אדם הלוקה בסוג זה של נרקיסיזם מאופיין במניפולטיביות, חיפוש כוח ושליטה בהקשר הבין-אישי, חשיבות עצמית קיצונית, דעתנות עקשנית, היעדר חרטה וחשיבה לטווח רחוק, חוסר שקט ואנרגטיות קיצונית, ובמקרים קיצוניים ליקוי בשיפוט המציאות. הוא מתקשה לחשוב באופן אמפתי על האנשים בסביבתו, ממעיט בערכם, מזלזל בהם ויוצר להם דה-הומניזציה. רמת העוינות שלו עלולה לעלות לאורך זמן.
יש הטוענים כי שליטים טוטליטריים קיצוניים ידועים בעולם, כגון היטלר, לקו בהפרעה זו.
הטיפול המקובל בהפרעה זו, בדומה להפרעת אישיות נרקיסיסטית בכלל, הוא טיפול פסיכולוגי. לרוב המטופלים מבטאים התנגדות משמעותית בתחילת הטיפול (כגון ניסיונות לשלוט במטפל או לפגוע בו), בין השאר בשל החשש לאיבוד תחושת הכוח והשליטה, ובשל הקושי בהתמודדות עם הרעיון שמישהו חיצוני יכול לסייע להם, ולכן הפרעה זו קשה לטיפול בהשוואה להפרעות נפשיות אחרות.
פסיכופתיה.
אוטו קרנברג טוען כי יש להחשיב נרקיסיזם ממאיר כחלק מהספקטרום של נרקיסיזם פתולוגי, שלדעתו נע בין הקצה החמור ביותר שהוא פסיכופתיה, באמצע נמצא נרקיסיזם ממאיר, ובקצה הנמוך נמצאת הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
על פי קרנברג, ניתן להבחין בין נרקיסיזם ממאיר לבין פסיכופתיה בגלל יכולתו של הנרקיסיסט הממאיר להפנים ולהעריץ מאפיינים אגרסיביים וסדיסטיים, מה שמוביל להתנהגות התוקפנית של מטופלים אלה. לדברי קרנברג, העמדה הפרנואידית של הפסיכופת אינה מאפשרת לו או לה להפנים אפילו את ערכי "התוקפן", בעוד שאדם עם נרקיסיזם ממאיר יכול לפתח הזדהות מסוימת עם דמויות אידיאליות חזקות אחרות כחלק מ"כנופיה" מגובשת ... המאפשרת לו להפנים לפחות ערכים מסוימים של נאמנות ויחסי אובייקט טובים. קרנברג כתב כי "חלקם עשויים להפגין התנהגות אנטי-חברתית תוך שימוש ברציונליזציה – למשל, כמנהיגים של כנופיות או ארגוני טרור... עם יכולת נאמנות לעמיתיהם".
לפיכך, נרקיסיזם ממאיר הוא צורה פחות פתולוגית של פסיכופתיה. רשימת הפסיכופתיה המעודכנת של רוברט ד' הייר מדגישה מספר תכונות דומות, וכן נמצא במספר יחסית גדול של מחקרים, כי הפריטים מגורם 1 מתואמים באופן משמעותי עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית. ציונים גבוהים בכלי האבחון של הייר נקשרים באופן חיובי ועקבי למדדים של אימפולסיביות, מקיאווליזם, התנהגות אנטי-חברתית מתמשכת, ונקשרים באופן שלילי למדדים שונים של חיברות, אמפתיה, ושיתוף פעולה.
נטליה פוקלונסקאיה
נטליה ולדימירובנה פוקלונסקאיה (ברוסית: Наталья Влади́мировна Поклонская; נולדה ב-18 במרץ 1980) היא מדינאית ועורכת דין רוסית מחצי האי קרים, חברת הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 2016–2021, שכיהנה בתור התובעת הכללית של הרפובליקה של קרים, החל ממרס 2014 ועד ספטמבר 2016. ב-13 באוקטובר 2021 נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין מינה את פוקלונסקאיה לשגרירת רוסיה בכף ורדה.
קריירה.
פוקלונסקאיה שירתה בתביעה הכללית של קרים משנת 2002 ועד פברואר 2014 והייתה עוזרת לתובע המחוזי. בעת המשבר הפוליטי בחצי האי קרים, ממשלת אוקראינה הדיחה אותה מהשירות הציבורי והיא מונתה על ידי המפגינים לתובעת הכללית של קרים ב-11 במרץ 2014. לאחר סיפוח קרים לרוסיה היא מונתה על ידי ראש ממשלת קרים לתובעת הכללית של קרים מטעם משרד התובע הכללי הרוסי. מינויה אושרו על ידי השלטונות הרוסיים ב-25 במרץ 2014.
