ברונו מאדרנה מת בדרמשטדט ב-1973. פייר בולז, שספד לו ביצירתו "ריטואל" (1975) אמר עליו, שהיה היחיד, פרט לו עצמו, שידע לנצח על מוזיקה חדישה.
יצירותיו.
יצירותיו כוללות קונצ'רטי שונים, שלושה מהם לאבוב ואחד לכינור, ויצירה אליאטורית לתיאטרון על פי פרידריך הלדרלין. יצירתו "מוזיקה בשני ממדים" לחליל, כלי הקשה וסרט הקלטה (1952) הייתה הראשונה שבה שילב מקורות חיים ואלקטרוניים. עוד הלחין אופרה בשם "היפריון" (ונציה 1964), בלט אלקטרוני בשם "המלך אדיפוס" (מונטה קרלו 1970), "סרנדת ג'וליארד" לתזמורת קטנה וסרט הקלטה (1969)"ביוגראמה" לתזמורת גדולה (1972) ו"לילה בעיר", מוזיקה אלקטרונית שחיבר עם בריו.
האופרה "סאטיריקון", שבוצעה לראשונה בסכוונינגן שבהולנד בשנת 1973 ביטאה את השקפותיו על הדרמה ועל עתיד המוזיקה, שנראה לו פסימי מעיקרו. מאדרנה הסתייג מן המודרניזם המופשט שהיה מקובל על חבריו המלחינים ועל אף עבודתו בדרמשטדט במשך 14 עונות (1954-1967) והשתתפותו בהקמת האולפן למוזיקה אלקטרונית במילאנו, שמר אמונים לגישה הנאו-בארוקית השמרנית של מאליפיירו. אם כי הלחין מוזיקה אטונאלית ודודקאפונית, לא התייחס אליה ברצינות רבה מדי והיא מצטיינת בקלילות ובלבביות, כפי שאפשר להיווכח ביצירתו "קוודריוויום" לארבעה נגני כלי הקשה וארבעה הרכבים תזמורתיים (1969). ליום השנה ה-80 לייסוד התזמורת הסימפונית של שיקגו הלחין את "אאורה", יצירה המזכירה בסגנונה משהו שבין ברג לדביסי. המוזיקה של מאדרנה, כמוה כזו של בריו, שמרה על סגנון משלה ולא נכנעה להפרזות ולחריגות של אמצע המאה ה-20. .
הליגה הרוסית השנייה בכדורגל
הליגה הרוסית השנייה בכדורגל (ברוסית: Вторая Лига; נקראה בעבר ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, ברוסית: Профессиональная Футбольная Лига), או ליגת הכדורגל הלאומית השנייה (ФНЛ-2), היא הליגה השלישית בחשיבותה ברוסיה. אלופת הליגה מעפילה לליגת המשנה הרוסית, המאפשרת העפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל, אם הקבוצה מצליחה גם שם. הליגה מנוהלת על ידי ליגת הכדורגל הלאומית, ארגון כדורגל האחראי לניהול הליגה השנייה והשלישית ברוסיה.
בליגה משחקים על פי עיקרון גאוגרפי, והיא מחולקת לארבעה בתים. כמות מועדוני הכדורגל משתנה מעונה לעונה. בעונת 2020/21 למשל, השתתפו בליגה 62 קבוצות, אך בעונת 2021/2022 משתתפות 75 קבוצות. מנצחת מכל בית עולה לליגה הראשונה. קבוצות שמסיימות אחרונות יורדות לליגה החובבנית ומאבדות את מעמדן המקצועני. מנצחות מכל האזורים מעפילות לליגת המשנה הרוסית (עד 2010 היה נהוג שמנצחות האזורים היו משתתפות בגביע ליגת הכדורגל המקצוענית על מנת להכריע מיהי אלופת הליגה השנייה).
משחקי הליגה משודרים בפורטל Sportrecs.com.
היסטוריה.
הליגה הוקמה ב-1992 בשם "הדיוויזיה השנייה של ליגת הכדורגל המקצוענית" (Второй дивизион ПФЛ). משנת 2011 היא נקראת "ליגת הכדורגל המקצוענית".
