החזית הבלגית בבוקר 22 במאי השתרעה לאורך כ-90 קילומטרים מהצפון לדרום, החל מחיל הפרשים הבלגי שריסן את התקדמותו בטרנאוזן. זה לצד זה מוקמו הקורפוסים הבלגיים השני, הרביעי, החמישי, השישי והשביעי, לצד שני קורפוסי עתודה שהגנו על החוף. כוחות אלו החזיקו במידה רבה את החזית שעה שחיל המשלוח והכוחות הצרפתים נסוגו מערבה כדי להגן על דנקרק שהייתה חשופה להתקפה גרמנית ב-22 במאי. באותו יום ביקר בחזית ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ולחץ על הצבאות הצרפתיים והבריטיים לפרוץ מצפון-מזרח. הוא הניח שהבלגים יוכלו לתמוך באגף הימני של ההתקפה, והעביר לגורט את ההודעה הבאה:
ההוראה התעלמה מהעובדה שצבא בלגיה לא יכול היה לסגת לאיזר, והסיכוי שהפרשים הבלגים יצטרפו להתקפה היה קלוש. לעומת זאת, התוכנית לנסיגת הבלגים הייתה סבירה; נחל יסר הקיף את דנקרק ממזרח ומדרום, ואילו תעלת לה בסיה הייתה במערב. טבעת יסר הייתה מקצרת דרמטית את תחומי הפעילות של הצבא הבלגי, ומפקירה חלקים נוספים מבלגיה והקטנה נוספת של השטח החופשי.
ב-23 במאי ניסו הצרפתים לנהל סדרת התקפות נגד קו ההגנה הגרמני בציר ארדנים-קאלה, אך לא נחלו הצלחות ניכרות. בתוך כך, בחזית הבלגית, הבלגים נסוגו והגרמנים כבשו את טרנאוזן וגנט באותו יום. הבלגים גם התקשו בהעברת האספקה שלהם. במקביל, באוויר, הלופטוואפה היה בעל עליונות אווירית והפך את חיי היומיום למסוכנים מבחינה לוגיסטית. ניתן היה לבקש סיוע אווירי רק באופן אלחוטי, ואילו חיל האוויר המלכותי פעל מבסיסים בדרום אנגליה שהקשו על התקשורת. עם זאת, צ'רצ'יל ומקסים וייגאן, ראש המטה הכללי החדש של צרפת במקום מוריס גמלאן, היו עדיין נחושים לפרוץ את הקו הגרמני ולחלץ את הכוחות לכיוון דרום. הכוונה הזו הדהימה את לאופולד, ששמע על כך ב-24 במאי. כמו כן, החל להיפתח טריז בין הבריטים והבלגים בין איפר למן שאיים על כל שנותר מהחזית הבלגית. הבלגים לא יכולים היו להגן על כך; הדבר היה מותח את הקווים שלהם יותר מדי. בשל כך, הורה גורט ללא כל התייעצות לשתי מחלקות חי"ר לסגור את הטריז ולעצור כל פעולה התקפית בכיוון דרום.
בשעות אחר הצהריים של 24 במאי הורה פון בוק, מפקד קבוצת ארמיות B לארבע דיוויזיות מהארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו להצטרף להתקפה נגד הקורפוס הרביעי הבלגי באזור קורטרייק כחלק מהקרב על ליס. הגרמנים הצליחו, חרף התנגדות עזה, לחצות את הנהר בשעות הלילה ולחדור בעומק 1600 מטר ברוחב של כ-21 אלף מטר, והצליחו לבסס ראש גשר. אף על פי כן, הבלגים הצליחו להסב לגרמנים אבדות רבות וכמה תבוסות טקטיות. כך למשל ארבע מחלקות בלגיות הצליחו לשבות 200 חיילים גרמנים. עם זאת, הארטילריה וחיל הרגלים הבלגי נפגעו בשל התקפות הלופטוואפה שהביאו להפסד. לאחר מעשה האשימו הבלגים את הבריטים והצרפתים על שלא העניקו הגנה אווירית מספקת. ראש הגשר הגרמני חשף את האגף המזרחי של הכוחות הדרומיים לסכנה חמורה, ועל כן שוגרו כמה יחידות של דיוויזיית החי"ר השלישית הבריטית כהגנה מאולתרת.
