עד תחילת שנות ה-2000 ועד האגודה החקלאית היה גם הוועד המוניציפלי (זהות וועדים) עסק בבעיות המשק השיתופי וגם בטיפול בתושב ברמה המוניציפלית, החל משנת 2005 על פי החלטת משרד הפנים הופסקה זהות הוועדים והוקם גם וועד מוניציפלי (מקבל את סמכויותיו מהאצלת סמכות של המועצה האזורית) אשר מטפל בכל הקשור למרקם המוניציפלי וכאשר תקציבו נגזר מכספי הארנונה אשר משלמים כלל התושבים במושב.
בשנת 2007 אושרה למושב הרחבה נוספת בת 12 מגרשים אשר תהייה המשך ישיר להרחבה הקיימת ובסוף שנת 2012 החלו בתכנון ההרחבה לקראת הקמתה (אך דבר לא התקדם ולא החלה אף הכנת השטח לקראת הקמת התשתיות - עדכון 2016).
במהלך שנת 2013 ציין המושב את שנת ה-80 להווסדו על ידי מספר אירועים שנערכו על פני כל השנה.
בשטח המושב (בהרחבה) נמצא מפעל תופז אשר הוקם בתחילת שנות הארבעים כמפעל משלים לתוצרי פרי הדר ותוך כדי הוסב למפעל אשר ייצר במחתרת (ההגנה) חומר נפץ בשם "טן" המפעל היה אחד מרשת מפעלי התעשייה הצבאית טרום הקמת המדינה. במהלך 12 השנים האחרונות נעשו פעילויות שונות בעניין שימורו של מבנה תופז, כאשר בשיתוף עם המועצה האזורית עמק חפר הוחלט שהמבנה המשוקם ישמש כבית למקהלת העפרוני הפועלת בעמק. השנה, שנת 2015 נעשה שיקום הצלה של המבנה המקומר על ידי הרשות לשימור אתרים. כיום היישוב מכין חוברת לתורם פוטנציאלי.
חיבת ציון (מושב)
חיבת ציון (חִבַּת צִיּוֹן) הוא מושב בעמק חפר ליד העיר חדרה. חיבת ציון ממוקם מצפון לכביש 581, כק"מ מזרחית לכביש 4. המושב שייך למועצה אזורית עמק חפר וקרוי על שם אגודת חיבת ציון. המושב שייך ל"התאחדות האיכרים".
שטחו של המושב הוא כ-4,500 דונם. ענפי החקלאות העיקריים של היישוב הן: מטעים, לול ופרחים. מטע האנונה האורגני הראשון והגדול ביותר בארץ נמצא ביישוב.
במושב קיים מרכז חינוכי להפקת ביו-דיזל באמצעים ביתיים.
כפר חיים
כְּפַר-חַיִים הוא מושב בעמק חפר ליד העיר נתניה, המשתייך מוניציפלית למועצה אזורית עמק חפר.
היסטוריה.
המושב הוקם על ידי קבוצת עולים יהודים מרוסיה ופולין ב-16 ביוני 1933, ונקרא על שם חיים ארלוזורוב שנרצח בתל אביב-יפו בערב בו עלה היישוב לקרקע.
המייסדים שהקימו את הכפר היו חברי 'ארגון להתיישבות חקלאית בנגב', שהוקם בשנת 1926 במקווה ישראל וארגון 'הכפר', שהוקם בשנת 1926 בראשון לציון. בשנת 1939 כבר נמנו ביישוב 209 תושבים ב-62 משקים.
מאז הקמת הכפר, התבססה החקלאות בו על רפתות, גידולי פרחים, מטעי פרי ולולי תרנגולות. עם השנים הרפתות הוצאו אל מחוץ לכפר ומרבית החקלאות כבר אינה קיימת.
דניס ברגקאמפ
דניס ניקולאס ברגקאמפ (בהולנדית: , נהגה ברחקאמפ; נולד ב-10 במאי 1969 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ השני. נודע במיוחד בשל שערים מפורסמים רבים שהבקיע ובשל ה"בישולים" הרבים שתרם. החל מיולי 2011 היה עוזר המאמן באייאקס עד שנת 2017.
