על פי חוקת בלגיה, מלכי בלגיה חייבים לאשר כל חוק שנחקק על ידי הממשלה. בשנת 1990 סירב המלך בודואן לאשר את חוק ההפלות. הסוגיה נפתרה (באופן חוקתי אך שנוי במחלוקת) לאחר שבודואן הכריז באופן זמני שאינו מסוגל לשלוט, ובהתאם לחוקה הוא הוחלף בידי מועצת שרים. מועצת השרים אישרה את החוק, ומיד לאחר מכן הכריז בודואן שוב על יכולתו לשלוט.
גמביה.
בבחירות בשנת 2016 בגמביה הפסיד הנשיא המכהן יחיא ג'אמה, אך הוא סירב להתפטר והכריז על מצב חירום למשך 90 יום בניסיון להאריך את כהונתו. בתגובה פלשו למדינה כוחות צבא של סנגל, גאנה וניגריה. לאחר יומיים נאלץ ג'אמה לקבל את תוצאות הבחירות. הוא עזב את המדינה, והנשיא הנבחר אדאמה בארו נכנס לתפקידו.
גרמניה.
בבחירות ברפובליקת ויימאר בשנת 1932 קיבלו המפלגה הנאצית והמפלגה הקומוניסטית של גרמניה את רוב המושבים בפרלמנט, מצב שבו על פי חוקת ויימאר אף מפלגה לא יכלה להרכיב ממשלה. לבסוף הצליחה המפלגה הנאצית לכונן ממשלה צרה עם מספר מפלגות שמרניות, ובהמשך הנהיגה בגרמניה משטר דיקטטורי נאצי. חוקת ויימאר לא בוטלה, אך הממשלה פשוט התעלמה ממנה והיא הפכה ללא-רלוונטית.
דנמרק.
במשבר חג הפסחא של 1920 כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, פיזר את הממשלה שנבחרה באופן דמוקרטי ושעם פעולותיה הוא לא הסכים, ובמקומה הוא מינה ממשלה על פי בחירתו. פעולה זו התאפשרה על פי החוקה, אך הייתה מיועדת לשעת חירום בלבד.
רוב חברי הפרלמנט התנגדו להתערבות פוליטית זו של בית המלוכה, והיא עוררה תרעומת רבה במדינה. עקב הביקורת הציבורית פיזר כריסטיאן העשירי את הממשלה שהוא בעצמו מינה, והכריז על מערכת בחירות חדשה. לאחר מכן חדל בית המלוכה להתערב בפוליטיקה, ומאז משמש המלך כראש מדינה באופן סמלי בלבד.
דרום אפריקה.
במשבר זכויות ההצבעה במשטר האפרטהייד בדרום אפריקה בשנים 1951–1956 ניסתה ממשלת המפלגה הלאומית לשלול את זכות ההצבעה של שחורים וצבעוניים, אך בית המשפט פסק כי החלטה כזו מנוגדת לחוקת דרום אפריקה.
משבר זה נפתר בשלושה שלבים. בשלב הראשון החליטה הממשלה להרחיב את המועצה הלאומית מ-48 מושבים ל-89 מושבים, ורוב חברי המועצה היו חברי המפלגה הלאומית. לאחר מכן העבירה המועצה תיקון לחוקת דרום אפריקה, המאפשר הצבעה של שחורים וצבעוניים רק לבית נבחרים נפרד, שסמכויותיו מוגבלות והוא כפוף לאישור גורמים בממשלת המיעוט הלבן. השלב הסופי היה חוק שהרחיב את בית המשפט לחוקה ל-11 שופטים, ואפשר לממשלה למנות שישה שופטים חדשים שתמכו בעמדות המפלגה הלאומית.
הונדורס.
הונדורס חוותה המשבר חוקתי במרץ 2009 לאחר שהנשיא מנואל סלאיה נכשל בניסיונו לחוקק חוקים שיצמצמו את הפערים הכלכליים במדינה. סלאיה ניסה לקיים משאל עם בנושא זה, אך הקונגרס ובית המשפט העליון קבעו שמשאל כזה אינו חוקתי. ביוני 2009 אירעה הפיכה צבאית במדינה, שבמהלכה נעצר סלאיה על ידי הצבא והוגלה לקוסטה ריקה.
הממלכה המאוחדת.
בשנת 1909 דחה בית הלורדים את אישור תקציב הממשלה. פעולה זו שיתקה את הממשלה למשך שנתיים, והובילה לחקיקת חוק הפרלמנט 1911, ששלל את זכותו של בית הלורדים להטיל וטו על חוקים תקציביים.
