חברי הרביעייה עזרו לגבש ולטפח רבים מהרכבי הצמרת הצעירים בעולם המוזיקה הקאמרית. אתר ההוראה הראשון שלהם, בשנים 1951-54, היה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 1963 הוזמנה הרביעייה לכהן כרביעיית-הבית באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, וחבריה מכהנים שם כפרופסורים מאז ועד היום. בשנים האחרונות היו גם פרופסורים אורחים בקונסרבטוריונים הלאומיים למוזיקה בפריז ובליון, וכן בקורסי הקיץ למוזיקה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת אינדיאנה. הם יושבים באופן קבוע בחברי השופטים של תחרויות חשובות כמו אוויאן, שוסטקוביץ' ובורדו. תוכניות תעודה על רביעיית פיין ארטס שודרו בטלוויזיה הציבורית של צרפת ושל ארצות הברית.
הקלטות והופעות מוקדמות.
הרביעייה הופיעה בשידורי בוקר יום א' של רדיו ABC מ-1946 עד 1954, ובאמצע שנות ה-50' נחשבה כבר לרביעייה המעולה ביותר בארצות הברית. היא הופיעה פעם אחת בתוכניתו של אד סאליבן ופעמים רבות ב"Today Show", והחל ב-1958 יצאה מדי שנה לסיור הופעות באירופה. בסוף שנות ה-60' פרש משרד החוץ של ארצות הברית את חסותו על מסעות הרביעייה ליפן, קוריאה, טייואן, תאילנד, אוסטרליה וניו זילנד. עד שלהי שנות ה-70' הספיקה הרביעייה לנגן בכ-270 ערים ב-28 מדינות. הרביעייה המשיכה להופיע בשידורי רדיו באמריקה (בייחוד לWEMT-שיקגו), באירופה (בשירות השידור הבריטי, למשל) ובטלוויזיה (בקונצרטים ובתוכניות חינוכיות לטלוויזיה הציבורית הלאומית).
הרביעייה הייתה פעילה מאוד גם בהקלטות; במהלך 30 שנות קיומה הראשונות הוציאה תקליטים של למעלה מ-100 יצירות, בהן מחזורי מוזיקה קאמרית מאת היידן, מוצרט, בטהובן, שוברט, מנדלסון וברהמס, בחברות כמו דקה, ווקס, ונגארד, סאגה וקונצרט דיסק. אבל הרביעייה זכתה גם להערכה כמקדמת מוזיקה בת זמננו באמצעות הופעות, הזמנות והקלטות, ומילאה תפקיד חשוב בהבאת מלחינים כמו בארטוק, שוסטקוביץ', בלוך בביט, וואורינן, מרטינו, הינדמית, שיפרין ואחרים אל קהל המאזינים וקירובם אליו. הקלטות שש רביעיות המיתרים של בארטוק היו, במיוחד, לציון דרך בשבילם. הקלטות אלה באוט בעקבות סדרת טלוויזיה שהציגה את ביצועה של כל אחת מרביעיות אלה, להן קדמו ראיונות עם המבצעים והסברים מלווים הדגמות מוזיקליות. יכולתה של הרביעייה להעביר לקהל הצופים/מאזינים את היבטי ההלחנה לצד היבטי הביצוע של היצירות עשתה אותם למקדמים רבי-השפעה למה שנחשב באותם ימים לרפרטואר בלתי מוכר וחדשני יחסית.
הקלטות מאוחרות והכרה.
הרביעייה הקליטה למעלה מ-200 יצירות, יותר מ-80 מהן עם אוונס, בויקו ולאופר. הקלטותיהם האחרונות כוללות את שתי רביעיות המיתרים של סן-סאנס, שלוש חמישיות מיתרים של בטהובן, רביעיית המיתרים וחמישיית הפסנתר של פרנק, שתי חמישיות הפסנתר של פורה, המוזיקה הקאמרית של ברוקנר (הרביעייה והחמישייה שלו), רביעיות מאת מלחינים אמריקאים (אנתייל, הרמן, גלאס, אוונס), כל רביעיות המיתרים של שומאן, כל חמישיות המיתרים של מנדלסון, מוזיקה קאמרית של גלאזונוב, כולן בחברת נאקסוס, כל רביעיות המיתרים וחמישיות הפסנתר של דוהנאני בחברת אאולוס, ומכלול רביעיות המיתרים המוקדמות של בטהובן בלירינקס. לשנת 2011-12 מתכננת נאקסוס להוציא רביעיות מאת צימבליסט וקרייזלר, "הרמוניות ערבית" מאת איזאיי לרביעייה ותזמורת מיתרים ושלוש יצירות של שומאן: חמישיית הפסנתר, רביעיית פסנתר ו-Märchenerzählungen. רשימה מלאה של כל ההקלטות המוכרות של רביעיית פיין ארטס נמצאת בפרק הדיסקוגרפיה בתחתית הערך.
