1891 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 115 שנה מיום היווסדה.
1890 בארצות הברית
1890 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 114 שנה מיום היווסדה.
היינו העתיד
"היינו העתיד" הוא ספר מאת יעל נאמן על ילדות והתבגרות בקיבוץ יחיעם. יצא לאור ב-2011 בהוצאת אחוזת בית בעריכתה של דנה אולמרט.
זהו ספר זכרונות משולב בחומרים ארכיוניים וקטעי ספרות ושירה, והוא מסופר מנקודת מבט של בת הקיבוץ, ילידת 1960. הספר כתוב בגוף ראשון רבים ("אנחנו") כדי להמחיש את האופי המיוחד של ילדי החינוך המשותף וסיפור הלינה המשותפת בשנות השישים של המאה העשרים.
בספר שזורים מידע היסטורי ואירועים שהתרחשו במציאות בישראל: ליל הגשרים, שיירת יחיעם ומלחמת העצמאות. מתואר גם מבצר יחיעם הסמוך לקיבוץ והתפתחות הנוף הסובב אותו במהלך השנים מאז הקמת הקיבוץ.
נאמן מזכירה מונחים וטקסים שהיו נהוגים בכל קיבוצי הקיבוץ הארצי של השומר הצעיר בחיי היומיום: שישה פרחים ביום השואה לזכר ששת המיליונים שנרצחו בשואה, מפעלי אירוח, הקרנת סרטים של 16-מ"מ ממחלקת הקולנוע של ההסתדרות, הדירה בתל אביב, מפקד אש, שיטת הנושאים, המועדון לחבר, חדר האוכל, שומרי לילה, מטפלת, משק ילדים, מנוחת צהרים, מוסד חינוכי, שלה"ב, קן השומר הצעיר, גבעת חביבה, י"ג ועוד.
גם חברים ובנים מקיבוץ יחיעם מוזכרים כאן בשמותיהם, וכן מקומות ואנשים הנוגעים לזיכרונות הקולקטיביים של בני ובנות כל הקיבוצים של הקיבוץ הארצי.
"היינו העתיד" התמודד ב"רשימה הארוכה" של פרס ספיר לשנת 2011 הכוללת 12 ספרים, אך לא נבחר להתמודד בשלב הסופי.
הספר זכה להצלחה גדולה והופיע במשך שבועות רבים ברשימות רבי המכר. זכה באות ספר הזהב של התאחדות הוצאות הספרים בישראל על מכירת יותר מ-20,000 עותקים. הוא נרכש לתרגום לשפות פולנית, צרפתית והולנדית. המהדורה הפולנית יצאה לאור בספטמבר 2012 בהוצאת "צ'ארנה" (Czarne). הספר ייצא לאור בצרפתית בהוצאת Actes Sud באפריל 2015.
1889 בארצות הברית
1889 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 113 שנה מיום היווסדה.
כף קומורין
כף קוֹמוֹרין הוא הנקודה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית גופא (כלומר למעט סרי לנקה) בקו הרוחב '4 8° צפון ובקו אורך '35 77° מזרח. הכף הוא לשון יבשה סלעית במדינת טאמיל נאדו בהודו, המהווה המשך של רכס הרי גהאט המערביים. בנקודה זו נפגשים שלושה גופי מים: הים הערבי ממערב, מפרץ בנגל ממזרח והאוקיינוס ההודי מדרום. הכף מפריד גם בין שני אזורים חשובים בהיסטוריה של הודו: חוף מלבר ממערב וחוף קורומנדל ממזרח.
בכף קומורין שוכנת העיירה קניאקומרי בת 20,000 התושבים, שהיא אתר חשוב לעלייה לרגל בהודו. השם קומורין הוא שיבוש השם קניאקומרי שפירושו בשפות הסנסקריטיות: "הבתולה קאניה" בהתייחס לאלה הבתולה מהמיתולוגיה ההודית שהמקדש "בהגוותי אמן" (Bhagavathy Amman), שבו נוהגים לסגוד לה, שוכן בכף.
המקום משמש כאתר עלייה לרגל לאלה הבתולה, ויש בו גם אתר זיכרון למהאטמה גנדי ופסל ענק בן 41 מטר של תירוּבַלוּבַר - פילוסוף, סופר ומשורר טמילי שמשערים כי חי בין המאה הראשונה לפנה"ס למאה השמינית לספירה וחיבורו הידוע ביותר דן באתיקה.
