המבצע עובד גם לסרט דוקו-דרמה טלוויזיוני בשם "סוכנת בלב ביירות" בבימויו של דני סירקין ובכיכובם של לירון וייסמן בתור הסוכנת יעל מן, גיל פרנק כמייק הררי, דודי גזית לוי כאהוד ברק ושחק ברנר כלוני רפאלי.
פוליגל
פוליגל הוא מפעל פלסטיק שפעל בעבר באופן עצמאי והיה בבעלות של הקיבוצים רמת השופט ומגידו. כיום פועל המפעל כחלק מפלזית תעשיות.
היסטוריה.
המפעל הוקם בשנות ה-70, החל בייצור ממשי באוקטובר 1974 ונפתח רשמית בשנת 1975, כאשר רמת השופט החזיקה 70% מהבעלות ומגידו ב-30%. מוצר הפוליגל של המפעל מבוסס על פטנט יפני ששוכלל באיטליה ומפעל פוליגל היה מהראשונים לייצרו בעולם. המפעל נועד לייצר אריזות והיווה המשך למפעל אריזות עץ שכבר היה קיים בקיבוץ רמת השופט. בנוסף לאריזות ייצר המפעל בראשיתו שלטים וצרכי משרד. אחד ממוצרי הדגל של המפעל היה לוחות קוולקס לציפוי חממות, שפותח בשיתוף עם חברת קיו. בשנת 1982 זכה המפעל לתואר יצואן מצטיין. בשנת 1985 החל המפעל לשווק תיקי פוליגל.
כיום המפעל גם מייצא את מוצריו לחו"ל. המפעל מייצר לוחות פלסטיק מפוליקרבונט ופוליפרופילן. כמו כן הוא מייצר סככות וגגות, המשמשים לבניית גגות לאצטדיונים כמו אצטדיון הכדורגל של לוקומוטיב מוסקבה.
בשנת 2010 מכר קיבוץ רמת השופט את חלקו במפעל לקיבוץ גזית
בשימוש עממי, השם פוליגל משמש כשם גנרי ללוחות פוליפרופילן רב שכבתיים המיוצרים על ידי המפעל, בייחוד "קרטון פלסטי" לשימוש משרדי, וליצירת אריזות.
לוחות הפוליקרבונט: שימושים ותכונות.
לוחות הפוליקרבונט החלולים של פוליגל משמשים לכל מטרה המאופיינת בקירוי שקוף למחצה. משקלם הקל ופשטות התקנתם מאפשרים לכסות גגות בעלי מפתחים רחבים במיוחד, וכן ליצירת גגות בעלי צורות לא סטנדרטיות (קשתיים, למשל). השימושים יכולים להיות מגוונים ביותר, כאשר הרעיון הוא להחדיר אור יום טבעי לתוך חללים המשמשים לפעילות ציבורית, בין אם בבניין או בתעשייה.
ראם
רְאֵם (שם מדעי: "Oryx") הוא סוג של אנטילופות גדולות ממשפחת הפריים ותת-משפחת ראמים.
מזונו.
הראם יכול לשרוד ימים רבים ללא שתייה בזכות התאמתו לתנאי מדבר קיצוניים. הראם ניזון מעלים, פרחים ותרמילי הזרעים של עצי השיטה, אשר נובטים יותר טוב בעוברם את מערכת העיכול של הראם.
רבייה.
תקופת ההריון של הראם היא כ-260 יום, זמן ההמלטה מאי-דצמבר. ממוצע צאצאיו הוא 1 ותוחלת חייו בשבי יכולה להגיע לכ-20 שנה. הם שוקלים בין 70 ל-300 קילוגרמים.
מיני הראם.
ארבעה מיני ראמים מצויים כיום בעולם: ראם ביסה החי בשמורות הטבע של מזרח אפריקה, ראם הצבי הגדול והחזק בראמים החי בשמורות הטבע המדבריות של דרום אפריקה, ראם הסהרה שחי בעבר במדבריות צפון אפריקה וכיום מצוי בשבייה בלבד, והראם הערבי (ידוע גם כראם לבן) שפרטים בודדים שלו עדיין חיים בערב., לאחר שהיה מצוי בעבר במדבריות המזרח התיכון.
ראם בישראל.
בארץ ישראל היה מצוי בעבר מין אחד - ראם ערבי, הידוע גם כראם לבן. המין נכחד בטבע בסוף המאה ה-19 והושב אל הטבע בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שמספר פרטים נרכשו מגן חיות בארצות הברית. הראם הערבי הוא החיה הראשונה שסיוגה שעולה מזן ש"הוכחד בטבע" לזן שהוא "פגיע".
