ביום 12 בספטמבר נפצע טימיש חמלניצקי ברגלו וכעבור שישה ימים מת מפצעו. וסילה לופו, שקיבל סיוע צבאי מהח'אן הטטרי, היה בדרכו עם הצבא החדש אל סוצ'אבה, כשנודע לו על נפילתה ועל כך שמשפחתו ואוצרו נפלו לידי גאורגה שטפאן. הוא חצה פעם נוספת את הדניסטר בחיפוש מקלט אצל הקוזקים. מאוחר יותר עבר אל הח'אן של קרים וזה החזיק בו כמה חודשים, עד שקיבל הוראה מהסולטאן לשלוח אותו לקונסטנטינופול. לופו הגיע לקונסטנטינופול ביוני 1654 ונכלא, אך בתנאיים נוחים יחסית.
אחרי ששוחרר מן הכלא ניסה לשווא לזכות שוב בשרביט המלוכה. הוא מת בשנת 1661 בקונסטנטינופול. מאוחר יותר עצמותיו הובו ליאשי ונקברו מחדש במנזר שלושת בכירי הכנסייה, לצד שאר בני משפחתו.
יהודי נסיכות מולדובה בתקופת וסילה לופו.
וסילה לופו התייחס יפה ליהודים שהתיישבו בארצו ובעיקר ביאשי וראה בהם מקור הכנסה נוסף והיה לו רופא יהודי ונציאני. פליטים יהודים רבים, שנסו מפני חילות הקוזאקים בתקופת גזירות ת"ח ת"ט, מצאו מקלט בנסיכות מולדובה וחלקם ביאשי עצמה, אך מקלט זה לא החזיק מעמד כשהקוזקים פלשו לנסיכות מולדובה, כדי ללחוץ על השליט, וסילה לופו, להסכים לשידוך של בתו הצעירה, רוקסנדרה, עם טימיש, בנו של בוגדן חמלניצקי. הקוזאקים תפסו יהודים, עינו אותם כדי שיגלו איפה החביאו את כספם ושחררו אותם רק תמורת תשלום. תופעה זו חזרה על עצמה כשהקוזקים ליוו לחתונתו ביאשי את טימיש חמלניצקי, בשנת 1652, ורק התערבות הפטריארך מקריוס מאנטיוכיה, שהיה במקרה ביאשי, הצילה את הקהילה מחורבן גמור. תקופה קשה זו תוארה על ידי הרב נתן נטע הנובר בספרו יוון מצולה.
התקנון של וסילה לופו.
"התקנון של וסילה לופו" (Pravila lui Vasile Lupu) או בשמו האחר "ספר הלימוד הרומני" (Carte românească de învățătură), הוא קובץ החוקים הראשון של נסיכות מולדובה והוא הודפס ביאשי, ב-1646.
הקובץ מבוסס על שני מקורות עיקריים, האחד הוא תרגום של מערכת חוקים אגרריים ביזנטיניים מסוף המאה ה-7 ותחילת המאה ה-8 והשני הוא חיבור של המשפטן האיטלקי פרוספרו פרינאצ'י (Prospero Farinacci) בתחום הפלילי.
התקנון הוא קובץ חוקים פאודליים, שקובע נורמות של הגנה כללית על הרכוש, מגן על האינטרסים הפאודליים, מקדש את ניצול האיכרים ואת צמיתותם לקרקע ואי השוויון בפני החוק. בתקנון יש הנחיות כלליות ונורמות בתחום המשפט האזרחי, המכס, המיסוי והמשפט הכנסייתי.
וסילה לופו ויחסו לכנסייה.
וסילה לופו הצטיין בתמיכתו בכנסייה הנוצרית המזרחית (אורתודוקסית). הוא בנה כנסיות ומנזרים וצייד אותם ביד רחבה, תמך בפטריארך של קונסטנטינופול וכינס סינוד בענייני הכנסייה, שנערך ביאשי.
בין מפעלותיו של וסילה לופו נכללים:
הבאת שרידי הקדושה פאראסקבה האדוקה ליאשי.
