הארגון מתייחד בכך שהוא מתיימר לספק פתרונות שאינם שנויים במחלוקת הלכתית ונותנים מענה לפי כל הדעות. הארגון קיבל עם הקמתו את הסכמתם של שורת פוסקי הלכה בכירים, בעיקר מן המגזר הליטאי-חרדי כדוגמת הרב יוסף שלום אלישיב, הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, הרב נסים קרליץ, הרב חיים קניבסקי, הרב שמואל אוירבך ואחרים. בשנת 2014 הצטרפו גם הרבנים שמואל הלוי וואזנר שמעון בעדני ושלום כהן (ראש ישיבת פורת יוסף), ל"קול קורא" שפרסם הארגון, המפרט את החששות החדשים והאתגרים ההלכתיים שהציבה התקדמות הטכנולוגיה לפתחם של שומרי השבת, וקורא לציבור להיזהר ממכשול ולהתקין התקני שבת בתקן המחמיר אותו דורש הארגון. במנשר זה, הודיע הארגון על הסדר שנחתם מול חברות גדולות במשק, על אפשרות להתקנת "התקן השבת" שבאישור הארגון, מבלי לגרור את הסרת אחריות היצרן, למרות התערבות גורם זר בפעילות המכשיר.
פעילותו.
פעילות הארגון התמקדה בנושאים הבאים:
בלומינגטון (אינדיאנה)
בְּלוּמִינְגְטוֹן (באנגלית: Bloomington) היא עיר במדינת אינדיאנה המשמשת מושב מחוז של מחוז מונרו והעיר הגדולה ביותר בו. העיר נוסדה בשנת 1818 על ידי מתיישבים מקנטקי, טנסי, וירג'יניה, קרוליינה הצפונית והדרומית. מספר תושבי העיר היה 80,405 במפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010. הערכת האוכלוסייה לשנת 2014 היא 83,565. שטח המטרופולין של העיר מתפרש על פני שלושה מחוזות, ואוכלוסייתו הכוללת היא 175,506 איש. בלומינגטון היא ביתה של הקמפוס הראשי של אוניברסיטת אינדיאנה. בקמפוס זה לומדים 42,630 סטודנטים נכון לספטמבר 2014.
שטח העיר הוא 60.5 קמ"ר, מתוכם 0.52 ק"מ מים (0.86%). העיר היא השישית בגודלה מבין ערי אינדיאנה.
בלומינגטון שוכנת בשטח קרסט שמאופיין בשקעים, גאיות, בקעים ומערות.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין 2010, ישנם 80,405 תושבים, 31,425 משקי בית ו-11,267 בעיר. צפיפות האוכלוסין בעיר היא 1,340.4 נפש לקמ"ר. להלן ההתפלגות האתנית בעיר:
להלן התפלגות הגילאים בעיר (הגיל החציוני הוא 23.3 שנים):
ולהלן התפלגות המינים בעיר:
ערים תאומות.
בלומינגטון היא עיר תאומה של הערים:
בית המכס הצפוני בנמל יפו
אלידע גרא
אלִידַע גֵּרָא (1931 - 10 במאי 2017) הייתה במאית קולנוע וכוריאוגרפית ישראלית. סרטה "לפני מחר" (1969) הוא הסרט העלילתי הארוך הראשון שבוים בידי אישה בישראל.
קורות חייה.
גרא נולדה בארצות הברית במשפחה יהודית, גדלה בניו יורק ולמדה מחול בבית הספר ג'וליארד. היא הייתה מתלמידותיה של מרתה גרהם, הופיעה בתיאטרוני אוף ברודוויי, עסקה בכוריאוגרפיה, הקימה להקת מחול משלה ועסקה גם בהדרכת תנועה בתיאטרון. בשלב מסוים החלה לצלם מופעים שהעלתה להקתה.
בעקבות פנייה של במאי קנדי שהציע לצלם את עבודתה באולפן, נסעה לקנדה ולמדה צילום ובימוי. היא הכירה את הצייר ומעצב התפאורה הישראלי צבי (ציצי) גרא, נישאה לו ובשנת 1964 עלו לישראל יחד עם שלושת ילדיהם. בני הזוג התגרשו כעבור עשרים שנה.
בישראל לימדה שיעורי תנועה לשחקנים בתיאטרון הקאמרי, הקימה סטודיו למחול בביתה ויצרה סרטים. כמו כן עיצבה תנועה בסרטים, בהם "שני קוני למל", וכן בתיאטרונים, בין השאר בהצגות "אלקטרה" (1964) ו"תעלולי נאסר-א-דין" (1965).
