ניתן להתקין אורז יבש למאכל על ידי הרתחה הדרגתית. גם במקרה זה השפעת ההרתחה היא הוצאת עמילן, כתוצאה מכך האורז מתרכך משמעותית וטעמו נעשה מעט מתוק יותר. האורז סופח אליו את המים ועל כן גודלו ומרקמו משתנים משמעותית כתוצאה מהבישול. קיימים מתכונים לאורז העושים שימוש חוזר במי ההרתחה, שלאחר הבישול רוויים עמילן וחומרי טעם שונים.
שליקת עלים ירוקים.
עלים ירוקים, כגון חסה, כרוב, עלי סלרי ועוד ניתן לבשל בהרתחה מיוחדת: מכניסים את העלים למים רותחים (ללא הרתחה הדרגתית) למשך כשתי דקות, ואז מוציאים אותם לתוך מי קרח על מנת לעצור את השפעות ההרתחה. התוצאה היא עלים פריכים יותר מהמקור, בעלי טעם מודגש ולרוב צבע בוהק יותר.
קוד חוקי
קודקס חוקי
מריה ולדימירובנה
בחזרה לשבלול
בחזרה לשבלול הוא אלבומה השלישי של להקת רוקפור שיצא לאור בשנת 1996. האלבום מהווה מחווה לאלבומם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "שבלול", אם כי כלולים בו גם שירים מהאלבומים "פוזי" ו"פלסטלינה".
באלבום זה רוקפור מארחים את קרני פוסטל, ג'נגו וירמי קפלן.
בפברואר 2010 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב.
עמליה רודריגז
עמליה רודריגז (בפורטוגזית: Amália Rodrigues, קרי: "אמליה רוּדְרִיגֶשׁ"; נולדה ב-23 ביולי 1920 אך קבעה את תאריך לידתה ל-1 ביולי 1920 - 6 באוקטובר 1999) הייתה זמרת ושחקנית פורטוגזית. נחשבת לאחת מגדולי האמנים הפורטוגזים וסמל תרבות. כונתה לעיתים "מלכת הפאדו", לאחר שבהופעותיה הפיצה את סגנון הפאדו ברחבי העולם.
רודריגז נולדה בליסבון בשנת 1920. תאריך הולדתה תועד ברשומות כ-23 ביולי, אך רודריגז קבעה את יום הולדתה ל-1 ביולי. אביה היה חצוצרן ורצען, שחזר עם אשתו לעיר הולדתו פוּנְדַאוּ כשאמליה הייתה בת שנה. הילדה הושארה בליסבון, אצל סבתה מצד אמה, שגידלה אותה באווירה קתולית עמוקה, בעוני ומחסור עד שמלאו לה 14, אז חזרו הוריה לליסבון והיא עברה לחיות איתם. בגיל 19 התפרסם שירה הראשון, ותוך שנה הפכה לאחת הזמרות המפורסמות והמוערכות בפורטוגל. בגיל 24 נסעה לראשונה לברזיל, ובשנות החמישים הרבתה להופיע במדינות דרום אמריקה.
ראשית הקריירה.
אחרי שנים אחדות של הופעות חובבים, הוזמנה רודריגז לראשונה להופעה מקצועית בקונצרט פאדו ב-1939. תוך זמן קצר הייתה לכוכבת אורחת קבועה בהצגות רביו. שם פגשה את פרדריקו ואלריו, מלחין מוזיקה קלאסית, שזיהה את הפוטנציאל הטמון בקול כשלה וכתב מלודיות משתפכות, מותאמות במיוחד לקולה של רודריגז ומפירות את כללי הפאדו בהוספת ליווי תזמורתי. אחד הפאדו המולחנים הללו היה Fado do Ciúme.
הפופולריות של רודריגז החלה לצאת אל מחוץ לגבולות פורטוגל במסעות קונצרטים לספרד, שהות ממושכת בברזיל (שם ערכה את הקלטותיה הראשונות בחברת התקליטים הברזילאית "קונטיננטל" בשנת 1945). בשנת 1950, בהצגות צדקה מטעם תוכנית מרשל הבינלאומית, שרה לראשונה את "אפריל בפורטוגל" לפני קהל מאזינים בינלאומי (בשמו המקורי "Coimbra").
