Bedtime Stories (בעברית: סיפורים לפני השינה) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-25 באוקטובר 1994 על ידי חברת התקליטים מאבריק רקורדס. ב-1995 האלבום היה מועמד לזכייה בפרס גראמי כאלבום הפופ הטוב ביותר באותה שנה. ההתאחדות האמריקאית של יצרני התקליטים העניקה לו את התארים אלבום זהב ואלבום פלטינה ב-5 בינואר 1995, ושלושה אלבומי פלטינה נפרדים ב-21 בנובמבר 2005, לציון מכירת שלושה מיליון עותקים של האלבום בארצות הברית. בסך-הכול, נמכרו ברחבי העולם קרוב לשמונה מיליון עותקים של האלבום.
היסטוריית האלבום.
האלבום החל משיתוף פעולה של מדונה והמפיק המוזיקלי שפ פטיבון, ותוכנן להיות בסגנון דומה לאלבומה הקודם, "Erotica". אף על פי כן, מדונה רצתה לשנות את התדמית הרעה והלא חינוכית שהשאירה אחריה באלבום הקודם, ורצתה להציג את הערצתה לזמר הרוק האמריקני, ג'וי, ולכן שילבה באלבום אלמנטים של רית'ם אנד בלוז. למרות הביקורות הלעגניות על מסריה הבוטים באלבומה הקודם, היא המשיכה לשלב אותם גם באלבום הזה, אך במינונים פחותים במידה ניכרת.
בזמן שהאלבום נועד להיות מאופיין כמו קודמו, ופחות שנוי במחלוקת בתוכנו גם כן, הוא אולי האלבום איתו התעמתה מדונה באופן המסיבי ביותר. הסינגל "Human Nature" נתפש כתקיפה אישית כלפי כלי התקשורת שגינו באופן נמרץ את "Erotica" ו-"Sex", עם טקסטים כמו (בתרגום): . אף על פי שמדונה רצתה לשקם את התדמית הרעה שהשאירה אחריה מהאלבום הקודם, ושהביקורות על האלבום יעסקו בפן המוזיקלי שלו, היא רק חיזקה את הדעה כי היא תרה אחר נקמה באנשים (בתקשורת בפרט) אשר ניסו לחדור לחייה הפרטיים.
אלבום זה הוא יוצא דופן בקריירה של מדונה בזכות מפיקי האלבום, שהיו רק בעלי שם נודע (לדוגמה, אלבום זה היה הראשון בו טימבלנד שיתף פעולה עם מדונה, דבר אשר בא לידי ביטוי עד היום; קנת אדמונדס אשר עבד בין היתר עם ויטני יוסטון וטוני ברקסטון; דייב הול, שעבד לצידה של מריה קארי).
בניגוד לשאר אלבומיה של מדונה, זה הפך להכי פחות ייצוגי מבחינת מסע ההופעות שעשתה לו ב-2001, "Drowned World Tour", ואף נאמר כי בזכות האלבום, המכירות של המופע ירדו משמעותית. בכל מקרה, במסע ההופעות היא ביצעה שני שירים מתוך האלבום: "Secret" ו-"Human Nature", ובמסע ההופעות "Re-Invention World Tour" נכחה גרסת רמיקס לשיר "Bedtime Story" מהאלבום.
מסחור.
למרות הצלחתו הגדולה של הסינגל שנחשב כטוב ביותר, "Secret", מכירות האלבום היו מתונות משציפו. עם צאתו לשוק, הוא דורג במקום השלישי (על ידי מגזין בילבורד) כאלבום הנמכר ביותר בארצות הברית, עם נתון של 145,000 עותקים שאזלו מן המדפים, ושישה שבועות לאחר מכן, קטף את התואר אלבום זהב. בכל זאת, מיד אחר כך, מכירות האלבום החלו לצלוע. המכירות התדלדלו אחרי שיצא הסינגל השני באלבום, "Take a Bow", שעל פי הערכות שונות, הוא זה שגרם לכך.
בסופו של דבר, האלבום זכה בתואר פלטינה משולשת בארצות הברית, מכר יותר משבעה מיליון עותקים ברחבי העולם, ואף היה מועמד לקבל פרס גראמי.
רשימת קרדיטים.
