אַלְדֶּבַּרַן (בלועזית: Aldebaran) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים שור והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה. בשל מיקומו הבולט בראשו של השור, כונה הכוכב בעבר "עין השור". מקור שמו הנוכחי הוא מערבית "א-דַבַּראן" (الدبران) - "העוקב" מכיוון שהוא נראה כעוקב אחרי צביר הפליאדות. למרות שאלדברן נראה כאילו הוא נמצא בתוך צביר הכוכבים ההיאדות, הוא אינו חלק מהצביר ונמצא למעשה בפחות מחצי המרחק אליו. אלדברן מהווה את הקודקוד המערבי של משושה החורף.
מאפיינים.
אלדברן הוא למעשה כוכב זוגי במרחק של כ-65 שנות אור, המורכב מענק כתום ומננס אדום המקיפים זה את זה במרחק של כ-607 יחידות אסטרונומיות. בנוסף ניתן לראות בסמוך להם זוג כוכבים נוסף - כוכב כתום וננס אדום, אך מערכת זוגית זו נמצאת במרחק גדול בהרבה ואינה קשורה למערכת של אלדברן.
מאפייני אלדברן A.
אלדברן A הוא ענק כתום עם מסה של כ-2.5 מסות שמש, רדיוס של כ-44 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה החזקה פי 350 מהשמש. בשלב זה הכוכב כילה את המימן שבליבתו ועבר להתיך הליום תוך כדי התנפחות והתקררות. בהירותו משתנה מעט - בכשתי עשיריות של דרגת בהירות באופן לא סדיר. בשל מסתו הנמוכה יחסית הוא צפוי לסיים את התפתחותו כננס לבן.
מדידות של מהירותו הרדיאלית הראו תנודות בעלות מחזוריות ארוכה, שמרמזות על קיומו של בן לוויה קרוב - ייתכן שזהו כוכב לכת מסיבי דמוי צדק אך עם מסה פי 11 משל צדק שמקיף את הכוכב במרחק של כ-1.35 יחידות אסטרונומיות. עד כה לא התגלו עדויות ישירות לקיומו וייתכן שהשינויים במהירות לכאורה נובעים מהתנפחות והתכווצות של שכבותיו החיצוניות של הכוכב.
מאפייני אלדברן B.
אלדברן B הוא ננס אדום שמסתו כשביעית ממסת השמש ורדיוסו כשליש משל השמש. הוא עמום מאוד וניתן להבחין בו רק באמצעות טלסקופים גדולים.
באלצ'ה סאפו
דאג'אזמאץ' באלצ'ה סאפו (ידוע גם בכינוי באלצ'ה אבא נפסו 1863–1936) היה מושל וגנרל אתיופי, שנלחם במלחמה האתיו-איטלקית הראשונה והשנייה. הוא הגיע ממשפחה לא אריסטוקרטית.
באלצ'ה היה בן לעם הגוראגה שנפל בשבי חיילי מנליק סורס והועבר לשרת בחצרו באדיס אבבה
עלה לגדולה כגזבר והצטיין כאיש ארטילריה בקרב אדווה (1 במרץ 1896) נגד האיטלקים, ולאחר קרב זה הועלה לדרגת דאג'זמץ
. לאחר מכן כיהן כמושל סידאמו ולאחר מות דאג'זמץ יאלמה מקונן היה מושל הרר בשנים 1908-1910.
ב-1916 עזר להכות את ליג' ייאסו נכדו ויורשו של מנליק ויריבו של טפרי מקונן (מי שיהיה לימים הקיסר היילה סלאסי). מאוחר יותר דאג'זמץ באלצ'ה שהיה שמרן התנגד לרפורמות של טפרי מקונן וב-1928 נאלץ להיכנס למנזר
. הוא נהרג ב-1935 בקרבות מול צבאות הפלישה הפאשיסטיים.
באזור גוראגה.
איגרת הקורינתים לפאולוס
יצחק ד. קנפו
יצחק קנפו (1912, מוגדור, מרוקו – רמת הכובש 1979) היה סופר, אמן, פעיל חברתי ואיש רוח ישראלי יליד מרוקו.
קורות חיים.
במרוקו.