הקלטות הרביעייה מן השנים האחרונות זוכות לשבחים בכתבי עת בריטיים ואמריקאים. מחויבותה למוזיקה בת זמננו זכתה להוקרה בפרס משולב של אגודת המוזיקה הקאמרית באמריקה ואגודת המלחינים והנגנים והמול"ים האמריקאית (CAM/ASCAPׂ) "על תוכניות קונצרטים הרפתקניות", לשנים 2003-04.
דיסקוגרפיה.
See Fine Arts Quartet Discography
מלאגרוס מגדרה
מֶלֶאַגְרוֹס (ביוונית: Μελέαγρος) היה משורר הלניסטי.
זמנו, מוצאו ויצירתו.
למרות הנאמר אצל דיוגנס לארטיוס, שמלאגרוס היה בן זמנו של מניפוס (המאה ה-3 לפנה"ס), ההשערה המוסכמת כיום היא שמלאגרוס חי בסוף המאה ה-2 לפנה"ס ותחילת המאה ה-1 לפנה"ס.
על פי עדותו של מלאגרוס עצמו, הוא היה בן העיר גדרה, את עיקר פעילותו הספרותית עשה בעיר צור ובערוב ימיו עבר להתגורר באי קוס שבים האגאי.
מלאגרוס כתב בעיקר מכתמים, אולם את עיקר תהילתו קנה לו כאשר פרסם את האנתולוגיה היוונית. ספר זה הוא אסופה של מכתמים של יוצרים יוונים מהמאה השביעית לפנה"ס עד זמנו של מלאגרוס. הספר כולל גם את יצירתו של מלאגרוס עצמו, שממנה שרדו כ-131 מכתמים.
אזכור השבת.
מלאגרוס היה אחד הסופרים הפגאניים הראשונים שהזכירו את השבת של היהודים:
ניתן לשער שאיסור הדלקת אש, ומכאן גם האיסור לבשל, הוא שהוליד את תפיסת השבת הקרה.
שורת קוד
אונפלר
אונפלר (בצרפתית: Honfleur) היא עיירה המהווה קומונה במחוז קלבדוס בחבל נורמנדי בצרפת. העיירה נמצאת על גדתו הדרומית של שפך הנהר סן, מול לה הבר הנמצאת על גדתו הצפונית. בין שתי הערים מחבר הגשר מעוגן הכבלים פון דה נורמנדי.
העיירה ידועה בשל הנמל הציורי שבה, המאופיין בבתים המצויים לצדו בעלי חזית מכוסת צפחה צבעונית. העיירה העניקה השראה לציירים ידועים רבים, ובמיוחד לגוסטב קורבה, לאז'ן בודן, לקלוד מונה וליוהאן יונגקינד הנקראים לעיתים "אסכולת אונפלר" ("école de Honfleur") שהיוותה שלב חשוב בהתפתחות התנועה האימפרסיוניסטית. כנסיית סן קתרין המצויה בעיר, ולה מגדל פעמונים הנפרד מהמבנה המרכזי, היא הכנסייה העשויה מעץ הגדולה ביותר בצרפת.
היסטוריה.
האזכור הכתוב הראשון של אונפלר נכתב על ידי רישאר השלישי, דוכס נורמנדי בשנת 1027. נראה כי באמצע המאה ה-12 הייתה העיר נקודת מעבר משמעותית של סחורות בין רואן לאנגליה.
מיקומה בשפך הסן, אחד הנהרות החשובים בצרפת, ואזור הספר העשיר שבו שלטה, הביאו לכך שלעיירה יוחסה חשיבות, והיא נתפסה כנקודה אסטרטגית. במהלך מלחמת מאה השנים חוזקו ביצורי העיר על ידי שארל החמישי, מלך צרפת כדי להגן על שפך הסן מפני מתקפות האנגלים. למרות זאת כבשו האנגלים את העיר והחזיקו בה ב-1357 ושוב בין 1419 ל-1450. בתקופה שבה הייתה בשליטה צרפתית, יצאו לעיתים קרובות יחידות פשיטה צרפתיות מנמל אונפלר, לפשוט על ערי החוף האנגליות, ובשנת 1457 החריבו יחידות מסוג זה את העיר סנדוויץ' שבמחוז קנט באנגליה.
