בפינות המערביות נמצאים מגדלים מרובעים, ואילו בפינה הצפון-מזרחית נמצא מגדל עגול שבו גרם מדרגות סלילי. בפינה הדרום-מזרחית נמצאת הקרנה חצי מעגלית גדולה יותר, ובה נמצא האפסיס של הקפלה. למעט המגדלים המוקרנים הפינתיים, מידותיו של המגדל הלבן בבסיסו הן 36 על 32 מטרים, והוא מתנשא לגובה של בביצורים הדרומיים שבהם האדמה נמוכה יותר. המבנה היה בעבר תלת-קומתי, ובהן קומת מרתף, מפלס כניסה, וקומה עליונה. הכניסה, כפי שהיה מקובל במגדלי עוז נורמניים, הייתה מעל הקרקע (במקרה זה בחזית הדרומית) והכניסה אליה הייתה לאחר מעבר על פני גרם מדרגות מעץ שניתן היה להסירו בעת מתקפה. הבניין הקדמי שנבנה במאה ה-12 אינו קיים יותר. מאחר שהמגדל היה אמור לשמש כמקום מגורים נוח ולא רק כמבצר, נבנו בקירותיו מספר לטרינות וארבעה קמינים חיממו את האוויר.
החומר העיקרי שממנו עשוי המגדל הוא אבן ראג מקנט, אם כי גם אבן בוץ מקומית שימשה לבניית המגדל. על מנת ליצור את החלקים היותר עדינים בחזית המגדל יובאה אבן קן מצפון צרפת, וכיום אין לה כמעט שרידים מאחר שבמאה ה-17 ובהמאה ה-18 היא הוחלפה באבן פורטלנד. במאה ה-18 הוגדלו רוב החלונות במצודה, ובקיר הדרומי של קומת הגלריה נותרו שני חלונות מקוריים כדוגמה, אם כי גם הם משוחזרים. המגדל הלבן נבנה בצדו של תל, כך שהחזית הצפונית של המרתף נמצאת מעט מתחת לפני הקרקע.
החלק הפנימי.
המטרת של כל חדר במגדל נקבעה על ידי עיצובו, וכתוצאה מכך יש לעיתים חוסר בהירות למה שימש כל אחד מהחדרים. כל קומה חולקה לשלושה חדרים: הגדול ביותר במערב, חדר קטן יותר בצפון-מזרח, והקפלה שהשתרעה על פני הכניסה והקומות העליונות בדרום-מזרח. בדומה למגדלי עוז רבים הקומה התחתונה הייתה מתחת לפני הקרקע ושימשה לאחסון. באחד מן החדרים הייתה באר מים. פנים המרתף מתוארך למאה ה-18 שבה הרצפה הונמכה וקמרונות העץ הוחלפו בהעתקים מאבן, למרות שהמראה הכללי לא השתנה מאז בניית המצודה. המרתף מואר באמצעות חריצים קטנים. הכניסה היחידה לקומה זו הייתה דרך גרם המדרגות של הצריח הצפון-מזרחי.
קומת הכניסה הייתה ככל הנראה מיועדת לשימושם של נציב המצודה ואישים חשובים אחרים. הכניסה הדרומית נחסמה במהלך המאה ה-17, ונפתחה מחדש רק ב-1973. מי שפנה לעלות לקומה העליונה היה צריך לעבור דרך חדר קטן יותר במזרח. הקריפטה של קפלת סנט ג'ון אכלסה את הפינה הדרום-מזרחית והייתה נגישה רק דרך החדר המזרחי. בקיר הצפוני של הקריפטה יש מגרעת, ולפי ההיסטוריון הרשמי של המצודה ג'פרי פארנל טען כי המגרעת נועדה לשמירה אוצרות מלכותיים ומסמכים חשובים.
הקומה העליונה הכילה אולם גדול במערב וחדר מגורים במזרח - שניהם פתוחים לגג המגדל ומוקפים בגלריה שנבנתה לתוך הקיר - ובצד הדרום-מזרחי שכנה קפלת סנט ג'ון. הקומה העליונה הוספה במאה ה-15, ביחד עם הגג הנוכחי. היעדרם של מאפיינים ביתיים כגון קמינים מרמזת על כך שמטרתה העיקרית הייתה אחסון ולא מגורים. במאה ה-17 הותקנו על גג המגדל מכלי עופרת לאחסון מים.
