בכיכר מצוי מרכז לרכישת כרטיסי תיאטרון בחצי מחיר להצגות המתקיימות ביום הרכישה (זהו הביתן עם הכיתוב tkts בתמונה מצד שמאל)
היסטוריה של הכיכר.
הכיכר הוקמה על שדות שהיו שייכים לרוזן רוברט סידני, הרוזן השני מלסטר, שהיו ממוקמים מול אחוזתו של הרוזן. הרוזן רכש את האדמות שנקראו אז שדות מרטין הקדוש (St. Martin's Field) בשנת 1630, ובשנת 1635 בנה לעצמו בית אחוזה גדול שכונה אז בית לסטר (Leicester House) בחלקו הצפוני של הרחוב. הרוזן תחם את האזור בגדר ומנע בכך מתושבי המחוז הכנסייתי סנט מרטין ( St. Martin's Parish) להשתמש באזור. התושבים פנו למלך צ'ארלס הראשון אשר מינה שלושה מחברי מועצת המלך לנהל בוררות בין הרוזן לבין תושבי המחוז, בסיומה ציווה המלך על הרוזן להשאיר חלק משטחו כשטח פתוח לטובת כל תושבי המחוז.
בשנת 1670 הותוותה צורת הכיכר והחלו להיבנות סביבה בתים. האזור נחשב לאזור אופנתי במיוחד למגורים, ובאחד הבניינים אף התגורר יורש העצר, פרדריק, הנסיך מוויילס. החל מסוף המאה ה-18 פחתה הפופולריות של האזור והוא החל לשמש אזור בו התמקמו מוסדות בידוריים. בית לסטר הפך למוזיאון לטבע שכונה הולופוסיקון ב-1780, ונהרס בשנת 1791 או 1792.
בשנת 1848 הייתה הכיכר בסיס לסכסוך משפטי. בפסק דין טולק נגד מוקסהי נדונה השאלה האם מחויבים דיירים חדשים שמתגוררים בכיכר לציית להסכם שנעשה על ידי הבעלים הקודמים של מבני הכיכר שהסכים לא להקים בניינים נוספים בכיכר. על פי החוק שהיה קיים באותה עת, לא ניתן היה לחייב אדם בגין חוזה שעשה אדם אחר. הלורד צ'ארלס פיפס, הלורד הראשון של קוטנהאם, פסק שבעלים של נכסים מחויבים להתחיבויות של הבעלים הקודמים, משהם רוכשים את הנכס עם התחייבויות אלה. בשל פסיקה זו נותרה הכיכר בצורתה המקורית כפי שהייתה במאה ה-18.
במאה ה-19 נפתחו בכיכר מספר מלונות, וכן תיאטראות ואתרי בידור. תיאטרון אלהמברה נבנה בכיכר בשנת 1854.
הכיכר נותרה עד ימינו כבסיס לתעשיית הבידור, וכיום מצויים בכיכר בתי קולנוע רבים ותיאטראות.
ציוויליזציות זרות
לונדיניום
לונדיניום היא עיר עתיקה עליה נבנתה לימים בירת הממלכה המאוחדת – לונדון. העיר נוסדה לאחר הכיבוש הרומי של האי בריטניה בשנת 43 על ידי הקיסר הרומאי קלאודיוס. קלאודיוס שלח ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את בריטניה לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים הקלטים היריבים שהתגוררו באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובעבדים, וכן מאחר שהאי שימש גם כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות. קלאודיוס עצמו ביקר באי לאחר השלמת השלב הראשון של הלחימה, והביא עמו תגבורת המלווה בפילים.
לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באזור לפני שנת 50 לספירה וככל הנראה היו באזור חוות חקלאיות בלבד. העיר הייתה בירת הפרובינקיה הרומית בריטניה. ככל הנראה מן העובדה שלא נמצאו עדויות המצביעות על נוכחות צבאית בעיר והעובדה שטקיטוס מציין אותה כמרכז מסחרי חשוב, העיר כנראה היוותה קהילה של סוחרים שהיגרו לבריטניה מרחבי האימפריה.
מקור השם.
השם במקור אינו שם רומאי והוא אף קדם לכיבוש הרומי, ואין יודעים מה משמעותו. ייתכן שמקורו בשם קלטי פרטי, וייתכן שמקורו אף בשפה שדוברה באזור עוד לפני בואם של הקלטים, שעליה איננו יודעים דבר. ישנה סברה לפי מקורו של השם במילה הקלטית "לונד" משמעה "אזור פראי". או "לין - דון" - המצודה (בקלטית: "דון") ליד הנהר (בקלטית: "לין").