בתחילת שלטונו של וסילה לופו הפטריארכיה של קונסטנטינופול הייתה שקועה בחובות כבדים (שני מיליוני אספרים), בעיקר כלפי השלטונות העות'מאניים. בנוסף לכך, בין ראשי הכנסייה, שהגיעו למעמדם על ידי תשלומי שוחד גדולים, היו סכסוכים מתמידים וענייני הפטריארכיה הלכו והתדרדרו. עמדו בפרק גם בעיות הכנסייה הרשמית עם התגברות התעמולה הדתית הקלוויניסטית. וסילה לופו, שכבר סייע בתרומות בעבר, הציע להם במכתב ששלח בדצמבר 1640, שיתנו לו לנהל את ענייני הפטריארכיה, יחד עם הפטריארך, במשך חצי שנה, ללא התערבות של יתר ראשי הכנסייה והוא הבטיח להביא אותם למצב סביר, גם אם יוציא על כך את כל כספו. ההצעה התקבלה ווסילה לופו שילם מכיסו את שני מיליוני האספרים, מהחוב הישן ועוד 48,000 עבור חובות חדשים. כאות תודה העניקה לו הפטריארכיה את שרידי פאראסקבה האדוקה והוא העביר אותם ליאשי, בהוצאה של 468,000 אספרים, והשכין אותם במנזר שלושת בכירי הכנסייה.
העברת השרידים ליאשי הפכה את העיר למרכז דתי ומוקד עלייה לרגל של שוחרי הנסים של פאראסקבה האדוקה, במיוחד ביום 14 באוקטובר, היום המוקדש לקדושה זו.
כדי לפתור את הבעיות הכנסייה עם התעמולה הקלוויניסטית, כינס לופו ביאשי סינוד כנסייתי, שלקחו בו חלק הפטריארך של מולדובה, ורלאם והבישופים שלו ונציגים של הפתריארכים האחרים של הכנסייה האורתודוקסית. הדיונים נמשכו כמה חודשים, עד דצמבר 1642, כשהתקבלו הניסוחים הסופיים, הודפסו (זו הייתה ההדפסה הראשונה שנערכה בנסיכות מולדובה) ונחתמו.
ארומני
קרם פרש
קרם פרש (מצרפתית: crème fraîche) הוא מוצר חלבי, דומה לשמנת חמוצה המכיל בין 30% ל-45% שומן ובעל pH של כ-4.5. הוא מיוצר על ידי התססה של חיידקים, אך סמיך יותר וחמוץ פחות משמנת חמוצה. טעמו שמנתי, חלבי ומתוק עם ארומה חמצמצה.
קרם פרש נפוץ כרוטב במנות אחרונות, כיוון שאינו מתפרק בבישול הוא משמש להקרמה והעשרת מרקים וקדרות. משתמשים בו גם כתחליף לשמנת חמוצה וכתחליף לחמאה במריחה על לחם.
מקור המוצר בצרפת, אך כיום ניתן למצוא אותו במדינות רבות, לרבות בישראל.
ממלכת אגידיוס
דומיין סואסון
מודל בלק אנד שולס
האטמן
סופר קונסטליישן
ביג סטאר (להקה)
Big Star
סכינה מחמדי אשתיאני
סקילתה של סוראיה M
סקילתה של סוראיה M (באנגלית: The Stoning of Soraya M) הוא סרט קולנוע אמריקאי, מסוגת דרמה, שמבוסס על ספרו של העיתונאי הצרפתי ממוצא איראני פריידון סאהבג'אם, ומגולל את סיפורה האמיתי של סוראיה מנוצ'הרי , אישה פרסייה, לטענתה חפה מפשע, שהוצאה להורג בסקילה ב-15 באוגוסט 1986 בגיל 35. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. הספר נאסר לפרסום באיראן בגלל הביקורת כלפי מערכת המשפט האיראנית.
עלילה.
הסרט נפתח בסצנה המגוללת את היום שאחרי המעשה. זאהרה (מגולמת על ידי שוהרה אע'דאשלו), אישה בשנות ה-40 לחייה, החיה תחת איומי השלטון המקומי, מתעוררת עם עלות השחר וממהרת אל עבר הנהר השוכן בגבול הכפר קופאיה. היא מגרשת כלבים מהנהר ואוספת ככל הנראה, עצמות אדם, שוטפת אותן וקוברת אותן. לאחר מכן, היא נראית כנושאת תפילה. באותו הזמן, עיתונאי צעיר בשם פריידון סאהבג'אם (מבוסס על דמותו של כותב הספר, מגולם על ידי ג'יימס קאביזל) החולף עם רכבו ליד הכפר במטרה להגיע אל הגבול, מגלה כי רכבו נתקל בבעיה מחמת מזג האוויר הקשה (כפי שנטען על ידי מכונאי מקומי).
