התבלטותו של קואוטס הביאה אותו למצב שרבים ראו בו היורש הטבעי של מאסי. כאשר מת מאסי ב-10 במאי 1925 מונה פרנסיס בל כמחליפו הזמני עד אשר התקיימה התמודדות על מנהיגות המפלגה. ב-30 במאי נבחר קואוטס להיות ראש ממשלת ניו זילנד, כאשר הוא מביס את ויליאם נוסוורת'י בהצבעה.
תקופת כהונתו כראש הממשלה עמדה בסימן הכוונה לפתח את כלכלת האזורים הכפריים של ניו זילנד, שהיו כור מחצבתו של קואוטס. לצורך מטרה זו הוא ייעד כמה מיזמים, כולל בנייתו של גשר קופו בחצי האי קרומנדל, שנתן לחקלאים המקומיים דרכי גישה טובות. כמו כן הוא אישר את סלילתה של מסילת הרכבת טאופו-רוטורואה, הצעה שבסופו של דבר לא הוגשמה.
בעוד שלקואוטס היו את הכריזמה ואת המוניטין כמנהלן טוב, חסרו לו המיומנויות של שיווק עצמי בקרב הציבור ושל קריאת המפה הפוליטית. הוא השאיר על כנם את רוב השרים שכיהנו בממשלתו של מאסי, למרות שהייתה שאיפה חזקה בציבור להצגתם של פנים חדשות. גישתו המעשית לבעיות הפוליטיות גרמה לניכור מצד כמה מתומכיו, ששאפו לראות קו פעולה שמרני חזק. בהדרגה, נראה חזונו לגבי עתידה של ניו זילנד בלתי מעשי. כשר בממשלה הייתה לו ההזדמנות להתמקד בנושאים ייחודיים, אך כראש ממשלה, ציפה ממנו הציבור לראות את התמונה הגדולה. בבחירות הכלליות בנובמבר 1925 נחלה המפלגה הרפורמיסטית ניצחון יחסי, אך ניתן היה לייחס ניצחון זה לעבודת הארגון של אלברט דווי ולמצב הכאוטי שבו נמצאה המפלגה הליברלית.
עם תחילתו של השפל הגדול החל מצב הכלכלה של ניו זילנד להתדרדר וקואוטס והמפלגה הרפורמיסטית משכו אליהם את חיצי הביקורת. חלק מהמבקרים גינו את הצעדים שננקטו לטיפול בשפל כ"סוציאליסטיים" ואלברט דווי עזב את המפלגה כדי לסייע בייסודה של מפלגה ליברלית חדשה שנקראה "המפלגה המאוחדת". בבחירות הכלליות של 1928, זכו המפלגה הרפורמיסטית והמפלגה המאוחדת במספר שווה של מושבים בפרלמנט. בתמיכתה של מפלגת הלייבור, הצליחה המפלגה המאוחדת להרכיב ממשלה וקואוטס איבד את ראשות הממשלה.
הקואליציה.
ב-1931 הסירה מפלגת הלייבור את תמיכתה במפלגה המאוחדת מתוך מחאה על שורה של צעדים כלכליים שפגעו במעמד העובדים. קואטס והמפלגה הרפורמיסטית הסכימו בסופו של דבר ליצור קואליציה עם המפלגה המאוחדת, כדי למנוע את קיומן של בחירות חדשות שבהן עלולה הייתה הלייבור להגיע להישגים טובים יותר מבחינתה. מנהיג המפלגה המאוחדת, ג'ורג' פורבס, המשיך להיות ראש הממשלה, אך קואוטס ועמיתיו מהמפלגה הרפורמיסטית קיבלו כמה תפקידים משמעותיים. ויליאם דאוני סטיוארט הבן, עמיתו של קואוטס, מונה להיות שר האוצר.
לאחר הבחירות הכלליות של 1931 נשארה קואליציית המפלגה המאוחדת-רפורמיסטים בשלטון, למרות שהלייבור הגדילה את כוחה. יחד עם זאת, נמשכו הבעיות הכלכליות ושיעור האבטלה המשיך לעלות. קואטס התעמת עם דאוני סטיוארט על הצעדים שעל הממשלה היה לנקוט בהם וקואוטס עצמו מונה להיות שר האוצר. ראש הממשלה ג'ורג' פורבס, נעשה בהדרגה אדיש ומאוכזב וקואוטס היה לרוח החיה בממשלה. בשלב זה החלו להישמע דיבורים על מצבו הנפשי של קואוטס עצמו ונפוצו שמועות על הרגלי השתייה הכבדים שלו.
