וולף, שקרא את הספר "מפקד הרפאים", העריץ את דייוויד סטירלינג, מייסדה ומפקדה של יחידת הקומנדו הבריטית SAS שלחמה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה ותקפה שדות תעופה ובסיסים בעומק המערך הגרמני. לפני מותו, סיפר לידיד כי שאף להידמות לו. הוא נחשב למומחה ללוחמה זעירה ולקומנדו. במלחמת ששת הימים הוביל וולף, יחד עם דן שומרון, את חוד החנית של חטיבת הצנחנים לתעלת סואץ. על אומץ לבו, תעוזתו וכושר המנהיגות שהפגין הוענק לו עיטור המופת. אחרי מלחמת ששת הימים הוצב וולף במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ותכנן מבצעים מעבר לקווי האויב. הוא היה מהבולטים ומהראשונים ביוזמי מבצעים מיוחדים, בעלי אופי אסטרטגי, במסגרות גדולות של עוצבות מוטסות. כן השתתף במבצע תשורה כמפקד אחד מכוחות המשנה של הצנחנים, ובכך זכה להידמות לגיבורו, סטירלינג, ולפשוט על שדה תעופה. מאוחר יותר פיקד על קורס קומנדו ולאחר מכן למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
ב-1970, בשיאה של מלחמת ההתשה, קיבל וולף את הפיקוד על סיירת שקד. תחת פיקודו פעלה הסיירת בשתי זירות עיקריות: מבצעים ברצועת עזה, שכללו בין השאר הפעלת מסתערבים נגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ומבצעים בתעלת סואץ נגד מצרים. כן פעלה הסיירת לאורך הגבול הירדני. באותה שנה יצאה הסיירת למבצע סרג'נט ולמבצע ויקטוריה מעבר לתעלה, מבצעים שנחשבו למסובכים ופורצי דרך בתחומם. לקראת סיום תפקידו חלה בסרטן והוחלף על ידי סגנו אמציה חן (פצי).
במלחמת יום הכיפורים שימש וולף כמדריך בפו"ם. הוא מיהר לחזית הדרום והתמנה למפקד כוח סיור מיוחד באוגדת שרון. הכוח כלל קצינים ולוחמים במילואים ובקבע, רובם יוצאי סיירת שקד והצנחנים, שלא היה להם תפקיד מוגדר בתחילת המלחמה. בין אנשי הכוח היו מאיר דגן, שלחם יחד עם וולף בעזה כמפקד סיירת רימון, ואמציה חן (פצי), שפיקד על כוח בשם "כוח פצי". לתקופה קצרה פעל עם כוח הסיור של וולף גם כוח מסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עוזי דיין. הכוח עסק בעיקר בלחימה בחיילי קומנדו מצריים ובהריגת קציני תצפית קדמיים של הצבא המצרי. לאחר המלחמה מונה וולף למפקד חטיבת צנחנים במילואים בדרגת אלוף-משנה.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1978 עבר עם משפחתו למושב אורות, שם עסק בחקלאות ייחודית ובבניית בתי עץ. הוא עסק בכך עד למותו.
השקפותיו.
וולף תמך בהחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקראה לנוסחת שטחים תמורת שלום לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי. אחרי שחרורו מצה"ל היה חבר במועצה לשלום ולביטחון, והטיף לפשרות מדיניות. רב-אלוף רפאל איתן, הרמטכ"ל, שלל ממנו את המינוי למפקד חטיבה במילואים. הפרשה העיבה על ידידותם של וולף ואיתן אך לא שמה לה קץ. יחסיו עם חברו, אריאל שרון, נותקו בשל הביקורת שמתח וולף על מלחמת שלום הגליל. זמן קצר לפני מותו התפייס וולף עם שרון.
עד שחלה נחשב וולף לאחד מהבולטים במפקדי היחידות המיוחדות וזכה להערכה רבה בצה"ל. בין ידידיו ומוקיריו מאז ועד ליום מותו ניתן למנות את האלופים אריאל שרון, ישראל טל וראשי המטה הכללי דן שומרון ורפאל איתן. כן זכה וולף להערכה רבה מצד פקודיו בסיירת שקד.
נתן קופרמן
הנס באנדים
אתבסקה (משפחת שפות)
אתבסקה (אנגלית Athabascan) היא משפחת שפות בצפון אמריקה השייכת לשפות נה-דנה, שבעבר הייתה מדוברת ברוב אזורי מערב קנדה. כיום ישנם כ-180,000 דוברי אתבסקה, והיא הקבוצה השנייה בגודלה אחרי היוטו-אצטקים, בעיקר בצפון מערב קנדה, אלסקה וכן בדרום-מערב ארצות הברית.
