יוליה זכתה לכבוד והערכה חיובית במשך רוב תקופת שלטונה, כפי שמעידים על כך המטבעות שנטבעו עם דיוקנה, המציינים את שמה עם מספר תוארי כבוד וגם פשוט כ"יוליה אוגוסטה". נאמר כי היא התעלתה על כל שאר הקיסריות הרומאיות בתוארי כבוד. בסגנון תסרוקתה נעשה מאוחר יותר שימוש על ידי הקיסרית הרומאית קורנליה סלונינה ומלכת תדמור זנוביה.
עם מותו של סוורוס בשנת 211, נעשתה יוליה מעורבת יותר פוליטית ותווכה בין שני בניה, קרקלה וגטה, שאמורים היו לשלוט במשותף, בהתאם לצוואתו המפורשת של אביהם. אולם שני האחים מעולם לא חיבבו זה את זה ורבו לעיתים קרובות. מאוחר יותר באותה שנה, נרצח גטה על ידי חייליו של קרקלה.
לאחר מותו של גטה, המשיכה יוליה להחזיק בעמדה ציבורית ואף קיבלה עצומות ומשלחות. כאשר יצא קרקלה למסע המלחמה שלו במזרח נגד האימפריה הפרתית בשנת 216–217, התיישבה יוליה באנטיוכיה. בתקופה זו כבר חלתה בסרטן השד.
מותה.
במהלך מסע המלחמה שלו נגד הפרתים בשנת 217, נרצח קרקלה על ידי חייל. לאחר ששמעה על המרד ורציחתו של בנה, היא החליטה לשים קץ לחייה, וכדי לזרז את מותה, סירבה לקבל אוכל.
כשנה לאחר מותה, המשיכה אחותה, יוליה מאיסה, את השושלת הסוורית.
גופתה של יוליה דומנה הובאה לרומא והוצבה ב-"Sepulcrum C. et L. Caesaris" (אולי חדר נפרד במאוזוליאום אוגוסטוס). אולם מאוחר יותר העבירה יוליה מאיסה את עצמותיהם של יוליה דומנה ובנה גטה אל מאוזוליאום אדריאנוס.
יוליה דומנה עודדה את פילוסטרטוס לכתוב את החיבור "חיי אפולוניוס איש טיאנה" (על אפולוניוס איש טיאנה), אולם נראה כי היא מתה לפני שהספיק להשלים את עבודתו שכללה שמונה כרכים.
זדנקה הונסובה
זדנקה הונסובה (בצ'כית: Zdenka Honsová; 3 ביולי 1927 - 16 במאי 1994) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות.
ביוגרפיה.
הונסובה נולדה וגדלה בייהלבה.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה הונסובה יחד עם חברותיה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הונגריה וארצות הברית, מתוך 11 נבחרות. באולימפיאדה זו לא חולקו מדליות אישיות לנשים. השתתפותה הייתה מצוינת והיא דורגה במקום הראשון מתוך 90 המשתתפות בתחרות עם 54.85 נק' (ראשונה בקורה - 23.40 נק', ראשונה בטבעות (התקיים רק תרגיל חובה) - 9.60 נק', עשירית בקפיצות - 21.85 נק'), לפני אדית פריני-וקינגר מהונגריה (54.25 נק') ולאורה מיקלי מאיטליה (53.65 נק'). אחת מחברות הנבחרת, אלישקה מיסקובה, חלתה בשיתוק ילדים כבר ביום הראשון לבואן ללונדון והוחלפה על ידי ורה רוז'יצ'קובה. באותו היום שבו הן התחרו, נפטרה חברתן, אלישקה מיסקובה. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.
ספרטק צ'וקוטקה
מועדון הכדורגל "ספרטק צ'וקוטקה" מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб «Спартак-Чукотка» Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר מוסקבה, שפעל כקבוצת מילואים עבור "ספרטק". חרף שמה הקבוצה לא הייתה ממוקמת בצ'וקוטקה ושמה נובע מהחסות שהוענקה לה על ידי ממשלת המחוז המרוחק (בגבול עם אלסקה). תנאי מזג האוויר הקיצוניים במחוז במרבית השנה אינם מאפשרים תחזוק יאות של אצטדיוני כדורגל.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1998 ביוזמה של המאמן ונשיא "ספרטק" אולג רומנצב ואנטולי שלסט (שכיהן במקביל גם כנשיא הקבוצה וגם כמאמן בשנה הראשונה לקיומה) ומושל צ'וקוטקה אלכסנדר נזרוב. בתום העונה הקבוצה עלתה לליגה השנייה. ב-1999 זכתה במקום הראשון ב"אזור מרכז" והעפילה לליגת המשנה. הישג השיא של הקבוצה בגביע הרוסי היה שלב שמינית גמר הגביע בעונת 1999/2000.
