אולימפיאדת השחמט ה-25 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בלוצרן, שבשווייץ, בין 29 באוקטובר ל-16 בנובמבר 1982.
התחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-13.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים.
אולימפיאדת ה-10 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
בתחרות זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-30.
להלן התוצאות:
איזידור מסביליה
אורלי אזולאי
אורלי אזולאי (נולדה ב-1953) היא עיתונאית וסופרת פוליטית ישראלית. הייתה כתבת מן המניין בעיתון "ידיעות אחרונות" משנת 1976 ועד 2021, ובתפקידה האחרון שימשה שליחת העיתון לוושינגטון.
ביוגרפיה.
אזולאי, ילידת ראשון לציון, החלה את דרכה העיתונאית במהלך שירותה בצה"ל, ככתבת צבאית ב"מערכות ים" - ביטאון חיל הים, לפני מלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן הצטרפה ל"ידיעות אחרונות" ומונתה לכתבת באזור השרון ונתניה. בתקופה זו פרסמה סדרת כתבות שזכו להד תקשורתי רב, על המאבק בין כנופיות הפשע בנתניה. בהמשך דרכה מונתה לכתבת הפוליטית של העיתון וסיקרה שורה של מערכות בחירות. משנת 1976 פעילה כעיתונאית במשרה מלאה בעיתון.
אזולאי הייתה בין העיתונאים היחידים שהועמדו לדין בעבירות סוב יודיצה. ב-1978 פרסמה כתבה אוהדת על מורשע בפלילים יומיים לפני מתן גזר דינו. אזולאי הורשעה בעבירה על-פי סעיף 41 לחוק בתי המשפט והוטל עליה קנס בסך 1,000 לירות. ב-1981 דחה בית המשפט המחוזי את ערעורה. ב-1983 נדחה ערעורה לבית המשפט העליון על ידי הרכב של שלושה שופטים בראשות אהרן ברק.
ב-1993 נשלחה לפריז ככתבת "ידיעות אחרונות" בצרפת. במסגרת תפקידה סיקרה את המגעים הראשונים בין נציגים ישראלים ופלסטינים, ראיינה את יאסר ערפאת במפקדת אש'ף בתוניס, וערכה מספר מסעות לצפון אפריקה.
אזולאי פרסמה לראשונה את "פיקדון רבין": התחייבות שהפקיד ראש הממשלה יצחק רבין בידיו של מזכיר המדינה האמריקאי וורן כריסטופר כי ישראל תיסוג מכל רמת הגולן בתמורה לשלום מלא וסידורי ביטחון עם סוריה. בספרה על שמעון פרס תיארה אזולאי שיחה שהתקיימה בביתו של הנשיא, עזר ויצמן, זמן קצר לאחר שפרס נכנס ללשכת ראש הממשלה בעקבות רצח רבין, שבה סיפר פרס לוויצמן שנדהם לגלות את "פיקדון רבין", שעליו לא ידע הוא עצמו דבר.
ב-1996 שבה אזולאי לישראל וסיקרה את מערכת הבחירות, ולאחר מכן יצאה לוושינגטון כפרשנית וכתבת העיתון בארצות הברית. במסגרת שליחותה סיקרה ועידות שלום, בהן את הסכם ואי, את ועידת קמפ דייוויד ואת ועידת שפרדסטאון. אזולאי יצאה למשימות עיתונאיות במדינות "ציר הרשע" ודיווחה מאיראן, מעיראק ומקוריאה הצפונית. היא הייתה העיתונאית הישראלית הראשונה שהוזמנה לארמון המלך בריאד ודיווחה מפסגת הליגה הערבית בערב הסעודית. כמו כן סיקרה מוקדי מתיחות ברחבי העולם, בהם אפגניסטן, פקיסטן, כווית, קטר ומפקדת החזבאללה בביירות. אזולאי יצאה פעמיים למשימות עיתונאיות באיראן. ב-2015 שהתה 14 ימים באיראן ודיווחיה ב"ידיעות אחרונות" סוקרו בהרחבה על ידי הטלוויזיה האיראנית. ב-2005 כיסתה את מערכת הבחירות באיראן, כאשר אחמדינאג'ד נבחר לנשיא.
