וסיקובסקה נולדה וגדלה בבירת אוסטרליה, קנברה, למשפחה מרקע נוצרי. בתם של מרצנה וסיקובסקה, צלמת פולנייה שהיגרה עם משפחתה בילדותה לאוסטרליה, ושל ג'ון ריד, צייר אוסטרלי מקומי ממוצא אנגלי. לה אחות בכורה ואח צעיר.
הוריה נהגו לקחת אותה לגלריות בכל רחבי אירופה. בה חיה ברוב שנות נעוריה. במשך שנה גרה בפולין, וכן התגוררה בגרמניה, צרפת ורוסיה. בגיל שמונה החלה להתאמן באינטנסיביות כדי להיות בלרינה. לאחר מספר שנים של אימונים בתחום שקלה אפילו ללכת לבית ספר מקצועי, אך לבסוף ויתרה מפני שנכשלה בבניית גוף מתאים למקצוע. וסיקובסקה החלה לגלות עניין במשחק לאחר שנחשפה לקולנוע האוסטרלי והאירופאי, בעיקר לקולנוען הפולני קשישטוף קישלובסקי וסרטי שביים.
בתחילת דרכה העריצה ולקחה השראה משחקניות הקולנוע רובין רייט והולי האנטר.
בזמנה הפנוי, וסיקובסקה היא צלמת חובבת, מצלמת את מסעותיה ברחבי העולם, וגם תמונות מאתרי צילומים של סרטים שהיא משתתפת בהם.
קריירה.
בשנת 2004 חתמה על חוזה עם סוכנות שחקנים בסידני, והופיעה בשני פרקים בדרמה הרפואית האוסטרלית הפופולרית "מלאכים בלבן", ובגיל חמש עשרה קיבלה את תפקידה הראשון בקולנוע האוסטרלי, בדרמת ההתבגרות "מהומה פרברית". וסיקובסקה קיבלה שבחים על הופעת הבכורה שלה, ולאחר מכן הופיעה בשני סרטים מצליחים נוספים: הדרמה הפוליטית "ספטמבר" ומותחן האימה "הטורף".
בשנת 2008 התקבלה וסיקובסקה לסדרת הדרמה האמריקאית "In Treatment", המבוססת על הפורמט הישראלי של חגי לוי "בטיפול", ולוהקה לתפקידה של סופי, מתעמלת צעירה הנוטה להתאבדות ומטופלת אצל הפסיכולוג ד"ר פול וסטון (גבריאל ביירן). וסיקובסקה הופיעה בסדרה במשך תשעה פרקים, ולשם כך נאלצה לנטוש את לימודיה בקנברה ולהעתיק את מגוריה ללוס אנג'לס למשך שלושה חודשים. בארצות הברית היא השלימה את פערי הלימודים דרך מערכת למידה מרחוק. הביקורות האוהדות על משחקה בתוכנית, ובפרט על המבטא האמריקאי שהפגינה, העניקו לה תפקיד הוליוודי ראשון בדרמת המלחמה ההיסטורית "התנגדות", בה גילמה את חיה, אשתו הטרייה של האח מבית פרטיזני ביילסקי עשהאל (ג'יימי בל).
ב-2009 גילמה את דמותה של הטייסת אלינור סמית' בסרט אמיליה המבוסס על חייה של הטייסת האמריקאית המפורסמת אמיליה ארהארט. אולם תפקידה השני באותה שנה, בדרמה "השמש הישירה הזאת" היה זה שתפס את עיני המבקרים ועליו הועמדה וסיקובסקה לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
וסיקובסקה הצליחה לגבור בשנת 2010 על אלפי שחקניות צעירות ולזכות בתפקיד הראשי של אליס קינגסלי בסרטו גורף מיליארד הדולרים של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות". תפקיד זה מינף את הקריירה של וסיקובסקה וזימן לה הצעות מקצועיות רבות, בהן תפקיד משני בדרמה הקומית המוערכת "הילדים בסדר", שם הופיעה בתור ג'וני, בתן של זוג הלסביות ניק (אנט בנינג) וג'ולס (ג'וליאן מור).
בשנת 2013 ביימה וכתבה סרט קצר שנכלל באנתולוגיה "ההפיכה", המורכבת מ-18 סיפורים קצרים.
ב-2021 שיחקה בסרט "Bergman Island".
