ב-27 בינואר 2004 הנציחה נאס"א את צוות החללית אפולו 1 שנספה על ידי הענקת השם "גבעות אפולו 1" לשלוש גבעות צפונית לאתר הנחיתה (שנקרא בשם "תחנת ההנצחה קולומביה" לזכר הנספים באסון מעבורת החלל קולומביה). ב-2 בפברואר 2004 הונצחו חללי אסון קולומביה שוב בקריאת מספר גבעות מזרחית לאתר הנחיתה בשם "גבעות קולומביה" וקריאת שבע פסגות בשמות האסטרונאוטים שנספו: אנדרסון, בראון, צ'אולה, קלארק, האסבנד, מק'קול ורמון. נאס"א העבירה את השמות לאישור האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
ולטר צדק
ולטר צָדֶק (נכתב לעיתים צאדק) (Zadek; 26 במרץ 1900 – 20 בדצמבר 1992) היה צלם ישראלי יליד גרמניה. בנו של הרופא והפוליטיקאי הברלינאי הסוציאליסט ד"ר איגנץ צדק, אחיה של אשת תנועת העבודה הישראלית לילי צדק ודודו של הבמאי הנודע פטר צדק (Peter Zadek).
קורות חיים.
צדק נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, בן למשפחה יהודית סוציאליסטית. אביו, ד"ר אִיגנַץ צדק (1858–1931), היה רופא נודע בברלין ומנהיג סוציאליסטי; הוא ככל הנראה היה הרופא הראשון שהצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), ומשנת 1892 ייצג אותה במועצת עיריית ברלין. בשנת 1913 היה ממייסדי הסתדרות הרופאים הסוציאליסטים בגרמניה (Sozialdemokratischer Ärztverein), שפנתה בעיקר לרופאי קופות החולים במדינה. אחותו של איגנץ, רגינֶה (גינה), נישאה ב-1887 בשווייץ לאדוארד ברנשטיין.
ולטר צדק עבד כעיתונאי סוציאליסט בברלין, וכיהן כעורך הברלינר טאגבלאט ("Berliner Tageblatt"). ב-15 במרץ 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוא נתפס באלכסנדרפלאץ ונאסר ונכלא בכלא שפנדאו למשך חודש. הוא שוחרר באפריל 1933, ומשם נמלט דרך הולנד ובלגיה ובדצמבר של אותה השנה הגיע לארץ ישראל, שם חיכתה לו אחותו לילי צדק, ידידה של מנהיגי ההסתדרות, שעלתה לארץ בראשית ימי העלייה השלישית; צדק הייתה לציונית בגיל צעיר בהשפעת זלמן שזר, הייתה פעילה בתנועת העבודה, עבדה בחינוך ובסעד וכגרפיקאית – היא שעיצבה את כותרת העיתון "דבר".
צדק השתקע בתל אביב, וכמהגר מצא עבודה כצלם עיתונות עצמאי בין השנים 1934–1948, על אף שמעולם לא למד צילום, זאת מכיוון, שבין היתר, הייתה עבודה שלא דרשה לדעת את שפת המקום.
ב-8 במאי 1939 ייסד את התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל, שפעלה בין השנים 1939-1941 ומטרתה לקדם את מעמדו המקצועי של הצלם בארץ ישראל. ההתאחדות הייתה מעורבת בניסיון להסדרת נושאי זכויות יוצרים.
צדק תיעד את המאורעות ההיסטוריים ברחבי ארץ ישראל. החל מהמרד הערבי הגדול, ההפגנות של ארגון ההגנה כנגד הספר הלבן. הקמת חניתה וקיבוצים אחרים. והפעילויות כתגובה של היישוב היהודי לחוק הקרקעות.
צדק השתמש בצילומיו בזוויות צילום אלכסוניות מגובה בינוני, ממשרדים ומרפסות של אנשים שעל דלתותיהם דפק כדי לתעד את המאורעות. הוא הושפע מתנועות "הצילום החדש" ו"האובייקטיביות החדשה" שבגרמניה.
לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה חלה ירידה בהתעניינות בצילומים מהארץ, וצדק פתח חנות לספרים ישנים בכיכר מגן-דוד בשם "ביבליון". שם עבד עד לשנת 1973, כשהוא מתמקד בעיקר בספרים העוסקים בתולדות ארץ ישראל ובייבוא ספרים זרים.
בשנת 2010 הוצגה במוזיאון ישראל תערוכת צילומים היסטוריים משותפת לו ולבנו רותנברג.
פרסומיו.
תצלומים:
זיכרונות:
בעריכתו:
וולטר צאדק
טייסת מגיני הדרום
דן פוגלר
דניאל קווין "דן" פוגלר (באנגלית: Daniel Kevin "Dan" Fogler; נולד ב-20 באוקטובר 1976) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי זוכה פרס טוני. התפרסם בזכות תפקידיו בקומדיות "כדורי הזעם", "בין הסדינים של צ'אק" ו"מעריצים".
ביוגרפיה.
פוגלר נולד למשפחה יהודית בברוקלין, אביו עבד כמנתח.
ב-2005 זכה בפרס טוני ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידו במחזמר "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee".
בשנה שלאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "בית ספר לנוכלים".
התפרסם בפעם הראשונה ב-2007 בתפקיד הראשי בקומדיית הספורט "כדורי הזעם", בתור שחקן הפינג פונג רנדי דאייטונה ובתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "בין הסדינים של צ'אק" בתור המנתח הפלסטי ד"ר סטיוארט קלמינסקי.
ב-2008 דיבב פוגלר בסרטי האנימציה שוברי הקופות "קונג פו פנדה", את האווז זאנג ו"הורטון שומע מישהו".
ב-2009 הופיע כהרולד האטץ' מעריץ מושבע של "מלחמת הכוכבים" בקומדיה "מעריצים", שיחק בנוסף בדרמה הרומנטית "אהבה בהפתעה" בתור ליין מארשל העוזר של הסופר האלמן בורק ראיין (אהרון אקהרט) ובדרמה הקומית של אנג לי "לקחת את וודסטוק".
ב-2011 שיחק בקומדיית הרטרו "קח אותי הביתה הלילה" לצידם של טופר גרייס ואנה פאריס.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "משימה סוף".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", ספין אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר, לצד אדי רדמיין, עזרא מילר וסמנתה מורטון.
בשנים 2013–2017 שיחק במספר פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים" בתור הדוד מרווין.
בימוי.
בשנת 2014 ביים וכתב פוגלר את הסרט הקומי "Don Peyote", בו גם שיחק בתפקיד ראשי לצד ג'וש דוהאמל, ג'יי בארושל ואן האת'וויי.
חיים אישיים.
אשתו של פוגלר, ג'ודי קאפס פוגלר היא מנהלת חברת ייעוץ ותמיכה לשחקנים ולאומנים.
פרפל
ואלטר צאדק
ולטר צאדק
בית הספר לשלום
בית הספר לשלום הוקם ב-1979 כמוסד חינוכי-רעיוני של היישוב המעורב נווה שלום מתוך מטרה ליצור דיאלוג בין ערבים ליהודים דרך עריכת סמינרים וסדנאות מפגש ביניהם. לפי בית הספר השתתפו בפעילויותיו מאז תחילת פעילותו כ-25,000 בני אדם.
אודות.
בית הספר לשלום שוכן ביישוב נווה שלום כמיזם שמטרתו לפעול למען דו קיום ערבי יהודי מתוך הבנה והסכמה בין העמים. בית הספר עורך מפגשים דו-לאומיים בין יהודים ופלסטינים בישראל (החל מהסכמי אוסלו המפגשים כוללים גם ערבים מהרשות הפלסטינית) ופעילויות חד לאומיות. פעילויות אלו נערכות בבית הספר עצמו או בקהילות השונות בישראל וברשות הפלסטינית.
צוות בית הספר מורכב באופן שוויוני מערבים ויהודים כאחד ומנוהל ברוטציה בידי מנהלים ערבים ויהודיים. כיום מנהל בית הספר הוא רבאח חלבי.
בית הספר הוא גוף עצמאי אשר שממומן בעיקר בידי קרנות ואגודות ידידים של נווה שלום בחו"ל.
