במשל זה, הנמשל לאב הבנים הוא למעשה אלוהים. שני הבנים מייצגים שני טיפוסים של מאמינים, הראשון הוא אותו טיפוס שטוען שהוא דתי ומאמין (כמו הכוהנים וזקני העם), אך כשמגיע הזמן להוכיח את אמונתו במעשים, למעשה לעשות את רצון אביו (אלוהים), לקיים רצונו ומצוותיו, הוא לא עושה כך, על אף הצהרתו כלפי חוץ שכך יעשה. השני הוא אותו טיפוס של אדם שלכאורה אינו מאמין או לפחות אינו מצהיר בגלוי על אמונתו ודתיותו, דוחה את רצון אביו בתחילה (כמו פשוטי העם לרבות החוטאים שביניהם, שהאמינו לדברי יוחנן מטביל) אך בסופו של דבר כן עושה את רצון אביו (אלוהים).
ישו מוכיח במשל זה את אלה שראו את עצמם כמוסריים (הכוהנים, הפרושים וזקני העם, ראשי הדת); ואילו אלה הנחשבים כחוטאים, כגון גובי המס (מוכסים) והזונות, קיבלו והאמינו למסר והלימוד של יוחנן המטביל ושבו בעקבות זאת בתשובה. המשל הזה דומה בנושא למשל המוכס והפרוש.
Impressionen unter Wasser
Impressionen unter Wasser (רשמים מתחת למים) הוא סרט תיעודי משנת 2002, בבימויה של לני ריפנשטאהל.
לאחר צאת הסרט שלה "Tiefland" ב-1954, במשך עשרות שנים ניכר היה שזו תהיה עבודתה האחרונה של ריפנשטאהל, שראתה צניחה בקריירה שלה אחרי מלחמת העולם השנייה, בשל חברותה עם היטלר ויצירת סרטי תעמולה עבור המשטר הנאצי.אך מספר ימים לפני יום הולדתה ה-100, ראה אור הסרט התיעודי "Impressionen unter Wasser", אותו ביימה, ואשר כלל הקדמה במילותיה. הסרט הוקרן בבכורתו בברלין 48 שנים אחרי "Tiefland".
הפקה.
"Impressionen unter Wasser" הוא התוצאה של 30 שנה של צילומים מתחת למים. ב-1983 היא תיארה את מטרתה ביצירת הסרט: "סרטי 'מתחת למים' הם או מדעיים, כסרטיו של ז'אק קוסטו, או סנסציוניים, כמו סרטי הכרישים ההוליוודיים. אך אין בנמצא סרטים כמו זה שאנו מתכננים."
מקטעים מהצילומים הימיים הרבים שלה הוצגו לציבור לראשונה בשנת 1993 בסרט התיעודי "Die Macht der Bilder: Leni Riefenstahl" (כוחן של התמונות: לני ריפנשטאהל), אשר יוצריו עקבו אחרי מסע הצילומים שערכה באותה התקופה.
צאת הסרט.
"Impressionen unter Wasser" הוקרן בבכורתו ב-"Delphi am Zoo", בברלין, ב-14 באוגוסט 2002, שבוע לפני חגיגות המאה להולדתה של ריפנשטאהל. הסרט שודר למחרת בערוץ הצרפתי/גרמני "Arte", יחד עם ריאיון עם ריפנשטאהל ושידור של הגרסה המקורית לסרטה משנת 1932, "Das Blaue Licht". הסרט גם נבחר להקרנה בפסטיבל הסרטים העצמאיים של מאווי ב-2003, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אופורטו (פנטספורטו) ב-2004. הסרט יצא ב-DVD באפריל 2003.
תקציר.
הסרט צולם בעיקר סביב פפואה גינאה החדשה, ובמהותו הוא אוסף של צילומים שצולמו בניהולה של ריפנשטאהל בין 1970 ו-2000. מקומות נוספים שמצולמים בסרט כוללים את האיים המלדיביים, סיישל, קניה, טנזניה, אינדונזיה, הים האדום, איי קוקוס (באוקיינוס השקט) והים הקריבי (קובה). ריפנשטאהל דחתה את הטענה שמדובר ב"קאמבק": "תמיד הייתי פעילה, וגם אמשיך להיות. הסרט שלי מציג את היופי של העולם התת-ימי. אני מקווה שהוא ייגע במצפון של הצופה, מכיוון שהוא ממחיש בדיוק מה העולם יאבד כאשר שום דבר לא נעשה כדי לעצור את ההרס של האוקיינוסים שלנו. אמרתי פעם שאני מאוד מוקסמת מן היפה ומן החי. אני מחפשת הרמוניה, ומתחת למים, אני בסופו של דבר מצאתי אותה."
