לאחר שירותו כיהן כסמנכ"ל תפעול בקבוצת אדלסון, דירקטור בחברת אלקו ובחברת אירודרום.
בן דיין בוגר תואר ראשון במנהל עסקים וכלכלה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
נועם נאמן
נועם נאמן (נולד ב-26 ביוני 1987) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל בריצת 3000 מטר מכשולים. הוא בעל התוצאה השלישית בטיבה של ספורטאי ישראלי במקצוע זה בכל הזמנים ובעל מדליית ארד מהמכביה השמונה-עשרה (2009) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה.
נועם נאמן גדל במזכרת בתיה. בכיתה י' נרשם למבחנים למרוצי שדה בית ספריים והחל להשתתף בתחרויות ריצה. הריצה שמשכה אותו יותר מכל הייתה ריצת 3000 מטר מכשולים, ומאז 2004 הוא מודרך בידי אביו, עמית נאמן, שהיה בעבר שיאן ישראל בחצי מרתון.
נאמן לא עבר את המסלול הרגיל שעוברים ספורטאים מצטיינים בישראל. הוא ויתר על מעמד של ספורטאי מצטיין והתגייס לקורס טיס. לאחר שנשר משם היה מדריך כושר ביחידת מגלן. כמו כן, לאחר שהשתחרר מצה"ל, לא התרכז נאמן באימוני הריצה באופן בלעדי אלא נרשם ללימודי הנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. רק בתחילת שנת 2014, לאחר שסיים את לימודיו, הפך נאמן לאתלט במשרה מלאה. במהלך שנה זו הלכו תוצאותיו והשתפרו, וכיום תוצאתו הטובה ביותר היא גם התוצאה השלישית בטיבה בישראל בכל הזמנים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי 2009 זכה נאמן במדליית ארד, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:56.77 דקות, אחרי ימר גטהון מישראל (3:53.39 דקות) ואסמרו אררו מישראל (3:55.07 דקות).
בשנת 2013 התחרה נאמן באוניברסיאדת קאזאן, וסיים במקום החמישי.
בתחרות שנערכה בדסאו גרמניה ב-11 ביוני 2014 קבע נאמן בריצת 3000 מטר מכשולים שיא אישי חדש של 8:38.15 דקות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום ה-22 בריצת 3000 מכשולים בתוצאה של 8:45.33 דקות.
רוזה ארנסברג
רוזה שושנה ארנסברג (רוזְל) (2 ביוני 1908 - 1 ביוני 2010) הייתה דמות בולטת ביהדות פרנקפורט וכתבה חלקים מהספר "תולדות יהודי פרנקפורט מימי המהפכה הצרפתית". היא הייתה פעילה ציונית, עסקה רבות בגיוס תרומות לישראל, וכן עסקה בפעילויות למען יהודי פרנקפורט ולקידום ההבנה בין יהודים ללא יהודים בגרמניה. היא קיבלה תואר כבוד ממדינת הסן, ואת עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, על עשרות שנים של פעילות ציבורית.
ילדותה ונעוריה.
רוזה אברמוביץ', השביעית מתוך שמונה ילדים, נולדה בעיר העצמאית שרלוטנבורג, ממערב לברלין, בממלכת פרוסיה. היא למדה עיצוב אופנה ועבדה בשנת 1933 בסטודיו לכובעים שנוהל על ידי יהודים ממוצא רוסי. הסטודיו היה בפרידריכשטראסה בברלין, לא רחוק מקאופהאוס דס וסטנס ומהקורפירסטנדאם. ערב אחד היא שמעה בדרכה הביתה חיילי אס אה שרים: "כשדם יהודים ניתז מהסכין, אז זה טוב כפליים." דבר זה עורר בה חשש רב, והיא החליטה לעלות לארץ ישראל, שם התגוררה אחותה הגדולה.
עלייתה לארץ.
אברמוביץ' נסעה לדרום צרפת ועלתה על ספינת נוסעים לישראל שיצאה ממרסיי. על הספינה פגשה מספר יהודים מברלין, ביניהם אנשי אקדמיה רבים. ביולי 1933 הספינה עגנה בנמל יפו, שם ציפתה לה אחותה. אחותה עלתה לישראל בשנת 1929, וגרה בתל אביב עם בעלה ליאו, שניהל מפעל נייר בתל אביב, עם סניף נוסף בקהיר. הם עזרו לה למצוא מקום לגור בו, והיא עבדה כסוכנת בית. בזמן שהותה למדה עברית ואנגלית.
