יתרון חשוב של הביטקוין כאמצעי תשלום הוא הנגישות לשימוש בו ברחבי העולם: ניתן להעביר כספים ממדינה למדינה תוך דקות ספורות. עם זאת, ישנם גם חסרונות לביטקוין. הראשון בהם הוא הקושי הטכני להשתמש בביטקוין באינטראקציות פשוטות, מאחר שהמטבע, בניגוד לזה "המסורתי", ניתן לשימוש באמצעות מחשב או סמארטפון, ולכן זקוק למקור אנרגיה חשמלי ולחיבור לאינטרנט כדי לבצע כל פעולה של העברת כספים. בסוף שנת 2017 עם התרחבות המסחר בביטקוין התברר כי ישנו קושי של ממש לתמוך במספר רב של עסקאות בו זמנית, מה שגרם לעיכובים של ממש בביצוען. קצב הביצוע של טרנזאקציות ביטקוין אינו מתקרב ליכולות הקיימות של מערכות כרטיסי האשראי, או של התשלומים הדיגיטליים במערכת הבנקאות המסורתית.
כדי להחליף את מקומה של המדינה (או של הסכמים בין-מדינתיים) הוקמו מנגנונים טכניים שונים המאפשרים סליקה של כסף. כדי להבטיח שהמערכת לא תהיה כפופה למוקד יחיד, כל המשתתפים מקבלים את כל המידע, ובנוסף - איסוף המידע להיסטוריה המשותפת מחייב מאמץ חישובי רב. מאמץ זה גורם לכך שזוהי פעולה שיוצרת הסכמה של "רוב" (לפי כוח החישוב) משתתפי הרשת.
תשלום במערכת ביטקוין נחשב כתקף רק לאחר ששודר לכל המשתתפים. לכן אין דרך להסתיר תשלומים. אולם מקור ויעד התשלום מזוהים רק לפי כתובת הארנק (המקביל במידה מסוימת לחשבון בנק) שלהם, ומערכת ביטקוין עצמה לא מבטיחה דרך לוודא מיהו הבעלים של אותם ארנקים. לכן משתמשים מיומנים המבקשים להשיג חשאיות יכולים להשתמש בביטקוין כדי להעביר כספים בדרך שלא תקושר אליהם. בנוסף, בדומה לתשלום במזומן (ובניגוד לאמצעי תשלום אחרים), העברת ביטקוין היא סופית ולא ניתנת לביטול על ידי המערכת. באופן דומה, איבוד קובץ ה"ארנק" (כולל איבוד הגיבויים) גורם לאיבוד הביטקוין שהיו בתוך הארנק, ללא אפשרות להחזירם.
היסטוריה.
ב-1 בנובמבר 2008 פורסם בדוא"ל קישור למאמר המתאר את הרעיון והמערכת. המאמר נכתב בשם "סאטושי נקאמוטו", וההשערה היא כי מדובר בשם עט של אדם או קבוצת אנשים. עד היום לא ידוע ברבים מיהו מייסד המטבע. בעבר טען סאטושי נקאמוטו שהוא יפני, אך מהודעות שהשאיר בפורומים, ניכר שרמת האנגלית שלו גבוהה מאוד, בדומה לזו של שפת אם. בדצמבר 2010 פרש נקאמוטו מפיתוח המטבע, והשאיר את העיסוק בכך לקהילת המשתמשים בו. נעשו מספר ניסיונות לאתר את ממציא הביטקוין, אך ללא הוכחה וודאית לזהותו.
בינואר 2009, עם שחרור קליינט הביטקוין הראשון, החלה לפעול מערכת הביטקוין בקוד פתוח. סאטושי נאקומוטו יצר את הבלוק הראשון בבלוקצ'יין וכך למעשה כרה את 50 הביטקוינים הראשונים.
אחד מתומכי הביטקוין הראשונים - המתכנת האל פיני, קיבל 10 ביטקוין מסאטושי נאקומוטו בהעברת הביטקוין הראשונה בהיסטוריה.
כיום מעריכים שבתחילת היסטוריית הביטקוין, סאטושי כרה 980 אלף מטבעות ביטקוין. אולם, לאחר פרישתו מפיתוח המטבע, לא בוצעה העברה מכתובותיו המשוערות.