את הראם הלבן וראם סהרה ניתן למצוא בחי-בר יוטבתה ובספארי.
לקריאה נוספת.
אלישבע דיין, החי במקרא: יונקים, ירושלים תשע"ח. עמ' 220.
תפילת מוסף
תפילת מוסף היא תפילה הנאמרת בכל הימים בהם היו מקריבים בבית המקדש קרבן מוסף, כלומר, בשבתות, בחגים, בראשי-חודשים ובימי חול-המועד. התפילה נאמרת לאחר קריאת התורה של שחרית ולפני קטעי הסיום של התפילה, אין כאלוהינו ועלינו לשבח.
זמן התפילה.
לפי המסורת תפילת מוסף נתקנה כנגד קרבן מוסף, ולפיכך זמן התפילה תלוי בזמן הקרבת קרבן המוסף.
(תוספתא )
זמן הקרבת קרבן מוסף שנוי במחלוקת: דעת החכמים שהוא קרב כל היום, כלומר עד תמיד של בין הערבים, ודעת רבי יהודה שרק עד שבע שעות זמניות אחר הנץ החמה.
בהלכה נפסק שיש להתפלל לפני שבע שעות, ומי שלא עשה זאת נקרא "פושע". אבל גם אם פשע ולא התפלל, יכול להתפלל עד שקיעת החמה.
תוכן התפילה.
המשנה נותנת כלל לתוכן של תפילת מוסף: "כל יום שיש בו קרבן מוסף כגון ראש חודש וחולו של מועד, צריך להזכיר מעין המאורע". כלומר, בתפילת מוסף של סוכות יש להזכיר את סוכות, וכיוצא בו בכל תפילת מוסף. המבנה של תפילת המוסף כולל את שלוש הברכות הראשונות ושלוש האחרונות הקבועות לכל תפילה ובאמצע "מעין המאורע" - ברכה המזכירה את המועד המסוים. בשונה משאר תפילות המועדים, הדגש בתפילת המוסף הוא על עבודת בית המקדש, ובפרט על קרבן המוסף. ברוב הקהילות, אומרים בכל מועד את הפסוקים בתורה המפרטים את הקרבן של אותו מועד, וכן מתפללים לבניין בית המקדש ולהשבת העבודה בו. החתימה של ברכה זו משתנה לפי המועד: "מקדש השבת" בשבת, "מקדש ישראל וראשי חדשים" בראש חודש, "מקדש ישראל והזמנים" בשלוש הרגלים.
בראש השנה במקום הברכה האמצעית, אומרים בתפילה זו שלוש ברכות: מלכויות זכרונות ושופרות, ותוקעים בשופר במהלך חזרת הש"ץ, בסיום כל אחת מברכות אלו (בחלק מהקהילות תוקעים גם ב"תפילת הלחש" בה כל יחיד מתפלל לעצמו). המשנה (ראש השנה פרק ד' משנה ה' - ו') מציינת מסגרת מיוחדת לתפילה זו על פני כל תפילות המוסף האחרות. היא מוסיפה את שלוש הברכות דלעיל שתכנן צריך להזכיר את מלכות האל, את זכרונם של ישראל מלפני האל ואת שופר הגאולה. תוכן כל ברכה צריך להיות מורכב מפסוקים מהתורה ומהנביאים שעוסקים בנושאים אלו.
בחזרת הש"ץ של תפילת המוסף ביום הכיפורים, מוסיפים פיוטים, כולל סדר העבודה המתאר את סדר העבודה של הכהן גדול בבית המקדש ביום הכיפורים, ויש מוסיפים פיוטים גם בחזרת הש"ץ של מוסף של ראש השנה. ביום הראשון של פסח מוסיפים תפילת הטל, ובשמיני עצרת תפילת הגשם. יש מוסיפים גם אזהרות בחזרת הש"ץ של מוסף של שבועות, ובקהילות האשכנזים אומרים קרובה במוסף של שבת שקלים ושבת החודש.
תפילת מוסף ביחידות.
במשנה נידונה האפשרות להתפלל תפילת מוסף ביחידות ללא מניין, ונחלקו בזאת חכמי המשנה.
רקע.
