תחילה זימן ואליניאנו למקאו את האב רוג'רי, אותו הכיר עוד מרומא שעה ששימש כחונך שלו בבית הספר הישועי. רוג'רי ומעט מלווים הפליגו למקאו והם הגיעו למושבת הסחר הפורטוגזית ב-20 ביולי 1579. המשימה הראשונה שהוטלה על רוג'רי הייתה לימוד מנדרינית, ניב השפה הסינית שבו דברו הפקידים והמשכילים בכל רחבי האימפריה של סין. תוך כדי כך, ובהיותו מודע לכך שיבואו אחרים בעקבותיו הוא הקים את "שֶׁנְגמָאֶרדִינְג גִ'ינְגְיְוֵּ'אן" (בית סט. מרטין), בית הספר הראשון ללימוד סינית על ידי זרים. למרות שהתקדמותו בקליטת השפה הייתה איטית, היא הספיקה ליצור תקשורת עם פקידי הממשל הסינים במהלך שני מסעות קצרים לסין (1581-1580), ולקבל מהם שיתוף פעולה בלתי צפוי. ב-1582 הורה ואליניאנו גם לאב מטאו ריצ'י, ששהה אז בהודו, להגיע למקאו על מנת להצטרף לניסיון להקים מיסיון בסין. לאחר מאמצים אישר מושל המחוזות גואנגדונג וגואנגסי, גְווֹ יִינְגפּינְג, לרוג'רי להיכנס לסין עם ריצ'י ולהתגורר באופן קבוע בבית בסמוך למגורי המשנה למלך בג'אוצ'ינג, אז עיר הבירה האדמיניסטרטיבית של גואנגדונג. השניים הגיעו לג'אוצ'ינג דרך גואנגג'ואו, בירת גואנדונג כיום, ב-10 בספטמבר 1583.
רוג'רי וריצ'י הגיעו לג'אוצ'ינג מגולחים למשעי ומגולחי ראש ולבושים כנזירים בודהיסטים. בעזרת המושל מקומי, וָאנְג פָּאן, הם רכשו חלקת קרקע שעליו נבנה בית קטן ובו קפלה. מלוחיות שנמצאו אחר כך במקום ברור שהסינים חשבו את המיסיונרים לבודהיסטים, משום שעבור הסינים הבודהיזם היה "הדת המערבית של האמונה באיש הקדוש", ולמרות שכבר לא היה דומיננטי ברחבי הממלכה בתקופה זו, עדיין נחשב לאמונה לגיטימית. רוג'רי וריצ'י רק חיזקו אשליה זו שכן מטרתם הייתה להפיץ את הדוקטרינה הנוצרית בהיחבא. כשנשאלו על ידי סינים מה מטרת בואם לסין ענו שהם "אנשים דתיים שעזבו את ארצם במערב הרחוק לאחר ששמעו על הממשל הטוב הנודע של סין, היכן שהם היו רוצים להישאר עד מותם כשהם משרתים את האל, המושל בשמיים".
השניים היו צריכים להתגבר על האמונה המוצקה של הסינים בעליונותם התרבותית והמדעית על כל העמים הזרים שנחשבו על ידי הסינים כברבריים, והם עשו זאת באמצעות פניה לרגש הסקרנות של הסינים כשהם מראים למבקרים המלומדים בביתם חפצים שהביאו מאירופה כדוגמת שעונים בגדלים שונים, מכשירים מוזיקליים, מתמטיים ואסטרונומיים, מנסרות שהראו את צבעי הקשת, ציורי שמן, ספרים שהראו באמצעות שרטוטים עבודות ארכיטקטוניות מאירופה וציורים ומפות של ערי המערב. מבלי לומר זאת בצורה מפורשת הם הראו לסינים המשכילים כי אולי בכל זאת יש מה ללמוד מזרים אלו. השמועה על השניים התפשטה ורבים באו לבקרם ולהתעניין במקומות מהם באו ולשמוע על המלומדים בארצם.
אף שרוג'רי וריצ'י הסכימו כי על מנת לשכנע את הסינים בצדקת הנצרות יש להראות כיצד האמונות הסיניות המסורתיות מתמזגות עם התאולוגיה הנוצרית התפתחו ביניהם חילוקי דעות לגבי הדרך הנכונה. ריצ'י שהעדיף את חברת המשכילים הסינים דגל בשילוב עם הקונפוציאניזם ופניה אל האליטה החברתית, בעוד שרוג'רי שהתערה בחברתם של פשוטי העם דגל בחיבור למסורות העממיות של בודהיזם וטאואיזם.
