מחמוד ממדני כתב את ספרו "Citizen and Subject" ב-1996. הנקודה המרכזית בטענותיו היא שהמדינה הקולוניאלית הפכה למדינה מפוצלת. "שתי צורות של כוח תחת אוטוריטה הגמונית אחת". המדינה הקולוניאלית באפריקה חולקה לשתיים: מדינה אחת לאוכלוסייה האירופאית ומדינה שנייה לאוכלוסיית הילידים. הכוח הקולוניאלי היה בעיקר בעיירות אורבניות ובערים והוגש על ידי השלטון הנבחר. הכוח של הילידים נכח ביישובים הכפריים ונשלט על ידי אוטוריטה שבטית שנראתה כשומרת על ההיסטוריה והמסורת. ממדני ציין שבאזורים עירוניים המוסדות של הילידים לא קיבלו הכרה. הילידים, אשר תוארו על ידי האירופאיים כחסרי תרבות, הוצאו ממסגרת הזכויות האזרחיות. החלוקה של המדינה הקולוניאלית יצרה הפרדה גזעית בין האירופאים "האזרחים" והאפריקאים "הנתינים" בנוסף לחלוקה של מוסדות השלטון.
החלוקה שממדני מציין בספרו עדין נראית לעין בערים אפריקאיות. ההפרדה עליה דיבר הייתה על בסיס גזע אך עכשיו היא גם על בסיס עושר ומעמד. אזורים עירוניים של ערים אפריקאיות מחולקים בין אזורים עשירים ואזורים עניים שלא מקבלים שירותים. הדבר תואר בצורה הטובה ביותר על ידי ג'וני מילר, שיצר את הפרויקט בשם "Unequal Scenes" ומטרתו להציג את אי השוויון הקיים במספר אזורים עירוניים. אחת מהערים שמילר התבונן עליהן, היא העיר ניירובי שבקניה. התמונות שמילר סיפק מדגישות את חוסר השוויון בנושא הדיור. הפרבר של לורשו הוא בית לאנשים עשירים שחיים בקהילות מגודרות, ולעניים שחיים בשכונות עוני. הם מופרדים רק בעזרת מחסום בטון. המחסום מסמל את חלוקת המעמדות והפיזור הלא שוויוני של העושר.
אשיל מ'במבה.
אשיל במבה הוא היסטוריון קמרוני, תאורטיקן פוליטי ופילוסוף שכתב באופן נרחב ופיתח תאוריות על החיים בקולוניה והשלכותיה. ספרו משנת 2000, " "On the Postcolony"", בוחן באופן ביקורתי את החיים הפוסט קולוניאליים באפריקה כתוצאה מעבודתו הפורה בענף העוסק בפוסטקולוניאליזם. דרך בחינת הפוסט-קולוניאליזם מ'במבה חושף את המצבים בהם הופעל כוח בקולוניות האפריקאיות. הוא מזכיר לקורא שהכוח הקולוניאלי דרש אלימות כלפי אפריקאים ששימשו לעבודה שהשפיעה על עיצוב הזהות הכנועה של הקולוניות.
דרך השוואת הכוח בקולוניות ובפוסט קולוניות, מ'במבה מציין שאלימות בקולוניה הופעלה כלפי אפריקאים למטרת עבודה וכניעה. כוחות קולוניאליים אירופאיים מצאו משאבים טבעיים בקולוניות של אפריקה ונדרשו לכוח עבודה כדי לחלץ אותם ובו זמנית לבנות את הערים הקולוניאליות מסביב לאותן תעשיות. מכיוון שהאירופאים ראו בילידים אנשים נחותים שצריכים אילוף, אלימות הייתה הכרחית כדי ליצור פועלים כנועים. [34]
המיישבים ראו באלימות כלי הכרחי וטוב מכיוון שהיא עיצבה את האפריקאים להיות עובדים יעילים יותר. היו להם מטרות בו זמניות של ניצול כוח עבודה גולמי ועיצוב הזהות והאופי של האפריקאי. על ידי הכאת האפריקאים לצייתנות, הקולוניאליסטים בסופו של דבר עיצבו ואכפו את הדרך שבה אפריקאים יכולים לעבור דרך מרחבים קולוניאליים. חיי היום יום של האפריקאים הפכו לתצוגת כניעה באמצעות תרגילים ופרויקטים של עבודות ציבוריות וגיוס צבאי.
