בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני, ו-וינר נטל חלק במלחמה במסגרת חיל הקשר. עם זאת, באותה עונה נערך לראשונה גביע המדינה בכדורסל שבו זכתה מכבי תל אביב, זאת לאחר ניצחון 56:50 על הפועל תל אביב במגרש אוסישקין (שלימים הוקם במקומו אולם אוסישקין) במשחק השני בסדרת בית-חוץ, כאשר וינר קלע 9 נקודות. שבוע קודם לכן ניצחה מכבי את הפועל במגרש מכבי במשחק הראשון בתוצאה 52:49, כאשר וינר קלע 2 נקודות.
בעונת 1956/1957 הצטרף למכבי תל אביב תני כהן מינץ. במהלך העונה הביסה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב, השנייה בטבלה, בדרבי בתוצאה 88:44 - הניצחון הכתיר את מכבי כאלופה בפעם השלישית, שני משחקים לסוף העונה. מאזן הקבוצה בסוף העונה עמד על 15 ניצחונות ו-3 הפסדים. וינר שיחק 8 משחקים וקלע 7 נקודות. באותה עונה לא נערכו משחקי גביע המדינה. בנובמבר 1957 עזב וינר את מכבי תל אביב וירד עם משפחתו לארצות הברית.
סך הכל שיחק וינר שלוש עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 40 משחקים וקלע 287 נקודות. במדי נבחרת ישראל רשם וינר 21 הופעות בהן קלע 22 נקודות. כן השתתף במדי הנבחרת באולימפיאדת הלסינקי 1952, אליפות אירופה 1953 ואליפות העולם 1954.
וינר נשוי לשרה ואב לשני ילדים, מתגוררים בפלורידה, ארצות הברית.
אלפרד פיליפסון
אלפרד פיליפסון (1 בינואר 1864, בון - 28 במרץ 1953 בבון) היה גאוגרף גרמני.
הוא היה בנו הצעיר של הרב הרפורמי והעיתונאי לודוויג פיליפסון ואשתו השנייה מתילדה. אחיו היה ההיסטוריון מרטין פיליפסון.
קורות חיים מדעיים.
פיליפסון למד גאוגרפיה, גאולוגיה, מינרלוגיה וכלכלה בבון ולייפציג. בשנת 1886 הוענק לו תואר הדוקטורט על ידי פון ריכטהופן באוניברסיטת לייפציג. עבודת הדוקטורט עסקה בגאומורפולוגיה של אגני הניקוז. בשנת 1887 יצא פיליפסון למסע הראשון לאיי יוון והמשיך במסעות המחקר גם לאורך העשור האחרון של המאה ה-19. הוא סייר בצפון יוון (1893), קונסטנטינופול, האיים האגאיים (1896) ורוסיה (1897). בין מסעותיו סיכם את ממצאיו בשורה ארוכה של ספרים. חלקם עוסקים בגאומורפולוגיה של אזורי המחקר, אחרים נכתבו בגישת הגאוגרפיה הרגיונלית כמו הספר על אזור הים התיכון והספר על אירופה.
מחקריו של פיליפסון הושפעו כולם מהדטרמיניזם במדעי הטבע של סוף המאה-19. למרות זאת הוא קישר את הגאומורפולוגיה עם התכונות האנושיות וההתפתחות ההיסטורית של האזור הנחקר. בגישתו רצה לתאר ולהסביר את תופעות הנוף הנראות לעין דרך הבנת ארגונם והיחסים הדדיים שביניהם. תפיסתו האנתרופוגאוגרפית הושפעה מתקופתו – הוא תיאר את תושבי האזורים שחקר ואת תרבותם מנקודת המבט של האדם האירופאי העליון.
הכרה מדעית ויהדותו של פילפסון.
