לאחר המלחמה חזר לסוריה כקצין מנצח וצבר כוח דרך חברותו במפלגה הסוציאליסטית הלאומית הסורית. הוא נטל חלק פעיל במספר הפלות שלטון במשטר הסורי הרעוע ומינה את אנשיו לתפקידי מפתח בשלטון בעוד הוא מושך בחוטים. הוא מינה את חברו פאוזי סלו לנשיא, רמטכ"ל, ראש ממשלה ושר ביטחון, אך הכוח האמיתי היה בידי שישכלי. בסוף 1952, הציע תוכנית לשיקום 300,000 פליטים פלסטינים בארצו תמורת סיוע בינלאומי.
לבסוף ארגן משאל עם ובו נבחר ב-11 ביולי 1953 לנשיא סוריה. הוא הטיל משטר צבאי, פיזר את כל המפלגות (מפלגת הבעת', האחים המוסלמים, המפלגה הקומוניסטית ועוד). הוא סגר את כל העיתונים שמתחו עליו ביקורת. במיוחד הסתכסך עם הדרוזים, אותם האשים בניסיון להפיל את משטרו בעזרת תמיכה שקבלו מירדן. הוא שלח מספר פעמים צבא להפגיז את הדרוזים בהר הדרוזים.
כל הכוחות בסוריה התארגנו נגדו, וכדי למנוע מלחמת אזרחים ברח שישכלי ב-25 בפברואר 1954 ללבנון; אולם מנהיג הדרוזים בלבנון כמאל ג'ונבלאט איים עליו ברצח אם לא יעזוב את לבנון. שישכלי ברח לברזיל ותכנן שם את חזרתו על ידי הפיכה צבאית בעזרת כסף שקיבל מעיראק. הסורים גילו את תוכניתו ודנו אותו למוות שלא בנוכחותו.
ב-27 בספטמבר 1964 נרצח שישכלי בעיירה הברזילאית Ceres על ידי מתנקש סורי דרוזי, כנקמה על הפצצת הר הדרוזים.
מחוז צפון הולנד
צפון-הולנד
יחידת האיתור הבינלאומית
יחידת האיתור הבינלאומית היא יחידה הפועלת במסגרת מגן דוד אדום, כחלק משירות האיתור הבין־לאומי של הצלב האדום. מטרת היחידה איתור בני משפחה וחברים שהופרדו במהלך אירועים כגון בריחה מרצח עם, השואה, הגירה טבעית ואסונות טבע.
בשנת 1949 חתמה מדינת ישראל על אמנות ז'נבה, ובהן הנחיה להפעיל שירותי חיפוש קרובים. השירות מטפל בבקשת איתור קרובים שהקשר איתם אבד כתוצאה ממלחמות או מאסונות טבע. יחידת האיתור הבינלאומית של מגן דוד אדום פתוחה לכל אזרח ישראלי כחלק מהשירותים הניתנים על ידי אגודה לאומית, דהיינו המקבילה לאגודת צלב אדום במדינות אחרות. בשנים האחרונות התהדק הקשר בין תנועת הצלב האדום והסהר האדום לבין מד"א, במיוחד בעקבות הצטרפות מד"א לתנועה הבינ"ל של הצלב האדום והסהר האדום. במסגרת זו חודשה פעילות יחידת האיתור במד"א בתמיכה ארגונית, לוגיסטית ופיננסית של ICRC, במטרה לשלב את מד"א בפעילות העולמית של התנועה. בשנים 2002 – 2007 יחידת האיתור הבינלאומית טיפלה ביותר מ-5,000 פניות.
בחיפוש אחר מידע, יחידת האיתור הבינלאומית יוצרת קשר עם מוזיאונים, ארכיונים, ארגונים שונים ואגודות לאומיות של הצלב האדום במדינות שונות בעולם.
במקרים והבקשה מוגשת בארץ אחרת, יחידת האיתור הבינלאומית פועלת לעזור באיתור על פי המידע הנמצא בישראל.
במספר מקרים מצומצם העלו פעולות האיתור כי האדם הנעדר עודנו נמצא בין החיים. קרובי משפחה התאחדו שוב לאחר עשרות שנים של חיפוש.
ביותר מ-1,700 מקרים, הפונים קבלו אישור על מוות או גירוש יקיריהם ממדינות שונות. אישור המוות מהווה חלק חשוב בתהליך האבל וסגירת מעגל.
