על אף שהקונסרציום טוען כי הם עוד רחוקים מסיום המיזם, נתקבלו תגובות חיוביות רבות לאור הפרסומים המדעיים והפופולריים של המיזם. טענת המיזם כי 80% מרצף ה-DNA פעיל ביוכימית הוביל לכותרות במדע הפופולרי שהכריז על מות ה-DNA זבל. עם זאת, הטענה בדבר הפונקציונליות הנרחבת של הגנום אינו מקובל בקרב כל החוקרים. המבקרים טוענים שהמונח פונקציונלי בו השתמשו במיזם קיבל פרשנות מאוד נרחבת, כך שכל קטע שעובר שעתוק מוגדר כפעיל, וזאת בניגוד לדעה הרווחת במחקר (המתבססת על שמירות רצפית הנלמדת מגנומיקה השוואתית) שישנם אזורים ב-DNA אשר עוברים שעתוק ואינם פעילים, כגון פסוידוגנים. בנוסף, נטען כי המיזם ביכרו רגישות על פני סגוליות, דבר המוביל לשגיאה מסוג I. טענה נוספת כנגד במיזם הוא הבחירה השרירותית של שורות התאים וגורמי השעתוק שנחקרו, כמו גם היעדר ביקורות מתאימות, דבר שעלול להוביל לכך שרצפים אקראיים של DNA מתנהגים בצורה דומה לאזורים שהוגדרו על ידי המיזם.
בתגובה לחלק מהביקורות, מדענים טענו שהמידע ב-ENCODE אשר נובע באופן ישיר מניסויים ביוכימיים משקף במידה רבה יותר את תפקוד ה-DNA מאשר המידע העקיף שנכרה בגנומיקה השוואתית, מכיוון שאומדני השמירות הרצפית הם יחסיים ומורכבים לבצע בגלל המנעד הגדול של גודל הגנום של יצורים שונים, אפילו של יצורים קרובים מאוד מבחינה אבולוציונית. המדענים טוענים שניתן להשתמש באומדן של שמירות הרצפית כדי לחזות מרכיבים פונקציונליים ברצף ה-DNA, אך הוא לא מגביל את המציאות הממשית של רצף פעיל. יתר על כן, נראה כי חלק גדול מהגנום מעורב בבקרת שעתוק אפיגנטית וחיוני להתפתחות של יצורים מורכבים. זו אינה טענה חדשה, וכבר עשרות שנים נטען כי ישנו חשיבות לאזורים הלא מקודדים ב-DNA. מלכתחילה המיזם לא שאף להגדיר אזורים על סמך השמירות האבולוציונית, אלא על סמך החשיבות הרפואית, מכיוון שברירה אבולוציונית אינה הכרחית ומספיקה כדי לבסס תפקוד מסוים. זוהי הגישה שבה נקטו במיזם, וישנן גישות אחרות במחקר החולקות על קו מחשבה זה.
בנוגע לטענה על השימוש במונח פונקציונלי, טענו חוקרים כי המיזם הגדיר מלכתחילה את המונח כאלמנטים בעלי תפקיד ביוכימי רלוונטי, כך שהיה מדויק יותר לנסח את המסקנה בצורה כזו: 80% מהגנום מעורב בפעילות ביוכימית סיבתית בתופעות הנחשבות רלוונטיות למחקר הביו-רפואי. עניין המינוח מתמזער בעוד המיזם צובר תאוצה, כאשר יותר ויותר מדענים מפרסמים מחקרים בהם מעורב מידע שנאגר במיזם, ואילו המאמרים המבקרים את המינוח התמעטו. אחד מהמדענים המשתתפים במיזם הגדיר את המונח פונקציונלי ככזה אשר יש לו פעילות ביוכימית ספציפית: שעתוק RNA, מודיפקציה היסטונית, רגישות לאנזים חיתוך, קישור לגורם שעתוק, מוטיב של גורם שעתוק ואקסונים.