נהוג לחלק משפחה זו לשלוש קבוצות:
לאו הראשון
הילריוס
האפיפיור הילריוס הקדוש (בלטינית: Hilarius; מת ב-28 בנובמבר 468) כיהן כאפיפיור בין ה-17 בנובמבר 461 ועד מותו. לאחר מכן הוכרז כקדוש נוצרי.
הילריוס או הילרוס נולד בסרדיניה ונבחר לכהונת האפיפיור ב-17 בנובמבר. טקס הקדשתו נערך ב-19 בנובמבר 461.
הילריוס כיהן כארכידיאקון תחת האפיפיור לאו הראשון ונאבק יחד עמו להגברת ההשפעה של האפיפיור הרומאי. במצוות לאו נכח הילריוס בוועידת אפסוס השנייה בשנת 449 והתנגד למינויו של פלביאנוס מקונסטנטינופול. בשל התנגדות זו נאלץ להימלט מהוועידה על מנת לבשר ללאו על תוצאותיה.
במהלך כהונתו כאפיפיור המשיך לבסס את מעמד האפיפיורות, המשיך במאבקו של לאו בהילריוס מארל. חלק ניכר מכהונתו הוקדשו לשמירה על המשמעת הכנסייתית, וביישוב סכסוכים בין הבישופים של גאליה וספרד.
כאשר בנרבון מונה הארכידיאקון הרמס לתפקיד בישוף ביוזמת קודמו, ובלא הסכמה של האפיפיור, כינס הילריוס ועידה בשנת 462 וביטל את סמכויותיו של הרמס.
ברומא פעל הילריוס לבטל את הצו הסובלני של הקיסר שהוצא בשנת 467 ובעת ביקור של הקיסר אנתמיוס בבזיליקת פטרוס הקדוש ציווה הילריוס על הקיסר למנוע אסיפות בהן מושמעות דעות פלגניות.
הילריוס בנה ברומא מספר כנסיות ומבנים.
הילריוס נקבר בבזיליקת סן לורנזו שמחוץ לחומות.
לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו הוא ה-17 בנובמבר או ה-28 בנובמבר.
כיכר מריאן
כיכר מריה
סימפליקיוס
סימפליקיוס (בלטינית: Simplicius; מת ב-10 במרץ 483) כיהן כאפיפיור משלהי חודש נובמבר או ראשית דצמבר 468 ועד מותו ב-10 במרץ 483. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי.
חייו.
סימפליקיוס נולד בטיבולי שבאיטליה והיה בנו של קסטינוס. הוא נבחר לתפקיד האפיפיור ב-25 בפברואר 468, עשרה ימים לאחר מותו של האפיפיור הקודם, הילריוס.
סימפליקיוס השתתף בוועידת כלקדון במסגרתה התנגד לדוקטרינה המונופיזיטית ולטענה לפיה מעמד הפטריארכים המזרחיים והאפיפיור (בישוף רומא) זהה.
בתקופת כהונתו כאפיפיור נפלה האימפריה הרומית המערבית ושכירי חרב ההרולים הדיחו את רומולוס אוגוסטולוס, אחרון קיסרי האימפריה, והכריזו על אודואקר כמלך ממלכת איטליה בשנת 476.
סימפליקיוס המשיך לכהן בתקופת אי-יציבות זו בניסיון לבסס את מעמד האפיפיור כראש הכנסייה במערב אירופה. ברומא עצמה יזם רפורמות שלטוניות והקים את כנסיית סנטה ביביאנה.
לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו הוא ה-10 במרץ.
אני (פירושונים)
שועל-מעופף ליילי
שועל-מעופף ליילי (שם מדעי: "Pteropus lylei"), המכונה גם עטלף השועל המעופף, הוא עטלף השייך לתת-סדרה עטלפים גדולים, שמוטת כנפיהם מגיעה עד ל-1.70 מטר. משפחה עטלפי פרי תת-משפחה עטלפי פירות אמיתיים. העטלף חי בקמבודיה, וייטנאם, דרום סין ותאילנד.
מאפיינים.
עטלף השועל המעופף צמחוני וניזון בעיקר מפירות, עלים, צוף ואבקת פרחים. העטלף חי על עצים גבוהים עליהם הוא מקים את מושבותיו. גובה העצים מאפשר לעטלף לצנוח כלפי מטה ולפרוש את כנפיו הגדולות לתעופה. השועל המעופף פעיל בשעות היום ובעל ראייה חדה.
