Disk Operating System (אין קשר למערכת ההפעלה DOS) - מערכת ההפעלה הוטענה באמצעות דיסק קשיח (גם OS נטענה בדרך זו, והשם DOS בא להבדיל אותה מ-TOS, מערכת הפעלה שנטענה מסרט מגנטי). זו הייתה מערכת הפעלה פשוטה יותר, שבאופן בסיסי לא סיפקה אפשרות לריבוי משימות (Multitasking) ולא היו בה מנגנונים להגנת זיכרון. היא דרשה פחות משאבים, ולכן נועדה למחשבים הקטנים יותר בסדרה.
TSS/360 (Time Sharing Operating System) יועדה לניצול יכולת ה-360/67 לשיתוף זמן במשאבים ( time-sharing) ולהרצת מספר יישומים במקביל.
DOS/VS הייתה דור המשך למערכת ההפעלה שנועדה לנצל את יכולות הזיכרון הווירטואלי ויועדה בעיקר למחשבי System/370.
BOS/360.
Basic Operating System - מערכת ההפעלה הבסיסית למחשבי דרגת הכניסה עם 8K זיכרון. גרסה זהה עקרונית ל-DOS/360, אלא שנטענה באמצעות כרטיס זיכרון ייעודי ולא דיסק קשיח על מנת לפנות כונן קשיח לשימוש כללי. בפרט איפשרה מערכת ההפעלה שיווק מחשבי רמת כניסה בעלי כונן דיסק בודד.
TOS/360.
Tape Operating System - גרסה מוקדמת של DOS/360 עבור מחשבים עם כונן סרטים בלבד. יועדה למחשבי 360/30.
אנטיגונה (אנווי)
המחזה אנטיגונה פרי עטו של ז'אן אנוי הוא טרגדיה בהשפעת המיתולוגיה היוונית ומחזה באותו שם (אנטיגונה מאת סוֹפוֹקְלֵס) מהמאה ה-5 לפנה"ס. באנגלית נוהגים להבדיל אותו מקודמו בביטוי המחזה בצורתו הצרפתית המקורית, on-tee-GONE. המחזה נכשל בתחילה, אף ברבות הימים הפך להצלחתו הגדולה ביותר של אנווי. העלילה דומה מאוד לזו שבמחזה המקורי של סופוקלס, למעט שלושה שינויים: נוספה האומנת שמגדלת את הבנות והושמטו פרשת תריסיאס ופרשת חרטתו של קריאון.
ההפקה המקורית.
המחזה הועלה לראשונה בפריז בתיאטר דה ל'אטליה, ב-6 בפברואר 1944, במהלך הכיבוש הנאצי, והופק תחת הצנזורה הנאצית. המחזה מציג עמדה דו-משמעית בנוגע לדחיית סמכות (אותה מבטאת אנטיגונה) וקבלתה (אותה מבטא קריאון). ניתן להבחין בבירור בהקבלה לתנועת ההתנגדות הצרפתית.
הצגת הבכורה הבריטית.
הצגת הבכורה הבריטית נעשתה על ידי להקת התיאטרון אולד ויק והתקיימה בניו תיאטר, לונדון, ב-10 בפברואר 1949. ההפקה הופקה בידי לורנס אוליבייה (שגילם את תפקיד המקהלה) ושיחקו בה השחקנים הבאים: המקהלה - לורנס אוליבייה, אנטיגונה – ויוויאן לֵי, האומנת – איילין בלדון, איסמנה – מג מקסוול, המון – דן קנינגהאם, קריאון – ג'ורג' רלף, שומר 1 (ג'ונאס) – תומאס היתקוט, שומר 2 (רב-טוראי) – יו סטיוארט, שומר 3 – ג'ורג' קופר, הרץ – טרנס מורגן, הפג' – מייקל רדינגטון, אורידיקה – הלן בק.
עיבודים.
השחקנית קתרין קורנל הפיקה וכיבה בהפקת 1946 של התיאטרון הלאומי בוושינגטון די. סי.. סר סדריק הרדוויק גילם את דמותו של המלך קריאון, בהפקה שיחקו גם ברטה בלמור, וסלי אדי, רות מתסון, ג'ורג' מתיוס, אוליבר קליף, מרלון ברנדו (בתפקיד הרץ) ומייקל היגינס (בתפקיד שומר 3). ההצגה בוימה בידי גאתרי מקלינטיק, בעלה של קתרין קורנל.
