במהלך הקריירה הארוכה שלו, הוכיח רשבסקי כי הוא שחקן דו-קרב שקשה מאוד להתמודד איתו. בשנת 1941 הוא ניצח את ישראל הורוביץ בדו-קרב לקביעת הזוכה באליפות ארצות הברית +3 =13 -0. בשנת 1942 ניצח את יצחק קשדן +6 =3 -2. בשנת 1952 ניצח את סבטוזר גליגוריץ' +2 =7 -1. ב-1956 ניצח את ויליאם לומברדי +1 =5 -0. ב-1957 ניצח את ארתור ביסגאייר +4 =4 -2 ואת דונלד ביירן +7 =0 -3. בשנת 1960 ניצח את פאל בנקו +3 =5 -2.
רק בשנת 1968, בגיל 57 הפסיד לראשונה בדו-קרב, לוויקטור קורצ'נוי.
רשבסקי שיחק בלוח הראשון בנבחרת ארצות הברית בדו-קרב מול ברית המועצות בשנת 1955, דו-קרב שהתקיים במוסקבה, וניצח את אלוף העולם המכהן מיכאל בוטביניק 2.5-1.5.
בשנת 1961 שיחק רשבסקי בניו יורק ובלוס אנג'לס דו-קרב מול בובי פישר. הגב' פיאטיגורסקי ארגנה את הדו-קרב שהיה אמור להיות בן 16 משחקים בין פישר שזכה באליפות ארצות הברית באותה שנה לבין רשבסקי והקצתה 8,000 דולר למנצח. פישר פרש מהתחרות כשהתוצאה הייתה 5.5:5.5 (שני ניצחונות לכל שחקן ושבע תוצאות תיקו) בטענה שגב' פיאטיגורסקי קובעת שעות שנוחות לה למשחקים ואינן נוחות לו. רשבסקי ניצח טכנית וקיבל את הפרס הכספי שהובטח לזוכה.
במהלך הקריירה הארוכה שלו שיחק רשבסקי מול 11 מ-12 אלופי העולם הראשונים, החל מעמנואל לסקר ועד אנטולי קרפוב והוא השחקן היחיד שמחזיק בשיא זה. (הוא פגש את גארי קספרוב אך לא שיחק מולו). הוא ניצח שבעה אלופי עולם: את לסקר, חוסה ראול קפבלנקה, אלכסנדר אלכין, מקס אויבה, מיכאל בוטביניק, וסילי סמיסלוב ובובי פישר. את פישר ניצח בין היתר במסגרת אליפות ארצות הברית בשנת 1965. ששת השחקנים הראשונים החזיקו באליפות העולם ברציפות משנת 1894 ועד 1960. פישר החזיק בה משנת 1972 ועד 1975.
מלבד אליפויות ארצות הברית, ניצחונותיו של רשבסקי בתחרויות חשובות כוללים את סירקוז 1934, הייסטינגס 1937/38, לנינגרד-מוסקבה 1939, הוליווד 1945 (אליפות פאן-אמריקה), ניו יורק 1951 (תחרות זיכרון למוריס ורטהיים), הוואנה 1952, ניו יורק 1956, דאלאס 1957, חיפה-תל אביב 1958, בואנוס איירס 1960, נתניה 1969 ורייקיאוויק 1984 בגיל 73.
רשבסקי המשיך להתחרות ברצינות למעשה עד פטירתו. הוא ניצח את יריבו הוותיק, וסילי סמיסלוב במשחק תחרותי בשנת 1991 בגיל 80.
רשבסקי נפטר בניו יורק בשנת 1992.
הופעות באולימפיאדות השחמט.
רשבסקי שיחק באופן קבוע בלוח העליון של נבחרת ארצות הברית באולימפיאדות השחמט. בסך הכול הוא שיחק בשמונה אולימפיאדות שהתפרסו על פני 37 שנים: 1937, 1950, 1952, 1958, 1964, 1968, 1970 ו-1974.
בסיועו זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בשנת 1937 ובמדליית ארד בשנת 1974. רשבסקי עצמו קיבל מדליית ארד אישית על ביצועיו בלוח הראשון בשנת 1950. סך התוצאות שלו באולימפיאדות הן +39 -12 =42 (63.5%).
סגנון משחקו.
רשבסקי היה שחקן קשוח ובעל תושייה שהצטיין במיוחד במשחק עמדתי, אך בעל יכולת לשחק גם שחמט טקטי מבריק כאשר העמדה התאימה לכך. הוא השתמש בכמות זמן עצומה לשלב הפתיחה של המשחק, טקטיקה מסוכנת שלעיתים אילצה אותו לשחק את יתר המשחק בזמן מועט מאוד. גישה זו לעיתים בלבלה את יריביו וערערה את ביטחונם, אך לעיתים הביאה לשגיאות גסות מצדו.
