אבירם אלעד (נולד ב-3 בדצמבר 1978) הוא מנכ"ל חברת חדשות 13. שימש בעבר כעורך של אתר החדשות וואלה! NEWS, כראש דסק החדשות באתר וכן כמנכ"ל חברת ההזנק "Slant".
ביוגרפיה.
אלעד נולד בשנת 1978 וגדל בעיר יבנה. בשנת 1997 התגייס לצה"ל, והתנדב ליחידת דובדבן. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב אלעד ליחידת דובדבן כמפקד צוות. במהלך הלחימה באינתיפאדה השנייה, ובכלל זה במבצע חומת מגן, שימש אלעד כמפקד פלגה ביחידה. על תפקודו בלחימה באותה עת העניק לו מפקד אוגדת איו"ש, תא"ל יצחק גרשון, צל"ש. לאחר מכן עבר אלעד לחטיבת הצנחנים ושימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 890 של הצנחנים. באותה עת התראיין בתוכנית פוליטיקה. הסופר והעיתונאי רון לשם, עורך אתר "nrg" של מעריב, צפה בריאיון והציע לאלעד לשמש כרכז הכתבים של האתר, אף כי לא היה לו ניסיון עיתונאי. אלעד השתחרר מן הצבא וקיבל על עצמו את התפקיד. כמו כן השתתף אלעד בהגהת ספרו של לשם, אם יש גן עדן, ולקח חלק בעבודה על הסרט שנעשה על פי הספר. בהמשך היה מנהל מחלקת לוח השידורים בקשת וכעורך משנה בתוכנית "מה קורה". לאחר מכן עבר לעיתון הארץ ומונה לעורך החדשות בעיתון. במרץ 2011 עזב אלעד את עיתון הארץ לאחר שהוצע לו תפקיד משני בקבוצת הארץ ומונה לראש מערכת החדשות של אתר האינטרנט "וואלה!". אלעד סיפר כי עזב את תפקידו כראש מערכת החדשות ב-2014 בעקבות ההתערבות בסיקור משפחת נתניהו. אלעד אמר כי חזר לוואלה כעורך הראשי אף שידע כי הטיית הסיקור נמשכת, אך התנה זאת בכך שתיפסק.
במלחמת לבנון השנייה לחם אלעד כמפקד יחידת "סנאי", יחידה מובחרת בעוצבת חצי האש, חטיבת צנחנים מובחרת במילואים. בהמשך מונה למפקד גדוד צנחנים במילואים באותה חטיבה.. בפברואר 2022, במסגרת שירות המילואים הועלה אלעד לדרגת אל"ם.
לתפקידו כעורך הראשי של וואלה! News מונה ב-25 באוקטובר 2016 והחליף את ינון מגל, שפרש שנתיים קודם לכן לפוליטיקה.
בפברואר 2018 מסרו אלעד ומנכ"ל וואלה!, אילן ישועה, עדות במסגרת פרשת בזק-אלוביץ'. ישועה העיד במשטרה כי אלוביץ' לחץ עליו שיפטר את אלעד בעקבות פניית בני הזוג נתניהו על רקע פרסום באתר שעורר את חמתם בנובמבר 2016. ב-28 באוגוסט 2018 הודיע אלעד על פרישתו ממשרת עורך וואלה! NEWS, לאחר כשנתיים בתפקיד. זאת לטובת מינויו למנכ"ל המיזם "בלוק TV", ערוץ טלוויזיה בנושא בלוקצ'יין.
באוגוסט 2021 אישר דירקטוריון חברת רשת 13 על מינוי של אלעד למנכ"ל חברת החדשות ובכך הוא החליף את ישראל טויטו.
לאלעד תואר ראשון בממשל ופוליטיקה מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
אקסיומת האינדוקציה
מותק הילדות התחלפו
צ'ילה במשחקים הפאראלימפיים
צ'ילה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), מיד לאחר חזרתה לשלטון דמוקרטי, ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף נטלה צ'ילה חלק לראשונה באולימפיאדת הנכים סולט לייק סיטי (2002).
