טריינין מרצה לקולנוע דוקומנטרי במכללה האקדמית "ספיר" במסלול לתואר ראשון ושני בקולנוע. בנוסף הוא מלמד במכללת "תורת החיים", מכללה לסטודנטים מהציבור הדתי לאומי והחרדי. בשנים קודמות לימד ווידאו תרפיה בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. טריינין לימד מספר שנים במכללת "מנשר" וייסד קורס חברתי בו משתפים פעולה סטודנטים ממכללת "מנשר" וחברי "עמיתים" (עמותה לנפגעי נפש) המשלב יצירה קולנועית משותפת.
קישורים חיצוניים.
על הסרט "משפחה בטרנס"
על הסרט "גם כשעיני פקוחות"
על הסרט "צבעים של שנאה"
יצחק אייזיק בן-טובים
יצחק אייזיק בן-טובים (1852– 9 במרץ 1926) היה מעסקני חובבי ציון באימפריה הרוסית וביפו. ממייסדי אגודת "עזרת נשים" ביפו, ממייסדי תלמוד תורה "שערי תורה" ביפו ומנהלו, מראשי ומנהלי מושב הזקנים הכללי המאוחד בירושלים ובית חינוך עוורים.
ביוגרפיה.
נולד בראסיין שבאימפריה הרוסית, לרב שלמה זלמן בנדט, שהיה רב מטעם בביאליסטוק (בן רבי שמואל חסיד מראסיין). קיבל חינוך תורני ב"חדרים" ובישיבות נובהרדוק, והשתלם בשפות ובמדעים באופן פרטי.
בלידתו העניק לו אביו את שם המשפחה העברי בן-טובים, כפי הנראה כדי להציגו כבן יחיד, ובכך למנוע את גיוסו לצבא. גם שני אחיו קיבלו כל אחד שם משפחה שונה. נישא לשיינה חיה, בת מרדכי דודובסקי מביאליסטוק.
בשנת 1881 פרסם בוורשה חוברת בשם "עצת שלום" למען יסוד בתי-ספר דתיים-לאומיים יהודיים ברוסיה.
היה מעוזריו הראשיים של הרב שמואל מוהליבר בפעולות חיבת ציון. בשנת 1889 השתתף באספת חובבי ציון בווילנה. הצטרף לאגודת "בני משה". במאי 1890 נבחר יחד עם הרב מוהליבר וד"ר יוסף חזנוביץ כצירי חובבי ציון מביאליסטוק לאספה המייסדת של הוועד האודיסאי, או בשמו המלא "החברה לתמיכת יהודים עובדי אדמה ובעלי מלאכה בפלשתינה ובסוריה", שהתקיימה באותו חודש באודסה. בוועידה נבחר לחבר הוועד הפועל של חובבי ציון ביפו.
זמן קצר לאחר האיספה המייסדת של הוועד האודיסאי, בראש חודש סיון ה'תר"ן (22 במאי 1890), הגיע בן-טובים לארץ ישראל בשיירה הראשונה של חובבי ציון, בראשות הרב מוהליבר, ושימש כמזכיר השיירה. בסיום ביקור המשלחת הוא נכנס לתפקידו כחבר הוועד הפועל ביפו, ביחד יחיאל מיכל פינס וזאב טיומקין. לכן לא חזר עם יתר חברי המשלחת לאודיסה, התיישב ביפו ועסק בענייני העלייה והיישוב. כעבור כשנה העלה את משפחתו, אשתו ושמונת ילדיו, מביאליסטוק.
היה ממייסדי אגודת "עזרת נשים" ביפו, שבראשה עמדו רעייתו, יחד עם חיה צפורה אשת יחיאל מיכל פינס ורחל לאה אשת זרח ברנט.
בעקבות חילוקי דעות על רקע דתי, פרש יחד עם פינס מ"בני משה". בין היתר, היה שותף פעיל בפולמוס סביב כללי השמיטה שאמורים לחול על ההתיישבות החקלאית היהודית בארץ ישראל. בעקבות צמצום פעילותה של לשכת חובבי ציון ביפו, עבר לעסקנות ציבורית חרדית בקרב היישוב ביפו. היה ממייסדי התלמוד תורה והישיבה של "שערי תורה" ביפו, ובמשך כמה שנים ניהל את המוסדות הללו.
