בתחילת שנות השמונים השתתף גיב במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" של אנדרו לויד ובר בברודוויי ובמחזמר "שודדי הים מפנזאנס" של גילברט וסאליוון בלוס אנג'לס. כמו כן הנחה את תוכנית הטלוויזיה Solid Gold. אלא שהתמכרותו לסמים נתנה את אותותיה. גיב לא היה מסוגל לעמוד בהתחייבויותיו והורחק מן הפרויקטים הללו.
משפחתו של גיב ניסתה לשכנעו לקבל טיפול. לאחר תקופה מסוימת בקליניקה של בטי פורד באמצע שנות השמונים החל גיב במסע הופעות המבוסס על להיטיו הגדולים. הוא אף הופיע בתפקידי אורח בכמה סדרות טלוויזיה, ובהן Gimme A Break! ופאנקי השובבה. לאחר מסע הופעות במזרח אסיה הופיע גיב בקביעות בלאס וגאס ובאגם טאהו. במרץ 1986 הופיע כמה פעמים במלון פיירמונט בסן פרנסיסקו, ושם ככל הנראה הוקלטה הופעתו. עם זאת, גיב לא הצליח לשחזר את הצלחתו המוקדמת. בשנת 1987, כאשר חובותיו עלו במידה ניכרת על הכנסתו, נאלץ להכריז על פשיטת רגל.
כדי להחיות את הקריירה המוזיקלית שלו חזר גיב לעבוד עם אחיו בארי ומוריס. האחים הפיקו כמה הקלטות שבזכותן זכו לחוזה עם חברת תקליטים בריטית. אחת ההקלטות (השיר Man On Fire) יצאה רק לאחר מותו של גיב בשנת 1991. גיב נסע לאנגליה כדי להקליט שירים על פי החוזה, והתגורר באחוזת אחיו רובין בתיים. הוא החל להפריז בשתיית משקאות חריפים והדבר פגע בעבודתו. ב-9 במרץ 1988, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו השלושים, הובהל גיב לבית החולים ג'ון רדקליף באוקספורד בעקבות תלונות על מיחושים בחזה. הוא אובחן כסובל מדלקת בשריר הלב עקב זיהום נגיפי ונפטר למחרת בבוקר. נקבר בלוס אנג'לס.
נער עם מקטרת
נער עם מקטרת (בצרפתית: Garçon à la pipe) הוא ציור של פבלו פיקאסו, שבו נראה נער האוחז במקטרת בידו השמאלית.
היסטוריה.
את היצירה צייר פיקאסו בצבעי שמן על קנבס ב-1905, זמן קצר לאחר שעבר למונמארטר שבפריז. הציור נחשב לחלק מהתקופה הוורודה בחייו של פיקאסו, שנמשכה מ-1905 עד 1907.
ב-5 במאי 2004 הועמד הציור למכירה פומבית בבית המכירות הפומביות Sotheby's בניו יורק. לפני המכירה העריך בית המכירות את מכירתו ב-70 מיליון דולר, אך הציור נמכר לבסוף בסכום של 104.2 מיליון דולר, וכך הפך באותה עת לציור היקר ביותר שנמכר במכירה פומבית. אף על פי כן העריכו מבקרי אמנות רבים כי הציור נמכר במחיר כה גבוה בעיקר הודות לעובדה שנעשה בידי פיקאסו ולא בשל חשיבותו ההיסטורית.
מחמד אבו טיר
ז'אן מארי לה-פן
ז'אן מרי לה פן
ז'אן-מרי לה-פן
גזען
אנדרו גיב
מעבר חציה
מהרי&quot;ט
ישיבות בני עקיבא
קיצ'
קנת' ברנה
קנת ברנה
פעמונית (צמח)
פַּעֲמוֹנִית (שם מדעי: "Campanula") הוא סוג של צמח עשבוני בעל פרחים. הוא מכיל מעל 300 מינים, הכוללים חד-שנתיים, דו-שנתיים ורב-שנתיים. הפעמוניות מצויות לרוב באזורי אקלים ממוזג כולל אירופה ואסיה.
הפעמונית מיוצגת בכל העולם, כולל ביבשות צפוניות וקרות, אך רוב מיניה מצויים בחצי כדור הארץ הצפוני, במיוחד באזור הים התיכון.
מאפיינים.
הפעמונית מכילה מינים בגדלים שונים, החל מחמישה ס"מ ועד שני מטרים. העלים מסורגים, לרוב גדולים יותר בבסיס הצמח ועדינים יותר בקצהו. שפת העלה תמימה או משוננת. למינים מסוימים יש שרף לבן וצמיגי בגבעול ובעלים.
