פינס נולד בקיץ 1908 בפריז, שבה שהתה משפחתו במסגרת לימודי הדוקטורט של אביו. האב, מאיר פינס, היה ממייסדי מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית (ס"ס) ומנהיגיה, ושימש מטעמה ציר לקונגרס הציוני השביעי. בין קרובי משפחתו מצוי יחיאל מיכל פינס. בהיותו בן תשעה חודשים שבו הוריו לרוסיה והתגוררו בריגה ולאחר מכן בעיר הנמל ארכנגלסק, שבה התגוררו עד מעברם לאנגליה בשנת 1919. בשנת 1921 השתקעו בגרמניה.
פינס סיים את לימודיו ולמד גם יוונית וערבית ובשנת 1925 החל בלימודי פילוסופיה וערבית באוניברסיטת היידלברג. בשנת לימודיו הראשונה ביקר לראשונה בארץ ישראל. בשנת 1926 עבר ללמוד באוניברסיטת ז'נבה ולמד בלשנות וספרות צרפתית. כעבור שנת לימודים אחת עבר שוב ולמד באוניברסיטת ברלין, בה סיים את לימודיו בשנת 1934 בתואר דוקטור. בשנים אלו הוא למד פילוסופיה, ערבית, פרסית, טורקית וסנסקריט. עבודת הדוקטורט של פינס עסקה בנושא "תרומות לתורת האטומים האיסלאמית" ("Beiträge zur islamischen atomenlehre") (ב-1997 ראתה אור מהדורה מעודכנת של המחקר בתרגום לאנגלית).
בשנת 1932 חזר פינס לפריז. בשנים 1937–1939 הרצה במכון להיסטוריה של המדעים והטכנולוגיה והחל בכתיבת מאמרים, בהם הראשון בסדרת מאמריו על אבו אל-ברכאת אל-בגדאדי. בתקופה זו פגש את פאני רירחובסקי, סטודנטית לפילוסופיה, ונישא לה. בשנת 1940 הם עלו לארץ ישראל עם בנם הבכור.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד פינס במשרד הצנזורה האימפריאלית. לאחר קום המדינה, הועסק במחלקה למזרח התיכון של משרד החוץ והתמחה בענייני פרס של שושלת פהלווי. בשנת 1952 עזב את המשרד והתמנה למרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לפילוסופיה יהודית וקבלה וכן בחוג לפילוסופיה. בשנות עבודתו האקדמית הוא קודם לדרג פרופסור מן המניין (1961) ופרש כפרופסור אמריטוס (1977).
מחקריו.
בין השנים 1952–1988 פרסם פינס 158 פרסומים מדעיים, בהם ערכים בתחום פילוסופיה יוונית עבור האנציקלופדיה העברית. מרבית מחקריו עסקו בטקסטים פילוסופיים ומדעיים מימי הביניים תוך התמקדות בהגותם של אבן סינא, רמב"ם, חסדאי קרשקש ואחרים. פינס התפרסם במיוחד בזכות התרגום האנגלי שלו ל"מורה הנבוכים" לרמב"ם – תרגום שפורסם ביחד עם הקדמה מדעית ארוכה על המקורות הפילוסופיים של הספר, הכוללת הקדמה מאת ידידו הפילוסוף ליאו שטראוס על 'כיצד לקרוא את מורה הנבוכים'. בשנות השישים החלו מחקריו להתפרס לטקסטים דתיים וסנסקריטיים ותקופת התמחותו הורחבה להוגים מהרנסאנס והעת החדשה, דוגמת ברוך שפינוזה, ניטשה ואחרים. ידיעותיו בשפות רבות תרמו להרחבת היקף עבודתו, אשר עסקה בכתבי פילוסופיה, מדע ודת שנכתבו במשך מאות ואלפי שנים.
בשנת 1960 נבחר פינס כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובשנת 1968 זכה בפרס ישראל למדעי הרוח על מפעל חייו.
בשנת תשל"ה-1975 זכה בפרס רוטשילד על עבודתו בתחומי מדעי היהדות והפילוסופיה הערבית והערבית-יהודית.
ב-1984 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל על מפעל חייו במחקר הפילוסופיה היהודית.
מספר רב של מאמריו של פינס הועלו לדף על שמו ב-Academia.edu שהופעל על ידי "העמותה לזכרו של שלמה פינס".
לקריאה נוספת.
