בתחילת 2018, תמונה שכביכול מראה את טארו על ערש דוי בבית החולים האנגלי, פורסמה על ידי הבן של ד"ר קיזלי ההונגרי, שטיפל בה.
מורשת.
ב-26 בספטמבר 2007, מרכז הצילום הבינלאומי פתח את התערוכה הגדולה הראשונה בארצות הברית של צילומיה של טארו.
הסרט הדוקומנטרי, "המזוודה המקסיקנית" (2011), מגולל את סיפור מציאתן של קופסאות אבודות, הידועות כמזוודה המקסיקנית, ובהן מעל ל-4000 תשלילים אשר צולמו על ידי טארו, רוברט קאפה ודוד סימור.
להקת הרוק הבריטית אלט ג'יי כתבה שיר הנקרא "טארו" על תפקידה כצלמת מלחמה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית ועל מערכת היחסים שלה עם קאפה.
ב-1 באוגוסט 2018, לכבוד יום הולדתה ה-108, גוגל הציגה שרבוט גוגל (Google Doodle), ובו איור של טארו במקום הלוגו הקבוע של האתר.
יחסי נורווגיה–נפאל
יחסי נורווגיה–נפאל הם היחסים הבליטרלים בין ממלכת נורווגיה לבין הרפובליקה הפדרלית של נפאל. יחסים דיפלומטיים אלה, כוננו ב-26 בינואר 1973. נורווגיה פתחה שגרירות בקטמנדו בשנת 2000.
ביקורים.
בשנת 2008 ביקרו ראש ממשלת נורווגיה ינס סטולטנברג והשר לאיכות הסביבה אריק סולטהיים בנפאל.
ב-2009 ביקר ראש ממשלת נפאל לשעבר פרצ'נדה בנורווגיה.
סיוע נורווגי.
ב-2008 הסיוע הכספי שניתן לנפאל
על ידי נורווגיה הסתכם ב-2 מיליון כתרים נורווגים. סיוע נורווגי מושקע בראש ובראשונה למען חינוך, ממשל תקין ואנרגיה.
פיגוע בשגרירות נורווגיה.
במאי 2008, התפוצץ חומר נפץ זעיר מחוץ לשגרירות נורווגיה בקטמנדו. לא היו נפגעים.
קפרובריקס
קפרובריקס (שם מדעי: "Caproberyx") הוא סוג של דג מקרין סנפיר קדום מסדרת הברקנאים. המאובנים שלו נמצאו בין אירופה לאפריקה, אך נמצאו גם בקנזס שבארצות הברית. הדג חי במימי הקרטיקון בימים רדודים. בסוג היה מין אחד - "Caproberyx pharsus".
לא ידוע איך חי הדג, אך ייתכן כי התקבץ בלהקות גדולות וניזון מיצורי ים קטנים ממנו. בתורו הוא נאכל בידי פטרוזאורים, מוסזאוריים, דגים אחרים ויצורים ימיים נוספים.
תרומה (הלכה)
בהלכה, תרומה היא שם כולל למאכלים הבאים מהצומח שניתנים לכהן כחלק ממתנות כהונה ונאכלים בטהרה, הכוללים: תרומה גדולה, תרומת מעשר, חלה וביכורים. כאשר ברבים מהמקרים הכוונה בעיקר לקדשי הנאכלים בכל מקום, שהם: תרומה גדולה, תרומת מעשר וחלה (בניגוד לביכורים, שנאכלים בירושלים בלבד). מהתורה חיוב נתינת התרומה לכהן הוא רק מיבול הארץ, והיא ממצוות התלויות בארץ.
בהלכות טומאה וטהרה, תרומה היא גם שם מושאל לדרגת טומאה הנקראת "שלישי לטומאה", שהתרומה נטמאת עד שלישי, טומאה הקיימת רק בתרומה ובקודש.
רקע וטעם המצווה.
התרומה ניתנת לכהנים כחלק ממתנות כהונה שעלים נאמר בפסוק: . התרומה ניתנת לשימושה הרגיל כאשר הכהן בטהרה. כיום התרומה (שמקודשי הגבול) מופרשת ולא תמיד ניתנת לכוהנים כיוון שאינם יכולים לאכלה בטהרה, אולם בעבר כשניתן היה לאכלה בטהרה היא ניתנה לכהנים לאכילה ושימוש, וכן בעתיד שיהיה ניתן לשמור על הטהרה, היא תינתן לכוהנים לאכילה. אף שהתרומה נועדו לאכילת כהנים בטהרה, גם כאשר היא טמאה עדין חובה להביאה לכהן שיכול להשתמש בה להסקה ותאורה ולהאכלת בהמתו, שנלמדת מדרשת הפסוק במסכת שבת, וכך פוסק זאת הרמב"ם:
התרומה נקראת גם ראשית כי היא מסמלת את הרצון לנתינה של כל ההתחלות לאל, כפי שכותב הרמב"ם: .