ב-2 באוגוסט 2000 המועדון סירב להמשיך להשתתף בתחרותיות מקצועניות בשל היעדר בכספים הדרושים. בסוף העונה סיימה במקום ה-19 ופורקה.
ליילה דג'נסי
ליילה אפוע דג'נסי (באנגלית: Leila Afua Djansi; נולדה ב-17 ביולי 1981) היא במאית גנאית. היא הקימה חברת הפקה בארצות הברית, עם חברת בת בגאנה, שם התחילה את הקריירה שלה בקולנוע.
תחילת דרכה.
אביה של דג'נסי היה טייס ואמה קצינת סיעוד. היא גדלה בהודו וגאנה. למרות משחק וכתיבה היו התחביבים שלה, הקריירה שלה. בנערותה היא ראתה משחק וכתיבה כתחביבים, ושאיפתה הייתה ללמוד רפואה: תחילה התעניינה ברפואת נשים, ואחר כך ברפואה משפטית. אך כאשר פגשה את השחקן הגנאי סאם אודוי, הוא שכנע אותה לכתוב תסריט עבורו. דג'ני הייתה בת 19 כאשר התסריט הראשון שלה הופק לכדי סרט, "Babina, "על ידי המפיק אקווטי קאני.
חינוך.
היא למדה עד התיכון בבתי ספר בהו, באזור הוולטה שבגאנה.
היא החלה את השכלתה הקולנועית בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה, אך עד מהרה נסעה לארצות הברית בעזרת מלגת לימודים, והמשיכה את לימודיה במכללת סוואנה לאמנות ועיצוב.
קריירה.
עבודתה הראשונה בתעשייה הייתה כתסריטאית/עוזרת הפקה בחברת Movie Africa Productions  של סוקרטס סאפו. בתקופה זו, היא כתבה את התסריט הראשון שלה בנושא להט"ב לסרט "The Sisterhood" (אחוות נשים), בו כיכבה השחקנית הגנאית המנוחה סוזי ויליאמס. לאחר מכן, דג'נסי עבדה עם חברת ההפקה הממשלתית Gama Film Company, אז היא כתבה והפיקה את הסרט "Legacy of love" (מורשת אהבה).
בארצות הברית, היא הקימה את Turning Point Pictures, חברת הפקה עצמאית, במטרה לייצר סרטים בעלי משמעות חברתית.
סרטים והכרה.
הסרט הקצר הראשון שביימה דג'נסי, "Grass Between My Lips", זכה ב-2009 בפרס WorldFest Platinum. הסרט הוא סיפור על מילת נשים ונישואים מוקדמים, ומתרחש בכפר בצפון גאנה.ב-2010, סרט הבכורה העלילתי שלה, "I Sing of a Well" (אני שרה על באר), היה מועמד ל-11 פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית. הסרט זכה ב-3 פרסים: הקול הטוב ביותר, התלבושות הטובות ביותר, ופרס חבר השופטים המיוחד לסרט הטוב ביותר באופן כללי.
ב-2011, דג'נסי זכתה גם בפרס באפט"א.
סרטה הבא של דג'נסי, "Sinking Sands" (חולות שוקעים), ב-2011, זכה ב-10 מועמדויות לפרסי האקדמיה האפריקאית, ואמה ק. אבברסה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט, ודג'נסי זכתה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר. בטקס הראשון של פרסי הקולנוע של גאנה, בשנת 2011, סרטה של דג'נסי זכה בפרסים לארט דירקשן, תלבושות, והסרט המערב-אפריקאי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד ב-14 קטגוריות סך הכל.
הסרט השלישי שביימה דג'נסי היה "Ties That Bind" (קשרים שמחייבים) היה מועמד לפרס Black Reel ב-2012. הסרט גם זכה בפרס סרט התפוצות הטוב יותר בפסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו.
