בפרק 13, "טבלת שושלת יוחסין של שלושת העידנים" הוא כותב "קראתי את כל שושלות היוחסין של המלכים (dieji 谍记) אשר בנמצא מאז זמנו של הקיסר הצהוב". בפרק 14, "תיעוד שנתי של האדונים הפיאודליים" נכתב "קראתי את כל הרשומות המלכותיות (chunqiu li pudie 春秋曆譜諜), עד זמנו של המלך לִי מג'ואו".
סְה-מָה צְ'ייֵן השתמש ב"אילנות היוחסין של חמשת הקיסרים" (五帝系諜) ובקלאסיקה של ההיסטוריה כמקורות לתיעוד הגיניאולוגיה מזמנו של הקיסר הצהוב עד שלטון גונְגְחֶה (841-842 לפנה"ס). הוא גם מרבה לפרט את מקורותיו. לדוגמה:
אמינות.
ג'וזף נידהם ציין ב-1954 כי בניגוד אליו היו הרבה מלומדים שפקפקו בכך שרשומות ההיסטוריון מכילות מידע אמין לגבי תקופות רחוקות כמו זו של שלושים מלכי שושלת שאנג (סביבות 1600-1050 לפנה"ס). אותם חוקרים ציינו שלא ייתכן שלסְה-מָה צְ'ייֵן הייתה גישה לחומר כתוב אשר פירט היסטוריה שהתרחשה אלף שנים לפני זמנו. הגילויים הקשורים בעצמות הניחוש בחפירות באָנְיָאנְג בירת שאנג (היא יִין שׂוּ) תאמו לעשרים ושלושה משלושים המלכים המאוזכרים ב"רשומות ההיסטוריון". על פי נידהם תגלית ארכאולוגית זו מוכיחה כי לסְה-מָה "היו חומרים אמינים למדי בהישג יד - עובדה המדגישה שוב את החשיבה ההיסטורית המעמיקה של הסינים".
בספרו של ג'ון מאן "לוחמי טרה-קוטה", ישנו ניתוח של ההטיה בכתביו של סְה-מָה. מאן טוען שעקב נסיבות אישיות, כולל עונש הסירוס שנכפה עליו, סְה-מָה כתב בחיוב על קיסרים קודמים, וזאת על מנת לגנות את הקיסר בן זמנו, ולגרום לרפורמות שלו להיראות חסרות ערך.
הכרך הראשון עוסק בתקופת חמשת הקיסרים. שם, מלבד אזכור קצר של שֶׁנּוֹנְג/קיסר הלהט, סְה-מָה צְ'ייֵן השמיט את שלושת המלכים שקדמו לחמשת הקיסרים תוך שהוא מודה כי מקורותיו היו בלתי אמינים. לא ידועה הסיבה לכך שהמקורות נחשבו בעיניו ללא אמינים, אף כי ידוע שמקורות שקדמו לזמנו כגון ספר הטקסים והשירים של צ'וּ סותרים זה את זה בנוגע לפרטי התקופה. סְה-מָה גם התעלם מתיאורים של כוחות ותכונות על-טבעיים שיוחסו לשליטי התקופה, בהיותם גיבורי תרבות. בכך ייתכן שנתן לאלים מראית עין של דמויות היסטוריות.
מסירה ותוספות מאוחרות.
לאחר השלמת רשומות ההיסטוריון ב-91 לפנה"ס, כתב היד הכמעט-שלם הוחבא בביתה של בתו של סְה-מָה צְ'ייֵן, סְה-מָה יִינְג (司馬英), על מנת להימנע מהשמדתו בידי הקיסר ווּ ויורשו הקיסר גָ'או. "רשומות ההיסטוריון" הופצו לבסוף בתקופת שלטונו של הקיסר שׂוֵ'אן על ידי בנה של אותה בת, יָאנְג יוּ'ן (杨惲), אחרי 20 שנה שבהן הוסתרו.
