הלן סמפל הייתה חלוצה בגאוגרפיה האמריקנית ועזרה להרחיב את ההתמקדות של הדיסצפלינה מעבר לתכונות הפיזיות של כדור הארץ ולהביא לתחומי המקצוע אספקטים אנושיים של הגאוגרפיה. גישתה ותאוריה החדשניים, השפיעו על התפתחות הגאוגרפיה האנושית כתשתית משנה משמעותית שהשפיעה על מדעי החברה ומדעים נוספים כולל היסטוריה ואנתרופולוגיה.
הלן סמפל לימדה באוניברסיטת שיקגו מ 1906 עד 1920, אבל המשרה האקדמית הקבועה הראשונה הוצעה לה בשנת 1922 באוניברסיטת קלארק. היא הייתה האשה הראשונה כחברת סגל בהוראת סטודנטים לתואר שני בגאוגרפיה, אבל משכורתה הייתה תמיד נמוכה בהרבה מעמיתיה הגברים. היא גם הרצתה באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1912 ו-1922.
ספרה הראשון, ״ההיסטוריה האמריקאית ותנאיה הגאוגרפיים״ (1903) והשני ״השפעות הסביבה הגאוגרפית״ (1911), הפכו לספרי לימוד בשימוש נרחב בקרב תלמידי הגאוגרפיה וההיסטוריה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים.
לאחר פרסום ספרה השני, ב 1911, נסעו סמפל וכמה חברים לטיול באסיה וביקרו ביפן, סין, הפיליפינים, אינדונזיה והודו. המסע סיפק לה כמות של מידע עבור מאמרים נוספים והרצאות לשנים הקרובות.
בשנת 1915 פיתחה סמפל את תשוקתה לגאוגרפיה של אזור הים התיכון ובילתה זמן ניכר בחקר ובכתיבה על חלק זה של העולם במשך שארית חייה.
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה.
"האדם הוא תוצר של כדור הארץ." (הלן סמפל,1911).
הלן סמפל הייתה דמות מפתח בתאוריה של דטרמיניזם סביבתי, יחד עם אלסוורת הנטינגטון וגריפית טיילור. בהשפעת עבודתו של צ'ארלס דרווין בהשראת המורה הרוחני פרידריך ראצל, חשבה הלן סמפל כי הפעילות האנושית נקבעת בעיקר על ידי הסביבה הפיזית.
אף על פי שכיום גישת הדטרמיניזם הסביבתי איבדה את משקלה והשפעתה בתאוריות חברתיות, היא הייתה מקובלת מאוד באקדמיה בסוף המאה ה -19 וראשית המאה ה -20. עם זאת, השפעתה של הלן סמפל נראית בעבודותיהם של כמה מהגאוגרפים המודרניים, כגון ג'ארד דיימונד.
בסדרה של ספרים ומאמרים היא העבירה היבטים מסוימים מעבודתו של הגאוגרף הגרמני פרידריך ראצל לקהילה דוברת האנגלית. תפיסה מקובלת בתחומי הגאוגרפיה מייחסת לעיתים קרובות להלן סמפל את ההפצה של רעיון הדטרמיניזם הסביבתי. בתאוריה זו מניחים שהסביבה הגאוגרפית הפיזית ולא התנאים החברתיים, היא שקובעת את התרבות. אולם עבודתה המאוחרת יותר של הלן סמפל הדגישה את המושג ״השפעות סביבתיות״ יותר מהמושג ״דטרמיניזם סביבתי״, באשר להשפעה על התרבות האנושית. שינוי סמנטי עדין זה, שיקף חוסר שביעות רצון אקדמית רחבה יותר מהמושג דטרמיניזם סביבתי לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בספרה ״השפעות הסביבה הגאוגרפית על האנתרופוגאוגרפיה של ראצל״ (1911) היא מתארת אנשים ונופים הקשורים בהם, וחילקה את העולם לסוגי סביבות שונות. כך לדוגמה נחקרו פרקים בנושאים האדם באזור הטרופי, האדם באזורים הרריים, האדם באקלימים הממוזגים ועוד.
הלן סמפל זיהתה ארבע דרכים עיקריות להשפעת הסביבה הפיזית:
1) השפעות פיזיות ישירות (אקלים, גובה)
2) השפעות נפשיות (תרבות, אמנות, דת)
3) פיתוח כלכלי וחברתי (משאבים ופרנסה)
4) תנועה של אנשים (מחסומים טבעיים, נתיבים, כגון הרים ונהרות).