ב-18 באוקטובר 2018 טענה בידיעות אחרונות כי בשנת 1992, בהיותה חברת פאנל בתוכנית "פופוליטיקה", הותקפה מינית על ידי דן מרגלית, מנחה התוכנית.
ב-21 בינואר 2021, יום לאחר השבעתו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, הודיעה אזולאי במאמר פרידה ב"ידיעות אחרונות" כי בתום סיקור 4 שנות כהונתו של טראמפ, ו-45 שנות עבודה סדירה בעיתון, היא מסיימת את עבודתה הרציפה בו ופונה לכתיבת ספר.
חייה הפרטיים.
אזולאי הייתה נשואה ליעקב כץ, בנו של איש מחלקת הספורט של קול ישראל לשעבר יואל כץ, ולהם בן ובת. כיום היא נשואה להווארד ארנשטיין, עיתונאי בכיר וראש משרד הרדיו של CBS בוושינגטון.
שירה וסרמן, בתה, נודעה בכינוי חצי שירה בשל דיאטה מוצלחת שעברה, ובמסגרתה השילה ממשקלה 70 ק"ג וכיום היא מגישה פינה קבועה בנושאי תזונה בערוץ 10. בנה, ד'ר ירדן כץ, הוא מדען בכיר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
אזולאי היא אחותן הבכורה של הסופרת אילנה ברנשטיין ושל האוצרת והבמאית ד"ר אריאלה אזולאי, כיום פרופסורית באוניברסיטת "בראון" בפרובידנס.
ב-2010 פורסם שאורלי אזולאי ובעלה נעצרו בחשד לגידול סמים וכוונה להפיצם לאחר שנמצאו בביתם 11 שתילי מריחואנה חלקם בגובה 2 מטרים - בית המשפט בוושינגטון קבע שאין בסיס לטענות המשטרה והשופט החליט לבטל את הדיון בתיק. לא הוגש נגד אזולאי כתב אישום, ולאחר כמה שעות היא שוחררה.
ארטורו שוורץ
ארטורו שוורץ (באיטלקית: Arturo Schwarz; 3 בפברואר 1924 – 23 ביוני 2021) היה היסטוריון, מבקר אמנות, משורר, סוחר אמנות ואספן אמנות יהודי איטלקי.
ביוגרפיה.
שוורץ נולד בשנת 1924 בעיר אלכסנדריה שבמצרים למשפחה יהודית. בשנת 1949 גורש שוורץ ממצרים בעקבות פעילות פוליטית ציונית. הוא היגר לאיטליה והתיישב בעיר מילאנו. שם, פתח חנות ספרים ואחר כך גלריה לאמנות הנושאת את שמו. הוא היה קשור אל קבוצת האמנים הסוריאליסטים ובייחוד אל מאן ריי, אנדרה ברטון ומרסל דושאן.
בשנת 1967 פרסם שוורץ את ספרו "The Complete Works of Marcel Duchamp" על מרסל דושאן. הספר עב הכרס משמש גם כקטלוג של עבודותיו של האמן ומכיל פרשנות ביוגרפית לעבודתו. שוורץ, שהיה בקשרי ידידות ועסקים עם דושאן, טען כי האמן, שנפטר בשנת 1968, קרא את הטקסט ואישר אותו.
במשך השנים נוצרו קשרים הדוקים בין שוורץ לבין מוזיאון ישראל בירושלים. בשנת 1972 תרם שוורץ סט של העתקים מיצירות הרדי מייד של מרסל דושאן למוזיאון. בשנת 1991 תרם שוורץ למוזיאון ספרייה המכילה ספרים, ספרי אמן, מכתבים וחומר תיעודי על תנועות הדאדא והסוריאליזם. אוסף אמנות גדול בן כ-700 יצירות אמנות הקשורות לתנועת אלו נתרם על ידו בשנת 1998. כ-250 מתוכן הוצגו בשנת 2000 בתערוכה "לחלום בעיניים עצומות". תצוגה מקיפה נוספת של העבודות נערכה בשנת 2007 בתערוכה "סוריאליזם ומה שמעבר במוזיאון ישראל". בשנת 2001 תרם שוורץ אוסף נוסף ובו יצירות אמנות של אמנים ישראלים.
