כבר בשנת 1935 הקימו נשות הארגון גן ילדים ראשון. מעון ראשון הוקם בשנת תש"א ומוסד סגור ראשון הוקם בשנת תש"ג. המוסדות הוקמו בחלקן בשיתוף פעולה עם נשות המזרחי.
בשנת 1945 הפעילו כ-100 עובדות הארגון 27 מוסדות חינוך לילדים בגילאי 1–6 בהם שהו כ-1000 ילדים. לצורך אחזקת המוסדות קיים הארגון מגבית תחת הכותרת "למען ילדינו", ששימש אז מגביות שונות למטרות דומות. בשנת 1948 הגיעה מספר הילדים במוסדות לכ-1200.
הארגון עודד את חברותיו להכשיר עצמן להיות גננות ועובדות סוציאליות.
שרשרת קרקעות
שרשרת קרקעות או קַטֶנָה (מלטינית: Catena; שרשרת) היא מונח בפדולוגיה (חקר האדמה), המתאר רצף של קרקעות בעלות אותו מקור, שנוצרו במשטר אקלימי זהה, אך שונות באופן הופעתן בשטח עקב שינוי המיקום שלהן יחסית למדרון. המדרון, בשל צורתו הלא הומוגנית, מכיל קרקעות שונות בעקבות הליכי בלייה, סחיפה והשקעה אשר משפיעים על עובי הקרקע, מרקם, מבנה,יציבות, תכונותיה וכן על הצומח בה. כמו כן ישנה חשיבות רבה למקור סלע האב ותכונותיו והוא אחיד עבור כל הקרקעות הנמצאות במדרון.
למרות ששרשרת הקרקעות זקוקה לתנאים ספציפיים להיווצרותה, היא יכולה להתהוות ביחידות בסיס ואקלים שונות.
את התופעה גילה מדען הקרקע ג. מילן (Milne) בשנת 1935 במהלך עבודתו באפריקה, בעת בחינת הופעת הקרקעות כפונקציה של מיקום הקרקע. ההבחנה הייתה כי הקרקע נעשית יותר מפותחת ועבה בתחתית המדרון ובמעלה המדרון הקרקע נעשית דלילה וצעירה יותר.
המושג קַטֶנָה נמצא בשימוש נרחב גם במדעים אחרים ובמיוחד באקולוגיה.
מאפיינים.
העיקרון הקטנרי מלמד אותנו כי יש קשר מבני בין כל הקרקעות, דהיינו כולן באו מאותו סלע אב והן בעלות משקעים אחידים, אך עקב שינוי המיקום שלהן על המדרון, קיים שוני כימי, ולכן קיים שוני במרקם של כל אחת מהן. השתנות ההרכב יכולה להיות הדרגתית או חדה. ניתן להבין את הרכב וסוג הקרקע אך ורק אם מתייחסים גם לשאר הקרקעות בסביבה הקרובה.
לפי עיקרון זה, ניתן לחלק את הקרקעות על פי מיקומן הטופוגרפי:
התופעה גורמת לעיצוב המדרונות.
המודלים המסבירים את התופעה.
קיימים מודלים רבים המסבירים את השוני בקרקעות. המודל הראשון הוא מודל המחלק את המדרון ל-5 קטעים מהפסגה המישורית יחסית ועד אגן הניקוז הנמצא בתחתית.
המודל הראשון
מודל זה מסביר את מאפייני הקרקע בכל אזור של המדרון.
המודל השנימחלק את המדרון ל-9 חלקים על בסיס השינוי בקרקע.
'הנחות המודל'
יחידות המודל
כל היחידות המפורטות אינן חייבות להופיע. כמו כן, הן אינן חייבות להופיע בסדר זה.
שרשרת קרקעות בארץ ישראל.
כתוצאה מפעילות גאולוגית סביב מערכת ההעתקה הסורית-אפריקנית, האזור בו נמצאת ארץ ישראל הוא הררי ומרובים בו מדרונות בעלי שיפועים חדים. כתוצאה מכך, במקומות רבים בארץ פרופיל הקרקע הוא בעל השתנות גבוהה ביחס לאורך המקטע אליו הוא מיוחס. הפעילות הגאולוגית גורמת לתנועה גרוויטציונית רבה של סלעים גדולים. האזור הפעיל גאולוגית נמצא לרוב במשטר אקלימי אחיד של אקלים ארידי, יבש למחצה או ים תיכוני. האזור המדברי מתאפיין פעמים רבות במיעוט משקעים ובקרקע חרסיתית. הדבר גורם להיווצרות נגרים עיליים רבים ואף להצפות. כתוצאה מכך קיימת באפיקים וברגלי המדרון הצטברות סחופת רבה של חומר דק.