העטלף משמש כמאביק של למעלה מ-300 מיני צמחים ובכך הוא ממלא תפקיד אקולוגי חשוב בהתחדשות היערות הטרופיים. עטלף זה משמש כמזון ונאכל על ידי האוכלוסייה המקומית הצדה אותו. סכנה נוספת הנשקפת לעטלף הוא איבוד בתי גידול בעקבות תמותת עצים מתאימים ואי החלפתם באחרים. העטלף נזקק לעצים עם ענפים חשופים.
בתאילנד זוהו 11 מושבות, מושבת העטלפים הגדולה ביותר בתאילנד כוללת 3,000 פרטים. בווייטנאם ידועות שלוש מושבות.
ווריקשייר
ווריקשייר (באנגלית: Warwickshire) הוא מחוז בחבל הארץ מערב המידלנדס שבאנגליה. עיר הבירה של המחוז היא ווריק (25,434 תושבים) והעיר הגדולה ביותר בה היא נניטון (70,721 תושבים).
היסטוריה.
האזכור ההיסטורי הראשון של ווריקשייר הוא במאה ה-11, כאזור בממלכת מרסיה. השם ווריקשייר הוא צירוף של ווריק ושייר (סיומת נפוצה באנגלית שמשמעה מחוז), כלומר מחוז ווריק (על שם העיר ווריק). שם העיר ווריק משמעו "יישוב ליד הוויר" (ויר - סכר נמוך). במהלך המהפכה התעשייתית במאות ה-18 וה-19 כלל המחוז את ערי התעשייה קובנטרי וברמינגהאם, מכרות פחם מהגדולים במדינה בצפון המחוז, ונתיבי תחבורה חשובים כמו תעלת אוקספורד - היה זה אחד המחוזות המתועשים ביותר בממלכה. בשנת 1974 הוצאו מהמחוז הערים ברמינגהאם וקובנטרי וסביבתן, ויצרו את מחוז וסט מידלנדס.
האיש הידוע ביותר שהגיע ממחוז זה הוא כנראה ויליאם שייקספיר שגדל בסטרטפורד על האייבן. עיר מוכרת במחוז היא רגבי, שבה נוסד משחק הרגבי.
גאוגרפיה.
המחוז נחשב למחוז בגודל ממוצע באנגליה ובעל צפיפות אוכלוסייה נמוכה. רוב אוכלוסיית המחוז ממוקמת בערי הצפון והמרכז, באזורים שהיו מתועשים יותר במהלך המאה ה-19 בתעשיית הפחם והטקסטיל. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא גבעת אברינגטון (261 מטר) הנמצאת בדרום מערב המחוז.
היכל המבורג
מארי קסט
לאון באקסט
ליאון בקסט
נמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט
נמל התעופה הבינלאומי וינה (בגרמנית: Flughafen Wien) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול באוסטריה המשמש כשער הכניסה האווירי הראשי שלה. נמל התעופה סמוך לעיר שווכאט (Schwechat), כ-18 ק"מ דרומית לווינה ו-50 ק"מ מברטיסלאבה.
הנמל משמש גם כבסיסן של חברות התעופה אוסטריאן איירליינס ויורווינגס. בשנת 2009 עברו בנמל 18,114,103 נוסעים ב-243,430 טיסות. בנמל מועסקים כ-18,000 עובדים.
היסטוריה.
נמל התעופה נבנה בשנת 1938 על ידי חיל האוויר הגרמני כשדה תעופה צבאי, ובדצמבר 1944 חלקים משדה התעופה שימשו כמחנה ריכוז נאצי. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של אנגליה וצרפת עד שנת 1955, אז קיבלה אוסטריה את עצמאותה.
בשנים 1959–1960 הורחב המסלול ונבנה הטרמינל החדש, ובשנת 1972 נסלל המסלול השני. בדצמבר 1985 הותקפו דלפקי חברת אל על בנמל על ידי מחבלים פלסטינים. בשנת 2005 נבנה מגדל הפיקוח החדש, הגבוה ביותר באירופה.
בתי נתיבות.
בנמל התעופה ארבעה טרמינלים:
תב"ע 2015.
בשל צמיחה מתמדת בשיעור הנוסעים והמטענים, הוחלט על מספר פרויקטים:
טיסות לישראל וממנה.