יצחק כנפו הוא בנו של הרב דוד כנפו, שהיה אב בית הדין של מוגדור (אסואירה) ונכדו של המקובל ר' יוסף כנפו. בילדותו זכה לחינוך תורני וחינוך כללי. בגיל 13 נשלח לבית הספר הגבוה של אליאנס בפריז, למרות היותו בן של רב, מה שייתכן שהביא לכך שהיה לחילוני.
כעבור שלוש שנים חזר יצחק קנפו למרוקו והחל לעסוק בהוראה. אולם עם הזמן נטש את ההוראה לטובת העיסוק בכתיבה ובעיתונאות. ספר השירה הראשון שלו התפרסם בשנת 1933. בשנת 1939 פרסם פמפלט אנטי נאצי בשם "Les Hitleriques" (ההיטלריסטים). בעקבות עליית משטר וישי הושמדו כל גליונות הפמפלט, רק בשנת 1992 נמצא גיליון בודד ממנו. בד בבד החל יצחק קנפו לעסוק בפעילות חברתית וציונית במוגדור.
בזמן מלחמת העולם השנייה פתח יצחק קנפו במוגדור מועדון נוער יהודי. במועדון נערכה פעילות תרבותית, שכללה פעילות ציונית. נלמדו שירים עבריים ושירים ציוניים בצרפתית שבוצעו על ידי מקהלה שנקראה על שמו מקהלת יד"כ, או מקהלת מוגדור. המקהלה שרה באירועים שונים של הקהילה היהודית וכן בטקסי עונג שבת, שנערכו בבית הכנסת המרכזי של מוגדור, בית הכנסת צלאת אל קהל.
בטקסים הונפו דגלי ישראל והם עודדו את הציונות בקרב צעירי מוגדור היהודיים. כחלק מהמועדון פעל תיאטרון, בו קנפו העלה וביים מחזות, חלקם קלאסיים וחלקם מחזות אותם כתב. כישרונו האומנותי של יצחק קנפו התבטא גם בעיצוב התלבושות וציור התפאורות. פעילותו של יצחק קנפו במוגדור נפסקה עם מעברו לקזבלנקה בשנת 1953. לפני עלייתו ארצה בשנת 1955.
בישראל.
יצחק קנפו עלה לארץ ישראל בשנת 1955 והתיישב בקיבוץ רמת הכובש. שם הוא עבד כמורה לאמנות והמשיך את עבודתו האמנותית. בשנת 1976 החל להוציא חוברת בשם "Lettre des lettres" (מכתב המכתבים), שעסק רבות בשימור הזיכרון של יהודי מוגדור, כמו גם בנושאים ישראליים אקטואליים. מהחוברת, שהופצה בין מכריו של יצחק קנפו הופצו 14 כותרים כשהאחרונה בהן הוצאה אחרי מותו. בשנת 1979 נפטר יצחק קנפו ונקבר ברמת הכובש.
מפעלו האמנותי.
יצחק קנפו היה אמן רב תחומי, סופר, מסאי, משורר, פסל, צייר, מחזאי ובמאי. הוא כתב אלפי סיפורים, מאמרים ושירים בצרפתית ובעברית. בשנת 1993, יצא קובץ ראשון של רשימותיו בשם "Le Memorial de Mogador", שכלל את כל יצירתו של יצחק קנפו בנושא מוגדור.
בשנת 1997 יצא קובץ נוסף "L'Humour est Enfant de Poeme", שכלל את יצירתו הלירית של יצחק קנפו, כולל הדפסה חוזרת של "Les Hitleriques". שני הספרים בעריכת אשר כנפו. בתחום האמנות הפלסטית עסק יצחק קנפו בציור בטכניקות שונות (כולל חיתוך עץ) ובפיסול.
הוא בלט בשימור של מסורת מוגדוריאנית של ציור כתובות מאוירות. הכתובות של יצחק קנפו נודעו בסגנונן החדשני והמיוחד, שחרג ממסורת ציור הכתובות של גדול אמני הכתובות של מוגדור, ר' דוד אלקאים. בנו של יצחק קנפו, חי קנפו חי בניו יורק ועוסק בציור, בין השאר עבור וול סטריט ג'ורנל.
