ב-1959 הצטרף לחברת "דיסקונט השקעות", תחילה כסמנכ"ל ובשנת 1968 מונה למנכ"ל החברה, תפקיד אותו מילא 17 שנים עד פרישתו. בתפקידו הוביל בין השאר השקעות בישקר, באלרון ובסאיטקס. שימש יו"ר חברת סאיטקס. חבר הקורטוריון של הטכניון מאז 1959. ב-1985 פרש והקים ביחד עם בנו, גדעון טולקובסקי, ופרדריק אדלר, יזם הון סיכון אמריקאי את "אתנה" - קרן הון סיכון להשקעות בהיי טק הראשונה בישראל.
היה יו"ר ועדת המשנה לקרינה וליישומי רדיואיזוטופים של הוועדה לאנרגיה אטומית.
טולקובסקי היה מקורב בשנות ה-60 למפלגת רפ"י. ב-1967 היה ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה, אך מאז שינה את עמדותיו והוא תומך ברעיון שתי מדינות לשני עמים. ב-1976 נמנה עם קבוצת המייסדים של מפלגת ד"ש. במהלך השיחות על הסכם השלום בין ישראל למצרים היה חבר בקבוצה של קצינים בכירים שהתנגדה לוויתורים בסיני.
ב-1970 עמד בראש ועדת חקירה לחקר התנגשות מטוס חיל האוויר סטרטוקרוזר ומטוס טי.וו.אי בואינג 707 בשדה התעופה לוד. בשנים 1978–1980 היה חבר מליאת רשות ניירות ערך. בשנת 1997 היה חבר בוועדת צ'חנובר, שחקרה את ההתנקשות בח'אלד משעל בירדן.
ב-2021, טולקובסקי היה לראשון מבין אלופי צה"ל הוותיקים לדורותיהם שחצה את גיל 100.
חיים אישיים.
טולקובסקי היה נשוי למרים משנת 1948 ועד לפטירתה ב-2015. אב לשלושה, רוני (אלמנתו של אריה פיינגולד), גדעון ודוד טולקובסקי.
הררה
קארולוס ליניאוס
קארוֹלוּס ליניאוּס (בלטינית: Carolus Linnæus) או בשמו השוודי קארל פון לינה (בשוודית: Carl von Linné, ; 23 במאי 1707 - 10 בינואר 1778), היה בוטנאי, רופא וזואולוג שוודי; מייסד שיטת המיון המדעית המודרנית לעולם החי ואחד מאבות חקר האקולוגיה. רבים מכתביו נכתבו בלטינית ומשום כך כתב את שמו בלטיניזציה כ-Carolus Linnæus.
חייו.
קארל פון לינה נולד בדרום שוודיה בחוות אביו, שהיה כומר לותרני, ובה היה גן בוטאני פרטי קטן, בו התוודע הילד אל הצמחים. כמו אביו וסבו (מצד אימו) לפניו, הוא יועד לכמורה אך לא נמשך ליעוד זה. מי שהתרשם מהעניין שהפגין בבוטניקה היה רופא המשפחה. והוא נשלח ללמוד רפואה, בתחילה באוניברסיטת לונד ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת אופסלה. עבודה קצרה שכתב על מערכת הרבייה של פרחים סייעה בידו להשיג משרה בגנים הבוטנים באופסלה.
ב-1732 מימנה האקדמיה המקומית למדעים את שליחתו למסע מדעי ללפלנד, שם הוא התנסה בקשיים ותלאות בעברו על פני שטחים דלילי אוכלוסייה. בשובו כתב את "Florula Lapponica", העבודה הראשונה שמיינה את עולם החי לפי מין.
ב-1735 עבר לגור בהולנד, למשך שנים אחדות. הוא סיים שם את התואר האקדמי היחיד שלו, אך חשוב מכך, הוא פגש שם את פטרונו יאן פרדריק גרונוביוס, והראה לו טיוטה ראשונה של עבודתו החשובה ביותר, ה-"Systema Naturae", שפורסמה בהולנד ב-1735 בגרסה בת 11 עמודים. המהדורה העשירית, שיצאה ב-1758, כבר כללה 4,400 מיני חיות ו-7,700 מיני צמחים. החידוש והיחוד שבה, היה מתן שמות קצרים ומדויקים לכל מין, במסגרת דו-שמית של שם כללי ושם פרטי. ליניאוס היה בעל כישרון בלתי-מצוי להגדרות קצרות ומדויקות אלה, שהבחינו בין פרט אחד למשנהו. קודם לליניאוס, לא הייתה שיטת מיון מוסכמת, ובוטניקאים וזואולוגים שונים קראו בשמות שונים לאותו בעל-חיים או צמח. לעיתים היו שמות אלה ארוכים, ציוריים ובלתי-מדעיים בעליל. בזכותו בעיקר של ליניאוס נפוצה שיטת קריאת שם מדעי, אחיד ובלתי משתנה לכל פריט, לא הוא המציא את השיטה הדו-שמית, אך היה הראשון שעשה בה שימוש עקבי ומקיף, והראשון שקיבע אותה כתקן מקובל.
