בסוף המאה ה-19 חולקה ארמניה בין רוסיה לטורקיה. המתחים החלו להסלים בטורקיה בשנות ה-80 של המאה ה-19 ובעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-19, מה שהוביל לסדרת משברים בינלאומיים שהבריטים ניסו לסייע לפתורם על ידי הפעלת לחץ על ממשלת האימפריה העות'מאנית. בריטניה הייתה מזמן ידידה מרכזית של ממשלת טורקיה, וסייעה לה להתנגד ללחץ התפשטות כבד מצד רוסיה. בשנות ה-80 של המאה ה-19 דחפה לונדון לרפורמות, תוך התמקדות מיוחדת בטיפול טוב יותר בנוצרים ברחבי האימפריה העות'מאנית. הממשלה העות'מאנית התנגדה ללחצים, והתרחקה מבריטניה. במקום זאת, קונסטנטינופול פנתה יותר ויותר לגרמניה לצורך תמיכה פוליטית, כלכלית ומסחרית, מה שהוביל בסופו של דבר לכניסתה למלחמת העולם הראשונה כבעלת ברית של הקיסרות הגרמנית.
ככל שזוועות שהיו נגד ארמנים בטורקיה גרמו לזעם רב בדעת הקהל הבריטית. לונדון ניסתה לתאם תגובה מצד בריטניה, רוסיה, גרמניה, אוסטריה וצרפת, אך הם לא הצליחו להסכים על סנקציות או עונשים מתאימים; ההיסטוריונים מאמינים כי טורקיה הייתה עושה וויתורים אם הייתה מאוימת במלחמה בפועל. גרמניה רצתה לעזור לטורקיה; רוסיה לא רצתה לעורר את הקהילה הארמנית הגדולה שלה. צרפת רצתה להגביל את התפקיד הבריטי באזור. ויליאם גלאדסטון, ליברל מוביל אז בפנסיה, קרא לבריטניה להתערב לבדה. ראש הממשלה מטעם הליברלים, לורד רוזברי סירב. המשבר החליש את רוזברי, שהתפטר ביוני 1895. המשבר הגיע לשיא אלים בשנת 1896, לאחר שפיגועים בקונסטנטינופול הובילו למתקפות מאסיביות על ארמנים החיים בעיר, ואלפים שנרצחו. לורד סליסבורי, ראש הממשלה השמרני החדש ניסה ולא הצליח לגרום למעצמות להתערב. לא נעשה דבר כדי לעזור לארמנים.
מלחמת העולם הראשונה.
המדיניות הבריטית סביב 1910 עמדה בניגוד לשליטה הרוסית בארמניה, וניסתה לדחוף את האימפריה העות'מאנית לשיפור הטיפול בה בארמנים. כשפרצה מלחמת העולם דחתה בריטניה את הרעיון להקים לגיון ארמני להילחם נגד הטורקים. במקום זאת תמכה בלגיון ארמני בפיקוד צרפתי שאכן נלחם בקפריסין.
כשעלו הידיעות על טבח הארמנים, לונדון פעלה להפגין כי האחריות הקיסרית שלה כוללת אכיפה של זכויות אדם. הטורקים הגיבו ללאומיות אנטי-בריטית מוגברת.
ביקורים רשמיים.
בין ארמניה ובריטניה מתקיימים ביקורים שונים במדינה, כאשר לאחרונה היה ביקורו של השר לענייני אירופה הבריטי דייוויד לידינגטון בירוואן. בנוסף ביקר נשיא ארמניה סרז' סרגסיאן בבריטניה ביולי 2012.
ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר ביקרה בארמניה ביוני 1990, כשהיא עוד הייתה חלק מברית המועצות.
הכרה ברצח עם הארמני.
הממשלות הוותיקות בוויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד מכירות ברצח העם הארמני, אולם ממשלת בריטניה אינה מכירה ברצח העם הארמני, מכיוון שהיא סבורה כי הראיות אינן מספיק ברורות כדי לשקול בהתאמה את "האירועים הנוראיים אשר פגעו באוכלוסייה הארמנית העות'מאנית בתחילת המאה שעברה" כרצח עם תחת הגדרות ועידת האו"ם ב-1948. ממשלת בריטניה קובעת כי "הטבח היה טרגדיה מחרידה" ומגנה אותם באומרה כי זו הייתה השקפת הממשלה באותה תקופה.
