נבון החליט שלא להתמודד שוב על הכהונה, על מנת לנסות ולהתמודד על מנהיגות מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. בכך היה לנשיא היחיד שחזר לפעילות פוליטית לאחר פרישתו מכס הנשיאות.
תוצאות הבחירות.
למרבה ההפתעה גבר הרצוג על מועמד הקואליציה אלון בהפרש של ארבעה קולות, ונבחר לתפקיד. היו אלו הבחירות הצמודות ביותר בתולדות הנשיאות (משה קצב גבר על שמעון פרס בבחירות בשנת 2000 בהפרש של שלושה קולות בלבד, אך מכיוון שלא זכה ברוב מוחלט נערך סיבוב נוסף בו זכה ברוב גדול יותר). בעקבות ניצחונו הושבע הרצוג לתפקיד ב-5 במאי באותה השנה.
הרוחות בקרב תומכי אלון סערו לאחר ההפסד, ויושב ראש הקואליציה אברהם יוסף שפירא טען כי לפחות שבעה חברי כנסת "שיקרו במצח נחושה" בהצהירם כי יתמכו באלון, אך מנגד ראש הממשלה מנחם בגין ביקש להרגיע את הכעס בליכוד והכריז כי "אין צורך להעניש עריקים".
טטרגרמטון
פובליוס ואלריוס פלאקוס
פובליוס ואלריוס פלאקוס היה מדינאי ומצביא רומאי, שפעל במלחמה הפונית השנייה. ב-218 לפנה"ס הוא נשלח יחד עם קווינטוס בייביוס טמפילוס (Q. Baebius Tamphilus) אל היספניה (ספרד), כדי למחות על תקיפת חניבעל את סגונטו. משם המשיך אל קרתגו, כדי להכריז על כוונותיה של רומא אם לא יעצור חניבעל את מהלכיו. ב-215 לפנה"ס שימש לגאטוס תחת פיקודו של הקונסול מרקוס קלאודיוס מרקלוס, והצטיין בקרב נגד חניבעל בנולה (Nola). זמן קצר אחר כך פיקד על שייטת בת 25 אוניות מלחמה שהוצבה בחוף קלבריה. כאן לכדו אנשיו את השליחים ששיגר חניבעל אל פיליפוס מלך מוקדון, כשבאמתחתם מכתבים ומסמכים מהם למדו הרומאים על תנאי הברית שנחתמה בין חניבעל לבין המלך. בעקבות זאת הוגדל הצי המלחמתי שבפיקודו, והוא נצטווה לא רק להגן על חופי איטליה, אלא גם לפקוח עין על הנעשה במוקדון עצמה. במהלך המצור על קפואה (Capua), בעוד חניבעל מתקדם אל עבר העיר רומא, יעץ פלאקוס שלא להסיר את המצור ולהסיג את כל הכוחות; דעתו נתקבלה ואומנם הוכחה כנבונה.
ואליאדוליד
רביעיית אמדאוס
רביעיית אמדאוס (אנגלית: Amadeus Quartet) הייתה רביעיית מיתרים בעלת שם עולמי, שהוקמה בשנת 1947.
ייסוד.
מוצאם היהודי של הכנרים נורברט בריינין וזיגמונד ניסל והויולן פטר שידלוף אילץ אותם לצאת בבהילות מווינה אחרי האנשלוס על אוסטריה בשנת 1938. בריינין ושידלוף נפגשו במחנה מעצר בריטי; שם נכלאו יהודים רבים על ידי הבריטים בתור "זרים ממדינה אויבת" בבואם לבקש מקלט בממלכה המאוחדת. בריינין שוחרר לאחר חודשים ספורים, אך שידלוף נשאר במחנה, שם פגש את ניסל. לבסוף שוחררו גם שידלוף וניסל ושלושתם התקבצו ללמוד אצל המורה לכינור מקס רוסטאל, שלימד אותם ללא תשלום. באמצעות רוסטאל פגשו את הצ'לן מרטין לובט. ובשנת 1947 הקימו יחד את רביעיית בריינין, ששמה שונה לרביעיית אמדאוס בשנת 1948.
פעילות.
