ב-7 ביולי 2007 היא הנחתה את לייב ארת' בדרום אפריקה. בשנת 2010 יזמה קמפבל אירוע צדקה לטובת נפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
שערוריות.
לצד הצלחתה, ידועה נעמי קמפבל כבעלת אופי בעייתי, המתנכלת לאנשים רבים סביבה ומסתבכת בשערוריות שונות לרבות תקריות אלימות. בנובמבר 2012 נפגעה ברגלה כשאלמונים ניסו לשדוד את ארנקה בעת שהותה בפריז וכתוצאה מכך נאלצה להתנייד בכיסא גלגלים.
ביוני 2015 פורסם כי עובד מטעמה של חברת יחסי הציבור של קמפבל הסיר מידע מהערך אודות הדוגמנית באנציקלופדיית הרשת ויקיפדיה במטרה להסתיר פרטים לא מחמיאים אודותיה.
באוגוסט 2015 הורשעה בבית משפט באיטליה בתקיפת צלם פפראצי ונידונה לחצי שנת מאסר.
משחק ושירה.
קמפבל ביצעה את תפקיד המשחק הראשון שלה בסדרת הילדים הבריטית "The Chiffy Kids" בשנת 1978.
בשנת 1991 שיחקה בסרט הקומי-מוזיקלי "קר כקרח" בתפקיד משמעותי ראשון לצדו של ונילה אייס.
בשנת 1994 הוציאה אלבום בסגנון האר אנד בי בשם "Baby Woman". האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית בבריטניה, אך זכה להצלחה ביפן ומכר כמיליון עותקים ברחבי העולם.
בשנת 1995 שיחקה בתפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "נישואין נוסח מיאמי" בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר. באותה שנה גילמה את סימון בסדרת המשטרה "ניו יורק בהסוואה" ב-FOX.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד משנה בסדרת הדרמה "אימפריה" ברשת פוקס, בתפקיד קמילה מרקס-וייטמן לצד טרנס הווארד וטראג'י פ. הנסון. שבה למספר פרקים בעונה השנייה ב-2016. בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומי "מרגישה פצצה", לצד איימי שומר.
מקורות זרים
דניאלה בונרה
דניאלה בונרה (באיטלקית: Daniele Bonera; נולד ב-31 במאי 1981 בברשה) הוא כדורגלן עבר איטלקי, אשר שיחק בעמדת הבלם.
בונרה התחיל את הקריירה בברשה. הופעתו הראשונה הייתה בעונת בסרייה ב'. בזכות שתי עונות מרשימות בברשה צורף בונרה לסגל נבחרת איטליה. הופעתו הראשונה בנבחרת הייתה ב-5 בספטמבר 2001 נגד מרוקו.
בונרה עבר לפארמה בעונת , בה שיחק במשך ארבע שנים והביא אותה להישגים אחדים. בתאריך 28 ביולי 2006 עבר בונרה למילאן. בהופעה הראשונה שלו בליגת האלופות נגד אנדרלכט קיבל כרטיס אדום בדקה ה-47 מכיוון שבעט באחד משחקני היריבה. בסיום עונת שוחרר ממילאן לאחר תשע עונות במועדון. ב-2019, לאחר ארבע עונות בויאריאל, הודיע על פרישה וחזר למילאן כחלק מצוות האימון.
מוטק'ה
מוטק'ה הוא פורטל אינטרנט ראשון מסוגו שהוקם עבור בני הגיל השלישי, ופועל ללא מטרות רווח. הפורטל הוקם במטרה לייצר מוקד חברתי-קהילתי לבני הגיל השלישי, שייתן מענה לצורכיהם היומיומיים.
בפורטל מוטק'ה רשת חברתית מקוונת למבוגרים שבה חברים אלפי גולשים. הרשת החברתית של מוטק'ה כוללת מערכת הכרויות למבוגרים, מערכת בלוגים, קהילות גולשים ופורומים מקצועיים במגוון תחומים. בנוסף מציע פורטל מוטק'ה לגולשיו תכנים בתחומי איכות חיים, בריאות, פנאי, תרבות, טיולים, תחביבים, בישול, כלכלה וצרכנות.
האתר מופעל על ידי מכון גרטנר לחקר האפידמיולוגיה הפועל כחברה לתועלת הציבור, וכל השירותים בו ללא תשלום. יוזם הפרויקט הוא פרופ' מרדכי שני, חתן פרס ישראל לשנת 2009.