סמפל משקפת גם דיונים וקונפליקטים בתוך הגאוגרפיה והתאוריה החברתית על נושאי הדטרמיניזם והגזע. ואכן, בכמה עבודות היא מאתגרת את הרעיונות הפופולריים של זמנה, על גזע כקובע הבדלים חברתיים ותרבותיים, ומציעה שהסביבה היא גורם חשוב יותר בהתפתחות התרבותית.
התאוריה של סמפל שימשה לעיתים למטרות שליליות: המפלגה הנאצית, למשל, ציינה את התאוריה שלה על הדטרמיניזם הסביבתי כראיה לנחיתות הגזע היהודי, ואמרה כי התאוריה שלה הוכיחה כי אנשים וחברות מסוימים מתורבתים יותר וטובים יותר מאחרים. טיעון כזה לא היה טיעון שתמכה בו הלן סמפל, אשר הדגישה את הרעיון של גיוון תרבותי הנובע מגיוון סביבתי, אך מעולם לא באופן היררכי.
התאוריה של סמפל על הדטרמיניזם הסביבתי ספגה ביקורת כי נראתה פשטנית מדי ולעיתים קרובות משכפלת את אותם נושאים שמופיעים בגישות הגזעניות, וממירה אותן רק במושגי "הטבע". עם זאת, עבודתה של סמפל זכתה לאחרונה לבחינה מחודשת של נושאים מרכזיים באקולוגיה פוליטית.
הלן סמפל ניהלה את עבודת המחקר שלה בקנטקי ובים התיכון, מחקר חדשני שהיה נדיר בגאוגרפיה באותה עת. היא רשמה הערות על יחסי אנוש והסביבה, תכונות תרבותיות של הנוף וערכה תצפיות מפורטות על מגורים, מבנים, פרנסה וחיי היומיום.
חיים מאוחרים.
סמפל סבלה מהתקף לב בשנת 1929, שממנו לעולם לא התאוששה לחלוטין. לאחר שעבדה ממיטת בית החולים, ומאוחר יותר מביתה הסמוך לקמפוס האוניברסיטה, הוציאה סמפל את ספרה השלישי והאחרון, ״גאוגרפיה של אזור הים התיכון: הקשר להיסטוריה עתיקה״ בשנת 1931. הספר סקר את ההיסטוריה של העת העתיקה והנוף הים תיכוני, המתמקד באופן שבו הים התיכון, ההרים והמדבריות שסביבו הקימו את הציוויליזציה המערבית.
בעקבות מחלתה היא עברה מ Worcester, מסצ 'וסטס (המיקום של אוניברסיטת קלארק) לאקלים חם יותר של בצפון קרוליינה בסוף 1931, בניסיון לשפר את בריאותה. רופאיה המליצו על אקלים מתון, ובגובה נמוך יותר, היא עברה למערב פאלם ביץ ', פלורידה.
היא מתה במערב פאלם ביץ' ב־8 במאי 1932 ונקברה בבית-הקברות "Cave Hill" בעיר הולדתה לואיוויל, קנטקי.
פרסים והכרה.
בשנת 1914 קיבלה את המדליה מהחברה הגאוגרפית האמריקנית, "בהוקרה על תרומתה המכובדת למדע האנטרופוגאוגראפיה". היא הייתה נשיאת אגודת הגאוגרפים האמריקאים (כיום האגודה האמריקאית לגאוגרפים) ב-1921.
זכתה במדליית הזהב של הלן קלובר על ידי החברה הגאוגרפית של שיקגו, בהוקרה על מנהיגותה בגאוגרפיה האמריקאית.
בית הספר היסודי "סמפל" בעיר הולדתה, לואיוויל, נקרא לכבודה.
למרות טענתו של הגאוגרף התרבותי פרופ׳ קארל סאוהר, כי סמפל הייתה "רק שופר אמריקאי לאדונה הגרמני", הייתה הלן סמפל גאוגרפית פוריה, ששימשה את המקצוע היטב והצליחה מאוד, למרות מכשולים עצומים למגדרה בחצרות האקדמיה. היא בהחלט ראויה להכרה על תרומתה לקידום הגאוגרפיה.
הראנד נזריאנץ
הראנד נזריאנץ (בארמנית: Հրանտ Նազարեանց; 8 בינואר 1886 - 25 בינואר 1962) היה משורר ועיתונאי ארמני, שפעל באימפריה העות'מאנית ובאירופה.
