ממצאים ארכאולוגיים הקשורים בתעשיית הארגמן נתגלו באתרים רבים, בייחוד באגן המזרחי של הים התיכון. עם זאת, במרבית המקרים לא נתגלו המתקנים עצמם או עדויות ברורות אחרות לייצור ארגמן. הממצא השכיח במרבית האתרים הוא קונכיות שלמות או מרוסקות של חלזונות ממין ארגמון. ממצא זה, על אף חשיבותו כסימן אפשרי לקיומה של תעשיית ארגמן באתר נתון הוא בעייתי, זאת מאחר שחלזונות ממין ארגמן היו ונותרו מקור מזון ליושבי חופי הים התיכון וכן נוצלו למגוון שימושים משניים, כגון ייצור סיד וכחומר מילוי בבנייה. על כן, יש לבחון בעין ביקורתית את אותם אתרים בהם לא נתגלו ערימות אלו בהקשר סטרטיגרפי ברור ובכמות מספיקה.
מאידך, אין לפסול את האפשרות לפיה לאחר מיצוי חומר הצבע המצוי בבלוטה התת-זימית, תרמו הצבעים את יתר חלקי החילזון, ביניהם החלקים הבשרניים והקונכייה, למטרות מאכל, בנייה, פולחן ועוד; ניצול יעיל זה של תוצרי לוואי נצפה גם כיום במגוון תעשיות מודרניות וניתן להניח עיקרון דומה הנחה גם תעשיות קדומות. פרט לערימות הקונכיות הנזכרות לעיל, הממצאים העיקריים המשמשים כעדות אפשרית לקיומה של תעשיית ארגמן באתר נתון הם שברי חרסים ועליהם שאריות צבע, מתקני צביעה וכן שרידי בדים צבועים בצבע ארגמן. זיהוי מתקני הצביעה שנוי במחלוקת, זאת מאחר שהכלים ששימשו לצורך זה אינם שונים באופן מהותי מכלים ששימשו במגוון תעשיות והקשרים אחרים. בדים צבועים אף הם ממצא בעייתי במידת מה, זאת מאחר שכאמור (ר' לעיל), הדרישה הגבוהה לצבע הארגמן בעולם העתיק הובילה לייצור שלל תחליפים זולים וזיופים. קיומו של צבע ארגמן מזויף מחייב את חוקרי התעשייה לנתח את הרכבם הכימי של הבדים הצבועים, לכאורה, זאת על מנת להבחין בינם לבין ממצאי צבע ארגמן אמיתי. בעיה מתודולוגית נוספת הקשורה בהגדרת אתרי ייצור ארגמן היא בעיית שימור הממצאים- בחפירות רבות נשמרות קונכיות שלמות בלבד, בעוד הקונכיות השבורות והמרוסקות- "מאובן מנחה" של תעשיית הארגמן- נזרקות. גם במקרים בהם קונכיות מרוסקות נשמרות, לרוב לא נערך מספור של ממצא זה ועל כן לא ניתן לקבוע בוודאות האם מדובר בפסולת מטבח או בשרידי תעשיית הארגמן.
על סמך בחינת עדויות עתיקות, ובייחוד כתבי פליניוס, ניתן לשחזר באופן כללי את שלבי הכנת הצבע ומכאן את הכלים שהיו נחוצים לביצועם. השתמרותם של הסלים והמלכודות ששימשו ללכידת החלזונות, המתוארים בכתבי אריסטו אמנם מוטלת בספק, אולם חוקרים עשויים למצוא עדויות עקיפות לכך כגון קונכיות מחוררות ושרידי קונכיות ששימשו כפיתיון (ר' להלן). מתיאורו של פליניוס אף עולה כי בעת הכנת צבע הארגמן, נעשה שימוש במספר כלים, ביניהם כלי לשבירת קונכיות הארגמונים הגדולות, כלי למיצוי נוזל הבלוטה התת-זימית, משטח קשה עליו נשברו החלזונות, כלי בישול גדולים, כבשן וכלי לערבוב התמיסה. תפקידו של הארכאולוג הבוחן את תעשיית הארגמן לנסות ולזהות כלים אלו ולעמוד על מיקומם אחד ביחס לשני, זאת במטרה לנסות ולהגדיר אזורי פעילות תעשייתית בכלל ואזורי ייצור של צבע הארגמן בפרט. כמו כן, עליו לשים לב לכלים החסרים מן הרשימה המתוארת לעיל ולנסות לעמוד על הסיבה לכך.
