עוד בשטח הקבר, באר מים גדולה ומקווה טהרה.
בשנת 1862 תואר המקום:
מנהג העלייה לרגל (זייארה).
כבר בתקופת הגאונים ובמשך קרוב לאלף שנים מוצאים תיאורים של עלייה לרגל (בערבית: זייארה) של יהודי בבל אל הקבר. הזייארה מוזכרת בספרי מסעות של נוסעים, יהודים ונכרים, שפקדו את עיראק ואירועים אלו עשו עליהם רושם רב.
העלייה לרגל התרכזה בשני מועדים עיקריים, חג שבועות, שנקרא בפי יהודי עיראק "עיד אלזיארה" (חג העלייה לרגל) וחודש אלול.
בשנת 1862 תוארה העלייה לרגל:
תיאור נוסף מובא בשנת 1876:
בשנת 1886 תוארה העלייה לרגל:
הביקור בחג השבועות קשור להפטרה מיחזקאל הנקראת ביום הראשון של שבועות.
הביקור בחודשי אלול ותשרי קשור במעמד מיוחד בחג הסוכות:
עבור הביקור בקבר נכתבו פיוטים מיוחדים החביבים על יוצאי עיראק.
תולדות הקבר.
במשך מאות שנים היה הקבר בחזקת היהודים והם הקימו במקום מבנים. הקבר מוזכר לראשונה על ידי בנימין מטודלה שסייר בעיראק במאה ה-12. הקבר מוזכר גם על ידי יהודה אלחריזי, שביקר בעיראק בתחילת המאה ה-13, וכתב:
בספר סדר הדורות, משנת 1769, בערך על ברוך בן נריה, מובא מספר "גלילות ארץ ישראל" של גרשון הלוי סגל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17, אגדה על מלך שביקש לפתוח את קבר יחזקאל, ותיאור קצר של הקבר:
הקבר מוזכר גם אצל אלכטיב ואצל סיוטי, המכנים אותו "אלכפל".
בשנת 1860 ביקש השליט החדש, מוסטפא פאשא למנוע מהיהודים לבקר במקום ולהעבירו לידי המוסלמים, אך השולטן מנע זאת. כך מסופר על האירוע:
בעקבות מקרה זה פעלו בקהילת בגדד להשיג אישור רשמי לבעלותם על הקבר והמבנים שסביבו.
הקבר במאה ה-20.
עקיבא אטינגר סיפר על ביקורו במקום לפני מלחמת העולם הראשונה:
עד 1948 היה במקום בית כנסת פעיל והמתחם הוחזק על ידי משפחות יהודיות. חלק ניכר מ-200 החנויות שבמקום הוחזקו על ידי יהודים. עם הקמת מדינת ישראל סולקו היהודים מהמקום ובית הכנסת הפך למסגד. עם זאת, משטרו של סדאם חוסיין איפשר ליהודים להמשיך ולהחזיק בחנויות שבמקום ודמי השכירות שלהן הועברו באמצעות ממשל עיראק למשפחות יהודיות בישראל או במקומות אחרים בעולם.
בשנת 1990 הורה סדאם חוסיין על שיקום אתר הקבר.
החל משנת 2007, לאחר מלחמת עיראק, החלו קבוצות של יהודים יוצאי עיראק מישראל וממקומות אחרים לערוך ביקורים בקבר. במתחם הקבר הוקם מחדש בית הכנסת באישור הממשלה העיראקית ולאחר לחץ של מפקדת הכוחות האמריקניים. הביקורים מתואמים מול אנשי מפתח מקומיים ומאובטחים על ידי חברות אבטחה פרטיות ומדיווחי עיתונאים בעיראק עולה כי היהודים מתקבלים בעין יפה על ידי התושבים המקומיים.
אריחים שיוחסו לקבר.
בעבר היו מי שחשבו, כי בתוך מבנה הקבר, שהיה מכוסה באריחים, הוצגו גם אריחים שעליהם כתוב בכתב בולט כל ספר יחזקאל. אריחים מסוימים אלה, הוברחו לישראל מדמשק ביוזמת דוד הכהן, והם הוצגו לראשונה ב-1958 על קיר הכניסה לצריף הקטן של נשיא המדינה השני יצחק בן-צבי, לצד העתק של פסיפס מבית הכנסת העתיק במעון. על גבי התצוגה נכתב: "לוחות האבן הללו, המכילים את ספר יחזקאל, מקורם, כפי שנמסר, מבית הכנסת שעל קברו של הנביא בבבל. נמצאו בדמשק, הוגשו לבית הנשיא (ובכתב קטן:) על ידי דוד הכהן". אריחים אלה הוצגו ב-3 תערוכות קבע שונות ביד בן צבי.
