(סוקרטס – מחזה). המחזה זכה בציון לשבח של התיאטרון העירוני סן מרטין, בואנוס איירס, 1967; שודר ברדיו הלאומי ב-1968. ב-1971 קיבל המחזה אות כבוד של אגודת הסופרים בארגנטינה וב-1973 זכה בפרס מ. דה לברדן מטעם האגודה לאנשי ספרות. המחזה נלמד בבתי ספר תיכוניים בארגנטינה (בית הספר הלאומי של בואנוס איירס ובית הספר קרלוס פלגריני) כמייצג את התיאטרון הארגנטינאי העכשווי. עיבוד עברי חופשי של המחברת ראה אור בספרה "משם והלאה".
("שדה החיטה והעורבים" – מחזה). נכתב בבואנוס איירס בשנים 1971–1972, על בסיס חומר מחקרי וביוגרפי, בעיקר "מכתבים לתיאו". זכה בפרס ראשון לדרמה מטעם עיריית בואנוס איירס לשנת 1973. המחזה שודר ברדיו הלאומי בשנת 1973 והוצג בדצמבר אותה שנה בערוץ הטלוויזיה 7 ובאוקטובר 1974 בערוץ 9, בואנוס איירס. תרגום עברי על ידי המחברת ראה אור בספרה "משם והלאה".
("תיאטרון יהודי וישראלי: ברית אהבה, הגחלת, נשף המסכות").
מהדורה שנייה של שתי המחזות יחד שכוללת נספח עם ביקורות ורשימות בעיתונים וכתבי עת ומכתבים אישיים בספרדית אודות שני המחזות.
("שישה מחזות": יום הולדת שמח, אמנדה; מזמר ובולע ספרים בארץ הירח; רגע לאמנקאי; זהירות, תהום; פרצוף חמוץ בום והרובוט המפוזר; בטן הלוויתן).
מאמרים ורשימות.
לפני עלייתה לישראל פרסמה שרה שטרסברג-דיין מאמרים וכתבות רבים, החל בכתב העת של האוניברסיטה הלאומית של בואנוס איירס (1960); ב"קומנטרי" Comentario (מס' 33 עד 65 – 1968-1962); "דבר" Davar מס' 101, 103 (1964); "ראיסס" Raices (1968) ובמקומות אחרים.
לאחר עלייתה ממשיכה לפרסם מאמרים ורשימות בעברית ובספרדית בארץ ובארגנטינה, בעיתון Aurora (2014-2006), בכתב העת של ה-P-E-N International בארגנטינה, Palabra y persona, abril 2007, ובאתרי אינטרנט שונים.
בין מאמריה בעברית:
ציור.
שרה שטרסברג-דיין למדה ציור באקדמיה הלאומית הגבוהה לאומנויות ע"ש א. דה לה קרקובה בבואנוס איירס; השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות בבואנוס איירס, ירושלים, תל אביב וגרמניה. בין האחרונות "בית התנ"ך", תל אביב (2011-2006); "אמנות ישראלית", בנק הפועלים, תל אביב, 2010, 2011, 2012; "עין לירושלים", אלרוב, ממילא, ירושלים, 2008; "אקוורל", מינוס 3, תל אביב, 2012; "Art About – Israeli Worldwide Exhibition" בעיר מינכן, גרמניה, ספטמבר 2014.
בנוסף לכך איירה עטיפה לספר ילדים (רחל סיידוף מזרחי, קריצת הפרפר - שירים מעולם החי, צבעונים הוצאה לאור, 2011) ועטיפה לספר העיון "יחיד, אומה ואנושות".
הציגה שתי תערוכות יחיד: "נופי ירושלים", צבעי מים, הגן הבוטני, ירושלים, ינואר 2006; "נופים", גלריית ICU-ADD, מרכז אומנויות קסטרא, חיפה, יולי 2013.
שירה.
כתבה שירים בשפה העברית שהתפרסמו בכתבי עת שונים ובאנתולוגיות בהוצאת אנ"י (איגוד נשים יוצרות ישראל). אחד משיריה הוקלט וראה אור בדיסק שהלחינה ושרה שושיה בארי-דותן ועיבד אורי שלזינגר (שושיה בארי דותן, "מנפשי יצירתי", קינג הפקות, 2013).
לקריאה נוספת.