פרופ' מרדכי שני - מייסד מכון גרטנר, לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל בית החולים שיבא בתל השומר ומי שמוביל שנים ועדות ופעילויות מגוונות בתחומי הבריאות והרווחה בישראל. בשנת 2009 זכה פרופ' שני בפרס ישראל למפעל חיים על פעילותו בתחומי הבריאות והרווחה.
מכון גרטנר - הוא מסגרת מחקרית לאומית לחקר אפידמיולוגיה ומדיניות בריאות, ומטרתו לסייע למערכת הבריאות ולמשרד הבריאות בקביעת מדיניות בריאות מושכלת ובפיתוחה.
המכון הוקם בשנת 1991 על ידי פרופ' מרדכי שני, במטרה לקדם מחקר אפידמיולוגי נרחב בתחום המחלות הכרוניות המרכזיות, וכן לסייע בגיבוש מדיניות לאומית לשרותי הבריאות.
צרבלום
הואה
הואה (וייטנאמית ) היא עיר הבירה של מחוז טהואה טהיין-הואה (Thừa Thiên - Huế), במרכז וייטנאם. בין השנים 1802–1945 שימשה העיר כבירת שושלת נְוִין (Nguyễn), והיא ידועה בשל המונומנטים והאדריכלות שבה. נכון לשנת 2005 אוכלוסייתה מנתה כ-333,000 נפש.
מיקום גאוגרפי.
העיר ממוקמת במרכז וייטנאם, על גדות נהר הבושם (Sông Hương), במרחק של מספר קילומטרים מחוף ים סין הדרומי. העיר נמצאת כ-540 קילומטרים מדרום להאנוי, בירת וייטנאם, וכ-640 קילומטרים מצפון להו צ'י מין סיטי, לשעבר סייגון, העיר הגדולה ביותר במדינה. יתרונה של העיר היה תמיד במיקומה המרכזי ובכך שהיא שוכנת בין שני בתי הגידול העיקריים במדינה לאורז, הממוקמים בדלתה של שני הנהרות העיקריים בווייטנאם: נהר המקונג מדרום, והנהר האדום מצפון.
היסטוריה.
הואה זכתה לחשיבות כבירתם של מלכי שושלת נגוין, שושלת מלכים פיאודלית ששלטה ברובה של וייטנאם הדרומית, החל מהמאה ה-17 ועד למאה ה-19. ב-1775 נכבשה העיר על ידי טרין סאה (Trịnh Sa), מנהיג אחת מהמרידות שליוו את ירידתה של שושלת לֶה (Lê) המאוחרת. בזמן כיבושו נקראה העיר פו שואן (Phú Xuân).
ב-1802 הביס נגויין פו אן (Nguyễn Phúc Ánh), שהפך לאחר מכן לקיסר גיא לונג (Gia Long), את המורדים וביסס את שליטתו בכל וייטנאם. הוא הפך את הואה לבירתו בשל מיקומה במרכזה של המדינה ובשל קרבתה אל הים. הבירה החדשה תוכננה בהתאם לעקרונות הפילוסופיים של המזרח הרחוק והמסורת הווייטנאמית, ותוך התחשבות במאפייניו הפיזיים של האזור, ובמיוחד בנהר המחלק את העיר לשני חלקים. בתכנון הושם דגש על חמש הנקודות החשובות (ארבע רוחות השמים והמרכז), חמשת היסודות הטבעיים (אדמה, מתכת, עץ, מים ואש) וחמשת הצבעים הבסיסיים (צהוב, לבן, כחול, אדום ושחור). בעיר הוקמו ארבעה מתחמים מוגנים: "רובע הבירה" ששמש את מבני הממשל, במרכזו "העיר הפנימית" שבה שכנו הארמונות והמקדשים ואשר התחלקה בתורה לשני מתחמים נפרדים ("העיר הקיסרית" ו"העיר האסורה הסגולה"), ומתחם רביעי בצפון-מזרחה של העיר ("מגדל זימי הדגים") שחלש על התנועה בנהר. מאוחר יותר הוקמה "מצודת החוף" לחופו של ים סין הדרומי. ב-1805 הושלם תכנונה של העיר וב-1832 הושלמה מלאכת הבנייה.
הואה שימשה כבירת המדינה עד 1945. באותה שנה ויתר הקיסר באו דאי (Bảo Đại) על כסאו, לטובת ממשלה קומוניסטית שהוקמה בהאנוי שבצפון המדינה. באו דאי הוכרז כ"ראש המדינה" לתקופה קצרה על ידי הצרפתים שניסו לחזור ולהשתלט על וייטנאם, לאחר שהייתה בשליטתם הקולוניאליסטית לפני מלחמת העולם השנייה. הממשלה הקומוניסטית לא הכירה בשלטון זה, וגם לא כל העם הווייטנאמי קיבל אותו. ממשלתו של באו דאי התמקמה בסייגון שבדרום.