בבחירות הכלליות של 1935 נחלה הקואליציה תבוסה מוחצת. היא זכתה ב-19 מושבים בלבד וקואוטס כמעט ואיבד את מושבו. מפלגת הלייבור, שזכתה ב-53 מושבים הקימה את ממשלתה הראשונה בראשותו של מייגל ג'וזף סאבג' כראש הממשלה.
קריירה פוליטית מאוחרת.
לאחר התבוסה של ממשלת הקואליציה, התרחק קואטס מעיני הציבור. הוא חווה תקופה של קשיים כלכליים כתוצאה מאיבוד ההכנסה הפתאומי, אך מצבו השתפר כאשר קבוצת ידידים שלו העניקה לו סכום כסף נאה כאות תודה על שירותו ארוך הימים.
במאי 1936, כאשר התמזגו המפלגה המאוחדת והמפלגה הרפורמיסטית והקימו את המפלגה הלאומית, הפך קואוטס להיות חבר פרלמנט מטעם המפלגה החדשה. כמה מתומכיו האיצו בו להתמודד על מנהיגות המפלגה אך אחרים במפלגה סברו שהן קואוטס והן פורבס קשורים יותר מדי לבעיות הכלכליות של ניו זילנד, ושיש להזרים דם חדש במפלגה. פורבס תמך במועמדותו של צ'ארלס וילקינסון לתפקיד מנהיג המפלגה, אך קואוטס ותומכיו התנגדו לבחירה זו והרחיקו לכת עד כדי איום בהקמתה מחדש של המפלגה הרפורמיסטית. בסופו של דבר, זכה בבחירות לתפקיד מנהיג המפלגה אדם המילטון, חבר המפלג הרפורמיסטית לשעבר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הזמינה ממשלת הלייבור הן את קואוטס והן את המילטון, להצטרף לקבינט המלחמה המיוחד. קבלתם לקבינט יצרה קרע ביניהם ובין עמיתיהם למפלגה הלאומית. המפלגה הדיחה את המילטון על רקע זה והיחסים בין קואוטס לבין מנהיג המפלגה החדש, סידני הולנד, התדרדרו. קואוטס האמין באמת ובתמים שהשותפות הייתה במקומה במהלך המלחמה וניסה לשכנע הן את הלייבור והן את המפלגה הלאומית לשתף פעולה. הוא היה שבע רצון כאשר שתי המפלגות הקימו ממשלת אחדות. אך עד מהרה התמוטטה ממשלת אחדות זו כאשר חברי המפלגה הלאומית החליטו להתפטר ממנה. קואוטס והמילטון מתחו בגלוי ביקורת על החלטת אנשי המפלגה הלאומית ויום לאחר שההתפטרות נכנסה לתוקף, הם חזרו לקבינט המלחמה על פי הזמנתו של ראש הממשלה, פיטר פרייזר. קואוטס הפך להיות עצמאי והחליט שהוא יתמודד בבחירות הבאות כמועמד עצמאי עם נטייה למפלגה הלאומית, אך לא כמועמד רשמי שלה.
יחד עם זאת החלה בריאותו של קואוטס להתדרדר. הוא היה מעשן כבד רוב ימי חיו וכמו כן הוא פיתח מחלת לב. ב-27 במאי 1943 התמוטט גורדון קואטס במשרדו שבולינגטון ומת. ההספדים שנאמרו עליו על ידי חברי מפלגת הלייבור היו עמוקים יותר מאלה שנשאו עליו על ידי חבריו למפלגה הלאומית, למרות שפוליטיקאים מכל קצות הקשת הפוליטית חלקו לו כבוד.
טסוטומו יאמגוצ'י
קומבה (סרט)
קומבה (באנגלית: Khumba) הוא סרט אנימציה קומי דרום אפריקאי מז'אנר ילדים והרפתקאות. הסרט בוים על ידי אנתוני סילברסטון, הופץ ב-3 באוקטובר 2013 ויצא לאקרנים ב-3 באפריל 2014. הסרט זכה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לסרט האנימציה הטוב ביותר.
קומבה - זברה שנולד בלי פסים מאחוריו יוצא לחפש את הפסים האבודים (מה שגורם לבצורת איומה באפריקה), בדרך הוא פוגש בחברים חדשים כדי להחזיר את הפסים ולהציל את אפריקה מבצורת.
