פרניוד פארק יצא ב-DVD בקנדה ב-22 ביולי 2008, ובארצות הברית ב-7 באוקטובר.
פסקול.
מרבית הרעיונות לשירים וקטעי מוזיקה עבור הסרט עלו בזמן תהליך העריכה. גאס ואן סנט וצוות העורכים האזינו לאוספי השירים בתוכנות ה-iTunes האחד של השני, ובחרו את הקטעים שנראה היה להם שיתאימו. האווירה המוזיקלית של הסרט תוארה בלוס אנג'לס טיימס כ"שטף של רעש זר". ואן סנט עצמו תיאר את הפסקול כ"מאוד מורכב". מבקר המוזיקה של העיתון LA Weekly שיבח את פסקול הסרט וכתב: "לא קורה לעיתים קרובות שפסקול של סרט צובט את הפילטרים הוויזואלים והקוליים שלי בכזו מידה, שאני ממש תופס מחדש ורואה באור אחר קבוצה שלמה של אנשים (סקייטרים), בצורה עמוקה הרבה יותר ועם סימפתיה רבה יותר". הפסקול יצא לאור בצרפת באוקטובר 2007 ובארצות הברית במרץ 2008, במקביל ליציאת הסרט לאקרנים.
סקייטפארק ברנסייד
סקייטפארק ברנסייד (באנגלית: Burnside Skatepark) הוא סקייטפארק בפורטלנד, אורגון שבארצות הברית. הפארק ממוקם מתחת לצידו המזרחי של הגשר המתרומם "ברנסייד" שמעל נהר וילאמט. הסקייטפארק נבנה באופן לא חוקי וללא אישורים על ידי קהילות סקייטרים מקומיות. בדיעבד, החליטה העירייה לאשר רשמית את המקום כפארק סקייטבורדינג ציבורי.
ברנסייד נחשב לאחד הסקייטפארקים המוּכרים בארצות הברית. הוא מופיע בכמה משחקי ווידאו של סקייטבורדינג כגון "Grind Session" משנת 2000 ובשני משחקים מסדרת "Tony Hawk's Pro Skater" של הסקייטר המוביל טוני הוק, וכן שימש כאתר צילומים בחמישה סרטי קולנוע:
פריה ורבייה
כל הטומאות כשעת מציאתן
כל הטומאות כשעתן מציאתן הוא כלל בדיני החזקות, האומר כי בכל ספק שהוא, יש להכריע את ההלכה כפי המצב בו נמצא החפץ בשעה שהתעורר בו הספק.
סברת הדין.
כלל זה נאמר באדם שנגע במישהו בלילה, ובשעת הנגיעה לא ידע אם האדם שנגע בו הוא חי או מת, ובבוקר ראה שהוא מת, לא ניתן להכריע את הספק על ידי חזקת הגוף האומרת שמכיוון שהיה חי הרי הוא חי עד שיוודע אחרת, וזאת מכיוון שבשעת התעוררות הספק לא ידוע אם היה חי או לא, המהרי"ט מסביר כי דיני החזקה אינם מבררים את המציאות, אלא אומרים כי כאשר מציאות מסוימת נודעה לפנינו מותר לנו להאמין בה עד שיוודע שהיא השתנתה, ולכן גם כאשר נודע לנו שהיא השתנתה לא ניתן להסיק שכבר השתנתה זמן מה לפני שנודע לנו, מכיוון שדין החזקה אומרת שלא היה לנו לחשוש בשעת הספק לכך שמא השתנתה. אך כאשר מעשה מסוים בא לפנינו לאחר שכבר השתנה, לא ניתן לומר למפרע כי אתמול היה לנו את דין החזקה, מכיוון שעכשיו כבר לא קיים הדין, והוא היה קיים רק בשעה שהנהגת החזקה עדיין הייתה מעשית.
בראהו חי.
מסיבה זו, ההלכה היא כי אם ראו את אותו אדם חי ולאחר מכן נגע בו בלילה כשלא ידע אם הוא חי או לא, במקרה כזה ניתן להסתמך על חזקת הגוף האומרת כי האדם חי היה בשעת הנגיעה, וממילא לא נטמא הנוגע בו.
תקפות הדין בחזקות רעועות.
