מאוחר יותר, מתגלה כי לה טניה אנס באלימות את אלכס, בת הזוג של מרקוס, והותיר אותה בתרדמת, לאחר שהכה בראשה פעם אחר פעם. האונס מתרחש במעבר תחתי להולכי רגל מתחת לאחד מרחובות פריז, לאחר שאלכס עוברת בו ומגלה את לה טניה מכה את קונצ'ה. לה טניה פונה לאלכס, מצמיד סכין לצווארה ואונס אותה. סצנת האונס היא בת 9 דקות, במהלכה המצלמה לא נעה כלל ומציגה ב"שוט" בודד וסטטי (נייח) את פרטי האונס. בסצנה זו מתברר לצופה שמרקוס ופייר תקפו במועדון את האדם הלא נכון, ואילו לה טניה עמד לצדו של אותו אדם, אותו הרג פייר.
בסצנה הבאה, מוצגים אלכס, מרקוס ופייר במסיבה, כאשר אלכס מביעה את מורת רוחה על השימוש המוגזם של בן זוגה, מרקוס, בסמים ואלכוהול, ועוזבת את המסיבה בכעס.
בסצנה שלפני האחרונה, שוכבים מרקוס ואלכס עירומים במיטתם לאחר קיום יחסי מין. במהלך הסצנה, שמוארת כולה באור שמש טבעי, מביעים השניים את אהבתם זה בפני זו ומוצגים כזוג צעיר, תמים ומאוהב. השניים מתארגנים לצאת למסיבה, וכאשר מרקוס יוצא לקנות יין, מבצעת אלכס בדיקת היריון ביתית ומגלה כי היא בהיריון (אך לא מספיקה לספר למרקוס).
בסצנה האחרונה של הסרט, שהיא כאמור תחילתה הכרונולוגית של העלילה, אלכס שוכבת על כר דשא בפארק וקוראת את הספר "An Experiment with Time" בעודה מוקפת בילדים משחקים. ברקע נשמעת הסימפוניה השביעית של בטהובן, ואלכס מוצגת ממבט על. המצלמה מסתובבת סביב צירה במהירות הולכת וגוברת, עד שכל שניתן לראות הוא ספירלה מטושטשת, ומוזיקת הרקע משתנה לקולות רועשים.
כותרת הסיום של הסרט היא "LE TEMPS DETRUIT TOUT" ("הזמן הורס הכול").
פרטים טכניים.
הסרט צולם באמצעות מצלמת 16 מילימטר בעלת מסך רחב. סצנות רבות, אשר הוצגו בסרט כבעלות "שוט" בודד, צולמו למעשה במספר רב של טייקים ונערכו יחד, כך שיוצגו כאילו צולמו ברצף וללא חיתוכים. הסצנה בה חובט פייר בפניו של אדם במועדון עד להשחתתם המוחלטת נוצרה באמצעות טכנולוגיית CGI, לאחר שהצילום המקורי, בו הכה השחקן פנים העשויות מגומי, לא היה אמין דיו.
את 20 הדקות הראשונות של הסרט מלווה פסקול בצליל מונוטוני בתדר נמוך, על מנת ליצור אצל הצופה תחושת דיסאוריינטציה ואי-נוחות.
ביקורת ופרסים.
התגובות שעורר הסרט עם יציאתו לאקרנים לא היו אחידות.
מבקר הקולנוע האמריקאי, רוג'ר איברט, טען כי מבנהו הייחודי של הסרט מדגיש את מוסר ההשכל שנובע ממנו. הוא הסביר כי הצגת הנקמה לפני המעשה שעורר אותה, גורמת לצופה להתייחס אליה בנפרד ולדון בהשלכותיה.
תגובות הקהל לשתי הסצנות הקשות בסרט (הרצח האלים והאונס הממושך) נעו בין הערכה לערך האמנותי שלהן לבין עזיבת בית הקולנוע בשאט נפש. המגזין "ניוזוויק" טען כי זהו הסרט שמספר הצופים שהסתלקו מבית הקולנוע במהלך הקרנתו היה הגבוה ביותר בשנת 2002.
הסרט זכה בפרס "סוס הזהב" בפסטיבל הקולנוע בסטוקהולם, והיה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ולפרס הסרט זר הטוב ביותר המוענק על ידי חוג מבקרי הקולנוע באוסטרליה. הסרט נבחר גם כסרט הזר הטוב ביותר על ידי אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו.
הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי עלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".
