תוכניתה של סגל-סטולצר הייתה פשוטה: הקמת 12 בניינים תלת קומתיים בסגנון החדיש הבינלאומי.
בנייני מגורים נבנו כבנייה טורית בניצב לרחובות דובנוב ומאנה.
נבנו עשרה בנייני מגורים זהים, בניין ארוך (בתמונה) בצד מזרח של השכונה (היום ברח' דובנוב) ובית יחיד בצידה מערבי (היום ברח' אבן גבירול), בכל בניין 12 דירות, בכל דירה שניים - ארבעה חדרים, הרוב עם שלושה חדרים. כל הדירות בבתים הזהים היו זהות לחלוטין בנות 3 חדרים. כאשר כל הדיירים פתחו את החלונות והדלתות בחדריהם ניתן היה לראות מסלון הדירה המערבית ביותר דרך ארבעה בתים את הבית המזרחי ביותר.
בעשרת מהבתים הזהים היו שתי כניסות, בבית הארוך 6 כניסות ובבית היחיד כניסה אחת.
כך נבנו לבתי השכונה 27 כניסות זהות, שבילים הובילו מבית לבית ובמרכז יועד שטח של כ-11 דונם לגינה ססגונית.
כל חדרי המדרגות בכל בית תוכננו כפתוחים ללא זכוכית, כל דירה פנתה מזרחה או מערבה, כל המטבחים שנבנו בדירות פנו מערבה, לעבר הים, וחדרי השינה פנו מזרחה.
סגל-שטולצר תכננה את הדירות כך שחדרי השירות לא היו גדולים, ולעומת זאת הרחיבה את החדרים ואת מרפסת הבית.
כיאה לסדרת מבנים שיועדו לבני המעמד הבינוני, דאגה האדריכלית, לראשונה בבתי דירות בתל אביב של אותם ימים, לתכנן את המטבחים בדירות עם נישות לבישול, חדר אוכל פתוח צמוד למטבח וארונות קיר במטבח, בפרוזדור ובאמבטיה - שיא הלוקסוס של אותם ימים.
על הגג היה חדר כביסה.
תכנון הגינה הוטל על כוכב תכנון הגנים באותם ימים, אדריכל הנוף יחיאל סגל.
סגל עלה לישראל מהנובר שבגרמניה, שם רכש את השכלתו בבית הספר היהודי לגננות באהלם ב-1919. לאחר תקופה קצרה של תכנון גנים בירושלים, בהם גן הוורדים, התקבל ב-1922 לעיריית תל אביב כגנן אדריכל. סגל נחשב למתכנן הגנים הראשון בעיר העברית.
לאחר שלא הסתדר עם מנהלו, מנהל מחלקת הגנים אברהם קרוון, פרש מהעירייה במחצית שנות העשרים והקים משרד תכנון פרטי תוך התמחות בתכנון גינות פרטיות וגנים ציבוריים ברחבי תל אביב.
סגל תכנן בין היתר את גינת ביתו של חיים נחמן ביאליק, את הגן הציבורי הראשון בעיר ברחוב נחלת בנימין פינת גרוזנברג, ואף התחרה בתחרות לתכנון גן מאיר בראשית שנות השלושים, תכנון שעליו קיבל ציון לשבח. בעת מאורעות 1939-1936 תכנן גן עירוני עבור יפו הערבית.
תכנון הגן של קריית מאיר היה שיא עבודתו של סגל באותם ימים, פתרון חדשני מובהק לטיפול בשטחים פתוחים. עם האמצעים שנקט מתכנן הנוף יחיאל סגל עוד ב-1935, נמנית שיטת ניקוז מי הגשמים. המראה הירוק של השכונה נשמר במשך יותר מ-60 קיצים כמעט בלי השקיה. השטח שהוקצה לשכונה סובל מנתוני פתיחה קשים: המגרש נמוך מהכביש ובכך נמנעת האפשרות לניקוז מי הגשמים מחוץ למגרש. אולם בתכנון נכון נהפך החסרון ליתרון: שביל שנמתח לאורך חזית הבניינים, ומשטח דשא מונמך מעבר לו, מהווים מערכת ניקוז חלופית שסופגת את מי הגשמים במקום להוליכם אל הים על ידי מערכת ניקוז מסובכת, מחדירה את המים לקרקע ו"משקה ללא השקיה" את הגן גם בקיץ.
