בעוד שבין 1820 ל-1830 הסתכמה ההגירה ב־152,000 נפש, ובין 1830 ל-1840 בכ-600 אלף, בעשור של שנות הארבעים חל גידול משמעותי בה ל-1.71 מיליון בעיקר על רקע רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שהביא לראשונה אוכלוסיית מהגרים גדולה שאינה ממוצא אנגלי ואינה פרוטסטנטית. במחצית השנייה של המאה ה-19 הגיעו לארצות הברית קרוב ל-20 מיליון מהגרים, והאוכלוסייה קפצה מ-31.4 מיליון ב-1860 ל-76 מיליון בסוף המאה. בעוד המהגרים מגיעים בהמוניהם, נרשמה ירידה של ממש בשיעורי הפריון לקראת סוף המאה.
בתחילת המאה ה-20 הגיעה ההגירה לשיא הן במספר המהגרים - 8.8 מיליון בעשור הראשון של המאה, או 10.4 אחוז מהאוכלוסייה. שיטפון המהגרים נמשך גם בעשור שלאחריו - 5.7 מיליון, למרות הקשיים שהציבה מלחמת העולם הראשונה, והביא את המחוקקים האמריקאים להציב גבולות להגירה, ובמיוחד את חוק ההגירה של 1924, שהביא לצניחה במספר המהגרים (528 אלף בלבד בעשור 1931–1940).
ב-1936 מנתה האוכלוסייה כ-128 מיליון בני אדם. השפל הגדול הביא לצניחה בילודה. שיעור הפריון ירד לשפל חסר תקדים - 2.15 ילדים לאישה, ומספר הלידות ירד לשפל של 2.35 מיליון בשנה. היציאה מהשפל במקביל למלחמת העולם השנייה הביאה לנסיקה במספר הלידות, במיוחד משנת 1946, והדור שנולד מאז ועד אמצע שנות השישים כונה דור הבייבי בום. בשיאו, בשנת 1957, נולדו מעל 4.3 מיליוני תינוקות.
ב-1966 חצתה אוכלוסיית ארצות הברית את רף ה-200 מיליון. באוקטובר 2006 חצה מספר אזרחי ארצות הברית את קו ה-300 מיליון. במהלך המאה ה-20 גדלה האוכלוסייה האמריקאית פי 3.7, מכ-76 מיליון ב-1900 ל-282 מיליון ב-2000.
אם לאחר היווסדה התרכזה כל האוכלוסייה, להוציא אוכלוסייה ילידית, בחוף המזרחי, עם השנים ולאור ההתיישבות המסיבית בחוף המערבי וביתר המדינה עבר מרכז הכובד של האוכלוסייה מערבה (ראו משמאל).
פריון וילודה.
שיעור הפריון לשנת 2018 מוערך ב-1.73. באוכלוסייה הלבנה שאינה היספאנית השיעור נמוך יותר ועומד על כ-1.7 לעומת כ-1.8 באוכלוסייה השחורה שאינה היספאנית וכ-2 באוכלוסיית ההיספאנים.
שיא במספר הלידות בארצות הברית נרשם בשתי תקופות: ב-1957, בשיאו של הבייבי בום, נרשמו כ-4.3 מיליון לידות, בשיעור פריון של 3.8. אוכלוסיית ארצות הברית הייתה אז 170 מיליון תושבים. השיא נשבר במעט חמישים שנה מאוחר יותר כאשר ב-2007 נולדו יותר מ-4.3 מיליון, לאוכלוסייה של 300 מיליון ושיעור פריון שהגיע שוב לרמה גבוהה לעומת שנות השבעים והשמונים - 2.12. מאז 2007 נרשמת ירידה עקבית בשיעורי הפריון, ומספר הלידות יורד אף הוא וב-2018 הסתכם בקירוב בכ-3.8 מיליון. ב-2020 נמשכה הירידה לכ-3.6 מיליון.
תוחלת חיים ותמותה.
תוחלת החיים של תושבי ארצות הברית גבוהה בהשוואה עולמית, אך נמוכה יחסית למדינות המערב. נכון לעשור השני של המאה ה-21 תוחלת החיים בלידה הגיעה ל-78.7 (גברים 76.3, נשים 81.1; ממוקמת 31 בעולם) לעומת כ-84 ביפן ובשווייץ, זאת למרות ההשקעה הגדולה במערכת הבריאות האמריקאית (כ-18 אחוזים מהתמ"ג). בשנים 2016–2018 אף נרשמה ירידה קלה בתוחלת החיים בניגוד למגמות בעולם ולמגמות-עבר בארצות הברית, והיא מיוחסת בחלקה למוות מנטילת מינון יתר של אופיואידים. בשנת 2017 נרשמו כ-70,000 מקרי מוות מנטילת מינון יתר של תרופות.
