מאשתו השלישית טובה לבית קוסובסקי נולדו בתו אבה ובנו ישראל (איזי). איכר אימץ את בנה של אשתו הרביעית אנה, רוני איכר, תא"ל במיל. ומנכ"ל חברת אחוזות החוף.
יוביקוויטין
דייוויד גרוס
דייוויד ג'ונתן גרוס (באנגלית: David Jonathan Gross; נולד ב-19 בפברואר 1941) הוא פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2004.
קורות חיים.
גרוס נולד בוושינגטון די. סי. למשפחה יהודית. אביו, ברטרם מיירון גרוס (1912–1997), היה פרופסור במדעי החברה. בגיל 13 הגיע דייוויד גרוס לישראל, במסגרת עבודתו של אביו. למד בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. את התואר הראשון והשני בפיזיקה קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה.
בשנת 2000 זכה בפרס הארווי, ובשנת 2004 בפרס נובל לפיזיקה יחד עם דייוויד פוליצר מהמחלקה לפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ופרנק וילצ'ק מהמחלקה לפיזיקה של MIT. השלושה זכו בפרס בזכות ההסבר שגיבשו באמצע שנות השבעים על אופיו של הכוח הגרעיני החזק, הכוח הפועל בין הקווארקים, הםחלקיקי היסוד המרכיבים את גרעין האטום.
בריאיון לעיתון "הארץ" למחרת הזכייה סיפר "חיפשתי הסבר להתנהגות המוזרה של הקווארקים במשך שנים רבות, כשהתחלתי לעבוד על כך הייתי בן 27, בגיל 32 מצאנו את הפתרון".
גרוס משמש כמנהל מכון קאוולי לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה וכן מנהל את בית ספר החורף של המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית ב-2001.
חיים אישיים.
גרוס גרוש ונשוי בשנית, אב לשני ילדים מנישואיו הראשונים.
בריאיון שהעניק גרוס לסוכנות הידיעות המקדונית באתונה הוא הציג את עצמו כהומניסט ואתאיסט .
אודיסיאס אליטיס
אודיסיאס אליטיס (ביוונית: Οδυσσέας Ελύτης; באנגלית בלבד הוא נודע בשם Odysseus Elytis – בעברית הוא מוזכר לעיתים בשם אודיסיאוס אליטיס או אודיסאוס אליטיס; שם הלידה ביוונית היה Οδυσσέας Αλεπουδέλης - אודיסיאס אלפודליס; 2 בנובמבר 1911 – 18 במרץ 1996) היה משורר יווני מודרני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1979, אשר יצירתו העיקרית, "אקסיון אסטי", זיכתה אותו בפרס.
ביוגרפיה.
אליטיס נולד באי כרתים בשם אודיסיאס אלפודליס. הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה. את "אקסיון אסטי" הוא כתב ב-1959. ביצירה זו ניסה לעלות על המרכיבים החשובים של ההיסטוריה והמורשת היוונית המפוארת, בעזרת שילובים של הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית עם הסגידה לאלים האולימפיים, ובמיזוג הרעיונות שמאחורי כל תרבות.
הפואמה "אקסיון אסטי" (פירוש שמה: ראוי, מבורך בפני האלוהים) היא מסה לירית המציגה את ההיסטוריה האישית ואת השקפת עולמו של המשורר בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים שהתחוללה ביוון אחריה. הפואמה מהווה שיר הלל לאדם, לרוחו הבלתי מנוצחת ולשאיפתו לחרות. הפואמה נחלקת לשלושה חלקים. החלק הראשון, בראשית, מתאר את בריאתו של המשורר אל תוך העולם, ההיסטוריה, הנוף והתרבות של יוון. החלק השני, ייסורים, מכיל שירים ומקראות המתארות באופן כרונולוגי את דרכו במלחמה נגד האיטלקים באלבניה, במחתרת נגד הכיבוש בנאצי ובמלחמת האזרחים. החלק השלישי, תהילה, הוא שיר הלל למולדת, לטבע ולאדם. אודיסאוס אליטיס קיבל את פרס נובל בשנת 1979. "אקסיון אסטי" צוינה כיצירתו החשובה ביותר.
