מערבית ליישוב צור נתן, ומזרחית ליישוב צור יצחק, מצוי קבר שייח מושארף, אתר ארכאולוגי הכולל יישוב שומרוני עתיק, ושרידים מתקופות מאוחרות יותר. על מבנה בית הכנסת השומרוני העתיק שבמקום נבנה במאה ה-20 קבר שייח מוסלמי.
שדי חמד
שְׂדֵי חֶמֶד הוא מושב באזור השרון ליד העיר כפר סבא השייך למועצה אזורית דרום השרון. דרומית ליישוב עובר נחל קנה וצפונית אליו נחל הדס.
שמו של היישוב לקוח מספר : .
היסטוריה.
היישוב הוקם בספטמבר 1952 על ידי פועלים ותיקים מפתח תקווה שעברו להתיישבות במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר, והיה ראשון יישובי התנועה. שטח המושב הוא כ-2,000 דונם והוא תוכנן ל-70 משפחות שכל אחת מקבלת 28 דונם, בהם 12 דונם של פרדס שהוחזק על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים. מקימי המושב היו מעדות שונות, כמחציתם אשכנזים וכמחציתם ספרדים ובנוסף לאנשי פתח תקווה נכללו בהם גם תושבי תל אביב וירושלים.
בשנה הראשונה התגוררו בצריפים ארבע משפחות ראשונות שהביאו מים מג'לג'וליה, עד שנבנו הבתים הראשונים. לקראת סוף 1953 הוחל בסלילת כביש גישה למושב. בשנת 1965 נסללו כבישים פנימיים. על פי נתוני הלמ"ס, נכון לסוף 2017 מתגוררים במושב כ-1,000 אנשים.
גאולי תימן
גאולי תימן (גְּאֻלֵּי תֵּימָן) הוא מושב בעמק חפר ליד העיר חדרה השייך למועצה אזורית עמק חפר. שמו של היישוב נבחר משום שמקימיו הם יהודים יוצאי תימן.
מיקום.
המושב נמצא ממערב לצומת הרא"ה שעל כביש 4. מצפון לו – אזור התעשייה עמק חפר; מדרום וממערב – נחל אלכסנדר; ממזרח – כפר הרא"ה.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1948 על ידי מפוני מושב כפר יעבץ שבאזור השרון אשר פונו כתוצאה מהקרבות באזור היישוב. אל מפוני כפר יעבץ, יהודים יוצאי תימן בעצמם, הצטרפו להקמת גאולי תימן גם עולים נוספים מתימן. כמו כן מתגוררת במקום חמולת אבו עיסא הערבית, המקיימת יחסי שכנות טובה עם תושבי המושב היהודים.
בשנת 1967 פוצל היישוב למושב ולשיכון, שניהם בשם גאולי תימן. בשנת 1992 הם אוחדו שוב.
ביתן אהרן
בִּיתַן אַהֲרֹן הוא מושב באזור השרון בין הערים נתניה וחדרה, השייך למועצה אזורית עמק חפר, ומהבחינה הארגונית משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
היסטוריה.
ב-8 בפברואר 1933 הוקם היישוב על ידי חמש המשפחות הראשונות: גורדין, חייקין, רוזנברג, שוסטקובסקי ושטיינהוז. המושב קרוי על שם אהרן (ארצ'יבלד ג'ייקוב) פריימן, שעמד בראש ההסתדרות הציונית בקנדה ושסייע ליהושע חנקין ברכישת אדמות האזור.
היישוב הסמוך, חבצלת השרון נקרא על שמה של אשתו, לילי פריימן ('לילי' היא חבצלת באנגלית) אך גם על שם הפרח שנפוץ באזור.
בחורף 1936 הצטרפו למושב עולים מפולין ולאחר מלחמת העולם השנייה עברו למקום חיילים משוחררים מהבריגדה היהודית.
החל משנות ה-30 של המאה ה-20 ביישוב נערכו קורסים שונים של ההגנה.
ענפי החקלאות העיקריים במושב הם הפרדס (בעיקר קלמנטינות מסוג מיכל) והלול.
סמוך למושב נמצאת שמורת ביתן אהרן. מדרום לשמורה מצוי בית יערי ששימש בעבר כבית הבראה לעובדי מדינה.
