באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה יוסף בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.7 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל חולון/בת-ים (1:12.9 דקות) ויעל נתנאל מהפועל חצרים (1:16.37 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:45.0 דקות, אחרי ליז בוכשטבר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:35.8 דקות ויעל נתנאל (2:43.9 דקות).
המכביה ה-10.
בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977 זכתה יוסף במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם לילך אריאל ואסנת ארליך ואיריס קרפ בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות.
שיאנית ישראל.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט 1977 קבעה יוסף בהיותה בת 13 בלבד במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:35.43 דקות, שיפור לשיא של רעיה צורף (2:35.9 דקות).
אלופת ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-6 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:09.39 דקות, שיפור לשיא של דורית זלץ (1:09.8 דקות), לפני טובה אברמוב (1:09.89 דקות) וענת פרקש (1:09.98 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:38.63 דקות, אחרי אסנת ארליך (2:36.70 דקות) ולפני שוש עזרתי (2:38.98 דקות), שתיהן מהפועל בת ים, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.04 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל בת ים (1:11.96 דקות) ולפני גליה אלפר מהפועל רמות השבים (1:18.99 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:40.91 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (2:33.04 דקות) ולפני דניאלה יוסטר ממכבי תל אביב (2:49.10 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.17 דקות, אחרי איריס קרפ מהפועל בת ים (1:03.69 דקות) ואסנת ארליך (1:04.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 5:11.98 דקות.
בתחרות ספורט הפועלים שנערכה בליל, שבצרפת במאי 1978 זכתה יוסף במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:03.29 דקות, שיפור לשיא של איריס קרפ (1:03.58 דקות). בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:02.50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכתה יוסף ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.56 דקות לפני טובה אברמוב (1:09.58 דקות) ושוש עזרתי (1:11.98 דקות), כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:07.90 דקות, שיפור לשיא של אברמוב (1:09.17 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.43 דקות, לפני ליאור בירקאן מהפועל ימק"א ירושלים (1:03.79 דקות) ואסנת ארליך (1:04.57 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:18.09 דקות, אחרי אסנת ארליך (2:17.22 דקות) ולפני ליאור בירקאן (2:18.71 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:39.23 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (2:34.30 דקות) ולפני רינת גורן מהפועל קישון (2:41.71 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:53.60 דקות, אחרי בירקאן (4:50.08 דקות) וארליך (4:51.43 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.19 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (1:12.79 דקות) ורינת גורן (1:15.57 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1979 זכתה יוסף במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.73 דקות, אחרי טובה אברמוב (1:08.03 דקות) וליאור בירקאן (1:08.29 דקות). בנוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.24 דקות.
חייה האישיים.
בשל סיבות משפחתיות נאלצה יוסף לעבור לגור בהמבורג שבמערב גרמניה בנובמבר 1978.
משפחת ליקי
משפחת ליקי (Leakey) היא משפחה בריטית-קנייתית שהעמידה שלושה דורות של פלאואנתרופולוגים ידועים, בעלי תרומה ייחודית לחקר האבולוציה של האדם, וכן אנשי מדע, אנשי שמירת טבע ובעלי תפקידי ציבור שונים. חברי המשפחה גילו חלק נכבד מן המאובנים החשובים ביותר של הומינידים הידועים כיום, והם אחראים במידה רבה לביסוס זיהויה של מזרח אפריקה כמקור האנושות.
קרן ליקי.
קרן ליקי (The Leakey Foundation) נוסדה ב-1968 על ידי מספר תורמים קליפורנים אחרי פגישה עם לואיס ליקי, במטרה לסייע לו במימון מחקריו. כיום היא אחד המקורות החשובים בעולם למימון מחקר מדעי בתחום האבולוציה של האדם.
המורשת המדעית של המשפחה ומחלוקות באבולוציה של האדם.
תרומתם של בני משפחת ליקי לחשיפת האבולוציה של האדם גדולה יותר משל כל פלאואנתרופולוג יחיד כלשהו. תודות לתגליותיהם מקובלת כיום מזרח אפריקה כמקום שבו התרחשה מרבית האבולוציה של שושלת האדם. מרבית מאובני סוג האדם באפריקה, ובייחוד החשובים מביניהם, נמצאו על ידי המשלחות שלהם.
