הצמחייה באזור אופיינית ליער הגשם הטרופי וליער הגשם הממוזג, ועל שני ההרים השתמר החורש הטבעי בזכות מדרונותיהם התלולים והבלתי נגישים. לפחות 148 מיני צמחים זוהו בפיטון הגדול ו-97 על הפיטון הקטן וברכס המפריד ביניהם. הפאונה כוללת מספר מיני עופות, עטלפים, זוחלים, מכרסמים ודו-חיים, וכן מין של אופוסום, כולם אנדמיים.
בתחומי אזור השימור מתגוררים כ-1,500 תושבים שעיסוקם המסורתי בחקלאות נמצא בנסיגה. תחת זאת מתפתח במקום ענף של תיירות אקולוגית ומבקרים בו כ-200,000 איש מדי שנה.
האזור הימי.
שטח של 875 הקטאר במימי הים הקריבי הסמוכים, שצורתו כשל רצועה באורך של 11 ק"מ וברוחב של עד קילומטר בודד, כלול בתחומי האזור המוגן. המדף היבשתי שוקע למעמקי הים במקום זה בצורת מדרון תלול, והוא מכוסה בסלעים ובחול. כ-60% מהשטח מכוסים בשוניות אלמוגים, והמקום הוכרז כשמורת טבע ימית ב-1986. בחלק הימי של אזור השימור נסקרו, בין היתר, 168 מיני דגים, 60 מיני צורבים, שמונה מיני רכיכות, 11 סוגים של קווצי עור ו-15 סוגי פרוקי-רגליים. סמוך לחופים נצפו גם צבי ים, ויונקים ימיים כמו גלובי שחורים וכרישים לווייתניים.
זיכרונותיו של שרלוק הולמס
זיכרונותיו של שרלוק הולמס (באנגלית: The Memoirs of Sherlock Holmes) הוא אוסף של סיפורים בלשיים על הבלש שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. האוסף פורסם ב-1894.
רשימת הסיפורים.
תריסר הסיפורים (11 במהדורה האמריקנית) בספר הם:
הפרשה של קופסת הקרטון.
המהדורה הלונדונית הראשונה של הספר שיצאה לאור ב-1894 לא כללה את הסיפור הזה, למרות שכל תריסר הסיפורים הופיעו בסטרנד. הסיפור נכלל במהדורה האמריקנית הראשונה, אולם תוך זמן קצר היא הוחלפה במהדורה מתוקנת שבה הושמט הסיפור.
הסיבה להשמטה זו איננה ברורה. ככל הנראה, הסיפור הוסר מהמדורה הבריטית כיוון שדויל סבר שתכניו לא מתאימים לילדים צעירים. יש הטוענים כי זו הסיבה להשמטת הסיפור גם מהמדורה האמריקנית.
כתוצאה מכך הסיפור לא פורסם בארצות הברית במשך שנים רבות, והוא הוסף לאוסף הקידה האחרונה. גם כיום רוב המהדורות האמריקניות של הקאנון מכלילות את הסיפור בקידה האחרונה, בעוד שהמהדורות הבריטיות כוללות אותו בזיכרונותיו של שרלוק הולמס.
בנוסף, לאחר הסרת הסיפור נלקחה חלק מהפתיחה שלו, שבה הולמס קורא את מחשבותיו של ווטסון, והוספה לתחילת הסיפור "החולה הדייר". גם כיום ישנן גרסאות של "הפרשה של קופסת הקרטון" שפורסמו ללא הפתיחה המקורית.
שובו של שרלוק הולמס
שובו של שרלוק הולמס (באנגלית: The Return of Sherlock Holmes) הוא אוסף של 13 סיפורים בלשיים על הבלש שרלוק הולמס, שהתפרסמו בשנים 1903 עד 1904, ונכתבו על ידי הסופר ארתור קונאן דויל.
המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בממלכה המאוחדת ב-7 במרץ 1905 בהוצאת ג'ורג' ניונס בע"מ והיא הודפסה ב-30,000 עותקים. המהדורה האמריקנית, שהודפסה על ידי מקלור, פיליפס ושות', הופקה ב-28,000 עותקים נוספים.