נפטר במילאנו ב-23 ביוני 2021.
ריצ'מונד (פירושונים)
הבוז למי שיהגה בו רעה
הבוז למי שיהגה בו רעה, או: ארור החושב עוון (מצרפתית: Honi soit qui mal y pense), הוא המוטו של מסדר האבירות האנגלי – המסדר האצילי ביותר של הבירית.
מקורו של המוטו מיוחס לאגדה על ריקוד של המלך אדוארד השלישי עם הרוזנת מסולסברי, אשר במהלכו החליקה הבירית של הרוזנת עד לקרסולה, דבר שגרם לסובבים אותה לצחקק על מבוכתה הגדולה. בצעד של אבירות הלביש אדוארד את הבירית על רגלו שלו והצהיר בקול גדול "Honi soit qui mal y pense", ומאז הפך המשפט למוטו של המסדר.
המוטו מופיע על בירית כחולה המקיפה את המגן בשלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת לצד "אלוהים וזכותי שלי", המוטו של מלכי בריטניה, החקוק על קלף כחול בתחתית השלט.
Honi soit qui mal y pense
ג'ודי פלד קאר
ג'ודית (ג'ודי) פלד קאר (נולדה ב-26 בדצמבר 1938) היא מוזיקאית ופעילת זכויות אדם יהודית קנדית שהתפרסמה במיוחד בהברחתם של יהודי סוריה מחוץ למדינה.
פלד קאר נולדה במונטריאול וגרה כיום בטורונטו. היא בעלת תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת טורונטו והייתה מורה למוזיקה במשך שנים רבות.
עזרה ליהודי סוריה.
לאחר מות בעלה הראשון, ד"ר רונלד פלד, הוקמה ב-1973 קרן לזכרו. אלמנתו ג'ודי השתמשה בכספי התרומות לקרן על מנת לשלוח ספרי קודש ליהודי סוריה ובהמשך גם לשלם כופר לשלטונות סוריה, על מנת שיאפשרו את יציאתם מן המדינה. פעילות זו נמשכה בסתר לאורך יותר מ-25 שנה. לפי ההערכה, עזרה פלד קאר בחילוצם של למעלה מ-3,000 יהודים מסוריה.
מעשיה מתוארים בספרו של הרולד טרופר - The Ransomed of God: The Remarkable Story Of One Woman's Role in the Rescue of Syrian Jews (כופר האלוהים: סיפורה המדהים של אישה אחת בחילוצם של יהודי סוריה).
ג'ודי פלד קאר זכתה באותות ועיטורים רבים, ביניהם אות מסדר קנדה, פרס מרכז שמעון ויזנטל, אות כבוד מאוניברסיטת חיפה ותואר כבוד מאוניברסיטת לאורנטיאן באונטריו. ב-2012 זכתה בעיטור נשיא מדינת ישראל.
ציון ציפורה
ציון ציפורה (במקורות אתיופים: ציון מוגסה) הייתה קיסרית אתיופיה ואשתו של הקיסר האתיופי זרע יעקב. נולדה ב-1437 ונרצחה ב-1462. ציפורה הייתה נסיכה מהממלכה היהודית של ביתא ישראל וככל הנראה השתייכה לשושלת הגדעונים, אשר נישאה לקיסר האתיופי ב-1445 לאחר שזה התאהב בה בשל יופייה, הקיסר דרש מציפורה שתתנצר ואכן היא התנצרה אך רק למראית עין ואימצה את השם "וולטה קדיסן". למרות שלזרע יעקב היו מספר נשים כדוגמת הקיסרית הלני וציפורה הייתה רק אשתו השלישית, בכל זאת היא זו שהייתה האישה החזקה והקיסרית בפועל וכן גם זכתה לכינוי "האם הקיסרית". ציפורה ילדה לקיסר שלושה בנים: אסקל ("צאגה אמלק"), באדה מריאם הקיסר לעתיד ומאדאם. ציפורה הקיסרית המשיכה לנהוג כיהודיה בסתר ותקשרה באופן סמוי עם ביתא ישראל ושימשה למעשה כמרגלת.