בקיץ 2013 דיבב את קולו של הנרי ג' ווטרנוז השלישי בסרט בית ספר למפלצות, תפקיד אותו ביצע ג'יימס קובורן במפלצות בע"מ.
סרטים.
גראמר הופיע בסרטים רבים בתפקידים ראשיים ותפקידי משנה. הסרטים הבולטים בהם השתתף כוללים משחק בתפקיד ד"ר הנרי מק'קוי בסרט "", דיבוב קולו של שלגון החזיר בסרט האנימציה המשלב דמויות חיות של דיסני משנת 1999 "חוות החיות" על פי ספרו של ג'ורג' אורוול, דמותו של הגנרל פטון בסרט "שיר הלל אמריקאי" וכן את דמותו של נושא משרה רפובליקני בסרט "אולי תתבגר". בשנת 2015 שיחק בסרט "בייבי, בייבי, בייבי", קומדיה רומנטית בכיכובה של ג'סיקה אלבה.
הפקה.
חברת ההפקות של גראמר, "Grammnet Productions", הפיקה את הסיטקומים "חברות" ו"המשחק" ברשת הטלוויזיה CW, את הדרמה "מדיום" של רשת NBC וכן פרויקטים רבים אשר בחלקם נטל גראמר חלק כשחקן וכמדובב.
פרסומות.
גראמר הופיע בפרסומות רבות בארצות הברית וביניהן פרסומות לצ'יריוס, סוכנויות הפרסום "מרטין" ו"גקו" וכן בפרסומות שונות ליצרנית הרכב יונדאי.
פרסים.
גראמר זכה במספר פרסי אמי, Screen Actors Guild Awards (פרס איגוד שחקני המסך) ופרסי גלובוס הזהב על עבודתו ב"פרייז'ר". גראמר היה האמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס אמי על השתתפותו בתפקיד דמות אחת (ד"ר פרייז'ר קריין) בשלוש סדרות שונות - "חופשי על הבר", "פרייז'ר" ו"כנפיים".
גראמר זכה ב-5 פרסי אמי מתוך 14 מועמדויות, 3 פרסי גלובוס הזהב מתוך כ-9 מועמדויות, הוא זכה פעמיים ב"פרס חביב הקהל" והיה מועמד פעם אחת לפרס הבמאי המצטיין מטעם איגוד הבמאים האמריקאי על בימוי פרק ב"פרייז'ר" (2004). כמו כן קיבל גראמר מועמדות אחת לפרס סאטורן על תפקידו בסרט "אקס-מן: המפלט האחרון" ומועמדות אחת לפרס הטוני על משחקו במחזמר "La Caqe Aux Folles".
סך הכל היה גראמר מועמד לכ-45 פרסים אישיים על שלל תפקידיו, מתוכם הוא זכה 18 פעמים. בשנת 2001 זכה גראמר להטבעת שמו על כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
להלן רשימה של מבחר מזכיותיו של גראמר:
ספרות מרוקאית
ספרות מרוקאית היא ספרות שנכתבה על ידי מרוקאים, בדרך כלל בשפות ערבית (בניב המרוקאי), שפות ברבריות או בצרפתית.
ניצני הספרות המרוקאית בתחילת האלף השני לספירה, בתקופת שלטון האלמורבידים (1040 - 1147). שני סופרים בולטים במיוחד בתקופה זו הם קאדי עיאד ואבן באג'ה. בתקופה זו נכתב "רוצ' אלקרטאס", כרוניקת מרוקו. אחרי שנת 1086 השפיעו גם שליטי בית אומיה על הספרות. פריחה ספרותית נוספת התרחשה במהלך תקופת שלטון אל-מוואחידון. בתקופה זו פעלו אבן רושד, אבו טפיל ואבן זהר.
בין הסופרים הבולטים בני זמננו: דריס שרייבי וטאהר בן ג'לון.
ביג סטאר
ביג סטאר (באנגלית Big Star) היא להקת רוק אמריקאית, שהוקמה בממפיס, טנסי בשנת 1971 על ידי אלכס צ'ילטון, כריס בל, ג'ודי סטפאנס ואנדי האמל. סגנונה של הלהקה הושפע מהביטלס, מהקינקס ומהביץ' בויז והוגדר כפאוור פופ על ידי מבקרי המוזיקה.
פעילות הלהקה.
