עבדה כחוקרת באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. באוניברסיטת הרווארד, ובהיברו יוניון קולג' בסינסינטי, ארצות הברית. לימדה כפרופסור אורח באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי, ארצות הברית. בשנת 2015 הוענק לה עיטור "יקירת ירושלים".
נשואה לרב מנחם הכהן, ולהם שלושה ילדים: עו"ד מירון הכהן, שכיהן עד שנת 2019 כרשם האגודות השיתופיות; פרופ' אביעד הכהן, דיקן המרכז האקדמי ובית הספר למשפטים "שערי משפט"; ד"ר חגית הכהן-וולף, פסיכולוגית ארגונית.
תחומי מחקר.
נושא מחקר מרכזי- מדינת ישראל; המאבק על הקמת המדינה, עיצוב דפוסי השלטון, מנהיגות, צמיחתה של החברה הישראלית. מדיניות העלייה והקליטה; מחנות עולים ומעברות, מושבי עולים. סוגיית "כור ההיתוך", מחלוקות ומאבקים בשאלת דת ומדינה, וחינוך.
תולדות עם ישראל בעת החדשה; תולדות הציונות, קהילות יהודיות בגולה וקשריהן עם היישוב בארץ ישראל. העליות לארץ ישראל, היסטוריה חברתית ופוליטית של היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת המנדט. תולדות ההתיישבות- קיבוצים ומושבים.
התחקות אחר אירועים שהיו נקודות מפנה בתקופת היישוב ובמדינת ישראל, בהתפתחות החברתית והפוליטית ובעלי השלכות מרחיקות לכת במישורים שונים. שורשי צמיחתה של החברה הישראלית, הנטועים בעלייה הגדולה שהגיעה ארצה בראשית שנות המדינה, והמשכה בעליות שבאו אחריה במהלך השנים.
במחקריה עסקה גם בהכרעות בעלות השלכות רבות משמעות על דרך התפתחותה של מדינת ישראל כגון חוק השבות, חוק חינוך ממלכתי, ועוד.
הכהן גילתה כי מיתוסים רבים שהיו לנחלת הכלל, הם שגויים. הראתה כי העולים לא באו ביוזמתם ובכוחות עצמם, אלא הביאו אותם ארצה, ואם כך - מי החליט על הבאת המוני עולים בתוך זמן קצר, מי מימן את המבצע הגדול הזה, וכו'.
בשאלה המרכזית של מדיניות העלייה, הצביעה הכהן על מחלוקות חריפות בקרב חברי הממשלה וחברי הנהלת הסוכנות ביחס לעלייה, בניגוד למוצג בפרהסיה.
בשנת 2021 קיבלה הכהן שני פרסים יוקרתיים של The Jewish Book Council על ספרה "To repair a broken world - the life of Henrietta Szold" בהוצאת אוניברסיטת הרווארד: פרס ספר השנה ופרס הביוגרפיה של השנה.
בשנת 2011 קיבלה הכהן את פרס יצחק בן צבי לחקר תולדות א"י על ספרה "ילדי הזמן", וב-2012 זכתה בפרס בן-גוריון לשנת תשע"ג על מחקריה בנושא העליות למדינת ישראל.
הכהן חשפה דיונים שנשמרו בסודיות בממשלה ובהנהלת הסוכנות, ובהם מתגלות המחלוקות על העלייה ההמונית. דילמות מורכבות אירעו במהלכה, כמו אלה שהתעוררו כאשר נפתחו במפתיע שעריהן של מדינות שמנעו קודם לכן יציאת יהודים מגבולותיהם, כמו בארצות שהיו כפופות לברית המועצות, או בארצות האסלאם. אלה חייבו הכרעות קשות כמו - האם להעדיף עלייה מפולין או מתימן, מרומניה או מעיראק, הספר מציג את ההחלטות הבלתי צפויות שהתקבלו.
הכהן הציגה את המאבקים הפוליטיים סביב העולים לאורך הדרך, והתמזגו בוויכוחים על עיצוב צביונה החברתי –תרבותי של המדינה. כמו רעיון 'כור ההיתוך', או המאבקים על חינוך ילדי העולים וההתנהלות במחנות העולים ובמעברות. מחלוקות שגרמו למשברים ממשלתיים בשנות המדינה הראשונות.