בשנת 1890, סמוך לעלייתו לארץ ישראל, מונה בן-טובים על ידי הגביר משה אריה לייב פרידלנד מסנט פטרבורג. להיות נציגו וחבר הנהלת בית מושב זקנים בירושלים. בחודש אלול ה'תר"ן - ספטמבר 1890 - ערך ביקור ראשון במוסד בירושלים כדי "לדעת מחסוריו" וביחד עם ישראל דוב פרומקין יזם סדרים חדשים בבית, על פי רצונו של פרידלנד. בשנת 1899 עבר עם משפחתו לירושלים, רכש בסכום של עשרת אלפים פרנק, שהשיג מפרידלנד, שטח גדול במעלה רחוב יפו שבקצה העיר ופעל להקמת בנייני המוסד על שטח זה.
בן-טובים היה נואם ודרשן מוכר ומוערך, בעיקר בשבח רעיון ישוב ארץ ישראל. עיתון "חבצלת" דיווח בהרחבה בעמודו הראשון על נאום שהוא נשא בימין משה ב-18 ביוני 1898. "קהל גדול נאסף לשמוע אל הדרשה, עד כי בית התפילה נמלא מפה אל פה...דרשת הנואם שדבר בחום לבבו ובהתרגשות חזקה, עשתה רשם חזק על כל השומעים והנאספים יצאו מלאי רצון ותודה להנואם על דבריו החמים והנמרצים"
בשנת 1898 פרסם ביפו את "לוח תרנ"ט" ובו דו"ח על מצב "שערי תורה", חדשות מיפו, דברי תורה ולוח שנה מלא.
היה חבר הנהלת בית חינוך עיוורים ונשיא אגודת "בני ישראל" למלחמה במיסיון. בשנת 1906 השתתף בייסוד אגודת "אחיסמך" לעמידה על זכויותיהם של פקידי המוסדות.
בשנת 1910 לערך פרסם בירושלים את החוברת "הגיוני אב", תוכחת מוסר לבני-מצווה, שאותה גם עיטר באיוריו.
בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה שימש חבר בית הדין שליד הקונסוליה הרוסית, שהיה שופט נתינים רוסיים, רובם יהודים, בעניינים שלשלטונות הטורקיים לא הייתה בהם שליטה.
היה מראשוני המזרחי בארץ ישראל ונבחר כציר לוועידה הארצית של המזרחי.
בשנת 1913 הוזמן ללמד את חברי "אגודת ישורון" בעיר נובידבור, פולין.
באותה שנה פרסם בירושלים את הקובץ "גאון יעקב" המכיל את דרשותיו ונאומיו, ובראשם נאומו ביום ג' כ"א סיון ה'תרס"ג (16 ביוני 1903) בחנוכת בתי שכונת אהלי יעקב ובית התפלה קהילת יעקב בירושלים.
פרסם מאמרים רבים ב"החבצלת" בשאלות היהודיות והלאומיות ובענייני ציבור.
רעייתו שיינה חיה הייתה ממייסדות חברת "עזרת נשים", ביפו ואחר כך בירושלים, שמטרתה הייתה לסייע לנשים מעוטות יכולות. לצדה פעלו חיה ציפורה פינס ורחל לאה ברנט.
נפטר בירושלים ב-9 במרץ 1926 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. ליד קברו הספידוהו הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב שמואל רפפורט.
משפחתו.
בנו היה העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים. בתו של זלמן, פועה מנצ'ל, הייתה מחנכת ידועה, מייסדת בית הספר התיכון המקיף בבאר שבע, הראשון מסוגו בישראל. בנו נח בן-טובים היה בעלה הראשון של צילה לבית סגל, אשת בנציון נתניהו ואמו של בנימין נתניהו.
בנו ברוך בן-טובים היה ממנהלי בנק אנגלו-פלשתינה. בנו של ברוך, ד"ר אליהו בן-טובים, היה כירורג ומנהל מחלקה בבתי חולים בתל אביב ובצפת.
בנו שמואל בן-טובים היה רוקח, ממיסדי שכונת תלפיות בירושלים, ניהל בתי מרקחת ליד שער יפו ובאלכסנדריה. ביתו של שמואל הייתה אספנית האמנות אילה זקס-אברמוב. בנו אריה בן-טובים היה קונסול ישראל בניו יורק ובטורונטו בתחילת שנות ה-50.
נכדו יחזקאל סהר, בן בתו רבקה, היה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל.
נכדו, בן בתו זהבה-זלטה, פרופ' יצחק גינזבורג, היה דיקן בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין ניניו: הארכאולוג פרופ' אהוד נצר; ראש מועצת כפר שמריהו לשעבר שמואל בן-טובים; קצין הנדסה ראשי תא"ל אבישי כץ; הפסל גדעון גרץ; עו"ד מוריאל מטלון השותף המנהל של משרד עו"ד גורניצקי ושות'; פרופ' דורון לנצט ממכון ויצמן שעמד בראש פרויקט הגנום בישראל, המוזיקאים עטרה בן-טובים ואיסר טננבאום.