ב-1584 השלים רוג'רי כתיבת קטכיזם (מדריך להלכות ולתפילות של הדת הנוצרית) בסינית, הספר הראשון בסינית שנכתב בידי אירופאי. הספר הודפס ורוג'רי וריצ'י נהגו לחלק אותו לידידיהם כמתנה. רוג'רי נהג לבקר בכפרים בסביבה והצליח להטביל לנצרות כמה משפחות שהיוו את הגרעין של הקהילות הנוצריות הראשוניות בסין.
מטרתם הסופית של רוג'רי וריצ'י הייתה להגיע אל קיסר סין בבייג'ינג. על פי הניסיון באירופה, ומדיניות המסדר הישועי, הדרך המהירה ביותר לנצר אומה הייתה לשכנע את העומד בראשה להתנצר. אלא שרוג'רי לא זכה לכך. בנובמבר 1588, בעודו יושב בג'אוצ'ינג, קיבל רוג'רי הוראה מוואליניאנו לחזור לרומא.
החזרה לאירופה.
ואליניאנו החליט לשלוח את רוג'רי בחזרה לרומא על מנת לשדל את האפיפיור לשלוח שגריר לקיסר סין, ואן-לי במטרה לקבל אישור לכך שהמיסיונרים יוכלו להתיישב באימפריה הסינית. אך בבואו לרומא נתקלה שליחותו זו בקשיים. מותם התכוף של כמה אפיפיורים ברצף מנע את האפשרות לדון בנושא. ראש מסדר הישועים, קלאודיו אקוּאַוויווה החליט שעדיף לחכות לנסיבות טובות יותר. במצב דברים זה פרש רוג'רי לעיר סלרנו שבדרום איטליה שם המשיך בעבודתו הרוחנית להפוך את תרבות סין למוכרת יותר באירופה. הוא סיים לתרגם ללטינית את "ארבעה הספרים" (四書 – שי שוּ) המשמשים כבסיס לפילוסופיה הקונפוציאנית, כתב שירה בסינית, והפיץ עותקים של מפות סיניות שהביא איתו מג'אוצ'ינג. בנוסף הוא היה מדריך רוחני מבוקש ומוודה בבית הספר בסלרנו. הוא מת ב-11 במאי 1607.
ראמו
הדורם שיריחי
הדורם שיריחי (נולד בישראל ב-1962) הוא אורניתולוג וצפר ישראלי.
חייו.
שיריחי גדל בירושלים ובגיל 13 החל להתעניין בציפורים ובצפרות, והחל בתיעוד תנועתן של ציפורים בסביבת הרי ירושלים. במהלך שנות ה-80 וה-90 התגורר באילת, שם ייסד את פארק הצפרות באילת והיה למנהלו הראשון. הוא היה מעורב בגילויים של כמה מינים של ציפורים פלה-ארקטיות, וכמה מינים של ציפורים בישראל. בתקופה זאת נהג לערוך סיורי צפרות בנגב.
במהלך השנים פרסם מספר ספרים אקדמיים אודות ציפורים, הראשון שבהם היווה קודקס שלם ומקיף לציפורי ישראל ("Birds of Israel"), וכתוצאה מכך הרחיב את מחקריו ואף הוציא ספרים נוספים על ציפורי המזרח התיכון וציפורי אירופה. כל ספרים המרכזיים הוכתרו לאחר מכן לספר הטוב של השנה בתחום האורניתולוגיה. בשנים האחרונות חבר שיריחי במרבית ועדות העורכים של המגזינים המרכזיים בתחום האורניתולוגיה באירופה.
במרוצת שנות ה-90, החל לחקור ציפורים אוקיאניות ויונקים ימיים, ובייחוד בחצי הכדור הדרומי. מחקריו אוגדו לספר "The Complete Guide to Antarctic Wildlife", שהוצאתו הובילה למחקר בן 10 השנים מסביב לעולם, שצפוי להסתיים ביציאת הספר "Photographic Handbook of Birds of the World". שיריחי נמנה עם המעטים שביקרו בכל אחד מהאיים האנטארקטיים.
בינואר 2015, מין חדש של ינשוף שנתגלה נקרא על שמו, "Strix Hadorami," על ידי ד"ר מנואל שווייצר.
היה נשוי ללילי, ולהם בת אחת.
