סימפטומים תלויי תרבות: טינטוס, נוקשות של הצוואר, כאב ראש, וכן בכי או צרחות ללא שליטה. סימפטומים אלה אינם הכרחיים לצורך אבחנת התקף פאניקה, אך הם יכולים להיות חלק שכיח בתמונה הקלינית.
שכיחות ואפידמיולוגיה.
התקף פאניקה.
שיעור התקפי הפאניקה למשך 12 חודשים עומד על 11.2% בקרב בוגרים. אין הבדל מובהק בין קבוצות אתניות שונות בארצות הברית כפי שיש בהפרעת פאניקה. בארצות אירופה הממוצע נע בין 2.7% ל 3.3%. השיעור גבוה יותר בכל העולם בקרב נשים מאשר בקרב גברים. התקפי פאניקה יכולים להתרחש בילדות אך הם נדירים לפני גיל הבגרות המינית.
הפרעת פאניקה.
השכיחות לאורך 12 חודשים בארצות הברית וכמה מדינות אירופיות, נע בין 2% ל 3% בקרב בוגרים ומתבגרים. בקרב אמריקנים ממוצא לטיני השיעור נמוך באופן יחסי. בקרב אפרו אמריקנים, אינדיאנים אמריקנים, אמריקנים יוצאי האיים הקריביים, יש שיעור גבוה משמעותית של הפרעת פאניקה בהשוואה לממוצע לעיל. שעור נמוך יחסית של ההפרעה ( 0.1% עד 0.8% ) דווח בקרב מדינות אמריקה הלטינית, אסיה ואפריקה. ההפרעה שכיחה יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים (היחס עומד על 2:1). יחס זה מתקיים החל מגיל 14 ואילך. שיעור ההפרעה עולה בהדרגה ובהתמדה עם הגיל בעיקר בקרב נערות. בקרב ילדים הפרעת הפאניקה נדירה יחסית (פחות מ 0.4%). בקרב זקנים מגיל 64 ומעלה שיעור הפרעת הפאניק הוא נמוך (0.7%) ונמצא במגמת ירידה ככל שהגיל עולה .
גורמי סיכון פרוגנוסטיים.
גורמים אישיותיים: חוויית מסוגלות שלילית, חרדתיות גבוהה, נטייה להאמין שהסימפטומים של התקפי הפאניקה מזיקים לגוף, כל אלו הם גורמי סיכון פרוגנוסטיים להתקפי פאניק, אם כי לא ידוע מהי תרומתם להפרעת פאניק. מחשבות של קיום כוחות אפלים שיכולים לגרום להתקפים, יכולים להיות קשורים להפרעת פאניק.
גורמים סביבתיים: דיווחים על חוויות של פגיעה מינית יותר שכיחים בהפרעת פאניק מאשר בהפרעות חרדה אחרות. עישון סיגריות הוא גורם המעלה את הסיכון להתרחשות התקף פאניק והוא גם מעלה את הסיכון להתפתחות ההפרעה. מרבית האנשים יודעים לדווח על אירוע חיים כמו מוות במשפחה, משבר חיים שפגע בתחושת הרווחה האישית, סטרסורים בינאישיים, הקשורים לבריאות וכדומה.
גורמים גנטיים: ההערכה היא שישנם מספר גנים התורמים לפגיעות להתקפי פאניק ולהתפתחות ההפרעה. להפרעה יש בסיס גנטי נרחב יחסית. כ־15% עד 17% מהקרובים מדרגה ראשונה של אנשים עם הפרעת פאניק, מתמודדים גם הם עם ההפרעה. בתאומים זהים השכיחות היא בין 80% ל 90% ובתאומים לא זהים השכיחות נעה בין 10 ל 15%.
גורמים פיזיולוגיים: מבחינה פיזיולוגית ההערכה היא שישנו תפקיד מרכזי לאמיגדלה ולמערכת הלימבית בכלל. ההתחלה הפתאומית והחדה מצביעה על כך שמדובר בהפעלה מהירה ומסיבית מאוד של מערכת העצבים הסימפטתית.
אפידמיולוגיה של הפרעת פאניקה בישראל.
