אלכסנדר פטרוב נולד למשפחת אצילים וזכור בדרך כלל כראשון אמני השחמט הרוסי הגדולים. החל משנת 1804 הוא גר בסנקט פטרבורג. בשנת 1809 הוא ניצח את קופב וברנוב, השחמטאים המובילים בסנקט פטרבורג באותה עת, ובגיל 15 הפך לאלוף רוסיה בשחמט.
פטרוב כתב את ספר השחמט הראשון ברוסית. בשנת 1824 פרסם את ספרו A Systemized Game of Chess together with the Games of Philidor and a Commentary on them, ספר הלימוד הסטנדרטי לשחמטאים רוסים במשך כמאה שנה. על קוראיו נמנו אלכסנדר פושקין ואיוואן טורגנייב.
פטרוב ניתח בצוותא עם קארל יאניש את הפתיחה שידועה היום כהגנת פטרוב או הפתיחה הרוסית (c42).
משנת 1840 פטרוב חי בורשה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית) והתמודד בהצלחה מול טובי האמנים כהירונים צ'רנובסקי ושמעון אברמוביץ וינוור.
פטרוב ניצח בדו-קרבות את ברנוב 2–4 בשנת 1809, את קארל יאניש 1–2 בשנת 1844, את הנסיך אורוסוב 1–3 בשנת 1853 ו-13.5-7.5 בשנת 1859 ואת איליה סומוב 2–4 בשנת 1862.
במהלך התקוממות ינואר (1863-64) עזב פטרוב את ורשה לטובת וינה ופריז, שם התמודד עם האמן פול גורנו ב-1863.
פטרוב מת ב-1867 וקבור בבית הקברות של הכנסייה הרוסית אורתודוקסית בורשה.
האטיוד הידוע ביותר של פטרוב מכונה "הנסיגה של נפוליאון הראשון ממוסקבה". תשומת לב למסע של המלך השחור (נפוליאון) מערוגה ב-1, דרך א7 ועד למט ב-ח8. הפרשים הלבנים מייצגים את חיל הפרשים הרוסי. הערוגה א1 מייצגת את מוסקבה, הערוגה ח8 את פריס, והאלכסון א1-ח8 מייצג את הנהר ברזינה שם ספג נפוליאון מפלה קשה בשנת 1812.
פתרון: 1. פד2+ מא2 2. פג3+ מא3 3. פדב1+ מב4 4. פא2+ מב5 5. פבג3+ מא6 6. פב4+ מא7 7. פב5+ מב8 8. פא6+ מג8
זו העמדה, כמה מסעים לפני המט
9. פא7+ מד7 10. פב8+ מה7 11. פג8+ מו8 12. פד7+ מז8 13. פה7+ מח8 14. מז2 מט.
חוזה שימונוסקי
ג'יימס מיל
ג'יימס מיל (באנגלית: James Mill; 6 באפריל 1773 - 23 ביוני 1836) היה פילוסוף, היסטוריון וכלכלן אנגלי.
אביו של ג'ון סטיוארט מיל. למד תאולוגיה, היסטוריה ופילוסופיה. בשנת 1802 החל לעסוק בעיתונאות וכתב מאמרים רבים גם לאנציקלופדיה בריטניקה.&lt;BR&gt;
השקפותיו בענייני כלכלה, חינוך ופוליטיקה היו ליברליות וזכו לאהדה רבה. ספרו תולדות הודו הבריטית (1813) זכה גם הוא לתפוצה רבה, למרות הביקורת שמתח בו על הממשל הבריטי בהודו.
הוא התמנה למשרה בכירה בחברת הודו המזרחית והשפיע רבות על מדיניותה. הוא סבר כי הסביבה ואירועים חיצוניים הם הקובעים את תוכני הרוח ולכן גם האמין בכוחם המכריע של תיקונים חברתיים לשפר את טבע האדם.
קאלוורמרקט
קאלוורסטראט
קלוורסטראט
קלוורסטראט (בהולנדית: Kalverstraat) הוא רחוב קניות ועסקים במרכז אמסטרדם שבהולנד. הרחוב נקרא על שם ה"קלוורמארקט" (kalvermarkt) - שוק העגלים שעמד במקום זה עד המאה ה-17. השוק פעל במקום החל משנת 1486 כשוק בקר וצאן שנקרא Ossenmarkt (שוק השוורים) בהמשך, בשנת 1629 שונה שמו.