הקהילה הארמנית בבריטניה.
בשנת 1989 התגוררו בערך 10,000 ארמנים בלונדון רבתי . הרוב היו מהגרים מהדור הראשון מלבנון, סוריה, עיראק, איראן וקפריסין. הם כוללים גם ארמנים מאתיופיה, הודו, מצרים, ישראל, וכן יחידים ממדינות אחרות.
מנצ'סטר מאכלסת אוכלוסייה ארמנית מאז 1835, כאשר 30 עסקים ארמנים נחשבו שפעלו בעיר עד שנת 1862.
נציגויות דיפלומטיות.
ארמניה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד, ואילו בריטניה מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן בלבד.
יחסי גאורגיה–הממלכה המאוחדת
יחסי גאורגיה-בריטניה הם יחסי החוץ בין גאורגיה לבריטניה. שתי המדינות מקיימות יחסים שיתופיים וידידותיים.
היסטוריה.
בינואר 1919 הצבא הבריטי תפס את השליטה בבתומי, עיר נמל לחוף הים השחור, אחרי הפינוי של העות'מאנים בסוף מלחמת העולם הראשונה, והקים את הרפובליקה של בתומי. ביולי 1920 נסוגו הבריטים מאותם שטחים, והרפובליקה התפרקה והסתפחה ל, אשר ברית המועצות השתלטה עליה כעבור זמן לא רב.
לאחר פירוק ברית המועצות שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 באפריל 1992, ובשנת 1995 פתחו שתי המדינות שגרירויות זו בזו. במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה בשנת 2008, ממשלות ארצות הברית, בריטניה וצרפת דרשו ממשלת רוסיה לסגת משטחיה של גאורגיה וגינו את מוסקבה על הפעלת הכוח המסיבית נגד גאורגיה. ממשלת גאורגיה ביקשה סיוע מממשלות המערב ומנאט"ו. לבסוף, לאחר חמישה ימי לחימה, הודיע נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב כי הכוחות הרוסיים נסוגים משטחי גאורגיה, אך בפועל לא התבצעה נסיגה, דבר שהביא ב-19 באוגוסט להודעה חריפה מצד נאט"ו ולטיוטת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם נגד רוסיה.
נציגויות דיפלומטיות.
גאורגיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון וקונסוליה כללית בבריסטול, ואילו בריטניה מחזיקה בגאורגיה שגרירות בטביליסי בלבד.
ריקוד עמוד
יחסי הממלכה המאוחדת–מולדובה
יחסי מולדובה-בריטניה הם יחסי החוץ בין מולדובה לבריטניה. שתי המדינות מקיימות יחסים שיתופיים וידידותיים.
היסטוריה.
בריטניה הכירה בעצמאות מולדובה ב-31 בדצמבר 1991, יחד עם שאר מדינות האיחוד האירופי, ובשנת 2002 פתחה שגרירות בקישינב.
נציגויות דיפלומטיות.
בריטניה מחזיקה במולדובה שגרירות בקישינב בלבד, ואילו מולדובה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד.
פחח, חייט, חייל, מרגל
Tinker, Tailor, Soldier, Spy
Valonia ventricosa
Valonia ventricosa (בתעתיק: ולוניה ונטריקוסה) הוא מין אצה חד תאית המצויה ברחבי האוקיינוסים, באזור הטרופי ובאזור הסובטרופי. חד תא זה הוא מהגדולים בעולם עם קוטר עד 4 סנטימטר, ויש אף המשערים כי הוא הגדול בעולם.
דלקת מפרקים בברך
דלקת מפרקים בברך (באנגלית: Knee arthritis) היא סוג של דלקת מפרקים הפוגעת במפרק הברך. הברך עלולה להינזק כמעט מכל סוגי דלקות המפרקים, החל משחיקת הסחוס, ועד לדלקת כתוצאה מפעילות יתר של המערכת החיסונית.
גורמים.
לא תמיד ניתן לדעת מדוע התפתחה דלקת המפרקים בברך. הברך יכולה להיות מושפעת מרוב סוגי דלקות המפרקים, כולל דלקות הקשורות בנזקים מכניים למבני הברך השונים, דלקות הקשורות במחלות הקשורות לפעילות המערכת החיסונית ומחלות זיהומיות.
