קינמונום (שם מדעי: "Cinnamomum") הוא סוג של עצים ושיחים ארומטיים השייכים למשפחת העריים, הגדלים בסרי לנקה, באינדונזיה, בהרי האנדים, בברזיל ובמצרים. למינים השונים של עצי הקינמומום ישנם שמנים ארומטיים בעלים שלהם ובקליפת העץ. סוג עצים זה מכיל מעל ל-250 מינים אשר גדלים באזורים טרופיים וסובטרופיים באמריקה הצפונית, במרכז אמריקה, באמריקה הדרומית, באסיה, באוקיאניה, ובאוסטרליה. הסוג כולל מספר רב של עצים אשר בעלי חשיבות מבחינה כלכלית - חלק מהמינים של העץ, ובעיקר C. verum, משמשים לייצור של קינמון וקמפור.
מאפיינים.
סוג זה של עצים ממשפחת העריים כולל מעל ל-270 מינים של עצים קטנים או בינוניים, ושיחים, אשר ברובם ארומטיים. לרוב המינים יש ריח ייחודי, אשר דומה לריח של קינמון וקמפור.
לפרי של העץ יש צבע סגול-שחור כאשר הוא בשל.
אטימולוגיה.
האטימולוגיה של השם הגנרי "קינמונום" מתבססת על המילה היוונית "קינמון" או "קינמומון", שמקורה בשפה הפיניקית. בעברית קיימת המילה קינמון, המופיעה כבר במקרא בשיר השירים, הדומה לאותה מילה פיניקית ובעלת אותו מקור.
כלכלה.
התוצר העיקרי מהצמח הוא התבלין שמופק מהחלק הפנימי של ענפי כמה מינים של העץ. המין של העץ "קינמונום וורום", אשר במקור גדל בעיקר באזור סרי לנקה אך כיום גדל גם באזורים טרופיים אחרים של אסיה והקאריביי, הוא מהמינים העיקריים שנמצאים בשימוש הנרחב ביותר להפקת התבלין. התבלין מופק רק מענפים שנבטו.
קמפור מופק מהעץ "Cinnamomum camphora" אשר גדל בעיקר בסין, יפן וטייוואן.
החומר הפעיל.
החומר הפעיל בקינמונום הוא אלדהיד הקרוי סינאמאלדהיד (Cinnamaldehyde) - נוזל שמנוני צהוב וצמיג בעל מסיסות נמוכה במים.
למולקולה מערכת קשרים כפולים מצומדים, ולכן היא מישורית. החומר המרוכז גורם גירוי לעור, ובכמויות גדולות עשוי להיות רעיל, אך אין לו השפעות קרצינוגניות או השפעה בריאותית לטווח ארוך. הסינאמאלדהיד מופרש מהגוף בשתן כחומצת קינמון (תוצר חמצון של האלדהיד). מפיקים את החומר על ידי זיקוק בקיטור של השמן מקליפת העץ. כתוסף מזון הוא מקנה ארומה אופיינית לממתקים, מסטיקים ומשקאות בריכוזים של עד 4,900 מ"ג לליטר (פחות מ-0.5%). בנוסף לשימושיו בתעשיית המזון, החומר הוא דוחה חרקים ומכרסמים יעיל.
מינים.
מספר המינים הכלול של קינמונום נע לפי ההערכות בין ל-250 ל -370. בין המינים האלה יש כמה בעלי חשיבות מסחרית גדולה.
המינים מהם מפיקים את תבלין הקינמון הם:
שלושת המינים האחרונים, קינמון סיני, קינמון סייגון וקינמון אינדונזי, דומים מאוד ולעיתים מתייחסים לכולם כאל קינמון סיני. תבלין המיוצר משלושת מיני הקינמון הסיני מכיל קומרין, חומר מסוכן לצריכה בכמויות גדולות ובאופן ממושך. מבין שלושת המינים, קינמון אינדונזי מכיל את כמות הקומרין הגבוהה ביותר. כמות הקומרין שעשויה להמצא בכפית של קינמון אינדונזי עשויה לחרוג באופן משמעותי מכמות הקומרין המותרת לצריכה יומית לפי הרשות לבטיחות המזון האירופאית EFSA (כמות העומדת על 0.1 מ"ג לק"ג משקל גוף). בקינמון ציילוני כמות הקומרין נמוכה יותר באופן משמעותי ויכולה לנוע בין פי 23 ועד פי 1,328 פחות קומרין מאשר בקינמון האינדונזי.
