בשנת 2002 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890, ושימש בתפקיד עד שנת 2003. במהלך תפקידו הוביל את הגדוד בלחימה כנגד ארגוני הטרור הפלסטינים בבית לחם בטרם מבצע חומת מגן, ובשכם במהלך המבצע. לאחר מכן עבר הגדוד לתעסוקה מבצעית אינטנסיבית בטולכרם. באותם ימים עמד הגדוד במוקד חשיפה תקשורתית רבה בעקבות אירוע שבו הצטייר כי לוחמי הגדוד הם חיילים נזקקים, דבר שהביא אותו כמפקד הגדוד להתראיין בתקשורת ולהבהיר כי גדוד צנחנים אינו זקוק למעשי נדבנות. אירוע נוסף, שהעלה אותו ואת הגדוד לכותרות העיתונים, היה בחירתו במוטו גדודי הלקוח מתורת הלחימה של המארינס נגד הטרור האסלאמי - "סבלנות, התמדה ולעיתים כדור בין העיניים". בעקבות פנייה של איש מילואים בנידון לח"כ יוסי שריד, התלונן שריד בפני הרמטכ"ל, משה יעלון, בעברו מפקד הגדוד אף הוא, אשר הורה לבטל את המוטו הגדודי. בעקבות כך שונה המוטו הגדודי לאמירה שטבע אריאל שרון כמפקד הגדוד - "לא חוזרים עד שמבצעים". בלחימה בטול כרם שיכלל שיטת מארבים בלוחמת שטח בנוי, שהביאה להצלחות מבצעיות (מבצעי "גירוי-תגובה"). במאי 2004 מונה למפקד יחידת מגלן, ושימש בתפקיד עד יוני 2006. היחידה בתקופתו עסקה בעיקר במבצעים כנגד חזבאללה ובהכנות ללחימה בצפון.
ב-17 באוגוסט 2006 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון. בתקופת פיקודו הוביל פעילות מבצעית ענפה לחיסול הטרור הפלסטיני וסיכול פיגועים, תוך הקלה על האוכלוסייה האזרחית. עם הישגי החטיבה תחת פיקודו נמנה חיסול המבוקש פאדי עא-לטיף קאפישה, אשר עמד בראש הזרוע הצבאית של התנזים בשכם, ונהרג על ידי לוחמי גדוד חרוב. הוא פרסם ספר פנימי בצה"ל, "עיר מבצר", המתעד דרכי פעולה וניתוח קרקע, בלחימה בשטחים בנויים צפופים ותת קרקעיים. את תפקידו כמפקד החטיבה סיים בשנת 2008. לאחר מכן יצא ללימודים בקולג' המלכותי לביטחון לאומי בלונדון (Royal College of Defence Studies - RCDS) ובמקביל סיים בהצטיינות תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון (King's college London University). לאחר חזרתו מונה בינואר 2010 למפקד עוצבת חצי האש, ושימש בתפקיד עד מרץ 2011. ב-14 באפריל 2011 מונה למפקד חטיבת הצנחנים. במהלך תפקידו עמד על כך שהחטיבה תשוב לבצע אימונים מוצנחים במתכונת חטיבתית, ובינואר 2012 פיקד עליה בתרגיל החטיבתי המוצנח הראשון מזה חמש עשרה שנים. את תפקידו סיים ב-16 במאי 2013.
