צילומי הסרט התקיימו באזור העיר שיקגו. מנדס, זמן קצר לאחר שסיים את עבודתו על סרטו משנת 1999 עטור השבחים "אמריקן ביוטי", רכש את הזכויות על סיפור זה כשעוד היה עם דיאלוג מינימלי, ואת הרגשות העביר בעיקר באמצעות תמונות. הצלם קונרד ל. הול ניצל את הסביבה כדי ליצור סמליות עבור הסרט, אשר זכה במספר פרסים, בהם פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר. הסרט עוסק בו-זמנית במספר נושאים, בהם יחסי אב-בן וכן התוצאות של מעשי אלימות.
הסרט יצא לאקרנים ב-12 ביולי 2002 וגרף בסופו של דבר מעל 180,000,000 דולר ברחבי העולם. הצילום, התפאורה וכן משחקם של השחקנים הראשיים פול ניומן (בהופעתו הקולנועית האחרונה טרם מותו) וטום הנקס זכו לביקורות חיוביות מקרב המבקרים. ב-25 בפברואר 2003 הסרט הופץ לראשונה להקרנות ביתיות.
תקציר העלילה.
מייקל סאליבן האב (טום הנקס) הוא איש מאפיה, עושה דברו של ג'ון רוני (פול ניומן), הבוס של המאפיה האירית באילינוי בתקופה שבין השפל הכלכלי הגדול לבין עידן אל קפונה. רוני גידל את סאליבן היתום מאז היותו ילד קטן, והוא אוהב אותו כבן; יתר על כן, למעשה, הוא אוהב אותו יותר מאשר את הבן האמיתי שלו, קונור (דניאל קרייג), חסר הרחמים והבלתי יציב. בלילה אחד, סאליבן וקונור יוצאים יחד למחסן, על מנת להיפגש עם פין מק'גוברן, עובד ממורמר. מייקל סאליבן הבן (טיילר הקלין), בן ה-12 ובנו הבכור של מייקל סאליבן האב, מסתתר במכוניתו של אביו ועד להירצחו של מק'גוברן על ידי קונור, בהתקף של זעם. סאליבן האב משביע את בנו לשמור על סודיות, אולם קונור מחליט להשתיק עד זה לנצח. הוא מגיע לביתו של סאליבן ורוצח את אשתו אנני (ג'ניפר ג'ייסון לי) ואת פיטר, הבן הצעיר, אשר קונור חשב בטעות שהוא מייקל הבן. סאליבן האב ובנו נמלטים לשיקגו.
סאליבן פונה אל המאפיה של קפונה, ומבקש לעבוד עבורם. הוא מבקש רשות מפרנק ניטי (סטנלי טוצ'י), בכיר בארגון של קפונה, לרדוף ולנקום בקונור, אשר ירד בינתיים למחבוא. בקשתו של סאליבן נדחית, בשל שיתוף הפעולה הקיים ללא ידיעתו בין ג'ון רוני לבין ניטי. רוני מורה לניטי לשלוח מתנקש על מנת להרוג את סאליבן. ניטי שולח למשימה את הרוצח השכיר הרלן מגוויר (ג'וד לאו) - פסיכופת שאוהב לצלם את קורבנותיו ולמכור את תצלומיהם לעיתונות. מגוויר מאתר את סאליבן, אך מחמיץ הזדמנות לחסל אותו.
סאליבן מבין כי ניטי בחר בצד בסכסוך הזה - נגדו - והוא מחליט לשדוד בנקים בהם קפונה ורוני מחזיקים את כספם המולבן, בתקווה שיוכל בעתיד לעשות עמו עסקה, ולהחזיר את הכסף בתמורה לקונור. במהלך השודים המזוינים, סאליבן האב נעזר בבנו כנהג רכב המילוט.
מגווייר טומן מלכודת לסאליבן, בסיועו של רואה החשבון של רוני, אלכסנדר ראנץ'. ביום שבו סאליבן מגיע לחדר המלון בו מתאכסן ראנץ', ראנץ' מעכב אותו עד אשר מגווייר מגיע למקום. ראנץ' נהרג בחילופי האש, במהלך קרב היריות שמתפתח. מגווייר גם נופל, פניו מתובלת שברי זכוכית, אך לפני שהוא מתמוטט הוא מצליח לירות בסאליבן בזרועו, בעודו בורח מן המקום.
