בדצמבר 2008 הוחלט בערוץ 10 להעביר את המגישים (דרוקר ושלח) וצוות הכתבים לתוכנית תחקירים שבועית חדשה בשם "המקור". בעקבות כך התוכנית ירדה מהאוויר ב-10 באפריל 2009. הסיבה לשינוי הייתה רגולטורית, לערוץ היה צורך לעמוד במחויבות להפקת מקור (שאינה תוכנית חדשות), וברצון של ערוץ 10 לחזק את לוח השידורים באמצע השבוע.
עם ירידת התוכנית משידור, מבקר הטלוויזיה של עיתון "העיר", עומר שוברט, כינה אותה "תוכנית החדשות הטובה ביותר שנעשתה בישראל".
רקע לעליית התוכנית.
עם הקמת ערוץ 10, לערוץ לא היה מגזין סוף שבוע. בראשית דרכו של הערוץ, הגיש ניצן הורוביץ בימי שבת מהדורת חדשות קצרה בת חצי שעה לסיכום אירועי השבוע. לאחר מכן הנחה גדעון רייכר תוכנית לסיכום השבוע. לאחר שהתוכנית ירדה, ובעקבות הצלחתה של התוכנית "לונדון את קירשנבאום", החליטו ראשי הערוץ לתת לירון לונדון ולמוטי קירשנבאום להנחות את תוכנית סוף השבוע. בניגוד לתוכניתם הרגילה במהלך השבוע, התוכנית לא זכתה למדרוג גבוה, ולכן הוחלט להוריד את התוכנית מהמרקע לאחר מספר תוכניות בלבד. לאחר מכן מי שהנחה את תוכנית סוף השבוע היה רינו צרור, שהנחה את התוכנית "דין וחשבון". התוכנית לא הייתה במתכונת חדשותית. במקום זאת, בחר צרור לערוך כתבות שטח, המתמקדות בנקודות שונות של החברה הישראלית. התוכנית זכתה פעמיים בפרס של "תוכנית האקטואליה הטובה ביותר" בטקס "פרסי האקדמיה לטלוויזיה", בין השנים 2003–2004. לאחר ירידת התוכנית, ועם הצטרפותו של גלעד עדין לחדשות 10, החליטו בערוץ לעשות את מגזין סוף השבוע הראשון שלהם. התוכנית נקראה "האולפן המרכזי בשישי". עדין הנחה את התוכנית יחד עם רוני יובל, וכלל פאנל קבוע של פרשנים (עמנואל רוזן, דן מרגלית ושאר כתבי הערוץ). לאחר תקופה מסוימת הנחה עדין את התוכנית לבדו. עדין זכה לשבחים רבים, על הריאיון שקיים עם השרה יהודית נאות, שאיבדה את קולה עקב מחלת הסרטן. השרה דיברה בלחש, וזמן קצר לאחר הראיון נפטרה.
מבנה המהדורה.
התוכנית החלה ב-20:00, כאשר בפתיחת התוכנית הוצגו הכתבות שישודרו במהלך התוכנית. לאחר מבזק החדשות, הוצגו 4 כתבות, תחקירים וסיפורים, כאשר הכתבות הוגשו לאו דווקא על ידי כתבי החדשות, אלא על ידי כתבים שהכינו בדרך כלל סיפורים בעיקר עבור מגזין סוף השבוע (לדוגמה: בן שני, ישראל רוזנר ורוני קובן). בין הכתבות, הוצגה פינה בשם "החמישייה הפותחת", שבה הציגו 5 מכתבי הערוץ את דעתם בנושא שבחרו להתמקד בו באופן אישי, נושא שהיה בכותרות במהלך השבוע.
מעת לעת הוגשה כתבה בשם "שישי בדרכים", שבה דרוקר ושלח יצאו לשטח וליוו את המרואיין (בין היתר, אברהם בורג, עודד קטש). מדי פעם, הגיש כתב אורח כתבה על נושא בה הוא בחר להתמקד (לדוגמה: אסתי זקהיים, נתן זהבי, יואב קוטנר). בין הכתבות הגישו דרוקר ושלח פינה שנקראה "רשימת החיסול", בה הם בחרו להתמקד כל אחד ב-2 אישים, שאמרו או עשו מעשה, אשר קיבל כותרות שליליות במהלך השבוע. לאחר מכן הוגשה תחזית מזג האוויר, לרוב על ידי נעמה אייזנברוך.
מתכונת שנייה (2013-2015).
