ברזוצקי החל לשחק כדורגל בבית הספר לספורט "סמנה" שבמוסקבה. ברזוצקי החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1999, בגיל 17, במועדון הכדורגל מוסקבה. אחד מרגעי השיא של ברזוצקי בצסק"א היה במסגרת גמר גביע אופ"א 2005, אז כבש בנגיחה את שער השוויון בדרך לניצחון 1–3 על ספורטינג ליסבון.
לברזוצקי היה חלק חשוב במשחק מוקדמות ליורו 2008 של נבחרת רוסיה מול נבחרת אנגליה. בעיטה שלו לעבר השער של פול רובינסון נהדפה לרגליו של רומן פבליוצ'נקו שדחק את הכדור פנימה. במשחק ידידות מול נבחרת רומניה שימש כקפטן הנבחרת. ברזוצקי הופיע בכל משחקי הנבחרת ביורו 2008, בו העפילה הנבחרת עד לחצי הגמר.
ב-21 ביולי 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירת אימון.
בנובמבר 2018 הוזמן על ידי לאוניד סלוצקי לצוות המאמנים של קבוצת ויטסה ארנהם ההולנדית. ביוני 2021 מונה לממלא מקום מאמן קבוצת צסק"א מוסקבה וחודש לאחר מכן אושר כמינוי קבוע.
יפן איירליינס
הנסיכה מרגרט, רוזנת סנואודון
טירת קארנארפון
גבריאל רפפורט
גבריאל רפפורט ("גברוש"), (תרפ"ד 15 באוגוסט 1924 – י"ב בחשוון תשס"ב 29 באוקטובר 2001) היה לוחם ומפקד בפלמ"ח, טייס, מקים יחידת החילוץ וההצלה הארצית, איש קיבוץ בית אלפא.
שנים ראשונות.
נולד בבית החולים במעין חרוד וגדל בקיבוץ בית אלפא. כבר מגיל צעיר ביותר למד לנהוג בטרקטור ולטפל בבעלי חיים. בשנת 1936, בגיל 12 בלבד הצטרף להגנה ולמד לתפעל נשק ולסייע בשמירה על הקיבוץ.
בשנת 1941 התגייס לפלמ"ח והיה בין המגויסים הראשונים. יצא לקורסי חבלה, מקלענים, ימאות, דאייה ומפקדי כיתות, בהמשך יצא גם לקורס טיס והיה טייס פייפר במחלקת הטיס של הפלמ"ח. שובץ כמפקד כיתה בפלוגה א' ברמת יוחנן, נעצר במהלך השבת השחורה ונכלא במחנה המעצר בלטרון. לאחר השחרור פיקד על הורדת מעפילים במסגרת הפלי"ם.
במלחמת העצמאות.
בשנת 1947 שובץ כנהג משאית בשיירות לירושלים במסגרת הגדוד הרביעי ("הפורצים") בחטיבת הראל. במסגרת זו בנה משוריינים ממשאיות והיה סגן מפקד פלוגת המשוריינים.
השתתף בכל קרבות הגדוד הרביעי, ביניהם הקרבות על הקסטל, בית מחסיר, מנזר סן סימון ועוד. במהלך הלחימה מונה לסגנו של דוד אלעזר.
ביוני 1948 השתתף בגילוי דרך בורמה. ביום סייע בהעברת שיירות מזון ובלילה עבד כפועל על ציוד מכני הנדסי כדי להסדיר את הדרך.
בהפוגה הראשונה גויס לצה"ל ויצא לקורס קצינים. כמפקד פלוגה השתתף במבצע ההר ומבצע חורב.
לאחר מלחמת העצמאות.
בשנת 1950 חזר גברוש לקיבוצו, בית אלפא, שם הקים את מחצבות בית אלפא וחפציבה.
במבצע סיני שולב בחטיבת המילואים (חטיבה 9), פיקד על הפלוגה שכבשה את ראס-נצראני, ונמנה עם הכוח שכבש את שארם א-שייח'. גם במלחמת ששת הימים היה בחטיבה 9, פעל בגיזרת יריחו ונתמנה למושל טובאס.
לאחר מלחמת ששת הימים השתמש בציוד הכבד שהיה ברשות מחצבות בית אלפא לסלילת כבישים ברמת הגולן.
ב-1973, במלחמת יום כיפור, התגייס בהתנדבות והוביל צוות שריון שהועמד תחת פיקודו של רפאל איתן בקרבות הבלימה ברמת הגולן.
שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
בשנת 1976, על פי בקשה אישית של רפאל איתן, התגייס חזרה לצה"ל בשירות קבע ופיקד על סלילת כבישים בסיני. בין היתר, היה אחראי על סלילת "דרך זיוה" - דרך שחיברה את מנזר סנטה קתרינה לכביש החוף המזרחי של סיני, תוך מעבר בשטחים הרריים קשים ביותר. הציוד לפריצת "דרך זיוה" היו דחפורי ה-D9 של משרד הביטחון שנשארו ללא שימוש לאחר שעבדו בהקמת קו בר-לב. צה"ל ומע"צ השלימו את עיקר פריצת הדרך לסנטה קתרינה תוך כדי הקפדה על סטנדרטים של כבישים אזרחיים. עובדה זאת עזרה למצרים כאשר השלימו את סלילת הדרך עם אספלט לאחר החזרת סיני. בקשר לתקופה זו נמתחה עליו ביקרת מצד חיל ההנדסה, כיוון שהעדיף לפעול בכוחות עצמו ועם אנשים שהביא, במקום לשתף פעולה עם החיל. גם הגבולות בין פעילותו האזרחית לתפקידו הצבאי לא היו מוגדרים היטב.
בשנת 1982 פיקד על מבצעים הנדסיים בלבנון, רובם מבצעי חילוץ טנקים, ביניהם חילוץ טנקי שלל. במסגרת זו סייע בפינוי ובחילוץ נפגעי אסון צור הראשון ואסון צור השני. מצויד בלקחי החילוצים פנה גברוש אל הרמטכ"ל, ידידו, משה לוי והציע לו להקים את יחידת החילוץ וההצלה הארצית. היחידה קמה ב-1984 ואיחדה תחתה את כל הגופים שעסקו בחילוץ והצלה עד אז. גברוש פיקד על היחידה עד 1989 ובמסגרת זו נסע להושיט סיוע למקסיקו, יוון, סן סלבדור, וארמניה בעקבות רעידות אדמה שפקדו מדינות אלו.
לאחר השחרור מצה"ל.
גבריאל רפפורט השתחרר מצה"ל ב-1989 בדרגת אלוף-משנה ועבר להתגורר בתל אביב.
בי"ב בחשוון תשס"ב, יום הזיכרון השישי לרצח יצחק רבין, עלה גברוש לירושלים בקבוצה של ותיקי פלמ"ח. במעמד טקס הזיכרון קיבל התקף לב ונפטר. נקבר בבית הקברות של בית אלפא.
בהספד שנשא לזכרו ישראל זמיר (חבר קיבוץ בית אלפא ובנו של יצחק בשביס-זינגר), אמר:
בפולקלור ובספרות.
גברוש הפך למזוהה ביותר עם דמות ה"צבר", אדם מחוספס אך עם לב זהב, אשר לא שם ליבו לחוקים ולבירוקרטיה שעה שהוא פועל למיטב הבנתו, לטובה. חיים גורי, אשר התחנך בנערותו בבית אלפא והתגייס יחד עמו לפלמ"ח, כינה את הצברים "גברושים". הוא כתב בספרו "עם השירה והזמן", (הוצאת מוסד ביאליק והקיבוץ המאוחד): "כמה קינאתי אז ב'גברוש', למשל, שנולד ובשתי כפות ידיו מפתח שוודי ופרבלום. נציגם המובהק של ילדי העמק, כסיסמת 'הפועל' 'נפש בריאה בגוף בריא'"
חברי בית אלפא מספרים כי "גברוש" הוא גבריאל בשירו של מתתיהו שלם "יוחנן וגבריאל".
הנצחה.
מצפה גברוש הוקם על ידי קיבוץ בית אלפא יחד עם הקרן לשיקום מחצבות. מצפה הנוף ממוקם מעל בית אלפא, על מדרון הגלבוע, בגובה של כ-100 מטרים מעל העמק.
משפחתו.
גברוש היה נשוי למלכה, ולהם חמישה ילדים. בתם הבכורה אראלה חזרה בתשובה ונישאה למיכאל בן חורין. בנו בועז נפטר בשנת 1987 בגיל 26.
גברוש
חורבת בורגתה
חורְבַּת בּוּרְגְתָה הוא שמו המודרני של מגדל צלבני, המצוי בסמוך למושב בורגתא בשרון, הידוע בפי הערבים תושבי המקום כ-"בורג' אל-אחמאר - "המגדל האדום" הנגזר מהצבע האדום של אדמת המקום, החמרה או מצבע האבנים שמהם בנו את המבנה. במפת PEF משנת 1880 האתר מכונה "חרבת בורג' אל עטוּט" (Burj el Atut), שפרושה "המבוקעת" .
