חבר נוסף של ג'ונס היה תומאס ויליס, סופר, רופא וחבר באוקספורד. תומאס ויליס השתמש בפרמקופיאה של מאיירן בעבודתו בניסויים כימיים. ויליס וג'ונס עבדו בצוותא על מתכונים רפואיים, וכמה מהמתכונים שלה אפילו מצאו את דרכם לספרו של ויליס, רציונליזציה של פרמצבטיקה, שנכתב ב־1674, אם כי לא ברור באילו מהמתכונים של ג'ונס הוא השתמש.
מדע.
ג'ונס נודעה בידע שלה בתרופות. במכתב לאחיה, הלורד בורלינגטון, היא תיארה התקפים של חברה שלה, ועל כך שהרופאים התייאשו ממנה והיא המשיכה לטפל בה. ג'ונס נתנה לה תרופה שהיא הכינה, שהיה הדבר היחיד שעזר לחברתה. במאה ה-17, מעורבות של נשים במה שקרוי היום כימיה, היה בעיקר דרך תרופות שנרקחו במטבח שלהן, מעשבים שונים ועד תרכובות כימיות. "מתכונים" לתרופות הללו, אפשר היה למצוא בספרי מתכון ביתיים, אשר כללו גם ענייני כלכלת בית, התנהלות כלכלית, מתכוני אוכל ו-"מתכוני" תרופות. ספר מתכונים כזה, השייך למשפחת בויל, נמצא עם הערות בכתב יד. מניתוח כתב היד, עולה שלפחות 4 אנשים שונים הוסיפו הערות לספר המתכונים, ומסתבר שאחת מהן הייתה ג'ונס, אשר הייתה פותחת לרוב במילים "אחי רוברט בויל". חלק מהמתכונים הרפואיים האלה משויכים במפורש לג'ונס, מעורבים בהם עשבים נפוצים ועשבים נדירים. הטכניקות במתכונים האלה, נעות בין כתישת צמחים במדוכה ועד מיומנויות גבוהות הדורשות מכשירי זיקוק. העיסוק הרפואי שלה, היה מגוון וכלל טכנולוגיות מדעיות חדשות יחד עם טכניקות פשוטות הנפוצות בין אנשים פשוטים.
ג'ונס כנראה עסקה בכימיה יחד עם אחיה, במעבדה שהיא בנתה בביתה עבורו. המעורבות של ג'ונס בכימיה וההשפעה שלה על אחיה, הפכו אותה לאישה יוצאת דופן בזמנה. נשים לא היו מתקבלות לעיסוק בכימיה בזמנה, מכיוון שהייתה הנחה שהן יהיו עסוקות בעבודות הבית. העיסוק בכימיה, היה מיועד לגברים בעלי זמן וממון לערוך ניסויים.
מותה.
בימיה האחרונים, ג'ונס המשיכה להיות מעורבת בפוליטיקה ומדע. היא כתבה מכתבים עם עצות פוליטיות לחברים. היו לה קשרים והשפעה בפוליטיקה, ולכן אנשים הגיעו אליה לבקש עצה או המלצה. היא המשיכה גם לתת עצות רפואיות לאנשים שביקשו. אפילו בימיה האחרונים, שלא יכלה לכתוב בעצמה מכיוון שידיה היו חלשות מדי, היא הכתיבה למישהו שכתב עבורה את מכתביה. היא נפטרה ב-3 בדצמבר 1691. אחיה נפטר פחות משבוע לאחר מכן.
שלמה יוסף זווין
מפלצת ים
מפלצות ים (באנגלית: Sea monster) הוא שם כולל למפלצות המצויות בימים ובאוקיינוסים לפי מגוון פולקלורים, יצירות ומעשיות. על פי כמה הגדרות גם בעלי חיים מוזרים החיים בימינו בימים נחשבים למפלצות ים.
בעבר יורדי ים רבים היו מספרים סיפורים על מפלצות מוזרות שפגשו וכך הולידו אגדות ומעשיות על מפלצות מסתוריות כמו דרקונים, בתולות ים ונחשי ים ענקיים. המפה העתיקה כרטא מרינה שייצר אולאוס מגנוס מלאה במפלצות ים אפשריות. כיום סיפורים אלה נדירים עקב היכולת להפליג בספינות ולצלם את יצורי הים השונים וכן מכיוון שרבים מיצורים אלה נחשבים למינים מוכרים שנראו כמפלצתיים ליורדי הים, כגון לווייתנים, תחשאים, צבי ים, דיונון ענק, דיונון עצום ודגים גדולים. למעשה, מבוססות מרבית מפלצות הים על יצורים אמיתיים כמו דגים גדולים, כלבי ים, לווייתנים ודולפינים, תמנונים ויצורי ים נכחדים כמו הפליוזאורים והמוזאזאוריים ששטו במימי הקרטיקון או הבסילוזאורוס של מימי האאוקן.