חוסר הידיעה (היחסי) של שלב הפתיחה במשחק, ונטייתו להיקלע לדוחק-זמן עשויות להיות הסיבות שבגללן, על אף כישרונו הגדול, הוא לא הצליח להפוך לאלוף העולם. הוא עצמו הכיר בכך בספרו משנת 1976.
רשבסקי עצמו אפיין את סגנונו באמירה ש"סגנוני הוא בין זה של טל לזה של פטרוסיאן". בציטוט זה יש הרבה מן האירוניה, משום ששני אלופי העולם המוזכרים בו מייצגים שני סגנונות קיצוניים מנוגדים, אך הוא גם תואם את המציאות כפשוטה, כפי שהסביר רשבסקי בספרו משנת 1976:
ספרים שכתב.
רשבסקי ערך טורים רבים בבטאוני שחמט וכן את הטור של העיתון הניו יורק טיימס.
פיג'ן קי
פיג'ן קי (באנגלית: Pigeon Key - "קי היונים") הוא שמו של אי במרכז איי הקיז שבמדינת פלורידה בארצות הברית, באזור הקיז האמצעיים. שטחו של האי 21,488 מ"ר.
גאוגרפיה.
האי ממוקם בסמוך לגשר שבעת המילים, ליד סימן המייל ה-45, מערבית לנייטס קי (והעיר מרתון), ומזרחית לתעלת מוזר המפרידה בין הקיז האמצעיים והקיז התחתונים.
האי ממוקם במרחק של 75 ק"מ מקי וסט, ו- 160 ק"מ מהעיר מיאמי.
מאז גילוי האי על ידי הספרדים נקרא האי בשם "אי היונים" (בספרדית: Cayo Paloma) על שם להקות היונים לבנות הכתר (Columba leucocephala Linnaeus) שקיננו בו.
בעת הקמת הרכבת מעל לים של הנרי פלאגלר שימש האי כאתר מגורים לבוני מסילת הברזל, ואתר אחסון לחומרי הבנייה שנדרשו להקמת גשר שבעת המילים. מבני אתר הבנייה הוקמו בשנת -1908 באי הקטן, ואלה נבנו חזקים במיוחד, על מנת לעמוד בהוריקנים באזור.
לאחר סיום עבודות הבנייה, בשנת 1912, נותרו באי צוותים לתחזוק מסילת הברזל. בשנת 1923 הוקם באי בית ספר עבור ילדי העובדים, וכן ב-9 באפריל באותה שנה נפתח באי סניף דואר (אשר פעל עד ה-5 בספטמבר 1933).
במהלך ההוריקן הגדול של שנת 1935 בו נהרסה מסילת הברזל ונפגעו הקיז העליונים, נותר פיג'ן קי בלא פגע, ושימש את צוותי החילוץ והעזרה לנפגעים. בעת בניית הכביש המהיר שמעל הים, שימש האי את צוותי הבנייה, ולאחר סיום הבנייה ופתיחתו בשנת 1938 שימש האי את צוותי התחזוקה של הכביש, וכן כמגורי צוותי הפעלת כביש האגרה (שפעל עד שנת 1954).
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל באי, שהולאם על ידי צבא ארצות הברית לתקופת המלחמה, מחנה אימונים של משמר החופים של ארצות הברית.
בשנת 1960 נפגע האי בהוריקן דונה, ושנים ממבני האי נהרסו כליל.
בשנת 1982 נבנה גשר שבעת המילים החדש, העוקף את האי.
כיום האי מהווה חלק מהרובע ההיסטורי פיג'ן קי.
וילך
ויצא
תעלת מוזר
תעלת מוזר (באנגלית: Moser Channel) היא מצר ים ותעלת מים עמוקים תת-ימית, המפרידה בין איי הקיז המרכזיים ואיי הקיז הדרומיים במדינת פלורידה שבארצות הברית.
התעלה התת-ימית מקשרת בין האוקיינוס האטלנטי במזרח לבין הים הקריבי (מפרץ פלורידה ומפרץ מקסיקו) במערב.
התעלה מאפשרת החלפת מים בין מפרץ פלורידה הסגור באופן יחסי, לבין האוקיינוס הפתוח שממזרח לו, והיא אחת מארבע תעלות המים העמוקים שמאפשרים החלפת מי החופים של דרום מערב פלורידה (יחד עם תעלת הוק, ותעלת לונג קי).
