צביון מיוחד מהווה בשפה הרומנית וריאנט של חצי התנועה i (או "התנועה i הלא הברתית") המסומנת באלפבית הפונטי
והנשמעת בקושי או כמו לחש והמופיעה כאות i בסוף המילים. (למשל בשם עיר הבירה
București). היא דומה, למשל, להגה "j" במילה ההונגרית "kapj".
צביון אחר הוא בהיגוי העיצור [h] שהיגויו נעלם בהרבה שפות רומאניות (כן קיימת למשל בספרדית, שם מופיע דווקא כאלופון אחר בהיגוי האות j) הנהגה בכמה צורות, הדומות למשל להיגוי [h] באנגלית או בהונגרית.
כמו כן בשפה הרומנית מופיעים הדיפתונגים יוצאי הדופן /e̯a/ /o̯a/
תנועות.
הסמל e באלפבית הפונטי משמש ברומנית לסימון התנועה המלאה [e] שהיא, תנועה קדמית, אמצעית, בלתי-מעוגלת. יש לציין כי בשפות אחרות e משמש גם לסימון תנועה קדמית, חצי-סגורה, בלתי-מעוגלת, שאינה קיימת בשפה הרומנית. סימון שתי תנועות אלה נובע מכך שאין שפה שבה יש הבדלה פונמית בין שתי התנועות. כשרוצים להבדיל בין התנועות, מסמלים את התנועה האמצעית ב-[e̞], סימון המראה על פתיחות רבה יותר של התנועה.
דוגמאות לשימוש באות: egal /e'gal/אֶגַּאל (שווה), melc /melk/ מֶלְק (חילזון), mare /'ma.re/ מַארֶה (גדול).
כמו במקרה התנועה i, אין בהיגוי התנועה e השתתפות של השפתיים.
התנועה e הופכת לחצי-תנועה [ě] רק לפני התנועות a ו-o ויוצרת דיפתונגים ea ו-eo
הפרדת תנועות.
בשפה הרומנית יש היאטוסים של שתי תנועות, שלוש תנועות ואפילו ארבע תנועות, כשכל תנועה משתייכת להברה אחרת. הרצפים הארוכים נובעים בדרך כלל מצירוף קידומת הכוללת בעצמה היאטוסים, כמו "-paleo" או "-neo" למילים המתחילות בעצמן עם היאטוסים, כמו "autocrație" או "eugenie", וכך נוצרו מילים דוגמת "neoautocrație".
דוגמאות להיאטוסים בשפה הרומנית:
הקושי בביטוי ההיאטוס מוביל לעיתים לחיפוש דרכי ביטוי העוקפות אותו, חלקן תקינות וחלקן לא.
דרך תקינה לעקיפת ההיאטוס היא על ידי הקטנת תנועות למצב של חצי תנועה, כמו בדיפתונג או טריפתונג וביטוי שתי ההברות ביחד. לא כל חיבור כזה מקובל וחלקם נחשבים לצורת ביטוי שגויה. לדוגמה, במילה DE-O-DA-TĂ מחברים את שתי ההברות הראשונות להברה אחת: DEO-DA-TĂ. חיבור דומה במילים GE-O-ME-TRI-E, GE-O-LO-GI-E ו-GE-O-GRA-FI-E, אינו מקובל ונחשב לביטוי שגוי.
דרך פסולה לעקיפת ההיאטוס היא הוספת חצי תנועת i בין שתי ההברות. התופעה הזאת היא מקרה פרטי של אפנטזה epenteza.
דיפתונגים.
הדיפתונגים ברומנית מתחלקים לשתי קבוצות, לפי מיקום התנועה ביחס לתנועה למחצה. הדיפתונגים בהם התנועה קודמת לתנועה למחצה נקראים דיפתונגים יורדים והדיפתונגים בהם התנועה למחצה קודמת לתנועה השלמה נקראים דיפתונגים עולים.
הדיפתונגים היורדים מורכבים מאחת התנועות ואחריה אחת משתי התנועות למחצה, /ǔ/ או /ǐ/. כל ההרכבים מסוג זה אפשריים פרט ל-/uǔ/ שהוא מופיע נדיר ובדרך כלל מוחלף בדיפטונג /uǐ/.
הדיפתונגים העולים מורכבים מאחת מהתנועות למחצה /ĕ/, /ǐ/, /ŏ/ או /ǔ/, כשאחריה יש תנועה שלמה.
ברומנית קיימים 14 דיפתונגים יורדים ו12 דיפתונגים עולים.
דיפתונגים יורדים.
הדיפתונגים היורדים נוצרים על ידי חיבור: תנועה + חצי תנועה (VS).