ברגקאמפ החל את הקריירה במועדון הכדורגל של עיר הולדתו, אייאקס אמסטרדם. בתקופתו בקבוצה נודע כמבקיע שערים מצטיין והיה שותף לזכייתה במספר תארים, ובהם אליפות הולנד וגביע אופ"א ב-1992. לאחר מכן שיחק במשך שנתיים באינטר מילאנו האיטלקית, תקופה שהייתה לא מוצלחת עבורו. ב-1995 הצטרף ברגקאמפ לארסנל האנגלית, שבמדיה שיחק 11 שנים, והיה שותף לזכייתה בשלוש אליפויות בפרמייר ליג ובארבעה גביעי ה-FA.
זכה פעם אחת בתואר כדורגלן השנה באנגליה מטעם השחקנים ומטעם העיתונאים, והיה מועמד מספר פעמים לפרסי כדור הזהב וכדורגלן השנה בעולם. בזכות הופעותיו בארסנל הוא נחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הפרמייר ליג.
גם במדי נבחרת הולנד הגיע ברגקאמפ להישגים נאים, שבראשם הופעות בחצי גמר מונדיאל 1998 ויורו 2000, והוא מדורג שני בין כובשי השערים בתולדות נבחרת זו.
קריירה במועדונים מקצועיים.
ראשית הקריירה.
ברגקאמפ נולד באמסטרדם למשפחה חובבת כדורגל, והיה הבן הרביעי במשפחתו. אביו ושלושת אחיו הגדולים שיחקו בליגות החובבים בהולנד. הוא נקרא על שם שחקנה של מנצ'סטר יונייטד לשעבר, דניס לאו. כבר מגיל צעיר מאוד שיחק ברגקאמפ כדורגל והפגין כישרון רב. בביקורי משפחתו באנגליה בשנות ילדותו הוא גילה חיבה והערצה כלפי הכדורגל האנגלי. בגיל 12 הצטרף ברגקאמפ למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מעיר מגוריו, אייאקס אמסטרדם, על אף שאביו, שאהד את פיינורד, התנגד לכך תחילה.
לאורך שנותיו במחלקת הנוער התקשה ברגקאמפ לענות על דרישותיהם הגבוהות של מאמני המועדון, שסברו כי יכולותיו הפיזיות אינן תואמות את הדרוש מכדורגלן. למרות זאת, זכה ברגקאמפ לתשומת לבו של יוהאן קרויף, שחקן העבר המצטיין של הקבוצה, שאימן את הקבוצה הבוגרת באותה עת. קרויף העלה את ברגקאמפ לקבוצה הבוגרת של המועדון, והוא ערך את הופעת הבכורה במדיה במשחק מול רודה ב-14 בדצמבר 1986, בגיל 17. בהמשך עונת שותף במספר משחקים כמחליף, ובהם בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע שבו גברה הקבוצה על לוקומוטיב לייפציג.
בשנים שלאחר עזיבת קרויף הפך ברגקאמפ לאחד השחקנים הבולטים בהתקפת אייאקס. הוא שיחק בדרך כלל כתומך מאחורי החלוצים, אך גם בעמדה זו היה לכובש המוביל של הקבוצה. בעונת 1989/1990, תחת אימונו של לאו בינהאקר, סייע ברגקאמפ לקבוצה לזכות באליפות ליגת העל ההולנדית, הראשונה שלו וה-23 במספר עבור המועדון, ונבחר לשחקן הצעיר המצטיין בליגה במהלך העונה. בעונה הבאה, 1990/1991, הבקיע ברגקאמפ 25 שערים וסיים כמלך השערים של הליגה (בצוותא עם רומאריו הברזילאי). אייאקס הייתה קרובה לזכייה נוספת באליפות, אך סיימה בסופו של דבר במקום השני בליגה, מתחת לפ.ס.וו. איינדהובן, יריבתה הגדולה בתקופה זו, עקב הפרש שערים נחות בשני שערים.
עונת 1991/1992 הייתה מוצלחת במיוחד עבור ברגקאמפ, שסיים פעם נוספת כמלך שערי הליגה והיה אחד מכוכבי קבוצתו, עת זכתה בגביע אופ"א. במשחק הראשון בשלב חצי גמר הגביע, נגד גנואה האיטלקית באצטדיונה הביתי, בישל ברגקאמפ, בתום מהלך אישי, לארון וינטר את השער המכריע, בניצחון 2:3. במשחק הגומלין השיגה אייאקס תיקו הודות לשער של ברגקאמפ, והעפילה למשחק הגמר מול טורינו האיטלקית. ברגקאמפ פתח בהרכב במשחק הראשון בין שני מפגשי הגמר, ועל אף שהחמיץ את משחק הגומלין בשל פציעה, זכתה אייאקס בגביע, בשל . בשנה זו דורג במקום השני בבחירת כדור הזהב של המגזין "פראנס פוטבול", ואף זכה פעמיים ברציפות בתואר כדורגלן השנה בהולנד ב-1991 וב-1992. בעונה הבאה סיים בפעם השלישית ברציפות כמלך שערי הליגה, עם 26 שערים, וסייע לקבוצתו לזכות בגביע ההולנדי לאחר שהבקיע שער בניצחון על הירנביין בגמר הגביע.