מעל התעלה עובר גשר שבעת המילים.
תעלת מוסר
קפיריניה
פס רחב
באלאסט קי
באלאסט קי (באנגלית: Ballast Key) הוא אי באיי הקיז במדינת פלורידה שבארצות הברית. האי הוא הדרומי ביותר באיי הקיז, ומשכך גם הדרומי ביותר בארצות הברית גופא (למעט מדינת הוואי). האי נמצא בתוך שטח שמורת הטבע הלאומית קי וסט אולם מדובר באי פרטי.
האי מרוחק כ-14.5 ק"מ מקי וסט ושטחו כ-105,218 מ"ר.
האי מוזכר בספר "רישיון להרוג" מאת ג'ון גארדנר מסדרת ספרי ג'יימס בונד, ואף צולמה בו סצנה מהסרט שנעשה על בסיס הספר.
אוהיו קי
אוהיו קי (באנגלית: Ohio Key) הוא שמו של אי באיי הקיז שבדרום מדינת פלורידה שבארצות הברית. כביש US1 חוצה את האי (ממזרח למערב), והאי נמצא ליד סמן מייל 39 של דרך זו, בין מיזורי קי לביאה הונדה קי.
בעבר כונה האי בשם "ליטל דק קי" (קי הברווז הקטן) אולם כיום שם זה משמש לכנות אי אחר, מזרחית לו. באי ממוקם כפר נופש בשם "סנשיין קי" (קי השמש הזורחת), ויש המכנים את אוהיו קי בשם זה.
בחלקו הדרומי של האי, מדרום לכביש US 1 נמצאת שמורת הטבע הלאומית אוהיו קי.
ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ
הרב ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ' (ו' בתשרי ה'תרע"ה, 26 בספטמבר 1914, פרצ'ב פולין – כ"ז בכסלו ה'תשנ"ח, 26 בדצמבר 1997, פתח תקווה ישראל), היה האדמו"ר ממונקאטש, משנת ה'תרצ"ז עד לשנת ה'תש"ה. לאחר מכן שימש כרבה של סאו פאולו בברזיל, ומשנת ה'תשכ"ג כיהן כרבה של חולון. באחרית ימיו ישב בפתח תקווה.
ביוגרפיה.
נולד כבנם השלישי של יוטא והאדמו"ר רבי נתן דוד רבינוביץ מפארציווא. שמעו הגיע לאוזני רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאץ' שחיפש חתן לבתו היחידה - חיה פרימא רבקה. רבי חיים אלעזר נסע לשדליץ לפגוש את הילד והחליט על השידוך. הוא התארס בגיל צעיר, ונישואיו התקיימו במונקאטש בי"ז באדר ה'תרצ"ג (15 במרץ 1933).
בב' בסיוון ה'תרצ"ז, כשהיה בן 22 שנה, נפטר חותנו והרב רבינוביץ הפך לאדמו"ר. הוא עמד בראשות ישיבת "דרכי תשובה" שמנתה למעלה מארבע מאות תלמידים, עסק בפיקוח על כשרות, מקוואות, גיטין וקידושין. כאב בית דין וישב בדיני תורה מסובכים שהגיעו מכל המחוז. כחודש לאחר פטירת חותנו, ב-11 ביוני 1937, נקרא לשירות בן חצי שנה בצבא הצ'כוסלובקי. הוא התפרסם גם מחוץ לארצו. במאמר בביטאון המפלגה הנאצית, ה"פלקישר באובכטר", נכתב שהוא "שליטה למעשה" של רותניה הקרפטית.
מלחמת העולם השנייה פרצה כשנתיים וחצי לאחר מינויו לאדמו"ר. מאחר שהייתה לו אזרחות פולנית, הוא גורש עם עוד 80,000 יהודים אזרחי פולין למחנה קמניץ-פודולסקי. בדרך למחנה ברח עם בנו בכורו לבודפשט. במהלך שהותו בבודפשט סיכן את עצמו אצל השלטונות ההונגרים כדי להציל אלפי יהודים, בין היתר כדי להשיג סרטיפיקטים ליהודי פולין כדי שיוכלו להיכנס להונגריה.
בארץ ישראל.
בשנת 1944 הצליחו בעזרת יעקב גריפל, נציג אגודת ישראל בקושטא, לקבל סרטיפיקטים לארץ ישראל, לו ולבני משפחתו, ועלה אליה. בכ"ו בניסן ה'תש"ה (1945) נפטרה אשתו משחפת בירושלים. בתקופת חוליה הוא טיפל בה ממושכות, ומחמת מצבו הקשה והדחקה למעשה חדל לשמש כאדמו"ר.