כשריכוזי הדופמין הם נמוכים הוא מגביר תאורטית את הפעילות הדופמינרגית, מה שמסביר הטבה בתסמינים קוגניטיביים, שליליים ואפקטיביים (תימיים).
מבחינה תאורטית יש לאריפיפרזול גם השפעה מסוימת על הקולטנים הדופמינרגים D3.
אריפיפרזול הוא גם אגוניסט חלקי כלפי הקולטנים הסרוטונרגים 5HT1A.
חסימת הקולטנים 5HT2A עשויה לסייע לשחרור הדופמין מאזורים מסוימים במוח ועל ידי כך להפחית אפקטים אקסטרה-פירמידליים ואולי לשפר תסמינים קוגניטיביים ואפקטיביים.
במתן יומ-יומי הריכוזים המוחיים של אריפיפרזול עולים במשך 10–14 יום עד להשגת הרמות היציבות.
תוך 14 יום מושגות רמות יציבות בפלסמה.
פרמקוקינטיקה.
ספיגה.
ספיגת התרופה היא טובה. אחרי מנה פומית מושג הריכוז המרבי בפלסמה תוך 3–5 שעות. הזמינות הביולוגית של הטבליות היא 90%.
פיזור בגוף.
התרופה מתפזרת בצורה רחבה בגוף, אחוז גדול ממנה מגיע מחוץ לכלי הדם והלימפה.
הקישור לחלבונים שבפלסמה (בעיקר לאלבומין) מגיע למעל 99%.
מטבוליזציה.
התרופה עוברת מטבוליזציה ניכרת בכבד - על ידי דהידרוגנציה, הידרוקסילציה ו-N - דה-אלקילציה. דהירוגנציה והיסרוקסילציה מתרחשת בעיקר בהשפעת האנזימים CYP2D6 ו-CYP3A4. ה-N - דה-אלקילציה מופעל על ידי האנזים CYP3A4. המטבוליט הפעיל היחיד של אריפיפרזול הוא ה-דהידרו-אריפיפרזול, המצטבר בפלסמה עד ל-40% מריכוז האריפיפרזול.
ההפרשה.
לאריפיפרזול קינטיקה ליניארית וזמן מחצית החיים שלו בגוף הוא בערך 75 שעות. למטבוליט הפעיל העיקרי שלו, דה-הידרואריפיפרזול, זמן מחצית החיים של 94 שעות. עיקר הטיהור מהתכשיר מתרחש בכבד.
התרופה הניתנת בזריקות מופרשת רק בעקבות, והמטבוליטים שלה, פעילים או לא, מופרשים דרך הצואה והשתן.
שימוש קליני.
ההתוויות של אריפיפרזול כוללות:
משך הזמן עד להשגת תוצאות.
יכול להופיע שיפור התסמינים הפסיכוטיים עוד בשבוע הראשון, אבל אפקט מלא על ההתנהגות, הקוגניציה וייצוב מצב הרוח דורש יותר שבועות. בדרך כלל מחכים 4–6 שבועות לפני שמעריכים את יעילות הטיפול. בפרקטיקה יש מטופלים המפיקים תועלת נוספת, בעיקר קוגניטיבית, גם אחרי שעברו 16–20 שבועות.
האפקט המצופה.
בסכיזופרניה.
הטיפול שואף בעיקר להפחתת התסמינים ה"חיוביים" של סכיזופרניה, לשיפור לפעמים של תסמינים "שליליים",גם של תסמינים קוגניטיביים, תוקפניים ואפקטיביים (מצב רוח). אצל מרבית חולי סכיזופרניה מצפים להפחתה של התסמינים לפחות בשליש.
קיימת קבוצה של 5-15% מחולי סכיזופרניה שמגיעים לשיפור כלל של מעל 50-60%, במיוחד אם הטיפול ניתן באופן סדיר למשך יותר משנה. אצלם השיפור נתפס כמעין "התעוררות", מפני שמאפשר להם לנהל חיים עצמאיים ולנהל קשרים זוגיים יציבים.
בהפרעה הדו-קוטבית.
אצל חולים דו-קוטביים ניתן להשיג הפחתה של התסמינים של 50% ויותר.
בטיפול מפחית את תסמיני המאניה ואחר כך עשוי למנוע התלקחויות מאניות חוזרות.
