הגרסה הראשונה של הרומן, אשר חוברה בתחילת 1897, היא בבסיסה סיפור של אהבה אידיאליסטית, בהשראת החשיבה של אפלטון והיא מהווה יצירת אמנות שערכה הספרותי הוא מאוד גבוה. מיקום עלילת הגרסה הראשונה, הוא באיי אראן, היכן שאביו המוזר של הגיבור בונה לעצמו בית ומקפיד על שעות התפילה הנהוגות עד שהוא חווה חיזיון שבו הוא רואה את הבתולה מריה, אירוע שלאחריו, הוא מקדיש את עצמו בחיפוש ובהמתנה, אך ורק, לחזיונות ולהתגלויות כאלו של הבתולה. ביקור שעורכת הגיבורה הצעירה והיפה של הסיפור, אצל הגיבור, ממלא אותו באהבה רומנטית המתלווה ליראה המיסטית אשר אותה הוא ירש מאביו, אף על פי שהגיבור עצמו לא רואה שום חיזיון של הבתולה מריה, בניגוד לחזיונותיו של אביו.
הגרסה השנייה.
הגרסה השנייה, לה הוענק על ידי ייטס, השם "שושנות האל", חוברה כנראה בין המחצית הראשונה 1897 עד לעונת הקיץ או הסתיו של 1898. מגרסה זו, קיימים 85 דפי טיוטה וכיום חסר רק דף אחד. מיקום העלילה הוא אחוזה רחוקה במערבה של אירלנד, הממוקמת בשטח היבשתי עצמו, בניגוד למיקום העלילה של הגרסה הראשונה, באיי אראן. בגרסה זו, ישנה לאביו של הגיבור קפלה קטנה וכמו בגרסה הקודמת, הוא רואה בחזיונותיו את הבתולה מריה. לסיפור ביקורה של הגיבורה הצעירה ייטס נתן הרחבה וטיפול משמעותיים. גם בגרסה זו לגיבור הנובלה, אין שום חזיונות של הבתולה מריה ואין שום אזכור של טקסי כשפים או מיסטיקה.
הגרסה השלישית.
לגרסה השלישית, אשר חוברה בשנת 1900, לה ייטס לא נתן שם, אשר לה הוא התייחס במכתביו, בצורה פשוטה, כ"מייקל", שמו של הגיבור בכל גרסאות הרומן, קיימים 285 דפי טיוטה, כמות דפים שמשלשת את כמות הדפים של שתי הגרסאות הקודמות. מיקום העלילה של גרסה זו, הוא עדיין באחוזה רחוקה במערב אירלנד, אך בניגוד לגרסאות הקודמות, דמותו של האב היא דמות משנית, אשר, לאחר שהוא מבלה את שנות נעוריו בבתי ספר לאמנות ובחיזור אחרי נשים ברחבי אירלנד, המתוארת כדמות מתבודדת, אך לא דתית. במקום זאת, הבן, בניגוד לאביו, רואה חיזיון של הבתולה מריה. קטע הפתיחה של הנובלה, המהווה את השליש הראשון, הוא למעשה הרחבה של שתי הגרסאות הקודמות, עם תשומת לב משמעותית הניתנת לחיזיון זה של הגיבור. שאר הקטעים של גרסה זו של הנובלה, לוקחים את הגיבור ללונדון, שם הוא ומיסטיקן אחר, שדמותו מתבססת באופן הדוק על מקרגור מאת'רס, מתחילים לתכנן לייסד מסדר מיסטי. שמועות שבאות אל הגיבור, על הגיבורה שבסיפור, בדבר נישואיה לאדם אחר, מפתיעות את הגיבור ובהצעתו של שותפו המיסטיקן, הוא נוסע לפריז, כדי להעתיק כתבי יד מיסטיים, בתקווה ששינוי האווירה והמקום ינחמו אותו. מיד לאחר מכן, הוא מקבל דיווחים מדאיגים ששותפו המיסטיקן, השיג בעורמה את השליטה על המסדר, תוך שהוא משנה את טקסי הפולחן, שינוי שלא משקף את האידיאלים האמנותיים של הגיבור. גרסת הרומן של שנת 1900, נקטעת, לאחר שהגיבור פוגש במיסטיקן מוזר וזקן, אשר משתזף עירום מתחת לקרני השמש, בתוך ארון קבורה וממלמל על קשר מתוכנן ביוזמת הישועים, כדי לחתור ולהרוס עד היסוד את המסדר המיסטי אותו הוא ייסד.
הגרסה האחרונה.