ב-10 באוקטובר 2013 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת האש, ושימש בתפקיד עד 2 ביולי 2015. ב-2 באוגוסט 2015 מונה למפקד עוצבת הגליל, ושימש בתפקיד עד 18 ביולי 2017, במהלך תפקידו חוסל סמיר קונטאר, חזבאללה הגיב לכך בהנחת מטען בהר דב, באירוע זה לא היו נפגעים. ב-7 בדצמבר 2017 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס הצפוני וב-3 בינואר 2018 מונה במקביל למפקד המכללות הצבאיות. בתפקידו כמפקד המכללות הצבאיות שימש עד 11 במרץ 2019 ובתפקידו כמפקד הגיס הצפוני שימש עד 26 בספטמבר 2019. ב-3 באפריל 2019 מונה למפקד פיקוד הצפון. במהלך תפקידו יזם בוחן רף, אותו עברו כלל החטיבות בסדיר ובמילואים המיועדות לקחת חלק בלחימה בצפון. במהלך תפקידו הוביל פיקוד הצפון בפיקודו עשרות מבצעים חשאיים באזור דרום סוריה במסגרת המב"ם. בספטמבר 2019 הוביל את כוחות הפיקוד ביום קרב עם חזבאללה, במהלכו ירו מחבלי חזבאללה טילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל ואמבולנס צה"לי בסמוך לגבול. ביולי 2020 הוביל את כוחות הפיקוד ביום קרב נוסף עם חזבאללה, במהלכו ניסתה חוליית פעילי חזבאללה לחדור להר דב, זוהתה ונמלטה. באוגוסט 2020, לאחר שצלפי חזבאללה ירו לעבר כוח של צה"ל שנע על הגדר באזור מנרה, הוביל פעולה מוגבלת במסגרתה הותקפו מספר עמדות חזבאללה סמוך לגבול.
חיים אישיים.
ברעם מתגורר באבן יהודה, נשוי ואב לשלושה ילדים. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ו. בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני ביחסים בינלאומיים מקינגס קולג' לונדון.
משפחת גלזנר
משפחת גלזנר היא שושלת משפחתית של רבנים, שכיהנו ברבנות של הקהילה היהודית האורתודוקסית בקלויזנבורג, בירת טרנסילבניה, במשך כשמונים שנה - מאמצע המאה ה-19 ועד שלהי מלחמת העולם השנייה.
ראש המשפחה נישא לנכדת החת"ם סופר וצאצאיו הם ענף של משפחת סופר.
הרב אברהם גלזנר.
נולד בכפר ליד פרשבורג בסלובקיה. למד אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר", והיה מגדולי תלמידיו. כשהגיע לפרקו שידך לו רבו את בת אחותו וגיסו, הרב דוד צבי ארנפלד (חתן החת"ם סופר). בין השנים 1853–1863 כיהן כרב בעיר יינק. בשנת 1863 התמנה לכהן כרבה של קלויזנבורג. שימש בתפקידו ארבע עשרה שנה, עד לפטירתו בשנת 1877.
הרב משה שמואל גלזנר.
בנו של הרב אברהם גלזנר. לאחר פטירתו התמנה תחתיו כרבה של קלויזנבורג. ההכתרה הייתה בערב חנוכה תרל"ח (1877), בהיותו בן עשרים ואחת. כיהן בתפקיד במשך ארבעים ושש שנה.
בניגוד לרוב רבני הונגריה תמך בתנועה הציונית ועורר את התנגדותם של רוב יהודי קלויזנבורג. בעקבות זאת נוסדה בעיר קהילה אורתודוקסית נוספת בשם "הקהילה הספרדית", בראשות הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם (לימים האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג). בשנת תרפ"ג (1923) עזב את רבנותו ועלה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים נפטר.
חיבר את הספר "דור רביעי" על מסכת חולין.
הרב עקיבא גלזנר.
בנו של הרב משה שמואל גלזנר. נולד בקלויזנבורג ולמד אצל אביו וכן אצל קרובו הרב שמחה בונם סופר בפרשבורג. נישא לבתו של הרב יהודה צבי בלום, בעל שו"ת "שארית יהודה", רבה של הנשביץ שבסלובקיה (בנו של הרב עמרם בלום, בעל "בית שערים"). בשנת 1917 נפטר חותנו והוא נבחר למלא את מקומו ברבנות הנשביץ.
בשנת 1923, לאחר שאביו עזב את רבנות קלויזנבורג ועלה לארץ ישראל, הוא נבחר למלא את מקומו. כמו כן עמד בראשות ישיבת "חתם סופר" שפעלה בעיר.
בשנת 1944 נכלל הרב גלזנר יחד עם כמה מבני משפחתו ברכבת קסטנר, שעשתה את דרכה לברגן-בלזן, ומשם שוחררו ונשלחו לשווייץ. הרב פרסם מכתב פומבי ובו הוא מתוודה על עצמו ועל "מספר עצום של עמיתי הרבנים" שלא עודדו עליה יהודית דתית לארץ ישראל, שהייתה יכולה להיות גורם חשוב בעיצוב הבית הלאומי מבחינה רוחנית ודתית, ובמקום זה הובלו למחנות ההשמדה אושוויץ ומידנק. התגורר בציריך עד פטירתו בשנת 1956. נקבר בירושלים.
