היא בעלת תארים במדע המדינה, במדעי המחשב, ובניהול מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 השלימה עבודת דוקטורט בניהול מערכות מידע באוניברסיטת תל אביב.
שימשה בתפקידי מחקר בכירים בתעשיית ההיי-טק. הרצתה בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית תל אביב יפו. משנת 2004 היא חברת סגל קבועה בבית הספר למידע, וחברת סגל נלווית בחוג לתקשורת באוניברסיטת וושינגטון. משנת 2006 היא מנהלת את מושב הקהילות הווירטואליות בכנס HICSS, ומשנת 2013 נבחרה לנהל את כל מסלול מדיה חברתיים ודיגיטליים בכנס זה.
בצד מחקריה ופרסומיה היא פעילה ציבורית וחברתית בכל הקשור לעיצוב מדיניות מידע וטכנולוגיה בישראל. ב-2007 הייתה מהקולות המובילים במאבק נגד הצעת החוק להגבלת גישה לאתרי אינטרנט למבוגרים, ופרסמה כמה גילויי דעת המזהירים מהסדרה של סינון תכנים באינטרנט או צנזורה של מידע על ידי המדינה. משנת 2004 משמשת כיועצת לתת-ועדת האינטרנט ולוועדת המדע בכנסת. היא כותבת באתר האינטרנט ynet ומשמשת כמומחית ויועצת למקבלי החלטות בנושא חברת המידע. בשנת 2005 עמדה אקדמית בראש המשלחת הממלכתית של מדינת ישראל, שנשלחה לוועידת חברת המידע העולמית שנערכה בתוניס (WSIS). ייצגה את ישראל כשהשתתפה לראשונה בוועדת המדע והטכנולוגיה לפיתוח באו"ם במאי 2009.
החל מ-2008 חוקרת נהון את ויראליות ההפצה של המידע. ב-2013 פורסם הספר "Going Viral", אותו כתבה יחד עם ג'ף המסליי (Jeff Hemsley). על מחקרה בתחום, ועל הספר שהייתה שותפה לכתיבתו, זכתה בשנתיים שלאחר פרסומו בשלושה פרסים: "Best Information Science Award" של האגודה העולמית למדעי המידע, "Outstanding Academic Title" על ידי איגוד הספרנים האמריקאי ו"פרס פינקלר", המוענק על הישג בולט בתחום המידע בישראל.
בפברואר 2012 הגישה עתירה לבג"ץ בסוגיית המאגר הביומטרי והשלכותיו על הזכות לפרטיות.
ב-2017 דורגה במקום ה-24 ברשימת הנשים המשפיעות ביותר של מגזין פורבס ישראל.
בינואר 2021 הודיעה על הצטרפותה למפלגת "הישראלים" בראשות רון חולדאי. בסופו של דבר המפלגה התפרקה ולא התמודדה בבחירות.
חברויות בגופים ציבוריים.
עד שנת 2015, כיהנה כחברת הוועד מנהל של "הסדנא לידע ציבורי".
לאחר ששימשה חברת הוועד המנהל של איגוד האינטרנט הישראלי, נבחרה לשמש נשיאת האיגוד בשנת 2017. היא מילאה את התפקיד במשך 5 שנים, עד סוף 2021 - מלוא תקופת הכהונה המוגדרת בתקנון האיגוד.
נהון חברת הנהלות "התנועה לחופש המידע" והחל מ-2013, חברת ועד חיצונית בוועד המנהל של עמותת "ויקימדיה ישראל". בנוסף, היא חברה בקבינט התקשוב הממשלתי, וממקימי התנועה לזכויות דיגיטליות.
הייתה נשואה לפרופ' גד ברזילי, והיא אם לשני בנים מנישואיה אלה. נהון מתגוררת ברמת גן עם בן זוגה, מיכאל איתן.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
הנהגת חסידות חב&quot;ד בדור האחרון
מוישה וחצי
משה וחצי
סלוודור דה באהיה
סוככאים
סוככאים (שם מדעי: Apiales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים, הכוללת את המינים ג'ינסנג, גזר, סלרי ורבים אחרים. בעבר, תחת מערכת המיון קרונקוויסט (1981) הכילה סדרת הסוככאים אך ורק את משפחת הסוככיים, אך מיון גנטי של קבוצת APG מ-2003 הוסיף לה משפחות רבות אחרות, ומיקם אותה בקבוצה Asterid (המכילה סדרות ומשפחות), יחד עם סדרות כגון האסטראים.