חוף השנהב.
המשבר הפוליטי בחוף השנהב פרץ בדצמבר 2010, בשל ניצחונו של אלאסן ואטארה בבחירות שגבר על הנשיא המכהן לורן גבאגבו. נשיא המדינה התכוון להכריז על תוצאות הבחירות, אך השתהה בגלל פרוץ מלחמת האזרחים השנייה בחוף השנהב ופרסם את התוצאות לאחר התאריך שנקבע בחוקת המדינה. בית המשפט לחוקה הודיע שההכרזה אינה חוקתית ופסל את תוצאות הבחירות. כתוצאה מכך סירב גבאגבו לפנות את כסאו, דבר שהחמיר את מלחמת האזרחים, שגבתה את חייהם של כ-1,500 בני אדם והסתיימה רק באפריל 2011, עם התערבות כוחות צבא צרפתיים.
מצרים.
מצרים חוותה משבר חוקתי לאחר המהפכה במצרים (2011) בה הודח הנשיא חוסני מובארכ והמדינה נותרה ללא נשיא. לאחר זמן מה נבחר מוחמד מורסי לנשיא, אך לאחר מעצרו המדינה נותרה שוב ללא נשיא, עד שהנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי נכנס לתפקידו.
סרי לנקה.
ב 26 באוקטובר 2018, הנשיא מייטריפלה סיריסנה מינה את הנשיא לשעבר מהינדה ראג'פקסה לראש ממשלה והדיח את ראש הממשלה המכהן רניל ויקרמסינגה. ויקרמסינגה סירב לקבל צעד זה והצהיר כי הוא בלתי חוקתי ולא-דמוקרטי. משבר זה לא נפתר, ומאז שרויה המדינה במשבר פוליטי מתמשך.
פיג'י.
במשבר החוקתי של פיג'י ב-1977, המפלגה שזכתה בבחירות לא הצליחה להרכיב קואליציה, והמושל הכללי של פיג'י מינה את ראש מפלגת האופוזיציה לראש ממשלה.
פקיסטן.
בשנת 1997 ניסה ראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף להעביר מספר חוקים שנויים במחלוקת, בהם חוק המיועד למנוע הדחה של ראש ממשלה מכהן. נשיא בית המשפט העליון, סג'ד עלי שאה, פסק שהחוקים מנוגדים לחוקה, ובתגובה הורה שריף לנשיא המדינה פארוק לע'ארי להדיח את עלי שאה. לע'ארי סירב ונאלץ להתפטר. זמן קצר לאחר מכן התפטר גם עלי שאה ובכך הפך שריף לשליט החזק במדינה.
צ'ילה.
בשנת 1973 האשים בית המשפט העליון של צ'ילה את הנשיא הנבחר, סלבדור איינדה, בהפרת החוקה, וחברי בית הנבחרים קראו לצבא להדיחו. הוא הודח בהפיכה הצבאית בצ'ילה (1973) והחונטה בראשותו של אוגוסטו פינושה תפסה את השלטון וביטלה את חוקת המדינה. החונטה ייסדה דיקטטורה צבאית רצחנית שזכתה לתמיכת ה-CIA וסוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני, ושלטה בצ'ילה עד שנת 1990.
רוסיה.
המשבר החוקתי ברוסיה בשנת 1993 נבע ממחלוקת בין נשיא רוסיה בוריס ילצין לבין הפרלמנט הרוסי בראשות רוסלאן חסבולטוב. בין השניים התגלעו חילוקי הדעות בנוגע לתיחום הסמכות הפוליטית של הפרלמנט. הם הסכימו לערוך משאל עם בנושא זה באפריל 1993, אך חסבולטוב חזר בו ואילץ את ילצין להוציא צו שמרחיב את סמכויות הנשיא. ב-21 בספטמבר 1993 פיזר ילצין את הפרלמנט וקרא לבחירות חדשות. בית המשפט העליון של רוסיה קבע מיד כי הצו אינו חוקתי, ועקב כך פרצה מלחמת אזרחים בין קבוצות שתמכו בעמדת הפרלמנט לקבוצות הנאמנות לנשיא. המשבר הסתיים לאחר מצור צבאי על בניין הפרלמנט, שבמהלכו נהרגו 187 בני אדם.
New Deal
עמנואל אלבז פלפס
אחרי ש...
אחרי ש... (באנגלית: After) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 2019 אשר בוים על ידי ג'ני גייג', לפי תסריט שכתבו סוזן מקמרטין, תמרה צ'סטנה וג'ני גייג'. את הדמויות הראשיות מגלמים הירו פיינס-טיפין וג'וזפין לנגפורד. הסרט מבוסס על הרומן After, אותו כתבה אנה טוד .
