אורוטס היה בנו של מילס בן ללגס. הוא היה המלך הקדום של לאקוניה לפני ייסוד ספרטה. לא היו לו בנים זכרים, אולם הייתה לו בת בשם ספרטה, שאותה השיא ללאקדיימון שבנה את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו. פאוסניאס טוען שאורוטס הסיט את נהר אורוטס וקרא לו על שמו.
מעבר אש התופת
עודד בן נון
עודד בן נון (נולד ב-1975) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
לאחר סיום לימודים בתיכון זיו ירושלים עשה שנת שירות בגרעין "רעים" לעיירות פיתוח. את שירותו הצבאי העביר בסיירת צנחנים.
לאחר סיום השירות החל לעבוד כמעצב אתרי אינטרנט, גרפיקאי וצלם.
בשנת 2008 החל את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שם פגש את אשתו ושותפתו המקצועית, מיכל ברזיס. יחד הם עבדו על סרטי הגמר "עונג שבת" ו"הנשים של יום שלישי", המבוסס על סיפורו הקצר של הרוקי מורקמי.
לאחר סיום לימודיו בהצטיינות, ביים פרסומות ותשדירים עבור שטראוס, אופטיקנה, היינץ, משרד הבריאות והוועד למלחמה באיידס (עליו זכה בפרס הברונזה בתחרות פרסי האפיקה). בן נון המשיך את עבודתו עם ברזיס, ויחד הם ביימו את הסרט הקצר "גן עדן אבוד", שהשתתף בלמעלה מ-100 פסטיבלים בינלאומיים, וזכה ב-20 פרסים, ביניהם בפרס הראשון בפסטיבל קוסטנדורף בהנהלת הבמאי אמיר קוסטוריצה, ואף זכה להיכלל ב-long list (רשימת הסרטים הזכאים) לאוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
השניים חברו לאחר מכן לקולנוען תום שובל וכתבו יחד איתו את הסרט הקצר "איה". הסרט יצר תקדים בשנת 2012 כאשר היה לסרט הקצר הראשון שמוקרן ומופץ באופן מסחרי בבתי הקולנוע לצד סרטים באורך מלא. הסרט זכה באותה שנה בפרס הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר, ובשנת 2015 היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר.
המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן
המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן היא מחלקה בפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן. במחלקה כ-30 חברי סגל וכי-90 סטודנטים לתארים מתקדמים. המחלקה אמונה על הוראת קורסים בפיזיקה לתלמידי שאר המחלקות באוניברסיטה ומקיימת לימודים מלאים לתואר ראשון (B.Sc) שני (M.Sc.) ושלישי (PhD).
בין החוקרים והסגל האקדמי במחלקה נמנים הפרופסורים משה קוה, שלמה הבלין, נדב שנרב, נתן אביעזר, חיים סומפולינסקי, יחיאל דומב, חיים טייטלבאום, אלי ברקאי.
ההיסטוריה של המחלקה לפיזיקה.
המחלקה לפיזיקה הייתה מן המחלקות הראשונות שנוסדו באוניברסיטת בר-אילן. המחלקה נוסדה בשנת 1955 על ידי פרופ' משה ימר.
העמק המרכזי (קליפורניה)
העמק המרכזי (באנגלית: Central Valley, סנטרל ואלי) הוא עמק גדול, שטוח שחולש גאוגרפית על מרכז מדינת קליפורניה. רוחבו בין 60 ל-100 ק"מ ואורכו כ-720 ק"מ מצפון-צפון-מערב לדרום-דרום-מזרח, בחלק היבשתי ובמקביל לאוקיינוס הפסיפי. שטחו כ-58,000 קמ"ר, כ-13.7% משטחה היבשתי של קליפורניה.
העמק המרכזי הוא אזור פורה במיוחד ואחד הפוריים ביותר בעולם, ומכיל כמה מהאזורים החקלאיים המניבים ביותר בקליפורניה, אשר מצטיינת בכמות תוצר החקלאי שלה.
העמק מכיל כמה אגני ניקוז מרכזיים: עמק סקרמנטו בצפון, עמק סאן חואקין בדרום ואגם טולאר על אקלימו המדברי בקצה הדרומי ביותר.
חקלאות.
העמק המרכזי הוא אחד מאזורי החקלאות הפוריים בעולם. הוא מכיל מעל 230 סוגי גידולים. על שטח של פחות מ-1% משטחי החקלאות בארצות הברית, סנטרל ואלי מייצר מעל 8% מהתוצרת במונחי ערך תפוקה: כ-17 מיליארד דולר בשנת 2002.