ב-2014 ציינו חוקרי ה-ENCODE כי בספרות המקצועית הוגדרו אזורים פעילים בגנום באופן שונה בהתאמה לגישה המחקרית שננקטה. שלוש הגישות העיקריות לזיהוי אזורים פעילים הם גישות גנטיות (המתבססות על שינוי בפנוטיפ), גישות אבולוציוניות (המתבססות על שמירות) וגישות ביוכימיות (המתבססות על ניסויים ביוכימיים, כפי שנעשה במיזם זה). לשלוש הגישות יש מגבלות: בגישות הגנטיות יתפספסו אזורים פונקציונליים שאינם באים לידי ביטוי באורגניזם, בגישות האבולוציונית יש בעיית של שונות גנומית מרובה אפילו בין יצורים קרובים והגישות הביוכימיות חושפות סימנים שלא בהכרח מעידים על פעילות. החוקרים טוענים שבניגוד לשתי הגישות הראשונות, הגישות הביוכימיות לא רק מרמזות על פוטנציאל הפעילות של רצף מסוים, אלא גם נותנות מידע על סוגי תאים בהם הרצף פעיל. שילוב של הגישות השונות יחד כמשלימות אחת את השנייה יכול לסייע באיתור אזורים פעילים במצבים תקינים ובמחלות. הם טוענים כי המפות הביוכימיות של הגנום שפורסמו במסגרת המיזם התגלו כבעלי הערך הרב ביותר, מכיוון שהם משמשים נקודות פתיחה למחקרים נוספים שמנסים להבין את הקשר בין חתימות אופייניות לפעילות מולקולרית, תאית ושל האורגניזם עצמו.
ביקורת נוספת על המיזם היא במישור הכלכלי. עלותו הגבוהה של המיזם (כ-400 מיליון דולר), מבטאת העדפה של תמיכה ב'מדע גדול', וזה בא על חשבון מחקרים יזומים על ידי חוקרים, הנחשבים יצרניים יותר. ישנם חוקרים הטוענים כי התועלת המופקת מהמיזם לא מגיע להיקף ההשקעה הכספית. כדי לבדוק את הטענה הזו, נבדקו כמות המאמרים שפורסמו ולמידע מה-ENCODE היה חלק מרכזי בהם. זוהי לא משימה טריוואלית, מכיוון שהמונח ENCODE אינו ייחודי למיזם והוא נמצא בשימוש נרחב. עד 2012 התפרסמו כ-300 מאמרים כאלו, מתוכם 110 של מעבדות אשר לא קיבלו מימון מהמיזם.
ביקורות נשמעו לא רק מהפן הכלכלי, אלא גם מהזמן שהושקע במיזם. נטען כי כמות התוצאות לא מצדיקה את כמות הזמן במיזם, אשר מבחינה מהותית לא יושלם לעולם. על אף ההשוואות למיזם ה-HGP, מיזם גנום האדם, למיזם זה היה נקודות סיום ברורה, אשר אין כרגע למיזם ה-ENCODE.
אנשי המיזם מציגים סימפתיות לסוגיות המדעיות, במקביל לניסיונות להצדיק את המאמצים, על ידי מתן ראיונות והסברים מפורטים הן לקהילה המדעית והן לציבור הרחב. הם מזכירים כי לקח חצי מאה מאז שהבינו שה-DNA הוא החומר התורשתי ועד לפענוח הרצף, ולכן הם משערים שגם מיזם זה נדרש מימד של זמן כדי להבין את חשיבותו.
שלום באוצן
שלום באוצן היה הסכם שלום שסיים את המלחמות הגרמניות-פולניות (1002–1018), בין האימפריה הרומית הקדושה לדוכסות פולין.
רקע.
בתקופת אוטו השלישי היה בולסלאב הראשון, דוכס פולין נאמן לאוטו, אולם שאיפותיו של היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במזרח דרדרו את היחסים בין המדינות. בנוסף בולסלאב תמך בטענותיו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן לכתר גרמניה, ולאחר רציחתו של אקארד בשנת 1002 כבש בולסלאב את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה. זמן קצר לאחר מכן נפצע בולסלאב באורח קשה כשניסו להתנקש בחייו, ומכיוון שחשד בהיינריך שתכנן את ההתנקשות ניתק בולסלאב את היחסים בין שתי המדינות.
בנוסף, בשנת 1002 הודח בולסלאב השלישי, דוכס בוהמיה במרד אצילים, ובולסלאב החזירו לשלטון, אולם לאחר שקיבל הזמנה מאצילי בוהמיה להתערב בסכסוך, כבש בולסלאב את דוכסות בוהמיה, ונטל לעצמו את התואר "דוכס בוהמיה". בשנת 1004 מרד בולסלאב בהיינריך בגלוי והבעיר את הטירה במייסן כמעשה התגרות, ובעקבות כך פרצה מלחמה בין שתי המדינות.
