וודסון מעידה על עצמה שהייתה ילדה קוראת. עם זאת, למרות הזמינות של ספרות ילדים, מעט מאוד ספרים שיקפו את חוויותיה, כילדה לא לבנה. עד שבבגרותה היא גילתה את ג'יימס בולדווין, וירג'יניה המילטון, טוני מוריסון, ניקי ג'ובאני ורוזה גאי אותם היא מזכירה, יחד עם המורה שלה לאנגלית בבית הספר, בראיונות כשהיא נשאלת מי נתן לה השראה לכתוב.
וודסון, מלמדת בני נוער במחנה הקיץ של קרן הספרים הלאומית שבו היא משתתפת בעריכת האנתולוגיה השנתית של אוסף היצירות של המשתתפים במחנה.
וודסון מתגוררת עדיין בברוקלין, עם בת זוגה הרופאה, ג'ולייט ווידוף ושני ילדיהן.
כתיבה.
וודסון למדה אנגלית במטרה להיות מורה וראתה בכתיבה תחביב בלבד. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת אדלפי עבדה בחברה Kirchoff/Wohlberg המוציאה לאור ספרי ילדים. כשעזרה לכתוב את מבחני הקריאה הסטדנדרטים של קליפורניה ושילבה בהם קטע מתוך ספר למגירה שכתבה עוד בימי לימודיה היא עוררה את סקרנותה של ליזה פוליצר-ווג, סוכנת ספרי הילדים בחברה אשר ביקשה מוודסון לראות את שאר כתב היד. היא קיבלה את כתב היד בחזרה עם ההערות ותיקונים אך החליטה לא לעבוד עם ההוצאה לאור ונרשמה במקום לקורס לכתיבת ספרי ילדים בניו סקול, שם פגשה את העורכת של ההוצאה לאור דל פבלישינג אשר קנו את כתב היד. וודסון הוציאה לאור ששה ספרים בהוצאה.
וודסון כתבה מעל 30 ספרים, ביניהם 2 רומנים, ספרי ילדים וספרי נוער. ספרה "ילדי הפלא" (באנגלית: "Miracle's Boys") קיבל ב-2012 עיבוד למיני-סדרה לטלוויזיה בבימוי משותף של כמה במאים, ביניהם ספייק לי.
וודסון כותבת על נושאים שלא נדונו לפני כן בספרי ילדים ונוער לפני פרסום ספריה. נושאים אלו כוללים משפחות מעורבות בין-גזעיות, הריון בגיל העשרה והומוסקסואליות.
היא בוחנת בספריה סוגיות של מגדר, מעמד וגזע כמו גם משפחה והיסטוריה. אף על פי שרבות מהדמויות בספריה שייכות לקבוצות שוליים בחברה, וודסון כותבת לרוב על החיפוש האישי שלהם אחר עצמם ולא על החיפוש אחר שוויון או צדק חברתי.
רק שלושה מספריה נכתבו מנקודת מבט גברית. שאר יצירותיה של וודסון כתובות מנקודת מבט של דמות נשית. הסיפור הקצר "Trev", שפורסם ב-2009 באנתלוגיה "היפה והרגיל: שנים עשר סיפורים של זהות" נכתב מנקודת מבט של גבר טרנסג'נדר.
עם קבלת פרס מרגרט אדוארד בשנת 2006, חבר השופטים שהורכב מספרנים וספרניות ציינו את ספרי של וודסון כמעצימים ופורצי דרך.
חלק מהנושאים שמופיעים בספריה של וודסון כגון הומוסקסואליות, התעללות בילדים שפה קשה ותכנים אחרים הובילו לניסיונות לצנזרם.
