ון דר פוסט ואינגרט עברו לגור בסאפוק ושם התערו במעגל חברתי שהגיע עד לנסיך צארלס. ב-1977 שימש ון דר פוסט מורה דרך לנסיך צ'ארלס בספארי בקניה ועד סוף חייו המשיך לקיים איתו קשר חברי קרוב ומשפיע. ב-1977 הוא גם ארגן את כינוס הטבע העולמי (World Wilderness Congress) הראשון, שנערך ביוהנסבורג, ביחד עם הדרום אפריקאי הדוגל בשימור, איאן פלייר (Ian Player). ב-1979 נבחרה שכנתו מצ'לסי שבלונדון, מרגרט תאצ'ר, לראשות הממשלה, והיא התייעצה בו בעניינים הקשורים לאפריקה הדרומית, כשהידוע בהם היה ההסדר ברודזיה (היום זימבבואה) ב-1979–1980. ב-1981 הוענק לו תואר אבירות.
ב-1982 הוא נפל ונפגע בגבו, ואת השעות שלא יכול היה לבלות במשחקי טניס ובסקי שלג, ניצל לכתיבת אוטוביוגרפיה בשם "Yet Being Someone Other" (1982), המספרת על אהבתו לים ועל מסעו ליפן עם פלומר ב-1926; על חיבתו ליפן ולעם היפני, למרות חוויותיו במלחמה, הוא כתב לראשונה ב-1968 בספרו "Portrait of Japan". בשלב זה אינגרט החלה לסבול משיטיון, והוא בילה הרבה מזמנו עם ידידתו הוותיקה פרנסס ברוך. ב-1984 נפטר בנו ג'ון (שהיה מהנדס בלונדון) וון דר פוסט שהה זמן מה עם משפחתה של בתו הצעירה לוסיה.
גם בגיל מבוגר היה סר לורנס ון דר פוסט מעורב במיזמים רבים, החל בתנועת השימור העולמית וכלה בהקמת המרכז ללימודי יונג בקייפטאון. הוא נשאר נואם ומספר סיפורים מחונן הן בציבור והן במפגשים אישיים. אפשר להתרשם מכוח השכנוע שלו בתחום השימור כאשר קוראים את התעתיקים של סדרת הראיונות שנערכו עמו – "A Walk with a White Bushman" (1986). ב-1996 הוא ניסה להתערב נגד פינויים של הח'וי והסן מארץ מולדתם בשמורת קלהרי שהוקמה במטרה לשמר את קיומם, אבל למרבה האירוניה, דווקא המחקר שערך ב-1950 בעניין קידום חקלאות הבקר באזור, היה מה שהוביל בסופו של דבר לפינוי. באוקטובר 1996 הוא הוציא לאור את "The Admiral's Baby" ובו תיאר את האירועים בג'אווה בשלהי המלחמה.
לכבוד יום ההולדת התשעים שלו, נערכה חגיגה בקולורדו בסגנון 'חיים שכאלה' בנוכחות חברים מכל התקופות בחייו. כמה ימים אחר כך, ב-16 בדצמבר 1996, הוא לחש באפריקאנס "die sterre" ("הכוכבים") ומת. הלוויה שלו נערכה בלונדון ב-20 בדצמבר, ונכחו בה צ'יף זולו מנגוסותו בותלזי, הנסיך צ'ארלס, מרגרט תאצ'ר וחברים ובני משפחה רבים. אפרו של ון דר פוסט נטמן בגן זיכרון מיוחד בפיליפוליס ב-4 באפריל 1998. אינגרט נפטרה חמישה חודשים אחריו, ב-5 במאי 1997.
מחלוקת לאחר מותו.
לאחר מותו הטילו מספר כותבים ספק במידת הדיוק שבדיווחיו של ון דר פוסט על חייו.
התגלה שב-1952 נולד לו בן מנערה בת ארבע עשרה שנמסרה להשגחתו בשייט מדרום אפריקה לאנגליה.
