כנפיהם של חרקים רבים נעות במהירות עצומה. הדבר מתאפשר הודות שרירים המיוחדים המפעילים כנפיים אלו, אשר אינם זקוקים לגירוי עצבי כדי לנוע; תנועתם היא מעין רפלקס. חוקרי אבולוציה משערים כי התפתחותן של כנפיים בחרקים היא אחד הגורמים העיקריים להצלחה המסחררת של קבוצת בעלי חיים זו (מספר מיני החרקים עולה בהרבה על מספר מיניהם של כל שאר בעלי החיים יחדיו).
כנפיהם של עופות ושל חרקים מעוטרים לעיתים קרובות בדוגמאות צבעוניות עזות; פרפרים ידועים בכך במיוחד. הדבר משמש לרוב לפיתוי ומשיכת בני המין השני למטרת רבייה, ולעיתים להגנה; ציפורים רבות פורשות את כנפיהן בעלות הצבעים העזים בפתאומיות בשעת סכנה ומרתיעות בדרך זו בעלי חיים המאיימים עליהן.
המילה 'כנף' בשפה העברית תקינה הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
אליפלט
אֱלִיפֶלֶט הוא מושב ברמת כורזים מדרום לראש פינה, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון. במושב מתגוררות כ-140 משפחות העוסקות בין היתר בתיירות (צימרים).
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1949 ככפר עבודה זנגריה א’ על אדמות הכפר הערבי הנטוש זנגריה על ידי עולים מתימן במסגרת תנועת המושבים. בשנת 1951 עזבה האוכלוסייה התימנית והמעברה הפכה למושב שבו התיישבו עולים מצפון אפריקה (טריפולטאים 50%, מרוקאים 35%, תוניסאים 15%) ומעיראק.
במושב מקימים תפילות בשני בתי כנסת.
שם המושב הוא מהמקרא - אליפלט מוזכר בתנ"ך כאחד מבניו של דוד המלך.
אלוני יצחק
אַלּוֹנֵי יִצְחָק הוא כפר נוער באזור הצפון ליד גבעת עדה, מצפון לקיבוץ כפר גליקסון, השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה.
כפר הנוער הוקם בשנת 1948 על ידי יחיאל חריף, על מנת לקלוט ילדים ניצולי שואה מארצות אירופה. הוא נקרא על שמו של יצחק גרינבוים שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, חבר הסיים הפולני, חבר מנהלת העם ושר הפנים הראשון של מדינת ישראל.
כיום הכפר קולט ילדים מכל רחבי העולם מכיתות ז'- יב'. אלוני יצחק הוא פנימייה, אך לומדים בה גם תלמידי חוץ שחוזרים לביתם כל יום. בפנימייה כ-300 תלמידים מכל רחבי הארץ, ועוד כ-200 תלמידי חוץ, תושבי הסביבה הקרובה. 77.7% של בוגרי 2016 זכאים לבגרות.
הפנימייה קולטת נוער מהתפוצות, בתוכניות שונות של משרד החינוך, בהן הכרת הארץ ולימוד עברית.
כפר ברוך
כְּפַר בָּרוּךְ הוא מושב בעמק יזרעאל, השוכן 5 ק"מ דרומית-מערבית למגדל העמק, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל.
היסטוריה.
בשנת 1925 רכשה הקרן הקיימת 27,553 דונם בוורקני, מדרום לנהלל. באמצע 1926 הוקצו כספים להכשרת הקרקע.
עוד לפני הקמת כפר ברוך, עלו למקום קבוצה של חברי הפועל המזרחי. הם טענו שהובטח להם שיזכו להתיישב בשטח שנרכש עתה על ידי הקרן הקיימת והוקמו עליה כפר יהושע, רמת דוד, כפר חסידים וכפר ברוך, אך ההבטחה לא קויימה. הם עלו למקום בחשוון תרפ"ז ובמשך כמה שבועות חרשו את הקרקע. אולם משאזלה אספקתם קבלו את הצעת המוסדות המיישבים לעבור להכשרה בכפר סבא.
בתחילה ביקשה ועדת השמות של הקרן הקיימת לקרוא למקום "בית ירק", אולם לאחר מכן הוחלט לקוראו על שמו של ברוך כהנא, נדבן יהודי מפלוישט שברומניה, אשר הוריש את עזבונו לקק"ל בתמורה להנצחת שמו ביישוב חקלאי.
