בעוד שאניני טעם מחשיבים את בשר הפוגו למעדן, אחרים עשויים למצוא שבשרו תפל וחסר טעם. יש התולים חלק מההילה סביב הפוגו גם בתחושת הסכנה שהוא מייצר. לעומתם, יש כאלה הטוענים שכמות הרעל המופחתת שנותרה בחלקי הדג המנוקים גורמת לתחושת ריחוף נעימה, הדומה לתחושה הנגרמת כתוצאה מנטילת סמים וזו הסיבה למחירו הגבוה. מחיר מנת פוגו לאדם עשוי להגיע בקלות ל-¥5,000 (קרוב ל-200 שקל) ויותר, ומחיר ארוחה מלאה ליחיד (2008) נע בין ¥10,000 ל-¥20,000 (כ-400 עד 800 ש"ח) ואף יותר.
הפוגו אסור על פי חוק בהגשה למשפחה הקיסרית, מסיבות בטיחותיות.
רגולציה.
ביפן.
בתקופת שוגונות טוקוגאווה (1603–1868) נאסרה צריכת הדג באזור הבירה אדו (טוקיו), אך באזורים אחרים המשיכו התושבים לאכול אותו.
בתקופת מייג'י (1868–1912) שוב נאסרה אכילת בשר הפוגו באזורים רבים ביפן.
ארסיות הפוגו ומקרי המוות הרבים גרמו לרשויות ביפן המודרנית לנקוט באמצעי זהירות:
בתאילנד.
בתאילנד חל איסור למכור דגי פוגו החל מ-2002.
תוכנית דג הפוגו.
"תוכנית דג הפוגו" הייתה שם הקוד שנתנו היפנים לתוכנית שהגו בשנות ה-30 בהשפעת האידאולוגיה האנטישמית הנאצית ליישב את היהודים שנמלטו מאירופה והגיעו ליפן במרכזים ביבשת אסיה בחלקים שנכבשו על ידי יפן. היפנים האמינו כי היהודים, כדג הפוגו, יכולים להיות גורם חיובי לכלכלה היפנית, אך כדג זה, אם יטופלו שלא כהלכה, יש בהם סכנה רבה. התוכנית לא יושמה מעולם.
האונס בלאציו (1944)
החונטה הצבאית האתיופית
החונטה הצבאית האתיופית (רשמית: המועצה הצבאית המנהלית הזמנית) ידועה יותר בשם ה-דרג שמשמעו בשפת הגעז "ועדה" או "מועצה". שלטון צבאי פרו-סובייטי ששלט באתיופיה מהפלת שלטונו של הקיסר הפרו-מערבי היילה סלאסי בסופה של המהפכה האתיופית ב-12 בספטמבר 1974 ועד ההכרזה על הרפובליקה העממית ב-10 בספטמבר 1987.
המשטר החדש שהתגבש על חורבות המשטר הקיסרי המיט שורה של אסונות קשיים - החל במלחמה במחוזות ובגבולות, בטרור הפנימי ובשבר כלכלי וחרפת רעב וכלה בהרס תרבותי כולל, בעליית מתחים אתניים, בפיצול הארץ עד כדי סכנה ממשית להמשך קיומה של אתיופיה.
מוצא ורקע: החונטה עד מנגיסטו.
האימפריה האתיופית: הקץ.
במשך כל ההיסטוריה האתיופית דרך הממלכות פונט, סבא, דעמת ואקסום אתיופיה נשלטה על ידי מלכים או קיסרים, ומאז הפלת שושלת זאגווה ועליית השושלת הסולומונית בשנת 1270 אתיופיה לא חוותה שינוי חד בשלטון שעבר בין בני משפחה ואצילים, ב-15 בספטמבר 1975 באה לסופה האימפריה האתיופית והחונטה הצבאית שהוקמה כתגובה לכעס והזעם שפרץ על ידי האזרחים האתיופים משלטונו של הקיסר היילה סלאסי השתלטה באופן רשמי על הממשלה בתוכנית שנקראה "אתיופיה תחילה" שבה החונטה שינתה את שמה הרשמי מ-הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה ל-המועצה הצבאית המנהלית הזמנית והקימה שלטון חלופי. הדרג בחר בסגן אמן אנדום להיות יושב ראש הדרג וראש המדינה עד שיורש העצר אספה ווסאן יחזור מהטיפול הרפואי באירופה ואתיופיה תהפוך למונרכיה חוקתית, על פי הצהרת היושב ראש אנדום.
