אם האטמוספירה של מאדים בתקופת החיים אשר התחילה בכדור-הארץ הייתה כפי שהיא היום, הישרדות והתרבות של כל צורת חיים באשר היא לאחר הגעתה אל כדור-הארץ תהיה אף יותר חסרת שחר. סביר להניח שסביבתה הטבעית של צורת החיים תהיה שונה לחלוטין מזו שעל כדור-הארץ. למאדים יש אטמוספירה הקטנה בהרבה מזו שבפסגת הר האוורסט, ומכילה כמות מועטה בלבד של מים.
צורת חיים שהתפתחה לשרוד בתנאים כאלו תגלה שאוויר צפוף וטמפרטורות גבוהות כמו שעל כדור-הארץ יהיו רעילות עבורה. אפילו אנטארקטיקה לא כה קרה כמו מאדים. שוער כי ALH 84001 נוצר בתקופה שמים ככל הנראה התקיימו על מאדים. בנוסף, האטמוספירה של כדור-הארץ באותה התקופה הייתה ברובה נטולת חמצן.
מטאוריטים אחרים אשר יש להם סממנים ביולוגים פוטנציאלים היו פחות מעניינים מכיוון שהם לא נוצרו ממאדים "הרטוב". ALH 84001 הוא המטאוריט היחיד שנאסף מתקופת זמן זו.
מקורו במאדים.
בספטמבר 2005 הציג וויקי האמילטון מאוניברסיטת הוואי שבמנואה אנליזה בנוגע למקורו של ALH 84001 בשימוש בנתונים מספינות החלל של "מדדי מאדים הגלובליים" (Mars Global Surveyor) ו"אודיסיאת מאדים" (Mars Odyssey) שחגות סביב מאדים. על פי האנליזה, אאוס צ'סמה שבקניון ואליס מארינריס הוא ככל הנראה מקורו המדויק של המטאוריט.
ALH 84001 במדע הבדיוני.
"נקודת ההונאה", מותחן מאת דן בראון, מתייחס בנושא המרכזי לגילוי מטאוריט בו נתגלו מאובנים של צורת חיים בדומה ל-ALH 84001.
הסרט "קונטקט", שיצא לאקרנים ב-1997 ומבוסס על מותחנו של קרל סייגן, כולל בתוכו קטעים על הכרזתו של הנשיא ביל קלינטון בנוגע לקיומם האפשרית של מאובנים ממאדים. הקטע הזה הוצא מהקשרו כדי להתאים לעלילת הסרט. קטעים אלה הובילו לביקורות מצד ממשל קלינטון.
טייה
טייה (באמהרית ቲያ) היא עיירה בנפת גורגה שבמדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום דרומית לבירה אדיס אבבה. ביישוב התגוררו 3,336 תושבים בשנת 2005.
טייה שוכנת סמוך לאתר ארכאולוגי שבו 36 עמודי אבן. 33 מהעמודים ערוכים בציר באורך של כ-45 מטרים, ושלושת הנותרים מרוכזים בקבוצה נפרדת. על 32 מהעמודים נחרטו סמלים מסתוריים ובלתי ברורים, הנדמים בעיקר לחרבות, ועל אחד מהם חרוטים קווי מתאר של דמות אדם. העמודים הם אתר פרהיסטורי חשוב, אך משמעות רוב החריטות טרם פוענחה וזהותה המדויקת של הציוויליזציה הקדומה האחראית להן טרם הובהרה. בשל כך שבאתר נמצאו קברים, מקובל שמשמעותו קשורה במנהגי הקבורה של התרבות שהקימה אותו. האתר הארכאולוגי נבחר לאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו ב-1980.
רז&quot;ה
שרוך (מדים)
שרוך ("שרוך", Aiguillette) הוא פריט במדים של חלק מצבאות העולם הנענד על הכתף. בצבאות רבים השרוך על הכתף מהווה חלק ממדים רשמיים, המשמשים בעיקר לטקסים, אך בחלק מהצבאות וכן בצה"ל ובמשטרת ישראל השרוך מהווה חלק ממדים שגרתיים.
בכוחות הביטחון הישראליים.
בצה"ל צבע השרוך מצביע על תפקידו של החייל הנושא אותו והוא נענד בדרך כלל על כתף שמאל. בצה"ל רק בעלי תפקידים מסוימים, בעיקר אנשי סגל הדרכה ובעלי תפקידים טקסיים עונדים שרוך. השרוך נענד הן על מדי א' והן על מדי ב'. השוטרים עונדים שרוך שחור על מדיהם, שרוך כסוף על מדי שרד, ולעיתים שרוך בצבע אחר לבעלי תפקידים מסוימים (בעיקר בהכשרה). שוטרי משמר הגבול עונדים שרוך ירוק על מדים יצוגיים. במשמר הכנסת, מדי שרד ילוו בשרוך מוזהב והמדים השגרתיים בשרוך שחור.
