תקציר עלילת הסרט.
הסרט מספר על משפחה מודרנית במוסקבה שבה בני הזוג מתגרשים, אבל לא מצליחים להחליט עם מי להשאיר את בנם אליושה.
בסדרה של סכסוכים אינסופיים ותביעות הדדיות הם מזניחים את בנם אליושה, שמרגיש שאינו רצוי וכי שני ההורים לא רוצים אותו ומחליט לאחר אחד הריבים שלהם להיעלם לפתע.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
רכס צ'יזמור
רכס צ'יזמור (באנגלית: Chismore Range) הוא רכס הרים קטן, ששטחו 22 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט. גובהו של הרכס 432 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם בקצהו המערבי של האי פורצ'ר, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
היסטוריה.
שמו של הרכס ניתן לו רשמית ב-2 באוקטובר 1946.
אבייטגראסו
אבייטגראסו (במילאנזית: Biegrass, באיטלקית: Abbiategrasso בעבר נקראה אבייטה גראסו) היא קומונה ועיירה במטרופולין של מילאנו במחוז לומברדיה. היא ממוקמת בעמק הפו, כ-22 קילומטרים מערבית למילאנו.
גאוגרפיה.
שטח העיר נכלל כולו בפארק הטבע של עמק הטיצ'ינו בלומברדיה. העיר מתרוממת על גבי שלוחה בעמק טיצ'ינו המחלקת את עמק הפו לעמק הפו העליון ועמק הפו התחתון. שטח העיר גובל בנהר הטיצ'ינו העובר ממערב לעיר, ונחצה על ידי שני יובליו: נוויליו גרנדה ונוויליו די ברקוארדו. למרות שאיננה מיושבת בצפיפות, זהו היישוב העירוני הגדול ביותר במטרופולין של מילאנו אחרי מילאנו עצמה.
היסטוריה.
נראה שהיישוב היה קיים כבר מהתקופה הרומית. שמו מעיד על כך שהוא היה חלק משטח המכונה "עמק פורה". מסמך משנת 1304 מתייחס למקום בביטוי "Habiate qui dicitur Grasso", שהפך בהדרגה לשם Abbiategrasso. המקום קיבל מעמד של עיר בצו מלכותי ב-31 במרץ 1932.
אנדריי זבייגינצב
נטה אדומת ראש
חצר גרוטאות
חצר גרוטאות היא פינה בחצר גן ילדים ובה גרוטאות, כלומר חפצים וחומרים השייכים לעולמם האמיתי של המבוגרים שיצאו מכלל שימוש. מטרת החצר היא לפתח ולאזן את אישיות הילד וזאת על ידי יצירת תנאים מתאימים לפעילות ולמידה. מגוון החפצים והחומרים בחצר מזמנים לילד הפועל בה התנסות רחבה ומעמיקה בתחומי החיים השונים ומספקת חוויה חושית כוללת. על הגננת לעזור לילד להתמקד וליצור מוטיבציה; יש לתווך בצורה גמישה ואינטואיטיבית תוך הצבת מטרה לתיווך, אך בלי להתערב בפעילות.
הרעיון לחצר הגרוטאות פותח על ידי מלכה האס בקיבוץ שדה אליהו ומאוחר יותר במכללת אורנים. עקרונות דומים לאלו של האס קוימו גם בגן הזורם של גדעון לוין.
תרומת חצר הגרוטאות לילד ולהתפתחותו.
סוגי חומרים וגיריים בחצר.
יש להתאים את החפצים בחצר הגרוטאות לשלבי ההתפתחות של הילד על כל מרכיביה.
קווים מנחים בתכנון חצר הגרוטאות.
החצר כמשקפת מציאות: חפצים וחומרים מכלול החיים של הילד וסביבתו הקרובה. מכאן שהחצר צריכה לכלול נושאים מחיי היום יום, כגון: פינת רופא, מקום המפגש, החדר שלי, המטבח, פינת טכנולוגיה.
זמני הפעילות בחצר.
משך זמן הפעילות בחצר הגרוטאות האידיאלי הוא כארבעים דקות במטרה לאפשר לכל ילד באשר  הוא להתמקד בפעילות בהתאם למזגו ויכולותיו. כדי להעמיק את הפעילות בחצר הגרוטאות נדרשים מן הילד יכולת פתיחות מחשבתית, ערנות ונינוחות.