לאחר מספר איתורים מוצלחים החליטו במד"א על מיסוד המחלקה כיחידה לאיתור והקמת קורס ראשון מסוגו בעולם להכשרת קציני איתור. הקורס נערך בחודש אוקטובר 2008 בירושלים ובו הוכשרו 15 קציני איתור, מתוך עובדי ומתנדבי מד"א. הקורס נערך בשיתוף נציגים מהצלב האדום.
פיצויים, תמיכות ופנסיה.
מגן דוד אדום בישראל יכול לסייע בהשגת המסמכים הקשורים לעבודה בכפייה, עבדות, פינוי בכח משטחים של ברית המועצות לשעבר או כליאה במחנות ריכוז, מסמכים הנדרשים להגשת בקשות פיצויים.
פיירו סטרוצי
פיירו סטרוצי (באיטלקית: Piero Strozzi, נולד ב-1550, מת אחרי 1 בספטמבר 1609) היה אציל איטלקי ומלחין חובב.
סטרוצי נולד בפירנצה ומילא תפקיד אינטלקטואלי חשוב בטיפוח "המוזיקה החדשה" בעירו בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה חבר בקבוצת הקמראטה הפלורנטינית של הרוזן ג'ובאני דה בארדי ובקמראטה של יאקופו קורסי. סטרוצי תמך בג'וליו קאצ'יני והזמין אצלו יצירות אחדות. בין חיבוריו כמה מדריגלים ואופרה אחת La mascherata degli accecati
ג'בל מע'רה
ג'בל מע'רה הוא הר בצפון סיני הנמצא מצפון לכביש ניצנה – אסמאעיליה, בקטע שבין ג'בל ליבני ובין ביר גפגפה. ההר הוא חלקה המערבי של מערכת הקימוט בצפון סיני שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח. בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר ואבן חול. בהר מצוי מכתש הדומה במבנהו למכתשי הנגב. שיאו של ההר מתנשא לגובה 735 מטר. המשקעים היורדים במפנהו הצפון מערבי של ההר מרובים מאלו שבמפנהו הדרום מזרחי ועל-כן, מערכת הנחלים שבמפנהו הצפוני מסועפת יותר מבמפנים האחרים.
בין השנים 1970 ו-1976 נערכו באזור חפירות ארכאולוגיות בראשות עופר בר-יוסף וג'יימס פיליפס ונתגלו בהם ממצאים מתקופת האבן. בביר מע'ארה הנמצאת במכתש, נתגלו שרידי תחנה-מצודה עתיקה ויש הסוברים כי הדבר מעיד על קיום דרך נבטית מאדום אל פלוסיון שעברה באזור.
מנשה הראל מזהה את ג'בל מע'רה עם האתר המקראי חצר-אדר.
באזור נתגלו מספר מחצבים. הבולט שבהם הוא הפחם שנתגלה בשכבת היורה. רזרבות הפחם במקום נאמדו ב-50 מיליון טון. ב-1964 הקימה מצרים במקום מכרה משוכלל שתפוקתו יועדה למפעל הפלדה בחילואן. עד כיבוש המקום ב-1967 במלחמת ששת הימים היה קצב ההפקה השנתי 10,000 טון בשנה. בזמן השלטון הישראלי (עד 1980) לא היה המכרה פעיל. לאחר חזרת השלטון המצרי הופעל שוב המכרה ב-1995 אך נסגר שוב וב-2014 התקבלה החלטה להפעילו מחדש.
אדמת בקעת ג'בל מע'רה הנמצאת במכתש ניתנת לשימוש חקלאי ועשירה יחסית במקורות מים הטובים לשתייה ולחקלאות והבדווים במקום מגדלים בה דורה ואבטיחים.
ישו
יֵשׁוּ או יֵשׁוּעַ (גם ישוע בן יוסף, או כפי הגרסה הארמית; ישוע בר יוסף; ביוונית: Ἰησοῦς, בלטינית: Iesus; לפי המשוער סביב 4 לפנה"ס – סביב 30 או 33 לספירה) הוא הדמות המרכזית בנצרות, שבה הוא נחשב למשיח ולבן האלוהים.
