ססאר סאנצ'ס דומינגס (בספרדית: César Sánchez Domínguez, נולד ב-2 בספטמבר 1971 בקסרס, אקסטרמדורה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים.
סאנצ'ס החל את דרכו בכדורגל במערכת הנוער של ריאל ואיאדוליד, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת בתבוסה ביתית 6:0 לברצלונה. במדי ויאדוליד הוא שיחק רק 4 משחקי ליגה בין השנים 1995–1999.
סאנצ'ס חתם בעונת בקבוצת הכדורגל הספרדית ריאל מדריד, בתור מחליף ראשון לשוער הצעיר איקר קסיאס. למרות זאת, בעונה שלאחר מכן, הוא קיבל את אפודת השוער הראשון ופתח ב-5 מתוך 9 משחקים בליגת האלופות בעונת הזכייה של ריאל בגביע, אבל הוא הוחלף במשחק הגמר נגד באייר לברקוזן על ידי קסיאס עקב פציעה.
בעונת , סאנצ'ס הצטרף לריאל סרגוסה והיה שחקן חשוב בהרכב הקבוצה האראגונית כשוער בכיר במהלך שלוש העונות בהן שיחק במועדון. באוגוסט 2008, עת הקבוצה ירדה לליגת המשנה, המאמן החדש מרסלינו גרסיה טוראל הוריד את סאנצ'ס לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, עד שהוחתם ידי המאמן הספרדי של טוטנהאם, חואנדה ראמוס. בטוטנהאם האנגלית, נחשב סאנצ'ס לשוער מחליף לפורטוגזי הורליו גומש, ולכן מיעט לשחק. בינואר 2009 עבר לוולנסיה, ששוערה הראשון, רנאן, נפצע.
ביולי 2012 פרש סאנצ'ס ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
סאנצ'ס ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת ספרד ב-16 באוגוסט 2000, בתבוסה 4-1 במשחק ידידות נגד נבחרת גרמניה בהאנובר.
נעליים על הדנובה
נעליים על הדנובה (הונגרית Cipők a Duna-parton) היא אנדרטה ייחודית שהוקמה בשנת 2005 - תשס"ה על גדות נהר הדנובה בבודפשט בירת הונגריה. האנדרטה מנציחה את מאות היהודים שנרצחו בידי גדודי צלב החץ ההונגרים, לאחר שנורו והושלכו למי הנהר בעת שואת יהודי הונגריה בשנים 1944–1945.
רקע.
הונגריה שיתפה פעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה, והוציאה להורג ביוזמתה רבים מאזרחיה היהודים. לקראת סוף המלחמה עברה הונגריה כמה שינויים פוליטיים, ובהם הדחתו של עוצר המדינה, מיקלוש הורטי, ועלייתו לשלטון של פרנץ סלשי ב-1944. סלשי היה מנהיגה של מפלגת 'צלב החץ' הגזענית והאנטישמית, ועם עלייתו לשלטון, הורה לאנשיו לבצע פרעות ביהודים שנותרו בהונגריה. בעקבות הוראתו, נורו יהודים רבים ברחובות והוצעדו במצעדי מוות. אנשי צלב החץ טבחו גם באלפי צוענים, עד כיבושה המלא של הונגריה על ידי בעלות הברית, באפריל 1945. בימי שלטונו של סלשי, נעשו מאמצים רבים להציל את יהודי בודפשט, בעיקר על ידי קרל לוץ השווייצרי וראול ולנברג השוודי ואנשיו.
הירי על הדנובה.
בעקבות מקרים חוזרים ונשנים שבהם הציף הדנובה את רחובות בודפשט, נבנו רציפי אבן משני צדי הנהר בגובה של כשלושה-ארבעה מטרים. בתקופת שלטונם של אנשי "צלב החץ" הובאו יהודים והועמדו על רציפים אלו, כשפניהם אל המים, ונורו בגבם. גופות המתים נפלו אל המים ונסחפו בזרם, מבלי שהובאו לקבורה. בהמשך ביקשו הרוצחים לחסוך בתחמושת, ולכן קשרו את היהודים זה לזה, הוסיפו אבנים ומשקולות, וירו רק בחלק מהם. כך נפלו כולם אל המים, והחיים טבעו אף הם. באחד המקרים, שהתרחש ב-8 בינואר 1945, נגררו כמה עשרות מיהודי בודפשט מבתיהם אל גדות הדנובה ונורו שם. קבוצת יהודים נוספת נאסרה ונכלאה במפקדת "צלב החץ", במטרה לירות בהם בשעת הבוקר. בחצות הלילה פרץ כוח של קציני משטרה, ובהם חסיד אומות העולם, פאל סאלאי וחברו קארוי סאבו, ושחררו את היהודים עד האחרון שבהם. אחד הניצולים שנכלאו במפקדה, יעקב שטיינר (לימים, פרופסור באוניברסיטה העברית), איבד את אביו כמה ימים קודם לכן (25 בדצמבר 1944), לאחר שזה נורה על גדת הדנובה. היחיד שמוכר כמי שנורה על הדנובה וניצל הוא טומי דיק.
