לדעת בעל ספר החינוך (מצווה סה) תקנות חכמים בדיני ממונות לטובת יתומים ואלמנות הן בהשראת מצווה זו. לדעתו, חובה על בית הדין למנות אפוטרופוס על נכסי היתומים כדי לנהלם כראוי. כמו כן קבעו חכמים, שמי שבידו שטר חוב על נכסי יתומים - אינו פורע את חובו מן הירושה עד שיישבע שאביהם לא פרע את חובו. ככלל נאמר בתלמוד שבית הדין הם "אביהם של יתומים".
העונש למי שעובר על האיסור.
בתורה הוזכר עונש בידי שמיים למי שמענה יתום ואלמנה, מידה כנגד מידה: "אִם עַנֵּה תְעַנֶּה אֹתוֹ, כִּי אִם צָעֹק יִצְעַק אֵלַי - שָׁמֹעַ אֶשְׁמַע צַעֲקָתוֹ. וְחָרָה אַפִּי וְהָרַגְתִּי אֶתְכֶם בֶּחָרֶב, וְהָיוּ נְשֵׁיכֶם אַלְמָנוֹת וּבְנֵיכֶם יְתֹמִים".
בידי אדם, לדעת הרמב"ם אין מענישים את העובר על האיסור. אחד הנימוקים לכך הוא שהאיסור איננו מעשה מוגדר כל צורכו, וגם תמיד יוכל המענה לטעון שהתכוון לטובתם (ראו להלן).
על אף שאין ענישה בידי בית הדין, המצער יתום ואלמנה פסול לעדות.
ה'עינוי' המותר.
הרמב"ם (שם) מסייג את האיסור:
בלשון פירוש ספורנו (שמות שם): "אם תענהו ליסרו ולהיטיב לו - אין זה אלא גמילות חסדים". כיוצא בזה מסופר בתלמוד שרב הונא היה מעניש את חייא בר רב, בנו היתום של רב, כדי לחנכו. על פי גרסאות מסוימות, מקור ההיתר 'לענות' יתום לתועלתו הוא כבר במכילתא דרשב"י.
מצוות שמירת המקדש
מצוות מעקה
אמיליה מרקוש
אמיליה מרקוּש (בהונגרית: Márkus Emília; 10 בספטמבר 1860 - 24 בדצמבר 1949) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע הונגריה. היא הייתה בת אצולה והפכה לדיווה של התיאטרון ההונגרי בשלהי המאה ה-19 ובשנים הראשונות של המאה ה-20.
מרקוש זכתה בכינוי "הפלא הבלונדיני" ובקריירה בת 70 שנה על במת התיאטרון, שיחקה תפקידים מן הרפרטואר הקלאסי והמודרני וזכתה בשיאי הצלחה בקרב הקהל במיוחד הודות לגילום גיבורות של מלודרמות צרפתיות שוברות קופות.
ביוגרפיה.
מרקוש נולדה בשנת 1860 בסומבטהיי. אחיה יוז'ף מרקוש היה לימים ראש עיר הבירה בודפשט.
בשנת 1882 התחתנה עם ה, מבקר האמנות והפוליטיקאי, קארוי פולסקי, בנו של הפוליטיקאי וה פרנץ פולסקי. מאז נהגה לקרוא לעצמה "אמיליה פ. מרקוש". בשנת 1883 נולדה בתם הראשונה, טרזה ובשנת 1891 נולדה בתם השנייה, רומולה. רומולה נישאה לרקדן הבלט הרוסי ואצלב ניז'ינסקי.
לאחר 17 שנות נישואין לפולסקי ואחרי שהואשם בניהול כושל של הוצאות הגלריה הלאומית לאמנויות שבניהולו ואובחן כחולה עגבת, נסע בעלה לאוסטרליה והתאבד שם ביריה בשנת 1899. בשנת 1903 נישאה שנית לאוסקר פארדאני אך שמרה את השם המסחרי "אמיליה פ. מרקוש".
קריירה.
כבר בגיל 15 הופיעה על במת התיאטרון העירוני של בודפשט בתפקיד אדריאן במחזה של אלכסנדר דיומא הבן, "אדון אלפונס". בשנת 1878 סיימה את לימודיה באקדמיה לתיאטרון בבודפשט. ומיד התקבלה עם היתר מיוחד כחברה בלהקת התיאטרון הלאומי בבירת הונגריה שבו המשיכה לשחק עד מותה בשנת 1949. תפקידה הראשון של מרקוש בתיאטרון הלאומי ההונגרי היה התפקיד הראשי במחזה "רומיאו ויוליה".
