סַרְגּוּס מסורטט (שם מדעי: "Diplodus sargus", שמו העממי: סרגוס) הוא דג מסוג סרגוס במשפחת הספרוסיים הנפוץ בים התיכון. מוכר גם בקרב הדייגים בשם חג'ג'.
מאפיינים.
הדג בעל גב קמור. בצעירותו נראה עם 5 פסים שחורים אנכיים ו-4 אפורים. פסים אלו נעלמים כאשר הדג מגיע לכדי 20 ס"מ. אורכו המקסימלי 45 ס"מ אך גודלם של מרבית הפרטים אינו עולה על 22 ס"מ.
תחום תפוצתו של סרגוס מסורטט משתרע על פני הים התיכון, חופיה המערביים של יבשת אפריקה לאורך האוקיינוס האטלנטי וכמויות קטנות יותר בים השחור. הוא שוכן באזורים סלעיים עד לעומק של 50 מטרים ומוצא מחסה בין הסלעים. תזונתו מורכבת מסרטנים, מדגים קטנים ומבעלי קונכייה. הדג משתמש בשיניו החזקות על מנת לפצח את הקונכייה. עונת הרבייה מינואר עד מרץ. הדג הוא הרמאפרודיט: במהלך חייהם נהפכים רבים מהזכרים לנקבות.
הסרגוס נחשב לדג מאכל משובח בעל טעם "ים" ובשרו לבן. הם נידוגים הן בדיג מסחרי והן בדיג ספורטיבי.
בשנים האחרונות (העשור השני של המאה ה-21) החלה בחופי ישראל תופעה של נשיכת רגלי מתרחצים על ידי דגי סרגוס מסורטט צעירים בחודשי הקיץ. הועלתה סברה כי הסיבה לכך היא שינוי בטמפרטורת המים שמשפיע על תקופת הרבייה.
שלמה ברנשטיין
שלמה ברנשטיין (11 בפברואר 1886 – מרץ 1968, ט"ז באדר תשכ"ח) היה צייר ישראלי.
נולד בעיירה אוּזְדָה (ברוסית: Узда) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה; כיום במחוז מינסק בבלארוס), בן לרב וראש ישיבה. למן ילדותו נמשך לציור, וסבל בשל כך, שכן נטייה זו לא נתקבלה באהדה בסביבתו. למד בישיבת מיר, ורק עם הגיעו לגיל 18 הסכים אביו שילמד ציור. אז נסע ברנשטיין ללמוד בבית ספר לאמנות בווילנה במשך חמש שנים, ולאחר מכן למד כארבע שנים בבית הספר הגבוה לאמנות באודסה (באותו זמן למד שם גם הצייר איסאק ברודסקי). בין מוריו שם היו קִירְיָאק קוֹסְטַאנְדִי (Костанди; מחברי תנועת הנודדים).
לאחר מלחמת העולם הראשונה נסע ללמוד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר בפריז, שם הצייר האקדמי לאון בונא (Bonnat), שלימד במוסד, סייע לו לקבל מלגה מהברון רוטשילד. ברנשטיין למד אצל ז'יל לפבר (Lefebvre), וכן באקדמיה ז'וליאן (Académie Julian), שבה זכה בכמה פרסים.
ב–1914 עלה לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב–1914 גלה לאלכסנדריה, שם התפרנס ממתן שיעורים וציור דיוקנאות.
ב–1919 שב לארץ, והציג בגימנסיה "הרצליה" תערוכת יחיד גדולה של עבודותיו משנות מגוריו במצרים. משובו ועד 1920 היה מורה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", ונמנה עם מייסדי אגודת אמנים עברית. בהמשך לימד גם בבית המדרש למורים "המזרחי".
ב-1924 השתתף ב"תערוכת מגדל דוד".
ב–1928 הציג תערוכה בסלון ד'וטאן (Salon d'Automne), ובשנים 1929, 1930 ו–1931 הציג תערוכה בסלון של אגודת האמנים הצרפתים (Société des Artistes Français).
נפטר בשנת 1968, בן 82, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
דייוויד אידר
המקביטס
שריפת קרקע
המהפכה הקירגיזית (2010)
המהפכה הקירגיזית ב-2010
אקס-לה-בן
אקס-לה-בן (בצרפתית: Aix-les-Bains) היא עיר בדרום-מזרח צרפת, במחוז סבואה שבחבל אוברן-רון-אלפ. זו עיר של מרחצאות וספא הראשונה שהייתה בצרפת (ומכאן שמה), נמצאת בה המרינה הגדולה בצרפת שעל שפת אגם מים מתוקים. נכון לשנת 2007, יש בה 27,782 תושבים, הממקמים אותה במקום ה-162 ברשימה הארצית באשר לכמות אוכלוסייה.
