במהלך שנות ה-2000 האשימה האופוזיציה בקמרון את הממשלה בנאו קולוניאליזם, בשל העובדה שסוחרים סיניים הציפו את השווקים המקומיים במוצרים זולים בעלי איכות נמוכה, ופגעו בייצרנים המקומיים.
ביטחון אישי
ביטחון אישי היא מזכויות האדם הבסיסיות, המובטחת בהכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם, אשר אומצה על ידי האו"ם בשנת 1948. זוהי גם זכות בסיסית המפורשת ומוגנת על ידי האמנה האירופית לזכויות האדם, החוקה הקנדית, החוקה של דרום אפריקה וחוקים אחרים ברחבי העולם.
ככלל, הזכות לביטחונו של האדם קשורה בחירות וכוללת את הזכות, אם נכלא שלא כדין, לצו הגנה כמו הביאס קורפוס. ביטחון אישי יכול גם להתפרש כהרחבה של זכויות על מניעת עינויים וענישה אכזרית ובלתי רגילה. הזכויות לביטחון אישי יכולות להישמר מפני התנהגות פחות קטלנית, וניתן להשתמש בהן בכל הקשור לזכויות האסירים.
האומות המאוחדות.
הזכות לביטחון אישי מובטחת בסעיף 3 להכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם. בהכרזה זו היא משולבת עם הזכות לחיים ולחירות. במקור נכתב, "לכל אחד יש את הזכות לחיים, חירות וביטחון אישי".
אמנת האומות המאוחדות, האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות (1966), מכירה גם בזכות לביטחון אישי. סעיף 9 קובע כי "לכל אדם יש זכות לחירות ולביטחון אישי", והקטע אוסר על "מעצר שרירותי או מעצר". הסעיף ממשיך, "לא תישלל חירותו של אדם אלא מטעמים אלה ובהתאם לנוהל שנקבע בחוק".
אירופה.
הזכות לביטחון האדם מוזכרת בסעיף 5 (1) לאמנה האירופית לזכויות האדם תחת הכותרת "הזכות לחירות ולביטחון" ("לכל אדם יש זכות לחירות ולביטחון אישי". וכן, "לא תישלל חירותו של אדם אלא במקרים הבאים ובהתאם לנוהל הקבוע בחוק") ובסעיף 6 למגילת הזכויות הבסיסיות של האיחוד האירופי ("לכל אדם יש זכות לחירות ולביטחון איש").
קנדה.
הזכות לביטחון האדם הוכרה בקנדה במסגרת שטר הזכויות הקנדי בשנת 1960. סעיף 1 (א) לחוק זה הכיר בזכותו של אדם לחיים, לחירות, לביטחון האדם ולנכסי מקרקעין, ובזכות שלא להיות מקופח אלא על ידי הליך משפטי תקין". עם זאת, מגילת הזכויות הייתה חוק ולא חלק מהחוקה.
ב-1982 נוספה החוקה לביטחון האדם. סעיף זה נכלל בסעיף 7 לכתב הזכויות והחרויות הקנדי, הקובע כי "לכל אדם יש זכות לחיים, חירות וביטחון אישי והזכות שלא לאבד אותם אלא בהתאם לעקרונות הצדק היסודי. "ביטחון האדם שבסעיף 7 מורכב מזכויות הפרטיות של הגוף ובריאותו ועל הזכות להגן על "השלמות הנפשית" של הפרט. כלומר, הצדק מגן מפני פגיעה משמעותית של הממשלה למצב הנפשי של הפרט.
זכות זו יצרה פסיקה מהותית, שכן הפלה בקנדה הוסמכה בפסק דין משנת 1988, לאחר שבית המשפט העליון מצא שוועדות ההפלות הטיפוליות הפרו את ביטחונה של האישה על ידי איום על בריאותה. כמה שופטים גם הרגישו ששליטה על הגוף היא זכות בתוך ביטחון האישי של אדם אשר הופר על ידי חוק ההפלות.
בין בית המשפט העליון ובין אנשי האקדמיה התנהל דיון בשאלה האם ביטחון אישי מבטיח גם זכויות כלכליות. תאורטית, ביטחונו של האדם ייפגע אם הממשלה תגביל את יכולתו של אדם לייצרלהכנסה, על ידי שלילת רווחה, שלילת רכוש חיוני למקצועו או שלילת רישיונות. עם זאת, סעיף 7 עוסק בעיקר בזכויות משפטיות, ולכן קריאה זו של זכויות כלכליות מוטלת בספק. נושאים כלכליים רבים יכולים להיות גם שאלות פוליטיות.
