חרף סלידתו מהדמגוגיה הנאצית ומקיצוניותה, התמנה וייצזקר בשנת 1938 למזכיר המדינה במשרד החוץ הגרמני, תחת שר החוץ יואכים פון ריבנטרופ. באותה שנה יזם המשרד את גירוש היהודים אזרחי פולין. ב-1938–1939 פעל וייצזקר לוויתורים מצד בעלות הברית, אך עם זאת רצה שהן תהיינה תקיפות דיין כדי להניע את היטלר לנהוג בהיגיון. וייצזקר התנגד לפלישה המתוכננת לצ'כוסלובקיה, אך לא מטעמים מוסריים, אלא משום שחשש ממלחמה עולמית בה גרמניה תפסיד, כפי שנראה מתזכיר שכתב וייצזקר לריבנטרופ ב-19 באוגוסט:"שוב התנגדתי לכל התאוריה (ההתקפה על צ'כוסלובקיה) וציינתי כי עלינו להמתין שהאנגלים יאבדו עניין בצ'כים ויאפשרו לנו את הפעולה, ואז נוכל לבצעה ללא סיכון."וייצזקר מעולם לא שלח את התזכיר לריבנטרופ. יחד עם ראש האבווהר אדמירל וילהלם קנריס וראש המטה הכללי גנרל לודוויג בק, התנגד וייצזקר נחרצות למלחמה ב-1938, והיה שותף לקשר הלדר שסוכל בשל הסכם מינכן, ואף שלח מסרים ללונדון בדבר הקשר. הוא התנגד גם להתקפה על פולין, לכיבוש נורווגיה ודנמרק, למתקפה במערב ולפלישה לברית המועצות. מטרתו לא הייתה הדחת היטלר, כי אם למנוע מגרמניה תבוסה במלחמה, והוא אף שאף לשמור על הישגיו של הרודן. הוא קיים קשר רופף עם קבוצת קושרים אנטי-נאצית קיצונית יותר, שהתאגדה סביב הנס אוסטר, סגנו של קנריס, והנס ברנד גיזביוס, ושמה לה למטרה להפיל את המשטר הנאצי. המטרות השונות של שתי הקבוצות גרמו לחיכוכים רבים.
היחס של וייצזקר לוותיקן היה מעורב. בתפקידו כמזכיר המדינה הוא סירב לקבל מכתב מחאה של האפיפיור בנוגע לטיפול בפולין הכבושה. כשהגרמנים כבשו את רומא, וייצזקר פעל לסילוק כל בסיסי הצבא מרומא, על מנת שבעלות הברית לא יפציצו את העיר. הוא גם יעץ למשרד החוץ בברלין כי שילוח היהודים למחנות עבודה באיטליה במקום לגרשם, יוביל למחאה מתונה יותר מהאפיפיור.
לטענת עמיתו אלברכט פון קסל, מסריו לברלין היו שקרים. בהודעותיו לברלין תיאר וייצזקר במתכוון את האפיפיור פיוס ה-12 כמתון, החלטי ופרו-גרמני, במטרה למנוע התפרצות אנטי גרמנית באיטליה. בדומה לגנרל האס אס קרל וולף, התנגד וייצזקר נחרצות לתוכניתו של היטלר לכיבוש קריית הוותיקן, מחשש שבמהלכה עלול האפיפיור להיירות.
יחסו ליהודים.
יחסו של וייצזקר למדיניות הנאצים כנגד היהודים התאפיינה בפעולות מנוגדות. הוא התנגד לכליאתם של יהודים אזרחי מדינות צפון אמריקה ודרומה מחשש לפעולות תגמול נגד גרמניה, אך לא התנגד למאסר יהודים בשטחים הכבושים. בהזדמנות אחר ציין וייצזקר שמשרד החוץ תמיד מעדיף את החלופה היותר רחמנית בכל הנוגע ליהודים. כאשר נשאל משרד החוץ על ידי האס אס, אם יש לו התנגדויות כל שהן לגבי גירוש יהודים צרפתים לאושוויץ, שינה וייצזקר את נוסח התשובה, והשיב שמשרד החוץ "לא העלה כל התנגדות", במקום הנוסח המקורי "לא הייתה כל התנגדות". על פסקה זו הוא עמד למשפט אחרי המלחמה. ביוני 1942 ביקש ראש ממשלת סלובקיה וויטך טוקה שגרמניה תגביר את לחצה על ממשלתו כדי לסייע לו להימנע מהביקורת הפנימית בסלובקיה נגד גירוש היהודים, שינה וייצזקר את התשובה וכתב שהפסקת הגירושים "תגרום הפתעה", במקום "תותיר רושם שלילי" בגרמניה.
