במטוס נוסעים, התוכנית משמשת לביקורת ולפיקוח על כך, שכל נוסע נמצא במחלקה שבו הוא אמור להיות.
תוכנית מקומות הישיבה כמקור הכנסה.
בשנים האחרונות הפכה תוכנית מקומות הישיבה למקור הכנסה עבור חברות התעופה, הגובות תשלום עבור "הזכות" לבחור את המושב או עבור שיבוץ יחד לקבוצת מושבים. תהליך זה, שהחל כאמצעי להגדלת הכנסות בחברות הלאו קוסט, התפשט ומקובל כיום כמעט בכל חברות התעופה. עיתוני התיירות מנסים מעת לעת להציע שלל עצות כיצד "לעקוף את השיטה" ולהוזיל את האפשרות לשיבוץ בתוכנית מקומות הישיבה של המטוס.
בידור.
בתיאטראות ובבתי קולנוע, תוכנית מקומות הישיבה מאפשרת לקהל הלקוחות לבחור מראש היכן הם מעוניינים לשבת.
סיווג מקומות ישיבה מועדפים.
מאחר שלא קיים שוויון בין כל מקומות הישיבה באולם המופעים בהיבט התמורה שהם מציעים ליושב בהם, בחירת המושב המתאים להעדפותיו של הצופה יש השפעה רבה על ההנאה שיפיק מן המופע. בעלי האולמות מגדירים לרוב את מקומות הישיבה המועדפים והנחותים, וגובים עליהם מחיר גבוה יותר או נמוך יותר בהתאם. ככל שהמופע מבוקש יותר כך ניתן לגבות יותר מן הלקוח המבקש לשבת במושב המועדף עליו. על מנת לסייע ללקוחות לבחור מקום ישיבה טוב באולמות שאינם מוכרים להם (בעיקר תיירים), קיימים אתרי אינטרנט המציעים שירות של המלצות על מושבים מועדפים לאור דירוג של אלו שביקרו במקום.
פוג'י קבין
פוג'י קבין (באנגלית: Fuji Cabin) היא מכונית מיקרו, תצורת תלת אופן, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת "Fuji Toshuda Motors" היפנית בין השנים 1955–1958.
סך הכול יוצרו 85 יחידות.
הדגם בעל 2 מושבים (נהג+נוסע) קדמיים. בכל צד - דלת כניסה.
ה"פוג'י קבין" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בטוקיו בשנת 1955.
הדגם תוכנן על ידי המהנדס Ryuichi Tomiya.
המשכן לאמנות יהודית
גן הבנים (רמת גן)
קאפס לוק
מקש אלט
כח התקווה
דמיטרי בשקירוב
דמיטרי אלכסנדרוביץ' בשקירוב (ברוסית: Дми́трий Алекса́ндрович Башки́ров; 1 בנובמבר 1931 – 7 במרץ 2021) היה פסנתרן ומורה רוסי.
ביוגרפיה.
בשקירוב נולד בטביליסי, גאורגיה. דודה-רבתא שלו, לינה שטרן, ביוכימאית, פיזיולוגית והומניסטית, הייתה החברה הראשונה באקדמיה הסובייטית למדעים. בשקירוב קיבל תואר אמן כבוד של ברית המועצות בשנת 1968 ואמן העם של ברית המועצות בשנת 1990. הקלטות שלו יצאו בחברת ההקלטות הקלאסיות השווייצרית קלייבס, בהן יצירות של יוהאן סבסטיאן באך ושל לודוויג ואן בטהובן.
כמורה בקונסרבטוריון של מוסקבה (ובהמשך בקולג' למוזיקה ע"ש המלכה סופיה במדריד), הוציא מתחת ידיו הרבה אמנים בעלי שם עולמי, כמו ארקדי וולודוס, דמיטרי אלכסייב, לואיס פרננדו פרס, דאנג תאי סון, ניקולאי דמידנקו, אלנה בשקירובה, קיריל גרשטיין, אוקסנה יבלונסקיה ועוד רבים אחרים.
בשקירוב היה אביה של הפסנתרנית אלנה בשקירובה, הנשואה לפסנתרן דניאל בארנבוים, וסבו של הכנר מיכאל בארנבוים.
נפטר ב-7 במרץ 2021.
