בשנת 1984 הוציא סטריאני מיני-אלבום שכלל חמישה קטעים אינסטרומנטליים ואשר הבטיח את החתמתו בחברת התקליטים Relativity Records. קטעים אלו מצורפים באלבומו הכפול משנת 1992, Time Machine.
סוף שנות ה-80.
אלבום הבכורה של סטריאני, "Not of This Earth" ("שלא מהעולם הזה"), יצא בשנת 1986 בהפקתם של סטריאני וג'ון קניברטי תחת חברת התקליטים Relativity Records. האלבום סלל את הדרך לרוק האינסטרומנטלי בימים בהם שלטה מוזיקת פופ. בקטעים באלבום נעשה שימוש בתופים אלקטרוניים. בנוסף, בשיר הנושא את שם האלבום נעשה שימוש בטכניקת מהלך הרמוני, ובשיר "The Headless Horseman" נעשה שימוש בטאפינג רצוף על המיתרים.
כאשר חברו ותלמידו לשעבר סטיב ואי זכה להצלחה לאחר שניגן בשנת 1986 יחד עם דייוויד לי רות', הוא שיבח רבות את נגינתו של סטריאני בראיונות שנערכו עמו.
אלבומו השני של סטריאני, "Surfing with the Alien" ("לגלוש עם החייזר") זכה לפופולריות רבה ברדיו והיה לאלבום האינסטרומנטלי הראשון שזכה למדרוג כה גבוה ולהופיע ברשימת "40 הגדולים" של מצעד הלהיטים בארצות הברית. האלבום כלל קטעים מהירים ומורכבים כמו "Surfing with the Alien" ו-"Satch Boogie", לצד קטעים בעלי סאונד מוזר כ-"Crushing Day" ו-"Lords of Karma", לעומת קטעים מלודיים כ-"Always With Me, Always With You" ו-"Echo". בנוסף, בקטע "Midnight" סטריאני יישם טכניקת טאפינג מהירה בעזרת אצבעות שתי הידיים על המיתרים ליצירת אפקט סאונד בסגנון לטיני. לציון 20 שנה לצאת האלבום, חברת התקליטים Epic\Legacy הוציאה באוגוסט 2007 מהדורה מחודשת כפולה לאלבום, שכללה עיבוד סאונד מחודש בתוספת הערותיו של סטריאני לגבי השלבים השונים ביצירת הקטעים. המהדורה המיוחדת כוללת גם דיסק DVD של הופעה חיה בפסטיבל הג'אז במונטרה בשנת 1988, שני וידאו קליפים ותוספות אחרות. נכון להיום האלבום הגיע למעמד פלטינום.
באותה שנה ערך סטריאני סיבוב הופעות באוסטרליה וניו זילנד עם סולן הרולינג סטונז מיק ג'אגר, כדי לקדם את אלבום הסולו של הזמר. הוא עזר גם בהפקת אלבומה של להקת הדת' מטאל פוזסט, "The Eyes of Horror".
אלבומו השלישי של סטריאני, "Flying in a Blue Dream" ("עף בתוך חלום כחול"), יצא ב-30 באוקטובר 1989. האלבום נחל הצלחה שהתבלטה במיוחד בטקסס והגיע למקום ה-23 ברשימת המצעדים בארצות הברית. בכך עבר את היקף המכירות של אלבומו הקודם. באלבום זה מנגן סטריאני גם במפוחית פה ובבנג'ו. האלבום מכיל קטעים קצביים כמו "The Mystical Potato Head Groove Thing" ו-"One Big Rush" לצד קטעים מלודיים כשיר הנושא את שם האלבום ו-"I Believe", שהגיע למקום ה-36 ברשימת הסינגלים. קטע הפתיחה הנשמע בשיר הנושא את שם האלבום לא תוכנן מראש. מסתבר שהמגבר של סטריאני קלט תדר רדיו בטעות, והוחלט להקליט את התוצאה לתוך השיר. סטריאני משתמש בקטע הזה להופעותיו עד היום.