התוכנית חזרה לאוויר ב-10 במאי 2013, יותר מ-4 שנים לאחר שירדה מהמסך. המהדורה החדשה אורכה מהקודמת, נכנסו יותר כתבות מגזין והוסיפו פינת דעות של כתבי חדשות 10 והמגישים על אירועי השבוע. התוכנית זכתה לנתוני מדורג נמוכים במיוחד, וירדה מהאוויר לאחר שנתיים בעקבות הצטרפותה של איילה חסון למערכת חדשות 10. התוכנית ירדה ב-11 בדצמבר 2015. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה המהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה.
רקע לעליית התוכנית.
לאחר ירידת תוכנית "שישי" ב-2009 שודרו מספר תוכניות במשבצת שישי (חדשות שישי, השבוע עם ועוד) שזכו למדורג נמוך במיוחד. לאחר תקופה של 4 שנים, ערוץ 10 החליט לשבץ תוכנית קבועה ביום שישי. בערוץ החליטו להחזיר את התוכנית "שישי" עם שינוי ומנחים חדשים. עם חזרתה של טלי מורנו לערוץ 10 הוחלט לשבץ אותה ברצועת שישי עם אלון בן דוד.
מבנה המהדורה.
התוכנית החלה ב-19:57, כאשר החלו הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום. מיד אחרי הכותרות החל מבזק חדשות קצר עם כתבות על חדשות היום. מיד אחרי חדשות היום שודרו כתבות מגזין. בין הכתבות, הוצגה פינת דעה, בה הציגו כתבי חדשות 10 את דעותיהם על אירוע שבוע שבחרו. לבסוף שודרה תחזית מזג האוויר עם נעמה איזנברוך או דני רופ.
מתכונת שלישית (2015-הווה).
לאחר הצטרפותה של אילה חסון לחדשות 10, הוחלט שהיא תגיש את מגזין סוף השבוע. ב-11 בדצמבר 2015 הגישו טלי מורנו ואלון בן דוד את "שישי" בפעם האחרונה. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה מהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה.
התוכנית שודרה עד ה-11 בינואר 2019 בערוץ עשר והחל מה-18 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13. מאז עלייתה לאוויר במשך 5 שנים שודרה התוכנית מאולפני "חדשות 13" בגבעתיים עד ה-3 באפריל 2020. ב-10 באפריל 2020 התוכנית שודרה באופן חד פעמי באולפני רשת ברמת החייל. החל מה-17 באפריל 2020 משודרת התוכנית מאולפני "חדשות 13" מקריית התקשורת נווה אילן.
רקע לעליית התוכנית.
לאחר חזרתה של תוכנית "שישי" שהניבה נתונים נמוכים במיוחד, הוחלט להעביר את התוכנית לאילה חסון שהצטרפה אז לחדשות 10. הצפייה בערוץ שאילה חסון תעלה את נתוני המדורג כמו שעשתה בערוץ הראשון שהנחתה את "יומן". המהדורה שונתה מבחינת אופי. הוסף סיכום שבועי בשעה 19:30, צירפו פרשנים חדשים (שחלקם לא עובדים גם בחדשות 10) ולצד חלק הפרשנים הישנים. הוספה פינה חדשה בסוף בשם "משהו קטן וטוב". האופי המגזיני של התוכנית שונה והתוכנית קיבלה יותר אופי מגזיני שבועי.
מבנה המהדורה.
התוכנית החלה ב-20:00, כאשר מתחילים הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום. מיד אחרי הכותרות מתחילות חדשות היום וכתבות עליהם. מיד אחרי חדשות היום משודרות כתבות מגזין שלאחר כל כתבה דנים הפרשנים על תוכנה. לבסוף משודרת תחזית מזג האוויר עם טל שמאי.
ציביליזציה
ארמניה הזקארידית
ארמניה הזַקארידית (בארמנית: Զաքարյան Հայաստան) הוא מונח המתאר את השטחים שניתנו בארמניה לנסיך זקאריד-מחארגרזלי כפייף על ידי תמר מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת.
היסטוריה.
