טירת האי (בליטאית: Trakų salos pilis) היא טירה הנמצאת על אי באגם גאלבה בעיר טרקאי, ליטא. הטירה מכונה לעיתים "מאלבורק הקטנה". הקמת טירת האבן החלה במאה ה-14 על ידי קסטוטיס, הדוכס ששלט בתקופתו בדוכסות הגדולה של ליטא, ובסביבות שנת 1409, הסתיימו עבודות הבנייה העיקריות על ידי בנו ויטאוטאס הגדול, שנפטר בטירה בשנת 1430. טרקאי הייתה אחד המרכזים הראשיים של הדוכסות הגדולה של ליטא ונודעה לה חשיבות אסטרטגית גדולה.
בנייה.
שלב ראשון.
הטירה נבנתה בכמה שלבים. במהלך השלב הראשון, באמצע המאה ה-14, הטירה נבנתה על הגדול שבשלושת איי האגם בהוראת הדוכס הגדול, קסטוטיס. בניית הטירה קושרה להרחבה ולחיזוק של טירת חצי האי של טרקאי, הנמצאת דרומית לאגם גאלבה. קסטוטיס העביר את מגוריו והאוצר שלו לטירת האי.
הטירה סבלה הרס רב במהלך ההתקפה של אבירי המסדר הטבטוני בשנת 1377. לאחר רצח קסטוטיס, החל מאבק כוח בין יוגאילו לבין ויטאוטאס על תואר הדוכס הגדול של ליטא. הטירה הייתה במצור על ידי שני הצדדים. זמן קצר לאחר חתימת ההסכם בין הצדדים, החל השלב השני של בניית הטירה עד לשנת 1409. השלב הזה נחשב לשלב ההתפתחותי החשוב ביותר בהיסטוריה של הטירה. מסתבר שבזמן שביתת האש עם המסדר הטבטוני, העבודות בוצעו בהשגחת רב הבנאים של המסדר, ארבע שנים לפני פרוץ קרב גרונוולד.
שלב שני.
במהלך השלב השני, נוספו שני אגפים חדשים, ובצד הדרומי נבנה מגדל ביצור בין 6 קומות. למגדל היו שערים ניתנים להזזה שהפרידו את הארמון משאר חלקי הטירה. המגדל שימש למספר פונקציות; חוץ מהיותו מבנה הגנה, היה בו בית תפילה ומתחם מגורים. הוא קושר לארמון הדוכסי, שהיה לה חצר פנימית.
כל האגף הדרומי של הטירה שימש כאולם הדוכסי. האולם היה בגודל 10 על 21 מטרים, ורק הארמון העליון במתחם הטירה של וילנה העפיל על ממדים אלו.
חומר הבנייה העיקרי שהשתמשו בבנייה נקרא לבנים גותיות אדומות. בלבני אבן השתמשו רק בבנייה של היסודות ובחלק העליון של המבנים, המגדלים והחומה. אפשר לתאר את סגנון הבנייה של הטירה בסיום השלב השני כגותי עם מעט מאפיינים רומנסקיים.
שלב שלישי.
ההרחבה של החלק החיצוני של הטירה במאה ה-15 סימן את השלב השלישי בהתפתחות של טירת האי. החומות החיצוניות חוזקו לעובי של 2.5 מטרים והוגבהו. 3 מגדלי הגנה גדולים נבנו בפינות החומה. המגדל הדרום-מערבי גם שימש ככלא. הקומה העליונה של המגדל תוכננה עבור חיילים והיו בה מספר רב של תותחים. בניין כניסה ראשי נבנה גם כן, שיחד עם מגדל הביצור, היה בעל שערים ניתנים להזזה. סמוך לחומות הפנימיות נבנו מספר בניינים ביניהם: אורוות, מטבח ומבני תמיכה נוספים. כאשר הטירה עברה את השיפוצים הללו במאה ה-15, גובה פני המים באגם גאלבה היה גבוה מאשר הוא היום. בנאי הטירה ניצלו עובדה זאת על ידי הפרדת הארמון הדוכסי והחלק החיצוני של הטירה בעזרת חפיר, שהיה מספיק רחב רק למעבר סירות קטנות. שני החלקים קושרו בעזרת שערים ניתנים להרמה במקרה של התקפה.
לאחר המלחמה.
טירת האי איבדה מחשיבותה הצבאית זמן קצר לאחר קרב גרונוולד. הטירה הפכה להיות מקום מגורים ושרוהטה מחדש בפנים. פרסקאות חדשות צוירו על הקירות, שחלקן שומרו בחלקיות עד היום. אורחים חשובים מחו"ל הוזמנו לארמון הדוכסי. ידוע שיואילו ביקר בטירה 13 פעמים בין השנים 1413 ל-1430.