קלטת הווידאו "The Satch Tapes" שיצאה בשנת 1993 (ובשנת 2003 כ-DVD) הכילה שני וידאו קליפים מתוך האלבום, "I Believe" ו-"Big Bad Moon", בנוסף לקטע מהופעה ב-MTV שבה ניגן סטריאני בבנג'ו את הקטע "The Feeling" עם ג'ונתן מובר בכלי הקשה. הקטע האינסטרומנטלי "One Big Rush" מופיע בפסקול הסרט "תגיד משהו" בכיכובו של ג'ון קיוזק, והגיע למקום ה-17 ברשימת הסינגלים.
שנות ה-90.
שלושת אלבומיו הבאים של סטריאני הגיעו למעמד אלבום זהב. אלבומו הרביעי של סטריאני, "The Extremist" ("הקיצוני"), יצא ב-22 ביולי 1992 בהפקתם של סטריאני, קניברטי ואנדי ג'ונס, תחת חברת התקליטים Epic Records. האלבום מכיל קטעים קצביים כמו שיר הנושא את שם האלבום, "Friends", "Motorcycle Driver" ו-"Summer Song" לצד קטעים מלודיים כ-"Crying" ו-"Rubina's Blue Sky Happiness", שכמו הרצועה השלישית באלבום הבכורה נכתב לאשתו של סטריאני, רובינה. שנה לאחר צאת האלבום יצא אלבום אוסף בשם "The Beautiful Guitar" שמכיל בעיקר קטעים מלודיים ובלדות מאלבומיו הקודמים של סטריאני.
לאחר צאת "The Extremist", התבקש סטריאני בשנת 1993 להחליף את מקומו של הגיטריסט ריצ'י בלקמור בסיבוב הופעות של הלהקה דיפ פרפל ביפן. ההופעות זכו להצלחה כה רבה עד שהוצע לסטריאני להצטרף ללהקה באופן קבוע, אולם הוא סירב משום שכבר היה חתום בחברת התקליטים סוני. באותה שנה, ב-26 באוקטובר 1993 יצא האלבום הכפול "Time Machine" ("מכונת זמן") בהפקתם של סטריאני, קניברטי וג'ף גריפין, שכלל, בנוסף לקטעי אולפן חדשים, גם הקלטות של הופעות חיות מהשנים 1988 ו-1992. הדיסק הראשון מכיל תערובת סגנונות - קטעי בלוז, רוק מתקדם ומורכב, לצד בלדות וקטעים מלודיים אחרים. בין הקטעים הקצביים והמהירים ניתן למנות את שיר הנושא את שם האלבום, "Speed of Light" ו-"Dweller on the Threshold", קטעי רוק מורכבים כ-"The Mighty Turtle Head", "Dreaming #11" ו-"Woodstock Jam". בין קטעי הבלוז אפשר למצוא את שני חלקי "Banana Mango" ו-"Baroque", ולבסוף הבלדות "All Alone", "Thinking of You" ו-"Saying Goodbye".
הקטע האינסטרומנטלי "Speed of Light" נכתב בעת כתיבת האלבום הקודם, "The Extremist", ומופיע גם בפסקול של סרט הקולנוע "האחים סופר מריו".
באוקטובר 1995 הוציא סטריאני את אלבומו השישי "Joe Satriani" בהפקתו של גלין ג'ונס, שכמשתמע משם האלבום היה אישי יותר עבור סטריאני, ומכיל קטעים אינסטרומנטליים בעיקר בסגנון בלוז, אך גם קטעים מלודיים נוספים. שנה לאחר מכן הקים סטריאני את הרכב G3, שמטרתו לערוך הופעות קונצרט המשלבות את נגינתם של שני גיטריסטים נוספים לצד סטריאני. סט השירים כלל שניים-שלושה שירים אותו ביצע כל גיטריסט, וכן שלושה קאברים כמחווה לאמנים שונים. לאורך השנים הופיעו בו נגנים רבים. הבולט והעיקרי שבהם היה סטיב ואי, בנוסף לאריק ג'ונסון, אינגווי מלמסטין, ג'ון פטרוצ'י, קני ויין שפרד, אולי ג'ון רות', אדריאן לג, פול גילברט, רוברט פריפ, מייקל שנקר, ואמנים אורחים כאנדי טימונס, טוני מקאלפין, הרמן לי והמתופף מייק פורטנוי.
