פרופ' אברהם גרוסמן טוען כי חלקו של מלך כלשהו בהגירה זו הוא זניח, וכי סביר כי מדובר באגדות שנכרכו סביב חכמי משפחת קלונימוס. לדבריו סביר שהמשפחה פשוט היגרה למגנצה ואף מלך לא הביא אותה לשם. כמו כן בקרב החוקרים המודרניים מקובל לתארך את ההגירה לשנת 917, כעדות המהרש"ל, בין השאר בטענה שלא סביר שתאריך כה בלתי-עגול כתתמ"ט לחורבן יהיה משובש או מומצא. תפיסה זו רואה את שאר הפרטים כלא מדויקים ואת ההיתלות בקרל הגדול כאופיינית על רקע שאר מסורות עממיות שנקשרו דווקא בשמו.
השפעה.
פרופ' אברהם גרוסמן כותב בנוגע לחשיבותה של שאלת הגירתם:
בני המשפחה הראשונים שהגיעו לאשכנז הקימו ישיבה, וכמעט כל המנהיגים היהודים נמנו על משפחה זו. יש המציגים את השפעתם כמקיפה ועצומה, וכי הם השפיעו באופן מהותי על התפתחות ההלכה והמנהגים, הניחו את היסודות לחידוש הישיבות ולימוד התורה באזור חבל הריין - קהילות שו"ם (שפיירא, ורמייזא ומגנצא), ביססו את המסורת והתרבות היהודית והם שהביאו לפריחה של היהדות באזור זה למשך מאות שנים. לעומתם יש שמסייגים קביעה מרחיקת לכת זו, ומגבילים את השפעתם המכרעת לתחום הליטורגיה היהודית, כמו בפיוטים, בתורת הסוד ובתפילות.
לפי רבי אלעזר מוורמייזא בני המשפחה ייבאו את תורת הסוד האשכנזית מארץ מוצאם - איטליה, וכותב שהם קיבלו אותה: רבי אהרן זה היה חכם בבלי שהיגר לאיטליה, ושמו המלא היה אהרן בן שמואל, ולעיתים הוא מכונה "אבו אהרן". בבואו לאיטליה הוא מצא אוזן קשבת לרעיונותיו הקבליים, ובמקורות מוצאים שבחים רבים אודות ידיעותיו המופלגות ומעשי נסים שחולל.
ידוע כי בני המשפחה העבירו פיוטים מאיטליה לאשכנז ותרמו לתפוצתם, ויש המקשרים אף את תפוצתו של הפיוט ונתנה תוקף לבני המשפחה, כיוון שאמנון ממגנצא היה רבו של רבי קלונימוס בן משולם, וזה האחרון תרם לתפוצת הפיוט של רבו באשכנז. רבי קלונימוס בן משולם זה תרם גם לתפוצת פיוטיו של אביו רבי משולם הגדול באשכנז.
את מידת השפעתם של בני המשפחה ניתן למצוא גם בסדרת הטלוויזיה הגרמנית היהודים - סיפור של עם, העוסקת בהיסטוריה של חיי היהודים בגרמניה. באחת הסצנות בסדרה, מומחז סיפורם של יהודי מיינץ (מגנצא) שהתארגנו בראשות משה בן קלונימוס להגן על עצמם מפני טבח של אבירים צלבנים - התארגנות שהסתיימה בכישלון. בסדרה זו יצרו דמות פיקטיבית המאחדת שתי דמויות - קלונימוס בן משולם ומשה בן קלונימוס - מחמת ריבוי בני משפחת קלונימוס ששימשו מנהיגים ציבוריים משפיעים.
יצירתם.
