בתאילנד פותחה בתחילת המאה ה-20 מסורת נזירית המנסה להתחקות אחרי אופי הנזירות בבודהיזם המוקדם. מסורת זו, הנקראת "מסורת נזירי היער של תאילנד". החלה עם אג'האן מוּן, נזיר ומורה מואר. המסורת שמה דגש על הישמעות מחמירה לוינאיה, הקוד האתי של הנזירות הבודהיסטית, ובתוכה על כלכלה המסתמכת אך ורק על קיבוץ מזון ועל תרגול מדיטציה במטרה להגיע לנירוואנה, ומעדיפה את התרגול והחוויה כדרך להארה על למידת הסוטרות וטקסטים מקודשים אחרים, במיוחד אלו המאוחרים.
בית הפניקס
קאדילק סוג 51
קאדילק סוג 51 (באנגלית: Cadillac Type 51) היא מכונית בסגנון טורפדו אשר יוצרה על ידי חטיבת קאדילק בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס בשנת 1915.
דגם "קאדילק סוג 53" יוצר בשנת 1916, דגם "קאדילק סוג 55" יוצר בשנת 1917, דגם "קאדילק סוג 57" יוצר בין השנים 1918–1919, דגם "קאדילק סוג 59" יוצר בין השנים 1920–1921, דגם "קאדילק סוג 61" יוצר בין השנים 1922–1923.
אלכסנדר סרפה דה פינטו
אלכסנדר אלברטו דה רושה דה סרפה פינטו (Alexandre de Serpa Pinto; 20 באפריל 1846 - 28 בדצמבר 1900) היה פורטוגזי מגלה ארצות, סייר בדרום אפריקה ובמנהל קולוניאלי.
ראשית חייו.
סרפה פינטו נולד בקווינטה דאס פולדראס ( טנדייס ) סינפאס - כפר על הנהר דאורו. הוא הצטרף לבית ספר תיכון צבאי בליסבון, בגיל 10. שם הוא הפך למג"ד הראשון כסטודנט בשנת 1864, כאשר הצטרף לצבא הפורטוגזי ונשלח למוזמביק. בשנת 1869 השתתף בדיכוי שבטים במרד שהיה באזור הזמבזי התחתון.
מסעות וגילויים.
בשנת 1869, יצא פינטו שוב למזרח אפריקה להמשך החקירה של נהר הזמבזי. שמונה שנים לאחר מכן הוא הוביל משלחת מבנגואלה באנגולה לתוך אגני נהרות הקונגו והזמבזי. העיירה מונגו נקראה על שמו עד שנת 1975.
בשנת 1877 הוא וסגנו קאפלו וסגן אייבנס, שניהם הגיעו מהצי הפורטוגזי, נשלחו לחקור את פנים דרום אפריקה. כל השלושה היו בעלי ניסיון אפריקאי ונראה שהם גם בגיל המתאים למשימה הקשה. הם עזבו את בנגואלה בנובמבר. אך מיד לאחר עזיבתם נפרדו: קאפלו וואייבנס פנו צפונה ואילו סרפה פינטו המשיך מזרחה, ולאחר מכן פנה בהדרגה דרומה. הוא חצה את נהר קואנדו (קוואנדו) ביוני 1878 ובאוגוסט הגיע לאלוליi, בירת הזמבזי. שם הוא קיבל סיוע מהמיסיונר פרנסואה קולרד, שאיפשר לו להמשיך במסעו לאורך הזמבזי למפלי ויקטוריה. אחר כך פנה דרומה והגיע לפרטוריה בצפון דרום אפריקה ב-12 בפברואר 1879. שני שותפיו יצאו בסוף בדונדו, על נהר קואנזה בצפון אנגולה.
סרפה פינטו היה החוקר הרביעי שחצה את אפריקה ממערב למזרח, והראשון שתיעד מסלול מדויק למדי. בשנת 1881 החברה הגאוגרפית המלכותית העניקה לו את מדליית המייסדים "על מסעו ברחבי אפריקה ... שבמהלכו חקר 500 מיילים של ארץ חדשה".
בשנת 1881 פרסם פינטו סרפה שני כרכים על מסעותיו שתורגמו על ידי אלפרד אלווס ופורסם באנגלית בשם "איך עברתי את אפריקה". באותה שנה פורסמו גם התרגומים לצרפתית ולגרמנית.
אזור נייאסה.