ביבליוגרפיה של כתביו:
האקדמיה הבריטית
האקדמיה הבריטית (באנגלית: The British Academy) היא האקדמיה הלאומית בממלכה המאוחדת למדעי הרוח ולמדעי החברה, שנוסדה על ידי כתב זכויות מלכותי ב-1902 וממוקמת בלונדון, בירת בריטניה. האקדמיה היא מוסד אוטונומי ובלתי תלוי. האקדמיה מנוהלת על ידי המועצה שלה. מועצת האקדמיה מורכבת מהנשיא, סגני הנשיא וחמשה עשר חברים רגילים. נשיאת האקדמיה הבריטית הנוכחית, היא פרופסור ג'וליה בלק והיא האישה השנייה בתפקיד. בנוסף למועצה, לאקדמיה יש מספר וועדות העוסקות במדיניות השקעות, פיתוח, מלגות, מחקר ומדיניות מוסדות להשכלה גבוהה, מדיניות ציבורית, יחסים בינלאומיים, מכוני מחקר בריטיים בינלאומיים וועדות פרסים מיוחדות.
המימון לאקדמיה הבריטית מתקבל מהמחלקה לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית (BEIS) בממשלת בריטניה, מארגונים תומכים ותורמים פרטיים.
האקדמיה הבריטית מעניקה מגוון מענקים ומלגות לתמיכה במחקר אקדמי, פיתוח קריירה במגוון תחומי מדעי הרוח והחברה. הזדמנויות המימון מכסות מחקרים בריטיים ובינלאומיים מרמת הפוסט-דוקטורט ומעלה, ותומכים ברעיונות הטובים ביותר,ב חוקרים ובמשאבים אינטלקטואליים. הפרסומים האקדמיים של האקדמיה הבריטית מספקים תיעוד ייחודי של המחקר בממלכה הבריטית במדעי הרוח והחברה, עם מסורת של מצוינות שנמשכת למעלה ממאה שנה. פרסומי האקדמיה כוללים; דוחות וסקירות שנתיות, ספרים, ירחון אונליין של האקדמיה, סקירה של האקדמיה הבריטית, מלגת האקדמיה הבריטית אונליין, מונוגרפיות, זיכרונות ביוגרפיים של עמיתי האקדמיה, רשימה היסטורית של פרסומי האקדמיה, פרסומים מדעיים של מומחים, בלוג, ודו"ח עבודת המדיניות והמחקר של האקדמיה לתועלת הציבור ורווחת החברה. כמו כן, האקדמיה מעניקה בכל שנה, בעונת הסתיו, מגוון פרסים ומדליות להכרה בהישגים במדעי הרוח והחברה, המוענקים על פי המלצת ועדות מומחים. האקדמיה מקיימת אירועים המציגים את המחקר והחשיבה האחרונים במגוון נושאים והפעילויות הכוללות; פרויקטים, דיונים, הופעות, הרצאות, כנסים ודיוני מדיניות. הפעילויות מתקיימות בלונדון ובכל רחבי בריטניה.
באקדמיה הבריטית יש ספרייה המכילה מעל 13,000 ספרים במדעי הרוח ומדעי החברה. האקדמיה היא גם האפוטרופוס של מעל 100 יצירות אומנות של אוספים ואמנים בריטים במגוון טכניקות, המוצגות באקדמיה הבריטית.
לאקדמיה הבריטית יש תוכנית אסטרטגית בתחום מדעי הרוח והחברה לשנים 2018 -2022, חמשת היעדים האסטרטגיים של התכנית הם:
עמיתי האקדמיה.
האקדמיה הבריטית מונה כ-1,400 עמיתים (נכון לשנת 2020) וחברותם באקדמיה הבריטית מקנה להם יוקרה אקדמית גבוהה ואת הזכות להשתמש באותיות FBA לאחר שמם. בכל שנה, האקדמיה הבריטית בוחרת עמיתים בשלוש קטגוריות מעמד: עד 52 מלומדים מצטיינים תושבי בריטניה (בעת בחירתם), בעלי הישגים בכל ענף של מדעי הרוח והחברה הנבחרים כעמיתים (בקטגוריה זו יש מעל 1,000 עמיתים), עד 20 מועמדים מחוץ לבריטניה יכולים להיבחר כעמיתים (בקטגוריה זו יש מעל 300 עמיתים), ובנוסף האקדמיה יכולה לבחור עד ארבעה חברים כעמיתי כבוד (בקטגוריה זו יש 31 עמיתים). עמיתי האקדמיה נבחרים לאחד הענפים של מדעי הרוח או מדעי החברה הבאים:
נשיאי האקדמיה.
