אביו של אינדיאנה רצה שהוא יחזור לאוניברסיטת פרינסטון. כדי לחמוק מגורל זה ברח ג'ונס הצעיר מביתו ברכבת, הגיע למקסיקו ושם הוא נחטף על ידי מהפכנים מקסיקנים. הוא הצטרף לצבא המהפכני, והשתתף במהפכה המקסיקנית של שנת 1916, תחת פיקודו של פנצ'ו וייה. בשנים אלה הוא פגש את חברו רמי הבלגי, שאיתו יצר קשר ידידות עמוק. השניים עזבו את מקסיקו והגיעו לחופי אירלנד, בדיוק כשהתחילה מלחמת העולם הראשונה.
רמי וג'ונס התגייסו לצבא הבלגי וג'ונס שיקר לגבי גילו ושמו והציג עצמו כאנרי דפאנס. הוא עבר הכשרה כלוחם ושירת בגדוד חיל רגלים. בהמשך מונה למפקד כיתה ולחם בקרב על הסום. בהמשך זכה ג'ונס למינוי שדה לקצונה. אי יכולתו של ג'ונס לקרוא מפות גרמה לו לאבד את יחידתו, והוא סופח לצוות של חיילים ותיקים של הצבא הבריטי בפיקוד פרדריק סלוס. בין המשימות שתוארו בסדרת הטלוויזיה, מתוארים הרס של תותח רכבת גדול ולכידתו של פאול פון לטו-פורבק, אחד ממפקדי הצבא הגרמני. בסופו של דבר התאחד ג'ונס עם הצבא הבלגי ועם רמי באירופה בשנת 1916, ונטל חלק בחזית המערבית של המלחמה. במהלך הקרבות נלכד ג'ונס על ידי הגרמנים, נמלט, נפגש עם מאטה הארי, ועבד כקצין מודיעין צבאי. לאחר מכן חלה, טופל על ידי אלברט שווייצר, ונאבק עם ארנסט המינגוויי על חיבתה של אחות צעירה. עם סיום המלחמה עבד ג'ונס כמתרגם בצוות שעבד על ניסוחו של חוזה ורסאי, והיה עד ליסודות שהונחו למלחמת העולם השנייה.
זמן מה לאחר סיומה של המלחמה, חזר ג'ונס לארצות הברית והחל ללמוד ארכאולוגיה באוניברסיטת שיקגו תחת שרביטו של הארכאולוג וחוקר מצרים העתיקה פרופסור אבנר רייבנווד. במהלך תקופה זו יצר ג'ונס קשרים רומנטיים עם בתו של מורו, מריון. ג'ונס חתך באופן פתאומי את קשריו עם משפחת רייבנווד בשנת 1926 למשך עשור. בשנים אלה חילק ג'ונס את זמנו בין הוראה באוניברסיטה ובין מסעות מחקר ארכאולוגים. אחד ממסעות אלה הובילו אותו בשנת 1935 לסין, ומשם הוא נקלע להרפתקה במקדשה של האלה קאלי בהודו. (בו התרחשה עלילת "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור"). לאחר חזרתו מהודו, בשנת 1936, ג'ונס עבד כפרופסר לארכאולוגיה באוניברסיטת מארשל (אוניברסיטה בדיונית על שמו של המפיק פרנק מארשל), אז פנו אליו סוכני ממשלת ארצות הברית, וגייסו אותו כדי למצוא ולהעביר לידיהם את ארון הברית, על מנת שלא ייתפס על ידי הנאצים. (מאורעות אלה מתוארים בסרט "שודדי התיבה האבודה").
לאחר חזרתו לארצות הברית המשיך ג'ונס לחלק את זמנו בין לימוד באוניברסיטה, מסעות מחקר ארכאולוגים, וביצוע משימות מזדמנות עבור ממשלת ארצות הברית. בשנת 1938, אחרי שהשיג את הצלב של קורונדו למוזיאון, יצא ג'ונס לחלץ את אביו מידי הנאצים, ונעשה מעורב בחיפושים אחרי הגביע הקדוש (חיפושים אלו מהווים את עלילת "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון"). במלחמת העולם השנייה שימש ג'ונס כאיש המשרד לשירותים אסטרטגיים, וביצע משימות מודיעין ומבצעים מיוחדים רבים. ג'ונס סיים את המלחמה בדרגת לויטננט קולונל בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה הוענקו לו עיטורים רבים על אומץ ליבו.
