בפינלנד ישנם שלושה סוגים של גלאגי: גלאגי נטול אלכוהול, גלאגי עם מעט אלכוהול וגלאגי עתיר אלכוהול. גלאגי ללא אלכוהול נחשב למשקה לילדים, אך כיום נהיה פופולרי גם בקרב מבוגרים. גלאגי עתיר אלכוהול יכול להכיל עד 22% אלכוהול במשקה.
מאז תחילה המאה ה-19, הגלאגי היה למשקה האלכוהלי החורפי לגבר, חיממו ועירבבו אותו עם מיץ, סירופ ולעיתים גם עם ליקר או פונץ'. הגלאגי הגיע לפינלנד משוודיה. בסוף המאה ה-19 היה נהוג להוסיף לגלאגי אך ורק משקאות אלכוהוליים, אך בשל איסור על צריכת אלכוהול באותה תקופה כמעט שהפסיקו לשתות את המשקה. כאשר חוק היובש בוטל בשנות השלושים, הגלאגי פורסם במגזינים פינים ושוודים, ובשנות החמישים והשישים נהפך למשקה אלכוהולי המזוהה עם המטבח הפיני והמטבח השוודי. שתיית גלאגי נהפכה למנהג של חג המולד ברחבי פינלנד.
שמו הפיני של המשקה, גלאגי (glögi) נגזר משמו השוודי, גלוג (glögg), שהוא נגזרת של הביטוי glödgat vin שפירושו יין חם בשוודית.
משטרת הג'יפתליק
משטרת הג'יפתלק (ג'יפטליק, ג'יפתליך, ג'פתלך) הוא מבנה אבן הנמצא בשפך של נחל תרצה (נחל פרעה) שבבקעת הירדן (כ-2 ק"מ מצומת אדם שעל כביש 90 ובקרבת מושב משואה). חלק מהמבנה הוקם עוד בתקופת השלטון העות'מאני בארץ ושימש כבית ממשל (סראיה). בתקופת שלטון המנדט הבריטי הוא הורחב כדי לשמש תחנת משטרה (כחלק ממערך מצודות טגארט שהוקם בגבולות הארץ). בתקופת השלטון הישראלי בבקעה היה המבנה חלק ממחנה צבאי עד שננטש. הוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע.
במהלך המאה ה-19 רכש הסולטן הטורקי עבדול חמיד השני אדמות בארץ ישראל ובעבר הירדן בהיקף של כ-900,000 דונם כשרובם בבקעת הירדן (כ-380,000 דונם). אדמות אלו נקראו צ'יפתליכ (Chiflik) לציין את שיוכן לסולטן). ריכוז משמעותי של אדמות (כ-70,000 דונם) נרכש באזור ואדי פרעה (הקרוי גם ע'ור אל פרעה (ג'יפתליק)). אדמות אלו הולאמו לאחר מהפכת הטורקים הצעירים ב-1902.
ההיסטוריה של האתר.
השלטון העות'מאני.
במהלך התקופה העות'מאנית הקימו הטורקים, בסביבות 1913, מבנה מנהלה (סראיה) במוצא נחל תרצה, שכונה "אחוזת הסולטן הטורקי", ושימש לניהול תושבי המקום וקרקעות הסולטן וכנראה גם כמרכז גביית מיסים. אתר זה נבחר להקמת הבניין עקב היותו ממוקם בנקודה אסטרטגית השולטת, מצד אחד, בדרך העוברת לאורך בקעת הירדן (כיום כביש 90), ומצד שני, בדרך שיורדת משכם, לאורך נחל תרצה ומשם, דרך גשר אדם לעבר הירדן.
תקופת המנדט הבריטי.
לאחר ניצחון הבריטים במלחמת העולם הראשונה שימש המקום את משטרת המנדט. בעקבות מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936-1939) החליטו הרשויות הבריטיות, בעקבות המלצות של סר צ'ארלס טאגארט, להקים שרשרת של משטרות ומצודות ברחבי הארץ לשיפור ביטחון האזרחים.
בגזרת בקעת הירדן ראו הבריטים חשיבות רבה לחסימת מעבר לוחמים ערבים ונשק מכוון עבר הירדן לכוון גב ההר, דבר שהביאו לתיגבור הכוחות המורדים ששהו שם. לאור צורך זה, החלו הבריטים, ב-1940, לתכנן הקמת מבנה משטרה במוצא נחל תרצה (ע'ור אל פרעה - ג'יפתליק) תוך התבססות על מבנה הממשל הטורקי שהיה קיים במקום. רשויות התכנון הכינו כ-3 חלופות לפי דגם של תחנה כפרית (2nd Class Police Station). המשטרה הוקמה ב-1941 ושימשה את המשטרה הבריטית עד לסיום המנדט.
