המועדונים המובילים ביבשת, לפי תפיסת הנהלת היורוליג, יקבלו 11 רישיונות קבועים לליגה (כבעונות קודמות). עוד ארבעה כרטיסים יינתנו לאלופות הליגות הבאות: הליגה האדריאטית, ליגת ה-VTB, הבונדסליגה בכדורסל והיורוקאפ. הכרטיס האחרון יינתן בשיטת וילד קארד , לפי שיקול דעת הנהלת הליגה, בראשות המנכ"ל ז'ורדי ברתומיאו. כרטיס הווילד קארד מיועד להיות מוחלף בעונה הבאה לכרטיס נוסף שיינתן לַקבוצה מליגת העל הספרדית בכדורסל שתסיים במקום הגבוה ביותר מבין הקבוצות חסרות הרישיון. קבוצה בעלת רישיון קבוע שתסיים במשך שלוש שנים ברציפות באחד משלושת המקומות האחרונים בטבלת העונה הסדירה - רישיונה יישלל. להלן רשימת המשתתפות על פי המפתח המוצג לעיל:
עונה סדירה.
להלן טבלת העונה הסדירה - בה כל קבוצה שיחקה 30 משחקים:
מקרא:
פלייאוף.
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה מתמודדות בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי).
המדורגת גבוה יותר תארח את המשחק הראשון, השני והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר תארח את המשחק השלישי והרביעי (במידת הצורך). ארבע המנצחות יעפילו לשלב חצי הגמר, ושתי המנצחות בחצאי הגמר יתמודדו בגמר על תואר אליפות אירופה בכדורסל.
אריק סרה
אריק סרה (בצרפתית: Éric Serra; נולד ב-9 בספטמבר 1959 בסנט מנדה, צרפת) הוא מוזיקאי ומלחין צרפתי. ידוע בעיקר ככותב הפסקולים הכמעט קבוע לסרטיו של לוק בסון.
רקע כללי ועבודותיו עם לוק בסון.
סרה נולד וגדל בסנט מנדה, פרוור הגובל בפריז. גדל בבית מוזיקלי - אביו, קלוד סרה, היה פזמונאי מצליח בשנות ה-50 וה-60. אמו מתה כשהיה בן 7. למד לבדו לנגן בגיטרה בגיל 11, ובגיל 15 הפך למוזיקאי מקצועי וניגן בין היתר עם הזמר הגינאי-צרפתי מורי קאנטה.
בתחילת שנות ה-80 פגש את לוק בסון והתיידד איתו. בסון הפקיד בידי סרה את כתיבת הפסקול לסרטו הראשון, "הקרב האחרון". מאז הלחין סרה את הפסקולים לכל הסרטים שבסון ביים (למעט "אנג'ל A" ו-"ולריאן ועיר אלף הכוכבים"), ולסרטים נוספים שבסון השתתף בכתיבתם והפקתם.
סרה מיעט לכתוב פזמונים, אך במספר מקרים חרג ממנהגו וכתב פזמונים לסרטים להם כתב פסקולים. כך היה ב"רכבת תחתית", "הכחול הגדול" ו"האלמנט החמישי".
על אחד מפסקוליו לסרטי לוק בסון זכה בפרס סזאר ("הכחול הגדול") והיה מועמד לפרס סזאר על חמישה נוספים: "רכבת תחתית", "ניקיטה", "לאון", "האלמנט החמישי" ו"ז'אן דארק".
פרויקטים נוספים.
ב-1995 כתב את הפסקול ל"גולדן איי", מסדרת סרטי ג'יימס בונד. הפסקול, שהיה אוונגרדי ושונה תכלית שינוי מהפסקולים הרגילים של סרטי ג'יימס בונד, התקבל ברגשות מעורבים על ידי מעריצי הסדרה. מפיקי הסרט בחרו להשמיט את המוזיקה של סרה מאחת הסצינות המרכזיות בסרט, מרדף הטנקים ברחובות סנקט פטרבורג, ושכרו לשם כך את שירותיו של המלחין האנגלי ג'ון אלטמן.
ב-1998 הוציא סרה, בפעם הראשונה והיחידה, אלבום רוק. שם האלבום, RXRA, הוא משחק מילים על שמו - כשהאותיות מבוטאות בשמן הצרפתי (אֶר-איקס-אֶר-אָה), מבוטא למעשה שמו. מאז מופיעות האותיות לעיתים כמחליפות את שמו במתן הקרדיטים לפרויקטים בהם הוא עוסק.
