הוא בדק את השינוי באי השוויון בזמינות השכלה גבוהה ב-15 ארצות בעלות מגוון הסדרים מוסדיים בתחום ההשכלה הגבוהה. בין ממצאיו הרבים אנו למדים שהתרחבות ההשכלה הגבוהה שיפרה את נגישותה לכלל שכבות האוכלוסייה ושאי השוויון בין שכבות בנגישות הצטמצם לעיתים, אך אי השוויון באשר לסיכויי הסיום המוצלח של לימודים גבוהים לא השתנה בדרך כלל. הפרטה לא פוגעת בהכרח במידת השוויון המעמדי בנגישות להשכלה גבוהה וגיוון מוסדי לא מצמצם אותו בהכרח.
דמוגרפיה וחינוך.
שביט חוקר את הקשר שבין שינויים דמוגרפיים ומערכת החינוך ושוויון הזדמנויות בה. נושא חשוב בתחום זה הוא הקשר בין גודל המשפחה להישגי ילדים. המשפחות בישראל גדולות יותר כמעט מכל מדינה בOECD ומחקרים מלמדים שילדים הגדלים במשפחות גדולות מגיעים להישגים נמוכים בממוצע מאלה הגדלים במשפחות קטנות. הדבר נכון גם בישראל אולם באוכלוסיות החרדית והערבית, ההשפעה השלילית של גודל המשפחה על הישגים דווקא קטן יותר. ישנה טענה שהדבר מסתייע בגין התמיכה החברתית הרבה לה זוכות משפחות גדולות בקהילות אלו.
שביט ניסה לברר ביחד עם ד”ר יריב פניגר באיזו מידה ריבוי הילדים בישראל משפיע על ההישגים היחסיים של תלמידי ישראל בהשוואה למדינות הOECD. מחקרים בינלאומיים מראים שהישגי התלמידים בישראל נמוכים בהשוואה למדינות מפותחות. כמו כן, בישראל כאמור, שיעורי ילודה גבוהים מאוד לעומת אלה של רוב המדינות המפותחות. כתוצאה מכך, המשפחות הישראליות גדולות יחסית, והצפיפות בכיתות גבוהה. שני משתנים אלו מוכרים בספרות המחקר כגורמים המגבילים הישגים לימודיים. פניגר ושביט ניתחו את נתוני פיז"ה והראו ששיעורי הילודה הגבוהים מסבירים את רוב הפער בין ציוני התלמידים הישראלים ובין הממוצע הבינלאומי. ההשפעה שיש לגודל האוכלוסייה הצעירה על ציוני התלמידים נמצאה קשורה הן לגודל המשפחות והן לצפיפות בכיתות. בעוד מחקרים רבים מחפשים את ההסבר לרמת ההישגים הנמוכה במשתני מערכת החינוך עצמה, המחקר של פניגר ושביט הראה שלהקשר החברתי והדמוגרפי שבו פועלת מערכת החינוך תרומה חשובה להבנת הישגי התלמידים. קישור למאמר.
יחסי יהודים-ערבים במערכת החינוך.
מחקרו הנוכחי של שביט עוסק בשילוב בין ערבים ליהודים בבתי ספר בישראל. מידת הסגרגציה בין יהודים לערבים בישראל גבוהה מאוד. רוב הערבים גרים ביישובים שאוכלוסייתם היא על טהרת הערבים, ורוב היהודים גרים בשכונות שהן על טהרת היהודים. גם במערכת החינוך ההפרדה בין הלאומים די קיצונית.
עם זאת פועלים בישראל כמה עשרות בתי ספר בהם מתקיים עירוב בין יהודים לערבים. חלקם הם בתי ספר המחויבים אידאולוגית לדו-קיום שוויוני, כגון בתי ספר המאוגדים בעמותת "" לחינוך דו-לשוני, אך הרוב הם בתי ספר שבהם העירוב הוא נסיבתי ולא אידאולוגי. הללו שוכנים בשכונות מעורבות, הם מוגדרים כבתי ספר עבריים, אך חלק מהאוכלוסייה הערבית בשכונה בוחרים לשלוח אליהם את ילדיהם. הדוגמה הבולטת לכך היא יפו, שכל בתי הספר העבריים הלא-דתיים שבה הם בתי ספר מעורבים. כך גם ברמלה, לוד ובמקומות אחרים.
