על פי הסכם בוקרשט (1913), שסיים את מלחמת הבלקן השנייה, הועבר חבל דרום דוברוג'ה לשלטון רומניה. השלטון הרומני הסתיים ב-1940, כשהחבל הושב לשלטון בולגרי לפי הסכם קראיובה שהוכתב לרומנים על ידי גרמניה הנאצית. על פי הסכם זה בוצעו חילופי אוכלוסין בין דרום דוברוג'ה ובין צפונה, שנשאר בשלטון רומני.
הערים העיקריות בחבל הן סיליסטרה, דובריץ', בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל על גדת הדנובה).
קדרילטר
הקדרילטר
סיימון לה-בון
סיימון צ'ארלס לה-בון (באנגלית: Simon John Charles Le Bon; נולד באנגליה ב-27 באוקטובר 1958) הוא סולן ופזמונאי שירי להקת דוראן דוראן.
ילדות.
לה-בון החל את דרכו המוזיקלית, כחבר במקהלת כנסייה מקומית כבר בגיל צעיר. במקביל החל ללמוד משחק בבית ספר מקצועי, בו גם למד שנים ספורות קודם לכן הזמר אלטון ג'ון. בתקופה זו, הופיע במספר פרסומות בטלוויזיה וכן במספר הפקות תיאטרון. בשנת 1978 לקח לה-בון פסק זמן מלימודיו והתנדב בקיבוץ גבולות בנגב. עדות לשהותו בישראל ניתן למצוא ברצועה המסיימת את אלבום הבכורה של דוראן דוראן, קטע אינסטרומנטלי הנקרא Tel Aviv, אותו כתב לה בון בהשראת ביקור בתל אביב באותה תקופה. עם שובו לאנגליה, פנה ללמודי דרמה באוניברסיטת בירמנגהאם.
קריירה.
דוראן דוראן (1980–1984).
בשנת 1980 הכיר לה-בון באמצעות חברה משותפת את חברי להקת דוראן דוראן שפעלה כבר כשנתיים, ותקופה ארוכה חסר לה סולן ופזמונאי. לאחר תקופה קצרה, זכתה הלהקה לחוזה הקלטות עם חברת EMI, ולה-בון לא שב ללימודי המשחק בהם החל.
בשנת 1981 יצא אלבומה הראשון של הלהקה שנקרא "דוראן דוראן", ועד לשנת 1984 הוציאה אלבום מדי שנה, שזכו להצלחה ניכרת בבריטניה. באותה שנה, אף השתתפו חברי הלהקה בהקלטת השיר "האם הם יודעים שזהו כריסמס", שיצא על גבי סינגל וזכה להצלחה מסחררת. בשנת 1984 בשל חילוקי דעות בין חברי הלהקה, התפרקה "דוראן דוראן" וחבריה פנו כל אחד לדרך עצמאית.
ארקדיה (1985).
מיד לאחר פירוקה של "דוראן דוראן" הקים לה-בון יחד עם שניים מחברי "דוראן דוראן" (ניק רודס ורוג'ר טיילור) את להקת "". בשנת 1985 יצא אלבומה היחיד של "ארקדיה" "So Red The Rose".
דוראן דוראן (1986–2007).
בשנת 1986 חזרו חברי הלהקה לפעול בשם דוראן דוראן ויחד הוציאו מספר אלבומים במרווחי זמן של שנתיים.
בשנת 1993 שבה הלהקה אל ראשי מצעדי המכירות ומצעדי הפזמונים בעולם הודות ליציאתו של האלבום "The Wedding Album". שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה אלבום גרסאות כיסוי לשירים שהיו אהובים על לה-בון ומהם הושפע. בין הזמרים ניתן למצוא את ג'ים מוריסון סולן להקת הדלתות, לו ריד ואלביס קוסטלו. במקביל אותה שנה, שיתף לה-בון פעולה בהקלטת אחד משירי להקת "דוראן דוראן" יחד עם זמר האופרה לוצ'אנו פבארוטי.
בשנת 2001 שבו חמשת חברי הלהקה המקורית להקליט את האלבום "Astronaut" שיצא שלוש שנים מאוחר יותר. האלבום זכה להצלחה גדולה והשיב אותה אל ראשי מצעדי הפזמונים בבריטניה. בשנת 2005 הופיעה הלהקה במופע לייב אייד ברומא.
לה-בון ממשיך להקליט ולהופיע עם הלהקה ובשנת 2015 יצא אלבומה ה-14 של הלהקה "Paper Gods" שהצליח להגיע לעשרת האלבומים הנמכרים בבריטניה, הישג ראשון ללהקה מאז 1993.