על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ -2004 2003 שיעור הפרעת הפאניקה נמוך מעט מזה של מדינות מערב אירופה. שיעור ההפרעה בישראל על פי נתוני הסקר עמד על 0.8%. (עם 0.6% שכיחות). אצל יותר ממחצית מהמאובחנים ההפרעה הייתה ברמה חמורה (52.8%). אצל 22.6% הרמה הייתה מתונה ואצל 24.6% הרמה הייתה קלה. תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות הפרעת פאניקה. שיעור חוויית המוגבלות הסובייקטיבית עליה דיווח המרואיין, עמד בהפרעת פאניקה היה גבוה יותר ככל שרמת ההכנסה הייתה גבוהה יותר: בעלי הכנסה גבוהה דיווח על כמעט 50% מוגבלות, בעלי הכנסה בינונית דיווח על כ-47%. ובעלי הכנסה נמוכה דיווחו על רמת מוגבלות של פחות מ 22%.
מהלך ההפרעה.
ההפרעה מתחילה לרוב באופן פתאומי וספונטני, לרוב בלי שהאדם יוכל להצביע על גורם כלשהו שגרם להופעת ההתקף. במהלך ההתקף בולטת הרגשה כללית רעה המלווה לעיתים בפחד של האדם שמא הוא עומד למות מהתקף לב (התקף פאניקה מלווה פעמים רבות בקצב לב מוגבר ובפעימות לב חזקות). עם הזמן האדם עלול לפתח חרדה גדלה והולכת ממקומות, ומצבים בהם התרחש התקף בעבר. אלו יכולים להיות מקומות הומים, מקומות סגורים, מקומות ציבוריים (למשל אוטובוס) ועוד. בהדרגה עשוי להיווצר דפוס של הימנעות ממקומות שיוצרים אצל האדם עם ההפרעה תחושה שעוד מעט יתרחש התקף. לדפוס זה של הימנעות יש נטייה להתרחב עם הזמן ולכלול עוד ועוד מקומות ומצבים שעלולים לעורר התקף. במקרים רבים ההפרעה מלווה באגורפוביה. ההפרעה עלולה להיות מלווה בשיעור מוגבר של אובדנות.
פרוגנוזה.
בכ-50% מהמקרים יש החלמה ספונטנית ומלאה מההפרעה גם ללא התערבות טיפולית. כאשר ההפרעה מלווה באגרופוביה שיעור ההחלמה הספונטנית נמוך יותר.
התמונה הקלינית.
התמונה הקלינית היא כאמור של התחלה חדה ופתאומית. ההפרעה מתייחדת במרכזיות הרבה של התסמינים הפיזיים. האדם במצב זה ידווח על מצוקה קשה הכוללת תסמינים גופניים רבים שהאדם אמנם מכיר, אך הם מעולם לא הופיעו אצלו יחד ומעולם לא בצורה כה חזקה.
במקרה שבו מתפתחת גם אגורפוביה עלול האדם לפתח פחד מפני ההתקף הבא. הפחד עלול להוביל לדפוס הולך ומתרחב של הימנעות ממקומות ומצבים העלולים לעורר את ההתקף. בחלק מהמקרים מתפתחת במהלך ההתקף תמונה של היפרוונטילציה. מצב זה יכול להסביר את התופעות של עיקצוץ בפנים ובגפיים, עקב ירידה ברמת CO2 בדם. מצב זה של היפרוונטילציה יכול לקבל אופי כרוני.
תחלואה נלווית.
התקפי פאניק וכן הפרעת פאניקה יכולים להיות להתפתח על רקע מצבים רפואיים שונים ובכללם מחלות נשימה כמו אסתמה מחלות לב וכלי דם, סוכרת ותסמונת המעי הרגיז. מבחינת הפרעות נפשיות התקפי פאניקה שכיחים יחסית אצל אנשים עם הפרעות חרדה שונות, אנשים עם תגובת קרב, ואנשים עם פחד מפני טיסה. כאמור אצל מרבית האנשים המפתחים את תסמיני הפרעת הפאניקה מתפתחת גם אגורפוביה.
מחקר.
קיים מחקר העוסק במעורבותם של אזורים שונים במוח ותפקידם בהתקפי פאניקה והפרעת פאניקה. מוקד אחד של מחקר בודק השפעה של שאיפת CO2 על גרעין הלוקוס סרולאוס. מהמחקר עולה שרמות גבוהות של פחמן דו-חמצני יגרמו אצל חלק מהאנשים לפעילות עצבית אינטנסיבית בגרעין זה. ניסוי אחר בדק השפעה של עירוי של לקטאט והראה שניתן ליצור התקף פאניק מלאכותי אצל כ-70% מהנבדקים. במחקר אחר נבדקה הפעילות של אזורים שונים במוחם של אנשים עם הפרעת פאניק בעזרת דימות תהודה מגנטית (MRI) וכן בעזרת טומוגרפיית פליטת פוזיטונים (PET). ממצאי ה MRI מצביעים על שינויים מבניים בקליפת המוח באונה הטמפורלית. ממצאי ה PET הצביעו על שינויים בזרימת דם לאזור הפרה היפוקמפי (אזור הקשור למערכת הלימבית).
