"נוטות החסד", ספר שאורכו (בגרסת המקור הצרפתית) כ-900 עמודים, מתאר בגוף ראשון את סיפורו של קצין אס אס בדיוני בשם מקס אואה, המשרת בחזית המזרח במלחמת העולם השנייה ומשתתף באופן פעיל בפעולות השמדה והרג שונות, בעיקר של יהודים. ליטל עצמו מעדיף להתייחס לפעולות ההרג בשם "מדיניות ההשמדה הנאציונל-סוציאליסטית" וזאת בשל כך "שהיא כוללת גם את השמדת ההומוסוקסואלים, הצוענים, הנכים ועוד שורה של מיעוטים". חייו הפרטיים של אואה מתוארים בפירוט רב. אואה, הומוסקסואל, המתאר בפירוט רב את יחסיו עם גברים, מעיד על עצמו כי קיים גילוי עריות עם אחותו. במהלך הספר מבצע אואה פשעים רבים, בנוסף להשתתפותו בפעולות ההרג במסגרת האס אס. בין היתר רוצח אואה את אמו ואת אביו החורג, את אחד ממאהביו, ואת ידידו הטוב ביותר.
עם צאתו לאור (2006), זכה הספר להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה בצרפת, אך עורר גם פולמוס חריף, שהתעצם כאשר יצא לאור גם בגרמנית. בששת השבועות הראשונים לאחר הוצאתו לאור, נמכר הספר בצרפת ב-280,000 עותקים, ובאותה שנה זכה בפרס גונקור וב"פרס הגדול לרומן של האקדמיה הצרפתית". לצד השבחים הרבים להם זכה, ספג הספר ביקורות חריפות.
הספר תורגם לשפות שונות, בהן אנגלית (הוצאת הרפר וקולינס, 2008). תרגום לעברית יצא בהוצאת כנרת, זמורה ביתן, דביר, בשנת 2008, מלווה בחוברת בת 91 עמודים בשם "הפולמוס" בה מסביר ליטל את כתיבתו, ומנסה להגן על הספר מפני מבקריו.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
כנפי הרעם
כנפי הרעם (באנגלית: Thunderbirds) היא סדרת אנימציית בובות בת 32 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1965 עד 1966. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בטלוויזיה הלימודית בתחילת שנות השבעים ובשידור חוזר בערוץ 2 באמצע שנות התשעים.
בעקבות הצלחת הסדרה, היא עובדה לשלושה סרטי קולנוע בשנים 1966, 1968 ו-2004 ולפרודיה בשם "צוות אמריקה" בשנת 2004.
בשנת 2015 נוצר אתחול בהנפשה תלת ממדית שנקרא "כנפי הרעם בפעולה" ושודר בדיבוב לעברית בערוץ הילדים.
עלילה.
עלילת הסדרה מתרחשת במהלך המאה ה-21. היא עוקבת אחר עלילותיהם של משפחת טרייסי, אשר כוללת את אב המשפחה האסטרונאוט המיליונר ג'ף טרייסי וחמשת ילדיו: סקוט, וירג'יל, אלן, גורדון וג'ון, יחד עם המדען והמהנדס הגאון "מוח", המשרת של המשפחה פארקר, העוזר של ג'ף קיראנו ובתו היפה טינטינה. בני משפחת טרייסי, המגולמים כולם על ידי בובות, חיים באי מרוחק ונידח באוקיינוס השקט, ועובדים בארגון סודי בינלאומי המסוגל להגיע לכל נקודה ברחבי העולם ואפילו לחלל כדי להציל אנשים בעזרת כלי הרכב העתידניים שלהם.
פאליווד
פאליווד (באנגלית: Pallywood) הוא הלחם בסיסים של המילים "פלסטינים" ו"הוליווד". המונח משמש גורמים פרו-ישראליים כדי לתאר הטיות פוליטיות בתקשורת, עיוות עובדות וזיוף, הנעשים על ידי פלסטינים וערבים אחרים במסגרת מלחמתם התעמולתית בישראל ויחסי הציבור שהם מנהלים נגדה כדי ליצור תדמית שלילית, לה ולחיילי צה"ל.