הכנסות הסרט הגיעו לכ-27,187,375 דולר ותקציב הסרט עמד על 20,000,000 דולר.
מקדם העברה
הגביע הגאורגי
הגביע הגאורגי בכדורגל (בגאורגית: საქართველოს თასი) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל הגאורגית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מקצוענים מגאורגיה.
השתתפות.
כל המועדונים המשחקים בליגת העל הגאורגית ובליגה הגאורגית הראשונה מתחרים בגביע האוקראיני.
שיטת התחרות.
הטורניר נערך תחת שיטת "נוק-אאוט". בכל השלבים שהתחרות הקבוצות משחקות ביניהן שני משחקים (בית וחוץ) משחק הגמר נערך כמשחק בודד באצטדיון מיכאיל מסחי בטביליסי . משחקי הסיבוב הראשון משוחקים תמיד באוגוסט, בעוד הגמר משוחק במאי.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הגאורגי מול זוכת אליפות גאורגיה.
אלפונס פינאר
אלפונס לואי פינאר (בצרפתית: Alphonse Louis Pinart; 1852 - 13 בפברואר 1911) היה מגלה ארצות, פילולוג, אתנוגרף ואספן צרפתי שהיה בין הראשונים להעלות את ההשערה כי יבשת אמריקה יושבה לראשונה באמצעות מהגרים מאסיה דרך מצר ברינג.
חייו.
פינאר נולד בעיירה מרקיז (Marquise) באזור פה-דה-קאלה לבעל מפעל מתכת עשיר. למד בנעוריו אנגלית ורוסית, ומגיל 15 ועד מותו עסק בחקר מוצאם של האינואיטים והאינדיאנים ביבשת אמריקה. הוא בזבז את ההון המשפחתי ואת הונן של שתי נשותיו בחקר אמריקה וברכישת חפצים וספרים בנושאים בהם עסק. הוא תרם את אוספיו למוזיאונים רבים, החל במוזיאון לאתנוגרפיה של הטרוקדורו (Musée d'Ethnographie du Trocadéro), שפינאר היה התורם הראשון שלו וכלה במוזיאון המצודה של בולון-סיר-מר (château-musée de Boulogne-sur-Mer), באזור שבו נולד.
בגיל 19, בשנים 1871–1872 הוא סייר באלסקה שנרכשה לא מכבר על ידי ארצות הברית מרוסיה, באיים האלאוטיים ובאיי קודיאק ושב משם עם מסכות טקסיות. בשנים 1873–1874 הוא סייר ברוסיה כשהוא מחפש מסמכים על הילידים של מצר ברינג במוסקבה ובסנקט פטרבורג וכן בקופנהגן, בהלסינקי ובטרטו. זמן קצר לאחר שחזר לצרפת הוא שב לאמריקה ובשנים 1875–1876 סייר במזרח ארצות הברית וקנדה (מיין ונובה סקוטיה) ובמערב ארצות הברית וקנדה (אריזונה, וושינגטון וקולומביה הבריטית).
קודם לכן ב-1875 הוא רכש מסוחר העתיקות אז'ן בובאן (Eugène Boban), אוסף גדול של עתיקות ממסו-אמריקה, בהם גולגולת קריסטל, אחת מכמה שבובאן מכר לגורמים שונים, ונתגלו שנים אחר-כך כזיוף. בתקופה זו החלו צרותיו הכלכליות משום שבנוסף לעלויות של המסעות שהוזכרו, הוא רכש חלק גדול מהספרייה של האתנוגרף והארכאולוג שארל בראסר דה בורבור (Charles-Étienne Brasseur de Bourbourg; 1874-1814). לאחר שבובאן התלונן כי לא קיבל את התשלום המלא, פנה פינאר בבקשה לקבלת מימון למשרד החינוך הצרפתי ונאלץ בתמורה לתרום את האוסף שלו למוזיאון לאתנוגרפיה בפריז.
ב-1874 הוא זכה להכרה בדמות מדליית זהב בגין עבודת המחקר שלו על מצר ברינג מהחברה הגאוגרפית הצרפתית (Société de Géographie), ב-1875 הוא קיבל מדליה מהאיגוד הבינלאומי לגאוגרפיה, וב-1877 מדליה מהחברה הלאומית הצרפתית להגנת הטבע (Société nationale de protection de la nature).