בקיץ 1987 זכה פאור לתמיכה מפתיעה מרבה הראשי של ירושלים, הרב שלום משאש. משאש כינס בית דין מיוחד שבחן את כל העובדות ולבסוף זיכה את פאור מההאשמות נגדו. אף שגם הרב הספרדי הראשי, מרדכי אליהו הסכים לפסיקתו של בית הדין, הפולמוס לא שקט. העיתון החרדי יתד נאמן פרסם ב-8 בפברואר 1998 הצהרה חתומה על ידי 17 ראשי ישיבות ספרדיות שקרא להתנגד למנוי של רב קונסרבטיבי לבית הכנסת החלבי שערי ציון בניו יורק. פאור הואשם גם כי דיבר בצורה לא נאותה על חכמי אשכנז מימי הביניים ושמספריו עולה ריח של כפירה. גם כאן גרם הלחץ לרב משאש ולרב אליהו לבטל את תמיכתם בפאור.
חבורת בשן
חבורת בשן היא חבורה גאולוגית הכוללת את סדרת הסלעים הגעשיים אשר הורבדו במסגרת הפעילות הגעשית באזור הבשן וברמת הגולן במהלך חמשת מיליוני השנים האחרונות. ניתן למצוא סלעים מחבורת בשן אף בגליל ובדרום לבנון.
בחבורה חמש תצורות גאולוגיות, מהן שלוש בתחומי הגולן, אשר נוצרו בשלושה אירועים געשיים: בזלת הכיסוי העתיקה ביותר, המונחת על סלעי הקירטון, תצורת אורטל המונחת מעליה ותצורת "קילוחי גולן" הצעירה המונחת למעלה. חבורה זו מהווה מרכיב חשוב בגאולוגיה של הגולן.
תצורות החבורה.
חבורת בשן מורכבת ממספר תצורות גאולוגיות עיקריות שגילן הוא החל מלפני 5.5 מיליון שנה ועד ההווה:
בזלת הכיסוי.
בזלת הכיסוי (מסומנת Pβc במפות הגאולוגיות) היא שכבת בזלת מתקופת הפליוקן התחתון, שגילן החל מ-3.5 מיליון שנה ועד 5.5 מיליון שנה. בזלת הכיסוי מכסה שטחים רחבים בדרום רמת הגולן ובגליל התחתון המזרחי, מראש פינה עד לבית שאן. בזלת הכיסוי נפוצה גם מחוץ למרחבי ארץ ישראל ומשתרעת על פני שטחים נרחבים בדרום סוריה עד הר הדרוזים, ובצפון ירדן - באזור אירביד. קילוחי בזלת הכיסוי נמצאו גם במרכז רמת הגולן וצפונה, אולם באזורים אלה היא כוסתה על ידי שכבות בזלת צעירות יותר.
בזלת הכיסוי נבעה מדייקים ומחרוטי לבה הבולטים מעל פני השטח, כגון: קרני חיטין, גבעת בזק, תל סאקי, גבעת נטור ועוד.
שכבות בזלת הכיסוי נמצאות ברמות הגבוהות משני צידי הבקע הסורי-אפריקני ולא בעמקים של הבקע עצמו. מכאן כי הן בקעו מבטן האדמה לפני היווצרות הבקע. גיל בזלת הכיסוי נדגם ונבדק בשיטת תיארוך אשלגן-ארגון (תיארוך K-Ar), ונאמד לתקופה שמלפני 5 מיליון שנה - ראשית תקופת הפליוקן. מכאן שגילו של הבקע הסורי-אפריקני נמוך יותר.
קילוחי רומן-דלתון-ירדה.
נקראה בעבר בזלת משכי (Pβm). התצורה כוללת מספר קילוחי בזלת מתקופת הפליוקן העליון, וגילן נע בין 1.8 ל-3.3 מיליון שנה:
תצורת אורטל.
מצויה במרכז רמת הגולן וכן בצפון עמק החולה. הבזלות הן מתקופת הפליסטוקן התחתון, וגילן 0.7–1.6 מיליון שנה:
קילוחי גולן.
בעבר נקראה "תצורת גולן". קילוחי גולן נפוצים בצפון הגולן ומרכזו. התצורה מורכבת מסדרה של קילוחי בזלת וסלעים פירוקלסטים מתקופת הפליסטוקן העליון. סלעי התצורה נוצרו בפעילות געשית שהחלה לפני כ-0.5 מיליון שנים והסתיימה כ-0.1 מיליון שנים לפני זמננו. מרבית התילים בקו התילים הישראלי נוצרו בעקבות הפעילות הגעשית בתקופה זו. סלעי תצורה זו הם הצעירים ביותר ברמת הגולן. בשל גילן הצעיר של בזלות אלו טרם הספיקו הנחלים להתחתר בבזלת, וכתוצאה אזור צפון מזרח הגולן אינו מאופיין בערוצי נחלים עמוקים כמו בדרום הרמה.
