ג'ונה היל פלדשטיין (באנגלית: Jonah Hill Feldstein; נולד ב-20 בדצמבר 1983) הוא שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי. מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2011 על הופעתו בדרמת הספורט "מאניבול" ולשנת 2013 על תפקידו בדרמה הקומית "הזאב מוול סטריט". היל התפרסם בזכות תפקידיו בקומדיות המצליחות: "סופרבאד - חרמן על הזמן", סדרת סרטי "רחוב ג'אמפ", "שיגעון של קולג'" "קח את זה כמו גבר" ו"אנשים מצחיקים".
קורות חיים.
ג'ונה היל פלדשטיין נולד בעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה לשרון לין (לשעבר צ'אלקין), מעצבת אופנה ותלבושות ולריצ'רד פלדשטיין, חשב של להקת "Guns N' Roses". אחותו של היל היא השחקנית ביני פלדשטיין. אחיו ג'ורדן פלדשטיין היה המנהל המוזיקלי של רובין ת'יק ומארון 5 עד מותו הפתאומי בשנת 2017. הוריו של היל הגיעו במקור מלונג איילנד, ניו יורק. היל גדל בשכונה עשירה בלוס אנג'לס, והוא ממשיך להתגורר שם עד היום. היל למד ב"בית ספר ברנטווד" בלוס אנג'לס ולאחר מכן ב"בית ספר קרוסרודס" שבסנטה מוניקה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 2002, המשיך היל ללמוד במכללת בארד, בבית הספר למשחק "ניו סקול" ובאוניברסיטת קולרדו. היל הוא יהודי ועבר טקס בר מצווה.
קריירת משחק.
עוד כשהיה תלמיד מכללה כתב מופעים משלו והציג אותם בשכונת איסט וילג'.
בתחילת דרכו התחבר עם ילדיו של דסטין הופמן רבקה וג'ק שהציגו אותו בפני דסטין, הופמן הציע להיל להיבחן לסרט "אני אוהב האקביז", היל הצליח באודישן וזכה לתפקיד קטן שהיה הראשון שלו בסרט מקצועני.
לאחר מכן הופיע בתור לקוח של אתר "eBay" בקומדיה של ג'אד אפאטו - "בתול בן ארבעים" (2005), ותפקיד זה הוביל לתפקידים קטנים בקומדיות מ-2006: "קליק", "ילד של סבתא" ותפקיד נרחב יותר בקומדיה "שיגעון של קולג'" בתור שרמן שרדר חברו של בארט'לבי גיינס (ג'סטין לונג) שעוזר לו להקים קולג' פיקטיבי. באותה שנה שיחק בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידו של מורגן פרימן.
ב-2007 הוא לוהק לקומדיה המצליחה השנייה של ג'אד אפאטו "הדייט שתקע אותי" ולאחר מכן לסרט "מבול של צרות" סרט ההמשך של "ברוס הגדול מכולם".
את רוב הפוקוס תפס בהופעתו הראשית בקומדיית הקולג' "סופרבאד - חרמן על הזמן" בה גילם את סת', נער קולני וחרמן שמחליט עם חברו אוון (מייקל סרה) לנצל את הלילה האחרון שלהם יחד לפני הפרידה הבלתי נמנעת לקולג' כדי לנסות ולאבד את בתוליהם.
היל זכה לביקורות נלהבות על הופעתו הקומית והיה מועמד בטקס סרטי הקולנוע של ה-MTV בקטגוריות פריצת השנה וההופעה הקומית של השנה.
בשנת 2008 הופיע בקומדיה "קח את זה כמו גבר" בתור מת'יו, עובד בית המלון אליו הגיע פיטר ברטר ומעריץ מושבע של המוזיקאי אלדוס סנואו (ראסל בראנד).
ב-2009 הופיע בדרמה הקומית "אנשים מצחיקים" בתפקידו של ליאו חברם של מארק (ג'ייסון שוורצמן) וגיבור הסרט איירה (סת' רוגן), השתתף באותה שנה גם בסרטו ולצידו של ריקי ג'רווייס "המצאת השקר".