בשנת 1957 ג'ונס החל לחקור את טיבם של גולגולות הבדולח בדרום אמריקה ונאלץ להתמודד מול סוכנים של ברית המועצות אשר ביקשו לנצל את כוחו של מתקן חוצני. ג'ונס התחתן עם מריון (השחקנית קארן אלן) וגילה שיש לו בן - הנרי "מאט" ויליאמס (בכיכובו של שיאה לה בוף). עלילה זו הוצגה בסרט הרביעי בסדרה, "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח".
הפעם האחרונה, מבחינה כרונולוגית, שבה נראה ג'ונס על המסך הייתה בסדרת הטלוויזיה, שבה הוא מתואר כזקן בן 93 שחי בניו יורק יחד עם בתו ומשפחתה, ב-1993. בערוב ימיו היה ג'ונס בעל רטיית עין ומקל, אולם עם זאת הציג ערנות וחדות הנדירים אצל אדם בגילו.
הופעות.
משחקי מחשב.
כמו כן ישנם מספר משחקי מחשב שפותחו בהשראת אינדיאנה ג'ונס, על אף שהם לא מתייחסים אליו ישירות. הבולט שבהם הוא "ריק הנועז" (Rick Dangerous), בהפקת חברת Core Design.
אינדיאנה ג'ונס הצעיר.
סדרת הטלוויזיה אינדיאנה ג'ונס הצעיר, שודרה בארצות הברית בין 1992 לבין 1993. דמותו של ג'ונס שוחקה על ידי שון פטריק פלנרי כאינדי הנער ועל ידי קורי קרייר כאינדי הילד. סדרה זו נערכה מחדש במספר סרטי טלוויזיה המציגים את דמותו של ג'ונס הצעיר. באחד מסרטי הטלוויזיה הופיע פורד כשחקן אורח. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הראשון.
אחר.
עלילותיו של ג'ונס הופיעו גם במספר ספרי הרפתקאות בעלי עלילה נפרדת מהסרטים. בנוסף הופיע בתחילת שנות ה-80 ספר קומיקס של חברת מארוול קומיקס המציג את ג'ונס כגיבורו.
בשנת 1995 נפתח באתר השעשועים דיסנילנד מתקן בשם "הרפתקאות אינדיאנה ג'ונס", שמבוסס על המותג של ג'ונס, וממוקם בתפאורה של "מקדש העין האסורה". מתקנים דומים נוספים קיימים באתרי השעשועים של חברת וולט דיסני בצרפת ובטוקיו.
באולפני הוליווד של דיסני שנמצאים בדיסניוורלד, מתקיים מופע חי בהשתתפות כפילים שמבוסס על סצנות מפורסמות מהסרט שודדי התיבה האבודה.
במרץ 2016, דיסני הודיעה על סרט חמישי בסדרה שימשיך את עלילותיו של ג'ונס, בהשתתפות פורד ושפילברג. הסרט תוכנן במקור להקרנה ביולי 2020. התאריך נדחה ליולי 2021 עקב בעיות בהפקה, ולאחר מכן ליולי 2022 עקב ארגון מחדש של לוחות הזמנים של דיסני בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
חטיבות צה&quot;ל במלחמת העצמאות
חטיבות צה"ל במלחמת העצמאות הוקמו מתוך יחידות החי"ש של ההגנה, ומתוך יחידות הפלמ"ח.
מבנה חטיבות צה"ל בתש"ח.
בראש החטיבה עמד מפקד החטיבה. תחתיו היו שתי זרועות:
כן היו כפופים למפקד החטיבה מפקדי הגדודים והנפות.
חטיבות צה"ל בתש"ח.
הטבלה הבאה מרכזת את חטיבות צה"ל בעת מלחמת העצמאות. הטבלה מסודרת לפי מספר החטיבה בעת היווצרותה.
בריטניקה
אדריאן סמית'
אדריאן סמית' (באנגלית: Adrian Frederick Smith, נולד ב־27 בפברואר 1957 באנגליה) הוא הגיטריסט של להקת ההבי מטאל המפורסמת איירון מיידן. הוא נחשב לאחד מנגני הגיטרה הטובים בעולם, ומאופיין בסגנון נגינה מאוד מלודי ובסולואים איטיים יחסית, שבהם כל תו ותו נשמע ברור וחזק. הוא היחיד מבין שלושת הגיטריסטים של איירון מיידן שאינו משתמש בגיטרה של פנדר.