בהמשך שיחקה כאופליה בהמלט, כדסדמונה באותלו, גרטכן בפאוסט מאת גיתה, מריה במרי סטיוארט מאת שילר, מלינדה במחזה "באנק באן" מאת יוז'ף קאטונה, מרגריט בהגברת עם הקמליות מאת דיומא הבן.
בשנת 1901 שיחקה בסרט הראינוע ההונגרי הראשון.
החל משנת 1929 לימדה באקדמיה לתיאטרון. היא פרשה לפנסיה בשנת 1932 אבל המשיכה לשחק בתיאטרון הלאומי ההונגרי עד שנת 1942, כשגילמה את הגננת בבכורת מחזה של לאיוש זילהי, "בסחרור הנישואים". בשנת 1946 הופיעה בתפקיד אלמנת היועץ הולם במחזה של המחבר הדני לוכר, "מרד ההורים". בשנת 1947, כשהיא בת 87, הופיעה על במת תיאטרון ויגסינהאז בעיר סגד בתוכנית "מה יהיה אם..." המבוססת על שיריו של המשורר אנדרה אדי.
מצוות תלמוד תורה
מצוות פריקה וטעינה
שאול אריאלי
שאול אריאלי (נולד ב-26 בנובמבר 1959) הוא אלוף-משנה (מיל') בצה"ל, פעיל לקידום פתרון שתי מדינות לשני עמים, פובליציסט ומומחה בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, התהליך המדיני בין ישראל לפלסטינים, גבולות ישראל, ירושלים וגדר ההפרדה.
ביוגרפיה.
אריאלי נולד באשקלון, בן שביעי ואחרון להורים עולי איראן. שיחק בקבוצות שונות בליגת העל בכדוריד. בשנת 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד צוות בפלוגת עורב צנחנים. המשיך בתפקידי פיקוד בחטיבה, בין היתר שימש כמפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח במלחמת לבנון הראשונה, בה גם נפצע, כמפקד פלוגת העורב של הצנחנים, מפקד גדוד קורס המ"כים של הצנחנים, כמפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים וסגן מפקד החטיבה. השתלם בקורס מפקדי חטיבות וכמפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה (1993–1994), בדרגת אלוף-משנה. במהלך שלושת התפקידים האחרונים, אריאלי היה הראשון בצה"ל ליישום T.Q.M ועבודתו שימשה בסיס להתנעת התהליך על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק. שימש כסגן המזכיר הצבאי של ראש הממשלה ולשר הביטחון (1997–1999), ועמד בראש המנהלת להסכם הביניים בגדה המערבית בזמן כהונתם של יצחק רבין, שמעון פרס ובנימין נתניהו וכראש המנהלת להסדר הקבע במשרדו של אהוד ברק. בשנת 2001 פרש מצה"ל.
מאז פרישתו מצה"ל פעיל אריאלי בכמה ארגוני החברה האזרחית הפועלים לקידום הסכם קבע עם הפלסטינים. הוא מראשי "יוזמת ז'נבה", חבר בוועדת ההיגוי של מפקדים למען ביטחון ישראל, (הופיע בפני בג"ץ במעמד ידיד בית המשפט בעתירות מרכזיות שהוגשו בעניין מכשול ההפרדה והשפיע רבות על התוואי) וחוקר בכיר בקרן לשיתוף פעולה כלכלי. בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-12 ברשימת מרצ לכנסת, אך לא נבחר .
אריאלי מקיים הופעות רבות באמצעי התקשורת, הרצאות וסיורי שטח אודות הסוגיות המרכזיות בסכסוך הישראלי-פלסטיני בפני אנשים ממגזרים שונים בחברה הישראלית לרבות אנשי ציבור, אקדמיה, ביטחון ותקשורת. פרסם מאות מאמרים ומחקרים, ושורה של ספרים בעברית ובאנגלית, בתחום התהליך המדיני, ומאמרי דעה רבים בעיתונות. ספרו "גבול בינינו וביניכם" זכה בפרס צ'צ'יק לחקר ביטחון ישראל לשנת 2013, וספרו האחרון "ככה בדיוק קרה?, 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני", הופיע ברשימת רבי המכר של ספרי העיון.