מרכזי ייצור הארגמן בחופי הלבנט.
ככלל, ניתן לחלק את אתרי הייצור של צבע הארגמן באגן המזרחי של הים התיכון לשלושה: האתרים בחוף הפיניקי, אתרים באסיה הקטנה והאתרים שנתגלו ברחבי הים האגאי ויוון.
צור וצידון.
כנזכר לעיל, הערים הפיניקיות צור וצידון התפרסמו בעולם העתיק כמרכזי ייצור חשובים של צבע הארגמן, אשר נודע באיכותו המעולה והעשיר את מייצריו. למעשה, יש המשערים כי החיפוש אחר מקורות חדשים לצבע הארגמן הוא שהניע את תושבי ערי פיניקיה לפתח את מיומנותם הידועה כיורדי ים וליצור אימפריית מסחר ימית.
חרף חשיבותן הרבה של ערים אלו כמרכזים לייצור צבע הארגמן, לא נמצאו עד כה המתקנים הקשורים בתעשייה זו. זאת ועוד, אזורי התעשייה המרכזיים לא נבדקו ביסודיות ותוצאותיהן של בדיקות אלו טרם פורסמו. העדות הבולטת והידועה ביותר לקיומה של תעשיית הארגמן בצור וצידון היא עדות עקיפה- בפאתי ערים אלו נתגלו תלוליות ענקיות ומכוסות עפר ובהן מיליוני קונכיות שלמות או שבורות ומרוסקות של חלזונות ממין ארגמון.
גודלן של ערימות אלו, שאורכן נמדד בעשרות מטרים וגובהן מספר מטרים, מהווה עדות אילמת לאינטנסיביות של תעשייה זו בחוף הפיניקי, אשר תוארה בכתבי פליניוס וסטרבון כחסרת תקדים בהיקפה. לדברי דונן (Dunand), בעת שחפר מבנה בצור גילה ערימת קונכיות ארגמן בנפח של מספר מטרים מעוקבים. הערימה, שהייתה סמוכה לחוף הים, הכילה הן קונכיות ארגמונים והן צדפות, אשר שימשו, ככל הנראה, כפיתיון בעת ציד החלזונות. התלולית הראשונה ובה קונכיות של ארגמון קהה קוצים נתגלתה בשנת 1864 בפאתי העיר צידון. בקרבת תלולית זו אך בנפרד ממנה, נתגלתה ערימה נוספת ובה קונכיות חלזונות ממין ארגמון חד קוצים וארגמונית אדומת פה. במרבית הקונכיות זוהתה שבירה אופיינית של גב הקונכייה. לדברי זיידרמן וקרמון, להפרדה בין מינים שונים של ארגמונים בתלוליות הנ"ל עשויה להיות חשיבות מרכזית בהבנת תהליכי הייצור של צבעי הארגמן והתכלת. לדידם, הערימות הנפרדות בפאתי צידון מעידות על הקפדה שלא לערבב בין המינים ומצביעות, אולי, על אפשרות קבלת תוצאות צביעה שונות על ידי שילוב הצבע ממיני החלזונות השונים. לדברי זיידרמן, הפרדת ערימות הקונכיות עשויה להעיד על קיומם של אתרי צביעה שונים בעיר, בהם ארגמון קהה קוצים שימש לייצור צבע תכלת, בעוד שני המינים האחרים שימשו לייצור צבע ארגמן.
