בתגובה למלחמה בו, הוציא את הספר בית יוסף החדש ואת החוברת שמרו משפט בהם התריע כנגד העיוותים בכולל אונגרין. בתגובת נגד יצאו החוברות ניתוץ הבית ושומר ישראל. רבנים אף פסקו שספריו של הרב שלזינגר אינם טעונים גניזה אלא שרפה כדינם של ספרי מינים ואפיקורסים, אף על פי כן, עם פטירתו חלק לו הרב יוסף חיים זוננפלד כבוד, וספד לו.
דמותו בספרות העברית החדשה.
שמואל יוסף עגנון מזכיר אותו בספרו "תמול שלשום" ואת הצרות שעברו עליו.
הנצחתו.
נכדו הרב הילל שלזינגר יסד על שמו מכון "לב העיברי" המתעסק בעריכת והדפסת כתביו. כהיום המכון מנוהל על ידי צאצאיו, כאשר העורך הראשי הוא נכדו שמעון שמואל שפירא.
על שמו נקרא היישוב בני עי"ש שליד גדרה. על שם ספרו, לב העיברי, קרוי רחוב לב העיברי, בשכונת טלביה בירושלים.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
ג'ו בראל
ונדית
לוסטיאנית
שפות סלביות
שפות סלוויות
שפות סלאוויות
אדגר דווידס
אדגר סטיבן דווידס (בהולנדית: Edgar Steven Davids ; נולד ב-13 במרץ 1973 בפרמריבו, שבסורינאם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ממוצא יהודי, ששיחק בעמדת הקשר וכיום מאמן.
ביוגרפיה.
נולד בסורינאם, לאב אפרו-סורינאמי ולאם ממוצא יהודי מצד אמה. משפחתו עברו להולנד בינקותו.
דווידס החל את הקריירה בקבוצת אייאקס בשנת 1991. כעבור חמש עונות בהן שיחק 120 פעם וכבש עשרים שערים עבר לקבוצת מילאן האיטלקית, שם לא הרבה לשחק ועבר לקבוצת יובנטוס בשנת 1998, שם שיחק 4 עונות. ב-17 במאי 2001 הושעה דווידס על ידי פיפ"א לאחר שבגופו נמצאו סטרואידים. כעבור עונה אחת כמושאל במועדון הספרדי ברצלונה, עבר לקבוצת אינטר מילאנו למשך עונה אחת ובאוגוסט 2005 עבר לקבוצת טוטנהאם הוטספר האנגלית בהעברה חופשית.
לקראת שנת 2007 חזר לקבוצת נעוריו אייאקס אמסטרדם, עמה שיחק עונה אחת לפני שפרש ממשחק.
דווידס נודע באופיו הבעייתי ונטייתו להסתכסך עם מאמנים כמו במקרה המתוקשר בו אמר דווידס למאמן נבחרת הולנד "שק לי בתחת!", וסולק מהנבחרת. עם זאת, הוא נחשב לאחד מכוכבי נבחרת הולנד על אף שמעולם לא זכה באף תואר במדים הכתומים. הישגו הגדול ביותר עם הנבחרת הגיע במונדיאל 1998 בצרפת, בסיבוב השני נגד נבחרת יוגוסלביה, שם הבקיע שער בוולה, מה שהעלה את הנבחרת לרבע הגמר שם ניצחו את ארגנטינה. בסופו של דבר הודחה הולנד בחצי הגמר במשחק נגד ברזיל.
דווידס סובל מגלאוקומה, מה שאילץ אותו לשחק עם משקפיים. במרץ 2004 נבחר דווידס על ידי פלה לאחד מ-100 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
באוגוסט 2010 חזר דווידס מהפרישה, וחתם בקבוצת קריסטל פאלאס האנגלית לעונה אחת בחוזה לפיו הוא מקבל שכר לפי מספר משחקיו. ב-8 בנובמבר 2010 עזב את הקבוצה כשהוא מודיע שזאת הייתה "אחת החוויות הגדולות של חייו".
ב-11 באוקטובר 2012 שב דווידס לאחר היעדרות בת שנתיים לקבוצת בארנט בליגה הרביעית באנגליה, שם הוא שימש כמאמן/שחקן. בינואר 2014 עזב דוידס את תפקידו בקבוצה.
באוגוסט 2020 מונה לעוזר מאמן בקבוצת SC Telstar מליגת המשנה ההולנדית.
