האשים ת'אצ'י (באלבנית: Hashim Thaçi; נולד ב-24 באפריל 1968) היה נשיא קוסובו משנת 2016 עד 2020. בעבר כיהן כראש הממשלה הראשון של רפובליקת קוסובו, ראש המפלגה הדמוקרטית של קוסובו, וכן מנהיגו לשעבר של צבא שחרור קוסובו.
על פי דו"ח של מועצת אירופה משנת 2010 עמד טאצ'י בראש ארגון מאפיה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. לפי הדו"ח, הארגון היה מעורב בהתנקשויות, הכאות, סחר באיברים ופשעים נוספים.
ב-5 בנובמבר 2020 התפטר טאצ'י מתפקידו כנשיא קוסובו. יושבת ראש הפרלמנט של קוסובו ויוסה עוסמני מילאה את מקומו.
אולימפיה לובליאנה (כדורסל)
לה רוש-סור-יון
לה רוש-סור-יון (בצרפתית: La Roche-sur-Yon) היא עיר בצרפת, בירת מחוז ואנדה. ממוקמת כ-60 ק"מ דרום מערבית לנאנט, באמצע הדרך בין הים לפוי דו פו. העיר מונה כ-54,000 תושבים (ינואר 2017).
בימי הביניים, לה רוש-סור-יון הייתה בירת נסיכות. העיירה גדלה סביב הטירה ורובע וייל הורלוג (השעון הישן). בית הרנסאנס, משנת 1566, היה עד לשינויים בעיירה בשנים הראשונות. תחילה נקראה העיר נפוליאון-או-יון, על שם נפוליאון בונפרטה שייסד אותה ובחר בה כבירת מחוז ונדה, ב-1804. בתקופת הרסטורציה הצרפתית נקראה בשם בורבון-ואנדה, ובתקופת הרפובליקה הצרפתית השנייה נקראה נפוליאון-ואנדה.
לה רוש-סור-יון היא גם במה לאומית, עם תיאטרון Grand'R, וסצנת מוזיקה מודרנית עם Fuzz'Yon. במגרש הספורט מארחת לה רוש-סור-יון מפגש אתלטיקה בינלאומי וחוגגת אירועי ספורט חשובים אחרים.
מוטרוטציה
מוטרוטציה (אנגלית: Mutarotation) הוא שינוי בסיבוב ספציפי במישור המקוטב של האור, כאשר הוא מועבר דרך אלדוהקסוזה, מונוסכריד בעל 6 אטומי פחמן וקבוצה אלדהידית H-C=O)).
מוטרוטציה מתייחסת להמרה של אנומר טהור של המיאצטל בתערובת של שני האנומרים הנמצאים בשיווי משקל. כפי שהשם מציע זהו שינוי ברוטציה (מוטה - שינוי, רוטציה - סיבוב). האור המקוטב מושג על ידי העברת אור רגיל דרך מנסרת ניקול.
בזמן המוטרוטציה צורות אנומרים אלפא או ביתא משתנות למבנה שרשרת הלוך וחזור. מוטרוטציה מתייחסת להמרה פנימית בין אנומרים אלפא וביתא. אף על פי כן, זה צריך להיות מומר לשרשרת פתוחה לפי שינוי קונפורמציה למבנה אלפא או ביתא.
לדוגמה, בגלוקוז פחמן מס' 1, פחמן אלדהידי, הוא פחמן אנומרי. בפרוקטוז פחמן מס' 2, פחמן קטוני הוא אנומרי. אנומרים משתנים בצורה ספונטנית שלא כמו אפימרים אשר יציבים תחת תנאים סטנדרטיים.
שמות ירושלים
בהיותה מרכזית בזהות היהודית והעברית, העיר ירושלים צברה במהלך השנים שמות וכינויים רבים. שמות אלו נובעים ממקורות שונים: רובם מהתנ"ך, חלקם מכתבי חז"ל, אחרים הם שמות בארמית. מקצת מהשמות הם בשפות לועזיות בנות זמננו.
ירושלים.
השם הקדום ביותר הידוע לעיר הוא גם הנפוץ ביותר: "ירושלם", (אם כי בתקופות הקדומות הוא נכתב ונהגה בצורה שונה מעט).
ירושלים במקורות קדם עבריים.
