כשכוהל משמש כבסיס ומספח אליו פרוטון, מתקבל יון אַלקילאוֹקסוֹניוּם (Alkyloxonium, או אלקוקסוניום, Alkoxonium) בעל מטען חיובי. כשכוהל משמש כחומצה ומאבד פרוטון, מתקבל יון אַלקוֹקסי (Alkoxy), בעל מטען שלילי.
רוק'נרול
אד הומינם
טיעון אַד הוֹמִינֶם (מלטינית, argumentum ad hominem - "טיעון לגופו של אדם") הוא כשל לוגי שבו משיבים לטיעון או לקביעה באמצעות התייחסות לאדם המציג את הטיעון או את הקביעה, במקום להציג טיעון אחר; או מצב שבו במקום להציג טיעון, מצביעים על היעדר עקביות בין ההשקפה המובעת על ידי האדם לבין שאר דעותיו או אמונותיו.
הכשל בטיעוני אד הומינם טמון בכך שההנחה הראשית וההנחה המשנית (הכלל והמקרה) אינם קשורים זה בזה, ולכן, המסקנה אינה רלוונטית להנחות המוצא.
הכשל קיים במקום שבו משיבים לגופו של טוען במקום לגופו של טיעון, כאשר למציג הטיעון אין כל נגיעה לעניין הנטען. כאשר הטיעון כולל, במפורש או במשתמע, עדות אישית, אמינותו של הטוען נעשית חלק חיוני בטיעון, ואז תשובה לגופו של הטוען עשויה להיות תקפה מבחינה לוגית (גם אם היא בלתי נעימה). קל וחומר כאשר הטוען מציב את עצמו בחזית הטיעון - "הסיפורים על חלקיק שיכול להיות בשני מקומות בו בזמן אינם נראים לי סבירים" - "ומה בכך, הרי גם פיזיקה ניוטונית אינה ידועה לך".
המונח אד הומינם נעשה רווח בפילוסופיה המודרנית בעקבות ג'ון לוק, שהזכיר אותו ב"מסה על שכל האדם" משנת 1689. עם זאת, ההגדרה של לוק שונה מהמשמעות הרווחת כיום, והיא "ללחוץ על אדם עם התוצאות שנגררות מעקרונותיו או הודאותיו". הוא לא הגדיר טיעון מעין זה ככשל לוגי, אך כלל אותו בסוגי הטיעון שאינם מכוונים אל האמת, אלא לכל היותר להסכמה בין המתדיינים.
אד הומינם ככשל לוגי.
טיעון אד הומינם מסורתי תואר על ידי אריסטו בספרו "על הפרכת טענות סופיסטיות" וצורתו הבסיסית היא:
סוג אחר, מהופך, נוטה לאשר טיעון משום שטוענו רצוי:
כשל אד הומינם נמנה עם הכשלים הלוגיים הידועים והנפוצים ביותר, והוא מופיע כדוגמה בקורסי מבוא ללוגיקה ולחשיבה ביקורתית. אף שהוא נחשב בדרך כלל לטיעון לא מתוחכם, הוא נפוץ מאוד גם כאמצעי רטורי, במיוחד כאשר המשתמש בו חפץ לחמוק מדיון לגופו של עניין.
השימוש בטיעון.
מטרתו של טיעון אד הומינם רגיל היא לערער טיעון מסוים על ידי התקפת הטוען במקום התמודדות עם הטיעון עצמו. התקיפה פוגעת ללא הצדקה באמינותו וביכולתו של הטוען להשתתף בוויכוח.
לדוגמה, שני אנשים, מלח ומלומד, מתווכחים על אודות צורתו של העולם:
התשובה הפסקנית של המלומד בעניין צורתו של העולם לוקה בכשל לוגי. הוא מגיע למסקנה לא על יסוד המידע שסיפק המלח, אלא על סמך השכלתו או, ליתר דיוק, היעדר השכלתו של המלח. על פי אותה שיטה יכול היה המלומד לשלול את טענתו של המלח אף אילו טען האחרון כי השמש תזרח בבוקר.
כשל לוגי מסוג אד הומינם יכול להיעשות גם במסגרת ניסיון לבסס קביעה, ולא רק בוויכוח לשמו. להלן שתי דוגמאות:
טענה מסוג זה מופנית גם נגד אמנים נערצים שאופיים בלתי נסבל; כאילו תכונותיהם האישיות מבטלות את מצוינותם.
אד הומינם ברטוריקה.