מ'במבה משווה את האלימות הקולוניאלית עם זו של הפוסט קולוניאלית. ומציין כי האלימות הפוסט קולוניאליסטית היא גסה יותר וכללית יותר לצורך הפגנת הכוח הגולמי. ביטויים של עודף והגזמה מאפיינים את האלימות הזו.
התאוריה של מ'במבה על האלימות בקולוניה מאירה את היחסים הבלתי שוויוניים בין המיישבים לתושבים ומזכירה לנו את האלימות שהופעלה כלפי האפריקנים לאורך כל תהליך הקולוניאליזם. הנושא לא יכול להיות מובן ולא צריך להילמד מבלי ההקשר של האלימות הזו.
סטפני טרני בראון.
סטפני טרני בראון היא אקדמאית בתחום הקולוניאליזם. במאמר שלה מ-2014 היא חוקרת כיצד תברואה ולכלוך שימשו את הנרטיבים הקולוניאליים ומציינת את הדוגמה של קמפלה באוגנדה. בראון כותבת גם על מנגנון השפלה באמצעות תכנון התברואה בעיר וכיצד הדבר משחק תפקיד מפתח בסיפור הנרטיב של הקולוניאליזם.
בראון מתארת את ההשפלה (ביזוי) כתהליך שבו קבוצה אחת גורמת דה הומניזציה לאחרת. אלו שנחשבים בזויים לרוב נמנעים מהאחרים ונראים כנחותים. התהליך משמש לרוב כמנגנון לשליטה על קבוצת אנשים. במקרה של הקולוניאליזם היא טוענת שהמערב השתמש בתהליך זה כדי לשלוט על אוכלוסיית הילידים של אפריקה.
לכלוך ותנאי תברואה משמשים להבחנה בין דמויות מערביות שולטות לבין האוכלוסייה המקומית. לכלוך נתפס כמשהו ששייך ל"קבוצת החוץ". לעומת זאת, ניקיון ניתן לייחס ל"קבוצת הפנים".
התגובות ללכלוך וטומאה קשורות לעיתים קרובות לנורמות חברתיות ולהקשר תרבותי רחב יותר, לכן מעצבות את הדרך בה אפריקה עדין נתפסת כיום.
בראון דנה בדרך שבה הרשויות הקולוניאליות עסקו בבניית מערכת ביוב פעילה כדי לשרת את הקולוניאליסטים עצמם ולא דאגו לאוכלוסייה האוגנדית. הרטוריקה של התברואה היא חשובה מכיוון שהיא נתפסת כמרכיב מרכזי של מודרניות ותרבותיות, לכן האוכלוסייה האפריקאית נתפסת ככזו שאינה תרבותית. המחסור בתברואה תקינה ומערכות ביוב נאותות מוסיפות לשיח על חוסר התרבות והפראיות של אנשי אפריקה ואפריקה עצמה, ומשחק תפקיד חשוב בצורה בה המערב מצדיק את תהליך ה"תירבות". בראון מתייחסת לתהליך ההשפלה באמצעות השיח על הלכלוך כמורשת חומרית ופיזית של קולוניאליזם אשר עדיין קיימת היום בקאמפאלה ובערים אפריקאיות אחרות.
ביקורת.
תאוריות ביקורתיות על ההתיישבות באפריקה מאוחדות במידה רבה בגינוי פעילויות אימפריאליסטיות. התאוריה הפוסט קולוניאלית נגזרת מתפיסה אנטי-קולוניאלית\אנטי-אימפריאלית זו, וכותבים כמו מ'במבה, ממדני, בראון ועוד השתמשו בתפיסה זו כנרטיב של עבודתם על ההתיישבות באפריקה.
פוסט קולוניאליזם הוא נושא רב תחומי במדעי החברה והרוח שממקד מחדש את תשומת הלב בעבר הקולוניאלי ונותן ביקורת על ההבנה של מקום המערב בסיפור.
דעתם הרווחת של גאוגרפים פוסט קולוניאליסטים רבים היא שקולוניאליזם, אם כי אולי לא בצורה כה ברורה, עדין מתרחש כיום.
התאוריות של מ'מבמבה, ממדני ובראון מתעסקות באופן עקבי בנושא של האפריקאים הילידים שנתפסו כאזרחים לא מתורבתים וכאזרחיים משניים. תפיסה זו ממשיכה עד עצם היום הזה בהרבה ערים שהיו קולוניאליות בעבר, כשהפעם החלוקה של האנשים היא לא לפי גזע אלא לפי מעמד ועושר.
