הספר מתאר את פעילות היחידה תחת פיקודו של דייוויד סטירלינג אשר כונה על ידי הגרמנים "מייג'ור הרפאים", מייסדה ומפקדה של ה־SAS במלחמת העולם השנייה. הספר מתאר את פועלו כמפקד היחידה בין השנים 1941–1943, מאבקו בממסד ופיקוד הבריטיים לשינוי תפישתם בנושא הפעלת כוחות קטנים בזמן מלחמה, ואת ימיה הראשונים של היחידה, עת הפכה מפלגה בת 60 לוחמים וארבעה קצינים ליחידה מסודרת המונה כ־700 לוחמים מיומנים.
כמו כן הספר מתאר את פעילות היחידה תחת סטירלינג בצפון אפריקה, עת נלחמה כנגד קורפוס אפריקה של הצבא הנאצי בפיקודו של רומל במדבר לוב. תיאורי הספר מתרכזים במבצעים אותם תכנן והוציא לפועל סטירלינג במהלך 15 החודשים עד לנפילתו בשבי, בהם פשיטות על שדות תעופה של חילות האוויר הגרמני והאיטלקי, מצבורי דלק ותחמושת, וכן רכבים, מחנות צבא ותשתיות שהיו בעורף האויב הגרמני. בתחילה בחר סטירלינג להשתמש בצניחה כשיטה באמצעותה תגיע יחידתו ליעדה, אולם לאחר פעולה כושלת הוכחה השיטה כפחות מתאימה ללוחמת המדבר, וסטירלינג עבר לשימוש בג'יפים ומשאיות תובלה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. בספר מתוארת באופן נרחב המקצועיות שנדרשה מנהגי ונווטי הרכבים הללו, בעת נסיעתם מאות קילומטרים בחולות המדבר, בעומק המערך הגרמני-איטלקי. למרות זאת המשיכו אנשיו של סטירלינג לעבור קורס צניחה במסגרת מסלול ההכשרה, משום שסטירלינג לא רצה לוותר על אף כשירות של היחידה, ולשמור אותה מוכנה ומבצעית לכל זירה ויעד. סטירלינג זכה להערכה רבה מצד גנרל ארווין רומל שכתב עליו ביומנו. בינואר 1943 נפל סטירלינג בשבי הגרמנים. רומל כתב על כך ביומנו כי . הוא נמלט ונתפס ארבע פעמים עד שהגרמנים העבירו אותו לטירת קולדיץ השמורה, שם נשאר עד סוף המלחמה. לאחר נפילתו בשבי, תפסו אחיו ביל וסגן-אלוף פאדי מיין את הפיקוד על יחידת הקומנדו שלו.
בנוסף לדמותו של סטירלינג, בולטות בספר גם דמויותיהם של פקודיו פאדי מיין, מייק סדלר, פיצרוי מקלין, הלורד ג'ורג' ג'ליקו, אשר פיקד על שירות הסירות המיוחד, וג'וק לואיס – כולם אנשי מפתח בימיה הראשונים של היחידה. כן ניכרת בספר תרומתה של הקמא"ט, ובהם מפקדי הפטרולים ניק וילדר רובין גורדון וג'ייק אייזנסמית, שאנשיה לקחו חלק ברבות מן הפשיטות אותן הוביל ותכנן סטירלינג, תחילה כמי שאמונים על הבאת את הכוח אל היעד ומאוחר יותר, בשל רוחם הששה לקרב של אנשיה, גם כשותפים מלאים בפשיטות עצמן. הספר מתאר שיתוף פעולה של ה־SAS עם יחידת קבוצת החקירה המיוחדת (SIG) ובה לוחמים ארץ-ישראלים כמו ישראל כרמי וקארל כהנא (ששירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, לאחר שרות ב־SIG עבר לשרת ב־SAS והיה לימים מראשוני הצנחנים בצה"ל).
השפעת הספר על צה"ל.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 1958 בהוצאת משרד הביטחון, בתרגומו של יעקב גולדמן.
