מבין 36 הטניסאים שהתחרו בסנט לואיס, 35 היו אמריקאים, וכל זוכי המדליות היו אמריקאים. בילז רייט ניצח במקצה היחידים, ובטורניר הזוגות ניצחו הוא ואדגר לאונרד (שזכה במדליית הארד בטורניר היחידים). בחתירה היו כל המתחרים במקצי היחידים, הזוגות והרביעיות אמריקנים. במקצה השמיניות התחרה בצוות האמריקאי צוות קנדי, והאמריקאים זכו בזהב. בתחרויות הקשתות התחרו רק ספורטאים אמריקנים. מתילדה האוול זכתה בשלוש מדליות זהב, בשני מקצי היחידות ובמקצה הקבוצתי. ג'ורג' ברייאנט זכה בשני מקצי היחידים לגברים והיה שותף לזכייה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית. בהרמת משקולות זכו האמריקנים בחמש מדליות מתוך שש. אוסקר אוסטהוף זכה במדליית זהב בהנפה ביד אחת, ובמדליית כסף בהרמה בשתי ידיים, ופרנק קוגלר זכה במדליות ארד בשני המקצים. קוגלר זכה גם במדליית כסף בהיאבקות ובמדליית ארד במשיכת חבל. חמישה אמריקנים זכו במדליות בקפיצה למים, בהם שני זוכי מדליות הזהב, ויליאם דיקי וג'ורג' שלדון. שחקני הגולף האמריקאים זכו בשש מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בתחרות הקבוצתית (המנצחים היו חברי מועדון מאילינוי). במשיכת חבל זכו קבוצות אמריקאיות בשלוש המדליות. במדליית הזהב זכתה קבוצה ממילווקי. ארבעה אמריקאים התחרו ברוקה, והמנצח היה צ'ארלס ג'קובוס. תחרויות הסיף נשלטו בידי המשלחת הקובנית. האמריקנים אמנם זכו בארבע מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
שלושה מועדוני כדורמים אמריקנים התחרו בטורניר, ובמדליית הזהב זכה מועדון האתלטיקה של ניו יורק. בכדורגל התחרו שתי קבוצות אמריקניות וקבוצה קנדית אחת, שזכתה במדליית הזהב. בלקרוס התחרו שני מועדונים קנדים ומועדון אמריקני אחד, מסנט לואיס, והמועדון האמריקני סיים במקום השני.
אולימפיאדת לונדון (1908).
השתתפותה של ארצות הברית באולימפיאדת לונדון (1908) לוותה בתקרית דיפלומטית, שהיוותה את אחד האירועים הראשונים בתולדות המשחקים האולימפיים, בהם גלשה הפוליטיקה למשחקים. בטקס הפתיחה צעדו המשלחות באצטדיון האולימפי, וכאשר חלפו על פני תאו של המלך אדוארד השביעי, נדרש נושא הדגל להרכינו כלפי המלך. נושא הדגל האמריקני, ראלף רוז, סירב לעשות זאת, במחאה על סירובה של בריטניה להעניק עצמאות לאירלנד. בהיבט הספורטיבי, זכו הספורטאים האמריקנים ב-47 מדליות, בהן 23 מדליות זהב, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי המארחת, בריטניה.
גם במשחקים אלה היו מרבית הישגי המשלחת באתלטיקה. האתלטים האמריקנים זכו ב-34 מדליות, מהן 16 מדליות זהב (מתוך 27 אפשריות). מל שפרד ניצח בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר, והיה שותף גם לזכייתה של נבחרת השליחים האמריקנית במדליית הזהב. ריי יורי זכה בפעם השלישית ברציפות במדליות זהב בקפיצה לגובה מהמקום ובקפיצה לרוחק מקומי (התחרות השלישית בה ניצח פעמיים בעבר, קפיצה משולשת מהמקום, לא נערכה בלונדון). מרטין שרידן שמר אף הוא על תוארו בזריקת דיסקוס, וזכה גם במדליית זהב בזריקת דיסקוס בסגנון יווני ובמדליית ארד בקפיצה לרוחק מהמקום. ג'ון פלנגן זכה בתואר האולימפי ביידוי פטיש בפעם השלישית ברציפות, וגם ראלף רוז שמר על תוארו, בהדיפת כדור ברזל. ג'וני הייז זכה במדליית הזהב בריצת המרתון אף שהגיע השני, לאחר שהזוכה במקום הראשון, האיטלקי דוראנדו פייטרי נפסל, מאחר שהשופטים סייעו לו לחצות את קו הסיום, אליו הגיע מותש. יתר זוכי מדליות הזהב היו פורסט סמית'סון (ריצת 110 מטר משוכות), צ'ארלס בייקון (ריצת 400 מטר משוכות), פרנק איירונס (קפיצה לרוחק), הארי פורטר (קפיצה לגובה), אדוארד קוק ואלפרד גילברט (חלקו את המקום הראשון בקפיצה במוט). הארי הילמן, שזכה בשלוש מדליות זהב בסנט לואיס, הסתפק הפעם במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות. ג'ון גארלס זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות ובמדליית ארד בהדיפת כדור ברזל, וביל הור זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בסגנון יווני ובמדליית ארד בזריקת דיסקוס.