זאהרה פוגשת את העיתונאי ומבקשת לספר לו את סיפורה של אחייניתה, סוראיה (מגולמת על ידי מוזהאן מארנו). אולם, בטרם היא יכולה לדבר איתו, מגיעים ראש הכפר והמולא ומגרשים אותה, בטענה שהיא מכשפה. בזמן שפריידון ממתין בבית הקפה הסמוך, מגיעה זאהרה, מוסרת לידיו נייר מקופל ובתוכו עצם, ובורחת. הוא מגלה כי זוהי מפה המובילה לביתה ומגיע לשם.
זאהרה ופריידון מתיישבים בפטיו של ביתה על מנת שיוכל להקשיב לסיפורה. בסצנה זו קיימת אמירה הבאה להראות כי זאהרה אינה פוחדת מרשויות השלטון, והיא מדליקה לעצמה סיגריה, דבר שכפי שפריידון מציין בפניה, אסור לנשים על פי חוקי האייתוללות. כשהיא מבקשת ממנו להקליט, הוא מפעיל את המקלט שלו, ומכאן מתחיל הסיפור הרשמי של הסרט, כאשר הוא עובר מיד למערכה השנייה.
עלי, סוהר בשנות ה-40 ובעלה המכה של סוראיה, מתכנן ביחד עם המולא חסן את הגירושים שלו מסוראיה, מאחר שהוא רוצה להינשא לילדה בת 14 מהעיר הסמוכה בשם מהארי, שאביה כלוא בבית הסוהר בו הוא עובד. כאשר חסן מגיע לביתה, הוא מנסה לשכנע אותה להתגרש, בטענה שעלי לא יכלכל אותה ואת בנותיה, ואף רומז לה כי הוא ידאג לצרכיה הכלכליים, בתמורה לקיום יחסי מין עמו, תחת אמתלה של "אישה זמנית", דבר המקובל בחוקי השריעה. למרות כל אלה, סוראיה מסרבת ומבקשת ממנו ללכת. כאשר נכנסת זאהרה ומגרשת אותו אף היא, הוא מפציר בפניה כי "הארס שלך ירעיל את שתיכן. עוד תראו".
לאחר שעלי מבין כי לא ישיג את הגירושים, הוא מחליט לרקום מזימה לפיה יוכל לגרום להוצאתה להורג של סוראיה. ביום למחרת, אשתו של האשם, מכונאי קשה יום, נפטרת ממחלתה. היא מותירה את האשם לבדו עם בנו הסובל מאוטיזם. ראשי הכפר משכנעים את זאהרה להטיל את משימת עבודות הבית של האשם על סוראיה, ומבטיחים לה שכר בעבור עבודתה. היא, מצידה, רואה בכך הזדמנות לחסוך כסף על מנת לאפשר את גירושיה מעלי. אולם עלי אינו מוכן להמתין במשך התקופה הזו, כאמור. הוא מפיץ שמועה בקרב רכלניות הכפר, לפיה סוראיה בוגדת בו עם האשם. יום למחרת, כאשר זאהרה מאכילה את ציפוריה, היא שומעת התרחשות אלימה מחוץ לביתה וממהרת אל עבר מקור הרעש, שם היא מגלה את עלי מכה את סוראיה אל מול ההמונים. לאחר שסוראיה מתחננת בפני חלק מהקהל כי יעזרו לה, אך ללא הועיל, מחלצת אותה זאהרה מתוך ההמולה ומבריחה אותה אל ביתה. מאחר שזאהרה נחשבת לאישה מכובדת בקרב נשות העיר, היא שולחת אישה אקראית לקרוא לראש הכפר, איברהים, ומבקשת מעלי שיגיע גם הוא אל ביתה, על מנת לפתור את הסוגיה. קודם לכן, איימו עלי והמולא על האשם שיעיד כי סוראיה שכבה איתו, אחרת ידאגו שהוא ימות ביחד איתה ובנו יישלח למוסד לאוטיסטים או אף יעבור לחזקת עלי בבית הסוהר.
בביתה של זאהרה, בנוכחותם של סוראיה, עלי, וראש הכפר איברהים, טוען האשם טענות שווא לפיהן סוראיה שוכבת לנוח במיטתו, ואף לוחשת באזנו "דברים שרק בעל צריך לשמוע". איברהים, שאינו מודע למזימה, מחליט לפתוח במשפט, אליו נקראים להעיד עלי, האשם, אביה של סוראיה, בניה וגברים נוספים. במשפט, שנערך ללא נוכחותה של סוראיה, ומבלי שתינתן לה הזכות להגן על עצמה, היא נמצאת אשמה ונגזר עליה גזר דין מוות בסקילה.
סצנת הסקילה.