קריביאנו נולד בשנת 1900 בעיר דורוחוי, במחוז בוטושאן שברומניה במשפחה מבוססת. שמו בדליה היה תאודור ד. רצוי והוא שינה מאוחר יותר את שם המשפחה לקריביאנו לפי קריבה - שכונה, גבעה ונחל בעיר הולדתו. הוא למד בעירו בבית ספר היסודי לבנים מס. 1 על שם "גאורגה אסאקי" ואחר כך בשנים 1911–1915 בגימנסיה על שם "גריגורה גיקה וויבוד" שבניהולו של ק.נ. יאנקו.
בהמשך למד משפטים באוניברסיטה והתחיל לעבוד בעיר בראשוב. במהלך הקריירה עבד כפרקליט וכשופט.
בשנת 1940–1941 גויס קריביאנו כסגן משנה במילואים בעיר צ'רנוביץ. העיר, בירת בוקובינה, על תושביה הרומנים, היהודים, האוקראינים והגרמנים, עברה בשנים 1940–1941 משליטה רומנית לשליטת ברית המועצות אחרי אולטימטום שקיבלה רומניה מהסובייטים עקב הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
אחרי כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה על ידי הצטרפותה לפלישה של גרמניה הנאצית לברית המועצות, צ'רנוביץ בוקובינה נכבשה בחזרה על ידי רומניה והמשטר יון אנטונסקו הפרו-נאצי תכנן טיהור האזור מן האכלוסייה היהודית על ידי מעשי טבח וגירוש למחנות וגטאות טרנסניסטריה.
ראש העיר הרומני החדש, משפטן מתומכי משטר הימין, ד"ר טראיאן פופוביץ' ושהוכר לימים כחסיד אומות העולם, הצליח לשכנע את השלטון כבערך 15000–20000 מתוך 50,000 יהודי צ'רנוביץ היו "חיוניים" לכלכלת העיר ולחייה המסודרים ויש לפטור אותם (כולל משפחותיהם) מגירוש האימים לטרנסניסטריה. באוקטובר 1941 היה הקצין קריביאנו אחד האחראים על עריכת רשימות אותם היהודים הפטורים מגירוש וה"כשרים" לעבודה כפויה בשירות הכלל בעירם.
בנובמבר 1941 גורשו לטרנסניסטריה כ-29,000 יהודים מצ'רנוביץ. בשנת 1942 אחרי הלשנות ואי שביעות רצון ראשי המשטר, כולל מושל בוקובינה, הגנרל קורנליו קלוטסקו כונסה ועדת חקירה שהאשימה את פופוביץ' ועוד כמה אנשים שפעלו תחתיו בהענקת היתרי שהייה ליהודים "לא חיוניים" בניגוד להוראות המושל והמליצה על שליחתם בפני בית דין צבאי. פופוביץ' הודח מתפקידו. מחליפו הורה על גירושם של עוד 5000 יהודים שהוגדרו כבלתי חיוניים. לאחר מכן נותרו בצ'רנוביץ' כ-15000 יהודים בעלי היתרי שהייה ועוד כ-2000 שהסתתרו או שהשיגו היתרי שהייה מזויפים.
קריביאנו נמנה עם אלה שבימי הנהגתו של טראיאן פופוביץ' חתם על היתרי שהייה למאות יהודים, שלא נחשבו על ידי המושל ואנשיו כ"חיוניים"
על אף הסיכון הרב לחייו. בין אותם היהודים היו ברטה ואוסיאס הפטר ובנותיהם הילדה ומלווינה.
בעדותה ביד ושם מסרה הילדה הפטר, כי תיאודור קריביאנו העניק היתרי שהייה ליהודים רבים, שלא נחשבו "חיוניים" או זכאים לכך, ובכך הציל אותם מגירוש למחנות הריכוז בטרנסניסטריה. במהלך התקופה נרקם קשר רגשי בין קריביאנו למלווינה הפטר, והוא העביר באמצעותה היתרי שהייה ליהודים שפנו ישירות אליו או אליה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה התחתנו קריביאנו ומלווינה הפטר, ובשנת 1945 נולד בנם וילי (לימים זאב קריביאנו). בשנת 1950 מלווינה הפטר ובנה זאב עלו לישראל, בעוד שקריביאנו החליט להישאר ברומניה ועבד כשופט בשנת 1987 הגיע הבן, זאב, לביקור ברומניה ופגש את אביו 1987. קריביאנו נפטר ברומניה ב-1 בינואר 1988, ונטמן בבית העלמין בדורוחוי. בשנים האחרונות לחייו התגורר בעיר סוצ'אבה.
