המכונית החדשה של מרצדס התגלתה כפחות תחרותית בהשוואה לקבוצות רד בול ופרארי. פתיחת העונה של האישית של ראסל הייתה טובה ובשמונת המרוצים הראשונים של העונה הצליח להגיע שלוש פעמים לפודיום, כשהוא מקדים בכל המרוצים את לואיס המילטון, חברו לקבוצה. בגרנד פרי הונגריה קבע את הזמן המהיר ביותר בדירוג וזכה לראשונה בפול פוזישן.
היסטריון
האס אס
ה-אס אס
המושל הכללי של פקיסטן
המושל הכללי של פקיסטן (באנגלית: Governor-General of Pakistan, באורדו: گورنر جنرل پاکستان) היה תוארו של נציג המונרך הבריטי בפקיסטן (למעשה מלך/מלכת פקיסטן). פקיסטן הייתה דומיניון מקבלת עצמאותה ב-1947 ועד להכרזתה כרפובליקה ב-1956, אז בוטלה משרת המושל הכללי, והאחרון שכיהן בתפקיד זה, איסכנדר מירזא, המשיך לכהן כנשיא פקיסטן.
אבוביים
אבוביים (שם מדעי: Syngnathinae) היא תת-משפחה של אבובוניים מסדרת האבובנאים וקרוביהם למשפחה של סוסוני הים החיים בימים הטרופיים וחלקם גם באזורים ממוזגים. כמה מהמינים חיים במים מליחים, או אף במים מתוקים.
האבוביים בעלי גוף נחשי שיכולים להגיע לאורך 63 סנטימטר אצל המין "Leptoichthys fistularius". הם בעלי חוטם מוארך שמסתיים בפה זעיר היכול לינוק טרף במהירות. קשקשים נוקשים ובעל צבעי הסוואה, אף שחלקם בולטים במים. כמו לסוסוני הים הם בעלי זנב לופתני אך הם מונעים בעזרת סנפירי החזה שלהם. אלו דגים די איטיים שחיים בין צמחייה ימית, שוניות אלמוגים או על קרקעית הים החולית או הבוצית, מה שעוזר להסוואתם.
בדומה לסוסוני הים גם אצל האבוביים הזכרים מגדלים את הצעירים בכיס בטנם או על גופם עד לבקיעתם. הם ניזונים מיצורי ים קטנים מהם לרבות סרטנים, רכיכות צפות, זואופלנקטון ודגיגים.
יהודי המזרח בארץ ישראל (ספר)
יהודי המזרח בארץ ישראל (או יהודי המזרח בא"י) הוא ספר עברי מאת ההיסטוריון והסופר משה דוד גאון, אשר ראה אור בירושלים בשני חלקים בשנים תרפ"ח (1928) ותרצ"ח (1938), ומביא את תולדות חייהם של יהודי ספרד ועדות המזרח מאז ומעולם, ובעיקר של אלו שפעלו ביישוב הישן וביישוב היהודי בארץ ישראל בין המאה ה-18 למאה ה-20. הספר מהווה מקור חשוב לקורות יהודי ספרד והמזרח בתקופות אלו.
הספר מביא את תמצית תולדות חייהם של יהודי המזרח הידועים, בהם בעיקר רבנים, אישי ציבור, חלוצים, אנשי רוח, הוגים ומדינאים בעיקר מהיישוב היהודי בירושלים, בצפת, בחברון, בטבריה, בחיפה, שמוצאם בארצות אוזבקיסטן, איטליה, אלג'יריה, בולגריה, בוסניה, גאורגיה, טורקיה, יוון, לוב, מצרים, מרוקו, סוריה, ספרד, סרביה, עיראק, רודוס, רומניה, תוניס, תימן ועוד.
העבודה על הספר וההוצאה לאור.
כתיבת הספר החלה בשנת 1920, ופסקה והמשיכה לסירוגין במשך כעשור, עד להדפסתו בירושלים, בחודש אלול ה'תרפ"ח (1928) בדפוס עזריאל. החלק השני של הספר הודפס גם הוא בדפוס עזריאל, בשנת 1938.
תחילה התכוון גאון לחבר ספר קצר שיכיל מידע על עדות המזרח, מנהגיהן ותרבותן, אך כשהחל באיסוף החומר, נוכח לדעת כי ישנו חומר רב, ואין בידיו ברירה אלא לכלול בספר את כל המידע שאסף. עם זאת, כפי שמציין גאון, לעיתים הוא מצא לנכון להאריך בפרטי חייו של אדם מסוים, ולקצר בפרטים אצל אדם אחר.
