בדומה לאנגלית, בדנית ניתן למצוא הטיות שונות לזמנים, הכוללות זמנים מתמשכים ומושלמים. אלו מבטאים גם את נקודת הסיום וההתחלה של התהליך שהפועל מבטא. עם זאת, בדנית השימוש בצורה נפרדת לזמן עתיד הוא לא נחוץ, ופעלים המתארים פעולה שמתבצעת בעתיד מוטים לרוב בצורת ההווה.
הפעלים אינם מוטים לפי גוף כמו בעברית.
מין דקדוקי.
בדנית יש מין דקדוקי. עם זאת, שני המינים אינם זכר ונקבה, כמו ברוב השפות בעלות מינים דקדוקיים, אלא מין משותף ומין נייטרלי. זה נובע מהדקדוק בנורדית עתיקה, בה היו המינים זכר, נקבה ומין נייטרלי. מאז השתלבו הזכר והנקבה למין יחיד, המין המשותף.
שמות תואר מוטים לפי המין: ללא תוספת במין המשותף, בתוספת במין הנייטרלי, ובתוספת ברבים.
ה"א הידיעה וצורת הרבים.
ה"א הידיעה מתבטאת בהוספת סיומת בסוף המילה. סיומת זו היא בשמות עצם מהמגדר המשותף, ואילו במגדר הנייטרלי.
צורת הרבים מתבטאת באחת מהסיומות . ה"א הידיעה יחד עם צורת הרבים מתקבלת על ידי הסיומות בהתאמה. לדוגמה, by - עיר, byerne - הערים, וכן hund - כלב, hundene - הכלבים.
אנגוילה
דולר מזרח קאריבי
אדיפוס המלך
אדיפוס המלך (יוונית: Oι̉δίπoυς τύραννoς, "אוֹידיפוס הטיראן") היא טרגדיה יוונית שנכתבה על ידי סופוקלס בשנת 428 לפנה"ס. המחזה הוא השני מבין הטרגדיות התבאיות שהועלו על במה, אך הוא הראשון בסדר הכרונולוגי, כשלאחריו באים "אדיפוס בקולונוס" ו"אנטיגונה".
עלילה.
כאשר נולד אדיפוס, נמסרה להוריו נבואה, שעל פיה, כאשר אדיפוס יגדל, הוא יהרוג את אביו ויינשא לאימו. הוריו של אדיפוס החליטו להורגו במאמץ למנוע את התגשמות הנבואה. הם הפקידו אותו בידי רועה, אשר היה אמור להורגו, אך ריחם עליו והשאיר אותו על ראש הר. עבר שם במקרה רועה אחר ולקח אותו לעיר קורינתוס. שם הוא גדל כבנם של המלך והמלכה. כאשר אדיפוס גדל, הוא שמע מפי האורקל של דלפי כי הוא עתיד להרוג את אביו ולהינשא לאמו. הוא החליט לברוח מחשש שמא יגשים את הנבואה ויהרוג את הוריו המאמצים.
במהלך נדודיו ביוון, הוא נתקל בקבוצת אנשים אשר התווכחו איתו על זכות המעבר. אדיפוס רצח חלק מהאנשים, מבלי לדעת שאחד מההרוגים הוא אביו הביולוגי, ושחציה הראשון של הנבואה הוגשם. בהמשך דרכו הגיע אדיפוס לתבאי, עיר הולדתו, ושמע שמלך העיר מת בנסיבות מסתוריות. העיר הייתה נתונה במצור על ידי ספינקס, שדרשה שיפתרו את חידתה כתנאי להסרת המצור. אדיפוס פתר את החידה, שהייתה: איזו חיה הולכת בבוקר על ארבע, בצהריים על שתיים, ובערב על שלוש? התשובה הייתה האדם, אשר בצעירותו זוחל על ארבע, בבגרותו הולך על שתיים, ובזקנתו הולך עם מקל ולכן יש לו שלוש רגליים. הוא שחרר את תבאי, וכפרס על תושייתו נשא לאישה את אלמנת המלך. בכך התגשמה הנבואה במלואה.
לאחר מספר שנים, כאשר לאדיפוס ולאשתו-אימו היו ילדים, פרצה בתבאי מגפה נוראה. אדיפוס שלח שליחים לכל רחבי יוון במטרה להבין את סיבת המגפה, ומתחיל חיפוש אחרי החוטא.