שיעור התמותה הגיע למינימום ב-2009 (7.9 ל-1,000) ומאז הוא מטפס בהדרגה (8.7 ב-2017). שיעור התמותה צפוי להמשיך ולעלות על רקע הזדקנותו של דור הבייבי בום שגדול בהרבה מהדור שקדם לו, ועל רקע עליית שיעור הקשישים באוכלוסייה מכ-15 אחוזים כיום (2019) אל מעל 20 אחוזים תוך כעשור.
מתוך 2.744 מיליון מקרי מוות ב-2016, כ-635,000 (23.1 אחוזים) מתו ממחלות לב וכלי דם, וכ-598 אלף (21.8%) מסרטן לסוגיו. ב-1980, להשוואה, אחוז המתים ממחלות לב היה 38.2 ומסרטן כ-21%.
מגפת הקורונה והשפעתה.
לפחות על פי המקרים המדווחים, ארצות הברית הובילה במספר מקרי התמותה מקורונה בעולם - כמיליון ממרץ 2020 עד מרץ 2022. התמותה הכוללת ב-2020 הייתה כ-3.4 מיליון, לעומת כ-2.85 ב-2019, וב-2021 נרשם מספר דומה -כ-3.4 מיליון. כתוצאה, נרשם כמעט שוויון בין מספר הלידות והפטירות במדינה והגידול הטבעי ירד מתחת ל-200 אלף.
הרכב אתני.
צאצאי המתיישבים האירופאים והחלוצים הראשונים שהיגרו לארצות הברית, מהווים כ-70% מהאוכלוסייה הכללית.
הקבוצה השנייה בגודלה היא צאצאי העבדים האפריקאים, המונה כ-42 מיליון נפש, כ-13% מכלל האוכלוסייה. קבוצת ההיספנו-אמריקנים מונה כ-36 מיליון נפש; רובם ככולם קתולים ודוברים בעיקר ספרדית. קבוצות נוספות הם הילידיים, צאצאי תושביה המקוריים של היבשת, המונים 1.3 מיליון נפש, צאצאי המהגרים האסיאתיים (סינים, יפנים, קוריאנים ופיליפינים) – כ-14 מיליון נפש.
הדת הגדולה ביותר בארצות הברית היא הנצרות הפרוטסטנטית. ע"פ מחקר של מרכז פיו משנת 2007 מתחלקת האוכלוסייה לפי השתייכות דתית: 78.5% נוצרים, כאשר מתוכם 51.3% פרוטסטנטים, 23.9% קתולים. 1.7% יהודים, 0.7% בודהיסטים 0.6% מוסלמים 0.4% הינדואיסטים ו-1.2% אחרים.
בארצות הברית חיים יותר יהודים מאשר בכל מדינה אחרת בעולם, למעט ישראל. קשה לאמוד את מספרם המדויק, שכן שיעור ההתבוללות גבוה והגדרת מיהו יהודי הופכת נזילה יותר ויותר. ההערכה המקובלת היא שבשנת 2005 חיו בארצות הברית מעט פחות מ-6 מיליון יהודים.
יהודי ארצות הברית מתגוררים בעיקר בערים הגדולות, בדומה ליהודים במדינות רבות אחרות. בעיר הגדולה בארצות הברית, ניו יורק, מתגוררים יותר יהודים מאשר בכל עיר אחרת בעולם; מספרם קטן במעט ממיליון, כשישית מכלל יהודי ארצות הברית. ניו יורק היא מקום המושב הראשי של כמה חסידויות חרדיות; לשכונות שלמות בניו יורק אופי יהודי-חרדי מוחלט.
וסילי זייצב
וסילי גריגוריביץ' זָייצב (ברוסית: Васи́лий Григо́рьевич За́йцев; 23 במרץ 1915 - 15 בדצמבר 1991) היה צלף סובייטי, מגיבורי מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
וסילי זייצב נולד בכפר ילינינקה במחוז צ'ליאבינסק שבהרי אורל. הוריו היו איכרים. לאחר סיום בית ספר יסודי, למד זייצב בבית הספר המקצועי לבינוי. הוא עבד כפועל בניין בעיר מגניטוגורסק ובשנת 1937 התגייס לחיל הים הסובייטי. הוא עבר הכשרה בסיסית והוצב בעיר ולדיווסטוק, שם שירת כפקיד באגף הכספים של מטה הצי. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 הגיש מספר בקשות לעבור לתפקיד קרבי. רק כעבור כשנה, בספטמבר 1942, אושרה בקשתו. הוא צורף ליחידת חי"ר שהורכבה ממלחי הצי ושנשלחה לחזית סטלינגרד.