מערכת בתי המשפט הישראלית
קולין מקלורן
קולין מקלורן (באנגלית: Colin Maclaurin; פברואר 1698 - 14 ביוני 1746), מתמטיקאי סקוטי. פיתח את טורי מקלורן ושיטות קירוב אחרות, והיה מן הראשונים שכתבו ספרי לימוד על שיטותיו של אייזק ניוטון.
חייו.
מקלורן נולד בקילמודן שבארגיל לכומר ג'ון מקלורן. אביו מת כשהיה בן שנים אחדות, ואמו מתה לפני שהגיע לגיל תשע. הוא גדל בבית דודו, דניאל מקלורן, הכומר של קילמודן. את לימודיו באוניברסיטת גלאזגו החל בגיל 11, דבר שלא היה כה חריג באותה תקופה, ובגיל 14 הגן בהצלחה על תזת מאסטר בנושא "כח המשיכה". הוא המשיך ללמוד תאולוגיה, וב-1717, בגיל 19, נבחר כפרופסור למתמטיקה בקולג' מרסיקל של אוניברסיטת אברדין.
בחופשות ב-171 וב-1721 נסע ללונדון, שם פגש את סר אייזק ניוטון, את סמואל קלארק, את המתמטיקאי מרטין פולקס, והוגים אחרים, והתקבל כחבר בחברה המלכותית.
ב-1722, לאחר שמצא מחליף שלימד במקומו באברדין, נסע לאירופה כמחנכו של ג'ורג' יום, בנו של אלכסנדר יום, הרוזן השני ממרצ'מונט. בזמן שהיו בלורן שבצרפת, כתב מסה על "התנגשות בין גופים", שזכתה ב-1724 בפרס של האקדמיה הצרפתית למדעים. מקלורן חזר לאברדין עם מותו של תלמידו במונפלייה.
ב-1725 מונה לסגנו של הפרופסור למתמטיקה באדינבורו, ג'יימס גרגורי (אחיינו של האסטרונום והמתמטיקאי ג'יימס גרגורי). המינוי היה בהמלצתו של ניוטון בכבודו ובעצמו, לאחר שזה התרשם מעבודתו עד שהציע לשלם את שכרו של מקלורן. ב-3 בנובמבר באותה שנה החליף מקלורן את גרגורי, ומייחסים לו את העלאת קרנה של אוניברסיטת אדינבורו כמוסד מדעי מוביל.
פיתוחו המתמטי החשוב ביותר של מקלורן הוא טורי מקלורן הקרויים על שמו. אלו הם טורי חזקות מהצורה formula_1, כאשר formula_2 הם מקדמים ממשיים, האמורים, ולעיתים קרובות אף עולה בידם, לייצג פונקציות מורכבות וקשות לחישוב. טורים כאלה פותחו גם על ידי ג'יימס גרגורי (הדוד), אבל מקלורן לא היה מודע לפיתוח זה, וגילה את הטורים מחדש בעצמו. את תגליותיו הוא פרסם בספר "Methodus incrementorum directa et inversa" (שיטות לחישוב בצעדים, באופן ישר והפוך). במקביל ללאונרד אוילר, הוא גילה גם את נוסחת אוילר-מקלורן, המקרבת אינטגרלים באמצעות ממוצע של ערכי הפונקציה, וחוסמת את השגיאה במונחי הנגזרות הגבוהות של הפונקציה המדוברת.
ב-1733 נשא לאשה את אן סטיוארט, בתו של וולטר סטיוארט שהיה בשנים 1720-1721 פרקליט המדינה של סקוטלנד; לזוג נולדו שבעה ילדים. הוא התנגד נמרצות למרד היעקוביטי של 1745, ופיקח על הפעולות להגנת אדינבורו כנגד המורדים; עם כניסתם לעיר, ברח ליורק בהזמנת הארכיבישוף של יורק.
במסעו דרומה נפל מסוסו, והעייפות, החולשה והקור שפקדו אותו גרמו להופעת בצקת. הוא חזר לאדינבורו כשצבא היעקוביטים עזב אותה, אבל מת זמן קצר אחר-כך.
פול מנדס-פלור
פול מנדס פלור (באנגלית: Paul R. Mendes-Flohr; נולד ב-17 באפריל 1941) הוא פרופסור מן המניין למחשבה יהודית בעת החדשה וראש התוכנית ללימודי היהדות באוניברסיטת שיקגו ופרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.