כמו כן, טען קיינס כי בתקופות אבטלה קיימת נטייה לקשיחות מחירים ושכר עבודה כלפי מטה (לדוגמה - וועדי עובדים חזקים שמונעים ירידה במשכורות, גם כאשר הביקוש לעובדים קטן בגלל המיתון), כלומר אין הם יורדים כפי שהיה צפוי מכוחות השוק הטבעיים. בכך ראה סיבה נוספת לאי יכולת להגיע לשיווי משקל חדש של תעסוקה מלאה.
דפלציה ואבטלה.
כששיווי המשקל הוא בהכנסה לאומית גבוהה ממצב של תעסוקה מלאה, יש בעיה של מחסור בגורמי ייצור - בדרך כלל עבודה. במצב כזה ידרשו העובדים שכר גבוה יותר ויותר (כי יש להם הצעות עבודה אחרות) ובעקבות עליית השכר יעלו המחירים – כך נוצר תהליך של אינפלציה שבו כל עוד לא יקטנו הביקושים תמשיך האינפלציה לצמוח. המצב נקרא פער אינפלציוני.
לעומת זאת כששיווי המשקל הוא בפחות מתעסוקה מלאה - הביקושים נמוכים - הייצור קטן ויש מעט מקומות עבודה, ההכנסות נמוכות ולכן הביקושים לא עולים. המצב נקרא פער דיפלציוני. במצב זה אין שינויים במחירים.
במצב של פער דפלציוני, יש למשק יכולת לייצר יותר ממה שהוא מייצר. ישנם אמצעי ייצור רבים מושבתים שאינם מנוצלים (מפעלים, מכונות, כח אדם וכו'). הסיבה לכך היא הביקוש הנמוך.
אם התנאים לא ישתנו לא יבחר המגזר הפרטי להגביר את הצריכה, בשל ראיה מיקרו כלכלית. גם המגזר הציבורי משנה באופן טבעי את הרצון להשקעה כדי להשפיע על תהליכים גדולים של המשק. זהו מצב של שיווי משקל באבטלה.
במצב של פער דפלציוני יש להביא להעלאת ביקושים על ידי המגזר הציבורי. כך כסף מוכנס למשק בכמות גדולה ומתחיל להתגלגל בו. כשהביקושים מצד המדינה גדלים נוצרים מקומות תעסוקה חדשים והביקוש, גם לצריכה פרטית וגם להשקעה עסקית, גדל פי כמה מכמות הכסף שהשקיעה הממשלה וכך מתאפשרת צמיחה.
ההשקעה של הממשלה לא יכולה לנבוע מהעלאת המיסים, שכן במצב כזה יורדים הביקושים של המגזר הפרטי והעיסקי והכסף שחוזר אליהם מהממשלה אינו מפצה על זה.
תאוריה זו מסבירה את התהליך בו מדינות רבות יוצאות ממצב של אבטלה במלחמות, בהן מיוצרת ומתכלה באופן מיידי כמות נשק עצומה. המדינה נכנסת לגרעונות ענק ומתאוששת, שכן הביקושים הגדולים מייצרים צמיחה במשק ומקומות עבודה – הביקוש הפרטי גדל ונוצרים עסקים חדשים שפורחים (שאינם קשורים למלחמה) ומעלים את רמת החיים. תהליך זה נמשך עד שמסתיימת המלחמה ומוחזרת המדיניות המצמצמת והמשק חוזר בהדרגה לאבטלה.
כך מוכיח קיינס צריכה הממשלה ליצור גירעון ודרכו להשקיע במשק על-מנת ליצור צמיחה מחודשת. צמצום הוצאות הממשלה (שהוא הצעד הנדרש במיקרו-כלכלה), לא מובילים לצמיחה אלא להפך - מגבירים את המיתון.
הנחות המודל הקיינסיאני שימשו בתקופות מאוחרות יותר לפיתוחה של עקומת פיליפס, הגורסת יחס הפוך בין שעור האבטלה לשיעור האינפלציה.
שוק הכספים במשנתו של קיינס.
