השיר נכתב לזכרו של גיורא שוהם, בנם של רות ושלמה גיורא שוהם שהיו ידידים קרובים של שמר ובעלה מרדכי הורוביץ שהכירו אותו עוד מנעוריו, ועליו סיפרה שמר כי "הוא היה הבטחה, בשורה, תחילתם של דברים. כרבים אחרים ניגן בגיטרה ותכנן את עתידו". שוהם נמנה עם הכוח שחצה את תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים ונהרג במבואות פאיד ב-20 באוקטובר 1973, בהיותו בן 21. נפילתו הייתה מכה קשה לשמר ולמשפחתה, ובעקבותיה החליטה לכתוב עליו את השיר. היא מאזכרת בשיר זה עוד שני בחורים שנפלו על הגנת המדינה, אותם תיארה כשוכנים עמו בשמיים ("במקום שבו אתה שוכן שוכנים החסד והחן"): יחיעם ויץ שהיה גם חובב מוזיקה ונפל בליל הגשרים ב-1946 ("ושם יחיעם עוד שר לו ומריע"), והבוטנאי חוקר הצמחים טוביה קושניר, שנפל עם מחלקת הל"ה ב-1948 ("טוביה מגדל עדיין איריסים שחורים ונדירים").
שמר מצטטת בשיר פסוק משיר המעלות: "אֶשָּׂא עֵינַי אֶל הֶהָרִים, מֵאַיִן יָבֹא עֶזְרִי", שנחשב כמזמור של זעקה ותחינה, ואומרים אותו בעת צרה. המוזיקאי עודד זהבי רואה בשילוב הפסוק זעקה של שמר על מות חיילים ושאלת 'מה קרה פה?' שלא נשמעה עד אז בשיריה, ובאה בניגוד לאתוס הגבורה שביטאה עד מלחמת יום כיפור.
השורה "הרוח המטורפת בגני עורפת את מיטב השושנים" הוא דימוי שגם הטבע משתתף בצער המשוררת. כל הבנים שנפלו (ובהם שוהם, ויץ וקושניר) מדומים בשיר למיטב השושנים בגן, ובניגוד לפרחים המסמלים פריחה ולבלוב, מתוארות השושנים כנערפות בידי רוח מטורפת, במשמעות אכזרית של הוצאה להורג. אביו של טוביה, שמעון קושניר, כתב לשמר על כך:
"בצלילי מנגינתך שלבת בין היקרים שוכני החסד והחן... עליהם ועל מיטב השושנים הנערפים בכל שנה בגינתך, עלו וירדו דמעותיי".
השיר הופיע בספר השירים השני של שמר מ-1975, הולחן כבלדה שקטה ובוצע על ידי אסתר שמיר, רוחמה רז, יהודית רביץ, נחמה הנדל ונעמי שמר.
פיאריסטים
מסדר הפיאריסטים (בלטינית: Ordo Clericorum Regularium Pauperum Matris Dei Scholarum Piarum, "מסדר אנשי הדת הסדירים האביונים של בתי הספר האדוקים של אם האלהים" או בקיצור - "מסדר האחים של בתי הספר האדוקים") הוא המסדר החינוכי הרומי-קתולי הוותיק ביותר. חבריו נקראים "פיאריסטים" או "סקולופים", בראשי התיבות S.P. או Sch. P.
תחילת המסדר בבתי ספר עממיים ודתיים שבהם הלימודים ניתנו חינם אין כסף. מייסדם בשנת 1597 היה הקדוש ג'וספה קלזנציו, במקור יליד ספרד בשם חוסה דה קאלאסאנס. ב-25 במרץ 1617 קלזנציו וחבר עמיתיו הקימו על יסוד זה קונגרגציה של נזירים המוקדשת לחינוך. ב-18 בנובמבר 1621 העלה האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר את הקהילה לדרגת מסדר .
הפיאריסטים התמסרו בעיקר להוראה ולחינוך הנוצרי הכוללני של ילדים ונערים בבתי ספר, פרוכיות ומיסיונים.
במקור החינוך הפיאריסטי החינמי נועד ילדים עניים. המסדר הפיאריסטים שימש כדוגמה גם לארגונים קתוליים אחרים ובאזורים מסוימים של אירופה גם למערכת בתי הספר הממלכתיים. הפיאריסטים קטפו הישגים מיוחדים גם בחינוכם של נערים בעלי נכויות או מוגבלויות פיזיות ונפשיות. אנשים מפורסמים רבים במאות האחרונות - כדוגמת האפיפיור פיוס התשיעי פרנסיסקו דה גויה, פרנץ שוברט, גרגור מנדל, ויקטור הוגו,תדאוש קושצ'ושקו למדו בבתי ספר פיאריסטים.