במבוא לספר, ציין גאון כי חלק מהמידע לספר נאסף מוועד העדה הספרדית בירושלים, בצפת, בטבריה, בחברון, בחיפה וביפו, מהאוניברסיטה העברית, מהספרייה הלאומית, וממספר אישים, בהם הרב חנוך חסון, שמואל בן-שבת והרב ברוך טולידאנו.
את המימון להוצאות הספר סיפקו נדיבים וגופים מירושלים ומארצות המזרח.
במהלך השנים, יצאו לאור מהדורות נוספות של הספר, בהן של הוצאת מורשת, ירושלים תשמ"ב, ומכון אוצרות גאוני ספרד, אשדוד תשנ"ח.
בריאיון לישראל היום בספטמבר 2018, אמר בנו של גאון, יהורם גאון, כי הוא שואף ליצור סרטים דוקומנטריים על האישים שעליהם נכתב בספר, ולהכניס את תוכן הספר לתוכנית הלימודים של מערכת החינוך בישראל. עוד הוסיף כי הספר היה מפעל חייו של אביו, בשל העובדה שהשקיע בו שנים רבות של עבודת מחקר.
ייעוד הספר.
כפי שמעיד גאון במבוא לספר, מטרתו היא להאיר את חיי עדות המזרח בארץ ישראל במאות האחרונות, ו"להציב ציון-עד לראשוני בני גזעי, אלה שמדינת ספרד הקיאתם למען יתגלגלו הנה, בשביל להחיות את ארץ האבות משממונה". גאון גם סייג וכתב שאין מטרתו להפחית ממעמדם ופועלם של יהודי אירופה האשכנזים ביישוב היהודי, אך מכורח המציאות, האחרונים יכלו להתיישב בארץ ישראל ולפעול בה רק הודות לתשתית ולבסיס שכבר פיתחו בה עדות המזרח.
גאון כתב במבוא כי התנועות המשיחיות שפעלו בארצות האסלאם מעידות כי יהודי ארצות אלו ראו תמיד את עצמם ארעיים במקום מושבם, וניסו בכל כוחם ומרצם לעלות ארצה, בניגוד ליהודי אירופה, שהתרגלו לחיים בארצותיהם. כך גם ציין את מאמצי יהודי עדות המזרח לשחרור עמם מהגלות במשך המאות האחרונות, כעדות לגעגועיהם לארץ ישראל.
מאליק ע'ולאם מוחמד
סר מאליק ע'ולאם מוחמד (באורדו: ملک غلام محمد; 20 באפריל 1895 - 29 באוגוסט 1956) היה המושל הכללי של פקיסטן ממנויו ב-1951 ועד לפיטוריו ב-1955 מסיבות בריאותיות.
מוחמד למד באוניברסיטה המוסלמית של אליגר שבאוטר פרדש. הוא עבד כמנהל חשבונות בשירות הרכבות של הודו. ב-1946 הוא קודם לעבוד במשרד האוצר בראשותו של ליקאת עלי ח'אן. לאחר קבלת העצמאות של פקיסטן ב-1947, הוא הצטרף לממשלתו של ליקאת עלי ח'אן כשר האוצר הראשון של פקיסטן וסייע לנסח את תחנת החומש הראשונה כדי לשפר את כלכלת המדינה.
בעקבות רצח ליקאת עלי ח'אן ב-1951 הוא מונה על ידי ראש הממשלה החדש, חוואג'ה נזימודין כמושל הכללי החדש. מעשי אלימות ברחבי פקיסטן, שאירעו כתוצאה מפעילות "תנועת השפה" בדאקה ומהומות דתיות בלאהור, הובילו אותו לפטר את ממשלת נזימודין ולהפעיל את סמכויותיו לשמירת החוק והסדר במדינה בשנים 1953–1954. ב-1955 הוא אולץ להתפטר מתפקידו כמושל הכללי והוחלף על ידי שר הפנים דאז, איסכנדר מירזא, עקב החרפה במצב בריאותו. לאחר מאבק במחלתו הוא הלך לעולמו בשנה שלאחר מכן.
ההיסטוריונים הפקיסטנים רואים את דמותו באופן שלילי והם מותחים ביקורת על כך שאפשר תככים פוליטיים, חתר תחת השליטה האזרחית בצבא על ידי כך שאפשר הטלת משטר צבאי ופיחת את הנורמות הדמוקרטיות בפקיסטן כאשר פיזר את האספה המכוננת.
ראשית חייו.
