נולד לניקולאי פאבלוביץ' פוטייב, גיבור ברית המועצות, לוחם במלחמת העולם השנייה שמת ב-1972. פוטייב עבד בקג"ב וב-1979 נשלח במהלך מלחמת אפגניסטן כחלק מכוח משימה של ספצנאז "זניט" וכעבור שנתיים צורף לכוח "קסקאד 2" בקאבול. הוענקו לו עיטורים על השתתפויותיו בקרבות באפגניסטן. הוא שירת במינהל הראשי הראשון (ביון חוץ) של הקג"ב ואחר כך שירת בסו"ר - סוכנות הביון הרוסית.
ב-2003 הותקף בדירתו במוסקבה על ידי אלמונים, הפשע לא פוענח ולא נמצאו האשמים. אך הועלו השערות כי שירותי הביון האמריקניים ניסו לפגוע בו בשל תפקידו הרגיש; הוא עבד כסגן מנהל המחלקה האמריקנית במינהל S (מבצעי איסוף מודיעין) של סו"ר. הוא נמלט מרוסיה לארצות הברית, ביוני 2009, זמן לא רב לפני ביקורו של נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בוושינגטון. רעייתו ובתו מרגריטה פוטייבה כבר התגוררו באמריקה בעת שהגיע אליה וקליטתו שם הייתה מהירה.
כשנה לפני מעצרם של המרגלים הרוסיים בארצות הברית, ב-2010, הוצעה לו העלאה בדרגה אך הוא סירב. מעט לפני מעצרם של המרגלים, בנו של פוטייב, שעבד בסוכנות הפדרלית למלחמה בסמים, נסע לארצות הברית. פוטייב שנפגש עם אנשי ה-FBI חשף בפניהם את רשת הריגול הרוסית המתנהלת כבר שני עשורים באמריקה. מחשש לתגובת נגד של הביון הרוסי, לשכת החקירות הפדרלית החליטה לעצור את המרגלים. מבין האנשים שנחשפו ברשת היה חואן לזארו (מיכאיל ואסנקוב בשמו האמיתי). בעת שהותו בארצות הברית נטען כי הגנרל פוטייב עסק בהלבנת הון של כספי אנשי עסקים ופקידים רוסיים.
ב-16 במאי 2011, הואשם בבגידה במולדת ועריקה, ובית הדין הצבאי המחוזי של מוסקבה החל באיסוף נתונים אודותיו.
ב-27 ביוני 2011, בית הדין הצבאי המחוזי של מוסקבה פסק כי פוטייב אשם בבגידה במולדת. נגזרו עליו 25 שנות מאסר בהיעדרו ונושלו ממנו דרגותיו. כאמור, אשמתו של פוטייב היא כי ימים מספר לפני ביקורו של דמיטרי מדבדב בוושינגטון ביוני 2010, הקולונל אלכסנדר פוטייב, סגן ראש המחלקה האמריקנית של מינהל S של הסו"ר הממונה לתפעול סוכנים זרים, נמלט לארצות הברית והסגיר לידי האמריקנים קבוצת מרגלים רוסיים שעבדו נגד ארצות הברית, ביניהם גם אנה צ'פמן.
ב-7 ביולי 2016 מת פוטייב בארצות הברית.
חברותא (תוכנית לימוד)
חברותא הוא שמה של תוכנית לימוד, המופעלת על ידי ארגון "איילת השחר" העוסק בהפצת יהדות. התוכנית מבוססת על שיחות טלפוניות בין חילונים המעוניינים להרחיב את הידע שלהם בנושאי יהדות, לבין חרדים המשוחחים עמם בנושאי יהדות או לומדים שיעור בספר תורני.
הארגון מפעיל מאגרים של מתנדבים חרדים מחד, ומתעניינים חילונים מאידך, ומצליב מתוכם חברותות, כאשר מושם דגש להתאמת החברותות ככל האפשר, מבחינת המגדר, הגיל, רמת ההשכלה, וכדומה. פעילי הארגון מלווים את החברותות בשלבים השונים ואף שולחים להם ספרי לימוד לפי בקשתם.
על פי אתר הארגון: "כיום משתתפים בחברותא כ 16,000 אקדמאים, שכירים, עצמאים, חיילים, סטודנטים, פנסיונרים ועוד, מכל שדרות החברה הישראלית".