בישראל.
בארץ מיוצגת הסדרה על ידי שתי משפחות בלבד: הסוככיים הכוללת סוגים כגון הכרפס, הגזר, הסלרי ורבים אחרים; והקיסוסיים המיוצגת על ידי הקיסוס, ומתוכו מין יחיד, קיסוס החורש.
אנטוניוס הגדול
אנטוניוס הגדול (נולד בשנת 251 לערך - נפטר כנראה בשנת 356), הוא קדוש נוצרי הידוע גם כאנטוניוס אב המנזר, אנטוניוס הקדוש ממצרים, אנטוניוס הקדוש מן המדבר, או אנטוניוס אב כל הנזירים.
אנטוניוס הגדול היה נזיר מצרי שהשתייך לקבוצת נזירים שנקראה האבות המדבריים במאה השלישית ורביעית. מרבית הידוע על אנטוניוס הקדוש מגיע מכתביו של אתנסיוס הראשון מאלכסנדריה, ספר שנכתב אחרי מותו של אנטוניוס ותורגם ללטינית בשנת 374 על ידי אווגריוס מאנטיוכיה.
אנטוניוס היה בן למשפחת אצולה ממרכז מצרים, משפחה אמידה יחסית והיה בעל רכוש משל עצמו. הוא נולד ונתחנך כנוצרי ומסופר עליו שכנער לא ידע קרוא וכתוב ולא היה דתי במיוחד. בשנת 271 לערך מתו הוריו והוא נשאר עם אחותו, עליה היה אחראי. אנטוניוס התקרב לדת והושפע מהאידיאליזציה שהייתה בנצרות הקדומה לנושא העוני והפרישות. הוא רצה לממש את הרעיונות של ישו ושליחיו כפי שבאו לביטוי בספר הבשורה על-פי מתי יט 21 , וכן הושפע מהבשורה על-פי לוקאס יד 33 אנטוניוס החליט למסור את רכושו לעניים. הוא מכר את שדות הוריו, כ-300 אקר (כ-1200 דונם), מכר את הציוד, נתן חלק מהכסף לאחותו שהייתה באפוטרופסותו ואת היתרה חילק לעניים. על מנת שלא יצטרך לדאוג לאחותו צירף אותה לקומונה של בתולות שחיו בתוך הכפר, כחלק מהקהילה, מתוך מטרה ששם היא תחיה ותתחנך. על מנת להתקיים אנטוניוס עבד, בשאר הזמן למד והתפלל ואת כספו העודף המשיך לחלק.
אנטוניוס חיפש קומונה של גברים, אליה יוכל להצטרף ולהעמיק את דבקותו בדת, אולם לא מצא כזו, לכן בשלב הראשון יצא מבית המגורים לסוכה בחצר ושם התחיל בחיי סגפנות יחסית לחיים בבית מגורים. הוא חיפש מקורות השראה ומדריך רוחני אולם על פי המסופר בביוגרפיה שלו, באותה תקופה לא היו נזירים במצרים ולא היה לו מודל חיקוי או ממי ללמוד כיצד להיות נזיר, לכן למד מעט מכל אדם בין היתר מאדם מבוגר שחי בפרישות בשולי כפר סמוך עוד מתקופת רדיפת דקיוס. כשהרגיש אנטוניוס שחיים בחצר הבית לא מספיקים להגשמת רצונו להתבודד עבר לשולי הכפר והמשיך לחפש אנשים שנאמר עליהם שיש להם דבקות דתית על מנת ללמוד מהם דבקות מהי. בין היתר מסופר עליו שלמד מאליהו שהיה מודל עבורו בתקופה בה התבודד אליהו במדבר וכן הושפע מתקופת ההתבודדות של ישו.
על מנת לא ליפול למעמסה על אחרים, אנטוניוס עבד לפרנסתו ולסיפוק צרכיו הבסיסיים שהיו צנועים מאוד, בשאר הזמן התפלל ללא הפסקה, התפילה הייתה עבורו הדרך להסיט את המחשבות ולהילחם ביצר הרע.
מאנשים שונים הוא למד להתנהג בנדיבות, איך להתפלל בדבקות, איך לשלוט בכעסים, לשלוט ביצרים, לכבד אחרים, לעמוד בקשיים (חיזוק כוח הסבל), איך לצום, איך לישון על הארץ על מנת לצמצם את ההנאה שבשינה ואת שעות השינה, איך להתנהג בשפלות רוח, צניעות, להבליע את הגאווה. המאבק בחסכים נראה בעיניו כניצחון על השטן כי הרצון לספק את החסכים, הרצון להתענג, בא לדעתו מהשטן.
