סנאים אלה ברובם אוכלי צמחים שניזונים מעשב, פירות ואגוזים אך יגוונו בחרקים, ביצים ויצורים קטנים נוספים לרבות מכרסמים אחרים. הם עצמם מושכים אליהם מגוון טורפים ביניהם עופות דורסים, שועלים וסמוריים ולכן נוטים שלא להתרחק מהמאורות ולתצפת על הסביבה. כשזקיף רואה טורף הוא מפעיל צעקת אזעקה שמזהירה את חבריו והם נמלטים למאורות.
הולארקטי
סנאי קרקע אפריקנים
סנאי קרקע אפריקנים (שם מדעי: Xerini) הוא שבט של מכרסמים ממשפחת הסנאיים מתת-משפחת סנאיי קרקע בתוכו 3 סוגים ושישה מינים. הם קרובים לשבט סנאי קרקע ענקים המצוי גם הוא באפריקה וקרבה רחוקה יותר למרמיטות של האזור ההולארקטי.
בני שבט זה חיים באפריקה שמדרום לסהרה ובדרום אסיה (והובאו לאיים הקנריים) והם דומים במראם לסנאים רגילים, בעיקר בזנבם הסמור כלפי מעלה. כמו קרוביהם הם חיים במחילות בערבות עשב, סוואנות ובמדבריות.
אלו מכרסמים קטנים באורך 160–400 מ"מ שלחלקם פסים לאורך גופם. לעיתים הם עומדים זקופים כדי לצפות על טורפים המתקרבים אליהם. מזונם מורכב מהצומח ומהחי.
מרמוטות
הגל הצרפתי החדש
הסימפוניה החמישית של מאהלר
הסימפוניה החמישית מאת המלחין גוסטב מאהלר נכתבה ברובה בין השנים 1901–1902 במהלך שהותו של המלחין בבמאירינג אוסטריה, ובוצעה לראשונה בשנת 1904 על ידי תזמורת גירצניך בניצוח המלחין. ביצוע ממוצע אורך כשעה ורבע.
היצירה מפורסמת הודות למנעד הרגשות הגדול שבה, בין היתר סולו החצוצרה הפותח את היצירה ומצטט את מוטיב הגורל מהסיפוניה החמישית של בטהובן, סולו קרן היער בפרק השלישי והאדג'יאטו למיתרים ונבל שמבוצע לעיתים קרובות.
רקע היסטורי.
מאהלר כתב את הסימפוניה במהלך חודשי הקיץ של השנים 1901 ו-1902, בבקתה אשר יועדה למטרות הלחנה , על יד בית הקיץ שלו במאיירניג אשר בחבל קרינתיה, אוסטריה.
בפברואר 1901 למאהלר הייתה תקרית של דימום שסיכנה את חייו. בעקבות כך רופאו של מאהלר המליץ לו על תקופת שיקום הכוללת שהות באתר נופש. לאחר מספר בדיקות הוחלט על וילה אשר יושבת על אגם במחוז האוסטרי הדרומי של קרינתיה. לפי עדויות מאהלר היה מרוצה מגודלה של הוילה וכן מהאווירה באזור, ובשל כך חזר ושב למקום מספר פעמים - הוא כתב שם בקיצים שיבואו לאחר מכן את הסימפוניות השישית, השביעית וחלקים מן השמינית.
בתקופה זו מאהלר חווה הצלחות מקצועיות משמעותיות, בין היתר כמנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותי, כמנצח ראשי בתזמורת הפילהרמונית של וינה וכמלחין. בשנה הראשונה לכתיבת הסימפוניה (1901) הוא נפגש עם אלמה מאהלר ושניהם בילו את הקיץ של 1902 בוילה ולאחר התחתנו והביאו את הילד הראשון שלהם.
בסימפוניה זו מגיעה הכתיבה הקונטרפונקטית לידי שכלול גדול. מאהלר שלמד את כתיבת הקונטרפונקט הבארוקית, עם התמקדות ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך העריך את באך כגדול מלחיני המוזיקה הפוליפונית. מאהלר ניצח על יצירותיו של באך מספר פעמים והיה מנוי להוצאות תווים אשר הוציאו לאור יצירות שונות מאת באך.
בעקבות הערות מנגני הפילהרמונית של וינה, מאהלר ערך שינויים ביצירה, במיוחד בתפקידי כלי ההקשה, מה שדחה את בכורתה לשנת 1904.
