המאפיין העיקרי שלהם היא שהם היו בעלי ניבי חרב גדולים והיו גם בעלי נדנים בלסתם התחתונה לשיניים אלה. הם השתמשו בהם כדי להרוג את טרפם שכלל מיני פרסתנים. הגדול שבבני המשפחה הוא הברבורופליס ("Barbourofelis") שהגיע לגודל 400 ק"ג והיה בעל הניבים הארוכים מכל הטורפים לאחר הסמילודון.
אמנת הירח
אמנת הירח (באנגלית: Moon Treaty) היא אמנה המסדירה את פעילותן של המדינות על הירח ועל גרמי שמים נוספים.
אמנת הירח נחתמה ב-18 בדצמבר 1979 בניו יורק, בעקבות יוזמה של ברית המועצות. ב-5 בדצמבר 1979 אימצה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את ההסכם בהחלטה 34/68, ונכנסה לתוקף ב-11 ביולי 1984. 11 מדינות שותפות להסכם ועוד ארבע חתומות עליו.
האמנה נועדה להפוך את הירח לבין לאומי ולהסדיר את הפעולות המתבצעות עליו. בנוסף לכך, היא נועדה לכך שלא ייווצר סכסוך בין מדינות וממשלות. בין היתר, האמנה קובעת שכל מדינה שרוצה להנחית חללית על הירח צריכה לנהוג על פי אמצעים מסוימים וחוקים מיוחדים כדי למנוע שיבוש באיזון הירח עקב זיהום, שינויים שליליים בסביבה ועוד. אמנת הירח גם אוסרת על כל שימוש בכלי נשק או אמצעי צבאי בכלל על הירח.
כפי שמתבטא בהוראות אמנה זו, הירח ומשאבי הטבע שלו הם המורשת המשותפת של האנושות. הירח אינו כפוף לניכוס לאומי על ידי כל טענת ריבונות, באמצעות שימוש או כיבוש, או בכל דרך אחרת. לא פני השטח ולא תת-קרקעית הירח, ואף חלק ממנו או משאבי הטבע שלו, אינם יכולים להיות נחלתם של מדינה, ארגון בין-ממשלתי או לא-ממשלתי בינלאומי, ארגון לאומי או ישות לא-ממשלתית, או של אדם מסוים.
בפועל, אמנת הירח היא הסכם כושל, כיוון שהוא לא אושר על ידי אף אחת מהמדינות העוסקות בחקר חלל והטסת חלליות אל הירח ואל החלל בכלל כגון ארצות הברית וברית המועצות.
יוליוס פרוייס
יצחק פרוייס
המהפכה הכמותית (גאוגרפיה)
המהפכה הכמותית (באנגלית: The quantitative revolution) הייתה שינוי פרדיגמה שהביא לפיתוח מתודולוגיה קפדנית ושיטתית יותר במדע הגאוגרפיה. היא באה כתגובה לחוסר היכולת של הגאוגרפיה הרגיונלית להסביר את הדינמיקה המרחבית הכללית. הטענה העיקרית למהפכה הכמותית, היא שהובילה לשינוי מגאוגרפיה תיאורית (אידיוגרפית) לגאוגרפיה אמפירית. המהפכה הכמותית התרחשה בשנות ה-50 וה-60, ושינתה שינוי מהיר את המתודולוגיה שמאחורי המחקר הגאוגרפי, מגאוגרפיה רגיונלית למדע מרחבי.
בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 התרחשו מספר תהליכים שסייעו לחדירת המהפכה הכמותית בגאוגרפיה:
כל האירועים הללו הציבו איום על מעמדה של הגאוגרפיה כנושא אקדמי, ולכן החלו הגאוגרפים לחפש שיטות חדשות למחקר ובסיס פילוסופי מתאים.
המהפכה.
כאמור המהפכה הכמותית הייתה תגובה על דרכה של הפרדיגמה של הגאוגרפית הרגיונלית, שהייתה דומיננטית באותה העת. הוויכוחים נערכו בעיקר (אם כי לא באופן בלעדי) בארצות הברית, שם הגאוגרפיה הרגיונלית הייתה האסכולה הפילוסופית העיקרית של הגאוגרפיה. בתחילת שנות החמישים הייתה תחושה גוברת והולכת שהפרדיגמה הקיימת למחקר גאוגרפי אינה מספקת הסברים כיצד תהליכים פיזיים, כלכליים, חברתיים ופוליטיים מאורגנים במרחב. איך תהליכים אלה קשורים מבחינה אקולוגית, או כיצד התוצאות הנובעות מהם מהוות הסבר רלוונטי למציאות בזמן ומקום מסוימים.