ברשימת הקרדיטים מדונה הדגישה את תודתה לשפ פטיבון על העזרה בהפקתו, משום שזו הפעם האחרונה בה הם משתפים פעולה.
Ray of Light
Ray of Light (בעברית: קרן אור) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא לאור ב-22 בפברואר 1998, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ומאבריק רקורדס. לאחר שילדה את בנה הראשון, מדונה החלה לעבוד על האלבום עם המפיקים המוזיקליים בייביפייס ופטריק לאונרד. בעקבות כשל בהתנהלות עמם, מדונה בחרה בכיוון מוזיקלי חדש, תוך שעבדה עם המפיק ויליאם אורביט. את האלבום הקליטו במשך ארבעה חודשים. פרק הזמן הארוך ביותר שלקח לה להקליט אלבום.
בניגוד לסוגות המוזיקליות של אלבום האולפן הקודם שלה, "Ray of Light" כולל בתוכו את הסוגות הבאות: אלקטרוניקה, טריפ הופ, טכנו-פופ ודאנס. מבחינה ווקאלית, ניתן לשמוע בו את קולה של מדונה בצורה רחבה ומלאה יותר מזו שהיה ניתן לשמוע בשאר אלבומיה. שירי האלבום מושפעים הן מהמיסטיקה והקבלה והן מחקר ההינדואיזם והבודהיזם שלמדה מדונה באותה העת. בנוסף לכך, למדה אשטנגה ויניאסה יוגה, שמאפיינת את שירי האלבום גם כן.
כלפי האלבום הופנו ביקורות חיוביות ושבחים ממרבית מבקרי המוזיקה. בנוסף, שיבחו את הקו המוזיקלי החדש של מדונה. האלבום תואר כ-"אלבום ההרפתקני ביותר של מדונה" והיה נחשב לפורץ דרך בתעשיית המוזיקה. "Ray of Light" זכה בארבעה פרסי גראמי מתוך שש מועמדויות בסך הכול. בין היתר, התברג במקום השני במצעד הבילבורד 200 בשבוע צאתו, כאשר נמכר בלמעלה מ-371,000 עותקים; הפתיחה הגדולה ביותר לאלבום נשי באותם הזמנים. כמו כן, הגיע למקום הראשון במצעדי אלבומים במדינות רבות, ביניהן: אוסטרליה, קנדה, גרמניה ובריטניה ונמכר בלמעלה מ-16 מיליון עותקים ברחבי העולם.
מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים, ביניהם הלהיטים הבינלאומיים "Frozen" ו-"Ray of Light". על מנת לקדם אותו, יצאה לסיבוב ההופעות, "Drowned World Tour". מבקרי המוזיקה ציינו כי לאלבום הייתה השפעה חסרת תקדים על תעשיית המוזיקה, תוך שציינו כי הוא זה שגרם לסוגת האלקטרוניקה להשתלב עם מוזיקת הפופ באמריקה. בנוסף, ציינו כי באמצעותו היא הצליחה להמציא את עצמה מחדש ובכך נשארה במיינסטרים גם לאחר שנות קריירה רבות. לעיתים קרובות, מוזכר "Ray of Light" כאחד מאלבומי הפופ הגדולים בכל הזמנים.
רקע.
לאחר יציאת אלבום האוסף שלה "Something to Remember", החלה מדונה לקחת שיעורים קוליים כהכנה לתפקידה בסרט הקולנוע "אוויטה". מאוחר יותר בשנת 1996, היא ילדה את בתה לורדס. אירועים אלו היוו עבורה השראה שגרמה לה לחשוב על התבוננות פנימית. "זו הייתה השפעה גדולה עבורי. בעקבותיה שאלתי את עצמי שאלות שמעולם לא חשבתי שאשאל", אמרה למגזין "Q", בשנת 2002. באותה התקופה, היא עסקה בקבלה והחלה ללמוד הינדואיזם ויוגה. לדבריה, "כל הדברים הללו עזרו לי לצאת החוצה [מתוך עצמי] ולראות את העולם מנקודת מבט אחרת". היא הרגישה כי קולה לא מוצה כראוי עד כה ולכן החליטה למצות אותו באלבום.
