ברוב מערכות הבחירות בעבר תמך הרב טאו במפד"ל. בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006 אמר לתלמידיו כי אין בכוונתו להצביע לרשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל, משום שאנשיה אינם מבינים כי המאבק על שלמות הארץ אינו אלא ביטוי של מאבק תרבותי-תודעתי יסודי יותר. במקום זאת הודיע כי בכוונתו להצביע לש"ס.
בסיוון תשס"ט (יוני 2009) פנה הרב טאו במכתב פומבי לראש הממשלה בנימין נתניהו, בקריאה להמשיך "לפעול בעוז להדיפת לחצי אמריקה ואירופה מעלינו."
במרחשוון תשע"ד פרסם מכתב חריף נגד מפלגת הבית היהודי שבו כתב: "האג'נדה של הבית היהודי היא חיסול כוחן של המפלגות הדתיות הציוניות, כדי לקעקע את הסטטוס קוו, למען הפרדת הדת מן המדינה בכל התחומים ולפרק כל זיקה של מדינתנו אל התורה"; "ונקווה שגם יוחלף השם שמפלגה זו נושאת בשקר". בהמשך לכך, ובהקשר של הקמת "מנהלת הזהות היהודית" במשרד לשירותי דת, הביע התנגדות לכל פעולה שמבוצעת בשיתוף פעולה עם אנשי "הבית היהודי". בכסלו תשע"ה הופצה חוברת המבוססת על שיעוריו, ובה התנגדות להפרדת היהדות ממדינת ישראל, לשילוב חילונים במפלגה הדתית לאומית ולמתן לגיטימציה לחקיקה ולרפורמות אנטי-דתיות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, תמך במפלגת יחד בראשות אלי ישי, תחילה מאחורי הקלעים. לקראת צירוף מפלגת עוצמה יהודית לרשימתה, פרסם מכתב התנערות מהמפלגה, אך בהמשך חזר בו, חתם על מכתב תמיכה פומבי בה, ואף השתתף בכנס תמיכה במפלגה בלי לשאת בו דברים.
בתשע"ו (2016) נתן את הסכמתו לאיחוד מדרשת הרובע לתוך המכללה האקדמית הרצוג, אך בהמשך חזר בו מכך "כי ודאי חלילה לחזק או להשתתף או להתחבר בשום אופן לגוף שחרת על דיגלו שימוש בגישות חילוניות כפרניות ובשיטות מחקר זרות בלימוד כתבי הקודש".
בשנת תשע"ז (2017) הביע התנגדות נמרצת לפקודת השירות המשותף ולשילוב בנות בתפקידי לוחמה בצה"ל, שאותן הוא רואה כנובעות מאג'נדה של אנשי שמאל קיצוני שבה מחזיקים אנשי תקשורת וארגוני נשים, המבקשים להביא לחילון, להפרדה בין דת ומדינה בישראל, לביטול מושג המשפחה המסורתי והחלפתו ביצירת חברת אחווה ושיתוף נשים וילדים ברוח חזון המדינה האידיאלית של אפלטון, ולעצירת תהליך הגאולה. לטענתו, ראשי הצבא משתפים פעולה עם מגמות אלה והדבר מביא לכפיית מערכת ערכים זרה על חיילי צה"ל ועל עם ישראל. הוא קשר את הדברים גם לקיום מצעד הגאווה בירושלים, וכינה את ההומוסקסואלים סוטים. לדבריו, תופעות אלו מבטאות איבוד צלם אנוש בסיסי, ופגיעה בערכים יהודים כדוגמת הצניעות. בהתנגדות למהלכים אלו ראה הרב טאו חלק מהותי מבניין תחיית הקודש ותהליך הגאולה. לתלמידיו קרא הרב טאו שלא להסכים לפקודות שנוגדות את ערכי הצניעות, גם אם הדבר יוביל לפגיעה בשיבוצם ובקידומם בצה"ל. הדברים שנאמרו בעל פה נערכו בידי תלמידיו והוצאו בחוברת מיוחדת בתפוצה רחבה. עם זאת, הרב טאו הביע התנגדות חריפה לקריאתו של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' לבני נוער דתיים לעכב את גיוסם לצה"ל על רקע נושא זה והדגיש שצה"ל הוא טוב.
הרב טאו מתנגד לעליית יהודים להר הבית, עקב האיסור שהטילה הרבנות הראשית.
ב הטיל לקלפי פתק לבן. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 תמך בפומבי במפלגה חדשה בשם "נעם" ומאז נחשב מנהיגה הרוחני של התנועה, שלאחר שהתאחדה עם שאר מרכיבי רשימת הציונות הדתית נכנסה לכנסת בבחירות לכנסת העשרים וארבע והכניסה נציג אחד, אבי מעוז.