באוקטובר 1943, בעת שהיה שגריר בוותיקן, כשפורסם הצו בדבר גירוש יהודי רומא, כנראה העביר וייצזקר התרעות לראשי הקהילה היהודית, אך הוא לא נקף אצבע כדי למנוע את גירוש היהודים. הוא גם הזהיר את הממונים עליו בברלין כי מאסרים "על מפתן ביתו של האפיפיור", עלולים להניעו לצאת כנגד גרמניה, וכי אין ספק שבעלות הברית ינצלו את הדבר לתעמולה. מצד שני, הוא הזהיר גם את הוותיקן, כי מחאה מצידו של האפיפיור שתזיק לגרמניה תחמיר את המצב.
לטענת ההיסטוריון ריצ'רד ג'. אוונס, היה וייצזקר שותף לדעתו של אולריך פון האסל, כי הפתרון הסופי הוא "קמפיין שטני".
בשנת 2010 העריך ההיסטוריון אקארט קונזה בראיון, כי האמונה שלמשרד החוץ של גרמניה לא היה חלק בפשעי המלחמה: "נובעת מאנשים הקשורים להגנה במשפטו של וייצזקר. דיפלומטים לשעבר, כמו האחים אריך ותיאו קורדט, מילאו תפקיד מפתח בזה, כמו גם חברי המעמד הגבוה המסורתי, שוייצזקר ייצג. אחד מהם היה סנגורו הלמוט בקר, בנו של שר התרבות הפרוסי קרל היינריך בקר. אדם נוסף הייתה מריון גראפין דונהוף, עיתונאית צעירה שביקרה בחריפות את המשפט ב"די צייט". כל האנשים הללו ידעו, שאם יצליחו לזכות את וייצזקר, יצליחו גם לשקם את שמו של המעמד הגבוה, השמרני, האריסטוקרטי והבורגני."
קרחון מקלין (הרי אנארי)
קרחון מקלין (באנגלית: McLean Glacier) הוא קרחון יובלי, הממוקם צפונית להר המפיל, בדרום מערב הרי אנארי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את ההרים לכיוון מערב, ונשפך אל חלקו התחתון של קרחון אבי, דרומית לקרחון בימן.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של קנת' ס. מקלין (Kenneth S. McLean), שהיה מהנדס טופוגרפי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית - במסגרת משלחת טופו מזרח-מערב, אשר סקרה אזור זה בעונת המחקר 1962–1963.
קרחון מקלין
אבאקאן
צבי פוקס
אבאקן (פירושונים)
אסטרונאוטים שהלכו על הירח
אלן קנדזיורה
אלן "אלי" קנדזיורה (בגרמנית: Ellen "Elli" Kendziora; נולדה בשנת 1919) היא אתלטית יהודיה-גרמניה, אלופת המכביה השנייה (1935) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה.
קנדזיורה התאמנה בקבוצת "הכח" קלן.
במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה קנדזיורה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.1 שניות, לפני סיביל קוף מארצות הברית (13.2 שניות) ובת ארצה לורה מאייר (13.3 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רות רייך, לילו בוקופצר ולורה מאייר בתוצאה של 55.8 שניות, לפני פולין (56.0 שניות) ואוסטריה (57.4 שניות).
ביום הספורט הבינלאומי של מכבי ברלין שנערך ב-16 ביוני 1935 זכתה קנדזיורה במדליית כסף בריצת 100 מטר אחרי לורה מאייר.
ישראל אלסנר
ישראל אלסנר (אל-זוהר) (31 באוגוסט 1909 - 1 בדצמבר 1971) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת השוער ועבד גם כקצין העיר תל אביב.
ביוגרפיה.