בשנת 2010 דיבב היל את סנוטלאוט ג'וגנסון בסרט האנימציה "הדרקון הראשון שלי" ושיחק בקומדיה בהפקתם של ג'ייסון סיגל וג'אד אפאטו "תביא אותו כמו גבר" את אהרון גרינברג, עובד בחברת תקליטים גדולה.
ב-2011 שיחק היל בדרמת הספורט "מאניבול" בתפקיד פיטר ברנד עוזרו של בילי בין (בראד פיט), מאמן קבוצת הבייסבול "אוקלנד אתלטיקס".
הופעתו בסרט זיכתה את היל בסופרלטיבים רבים וכמו כן גם במועמדויות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2012 שיחק בקומדיית הפעולה המוערכת המבוססת על סדרת הטלוויזיה "רחוב ג'אמפ 21". היל שגם כתב את תסריט הסרט שיחק בתפקיד השוטר מורטון שמידט.
בשנת 2013 הופיע היל בדרמה הקומית ביוגרפית של מרטין סקורסזה "הזאב מוול סטריט" בתפקיד איש המכירות דוני אזוף, עליו היה מועמד היל לפרס אוסקר שני בקריירה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2018 ביים היל את סרטו הראשון, קומדיית נעורים בשם "שנות התשעים" בהשתתפותם של לוקאס הדג'ס ואלכסה דמי.
כמפיק וכתסריטאי.
היל רצה להיות תסריטאי עוד כשהיה תלמיד תיכון וחלם לכתוב תסריטים לסדרות מפורסמות כמו: "סאטרדיי נייט לייב", "המופע של לארי סנדרס" ו"משפחת סימפסון".
בתחילה החל לכתוב תסריטים עם חברו שחקן הקולנוע ג'ייסון שוורצמן ולאחר מכן הגשים את חלומו וכתב תסריט אחד ל"סאטרדיי נייט לייב" שהתקבל והופק ב-2008.
ב-2009 שימש היל כעוזר הפקה ביחד עם סשה ברון כהן על סט הקומדיה הפרובוקטיבית "ברונו". בשנת 2018 ביים וכתב את הסרט "mid90s", סרטו הראשון כבמאי.
חיים אישיים.
באוקטובר 2019 הוא התארס לג'יאנה סנטוס, אך האירוסין בוטלו לאחר שנה, באוקטובר 2020.
סם ספיגל
קארל לואגר
חיים הלל בן-ששון
חיים הלל בן-ששון (Ben-Sasson; כ"א בשבט תרע"ד, 17 בפברואר 1914 – כ"ט באייר תשל"ז, 16 במאי 1977) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. תחום התמחותו הוא תולדות היהודים בימי הביניים, ובנוסף, סוגיות בתולדות היהודים בארץ ישראל בעת החדשה.
ביוגרפיה.
חיים הלל בן-ששון נולד בוולוז'ין לפריידל (שעל שמה המעוברת קבעו הוא ואחיו את שם משפחתם בישראל) ולרב שמואל אביגדור הלוי דרצ'ינסקי, ר"מ בישיבת וולוז'ין בליטא. מצד אמו היה נכדו של רבי חיים הלל פריד, משנה ראש ישיבת וולוז'ין ומצאצאי ראשיה.
הוא הוסמך לרבנות בידי הרב חיים עוזר גרודזינסקי. כבר בנערותו התבלט בפעילותו הציבורית, בין השאר בארגון "החלוץ המזרחי".
בן-ששון עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ד 1934. הוא למד בסמינר למורים "מזרחי" ולימד במסגרות חינוך שונות לילדים ונוער בירושלים. וכן התנדב בתנועת הנוער "בני עקיבא" ובהסתדרות הסטודנטים "יבנה".
