העלילה נבנית החל מהמצב בו Me הוא אדם שבור ומסתיימת בלידתו מחדש בסופו של דבר כאדם חדש טוב יותר. במהלך האלבום נחשף עברו האפל, שבו מתגלה כי סבל מאביו (הזמר מייק בייקר) שנהג להתעלל בו, הפך חסר רחמים בעקבות התעללות של בריונים בבית הספר, ולבסוף בגד בחברו הקרוב ביותר על מנת להפיק תועלת אישית. במקביל לחשיפת העבר משולב סיפורם של אשת Me וחברו הטוב ביותר, כאשר לבסוף מתגלה הסיבה לתאונת הדרכים המסתורית. Me היה עד למאורע בו השניים גילו רגשות חיבה ביניהם ובייאושו סטה בכוונה מהכביש והתנגש בעץ. בסיום האלבום מתבררים הפרטים המדויקים שהובילו כל אחד השלושה לדרך בה התנהג והשלושה סולחים כל אחד לרעהו, מעשה המוביל את Me לכבוש את רגשותיו השליליים ולהימלט מכלאו המסויט.
האלבום מסתיים בסוף מפתיע השייך לעולם המדע הבדיוני השונה מאוד מסגנון הפסיכודרמה המאפיין את התקליט, אבל מזכיר אלבומים קודמים מפרויקט אייריאון. השיר האחרון באלבום נקטע לפתע כרגע בו הוא מגיע לקרשצ'נדו, וקול ממחושב מודיע על סגירת מכונת החלומות (Dream Sequencer) אותה המציא אריאן באלבום משנת 2000, Universal Migrator Part 1: The Dream Sequencer. ואז נשמע קולה של הדמות Forever מתוך האלבום השלישי בפרויקט אייריאון, Into the Electric Castle, אומרת את המילים האחרונות באלבום, כשהיא קושרת את המאורעות לעלילת אייריאון שהתחילה באלבום The Final Experiment (הניסוי האחרון).
מהדורות.
אלבום זה יצא לאור בשלוש מהדורות שונות:
מהדורת הדה-לוקס מופצת בפורמט של ספר הנפתח כאשר שני התקליטורים בחלק הפנימי השמאלי של הכריכה, ה-DVD בחלק הפנימי הימני ו-36 העמודים באמצע ובהם מילות השירים ואיור גדול עבור כל יום.
נתרן תיאוסולפט
פיוטרקוב
אריק אקסל קרלפלד
אקסיומות קולמוגורוב
לוח שעונים
טאומטאפקאטאנגיהנגקואוואווטמטאפוקאיפנואקיטאנאטאהו
טַאוּמַטַא־פַקַאטַאנְגִיהנְגַ־קוֹאוֹוּאוֹוּ־טַמַטֵאַ־פוֹקַאִי־פֵנוֹאַ־קִי־טַאנַא־טַאהוּ (גם: טאומטה; במאורית: , גם: Taumata) היא גבעה המתנשאת לגובה של כ-300 מטרים מעל פני הים, הנמצאת סמוך לעיירה פוראנגהאו שבחבל הוקס ביי שבניו זילנד. תושבי המקום נוהגים לקצר את השם לארבע הברותיו הראשונות - "טאומטה". בימינו אין איש הוגה את המילה בשלמותה, וכמעט איש אינו יכול, למעט דוברי השפה עצמה.
פירוק ותרגום שם זה אומר: "הפסגה בה טאמאטי, האדם בעל הברכיים הגדולות, מטפס ההרים, בולע האדמה אשר טייל שם, ניגן בחליל האף לאהובתו". על פי ספר השיאים של גינס שם הגבעה הוא השני באורכו לאזור מוגדר בעולם, אחרי שמה המלא של העיר בנגקוק.
שמה הארוך והלא-רגיל של הגבעה מושך תשומת לב. כך, לדוגמה, שם הגבעה מופיע בזמריר פרסומת למשקה המוגז "Mountain Dew", ומאוזכר בלהיטה הראשון של הלהקה הבריטית "Quantum Jump" - "The Lone ranger". הפרסום לו זכתה הגבעה הפך אותה לאתר תיירותי באזור.