זמן הפעילות בחצר הגרוטאות משתנה בהתאם לעונות השנה (קיץ וחורף), אך עליה להיות חלק היום לאורך כל העונה, כדי לשמור על יציבות אצל הילד.
שעת פעילות אידיאלית: שעות הבוקר, כאשר הילד רענן ומרוכז יותר ולא עייף מפעילויות היום.
האי טאוור
האי טאוור (באנגלית: Tower Island) הוא אי אנטארקטי שאורכו 9 ק"מ, ושיאו בגובה 305 מטרים מעל פני הים. האי מצוי 37 קילומטרים צפונית מזרחי לאי טרינטי, בקצה הצפון מזרחי של ארכיפלג פאלמר, סמוך לחצי האי האנטארקטי. בסמוך לחופו המערבי של האי מצויים סלעי פרל.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של האי ניתן לו ב-30 בינואר 1820 על ידי אדוארד ברנספילד מהצי המלכותי, אשר תיאר אותו כ"אי עגול". השם אומץ רשמי ב-1 בינואר 1947.
אדרית שחורת כיפה
האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית
האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית (באנגלית: Convention of the Elimination of All forms of Racial Discrimination, בראשי תיבות: CERD) היא אמנה בין־לאומית שהועמדה לחתימה בניו יורק ב-7 במרץ 1966. האמנה קובעת בין היתר, כי כל מדינה מתחייבת לערוב לזכותו של כל אדם בלא הבחנה בין גזע, צבע או מוצא, לאומי או אתני, לשוויון בפני החוק ולהנאה מזכויותיו. האמנה מחייבת את חברותיה לעקירת האפליה הגזעית במדינותיהן. לאמנה מנגנון תלונות אישיות וועדה הנקראת "הוועדה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית", המאפשרים מעקב, פיקוח ואכיפה של סעיפי האמנה, כנגד המדינות החברות בה. המדינות שהן צד לאמנה (וביניהן ישראל), מגנות הפרדה גזעית ואפרטהייד ומתחייבות למנוע ולאסור בשטחיהן כל נהגים מסוג זה.
רקע היסטורי לאימוץ האמנה.
בעקבות התפרצות של גל אירועים אנטישמיים בחלקים שונים של העולם בין השנים 1959–1960, המליצו וועדת המשנה למניעת אפליה והגנה על המיעוטים והוועדה לזכויות האדם למועצה הכלכלית והחברתית לעצרת הכללית לאמץ את הטיוטה "בדבר ביעור דעות קדומות גזעניות ואי סובלנות מטעמי דת או אמונה". לאחר שאימצה העצרת הכללית את נוסח הטיוטה המתוקן בשנת 1962 הועמדה בפניה הצעה חדשה שהוגשה על ידי מספר מדינות אפריקאיות להכנת אמנה בין־לאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית. לבסוף, לאחר ביצוע שינויים ותיקונים, החליטה הוועדה השלישית לאמץ שתי החלטות נפרדות, האחת לאפליה גזעית והשנייה לחוסר סובלנות דתית. אימוץ שתי החלטות נפרדות היה פשרה שמטרתה להתגבר על התנגדויותיהם של המשלחות הערביות להכללת סוגיית האנטישמיות ושל הנציגים הקומוניסטים שלא ראו באפליה דתית עניין חשוב. הדרך לאימוץ האמנה החלה ב-7 בדצמבר 1962 בהחלטה 1780 של העצרת הכללית אשר ביקשה מהמועצה הכלכלית והחברתית לבקש מהוועדה לזכויות האדם להכין הן את טיוטת הכרזה והן את טיוטת האמנה הבין־לאומית בדבר ביעור כל זכויות האפליה הגזעית. בשנת 1963 הגישה וועדת המשנה למניעת אפליה והגנה על המיעוטים לוועדה לזכויות האדם טיוטת הכרזה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית. העצרת הכללית אימצה את ההצהרה עוד באותה השנה. בשנת 1964 הכינה וועדת המשנה טיוטת אמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית. לאחר אישורי הוועדה לזכויות האדם והמועצה הכלכלית והחברתית, אומצה הטיוטה על ידי העצרת הכללית ב-21 בדצמבר 1965, בתמיכה של 106 מדינות, ללא התנגדויות.