בשנת 1992 שלחה צ'ילה משלחת ראשונה למשחקי הקיץ הפאראלימפיים שהתקיימו בברצלונה. המשלחת כללה שני ספורטאים בלבד, האחד שחיין והשני מרים כוח, אשר לא הגיעו להישגים משמעותיים במשחקים. בהמשך התחרויות המשיכה צ'ילה לשלוח, הן למשחקי הקיץ והן למשחקי החורף, משלחות קטנות המורכבות מספורטאים בודדים שלא הצליחו להוות גורם תחרותי משמעותי במשחקים.
במדליה הפאראלימפית הראשונה בתולדות צ'ילה זכה האתלט כריסטיאן ונצואלה באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כשזכה במדליית הזהב בריצת 5000 מטר (קטגוריה T11) לאחר שסיים בזמן של 15:26.26 דקות.
נשות הטאליבן
בודרי מדול
בודרי (בצרפתית Baldéric או Baudry; נולד 1050 לערך, נפטר 7 בינואר 1130) שימש כאב מנזר בבורגויי משנת 1079 ועד 1106. בשנת 1107 התמנה לבישוף בדול-דה-ברטאן, וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו. תרומותיו החשובות הן בהיסטוריה, שירה, הגיוגרפיה ועוד.
לאחר שלמד בבית הספר באנז'ה, הצטרף למנזר בורגויי שבאנז'ו (Anjou), ובשנת 1079 נתמנה לעמוד בראשו. בודרי היה שותף לאסכולת הכותבים בלטינית, הנודעת כיום כ"אסכולת לואר". בשנת 1107 מינה אותו האפיפיור פסקל השני למשרת הבישוף של דול. בודרי השתתף בכל מועצות הבישופים של אותה עת, נסע פעמים אחדות לרומא, ותיאר בכתב את מסעו לאנגליה.
יצירותיו הפיאטיות של בודרי נכתבו כמעט כולן בזמן שהותו במנזר בורגויל (Bourgueil). כמעט כל 256 השירים המיוחסים לו נמצאים בכרך אחד, ככל הנראה עותק מורשה. הם כוללים קשת רחבה של סגנונות שירה, החל מאפיטף, רומן מכתבים, חידות ועד יצירות ארוכות כמו "כתב הגנה" על המיתולוגיה יוונית ושירי שבח לאדלה מנורמנדי (Adela of Normandy) 1,368 שורות-חרוזים בדומה למתואר בשטיח באייה. התמות ביצירותו משתייכות לשני תחומים עיקריים: האהבה כולל פדופיליה ומשחק-שירה (צרפתית : iocus). הציטוטים החוזרים והפרשנויות שלו, חושפים ידע עמוק והערכה לאובידיוס, שהיו נדירים בדורו.
העבודה המוערכת ביותר של בודרי נכתבה במחצית השנייה של הקריירה שלו. היצירה הנקראת "ההיסטוריה של ירושלים" ("Historiae Hierosolymitanae") מהווה דין וחשבון לגבי מסע הצלב הראשון המבוסס בחלקו על עדויות של עדי ראייה ותיקונים מאת אב הכנסייה פייר מילזיס (Maillezais) שליווה את מסע הצלב. בין עבודותיו יש שירים על כיבוש אנגליה ועל שלטונו של פיליפ הראשון וכן מכתבים לנזירי מנזר פקם (Fécamp Abbey) המכילים מידע על אודות אורחות חיי הברטונים (תושבי חבל ברטאן), האנגלים ונורמנים.
קולומביה במשחקים הפאראלימפיים
קולומביה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976), ומאז שלחה משלחת ספורטאים לכל אחד מאירועי הקיץ של אולימפיאדות הנכים פרט לאולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה קולומביה חלק מעולם.
לאורך השנים זכתה המשלחת הקולומביאנית בארבע מדליות פאראלימפיות. אחת מזהב, אחת כסף ושתי מדליות ארד. במדליות הראשונות זכה השחיין פדרו מחייה שזכה באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) במדליית זהב ב-100 מטר חזה (קטגוריה D) תוך שהוא קובע שיא עולם חדש עם 1:27.88, ומדליית ארד נוספת. קולומביה נאלצה לחכות 28 שנה עד למדליה הבאה, כשבאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכתה המשלחת הקולומביאנית בשתי מדליות נוספות, אחת מכסף ומדליה אחת מארד.