אורכו של הרחוב כ-750 מטרים, ראשיתו בכיכר דאם, וסיומו במונטורן (מגדל המטבעה).
על פי אמונה נוצרית מקומית, בשנת 1345 נערך במפגש הרחובות קלוורסטראט ורוקין נס, המוזכר עד ימינו בתהלוכה דתית שקטה (סטיל אומגאנג) הנערכת מדי שנה.
בגרסת משחק המונופול ההולנדית, רחוב זה הוא הרחוב היקר ביותר במשחק.
הירונים צ'רנובסקי
הירונים צ'רנובסקי (בפולנית: Hieronim Ignacy Czarnowski; ינואר 1834 - 28 בדצמבר 1902) היה שחמטאי פולני.
ביוגרפיה.
צ'רנובסקי חי בוורשה (אז באימפריה הרוסית) שם שיחק, בין היתר, עם אלכסנדר פטרוב ושמעון אברמוביץ וינוור. לאחר הכישלון של התקוממות ינואר (1863-64) היגר לצרפת.
בשנת 1867 הגיע למקום השמיני בתחרות פריז (המנצח: איגנץ קוליש) וניצח בתחרות קפה דה לה רז'אנס. צ'רנובסקי ניצח בדו-קרב את פרטי +3 -0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
בשנת 1880 הגיע צ'רנובסקי לקרקוב (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית) בתקופה של האוטונומיה של גליציה. הוא היה מייסד משותף ונשיא מועדון השחמט של קרקוב (Krakowski Klub Szachistów) שם ניצח בתחרות בשנת 1897.
בית הספר התיכון למדעים ולאמנויות (ירושלים)
אליהו בן-זמרה
טארו אסו
טארו אסו (ביפנית: 麻生太郎; נולד ב-20 בספטמבר 1940) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן ה-92. אסו, חבר בית הנבחרים בדיאט היפני מאז שנת 1979, ושר החוץ לשעבר, נבחר ב-22 בספטמבר 2008 למחליפו של יאסואו פוקודה כמנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית של יפן. יומיים לאחר מכן נבחר על ידי בית הנבחרים לראש ממשלת יפן. בבחירות הכלליות שנערכו באוגוסט 2009 נחלה מפלגתו מפלה ואסו הוחלף בראשות הממשלה על ידי יוקיו הטויאמה. לאחר ההפסד התפטר אסו מתפקידו כמנהיג המפלגה.
בדצמבר 2012 מונה לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה. הוא כיהן בתפקיד גם בקבינט של יושיהידה סוגה ועד אוקטובר 2021.
ביוגרפיה.
לפני הכניסה לפוליטיקה.
אסו, נולד בעיר ליזוקה שבמחוז פוקוקה למשפחה נוצרית קתולית בעלת קשרים ענפים בשלטון היפני. אביו עמד בראש קונצרן תעשייתי לייצור בטון והיה מקורב לראש ממשלת יפן קאקוי טאנאקה ואמו היא בתו של ראש הממשלה לשעבר שיגרו יושידה. אחותו הצעירה של אסו נישאה לבן המשפחה הקיסרית היפנית.
ב-1963 סיים אסו תואר ראשון באוניברסיטה בטוקיו ויצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. לימודים אלו נקטעו על ידי משפחתו שחששה כי יעבור תהליך של אמריקניזציה, אסו חזר ליפן, ועבר משם ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
לאחר שעבד כשנתיים במכרות יהלומים בסיירה לאון, החל אסו ב-1966 לעבוד בחברה המשפחתית, הוא כיהן כנשיא חברת המכרות אסו מ-1973 ועד 1979. במקביל, טיפח את הקריירה הספורטיבית שלו כקלע מצטיין, ואף היה חבר במשלחת היפנית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
קריירה פוליטית.
אסו נבחר לראשונה לבית הנבחרים היפני (הבית התחתון), באוקטובר 1979, מאז נבחר עוד שמונה פעמים רצופות. מסוף 1988 ועד יוני 1989 שימש כסגן שר לענייני חינוך, ספורט, מדע ותרבות, בנובמבר 1996 מונה לשר זוטר לתכנון כלכלי, תפקיד אותו החזיק במשך כשנה, וב-2001 מונה לשר זוטר לענייני כלכלה ומדיניות פיסקלית.