מחקר שנכתב בשנת 2022 על ידי יולי שוורץ לטובת עבודת מוסמך בחוג לאמנות חזותית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בדק את האריחים, הגיע למסקנה כי האריחים לא הגיעו מקבר יחזקאל בעיראק ונראה כי מקורם אחר. המסקנה התבססה גם על דו"ח שכתבו ד"ר נירית שלו-כליפא ועדנה עסיס מיד בן-צבי על מחקר בתמונות הקבר ובכתבים היסטוריים.
קבר הנביא יחזקאל
אמלאיב, מלך סקוטלנד
אמלאיב (באנגלית: Amlaíb, King of Scotland, בגאלית סקוטית: אמלאיב מק אילדולב - Amlaíb mac Ilduilb באיות עתיק, Amhlaigh באיות מודרני, כלומר "אמלאיב בנו של אינדולף"; שנת לידתו לא ידועה. נפטר בשנת 977) היה מלך סקוטלנד משנת 973 לערך ועד מותו.
קורות חיים.
אמלאיב היה בנו של אינדלף, מלך סקוטלנד (אידיאלב מק קאוסאנטין), ואחיו של קולן (קולן מק אילדולב). ככל הנראה שמו הוא גרסה קדומה של השם "אולאף".
לא ידוע הרבה על מלכותו, והיא מוזכרת ב"דברי ימי טיגרנאך" וב"כרוניקון סקוטורום") בהם מצוין כי אמלאיב מלך סקוטלנד נפטר בשנת 977 וככל נהראה נהרג על ידי קנת השני (קינאד מק מל קולים). ב"דברי ימי אלסטר" מצוין "קינאד מק דומנייל" כרוצחו של אמלאיב - אולם ייתכן ומדובר בקנת השני, מאחר שסביו נקרא דומנייל.
שמו אינו מוזכר בתיאורי המלכים שהגיעו בשנת 973 להישבע אמונים למלך אנגליה, אדגר בצ'סטר, ולכן, ככל הנראה מלכותו החלה לאחר תאריך זה, או בעת מסעו של קנת השני לצ'סטר.
קליבלנד (פירושונים)
אמלאיב
קנת השני
קנת' השני
שמואל מרשק
שמואל מהרש&quot;ק
קנת השלישי
קנת' השלישי
פוצ'יני
הנדסה רפואית
סלקטר
האנאואלד
פיצ'ינו
דאנקן הראשון
דנקן הראשון
דונלד השלישי
דאנקן השני
דנקן השני
אברהם ריבוצקי
אברהם ריבוצקי (1886–1946) היה פוליטיקאי, עיתונאי וסופר. פרסם ספרים ומאמרים בעברית על ארץ ישראל, העם היהודי ובעיות השעה. אחד מספריו נקרא:"מהצהרת בלפור עד הצהרת סמואל" בהוצאת "עבודה" משנת 1921 עד שנת 1917 הנהיג מפלגת העבודה הדמוקרטית היהודית חברתית (פועלי ציון).
ריבוצקי עלה לארץ ישראל במהלך העלייה השלישית. בשנת 1919 עמד בראש 'מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית בארץ ישראל' (מפס"ע). בשנת 1920 מונה למנהל הראשון של חברת הספנות העברית הראשונה של היישוב, 'החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ'.
מינויו של ריבוצקי למנהל החברה, נתמך על ידי נציגי ועד הצירים, הקפא"י, חברי ועדת המים כסניף הימים של 'תנועת העבודה המאוגדת', ובתמיכת אנשי תנועת פועלי ציון ותנועת החלוץ והפועל הצעיר. הוא ניהלה במשך כשנה, ובשנת 1921 סיים תפקידו שלא מרצונו. היה זה עקב הפסקת פעילות החברה מחוסר תקציב, שהיה אמור להגיע מוועד פועלי ציון, האחראי על מכירת מניות החברה בניו יורק. משלא הגיע ההון הדרוש, הביא הדבר לביטול חוזה החכירה. למרות ההשקעה הגדולה באונייה "החלוץ" וחיוניותה ליישוב, הוחזרת החלוץ לבעליה הקודמים, מר ליפשיץ ושות'.
