בקנדה, שהיא ממלכת חבר העמים הבריטי ושם מתגוררת הדוכסית מאז פרוץ הפרשה, התקבלה הידיעה בעיקר באופן חיובי וראש ממשלת קנדה, ג'סטין טרודו, בירך את הזוג על החלטתם להתגורר בקנדה. כריס ואדל, עיתונאי ומרצה בבית הספר קרלטון לעיתונאות באוטאווה ציין שבני הזוג יקבלו בקנדה יחס חיובי יותר מאשר בבריטניה, ושלעיתונאים הבריטים יהיה יקר מדי לעקוב אחריהם עד לקנדה. פיליפ לה-גאס, חבר סגל באוניברסיטת קרלטון, ציין שהחלטת בני הזוג המלכותיים לעבור להתגורר בקנדה היא מקור לגאווה לאומית וציין שההחלטה גורמת לקנדים להרגיש טוב יותר לגבי עצמם. סקר דעת קהל שנערך על ידי חברת פוסטמדיה העלה ש-61% מהקנדים היו רוצים שהנסיך הארי יהיה המושל הכללי של קנדה. כריס סלי מהנשיונל פוסט התייחס לתגובת הציבור בציניות בכותבו שהחלטת הזוג לעבור לקנדה עוררה מונרכיזם רדום ברבים מהקנדים, או לפחות הערכה ל"סיפור אגדה מודרני", בעוד שמי שחושב שהמלוכה היא אנכרוניזם מגוחך התרגזו מאחר שלא הבינו מדוע כל היתר לא מסכימים איתם.
סאסקס רויאל.
ההודעה הראשונה של בני הזוג התפרסמה ברשת אינסטגרם, והכילה קישור לאתר החדש שלהם, sussexroyal.com. יתר הפרסומים של בני הזוג לגבי הודעתם פורסמו באתר זה. את האתר בנה קנדי שהיה אחראי גם על האתר "The Tig" עבור מרקל ב-2017. העבודה על האתר הסתיימה במהלך חופשת חג המולד, כשהזוג שהה בקנדה.
לאחר ההודעה התפרסם כי הזוג הגיש בקשה לרשום את המושג "סאסקס רויאל" כסימן מסחרי לטובת שורה של מוצרים, כולל מוצרי ביגוד ומוצרים מודפסים, כשבמקביל התברר כי באיחוד האירופי נרשמה בקשה דומה על ידי אדם איטלקי. על פי החוק הבריטי למילה "רויאל" (מלכותי) ולסמלי הכתר השונים יש הגנה מיוחדת תחת חוקי סימני המסחר והקניין הרוחני של הממלכה המאוחדת. המלכה ביקשה לא להשתמש בסימן מסחרי זה, אחרת הזוג יהיה חשוף לתביעות. לכן שינו את שם המותג ואת קרן הצדקה ל"ארצ'וול" על שם בנם ארצ'י.
ה"טיימס" דיווח שמרקל חתמה על עסקה עם אולפני ההנפשה של וולט דיסני לפיה תדבב עבורם דמות מונפשת, וציין שההסדר מציע רמז לגבי חייהם העתידיים של בני הזוג שינצלו את מעמדם כידוענים על מנת לסייע למטרות שיבחרו. "הדיילי טלגרף" דיווח שבחודש אפריל 2020 ישיקו בני הזוג את "קרן סאסקס רויאל" שתיבנה על פי מודל של קרנות דומות כמו קרן אובמה, קרן קלינטון וקרן ביל ומלינדה גייטס.
אוסקר יאסי
אוסקר יאסי (במקור יעקובוביץ'; בהונגרית: Jászi Oszkár; קאריי, 2 במרץ 1875 – אוברלין, ארצות הברית, 13 בפברואר 1957) היה סוציולוג יהודי-הונגרי, עורך, פוליטיקאי, חבר המועצה הלאומית ההונגרית (שנוסדה אחרי מלחמת העולם הראשונה), שר בלי תיק בממשלתו של מיהאי קארואי, לאחר מכן פוליטיקאי בגלות, פרופסור באוניברסיטה. גישתו הליברלית ומערכת הרעיונות הדמוקרטיים שלו שהתבססו על רעיון הקונפדרציה של לאומים בהונגריה של אחרי מלחמת העולם הראשונה, הפכה אותה לאויב כל משטר הונגרי אוטוקרטי בן המאה ה-20.
משפחתו ולימודיו.
