רוב יצרני תוכנת קוד פתוח משתייכים לקטגוריה זו ואינם מספקים תוכנה כוללת. חברת RedHat היא הדוגמה הבולטת לחברה המבוססת על קוד פתוח ואפשר שלא להכלילה בקטגוריה זו, משום שהיא יכולה לספק פתרון תוכנה תשתיתי כולל.
יצרני תוכנה מקטגוריה זו אינם בהכרח חברות. המוצר עשוי להיות פיתוח הנעשה על ידי קהילות מפתחים. דוגמה ליצרן מסוג זה הוא יצרן המפתח תוכנה יישומית בשפת התכנות Java. התוכנה עשויה להתבצע כחלק מסביבה המבוססת על תשתיות תוכנה של מספר חברות שונות.
רכישת מוצרים של ISVs לעומת רכישת תוכנה כוללת מיצרן.
לרכישת מערכת תוכנה כוללת מיצרן אחד עשויים להיות היתרונות הבאים:
פתרון של יצרן תוכנה כוללת עשוי לכלול גם מוצרי חומרה בנוסף למוצרי תוכנה וכך להקטין עוד יותר את מספר היצרנים שאתם מתקשר הלקוח.
לרכישת מוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים עשויים להיות היתרונות הבאים:
אמנדה ג'נסן
ינסן
צבא קבע
צבא קבע הוא חלקו המקצועי הקבוע של הצבא, המורכב מקצינים ונגדים שזו היא עבודתם הקבועה. השירות בצבא מבוסס על חוזה במסגרתו מתחייב החייל על תקופת שירות (הניתנת להארכה) תמורתה משולמת לו משכורת. אנשי צבא הקבע אינם משתחררים בעת שלום, מקיימים את הגוף היציב של הצבא, משמרים את מקצועיותו ומתכננים את עתידו בהיבטי תכנון אסטרטגי, לוגיסטיקה (רכש, הצטיידות ותחזוקה), תכנון וביצוע אימונים, כוננות לגיוס מילואים בעת חירום, שימור ידע וכדומה. בצבא המבוסס על מילואים, משמרים אנשי הקבע שלד פיקודי ומנהלי של המסגרות הלוחמות. בקרב אנשי הקבע נמצאים בעלי מקצועות שונים הדרושים לצבא. כאשר הצבא מכשיר כוח אדם לרכישת מקצוע ייחודי בהכשרה ארוכה, נדרש מן החיילים להתחייב בתמורה לשרת תקופה מסוימת בקבע ("לחתום קבע"). צבא המבוסס כולו על צבא קבע נקרא צבא מקצועי; גוף צבאי שאיננו נסמך על גרעין צבא קבע אלא על מתנדבים או מגויסים לעת חירום נקרא מיליציה או צבא מיליציוני.
היסטוריה.
בתקופת הרפובליקה הרומית היה צבאה צבא קבע, הרפורמה הצבאית שהנהיג גאיוס מריוס הפכה את הצבע מצבא מקצועי גדול לצבא בעל שלד קבע קטן יחסית של קצינים וחיילים מקצועיים, שרובו הורכב ממגויסים אזרחיים משורות הפלבאים, שגויסו ואומנו לפי צורך והשתחררו לאחר פרק זמן.
צבא הקבע הראשון במתכונת המודרנית היה צבא היניצ'רים של האימפריה העות'מאנית שהיווה פיתוח של הצבאות הממלוכים והסלג'וקים, שהורכבו מלוחמים מקצועיים ששרתו זמן רב. שארל השביעי, מלך צרפת הנהיג צבא קבע במסגרת המהלכים האחרונים של מלחמת מאה השנה, בניגוד לצבאות הפיאודלים שגייסו כוחות זמינים, לרוב בלתי מאומנים, לפי צורך. בשנות ה-60 של המאה ה-15 הנהיג מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי, צבא קבע גדול יחסית למה שהיה מוכר לפני כן באירופה, שנודע כצבא השחור (Fekete Sereg). ב-1685 יצר ג'יימס השני, מלך אנגליה את צבא הקבע במסגרת הצבא הבריטי, דגם זה השפיע רבות על מבנה צבא הקבע המודרני.
מאז המאה ה-18 היווה צבא קבע מאורגן את אחד מסממניה של המדינה המודרנית. בספרו "עושר העמים" ציין הכלכלן אדם סמית' את קיומו של צבא קבע כסמל לחברה מודרנית ומתוקנת.
צבא קבע ושלטון אזרחי.