היא בוגרת האוניברסיטה המשטרתית ביבפטוריה ומאז שירתה במשרד התובע הכללי האוקראיני והייתה עוזרת התובע המחוזי וממלאת מקום התובע הכללי בקרים. היא הייתה עוזרת התובע המחוזי במחוז קרסנוגווארדייסקי בקרים (2002–2006) ועוזרת לתובע של יבפטוריה (2006–2010). בשנים 2010–2011 הייתה סגנית ראש יחידת הציתות ואכיפת החוק של משרד התובע הכללי בקרים, יחידה שלחמה בפשע מאורגן.
ב-2011 היא כיהנה כתובעת מדינה בסימפרופול בתיק משפטו של רובים ארונוב, לשעבר סגן המועצה העליונה של קרים שנחשד בשחיתות ובאותה שנה מונתה לתובעת סביבתית בין-מחוזית של העיר סימפרופול. לאחר מכן הועברה למשרד התובע הכללי בקייב ושירתה כתובעת בכירה.
היא עבדה במהלך שנת 2012 בבית הדין לערעורים של קרים והייתה לתובעת בכירה במינהל הכללי לענייני פנים בהליכי טרום-משפט וחקירה וניהול תביעה ציבורית בפיקוח על ארגוני אכיפת החוק בפרשיות פליליות.
בפברואר 2014 פוטרה מעבודתה בתביעה הכללית האוקראינית לאחר שהתבטאה כי היא מתביישת לחיות במדינה שהשתלטו עליה נאו-נאצים.
כאשר קרים הכריזה על עצמאות חד צדדית במהלך המשבר הפוליטי של חורף 2014 פוקלונסקאיה מונתה, כאמור, לתובעת הכללית של הרפובליקה של קרים. כתגובה לכך, השלטונות האוקראיניים פתחו בהליכים משפטיים כנגדה וביטלו את דרגת יועצת למשפט שהוענקה לה בעת שירותה במשרד התובע הכללי האוקראיני.
לאחר סיפוח קרים לרוסיה היא מונתה על ידי התובע הכללי הרוסי לתובעת הכללית של קרים, בצעד שאשרר למעשה את מינויה. משטרת אוקראינה מיקמה אותה ברשימת המבוקשים שלה וב-27 במרץ התובע הרוסי העניק לה את דרגת יועצת בכירה למשפט והיא מונתה לפקח על הסניף המקומי בחצי האי קרים של שירות הביטחון הפדרלי.
במאי 2014 מינויה לתובעת הכללית של קרים זכו להכרה מידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כבמקביל היא הוכנסה לרשימת האישים שהאיחוד האירופי הטיל עליהם סנקציות, בשל מעורבות רוסיה באוקראינה. בנובמבר 2014 מכון מחקר רוסי למדעים פוליטיים וכלכליים הציב אותה במקום ה-16 ברשימת מאה הפוליטיקאים המבטיחים ביותר ברוסיה. בשנת 2015 היא השתתפה בסרט .
ביוני 2016 הוצבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת לקראת הבחירות הפרלמנטריות בספטמבר 2016. לאחר הבחירות התפטרה מתפקידה כתובעת חצי האי קרים והייתה לחברת פרלמנט. היא מונתה לעמוד בראש הוועדה הפרלמנטרית לפיקוח על נכונות הצהרות ההכנסה של חברי הפרלמנט. מאפריל 2016 נוטלת חלק בביקורת הציבורית שנגד הסרט "מטילדה".
במאי 2021 הודיעה כי החלה עבודה חדשה שמאלצת אותה לעזוב את הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ואת מפלגת רוסיה המאוחדת. באוקטובר 2021 נודע כי מונתה לשגרירת רוסיה בכף ורדה.
חייה האישיים.
פוקלונסקאיה גרושה ולה בת אחת. הוריה הם גמלאים החיים בחצי האי קרים. באוגוסט 2021 חשפה כי חלתה במחלת נגיף קורונה 2019 וכי למעט חום גבוה לא היו לה תסמינים אחרים.
תופעת אינטרנט.
לאחר שהועלה ליוטיוב סרטון ממסיבת העיתונאים על הכרזת מינויה בתור התובעת הכללית של קרים, ב-11 במרץ 2014, המראה הצעיר והמושך שלה הפכו אותה לפופולרית במיוחד בסין וביפן, שם הפכה לדמות קומיקס. בסרטון צפו למעלה ממיליון איש.