ב-2014, זכתה וודסון בפרס לספרות נוער על ספרה "Brown Girl Dreaming", ספר זכרונות שכתבה על הזמנים שבהם גדלה והתבגרה בדרום קרולינה וניו יורק בשנות ה–60 וה–70. בטקס הענקת פרסי הספרים הלאומי האמריקאי, הסופר דניאל הנדלר שהעניק לוודסון את הפרס, התלוצץ על כך ש-"ג'קי וודסון אלרגית לאבטיחים. תנו לזה לשקוע בתודעה שלכם". אבטיח, לצד עוף מטוגן, הוא מאכל שמשויך באופן סטריאוטיפי לאפרו-אמריקאים. האמירה הגזענית ספגה ביקורת חריפה. וודסון הגיבה במכתב פתוח בניו יורק טיימס בו הדגישה שהלצות כאלו שנובעות מבורות רק מחזקות אותה בהרגשת השליחות שיש לה להביא לקוראים את ההיסטוריה והמציאות הברוטלית במדינה כדי שאף אחד לעולם לא יחשוב שזה בסדר להתלוצץ כך על כאבו של אחר. הנדלר התנצל והבטיח לתרום לקמפיין "We Need Diverse Books" שמטרתו היא קידום יצירת ספרי ילדים שגיבוריהם אינם לבנים, סטרייטים ובריאים, כל סכום שיתרם ב-24 שעות. בזכות ההבטחה הצליח הקמפיין לגייס מעל ומעבר ליעד המקורי.
ב-2017 הייתה אחת מ-26 סופרים וסופרות, ביניהם חתן פרס נובל מריו ורגס יוסה, עלאא חליחל, דייב אגרס, אסף גברון, רג'א שחאדה וארנון גרונברג, שלאחר סיורים בגדה המערבית כתבו וחיברו אנתלוגיה בשם "חמישים" לציון חמישים שנים לכיבוש הישראלי. וודסון כתבה על החיילים והמחסומים שראתה מתוך החוויה שלה כסופרת שחורה בארצות הברית, ארץ שבה ידם של השוטרים קלה מאוד על ההדק. הספר ראה אור במקביל באנגלית, בעברית ובערבית.
אל-דופה
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-20
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-20 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1967, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1966.
בחזרה לארץ עוץ (סרט, 2013)
בחזרה לארץ עוץ (באנגלית: Legends of Oz: Dorothy's Return, בתרגום חופשי לעברית: אגדות עוץ: שובה של דורותי) הוא סרט מוזיקלי בהנפשה ממוחשבת אמריקאי-הודי לילדים מסוגת פנטזיה והרפתקאות. הסרט מבוסס על הספר "Dorothy of Oz" שכתב רוג'ר ס. באום המשמש המשך לסדרת ספרי עוץ שכתב ליימן פרנק באום. הסרט בוים על ידי וויל פין ודניאל סט. פייר, נכתב על ידי אדם בלזם ורנדי בארנס, והופק על ידי רולנד קרול, ראיין קרול ובון רדפורד. אורך הסרט הוא כ-88 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית וצרפתית).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי של אנסי שהתרחש בצרפת ב-14 ביוני 2013, והופץ לאחר מכן בארצות הברית ובקנדה ב-9 במאי 2014. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-10 ביולי 2014. הסרט נכשל מבחינה מסחרית ומבחינת הביקורות, והרוויח כ-20.1 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים מרחבי העולם.
את שיר הנושא של הסרט "One Day" ביצעה בגרסה המקורית של הסרט ליאה מישל, ובגרסה העברית של הסרט רוני דלומי שדיבבה את דמותה של דורותי.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על דורותי לאחר עלילת הסיפור "הקוסם מארץ עוץ". כשדורותי חוזרת לקנזס, היא מגלה את ההרס שהשאיר אחריו הטורנדו אשר סוף אותה לארץ עוץ. הבית אליו דורותי כל כך רצתה לחזור נהרס, ואנשי העיירה אורזים בשביל לעזוב. זמן קצר לאחר שדורותי חזרה לקנזס, חבריה הטובים אשר נשארו בארץ עוץ: הדחליל, איש הפח והאריה נעלמו, ודורותי חוזרת שוב לארץ עוץ בשביל לעזור למצוא את חבריה. במסעה של דורותי למציאת חבריה, היא מוצאת חברים חדשים לדרך, בניהם איש המרשמלו שלא יכול לחשוב בעצמו, נסיכת החרסינה המתנשאת ככיסוי על שבירותה, וסירת משוטים בעלת פיצול אישיות. דורותי נאלצת לעזור לחבורה להתאגד יחדיו נגד ליצן חצר מרושע שחושב שכל ארץ עוץ צריכה להיות בשליטתו.
הדמויות והמדבבים.
במאית הדיבוב של הסרט בעברית הייתה נינה אמיר, ומפיקי הדיבוב היו יעל אללוף, דן שצברג, אמי בכר וגילי בכר.