ב־1879 טענה הממשלה הפורטוגזית באופן רשמי לריבונות על השטח שמדרום וממזרח לנהר הרוו (אשר יוצר בהווה את הגבול הדרום-מזרחי של מלאווי), ובשנת 1882 כבשו את החלק התחתון של עמק נהר שירה עד רוו. לאחר מכן ניסו הפורטוגזים לשאת ולתת על הסכמתם של הבריטים, לתביעותיהם הטריטוריאליות, אלא שכינוס ועידת ברלין (1884) סיים את הדיונים האלה. בשנת 1884 מונה סרפה פינטו לקונסול פורטוגזי בזנזיבר. פינטו נקרא מחדש למסעות, כאשר הייתה משימה של חקר ומיפוי מחדש של האזור בין אגם נייאסה והחוף - מהזמבזי עד נהר רובומה והבטחת נאמנות של התושבים באזור זה. בשנת 1885, סרפה פינטו התחייב למשלחת עם סגן אוגוסטוס קרדוזו כסגנו בפיקוד. סרפה פינטו חלה קשה ונשאו אותו לחוף, שם התאושש. קארדוזו, בן עשרים וחמש, המשיך בחקירה, סייר באגם נייאסה וברמות הרריות השכנות, אך נכשל להגיע להסכמי הגנה עם ראשי השבטים ממערב לאגם מלאווי.
בריטניה סירבה לקבל את הטענה הפורטוגזית כי יש להתייחס לרמות האלה כאל חלק ממושבותיה במזרח אפריקה הפורטוגזית, כיוון שהם לא היו תחת כיבוש פורטוגזי. כדי למנוע את הכיבוש הפורטוגזי, שלחה ממשלת בריטניה את הנרי המילטון כקונסול בריטי למוזמביק ושטחי פנים הארץ, עם הוראות לדווח על היקף השלטון הפורטוגזי באזור הזמבזי והסביבה. זאת כדי להגיעה להסכמים עם השליטים המקומיים כדי למנוע מהם לקבל הגנה מפורטוגל. בשנת 1888, הממשלה הפורטוגזית הורתה לנציגיה במזרח אפריקה הפורטוגזית לנסות לעשות הסכמי הגנה עם ראשי השבטים מדרום-מזרח לאגם מלאווי וברמות הרריות ומשלחת שאורגנה בפיקודו של אנטוניו קארדוזו, יצאה בנובמבר 1888 לכיוון האגם. מאוחר יותר, משלחת שנייה בהנהגתו של סרפה פינטו, שמונה למושל מוזמביק, עלתה אל עמק נהר שירה. שתי המשלחות האלה חתמו מעל 20 הסכמים עם ראשי השבטים באזור מלאווי. סרפה פינטו פגש את ג'ונסטון באוגוסט 1889 ממזרח לרוו, כשג'ונסטון יעץ לו לא לחצות את הנהר אל הרי הייר. למרות זאת סרפה פינטו פעל בעבר בזהירות, חצה את רוהו, בספטמבר 1889. בעקבות עימותים קלים עם כוחו של סרפה פינטו, סגנו של ג'ונסטון, ג'ון ביוקנן, הכריז על חסות בריטית על הר הייר, חסות שאושרה מאוחר יותר על ידי משרד החוץ.
סוף חייו.
זמן קצר לאחר ההתנגשות עם נציגי בריטניה, חזר סרפה פינטו לפורטוגל, שם הועלה לדרגת קולונל. הוא היה המושל הכללי של כף ורדה מ -20 בינואר 1894 עד 17 בינואר 1898.
סרפה פינטו נפטר בליסבון ב -28 בדצמבר 1900, בגיל 54. שרידיו הונחו בקבר המשפחתי של אנטוניו גומס דוס סנטוס ופרנסיסקו דה סוזה סנטוס מוריירה ומשפחותיהם בסמיטריו דוס פראזר בליסבון.
כבוד והנצחה.
פינטו זכה להוקרה וכבוד על שירותיו בכמה ארצות: בפורטוגל ובברזיל, הוענקו לו תוארי אבירות, בצרפת קבל את צלב לגיון הכבוד, ובטורקיה זכה לכבוד הצלב הגדול של מסדר המדג'יידי. הוא קיבל חברות כבוד ופרסים מאגודות מדעיות שונות, כולל חברות באגודה האסטרונומית הצרפתית למדעים באקדמיה למדעים, ו"מדליית המייסדים "של החברה הגאוגרפית המלכותית של לונדון. ב -24 בינואר 1899 הוא זכה לכבוד על ידי המלך קרלוס הראשון (1863-1908) עם הכתרתו בתואר אצולה.