במחקר על תוכנית המיליון, תוכניתו של דוד בן-גוריון לעלייה המונית בשנים 1942–1945, (1994), מתואר כי נחישותו של בן-גוריון להבאת עלייה המונית בראשית הקמת המדינה, נבעה מהתוכנית שגיבש חמש שנים קודם לכן, בעיצומה של השואה. במחקר זה מתברר במפתיע כי באותן שנים גובש גם הרעיון של דרישת פיצויים מגרמניה עבור רכושם של הנספים בשואה.
אחת השאלות הקרדינליות בשנות המדינה הראשונות הייתה דרך קליטתם של המוני העולים, שמשמעותה לא רק הכנת דיור ותעסוקה, אלא שיקולים כלכליים, ביטחוניים וערכיים. במחקר על התיישבות העולים בנגב בעשור הראשון למדינה, בספר 'הגרעין והריחיים' (1998), מציגה הכהן מהלך שנראה אבסורדי באותם ימים של מחסור חמור באמצעי תחבורה: הקמת יישובים חקלאים של עולים בנגב, אזור שחון, שומם ברובו ומרוחק ממרכז הארץ. יתר על כן, באותו מהלך ביקשו להפוך את העולים יוצאי תימן, כורדיסטן, הונגריה ואחרים, לא רק לעובדי אדמה, אלא גם לבני דמותם של אנשי נהלל וכפר ויתקין.
בספר העוקב אחר התפתחות מושבי העולים בנגב, מתוארים הקשיים בראשית דרכם, והתערותם של המתיישבים החדשים במקום חרף המכשולים הרבים. יתירה מזו, נוצר קשר הדוק בין העולים לוותיקים, וכך הומרצה צמיחתה של הנהגה מקומית, נציגות אותנטית של העולים, שהצליחה לתפוס מעמד במנהיגות תנועת המושבים לצדם של הוותיקים, ובהמשך צברה כוח פוליטי והיוותה החלוץ בהשתלבות העולים בהנהגה הישראלית בשלטון המקומי והלאומי. התפתחות שונה לחלוטין מזו שבעיירות הפיתוח בעשור הראשון.
האנציקלופדיה לכוכבי לכת מחוץ למערכת השמש
פורמיניפרים
רצועות העצה והכסל הקדמיות
שריר הכסל והמותניים
שריר הכסל והמותניים (TA: Musculus iliopsoas) הוא מונח המאחד שני שרירים באזור הבטן והאגן המניעים את הירך. השריר הוא מניע חזק ועיקרי של מפרק הירך לכיוון כיפוף. וכן משמש לשמירה על יציבות מפרק הירך.
תיאור.
שריר הכסל והמותניים מורכב משני שרירים, שריר הכסל (Musculus iliacus) ושריר המותניים הגדול (Musculus psoas major).
תחילתו של שריר הכסל ברכס הכסל ובגומץ הכסל של עצם הכסל, בכנף של עצם העצה וברצועות העצה והכסל הקדמיות. חלקו המרוחק של השריר נאחז בגיד של שריר המותניים הגדול ובחלק העליון של גוף עצם הירך, מעט מתחת לתל הירך הקטן.
תחילתו של שריר המותניים הגדול בחלק הצידי של חוליות המותן, החל בחוליה החזית השתים עשרה ועד לחוליה המותנית החמישית וכן בחלקם הצידי של הדיסקים שבין החוליות. חלקו המרוחק של השריר נאחז בתל הירך הקטן של עצם הירך.
עצבוב.
שריר הכסל מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני והשלישי (L2, L3) דרך עצב הירך.
שריר המותניים הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים הראשון, השני והשלישי (L1, L2, L3), ישירות מהענפים הקדמיים של שורשי העצב.
בית רבקה גרינוולד
בית רבקה גרינוַולד, הממוקם ברחוב שד"ל 4 בלב העיר תל אביב, הוא אחד מ"בתי החלומות" שנבנו בתל אביב בשנות ה-20 בתכנון האדריכל יהודה מגידוביץ', עבור בני הזוג שלום אריה ויקטור גרינוולד ורבקה לבית שפירא, שנישאו בשנת 1929.
בעלי הבית.