היסטוריה.
"אקס" נגזר מן המילה הלטינית "אקווה" (מים). השם מתייחס למעיין החם שהיה כבר בשימוש על ידי הרומאים. בתקופת הבל אפוק הייתה אקס-לה-בן עיירת נופש מקובלת בקרב משפחות המלוכה העשירים.
אף על פי שהעיר שמרה על מעמדה כעיר ספא, ספא הוא כבר לא העיסוק העיקרי של אגן אקס. העיר מאזנת חלקית את אובדן קהל המבקרים בעיר לצורך טיפולים רפואיים בספא, על ידי פיתוח תיירותי נרחב במרכז העיר, בהרים הסובבים אותה ו השוכן על ידה.
אקס-לה-בן היא עיר תעשייתית, ושוכנים בה משרדיהם של החברות אלסטום (Areva לשעבר, לשעבר Savoisienne) , - יצרנית גדולה של מכוניות ללא צורך ברישיון. בעיר נמצא אזור תעשייתי חשוב, סבואה אקסאפול (Savoie Hexapole). הדינמיות של העיר וסביבותיה מביאים לעלייה מתמדת של האוכלוסייה שלה.
הישיבה והקהילה היהודית.
בעיר מתגוררת אוכלוסייה יהודית אורתודוקסית. רבים מהיהודים עוסקים בצרכי כשרות וחלקם אף מפעילים משחטות ועוסקים בממכר בשר כשר לקהילה היהודית בצרפת בפרט ובאירופה בכלל. נפתחה בה הישיבה הראשונה באירופה לאחר השואה, ישיבת חכמי צרפת, שבראשה עמד במשך כיובל הרב חיים יצחק חייקין. הרב חייקין עמד בראשות ישיבה בכפר ניודורף טרם מלחמת העולם השנייה ופתח את הישיבה מחדש לאחר המלחמה. הוא סייע לרבים מתלמידיו הקודמים שהפכו ליתומים, וכן קיבל לישיבה צעירים חדשים ניצולי השואה שהיו אסירים במחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו.
לאחר שממשלת צרפת התנתה את התמיכה הכספית לישיבה בשילוב לימודי חול בישיבה, פנה הרב חייקין לרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, ששהה בסוף ימיו בז'נבה, כדי לקבל היתר לכך. הרב סולובייצ'יק הורה להמשיך במצב הקיים וכך נתן הסכמה בדיעבד. בכך הפכה הישיבה לייחודית בנוף הישיבות הליטאיות, בכך ששולבו בה לימודי חול כבכל בית ספר תיכון בצרפת, ותלמידי הישיבה, שרובם כיום מעדות המזרח, מקבלים תעודת בגרות. אחוז ניכר מהתלמידים הם בעלי תשובה בעלי רקע אקדמי , הנוטלים פסק זמן מלימודיהם כדי לרכוש השכלה יהודית. בדרך לימודו הדגיש הרב חייקין את הבקיאות, מטרתו הייתה לצייד את התלמיד בידע הבסיסי הנדרש כדי לנהל חיי תורה ומצוות והישיבה קיבלה גם צעירים שמראש לא שאפו לגדולות בתורה. החל משנת תשס"ב הופסקו בישיבה לימודי החול בהוראת הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן כיום מכהן בראשות הישיבה הרב יצחק וייל.
גאוגרפיה.
מיקום.
אקס-לה-בן שוכנת בדרום-מזרח צרפת, 107 ק"מ מזרחית מליון. העיר ממוקמת במסדרון שבין ממזרח, שהוא ההר הגבוה ביותר ב, וממערבה שוכן , שהוא האגם הטבעי הגדול ביותר בצרפת. כתוצאה מכך, העיר משתרעת בעיקר מצפון לדרום. התפתחות העיר גרם לכך שהיא התמזגה עם העיר שאמברי.
שטח העיר הוא 12.62 קמ"ר, וגדול יחסית למחוז סבואה. היישובים הסמוכים הם: גרסי-סור-אקס (Grésy-sur-Aix), טרסרב (Tresserve), פוני-שטנו (Pugny-Chatenod), דרומטה-קלארפון (Drumetaz-Clarefond), מוקסי (Mouxy), ובריזון-סנט-אינוסאן (Brison-Saint-Innocent).
