בשנת 2016 אושרה חקיקה לאפשר שימוש בתרופות קנבינואידים תת-לשוניות לשימוש במרשם רופא. השימוש בקנאביס צמחי שלם נותר בלתי חוקי. טיפוח קנאביס חוקי ב-19 מחוזות במדינה למטרות רפואיות ומדעיות. עם זאת, באישור זה הוא יכול להתנהל גם במחוזות אחרים. בשנת 2019, הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן הזכיר כי טורקיה עשויה לגדל קנבוס תעשייתי באומרו, "אני קורא לעמי, בואו נתחיל בתהליך גידול קנבוס תעשייתי. נראה כי לקנבוס התעשייתי יתרונות רבים ושונים באזורים שונים רבים".
לאוס.
קנאביס זמין באופן נרחב בלאוס למרות מעמדו הבלתי חוקי למטרות רפואה או פנאי (עם זאת, לא נאכף) במיוחד באזור התיירותי של ואנג ויינג שם נמכר בגלוי על ידי ברים כ-"ניצן מריחואנה" או כ-"פיצה שמחה". בחלק מהמסעדות קיים תפריט "שמח" בו הלקוחות יכולים לקבל מגוון מאכלים חדורי קנאביס, ולעיתים יחד עם מוצרי "קסם" המכילים פטריות פסיכדליות. בגלל פתיחותה של עיירתואנג ווינג כלפי קנאביס, פטריות פסיכדליות ואופיום, היא הפכה ליעד תיירותי מפורסם.
לבנון.
קנאביס בלבנון אינו חוקי למטרות פנאי אך מותר לשימוש רפואי. כמויות גדולות של קנאביס גדלות בתוך המדינה, במיוחד בעמק בקאע, ונצרכות לשימוש אישי באופן פרטי. ייצור חשיש נאסר בלבנון בשנת 1926, בתקופת המנדט הצרפתי של סוריה ולבנון. עם זאת, תעשיית הקנאביס פרחה במהלך הכאוס של מלחמת האזרחים הלבנונית בת ה-15 השנים (1975–1990).
עד שנת 2001 העוני לחץ על חקלאים רבים לחזור לגדל קנאביס. בשנת 2002, הייצור הגיע ל-37,000 דונם, כפול מזה שהיה בשנה שקדמה לה. בהמשך, פרחו חוות קנאביס במהלך מלחמת האזרחים בסוריה החל משנת 2011, מכיוון שהממשלה דאגה יותר לנושאי ביטחון וזנחה את הנושא.
בשנת 2018, דובר הפרלמנט, נביה ברי, הצהיר כי "הפרלמנט הלבנוני נערך ללמוד ולאמץ את החקיקה הדרושה לחקיקת גידול קנאביס וייצורו לשימושים רפואיים בדרך של מדינות רבות באירופה וכמה ממדינות ארצות הברית". כפי שאמר לשגרירת ארצות הברית בלבנון אליזבת ריצ'רד על פי סוכנות הידיעות הרשמית של לבנון. הודעה זו הגיעה לאחר פרסום מחקר של חמש שנים שערך התאגיד מקינזי ושות' להגברת הפיתוח הכלכלי. כמדינה עם החוב השלישי בגובהו בעולם, תומכי הלגליזציה טענו כי טיפוח תעשיית הקנאביס בשטחי לבנון יכול לסייע רבות ברפורמה חדשה בכלכלת המדינה. באפריל 2020 העביר הפרלמנט חוק המתיר לגידול קנאביס לשימוש רפואי ובכך, הפכה לבנון למדינה הערבית הראשונה שעושה זאת. גידול של קנבוס לא פסיכואקטיבי נעשה גם כן לחוקי.
נפאל.
קנאביס אינו חוקי בנפאל למטרות רפואה או פנאי. בשנת 1973 ביטלה המדינה את הרישיונות של כל חנויות הקנאביס, הסוחרים והחקלאים. עם זאת, טיפוחו ושימוש אישי לא הושפעו, והסחר נמשך שלא כדין וההפסד של 100,000 דולר בהכנסות הממשלה מהנושא גרם לשיבוש.
במדינה קיים מנהג של שימוש בזרעי קנאביס גם בהכנת חמוצים הנקראים, bhang ko achar" (האנג קו עכר"), זרעים המיובשים נטחנים ומעורבבים עם איילו (תפוח אדמה). מנהג זה נפוץ באזורים הררים כגון קטמנדו ופוקארה. קנאביס נחשב כמתנתו של האל ההינדי, שיווה, ונחשב כמנחה קדושה בחגיגות הפסטיבל מהא שיוורטרי. לפיכך בתקופת חגיגותיו שימושו חוקי ואינו נאכף.חבר הפרלמנט מהמפלגה הקומוניסטית, בירודה חטיוואדה, לצד 47 מחוקקים ממפלגות נוספות הגישו הצעת חוק בפרלמנט בינואר 2020 בקריאה ללגליזציה של קנאביס.