משטרת הג'יפתליק הייתה חלק משורה של משטרות שהקימו הבריטים לאורך גבולם המזרחי שכללו גם את משטרת צמח, משטרת טובאס ומשטרת יריחו.
תקופת השלטון הירדני.
ב-1948, לאחר סיום המנדט, שימש המבנה את שלטונות ירדן (אין עדויות לאופן השימוש במבנה).
תקופת השלטון הישראלי.
לאחר כיבוש בקעת הירדן במלחמת ששת הימים הוקם במקום מחנה צבאי ששימש כמפקדת חטיבת הבקעה. ב-1968 שונה שמו של המחנה ל"מחנה אריה" על שם אל"ם אריק רגב שנהרג ביולי אותה שנה במרדף אחר מחבלים. לאחר מספר שנים רב ננטש המחנה.
מבנה המשטרה.
מבנה המשטרה משלב את המבנה העות'מאני המקורי עם התוספות המנדטוריות:
הגישה למשטרה הייתה על גבי דרך סולינג שחלקה כוסה באספלט.
נכון ל-2019 ניכרת הזנחה רבה במבנה ובסביבותיו. קירות המבנה מחוררים מירי כדורים, רוב חלקי הברזל (מרזבים, סורגים, חלונות מוגני ירי ועוד) נחתכו לסחר בברזל, רצפת המבנה מכוסה בגללים עקב שימוש במבנה לשמירת עדרי כבשים.
ספלי המומינים
צ'יג'ינדו אוג'ה
צ'יג'ינדו "סיג'יי" אוג'ה (באנגלית: Chijindu "CJ" Ujah; נולד ב-5 במרץ 1994) הוא אצן בריטי. היה חלק מהסגל שהביא לבריטניה מדליית זהב באליפות העולם ב-2017 במקצה השליחים (4X100).
קריירה.
אוג'ה החל להתחרות ב-2010 ואף ירד מ-7 השניות בתחרות בבירמינגהאם ב-60 מטרים. ב-2011 קבע אוג'ה תוצאה של 6.92 ב-60 מטרים, התוצאה הטובה ביותר שלו בתחום הזה עד כה. ב-100 מטר, התוצאה הטובה ביותר שלו בעונה הייתה 10.52, אך עם רוחות גבוהות מהמותר.
ב-2012 אוג'ה המשיך את מגמת השיפור כשקבע 6.80 בתחרויות בבריטניה ב-60 מטר. וב-100 מטר כבר התקדם לתוצאה של 10.26. הוא התחרה גם ב-200 מטרים והתוצאה הכי בכירה שלו הייתה 21.43. בנוסף לכך, היה חלק מנבחרת בריטניה באליפות העולם לג'וניור ב-4X100, ואף זכה עימה במקום הראשון.
ב-2013 המשיך אוג'ה להראות התקדם כשקבע 6.75 ב-60 מטרים. ב-2014 כבר קבע 6.61, וב-100 מטר קבע את שיאו האישי שלו עד היום, 9:96 בתחרות בהולנד. ב-2015 אוג'ה ירד מ-6.60 ב-60 מטרים כשקבע 6.57 ו-6.55 בתחרויות שונות בבריטניה. ב-2016, אוג'ה לא הצליח לעלות לגמר באולימפיאדת ריו לאחר שסיים במקום ה-4 עם תוצאה של 10.1 בחצי הגמר. באליפות אירופה באמסטרדם, זכה אוג'ה עם שאר חברי הנבחרת במדליית זהב ב-4X100. ב-2017, לא הצליח שוב להעפיל לגמר לאחר שסיים עם 10.12 בחצי הגמר. ב-4X100, היה חלק מהנבחרת שזכתה במדליית הזהב לעיני הקהל הביתי.
ב-2018, אוג'ה העפיל מהמקום ה-2 לגמר בו סיים במקום ה-4, עם תוצאה של 10.14. באליפות העולם בבירמינהאגם לאולמות, במקצה ה-60 מטרים, העפיל לגמר מהמקום הראשון, אך בגמר עצמו נפסל.
לידיה בקר
לידיה ארנסטין בקר (Lydia Ernestine Becker; 1827-1890) הייתה מנהיגה בתנועת הסופרג'יזם המוקדמת בבריטניה, מדענית חובבת שהתענינה בביולוגיה ואסטרונומיה. היא מפורסמת בכך שייסדה והוציאה לאור את כתב העת "הז'ורנל לסופרג'יזם נשי" בין השנים 1870–1890.
