פסקול הסרט כולל 39 שירים. לצד מוזיקה אמריקנית עכשווית, נשמעים גם להיטים משנות ה-80 של להקות כגון "The Human League" או "בננרמה", שכן חלק מהבדיחה החוזרת בסרט היא כי התרבות הישראלית "תקועה" בשנות השמונים. דגש ניכר ניתן למוזיקה ישראלית. פסקול הסרט כולל ארבעה שירים של להקת הדג נחש: "מה שבא, בא", "לא מוותר", "קליפורניה" ו"הנה אני בא", המושמע בכל פעם שזוהן מסתער על אויביו. "הנה אני בא" הפך לשיר המזוהה עם הסרט, וצופים בארצות הברית למדו לצעוק את השורה "הנה אני בא" בעברית ברגעים המתאימים. שילוב השירים בעברית בפסקול של סרט אמריקני נתפס כתקדים, ועורר בחברי להקת הדג נחש תקווה לקריירה בינלאומית, שהובילה להקלטת אלבום הכולל חומר רב באנגלית. כן מושמעים שירים של דנה אינטרנשיונל, בלקן ביט בוקס, סינגפור ואינפקטד מאשרום.
מוזיקת הרקע לסרט הולחנה בידי רופרט גרגסון-ויליאמס, שהלחין בעבר את הנעימות לסרטיו של סנדלר "צ'אק ולארי" ו"קליק", כמו גם לסרטים נוספים כ"מעבר ליער" ו"כוורת בסרט". הנעימות הוקלטו על ידי תזמורת "Hollywood Studio Symphony" באפריל 2008.
ביקורות והצלחה קופתית.
בגלל שפה גסה, אלימות ופגיעה בבעלי חיים, אזכורים בעלי אופי מיני לכל אורך הסרט וכן קללות ועירום, קבע איגוד הסרטים של אמריקה את סיווג הצפייה שלו ל-PG-13, שמשמעותו היא כי ילדים עד גיל 13 יכולים לצפות בו רק בלוויית מבוגר. בישראל, המועצה לביקורת סרטים ומחזות הגבילה את הסרט לבני 14 ומעלה.
לפי האתר "Rotten Tomatoes", המרכז ביקורות סרטים בארצות הברית, זכה הסרט ל-179 ביקורות, מתוכן 36% היו ביקורות חיוביות. לפי האתר הסכימו רוב הביקורות כי הסרט מצחיק לעיתים וכי מעריציו השרופים של סנדלר יהנו ממנו, אך גם שהוא ממצה את עצמו לאחר זמן מה.
טיים מגזין טען כי הסרט הוא "פצצת צחוק", ומבקר הקולנוע הנודע רוג'ר איברט מ"שיקגו סאן-טיימס" העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה. עם זאת, המגזין "Entertainment Weekly" העניק לסרט ציון "מספיק בקושי", וקרא לו "בלגן נוסף של סנדלר, קרקס, שלא כמו 'הקרקס המעופף של מונטי פייתון', אינו ממריא". באתר ה"מייל" הבריטי נכתב כי ואף הוסיפו לביקורת הערה עוקצנית המבטאת את דעת הכותב כלפי סנדלר.
הסרט היה הצלחה קופתית. בסוף השבוע הראשון להקרנתו בארצות הברית, הוצג הסרט ב-3,462 אולמות קולנוע והכניס סכום של 38,531,374 דולר. באותו השבוע הגיע הסרט למקום השני בהכנסות סוף השבוע, כשהוא שני רק לקומדיה המצוירת "קונג פו פנדה" שיצאה אף היא לאקרנים באותו השבוע. הסרט לא הצליח לחזור על נתונים אלו בשבועות שלאחר מכן, אך במשך חמישה סופי שבוע שהה בין עשרת הסרטים הרווחיים ביותר. לאחר כתשעה שבועות להקרנתו, התקרבו הכנסות הסרט למאה מיליוני דולרים ממכירת כרטיסים בלבד.
בישראל.