עם התמוטטות שושלת בגרטוני הארמנית נכבשה ארמניה, שלב אחר שלב, על ידי האימפריה הביזנטית, הסלג'וקים והממלכות המוסלמיות. במהלך המאה השתים עשרה נהנו הבגרטידים מגאורגיה מתחיית שלטונם, והצליחו להתפשט לתוך שטחי ארמניה שהיו בשליטת המוסלמים. למרות קשיים בתקופת שלטונו של גיאורגי השלישי המשיכו ההצלחות גם בתקופת בתו תמר המלכה. הצלחות אלה נבעו בעיקר בזכות הגנרלים זאקארה ואיוואנה. בסביבות שנת 1199, הם כבשו את העיר אני (Անի) ובשנת 1201 נתנה להם תמר את העיר כפייף. בסופו של דבר הגיע שטחי הפייף לשטחי ארמניה שהיו בשליטת הבגרטידים הארמנים.
כאשר החווארזמים הגיעו לאזור, בשנת 1225, נשלטה העיר דווין (Դվին) על ידי איוונה הבא בימים, שנתן את אני לאחיינו שנשה (שאהאנשאה), בנו של זאקארה. דווין אבדה אבל הערים קארס ואני לא נכנעו.
אף על פי כן, כאשר המונגולים כבשו את אני, בשנת 1236, היה להם יחס ידידותי לזאקארידים. הם אישרו את שנשה כפייף על השטחים שהיו ברשותו ואף הוסיפו לו את הפייף של אבאג, בנו של איוואנה. מאוחר יותר, בשנת 1243, נתנו המונגולים את אהלאט לנסיכה תמתה, בתו של איוואנה.
לאחר כיבושה של אני בידי המונגולים, בשנת 1236, הפכו הזאקארידים לווסאל של המונגולים. צאצאיהם המשיכו להחזיק באני עד לשנות השלושים של המאה הארבע עשרה, כאשר הם נכנעו לעות'מאנים, כולל קרה קויאולו, שהפכו את אני לבירתם.
כריסטינה פרננדס דה קירשנר
כריסטינה פרננדס דה קירשנר (; נולדה ב-19 בפברואר 1953) היא פוליטיקאית ארגנטינאית, סגנית נשיא ארגנטינה מאז דצמבר 2019. טרם נבחרה לסגנית הנשיא כיהנה כנשיאת ארגנטינה ה-52. ב-28 באוקטובר 2007 נבחרה לתפקיד, ובכך הייתה לאישה השנייה בראשות המדינה (אחרי איסבל פרון) ולאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד. החליפה בתפקיד את בעלה, הנשיא לשעבר נסטור קירשנר, לאחר שהושבעה לתפקיד הנשיאה ה-55 של ארגנטינה ב-10 בדצמבר 2007. באוקטובר 2011 נבחרה לקדנציה שנייה וכיהנה בתפקיד עד דצמבר 2015.
חברת המפלגה החוסטיסיאליסטית. לקראת הבחירות הכלליות בארגנטינה ב-2019 התמודדה על תפקיד סגנית הנשיא, כאשר אלברטו פרננדס הוא המועמד לנשיאות מטעם רשימת "פרנטה דה טודוס" ("החזית של כולם"), איחוד מפלגות שבמרכזו המפלגה החוסטיסיאליסטית. ב-11 באוגוסט 2019 נערכו בחירות מקדימות לנשיאות, בהן קיבל פרננדס 47.7% מהקולות.
השכלה.
בשנות השבעים למדה פרננדס דה קירשנר משפטים בבית הספר למשפטים ומדעי החברה באוניברסיטת לה פלאטה. ב-9 במרץ 1975 היא התחתנה עם חברה ללימודים, נסטור קירשנר. יחד הם עברו לריו גז'גוס שם הם פתחו משרד עורכי דין.
קריירה פוליטית.
פרננדס דה קירשנר החלה את הקריירה הפוליטית שלה בסיעה של המפלגה הפרוניסטית. ב-1989 נבחרה לראשונה לפרלמנט של פרובינציית סנטה קרוס וב-1993 נבחרה למשרה זו בפעם השנייה. בשנת 1995 היא נבחרה לראשונה לייצג את פרובינציית סנטה קרוס בסנאט של ארגנטינה וב-1997 נבחרה כחברה בבית התחתון של הקונגרס הלאומי הארגנטיני. היא נבחרה שוב לסנאט ב-2001.
בבחירות לנשיאות בשנת 2003 תמכה קירשנר באופן אקטיבי בקמפיין המוצלח של בעלה. יריבו העיקרי של קירשנר, הנשיא לשעבר קרלוס מנם, זכה בבחירות אלה במספר קולות רב משל קירשנר, אך משהתברר שניצחונו של קירשנר מובטח בסיבוב השני, פרש מנם ובכך העביר אוטומטית את השלטון לקירשנר.