בעונת 1967/68 היה אלאדיו שותף לזכייתה של ברצלונה בגביע הגנרל בפעם השנייה בקריירה שלו. בגמר, שנערך ב-11 ביולי 1968 בסנטיאגו ברנבאו, גברה ברצלונה, עם אלאדיו בהרכבה, על ריאל מדריד בתוצאה 1-0. בליגה סיימה ברצלונה בפעם השנייה ברציפות במקום ה-2, ואלאדיו כבש שני שערים ב-26. בעונת 1968/69 שותף אלאדיו ב-28 מתוך 30 משחקי ליגה ועזר לברצלונה להגיע למקום ה-3 בליגה. בעונת 1969/70 כבש אלאדיו שער עצמי לשערו הוא, בניצחון ברצלונה 3-2 על אתלטיק בילבאו ב-5 באוקטובר 1969. בהמשך, הורחק בכרטיס אדום בהפסד 3-0 לסביליה ב-26 באוקטובר והושעה משלושה משחקים. בעונה זו הופיע ב-26 משחקי ליגה, בהם הבקיע לזכות קבוצתו פעם אחת, וברצלונה הגיעה למקום ה-4. לאחר סיום הליגה, ברבע גמר הגביע נגד ריאל מדריד בקאמפ נואו, נשרקה לזכות ריאל מדריד בעיטת עונשין, כשנראה שהעבירה בוצעה מחוץ לרחבת העונשין. אלאדיו מחה על כך בלעג, קרא לשופט אוהד מדריד והורחק מהמשחק.
בעונת 1970/71, עם ויק באקניגהאם האנגלי כמאמן הקבוצה, הגיעה ברצלונה למקום ה-2. אלאדיו שותף ב-21 משחקי ליגה מבלי לכבוש אף שער. כמו כן, זכה אלאדיו עם ברצלונה בגביע הגנרל בפעם השלישית בקריירה שלו, אחרי שברצלונה ניצחה את ולנסיה במשחק הגמר ב-4 ביולי 1971, בו פתח אלאדיו. ברצלונה הצליחה לחזור מפיגור 2-0 לשוויון 2-2 בתום 90 דקות, ובהארכה הפכה את התוצאה וניצחה 4-3. בקינגהאם עזב את הקבוצה והוחלף על ידי רינוס מיכלס ההולנדי. עונת 1971/72, עונתו העשירית של אלאדיו בקבוצה, החלה כשאלאדיו שחקן הרכב בקבוצה, אך מהמחזור ה-10 ועד סוף העונה לא פתח באף משחק. בדרבי נגד אספניול במחזור ה-2 בליגה כבש אלאדיו שער עצמי, וברצלונה הובסה 3-0. בסך הכול בעונה זו פתח אלאדיו ב-12 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-2 נוספים.
השנים האחרונות.
אלאדיו, שהבין את דעיכת מעמדו בברצלונה, החליט לעזוב את הקבוצה בקיץ 1972, והוא הצטרף לשורות הרקולס שמוולנסיה, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה במועדון, עונת 1972/73, פתח בכל 36 משחקי הליגה והבקיע 4 שערים, שניים מהן בבעיטות עונשין, ועזר להרקולס לסיים במקום ה-9. את פתיחת עונת 1973/74 החמיץ אלאדיו בשל פציעה, ובמשחק הראשון בו שותף, כשנכנס כמחליף נגד לינרס, הבקיע שער עצמי שתרם להפסד קבוצתו. הרקולס הייתה אז במקום ה-18 בליגה, עם 2 ניצחונות ו-4 הפסדים. עד סוף העונה שיחק אלאדיו ב-29 משחקי ליגה, כבש 4 פעמים, והיה משמעותי בכך שהרקולס העפילה לליגה הראשונה מהמקום ה-2.
בסוף העונה עזב אלאדיו את הרקולס וחתם בשורות ז'ימנסטיק טרגונה שמקטלוניה, שגם היא הייתה בליגה השנייה. אלאדיו לא שיחק בעקביות בקבוצה זו, ובעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 1974/75 שותף ב-17 משחקי ליגה, אז סיימה הקבוצה במקום ה-13. אף על פי שהחל את עונת 1975/76 בקבוצה, החליט לפרוש ממשחק, בגיל 35.
קריירת נבחרות.