אף שכף קומרין הוא הנקודה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית גופא, הוא איננו הנקודה הדרומית ביותר בהודו. איי ניקובר שוכנים דרומה ממנו.
ויניצה (מחוז)
מחוז ויניצה (באוקראינית: Вінницька область) הוא מחוז בדרום-מערב אוקראינה, בירתו היא העיר ויניצה. המחוז נמצא באזור הטבעי-היסטורי של פודוליה.
מצפון גובל המחוז במחוז ז'יטומיר, במזרח - במחוזות קייב, צ'רקאסי וקירובוגרד, בדרום - מחוז אודסה, המדינה מולדובה והחבל הבדלני טרנסניסטריה, במערב - מחוזות צ'רנוביץ וחמלניצקי.
שטח המחוז הוא 26.5 אלף קמ"ר ומתגוררים בו כ-1.65 מיליון תושבים (הנכון לשנת 2010). כ-95% מתושבי המחוז הם אוקראינים, כ-4% - רוסים וכ-1% בני לאומים אחרים (פולנים, בלארוסים, מולדובים, יהודים וכו').
היסטוריה.
חבל פודוליה, האזור בו נמצא המחוז, ידע שליטים רבים: בתחילה השבטים הסלאביים של רוס של קייב ולאחר מכן - הדוכסות הגדולה של ליטא, האיחוד הפולני-ליטאי, האימפריה העות'מאנית, שוב האיחוד הפולני-ליטאי, ומשנת 1793 - האימפריה הרוסית. לאחר התפרקות האימפריה הרוסית ותום מלחמת האזרחים היה האזור חלק מהרפובליקה האוקראינית הסובייטית של ברית המועצות.
מחוז ויניצה נוסד בשנת 1932 במסגרת הארגון בגבולות הפנימיים של ברית המועצות. בשנת 1937 הוקטן שטח המחוז, לאחר שאזורים נרחבים ממנו נלקחו לטובת הקמת מחוז ז'יטומיר ומחוז קמיינץ פודולסקי. בשנת 1954 בוצעו שוב שינויים בגבולות המחוז - הוא קיבל 4 נפות ממחוז קייב, אך "איבד" נפה אחת לטובת מחוז צ'רקסי. מאז נשארו גבולות המחוז ללא שינוי עד היום.
עד למלחמת העולם השנייה הייתה במחוז אוכלוסייה יהודית משמעותית. לאור כך הוקמו קולחוזים יהודים דוגמת "דער שטערן" ("הכוכב") בכפר וכניבקה.
פרנסיס פיקנס
פרנסיס וילקינסון פיקנס (באנגלית: Francis Wilkinson Pickens; 7 באפריל 1805 - 25 בינואר 1869) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקני, חבר המפלגה הדמוקרטית אשר כיהן כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, כסנאטור בסנאט של קרוליינה הדרומית, כשגריר ארצות הברית באימפריה הרוסית, וכמושל ה-69 של קרוליינה הדרומית כאשר זו פרשה מארצות הברית טרום מלחמת האזרחים האמריקנית ובמהלך שנותיה המוקדמות.
חייו.
פיקנס נולד בעיירה טוגדו במחוז קולטון אשר בקרוליינה הדרומית כבנו של המושל לשעבר של המדינה, אנדרו פיקנס וכנכדו של מפקד כוחות המיליציה שלחמו בקרב קאופנס במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הגנרל וחבר בית הנבחרים אנדרו פיקנס. פיקנס התחנך בפרנקלין קולג' אשר באתונה שבג'ורג'יה ובקולג' של קרוליינה הדרומית, וקיבל רישיון לעריכת דין בשנת 1829. הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית וכיהן מטעמה בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בשנים 1832–1834 שם תמך בהתנערות מתשלום המסים הפדרליים בעת משבר המיסוי של 1832. בשנת 1834 נשלח לוושינגטון הבירה כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן בתפקיד זה עד שנת 1843.
