צֶ'זֶנָה (באיטלקית: Cesena) היא עיר וקומונה (מועצה מקומית) במחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה, מדרום לרוונה וממערב לרימיני, על נהר סאביו. זו אחת משתי הערים בראשיות בנפת פורלי-צ'זנה. היא שוכנת לרגלי האפנינים, כ-15 קילומטרים מן הים האדריאטי.
היסטוריה.
צ'זנה הייתה בראשיתה עיר אומברית או אטרוסקית, ונקראה קַייסֶנָה (Caesena). אחרי תקופה קצרה תחת שלטון גאלי, היא נכבשה בידי הרומאים במאה השלישית לפני הספירה. היא שימשה כמושבו של חיל מצב רומי בגלל מיקומה האסטרטגי, ונחרבה בקרבות בין גאיוס מריוס ללוקיוס קורנליוס סולה. פליניוס הזקן מזכיר את היינות המקומיים כטובים ביותר.
צ'זנה הייתה על הגבול בין אקסארכיית רוונה ובין הלומברדים. היא ניתנה על ידי כובשיה הפרנקים במתנה למדינת האפיפיור בשנת 754, ועברה פעם אחר פעם מרשותם של האפיפיורים לרשות בישופות רוונה. לתקופה קצרה (1183–1198) הייתה צ'זנה עיר מדינה עצמאית. לאחר מכן הייתה במשך תקופה ארוכה מושא לסכסוך בין האפיפיורים לבין קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. אחרי תקופה קצרה שבה נשלטה על ידי בית אוֹרְדֶלָאפִי מפורלי, נכבשה שנית באכזריות על ידי חילות האפיפיור, לאחר מצור ארוך. ב-1377 התקוממה העיר שנית במסגרת מלחמת שמונת הקדושים. הפעם נכבשה העיר על ידי כוחותיו של רובר, קרדינל ז'נבה (מאוחר יותר האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי), שפעל עדיין כשליחו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר. רובר היה אחראי לרציחתם של בין 2500 ל-5000 אזרחים, מעשה שקיבל את השם "מרחץ-הדמים של צ'זנה". כעבור שנה ניתנה העיר לגאלֵאוֹטוֹ הראשון מאלאטסטה.
בין השנים 1379 ל-1465 התאוששה העיר ושגשגה בשלטון בית מאלאטסטה, שבנו מחדש את המבצר (Rocca Malatestiana) המשקיף על העיר. ספריית מלאטסטיאנה, שנבנתה ליד המבצר על ידי מלאטסטה נובלו (1429), נחשבת לדוגמה משובחת של ספרייה רנסאנסית, ויש בה כתבי-יד יקרי ערך.
אחרי מותו של נובלו (1465) חזרה צ'זנה לשלטון מדינת האפיפיור, אבל נכבשה שנית על ידי שליט מקומי, צ'זרה בורג'ה, בשנת 1500, ונעשתה לבירת הדוכסות שלו, שהייתה חזקה מאוד אך לא החזיקה מעמד זמן רב. בשנת 1535 יצא ממנה דוד די רוסי, סוחר וחבר הקהילה היהודית, אל ארץ ישראל.
לאחר מכן הפכה צ'זנה לעיר משנית בחשיבותה במדינת האפיפיור. האפיפיורים פיוס השישי ופיוס השביעי נולדו בעיר, וכמו כן שימש פיוס השמיני כבישוף העיר, מה שהעניק לה את הכינוי "עיר שלושת האפיפיורים". במהלך מלחמות נפוליאון איבדה העיר רבים ממנזריה וכנסיותיה. כמה מאזרחיה מילאו תפקידים חשובים בעת איחוד איטליה במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה.
במלחמת העולם השנייה הייתה צ'זנה ליד הקו הגותי (חזית קרבות מרכזית באיטליה) וספגה הפצצות רבות.
ב-1992 הפכה העיר לבירה-במשותף של הנפה, נוסף לעיר פורלי. כיום, עיקר פרנסתה של העיר על התיירות.
במהלך 2015 עלתה העיר למודעות בינלאומית בזכות וידאוקליפ שצולם בפאתי העיר, ובו השתתפו 1000 איש (כנגנים וזמרים) בביצוע משותף של השיר Learn to fly של להקת ה-Foo fighters, בניסיון לשכנע את חברי הלהקה לבוא ולהופיע בצ'זנה. הווידאו צבר עשרות מיליוני צפיות באתר YouTube, ובעקבותיו הלהקה אכן הגיעה והופיעה בצ'זנה בסיום סיבוב ההופעות שבא לאחר מכן.
