בני הלימבו מספרים לדנטה שגן העדן נוצר רק לאחר שהגיעה הבשורה לפי ישו. הדבר הראשון שעשה ישו לאחר מותו, היה להעלות את הראויים לגן העדן. ורגיליוס מציג בפני דנטה את חבריו הטובים בלימבו - הומרוס, הורציוס, אובידיוס ולוקנוס, המקבלים את דנטה אליהם ומזמינים אותו לצעוד איתם כשווה (קנטו 4).
מעגל שני: תאווה.
בפתח המעגל השני נמצא מינוס מלך כרתים, המתואר כענק בעל זנב נחשי, עבה וארוך. מינוס שופט את הנשמות זו אחר זו למעגלי הגיהנום בכך שהוא כורך סביב עצמו את זנבו כמספר המעגלים אשר הנשמה צריכה להישלח למטה בגיהנום. במעגל השני נתונים אלו שחטאו בתאוות בשרים ואהבה אסורה, ועונשם הנצחי הוא להיסחף במשבי הרוח השחורה והעזה של התופת ללא יכולת להתנגד, בדיוק כפי שלא התנגדו לדחף וליצר שגרם להם לחטוא. דנטה רואה שם את הלנה מספרטה, טריסטן ואיזולדה ועוד.
פאולו מלטסטה ופרנצ'סקה די רימיני מספרים לדנטה את סיפור מותם - פרנצ'סקה שודכה לאחיו של פאולו, אך בגדה בו עם פאולו. כשארוסה גילה זאת, הוא דקר את שניהם ביחד. דנטה, מלא רחמים וצער מסיפורם המדכא, מתעלף שנית (קנטו 5).
מעגל שלישי: גרגרנות.
במעגל השלישי ניצבים אלו שחטאו בגרגרנות. עונשם הוא לשכב בביצה מטונפת של בוץ וצואה, נשטפים וקופאים בגשם וברד מזוהמים. שומר המעגל השלישי הוא קרברוס, הכלב התלת-ראשי אשר שומר במיתולוגיה היוונית על שערי השאול. ורגיליוס עוקף אותו בכך שהוא דוחף לאחד משלושת פיותיו בוץ מלוא החופן, אשר מסיח את דעתו. במעגל השלישי פוגש דנטה את צ'אקו, בן עירו, המתנבא על מלחמת המפלגות העתידה לקרות בפירנצה (בין הגואלפים השחורים לגואלפים הלבנים, שבמסגרתה יגורש דנטה מפירנצה).
בשלב זה, ורגיליוס מסביר לדנטה את עתיד נשמות המתים אחרי יום הדין - הנשמות יתאחדו עם גופן אך יישלחו חזרה לגן עדן ולגיהנום בהתאמה, הפעם לא בתור נשמות אלא בתור בני אדם עם גוף פיזי (כך שלמתענים בתופת העינויים יהיו מרים יותר, ולשוהים בגן עדן יהיה טוב שלם ומלא אף יותר מלפני כן). דנטה שואל את צ'אקו על גורלם של בני פירנצה נוספים, וזה מספר לו שבהמשך מסעו יפגוש אותם מתענים בתופת. (קנטו 6)
מעגל רביעי: חמדנות.
על החמדנים במעגל הרביעי מופקד פלוטו, אל השאול, המקושר לכסף וממון. פלוטו מדבר בשפה לא מובנת, וורגיליוס גוער בו ומשתיק אותו. במעגל הרביעי נמצאים הקמצנים והפזרנים, מגלגלים משאות כבדים אלו כנגד אלו, מתנגשים וצועקים: "למה בזבזת?" "ולמה חסכת?". במעגל זה שוכנים אפיפיורים וקרדינלים רבים, אשר כולם הופכים זהים בגיהנום משום שבעולם האמיתי ביקשו להתפרסם ולהתבדל משאר בני האדם בעזרת ממונם הרב. ורגיליוס מספר לדנטה על פורטונה, אלת המזל המיתולוגית, אשר ע"פ דנטה היא שליחה של אלוהים ומשחקת בגורלם של בני האדם לטובה ולרעה. (התחלה-אמצע קנטו 7)
מעגל חמישי: זעם, עצלות וגאוותנות.