מדונה החלה לעבוד באופן מעשי על האלבום במאי 1997, יחד עם בייביפייס, איתו עבדה על האלבום "Bedtime Stories", שלוש שנים קודם לכן. השניים כתבו ביחד שני שירים, אך היא הרגישה כי הם לא מצליחים להגשים את החזון המוזיקלי שהיא ייחלה לו. על פי בייביפייס, אותם השירים שכתבו "הזכירו מאוד את "Take a Bow" ומדונה סירבה בכל תוקף לחזור על עצמה". לאחר שוויתרה על השירים שכתבה עם בייביפייס, מדונה פנתה למוזיקאי ריק נואלס, שכתב ביחד עם סטיבי ניקס שירים עבור הזמרת הקנדית סלין דיון. שיתוף הפעולה שנוצר ביניהם הוביל לכתיבת והפקת שבעה שירים בשלושה ימים, אך עדיין לא חשף את הצד האלקטרוני באלבום. מתוך שבעת השירים נבחרו "The Power of Good-Bye", "To Have and Not to Hold" ו-"Little Star" להיכלל באלבום. לאחר מכן, היא החלה לכתוב שירים עם פטריק לאונרד, שעבד עמה על שירים רבים בסוף שנות השמונים. שלא כמו באלבומיה הקודמים, שיתוף הפעולה עם לאונרד הביא לכך שישנן נגיעות מצומצמות של קלטים בשירים. (כלומר, רוב המוזיקה נעשתה על ידי כלי נגינה) היא האמינה שההפקה של לאונרד "הייתה יכולה לעבוד טוב יותר עם הסגנון של המוזיקאי פיטר גבריאל".
גיא עוזרי, יושב ראש חברת התקליטים מאבריק רקורדס, יצר קשר עם המוזיקאי האלקטרוני ויליאם אורביט, על מנת שיציג חלק מיצירותיו בפני מדונה. בתגובה, שלח אורביט קלטת שמע דיגיטלית עם 13 רצועות בתוכה. מדונה אמרה "הייתי מעריצה ענקית של התקליטים הראשונים של ויליאם, "Strange Cargo" ו-"Strange Cargo 2". אהבתי את כל הרמיקסים שהוא עשה בשבילי והייתה לי כמיהה למזג סוג של צליל עתידני, תוך שימוש בהשפעות הודיות ומרוקאיות ודברים כאלה וידעתי כי הוא זה שיכול לגרום לזה לקרות".
הקלטה.
האלבום הוקלט במשך ארבעה חודשים וחצי באולפן הקלטות בלוס אנג'לס, משך הזמן הארוך ביותר שהקדישה מדונה עד כה להקלטת שירים. בתחילה, תהליך ההקלטות הוטרד מתקלות טכניות באולפן. אורביט העדיף שההקלטות הראשונות יהיו אינטימיות ככל האפשר, עם מדונה בלבד, ללא הצטרפות של נגנים (בזמן זה ניגן מוזיקה מן המחשב. את הלחנים של השירים הקליט רק בתום תקופת ההקלטות עם מדונה, וצירף אותם לשירתה מאוחר יותר). כמו כן, רק אורביט ושני אנשים נוספים צפו במדונה מקליטה את השירים באולפן.
באחד מן השירים מדונה שרה קטע בסנסקריט, ובמהלך ההקלטות היא נתקלה בבעיות בצורת ההגייה של המילים בשפה. אורביט החליט לא לוותר, וביקש מ-BBC לסדר לה שיעורי לשון (דרך הטלפון) עם ואגיש שאסטרי, דוקטור לבלשנות אשר דובר את השפה. בתום תקופת ההקלטות, המפיק המוזיקלי מריוס דבריס נתן נגיעות אחרונות ללחנים, ועזר לאורביט להפיק מספר שירים מן האלבום.
שם ועטיפת האלבום.
על פי הדוברת ליז רוזנברג, מדונה שקלה לקרוא לאלבום "Mantra", שלדעתה היה שם "מגניב ממש". היא גם שקלה לקרוא לו "Veronica Electronica"; עם זאת, היא ויתרה על שני הרעיונות האלה וקראה לו "Ray of Light", כפי ששאר אלבומיה נקראו על שם השירים שבו. עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם הפרואני מריו טסטינו ב-28 בנובמבר 1997, בסטודיו בגולדן ביץ', פלורידה. בעבר, שיתפו פעולה במהלך צילומים לקולקציה של ורסצ'ה.