אחת ההתמודדויות של שליט עם צבא קבע גדול היא הכוח אותו אוחזים בידיהם מפקדי הצבא, העלול להתהפך כנגד השליט. עקב הפחד מעוצמת כוחם של מפקדי הצבא פוזר צבא היניצ'רים ב-1826 על ידי הסולטאן מהמוט השני. צבא קבע חזק עלול גם להנהיג תפיסת שלטון בהפיכה צבאית.
מערכת של איזונים ובלמים וקביעה חוקתית של מרות השלטון האזרחי על הצבא מסייעת לשמירה על השלטון האזרחי. גם כאן מהווה הדגם הבריטי, המתבסס על חוק הזכויות 1689, דוגמה לשליטה בצבא הקבע במסגרת שלטון דמוקרטי, בו הריבון על הצבא הוא הפרלמנט ולא המלך. פרק 1 לחוקת ארצות הברית בפרק "סמכויות הקונגרס" מגדיר שהריבון על הקמת והפעלת הצבא הוא הקונגרס של ארצות הברית על אף שמפקדו העליון הוא נשיא ארצות הברית. במדינת ישראל קובע ש"הצבא נתון למרות הממשלה".
כח האדם בשירות קבע.
בחברה אזרחית, בה יכול כל אדם לבחור לו כל מקצוע ותחום עיסוק, אין זה טבעי שמי שאינו מחויב בכך יישאר בתפקיד צבאי מרצונו. לפיכך, אחת ההתמודדויות המאתגרות בנושא צבא הקבע היא שימור אוכלוסיית אנשי הקבע ושיפור מקצועיותה ומעמדה. בעוד שבעבר הגיעו לשירות אנשי אצולה באמצעות פנימיות צבאיות יוקרתיות, הרי שכיום פתוחים שערי האקדמיות והפנימיות הצבאיות לכלל שדרות הציבור והן מבטיחות קידום לקצונה, מקצוע ששכרו בצידו ונלווה לו גם מעמד חברתי יוקרתי. הצבאות והממשלות מבטיחות לאנשי ולנשות הקבע תמריצים שונים כגון מימון לימודים, חופשות, תמריצים על הצטיינות בשירות ותעדוף בקבלה לעבודה לאחר פרישה. עם זאת, כאשר השוק החופשי מציע תחרות בתגמול כספי ובתנאים, נקלע צבא הקבע לקושי ומתגברת הסכנה שכוח האדם שיוותר בו יהיה חלש יחסית, תופעה המכונה "דליפת מוחות", בעיקר במקצועות בהם יש ביקוש גם מחוץ לצבא כגון מחשבים, משפטים, רפואה וכדומה
השירות הצבאי מהווה אפשרות לניעות חברתית עבור אוכלוסיות מהגרים וצעירים משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות הזוכים לקבל הכשרה מקצועית איכותית ולעיתים אף אקדמית, ללא תשלום ובתמורה לשירות עצמו הטומן בחובו משכורת ואפשרויות קידום.
Independent Software Vendor
הדיוויזיה ה-1 של האס אס
הדיוויזיה ה-3 של האס אס
דיוויזיית הפאנצרים ה-12 אס אס היטלריוגנד
תרזה הקדושה מליזיה
תרז מליזיה
דיוויזיה הררית מס' 23, קאמא אס אס
אווה גרין
אווה גאל גרין (בצרפתית: Eva Gaëlle Green; ) היא שחקנית ודוגמנית צרפתייה ממוצא יהודי. נודעת בזכות השתתפותה בסרטים ההוליוודיים "ממלכת גן עדן" (2005) ו"קזינו רויאל" (2006) שזיכה אותה בפרס באפט"א, ובסרט "" (2014).
ביוגרפיה.
גרין נולדה בפריז שבצרפת. אמה מרלן ז'ובר היא שחקנית צרפתייה ילידת-אלג'יריה ממשפחה מרקע פייה-נואר שסבה מצד אמה היה יהודי-ספרדי. אביה וולטר גרין הוא רופא שיניים ממשפחה נוצרית ממוצא שוודי וצרפתי. גרין הגדירה את עצמה גם כ"יהודייה חילונית שמעולם לא ביקרה בבית כנסת כילדה". היא טענה בעבר ש"אני מרגישה כמו אזרחית העולם. לקולנוע ולחיים אין גבולות". יש לה אחות-תאומה לא-זהה שנולדה שתי דקות אחריה, ג'וי (ג'והאן). את ילדותה העבירה ברובע השבעה-עשר של פריז. גרין מגדירה את משפחתה כבורגנים, וטענה שאחותה שונה ממנה מאוד.
