ב-7 ביולי 2008 הודיע ועד המכרזים הבין-משרדי, כי קבוצת הבנייה והתשתיות "שפיר הנדסה" היא הזוכה במכרז לבניית כביש 531, שכולל את המשך פרויקט מסילת השרון. העבודות היו צפויות להסתיים בשנת 2012 אולם בשל קשיי מימון בוטלה זכייתה של חברת שפיר לאחר משא ומתן שארך שנים בינה ובין משרד האוצר שבסופו לא הצליחו הצדדים להגיע להסכם. במקום זאת, בשנת 2011 הוציאה החברה הלאומית לדרכים מכרזים לביצוע הכביש והמסילה במקטעים נפרדים שעליהם עובדים מספר קבלנים בו זמנית בעלות כוללת משוערת של 4 מיליארד ש"ח. תאריך הסיום המתוכנן המעודכן לסיום פרויקט הכפלת המסילות הוא רבעון ראשון לשנת 2019 כאשר כלל התחנות נפתחו לשירות נוסעים עד יולי 2018. מועד הפעלתו של קו הנוסעים מכיוון תחנת רעננה מערב למסילת החוף דרך הרצליה אינו ידוע. פרויקט מסילת השרון היה חלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל שהייתה אמורה להסתיים בשנת 2008.
המסילה נחנכה בטקס בתחנות רעננה בהשתתפות ראש הממשלה ושר התחבורה ב-2 ביולי 2018. המסילה נבנתה על ידי שותפות סולל בונה, לסיכו ובאנבאו, מחלף רעננה דרום ותחנת הרכבת רעננה דרום נבנו על ידי חברת שפיר הנדסה.
הפרויקט כלל הכפלה של מסילת החוף לארבע מסילות בין תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה ובין מחלף שמריהו מזרח והסתיים ב-2020. למרות סיום ההכפלה רכבת ישראל אינה משתמשת בשתי המסילות החדשות להעברת רכבות נוסעים.
בספטמבר 2020 הקטע הושבת לצורך עבודת חישמול ובטיחות וחזר לפעילות באמצע בפברואר 2021.
ב-2020 החלו להתבצע במסילה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, העבודות הסתיימו ב-19 בנובמבר 2021. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
מדאאן סאלח
מַדַאאֶן סַאלֶח (בערבית: مدائن صالح, "עריו של צאלח"), המכונה גם אל-חִגְ'ר (الحِجْر, "המסולע"), הוא אתר ארכאולוגי באזור צפון חג'אז שבצפון-מערבה של ערב הסעודית. בין המאה ה-1 לפנה"ס למאה ה-1 ישבו הנבטים במקום, והוא נודע בשם הגרה. העיר נחשבה לעיר הנבטית הגדולה ביותר מדרום לפטרה וליישוב הנבטי השני בחשיבותו בכלל. במקום נתגלו 111 קברים מונומנטליים מתקופה זו, 94 מהם מעוטרים, ובנוסף נחשפו בארות המעידות על ידע בהידראוליקה. עוד נמצאו במדאאן סאלח כ-50 כתובות ומספר ציורי מערות מוקדמים יותר. בשנת 2008 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית בשטח של 16,212 דונם, והיה בכך לאתר המורשת העולמית הראשון במדינה.
היסטוריה.
אתר עתיק בשם "אגרה" ביוונית ו"הגרה" (Haegra) בלטינית נזכר מספר פעמים על ידי סטראבון (גאוגרפיקה, 16, 4, 24), פליניוס הזקן (תולדות הטבע, 6, 32) ובמקומות נוספים, אך אין ודאות כי מקורות אלה אכן התייחסו למדאאן סאלח. האתר שכן לאורך הדרך שקישרה בין פטרה לאל מדינה, והחל במאה ה-1 לפנה"ס הקימו בו הנבטים עיר חצובה בסלע, שנבנתה באופן דומה לאופן בו הוקמה פטרה.
העיר, ששכנה במרחק של כ-320 ק"מ דרומית לפטרה, סימנה את גבולה הדרומי של הממלכה הנבטית. בשנת 106, עת נוצרה הפרובינקיה הרומית ערביה, הייתה מדאאן סאלח למעוז בגבולה הדרומי של האימפריה הרומית, ושימשה כמחנה של הלגיון הרומי השלישי. מקור בעל אופי נבטי מאמצע המאה ה-4 מאזכר נסיך מקומי, דבר המעיד על כך שהיישוב עדיין היה נושב בתקופה זו.