ב-2002 כתב את הפסקול לעיבוד המחודש ל"רולרבול" ולסרט הצרפתי "ג'ט לאג".
כתב את המוזיקה למופע של הקוסם כריס אנג'ל וקרקס השמש, המוצג בהצלחה בלאס וגאס מאז 2008.
כישוף באפריקה
באפריקה, המושג "כישוף" מתייחס בכלליות למגוון פעולות וברוב הספרות נכלל לרוב עם מונחים כגון מסתורין, קסם, אוב. כישוף כיום נפוץ בכל אפריקה, בין אם בחיים הפוליטיים של המדינה, במוסדות משפטיים או בתחום הכלכלה. במהלך העשורים האחרונים, נראה כי הכישוף משכפל עצמו במהירות יחד עם השינויים המודרניים, דבר אשר מגביר את חוסר הביטחון והחשש מהנסתר בקרב תושבים רבים באפריקה. בחלקים רבים באפריקה השמועות מדברות על כך שהכישוף השיג קנה מידה גלובלי חוצה יבשות.
מקורות היסטוריים.
בתקופת ימי הביניים ובראשית העת החדשה תחום הכשפים והקסמים היה מהבודדים שהיה פתוח יחסית להשפעות ומגעים חיצוניים. בתחום הכישוף עסקו המומחים לדבר, לרוב השכלתם לא הייתה גבוהה והם אינם השתייכו למעמדות הגבוהים בחברה. המאגיה ברובה התבססה על ההנחה שהקוסם כמעט ולא מחדש דבר, אלא ממשיך מסורות קודמות. למרות הנחה זו, תחום זה משתנה מדור לדור תוך שמירה על מסורת שמרנית.
תופעה כללית שמתייחסת למאגיה וכישוף היא הנטייה לייחס כוחות מיוחדים לאנשים שנמצאים בשולי המסגרת החברתית או מחוצה לה, וזה מסביר את הפניה אליהם בבקשת עזרה מאגית. אנשים אלו לרוב משתייכים לקבוצות מיעוט, ובדרך כלל מעוררים חשש רב בקרב האוכלוסייה על רקע יכולתם להפעיל כוחות על טבעיים שיכולים להזיק לאחרים. בעולם המודרני כיום לרוב נתפס הכישוף כתופעה פרימיטיבית שמורכבת ממערכת של אמונות.
הכישוף בתקופה הקולוניאלית באפריקה.
התקופה הקולוניאלית היא תקופה בה התקיימה שליטה אירופית רשמית, במרבית אזורי אפריקה, מסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20. קולוניאליזם פירושו יחס שליטה בין רוב אפריקאי מקומי לבין מיעוט אירופי זר. במהלך תקופה זו הייתה השפעה רבה של השלטון הזר על החברות האפריקאיות ברוב תחומי החיים (בתחום הכלכלי, פוליטי, חברתי, דתי, מוסדי ועוד). המשטרים הקולוניאליים באפריקה החלו להתגבש מתחילת המאה ה-19 והאירופאים ביקשו לעצב את דמות החברות הקולוניאליות לפי ראות עיניהם. מתוך כך נגזרו דפוסי שליטה קולוניאליים, מדיניות ומשטר קולוניאלי. המעצמות הקולוניאליות נתקלו במציאות חברית, פוליטית וכלכלית מורכבת ומגוונת, שחייבה אותן לערוך שינויים במדיניותן.
המדינות הקולוניאליות הורכבו מבריטניה, צרפת, בלגיה, פורטוגל, איטליה וגרמניה. המניעים לקולוניאליזם של מדינות אלו נבעו ממניע כלכלי, צבאי-אסטרטגי, פוליטי ותרבותי-חברתי. ההסבר התרבותי-חברתי הוא בכך שהאירופאים ראו בשלטונם שליחות מתרבתת. הם הניחו שקיימים הבדלים מהותיים בין שחורים ללבנים, ולכן הניחו שמחובתם להפיץ את התרבות הנוצרית שנתפסה עבורם כנאורה ומפותחת, ולהנחילה לאלו שנתפסו עבורם כחלשים ונחותים מהם. כאשר החברות האפריקאיות התנגדו לכיבוש הקולוניאלי נקטו המעצמות אמצעים צבאיים וכוחניים ובכך השתלטו על המדינות. כדי להשליט סדר פנימי ולמנוע תסיסה של התושבים במדינות שתאיים על יציבות השלטון הקולוניאלי, הונחו יסודות למערכת המנהל והמשפט, ננקטו צעדים בתחום החברתי והתרבותי (כגון הקמת מיסיונים ועידוד הפעילות הדתית הנוצרית, הקמת בתי ספר לפי הדגם האירופאי ועוד). כל הצעדים הללו סייעו למעצמות להשיג את מטרותיהן שלהן.