הכרה והנצחה.
ב-8 באוגוסט 2007 התקיים ביד ושם טקס הנצחה והענקת אות חסיד אומות העולם לתיאודור. בנו, זאב קריביאנו, קיבל את המדליה בשמו.
לארס ברג
לארס ברג (בשוודית: Lars Berg; 1901–1969) היה דיפלומט שוודי, שהוכר כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
ברג נולד בנורווגיה. בבגרותו עבד בשגרירות השוודית בהונגריה, שעובדיה זייפו מסמכים עבור משפחות יהודיות שחצו את הגבול בהונגריה.
ברג הצטרף לקבוצת דיפלומטים שוודים בבודפשט, בראשות ראול ולנברג, אשר סיפקה מסמכים מזויפים ליהודים, ותמכה בקבוצות שעזרו ליהודים לנוע ממקום למקום.
בנוסף נזקפת לזכותו של ברג הצלת פיטר זוואק ומשפחתו, אשר נמצאו על ידי חיילי "צלב החץ". במסגרת זאת, הצליח ברג לחלצם מידי החיילים שביקשו להוביל אותם אל נהר דנובה על מנת לירות בהם. ברג רץ אל הבניין בו הוחזקו, תוך שהוא מנופף במקלע וצועק שהבית נתון להגנה שוודית.
בסיום המלחמה פרסם ברג ספר בשוודית, אשר גולל את כל המאורעות אשר חלפו עליו ועל עמיתיו. ברג היה למעשה אחד האחרונים, שראו את ולנברג בחיים. הוא נעצר יחד עמו על ידי הסובייטים, אך שוחרר בעוד שוולנברג הועבר למוסקבה. ספרו שפך אור על סיפור היעלמותו של ולנברג. הספר פורסם בשוודיה בשנת 1949, אך נעלם מן המדפים תוך שבועות בודדים ולא ניתן היה למצוא אותו. ב-1990 יצאה לאור גרסה מתורגמת לאנגלית שהיוותה ראיה מוצקה לפרשת היעלמותו של ולנברג.
ב-13 ביולי 1982 הוכר לארס ברג כחסיד אומות העולם יחד עם עמיתו קארל איבן דניאלסון, וניטע לכבודו עץ בגן חסידי אומות עולם.
מילוש הייג'ק
מילוס הייג'ק (בצ'כית: Miloš Hájek; 12 במאי 1921 - 25 בפברואר 2016) היה היסטוריון, פוליטיקאי ולוחם המחתרת הצ'כית בשנים בהן צ'כיה הייתה תחת כיבוש גרמני (1938- 1945). בשנת 1995 קיבל את התואר חסיד אומות העולם.
קורות חיים.
הייג'ק נולד בדטניס, צ'כיה. ב-1938, גרמניה הנאצית כבשה את צ'כוסלובקיה. יחד עם אשתו המנוחה אלנה, הפך פעיל במחתרת הצ'כית והיה פעיל בארגונים אנטי- נאצים אחרים. סיפק ליהודים זהויות מזויפות באמצעות מסמכי זיהוי על מנת לעזור ליהודים לשמור על מקומות המסתור שלהם. הוא נעצר על ידי הגסטפו באוגוסט 1944 ונגזר עליו עונש מוות במרץ 1945. הוצאתו להורג לא יצאה לפועל עקב פעילותה של המחתרת הצ'כית וסיום כיבוש גרמניה בצ'כיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
שיתף פעולה עם פעיל ב ארנושט ניומן, וזייף מסמכים לחברי התנועה האחרים ומשפחותיהם ומצא להם מקומות מסתור. הייג'ק סייע לארנוסט ניומן להקים חיים חדשים תחת שם חדש, וכשהיה בסכנת היתפסות, הייג'ק סיפק לו מסמכים חדשים בעזרתם הגיע ניומן להונגריה שם היה מוגן. הרשויות תפסו את הייג'ק ועצרו אותו בגין זיוף מסמכים וסיוע ליהודים. הייג'ק נידון למוות לפי החוק הנאצי. למרות גזר הדין, הרשויות הגרמניות היו עסוקות במלחמה מול הצבא האדום לכן הוצאתו להורג לא להוצאה לפועל והייג'ק ניצל.
לאחר המלחמה.