טומב ריידר
טומב ריידר הוא זיכיון מדיה מסוגת האקשן המציג את הרפתקאותיה של הארכאולוגית הבדיונית לארה קרופט ברחבי העולם.
אריק אקסל קרלפלדט
קווין מקהייל
קווין אדוארד מקהייל (באנגלית: Kevin Edward McHale; נולד ב-19 בדצמבר 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA וזכה עימה בשלוש אליפויות. מקהייל היווה את אחת הצלעות בשלישייה המפורסמת של הסלטיקס בשנות ה-80, יחד עם לארי בירד ורוברט פאריש, הוא נודע כשחקן קשוח שהצטיין בשני צידי המגרש. ב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, לרגל ציון 50 השנה שחלפו מאז הקמת הליגה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה מקהייל לסגן הנשיא של קבוצת מינסוטה טימברוולבס, תפקיד בו כיהן עד יוני 2009. אימן את קבוצת יוסטון רוקטס בשנים 2011–2015.
נעוריו והקריירה במכללות.
מקהייל נולד בעיירה היבינג שבצפון מינסוטה, שיחק בתיכון המקומי אותו הוביל עד גמר אליפות התיכונים דרג ב' של המדינה, ונבחר לשחקן השנה במינסוטה ב-1976. בין השנים 1976 ל-1980 שיחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מינסוטה, בה רשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק. נכון לסוף 2008 מקהייל עדיין מדורג במקום השני בכל הזמנים בכמות הנקודות והריבאונדים מבין שחקני האוניברסיטה.
מקהייל היה חבר סגל נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות זהב באוניברסיאדת מקסיקו סיטי ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו ב-1979.
קריירה כשחקן.
מקהייל נבחר בבחירה השלישית בדראפט ה-NBA של 1980 על ידי בוסטון סלטיקס. לפני הדראפט החזיקו הסלטיקס בזכויות לבחירה הראשונה, אך מנג'ר הסלטיקס רד אאורבך העביר אותה, יחד עם בחירה נוספת בסיבוב הראשון, בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לרוברט פאריש ולבחירה השלישית אותה ניצלו כאמור לבחור במקהייל. עסקה זו נודעה לימים כאחת העסקאות החד צדדיות ביותר בתולדות הליגה ועזרה לבנות את שושלת ההצלחות של הסלטיקס.
תחילת דרכו של מקהייל כשחקן הסלטיקס לוותה בקשיים, הוא החרים את אימוני הקבוצה ואף איים לעבור לשחק באיטליה אם הקבוצה לא תציע לו חוזה גבוה ארוך טווח עד שחתם לבסוף על חוזה ל-3 שנים. בעונתו הראשונה שימש מקהייל כמחליף לפורוורדים לארי בירד וסדריק מקסוול, הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב ביותר בליגה וזכו גם באליפות ה-NBA, כשמקהייל נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז, שחקני העונה הראשונה המצטיינים.
לאחר שנתיים בהן הודחה בוסטון בפלייאוף, פג חוזהו של מקהייל והוא חתם על מסמך כוונות לשחק בניו יורק ניקס אך לבסוף חתם על חוזה חדש בסלטיקס עבור מיליון דולר לעונה, מה שהפך אותו לשחקן עם השכר הרביעי בגובהו לאותה עת ב-NBA.
בעונת 1983-84 נבחר מקהייל לשחקן השישי המצטיין והסלטיקס נפגשו בגמר ה-NBA עם הלוס אנג'לס לייקרס. אחד הרגעים המפורסמים בסדרה טעונה זו התרחש במשחק הרביעי בסדרה כשהסלטיקס היו בפיגור ושחקנה של הלייקרס קורט רמביס חדר לסל. מקהייל עצר אותו בעבירה גסה, כשהוא אוחז בו בצווארו ומטיח אותו לרצפה, בתגובה התפרצו שחקני שתי הקבוצות למגרש ונוצרה מהומה רבה. הסלטיקס הצליחו לחזור מהפיגור, ניצחו במשחק ובסופו של דבר גם זכו באליפות.