השמות שבחר ליניאוס היו הגיוניים בעיניו ונבחרו משום שתמצתו את מהות המינים. בני אדם היו האדם הנבון ("Homo Sapiens") משום שבינתם היא המבחינה אותם. יונקים (mammals) נקראו כך על שום שהם מניקים את ולדיהם.
ליניאוס שב לאופסלה וב-1739 נישא לשרה מוראה, בתו של רופא. תחילה עסק ברפואה וכעבור זמן קצר היה לפרופסור לרפואה באוניברסיטת אופסלה. אך למעשה למד בעצמו והורה לתלמידיו בוטניקה, ובמהרה החליף את משרתו לפרופסור לבוטניקה. הוא ארגן משלחות לאיסוף דגימות, שיצאו לחלקים שונים של העולם, ופיקח על חקירת הצמחים ובעלי החיים שהביאו ממסעותיהן. כמו כן הרחיב את תחום מחקרו וקטלג גם מינרלים.
אף שתאוריית האבולוציה עוד לא הייתה קיימת, ולא הייתה עתידה לעלות אלא מאה שנים אחריו, הרי שהיה בעבודתו של ליניאוס סטייה מהנתיב שהיה מקובל על הכנסייה, בכך שסיווג את בני האדם ככל חיה אחרת, במסגרת משפחת הפרימטים. במכתב ליוהאן גאורג גמלין הגרמני מ-1747 הוא כותב שמבחינה מדעית היה עליו "לקרוא לאדם קוף ולהפך", אך לא עשה כן משום מורא הסמכות הדתית.
נועם הליכותיו ורוחו הבדוחה חיבבוהו מאוד על תלמידיו. בשבתות היה יוצא לשדה עם קרוב למאה חמישים תלמידיו, שהיו מתפזרים על פני השטח ומלקטים דגימות. מדי התגלות צמח נדיר, היו מריעים בחצוצרה ומכנסים את כל הפקולטה, לשמוע את הסבריו של הפרופסור.
ב-1757 העניק לו המלך אדולף פרדריק תואר אצולה והוא החל לקרוא לעצמו פון לינה או לפעמים, פשוט קרל לינה. בערוב ימיו, ב-1774, סבל ממספר אירועי שבץ מוחי וארבע שנים לאחר מכן מת.
מחקריו וגילויו המדעיים.
טקסונומיה.
הטקסונומיה הלינאית מחלקת את עולם החי באופן היררכי על פי תכונות חיצוניות של האורגניזמים החיים. החלוקה מבוססת על שש דרגות:
כל ממלכה מתחלקת למספר מערכות, בכל מערכה מספר מחלקות, וכן הלאה.
ליניאוס טען שמיון צמחים צריך להתבסס ברובו על ההבדלים באיברי הרבייה שלהם. שיטה זו הייתה חדשנית בזמנה והקנתה לו פרסום רב. הנומנקלטורה (מתן השמות) על פי ליניאוס נעשית באמצעות המערכת הדו-שמית. כל יצור מקבל שם בעל שתי מילים - הראשונה לתיאור הסוג (לדוגמה: "כלנית") והשנייה למין הספציפי ("מצויה"). אלו על פי רוב ה"שמות המדעיים" של המינים עד היום.
בעולם היצורים החיים ליניאוס התייחס רק לשתי ממלכות - צמחים ובעלי חיים. ממלכת הצמחים כללה גם אצות, פטריות וחיידקים ואילו ממלכת בעלי החיים כללה גם חד תאיים כפרוטוזואה. עם הזמן התגלו יצורים שלא ניתן היה לשייך אותם לאף אחת משתי הממלכות הללו, ונוצר הצורך להוסיף ממלכות נוספות.