יחד עם זאת, חלק מן הפירוש שהם נתנו למאובנים אלו שנוי במחלוקת. בפרט, לואיס ליקי התנגד בתוקף לדעה (אשר כיום נמצאת במרכז הקונצנזוס המדעי בפליאואנתרופולוגיה) שמוצא סוג האדם הוא ממין כלשהו של הסוג אוסטרלופיתקוס. במקום זאת הוא סבר שהאוסטרלופיתקוס והאדם השתלשלו שניהם ממין קדום של אדם. מין היפותטי זה כונה לעיתים "האדם המקורי" (oldest man), ולהשערתו של לואיס הוא היה בעל מוח גדול משל האוסטרלופיתקים, אשר העניק לו את היכולת הבלעדית לסתת כלי אבן. את מאובני האדם המקורי ביקש לואיס למצוא בערוץ אולדובאי, העשיר בכלי אבן קדומים. בשנת 1959, כאשר מרי גילתה את גולגולת פראנתרופוס בויזאי הראשונה באולודובאי, לואיס הציג אותו כאדם המקורי, ייחס לו את כלי האבן, והכחיש את הקשר שלו לאוסטרלופיתקים למרות מוחו הקטן. שנים מעטות לאחר מכן, בתחילת שנות ה-60, גילו המשלחות הבאות של לואיס ומרי באולדובאי מאובני אדם קדום, ואז הכתיר אותם לואיס כאדם המקורי, ייחס להם את כלי האבן ונתן להם את השם "הומו הביליס" (כלומר "האדם המיומן" כאשר הכוונה היא ליכולתו לסתת כלי אבן), ואת בויזאיי הוריד לדרגת אוסטרלופיתקן. ואולם למרות שהקונצנזוס המדעי קיבל את הביליס כמין הקדום והפרימיטיבי ביותר של אדם, המאובנים המוקדמים ביותר שלו מתוארכים לגיל של כשני מיליוני שנה בלבד, מאוחר יותר מאוסטרלופיתקנים רבים, ולכן לא ניתן היה לבסס את מעמדו כאדם המקורי, אלא לכל היותר כחולייה אחת במסלול זה.
בשנות ה-70 ארגן ריצ'רד ליקי, בנם של לואיס ומרי, משלחות לאזור אגם טורקאנה בצפון קניה, אשר הניבו מאובנים רבים וחשובים מסוג האדם. זמן קצר לפני פטירתו של לואיס, ב- 1972, גילתה אחד המשלחות האלו את גולגולת KNM-ER 1470 המפורסמת (מכונה בקיצור 1470 ומסווגת לעיתים כהומו רודולפנסיס), שנפח מוחה היה גדול ממוח הביליס ובתחילה תוארכה לגיל של כמעט שלושה מיליון שנה, עתיק יותר מכל אוסטרלופיתקן שהיה ידוע אז. לשמחתו של לואיס, ריצ'רד אימץ את עמדתו המדעית של אביו והציג את הגולגולת כאדם המקורי, האב הקדמון שהוליד גם את האוסטרלופיתקנים וגם את האדם. ואולם בכורתה של 1470 נמשכה רק זמן קצר: החל מ- 1973 גילה דונלד ג'והנסון באתיופיה מאובני אוסטרלופיתקוס – ביניהם לוסי המפורסמת – אשר תוארכו גם הם לגיל של כשלושה מיליוני שנים ואף יותר. גילוי זה פתח ויכוח אינטלקטואלי חריף בין ריצ'רד ליקי לג'והנסון, אשר הציג את הממצא שלו כראיה למוצא האדם מן האוסטרלופיתקנים. אחד משיאי הוויכוח היה בעימות טלוויזיוני מפורסם ביניהם בשנת 1981, בהנחייתו של וולטר קרונקייט.
לאחר פטירתו של לואיס המשיכה מרי ליקי בארגון משלחות לערוץ אולדובאי וסביבתו הקרובה, וב-1976 חשפה באתר לייטולי תגלית מרעישה: שביל עקבות הומינידים שהתאבנו באפר געשי. העקבות הראו שההומינדים הלכו על שתיים בקומה זקופה, והאפר המאובן תוארך לגיל של 3.5 מיליון שנה. ליד האתר התגלו מאובני הומינידים מאותה תקופה, אך בניגוד ל-1470 ולוסי הם היו חלקיים מאוד והקשו על זיהוי מדויק. מרי ליקי אמנם לא נקבה במפורש במין שלדעתה הותיר את העקבות והמאובנים (היא נהגה להימנע מפירושים מרחיקי לכת של ממצאיה ולהדיר את רגליה מן הוויכוחים התאורטים) אך ברור היה שהיא וריצ'רד יעדיפו לראות בהם עקבות אדם קדום ולא עקבות אוסטרלופיתקנים. טים וייט היה באותה תקופה דוקטורנט צעיר שצורף לצוות של מרי בלייטולי בהמלצת ריצ'רד. בניגוד לדעתם הוא פרסם את מסקנותיו אשר שייכו את עקבות ומאובני לייטולי למין של לוסי. באותה תקופה צורף וייט למכון למוצא האדם שייסד ג'והנסון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנת 1979 הכריזו ג'והנסון ווייט על לוסי ומאובנים אחרים, כולל מאובני לייטולי, כמין חדש אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, אשר גילו העתיק יותר מכל הומיניד אחר מקנה לו את מעמד האב הקדמון של האדם ושל שאר האוסטרלופיתקנים הידועים. מכה קשה עוד יותר נחתה על השערת האדם המקורי כאשר מחקרים נוספים עידכנו את התארוך הרדיומטרי של גולגולת 1470, והעמידו אותו על פחות משני מיליון שנה, דומה לזה של מאובני הביליס.