ב-1969 ביימה גרא את "לפני מחר", הסרט הארוך היחיד שלה. אחריו ביימה סרטי תעודה מוזמנים בשביל גופים שונים ובשלב מסוים חזרה להתמקד בתחום המחול. בין היתר ניהלה את מדור המחול באמנות לעם, הייתה המנהלת האמנותית של להקת המחול "גוונים" ונמנתה עם מייסדי הפסטיבל "גוונים במחול".
ב-2013 הוקרן סרטה של גרא "לפני מחר" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, בנוכחותה של הבמאית.
יצירתה.
"לפני מחר" הוא הסרט העלילתי הראשון בישראל שנוצר על ידי אישה. הוא בנוי משני פרקים הדנים במהותה של האהבה: האחד הוא "אביב", שבו צעיר וצעירה מתאהבים ונפרדים. בשני, "סתיו", עובדיה, קשיש בעל דוכן פלאפל, מצית את סקרנותה של גברת אלטמן הייקית והם מתקרבים בהדרגה. גרא כתבה את התסריט עם יורם קניוק. אמנון סלומון צילם בשחור-לבן. שחזור והקרנת הסרט נערכו ביוזמתה של ישראלה שאער מעודד החוקרת את ראשית קולנוע הנשים בישראל
בסרט שיחקו ישראל (פולי) פוליאקוב מהגשש החיוור, רינה גנור שהייתה אז אחת הכוכבות המבטיחות של הקולנוע הישראלי, אריה אליאס והרקדנית רות האריס.
גרא הייתה מחלוצות הקולנוע הישראלי ומנציגיה הבולטים של תנועת "הרגישות החדשה" בו, שחבריה היו ברובם המכריע גברים.
נפטרה ב-10 במאי 2017 בביתה במגדים.
קישורים חיצוניים.
על "לפני מחר":
ריצ'רד אוקונור
ריצ'רד אוקונור (באנגלית: Sir Richard Nunget O'connor; 21 באוגוסט 1889 - 17 ביוני 1981) היה גנרל בריטי, שהתפרסם במלחמת העולם השנייה בהצלחתו להדוף את צבא איטליה בתחילת המערכה במדבר המערבי, בנפילתו בשבי ובריחתו לאחר מכן.
ביוגרפיה.
ריצ'רד אוקונור נולד בסרינגר בקשמיר שם היה אביו מייג'ור בגדוד בריטי. בגיל צעיר עבר לבריטניה, סיים את המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ב-1909 והוצב כקצין קשר ב-1910 בקולצ'סטר ואחר כך במלטה.
מלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
במלחמת העולם הראשונה השתתף אוקונור כקצין ביחידות חי"ר ובמרץ 1915 השתתף בקרבות בגזרת אראס. הוא עוטר על כך באות השירות המצוין. ביוני 1917 הועלה לדרגת לוטננט קולונל וקיבל פיקוד על הגדוד ה-2.
בנובמבר 1917 הועבר עם גדודו לחזית איטליה כדי לחזק האת האיטלקים בקרב הנהר פיאווה. על כך עוטר באות האומץ האיטלקי.
לאחר המלחמה עלה בסולם הדרגות, שימש כמפקד על יחידות במצרים ובהודו וכן בתפקידי מטה במשרד המלחמה. בספטמבר 1938 מונה כמפקד הדיוויזיה ה-7 בארץ ישראל והמפקד הצבאי של ירושלים. כשאצ"ל התקיף את קולנוע רקס הוא הורה לסגור את כל בתי הקולנוע היהודים בירושלים למספר ימים. בנובמבר 1939 הפכה הדיוויזיה ה-7 שבפיקודו לדיוויזיה ה-6.
מלחמת העולם השנייה.
איטליה נכנסה למלחמה ב-10 ביוני 1940 וזמן קצר לאחר מכן מינה מפקד הצבא הבריטי במצרים וסודאן, גנרל הנרי מייטלנד וילסון, את אוקונור למפקד כוחות חבר העמים הבריטי במדבר המערבי, שכללו את הדיוויזיה המשוריינת הבריטית ה-7 והדיוויזיה ההודית ה-4 והעלה אותו לדרגת לוטננט גנרל. מיד לאחר כניסת איטליה למלחמה, הורה מוסוליני למפקד כוחות צבא איטליה בצפון אפריקה, גנרל רודולפו גרציאני, לפלוש למצרים ולכבוש אותה מידי הבריטים. ב-13 ביוני 1940 פלש למצרים כוח איטלקי גדול שכלל כ-200.000 חיילים, אך חסר כוח משוריין וממונע מתאים. האיטלקים נתקלו בהתנגדות בריטית קלה והתקדמו כ-100 ק"מ עד שנעצרו באזור סידי באראני.