ב-6 באוגוסט 2010 אותרה פרצת אבטחה חמורה בפרוטוקול הביטקוין. העברות לא אומתו בצורה נכונה לפני שנכללו בבלוקצ'יין, דבר שאיפשר למשתמשים לעקוף את מגבלות הפרוטוקול של הביטקוין, וכך ליצור מספר כלשהו של מטבעות ביטקוין. ב-15 באוגוסט, הפרצה נוצלה; מעל 184 מיליארד מטבעות נוצרו בהעברה יחידה. בתוך שעות ספורות, ההעברה אותרה, ולאחר מכן בוצע "פיצול קשה" שבו עודכן פרוטוקול הביטקוין כך שלא יהיה ניתן לנצל את פרצת האבטחה, וההעברה הזאת נמחקה מהבלוקצ'יין. זאת פרצת האבטחה היחידה שהתגלתה בפרוטוקול הביטקוין מאז יצירתו.
מספר בורסות פועלות להחלפת כסף מסורתי בביטקוין, בורסות אלה גובות עמלות המרה ואינן מקבלות תשלומים באמצעות כרטיסי אשראי. בחודש יוני 2011 בוצעה מתקפת האקרים על אחת מבורסות המרת הכספים של המטבע. בעקבות כך, השער בו נסחר המטבע בבורסה זו צנח מבערך 17 דולר לסנטים בודדים ולאחר כמה ימים התייצב. תנודותיו הגבוהות של המטבע גורמות לדיווחים בכלי התקשורת, מה שגורם בין היתר להפצת הביטקוין.
בשנת 2011 החלו אתרי אינטרנט אחדים, ובהם ויקיליקס, ארכיון האינטרנט, המוסד לתוכנה חופשית, לקבל תרומות גם באמצעות ביטקוין. קרן החזית האלקטרונית הסכימה לקבל תרומות בביטקוין לתקופה מסוימת, אולם החליטה לבטל אפשרות זאת. בחודש אוקטובר 2012 פרסם הבנק המרכזי האירופי דו"ח הקובע כי השימוש ההולך וגובר באינטרנט ובמסחר אלקטרוני, כמו גם ההתקשרות הבלתי אמצעית שבין סוחרים ולקוחות ולהפך, והדגש ששמות קהילות וירטואליות על ממד המהירות, צפויים להאיץ את קצב גידולו של הביטקוין. בדצמבר 2012 קיבלה ביטקוין סנטרל (Bitcoin Central), אחת החברות המפעילה בורסה להמרת ביטקוינים, מעמד של "ספק אמצעי תשלום" (Payment Services Provider), דבר שעשוי להקל על הפצתו.
בשנת 2013 החלו האתרים Reddit ו-Mega להציע את שירותיהם גם תמורת ביטקוין. באפריל אותה שנה הגיע ערך המטבע ל-100$ לביטקוין אחד. באוקטובר 2013 נסגר בידי ה-FBI אתר מכירת הסמים הגדול ביותר באינטרנט, "דרך המשי", אשר פעל בדארקנט ושכל העסקאות בו נעשו באמצעות ביטקוין. במהלך הסגירה נתפסו כ-26 אלף ביטקוינים בשווי 3.6 מיליון דולר, על אף שעל פי הערכות זהו רק חלק קטן מהשווי הכולל של הביטקוינים המצויים ברשותו של מקים האתר, רוס ויליאם אולבריכט.. בשנת 2013 בקנדה הוצב כספומט ביטקוין הראשון בעולם.
בשנת 2014 הושמעה באמצעי התקשורת ביקורת על עתידו של הביטקוין, שהחריפה במיוחד לאחר נפילת הבורסה הווירטואלית Mt. Gox, שהייתה בורסת הביטקוין הגדולה והחשובה בעולם, אשר כתוצאה מכשלי אבטחה, נגנבו ממנה ומבעלי חשבונות בה כ-850,000 ביטקוין ולבסוף הגיעה לפשיטת רגל ונסגרה. תגובה אחרת למשבר הייתה של ממשלת יפן, שהודיעה בפברואר 2014 כי היא תפעל להגדרת הליכים פורמליים לבצוע העברות מטבע ביטקוין ובכלל זה גם תבחן את היבטי המיסוי של הביטקוין.
ב-17 בדצמבר 2017 ערך הביטקוין בשער חליפין הגיע לשיא של 19,783.06 דולר אמריקני לביטקוין אחד. נכון ל-24 ביולי 2020 ערכו של הביטקוין עמד על 9,593.09 דולר אמריקני.
בדצמבר 2020 הייתה עלייה נוספת, וערך המטבע שבר שיא נוסף ועלה למעל 29,000 דולר אמריקני. בינואר 2021 נפרץ השיא הקודם כשקבע הביטקוין שיא חדש של 42,084 דולר. באותה תקופת זמן שווי השוק של כלל המטבעות הקריפטוגרפיים חצה לראשונה את רף הטריליון דולר, וקבע שיא של 1,133,000,000,000 דולר. באוקטובר 2021 שבר ביטקוין את שיאו הקודם וחצה את רף ה-66,000 דולר.
המבנה הטכני של הביטקוין.
ארנקים.
מטבעות ביטקוין הם רשומה ייחודית בקובץ ציבורי המכונה "שרשרת בלוקים" (בלוקצ'יין). ניתן לנהל/להשתמש במטבעות בעזרת "ארנק", שהוא תוכנה המחוברת לרשת המטבע (לכל מטבע רשת משתמשים משלו) ויכולה לנהל שליחה וקבלת תשלומים. ארנק ביטקוין יכול להיות מאוחסן במחשב מקומי או על שרת מרוחק. הארנק מציג את המידע על כמות הכסף שיש למשתמש מסוים, כולל היסטוריית השימוש בו והיתרה שלו בסך כל הכתובות המנוהלות דרך אותו ארנק. מערכת ביטקוין היא מערכת מבוזרת, כלומר, כל אחד יכול להחזיק ארנק משלו, כך שלכל אחד יש יכולת עצמאית לניהול מלא של כספו, ללא מעורבות של גורם מנהל מרכזי. המערכת צריכה עדיין להבטיח שבעת תשלום לא 'יומצאו' מטבעות שאינם קיימים, ושסכום שהועבר בתשלום אכן גרע מטבעות בסך המתאים מכתובת השולח כך שלא יוכל להשתמש בהם בתשלומים נוספים (תרמית המכונה "בזבוז כפול").
יעדי התשלומים הם "כתובת ביטקוין". הכתובת היא מחרוזת של ספרות או של אותיות לטיניות קטנות או גדולות באורך של 27 עד 34 תווים. הכתובת מתחילה בתו שמסמל את סוגה ('1' עבור כתובת ביטקוין רגילה) ולאחר מכן 26 עד 33 תווים (בדרך כלל 33), לדוגמה, "11uEbMgunupShBVTewXjtqbBv5MndwfXhb". מחרוזת התווים היא קידוד בעזרת base58 של מספר גדול שהוא גיבוב SHA-1 של מפתח ציבורי (בשיטת ECDSA). החלק הפרטי של המפתח יכול להישמר בארנק, במקום אחר במחשב ואף להיכתב על דף. אין הגבלה למספר הכתובות בשימושו של אדם מסוים ואף נהוג ברוב המקרים שלא להשתמש בכתובות ליותר מתשלום אחד.
העברות כספים.
העברה היא הוראה מוצפנת, חתומה דיגיטלית, שנשלחת לרשת המטבע על ידי בעלי הארנק, להעביר סכום מכתובת בשליטתו לכתובת אחרת. ההעברה משודרת לכל משתמשי ביטקוין דרך רשת התקשורת העולמית - האינטרנט. קיים ספר חשבונות דיגיטלי ומבוזר שנגיש לכל אחד ברשת שבו רשומות כל העברות הכספים ההיסטוריות מיום הקמת הביטקוין. ספר חשבונות זה מחולק ל'בלוקים', בכל בלוק ישנה כמות מסוימת של רישומי העברות כספים החל מסיום חישוב הבלוק הקודם. כך שלמעשה אם מחברים את כל הבלוקים, מקבלים יומן העברות כספים של כל פעילי הביטקוין מאז הקמתו ועד לרגע הנוכחי.
לתיעוד העברות הכספים תפקיד מרכזי ביותר במנגנון הפעולה של הביטקוין, מצד אחד הוא מונע כל אפשרות ל'זיוף' כספים, כלומר לייצור של כסף חדש יש מאין במערכת, משום שכל העברה של כסף שאין לו תיעוד קודם במערכת העולמית נפסלת ואינה מוכרת כהעברת כספים מאושרת. כל בלוק של העברות כספים נוצר בממוצע כל עשר דקות, זאת בגלל הגדרה שרירותית של קוד התוכנה שנקבע בעת המצאת הביטקוין. זו גם הסיבה שלוקח עשר דקות בממוצע לאשר סופית העברת כספים, בזמן שכל הצמתים ברשת ממתינים לבניית הבלוק שיוודא שאכן העברת הכספים מתאימה לבלוק הקודם וכך למנוע זיופים. הבלוק מוצפן ברמה גבוהה ביותר, כך שקשה מאוד לזייף אותו. יש בו שדה שתוכנו יכול להיות מספר כלשהו, וגם שדה של פונקציית גיבוב. הגיבוב נעשה בעזרת גרסת הצפנה SHA256 של SHA-2.
יצירת הכסף במערכת.