אף כי, כאמור, קיינס ראה בשער הריבית במשק גורם המשפיע על רמת ההשקעות במשק, הרי שבניתוח מצבי שפל כלכלי ואבטלה בלט קיינס בהתעלמו משוק הכספים והשפעתו על המשק. קיינס נבדל בגישתו זו מהכלכלנים הנאו קלאסיים ולאחר מכן הכלכלנים המוניטריסטים, שדיברו על חשיבות הריבית בקביעת התוצר הלאומי, וטענו כי התערבות ממשלתית במשק דרך שוק הכספים עדיפה על התערבות דרך שוק הסחורות והשירותים, (הוא "השוק הריאלי" בו נקבע התוצר הלאומי). הוא טען, כי בעת שפל כלכלי ואבטלה, שינוי בשער הריבית (במקרה של אבטלה, כלפי מטה - על מנת להגדיל את התוצר והתעסוקה) אינו יכול להשפיע ממש על התוצר בשל כמה סיבות:
הנטייה להתעלם מהשפעת שוק הכספים על השוק הריאלי הייתה מקובלת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20. אף אם נסיבות זמנו של קיינס הצדיקו התעלמות מהשפעת שער הריבית על התוצר הלאומי בזמני אבטלה ושפל כלכלי, התעלמות זו אינה מקובלת כיום בקרב כלכלנים, אם כי קיימים ביניהם חילוקי דעות לגבי מידת השפעת שער הריבית על התוצר הלאומי. מנגד, ניתן להצביע על כך שמאז אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נמצאת יפן במצב של "מלכודת נזילות" המתבטאת בירידת שערי ריבית עד למינימום אפשרי ללא ציפיות נראות באופק לעליית הריבית מחדש.
המכפיל הקיינסיאני/קהן.
ריצ׳ארד קהן גיבש נוסחה שמסבירה פי כמה גדל התוצר הלאומי כתוצאה מהשקעה של הממשלה: המכפיל הקיינסיאני.
הנוסחה שפותחה בשנת 1931, מהווה את החלק המרכזי בתאוריה הקיינסיאנית.
נוסחת המכפיל הקיינסיאני הפשוט:
formula_1
Dy-התוספת לתוצר
X- כמות הכסף שמכניסה הממשלה לשוק
Mrs- נטייה שולית לחסוך במשק (חיסכון ממוצע בהכנסה לאומית מסוימת)
במצב שבו הממשלה משקיעה 1000 ₪ והחיסכון הממוצע במשק הוא 10%, התוספת לתוצר היא 10,000 ₪. (1000 ₪ חלקי 10%)
הסבר - 1000 ₪ שמושקעים מגיעים לידיים של הציבור. "הציבור" חוסך 100 ₪ ומשתמש ב-900 ₪ ככח קנייה, ששוב מגיעים לציבור. "הציבור" שוב חוסך 90 ₪ ומשתמש ב-810 וכן הלאה. בסופו של דבר הגלגול הוא 10,000 ₪ שהציבור משתמש בו.
נוסחת המכפיל הקיינסיאני הלוקח בחשבון את שוק הכסף:
Dy = X / (1-c1+I1*k/h) here
ביקורת.
ג'יימס מ. ביוקנן מתח ביקורת על התפיסה הכלכלית הקיינסיאנית. לשיטתו, גישה זו מתאימה במשטר שבראשותו עומדת אליטה אינטלקטואלית. לעומת זאת, במודל הדמוקרטי, שבו השליט חייב לרצות את העם באופן כמעט תמידי, הגישה הכלכלית הקיינסיאנית שמקטינה משמעותית את החסמים מעל הגדלת החוב הלאומי עלולה לדרבן את השלטון להגדיל את ההוצאה הממשלתית באמצעות הגדלת החוב הלאומי באופן שיפגע קשות בכלכלת המדינה בטווח הארוך.
קיינסיאניזם
דייגו פלסנטה
דייגו רודולפו פלסנטה (בספרדית: Diego Rodolfo Placente; נולד ב-24 באפריל 1977 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
קריירה.
פלסנטה גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. הוא ערך הופעת בכורה במדי הקבוצה בליגה ב-31 במרץ 1996 ושיחק בשורותיה שנה אחת בטרם הוחתם על ידי קבוצת הפאר הארגנטינאית ריבר פלייט בשנת 1997.
במדי ריבר ביסס פלסנטה את מעמדו כאחד המגנים השמאליים הטובים במדינה, הוא היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות ובסופרקופה סודאמריקנה, וערך 110 הופעות במדי הקבוצה בהן כבש 5 שערים, בין היתר. יכולתו לא נעלמה גם מעיניהם של מועדונים באירופה ובשנת 2001 חתם פלסנטה בקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן מצמרת הבונדסליגה באותן שנים.