בית חרות
בֵּית חֵרוּת הוא מושב בעמק חפר בין הערים נתניה וחדרה. המושב שייך למועצה אזורית עמק חפר.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1933 על ידי גרעין עולים מארצות הברית אשר קראו לו על שם הארגון החקלאי האמריקני 'חרות' שעזר להעלותם. עמנואל הראובני קושר את שמו גם אל הכתוב בהגדה של פסח: "הוציאנו מעבדות לחרות מיגון לשמחה ומאבל ליום טוב".
שם היישוב היה במקור "חרות אמריקה ב'" (חרות אמריקה ג' הוא מושב הדר עם). השם המחודש, בית חרות, ניתן למושב בשנת 1953 על ידי תושב היישוב עמנואל לבס, אחד משבעת מקימי היישוב.
ממושב עובדים למושב שיתופי ולהפך.
האספה הראשונה של ארגון חרות אמריקה ב' התקיימה ב-27–28 באוגוסט 1932 בעיר צ'לסי ליד דטרויט שבמישיגן. באגודה היו 65 חברים מתשע עשרה ערים שונות בארצות הברית. ארגון חרות אמריקה ב' התקשר עם חברת יכין שקיבלה על עצמה לפתח את אדמות הארגון למשך שש שנים, המועד שנקבע לעליית החברים להתיישבות בארץ. הארגון נועד להקים מושב עובדים בו כל אחד מעבד רק את חלקתו.
חברי הארגון רכשו את הקרקע ואת הנטיעות מחברת יכין - חק"ל. באביב 1937 הגיע תום תקופת כל החוזים עם יכין והוחלט לכנס ועידה לדון בהמשך הטיפול באדמות האגודה בארץ. ב-29 באוגוסט 1937 התכנסה ועידה בקליבלנד, שם הוחלט לא לחלק את האדמות לחלקות פרטניות ולהעביר את עיבוד הפרדס כולו לידי מספר חברים שהקדימו לעלות לארץ והתיישבו כבר על אדמת חרות אמריקה ב'. החברים בארצות הברית קיבלו על עצמם לפעול כגוף שיתופי. לאור המצב החדש שנוצר החליטו לאחד את אמצעי הייצור של המושב קרי הפרדס. הארגון באמריקה קיבל על עצמו את החובות שכל חבר וחבר בנפרד נשאר חייב ליכין, ועל ידי כך שלא נתנו לכושלים ליפול, יצרו גוף אחד מלוכד, בשנת 1938 נחתם הסכם החכירה עם הקרן הקיימת. בשנת 1939 נמנו ביישוב 312 תושבים ב-112 משקים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 חל מפנה. החלו להגיע ולהתיישב ביישוב בנים של חברי הארגון שהפכו לבעלי משפחות בעצמם. וכן התקבלו חברים ממקומות שונים בארץ וכל אלו בהגיעם החלו לחפש במושב מקורות תעסוקה נוספים, פרט לפרדסים, וכך החלו ענפי בריכות הדגים, חקלאות ונגריה. העבודה ביישוב הייתה בהתאם לרעיון השותפות שנקבע כבר בתחילת ההתיישבות בשנת 1938, רעיון שהיה שונה ויוצא דופן בכך שלא דמה לא לקיבוץ ולא למושב. מסגרת של מושב שתופי, אולם תחת הכובע של מושב עובדים דבר אשר לא היה קיים בארץ ישראל, עד אז.
העקרונות המובילים היו:
בין השנים 1946–1950 ובעיקר בתקופה שלאחר מלחמת השחרור, הגיעו ארצה רוב חברי הארגון. בשנת 1949 החל התיעוש במושב בית חרות, עם הקמתו של מפעל "שהר" - שיטת הדפסה רשתית. המפעל ייצר הדפסות של מזכרות לתיירים וצעצועים.
כמו כל יתר יישובי עמק חפר קיבל המושב, לאחר מלחמת השחרור, שטח אדמה נוסף בעמק חפר המזרחי שעליו נטעו פרדס נוסף ומטעים סובטרופיים: אבוקדו, אפרסמון, מנגו וכו'.
כאמור בשנת 1953 הוחלף שמו של המושב מחרות אמריקה ב' לבית חרות.