המלחמה נמשכה בהפסקות כ-16 פעמים, ולאחר שהצבא הקיסרי נכשל במתקפתו במהלך חורף 1017, וכן בעקבות כישלון מתקפת הנגד הפולנית באותה שנה, פתחו שני הצדדים במשא ומתן לסיום המלחמה.
שלום באוצן.
ב-30 בינואר 1018 חתמו היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובולסלאב הראשון, דוכס פולין על הסכם שלום נוסף, המכונה "שלום באוצן". בולסלאב הצליח לשמור על תאריו כמרקיז לוסאטיה ומייסן, והכיר בהיינריך השני כפיאודל שלו. בנוסף, היינריך השני הבטיח לתמוך במסע של בולסלאב הראשון לקייב, על מנת לסייע לחותנו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב. כדי לחזק את השלום, התחתן בולסלאב הראשון, שהיה אז אלמן, עם אודה ממייסן, בתו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן, ובכך חיזק את קשריו עם האצולה הגרמנית.
יודל רוזנברג
רודוליוב רוקי וולוביץ'
רודוליוב "רוקי" וולוביץ' (סרבית: Rodoljub "Roki" Vulović; נולד ב-1 במאי 1950) הוא זמר ופזמונאי סרבי.
ביוגרפיה.
וולוביץ' נולד ב-1 במאי 1950 בעיר הבוסנית (יוגוסלביה דאז) ביילינה. הקריירה המוזיקלית שלו החלה בשנת 1972, עם פרסום שיריו "Kristina" ו-"Napustićeš me ti". לאחר הוצאת אלבומו "Paša" בשנת 1988 ערך הופעות במספר מדינות אירופאיות בעלות קהילה סרבית גדולה. וולוביץ' הוציא בנוסף ל"Paša" שישה אלבומים נוספים.
במהלך מלחמת יוגוסלביה נהרס לחלוטין מרכז העיר ביילינה, וביתו של וולוביץ' ניזוק. וולוביץ' התגייס למאמץ המלחמתי, והפך לחבר בבריגדת "סמברסקה". רבים משיריו עוסקים במלחמה, ואחדים מהם מוקדשים לחבריו לקרב ולקציניו, כדוגמת ליובישה "מאוזר" סאביץ'. ההכנסות משיריו נתרמו לטיפול בחיילים שנפצעו בקרב.
לאחר הצלחת אלבומו הראשון עבר וולוביץ' לשרת תחת היחידה "Garda Panteri" (משמר הפנתרים). ביוזמת מפקדו פרסם אלבום נוסף בשנת 1993, הקרוי על שם היחידה. אלבום זה תרם רבות למורל החיילים, והביא לפרסומו של וולוביץ'.
במסגרת הקריירה האקדמית שלו לאחר המלחמה שימש כפרופסור וכרקטור בבית הספר לחקלאות ולרפואה בביילינה, עד ליציאתו לגמלאות.
קישורים חיצוניים.
ערוץ המעריצים של רוקי וולוביץ'
חברת הנפט האנגלו-איראנית
Pre-exposure prophylaxis
ג'ון דוליטל
פצצת B61 היא פצצה גרעינית ומהווה את מאגר הנשק התרמו-גרעיני העיקרי של ארצות הברית מסוף המלחמה הקרה עם ייצור של מעל 3,100 פצצות.
Mod 12.
בשנת 2013 ביקש הפנטגון 11 מיליארד דולר לתוכנית הארכת חיים עבור ארסנל ה B61. הקונגרס סירב לאשר את התוכנית כפי שהיא לאור שאלות שעלו לגבי משך הביצוע, המחיר והצורך בחידוש.
הבקשה המקורית הייתה של 4 מיליארד דולר שמאז הוכפלה ויעד המסירה הוארך ב-3 שנים מ 2017 ל-2020. לאחר מכן עודכן המחיר בשני מילארד דולר נוספים ועוד מיליארד דולר לערכות הנחיה לטילים שיורכבו על הזנב ויעד המסירה עודכן ל-2021.
B61 Mod 12 מתוכנן להחליף את Mod 3, 4, 7, ו 10 עם אורך חיי מדף של 20 שנה. חידוש פצצות קיימות יכול לחסוך לפי הערכות כ 2–3 מיליארד דולר.
חבר הקונגרס ג'ון גרמנדי הציע כי ה-B61 ייצאו משירות כליל ובמקומן יתבצע שימוש בפצצות B83.
נתן רוטשילד