מעמדו כ"גורו" נדון מחדש, ועיתונאים הציגו דוגמאות רבות ל"תיקונים" של המציאות בזיכרונותיו ובספרי המסעות שלו.
עובדות אלה ואחרות נאספו לביוגרפיה המאושרת אך העוינת בדרך כלל, 'מספר הסיפורים: חייו הרבים של לורנס ון דר פוסט'.
כריסטופר בוקר, הביוגרף והחבר של ון דר פוסט, פרסם הכחשות ובעקבותיהן פורסמו הכחשות-נגד.
גם אם גילויים אלה פוגמים במוניטין של ספריו האוטוביוגרפיים של ון דר פוסט התומכים ברעיונותיו של יונג על המשמעות ועל ה"דפוסים" של חיינו ושואבים את עיקר כוחם מתוך האמון בכותב,
הרי שהם אינם פוגעים בשנותיו של ון דר פוסט כשבוי מלחמה ובשני הספרים רבי העוצמה שכתב עליהן, ואף לא בעבודתו למען שימור.
סרטים.
עיבודים קולנועיים לספריו של ון דר פוסט:
מצעד הסינגלים הבריטי (2010–2019)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו מאז שנת 2010.
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בבריטניה (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו הבריטיות.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בעשור השני של המאה ה-21.
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה
נתונים סטטיסטיים.
האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד.
להלן האמנים אשר במהלך העשור השני של המאה ה-21 בעלי המספר הרב ביותר של שירים אשר הגיעו למקום הראשון במצעד במהלך העשור:
האמנים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד.
להלן האמנים אשר במהלך העשור השני של המאה ה-21 בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד במהלך העשור:
השירים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד.
להלן השירים אשר בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד במהלך העשור השני של המאה ה-21 במהלך העשור:
אישטוואן ברטה
אישטוואן ברטה (בהונגרית: Barta István; בשמו הקודם בֶּרְגֶר. 13 באוגוסט 1895 - 16 בפברואר 1948) היה שחיין ושחקן כדורמים הונגרי-יהודי. אלוף אולימפי ו-3 פעמים אלוף אירופה.
ביוגרפיה.
ברטה נולד באלמושד. באליפות הונגריה בשחייה שנערכה בשנת 1924 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה.
באולימפיאדת פריז (1924) סיים ברטה במקום חמישי בטורניר הכדורמים. בכל ארבעת המשחקים הוא שיחק כשוער.
באליפות הונגריה בשחייה זכה ברטה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות אירופה בכדורמים הראשונה שנערכה בבודפשט, בשנת 1926 זכה ברטה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת שוודיה ובמדליית ארד זכתה נבחרת גרמניה.
באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בבולוניה, איטליה בשנת 1927 זכה ברטה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת צרפת ובמדליית ארד זכתה נבחרת בלגיה.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה ברטה במדליית כסף בטורניר הכדורמים במדליית זהב זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת צרפת. בכל ארבעת המשחקים הוא שיחק כשוער.
באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 זכה ברטה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת אוסטריה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה ברטה במדליית זהב בטורניר הכדורמים לצידו שיחקו מיקלוש שרקן וגאורג ברודי שחקנים יהודים, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת ארצות הברית. הוא שיחק משחק אחד כשוער.
בשנת 1948 נפטר ברטה בבודפשט.
תא טלפון אדום
תא טלפון אדום הוא עמדת טלפון ציבורי, שהוצב כשירות לציבור על ידי חברות הטלפונים, במקומות מרכזיים רבים בבריטניה ומספר קולוניות-לשעבר שלה ברחבי העולם, כגון מלטה, ברמודה וגיברלטר.
היסטוריה.