ברטוריקה נעשה שימוש רחב בטיעוני אד הומינם, ולעיתים הם קבילים, בעיקר כשעוסקים בנושאי מוסר ואתיקה. בסוגיות אלה יש לאופיו או למעשיו של הטוען השלכה על אמינות טיעוניו; או כאשר מתגלע ויכוח על עובדות (למשל, "א' הוא אמת"), שבו לידיעותיו או להבנתו של הטוען יש השלכה על הטיעון. לדוגמה:
סוגי טיעוני אד הומינם.
אד פרסונם.
טיעוני אד פרסונם (לטינית, argumentum ad personam - "טיעונים לאופיו של אדם") כוללים על פי רוב (ולעיתים באופן בלתי הוגן) עלבון המוטח בטוען, או עובדות הפוגעות בו. זהו כשל לוגי משום שעלבונות ועובדות פוגעות אינם נוגעים ברוב המקרים לטיעון שהועלה, ואינם מערערים את בסיסו הלוגי.
דוגמאות:
או מהכיוון הנגדי:
אד הומינם נסיבתי.
טיעוני אד הומינם נסיבתיים הם הצבעה על כך שמישהו שרוי בנסיבות שבהן ייטה לנקוט עמדה מסוימת. כלומר, הוא בעל הטיה מסוימת. זהו כשל לוגי משום שעמדותיו או נטיותיו של אדם אינן משליכות כלל על אמינות טיעוניו או על נכונותם.
דוגמה:
אף שזהו כשל לוגי, הטיעון עשוי להיראות רציונלי. אדם סביר יכול בהחלט להניח כי היותו של אדם בעל מפעל עשויה להטות את דעותיו בנושא שכר. אך מבחינה לוגית טהורה זהו כשל, ואין די בהנחה הסבירה להטיה כדי להוכיח שבעל המפעל אכן מוטה.
טיעוני אד הומינם נסיבתיים עשויים לעלות גם בוויכוח שבו אחד הצדדים מתעלם מערך האמת שבדבריו ומנסה לשכנע את יריבו כי טענותיו אמיתיות רק בשל נסיבות מיוחדות. כך לדוגמה ייאלץ אדם דתי לקבל טענה בעייתית רק משום שיריבו טוען בפניו כי התנערות ממנה מנוגדת לרוחם של כתבי קודשו, ואיש ציבור בעל אמונה/עמדה א-לוגית ייאלץ להסכים עם הנחה אשר יריבו יטען בפניו כי היא נגזרת מעקרונות היסוד של מצע ארגונו, ללא כל קשר לערך האמת של טענה זו.
אד הומינם טו קווקואה.
אד הומינם טו קוּוֹקואה (לטינית, ad hominem tu quoque - "לגופו של אדם, אתה בעצמך") הם טיעוני צביעות. הטוען מואשם בהיעדר עקביות, או בסתירה פנימית בעמדותיו, או בכך שפעולותיו אינן עולות בקנה אחד עם עמדתו. לעיתים קרובות, טיעוני טו קווקואה הם גם טיעוני שתי עוולות יוצרות צדק.
דוגמאות:
גינוי עם שבח קלוש.
הטוען מותקף באמצעות מחמאה או שבח, אך "דברי ההלל" מכוונים למקום בלתי-רלוונטי או מובעים בדרך המבהירה כי עמדת הטוען נדחית.
דוגמאות:
אקס קונקסיס.
טיעוני אקס קונקסיס (לטינית, Ex Concessis - "מתוך מה שהוסכם") הם טיעוני אד הומינם התוקפים את עמדתו של אדם באמצעות הצבעה על כך שהוא פועל באופן מנוגד לעמדתו זו, או מחזיק בהשקפות כלליות שאינן עולות בקנה אחד עם עמדה זו, או שהוא קשור באנשים הפועלים באורח מנוגד לעמדתו זו.
דוגמאות:
ארגו דסידו.
טיעוני ארגו דסידו (מלטינית: Ergo decedo - "ולכן תעזוב") פירושם להגיב לביקורת על ידי תקיפת העדפתו של האדם המבקר לקבוצה חיצונית כסיבה העיקרית לאותה ביקורת ולא להתייחס לביקורת עצמה ועל כן עליו לעזוב. ההנחה היא שהמבקר הוא חסר הערכה לערכים ולמנהגים של הקבוצה או בוגד בה, ובכך מוצע לו להתרחק מהנושא על ידי עזיבת הקבוצה.
דוגמה:
פנייה מיוחדת.
טיעוני פנייה מיוחדת הם טיעוני אד הומינם התוקפים או מבטלים את דעתו של אדם משום שלא היה שותף או לא חווה חוויה מסוימת או משום שנקודת מבטו מוגבלת.
