תוכנית פלאגשיפ כוללת בתוכה את המשימות Mars Science Laboratory, קאסיני, גלילאו ווויאג'ר. תוכנית וויאג'ר מסמנת את המעבר מתוכנית החלל הבלתי מאוישת של נאס"א, שמומנו ואורגנו כמשימות מקושרות אל מטרה ספציפית כמו גשושיות מרינר, נחתות ויקינג, גשושיות פיוניר, נחתות סרוויור, לווייני ריינג'ר ועוד, לעומת תוכנית המחקר המודרנית שכוללת חלליות פלאגשיפ. בתחילת שנות ה־90, נאס"א החליטה שבמקום משימות בגישה ישירה אל מטרה כלשהי, רעיונות למשימות יתחרו ביניהם. התחרויות יהיו בשלוש קטגוריות: דיסקברי (משימות זולות), גבולות חדשים (עלות בינונית) ופלאגשיפ (עלות גבוהה). בעוד משימות דיסקברי וגבולות חדשים יהיו הצעות של גופים כמו אוניברסיטאות, מכוני מחקר, גופי ממשלה ועוד, תוכנית פלאגשיפ תושפע בראש ובראשונה מהחלטות נאס"א עצמה. עוד הבדל הוא שמשימות דיסקברי וגבולות חדשים יוצאים לדרכם כל תקופה מסוימת כך שמדענים ברחבי העולם יכולים להגיש תוכניות למועמדות בצורה מסודרת ומאורגנות יחסית, לעומתם, לתוכנית פלאגשיפ יש צורת ארגון שונה בכל משימה.
בעתיד.
חטיבת אסטרופיזיקה.
הצעות למשימות בעתיד.
משימת פלאגשיפ הבאה תהיה ככל הנראה משימת החזרת דגימות ממאדים (MSR), כך לפי סקר העשור באסטרונומיה ואסטרופיזיקה.
הצעות קודמות למשימות.
משימה נוספת הייתה תוכנית משותפת של נאס"א וסוכנות החלל האירופית לחקר כוכב הלכת צדק. התוכנית כונתה EJSM/Laplace והייתה מתוכננת לשיגור בסביבות 2020. לפי נאס"א מטרת המשימה הייתה שליחת שתי גשושיות שיעבדו יחד כדי לבחון האם הירחים הגליליאניים (ירחי צדק) עשויים לאפשר התפתחות חיים. הגשושיות יועדו לבחון את ארבעת הירחים הגליליאניים ולאחר מכן לחקירה קפדנית של שניים מירחיו של צדק – אירופה וגנימד.
קליפורד אדמונד בוסוורת'
קליפורד אדמונד בוסוורת' (באנגלית: Clifford Edmund Bosworth; 29 בדצמבר 1928 - 28 בפברואר 2015) היה היסטוריון ומזרחן אנגלי.
ביוגרפיה.
בוסוורת' נולד בשפילד, בריטניה. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת אוקספורד ותואר שני ושלישי מאוניברסיטת אדינבורו. שימש כמרצה באוניברסיטת סנט אנדרוז (1967-1956), וכפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר (1990-1967), ממנה פרש כפרופסור אמריטוס וכחבר כבוד. היה פרופסור אורח באוניברסיטת טורונטו (1965-6), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1969), אוניברסיטת כווית (1975), אוניברסיטת פרינסטון (1984) ואוניברסיטת הרווארד (1997), התמנה לפרופסור כבוד באוניברסיטת ויילס ב-1997. בשנת 2004 החל לשמש כפרופסור אורח באוניברסיטת אקסטר.
חיבר כמאה מאמרים בכתבי עת אקדמיים וספרים. פרסומיו האחרים כללו קרוב ל-200 מאמרים באנציקלופדיה של האסלאם, כ-100 מאמרים באנציקלופדיה איראניקה, כמו גם מאמרים באנציקלופדיה בריטניקה, באנציקלופדיה אמריקנה, במילון לימי הביניים, חיבר את המאמר "Caliphate, empire of the" באנציקלופדיה בריטניקה, מהדורה 15, מאקרופדיה; כתב פרקים בהיסטוריה קיימברידג' של אירן, בכרכים 3, 4 ו-5, בהיסטוריה קיימברידג' לספרות ערבית, כרכים 1 ו-3 ובהיסטוריה של אונסק"ו לציוויליזציות של מרכז אסיה, כרכים 4 ו-5.
