אונסן רבים אוסרים על כניסה עם קעקועים, המזוהים ביפן באופן מסורתי עם היאקוזה, ולפיכך עם עולם הפשע. חוק זה נאכף על כולם, כולל זרים ונשים. כיום, חלק קטן מהאונסנים מאפשרים לבעלי קעקועים קטנים להיכנס לאונסן כל עוד הקעקוע מכוסה בפלסטר עמיד למים בצבע גוף.
תרפיה.
בשל המינרלים והכימיקלים הטבעיים המצויים במימיו, נחשב האונסן כמקום בעל השפעות רפואיות. היפנים מאמינים שאונסן מרפא כאבים ומחלות, ופוקדים אותו כאתר תרפי.
חזקה בעקבות מקרים
2009 ברפובליקה העממית של סין
2009 ברפובליקה העממית של סין הייתה השנה בה חגגה הרפובליקה העממית של סין 60 שנה מיום היווסדה.
ברוך וגשול
ברוך ואגשול
צ'יקו מנשה
צ'יקו מנשה (נולד ב-28 בפברואר 1978) הוא עיתונאי ישראלי. כיהן כמשנה למנהל חטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי בשנים 2019-2017. כיום מכהן כסגן נשיא בארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל.
ביוגרפיה.
מנשה נולד וגדל בירושלים, והוא בוגר הגימנסיה העברית בירושלים. את דרכו בתקשורת החל ככתב חדשות, ולאחר מכן כתב משטרה ארצי עבור רשת ב'. סיקר את כל תקופת האינתיפאדה השנייה ופרשות פליליות גדולות. כמו כן, שימש גם ככתב לענייני בריאות ואיכות הסביבה בחדשות ערוץ 2.
במסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 2 מנשה חשף לראשונה את פרשות השחיתות של הרב יונה מצגר, בעת ששימש רב ראשי לישראל.
ב-2005 עבר לערוץ 10 בתפקיד הכתב המדיני של הערוץ.
מנשה סיקר את התהליך המדיני בין הישראלים והפלסטינים ואת יחסי הממשל האמריקאי וישראל בהקשר זה, ושימש פרשן מרכזי בנושאים אלו בחדשות ערוץ 10.
בשני מקרים לפחות, חשף מנשה באופן בלעדי אנשים בכירים במשרד החוץ, שהביעו ביקורת יוצאת דופן על ההתנהלות של ממשלת ישראל מול ממשלות ידידותיות. המקרה הידוע ביותר הוא חשיפת המסמך שכתב הקונסול הכללי דאז בבוסטון, נדב תמיר, על הפגיעה ביחסים עם הממשל האמריקני.
ב-2012 החל לשמש בתפקיד פרשן מדיני בקול ישראל.
ב-2016 מונה לנהל בפועל את רשת ב' של קול ישראל.
ב-2017 מונה למשנה למנהל חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי כאן.
ב- 25 בדצמבר 2019 הודיע לתאגיד על פרישתו מתפקידו בחטיבת החדשות כדי לכהן בתפקיד סגן נשיא בארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל. ביולי 2020 מונה למנכ"ל משותף בארגון.
חזקה דהשתא
בהלכה, חזקה דהשתא (השתא=עכשיו בארמית) היא אחת ממיני ההחזקות. בחזקה זו ידוע המצב בהווה, אך קיים ספק לגבי המצב בעבר. על פי חזקה זו אנו מניחים כי המצב הנוכחי הוא גם המצב שהיה בעבר, עד שיוכח אחרת. חזקה זו היא החזקה ההפוכה לחזקה מעיקרא. כך למשל, כאשר יש ספק אודות נערה ביום שמלאו לה שנים עשר וחצי שנה שבה היא הופכת לבוגרת האם הקידושין שנעשו על ידה חלים כי נעשו בעודה בוגרת או לא, קובע רב כי אם בשעה שבה דנים יש לה סימני בוגרת (שתי שערות באותו מקום), מכיוון ש"הרי היא בוגרת לפנינו" כעת, יש להניח שגם קודם הייתה בוגרת. שמואל לעומת זאת, חלוק על רב וקובע שמדובר בספק ואין חזקה זו מכרעת את הספק. יש הסוברים ששמואל סבור שאין לחזקה דהשתא כח הכרעה עצמאי.
מול חזקת הגוף.