כל התנאים עוזרים להיווצרות קטנות. ניתן לראות כי באזורים נרחבים באזור הגלבוע, הכרמל, רמת הגולן, בקעת הירדן והנגב התופעה נמצאת בשפע.
מיס פטיגרו
מיס פטיגרו (באנגלית: Miss Pettigrew Lives for a Day) הוא סרט קומדיה אמריקני-בריטי שיצא לאור בשנת 2008 בכיכובן של פרנסס מקדורמנד ואיימי אדמס.
תקציר העלילה.
גווינביר פטיגרו, המועסקת כאומנת דרך סוכנות, מפוטרת מעבודתהו נותרת ללא כסף וקשרים. היא שומעת במקרה כי השחקנית דליסייה לאפוס מחפשת עוזרת אישית ומחליטה לנצל את הרגע ובעזרת מעט עורמה מצליחה להתקבל לעבודה. מיס פטיגרו משתמשת בכישורי האומנות המועטים שלה כדי לדחוק את דליסייה המלהטטת בין מאהבים מסוגים שונים. כל מאהב מציע דבר אחר: האחד כסף ויציבות, השני קריירה והשלישי אהבה. דליסיה אסירת תודה ומעבירה את מיס פטיגרו "מהפך" חיצוני. המפגש עם העיליתה של לונדון מסבך מעט את מעמדה, ומסתבר כי עליה לבחור בין מעמד לאהבה, כפי שעל דליסייה לבחור.
חברת הלבנט
חברת הלבנט או החברה לטורקיה (באנגלית: Levant Company או "Company of Turkey Merchants" או בקיצור Turkey Company) הייתה חברה מורשית למסחר בינלאומי שהוקמה באנגליה בשנת 1592 . אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה אישרה את אמנתה המקורית ב- 1592 , כאשר התמזגו "החברה לוונציה" (Venice Company) שקמה ב-1583 ו"החברה לטורקיה" (Turkey Company) שקמה ב-1581 בגלל תפוגת תוקף אמנותיהן. אנגליה ביקשה על ידי כך ליצור בריתות סחר ופוליטיות עם האימפריה העות'מאנית. האמנה ההתחלתית היייתה תקפה לשתים עשרה שנים והעניקה אחריות לאדוארד אוסבורן, ריצ'רד סטייפר, תומאס סמית' ווליאם גארט במטרה להסדיר את קשרי הסחר של אנגליה עם האימפריה העות'מאנית ועם הלבנט. החברה המשיכה להתקיים באופן רציף עד לשנת 1825
החברים בה (Freemen) נקראו Turkey Merchants, כלומר "סוחרים עם טורקיה". המטה הראשי של חברת הלבנט היה בלונדון.
תחילתה.
בשנת 1580, אחרי תקופה של שפל שנמשכה מספר עשורים במסחר עם המזרח התיכון, פנו כמה סוחרים מלונדון אל מלכת אנגליה אליזבת הראשונה בבקשה למתן צ'ארטר מלכותי שיאפשר להם בלעדיות במסחר עם האימפריה העות'מאנית.
באותה תקופה המסחר עם אזור הלבנט נשלט במידה רבה על ידי התיווך של ונציה ונמל אנטוורפן. אנגליה חיפשה שווקים חדשים למוצרי הטקסטיל שלה. היא נזקקה גם כן לגישה בטוחה ליבוא התבלינים מ"המזרח הרחוק" אחרי שסיפוח פורטוגל לספרד איים על התחבורה הימית מסביב לכף התקווה הטובה. כוחה של ונציה נחלש אחרי חצי מאה שנים של מלחמות ולא היו לה שוב אמצעים להוביל סחורות אל המחסנים הגדולים של הנמל ליבורנו.
על רקע התחרות והעימותים הצבאיים בין אנגליה לבין צרפת מחד וספרד מאידך, התחזקו היחסים בין השער הנשגב ובין שתי המעצמות הנוצריות הראשונות.