בגרסה האחרונה של הרומן העיט הצבוע, ישנה התמקדות במסעו של האמן אחר אמת רוחנית. הנובלה מתחילה במערב אירלנד, כאשר מייקל הרן (Michael Hearne), הגיבור, מגלה, שלב אחרי שלב, על קיומו של עולם רוחני, דרך מדיטציה, חלום, טרנס וחיזיון. תודעתו גדלה והוא מתחיל להיחשף לחשיבות הרוחנית של המיתוס, האמנות, הפולקלור, הטבע והמין הנשי. מאוחר יותר, בלונדון, הוא מנסה לייסד מסדר מיסטי אשר יאחד את הרגשות הדתיים, האמנותיים והטבעיים, או אם להשתמש במושגים אפלטוניים, אמת יופי ואהבה. הוא אוסף סביבו חבורה של אמנים ומיסטיקנים כדי שיעזרו לו לגבש טקסי פולחן אשר יעוררו את העל טבעי וכמו כן שיעזרו לו להשתמש באותם כלים וחפצי הפולחן, השייכים למסדר, שיגלמו את היופי האמנותי. הרומן מסתיים כאשר הגיבור עולה בפריז על מסילת רכבת, במטרה לנסוע למזרח, עכשיו לערביה, עכשיו לפרס, כשהוא עדיין מונע על ידי שאיפתו העיקרית, תוך שהוא משוכנע, שבמזרח, הוא לבטח ימצא דוקטרינה ש"תגשר ותפשר בין הדת לבין הרגשות הטבעיים ואשר תדע להסביר את אותם רגשות".
עין הילד
עין הילד הוא ארגון לא ממשלתי העוסק בשמירה על זכויות הילד והגנה משפטית במלאווי ובאזור אפריקה הדרומית. הארגון הוקם ב-28 בפברואר 1995 כמענה לתופעות התעללות, ניצול ואלימות כלפי ילדים המתמודדים עם עוני וחולי קשה. הארגון נודע בשל מעורבותו הפעילה בקידום זכויות ילדים במלאווי ומאבקו בתופעת אימוצי החסד הבלתי חוקיים של ידוענים מהוליווד. הארגון מנוהל כיום בידי מקסוול מטוור (Maxwell Matewere).
הרקע להתפתחות הארגון.
מאחר שהחקלאות מהווה את עיקר כלכלת האזור, ילדים מנוצלים בגיל צעיר לצורכי עבודה בתנאים קשים ובשכר נמוך. מחקרים מצביעים על כך ששעות עבודה מרובות באיסוף משאבים מאלצות את מרבית הילדים במלאווי להיעדר מבתי הספר. בנוסף על כך, נכון לשנת 2018 חיים במלאווי כמיליון תושבים עם נגיף HIV (מקום 9 בעולם) ועל פי הערכות קיימים כ-670 אלף ילדים יתומים כתוצאה מכך. כמו כן, תוחלת החיים במלאווי, הניצבת במקום ה-163 במדד איכות החיים של האו"ם, היא 37 שנים. זאת משום שבנוסף למגפת האיידס ישנם מקורות מים מזוהמים, מחסור קבוע בתרופות ובטיפול רפואי הולם ושיעור התמותה השנתי הוא 140 תינוקות מתוך 1,000. יתומים, בהיותם אוכלוסיית ילדים פגיעה לניצול, מוגנים כיום בחוק הלאומי במלאווי על בסיס עקרון "האינטרס הטוב ביותר". לעקרון זה 3 מאפייני מפתח:
בין מאפיינים אלו ייתכנו שיקולים סותרים. קיים צורך בניהול השיקולים הללו מבחינה משפטית כאשר הדיון עוסק בנושאים כמו אימוץ בין-יבשתי אשר עלול להרחיק את הילד מסביבתו הטבעית.
הארגון הוקם כשנתיים לאחר הפיכתה של מלאווי ממשטר חד-מפלגתי למשטר דמוקרטי כאשר באותה העת התפתחה במלאווי התודעה המערבית לזכויות האדם והילד.
פעילות.
משנת 1995 נאבקים פעילי ארגון Eye of the Child) EYC) בחטיפת ילדים לצורכי עבדות ותעשיית המין, התעללות מינית, סחר בבני אדם ומסורות אלימות נוספות כמו נישואי קטינים בכפייה. פעילי הארגון פועלים על מנת שחוקי המדינה ידאגו שילדים שעברו התעללות וניצול יקבלו טיפול, שיקום והגנה בפני האנשים שהפרו את זכויותיהם. בנוסף, דואגים הפעילים שהחוקים במלוואי הנוגעים לאימוץ והגנת הילד מתוקננים ומיושמים, זאת כדי להגן על יתומי האומה וילדיה הפגיעים.