בקיץ 1993 עבר ברגקאמפ, יחד עם חברו לאייאקס וים יונק, לקבוצת אינטר מילאנו האיטלקית, ששילמה תמורת ההעברה 12 מיליון לירות שטרלינג. הסכום ששולם בעבור ההעברה היה השני בגובהו עד אז עבור עסקת העברתו של כדורגלן, אחרי עסקת העברתו של ג'אנלואיג'י לנטיני מטורינו למילאן. ברגקאמפ התקשה להסתגל לסגנון המשחק ההגנתי של הכדורגל האיטלקי ושל אינטר בפרט במהלך תקופתו בקבוצה, ונקלע לעימותים עם התקשורת האיטלקית ועם חבריו לקבוצה בשל יכולתו המאכזבת. בעונת סייע לקבוצה לזכות בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על רד בול זלצבורג. ברגקאמפ הבקיע שמונה שערים בטורניר, שהקנו לו את תואר מלך השערים בטורניר. כמו כן, הצליח בעונתו הראשונה להבקיע 25 שערים בכל המסגרות, על אף שמיעט לכבוש במסגרת הסרייה א'. בעונתו השנייה, לעומת זאת, איבד את מקומו כשחקן מרכזי בחוד ההתקפה, לטובת שחקנים כמרקו דל וקיו ורובן סוסה. במסגרת הליגה הבקיע 11 שערים בלבד ב-52 משחקים, ולאחר שתי עונות החליט לעזוב את הקבוצה.
על התקופה שעבר באיטליה סיפר ברגקאמפ מאוחר יותר:
שנותיו בארסנל.
בקיץ 1995 הצטרף ברגקאמפ לשורות ארסנל האנגלית. מאמנה החדש של הקבוצה, ברוס ריוק, החתים אותו בקבוצה בעסקת העברה ששוויה כשבעה וחצי מיליון ליש"ט – סכום שיא בתולדות המועדון. ריוק שאף להיעזר בברגקאמפ כדי לשנות את תדמיתה של ארסנל, שנחשבה אז לקבוצה משעממת (אשר כונתה על ידי האוהדים "Boring, Boring Arsenal"), ולהפוך את סגנון משחקה להתקפי ומרשים יותר. החתמתו של ברגקאמפ נחשבה להחתמה הראשונה של שחקן זר בולט בקבוצה, מאז התרת הגבלות אסון הייזל, שמנעו מקבוצות אנגליות להשתתף במפעלים האירופיים של אופ"א במשך תקופה של חמש שנים, ושפגעו בתדמיתם של מועדוני הכדורגל האנגליים. ברגקאמפ שיחק בעיקר מאחורי החלוץ המרכזי של הקבוצה, איאן רייט, ובין השניים נוצר שיתוף פעולה מהבולטים בכדורגל האנגלי בתקופה זו. על אף פתיחת עונה לא פשוטה, במהלכה ספג ביקורת על שהפגין חוסר אגרסיביות, הצליח ברגקאמפ להשתלב היטב בקבוצתו החדשה וסיים את העונה עם 11 שערים. אף שהקבוצה עצמה לא הצליחה להשתלב בצמרת הליגה, הבקיע ברגקאמפ שער במחזור האחרון שהבטיח לקבוצה את המקום החמישי, המקנה השתתפות בטורניר גביע אופ"א.
ברגקאמפ הגיע לשיאו במדי ארסנל לאחר החתמת המאמן הצרפתי ארסן ונגר ב-1996. עם הגעתו ראה ונגר בברגקאמפ חלק מרכזי בשיטת המשחק ההתקפית שתכנן להנחיל בארסנל, ואף אמר עליו כי . באותה עונה סייע ברגקאמפ לארסנל לשפר את הישגיה במידה משמעותית, כשסיים עם הקבוצה במקום השלישי בפרמייר ליג והבקיע במהלכה 12 שערים.