ג'ון קרפנטר ניצח בריצת 400 מטר, אך הבריטים ערערו על ניצחונו, בטענה שהפריע לווינדהם הולסוול, והמארגנים החליטו לקיים ריצה חוזרת. האמריקנים, שאצלם היו נהוגים כללים אחרים מאשר הכללים לפיהם נהגו הבריטים, טענו כי לא מדובר בהפרעה, וסירבו להתייצב לריצה החוזרת. מאחר שמבין ארבעת הרצים בשלב הגמר, שלושה היו אמריקנים, רץ הולסוול לבדו (וניצח). התקרית המחישה את הצורך בקביעת כללים בינלאומיים אחידים לתחרויות השונות.
הקלעים האמריקנים זכו בשש מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. וולטר וינאנס ניצח במקצה הירי במטרה נעה דמוית אייל, וכן ניצחו האמריקאים בשני מקצים קבוצתיים. המתאבק ג'ורג' מנהרט, שבלונדון ניצח במשקל זבוב, זכה במדליית זהב שנייה, הפעם במשקל תרנגול. ג'ורג' דול זכה במדליית הזהב במשקל נוצה. בתחרויות השחייה סיימו האמריקנים עם שתי מדליות בלבד. צ'ארלס דניאלס זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, ונבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי, בה היה חבר, זכתה במדליית הארד. במדליית הזהב האחרונה זכה ג'יי גולד, בז'ו דה פום. אמריקאים נוספים זכו במדליות בקפיצה למים ובקשתות.
אולימפיאדת סטוקהולם (1912).
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שבה ארצות הברית להוליך את טבלת המדליות, לאחר שהספורטאים האמריקאים זכו ב-63 מדליות, בהן 25 מדליות זהב (אחת יותר מהמארחת שוודיה). המדליות הושגו בחמישה ענפים בלבד.
כבעבר, רוב המדליות הושגו באתלטיקה - 42 מדליות, מהן 16 מדליות זהב (מחצית ממדליות הזהב שחולקו). רלף קרייג ניצח בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. ארבעת הרצים שהיו שותפים לזכייה במירוץ השליחים ל-400X4 מטרים זכו גם במדליות אישיות: צ'ארלס ריידפאת' ניצח בריצת 400 מטר, אדוארד לינדברג זכה במדליית ארד באותו מרוץ, טד מרדית' ניצח בריצת 800 מטר, ומל שפרד היה סגנו. פלאט אדמס ניצח בקפיצה לגובה מהמקום וזכה במדליית הכסף בקפיצה לרוחק מהמקום. אחיו הצעיר, בנג'מין, זכה במדליות הכסף והארד בשתי תחרויות אלה, בהתאמה. פאט מקדונלד זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל ובמדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים. ראלף רוז השיג תוצאות הפוכות, כשזכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים ובמדליית כסף בהדיפת כדור ברזל רגילה. הייתה זו האולימפיאדה השלישית ברציפות בה זכה רוז במדליות. מיידה הפטיש מאט מקגראת', שזכה במדליית כסף בלונדון, שיפר את הישגו וזכה במדליית זהב. ג'ים ת'ורפ ניצח הן בקרב חמש והן בקרב עשר, ואולם שנה לאחר המשחקים שלל ממנו הוועד האולימפי הבינלאומי את המדליות, לאחר שהתברר כי שיחק בקבוצת בייסבול, וקיבל שכר בשל כך, בניגוד לכללים שאסרו על ספורטאים מקצוענים להשתתף במשחקים. ב-1983, 30 שנים לאחר מותו, הוחלט להשיב לת'ורפ את המדליות בהן זכה. יתר זוכי מדליות הזהב היו פרד קלי (ריצת 110 משוכות), אלברט גטרסון (קפיצה לרוחק), אלמה ריצ'רדס (קפיצה לגובה), הארי בבקוק (קפיצה במוט) וחמשת הרצים בריצת 3000 מטר קבוצתית. שניים מהם זכו במדליות גם בריצת 1500 מטר - אייבל קיוויאט במדליית כסף ונורמן טייבר במדליית ארד. אתלטים אמריקאים נוספים שבלטו במשחקים בסטוקהולם כללו את דונלד ליפינקוט (מדליית כסף בריצת 200 מטר ומדליית ארד בריצת 100 מטר) ואלווה מאייר (מדליית כסף בריצת 100 מטר).