במדי לברקוזן פלסנטה היה שותף בעונתו הראשונה להגעתה של הקבוצה לגמר ליגת האלופות, גמר הגביע הגרמני ולמקום השני בליגה. פלסנטה היה משחקניה הבכירים של הקבוצה ושיחק בשורותיה עד גמר חוזהו ב-2005. במהלך 4 עונותיו ערך 133 הופעות בליגה במדי הקבוצה.
עם תום חוזהו, בחר פלסנטה לעבור לסלטה ויגו למרות הצעות מצידן של קבוצות אנגליות. פלסנטה המשיך לשחק בקבוצה גם לאחר ירידתה לליגה השנייה. בינואר 2008 ביקש פלסנטה לחזור לארגנטינה, למרות התעניינות מצידה של ריבר פלייט, בחר פלסנטה בסן לורנסו, בעיקר בשל יחסיו החמים עם רמון דיאס, מאמן הקבוצה ומאמנו בשנים בהן שיחק בריבר פלייט. עם פיטוריו של דיאס מהקבוצה, החליט פלסנטה לעזוב גם כן והצטרף לבורדו מצמרת הליגה הצרפתית.
לקראת עונת 2012/2013 חתם פלסנטה בארחנטינוס ג'וניורס, קבוצת נעוריו, במאי 2013 עזב את הקבוצה.
במדי הנבחרת.
פלסנטה היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 1997 ובאליפות דרום אמריקה עד גיל 20 גם כן באותה שנה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הארגנטינאית בדצמבר 2000. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2002 וערך בשורותיה 22 הופעות.
תארים.
ריבר פלייט
נבחרת ארגנטינה הצעירה
ג'ינו סווריני
ג'ינו סווריני (באיטלקית: Gino Severini; ) צייר איטלקי, מראשי תנועת הפוטוריזם.
חייו.
ג'ינו סווריני נולד בקורטונה שבטוסקנה, איטליה ולמד ב-"Scuola Tecnica" בעיר. בשנת 1899 עבר סווריני לעיר רומא, שם השתתף בשיעורי אמנות שהתקיימו ב"וילה מדיצ'י" (Villa Medici). בשנת 1901 פגש באומברטו בוצ'וני, שהגיע לעיר באותה עת. בוצ'וני הכיר לסווריני את ג'אקומו באלה, אשר הדריך אותו בסגנון ה"דוויזיוניזם" (Divisionism).
בשנת 1906 השתקע סווריני בפריז, שם התוודע אל פול סיניאק ואל טכניקת הציור האימפרסיוניסטית ולטכניקות הפוסט אימפרסיוניסטיות. בשנת 1910 היה סווריני שותף לייסוד התנועה הפוטוריסטית באיטליה ואף הציג, בשנת 1911, לחברי הקבוצה את סגנון ה"קוביזם", אותו אימצו חברי התנועה וארגן את התערוכה השנייה של הקבוצה בפברואר 1912 בפריז.
החל משנות העשרים של המאה ה-20 החל נוטש את האמנות המופשטת ואת אוונגרד האמנותי והתמקד ביצירה עבודות פיגורטיביות בהתאם ליחס הזהב. בשנת 1921 פרסם ספר בשם "Du Cubisme au Classicisme". בשנותיו המאוחרות עסק גם בציורי קיר וביצירת פסיפסים.
סווריני נפטר בשנת 1966 בפריז ונקבר בעיירה בה נולד.
כלכלת רווחה
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוא שלט אצולה המבוסס על סמל קפריסין. ההבדלים בין הסמלים: בסמל הרפובליקה הטורקית לא מופיעה השנה "1960" (שנת עצמאות קפריסין) ובמקומה מופיעה השנה 1983 – שנת הכרזת העצמאות של המדינה; מעל היונה מופיעים כוכב וחצי סהר, המסמלים את טורקיה – היונה פונה אליהם, ולא לצד ימין, כמו בסמל קפריסין.
דגל הרפובליקה התורכית של צפון קפריסין
דבי וסרמן שולץ
דבי וסרמן שולץ (באנגלית: Debbie Wasserman Schultz; נולדה ב-27 בספטמבר 1966) היא פוליטיקאית יהודייה אמריקאית, חברת בית הנבחרים של ארצות הברית משנת 2005. היא מייצגת את המחוז ה-20 של פלורידה מטעם המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כיו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC) ממאי 2011 ועד יולי 2016.
ראשית חייה.