סוציאליזם: הגרסה האתיופית.
ב-4 במרץ 1975 הדרג הכריז על תוכנית להפיכת אתיופיה לסוציאליסטית ולכן החונטה החלה במערכת של רפורמה אגררית שהייתה קיצונית בהשוואה למונחים סיניים וסובייטים, תחת תוכנית זאת הממשלה הלאימה כל אדמה כפרית וביטלה את תשלום המשכנתאות. רבים מאוכלוסיית אתיופיה תמכו במהלכים אלו שפגעו באצילים ואפילו התקיימה הפגנת תמיכה של סטודנטים בדרג ובמנגיסטו. הדרג לא פסח גם על מערכת החינוך ותחת תוכנית זו הממשלה שלחה את כל מלומדי אתיופיה משכילים, מורים, מרצים וסטודנטים לאזורי הכפר על מנת להילחם בבורות של האזרחים האתיופים, לא רק תוכניות הלאמה וחינוך סוציאליסטי היו לדרג אלא גם תוכנית לשוויון בבריאות, בדת בחלוקת אדמות באופן שווה לכלל האזרחים והכרזה על מספר שפות לאומיות.
החונטה: טיהורים.
עמדת יושב ראש הדרג אנדום הייתה שאתיופיה צריכה להיות מונרכיה חוקתית ועמדותיו השונות כגון עמדתו כלפי אריתריאה שהייתה פייסנית והעצורים הפוליטיים הובילה להתנגדות חריפה כלפיו בתוך הדרג שבסופם נרצחו כ-60 מפקידי ממשלת אתיופיה שכללו בין היתר שני ראשי ממשלה לשעבר, מפקד המשמר הקיסרי ובנוסף לכך נרצחו שני חברי דרג והיושב ראש אנדום לאחר רצח אנדום הדרג בחר באלוף-משנה טפרי באנטי כיושב ראש הדרג וכראש המדינה וכסגניו נבחרו מנגיסטו היילה מריאם ואטנפו אבטה. מוסד הקיסרות בוטל באופן רשמי במאי 1975 והאידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית הוכרזה כאידאולוגיה של המדינה. על מנת להראות שהדרג לא חותר להקמת מונרכיה חוקתית באתיופיה קיסר אתיופיה היילה סלאסי נרצח ב-22 באוגוסט. לאחר רצח הקיסר התרחשו בדרג מאבקי עליונות בין מנגיסטו, טפרי ואטנפו על השליטה בדרג. האי יציבות בדרג נפתרה בתחילת 1977 כאשר תומכיו של טפרי טפר ותומכיו, עם מותו של טפרי רוב התנגדות הפנימית למנגיסטו בתוך הדרג. רצח טפרי מינה למעשה את מנגיסטו ליושב ראש הדרג וראש המדינה. מנגיסטו לא הסתפק ברצח טפרי ולכן הוא הורה לחסל את יריבו האחרון אטנפו, לאחר חיסול מתנגדיו הפנמיים מנגיסטו התפנה לחיסול מתנגדיו החיצוניים במה שנקרא הטרור האדום.
החונטה: מאבקים צבאיים.
מלחמת האזרחים: סקירה.
לאחר המהפכה האתיופית ועלייתו של הדרג החלו להופיע התקוממויות אזרחיים בחלקים שונים של אתיופיה, המרכזיות ביותר היו באריתריאה ותיגראי, המלחמה האריתראית, שהחלה עוד מתקופת הקיסר היילה סלאסי הייתה עניין של ויכוח מקיף בתוך הדרג ולאחר רצח אנדום שדגל בפייסנות עם האריתראים. הדרג החל להילחם באופן אכזרי כנגד ארגוני הגרילה האריתראים הג'אבחה והשעביה. ניסיונות של הארגונים האריתראים להילחם מול הצבא האתיופי נכשלו.