דרום אפריקה.
בשנת 1996 אימצה ממשלת דרום אפריקה חוק זכויות חוקתי אשר הכיר בזכות לביטחון אישי בסעיף 12. שם, זכות זו משולבת עם הזכות לחירות. סעיף 12 המשיך להגדיר את הביטחון של האדם ואת הזכות לחופש ביתר יסודיות, וכולל בתוכו גם שליטה גופנית וגם שליטה ברבייה, חופש מעינויים ועונשים אכזריים אחרים וכן וזכות למשפט. במלואו, סעיף 12.
טורקיה.
חוקת טורקיה מבטיחה את הביטחון האישי, לצד הזכות לחירות, בסעיף 19, שנחקק בשנת 1982 ותוקן בשנת 2001. סעיף זה מפרט את הגבולות של זכויות אלה בדמות פסקי דין של בתי משפט לפי החוק, המאפשרים למוסדות ומוסדות לחולי נפש ומוסדות גמילה למכורים, הסגרה וכו'. סעיף זה גם מגביל את מעצרם במקרים בהם שופט מתיר זאת, כאשר אין די זמן לכך, או שהאדם נתפס כאחראי לפשע. לאחר מכן ייאמר לאדם מדוע נעצרו, ושני קרובי משפחה נוספים יעודכנו גם הם על המעצר. לבסוף, החוק מאפשר פיצוי ממשלתי אם זכויות אלה מופרות.
ניו זילנד.
חוק זכויות האדם של ניו זילנד, שאומץ בשנת 1990, מבטיח "חיים וביטחון של האדם" בסעיפים 8 עד 11. סעיף 8 מבטיח זכות לחיים, למעט מקרה בו הוא מקופח על ידי הצדק הבסיסי, ואילו סעיף 9 אוסר על ענישה אכזרית ובלתי רגילה. סעיף 10 אוסר על אדם להיות נתון לטיפול רפואי בניגוד לרצונו. לבסוף, סעיף 11 נותן לאדם את הזכות שלא להיות מטופל בטיפול רפואי.
הממלכה המאוחדת.
ביטחון אישי נזכר בתוספת הראשונה בסעיף 5 לחוק זכויות האדם, התשמ"ח - 1998. גרסה זו היא ההתגשמות האחרונה של החוק, אם כי היו שינויים קלים מאז. מעשה חדש זה מייצג היבט אחד של הרפורמה החוקתית של טוני בלייר.
מוזיקה אינסידנטלית
רפובליקה עממית
בטחון אישי
יחסי האיטי-ונצואלה
יצחק קעטבי
יצחק קעטבי (1936 - 20 בפברואר 2019) היה ראש מועצת קריית עקרון.
ביוגרפיה.
קעטבי נולד בתימן. בהיותו כבן 13 הגיע עם משפחתו למחנה "גאולה" בעדן כדי לעלות לישראל במבצע על כנפי נשרים. לאחר עלותו לישראל התגורר בכפר עקיר. הוא שירת בצה"ל שש שנים כמכונאי רכב והיה פעיל ציבור בכפר עקיר. הוא הצטרף למפא"י והיה מזכיר הפועל המקומי, מזכיר ערב בהסתדרות ומזכיר סניף מפא"י המקומי. עם הקמת המפלגה הליברלית, עזב את מפא"י שלטענתו כל דיבוריה על קיבוץ גלויות היו דיבורים ריקים, והצטרף למפלגה הליברלית, בה ראה את הכח היחיד שיכול להחליף את מפא"י. במערכת הבחירות לכנסת החמישית הרבה לתקוף את מפא"י על מה שכינה "שיטות המכבש" שלה.
בבחירות לוועד המקומי של עקרון שהתקיימו ב-31 בינואר 1961, לקראת הפיכת קריית עקרון למועצה מקומית, התמודד בראש רשימה מקומית ונהיה סגן יו"ר הוועד המקומי. לאחר הבחירות לכנסת החמישית, מינה שר הפנים, משה חיים שפירא מהמפד"ל, מועצה מקומית ממונה על פי תוצאות הבחירות לכנסת, ועל כן לא כלל את קעטבי המועצה הממונה. קעטבי פנה לבג"ץ בדרישה למנות את המועצה על פי תוצאות הבחירות המקומיות, בטענה ששיקולי השר שפירא היו פוליטיים. בעקבות העתירה לבג"ץ, התקיימו בעקרון בחירות וקעטבי, שהתמודד הפעם בראשות רשימה של המפלגה הליברלית, זכה בשני מנדטים מתוך תשעה והתמנה לסגן יושב ראש המועצה. באותה תקופה הביע דעה בעד הפרדת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל מהבחירות לכנסת ובעד בחירה ישירה של ראשי הרשויות.
