ב-3 ביולי 1923 פתחה המשפחה מלון נוסף ששכן בשכונת מרכז הכרמל במבנה ששכן בפינת שדרת הברושים ורחוב קלר של היום. המבנה קרוי היום "בית אורנים". מטרת הקמת המלון הייתה לאפשר ליהודים שומרי מסורת להתארח במרכז הכרמל. עד להקמת המלון האפשרות היחידה באזור זה היו אכסניות בבעלות גרמנית. במבנה זה התאורה החשמלית סופקה באמצעות מצברים. המלון שכן במבנה זה עד שנת 1928, אז עבר למבנה ברחוב יפה נוף 34 (היום קרוי "נוף חנה"). מבנה זה היה בעל שלוש קומות והייתה לו תצפית יפה על נוף מפרץ חיפה. במלון זה היו מים זורמים שמקורם היה בחביות שניצבו על גג המבנה. המלון נסגר בשנת 1932 בגלל מיעוט אורחים.
מדזב
מדזב (Medzev) היא עיר השוכנת במזרח סלובקיה במחוז קושיצה.
היסטוריה.
מדזב נזכרת כבר בשנת 1359, אך ככל הנראה הוקמה קודם לכן על ידי מתיישבים מגרמניה שהוזמנו על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה לשיקום הממלכה לאחר פלישת המונגולים. באותה התקופה הייתה נדידה של גרמנים רבים לאזורים שונים לחבל הארץ והם רשומים עד היום כמקימי העיר. עד עצם היום הזה, השפה הגרמנית היא השפה המדוברת ביותר ברחבי העיר ונלמדת בבתי הספר באופן כמעט שווה לסלובקית. הגרמנים מהווים כ-13% מאוכלוסיית העיר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נוצר קונפליט גדול בין תושבי העיר עם הצאצאים הגרמניים לבין הסלובקים וחלקם גורשו לגרמניה.
מלקולם הונליין
מלקולם הונליין (באנגלית: Malcolm I. Hoenlein) הוא בתוארו הרשמי סגן יושב ראש ביצועי של ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית מאז יוני 1986. בפועל הוא עומד בראש ועידת הנשיאים. רשמית ודרך קבע הוא בתואר "סגן-יו"ר ביצועי" (Executive Vice Chairman), כשלצידו יושב-ראש נבחר לקדנציה תחומה בזמן, הפועל בהתנדבות. הוא משמש כמנהל ועידת ניו יורק רבתי על יהדות ברית המועצות ומועצת יחסי הקהילה היהודית של ניו יורק.
תולדות חייו.
נולד בעיר פילדלפיה, הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת טמפל וסיים לימודי תואר שני ודוקטורט במחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת פנסילבניה. הוא לימד יחסים בינלאומיים באותה אוניברסיטה והיה עמית מחקר במכון המחקר למדיניות חוץ. הוא היה חבר מערכת בירחון Orbis בנושא יחסים בינלאומיים.
להונליין הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי ומטורו קולג'. עיריית ירושלים העניקה לו בשנת 2007 את תואר "נאמן ירושלים".
ב-3 בינואר 2011 פורסם כי הונליין נסע בשליחות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לדמשק ונועד עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד .
ב-9 בינואר 2014 הגיע הונליין לביקור אצל המנהיג החרדי הרב אהרן לייב שטיינמן בתקופה בה נידון בכנסת החוק לשוויון בנטל, הרב שטיינמן ביקש מהונליין שיעשה הכל על מנת שלא יתבטל ההסדר של תורתו אומנותו ושיבהיר לראשי השלטון כי הציבור החרדי לא יתפשר בנושא.
ב-2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
בעל קרי
בהלכה, בעל קרי הוא גבר שיוצא מגופו נוזל זרע ("שכבת זרע"), בין אם היה זה תוך כדי קיום יחסי אישות, בקרי לילה או באוננות. על פי ההלכה בעל קרי נחשב טמא עד שיטבול במקווה.
הלכות הטומאה.
הזרע עצמו הוא אב הטומאה, המטמא אדם או בגדים וכלים שנגע בהם בטומאת ראשון לטומאה, כמו גם את האיש שממנו יצא הזרע. אדם וכלים הטמאים בטומאת ראשון לטומאה אינם מטמאים אדם או כלים במגעם, אלא רק מזון ושתייה. בגלל הטומאה של הזרע עצמו, אישה שקיימה יחסי אישות גם כן נטמאת. כאשר זרעו של בעלה עדיין עשוי לצאת ממנה – היא טמאה (לדעת רוב הפוסקים – עד שלושה ימים לאחר המגע המיני ביניהם).