בעונת 2017/2018 נחנך אצטדיון מורדוביה ארנה, לקראת גביע העולם בכדורגל, מה שסייע לעלייה בפופולריות של משחקי קבוצת מורדוביה סרנסק, שהבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית ארבעה מחזורים לסיום. במחזור ה-24 באזור "אורל עבר הוולגה", במשחק שהתקיים ב-15 במאי 2018, מורדוביה אירחה את סיזראן-2003 וניצחה אותה בתוצאה 1:0 לעיני 41,057 צופים, במה שהיווה לשיא צופים במשחק בתולדות הליגה השנייה.
בעונת 2019/2020 לראשונה נכללו נשים בין שופטי משחקי הליגה (אנסטסיה פוסטובוייטובה ושתיים נוספות). במסגרת רפורמה שהוכרזה בדצמבר 2019 החל מעונת 2020/2021 הליגה כוללת ארבעה בתים כאשר בית המזרח מוזג עם בית המרכז וכל בית כולל עד 16 קבוצות, כשמנצחת כל בית מעפילה לליגה הלאומית, ממנה מודחות ארבעת המקומות האחרונים. בנוסף, בהתאחדות הכדורגל הרוסית שוקלים מיתוג מחדש לליגה במסגרת ארגון מחודש ושינוי שם. זאת כחלק ממהלך שנועד למשוך קהל לליגות הכדורגל, בין ההצעות הנידונות הן הליגה השנייה או ליגת האזורים.
ביוני 2021 הליגה שינתה את שמה מליגת הכדורגל המקצוענית לליגת הכדורגל הלאומית-2, במסגרת רפורמה לקראת עונת 2021/2022, כשהליגה המקצוענית פוזרה ובמקומה ליגת הכדורגל הלאומית השנייה פוצלה לשתי חטיבות – בחטיבה הראשונה 20 קבוצות, ובשנייה הקבוצות מהליגה המקצוענית שפורקה. החטיבה השנייה חולקה לארבעה בתים, כשאלופת כל בית מעפילה בתום העונה לליגת המשנה הרוסית בכדורגל. בנוסף, הוצע להעלות את מעמדה של הליגה תוך הפרדת מועדונים שמראים פיתוח לאורך זמן ומוכנים לעמוד בקריטריונים להשתתפות בליגה הלאומית ועריכת משחקים במתכונת שבועית. זאת במטרה לאפשר למועדונים להתכונן בהדרגה לדרישות ליגת המשנה, כאשר הליגה השלישית תעבור לתחרויות במתכונת "אביב-סתיו" ולא רק בשנה קלנדרית, כפי שהיה נהוג קודם.
גביע ליגת הכדורגל המקצוענית.
עד שנת 2003 זהות העולה לליגת המשנה הוכרעה על פי טורנירים אזוריים שונים. ב-2003 הוקם גביע ליגת הכדורגל המקצוענית שבה התמודדו כל מנצחות הליגות האזוריות על מנת להכריע מי מביניהן מעפילה לליגה הרוסית הראשונה. מחזיקת הגביע הייתה אלופת הליגה. בעונת 2010 הטורניר בוטל.
שלום ירושלמי
שלום ירושלמי (נולד ב-25 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי ישראלי. שימש סגן עורך העיתון "כל העיר" בירושלים, ופרשן פוליטי ב"מעריב" בין 1993 ל-2014.
ביוגרפיה.
ירושלמי הוא בוגר האוניברסיטה העברית במדעי המדינה. החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי "כל העיר". החל מ-1989 היה סגן לעורך העיתון דורון גלעזר.
ביולי-אוגוסט 1987 היה ירושלמי מעורב במגעים של משה עמירב עם בכיר אש"ף פייסל חוסייני, כחלק מפרשת עמירב, ואף נכח בפגישה אחת לפחות מתוך סדרת פגישות לקידום המגעים בין ישראל לפלסטינים שנערכה לפני האינתיפאדה הראשונה בידיעת ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר.
בשנת 1989 קיבל ירושלמי מידע על הטרדות מיניות מצדו נשיא המדינה לשעבר משה קצב, בעת ששימש כשר התחבורה. המידע לא פורסם מכיוון שהמתלוננת דאז לא הייתה מוכנה לחתום על תצהיר או לבוא לבית משפט, ועורך העיתון דורון גלעזר החליט שאין אפשרות לפרסם את המידע.
בשנת 1993 עבר לעבוד בעיתון "מעריב" ככתב פוליטי.
שימש כפרשן פוליטי בתוכנית הבוקר "קפה טלעד".