בסוף מלחמת מאה השנים הרוויחה אונפלר מהשגשוג במסחר הבינלאומי שנמשך עד סוף המאה ה-18. מלחמות הדת במהלך המאה ה-16 הפריעו לסחר, אך הנמל היווה נקודת יציאה לסוחרים, למלחים ולמגלי ארצות ידועים, בהם משלחתו של בינו פומייר שיצאה לתור את חופי ברזיל ב-1503. ב-1506 יצא בן אונפלר, ז'אן דני, לתור את חופי ניו פאונדלנד באזור מפרץ סנט לורנס. ב-1608 יצאה מאונפלר משלחת בראשות סמואל דה שמפלן, שייסדה את העיר קוויבק בקנדה.
הסחר עם אזור קנדה היה מקור הכנסה חשוב בשנים שלאחר מכן, וכך גם הסחר עם האיים האנטילים, חופי אפריקה והאיים האזוריים. בשנים אלו שימשה אונפלר אחד המרכזים החשובים בצרפת לסחר עבדים. ב-1683 הורה ז'אן-בטיסט קולבר על הרס ביצורי העיר.
מלחמות המהפכה הצרפתית ותקופת הקיסרות הראשונה, ובמיוחד המצור הקונטיננטלי, הביאו לאבדן חשיבותה של העיר כנמל בינלאומי. העיר החלימה מהנזק אך באופן חלקי במהלך המאה ה-19, ושימשה מרכז לסחר בעצים שהגיעו מצפון אירופה. עליית הנמל הסמוך בלה הבר הגבילה את היקף הסחר עם אונפלר, ועל אף שהנמל באונפלר ממשיך לפעול, איבדה אונפלר את חשיבותה, ולא שבה למעמד שהיה לה. עם זאת, העיר ניחנה בקסם וביופי, שהביאו לכך שבמהלך המאה ה-19 ולאחריה פעלו בה ציירים חשובים מן האסכולה האימפרסיוניסטית, והעיר הוציאה מתוכה אישים כהיסטוריון אלבר סורל והמלחין אריק סאטי. כיום משמשת העיר מרכז כלכלי אזורי למספר עיירות סמוכות, ומרכז תיירותי, בזכות הנמל הציורי, והעיר העתיקה הכוללת כנסיות בעלות מבנה ייחודי. בשנת 1995 נחנך בסמוך לאונפלר גשר פון דה נורמנדי שחיבר את אונפלר אל לה הבר, באמצעות הכביש המהיר A-29.
מוסיקה יהודית
גל ג'יימס
גל ג'יימס (נולדה ב-1977) היא זמרת אופרה ישראלית. ג'יימס היא זמרת סופרן, שעיקר פעילותה כיום באירופה.
ביוגרפיה.
ג'יימס בוגרת האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב במגמת הזמרה. החלה את דרכה כנגנית צ'לו.
בישראל.
ג'יימס הופיעה עם מספר תזמורות ופסטיבלים בישראל, ביניהם תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, פסטיבל אבו גוש, פסטיבל היינה במשכנות שאננים ועוד.
פעילות בינלאומית.
ג'יימס הופיעה ברחבי העולם עם תזמורות ומנצחים רבים, בהם התזמורת הפילהרמונית של אוסלו בניצוחו של יוקה-פקה סאראסטה, תזמורת הבלט באמסטרדם, התזמורת הסימפונית של בוכום תחת שרביטו של סטיבן סלואן, התזמורת הסימפונית של האופרה בברלין, הפילהרמונית של ברלין, הסימפונית של האג תחת שרביטו של סייג'י אוזאווה, התזמורת הסימפונית של הולנד בניצוחו של יון מארין, ועוד.
ג'יימס הופיעה גם ברסיטלים רבים, בהם רסיטל במסגרת פסטיבל המוזיקה באמסטרדם, בו ביצעה שירים ממיטב יצירותיו של ריכרד שטראוס.
בין השנים 2007–2009 השתתפה ג'יימס בתוכנית לאומנים צעירים של בית האופרה בברלין (השטאץ אופר), במסגרתו ביצעה גרסאות כיסוי לתפקידים כגון מיכאלה (כרמן), הרוזנת (נישואי פיגארו) ועוד, בניצוחו של דניאל בארנבוים. ב-2009 ביצעה את התפקיד הראשי "ארבלה" בהופעת בכורה בבית האופרה של סנט גאלן בשווייץ.