הוא המשיך לצייר רבות, אך כמעט ולא פרסם. הנושאים המרכזיים ביצירתו בשנות ה-50 של המאה ה-19 היו ציורי צבעי מים עשירי-צבע בסגנון כמו-ימי-ביניימי, בהם סדרה המעטרת סצנות מחיי דנטה וכתביו וסדרה המושפעת מאגדות המלך ארתור.
ב-1850 פגש רוזטי את אחת הדוגמניות המרכזיות באחוות הפרה-רפאליטים, אליזבת סידל (הידועה במיוחד כמי שדיגמנה את אופליה עבור מיליי). במהלך העשור שלאחר מכן היא הייתה תלמידתו והמוזה שלו, והיא מופיעה בעשרות מציורי צבעי המים שלו. החל מ-1854 גר הזוג הבלתי נשוי יחדיו, צעד לא מקובל באותה תקופה. השניים נישאו ב-1860. מצבו הכספי היה קשה, ועל מנת לממן את חובותיו נענה להצעתו של ראסקין ללמד ב"קולג' האדם העובד" באוקספורד, בו לימד ראסקין עצמו. בתמורה, תמך בו ראסקין כלכלית ביד נדיבה.
אוקספורד.
ב-1856 פגש באוקספורד שני סטודנטים, ויליאם מוריס ואדוארד ברן ג'ונס, שהקימו כתב עת שהוקדש לנושאים ימי-ביניימים והעריכו את עבודותיו. ויליאם מוריס העריץ בפרט את עבודותיו של רוזטי הקשורות לאגדות המלך ארתור, נושא שהעסיק את מוריס עמוקות. השלושה חברו יחדיו ויצרו, ברוח תנועת ארטס אנד קרפטס, קואופרטיב לעיצוב וייצור טקסטיל, טפטים, ויטראז' וכריכות ספרים כהחייאה של "אחוות בעלי המלאכה" של ימי הביניים ללא מיכון ותיעוש מודרניים. המוצרים עוטרו ברוח התנועה האסתטית במוטיבים צמחיים צבעוניים.
ב-1857 פגשו השלושה את ג'יין בורדן ונפעמו מיופיה. היא דיגמנה עבור רוזטי (בין היתר בדמות מלכתו של ארתור, גווינביר) ועבור מוריס (כאיזולט). בורדן, שהייתה אז בת 18, לא הייתה משכילה ועבדה כעוזרת בית (מוריס ובורדן היו בני 24 ורוזטי בן 29). מוריס נטל על עצמו להפוך אותה לליידי, לימד אותה איטלקית וצרפתית וקרא עמה ממיטב הספרות. ב-1859 נשא אותה לאשה. קיימת טענה, חסרת ביסוס מובהק, לפיה שימשה תקופת החניכה של בורדן על ידי מוריס כמודל למחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון".
ב-1857 ראה אור בהוצאת מוקסון ספרו של אלפרד טניסון "Poems" עם איורים מאת ויליאם הולמן האנט וג'ון אברט מיליי, שגייסו גם את רוזטי למיזם. האיורים, שלא רק תיארו את הכתוב במילים, אלא יצרו חזון אלגורי שלם, השלימו הן בעיני טניסון והן בעיני רוזטי את משמעות הספר כמכלול של תוכן וצורה רב-ממדיים. ב-1860 ראו אור תרגומיו של רוזטי לספרו של דנטה "La Vita Nuova" ("חיים חדשים", מאיטלקית) ולספרו של תומאס מלורי, "Le Morte d'Arthur" (אגדות המלך ארתור, מצרפתית), עליהם שקד מספר שנים. ב-1862 ראה אור ספרה של אחותו כריסטינה, "שוק הגובלינים", עם איוריו בשחור-לבן וב-1866 ראה אור ספרם המשותף "The Prince's Progress".
חזרה בלונדון - דיוקנאות נשים.
בסביבות 1860 שב רוזטי לצייר בצבעי שמן ופנה מנושאים ימי-ביניימים לדיוקנאות. נקודת המפנה הורכבה מעזיבתו את אוקספורד וחזרתו ללונדון, פגישתו עם הדוגמנית פאני קורנפורת', שהפכה גם למאהבתו, ומשקיעתו בסיפורי הדקמרון של בוקאצ'ו. השפעות אלה הובילו ליצירת הציור "Bocca Baciata" ("נשיקות פיה"), דיוקן קרוב, חושני ומפורט של פניה של פאני קורנפורת' כאשר לצידה פירות, פרחים ותכשיטים הנושאים מסר סימבולי ומתקשרים לאגדה מהדקמרון כמו גם לרמזים לעולם אלילי קדום. ציורי הנשים הללו, שהציגו בעיקר את פאני קורנפורת' ואת ג'יין מוריס כנשים אגדתיות, ארוטיות, אלילות, השפיעו על ציירים רבים מזן הסימבוליזם.