הגדרה ומקורות המושג.
הדברים הנקראים תרומה מופעים בפסוקים כאשר תרומה הגדולה ותרומת מעשר וחלה נלמדים מפשט הכתוב וביכורים על ידי לימוד של חז"ל.
בספרות חז"ל המושג תרומה משמש לעיתים את כל סוגי הדברים שנכללים בערך תרומה, בהרבה מהמקרים הכוונה רק לתרומה גדולה או ביחד עם תרומת מעשר או גם חלה, ואז נקראים גם קדשי . כאשר ישנן מספר הקבלות מפורשות בין סוגי התרומה בדומה ובשונה. הרמב"ם הטיב להגדיר את המושג בספרו משנה תורה:
דיני התרומה.
האכילה והשימוש בתרומה.
התרומה ניתנת לכהן מיוחס, לאכילה שתייה ו בטהרה, אכילתה היא מצווה מן התורה, וחשובה כעבודה במקדש. ורשאי לחולקה עם אשתו בנותיו הרווקות עבדיו הכנענים ובהמותיו (וכמובן, כהנים אחרים). לכהן זכות לתת במתנה או למכור את התרומה גם לא לכהן. דין תרומה טמאה הוא השמדה, אך עם זאת, רשאי הכהן להפיק הנאה מהתרומה בשעת השמדתה, כל עוד זוהי צורה רגילה לאותה תרומה כגון האכלת שעורים לבהמה, או הדלקת נר בשמן זית הנקרא בחז"ל "שמן שרפה".
החייבים בנתינה.
חובת ההפרשה למרות מה שנראה במחשבה ראשונה שמוטל רק על ישראל או לוי, היא על כולם כולל הכהנים אלא שהכוהנים מפרשין ויכולים לתת לעצמן את ההפרשה וכן כהן שמביא ביכורים צריך גם לקרוא.
איסורים בתרומה.
אכילת תרומה כאשר הכהן או המאכל טמא, ואכילת תרומה בטהרה על ידי כהן ערל (שאינו מהול) או חלל ואכילה על ידי זר (שאינו כהן)}, אסורה מהתורה והעונש על כך הוא מיתה בידי שמים ואסורה אכילת ביכורים מחוץ לירושלים, או לפני . וכן קיים איסור לטמא תרומה טהורה בארץ ישראל, כשם שאסור לטמא את הקדשים. ואסור לאבד תרומה או לגרום לה הפסד דוגמה: בישול יין וממילא אידוי של המים הנמצאים בו ומיעוט התרומה.
חיוב מלקות (שמסמל איסור לאו) לאדם שאכל תרומה חל על ערל, זר, וכהן טמא שאוכל תרומה טהורה, (כאשר התרומה טמאה לא חל חיוב מלקות, דוגמת כהן טמא שאוכל טמא וכהן טהור שאוכל טמא). ובביכורים גם כהן טהור שאוכל ביכורים טמאים (בניגוד לתרומה), והאוכל מחוץ לירושלים, ואם אכל לפני במקדש, לוקה.
איסור נוסף קל יותר, הוא שאסור לאכול תרומה באותו שולחן עם אדם שאסור לו לאכול בתרומה ואוכל מאכל אחר, בדומה לאיסור לאכול בשר וחלב באותו השולחן לשני אנשים שונים.
קרן וחומש.
זר שאכל תרומה בשוגג אפילו כאשר היא טמאה או אם אכל במזיד תרומה טהורה ללא התראה, עליו לשלם לכהן את שווי המאכל "הקרן", ולהוסיף עליו קנס של "חומש" - 25% משווי הקרן. תשלום הקרן ניתן לאותו הכהן שהתרומה הייתה שלו מכיוון שהתרומה היא שלו והיא נלקחה ממנו צריך להשיב לו אותה, ותשלום החומש ניתן לכל כהן מכיוון שהוא קנס, וכן התשלום צריך להיות מאותו סוג הדבר שנלקח. הקרן והחומש שניתנים לכהן שווים לתרומה בכל דיניה, והכהן לא יכול למחול ולא לקבלם. חיוב התשלום חל רק כאשר השימוש בתרומה היה בדרך הרגילה אולם כאשר השימוש בה לא היה כדרכו כדוגמת: סיכת יין, או שהאכילה הזיקה לאדם שאכלה, משלמים רק את הקרן. כאשר אכלו את התרומה במזיד והיא הייתה טמאה התשלום הוא רק "" מכיוון שגם הכהן היה יכול רק ליהנות משריפתה בלבד.