הקלעים האמריקאים זכו ב-14 מדליות, בהן 7 מדליות זהב (מתוך 18 אפשריות). אלפרד ליין ניצח במקצי הירי באקדח מ-25 ומ-50 מ', והיה שותף לזכייה בתחרות הקבוצתית בירי באקדח מ-50 מטר. פרדריק הרד ניצח במקצה הירי ברובה מ-50 מ' בשכיבה, וזכה גם בשתי מדליות ארד בתחרויות קבוצתיות. ג'יימס גראהם ניצח במקצה הירי בצלחות חרס, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית בתחרות זו. במדליית הזהב השביעית זכתה הנבחרת האמריקנית בירי ברובה צבאי.
השחיינים זכו בארבע מדליות, מהן שתי מדליות זהב. דיוק קהנמוקו ניצח במשחה ל-100 מטר חופשי, והארי הבנר ניצח במשחה ל-100 מטר גב. שניהם היו שותפים לזכיית נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי במדליית כסף. שני הענפים נוספים בהם זכו ספורטאים אמריקנים במדליות היו אופניים ורכיבה.
אולימפיאדת אנטוורפן (1920).
גם באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הוליכה ארצות הברית את טבלת המדליות, בפער ניכר מהמדורגת אחריה (שוודיה), עם 95 מדליות, בהן 41 מדליות זהב.
בניגוד לעבר, הקלעים זכו במספר הרב ביותר של מדליות זהב - 13 (מתוך 21 מדליות), וב-23 מדליות בסך הכל. קארל אוסבורן זכה בשש מדליות, בהן ארבע מדליות זהב: בירי ברובה צבאי מ-300 מטר בעמידה, ובמקצים הקבוצתיים בירי ברובה צבאי מ-300 מטר בשכיבה, בירי חופשי ובירי ברובה צבאי מ-300 ומ-600 מטר בשכיבה. כן זכה במדליית כסף במקצה הקבוצתי בירי ברובה צבאי מ-300 מטר בעמידה ובמדליית ארד במקצה הקבוצתי בירי במטרה נעה דמוית אייל. קארל פרדריק זכה בשלוש מדליות זהב - בירי באקדח מ-50 מטר ובמקצים הקבוצתיים בירי באקדח מ-50 מטר ובירי באקדח צבאי מ-30 מטר. מוריס פישר הגיע להישג דומה, כשניצח במקצה הירי בשלושה מצבים מ-300 מטר והיה שותף לזכיות הקבוצתיות בירי בשכיבה מ-300 מטר ובירי חופשי. לורנס נוסליין זכה במדליות זהב הן במקצה האישי והן במקצה הקבוצתי בירי באקדח צר-קנה, במדליית כסף במקצה הקבוצתי בירי ברובה צבאי בעמידה ובמדליות ארד ביריב ברובה צבאי בעמידה ובירי במטרה נעה דמוית אייל. מארק ארי זכה במדליות זהב בירי בצלחות חרס, הן במקצה היחידים והן במקצה הקבוצתי. כן זכתה במדליית זהב נבחרת הקלעים שהתחרתה בירי ברובה צבאי מ-600 מטר.