ב-25 בפברואר 1964 התמנה קעטבי לראש המועצה. כראש מועצה הוא מחה על שאין מספיק בנייה עבור תושבי קריית עקרון וניהל מאבק להעברת אזור תעשייה הצמוד לקריית עקרון לידי המועצה. בבחירות למועצה בסוף שנת 1965, זכתה רשימת גח"ל בראשותו בארבעה מתוך תשעה מושבים, אך נותרה באופוזיציה לאחר שהמערך והמפד"ל יצרה קואליציה.
במקביל לפעילותו בפוליטיקה המקומית בקריית עקרון, היה פעיל בפוליטיקה הארצית במסגרת המפלגה הליברלית. הוא היה מהתומכים של הריצה המשותפת עם תנועת החרות ברשימת גח"ל, היה פעיל במטה הבחירות ליוצאי תימן של הרשימה ולקראת הבחירות לכנסת השישית הוא הוצב במקום ה-42 ברשימת גח"ל לכנסת. בעת המשבר בתנועת החרות בשנים 1966–1967 הוא הביע תמיכה במנחם בגין ויצא נגד הצעתו של שמחה ארליך להתנתק מחרות.
בשנת 1965 הוא גם התמודד בראש רשימה של המפלגה הליברלית בבחירות למועצת פועלי רחובות. בהמשך הוא היה חבר הוועד הפועל של הסתדרות ובשנת 1970 פרש, יחד עם חברים נוספים מהמפלגה הליברלית, מארגון העובדים של המפלגה הליברלית והקים ארגון חדש של עובדים ליד המפלגה הליברלית.
בשנים 1966–1968 קעטבי היה מזכיר מרכז מכבי ויו"ר מכבי שעריים. הוא התפטר מתפקיד מזכיר מרכז מכבי בנובמבר 1968 בנימוק שלחצים גורמים להחלטות מוטעות בהעברת כספים לקבוצות באופן מפלה ובמינויים לא ראויים.
בשנת 1983 שב לכהן כראש מועצת קריית עקרון לאחר שזכה ב-49.3% מקולות הבוחרים. בבחירות בתחילת 1989 זכה קעטבי ב-28.6% מהקולות ועלה לסיבוב שני מול מועמד המערך, בה הפסיד.
במקביל, בתחילת 1981 נבחר ליו"ר המועצה הארצית של המפלגה הליברלית, כנציג מחנה אברהם שריר, אל מול יחזקאל פלומין נציג מחנה מודעי. הוא המשיך לכהן כיו"ר המועצה עד התמזגות המפלגה לתוך הליכוד בשנת 1988. בשנת 1985, השתייך לקבוצת ה-9 שהתנגדה למודעי ונענה לדרישת מודעי לכנס את המועצה הארצית רק על פי הוראת בית הדין של התנועה. בהמשך עבר למחנה של יצחק מודעי ולקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה נכלל בדיל בין מחנות מודעי ואברהם שריר שהיה אמור להכניס אותו לכנסת. אולם הדיל כשל, וקעטבי הוצב במקום ה-58 של רשימת הליכוד לכנסת.
נפטר ב-20 בפברואר 2019.
זינוק
צנימים
אדם אוקרואשווילי
אדם אוקרואשווילי (בגיאורגית: ადამ ოქრუაშვილი; נולד ב-1 בינואר 1989) הוא ג'ודוקא גאורגי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל הכבדה, מעל 100 ק"ג.
אוקרואשווילי מחזיק במדליית ארד מאליפות העולם משנת 2015. באליפויות אירופה הוא זכה בחמש מדליות. מדליית זהב משנת 2015, שלוש מדליות כסף מהשנים 2013, 2014, ו-2017 ומדליית ארד משנת 2006.
אוקרואשווילי התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 ובריו דה ז'ניירו 2016 והודח בקרבות המוקדמים.
יואל גבע (בית ספר)
רצח תמר ויהודה כדורי