עוד ב-1919 הוחל בעיבוד הקרקע במושב ונבנה צריף משותף ליד הבאר ששימש כמטבח וכאורווה. המגרשים חולקו לפי עשרה דונם לכל נחלה (במקום 2.5 דונם לנחלה במושב הפועלים). ב-1920, נבנו שלושת בתי המגורים הראשונים למשפחות.
ב-3 במאי 1921 פרצו מאורעות תרפ"א וכל חברי כפר מל"ל וכפר-סבא פונו לפתח-תקווה הסמוכה. הפורעים הרסו את בתי המושב, שרפו את הגורן ובזזו את הרכוש.
שיקום היישוב וההתיישבות הרציפה.
באוקטובר 1921 חזרו החברים לאזור והחלו לעבד את אדמותיהם. מאז החל המושב לשגשג ולהתפתח. בשנים 1928–1932 הצטרפו למושב 15 משפחות מהיישוב הזמני ג'ידרו שבעמק זבולון. בשנות ה-30 וה-40 גידלו במושב גם אבטיחים. ב-1937 בוצעה שם הכלאה מקרית בין זן אמריקני בשם צ'ילי לבין זן ערבי בשם באלאדי. התקבל אבטיח חדש ומתוק במיוחד שהיה מבוקש מאוד בשוקי הארץ ובחו"ל ושמו נקבע לאבטיח מללי.
קופת המושב הפכה להיות "בנק עין חי" ב-1924 ששירת את תנועת המושבים כולה. ב-1976 עבר הבנק לרמתיים ופעל שם עד 1986. ב-1924 הוקמה במושב מרפאה שנתנה שירותי רפואה גם ליישובים השכנים. פעילותה נמשכה עד ל-1962.
בשנת 1928 הורחב המושב בעוד 15 משפחות מג'ידרו (מהקריות) ובאותו הזמן הופקעו ממנו 2,100 דונם לטובת יישובי הסביבה. היום במושב יש 56 משקים, 150 בתים ו- 350 תושבים.
ב־1930 נבנה בית ספר "כפר מל"ל" במבנה דו קומתי לילדי כל האזור ובהמשך המבנה נקרא "הבית הציבורי".
בתחילת שנות ה-30 מסרה כפר מל"ל, מסיבות ציוניות, שטחים של אלפי דונמים שהיו ברשותה לטובת הקמת יישובים נוספים מסביב ליישוב.
ב־1934 מחלבת כפר מל"ל הוגדלה והפכה להיות מחלבה בבעלות "תנובה" וקופת המושב הפכה להיות "בנק עין-חי" ששירת את תנועת המושבים כולה.
ב־1938 נבנה בית הספר היסודי לחינוך ילדי העובדים בשרון ע"ש אהרונוביץ שפעל עד לשנת 2005 ומאז הועבר לקריית החינוך של דרום השרון סמוך לנווה ירק. החל מ-2011 פועל במתחם בית הספר האנתרופוסופי.
הרחוב הראשי המחבר את כפר סבא עם הוד השרון, (כביש 402) נקרא רחוב עין-חי. על שם שמו המקורי של כפר מל"ל – "עין חי". במסגרת חגיגות יובל ה-100 של המושב בשנת 2012 נחנך במושב מוזיאון -עין-חי כפר מל"ל המציג את הרעיון מ"ראשית ההתיישבות כמושב פועלים ועד למושב עובדים" והוא משתייך למועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
8 מהבנים הראשונים של היישוב נפלו במלחמת השחרור בעת שירותם בפלמ"ח.
בכפר מל"ל שכנו גם משרדי המועצה האזורית "הירקון" שהוקמה ב-1950. ב-1980, שונה שמה ל"דרום השרון" עקב איחודה עם המועצות האזוריות "מפעלות אפק" ו-"השרון התיכון". ב-2011, עברו משרדי המועצה האזורית לקריית החינוך ליד נווה ירק.
הרחוב הראשי המחבר את מערב כפר סבא עם הוד השרון (כביש 402) נקרא על שמו הראשון של מושב הפועלים - רחוב עין חי. במסגרת חגיגות יובל ה-100 של המושב (כמושב פועלים) בשנת 2012, נחנך בו מוזיאון כפר מל"ל שתפקידו לשמר את מורשת המושב ובו מסמכים, צילומים וחפצים שונים. המוזיאון פועל בחסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אריאל שרון (2014-1928), ראש הממשלה ה-11 של ישראל, הוא יליד המושב. הסופר, העיתונאי ועורך ירחון "השדה" בשנים 1958–1996 יוסף מנחם מרגלית (2008-1925) התגורר עם משפחתו במושב כל חייו.