פרשיות משה קצב וחיים ולדר.
בזמן חקירתו של נשיא המדינה משה קצב, בין היתר בחשד לאונס, פרסם הרב טאו מכתב אשר בו הוא מביע תמיכה בקצב וקרא לו שלא להיכנע ללחצים התקשורתיים, משום שכניעה כזאת תזמין לחצים נוספים ותיתן "שלטון ללא מיצרים לליצנות ולטרור התקשורתי". גם לאחר הרשעתו של קצב באונס, עמד הרב טאו בראש מכתב תמיכה של רבנים שנשלח באופן פרטי לקצב, שבו הביעו אמון בחפותו וביקרו בחריפות את התקשורת הישראלית. לפי אבישי בן-חיים, ביטל קצב את עסקת הטיעון שנחתמה עמו לאור המלצות הרב מרדכי אליהו והרב טאו, שאמר לו כי אין לו רשות למחול על כבודו, גם אם יורשע.
לאחר התאבדותו של חיים ולדר עקב טענות לתקיפה מינית וניצול מיני, יצא הרב טאו להגנתו וטען כי הטענות כנגד ולדר הן "שקר וכזב", וכי שילמו כסף למתלוננות ולמתלוננים כדי שיעידו. לדבריו, "רצו להינקם ולחסל" את ולדר בשל ביקורת שמתח על בית המשפט העליון ונשיאו לשעבר אהרן ברק. בהקשר זה הזכיר הרב טאו את תיקו של משה קצב, וטען כי "תפרו לו תיק" מפני שלא היה מוכן לקבל את המשלחת של הרפורמים. בהתייחס לבית דין שהפעיל הרב שמואל אליהו בעניינו של ולדר טען כי לא היה בית דין, כי הרב אליהו סובל ממקארתיזם, וכי בעקבות פרשיית עזרא שיינברג איבד הרב אליהו את כל הגבולות. הוא ביקש לפרסם את דבריו, ושניים מתלמידיו פעלו ברוח זו. לאחר פגישה שנערכה בין שני הרבנים פורסם כי "יושרו ההדורים" ביניהם, אולם הרב טאו לא חזר בו פומבית מדבריו. בהמשך פרסם מכתב בו הזהיר מעריכת משפט שדה לאדם בתקשורת.
חיים אישיים.
אשתו הראשונה, חנה טאו (נפטרה בתשס"ה), הייתה רבנית בעלת שם, ומחלוצות לימוד התורה לנשים בציבור הדתי. היא נחשבה למורת דרך, ולימדה רבות מהנשים המשמשות כיום כמחנכות במדרשות התורניות. לאחר שהתאלמן, נישא הרב טאו בשנית, בגיל 71 (באוגוסט 2008), לבתיה כהן מהרובע היהודי.
לרב טאו שלושה בנים ובת. בנו הבכור, הרב מרדכי (מוטי), הקים את הישיבה הקטנה "שלום בניך" בירושלים ועומד בראשה. בנו הרב נחמיה הוא ר"מ בישיבת מדברה כעדן. חתנו (בעלה של בתו תהילה) הוא הרב איתי אפלבאום, המלמד אף הוא בישיבת "שלום בניך". בנו הנוסף נקרא אברהם.
הרב טאו הוא אחיהן הצעיר של פרופ' גרדה אילתה-אלסטר (מרצה לשעבר לספרות משווה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ורעיית פרופ' חיים אילתה) ושל הרַבָּה פרופ' אוולין גודמן-טאו, חוקרת מחשבת ישראל.
ספרים המבוססים על שיעוריו.
הרב טאו לא פרסם ספרים או מאמרים שכתב בעצמו, למעט מאמרים בודדים. בנוסף הרב טאו ערך ספר הנקרא "להלכות ציבור" בו מרוכזים אגרות וכרוזים של הרב צבי יהודה בתוספת רקע וביאור קצר מהרב טאו.
בשנת תשפ"א הוציא הרב טאו גם ספר ממש על התפילה הנקרא 'הגיון ליבי לפניך'.
תוך שיתוף פעולה הדוק איתו הוצאו לאור על ידי הוצאת הספרים "חוסן ישועות" (מכון תורני להוצאת כתבי רבני ישיבת הר המור), ספרים וחוברות שנערכו על בסיס שיעוריו. בהם:
מדי כמה חודשים יוצאות חוברות של שיעורים שמעביר הרב טאו, בהוצאת מכון שירת ישראל.