ריצ'רד קואוטס סבר כי מקור השם במילים הקלטיות "פלוו נידה" שמשמעם "הנהר הזורם".
היסטוריה.
הקמת העיר.
העיר נוסדה על ידי האימפריה הרומית לאחר כיבושה של בריטניה על ידי הקיסר הרומאי קלאודיוס בשנת 43. ככל הנראה העיר נוסדה כיישוב אזרחי ולא כמחנה צבאי, בשנת 47 לספירה. העובדה שלא התגלו בעיר כל סימנים לקיומו של מחנה צבאי תומכת בסברה לפיה הקמת העיר הייתה יוזמה פרטית של סוחרים.
העיר נוסדה במקום בו רוחבו של נהר התמזה היה צר דיו על מנת לאפשר הקמת גשר עץ על הנהר מחד, אולם עמוק דיו לאפשר הגעת ספינות אל העיר. שרידי רציף רומאי התגלו בשנת 1981 בסמוך למקום בו ניצב כיום גשר לונדון.
כתובות שהתגלו בעיר הראו שהלטינית הייתה השפה הרשמית בעיר, אולם ככל הנראה מרבית התושבים דיברו שפה קלטית דרומית, הדומה לולשית ולקורנית של ימינו.
מעמד העיר לונדיניום.
מעמדה של העיר לאחר הקמתה אינו ברור. ככל הנראה לא הייתה קיוויטאס ("עיר חופשית"). העיר החלה כמוצב קטן בקצהו הצפוני של גשר העץ, אולם בהמשך הפכה למרכז מסחר מרכזי באזור אנגליה. מושבו הראשון של המושל היה בעיר קאמולודונום (כיום קולצ'סטר שבאסקס), ורק לאחר שלונדיניום הפכה למרכז מסחרי עבר אליה המושל.
המאה הראשונה.
זמן קצר לאחר הקמת העיר הפכה לעיר המסחר העיקרית בדרום אנגליה. טקיטוס מציין כי כבר כעשר שנים לאחר הקמת העיר יש בה "negotiatores" - "סוחרים המנהלים משא ומתן" - אנשי עסקים. שטחה הראשוני של העיר היה קטן ביותר אולם תושביה הגיעו מכל רחבי האימפריה הרומית וייבאו חפצים מכל רחבי האימפריה.
מרד בודיקה.
בשנת 60, כ-15 שנה לאחר ייסוד העיר, תקפו את העיר האיקני ובראשם המלכה בודיקה. חפירות ארכאולוגיות גילו שכבת אפר מתקופה זו המעידים כי העיר, העשויה עץ, נשרפה. בודיקה, בניסיון לשחרר את ארצה משליטת הרומאים, תקפה קודם את הבירה הרומית - קמולודונום, ולאחר מכין הביסה את הלגיון הרומי שנשלח מלינדום (היום לינקולן שבלינקולנשייר). לאחר שני ניצחונות אלה תקפה וכבשה את העיר המסחרית לונדיניום. ההיסטוריון טקיטוס מציין כי הגנרל הרומי גיוס סואטוניוס פאולינוס שלח כוחות צבא להגן על העיר אולם נסוג מפני כוחותיה של בודיקה, כאשר תושבי העיר הרומאים שנותרו בה נשחטו. בתגובה, הוציא פאולינוס להורג כ-70,000 בריטנים מקומיים. על פי מסורות מקומיות נערך הקרב בין בודיקה לפאולינוס בקינגס קרוס - ככל הנראה בשל העובדה שבימי הביניים עמד במקום כפר בשם "באטל" (קרב). טקיטוס מתאר את אתר הקרב כ"אזור סלעי שבסמוך לו יער" אולם הוא אינו מתאר את נהר פליט שנמצא במקום. לאחר שהפסידה בקרב, על פי המסורת, התאבדה בודיקה בנטילת רעל.
העיר ההרוסה שוקמה במהרה, ובתוך כעשור שבה להיות המרכז המסחרי של אנגליה, ותוך זמן קצר העיר הגדולה ביותר בבריטניה. בשלהי המאה הראשונה הפכה העיר לבירת הפרובינציה של בריטניה.
המאה השנייה והמאה השלישית.