ויקטור (שלום אריה) גרינוולד (Grünwald) נולד בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1 ביוני 1897, בנו של הרופא ד"ר יוסף צבי גרינוולד. למד בגימנסיה באיגלאו שבמוראביה, שם כיהן אביו כמנהל בית החולים הממשלתי בעיר, ובנוסף קיבל חינוך יהודי. בעת לימודיו הצטרף לתנועה הציונית והיה פעיל באגודת הנוער הציוני ובתנועת "בלאו וייס" ("כחול לבן"). עם סיום לימודיו בשנת 1915 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, סיים קורס קצינים ונשלח ללחום נגד הרוסים בחזית גליציה.
ביום הכיפורים תרע"ז נפצע קשה בעת התקפה לכבוש גבעה, הועבר לטיפול רפואי בווינה, שהסתיים בראשית שנת 1919. בתקופת הטיפול למד משפטים באוניברסיטת וינה ובשנת 1919 קיבל תואר דוקטור למשפטים. במקביל סיים את הקורס השנתי של האקדמיה לייצוא בווינה. בינתיים קמה צ'כוסלובקיה, וכשחזר לביתו באיגלאו אושר תוארו האקדמי על ידי אוניברסיטת פראג והוא התמנה לשופט-חוקר בבית המשפט המחוזי בעיר. כשאמרו להעבירו לשרת בסלובקיה החליט להתפטר. הוא עבר לבירה החדשה פראג והחל להתמחות כעורך דין, וכן ללמוד עברית, אנגלית, צרפתית וערבית כהכנה לעלייה לארץ ישראל.
בראשית שנת 1923 עלה לארץ ישראל. בארץ התמחה אצל עורכי דין בירושלים ובתל אביב וקיבל רישיון לעיסוק במקצועו בארץ. אולם בתחילה לא עסק במקצועו אלא שימש משנת 1925 כמנהל המסחרי של בית החרושת למשי של דלפינר, ששכן על חוף הים. לאחר שסגר דלפינר את בית החרושת באותה שנה, התמנה גרינוולד כיועץ המשפטי של בנק אפ"ק. החזיק במשרה זו עד שנת 1932, ומאז עסק בפרקטיקה פרטית כעורך דין.
בשנת 1926 התמנה לסגן הקונסול של צ'כוסלובקיה בארץ ישראל. בשנת 1927 אירח בביתו את טומאש מסריק, נשיא צ'כוסלובקיה שביקר בארץ, ובשנת 1931 מונה לקונסול של צ'כוסלובקיה בארץ ישראל. גרינוולד נפטר בשנת 1978.
רבקה נולדה בשנת 1907, בתם של שרה ומיכאל שפירא, בעלי אדמות ממייסדי פתח תקווה. דודה היה "זקן השומרים" אברהם שפירא. למדה בפיק"א ובבית הספר "נצח ישראל" לבנות.
בהיותה בת 16 נפטר אביה והיא זכתה בירושה גדולה של שטחי פרדס. בשנת 1925, לפני נישואיה לגרינוולד, מכרה את הפרדס ובחלק מן הכספים שקיבלה קנתה את המגרש ברחוב שד"ל. רבקה נחשבה לאשת חברה זוהרת שידעה ליהנות ממיטב מנעמי העולם שיכלה לרכוש בכספה, וביתם של בני הזוג היה מרכז חברתי בתל אביב. נפטרה בשנת 1993.
בני הזוג היו הורים לשלושה: מיכאל, יוספה ועדנה.
הבית.
האדריכל מגידוביץ בחר לתכנן בניין בסגנון האדריכלות האקלקטית, ותכנן לבית מרפסת חזיתית סגורה מוארכת ("ארקר") בדומה לארמון קטן. בשנת 1934 נוספה לבית קומה שנייה בתכנונו של האדריכל קרל רובין ובה דירת 5 חדרים. המשפחה עברה להתגורר בקומה השנייה, ואילו בקומה הראשונה התגוררו האדריכל רובין עצמו וגם הרב דוד פראטו, רבה של יהדות איטליה.
פנים הבית עוצב בידי מעצב פנים (דבר נדיר ביותר לתקופה) והיה מפואר במיוחד. כל חדר נצבע בצבע אחר והיה בעל יחוד סגנוני משלו. רהיטים ושטיחים יוקרתיים מבדים משובחים הובאו מרחבי העולם ושימשו את בעלי הבית ואת אורחיהם הרבים. בשנת 1981, שלוש שנים לאחר מות בעלה, מכרה רבקה גרינוולד את הבית לחברת "כלל" אך כחלק מחוזה המכירה הוסכם כי תוכל להמשיך ולהתגורר בו עד יום מותה.
כיום.