מומחים תמיד היו חלוקים לגבי השינויים שנעשו בטקסט במהלך התקופה. ברור שהטקסט הושלם בסביבות 91 לפנה"ס, על פי המכתב לזֶ'נְאָן, אשר בו סְה-מָה צְ'ייֵן מציין את מספר הפרקים המדויק של כל חלק ביצירתו. לאחר מותו (כפי הנראה שנים מעטות לאחר המכתב), זכו אנשים מעטים לחזות ביצירה כולה, אולם עדיין נוספו לה מספר קטעים. ההיסטוריון לְיוֹ גְ'גִ'י (劉知幾, 661-721) דיווח על כחמישה עשר מלומדים אשר הוסיפו חומר לרשומות ההיסטוריון לאחר מותו של סְה-מָה צְ'ייֵן. רק התוספות של צ'וּ שָׁאוסוּן (褚少孫, c.105 - c.30 BCE) קיבלו ציון מפורש בדמות המשפט "מר צ'ו אמר" ("褚先生曰"). כבר במאה הראשונה לספירה טענו בָּאן בְּיָאו ובָּאן גוּ כי עשרה פרקים מרשומות ההיסטוריון חסרים. מספר רב של פרקים העוסק במאה הראשונה של שושלת חאן (הווה אומר המאה השנייה לפנה"ס) תואם לחלוטין לפרקים המתאימים ב"ספר חאן". לא ברור אם פרקים אלו הגיעו במקור מרשומות ההיסטוריון או מ"ספר חאן". החוקרים איב הרוואה (Yves Hervouet, 1921-1999) ואנתוני הולסווה (Anthony Hulsewé 1910-1993) סברו כי הפרקים האבודים מרשומות ההיסטוריון הושלמו בעזרת פרקים מ"ספר חאן".
מהדורות.
העותק הנפוץ המוקדם ביותר של רשומות ההיסטוריון, בכתב יד, נוצר בתקופת שושלות הדרומיות והצפוניות (420–589 לספירה). המהדורה המודפסת המוקדמת ביותר, אשר נקראה "רשומות ההיסטוריון, מקבץ הערות" (史記集解) פורסם במהלך שושלת סונג הצפונית. מהדורת חְוָאנְג שָׁאנְפֿוּ, שהודפסה בתקופת שושלת סונג הדרומית היא המהדורה המוקדמת ביותר של "שילוב ההערות של שלושת המומחים" (三家注).
בתקופה המודרנית, פרסמה חברת הספרים ג'ונְגְחְווָה (中華書局) בבייג'ינג את הספר במהדורות של סינית מסורתית ושל סינית מפושטת. מהדורת "שילוב ההערות של שלושת המומחים" מ-1959 (מהדורה שנייה, 1982), אשר מבוססת על מהדורת בית ההוצאה לאור גִ'ינְלִינְג, מכילה הערות מובנות בטקסט ונחשבת למהדורה מודרנית בת סמכא.
אלו המהדורות הידועות ביותר של רשומות ההיסטוריון:
מהדורות מוערות.
ישנן שלוש מהדורות מוערות ומבוארות ל"רשומות ההיסטוריון". חְוָאנְג שָׁאנְפֿוּ איחד את השלוש לכדי "שילוב ההערות של שלושת המומחים". לאחר יציאת גרסת שָׁאנְפֿוּ, הפכה "שילוב ההערות של שלושת המומחים" לקריאת חובה ללומדי "רשומות ההיסטוריון" ולומדי היסטוריה סינית עתיקה בכלל. במהלך שושלת צ'ינג פרסם לְיָאנְג יוּ'שֶׁנְג את "רישום הסתייגויות בנוגע לרשומות ההיסטוריון". בתקופה המודרנית, המלומד היפני טאקיגאווה קאמטארו (Takigawa Kametaro) פרסם ספר תחת הכותרת "מחקר טקסטואלי של ההערות לרשומות ההיסטוריון".
ספנסר ג'ונסון
ספנסר ג'ונסון (באנגלית: Spencer Johnson; 24 בנובמבר 1938 - 3 ביולי 2017) היה סופר אמריקאי, שחיבר בעיקר ספרי עזרה, הגשמה עצמית וניהול. ספרו הידוע ביותר הוא רב־המכר "מי הזיז את הגבינה שלי?". ספריו נמכרו ביותר מ-40 מיליון עותקים ותורגמו ל-42 שפות. בערוב ימיו התגייר.
ג'ונסון נולד בדקוטה הדרומית. הוא בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה (1963), ובעל תואר דוקטור ברפואה מהקולג' המלכותי למנתחים באירלנד. במהלך חייו גר בהוואי וניו המפשייר. מת בסן דייגו, קליפורניה, בגיל 78.
ספריו (רשימה חלקית).
מלבד ספריו כתב ג'ונסון גם סדרת ספרים לילדים. סדרה זו כוללת 43 סיפורים הכתובים כביוגרפיה פיקטיבית של דמויות שונות המשמשות כאלגוריה למעלות טובות.