לימים יצא ריבוצקי לארצות הברית וחי בעיר ניו יורק, שם עסק בכתיבה. בחודש נובמבר 1931, ביקשה הגברת ריבוצקי לרדת מאונייה בנמל יפו לבקר בארץ ישראל ו'סורבה כניסתה' בשל חשד שלטונות המנדט הבריטי בבעלה אברהם ריבוצקי. הוא נחשד עקב פעילותו הפוליטית במעורבות בפעילות נגד המנדט. חיים ארלוזורוב מראשי הסוכנות היהודית בארץ ישראל, התערב אצל הפקידות ביפו, ואף נאלץ להפגש עם ממלא מקומו של הנציב העליון, עד שלבסוף הסדיר זאת משנאלץ לערוב לה. משך ביקורה הוקצב לשלושה חודשים כחוק. ארלוזורוב רשם זאת ביומנו "יומן ירושלים", מיום ד', 4 נובמבר 1931, כתב המאיר מעט על מעמד משפחת אברהם ריבוצקי בעיני ראשי היישוב
אדגר
אדגר (באנגלית: Edgar) הוא שם פרטי גברי, שם משפחה, או שם מקום. מקור השם באנגלית עתיקה (Ēadgār), והוא מורכב מהמילים "אד" (ēad) שמשמעו – עושר, שפע או אושר, ו"גאר" (gār) שמשמעו חנית, כלומר השם משמעו "חנית-עושר" או "חנית-אושר".
לולאך
מלקולם הרביעי
ויליאם הראשון
מישל תאטו
מישל יוהאן תאטו (בצרפתית: Michel Johann Théato; 22 במרץ 1878–1923) היה אתלט לוקסמבורגי והמנצח בריצת מרתון באולימפיאדת 1900 בפריז. תאטו התחרה במשחקים האולימפיים כחלק מנבחרת צרפת ורק בסוף המאה ה-20 התגלה שהוא אזרח לוקסמבורג.
בית היתומים הסורי
מחנה שנלר
מתחם שנלר
רוברט השני
פעיל שלום
פעיל שלום הוא אדם הפועל למען פתרון של שלום לסכסוכים בין מדינות או עמים. פעילות למען השלום אינה מחייבת השתייכות למפלגה כלשהי. חלק ניכר מפעילי השלום היו חלק מתנועות שלום בלתי-מפלגתיות, שלא שאפו להיבחר לפרלמנט, ולא תמכו במפלגה מסוימת.
לעיתים קרובות יש ויכוח על מטרותיהם של פעילים אלו ואם הם באמת ובתמים חותרים לשלום, לעיתים יש הסכמה על מטרותיהם אך נטוש ויכוח בשאלה אם פעילותם אכן עוזרת בסופו של דבר לקידום מטרותיהם, או שמא היא מעכבת ואף מונעת אותן. יש הסוברים שלפעילי השלום יש השפעה עקיפה על המדיניות גם כשהם נכשלים במימוש מטרותיהם הישירות, לדוגמה ד"ר לורנס ויטנר סבור שאף שתנועות השלום בארצות הברית נכשלו באופן עקבי במניעת מלחמות ובהפסקתן, הייתה להן השפעה ממתנת על מדיניות החוץ האמריקאית, שלדבריו הייתה עשויה להיות אגרסיבית הרבה יותר לולא פעילי השלום.
פעילי שלום שונים נוקטים במגוון של דרכים שונות לקידום מטרותיהם, ובהן הפגנות, תעמולה, שביתת רעב, וכן מפגש ישיר עם הצד היריב, גם כאשר מפגש כזה אסור על פי חוק.
פרס נובל לשלום ניתן לעיתים לפוליטיקאים מובהקים שע"פ ועדת הפרס תרמו להשכנת שלום, לפקידי ממשל שעסקו בכך, ובין מקבליו גם פעילי שלום אחדים.
זיגוראת
זיגוראת או זיקורת (באכדית: ziqquratu, זקור, בולט) הוא מגדל בעל צריח מונומנטלי מטיפוס המיוחד למסופוטמיה (אזור עיראק המודרנית) בממלכות שומר, אכד, עילם, בבל ואשור. מבנים כאלו הוקמו החל מ-4,500 שנה לערך לפני זמננו לאורך כ-2,000 שנה.
מקור השם.
מקור השם למבנה הוא במילה האכדית ziqquratu. השורש של המילה באכדית הוא זק"ר, שפירושו "להיות גבוה, בולט" (אכדית zaqāru 'זקר') המתאים למגדל, בדומה לעברית להזדקר, זקר, זקור (= אכדית zaqru). האות ת' בסוף המילה מציינת באכדית, כמו בכל השפות השמיות, את הנקבה. תעתיק אפשרי נוסף לשם בעברית הוא זיקוראת.
מבנה.