים כדי למנוע הנצחה של הופעה לא נאותה. מאז לא הוחמצה שום הזדמנות לעשות רושם טוב. רס"ר חיל הים קלמונט לימון דבש הביא עמו מערכות מדים לבנים נוספים לכל אנשי הצוות. תרגול סדר צבאי לצעידה נערך ברציף. הרמה שנצפתה בתרגול הייתה נמוכה מהמקובל בטקסי קורס חובלים, אך הייתה הערכה שהמדים הלבנים, הנעליים הגבוהות וההתרגשות יעשו את שלהם.
בלילה שבין ה-3 ל-4 ביולי 1976 פשט כוח צה"ל על נמל התעופה באנטבה ושיחרר את חטופי מטוס אייר פראנס שנחטף על ידי מחבלים אירופאים בשירות הפלסטינים, במבצע הצבאי "כדור הרעם", שנקרא מאוחר יותר מבצע יונתן. הצלחת המבצע העלתה את דימויה של מדינת ישראל בכלל והכוחות המיוחדים של צה"ל בפרט. צוותי ספינות הסער, בנוכחותם במקום, נעשו מושא להבעת הערכה זו.
כניסה ועגינה טקסית בניו יורק.
הכניסה לנמל ניו יורק תוכננה על ידי האמריקאים להיעשות בצורה טקסית. האניות חולקו לשלושה טורים, כעשר אניות בכל טור. ההערכה היא שהספינות הישראליות לא נכללו בתכנון ולכן קיבלו מקום אחרון בטור השלישי. האניות כבר הסתדרו בשלושה טורים כשפניהן לניו יורק במהירות נמוכה. במקום לתפוש מקום בדרך הקצרה ביותר כפי שציפו המארגנים, בחר מפקד ההפלגה להפגין נוכחות. הספינות עברו במהירות צפונה וחזרו במשט קרוב בכיוון הפוך ובמהירות גבוהה לאורך הטור הראשון השני והשלישי. בעת המעבר מול כל אניה נשמעה צפירת ברכה. כך הגיעו למקומן אחרי שזכו לתגובת כבוד מכל הספינות מראש הטור עד האחרונה. הדבר אמנם יצר קצת מתח אצל המארגנים שלא הבינו בתחילה את התמרון, אך הביא הרבה גאווה לישראל. תוך כדי מעבר בין הטורים, הובא לידיעת הספינות כי היאכטה המצרית, אל-חוריה, שהייתה אמורה ליטול חלק במשט, טרם אותרה. בדרך למיקומן של הספינות הישראליות במשט התגלתה היאכטה על ידי הספינות הישראליות והמיקום דווח למפקד המשט האמריקאי.
במשך יומיים עגנו הספינות במקום שנקבע להן בלב נהר ההדסון. הייתה זו היכרות עם עגינה בזרם חזק קבוע אשר מתחלף בכיוון בהתאם לתדירות הגאות והשפל. למסדר העגינה הצטרפו גם עשר אניות מפרשים גדולות, וביניהן שייטו אלפי סירות פרטיות שחגגו את יום העצמאות האמריקאי והיוו דאגה למפקדי הסטי"לים מחשש שיפגעו במדחפיהן בחבל העוגן של הסטי"לים. בערבו של יום העצמאות נערך מפגן זיקוקין גדול שבוצע מפסל החירות והסטי"לים הישראלים שעגנו ממזרח שימשו במה לנכבדים ישראלים ואחרים שחפצו לצפות במופע. מפקד חיל הים בנימין תלם, הוזמן למעבורת המכובדים ששייטה בין הספינות. רב חובל יורם נחשול, שהיה אז קצין הביטחון של חברת צים בארצות הברית, התמנה ביוזמתו להיות קצין הביטחון של ההפלגה. כמחצית מאנשי הצוותים ירדו לחוף למצעד מול במת הכבוד שהוצבה בבטרי פארק שבדרום מנהטן. ההשקעה במדים לבנים, בנעליים ובתרגילי הסדר שנעשו על ידי רס"ר חיל הים הניבה תוצאות. העיתונות בניו יורק דיווחה שהישראלים נראו . הופעת הספינות צוינה בהתפעלות: , וגם מכך שהגיעו מרחוק.
בתום החגיגות הרשמיות עברו הספינות לרציף 97 במנהטן. תמרון התקשרות לרציף אצבע ניצב לזרם של ההדסון היווה קושי שכן בנמלי ישראל אין תופעות זרם דומות ולמפקדי הספינות הייתה זאת התנסות חדשה. אח"י תרשיש (סער 4) בפיקוד רס"ן שאול חורב נכנסה ראשונה, תמרנה לרציף כשהיא מוגנת מהזרם. כאשר נכנסה אח"י יפו (סער 4) נשאר חלק קטן יותר מהרציף והזרם הרחיק את הירכתיים. הספינה הגיעה למקומה, אך התמרון ארך זמן רב ולא נראה אלגנטי. אלי רהב שצפה בתמרון מהרציף סימן למפקד הספינה לצאת ולחזור על ההתקשרות. מפקד הספינה, רס"ן בני אריאלי, יצא שוב לנהר כיוון את הספינה נכנס במהירות גבוהה ועצר במקום הקשירה. התמרון החזק נועד להראות למביני דבר ולצוות עצמו את יכולת הספינה הגבוהה והמקצועיות של מפקדה.
אירוח בספינות.