סטאד ברסט
שיתוק מוחי
יישום רשת
יישום רשת (קרוי לפעמים גם "אפליקצית אינטרנט") (באנגלית: Web application) הוא יישום הבנוי במודל שרת–לקוח ונגיש דרך רשת מחשבים, כגון רשת האינטרנט או אינטראנט. לרוב, יישומי רשת משתמשים בדפדפן כתוכנת לקוח, והם מורכבים מדפי אינטרנט דינמיים המסתמכים על תוכנה שמורצת הן בצד השרת והן בצד הלקוח. בדרך כלל, בצד השרת מתבצע מרבית עיבוד הנתונים ויצירה דינמית של התוכן שנשלח להצגה בצד הלקוח (הדפדפן). בצד הלקוח, הדפדפן מפרש ומריץ את קוד ה־CSS, HTML ו־JavaScript שהתקבל מהשרת, מציג את התוכן, ושולח את הקלט מהמשתמש חזרה לעיבוד ואחסון על השרת.
יישומי רשת הפכו לפופולריים בזכות התפוצה הגדולה של דפדפני רשת, ובזכות הנוחות בשימוש בדפדפן כתוכנת לקוח (לעיתים מכונה גם "לקוח דל"). האפשרות לעדכן ולתחזק יישומי רשת מבלי הצורך להפיץ ולהתקין תוכנה על גבי אלפי מחשבי לקוח פוטנציאליים, היא סיבת המפתח לפופולריות של יישומי רשת, כמו גם העובדה שמטבעם הם נתמכים על גבי פלטפורמות שונות. דוגמאות ליישומי רשת נפוצים: דואר מבוסס רשת, אתרי קניות באינטרנט, מכירות פומביות אונליין, אתרי ויקי, ועוד.
היסטוריה.
במודלים מוקדמים יותר של יישומים הפועלים במתכונת שרת–לקוח, היישום היה מחולק לרכיב שרץ על גבי השרת ורכיב המותקן מקומית על גבי כל מחשב לקוח. במילים אחרות, ליישום הייתה תוכנת לקוח משלה אשר שימשה כממשק המשתמש שלה, וצריך היה להתקין אותה בנפרד על גבי המחשב האישי של כל משתמש. שדרוג הקוד בצד השרת בדרך כלל הצריך גם שדרוג של התוכנה בצד הלקוח, אשר היה מותקן על גבי תחנות העבודה של כל המשתמשים. אופן פעולה כזה העלה את עלויות התמיכה הטכנית, והוריד את הפרודוקטיביות.
לעומת זאת, יישומי רשת משתמשים במסמכים הנכתבים בפורמט סטנדרטי, בשפות כגון HTML ו־JavaScript, אשר נתמכות על ידי מרבית הדפדפנים. ניתן להסתכל על יישומי רשת כעל גרסה מיוחדת של תוכנה הפועלת במודל שרת–לקוח, שבה תוכנת הלקוח מוּרדת למחשב הלקוח בזמן הביקור בדף האינטרנט הרלוונטי, תוך שימוש בפרוצדורות סטנדרטיות כמו בקשות HTTP. עדכון תוכנת הלקוח יכול להתבצע בכל ביקור מחדש בדף האינטרנט. בזמן התחברות, הדפדפן מפרש ומציג את הדפים ומשמש כלקוח האוניברסלי עבור יישום הרשת.
חוויית משתמש.
באמצעות טכנולוגיות כמו Java, JavaScript, DHTML, Flash, Silverlight וטכנולוגיות אחרות, ניתן לקבל שירותים כגון ציור על גבי המסך, השמעת צלילים, גישה למקלדת ולעכבר, תמיכה בפעולות "גרור ושחרר", ועוד. מפתחי web משתמשים לעיתים קרובות בפונקציונליות של סקריפטים לצד הלקוח, במטרה ליצור חוויה אינטראקטיבית שאינה דורשת טעינה מחדש של הדף. בשנים האחרונות פותחו טכנולוגיות חדשות לצורך תיאום בין הסקריפטים בצד הלקוח לבין טכנולוגיות צד־שרת כמו PHP. טכניקה לפיתוח web בשם Ajax, אשר משתמשת בשילוב של כמה טכנולוגיות שונות, היא דוגמה לטכנולוגיה אשר משמשת ליצירת חוויית משתמש אינטראקטיבית יותר.
מבנה.