הסרט יצא לאקרנים ב-12 באפריל 2019, בהפצת "סרטי אווירון". במאי 2019 נמסר על המשכון, שנקרא "אחרי שהתנגשנו".
עלילה.
טסה יאנג עוברת לתוך חדר המעונות שלה עם עזרה מאמא שלה, קרול, והחבר שלה, נואה. היא פוגשת את השותפה לחדר שלה, סטף, ואת החברה שלה, טריסטן. לאחר מכן, קרול טוענת כי היא לא מרוצה מהשתיים תוך שהיא אומרת לטסה שהן ישפיעו עליה לרעה. זאת בתגובה מבטיחה שלא תתפתה אחריהן.
למחרת, ביום הראשון של טסה בקולג' היא פוגשת בלנדון גיבסון וחוברת אליו. בהמשך, היא פוגשת את הרדין סקוט בחדרה, וזאת תוך שרק מגבת עוטפת את גופה, בעקבות כך שיצאה מהמקלחת. בסמוך לכך, נכנסת סטף לחדר, אשר מציעה לה לבוא למסיבה עם חבריה, אך טסה מסרבת. ביום שלאחר מכן, טסה רואה את הרדין בבית הקפה יחד עם מולי וזד. היא פוגשת בסטף שוב בספרייה והיא משכנעת אותה לבוא למסיבה שנמצאת בבית האחווה, שם היא פוגשת את החברים שלה; זד, מולי, ג'ייס והרדין. תוך שכולם עושים היכרות, ג'ייס משכנע אותה לשתות מעט ומיד מתחיל משחק של "אמת או חובה", בו טסה מתגלה כבתולה ומתבקשת להתנשק עם הרדין. זאת מסרבת, ועוזבת את המקום. היא מתקשרת לנואה, אבל הוא שופט אותה על כך שהיא שותה וחוגגת בשעות מאוחרות במקום ללמוד. תוך שהיא בסערת רגשות, היא מנתקת את השיחה ומסתובבת בבית האחווה עד שמגיעה בטעות אל חדרו של הרדין מבלי לדעת זאת. תוך כדי שהיא מתהלכת בחדר, טסה מוצאת את הספר "אנקת הגבהים" ונתקלת בהרדין שמביט בה מהצד. הרדין מפתח עמה שיחה, והם כמעט מתנשקים, אך היא במהירות הולכת.
בשיעור ספרות שהתקיים למחרת, טסה יושבת ליד לנדון ונכנסת לעימות עם הרדין על הספר "גאווה ודעה קדומה". בהמשך, מספר לה לנדון כי הוא והרדין הולכים להיות קרובי משפחה בשל אירוסיהם של אמו ואביו של הרדין. הרדין פונה אל טסה ומתעקש שיתחילו מחדש, מזמין אותה להצטרף אליו לסיבוב על שפת הנהר. זאת נענית להצעה, והשניים נכנסים בבגדים מינימליים אל הנהר, ומיד מתחילים להתנשק ולהתגפף. לאחר מכן, הם הולכים לארוחה אליה מצטרפים מולי וזד, שמכעיסים את הרדין ומבקשים מטסה לחכות ליד הבר. טסה מספרת להרדין שהיא מתכננת לספר לנואה, חבר שלה, על כל הסיפור ביניהם, אבל הרדין מצהיר בפניה שהוא מסוגל לאהוב כמה נשים בו זמנית ולא יוצא עם אחת מסוימת אז אין טעם שתעשה זאת. טסה נפגעת, יוצאת מן המקום ולמחרת מגלה כי נואה הגיע לבקר אותה בהפתעה.
לאחר מכן, נודע לטסה כי הרדין גרם לאנדרלמוסיה שלמה בביתו וכי הוא שבר ופירק חפצים. זאת ממהרת לסור לשם ומתעמתת איתו. לבסוף, השניים מתחבקים ומתנשקים. ביום שלמחרת, טסה הולכת חזרה לחדר המעונות שלה, ובדרך נתקלת בנואה שמגלה על מערכת היחסים שלה עם הרדין ופוצח איתה בריב. לקראת סיום הריב, מחליט נואה לעזוב את המקום תוך שהוא מתעלם מטסה ומודיע לאמא שלה על כל מה שקרה. זאת ממהרת לבוא אל הקולג' ומזהירה את טסה כי אם תבחר בהרדין היא תפסיק לממן אותה. טסה בוחרת בהרדין ואמה עוזבת את המקום.