מספר גדל והולך של גאוגרפים החלו להביע את אי שביעות רצונם מן הפרדיגמה המסורתית והתמקדותה בגאוגרפיה הרגיונלית. והם הראו שעבודות גאוגרפיות היו נטולות תאוריות. שהן היו מקוטעות ולא ניתנות להכללה. כדי לענות על טענות אלה, המבקרים הראשונים הציעו לחזק את הכיוון הנושאי-סיסטמטי של הגאוגרפיה, על חשבון הכיוון הרגיונלי.
אחד הוויכוחים החשובים היה בין פרד שייפר לבין ריצ'רד הארטשורן . בשנת 1953 פרסם שייפר את מאמרו שעסק בבעיית השאיפה למצוא ייחודיות בנושא הנחקר בגאוגרפיה, תוך בחינת המשמעות המתודולוגית של מטרה זו. בעבודה זו, שייפר דחה את הרעיון הרגיונלי שדגל בו הארטשורן, שהיה הליבה המקצועית של הגאוגרפיה באותם ימים. במקום ליבה זאת, ראה שייפר את מטרתה העיקרית של הדיסציפלינה הגאוגרפית, בניסוחם של חוקים מורפולוגיים באמצעות חקירה מדעית. כלומר, שילוב של חוקים ושיטות מתחומים אחרים במדעי החברה, אשר שמו דגש רב יותר על תהליכים.
הארטשורן, לעומת זאת, התייחס לביקורתו של שיפר בסדרת פרסומים בהם הוא דחה את השקפותיו של שייפר כסובייקטיביות וסותרות. הארטשורן הדגיש את החשיבות של תיאור וסיווג מקומות ותופעות, אך גם הודה כי יש מקום לניסוח חוקים של יחסים מרחביים לטובת ההבנה המדעית. עם זאת, לדעתו, לא צריכה להיות היררכיה בין שתי הגישות.
בעוד הוויכוחים על שיטות המחקר התמשכו, התרחש תהליך של מיסוד הגאוגרפיה הנושאית באקדמיה האמריקנית. תוכניות הגאוגרפיה באוניברסיטאות של איווה, ויסקונסין ווושינגטון היו תוכניות חלוציות מבחינה זו: באוניברסיטה של איווה, הובילו מאמצים לנסח חוקים של חיבור בין משתנים גאוגרפיים שונים. באוניברסיטת ויסקונסין, הובילו המאמצים לפתח שיטות סטטיסטיות עבור השוואת מפות, ובאוניברסיטת וושינגטון, עבדו על פיתוח שדה המחקר בגאוגרפיה הכלכלית והעירונית, וניסוח תאוריית "המקומות המרכזיים". עם חוקרים אלה נמנה בריאן ברי, שהיה אז כוכב עולה בתחום הגאוגרפיה האנושית. מוסדות אלה יצרו דור של גאוגרפים שהרחיבו את הניתוח המרחבי כחלק מסדר היום למחקר במוסדות אחרים, כולל אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת אוהיו, אוניברסיטת מישיגן ועוד.
השינויים שחלו בשנות החמישים והשישים תחת הסיסמה של הבאת "חשיבה מדעית" לגאוגרפיה הובילו להגברת השימוש בשיטות מחקר כמותיות, כולל מערך של שיטות מתמטיות וסטטיסטיקות ממוחשבות. שיטות אלה שיפרו את הדיוק, וחשפו תהליכים מבוססי תאוריה להמשגה של מיקום ומרחב במחקר גאוגרפי.חלק משיטות המחקר המגלמות את המהפכה הכמותית כוללות:
הגורם המשותף המקשר בין כל הטכניקות האלה היה העדפה של ביטויים מתמטיים וכמותיים על פני ביטוי תאורי במילים, וכן האמונה שלעבודה הכמותית יש אילן יוחסין מדעי.
יסודות אפיסטמולוגיים.
שיטת החקירה החדשה הובילה לפיתוח הכללות על היבטים מרחביים במגוון רחב של הגדרות טבעיות ותרבותיות. הכללות עשויות ללבוש צורה של השערות מחקר, מודלים או תאוריות שנבדקו. המחקר נשפט על סמך תקפותו המדעית, מה שהפך את הגאוגרפיה למדע מדויק.