ספרו The Islamic dynasties תורגם לערבית ופרסית. הוא היה העורך הראשי של האנציקלופדיה של האסלאם וחבר במועצת המערכת של אנציקלופדיה איראניקה.
נפטר ב-28 בפברואר 2015.
תוכנית פיוניר
תוכנית פיוניר (באנגלית: Pioneer program) היא סדרת משימות בלתי מאוישות של נאס"א לחקר היקום. המשימות המפורסמות ביותר בתוכנית הם פיוניר 10 ופיוניר 11 שחקרו את כוכבי הלכת במערכת השמש התיכונה ובסופו של דבר יצאו ממערכת השמש אל החלל החיצון בדרכם למערכות כוכבים אחרות. שתי הגשושיות נשאו לוחיות זהב שתיארו איש ואישה ונתנו מידע אודות הגשושיות עצמם למקרה שהם יאספו יום אחד על ידי יצורים תבוניים אחרים מרחבי היקום.
משימות מוקדמות (1958-1960).
המשימות הראשונות ביותר היו ניסיונות להגיע אל מהירות המילוט מכוח המשיכה של כדור הארץ כדי להוכיח שדבר זה מעשי וכדי להגיע אל הירח. השיגור הראשון בוצע על ידי נאס"א שהוקמה מתוך הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA). משימות אלו הופעלו על ידי חיל האוויר האמריקאי והצבא האמריקאי.
גשושיות אלו שוגרו על גבי משגרים בעלי שלב אייבל:
גשושיות אלו שוגרו על גבי משגר ג'ונו 2 (1958-1959):
משימות מאוחרות (1965-1978).
5 שנים לאחר סיום התוכנית להשגת מהירות מילוט השתמשה נאס"א בשם פיוניר שוב פעם, עבור סדרת משימות שבמקור תוכננו לחקור את מערכת השמש הפנימית לפני ביצוע היעפים הנועזים על פני צדק ושבתאי. למרות הצלחתם, סיפקו גשושיות פיוניר תמונות באיכות גרועה יחסית לגשושיות הוויאג'ר ששוגרו 5 שנים מאוחר יותר. ב־1978 חזרו הפיונירים לחקור את פנים מערכת השמש עם פרויקט פיוניר־ונוס, שבו הם נכנסו למסלול סביב נוגה במקום ביצוע יעף.
פיוניר 6, 7, 8 ו־9 - "רשת מזג אוויר" בחלל הבין־כוכבי.
משימות אלו נשלחו למקומות שונים ברחבי מערכת השמש כדי לבחון ולחקור תופעות שונות.
פיוניר 6 ופיוניר 9 נמצאות במסלול סביב השמש במרחק 0.8 יחידות אסטרונומיות ולכן זמן הקפתם את השמש קטן מזה של כדור הארץ.
פיוניר 7 ופיוניר 8 נמצאים במרחק 1.1 יחידות אסטרונומיות מהשמש ולכן זמן הקפתם את השמש ארוכה יותר מזו של כדור הארץ.
פרויקט פיוניר־ונוס.
משימות אלו נשלחו כדי לחקור את כוכב הלכת נוגה:
ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה
NACOEJ
חנה בן-ארי
חנה בן-ארי (29 באוגוסט 1928 – 13 בספטמבר 1978) הייתה אשת רדיו, מחזאית, תסריטאית, מתרגמת ופזמונאית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם חנה זילברשטיין בברלין, גרמניה ועלתה ארצה בשנת 1938.
למדה בגימנסיה הרצליה, שם הכירה בחוג הדרמטי את בעלה לעתיד, הבמאי והשחקן אברהם ניניו.
פועלה כאשת רדיו.
חנה בן-ארי החלה לעבוד כקריינית ב"קול ההגנה" ב-1947 והייתה לאחת מהקרייניות הראשונות ב"קול ישראל". במשך שנים ניהלה את מחלקת הדרמה ברדיו והייתה אחראית על שידורם של מאות תסכיתי רדיו בתוכנית "המסך עולה". כמו כן, תרגמה ועיבדה תסכיתים רבים מהרפרטואר התיאטרון העולמי והמקומי. ערכה תוכניות דוקומנטריות רבות וניהלה את מחלקת ההסברה והמדע שבמסגרתה העלתה לראשונה את "כלבוטק" בגרסת הרדיו.
פועלה כמחזאית, תסריטאית ומתרגמת.