מנהיגות יהודית
מנהיגות יהודית הוא שמה של קבוצה פוליטית ימנית, בהנהגתו של משה פייגלין, שפעלה כסיעה פנים-מפלגתית בליכוד עד שנת 2015.
תולדות התנועה.
התנועה נוסדה בחודש נובמבר 1995, כשנתיים לאחר חתימת הסכמי אוסלו, על ידי מוטי קרפל, שמואל סקט ומשה פייגלין בניסיון להגיע להשפעה פוליטית ישירה, בעקבות כישלון מאמציה של תנועת "זו ארצנו" לעצור את תהליך אוסלו.
לאחר ניסיון לא מוצלח ב-1998 להביא לבחירתו של פרופ' ירמיהו ברנובר לתפקיד נשיא המדינה בחנו חברי הקבוצה דרכים אחרות למימוש רעיונותיהם וערכיהם. בשנת 1999 הריצו את מוטי קרפל בלבד בבחירות לכנסת ה-15 תחת רשימה עצמאית בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרשו מהמירוץ לפני הבחירות. ראשי התנועה נחקרו במסגרת פרשת עמותות הליכוד בשל חשד שהוקמה במימון הליכוד במטרה להשיג זמן שידור נוסף בשידורי תעמולת הבחירות בטלוויזיה. בשנת 2000 הם החליטו להצטרף לתנועת הליכוד. בכך הפכה תנועת "מנהיגות יהודית" לחטיבה בתוך תנועת הליכוד, הקרויה 'חטיבת מנהיגות יהודית בליכוד'.
בבחירות המקדימות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, הצליח נציג חטיבת מנהיגות יהודית בליכוד, משה פייגלין, להגיע למקום הארבעים ברשימת הליכוד לכנסת, מיקום שנחשב לכישלון מבחינתו. בהמשך נפסלה מועמדותו על ידי ועדת הבחירות המרכזית (החלטה שאושרה לאחר מכן על ידי בג"ץ). הסיבה לפסילה הייתה הרשעתו בעבירת המרדה במסגרת הפגנות זו ארצנו ואי בקשה לקביעה שהעבירה איננה עבירה שיש עמה קלון, שהעובר עליה נדרש לתקופת צינון לפני שיוכל להתמודד בבחירות לכנסת.
חטיבת "מנהיגות יהודית" בליכוד החלה בשכנוע לאימוץ רעיונותיה ולתמיכה בהם. בבחירות למרכז הליכוד נבחרו מאות מחבריה למרכז הליכוד, שמנה באותה העת כ-3,600 חברים. כניסתה של התנועה לליכוד לוותה ברגשות מעורבים. חלק מהחברים הוותיקים תמכו בה וחלק התנגדו.
בשנת 2005 עיקר פעולתה של התנועה היה בצירוף מתפקדים נוספים לליכוד, במאבק בתוכנית ההתנתקות ובגיוס תמיכה להחלפת ראש הממשלה אריאל שרון במועמדה.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה התמודד פייגלין על ראשות התנועה בבחירות הפנימיות. בבחירות אלו זכה פייגלין בכ-13% מהקולות, תוצאה שהוגדרה על ידו כניצחון. בהמשך הוא נמנע מלהתמודד לרשימה לכנסת בתמורה להכרזה של בית הדין של הליכוד כי העבירה שבה הורשע אין עמה קלון. בהמשך התמודד מיכאל פואה על משבצת המושבים ברשימת הליכוד, אך לא הצליח להיבחר.
בתחילת 2006 פרש מהנהגת התנועה מוטי קרפל, שהיה ממייסדיה, על רקע ויכוח בינו לבין חברי התנועה על שאלת המשך דרכה הטקטית של התנועה בליכוד. קרפל היה בדעה שעדיף לרוץ לכנסת בנפרד מהליכוד, בעוד רוב החברים האחרים סברו שיש להמשיך במסגרת הליכוד. לקראת הבחירות המקדימות ב-14 באוגוסט 2007 חזר מוטי קרפל לפעול במסגרת החטיבה.
בבחירות המקדימות לראשות התנועה שנערכו באוגוסט 2007, זכה משה פייגלין ב-23% מהקולות ואילו בבחירות האחרונות שנעשו בליכוד לראשות התנועה, ב-31.1.12 בהן התמודד מול בנימין נתניהו זכה פייגלין בכ-25% מהקולות. הפעם, לראשונה, רק כשליש מהקולות שקיבל היו מסניפי התנועה שמעבר לקו הירוק ואילו שני שלישים הגיעו מסניפי ליכוד ותיקים במרכז הארץ, שלא נמנו עד כה בין תומכיו.