אחת היצירות החשובות ביותר שתרמו להקמת תשתית תאורטית ופילוסופית לגיטימית לשינוי המבנה הגאוגרפי למדע מרחבי הייתה ספרו של דייוויד הארווי ( ) "הסברים בגאוגרפיה", שפורסם בשנת 1969. בעבודה זו פירט הארווי שתי מתודולוגיות אפשריות להסבר תופעות גאוגרפיות: מסלול אינדוקטיבי שבו הכללות נעשות מתוך תצפית, ומסלול דדוקטיבי שבו, באמצעות תצפית אמפירית, מנסחים היטב מודלים, ניסויים והשערה, ומאוחר יותר מאמתים אותם והם הופכים לחוקים מדעיים.
לשינוי הפרדיגמה בגאוגרפיה היו השלכות משמעותיות על הגאוגרפיה הכלכלית והעירונית, במיוחד בכל הנוגע לתאוריית המיקום. עם זאת, ככל שגדל השימוש בתאוריות ומודלים כמותיים בגאוגרפיה, החלה להופיע ביקורת נגד הגישה כולה. הביקורת תקפה את ההסברים המדעיים המוצעים בגאוגרפיה כהשערות חסרות בסיס אמפירי. כתוצאה מכך, אפילו מודלים שנבדקו, לא תמיד תיארו במדויק את המציאות.
באמצע שנות השישים תפסה בהצלחה המהפכה הכמותית את מקומה של הגאוגרפיה הרגיונלית כפארדיגמה השלטת במקצוע. שינוי הפרדיגמה התבטא במספר עצום של פרסומים בכתבי עת אקדמיים גאוגרפיים ובספרי לימוד גאוגרפיים. אימוץ הפרדיגמה החדשה אפשרה למקצוע להיות יותר שמיש למגזר הציבורי והפרטי.
הגאוגרפיה שלאחר המהפכה.
למהפכה הכמותית היו השלכות עצומות על מקצוע הגאוגרפיה ועיצובו כפי שהוא נראה בשנות האלפיים. בהתחשב בכך שהשלכותיה הובילו להתפשטות החשיבה הפוזיטיביסטית (פוסט-פוזיטיביסטית) ותגובת נגד-פוזיטיביסטית. במהלך המהפכה הכמותית עלה העניין בחקר המרחק כגורם קריטי להבנת הסידור המרחבי של תופעות במרחב. כמו כן נקבע הצורך בגאוגרפיה להתבסס על רקע תאורטי כתנאי הכרחי במחקר.
השימוש הגדל במחשבים בגאוגרפיה הוביל גם להתפתחויות ויישומים של GIS וחישה מרחוק. התפתחויות חדשות אלה איפשרו לגאוגרפים בפעם הראשונה להעריך מודלים מורכבים במרחב ובזמן ועל הקשר בין ישויות מרחביות. במידה מסוימת, התפתחויות אלה סייעו לטשטש את החלוקה הבינארי בין הגאוגרפיה הפיזית לגאוגרפיה האנושית. נוצרה ההבנה במורכבות של הסביבה האנושית והטבעית.
ההתמקדות העצומה במידול הסטטיסטי הביאה בסופו של דבר לפגיעה במהפכה הכמותית. גאוגרפים רבים העלו ספק לגבי יעילות הטכניקות האלה. הן נראו כבעלות קסם טכני מתוחכם, בניסיון ללמוד על המרחב. מבקרים אחרים טענו כי המידול הסטטיסטי הסיר את "המימד האנושי" מתוך דיסציפלינה שתמיד התגאתה בחקר העולם האנושי והטבעי כאחד. התגובה הפוזיטיביסטית הנגדית באה כאשר הגאוגרפים החלו לחשוף את חוסר התוחלת של השיטות הכמותיות להסביר נושאים הקשורים לגזע, למין, למעמד.. על רקע זה צמח ספרו הנוסף של דייוויד הארווי, שבעבר דחף למהפכה הכמותית, ואילו מאוחר יותר אימץ מסגרת תאורטית מרקסיסטית.
עבודות כמו של דייוויד הארווי פתחו את הדרך לשינויים נוספים בגאוגרפיה, ונוצרו כיווני מחקר חדשים כמו גאוגרפיה ביקורתית ופמיניסטית.
המהפכה הכמותית בישראל.