לדברי קרמון, לפי דיווחי נוסעים מן המאה ה-19 עולה כי ריכוז הקונכיות הגדול ביותר בקרבת צור (המורכב באופן כמעט בלעדי מקונכיות ארגמון חד קוצים) מצוי במפרץ מדרום לחצי האי ובבורות לאורך חופה הדרום-מזרחי של העיר, בעוד בצידון, ערימות הקונכיות (ברובן קונכיות ארגמון קהה קוצים) ממוקמות בקרבת "הנמל המצרי" הדרומי ומעל מבצר סנט לואיס. במהלך החפירות הארכאולוגיות שבוצעו בצור נמצא כי החל משכבה 17 (4600 שנים לפני זמננו) החלו להופיע קונכיות שלמות של ארגמונים קהי וחדי קוצים, אולם לדברי קרמון נתגלו קונכיות בודדות בלבד בכל שכבה ועל כן אין להניח כי מדובר בשיירי תעשיית הארגמן. לטענתה, הריכוזים הגבוהים של פסולת קונכיות במקומות קבועים בקרבת צור, צידון וערים אחרות לאורך החוף הפיניקי מעיד על המשכיות בשיקול בחירת מיקום אזורי עיבוד הצבע ועל השתמרות מסורות ייצורו לאורך זמן. לדברי קרמון, החזיקה תעשיית הארגמן הצורית מעמד זמן רב יותר מאשר כל יתר תעשיות הארגמן באגן הים התיכון ונעלמה רק בשלהי המאה התשיעית לספירה, בעקבות כיבושי האסלאם.
קרמון מוסיפה ומעירה כי מלבד ערימות הקונכיות, ממצאי מטבעות וחרסים מהווים עדות לחשיבות תעשיית הארגמן בחוף הפיניקי. מטבעות צור, לדוגמה, ממחישים את חשיבותה של התעשייה עבור תושבי העיר בכך שעל רבים מהם, החל מן המאה הרביעית לפני הספירה לערך, מצוירות קונכיות ארגמונים כאחד מסמלי העיר. לדברי קרמון, על מטבע צורי המתוארך למאה ה-3 לספירה, מתואר כלב המרחרח קונכייה ממשפחת הארגמונים. מטבע זה משקף אגדה ידועה לפיה הלנה מטרויה היא שגילתה את צבע הארגמן לאחר שהבחינה כי פיו של כלבה נצבע אדום לאחר שלעס קונכיית ארגמון. אגדות אחרות מייחסות תגלית זו להרקלס (שזוהה עם האל-הגיבור הצורי, מלקרת).
הקרמיקה וממצאים אחרים בצור חשובים אף הם להבנת חשיבותה של התעשייה ותחומי תפוצתה. קרמון מביאה כדוגמה לכך פיטס גדול שנתגלה בחפירות בראשותו של ביקאי בצור. הפיטס נתגלה, לדבריה בשימוש משני- חלקו העליון שימש כתנור. הפיטס נתגלה בשכבה מס' 15, המתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת (סביב 1200–1375 לפני הספירה). לדברי קרמון, הפיטס דומה דמיון משמעותי לכלי דומה ובו שרידי צבע שנתגלה בתל כיסאן, שתוארך למאה ה-11 לפני הספירה וכן לכלי נוסף משכבה 13 בצור (סוף המאה ה-13 לפני הספירה), עליו לא נתגלו שרידי צבע.
סרפטה.
בסרפטה, עיר פיניקית עתיקה אשר נבנתה בין צור וצידון, נתגלה "בית חרושת" לייצור צבע הארגמן הנמנה בין התגליות החשובות ביותר לשחזור תעשייה זו. לדברי קרמון, עיקר הממצאים מסרפטה התגלו בחתך בדיקה X, באזור המצוי מול מעגן. אזור החתך הוגדר כאזור תעשייתי עקב היעדר מכלולי מגורים אופייניים וריבוי מתקנים מיוחדים ונקבע כי שימש לאורך זמן, החל משלהי תקופת הברונזה המאוחרת.
בין התעשיות שנכללו ברובע זה: הפקת שמנים, תעשיית קרמיקה, תעשיית מתכת ותעשיית צביעה. בין הממצאים הבולטים הקשורים בתעשיית הארגמן של סרפטה יש למנות שלושה שברי קנקנים ועליהם שרידי צבע ארגמן, שנתגלו בשכבות III-IV בשטח II-A-8 ותוארכו לתקופת הברונזה המאוחרת (המאה ה-13 לפני הספירה).