סאליבן הבן מסיע את אביו לחווה, בה גרים זוג קשישים עריריים, המסייעים לו להתאושש מפציעתו. במהלך החלמתו, סאליבן מגלה (בספרי חשבונות אשר לקח מראנץ') כי קונור מועל באביו במשך שנים, תוך שימוש בשמות של חברי כנופיה מתים, על מנת להסתיר את פעולותיו. סאליבן הבן מגלה כי הפחד הגדול ביותר של אביו היה כי יגדל להיות מאפיונר, כמוהו. לפני שהשניים עוזבים את החווה, הם נותנים חלק נכבד מן הכסף שברשותם לזוג הקשיש.
סאליבן מפתיע בנוכחותו את רוני, בעת שהאחרון משתתף במיסה. רוני מודה בפניו כי הוא כבר יודע על המעילה, וכי הסכסוך הקיים חייב להסתיים עם מותו של קונור, אך הוא עדיין מסרב לוותר על בנו ולחשוף את מקום מחבואו. באותו לילה, מוסווה על ידי חושך וגשם נהיגה, סאליבן פותח בירי ברובה M1 תומפסון, ומחסל את כל פמלייתו של רוני. לאחר מכן, הוא ניגש אל רוני עצמו, ומכוון אליו את הרובה. רוני אומר לו "אני שמח שזה אתה", ולאחר מכן, עם דמעות בעיניו, סאליבן לוחץ על ההדק והורג אותו. לאחר מותו של רוני, לניטי אין שום סיבה נוספת להמשיך ולהגן על קונור, והוא מגלה לסאליבן את מקום מחבואו. סאליבן מגיע למלון בו קונור מסתתר והורג אותו על מנת להשלים את מעגל הנקמה שלו.
סאליבן האב מחליט להסיע את בנו לבית החוף של קרובת משפחתו, שנמצא בפרדישן, עיירה על חופו של אגם מישיגן. בהגיעם אל הבית, השניים נקלעים למארב של מגווייר, אשר יורה בסאליבן האב שנופל לקרקע. סאליבן הבן לוקח לידיו אקדח ומכוון אל עבר מגווייר, אך לא מצליח להביא את עצמו לפתוח באש. בסופו של דבר, סאליבן הפצוע מצליח לשלוף אקדח מוסתר והורג את מגווייר, ולאחר דקות בודדות מת בזרועותיו של בנו. הבן האבל על מות אביו חוזר אל זוג הקשישים בחווה, אשר מאמצים אותו ומגדלים אותו כבנם.
פרסים.
הסרט זכה ב-18 פרסים והיה מועמד בסך הכול ל-51 פרסים, בהם:
קטפרס אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה
קטפרס אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה הוא כלל יסוד בהלכות טומאה וטהרה ונידון בעיקר בהלכות מקוואות. כלל זה מופיע במסכת טהרות, והוא אומר שמים המונחים על מקום מדרון (למשל הר תלול) אין להחשיבם כמחוברים זה לזה, לא לטומאה, שאם נגע טמא במים הוא לא טימא את טיפות המים האחרות שאינן נחשבות כמחוברות לשאר המים, ולא לטהרה - לעניין מים טמאים שהשיקם למקווה דרך קטפרס או לעניין חיבור שני מקוואות זה לזה, שמחוברים על ידי מים כאלו המונחים באופן קטפרס.
כלל דומה לכלל זה הוא הכלל ניצוק אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה, שבו מדובר במשקה הניצוק באוויר מכלי אל כלי (בשונה מקטפרס הנוזל במורדות הר או שיפוע אחר, אך לא באוויר).
משמעות המילה "קטפרס" מורה על מקום ירידה תלולה.
מתי חל הכלל: בהשקה או בחיבור שני מקוואות.
שיטת הריב"ש.
שיטת הריב"ש היא, שפסול קטפרס הוא שם אחר לפסול הידוע של "זוחלין" במקוואות, שאם המים אינם נחים אלא זוחלין ממקומם, המים פסולים לטבילה, שכן "יכול מה מעיין בזוחלין אף מקווה בזוחלין, תלמוד לומר אך מעיין, מעיין בזוחלין ואין מקווה בזוחלין" (תורת כוהנים פרשת שמיני). דעה זו מוזכרת גם בתוספות, והוא דוחה אותה מההוכחה שגם במעיין קיים פסול "קטפרס" למרות שאין בו את פסול "זוחלין".
הסבר.