בובה
בובה היא ייצוג פיזי מלאכותי של אדם (לעיתים תינוק), דמוי-אדם, חיה (כגון דובי או מיניאטורות דינוזאורים), יצור דמיוני (למשל, טרול או דרדס), דמות אמיתית או ספרותית. הבובה משמשת לרוב כצעצוע אך גם לנוי ואספנות.
חומרים.
בובות משחק עשויות בדרך-כלל מבד או מפלסטיק, ולעיתים מעץ. בובות המשמשות לקישוט דקורטיבי או לאיסוף עשויות אף מפורצלן (חרסינה) או שעווה.
ישנן גם בובות תפורות מבד או סרוגות. אפשר לקנות בובות תעשייתיות העשויות מבד או סריג, אך יש גם הרבה בובות הנתפרות או נסרגות על ידי קרובים או חברים אוהבי מלאכת יד. למשל יש היוצרים בובות יד מגרב שנותרה בודדה.
בובות עשויות מחומרים שונים למשל כף עץ לבושה בפיסות בדף כשפני הבובה מצוירים על הכף.
היסטוריה והתפתחות.
בובות קיימות בתרבות האנושית עוד משחר ימיה. ממצאים ארכאולוגיים באתרי חפירות רבים כללו בובות שונות מחרס או מאבן, ששימשו בין למשחק ובין לפולחן דתי. בקברים במצרים מהאלף השני לפנה"ס נמצאו בובות שנבנו מלוחות עץ צבועים עם "שיער" משרשראות חימר או חרוזי עץ. בובות הן גם ממצא נפוץ בקברי ילדים מהעת העתיקה.
איזבל מצרפת, (1358-1295 ) קבלה את הנדוניה שלה בגיל שבע, כאשר אירסו אותה לאדוארד השני מלך אנגליה לעתיד. בנדוניה שלה בין רשימות הסדינים, המפות והבגדים השונים, מופיע גם רישום של מספר בובות. בגיל 12 היא נשלחה לאנגליה כדי להינשא למלך.
במוזיאון דירפילד [Deerfiels Museum] בארצות הברית נמצאת בובה המכונה באנגוול פוט [Bungwell Putt] המתוארכת ל־1775-1770 ונחשבת לבובת הסמרטוטים העתיקה ביותר ששרדה. היא לבושה בבגדים באופנת המאה ה-18. היא הייתה של קלאריסה פילד [Clarissa Field] שנולדה עיוורת ב-25 באוגוסט 1765. הסבא רבא שלה מוזס פילד חטב את חלקי העץ של הבובה. נעליה תפורות מעור צבי, הידיים מבד פשתן והן תפורות כך שהילדה העיוורת יכלה לחוש באצבעות השונות. אין לה תוי פנים.
באירופה היו מרבית הבובות בובות עץ או "בובות סמרטוטים" עד למאה ה-19, אז פותח הייצור של בובות מתערובות של נסורת עץ, נייר, ומרכיבים אחרים; הרכב החומר היה סוד מסחרי שנשמר בקפידה על ידי היצרנים השונים. גם בובות שעווה היו מוכרות, ויוצרו עוד מהמאה ה-17, אם כי בהיקף קטן יותר (כנראה כמצרך לעשירים בלבד).
בתחילת המאה ה-19 פותחו גם בובות הפורצלן. לעיתים קרובות יוצר רק הראש מפורצלן, או הראש והגפיים החשופות, ושאר הגוף מבד (שייצג את הבגדים). באותה תקופה החלה להתפתח תעשיית בובות BJD.
מרבית הבובות לאורך השנים היו דמויות של מבוגרים; בובת התינוק הראשונה יוצרה כנראה באנגליה, בתחילת המאה ה-19, משעווה. בשנות השמונים של המאה ה-19 צברו בובות שכונו "בבה" ("bébé") פופולרית רבה בצרפת: בובות אלה עוצבו בדמות נערה צעירה, והן יוצרו לראשונה בשנות החמישים של אותה מאה. בובות אלה הן כיום פריט אספנים מבוקש.
בובות פלסטיק פותחו לראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה. בובת "ברבי", מהבובות המוכרות ביותר בעולם המערבי, פותחה בשנת 1959 בידי רות הנדלר, במקור עבור בתה ברברה (שעל שמה נקראה הבובה). בשנה הראשונה לייצורה נמכרו מעל 350,000 בובות ברבי. בשנה זו יוצרה בובת פלסטיק נוספת שהיא בובת הטרול על ידי מגלף עצים דני בשם תומאס דאם.