להלן רשימת נשיאי האקדמיה (נכון ל־2020):
מזכירי האקדמיה.
להלן רשימת מזכירי האקדמיה (נכון ל־2020):
ריצ'ארד דוקינס
ממבה ירוקה מזרחית
ממבה ירוקה מזרחית או ממבה נפוצה (שם מדעי: Dendroaspis angusticeps) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה השייך למשפחת הפתניים.
תיאור.
ממבה ירוקה מזרחית היא נחש שכולו ירוק עם גחון בצבע ירקרק-צהוב בהיר יותר. זוהי הממבה הקטנה ביותר מבין מיני הממבה, בעלת אורך ממוצע של 1.4 מטר. הגודל המקסימלי למין זה הוא 2.4 מטרים, אך גודל זה אינו נפוץ. הזכרים בכלליות מעט גדולים מן הנקבות. יש לממבה 2 שיני ארס גדולות בקדמת הפה ושיניים מוצקות בשתי הלסתות. הממבה בעלת קשקשים חלקים, דקה ואלגנטית, בעלת ראש ייחודי ארוך ומלבני ובעלת זנב דק.
תחום מחייה.
אזור מחייתו הוא הצד המזרחי של דרום יבשת אפריקה. תפוצתו משתרעת לאורך החוף ממזרח דרום אפריקה, דרך מוזמביק וטנזניה עד דרום מזרח קניה, ובתוך היבשת עד מלאווי ומזרח זימבאבווה.
ממבות ירוקות מזרחיות הן שוכנות עצים וניתן למצוא אותן כמעט תמיד על עץ. לעיתים נדירות ניתן למצוא אותן על הקרקע אלא אם כן זה למטרת ציד או התחממות בשמש. לא ניתן למצוא את הממבה בשטח פתוח לרוב. הממבה הירוקה חיה באזורי שיחים סבוכים, יערות גשם גדולים, שיחים קרובים לחוף וסוואנות. עצי במבוק ומטעי מנגו הם מהמקומות האהובים עליהן.
התנהגות.
הממבה הירוקה המזרחית חיה על עצים ולעיתים רחוקות יורדת אל האדמה על מנת לצוד טרף או להתחמם. צבעה עוזר לה להסתוות בין הענפים. בניגוד לממבה השחורה הממבה הירוקה ביישנית ואינה תוקפנית. היא תעדיף להימנע מעימות עם בני אדם או טורפים אחרים, ותסתמך על ההסוואה שלה או שתסתלק כאשר תחוש בסכנה. היא לא תמיד מכישה, אך כאשר היא מוטרדת הלוך וחזור ובייחוד אם אין לה נתיב מילוט פנוי, היא עלולה להפוך לתוקפנית מאוד ולהכיש מספר פעמים במהירות. הממבה היא נחש מהיר, ומסוגלת לנוע במהירות של 7 קמ"ש.
הממבה הירוקה מאוד ארסית ונחשבת לאחד הנחשים הארסיים בעולם. הכשתה קטלנית לבני אדם, אך מקרי הכשה של הממבה הירוקה נדירים, שכן רק התגרות ממושכת תגרום לה להכיש.
הממבה הירוקה המזרחית ניזונה מציפורים, ביצי ציפורים, לטאות, נחשים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים.
התרבות.
בתקופת ההזדווגות נוהגים זכרי ממבה ירוקה לערוך קרבות ביניהם בדומה לנחשי קוברה מלכותית, שבהם הם נצמדים והופכים זה את זה במטרה להטיל את היריב אל הקרקע. לרוב הקרבות לא כוללים הכשות. נקבת הממבה הירוקה מטילה 6–17 ביצים בקיץ. הביצים מונחות לרוב בתוך עצים חלולים ליד צמחייה רקובה. אורך הנחשים הבוקעים מהביצים הוא 35 עד 45 ס"מ, והם ארסיים מרגע הבקיעה.
ארס.
ארס הממבה הירוקה הוא קטלני לבני אדם ומכיל רעל עצבים. הארס דומה לארס של ממבה שחורה אך רעילותו קטנה פי 10, והוא מוזרק בכמות קטנה יותר בגלל גודלה הקטן יותר של הממבה הירוקה. למרות זאת הכשה של ממבה ירוקה קטלנית ואדם מוכש ימות תוך זמן קצר אם לא יקבל טיפול רפואי מיידי.
נדב ספרן