דימיטרי בשקירוב
יוסף שטיינר
יוסף א' שטיינר (כ"ז באייר תרפ"ח, 17 במאי 1928 – ד' באב תשע"ב, 25 ביולי 2012) היה אמן, צייר ומעצב גרפי, סופר ועורך ספרותי, חניך בית"ר ונציב בית"ר אוסטרליה, ופעיל התנועה הרוויזיוניסטית בישראל.
ביוגרפיה.
יוסף א' שטיינר נולד ב-1928 בפולין והיה חניך תנועת הנוער בית"ר. הוא הגיע עם משפחתו להונגריה ב-1940. עם הכיבוש הגרמני של הונגריה ב-19 במרץ 1944, ורדיפת היהודים על ידי הנאצים, נאלצו חברי בית"ר, לרבות החניך הצעיר שטיינר לרדת למחתרת. ההיסטוריון חיים לזר כתב על הנסיבות הקשות: . אביו נרצח על ידי הפשיסטים ההונגריים. שטיינר נמנה עם פעילי המחתרת שלא נעצרו ושרדו.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ושחרור אירופה מעול גרמניה הנאצית, הגיע לבודפשט יחד עם חבריו הבית"רים. בהונגריה שלאחר השואה לא הסתיים המאבק באנטישמיות, אשר הרימה ראש לאחר המלחמה. שטיינר כיהן בתפקיד סגן מפקד קן בית"ר בודפשט, ונטל חלק בהפגנה המונית של חברי בית"ר נגד האנטישמים ההונגרים. בהפגנה זו לא השתתפו יהודים חברי תנועות הנוער האחרות מתוך חשש לתת ביטוי לזעם היהודי ללא אישור השלטונות. שטיינר וחבריו חשבו אחרת. הם ערכו הפגנה גדולה שנבלמה על ידי כוחות משטרה שחסמו את המשך דרכם. אחר כך, שהה עם אמו במחנה שארית הפליטה בשטוטגרט שבגרמניה. בשנת 1947 הגיע לאוסטרליה והתמנה שם לתפקיד נציב בית"ר. נישא לדורה במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה ב-11 בדצמבר 1952.
בשנים 1950 – 1951, נסע ללימודים בישראל. שמונה שנים לאחר מכן, ב-1955, עלה לישראל והתיישב בה. שטיינר היה פעיל במכון ז'בוטינסקי בישראל, ולקח חלק בעשייה המחקרית והתיעודית בו.
בשנים 1961 – 1963 עשה בשליחות מטעם ההנהגה העולמית של חרות–הצה"ר בארצות הברית. וב-1973 נבחר כחבר ההנהלה של מוסד זה. באותה שנה ארגן את תערוכת יובל בית"ר. בשנים לאחר מכן ערך ביקורים באוסטרליה כחלק מפעילות עידוד עליית יהודים לארץ ישראל.
הוא המשיך את פעילותו הציבורית, ללא קבלת שכר, ואף נבחר ליו"ר ותיקי בית"ר בארץ ישראל ובתפוצות.
בגיליון הראשון של כתב-העת "בדרכו", שהוא היה יו"ר העמותה שלו, אמר בריאיון עמו, כי . ויחד עם חבריו במכון ז'בוטינסקי עשה כל מאמץ, באיסוף מקורות, במחקר, בלימוד, בתצוגה, בהוצאה לאור, בימי-עיון ובהנצחה, לזכור את מורה הדור זאב ז'בוטינסקי ומורשתו.
לפרנסתו עבד כאמן, צייר ומעצב, בעל ידע רב במקצועות הדפוס וההוצאה-לאור. בין השאר הוא עיצב כרזות פוליטיות, ספרים ועטיפות רבים להוצאות לאור, כגון ההוצאה לאור של משרד הביטחון, והוצאת המרכז למורשת ירושלים ע"ש זאב ז'בוטינסקי וההנהגה העולמית של בית"ר. ברוב עבודותיו עובר כחוט השני קו מעצב ייחודי – צבע עז, זוהר ומרושת.
ארכיונו הופקד בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רוויזיוניסטים]]
[[קטגוריה:לוחמי מחתרת יהודים בשואה]]
[[קטגוריה:ניצולי השואה]]
[[קטגוריה:סופרים ישראלים]]
[[קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים]]
[[קטגוריה:מעצבים ישראלים]]
[[קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון]]
[[קטגוריה:עולים בשנות ה-1950]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי פולין]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012]]
סטטבוי
מיכאל בארנבוים
מיכאל בארנבוים (נולד ב-1985 בפריז) הוא כנר יהודי צרפתי - גרמני, כנר ראשי בתזמורת דיוואן מזרח-מערב שהקים אביו, דניאל בארנבוים.