יאסי נולד במשפחה יהודית ממעמד הביניים. אביו, פרנץ יאסי (1838–1910), היה רופא בעל חשיבה ליברלית ופובליציסט. אמו של אוסקר, רוזה ליברמן (1853–1931) הייתה אשתו השנייה. המשפחה, שנפרדה מזה זמן מהמסורת והדת היהודית, התנצרה בשנת 1881. באותה השנה, אביו שינה את שם משפחתו מיעקוּבוביץ' ליאסי. לאורך כל חייו נשאר יאסי מחויב להתבוללות היהודית ולסובלנות דתית. אחיו ואחיותיו היו: ויקטור יאסי (1868–1915) עורך דין, פרופסור במכללה הרפורמית בדברצן, ואחר כך פרופסור באוניברסיטת דברצן; אליס יאסי (1877–1935) הייתה אמנית מחול. בין השנים 1913 - 1918 הייתה אנה לסנאי (1885–1966) אשתו הראשונה של יאסי. היא הייתה משוררת, אמנית ומעצבת במקצועה.
יאסי סיים את לימודיו בתיכון בהצטיינות אצל הפיאריסטים בקאריי. בגיל שבע-עשרה נרשם לפקולטה למשפטים ולמדע המדינה באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את הדוקטורט בשנת 1896 והתחיל לעבוד במשרד החקלאות. משנת 1906 פעל רק למען שאיפותיו המדעיות והפוליטיות.
המאה העשרים והרדיקליזם הבורגני.
בשנת 1900 יאסי היה ממקימי מגזין המדע החברתי "המאה העשרים" והפך במהרה לעורך ראשי ומכותבי העיתון במשך שני עשורים. בין כותבי כתב העת היה גם ההיסטוריון, הפוליטיקאי והדיפלומט ההונגרי-יהודי ארנה צובל. הוא היה חבר גם ב"אגודה למדעי החברה" שהוקמה בשנת 1901 (האגודה למדעי החברה התקיימה מ־23 בינואר 1901 ובתחילת 1919 הפסיקה להתקיים עם הגירתו לחו"ל של אוסקר יאסי ופירוק כתב העת למדעי החברה המאה העשרים. בנוסף לעריכת המאה העשרים, הוא השיק גם את הספרייה למדעי החברה וארגן את בית הספר החופשי למדעי החברה. בביקורתו על המצב החברתי באותה עת טען בראש ובראשונה לזכות בחירה כללית וסודית לכל ולרפורמת קרקעות, ויצא נגד ההונגריזציה שהעדיפה את השימוש בשפה ההונגרית. "העשרת תרבותם של מיליוני האנשים דוברי שפות אחרות שחיים ומשגשגים בהונגריה באמצעות שפת אמם (סרבים, קרואטים, סלובנים, רותנים, רומנים, סלובקים, גרמנים ועוד) לא רק יעניקו למיעוטים לאומיים אלה את הזכות לפרנסה, אלא יעלו את כל המדינה ההונגרית לדרגה חסרת תקדים של פיתוח תעשייתי, לאוריינות ולחופש", כתב.
מתוך חוגי "המאה העשרים" ו"האגודה למדעי החברה" שמחסידיו התקבצו סביב המרצה של יאסי באוניברסיטה פרופסור דיולה פיקלר נוצר רעיון הרדיקליזם הבורגני תוך הפגנת רעיונות דמוקרטיים, ליברליים והפוליטיים בשלהי 1906. במאמר פותח של כתב העת בינואר 1907 ("לקראת הונגריה החדשה"), תיאר יאסי מדיניות רדיקלית של עצמאות שתיצור עצמאות כלכלית (כנגד המונרכיה), ממשל מקומי יעיל, רפורמה בחינוך הציבורי, חילון האחוזות הכנסייתיות, חופש מחשבה, ביטוי, התארגנות, ושביתה והפסקת ההונגריזציה של המיעוטים, כדי לא לאפשר הסתה לאומנית. יחד עם הרדיקליים הבורגניים והאינטלקטואלים הסוציאל-דמוקרטיים, הוא הרצה באירועי חוג גלילאו שקם ב-1908. ב-6 ביוני 1914 נוסדה בבודפשט המפלגה האזרחית הרדיקלית, אשר יאסי הפך לנשיאה. לישיבת הפתיחה של המפלגה באוראדיה, כתב המשורר אנדרה אדי, חבר נשיאות המועצה של המפלגה, את שירו "מחכים לך המגייסים".
המלחמה ומהפיכת החרציות.
בעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב־28 ביוני 1914 בסרייבו, טען יאסי בהיסטריה המלחמתית שפרצה, כי יש לחזק את הרעיון של זכות הבחירה הכללית ואת רעיון מדינת הלאום הדמוקרטית, ולא את הנקם המזוין. לפני פרוץ המלחמה כתב לאנדרה אדי "אם לא יבוא איזה נס, אנחנו עומדים בפני האסון הגדול ביותר בהיסטוריה של האנושות". מסתיו 1915 עד הקיץ של 1917 הוא פקד את החזיתות השונות ככתב לענייני צבא. באוקטובר 1918 השתתף יאסי בהקמת "המועצה הלאומית ההונגרית" שקמה לפני מהפכת החרציות, ואחר כך הפך לשר בלי תיק בממשלת קרואי כאחראי על הלאומים. הוא קיים שיחות עם נציגי הלאומים במדינה. הונגריה המליצה למנהיגי הלאומים האלה שהתכוננו לפרישה ממלכת הונגריה, להפיכתה של הונגריה ל"שווייץ של המזרח", כלומר לפדרליזציה. הוא רצה להעניק ללאומים בהונגריה כמו הרוסינים, הגרמנים, הסלובנים וכו' זכויות ליצירת אוטונומיה. מאמציו נכשלו, וב-19 לינואר 1919 התפטר. יאסי היה היועץ הראשי של מיהאי קרואי לענייני חוץ ומונה לנשיא המועצה לענייני חוץ.
הגירה.
יאסי כינה את הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שעלתה לשלטון לאחר נפילת ממשלת קרואי, "עידן ימי הביניים החדש" והיה בטוח בכך שהדיקטטורה הבולשביקית תביא אחריה טרור לבן. ב־30 באפריל 1919 עזב את הונגריה והתיישב בווינה. משם הוא תקף את הרפובליקה הסובייטית ממש באותה עוצמה כמו שתקף את המשטר של מיקלוש הורטי שבא אחריה. במשך תקופה ארוכה קיווה שגם המשטר של הורטי ייפול, ותוך זמן קצר שוב הדמוקרטיזציה של מהפכת החרציות תוכל לנצח במדינה. זה לא קרה ובשנת 1920 נשללה ממנו הפרופסורה באוניברסיטת בודפשט והוא נחשב על ידי הרשויות בתקופת הורטי (1945-1919) כאויבן הגדול ביותר.
משנת 1925 עד 1942 (שנת הפרישה שלו לגמלאות) חי ולימד בארצות הברית. הוא היה באוהיו, במכללת אוברלין, פרופסור למדע המדינה. הוא ביקר באירופה כל שנה, אך לא ניסה להגיש בקשה להיתר כניסה להונגריה. זמן מה לאחר מלחמת העולם השנייה קיווה שלמרות הנוכחות הצבאית הסובייטית, הונגריה תחזור לדמוקרטיה ועמי הדנובה יתאחדו, אך כאשר ביקר בבודפשט בשנת 1947, הבין את חוסר התוחלת של אותה תקווה. באוקטובר 1956 הוא כבר היה חולה אנוש, וחדשות המרד ההונגרי לא הגיעו כבר להכרתו.
קריירה ב"בונים החופשיים".
יאסי התקבל לבונים החופשיים (ל"תא הדמוקרטיה") כבר כתאורטיקן ידוע בשנת 1906 ורצה לחזק את עמדתו הרדיקלית של התא. הוא עזב את התא הזה בשנת 1908 כדי להקים יחד עם אחרים את "תא מרטינוביץ'" הרדיקלי, בו נבחר למאסטר ראשי בשנת 1911. אנדרה אדי, חברו של יאסי, הפך אף הוא לחבר בתא זה. יאסי, יחד עם תא מרטינוביץ' ותאים רדיקליים אחרים, ניסה להסיט את כל תנועת הבונים החופשיים בהונגריה לכיוון יותר פרוגרסיבי. הם נלחמו כדי להבטיח חילון, זכות בחירה כללית וסודית כנקודות בתוכנית הבונים החופשיים. לשם כך קידמו את העיתון "עולם" של הבונים חופשיים. באותה תקופה הוא עדיין היה מלא תקווה. יאסי וחבריו התאכזבו פוליטית מהבונים החופשיים ההונגריים. הברית לא אימצה את רעיונות הרדיקאליזם ולא הפכה לספינת הדגל של ההתקדמות החברתית בהונגריה. בספרו "הגולגולתא ההונגרי והתחייה ההונגרית" נזכר יאסי במרירות באופורטוניזם של הבונים החופשיים ההונגריים באותה תקופה. במהלך ביקורו בהונגריה בסתיו 1947 נשא נאום בפני יותר מחמש מאות איש של תאו לשעבר.
ג'ינג'יביטיס תאי פלזמה