נורת שור סיטי
המערכה על סטלינגרד
אופולה לובלסקיה
אוֹפּוֹלֶה לוּבֶּלְסְקְיֶה (מפולנית: Opole Lubelskie) היא עיירה במזרח פולין, כ-10 ק"מ ממזרח לנהר הוויסלה, והיא בירת מחוז אופולה שבפרובינציית לובלין. נכון ל-2006, אוכלוסיית העיר מונה 8,832 תושבים.
קודם השואה הייתה זו עיירה יהודית בעלת קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
תחילת היישוב במאה ה-12, ובשנת 1368 קיבל את זכויות מגדבורג מקז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במאות ה-16 וה-17 הייתה העיירה לאחד ממרכזי הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובמהלך המאה ה-18 הגיעו למקום נזירים פיאריסטים.
יהודי אופולה לובלסקיה.
משפחות יהודיות החלו להגיע לעיירה במאה ה-16. בתקופת גזירות ת"ח ת"ט נשרפו רוב בתי היהודים, ורבים מהם נרצחו בידי חייליו של חמלניצקי. מאוחר יותר חזרו היהודים לעיר, והיוו חלק נכבד מהתפתחות המקום. במאה ה-18 התארגנו יהודי העיירה לקהילה מסודרת, בנו בית כנסת, ייסדו בית קברות ומינו רב לקהילה. בין הדמויות הבולטות בקהילה היה רבי ירמיה מאופלה משושלת אמשינוב, שכיהן כרב וכאדמו"ר בעיירה.
בראשית המאה ה-20 התארגנו בעיירה חוגים ציוניים ראשונים, אשר פעילותם התחדשה ביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה. בנוסף לארגונים הציוניים, פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות, ובהן הנוער הציוני, השומר הצעיר, החלוץ ובית"ר. כמו כן, פעלה בעיירה אגודת ישראל, שייסדה בשנת 1922 בית ספר מרשת בית יעקב. רבה של הקהילה בשנות העשרים והשלושים היה הרב ראובן וינקלר. בשנות השלושים סבלה הקהילה מגל האנטישמיות בפולין, בית העלמין היהודי בעיירה חולל, ויהודים הותקפו ברחובותיה.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיירה כ-4,300 יהודים, כשני שלישים מסך תושביה.
בשואה.
אזור אופולה לובלסקיה נכבש בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939. במשך ארבעה שבועות לערך שרר בעיירה תוהו ובוהו, שכן הגרמנים טרם ביססו את שלטונם בעיירה עצמה, ורבים מתושבי העיירה הפולנים ניצלו את המצב למעשי שוד וביזה של רכוש היהודים. כעבור זמן מה ביססו הגרמנים את שליטתם בעיירה, ועד מהרה הפכו אותה למקום ריכוז של יהודי הסביבה. ב-29 בדצמבר 1939 הובאו לעיירה כ-2,500 פליטים מפולאבי, ולמחרת הובאו עוד כ-300 פליטים מיוזפוב על נהר ויסלה. בתחילת 1940 כבר היו בעיירה כ-7,000 יהודים. הגרמנים הקימו בעיירה יודנרט בן 18 חברים, שבראשו עמד יענקל הוכמן. בפברואר 1941 הובאו לעיירה שתי קבוצות גדולות של יהודים שגורשו מווינה, וכך הגיע מספר יהודי העיירה באביב 1941 לכ-9,000. במרץ 1941 הוקם בחלק הישן של העיר, בשטח של כ-12 דונם, גטו וסביבו חומה. בגטו התקיימה צפיפות רבה, ובממוצע התגוררו בכל חדר 9 נפשות.
עוד בחודשים הראשונים לכיבוש גויסו יהודים רבים מהעיירה לעבודה בשני כפרים סמוכים, חודצ'ה גורנה וחודצ'ה דולנה. באמצע 1940 נצטווה היודנרט להכין רשימה של כל הגברים היהודים בני 14–60, ועל פיה נשלחו מפעם לפעם קבוצות של עובדי כפייה למקומות אחרים במחוז. בקיץ 1941, עם פרוץ מבצע ברברוסה, הורע מצב היהודים בגטו, בעיקר בשל קיצוץ מנות המזון. בתחילת שנת 1942 פרצה בגטו מגפת טיפוס, שנספו בה יותר מ-500 יהודים. המצוקה בגטו החריפה עוד יותר במרץ 1942, לאחר שהובאו אליו עוד כ-2,800 פליטים, רובם מקז'ימייז' דולני ומיעוטם מונבולניצה, ובתקופה זו פיזרו הגרמנים את היודנרט של הגטו, והקימו תחתיו יודנרט חדש.