צבעי השרוך בצה"ל.
צבעי השרוך ופירושיהם המתוארים בהוראת הקבע של אכ"א 33.0501:
בחיל האוויר מקובל שמש"קי משמעת שהוכשרו בחפיפה בלבד, בשונה מאלו שהוכשרו בקורס, יקבלו שרוך בצבע שחור או לבן.
מדי גאלה של נספחי צה"ל.
נספחי צה"ל בשגרירויות ישראל ברחבי העולם עונדים שרוך עם אלמנט מתכתי מוזהב על מדי גאלה שלהם כמקובל בחלק גדול מצבאות אחרות.
משטרת ישראל ובמשמר הגבול.
בנוסף לצה"ל, גם במשטרת ישראל ובמשמר הגבול נוהגים שרוכים שונים:
במשטרת ישראל שרוך שחור/לבן שזור ניתן לנגדי משמעת לענידה על מדי שגרה, ואילו אותו השרוך ניתן לכלל מערך השוטרים לענידה על מדי ייצוג. במשמר הגבול שרוך ירוק שזור ניתן למדריכים ולמפקדי מערך ההדרכה, שרוך ירוק/לבן שזור ניתן לנגדי משמעת, ולנגדי משמעת ראשיים ניתן שרוך ירוק/כחול שזור. כל השרוכים הניתנים במשמר הגבול נענדים על מדי ייצוג ושגרה כאחד. קיימים שרוכים מיוחדים למדי שרד של קצינים בכירים של המשטרה ומשמר הגבול.
משמר הכנסת.
במשמר הכנסת עם מדי שרד נענד שרוך מוזהב. עם מדי שרות נענד שרוך שחור.
כבאות והצלה.
קיימים שרוכים מיוחדים למדי שרד של קצינים בכירים של כבאות והצלה.
אופן ענידת השרוך.
השרוך נענד מעל לכתף, על גבי חולצת או סוודר המדים, כאשר הוא מועבר מתחת לכותפת, סמוך לתפר השרוול סביב בית השחי. קצה השרוך מוצמד לחולצה או לסוודר, כמפורט להלן:
פאסיל גמב
פַאסִיל גִמבּ (געז ፋሲል ግቢ - "מגדל פאסיל", ובעבר "אצה גמב"), המכונה גם "המתחם הקיסרי" או "המתחם המלכותי", הוא מתחם מבוצר מוקף בחומת אבן, השוכן במרכזה של העיר גונדר שבצפון אתיופיה, ושימש כמרכז השלטון וכמעונם של קיסרי אתיופיה במשך 220 שנה עד מחצית המאה ה-19. המתחם נוסד על ידי פאסילידס (ፋሲልደስ), קיסר אתיופיה (המכונה גם פאסיל, ומכאן שמו של האתר), ב-1635 או בשנה שאחריה. קודם להקמת פאסיל גמב שכן באתר שבו נמצאת גונדר, כפר קטן וחסר חשיבות ובו כנסייה; לכן מועד ייסוד פאסיל גמב נחשב גם למועד הקמתה של העיר גונדר. בכך נפתחה תקופת גונדר בתולדות האימפריה האתיופית, כשגונדר בירתה.
פאסיל גמב משתרע על פני שטח של 70 דונם (70,000 מ"ר), והוקמו בו ארמונות, כנסיות ומבני ציבור. מבנים אלו נבנו על ידי קיסרי הענף הבוגר של השושלת הסולומונית בסגנון אדריכלי ייחודי שהושפע ממספר סגנונות זרים ומסגנון אתיופי מקומי. ב-1855 העביר הקיסר תוודרוס השני את הבירה מגונדר לדברה תבור, וזמן קצר לאחר מכן, הותקפו העיר והמתחם, ונחרבו בידי הקיסר החדש עצמו וצבא .
חלק גדול מהמבנים בפאסיל גמב לא שרד את מאורעות הזמן, אך המקום עדיין עשיר במבנים ששופצו הן על ידי הכובש האיטלקי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, והן לאחר שאתיופיה זכתה שוב בעצמאותה. האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו ב-1979, אשר קבע בהחלטתו שהאתר מייצג נאמנה את הציוויליזציה האתיופית המודרנית ברמה שמצפון לאגם טאנה אשר הופיעה בראשית המאה ה-17, והשפיעה על האדריכלות האתיופית לאורך שנים רבות.