קריירת סולו.
לה-בון המעיט להקליט כסולן, ללא חבריו ללהקת "דוראן דוראן". במהלך השנים הקליט באופן לא סדיר שירים שהופיעו באוספים וכסינגלים.
חייו האישיים.
באותה שנה, הכיר לה-בון את הדוגמנית הצעירה ממנו ב-6 שנים יסמין, ושנה לאחר מכן נישאו השניים. כיום יש לזוג שלוש בנות. במקביל פיתח לה-בון תחביב שיט ביאכטה הפרטית שלו, לה קרא "Drum", ועימה השתתף בתחרויות שונות ברחבי העולם. בעקבות תאונת שיט בה היה מעורב, פרש לה-בון משיט עד לשנת 2005.
יונתן שפירא (סוציולוג)
יונתן שפירא (1 באפריל 1929 - 15 באפריל 1997) היה פרופסור לסוציולוגיה, דקאן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב וממקימי האוניברסיטה.
פועלו.
שפירא סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת קולומביה ב-1964, שב לישראל, הקים את הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשה בשנים 1964 עד 1968. בתקופה זו הקים את ארבעת החוגים המרכזיים של הפקולטה: מדע המדינה, סוציולוגיה, כלכלה וסטטיסטיקה ועיצב תוכניות לימוד אקדמיות מבראשית. הוא היה מקורב לרקטור האוניברסיטה פרופסור בנציון כץ ולדיקן הפקולטה למדעי הרוח פרופסור צבי יעבץ שהיה מראשי האוניברסיטה, והם סמכו עליו (למרות היותו איש צעיר שזה עתה סיים דוקטורט) ונתנו לו לעמוד בראשה של הפקולטה למדעי החברה. שפירא שקד למנוע מינויים לא ראויים. הוא עמל להביא לפקולטה מרצים צעירים מיד לאחר שסיימו דוקטורט באוניברסיטאות יוקרתיות בעולם ושאמונים על שיטות מחקר חדשות במדעי החברה. בין המרצים הצעירים האלה היו: רינה שפירא בסוציולוגיה, איתן ברגלס בכלכלה, אשר אריאן במדע המדינה, ועמנואל מרקס באנתרופולוגיה.
כתוצאה מראשוניותו בתחום באוניברסיטת תל אביב וכתוצאה מיחסו המסור לסטודנטים שלו, הוא שימש במשך השנים מדריך לעשרות תלמידי תואר שני ותואר שלישי בכתיבת עבודות המ.א. והדוקטור שלהם. בין המודרכים הרבים שלו בעבודות מ.א. ניתן לציין את יוסי ביילין, ליאורה גביעון, גלית גולדבלט, עפרה גולדשטיין-גדעוני, יובל יונאי, אורי יזהר, גיל סמסונוב, דניאלה רוט-הלר, ג'וליה רסניק ורונן שמיר. בין המודרכים שלו בעבודות דוקטור ניתן לציין את אורי בן-אליעזר, לב גרינברג, חנה הרצוג, יגיל לוי, גילה מנחם, חוה עציוני-הלוי, אדריאנה קמפ ודניאל רוזוליו. רבים מתלמידיו השתלבו בהוראה באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
מחקריו.
שפירא היה הסוציולוג הראשון ששבר את הפרדיגמה של הזרם הפונקציונליסטי בסוציולוגיה הישראלית מיסודו של שמואל נח אייזנשטדט. לפי הגישה הפונקציונליסטית, הסדר החברתי הקיים הוא נתון והמראה החברתי הוא תשקיף של הווייתה. גישה זו ראתה את ערכי המודרניזציה המערביים כחיוביים והיא תאמה את השקפת העולם של הוגי הציונות ומנהיגי המדינה, ולדברי מבקריה, וראשון להם שפירא, הצדיקה את יחסם לערבים ולמזרחים. לפי גישה זו, אבות היישוב לא התכוונו לעלות על מסלול של קונפליקט עם הערבים, אלא להקים חברה מודרנית, בצד החברה הערבית, אלא שמנהיגי התנועה הלאומיות ערבית לא ראו זאת עין בעין והעלו את המזרח התיכון על מסלול עקוב מדם.