לפי האמונה הנוצרית והמסופר בברית החדשה, ישו היה יהודי ונצר לבית דוד שנולד בבית לחם לאמו מרים כשהיא בתולה, לאחר שהתעברה באורח נסי מרוח הקודש. בימי חייו סבב בין תושבי הגליל ויהודה, נטבל על ידי יוחנן המטביל, עמד בפיתויי השטן, גייס את שנים-עשר השליחים כתלמידיו וחולל נסים. ישו הפיץ את בשורתו, הכריז על מעמדו כבן האלוהים והודיע שבא להביא את הגאולה הסופית ומלכות השמים. לאחר בואו לירושלים סעד עם השליחים בפעם האחרונה, ואז נבגד על ידי יהודה איש קריות ונמסר לרשויות. ישו נשפט על ידי הכהן הגדול והוסגר לידי המושל הרומאי פונטיוס פילאטוס, שבלחץ ההמון הורה להוציאו להורג בצליבה. בעינויים שסבל רואה הנצרות קורבן שבא לכפר על המין האנושי כולו ולהושיעו מחטאיו, בתנאי שיקבל את היות ישו אלוהי וגואל. על פי הברית החדשה, ביום השלישי לאחר מותו קם ישו לתחייה, התגלה לתלמידיו, ולאחר שסבב על הארץ זמן מה עלה השמימה בגופו כדי לשבת לימין האל. הוא אמור לשוב באחרית הימים ולשפוט את החיים והמתים.
טבעו, מהותו ומסריו של ישו הם נושא יסוד בתאולוגיה הנוצרית וליבתה של הנצרות. התפישה המסורתית ברוב המוחלט של הכנסיות השונות, היא שישו הוא ההתגלמות הגשמית של האל הבן, אחד ממרכיבי השילוש הקדוש, שהתקיים עם אלוהים האב ורוח הקודש מטרם הבריאה והתגלגל בבשר כדי למלא את שליחותו; לצד טבעו האלוהי לגמרי היה גם אנושי לגמרי, והדבר אפשר לו לגשר על הפער בין בני-האדם לאלוהים ולקרב אותם לבורא. הקביעה ששני טבעים אלה התקיימו כאחד היא עיקר אמונה עליון עבור רוב הכנסיות מאז ועידת כלקדון ב-451, אם כי יש כנסיות הטוענות שהיה לישו רק טבע אחד מושלם. ישנו גם מיעוט קטן הדוחה את רעיון השילוש. מלבד יסודות אלו, פרשנות מסריו, היחס בין האלוהי לאנושי באישיותו ושאלות אחרות היוו תמיד מוקד למחלוקות עזות ולפילוגים הרבים בתוך הנצרות. למרות זאת, זרמיה כולם רואים בו את מושיע האנושות, וחייו ותורתו מצוינים בחגיהם ובמסורתם ונלמדים על ידם. הטקס המרכזי "סעודת האדון" מוקדש לאכילת יין ולחם ההופכים באופן נסי לדמו ובשרו או לפחות מסמלים אותם. גם לאחר תהליך החילון במאות האחרונות, בעולם הנוצרי עדיין נתפש ישו כמורה מוסרי וכדמות מופת, על אף היחלשות או דחיית האמונה ביסודות העל-טבעיים שבדת. הוא דמות חשובה ביותר בתרבות המערבית ובתרבות העולם בכלל.
חז"ל תפסו את ישו כאדם שלילי ושנוא, ולעומת זאת בקרב המוסלמים הוא נערץ ומקובל בתור עיסא, אחד מנביאי האסלאם. מציאותו ומעשיו של ישו ההיסטורי, מחוץ למסגרת האמונה הדתית, שנויים במחלוקת קשה בעולם האקדמי. רוב החוקרים מניחים כי יהודי בשם ישו אכן התקיים בפועל והפיץ בשורה רוחנית, אך דוחים כליל את עיקר המדווח אודותיו בכתבי הקודש הנוצריים ובמסורת הכנסייה, שמקובל כיום שנתחברו זמן רב לאחר צליבתו, אם בכלל היה. כך, לדוגמה, מעריכים כי בדורות הראשונים לא נתפש ישו על ידי כל מאמיניו כאלוהי, וחלקם ראו אותו כמשיח וכנביא בלבד.
המקורות.
התיעוד ההיסטורי הלא-דתי על ישו עצמו דל. מן המחקר ההיסטורי עולה כי כמו מנהיגים דתיים רבים אחרים, ישו עצמו לא כתב חיבור כלשהו, והוא הטיף את המסר שלו בעל-פה. רוב החומר על אודותיו מקורו בארבע הבשורות בברית החדשה, שנכתבו, על פי הסכמת הכלל המחקרית, לפחות שני דורות אחרי זמן מותו המשוער כתיעוד של מסורות בעל פה שנמסרו כביכול ישירות מתלמידיו וקרוביו, במטרה להפיץ את האמונה בו ברחבי העולם.