היה זה אוסף סיפורי הולמס הראשון מאז 1893, כאשר הולמס "מת" בסוף הסיפור "המשימה הסופית". לאחר שהספר כלבם של בני בסקרוויל (שטווח התאריכים בו נקבע לתקופה שלפני מותו של הולמס) פורסם, דויל היה נתון ללחצים רבים שגרמו לו בסופו של דבר להקים את הולמס לתחייה.
אוסף זה מכיל סיפורים המתוארכים לשנת 1894 ואילך, כך שהתקופה שבה הולמס היה אמור להיות מת (1891 – 1894) מוסברת בקלות.
כמו כן, הצהרתו של דוקטור ווטסון בסוף הספר אומרת שהולמס פרש מעבודתו ואסר עליו לפרסם סיפורים נוספים.
הקידה האחרונה
הקידה האחרונה (באנגלית: His Last Bow) הוא אוסף של שבעה סיפורים בלשיים (שמונה במהדורה האמריקנית) בכיכובו של הבלש שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל, כמו גם השם של אחד הסיפורים באוסף. הספר פורסם לראשונה ב-1917, והוא מכיל את סיפורי הולמס שפורסמו בין 1908 ל-1913, כמו גם את הסיפור שנושא את שם הספר מ-1917.
האוסף נקרא במקור "העלאת הזיכרונות של שרלוק הולמס" ולא כלל את הסיפור הקידה האחרונה, שהופיע לאחר פרסום הרומן הבלשי עמק הפחד. אולם, מהדורות מאוחרות יותר כן כללו את סיפור הקידה האחרונה ושינו את שם הספר. מהדורות מודרניות יותר משתמשות בכותרת המקורית.
רשימת הסיפורים.
כאשר הספר זיכרונותיו של שרלוק הולמס פורסם לראשונה בארצות הברית, המוציאים לאור האמינו שהסיפור "הפרשה של קופסת הקרטון" לא מתאים לקהל האמריקני בגלל שתוכנו מתאים למבוגרים בלבד. כתוצאה מכך, סיפור זה לא פורסם בארצות הברית במשך שנים רבות אך לבסוף הוא הוסף לאוסף זה.
גם כיום רוב המהדורות האמריקניות של הקאנון מכלילות באוסף זה את הסיפור הקידה האחרונה, בעוד שרוב המהדורות הבריטיות כוללות אותה במקומו המקורי בזיכרונותיו של שרלוק הולמס.
התעלומה במעון ויסטריה לא התפרסם בהתחלה בשם זה; למעשה, מדובר בשני חלקים נפרדים של סיפור, כאשר הראשון נקרא "החוויה הייחודית של מר ג'ון סקוט אקלס" והשני נקרא "הנמר מסן פדרו", ובהוצאה המקורית החלקים הללו לא היו מקובצים תחת כותרת משותפת אחת. ואכן, שבעת הסיפורים הראשונים באוסף היו מקובצים בהתחלה תחת השם "העלאת הזיכרונות של שרלוק הולמס" לפני שהוסף להם הסיפור הקידה האחרונה, שבו מתוארות בגוף שלישי פעולותיו של הולמס המזדקן נגד מעשי הריגול הגרמניים בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה. סיפור זה נקרא במקור "התרומה למלחמה של שרלוק הולמס", וישנן ראיות רבות שדויל התכוון להפסיק את כתיבתו על הולמס לאחר סיפור זה ולסיים את כל הדברים הלא פתורים שנותרו מהסיפורים הקודמים כך שהוא יוכל להתרכז בדברים אחרים שקרובים יותר אל ליבו. אולם, דויל התקשה לעמוד מול התמריץ הכספי שהיה כרוך בכתיבת סיפורים נוספים על הולמס, שכן הוא חזר לכתוב עליו ארבע שנים מאוחר יותר.
ארגוני טרור פלסטינים
נסיכות סוואנתי
נסיכות סוואנתי (בגאורגית: სვანეთის სამთავრო) הייתה נסיכות קטנה (סמתאווארו) בהרי הקווקז הגדול שנוסדה בעקבות התפרקותה של ממלכת גאורגיה בסוף המאה החמש עשרה. הנסיכות נשלטה בתחילה על ידי בית גלובאני ולאחר מכן על ידי בית דאדשכליאני, עד שסופחה לאימפריה הרוסית בשנת 1858.
היסטוריה מוקדמת.