בתחילת הקשר מתבקשים החברותות לקיים את השיחות אחת לשבוע, ולמשך 20 דקות. לעיתים רבות מתחזק הקשר בין החברותות, שלרוב השקפת עולמם המקורית שונה בתכלית, והוא מתבטא על ידי קיום שיחות במועדים תכופים יותר, וכן על ידי ביקורים הדדיים.
הפרויקט זוכה לתמיכה מצד מנהיגי היהדות החרדית, נסקר באהדה גם בעיתונים כללים ואף קצר שבחים מפי גורמים שונים בחברה הישראלית .
חלב זכר
חלב זכר הוא מונח המתייחס ליצירת חלב בבלוטות החלב של זכרים במחלקת היונקים.
מקרים של ייצור חלב מתועדים במינים מסוימים של יונקים, בהם האדם.
בנוסף, תינוקות משני המינים יכולים מדי פעם לייצר חלב, אך חלב זה לא נחשב לחלב של הנקה גברית ונקרא חלב יילודים.
צ'ארלס דרווין התייחס בספרו "מוצא האדם" לאפשרות של יצירת חלב על ידי זכרים, בעיקר במקרה של מחלת חצבת.
בבעלי חיים.
מקרים של הנקה על ידי זכרים מתקיימים כנראה במקרים קיצוניים בהם בעלי חיים שרויים בחרדה או סובלים ממחלות מסוימות. המקרים הידועים של הנקה על ידי זכרים, הם בסוג דייאק (Dyacopterus spadiceus) של עטלף פירות החי באינדונזיה. כמו כן התופעה ידועה אצל עזים ובעלי חיים נוספים.
בספרות חז"ל.
מקרה מיוחד מובא במסכת שבת דף נג:
גם במשנה מוצאים עדות קצרה על אפשרות כזאת. "רבי שמעון בן אלעזר אומר: חלב הזכר טהור" (מסכת מכשירין פ"ו, ז). ולפירוש ר' עובדיה מברטנורה - "דלא חשיב משקה" (אלא זיעה בעלמא).
סיפור דומה מובא במדרש על מרדכי ואסתר - "מרדכי זן ופרנס. ר' יודן אומר: פעם אחת חזר על כל המניקות ולא מצא לאסתר מניקה והוא היה מניקה, כדדרש ר' אבהו בצבורא גחיך צבורא. אמר להון: ולא מתניתא היא (תרגום מארמית: כשדרש על כך ר' אבהו בציבור, גיחך הציבור (על הדרשה), אמר להם - "ולא שנינו כך?!") - ר' שמעון בן אלעזר אומר : חלב הזכר טהור" (ילקוט שמעוני, מגילת אסתר, סי' תתרנג).
בהלכה.
דינו של חלב זכר מובא בהלכה לצורך שני עניינים. האם חלב זכר מטמא כחלב של שאר שבעת המשקים, וכן האם יש לו דין של "משקה" להעברת טומאה. על פי הרמב"ם בספרו משנה תורה – "חלב האדם שאינו צריך לו אינו משקה, לא מכשיר ולא מטמא. לפיכך חלב הזכר אינו משקה. אבל חלב האשה... סתמו משקה ומטמא או מכשיר, מפני שהוא ראוי לתינוק" (הל' טומאת אוכלין, פ"י, ד).
התייחסות נוספת היא לגבי שאלה של בשר וחלב (בנוסף לשאלת הדין לגבי חלב אשה רגיל).
הש"ך ביורה דעה סימן פ"ז פוסק "אבל בחלב זכר דאדם פשיטא דלא גרע מחלב אשה ולפי זה המחבר (בשולחן ערוך) שהעתיק לשון הרמב"ם דמשמע מיניה דגם בחלב זכר פטור אבל אסור".
יהושע ברוכי
יהושע ברוכי (9 ביולי 1910, ב' בתמוז ה'תר"ע - 26 באוקטובר 1992, כ"ט בתשרי ה'תשנ"ג) היה מוכתר קיבוץ טירת צבי ו"מוכתר המוכתרים" של עמק בית שאן. פעיל בפועל המזרחי. הממונה על נכסי נפקדים בעיריית ירושלים ועל פינוי העיר העתיקה. ראש המועצה הדתית בירושלים. יקיר ירושלים.