גם לפי דעת התוספות זו היא סברת הדין, ועל פי זאת מסביר התוספות את אמרתו של רב יהודה הפוסק בשם רבו שמואל, כי המחליף פרה בחמור, ומשך בעל החמור את הפרה ובכך גרם לקיום הקנין, ולאחר מכן נמצא החמור כשהוא מת, ולא ידוע האם בשעת החליפין עדיין קיים היה החמור, וממילא הקנין קיים, או שמא מת היה וכל הקנין לא היה לו תוקף, במקרה כזה על בעל החמור להביא ראיה שחמורו קיים היה בשעת החליפין, וכל עוד לא יביא ראיה הוא לא יקבל לרשותו את הפרה. התוספות מסביר זאת בכלל שכל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן מכיוון שבשעת התעוררות הספק נמצא החמור לפנינו מת, עלינו לומר שגם מקודם היה מת. הפני יהושע מקשה שהרי החמור ידוע היה שהיה חי ואם כן היה לנו ללכת אחרי דין החזקה האומר שהוא היה עדיין חי בשעת החליפין, ומתרץ הפני יהושע שחזקת חי היא חזקה רעועה שכן ידוע שסופה להשתנות בבירור - אי פעם, שסוף החמור למות. הפני יהושע מוסיף ומסביר שכן הדין בכל חזקות רעועות, כמו בחזקה המבוססת על הרוב, חזקה כזו נידונת בבהמה שלא ידוע מעולם שלא הייתה טריפה, אלא מתוך הסתמכות על הרוב ניתן להסתמך על כך שהיא לא טריפה; עם זאת, כאשר תמצא בהמה כזו שהיא טריפה, אין להסתמך על דין החזקה שבה, מכיוון שהיא הייתה מבוססת על חזקה חלושה ורעועה יחסית של מכוח רוב ולא וודאי מוחלט.
הדין בקדשים.
לעומת זאת, רבים מהראשונים ובהם גם התוספות עצמו במסכת נדה סבורים כי דין זה של "כל הטומאות כשעת מציאתן" אינו דין וסברא מהתורה, אלא תקנת חכמים, אותה החמירו בדיני טומאה וטהרה ואכילת קדשים בלבד, מפני חומרתם.
כללים נוספים.
יש המסבירים כי דין כל הטומאות כשעת מציאתן נאמר רק כאשר החפץ נמצא במצב המחייב בעצמותו את דין הטומאה, הטהרה וכדומה. מצב כזה ייתכן כאשר אדם מצא מת בלילה, ומכיוון שמצבו של המת בתור מת הוא המחייב את הטומאה, ניתן לשייך את החפץ הנמצא לסוגת הטומאות כל עוד לא הוברר אחרת. לעומת זאת, כאשר נדה נמצאה ודם טמא על בגדיה, אין הדם בעצמותו מחייב טומאה, אלא יציאת הדם מהמקור, ולכן למרות שהדם נמצא על בגדיה, אין דין זה נכנס בסוגת הדין של כל הטומאות כשעת מציאתן.
כמו כן ישנה שיטה נוספת שמצמצמת את דין כל הטומאות כשעת מציאתן רק למקום שישנו ספק האם הדבר המטמא אכן טימא כמו במת שאם היה מת בשעת הנגיעה טימא את הנוגע, ואילו ב'ספק ביאה' כלומר כשיש ספק האם בכלל היה כאן דבר מטמא בזה לא אומרים כל הטומאות כשעת מציאתן כיון שזהו ספק יותר קל.ובאשה זה מוגדר ספק ביאה כי הספק הוא האם הדם המטמא בא בזמן הנגיעה בטהרות, וכן בקופה שנמצא שרץ בתוכה ולא ידוע ממתי, לא אומרים כל הטומאות כשעת מציאתן אלא רק תולין מספק כי זה מוגדר ספק ביאה.
ג'ואנה דייוויד
ג'ואנה דייוויד (באנגלית: Joanna David; נולדה ב-17 בינואר 1947) היא שחקנית בריטית המוכרת ממגוון תפקידים שגילמה בסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה.
ג'ואנה אליזבת האקינג נולדה בלנקסטר שבאנגליה. תפקידה החשוב הראשון בטלוויזיה היה בשנת 1971 בדרמה "תבונה ורגישות" של ה-BBC עיבוד לרומן באותו שם בה שיחקה בתפקיד ראשי בדמות אלינור דשווד. שנה אחר כך הופיעה בתפקיד סוניה בעיבוד טלוויזיוני ל"מלחמה ושלום". סדרות טלוויזיה נוספות שהופיעה בהם היו "המוהיקני האחרון", "Colditz", "Missing presumed Dead" (1972) ו-"Odd Man In".