מבצע מצפן.
ב-9 בדצמבר 1940 תקף צבאו של אוקונור את הכוח האיטלקי שפלש למצרים במסגרת מבצע מצפן, הביס אותו תוך זמן קצר, ותוך חודשיים התקדם כ-1300 ק"מ והגיע על לאל עגיילה. הארמייה האיטלקית העשירית חדלה מלהתקיים ככוח לוחם ו-130.000 איטלקים נפלו בשבי. זה היה ניצחון מזהיר בתקופה שבעלות הברית סבלו רק מפלות. על ניצחון זה הוענק לאוקונור תואר אביר מפקד במסדר האמבט.
למרות הניצחון הבריטי המכריע, המתקפה הסתיימה ללא גירוש האיטלקים מצפון אפריקה. כשהגיעו הכוחות התוקפים למיצר היבשה של אל עגיילה הורה ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל לפיקוד הבריטי בזירת המזרח התיכון לעצור את המשך המתקפה, כדי שניתן יהיה לשלוח חלק מכוחות שהשתתפו בה ליוון, על מנת למנוע את נפילתה לידי כוחות הציר. בכך הוחמצה הזדמנות פז לסיים את המערכה בצפון אפריקה כבר בראשית 1941, וכיבוש חופי צפון אפריקה נדחה בלמעלה משנתיים, והושלם רק במאי 1943. המבצע הופסק ב-9 בפברואר 1941, וזמן קצר קודם לכן הפך הכוח שבפיקודו לקורפוס ה-13. אוקונור הועבר למפקדה בקהיר ולוטננט גנרל פיליפ נים מונה כמחליפו.
נפילה בשבי ובריחה.
בפברואר 1941 ְשלח היטלר כוח צבאי גרמני, שקיבל את השם קורפוס אפריקה, בפיקוד גנרל ארווין רומל, כדי לסייע לבן בריתו מוסוליני ולמנוע את נפילת צפון אפריקה כולה ליּּדי הבריטים. רומל פתח במתקפה ב-31 במרץ 1941. מולו נמצאה הדיוויזיה המשוריינת ה-2 וכוחות נוספים של חבר העמים הבריטי בפיקוד פיליפ נים. לאור התקדמותו של רומל שלח ויוול את אוקונור מהמפקדה בקהיר לייעץ לנים. ב-6 באפריל 1941 בעת שסיירו ב-ג'יפ בחזית, הם נשבו בידי יחידת סיור גרמנית והועברו לידי האיטלקים.
אוקונור עשה את השנתיים וחצי הבאות כשבוי מלחמה במבצר Vincigliata ליד פירנצה ביחד עם נים וקצינים בכירים נוספים. הוא ניסה להימלט פעמיים. בפעם הראשונה ניסה לטפס על חומות המבצר אך נתפס ונידון לחודש כליאה בצינוק. בפעם השנייה ניסה לברוח עם עוד מספר קצינים דרך מערה שחפרו. חלק הצליחו להגיע ברגל לשווייץ אבל אוקונור נתפס כעבור שבוע ליד בולוניה ושוב הוחזר לכלא ונכלא חודש בצינוק.
הבריחה השלישית הייתה -ספטמבר 1943 לאחר פרישת איטליה מהמלחמה. אוקונור ונים הוברחו על ידי חברי מחתרת איטלקים. הם הועברו בסירה מטרמולי לבארי שם נתקבלו כאורחים על ידי גנרל הרולד אלכסנדר. בשובו לבריטניה הועלה לדרגת לוטננט גנרל וקיבל פיקוד על הקורפוס ה-8.
המלחמה במערב אירופה.
הקורפוס ה-8 בפיקודו של אוקונר נטל חלק במספר מבצעים צבאיים, שנערכו במסגרת המערכה סביב העיר קן, כולל מבצע אפסום, מבצע יופיטר, מבצע גודווד ומבצע בלוקוט וזכה במספר הישגים מקומיים, אך אוקונר לא הצליח לשחזר את הצלחתו הגדולה במבצע מצפן. בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס בפיקודו גם במבצע מרקט גארדן הכושל בהולנד.
בסוף 1944 הועבר אוקונר להודו וב-27 בנובמבר 1944 מונה למפקד החזית המזרחית. באפריל 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל.
לאחר המלחמה.