קריית מאיר הייתה מעין שיכון משותף ראשון לבני המעמד הבינוני בארץ, שזכו לדירות זולות מחד ולשיכון מודרני ומפואר מאידך.
השיכון העממי החדש בתל אביב, שנבנה בפועל על ידי "סולל בונה", זכה להצלחה רבה. רבים התחרו על 162 הדירות, ונערכה הגרלה לשיכון התושבים. רוב דיירי השכונה היו פועלים ופקידים.
כל אחד מ-12 הבתים נרשם בנפרד כקואופרטיב וזכה לשם מיוחד, כמו "בית התומר", "בית השרון", "בית הגיא", "בית בצר", "בית עובד" ו-"בית רימון".
בתקופה המקבילה נבנו גם מעונות עובדים במספר מקומות בעיר.
אכלוס השיכון העצמי החל בשבוע הראשון של ספטמבר 1936.
כעבור ימים אחדים, ב-23 בספטמבר, נפטר ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף.
יום לאחר מכן התכנסו 12 נציגי הבתים לישיבה מיוחדת ראשונה של מועצת השכונה, ובה החליטו לשנות את שם השכונה ל-"קריית מאיר", על שמו של דיזנגוף (בנוסף לרחוב דיזנגוף, גן מאיר ולכיכר צינה דיזנגוף על שם רעייתו).
באותה תקופה אזור זה היה מוקף שדות וקריית מאיר הייתה למעשה השכונה המזרחית ביותר של תל אביב והיחידה שנבנתה ממזרח לדרך יפו-סומייל. דרך זו נקראה אז בקטע זה רחוב יהודה הלוי אשר החליף את שמו בחלקו הצפוני לאבן גבירול לאחר הקמת המדינה. למעט יהודה הלוי, לא נקבעו אז עוד שמות שאר הרחובות וכתובות הבתים נקראו "קריית מאיר 1" וכו'. כתובות אלה, על אף שעודכנו, מסומנות עדיין על חלק מן הבתים.
ממערב לשכונה, במקום בו מצויה כיום כיכר רבין עמד פרדס פורטליס שהשתייך לערביי סומייל. השדות שממזרח ומדרום לשכונה היו בבעלות הטמפלרים משרונה.
בסמוך לקריית מאיר, בשדה הפתוח, פעל מחנה קליטת המתגייסים הראשון של צה"ל החל מ-1948. המחנה הזמני הוקם בשדות הפתוחים הסמוכים לקריה ששוכנה זה לא מכבר על ידי כוחות ישראלים. המחנה הצבאי ערך אימוני שדה מזורזים בשדות עליהם בנויים כיום שכונות מגורים של צפון תל אביב ומתחם המבנים של שדרות שאול המלך משם מיהרו לצוות את החיילים אל היחידות השונות בעיצומה של מלחמת העצמאות. לאחר מכן הוקם בתל השומר בסיס קליטה ומיון.
עיריית תל אביב הציבה לוחית זיכרון למחנה קריית מאיר בפינת הרחובות דה וינצ'י וברקוביץ.
בשכונה התגוררו רופאים ועורכי דין רבים. גם לאחר התרחבות הבינוי מסביב בשנות ה-50 וה-60, לאורך רחוב דובנוב ושאר רחובות האזור, התמקמו בה הרבה מבעלי מקצוע אלו שנהנו מקרבה לבית החולים איכילוב ולאזור בתי המשפט. בין הדיירים המפורסמים של השכונה נמנים המשפטן והשר לשעבר דוד ליבאי, האמן אביגדור סטימצקי, ראש העיר חיים לבנון, רא"ל חיים לסקוב והמשורר שמשון מלצר.
בקרבת השכונה נמצא גם בית הספר צייטלין.
במגרש הפינתי הצפוני נבנה בשנת 1957 קולנוע גת, שלא כחלק מהשכונה.
דריו קנזביץ'
דריו קנזביץ' (קרואטית: Dario Knežević; נולד ב-20 באפריל 1982) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה.
כיליד העיר רייקה, הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון המקומי NK רייקה מליגת העל הקרואטית בשנת 2002. הוא שיחק במדי המועדון 120 משחקי ליגה בקרואטיה, לפני שחתם על חוזה לשלוש שנים בליבורנו מהסרייה א' בסוף אוגוסט 2006. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-25 באוקטובר 2006, בהפסד של ליבורנו 4-1 לאינטר מילאן. הוא הבקיע את שער הבכורה בליגה האיטלקית ב-18 באפריל 2007, בניצחונה של ליבורנו 2 - 1 על קליארי.
