האוכלוסייה של ירבוע הכיס נתונה לתנודות חדות בהתאם לתנאי מזג האוויר; ככלל, הירבוע מעדיף את העונה היבשה שבה החרקים זמינים יותר, לעומת העונה הגשומה שבה מתרחשות הצפות אשר פוגעות בגומחות האקולוגיות שלו ובמיקרופאונה המהווה את מזונו היחיד, ועלולות אף להוביל אותו למוות בטביעה. עונת הרבייה של הירבוע ארוכה במיוחד ונמשכת מאמצע הקיץ (יולי) עד אמצע החורף (ינואר). בפרק זמן ארוך זה, הירבועית נכנסת לייחום סך הכול 6 פעמים, ובהתחשב בתקופת ההיריון הקצרצרה (17-12 ימים) היא עשויה להמליט מספר פעמים בעונת רבייה אחת. גודל השגר הוא 1–8 וולדות, ובממוצע 6 וולדות; לאחר הלידה, הירבועים הזעירים שגודלם כשל תולעת זוחלים לתוך הכיס. לנקבת הירבוע יש כיס בצורת חצי סהר, והוא אינו מפותח כמו אצל מיני הקנגורו וחסר שריר סגירה. הכיס המדומה מורכב מקפלי עור קטנים המקיפים שש עד שמונה פטמות. הירבועים הזעירים שוהים בתך הכיס 30–48 ימים, ולאחר מכן הירבועית מניחה אותם במחסה מוגן כדוגמת מחילה שחפרה או בקן עשבים שבנתה בסבך, בנקיק או בסדק. כשהם גדלים מעט, הם רוכבים על גבה של האם כאשר היא מחפשת מזון. ירבועי הכיס נגמלים לאחר 3 חודשים והופכים לעצמאיים, כאשר הזכרים מגיעים לבגרות לאחר 10 חודשים, והנקבות לאחר 11–12 חודשים.
תוחלת החיים של ירבוע הכיס בטבע כ-5 שנים, והיא נחשבת לגבוהה יחסית לקרוביו הזעירים. תוחלת החיים בשבי אינה ידועה, והיא עשויה להיות נמוכה יותר בשל העובדה שהירבוע נכנס למצבי תרדמת ממושכים בתדירות נמוכה יותר מהטבע.
מצב שימור.
ירבוע הכיס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (VU), בשל תפוצה רחבה למדי ברחבי היבשת האוסטרלית. הארגון מציין שאוכלוסיית הירבוע נתונה לתנודות חדות כתוצאה מאיומיים סביבתיים ואנושיים, אך לבינתיים אין עדויות לירידה מתמשכת, וכתוצאה מכך לא צפוי שינוי במצבו בעתיד הנראה לעין.
על ירבוע הכיס מרחפים מספר איומים: הקולוניזציה האירופאית של היבשת הביעה לצניחה דרסטית באוכלוסיות של יונקי כיס מדבריים, בעקבות פגיעה בפלורה על ידי הארנבון המצוי ורעיית יתר של בקר הבית וכבש הבית אשר השמידה גומחות אקולוגיות שבהן שגשגו אוכלוסיות חרקים ומיקרופאונה אחרת. כתוצאה מכך, נפגעו יונקים זעירים רבים ששכנו באזורים הצחיחים וחלקם אף נכחדו מן העולם. נוסף לנזק לפלורה, הבקר גם עשוי לרמוס סדקים ומחילות ולפגוע מהותית באתרי הקינון והמקלט של הירבוע. איום חמור אחר נשקף מצידם של הטורפים שהובאו ליבשת על ידי האדם: חתול הבית ושועל האדום; באין כמעט טורפים מתחרים, חתול הבית והשועל השמידו עשרות מינים של יונקים קטנים, ובנוסף, המערכת האקולוגית האוסטרלית שמגיבה בעליות חדות בעקבות הגשמים מגדילה את מספרם של הטורפים הללו, ולאחר שהמזון הופך לנדיר יותר, הם מחפשים באיטנסיביות יונקים זעירים על מנת לשרוד. איום חדש יחסית הוא השימוש בקוטלי חרקים; אוסטרליה אשר סובלת מנחילי ארבה המגפה האוסטרלי ("Chortoicetes terminifera"), משתמשת רבות בקוטלי חרקים רעילים על מנת לגדוע מגיפות ארבה בעודן במדבר. ההימצאות של נחילי ארבה מומתים במדבר, מהווה סיכון חמור עבור טורפי הכיס אשר החרקים תופסים חלק משמעותי עד בלעדי בתזונתם. מלבד האיומים מעשי ידי אדם, ישנן איומים סביבתיים חמורים לא פחות: שריפות הבר והצפות. לאחר שהאירופאים הגיעו ליבשת, הם אסרו באזורים רבים על הילידים האבוריג'ינים לבצע שרפות מבוקרות שמטרתן הייתה לחדש את העשב ואשר השפיעו לטובה על המיקרופאונה; כתוצאה מכך, נגרמה צפיפות גבוהה של עשב יבש ברחבי המדבר אשר היווה כר פורה עבור שריפות בר עונתיות בקנה מידה גדול, והוביל להשמדה של גומחות אקולוגיות ואתרי קינון ומקלט. כמות משקעים גבוהה במדבר האוסטרלי, מובילה בפתאומיות להצפות באזורים רבים וגורמת למוות בטביעה של ירבועים ולהשמדת מחילות, מאורות וגומחות אקולוגיות. איום ההצפה מחריף אצל אוכלוסיות מבודדות, ועשוי לעכב את שיקום האוכלוסייה לזמן רב.
ירבוע הכיס נחשב ליונק בסכנת הכחדה בניו סאות' ויילס, וכמין רוב לסיכון בטריטוריה הצפונית. בשאר המדינות האוסטרליות (קווינסלנד, ויקטוריה, אוסטרליה הדרומית והמערבית) מצבו נחשב ליציב דיו. תוכניות שימור של הירבוע בניו סאות' ויילס כוללות ניטור של האוכלוסייה ובית הגידול שבו נעשה שימוש על ידי המין, זיהוי איומים ספציפיים על הירבוע והעלאת המודעות הציבורית לשימור המין. פעולות שימור שבהן הרשויות בניו סאות' ויילס נוקטות לייצוב אוכלוסיית הירבוע, הן: ביצוע שריפות מבוקרות לחידוש הצמחייה, צמצום נוכחות בקר וצאן בבתי הגידול של הירבוע, שימור של מיני צמחים המשמשים לו או לטרפו כמסתור, ויצירת תוכניות לשליטה על אוכלוסיות החתול והשועל. מלכודות מכרסמים נפרסות בבתי הגידול של הירבוע על מנת למפות את התפוצה שלו ובהתאם לכך ליישם את פעולות השימור.
רקצאסנד
רקצאסנד (בהונגרית: Rakacaszend) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
ברקצאסנד חיו מעט יהודים ובמקום קיים עדיין בית קברות יהודי.
איסטיודקטילוס
איסטיודקטילוס (שם מדעי: "Istiodactylus"; משמעות שמו: "כנף-מפרש") הוא סוג של פטרוזאור גדול אשר חי בקרטיקון הקדום לפני 120–125 מיליון שנה. המאובנים של פטרוזאור זה התגלו באי וויט שמדרום לבריטניה מהמין "I. latidens". במשך שנים נחשב המין שנמצא נחשב למין הדרומזאור אורניתודסמוס ורק ב-2001 נחשב לפטרוזאור והועבר לסוג זה. מין נוסף התגלה ב-2006 בסין ונקרא "I. sinensis" אך כמה מהחוקרים סוברים שמין זה שייך לסוגים אחר ממשפחת האיסטיודקטיליים (Istiodactylidae).
האיסטיודקטילוס היה פטרוזאור גדול בעל מוטת כנפיים של 4.3-5 מטרים, גדול יותר מאלבטרוס נודד והייתה לו גולגולת ארוכה מאוד משולשת שבורה. מדידה משוערת של אורך הגולגולת מעלה שהגיעה ל-56 ס"מ, אם כי כמה חוקרים סוברים שההערכה מופרזת והייתה קרובה יותר לאורך 46 ס"מ. גולגולת זו הייתה בעלת בסיס גבוה מאוד ודמתה למקור של קלאו או טוקן אך מחודדת בקצוות שהסתיימו במספר שיניים דמויי אזמל. העיניים בלטו מבסיס הראש ועוגנו בשרירים מיוחדים. כמו מרבית הפטרוזאורים הוא הכיל שערות עדינות על גופו והיה בעל שרירי כנפיים שיכלו להינעל כדי לדאות ביעילות.
פטרוזאור זה דמה במראהו לאורניתוכיירוס אך היה בעל ראש מוגבה יותר ובעל פחות שיניים. במשך שנים חשבו שהוא צד בדומה לאנפות או לגזרנים בטבילת ראש במים ושליית דגים. עם זאת המבנה של שיניו דמו לשיניים חותכות כמו אלה של כריש הסיגר וייתכן שהותאמו לאכילת נבלות, כך שהפטרוזאור אולי ניזון מנבלות כמו נשרים.
למרות שלא ניזון מדגים נראה ממאובנים שהוא התגלה בסמוך למקווי מים מתוקים ולחופי ימים.
ליאונינגופטרוס
ליאונינגופטרוס (שם מדעי: Liaoningopterus; משמעות שמו: "המעופף של ליאונינג") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת האנהגואריים, אשר חי בתור הקרטיקון לפני 120 מיליון שנה בסין.
מאובניו של הפטרוזאור התגלו בליאונינג בידי החוקרים וונג שיאולינג וג'ואו ג'ונגה ב-2003 והכילו שרידי אצבעות, שיניים ומספר חוליות מקוטעות. פטרוזאור זה היה בעל גולגולת ארוכה באורך 61 ס"מ עם לסתות ארוכות ודקות שהכילו שיניים דקות ומחודדות, מיועדות ללכידת טרף מהיר בלסת התחתונה היו 20 שורות שיניים ובעליונה 14–16 זוגות שיניים. מוטת כנפיו של הפטרוזאור הגיעה עד 5 מטרים, כאורך הגלילים הגיעו ל-50 ס"מ. ככל הנראה הוא דאה על זרמי אוויר חם. מבנה הגולגולת מרמז שהיה ניזון מדגים.
הוא היה קרוב משפחתו של האנהגוארה ובעל קרבה רחוקה יותר לאורניתוכיירוס והטרופאוגנטוס, וככל הנראה, הוא חי בקרבת ימים וחופים.
טרופאוגנתוס
ליאונינגאופטרוס
אליזבת אנדריאסן
אליזבת גונילה אנדריאסן (בנורווגית: Elisabeth Gunilla Andreassen; נולדה ב-28 במרץ 1958) היא זמרת נורווגית, שהייתה שותפה לזכייה באירוויזיון 1985.
ביוגרפיה.
אנדריאסן נולדה בגטנבורג שבשוודיה להורים נורווגים, ב-1979 התגלתה על ידי המוזיקאי לאס הולם וב-1980 הצטרפה אליו כחברה בהרכב המוזיקלי "Chips".
לאחר עזיבתו של הולם את ההרכב היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1982 ביחד עם הזמרת קיקי דניאלסון עם השיר "Dag efter dag" והם הגיעו למקום השמיני. ובאותה השנה אף הופיעה בסרט הדרמה "Klippet".
בשנת 1985 הגיעה למקום הראשון באירוויזיון, שנערך בעיר הולדתה, ביחד עם האנה קרוג כצמד "בוביסוקס!" עם השיר "La det swinge".
בנוסף, היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 1994 ביחד עם יאן ורנר דניאלסן וכזמרת סולנית באירוויזיון 1996, בכך היא מחזיקה בשיא כאחת מהזמרת שהשתתפו במספר הרב ביותר של פעמים בתחרות. כמו כן, היא השתתפה עוד מספר פעמים במלודיפסטיבלן ובקדם האירוויזיון הנורווגי.
ב-2006 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Fridtjofs jul".
נשואה לטור אנדרסן ולהם שתי בנות.
פוספטודרקו
פוספטודרקו (שם מדעי: Phosphatodraco; מילולית: "דרקון זַרְחָה") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת האזדרקיים אשר נמצא בשנת 2000 ליד העיר קוריבגה שבמרכז מרוקו ותואר ב-2003. המאובנים כללו שרידי חוליו צוואר ארוכות, אחת מהם באורך 30 ס"מ, השלמות ביותר שנמצאו מבני משפחת האזדרקיים. שם המין נקרא על חבל הארץ הקדום מאוריטניה.
הפוספטודרקו היה מראשוני בני משפחתו שהתגלו בצפון אפריקה, אך בהמשך התגלו עוד מינים כמו האלנקה. הוא היה קרובו של הקוואצלקואטלוס, גדול המעופפים מעולם וכנראה נראה כמותו.