ברשימה הבאה, אשר איננה ממצה, נכללים מרבית של העץ:
טיטוס אוטס
אפקסור
רעות אלוש
רעות אלוש (נולדה ב-26 בנובמבר 1990) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בקריות, למשפחה ממוצא תוניסאי ותימני. אמה גננת ואביה מנהל חנות בגדים. אלוש היא אחותו הצעירה של אביב אלוש ולה עוד אח אמצעי בשם אלעד. בילדותה עברה המשפחה לכרמיאל, שם היא חיה עד התיכון. בעקבות גירושי הוריה עברה עם אמה לפתח תקווה.
שירתה כרל"שית בחיל האוויר.
למדה משחק אצל יורם לוינשטיין.
בשנת 2016, גילמה את שירלי בעונתה הראשונה של הסדרה "תאג"ד" מבית yes.
אלוש השתתפה בתפקידי אורח בסדרות כמו: אורי ואלה, מתים לרגע, הרמון ויש לה את זה.
שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "סוליקא" בתיאטרון באר שבע, שם שיחקה גם ב"דונה פלור נשואה לשניים". זאת, במקביל להצגה "אם נדע לאהוב", מסע תיאטרלי מוזיקלי בעקבות שיריו של ז'אק ברל. אלוש שיחקה גם בתיאטרון גושן ב"אני ירושלמי" כסבתו של יהורם גאון.
בשנת 2019, שיחקה בסדרה "התחנה" בתפקיד נועם, מדריכה במד"א, וכן השתתפה בתוכנית "סליחה על השאלה", בה סיפרה על התמודדות עם הפרעת אכילה ממנה סבלה.
בשנת 2020, גילמה את חוקרת הנוער מורג שמואל בסדרה "בלקספייס". הסדרה עלתה לנטפליקס בשנת 2021.
בשנת 2021 היא השתתפה בסדרה נעלמים שבה גילמה את ריטה גבעון.
בשנת 2022 היא השתתפה בסדרה ספיידרז שבה גילמה את קלרה שניידר.
חיים אישיים.
אלוש מתגוררת בתל אביב. במרץ 2022 נישאה לבן זוגה, יניב בוחבוט.
פנאפוטי
זולופט
אלפא רומיאו 164
אלפא רומיאו 164 (באיטלקית: Alfa Romeo 164) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1987–1998.
נביא (יהדות)
תאומים שלובים
שמחה גואטה
שמחה גואטה (נולדה ב-14 ביולי 1988) היא דוגמנית למידות גדולות ישראלית.
ביוגרפיה.
גואטה נולדה במשפחה חרדית בבני ברק. היא הבכורה ויש לה אחות תאומה ואח. היא בתו של חבר הכנסת לשעבר מטעם ש"ס, יגאל גואטה.
היא למדה באולפנת צפירה, הייתה בשבט "עמיצור" של בני עקיבא ושרתה במסגרת שירות לאומי של שנתיים במחלקה פנימית א' בבית החולים תל השומר. היא בעלת תואר ראשון במינהל ותקשורת ממכללת רמת-גן. בעבר ניהלה את רשת חנויות הממתקים של משפחתה, "חלומות מתוקים" עד שהתחילה קריירה בטלוויזיה ובדוגמנות.
היא גרושה, ומתגוררת ברמת גן.
קריירה.
בשנת 2015 השתתפה גואטה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "ארבע חתונות", ששודרה בשידורי רשת בערוץ 2, שבין היתר, תיעדה את ההכנות לחתונתה המפוארת.
בשנת 2017 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת", ששודרה בערוץ 24.
ב-2018 הופיעה גואטה בצילומים של סופר-פארם ושל מותג האופנה Queen Size, השתתפה בצילומים למותג הפלאס סייז Retema של המעצבת רתם לויתן, וכן בשבוע האופנה, שחרת על דגלו נשים בכל המידות והגילאים, שם היא פתחה את תצוגת האופנה של דרור קונטנטו.
ב-2018 הוציאה סינגל בשם "יש לנו תקווה".
ב-2019 השתתפה בעונת ה-VIP של "הישרדות" ששודרה ברשת 13 והעפילה לגמר.