אנטיגונה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. "אנטיגונה", תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 30 בדצמבר 1946
2. "אנטיגונה", תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 24 בספטמבר 1997
3. "אנטיגונה", תיאטרון אנסמבל הרצליה, הצגת בכורה: 8 ביוני 2002
4. "אנטי", תיאטרון גשר, הצגת בכורה: ינואר 2013
אגם צ'פלה
אגם צ'פלה (בספרדית: Lago de Chapala) הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר במקסיקו. הוא נמצא בגבול שבין מדינת חליסקו לבין מדינת מיצ'ואקאן.
גאוגרפיה.
האגם נמצא 45 ק"מ דרום-מזרחית לגוודלחרה שבחליסקו. אורכו כ-80 ק"מ ורוחבו המקסימלי 18 ק"מ. עומקו 10.5 מ'. שטח האגם 1,100 קמ"ר והוא נמצא בגובה 1,524 מ' מעל פני הים.
האגם מוזן על ידי ריו לרמה, ריו סולה, ריו אוארצ'ה וריו דוארו. האגם מנוקז על ידי ריו גרנדה דה סנטיאגו.
גוודלחרה, הסתמכה על אגם צ'פלה כמקור עיקרי למים מאז שנות ה-50. זמן קצר לאחר מכן וכתוצאה של מספר שנים שחונות, ירד מפלס המים באגם בצורה משמעותית. מפלס המים התאושש בשנת 1979 אך שוב החל לרדת, בגלל צריכה עירונית שגדלה משמעותית.
כריתת היערות לאורך האגם, ירידה בכמות המים שהגיעו מנהר הריו למרה, תרמו לירידת מפלס המים של האגם. ירידה בעומק האגם העלתה את הטמפרטורה הממוצעת שלו, וכתוצאה מכך נוצרה התאיידות מוגברת שתרמה אף היא לירידת המפלס.
בו זמנית, מי אגם צ'פלה זוהמו על ידי פסלות עירונית, תעשייתית וחקלאית, בעיקר ממים שהגיעו מנהר ריו לרמה. זיהום המים יצר סביבה נוחה, לפלישת יקינתון המים (נוכחות מוגברת של חומרים מזינים מהזיהום, בשילוב עם המים החמים) שהגבירו את ירידת מפלס המים. הזיהום, פגע בדגה, בצמחים ובאלפי חיות שזה הוא בית הגידול הטבעי שלהן וכן במינים של ציפורים נודדות, כגון שקנאי לבן אמריקאי.
מספר ערים שוכנות לחופי אגם צ'פלה, בהן: צ'פלה, חוקוטפק, פונסיטלאן, חמאי, ונוסטיאנו קאראנסה, קוחומטלאן דה רגולס.
שלושה איים קטנים נמצאים באגם צ'פלה: איסלה דה לוס אלקרנס, איסלה מסקלה ולה איסלה מנור.
לאון שארל תבנין
לאון שארל תבנין (30 במרץ 1857 - 21 בספטמבר 1926) היה מהנדס טלגרף צרפתי, שהרחיב את חוק אוהם לניתוח של מעגלים חשמליים מורכבים.
חייו.
תבנין נולד במו שבצרפת, הוא סיים את לימודיו באקול פוליטקניק שבפריז בשנת 1876. ב-1878 הוא הצטרף לחיל ההנדסה כמהנדס טלגרף, שם הוא עבד על פיתוח קווי טלגרף ארוכים מתחת לאדמה.
בשנת 1882 הוא מונה כמפקח הוראה בגרנד אקול לטלגרפיה שבפריז, והחל לפתח עניין רב בבעיות במדידה במעגלים חשמליים.
כתוצאה מכך שלמד את חוקי קירכהוף וחוק אוהם, הוא פיתח את המשפט המפורסם שלו, משפט תבנין שאיפשר לחשב זרמים במעגלים חשמליים מורכבים ולפשט מעגלים מורכבים למעגלים פשוטים יותר באמצעות שקול תבנין למעגלים חשמליים.
לאחר שנהיה לראש המשרד של הקווים, הוא החל ללמד מקצועות נוספים מחוץ לגרנד אקול לטלגרפיה, כולל קורס במכניקה במכון הלאומי לאגרונומיה.
בשנת 1896 הוא מונה למנהל בית הספר להנדסת טלגרף, ובשנת 1901, נהיה המהנדס הראשי של סדנאות הטלגרף.
בשנת 1926 הוא נלקח לטיפול בפריז, שם גם נפטר.