אופי הפעילות.
בשונה ממיזמי שלום חברתי בעלי מטרות דומות בית הספר לשלום אינו מתבסס על ניסיון להביא לקרבה ברמה הבין אישית. על פי ראבח חלאבי ניסיונות אלו אינם תורמים להבנת הקונפליקט ולפתרונו. האופן דרכו מנסה בית הספר ליצור בסיס משותף לדו קיום הוא על ידי חקירה והבנת הזהות העצמית של כל קהילה על ידי מפגשים ודיאלוגים.
ראבח חלבי הבוחן, בין השאר, את המפגשים גם כסימולציה להערכת יחסי הכוחות בין יהודים לערבים בישראל עצמה והאפשרות לפתרון כולל, מתאר בספרו ובהרצאותיו את האופי המקובל אותו לובשים הדיאלוגים הנערכים בין הפלסטינים והיהודים בבית הספר לשלום.
תחילת הדיאלוג מאופיינת בחוזקת הקבוצה היהודית ורגשי הנחיתות של הקבוצה הערבית. בהמשכו מתרחש היפוך כוחות בו מאשימים הערבים את היהודים בשליטה ודיכוי ומעלים דרישות כמו שינוי הגדרת המדינה כך שתכלול את כל אזרחיה. בסופו של דבר הדיאלוג עובר לשלב השלישי בו מנסה הקבוצה היהודית להשיב את הכח לידיה ולתהות אודות האנושיות והמוסר של החברה הערבית וסופו בדיאלוג עיקש בו היהודים מצהירים את נכונותם לקבל את הערבים לתוכם אך לא כקבוצה לוחמת.
מכתב שפרסם בית הספר לשלום בעקבות אירועי אוקטובר 2000, שבו נכללו שמות של 13 הרוגים ערבים שבית הספר אבל עליהם תוך השמטת שמו של נרצח יהודי עורר ביקורת רבה. בית הספר הגיב על כך שמתוך כוונה להדגיש את המציאות האי-סימטרית, לשיטתם, בישראל, בה ערבים נחשבים כאויב מדינה, בחר בית הספר להציג דווקא את שמותיהם של הערבים שנהרגו על ידי שוטרים ישראלים, ולהשמיט את שמו של היהודי שנרצח בידי אזרחים.
מדיניות תג מחיר
ביתא אמהרה
ויקטוריה מליטה, נסיכת סקסה-קובורג-גותה
זילותא דבי דינא
זִילוּתָא דבי דינא הוא מושג הלכתי האומר כי יש לחשוש לכבוד בית הדין ולכן יש להשתדל לקיים את פסקיו כל עוד שאינם מנוגדים להלכה, למרות שאם בית הדין היה יודע מלכתחילה את המידע הנוסף, היה מחמיר או פוסק אחרת, בדיעבד לא יחזור בו בית הדין מפסקו, וישתדל לקיים את הפסק הראשון, גם אם עכשיו נוצר ספק.
מחלוקת האמוראים.
המחלוקת הראשונה בה מופיע עניין זה הנה במעשה בו באו שני אנשים לבית דינו של רב נחמן לדון על בעלותה של קרקע שכל אחד טען שהיא שייכת לו. לצד אחד היו עדים שהעידו שהקרקע של אבותיו ושהוא אף אכל את פירותיה במשך שלוש שנים (דבר שמקנה לו חזקה עליה) ואילו לשני היו עדים שהעידו רק שהקרקע של אבותיו.
רב נחמן פסק שיש לתת עדיפות למי שיש לו את העדים שמעידים שהקרקע הייתה שייכת לאבותיו, בשונה מרבא ולבסוף היא אכן ניתנה לו.
לאחר זמן הופיע בעל הדין השני והביא עדים שהקרקע של אבותיו דבר שערער את עליונות הראיות של בעל הדין הראשון. רב נחמן פסק כי יש להחזיר את המצב לקדמותו ולהוציא את הקרקע מידי בעל הדין שלידיו ניתנה הקרקע בטעות. לעומת זאת טען רבא כי יש לחשוש לכבוד בית הדין.
במשנה.