מאליק ע'ולאם מוחמד נולד בפרבר של העיר לאהור למשפחה מהמעמד הבינוני אך עשירה. משפחתו הייתה משפחה ממוצא פתאני. את ילדותו הוא בילה בעיר העתיקה של לאהור וכך נטבעה באישיותו התרבות הייחודית של העיר. לאחר שהשלים את חוק לימודיו בעיר הולדתו, הוא למד באוניברסיטה המוסלמית של אליגר שבאוטר פרדש, שם הוא סיים לימודי תואר ראשון בחשבונאות.
קריירה בשירות הציבורי.
לאחר סיום לימודיו הצטרף מוחמד במרץ 1920 למשרד החשב הכללי בממשלת הודו. בינואר 1921 הוא קיבל את המינוי הרשמי הראשון שלו כעוזר המבקר של חברת הרכבות של צפון הודו. עם מיזוגה של חברה זו לחברת הרכבות של מזרח הודו ב-1925, מונה מוחמד לזמן קצר כמנהל החשבונות של חברת הרכבות של בנגל ושל האזור הצפון-מערבי. לאחר שצבר מוניטין כאיש מקצוע מיומן הוא מונה כחבר במועצת המנהלים של הרכבת ההודית ולאחר מכן היה למפקח על האספקה והרכש של חברת הרכבת של הודו. מיוני 1932 ועד פברואר 1934 הוא סופח לרשויות המנהל של נסיכות בופאל ועבד תחת הנוואב (תואר אצולה) שלה, חמידוללה ח'אן. במרץ 1934 שב מוחמד לשירות הממשלתי ומונה כסגן החשב הכללי במחלקת הדואר והטלגרף. במאי אותה שנה הוא מונה כסגן המנהל הכללי של המחלקה. ביולי 1936 הוא מונה כפקיד הפיננסי באותה מחלקה ובאוקטובר 1937 הוא קודם לתפקיד הפקיד הפיננסי של מחלקת התקשורת.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה מוחמד למספר משרות בעלות חשיבות. במרץ 1940 הוא מונה לתפקיד המפקח הראשי של המחסנים הממשלתיים. בספטמבר אותה שנה הוא מונה לתפקיד המפקח הכללי של הרכש ובמרץ 1941 כמזכיר מחלקת האספקה. שירותיו כמנהל חשבונות מקצועי בתקופת המלחמה זכו להכרה מממשלת בריטניה וביוני 1941 הוענק לו תואר עמית של מסדר האימפריה ההודית. במאי 1942 הוא עבר לשרת בנסיכות של היידראבאד, שם הוא שימש כיועץ לניזאם של היידראבאד.
ב-1945 הוא היה סייע להקמת חברת הפלדה של מהינדרה ומוחמד יחד עם האחים מהינדרה הוא שימש כרואה החשבון של החברה. בשנתיים הבאות ייצרה החברה תחת זיכיון את הג'יפים של ויליס בבומביי.
לאחר תום המלחמה התבקש מוחמד על ידי הנוואב של בהאוולפור, הלורד סאדק מוחמד ח'אן החמישי, לייצגו בדיוני ועידת השולחן העגול ובאותה תקופה הוא יצר קשרים עם ליקאת עלי ח'אן. ב-1946 הוא עזב את היידראבאד כדי להצטרף למשרד האוצר של הודו. בחלוקת התארים של אותה שנה, האחרונה בה כובדו בעלי משרות ציבוריות בהודו, הוענק לו תואר אבירות.
שר האוצר.
ב-1947 עזב מוחמד את חברת מהינדרה והצטרף למשרד האוצר של הודו בניהולו של שר האוצר ליקאת עלי ח'אן וסייע לו לנסח את התקציב הראשון של הודו.
לאחר חלוקת הודו החליט מוחמד להיות אזרח פקיסטן וב-14 באוגוסט 1947 התיישב באופן קבוע בעיר הולדתו, לאהור. בממשלתו של ליקאת עלי ח'אן הוא קודם לתפקיד שר האוצר הראשון של פקיסטן. ב-1948 הוא הגיש את התקציב הראשון של המדינה ואת טיוטת תוכנית החומש הראשונה.
ב-1949 הזמין מוחמד את מנהיגי העולם המוסלמי לארגון הבינלאומי הכלכלי האסלאמי, והדגיש בפניהם את הראיון של גוש כלכלי מוסלמי. באותה תקופה הוא לקה בשיתוק שמנע ממנו את האפשרות לדבר ולהתנייד ביעילות ובריאותו החלה להתרופף.
המושל הכללי של פקיסטן.