אמצעי לפיזור הפגנות
אמצעים לפיזור הפגנות
אמצעים לפיזור הפגנות (בישראל הם נקראים בראשי תיבות אלפ"ה) הם שורה של אמצעים שנחשבים לבלתי קטלניים או פחות קטלניים (נשק אל-הרג) המיועדים לפיזור הפגנות, הפרות סדר אלימות ומהומות, ללא גרימת אבדות והרוגים בקרב המפגינים או המתפרעים. עם זאת, שימוש בנשק שנחשב ל"אל-הרג", כגון קליעים מצופי גומי או כדורי ספוג, כבר גרם למותם של מפגינים.
אמצעים לפיזור הפגנות.
אמצעים קלאסיים.
האמצעים ה"קלאסיים" לפיזור הפגנות הם:
אמצעים טכנולוגיים.
בשנים האחרונות פותחו מערכות טכנולוגיות לפיזור הפגנות:
מערכת המשמיעה צלילים חדים וגבוהים, אשר אינם משפיעים על אנשים בשנות השלושים המאוחרות ומעלה (אשר כבר לא מסוגלים לקלוט צלילים כאלה), ולצעירים היא גורמת לכאבים בלתי נסבלים.
אמצעי ירי.
בהפגנות ובמהומות אלימות נעשה שימוש גם בירי אל עבר המפגינים של תחמושת פחות-מקטלנית, כגון:
ירי צלפים ואש חיה נעשה כמוצא אחרון לפיזור הפגנה אלימה, כאשר יש סכנת חיים לשוטרים בשטח או לאזרחים חפים מפשע בסביבה.
אופליה (פירושונים)
אליפות אירופה לאומות
זווית ישרה
עבור שנה
קופה אמריקה
הקופה אמריקה של הקונמבול (בקיצור בספרדית ובפורטוגזית: Copa América) היא אליפות אמריקה הדרומית לאומות בכדורגל, המתקיימת אחת לכמה שנים, בפרקי זמן בלתי קבועים.
התחרות מאורגנת על ידי הקונפדרציה הדרום אמריקאית, CONMEBOL. בשנים 1992–2017 האלופה הייתה משתתפת בגביע הקונפדרציות.
זוהי תחרות הנבחרות העתיקה ביותר בעולם (החלה ב-1916), ואירוע הספורט השלישי בגודלו בעולם מבחינת כמות צפייה. אליפות זו מכתירה את אלופת דרום אמריקה, אך משנות ה-90 מוזמנות לטורניר נבחרות מאמריקה הצפונית ואסיה להשתתפות.
מאז 1993 הטורניר כולל 12 קבוצות - כל עשר הנבחרות שחברות ב־CONMEBOL, ושתי נבחרות שמוזמנות מקונפדרציות אחרות (משתנה מטורניר לטורניר). מתוך עשר המשתתפות הקבועות שמונה לקחו בעבר את הגביע, כאשר שיאניות הזכיות הן נבחרות אורוגוואי וארגנטינה עם 15 זכיות בטורניר. ארגנטינה שאירחה את טורניר הבכורה ב-1916, אירחה את הטורניר את המספר הרב ביותר של פעמים (תשע פעמים), וארצות הברית הנבחרת היחידה שאירחה את הטורניר והיא לא חברה ב-CONMEBOL (ב-2016). שלוש פעמים הטורניר התקיים או צפוי להתקיים במספר מדינות בדרום אמריקה ולא רק במדינה אחת (ב-1975, 1979, 1983).
היסטוריה.
אליפות דרום אמריקה בכדורגל.
השנים הראשונות.
במקור נקראה התחרות אליפות דרום אמריקה בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sud Americano de Football).
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית הייתה ההתאחדות הראשונה בדרום אמריקה והוקמה ב-1893, בעוד מועדון הכדורגל הראשון בדרום אמריקה היה "מועדון הכדורגל והקריקט של לימה", והוקם בפרו ב-1895 (קיים עד היום בפרו).
בשנת 1910 נערכה תחרות במתכונת דומה גביע המאה למהפכת מאי, בה השתתפו צ'ילה ואורוגוואי אך היא לא מוכרת כיום באופן רשמי על ידי ה-CONMEBOL.