רב-נתיב
רב-נתיב (באנגלית: Multicast) היא פעולת ניתוב יחידה של נתונים או הודעה מאלמנט מקור אל קבוצת אלמנטים של תקשורת באופן מקבילי כגון: מחשבים, מרכזיות, מכשירים סלולרים, נתבים, התקני תקשורת וכו'. פעולה זו גם נודעת בשם מולטיקאסט. קיימות דרכים שונות להעברת נתונים מאלמנט המקור אל אלמנט היעד (כמודגם בטבלה). בשיטת הרב-נתיב נתונים עוברים רק אל אלמנטים ייחודיים מתוך כלל האלמנטים, בניגוד ל-Unicast בו הנתונים עוברים ממקור יחיד ליעד יחיד. ברשתות IPv4 כתובות ה-IP שמיועדות לקבוצות ה-Multicast הן כתובות ממחלקה D.
בניית עץ יעיל.
עבור Unicast המסלול הטוב ביותר הוא המסלול הקצר ביותר אך עבור עץ Multicast לא כך הדבר מאחר שיש להתייחס לכלל גודל העץ ולא לכל מסלול בנפרד.
דפני ליף
דפני נעמי ליף (נולדה ב-7 בינואר 1986) היא פעילה חברתית ופוליטית ישראלית. הייתה מיוזמי "מחאת האוהלים" וממנהיגיה. ליף היא גם במאית ועורכת וידאו. בשנת 2017 יצא לאקרנים סרט הביכורים שלה "לפני שהרגליים נוגעות בקרקע", שהוא סרט דוקומנטרי על המחאה החברתית. מאז 2013, משמשת ליף כמנטורית במכון מנדל למנהיגות ועוסקת בהקמת יוזמות חברתיות עצמאיות.
ביוגרפיה.
ליף נולדה וגדלה בשכונת רחביה שבירושלים. בתם של טניה ליף, מנהלת פרויקטים בקרן למפעלים מיוחדים במוסד לביטוח לאומי, ושל המלחין פרופ' ינעם ליף, הנשיא לשעבר שלהאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
למדה בגימנסיה העברית רחביה.
בשנת 2002, בגיל 16, עברה עם משפחתה לכפר שמריהו.
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון, במגמת קולנוע.
באותה שנה חתמה ליף על "מכתב השמיניסטים" שבו חותמיו הצהירו כי הם "מסרבים להיות חיילים של הכיבוש". בשל מחלת הנפילה בה היא חולה, לא גויסה לצה"ל.
בגיל 14 עברה ליף אונס. ליף התייחסה למקרה ואמרה .
בשנת 2005 עברה לתל אביב והחלה את לימודיה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב שאותם סיימה ב-2008.
בשנת 2011 חלה המחאה החברתית, שליף הייתה ממוביליה. בינואר 2013 הוגש נגד ליף כתב אישום בגין התפרעות, השתתפות בהתפרעות, הפרעה לשוטר במילוי תפקידו ושימוש בכוח או באיומים למנוע מעצר. שופט בית משפט השלום בתל אביב שמאי בקר זיכה את ליף מכל אשמה, נוכח הודעתו של היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, שעל התביעה לחזור בה מכתבי האישום.
בשנת 2013 עבדה ליף בחברת סטארט-אפ, הייתה לפעילה בתנועה לאיכות השלטון, והחלה לשמש כמנטורית במכון מנדל למנהיגות. בשנת 2014 היא נבחרה כאבירת התנועה לאיכות השלטון והוענק לה פרס.
בשנת 2016, הפכה ליף לטבעונית.
נכון ל-2020, ליף מתגוררת בתל אביב.
מחאת האוהלים.
ביולי 2011, עם סיום חוזה שכירות הדירה שלה בתל אביב, התקשתה ליף לשכור דירה אחרת בשל מחירי השכירות הגבוהים. ליף הקימה אוהל מגורים בשדרות רוטשילד ופתחה דף "אירוע" ברשת החברתית פייסבוק, שבו הזמינה אנשים להצטרף למאהל מחאה נגד מחירי הדיור שהוקם ב-14 ביולי בשדרות רוטשילד, סמוך לכיכר הבימה בתל אביב. רבים הצטרפו למחאה, שזכתה לשם "מחאת האוהלים", והציגו דרישות בנוגע ליוקר המחיה ולמקורות ההכנסה של מעמד הביניים בישראל.
ליף נאמה בעצרות המחאה המרכזיות, והייתה מראשי דוברי המחאה בראיונות באמצעי התקשורת. ב-1 באוגוסט נמנתה עם קבוצת מובילי המחאה שנפגשה עם נשיא המדינה שמעון פרס במשכן הנשיא בירושלים.