מייסד סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון, רב־סרן (לימים תא"ל) אברהם ארנן, ומאיר הר-ציון, שעזר לארנן להקים להכשיר ולאמן את לוחמי היחידה, התרשמו ממנו עמוקות, וארנן אף עיצב את חזונו בעבור הסיירת, אופייה וייעודה בהשפעתו. כך, בין השאר, השתמש ארנן במוטו של סטירלינג – "המעז מנצח" – בעבור הסיירת ואף תלה כרזה הנושאת את המשפט במשרדו. גם מפקדים אחרים ביחידה ובצה"ל הושפעו מן הספר, ובהם אהוד ברק, עוזי דיין וכן יוני נתניהו שעליו סופר כי ידע את הספר בעל־פה. דני רהב וולף, מוותיקי הצנחנים אשר פיקד על סיירת שקד סיפר לידיד כי שאף להידמות לסטירלינג. הספר "מפקד הרפאים" ניתן במשך שנים רבות כשי לבוגרי מסלול הלוחם בסיירת מטכ"ל וביחידת שלדג, שמייסדה ומפקדה הראשון, מוקי בצר, הושפע אף הוא מדמותו של סטירלינג. עם השנים ניתן הספר כשי גם למפקדים בחיל הרגלים וללוחמים ביחידות מובחרות אחרות.
מעמד משווני
מעמד משווני הוא מתקן שתכליתו לפצות טלסקופים ומכשירי תצפית אחרים על התנועה המדומה של גרמי שמים. בשל סיבוב כדור הארץ נראים גרמי השמים כנעים ממזרח למערב, ויוצאים אט-אט משדה הראיה. מעמד משווני מפצה על תנועה זו, ובכך מאפשר מדידות, תצלומים ותצפיות ממושכות על גרמי שמיים.
תנועת המעמד המשווני.
על מנת לעמוד בדרישה לייצוב גרם שמיים בשדה הראיה על המעמד המשווני לבצע תנועה הפוכה בדיוק לזו של כדור הארץ. מאחר שכדור הארץ מסתובב ממערב למזרח, על המעמד המשווני לנוע ממזרח למערב. תנועה זו מתבצעת על ציר המקביל לציר כדור הארץ בדיוק גבוה ככל האפשר, שאם לא כן, מתקבלת סחיפה (drift) של גרם השמיים הנצפה לכיוון דרום (צפון בחצי הכדור הדרומי).
על קו המשווה (ועליו בלבד) מעמד משווני נע על ציר המקביל לקרקע ומצביע כלפי צפון. בקטבים מעמד משווני ינוע על ציר ניצב לקרקע. בין הקטבים לקו המשווה יש להטות את ציר הסיבוב של המעמד המשווני כמידת קו הרוחב בו מתקיימת התצפית, כך שציר הסיבוב יצביע במדויק על הציר הצפוני בחצי הכדור הצפוני ועל הציר הדרומי בחצי הכדור הדרומי. בנוסף לדרישה שהציר יקביל לציר כדור הארץ קיימת גם דרישה למהירות סיבוב אחידה של הציר כך שיתווה מעגל שלם אחת ליממת כוכבים. בכך מתמלאות כל הדרישות לפיצוי על סיבוב כדור הארץ. רמות הדיוק של מעמדים משווניים משתנות בהתאם לשימוש בחומרים ודיוק הייצור. רמת הדיוק הנמוכה ביותר מספיקה לתצפית בעין, רמת דיוק גבוהה יותר דרושה לצילום, והמעמדים המדויקים והכבדים ביותר משמשים למדידות ומחקר.
טלסקופים היסטוריים השתמשו במנגנון הכולל גלגלי שיניים, משקולות ומטוטלות, בדומה לשעוני סבא. עם הזמן, המשקולות והמטוטלות פינו את מקומם למנועים חשמליים.
סוגי מעמד משווני.
אופי השימוש במעמד משווני מכתיב את תכנונו. שיקולי ניידות, משקל ודיוק קובעים שימוש בסוגים שונים. בנוסף לסוגים הנפוצים, המוצגים להלן, ישנם עוד כמה עשרות סוגים ותת-סוגים המתאימים לדרישות שונות.
מעמד גרמני, או חצובה גרמנית.
הסוג הנפוץ ביותר של מעמד משווני מכונה מעמד גרמני. למעשה מדובר בחצובה שראשה, הנושא את הטלסקופ ומסוגל לתנועה ימין-שמאל ומעלה-מטה, מוּטֶה על פי מעלות קו הרוחב - מהטיית-אפס בציר הצפוני או הדרומי ועד הטיה ב-90° על קו המשווה.