נקודה קריטית בתוכנית וייגאן הייתה נסיגת הכוחות הבריטים והצרפתים שהביאו למתיחת יתר של הצבא הבלגי, מה שהיווה אחד הסיבות העיקריות להתמוטטותו. הצבא נאלץ להגן על כל השטחים שהוגנו על ידי חיל המשלוח הבריטי כדי שהאחרון יוכל להתמקד בהתקפה. התמוטטות שכזו הייתה יכולה להביא לנפילת נמלי התעלה ובכך לכיתור. הפיקוד העליון הבלגי קיים לפחות חמש פניות לבריטים כדי שיתקפו את האגף השמאלי הפגיע של הגרמנים שבין סכלדה ולייה כדי למנוע אסון.
התקפה שכזו לא התרחשה. בהמשך הגיעו עתודות גרמניות לחיזוק הטריז (מנן–איפר), וכמעט וניתקו את הבלגים מהבריטים. שלוש מחלקות פרשים הצליחו לסכל את הניסיונות הגרמניים לנצל את הטריז, אך המצב המשיך להיות קריטי. ב-26 במאי החל באופן רשמי מבצע דינמו, במהלכו אמורים היו להתפנות כוחות גדולים לבריטניה. עד אותה עת הצליח הצי המלכותי לפנות 28 אלף חיילים שאינם לוחמים. בשלב זה נותרו רק אוסטנד, דנקרק וזברוז' הנמלים היחידים שאפשר להשתמש בהם לצורך הפינוי. במקביל, התקדמות הארמייה הגרמנית ה-14 הבטיחה שאוסטנד לא תישאר חופשית לעוד זמן רב. במערב, קבוצת ארמיות A הגרמנית הגיעה לדנקרק, מרחק של רק 6.4 קילומטרים ממרכזה בבוקר 27 במאי, ונכנס לטווח האש של הארטילריה.
ב-27 במאי היה המצב שונה לחלוטין מזה שהיה 24 שעות קודם לכן. הצבא הבלגי נאלץ לעזוב את קו לייה ב-26 במאי וערים נוספות במרכז ומערב קו לייה, נפלו. במזרח, הגרמנים הגיעו לפרוורי ברוז' וכבשו את בסיס חיל האוויר הבלגי ארסל. במערב, קו מנן–איפר נפרץ בקורטרייק והבלגים כדי לסייע הגנות אנטי–טנקים בקו איפר-פשנדל-רוסליר. כמו כן, במערב, אולץ חיל המשלוח הבריטי לסגת צפונית לליל קצת מעבר לגבול צרפת וכעת נוצרה סכנה ליצירת טריז בין החיל לבין האגף הדרומי הבלגי. סכנה זו הייתה חמורה מאחר שהתקדמות גרמנית לדנקרק פירושה אובדן נמל העיר. הבריטים נסוגו לנמל ב-26 במאי. בכך הם השאירו את הארמייה הצרפתית הראשונה ליד ליל חשופה.
הלחימה ב-26/27 במאי הביאה את צבא בלגיה אל סף התמוטטות. הבלגים עדיין החזיקו בקו רוסליר-איפר במערב, קו ברוז'-טילט במזרח. עם זאת, ב-27 במאי חזית המרכז נפלה בגזרת איג'ם-טילט. כעת לא היה כוח שעמד בדרכם של הגרמנים לכבוש את אוסטנד וברוז' במזרח או נמלי ניופורט ולה פן, עמוק בעורף בעלות הברית. בשלב זה הבלגים כבר כמעט מיצו את כל אמצעי ההתנגדות הזמינים. התפוררות הצבא הבלגי והחזית הביאו להאשמות מצד הבריטים. עם זאת, במציאות, הבלגים החזיקו מעמד לאחר נסיגות בריטיות. אחת הדוגמות היא ההשתלטות על קו סכלדה, בו הבלגים הקלו על דיוויזיית החי"ר הבריטית ה-44 ואפשרו להם לסגת. למרות זאת, גורט, ובמידה רבה יותר הנרי פאונול, הביעו תרעומת על החלטת לאופולד, מלך בלגיה, על החלטתו להיכנע ב-28 במאי, בטענה כי הוא חותר תחת המאמץ המלחמתי. כשנשאל אם יש לפנות בלגים, דווח כי פאונול ענה "לא אכפת לנו מה יקרה לבלגים".
כניעת בלגיה.
