אוסטאוקלסט (Osteoclast, מיוונית ὀστέο - עצם ו-κλαστός - שבור) הוא אחד משלושת תאי רקמת העצם. האוסטואוקלסט הוא תא ממשפחת המונוציטים-מאקרופגים (חלק ממערכת החיסון), שמפרק עצם בוגרת ויוצר בה "מפרצי ספיגה" ותעלות, בהן עוברת אספקת הדם של העצם. האוסטאוקלסט חיוני מאוד גם במשק הסידן, כיוון שפעילותו משחררת סידן מהעצם אל זרם הדם. לתא אוסטאוקלסט טיפוסי יש כחמישה גרעינים, ולכן הוא סינקיטיון.
תפקוד לקוי של אוסטאוקלסטים גורם למחלה בשם אוסטאופטרוזיס ("עצם שיש") שבה העצמות צפופות מאוד ושבירות. תאי אוסטאוקלסטים ענקיים, המכילים עשרות גרעינים, מאפיינים מחלה אחרת - מחלת פאג'ט של העצם וכן יוחסו להשפעה של טיפול ממושך בביספוספונטים (תרופות נגד אוסטאופורוזיס). ביספוספונאטים, הנקשרים לסידן שבעצמות, פועלים על ידי פגיעה באוסטאוקלסטים הפעילים וכך מעלים את צפיפות העצם ומפחיתים את רמת הסידן בדם.
סוגי תאים בעצם ופעילות.
העצם בנויה משלושה סוגי תאים: תא עצם צעיר\בונה, תא עצם בוגר ותא עצם הורס. תא העצם הצעיר בונה מסביבו "כלא" של סיבי קולגן שבשילוב עם חומרים אנ-אורגניים כגון סידן, מגנזיום, זרחן ועוד, הוא מתקשה והופך לעצם. ה"כלא" שהתא בונה נקרא לקונה (LACUNA). כאשר התא לא יכול יותר לבנות ולהוציא עוד סיבי קולגן הוא הופך לתא עצם בוגר שיכול רק לדאוג לסביבה שלו.
במשך היום, כאשר מבצעים פעולות מוטוריות, מופעל לחץ על העצם ונוצרים בעצם סדקים קטנים. במשך הלילה, "משחלפים" האוסטאוקלסטים את העצם כדי שהתאים הצעירים יוכלו לשקם אותה.
יש צורך בתא הורס מכיוון שהעצמות הם כמו מחסן של מינרלים, במיוחד סידן, וכדי שתהיה המשכיות ושהסידן ימשיך להגיע יש צורך בפעילות קבועה של בניה והריסה.
Tristania
היהודים במקסיקו
יהודים במקסיקו
משפט דה גואה
משפט דה-גואה הוא משפט בגאומטריה המהווה הכללה של משפט פיתגורס לשלושה ממדים. המשפט נקרא על שמו של המתמטיקאי הצרפתי ז'אן פול דה-גואה דה-מלבס.
המשפט קובע שאם בפירמידה יש פינה ישרה (שלוש הזוויות היוצרות את הפינה, הן זוויות ישרות, ראו תמונה משמאל) אז סכום ריבועי השטחים היוצרים את הפינה הישרה שווה לריבוע שטח הפאה הרביעית.
ניתן להכליל את משפט פיתגורס ואת משפט דה-גואה גם לממדים גבוהים יותר משלוש.
הוכחות.
הוכחה גאומטרית.
נעביר אנך מהקודקוד O החותך את הפאה ABC בנקודה H ואנך מ-C החותך את הישר AB בנקודה K.
(CK עובר דרך הנקודה H). אזי מתקיים: formula_2 (כי שני הביטויים מייצגים את קוסינוס הזווית שבין המישורים AOB ו ACB).
מהשיווין הקודם נקבל כי formula_3.
באותו אופן מראים כי formula_4 וְ- formula_5.
לאחר סיכום שלושת השוויונים הנ"ל ומכיוון ש formula_6 נקבל: formula_1. מ.ש.ל.
הוכחה אנליטית.
נצייר מערכת צירים קרטזית בשלושה ממדים. נסמן: formula_8. נזהה את הנקודה O עם ראשית הצירים ואת הנקודות A,B,C עם הווקטורים (a,0,0), (0,b,0), (0,0,c). שטח המשולש ABC שווה למחצית המכפלה וקטורית של הווקטורים AB ו AC ולכן:
formula_9
עלינו
מנזר דצ'אני
חומצה חנקנית
אטילה פטשאואר
אטילה פטשאואר (בהונגרית: Petschauer Attila; 14 בדצמבר 1904 – 20 בינואר 1943 דווידובקה) היה סייף אולימפי יהודי-הונגרי. פטשאואר זכה במדליית זהב קבוצתית, ובמדליית כסף אישית באולימפיאדת אמסטרדם ובמדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת לוס אנג'לס. פטשאואר נרצח בשואה על ידי חברו לנבחרת האולימפית ההונגרית, ששימש כקצין במחנה עבודה.
