מאז סיום מלחמת האזרחים בגואטמלה , מנצ'ו נאבקה להעמיד לדין חברי ממסד פוליטי וצבאי בגואטמלה. בשל העובדה שכמעט בלתי אפשרי להעמיד לדין בגואטמלה על פשעים שנעשו בזמן מלחמת האזרחים, היא פנתה לבית המשפט בספרד. ניסיונות אלו נעצרו כאשר בתי המשפט הספרדיים קבעו שהתובעים לא מיצו את כל האפשרויות החוקתיות בגואטמלה. ב-2006 ספרד קראה להסגרתם של שבעה חברי ממשלה לשעבר מגואטמלה, באשמת רצח עם ועינויים. בית המשפט העליון בספרד קבע כי מקרי רצח עם שהתבצעו מחוץ לאדמת ספרד יוכלו לעמוד לדין בספרד, אפילו אם לא הייתה מעורבות של אזרחים ספרדיים. ב-2015 בית משפט בגואטמלה הרשיע את מפקד חקירות המשטרה בגואטמלה ברצח, ניסיון לרצח, ופשעים נגד האנושות, בשל חלקו במתקפה על השגרירות שבה נהרג אביה של מנצ'ו.
ב-2006, מנצ'ו הייתה אחת ממייסדות יוזמת הנשים של פרס נובל , יחד עם זוכות פרס נובל אחרות: גוד'י וויליאמס, שירין עבאדי, וונגרי מאטאיי, בטי ויליאמס ומייריד מגווייר. שש נשים ייצגו את צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה, המזרח התיכון ואפריקה, והחליטו לשתף מניסיונן במאמץ משותף להשגת שלום, צדק ושוויון. יוזמת הנשים של פרס נובל נועדה לחזק זכויות נשים מסביב לעולם.
פלאגיוס
כפירה
פלגיוס הקדוש מקונסטנץ
פלגיוס הקדוש מקונסטנץ הוא קדוש נוצרי אשר על פי המסורת הנוצרית הוצא להורג בגיל 13, בפאנוניה, בתקופת רדיפות הנוצרים על ידי הקיסר הרומי נומריאנוס.
פלגיוס הוכר לראשונה כקדוש נוצרי בעיר נוביגרד באיסטריה שבקרואטיה אולם נחשב לקדוש המגן של העיר קונסטנץ שבגרמניה בשל העובדה ששרידיו הועברו מנוביגרד לקונסטנץ בשנת 915 לערך.
יוחנן השלישי
יוחנן השלישי (בלטינית: Ioannes III; מת ב-13 ביולי 574) כיהן כאפיפיור מה-17 ביולי משנת 561 ועד מותו.
יוחנן נולד בשם קטלינוס למשפחת אצולה רומית. אביו, אנסטסיוס השתייך למעמד הרם ביותר (Vir illustris) בסנאט הרומי.
באותה עת נדרש אישור קיסרי למינוי האפיפיור. אישור זה למינויו של יוחנן ניתן 4 חודשים לאחר מותו של פלגיוס הראשון, קודמו של יוחנן, ולכן כהונתו החלה רק בחודש יולי, ולא מיד עם בחירתו במרץ.
כהונתו של יוחנן אופיינה בעיקר בשני אירועים שלא הייתה לו שליטה עליהם. האירוע הראשון היה מותו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 565. לאחר המוות, האימפריה הביזנטית הפנתה את תשומת לבה מאיטליה לעניינים אחרים: חבל הבלקן ועימותים עם האווארים, הפרסים והערבים. מוקד עניין נוסף היה פלישת הלומברדים לאיטליה בשנת 568. פלישה זו מוטטה את המנהל הקיסרי, וחיזקה את האריאניות מול הכנסייה הקתולית.
בזמן פלישת הלומברדים לאיטליה, המושל החדש לונגינוס ישב בחוסר מעש ברוונה. האפיפיור יוחנן לקח על עצמו להגיע לנאפולי, כדי להתחנן בפני המושל הקודם נרסס שישוב למשרתו. נרסס פוטר בידי הקיסר יסטינוס השני, בשל תלונות על מדיניות המיסוי שלו. נרסס הסכים ושב לרומא, אך השנאה העממית הופנתה עתה גם נגד יוחנן. היא הגיעה לרמה שאילצה אותו לעזוב את רומא, לגור בפאתי העיר ולמלא משם את חובותיו כאפיפיור.