בשלב זה של קורות חיי אדיפוס, מתחיל המחזה אודותיו. אדיפוס שולח את קראון לאורקל בדלפי כדי לקבל מענה לצרה שנפלה על העיר. קראון חוזר עם התשובה שהסיבה למגפה היא משום שרוצחו של המלך ליוס גר בעיר. אדיפוס, מבלי לדעת שליוס הוא אביו והוא שרצח אותו, נותן מראש עונש לאשם שיימצא, בכך שיוגלה מן העיר ויוחרם לגמרי. כדי לגלות מיהו הרוצח שהביא את המגפה מזמן אדיפוס את תרסיאס הנביא העיוור כדי שייתן תשובות. תרסיאס מתחמק משאלתו כדי לא להיות מי שמספר לאדיפוס שהוא עצמו האשם, דבר שמביא את אדיפוס לכעוס עליו ולהאשימו ברצח שהביא את הצרות על תבאי. מסע האשמות הזה ממשיך גם בהאשמתו של קראון בכך שזה רוצה לקחת את המלוכה ממנו. כתוצאה מהמריבה של אדיפוס ותרסיאס, תרסיאס מגלה לאדיפוס לבסוף שאדיפוס עצמו הוא הרוצח. אדיפוס תחילה לא מאמין לו, וממשיך לדבר עם אשתו ולנסות לגלות את האמת על הרוצח. רק לקראת סיום המחזה, לאחר מפגש עם הרועה שאסף אותו מבית הוריו, אדיפוס ואשתו-אימו מבינים את האמת המרה. אדיפוס ובני משפחתו גוזרים על עצמם את עונשם. אדיפוס עוקר את שתי עיניו ויוצא לגלות יחד עם שתי בנותיו - איסמנה ואנטיגונה. אשתו-אימו מתאבדת. אולם שני בניו, אטאוקלס ופוליניקס, נשארים בעיר.
ניתוח ספרותי.
גורלו של אדיפוס במחזה.
קיימות שתי גישות עיקריות הנוגעות לגורלו הטראגי של אדיפוס. האחת טוענת שטרגדיית אדיפוס המלך היא טרגדיה של גורל, כלומר – אדיפוס נתון בציפורני הגורל ואינו אחראי לטעויותיו ולגורלו. לפי גישה זו, חיי האדם נשלטים על ידי כוחות שמעבר לאדם (האלים).
דעה זו גורסת כי אדיפוס לא עשה עוול בכוונה תחילה – הסיבות לרצח לאיוס מושתתות בעיקרן על אופיו הנמהר ומהיר החימה – הוא אכן חף מפשע, במובן המדובר. כל אשמתו היא שהאלים בחרו בו כדי ללמד לקח את בני התמותה. לא משום שחטא, אלא משום שזהו רצונם, ורצונם צודק תמיד. בגישה הזו האלים מגלמים את תפקיד 'הגורל העיוור', ועל אדיפוס הוטל להיות הקורבן, הדמות הטראגית בעלילה (אך למרות זאת, בסיפור האגדה עצמו, מה שאין מספרים, לפני שנולד לליוס בן הוא אנס בן של כהן בדלפי, ועל כך נחתה עליו קללה שלא ייוולד לו בן. אך למרות זאת הוליד ליוס בן, ולכן קיללו אותו האלים שוב, "הבן שלך ירצח אותך וישכב עם אימו"). הם רצו להדגיש את כוחם האלוהי על הכוח האנושי, שהוא כאין וכאפס ביחס לשלהם, ובחרו באדיפוס דווקא משום שהוא אדם דגול ורם מעלה, כי אין הכפשת שמו של איש מעניי העם יכולה להיות סימן לגדולת האלים.
הגישה השנייה, לעומת זאת, בה תומכים רבים (ואריסטו הראשון בהם), אומרת שמקור גורלו הנורא של אדיפוס הוא בחטא שחטא. אומנם הנקודות השליליות באופיו הן ביטחון עצמי מופרז וחשדנות, שמביאים אותו למעשים נמהרים ולא תמיד צודקים, אך עם זאת, לפי תיאור הרצח של לאיוס, משתמע כי אדיפוס היה חף מפשע. בני אדם רבים שחטאיהם ומגרעותיהם גדולים מאלו של אדיפוס נחשבים לאנשים הגונים ומהוגנים, וחייהם רגועים ושלווים. לפי מושגי היוונים, רצח לאיוס היה רצח שאינו גורר כל עונש, אלא רק צורך בהיטהרות.
אדיפוס כדמות טראגית במחזה.