הדוכס, ויטאוטאס הגדול, מת בתוך הטירה, מבלי שהומלך למלך ליטא, בשנת 1430. במהלך שלטונו של זיגמונט השני אוגוסט, הטירה רוהטה מחדש בסגנון רנסאנסי, והיא שימשה כארמון הקיץ המלכותי לזמן קצר. בשנים מאוחרות יותר הטירה שימשה ככלא. במהלך המלחמות עם נסיכות מוסקבה במאה ה-17, הטירה ניזוקה ולא שופצה מחדש.
בנייה מחדש.
במהלך המאה ה-19, הוכנו תוכניות לשיפוץ הטירה. הפרקסאות המקוריות שלה שומרו. הוועדה הארכאולוגית האימפריאלית יזמה את שימור שאריות הטירה בשנת 1888. בשנת 1905, השלטונות הרוסים האימפריאלים החליטו לשחזר חלקית את הריסות הטירה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הגרמנים הביאו מומחים, שעשו מספר ניסיונות לשחזר את הטירה. בין השנים 1935 ל-1941, חלקים מהארמון הדוכסי חוזקו, והמגדל בחלק החיצוני הדרום-מזרחי נבנה מחדש, כולל חלקים מהחומה שלו. מומחים פולנים וליטאים לשימור עבדו על הפרויקט, אך הפסיקו לאחר שהמלחמה התגברה. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, החל פרויקט שחזור רציני והעבודות עצמן החלו בשנים 1951 - 1952. החלק המרכזי בשחזור הסתיים בשנת 1961. הטירה שוחזרה בסגנון המאה ה-15.
כיום הטירה מהווה אתר תיירותי מרכזי.
מקסימיליאן וולף פרנץ יוזף קורנליוס
וייזר
עגור כתר אפור
אתי אנטה
עגור כתר שחור
פריץ קצמן
פריץ קצמן (בגרמנית: Fritz Katzmann; 6 במאי 1906 - 19 בספטמבר 1957) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי, אחראי להשמדתם של יהודי גליציה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
פריץ קצמן הצטרף למפלגה הנאצית ב-1928, וב-1930 התגייס לאס אס ועלה בשלבי הדרגות. בנובמבר 1939 התמנה למפקד האס אס והמשטרה בראדום. הקים את היודנראט והגטו בעיר וארגן מספר אקציות.
עם מבצע ברברוסה וכיבוש חלק גדול מברית המועצות, הוקם מחוז גליציה וסופח לגנרל גוברנמן. קצמן הועלה לדרגת בריגדפיהרר וב-8 באוגוסט 1941 מונה לתפקיד מפקד האס אס והמשטרה (SS- und Polizeiführer) במחוז גליציה, ומפקדתו הייתה בלבוב. הוא היה תחת פיקודו של מפקד האס אס והמשטרה בגנרל גוברנמן פרידריך וילהלם קריגר, שמפקדתו הייתה בקרקוב.
בשלב ראשון ארגן קצמן את סלילת הכביש המהיר D-4 מלבוב לחזית רוסטוב. לשם כך הקים מחנות עבודה-כפייה של יהודים שכונו "יולאגים", שבהם תנאי המחיה היו קשים, ודאג לספק אסירים יהודים נוספים במקום אלה שמתו מאפיסת כוחות ומהוצאות להורג. הוא הספיק לסלול 160 ק"מ וקיבל תשבחות ממפקדיו. באתו זמן אורגנו הגיטאות במחוז והוחל בהשמדת היהודים וגזילת רכושם במסגרת מבצע ריינהרד.
ב-30 ביוני 1943 שלח קצמן דו"ח למפקדו קריגר עם הכותרת: "פתרון שאלת היהודים במחוז גליציה" ("Lösung der Judenfrage im Distrikt Galizien"). בדו"ח הוא מתאר במילים "מכובסות" איך הצליח "לפנות" 437,329 מיהודי גליציה, וכי מלבד יהודים הנמצאים כעת במחנות בפיקוח האס אס, מחוז גליציה "נקי מיהודים" (Judenfrei). הדו"ח מכיל רשימה מפורטת של הרכוש שנשדד מהיהודים. זהו אחד המסמכים החשובים ביותר בחקר שואת יהודי פולין.
