באטן עשתה שני ניסיונות לא מוצלחים לשבור את שיאה של איימי ג'ונסון לאוסטרליה. באפריל 1933 היא נתקלה בשתי סופות חול לפני והמנוע נפגע והרס את המטוס. היא התרסקה ונחתה ליד קראצ'י. כשחזרה ללונדון היא לא הצליחה לשכנע את דורה לקנות לה כלי טיס נוסף, ולכן פנתה לחברת הנפט קסטרול שקנתה לה מטוס דו כנפי מסוג "ג'יפסי מוס" יד שנייה תמורת 240 פאונד. היא עשתה ניסיון נוסף באפריל 1934, אך אזל לה הדלק בפרברי רומא. היא נפצעה כשהתנגשה באנטנות רדיו. המטוס תוקן והיא הטיסה אותו חזרה ללונדון, שם לקחה את הכנפיים התחתונות מהמטוס של ארוסה, אדוארד וולטר, לניסיון שלישי.
שוברת שיאים.
במאי 1934, ג'יין באטן טסה בהצלחה בטיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה ב"ג'יפסי מוס". הטיסה שלה הייתה בת 14 יום ו-22 שעות. זמן שגבר על השיא שהיה קיים בטיסה מאנגליה לאוסטרליה של האנגי איימי ג'ונסון ביותר מארבעה ימים. על הישג זה ועל טיסות שוברות שיא, הוענק לה גביעים שלוש פעמים (1935, 1936, 1937). היא קיבלה גם חוזה פרסום עם חברת הדלק קסטרול שמימנה את הטיסות.
ספרה של ג'יין באטן על מסעה, "טיסת סולו", ראה אור על ידי ג'קסון ואוסאליבן בשנת 1934. ג'יין באטן עשתה עוד שישה שבועות סיורים אוויריים בניו זילנד, שם לפני שחזרה לאנגליה.
לאחר הטיסת הראשונה לאוסטרליה שלה, קנתה באטן מטוס חד כנפי מסוג G-ADPR, שקיבל את השם ז'אן. בשנת 1935 היא קבעה שיא עולמי כשטסה מאנגליה לברזיל. בעקבות טיסה זו קבלה את אות "מסדר הצלב הדרומי", והייתה האדם הראשון מחוץ לבני משפחת המלוכה שזכה לאות זה. בשנת 1936 קבעה שיא עולם נוסף בטיסת סולו מאנגליה לניו זילנד. במקום הולדתה רוטורואה היא זכתה לכבוד מהמאורים הילידים, כפי שהייה אחרי המסע ב-1934. היא קבלה את הכינוי - "בת של השמים".
בגלל המראה המרשים והזוהר שלה בקבלות פנים (היא תמיד לקחה איתה שמלת משי לבנה בטיסות שובר השיאים שלה, ותיקנה את השפתון והאיפור שלה לפני שיצאה מהמטוס), והיא נודעה בכינוי "גרטה גרבו של השמיים".
החיים המאוחרים.
מלחמת העולם השנייה סיימה את הרפתקאות התעופה של ג'יין באטן. המטוס שלה נלקח לשירות פעיל ובאטן לא הורשתה להטיס אותו. במהלך המלחמה היא הייתה מעורבת במסעות פרסום בהרצאות באנגליה לגיוס כספים לכלי נשק ומטוסים, אך ימיה כטייסת הסתיימו. לאחר המלחמה היא פרשה מהחיים הציבוריים למעט כמה הופעות קצרות מדי שנה.
באטן הפכה למתבודדת וחיה בכמה מקומות ברחבי העולם עם אמה עד מות אמה בשנת 1965. בשנת 1977 הייתה אורחת הכבוד בפתיחת ביתן חלוצי התעופה במוזיאון התחבורה והטכנולוגיה של אוקלנד, וחזרה לביתה בספרד. בשנת 1982 ננשכה על ידי כלבה באי מיורקה. היא סירבה לקבל טיפול והפצע הזדהם. היא נפטרה לבדה במלון במיורקה, מסיבוכים מנשיכת הכלב, ונקברה ב-22 בינואר 1983. היא נקברה תחת שמה האמצעי, גרדנר. היא הייתה שם רק שבוע וזהותה לא הייתה ידועה - והתגלתה רק כעבור חמש שנים. לכן קרובי משפחתה והציבור הרחב לא ידעו על פטירתה עד ספטמבר 1987.