משחק הבכורה של אלאדיו במדי נבחרת ספרד היה במשחק ידידות לקראת מונדיאל 1966, נגד ב-23 ביוני 1966. אלאדיו נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל ופתח במשחק הראשון בשלב הבתים, בו הפסידה ספרד ל בתוצאה 2-1. אלאדיו לא שותף בשני המשחקים הבאים של נבחרתו, שהודחה מהטורניר כבר בשלב הבתים.
במהלך מוקדמות יורו 1968 זומן אלאדיו למשחק אחד, אך לא שותף ולו לדקה במהלך כל הטורניר. אלאדיו שב לשחק בנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 1970, כשפתח במשחק ידידות נגד ב-17 באוקטובר 1968. בהמשך שותף ב-4 מששת משחקי הנבחרת במוקדמות. במשחק נגד ב-23 בפברואר 1969 הורחק אלאדיו בכרטיס אדום ונבחרתו הפסידה 2-1. ספרד כשלה להעפיל לטורניר הגמר שכן סיימה רק במקום ה-3 בביתה. משחקו העשירי והאחרון במדי הנבחרת היה משחק ידידות נגד ב-22 באפריל 1970, משחק בו ניצחה ספרד 1-0.
כקטלאני, שיחק אלאדיו גם במדי נבחרת קטלוניה, עמה השתתף בשני משחקי ידידות.
דאקטיילס
שניצל (סרט)
שניצל (באנגלית: Schnitzel) הוא סרט קצר מז'אנר המדע בדיוני-קומדיה ישראלי שכתב, הפיק וביים אסף אפשטיין ובו מככבים נוה צור, אולגה ברדוקוב, אריק משעלי, ניר מליק ועדי פלדמן.
עלילה.
תקציר.
חייזר מהחלל החיצון נוחת בסופרמרקט ולובש דמות של שניצל. נער צעיר, קובי צוקר (נוה צור), לוקח על עצמו אתגר שהוצב בפניו על ידי מושא אהבתו, מאיה קפלינסקי (אולגה ברדוקוב), של הבאת כמה פריטים עבורה מתוך הסופרמרקט. השיגעון מתחיל לחגוג כאשר קובי נכנס לסופר ופוגש שם את "שניצל" החייזר.
הפקה.
הסרט שניצל הופק בישראל בארבעה מקומות עיקריים. הסצינות בתוך הסופרמרקט צולמו בחצור הגלילית בעוד שהסצינות החיצוניות שלו צולמו במשמר השרון. סצינות אחרות כגון זו של הכביש הכפרי צולמה בגעש. הפקות אולפן התבצעו בתל אביב.
מוזיקה מקורית עבור הסרט נכתבה והופקה על ידי עמית פוזננסקי.
הסרט גם עושה שימוש באנימציה ממוחשבת ליצירת דמותו של "שניצל" החייזר ששולבה ונשזרה ביחד עם הצילומים החיים.
פלטינה (פירושונים)
קרניולה
קרניולה או קראנסקה או דֶזֶ'לָה קְרַאנְסְקָה (בסלובנית: Dežela Kranjska או Kranjska, בגרמנית: "Krain", בלטינית: "Carniola", שמות שמקורם במילה הסלבית "קראינה" - "ארץ ספר") היא חבל ארץ היסטורי בסלובניה, המשתרע לאורך הנהר סאווה מהרי קרוואנקה בצפון ועד לנהר קופה בדרום. קרניולה מורכבת בקירוב מהאזורים ההיסטוריים גורנסקה (קרניולה עילית), דולנסקה (קרניולה תחתית) לרבות האזור הנקרא "קרניולה הלבנה" (בלה קראנסקה), נוטרנסקה (קרניולה פנימית) ומחלקים מפרימורסקה (החוף הסלובני).
בירתו ההיסטורית, ליובליאנה היא בימינו בירת סלובניה העצמאית, והיא וסביבתה מהוות האזור המוביל מבחינה כלכלית, תרבותית ופוליטית במדינה. בשנת 1991 47% מתושבי סלובניה חיו בתוך גבולות קרניולה של פעם.
קרניולה הוזכרה לראשונה בתעודות בשנת 973 כחלק מדוכסות קרינתיה. החל משנת 1002 הייתה קרניולה מארקה או מרקיזות עצמאית ובראשה עמדו שליטים שנקראו מרקגראפים. החל משנת 1362 או 1364 הייתה קרניולה לדוכסות (בסלובנית - ווֹיבודינה) במסגרת האימפריה הרומית הקדושה בעלת לאום גרמני. החל מ-1457 נמצאה בשליטת הארכידוכסים של אוסטריה (כשבין השנים 1564–1619 נחשבה לחלק מאוסטריה הפנימית). החל משנת 1804 הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית, ובשנים 1849–1918 הייתה "קרונלנד" (בסלובנית "קרונובינה - "ארץ כתר"), דוכסות בבעלות הכתר ההבסבורגי.