בדרך כלל יישומי רשת מחולקים ליחידות לוגיות הנקראות "שכבות" (באנגלית: tiers), וכל שכבה מתמחה בתפקיד אחר. להבדיל מיישומים מסורתיים המורכבים רק משכבה אחת אשר רצה על גבי מחשב הלקוח, יישומי רשת מובילים מטבעם לעבודה במודל של ארכיטקטורה רב-שכבתית. אף על פי שקיימות אפשרויות שונות רבות, המבנה הנפוץ ביותר לעיצוב יישומי רשת הוא מבנה שלוש השכבות. בצורתו הנפוצה ביותר, מבנה שלוש השכבות מורכב מהשכבות הבאות: שכבת הצגה (presentation), שכבת הלוגיקה העסקית (business logic), ושכבת אחסון הנתונים (data storage).
הדפדפן נמצא בשכבה הראשונה והוא משמש להצגת התוכן למשתמש. בשכבה האמצעית (נקראת גם שכבת הלוגיקה העסקית או "שכבת היישום") נמצא שרת HTTP שעובד בתיאום עם מנוע ליצירת דפי אינטרנט דינמיים. לרוב, יצירת הדפים מתבצעת על ידי אחת מהטכנולוגיות הבאות: ASP, ASP.NET, CGI, ColdFusion, JSP, PHP, Perl, Python, Ruby on Rails. בשכבה השלישית נמצא בסיס נתונים המשמש לקבלה ואחסון של נתונים. סדר הפעולות הכללי הוא: הדפדפן שולח בקשות לשרת שמהווה את שכבת הלוגיקה העסקית, והוא משרת אותן באמצעות תשאול ועדכון של בסיס הנתונים, ולבסוף יוצר ושולח את התוכן חזרה להצגה בדפדפן.
עבור יישומים מורכבים יותר, מודל שלוש השכבות יכול לא להספיק, ובמקרה כזה תהיה העדפה להשתמש ביותר שכבות. היתרון העיקרי של ריבוי שכבות הוא האפשרות לחלוקה עדינה יותר של הלוגיקה העסקית שנמצאת בשכבת האמצעית. יתרון נוסף יכול להתקבל מהוספת שכבת אינטגרציה המפרידה בין שכבת הנתונים ליתר השכבות, על ידי יצירת ממשק נוח לגישה לנתונים. לדוגמה, הגישה לנתוני משתמשים תהיה באמצעות קריאה לפונקציה "()get_user_details", במקום לבצע שאילתת SQL ישירות כנגד טבלת המשתמשים בבסיס הנתונים. דבר זה יאפשר להחליף במידת הצורך את בסיס הנתונים, ללא צורך לעשות שינויים נוספים באף אחת מהשכבות האחרות.
יש המעדיפים פיתוח יישומי רשת בארכיטקטורה של שתי שכבות: שרת ולקוח בלבד. תפקיד הלקוח לטפל בהצגת הנתונים, ואילו השרת מחזיק את בסיס הנתונים, והלוגיקה העסקית יכולה להתבצע על גבי השרת או על גבי הלקוח, או על שניהם. ניתן לממש יישומים בהם הלקוח יהיה "חכם" והוא יבצע את כל עיבוד הנתונים ורק יתשאל את השרת ה"טיפש" ואילו ביישומים אחרים הלקוח יהיה "טיפש" ויסתמך על שרת "חכם". בעוד שזה מגביר את הסילומיות של יישומים ויוצר הפרדה בין ההצגה לבסיס הנתונים, במודל זה אין התמחות של השכבות, ולכן מודל זה לא יתאים עבור מרבית היישומים.
מודל עסקי.
בשנים האחרונות מופיעה אסטרטגיה חדשה עבור חברות תוכנה, לספק דרך האינטרנט גישה לתוכנות שקודם לכן היו מופצות כיישומים המיועדים לריצה מקומית. בהתאם לסוג היישום, ייתכן שהדבר ידרוש פיתוח של ממשק שונה לגמרי, מבוסס דפדפן, או שלחלופין תידרשנה רק התאמות פשוטות יחסית ביישום הקיים, לשימוש בטכנולוגיית הצגה שונה. תוכנות כאלה מאפשרות למשתמש לשלם דמי שימוש חודשיים או שנתיים עבור זכות השימוש בתוכנה, מבלי הצורך להתקין אותה על גבי הכונן הקשיח במחשב המקומי. חברה שפועלת על פי אסטרטגיה כזאת נקראת Application Service Provider. כיום חברות כאלה זוכות לתשומת לב רבה בתעשיית התוכנה.