פעולות הירי נמשכו כמה חודשים, עד נפילת בודפשט בידי ברית המועצות, במהלך ינואר 1945. גם אז המשיכו אנשי צלב החץ במעשי הירי, ואלה הופסקו רק לאחר המלחמה. אז נתפסו רבים ממנהיגי המפלגה, ובהם סלשי, שנשפט והוצא להורג בשנת 1946.
האנדרטה.
האנדרטה היא יצירתם של האמנים והבמאים ההונגרים ג'וּלַה פַּאוּאֵר (Gyula Pauer) וג'אן טוֹגַּאי (Can Togay). היא נחנכה בשנת 2005 במלאת 60 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה. הטקס לווה בתהלוכת לפידים בנוכחותו של ראש ממשלת הונגריה, כשברקע מתנגנת נעימת 'שרפה אחים, שרפה'. האנדרטה מורכבת משישים זוגות נעליים עשויים ברזל, הפרוסים לאורך כעשרים מטרים לאורך רציף הדנובה בצד העיר פֶשט, במרחק של כ-220 מטרים מבית הפרלמנט ההונגרי. כל זוג נעליים נושא אופי מיוחד, וכמו מספר את סיפורו של האדם שנעל אותו: נעליים מהודרות לצד נעליים פשוטות; מגפיים כבדים לצד נעלי ערב עדינות; נעלי ילדים קטנים, נעלי נשים ונעלי נערים ונערות. התבוננות בנעליים מעלה את השאלות: מי נעל אותן? מדוע הן דווקא כאן? לאן נעלמו האנשים שנעלו אותן? הנעליים ממוסמרות לאבני הרציף וכולן פונות אל הדנובה, ואף גולשות בחלקן מעט מעבר לקו הרציף. במרחק מה מן הנעליים ישנם שלושה לוחות ברזל הקבועים ברצפה, ובהם כמה מילות הסבר על האנדרטה בהונגרית, אנגלית ועברית.
ביקורת.
האנדרטה הפשוטה מעבירה מסר רב עוצמה, ורבים רואים בה יצירה יוצאת דופן, במיוחד בעיר כמו בודפשט העשירה מאוד בפסלים ואנדרטאות. עם זאת, ישנה ביקורת רבה על מיקומה, ובעיקר על הכיתוב הנלווה לה. האנדרטה ממוקמת אמנם סמוך לבית הפרלמנט, ולא רחוק מהאקדמיה למדעים של הונגריה, אך אין כל שילוט בולט או גישה נוחה אליה. בעבר אף לא הייתה דרך נוחה לחצות בבטחה את הכביש הסואן הצמוד לדנובה, בשל היעדרם של מעברי חצייה סמוכים. כיום יש מעבר חצייה סמוך מאוד לאנדרטה.
גם הכיתוב מעורר פולמוס: ראשית, הלוחות קבועים ברצפה במרחק מן הנעליים והם כמעט בלתי נראים, עד כי רוב החולפים לאורך הרציף אינם מבינים כי הנעליים הן אנדרטת הנצחה לנספים בשואה. שנית, הטקסט דל ובעייתי: "לזכר קרבנות שנורו ונרצחו על ידי אנשי צלב החץ על שפת הדנובה ב-1944–1945. זיכרונם לברכה. הוקם ז' בניסן תשס"ה." (באנגלית: "To the memory of the victims shot into the Danube by Arrow Cross militiamen in 1944-45. Erected 16th April 2005"). באף אחד מהטקסטים, כולל ההונגרי, לא מוזכר כלל כי הנרצחים היו דווקא יהודים, והטקסט האנגלי אף מוותר על המילה "murdered", ומסתפק בעובדה שהם "נורו". באנדרטאות או במצבות לזכר אנשים שהומתו בזדון על לא עוול בכפם, מקובל לציין בטקסט העברי את האותיות 'הי"ד' (ה' יקום דמם), ואילו כאן נכתב רק "זיכרונם לברכה", משל מתו בשיבה טובה. שמו של האמן נעדר בכל הלוחות, ואין כל הסבר על מהות האנדרטה, הסיבות להקמתה, או משמעותה. ניתן אולי לזהות בכך את הדואליות שבגישת ההונגרים לשואה: זיכרון מחד, והתנערות מאידך.