מ'במבה הוא אחד הסופרים הבולטים בתחומו ועבודתו נסקרה על ידי אנשי אקדמיה רבים. בעבודתו על הפוסט-קולוניאליזם הוא קיבל ביקורות רבות מאקדמיים כגון מרדית' טרטה על ההתמקדות היתרה במדינות אפריקאיות ספציפיות כגון קמרון. הדים של ביקורת זו אפשר למצוא גם בעבודתו של ממדני, אשר חקר את התאוריות שלו באפריקה שעברה קולוניאליזם בדרכים שונות על ידי אירופאיים בעלי אידאולוגיות אימפריאליסטיות שונות.
בניגוד למ'במבה וממדני, בראון היא סופרת פחות מוכרת ועבודתה עוד לא נסקרה על ידי אקדמאיים אחרים, כלומר, כיום קשה יותר להבין אילו ביקורות אקדמיות יהיו כנגד התאוריות שלה.
שרה מקטרנן
שרה מקטרנן (, נולדה ב-11 במרץ 1994) היא זמרת אירית הידועה בעיקר בגלל השתתפותה בתוכנית "The Voice Of Ireland". מקטרנן היא נציגת אירלנד באירוויזיון לשנת 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר 22.
ביוגרפיה.
שרה מקטרנן נולדה כבת יחידה לאם יחידנית ב-11 במרץ 1994 בסקאריף, אירלנד. לאחר שסיימה את בית ספר התיכון בשנת 2011, היא הלכה לקורס מבוא למקצוע האחות בעיר הקרובה אניס במחוז קלייר. לאחר מכן הלכה ללמוד טכנולוגיה מוזיקלית במכון הטכנולוגי של לימריק למספר חודשים וטוענת כי תמיד דגלה ברעיון שעבודתה תהיה או מוזיקה או עזרה לאנשים. מקטרנן לקחה הפסקה מלימודיה ועבדה כמוכרת ברשת "פריימרק". בספטמבר 2014, חזרה מקטרנן לאוניברסיטת לימריק כדי ללמוד קול וריקוד, אך נשרה בספטמבר 2015. היא מנגנת בגיטרה, פסנתר ומפוחית.
מקטרנן הלכה להיבחן ל-The Voice Of Ireland בחודש אפריל 2015 והגיעה עד לשלב הגמר הגדול. למקטרנן הייתה להקה בשם "The JEDS" שאותה הקימה כדי לחוות את חוויית ההופעה. בלהקה היו חברים גיטריסט, פסנתרן, בסיסט ומקטרנן עצמה שהייתה הסולנית שלה. בנובמבר 2017 הופצו באירלנד שמועות כי מקטרנן עומדת לייצג את סן מרינו באירוויזיון לשנת 2018 שנערך בליסבון, פורטוגל אך השמועות הופרכו כשהוכרז על הפורמט החדש של הבחירה הסן מרינזית - "1in360" בו מקטרנן לא הייתה מועמדת.
ב-8 במרץ 2019 נחשף כי מקטרנן היא נציגת אירלנד באירוויזיון 2019 עם השיר 22. מקטרנן ילדה כאם יחידנית בת ושמה מיה בשנת 2016.
רוברטו טריצ'לה
רוברטו טריצ'לה (באיטלקית: Roberto Tricella; נולד ב-18 במרץ 1959) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם. טריצ'לה שיחק עבור מועדוני כדורגל איטלקים כמו אינטר, הלאס ורונה, יובנטוס ובולוניה. הישגיו כוללים זכייה אחת בגביע האיטלקי במדי אינטר, זכייה אחת בסרייה א' במדי ורונה וזכייה בדאבל (הגביע האיטלקי וגביע אופ"א) במדי יובנטוס. ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה באולימפיאדת 1984 ובמונדיאל 1986.
קריירה.
במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל כמו אינטר (1977-79), הלאס ורונה (1979-87), יובנטוס (1987-90) ובולוניה (1990-92). עם אינטר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשבאותה העונה זכה בגביע האיטלקי. לאחר מכן, הוא עבר להלאס ורונה מהסרייה ב'. בעונת 1987/88 הוא עבר ליובנטוס כמחליף המיועד של גאטאנו שיראה. בעונה האחרונה שלו בקבוצה, הוא שימש לעיתים כקפטן תחת המאמן דינו זוף, כשבאותה העונה הצליח לזכות עם הקבוצה גם בגביע האיטלקי וגם בגביע אופ"א.