בתחילת שנות ה-70, בהשפעתו של מירו שפגשה בפריז ב-1956, התחילה קולמייר לפתח לעצמה סגנון ייחודי משלה, המשלב סמלים וציורים המחוברים ברשת רופפת ומזכירים הירוגליפים. את הסגנון הזה תרגמה קולמייר גם לפסלים, והיא התעסקה בו עד מותה. סגנון זה הביא ביטוי ליכולות השרטוט מעוררות ההתפעלות שלה ולשימוש במגוון צבעים.
צ'יאקי מוקיי
צ'יאקי מוקיי (ביפנית: 向井 千秋; נולדה בטַטֶביאשי, גונמה, ב-6 במאי 1952) היא טייסת חלל לשעבר ורופאה יפנית. מוקיי הייתה האישה היפנית הראשונה בחלל, והראשונה מיפן שטסה לחלל פעמיים. השתתפה בטיסת מעבורת החלל STS-65 ביולי 1994, ובטיסת STS-95 באוקטובר-נובמבר 1998. בסך הכול היא שהתה בחלל 23.5 ימים.
בשנת 2015, מונתה מוקיי לסגנית נשיא אוניברסיטת טוקיו למדע .
בצעירותה.
צ'יאקי נייטו (内藤 千秋) נולדה בטַטֶביאשי, גונמה, ב-6 במאי 1952.
מוקיי סיימה את תיכון קיאו לבנות בטוקיו, בשנת 1971. בשנת 1977 סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת קיאו שבמינאטו, האוניברסיטה הוותיקה ביותר ביפן; בשנת 1988 סיימה תואר שלישי בפיזיולוגיה, בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קיאו והוסמכה ככירורגית לב וכלי דם בשנת 1989.
מוקיי היא חברת האגודה האמריקאית לתעופה אווירית, חברת האגודה היפנית ליישומים במיקרוכבידה, האגודה היפנית לרפואה סביבתית ורפואה תעופתית, חברת האגודה היפנית לכרירוגיית כלי דם.
כרופאה.
מוקיי הוסמכה לרפואה ב-1977 והייתה מתמחה בכירורגיה כללית, באוניבסיטת קיאו גיג'וקו דאיגאקו, בין השנים 1977–1978. ב-1978 הצטרפה לצוות הרפואי בבית החולים הכללי שימיזו בשיזואוקה, והייתה חלק מצוות הניתוח בחדר מיון בבית החולים קנאגאווה סאיסייקאי שבמחוז קנאגאווה ב-1979.
ב-1980 הייתה מתמחה לניתוח לב בבית החולים האוניברסיטאי באוניברסיטת קיאו.
לאחר מכן עברה להיות חלק מצוות הרפואי לניתוח המערכת הקרדיווסקולרית בבית החולים אצונומיה סאיסייקאי באוצונומיה, במחוז טוצ'יגי (1982), ועם סיום הסבב, בניתוחי כירורגיית כלי דם בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת קיאו בטוקיו ב-1983. כמו כן הפכה לפרופסור חבר במחלקה לכירורגיית כלי דם באוניברסיטה.
מוקיי פרסמה למעלה מ-60 מאמרים מדעיים מאז 1979.
כאסטרונאוטית.
בשנת 1985 נבחרה מוקיי כאחת משלושת המועמדים היפנים להיות מומחי מטען למעבדת הספייסלאב שטסה על טיסת מעבורת החלל STS-47. היא שימשה כגיבוי למומחה המטען למעבדת ה-Neurolab במהלך משימת המעבורת STS-90.
מוקיי צברה למעלה מ־566 שעות של שהייה בחלל. היא טסה לחלל בטיסת מעבורת החלל STS-65 ב-1994 ו-STS-95 ב-1998. היא האישה היפנית הראשונה שטסה בחלל, והאזרח היפני הראשון (משני המינים) שטס פעמיים לחלל.
בתור אסטרונאוטית של NASDA (חלק מסוכנות החלל היפנית לפני שהפכה ל-JAXA) היא הייתה מדענית אורחת במכון המחקר הביו-רפואי בחלל, במחלקת פיזיולוגיה של הלב וכלי הדם, במרכז החלל ג'ונסון, מ-1987 ועד 1988. מוקיי נשארה כמדריכת מחקר במחלקה לניתוח באוניברסיטת ביילור לרפואה , יוסטון, טקסס, משנת 1992 ועד 1998.