בכל יום פגשה אברמוביץ' בישראל משכילים שעלו מגרמניה ונאלצו לעבוד במקצועות שונים לגמרי, בעיקר בחקלאות ובלולים. באחד הימים הכירה את פאול ארנסברג, עורך דין יהודי מפרנקפורט שייצג בישראל את מפעל הנייר המצרי, ועבד גם כעיתונאי. הם נישאו לאחר כחצי שנה, ובמשך השנים נולדו להם שלוש בנות ובן. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוריה של רוזה ארנסברג עלו לישראל, ואחיה האחרים היגרו לארצות אחרות. בסופו של דבר, כל בני המשפחה ניצלו מהשואה. בעלה מונה לכתב ועורך בעיתון "ג'ואיש כרוניקל" ועסק גם בהוצאה לאור של ספרים.
חזרתה לגרמניה.
ב-3 בנובמבר 1950 פרסם פאול ארנסברג, בעלה, מאמר המצדד בחידוש היחסים עם גרמניה, שפורסם בביטאון הציוני Emeth ("האמת"). בשנת 1958, 25 שנים לאחר שעזבו את גרמניה, החליטו השניים לחזור לגרמניה עם בנם גד בן השלוש, ואילו שלוש בנותיו הבוגרות של ארנסברג נותרו בישראל. הם חזרו לפרנקפורט, בה היה זכאי ארנסברג לפיצויים מהממשלה כיוון שגורש על ידי הנאצים.
בגרמניה החל פאול ארנסברג לכתוב ספר מקיף על ההיסטוריה של יהדות פרנקפורט, החל מימי המהפכה הצרפתית. הוא נתמך על ידי אשתו, שקראה את הטיוטה הראשונה והעירה הערות. בני הזוג תכננו לחזור לישראל לאחר השלמת הספר, אך פאול ארנסברג נפטר בשנת 1978 מהתקף לב, לפני שהשלים את עבודתו. הוא הובא לקבורה בישראל.
רוזה ארנסברג השלימה את העבודה על הספר, "תולדות יהודי פרנקפורט מימי המהפכה הצרפתית", שבסופו של דבר יצא לאור בפרנקפורט בשנת 1984. כמו כן ניהלה מספר קרנות צדקה בפרנקפורט שגייסו כספים לישראל, ביניהן אגודת הידידים והתומכים של האגודה למלחמה בסרטן בישראל.
בריאיון לרדיו עם השלמת הספר, הביעה רוזה ארנסברג שביעות רצון מהשלמת מפעל החיים של בעלה, והרגישה כאילו בעלה עדיין לצדה. עם זאת, היא תיארה את עשרים וחמש השנים בארץ ישראל כתקופה היפה ביותר של חייהם.
יום הולדתה ה-100 נחגג במלון מפואר בפרנקפורט, במעמד ראש העיר וראשי קהילת יהדות פרנקפורט.
רוזה ארנסברג נפטרה בפרנקפורט, יום לפני יום הולדתה ה-102. היא הובאה לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב לצד בעלה. בהספד שפורסם בעיתון "פרנקפורטה אלגמיינה" נכתב: "היא הייתה חלק מהעם הגרמני מדור השואה, יהודים ולא יהודים כאחד שלמדו לחיות חיים משותפים."
פעילותה הציבורית.
רוזה ארנסברג קיבלה תואר כבוד ממדינת הסן, ותואר אצולה (מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה) מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה, בשנת 1990.
רוזה ארנסברג שימשה כיו"ר קרן הנרי ואמה באדג', הדואגת לקשישים בפרנקפורט, יהודים ונוצרים כאחד.
כמו כן כיהנה בתפקידים בכירים במספר קרנות צדקה נוספות, ביניהן אגודת הידידים והתומכים של האגודה למלחמה בסרטן בישראל.
ב-2 ביוני 2008, לרגל יום הולדתה ה-100, המכון הפוליטכני של פרנקפורט הכריז על מלגה על שם רוזה ופאול ארנסברג. הפרס, בגובה 10,000 אירו, מוענק מדי שנתיים על הישגים בולטים במחקר ההיסטורי של תולדות יהודי פרנקפורט.