הבחירות לכנסת השמונה עשרה.
בבחירות המוקדמות לרשימת הליכוד לכנסת השמונה עשרה הציבה חטיבת מנהיגות יהודית חמישה מועמדים: משה פייגלין ברשימה הארצית, אסיה אנטוב ושמואל סקט במקומות המשוריינים לעולים, שגיב אסולין למקום המשוריין לצעירים, כנציג השפלה, ובעז העצני כנציג מחוז יש"ע. את קמפיין הבחירות שלה ניהלה החטיבה תחת הסיסמה "פייגלין, אפשר להאמין".
בנוסף למועמדים שהריצה, המליצה מנהיגות יהודית על הצבעה לרשימה הארצית עבור גלעד ארדן, בני בגין, גילה גמליאל, משה כחלון, אוסנת מארק, גדעון סער ורובי ריבלין.
חטיבת מנהיגות יהודית גם הפיצה שמות מומלצים עבור חלק מהמחוזות ומומלצים נוספים לרשימה הארצית לבחירה אישית של כל מצביע. רשימת המומלצים נבנתה על סמך הרקורד של האישים בהתנגדות להתנתקות ובתמיכה בעמדות ימניות, אך גם על סמך מוכנותם של המתמודדים להזדהות עם מנהיגות יהודית. כך למשל, גילה גמליאל שלא הייתה בין המורדים המובהקים בימי ההתנתקות זכתה להמלצה של מנהיגות יהודית כי הביעה תמיכה פומבית באנשי מנהיגות וכיוון שהיא הועדפה למשבצת המשוריינת לאישה על פני מירי רגב.
מנהיג הליכוד, בנימין נתניהו, פעל בדרכים שונות להקטנת כוחה של חטיבת מנהיגות יהודית. בין השאר, שונתה שיטת בחירת העולים, כך שבחירתם נעשתה בנפרד מהרשימה הארצית, והוגדל מספר האנשים שכל מצביע רשאי לבחור, מ-10 ל-12. אף נטען שהארכת משך ההצבעה עד 1:00 בלילה נעשתה כדי לפגוע במועמדי מנהיגות יהודית.
נתניהו גם הודיע שהוא אינו מעוניין שחברי כנסת ישתתפו בכנס הבחירות המרכזי של חטיבת מנהיגות יהודית, ב-26 בנובמבר 2008, ואכן לא השתתפו חברי כנסת של הליכוד באירוע. אולם היו מספר מתמודדים שלא מחטיבת מנהיגות שהשתתפו בכנס, בהם איוב קרא, קטי שיטרית, יריב לוין ודני דנון (יו"ר הליכוד העולמי) - שהספיק להגיע אל סוף האירוע ואף לשאת שם נאום.
הצלחתה של מנהיגות יהודית הייתה חלקית. פייגלין נבחר למקום ה-20 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת. לבסוף נדחק למקום ה-36 לאחר ערעור שהוגש על ידי אופיר אקוניס. העולים של חטיבת מנהיגות יהודית לא הצליחו להיבחר, אולם נציגי הצעירים ויש"ע של מנהיגות יהודית - נבחרו. בנוסף, בין הנבחרים במחוזות האחרים, קטי שיטרית במחוז ירושלים, יריב לוין בשפלה, שהוא גם עורך דין שמייצג את מנהיגות יהודית, ודני דנון במישור החוף היו מומלצי מנהיגות יהודית. לעומת זאת, בתל אביב ובחיפה נבחרו נציגים אחרים מאלו שהומלצו על ידי מנהיגות יהודית, בעוד שבשאר המחוזות לא היו למנהיגות יהודית מומלצים.
מומלצי מנהיגות יהודית לרשימה הארצית הצליחו להתברג במקומות גבוהים יחסית, למעט אסנת מארק שלא נכנסה למקום ריאלי.
"לכתחילה".
לכתחילה היה עלון תקופתי בהוצאת "מנהיגות יהודית" העוסק בנושאי יהדות, אמונה, מדיניות ועם ישראל, ומופץ באופן קבוע בין חברי מרכז הליכוד ובבתי הכנסת בישראל, יחד עם עלוני פרשת השבוע. עורך העלון הראשון היה מוטי קרפל וכיום עורך אותו שי מלכה. הפצת העלון החלה בתשנ"ז ובמהלך שנת תשס"ו הופסקה הפצתו. בסיוון תשס"ח חודשה הפצת העלון לתקופה קצרה.