ב-2003 צורף לקבינט של ג'וניצ'ירו קואיזומי כשר לענייני פנים ותקשורת, ובאוקטובר 2005 מונה לשר החוץ של ממשלת יפן, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2007. אסו החזיק בקו נוקשה וניצי במדיניות החוץ של יפן כלפי שכנותיה במזרח אסיה, קוריאה הצפונית וסין.
ב-2006 התמודד אסו בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הדמוקרטית ליברלית אך הפסיד לשינזו אבה, שאף נבחר לראש הממשלה ה-90 של יפן. לאחר התפטרותו של אבה, התמודד אסו שוב על ראשות המפלגה, אך הפסיד ליאסואו פוקודה בבחירות שנערכו בספטמבר 2007.
באוגוסט 2008 מינה פוקודה את אסו למזכ"ל המפלגה, ולאחר שפוקודה התפטר מתפקידו, נבחר אסו למחליפו בראשות המפלגה ברוב גדול. בהצבעות שנערכו ב-24 בספטמבר 2008 בדיאט היפני, הפסיד אסו בבית העליון הנשלט בידי האופוזיציה, אך בחירתו בבית התחתון הביאה למינויו כראש הממשלה הבא של יפן.
אסו הוא ראש הממשלה הקתולי הראשון בתולדות יפן, לאחר בחירתו הכריז כי על יפן לנקוט בצעדי חירום כלכליים, ועלייה להרחיב את פעילותה בתחום המלחמה בטרור באזור האוקיינוס ההודי.
בבחירות שהתקיימו ביפן ב-30 באוגוסט 2009 נחלה מפלגת השלטון, המפלגה הליברלית דמוקרטית, מפלה, ולראשונה מזה חמישים שנה זכתה מפלגת האופוזיציה, המפלגה הדמוקרטית (DPJ), ברוב. למחרת ההפסד הודיע אסו באופן רשמי על פרישתו מהנהגת מפלגתו
לאחר חזרתה של המפלגה הליברלית דמוקרטית לשלטון, בדצמבר 2012, מונה אסו לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה. הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2021.
חיים אישיים.
טארו אסו נשוי לשיקקו, בת למשפחת פוליטיקאים בעצמה. הוא ידוע כחובב מאנגה מושבע.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand land wars ולעיתים מכונות Māori Wars - מלחמות המאורים) הוא השם שניתן לסדרה של קרבות בין שבטים מאורים שונים ובין המאורים למתיישבים האירופיים בניו זילנד בין 1845 ל-1872 ונסבו ברובם סביב השליטה על הקרקעות בניו זילנד.
רקע.
ההגירה המסיבית אל ניו זילנד בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 הביאו לחיזוק משמעותי של הקשרים והחיכוכים בין המאורים למתיישבים החדשים. שבטים מאוריים מסוימים נהנו ממסחר פורה עם המתיישבים, הם סיפקו לערים החדשות את רוב המזון וחומרי הגלם ובתמורה קנו ציוד וטכנולוגיה אירופית כמו ספינות וטחנות קמח. שבטים אלו הצליחו בדרך כלל לשמור על מרבית השטחים והאוטונומיה שלהם בהתאם להסכם ואיטנגי וזכו לרווחה כלכלית ותרבותית. באזורים אחרים הפעילו האירופים על השבטים המאוריים לחץ כבד להעביר לידיהם קרקעות, הן באמצעים כלכליים והן באמצעים צבאיים. שבטים אלו נדחקו לשטחים מצומצמים במיוחד שלא איפשרו להם למשיך ולהתקיים מחקלאות וציד וכן הרגישו מרומים ומושפלים.
כתוצאה משינויים אלו נחתם בשנת 1840 הסכם ואיטנגי בין נציגי הממשל הבריטי לבין מספר גדול של ראשי שבטים מאורים. ההסכם נועד להסדיר את היחסים בין המאורים למתיישבים, לעגן את זכויותיהם של המאורים על הקרקע ולאפשר מנגנון הוגן לרכישת קרקעות על ידי מתיישבים. אולם ההסכם לא ייושם במלואו ועקב הבדלי תרבויות, שפה וניסוחים לצד הרצון של המתיישבים לרכוש קרקעות נוספות בכל מחיר נמשכו החיכוכים בעניין גם לאחר חתימת ההסכם.
עימותים צבאיים.