הייצור החקלאי נשען על השקיה הן מהטיית מי נגר והן משאיבה מבארות. כשישית משטחי החקלאות בארצות הברית נמצאים בסנטרל ואלי.
למעשה כלל הגידולים שאינם טרופיים מגודלים בעמק המרכזי, מקור מוצרי המזון הגדול בארצות הברית, כולל עגבניות, שקדים, ענבים, כותנה, אפרסקים ואספרגוס.
באזור כ-6,000 מגדלי שקדים והוא מייצר כ-90% מתצרוכת השקדים העולמית.
תקרת השכר של ה-NBA
תקרת השכר של ליגת ה-NBA היא מגבלה המוטלת על הקבוצות המשחקות בליגת ה-NBA הקובעת את סך המשכורות המקסימלי שכל אחת מקבוצות הליגה רשאית לשלם לסגל השחקנים שלה בכל שנה. תקרת השכר ב-NBA היא תקרה "רכה" הנתונה למערכת מורכבת של חוקים שבהתאם להם ניתן לחרוג ממנה, בכפוף לסנקציות המוטלות על הקבוצות החורגות (בניגוד למשל לליגת ה-NFL וליגת ה-NHL, שבהן נהוגה תקרה קשיחה אשר לא ניתן לחרוג ממנה כלל). הקנסות שקבוצה שחורגת מהתקרה משלמת (המתקראים "מס יוקרה" או "מס מותרות") מחולקים בין שאר קבוצות הליגה.
על פי הסכם ה-CBA (Collective Bargianing Agreement – הסכם קיבוצי) שנחתם מדי כמה שנים בין ארגון שחקני ה-NBA לבין הנהלת הליגה, גובה התקרה מתעדכן משנה לשנה ומחושב על בסיס הכנסות הליגה בשנה שחלפה - ה-BRI (Basketball-Related Income), ההכנסות הקשורות לכדורסל. בהסכם שנחתם ב-2011 כדי לסיים את שביתת ה-NBA בעונת 2011/2012, עמד האחוז מה-BRI שעל פיו נקבעה התקרה על 51.7%. בדצמבר 2016 נחתם הסכם CBA חדש בין השחקנים לבין הליגה, שתוקפו ל-7 שנים עם אפשרות יציאה לשני הצדדים לאחר 6 שנים. ההסכם כולל שינויים רבים מההסכם הקודם, כמו ביטול סעיף האמנסטי והגדלת כמות השחקנים בסגל של כל קבוצה מ-15 ל-17. שני החוזים החדשים יהיו חוזים "דו סטריים", כלומר - שחקנים תחת חוזים אלו ישחקו גם בליגת הפיתוח של ה-NBA גם בליגה עצמה במקביל. גובה התקרה יהיה כ-49-51% מה-BRI.
בדומה לליגות אחרות המשתמשות בתקרת שכר, תקרת השכר של ה-NBA נועדה לשלוט בעלויות ולהבטיח שוויון כלכלי בין הקבוצות. כתוצאה מהסכם זכויות השידור המוגדל של הליגה, שנחתם ב-2014 ועלותו הכוללת הסתכמה ב-24 מיליארד דולרים, תקרת השכר גדלה גם היא באופן משמעותי. כך למשל, בעונת עמדה תקרת השכר על סכום של 56.68 מיליון דולרים ובעונת על 63.07 מיליון (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה הגיעה ל-76.8 מיליון). בעונת היא עומדת על $94.14 מיליון דולרים (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה - 113.29 מיליון דולרים) - כאמור, בגלל חוזי זכויות השידור החדשים המכניסים לליגה כסף רב.
היסטוריה.
בעונתה הראשונה של הליגה, עונת , נקבעה תקרת שכר המבוססת על הגבלה קבוצתית, ועמדה על סך של 55 אלפי דולרים לכל קבוצה - כאשר רוב שחקני הליגה מרוויחים שכר של בין 4,000 ל-5,000 דולר לעונה. ג'ו פולקס, כוכבה של פילדלפיה ווריורס (שגם היה מלך הסלים באותה העונה), היה אחד מהמשתכרים הגבוהים ביותר, כשמשכורתו עמדה על 8,000 דולר.