הפרטים בתצורה זו הם:
בזלת אל-ווערה.
תצורה זו מכילה את הבזלות הצעירות ביותר באזורנו, אשר נוצרו בתקופת ההולוקן. בזלת אל-ווערה קלחה מתל חדר שבסוריה לכיוון מזרח. קילוח זה יצר את הלג'ה הקטנה - שטח בזלתי טרשי מאוד אותו כבש צה"ל במלחמת יום הכיפורים. גילה של בזלת אל-ווערה הוא כ-62,000 שנים.
ייתכן כי הג'ובות ברמת הגולן נוצרו באותה תקופה. ההתפרצות האחרונה הידועה באזור אירעה ככל הנראה באזור הלג'ה הגדולה לפני כ-4,000 שנים.
גונזלו היגואין
לקום אתמול בבוקר
לקום אתמול בבוקר (באנגלית: Groundhog Day, 'יום המרמיטה') הוא סרט קומדיה אמריקאי שבוים על ידי הרולד ראמיס ונכתב על ידי דני רובין והרולד ראמיס. הסרט יצא ב-1993 ובשנת 2006, הסרט נוסף לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בגדר היותו "סרט חשוב מבחינה היסטורית ותרבותית".
עלילה.
שדרן טלוויזיה אגוצנטרי בשם פיל קונורס, המפיקה שלו ריטה והצלם לארי נשלחים מטעם עבודתם בתחנת הטלוויזיה WPBH-TV9 לעיירה פונקסאטוני שבפנסילבניה לסקר את אירועי יום המרמיטה. לאחר החגיגות הצוות אמור לחזור, אך בדרכם חזרה, סופת שלגים חזקה מעכבת אותם ללילה נוסף בפונקסאטוני.
להפתעתו של פיל, למחרת בבוקר הוא מגלה שהוא קם לבוקר האתמול, באותה השעה, עם אותו שיר שמתנגן ברדיו ועם אותם אירועים שקרו אתמול. הוא גם מבין שהוא היחיד שיודע זאת ושיש לו זכרונות מהיום ה"קודם", וכך ממשיכים חייו יום אחרי יום בלולאת זמן, כשהוא מתעורר לאותו יום עצמו.
פיל מתאהב במפיקה שלו, ריטה, ומנסה ליצור איתה רומן כל יום מחדש. במהלך הסרט פיל משנה אט אט את אישיותו עד שהוא יכול לעבור ל"יום הבא" של חייו.
אפרים וולף
אפרים וולף (כ"א באב ה'תר"ף, 5 באוגוסט 1920 - כ"ו בשבט ה'תשס"ג, 29 בינואר 2003) היה יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל ומנהל ישיבות חב"ד בישראל.
תולדות חייו.
נולד בעיר נירנברג שבגרמניה לבנימין ורבקה וולף. בגיל 12 נפטרה אימו. בגיל בר מצווה התוודע לחסידות חב"ד. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, נמלט עם משפחתו להולנד. בשנת תרצ"ט נסע לרבי יוסף יצחק שניאורסון באוטבוצק, שם התוודע לראשונה גם לחתנו של הריי"צ, הרבי מליובאוויטש.
משם נסע וולף לווילנה ולאודסה, שם עלה על אונייה לארץ ישראל, מהאחרונות שעזבו את אודסה בעת המלחמה. למד בישיבת תורת אמת בירושלים. בה'תש"ב נישא לפסיה, בתו של הרב אברהם פריז.
בשנת ה'תש"ט (1949) מונה למנהל ישיבת תומכי תמימים בלוד, שהוקמה תקופה קצרה קודם לכן. עם התרחבות המוסדות התמנה גם כמנהל ישיבות חב"ד בכפר חב"ד, קריית מלאכי, קריית גת, מגדל העמק וירושלים. זאת בנוסף לניהול בית הספר למלאכה בכפר חב"ד וקריאת מלאכי וכוללי האברכים בכפר חב"ד ובקריית מלאכי.
כיהן כיו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל וכחבר בהנהלת ארגון הגג של חסידי חב"ד בישראל במשך כשלושים שנה, עד 1990 (ה'תש"ן). במסגרת תפקידו ניהל את הקמת שכונות חב"ד בלוד ובקריית מלאכי וסייע בהקמת קריית חב"ד בצפת.
