ג'יימס פורטר נפטר ב-11 בנובמבר 1862 בביתו שבאיסטון בגיל 69 והוא נטמן בבית הקברות המקומי. רעייתו אלייזה מתה ב-2 במרץ 1866 ונטמנה לצדו.
כיום ממשיך קולג' לה פאייט להיות פעיל. ב-1997 הוקמה "אגודת פורטר" (Porter Society) לזכרו של פורטר וכדי להכיר במחויבותם ובנדיבותם של בוגרי וידידי הקולג' לקידומו.
Pew Research Center
שחר (יחידה)
סקין (סרט באורך מלא, 2018)
סקין (באנגלית: Skin, בתרגום מילולי: עור) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי שכתב וביים גיא נתיב, יליד ישראל. הסרט עוקב אחר חייו של בריון ווידנר, לשעבר חבר בקבוצת גלוחי ראש נאו-נאצים, ומככבים בו ג'יימי בל, דניאל מקדונלד, דניאל הנשל, ביל קאמפ, לואיזה קראוזה, זואי קולטי, קיילי רוג'רס, קולבי גנט, מייק קולטר וורה פרמיגה.
הקרנת בכורה עולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2018. תחילה, הסרט היה זמין לצפייה מה-27 ביוני 2019 באמצעות שירותי וידאו על פי דרישה ושלם וצפה של DirecTV, בטרם עלה לאקרנים בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם ב-26 ביולי 2019, בהפצת A24.
תקציר העלילה.
לאחר הצתה של מסגד על ידי חברי תנועת עליונות לבנה בארצות הברית בהנהגתו של ביל קרגר (ביל קאמפ), חבר התנועה ובן טיפוחיו של קרגר בריון ווידנר (ג'יימי בל) מחליט לפרוש ממנה. הוא מתחתן עם ג'ולי (דניאל מקדונלד) ומתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות לצד עובדים לא חוקיים, המקבלים אותו. חבריו לתנועה, החשים כי בגד בהם, מחליטים לנקום בו ויורים לעבר ביתו, בו הוא שוהה יחד עם אשתו ההרה, אך השניים לא נפגעים. כאשר בריון יוצא החוצה, הוא מוצא את כלבו מת, תלוי מהעץ.
בראון נפגש עם דריל למונט ג'נקינס (מייק קולטר), אקטיביסט פוליטי, ועם הסוכנת מארקס (מרי סטיוארט מסטרסון) במשרדי ה-FBI. באמצעות מידע שבריון מספק להם, ה-FBI פושט על המתחם בו מתגורר קרגר, אשר נעצר במקום.
לאחר שהיא עוזבת את ה-FBI, ג'נקינס עומדת בראש One People's Project, עמותה ללא מטרות רווח הפועלת למען זכויות אזרח ונגד גזענות, ונשארת מיודדת עם בריון. במשך שנתיים, בריון עובר סדרה של ניתוחים להסרת כל הקעקועים מגופו. הוא לומד לקבלת תואר בפסיכולוגיה פלילית ומרצה בכל רחבי ארצות הברית על סובלנות והכלה מהניסיון האישי שלו.
הפקה.
ב-11 במאי 2017, זכויות ההפצה הבינלאומיות של הסרט נרכשו על ידי Seville International בפסטיבל הקולנוע בקאן ה-70. באוגוסט 2018 פורסם כי המלחין דן רומאר ילחין את המוזיקה עבור הסרט.
במאי 2017 פורסם כי ג'יימי בל ודניאל מקדונלד יככבו בסרט, אותו כותב, מפיק ומביים נתיב. במרץ 2018, לאחר שההפקה על הסרט החלה, פורסם כי גם ורה פרמיגה הצטרפה לצוות ההשחקנים של הסרט, כאשר אשתו של נתיב, ג'יימה ריי ניומן, תשמש כמפיקה. באותו החודש לוהק מייק קולטר לתפקיד דריל למונט ג'נקינס, מייסד One People's Project. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו לצוות השחקנים גם שחקנים ארי ברקן, סקוט תומאס, דניאל הנסול, מייקל וילאר, ג'סטין וילסון וראסל פוזנר.
צילומי הסרט החלו בינואר 2018 בקינגסטון, ניו יורק, והושלמו במרץ 2018.
