גם לאחר מכן היה הארגון אחראי לסדרת פיגועי טרור, ביניהם פיגוע בקאלוצ'אק שבקשמיר במאי 2002, בו נהרגו 31 בני אדם, פיגוע ב-29 באוקטובר 2005 בשוק בדלהי, שגרם למותם של 60 איש ובאותה שנה בורנאסי (37 הרוגים), ופיגוע הרכבות במומבאי ב-11 ביולי 2006, שגרם למותם של 211 איש ופציעתם של כ-700.
פעילות הארגון הגיעה לשיאה במתקפת הטרור במומבאי בנובמבר 2008, בה הותקפו סימולטנית אחת עשרה מטרות ברחבי העיר. לראשונה, נבחרו במתכוון גם יעדים שבהם ידוע כי ישנם תיירים זרים, וכן יעד יהודי וישראלי מובהק- בית חב"ד המקומי. במתקפת הטרור נהרגו 173 בני אדם וכ-300 נפצעו, כולל שישה ישראלים.
בספטמבר 2009 פרסם המטה ללוחמה בטרור אזהרת מסע למטיילים ישראליים, כי לשקאר-א-טייבה נערך לבצע מספר פיגועים ברחבי הודו, לרבות באתרי ריכוז של תיירים מערביים וישראליים, ייתכן גם שבתי חב"ד נוספים יהוו מטרה.
הארגון משתף פעולה עם המוג'האדין ההודי.
תשתית ומימון.
התשתיות הצבאיות והמבצעיות של לשקר-א-טייבה מצויות בפקיסטן ובחבל קשמיר- הן בחלקו ההודי והן בחלקו הפקיסטני. לארגון מחנות אימונים בקרבת העיר לאהור, שבהם מכשירים מאות פעילים בכל שנה, בעזרת אימונים מתוחכמים כגון לוחמה בשטח בנוי ולוחמת גרילה, טכניקות חבלה מתקדמות, שימושי מחשב וטכנולוגיה מבצעית. במחנות אלו גם אומנו המחבלים אשר ביצעו את מתקפת הטרור במומבאי (2008). מתאמנים בו גם מוסלמים בעלי אזרחות מערבית (בעיקר בריטית, אך גם צרפתית, אוסטרלית ועוד), דבר המסייע גם ביצירת שיתופי פעולה עם ארגוני טרור נוספים ויצירת תשתית מודיעינית גלובלית. לארגון גם סייענים מוסלמים רבים בתוך הודו עצמה, המשתלבים בביצוע הפיגועים.
בקרבת העיר לאהור גם נמצאת מפקדת הארגון, שאחראית על גיוס כספים, הסברה, אימונים וגיוס הפעילים. הארגון משקיע מאמצים רבים בהסברה והגעה לתודעה הציבורית, ומפיץ תעמולה בעזרת אתרי אינטרנט באורדו, ערבית ואנגלית, ומספר ביטאונים אסלאמיסטיים.
הארגון ממומן כיום בעיקר על ידי כספים סעודיים, שמועברים אליו דרך ארגוני צדקה אסלאמיים- ובעיקר הארגון הקרוי "ג'מאעת א-דעוה". מקור נוסף למימון הוא ארגון הטרור הבינלאומי אל-קאעידה, עמו מקיים הארגון קשרים הדוקים. מקור מימון חשוב נוסף הוא קהילות מוסלמיות בחו"ל, ובעיקר זו שבבריטניה. פעמים רבות הכסף נאסף בכסות של ייעוד למטרות חברתיות (כגון סיוע לנפגעי אסונות טבע, סיוע רפואי וחינוכי וכו'), ולתורמים לא נודע שכספם מיועד למטרות צבאיות וטרוריסטיות. הארגון גם נהנה ממימון של מספר ארגוני פשיעה, דבר הבא לידי ביטוי בקשרים עם ראשי העולם התחתון בהודו, העוסקים בהברחות סמים לאירופה.
הארגון השתמש ברשתות החוואלה למימון התקפותיהם בדלהי.
אבי הופמן
אַבּוֹט הָוַארְד "אַבִּי" הוֹפְמָן (באנגלית: Abbot Howard "Abbie" Hoffman; 30 בנובמבר 1936–12 באפריל 1989) היה פעיל פוליטי רדיקלי וכריזמטי אמריקאי-יהודי שפעל למען זכויות אדם ונגד מלחמת וייטנאם. היה מייסד וראש ארגון ה"ייפיז" ("Yippies", מצלול על הביטוי "היפים" אך למעשה ראשי תיבות של Youth International Party – מפלגת הנוער הבינלאומית). היה חלק מהשבעה משיקגו אשר הועמדו לדין במשפט המפורסם משנת 1968 בעקבות ההתפרעויות נגד מלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה.