אבחנה מבדלת.
יש להבחין בין הפרעת פאניקה ובין הפרעות חרדה אחרות או מצבים תגובתיים אחרים שיכולים להיות מלווים בהתקף פאניקה.
כמו כן יש להבחין בין התקפי חרדה למחלות גופניות היכולות ליצור תסמיני חרדה: התקף לב, היפוגליקמיה, היפרתירואיזם, ועוד.
יש להבחין הפרעת פאניק מהרעלות של סמים שונים לרבות ברביטורטים, אמפיטמינים וקפאין
יש להבחין בין התקף פאניקה רגיל ובין תסמונת צניחת המיסתם המטראלי (MVP). כ 50% מבין האנשים המפתחים את הפרעת הפאניק סובלים מהתסמונת הזו.
טיפול.
טיפול תרופתי: טיפול תרופתי בנוגדי דיכאון (טריציקליים או מקבוצת SSRI) עדיף על טיפול בעזרת בנזודיאזפינים.
פסיכותרפיה: טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) עדיף מבחינת עלות תועלת ומבחינת אפקטיביות על טיפול תרופתי בלבד. טיפול משולב של נוגדי דיכאון+CBT הוא הפתרון המומלץ ביותר.
עזרה עצמית: במקומות שונים בעולם פועלות קבוצות לעזרה עצמית ומתפתחות יוזמות העושות שימוש בסוג זה של פורמט כדי לעזור לאנשים עם הפרעה זו לעזור לעצמם.
שיקום.
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי, בעקבות הפרעה פסיכיאטרית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
טרנסאוקסאניה
טראנסאוקסאניה או "טראנסאוקסיאנה" (פירוש מילולי בלטינית: "מעבר לנהר האוקסוס"; שמות נוספים: בערבית: ما وراء النهر "Ma Wara' un-Nahr" שפירושו "מעבר לנהר", בפרסית: فرارود "Farārud") הוא שטח נרחב במרכז אסיה הנפרש בין נהרות אמו דריה לסיר דריה, כיום בין אוזבקיסטן, טג'יקיסטן ודרום קזחסטן.
היסטוריה.
המושג נכנס לשימוש בזמן כיבושיו של אלכסנדר מוקדון אז נהיה לגבול צפון-מזרחי של האימפריה שלו במאה ה-4 לפנה"ס. מאז ועד הכיבוש הערבי התרבות באזור נשארה שילובם של תרבויות יוון, פרס, סין ובודהיזם וקיבלה שם סרינדיאנית.
בתקופת הממלכה האחמנית באיראן חלק מן האזור קיבל את השם סוגדיאנה שבתקופת האימפריה הסאסאנית התפשט לכלל האזור על מנת להבדילו מבאקטריה הסמוכה. בין הממלכה לאימפריה הוא נכלל בשליטת הממלכה הסלאוקית, ממלכת יוון-בקטריה, האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן.
מגלה הארצות הסיני ג'אנג צ'יאן היה הסיני הראשון המתועד שסיפר על האזור אותו הוא ביקר ב-126 לפנה"ס יחד עם ביקורו בבקטריה ופרתיה.
לוך נס
לוך נס (באנגלית: Loch Ness, בגאלית סקוטית: Loch Nis) זהו לוך, אגם עמוק של מים מתוקים, הנמצא בהיילנדס בסקוטלנד. האגם הוא גוף המים הגדול ביותר לאורכו של השבר הגאולוגי הקרוי גלן אלבין או "הגלן הגדול" (גלן בגאלית סקוטית: עמק) שמתחיל באינוורנס בצפון ונגמר בפורט ויליאם בדרום; חלק מתוואי התעלה הקלדונית שמחברת בין הימים בשני קצותיו של גלן אלבין עובר בלוך נס.
לוך נס מורכב מסדרת אגמים אשר נוצרו כתוצאה מהפשרת קרחוני ענק בסוף תקופת הקרח האחרונה. לוך נס הוא האגם השני בגודלו בסקוטלנד, שטחו כ-56 קמ"ר (שליש משטח הכנרת). האגם נודע בגלל המפלצת המיתולוגית שנצפתה בו, כביכול, וקרויה לכן "המפלצת מלוך נס".
סופרז'יסטיות
טיפול בחריגות