לחזקה זו אין תוקף מול חזקת הגוף (כלומר אנו מניחים שלגבי גוף האדם המצב המסופק בעבר, זהה למצב התקין בעת הלידה, כל עוד לא הוכח אחרת), אך בהלכות טומאה וטהרה החמירו חז"ל ולגבי טומאה שיש ספק על עברה קבעו את הכלל כל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן, לדוגמה, מת שנמצא כעת במקום פרטי וישנו ספק אם היה שם גם בזמן עבר, אנו מניחים שהוא היה מוטל מת במקום גם בזמן עבר עד המועד שבו ידוע שהיה חי.
אולם כאשר ל-"חזקה דהשתא" מצטרפת חזקה נוספת (למשל חזקת כשרות או חזקת טומאה), הן גוברות ביחד על חזקה מעיקרא. לדוגמה, אדם שהיה טמא וטבל במקווה שנבדק לאחר מכן, ונמצא כי אין בו את כמות המים המינימלית הנדרשת למקווה כשר, עם זאת ידוע לנו בבירור כי בתאריך מסוים בעבר, היו במקווה דיי מים והוא היה כשר. במקרה זה עומדת חזקת דהשתא - לפיה המקווה אינו כשר, יחד עם חזקת הטומאה - לפיה האדם שהיה טמא, נשאר בטומאתו כל עוד לא מתברר שהוא נטהר, כנגד חזקה מעיקרא - לפיה המקווה שהיה כשר בעבר, נשאר בכשרותו עד זמן מינימלי קודם לבדיקתו. במקרה זה גוברות שתי החזקות על חזקה מעיקרא. כוח משותף זה נקרא בתלמוד "תרתי לריעותא".
מקרה נוסף בו יש לחזקה דהשתא, עדיפות על חזקה מעיקרא, הוא אם החזקה דמעיקרא לא הייתה מבוררת בשעתה. כלומר: רק בהווה אנו יכולים לדעת, שכבר בראשיתו של המקרה, הכול היה תקין, אבל בעבר לא ניתן היה לחזות זאת מראש.
דוגמה
כלל הלכתי קובע שבהמה טרפה אינה מסוגלת לחיות יותר מ-12 חודשים, לפיכך פרה אדומה בת יותר מ-12 חודש שנשחטת, ומתברר בשעת השחיטה שהיא טרפה, ברור לנו שהיא לא הייתה טרפה בשעת לידתה, שכן על פי הכלל, היא הייתה אמורה למות בגיל 12 חודשים.
אם כן היות שבשעת לידתה היא לא הייתה טרפה, הרי שכל רגע מזמן הלידה ועד המועד בו התגלה דבר היותה טרפה, היה עלינו להעמיד אותה בחזקת כשרות כפי שהייתה מעיקרא.
קובע התלמוד שאין להעמיד אותה על חזקתה שהייתה כשרה, אף על פי שלאחר שחייתה למעלה משנים עשר חודשים, כבר ברור לנו שכאשר נולדה לא הייתה טרפה. הסיבה לכך היא מכיוון שמעולם לא הייתה שעה בה חלה החזקה ומעולם לא הוחזקה בחזקת כשרות, הרי שמעולם לא ניתן היה לדעת אם היא טרפה או לא, אלא רק כאשר חלפו 12 חודשים.. לפי זה, פוסקים חכמי התוספות שגבינות שנעשו מחלב של בהמה שנשחטה והתברר שהיא טרפה, אין להתיר את הגבינות מכוח חזקה זו, אף על פי שברור שבשעת לידתה לא הייתה הבהמה טרפה
חזקה מעיקרא
ליאו אוליצקי
א&quot;ל אוליצקי
סינגלטון
מפת חואן דה לה קוזה
וולפגנג סרטוריוס פון וולטרשאוסן
וולפגנג סרטוריוס פון ולטרסהאוזן
איגנטייבו
אִיגְנָטִיֶיבוֹ (בבולגרית: Игнатиево) היא עיירה בצפון מזרח בולגריה בשטח הרשות המקומית אקסאקובו שבמחוז וארנה השוכנת 367 קילומטרים מהבירה סופיה ו-15 קילומטרים מבירת המחוז וארנה.
היסטוריה.
בשלהי 1878 הוקמו במישור סמוך לווארנה שני כפרים על ידי פליטי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שהגיעו למקום ממזרח תראקיה. בהמשך בשל תנאי תברואה לקויים ונתוני תחלואה גבוהים עברו המתיישבים לשטחים גבוהים יותר. ב-1934 אוחדו שני הכפרים לכפר אחד שכונה איגנטייבו על שם הדוכס הרוסי ניקולאי איגנאטייב. ב-9 במרץ 2011 זכה הכפר למעמד של עיירה.