סוואנתי שוכנת בצפון-מערב גאורגיה, לאורך שני עמקים הרריים רחבים הממוקמים דרומית להר אלברוס, מעלה נהר האנגורי ממערב ומעלה נהר צחניסצקאלי ויובלו, חֶלֵדוּלָה , ממזרח. בתקופת שלטון ממלכת גאורגיה (1008-1463), שהייתה בשליטת שושלת בגרטיוני, שלטה באזור דוכסות סוואנתי (סַאֵרִיסתַאוֹו). הדוכסות נשלטה בתחילה בידי בית ורדניסדזה, מסוף המאה האחת עשרה ועד למאה הארבע עשרה, ולאחר מכן בידי בית גלובאני , שנציגיה ביססו את שלטונם למעשה כנסיכים עצמאיים, בתקופת התפוררות ממלכת גאורגיה, בשנות השישים של המאה החמש עשרה (רשמית בשנת 1490/1491). ממלכת גאורגיה התפוררה לשלוש ממלכות: ממלכת כארתלי , ממלכת קאחתי, ממלכת אימרתי ומספר נסיכויות מקומיות ומובלעות פיאודליות.
סידרה של פלישות עות'מאניות ומלחמות אזרחים במערב גאורגיה הובילו להתמוטטות הקשר של השלטון המרכזי עם המחוזות ההרריים. והמחוזות הפכו בהדרגה למבודדות ומנותקות קשר. המבנה הפיאודלי שהתקיים בסוואנתי התמוטט אף הוא, והשפעתה של הכנסייה הגאורגית המקומית התמעטה עד לכדי של חזרה לחלק מהמנהגים הפגניים. תושביה ההרריים של סוואנתי התבצרו בכפריהם הבלתי נגישים כשהם מרושתים בשרשרת מגדלי הגנה . העובדה שהם היו רק משתתפים פסיביים בהתרחשויות של אותה עת בגאורגיה, מה שגרם למחסור בתיעוד על קורותיהם באותן השנים. יחסיהם עם שכניהם מצידו השני של רכס הקווקז, בעיקר הקברדינים והבלקרים , היו לעיתים קרובות עוינים, אף על פי שהמסחר במעברים ההרריים ונישואי התערובת, בין האצילים מבין שני הצדדים, היו נפוצים.
סכסוך אזרחי וסיפוח רוסי.
בין המאות השבע עשרה והתשע עשרה הייתה סוואנתי מפוצלת לשלוש ישויות פוליטיות: סוואנתי תחתית שבמעלה נהר צחניסצקאלי. היא נשלטה בידי בית גלובאני וגַארדַאבּחַאדזֶה (გარდაბხაძე). שהיו משועבדים לנסיכי בית דאדיאני מסמגרלו השכנה. האזור שבו שלטו נודעה בשם "דאדיאני סוואנתי". הישות השנייה הייתה סוואנתי עילית, ששכנה לאורך מעלה נהר האנגורי. בית רִיצ'גווִיאַנִי ובית דאדשכליאני התחרו על השליטה בישות. בשנות העשרים של המאה השמונה עשרה, ניצחו הדאדשכליאנים ויסדו את נסיכות בשטח שממערב לנהר האנגורי שנקראה מאז על שמם - "דאדשכליאני סוואנתי" (או נסיכות סוואנתי). תושבי מזרח האנגורי פרשו והתארגנו לקונפדרציה של שבטים ללא מממש ריכוזי והייתה ידועה בשם סוואנתי החופשית .
בשנות העשרים של המאה התשע עשרה התפצלה סוואנתי לשתי נסיכויות כתוצאה מסכסוך דמים בין שני ענפי בית דאדשכליאני. בשנת 1833, בתיווכם של נסיכי סמגרלו, הסכימו שתי ענפי השושלת לקבל את ריבונות סמלית של האימפריה הרוסית. בשנת 1840 הסכימו, גם קונפדרציית השבטים של סוואנתי החופשית, לקבל את ריבונות הרוסים. יחד עם זאת, המשיכו הסוואנים לנהל את עסקיהם באופן עצמאי ולא אפשרו לפקידים רוסיים או למיסיונרים של הכנסייה הרוסית להתקרב לאזור עד לשנות הארבעים המאוחרות של המאה התשע עשרה.