חנה בן-ארי החלה לעסוק בכתיבה ובעיבודים דרמטיים יחד עם בעלה. הראשונים שבהם היו מחזות לנוער, שהוצגו בתחילה בגימנסיה הרצליה ולאחר מכן ברחבי הארץ.. המחזה "הכיתה שחזרה" שכתבו יחדיו, הוצג במשך שנים בגרסאות רבות בבתי ספר ובחוגים דרמטיים.
בן-ארי כתבה ועיבדה תסריטים לטלוויזיה, בהם "דודי ורעי" (על פי ספרה של נעמי פרנקל), "כנרת כנרת" (על פי מחזהו של נתן אלתרמן) ו"דורית-חשיפה איטית", שבוים לערוץ הראשון בידי בנה רוני ניניו, כמה שנים לאחר מותה. ערכה, בין היתר, את תוכנית הטלוויזיה "אין פרפרים פה".
בנוסף כתבה תוכניות לילדים לערוץ הראשון, ביניהן סדרת אגדות לילדים בצלליות בשם "שחור לבן" (את הבובות לתוכנית עיצב אברהם בן שלום (הונזו)). ייבאה את תוכנית הטלוויזיה לילדים שאת שמה הגתה בעברית, "ריצ'רץ'". בטלוויזיה החינוכית, הגתה וכתבה את הסדרה "רגע עם דודלי", שזכתה להצלחה רבה.
תרגמה מחזות מאנגלית ומגרמנית, עבור תיאטרון "הבימה", ביניהם: "אגדת הנהר", "אמא טבע", "העלמה יוליה", "12 המושבעים" (תחת הפסבדונים מ. בן גרשון), "העושה נפלאות", "הפיזיקאים", "בלוז למיסטר צ'ארלי", "יום א' בניו יורק", "דבר אלי בורדים" ו"חינניות הסתיו". כמו כן, עיבדה את המחזה "ממלא המקום", בתרגומו של יהודה עמיחי, אף הוא לתיאטרון "הבימה".
כתבה יחד עם אברהם ניניו את המחזמר "במזל דגים", שהוצג בהצלחה רבה בתיאטרון גיורא גודיק.
עיבדה וביימה סדרת תקליטי ילדים, ביניהם: "דירה להשכיר ו"מיץ פטל".
ערכה את "ספר השנה של העיתונאים" לשנת תשל"ז (1977), מהבולטים בשנות השבעים.
כתיבה ותרגום פזמונים.
במהלך השנים כתבה בן ארי פזמונים שזכו להצלחה. לאלבומו הראשון של בועז שרעבי, "BOAZ", כתבה בן-ארי חמישה שירים באנגלית, ביניהם הגרסה המקורית לשיר "פמלה", שצעד במשך שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים הלועזי. בהמשך, בוצע השיר על ידי טוני הקטן). כמו כן כתבה את הגרסה האנגלית לשיר "יש לך שמש" בביצועה של גלי עטרי.. ליורם ארבל כתבה מספר פזמונים, בהם "נערה ושמה שוקולי".
מותה והנצחתה.
בן-ארי נפטרה בתל אביב ממחלה ממארת ונטמנה בבית עלמין הדרום. היא הותירה אחריה את בעלה, בנה, הבמאי רוני ניניו ובתה, דורלי.
בנה, רוני ניניו כתב וביים סרט על חייה עם אברהם ניניו ועל המחלה שגרמה למותה בשם "היו לילות" (2010).
במאי 2011 הציבה עיריית תל אביב שלט זיכרון על הבניין בו התגוררה עם בעלה אברהם ניניו ברחוב קפלן.
בשנת 2020 נבחר ארכיונה וארכיונו של בעלה להיכלל במסגרת פרויקט שימור ותיעוד אמני במה של הספרייה הלאומית.
פאוול פרידמן
פאוול פרידמן (בלועזית: Pavel Friedman; 7 בינואר 1921 – 29 בספטמבר (?) 1944) היה משורר יהודי-צ'כוסלובקי, שזכה לפרסום לאחר מותו בעקבות שירו "הפרפר", אשר הפך לסמל לחיי הילדים בטרזיינשטט ובשואה בכלל.
ביוגרפיה.
מעטות הידיעות על אודות פרידמן טרם המלחמה. הוא נולד בפראג בירת צ'כוסלובקיה ב-7 בינואר 1921, לאב יהודי ולאם נוצרייה. כבר כילד אהב לכתוב שירים (לאחר שנים העידו עליו חבריו שהייתה לו "נפש של משורר"). למד בגימנסיה ע"ש ייראסק בעיר החדשה (Nové Město) בפראג, וסיים את לימודיו בשנת הלימודים 1939–1940.