בן-טובים
בן-טובים (ובת-טובים) הוא שם משפחה יהודי.
יקותיאל בירדוגו
רבי יקותיאל בירדוגו (י"ב בשבט ה'תצ"ו, 25 בינואר 1736 - י' בתשרי ה'תקס"ב 17 בספטמבר 1801) היה אב בית דין מקנס, מפוסקי מרוקו, וראש ישיבת מקנס ומייסדה. כתב חיבור על כל חלקי התורה. משפחת בירדוגו ידועה במרוקו ובייחוד במקנס, כשושלת של רבנים ודיינים פוסקי הלכה, החל מהמאה ה-17, כיהנו בעיר.
תולדות חייו.
נולד לרבי מרדכי בירדוגו במקנס. אביו קרוי בתואר "המרבי"ץ". רבי מרדכי נשא את בליידא, ביתו של בן דודו רבי משה בירדוגו הנודע בכינויו "המשבי"ר", וממנה נולד רבי יקותיאל ואחיו הצעיר רבי רפאל בירדוגו. נולד חמש שנים לאחר פטירת סבו רבי משה ועל כן נקרא בשם "יקותיאל" על שם זקנו, שאחד משמותיו של 'משה' הוא 'יקותיאל'.
רבי יקותיאל נשא אשה - פריחא לבית משפחת בן דוד וחיון. עוד בחיי אביו בשנת ה'תקי"ב בהיותו בן שש עשרה.
בחרותו.
כאשר היה רבי יקותיאל בן עשרים ושש, נפטר אביו רבי מרדכי בירדוגו. אך עד גיל זה כבר הספיק ללמוד ככל הנראה הרבה תורה מאביו, וכמו שמעיד עליו אביו בסיום הדרשה על בנו: . לאחר פטירת אביו ירש את שררת בית הכנסת תוך משא ומתן ארוך בין חכמי הדור. דבר זה מעיד על תפקידו כממלא מקום אביו והן על הערכת הציבור אליו, והנהגת העדה. כאשר התעורר ספק בדבר שררתו בבית הכנסת הודיעוהו ראשי הציבור שילכו עמו באשר ילך. וכיוון שהתמנה לתפקיד רבי יקותיאל לא רצה לקחת את חלקו על ידי מחלוקת וביקש לגמור את העניין בפשרה לטובת כולם.
דיינותו.
ראשית דיינותו.
עם פטירת אביו, התמנה לדיין בשנת ה'תקכ"ב, בגיל עשרים ושש, ודן את העם במשך כארבעים שנה עד לפטירתו. בשנים אלו אנו מוצאים שנמנה כבר עם כמי העיר, ובשנת ה'תקכ"ד, היה חתום על הסכמה לתשובתם של חכמי תטואן. ומשנת ה'תקכ"ח יש תשובה מפורטת שכתבו במפורט רבי יקותיאל וחברו לדיינות רבי שלמה טולידאנו, לאחר שאב בית הדין בזמנו, רבי יעקב טולידאנו כתב את פסק הדין הקצר והמתומצת. כמו כן משנה זו כבר חתם על תקנות חכמי העיר.
בית דין של שלוש.
מינויו הרשמי של רבי יקותיאל היה בתאריך ה' שבט ה'תקכ"ט, על ידי רבה של מקנס דאז, רבי יעקב טולידאנו שהיה תלמידו המובהק של רבי מרדכי בירדוגו (המרבי"ץ), סמוך לפטירתו. בראש ההרכב החדש עמד רבי שלמה טולידאנו, ואחריו רבי משה טולידאנו ורבי יקותיאל בירדוגו.
תואר המינוי וההרכב החדש מאת רבי שלמה טולדיאנו:
כשנתיים אחר כך, בשנת ה'תקל"א נפטר רבה של העיר, רבי יעקב טולידאנו, ובין מכתבי הניחומים שהגיעו מכל רחבי מרוקו מופיע מכתבו של רבי שאול ישועה אביטבול וזה לשונו:
בית דין זה היה משמעותי מאוד, והכרעותיו היו חותכות גם לדורות הבאים, וכמו שמעיד בנו רבי פתחיה מרדכי: , ולבית דין זה שלחו שאלות מכל רחבי מרוקו.
הקשר עם בית דין של חמש מפאס.