יוסף הקדוש מקלסאנס.
חוסה דה קלסאנס, ששמו כנזיר היה "יוסף של אמו של אלהים (Josephus a Matre Dei) הקים את המסדר והשיג את הכרתו על ידי הכס הקדוש ב-25 במרץ 1617.
קלאסאנס היה יליד פראלטה דה לה סל, ממחוז הואסקה שבארגון, נולד ב-11 בספטמבר 1556, למד בלאידה ובאלקאלה דה הנארס ואחרי הסמכתו ככומר עבר לרומא, בה ארגן בשנת 1607 חבורת נזירים. כחבר ב"קונפרריה של הדוקטרינה נוצרית" החל קלסאנס לצאת למסעות בכפרים על מנת ללמד את פשוטי העם. התנסויותיו במהלכם שכנעו אותו בצורך לספק לילדים של המשפחות העניות חינוך דתי בגיל מוקדם. אנטוניו ברנדוני, כומר של כנסיית סנטה דורוטאה בטרסטוורה העמיד לרשותו שני חדרים וסייע בעבודתו החינוכית. בהמשך הצטרפו ליוזמתם עוד שני כמרים.
בית הספר שהקימו קנה לעצמו שם ומשך יותר ויותר תלמידים. משום כך קלסאנס העביר אותו לבניין בתוך העיר. כעבור שנתיים \הועבר לפאלאצו וסטרי סמוך לכנסיית סנט' אנדראה דלה ואלה. הקהילה שהקים שם קלסאנס זכה לעידוד האפיפיור קלמנס השמיני שאישר לה מימון בסך 200 סקודים על בסיס שנתי, לשם כיסוי שכר הדירה.
בביקוריהם במקום לשם פיקוח, הקרדינלים סילביו אנטוניאני וצ'זארה ברוניוס התרשמו לטובה. גם האפיפיור הבא, פאולוס החמישי תמך במוסד החינוכי. לשלושת נדריהם המקוריים הוסיפו חברי הקהילה את הרביעי - ההתמסרות לחינוך הנוצרי של הנוער.
בשנת 1612 התרחבות בית הספר הצריכה קניית בניין חדש - פאלאצו טורס. באותה שנה, קהילתו של קלסאנס מנתה 15 כמרים והתארגנה בקונגרגציה עצמאית. חבריה בחרו באורח חיים נזירי. באותה תקופה הסיר קלסאנס את שם המשפחה וקרא לעצמו "יוסף של אם של אלהים". הקהילה קראה לעצמה הקונגרגציה הפאולינית של אביוני האם של אלהים של בתי הספר האדוקים. עם רעיו של קלסאנס נמנו גאספרה דרגונטה שהצטרף לקהילה בגיל 95 ומת ב-1628 ככל הנראה בגיל 120, וכן ברנרדינו פניקולה, לימים בישוף של ראוולו, חואן גרסיה, לימים מגיסטר גנרל של המסדר, המלומד גליו גליני, תומאזו ויטוריה, ויביאנדי דה קולה ומלקיורה אלאקי.
מפעל חינוכי חינם ראשון.
הקהילה הפכה למסדר דתי בעקבות איגרת של האפיפיור גרגוריוס החמשה עשר מ-18 בנובמבר 1621 והיא נקראה "'Congregatio Clericorum Regularium Pauperum Matris Dei Scholarum Piarum - "מסדר אנשי הדת הסדירים האביונים של בתי הספר האדוקים של אם האלהים". התואר "פאוליני" הוסר על ידי האפיפיור החדש. תקנוני המסדר אושרו על ידי גרגוריוס החמשה עשר ב-31 בינואר 1622 והעניקו לו את כל הפריבילגיות שמהן נהנו מסדרי המנדיקנטים (פרנציסקנים, אוגוסטינים, דומיניקנים). קלסאנס התמנה למגיסטר גנרל של המסדר. ארבעת עוזריו היו המבורך פייטרו קזאני, ויוויאנו ויוואני, פרנצ'סקו קסטלי ופאולו אוטונלי.
