ב-14 באוקטובר אותה שנה זכה רבס במדליית זהב בצליחת הכנרת התחרותית, מעין גב לטבריה, בתוצאה של 2:05.45 שעות, לפני אברהם מלמד (2:06.35 שעות) וגרשון שפע (2:08.48 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "גלית" בתל אביב בתחילת אוקטובר 1966 זכה רבס ב-5 מדליות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.7 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 2:07.3 דקות ולפני אמנון קראוס מברית מכבים עתיד (2:08.2 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.5 דקות, אחרי אברהם מלמד (1:01.8 דקות) ולפני אריה לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:04.8 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:19.8 דקות, אחרי גרשון שפע (5:13.8 דקות) ולפני אמנון קראוס (5:23.7 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:38.2 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש 4:32.2 דקות ואמנון קראוס (4:37.2 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:58.5 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 18:44.5 דקות ואמנון קראוס (18:56.1 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.1 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה רבס ב-5 מדליות אישיות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.1 דקות, אחרי חברו לקבוצה דן שטרן (1:03.9 דקות) ולפני מייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (1:05.5 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:31.7 דקות, אחרי דן שטרן (2:27.8 דקות) ועודד צור מהפועל גניגר (2:33.0 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:28.6 דקות, אחרי דן שטרן (5:17.3 דקות) ולפני משה גרטל (5:30.6 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.6 דקות, אחרי דן שטרן (2:29.5 דקות) ויואל קנדה מהפועל תל אביב (2:32.7 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 19:02.0 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 18:20.0 דקות ודן שטרן (18:57.4 דקות).
חייו האישיים.
את תהליך החזרה בתשובה התחיל רבס עוד בהיותו חבר קיבוץ. בהמשך עבר להתגורר במושב בית יצחק כשכיר ואחר כך כחבר מושב. הוא לימד שנים רבות בבית הספר בגבעת חיים ואמונתו התחזקה תוך כדי שהוא חולב פרות במושב. הוא רב במקצועו ובהשכלתו ופעיל בקהילה.
לדני יש 3 ילדים ונכון להיום שנת 2021 יש לו 9 נכדים.
חליפת ג'ודו
חליפת קראטה
לה פייטרה דל פרגונה או אבן הבוחן
אבן הבֹּחַן או "לה פייטרה דל פרגונה" (באיטלקית: La Pietra del paragone) היא האופרה השישית שכתב המלחין ג'ואקינו רוסיני. זו קומדיה (אופרה בּוּפָה). המלחין הגדיר אותה בתור מלודרמה עליזה (melodramma jiocoso). לאופרה שתי מערכות.
היא הוזמנה מרוסיני על ידי תיאטרון לה סקאלה (Teatro alla scala) במילאנו, והבכורה התקיימה באותו האולם ביום 26 בספטמבר 1812, בהיות המלחין בן עשרים וחצי שנים.
הלברית נכתבה על ידי ליבריתן הבית של לה סקאלה, לואיג'י רומנלי .
ההצלחה הייתה מידית והאופרה הוצגה 50 פעמים בעונה הראשונה. אבן הבחן היא אחת הקומדיות המבריקות שהקנו לרוסיני את ראשית תהילתו.
עלילת האופרה.
הנפשות.
הסיפור מתרחש בראשית המאה ה-19.
מערכה ראשונה.
הסיפור מתחיל בגן ביתו של הרוזן העשיר אסדרובלה.
המשורר (החסר כל כישרון חריזה) פקוביו מקריא משיריו לקהל האדיש. רק דונה פולביה, בה הוא מאוהב, מזכה אותו בתשומת לב. היא מבטיחה לו עתיד ורוד אם היא תצליח להינשא לרוזן, שאת עושרו היא חומדת, כמו גם מִתחרתה הברונית אספסיה. נכנס מרקוביו, עיתונאי בעל אופי מפוקפק והניתן לשיחוד, הוא מחזר אחרי הברונית אספסיה אבל זו כרגע רבה עם האביר ג'וקונדו המאוהב במרקיזה קלריס. קלריס מצידה מאוהבת ברוזן אסדרובלה. היא מנסה להביע את אהבתה לרוזן אך הוא לא נענה. הוא חושד ששלוש המחזרות שלו מעוניינות בכספו ולא בו עצמו. הוא מחליט לנסות האם הן כנות. לשם כך הוא מתכנן אבן בחן
ביחד עם סוכן הארמון הנאמן פבריציו.
