בשנת 1992 עבר להתגורר בלוריין, עיר הנמצאת מערבית לקליבלנד, וזכה בפריימריז הדמוקרטים למושב פתוח עבור הבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, על ייצוג של המחוז ה-13 של אוהיו, המייצג את הפרברים המערביים והדרומיים של קליבלנד. הוא הביס בקלות את יריבו הרפובליקני ונבחר שוב 6 פעמים, כאשר כיהן כחבר בית הנבחרים בשנים 1993–2007. ב-2005 החליט להתמודד לסנאט.
בבחירות לסנאט בנובמבר 2006 הביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן זה שתי כהונות, מייק דה ויין. הוא נבחר מחדש בשנת 2012 לכהונה שנייה, כשהביס את ראש מחלקת האוצר של מדינת אוהיו, היהודי ג'וש מנדל, מקורבו של שלדון אדלסון. נבחר מחדש לכהונה שלישית בשנת 2018.
בסנאט בראון כיהן כיו"ר תת-הוועדה החקלאית לרעב, תזונה ומשקים משפחתיים, וכן כיו"ר התת-וועדה הבנקאית למדיניות כלכלית. הוא היה גם חבר בוועדה למסחר, לענייני חיילים משוחררים ובוועדות הנבחרת לאתיקה. בשנת 2015 הפך לדמוקרט הבכיר ביותר בוועדה לבנקאות, דיור ועניינים עירוניים. עמדותיו הן ליברליות. כך למשל, הוא התנגד למלחמת עיראק ותומך בנישואים חד-מיניים.
הוא נשוי לקוני שולץ ולזוג 4 ילדים.
הגימנסיון העברי במריאמפולה
הגימנסיון העברי במארימפול היה הגימנסיה הראשונה שהוקמה בליטא, שבה שפת ההוראה בכל המקצועות הייתה עברית. הגימנסיה נוסדה בשנת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה. היא הייתה בית הספר התיכון הראשון מחוץ לארץ ישראל, ששפת ההוראה בו בכל המקצועות היא עברית. הגימנסיון העברי במריאמפולה הלך בעקבות גימנסיה הרצליה, שבה הייתה עברית שפת ההוראה היחידה. מטרה נוספת הייתה חינוך יהודי ולאומי והכנת התלמידים לעליה לישראל. הגימנסיון העברי במריאמפולה שימש כמודל לבתי ספר יהודיים אחרים בליטא ומחוץ לליטא. הגימנסיון נסגר בשנת 1940, לאחר שהרוסים כבשו את ליטא.
היסטוריה של בית הספר.
הכנות ליסוד בית הספר.
ביוזמתם של ציונים כלליים וצעירי ציון הוקם ועד מכונן להקמת בית הספר. בין יוזמי הקמת הגימנסיון בלטו משה דוד היימן, שבביתו הוחלט על הקמת בית ספר והיה הגזבר הראשון, הרב אברהם דב פופל, הרב הראשי של מריאמפולה, שהיה יו"ר מועצת ההורים ויצחק קפלן, שבביתו התקיימו ישיבות יוזמי הגימנסיון.
שנים עשר חברי הוועד המכונן, התחלקו שווה בשווה בין שתי מפלגות אלה. תפקידו של הוועד המכונן היה להכין תשתית להקמת בית ספר, כלומר: הכנת צוות מחנכים וכלים להקמת בית ספר. בשנת 1918 הסמיך הוועד את שמואל גן, יליד מריאמפולה, שלמד במדינה אחרת, לחפש צוות חינוכי. גן נפגש בברלין בדצמבר 2018 עם ד"ר מקס מאיר, עורך העיתון "יידישע רונדשאו" וביקש ממנו לחפש מועמד לניהול בית הספר ומורים למקצועות הכלליים. לאחר שכמה מועמדים, שהוצעו על ידי ד"ר מאיר סרבו, הוצע לו לנהל את בית הספר והוא השיב בחיוב. ד"ר מאיר פגש את ד"ר אברהם לוינהרץ במשרדי ההסתדרות הציונית בברלין וצרף אותו. שניהם נסעו ביחד עם שמואל גן למריאמפולה בינואר 1919 ובעזרת הוועד המכונן, יסדו את בית הספר.
לאחר ייסוד בית הספר.