פטרונותו של המשורר הפורטוגלי המהולל דוויד מוֹראוּ-פריירה ציינה בתחילת שנות החמישים את ראשיתה של תקופה חדשה: רודריגז שרה יצירות של רבים מגדולי המשוררים של פורטוגל וחלקם כתבו דברי שירה במיוחד בשבילה.
אמליה רודריגז הקליטה מעל 170 אלבומים, הופיעה במספר סרטים דוברי פורטוגזית, והמשיכה להופיע לפני קהל עד שעברה את גיל 70. היא נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 79.
שנות הביניים.
הקריירה הבינלאומית של רודריגז הרקיעה שחקים הודות להשתתפותה בסרטו של Henri Verneuil, "הנאהבים מליסבון", שבו הופיעה בשירה. עד סוף שנות ה-50 היו ארצות הברית, אנגליה וצרפת לשווקיה העיקריים, ובשנות ה-70 נוספו להן גם יפן ואיטליה; הפופולריות שלה בצרפת התחרתה בהצלחתה בפורטוגל ותוך חודשים ספורים התנוסס שמה בראש הרשימה בתיאטרון אולימפיה היוקרתי. במשך השנים הופיעה כמעט בכל העולם, כולל ברית המועצות וישראל.
בסוף שנות ה-50 יצאה רודריגז לשבתון הופעות ולאחר שובה ב-1962, עם קול מלא ועשיר יותר, מיתנה את קצב הקלטותיה והופעותיה. אלבום השיבה שלה "אמליה רודריגז 1962" היה פרי עבודתה הראשונה עם המלחין הפורטוגזי-יהודי אלאן אולמן, המלחין והמפיק המוזיקלי העיקרי שלה באותו עשור. אולמן, כמוהו כפרדריקו ואלריו לפניו, כתב לרודריגז מלודיות, שהתעלו על מוסכמות הפאדו. רודריגז לא נרתעה מנושאים שנויים במחלוקת; הופעתה בסרט האמנותי "האיים הקסומים" של קרלוש וילארדבו משנת 1964 התקבלה באהדה רבה יותר מן הסרט עצמו, שהתבסס על סיפור קצר מאת הרמן מלוויל, והקלטתה משנת 1965 לשירי המשורר בן המאה ה-16 לואיש דה קמואש חוללה פולמוס עיתונאי רחב-יריעה. אף על פי כן, הפופולריות שלה לא נפגמה כהוא זה. התקליטון שלה משנת 1968, Vou Dar de Beber à Dor שבר את כל שיאי המכירות ואלבומה משנת 1970, Com que Voz, זכה בכמה פרסים בינלאומיים.
השנים האחרונות.
בשנות ה-70 התמקדה רודריגז בהופעות חיות ויצאה בלוח זמנים עמוס של קונצרטים ברחבי תבל. בתקופה הטרופה שאחרי 25 באפריל 1974 תלו בה, ללא ביסוס, אשמת פעילות כסוכנת סמויה של Polícia Internacional e de Defesa do Estado, PIDE, (משטרה בינלאומית ולהגנת המדינה), מכשיר הדיכוי העיקרי בידי משטר הרודנות של סלזר בפורטוגל. ההאשמה חיבלה במידה ידועה בחייה הציבוריים ובקריירה שלה. (למעשה, בתקופת שלטונו של סלזר, העניקה רודריגז מדי פעם תמיכה כספית לקומוניסטים נצרכים.) שובה אל אולפן ההקלטות בשנת 1977 עם Cantigas numa Língua Antiga התקבלה כניצחון. שנות ה-80 וה-90 הכתירוה כאגדה חיה. התקליט חדש האחרון שהקליטה באולפן, Lágrima יצא למכירה ב-1983. אחריו יצאה לאור עוד סדרה של הקלטות, שנחשבו קודם לאבודות או שלא הוצאו למכירה קודם לכן ושני קבצים של להיטיה הגדולים ביותר, שזכו להצלחה כבירה.
