פעולות אלה לא הועילו ולכן מפברואר 1948 החל "מרכז המפקד לשרות העם" בפעולות ביקורת ואכיפה. פורסמה פקודה שחייבה נשיאת כרטיסי התייצבות והחלו פעולות לאיתור משתמטים שכונו "סריקות". בפעולות אלה השתתפו שוטרים אזרחיים וצבאיים ובתל אביב צורפו לפעולות גם מתנדבי המשמר האזרחי.
בספרות של דור תש"ח, למשל בספר "בשדות פלשת" של אורי אבנרי הובלטה התופעה של חיילים החוזרים משדות הקרב לתל אביב ומוצאים בה משתמטים הממלאים את הרחובות ובתי הקפה.
עם תחילת ההפוגה השנייה והצורך בהגברת הגיוס לקראת המשך המלחמה, החליט דוד בן-גוריון על מבצע צבאי גדול לתפיסת משתמטים ועריקים.
המבצע.
המבצע יועד לתפוס בהפתעה את המשתמטים. לצורך כך הוכרז במפתיע על עוצר בעיר והוצבו משמרות שיועדו למנוע כניסה ויציאה. כוחות נוספים עברו מבית לבית לסרוק את העיר, למצוא בו צעירים ולהביאם לבירור מדוע אינם משרתים בצבא. המבצע נקרא "מבצע בצר", על שם העיר בצר, אחת מששת ערי המקלט, מתוך כוונה למנוע מתל אביב להיות עיר מקלט למשתמטים. סא"ל מיכאל בן גל שהיה מפקד חטיבת קרייתי ומחוז תל אביב, קבל את הפיקוד על המבצע. המבצע נערך בתל אביב בהיותה המרכז הגדול בישראל מבחינת מספר התושבים.
המבצע נוהל כמבצע צבאי לכל דבר. השתתפו בו כ-3,300 חיילים מחיל הים, חיל נשים, חיל משמר, משטרת החיול, משטרה צבאית וכן מתנדבי המשמר האזרחי וחברי הגדנ"ע. הם כונסו לקראת המבצע במחנה תל השומר (אז - תל ליטוינסקי).
העיר חולקה לארבעה קטעים ושלושים אזורי סריקה. כן הוקמו עשרים "תחנות הזדהות" בהן זוהו הנבדקים ורופאים בדקו את כשירותם.
מיכאל בן גל הוציא פקודת יום: "... בה בשעה שאנו עומדים בקו האש הרחק מן הבית וממקום ישוב עברי - עדיין מהלכים בתל אביב מאות צעירים וצעירות פחדנים ומוגי לב המבלים את ימיהם בהוללות ובשעשועים ומתחמקים מכל חובה כאילו המלחמה הזו אינה מלחמתם וכאילו זכאים היו שאתם בגופכם תגנו עליהם...".
ב-22 באוגוסט 1948 בשעה 03.00 נחסמו כל היציאות מהעיר. הוטל עוצר על העיר והופצו כרוזים לבתי התושבים ובהם הוראות העוצר.
בבוקר החלו חוליות חיילים להיתדפק על דלתות התושבים. החיילים נעו בזוגות והם הונחו לנהוג באדיבות אך בתקיפות. עם זאת הותר להם לפרוץ דלתות נעולות וארונות. חייבי הגיוס נתבקשו לרדת למכוניות שהובילו אותם לנקודות ההזדהות, שם התבררו נתוניהם. כאלה שנבדקו על ידי רופא ונמצאו כשירים לגיוס, גויסו בו במקום.
ברחבי העיר הודבקו כרזות כמו: "המרחם על המשתמט - מתאכזר ללוחם", "קו ההגנה של תל אביב הוא בעמק איילון. הטיילת על החוף איננה מובילה אליו", "כל צעיר - למשלט לחזית" ועוד.
המבצע עורר ביקורת. בעיתון הארץ פרסם אריה גלבלום מאמר נגד המבצע שהעלה זיכרונות של גדרות תיל, חיילים חמושים, בדיקת תעודות, חיפושים בחצרות ובארונות וירי באוויר כמו בתקופת שלטונם של הבריטים. הוא גם העלה את הפגיעה בדימוי של תל אביב שדווקא היא נבחרה למבצע זה. כתבי החוץ שלחו טלגרמות לעיתוניהם על "מדינת משטרה" הנוצרת בישראל.
תוצאות המבצע.