במהלך הקרב על סטאלינגרד, בין 10 בנובמבר ל-17 בדצמבר 1942, הרג זייצב 114 חיילים וקצינים גרמנים ובהם 11 צלפים. עוד קודם לכן הרג זייצב 32 חיילי ורמאכט בעזרת רובה המוסין הסטנדרטי. אהדת הציבור לזייצב התפתחה על ידי שמועות שעברו מפה לאוזן, והיא היוותה זריקת עידוד לחיילים המותשים של הצבא האדום שלחמו בסטלינגרד.
מקורות סובייטים טוענים כי הגרמנים הביאו את מפקד בית הספר הגרמני לצלפים, אוברסט היינץ תורבלד (יש הטוענים שהיה זה מיור ארווין קוניג) על מנת לחסל את זייצב, אך זייצב גבר עליו. לאחר מצוד של מספר ימים זיהה זייצב את יריבו מתחבא מתחת לערימה של לוחות מתכת וירה בו למוות. הכוונת הטלסקופית של יריבו, לכאורה השלל המוערך ביותר של זייצב, עדיין מוצגת כיום במוסקבה במוזיאון הצבא, אך סיפור דרמטי זה עדיין לא אושר בעיקרו. לסיפור זה אין שום תזכורת בדיווחיו של אלכסנדר שרבקוב על אף שכמעט כל היבט של צלפות דווח לעומק.
זייצב גדל בהרי אורל ולמד צליפה על ידי ציד איילים. "זייצ" משמעו "ארנב" ברוסית. הצלפים שאימן נקראו "זייצָ'טַה", משמעו ארנבים צעירים. מספר ההריגות של 30 הצלפים אשר זייצב אימן מוערך ב-1,126 חיילי אויב. אנטוני ביוור כותב בספרו שזו הייתה תחילתה של "תנועת הצלפים" בארמייה ה-62 של הצבא האדום. התקיימו ועידות על מנת להפיץ את תורת הצליפה ולהחליף מידע על טכניקות ועקרונות אשר לא היו מוגבלים לצליפה בלבד.
בינואר 1943 נפצע זייצב בעיניו מרסיסי פצצת מרגמה וכתוצאה מהפציעה סבל מעיוורון. האופתלמולוג הסובייטי הנודע פרופסור ולדימיר פילאטוב הצליח לשחזר את ראייתו. לאחר ההחלמה חזר זייצב לשירות צבאי פעיל. תחילה היה מדריך בבית ספר לצליפה בעורף אך כעבור זמן קצר ביקש לשוב לחזית. כמפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה השתתף בקרבות לשחרור אוקראינה ומולדובה. בסתיו 1944 נפצע קשה בקרב על נהר הדניסטר ובכך סיים את השתתפותו במלחמה. בקיץ 1945 שוחרר זייצב מהצבא בדרגת קפיטן. מספר ההריגות הכולל שוודאו, של זייצב, הוא 242. זייצב מאשר זאת גם בספרו "זכרונות הצלף" (Записки снайпера).
לאחר המלחמה למד זייצב הנדסת מכונות ולאחר סיום לימודיו עבד בתעשיית הטקסטיל, והיה מנהל מפעל בעיר קייב.
וסילי זייצב נפטר ב-15 בדצמבר 1991 . בצוואתו ביקש להיקבר בוולגוגרד (שמה הנוכחי של "סטלינגרד") לצד הלוחמים שנהרגו בקרב על הגנת העיר. אך למרות זאת נקבר בקייב, עיר מגוריו. רק בינואר 2006, באישורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, הועבר ארונו של זייצב מקייב לוולגוגרד והוא נקבר בבית העלמין בגבעת מאמייב למרגלות אנדרטת אמא מולדת. הרובה של זייצב מוצג כיום במוזיאון סטלינגרד.
דמותו של זייצב הונצחה בשני סרטים: סרט רוסי-צרפתי "מלאכי המוות" (1993) (Ангелы смерти) וסרט אמריקאי-בריטי "אויב בשער" (2001), שם גולמה דמותו על ידי השחקן ג'וד לאו.
ג'יימס סטוקדייל
ג'יימס בונד סטוקדייל (באנגלית: James Stockdale; 23 בדצמבר 1923 - 5 ביולי 2005) היה איש צבא אמריקני, סופר ומועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
חייו.