חיבר את הספרים "דור דורים" ו"עקבי הצאן".
חתני הרב משה שמואל גלזנר.
גם שניים מחתניו של הרב משה שמואל גלזנר כיהנו במשרות רבניות בקלויזנבורג: הרב משה לוי כיהן כרב ומגיד מישרים בקלויזנבורג והרב יעקב מאיר ולד כיהן כדיין ומו"ץ בקלויזנבורג.
שני חתניו האחרים כיהנו ברבנויות בערים אחרות: הרב חיים צבי רייך כיהן כרב בערים אסלן ונובאק בהונגריה. הרב שמואל מנחם קליין כיהן כרב העיר סבש בסלובקיה.
גם צאצאיהם של חתני הרב משה שמואל גלזנר המשיכו את השושלת המשפחתית וכיהנו כרבנים בקלויזנבורג: הרב עזריאל לוי, בנו של הרב משה לוי, כיהן כרב ומגיד מישרים בקלויזנבורג.
הרב שמעון בלוקסנהיים, חתנו של הרב יעקב מאיר ולד, כיהן כדיין ומו"ץ בקלויזנבורג.
הרב יהודה צבי גלזנר.
בנו של הרב עקיבא גלזנר. עוד בתקופת רבנותו של אביו הוא מונה על ידו ל"רב הצעיר" בקלויזנבורג. לאחר מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית והיה רב קהילת "שערי תורה" בלוס אנג'לס.
מינורו גנדה
מינורו גנדה ("Genda Minoru" 源田实; 16 באוגוסט 1904 - 15 באוגוסט 1989) היה קצין תעופה בצי הקיסרי היפני ובכוחות ההגנה העצמית של יפן. הוא ידוע בעיקר בזכות חלקו בתכנון ההתקפה על פרל הארבור.
ראשית חייו.
מינורו גנדה היה בנו השני של איכר ממחוז הירושימה. לאחר שסיים את לימודיו בחטיבת הביניים, הצטרף גנדה לאקדמיה הימית הקיסרית במטרה להפוך לטייס מטוסי קרב. הוא סיים את לימודיו באקדמיה בנובמבר 1929 במקום הראשון בכיתתו.
הצי הקיסרי היפני.
במשך שש השנים הבאות עבר גנדה במהירות בין תפקידים מבצעיים ותפקידי מטה שונים. ב-1931 נשלח גנדה לנושאת המטוסים אקאגי. גנדה השיג הכרה בצי היפני בזכות פיקודו על "הקרקס של גנדה" - קבוצת טייסים שטסו ברחבי יפן וביצעו מופעי אווירובטיקה על מנת להעלות את המודעות לענף התעופה הימית. את הניסיון המבצעי שלו צבר גנדה בטייסת המשולבת השנייה במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, וב-1938 שימש מדריך בכיר בבסיס האוויר ביוקוסוקה.
בשנות ה-30 היו נושאות המטוסים נשק חדש שטרם עמד במבחן המלחמה. מרבית האסטרטגים והטקטיקאים הימיים של אותה עת ראו בנושאת המטוסים כאמצעי המספק הגנה אווירית לצי עמו הוא מפליג מפני מפציצי האויב. גנדה, לעומת זאת, חזה את הפוטנציאל הגלום בהתקפה אווירית רחבת היקף ממספר נושאות מטוסים המפליגות יחד.
בתור תומך נלהב בתעופה ימית, ניסה גנדה לשכנע את הצמרת הצבאית ביפן לעצור את בניית אוניות המערכה, ובמקומן להשקיע משאבים בבניית נושאות מטוסים, צוללות, סיירות ומשחתות. יותר מכל, גנדה טען שעל מנת לנהל מלחמה מוצלחת כנגד ארצות הברית, בריטניה והולנד על יפן להקים צי אווירי גדול ומתקדם.
פרל הארבור ומלחמת העולם השנייה.