כיהודי, פיליפסון נפגע בתהליך קידומו באקדמיה. לאחר סיום הדוקטורט, נדד בין אוניברסיטאות גרמניות חדשות שנפתחו בדרום המדינה ונדחה על ידן. בחוות הדעת על דחייתו השתמשו תמיד ״בסיבות מדעיות״. גם בעיר הולדתו - בון, הוא נדחה בפעם הראשונה. כשהגיש מועמדותו פעם נוספת, בהתערבות אנשי מקצוע מתחומי הגאולוגיה והאנתרופולוגיה שהכירו את חשיבות מחקריו השתנה גורלו. כך, בשנת 1891, פיליפסון קיבל באוניברסיטת בון, את כרטיס הכניסה לעולם האקדמי ואת המינוי כפרופסור זוטר. בשנת 1904, פיליפסון זכה בהכרה האקדמית מלאה, אחרי שפרסם שורה של ספרים ומחקרים. הכרה זו, הוא לא קיבל בגרמניה, אלא באוניברסיטת ברן בשווייץ. המינוי בשווייץ, פתח לו מחדש את הדלתות לאוניברסיטאות בגרמניה – ובשנת 1911 חזר והתיישב בבון .
באוניברסיטת בון מאמציו של פיליפסון היו לפתח את הגאוגרפיה כענף חשוב מבחינה מדעית. באמצעות הרחבה שיטתית של הספרייה, אוסף המפות וחדרי סמינרים. פיליפסון יצר בבון את אחד המוסדות הגאוגרפיים המודרניים ביותר בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה. ההכרה בגדולתו המדעית הביאה לו תוארי כבוד. כבר בשנת 1915, קיבל מהמלך הפרוסי תואר של יועץ. בשנים 25–1921 היה היו״ר של ״האגודה הגאוגרפית הגרמנית״, ויו״ר הוועדה לגאוגרפיה ב״איגוד המדעים בגרמניה״. הוא התמנה גם כיו״ר הוועדה הגרמנית לרפורמה בלימודי הגאוגרפיה בבתי הספר התיכוניים. עוד קודם לכן, בשנת 1912, קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטת אתונה וגם מ״החברה הארכאולוגית היוונית״.
מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בשנת 1933, פיליפסון קיבל מדליית זהב מטעם "החברה למדעי כדור הארץ של ברלין", ע"ש מורהו פון ריכטהופן. נתינת אות הכבוד הגבוה לפיליפסון, גרמה למחאה של גאוגרפים גרמניים לאומניים שביקשו לשלול ממנו את התואר והמדליה בטענה כי הוענקה ליהודי.
תקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1933, נאסר על פיליפסון להורות באוניברסיטה, וכן נאסר עליו לפרסם ספרים ומאמרים בגרמניה, אבל הותר לו לפרסמם בחו״ל. הוא יצא באותה העת לארצות אחרות - יוון, שווייץ ויוגוסלביה. שם קיבל תוארי כבוד נוספים על תרומתו לחקר ארצות אלה. ב-1938 נשלל ממנו הדרכון ופיליפסון קיבל תעודת זהות חדשה עם התיוג "יהודי". כן נשללה ממנו גם הזכות להשתמש בספריות מדעיות ברחבי גרמניה (באותה העת פילפסון כבר היה בן 75 שנה).
בשנת 1941, פילפסון גורש מביתו, ואז כתב לבן דודו שחי בארה״ב, שיפנה לחבריו מקרב הגאוגרפים בארצות הברית, וכן ל"אגודה הגאוגרפית האמריקאית" על מנת שיסייעו לו לקבל מקלט מדיני. המאמץ בארצות הברית לא נשא פרי. באותה שנה היו עוד פניות בינלאומיות נוספות לגרמניה בעניין הצלת פיליפסון. נראה שהצלתו הגיעה ממקום אחר – מגאוגרף עיתונאי וחוקר ארצות שוודי נודע בשם סוון הדין. סוון הדין, למד גאומורפולוגיה עם פילפסון בלייפציג (שנות השמונים של המאה ה-19) אצל פון ריכטהופן, והפך למומחה למרכז אסיה. הוא שמר על קשר מדעי עם פילפסון במהלך השנים.
סוון הדין היה פרו-נאצי מוצהר עוד בשנות העשרים, לפני שהיטלר עלה לשלטון. אהדתו לנאצים, קשורה לתפיסת עולמו הפוליטית שראתה "במרחב המחיה" זכות לאומית של הגרמנים וצידד בהרחבת הרייך על ידי סיפוח וכיבוש של שטחים באירופה. כמו כן דחף את סוון הדין הפחד מהשתלטות הקומוניסטים הסובייטים על שוודיה. להדין היו קשרים ישירים עם הצמרת הנאצית, כולל עם היטלר וגבלס. כל השנים, סוון הדין נתן להם תמיכה וגיבוי בכתיבתו הפובליציסטית והמדעית.