ב-31 במרץ 1942 הוחל בגירוש יהודים מהגטו למחנות ההשמדה. 1,950 יהודים הוצאו מבתיהם, ורוכזו בכיכר השוק הסמוכה לחומת הגטו, ומשם הובלו ברגל לתחנת הרכבת בנלנצ'וב הסמוכה, הועלו על קרונות משא, ושולחו לבלז'ץ. בתחילת מאי 1942 הובאו לגטו עוד כ-1,300 יהודים מגטו יוזפוב שפונה מיושביו. ב-25 במאי 1942 נערך הגירוש השני, וכ-2,000 יהודים שולחו דרך תחנת הרכבת בנלנצ'וב לסוביבור (בהם היה שלמה שמייזנר, ממובילי מרד האסירים בסוביבור). קבוצה אחרונה של מפונים, כ-1,400 יהודים, רובם מסלובקיה ומקצתם מצרפת, הובאה לגטו ב-30 במאי 1942, ובמועד זה היו בגטו כ-7,600 יהודים כולל יהודים אחרונים שהגיעו מחודל.
ב-24 באוקטובר 1942 חוסל הגטו סופית. כ-400 שוטרים גרמנים ועמם יחידת עזר אוקראינית הוציאו את יושבי הגטו מבתיהם, וערכו סלקציה. קבוצה קטנה של צעירים ובעלי מקצועות נדרשים הועברה למחנה העבודה בפוניאטוב (Poniatow), ואילו האחרים שולחו מתחנת הרכבת בנלנצ'וב בקרונות משא לסוביבור. בעיירה הושארו כ-500 יהודים שהועסקו באיסוף חפצי המגורשים ובמיונם. בנובמבר 1942, משכילו את מלאכתם, נרצחו גם הם ברובם, והיתר הועברו למחנות עבודה באזור לובלין. מאוחר יותר פוצצו הנאצים את בית הכנסת של העיירה.
אופולה לובלסקי
בית הכנסת הגדול באמסטרדם
עדת ישורון (אמסטרדם)
קהילת עדת ישורון באמסטרדם
נורת' שור
פרוורי החוף הצפוני (שיקגו)
הקהילה היהודית בלבוב
ראשיתה של הקהילה היהודית בלבוב, שנקראה למברג בפי היהודים, בגליציה המזרחית בפולין, לוטה בערפל. ראשוני היהודים הגיעו לאזור נסיכות רייסן כבר במאה העשירית. בלבוב נתקיימו שלוש קהילות יהודיות: קראים, קהילה יהודית שישבה בתוך חומות העיר, וקהילה יהודית שישבה מחוצה להן.
ערב מלחמת העולם השנייה, הייתה לבוב הקהילה היהודית השלישית בגודלה בפולין, לאחר קהילות ורשה ולודז', ובה היו יותר ממאה אלף יהודים. כיום יש בעיר בין 1000 ל-2000 יהודים.
תולדות הקהילה.
ראשוני המתיישבים היהודיים הידועים לנו באו ללבוב בשנת 1256, והם הפכו לחלק חשוב מחיי התרבות בעיר, תוך שהם תורמים תרומה של ממש למדע ולתרבות. מלבד היהודים הרבניים היו בעיר יהודים קראים רבים, שהתיישבו בעיר מהמזרח וביזנטיון. לאחר שקזימיר השלישי כבש את לבוב בשנת 1349, קיבלו האזרחים היהודים זכויות שוות לשאר אזרחי פולין.
בלבוב היו שני רבעים יהודיים נפרדים, אחד בתוך חומות העיר ואחד מחוץ לפאתיה. לכל רובע היה בית כנסת נפרד, אולם שניהם חלקו את אותו בית קברות, ששימש גם את הקהילה הקראית.
הקהילה היותה אחת הקהילות המרכזיות בוועד ארבע ארצות, ובו היא ייצגה את כל יהדות גליציה. הקהילה היהודית, כמו שאר הקהילות היהודיות, סבלה בפרעות ת"ח ת"ט. כמו כן, היא נחשפה להשפעות שבתאיות ופרנקיסטיות.