ב-1978 שיחקה בתפקיד הראשי של גברת דה-וינטר בעיבוד לרומן "רֶבֶּקָה" של דפנה דה מוריה ואת דמותו של מר דה-וינטר גילם ג'רמי ברט. כעשרים שנה אחר כך גלמה בתה אמיליה פוקס את אותה דמות בעיבוד מחודש לרומן.
בהדרגה החלה לגלם דמויות של נשים מבוגרות יותר, ב-1995 השתתפה בסדרת הטלוויזיה גאווה ודעה קדומה, בה גילמה את מרת גרדינר, דודתה האהובה של אליזבת בנט, גם בתה אמיליה פוקס הופיעה בסדרה בתפקיד ג'ורג'יאנה דארסי.
ב-2005 השתתפה בגרסה טלוויזיונית של "בית קדרות" מאת צ'ארלס דיקנס בתפקיד גברת בייהם באדג'ר. ריצ'רד גריפית'ס שיחק בסדרה בתפקיד מר בייהם באדג'ר.
על הבמה הופיעה במחזה "Breaking the Code" בכיכובו של דרק ג'קובי. ב-2009 שיחקה במחזה "Woman in Mind" מאת המחזאי אלן אייקבורן.
בין סדרות הטלוויזיה הרבות שהשתתפה בהן אפשר למנות את "הרפתקאות שרלוק הולמס", "מיס מרפל", "המלחמה של פויל", "המפקח מורס" ופרק בסדרה "Rosemary &amp; Thyme".
דייוויד נשואה לשחקן אדוארד פוקס, שהיה בן זוגה במשך שנים רבות. לשניים שני ילדים, אמיליה פוקס ופרדי פוקס, שבדומה להוריהם עוסקים גם כן במשחק.
אנטארקטיקה (שיר)
אנטארקטיקה הוא שיר עברי שחיברה הפזמונאית חנה גולדברג והלחינה וביצעה קורין אלאל, והוא ידוע בעיקר בזכות שורת הפתיחה שלו: "אין סוסים שמדברים עברית", שאף הפכה לשמו של ספר מאת חנה גולדברג, על הסיפורים מאחורי שיריה. השיר הוא שיר הנושא של האלבום אנטארקטיקה, שהפיקה יהודית רביץ, ושנאמר עליו ש"הקפיץ את קורין אלאל ללב המיינסטרים".
השיר נכתב במקור עבור הזמרת חני יופה, אך זו הכריזה שמדובר בשיר "ממש גרוע" וציינה שאין לה כוונה לשיר על סוסים. במקומו כתבה גולדברג ליופה את השיר "טאקו" והעבירה את השיר "אנטארקטיקה" לאלאל.
חנה גולדברג סיפרה שהשיר נכתב בעקבות אהבה שדעכה:
ז'וזה אלטפיני
ז'וזה ז'ואאו אלטפיני (בפורטוגזית: José João Altafini; נולד ב-24 באוגוסט 1938) הוא כדורגלן עבר ברזילאי בעל אזרחות איטלקית ששיחק בעמדת החלוץ, ונודע במיוחד בשל תקופותיו בקבוצות האיטלקיות מילאן, נאפולי ויובנטוס. לאורך הקריירה שלו בסרייה א' הבקיע 216 שערים, שממקמים אותו שלישי בדירוג הכובשים בתולדות הליגה, יחד עם ג'וזפה מאצה. אלטפיני נודע במולדתו בכינוי "מאזולה", בשל דמיונו לשחקן העבר של טורינו, ולנטינו מאצולה.
קריירת משחק.
אלטפיני החל את הקריירה שלו בפלמיירס ב-1956, והבקיע במדיה 85 שערים ב-114 הופעות. ב-1957 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל. הוא פתח כחלוץ המרכזי בהרכב הנבחרת במונדיאל 1958, ובמשחקה הראשון בטורניר, מול נבחרת אוסטריה, הבקיע צמד שערים בניצחון 0:3. לקראת המשחק האחרון בשלב הבתים, מול ברית המועצות, איבד אלטפיני את מקומו בהרכב לפלה כחלק משינויים נרחבים שביצע ויסנטה פאולה בחוליית ההתקפה. הוא שב לשחק בשלב רבע הגמר מול נבחרת ויילס בעקבות פציעתו של ואוה, אך לא שיחק שוב לאחר מכן. ברזיל זכתה בטורניר לאחר ניצחון על שוודיה המארחת במשחק הגמר.