החל משנת 2004 שימש עורך המקומון הירושלמי של קבוצת מעריב, "כל הזמן". בסוף שנת 2007 חזר לשמש כתב ופרשן פוליטי ב-"מעריב".
במרץ 2009 סולק ירושלמי בכוח ממסיבת עיתונאים שערך משה קצב בקריית מלאכי, לאחר שהכחיש את טענת קצב כאילו הועבר מתפקידו מ"מעריב" בשל תלונתו של קצב על ירושלמי בפני עורך "מעריב".
בנובמבר 2010 ערך ירושלמי ריאיון עם ח"כ חיים אמסלם מש"ס שבו נטען כי אמסלם מתכוון להקים מפלגה חדשה ועצמאית שמצעה יכלול חינוך עם לימודי ליבה, השתלבות של חרדים בשוק העבודה ושירות בצה"ל. הריאיון עורר סערה פוליטית פנימית גדולה בש"ס.
בשנת 2014 הצטרף לעיתון "מקור ראשון.
בשנת 2015, העיד כ"עד אופי" לטובתו של הרב יאשיהו פינטו, במשפט שהתנהל נגדו.
נכון לשנת 2020 משמש ירושלמי כפרשן הפוליטי באתר "זמן ישראל".
חיים אישיים.
ירושלמי נשוי ואב לשלושה, תושב ירושלים.
אנתוני מינגלה
אנתוני מינגלה (באנגלית: Anthony Minghella; 6 בינואר 1954 - 18 במרץ 2008) היה מחזאי, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע אנגלי. מינגלה זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר בשנת 1996 על בימויו בסרט "הפצוע האנגלי".
ביוגרפיה.
נולד בעיירה רייד שבאי וייט, בנם של גלוריה ואדוארד מינגלה, בעלי חברת גלידה. למד ב"מכללת סט. ג'ונס" ולאחר מכן באוניברסיטת האל.
ב-1975 הפיק מחזות תיאטרון בבריטניה. כן כתב תסכיתים לרדיו. ב-1978 ביים לראשונה סרט דרמה, "A Little Like Drowning", בו גם הופיע כשחקן משני לצד אחיו דומיניק. ב-1987 כתב מספר פרקים עבור הסדרה "הבלש מורס". ב-1988 כתב את התסריט לסדרה הבריטית-אמריקאית זוכת פרס אמי "סיפורי עמים".
ב-1990 ביים וכתב את התסריט לקומדיה הרומנטית "אוהב אותך בטירוף", אודות אלמנה המגלה כי בעלה שחזר מעולם המתים ומתקשה להסתגל בחזרה לנוכחותו. עבור הסרט זכה מינגלה בפרס באפט"א.
שלוש שנים לאחר מכן ביים קומדיה נוספת, "איש נפלא שלי", אך היא לא זכתה להצלחה יתרה.
בשנת 1996 כתב וביים מינגלה את אחד הסרטים הבריטיים המצליחים ביותר, דרמת המלחמה הרומנטית "הפצוע האנגלי". כיכבו בה רייף פיינס, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כחייל אנגלי בשלהי מלחמת העולם השנייה, וז'ולייט בינוש, שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה כאחות שטיפלה בו. הסרט זכה בתשעה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, בשני פרסי באפט"א ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. מינגלה זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס בפט"א לתסריט הטוב ביותר.
הפרויקט הבא של מינגלה היה דרמת המתח הספרותית "הכישרון של מר ריפלי", המבוסס על הרומן מאת פטרישיה הייסמית' "הכישרון של מר ריפלי". לתפקידים הראשיים גייס מינגלה את מאט דיימון, גווינת' פלטרו וג'וד לאו. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, ומינגלה קיבל מועמדות לאוסקר עבור התסריט המעובד הטוב ביותר, ומועמדות לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר.
לאחר הפסקה של כ-4 שנים, ביים ב-2003 את האפוס ההיסטורי המתרחש בתקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית, "קולד מאונטן", עם ג'וד לאו וניקול קידמן. הסרט קיבל שבע מועמדויות לאוסקר וזכה באחד, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לרנה זלווגר. מינגלה היה מועמד על בימויו ועל תסריטו לפרסי גלובוס הזהב.
הסרט האחרון שביים מינגלה היה הדרמה המורכבת "הסגת גבול", שיצאה לאקרנים ב-2006. ב-2007 שיחק כמראיין בסרט "כפרה".