דלקת מפרקים ניוונית.
מפרק הברך הוא המפרק שמושפע הכי הרבה מדלקת המפרקים הניוונית - שחיקת סחוס. הסחוס שבברך עלול להישבר כתוצאה מלחץ מתמשך וכתוצאה מכך, עצמות המפרק מתחככות זו בזו וגורמת לשחיקה של הסחוס. כמעט שליש מאזרחי ארצות הברית מושפעים מדלקת מפרקים ניוונית בברך עד גיל 70 .
השמנת יתר ידועה בתור גורם סיכון משמעותי להתפתחות שחיקת הסחוס. כלומר, הסיכון עולה באופן פרופורציוני למשקל הגוף. השמנת יתר תורמת לשחיקת הסחוס לא רק עקב הגברת הלחץ המכני המופעל על הברך בעמידה, אלא גם גורמת להגברה של הפקת תרכובות שגורמות לדלקתיות במפרק.
גורם סיכון נוסף, הוא לידות, כאשר מספר הלידות גורם לעלייה באופן פרופורציוני של הסיכון לשחיקת הסחוס. הדבר ככל הנראה נובע מהעלייה במשקל לאור ההיריון.
פלטפוס, שהוא מבנה שטוח של כף הרגל גם הוא גורם סיכון משמעותי להתפתחות השחיקה בסחוס. בנוסף, עיוותים מבניים, גיל מבוגר, טראומה למפרק, נטייה גנטית ועיסוק במקצועות מסוימים עלולים לגרום להעלאת הסיכוי לפתח את השחיקה.
מחלת ליים.
בקרב אנשים אשר חולים במחלת הליים, הברך בדרך כלל היא המפרק הראשון שנפגע.
זאבת אדמנתית מערכתית.
דלקת מפרקים היא סימפטום שכיח במחלת הזאבת. הדלקת בדרך כלל סימטרית ופוגעת במפרקים קטנים בגוף. למרות שכמעט כל מפרק עלול להינזק, מפרקי הברכיים והידיים הם אלו הנפגעים ביותר במחלה. במפרקים גדולים יותר, ביניהם מפרק הברך, עלול להיווצר גם סיבוך - נמק אשר מלווה בכאב רב ובמוגבלות של הלוקים במחלה זו .
דלקת מפרקים ראקטיבית.
דלקת מפרקים ראקטיבית בדרך כלל מאופיינת באוליגוארטריטיס של הגף התחתון, כולל מפרק הברך.
גאוט.
דלקת מפרקים, במפרק בודד בגף התחתון, אשר מתפרצת במהירות, מרמזת על כך שמדובר בדלקת מפרקים גאוטית. במצבים אלו, גם הברך עלולה להינזק מהמחלה. כמו כן, במקרים של דלקת המפרקים הגאוטית של הברך, לעיתים רחוקות נראה תסמינים של המחלה על גבי העור ולעיתים קרובות נבחין בכאב ונפיחות חזקים במיוחד.
דלקת מפרקים שגרונית.
דלקת מפרקים שגרונית בדרך כלל מופיעה לראשונה כדלקת במפרקי האצבעות, אולם עלולים להופיע במסגרתה גם כאב ונפיחות במפרקים גדולים, ביניהם גם הברכיים.
אבחנה.
אבחנה של דלקת מפרקים ניוונית בברך כרוכה לעיתים קרובות בבדיקה גופנית, הערכת התסמינים וההיסטוריה הרפואית של המטופל, אך עשויה לכלול גם הדמיה רפואית ובדיקות דם. כאבי ברכיים מתמשכים, נוקשות בברך בבוקר, קרפיטוס, תנועה מוגבלת, וגדילה גרמית באזור, כל אלו עשויים להעיד על דלקת המפרקים הניוונית בברך ולסייע באבחונה.
טיפול.
רופאים ימליצו על טיפולים בהתבסס על חומרת תסמיניו של המטופל. המלצות כלליות לטיפול בדלקת מפרקים כוללות בין היתר הימנעות מפעילויות שיחמירו את המצב, ושימוש בקרמים לשיכוך הכאבים ולהקלת התסמינים.
תרופות.