גדל בווסטר שבמסצ'וסטס במשפחה בורגנית ממוצא יהודי. אביו היה סוחר בסמרטוטים בשנות השפל הגדול. לשמחת אביו התחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת ברנדייס, אך נשר במהרה מתוכנית זו, עבר ללמוד פסיכולוגיה וסיים תואר ראשון. באוניברסיטה זו למד אצל הרברט מרקוזה הנאו-מרקסיסט, שנטע בו ניצנים של איבה לקפיטליזם ולרמיסת זכויות הפרט.
בתחילה הצטרף לארגוני SNCC ו"בית החירות", ארגונים שלחמו בעד זכויות אזרח בדרום ארצות הברית, אך לאחר שראש הארגון השחור של SNCC, הדיח את כל ראשי התנועה הלבנים, עבר לתנועת ההיפים. הוא הצליח להפנות את ילדי הפרחים להפוך לפעילים פוליטיים. בהיותו בשיקגו פתח "חנות חינם", שבה היה אפשר להיכנס לחנות ולקחת מכל הבא ליד, ללא כל תשלום. נחשב למרצה מבוקש ואהוד בקמפוסי האוניברסיטאות.
הצליח לארגן הפגנות גדולות כנגד הממשל ומלחמת וייטנאם. האלמנטים הבולטים בהן היו: אי-אלימות, תחכום, הונאה, התרסה ותיאטרליות. כך למשל, אחת מהמחאות החכמות שלו הייתה ב-24 באוגוסט 1967, כאשר הנהיג קבוצה של מתנגדים לקפיטליזם. בהפגנה שערכו, נכנסו כ-50 מחבריו לבית הבורסה בניו יורק (NYSE), זרקו שטרות של דולרים מהיציע וגרמו למהומה שם ולהפסקת המסחר, כאשר סוחרי הבורסה עטו על השטרות. בהפגנה אחרת נגד מלחמת וייטנאם, הצליח לאסוף 50,000 מפגינים שהקיפו את בנין הפנטגון וביקשו לגרום לו לרחף באוויר, באמצעות אנרגיה פסיכולוגית ואנשי דת שיקראו פסוקים מספרי הקודש.
בוועידה הדמוקרטית הארצית של המפלגה השלטת בראשות לינדון ג'ונסון, שהתקיימה בשיקגו בשנת 1968, ארגן ביחד עם המשורר אלן גינסברג הפגנת רבבות שנמשכה מספר ימים. במפגן כוח גדול התכנסו המפגינים לפסטיבל של חיים בפארק, בו השמיעו מוזיקה, עישנו גראס והפריחו הצהרות אנטי-מלחמתיות. בהפגנת כוח גדולה ארגן למולו ראש העירייה אלפי שוטרים, אלפי חיילים וכוחות נוספים ונתן להם אולטימטום לעזוב את הפארק עד הערב. במהלך הפגנה זו הוכו המפגינים, נעצרו והועמדו למשפט שכונה "משפט השבעה" בשל הפרת הסדר הציבורי והמרדה. הופמן עצמו נעצר והועמד למשפט, כיוון שכתב על מצחו את המילה fuck.
הממשל ניסה להילחם בו ובתנועתו באמצעות הפגנת כוח, התנגשויות, מעצרים, מאסרים ומשפטים, אך ברוב המשפטים זכו הופמן וחבריו. במשפט השבעה עשה הופמן פרובוקציות רבות והגיע למשפט בגלימת שופט שמתחתיה היו מדי שוטר, כדי לרמוז את דעתו על המשפט. במהלך המשפט אף טען שהוא הבן הממזר של השופט, שבאופן מקרי שם משפחתו היה אף הוא הופמן. הוא אף התגרה בשופטים והציע להם לנסות LSD ואמר שהוא מכיר דילרים שמוכרים את הסם בזול. אף שהופמן וחבריו הורשעו במשפט זה, בערעור ב-1972 בית הדין לערעורים פסל את גזר הדין בשל אי-סדרים והוא יצא לחופשי.