האוטוביוגרפיה של ג'יין באטן, "חיי", פורסמה על ידי ג'ורג' ג'יי הראפ בשנת 1938. גרסה מורחבת הודפסה תחת הכותרת "לבד בשחקים" בניו זילנד בשנת 1979. באוקטובר 2008 הועלה מחזמר בשם: Garbo of the Skies שנכתב על ידי פול אנדרסן-גרדינר ורבקה הורנבלוב, הוא התבסס על הביוגרפיה של איאן מק'רזי.
מורשת.
על שמה נקראים בתי ספר רבים לבנות בניו זילנד. כמו כן על שמה נקראים רחובות בערים אוקלנד וקריסצ'רץ, ולינגטון ובעיר הולדתה רוטורואה. הטרמינל הבינלאומי של שדה התעופה אוקלנד נקרא גם על שמה. שני המטוסים שאיתם שברה את שיאי העולם לטיסת סולו מאנגליה לניו זילנד בשנת 1936 ומסעות שובר שיא רבים אחרים מוצגים כעת בטרמינל הבינלאומי של ז'אן באטן.
פסל ברונזה של באטן ממוקם בטרמינל הראשי של שדה התעופה האזורי רוטורואה, ומוצבים בו לוחות זיכרון.
פארק קטן במרכז העיר רוטורואה נקרא על שמה.
כמו כן, בספטמבר 2009, שמו של רחוב בפלמה דה מיורקה דה מיורקה בו נפטרה ג'יין באטן, שונה לשמה - ג'יין באטן.
סינדרלה רוקפלה
"Cinderella Rockefella" (בעברית: סינדרלה רוקפלה) הוא שיר שכתבו מייסון ויליאמס וננסי איימס. הוא זכה להכרה בביצוע הצמד הישראלי אסתר ואבי עופרים, שהיו נשואים כשהשיר יצא ב-1968. השניים הקליטו את השיר ב-1967, ולקידומו הופיעו בתוכנית האירוח "המופע של איימון אנדרוז". באפריל 1967 הוצג השיר בפני הקהל האמריקאי בתוכנית הבידור "The Smothers Brothers Comedy Hour". המלחין ויליאמס היה אחד הכותבים של התוכנית. בפברואר 1968 הגיע הסינגל למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, בו שהה במשך שלושה שבועות. זה השיר היחיד של ישראלים שהגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת.
השיר כולל שירת יודל, ועיבוד המזכיר סגנון של שנות העשרים של המאה העשרים. מבנה השיר דומה לבלוז 12 תיבות.
ויליאמס הקליט גרסה משלו של השיר לאלבומו "The Mason Williams Ear Show" משנת 1968. הזמרת ג'ניפר וורנס, שהשתתפה בתוכנית "Smothers Brothers", ביצעה את השיר יחד איתו.
Cinderella Rockefella
ניל ה. מקלרוי
ניל הוסלר מקלרוי (באנגלית: Neil Hosler McElroy; 30 באוקטובר 1904 – 30 בנובמבר 1972) היה מזכיר ההגנה של ארצות הברית בין השנים 1957 – 1959, בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. לאחר פרישתו הוא שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של פרוקטר אנד גמבל.
ראשית חייו.
מקלרוי נולד בבריאה (Berea) שבמדינת אוהיו להורים שהיו מורים בבית ספר. הוא גדל באזור סינסינטי. לאחר שקיבל את התואר הראשון שלו בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1925, הוא שב לסינסינטי כדי לעבוד במחלקת הפרסום של חברת פרוקטר אנד גמבל. ב-1931, כמנהל זוטר שניהל את מסע הפרסום של החברה לסבון "קמאי" (Camay), הוא כתב מזכר באורך של שלושה עמודים שהניח את היסודות לעקרונות המודרניים של ניהול מותג. במזכר זה, טען מקלרוי שעל חברות למנות צוות שיווק נפרד לכל מותג ומותג, כאילו היה מדובר על עסק נפרד. שיטה חדשנית זו של ניהול מותג תאומץ לימים על ידי חברות בכל רחבי ארצות הברית.