ב-10 בספטמבר 1919 קיבל הגימנסיון אישור רשמי ממיניסטריון ההשכלה הליטאי. על פי האישור, נכלל הגימנסיון ברשימת בתי הספר התיכוניים, הנתונים לפיקוחו של המיניסטריון. בחודשיים הראשונים לאחר קבלת האישור, קיבל הגימנסיון תמיכה כספית מהממשלה הליטאית. בגלל האישור על פיקוח ממשלתי תעודת הבגרות, שקיבלו הבוגרים, הייתה תעודה מוכרת, שאפשרה להם להתקבל לאוניברסיטאות בליטא ובמדינות אחרות באירופה. ב-15 השנים הראשונות התקיימו הלימודים בבניין שהיה מועדון קצינים בזמן הכיבוש הגרמני במלחמת העולם הראשונה. הבניין שופץ לצורך התאמתו לבית ספר.
הכיבוש הסובייטי וסופו של הגימנסיון.
בשנת 1934 עבר הגימנסיון לבניין חדש, שנבנה עבור מושב זקנים. בבניין זה התקיימו הלימודים עד לסגירת בית הספר.
בשנת 1935 עבר הגימנסיון למבנה חדש ברחוב קסטוצ'ו (Kęstučio). ב-15 ביוני 1940 פלשו הרוסים לליטא וסגרו את הגימנסיון. זה אירע בדיוק לאחר סיום בחינות סוף השנה. הרוסים סגרו את הגימנסיון. חלק מהמורים נשלחו ללמד בבתי ספר ליטאים. מורים אחרים נשלחו לעבוד בחנויות. עד סגירת בית הספר למדו בו 19 מחזורים ובהם יותר מ-400 בוגרים.
התפיסה החינוכית ומימושה.
התפיסה החינוכית של בית הספר שילבה בין יהדות, ציונות, חינוך הומני וחינוך למדעים. בהודעה שנשלחה למיניסטריון להשכלה הליטאי על יסוד בית הספר נאמר כי "מטרת בית הספר זה היא לתת לתלמידיו השכלה הומניסטית כללית, תוך שימת לב להקניית יסודות התרבות העברית".
בית הספר לימד את כל המקצועות בעברית, בעקבות המודל של גימנסיה הרצליה. בבית הספר הייתה ספריה בה היו ספרים בעברית. בהיעדר ספרי הוראה בעברית, הכינו המורים בעצמם ספרי לימוד במקצועות אותם לימדו. ספרי הלימוד נקראו "קונספטים".
לאחר הקמת בית הספר הועתק המודל שיושם בו לבתי ספר תיכון דומים בערים ועיירות אחרות בליטא במקומות אחרים, כגון: וירבלים, וילקובישקי, שבלי, פוניבז', קובנה, וילקומיר.
כעבור שנתיים הוכר הגימנסיון רשמית כראשון מסוגו על ידי משרד החינוך של ליטא.
בוגרים רבים היגרו לארץ ישראל בעקבות החינוך הלאומי-ציוני שקיבלו בבית הספר. לאחר פרסום הצהרת בלפור, החליטה קבוצה של 16 תלמידים לעזוב את הלימודים לפני סיומם, לעבור להכשרה חלוצית בחקלאות ולעלות לארץ ישראל.
סגל הגימנסיון.
מורים.
לפי סדר א"ב:
תלמידי הגימנסיון.
הרכב תלמידי הגימנסיון היה מגוון. רוב התלמידים הגיעו מבתי תלמוד תורה ורוב התלמידות מבתי ספר עממיים. כ-40% מהתלמידים בשנת תרע"ט הגיעו מחוץ למריאמפולה. ביניהם תלמידים שהגיעו מעבר לגבול בין פולין לליטא.
בשנת הלימודים תרע"ט (1919) למדו בבית הספר 362 תלמידים. רק 315 מביניהם קיבלו תעודות שנתיות בסוף השנה. הסיבה לכך שלא כל התלמידים סיימו, הייתה הקושי לעמוד בדרישות הגבוהות.