ב-2016, יצא סרטה מכוון "Like Cotton Twines", אשר חקר את מנהג ה"טרוקוסי" בגאנה. על פי מנהג זה, משעבדים אחרים, בעיקר ילדות צעירות לשיעבוד מיני, כתשלום על חוב או כדי לכבר על עוול אישי או דתי. הסרט היה מועמד לסרט העולם העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס.
התרומה של עבודתה של דג'נסי לתעשיית הסטרים של גאנה הוכרה על ידי UNiFEM גאנה, הקרן האפריקאית לפיתוח נשים, על ידי אגודת המוזיקאים של גאנה, וקהילות אחרות הפועלות לשינוי חברתי.
סוגיות נשים.
עבודתה של דג'נסי סובבת הרבה נושאים הקשורים לזכויות ומעמד של נשים וילדות בגאנה ובאזור. בין הנושאים שהיא בוחנת כלולים נישואי ילדות, נערות ונשים בכפייה; מילת נשים וילדות; שיעבוד של ילדות ונשים בשם הדת; וכן נישואים באופן כללי. בעבודתה המוקדמת היא גם בחנה אהבה בין נשים והיחס לכך מצד הסביבה. בחייה האישיים, דגנסי התמודדה עם הציפיות החברתיות לגבי מקומן של נשים מספר פעמים, לדוגמה, עם מות הוריה. דג'נסי מספרת שהגברים במשפחה השתלטו על כל התוכנית, הדיבורים, וההחלטות, והביאו לדג'נסי ובנות משפחתה רק את החשבונות לתשלום. כשהיא התקוממה נגד מנהג זה, נוצר קרע משפחתי. פעמים אחרות שדג'נסי באה תחת מתקפה בשל התייחסותה לזכויות נשים באו בעקבות אמירות שלה לגבי נישואים, וחוסר היכולת של נשים בארצה להחליט אם, מתי או עם מי להתחתן. התקשורת בגאנה תקפה אותה, וגברים מפורסמים, כדוגמת הזמר קוואמה אסארה אובנג (A Plus) ששלח אותה "לקבל טיפול פסיכיאטרי", בטענה שכל אישה מאוהבת תבכר לבשל ולשרת את בעלה מאשר לקבל את חירותה.
דג'אני היא אחת מאישיויות הרשת עם מספר העוקבים הגדול ביותר מגאנה, ולכן דבריה נוטים לעורר תגובות לא רק מאנשי תקשורת אלא גם מפוליטיקאים, אנשי עסקים, ומובילים אחרים בחברה. הקשר שלה לארצות הברית, מחד, מאפשר לה מבט מבחוץ, מקור השוואה, וחופש ביטוי אחר, אך מאידך, לדבריה, הקשר שלה עם גאנה - התרבותי, המשפחתי והאחר - אינו ניתן לפרימה ולכן היא תשוב ותמשיך לעבוד שם, על אף הסערות שלעיתים מתחוללות סביבה בשל התבטאויותיה נגד פגיעה בנשים וילדות.
לרדת מהפסים
לרדת מהפסים (באנגלית: Racing Stripes) הוא סרט ספורט וקומדיה אמריקאי-דרום אפריקאי לילדים שביים פרדריק דו צ'או . הסרט הופק על ידי ברודריק ג'ונסון , אנדרו קוסובה , לויד פיליפס ואדווארד מקדונל, על פי התסריט שכתבו דייוויד שמידט, סטיבן פ' וגנר, קירק דהמיקו ופרדריק דו צ'או. הסרט הוקרן לראשונה בהוליווד ב-8 בינואר 2005, ובישראל ב-21 ביולי 2005. הסרט הופץ על ידי חברות "Summit Entertainment" ו"האחים וורנר". שפת המקור של הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-102 דקות.
הסרט צולם בפייטרמריצברג ובנוטינגהאם רוד שבדרום אפריקה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, והוא הרוויח 90 מיליון דולר, בנוסף הוא היה מעומד למספר פרסים. ב-10 במאי 2005, הופץ DVD של הסרט על ידי חברות "Roadshow Entertainment" ו"Warner Home Video", ה-DVD נמכר בישראל.
תקציר העלילה.