בן-ששון התגייס לארגון "ההגנה" עם בואו לארץ ישראל; במאורעות תרצ"ו 1936 שירת ב"פלוגה הדתית" שלה ברובע היהודי בעיר העתיקה, ואחר כך בלשכת ההסברה של "ההגנה" בירושלים. על פי תלמידו ראובן בונפיל: "הוא נשאר קשור לצבא הגנה לישראל עד יומו האחרון ותרם למפגשי העיון בצמרת הפיקוד. היה שותף במסגרות עיון ודיון בשאלות אקטואליות חשובות". מעורבותו בנושא הצבאיות היהודית המודרנית התבטאה גם בהשתתפותו בכתיבה ובעריכה בספר תולדות ההגנה בעריכתו הכוללת של פרופ' בן-ציון דינור, על אף שתחום התמחותו העיקרי היה ימי הביניים, התמסר למחקר ותיאור היסטורי של "הגדודים העבריים" במלחמת העולם הראשונה.
נפטר בירושלים ב-16 במאי 1977.
באקדמיה.
לאחר לימודיו בסמינר, הוא נרשם ללימודים באוניברסיטה העברית. בן-ששון היה תלמידו של ההיסטוריון יצחק בער. הוא התמחה בתולדות עם ישראל בתקופת ימי הביניים, וכן בראשית העת החדשה. הוא הוסמך במדעי הרוח בשנת 1944.
בן-ששון החל ללמד באוניברסיטה בשנת תש"ט 1949, והתמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת תש"ל 1970. הוא היה מורה אהוד וכמה מתלמידיו המשיכו בלימודיהם לתארים מתקדמים.
מלבד מחקריו הרבים והמגוונים, היה בן-ששון מעורכי כתב העת ציון, וכן ערך את המדור ההיסטורי באנציקלופדיה יודאיקה.
בן-ששון תפס את המחקר ההיסטורי, ההיסטוריוגרפיה וההתעניינות בהיסטוריה בכלל, כסוג של עבודת נפש הכרחית לחוסנה של האישיות ולתיקונה של החברה האנושית. כך למשל היו דבריו: באמירה אופיינית זו הייתה תביעה נוקבת מבני דורו ומקוראיו באשר הם, לא רק להעמיק בחקר ההיסטוריה, אלא גם לרכוש את ההבנה שהחיבור ההיסטורי הוא מעין "ספר האדם". בתקופה שפניה אל טכנולוגיזציה הולכת וגוברת של חיי היומיום, שבה הפרט הבודד, האינדבידום, ללא משא הדורות ותרבותם מוצע במשנותיהם של הוגים ובתקשורת ההמונית, הייתה קריאתו זו של בן-ששון משום מרד של מחנך עם שאר רוח גדול. לפי דבריו, מחקר ההיסטוריה וכתיבת ההיסטוריה חדורים ברעיון שתיתכן תמיד מהפכה; העיסוק בהיסטוריה גואל את האדם מן הפונקציונליות שבקיום העכשווי גרידא; ההיסטוריוגרפיה מזהה ומאירה את תקופות המעבר, את רגעי המעבר, ובכך מראה את הסיכוי לשינוי של הכל.
כובד ראש וחשיבות להיסטוריה הודגשו אצל בן-ששון גם בשל תפיסתו את ההיסטוריה האנושית והלאומית כתופעה שפנים רבות ואף סותרות לה לכאורה; אך למעשה נפתלות בה מגמות-על אשר נחשפות על ידי ההיסטוריון. כך למשל ראה בן-ששון בתופעת קידוש השם והחלטתם של יהודים למות ואף להתאבד, כדי שלא להמיר את דתם לדת פגאנית או לנצרות, אשר הייתה נפוצה אצל יהודי ארץ ישראל ואירופה מאז העת העתיקה, פעולה של עוצמה וגבורה אנושית, אשר בנסיבות עידן של תנועת שחרור לאומי תתבטא בהתקבצות של כוחות חמושים פעילים, הקמת צבא ובלוחמה מאורגנת. ובמילים אחרות, בן-ששון ראה מכנה משותף נפשי ולא רק קשר עקרוני הדוק, בין הנרצחים היהודים הסבילים לכאורה במסעי הצלב, לבין אנשי צבא יהודים פעילים, "אקטיביסטים", חיילי "הגדודים העברים" בני דורו, שאותם חקר.