בתחילה תוכנן להקים על אדמת וורקני שלושה מושבים נפרדים על ידי: קבוצת המושבה הארצית הרומנית, לה אושרה הקצאה ל-60 משפחות (מתוכה, שטח ל-20 משפחות לעלייה על הקרקע בתרפ"ז), קבוצה של בני עדות המזרח עולי הקווקז, בולגריה וכורדיסטן, לה אושרו שטחים לאכלוס 20 משפחות בשנת תרפ"ז וכן שטח לקבוצה של בני המעמד הבינוני, לה אושרה הקצאת שטח בתרפ"ז ל-20 משפחות מתוך 40.
המקום יושב על ידי שתי קבוצות, קבוצה רומנית בצפון וקבוצת בני עדות המזרח בדרום. במאי 1927 היו במקום 17 משפחות של בני עדות המזרח ו-10 משפחות של רומנים. בני המעמד הבינוני לא הגיעו כלל. בתחילה התנהלו הקבוצות בנפרד, אך בשנת 1930 הוקם ועד מאוחד. מצבם של הקבוצה הרומנית הייתה יותר טובה הודות לסיוע שהגיע מרומניה. בשנת 1937 נדרשה למקום תוספת של מתיישבים על מנת שיוכל להתרומם, אולם בגלל היחסים המתוחים בתוך המושב לא נמצאו אנשים שמוכנים להצטרף. בנובמבר 1939 דווח על חובות שהמושב אינו מצליח לכסות. בינואר 1948 החליט המושב על הצטרפות להסתדרות ולתנועת המושבים. עד אז המושב לא השתייך לאף ארגון ושיווק את תוצרתו באופן עצמאי.
ביולי 1932 נהרג בשדות המושב ערבי שהשתייך לקבוצה שהעלתה את בהמותיה על שדות הקיבוץ. במהלך המרד הערבי הגדול סבל המקום מספר פעמים מיריות. גם במהלך מלחמת העצמאות נורו על כפר ברוך יריות.
המושב בשנות האלפיים.
כלכלת חברי המושב מבוססת על חקלאות, תיירות ועבודה מחוץ למושב. היישוב נמצא ליד מאגר כפר-ברוך, המהווה חלק ממערכת אזורית לשימוש במים מושבים להשקיה חקלאית.
בשנת 2008 החל בכפר ברוך אכלוסה של שכונת הרחבה, אשר תושביה אינם חברים באגודה החקלאית.
במהלך העבודות להקמת מסילת העמק בעשור השני של המאה ה־21, נבנתה תחנת הרכבת מגדל העמק-כפר ברוך כ־1.5 ק"מ מצפון-מזרח למושב.
כפר גדעון
כְּפַר גִּדְעוֹן הוא מושב דתי-חרדי בעמק יזרעאל, 4 ק"מ צפונית לעפולה, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב נחצה על ידי כביש 60 ומנהרה מחברת בין שני חלקיו.
תחילה היה קרוי "קבוצת טרנסילבניה" ולאחר מכן "תל עדשים ב'". שמו הנוכחי מבוסס על שמו של השופט המקראי גדעון בן יואש שפעל בחבל ארץ זה.
הקמת היישוב.
היישוב הוקם בשנת 1923 על ידי עולים מטרנסילבניה שהושפעו רבות מהשקפתו הציונית של רבה של קלויזנבורג, הרב משה שמואל גלזנר. בין העולים היה הרב פנחס ליכטנשטיין, רבה של מאטש בטרנסילבניה, שהתמנה כרב המושב. לימים עקר הרב ליכטנשטיין עם משפחת בנו יהושע ועוד כמה משפחות לשכונת גבעת שאול בירושלים, שבה הקימו כולן רפתות לפרנסתן והאב פנחס מונה לימים לרב גבעת שאול
המושב תוכנן ל-40 משפחות על שטח של 4000 דונם של הקרן הקיימת. לאחר ניכוי שטחים ציבוריים, לכל מתיישב ניתנו 79 דונם, מתוכם 38 דונם מאחורי כל בית. בהתחלה התיישבו במקום 6 משפחות ולאחר כשנה הגיעו שאר המשפחות.
המושב עסק בשנים הראשונות בנטיעת עצי פרי, במיוחד גפנים, ובהקמת רפתות למשק חלב. הובלת החלב לתחנת הרכבת נעשתה במשותף עם תל עדשים ומזרע. כן ניהל המושב עדר כבשים משותף. בשנתיים הראשונות הובאו מים מבאר בבלפוריה. בהמשך הוקמה בריכה משותפת לכפר גדעון, תל עדשים ומזרע שהקלה במעט את בעיית המים אך לא הביאה פתרון מלא.