במרץ 2019 דגמנה שוב בשבוע האופנה תל אביב, ושימשה כפרזנטורית הראשית בתצוגה של דרור קונטנטו.
ביוני 2019 החלה להגיש תוכנית רדיו יומית ברדיו חיפה בשם "מהפכה של שמחה", והתוכנית האחרונה שלה שודרה ב-18 בנובמבר באותה השנה, וכן, הגישה פעמיים בשבוע פינת אוכל בתוכנית "שש - אמנון לוי" בערוץ רשת 13.
בשנת 2021 השתתפה בגולסטאריות המשודרת בערוץ 10 בהוט.
תקוה שריג
תקוה שריג (14 במרץ 1915 - 18 בדצמבר 1997) הייתה סופרת ישראלית, מחנכת ועורכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ביוגרפיה.
תקוה שריג נולדה בשכונת 'כרם אברהם' בירושלים. אביה, הרב ד"ר יוסף זליגר, הקים את בית הספר העברי תחכמוני. אימה, לאה זליגר, הייתה ממייסדות ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל.
בית המשפחה היה בית דתי. כאשר הייתה בת ארבע מת אביה ממחלה, ולפי צוואתו היא אמרה עליו קדיש. אמה וסבתה גידלו אותה והרבו לספר לה סיפורים ואגדות מהעולם היהודי, את ספרה "אמא אגדה" הקדישה להוריה.
כנערה החלה להתרחק מהדת. היא הצטרפה לתנועת "לגיון הצופים", שבהמשך התאחדה עם תנועת "המחנות העולים", ושם פגשה את בעלה נחום שריג (במקור ויספייש). בהיותה בת שבע-עשרה הצטרפו השניים ל"קבוצת חוגים", קבוצת חלוצים שלימים הקימה את קיבוץ בית השיטה.
במאי 1936 נישאו והחליפו את שם משפחתם לשם העברי שריג. לימים נולדו להם ארבעה בנים ובת. אחד הבנים, יוסף שריג, נהרג במלחמת יום הכיפורים בקרבות רמת הגולן.
בתחילת שנות ה-40 של המאה העשרים החלה להדריך את "חברת הנוער הצ'כי" - חברת נערים ניצולי שואה שנקלטה בקיבוץ בית השיטה. במהלך מלחמת העצמאות עברה לגור עם ילדיה בתל אביב על מנת להיות קרובה לבעלה נחום, שהיה באותה תקופה אחד ממפקדי הפלמ"ח.
בשנים אלה למדה הוראה במקצועות ספרות, לשון ומקרא במכללת סמינר הקיבוצים ובהמשך למדה תואר ראשון בספרות עברית ומקרא באוניברסיטת תל אביב.
תקוה לימדה וחינכה בבית הספר בקיבוצה ובישובים נוספים כ־25 שנה, ונפטרה בקיבוצה בית השיטה בגיל 83.
כתיבתה.
תקוה עסקה כל ימיה בכתיבה וכתבה כ־60 ספרים בהוצאות הספרים "הקיבוץ המאוחד", "ספריית פועלים", "מסדה" ו"כתר", בעיקר ספרי ילדים.
יצירתה עסקה בתחילה בחיי הקיבוץ ובפרט בחיי ילדי הקיבוץ. בהמשך עסקה בכתיבתה בעיקר בעיבוד סיפורים יהודיים, שאותם הכירה היטב מילדותה.
בבסיס יצירתה עמד הרצון להנחיל את המסורת היהודית לקורא העברי הצעיר: "אני רואה ייעוד בהבאת מקורות ישראל אל הילדים מגיל רך ביותר כדי שעולם האסוציאציות שלהם יהיה קשור מילדותם ליהדות".
את מרבית ספריה כתבה לאחר מות בנה יוסף במלחמת יום הכיפורים, בספרה האוטוביוגרפי "סופה" היא מתארת את המשבר העמוק שפקד אותה, שגרם לה להשקיע את מרבית זמנה בכתיבה.
היא כתבה עשרות ספרי ילדים, את הסדרה "לנו משלנו" שהייתה אחת הסדרות הבולטות מבין ספריה כתבה לאחר מות בנה, ומטרתה הייתה הנגשת אגדות חז"ל לילדים. אוריאל אופק כותב על סדרה זו שעיקר ערכה בכך שנכתבה בלשון שמתאימה לילדים, בצורה תמציתית השומרת על רוח המקור.
ביקורת.