שחקנים.
ונסן קאסל, שגם לקח חלק בהפקת הסרט, נשוי מאז שנת 1999 (וגם בעת צילומי הסרט) למוניקה בלוצ'י.
בלתי הפיך
Nordea Nordic Light Open
טורניר סטוקהולם
אולג גראבר
מאו דזה טונג
פיטר ביגל
פיטר סוייר ביגל (באנגלית: Peter Soyer Beagle; נולד ב-20 באפריל 1939) הוא סופר יהודי אמריקאי יליד ניו יורק, הכותב בעיקר ספרות פנטזיה, אך גם ספרות עיון ותסריטים לקולנוע. הוא ידוע בראש ובראשונה בזכות ספרו "החדקרן האחרון", משנת 1968. ב-2018 היה הסופר ה-34 שזכה ב"פרס הגרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 מדי שנה או שנתיים, במסגרת טקס חלוקת פרסי נבולה.
כתיבתו.
בספריו ביגל משלב לעיתים שירים. הוא גם מוזיקאי חובב. את ספרו הראשון, 'מקום נעים ופרטי', כתב בהיותו בן 19 (1960). הספר מתרחש בבית קברות ניו-יורקי. בין ספריו האחרים: (I See by My Outfit' (1965', המתאר חוויות ממסע באופנועים לרוחבה של ארצות הברית, ו-'שירו של בעל הפונדק' (1993), סיפור פנטסיה אפל במקצת שמככבות בו שלוש נשים מסתוריות.
כתסריטאי כתב ביגל, בין השאר, את התסריט לסרט המצויר של ראלף באקשי לפי 'שר הטבעות' של טולקין, (1978), את התסריט לסרט מצויר על פי ספרו שלו, 'החדקרן האחרון', אחד הפרקים היותר פופולריים ("סארק") בסדרת הטלוויזיה 'מסע בין כוכבים', ו-'סיפור מצרים' סרט מצויר המופץ בווידאו על עלילות משה במדבר (1998).
"החדקרן האחרון".
"החדקרן האחרון" נחשב היום בעיני רבים כיצירה קלאסית מסוגה, אחד מספרי הפנטסיה הגדולים בזמננו. הוא נמכר מאז פרסומו ביותר מחמישה מיליון עותקים, ותורגם כמעט לעשרים שפות. תרגום עברי יצא בשנת 2008. גיבורת הסיפור היא חד-קרן ממין נקבה, היוצאת לחפש את בני מינה החד-קרנים, לאחר שמסתבר לה שכולם נעלמו והיא נותרה החד-קרן האחרונה בתבל. בדרכה מצטרפים אליה שמנדריק, הקוסם הכושל, ומולי גרו, אישה טובת לב, שהחיים לא הטיבו עימה. במהלך הסיפור, החד-קרן, היצור האלמותי והמושלם, לומדת משהו על מעלותיהם של בני-התמותה.
ייחודו של הספר הוא בכך שאינו מסתפק בסיפור עלילה רב-המצאות, אלא מנסה לבחון את מהותו של סיפור הפנטסיה עצמו. הספר מעמת, לפיכך, בין אגדה למציאות, בין הנצחי להיסטורי, בין הבדיה הספרותית לבין גיבוריה. "האם מעולם לא היית בסיפור אגדה?" שואל שמנדריק את מולי, כאשר זו תמהה על השתלשלות המאורעות. ההסתכלות העצמית הזו, שהיא אירונית ובה בעת פיוטית, הופכת ספר זה למיוחד במינו במסגרת הז'אנר של ספרות פנטזיה.
סרט מצויר על פי הספר הופק ב-1982. ב-2005 פרסם ביגל סיפור בשם 'שני לבבות' המהווה המשך לספר המקורי. הסיפור זכה בפרס הוגו לשנת 2006 ובפרס נבולה לשנת 2007. ביגל הודיע גם על כוונתו לפרסם טיוטות של 'החדקרן האחרון' ובהן דמויות שלא נכללו בנוסח הסופי, וכן פירוט של המקורות לשלל הציטוטים המשולבים באחת התמונות המבריקות שבספר, בה משוחחת חדת-הקרן עם פרפר פטפטן, חובב ספרות.
גמא (אות)
טמפה ביי רייז
גריגול מגאלובלישווילי
גריגוֹל מגאלוֹבּלישווילי (בגאורגית: გრიგოლ მგალობლიშვილი; נולד ב-7 באוקטובר 1973 בטביליסי) הוא דיפלומט ופוליטיקאי גאורגי. באוקטובר 2008 הוא הוצע לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. לפני כן כיהן מגאלובלישווילי כשגריר גאורגיה בטורקיה.