את המושג הזה טבע פרופסור ריצ'רד לנדס, חבר סגל אוניברסיטת בוסטון, ככותרת הסרט שהפיק: "על פי מקורות פלסטיניים". הסרט מראה אירועים שכאלה ומתאר כיצד מתבצעת הטעיית התקשורת הזו, על ידי הערבים בכלל ועל ידי הפלסטינים בפרט. בשנים שלאחר הפקת הסרט החל המושג להשתרש ונעשה בו שימוש גם בהקשרים רחבים יותר.
פאליווד: על פי מקורות פלסטיניים.
סרטו של פרופסור ריצ'רד לנדס, פאליווד: על פי מקורות פלסטיניים הוא סרט אינטרנט בן 18 דקות. לנדס ואחרים טוענים בו שממשלת ישראל איננה נחרצת דיה במאבקה נגד הדיווחים הפלסטיניים הכוזבים על אירועים שונים בסכסוך.
לנדס מראה בסרט שורת צילומים, שנעשו בעיקר על ידי צלמים עצמאיים פלסטינים ושהיו בגדר זיוף, עיוות עובדות או ביומן. הוא טוען שההטעיה העקבית של התקשורת (שהוא מכנה "פאליווד") הייתה קיימת כבר במלחמת לבנון הראשונה, ושעורכי החדשות אינם בודקים די את אמינות הצילומים הפלסטיניים.
במסגרת זו, לנדס מתמקד בין השאר גם במקרהו של מוחמד א-דורה. בשעתו נטען שהילד הפלסטיני הזה נהרג על ידי צה"ל בתחילת האינתיפאדה השנייה, והטענה קיבלה כביכול גיבוי בסרט מצולם של האירועים. הצילום של מות הילד כביכול שימש כחומר תבערה מובהק לאירועי האינתפאדה בשנים שלאחר מכן.
לנדס קובע בהקשר זה בסרטו שדובר בצילומים מבוימים, ובעקבות תביעת דיבה שהוגשה נגדו עקב כך, קבע בית משפט בצרפת שקביעתו זו איננה בגדר הוצאת דיבה, וזאת על בסיס עדות מומחה שהעיד באותו בית משפט צרפתי. על פי אותה חוות דעת מומחה, יש חשד סביר שהאירוע של מות הילד כביכול בוים, ושאם א-דורה בכל זאת כן נהרג, אזי זה יכול היה לקרות אך ורק מאש פלסטינית ולא מאש ישראלית. עם זאת בשנת 2013, בעקבות קביעה של ערכאה משפטית גבוהה יותר בצרפת, הרשיע בית משפט צרפתי בשנת 2013 את פיליפ קרסנטי בהוצאת דיבה, על הטענה כי הצילומים מבוימים, והשית עליו קנס של 7,000 אירו.
לנדס מסיק בסרטו ש"צלמים פלסטינים, במיוחד כאשר אין זרים בסביבה, עוסקים בביום עקבי של תמונות אירועים".
שימוש רחב יותר במושג.
העיתונאית רות בלום, שכתבה ב"ג'רוזלם פוסט", מתארת את "פאליווד" כמושג שנטבע על ידי ריצ'רד לנדס בהתייחס ל"הפקות שבוימו על ידי הפלסטינים לפני (ולעיתים תוך שיתוף פעולה של) צוותי רשתות טלוויזיה מערביות, במטרה לקדם תעמולה אנטי-ישראלית מוסווית כחדשות". לנדס עצמו מתאר מושג זה כ"מושג שטבעתי לתיאור חומר מבוים המוסווה כחדשות". בנוסף למקרה א-דורה, לנדס מספר גם על מקרים רבים אחרים, אותם הוא מתאר כמקרים של פאליווד. על פי בלום, טענותיו הקשות של לנדס יצרו לו מוניטין, בחוגים מסוימים, כ"ימני", ה"תומך בתאוריות קונספירציה".
כנגד מכפישיו של לנדס הועלו על ידי רבים אחרים, לרבות מספר תחקירני תקשורת, טענות דומות לאלה שהוא עצמו העלה, במיוחד לאחר שכמה אירועי הטעיית התקשורת הוכחו במהלך מלחמת לבנון השנייה. ידועה בהקשר זה למשל, פרשת תצלומי עדנאן חאג'.