באותה תקופה, על אף שהיה מאוהב בדוגמניותיו פאני קורנפורת' וג'יין מוריס (שהייתה נשואה לידידו ושותפו ויליאם מוריס), נשא רוזטי לאשה את אהובתו הראשונה, אליזבת סידל, שגילמה את דמויות הנשים בציורי המים הימי-ביניים שלו, נושא שננטש. סידל סבלה ממחלות שונות, גופניות ונפשיות ושקעה בדיכאון. והתמכרה ללאודנום (תרופה שהכילה אופיום מומס באלכוהול). במאי 1861 ילדה ולד מת. ב-11 בפברואר 1862 נפטרה ממנת יתר. סידל-רוזטי נקברה בבית הקברות הייגייט. רוזטי, הלום צער, קבר יחד עמה את כל השירים שכתב, שלא היה להם עותק נוסף. ב-1869 דרש שיחפרו ויוציאו את שיריו מן הקבר. בשנות ה-70 של המאה ה-19 שב לצייר את אשתו המתה במספר דיוקנאות, בדמותה של ביאטריצ'ה, סמל אהבתו הנצחית של דנטה אליגיירי.
ב-1865 פגש את אלכסה וילדינג אדומת השיער בת ה-18, ששימשה לו כמודל ואלילה חדשה לרבים מן הציורים שצייר בעשור שלאחר מכן.
פרסום ספר השירה וההתמוטטות.
ב-1870, לאחר שהשיג מחדש את שיריו שהוצאו מקברה של אשתו, הוציא רוזטי את שיריו לאור בסיוע ידידו צ'ארלס אוגוסטוס הוול. הספר, "Poems by D. G. Rossetti", כלל מחזור סונטות גדול תחת הכותרת "The House of Life", המתאר התפתחות איטית, גופנית ונפשית, של קשר בין בני זוג, שירים נוספים ותרגומים, בהם תרגום מצרפתית לשירי פרנסואה ויון. הספר נתקל בביקורות קשות. הארוטיות והחושניות שבו נחשבו לוולגריים וסגנונו חלש ובלתי מוסרי. מבקרי התקופה התחרו זה בזה מי יכתוב ביקורת עוקצנית וחריפה יותר על הספר.
רוזטי מכר באותה תקופה את ציוריו בסכומים ניכרים והרוויח היטב. הוא רכש בית בצ'לסי בו התגורר עד מותו. בנוסף הרבה לרכוש חפצים, רהיטים וכלים דקורטיביים עד כדי קיבעון לאספנות. הוא גם רכש בעלי חיים וגידל טווסים, באפלו, צבי, וומבט ורקון. כן רכש יחד עם מוריס בית קיץ במערב אוקספורדשייר, שם בילה את קיץ 1871 עם ג'יין מוריס, שעה שבעלה שהה באיסלנד. מיד לאחר מכן החל להתמכר לאלכוהול ולכלוראל הידראט (סם ממשפחת סמי האונס). הוא המשיך ליצור דיוקנאות נשים גדולות מהחיים בכיכובן של מוריס, וילדינג וקורנפורת'. בתקופה אחרונה זו ניכרים ברקע הדיוקנאות טפטים מעוטרים בדגמים צמחיים והנשים לובשות שמלות בעיטור דומה ותכשיטים. חלק מהתמונות הן דיוקנאות מקובצים של מספר נשים. רוזטי הגיע בתקופה זו לשיא של איכות טכנית בתיאור אריגים, שיער, גוון עור וידיים ארוכות-אצבעות.
ב-1874 ניתק ויליאם מוריס כל קשר עם רוזטי. רוזטי שקע יותר באלכוהוליזם ובתהמכרות לסם, אך יצירותיו נותרו בעלות איכות גבוהה ונמכרו בסכומים גדולים. לקראת חג הפסחא של 1882 נסע רוזטי לצורכי הבראה לבית חבר בבירצ'ינגטון על הים בקנט. הוא נפטר שם ב-9 באפריל מאי-ספיקת כליות ונקבר בכפר בו נפטר.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2017
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד נערכו ב-28 באוקטובר 2017 לאחר פירוק הקואליציה ב-15 בספטמבר כשמפלגת "עתיד בהיר" פרשה מהקואליציה על רקע הדיווחים ששרי הממשלה מטעם מפלגת העצמאות הסתירו את העובדה שאביו של ראש הממשלה ביארני בנדיקטסון, המליץ על מחיקת התיק הפלילי של הפושע הפדופילי המורשע, היילטי זיגוריון האוקסון. לאחר פרישת מפלגת עתיד בהיר, ראש הממשלה ביארני בנדיקטסון החליט על הליכה לבחירות ב-28 באוקטובר 2017 לאחר שהאלת'ינגי פורק.