ג'וקונדו מצהיר בפני קלריס על אהבתו אליה, אך היא אינה שועה לו כי היא דואגת לאחיה התאום לוסינדו (Lucindo) אשר נעלם. שיחתם נקטעת על ידי מרקוביו (העיתונאי) והרוזן.
בינתיים נכנס פבריציו עם מכתב לרוזן, וכשזה קורא את המכתב הוא מחוויר ופורש לחדרו. כולם תוהים לפשר העניין ומנסים לנחש מה קרה. אספסיה ופולביה משערות שהרוזן ירד מנכסיו ושמחות שלא נישאו לו. ואז נכנס אדם זר, טורקי, שבא לקבל תשלום שהרוזן חייב לו. ה"טורקי" אינו אלא הרוזן אסדרובלה עצמו בתחפושת. אליו מתלווים משרתים ועושי דברו. הוא מאיים להחרים את כל נכסי הרוזן אם התשלום לא יינתן מיד.
עתה מתגלה פרצופם האמיתי של הנוכחים. רק קלריס וג'וקונדו מוכנים לתמוך ברוזן בשעתו הקשה. אז נכנס פבריציו בשמחה ומודיע שמצא את המסמך המעיד שחובות הרוזן שולמו במלואם. אז מגלה הרוזן את זהותו האמיתית לשמחת קלריס וג'וקונדו, בעוד האחרים מחפשים מוצא ממבוכתם.
מערכה שנייה.
הרוזן משועשע מהתירוצים השונים. היות שהוא נדיב מטבעו, הוא מזמין את כולם למסע ציד. בינתיים ג'וקונדו נקרע בין אהבתו לקלריס וחברותו עם הרוזן אבל אינו מוכן לוותר על אהבת קלריס. זו מצידה, מתרגשת מכנותו ומוכנה לאהבו אם רגשותיה כלפי הרוזן ישתנו. רגע אינטימי זה מופר על ידי כניסת מרקוביו, הברונית אספסיה והרוזן, אשר מתחיל לשער כי יש דברים בגו. ג'וקונדו דוחק ברוזן להחליט.
בינתיים קלריס מקבלת מכתב מאחיה האבוד, דבר שמשמח אותה מאוד בפרט כשהרוזן מזמין את אחיה להצטרף חבורה.
האביר ג'וקונדו מזמין את העיתונאי מרקוביו לדו-קרב על כך שהאחרון מפיץ עליו שמועות שהתחנן בפני המשורר פקוביו לחוס על חייו. מרקוביו מנסה להתחמק. נכנס אחיה התאום של קלריס (אשר אינו אלא קלריס עצמה, מחופשת) בתלבושת צבאית. אספסיה ופולביה נמשכות מיד לצעיר יפה התואר במדיו הנוצצים ושואפות להנשא לו. ה"אח" מציע את ידה של אחותו לג'וקונדו (המאוהב בה כזכור)? אך בגלל ידידותו עם הרוזן אסדרובלה הוא מסרב. אז מודיע ה"אח" כי הוא מתכוון לקחת את אחותו עמו לתמיד. כשהרוזן שומע זאת ומבין שיותר לא יראה את קלריס הוא נוכח בעומק אהבתו אליה ומנסה לשכנע את האח המדומה לוותר על כוונתו. כשאינו נענה, הרוזן שבור הלב פורש בלווית חברו הטוב ג'וקונדו. סוכן הבית פבריציו מוסר לאח המדומה פתק עבור קלריס. בפתק מבקש הרוזן את ידה. קלריס מודיעה על הסכמתה ומגלה את זהותה האמיתית להשתאות כל החבורה.