ביוגרפיה.
הראנד נזריאנץ נולד בקונסטנטינופול למשפחת איש עסקים ארמני. הוא למד בבית הספר הארמני בעיר, אך סולק ממנה כאשר ביקש להתחתן עם בת של בעל המקום. בשנת 1902 הוא נסע ללונדון להמשך לימודיו. בשנת 1905 הראנד נזריאנץ התחיל ללמוד באוניברסיטת פריז והחל להשתתף בתנועת החרות הארמנית. בשנת 1907 בעקבות מחלת אביו הראנד נזריאנץ חזר לקונסטנטינופול והחל לטפל בעסקי המשפחה בה עבדו כאלפיים איש. במקביל הוא התחיל להיות מעורב בעיתונות וספרות ארמנית.
בשנת 1908 הוא התחיל לפרסם עיתון Surhantag ("המוסר") ובשנת 1909 הקים שבועון Nor Hosank ("הגל החדש"). הוא היה בין הדמויות המובילות בספרות ועיתונות ארמנית בעיר. הראנד נזריאנץ הצטרף לתנועת הפוטוריזם, היה בהתכתבות עם פיליפו תומאזו מארינטי ותרגם לארמנית את היצירות של טורקוואטו טאסו. במקביל הוא גייס לטובת הנושא הארמני את ג'ובאני ורגה ולואיג'י פיראנדלו.
בשנת 1913 הוא פרסם ספר שירים של הרנוש ארשגיאן.
בשנת 1913 הראנד נזריאנץ נשפט בבית המשפט בהיעדרו. בעקבות פסק דין מוות הוא נמלט לקונסוליה האיטלקית, התחתן עם אזרחית איטליה והוגלה לבארי ב-10 בפברואר 1913.
בהיותו בממלכת איטליה הראנד נזריאנץ המשיך בפעילות ספרותית. בשנת 1924 במילאנו פורסם ספר שירים שלו בתרגום לאיטלקית. באותה שנה הוא הקים בסביבות בארי כפר לגולים ארמנים.
בשנת 1953 מספר סופרים איטלקים הגישו מועמדות של הראנד נזריאנץ לזכייה בפרס נובל בספרות, אך הוא לא זכה.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 מצבו הכלכלי של הראנד נזריאנץ היה בעייתי זאת בנוסף למעמדו כאיש ללא אזרחות. בשנת 1960 הוא ואשתו השנייה עברו לקסמסינה בה הוא נפטר בשנת 1962.
פסגת פרידמן
פסגת פרידמן (באנגלית: Friedmann Peak) היא הר נישא במרכז רכס קנט, בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,920 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שמה של רוזלי אוקאמפו פרידמן (Roseli Ocampo Friedmann), פרופסורית למיקרביולוגיה, באוניברסיטת פלורידה לחקלאות ולמכניקה (Florida A&amp;M University), בטלהסי במדינת פלורידה שבארצות הברית.
פרידמן חקרה במשך חמש עונות מחקר בעמקים היבשים מקמרדו, וגילתה, יחד עם אימרי פרידמן (Imre Friedmann), מיקרואורגניזמים המצויים באבן החול שבעמקים.
גבריאלה רוזנטל
גבריאלה רוזנטל (22 בספטמבר 1913, מינכן שבגרמניה - 31 במרץ 1975 בישראל) הייתה ציירת, קריקטוריסטית, מורה לאמנות, ומדריכת תיירים ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה למרגריטה וארווין רוזנטל
התחילה לצייר בגיל צעיר, על פי דברי אביה, למעט מספר תקופות של ספק עצמי ביכולותיה האמנותיות, היא המשיכה לצייר גם על פי הזמנה וגם עבור עצמה. היא למדה אמנות בגרמניה ובפריז וב-1935 עלתה לישראל, והתגוררה בירושלים. רוזנטל ציירה קריקטורות שהופיעו בכל יום ששי ב"פלסטין פוסט" (כעת ג'רוזלם פוסט). רוזנטל גרה בשכונת אבו תור, התערבבה בבני כל העדות ציירה את דמויותיהם וכתבה סיפורים קצרים על ירושלים. היא כתבה ופרסמה בארבע שפות. האיורים שלה היו מלאי הומור, אהבת אדם ותבונה, גם העוקצניות שבהם לא העליבה איש. אמנותה הייתה בסגנון המאיירים הצרפתיים דומייה, וילהלם בוש וולטר טריר.