יוחנן מת ב-13 ביולי 574 ברומא ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
נטוראליזם
אברהם גרודזינסקי
הרב אברהם גרודזינסקי (ה'תרמ"ב - כ"ט בתמוז ה'תש"ד; 1884 - 13 ביולי 1944) היה מרבני תנועת המוסר. כיהן כמשגיח של ישיבת כנסת ישראל בסלובודקה (פרבר של קובנה) בליטא. ייסד את ישיבת חברון בארץ ואף עמד בראשה לצד הרב סרנא. בשנים האחרונות לפני השואה כיהן גם כראש הישיבה. נרצח על ידי הנאצים בגטו קובנה.
ביוגרפיה.
נולד בוורשה לרב יצחק. בגיל 17, נסע ללמוד בישיבת סלובודקה, והיה לאחד מתלמידיו של הרב נתן צבי פינקל, "הסבא מסלובודקה". בגיל 21, נשלח על ידי רבי נתן צבי - יחד עם שלושה תלמידים מובחרים נוספים - לישיבת טלז לסייע לרבי אליעזר גורדון להנהיג את שיטת המוסר בישיבתו. בגיל 24, לאחר הצלחת המשימה, שב לסלובודקה וצורף להנהלת הישיבה.
בתרע"א נישא לחסיה גיסא בתו של רבי דב צבי הלר, משגיח בישיבה ממקורביו של הסבא מסלבודקה ומתלמידי הסבא מקלם.
במלחמת העולם הראשונה נדדה הישיבה למינסק ומשם לקרמנצ'וג שבאוקראינה, תלמידי הישיבה נאלצו להתחמק משרות בצבא הרוסי, בד בבד סבלו ממגפות שפרצו באופן תדיר, בתקופה זו התגלה הרב גרודזנסקי כמנהיג ומחנך הרגיש לסבל הזולת.
בתרפ"ה נשלח על ידי הנהלת הישיבה להקים את הישיבה בארץ ישראל ביחד עם הרב יחזקאל סרנא. לאחר שהקים את הישיבה בחברון נשאר בארץ כמה חודשים לביסוס הישיבה, ואחר כך חזר לסלובודקה ומתרפ"ז כיהן שם כראש הישיבה וכמנהל הרוחני בעקבות עלייתם לארץ ישראל של "הסבא מסלבודקה" והרב משה מרדכי אפשטיין כדי לעמוד בראש הישיבה שבחברון.
היה מומחה בחכמת הנפש ובאמצעותה עיצב את אישיותם של תלמידיו. הפיץ את שיטת המוסר בכתיבת מאמרים בכתב העת "תבונה" שהוציאו תלמידי ישיבת סלובדקה. את חידושיו בתורת המידות יישם קודם כל בעצמו.
תקופת השואה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, הנאצים כבשו את מזרח פולין וסיפחו אותה לליטא, ופליטים יהודים רבים נמלטו מפולין לוילנה במטרה להינצל ורבים מהם משם עברו לקובנה כדי לארגן אפשרות לברוח מאירופה אל מעבר לים. יחד עם הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה, פעל להצלת יהודים רבים ככל האפשר. במקביל פעל לסייע לבני הישיבה ולתלמידי חכמים שנקלעו לווילנה. כל זאת עשה למרות החמרת מחלתו.
בכ"ז בסיוון תש"א (22 ביוני 1941), כבשו הגרמנים את ליטא. על אף התגברות המצוקה, המשיכו ללמוד תורה הרב גרודזינסקי ורבנים וראשי ישיבות נודעים שהסתתרו בביתו. באחד הימים, חיילים נאצים פרצו לביתו ורצחו כמה רבנים. הרב גרודזינסקי ניצל בהזדמנות זו משום ששכב בעליית הגג. במקרים אחרים ניצל בזכות מסירות נפשם של יהודי קובנה.
החל מכ"ב בתמוז תש"ד (8 ביולי 1944), העבירו הנאצים את היהודים הנותרים בגטו קובנה, שהיה באותה עת כבר מחנה ריכוז, למחנות ריכוז בגרמניה. הרב גרודזנסקי אושפז בבית החולים של הגטו עקב מצבו הקשה, ובכ"ז בתמוז תש"ד (13 ביולי 1944), הציתו הנאצים את בית-החולים על חוליו. מאות חולים יהודיים נשרפו חיים, ובהם הרב גרודזינסקי.
משפחתו.
אחיו הרב משה גרודזינסקי שהיה משגיח של ישיבת תורת חיים בוורשה ועלה לארץ, נרצח בפרעות תרפ"ט.
הרב אברהם גרודזינסקי נשא את בתו של המשגיח הקודם בישיבת סלובודקה, הרב דב הירש הלר. בתו השנייה של הרב הלר, איטה עטיל, נישאה לרב יעקב קמינצקי.