מדומע.
עבור מי שאינו כהן, תרומה נחשבת לאיסור אכילה. מפני חשיבותה של התרומה, חכמים הוסיפו כלל לפיו בהתערבות של תרומה עם שאר אוכלים מותרים מאותו הסוג לא מספיק רוב של מזון היתר כנגד התרומה, אלא נדרש שיהיה פי 100 מכמות התרומה, כאשר התערבה התרומה עם פחות ממאה כנגדה הכל נקרא מדומע ואסור באכילה, את המדומע ניתן למכור לכהן במחיר זול (מכיוון שמותרת רק לכהנים שוויה מועט) חוץ משווי מה שנפל שכן הוא שייך כהן. כאשר המאכלים המעורבבים אינם מאותו סוג הכל נאסר רק אם התרומה נותנת טעם בשאר המאכלים. כל סוגי התרומה מצטרפים אחד עם השני ונחשבים כדבר אחד, לדוגמה: תמר מתרומה גדולה ותמר של ביכורים חייבים מאתיים תמרים נוספים כדי לבטלן. סיבת חומרה חכמים של ביטול במאה נלמדת מתרומת מעשר שגם שהיא רק אחד ממאה והיא אוסרת את כל התבואה עד שמפרישים אותה, כך בכל התרומות ישמר אותו היחס.
בביכורים ישנו דין מיוחד שכאשר התערבב בירושלים גם אם יש פי מאה מאותו סוג המאכל הכל נאסר לזרים כדין דבר שיש לו מתירין.
גידולי תרומה.
אחת מתקנות חכמים שנתקנו כחלק מי"ח דבר היא התקנה "גידולי תרומה - תרומה". מדאורייתא צמחים שגדלו מזרעי תרומה דינם כחולין, אך חכמים תיקנו שיהא דינם כתרומה. בטעם התקנה מובאות בתלמוד שתי דעות. לדעת רבי חנינא הטעם הוא משום חשש שישראלים ימנעו מלתת את התרומה לכהן, כיון שיוכלו להשאיר את הזרעים בידם ולגדל מהם יבולים. לעומתו לדעת רבא הטעם הוא משום תרומה טמאה שבידי הכהן, שיש חשש שמא ישאיר הכהן את התרומה הטמאה אצלו על דעת לזרוע אותה ולזכות ביבוליה, ובזמן שבינתיים עלול הכהן להיכשל באכילת תרומה טמאה. על גידולי גידולים של תרומה לא גזרו והם נשארו בהיתרם.
הדומים לתרומה.
מנחות שהוקדשו אך עדיין לא קדשו בכלי, ולחמי התודה או לחמי הרקיקים של הנזיר שהקרבן שלהם עדיין לא נשחט, דינם כתרומה לעניין הטומאה שנטמאים עד שלישי. הלחם שמרימים לכהנים מקרבן התודה דינו כספק תרומה לעניין איסור האכילה לזרים בעקבות הסתפקות חז"ל בתלמוד לגביו, ולכן אין חייבים עליו מיתה וחומש ואין בו דין מדומע.
המשותף והשונה בסוגי התרומות.
על פי מה שיוצא מטבלה רואים שלביכורים יש את הדינים הכי יוצאי דופן מבין כל סוגי התרומות.
הטהרה בתרומה.
תרומה שנטמאה בכל אחד מדרכי ההיטמאות אסורה באכילה ודינה השמדה, בין אם מאב הטומאה, ראשון לטומאה או שני לטומאה ואפילו שהתרומה נהיית רק בדרגת שלישי לטומאה. כאשר התרומה נטמאת ממשהו שדרגת טומאתו היא שני לטומאה התרומה הופכת לשלישי לטומאה שזו טומאה שקיימת רק בתרומה ובחמורים ממנה. תרומה שטמאה בדרגת ראשון ושני טמאה, ומטמאת גם דברים אחרים, ובדרגת שלישי היא טמאה ומטמאת רק קודש וחטאת.
בחלה יש דין מיוחד שכאשר העיסה ספק נטמאה לפני ההפרשה מטומאה של לפחות ראשון אף על פי שעכשיו דינה כחולין (שבספק טומאה טהור) מחמירים בחלה המופרשת ממנה שדינה יהיה .
טומאות מדרבנן.
נטילת ידיים.