במאות הקודמות תחת השלטון ההבסבורגי, אכלסה האוכלוסייה הסלובנית כמעט את כל שטח קרניולה, פרט למרכזים העירוניים הגדולים כמו ליובליאנה (בגרמנית לייבך), מריבור (מרבורג אן דר דראו) וצליה (צילי) שנשלטו על ידי בני התרבות האתנית הגרמנית-אוסטרית.
במאות 16–18 השם של "בני קרניולה" היה בשימוש (למשל באיטלקית - carniolino, cragnolino) כמילה נרדפת ל"סלובנים" ולשפתם.
בימי מלחמת העולם הראשונה ברית לונדון הסודית (1915) הבטיחה לאיטליה חלק מאזור נונטרנסקה (הנפות ויפאבה, אידריה ואילירסקה ביסטריצה, ללא פוסטוינה). אחרי המלחמה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית רוב שטחי הארצות הסלובניות הפכו לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בשנת 1920 נחתם הסכם רפאלו (1920) בין הממלכה ה"יוגוסלבית" הזאת לאיטליה, לפיו חלק גדול משטחי קרניולה - הנפות פוסטוינה, אילירסקה ביסטריצה, אידריה, ויפאבה ושטוריה - סופחו לאיטליה.
בימי מלחמת העולם השנייה נכבשה קרניולה על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית. עד 1945 נכבשה על ידי כוחות צבא הפרטיזנים של טיטו והשטח סופח לרפובליקה הפדרלית היוגוסלבית. הסכמי השלום בפריז בשנת 1947 הכירו בכל קרניולה כחלק מיוגוסלביה. אחרי 1991 היא חלק מסלובניה העצמאית.
מקור השם.
השם קרניולה משמעותו ברומית-קלטית "קרניה הקטנה". מבחינה גאוגרפית היה מדובר באזור שכלל את מרבית קריינה העליונה עם העיר קרניום, לימים קריינבורג או בסלובנית - קראן (Kranj).
מאוחר יותר התערבב המונח הגאוגרפי הזה עם המילה הסלאבית "קריינה" שמשמעותה "אזור" ובעיקר "אזור ספר" (כמו בשם "אוקראינה") או מרקה, במובן של ה"מארקיה" או מארקה (marchia) הפרנקית.
החלוקה הגאוגרפית של קרניולה.
שטח הדוכסות קרניולה עבר במהלך ההיסטוריה שינויים תכופים.
בימי שיא ההתרחבות של קרניולה או קריינה השתייכו אליה חלקים מהחוף של טרייסט, צפון איסטריה ואפילו קסטב, קלאנה ופיומה (רייקה). חלוקתה לתת אזורים נדרשה על ידי היבטים מנהליים-טכניים וצבאיים.
יאנז וייקרד ולבזור (1641–1693), מחבר הספר "תהילת הדוכסות קרניולה" מנה חמישה תת-אזורים:
הגבול המערבי משתרע דרומית מאידריה לדואינו (טיביין), יוצר קשת בסביבות טריאסט ופונה מזרחה עד שקוציאן (סנט קנציאן), אחר כך לאורך הנהר רקה דרך גוטניק (גואטנג) ויבלניצה ומשם עד לנהר קופה.
ההבדלים בין חבלי ארץ אלה באים לידי ביטוי גם במנהגים וגם בניבי השפה הסלובנית.
כמו כן, האזור מדרום-מערב להרי ז'ומבראק (הרי אוזקוקן)
3 קהילות:
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
בימי הקדם היה האזור חלק מהפרובינקיה הרומית פאנוניה. בתקופת נדידת העמים מעבר יער האגסים (חרושקה) היווה תחנה חשובה בדרכם של בשבטים הגרמאניים אל איטליה. הלונגוברדים התיישבו קודם באזור הזה.
אחרי פלישתם לאיטליה בשנת 568 האזור יושב על ידי הסלאבים האלפינים. במאה השמינית יחד עם קרינתיה, cao קרנטניה סופח האזור לבוואריה והיה חלק מהאימפריה הפרנקית. קרל הגדול החליט שמרכז השלטון של האזור יהיה בפריולי.
המרקיזות קרניולה (קריין).