במהלך המאה השנייה לספירה, הגיעה העיר לונדיניום לשיאה. הקיסר הרומאי אדריאנוס ביקר בעיר בשנת 122, וככל הנראה לכבוד ביקורו נבנו מספר רב של מבנים ציבוריים גדולים. זמן קצר לאחר הביקור נהרסה העיר בשרפה גדולה - אף כי שרפה זו אינה מוזכרת בכתבי התקופה.
לונדיניום התאוששה מהשרפה (השנייה בתולדותיה) תוך זמן קצר, ובשנת 140 התגוררו בה בין 45,000 ל-60,000 תושבים, ונבנו בה בזיליקה (הגדולה ביותר צפונית להרי האלפים), ארמון למושל הרומאי, מקדשים רבים, מרחצאות וכן מוצב עבור משמר העיר.
בסמוך לאזור גשר לונדון של ימינו ניצב הנמל הרומאי הגדול, וככל הנראה נמל נוסף ניצב בעברו השני של הנהר, באזור סאת'רק.
במהלך המחצית השנייה של המאה השנייה קטנה העיר באוכלוסייתה ובשטחה. ככל הנראה נפגעה העיר במגפה, ממנה לא התאוששה העיר עד התקופה הסקסונית.
הקמת חומת לונדון.
בין השנים 190 ו-225 הוקפה העיר בחומה. חומה זו הייתה הפרויקט השלישי בגודלו בפרובינקיניה, אחרי חומת אדריאנוס ומערכת הכבישים שנבנתה. אורכה של החומה היה כ-3 ק"מ, גובהה כ-6 מטרים ורוחבה כ-2.5 מטרים.
לא ברור מה הייתה הסיבה להקמת החומה, אולם ייתכן שהיא נבנתה כתגובה לפלישה הסקוטית לאנגליה, ולאור צליחת הסקוטים את חומת אדריאנוס בשנות ה-80 של המאה השנייה. ישנם היסטוריונים הסבורים כי החומה נבנתה בשל משבר פוליטי שהתגלע בצמרת הממשל הרומאי בשנות ה-90 של המאה השנייה, עת ספטימוס סוורוס וקלודיוס אלבינוס, מושל בריטניה, טענו שניהם לכס הקיסר. לפי סברה זו, ייתכן שהחומה נבנתה על ידי אלבינוס להגנה מפני יריבו (שהביס אותו בשנת 197). החומה שרדה בשלמותה עד לאמצע המאה ה-18, ועד לראשית המאה ה-19 כבר נהרסה ברובה.
בניית החומה הביאה לפיתוחה של לונדון בראשית המאה השלישית, ועדויות ארכאולוגיות מראות גידול בבנייה בעיר ובמסחר בה. במסגרת הרפורמות שביצע סוורוס, חולקה בריטניה לשתי פרובינקיות: בריטניקה סופיריור שבירתה הייתה לונדיניום, ובריטניקה אינפריור שבירתה הייתה אבורקום (לימים יורק).
בניית החומה לא מנעה תקיפות של הסקסונים על העיר בשלהי המאה השלישית. תקיפות אלה הביאו לבניית החומה גם מצד הנהר של העיר בשנת 255.
מרד קאראוסיאוס.
בשנת 286 מרד מרקוס אורליוס קראסיוס, המפקד הצבאי הרומאי בבריטניה, נגד השלטון הרומי והכריז על עצמו קיסר בריטניה הרומית. קאראוסיאוס שלט במשך שבע שנים עד שנרצח על ידי אלקטוס, שר האוצר שלו. בשנת 296 פלש הגנרל הרומי קונסטנטיוס כלורוס לבריטניה וכבש אותה מחדש. צבאו כבש ובזז את לונדיניום. בעקבות כיבוש העיר והשבתה לשלטון רומי נבנו מרחצאות חדשים בפורום של העיר בשנת 300 לספירה.
המאה הרביעית.
במחצית הראשונה של המאה הרביעית שגשגה העיר ונבנו סביבה וילות רבות המעידות על עושרם של סוחרי העיר. במחצית השנייה של המאה הרביעית השפיעו התקפות של ברברים מהצפון על הסחר. התקפות של פיקטים וסקוטים על צפונה של בריטניה הרומית פגעו בכלכלה. בעקבות מתקפות אלה חוזקו חומות העיר ונבנו סביב החומות 20 מגדלי שמירה על מנת לחזקה. בשנת 386 שונה שם העיר לונדיניום ל"אוגוסטה", בעקבות חלוקה מחודשת של הפרובינקיה (איחוד שני חלקיה) והפיכת העיר לבירת הפרובינקיה כולה.