שאלאמון, מלך הונגריה
שַאלַאמוֹן או סלומון (בהונגרית: Salamon; 1053–1087) היה נסיך הונגרי מבית ארפאד. משנת 1057 כונה "המלך הצעיר" כי לבקשת אביו הוכתר למלך במהלך מלכות אביו. בשנים 1063–1074 היה מלך הונגריה השביעי של ממלכת הונגריה.
רקע.
שאלאמון הוכתר כ"מלך צעיר" בעיר סקשפהרוואר (Székesfehérvár) עוד בחיי אביו, אך נאלץ להימלט מהונגריה עם משפחתו לאחר שדודו, לימים, המלך בּלָה הראשון הפיל את שלטון אביו בשנת 1060 במהלך סדרת קרבות בהם נהרג אביו. שאלאמון חזר להונגריה כעבור שלוש שנים בעזרת חיילות גרמניים, ניצח את המלך בלה בשנת 1063 והוכתר למלך ממלכת הונגריה. בהזדמנות זו נשא לאישה את יודית אחותו הצעירה של הקיסר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שלמעשה החזיר אותו לכס המלוכה.
חייו.
אביו של שאלאמון היה אַנְדרַאש הראשון , אחד מבניו של הנסיך ואַזול . מאחר שוואזול לא היה מרוצה מהיורש לכס המלוכה שנבחר על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה ( בהונגרית: I. István), הוא מרד בו בשנות השלושים של המאה ה-11. המרידה דוכאה על ידי אישטוואן והוא עיוור את וואזול והגלה את כל משפחתו. הם התיישבו תחילה בצ'כיה, בחצרו של , ומשם יצאו לאדמה פולנית, שם מייסקו השני אירח אותם. אנדראש, בנו של וואזול, המשיך לחצרו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב שכונה "ירוסלב החכם". בשנות גלותו שם הוא נשא לאישה את אנסטסיה מקייב, בתו של ירוסלב החכם. שנים רבות לא נולדו להם ילדים. עד שלבסוף נולדו שלושה בזה אחר זה.
בחיו של אנדראס חלה תפנית משמעותית כשהאצילים ההונגרים קראו לו בחזרה לכס המלכות ההונגרי שאותו אכן תפס במחצית השנייה של שנת 1046, הקיסר הגרמני, היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לא השלים עם הדחתו של המלך פטר על ידי אנדראש וניסה לפלוש לממלכת הונגריה מספר פעמים, אך כל ניסיונותיו נהדפו. שיחות השלום בין הצדדים התחילו כבר על ידי בנו, היינריך הרביעי. אחת ההתחייבויות שהופיעו בהסכם השלום שנחתם בשנת 1058, הייתה איחוד השושלות. אנדראש אירס את שאלאמון בנו בן ה-5 עם יודית אחותו הצעירה בת ה -11 של היינריך. כשנה לאחר נישואיו בשנת 1963 חתם שאלאמון הסכם עם דודניו, גֵזָה (לימים גזה הראשון, מלך הונגריה) ולאסלו (לימים לאסלו הראשון, מלך הונגריה) שהכירו בשלטונו. מיד לאחר מכן, בשנת 1064 הוכתר שאלאמון שוב למלך הונגריה בעיר פץ' (Pécs). בתחילה פעלו יחד הוא ובני דודיו נגד הצ'כים והקומנים, אבל היחסים בין השלושה התדרדרו משנת 1070, ואז גזה התמרד נגדו. בקרב ב-14 במארס 1074 שאלאמון הובס. בשנת 1081 הוא ויתר רשמית על כס המלוכה. מאוחר יותר ניסה להשיג אותו בחזרה מספר פעמים ועל פי האגדה זנח את שאיפותיו אלה רק לקראת סוף ימיו ובילה את שארית חייו בעלייה לרגל ותפילה. הוא מת בשנת 1087 בפולה שבקרואטיה היום.
משפחתו.