תבנין היה נגן כינור מוכשר, תחביב נוסף שהיה לו זה דיג, הוא נשאר רווק כל חייו אבל התגורר עם בת דודה אלמנה של אמו ושתי בנותיה שהוא אחר כך אימץ. תבנין התייעץ עם כמה חוקרים ידועים באותו זמן, והתעוררה מחלוקת באשר לשאלה האם המשפט שלו עולה בקנה אחד עם העובדות. זמן קצר לפני מותו חבר ביקר אותו והוא הופתע לשמוע ממנו שהמשפט שלו התקבל בעולם.
הוא השאיר אחריו בקשה רשמית שאף אחד מלבד משפחתו לא יהיה בהלווייתו ושעל ארונו לא יונח דבר מלבד ורד מגינתו, כך הוא נקבר במו.
תבנין זכור כמהנדס ומועסק לדוגמה, חרוץ, עובד קשה, בעל מוסריות גבוהה, קפדן בעקרונותיו אך נחמד.
האשליה (מחזה)
האשליה (בצרפתית: L'Illusion Comique; בתרגום מילולי: "האשליה הקומית") הוא מחזה קומי, פרי עטו של פייר קורניי, שנכתב ב-1636. הוא מקדים בהרבה את זמנו בשימושו במטא-תיאטרון הצגה בתוך הצגה. הוא הועלה לראשונה בתיאטרון הוטל דה בורגון בשנת 1636 וראה אור בשנת 1639.
קורניי כתב את "האשליה" בגיל 29, כשמאחוריו שבעה מחזות. "האשליה" מסמן נקודת מפנה בקריירה שלו. ניתן להחשיב אותו כסופה של תקופת התלמדותו במהלכה הסופר הדגים את מיומנותו הספרותית. ביצירה זו, קורניי משתמש בכל הסוגות התיאטרוניות: המערכה הראשונה היא פרולוג ששואב השראה מסגנון הפסטוראלה (של חיי רועים), ושלוש המערכות הבאות הן קומדיה בלתי מושלמת כשבמרכזה הדמות הפארסית מטמור. המערכות הרביעית והחמישית מתפתחות לטרגיקומדיה עם תמונות של קרב, מאסר ואפילו מוות. מכאן ש"האשליה" הוא מעין סיכום של העולם התיאטרוני, וניתן להבין מן המחזה שקורניי מפגין את בקיאותו בתיאטרון כמכלול.
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה.
המערכה הראשונה נפתחת בכניסה למערה של פרידמון ודוראנט המנסים לגלות את הסיבה להיעלמותו של קלינדור, בנו של פרידמון. דוראנט מעוניין להציג את פרידמון בפני הקוסם, שיכול לעזור להם. קוסם, אלקנדר, מנסה לברר את הסיבות המדויקות שבגללן פרידמון הגיע אליו ומספר לפרידמון שבנו חי ושהוא יכול להראות לו את בנו בחיזיון. אלקנדר מבקש מדוראנט לעזוב. לאחר שדוראנט עוזב, אלקנדר מספר לפרידמון שבנו חי חיים פִּיקָרֶסְקים מאז היעלמותו ושהוא כעת משרתו של סרן באזור בורדו.
מערכה שנייה.
בתחילת המערכה השנייה, אלקנדר ופרידמון מתבוננים במתקנו של הקוסם ורואים את קלינדור ואדונו מטמור. קלינדור מאזין למטמור מתרברב בהישגיו האדירים בעודו ממתין לבואה של איזבל, שמופיעה מלווה במשרתת שלה. קלינדור ומטמור מתחבאים; ואדרסט ניגש לאיזבל. היא מסרבת לו, אבל הדבר אינו מונע ממנו מלבקש מאביה את ידה. אחרי שהוא עוזב, מטמור וקלינדור יוצאים ממחבואם ומטמור עוזב כשמגיע שליח ומודיע לו שיש לו עניינים דחופים במקום אחר. איזבל נותרת לבדה עם קלינדור ואומרת לו שהיא אוהבת אותו. היא בורחת כשאדרסט שב. גם קלינדור עוזב, ואדרסט מתחיל לחשוד שקלינדור הוא יריבו. ליז, המשרתת שלאיזבל, מספרת לאדרסט שעליו ללכת ולרגל אחרי שניהם. כשהיא נותרת לבדה, ליז חושפת שהיא מאוהבת בקלינדור ומקווה לנקום בגבירתה כיוון שהיא סירבה לאדרסט. אלקנדר מנסה להבטיח לפרידמון שבנו חי ובריא.
מערכה שלישית.