כיום, נוטים רוב האנשים שלא להאמין לסיפורים אלה, אף שהם מככבים בכמה ספרים וסרטי קולנוע. עם זאת, כמה קריפטוזואולוגים מנסים להוכיח את קיומם של אחרים, בעיקר של גלובסטרים מוזרים שנסחפים לחוף.
מפלצות ים
בלט השלפוחית
בלט השלפוחית (באנגלית: cystocele. נקרא גם: צניחת שלפוחית השתן או ציסטוצלה) הוא מצב רפואי אצל נשים שבו שלפוחית השתן צונחת דרך רצפת האגן אל הנרתיק. המצב נגרם כתוצאה מהיחלשות של שרירי ורצועות רצפת האגן. הגורמים העיקריים לבלט השלפוחית קשורים ללידות, אך קיימים גורמים נוספים שעשויים לגרום לכך.
רמת החומרה של הצניחה משתנה, והיא יכולה להיות צניחה מעטה שתהיה אסימפטומטית, ועד לכדי בלט של ממש דרך הפות. כמו כן, ישנן דרכים שונות לטפל בבעיה והן תלויות בחומרת המצב ובגורמים נוספים.
תסמינים.
התסמינים הנפוצים של בלט השלפוחית כוללים את הבאים:
סיבוכים.
סיבוכים של בלט השלפוחית עלולים לגרום לאצירת שתן, לדלקות חוזרות ונשנות בדרכי השתן ולבריחת שתן. במקרים של צניחה מתקדמת, רצפת האגן עלולה לצנוח עד כדי בליטה של שלפוחית השתן דרך פתח הפות. מצב זה מביא לבעיה תפקודית בפעילות יום יומית, לקושי בקיום יחסי מין, לכאבים, לקושי בהליכה ובישיבה ועוד.
גורמים.
בלט השלפוחית מתרחש כאשר השרירים, החיתולית (פאציה), הגידים ורקמות החיבור שבין השלפוחית לבין הנרתיק נחלשים או מתנתקים.
בקרב 40% – 60% מהנשים שילדו, קיימת רמה מסוימת של צניחת רצפת האגן. לידות מרובות, לידות של תינוקות גדולים ולידות מכשירוניות הן גורמים עיקריים להיחלשות שרירי רצפת האגן. כמו כן, בלט השלפוחית עלול להיגרם גם על ידי החלשות רקמות, הנגרמת בעקבות הפעלת לחץ מרובה ומתמשך על שרירי הבטן והאגן, למשל כתוצאה ממשלח יד הקשור בסחיבת משאות כבדים. בנוסף לכך, גם גורמי גיל וגנטיקה עלולים להשפיע. מחלות או תסמונות הקשורות בפגיעה ברקמות חיבור כדוגמת תסמונת מרפן או תסמונות אהלרס-דנלוס, עלולות להביא לבלט השלפוחית.
גורמי סיכון.
גורמי סיכון העלולים להביא לבלט השלפוחית:
אבחון.
ההערכה הראשונית לאבחון בלט השלפוחית תכלול בדיקה גינקולוגית על מנת לאבחן דליפה של שתן. בבדיקה זו המטופלת תתבקש להשתעל בחוזקה על מנת לבדוק האם קיימת דליפה כזאת. כמו כן, קיר הנרתיק הקדמי נמדד על מנת להעריך האם ישנה קריסה. אם המטופלת מתקשה לרוקן את שלפוחית השתן, ניתן למדוד את כמות השתן שנותרה בשלפוחית לאחר מתן השתן באמצעות שימוש בבדיקת אולטרה סאונד. בדיקה נוספת נעשית באמצעות צילום רנטגן של השלפוחית במהלך מתן שתן. הצילומים חושפים את צורת השלפוחית, ומאפשרים לרופא לראות כל בעיה שעלולה לחסום את הזרימה הרגילה של השתן. בנוסף, בדיקת שתן יכולה להעריך האם ישנה דלקת אשר עשויה להיות קשורה לבעיה. לעיתים יכול להתעורר צורך לבדיקות נוספות אשר ישללו בעיות בחלקים אחרים של מערכת השתן. האבחנה המבדלת תשתפר בעזרת זיהוי דלקות אפשריות בבלוטת הברטולין או בבלוטת הסקין.
