העורך האחרון שהיה לתוכנית הוא אבי שמידט והגיש אותה איזי מן. חברי הפאנל מנו אנשים קבועים, בין המשתתפים באופן קבוע בתוכנית הם הרב ישראל גליס, המגיש בין השאר גם טור פובליציסטי אקטואלי מזווית אישית, אליעזר שפר והרב ישראל דנדרוביץ המגיש פינה במחשבה יהודית, המשלבת את נושא התוכנית עם פרשת השבוע, לרוב באמצעות סיפור חסידי.
הפורמט.
בכל שבוע נבחר נושא מוגדר הקשור לפעילות המגזר החרדי ולתרבותו, כאשר האורחים באולפן נבחרים על פי מעורבתם בנושא, והם בדרך כלל רבנים ועסקנים נחשבים בציבור החרדי, שרואים בתוכנית פלטפורמה ראויה ונקייה להגיע אל קהלי יעד מרוחקים יותר. בשעה הראשונה מוצגים הנושא והאורחים, הדוברים שאף משמיעים דברי פתיחה. לאחר מכן, בשעה השנייה והשלישית, הם מרחיבים את דבריהם והשיחה נכנסת לעומק הנושא.
בתוכנית ישנן פינות קבועות, בהן פינת אזכרות"," שבה מוזכרים ימי השנה של גדולי ישראל החלים בשבוע הקרוב. כמו כן משודרת פינה על אירועים חשובים וכינוסים מרכזיים בציבור החרדי. עוגן נוסף: שיחת רב - בשנים הראשונות שידר הרב משה גרילק פינה על פרשת השבוע, אחריו שידר הרב שלמה וילק, ובשנים האחרונות משדר הרב ישראל דנדרוביץ פינה על מחשבה יהודית. בתוכנית משודרת חידה על דמויות או סוגיות בעולם החרדי. בשנים הראשונות שודרה חידה בדמות כתב חידה, לא פעם מחורז, שמאחוריו הסתתרו דמות או אירוע. בשנים האחרונות מביאה החידה קטעי הקלטות מאוצר הסרטייה של קול ישראל, והמאזינים מתבקשים לזהות על מי או על מה מדובר.
התוכנית הייתה מעין אוטונומיה של תרבות חרדית ונשמרו בה, למשך כל שעותיה, כל תרבויות השיח החרדיות. כך גם המוזיקה שנוגנה הייתה מוזיקה חסידית או לחלופין פיוטית מן המקורות. גם לאחר תום התוכנית, משעה 3 לפנות בוקר ועד לפתיחת תוכניות הבוקר של יום ראשון, נוגנה רק מוזיקה חסידית חרדית יהודית.
אות הפתיחה.
במשך עשרות שנים היה קול ישראל פותח את שידוריו במוצאי שבת בביצועו של אפרים די-זהב לפיוט למוצאי שבת, "המבדיל בין קודש לחול", ועם השנים הפכה המנגינה לסימן היכר לצאת השבת. ב-2005 החזירה רשות השידור את ביצועו לתוכניות מוצאי השבת של רשת ב'. מנגינת "המבדיל בין קודש לחול" הייתה אות הפתיחה לתוכנית "מלווה מלכה". אחרי שנה שונה אות הפתיחה, ובמקומו מנוגנת מנגינת "שירו למלך" לחנו של הרב הלל פלאי שביצע יידל ורדיגר.
יוסף הרמן הרץ
מילווקי הוקס
טיסה 773 של פאסיפיק איירליינס
טיסה 773 הייתה טיסה של חברת פאסיפיק איירליינס. המטוס, מדגם פוקר F27, נחטף והתרסק ליד סן רמון שבקליפורניה. ב-7 במאי 1964, בשעה 6:49 פרנסיסקו גונזלס בן ה-27 ירה בטייס וטייס המשנה ולאחר מכן התאבד, כתוצאה מכך כל 44 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו.
האירועים שקדמו לתקרית.