בשני ספריו "אחדות העבודה ההיסטורית: עצמתו של ארגון פוליטי" (1975) ו"הדמוקרטיה בישראל" (1977) ראה שפירא את תפקידה של הסוציולוגיה לא בבחינת כוונות המנהיגים והצהרותיהם, כי אם בבדיקת מעשיהם. הוא חקר כיצד כיוונה עצמה תנועת העבודה להשגת הגמוניה מוחלטת ביישוב והמלל שיצא מפיה בא לטבוע חותמת אידאולוגית על כך.
שפירא גורס כי חרף הצהרותיה הסוציאליסטיות, הרי שדה פקטו תנועת העבודה הקימה מוסדות חברתיים, פוליטיים וכלכליים בדלניים ושלטה בהם באופן ריכוזי. לפי שפירא, דמוקרטיה אמיתית משמעותה ריבוי אליטות המבקרות ומווסתות את האליטה הפוליטית השלטת. שפירא אף סובר כי תנועת העבודה הניאה כל מאמץ לגיבושה של חוקה פורמלית כתובה, מכיוון שהיה בכוחה של זו לשים סייג לכוחו של השלטון. שפירא רואה את נפילתה של תנועת העבודה בשנת 1977 כתוצאה ממאמץ מודע של דור מייסדי המדינה וסירוס דור ההמשך שלה, הוא דור הפלמ"ח בני הארץ, על מנת שלא יקראו עליה תיגר ויאיימו על מעמדה.
שפירא שינה את השיח הסוציולוגי הישראלי מעיסוק באידאולוגיה לדיון במוסדות החברה ופעולותיהם והכניס לשיח הסוציולוגי הישראלי את המונחים קונפליקט, שינוי בן-דורי, שליטה ועוצמה.
פתאום כוכבת
פתאום כוכבת (Instant Star) היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוג קומדיית נעורים בכיכובה של אלכס ג'ונסון, המשחקת את ג'וד הריסון, נערה מתבגרת המתנסה בתעשיית ההקלטה.
הסדרה הייתה מועמדת לשישה פרסי ג'מיני בקטגוריות הסדרה הטובה ביותר; השחקנית הטובה ביותר (אלכס ג'ונסון, פעמיים); הבימוי הטוב ביותר (גרהאם קמפבל, פעמיים ופט ויליאמס, פעם אחת)., וסדרה זכתה בפרס הבימוי הטוב ביותר על הפרק 'You Can't Always Get What You Want'.
עלילה.
עונה ראשונה.
בתחילת הסדרה, ג'וד מנצחת בתחרות כישרונות של חברת תקליטים שלוקחת אותה להפיק את הדיסק הראשון שלה. החברה מצרפת לה מפיק צעיר בשם טום קווינסי- או כפי שקראו לו פעם בלהקת הבנים שאליה היה שייך- טומי קיו הקטן. לטום הייתה תדמית מפוקפקת וג'וד והוא לא הסתדרו בהתחלה. לפני ההופעה הראשונה שלה היא מתאהבת בו אבל הפרשי הגילאים ביניהם לא טובים לשניהם. ג'וד מתחילה לעבוד על תדמית ועל יחסי ציבור יחד עם הלימודים ושני חבריה הטובים שמרגישים שהיא מתרחקת מהם. ג'וד וטומי מתחילים לעבוד על האלבום של ג'וד בעוד היא מאוהבת בו, וכנראה הוא לא שם לב אליה. יום אחד מגיע ראפר גדול בשם שאי הדגול ומערער את עולמה של ג'וד. היא מתאהבת בו והם יוצאים. לכל אורך התקופה ששאי וג'וד יצאו טומי קינא בשקט ולכן לא הסתדר עם שאי. ג'וד ושאי שרים יחד את 'Waste My Time'.
ביום ההולדת ה-16 שלה, והוא מספר לה שהוא בגד בה עם עדן טיילור, המתחרה השנייה בתחרות, מול כל התקשורת.
לאחר מכן טומי בא מנסה לעודד אותה אך לבסוף ומנשק אותה וזה יוצר מצב לא נעים ביניהם, מה שגורם לעוד ריב, שנותן השראה לג'וד. לקראת סיום האלבום הראשון שלה היא שומעת על אלבום סולו שטומי הקליט פעם בשם FROUZEN שנלקח ממנו על ידי דריוס, המנהל שלו (ודודו של שאי), והוא לא הסכים לתת לו אותו בחיים. ג'וד עושה עסקה שלא מוצאת חן בעיניי טומי עם דריוס כדי להחזיר את האלבום שלו. טומי לא אוהב את ההפתעה של ג'וד, אבל בסוף הוא סולח לה.