בניגוד לנהוג בז'אנר הסימפוני, של זיהוי היצירה עם סולם מוגדר, מאהלר כתב את הסימפוניה ללא סולם מרכזי. במכתב להוצאת Peters מיולי 1904, הוא ציין כך:
גרסאות של היצירה.
הפרטיטורה יצאה לאור לראשונה בשנת 1904 על ידי הוצאת פטרס, לייפציג. הוצאה שנייה "חדשה", שכוללת מספר שינויים שמאהלר הכניס ליצרה בשנת 1904, יצאה לאור כשנה מאוחר יותר ב-1905. הרוויזיות האחרונות של היצירה בוצעו בידי המלחין בשנת 1911 (אותה השנה בה כתב את הסימפוניה התשיעית) לא הופיעו בהוצאות לאור עד לשנת 1964, בה פרסמה הוצאת ראץ (Ratz) את כל הגרסאות הסופיות של היצירות התזמורתיות והווקאליות של מאהלר. בשנת 2001 הוצאת פטרס פרסמה מהדורה מיוחדת של הפרטיטורה עם הערות מאת המוזיקולוג ריינהולד קוביק .
תזמור.
בדומה לסימפוניות אחרות פרי עטו, הכתיבה היא לתזמורת סימפונית מורחבת, כולל מגוון כלי הקשה.
בניגוד לשלוש הסימפוניות הקדומות שלו, סימפוניה זו היא אינסטרומנטלית בלבד, ואינה כוללת מקהלות או זמרים סולנים.
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי.
לסימפוניה החמישית, בניגוד למבנה המקובל, ישנם כחמישה פרקים המסודרים בשלוש חטיבות גדולות:
חלק I.
1.מארש אבל (Trauermarsch) בדו דיאז מינור.
אקספוזיציה:
הוראות הביצוע הן: Trauermarsch. In gemessenem Schritt. Streng. Wie ein Kondukt: מארש אבל - "בצעדים מדודים, באופן מוקפד, כמו בתהלוכת אבל". משקל 2\2 (שני חצאים).
הסימפוניה נפתחת בסולו חצוצרה - תרועת אבל הצהרתית המשלבת טריולות וספורצנדי (הדגשות), ומזכירה במקצבה את מוטיב הגורל מן הסימפוניה החמישית של בטהובן:
מיד לאחר מכן, התזמורת נכנסת בטוטי על אקורד לה מז'ור מפואר - תהליך של דימינואנדו הדרגתי המבוסס במקצב מנוקד, מסתיים בהופעתו של נושא לירי (נושא ראשון) בסולם דו דיאז מינור (מספר 2 בפרטיטורה - "באופן מאופק" etwas gehaltener), במיתרים ובקלרינטים. קטע מעבר קצר מחזיר את המאזינים לנושא הפותח, אבל בתזמור מלא, ובהבעה רגשית גדולה יותר, עם ריבוי כרומטיקה ודיסוננסים (מספר 3 בפרטיטורה – "כמו בהתחלה" wie zu anfang).
עם סיום הגרסה המורחבת של הפתיחה, מופיע בהתאמה הנושא הראשון הלירי בסולם דו דיאז מינור. מיד לאחר תצוגתו הוא מפותח ב"דו-שיח" עם המוטיב המנוקד, המופיע בחטיבת הבראס (מספר 4 בפרטיטורה – " שוב פעם באופן מאופק" wieder etwas gehaltener):
נושא חדש (שני), גם לירי באופיו בסולם לה במול מז'ור, מסכם את חלק האקספוזיציה (מספר 5 בפרטיטורה):
בסיומו של הנושא השני מופיע "מוטיב אנחה" - ספטימה מעלה וסקונדה מטה עם מקצב מנוקד:
פיתוח:
לאחר תהליך דימינואנדו ומורנדו (גסיסה) הדרגתי, מוטיב התרועה חוזר אצל החצוצרה, רק כדי לעבור באופן מיידי לחלק סוער ודרמטי במיוחד בסי במול מינור) מספר 7 בפרטיטורה – "מהיר יותר במפתיע, מלא תשוקה, סוער" plötzlich schneller. Leidenschaftlich. Wild). החצוצרות, הכינורות, וכלי הנשיפה מעץ מנגנים באופן קונטרפונקטי, כאשר סינקופות עיקשות מופיעות בטרומבונים ובקרנות. בהדרגתיות, מאהלר מאט את הטמפו (לאחר מספר 11 בפרטיטורה – "לחזור לטמפו ההתחלתי באופן בלתי מורגש" unmerklich zu tempo I zurückkehren) עד לחזרה לטמפו ההתחלתי.