הפצה.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2018. זמן קצר לאחר מכן, A24 ו-DirecTV Cinema רכשו את זכויות ההפצה של הסרט. ב-27 ביוני 2019 הסרט הופץ לצפייה בשירות הוידאו על פי דרישה/שלם וצפה של DirecTV Cinema, וב-26 ביולי 2019 עלה לאקרנים בהפצה מוגבלת.
תגובות וביקורות.
לסרט דירוג של 78% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, המבוסס על 72 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 6.72 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר, נכתב כי הסרט "היה יכול להעמיק מעט יותר מתחת לפני השטח, אך סיפור ראוי והופעה מחויבת של ג'יימי בל הופכים את הדרמה הזו לראויה לצפייה". ב-Metacritic, הסרט זכה לציון של 58 מתוך 100, המבוסס על 20 מבקרים, אשר מעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
תנין המדבר
הר ג'ופרה
הר ג'ופרה (באנגלית: Mount Joffre) הוא הר הממוקם בהרי הרוקי הקנדיים על קו פרשת המים של אמריקה, ההר נמצא על הגבול בין הפארק הפרובינציאלי פיטר לוהיד שבפרובינציית אלברטה, לפארק הפרובינציאלי אגמי אלק שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 3,450 מטרים מעל פני הים; והוא מתנשא לגובה של 1,505 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא ההר ה-43 בגובהו בקנדה (ה-23 בגובהו באלברטה; ה-36 בגובהו בקולומביה הבריטית), וה-139 בהתנשאותו בקנדה (ה- 9 בהתנשאותו באלברטה; ה-98 בהתנשאותו בקולומביה הבריטית).
היסטוריה.
הטיפוס על ההר.
הראשון שטיפס על ההר היה ג'וזף היקסון (Joseph Hickson) שהודרך על ידי מדריך הטיפוס אדוארד פוז הבן (.Edward Feuz jr), בשנת 1919.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1917 על ידי אנשי סקר הגבולות הבינפרובינציאלי אשר סקרו את ההר בשנת 1916. השם אומץ רשמית ב-23 בפברואר 1918.
ההר נקרא על שמו של המרשל ז'וזף ז'ופר, המפקד העליון של צבא צרפת בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
לקריאה נוספת.
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 108
• Alan Kane, Scrambles in the Canadian Rockies – New Edition
• Aaron Cameron, Matt Gunn, Hikes Around Invermere &amp; the Columbia River Valley, P 179
הסכם ובסטר-אשברטון
הסכם ובסטר-אשברטון (באנגלית: Webster–Ashburton Treaty) הוא הסכם שבו הוסדרו בעיות בגבול בין ארצות הברית לבין המושבות הבריטיות בצפון אמריקה (באזור שהפך לקנדה). ההסכם נחתם ב-9 באוגוסט 1842, בזמן נשיאותו של ג'ון טיילר, וסיים את מלחמת ארוסטוק, סכסוך לא אלים על מיקום גבול מיין - ניו ברנזוויק. ההסכם כלל:
ההסכם אישר רטרואקטיבית את גבולה הדרומי של קוויבק, שהמודדים ג'ון קולינס ותומס ולנטיין סימנו בעמודי אבן בשנים 1771–1773. על פי ההסכם הגבול היה אמור להיות בקו רוחב 45 מעלות צפון, אך הוא נמצא במקומות מסוימים צפונית לקו הזה. על ההסכם חתמו שר החוץ של ארצות הברית דניאל ובסטר והדיפלומט הבריטי אלכסנדר בארינג, הברון הראשון של אשברטון.
במזרח.
הבוררויות בסוגיות גבול שונות במזרח צפון אמריקה לפני המלך ויליאם הראשון מהולנד בשנת 1831 לא הצליחו להביא להחלטה מחייבת.
חוזה פריז קבע את קו הרוחב ה-45 כחלק מהגבול הצפוני של ניו יורק ושל ורמונט. רוב החלק הזה של הגבול נסקר בעבר בתחילת שנות השבעים של המאה ה-18 אולם קו הסקר לא היה מדויק. מאז שנבנה המבצר האמריקאי פורט בלונדר, שנמצא בצפון-מזרח ניו יורק - מצפון לקו הרוחב ה-45, ארצות הברית רצתה לעקוב אחר קו הסקר הישן. הסכם ובסטר-אשברטון שילב את השינוי הזה והשאיר את המבצר הגמור למחצה על אדמת ארצות הברית. לאחר חתימת ההסכם, ארצות הברית חידשה את הבנייה באתר. הפרויקט החדש החליף את הבנייה שהושבתה ב־1812 בביצור מאסיבי של מערכת שלישית המכונה פורט מונטגומרי.