הקבוצה הופיעה לראשונה כרביעיית אמדאוס בלונדון, ב-10 בינואר 1948. הרביעייה הרבתה בסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, קנדה, ארצות הברית, יפן ודרום אמריקה. רביעיית אמדאוס, שצוינה לשבח על סגנונה החלק והמתוחכם, נגינתה האחידה והמתואמת כהרכב והרגישות המאפיינת את פרשנותה המוזיקלית, הקליטה כ-200 תקליטים, ביניהם מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, ברהמס ומוצרט. ההרכב שם אומנם דגש על הרפרטואר הקלאסי והרומנטי המקובל, אך ביצע גם יצירות משל מלחינים בני המאה ה-20 כמו בלה בארטוק ובנג'מין בריטן (שכתב את הרביעייה השלישית שלו במיוחד בשבילם).
הרביעייה התפרקה ב-1987 לאחר מותו של הכנר פטר שידלוף, שיתר חברי הרביעייה סברו שאין לו תחליף.
הוקרה.
רביעיית אמדאוס הייתה אחת מרביעיות המיתרים המהוללות ביותר במאה ה-20. חבריה עוטרו באותות כבוד רבים, ביניהם:
לקריאה נוספת.
'The Amadeus Forty Years in Pictures and Words' compiled by Suzanne Rozsa-Lovett available from beares1@btconnect.com
אלפא בנשר
הוושינגטון פוסט
עיט (קבוצת כוכבים)
יוסטינוס מרטיר
יוסטינוס מרטיר (בלטינית: Iustinus Martyr; 100–165 לספירה) היה פילוסוף ומרטיר נוצרי.
חייו.
כל הידוע לנו על קורות חייו מקורו בכתביו. הוא נולד בפלוויה נאפוליס (כיום שכם) ועל פי המסורת הנוצרית היה מרטיר (קדוש מעונה) שהוצא להורג ברומא ביחד עם שישה מתלמידיו בפקודת הקיסר מרקוס אורליוס.
יוסטינוס מכנה את עצמו "שומרוני", אבל אביו וסבו היו ככל הנראה יוונים או רומאים, והוא התחנך כעובד אלילים. כפילוסוף אפלטוני שהפך לנוצרי, הוא הגיע לרומא, הקים שם בית ספר לפילוסופיה נוצרית, והקדיש את כל ימי חיו הנותרים כדי ללמד את מה שהוא מכנה "הפילוסופיה האמיתית".
האפיפיור לאו השלושה-עשר ציווה לחבר לזכרו תפילה, ולהכניסה לספר התפילות היומיומיות של הנזירים של הכנסייה הקתולית, וקבע את יום חגו כקדוש ל-14 באפריל.
הסופר והתאולוג הנוצרי טטיאנוס מכנה אותו "יוסטינוס הנערץ עד מאוד", מצטט את דבריו ואומר כי הפילוסוף הציניקן קרסקנטיוס טמן לו מלכודת. קרסנס היה יריבו המושבע של יוסטינוס שמתוך קנאה בהצלחתו גרם להרשעתו בדין. פרטי משפטו של יוסטינוס שרדו עד ימינו אלה, וזה המסמך המקורי היחיד שיש בידינו מרומא של המאה השנייה לספירה המדווח על פילוסוף נוצרי שהפך לקדוש מעונה. אירנאוס, בישוף לוגדונום (כיום ליון שבצרפת) מדבר עליו כקדוש מעונה ואומר כי טאטיאנוס היה תלמידו. טרטוליאנוס, מאבות הנצרות, מתאר אותו כפילוסוף שהיה אחד מראשוני המוקיעים את אלה שכפרו בנצרות.
יוסטינוס השתייך לתנועה של הנוצרים הראשונים שאנו מכנים "אפולוגטיקאים" והיה נציגה העיקרי במאה השנייה לספירה. אוסביוס מקיסריה מציג רשימה של כתבי יוסטינוס מרטיר הכוללת בין היתר את "האפולוגטיקה הראשונה" (כתב הסנגוריה הראשון על הנצרות) שנכתבה בשנת 150, המיועדת לאנטונינוס פיוס, קיסר רומא, ואת "האפולוגטיקה השנייה" שנועדה לסנאט הרומי. מטרתם של כתבי הגנה אלה היא להוכיח את אי הצדק שברדיפת הנוצרים, שהם נציגיה האמיתיים של הפילוסופיה והמאמינים האמיתיים באלוהים, שהוא בוראם של כל הדברים. חיבור נוסף שאוסביוס מציין הוא "הטפה אל היוונים", אולם כיום ידוע כי יוסטינוס לא היה מחברו.
תורתו.