המחקר הנערך בשיתוף עם דר' אורי שויד ובמימון קרן יאקובס מברר מהם התהליכים החברתיים המתרחשים בבתי הספר המעורבים הללו. למשל האם מתעוררים מתחים בין ההורים מהקבוצות השונות, האם התלמידים בני הקבוצות השונות מתרועעים זה עם זה, האם יש הבדלים בין בתי הספר מהסוג האידאולוגי לבתי הספר שבהם האינטגרציה היא נסיבתית, האם הרכב האוכלוסייה היהודית במקום (למשל שיעור המהגרים האתיופים והרוסים) משפיע על יחסי הקהילה היהודית כלפי הערבית ולהפך.
פרו ורצ'לי
מועדון כדורגל פרו ורצ'לי 1892 (באיטלקית: Football Club Pro Vercelli 1892) הידוע גם בשם פרו ורצ'לי הוא מועדון כדורגל איטלקי, המשחק בעיר ורצ'לי במחוז פיימונטה שבאיטליה. הוא היה מועדון הכדורגל המקצועני הראשון באיטליה, והמועדון הבולט ביותר באיטליה בתחילת המאה ה-20, עם 7 אליפויות בין השנים 1908 ל-1922. כיום משחקת הקבוצה בליגה האיטלקית השלישית. צבעיה הם לבן ושחור, ומדי החוץ בצבע אדום.
היסטוריה.
התחלה זוהרת ודעיכה.
המועדון נוסד בשנת 1892 כ"מועדון ספורט פרו ורצ'לי" (באיטלקית:"Società Ginnastica Pro Vercelli"), וב-1903 הוקמה מחלקת הכדורגל של המועדון. ב-3 באוגוסט 1903 שיחק המועדון את המשחק הראשון שלו נגד "פורצה קוסטנזה". בשנת 1906 הצטרף המועדון לליגה האיטלקית השנייה, שיחק 2 עונות ועלה לליגה האיטלקית הראשונה. בעונתו הראשונה בליגה האיטלקית הראשונה בשנת 1908 זכה באליפות הראשונה. בשנת 1909 זכה באליפות השנייה. בעונת 1909/1910 סיים את הליגה במקום השני. ב-3 העונות הבאות זכה 3 פעמים ברציפות באליפות. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1934/1935.
בעונות 1920/1921, 1921/1922 זכה ב-2 אליפויות. בסוף עונת 1934/1935 ירד לליגה השנייה (ה"סרייה ב' "). בעונת 1935/1936 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת מודנה. בעונת 1938/1939 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת נובארה. בעונת 1940/1941 הפסיד בסיבוב השני בגביע לקבוצת סמפדוריה. בסוף העונה ירד לליגה האיטלקית השלישית (ה"סרייה ג' ").
המועדון שיחק בליגה השלישית עד עונת 1945/1946 שבסופה עלה לליגה השנייה. המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה וירד לליגה השלישית בסוף עונת 1947/1948. בסוף עונת 1951/1952 ירד לליגה הרביעית (ה"סרייה ד' "). המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה הרביעית ובסוף עונת 1956/1957 עלה לליגה השלישית. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1961/1962 ירד לליגה הרביעית פעם נוספת. המועדון שיחק 9 עונות ברציפות בליגה הרביעית ובסוף עונת 1970/1971 עלה לליגה השלישית. המועדון שיחק 7 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1977/1978 ירד לליגה הרביעית. המועדון שיחק בליגה הרביעית עד עונת 1993/1994 אז עלתה הקבוצה לליגה השלישית מהמקום הראשון בליגה הרביעית.
המתחרה העירונית ואיחוד.
בשנות ה-2000 המוקדמות, בשנת 2006, הוקמה מתחרה למועדון בשם "א.ס. פרו בלוודרה ורצ'לי" (בצבעים צהוב וירוק) כתוצאה מאיחוד המועדונים "א.ס. טרינו קלציו" (שהגיעה ממחוז טרינו) ששיחקה בסרייה ד', ו"פ.ג'.ס. פרו בלוודרה" מליגות נמוכות יותר (שהוקמה ב-1912). הקבוצה החדשה בילתה את רוב זמנה בליגה סרייה ד', והצליחה לעלות פעם אחת לליגה סרייה ג' שנחשבת לליגה המקצוענית הראשונה מהליגות הנמוכות. באותו הזמן, עקב חובות וקשיים כלכליים לא הורשתה פרו ורצ'לי המקורית להשתתף בליגה של 2010/2011, ולכן התפרקה. על מנת לשמור על המותג "פרה ורצ'לי" בחיים, פרו בלוודרה שינתה את שמה ל "יו. אס. ורצ'לי קלציו" וזמן מה לאחר מכן לקחה גם את הזכויות על ההיסטוריה והתארים של פרו ורצ'לי המקורית ואף שינתה את צבעיה לצבע של פרו ורצ'לי המקורית. בסוף העונה עלתה הקבוצה החדשה לליגה השלישית. בעונת 2011/2012 שיחקה בליגה השלישית ובסוף העונה עלה לליגה השנייה אחרי 64 שנות היעדרות. בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב השני בגביע לקבוצת צ'זנה. בסוף העונה נכשלה הקבוצה לשרוד בליגה השנייה, וירדה לליגה השלישית. בסוף עונת 2013/2014 עלתה שוב הקבוצה לליגה השנייה, שם הצליחה לשרוד שנתיים נוספות, וב-2017/2018 ירדה שוב לסרייה ג'. ב-11 ביולי 2019, מונה החלוץ האיטלקי ושחקן העבר בנבחרת איטליה אלברטו ג'ילארדינו למאמן הקבוצה, בשאיפה להחזיר אותה לליגה הבכירה.
אדוארד קרבסבאך
אדוארד קרבסבאך (בגרמנית: Eduard Krebsbach; 8 באוגוסט 1894 - 28 במאי 1947) היה רופא גרמני בשורות האס אס ששירת במחנה הריכוז מאוטהאוזן מיולי 1941 עד אוגוסט 1943. הוא נידון למוות והוצא להורג בגין פשעים נגד האנושות שביצע במחנה.
במחנה הריכוז.
בסתיו 1941 הפך קרבסבאך ל"שטאנדורטארצט" (בגרמנית: רופא מחנה) במחנה מאוטהאוזן. בתפקידו היה אחראי לכל הפעולות הרפואיות שהתבצעו במחנה ופיקוח על יתר אנשי הסגל הרפואי. הוא היה אחראי לביצוע רצח המוני בזריקה קטלנית שניתנה ללבם של אנשים נכים וחולים. תחת פיקוחו נרצחו קרוב ל-900 אסירים רוסים, פולנים וצ'כים על ידי זריקה קטלנית של בנזן. זאת הסיבה שאסירי המחנה כינו אותו "ד"ר שפריצבאך" ("ד"ר הזרקה"). קרבסבאך היה אחראי גם להקמתו של תא גזים במרתף בית החולים שבמחנה.
קרבסבאך השתתף לעיתים קרובות בסלקציות וקבע אילו אסירים יישלחו למותם. אסיר לשעבר תיאר את פעולותיו בסלקציה כזו: "כרופא האס אס הבכיר במחנה, ד"ר קרבסבאך הגיע לעיתים לבלוק 5 והכריח את היהודים שנותרו בו לצעוד לפניו. אז הוא שאל אם מישהו מהם הוא רופא. אם היו כאלה, הוא נהג לומר "חזירים יהודים, אתם רק רופאי הפלות". ביום שלמחרת נפטרו מהם בעזרת הקאפואים. אם אסיר יהודי היה שוכב על הרצפה עם גפה שבורה – לא מראה נדיר בעבודה – לרוב הוא היה נזרק על הקיר על ידי קאפו. אם ד"ר קרבסבאך היה עובר שם, הוא היה אומר בציניות "כן, הרגל השבורה הזאת היא מקרה אבוד" (יוזף הרצלר, אסיר במאוטהאוזן).
קרבסבאך הועבר למחנה קייזרוואלד בלטביה במהלך סתיו 1943. מאמינים כי הוא האיש שירה ביוזף ברייטנפלנר, חייל גרמני שהיה בחופשה, לאחר שהוא וחבריו העירו את קרבסבאך משנתו ב-22 במאי 1943. במחנה זה השתתף בסלקציות, בהן נקבע מי מהאסירים יומת בגז, עד לפינוי המחנה באוגוסט 1944.
לאחר חיסול המחנה והעברת האסירים למחנה הריכוז שטוטהוף, שימש קרבסבאך כאפידמיולוג עבור לטביה, ליטא ואסטוניה. זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לשירות בצבא, שם תפקד כרופא מחלקה בכיר. הוא שירת בצבא עד סוף שנת 1944, ובסוף שנת 1944 היה לרופא חברה במפעל בקאסל.
משפט פשעי המלחמה בדכאו.