התשתית הראשונית של הלהקה הגיעה מלהקות אייס-ווטר ורוק סיטי, שהוביל כריס בל, ובהן ניגנו קאדר רחב של מוזיקאים, וביניהם האמל וסטפאנס, שאיישו לבסוף את תפקידי בס והתופים בביג סטאר (בהתאמה). אליהם הצטרף אלכס צ'ילטון, שכמה שנים קודם לכן, בגיל 17, היה הסולן של להקת הבוקס-טופס שהייתה חתומה על מס' להיטים, כשהבולט שלהם היה The Letter שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי ב-1967.
הרביעייה מצאה מכנה משותף רחב בדמות הלהקות המובילות של אמצע-סוף שנות השישים, ואף ביצעה מס' קאברים בהופעות ובאלבומי האולפן לאמנים אלו.
הלהקה שחררה שלושה אלבומים: אלבום הבכורה, #1 Record יצא בשנת 1972 כשהקרדיט המשותף בכל השירים (פרט לאחד, שנכתב והושר על ידי האמל) ניתן לבל וצ'ילטון (שאף התחלקו במלאכת השירה), בצורה שמזכירה את אופן החתימה של לנון ומקרטני על שירי הביטלס. באלבום זה בלטו ההשפעות של להקות כגון הביטלס, המי והביץ' בויז על ביג סטאר.
אלבומה השני, Radio City, שוחרר בשנת 1974 כשלישייה, ללא הגיטריסט בל, שעזב לאחר שיצא אלבום הבכורה - לאור כישלונו המסחרי. האלבום כלל את September Gurls, משיריה המוכרים של ביג סטאר- שכוסה על ידי להקת הבאנגלס בגרסה מצונזרת בשנות השמונים.
ב-78 יצא האלבום השלישי, Third/Sister Lovers כשהרכב הלהקה מונה את צ'ילטון והמתופף סטפאנס, לאחר עזיבתו של האמל. האלבום כלל סאונד שונה משני הראשונים, אקוסטי וסינגר-סונגרייטרי במובהק. כל השירים, פרט לאחד (שנכתב והושר על ידי סטפאנס) הושרו על ידי צ'ילטון, כשמתוכם, רק אחד לא נכתב על ידו (קאבר ל-Femme Fattale של הוולווט אנדרגראונד). האלבום הוגדר כבר אז כיצירתו האישית של צ'ילטון באופן מובהק.
ב-1993 התאחדה הלהקה בהרכב מחודש: עם חבריה המקוריים צ'ילטון וסטפאנס, כשעל הבאס והגיטרה השנייה הופקדו חברי להקת הפוזיס (עוד להקה שהושפעה מביג סטאר) - קן סטרינגפלו וג'ון אויר. בהרכב זה, שחררה הלהקה שני אלבומים: הופעה מאוניברסיטת קולומביה מאותה השנה, וב-2005 את In Space, שעד היום לא התקבל כאלבום לגיטימי מבחינת מעריציה המושבעים של הלהקה. בהרכב זה הופיעה הלהקה עד מותו של צ'ילטון ב-2010.
מתוך ארבעת חברי הלהקה המקוריים, שלושה אינם עוד בין החיים. הגיטריסט, כריס בל, נהרג בשנת 1978 בתאונת דרכים ובשנת 2010 נפטרו סולן הלהקה, אלכס צ'ילטון, מסיבוכים הקשורים ללב במרץ, ולאחר מכן, ביולי, נפטר הבסיסט, אנדי האמל.
ב-2014 נפטר מי שנחשב ל"חבר הנוסף" בלהקה, המפיק ג'ון פריי, שהיה שותף מוזיקלי דומיננטי בהקלטת האלבומים, המיקסים, ולכל נושאי ההפקה.
פריי היה מייסד אולפני ארדנט בממפיס, מאולפני ההקלטות המוכרים והנחשבים בארצות הברית.
מורשת.
כל שלושת אלבומי הלהקה נבחרו לרשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון, וכך גם שניים משיריה הנמצאים ברשימת 500 השירים הגדולים שדירג המגזין.
להקת הריפלייסמנטס כתבה שיר אודות סולן הלהקה, הנושא את שמו, "אלכס צ'ילטון", ובתוכו נכללה השורה "I never travel far without a little Big Star".
על אף כישלונה המסחרי, זכתה ביג סטאר למעמד של להקת קאלט ולהיותה אחת הלהקות המשפיעות על מוזיקת הרוק מאז פירוקה, כשרבים האמנים שהעידו על הערצתם העיוורת אליה, ואף כיסו חלק משיריה, כשבין השאר ניתן למנות את אר.אי.אם., אליוט סמית', ווילקו וג'ף באקלי.
