קתרין פגשה את הנסיך ויליאם בתחילת תקופת לימודיהם באוניברסיטת סנט אנדרוז, עם הזמן נהפכו ידידים ושכרו יחד עם עוד שותף ושותפה דירה באזור לימודיהם. ב-2001 בתצוגת אופנה שהתקיימה במהלך לימודיהם באוניברסיטה החלה התעניינותו של הנסיך ויליאם בקייט להתגבר, ולאחר שנתיים בהן ניהלו קשר ידידותי, הפכו השניים לזוג. ב-2007 נפרדו קתרין והנסיך ויליאם לתקופה קצרה אך חזרו לקשר הזוגי לאחר שלושה חודשים. לאחר המתנה ארוכה, בנובמבר 2010 הודיע בית המלוכה כי הם התארסו, במהלך חופשה של בני הזוג בקניה.
נישואיה לנסיך ויליאם ולידת ילדיהם.
חתונתם של ויליאם וקתרין נערכה ב-29 באפריל 2011 במנזר וסטמינסטר. הטקס הועבר בשידור חי בערוצי טלוויזיה בכל רחבי העולם, ומעריכים כי כ-2 מיליארד אנשים צפו בו.
רשימת המוזמנים לטקס כללה פוליטיקאים ובני משפחות אצולה רבים מבריטניה והעולם, וכן אנשי ציבור וידוענים מעולם המוזיקה, הקולנוע והאמנות.
בעקבות נישואיה, שונה שמה ל"קתרין, דוכסית קיימברידג'", ולמשפחתה הוענק שלט אצולה.
באוקטובר 2011, מספר חודשים לאחר החתונה, התחייבו חברי הפרלמנט הבריטי לבצע שינויים בחוק הירושה המלכותית כדי לאמץ שוויון מוחלט בין המינים, כלומר הילד הראשון של הדוכס והדוכסית, בין אם יולד זכר או נקבה, יהיה הבא בתור לכס המלוכה אחרי אביהם.
ב-22 ביולי 2013 נולד בנם, הנסיך ג'ורג' מקיימברידג', והוא השלישי בסדר הירושה לכתר הבריטי. ב-2 במאי 2015 נולדה לזוג בת, שארלוט אליזבת' דיאנה. ב-23 באפריל 2018 נולד בנם השלישי, לואי ארתור צ'ארלס.
התייחסות תקשורתית.
קתרין זכתה לרוב ליחס תקשורתי אוהד לאורך שנות הזוגיות עם הנסיך ויליאם. בשל התארכות הרומן עד לנישואים, כונתה קתרין בתקשורת "Waity Katie" - "קייטי הממתינה" (להצעת הנישואים).
מוצאה של קתרין מהמעמד הבינוני העניק לה בתחילה את אהדת ההמון הבריטי. מעריכים כי טקס החתונה, שנצפה על ידי כשני מיליארד איש ברחבי העולם, העניק פרסום רב וחיובי לבית המלוכה הבריטי, אשר סבל בשנים האחרונות מירידה ביחסי הציבור בבריטניה.
למרות האהדה הראשונית, בהמשך הדרך החלה התקשורת לסקר בהרחבה סכסוך שהתגלע בין המלכה אליזבת לבין הדוכסית, על רקע תחושתה של המלכה שהדוכסית אינה ממלאה את חובותיה המלכותיות, ואינה מלכותית מספיק. בין השאר דווח כי המלכה מכנה את הדוכסית בכינויי הלעג "קייטי העצלנית" (Lazy Katie) ו"הדוכסית שאינה עושה רבות" (Duchess of Do-Little). במקביל החלה התקשורת, ובעיקר צהובוני בריטניה, לפרסם כי משפחתה של הדוכסית, בדגש על אימה, מתערבים בהיבטים שונים של חיי הזוג והחלה מכנה אותם "המידלטונים המתערבים" (Meddling Middletons).
תדמית וסגנון אופנתי.
מידלטון נחשבת "אייקון אופנה" ו"אושיית סטייל". היא נבחרה לאורך השנים לרשימות רבות בסגנון "המתלבשות הטובות ביותר". בשנים 2010, 2011, 2012 ו- 2013 היא הוצבה במקום הראשון ברשימת "השמלות היפות ביותר" של המגזין . היא גם הופיעה על גבי שער המגזין בשנת 2012. בשנת 2014 כבר נחשבה לאייקון תרבות בריטי, כאשר צעירים מחו"ל שמו אותה בקבוצת אנשים שהכי קשרו אותם עם התרבות הבריטית, ביניהם ויליאם שייקספיר, המלכה אליזבת השנייה, דייוויד בקהאם, ג'יי קיי רולינג, הביטלס, צ'רלי צ'פלין, אלטון ג'ון ואדל. ביוני 2016 השתתפה לראשונה בסשן צילומי מגזין לגיליון המאה של ווג והופיעה על השער.