התקרה בוטלה לאחר עונת הבכורה, אך הוחזרה בעונת והועמדה על סך של 3.6 מיליון דולר לכל קבוצה. מאז התקרה עלתה בהדרגה. בהסכם ה-CBA של נקבע שתקרת השכר תחושב על פי 57% מה-BRI. הסכם זה פג ב-2011, מה שהוביל לשביתת השחקנים השנייה בהיסטוריה של ה-NBA. בהסכם החדש, כאמור, נקבע הרף על 51.2% מה-BRI בעונה החולפת. לפי הסכם זה, וגם לפי ההסכם שנחתם בדצמבר 2016, רצפת השכר הקבוצתית עמדה על 90% מתקרת השכר המקסימלית. לעומת זאת, אחוז ה-BRI שמחושב לטובת גובה התקרה השתנה ל-49-51% נטו.
תקרת שכר אישית.
תקרת השכר לשחקן בודד ב-NBA נקבעת על פי הוותק של השחקן בליגה ביחס לתקרת השכר הקבוצתית. חוזה בין שחקן לקבוצה המגיע לתקרת השכר האישית נקרא חוזה מקסימום. חוזים מסוג זה ניתנים בדרך כלל לשחקנים החשובים לקבוצתם ושתורמים לה רבות, ואף מזוהים עמה. חלק משחקנים אלו משמשים כפרנצ'ייז פליירס. המשכורת השנתית המקסימלית לשחקן ששיחק שש עונות או פחות בליגה היא 25% מתקרת השכר הקבוצתית (בעונת - כ-23,535,750$), לשחקן ששיחק בין 7 ל-9 עונות בליגה - 30% מהתקרה ( - כ-28,242,900$), ולשחקן ששיחק 10 עונות ומעלה בליגה - 35% מהתקרה ( - כ-32,950,050$). אם שחקן מחדש את חוזהו, לקבוצה ישנה אפשרות להשתמש בחריגה שתתן לשחקן 105% מהשכר העונתי שקיבל בחוזהו הקודם, כדי שלקבוצה תהיה אפשרות טובה יותר להשאיר אותו, אפילו אם השכר החדש חורג מגבולות חוזה המקסימום.
חוק דריק רוז.
"חוק שחקן צעיר ייעודי" (אנגלית: Designated Player Rule) ניתן להחלה על שחקנים מבטיחים בשנותיהם הראשונות בליגה, וגרסה מסוימת שלו, הנקראת "חוק דריק רוז" (אנגלית: Derrick Rose Rule), נותנת בידי קבוצותיהם אפשרות אטרקטיבית להשאירם בקבוצה ובידי השחקנים אפשרות לרווח גדול יותר. על פי חוקי החוזים, לשחקנים בשנותיהם הראשונות בליגה ניתן להגיש חוזה שאורכו עד 4 שנים, הנקרא חוזה רוקי. חוק דריק רוז מאפשר לשני שחקנים מכל קבוצה שנמצאים תחת חוזה כזה לחתום על הארכת חוזה ל-5 שנים אחרי שחוזה הרוקי שלהם מסתיים (במקום ההגבלה הכללית ל-4 שנים בחוזה מהסקאלה הזו), שבו המשכורת יכולה להגיע ל-25% מתקרת השכר (על פי חוקי תקרת השכר האישית). בתנאים מסוימים שהשחקן צריך לעמוד בהם, המעידים על כך שהוא אכן יגיע לגדולות, השכר יכול להגיע ל-30% מהתקרה. אלו הם הקריטריונים לחוזה של 5/30% על פי הסכם ה-CBA מ-2011:
הקריטריונים העדכניים שנקבעו בהסכם ה-CBA של 2017 הם אלו:
במידה והשחקן לא עמד באף אחד מהקריטריונים, החוזה קטן בחזרה לממדיו הקבועים בחוק הראשוני - חוזה של 25% מתקרת השכר למשך 5 שנים (ולא 4, כאמור). החוק נקרא על שם דריק רוז, שבהיותו שחקן שיקגו בולס זכה בתואר ה-MVP של עונת , והיה השחקן הראשון שעליו הוחל החוק.
החוק, כאמור, יכול לחול על שני שחקנים בכל קבוצה, אך זאת רק השני הועבר בטרייד בעת שהיה חתום על חוזה ייעודי, והראשון האריך את חוזה הרוקי שלו לחוזה ייעודי באותה קבוצה, או ששניהם השתמשו בחוק באותה קבוצה דרך הארכת חוזה. לא ניתן לקיים שני חוזים כאלו אם שני השחקנים הועברו בטרייד.
אלו הם השחקנים שחתמו על חוזים תחת חוק דריק רוז:
חריגות מתקרת השכר.