קורות חיים.
מיכאל בארנבוים הוא בנם הצעיר של הפסנתרן דניאל בארנבוים ושל הפסנתרנית אלנה בשקירובה. גם סבו וסבתו מצד אביו ניגנו בפסנתר וסבו מצד אמו, דמיטרי בשקירוב, היה פסנתרן בעל שם עולמי ומורה מהולל לפסנתר. רק סבתו מצד אמו, ורה בשקירובה, הייתה כנרת. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 4, אך בגיל 6 עבר עם משפחתו לברלין, שם לא נמצא לו מורה מתאים, ולפיכך עבר לנגן בכינור. לצד לימודי המוזיקה גם למד שנתיים פילוסופיה בסורבון בפריז, אך הפסיק בגלל הלחץ בלימודי המוזיקה.
לפני עשר שנים הצטרף בארנבוים לתזמורת הערבית-ישראלית הבינלאומית "דיוואן מזרח מערב". את התזמורת הזאת ייסד אביו, דניאל בארנבוים, יחד עם ההוגה הפלסטיני אדוארד סעיד, ומיכאל הוא הכנר הראשי בה. בריאיון לפני שנתיים אמר מיכאל, לשאלה על התזמורת, כי יש בה פערים - מצד אחד נגנים מעולים מנוסים ומצד שני צעירים מאוד, אבל רמתה הכללית גבוהה.
מיכאל בארנבוים ייסד את רביעיית ארלנבוש והוא הכנר הראשון שלה. הרביעייה מופיעה בגרמניה ובישראל. הוויולנית ברביעייה, מדלן קארוצו השווייצרית, היא הוותיקה בין הנגנים, ועשתה היסטוריה כאישה הראשונה שהתקבלה כנגנית בפילהרמונית של ברלין.
נוסף לעבודתו ככנר ראשי בתזמורת ולנגינת מוזיקה קאמרית ברביעייה, מיכאל מופיע כסולן באירופה ובארצות הברית. בין השאר ניגן את מכלול הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך בקונצרטים בבולוניה ובערים אחרות באירופה, וכן במזרח התיכון.
מאוריסיו הוכשילד
מאוריסיו הוכשילד (בגרמנית: Moritz Hochschild, מוריץ הוכשילד; בספרדית: Mauricio Hochschild; 17 בפברואר 1881 - 12 ביוני 1965) היה איש עסקים יהודי גרמני-בוליביאני. לפי מסמכים שנחשפו בבוליביה בשנת 2017, סייע לכ-9,000 יהודים להימלט מגרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קורות חייו.
הוכשילד נולד בשנת 1881 בביבליס שבמערב גרמניה. הבן הבכור לאב, סוחר כללי שלו היו שני בני-דודים שעסקו כבר בתעשיית המתכת שלאחר מכן הקימו את "חברת המתכת האמריקאית". אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים הוא למד כרייה והנדסה באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבפרייברג, גרמניה. בשנת 1905 החל את דרכו בחברה התעשייתית "Metallgesellschaft" ששייכת לבן דודו זכריה הוכשילד ואז כסוכן החברה בספרד ובאוסטרליה. לבסוף עבר לדרום-אמריקה לעבוד באופן עצמאי. לאחר מספר שנים שעבד בצ'ילה, הוא חזר לגרמניה ונשאר שם עד סיום מלחמת העולם הראשונה.
ב-1918 נשא לאישה את קאתי רוזנבאום. בשנת 1921 היגר לבוליביה. ובאותה שנה נולד בנו חררדו הוכשילד רוזנבאום. אשתו מתה ב-1924.
הוכשילד עשה את הונו בתעשיית כריית הבדיל ובמהלך שנות ה-30, נחשב לאחד משלושת הטייקונים אשר היו אחראיים לייצור יותר ממחצית מתוצרת הבדיל העולמית באותה תקופה.
בתקופת צמיחה זו של חייו, יותר ויותר מבני משפחתו עברו איתו לדרום-אמריקה כדי לעבוד אצלו, כולל בן דודו פיליפ הוכשילד ואשתו של פיליפ ז'רמיין. מוריץ (או דון מאוריסיו, כפי שהיה ידוע בדרום אמריקה) וז'רמיין ניהלו רומן, והם התחתנו לאחר שז'רמיין התגרשה מפיליפ.
מלחמת העולם השנייה והצלת היהודים.