בשנות ה-50 נחלק היישוב בין 23 משפחות שתמכו בקו מסורתי ובאורח חיים חרדי, ל-17 משפחות שנטו לקו חילוני.
חינוך ודת.
ביישוב בתי-ספר יסודיים חרדיים לבנים ולבנות, שמרבית תלמידיהם באים מיישובי הסביבה.
רב המושב הוא הרב אברהם הלוי ליפשיץ.
אליקים
אֶלְיָקִים הוא מושב עובדים באזור הצפון ברמות מנשה ממערב ליקנעם, השייך למועצה אזורית מגידו. שמו של היישוב הוא כשמו הראשון של המלך יהויקים מלך יהודה.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1949 כמושב עובדים על ידי עולים מתימן, על אדמות הכפר הערבי אום א-זינאת שתושביו נמלטו ממנו במלחמת העצמאות. עד תחילת 1952 נרשמה עזיבה רבה. המושב נמצא בסמוך למחלף אליקים על כביש 6 ובסמוך לבא"פ אליקים.
בסמוך למושב השוכן על קו פרשת המים של רמות מנשה מתחיל אפיק הזרימה של נחל תות הזורם לכיוון דרום-מערב, ונחל יקנעם הזורם לכיוון צפון-מזרח.
חרדי לאומי
סאלח טריף
סאלח טריף (בערבית: صالح طريف; תעתיק מדויק: צאלח טריף; נולד ב-9 בפברואר 1954 בג'וליס) הוא איש ציבור דרוזי-ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר והיה השר הלא יהודי הראשון שכיהן בממשלות ישראל. דודו היה השייח' אמין טריף, שהיה מנהיגה הרוחני של העדה הדרוזית במשך שנים רבות, ובן דודו, שייח' מוואפק טריף, הוא המנהיג הרוחני של העדה כיום.
ביוגרפיה.
נולד בג'וליס ב-1954. שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סרן. לאחר שחרורו, בשנת 1983 התקבל ללימודים באוניברסיטת חיפה והשלים תואר ראשון. במקביל, פנה לפוליטיקה ובאותה שנה נבחר לראש המועצה המקומית ג'וליס. טריף החזיק בתפקיד עד שהפסיד בבחירות המקומיות בנובמבר 1993.
לראשונה נכנס לכנסת ה-12 בפברואר 1992, בתור חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה עם התפטרותו של עזר ויצמן מהכנסת.
בממשלת שרון כיהן כשר בלי תיק הממונה על המגזר הערבי, וכשר לענייני מיעוטים במשרד ראש הממשלה. כך, היה לשר הלא-יהודי הראשון בישראל. בעקבות ההחלטה להעמידו לדין באשמת שוחד, מרמה והפרת אמונים, נאלץ להתפטר מהממשלה בינואר 2002.
עם התפטרותו מממשלת שרון, ביקש טריף מוועדת הכנסת להסיר את חסינותו. הוא עמד לדין בבית משפט השלום בראשון לציון, ובדצמבר 2003 הורשע במתן שוחד ובמרמה והפרת אמונים, ונגזרו עליו 6 חודשי עבודות שירות, קנס בסך 25,000 ש"ח ו-18 חודשי מאסר על תנאי. ערעוריו לבית המשפט המחוזי, ובהמשך לבית המשפט העליון נדחו שניהם.
בבחירות לכנסת ה-16 לא הוצב ברשימת מפלגתו במקום אשר איפשר לו להיכנס לכנסת. בשלהי הכנסת ה-16 חזר טריף לכהן כחבר הכנסת במקום עמרם מצנע, שהתפטר. טריף סירב להישבע אמונים, כל עוד לא הסתיימו ההליכים המשפטיים נגדו, אולם נקבע כי אין בכך כדי למנוע ממנו מלכהן. טריף עצמו התפטר כעבור חודשיים, ופינה את מקומו לרונן צור.
טריף נחשב עד היום כאחד המנהיגים הפוליטיים החזקים במגזר הדרוזי. בבחירות הפנימיות שנערכו במפלגת העבודה ב-2011 תמך בסיבוב הראשון במועמדותו של יצחק הרצוג ובסיבוב השני במועמדותה של שלי יחימוביץ'.
ברית החשמונאים