קריירת הסיף.
פטשאואר נולד בבודפשט, והצטיין בסיף מילדות. כבר בגיל 10 החל להתאמן בסיף, ובבית הספר התיכון התגלה על ידי מאמן הסיף האיטלקי-הונגרי הנודע ג'ורג'יו סנטלי. ב-1923 בהיותו פחות מבן 19, זכה במדליית הארד בחרב באליפות אירופה. בשנים שלאחר מכן זכה במדליות הכסף במקצוע זה באליפויות אירופה שהתקיימו ב-1925 ו-1929 ובמדליית הארד ב-1927 ו-1930. ב-1930 וב-1931 היה שותף לזכיית הנבחרת ההונגרית במדליית הזהב במקצוע החרב.
במהלך סוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 נחשב פטשאואר לאחד הסייפים הטובים בעולם. פטשאואר כונה "ד'ארטניאן" על שם דמות הסייף העילאי שיצר אלכסנדר דיומא בספר שלושת המוסקטרים.
באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 היה חלק מהנבחרת ההונגרית שזכתה במדליית הזהב במקצוע החרב, וזכה בכל 20 הקרבות בהם השתתף. בין חברי קבוצתו היו יאנוש גאראי ושנדור גומבוש, שהיו אף הם יהודים. בתחרויות החרב האישיות, פטשאואר זכה במדליית הכסף. באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1932, זכתה שוב הנבחרת ההונגרית, בהשתתפות פטשאואר, במדליית הזהב הקבוצתית. בין חברי קבוצתו היו גאורג פילר ואנדרה קאבוש, שהיו אף הם יהודים. בבית הגמר, הביסו את נבחרות ארצות הברית, איטליה ופולין בתוצאה של 31-6. בתחרויות האישיות דורג פטשאואר במקום החמישי. הייתה זו התחרות היחידה בה השתתף פטשאואר בה לא זכה במדליה אישית.
יהדותו.
פטשאואר הציג עצמו כפטריוט הונגרי ולאחר ניצחונו באולימפיאדה ב-1928 צוטט כאומר שאינו חושב את ניצחונו לניצחון יהודי אלא לניצחון הונגרי. אולם פטשאואר סבל משיפוט לא הוגן בהונגריה בגלל יהדותו. בשנת 1931 הצהיר פטשאואר שלא ישתתף בתחרויות בהן השופטים ההונגרים מתכוונים להכשילו מסיבות אנטישמיות. בעקבות זאת הוא זומן לפגישה עם מנהיג הונגריה, מיקלוש הורטי, שבקשו לחזור בו.
בשנת 1933 הודיע פטשאואר על השתתפותו במכביה המתוכננת בפראג.
מותו של פטשאואר.
לאחר שפרש מקריירת הסיף, עבד פטשאואר כעיתונאי בעיתון אשט ככתב ספורט וכתב גם ביקורות תיאטרון. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החל משלוח הגברים מבין יהודי הונגריה למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בחזית המזרחית. בתחילה היה פטשאואר מוגן בשל היותו ספורטאי עבר ידוע, אך לאחר שנעצר בבדיקה שגרתית, ושכח את ניירותיו בבית, נשלח למחנה העבודה דווידובקה באוקראינה.
במחנה העבודה זוהה פטשאואר על ידי קלמן צ'ה שהיה בנבחרת ההונגרית האולימפית ב-1928 (צ'ה התחרה ברכיבה), ושימש כאחד הקצינים במחנה. האלוף האולימפי קארוי קרפטי, שזכה במדליית הזהב בהיאבקות באולימפיאדת ברלין, והיה אף הוא עציר במחנה, סיפר כי צ'ה הכריח את פטשאואר לטפס על עץ בחורף הקר, ולקרוא כתרנגול. לאחר מכן שפכו עליו מים קרים. הוא מת בסמוך לאחר התעללות זו.
מורשת והנצחה.