גונזלס היה חבר בנבחרת השייט של הפיליפינים באולימפיאדת רומא בשנת 1960. הוא עבד כמחסנאי בסן פרנסיסקו, ובחודשים שקדמו להתרסקות היה "מוטרד ומדוכא" על רקע קשיים כלכליים ובעיות בחיי הנישואין. גונזלס היה בחובות כבדים וכמעט מחצית ממשכורתו הופנתה לכיסוי הלוואות. הוא אמר לקרובי משפחה וחברים כי הוא "ימות ביום רביעי ב-6 במאי, או ביום חמישי ב-7 במאי", ובשבוע שקדם להתרסקות הוא רכש אקדח מסוג סמית' אנד וסון 27. בערב שלפני ההתרסקות הוא הראה לחבריו את האקדח לפני שעלה לטיסה לרינו, נבדה ואף אמר כי הוא מתכוון לירות בעצמו. גונזלס הימר ברינו בלילה שלפני התקרית ואמר לעובד הקזינו כי לא אכפת לו להפסיד הרבה "מכיוון שזה כבר לא ישנה אחרי מחר".
המטוס.
המטוס מדגם פוקר F27 בעל שני מנועי מדחף טורבו-פרופ, יוצר ב-1959 וביצע 10,250 שעות טיסה עד להתרסקות. חברת פאסיפיק איירליינס הייתה המפעיל והבעלים של המטוס.
מסלול הטיסה.
המטוס המריא מרינו ב-5:54 בבוקר בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, עם עצירה מתוכננת בסטוקטון. על סיפונו היו 33 נוסעים כולל גונזלס ושלושה אנשי צוות: הטייס ארנסט קלארק בן 52, טייס המשנה ריי אנדרס בן 31 ודיילת האוויר מרגרט שפר בת 30.
אחרי שהמטוס חצה את רכס הרי סיירה נבדה, בוצעה נחיתה בסטוקטון שם ירדו שני נוסעים ועלו עשרה, ובסך הכל 41 נוסעים. הנוסעים שירדו העידו שגונזלס ישב בדיוק מאוחרי תא הטייס. המטוס המריא ב-6:38 לעבר נמל התעופה של סן פרנסיסקו.
רצח והתאבדות.
בשעה 6:48, כ-10 דקות לאחר שטיסה 773 המריאה מסטוקטון, נקלטו הודעות רדיו משובשות מהמטוס באזור הבקרה המרחבית של אוקלנד, זמן קצר לאחר מכן המטוס נעלם ממסכי המכ"ם.
כאשר טיסה 773 הייתה דקות מנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, התפרץ גונזלס לתוך תא הטייס וירה פעמיים בשני הטייסים. הטייס מת במקום וטייס המשנה נפצע אנושות. כתוצאה מכך המטוס צלל תוך דקה מגובה 5,000 רגל ל-2,100 רגל במהירות של כ-640 קמ"ש. טייס המשנה הפצוע ביצע שידור לא ברור בזמן שניסה לייצב חזרה את המטוס. הקופסה השחורה תיעדה שהמטוס עלה בשלב זה ל-3,200 רגל. ההערכות הן שלאחר מכן גונזלס ירה שוב בטייס המשנה והרג אותו, לאחר מכן גונזלס ירה בעצמו ומת. המטוס צלל לקרקע והתרסק.
אחרי ניסיונות כושלים ליצור קשר עם טיסה 773, ביקשה הבקרה המרחבית של אוקלנד מטיסה 593 של יונייטד איירליינס שחלפה באזור, לבדוק האם הם רואים את המטוס. טיסה 593 דיווחה שאינה רואה את טיסה 773 אך הם רואים עשן רב שעולה מהקרקע.
המטוס יצר מכתש כאשר פגע בקרקע והחל לעלות בלהבות. שידור הרדיו האחרון של טייס המשנה פוענח במעבדת קול: "הקפטן נורה! אנחנו נורנו! (אני ניסיתי) לעזור!" או "אני נורתי! אנחנו נורנו! אלוהים, עזרה!"
החקירה.
החוקרים מצאו בהריסות המטוס מחסנית המכילה תחמושת מסוג מגנום .357, בעקבות כך הצטרף ה-FBI לחקירה. החוקרים ניסו למצוא ראיות למי אחראי הפשע שהתרחש במטוס. החוקרים גילו כי גונזלס נשא את הנשק עליו ושהוא רכש לעצמו ביטוח חיים בשווי 105 אלף בשדה התעופה, ורשם את אשתו כשארים במקרה מוות.
החוקרים קבעו כי הסיבה הסבירה להתרסקות הייתה הירי בטייס ובטייס המשנה על ידי נוסע, בנוסף נקבע כי גונזלס הוא היורה.
תוצאות.