אודות מפעלה הדרמטי של שטרסברג-דיין
ביקורות אודות הספר יחיד, אומה ואנושות
אודות המחזה הגחלת
אודות המחזות סוקרטס – שדה החיטה והעורבים
הנספח כולל ביקורות ורשימות של אנדרס רוג'יארי (Andrés Ruggieri, El Cronista comercial, Buenos Aires, 21-2-1972), אליסיה דוחובנה אורטיז (Alicia Dujovne Ortiz, Raíces-Año V-No.37-Julio 1972), חואן אריאס בלופט (Juan Arias Balloffet, LRA Radio Nacional{ Las Dos Carátulas- El teatro de la humanidad/ 6 de octubre de 1968 / 2 de noviembre de 1973), ארנולדו ליברמן (Arnoldo Liberman, Voz Libre, setiembre 1973), אוגניה קאלני (Eugenia Calny, Bibliograma – 45- Enero-Febrero-Marzo 1974). בנספח גם קטעי מכתבים אודות שני המחזות מסופרים ואנשי רוח, ביניהם Antonio Buero Vallejo, Alfredo Cahn, Raul H. Castagnino, Griselda Gambaro, Enrique Labrador Ruiz, Rodolfo Mondolfo, Federico Peltzer, Syria Poletti, Ernesto Sábato, César Tiempo, Bernardo Verbitzky, Eduardo Baliari, Rodrigo Bonome, Horacio Butler, Alfredo de la Guardia, Eugenia de Oro, Raúl Shurjin. מבוא המחזה סוקרטס המופיע גם במהדורה נכתב על ידי ברנרדו קנל פייחוו (Bernardo Canal-Feijóo.
הנספח מופיע גם במהדורה הדיגיטלית של הספר מ-2012.
שרה שטרסברג דיין
חוק שיווי זכויות האשה
נימבוס
רקראטיבו הואלבה
הארמייה השביעית (ארצות הברית)
הארמייה השביעית של ארצות הברית הייתה אחת מהארמיות של צבא ארצות הברית, אשר הוקמו במהלך מלחמת העולם השנייה. היא השתתפה בלחימה בזירת הים התיכון ובזירת מערב אירופה. לאחר המלחמה הושבתה ובהמשך הוקמה מחדש ושירתה בגרמניה עד אשר מוזגה ב-1966 עם מפקדת צבא ארצות הברית באירופה.
תולדות הארמייה.
מלחמת העולם השנייה.
הארמייה השביעית הייתה הארמייה האמריקאית הראשונה שנכנסה לקרב במלחמת העולם השנייה. היא הוקמה ערב פלישת בעלות הברית לאי סיציליה ביולי 1943 ולקראתה, על בסיס קורפוס השריון ה-1. בראשה הועמד גנרל ג'ורג' פטון. הארמייה נחתה בדרום סיציליה בצוותא עם הארמייה השמינית של הצבא הבריטי ויחידותיה השתתפו בכיבוש האי מידי כוחות הציר, לרבות כיבוש העיר פלרמו.
לאחר כיבוש סיציליה הוקמה הארמייה החמישית של ארצות הברית, אשר פלשה לאיטליה ביחד עם הארמייה השמינית הבריטית. מפקדת הארמייה השביעית חנתה בחודשים הבאים ללא פעילות בפלרמו ובאלג'יר. במרץ 1944 מונה לוטננט גנרל אלכסנדר פאץ' למפקד הארמייה, והחל לתכנן את נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת. ביולי 1944 עברה הארמייה לנאפולי שבאיטליה.
הארמייה השביעית בצוותא עם כוחות צרפתים נחתה בחופה הדרומי של צרפת ב-15 באוגוסט 1944 במבצע דרגון, כפעולה משלימה לנחיתה בנורמנדי. כוחותיה השתתפו בשחרור דרומה של צרפת לרבות הערים מרסיי, טולון וליון, התקדמו למרחק של כ-600 קילומטרים וב-11 בספטמבר פגשו ביחידות הארמייה השלישית של ארצות הברית, שהתקדמו לשם מנורמנדי.