רוז'ינוי
רוֹזִ'ינוֹי (בבלארוסית: Ружаны, "רוּזַ'אנִי"; בפולנית: Różana, "רוּזַ'נַה"; ביידיש: ראָזשינאָי; מקובלים גם השמות Ражана, "רַזַ'נַה", וכן Ражаная, "רַזַ'נַיַה") היא עיירה קטנה השוכנת לגדות הנהר רוז'נקה, בנפת פרוז'ני שבמחוז ברסט שבמערב בלארוס. העיירה מרוחקת כ-140 ק"מ מברסט ליטובסק, ונמצאת כ-45 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה פרוז'ני, בנקודת המפגש של הדרך המחברת בין פרוז'ני וסלונים עם זו המחברת בין וולקוביסק וקוסוב פולסקי.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1552. בעיירה שרידיו של ארמון מרשים; שתי כנסיות – כנסיית השילוש הקתולית (נבנתה ב-1617) וכנסיית פטרוס ופאולוס האורתודוקסית (נבנתה בין השנים 1762–1788); קפלה קטנה בבית הקברות המקומי; בית קברות גרמני; וכן בית קברות יהודי עתיק וחורבותיו של בית כנסת.
בין רבניה של העיר היה הרב מרדכי גימפל יפה.
יהודי היישוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1659 (ראש השנה ה'ת"ך) הופצה בעיירה עלילת דם, שבעקבותיה הוצאו להורג מספר יהודים בה. על מאורע זה נכתבו מספר קינות, שנאספו יחד בספר "זיכרון קדושים".
קבוצת איכרים יהודים מהכפר נובופבלובקה הסמוך לרוז'ינוי עלתה ארצה ב-1883 והייתה לגרעין המייסד של המושבה עקרון (מזכרת בתיה). בשנת 1919 ערכו חיילים פולנים פוגרום ביהודי העיירה, בו נרצחו 6 יהודים ונשדדו רבים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך פעילות של תלמוד תורה ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הלאמת המסחר הפרטי בעיירה.
בשואה.
בתחילת מבצע ברברוסה, סוף יוני 1941, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. ביולי 1941 רצחו הגרמנים 15 יהודים מהעיירה, והטילו על הקהילה לשלם סכום כופר גבוה, תוך החרמת רכוש היהודים. בד בבד ערכו הגרמנים מספר מעשי התעללות והשפלה המוניים ביהודי העיירה.
באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-2 בנובמבר 1942 הוצעדו כל יושבי הגטו למחנה הריכוז שכונה "מחנה הבונקרים" בוולקוביסק, תוך ירי בכ-500 יהודים בדרך, בהם ילדים רבים. מהמחנה שולחו יתר היהודים עד סוף החודש, לאחר שהוחזקו בו בתנאי צפיפות ורעב קשים, יחד עם כ-20,000 היהודים הנוספים במקום, בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מכ-2,400 יהודי רוז'ינוי שרדו את השואה שלושה אנשים.
רוזינוי
רוז'אני
רוז'ני
רוז'נה
רוז'אנה
רז'נה
רז'אנה
ראז'אנה
ראז'נה
רז'ניה
ראז'אניה
רז'אניה
רז'אנאיה
ראזשינאי
אלפא בשור
אלדבארן
אלדבראן
אלדבאראן
אבא נפסו
באלצ'ה אבא נפסו
רבקה קרן
רבקה קרן (נולדה ב-24 ביולי 1946) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
רבקה קרן נולדה בשם קטלין פרידלנדר בדברצן שבהונגריה. היא עלתה לארץ ישראל ב-1957 עם הורים ניצולי שואה ואח קטן. היא עוסקת בכתיבה מילדות, תחילה בהונגרית ואחר-כך בעברית. למדה ציור בירושלים ובניו יורק. עשתה תואר ראשון בפילוסופיה, ספרות ופסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, בעלת תואר שני בפסיכולוגיה קלינית מטעם אוניברסיטת תל אביב. היא עבדה כספרנית, מרפאה באמנות ופסיכולוגית קלינית. הציגה תערוכות ציורים ברחבי העולם.
היא הייתה חברה בוועד המרכזי של אגודת הסופרים ובכפר האמנים עין הוד וכן ערכה הופעות רבות בפני ילדים ומבוגרים במסגרת אמנות לעם. חברה באקו"ם, ב-PEN (אגודה בינלאומית של משוררים, מחזאים, עורכים, מסאים וסופרים) ובהסתדרות הפסיכולוגים בישראל.
רבקה קרן נשואה ואם לשניים.
פעילותה הספרותית ואופיה.