די-נור
דינור
בנימין בן מישאל
רבי בנימין בן מישאל המכונה אמינא, היה אחד המשוררים הגדולים של יהדות פרס.
קורות חיים.
רבי בנימין נולד בשנת ה'תל"ב 1672 או 1673. הוא התגורר בכאשאן, שם נשא אשה ונולדו לו צאצאים, אולם חיי המשפחה שלו היו אומללים. בתקופה מסוימת בחייו הוא נטש את אשתו וילדיו עזב את העיר כאשאן ויצא לגור באחד היישובים לרגלי הר אַלְוַנְד. כנראה שהיה זה בהמדאן.
כאשאן הייתה בין הערים המעטות בפרס שהתברכה בקהילה יהודית משגשגת. העיר אפילו כונתה, במאות ה-17 ו -18, "ירושלים הקטנה". בה חיו משוררים מפורסמים כמו: באבאי בן לוטף, באבאי בן פרהאד, שמואל בן פיר אחמד, אלישע בן שמואל, רבי גרשון ורפואה בן אלעזר. בית המדרש המרכזי בעיר נוסד על ידי הרב משה הלוי מאנוסי ספרד, שהתיישב בכאשאן כנראה בסוף המאה ה-15 או ראשית המאה ה-16. בבית מדרש זה התחנכו רבני העיר ותלמידי החכמים.
עוד בטרם לידתו של רבי בנימין, משנות שלטונו המוקדמות של שאה עבאס הראשון 1629–1581 עד נפילת השושלת הספווית במהלך הפלישה האפגאנית. ולאחר מכן בתחילת ימי שלטונו של שאה נאדר . 1746–1736, סבלו בני הקהילה היהודית בכאשאן מרדיפות קשות. הסיבות לרדיפות אלה לא נחקרו כל צורכן. לא התגלו הסברים חד משמעיים כוללים, תאולוגיים או כלכליים, לאופי הרדיפות. בשנת ה'ת"ץ (1729/30), הטילו ראשי הכהונה השיעית מיסים כבדים על בני הקהילה ואילצו את יהודי העיר להתאסלם. הם אמנם התאסלמו ונשארו מוסלמים לתקופה של שבעה חודשים. על אירועים אלה מספר בשירתו הכרונולוג והמשורר באבאי בן פרהאד מכאשאן.
יצירתו הספרותית.
עיקר כוחו הספרותי של רבי בנימין בן מישאל בשירים שחיבר בשפה הפרסית. עד עתה היו ידועים פחות מתריסר שירים מפרי-עטו, וחלק קטן מהם אף ראו-אור בקבצים של שירה ופיוטים.
עקב חקירה מקיפה על חייו ומפעליו הספרותיים עלה בידי אמנון נצר לגלות כארבעים משיריו הפזורים בכתבי-יד שבספריות בארץ ובעולם בנושאי קודש וחול.
בין שיריו ראויים לציון:
להלן המחרוזת הראשונה של פיוט תחנונים:
במחרוזת האחרונה, החותמת את היצירה ראשי התיבות של כל אחת משלוש השורות שבה, מצטרפים למילים: בנימין בן מישאל שנת ה'תע"ט. השורה הרביעית כמו בשאר המחרוזות לקוחה מספר תהלים פרק קי"ט
טרמק
סוכי מערבי
סוכי מערבי (שם מדעי: "Chlamydera guttata") הוא מין של סוכי אנדמי לאוסטרליה מהסוג "Chlamydera". תחום התפוצה של הסוכי המערבי מקוטע, והוא נפוץ במרכז אוסטרליה ובאזור פילבארה שבמערב אוסטרליה.
מיון.
במין שני תת-מינים:
הסוכי המערבי הובא לאירופה לראשונה בשנת 1861. משמעות שם המין, "guttata", היא "מנוקד" בלטינית, והוא מתייחס לגופו המנוקד של הסוכי.
מאפיינים.
בטנו של הסוכי חומה-צהבהבה, וזנבו חום.
אורכו של הסוכי כ-24 עד 28 ס"מ. רוב גופו של הסוכי (מלבד בטנו וזנבו) מנוקד בשחור ובחום, ועל עורפו של הזכר יש ציצת נוצות ורודה. הזכר והנקבה זהים בגודלם ובמידותיהם מלבד בזנב, שארוך יותר אצל הנקבה.