ריפנשטאהל גם תרמה הקדמה לסרט, שבה היא דנה בעבודתה ובמסעות הימיים שלה.
קבלה.
הסרט משך תגובות מעורבות מצד המבקרים. בעיתון "Tagesspiegel Daily" התייחסו לדימויים בצבעי הממתקים שיצרה ריפנשטאהל ולשיערה הבלונדיני השופע: "כאילו זה צויר על ידי אמן פופ על LSD". מגזין Time Out הביע עמדה נייטרלית, וכן מעט בלבול בשל היעדר קריינות בסרט. הביקורת על המוזיקה שהולחנה על ידי מורודר-ווקר הייתה שלילית. מבקרים אחרים השוו את הסרט לסרטה המפורסם של ריפנשטאהל משנת 1938, "אולימפיה", משום שהוא משקף את המרדף האולטימטיבי שלה אחר היופי. בספר "501 Directors", ארנסט מאתיס, הסופר וחוקר הקולנוע, כינה את הסרט "דוגמה אחרונה לגאונות היצירתית שלה."
מיזלן דובאל
מיזלן דובאל (באנגלית: Miselaine Duval) היא קומיקאית, מפיקת טלוויזיה, תסריטאית, ושחקנית מאוריציאנית. היא ידועה בזכות תפקידה בסדרות "Fami Pa Kontan" (בתרגום חופשי לעברית: משפחות לא מאושרות) ו-"Kel Famille" (בתרגום חופשי לעברית: משפחת קל). היא המייסדת של קבוצת הקומיקאים "Komiko" (בתרגום חופשי לעברית: קומיקו).
חיים וקריירה.
דובאל התעניינה במשחק מגיל 12. לבתום לימודיה, היא התחילה לשחק תפקידים שונים בסדרות טלוויזיה, ובסופו של דבר העדיפה לשחק כקומיקאית.
GUE/NGL
קבוצה ספרבילית
מחזור סלוניקי
מחזור סלוניקי הוא אלבום מוזיקלי ליטורגי, שהופק בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בסיוע מכון רננות. מן האלבומים הראשונים העוסקים במורשת הליטורגית של יהדות סלוניקי שהושמדה ברובה בשואת יהודי יוון.
על האלבום.
שמו של האלבום לקוח ממחזורי תפילה שיצאו לאור בידי בית הכנסת היכל יהודה שבתל אביב-יפו: מחזור לראש השנה בנוסח הספרדים, מחזור שלוניקי לשלש רגלים ומחזור שלוניקי ליום כפור. כל אלו יצאו במתכונת מהדורת דפוס קופת "עץ החיים" שלוניקי, תרל"ו (1876).
על גבי עטיפת התקליט מופיע צילום של המגדל הלבן שמזוהה עם העיר סלוניקי וכן צילום של חזית בית הכנסת היכל יהודה שבתל אביב. התקליט שהופק מקבץ פיוטים מרכזיים של הימים הנוראים בנוסח יהודי סלוניקי. השירים לוו במתכונת של תזמורת קאמרית. חלק מן הביצועים בתקליט שודרו במסגרת תוכנית הטלוויזיה הישראלית "בצאת השבת" בעשירי בספטמבר 1977, תוכנית זו נערכה בידי יצחק ש. רקנטי.
בין הפיוטים שבוצעו:
המבצעים היו יצחק ש. רקנטי, בן ציון נתנאל, יעקב צדיקריו, יהודה נגרין, אברהם ש. רקנטי וכן החזן הצעיר משה ליאון, לימים ראש עיריית ירושלים. ערך את האלבום עזרא ברנע. הפיק יצחק ש. רקנטי. מעבד מוזיקלי המנצח איתן אביצור.
חרטום (סרט)
חרטום (באנגלית: Khartoum) הוא סרט היסטורי אפי רחב ממדים משנת 1966 המבוסס על פרשת חייו ומותו של צ'ארלס גורדון בעת כיבוש ח'רטום על ידי כוחותיו של מוחמד אחמד שקרא לעצמו בשם המהדי בשנת 1885.
בתפקידים הראשיים, צ'רלטון הסטון, לורנס אוליבייה, ריצ'רד ג'ונסון ורלף ריצ'רדסון.