בנוסף דיבבו בגרסה העברית אורנה כץ, לירון ברנס, מאי יעקובסון ודניאל מגון.
הפקה.
ב-2 בדצמבר 2013, הודיע המפיק בפועל, גרג סנטינאו, שהסרט יהיה מוזיקלי ותהיה מוזיקה של הזמר בריאן אדמס.
הפצה.
בקולנוע.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבינלאומי של אנסי שהתרחש בצרפת ב-14 ביוני 2013, והופץ לאחר מכן בארצות הברית ובקנדה ב-9 במאי 2014. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-10 ביולי 2014.
בהקרנה ביתית.
הסרט הופץ על DVD ו-Blu-ray ב-26 באוגוסט 2014 על ידי "פוקס המאה ה-20".
פסקול הסרט.
פסקול הסרט הנקרא "Legends of Oz, Dorothy Returns: Original Motion Picture Soundtrack" הופץ ב-6 במאי 2014 על ידי קולומביה רקורדס שבבעלות סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. הפסקול כולל 13 שירים ואורכו כ-45 דקות. האחראית על המוזיקה בגרסה העברית של הסרט הייתה נדיה כהן.
ביקורות.
הסרט קיבל מאתר "Rotten Tomatoes" ציון של 16% על בסיס 55 מבקרים. מאתר "Metacritic" הסרט קיבל ציון ממוצע של 25 המבוסס על 22 ביקורות, דבר זה נחשב בדרך כלל כביקורת שלילית. "CinemaScore" נתן לסרט ציון A על פי סקרים שנערכו במהלך שבוע הבכורה.
מכירות הכרטיסים.
הסרט הרוויח בהקרנת הבכורה שלו בארצות הברית כמיליון דולר, ו-3.7 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו. הסרט הרוויח סה"כ ממכירות הכרטיסים כ-20.1 מיליון דולר, לעומת תקציב של 70 מיליון דולר. הסרט נכשל מבחינה מסחרית.
שבחים.
בפרס פטל הזהב ה-35, קלסי גראמר זכה בפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר. בנוסף הסרט היה הסרט השני שזכה בפרס פטל הזהב לשיר המקורי הגרוע ביותר, הסרט הראשון שזכה היה אצבעונית בשנת 1995.
המשכים.
אף על פי שהסרט לא הצליח בקופות, נמסר שעובדים על שני סרטי המשך וסדרת טלוויזיה.
אשלי ברטי
אשלי "אש" ברטי (באנגלית: Ashleigh "Ash" Barty; נולדה ב-24 באפריל 1996) היא טניסאית עבר מקצוענית אוסטרלית. דורגה במקום הראשון בעולם (12 באוקטובר 2020) בדירוג ה-WTA, התאחדות טניס הנשים.
ברטי זכתה 3 פעמים בטורניר גראנד סלאם ליחידות, באליפות אוסטרליה הפתוחה (2022), באליפות צרפת הפתוחה (2019) ובאליפות וימבלדון (2021). בנוסף לכך, היא זכתה באליפות סבב ה-WTA (2019) ובתואר גראנד סלאם לזוגות נשים באליפות ארצות הברית הפתוחה (2018).
ביוגרפיה.
ברטי נולדה באיפסוויץ' בקווינסלנד שבאוסטרליה, וגדלה בפרוור ספרינגפילד של איפסוויץ'. היא האחות הצעירה מתוך שלוש אחיות. החלה להתאמן בטניס כבר בגיל 4 בהדרכתו של ג'ים ג'וייס, שמעולם לא אימן שחקנים בגיל כל כך צעיר, אך השתכנע לעשות כך בשל כישרונה הגדול. בהמשך התאמנה בהדרכתו של סקוט דרייפר. בגיל 15 החלה להתאמן בהדרכתו של ג'ייסון סטולטנברג ושהתה רוב הזמן באירופה.
תחילת הקריירה.
ברטי דורגה במקום שני בעולם לנערות. באליפות וימבלדון לנערות שנערכה בשנת 2011 זכתה ברטי בתואר לאחר שניצחה את אירנה כרומצ'בה מרוסיה בשתי מערכות (7–5, 7–6(7–3)). באליפות ארצות הברית לנערות שנערכה באותה השנה הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לקרולין גרסיה מצרפת בשתי מערכות (3–6, 2–6).