סרי לנקה.
קנאביס בסרי לנקה לא חוקי למטרות פנאי אך נמכר באופן חוקי דרך חנויות צמחי מרפא באיורוודה, וניתן להשתמש בו למטרות רפואיות ומדעיות אם ניתן לו רישיון מטעם משרד הבריאות.
ההערכה היא כי ישנם כיום כ-600,000 משתמשים בקנאביס הנוטים להגיע משכבה חברתית-כלכלית גבוהה יותר. הקנאביס ממלא תפקיד מרכזי בתרבות המסורתית של האי, עם השמות הסינהליים או הסנסקריטים הספציפיים ויראפאטי ("עלים גיבורים"), קפטה ("קליל"), אננדה ("אושר"), המעידים על תכונותיו השונות, כגון גרימת אופוריה והגברת האנרגיה המינית. בשנת 2008 ביקש שר הרפואה לגליזציה מוגבלת של קנאביס למטרות רפואיות. בעל התפקיד החדש בשנת 2013 הציע גם הוא לתקן את חוק האיורוודה כדי להכיר בערך הקנאביס. ב-2017 הודיעה המדינה על כוונתה ליצור מטע חשיש בן 400 דונם ליד אינגריה, במטרה לספק קנאביס למטפלים באיורוודה ולייצוא תרופות מנגזרותיו לארצות הברית.
פקיסטן.
קנאביס בפקיסטן אינו חוקי לשימוש פנאי, אם כי מאז ספטמבר 2020, ניתן להשתמש בתמציות של קנאביס לשימוש תעשייתי ורפואי. קנאביס נצרך באופן נרחב במדינה כג'אראס ובאנג.
לפני השפעת ממשלות הממלכה המאוחדת וארצות הברית בזמנו, נעשה שימוש נרחב בקנאביס במרכז אסיה באופן רפואי, כמצרך מרכזי, לטקסטיל ולהשפעות פסיכוטרופיות. בספר ה-"אתארוובדה" קנאביס אף הוגדר כאחד מחמישה צמחים קדושים ורבים האמינו כי מלאך שומר קיים בתוכו.
אכיפת חוקים נגד סמים קשים עומדת בראש סדר העדיפויות בפקיסטן, בעוד שלעיתים קרובות מתעלמים מהשימוש האישי בקנאביס. הדבר נכון במיוחד באזורים שבטיים שונים, בהם לעיתים קנאביס נמכר בשווקים ציבוריים. בספטמבר 2020, הממשלה הפדרלית של פקיסטן אישרה לגליזציה של ייצור קנבוס. החלטה זו הגיעה לאחר הבנת העובדה כי במדינה יש שפע טבעי של קנאביס ויתר על כן, כי ישנה יכולת להרווחת מעל ממיליארד דולר ממוצריו ולהגביר את כלכלתה. לאחר שקיבל מעמד חוקי ונכנס לבדיקה ממשלתית, החל לשמש לייצור מוצרים כגון שמן CBD, זרעי קנבוס, מוצרים רפואיים ומוצרים תעשייתיים. על פי דו"ח משנת 2013, כ-6.4 מיליון אנשים בפקיסטן צורכים קנאביס.
קוריאה הדרומית.
קנאביס בקוריאה הדרומית אינו חוקי לשימוש פנאי. עם זאת, בנובמבר 2018 תוקן חוק בקרת הסמים הנרקוטים במדינה והשימוש בקנאביס רפואי הפך לחוקי, מה שהפך אותה למדינה הראשונה במזרח אסיה שמאפשרת לגליזציה של קנאביס רפואי. קנאביס היה מקור בד לקוריאה עוד מימי קדם בקוריאה העתיקה, וכבר בשנות השלושים של המאה העשרים גדל הקנבוס בכל פרובינציה בקוריאה, במיוחד בדרום בו הוא גדל בצורה הטובה ביותר. בסוף שנות ה-50 גידלו בדרום קוריאה כ-9,000 דונם קנבוס. כמו כן, בד הסמבה המסורתי ובדים בצבעי שנהב, היו עשויים מקנבוס. בשנות ה-60, השימוש בקנאביס הקוריאני עלה בצורה דרמטית עם השפעת תרבות מבסיסי צבא של ארצות הברית בקוריאה. השימוש ב-"עשן שמח" החל לסמל מרדנות, וזמרים פופולריים רבים באותה תקופה החלו לעשן את העשב.