הצמח לרוב פורח בחודשי האביב. הפרחים מגיעים בקבוצות או בודדים, כולם בצורת פעמון המתחיל בצינורית ומתרחב לשפה המורכבת חמש אונות. מרבית מיני הפעמונית פורחים בגווני הסיגל, אך קיימות פעמוניות צהובות (פעמונית גפורה) ובצבעים נוספים.
הפרי הוא הלקט המכיל מספר רב של זרעים.
הפעמונית היא מזון למספר מינים של פרפראים, ביניהם העשים Common Pug, Dot Moth, Ingrailed Clay ואחרים.
שימוש האדם בפעמונית.
הפעמונית משמשת כצמח נוי וצמח קטיף, אם כי שימוש כזה אינו נפוץ.
מספר מיני פעמונית, שאינם גדלים בר בארץ-ישראל, משמשים כצמחי גן, המיטיבים לגדול בתנאים מוצלים למחצה. פריחתם חלה באביב ובתחילת הקיץ. עיקר הערך הקישוטי של הצמח הוא פרחיו הנאים- בצבעי ורוד-כחול, וכן היותם שמוטים בצורה נאה.
בשנים האחרונות הוכנס המין הארץ-ישראלי הנדיר פעמונית הדורה לגינון, בהיקף קטן.
יש לציין שבשיח הגנני נהוג לקרוא לצמח זה קמפנולה כשמו הלועזי.
מיני הסוג.
מיני פעמונית הגדלים בר בארץ ישראל.
בארץ ישראל ידועים 15 מינים של פעמונית. רובם צמחים חד-שנתיים הגדלים בחבל הים-תיכוני, ומספר מינים גדלים בחרמון.
האגדה.
פעמונית היא אגדת עם מבית האחים גרים, שידועה בארץ גם בשמה הגרמני רפונזל. הסיפור מתחיל בגבר צעיר הקוטף פעמוניות לאשתו מגנהּ של מכשפה, שאינה שמחה לגלות כי פרחיה נעלמים. כאשר הוא נתפס, הוא נאלץ להציע את בתו בתמורה לפעמוניות שנגנבו. על כל פנים, לא בטוח כי הצמח הנקרא "רפונזל" באגדה המקורית הוא אכן פעמונית - לפי גרסאות אחרות מדובר בצנונית או בירק מאכל אחר.
קרני שפע
לנדן
ג'אדו
מחנה ג'אדו (ערבית: جادو, איטלקית: Giado) הוקם בלוב תחת שלטון איטליה הפשיסטית, בבסיס צבאי לשעבר ביישוב בעל אותו שם השוכן כ-180 ק"מ מדרום-מערב לטריפולי. אל המחנה הועברו כ-2,600 מיהודי קירנאיקה, חלקה המזרחי של לוב, ו-562 מהם מתו ברעב, במחלות ובעינויים.
המחנה שימש מחנה עבודה ואסיריו הועסקו בעבודות כפייה, אך היות שאוכלס לא רק בכוח עבודה אלא במשפחות שלמות כחלק מתוכנית טיהור אתני, מגדירים אותו רבים כמחנה ריכוז.
רקע.
יהודי קירנאיקה תחת שלטון מדינות הציר.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה קירנאיקה זירת קרבות מרכזית בצפון אפריקה בין בריטניה לבין איטליה וגרמניה. בכיבוש הבריטי הראשון של קירנאיקה ראו היהודים בצבא הבריטי צבא משחרר. היהודים שיתפו פעולה עם הבריטים ובמיוחד שמחו לפגוש את החיילים הארצישראליים. לאחר הנסיגה הבריטית הראשונה החלו האיטלקים תושבי בנגזי לפרוע ביהודים. 2 יהודים נהרגו, רכוש נשדד ובתים רבים נהרסו.
החל מפברואר 1941 החלה מעורבות ישירה של גרמניה בלוב עם הקמת קורפוס אפריקה. בעקבות הכיבוש הבריטי בנובמבר 1941 הוגברה המעורבות הגרמנית באמצעות מינויים בפיקוד הצבאי והקצאת משאבים.
בפברואר 1942, כשבוע לאחר נסיגתם השנייה של הבריטים מקירנאיקה, הורה מוסוליני על דילול האוכלוסייה היהודית בקירנאיקה ופינויה לטריפוליטניה בתואנה של מניעת שיתוף פעולה עם האויב.