לאחר שנושא מלחמת וייטנאם שקע, מעד והסתבך בפרשיה של מכירת 1.5 ק"ג קוקאין לשוטר סמוי ונשפט לשבע שנות מאסר. יש הטוענים כי הדבר היה קונספירציה של זרועות החוק שנרקמה כנגדו. לאחר ששוחרר בערבות ברח למקסיקו, שם מצא את אשתו השלישית, ולאחר מכן חי במחתרת בארצות הברית תחת זהות בדויה. לאחר כשבע שנים תחת זהות בדויה, הסגיר את עצמו, ובמסגרת עסקה ריצה רק שנת מאסר אחת. בשנים אלו שחי במחתרת לא יכול להתאפק והמשיך לנהל מאבקים פוליטיים נוספים ואף נפגש בהם עם הסנטור מויהן במסגרת מאבק איכות סביבה כדי למנוע פיצוץ איים בנהר בתנועה שהקים "הצילו את הנהר".
לאחר שריצה את עונשו, חזר לארגן הפגנות אך שקע בדיכאון והפרעה דו-קוטבית. לאחר שנפרד מאשתו השלישית, התאבד בביתו בבליעת 150 כדורי פנוברביטל והוא בן 52.
פינדוס
פינדוס (יוונית: Πίνδος) או רכס הרי פינדוס הוא רכס הרים בצפון מערב יוון. רכס הרים זה מכונה לעיתים עמוד השדרה של יוון.
בפינדוס מספר פסגות שגובהן יותר מ-2,000 מטר ופסגתו הגבוהה ביותר היא פסגת סמוליקאס (Smolikas) שגובהה 2,637 מ'. פסגות אלו שייכות להרים בעלי מדרונות תלולים היוצרים מחסום בין מערב יוון לבין מזרחה.
הרכס מהווה קימוט משנה לרכס הבלקני, כיוונו צפון מערב - דרום מזרח. ניתן למצוא קימוטים מקבילים לו לאורכה של יוון ואף ניתן לראות איך אצבעות הפלופונסוס ואף חלק מהאיים שייכים לאותו קימוט.
אופיו החוצץ של הרכס תרם רבות להתפתחות התרבות ההלניסטית אך גם להיסטוריה המודרנית של יוון ולתרבותה העכשווית.
בימי קדם, הרכס אילץ את תושבי האזור למצוא חלופות לתנועה יבשתית וכך פתח את הדרך להתפתחות ציי סוחר ולחימה. במקביל, מאבקה העיקש של יוון בכובש הנאצי ולאחר מכן מלחמת האזרחים הסתמכו על המחסה היעיל של הרכס המבותר אשר עד היום מהווה מחסום בל יעבור בעונת החורף.
תיירות בהרי פינדוס.
בהרי פינדוס מספר מוקדי תיירות חשובים, המאופיינים בסקי בחורף ותיירות אקטיבית בקיץ. העיירה מצובו היא יעד תיירות חשוב, וכמוה גם חבל זגורי, שבו 45 כפרים שנשמרת בהם הבניה המסורתית באבן. חבל צומרקה, בחלקם הדרומי של הרי פינדוס, גם הוא יעד תיירות, אך הוא עדיין בתולי יותר.
אברגריי
אברגריי (בשוודית: Evergrey) היא להקת פאוור מטאל ומטאל מתקדם-אפל שוודית שהוקמה ב-1995. רוב הטקסטים של הלהקה עוסקים בנושאים אפלים או מופשטים כגון אובדן זהות, דת, פחד ופראנויה. אברגריי אמורה הייתה להשתתף בפסטיבל מטאליסט השני שהתקיים באוגוסט 2004 בהאנגר 11 בתל אביב, אך השתתפותם בוטלה ברגע האחרון. הלהקה הופיעה בישראל, ב-1 בדצמבר 2007.
אריזה משפחתית
אריזה משפחתית (באנגלית: Family Matters) - קומדיית מצבים אמריקנית פופולרית, ששודרה בין השנים 1998–1989, וכללה תשע עונות שידור. הסדרה הופקה בשתי העונות הראשונות על ידי חברת לורימר ולאחר מכן על ידי האחים וורנר, עבור רשת ABC, ובמהלך העונה האחרונה עברה לשידור ברשת CBS. בישראל התוכנית שודרה בערוץ הילדים ובשידורים חוזרים.
במקור, הסדרה הייתה סדרת בת של התוכנית קרובים רחוקים מאוד והתמקדה בחייהם של בני משפחת וינסלו, תושבי העיר שיקגו - האב קרל (שוטר), האם הארייט, הבן הגדול והמרדן אדי, הבת החכמה לורה והבת הקטנה ג'ודי. בביתם התגוררו גם אמו המתוחכמת של קרל, אסטל, ואחותה של הארייט - רייצ'ל עם בנה הקטן ריצ'י. אך הדמות הידועה ביותר בסדרה הייתה דמות השכן הגאון והמגושם - ה"חנון" האולטימטיבי - סטיב ארקל (ג'ליל וייט).
דמויות ועלילה.