כאמור, ההקרנה החצי מעגלית בפינה הדרום-מזרחית מכילה את קפלת סנט ג'ון, ומאפיין זה נדיר באדריכלות טירות. מגדל העוז היחיד הנוסף באנגליה שבו נמצא מאפיין זה הוא טירת קולצ'סטר, הגדולה ביותר באנגליה. קפלת סנט ג'ון לא הייתה חלק מהתוכנית המקורית של המגדל הלבן, כיוון שההקרנה של האפסיס נבנתה רק לאחר בניית קירות המרתף. בעקבות שינויים בתפקיד ובעיצוב מאז בניית המצודה נותר מעט מהעיצוב הפנימי המקורי, למעט בקפלה. המראה העירום והבלתי מקושט של הקפלה הוא שריד למראה שלה בתקופה הנורמנית. במאה ה-13, במהלך תקופת שלטונו של הנרי השלישי, קושטה הקפלה בקישוטים כגון צלב בצבע זהב, וחלונות העשויים מזכוכית צבועה תיארו את מרים הבתולה ואת השילוש הקדוש. מבנה הקפלה כולל ספינה מרכזית שהאפסיס במזרחו והמעברים שלה מקורים בקמרונות, ומעל גלריה המקיפה את האפסיס. עמודי תמיכה עגולים ועבים תומכים בקשתות הידועות במראה הפשוט שלהן, ורק תחריטים פשוטים של צדפות ועלים משמשים כקישוטים. מאחר שקפלת פטרוס הקדוש בשלשלאות היא הכנסייה הקהילתית של המצודה, קפלת סנט ג'ון כמעט ואינה בשימוש אם כי לאורך השנה נערכים בה טקסים אחדים.
המגדל הלבן (מצודת לונדון)
המגדל הלבן (לונדון)
אתלטיקה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) נערכה במקסיקו סיטי, מקסיקו. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 13 ל-20 באוקטובר 1968. נערכו 36 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (12 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,027 משתתפים (243 נשים ו-784 גברים) מ-92 מדינות.
אירועים בולטים.
במהלך המשחקים נשברו 15 שיאי עולם ו-11 שיאים אולימפיים.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:אתלטיקה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)|*]]
[[קטגוריה:אתלטיקה במשחקים האולימפיים|1968]]
[[קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)]]
ראדו מאפומאץ
ראדו מאפומאץ (ברומנית: Radu de la Afumați, נפטר ב-2 בינואר 1529), הידוע בכתבי היסטוריונים רומנים כראדו החמישי היה וויווד (שליט) ולאכיה.הוא שלט בין ינואר 1521 לבין אפריל 1529 (לסירוגין בשנה הראשונה, כי הוא איבד את השלטון בין אפריל- יוני ובין אוגוסט-אוקטובר 1521).
הוא החל את שלטונו עם ניצחונו נגד מהמט ביי, טוען לשלטון של ולאכיה. בין השנים 1522 ו-1525 הוא נלחם נגד הטוענים לשלטון ולאכיה, ולדיסלב השלישי וראדו השישי (בדיקה). הכיתוב על מצבתו מתעד 20 קרבות.
הוא נהרג בעריפת ראש ב-2 בינואר 1529 ליד רמניקו ולצ'ה, ונקבר מאוחר יותר בקתדרלת קורטאה דה ארגס.
הכינוי "מאפומאץ".
הוא קיבל את הכינוי "מאפומאץ" כי היה לו רכוש באפומאץ (מחוז אילפוב), שירש מסבו ולאד הנזיר (1425-1495). כדי להבדיל בינו לבין השליטים הוולאכים האחרים בשם ראדו (במיוחד אביו ואחיו), הנסיך קיבל גם כינויים אחרים. במהלך חייו הוא כונה ראדו וודה הצעיר, ולאחר מותו הוא נקרא גם ראדו האמיץ (במסמך מ-4 ביוני 1588), כהכרה בהישגים שלו בעצירת ההתקדמות של העות'מאנים ובמניעת הפיכתה של ולאכיה לחלק מהאימפריה העות'מאנית. אחרי המקום שבו הוא נהרג, הוא היה מוכר גם כנסיך ראדו של רמניק.
רקע משפחתי.
ראדו מאפומאץ היה שייך לשושלת בית דרקולשט והבן של השליט הוולאכי ראדו הגדול והנסיכה קטלינה. היו לו שתי אחיות, כריסטינה ובובה.
אשתו הראשונה, ווֹייקה, הייתה בתו של הוורניק ולאייקו מבוסקן (מחוז דמבוביצה). היא נפטרה בסוף 1525.