בין תלמידי הגימנסיון לפי סדר א"ב:
50 גוונים של אפור (סרט)
ראפא נוי (סרט)
יסמין לוי (עיתונאית)
יסמין לוי (נולדה ב-25 במרץ 1975) היא אשת תקשורת העוסקת בתרבות האינטרנט, עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
לוי נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. היא בתם של דוד לוי, מהנדס שדות תעופה ואיש עסקים, והשחקנית ברכה נאמן. סיימה קורס קופירייטינג אצל תרצה גרנות ותואר בתקשורת וניהול מהמסלול האקדמי המכללה למנהל.
החלה את דרכה ככתבת בשבועון "רייטינג" בעריכת יובל נתן. השתתפה במספר תוכניות על סלבריטאים ב"ערוץ הבידור".
בהמשך החלה לכתוב את המדור "שליחות קטלנית" במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות". כעבור זמן קצר הפכה למראיינת בתחום התרבות והבידור במוסף. במסגרת עבודתה ראיינה לוי מפורסמים בארץ וחלק מכתבותיה הופיעו על שער המוסף תחת עריכתו של ניר חפץ והעורך גדי בלום.
לאחר שבע שנים במוסף "7 ימים", עברה לוי לפעול ברשת האינטרנט. היא בעלת האתר "מיס טומורו", העוסק בפוסטים אישיים המלווים בצילומים.
ב-2014 פרסמה רומן עתידני בשם "נטופיה" אותו כתבה יחד עם בן זוגה לשעבר, גל מור, ויצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים. הספר הוא רומן דיסטופי אודות רשת חברתית מתקדמת שמתנהלת באמצעות מחשבות. באותה השנה לוי ערכה יחד עם גל מור, קמפיין מימון המוני לתרגום "נטופיה" לאנגלית שהסתיים בהצלחה. הספר הפך באמזון לרב-מכר בקטגוריית "סייבר פאנק". בין השנים 2014–2016 כיהנה בתפקיד סגנית העורך הראשי באתר "חורים ברשת", עורך האתר הראשי והבעלים הוא בן זוגה דאז גל מור.
ב-2016 החלה לוי לעבוד כמשנה לעורכת הראשית באתר "סלונה".
ב-2020 פתחה לוי בלוג בעיתון הארץ תחת השם "פוסט מורטם". בבלוג זה היא מפרסמת טור דעה שבועי ב"הארץ". בשנת 2021 החלה לוי לכתוב ביקורות טלוויזיה עבור "הארץ".
ילדי סנטר
ילדי סנטר הוא כינוי סלנג ישראלי אשר נמצא בשימוש מהעשור הראשון של שנות ה-2000, לתת-תרבות של נערים ונערות משלהי דור ה-Y ומדור ה-Z שנוהגים להסתובב בדיזנגוף סנטר בתל אביב.
מאפיינים.
ילדי הסנטר נוהגים להסתובב לרוב בקבוצות של בני ובנות עשרה בקניון דיזנגוף סנטר, המשמש להם מקום למפגשים חברתיים, בו הם מתיישבים בפינות שונות ומבקרים בחנויות אופנה אלטרנטיבית הנמצאות בקניון. הם רואים בדיזנגוף סנטר כמקום מפגש ייחודי בו הם יכולים לפגוש ילדים בעלי תחומי עניין משותפים להם, ושמאופיין ברמת פתיחות וקבלת השונה גבוהה יותר.
ילדי הסנטר מחולקים לשלושה סוגים עיקריים:
רבים מילדי הסנטר מזדהים עם קהילת הלהט"ב ולובשים פרטי לבוש בעלי סמלים שונים של קהילה זו.
קבוצות מסוימות של נערי סנטר נהגו בעבר להשחית רכוש בדיזנגוף סנטר, עד שבשנת 2009 הנהלת המקום הגבירה את האבטחה והחלה לנקוט צעדי מנע כנגדם. לאחר צעדים אלו, נערים רבים המזוהים כילדי סנטר התלוננו על כך שההנהלה לא מאפשרת להם להיכנס למקום בגלל לבושם ויוצרת אפליה על רקע אופנתי, דבר שההנהלה הכחישה.
קיים מנהג להיפגש מדי שבוע בימי חמישי בקניון דיזנגוף סנטר. חלקם מגיעים גם לאירועים כמו פסטיבל אייקון וקומיקונים שונים.
בתרבות.
נעשה לעיתים שימוש במילה "ילד סנטר" בתור מילת גנאי, ולרוב בהקשר אובדני.
אבו לבן
הבנק האסייני להשקעות בתשתיות