בין השנים 1992 ל-1998 היא הייתה פרופסור חבר במחלקה לניתוח של בית הספר לרפואה באוניברסיטת קיאו, בטוקיו, ובשנת 1999 מונתה לדרגת פרופסור אורח של האוניברסיטה.
במהלך משימת מעבורת החלל STS-107, מוקיי הייתה סגנית מדען המשימה. במסגרת תפקיד זה היא הייתה האחראית לתיאום תפעול הניסויים במהלך המשימה.
STS-65.
טיסתה הראשונה לחלל של מוקיי הייתה בטיסת מעבורת החלל קולומביה STS-65 בין התאריכים 8–23 ביולי 1994.
טיסה זו הייתה הטיסה השנייה של מעבדת המיקרו-כבידה הבינלאומית (IML-2). המשימה כללה 82 ניסויים של מדעי החיים (ניסויים אודות גוף האדם, ביולוגיה בחלל, השפעות קרינה, ו-Bioprocessing) וניסויים של התנהגות חומרים במיקרוכבידה (הנדסת חומרים, התנהגות נוזלים בחלל ומחקר על סביבה בחוסר כבידה ופעולות נגד).
משימת IML-2 נועדה להיות משימה עם שהות ארוכה מהרגיל כדי להתעמק בניסויים רפואיים הקשורים למערכת הלב וכלי הדם, מערכת העצבים האוטונומית, השפעה על העצמות ועל חילוף החומרים בשרירים.
במהלך המשימה, המעבורת השלימה 236 הקפות של כדור הארץ, במשך 353 שעות ו-55 דקות.
STS-95.
טיסתה השנייה לחלל של מוקיי הייתה על גבי טיסת מעבורת החלל דיסקברי STS-95 בין התאריכים 29 באוקטובר ל-7 בנובמבר 1998.
משימה זו נמשכה תשעה ימים, במהלכם הצוות תמך במגוון מחקרים ומטע"דים, בהם פריסה של הלוויין Spartan 201-5 שביצע תצפיות על ההילה של השמש ולאחר מכן נאסף שוב על ידי הזרוע הרובוטית של המעבורת.
כמו כן פלטפורמת HOST נועדה לבדוק מטע"דים ורכיבים עבור טלסקופ החלל האבל לקראת טיסת מעבורת החלל STS-103 שתבצע משימת שירות שלישית לטלסקופ החלל.
היותו של ג'ון גלן בן ה-77 בטיסתו השנייה לחלל כללה בדיקות של השפעות החלל על תהליך ההזדקנות.
במהלך המשימה, המעבורת ביצעה 134 הקפות סביב כדור הארץ בשהות מצטברת של 213 שעות ו-44 דקות.
לאחר הטיסות לחלל.
ב-1 באוקטובר 2003, NASDA אוחדה עם ארגון ISAS (המכון למדעי תעופה וחלל) ו-NAL (המעבדה הלאומית לתעופה של יפן) ליצור את JAXA, הסוכנות היפנית לחקר החלל.
בין השנים 2004–2007 מוקיי הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת החלל הבינלאומית.
מוקיי עברה לעבוד בסוכנות החלל היפנית החל מ-2007, והייתה ראש המשרד למחקר ביורפואי בחלל, משרד האסטרונאוטים והמחלקה לאדם בחלל. מ-2011 היא הייתה יועצת בחירה למנכ"ל סוכנות החלל היפנית, והחל מ-2012 היא ראש המרכז לרפואה בחלל ומחקר על גוף האדם בחלל (J-CASMHR).
במרץ 2015, מונתה להיות סגנית הנשיא של אוניברסיטת טוקיו למדע. ומשמשת יועצת טכנית לסוכנות החלל היפנית. החל מיוני 2015 היא חברת דירקטוריון של Fujitsu ומינואר 2016 נמצאת בהנהלה של Kao Corporation .
פרסים ואותות הוקרה.
מוקיי קיבלה את הפרסים הבאים:
אנה מריה מאשאדו
אנה מריה מאשאדו (בפורטוגזית: Ana Maria Machado; נולדה ב-24 בדצמבר 1941 בריו דה ז'ניירו, ברזיל) היא סופרת ילדים, ציירת ועיתונאית ברזילאית, זוכת פרס אנדרסן, הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער, לשנת 2000. מאשאדו חיברה מעל 160 ספרים. בין ספריה הבולטים לילדים: "סבתא רבתא ביה, סבתא רבתא בל" (Bisa Bia, Bisa Bel), "סיפור הפוך" (Historia Medio Al Revés), "מעולם אחר" (Do Outro Mundo), "ילדה יפה" (Niña Bonita), ו"דרוש זאב" (Procura-Se Lobo).
