לאחר התבוסה בקרב על סטלינגרד, בפברואר 1943, החלו גורמים בהנהגה הנאצית לדחוק בהיטלר לעבור למדיניות של ״מלחמה טוטלית״ בכדי לנצל כל מקור אפשרי של כוח אדם שלא נוצל עד העת ההיא וכן להטיל הגבלות דרסטיות על האוכלוסייה האזרחית בכדי לסייע למאמץ המלחמתי וכן לקדם את כלכלת המלחמה, אך היטלר עמד בסרובו, בנימוק ״רצון לדבוק בדרך האבולוציונית ולא הרבולוציונית״ (כפי שגבלס ניסח ביומנו), עמדה זו השתנתה לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל של הרוזן שטאופנברג, כשזו האיצה את הדיקליזציה של המשטר, על ידי מינויו של הימלר למפקד צבא המילואים ומבחינה מעשית - איוש תפקידי הצבא באנשי אס אס, וכן מינויי של גבלס לבעל הסמכות העליונה בכל הנוגע ל״מלחמה הטוטלית״ שאפשרה לו לצמצם את המנגנון הבירוקרטי של המדינה (אך לא המפלגה) וניסיון לגייס אזרחים נוספים למאמצי המלחמה. ניסיונות אלה הכשירו את הקרקע ליוזמה של מרטין בורמן (תחת אפו של גבלס) להקים את הפולקשטורם ולצבור בכך סמכויות נוספות.
כפיפות.
מרטין בורמן היה הממונה על הפולקסשטורם ועל החינוך הפוליטי שלו. היינריך הימלר היה ממונה על חימוש יחידותיו.
אימון והכשרה.
עקב המחסור בנשק, למגויסים לפולקסשטורם ניתנה הכשרה קרבית בסיסית ביותר, שכללה אימון מינימלי בשימוש בכלי נשק כגון רובה מאוזר K98 ורקטת הנ"ט פאנצרפאוסט. גם המחסור בכוח אדם מיומן השפיע על אימון המגויסים, ולעיתים ההכשרות בוצעו על ידי חיילים משוחררים ממלחמת העולם הראשונה. פעמים רבות חברי הפולקסשטורם השתמשו בנשק בפעם הראשונה רק בשעת קרב.
פעילות.
אנשי הפולקסשטורם נשלחו לחזיתות במזרח גרמניה ובמערבה כדי לנסות לעצור את מתקפת בעלות הברית. יש להניח שכ-175,000 מאנשי הפולקסשטורם נהרגו.
בקרב על ברלין.
במהלך הקרב על ברלין השתמש הפיקוד הגרמני בפולקסשטורם כמגן אחרון על העיר. כוחותיה מנו כ-60,000 איש שחולקו ל-92 גדודים: 30 הגדודים שהיו מצוידים בנשק כלשהו נשלחו לעמדות קדמיות, בעוד שאר הגדודים שלא היו מצוידים בנשק נותרו בתוך העיר.
לוחמים ממוצא יהודי חלקי.
מישלינגים רבים ממוצא יהודי חלקי אולצו לשרת בפולקסשטורם למרות מוצאם, ורבים מהם מצאו את מותם ביחידות אלה. לדוגמה הקולונל היהודי למחצה ארנסט בלוך שאף אימן את אנשי הפולקסשטורם להילחם ונהרג בשורותיו ליד ברלין ב-1945.
קאנטרי רוק
Library and Archives Canada
שועל-מעופף רודריג
שועל-מעופף רודריג (שם מדעי: "Pteropus rodricensis") הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי פרי החי אך ורק באי הקטן רודריג שבאי מאוריציוס, באוקיינוס ההודי, מעט מזרחה ממדגסקר.
עטלף זה זה הוא עטלף גדול עם מוטת כנפיים באורך 90 ס"מ ומשקל 350 גרם. העטלף פעיל בלילות, אז הוא עף בלהקות המונות זכרים ונקבות לעבר עצי פרי שונים כמו פיקוס, תמרינדי, תפוח ורד, מנגו ודקלים ואוכל מפירותיהם הבשלים ואת המיץ הנוזל מתוכם.
עטלפים אלה נמצאים בסכנת הכחדה בבית גידולם עקב ציד של ילידי המקום למאכל ועקב פגיעה ביערות בהם הם מוצאים מזון. כיום ישנם רק כמה מאות עטלפים כאלה בטבע ורובם מטופלים בשבי ובגני חיות בגרעיני רבייה. ב-2013 הארגון "Bat Conservation International" הגדיר את הטלף כאחד מתוך 35 המינים הצריכים ביותר הצלה. כיום תהליך השימור שלהם מתבצע בצורה טובה, כך שמספרם אמור לעלות תוך כמה שנים והם יצאו מסכנה.