ייחוס שושלת המשפחה.
אבותיהם של בני משפחת מידלטון כוללים את סר תומאס לייטון (חי בשנים 1530-1610), שהיה מושל גרנזי בשנים 1570–1609, ואשתו אליזבת קנוליס (1549-1605) שהייתה בת דודה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
אחד מצאצאי המשפחה בתקופה מאוחרת יותר הוא הכומר תומאס דייוויס, שהיה מחבר המזמורים של הכנסייה האנגליקנית; נכדתו, אוליביה כריסטיאנה לופטון, הייתה אחת הסבתות של מייקל מידלטון, אביה של קתרין.
אנרגיה יחסותית
אנרגיה אלקטרוסטטית
הקבוע האלקטרוסטטי
מעברי האלפים
מעברי האלפים הוא כינוי כולל לנקודות ציון בשרשרת הרי האלפים שבהן נוצרו עמקים וגאיות שמחברים בין אזורים מישוריים יחסית, ומאפשרים מעבר וחצייה של שרשרת ההרים.
הטופוגרפיה האלפינית מקשה על חצייתה בעיקר בחלק המזרחי שלה, הבנוי משלוש שרשרות מקבילות של רכסים בציר מזרח-מערב, עובדה המחייבת גילוי של מעבר ראשי החוצה את שלושתן, או שלושה מעברי ביניים על מנת לקיים תנועה בציר מדרום לצפון. הבעיתיות בחציית החלק המרכזי של האלפים נובע מן הגובה הגבוה יחסית של ההרים באזור זה. החלק המערבי הוא הקל ביותר יחסית, לחצייה של הרכס האלפיני.
היסטוריה.
התושבים המקומיים היו הראשונים לאתר, להכיר ולהשתמש לצרכיהם במעברי ההרים של השרשרת האלפינית. מעברי האלפים נחשפו לעולם החיצון לראשונה עם תנועת הצבאות הרומיים מאיטליה של ימינו, ולכיוון צפון למסעות הכיבוש שלהם ביבשת אירופה. מרגע שגילו הרומים את מעברי ההרים העיקריים הנוחים, החלו לעשות בהם שימוש אינטנסיבי וחדלו מלחפש נתיבים נוספים אחרים בשרשרת ההרים.
מעברי ההרים העיקריים בהם עשו הרומאים שימוש מוכרים כיום כ: מעבר מדלנה, מעבר מונז'נבר, מעבר סן ברנאר הקטן, ומעבר סן ברנאר הגדול בגבול איטליה-צרפת שהיה המעבר החשוב והשימושי ביותר מכולם, מכיוון ששימש כדרך מעבר ראשית לפרובינציות גאליה ובלגיקה, וכדרך הקצרה ביותר לפרובינציה בריטניה. בנוסף למעברים אלה נעשה שימוש גם במעבר שפולגן ומעבר ספטימר בגבול איטליה –שווייץ, מעבר רשן ומעבר ברנר בגבול איטליה–אוסטריה.
לרומים הייתה גישה מועטה למעבר בחלק המרכזי של הרי האלפים, והשפעתם באזור זה התפשטה רק בימי הביניים המוקדמים, עם הגילוי של מעבר סימפלון, מעבר סנקט גוטהרד, ומעבר סן ברנרדינו.
במאה ה-13 התגלו והחל השימוש במספר מעברי הרים נוספים, אשר היו נוחים לחצייה בעיקר בחלקים המערבי והמרכזי של הרכס האלפיני.
במשך השנים פותחו והורחבו הדרכים במעברי ההרים האלפינים ואיפשרו תנועה גם לכרכרות. תנופת הפיתוח העיקרית של מעברי ההרים התנהלה לאחר כיבושי נפוליון על מנת לאפשר תנועת כוחות צבא ואספקה יעילה לכוחותיו ברחבי אירופה. בשלב מאוחר יותר התאפשרה תנועה מודרנית גם לכלי רכב ממונעים.
רשימת המעברים.
להלן רשימת 10 מעברי האלפים הגבוהים ביותר, מתוך 76 מעברים קיימים:
אנדרה באזאן
אנדרה באזאן (בצרפתית: André Bazin, 18 באפריל 1918 - 11 בנובמבר 1958) היה תאורטיקן ומבקר קולנוע צרפתי, מהחשובים בהיסטוריה של הקולנוע. ממייסדיו ועורכו הראשון של הירחון "מחברות הקולנוע" שהביא להתפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי.