גרין התחנכה בצרפת ולמדה באוניברסיטה האמריקאית בפריז, מוסד דובר-אנגלית. העבירה חלק מזמנה גם באנגליה ובאירלנד. גרין הייתה תלמידה שקטה, וכילדה פיתחה התעניינות באגיפטולוגיה לאחר שביקרה במוזיאון הלובר בגיל 7. כשהייתה בת 14, לאחר שראתה את איזבל אג'אני בסרט "סיפורה של אדל ה.", החליטה שהיא רוצה להיות שחקנית. בתחילה חששה אמהּ שמא קריירת משחק תהיה יותר מדי בשביל בתה הרגישה, אך בהמשך היא החלה לתמוך בשאיפה זו של גרין. בגיל 17 נרשמה לשלוש שנות לימודים בבית הספר לדרמה ע"ש סיינט פול בפריז. היא הצהירה שבהפקות בית הספר "תמיד בחרתי את התפקידים המרושעים באמת. זוהי דרך מצוינת להתמודד עם הרגשות היומיומיים שלך".
קריירה.
משחק.
לאחר לימודי הדרמה, גרין החלה לשחק על הבמות בפריז, ואף הייתה מועמדת לפרס מולייר על הופעתה בהצגת התיאטרון "Jalousie en Trois Fax" ב-2001. ב-2002 הופיעה גם בהצגה "Turcaret".
לאחר מכן, הבמאי ברנרדו ברטולוצ'י גילה את גרין, והחליט ללהק אותה לככב בסרטו "החולמים" שיצא לאקרנים ב-2003. בראיון הוא תיאר אותה כ"כל כך יפה, שזה לא הוגן". גרין הסכימה להצעתו של ברטולוצ'י, למרות ההתנגדות הראשונית של הוריה. בסרט השתתפה בסצינות עירום רבות, וטענה בראיון שהרגישה טבעית על הסט, אך הייתה נבוכה כאשר הוריה ראו את הסרט. הופעתה קיבלה ביקורות טובות, חלקן השוו אותה לשחקנית האמריקאית ליב טיילר. גרין הביעה פליאה, כאשר דקה מהסרט נחתכה בעבור השוק האמריקאי, ואמרה כי "יש כל כך הרבה אלימות, הן ברחובות והן על המסך...אני חושבת שסקס מפחיד אותם".
הסרט הבא בו השתתפה היה ארסן לופן ב-2004, וגרין גילמה בו את מושא אהבתו של לופן. לטענתה נהנתה מהתפקיד, אף על פי שהיא מעדיפה בדרך כלל לגלם דמויות מורכבות יותר.
הופעתה ב"החולמים" שכנעה את רידלי סקוט ללהק אותה לסרטו "ממלכת גן עדן" שיצא ב-2005, סרט על מסעי הצלב, בו גרין מגלמת את סיבילה, מלכת ירושלים. אמנם זכתה בזכות תפקיד זה להכרה בינלאומית, אך לאכזבתה, הרבה מזמן המסך שלה נחתך בעריכה. סטפני זקרק כתבת באתר Salon שיבחה את הופעתה: "היא לא ממש ידעה מה לעשות עם הדיאלוג המאולץ של הדמות שלה, אך היא כל כך מלכותית שאתה בקושי מבחין". נב פירס מה-BBC כינה את הדמות שלה "צולעת". גרין הייתה מרוצה כשהמורכבות של דמותה שוחזרה בגרסת הבמאי.
ב-2005 גרין הייתה מהמועמדות המובילות לשחק בסרטים "הגנן המסור" (תפקיד שניתן בסוף לרייצ'ל וייס) ו"הדליה השחורה".
ב-2006 היא לוהקה ברגע האחרון לתפקידה של וספר לינד בסרט "קזינו רויאל" בסדרת סרטי ג'יימס בונד. על הופעתה בסרט קיבלה ביקורות חיוביות: המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" מנה אותה בין ארבע נערות בונד הטובות ביותר, ומגזין "IGN" דירג אותה כפאם פאטאל הטובה ביותר. על הופעתה בסרט זכתה בפרס באפט"א ובפרס אמפייר. שני הפרסים נבחרו בידי הקהל הבריטי.
ב-2007 גרין הייתה מהמתמודדות המובילות לתפקיד הראשי בסרט "סוד". מי שנבחרה בסוף לתפקיד היא ססיל דה פראנס. באותה שנה, גרין שיחקה את המכשפה סרפינה פקלה בחידוש לספר "מצפן הזהב", בו כיכב גם דניאל קרייג שכיכב לצדה קודם ב"קזינו רויאל", אך השניים לא הופיעו באותן סצנות.