חייו ומותו של פטשאואר היו הנושא לסרטו של אישטוואן סאבו "סאנשיין" (Sunshine), שתיאר עלילותיה של משפחה יהודית בדיונית בהונגריה, תוך שהוא משלב בעלילה סיפורים אמיתיים. הסרט יצא לאקרנים ב-1999, בכיכובו של רייף פיינס, המשחק בסרט מספר תפקידים, שאחד מהם מבוסס על חיי פטשאואר. שמו של פטשאואר מונצח ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט. משנת 1994 מקיים קרובו של פטשאואר, ד"ר ריצ'רד מרקוביץ', תחרות סיוף על שמו בארצות הברית הנחשבת לאחד מאירועי הסיף החשובים בארצות הברית.
סנט ז'יל
פנגולין הודי
פנגולין הודי (שם מדעי: "Manis crassicaudata") הוא פנגולין הנפוץ בהודו, בנגלדש, סרי לנקה ופקיסטן.
מאפיינים.
הזכרים גדולים מן הנקבות. אורך גופו של הפנגולין ההודי עשוי לנוע בין 45 ל-75 ס"מ, אורך זנבו מגיע ל-33–45 ס"מ. משקלו 5 עד 35 ק"ג וחלק נכבד ממשקל זה הוא הקשקשים הגדולים, שבדומה למיני פנגולין אחרים, מכסים את גופו ומשמשים כשריון. הוא מסוגל להתכרבל בצורת כדור לשם הגנה מטורפים כדוגמת טיגריס. בכל אחת מרגליו יש 5 טפרים ארוכים המשמשים אותו להשגת מזונו. לשונו, שאורכה מגיע ל-23-25.5 ס"מ, גם היא כלי חשוב בהשגת מזונו. הפנגולין ההודי חסר שיניים.
הפנגולין ההודי פעיל במהלך הלילה ותר אחר מזון, ואילו במהלך היום הוא נוהג לנוח במאורה. הוא ניזון מנמלים ומטרמיטים שאותם הוא מוציא מהתל באמצעות טפריו הארוכים. הם מסוגלים לטפס על עצים. ההיריון נמשך כ-65–70 ימים ובסופו נולד גור במשקל של כ-200–500 גרם. אורך חייו של הפנגולין ההודי בשבי 13 שנה. מין זה נמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד והרס בית הגידול שלו.
דירה למגורים
פלוטואיד
פְּלוּטוֹאִיד (באנגלית: Plutoid) הוא תת-קטגוריה של כוכב לכת ננסי וגוף טרנס-נפטוני ("Trans Neptunian Object") במערכת השמש. כינוי נוסף לפלוטואיד הוא גמד קרח, תת-קטגוריה שמאפייניה דומים. זהו סוג של גרמי שמים במערכת השמש כפי שהוחלט על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (ה-IAU) ב-11 ביוני 2008.
ההגדרה הרשמית של האיגוד האסטרונומי מגדירה "פלוטואיד" כך:
ירחים של פלוטואידים אינם פלוטואידים.
בהמשך להגדרה זו, ניתן להגדיר פלוטואיד כחיתוך של קבוצת כוכבי הלכת הננסיים עם קבוצת הגופים הטרנס נפטוניים. נכון ל-2008, פלוטו, אריס, האומיה ומאקה-מאקה מוגדרים רשמית כפלוטואידים. כארון כירח של פלוטו אינו פלוטואיד.
מקור המונח.
ב-24 באוגוסט 2006 החליט האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (ה-IAU) לסווג מחדש את פלוטו ככוכב לכת ננסי תוך הגדרה כי כוכב לכת בהגדרה צריך "לפנות את סביבתו במסלולו". האספה הכללית של האיגוד החליטה לסווג מחדש את פלוטו כקטגוריה חדשה של גוף טרנס-נפטוני. במהלך הדיונים על ההגדרה הוצע לסווג את פלוטו וכוכבי לכת הדומים לו כ"פלוטון", ולהגדיר "פלוטונים" ככוכבי לכת אשר זמן המחזור של מסלולם סביב השמש נמשך יותר מ-200 שנים יוליאניות, ושמסלולם אליפטי יותר ובעל אינקלינציה גבוהה יותר מאשר כוכבי לכת "מסורתיים". הצעה נגדית הייתה לא להגדיר את פלוטו ככוכב לכת ולסווגו כגוף טרנס נפטוני. לבסוף הוחלט להגדיר את פלוטו וגורמי שמיים הדומים לו ככוכבי לכת ננסיים אשר "דומים לפלוטו" מבחינת מאפייני המסלול הבאים: אינקלינציה, אקסצנטריות וזמן מחזור. כמו כן הוחלט כי ההגדרה הרשמית והשם יוגדרו במועד מאוחר יותר.