ישראל אלסנר נולד בעיר קרקוב שבפולין ב-31 באוגוסט 1909. אלסנר הגיע לארץ ישראל במסגרת המכביה השנייה עם המשלחת הפולנית ולאחר מכן נשאר בארץ ישראל ושיחק במכבי תל אביב. ב-7 בדצמבר 1935 רשם אלסנר את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי מכבי, במחזור הראשון של הליגה הארצית נגד הפועל תל אביב, המשחק הסתיים ללא שערים. אלסנר השתתף במסע המשחקים של מכבי תל אביב לארצות הברית ב-1936, כשבמהלך המסע ערך השוער את אחד המשחקים הגדולים ביותר בקריירה שלו נגד אולסטארס ניו יורק כשלא ספג אפילו שער אחד. בראיון שנתן לעיתון חדשות הספורט ב-1957, אלסנר טען שמכבי תל אביב עם המאמן אגון פולק הייתה הקבוצה הטובה ביותר שהעמיד המועדון המכבי מעולם: "שיחקו שם אברהם רזניק, דוידקה (דויד ויינברג), מנחם מרימוביץ', יעקב זליבנסקי, יוסף ליברמן, נתן פנץ, ג'רי בית הלוי, פרי נויפלד, פרידריך דוננפלד, הס, גאול מכליס ועוד. שיחקנו בשיטה וינאית מובהקת, כפי שעשו הוינאים עצמם. הייתה זו הקבוצה שיצאה ב-36 לארצות הברית וניצחה את אול-סטארס ניו יורק 6 - 0, על אף שהיינו נמוכי קומה. העיתונות המקומית טענה שמשחקנו עלה על זה של נבחרת סקוטלנד שהופעה בניו יורק זמן קצר לפנינו." ב-11 באוקטובר 1936 במהלך המשחק שהיה בין מכבי תל אביב לנבחרת של ברוקלין (אשר אותם אימן אחד מכוכבי הכח וינה, ארנו שוורץ), בעוד שהתוצאה עמדה על 0-0 נפצע אלסנר והוחלף בשוער יוסף (ג'ו) סידי. המשחק אף הסתיים בניצחון בתוצאה של 1 - 0 מוחץ למכבים כשהשחקן גאול מכליס כובש שער שובר שוויון בדקה ה88' למשחק.
ב-1938 אלסנר זומן לנבחרת ארץ ישראל ושיחק נגד נבחרת יוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 1938. ב-28 במאי 1938 ערך אלסנר את הופעתו הראשונה בגמר הגביע הארץ ישראלי (גביע המדינה היום), המשחק הסתיים בתוצאה של 1 - 2 לטובת הפועל תל אביב. מ-1939 יוסף (ג'ו) סידי (שהיה השוער השני ששיחק במכבי ואף התחרה על אפודת השוער עם אלסנר) הפך לשוער הבכיר של מכבי תל אביב, ככל הנראה בעקבות התצוגה שלו בשער במסע של המכבים לאוסטרליה ב-1939. לאחר המסע באוסטרליה של המכבים (כשאלסנר לא הצטרף למסע), המאמן אגון פולק נשאר באוסטרליה ולמכבי הצטרף מאמן חדש בשם ארמין וייס (שחקן עבר מהכח וינה) שאף נתן לאלסנר הזדמנות לפתוח בפתיחת הליגה בעונת 1940, אך בסופו של דבר סידי פתח ברוב המשחקים ואף בגמר הגביע הארץ ישראלי. לקראת עונת 1941/42 חזר אגון פולק לארץ ישראל וחזר לאמן את המכבים. בתחילת העונה פולק צירף את השוער הבריטי ג'ון וינטר שפתח ברוב משחקי הקבוצה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש אלסנר כשופט כדורגל, ואף היה חבר הנהלת מכבי תל אביב בכדורגל בשנות הארבעים. ב-1947 קיבל על עצמו תפקיד של מאמן במכבי רמת גן.
לורה מאייר
לורה מאייר (בגרמנית: Lore Meyer) היא אתלטית יהודייה-גרמנייה, אלופת המכביה השנייה (1935).
ביוגרפיה.
מאייר התאמנה במכבי פרנקפורט.
במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה מאייר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רות רייך, לילו בוקופצר ואלן קנדזיורה בתוצאה של 55.8 שניות, לפני פולין (56.0 שניות) ואוסטריה (57.4 שניות), מדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.4 שניות, אחרי סיביל קוף מארצות הברית (8.3 שניות) ולפני מרילה פרייוולד מפולין (8.6 שניות) ומדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.3 שניות, אחרי בת ארצה אלן קנדזיורה (13.1 שניות) וסיביל קוף (13.2 שניות).