בהפרעות הפסיכוטיות, כולל בסכיזופרניה והפרעה דו-קוטבית עם התלקחויות פסיכוטיות מאניות או דיכאוניות אחרי שמשיגים הטבה יציבה צריכים להמשיך בטיפול לפחות שנה אחרי מצב פסיכוטי יחיד.
אם המטופל לקה יותר מפעם אחת במצב פסיכוטי מומלץ להמשיך טיפול מונע-אחזקתי ללא הגבלה בזמן.
כמו בכל מקרה של טיפול במצב פסיכוטי, בסכיזופרניה, מאניה או במצב דיכאוני נעשה ניטור של המצב הנפשי של המטופלים, במיוחד בבעלי סיכון גבוה להתנהגויות מסוכנות.
דרך מתן.
1 מ"ג / מיליליטר.
מינון.
טווח המינונים הוא בין 5–30 מיליגרם.
לעיתים קרובות עדיף להתחיל במינון של 5–10 מיליגרם על מנת למנוע אקתיזיה ואי שקט ולאפשר היענות טובה יותר לטיפול.
המינון בהזרקת Abilify Maintena (אריפיפרזול בשחרור מושהה) הוא לרוב 400 מ"ג לחודש תוך שרירית. לעיתים 300 מ"ג פעם בחודש
במעבר מתרופה אנטיפסיכוטית אחרת לאריפיפרזול נהוג לבצע חפיפה עם התרופה הראשונה הכוללת עלייה הדרגתית במינון ארפיפרזול עד למינון הרצוי במקביל לתרופה הקודמת, אחר כך שבועיים של המשך שתי התרופות ללא שינוי במינון, ואחר כך ירידה הדרגתית של התרופה הראשונה. (Plateau Cross Titration).
10 מ"ג אריפיפרזול שווה בערך ל 5 מ"ג הלופרידול, ל 250 מ"ג קלוזפין, 10 מ"ג אולנזפין, 325 מ"ג קווטיאפין, 3 מ"ג ריספרידון, 100 מ"ג זיפרסידון
מנת יתר.
מנת יתר של התרופה גורמת להקאות ולהרגעת יתר.
התוויית נגד.
תגובה אלרגית לאריפיפרזול.
התמכרות.
אינה קיימת.
היסטוריה.
אריפיפרזול - נתגלה בשנת 1988 על ידי מדענים של החברה היפנית אוצוקה (Otsuka Pharmaceutical): סאיג'י סאטו, יאסואו אושירו ונויוקי קוראהאשי. הם זכו בשנת 2013 ביפן בפרס הקיסרי להמצאות.
אריפיפרזרול הוא נגזרת של בנזיסוקסזול ונגזרת קווינולינון והוא התכשיר האנטיפסיכוטי הראשון בעל תכונות DA2 אגוניסטיות (באופן חלקי).
נחשב בזמנו כמבשר "דור חדש של תרופות אנטיפסיכוטיות"
בשם Abilify אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 2002 ושווק יחד עם החברה בריסטול מאיירס סקוויב. בשנת 2007 אושר על ידי FDA כבעל תכונות אוגמנטציה בדיכאון קליני. בשנת 2013 הזריקות Abilify Mantena אושרו בארצות הברית ובאיחוד האירופי כטיפול ארוך טווח לסכיזופרניה. ב־2017 אושר בארצות הברית והקנדה גם לטיפול במחלה הדו־קוטבית.
בשנת 2017 פיתחה חברת אוצוקה את התכשיר Abilify Mycite הכולל סנזור (Ingestible Event Marker) ומאפשר לבדוק אם מטופל בלע את התרופה.
קווי הנייעס
כנסיית הנאה
מרכז אקספו של אוקראינה
מרכז אקספו של אוקראינה (באוקראינית: Національний експоцентр України) הוא מרכז ירידים ותערוכות בינלאומי בקייב, בירת אוקראינה. המרכז ממוקם בפארק בשכונת חולוסיב, שהייתה בעבר כפר סמוך לקייב. מרכז התערוכות תוכנן לפי החלטה של ממשלת ברית המועצות בשנת 1949 ותוכנן על פי המודל הסובייטי של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה. המרכז נפתח בשנת 1958 תחת השם תערוכת ההישגים של הכלכלה הלאומית של אוקראינה (Виставка досягнень народного господарства (ВДНГ - УРСР). לאחר נפילת נפילת מסך הברזל וקבלת העצמאות של אוקראינה קיבל המרכז את שמו הנוכחי והפך למרכז תערוכות וירידים בינלאומי.