הדרגות ההיררכיות של ליניאוס עדיין משמשות את המדע בן זמננו אך אופי המיון השתנה ונוספו לו דרגות שונות - משפחה, תת-סדרה, על-מחלקה וכדומה. ליניאוס התייחס אך ורק לסימני היכר חיצוניים של האורגניזם, בעוד שכיום במיון יצורים חיים דגש רב ניתן לקריטריונים אחרים (קרבה גנטית וארגון האיברים הפנימיים). החלוקה ההיררכית של ליניאוס התבססה על תכונות משותפות. שנים רבות לאחר מכן, הוכח באמצעות השוואת DNA שמינים שקובצו על ידיו בגלל תכונות משותפות, אכן היו קרובים.
מיון בני אדם.
ליניאוס היה מייסד שיטת המיון המדעית המודרנית לעולם החי. בתוקף תחומי עניינו ועיסוקו עסק גם בסיווג המין האנושי. תחילה חילק ליניאוס את האנושות לארבעה גזעים לפי יבשות: אמריקנוס, אסיאטיקוס, אפריקנוס וארופיאנוס, ולאחר מכן הוסיף לחלוקה הגאוגרפית גם מאפיינים של צבע עור. חלוקה זו לא הייתה היררכית בתחילה, כלומר לא ייחסה חשיבות יתרה לאחד ממיני האדם, אולם מאוחר יותר היא כן ייחסה תכונות אופי וכישורים לבני גזעים שונים, למשל רשלנות ואדישות אצל האפריקאים, נטייה לכעס אצל האמריקנים ואצילות וכושר המצאה לאירופאים. עם ייחוס תכונות אופי וכישורים אלו לגזעים הפכה חלוקה זו להיררכית ונעשה בה שימוש להצדקת העבדות והקולוניאליזם, אם כי טקסונומיה זו לא חוללה תופעות אלו, אשר קדמו לשיטתו של ליניאוס מאות בשנים.
בשנת 1763 שכלל ליניאוס בחיבורו "Amoenitates academicae" את חלוקתו והוסיף לארבעת הגזעים שכבר סיווג שלושה נוספים: האדם "דמוי האדם" (Homo anthropomorpha) שכלל יצורים מיתולוגיים, כגון הסטיר וההידרה, שבקיומם האמין וטען שהם קרובי משפחה של האדם; את "האדם הפראי" (Homo ferus), ילדי הפרא שגודלו בטבע בידי בעלי חיים ללא כל קשר לבני אדם); וכן את "האדם המפלצתי" (Homo monstrosous) בו נכללו, למשל, "הענק הפטגוני" ו"הגמד האלפיני".
לאחר מותו.
ב-1783, חמש שנים לאחר מות ליניאוס, מת בנו ששמו היה גם קרל ליניאוס, והאוסף הגדול של האב, כולל דגימות וכתבים רבים, נמכר לבוטנאי האנגלי ג'יימס אדוארד סמית. שליחו של סמית רכש את האוסף ב-1,000 גינאות ושלח אותו לאנגליה בספינה.
מסופר כי משנודע הדבר למלך שוודיה, ציווה לרדוף אחרי הספינה ולהחזיר את האוצר. אך הספינה הבריטית כבר הספיקה להתרחק מחופה של שוודיה, והאוסף הגיע ללונדון ב-1784 ושמור מאז על ידי החברה הלינאית של לונדון.
וסקה
וֶסְקָה (בספרדית: Huesca, ; באראגונית: Uesca; בקטלאנית: Osca) היא עיר בצפון ספרד, בעמק האברו, לא הרחק מהרי הפירנאים. היא הבירה של מחוז באותו שם בקהילה האוטונומית אראגון. אוכלוסיית העיר מונה כ-48,000 נפשות, נכון ל-2004.
בשל מיקומה האסטרטגי של העיר התחוללו בה קרבות רבים לאורך ההיסטוריה והיא עברה פעמים רבות משליט אחד למשנהו.
בווסקה יש קתדרלה שבנה במאה ה-13 חיימה הראשון על חורבות מסגד מוסלמי.
היסטוריה.
בעיר היה יישוב רומאי בשם "Osca". לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית המערבית עברה העיר ידיים רבות, עד שנפלה לידיהם של המוסלמים במהלך המאה ה-8 לספירה. בימי הביניים הייתה וסקה עיר ספר בין הממלכות המוסלמיות לממלכות הנוצריות בחצי האי האיברי. המוסלמים ששלטו בה ביצרוה היטב ורק ב-1096 היא נכבשה מחדש מידי המוסלמים על ידי פדרו הראשון מלך אראגון.
תחת השלטון הנוצרי הפכה העיר למקום מושבם של מלכי אראגון. מאוחר יותר העיר שקעה.