הארגון עובד במגוון מישורים המשלבים הגנה משפטית של זכויות אדם יחד עם סיפוק שירותים חברתיים לקורבנות. הם מציעים הכשרה לקהילות ולתלמידים בנוגע לשמירה על זכויות ילדים, ביצוע עבודות משפטיות בשם ילדים מנוצלים ועבודה ישירה לשיקום ילדים שעברו התעללות.
ב-2007, EYC ארגנו אסיפות ב-26 מקומות ציבוריים שונים ברחבי המדינה בהן לימדו על הסכנה בעבדות בקרב ילדים. בנוסף, הם הכשירו כ-30 ארגונים מקומיים ויצרו וועדות שמירה קהילתיות כדי לפקח על אותם ילדים בקהילות המקומיות. בעזרת וועדות השמירה הללו, עד 2010, הצילו כמעט 300 ילדים שזוהו כקטינים בעבדות. וועדות השמירה דאגו להרחיק את הילדים ממסגרות העבודה המסוכנות והמנצלות ולהחזירם למסגרות מגינות ומקדמות. 123 ילדים הוחזרו לבתי הספר ו-164 ילדים בוגרים יותר החלו הכשרות מקצועיות במקצועות כמו נגרות, חייטות ועבודות מתכת על מנת להקל את השתלבותם בשוק העבודה מאוחר יותר. במעקב אחרי אותם ילדים 3 שנים לאחר תחילת הפרויקט, נמצא כי הישגים אלו נשמרו גם לאורך זמן – 90 אחוז מהילדים שהורחקו מהעבודות המנצלות נותרו בבתי הספר ושליש מהנערים בהכשרה המקצועית מצאו עבודה בתחומי ההכשרה שלהם.
בנוסף, ב-2010 התחיל הארגון בקמפיין שנועד למנוע מילדות צעירות לעזוב את בתי הספר וקידם חוק חדש שנועד להגביל את גיל הנישואין בקטינים, כדי למנוע מהורים למכור את בנותיהם עבור תשלומי נדוניה.
ב-2015 הציג מנהל הארגון תוכנית דו-שנתית שנועדה לעצור את הסחר בילדים במדינה. מתוך נתונים כי קטינות רבות מובאות מאזורים כפריים לערים כדי לעבוד בפאבים, הצוות המוביל של הארגון נפגש עם מנהיגים רוחניים במחוזות שונים כדי להעלות את המודעות והרגישות של אותם מנהיגים לסחר בקטינות ובכך לנסות ולמגר את התופעה.
ב-2018 פרסם הארגון אסטרטגיית סיוע לאומי לשנים 2018–2022 שמטרתה למנוע מגורים ועבודה של ילדים ברחוב. בעיית מגורי ילדים ברחוב נותרה אחת הבעיות החברתיות הקריטיות במלאווי, ולכן התוכנית שמה דגש על התערבות מכוונת הגנה, דאגה ושילוב של ילדי הרחוב בחברות שלהם. התוכנית מציגה פלטפורמות וחלופות שונות ליצירת הרתעה שתמנע מילדים לחזור לרחובות. בנוסף, ראש הארגון, מקסוול מטוור, נבחר על ידי הממשלה להיות חלק מוועדה לאומית האחראית על פיתוח חקיקה נגד סחר בבני אדם.
כיום, ניתן לראות פעילות רבה של הארגון בדף הפייסבוק של הארגון בו הם מבקרים את הממשלה על פועלה בנושא קידום הזכויות של הילדים במלאווי ומפרסמים כתבות בנושא זכויות ילדים: חוקים שנחקקים, הצהרות פוליטיות, נתונים סטטיסטים, הצהרות והפגנות של פעילים מהארגון ועוד.
התערבות הארגון מובילה לשינויים מהותיים ברשויות האכיפה הנוגעות לענייני זכויות הילד במלאווי. הפרסומים והכתבות שמפיץ הארגון מעלות לסדר היום של ממשלת מלאווי את הנושא ומפעילות לחץ כדי לעודד אכיפה ותשומת לב לאומית. הארגון עוקב בצורה אדוקה אחרי התפתחויות משפטיות ומדיניות בנושא של זכויות ילדים וכמו כן גם בפעילויות של ארגונים לא ממשלתיים נוספים שמתמקדים בשיפור חינוך, צמצום אלימות, הדרכות והעלאת מודעות הציבור במלאווי.
אימוץ בין לאומי.