הפינוי לטריפוליטניה.
בסך הכל פונו כ-3,000 יהודים, שהם רוב יהודי קירנאיקה. כ-2,600 יהודים פונו למחנה ג'אדו, וכ-400 יהודים שוכנו בבתים בודדים בעיירות הסמוכות גריאן, טיגרנה ויפרן. הפינוי נעשה בשיירות של משאיות החל ממאי ועד לאוקטובר 1942. על הרכב המשלוחים החליט ועד הקהילה, ותדירותם הוכתבה לו, וכן יעדיהם. המסע נערך כחמישה ימים והיהודים הורשו לקחת רק רכוש מועט. מעטים נשארו בקירנאיקה.
התנאים במחנה.
הפיקוד על המחנה היה איטלקי, והשומרים היו איטלקים, גרמנים וערבים. לשומרים ניתנה הרשות לירות בכל מי שיתקרב לגדר.
תנאי האקלים במחנה היו קשים, ביום שרר חום גבוה, ובלילה קור עז. האסירים שוכנו בצפיפות רבה. המגורים במחנה היו בביתנים ארוכים שבכל אחד מהם שוכנו כ-300 עד 400 איש, כאשר בין משפחה למשפחה הפרידו מחיצות מאולתרות. בביתנים היו מיטות בלבד, שלא הספיקו למספרם הרב של האסירים.
המשפחות קיבלו מנת מזון שבועית שכללה מנות זעומות של אורז או מקרוני, סוכר, רסק עגבניות וקפה או תה. כמו כן קיבלו האסירים 100-150 גרם לחם ביום. מים חולקו במשך שעתיים ביום לכל הצרכים. כמו כן היו שקנו מזון מערביי האזור בתמורה לבגדים, כסף ותכשיטים, תוך העלמת עין מצד השומרים. בנוסף, קהילת טריפולי שיגרה באופן קבוע בכל שבוע כסף ומזון כשר לאסירים ואף מזון כשר לפסח.
האסירים במחנה הועסקו בעבודות כגון עידור והעברת חצץ ממקום למקום. על סידור העבודה היו אחראים ראש (מאיטלקית: capo) וסגן שמונו בכל ביתן.
בשל תנאי התברואה הגרועים במחנה, הצפיפות והתזונה הלקויה, פרצו במחנה מגפות של טיפוס הבטן וטיפוס הבהרות.
שחרור.
המחנה נכבש על ידי הצבא הבריטי במהלך ינואר 1943. פינויו הסופי התעכב מחשש להפצת המחלות, ועקב קשיי תחבורה.
קובר פאדי
ריצ'מונד שעל התמזה
רובע רִיצְ'מוֹנְד שעל התמזה של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Richmond upon Thames, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר, ומהווה חלק מלונדון החיצונית.
היסטוריה.
הרובע הנוכחי הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע העירוני של טוויקהם שהיה במחוז מידלסקס עם הרובע העירוני של ריצ'מונד והרובע העירוני של בארנז שהיה חלק ממחוז סארי.
גאוגרפיה.
מרבית שטחי הרובע הם שטחים פתוחים. השטחים הבנויים של הרובע נמצאים בעיקר באזור האמפטון וטדינגטון שבדרום הרובע, טוויקנהאם, סנט מארגרטס וויטון שבמרכז הרובע, מערבית לנהר התמזה, ואזור ריצ'מונד, קיו, מואטלייק ובארנז שבצפון הרובע, על גדת התמזה.
אוכלוסין.
סקר שנערך בשנת 2006 גילה כי תושבי הרובע היום במקום השני מבין מחוזות בריטניה בפעילותם הספורטיבית - 29.8% מתושבי הרובע הצהירו על כך שהם משתתפים לפחות 3 פעמים בשבוע בפעילות ספורטיבית הנמשכת כ-30 דקות או יותר.
תחבורה.
דרך הרובע עוברת מסילת הברזל של חברת הרכבות סאות' וסט. כמו כן עובר ברובע קו דיסטריקט של הרכבת התחתית של לונדון העוצר בתחנות ריצ'מונד וגני קיו. כמו כן עוברות ברובע רכבות של הרכבת העילית של לונדון בקו צפון לונדון.
השכלה.
ברובע 52 בתי ספר המנוהלים על ידי מועצת הרוב. כמו כן ברובע פועלת המכללה האוניברסיטאית סנט מרי, והאוניברסיטה הבינלאומית האמריקאית שבלונדון.
אתרים בעלי חשיבות.