נאמנים לכוונה העיקרית של ההפלגה הקפידו צוותי הספינות לא להחמיץ שום הזדמנות לעשות רושם טוב. קרבות הטילים שנערכו ב בהן נחלו ספינות הסער ניצחון מוחלט היו טריים בזיכרון. אנשי הצוותים התהלכו חדורי גאווה על ספינותיהם ועל עצמם. הרגשת הגאווה הדביקה את המבקרים הרבים.
המשימה בניו יורק הייתה קבלת קהל בספינות. קבוצות אורחים של כ-40 איש עלו לספינה בליווי קצין או נגד מסביר ועברו מחרטום עד הירכתיים וכל סבב ביקור נמשך חצי שעה. נוצר תור של אלפי אנשים שעמדו בחום הקיץ ובאחד הימים גם כשהגיעה אזהרת סערה לא נרתעו המבקרים ולא ויתרו על מקומם בתור. הצעה שאנשים יקבלו הסברים ברציף ליד דופן הספינה התקבלה בשלילה. המבקרים, רצו לדרוך על ספינה ישראלית ובכך לעמוד על שטח שהוא בריבונות ישראלית.
היו מבקרים שהתרגשו עד כדי דמעות וסחפו איתם את הצוות לחוויה מרגשת. בין האורחים הנודעים היו: הכנר אייזק שטרן וגם ראש עיריית ירושלים טדי קולק. קונסול ישראל אורי בן-ארי ושגריר ישראל באו"ם חיים הרצוג אירחו פעילים יהודיים לקוקטייל על הספינות. כל מוזמן התחייב לרכישת איגרת חוב בונדס בסכום מינימלי של 2,500 דולר.
נספח העיתונות בשגרירות ישראל לאו"ם עזריה רפפורט תיאם ביקורים חשובים בספינות ויזם ביקורי צוותים במקומות המעניינים בעיר. ניסיונו הרב של רפפורט הוסיף תובנה לאנשי הצוות. כתב העיתון דבר יונה שמשי, שהתלווה להפלגה עוד מחיפה, הכתב הצבאי של העיתון מעריב, יעקב ארז (עיתונאי), שהגיע במיוחד ללוות את ביקור הספינות בארצות הברית, וגם אחרים תיארו את הביקור כאחד ממסעות הסברה המוצלחים ביותר שהיו למדינת ישראל. קונסול ישראל בניו יורק אורי בן ארי, שלח אלבום תודה והוקרה למפקד חיל הים.
מיס תבל - בסמיכות זמנים חל אירוע נוסף שהאדיר את יוקרת ישראל. הייתה זו זכייתה של מלכת היופי רינה מור בתואר מיס תבל בתחרות "מיס תבל 1976", שנערכה ב-11 ביולי 1976 בהונג קונג. מיד לאחר התחרות הגיעה מור לניו יורק וקצרה הצלחה בארצות הברית. הצלחתה של מור הצטרפה להרגשה הנצברת הטובה של ביקור הספינות בארצות הברית שהייתה בקרב הישראלים.
נמלים נוספים.
פילדלפיה.
בגמר החגיגות בניו יורק הפליגו הספינות, בחלק מהדרך בנהר הדילוור, לנמל פילדלפיה. במקום הייתה קונסוליה ישראלית. צוות הקונסוליה המתין ברציף והתרגש לראות את ספינות הסער מתקרבות נושאות דגל ישראל גדול.
בספינות התקיימו ביקורי אורחים רבים ונוצר קשר עם הקהילה היהודית. למנוחת אנשי הצוות נשלח חלק מהצוות לבית מלון בעיר. קצין הביטחון יורם נחשול תדרך את אנשי הצוות, התמודד עם בעיות האבטחה וארגן לעזרה צמודה נגד בכיר מחיל הנחתים. חשש מסוג שונה היה מחלת הלגיונרים שאירעה במלון אחר בתחילת השנה. הביקור בפילדלפיה היווה הזדמנות לבקר גם את פעמון החירות שההפלגה נקראה על שמו. לאחר מספר ימים עברו הספינות בתעלה המקשרת בין פילדלפיה לבולטימור.
בולטימור.
הנהלים האמריקאים אינם מאפשרים הגעת כלי שיט מלחמתיים זרים לנמל וושינגטון הבירה ונמל בולטימור היה הנמל הקרוב ביותר אליה. המגמה העיקרית בנמל הייתה הצגת הספינות לאנשי ממשל וגם לנספחים הצבאיים של מדינות העולם, במקביל להמשך ביקורי אזרחים. המאמרים בעיתונות המקומית היו אוהדים מאוד וחלקם אף כללו הגזמות לגבי היכולת הצבאית של הספינות. כאשר ביקר בספינות הנספח הימי הפורטוגזי, לשאלתו איך הייתה ההפלגה באוקיינוס האטלנטי נענה כי הקטע מגיברלטר לברמודה היה ארוך ובדרך חזרה מעוניינים לתדלק באיים האזוריים. בו במקום השיב הנספח הפורטוגלי בדרגת אל"ם שהספינות מוזמנות להיכנס. בשל מיקומם באמצע האוקיינוס מספקים האיים מקלט ונקודת תדלוק ותספוק. חלק חשוב מפרנסת האיים נובע מהאוניות הפוקדות אותם. הזמנת הנספח שימשה אישור לחיל הים הישראלי ונתיב ההפלגה עודכן בהתאם. בדרכם חזרה נכנסו הספינות לנמל פונטה דלגדה שבאיים האזוריים וכל צרכיהן מולאו.