אריאלי סיים בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במדעי הניהול, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט סיים בחוג לגאוגרפיה ומדעי הסביבה באוניברסיטת חיפה, ומחקרו הוקדש לבחינת התפתחותם של גבולות ישראל בהשוואה לסכסוכים אחרים בעולם. הוא עמית מחקר במכון טרומן לשלום, ועמית הוראה במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטה העברית.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
קריבו
הצי הבלטי
הצי הבלטי (ברוסית: Балтийский флот ВМФ России) הוא הצי הרוסי אשר נמצא בים הבלטי. הצי הוקם בשנת 1703 כחלק מהצי הרוסי הקיסרי ולאחר מכן היה חלק מהצי הסובייטי אשר זכה פעמיים בעיטור "הדגל האדום". הבסיס הראשי נמצא בקלינינגרד ובעיר בלטייסק שבמחוז קלינינגרד. שתי הערים הללו הן היחידות בכל המחוז בהן קו החוף לא קופא לאורך כל השנה. בסיס נוסף נמצא באי קוטלין לחופי המפרץ הפיני בעיר קרונשטאדט, סמוך לסנקט פטרבורג.
היסטוריה.
האימפריה הרוסית.
הצי הבלטי הוקם בזמן המלחמה הצפונית הגדולה, בה השתתפו מספר מדינות מאזור הים הבלטי נגד שוודיה. יום 18 במאי 1703 בו לראשונה ספינות רוסיות הצליחו לנהל קרב ימי ולהביס את השוודים נחשב ליום הולדת הצי הבלטי. המפקד הראשון של הצי היה הולנדי בשם קורנליוס קרויס אשר הוחלף על ידי עמיתו הרוסי פיודור אפרקסין בשנת 1713.
בסיסו של הצי היה בתחילה בסנקט פטרבורג ובשנת 1702 הועבר לעיר קרונשטאדט. ב-1701 הוקמה אקדמיה להכשרת ימאים ונווטים במוסקבה. בשנת 1715 היא עברה לסנקט פטרבורג. עד היום סנקט פטרבורג מהווה מרכז למוסדות השכלה בתחום הימי ורוב המוסדות של רוסיה נמצאים בו. בהתאם לכך, הצי הבלטי מהווה התשתית העיקרית ללימודיהם.
הצי הבלטי היה בסיס להקמת צי הים השחור כאשר גבולות האימפריה הרוסית התרחבו עד לחופי הים השחור בסוף המאה ה-18. בתחילת המאה ה-19, כאשר הדוכסות הגדולה של פינלנד סופחה לאימפריה הרוסית, הוקם בסיס ימי גדול בהלסינגפורס. במהלך המאה ה-19 בפיקוד קציני הצי הבלטי יצאו מספר משלחות מדעיות שביצעו בין היתר הקפות סביב העולם והשתתפו בגילוי איים באוקיינוס השקט ואנטארקטיקה.
במהלך מלחמת קרים הצי הצליח להגן באופן יעיל על חופי המדינה בחוף הים ולמנוע נחיתות כוחות שוודיה.
בשנת 1905, במהלך מלחמת רוסיה–יפן החל מסע הצי הבלטי שהסתיים בתבוסה בקרב צושימה. במהלך מהפכת 1905, גם בצי הבלטי התרחש מרד של אוניית קרב ומרד באחד הבסיסים בקרבת הלסינקי. תוך פרק זמן קצר כוחות נאמנים לממשלה הצליחו להחזיר לעצמם שליטה על המצב.
ברית המועצות.
במהלך מהפכת אוקטובר היו מלחי הצי בין התומכים המובהקים של הבולשביקים, ירייה של סיירת של הצי הייתה לסימן לתחילת המתקפה על ארמון החורף. מלחי הצי השתתפו במספר קרבות בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה אל מול הצבא הלבן והכוחות הזרים שפלשו לרוסיה. במהלך פברואר–מרץ ואפריל 1918 ספינות הצי הועברו מבסיסים בטאלין והלסינקי, אשר הרוסים עמדו להתפנות מהם, לקרונשטאדט במבצע שכונה מסע הקרח של הצי הבלטי. אולם היחסים עם השלטון הסובייטי חוו מורדות לאורך השנים, ששיאן היו במרד קרונשטאדט בשנת 1921.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה הצי איבד את רוב הבסיסים שהיו לו בתקופת האימפריה הרוסית והתבסס בקרונשטאדט בלבד. עם סיפוח לטביה ואסטוניה לברית המועצות הצי הבלטי חזר לבסיסיו במדינות אלו וטאלין הפך להיות לבסיסו הראשי.