ההסכם מסמן את סיום העימותים המקומיים בין חוטבי עצים (המכונה מלחמת ארוסטוק) לאורך גבול מיין עם המושבות הבריטיות של קנדה (אזור קוויבק) וניו ברנזוויק. הגבול שהוסכם לבסוף חילק את השטח השנוי במחלוקת בין שתי המדינות. לבריטים הוקצו תוואי הכביש הליפקס - קוויבק, שהצבא האמריקאי חפץ בו מכיוון שקנדה באזור קוויבק לא הייתה בקשר בחורף עם ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה. ההסכם שינה חלקים מהגבול כדי לתת לארצות הברית קצת יותר שטחים בצפון. אזור "הנהר האינדיאני" הוקצה לארצות הברית. הסכם ובסטר–אשברטון לא הגדירה את הבעלות על האי מאצ'יאס סייל, שנשארה לא ברורה. בנוסף, החתימה על ההסכם שמה קץ למספר שיפורים מתוכננים במבצרי הגנה קנדיים כגון פורט מלדן בהמרסטבורג, אשר ממשלת בריטניה לאחר מכן נטשה אותו, כי הם כבר לא שירתו מטרה הגנתית.
במערב.
הגבול בין אגם סופריור ואגם ווד היה זקוק להגדרה מכיוון שמפת מיטשל הלקויה ששימשה במשא ומתן להסכם פריז לא הייתה מספקת כדי להגדיר את הגבול. העמימות במפה ובהסכם הביאה לכך שבמחוז אחד של מינסוטה נותרו מחלוקות, והמשא ומתן הקודם לא פתר את העניין. לפי האמנה היה מעבר הגבול דרך אגם לונג, אך לא צוין את מיקומו של אותו אגם. עם זאת, המפה ציינה את האגם שהוא מחובר לאגם סופיריור ליד האי רויאל - תוואי התואם את נהר פיג'ון.
הבריטים, לעומת זאת, נאחזו בעמדה לפיה הגבול צריך להתרחק מאגם סופיריור בפונד דו לאק (להלן: "ראש האגם") ליד דולה, מינסוטה, להמשיך אל הסנט לואיס לחצות את פרשת המים, ולרדת דרך סדרת אגמים ונהרות אל נהר רייני.
כדי להתמודד עם תוואי מערבי זה, דגלה ארצות הברית בנתיב מזרחי, ששימש את החוקר הצרפתי המוקדם ז'אק דה נויון בשנת 1688, ומאוחר יותר היה מסלול ברור וקבוע של סוחרי פרווה לאחר 1802. דרך זו פנתה צפונה מהאגם באתר של פורט ויליאם במעלה סדרת נהרות ואגמים, חצה את פרשת המים ליד פרארי פורטאג', ואז פנה מערבה דרך נהרות סאבאן, פיקרל ומאלין לאגם לה קרואה, שם הצטרף לגבול הנוכחי.
מפת מיטשל הראתה את שני המסלולים האלה וכן את מסלול האגם לונג שביניהם. לונג לייק נחשב כנהר פיג'ן (למרות היעדר אגם בפתחו).
ההסכם הבהיר את התוואי שיעבור בו הגבול בין אגם הורון לאגם סופריור, והעניק את "אי הסוכר" לארצות הברית.
בירור נוסף שנעשה לקראת החתימה על ההסכם הביא להבהרת האנומליה של הפינה הצפון-מערבית. שוב, בגלל טעויות שהיו במפת מיטשל, בחוזה פריז נכתב "... דרך "אגם פורסט" עד לנקודה הצפונית-מערבית ביותר שלו, ומשם במסלול מערבה עד הנהר מיסיסיפי..." למעשה, מסלול שנמצא מערבה מאגם פורסט לעולם לא נפגש עם המיסיסיפי. הוועידה האנגלו-אמריקאית משנת 1818 הגדירה את הגבול מאגם פורסט אל הרי הרוקי.