ב-6 באוגוסט 1964 נכנסו לתוקף תיקונים בתקנות הטיסה שקבעו כי דלתות תא הטייס יהיו נעולות במהלך כל הטיסות האזרחיות, התיקון לא חל על סוגי מטוסים מסוימים בהם קיים פתח מילוט בתא הטייס, ולכן במטוס כדוגמת פוקר F27 דלת תא הטייס לא ננעלת במהלך המראה או נחיתה. התיקונים אושרו על ידי רשות התעופה הפדרלית עוד קודם להתרסקות המטוס, אך נכנסו לתוקף רק לאחר מכן.
נורית שטדלר
נורית שְׁטַדלֶר היא אנתרופולוגית ישראלית, פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וראשת המחלקה.
ביוגרפיה.
שטדלר נולדה בקיבוץ הראל. הוריה, אשר ורחל, עלו לישראל מארגנטינה יחד עם גרעין השומר הצעיר בסוף שנות החמישים.
בשנת 1989 החלה שטדלר את לימודיה לתואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 החלה את לימודיה לתואר השני, באותה המחלקה. עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך עסקה בתפישת העבודה בקרב מאמיני האופוס דאי שהתיישבו בירושלים, בהנחיית פרופ' ראובן כהנא וד"ר בתיה זיבצנר. היא המשיכה לתואר שלישי באוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופ' ראובן כהנא; הדוקטורט שלה (2001) עסק בתפיסות של כלכלה ועבודה בקרב בחורי ישיבות ליטאיות בישראל.
לאחר סיום הדוקטורט שהתה כעמיתה במכון התאולוגי באוניברסיטת קיימברידג', באנגליה, שם ניהלה קבוצת מחקר שעסקה בפונדמנטליזם יחד עם פרופ' דייוויד להמן מאוניברסיטת קיימברדיג' ופרופ' גרמי סטולו.
שטדלר חזרה לירושלים כפוסט-דוקטורנטית במימון קרן ליידי דייוויס בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובחוג ללימודי דתות באוניברסיטה העברית. היא מונתה למרצה באוניברסיטה העברית בשנת 2003, ולמרצה בכירה בשנת 2009. בשנת 2014 קיבלה מינוי של פרופסור חבר, ובשנת 2020 קיבלה מינוי של פרופסור מן המניין.
תחומי המחקר.
דת וכלכלה.
עבודת המוסמך ועבודות הדוקטורט של שטדלר עוסקות בשאלות שהעלה הקלאסיקן מקס ובר בכל הקשור לדת, כלכלה ועבודה.
עבודת המוסמך מתמקדת ביחס לעבודה בארגון האופוס דיי הקתולי שראשיתו בשנת 1928 בספרד. שטדלר ערכה מחקר במוסדות הארגון בירושלים, תוך התמקדות ביחס של חברי הארגון לתפישת העבודה. דגש מיוחד ניתן להפיכתם את ערך העבודה כערך מרכזי ומהותי בהוויה הדתית והפילוסופית של הארגון ולמרכזיות ההיבט הכלכלי בחיי המאמינים המצטרפים לשורות הארגון בעולם כולו.
בעבודת הדוקטורט פיתחה שטדלר את תפישת היחס לעבודה, הפעם תוך התבוננות ביחסי דת ועבודה כפי שאלו עולים בישיבות הליטאיות בישראל. על מנת להבין יחס זה ראיינה שטדלר בחורי ישיבות ליטאיות ותיארה את המתח בין תורה ועבודה העולה מדבריהם וכתביהם. בעבודתה טענה שטדלר כי המתח בין המימד הארצי למימד השמימי מלווה את תפישת עולמם של הבחורים, אשר מנועים מלצאת לעבודה בשל דוקטרינת "תורתו אומנותו", אותו יצרה ההנהגה כבר מימיו של החזון איש. בראיונותיה עם בחורי הישיבות, מראה שטדלר כיצד הם אינם מצליחים לעמוד בדרישות של ההנהגה במימוש המודל המופתי של בן תורה. חלקם היו מעדיפים לזנוח דגם זה, לשלב בין תורה ועבודה ואף להתגייס לצה"ל ולהיות חלק מהחברה הישראלית. מילכוד זה יצר לדעתה סטגנציה דתית וכלכלית בתוך החברה החרדית הליטאית, אשר הביאה ליצירה של חלופות חרדיות חדשות ואטרקטיביות יותר, למי שמעדיף להישאר חרדי.
חקר החברה החרדית ופונדמנטליזם.