בישראל התקבל הסרט באהדה, ומרבית הכתבות שעסקו בו עסקו בנקודה הישראלית שעולה מן הסרט, ובהצלחתו של עידו מוסרי במקום בו נכשלו רבים אחרים, הופעה בתפקיד חשוב בסרט הוליוודי מוביל. אורון שמיר מ"עכבר העיר" טען כי זהו "סרט הבורקס הטוב ביותר שנראה כאן כבר שנים", נחום מוכיח מאתר "קולנוע" כתב כי הסרט הוא קומדיה פרועה, שמביאה לצחוקים רועמים. במעריב כתבה אודטה שוורץ טענה כי הסרט עושה עבודת הסברה פרו ישראלית ואנטי מלחמתית יותר טובה משירות ההסברה של משרד החוץ. איתי שלמקוביץ מאתר הקולנוע הישראלי "עין הדג" כתב כי מדובר בסרט מצחיק למרות איכותו הנמוכה. למסקנה דומה הגיע יהודה סתיו שכתב בידיעות אחרונות כי הסרט הוא "סרט מצחיק, כשהוא לא מגוחך", וכי "זוהן הוא מסוג הסרטים שהם מעבר לטוב ולרע. זה סרט שצופים בו דרך משקפיים סלחניים, מתמכרים אליו לשבועיים כאילו היה סרט פולחן נצחי, ושוכחים ממנו לתמיד". דרור עמיר, באתר ynet, מצא כי הסרט הוא "מביך" ו"רדוד".
זווית ראייה מהכיוון הפוליטי הציג שמואל חרל"פ, יושב ראש חברת "כלמוביל" (מגדולות יבואניות הרכב בישראל). במאמר בגלובס משתמש חרל"פ בסרט ובעלילתו כמבוא להצגת פתרונו של תומאס פרידמן לסכסוך, פתרון המדבר על "פרגמטיזם רדיקלי", וקובע כי "הסרט עוסק אמנם בסכסוך הישראלי-ערבי מזווית הומוריסטית, אך עולה ממנו מסר נורמטיבי: יישוב הסכסוך אפשרי אם שני הצדדים ישילו את שריונם הלאומני והלוחמני, וישתפו פעולה נוכח מצוקה משותפת".
חורבת סומקה
חורבת סוּמקה, היא אתר ארכאולוגי גדול בתחום גן לאומי הר הכרמל, מדרום לדלית אל-כרמל, בגובה 350 מטר מעל פני הים.
בחורבת סוּמקה נמצאו שרידים ליישוב יהודי קדום גדול בדרום הר הכרמל. היישוב הוא אחד משלושת היישובים היהודיים הגדולים בהר הכרמל בתקופה הרומאית והתקופה הביזנטית. במקום נמצאו שרידים של בית כנסת, בתי מגורים, בתי מלאכה ומתקנים חקלאים. ליד החורבה נמצאו מערות קבורה, מהם אחת עם מנורות בעלות שבעה קנים.
ייתכן ומקור השם הוא באוג הבורסקאים, הקרוי סומאק בערבית. הביקור באתר מוגבל, משום שהוא בשולי שטח אש של צה"ל.
היסטוריה.
באתר נמצאו שרידים מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית (המאות ה־2 - 7 לספירה), ומעט שרידים מהתקופה הצלבנית והממלוכית. המקום ננטש לאחר התקופה הממלוכית.
האתר הקדום השתרע על שטח של 25 דונם. הוא התגלה כבר במאה ה-19 על ידי חוקרים, ביניהם לורנס אוליפנט שהתגורר בדלית אל-כרמל הסמוכה. חפירה מצומצמת נערכו במקום על ידי היינריך קוהל וקרל וטצינגר, במסגרת מחקרם המקיף על בתי הכנסת בגליל (1905, 1907). עם זאת, חלק מהממצאים שתוארו בסקרים הראשוניים לא נתגלו מאוחר יותר, מאחר שהאתר שימש כמקור עבור חומרי בניין ליישוב הערבי הסמוך אום אל-זינאת (כיום באזור אלייקים)
האתר נחפר מספר פעמים, אך באופן חלקי בלבד ולא באופן מלא. עד שנות ה־80 שימש המקום כיעד לכיבוש במהלך אימונים צבאיים שנערכו במקום, דבר שפגע בשרידים העתיקים. בעקבות כך, נערכה חפירה ארכאולוגית במקום בשנת 1983, והאתר הפך להיות בשולי שטח האש, ולא יעד כיבוש וירי.
בית הכנסת.
בית הכנסת אותר בתור מבנה בצורת בסיליקה, הכולל אולם מבוא במזרח, שלושה פתחים ואולם התכנסות. במקום נמצאו עמודים מחורצים ושרידים ארכיטקטוניים נוספים. עם זאת, לא נמצאו במקום ממצאים ייחודיים לבית כנסת, כדוגמת במת תפילה. גודלו של מבנה בית הכנסת: 19 מטר על 15 מטר. בחפירות שנערכו במקום בשנת 1905 אותר משקוף בית הכנסת, עליו תבליט המתאר שני אריות הפונים זה אל זה. המשקוף מתגלגל, חלקו העיקרי הפוך בין האבנים הגדולות הכבדות סביבו.