אנשים שראו אותו ואת התנהגותו התחילו לקרוא לו "אהוב האלוהים" מתוך הבנה שסגפנות היא דרך להתקרב אל אלוהים. לשם עבודת האל אנטוניוס ויתר על אהבת משפחה (ויתר על אהבת אחותו ולא הקים משפחה), ויתר על התענגות על אוכל, על התענגות על שינה במיטה וכן על תענוגות אחרים. ויתורים אלו (כלומר התנזרויות אלו) וההתמודדות עם הקושי שבוויתורים הם מידות הנזורה אותן טיפח. כלומר, הוא הציב כאידיאל את הוויתור על משפחה, על חברת אנשים אחרים, על אוכל ועל שינה. לפי אתנסיוס, השטן שלח אליו שד שלבש דמות אישה ובא לפתות את אנטוניוס אולם אנטוניוס הצליח לעמוד גם בפיתוי זה.
אנטוניוס פנה אל השד ושאל אותו מדוע הוא מענה אותו, תשובת השד הייתה שהוא חבר של הזנות, השד לטענתו הצליח בעזרת פיתויים שונים להסיט אנשים צעירים רבים מהדרך בה בחרו, אולם לא הצליח להסיט את אנטוניוס מדרכו.
אנטוניוס שהרגיש שהשטן מנסה לפתות אותו דיכא את הגוף שלו יותר ויותר, בנה לעצמו אורח חיים סגפני וקפדני יותר וכך הצליח לעמוד בפיתויים. בין הדרכים אותן נקט – הוא נשאר ער כל הלילה וכך השד לא היה יכול להיכנס לחלומותיו, אכל רק פעם ביום אחרי השקיעה ולעיתים ויתר אף על ארוחה זו. המזון שלו היה רק לחם, מלח ומים.
אחרי שהרגיש שהתחזק בדרכו, אנטוניוס עזב את שולי הכפר ועבר לבית הקברות שם התבודד בתוך מבנה קבר ודימה לעצמו שהוא ממית עצמו בעודו בחיים. הוא ניתק כל קשר אנושי שהיה לו חוץ מחבר אחד שהיה מביא לו אוכל ומים אחת לכמה ימים. בית הקברות היה בגבול המדבר. במדבר, על פי האמונה המקובלת, חיות חיות רעות וממנו באים שודדים. כלומר, חיים על גבול המדבר היו עבור אנטוניוס מבחן נוסף של התגברות על פחדים והשדים (הדמון בלשונו) התגלמו לחיות כמו אריות, דובים, נמרים, שוורים, נחשים ועקרבים. בהיותו סגור במבנה הקבר חש אנטוניוס כי השדים מענים אותו אבל הוא האמין בהשגחת האל ועובדה זו העניקה לו תקווה. כאשר הגיע החבר שלו אחרי מספר ימים בהם התענה בכאבים שנבעו ממאבקו עם השדים הפנימיים, מצא החבר את אנטוניוס מחוסר הכרה. הוא הביא אותו לכנסייה שבכפר, שם טיפלו באנטוניוס, אולם משחש אנטוניוס מעט יותר טוב חזר לבית הקברות. אחרי שבמלחמתו עם השדים הצליח להתגבר על החיות שראה בחשכה, ראה אנטוניוס קרן אור יורדת אליו בתוך המבנה החשוך. האור גירש את השדים ואת הכאבים ואנטוניוס פירש זאת כאילו אלוהים עצמו בא לעזור לו. אנטוניוס שאל את אלוהים מדוע לא בא לעזור לו מוקדם יותר והתשובה שהוא קיבל מאלוהים הייתה שאלוהים היה ורצה לראות אותו נלחם בקשיים וכי מעכשיו אלוהים ילווה אותו בדרכו. מכאן מפרשים הוגי הדעות של הנצרות כי המאבק הוא חלק בלתי נפרד מהכשרתו של הנזיר ומהתקרבותו לאלוהים.
כשאנטוניוס שמע את אלוהים הוא קם, התפלל, והרגיש שיש לו כוחות גופניים ושבזכות אלוהים התגבר על החולשה בה היה נתון. הסיפור מתאר כי אלוהים נתן לאנטוניוס תכונות מיוחדות (כריזמה).