דוגמאות:
זהו כשל לוגי, אף שהטיעון עשוי להיראות רציונלי. אדם סביר יכול בהחלט להניח כי היותו של אדם גבר עלולה להטות את דעותיו בשל מגבלות הבנתו את מלוא המשמעות של הנושא הנדון, אך באותה מידה של רציונליות ניתן לטעון כי דעתה של האישה מוטה בשל עצם היותה אישה. מבחינה לוגית טהורה זהו כשל, ואין די בתשובה זו כדי להוכיח שהגבר מוטה או לקבוע כי דעת האישה מוטה.
אפריקה הצפונית
אבדרה
אַבְּדֵרָה (ביוונית עתיקה: Ἄβδηρα) הייתה פוליס ביוון העתיקה ששכנה על חופה הדרומי של תראקיה. היא נוסדה ב-656 לפנה"ס, נהרסה בידי התראקים ויושבה מחדש בסביבות 543 לפנה"ס בידי מתיישבים מטאוס. העיר שגשגה מסחרית במשך שנים רבות, ואף הייתה חברה בברית האטית-דלית במאה ה-5 לפנה"ס. ממנה יצאו פילוסופים רבים, ביניהם דמוקריטוס, פרוטגורס והקטאיוס.
הקמתה של אבדרה מיוחסת במיתולוגיה היוונית להרקולס, שייסד אותה לזכרו של חברו אבדרוס, אשר נטרף על ידי הסוסות אוכלות האדם של דיומדס.
למרות החכמים שיצאו ממנה, בפולקלור זכורה אבדרה דווקא כעיר של טיפשים, תדמית שקיבלה חיזוק בתרבות האירופית, בשל ספרו של כריסטוף מרטין וילנד, "Die Abderiten" ("האבדריטים"), משנת 1774.
סמל חוף השנהב
סמל חוף השנהב בצורתו הנוכחית אומץ בשנת 2011. הסמל המקורי, שתבניתו נשמרת עד היום, אומץ בשנת 1964.
במרכז הסמל נמצא מגן ירוק, שהוא אחד מהצבעים הכלל אפריקאים ונמצא גם בדגל חוף השנהב. בתוך המגן מוטען ראש פיל בצבעים לבן-זהב. לפיל יש חשיבות לאומית רבה באומה הזו כיוון שכמות החיות הרבה הקיימת בחוף השנהב היא המקור לשנהבים על שמם נקראת המדינה. מעל המגן הירוק נמצאת שמש עולה, גם היא בצבעים זהב-לבן, המסמלת את התחלות חדשות ותקופה חדשה. מתחת למגן הירוק נמצאת כרזה, אף היא בצבעים זהב-לבן. בכרזה נכתב שמה המלא של המדינה בצרפתית, השפה הרשמית של חוף השנהב: "République de Côte d'Ivoire". לצדי הכרזה יש שני עצי דקל, גם בצבעים זהב-לבן.
רוברט הוק
רוברט הוק (באנגלית: Robert Hooke; 18 ביולי 1635 - 3 במרץ 1703), אחד מגדולי המדענים הניסיוניים של המאה ה-17 ודמות מפתח במהפכה המדעית, היה איש אשכולות, פילוסוף, ממציא, אדריכל, אסטרונום, ומחבר הספר מיקרוגרפיה, רב המכר המדעי הראשון.
רוברט הוק נולד בפרשווטר (Freshwater) באי וייט. הוק רכש את השכלתו המוקדמת בבית הספר וסטמינסטר (Westminster School). ב-1653 הוק זכה בתפקיד בקרייסט צ'רץ', אוקספורד. שם הוא פגש את רוברט בויל והועסק כעוזרו. ב-1660 גילה את חוק הוק של הגמישות, שמתאר את ההשתנות הליניארית במתיחות עם ההתארכות בקפיץ אלסטי. ב-1662 הוא נבחר לממונה הניסויים של החברה המלכותית, והיה אחראי על עריכת ניסויים באסיפות שלה. בין השאר אישר, בהיותו בתפקיד זה, את ממצאיו של אנטוני ואן לוונהוק. הוא בנה מאזניים המופעלים בקפיצים ובנה את המיקרוסקופ המורכב הראשון ב-1665. המצאותיו ונוסחאותיו של הוק אפשרו את בנייתם של מכשירים רבים כגון מכונת ההנשמה ומאזני קפיץ.
הוא המציא ושיפר מכשירים לחיזוי מזג האוויר, ביניהם הברומטר, מד הרוח וההיגרומטר, ניסח את תיאורית הבעירה ונוסחת האלסטיות.