עטלף פרי רודריגז
רובה שירות
רובה שירות הוא הרובה התקני שבו צבא מצייד את חייליו כנשק אישי. בצבאות המודרניים זהו לרוב רובה מטען, רובה סער או קרבין, ובעבר כלל גם רובים בריחיים. בחלק מהצבאות נהוג גם שהחיילים נושאים גם אקדח שירות שמשמש להגנה עצמית בימי שגרה ולגיבוי בשדה הקרב בעיתות מלחמה. הדרישות העיקריות מרובה שירות הן אמינות ועמידות לתנאי שטח קשים, אך גם ביצועים טובים וקלות לתחזוקה.
הסיבות לציוד כל חיילי הצבא ברובה אחיד הן החיסכון הגדול בלוגיסטיקה, תחזוקה ותחמושת שמאפשרת יצירת מערך אחיד ופריסתו בכלל היחידות והיחידות הלוחמות בפרט. החזקת מערך אחד של תחמושת וחלקי חילוף המיועדים לכלי אחד ונגזרותיו הוא זול ופשוט בהרבה מאשר החזקת מספר מערכי חימוש לשלל רובים, כל אחד עם התחמושת וחלקי החילוף הייחודיים לו. פישוט נוסף הוא בהכשרה ואימונים, הנובעים משימוש בכלי אחד ונגזרותיו, המאפשרת יצירת תורת הדרכה אחידה ויכולת של חיילים להשתמש בכלי נשק של חיילים אחרים.
עם זאת, ברוב הצבאות רובה השירות איננו הרובה היחיד שנמצא בשירות, ולצד כלי נשק ייעודיים כגון מקלעים ורובי צלפים, ניתן למצוא בצבאות רבים מספר דגמים שמשרתים במקביל כרובי שירות. זהו, למשל, המצב בצה"ל: רובי השירות הם רובה M16 מקוצר, M4A1 קרבין, מיקרו-תבור ותבור X-95 פלאט-טופ.
אחד מרובי השירות הנפוצים בעולם הוא ה-AK-47 "קלצ'ניקוב". רובי השירות של צבא ארצות הברית הם רובה M16 ו-M4 קרבין. רובה השירות של הכוחות המזוינים של בריטניה הוא SA80 וזה של צרפת הוא ה-FAMAS. אוסטריה, אוסטרליה, ניו זילנד, לוקסמבורג, אירלנד ומלזיה אימצו את ה-שטייר AUG.
גיטרן אטלנטי
גיטרן אטלנטי (שם מדעי: "Rhinobatos cemiculus") הוא מין של דג סחוס ממשפחת הגיטרניים שבסדרת הגיטרנאים החי במי הים התיכון וברחבי מזרח האוקיינוס האטלנטי בטווח שבין פורטוגל לאנגולה. הוא מצוי בעיקר סביב האזור הטרופי והסובטרופי.
גיטרן זה מגיע לאורך 150-180 ס"מ, כשבמערב אפריקה דווח על פרטים גדולים יותר. הפרט הגדול ביותר שנמצא הגיע לאורך 242 ס"מ ושקל 50 ק"ג. הנקבות יותר גדולות מהזכרים. דג זה חום-ירוק והסנפירים מעט אדומים ושחורים בקצוות. הגיטרן בעל חוטם מחודד וצר, עיניים קטנות ולבנות, 2 סנפירי גב אחוריים וזנב קטן. סנפירי החזה שטוחים וקצרים. הנקבה משריצה צאצאים חיים.
הגיטרן מתמחה בהסוואת עצמו על ידי התכסות בחול או הבוץ הימי. הוא עושה זאת כדי לארוב לטרפו - סרטנים שונים, מיני רכיכות כמו דיונונים ודגים קטנים.
הגיטרן מצוי בסכנה עקב דיג שלו בידי ספינות גדולות לשם מאכל ומכירת סנפירים, האכלה של חסילונים בחוות לגידולם ועקב היתפסות במכמורות למוות. עקב התרבותם הנמוכה ועונות ההזדווגות הקצרות שנערכות ליד החוף קשה למין להתאושש.