לדעת רוב הראשונים, טומאת בעל קרי היא אחת ממיני הטומאות היוצאות מגוף האדם שבהן החמירה התורה ואסרה כניסה להר הבית כולו. כמו כן, טומאות אלו אינן מותרות אפילו כאשר טומאה הותרה בציבור.
טבילת עזרא.
בתקופת בית שני קבע עזרא הסופר הגבלה מיוחדת על בעל קרי, שבמהותה איננה קשורה להלכות טומאה וטהרה, והיא שלא ילמד תורה ולא יתפלל עד שיטבול במקווה. אפשרות אחרת למי שמתקשה לטבול במקווה היא לשפוך על עצמו מים בכמות של תשעה קבין, דבר שאמנם אינו מטהר אותו, אבל מתיר לו ללמוד או להתפלל. הדבר נועד ליצור אווירה של כובד ראש בשעת הלימוד והתפילה. דין זה בטל זמן מה לאחר חורבן בית המקדש, כי הציבור לא עמד בו, ויש שהסבירו את ההיתר מלטבול משום ההסבר שמופיע בתלמוד לכך שדברי תורה אינם מקבלים טומאה משום שהם נמשלו לאש ואש איננה מקבלת טומאה. נמצא (רק) חולק אחד בפוסקים הסובר שיש להמשיך לקיים את תקנת עזרא ודבריו לא נפסקו להלכה. בכל זאת, יש הנוהגים בימינו לקיים תקנה זו. בחוגי החסידות, טובלים יום יום לפני תפילת שחרית.
זבה
זבה בהלכה היהודית היא אשה שנטמאה כתוצאה מדימום רחמי שלושה ימים רצופים שלא בזמן הווסת. אישה זו נטמאת בכל מובן כמו נידה, אך בניגוד לנידה שנטהרת מדאורייתא שבעה ימים אחרי תחילת הדימום, הזבה צריכה להמתין עד שיהיו שבעה ימים שלמים ללא דימום ("שבעה נקיים") ורק אז תוכל להיטהר בטבילה במקווה. כמו כן, לאחר הטבילה, הזבה נדרשת להביא קורבן לבית המקדש.
חלות הטומאה.
המקור לדינה של הזבה הוא בספר ויקרא, בפרשת מצורע:
על פי פרשנות חז"ל, מדובר בימים השמיני עד השמונה עשר מאז תחילת הווסת החודשית, ואם מבין אחד עשר ימים אלו דיממה שלושה ימים רצופים - הרי היא זבה גדולה, שזקוקה ל"שבעה נקיים", דהיינו לספור שבעה ימים נקיים מדם וביום השביעי לטבול ואז תיטהר לערב. לעומת זאת, אם דיממה רק יום אחד או יומיים מבין הימים הללו, היא נקראת זבה קטנה או שומרת יום כנגד יום שאז היא צריכה לספור יום נקי אחד מדם כנגד היום או היומיים שראתה שבו תטבול ותיטהר לערב.
דיני טומאה וטהרה.
התורה קבעה על הזבה והדומים לה (נידה, זב, יולדת) סדרת חומרות מיוחדות הקשורות לטומאתם. חומרות אלו אינן קיימות אפילו בטומאת מת
קורבנות הזבה.
זבה גדולה צריכה להביא למחרת יום טבילתה קרבן להשלמת טהרתה: זוג עופות, תורים או בני יונה, אחד לקרבן חטאת והשני לקרבן עולה. עד שתביא קורבנות אלו היא נחשבת "מחוסרת כיפורים", ומנועה מלהיכנס לבית המקדש או לאכול מקרבן.
שכר בסיס
יצחק אחדותי
יצחק אַחְדוּתי (1895 – 1 במאי 1912) היה ממייסדי עיתון "האחדות". נפטר בגיל 17 כתוצאה מתאונת עבודה בשעה שעבד כפועל במרחביה.
קורות חייו.