ביוגרפיה.
לידיה בקר נולדה במנצ'סטר, למשפחה ממוצא גרמני. כמו נערות רבות באותה תקופה, היא התחנכה בבית. הייתה לה סקרנות אינטלקטואלית, והיא למדה בעצמה בוטניקה ואסטרונומיה. בשנת 1862 כתבה מאמר מדעי בנושא צמחים שזכה במדליית זהב. אף על פי שהוריה, לא היו מעורבים, דודה הוא זה שעודד את עיסוקה במחקר. חמש שנים לאחר מכן היא הקימה את האגודה הספרותית לנשים במנצ'סטר .
בקר החלה להתכתב עם צ'ארלס דרווין, וזמן קצר אחר כך שכנעה אותו לשלוח מאמר לאגודה שהקימה. במהלך ההתכתבויות שלהם, בקר שלחה לדרווין מספר דגימות של צמחים מהשדות סביב מנצ'סטר, וגם עותק של ״ספר קטן״ שכתבה (״בוטניקה למתחילים״ 1864).
בקר היא אחת ממספר נשים מהמאה ה -19 שתרמו, באופן סדיר, לעבודתו המדעית של דרווין. ההתכתבות שלה ועבודתה המחקרית מעידות כי היה לה עניין מיוחד בצמחים ביסקסואליים והרמפרודיטיים, אולי הם נתנו לה עדות חזקה מהטבע שקיימת אלטרנטיבה רדיקלית לסדר החברתי והמיני הקיים.
בקר זכתה להוקרה בזכות תרומתה המדעית, ובשנות ה -60 של המאה ה -19 הוענק לה פרס לאומי עבור אוסף של צמחים מיובשים בטכניקה מיוחדת שהמציאה ששימרה את צבעיהם המקוריים. בשנת 1869 היא העבירה הרצאה מדעית בנושא בוטניקה בישיבת האגודה הבריטית לקידום המדע. הנושא היה השפעת זיהום פטרייתי על התפתחות מינית בזנים של צמח.
אף על פי שבוטניקה נותרה חשובה לבקר, אקטיביזם למען זכות בחירה לנשים, סופרג׳יזם; יחד עם מעורבות בקידום ועידוד חינוך מדעי לילדות ונשים הפכו לעניין המרכזי בחייה.
תפקידה בסופרג'יזם.
בסתיו 1866 השתתפה בקר בישיבה השנתית של האגודה הלאומית לקידום מדעי החברה. היא מאוד התלהבה מההרצאתה של ברברה בודיצ'ון: "הסיבות לשחרור הנשים". ובעקבותיה התמסרה לנושא.
בינואר 1867 כבר כינסה את הישיבה הראשונה של ועדת הסופרג'יזם של מנצ'סטר, אחד הארגונים הראשונים מסוגו בבריטניה.
במנצ׳סטר היא הכירה את ד"ר ריצ'רד פנקהרסט, (שכונה "הדוקטור האדום") עורך דין וסוציליסט שהיה פעיל בקידום הסופרג'יזם. בקר תיארה אותו כ"גבר קטן, מאוד חכם, עם עמדות יוצאות דופן על החיים בכלל ועל נשים בפרט". ריצ׳רד פנקהרסט התחתן עם אמלין בשנת 1879.
מספר חודשים לאחר מכן, שמה של אשה אלמנה, בעלת חנות, לילי מקסוול, הופיע בטעות בפנקס הבוחרים במנצ'סטר. זה לא היה המקרה הראשון, אבל הייתה זאת הזדמנות טובה לקבל פרסום ולקדם זכות בחירה לנשים.
בקר ביקרה את מקסוול וליוותה אותה לקלפי. פקיד הקלפי מצא את שמה של מקסוול ברשימה ואיפשר לה להצביע. בקר החלה מייד לעודד נשים אחרות, ראשות בתי אב באזור, לעתור לרשויות כדי ששמן יופיע ברשימות. טענותיהן הוצגו בבית המשפט על ידי סר ג'ון קולרידג ' וריצ'רד פנקהרסט "בתיק שנקרא "צ'ורלטון נ'." לינגס", אך התיק נדחה.
ב־14 באפריל 1868, התקיימה הישיבה הציבורית הראשונה של האגודה הלאומית לסופרג׳יזם באולם גדול במנצ'סטר. שלוש הנואמות העיקריות היו אגנס פוצ'ין, אן רובינסון, ולידיה בקר. בקר העבירה החלטה שיש להעניק לנשים זכויות הצבעה באותם תנאים כמו לגברים.