פרופ' יוסף דן כותב אודות יצירתם של כמה מבני משפחת קלונימוס, ביניהם רבי שמואל החסיד, בנו רבי יהודה החסיד ורבי אלעזר מוורמייזא, שהציגו תפישה רוחנית חדשנית. לדעתו של דן קיים ניגוד, לכאורה, בין גישתם המסורתית, השמרנית והקפדנית של בני משפחת קלונימוס לבין הגותם בתחום זה, במסגרתה הם כתגובה למצבם הקשה של היהודים בארצות אשכנז בתקופה זו, בגין האנטישמיות ומסעי הצלב, ובעקבות כך החשש מאבדן היכולת לשמור על חיים יהודיים, פיתחו בני משפחת קלונימוס תפישה ספיריטואלית השמה דגש על הפן הרוחני וההשלכות המיסטיות של שמירת התורה והמצוות, ועם זאת שומרת על מסורת הקיום המעשי של המצוות באופן קפדני וללא שינוי. וכפי שמציג זאת דן:
בתפישה הקלונימוסית, ערכו הרוחני והדתי של קיום מצווה הוא קידוש השם וההצלחה להכניע את היצר הרע, מתוך תקווה כי כאשר יעמוד אדם בניסיון של חיים ומוות יוכל למסור את נפשו למען קיום המצוות, תוך התגברות על צרכיו הגופניים והנפשיים. תפישתם של בני משפחת קלונימוס ראתה במושג ה"צדיק" אדם המצוי במאבק בלתי פוסק מול היצר הרע שמסית לעבירה, וכאשר הוא נכשל בכך עליו ליצור ניגוד להנאה שחווה בעת העבירה, גם כדי להכניע את היצר הרע הדוחק בו ליהנות. בהתאם לתפישה זו, אופייה של תשובה על עבירות בהגותם של בני משפחת קלונימוס הוא "תשובת המשקל", כזו שאינה נקבעת בהתאם לחומרת העבירה או השלכותיה הרעות, אלא בהתאם למידת ההנאה שהסב ביצוע העבירה, וזאת על מנת לכפר על ההנאה האסורה וכדי להכניע את היצר הרע. לדוגמה, משך הזמן שעל אדם לטבול בנהר קפוא נקבע בהתאם למשך הזמן שעסק בהכנות לקראת העבירה שעבר, ולא כתוצאה מאופי העבירה וחומרתה. תפישה סגפנית זו עומדת בניגוד לתפישת חכמי ארצות המזרח, כמו רבי סעדיה גאון, הרמב"ם ורבנו בחיי, לפיהם התשובה היא תהליך של היטהרות רוחנית וכפרה מההשלכה הרעה שנוצרה בעקבות החטא.
פרופ' יצחק בער טוען כי מקורה של תפישת בני משפחת קלונימוס הוא בהגות הנוצרית-נזירית של ימי הביניים, אך כפי שבער עצמו כותב, אין לכך מקור חד-משמעי בהגות הנוצרית דאז. בין אם הושפעה תפישה זו מהנצרות ובין אם לא, ברור כי זוהי תפישה חדשה ביהדות שאין לה מקור בהגות היהודית הקלאסית.
גנאלוגיה.
בלבול רב בשמות בני המשפחה נובע מהנוהג הרווח של "חוק קריאת השמות", לפיו מקפידים על קריאת שם לבן כשם הסב, וכך נוצרו מספר שמות החוזרים על עצמם במספר דורות.
המהרש"ל בספר השו"ת שלו מתאר את השתלשלות דורות משפחת קלונימוס, ובמקורות נוספים נעשו ניסיונות לערוך גנאלוגיה של המשפחה.
על שושלת נוספת ידוע מכתבי רבי אלעזר מוורמס:
דמות נוספת, ספק אגדית, שייתכן וקשורה למשפחת קלונימוס הוא רבי אמנון ממגנצא.
פארק המדע של הונג קונג
פארק המדע של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Science Park; בסינית מסורתית: 香港科學園; בסינית מפושטת: 香港科学园) הוא אזור תעשיית היי טק הממוקם בפאק שק קוק, בטריטוריות החדשות של הונג קונג, בין מחוז שא טין לבין מחוז טאי פו. המתחם ממוקם בסמוך לאוניברסיטה הסינית של הונג קונג ולנמל טולו.
במתחם פועלות חברות היי טק וחברות סטארט אפ רבות.
מיורדומוס
המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג
המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Museum of History; בסינית: 香港歷史博物館) הוא מוזיאון המציג את ההיסטוריה של הונג קונג ואת המורשת התרבותית של הונג קונג. המוזיאון ממוקם בצים שא צוי מזרח, בצמוד למוזיאון המדע של הונג קונג.