בסוף המערכה, הצבא הבלגי נמתח מצזאן דרומה למנן לאורך נהר לייה, וכן ממנן מערבה לברוז', כך שלא נותרו לו כל עתודות. בזירת האוויר, למעט סיוע מצומצם של חיל האוויר המלכותי, הלופטוואפה שלט ללא עוררין בשמי בלגיה, והבלגים דיווחו על תקיפות שגרמו לנפגעים כל העת. בשלב זה לא נותר גם כל מכשול גאוגרפי בין הבלגים והגרמנים; נסיגה הייתה בלתי אפשרית, זאת בשל העובדה שהלופטוואפה החריב את רוב קווי הרכבת לדנקרק, למעט שלוש. גם הצירים שנותרו היו בלתי עבירים מאחר שלא היה ספק שהלופטוואפה יגרום לאבדות כבדות. בינתיים, בחזית, אספקת המים, הגז והחשמל נותקה, תעלות יובשו ושימשו למזבלות לכל התחמושת ושאריות המזון. כמו כן, הכוחות בחזית הגנו על שטח מצומצם למדי, 1,700 קמ"ר בלבד, ובו היה בלבול בין הצבא והאזרחים, שמנו כעת רק שלושה מיליון בשטחי בלגיה החופשית. בנסיבות אלו ראו הבלגים את המצב כנטול מוצא; ב-27 במאי ביקש המלך לאופולד שביתת נשק.
באותו יום שלח צ'רצ'יל תשדורת לקצין הקישור הבריטי לבלגיה, רוג'ר קיז, ובה הבהיר את עמדתו בנוגע לבקשת שביתת הנשק:
הצי המלכותי פינה במהלך הלילה את המטה הכללי במידלקרק וסיינט-אנדרס, מזרחית לברוז'. לאופולד השלישי, ואמו המלכה האם אליזבת, נשארו בבלגיה וסבלו חמש שנות שבי. בתגובה לעצת ממשלתו להקמת ממשלה בגלות, אמר לאופולד "החלטתי להישאר. התכלית של בעלות הברית אבודה." ב-28 במאי בשעה 04:00 נכנסה הכניעה לתוקף. ההפרות שלה הלכו והתעצמו בקרב הבריטים והצרפתים שטענו כי הבלגים בגדו בהם. בפריז, ראש ממשלת צרפת פול ריינו הוקיע את כניעת לאופולד וראש ממשלת בלגיה איבר פיירלו, ואמר כי לאופולד נקט בצעד בניגוד לעצת הממשלה. כתוצאה מכך, המלך לא נמצא עוד בעמדה בה הוא שולט וכי הממשלה הבלגית שבגלות שהייתה בפריז (ולאחר נפילת צרפת עברה ללונדון) תמשיך במלחמה. הקבילה העיקרית כלפי הבלגים הייתה על כך שהם לא שלחו התרעה מוקדמת על מצבם הקשה. טענה זו הייתה ברובה לא מוצדקת; בעלות הברית ידעו והודו בחשאי כבר ב-25 במאי כי הבלגים נמצאים על סף קריסה.
תגובת צ'רצ'יל והבריטים הייתה מאופקת באופן רשמי. זאת בשל הקמפיין ההגנתי הבלגי החזק שהוצג לקבינט הבריטי על ידי סר רוג'ר קיז ב-28 במאי. לעומתם, התייחסו השרים הצרפתים והבלגים להחלטתו של לאופולד כבוגדנית, אם כי הם לא הכירו את השתלשלות האירועים האמיתית: לאופולד לא חתם על הסכם להקמת ממשלה משותפת עם גרמניה, אלא על כניעה ללא תנאי כמפקד העליון של הכוחות הבלגים.
אבדות.
דו"חות הנפגעים כוללים את כלל האבדות במהלך המערכה בין ה-10 עד 28 במאי 1940, שבחלקן לא ידועות במלואן.
צרפת.
האבדות המדויקות של הצרפתים במהלך המערכה בבלגיה לא ידועות, אך ידועות האבדות הצרפתיות במהלך המערכה כולה מ-10 במאי עד 22 ביוני, עם כניעת צרפת:
הממלכה המאוחדת.
במקרה של הממלכה המאוחדת, האבדות המדויקות בבלגיה לבדה לא ידועות, אם כי ידוע מספר האבדות במהלך המערכה כולה מ-10 במאי עד 22 ביוני:
הכיבוש הגרמני.
הכיבוש הגרמני בבלגיה החל ב-28 במאי 1940 עם כניעת בלגיה, ונמשך עד שחרור בלגיה בין ספטמבר 1944 עד פברואר 1945. זוהי הפעם השנייה בתוך פחות מ-30 שנה בה כבשה גרמניה את בלגיה.
החיים תחת הכיבוש הגרמני.