המבצע הופסק ב-28 באוגוסט 1948. במבצע נעצרו 2,764 אזרחים, מהם 1,044 גברים ו-1,720 נשים. 652 גברים ו-352 נשים מהעצורים נשלחו מיד לשירות צבאי מלא. 189 גברים ו-1,365 נשים חויבו בגיוס אך גיוסם נדחה. כן נתפסו 203 גברים עריקים ושלוש נשים.
תוצאות המבצע היו מאכזבות ביחס לגודלו ולמשאבים שהושקעו בו. אבל מבצע חסר תקדים זה שיקף את מערכת האכיפה נגד המשתמטים ואת יחס החברה לתופעה זו. צה"ל לא חזר עוד על מבצע דומה.
שריבפורט
שריבפורט (אנגלית: Shreveport) היא העיר השלישית בגודלה במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית והעיר המרכזית במטרופולין הרביעי בגודלו בלואיזיאנה. היא מדורגת במקום ה-109 בגודלה בין ערי ארצות הברית. שריבפורט שוכנת על גדת הנהר האדום (Red River). העיר נוסדה בשנת 1836 על ידי חברת העיר שריב (Shreve Town Company), חברה שקמה כדי לפתח עיר במפגש שבין הנהר האדום, אשר נפתח לתנועת כלי שיט, לבין נתיב המסחר היבשתי לרפובליקת טקסס. שריבפורט שוכנת סמוך למפגש הגבולות המשולש בין המדינות ארקנסו, לואיזיאנה, וטקסס ומהווה את מרכזו הכלכלי של אזור זה.
היסטוריה.
מתיישבים ראשונים.
העיר שריבפורט הוקמה בנקודת המפגש שבין הנהר האדום (Red River) לבין נתיב המסחר שהוביל לרפובליקת טקסס. החל משנת 1832 החל כוח של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית בפיקודו של קפטן הנרי מילר שריב לפנות קטע שאורכו כ-290 ק"מ על הנהר האדום מהצטברות של גזעי עצים סחופים, אשר מנעה תנועת כלי שיט בנהר. העבודה הושלמה בשנת 1839. לאחר פינוי הנהר ופתיחתו לשיט הוקמה העיר בסיועו של קפטן שריב, באמצעות חברת העיר שריב. העיר ואף החברה המקימה נקראו על הנרי שריב.
העיר הוקמה בשלב ראשון על חלקת קרקע שנמכרה לחברה המקימה על ידי אינדיאנים משבט קאדו, בשנת 1835. בשנת 1838 נוסד מחוז קאדו והעיר הפכה לעיר מחוז. כפי שנותרה עד היום. ב-20 במרץ 1839 התאגדה העיר באופן רשמי בשם שריבפורט. בתחילה הורכבה העיר משישים וארבעה מבנים במתווה רחובות שתי וערב, שמונה רחובות שכיוונם מזרח-מערב ושמונה שכיוונם צפון-דרום.
שריבפורט הפכה עד מהרה לנמל מרכזי לספינות נהר מסחריות אשר הובילו בעיקר כותנה ומוצרי חקלאות. בשריבפורט פעל אף שוק עבדים, אף שמסחר בעבדים במקום היה בממדים פחותים מאלה שבשאר אזורי המדינה. בשנת 1860 התגוררו בשריבפורט כ-2,200 תושבים חופשיים וכ-1,300 עבדים.
מלחמת האזרחים.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, בין השנים 1863–1865, שימשה שריבפורט כבירת לואיזיאנה, לאחר שבאטון רוז' ואחריה אופלוסס נפלו זו אחר זו לידי כוחות האיחוד. העיר הייתה מעוז של תומכי כוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה לאורך כל מלחמת האזרחים ושכן בה מטה הפיקוד של צבא הקונפדרציה לשטחים שממערב לנהר מיסיסיפי. באזור זה שממערב לנהר המשיכה הלחימה במשך מספר שבועות אף לאחר כניעתו של רוברט לי, בחודש אפריל 1865, והיה זה הפיקוד האחרון של צבא הקונפדרציה שנכנע לכוחות האיחוד, ב-26 במאי 1865. לאורך המלחמה נשות שריבפורט בלטו בהתגייסותן למאמץ המלחמתי של כוחות הקונפדרציה.