בשנת 1953 החלו במושב בפיתוח ענף נוסף: גידול תרנגול הודו (הוד לבן), הרעיון לגידול תרנגולי הודו בהיקפים מסחריים גדולים הובא מארצות הברית, על ידי קשר עם מגדל תרנגולי הודו בארצות הברית בשם "ניקולס", לשם כך הקימו במושב חוות רבייה, מדגרה מפטמות. היה זה מפעל חלוצי שהצלחתו הביאה לכינוי המושב כ"מושב ההוד הלבן"
באותם הימים על מנת ליצור תעסוקה נוספת וכן מקור הכנסה נוסף למשפחה אפשרו לחברי המושב לבנות סככות לגידול תרנגולי הודו בחלקות א', הגידול נעשה בצורה מאורגנת כשהגידול והשיווק היו משותפים.
כהמשך לענף ההודים החלו בשנת 1970 לתכנן מפעל לעיבוד מוצרים מבשר תרנגולי הודו. בעזרת קבוצת משקיעים מארצות הברית גויסו סכומי כסף וידע והמפעל קיבל מעמד של מפעל מאושר, תוך התחייבות לייצא את מוצרי המפעל לאירופה ולארצות הברית. השם "הוד לבן" הועבר גם למפעל ועם תחילת הייצור בשנת 1972, הוקמה על יד המפעל רשת שיווק עצמאית המשווקת את מוצרי המפעל בארץ. הייצוא בוצע באמצעות "אגרקסקו". המפעל התפרסם בארץ בזכות הקבנוסים, פסטרמות ונקניקים אבל בעיקר בזכות "מיס לוסי" - נקניקיה שקיבלה פרסום נרחב בישראל.
לשם מכירה ישירה של תוצרת ענפי המשק ומפעליו הוקמה חנות מכירה - "חנות בכפר", או "חנות שהר" בשמה הפופולרי אשר מוקמה באזור הקרוב לכביש החוף. עם השנים התרחבה החנות והחלו למכור בה גם מוצרים שאינם מתוצרת המושב כמו מזכרות לתיירים, ביגוד, מתנות, אוכל וכדומה.
את שרותי החינוך (גני ילדים, בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ועליונה) מקבל המושב במסגרת המועצה האזורית, חלק ממוסדות אלו ממוקמים בכפר ויתקין, ויתרם ברחבי העמק, המושב נמצא במסגרת המרכז הקהילתי חוף חפר (מועצה אזורית עמק חפר).
בתחילת שנות ה-80 לאחר מאבקים קשים של אלו המצדדים במעבר לפנסיה חיצונית ובין אלו שטענו שלמשק המושב יש חוסן כלכלי, הוחלט על ידי אספת החברים ברוב קולות לפנות ולבטח את החברים בקרן פנסיה חיצונית ולרכוש זכויות ל 10 שנים לאחור לחברי האגודה החקלאית.
בתחילת שנות ה-90 התחילו הבקיעים הראשונים בשוויוניות שבין החברים (בעיקר חברי המושב שעבדו בזמנו במפעל הוד לבן) והוחל לשלם שכר דיפרנציאלי בהתאם לעיסוק ותפקיד החבר. בשנת 1994 החלו בתהליכים של הרחבה קהילתית לבני המושב, הרחבת המושב חולקה ל-75 יחידות ובשנת 1997 החלו לבנות את בתי ההרחבה הראשונים, אכלוס ההרחבה הסתיים בשנת 2006.
בשנת 1995 עבר המושב מהפכה משמעותית, אספת החברים החליטה לאפשר לכל חבר אשר ירצה בכך לעבוד בכל מקום. לאחר מכן הדרך לפרוק המסגרת השיתופית הייתה קצרה ביותר, במהלך השנים 1995 - 2000 נמכר מפעל שה"ר, חנות שהר נסגרה עקב הקמת קניון M הדרך בתחילת שנות ה-2000 (כאשר המושב היה שותף ב-50% בקניון M הדרך) מפעל הבשר הוד לבן נמכר לחברת אסם, חוות הרבייה וחוות הפיטום הושכרו לגורמים חיצוניים, המדגרה נסגרה ואילו המטעים והפרדס בשטח של כ-1,200 דונם הושכרו לחברת פרי אור.
בשנת 2008 המושב מכר את חלקו בקניון M הדרך, נכון לשנת 2016 המושב משכיר את כל נכסיו לגורמים חיצוניים, חברי האגודה אינם עובדים במשק האגודה. ההכנסות מהנכסים המשותפים מאפשרים לשלם את חובות העבר, את חלק מהפנסייה התקציבית שנשארה באחריות המשק השיתופי ואת האחזקה הפיזית של הנכסים.