ב-3 במרץ 1998 הוציא סטריאני את אלבומו השביעי "Crystal Planet" ("כוכב הקריסטל"), בהפקתו של מייק פרייז'ר ותחת חברת התקליטים סוני. מבחינה מוזיקלית, באלבום חזר השימוש במקצבי ג'אז ופיוז'ן בדומה ליצירותיו המוקדמות של סטריאני, כדוגמת אלו שהופיעו באלבומים "Flying in a Blue Dream" ו-"The Extremist", והאלבום הראשון שבו סטריאני מנגן בגיטרה חשמלית בעלת שבעה מיתרים של איבנז (דגם "יוניברס"), בקטע "Ceremony".
שנות ה-2000.
ב-14 במרץ 2000 הוציא סטריאני את אלבומו השמיני, "Engines of Creation" ("מנועי היצירה") בהפקתו, שהיה בעיקר נסיוני וכלל שילובים של גיטרה חשמלית עם סגנונות אלקטרונים כטכנו, דראם נ' בייס ומוזיקה תעשייתית. כל הקטעים האינסטרומנטליים למעט "Until We Say Goodbye" הוקלטו באופן דיגיטלי בעזרת מחשבים וסינתסייזרים, עם אריק קודו על הקלידים. הקטע "Until We Say Goodbye" היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2001 על ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר. באותה שנה יצא אלבום EP בשם "Additional Creations" שכלל ארבעה שירים: שלושה מתוך אלבום זה שזכו לעיבוד שונה מהמקור, וכן סינגל נוסף חדש.
בדצמבר באותה השנה ערך סטריאני שתי הופעות חיות בפילמור שבסן פרנסיסקו, אותן הוציא בגרסת DVD כפולה. בהופעות אלה ביצע לראשונה שני שירים מהאלבום ללא שימוש בעזרים טכניים (Devil's Slide, Borg Sex), ובנוסף ניגן קטעים אינסטרומנטליים ישנים שזכו לעדנה מחודשת.
אלבומו הבא של סטריאני, "Strange Beautiful Music" ("מוזיקה מוזרה ויפהפייה"), שיצא ב-25 ביוני 2002 ניחן בסגנון רוק מתקדם יותר, בדומה לאלבום "Crystal Planet", וממשיך בשילוב של שירים קצביים אל מול בלדות, שירים מלודיים וקטעי בלוז. מבין השירים הקצביים ניתן למנות את "Mind Storm", "New Last Jam", "Seven Strings" ושני קטעים בעלי מאפיינים אוריינטליים "Belly Dancer" ו-"Oriental Melody". מבין הבלדות ניתן למנות את "Starry Night", "What Breaks a Heart" ו-"You Saved My Life". באלבום מופיעה גם גרסת כיסוי לשירם של האחים סאנטו וג'וני פארינה, "Sleepwalk". בגרסת האלבום ביפן נוספו שני שירים, "Eight Steps" ו-"Slick", שמאוחר יותר הופיעו גם באלבום האוסף "The Electric Joe Satriani".
ב-13 באפריל 2004 הוציא סטריאני את "" ("האם קיימת אהבה בחלל?"), שממשיך את קודמיו בסגנון רוק מתקדם, עם שילוב בלדות וכמו קודמו הוא בעל מאפיינים אוריינטליים. הקטע האינסטרומנטלי הנושא את שם האלבום מזכיר את שיר הנושא מאלבומו של סטריאני "Surfing with the Alien" במקצב. לאתר המקוון iTunes יצא שיר בונוס בשם "Tumble", ובנוסף נכלל הקטע "Dog with Crown &amp; Earring" בגרסת האלבום ביפן.
"Super Colossal" יצא ב-14 במרץ 2006 בהפקתם של סטריאני ומייק פרייז'ר, והמשיך את קודמיו עם דגש על קטעים אינסטרומנטליים מורכבים ורוק מתקדם. בהתאם למסורת של קטעים כדוגמת Surfing with the Alien, Borg Sex, The Mystical Potato Head Groove Thing ו-Crystal Planet, גם באלבום זה נמצאים כמה להיטים כדוגמת שיר הנושא את שם האלבום, Just Like Lightnin', Redshift Riders ו-One Robot's Dream. מבין הקטעים המלודיים ניתן למנות את "The Meaning of Love", "Made of Tears" ו-"A Love Eternal".
לאחר צאת האלבום הוציא סטריאני אלבום DVD כפול נוסף בשם "!Satriani Live" שכלל בעיקר יצירות מאלבומו האחרון.