על שמו רחוב בשכונת גילה בירושלים.
חייו.
שורשים חסידיים.
יהושע ברוכי נולד ב-ב' בתמוז תר"ע (9 ביולי 1910), לר' ישראל-ברוך טרטנר, מחסידי בויאן, ולחיה-שרה בת למשפחת חסידי צאנז (בת ר' מנחם-מנדל הכהן רייך). המשפחה התגוררה בעיירה זָגוּרש שבמחוז סאנוק, הסמוכה לעיר לסקו בגליציה. יהושע היה הבן הראשון להוריו אחרי חמש בנות, ונקרא על שם סבו של אביו, שנמנה עם חסידי רוז'ין. כשהיה ברוכי כבן 7 עברה המשפחה לעיר סאנוק, שם נולדו שלושה אחים נוספים.
בשנת תרע"ו, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, כשהיה יהושע בן 6, לקח אותו אביו לווינה לראות את רבו, האדמו"ר רבי יצחק מבויאן, "הפחד יצחק", שנפטר כשנה לאחר מכן. בהמשך נסע יהושע לבניו, האדמו"רים שהתיישבו בצ'רנוביץ ובלמברג, וכן פגש בהם ובאחיהם כשהגיעו לביקורים באזור מגוריו.
בסאנוק הכיר יהושע מקרוב את רבי מאיר שפירא, שהתפרסם מאוחר יותר כשהקים את ישיבת חכמי לובלין. רבי מאיר היה רבה של סאנוק במשך 3 שנים, בהן התגורר סמוך לבית משפחת טרטנר ובני המשפחה היו לעיתים מתפללים בביתו בימות החול. כמו כן הכיר ברוכי היטב את רבי יוסף הורוויץ שהיה רבם של חסידי בויאן בעיר. ר' ישראל-ברוך היה ידיד-נפשו של הרב הורוויץ ובניו היו מקורבים ואהובים לפניו. באחד ממכתביו הרבים ששלח אל ר' ישראל-ברוך אחר עלותו ארצה הוא שואל על יהושע ומוסר לו דרישת שלום.
בנעוריו נסע יהושע ללמוד בישיבה בקרקוב, בה למד כשנתיים. בקרקוב נדבק בכל ליבו באדמו"ר רבי משה פרידמן (ר' משה'ניו) מבויאן-קראקא, חתנו של רבו, האדמו"ר מבויאן-צ'רנוביץ.
ציונות ועליה.
ברוכי נתפס לרעיון הציוני אחרי שאחותו, הלנה, עלתה לארץ ישראל. הוא הצטרף לתנועת בח"ד (ברית חלוצים דתיים) בסאנוק. בשנת תרצ"ב, בתום הכנה ארוכה ואחרי שקיבל את ברכת רבו, רבי משה'ניו מבויאן-קראקא, נסע ברוכי לנמל קונצרטה ברומניה, והפליג לארץ ישראל עם קבוצת צעירים שעלו במסווה של תיירים הנוסעים לצפות במכביה הראשונה.
ברוכי הצטרף לקבוצת ההכשרה הדתית רודגס, שישבה אז בכפר אברהם ליד פתח-תקוה, ובה היו חברים אחותו הלנה ובעלה צבי תמרי. בשנת תרצ"ד נשא לאישה את חברת הקבוצה שרה שטיינהויז, שעלתה כרווקה מגרמניה שנה אחריו. הם שינו את שם המשפחה לברוכי, על שם אביו של יהושע, ישראל-ברוך.
מסיבות שונות החליטו יהושע ושרה לעזוב את הקבוצה. הם עברו למושבה גדרה, שם עסק ברוכי בניהול משק חקלאי. בניסן תרצ"ה נולד בנם חגי. בהמשך עלו ארצה והצטרפו למשפחה בגדרה אביו של ברוכי, ר' ישראל-ברוך טרטנר, ואחריו גם האח זאב. באלול תרצ"ו נולד נחום, בנו השני של ברוכי, שנקרא על שם האדמו"ר מבויאן-צ'רנוביץ, רבי מנחם נחום פרידמן.
מוכתר טירת צבי.