ב-4 בינואר 2021 מונה למאמנה של אולהאננסה מהליגה הפורטוגלית השלישית. ב-19 ביולי אותה השנה פוטר מתפקידו.
SPARC (קיצור באנגלית של Scalable Processor ARChitecture ולעיתים נכתב כמו "spark" - ניצוץ) היא ארכיטקטורת מעבדי מחשב שפותחה בשנת 1985 על ידי סאן מיקרוסיסטמס (כיום בבעלות אורקל).
השם SPARC הוא סימן רשום של תאגיד SPARC International, Inc, שהוקם ב־1989 לקידום SPARC ובחינתו. הודות לפעולתו ארכיטקטורת SPARC היא פתוחה ולא משויכת קניינית ליצרן כלשהו. ישנו יישום קוד פתוח שלה הנקרא LEON שנכתב ב־VHDL.
בראשית היו מעבדי SPARC מיועדים לתחנות עבודה, אך לאחר מכן נפוצו יותר בשרתים מתוצרת סאן ופוג'יטסו, המריצים לרוב את מערכת ההפעלה סולאריס של סאן. ישנן גם גרסאות של לינוקס ו־FreeBSD למעבדי SPARC.
בגרסה 9 של SPARC הוצגה תמיכה ב־64 ביט. הגרסאות עם התמיכה ב־64 ביטים נקראות UltraSPARC.
ארגורן
קילוהרץ
ויגו מורטנסן
ויגו מורטנסן (באנגלית: Viggo Mortensen; נולד ב-20 באוקטובר 1958) הוא שחקן קולנוע, משורר, צייר, צלם ונגן ג'אז אמריקאי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "סימנים של כבוד" משנת 2008, ועל משחקו בסרט "הספר הירוק" משנת 2018. ידוע גם בזכות גילום דמותו של אראגורן בסדרת סרטי "שר הטבעות".
ביוגרפיה.
מורטנסן נולד בניו יורק, לוויגו מורטנסן האב, ממוצא דני, ולגרייס, ממוצא אמריקני. הוא הבכור מתוך שלושה בנים. גדל בילדותו במנהטן, ובנעוריו נדד עם משפחתו לוונצואלה, לדנמרק ולבסוף התיישבו בארגנטינה שם עבד אביו בתחום החקלאות. כשהיה בן 11 הוריו התגרשו, והוא ואחיו הקטנים חזרו עם אמו לארצות הברית וגרו במדינת ניו יורק.
קריירה.
קריירת משחק.
בשנות ה-20 המוקדמות שלו חזר לניו יורק והחל ללמוד משחק ב"סדנת התיאטרון של וורן רוברטסון". זכה ב"פרס מבקרי דרמלוג" עבור הופעתו במחזה "בנט" של תיאטרון חוף לוס אנג'לס.
תפקידו הקולנועי הראשי הראשון היה ב-1985; הוא גילם את אחיו האמישי של אלכסנדר גודונוב בסרט "העד". בהמשך הופיע מורטנסן בסרטים רבים, בהם "הרץ האינדיאני", "להתלבט", "הנבואה", "שר הטבעות" (בתפקיד אראגורן), "דרכו של קרליטו", "כוננות מיידית", "דיוקנה של גברת", "שני פנים לינואר", "ג'י איי ג'יין", ״היסטוריה של אלימות״, "הדרך", "שיטה מסוכנת" ו"הספר הירוק". יצוין שבנוסף לכך, הסרט "רצח מושלם" בו שיחק, לווה אף בהצגת עבודת האמנות שלו.
בשנת 2016 שיחק ויגו בדרמה הקומית "קפטן פנטסטיק", ועל תפקידו בה זכה בפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
עיסוקים נוספים.
מורטנסן הציג את ציוריו בתערוכות ובגלריות בלוס אנג'לס ובניו יורק. בתערוכת הצילומים הראשונה בה הציג הייתה ב"גלריית רוברט מאן" בניו יורק, ובהמשך הציג צילומים וציורים ב"גלריית נתיב 16" (2001-2002) בלוס אנג'לס וב"קרן לאמנות מודרנית" באתונה.
הוא הוציא מספר אלבומי שירה וג'אז. כמו כן פרסם מספר ספרים ובהם: "Ten Last Night" (שירה, 1993), "Recent Forgeries" (שירה, ציור וצילום, 1998) ו"SignLanguage" (צילומים ואיורים, 2002).
חיים אישיים.