בינואר 2018 הציע נציג שין צ'אנג-היון, חבר האספה הלאומית של קוריאה הדרומית, הצעת חוק שתתקן את חוק בקרת הסמים ותאפשר לאנשים עם מצבים רפואיים ספציפיים להשתמש בקנאביס באישור משרד המזון והבטיחות בסמים. התיקון המוצע התגבר על מכשול גדול מאוחר יותר ביולי, כאשר הוא זכה לתמיכת המשרד שאמר אז כי יאפשר טיפול בקנאבידיול, מרינול וסאטיקס למצבים הכוללים אפילפסיה, תסמיני HIV / איידס וטיפולים הקשורים לסרטן. ב-23 בנובמבר 2018, אישרה האספה הלאומית את התיקונים לחוקי בקרת הסמים והקנאביס הרפואי אושר בחלקו. מאמר של העיתון "Korea Times" משנת 2014 ציין כי ניתן לקנות קנאביס בקלות בדרום קוריאה על ידי פנייה לסוחרים באינטרנט. עיתונאי המאמר ציין כי על פי סוחרים, קנאביס נמכר במחיר של 30–50 דולר לגרם.
קוריאה הצפונית.
מעמדו של הקנאביס בצפון קוריאה אינו ברור למטרות פנאי או רפואה בגלל היעדר מקורות העומדים לרשות העולם החיצון מהמדינה. יש משקיפים שאומרים כי קנאביס הוא חוקי למעשה או לפחות נסבל, בעוד שאחרים טוענים שמדובר בחוסר הבנה ושהסם אינו חוקי.
בשנת 2013, בהסתמך על מקורות של אתרי החדשות "NK News" ו-"Reddit", דיווח הערוץ "Vice News" כי קנאביס קיים בשימוש נרחב וסובלני בצפון קוריאה, מעושן כ-"טבק עלים" על ידי המעמדות הנמוכים כאלטרנטיבה זולה לסיגריות ולהרגעה לאחר יום עבודה. על פי הרשת החברתית "MassRoots", זה הוא מצב די מקובל שצפון קוריאנים מגדלים קנאביס משלהם, או קוצרים צמחים שגדלים ברחבי המדינה. עם זאת, תשובת העיתונאית קיגן המילטון במאמר בעיתון הבריטי הגרדיאן משנת 2014 ביקשה להפריך את השמועות. היא ציטטה את מתיו רייכל מ-"פרויקט פיונגיאנג" המציין כי "טבק העלים" הקרוי בשם "Ipdambae" הוא למעשה תערובת של עשבי תיבול וטבק, הדומה באופן שטחי לקנאביס אך לא קשור אליו. קנאביס מטופח באופן תעשייתי, אך בצורה של קנבוס בעל אחוזי THC נמוכים, בעוד שיש אנשים שעשויים לטפח כמויות אישיות של קנאביס פסיכואקטיבי, אך השימוש בו עדיין אינו חוקי אם כי סביר להניח שהוא לא ייענש בחומרה. שגריר שוודיה בצפון קוריאה דיווח לסוכנות הידיעות "ssociated Press" בשנת 2017 כי "לא צריך להיות בספק כי סמים, כולל קנאביס, אינם חוקיים כאן. אי אפשר לקנות אותם באופן חוקי וזו תהיה עבירה פלילית לעשן אותם".
קמבודיה.
קנאביס בקמבודיה אינו חוקי למטרות פנאי או רפואה אך איסורו נאכף באופורטוניסטית. מסעדות "שמחות" רבות הממוקמות בפנום פן, בסיאם ריפ ובסיהאנוקוויל מציעות בפומבי אוכל מבושל עם קנאביס, או כקישוט צדדי. הקנאביס גדל באופן מסורתי בקמבודיה והוא מרכיב נפוץ במזון.
בשנת 1961, בהתאם לאמנה היחידה בנושא הסמים, שימוש בקנאביס נותר בלתי חוקי מבחינה טכנית אך החוק לא אוכף, והוא נמכר בגלוי. כיום הוא נמכר בגלוי בשווקים, מסעדות וברים שונים. "פיצה שמחה" הוא המונח לפיצה חדורת קנאביס הנמכרת לעיתים קרובות במסעדות ברחבי קמבודיה. בקרב קמבודיאים מזון עם קנאביס נתפס כמעשה של מבוגרים ואינו פופולרי בקרב בני הנוער. באזורים תיירותיים "פיצה שמחה" ידועה כאטרקציה בקרב המטיילים.
תאילנד.