חייו.
מגאלובלישווילי נולד בטביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). בשנת 1990 הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בחוג למזרחנות. בין השנים 1992-1993 הוא למד טורקית בחוג לשפות זרות באוניברסיטת איסטנבול, ולאחר שסיים חזר לגאורגיה. בשנת 1995 סיים את לימודיו באוניברסיטת טביליסי בתואר MA.
עם סיום לימודיו הוא החל לעבוד כמתרגם בלשכת המסחר הגאורגית באנקרה שבטורקיה עד שנת 1996. לאחר מכן החל לעבוד במסגרת משרד החוץ של גאורגיה וכיהן כנספח צבאי, מזכיר שני ומזכיר ראשון במחלקה למדינות מערב אירופה. משנת 1998 כיהן כמזכיר הראשון בשגרירות גאורגיה בטורקיה, ובמקביל שימש כיועץ פוליטי לשגריר. את תפקידו כמזכיר הראשון סיים בשנת 2000 והמשיך לשמש כיועץ פוליטי עד שנת 2002. בין השנים 2002-2003 הוא למד באוניברסיטת אוקספורד לימודי דיפלומטיה לתארים מתקדמים. בין השנים 2003-2004 הוא כיהן בתפקיד סגן מנהל המחלקה למדינות ארצות הברית קנדה ואמריקה הלטינית במשרד החוץ. בשנת 2004 הוא מונה למנהל המחלקה האירופית והשילוב באירופה במשרד החוץ. מאוחר יותר באותה שנה מונה לתפקיד שגריר גאורגיה בטורקיה.
בשנת 2005 הוענקה למגאלובלישווילי דרגת שליח מיוחד (Envoy Extraordinary) וב-20 באוקטובר 2006 דרגת שגריר, והוא כיהן כשגריר באלבניה ובבוסניה והרצגובינה.
ראש ממשלה.
בעקבות המלחמה בדרום אוסטיה (אוגוסט 2008) החליט, ב-27 באוקטובר של אותה שנה, נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, לפטר את ראש ממשלת גאורגיה המכהן, לאדו גורגנידזה, בטענה כי בתום הבחירות בתחילת 2008, נבחרה ממשלה חדשה אולם ראש הממשלה נשאר על כנו ואמור היה להתפטר ממילא. בפועל כוונתו של סאקשווילי לרענן את הממשלה ולהציב פנים חדשות בראשה בגלל כישלון המערכה כנגד רוסיה.
במקומו של גורגנידזה הציע סאקשווילי את מגאלובלישווילי לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. מגאלובלישווילי ידוע כליברל גדול ורפורמטור, ומינוי צפוי לייצב את הסקטור הפיננסי לאחר המלחמה. ב-1 בנובמבר 2008 אישר הפרלמנט של גאורגיה את מינוי מגאלובלישווילי לראש ממשלת גאורגיה. ארבעה חברי ממשלת גאורגיה איבדו את מקומם, שר המשפטים, שר התרבות, השר לענייני פליטים והשר לאיכות הסביבה.
ב-30 בינואר 2009, התפטר גריגול מגאלובלישווילי מתפקיד ראש ממשלת גאורגיה מסיבות רפואיות לאחר שכיהן שלושה חודשים בלבד. הוא מינה באותו מעמד את גלאורי לתפקיד.
מחנה ריכוז פוסולי
היספאנים
פרמטריזציה
פרס קמפיאלו
פרס קמפיאלו (איטלקית: Premio Campiello) הוא פרס ספרותי יוקרתי, המוענק מדי שנה באיטליה. ועדה המורכבת ממומחי ספרות שונים בוחרת חמישה מתוך הספרים שיצאו לאור במהלך השנה, ומתוכם נבחר הספר הזוכה על ידי 300 קוראים, המייצגים קבוצות חברתיות שונות מאזורים שונים באיטליה. טקס הענקת הפרס מתקיים בוונציה.
משמעות שם הפרס היא "כיכר קטנה" (שם הנהוג לכיכרות בוונציה). הפרס נוסד בשנת 1962, והזוכה הראשון בו (בשנת 1963) היה פרימו לוי, בזכות ספרו "ההפוגה".
פאולו ג'ורדנו