הארווי בל
הארווי רוס בל (באנגלית: Harvey Ross Ball; 10 ביולי 1921 – 12 באפריל 2001) היה מעצב גרפי, שעיצב את דמות הסמיילי הראשון הידוע.
ביוגרפיה.
שירות צבאי.
בל נולד בווסטר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. לאחר בית הספר התיכון, למד בל באקדמיה מקומית לאמנות, ה-Worcester Art Museum School. בל התגייס לשירות במשמר הלאומי, שם שירת במשך 27 שנים. במהלך מלחמת העולם השנייה היה מוצב בחזית אסיה והאוקיינוס השקט. הוא פרש מתפקידו בשנת 1973 בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף), ושירת עוד שש שנים בשירות מילואים. במהלך שירותו הצבאי הוענק לו עיטור "כוכב הארד", על תפקודו במהלך קרב אוקינאווה.
ביוגרפיה עסקית.
ב-1959 הקים, במקביל לשירותו במשמר הלאומי, משרד פרסום. ב-1963 ביקשה ממנו חברת ביטוח לעצב סיכת דש, על מנת להעלות את מורל העובדים, שהיה נמוך לאחר מיזוג בינה לבין חברה נוספת. בל סיים את עיצוב הסיכה, ה"סמיילי", בפחות מעשר דקות וקיבל על עבודתו שכר של 45 דולר. העיצוב הפך במהירות לפופולרי, הונפק גם ללקוחות החברה והתפשט לכל העולם. בל לא רשם את העיצוב כסימן רשום, ולפיכך העיצוב התפשט בלי שבל (או חברת הביטוח) יתעשרו ממנו.
אסוסיאציה
מרת&quot;א
עדות שמועה
כריסטיאנה פלשרינו
כּריסטיאנֶה פֶלְשֶׁרִינוֹ (בגרמנית: Christiane Felscherinow, נולדה ב-20 במאי 1962) שנודעה בשם המקוצר כריסטיאנה פ', היא ידוענית גרמנייה שהתפרסמה והייתה לאייקון תרבות בעקבות ספר הביוגרפיה שנכתב על התמכרותה להרואין והידרדרותה לזנות בהיותה נערה צעירה (1978), והסרט המבוסס על הביוגרפיה (1981). הספר והסרט נקראים בשפת המקור "אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות" (בגרמנית: Wir Kinder Vom Bahnhof Zoo), והם שופכים אור על נגע הסמים והזנות בקרב בני נוער במערב ברלין בשנות ה-70 של המאה ה-20.
במחצית הראשונה של שנות ה-80 ניסתה פלשרינו את כוחה כזמרת רוק, והופיעה כשחקנית בשני סרטי גל חדש, אך הקריירה שלה הייתה קצרת-ימים.
במשך השנים הייתה פלשרינו למרואיינת מבוקשת, והעיתונות ממשיכה להזכיר אותה ולעקוב אחר קורותיה. היא נתנה ראיונות רבים בשנת 2013, עם צאת הספר השני שהיא כתבה יחד עם העיתונאית סוניה ווקוביץ', על-אודות אי יכולתה להיגמל מסמים. הספר נקרא "החיים השניים שלי" (בגרמנית: Mein Zweites Leben; באנגלית: My Second Life).
בחודש יולי 2017 נמסר על פיתוח סדרת טלוויזיה גרמנית כעיבוד של סרט הקולנוע. הסדרה שתכלול שמונה פרקים, היא הפקה משותפת של חברת "סרטי קונסטנטין" שהפיקה את הסרט בשנת 1981, ושל חברת "Amazon Prime Video" שרכשה את זכויות ההפצה.
פרטים בערך זה, אודות שנות ילדותה והתמכרותה להרואין, מבוססים על התרגום העברי של הביוגרפיה.
שנות ילדותה.