חומרה.
ישנם כמה מדדים לדירוג החומרה של בלט השלפוחית.
קיימת שיטה למדידת צניחת איברי האגן של נשים (), המאפשרת לכמת את הצניחה של שלפוחית השתן. שיטה זו מספקת תיאור מספק של תמיכת הקירות הקדמיים והאחוריים של הנרתיק. בשיטה זו משתמשים במדידות אובייקטיביות ומדויקות ביחס לקרום הבתולים. טווח המדרג נע מ-0 (אין קריסה כלל) ועד ל-4 (קריסה אל מעבר קרום הבתולים). משתמשים בשיטה זו גם כדי לקבוע צניחה של מבנים אחרים לתוך הנרתיק.
שיטה נוספת המשמשת לסיווג חומרת הקריסה היא שיטת בדן-ווקר. בשיטה זו ניתנים דירוגים לרמת החומרה של הצניחה מ-1 ועד 3. דרגה 1 מתארת מצב בו השלפוחית צונחת מעט לכיוון הנרתיק, דרגה 2 מתארת את הגעת השלפוחית לתוך הנרתיק, ואילו דרגה 3 מתארת מצב שבו השלפוחית כבר עוברת את פתח הפות.
סיווג.
ניתן לסווג את בלט השלפוחית לפי כיוונה ומיקומה, כעליונה, אמצעית או צדדית.
צניחה עליונה: ממוקמת בשליש העליון של הנרתיק. המבנים הקשורים לקריסה זו הם הרקמות והרצועות של פנים אגן הירכיים, הרצועות הראשיות של הרחם והרצועות המחברות את הרחם עם סקרום. הסיבה לצניחה מסוג זה היא ככל הנראה בעקבות פגם ברצועה הקרדינלית ().
צניחה אמצעית: ממוקמת במרכז הנרתיק וקשורה לפגם ברצועות המחברת בין הרחם לבין הסקרום וברקמה המחברת בן הרחם לבין עצם החיק. הרקמה המחברת יכולה להיות דקה מאוד או קרועה ובכך לגרום לצניחה של שלפוחית השתן. במקרה זה ניתן להבחין בהיווצרות של נקודה זוהרת על רקמת האפיתל של הנרתיק. פגם כזה יכול להיות מאובחן על ידי בדיקת MRI.
צניחה צדדית: סוג זה של צניחה קורה כאשר נוצר פגם בשרירים באזור עצם החק ועצם העצה והרצועות שלהם. הרצועות יוצרות מבנה דמוי ערסל המספק תמיכה לצידי הנרתיק. במקרה של פגם זה, שלפוחית השתן לא תקבל תמיכה מספקת, ותיגרם צניחה של השלפוחית. צניחה זו מתקשרת לחוסר איזון אנטומי בין קיר הנרתיק הקדמי ובין רקמות שונות ורצועות באזור אגן הירכיים.
מניעה.
מצב של בלט השלפוחית עשוי להיות ללא תסמינים כלל, או בעל תסמינים קלים שאינם משפיעים באופן משמעותי על אורח החיים של האישה. במקרים כאלו, נעשים מאמצים בעיקר על מנת למנוע החמרה נוספת, והם כוללים:
טיפול.
אפשרויות הטיפול בבלט הכיס נעות בין חוסר טיפול עבור צניחה מעטה, ועד לניתוח עבור מקרים מתקדמים יותר. במקרה בו בלט השלפוחית אינו מפריע לאישה, המטפל עשוי להמליץ על דרכים למניעת החמרה, כגון הימנעות מהרמת משאות כבדים או ממאמץ בטני. אם הסימפטומים מטרידים במידה בינונית, הרופא עשוי להמליץ על תומכן נרתיקי (פסרי), התקן הנמצא בנרתיק ונועד להחזיק את שלפוחית השתן במקום ולמנוע את המשך צניחתה. הטיפול יכול להיות מורכב משילוב פעולה כירורגית ופעולה שאינה כירורגית. התאמת הטיפול המתאים, תלויה בגורמים נוספים, כמו: גיל, כוונות עתידיות ללידת ילדים, חומרת המקרה, הרצון להמשיך בקיום יחסי מין ובמחלות אחרות שהאישה יכולה לסבול מהן.
טיפול ללא ניתוח.
בלט השלפוחית מטופל לעיתים קרובות על ידי אמצעים שאינם כירורגיים:
טיפול באמצעות ניתוח.