שונה תפילת מוסף משלוש התפילות האחרות שמתפללים בשבת, חג או ראש חודש. בעוד ששלוש התפילות נתקנו לפי כל הדעות ללא כל קשר לקרבנות, בין אם האבות תיקנום (לפי דעת רבי יהושע בן לוי) ובין אם תיקנום כנגד תמידים, אין הכוונה שהתפילה היא במקום הקרבן, אלא לתפילה חשיבות עצמאית כ"רחמי" - בקשת רחמים מהקדוש ברוך הוא שהיא מצווה בפני עצמה (מהתורה או מדרבנן) ורק זמנה נתקן כנגד הקרבנות. מסיבה זו אין מזכירים בכל התפילות את פסוקי הקרבנות עצמם. לעומת זאת, תפילת מוסף למרות שאף בבית בזמן שבית המקדש היה קיים הייתה נאמרת, מכל מקום נתקנה כתחליף לקרבן עצמו, בתורת , מסיבה זו מזכירים בה את פסוקי קרבן המוסף, ומבקשים מהקדוש ברוך הוא שתעלה אמירת פסוקים אלו כאילו הקרבנו קרבן מוסף.
המחלוקת.
לפי שיטת רבי אלעזר בן עזריה, כשם שקרבן מוסף מוקרב רק בציבור, כך גם אין תפילת המוספין אלא בציבור ובחבר עיר, כדוגמת בית המקדש. חכמים חולקים על הלכה זו וסוברים כי למרות שהעיקרון דומה, היישום שונה. שהרי כל ישראל יכולים לצאת ידי חובתם בקרבן אחד, אך אין כל ישראל יכולים לצאת ידי חובתם בתפילה אחת, ומסיבה זו, כאשר אנו מיישמים את חיוב הקרבן באופן של תפילה, חלה חובה מיוחדת על כל איש ואיש להתפלל.
בשיטת רבי יהודה נחלקו הראשונים. יש שלמדו שגם הוא מסכים עקרונית לשיטת חכמים שחל חיוב על כל אחד ואחד, אלא שהוא סובר שבמקום ששליח הציבור מתפלל, הוא פוטרו כשם שבבית המקדש פטר היחיד את הרבים אך יש אחרים שסוברים שהוא מסכים שהחיוב חל על הציבור, אך במקום שאין ציבור עובר החיוב על כל יחיד.
ההכרעה.
בתלמוד נחלקו החכמים כמי הוכרעה ההלכה. רב הונא בר חיננא מסר את ששמע מפי רבי חייא בר רב שמסר שההלכה היא כרבי יהודה. לגרסה זו הצטרף רב חייא בר אבין שהעיד משמו של שמואל שאמר "מעולם לא התפללתי תפילת מוסף ביחיד בנהרדעא מלבד יום אחד שבא חיל המלך לעיר ושכחו החכמים ולא התפללו שאז התפללתי לבד". לעומת זאת, חכמי ארץ ישראל סברו אחרת, וכאשר רבי חנינא קרא ישב לפני רבי ינאי ואמר לפניו שההלכה היא כרבי יהודה, הורה לו רבי ינאי לצאת מהמקום ולהורות את משנתו מחוץ לבית המדרש, מכיוון שההלכה היא כחכמים ולא כרבי יהודה. אף רבי יוחנן העיד שרבי ינאי התפלל בחג פעמיים תפילת העמידה, ומכאן שהשנייה הייתה תפילת מוסף.
בשולחן ערוך נפסק כשיטת חכמים.
מנהגים נוספים במוסף.
כמו שביום טוב לא מניחים תפילין בגלל שהיום טוב נחשב "אות" בין ישראל לקב"ה, ואין צורך להוסיף את ה"אות" של התפילין, כך נוהגים גם לפני תפילת מוסף לחלוץ את התפילין. וזאת בגלל שתפילת מוסף של ראש חודש נחשבת גם כ"אות", ואין צורך ב"אות" של התפילין.
ולכן רוב הציבור נוהגים לחלוץ את התפילין אחרי הקדיש שלפני מוסף. וכתבו הפוסקים שנכון להמתין עם תחילת תפילת מוסף עד שיסיימו לכרוך את התפילין ברצועות שלהן ולהניח אותן בנרתיק כדי שלא יהיו מונחות בחוסר כבוד בזמן תפילת המוסף.
סיבה נוספת לקיפול התפילין לפני מוסף נכתבה בבית יוסף (כה, יג) והיא שבגלל שאומרים בקדושה של מוסף "כתר", לא ראוי שיהיה באותה שעה גם כתר התפילין. (וגם מתפללי נוסח אשכנז שאינם אומרים "כתר" נוהגים לחלוץ).
הפיכת אוקטובר
ז'ורז' קלמנסו
ז'ורז' בנז'מן קלמנסו (בצרפתית: Georges Benjamin Clemenceau) (28 בספטמבר 1841 - 24 בנובמבר 1929) היה מדינאי צרפתי, כיהן פעמיים כראש ממשלת צרפת.
חייו.