דנטה וורגיליוס ממשיכים לרדת ומגיעים לביצה, היא הנהר סטיקס, שבה מדשדשים ונלחמים זה בזה אלו שזעמם גבר עליהם, ומתחת למים, אלו הגורמים להם לבעבע, הסובלים מצחנת הבטלנות - חטא העצלנות (סוף קנטו 7). דנטה ומלווהו מגיעים לרגלי מגדל גבוה שבראשו נמצאות זוג להבות קטנות מהבהבות, שמאותתות ללהבה שלישית הנמצאת הרחק באופק. בסירה קטנה מגיע פלגיאס, משיט החוטאים בעצלות (פלגיאס הוא מלך לפיטאה, אביה של כרוניס, ששרף את מקדש אפולו בדלפי כנקמה על העוול שנעשה לכרוניס על ידי אפולו). השניים חוצים את הסטיקס (קנטו 8) ועוברים על פני החוטאים בגאווה מופרזת, ביניהם מלכים רבים, הנדונים לחיות בביצה מזוהמת כחזירים. דנטה נתקל בפיליפו ארג'נטי, אליו הוא רוכש בוז רב. הם מתקרבים לעיר הגיהנום דיס, שחומותיה ברזל מלובן ורותח ומגדליה (להם דנטה קורא "מסגדים") אדומים מאש הגיהנום שבתוכם.
השדים השומרים בשערי העיר מסרבים להכניס את דנטה ודורשים כי ישוב על עקביו בלי ורגיליוס. השניים ניצבים ליד השער, אובדי עצות, ממתינים לסיוע מגן העדן. במקום חולפות מדוזה ואחיותיה הגורגונות, וורגיליוס מכסה את עיניו של דנטה כדי שלא יהפוך לאבן אם יביט במדוזה. ורגיליוס מובך ומושפל לנוכח ההפסד מול השדים, דבר הגורם לדנטה לפחד אף יותר בחושבו שהשדים יפגעו בו ללא ורגיליוס. לבסוף, מגיע מגן העדן מלאך ופותח את השערים עבורם. (קנטו 9)
מעגל שישי: כופרים.
השניים נכנסים בשערי דיס ופוסעים לאורך הקיר, כאשר הם נתקלים באנשים המבכים את גורלם בתוך קברים פתוחים, אשר בתוכם בוערת אש תמיד. אלו הם הכופרים והאפיקוראים. עיקר קנטו 10 מוקדש אחר כך לשיחה בין דנטה לפרינטה דלי אוברטי, מנהיג הגיבלינים (יריביה הפוליטיים של סיעתו), הנענש כראוי לו בעולם הבא על שום גישתו האפיקוראית לחיים. קוולקנטה קוולקנטי מתפרץ מקברו באמצע השיחה ושואל את דנטה לגורל בנו, חבר טוב של דנטה.
פרינטה מנבא לדנטה גלות מפירנצה ומסביר שלמתים ישנה יכולת לראות את העתיד אך לא את ההווה, יכולת שתיעלם אחרי יום הדין שכן אז הזמן יפסיק להתקיים.
מעגל שביעי: האלימים.
הם נפנים (קנטו 11) אל העיר פנימה ומגיעים לשלוש טבעות שבהן מצויים ה"אלימים". דנטה וורגיליוס חולפים על פני מצבתו של האפיפיור אנסטסיוס השני, אשר אותו מאשים דנטה בכפירה. ורגיליוס מסביר לדנטה את מבנה הגיהנום, את חומרת חטא ההלוואה בריבית ואת מעמדה הרם של האמנות בעיני האל (האמנות, לפי דנטה, נועדה לחקות את הטבע, על כן היא בתו של הטבע. הטבע נברא על ידי אלוהים, על כן הטבע הוא בנו של אלוהים. מכך יוצא שהאמנות היא נכדתו של האל). הם פוגשים במינוטאור, השומר על המעגל השביעי. בטבעת הראשונה של המעגל השמיני זורם נהר דם רותח, שבו מתבשלים אלו שפעלו באלימות כנגד אחרים, כשקנטאורים משגיחים עליהם. כל אחד טבול בדם הרותח בהתאם למידת חטאו. העריצים טובלים עד עיניהם. (קנטו 12)
בטבעת השנייה מוצאים השניים יער סבוך ואפל, אשר עליו שחורים וענפיו קוצניים. ביער זה מצויים המתאבדים והמשחיתים את רכושם. המתאבדים הופכים לעצים, ועליהם וענפיהם נשברים ונהרסים על ידי הרפיות וחיות אחרות. דנטה לומד במעגל זה שהמתאבדים אמנם יעלו לירושלים ביום הדין, אך יחזרו לתופת ללא גופם, כי אין להשיב את מה שהם ויתרו עליו. המשחיתים נרדפים ביער על ידי כלבים וזאבים, ושוברים את ענפי המתאבדים בריצתם. (קנטו 13)
לאחר מכן, מגיעים השניים אל הטבעת השלישית, במדבר חול רותח שעליו יורד גשם של אש. המחציפים פניהם לאלוהים, המלווים בריבית, החוטאים במעשי סדום (עליהם מבוסס העונש - התמונה המתוארת בקנטו הזה דומה לתיאור התנ"כי של השמדת סדום ועמורה) והאלימים כלפי האמנות.