לאורך המלחמה נותר הנהר האדום פתוח לשיט, אולם עומק המים בנהר פחת, דבר שלא איפשר לספינות מלחמה של האיחוד לשוט עד לעיר. בשנת 1914, לאחר שחלק ניכר מן התנועה המסחרית באזור נעה על מסילות ברזל, הוזנחה אחזקת נתיב המים והוא נחסם שוב לתנועת כלי שיט. בשנת 1994 שוקם נתיב המים פעם נוספת בעזרת חיל ההנדסה האמריקאי והוקמה על הנהר שורת תאי שיט שאיפשרה את חידוש תנועת ספינות הנהר. בימינו מקדמת העיר את פיתוח הנמל.
המאה ה-20.
בין השנים 1903–1917 פעל בעיר רובע חלונות אדומים ובו שורה ארוכה של בתי מרזח, בתי זונות, ואולמות ריקודים. ברובע התקיימה פעילות תרבותית ערה ונגני ג'אז ורגטיים בולטים הופיעו בו.
בין השנים 1948–1960 שודרה משריבפורט תוכנית רדיו שבועית פופולרית בשם Louisiana Hayride, בה הופיעו כמה מן המוזיקאים הבולטים בארצות הברית באותה תקופה, בהם האנק ויליאמס ואלביס פרסלי. בשנת 1963 רעשה ארצות הברית לאחר שהתפרסם כי הזמר סם קוק ותזמורתו נעצרו בשריבפורט לאחר שניסו להתאכסן במלון של רשת הולידיי אין שנועד ל"לבנים בלבד". בחודשים שלאחר האירוע הקליט קוק את להיטו A Change Is Gonna כחלק מן המאבק של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החלו קמים בשריבפורט מוסדות קזינו על ספינות נהר, זאת כדי לעקוף הגבלות משפטיות שחלו על הקמת מוסדות קזינו על היבשה. תעשיית ההימורים הביאה לפריחת העיר התחתית ואזורי גדת הנהר, ולחידוש פני העיר.
גאוגרפיה ואקלים.
העיר שוכנת על גדה מוגבהת מפני הנהר האדום. שולי העיר מוקפים ביערות אורן, שדות כותנה, ביצות, ותעלות מים.
אקלימה של העיר הוא אקלים סובטרופי גשום. בעיר כמויות משקעים גבוהות, עם ממוצע שנתי של 1,200 מ"מ. הממוצע החודשי נע בין 76 מ"מ באוגוסט, עד ליותר מ-130 מ"מ משקעים בחודש מאי. בחודשי הקיץ מתרחשות באזור לעיתים קרובות סופות רעמים המלוות בגשם כבד, ברד וטורנדו. בחודשי החורף מזג האוויר בדרך כלל מתון, ב-35 ימים בשנה בממוצע הטמפרטורה היא 0 או מתחת לאפס, ולעיתים מתרחשות באזור סופות קרח, או גשם קפוא. חודשי הקיץ חמים וגשומים, ובממוצע הטמפרטורה עולה על 32 מעלות צלזיוס ב-91 ימים בשנה, עם לחות גבוהה עד גבוהה מאוד, לעיתים מעל 90% לחות.
דמוגרפיה.
במפקד שנערך בעיר בשנת 2000 נמנו בה 200,145 תושבים, ב-78,662 בתי אב. צפיפות האוכלוסין הייתה כ-749 תושבים לקמ"ר. בחלוקה אתנית, 50.8% היו אפרו-אמריקאים, 46.66% לבנים, 0.79% ממוצא אסייתי, ו-0.31% אינדיאנים. מאז שנת 2000 קיימת הגירה שלילית בעיר והיא איבדה כ-0.8% מאוכלוסייתה עד לשנת 2004.
כ-19% מן המשפחות בעיר הן מתחת לקו העוני, 22.8% מסך התושבים בעיר. 33.3% מן התושבים מתחת לגיל 18 הם מתחת לקו העוני ו-16.3% מן התושבים מעל גיל 65.
ג'ף מרס
אל חודיידה
מבצר האלה
בליה בצלית
בליה קונצנטרית
בנימין אייזנברגר
הרב בנימין אייזנברגר (נולד בסביבות ה'תשל"ה, 1975) הוא משפיע חסידי, רב קהילת היכל התפילה בבורו פארק שבניו יורק.
ביוגרפיה.
נולד לשמואל, יוצא הונגריה. למד בלוצרן אצל הרב יצחק דוב קופלמן ונחשב לתלמיד מובהק שלו. הרב קופלמן התאכסן בביתו בביקוריו בארצות הברית. למד גם בישיבת מיר בירושלים אצל רבי נתן צבי פינקל.
חמיו הוא שמואל בנדיקט מבני ברק.
קהילתו.