במלחמת וייטנאם שכנה הואה בשטחה של דרום וייטנאם, סמוך לקו הגבול עם צפון וייטנאם. במתקפת טט, ב-30 בינואר 1968, תקף צבא צפון וייטנאם בהפתעה את צבא ארצות הברית ואת צבא הדרום בעת חג הטט, חג ראש השנה הווייטנאמי. הואה הייתה בין מוקדי המתקפה וצבא הצפון הצליח להשתלט העיר לכמה שבועות. כ-2,800 מתושבי העיר נטבחו, ובעת הקרב שהתחולל בה היא נזקה העיר קשות. העיר הייתה בין האתרים האחרונים שבהם ניטשו קרבות לאחר שנהדפה המתקפה. מעבר לנזק לבניינים ההיסטוריים, נגרם נזק גם לדימויה של הואה כעיר שלווה ושקטה.
לאחר סיום המלחמה הוזנחו רבים מאתריה ההיסטוריים של הואה, שנתפסו על ידי השלטון הקומוניסטי כשרידים מעברה הפיאודלי של וייטנאם. בעשורים האחרונים חל שינוי במדיניות זו, וחלק מהעיר שוחזר. בשנת 1993 הוכרזה הואה כאתר מורשת עולמית.
אתרי העיר.
מצפון לנהר נמצא "רובע הבירה" שבו שוכן מרכזה של העיר ההיסטורית. רוב המונומנטים החשובים והפגודות המרכזיות בעיר נמצאים באזור זה. החלק שמדרום לנהר חדש יותר, ונמצאים בו רוב אזורי העסקים והמגורים של העיר.
רובע הבירה רבוע, שטחו 5.2 קמ"ר ואורך כל אחת מצלעותיו הוא 2,235 מטרים. בחומת הרובע שרוחבה 21 מטרים וגובה 6.6 מטר, קבועים עשרה שערים ובכל אחד מצדדיה שישה מגדלי שמירה הבולטים ממנה. בפינה הצפון-מזרחית של העיר שוכן "מגדל זימי הדגים" הבולט מהחומה ומשטח העיר, וצורתו כשל משושה. מצודה זו חלשה על התנועה בנהר.
בדרומו של רובע הבירה, לחופו של הנהר, שוכנת העיר הפנימית, שצורתה כשל מלבן באורך 622 מטר וברוחב של 604 מטר. העיר הפנימית מוקפת חומה בגובה של 4.16 מטר וברוחב של כמטר. לעיר הפנימית מובילים ארבעה שערים, אחד בכל אחד מצדדיה, והיא מחולקת בחומות למספר מתחמים נפרדים - מתחם הטקסים, מתחם הפולחן, מתחם מגורי אם הקיסר וסבתו, מתחם המלאכה והאחסון, מתחם הגן ובית הספר הקיסרי, ו"העיר האסורה הסגולה". ארמונות העיר הפנימית בנויים בסגנון אחיד, וניצבים על במה מוגבהת. הם בנויים משלד עץ, בדרך כלל עץ שיטה, קירותיהם לבנים וגגותיהם עשויים מרעפים מזוגגים בצבע כחול או צהוב.
בליבה של העיר הפנימית שוכנת "העיר האסורה הסגולה" שאורכה 324 מטר ורוחבה 290 מטר (מסומנת בקו כחול במפה משמאל). שטחה 7.2 דונם, והיא מוקפת בחומה בגובה של 3.82 מטר וברוחב של 72 ס"מ. השער הדרומי בחומה היה שמור לקיסר, ובצדדיה האחרים היו שערים נוספים ששימשו לשימושים מוגדרים אחרים. בעבר נצבו בעיר האסורה הסגולה יותר מארבעים מבנים, אך הם נהרסו ורק יסודותיהם שרדו כיום.
המצודה לחופו של הים שוכנת כעשרה ק"מ צפונית מזרחית לרובע הבירה. צורתה כשל עיגול בקוטר של 285 מטר, כדי להתמודד היטב עם גלי הים וסערות, והיא הוגנה בקירות לבנים ובחפיר. אתר היסטורי חשוב נוסף בעיר הוא קברי שושלת נגויין השוכנים על הגדה הדרומית של הנהר.
אוטו פון ביסמארק
הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל
ריקארדו קווארסמה