בתחילת ינואר 1942, פנה סוון הדין לשר הפנים הגרמני בבקשה למנוע את גירושו של פילפסון. המכתב הועבר לאייכמן, שענה למשרד הפנים כי ״אי אפשר להיענות לבקשה להשאיר את פיליפסון בבון, כי על פי תוכנית הפתרון הסופי של בעיית היהודים, יש כוונה לרכז את היהודים תושבי גרמניה מעל גיל 65 בגטו של זקנים״.
עם זאת כנראה הדין הצליח בקשריו להביא לכך שפיליפסון ובני משפחתו, לא יוגלו ״למזרח להתיישבות מחדש״, אלא ישלח למחנה הריכוז טרזיינשטט (יוני 1942). פילפסון קיבל במחנה הריכוז גם את הזכות לכתוב את זכרונותיו, שמשתרעים על פני כאלף עמודים בכתב ידו.
פיליפסון ובני משפחתו שוחררו מטרזיינשטט במאי 1945, כשהוא בגיל 81.
השנים האחרונות בבון.
לאחר השחרור חזר לפעילות מדעית חלקית ודאג להוציא את הכתבים שלא פורסמו. בנובמבר 1945 קיבל רישיון הוראה מחודש באוניברסיטת בון, ושנה לאחר מכן זכה למדליית כבוד מאוניברסיטת ברלין.
אלפרד פיליפסון מת ב-28 במרץ 1953 בגיל 89 שנים, גם אשתו מרגרטה פיליפסון נפטרה באותה שנה. בתו דורה פיליפסון לא הצליחה להתאושש מהנזק לבריאותה מזמן הגירוש למחנה הריכוז. היא עסקה בקירוב לבבות בין יהודים ונוצרים בקהילה היהודית בבון, ובעמותה לקידום נשים היהודיות. דורה נפטרה ב-1980.
מאז 6 בפברואר 2006, אולם ההרצאות של המכון הגאוגרפי של אוניברסיטת בון נושא את שמו של אלפרד פיליפסון.()
הגרינץ' שגנב את חג המולד
הגרינץ' שגנב את חג המולד! (באנגלית: How the Grinch Stole Christmas!, החל מהדפסתו העברית השנייה נקרא "הגרינץ'") הוא ספר ילדים מאת דוקטור סוס. הסיפור מספר אודות הגרינץ', יצור ערמומי וזועף, שגומר בליבו לשים קץ לחג המולד, בכך שגונב את קישוטי ומתנות החג מתושבי כפר-מי בערב חג המולד.
הסיפור פורסם כספר תחת ההוצאה Random House בשנת 1957, במקביל להפצתו ב-"Redbook". הספר מבקר את מסחור חג המולד.
הספר עובד לסרט קצר לטלוויזיה בעל שם זהה בשנת 1966, בכיכובו של בוריס קרלוף, עיבוד לייב אקשן בכיכובו של ג'ים קארי משנת 2000 וסרט הנפשה משנת 2018 בכיכובו של בנדיקט קמברבאץ'.
גרסה עברית.
עד שלהי 2018 מעולם לא תורגם הספר לעברית, בטענה שנושאו הנוצרי לא התאים לקהל היעד דובר העברית. עם זאת, העיבוד הקולנועי של הספר תורגם והוקרן בישראל, והגרינץ' הופיע בסדרת הטלוויזיה "ד"ר סוס" ונקרא בעברית "ירקול". במקביל ליציאת הסרט "הגרינץ'", עיבוד הנפשה מחודש לספר, יצא תרגום עברי בתרגומה של לאה נאור תחת השם "הגרינץ' שגנב את חג המולד" בהדפסתו הראשונה, שלאחר מכן נקרא בפשטות "הגרינץ'" בהתאם לשם הסרט וגם על מנת להשכיח אזכור לחג המולד על הכריכה, אם כי הגרינץ' המחופש לסנטה קלאוס עדיין מופיע.
NGC 4267
NGC 4267 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-55 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה.