יום העצמאות מצוין בטקס מרכזי שנערך בנוכחות המושל הכללי של קנדה וראש-הממשלה ברחבת הכניסה של בניין הפרלמנט באוטווה. זהו יום שבתון בקנדה, והקנדים מציינים את החג בפעילויות ואירועים שונים הנערכים ברחבי המדינה.
דרד סקוט
דרד סקוט (באנגלית: Dred Scott; 1799 - 17 בספטמבר 1858) היה עבד שחור שתבע את אדונו ודרש את שיחרורו, בפסק-הדין הידוע דרד סקוט נגד סנדפורד, שבו הכריע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי שחורים הם גזע נחות מאשר הגזע הלבן, וכי הם רכוש של אדוניהם. החלטה זו הייתה אחד הגורמים שהובילו למלחמת האזרחים האמריקנית.
קורות חיים.
דרד סקוט נולד בווירג'יניה בשנת 1799 כרכוש של משפחת פטר בלאו. משפחת בלאו עברה עם עבדיה בשנת 1830 לסנט לואיס, שם, בשל קשיים כלכליים, מכרה את סקוט לד"ר ג'ון אמרסון, אשר שירת כרופא צבאי בצבא ארצות הברית. אמרסון, במסגרת תפקידו, נסע לאילינוי ולוויסקונסין - שתי טריטוריות בהן, בהתאם לפשרת מיזורי נאסרה העבדות. במהלך נסיעות אלה פגש סקוט את הרייט רובינסון ונשא אותה לאישה. סקוט, אשתו ומשפחת אמרסון חזרו למיזורי בשנת 1842. אמרסון נפטר בשנת 1843, וג'ון פ. א. סנפורד, אחיה של אירין אמרסון (אלמנתו של אמרסון), מונה למנהל עיזבונו.
סקוט פנה לבית המשפט בשנת 1846 בתביעה לשחררו. התביעה מומנה על ידי משפחת בלאו - בעליו הראשונים. סקוט הפסיד במשפט הראשון, אולם לאחר ערעורו בשל עדות שמועה בלתי קבילה, הותר לו לפנות בשנית לבית המשפט, ובשנת 1850 החליט חבר המושבעים כי סקוט חופשי על פי הכלל של "פעם חופשי תמיד חופשי" (מאחר שהיה בטריטוריות שבהן העבדות אסורה). אמרסון ערערה לבית המשפט העליון של מיזורי אשר הפך את קביעת המושבעים, וסקוט חזר לעבדות.
סקוט הגיש תביעה נוספת - הפעם לבית המשפט הפדרלי, ולאחר שהפסיד ערער לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 1857 הכריע בתיק נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית - רוג'ר ב. טייני - בו קבע כי עבדים הם רכוש ולא אזרחים, ולכן אין להם זכות עמידה בפני בית המשפט. יתרה מכן, טייני קבע כי פשרת מיזורי אינה חוקית מאחר שהיא פוגעת בתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית המגן על זכות הקניין.
לאחר המשפט הושב סקוט לבעליו המקוריים - משפחת בלאו, אשר העניקה לו את חירותו.
דרד סקוט נפטר משחפת שנה לאחר מכן, בשנת 1858. הוא קבור בבית הקברות קלברי (גולגותא) בסנט לואיס, מיזורי.
רמת דוד
רָמַת דָּוִד הוא קיבוץ בצפון-מערב עמק יזרעאל, הנמצא בתחום המועצה האזורית עמק יזרעאל ומשתייך לתנועה הקיבוצית.
קרוי על שם דייוויד לויד ג'ורג', שבעת כהונתו כראש ממשלת בריטניה ניתנה הצהרת בלפור.
רמת דוד נוסדה על ידי קבוצת "שרונה", שהתיישבה ב-1926 ליד עין בֵּידָה (כיום עין סיפן) שמדרום לנהלל וממערב למקום הקיבוץ כיום. עם התיישבותה שינתה הקבוצה את שמה ל"עיינות", על שם המעיינות הסמוכים. בסוף אותה שנה התיישבה סמוך לעיינות גם קבוצת השרון.
קרקעות הגבעה שעליה שוכן הקיבוץ כיום נרכשו מידי משפחת סורסוק הלבנונית עוד בשנת 1921, אולם האריסים הערבים שישבו בהן סירבו לעזוב, ולכן לא התאפשרה העברתן למוסדות המיישבים היהודיים. לאחר משא ומתן שנמשך שנים אחדות, עלו אנשי קיבוצי הסביבה על הקרקע במחרשות ב-1931, ובכך אילצו את הממשל המנדטורי להתיר להם לעבד את הקרקע ולבנות עליה. עוד לפני ההתיישבות על הגבעה, במרץ 1931, התקיים טקס בנוכחות חיים ויצמן ונציגי יהדות אנגליה, בו נקרא היישוב רמת דוד. במהלך השנה שלאחר מכן הוקם במקום גן משותף לשתי הקבוצות. בשנת 1932 הוחל בבניית רפת ולול עבור קבוצת השרון שהתיישבה בצד המזרחי. עיינות התמקמה לידה בצד המערבי. ביוני 1933 זכה הקיבוץ לחשמל.
במשך כ-20 שנה שכנו ברמת דוד שתי הקבוצות זו ליד זו, אך ניהלו כל אחת חיי קהילה ומשק נפרדים. עם זאת, גן הילדים ועדר הצאן היו משותפים.
ב-1953 התחברה קבוצת השרון, עד אז חברת חבר הקבוצות, עם אנשי מפא"י שפרשו מקיבוץ גבת הסמוך בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד, והקימה עימם את קיבוץ יפעת. ברמת דוד נותרה קבוצת עיינות לבדה, ושמה הוסב לשם המקום.
כלכלת הקיבוץ מבוססת על חקלאות (רפת, גידולי שדה) ועל מפעל מתכת שבבעלותו. בסמיכות לקיבוץ נמצא בית הספר האזורי לחינוך מיוחד "קישון", ובקרבתו גם בסיס חיל האוויר רמת דוד.
חינוך.
בקיבוץ קיים מערך גנים המשרת את ילדי המקום.
תלמידי היסודי לומדים בבית הספר שגיא בקיבוץ שריד ותלמידי התיכון מתנחנכים בבית הספר העמק המערבי בקיבוץ יפעת
בר (מידה)
בר היא יחידת מידה של לחץ השווה למיליון דין לסנטימטר רבוע, כלומר, למאה אלף פסקל. מקור המילה הוא מהמילה היוונית "báros", שמשמעותה משקל. הסמל הרשמי שלה הוא bar.
יחידת המידה המשמשת במערכת היחידות הבינלאומית היא הפסקל, שהיא ניוטון אחד למטר רבוע, (כך שבר אחד שווה ל־100,000 פסקל).
בשימוש יומיומי, למשל בניפוח אוויר בצמיגים, משתמשים בבר או ב-PSI. בר אחד שווה ל-14.504 PSI. השימוש בחיי היומיום בבר בציבור ובתעשייה רווח, מכיוון שהבר קרוב ללחץ האטמוספירי בגובה פני הים, ולשימוש יומיומי אפשר להתייחס אליו כשווה לו בקירוב.
בשימושים מטאורולוגיים, מדידת לחץ אוויר אטמוספירי מתבצעת לרוב במיליבר. לפי יחידות ה־SI ההקטופסקל (hPa) שווה למיליבר, כך שהמיליבר וההקטופסקל הם בני החלפה. ביחידות ה־SI מועדפות היחידות בעלות הכפולות של 1,000, לפיכך מועדף הקילופסקל (bar = 100 kPa) ולעיתים משמש בתחזיות מזג אוויר בקנדה. הקילופסקל נפוץ במדעים אחרים כמו הכימיה, אך במטאורולוגיה ההקטופסקל יותר נפוץ.
אמציה (מושב)
אֲמַצְיָה הוא מושב שיתופי ישראלי חילוני הממוקם בחבל לכיש במועצה אזורית לכיש. היישוב משתייך לתנועת משקי חרות בית"ר.
היסטוריה.
היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל ביוני 1955. עמו הוקמו שתי היאחזויות נוספים בחבל לכיש: לכיש ונחושה, סמוך לקו שביתת הנשק עם ירדן.