נולד בשם יצחק שִׁפְרֶה'ס ('בן שפרה') בן היישוב הישן בירושלים, ובצעירותו כינה עצמו "בן-שפרה" בעברית, כדי להימנע מצליל היידיש של השם "שפרה'ס". בשנת 1910, כאשר נוסד בירושלים ביטאון מפלגת פועלי ציון, "האחדות", הצטרף לצוות העיתון ועבד שם כפועל דפוס. בשנת 1911, בעקבות התנגשות דמים שארעה בחוות מרחביה בין איש "השומר" מרדכי יגאל לערבים מכפרי הסביבה שתקפו אותו, החליט לעזוב את עבודתו במערכת העיתון ולהצטרף לפועלים בחווה, ולרגל הפרידה מהעיתון שינה את שם משפחתו ל"אחדותי". תוך זמן קצר נבחר כחבר בקואופרציה. בי"ד באייר תרע"ב (1 במאי 1912), בעת קציר השעורים, התעקש, למרות חוסר ניסיונו, לנהוג בעגלה הרתומה לפרדות. הוא נפל מהעגלה, נקבר תחתיה ומת. הידיעה על מותו העיבה על חגיגות אחד במאי ביפו, והחגיגות בחיפה בוטלו בשל האבל.
למרות חייו הקצרים, השאיר אחדותי רושם רב על רבים מאנשי התקופה, אשר רבים מהם הפכו למנהיגים חשובים בתנועה הציונית. בין היתר הוא מוזכר בכתביהם של רחל ינאית, יצחק בן-צבי, יעקב זרובבל וזלמן שזר. הספדים לזכרו התפרסמו בעיתונים "האחדות" ו"הפועל הצעיר". מותו בעת הקציר הראשון במרחביה הפך סמל לקשר הדם של המתיישבים לאדמת העמק.
קרסנודר
מחוז קרסנודר
יקתרינודאר
קובאן קרסנודר
קובן
טומאת זב
בהלכות טומאה וטהרה, זב הוא טומאה שיצאה מאיבר המין של הגבר וזיבה היא מאיבר המין של האישה. על פי החוק המקראי, עליו להמתין עד שיעברו שבעה ימים רצופים ללא הפרשה זו ("שבעה נקיים"), ואז עליו לטבול במעיין ולהקריב קורבן. השם זב משמש גם כשם כללי למטמאי משכב ומושב שהם זב, זבה, נידה ויולדת.
מהות הזיבה.
על פי פרשנות חז"ל יש לזיבה דמיון מסוים לנוזל זרע, אבל היא שונה מעט בצבע ובמרקם הפנימי שבין חלקיה. בין הראשונים קיימות שתי תפיסות על טיבה של מחלה זו: יש אומרים שמדובר בהפרשה מוגלתית, כתוצאה ממחלה מידבקת בדומה למחלה הקרויה בימינו "זיבה". לדעת הרמב"ם מדובר על הפרשת זרע פגום.
תליית הזיבה בשבעת הדברים ובאונס.
אם כי, כלל זה קיים רק לפני שחלה על הזב טומאת זיבה. אך משהחלו לחול עליו דיני טומאת זיבה, לאחר שראה בוודאי זיבה יום אחד, אם ראה שוב זיבה שנייה אין בודקים אותו האם אכל או שתה הרבה, אלא רגליים לדבר שהוא חולה במחלת הזיבה וששני המקרים קשורים זה לזה. מכך נראה, כי חז"ל סוברים שהסבר לזיבה קשור יותר לתופעות שאותן אנו מוצאים באיברי הזרע עצמם מאשר תופעות חיצוניות.
תליית הזיבה בקרי.
עם זאת, נפסק במשנה כי , אך קיים חילוק בין יהודי לגר: כאשר יהודי רואה זיבה בפעם הראשונה, אנו אומרים כן, אך לאחר שכבר "נזקק לזיבה", והוא כבר חלה במחלת הזיבה, אין תולים את הזיבה בקרי אלא במחלת הזיבה, אך . בראשונים מובאות מספר הסברים אפשריים לכלל זה:
לפי הסברם של הר"ש משאנץ ופירוש רש"י לנזיר, דווקא בראייה ראשונה של הזב, אנו אומרים כן, אך לאחר שכבר "נזקק לזיבה", והוא כבר חלה במחלת הזיבה, הגיוני יותר לומר שהזיבה קשורה למחלתו ולא לקרי שראה באותו יום, ולכן גם קובעת המשנה כי , כי גרותו של גר נחשבת כמחלה המחלשת את הגוף וגורמת לזיבה מפני ש"דואג בקבלת המצוות".