ספר במדבר
טרול (פורומים)
ג'ון וילקס בות'
ג'ון וילקס בות' (באנגלית: John Wilkes Booth;
10 במאי 1838 – 26 באפריל 1865) היה שחקן תיאטרון אמריקאי, רוצחו של הנשיא אברהם לינקולן ומנהיגו של קשר שמטרתו הייתה לחסל את ראשי הממשל בארצות הברית.
ראשית חייו ומשפחתו.
בות' נולד בחווה ב-1838 ליד בל אייר, מרילנד. הוריו, ג'וניוס בות' ומארי אן הולמס (Holmes), היו בריטים שהיגרו לארצות הברית ב-1821. ג'וניוס היה אחד מהשחקנים המפורסמים ביותר בתיאטרון האמריקאי. כשנפטר ב-1852 כתב המשורר האמריקאי וולט ויטמן: "הנה הלך הרומאי הגדול והנאצל מכולם". אחיו של בות', אדווין בות', היה השחקן השייקספירי החשוב ביותר בארצות הברית בסוף המאה ה-19.
תחילת הקריירה כשחקן.
באוגוסט 1855, כשהיה בות' בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן שכשיחק במחזהו של שייקספיר "ריצ'רד השלישי". ב-1858 היה לחבר קבוע בתיאטרון ריצ'מונד שבווירג'יניה והקריירה שלו החלה להמריא. במקביל הוא החל להיות מוקסם מדרך החיים בדרום, דבר שהשפיע רבות על פעולותיו המאוחרות.
פעילותו החתרנית.
ב-1859 הצטרף למיליציה בשם "אפורי ריצ'מונד" כדי להיות נוכח בהוצאתו להורג של ג'ון בראון, מתנגד לעבדות שניסה לעורר מרד עבדים, ולשמור מפני ניסיון בריחה אפשרי. מאוחר יותר כתב ביומנו שהיה נרגש לחזות בצדק נעשה. כשהחלה מלחמת האזרחים, תמך בות' בקונפדרציה. הוא אמר שהבטיח לאמו שלא יצטרף למלחמה כחייל, אך הוא סייע למאמץ המלחמתי בדרכים אחרות.
ב-1862 נעצר בעוון הבעת עמדות אנטי ממשלתיות. ב-9 בנובמבר 1863, הופיע בות' במחזה "לב השיש" בתיאטרון פורד בוושינגטון. בקהל נכח גם הנשיא לינקולן, שישב באותו תא שבו יירצח לאחר מכן. ב-1864 ניצל את מעמדו כשחקן מפורסם, שאיפשר לו לנוע בחופשיות בין הצפון לדרום, כדי להבריח ציוד רפואי לצבא הקונפדרציה.
הקונספירציה לחטיפת לינקולן.
באוקטובר 1864 נסע בות' למונטריאול, שם נפגש עם מספר אנשים הקשורים לקונפדרציה, אך תוכנן של פגישות אלו אינו ברור. בעקבות כך נסע בות' לוושינגטון, כשהוא נושא עמו מכתב מטעם אנשי הקונפדרציה המיועד לדוקטור ויליאם קווין. המכתב הוביל לבסוף את בות' להיפגש עם דוקטור סמואל מאד בנובמבר 1864. בות', בעזרתם של דוקטור מאד ואחרים, החל לתכנן מבצע ללכוד את הנשיא לינקולן ולחטוף אותו לריצ'מונד. הם קיוו לאלץ את הממשל האמריקאי לשחרר את שבויי המלחמה של הקונפדרציה בתמורה לשחרורו. תכנון המבצע ארך חמישה חודשים, במהלכם הספיק בות', ב-4 במרץ 1865, לחזות בנאום ההשבעה השני של הנשיא לינקולן, שם שמע אותו מדבר בין השאר על שוויון זכויות לשחורים, דבר שהחריף עוד יותר את שנאתו אליו.
החטיפה הייתה אמורה להתרחש ב-17 במרץ 1865, אך הנשיא לינקולן שינה במפתיע את תוכניותיו לאותו יום, ובכך סוכלה החטיפה. יום לאחר הניסיון הכושל, הופיע בות' שוב בתיאטרון פורד במחזה "הבוגד". הייתה זו ההופעה האחרונה בקריירה שלו.
שבועיים לאחר מכן נכנע הדרום באופן סופי. עובדה זו, וכן כישלון תוכניתם הקודמת, הביאה את בות' וחבריו להחליט לרצוח את לינקולן וחברים נוספים בממשל האמריקאי.
ההתנקשות.