ב-21 ביוני 2008 דיווח עיתון הספורט האיטלקי קוריירה דלה ספורט שיובנטוס החתימה את קנזביץ' על חוזה לעונה כשחקן מושאל תמורת 200,000 פאונד, עם אופציה לרכישת כרטיסו תמורת מיליון פאונד אם ליבורנו תרד ליגה. למרות זאת, אף הצהרה רשמית הנוגעת לעסקה הזו לא פורסמה או אושרה על ידי השחקן, או אחד מן המועדונים. ב-30 ביוני 2008 אישרו כלי התקשורת האיטלקיים שקנזביץ' חתם רשמית ביובנטוס על חוזה לחמש שנים. קזנביץ' השתתף במספר משחקי קדם-עונה במדי יובנטוס, ואף נפצע במשחק גביע האמירויות מול המבורג. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית ביובנטוס בהפסד הליגה לפלרמו ב-5 באוקטובר. קזנביץ' כמעט ולא שיחק ביובנטוס, וחזר לליבורנו ב-15 ביוני 2009.
קנזביץ' שיחק במדי נבחרת קרואטיה ב-10 משחקים בהם כבש שער אחד, אחרי שערך את משחק הבכורה שלו בנבחרת בו כבש את אותו השער, במשחק ידידות נגד נבחרת הונג קונג, ב-1 בפברואר 2006. קנזביץ' היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת הקרואטית בטורניר המוקדמות ליורו 2008. במהלך טורניר הגמר של יורו 2008, הוא נכנס בשני המשחקים הראשונים כמחליף, ובמשחק השלישי של קרואטיה הוא פתח בהרכב, אך הוחלף כעבור 25 דקות בלבד בגין פציעה.
דרגינים
דרגינים (בדרגינית: дарганти; ברוסית: даргинцы) הם קבוצה אתנית ממוצא צפון-מזרח קווקזי החיים בקווקז, רובם ברפובליקה של דאגסטן שבפדרציה הרוסית. הדרגינים דוברים דרגינית, שפה צפון-מזרח קווקזית, המהווה למעשה רצף לשוני של ניבים הקרובים זה לזה, ונכתבת באותיות הקרובות לכתב הקירילי. דתם של הדרגינים היא האסלאם הסוני, אשר הגיע לאזור לראשונה במהלך המאה ה-8 אך לא קנה שליטה מוחלטת בעם הדרגיני עד למאה ה-15.
מספרם של הדרגינים היה בשנת 2002 כ-510,000 איש, מתוכם כ-425,500 תושבי דאגסטן, המהווים כ-16.5% מהאוכלוסייה במדינה זו, ואת קבוצת האוכלוסין השנייה בגודלה אחרי האווארים. הדרגינים הם תושבי אזורי ההרים של דאגסטן. כ-68% מהם חיים ביישובים כפריים. הדרגינים מהווים במקומות מסוימים את רוב האוכלוסייה, אך קבוצות מהם גרים גם בכפרים ובאזורים מעורבים. בעיר איזברבאש מהווים הדרגינים 57% מן האוכלוסייה, ובעיר הבירה מחצ'קלה כ-12.4%.
עם הקמת דאגסטן העצמאית, ניתן השלטון במדינה לגוף קולקטיבי בן 14 חברים שכונה "מועצת המדינה". בראש גוף זה עמד הדרגיני מגומדלי מגומדוב, בין 1994 ל-2006, כאשר פוזרה מועצת המדינה, ותפקידיה ניתנו לנשיאה הראשון של דאגסטן, מוחו אלייב, שהוא אווארי.
קרית מאיר
ריאל ואיאדוליד
מועדון כדורגל ריאל ואיאדוליד S.A.D. (בספרדית: .Real Valladolid Club de Fútbol, S.A.D), או בקיצור ריאל ואיאדוליד (Real Valladolid), או רק ואיאדוליד (Valladolid), הוא מועדון כדורגל מהעיר ואיאדוליד המשחק בליגת העל הספרדית, הלה ליגה.
הבעלים (82%) והנשיא הנוכחי של הקבוצה הוא כדורגלן העבר של נבחרת ברזיל, רונאלדו.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1928 מאיחודם של ריאל יוניון דפורטיבה דה ויאדוליד ומועדון דפורטיבו ספרד.