דיפתונגים עולים.
הדיפתונגים העולים נוצרים על ידי חיבור של תנועות ההופכות לחצי תנועה עם תנועה נוספת (חצי-תנועה+ תנועה = SV, שבה semivocală = S חצי תנועה, V = vocală תנועה)
הסימן [ĕ] אינו נמצא באלפבית הפונטי הבינלאומי IPA
הבלשנים סבורים כי הדיפתונגים / /e̯a/ and /o̯a/ הם תוצאה של דיפתונגיזציה של תנועות אמצעיות קצרות תוך כדי הדגשה. לכן הם מופיעים רק בהברות מודגשות.
הם מתחלפים מורפולוגית (אלטרנציות מורפולוגיות) עם התנועות האמצעיות /e/ ו /o/.
ראו לדוגמה את המילה deal (דיאל = גבעה) - נכתבה משום כך במאה ה-19 (בתקופת המעברמהאלפבית הקירילי לאלפבית הלטיני) dél, וקיימות הנגזרות delean (איש מן הגבעה), deluros (גבעתי).
או המילה moale (מואלה = רך) שנכתבה פעם móle, וקיימות הנגזרות molatic (מולאטיק = רכרוכי), moliciune
(רכות), moi (מוי = רכים).
חצי-התנועות /j/ ו /w/ יכולות להתחבר (או לפני, או אחרי, או שניהם) עם רוב התנועות, תוך יצירה (שנויה לעיתים במחלוקת) של דיפתונגים נוספים ושל טריפתונגים.
הדיפתונג ea.
האות E הרומנית מסמלת גם חצי תנועה בדיפתונג העולה ea. הדיפתונג מופיע במילים דוגמת stea /ste̯a/ סְטְיָאה (כוכב), ceartă /'ʧe̯ar.tə/ צֶ'אַרְטֶה (ריב), rea (רעה = רְיַה re̯a)
לסימון חצי התנועה, המופיע בדיפתונג זה, משתמשים בדרך כלל בסימון [ě].
בסיומות בהן מופיע דיפתונג זה, כמו במילים Muntean, Maramureșean, Clujean יש להקפיד לכתוב ולבטא אותו ea.
יוצא מן הכלל - במילה הרומנית ea (היא - יה) ברומנית מבטאים את הדיפתונג כ /ja/ ולא ניתן לבטא ěa.
אף על פי שהרומנים מבחינים בהבדל קל בין ja ובין ěa, בתעתיק לעברית קשה לשקף את שני דיפתונגים אלה בצורה שונה ונעזרים באות י בשני המקרים. (יה, סטְיַה, סטְיַאווה)
הדיפתונג eo.
האות E הרומנית מסמנת גם חצי תנועה [ĕ] גם בדיפתונג העולה eo. הדיפתונג מופיע במילים דוגמת / vreo /vre̯o/ וְרֶאו ĕo/
הדיפתונג je.
האות היחידה E מסמלת גם את הדיפתונג je במילים רומניות בודדות, בהן היא מופיעה בראש מילה או בתחילת ההברה. התופעה הזאת היא שריד של דרך ביטוי עתיקה (אטימולוגית) שנכחדה כמעט לגמרי, אך נשארו לה שרידים במילים דוגמת: este /'jes.te/יֶסְטֶה (היא ישנה), el /jel/יֶאל (הוא).
דיפתונג זה מסומן אחרת ברוב המקרים על ידי הדיגרף (צמד אותיות) IE, כמו במילים iese (יוצא), oaie (כבש),tăietură (חתך).
הצורה הארכאית של סימון הדיפתונג ב E נשארה גם בכתיב של מילים אחרות, רובן שמות אנשים ושמות גאוגרפיים
Stăniloae, Boerescu, Oeriu, Neagoe, Stroe, Stoenescu, Nămăeşti, Mălăele, Poenaru etc.
בכמה מהשמות נכתב הדיפתונג לפעמים בשתי צורות:E או IE, לדוגמה Voevod או Voievod, Poienaru
או Poenaru, Neagoe או Neagoie, Nicolae או Nicolaie, Nae או Naie.
טריפתונגים.
כפי שרואים מהדוגמאות הנ"ל הדיפתונגים /e̯a/ ו /o̯a / הם ביחס של קונטרסט (ניגוד) עם הדיפתונגים /ja/ו /wa/, בהתאמה. אולם לא קיימים זוגות מינימליים מושלמים על מנת להדגים הקונטרסט בין /wa/ לבין /o̯a/. שני צמדי הצלילים נשמעים מאוד דומה ומכאן תיעתוקם הדומה באותיות עבריות בכתיב חסר. בהיגויים רגיונליים מסוימים הדיפתונג o̯a נוטה להיות מבוטא כתנועה אחת /ɒ/.[.