למרות שסקרים רבים צפו על עלייה בתמיכה במפלגה השמאל-ירוקה, מפלגת העצמאות הצליחה לשמור על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר באלת'ינגי. לאחר הבחירות המפלגה השמאל-ירוקה ניהלה משא ומתן קואליציוני עם ארבע מפלגות, אבל לאחר שהמפלגה הפרוגרסיבית דחתה את ההצעה לקוליציה בת ארבע מפלגות, הוקמה קואליציה עם המפלגה הפוגרסיבית, השמאל-ירוקים ועם מפלגת העצמאות בראשות קתרין יקובסדוטיר.
רקע.
למערכת המשפט האיסלנדית יש מנגנון לפיו אדם מורשע יכול להחזיר את "כבודו", כלומר להחזיר זכויות אזרחיות מסוימות, מחמש שנים לאחר ריצוי עונשו בתנאי שיש שלושה מכתבי המלצה מאנשים בעלי אופי טוב המכירים את הפרט מספיק. אדם בשם חלתי סיגוריון האוקססון הורשע בשנת 2004 על עבירות אונס של בתו החורגת כשהייתה בת חמש-עשרה. בשל כך, נגזרו עליו חמש וחצי שנות מאסר. בספטמבר 2017 אביו של ראש הממשלה ביארני בנדיקטסון, בנדיקט סוונסון, חתם לאותו האוקססון על מכתב המלצה למחיקת התיק הפלילי. שר המשפטים, זיגורדור אנדרסן (שכמוהו, היה חבר במפלגת העצמאות), הודיע לבנדיקטסון על מעורבותו של אביו במכתב ההמלצה כבר ביולי וסירב לחשוף את זהות שולח המכתב עד שאולץ לעשות כן על ידי וועדה פרלמנטרית. עתיד בהיר עזבה את הקואליציה והאשימה את מפלגת העצמאות ב"הפרת אמונים". בנדיקט התנצל על חתימת המכתב. שרת המשפטים אמרה שהיא מכינה הצעת חוק לרפורמה ב"מערכת הכבוד".
לאחר פרישת "עתיד בהיר", כדי למנוע בחירות הוצע בידי יו"ר מפלגת הפיראטים, על קואליציה בת חמש מפלגות (וללא מפלגת העצמאות)-מפלגת הפיראטים, המפלגה הרפורמית, השמאל-ירוקים, הסוציאל-דמוקרטים ועתיד בהיר. המפלגות סירבו ככל הנראה כי כבר היו דיונים לא מוצלחים על קואליציה כזו לאחר הבחירות הקודמות.
מועמדים וקמפיין.
מפלגת העצמאות ומפלגת הרפורמה, שתי מפלגות מרכז-ימין, שמו על דגלן את המשך מאמציהם הממשלתיים ושמירתן בקואליציה, שכן שתי המפלגות היו חברות קואליציה לפני קריסת הפרלמנט הקודם. בתוך כך, התנועה השמאלית-ירוקה חיפשה הזדמנות למשול לראשונה מאז 2009 וליישם מדיניות שמאל אידאולוגית.
כמו ברוב העולם, גם מפלגת הפיראטים של איסלנד דוחה את המודל המסורתי שלמפלגה יש יושב-ראש, אבל מייסדת המפלגה בירגיטה יונסדוטיר שנחשבה בעיני רבים כיושבת ראש, הודיעה על פרישה. לאחר הודעת הפרישה, הלגי הרפן גונארסון, שפרש קודם לכן מהפרלמנט לאחר שאמר כי בירגיטה יונסדוטיר מתנהגת כמו "בריון" הודיע כי כעת יתמודד לפרלמנט.
יושב ראש המפלגה הפרוגרסיבית וראש הממשלה לשעבר, דויד גונלאוגסון הודיע על כוונתו להקים מפלגה חדשה לפני הבחירות. פרסום הודעה זו באה לאחר סכסוך מנהיגותי בתוך המפלגה הפרוגרסיבית והובילה להקמתה של מפלגת המרכז ב-24 בספטמבר. מצע המפלגה היה דומה באופן נרחב לזו של קודמתה, אך התאפיין בתקשורת כ"פופוליסטיות" עם דגש מיוחד על רפורמה במגזר הבנקאי.