ב-15 בספטמבר 1944 הוכפפה הארמייה השביעית לפיקודה של קבוצת הארמיות השישית, בגזרה הדרומית של חזית בעלות הברית במערב אירופה. לאחר מכן תקפו כוחותיה את קווי ההגנה הגרמניים בהרי הווז' ובאלזס. בדצמבר 1944 נדרשה הארמייה להאריך את קוויה על מנת לתפוס גזרה שנעזבה על ידי הארמייה השלישית לאחר שזו הופנתה להשתתף בקרב על הבליטה. לאחר מכן עמדה הארמייה השביעית בקרב מר עם הגרמנים, שפתחו נגדה במבצע נורדווינד - התקפת הסחה שנועדה לסייע לכוחותיהם בקרב על הבליטה.
בפברואר 1945 עברה הארמייה להתקפה, השתתפה בחיסול כיס קולמר, שחררה את שטרסבורג ופרצה לחבל הסאר. כוחותיה תקפו את קו זיגפריד והגיעו אל נהר הריין בתחילת מרץ. במהלך כיבוש גרמניה צלחה הארמייה את הריין וכבשה את נירנברג ומינכן. בשלהי המלחמה באירופה נכנסו חיילי הארמייה למעבר ברנר ופגשו שם את כוחות הארמייה החמישית של ארצות הברית, שהתקדמו שמה מאיטליה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
הארמייה השביעית הושבתה בגרמניה במרץ 1946. בשנת 1950 הוקמה מחדש בארצות הברית ונשלחה לשרת בגרמניה, שם הוצבה מפקדתה בקסרקטיני פאץ' בעיר שטוטגרט. ב-1966 הועברה מפקדת הארמייה לעיר היידלברג, ובשלהי אותה שנה מוזגה הארמייה עם מפקדת צבא ארצות הברית באירופה.
גולן שחר
גולן שחר (נולד ב-27 במרץ 1968) הוא פסיכולוג קליני-רפואי, פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופרופסור אורח לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל בארצות הברית.
ביוגרפיה.
גולן שחר נולד וגדל בראשון לציון. הוא עשה את כל תאריו האקדמיים, מהראשון עד השלישי, באוניברסיטת בן-גוריון (1999-1990). הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות במדעי ההתנהגות, תואר שני בהצטיינות יתרה בפסיכולוגיה קלינית, ותואר שלישי בהצטיינות יתרה בפסיכולוגיה. נושא עבודת הדוקטור היה: "פגיעות נפשית ומצוקה רגשית בגיל ההתבגרות". הוא התמחה בפסיכולוגיה קלינית, במרכז לבריאות הנפש שלוותה (1999-1997) ובמרכז לחקר וטיפול בילד אשר באוניברסיטת ייל (2002-2004; Yale Child Study Center).
שחר לימד במשך שנה באוניברסיטת בר-אילן (2000-1999) ואז נסע להכשרת פוסט-דוקטורט במחלקות לפסיכולוגיה ופסיכיאטריה באוניברסיטת ייל (2002-2000). מורהו בתקופה זו היה פרופסור סידני בלאט, חוקר ותאורטיקן בעל שם עולמי בתחום האישיות והפסיכופתולוגיה. ב-2002 הצטרף לסגל של המחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת "ייל" בדרגת Assistant Professor, ולאחר שנה זכה גם למינוי נלווה במחלקה לפסיכולוגיה בייל.
בסוף 2004 שחר שב לישראל והתמנה לפרופסור חבר במחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2006 קיבל קביעות. ב-2008 התמנה לפרופסור מן המניין לפסיכולוגיה. שימש מספר פעמים כראש המגמה הקלינית והקים מעבדה שעוסקת בחקר מצבי דחק (לחץ). בשנים 2004–2009 שימש כ-Visiting Associate Professor במחלקה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל, והחל 2009 הוא משמש כVisiting Professor במחלקה זו. לאחרונה הוא הוזמן להצטרף לסגל הנלווה של המרכז להתפתחות הילד ומדיניות ציבורית על שם אדוארד זיגלר בייל.
בשנת 2010 ראה אור בהוצאה עצמית ספר שיריו "פסיכו-אל-נא-ליזה (שלושה מחזורי שירים)". בספר השירה שחר המתייחס שחר לסוגיית הסבל הנפשי ומצבי הדחק מזווית אישית, כולל להתאבדותם של אביו הביולוגי ואביו המאמץ.
גולן שחר נשוי לרחל, פסיכולוגית קלינית. הוא אב לשני ילדים.
עבודתו האקדמית.