טריפתונגים אחרים כמו /juj/ ו /o̯aw/ מופיעים לעיתים במילות קריאה ובמילים לא רגילות.
איבוד קוליות של תנועות.
איבוד הקוליות (desonorizare) בתנועות מסוימות מתרחש בשפה הרומנית. הפחתתה או השמטתה של הקוליות של הגאים היא הפחתתן או השמטתן של תנודות מיתרי הקול בהגיית אותם הצלילים.
כפי שמציינת ג. ניקולה, קיימים גורמים המסייעים לתופעה:
התנועות מאבדות את קוליותן בזמן לחישה.
חצי-התנועת i לא הברתית.
אחת התופעות האופייניות של איבוד הקוליות ברומנית היא התנועה i הלא-הברתית (שאינה יוצרת הברה עצמאית) או יותר נכון חצי-התנועה i לא הברתית :מסומנת באות i סופית, חסרת קול, ולא-הברתית, היא מופיעה במידות חוסר-קוליות שונות בכל העגות של השפה הרומנית וברומנית הספרותית כאחד. מופע זה מסומן באלפבית הפונטי ב-/ʲ/. דוגמאות: rupi, moși, dormi, bani
דוברי הרומנית כשפת אם קולטים את קיומו של צליל נפרד, המזכיר במשהו את התנועה /i/, המופיעה תמיד לאחר עיצור. אותו צליל מופיע לעיתים במרכזן של מילים מורכבות כגון: oricine, cîțiva, cincisprezece.
מנקודת מבט פונטית הצליל הזה לא מתקיים כביטוי נפרד, אלא כשינוי העיצור שקדם לו, מעין ריכוך של העיצור. קביעה זו מתבססת על כך שלא נדרש פרק זמן פיזי נפרד לשם ביטוי הצליל (פרק הזמן הדרוש לביטוי העיצור זהה לפרק הזמן הדרוש לביטוי העיצור בתוספת צליל /ʲ/). כמה מהחוקרים, ובהם אמיל פטרוביץ', הרחיבו פרשנות זו לתחום הפונולוגי כנימוק לכך שרשימת הפונמות צריכה לכלול (בשפה הרומנית) 18 פונמות נוספות הנוצרות ממפגש של עיצור עם הצליל /ʲ/. לדוגמה, במילים lup (זאב) ו-lupi (זאבים) יש 3 פונמות בכל אחת מהן, אך הפונמה האחרונה אינה זהה. הכתיב הפונולוגי במקרה זה אמור להיות /lup/-/lupʲ/, כשהצירוף /pʲ/ מבוטא כפונמה אחת, הגרסה המרוככת או מחונככת (אלופון) של הפונמה /p/.
פרשנות שקרובה לדרך תפיסת הצליל יותר מאשר לביטויו הלכה למעשה ניתנת על ידי כמה אחרים ובהם אנדריי אברם, המנסים להימנע מהרחבת מצאי הפונמות בכך שהם ממציאים רק פונמה אחת חדשה, /ʲ/, שתפקידה לרכך את העיצור שלפניה. לפרשנות זו יש כמה יתרונות, ובהם:
הצליל הזה נתפס כווריאנט (גרסה, אלופון) של הפונמה i שנוצר באמצעות "דסונוריזציה" - איבד את הקוליות (ראו פונולוגיה רומנית).
אמנואל ואסיליו מתקדם הלאה עם הפרשנות ורואה ב-[ʲ] אלופון של התנועה i ולא פונמה נפרדת. כדי שהשוואה זו תתקבל נדרש בכל זאת גורם (אופרטור) מיוחד שיסמן את החיבור ההברתי (מסומן /+/ כמו במקרה של התנועות למחצה) שמתאר את ההכרח להמשיך את ההברה עד לצליל הנמצא אחרי /+/. במקרה זה את המילה lupi יכולים לרשום פונולוגית /lup+i/.
תנועה i מסוג זה היא תמיד סופית במילה, והיא חסרת קול או לחשנית. היא מופיעה:
הניסיון להבין את הצליל הזה מנקודת מבט פונטית ופונולוגית הוביל לפרסומם של מאמרים מקצועיים רבים (בין המפרסמים היו אמיל פטרוביץ', ואלריו שוטאו ואחרים) שכל נושאם היה הצליל הזה או שהוקדשו לכך חלקים חשובים בעבודות בפונטיקה ובפונולוגיה.
הגה דומה לחצי התנועה i הלא הברתית מופיע למשל השפה ההונגרית במילה כמו kapj.
עיצורים.