באזאן, שכונה לעיתים "אבי הגל החדש", נפטר בגיל 40 ממחלת הלוקמיה.
ביוגרפיה.
באזאן נולד באנז'ה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. ב-1943 החל לכתוב בנושאים קולנועיים ובשנת 1951 הקים יחד עם ז'אק דוניו-ולקרוז (Jacques Doniol-Valcroze) וז'וזף-מארי לו דוקה (Joseph-Marie Lo Duca) את הירחון "מחברות הקולנוע". סביב כתיבת הירחון, באזאן קיבץ את מבקרי הקולנוע ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו, קלוד שברול, אריק רוהמר וז'אק ריווט, שהפכו כעבור מספר שנים למבשרי "הגל החדש" בקולנוע הצרפתי והעולמי. באזאן נחשב למנטור שלהם.
בנוסף, שקד באזאן גם על סדרה בת ארבעה ספרים שנקראה "מהו קולנוע?". הסדרה, שראתה אור רק לאחר מותו, ניסתה להסביר מהו קולנוע על ידי הגדרת כל דבר שהוא קולנועי ומה הופך אותו לכזה.
באזאן והריאליזם.
בחייו האישיים, באזאן היה מאמין אדוק באל והדבר התבטא בהשקפותיו לגבי הקולנוע. הוא נחשב לאחד מגדולי התומכים בריאליזם הקולנועי והתנגד לרעיונות הפורמליסטים שצמחו בקולנוע בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה העשרים בברית המועצות. תפיסתו הריאליסטית מתבטאת ברצונו לתת למצלמה, כגורם אובייקטיבי וללא מגע אדם (בשונה מהציור למשל) לחשוף את "יופי העולם" כהגדרתו, אותו יופי שהאל העניק לעולם וניתן לראות אותו רק כאשר המצלמה מנתקת אותו מהזמן והמרחב היומיומי בו הוא שרוי.
באזאן טען שהמצלמה והקולנוע משחררים את האמנים מהמאבק הפסיכולוגי בין הצורך לשעתק את המציאות לצורך ליצור אסתטיקה ביצירה, זאת משום שהמצלמה יוצרת תחושת ריאליזם בכל מקרה ולאמן נותר להתעסק רק באסתטיקה. הוא העריך שימוש בעדשה רחבה, שוטים ארוכים וצילומים ש-"נותנים כבוד למרחב ולזמן" כהגדרתו, לצורך תחושת הריאליזם אצל הצופה.
באזאן האמין כי רק מבקר שאוהב סרט מסוים צריך לכתוב עליו ביקורת, על מנת שזו לא תהיה ארסית, אלא בונה בלבד. שניים ממאמריו החשובים ביותר הם "הוויתה של הדמות המצולמת" ו"התפתחות השפה הקולנועית".
נפטר בנובמבר 1958 בנוז'אן-סור-מארן, שבפריז. טריפו, שלאחר הסתבכותו עם החוק בנעוריו, באזאן היה לאפוטרופוס שלו וקידם אותו בנושא הקולנוע, הקדיש לו את סרטו הארוך הראשון, "400 המלקות" שצילומיו החלו יום לפני מותו של באזאן.
מתקן המכ&quot;ם בדימונה
מתקן המכ"ם בדימונה הוא מכ"ם מסוג AN/TPY-2 המהווה חלק ממיזם צבאי אמריקאי לגילוי ויירוט כלי טיס וטילים בליסטיים בטווח של 2,000 ק"מ. טווח זה מאפשר בין השאר גילוי שיגור של טילים בליסטיים מאיראן. המתקן ממוקם על שני מגדלים נפרדים בגובה כל אחד בסמוך לדימונה, ישראל. נכון ל-2022, זהו המבנה הגבוה ביותר בעולם שנועד להתקנת מכ"ם.
זהו המבנה הגבוה ביותר בישראל (הבניין הגבוה ביותר כיום הוא מגדל עזריאלי שרונה בתל אביב שגובהו 238 מטרים, והמבנה הגבוה ביותר, אחרי מתקן המכ"ם בדימונה, הוא ארובת תחנת הכוח "אורות רבין", המתנשאת לגובה 300 מטר). לנוכח גובהו העצום של המבנה מחוברת אליו מערכת כבלי עגינה שמונעת את טילטולו. מערכת עגינה זו פוגעת בחופש הטיסה בסביבת המתקן, שממילא מוגבל באזור הקריה למחקר גרעיני בדימונה.