אדיפוס הוא אדם מהיר החלטה ומהיר פעולה, בעל אינטליגנציה רבה ומנוצלת היטב ותכונות מנהיגות בולטות, שמעורר הערצה מנתיניו. עם כל אלה, הוא גם איש נמהר, נוח לכעוס ולחשוד. יש לו אישיות גדולה, אבל לא אידיאלית לאישיותו של אדם. אישיותו מגלמת את הדמות הטראגית בכך שהוא נאבק באומץ מול הגורל, ואצילות הרוח שאופפת אותו אפילו בשעת משבר, אסון והתפוררות האושר שלו, היא מקור הטראגיות של המחזה "אדיפוס המלך".
ככל שמתקדם המחזה מתהדקת 'טבעת האמת' סביב אדיפוס, עד שהוא אינו יכול עוד לברוח. דמותו מתגלה בכל הטראגיות שבה בתמונת השיא של המחזה – בשיחה שבין אדיפוס, השליח מקורינתוס והמשרת הזקן, בה אדיפוס יכול להרכיב, לבסוף, את תמונת חייו למן ההתחלה. היא מורגשת על ידי הקורא (או הצופה), באופן מסוים, כבר מהתמונה הראשונה, בה בני תבאי מתחננים בפני אדיפוס שיציל את העיר מפני הצרות שפקדו אותה. את הטראגיות במחזה מדגישה האירוניה הטראגית שנראית בכל חלקי המחזה.
נראה שאדיפוס כלל אינו מתרעם על גורלו העגום, למרות היותו הקורבן, כביכול. הוא לא מתלונן על דינו ואינו כועס על האלים. הוא מקובע בתכונות אופיו השליליות – וגם החיוביות. הוא מתעקש לחקור את האמת עד סופה, מה שנובע מתקיפותו האינטלקטואלית המאפיינת אותו – גם בוויכוח שלו עם תרזיאס הוא הפגין חוסר הקשבה והבנה.
העימות הטראגי שבמחזה, שיוצר את דמותו הטראגית של אדיפוס, הוא ההתנגשות בין האמת של האלים לבין האמת בה מאמינים בני האנוש.
אישיותו של אדיפוס היא המושלמת ביותר בשביל דמות טראגית שעיקרה הוא ללמד לקח את בני האדם; הוא אדם גדול, מוערך ומוערץ על ידי נתיניו, בעל תכונות חיוביות רבות ותכונות שליליות המשלימות אותן.
דוני דארקו
דוני דארקו (באנגלית: Donnie Darko) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה/מותחן פסיכולוגי/מדע בדיוני, אשר נכתב ובוים בשנת 2001 על ידי ריצ'רד קלי. הסרט בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול מתמקד בנער בשם דוני דארקו החווה הזיות שמקורן לכאורה בסכיזופרניה פראנואידית.
הסרט לא זכה להצלחה רבה כאשר יצא לראשונה לקולנוע ב-2001, אולם צבר פופולריות רבה לאחר שיצא ב-DVD ובמשך השנים אף זכה למעמד של סרט פולחן.
הנושאים העיקריים שבהם עוסק הסרט הם פרדוקסים הנוגעים למסע בזמן ולפילוסופיה. הצד הפילוסופי של הסרט נוגע בסתירה שבין דטרמיניזם לבין חופש הבחירה של האדם (הגישה הפטליסטית). הסרט מציג את שתי הגישות ומעמת אותן זו בזו.
עלילת הסרט.
הסיפור מתרחש בכפר בדיוני בשם מידלסקס שבמדינת וירג'יניה במהלך תקופת קמפיין הבחירות לנשיאות של שנת 1988. דוני דארקו הוא נער מתבגר אינטליגנטי אך מוטרד רגשית ובעל נטייה לסהרוריות, הנמצא בטיפול אצל פסיכיאטרית שעמה הוא דן במחשבותיו הכמוסות ביותר. לילה אחד נופל מנוע סילון של כלי טיס מסחרי היישר אל תוך חדר השינה של דוני. דוני ניצל ממוות בטוח משום שציית לקול אשר גרם לו ללכת בשנתו, לצאת מחדרו ולשנות את ייעודו. הקול הוא של פרנק, ידידו הדמיוני של דוני אשר לבוש בתחפושת של ארנב מפלצתי. בחצות ה-2 באוקטובר 1988 פרנק מנבא בפני דוני שסוף העולם יתרחש בעוד 28 ימים, 6 שעות, 42 דקות ו-12 שניות.