בפברואר 1943 שלח היינריך הימלר את יירגן שטרופ לקצמן "לתקופת התנסות". באותה תקופה כבר חוסלו הגיטאות והאס אס היה עסוק אחרי הבורחים והמסתתרים. לפי שטרופ: "השלב הראשון של סילוק היהודים אינו קשה. אתה טוען אותם לתוך שק כמו אפרוחים. השלב השני של הטיפול בבורחים הוא קשה כי הם אנשים אמיצי לב, חזקים ובעלי תושייה המוכנים לכל...". שטרופ התנסה בגילוי וחיסול בונקרים. בתום תקופת ההתנסות צלצל אליו הימלר ואמר כי הוא מייעד אותו למפקד ה"האקציה הגדולה" בגטו ורשה.
ב-20 באפריל 1943 מונה קצמן למפקד האס אס והמשטרה במחוז דנציג.
לאחר המלחמה הצליח להסתתר תחת השם ברונו אלברכט. זהותו נתגלתה רק לאחר מותו בבית חולים בדרמשטאדט.
אי-שרדות באי פקיטיו
אי-שרדות - באי פקיטיו היא סדרת אנימציה קנדית/אמריקאית המהווה המשך לסדרות "אי-שרדות", "אי-שרדות אקשן", "אי-שרדות מסביב לעולם", "אי-שרדות הנקמה של האי" ו-"אי-שרדות אולסטארס". הסדרה מתרחשת העונה באי חדש הנקרא "פקיטיו", וישנם 14 מתחרים חדשים. העונה הייתה קצרה יחסית ובעלת מספר מתמודדים קטן.
עלילה.
בעונה הקודמת, אי-שרדות אולסטארס, בפרק הסיום, האי וואוואנקוואה טבע בים מכיוון שבשביל משימת הגמר, שף השתמש במכונת סידוק, אך הוא לא ידע שהאי הזה קטן מדי והטביע אותו. העונה הזאת מתקיימת באי חדש לגמרי שנקרא פקיטיו הנמצא במערב קנדה. במהלך העונה מתגלה שהאי מלאכותי לגמרי. התוכנית מלווה את התחרות של 14 בני נוער במחנה פקיטיו. הנערים צריכים להשתתף בתחרויות שונות בקבוצות (מו-סקוואק וגיי-נו-סיי-וואק) לאחר מכן הקבוצה שמפסידה מדיחה אחד מחבריה והמודח נורה מתוך תותח הבושה מצוק. לבסוף המתחרה שנשאר אחרון זוכה במיליון דולר.
עגור יפני
שוק אלברט קאופ
שוק אלברט קאופ (בהולנדית: Albert Cuypmarket) הוא שוק רחוב יומי הממוקם בשכונת דה פייפ (De Pijp) ברובע דרום אמסטרדם של העיר אמסטרדם שבהולנד.
הרחוב והשוק נקראים על שם אלברט קאופ, צייר מהמאה ה-17.
השוק נוסד בתחילת המאה ה-20 מאוסף רופף של רוכלי רחוב ודוכנים. הסוחרים בשוק התחילו את עבודתם לפני עלות השחר, קנו את הסחורה שלהם ומכרו בשוק.
סולידריות ועזרה הדדית היו המוטיב הראשי של השוק.
עם הזמן כאשר השוק גדל המקום לא תפקד בצורה הולמת וחוקית, דבר זה גרם לאי סדר.
בשנת 1905 החליטה המועצה להקים שוק מסודר, תחילה נערך בערבי שבת בלבד.
ובשנת 1912 החל לעבוד במתכונת יומית שישה ימים בשבוע.
במקור הרחוב היה פתוח לכולם, אך הרחוב נסגר לחלוטין לתנועת כלי רכב בשעות שוק.
בשנות ה-60 וה-70 שוק אלברט קאופ היה הגדול ביותר בהולנד.
כיום שוק אלברט קאופ הוא אטרקציה תיירותית חשובה, מונה כ-300 דוכנים:
עופות, דגים, מאפים, פירות, ירקות, פרחים, בגדים, מוצרי
חשמל, תכשיטים.
וזוכה לביקורים של כ-20,000 לקוחות ביום,
שוק אלברט קאופ נחשב לשוק השבועי הגדול ביותר באירופה.
בשנת 2005 חגג השוק את יום הולדתו ה-100 ובנוסף לדוכנים ניתן למצוא בתי קפה רבים, מסעדות קטנות וגדולות עם מטבח בינלאומי, חנויות מיוחדות לטבעוניים ומוצרים ירוקים, ביגוד, מוצרי חשמל ופריטים אחרים.
בעבר היה זה שוק של פועלים אך כיום זהו מקום רב תרבותי עם אווירה בינלאומית.
אי שרדות - האי פאקיטו
הרפורמה המוניטרית בברית המועצות (1961)