התסריט שונה מהאמת ההיסטורית בכך שמופיעות בו שתי פגישות אישיות בין גורדון והמהדי בעוד שלמעשה הם לא נפגשו מעולם אבל הייתה חליפת איגרות ביניהם.
הסרט צולם במצרים והסצנות הפנימיות צולמו בבריטניה.
ההסברים ההיסטוריים מוקראים בתחילת וסוף הסרט על ידי ליאו גן.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. רלף ריצ'רדסון היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי וכן היה הסרט מועמד לפרס באפט"א לעיצוב האמנותי.
תקציר העלילה.
כוח של 10,000 חיילים מצריים בפיקודו של הקולונל הבריטי ויליאם היקס (אדוארד אנדרדאון) עובר בחולות המדבר בסודאן ב-1883. החיילים מותשים וחלק מהם מתעלפים מצמא. הם לא שמים לב לכוח גדול של פרשים סודנים פנאטים בפקודו של מוחמד אחמד המכונה המהדי (לורנס אוליבייה, שאורב להם על הגבעות ולפי פקודתו הם מסתערים עליהם ותוך זמר קצר הם הורגים את רובם ולוקחים שלל את הרובים והתותחים שלהם.
הידיעות על כך מגיעות ללונדון וראש הממשלה ויליאם גלאדסטון (רלף ריצ'רדסון) מתבקש להגיב. הוא אינו רוצה להסתכן בשליחת צבא לסודאן.
שר החוץ, לורד גרנוויל (מייקל הורדרן) מציע לשלוח את צ'ארלס גורדון (צ'רלטון הסטון) לסודאן ללא צבא לשם פינוי הבריטים והאזרחים הזרים מח'רטום. לגורדון היה ניסיון בסודאן לאחר ששירת שם מספר שנים והפסיק את סחר העבדים שם. גלדסטון מקבל את ההצעה בחוסר רצון בגלל סלידתו מאופיו העצמאי והבלתי מתפשר של גורדון.
גורדון מקבל את ההצעה ונשלח לסודאן בלוויית קולונל סטיוארט (ריצ'רד ג'ונסון). הוא נפגש עם אל-זובייר רחמה מנסור (זיה מוהדין) ומבקש את עזרתו אך נענה בשלילה בחמת זעם היות שגורדון הוציא בעבר את בנו להורג במסגרת מלחמתו בסחר העבדים.
הם מגיעים לחרטום בפברואר 1884 ומתקבלים בהתלהבות על ידי הסודנים. גורדון נפגש עם המהדי שמבהיר לו שמטרתו לכבוש את כל סודאן ולאחר מכן להמשיך ולהשליט את שלטון האסלאם על כל המזרח התיכון.
גורדון מתחיל לבצר את העיר אף על פי שנאמר לו שאין זה תפקידו. סטיוארט נשלח ללונדון ומודיע על כך לגלדסטון. גלדסטון נמצא בלחץ ציבורי והפגנות המוניות נערכות בלונדות לשלוח צבא לחלץ את גורדון. לבסוף הוא מסכים לשלוח צבא בפיקודו של גרנט ג'וזף וולסלי (ניג'ל גרין) וסיוארט מגיע לחרטום בספינת קיטור על מנת לפנות את האזרחים ואת גורדון. גורדון מסרב להתפנות ונותן את טבעתו לסטיוארט. הספינה מותקפת על ידי מהדיסטים וכל נוסעיה נרצחים.
גורדון בונה תעלה בין הנילוס הלבן והנילוס הכחול והופך את חרטום לאי. הוא נפגש שוב עם המהדי שמציע לו להתפנות בשלום מחרטום ומראה לו את כף ידו הכרותה של סטיוארט עם הטבעת שנתן לו.
חרטום במצור והמים בנילוס ובתעלות נמצאים בשפל ולא מאפשרים הגנה טובה.
לבסוף מסתערים 100,000 מהדיסטים על חרטום. רבים מהם נהרגים באש ובתותחי המגינים אבל הם מצליחים להרוס את השער, לפרוץ לעיר ולארמון השלטון.
גורדון שומע את קולות המלחמה ויוצא מהארמון בבגדי השרד שלו. ההמון משתתק אך אחד מהם זורק כידון שננעץ בגורדון והורג אותו. ראשו נכרת ומוצג אל מוט לעיניו של המהדי שאינו מרוצה מכך.
חף מפשע (סדרת טלוויזיה בריטית)