מדאאן סאלח נזכרת בקוראן בסורת אל-אעראף 71–73 ובמיוחד בסורת אל-חג'ר (15), פסוקים 80–84, הנקראת על שמה. לפי הקוראן ניסה צאלח (صالح) להמיר את דתם של תושבי העיר התמודים (ثمود) לאסלאם, אך ללא הצלחה, והדבר המיט אסון על העיר:
השם "מדאאן סאלח", היינו "עריו של סאלח", הוענק לאתר על שמו של סאלח, ובעקבות האירועים המתוארים בקוראן. יש הרואים באתר מקום מקולל שעד היום ראוי להתרחק ממנו. לפי אחת המסורות קבור סאלח במסגד הלבן ברמלה.
חוקרים מערביים החלו לחקור את האתר ב-1876, ושוב בעשור הראשון של המאה ה-20. מאז נחקר במספר הזדמנויות, ולאחרונה בין השנים 2001 ו-2002. האזור ידע התפתחות מסוימת עם סלילת מסילת הרכבת החיג'אזית. במדאאן סאלח הוקמה תחנת רכבת והאתר שכן בדרכם של עולי הרגל המוסלמים למכה.
האתר.
בדומה לפטרה, מדאאן סאלח הייתה עיר גדולה בתקופתה, והיא הצטיינה במערכת נרחבת להובלת מים לצרכים חקלאיים וביתיים. האתר שוכן במישור רחב ידיים, כשבמרכזו מספר צוקים נמוכים ומרוחקים זה מזה, והוא נחלק לארבעה צברים:
מהנדסים ללא גבולות
"מהנדסים ללא גבולות" (בצרפתית: Ingénieurs Sans Frontières - ISF) הוא כינוי לארגונים קהילתיים שלא למטרת רווח שעוסקים במיזמים הנדסיים בינלאומיים. רוב העיסוק כיום מופנה כלפי שיפור אורח חייהם של אזרחי מדינות עולם שלישי באפריקה ובאסיה.
הארגונים נוסדים במדינות מתועשות שונות והם עצמאיים ובלתי תלויים זה בזה. אולם המדיניות הרווחת בכולם היא מתן נקודות זכות אקדמיות לסטודנטים המתחייבים לפרויקט.
היסטוריה.
הקבוצה הראשונה של מהנדסים ללא גבולות נוסדה ב-1982 בצרפת על ידי פיליפ מאהרר (Philippe Mahrer) והורכבה מסטודנטים להנדסה בכל רחבי צרפת. כיום ישנם כ-900 חברים בארגון הצרפתי, המגיעים מ-80 בתי ספר להנדסה.
בנובמבר 2002 הוקם הארגון הבינלאומי EWB-I (קיצור של International) על ידי ברנרד אמדיי, פרופסור להנדסה אזרחית, לאחר שהקים את הסניף האמריקאי (EWB-USA) שנתיים קודם לכן. מטרת הארגון הבינלאומי היא לקשר בין כל ארגוני "מהנדסים ללא גבולות" ברחבי העולם.
סניפים.
הסניף בישראל.
הארגון החל פעילותו בישראל בשנת 2008 ביוזמת ד"ר ורד בלאס מי שהייתה פעילה מרכזית ויו"ר סניף הארגון באוניברסיטת UCSB ועומדת בראש העמותה הישראלית של הארגון מיום הקמתו ועד עתה. העמותה נשענת על פלטפורמת המוסדות האקדמאים בצורה פרויקטאלית.
תחילה הוקם סניף ראשון בטכניון בחיפה ואחר כך הוקמו סניפים נוספים באוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה לחקלאות ברחובות, מכללת אפקה ואוניברסיטת תל אביב.
הפעילות הישראלית של הארגון יוצאת אל הפועל בפרויקטים בינלאומיים, שת"פ אזורי העמותה נשענת על פלטפורמת המוסדות האקדמאים בצורה פרויקטאלית כמנוף לשינוי בישראל.
החיים זה לא הכול
כוחות מילואים
כוחות מילואים הם כוח צבאי המורכב מאזרחי מדינה מסוימת ששירתו בעברם כחיילים בצבא של אותה המדינה.
כוחות המילואים מקיימים אימונים צבאיים או משימות צבאיות מעטות, ובמצב חירום הם נקראים למלא תפקידים צבאיים לצורך תגבור כוחות הצבא ולשמש כחיילים לכל דבר. כוחות המילואים זמינים לגיבוי הכוחות המקצועיים כאשר חל גיוס חירום למלחמה כוללת או כדי להגן מפני פלישה צבאית. הקיום של כוחות המילואים מאפשר למדינה להקטין את הוצאותיה הצבאיות בעת שלום בעוד שהמדינה מתחזקת כוח תגבורת צבאי גדול ומיומן אשר מוכן לעת מלחמה.
כוחות המילואים החלו להתפתח בשלהי המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, עם ירידת קרנם של הצבאות השכירים ועם עליית הלאומיות. בעקבות המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת האזרחים האמריקנית עברו מרבית מדינות אירופה למודל הכולל צבא סדיר וכוחות מילואים. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, ומודלים חדשים של כוחות מילואים אומצו. סופה של המלחמה הקרה הוביל לצמצום כוחות המילואים ברחבי העולם.
במדינות מסוימות כמו ארצות הברית, ספרד ובריטניה, כוחות המילואים מבוססים על מתנדבים אשר ממלאים את תפקידם באופן חלקי. במדינות אחרות כמו סין, שווייץ וישראל השירות בכוחות המילואים הוא חובה במשך תקופה מוגדרת לאחר סיום השירות הסדיר.
במערך המילואים של צה"ל נכללים גם כלי רכב אזרחיים המגויסים באמצעות רשת קריאה של יחידות רכב מגויס.
לה מורן
לה מורן (אנגלית וצרפתית Le Morne) הוא חצי אי קטן בצורת פטיש, השוכן בפינה הדרום-מערבית של האי מאוריציוס. במרכזו של חצי האי ניצב צוק בזלתי הנושא את השם לה מורן בראבאנט (Le Morne Brabant) והנישא לגובה של 556 מטר. חצי האי והצוק הם מנופיו המוכרים ביותר של האי, ובין המאה ה-17 ותחילת המאה ה-19 הם שימשו כמקום מקלט לעבדים נמלטים. העבדים התחבאו במערות על פסגתו של ההר המבודד; הוא היה להם למצודה טבעית וצוקיו המיוערים והבלתי נגישים שימשו להם כמגן. בשנת 2008 הוכרז הנוף התרבותי של לה מורן בראבאנט כאתר מורשת עולמית, והוא משתרע על פני שטח של 3,490 דונם.
גאוגרפיה.
אורכו של חצי האי לה מורן ממזרח למערב הוא כ-3 ק"מ ורוחבו כ-2 ק"מ. בקצהו המערבי הוא מתרחב ולובש צורת ראש פטיש שאורכו מפואנט מרון (Pointe Maroon) בצפון עד לפואנט סיד-אואסט (Pointe Sud Ouest) בדרום מגיע לכ-4 ק"מ; ורוחבו הוא כקילומטר בודד לכל היותר. מדרום ומצפון לחצי האי משתרעות לגונות התחומות בשוניות אלמוגים אשר מגבילות את הגישה אליו מכיוון הים.
צוק לה מורן בראבאנט שוכן במרכזו של חצי האי ונישא לגובה של 556 מטר. גילו של צוק הבזלת נע בין 8 ל-10 מיליוני שנים, ומקורו במיוקן. הוא מחורץ ומסולע ומתאפיין באין-ספור צוקים וסדקים, שחלקם נישאים כמעט למלוא גובה ההר. שטח פסגתו השטוחה של הצוק עומד על כ-120 דונם, והיא מכוסה בצמחייה סבוכה. על הפסגה אין כיום מקור מים, אך לפי עדויות היסטוריות, בתקופתם של המרונים היה עליו מקור מים בודד. נגר עילי ממשקעים זורם בוואדיות במשך חלק מעונות השנה, ובמקומות מסוימים הם אף נקווים למשך זמן מה.
היסטוריה.
רקע היסטורי.