בעוד שחצובה גרמנית היא הפופולרית ביותר בשל גודלה הקטן יחסית לסוגי מעמד משווני אחרים, היא לוקה בשני פגמים מהותיים. מאחר שבמעמד גרמני מורכבים שלושה צירים זה על גבי זה, חוסר יציבות בכל ציר מתווסף לחוסר יציבות של הצירים האחרים. על כן, ייצור חצובה במשקל נמוך מדי ובאיכות חומרים ירודה מובילה לחצובה רועדת. חוסר יציבות זה מועצם בטלסקופ בהתאם למידת ההגדלה וגורם לדמות הנראית לקפץ. החצובות הגרמניות הזולות ביותר מתסכלות מאוד את המשתמש בהן ולעיתים אינן ניתנות כלל לשימוש.
חצובה גרמנית איכותית נבנית מחומרים קשיחים ועבים, על פי רוב פלדה, עם מנגנון גלגלי שיניים חרוט בדיוק גבוה. לכן משקלה של חצובה גרמנית איכותית הוא כפי שלושה מהציוד אותו היא נושאת, ולרוב אף יותר. חצובות גרמניות יקרות יותר בנויות מטיטניום וסיבי פחמן המספקים את החוזק הדרוש בשליש מהמשקל.
פגם מהותי נוסף נובע ממרכז הכובד של הטלסקופ הנמצא מחוץ לציר החצובה, ולכן הכרחי להוסיף משקולות איזון כבדות, ההופכות את החצובה הכבדה ממילא לכבדה עוד יותר. מסיבות אלו המנגנון המניע את הציר סובל מעומסים גבוהים בהרבה ממשקל הטלסקופ, אם לא ננקט משנה זהירות באיזון הטלסקופ והמשקולות על החצובה. לכן חצובות גרמניות מוגבלות כמעט לגמרי לטלסקופים קטנים עד בינוניים, והשימוש בהן מחייב עקומת לימוד תלולה וקפדנות רבה.
מעמד אנגלי.
במעמד אנגלי צירי התנועה ממוקמים אחד בתוך השני ולא אחד על גבי השני: הטלסקופ כולו קבוע על ציר בתוך מסגרת, והמסגרת כולה נתונה על שני צירים בקצותיה כך שהיא מקבילה לציר כדור הארץ. כך מתקבל מעמד יציב מטבעו, אך גדול הרבה יותר ממעמד גרמני, מפני שעל המסגרת להיות גדולה מהטלסקופ כולו. מסיבות אלו מעמד אנגלי משמש על פי רוב במצפים קבועים בלבד.
משטח משווני, או מעמד פּוֹנְסֶה (Poncet).
מעמד פונסה הוא פשרה בין הדרישה לעקיבה רצופה על גרמי השמים לבין שיקולי ניידות, משקל וגודל. זהו משטח המתווה חלק של מעגל על גבי ציר חרוטי הנמצא תחתיו. הציר החרוטי מוּטֵה על פי מעלות קו הרוחב. כך מתקבלת עקיבה לזמן מוגבל, לרוב בין רבע שעה לשעה. מעמד פונסה משמש בדרך כלל אסטרונומים חובבים בעלי טלסקופים גדולים, בקוטר 16 אינץ' ומעלה.
מעמד פרסה (horseshoe mount).
מעמד פרסה הוא גרסה מקצועית ויקרה של מעמד פונסה. להבדיל ממעמד פונסה, בו התנועה מתקיימת על גיזרה קטנה של חרוט, במעמד פרסה התנועה מתבצעת על כמעט חרוט שלם. רוב הטלסקופים הגדולים המשמשים למחקר, כמו טלסקופ הייל בהר פאלומר, משתמשים במעמד פרסה.
מעמד מזלג (fork mount).
מעמד מזלג הוא הכלאה בין מעמד אנגלי למעמד גרמני. הטלסקופ ממוקם בין זרועות מזלג הנטוי על גבי טריז (wedge), ומידת הנטייה היא על פי מעלות קו הרוחב, כך שציר התנועה מקביל לציר כדור הארץ. סוג זה של מעמד מוגבל לטלסקופים קצרים, דמויי חבית, כדוגמת שמידט-קאסגרין.
תחליפים בני-זמננו למעמד משווני - טלסקופים רובוטיים.