על פי השחזור המבנה הראשוני נחרב במהלך המאה ה־4 במהלך אירוע לא ידוע (ייתכן ומרד השומרונים שאירע אז). לאחר מכן נבנה בית הכנסת מחדש, עד לנטישתו במהלך המאה ה־7.
עמודים מחורצים.
באתר נמצא מספר רב (כמה עשרות) של עמודי אבן ארוכים ומחורצים. עמודים מסוג זה לא נמצאו בכל מקום אחר, למעט בחורבת אום-דרג' (כ־2 ק"מ מדרום), בה נמצאו גם כן מספר עמודים כאלו. בעבר הייתה הערכה כי החריצים שימשו לנוי באמצעות מילואים בחומרי קישוט שונים (זכוכית או חרסית מזוגגת), אך כיום השימוש שנעשה בעמודים אינו ידוע, והדבר נחשב לתעלומה. מספר עמודים מסוג זה שימשו לשיקום בית הכנסת לאחר חורבנו הראשון.
מערות קבורה.
באתר נמצאו מערות קברים מסועפת, חצובות בסלע. המרשימה מביניהם מכונה "מערת המנורות" על שם מנורות שבעה הקנים שנמצאו חרוטות משני עברי קמר הכניסה. עוד מערה שנמצאה באתר, המכונה "מערת השור והאריה" עקב תבליט של בעלי חיים, כנראה שור ואריה, במשקוף המערה.
חקלאות ומים.
מצפון לבית הכנסת נחשף בית בד גדול, הכולל עמודי סלע ניצבים ששימשו לקיבוע קורת בית הבד. בין העמודים נמצא משטח סחיטה. במקום שתי משקולות ענק - כל אחת במשקל משוער של טון. כמו כן נמצאו, אגני אגירה לשמן ובריכה מטויחת.
באזור הקרוב לאתר אין מעיינות, ואספקת מי שתייה והשקיה התבססה על בורות מים. ממזרח לבית הבד נמצאו שרידים של מבני מגורים מרווחים, כאשר לכל אחד יש בור מים. בנוסף לכך, מאגר מים מרכזי, המצוי עד היום בשימוש על ידי רועים, נמצא במרכז האתר. בפתח הבור נכרים סימני חריצה של חבל, המעידים על שימושו בעבר.
בקרבת האתר, 200 מטר מצפון מערב ממרכז האתר, פזורה מערכת גתות שהיא מהגדולות שנחשפו בארץ. המערכת כוללת משטחי סלע עליהם דרכו את הענבים, אגנים חצובים לשיקוע הזג ופתחי סינון שדרכם המיץ עבר לבריכת מאגר גדולה, שנפחה 10 מ"ק. בקרבת הגתות נמצא בור, אשר שימש כיקב.
מבני התעשייה.
מלבד שרידי חקלאיים קדומה: בתי בד וגתות, נמצאו במקום גם מתקנים העשויים להיות תעשייתיים. הצעתו של זהר עמר היא כי הייתה כאן תעשיית בורסקאות לצד תעשייה של צביעת אריגים, אשר התבססה על צמחים מקומיים כחומרי גלם, כגון אוג הבורסקאים.
צפונית-מזרחית מבית הכנסת נמצא מבנה של בית מלאכה גדול, בשטח של 250 ממ"ר הרצפה מטויחת וכרויות בה בריכות רבועות. כן נראים במקום אגני מים קטנים, דמויי שקתות ועמודים עגולים שחריצים עוברים דרכם. משערים כי המקום שימש לסחיטת פירות אוג הבורסקאי, אשר מיציו משמשים לעיבוד עור. ייתכן שבבית מלאכה זה, ואחרים כמותו הפזורים בשטח, עסקו גם בהפקת צבעים כמו צבע צהוב מפרחים מקומיים.
עוד מתקן תעשייתי שנמצא בסביבה, הוא מאגר מרובע, בגודל של 4 מטר על 4 מטר ועומקו 3 מטר. בפינת הבריכה נמצא אגן לשיקוע הסחף ובתקרתו פתח לשאיבה. היום, הוא משמש את רועי הצאן.
סלמנדרה.
בימי הגשמים מתמלאים הבורות מים ואפשר לגלות בהם בעלי חיים. אחד מהם הוא דו-חיים מבעלי הזנב הידועים בארץ: בכרמל ובגליל. בנוסף, נמצאת במקום הסלמנדרה הכתומה: שחורה, דמוית לטאה, ועליה נקודות צהובות. במהלך הקיץ היא חבויה מאחר שהיא זקוקה לרטיבות.