על פי יוסטינוס מרטיר, ישו בן האלוהים הוא המורה הגדול של הנוצרים, שבתחייתו הם מאמינים. הוא מדגיש את הדוגמה הנוצרית של הלוגוס האלוהי, האל הבן שהפך לבשר ודם בדמותו של ישו הנוצרי, וטוען כי מה שמפריע לאמונה זו היא התערבותם של השדים. הוא עושה שימוש בדברי הנבואה שבתנ"ך כדי להוכיח כי ישו הוא בן אלוהים, ומתאר את אורח חייהם של הנוצרים הראשונים ואת טקס האוכריסטיה של אכילת הלחם ושל שתיית היין, ההופכים לבשרו ולדמו של ישו הנוצרי.
בספרו "דיאלוג עם טריפון היהודי" מנסה יוסטינוס, שהכיר היטב את הפילוסופיה היוונית, להסביר את תורת הגאולה הנוצרית בהסתמך על יצירותיהם הפילוסופיות של אפלטון, של אריסטו ושל אנשי האסכולה הסטואית. הוא מספר כיצד בחן תורות גאולה שונות של עובדי אלילים, כיצד ומדוע נהה אחר תורותיהם של אריסטו ושל פיתאגורס בזו אחר זו, וכיצד הפך אחרי כן לחסיד נלהב של תורת אפלטון, לפני שהפך לנוצרי.
בהתאם לדברי יוסטינוס תורת הגאולה הנוצרית עולה בהרבה על זו של חכמי האסכולה הסטואית, מפני שהיא מבטיחה למאמיניה חיי נצח אישיים. כך כתב על הפילוסופים הסטואיים:
אפיגראפיה
פיסיוקרטים
לה פמיליה (ארגון אוהדים)
פאולה עבדול
פולה ג'ולי אבדול (באנגלית: Paula Julie Abdul - IPA: /pɔːlə ˈæbduːlˈ/. נולדה ב-19 ביוני 1962) היא זמרת, רקדנית וכוריאוגרפית יהודייה-אמריקאית. זוכת פרס הגראמי ופרס אמי.
עבדול נחשבת לאחת הזמרות המצליחות והמשפיעות ביותר של שנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90, סגנון המוזיקה והריקוד שלה השפיעו על אמנים רבים כדוגמת מייקל ג'קסון, ג'נט ג'קסון וסיארה והיא אף קיבלה את הכינוי "מלכת הריקודים" ("Dancing Queen") בתקשורת.
ראשית חייה.
עבדול נולדה בעמק סן פרננדו, קליפורניה שבארצות הברית, להארי עבדול, סוחר בהמות בעל חברה לחול וחצץ וללוריין מ' רייקיס, פסנתרנית. אביה יהודי-ספרדי יליד-סוריה, גדל בברזיל, והיגר לארצות הברית. אמה קנדית ממשפחה יהודית-אשכנזית ממוצא אוקראיני.
עבדול החלה לקחת שיעורי ריקוד בגיל 8 והפגינה כישרון מולד. בתיכון היא הייתה בנבחרת המעודדות. בגיל 15 היא קיבלה מלגה למחנה ריקודים, וב-1978, היא הופיעה בסרט מוזיקלי עצמאי בשם "Junior High School".
עבדול למדה שידור באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג'. בשנה הראשונה ללימודיה, היא נבחרה מתוך 700 מועמדות למעודדת בנבחרת המעודדות של קבוצת הכדורסל "לוס אנג'לס לייקרס". לאחר 3 חודשים, היא הפכה לכוריאוגרפית הראשית של הקבוצה. חצי שנה לאחר מכן, היא עזבה את הלימודים כדי להתמקד בקריירת כוריאוגרפיה. עבדול החלה לשמש ככוריאוגרפית בקליפים של זמרים בשנות ה-80, ביניהם מייקל ג'קסון וג'נט ג'קסון.
קריירה מוזיקלית.
ב-1987, הקליטה עבדול את הדמו הראשון שלה. ב-1988, יצא סינגל הבכורה של עבדול: "Knocked Out" שלא זכה להצלחה אך הסינגל השני מהאלבום: "The Way That You Love Me" זכה להצלחה והגיע למקום שלישי במצעד הבילבורד האמריקאי בזכות ההופעה של עבדול בטקס פרסי ה-"VMA" של "MTV", הופעה שנחשבת לאחת ההופעות המפורסמות והטובות ביותר בהיסטוריה של הטקס והפכה את עבדול לאחת הזמרות הבולטות באותה שנה.