כדי לכבד אותו ולזכרו נקראו על שמו, רחובות וכיכרות בערים פורטוגזיות רבות, כגון רחוב סרפה פינטו בליסבון, באנגולה, נקראה עיר מחוז על שמו ששונה לשם מונגיו. שמו ניתן אפילו לשתי ספינות, וכשם מסחרי למוצרים כמו סיגרים וביסקוויטים. במהלך ההנצחה ה -125 של ייסוד "סוסיאדה דה גאוגרפיה דה ליסבון" הוצאו שתי חותמות עם דיוקן של סרפה פינטו במקום בולט, ותמונת דיוקן שלו הופיעה גם על שטר כסף מאנגולה.
בספרי ההיסטוריה של ימינו המסע שלו מתואר כאחד המרתקים ביותר בזמנים המודרניים. במהלך שני העשורים האחרונים של המאה ה -19 השם אלכסנדר אלברטו דה רושה סרפה פינטו היה אגדי, לא רק בפורטוגל, אלא בכל רחבי אירופה, והוא תרם במידה ניכרת במשימותיו להעצמת כבודו ויוקרתה של מולדתו במציאות גאוגרפית ופוליטית באפריקה.
ATM (שיר)
ATM (ראשי תיבות של "Addicted To Money") הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ג'יי קול. השיר יצא לאור ב-20 באפריל 2018 ביחד עם כל האלבום החמישי של קול, KOD, והופק על ידי ג'יי קול. נשלח לרדיו העכשווי בארצות הברית ב -31 ביולי 2018, כסינגל השני באלבום. השיר הופיע במקום השישי בבילבורד הוט 100.
השיר מכיל דגימה מתוך השיר "I'll Never Stop Loving You", שנכתב על ידי ניקולס ברודסזקי וסאמי קאהן, ובוצע על ידי אחמד ג'מאל.
הוידאו קליפ לשיר יצא ב-20 באפריל 2018, אותו יום בו האלבום "KOD" יצא. את הקליפ ביימו קול וסקוט לייזר.
מיקומי שיא.
בשבוע הראשון של יציאת השיר "ATM" הופיע במקום הראשון בבילבורד הוט 100. השיר הוא הסינגל השני הכי מדורג של קול אחרי "Middle Child".
אליסה וייט-גלוז
אליסה וייט-גלוז (באנגלית: Alissa White-Gluz; נולדה ב-31 ביולי 1985) היא זמרת ויוצרת יהודיה קנדית, ידועה בתור סולנית להקת המטאל Arch Enemy, וסולנית לשעבר ומהמיסדים של להקת המטאלקור הקנדית The Agonist. הסגנון הווקאלי שלה כולל קולות נהמה ושירה רגילה. אף על פי שהיא קשורה בעיקר לדת מטאל מלודי, היא הופיעה כזמרת אורחת של להקות פאוור מטאל ומטאל סימפוני, בעיקר קאמלוט ודיליין, וביצעה הופעות חיות עם Nightwish ועם טאריה טורונן.
ילדותה.
וייט-גלוז נולדה במונטריאול, קוויבק, שבקנדה, הבת השנייה משלושה ילדים. סבה וסבתה היו אסירים במחנות ריכוז בזמן מלחמת העולם השנייה והצליחו להימלט. חוויותיהם במחנות נתנו השראה לשיר, "First Day in Hell" של Arch Enemy.
קריירה.
The Agonist :2004−2014.
בשנת 2004 הקימה וייט-גלוז את The Agonist (שנקראה אז "Tempest") עם חברי הלהקה דני מרינו, וכריס קלס, במונטריאול, קוויבק, קנדה. היא שחררה איתם שלושה אלבומים כסולנית הראשית שלהם.
וייט-גלוז פרסמה בדף הפייסבוק שלה, כי היא עזבה את The Agonist, וכי ויקי פסראקיס, תיקח את תפקיד הסולנית במקומה.
באוגוסט 2015 חשפה וייט-גלוז בראיון, כי שאר חברי The Agonist הוציאו אותה מהלהקה, והסירו אותה בכוח מכל מה שקשור ללהקה.
וויט-גלוז נתנה ראיון נוסף ב -2017, שם פירטה את נסיבות עזיבתה וכיצד ראתה בכך את "הבגידה הגדולה ביותר" שחשה אי פעם בחייה. לאחר מכן שחררה The Agonist את הצהרתם הציבורית החולקת על דבריה, תוך שהיא מצטטת התנהגות לא מקצועית וסכסוכים כסיבת עזיבתה.
2014-הווה: "Arch Enemy".
ב-17 במרץ 2014 הודיעה Arch Enemy כי וייט-גלוז תחליף את הסולנית לשעבר אנגלה גוסו.