בשנת 1580 שלחה אנגליה בחשאי דרך פולין שליחים שהשיגו גם עבורה קפיטולציות מטעם הסולטאן העות'מאני, בדומה לאלו שהוענקו לערים האיטלקיות ולצרפתים.
חברת הלבנט הוקמה תחילה באישור המלכה אליזבט ב-11 בספטמבר 1581 תחת השם "החברה לטורקיה" (Turkey's Company) כחברת מניות משותפת שנועדה לשמש מכשיר ביישום הקפיטולציות. בשנת 1588 היא הפכה ל"חברה מוסדרת" ומונופול.
מובילי המהלך הזה היו הסוחרים סר אדווארד אוסבורן (1591–1530?) וריצ'רד סטייפר. לחברה הוצאו זיכיונות חדשים בינואר 1592 וב-1595, שהבטיחו לה מונופול על הסחר עם הארצות שבמזרח אגן הים התיכון. כל חבר בחברה, שנקרא "Turkey merchant" ("סוחר עם טורקיה"), ניהל מסחר על חשבון הונו האישי, בכפוף לכללים המשותפים של החברה.
חברת הלבנט לא שאפה להשתלטות קולוניאלית. היא הקימה תחנות סחר בערים כמו קונסטנטינופול, חלב, סמירנה (איזמיר) ואלכסנדריה. חלב שימשה מרכז למשרדיה הראשיים במזרח התיכון. בפטרס הוקמה חברת בת מסוג חברות המניות המשותפות. בשנת 1715 החברה פתחה "פקטורי" גם בסלוניקי. באמצע המאה ה-17 קמו נציגויות באיים יוונים נוספים וכן בעיר אתונה ובלרנקה שבקפריסין. עד לתחילת המאה ה-19 נפתחו נציגויות של חברת הלבנט גם בערי נמל על החוף הסורי, באזור הדרדנלים, באדירנה ואף בבוקרשט.
ב-11 בספטמבר 1581 הדיוואן הקיסרי של העות'מאנים אישר לאנגליה את הזכות לקיים קשרי מסחר עם ערי הנמל העות'מאניות תחת הדגל האנגלי. ספינות המסחר של מדינות אחרות היו צריכות באותה תקופה להניף דגל צרפתי.
בשנת 1584 שלחה אנגליה את שגרירהּ הראשון באיסטנבול, ויליאם הרבורן. בהמשך הרשה הדיוואן העות'מאני לאנגליה לפתוח קונסוליות בחלב, בכיוס, פטרס, סמירנה, אלכסנדריה ואלג'יר. הנציגים הדיפלומטיים של אנגליה באזור קיבלו את משכורותיהם מחברת הלבנט.
אוניות חברת הלבנט היו במאה ה-17 בסדר גודל של 100 עד 350 טון. החברה חימשה את אניותיה בגלל סכנות מצד שודדי ים אלגיראים, תוניסאים וטריפולטנים ששלטו בחופי ברבריה ומצד ספינות המלחמה של ספרד.
התפתחותה.
בשנת 1606 המלך ג'יימס הראשון (1603–1625) חידש ואישר את הצ'רטר של החברה והוסיף לה פריבילגיות חדשות. עם זאת הוא אימץ נימה מילולית חריפה כלפי העות'מאנים וזנח את היחסים הישרים איתם. ברם לא התערבה הממשלה הבריטית במסחר שהמשיך לפרוח. התפתח במיוחד ייצוא הנשק שסייע לסולטאן לצייד את צבאו באמצעי לחימה חדשניים יותר. פרח גם ייצוא הטקסטיל. בשנים 1609–1619 ייצוא הבדים אל טורקיה עלה מ-46% ל-79% מכלל הייצוא הבדים האנגלי.
הרווחים מהסחר עם העות'מאנים השפיע גם על הדיפלומטיה ועל מדיניות החוץ של הממלכה. למשל מייחסים לכך את החלטת המלך ג'יימס שלא לתת סיוע כספי לפולין באת מלחמתה בטורקים.
בימי מלחמת האזרחים האנגלית הונהגו שינויים בתקנון חברת הלבנט. נפתחו שעריה בפני אנשים שקודם לכן לא תאמו את דרישות הצ'רטרים של אליזבת וג'יימס ולא את הכללים שננהגו עד אז. בתקופת הרסטורציה, החזיר המלך צ'ארלס השני את המצב לקדמותו. בכל זאת גם בצ'רטר שלו הונהגו כמה סעיפי רפורמה.