דנטה פוגש פה את קפנאוס, אחד מהמלכים שמרדו בזאוס, עדיין מחציף פניו אל האל ומראה לו שעונשו לא לימד אותו אף לקח. הוא פוגש שם גם את מורו, ברונטו לטיני, והשניים מחליפים מחמאות ושבחים. (קנטונים 14–16)
מעגל שמיני: הרמאים.
דנטה וורגיליוס מגיעים למעלה הר ופוגשים במפלצת איומה, שעירה, עקרבית וממוזלגת זנב אך בעלת פני גבר יפות, היא מפלצת המרמה והבוגדנות גריאון. השניים ממריאים על כנף המפלצת אל מקום שבתם של הרמאים (קנטו 17).
המעגל השמיני הוא מבנה בצורת משפך ועליו עשר תעלות טבעתיות. המעגל נקרא "תעלות הרשע" (Malebolge). בכל תעלה נענשים הרמאים לפי סוג הרמאות בה הם אשמים. דנטה וורגיליוס חוצים את התעלות בעזרת גשרים תלויים המחברים בין הגדות של כל תעלה.
ראשית עוברים דנטה וורגיליוס דרך תעלה I, החיצונית ביותר, שבה נענשים המפתים והסרסורים. הם מוצעדים בתעלה, מפתים מול סרסורים, תחת הצלפות אין-סופיות של שדים מקורננים (תחילת קנטו 18). בתעלה זו דנטה מזהה את יאסון המיתולוגי, אשר גנב את גיזת הזהב והרבה לפתות נשים ולשבור את ליבן.
משם הם מגיעים לתעלה II, אשר בה החנפנים והזונות טבולים לנצח בהפרשות בני-אדם (סוף קנטו 18). דנטה פוגש פה את אלסיו אינטרמינלי מלוקה, ואת תאיס הפרוצה.
בתעלה III רואה דנטה את אילו המוכרים עמדות כוח בכנסייה תמורת טובות הנאה. אלו מוכנסים לבורות כשראשם בתחתית הבור ורגליהם בוערות בפתחו. דנטה מדבר עם האפיפיור ניקולאוס השלישי, אשר מספר לו שבוניפקיוס השמיני, יורשו בתפקיד, יגיע גם למעגל זה, יוכנס אל אותו בור שבו שוכן האפיפיור ניקולאוס וידחוף אותו עמוק יותר פנימה, יעמיס עליו את משקלו ואת גופו הרותח. (קנטו 19).
תעלה IV היא תעלתם של נביאי השקר ומגידי העתידות. ראשם סובב לאחור, כך שהם רואים רק את מה שמאחוריהם, על כן שבחייהם ניסו לראות קדימה ועכשיו נבצרה מהם יכולת זו. החוטאים הללו שותקים ובוכים, כי בחייהם דיברו יותר מן המותר להם. ראשם המסובב, בו דנטה רואה פגם בצלם האלוהים בו ברא האל את האדם, מדגיש את ההבדל בינם לבין אלוהים, אותו ניסו לטשטש במהלך חייהם. (קנטו 20).
בתעלה V נענשים המנצלים עמדות כוח לביצוע מעשי שחיתות והמועלים. אלו טבועים בנהר זפת רותחת, ונשמרים על ידי שדונים חמושים בחניתות - אלו המלבראנכה (בתרגום חופשי - טלפיים מרושעים), אשר מלווים את דנטה וורגיליוס במסעם בתעלה זו. מלקודה, מנהיג השדים, מסביר לוורגיליוס שהמעבר לתעלה הבאה התמוטט ברעידת האדמה הגדולה שהייתה אחרי צליבתו של ישו, אשר הורגשה גם בתופת, ומספר לו שישנו מעבר שלם לא רחוק משם (קנטו 21). בעוברם את תעלה V דנטה מתבונן בשדים מענים את החוטאים בקלשוניהם, וכאשר אחד החוטאים עובד על השדים ומתחמק מהם, שניים מהשדים נלחמים ונטבלים יחדיו בזפת הרותחת (קנטו 22). דנטה מבין שמכיוון שהיה עד להשפלתם של השדים, אלו עשויים לצאת נגדו ולתקוף אותו, לכן הוא וורגיליוס בורחים אל התעלה השישית.