דה סינס אוף ת'אי בילובד
פלגיוס הקדוש מקורדובה
פלגיוס הקדוש מקורדובה המכונה גם סן פליו מרטיר (בספרדית: Pelayo Martir; 912 לערך - 926) הוא קדוש נוצרי.
על פי המסורת הנוצרית פלגיוס הושאר בהיותו נער צעיר כבן ערובה בידי הח'ליפה עבד-אל-רחמן השלישי, שליט אל-אנדלוס בתמורה לשחרורו של ההגמון הרמויגיוס שנתפס על ידי המורים.
פלגיוס נותר כלוא בידי הח'ליפה מספר שנים. בהגיעו לגיל 13 דרש ממנו הח'ליפה להתאסלם, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה בכך שהורה על כריתת אברי גופו.
בגרסאות שנפוצו בספרד בשלהי ימי הביניים נטען כי הח'ליפה היה הומוסקסואל וניסה לאנוס את פלגיוס, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה למוות. גרסאות אלה נועדו לעודד את הנוצרים בתקופת הרקונקיסטה תוך הדגשת העדפת המוסר הנוצרי על העדר המוסריות והערכים אצל המוסלמים והדמוניזציה שלהם.
מבצע טיידרייס
מבצע טיידרייס (Operation Tiderace) היה שם הקוד לתוכנית הבריטית לכיבוש מחדש של סינגפור מידי האימפריה היפנית על ידי בעלות הברית ב-1945. את הכוחות הלוחמים הנהיג הלורד לואי מאונטבאטן, מפקד הזירה הדרום-מזרח אסייתית. במקביל למבצע טיידרייס, תוכנן אף מבצע זיפר ("Operation Zipper") לכיבוש מחדש של מלאיה, אולם יפן נכנעה לפני שהמבצע יצא לפועל.
רקע.
עם הפלישה הסובייטית למנצ'וריה והפלישה האמריקאית המתוכננת ליפן, החל פיקוד הזירה הדרום-מזרח אסייתית בתכנון מבצע לכיבוש מחדש של מלאיה, שנקרא מבצע זיפר. מבצע זה אמור היה לכלול מעל 100,000 חיילי בעלות הברית ומעל 500 מטוסים מחיל האוויר המלכותי. המבצע תוכנן לצאת לפועל ב-9 בספטמבר 1945, אולם הוחלט להשהותו בעקבות כניעת יפן.
מבצע טיידרייס נכנס לתכנון מעט לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. הייתה זו תוכנית חירום לכיבוש מחדש של סינגפור, למקרה בו תקבל יפן את החלטות ועידת פוטסדאם.
בסופו של דבר יצא מבצע זיפר לפועל, אולם היקף הכוחות שהשתתפו בו היה קטן בהרבה מהמתוכנן, ומרבית הכוחות הוקצו מחדש למבצע טיידרייס. השיירה לסינגפור כללה 90 אוניות, בהן שתי אוניות מערכה אה"מ "נלסון" והאונייה הצרפתית "רישלייה". שולת המוקשים "הוקסברי" של הצי המלכותי האוסטרלי הייתה האונייה האוסטרלית היחידה בשיירה זו. השיירה כללה גם שבע נושאות מטוסים מלוות: "אמיר", "אטאקר", "אמפרור", "אמפרס", "האנטר", "סטוקר" ו"קדייב".
כוחות הצי הקיסרי היפני ששהו בסינגפור באותה עת כללו רק את הסיירות "מיוקו" ו"טקאו", אשר ניזוקו קשות בקרבות קודמים, ושימשו באותה עת כסוללות נ"מ צפות. שתי צוללות גרמניות לשעבר, I-501 ו-I-502, עמדו לרשות היפנים, במעגנן בבסיס הצי בסינגפור. ההערכות לגבי הכוח האווירי היפני במלאיה ובסומטרה עמדו על מעל 170 מטוסים.
השיבה לסינגפור.
מבצע טיידרייס החל כאשר הורה מאונטבאטן לחיילי בעלות הברית לצאת מטרינקומלי וראנגון לסינגפור ב-31 באוגוסט. הצי היוצא לא כלל אוניות מלחמה, שכן מאונטבאטן האמין כי היפנים בסינגפור ובמלאיה יכנעו ללא קרב. גנרל איטגאקי סיישירו, מפקד סינגפור, אותת למאונטבאטן ב-20 באוגוסט כי אין בדעתו להפר את פקודת הקיסר, וכי הוא מוכן למסור לידיו את סינגפור.