היסטוריה.
המוזיאון הוקם על ידי מועצת העיר הונג קונג בשנת 1975, עת שהוחלט לחלק את המוזיאון העירוני לשני מוזיאונים נפרדים: המוזיאון להיסטוריה ומוזיאון הונג קונג לאמנות. בבסיסו של אוסף המוזיאון ניצבו המוצגים אשר הוצגו במוזיאון העירוני מאז שנת 1962 (מוזיאון אשר היה ממוקם בבניין העירייה של העיר שבאזור סנטרל.
בשנת 1983 עבר המוזיאון מבניין העירייה למבנה זמני (מבנה אשר בו ממוקם כיום מרכז המסורת של הונג קונג, בפארק קאולון). בשנת 1988 הושלמה הקמת המבנה הנוכחי (הצמוד למוזיאון המדע) בדרך צ'טהאם שבאזור מזרח צים שא צוי.
המוזיאון מנוהל כיום על ידי מחלקת התרבות והפנאי של ממשלת הונג קונג.
אוספי המוזיאון מציגים את ההיסטוריה של הונג קונג, החל מהתקופה הפרה היסטורית באמצעות דיורמות ומוצגים ארכאולוגיים, דרך ההיסטוריה הקדומה (תערוכה המציגה שרידים שנתגלו בקברים באזור הונג קונג), תערוכה אתנוגרפית של תרבות בני ההאקה והתושבים המקומיים, וכן את ההיסטוריה של המושבה האנגלית והכיבוש היפני של הונג קונג.
למוזיאון שלושה סניפים נוספים: מוזיאון ההגנה החופית של הונג קונג הממוקם בשאו קיי ואן, מוזיאון קבר ליי צ'נג אוק מתקופת שושלת האן הממוקם בשאם שוי פו ומוזיאון לאו אוק בצ'אי ואן.
סיאגריוס
סיאגריוס (Syagrius; 430 – 486 או 487) היה המושל הרומי האחרון (Dux) בגאליה בשלהי העת העתיקה.
ביוגרפיה.
סיאגריוס היה בנו של אגידיוס, מגיסטר מיליטום רומי בגאליה, וירש אותו אחרי מותו ב-464 או 465. השטח בו החזיק סיאגריוס השתרע בין הנהרות סום והלואר, ובירתו הייתה סואסון (כיום במחוז אן בחבל פיקרדיה שבצרפת).
עם נפילתה של האימפריה הרומית המערבית ב-476, כאשר אודואקר הכריז על עצמו מלך איטליה ורומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון הודח, נשאר סיאגריוס השליט הרומי האחרון בגאליה ובשטחי האימפריה הרומית המערבית. לטריטוריה שהייתה בשליטתו קרא ממלכת סיאגריוס או ממלכת סואסון.
גרגוריוס מטור ב"ההיסטוריה של הפרנקים" מכנה את סיאגריוס בתואר מלך. תואר שהיה נהוג אצל הפרנקים אבל לא היה נהוג אצל הרומאים.
ב-486, אחרי קרב סואסון כבש כלוביס הראשון את ממלכתו של סיאגריוס, כיבוש זה השלים את השתלטות הפרנקים על גאליה בלגיקה.
על פי גרגוריוס מטור, הצליח סיאגרוס להימלט לטולוז, ולמצוא מקלט בחצרו של המלך אלאריק השני מלך הויזיגותים. כלוביס איים על אלאריק והלה הסגיר את סיאגריוס לידי כלוביס. כלוביס החזיק את סיאגריוס בכלא עד שקיבל את המלוכה ואז הוציא אותו להורג בחשאיות.
עם חלוקת ירושתו של כלוביס, נכללה ממלכת סיאגריוס בנויסטריה, ממלכתו של כלותאר הראשון
פראנץ ברנטנו
פראנץ ברנטאנו
SVT-40
SVT-40 (ראשי תיבות של רובה חצי אוטומטי טוקרב מודל 1940, ברוסית: Самозарядная винтовка Токарева) הוא רובה חצי אוטומטי סובייטי שעוצב על ידי פיודור טוקרב.