זרקור הפרסום העיקרי לו זכתה הלהקה הגיע בשנות התשעים- כששירה, In The Street היווה את שיר הפתיחה של הקומדיה המצליחה "מופע שנות ה-70" (תחילה בגרסתו המקורית, ולאחר מכן -קאבר שביצעה לשיר להקת צ'יפ טריק).
קלסי גרמר
קלזי גראמר
קלזי גרמר
וואלאס ארתור
ירידי שמפאן
ירידי שמפאן (Champagne) היו ירידים מסחריים שהתקיימו מתחילת המאה השתים עשרה עד תחילת המאה הארבע עשרה באזורי סמכותה של רוזנות שמפאן (כיום בחבל שמפאן-ארדן בצרפת).
היסטוריה.
ירידים אלה התקיימו פעמיים בשנה בערים טרואה ופרובן, ופעם בשנה בערים באר-סור-אוב ולאני. כל אחת מערים אלה הייתה ממוקמת על הצטלבות דרכים רומאית עתיקה. דרכים אלה עברו מאיטליה ופרובאנס אל חופי פלנדריה. טרואה ופרובן היו מרכזים אדמיניסטרטיביים כבר בתקופת האימפריה הקרולינגית והתפתחו למרכזים עירוניים של רוזנות שמפאן. יריד לאני נערך על אדמת מנזר של הבנדיקטינים, ויריד באר-סור-אוב סביב הטירה של רוזן שמפאן.
הירידים חיברו את מרכזי תעשיית הטקסטיל של ארצות השפלה עם מרכזי הייצוא האיטלקיים (בעיקר נמל ג'נובה). הצרכנים העיקריים של האריגים נמצאו בארצות המזרח התיכון וההיצע, שהתבסס בעיקר על עיבוד צמר אנגלי, בא מארצות הצפון. הסוחרים האיטלקים שימשו כמתווכים בין היצרנים הפלמים לבין הקונים בארצות המזרח התיכון. בחודש ינואר התקיים היריד של לאני ואחריו זה של באר-סור-אוב. בחודש מאי התקיים היריד הראשון של פרובן וביוני - היריד הראשון של טרואה, בספטמבר - היריד השני של פרובן, ובנובמבר היריד השני של טרואה.
אם כי התקיימו ירידים גם בערים אחרות, הם לא זכו לאותה מידה של הצלחה. הגורם החשוב להצלחתם של ירידי שמפאן הייתה התועלת הכלכלית והמדינית שרוזני שמפאן הפיקו מירידים אלה. רוזני שמפאן, שהיו עצמאים ובלתי תלויים במלך צרפת, ערבו לביטחונם האישי של הסוחרים ולהבטחת סחורותיהם והבטיחו שהחוזים המסחריים שנחתמו בירידים אלה יכובדו בכל ארצות אירופה הנוצרית. ב-1209 פיליפ השני, מלך צרפת ערב לביטחונם של הסוחרים שעברו דרך אדמת צרפת אל ערי הירידים ומהם. רוזני שמפאן סיפקו גם כוח אכיפה בשם "שומרי הירידים" שאנשיו שמעו תלונות, אכפו חוזים, שמרו על מידות ומשקלות תקינים והרחיקו את הסוחרים שלא עמדו בהתחייבויותיהם מהשתתפות בירידים. האירועים בלטו בארגון מעולה של אולמות תצוגה ושל מקומות משכן לסוחרים. הערים סיפקו מחסנים ענקיים, דוגמאות ניתן לראות גם כיום בעיר פרובן.
הירידים נמשכו כל אחד כשישה שבועות, בשמונת הימים הראשונים הסוחרים התארגנו. אחר כך הוקצו ימים למסחר באריגים, ואחרי כן למסחר בעורות, בתבלינים ובכל הסחורות שנמכרו במשקל. ארבעת הימים האחרונים הוקצו לסליקת חשבונות. האריגים הפלמים, שתפסו מקום עיקרי במסחר זה, נמכרו שם ונשלחו לנמל ג'נובה ומשם לארצות המזרח התיכון. בתמורה קנו הפלמים בגדי משי, זהב, כסף ובמיוחד תבלינים. עורות ופרוות נסחרו בשני הכיוונים. הפלמים הציגו את האריגים בביתנים מיוחדים לפי שמות הערים שבהן יוצרו כמו: ברוז', איפר וליל. בירידים של טרואה היו בין היתר ביתנים מיוחדים לסוחרים מגרמניה, לומברדיה, אנגליה, ברצלונה, ולנסיה, מונפלייה, בורגונדיה, ז'נבה, פיקרדי ודואה.