חברת הדואר האנגלית (GPO) יצרה דגם ראשון של תא טלפון ב-1920, שנקרא K1 (קיוסק מספר אחד); התא עוצב בצבע קרם, עם מסגרות אדומות לזגוגיות השקופות של התא. הוצבו מספר תאי טלפון כאלו ברחבי המדינה, וכמעט ולא נותר להם זכר כיום. ב-1924 התקיימה תחרות עיצוב לתא הטלפון; הדגם הזוכה המוכר, שנקרא מאז K2, תוכנן ועוצב על ידי האדריכל סר גיילס גילברט סקוט. חברת הדואר שינתה מספר פרטים בעיצוב, כגון החומרים מהם עשוי התא (יצקת במקום פלדה כפי שהציע סקוט), וצבע התא (אדום במקום כסוף - הצבע הבולט נבחר כדי שהציבור יוכל לזהות אותו בקלות ממרחק ברחוב). מ-1926 הוצבו תאי טלפון אדומים רבים במטרופולין לונדון.
ב-1929 הציג סקוט את גרסת K3 לתאי הטלפון, שנצבעה בצבע קרם עם מסגרות אדומות לזגוגיות, בדומה ל-K1. היא הייתה זולה יותר לייצור מ-K2, אך עדיין יקרה מ-K1, ולכן תאים מעטים בגרסה זו הוצבו ברחבי המדינה. ב-1935 הוחל בייצור המוני של תאי K6 אדומים, שעוצבו לרגל יובל הכסף למלכותו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ואלפים מהם הוצבו לראשונה בפריסה רחבה בכל עיר ברחבי המדינה. עיצוב תא הטלפון נתקל בתגובות מעורבות של התושבים, וחלקם הביעו ביקורת על הצבע הבולט; חברת הדואר אף נאלצה לאפשר צביעה של תאים בצבע אפור עם מסגרות זגוגיות אדומות, ביישובים שבהם טענו התושבים כי התאים האדומים פוגמים בנוף הטבעי והאדריכלות הייחודית המקומית. כיום חלק מהתאים הללו נצבעו מחדש באדום.
ב-1952, בעקבות החלפת סמל "כתר טיודור" ב"כתר אדוארד הקדוש" על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת החדשה שהוכתרה, הוחל בהצבת הסמל החדש למראשותיהם של כל תאי הטלפון K6 ברחבי המדינה. בתאי הטלפון בסקוטלנד הוצב במקומם סמל כתר סקוטלנד.
ב-1968 הוצג דגם חדש של תא הטלפון, K8, שעוצב על ידי ברוס מרטין, וצבעו היה אדום בהיר מעט יותר. הוצבו 11 אלף תאי טלפון חדשים ברחבי המדינה, חלקם החליפו תאים ישנים, אך רק במקרה שאלו התבלו וניזוקו לאורך השנים. רק 12 תאי K8 נותרו כיום ברחבי המדינה, לאחר שרובם הוחלפו על ידי הדגם החדש KX100; דגם זה נוצר לאחר הפרטת חברת הדואר לבריטיש טלקום, החל משנות ה-80. לאחר ההפרטה הוחלפו גם חלק מהתאים הישנים, K2 ו-K6, וחלקם נמכרו והוסבו לשימושים אחרים כגון תאי מקלחת בבתים פרטיים. ב-1996 הוצג דגם חדש נוסף של תא הטלפון, KX100 PLUS.
תאי טלפון אדומים בבריטניה וברחבי העולם כיום.
כיום כמות תאי הטלפון האדומים ברחבי בריטניה הולכת ופוחתת, בדומה למגמה הכללית בתחום הטלפונים הציבוריים, וזאת בשל השימוש הגובר של אנשים רבים בטלפונים סלולריים כאשר נמצאים ברחוב. עם זאת, רבים מהם ממשיכים לשרת את הציבור ברחובות הערים, וחלקם אף עוברים שחזור ושימור, וזאת בשל הפופולריות הרבה שלהם בקרב הציבור הבריטי; בנוסף הם מהווים סמל בריטי מוכר ופופולרי עבור התיירים המבקרים בבריטניה. חלק מתאי הטלפון האדומים הוסבו לשימושים אחרים, כגון מכשירים למכירת דברי דואר או כספומטים.