מורטנסן התחתן עם זמרת הרוק קריסטינה קרונקה, וב-1988 נולד בנו, הנרי מורטנסן. ב-1992 נפרד מורטנסן מאשתו, והשניים התגרשו ב-1997.
יוהאן קרויף
הנדריק יוהאן קרויף (בהולנדית: Hendrik Johannes Cruijff, נהגה קְרַאוּף ; 25 באפריל 1947 באמסטרדם – 24 במרץ 2016) היה כדורגלן ומאמן כדורגל הולנדי. שיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, ונחשב לאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים. תרם לעיצוב שיטת ה"כדורגל הטוטאלי" שפותחה על ידי מאמנו, רינוס מיכלס.
קרויף החל את הקריירה שלו בקבוצת אייאקס אמסטרדם במדיה זכה בתארים קבוצתיים רבים, ובהם שמונה אליפויות הולנד ושלושה גביעי אירופה לאלופות. לאחר תשע שנים בקבוצה עבר לברצלונה, במדיה זכה באליפות ספרד אחת. קרויף הוביל את נבחרת הולנד להעפלה היסטורית לגמר מונדיאל 1974, עת היה שחקן המפתח בסגנון המשחק הייחודי והמרהיב של הנבחרת, וזכה בכדור הזהב בגביע העולם של הטורניר. מבחינה אישית זכה קרויף שלוש פעמים בפרס כדור הזהב.
את קריירת האימון שלו החל קרויף באייאקס, אותה הוביל לזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע. לשיאו הגיע כמאמן ברצלונה, עמה זכה בארבע אליפויות ספרד, בגביע אירופה לאלופות ובגביע המחזיקות.
בשנת 2018 הוחלט לקרוא לאצטדיון "אמסטרדם ארנה" באמסטרדם על שמו של יוהאן קרויף ("יוהאן קרויף ארנה"), וב-2019 הוקם אצטדיון נוסף על שמו בברצלונה (שהחליף את מיני אסטדי).
קריירת מועדונים.
אייאקס.
קרויף נולד באמסטרדם, והצטרף למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המקומי אייאקס בגיל 10. ב-15 בנובמבר 1964 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס, במשחק מול חרונינגן במסגרת ליגת העל ההולנדית. הוא הבקיע את השער היחיד של קבוצתו בהפסד 3:1. הקבוצה נחלה כישלון באותה עונה וסיימה במקום ה-13 בליגה, הנמוך ביותר מאז תחילת עידן הכדורגל המקצועני בהולנד.
בעונה הבאה, , החל קרויף להשפיע על הקבוצה וברבות השנים סייע להפיכתה לאחת מהחזקות בעולם, תוך שהוא משתף פעולה בהצלחה עם שחקנים כמו יוהאן נייסקנס, ג'וני רפ ורוד קרול. באוקטובר 1965 הבקיע צמד שערים בניצחון אייאקס על דור וילסקרחט סטרק, ומאז ביסס את מעמדו כשחקן קבע בקבוצה הבוגרת. במרץ 1966 הבקיע שלושער בניצחון 2:6 על טלסטר, וכעבור ימים ספורים הבקיע ארבעה שערים במשחק גביע. בסך הכול הבקיע קרויף באותה עונה 25 שערים ב-23 משחקים, וסייע לאייאקס לזכות באליפות הליגה.
בעונת זכה לראשונה עם אייאקס ב"דאבל" – אליפות הליגה ההולנדית והגביע ההולנדי. הוא סיים כמלך השערים של הליגה באותה עונה עם 33 שערים. בעונה הבאה זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, ובעונת זכה בתואר שלישי ברציפות של כדורגלן השנה בהולנד. באותה עונה סייע לקבוצתו להגיע לגמר גביע אירופה לאלופות, אך הפסיד עמה למילאן בתוצאה 4:1.
בעונת זכה עם אייאקס בדאבל השני בקריירה שלו. עם זאת, בתחילת העונה שלאחר מכן סבל מפציעה במפשעה שהשביתה אותו ממשחק לתקופה ארוכה. הוא שב לשחק במשחק מול פ.ס.וו. איינדהובן ב-30 באוקטובר 1970. באותו משחק לא לבש את המספר 9 שנהג ללבוש עד אותו זמן (מאחר שחרי מוהרן לבש אותו), ובמקומו לבש את החולצה עם המספר 14. על אף שהיה זה לא שגרתי ששחקנים בהרכב הפותח לובשים מספרים שאינם בין 1 ל-11, קרויף הפך את המספר 14 למספרו הקבוע ממועד זה ואילך.