בניגוד לסברות שהוצעו בעבר, מקובל היום על רוב החוקרים כי שמה של ירושלים איננו מופיע בתעודות אֶבְּלָה שבסוריה מאמצעיתו של האלף הרביעי לפנה"ס. התעודות הראשונות בהן נזכר שמה של ירושלים, במידה רבה של ביטחון, הן כתבי המארות המצריים (בהם יש שתי קבוצות, הראשונה מן המאה ה-19 לפנה"ס והמאוחרת מן המאה ה-18 לפנה"ס). שמה של העיר מופיע בכתבי המארות כ"אשאמם", ויש לקרוא אותו, ככל הנראה, כ"רשלמם". בקבוצה המוקדמת של כתבי המארות נזכרים בעיר שני מלכים: ירקעם ושסען. בקבוצה המאוחרת יותר נזכר מלך אחד בלבד ששמו אינו קריא. זמנן של תעודות אלה מקביל לתקופה שבה על פי הממצא הארכאולוגי בוצרה לראשונה הגבעה עליה קמה העיר.
מאוחר יותר מופיע שם העיר כאורוסלים (ú-ru-sa-lim) במכתבי אל-עמארנה מן המאה ה-14 לפנה"ס, במכתבי עבדיחבה מלך ירושלים.
בדרך כלל סוברים ש"מלכיצדק מלך שלם", המופיע בספר בראשית, הוא למעשה מלך ירושלים. שלם היה שמו של אל מן הפנתאון המקומי. חוקרים סבורים, אם כן, כי ירושלים נקראה מלכתחילה על שמו של האל שלם, וכי במקום היה אולי מקדש לפולחן האל הזה. המילה "ירו" מוצאה מן השורש השמי יר"ה, שפירושו "ייסד" (ואף בעברית: או מי ירה אבן פִּנָּתָהּ - ), ולפיכך, על פי השערת חוקרי המקרא, המשמעות המקורית של השם היא "ייסד האל שלם", או העיר שאותה ייסד האל שלם.
השם "ירושלים" מופיע לראשונה בכתב יתדות במכתבי אל-עמארנה, הכוללים שישה מכתבים מעבדי-ח'פה מלכה של ירושלים לאמנחותפ הרביעי, שליטה של מצרים, בכתב זה נהגה שם העיר, וכן שם חבל הארץ שהיא בירתו, כ-אֻרֻשָׂלִם.
ירושלים במקורות עבריים.
הצורה העברית המקורית "ירושלם" מופיעה כך לאורך כל ספרי המקרא (למעט במקומות ספורים). כך גם בכתובות שעל גבי מטבעות מתקופת המרד הגדול (מהשנה הראשונה למרד, לאחר מכן נכתב על המטבעות "ירושלים", ראו תמונות 4–6) ומתקופת מרד בר כוכבא (ראו תמונות 1–2).
נחשפו גם ממצאים פלאוגרפיים הנושאים את השם "ירשלם". כתובת שנמצאה במערת קבורה ליד לכיש, המתוארכת ככל הנראה לסביבות שנת 700 לפנה"ס, נושאת את הכתובת הבאה: . כמו כן נמצא חותם מהתקופה הפרסית הנושא את הכתובת "ירשלם" (ראו תמונה 3).
הסיומת הלוקטיבית "-ים".
ירושלים במקורות העבריים הקדומים נכתבה כך: "ירושלם" (או "ירשלם") ונהגתה יְרוּשָלִם. הצורה הנוכחית "יְרוּשָלַיִם" היא הגייה עברית מאוחרת, לאחר העברית המקראית, שנוצרה מתופעה של הוספת "-יִם" לשמות גאוגרפיים. (במקרה שלפנינו המ' הסופית הייתה כבר בשם המקורי, ורק הי' שלפניה התווספה בתהליך זה). תוספת זו המכונה "סיומת לוקטיבית" (סיומת המציינת שם שהוא מיקום גאוגרפי) דומה לסיומת הזוגי, והיא שכיחה בשמות אתרים רבים (שעריים, מצרים וכדומה).
באוקטובר 2018 נמצאה באתר ארכאולוגי ליד בנייני האומה אבן מתקופת בית שני בה נכתבה המילה "ירושלים" בכתיב מלא. הנוסח המלא של הכתובת: .
הכתיב וההגייה של "ירושלים" במקרא.
במקרא, בכל הפעמים שמופיעה המילה "ירושלים", נכתב שם העיר ללא האות יו"ד - "ירושלם", מלבד חמש פעמים. כתיב זה עולה בקנה אחד עם שמותיה הקדומים החוץ-מקראיים של העיר, וכן עם הגייתה של המילה במנסרת סנחריב ובכתובות סנחריב (ur-sa-li-im), ובמקורות מאוחרים יותר כדוגמת תרגום השבעים. בשלב כלשהו, כנראה בתקופת בית שני, התקבע השם העברי יְרוּשָׁלַיִם, אם כי בארמית המשיכה העיר להיקרא יְרוּשָׁלֵם.