סביב ליישוב מצויים שרידי יישוב עתיקים רבים דוגמת מבנים, מקוואות ובורות מים, מערות מגורים חצובות וגתות. השרידים מתוארכים למספר תקופות היסטוריות, הכלכותית, הברונזה הקדומה, הברזל, הרומית והביזנטית.
אמציה הוקם על אדמות הכפר הערבי אל-דווימה, שנכבש במלחמת העצמאות על ידי גדוד 89 של חטיבה 8, לצד חורבות הכפר (שעליהן נבנה מאוחר יותר כרמי קטיף).
המושב נקרא על שם אמציה בן יואש שהיה מלך יהודה ושלפי המקרא נהרג באזור חבל לכיש, וכן כציון האומץ והגבורה של יישובי הספר.
בעבר היה היישוב מושב שיתופי אך עם הזמן הוא עבר הפרטה ואיבד מאופיו הסוציאליסטי. בשנות החמישים והששים סבל היישוב ממתקפות הפדאיון. בשנת 1956, במהלך קרב עם כוח של הלגיון הערבי, נהרגו סמוך ליישוב שישה חיילי צה"ל, רובם אנשי מילואים. האירוע מכונה תקרית דווימה.
סמוך ליישוב נמצא אתר מערות חזן, מערכת מסתור מסועפת מתקופת מרד בר כוכבא.
ב-2006 הוקמו בשטח המושב קרווילות למפוני היישוב קטיף ששכן בגוש קטיף. יותר מעשר שנים לאחר מכן, החלה קהילת קטיף להיכנס לבתיה החדשים בכרמי קטיף.
דרך גישה.
ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים, במעמד שר התחבורה, חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר בין היישובים שקף, שומריה ואמציה ויישובים נוספים העתידים לקום - אליאב (חרוב), נטע וגבעת חזן.
סוכה
סוכה היא מבנה ארעי המשמש את העם היהודי לקיום מצוות ישיבה בסוכה בחג הסוכות. הסוכה בנויה על פי כללים הלכתיים מוגדרים ובמהלך ימי החג מועברות אליה כל פעולות המגורים העיקריות, בעיקר האכילה והשינה. הישיבה בסוכה היא מצוות עשה שהזמן גרמה ולכן היא חובה לגברים ורשות לנשים.
המילה סוכה נגזרת מן השורש סכ"כ ומשמעותה מבנה הסוכך על האנשים שבתוכו, מכאן נובע גם שמו של הסכך. היא מופיעה מספר פעמים בתנ"ך, וצורת הרבים סֻכּוֹת מופיעה בהקשרים שונים: לעיתים כצורת הרבים של סוכה, לעיתים כעיר במצרים, לעיתים כעיר בעבר הירדן ולעיתים כשם החג. בספר הזוהר מכונה הסוכה "צילא דמהמנותא" (=צל האמונה, השכינה).
מבנה הסוכה.
בהלכה יש מספר דינים לבניית סוכה, גובהה, שטח רצפתה, מספר דפנותיה, החומרים שמהם אפשר לבנותה ועוד. כלל חשוב ומרכזי בהלכות סוכה הוא שתהיה דירת ארעי: "סוכה דירת עראי בעינן". מכלל זה נגזרות הרבה הלכות הקשורות לצורת בנייתה של הסוכה, כמו שאפשר לבנותה על גמל או שאיננה חייבת לעמוד בפני רוח שאיננה מצויה.
החלק העיקרי בסוכה, שרוב ההלכות דנות בו, הוא הקירוי המכונה סכך, מלשון סיכוך והסתרה מן השמש. חלק מהלכות הסוכה נגזרות מכך ובכלל זה הצורך לבנותה תחת כיפת השמים ולא תחת עצם כלשהו, הצורך לבנותה כדי שתהיה עמידה בפני רוח מצויה, והצורך לבנותה באופן ש"צילתה מרובה מחמתה", כלומר שלמעלה מ-50% משטח הרצפה מוצל, כאשר השמש בנקודה הגבוהה.
דיני מבנה הסוכה.