בעונת 1984-85 זכה מקהייל פעם נוספת בתואר השחקן השישי המצטיין, על אף שבמהלך העונה תפס את מקומו של מקסוול הפצוע בהרכב הפותח של הסלטיקס. ב-3 במרץ 1985 רשם מקהייל את אחת מתצוגות השיא שלו, כשקלע 56 נקודות במשחק מול דטרויט פיסטונס, כמות זו היוותה שיא של שחקן סלטיקס בכל הזמנים, אך לא עברו אלא 12 יום ולארי בירד שבר אותו עם 60 נקודות משלו מול אטלנטה הוקס. באותה עונה הגיעו הסלטיקס עד לגמר ה-NBA אך הפסידו בסדרת הגמר ללייקרס, למרות 32 נקודות ו-16 ריבאונדים של מקהייל במשחק השישי והמכריע.
עונת 1985-86 הייתה עונת שיא בתולדות הבוסטון סלטיקס, לאחר טרייד ששלח את מקסוול ללוס אנג'לס קליפרס יחד עם בחירת דראפט בתמורה לסנטר ביל וולטון, תפס מקהייל מקום של קבע בהרכב הפותח וסיים את העונה עם ממוצעים של 21.3 נקודות ו-8.1 ריבאונדים. מקהייל החמיץ 11 משחקים לקראת סיום העונה הסדירה, בשל פציעה בגיד אכילס, אך גם בלעדיו הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב בליגה 67 ניצחונות לעומת 15 הפסדים. מקהייל חזר לקראת משחקי הפלייאוף, ואיתו זכו הסלטיקס באליפות ה-16 בתולדותיהם כשמקהייל רושם בפלייאוף ממוצעים של 24.9 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
בעונת 1986-87 הגיעה שליטתו של מקהייל מתחת לסל לשיאה, הוא קבע ממוצעים של 26.1 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק, והיה לשחקן הראשון בתולדות הליגה שקולע במעל 60% מהשדה עם שיעור של 60.4%. בסיום העונה נבחר הן לחמישיית העונה ב-NBA והן לחמישיית ההגנה של העונה. במהלך משחק נגד שיקגו בולס שבר מקהייל את עצם הסירה שלו. למרות עצת רופאיו לקחת תקופת החלמה על מנת שלא לסכן את המשך הקריירה שלו, החליט מקהייל להמשיך לשחק והוביל את הסלטיקס עד לגמר ה-NBA שם הפסידו בשישה משחקים ללייקרס. לאחר סיום העונה נאלץ מקהייל לעבור ניתוח והחמיץ חודש שלם מפתיחת העונה הבאה, 1987-88. עונה זו הייתה האחרונה בתקופתו של מקהייל בה הצליחו הסלטיקס להגיע לסדרת גמר המזרח, בה נוצחו בשישה משחקים על ידי דטרויט פיסטונס.
בשתי העונות הבאות סבלו הסלטיקס מפציעתו של כוכבם לארי בירד, ולא הצליחו להתקדם סיבוב בפלייאוף. לפני עונת 1990-91 שקל מקהייל פרישה בעקבות ניתוח נוסף שנאלץ לעבור בעקב רגלו הימנית אך חזר לבסוף לקראת פתיחתה. העונה התאפיינה בהיעדרויות רבות של בירד (22 משחקים) ומקהייל שהחמיץ 14 משחקים. לראשונה לאחר 5 שנים הוא סיים את העונה עם ממוצע של פחות מ-20 נקודות למשחק, 18.4. הסלטיקס הצליחו לגבור על אינדיאנה פייסרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף אך הודחו בידי הפיסטונס בחצי גמר המזרח. בעונת 1990-91 שיחק מקהייל 56 משחקים בלבד ובירד שפרש ממשחק בסיום העונה שותף רק ב-45 משחקים. הסלטיקס העפילו לפלייאוף, ניצחו שוב את הפייסרס בסיבוב הראשון אך הפסידו בסיבוב הבא לקליבלנד קאבלירס בשבעה משחקים. באותה עונה התדרדרו ממוצעיו של מקהייל ל-13.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים בלבד.