הייג'ק הפך לחבר ב"מועצה הקומוניסטית של צ'כיה" בעקבות המלחמה.
הייג'ק הצטרף למפלגה הקומוניסטית, ממנה גורש אחרי שברית המועצות פלשה לפראג. הוא פוטר מעבודתו אך יצא לגמלאות על בסיס לוחם מחתרת במלחמת העולם השנייה בזכות עזרתה של אלנה חייקובה, אשתו לשעבר. ב-1977, הייג'ק חתם על "אמנת סעיף 77"- אמנת שפועלת למען זכויות אדם.
מילוס הייג'ק נפטר ב-25 בפברואר 2016, בגיל 94. נכדתו, אנה, היא היסטוריונית שואה באוניברסיטת וורוויק.
הכרה והנצחה.
ב-29 באוגוסט 1995, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. הטקס התקיים בשגרירות ישראל בפראג. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
פרדריקה בוכגר
פרדריקה בוכגר (בגרמנית: Friederike Buchegger) הייתה חסידת אומות עולם אוסטרית אשר הצילה יהודים בווינה בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בשנת 1939 שמעה בוכגר על מצוקתֹו של ידידה הוותיק, וולטר פוזילס. הלשינו על ארוסתו, אדלטרוד בכר, אישה צעירה מווינה, אוסטריה. אדלטרוד לא הייתה יהודייה, והיא הואשמה בניהול מערכת יחסים רומנטית עם יהודי, דבר שהיווה עבירה על חוקי נירנברג.
כשפרדריקה הבינה שאדלטרוד נאלצה לברוח להונגריה וידידה וולטר ברח לפראג, היא החליטה להשתמש בקשריה כדי לעזור לזוג. היא יצרה קשר עם מכר שעבד בגסטפו הווינאי. על פי בקשתה של בוכגר, הושמד תיקה של אדלטרוד, כולל הודעת ההלשנה האנונימית עליה. ברגע שהייתה בטוחה שהתיק הושמד (בשנת 1941), העבירה בוכגר את ההודעה, ואדלטרוד חזרה לגור בווינה בבטחה.
בשנת 1942, כשהנאצים החלו להעביר יהודים למחנות ריכוז, ברח וולטר חזרה לווינה ביחד עם אחיו לודוויג. הם מצאו מקלט אצל אדלטרוד, שהחביאה אותם בעליית הגג בדירה, שהייתה שייכת לפרדריק קונץ, ארוסה של אחותה שרלוטה. קונץ שירת בצבא, אך כשחזר הביתה בחופשות, נרתמה פרדריקה ומצאה עבור וולטר ולודוויג מקום מסתור אחר. פרדריקה שכנעה את שומר הבניין שלה להחביא אותם לפרקי זמן קצרים. בנוסף היא דאגה לצרכים היומיומיים של השניים, כמו איסוף כרטיסי מזון וכן אספקת מזון. היא הייתה בסכנה תמידית, מאחר שמתן עזרה ליהודים היווה פשע חמור באותה תקופה. למרות זאת, פרדריקה לא קיבלה תמורה כספית למעשיה.
וולטר ולודוויג ניצלו ושרדו את המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה וולטר פוזילס ואדלטרוד בכר התחתנו והמשיכו לחיות באוסטריה. אחיו של וולטר, לודוויג, המשיך גם הוא לחיות באוסטריה. בשנת 1962 וולטר ואדלטרוד התגרשו.
הכרה והנצחה.
ב-26 באוקטובר 1978 הוכרה פרדריקה בוכגר על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם. שמה רשום על קיר הכבוד ביד ושם, וכן היא קיבלה מדליה.
אלכסנדרה מלניק
אלכסנדרה מלניק (באנגלית: Alexandra Melnik; נולדה ב-15 במאי 1892) היא חסידת אומות עולם אשר הצילה את סוניה ברנשטיין ואמה פניה, בכך שהוציאה אותם מהגטו והסתירה אותם בביתה יחד עם בנה ויקטור מלניק (Melnik Viktor ) ובתה טאיסיה מלניק (חרצ'נקו) (Kharchenko Taisia ) .
משפחת מלניק כללה ארבע נפשות, האם אלכסנדרה ושלושת ילדיה: הבת הבכורה טאיסיה בת 16, הבן ויקטור בן 13 והבת גלינה בת 10. אב המשפחה נרצח ב-1938 בטיהורים בתקופת סטלין. אלכסנדרה הייתה אמה של חברה של סוניה מבית-הספר.
ההצלה.