משנת 1844 ועד 1846 כיהן כסנאטור בסנאט של קרוליינה הדרומית ותוך כדי כהונתו סירב לבקשות נשיאי ארצות הברית של אותן השנים, ג'ון טיילר וג'יימס נוקס פולק, לכהן כשגריר מטעם ארצות הברית בלונדון ובפריז. בשנת 1858 יצא לייצג את ארצות הברית ברוסיה כשגריר, שם כיהן בתפקיד זה במשך שנתיים. בשנת 1860 חזר פיקנס לקרוליינה הדרומית על מנת להיבחר ולכהן כמושל המדינה. תחת כהונתו כמושל פרשה קרוליינה הדרומית מארצות הברית, פרישה שבה תמך נחרצות ולאחר מכן אף דרש את פינויים ומסירתם לידי קרוליינה הדרומית של כל מתקני הצבא הפדרליים אשר היו בתוך גבולות המדינה בכלל ובאזור מפרץ צ'ארלסטון בפרט.
פינס נפטר ב-25 בינואר 1869 באדג'פילד שבקרוליינה הדרומית ונקבר שם.
ליטל שוורץ
ליטל שוורץ (נולדה ב-15 בנובמבר 1976 בקריית ים) היא סטנדאפיסטית, קומיקאית, שחקנית, תסריטאית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
שוורץ נולדה וגדלה בקריית ים, ולמדה בתיכון רודמן בעיר. שירתה בצה"ל בתחום הכוונת חיילים משוחררים. לאחר שחרורה מהצבא למדה משחק במשך שלוש שנים בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
בסיום לימודיה שיחקה בהצגות בתיאטרון הקיבוץ, התיאטרון של אורנה פורת, מדיטק בחולון, בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא ובמופעי פרינג'. במקביל החלה לכתוב מופע סטנדאפ משלה, עם שי בן עטר ורן דברת.
ב-2007 שוורץ פרצה לתודעה כאשר החלה להופיע בפינה קומית בתוכניתו של יאיר לפיד, לאחר שצפה בה באחת מהופעותיה. ב-2008 השתתפה כחברת מערכת בתוכניתה של עינב גלילי "באה בטוב" והחלה להשתתף כסטנדאפיסטית בתוכנית "צחוק מעבודה" בהנחיית שלום אסייג לצד של יעקב כהן, שחר חסון, קובי מימון, אורי חזקיה וארז שלם, לאורך שבע עונות התוכנית. ב-2010 השתתפה בתור שופטת בתוכנית "היפה והחנון", הנחתה לצד שלומי קוריאט את התוכנית "קבלת שבת" בערוץ 24, והתמודדה בשעשועון שהנחה אברי גלעד "שחקו אותה בגדול". בספטמבר 2011 השתתפה בתור חברת פאנל קבועה בתוכנית הקומית "אז מה היה לנו השנה?" בערוץ 10, שכללה סיכום קומי של אירועי שנת תשע"א, בהנחיית אורי גוטליב. ב-2015 החלה להנחות בתוכנית "מלחמת המינים" לצידו של שלום אסייג.
משחק ודיבוב.
ב-2003 גילמה תפקיד אורח בעונה השישית של הסיטקום "שמש". בין השנים 2009–2010 גילמה את כרמל עג'מי בסדרת הטלוויזיה שיצרה לימור נחמיאס "גירושים נפלאים" ששודרה ב-YES לצד אסי לוי, דב נבון ואורנה פיטוסי. כמו כן השתתפה בדיבוב מספר סרטים וסדרות אנימציה בטלוויזיה, ובהם: "מסביב לעולם עם פליקס", "קובי קובי", "אגדת טרזן", "קיד פאדל" ו"המחליפים".
בשנת 2013 הייתה שותפה שוורץ ביצירת קומדיית המצבים "חברות" יחד עם שי בן עטר, ליאת שביט ויואב גרוס, ששודרה בערוץ 10, ובה היא גם מככבת, לצד קובי מימון, לירית בלבן, מגי אזרזר, לירון ויסמן ואחרים.
ב-2015 החלה לשחק במחזה "פאניקה" בתיאטרון הבימה, בתפקיד דייזי (לסירוגין עם טלי אורן).
במרץ 2017 החלה לככב בסדרת מערכונים משלה בשם "שוורץ" ששודרה בערוץ 10.
ביולי 2018 החל שידור העונה השנייה של סדרת הנוער "כפולה", בה השתתפה בדמותה של רננה, סוכנת המוסד. באותה שנה, שיחקה בתפקיד הראשי בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל", לצד בת-אל מוסרי ודובר קוסשווילי.
ב-2019 הגישה את התכנית "השופטת ליטל" ב"כאן חינוכית".
בשנת 2020 החלה להגיש את התוכנית "קובי וליטל החיים עצמם" בערוץ רשת 13, בה שבה לשתף פעולה עם קובי מימון.