סעיפי ועיקרי האמנה.
האמנה כוללת שלושה חלקים בני 25 סעיפים. אמנה זו מגלמת בתוכה עקרונות ואמצעים הנחוצים לשם ביעור כל צורותיה וגילוייה של הפרדה גזעית ואפליה גזעית, ביניהם:
הגדרת האפליה הגזעית.
סעיף 1.
מגדיר אפליה גזעית ככל הבחנה, הגבלה, העדפה או הוצאה מן הכלל, על רקע גזע, צבע, מוצא לאומי או אתני, שבמגמתו לפגום או לסכל בהנאה או בשימוש של זכויות האדם וחירויות היסוד בחיים המדיניים, כלכליים, חברתיים, תרבותיים ובכל תחום אחר בחיי הציבור. בנוסף, מוצגים מקרים בהם האמנה אינה חלה, כדוגמת הבחנה על בסיס אזרחות קרי, בין אזרחים ללא אזרחים ובנוסף הגדרה זו לא מבחינה בין אפליה על רקע אתני ואפליה על בסיס גזע מאחר שההבחנות בין השתיים, נותרו במחלוקת.
לבסוף מצוינים האמצעים הננקטים לשם המטרה היחידה שבהבטחת קידומן הנאות של קבוצות גזעיות או אתניות או של יחידים, הנזקקים להגנה העשויה להיות נחוצה כדי להבטיח להם שוויון זכויות.
מניעת אפליה.
סעיף 2.
עוסק בחובות של המדינות לנקוט בצעדים לחיסול האפליה הגזעית ובבעייתיות שבאמצעים המיוחדים בהבטחת פיתוח והגנה על קבוצות גזעיות מסוימת או ביחידים השייכים להן.
בעוד הפסקה הרביעית בסעיף 1 מגדירה מהי אפליה גזעית, פסקה 2 לסעיף זה, מבטאת את המדיניות על פיה המדינות צריכות לפעול.
סעיף 5.
מתייחס לסעיף 2 באמנה ומפרט את הזכויות שנבחרו לשם אזכור מיוחד. תחילה מציינים את מילוי חובותיהן היסודיות שנקבעו בסעיף 2 ובה מתחייבות המדינות בעלות האמנה לאסור ולבער אפליה גזעית בכל צורותיה, ולערוב לזכותו של כל אדם, לשוויון בפני החוק.
סעיף 6.
המדינות בעלות האמנה יבטיחו לכל אדם שבתוך תחום שיפוטן הגנה ותרופות יעילות, באמצעות בתי המשפט הלאומיים המוסמכים ומוסדות מדינה מוסמכים אחרים, נגד כל מעשים שבאפליה גזעית המפרים את זכויות האדם וחירויות היסוד אשר לו, בניגוד לאמנה זו, וכן את הזכות לבקש מבתי משפט כאמור פיצוי או שילום צודקים ונאותים בעד כל נזק שסבל הימנו כתוצאה מאותה אפליה.
גינוי האפרטהייד.
סעיף 3.
המדינות החתומות על האמנה מגנות הפרדה גזעית ואפרטהייד ומתחייבות למנוע, לאסור ולעקור מן השורש, בשטחים שבתחומי שיפוטן, כל נהגים מסוג זה.
סעיף זה מגנה ומכוון כלפי מנהיגי האפרטהייד של דרום אפריקה, בהם דנו באו"ם מאז ישיבתה הראשונה באמצע שנות הארבעים של המאה ה-20.
איסור הסתה.
סעיף 4.
מהווה את אחד הסעיפים המרכזיים באמנה ועוסק באיסור על הסתה לשנאה, עוינות וגזענות כנגד פרטים וקבוצות. על פי סעיף זה כל מדינה החברה באמנה נדרשת לחקיקה פלילית האוסרת פעילות והסתה גזענית בתחום שיפוטה.
סעיף זה מעלה סוגיה הדנה באיזון שבין הזכות לחופש הביטוי ולחופש ההתאגדות לבין הוראות האמנה אשר מגבילות את הזכויות הללו במטרה להבטיח את ביעורן של כל צורות האפליה הגזעית.