פוקלונסקאיה הייתה בין הידוענים ברוסיה ואוקראינה שזכו להכי הרבה חיפושים באינטרנט, כשלפי גוגל היא הייתה לאדם השביעי ביותר בפופולריות שלו באינטרנט ברוסיה וכמה עיתונים אף כינו אותה סמל מין.
מייק בודנהולזר
קארסון מקאלרס
קארסון מקאלרס (באנגלית: Carson McCullers; 19 בפברואר 1917, קולומבוס, ג'ורג'יה, ארצות הברית – 29 בספטמבר 1967, ניאק, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה סופרת אמריקאית שחיברה רומנים, סיפורים קצרים, מחזות, מסות ושירה. הרומן הראשון שלה, צייד בודד הוא הלב (1940) עוסק בבידוד הנפשי של חריגים ומוחרמים בעיירה קטנה בדרום ארצות הברית. גם שאר הרומנים שלה עוסקים בנושאים דומים ורובם מתרחשים בעומק הדרום.
מבקרים אמריקאים הדביקו ליצירתה את תיאור הסוגה "גותיקה דרומית". על אף זאת, את כל יצירתה חיברה מקאלרס לאחר שעקרה מן הדרום. רבים מסיפוריה עובדו לסרטים ולבמות התיאטרון. הפקה בימתית של הרומן "חברות בחתונה" (The Member of the Wedding) (1946), שעוסק ברגשותיה של נערה בחתונת אחיה, הועלתה בתיאטראות ברודוויי בהצלחה בשנת 1950–1951.
ביוגרפיה.
מקאלרס נולדה בשם לולה קארסון סמית' בעיירה קולומבוס במדינת ג'ורג'יה, בשנת 1917. סבה מצד אמה היה בעל מטעים, וגיבור מלחמה של צבא הקונפדרציה (הדרום) במלחמת האזרחים האמריקנית. אביה היה שען וצורף ממוצא הוגנוטי. למדה פסנתר מגיל 10, ובגיל 15 רכש עבורה אביה מכונת כתיבה כדי לעודד את כתיבתה.
לאחר שסיימה לימודים תיכוניים בעיירת הולדתה, הפליגה מקאלרס בת ה-17 בספטמבר 1934 לניו יורק כדי ללמוד פסנתר בבית הספר ג'וליארד. אך משלקתה בקדחת שיגרונית במהלך הנסיעה, שבה לקולומבוס כדי להתאושש, ובינתיים נמלכה בדעתה והחליטה שלא ללמוד מוזיקה.
מששבה לניו יורק עבדה עבודת כפיים בעודה שואפת לקריירת כתיבה; היא למדה כתיבה יוצרת בהדרכת דורותי סקרבורו באוניברסיטת קולומביה, ובהדרכת סילביה צ'אטפילד בייטס במכללה של אוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1936 פרסמה לראשונה את פרי עטה, קטע זכרונות אוטוביוגרפי בשם "ילדת פלא" (Wunderkind) שעסק בחרדותיה וצערה של ילדה בעלת כישרון מוזיקלי יוצא דופן. הסיפור הופיע בכתב העת Story, וקובץ לימים בקובץ "The Ballad of the Sad Café".
בשנת 1941 היא פרסמה את הספרה Reflections in a Golden Eye שהוקדש לאנמארי שוורצנבך.
נישואים.
בין השנים 1935 ל-1937 חילקה מקאלרס את זמנה בין קולומבוס לניו יורק, בהתאם לאילוצי לימודיה ובריאותה. בספטמבר 1937 נישאה לחייל משוחרר בעל שאיפות ספרותיות בשם ריבז מקאלרס. הם השתקעו בשארלוט במדינת קרוליינה הצפונית, שם מצא ריבז עבודה.
גירושים ומשבר.
מקאלרס ובעלה התגרשו בשנת 1941. לאחר שנפרדה מריבז עקרה לניו יורק וחיה עם ג'ורג' דייוויס, עורך כתב העת הרפרס בזאר. היא הצטרפה לקומונת אמנים בשם בית פברואר בברוקלין. על חבריה נמנו ו"ה אודן, בנג'מין בריטן, ג'יפסי רוז לי, וזוג הסופרים ג'יין בולס ופול בולס. לאחר מלחמת העולם השנייה חיה מקאלרס בעיקר בפריז, שם התקרבה לטרומן קפוטה ולטנסי ויליאמס.