רפריזה חלקית וקודה:
הנושא הראשון מופיע בפעם נוספת, בתזמור ששם דגש על כלי נשיפה מעץ ברגיסטר האמצעי-נמוך, ובהופעת כלי הקשה נוספים, כמו תוף סנר. (מספר 12 בפרטיטורה – "בכבדות" schwer). הנושא השני מופיע בשנית, בסולם רה בול מז'ור, גם בתזמור מלא יותר. (במספר 14).
הקודה מתחילה באופן מפתיע בנושא מהפיתוח, אך הפעם ללא שינוי טמפו, ובאופי אספרסיבי אבל מרוחק, תוך כדי אזכור של מוטיב הגורל. (מספר 15 בפרטיטורה – "כמו הטמפו הקודם", immer dasselbe tempo) קרשנדו הדרגתי מביא ליצירת שיא בפורטיסיסימו (fff) (מספר 18 – "מוחזק באופן מרוסן" klagend zurückhaltend), ולאחריו הופעה סופית של נושא הגורל, בדימינואנדו, ובמקביל מיתרים בטרמולי כרומטיים. הדעיכה מסתיימת בתרועה חרישית בחצוצרה, בחליל, ולבסוף בפיציקטו במיתרים הנמוכים.
2. בתנועה סוערת (Stürmisch bewegt) בלה מינור.
תצוגה:
"בהתלהבות גדולה" Mit grosser vehemenz. הפרק מתחיל בפורטיסיסימו fff סוער עם דגשים וספורצנדים מפתיעים.
בתחילתת הפרק מופיעים שני מוטיבים אשר יגיעו גם בהמשכו:
גרסה דיסטננטית ואלימה יותר ל"מוטיב האנחה" מהפרק הראשון, של נונה קטנה בעלייה ולאחר מכן סקונדה קטנה בירידה:
"מוטיב האנחה" המוקצן, ולאחריו שמיניות עוקבות בירידה, המנוגנות בסטקטו (באופן חד יחסית):
חלקי סולמות כרומטיים יורדים, יוצרים תהליך התפוגגות ומעבר לנושא השני (מספר 5 בפרטיטורה – "משמעותית איטי יותר" Bedentend langsamer) - סולו מלנכולי ביותר לצ'לי (molto cantando) ולכינורות הראשונים, מלווה בשני המוטיבים הבולטים מהנושא הראשון, שהוזכרו בנ"ל, בחטיבת כלי הנשיפה מעץ:
מעבר מהיר מאיץ בחזרה לווריאציה קצרה וחלקית על הנושא הראשון בטמפו הפותח (מספר 9 – subito tempo I), הנושא השני חוזר גם הוא במתכונת של שינויים מסוימים – בתחילה, סולו לצ'לי ולטימפני בלבד, בסולם מי במול מינור, עם הצטרפות מאוחרת יותר של ויולות וקלרינטים ברגיסט הנמוך. לבסוף קרנות בהכפלה וכינורות מתחלקים בנושא (מספר 12).
פיתוח ורפריזה:
לאחר גשר קצר, מופיע במפתיע הנושא השני מתוך הפרק הראשון, בטונליות של סי מז'ור ("באופן פתאומי, איטי יותר במידה רבה" - plötzlich wieder bedeutend langsamer), ולאחריו גרסה עולזת, מרובת טריולות של הנושא הראשון בלה במול מז'ור (מספר 16 – "יותר התקדמות באופן מיידי" piu mosso subito), קטע כרומטי בירידה מחזיר אותנו לעוד הופעה של הנושא הראשון, שבאמצעו עובר באופן מידי לנושא השני במי מינור, באופן תזמורי מורחב יותר ("קצת לאט יותר" - etwas langsamer).
מאהלר בונה בהדרגתיות מתח, עד לכדי יצירת קליימקס עוצמתי בפה מינור (24 – "באופן דחוף" etwas langsamer), שמתפוגג, רק כדי לבנות מתח לקטע כוראלי נפלא בחטיבת הבראס (מספר 28 – "בכבדות" pesante):
בקודה, הופעת הנושא הראשון בפעם האחרונה (31) כתובה עם תחושת כבדות גדולה בהרבה, שמתקדמת להופעה של הנושא הראשון עם פרגמנטים חלקיים מהמוטיבים המרכזיים, והנושא עצמו בחטיבת הצ'לי והבאסי. מוטיב ה"אנחה" עובר בין הכלים השונים בסולואים תוך כדי דימנואנדו, עד לכדי התפוגגות מוחלטת.
חלק II.
3. סקרצו ברה מז'ור.