יחד עם פאסיל גמב, נכללו בהכרזה גם מרחצאות פאסילידס, שהקמתן מיוחסת גם היא לפאסילידס, והמתחם הקיסרי של הקיסרית מאנטאוואב בקוסקאם. פאסיל גמב נחשב לאחד היעדים התיירותיים החשובים במדינה.
מיקום.
פאסיל גמב שוכן בחלקו המזרחי של מרכז העיר גונדר, בגובה של 2,226 מטרים מעל פני הים. צורתו של המתחם היא אליפטית, אם כי גבולו המזרחי נמתח לאורך קו ישר. אורכו מצפון לדרום הוא כ-340 מטרים, רוחבו המרבי מגיע ל-210 מטרים והיקפו כ-900 מטרים. המתחם מוקף רחובות מכל צדדיו, ובצדו הצפוני משתרע מגרש חניה. מיד מדרום למתחם, במקום בו שכן ה"אדבבאי" (አደባባይ - "כיכר עירונית"), כיכר העיר ההיסטורית, נמצא המרכז האזרחי של גונדר המודרנית, ובו הגן הציבורי החדש, בניין העירייה ו"כנסיית ישו באדבבאי". בקצהו הצפון-מזרחי של האדבבאי, מזרחית לחלקו הדרומי של המתחם, שוכנת "כנסיית תקלה היימנות באדבבאי".
היסטוריה.
ייסוד פאסיל גמב.
ב-1270 התחולל באתיופיה מהפך שבמהלכו תפסה השושלת הסולומונית את השלטון מידי שושלת זאגווה. לליבלה, בירתה של שושלת זאגאווה, חדלה מלשמש בתפקידה, והקיסרים החדשים לא ייסדו בירת קבע להחליפה, אלא קבעו את מרכזם ב"בירה נודדת", סגנון שלטוני וכלכלי שהתקיים לעיתים לצד בירת קבע. הם חיו חיי נוודות חלקית, עסקו בדיכוי בלתי פוסק של מרידות, גבו מסים, קיימו משפט והקימו כנסיות. הם סיפקו את מזון החיילים ישירות מהאזורים אליהם הגיעו, וחצר המלוכה לא חרגה בדרך כלל ממחנה אוהלים. המאהל הקיסרי כונה בשם "קטאמה" ("עיר") או "מקבאביה". שם אחרון זה שמשמעותו "מתחם", דבק לימים גם בפאסיל גמב.
בכרוניקה של הקיסר גלאוודיוס, ששלט באתיופיה בין 1540 ל-1559, צוין כי:
עם זאת, גם ניסיון זה היה קצר מועד, ומנהג הנוודות של קיסרי אתיופיה נהג כמעט ללא יוצא מן הכלל במשך למעלה מ-360 שנים.
קיסרי אתיופיה החלו מתמקדים בחופי אגם טאנה, כ-35 ק"מ מדרום לגונדר, לפחות בתחילת המאה ה-17, וייתכן שכבר במחצית השנייה של המאה ה-16. הקיסר זה דנגל, ששלט במדינה בשנים 1603–1604, הקים מספר מבנים "גבוהים מאוד" בחופו הדרום-מזרחי של האגם, וערך שם קבלות פנים ושימועים. המתחם הוקף בשתי חומות היקפיות והבתים יכלו לשאת את העונה הגשומה. לאחד המבנים הייתה מרפסת בחזיתו, אך ספק אם אכן התנשא לגובה רב, וסביר יותר שהיה בן קומה אחת ונשא גג שטוח אליו ניתן היה לעלות.
לפי האגדה, נגלתה מרים, אם ישו לקיסר דווית השני (שלט 1540-1507), ובישרה לו כי בירתו המבורכת בידי שמים תקום במקום ששמו מתחיל בצליל "ג", או ליתר דיוק, בהברה "גו". אגדה זו הייתה כה מושרשת בראשית המאה ה-17, עד כי לא רק פאסיל גמב וגונדר עתידים היו לקום בהשראתה, אלא אתרים מבוצרים קצרי מועד נוספים, דוגמת גוזרה, ששירתה את הקיסר סרצה דנגל, סבו של פאסילידס, וכן גורגורה וגומנגה שהוקמו על ידי סוסניוס, אביו של פאסילידס ומושל סימן. שלושת האתרים האלה שכנו גם הם לחופיו של אגם טאנה או לא הרחק ממנו. לפי אגדה אחרת, רווחת פחות, הונחה פאסילידס אל גונדר על ידי האל, בעת שעשה במסע ציד ועקב אחר תאו אל המקום.