תחילת דרכה.
אנה מריה מאשאדו נולדה בריו דה ז'ניירו ב-24 בדצמבר 1941, הבכורה מבין אחד עשר ילדים. בחופשות שהתה משפחתה בכפר הדייגים הקטן בו שכן בית סבם וסבתם, שעל מפתן דלתו התאספו מדי ערב מספרי סיפורים וקהל מאזינים. בראיונות מרבה מאשאדו להדגיש את השפעתם הגדולה של אותם סיפורי העם על כתיבתה: חלקם אף שובצו בספרים שחיברה שנים רבות לאחר מכן.
בצעירותה הרבתה מאשאדו לטייל במקומות רבים בעולם; בהם ארגנטינה, ארצות הברית, צרפת, איטליה ואנגליה.
מאשאדו למדה אמנות במוזיאון לאומנות מודרנית בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA). בהמשך עברה ללמוד ספרות ובלשנות ועשתה תואר בשפות רומאניות בריו. היא טסה לפריז על מנת ללמוד עם רולאן בארת, חוקר ומבקר ספרות צרפתי ידוע, ועשתה את עבודת הדוקטורט שלה באקול פראטיק דה אוטז אטיד. מאשאדו לימדה פורטוגזית וספרות ברזילאית בסורבון, ומאוחר יותר גם באוניברסיטת ריו דה ז'ניירו.
מאשאדו עבדה כעיתונאית, וכתבה בין השאר מאמרים עבור מגזין "Elle" בפריז, עבור ה-BBC בלונדון ועבור עיתון "Jornal Do Brasil" בריו דה ז'ניירו, בו הייתה אחראית על נושא ספרות הילדים.
קריירה כסופרת.
לאחר שלמדה אמנות וספרות באוניברסיטה ועבדה כציירת ועיתונאית, החלה מאשאדו לכתוב ספרי ילדים. ספרה הראשון יצא לאור בשנת 1969, ומאז פרסמה מעל מאה ספרים, למבוגרים ולילדים. מאשאדו גם תרגמה מספר ספרים לפורטוגזית, בהם ספרי קלאסיקות מפורסמים לילדים, כגון "פיטר פן" ו"אליס בארץ הפלאות".
ספריה נמכרים ואהובים מאוד בברזיל ובארצות נוספות בהן הם מתורגמים. דרכם מעבירה מאשאדו מסרים מורכבים, פוליטיים וחברתיים, כגון חשיבות המשפחה ומקום הילד בשרשרת הדורות (Bisa Bia, Bisa Bel), שוויון מגדרי וגזעי (Niña Bonita) והתנגדות לרדיפה פוליטית (De Olho nas Penas).
מאשאדו משתעשעת בספריה בשילוב של השפה הפורטוגזית, הפנטזיה וההומור. את ספרה "סיפור הפוך" (Historia medio al revés), למשל, היא בחרה לפתוח במילים "והם חיו בעושר ואושר עד עצם היום הזה", ולסיים ב"פעם אחת". כך הפכה על פניו את המבנה המקובל לסיפורי אגדה.
מאשאדו זכתה בפרסים יוקרתיים רבים על ספריה, בהם פרס מאשאדו דה אסיס על מפעל חיים מהאקדמיה הברזילאית לשפה ולספרות, ופרס אנדרסן, המכונה לפעמים "פרס נובל לספרות ילדים ונוער" ונחשב לפרס היוקרתי בעולם בנושא זה, לשנת 2000.
הלן לויט
הלן לויט (באנגלית: Helen Levitt; 31 באוגוסט 1913 - 29 במרץ 2009) הייתה צלמת, עורכת סרטים ומפיקה יהודייה אמריקאית. היא התמקדה בעיקר בצילום רחוב בעיר שבה גדלה, ניו יורק. הייתה מעורבת ביצירת סרטים דוקומנטריים והייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר בשנת 1948. השפיעה משמעותית על צילום דוקומנטרי והאסתטיקה בצילום רחוב.
קורות חיים.
הלן לויט נולדה בברוקלין לאביה סם, מהגר רוסי-יהודי שניהל בעסק סיטונאי למוצרי סריגה, ולאמה, מאי שהייתה מנהלת חשבונות. לויט הייתה בת אמצעית לשני אחיה. הלן נולדה עם מחלת מנייר שגרמה לה לליקוי שמיעה והפרעה ביציבות. למרות זאת, אהבה מאוד סרטים, מוזיקה וריקוד.