הבובה המדברת הראשונה נבנתה בידי תומאס אלווה אדיסון, ממציא הפונוגרף, בשנת 1888. מאז יוצרו סוגים רבים של בובות הכוללות מנגנונים חשמליים או אלקטרוניים שונים המאפשרים להן ללכת, לדבר, וכו'.
מקור השם.
המילה בובה בעברית היא מחידושי אליעזר בן-יהודה שהכליל אותה בשנת 1904 ב"קֹבץ מאמרים לקריאה" - מקראה שנכתבה עבור בית ספר אליאנס שבה מובאים זה מול זה סיפורים מנוקדים לילדים בעברית ובצרפתית. עוד קודם לכן עשה יוסף מיוחס שימוש בחידוש זה במקראה "בת חיל" לבית הספר אוולינה דה רוטשילד בירושלים ב-1901:
סוגים ושימושים.
ניתן להשתמש בבובות בדרכים שונות. בהתאם לכך קיימים סוגים רבים של בובות המיועדות למטרות שונות.
בובות צעצוע ומשחק.
הבובה משמשת על־פי־רוב כצעצוע למשחק. קימות בובות רבות המיועדות למשחק עבור גילאים שונים. חלק מהבובות מיועדות לבנות או לבנים וחלקן מיועדות לבנות ובנים כאחד.
דוגמאות לבובות צעצוע ומשחק:
בובות המבוססות על דמויות מפורסמות.
תחום מיוחד של בובות הוא צעצועים המבוססים על דמויות מסרטי קולנוע ומסדרות טלוויזיה, בעיקר כאלה הפונים לקהל צעיר (כגון "מלחמת הכוכבים", "באטמן", "ספיידרמן", "צבי הנינג'ה" ועוד). בובות אלה, המכונות באנגלית (בובת פעולה), מהוות חלק נכבד מתעשיית המוצרים הנלווים של עולם הקולנוע. הן בדרך כלל עשויות מפלסטיק, מלוות במגוון כלי נשק קטנים ובעלות יכולת תנועה מוגבלת. בעוד שבובות רגילות נתפסות בדרך-כלל כצעצועים המכוונים לבנות יותר משהם מכוונים לבנים, הרי שבובות המבוססות על דמויות-קולנוע נתפסות כצעצועים "הולמים" לבנים. סוגי בובות נוספים המכוונים לקהל של בנים הם בובות של רובוטים (ובפרט הרובוטריקים), ובובות חיילים (בפרט: חיילי פלסטיק ירוקים) המשמשות למשחקי צבא. עם זאת, הורים ומחנכים רבים טוענים שיש לעודד ילדים לשחק בבובות "רגילות" ולא בצעצועים בעלי הקשר צבאי או "גברי".
בובות לבידור.
הבובה יכולה לשמש גם לצורך בידור.
ישנם מספר סוגים של בובות המיועדות לבידור, עבור גילאים שונים. הבובות המיועדות לילדים משמשות על פי רוב למשחק תפקידים או הצגה. בבובות של המבוגרים נעשה שימוש בתיאטרון בובות.
דוגמאות לבובות היכולות לשמש לבידור והצגה:
בובות בשימוש קשרים חשאיים.
מקור אוסף הבובות של שושנה ארבלי-אלמוזלינו התחיל ממבצע חשאי בו השתתפה בשנת 1962 במסגרתו הוצפנו מסרים בבובות והן הועברו ליהודי ברית המועצות הנצורים.
בובות לתצוגה.
הבובה משמשת גם לנוי או לאספנות.
בובלהד היא סוג של צעצוע, שמקובל כפריט אספנות. ראש הבובה, שלעיתים קרובות גדול יחסית לממדי הגוף, מחובר אל גוף הבובה בקפיץ, כך שטפיחה קלה על ראשה גורמת לראש להתנועע.
בעולם קיימים מוזיאונים רבים לבובות. בישראל ישנם מוזיאונים לבובות בצפת (בגן הפסלים של הפסל משה ציפר ליד רובע האומנים), בקצרין (במרכז המסחרי), בערד: מוזיאון הבובות של האמנית מירי ליבוביץ ובחיפה (במרכז החנויות "קסטרא").