יצחק הולץ
יצחק (ג'ק) הולץ (כ"ו בכסלו תרפ"ו, 13 בדצמבר 1925 – י"ג בטבת תשע"ט, 21 בדצמבר 2018) היה צייר יהודי אמריקאי-ישראלי, שצייר יצירות ז'אנר על חיי היהודים בישראל ובארצות הברית.
קורות חיים.
יצחק הולץ נולד בפולין בעיירה סקרנביץ בשנת 1925, בשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בשנת 1945 החל ללמוד ב"בצלאל החדש". ב-1950 עבר להתגורר בניו יורק, ארצות הברית, שם למד ציור בארט סטודנטס ליג אצל רוברט ברקמן ובאקדמיה הלאומית לעיצוב תחת רוברט פיליפ.
בשנת 1960 החל לשהות בקביעות בישראל. יצירתו של הולץ מתארת לרוב את חיי היום יום היהודיים בארץ ישראל וארצות הברית בסגנון ריאליסטי.
קולו
קולו (פולנית: Koło, יידיש: קויל) היא עיירה במרכז פולין, בפרובינציית פולין גדול, בסמוך לנהר הוורטה. נכון לשנת 2009, התגוררו בקולו כ-23,000 בני אדם. עד תקופת השואה, כמחצית מתושביה היו יהודים.
היסטוריה.
קולו נבנתה במאה ה-13 על מעבר-הנהר ורטה, וזכתה במעמד של עיר ב-1362. המקורות המהימנים הראשונים מראים כי יהודים התיישבו בעיר במאה ה-16. ב-1564 נתן המלך ליהודי קולו זכות-ישיבה בעיר, וב-1571 זכויותיהם עוגנו בחוזה, לפיו התחייבו התושבים הנוצרים, תמורת מס-שנתי לקופת-העיר, להגן על היהודים מפני תקיפה. במפקד ב-1764/65 נמנו בקולו 65 בתי-אב יהודיים.
מקורות הפרנסה העיקריים של יהודי קולו החל מהמאה ה-16 היו מלאכה ומסחר, אך במאה ה-19 החלו רבים לעסוק בתעשייה, בפרט בתעשיית הטקסטיל. הם הסתייעו בשלושה בנקים ובשתי קופות גמ"ח של האיגודים המקצועיים. כמו כן פעלו בעיר חברות צדקה וסעד מסורתיות. ילדי הקהילה למדו בשני בתי ספר עבריים, אחד מהם של רשת "יבנה", ובגני ילדים עבריים. בתחום החינוך והתרבות פעלו בעיקר המפלגות הציוניות.
בין רבני קולו במאה ה-19 בלט רבי מאיר אוירבך (1813- 1878), שנתמנה כרבה של קולו ב-1846. עלה לירושלים ב-1859 ושימש בה רב ראשי לעדה האשכנזית.
בין שתי מלחמות העולם חיו בקולו כ-6,000 יהודים – כמעט מחצית אוכלוסייתה. לפני מלחמת העולם עזבו את קולו כמה מאות יהודים, חלקם עלו לארץ ישראל.
יהודי קולו בתקופת השואה.
הנאצים כבשו את קולו ב-18 בספטמבר 1939 וכבר למחרת הם רצחו כמה יהודים והחלו לגייס יהודים לעבודת כפייה ב-20 בספטמבר 1939 שרפו הגרמנים את בית הכנסת והטילו כופר על היהודים. באוקטובר 1939 הצטוו כל הגברים היהודים בני 14 ומעלה לעבוד בעבודת כפייה במפעלים של הגרמנים ואצל המשטרה הגרמנית. היהודים נצטוו בתחילה לשאת סרט צהוב על זרוע שמאל, ולאחר מכן – טלאי צהוב בצורת מגן דוד על החזה ועל הגב. נאסר עליהם לבוא במגע עם הנוצרים ולקנות בחנויותיהם ורוב כספם הוחרם.
בנובמבר 1939 נרצחו בעיר יהודים אחדים, מאנשי האינטליגנציה ומהעשירים. הוקם יודנרט של 11 חברים, ובראשו עמד פנחס ברנר.
ב-10 בדצמבר 1939 רוכזו 1,139 יהודים, ולאחר שהוחזקו בבידוד יותר משבוע גורשו מהעיר לאיזביצה קויאווסקה שבגנרלגוברנמן. רכושם נמסר לגרמנים. רבים מהמגורשים לאיזביצה מתו מרעב וממחלות.