לקראת סוף 1976 התקוממויות האזרחים התרחבו ובכל מחוזות אתיופיה פעל ארגון גרילה מקומי. בנוסף להתקוממויות באריתריאה, היו גם קבוצות מתקוממים בטיגראי התנועה הראשית שפעלה במחוז זה נקראה וויאנה. במחוזות הדרום בבלה, סידאמו וארסי פעל ארגון גרילה של עם האורומו ששמו החזית לשחרור אורומו, בנוסף לאלו התקיימו גם תנועות גרילה סומלית שפעלו באזור אוגדן על מנת לספח אותה לסומליה ארגונים אלו היו החזית לשחרור אבו סומלי והחזית לשחרור מערב סומליה. ארגונים נוספים שנלחמו כנגד שלטון הדרג היו: החזית לשחרור עפר שפעלה בסולטנות אוסה שבצפון-מזרח אתיופיה וטארנפית ארגון גרילה פרו-קיסרי. עם עזרה צבאית מהגוש הקמוניסטי הדרג הצליח לשמר את שלטונו ולהגביל את ארגוני הגרילה למחוזותיהם.
ב-1977 הממשלה המשיכה את המאבק כנגד ההתקוממויות באריתריאה בצורה אכזרית הצבא האתיופי הצליח בכיבוש השטח מידי ארגוני הגרילה, אך באמצע שנת 1978 הצבא האתיופי והדרג שהיו עסוקים במלחמה עם סומליה ובטרור האדום הזניחו את הלחימה באריתריאה וקבוצות המתקוממים האריתראיות הצליחו להשתלט על רוב אזורי הכפר. השטח נכבש מחדש על ידי הצבא האתיופי. הארגונים האריתראים החלו להבין שרק התנגדות פנים אתיופית תעזור להם ולכן הם החלו לשתף פעולה עם הארגון הטיגראיני הוויאנה, השעביה סיפק ציוד ואימונים שעזר לבנות את הוויאנה לתוך לחימה כוללת כנגד החונטה הצבאית.
הטרור: הלבן והאדום.
לאחר רצח טפרי באנטי, מנגיסטו הצהיר על עצמו כיושב ראש הדרג בפברואר 1977 ותכנן חוקים חדשים על מנת לחזק את שלטונו, אך למנגיסטו ולדרג היו מתנגדים חיצוניים שדגלו באותה אידאולוגיה כמוהם המרקסיזם-לניניזם תנועת ההתנגדות העיקרית לדרג הייתה היחאפה שהתנגדה לשלטון צבאי ודרשה הקמת "רפובליקה עממית", בפברואר 1977 היחאפה החל לאתגר את הדרג צבאית במה שנקרא הטרור הלבן ואפילו כמעט והתנקשו בחיי מנגיסטו מתקפות אלו של היחאפה גרמו למותם של שמונה חברי דרג ותומכים רבים, פעולות אלו הרגיזו את מנגיסטו והוא החל במסע ציד (טרור אדום) של תנועות ההתנגדות ובראשם היחאפה. הדרג והממשלה רצחו וצדו מבלי להבחין ולחקור חשודים בחברות ביחאפה ותומכיהם, במיוחד סטודנטים. מנגיסטו והדרג הצליחו להשמיד את היחאפה, זהו היה המאבק אחרון לשליטתה של המהפכה האתיופית, במחיר של אלפי הרוגים נעדרים פצועים ואסירים.
המערכה השנייה של הטרור האדום החלה באמצע 1978 כאשר הדרג אסר את חברי מפלגת המאסיון, מפלגה אזרחית מרקסיסטית שהייתה אחראית בתיאום עם הממשלה על אגודות התושבים העירוניות ועל אגודת האיכרים הכפריות, המאסיון שהחל לצבור כוח במוקדי שליטתו איים על שליטתו של הדרג על הממשל המקומי ברחבי אתיופיה, ולכן מנגיסטו החל במסע ציד נגד המאסיון כל חברי מפלגת המאסיון שהיו חלק מהדרג הוצאו להורג. לאחר חיסול המאסיון לא הייתה קיימת שום מפלגה מרקסיסטית אחרת ולכן כדי לסתום את הוואקום הפוליטי שיצר, הדרג איחד את כל סיעות וגופי השמאל תחת מפלגת גג איחוד ארגוני המרקסיזם-לניניזם האתיופים (ידוע בשם הקיצור מאמהרית: אמלדאה). חובת המפלגה החדשה הייתה דומה לזו של המאסיון קידום שליטה של סוציאליזם אתיופי והשגת תמיכה אזרחית לתוכניות הממשלה דרך פעילויות פופוליסטיות שונות.
המלחמה הקרה: אוגדן.