במשך כחמישים שנה היה וולף מראשי עסקני חב"ד בישראל. רוב ההוראות של הרבי לחסידי חב"ד בישראל ניתנו דרכו.
בשנת ה'תש"ן (1990) הודח מתפקידו באגודת חב"ד על ידי בית דין רבני חב"ד בישראל בעקבות תמיכתו בהשתתפות אגודת ישראל בתרגיל המסריח והטענה כי היה שותף בהצגת הרבי מליובאוויטש כמי שתומך במועמדותו של שמעון פרס לתפקיד ראש הממשלה. וולף טען כי הדחתו הונעה משיקולים אישיים של הרבנים, אך הרבי השיב לרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, מזכיר בית הדין, כי הנהגת חסידי חב"ד בארץ ישראל היא בידי אגודת חסידי חב"ד בישראל ובראשם בית הדין. עם זאת, הרבי המשיך להתייחס אליו כמנהל המוסדות, כך שבשנת ה'תשנ"א (1991) כשנה לאחר ה"תרגיל המסריח" הרבי נתן לו בחלוקת הדולרים דולר "עבור כל המוסדות" כמו שהיה נותן לו בשנים לפני התרגיל. מחליפו בראשות אגודת חסידי חב"ד היה שלמה מיידנצ'יק.
וולף נפטר בכ"ו בשבט ה'תשס"ג, ונקבר בהר המנוחות לצד בנו, ברק'ה וולף.
לקראת השלושים לפטירתו נערך אירוע לזכרו באולם ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד בהשתתפות הרבנים ישראל מאיר לאו, משה יהודא ליב לנדא, מרדכי שמואל אשכנזי ועוד.
נכדו זושא וולף, הוציא לאור סדרת ספרים בשם "ימי תמימים" שבה חומר רב על פועלו, מתוך ארכיוניו. הסדרה מונה 8 כרכים. בשנת ה'תשע"ד הוציא את הספר 'עסקנות ציבורית', הכולל התכתבויות בינו לבין הרבי בנושאי עסקנות ציבורית בצירוף תצלומים של ההתכתבויות.
משפחתו.
ילדיו:
ALH84001
One Step Closer
Crawling
Papercut
נטוויז'ן 013 ברק
מגדל גאלאטה
גלטה
גאלטה
דימיטאר מקרייב איבאנוב
חלונות שאגאל
חלונות שאגאל הם סדרה של שנים עשר חלונות בבית הכנסת של הקמפוס הרפואי הדסה עין כרם. בחלונות קבועים ויטראז'ים המייצגים את שבטי ישראל, והם נוצרו על ידי מארק שאגאל ונקראים על שמו. החלונות נחשבים ליצירתו המפורסמת ביותר של שאגאל בישראל.
בית הכנסת.
בית הכנסת נבנה כחלק מהקמפוס הרפואי הדסה ונחנך ב-3 באוגוסט 1960. מבנה בית הכנסת משולב בקומת הקרקע של המתחם והחלונות בולטים מעל גג המבנה. ספסליו של בית הכנסת ערוכים לאורך ארבע צלעותיו סביב רחבה במרכזו. דלת הכניסה הראשית אל בית הכנסת קבועה בצידו הדרומי, ומולה, בכותל הצפוני, שוכן ארון הקודש. נוסף לחלונות ישנן במבנה שתי יצירות אמנות נוספות בדמות שטיחי קיר בגווני אבן ירושלמית המכסים את ארון הקודש ואת התיבה. השטיחים עוצבו בידי האמנית האמריקאית אביבה גרן ונארגו בארץ בידי רות חייאט.
החלונות וההשראה ליצירתם.
אדריכל הקמפוס, יוסף נויפלד, ביקש משאגאל לייצור את הויטראז'ים לחלונות בית הכנסת, אותם תכנן מראש כך שיתאימו לעבודה מסוג זה. תחילה ייצר שאגאל את החלונות כסדרת ציורים, אותם סיים להכין בינואר 1960. החלונות עצמם נוצרו בריימס שבצרפת במשך שנתיים, על ידי צוות בראשות שארל מארק (Charles Marq), מומחה לויטראז'ים, שהיה אחראי לשיקום הויטראז'ים של קתדרלת ריימס. בין נובמבר 1961 לינואר 1962, ערך שאגאל תערוכה של כמה מאות סקיצות שהכין עבור החלונות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בינואר 1962 החלו בהתקנתם של החלונות צוות המומחים מריימס.