העיר מחולקת לשני חלקים, העיר התחתונה והעיר העליונה. העיר התחתונה תופסת את שפת האגם, ממערב נמצאת העיר העליונה, שם שוכן מרכז העיר המשקיף על אגם בורג'ה. העיר נבנתה בהתחלה בגבעות, כדי למנוע את השיטפונות הרבים של האגם. מאוחר יותר נבנה במקום סכר, על ידי . הסכר נבנה בין הרון לשקע הטבעי של האגם, .
גובהה הממוצע של העיר הוא כ-320 מטרים מעל פני הים, ואילו החלק התחתון של העיר נמצא בגובה 220 מטר מעל פני הים, שזהו גם מפלס האגם.
קלואי גרייס מורץ
קלואי גרייס מורץ (באנגלית: Chloë Grace Moretz, נולדה ב-10 בפברואר 1997) היא שחקנית קולנוע, מדבבת ודוגמנית אמריקאית.
מורץ החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 7 עם הופעות בסרטים וסדרות כמו "אימה באמטוויל", "500 ימים עם סאמר", "יומנו של חנון", "ביג מאמא 2", "עקרות בית נואשות", ו"כסף, דארלינג", שעבורו הייתה מועמדת לפרס האמנית הצעירה.
קלואי קיבלה הכרה עולמית בשל משחקה כהיט-גירל בסרטים "קיק אס" ו"קיק אס 2". היא המשיכה לקבל שבחים בתפקידים בסרטים כמו "תן לי להיכנס", "הוגו", ו"קארי".
ביוגרפיה.
מורץ נולדה באטלנטה, ג'ורג'יה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-בפטיסטית אדוקה ממוצא גרמני ובריטי. אמה, טרי (לבית דיוק), היא אחות מטפלת, ואביה, מק'קוי מורץ, מנתח פלסטי. לה ארבעה אחים גדולים, ביניהם השחקן טרבור מורץ-דיוק.
מורץ עברה מג'ורג'יה לניו יורק בשנת 2001, עם אמה ואחיה הגדול, טרבור, כי התקבל לבית ספר לאמנויות; מה שגרם לה להיות מעוניינת במשחק. הקריירה ההוליוודית שלה החלה כשהיא ושאר משפחתה עברו ללוס אנג'לס בשנת 2003.
קריירה.
התפקיד הראשון שלה בהוליווד היה בגיל 7 כשגילמה את ויולט בשני פרקים של הסדרה "הסניגור", והתפקיד הראשון שלה בסרט היה בגיל 8 כשגילמה את מולי בסרט הדרמה "לב המתבונן".
בשנת 2005 היא כיכבה ברימייק "אימה באמטוויל" וזכתה להכרה ובמועמדות לפרס האמנית הצעירה. לאחר "אימה באמטוויל", קריירת המשחק של מורץ התקדמה כאשר היא קיבלה כמה תפקידי אורח בטלוויזיה, וגם תפקיד קטן בסרט הקומי "ביג מאמא 2". בין תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היה גילום דמותן של קיקי ג'ורג' בסדרת הדרמה של רשת ABC, "כסף, דארלינג", ודמותה של שרי מאלטבי בסדרה "עקרות בית נואשות". מורץ דיבבה את הדמות של דארבי בסדרת הטלוויזיה "חבריי טיגר ופו". מורץ כיכבה כקאמי, ילדה מוכה, בסרט "בית הפוקר" (משנת 2008).
בשנת 2010, הופיעה מורץ כהיט-גירל בסרט גיבורי על של מתיו ווהן "קיק אס", המבוסס על רומן גרפי בעל אותו שם מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור. למרות המחלוקת סביב תפקידה בסרט אלים, היא זכתה לשבחי הביקורות על משחקה. רוג'ר איברט נתן לסרט כוכב אחד מתוך ארבעה, וכתב: "תגיד מה שתגיד על הדמות שלה, אבל לקלואי גרייס מורץ יש נוכחות ומשיכה." מורץ התאמנה עם צוות הפעלולים של ג'קי צ'אן שלושה חודשים לפני הצילומים ועשתה את רוב הפעלולים שלה בזמן הצילומים באתר. והשתתפה בסרט "ג'ק והאפונים". באותה שנה, היא שיחקה את אבי, ערפד בת 12, ב"תן לי להיכנס" , רימייק אמריקאי לסרט השוודי "תן לאדם הנכון להיכנס", שיצא ב-1 באוקטובר 2010. היא שיחקה את אן סליגר במותחן הפשע "שדות ההרג של טקסס", שיצא ב-14 באוקטובר 2011.