סוגיה משמעותית שנפוצה בכל מדינות אפריקה היא הכישוף. בין השלטונות האירופאים הקולוניאליים לבין התושבים האפריקאים המקומיים שרר מתח רב סביב סוגיה זו. האירופאים לא האמינו בכישוף ועבורם היה זה דבר דמיוני שאינו קיים, ואת השקפה זו ניסו לכפות על האפריקאים. הם התקשו לקבל את המציאות האפריקאית שהאמינה באמונות וכוחות סמויים מן העין, ולכן לרוב היחס שהנהיגו כלפי רוצחי המכשפות היה חמור יותר מהיחס כלפי המכשפות עצמן. זה הוביל לזעם רב בקרב תושבי אפריקה רבים, ורק החריף את שנאתם ומעשי האלימות שנקטו כלפי המכשפות.
כישוף ומודרנה.
אמונות הכישוף האפריקאיות מודעות לקצב תזוזת העולם ועוסקות בדרכים יצירתיות לחיות בתוך מציאות פוסט-קולוניאלית. זו הסיבה שבגללה הכישוף נמצא במגמת עלייה ברחבי אפריקה . חוקר בשם ג'ון קומרוף (John L. Comaroff) הדגיש שכישוף מתייחס לרצונות ולחרדות שנגרמות כתוצאה מהשפעת הגלובליזציה או המודרניות. שאלת היחס המדויק של השפעת המודרנה וגלובלציזיה על כישוף היא מאתגרת. למשל, בדרום אפריקה המעבר של המדינה לדמוקרטיה הביא לשינויים רבים שלא בהכרח כולם מתקשרים לגלובליזציה.
השיח בנושא כישוף חושף אמביוולנטיות בכמה מובנים. בחלקים רבים של אפריקה כישוף קשור במפורש ל"בית" ול"משפחה". בקניה אנשים מאמינים שההתקפות הגדולות מגיעות מבית ולא מחוץ. בקמרון סוגיית ה"כישוף מבית" נתפסת כצורה המסוכנת ביותר. מכשפות מאופיינות באחיזה מיוחדת בקרובים שלהן, ואחת ההשלכות היא שהאשמות בכישוף הופנו בעיקר לאנשים מתוך משפחתן של המכשפות. השינויים המודרניים משפיעים על כישוף במספר דרכים כגון ששמועות בנושא כישוף נפוצות בצורה מהירה באמצעות טכנולוגיה מודרנית ומשפיעות על פוליטיקה מפלגתית ועל פרקטיקות משפטיות ומנהליות של המדינה.
צורות מודרניות של כישוף קשורות לרוב לפוסט-קולוניאליזם או לתהליכים קולוניאליים מהמחצית הראשונה של המאה ה-20. ניתן למצוא את צורת הכישוף המודרנית החדשה שנפוצה בדרום ובמערב קמרון ששמה "Famla" או "Ekong". צורת כישוף זו צמחה בעיקר לאחר התקופה הקולוניאלית ושונה מצורות הכישוף המסורתיות. בצורות הכישוף המודרניות המכשפה נוקטת בפעולות אחרות כגון מכירת הקורבנות והפיכתם ל"זומבים" כדי להעביד אותם ולצבור כוח והון על חשבונם. מכשפות אלו צוברות תאוצה ברחבי העולם ומנהלות קשרים גלובליים במדינות אחרות (לחלקן מטה באירופה).
התייחסות לכישוף במדינות שונות ברחבי אפריקה.
כישוף בדרום אפריקה.
הכישוף הוא מאפיין מרכזי בדרום אפריקה ונוכח בצורה משמעותית הרבה יותר מבעבר. השחרור הפוליטי של המדינה לא הוביל לשחרור מכוחות הנסתר, ולכן הכישוף מהווה בעיה יומיומית קיומית שתושבי המדינה מתמודדים איתה .