הוא התקדם במהירות במעלה סולם הניהול וב-1948 הוא היה לנשיא החברה. אף על פי שהוא נודע כאיש עסקים, ניסיונו היחיד של מקלרוי בממשל הפדרלי קודם לשנת 1957 היה כיושב ראש כנס הבית הלבן לחינוך בשנים 1955 – 1957. על רקע הניסיון שלו בתחום התעשייה, ועל רקע הדומיננטיות של הנשיא אייזנהאואר בענייני ההגנה, מינויו של מקלרוי לא היה חריג. הוא פירט את המנדט שניתן לו ביום בו נכנס לתקידו: "אני משוכנע שתפקיד מזכיר ההגנה הוא להיות הקפטן של צוות ההגנה של הנשיא אייזנהאואר".
מזכיר ההגנה.
ב-4 באוקטובר 1957, ארבעה ימים בלבד לפני שמזכיר ההגנה צ'ארלס א' וילסון סיים את תפקידו, שיגרה ברית המועצות למסלול סביב לכדור הארץ את הלוויין הראשון שלה, ספוטניק 1, מתוך מסר שהסובייטים מתקדמים יותר בפיתוח טילים בהשוואה לארצות הברית. אירוע זה, שהעלה שאלות חשובות בנוגע לתוכנית ההגנה של ארצות הברית, שימש רקע למינויו ב-9 באוקטובר של ניל מקלרוי כמזכיר ההגנה.
שיגורם של הספוטניק 1 ושל לוויין סובייטי שני חודש לאחר מכן, מנע ממקלרוי להיכנס לתפקידו בצעד שקול ונינוח. כדי להתייחס לדאגות שעוררו הספוטניקים, ניסה מקלרוי להבהיר את המקומות היחסיים בהם נמצאו ארצות הברית וברית המועצות במרוץ לחלל, ולהאיץ את קצב ההתקדמות של ארצות הברית בתחום. בהשימו דגש מיוחד על טילים בליסטיים לטווח בינוני שהיו אז בתהליך פיתוח אמריקאי, טען מקלרוי שבהצבתם באתרים מעבר לים, הם יהיו יעילים באותה מידה כמו הטילים הבין-יבשתיים הסובייטיים.
מבלי להמתין לבדיקות הסופיות ולניתוחים, הורה מקלרוי להכניס לייצור את הטילים הבליסטיים לטווח בינוני תור של חיל האוויר ואת ה"יופיטר 19" של הצבא ותכנן להציבם לראשונה בבריטניה לפני סוף שנת 1958 ועל אדמת יבשת אירופה זמן קצר לאחר מכן. מקלרוי גם הורה להאיץ את הפיתוח של הטיל הבליסטי לטווח בינוני המבוסס על דלק מוצק, פולאריס ואת הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים אטלס וטיטן. בפברואר 1958 הוא אישר לחיל האוויר להתחיל בפיתוח ה-LGM-30 מיניטמן, טיל בליסטי בין-יבשתי המונע בדלק מוצק שהוצב בדירים מבוצרים תת-קרקעיים ועל פי התוכנית הם היו אמורים להיות מבצעיים בראשית שנות השישים.
מקלרוי לא האמין שהצלחת הספוטניקים לא ייצגה שינוי משמעותי במאזן הכוחות העולמי, אך הוא הכיר בכך שיש להם השפעה משמעותית על דעת הקהל העולמית. שיגור הספוטניקים הצביע על כך ש"ברית המועצות מתקדמת מבחינה מדעית הרבה מעבר למה שרבים שיערו" וש"כלי הנשק של העתיד יהיו קרובים אלינו יותר מאשר חשבנו ולפיכך הישרדותה של האומה תלויה יותר מתמיד במהירות ובמיומנות שאנו מסוגלים להשיג בפיתוח של כלי הנשק המתקדמים". על מקלרוי היה להסביר את תוכנית הטילים ולנסות להרגיע את חרדתם של חברי קונגרס במה שהיה קרוי "פער הטילים" בין ארצות הברית לבין ברית המועצות.