כלכלה.
מרבית תושבי העיירה הם בני המעמד הבינוני נמוך ועובדים כשכירים במפעלי תעשייה בווארנה, או בחקלאות בשטחי הרשות המקומית. צפונה של העיר ממוקם על מדרון מיוער ובראשית המאה ה-21, הפך המקום אתר לתיירות פנים וסחר נדל"ן.
דמוגרפיה.
באיגנטייבו קיים תמהיל אתני מורכב הכולל אחוז ניכר של בני רומה וצאצאי פליטים ממקדוניה, תראקיה ודרום דוברוג'ה.
מחנה המעצר איגנטייבו.
רקע - "המסע לגירוש נתינים זרים".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה החלו בממלכת בולגריה רדיפות יהודים שהיו נתינים זרים או מחוסרי נתינות. ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב צו המורה ל-4,022 נתינים זרים, כולם יהודים לצאת לאלתר את גבולות הממלכה. יהודים שהחזיקו באזרחות טורקית או יוונית התקבלו במדינות אילו והשאר נעצרו והובלו על ידי המשטרה הבולגרית, אל שטח ההפקר בגבולות בולגריה יוון וטורקיה, שם נפלו קרבן להתקפות מצד משמרות הגבול.
העניין עורר הד תקשורתי וגל מחאות מצד הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה ומשראה מפקד המשטרה שלא ניתן לפתור את "בעיית" היהודים הורה לשלוח אותם מאזור הגבול, לווארנה במטרה להעלותם על ספינות מעפילים. במהלך מספר חודשים עזבו חלק מהפליטים את בולגריה על גבי אוניות מעפילים ובכללן הרודניצ'אר, הסלבדור, שטבעה בים השיש ו-238 מנוסעיה נספו, והדריאן 2.
כניסת הצבא הגרמני לבולגריה.
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה אל ההסכם התלת-צדדי שבין גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית, והצבא הגרמני נכנס לבולגריה ללא קרב. ב-6 באפריל פלשו הגרמנים ליוגוסלביה. כמה עשרות פליטים יהודים ששהו בבולגריה והיו נתינים יוגוסלבים איבדו את אזרחותם והמשטרה הבולגרית החלה במעצרם, בהתאם לצו גירוש הנתינים הזרים שנותר בתוקף מספטמבר 1939. ב-25 באפריל נעצרו והובאו לווארנה 100 יהודים יוגוסלבים והם הצטרפו ל-200 יהודים שנעצרו ימים אחדים קודם לכן, והיו נתיני מדינות שונות או מחוסרי נתינות. מיעוטם נמנו על מגורשי ספטמבר 1939 שנותרו בווארנה מסיבות שונות.
מחנה המעצר.
בשלהי אפריל 1941, הובאו 300 העצורים למחנה מעצר שהוקם בסמוך לאיגנטייבו ונכלאו במקום. העצורים סבלו רעב, עינויים ונאלצו לחיות ללא תנאים סניטריים במשך מספר חודשים. במהלך מעצרם ניסו השלטונות הבולגרים מספר פעמים, לסחוט כספית את הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה, בדרישת תשלום כופר כספי עבור כל אחד מהעצורים וזאת על מנת שיאשרו את הפלגתו אל מחוץ לבולגריה. ביולי 1941, במהלך פגישה בסופיה, איים סגן מפקד המשטרה הבולגרית סטואיל דרגאנוב על נציגי הקונסיסטוריון, שאם הכסף לא יועבר ימסרו היהודים לידי הצבא הגרמני וישלחו למחנות ריכוז מחוץ לבולגריה. לבסוף, הצליח ראש הקהילה היהודית בווארנה ז'אק טולידו לגייס 80,000 לבות ומסר אותם למפקד המשטרה בסופיה. בראשית אוגוסט 1941, שוחררו עצורי איגנטייבו והותר להם להשתכן בקרב בני הקהילות היהודיות בערי בולגריה השונות.
רפאל מוקדי
רפאל (רפי) מוקדי (23 ביולי 1929 – 9 ביוני 1967) היה מרצה בכיר למדעי הקרקע והמים בטכניון, ורב-סרן במילואים בצה"ל, מפקד פלוגת הסיור של חטיבה 8 במלחמת ששת הימים ובעל עיטור המופת על לחימתו בקרב על קלע ברמת הגולן.
ביוגרפיה.