מכון מקינזי, קבוצת חשיבה ביטחונית קנדית, טען כי "לאחר היסטוריה ארוכה של הצגות לפני המצלמות, המונח הציני "פאליווד", לשירותי החדשות של הפלסטינים, הופך למובן".
לאחר מקרה א-דורה הזכירו פרסומים רבים את המושג פאליווד. היו שכינו פרסומים אלה, בשל כך, פרסומים ימניים. אכן, במושג פאליווד השתמשו גם כמה פרשנים שמרנים כמו דייוויד פרום ומישל מלכין.
פול שניידרייט הקנדי כתב: "ראינו מקרים בהם הרוגים פלסטינים, הנישאים על אלונקות, נופלים, ואז, בכוחות עצמם, מטפסים עליהן. ראינו דו"חות על טבח, כמו בג'נין ב-2002, שהתבררו, לאחר חקירה עצמאית, כהגזמה פראית. אין צורך לומר שמקרים שכאלה אינם יוצרים אמון כלפי טענות פלסטיניות נוספות, לפחות עד שיתבררו כאמיתיות".
אחרי הקרב בג'נין ב-2002, תיעד מזל"ט של צה"ל הלוויה מבוימת, בה נראו פלסטינים סוחבים על אלונקה אדם שהתחזה למת. במהלך ה"הלוויה" הפילו הפלסטינים בטעות את האלונקה וה"מת" קם על רגליו וטיפס שוב על האלונקה.
בנוסף נטען שצילומים רבים שהוצגו בזמן ממלחמת לבנון השנייה בוימו על ידי חזבאללה, תופעה שכונתה לעיתים, על אותו משקל, "חזבוליווד".
הסרטונים בכיכובם של משפחת תמימי, ובפרט עהד תמימי, תוארו כפאליווד. על-פי ח"כ מיכאל אורן ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון אף ערכה בדיקה לגבי האם ילדי משפחת תמימי, שהם בהירי עור ולבושים בלבוש אמריקאי, הם שחקנים מלוהקים, בדיקה שלא הולידה תוצאת חד משמעיות, אך על-פי אורן אין ספק שמדובר בפאליווד ללא קשר לייחוס המשפחתי.
במהלך העימותים בגבול ישראל-עזה בשנת 2018 תועדו הפלסטינים מביימים פציעות ונפגעים.
סוף עונת התפוזים (סדרה)
רקפת (פרח)
דייגו רודריגס דה סילבה אי ולסקס
נוטות החסד (ספר)
נוטות החסד (בצרפתית: Les Bienveillantes) הוא רומן מאת ג'ונתן ליטל, שיצא לאור בצרפת בשפה הצרפתית בשנת 2006. הספר מספר בגוף ראשון את סיפורו של קצין אס דה בדיוני בשם מקס אואה, ששירת בחזית המזרחית והיה מעורב ברצח המונים בשואה. ליטל עצמו מעדיף להתייחס לפעולות ההרג בשם "מדיניות ההשמדה הנאציונל-סוציאליסטית" וזאת בשל כך "שהיא כוללת גם את השמדת ההומוסוקסואלים, הצוענים, הנכים ועוד שורה של מיעוטים".
חייו הפרטיים של אואה מתוארים בפירוט רב. אואה, הומוסקסואל, המתאר בפירוט רב את יחסיו עם גברים, מעיד גם על עצמו כי קיים גילוי עריות עם אחותו. במהלך הספר מבצע אואה פשעים רבים, בנוסף להשתתפותו בפעולות ההרג במסגרת האס דה. בין היתר רוצח אואה את אחד ממאהביו, את ידידו הטוב ביותר וככל הנראה את אמו ואת אביו החורג.
הספר, שאורכו בשפת המקור כ-900 עמודים, יצא לאור בצרפת בשנת 2006 וזכה להצלחה מסחרית וביקורתית. בששת השבועות הראשונים לאחר הוצאתו לאור, נמכר הספר בצרפת ב-280,000 עותקים. הספר זכה בשנת 2006 בפרס גונקור וכן ב"פרס הגדול לרומן של האקדמיה הצרפתית".