ההסבר על הפסול של זוחלין, מובא בפוסקים אחרים המפרשים ש"זוחלין אינם חיבור", מים שאינם נמצאים על מקומם בקביעות אינם נחשבים למחובר זה לזה, וממילא אין שיעור של ארבעים סאה למים, שהרי כל טיפה וטיפה עומדת בפני עצמה ואינה מחוברת לחברתה.
שיטות חכמי התוספות.
לכלל של קטפרס אינו חיבור ישנה סתירה לכאורה: קיימת משנה האומרת כי לפי הכלל גוד אחית (משמעותה היא "גוד" משוך "אחית" והורד) כאשר ישנן שלושה בורות החפורות במדרון של הר, ושלולית מים שנוזלת על מדרון ההר, עוברת מעל שלושה בורות המים, ובכך מחברת את שלושת ריכוזי המים מלמעלה, נחשבים השלושה למחוברים באופן חלקי, לפי רבי יהודה ניתן להטביל כלים במקווה התחתונה, על ידי הכלל "גוד אחית" שעל פיו ניתן להחשיב את כל המים כאילו מונחים בבור התחתון, ולפי רבי מאיר ניתן להטביל כלים אף בעליונה, שכן ניתן להחשיב את כל המים כאילו מונחים בבור העליון, שכשם שאומרים "גוד אחית" כך ניתן להחשיב את המים למעלה על ידי "גוד אסיק" (משוך והעלה את המים למעלה).
לפי משנה זו, נמצא שבעיית ה"קטפרס" אינה קיימת שהרי תמיד ניתן לומר על ידי הכלל "גוד אחית", שכל המים שנמצאים במדרון נחשבים כמונחים ומכונסים למטה. ונחלקו בעלי התוספות ביישוב הקושיא:
בנוסף, יש אופן נוסף שבו מים הנחשבים ל"קטפרס" נחשב למחוברים למקווה: בור שהיו בו מים בשיעור של ארבעים סאה בדיוק, והלך אדם וטבל בו ועלה המים, ברור שכמה טיפות מהמים נדבקו בגופו ונמשכים עמו כך שלא נותרו במקווה ארבעים סאה. למרות זאת, לפי שיטת רב יהודה ניתן לצרף את טיפות המים שעל גופו לשיעור המקווה. ההסבר הוא מכיוון שהמים עומדים לרדת למקווה, ניתן לצרפם למרות שבאופן זמני הם לא מחוברים למקווה.
הסבר.
האחרונים מסבירים כי לפי שיטת רבינו תם, פסול ה"קטפרס" פוסל את המקווה מפני שאין המים מונחים על מקום אחד, ואילו שם התואר "מקווה" מתאר מים שנאספו אל מקום אחד ("אשבורן"), כאמור בפסוק . מסיבה זו, לעולם לא יחול תואר "מקווה" על המים הזורמים על גבי מדרון ואינם מכונסים יחד, כך שלא שייך שיחול תואר מקווה על ידי ארבעים סאה שאינם יחד בבור אחד. לעומת זאת, לאחר שחל שם המקווה על הבור שבו יש ארבעים סאה מים מכונסים, ויש בור אחר סמוך שבו יש פחות מארבעים סאה - אך הוא מחובר לבור שיש בו ארבעים סאה דרך קטפרס, ניתן להחשיב את הבור המחובר למקווה מדין "המחובר לטהור", כלומר כאשר דבר מחובר אל דבר אחר טהור, גם הוא טהור, (שמסיבה זו כשרים מים שאובים כאשר הם מושקים אל מי מקווה).
שיטת הר"י, לעומת זאה, אחרת, וניתן לומר - אף הפוכה: ניתן לצרף אל שיעור ארבעים סאה גם מים שאינם מכונסים יחד בבור אחד, מכיוון שגם דרך קטפרס המים מכונסים יחד (פיזית). לעומת זאת, כדי להשיק מים זה לזה ולטהרם, יש צורך שהמים יהיו מחוברים יחד, שהרי אנו רוצים להשפיע על כל המים דרך נגיעה, ששייכת רק בגוף אחד. הפני יהושע מסביר, כי קל יותר (רוחנית ומשפטית) לצרף המים זה לזה (להשלים את שיעור המקווה), מאשר להפוך את שני הבורות למקווה אחד (בהשקה) שלכך נצרך ששני המקוואות יהפכו להיות אחד ממש, שזה לא ייתכן על ידי קטפרס.
גדרי הכלל: מהו קטפרס.