המבנה מהווה דוגמה אופיינית לביצור מסוג מגדל בצורתו הפשוטה ביותר. בתקופת הצלבנים שימש המבנה כמרכז מינהלי וכאכסניה לשיירות, שעברו מהמזרח לכיוון הים. השם המקורי של המקום בפי הצלבנים היה "טור רוז'" (Turris Rubea). מהמבנה הצלבני נותר קיר אחד בגובה של שתי קומות - כ-15 מטר, ובעובי של כ-2 מטר. בקירות החומה העליונה יש חרכי ירי. בקומה התחתונה של המגדל נותרו שרידים של שני קמרוני חבית הבנויים במקביל, ומעליהם שרידים אותם מיחס החוקר דניס פרינגל לשישה קמרונות צולבים, שתמכו במגדל המבוצר. החוקר משחזר על סמך ממצאים אלו מגדל קטן ומלבני בצורתו, ששטחו כ-60 מטרים מרובעים.
בתקופה הצלבנית שימש המבנה מרכז מינהלי כפרי של מחוז קיסריה. כמו כן נועד להגן על הדרך שחברה בין הדרך הבינלאומית במזרח, היא דרך הים, לבין דרך החוף, הסמוכה לים, שחיברה את קיסריה עם ארסוף. בשנת 1983 נערך באתר סקר ארכאולוגי. על פי ממצאי החפירה ניתן לקבוע כי המגדל נבנה בין השנים 1110–1150 ונחרב על ידי הממלוכים בשנת 1265
בורגתא הקדומה.
משערים כי באתר הייתה בורגתא הקדומה. כפר של מגדלי גפנים המוזכר בתלמוד ירושלמי מסכת עבודה זרה בהקשר ליין שנוצר בו. בתלמוד דנו האם היין מתוצרתו הוא יין נסך: . היין נאסר היות שבורגתא הייתה קרובה ליישוב של השומרונים - "בירת סוריקה"
השם בורגתא גזור מהמילה הלטינית בורגי, כינוי למצד הגנה, אך גם לתחנה ולמלון הסמוכים לצדי דרכים. בתלמוד מופיע המילה בצורת :בורגנין, בורגין והיושבים בה נקראו בורגני. מונח נוסף מופיע בדברי חז"ל והוא בורגסין והוא גזור מהמילה היוונית בורגסין.
המבנה הצלבני.
למבנה שתי קומות. בקירות החומה העליונה יש חרכי ירי. רוחב הקיר עד 2 מטר. בקומה התחתונה נשארו הקמרונות בחדר אחד. יש שרידים של קירות נוספים של המבנה לכיוון צפון.
בשנת 1874, כתב החוקר הבריטי קלוד קונדר, שהיה במקום מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, כי יש במקום שרידי מבנים מוסלמים, כולל מגדל וחאן. בקרבת מקום הוא מצא קברים עתיקים מצוירים ומטויחים וכן שרידי בריכת מים.
בתקופה הצלבנית שימש המבנה מרכז מינהלי כפרי של מחוז קיסריה. הוא גם נועד להגן על הדרך שחברה בין הדרך הבינלאומית במזרח היא דרך הים - היום בערך בנתיב של כביש 444 לבין דרך החוף, סמוך לים שחיברה את קיסריה עם ארסור (ארסוף, אפולוניה)
אבן סקון
אבן סקוּן (באנגלית: Stone of Scone) אבן הגורל (Stone of Destiny) או אבן ההכתרה (Coronation Stone) היא אבן חול אדומה שאורכה 66 ס"מ, רוחבה 41 ס"מ וגובה 21 ס"מ. משקלה של האבן כ-152 ק"ג. בחלקה העליון של האבן נראים סימני חציבה, ובכל אחד מקצות האבן טבעת ברזל שנועדה לאפשר נשיאתה. האבן הוחזקה בעבר במנזר סקון בפרת' וקינרוס שבסקוטלנד ונעשה בה שימוש כאבן ההכתרה של מלכי סקוטלנד. בשנת 1296 הועברה האבן לארמון וסטמינסטר לשימוש כאבן ההכתרה של מלכי אנגליה והממלכה המאוחדת, בשנת 1996 הוחזרה האבן לסקוטלנד וכעת היא מוצגת בטירת אדינבורו כאשר העתק שלה שוכן במקומה המקורי סמוך לארמון סקון.
היסטוריה.
מסורות קדומות.
על פי המסורת הקדומה אבן זו היא האבן שעליה נח ראשו של יעקב אבינו עת חלם על סולם יעקב. מסורת אחרת מציינת שאבן זו הייתה אבן ההכתרה של ממלכת דאל ריאטה ממלכה באזור מערב סקוטלנד וצפון אירלנד בה חיו הגיילים . מסורת אחרת מציינת כי האבן הייתה המזבח הנייד של קולומבה הקדוש.
אבן הכתרה.