לאוניד קראסין
לאוניד בוריסוביץ' קראסין (ברוסית: Леони́д Бори́сович Кра́син; 3 ביולי 1870 - 24 בנובמבר 1926) היה פוליטיקאי, דיפלומט וכלכלן רוסי, מוותיקי המפלגה הבולשביקית ומהאישים החשובים בשנותיו הראשונות של השלטון הסובייטי.
נולד בקורגן, הסמוכה לעיר טובולסק שבסיביר. אביו, בוריס איוונוביץ', היה מפקד המשטרה המקומית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 הצטרף קראסין למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, ובמקביל למד ב"מכון הטכנולוגי" של חרקוב (הפך לבוגר המכון ב-1901). לקראת סוף העשור הוא נעצר והוגלה לסיביר, ובתקופת גלותו עבד כשרטט ברכבת הטרנס-סיבירית.
לאחר שובו מהגלות ב-1900, עבר קראסין לבאקו, שם פגש לראשונה את סטלין (שטרם נקרא בשם זה). עם הפיצול במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ב-1903, הצטרף קראסין לפלג הבולשביקים ובאותה שנה נבחר לוועד המרכזי של המפלגה. במשך שהותו בבאקו השתמש קראסין בקשריו הכלכליים על מנת להקים בתי דפוס מחתרתיים, שהיו חיוניים לקיום עיתונו של לנין הגולה. ב-1904 עזב את באקו והחל לעבוד כמהנדס בכיר עבור איש העסקים שתמך בסוציאל-דמוקרטים, סאווה מורוזוב.
במשך ימי מהפכת 1905 עסק קראסין בעיקר בהשגת מימון עבור הבולשביקים, ולקח תפקיד מרכזי בחוליות הטרור הסודיות של המפלגה ובארגון שודי בנקים, כשביתו משמש מרכז לייצור פצצות עבור פעולות אלו. בין היתר לקח חלק בארגון שוד הבנק של טיפליס ב-1907, שוד עקוב מדם שנערך בכיכר ירוואן. ב-1908 עזב את רוסיה.
עם הפילוג בסיעה הבולשביקית התרחק קראסין מלנין וצידד בפלג של אלכסנדר בוגדנוב, וב-1909 היה שותף להקמת הסיעה של בוגדנוב שנקראה "ופרד" (Vpered). לנין, עם זאת, חש עדיין אהדה כלפיו וניסה לשדל בו לשוב למפלגה. לאחר מכן התרחק קראסין מהפוליטיקה למשך תקופה ארוכה, ובנה לעצמו קריירה מוצלחת כמהנדס חשמל בעקבותיה נעשה מיליונר. לאחר מהפכת פברואר של 1917 שב והצטרף לבולשביקים.
בשנים שלאחר מהפכת אוקטובר, שבה עלו הבולשביקים לשלטון, כיהן קראסין במגוון תפקידים בממשלה המהפכנית. בין היתר שימש כקומיסר לסחר חוץ בין 1920 ל-1924. במסגרת תפקידו זה, כמי שהחזיק בניסיון בסחר בינלאומי שהיה חסר בהנהגה הבולשביקית, ניהל את המשא ומתן בנוגע להסכם הסחר האנגלי-סובייטי, עליו חתם במרץ 1921. לאחר מכן דן בדבר הכרה רשמית במדינה הסובייטית עם ממשלותיהן של בריטניה וצרפת, שהיו בין המדינות המערביות הראשונות שהכירו בה ב-1924. באותה שנה מונה לוועד המרכזי של המפלגה וכיהן בתפקיד עד מותו.
קראסין נפטר ב-24 בנובמבר 1926 בעת שהותו בלונדון כתוצאה ממחלת דם, כשגם תרופות שנשלחו על ידי בוגדנוב, חברו הוותיק, לא עזרו להציל את חייו. הלווייתו נערכה כעבור שלושה ימים בנוכחות שלושת־אלפים איש, רבים מהם אוהדי הקומוניזם; גופתו נשרפה והובאה לקבורה בבית הקברות של חומת הקרמלין במוסקבה. את התפקיד הדיפלומטי שבו שימש בלונדון מילא כריסטיאן רקובסקי.
במהלך הטיהורים הגדולים של שנות השלושים נמחק שמו של קראסין ממסמכי ההיסטוריה של המפלגה. על שמו נקראת שוברת קרח שנבנתה ב-1976.
תוכנית לונר אורביטר
תוכנית סורוויור
חנוך ירושלמי