ניצנים הישנה
כינוריתיים
גיטרניים
גיטרניים (שם מדעי: Rhinobatidae) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הגיטרניים שבסדרת הגיטרנאים החיים בימים רדודים בכל האוקיינוסים באזורים הטרופיים והסובטרופיים וחלקם גם בימים ממוזגים וקרירים. כמה חוקרים משייכים אותם לסדרה אחרת - רינופריסטיים, ששמה המדעי ("Rhinopristiformes") הגיע משם המשפחה המדעי.
הגיטרנים דומים במראם לגיטרה צרה ונמוכה ומכאן שמם. הם בעלי חרטום מוארך ועיניים קטנות והם חיים רוב זמנם על קרקעית הים, אורבים לטרף כמו סרטנים או דגי גרם מתחת לחול. סנפירי החזה שלהם צרים יותר משל רוב הבטאים. חלק מהמינים יכולים לעלות על 2 מ'.
בחופי ישראל חיים מספר מיני גיטרניים ביניהם גיטרן אטלנטי (Rhinobatos cemiculus), גיטרן מובהק (Rhinobatos rhinobatos) וגיטרן חלווי (Glaucostegus halavi).
סוגים.
בעבר השתייכו למשפחה הסוגים: Glaucostegus שעבר למשפחה עצמאית - גלאוקוסתגיים (Glaucostegidae) ובני המשפחה טריגונוריניים (Trygonorrhinidae).
טחן עינוני
טַחָן עֵינוֹנִי (שם מדעי: "Aetobatus ocellatus") הוא מין דג סחוס ממשפחת הטחניים המצוי בימים טרופיים רדודים באזור האינדו-פסיפי. הוא קרובו של המין טחן נקוד.
טחן זה מעט ארוך יותר מקרובו והוא מגיע לאורך 153 ס"מ ולמשקל 200 קילוגרם. בטאי זה בעל עור נוקשה בצבע ירוק-חום כהה ועל הגוף נקודות לבנות קטנות. הוא בעל סנפירי חזה גדולים שמזכירים כנפיים והוא שוחה ב"ריחוף" מעל הקרקעית אך ניזון מחסרי חוליות קשי גוף כמו סרטנים ורכיכות על הקרקעית וגם מתמנונים ומדגים קטנים. כמו הרבה מיני בטאים גם הטחן משריץ צאצאים חיים.
הטחן מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב דיג יתר ופגיעה בבית גידולו הכולל שוניות אלמוגים וכרי מרעה של עשבי ים וחוליות.
טחן
טַחָן (שם מדעי: Aetobatus) הוא סוג של דג סחוס מסדרת הטחנאים הקרובים לדגי המנטה והכנפתן הענקיים. הם משויכים למשפחת הטחניים אף שיש חוקרים הרואים בהם משפחה עצמאית ("Aetobatidae").
הטחנים בעלי סנפירי חזה גדולים מאוד הנראים כמו כנפיים ומתפקדים באופן דומה. הם בעלי חוטם גדול עם שיפוע כלפי מעלה, עור כהה מנומר בלבן וזנב ארוך המייצב אותם. לעומת בטאים אחרים הם לא מסתתרים בחול ולא מוצלחים בהסוואה אך עדיין ניזונים מטרף קטן המצוי על הקרקעית כמו חסרי חוליות ימיים ודגים שונים. פיהם מצוי מתחת לגופם ומכיל שיניים נוקשות המותאמות לריסוק טרף קשה. מינים אלה גדולים מאוד, חלקם באורך מרבי של מעל 5 מ'.
הם חיים בכל האוקיינוסים באזורים הטרופיים. חלק מהמינים מגיעים גם לחופי ישראל.
מינים.
מינים נכחדים:
טיפול התנהגותי
ABA (טיפול)
רבי חיים הלברשטאם מצאנז
וולפגנג פון טריפס
וולפגנג אלכסנדר אלברט אדוארד מקסימיליאן רייכסגרף ברגה פון טריפס (בגרמנית: Wolfgang Alexander Albert Eduard Maximilian Reichsgraf Berghe von Trips, 4 במאי 1928 - 10 בספטמבר 1961), נודע בשם וולפגנג פון טריפס, היה נהג מרוצים גרמני שהתחרה באליפות הפורמולה 1. בעונת 1961 היה קרוב לזכייה באליפות, אך נהרג בתאונה שאירעה במהלך גרנד פרי איטליה. בתאונה נהרגו, מלבד פון טריפס, גם 15 צופים שעמדו בסמוך למסלול
קריירת מרוצים.