מנישואים אלו נולדו להם שלושה ילדים: ולאד (שנהרג יחד עם אביו 1529), אנקה (נישאה לבויאר בשם אודרישטה) וניאסה (Neacşa).
ב-21 בינואר 1526 ראדו התחתן עם הנסיכה רוקסאנדרה, בתו של ניאגויה בסאראב, לא היו להם ילדים ביחד. לאחר מותו של ראדו נישאה רוקסאנדרה לאחיו, ראדו פאיסיה.
אחיו ששלטו בוולאכיה היו: ראדו השישי (בדיקה) (1524-1523), ראדו פאיסיה (1545-1535) ומירצ'ה הרועה (1552-1545, 1554-1553, 1559-1558).
שלטונו.
ראדו מאפומאץ הפך לוויווד של ולאכיה בזמן שהסולטאן הכריז על מהמט ביי, הפאשה של ניקופול (שהיה בוגד רומני שהתאסלם), כשליט ולאכיה.
ראדו הביס את צבאו של מהמט ביי בינואר 1522. ועלה על כס המלכות, אך נאלץ להגן מסדרת התקפות למשך מספר חודשים, וצבר ניצחונות רבים.
בחודש אפריל 1522, נאלץ ליסוג אל טרנסילבניה, שם הוא קיבל מספר אחוזות מן המלך לואי השני, מלך הונגריה כפרס על הלחימה בעות'מאנים.
הוא חצה בחזרה את הרי הקרפטים ביוני, עם תמיכה מן הוויווד של טרנסילבניה ג'ון זפוליה, וכבש מחדש את ולאכיה. הוא שיקם את הממשל הרומני, וגירש את העות'מאנים מן הארץ.
מהמט ביי תקף את ולאכיה בקיץ של שנת 1522 עם כוחות טריים. למרות ניצחונות בגרגיטה (Gherghita), בוקרשט וסלטינה, צבאו של ראדו נחלש. לאחר שהטורקים קיבלו תגבורת, הוא נאלץ למצוא מקלט בפעם השנייה. לפיכך, ב-15 אוגוסט 1522, כאשר נכנס ראדו מאפומאץ לטרנסילבניה, לקח מהמט ביי את השלטון. בניסיון לבסס את סמכותו, הוא הציג משטר של טרור מוחלט שנמשך עד סתיו 1522. בחודש אוקטובר שני הצבאות התעמתו ברוקאר (Rucăr) וראדו השיג ניצחון נוסף בגלל ארגון טוב יותר וטקטיקה.
סכסוך חדש התחיל באביב 1524, כאשר ולדיסלב השלישי, מבית דנשט טען לשלטון.
בקיץ 1526 התרחש קרב מוהאץ' וממלכת הונגריה נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. נסיכויות רומניה (ולאכיה ומולדובה) היו כעת כמעט מוקפות על ידי הטורקים. ראדו לא היה מוכן כדי לעשות משהו נגד הטורקים. בנוסף הסולטאן לקח אותו ואת בנו ויורשו היחיד ולאד בשבי. וכל מה שהוא יכל עתה לעשות היה לדאוג למצב הפנימי, לחזק את הכלכלה של המדינה.
מותו.
בסוף שנת 1528, קבוצה של אצילים בראשות Neagoe ודרגן, מרדו נגד ראדו שנמלט למערב, ומצא מחסה תחת חסותה של משפחת קראיובשט. הוא נתפס ליד רמניקו ולצ'אה, ונהרג בכנסיית צאטטויה (Cetăţuia), יחד עם בנו ולאד ב-2 בינואר 1529. ראשיהם נשלחו לחצר הסולטאן העות'מאני בקושטא, וגופו נקבר ב-4 בינואר בקתדרלת קורטאה דה ארג'ש. הוא היה בערך בן 35-36 שנים, ומלך שבע שנים.
ראדו החמישי
רדו החמישי
רדו מאפומאץ
גארא גאראייב
גארא אבולפז אולו גאראייב (באזרית Qara Əbülfəz oğlu Qarayev, ידוע גם בכתיב Kara Karayev, בכתב קירילי:"Кара Абульфаз оглы Караев" 5 בפברואר 1918 באקו - 13 במאי 1982 מוסקבה) היה מלחין אזרי של מוזיקה קלאסית שחי ופעל בברית המועצות, הגיע בארצו, אזרבייג'ן, למעמד של מלחין לאומי.
זכה לתואר "אמן העם" של ברית המועצות (1959) והיה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן.
נבחר לחבר בסובייט העליון (הפרלמנט) של ברית המועצות.
רקע משפחתי ושנות צעירותו.