על אף שורת מחלות שפגעו בקולה, המשיכה רודריגז להקליט עד 1990. בסופו של דבר פרשה מהופעות פומביות, אף כי הקריירה שלה צברה תנופה עם הופעת ביוגרפיה רשמית שלה, כתובה בידי ההיסטוריון והעיתונאי ויטור פאבאו דוש סאנטוש, וסדרת טלוויזיה בת חמש שעות, שתיעדה את חמישים שנות הקריירה שלה בקטעי ארכיון נדירים (ששולבו בהמשך בסרט תעודה בן 90 דקות, "אמנותה של אמליה"). הבמאי, ברונו דה אלמיידה, יצר גם את "אמליה, הופעה חיה בניו יורק", קונצרט מצולם של הופעתה בבניין עיריית ניו יורק בשנת 1990. בשנת 2009 יצא הסרט "אמליה" המספר את סיפורה מאז שנות ילדותה, בבימויו של קרלוש קואליו דה סילבה.
ב-6 באוקטובר 1999 הלכה אמליה רודריגז לעולמה בגיל 79 בביתה שבליסבון. ממשלת פורטוגל הכריזה מיד על תקופת אבל לאומי. ביתה משמש כיום כמוזיאון. אמליה רודריגז קבורה בפנתיאון הלאומי לצד אישים פורטוגליים אחרים.
אלגוריתם למפל זיו
מאדאם פומפרי
פייר דלאנו
פייר דלאנואה
סער ופרץ
סער ופרץ (בגרמנית Sturm und Drang, נהגה שְטוּרְם אוּנְט דְרָאנְג; נקרא בעברית גם "הסער והדחף") הוא שמה של תנועה ספרותית, פילוסופית ואמנותית גרמנית שהתקיימה בערך בין שנות השישים לשנות השמונים של המאה ה-18. הסער והפרץ התבטאו בכך שניתן ביטוי עז וחופשי לתחושות סובייקטיביות אישיות, ובעיקר לרגשות קיצוניים, כתגובת-נגד לרציונליזם הכובל של עידן הנאורות ותנועות אסתטיות דומות. הפילוסוף יוהאן גאורג האמאן נחשב למייצג האידאולוגיה של ה"שטורם אונד דראנג", ויוהאן וולפגנג פון גתה היה מתומכיה החשובים, אף כי מאוחר יותר הוא ושילר הרחיקו את עצמם מעל התנועה, ובכך החלו את מה שייקרא מאוחר יותר ה"קלאסיציזם של ויימאר".
רקע היסטורי.
ההתנגדות לנאורות.
הנאו-קלסיציזם הצרפתי, תנועה שתחילתה בבארוק המוקדם ושהחשיבה מאוד את הרציונליות וההרמוניה ה"טבעיים", היה היעד העיקרי שאליו כיוונו הסופרים מאסכולת הסער והפרץ את מרדנותם. הרגשנות הגלויה והצורך בדמויות ובאפיונים רציונליים ובלתי-אישיים עמדו בסתירה לרצונם של אותם סופרים להביע תחושות אישיות מטרידות וקשות ונקודת-מבט סובייקטיבית על המציאות.
סופרי הסער והפרץ קראו תיגר על האידיאלים של עידן הנאורות - רציונליזם, אמפיריציזם, אוניברסליזם - והעלו את הרעיון החדש לפיו הערכים שהתהוו בעקבות השינויים הגדולים שהביאה איתה הנאורות אינם משקפים היטב את החוויה האנושית, וכי יש לנסח אותם מחדש באופן מהפכני כדי להעביר במלואם את שיאי הכאב והייסורים הפנימיים, וכדי להמחיש כי המניעים האישיים נובעים משילוב בין הטהור והטמא.
מקור השם.
הביטוי "שטורם אונד דראנג" הופיע לראשונה כשמו של מחזה מ-1776 העוסק במלחמת העצמאות האמריקאית מאת הסופר הגרמני פרידריך מקסימיליאן קלינגר, שבו מביע הסופר רגשות קשים בעוצמה מתפרצת. אף כי נטען כי יצירות מוזיקליות וספרותיות ברוח הסער והפרץ נכתבו כבר לפני יצירה מכוננת זו, הרי שהניתוח ההיסטורי מצביע על נקודה זו כעל הרגע שבו מתחילה להסתמן תנועה אסתטית חדשה ונבדלת, המודעת מאוד לעצמה.