התרומה המרכזית של יוסף הקדוש מקלסאנס היה הרעיון להעניק חינוך לכל ילד, כולל ילדי העניים. עם זאת פעילות המסדר החדש לא התנהלה על מי מנוחות. הוא עורר עוינות בקרב החוגים השמרניים בגלל רעיונותיו החינוכיים ובגלל תמיכתו בתורה ההליוצנטרית של קופרניק וגלילאו גלילאי. כתוצאה של משבר פנימי בתוך הקהילה ועקב תככים ומזימות נגדה, נעצר קלסאנס לזמן קצר ונחקר על ידי האינקוויזיציה.
מצד שני פרצה במסדר שערורייה סביב דמותו של האב סטפנו כרוביני, ראש בית הספר הפיאריסטי בנאפולי, שהתעלל מינית בתלמידיו. כרוביני היה בן ואח לעורכי דין בשירות האפיפיור. בנוסף כרוביני עצמו איים כי חשיפת מעשיו יביא להרס המסדר. בנסיבות אלה נאלץ קלסאנס להעביר אותו לתפקיד אחר, אף יותר גבוה. לא חשף את פשעיו אלא רק מתח בקורת על סגנון חייו מנקר העיניים ועל אי התייצבותו לתפילות.
מסדר הפיאריסטים
תעשה לי ילד
"תעשה לי ילד" הוא ביטוי סלנג ישראלי מודרני, שבא להביע התלהבות מאדם והערצה לו, על מעשה מסוים שעשה או על מכלול הישגיו. ההערצה מתבטאת במשמעותו המילולית של הביטוי, המביעה רצון (לעיתים רבות הומוריסטי בלבד) שמושא הביטוי יהיה אבי הילד של אומרת הביטוי.. ניתן למצוא גם שימוש אירוני באותו הביטוי כאשר הוא מופנה על ידי גבר אל גבר אחר, ולא רק בפנייה של אישה אל גבר. הביטוי עם משמעות זהה קיים גם בפנייה אל אישה: "תעשי לי ילד".
כביטוי סלנג, הביטוי כולל את הצורה הלא תקנית של ציווי - "תעשה", ולא את הצורה התקנית, "עשה". בנוסף מהווה הביטוי דוגמה נוספת לכך שבעברית ישראלית תפס הפועל "עשה" את מקומם של פעלים רבים, ממוקדים יותר - הביטוי הוא "תעשה לי ילד" ולא "תוליד לי ילד".
גרסה מוגברת של הביטוי היא הצורה "תעשה לי תאומים" ואף "תעשה לי שלישייה" ו"תעשה לי רביעייה", ובהכללה "תעשה לי ילדים".
הביטוי משמש כשמן של שתי סדרות טלוויזיה ישראליות:
הביטוי אף מופיע כשם השיר של מאור גולדשטיין ועידו פרנקל "אני הולך לי ברחוב, היא ניגשת די קרוב הכל נהיה לחוץ אני פשוט מתחיל לרוץ נאור תעשה לי ילד", בשירו של שלמה ארצי "נצמדנו" "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר", בשיר "רק אני" של יפתי ומירית שם אור "כל הבנות רצות לקנות רוצות לראות סמל מין 'יפתי תעשה לי ילד'" ובשיר "יונתן שפירא" של הזמרת איה כורם "יונתן שפירא", תעשה לי ילדים".
טובה סנהדראי
טובה סַנְהֶדְראי-גולדרייך (לעיתים: סנהדראית; 23 בספטמבר 1906, טרנופול – 31 באוגוסט 1993, ירושלים) הייתה פעילה מרכזית בזרם הציונות הדתית והסוציאליסטית בישראל, ממייסדות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי ומראשותיו, חברת הכנסת מטעם סיעת מפד"ל (האישה הדתייה הראשונה שנבחרה לכנסת), יו"ר תנועת אמונה ומייסדת הארגון הראשון לשירות לאומי לבנות.
קורות חיים.
טובה סנהדראי-גולדרייך לבית דיאמנט נולדה ב-23 בספטמבר 1906 בעיר טרנופול שבגליציה המזרחית, אוסטריה (לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה חלק מפולין; כיום באוקראינה). הוריה, שלמה דיאמנט, סוחר עצים, ואסתר לבית גליקמן, ניהלו בית ציוני דתי וכיהנו כראשי מחלקת "הנוער והחלוץ" בהסתדרות הציונית העולמית בעירם. למדה בבית ספר עממי פולני ובבית הספר התיכון "תרבות" בעירה, וסיימה את לימודיה בהצטיינות.