במסורה קיבלה המילה "ירושלם" אפקט של קרי וכתיב, ובחלקים העבריים של המקרא, אף שהמילה נכתבת ללא יו"ד, ואף ללא סימון הקרי לצדה, הוגים אותה כאילו נכתבה האות יו"ד בפנים. מקובל לנקד צורת כתיבה זו כשהחיריק של האות יו"ד מסומן בין הלמ"ד למ"ם: יְרוּשָׁלִַם. בדפוסים רבים, מחמת חוסר אפשרות טכנית לסמן כך, סומן החיריק מתחת המ"ם: יְרוּשָׁלַםִ.
אטימולוגיות עממיות.
על פי המדרש, השם "ירושלים" הוא צירוף של שני שמות, השם שאברהם קרא לה, "הר ה' יראה", עם השם הראשון שקרא לה שם בן נח, "שלם", וכך נוצר השם המלא של העיר, המופיע בתנ"ך בדרך כלל כ"ירושלם".
אף ההצעה המודרנית המקובלת על החוקרים לפיה השם "ירושלים" מקורו בצירוף "ירה" ו"שלם" - איננה וודאית, משום שבכל הנוגע לשמות של מיקומים גאוגרפיים ישנה תופעה לפיה העם הכובש נותן צורה אטימולוגית לשם הקיים לפי שפתו שלו; כך הבבלים, למשל, ביטאו את שם עירם "בַּאבּ אִיל" שמשעותו "שער האל" באכדית, אולם השם "בַּבִּלַּא" היה מצוי כבר בקרב העמים הלא-שמיים שקדמו לכיבוש הבבלי, והייתה לו משמעות אחרת בשפתם.
שמות מקראיים נוספים.
שמות נוספים לירושלים מצויים לרוב במקרא. חלקם בעלי משמעות אתנית, כגון השם "יבוס", המשמש בתנ"ך לקריאת שם העיר בתקופת השופטים ועד כיבושה בידי דוד. חלקם שמות גאוגרפיים, כגון "ציון", שבמשמעותו המקורית היה שם נרדף להר המוריה, אך התרחב במשמעותו כדי לכלול את כל ירושלים, ואף את כל ארץ ישראל (ומכאן השם הניתן לציונות), בעוד השם הר ציון נדד דרום-מערבה וכיום מונח על הר אחר בתחום ירושלים.
רבים משמותיה האחרים של ירושלים הם שמות תואר הבאים לתאר את אופייה של העיר ושל יושביה, לרוב בצורה אלגורית, ולעיתים לא כתיאור מציאות עכשווית, אלא כתיאור נבואי, המתאר את מצבה האידיאלי של העיר באחרית הימים. חלקם תיאורים מחמיאים, כגון "יְפֵה נוֹף, מְשׂוֹשׂ כָּל-הָאָרֶץ, הַר-צִיּוֹן, יַרְכְּתֵי צָפוֹן, קִרְיַת מֶלֶךְ רָב" ולעומתם, תיאורים עולבים כגון "הוֹי מֹרְאָה וְנִגְאָלָה הָעִיר הַיּוֹנָה".
בדומה לציון ארץ ישראל בשם "הארץ" ובית המקדש בשם "הבית", גם ירושלים נזכרת במקורות בשם "העיר" בה"א הידיעה, ללא ציון שמה: "חמשה דברים אירעו את אבותינו בשבעה עשר בתמוז, וחמשה בתשעה באב. בשבעה עשר בתמוז נשתברו הלוחות, ובטל התמיד, והובקעה העיר... בתשעה באב נגזר על אבותינו שלא יכנסו לארץ, וחרב הבית בראשונה ובשנייה, ונלכדה ביתר, ונחרשה העיר".
שבעים שמות לירושלים.
המדרש מציין במספר מקומות כי "שבעים שמות לירושלים", אך אינו מפרטם, ואף במספר מקומות בהם המדרש אכן מפרט את השמות, הרשימה אינה מלאה, או שחלו בה שיבושי גרסאות מאוד גדולים.
למעשה, מספר השמות והכינויים לירושלים במקרא עולה על שבעים, ומעבר לכך, גם תלוי בפרשנותם של פסוקים שונים, העשויים להתייחס לעיר או לדבר אחר. מספר פרשנים וחוקרים נרתמו למשימת מניין השמות, אך בהיעדר כללים ברורים שהונחו על ידי המדרש לגבי אלו שמות נחשבים למניין השבעים ואלו לא, הופעתם של שמות מסוימים משתנה מרשימה לרשימה.
הרשימה בת שבעים ושניים השמות, כפי שהופיעה במאמרה של קצנלנבוגן:
בשפות אחרות.