קלרינט בס בסי במול, מנעדו נמוך באוקטבה שלמה מזה של הקלרינט בסי במול הרגיל. קלרינט אלט במי במול נמוך מקלרינט הפיקולו באוקטבה שלמה, קטן מקלרינט הבס, אך גוון הצליל דומה לו. קלרינט באסט הורן בפה מזכיר את קלרינט האלט אך דומה יותר לקלרינטים בסי במול ולה בגוון הצליל. ישנו גם קלרינט באסט, הזהה ברוב המקרים לקלרינט בלה אך בעל מנעד גדול יותר, המגיע לצלילים נמוכים יותר. ההבדלים נראים בכלים, קלרינט שמנעדו (מנעד הצלילים שלו) יותר נמוך יהיה יותר ארוך (כגון קלרינט בס), וקלרינט שמנעדו גבוה יהיה קצר (כגון קלרינט בסי במול).
ישנם עוד סוגים של קלרינטים, חלקם נדיר. הקלרינט ברה, בן זוגו של הקלרינט במי במול, נדיר אך לפעמים מופיע, ואף נכתבו לו קונצ'רטי. קלרינט בס בלה מופיע מדי פעם בתפקידים ליצירות תזמורתיות, אך לרוב מנוגן על ידי קלרינט בס בסי במול. קלרינטים קונטרבס בסי במול ובמי במול, הנמוכים מקלרינטים הבס והאלט בהתאמה, גם הם בשימוש ביצירות והרכבים מסוימים.
ישנו גם קלרינט בסול, הנמוך בטון אחד מהקלרינט בלה, שלרוב נקרא קלרינט טורקי, שם הוא נפוץ יותר. ישנם קלרינטים נדירים עוד יותר, כגון קלרינט פיקולו בלה במול, הגבוה אפילו מקלרינט פיקולו במי במול. הקלרינטים הנדירים ביותר הם הסבקונטרבס בסי במול ומי במול. קיים אחד מכל סוג בכל העולם.
בתזמורת הסימפונית ישתתפו בדרך כלל שני קלרינטים, בסי במול או בלה, בהתאם ליצירה. לעיתים, בעיקר ביצירות מהתקופה הרומנטית והמודרנית, ישולבו ביצירה גם קלרינט הבס וקלרינט הפיקולו (מי במול). ביצירות תזמורתיות מהתקופה הקלאסית, ניתן למצוא תפקידים לבאסט הורן, ודוגמה לכך היא הרקוויאם של מוצרט.
המערכת המכנית של הקלרינט.
קיימים סוגי מערכות מכניות (מכניקה, קלידים וטבעות) רבים לקלרינט שמשפיעים על אצבוע הנגינה ודיוק גובה הצליל.
הקלרינט וכלים אחרים.
הקלרינט נפוץ במגוון הרכבים וסגנונות שונים. בתחום הקלאסי הוא מופיע בתזמורות סימפוניות, הרכבי קלרינטים, וכמו כן גם בהרכבי כלי נשיפה מעץ (כמו חמישיית כלי נשיפה מעץ) ומגוון הרכבים קאמריים אחרים. בנוסף הקלרינט הוא גם כלי סולני. עם הופעת הג'אז היה הקלרינט כלי מוביל בסגנון הג'אז של ניו אורלינס ובדיקסילנד. בתקופת הסווינג הוא היה הכלי המוביל ביותר. לאחר מכן שלטו כלים אחרים אך תמיד היו מספר נגנים שניגנו בו בכל סגנון, ופריצה משמעותית הגיעה בתחום הג'אז המודרני והמוזיקה המאולתרת.
בניגוד לכלי הנשיפה האחרים מעץ (בסון ואבוב), צליליו של הקלרינט בסי במול נשמעים בטון אחד מתחת לכתיבתם, זאת אומרת שאם לדוגמה, רשום בתווים של הקלרינט רה, הצליל שיישמע יהיה דו. כך גם בשאר הקלרינטים, בהתאם לסולם שלהם (סי במול, מי במול וכו').
ייצור הקלרינט.
כיום, קיימות כמה חברות לייצור קלרינטים, בהן חברות כגון Buffet ,Rossie, ו־Seggelke שהן חברות המתמקדות בייצור קלרינטים, חברת Selmer, חברת ימאהה וחברת Leblanc, שכולן מייצרות קלרינטים וכלים אחרים.
את העלים מייצרות מספר חברות כגון Vandoren ו־Rico Royal.
את הקלרינט מייצרים מכמה סוגי עצים, בדרך כלל עצים קשים וצפופים. הנפוצים ביותר הם עץ סיסם אפריקאי ("Dalbergia melanoxylon"), הובנה (Ebony) ורוזווד (rosewood). כיום לא כל הקלרינטים מיוצרים מעץ – הקלרינטים הזולים יותר מיוצרים מסוגים שונים של פלסטיק קשיח כמו PVC ועוד.
פיית הקלרינט עשויה לרוב מפלסטיק, ולעיתים מקריסטל, המעניק לצליל גוון חד יותר, ושימושי בעיקר במוזיקת כליזמר.
לפיית הקלרינט תפקיד חשוב בקביעת אופי הצליל ואיכותו, וקיימות חברות המתמחות באופן ייחודי ביצור הפייה.
מנעדי צלילים של סוגי קלרינט שונים.
את התווים של הקלרינט רושמים במפתח סול, והוא מנגן במתחם נמוך במעט ממנעד המצו־סופרן.
מנעד הצלילים של קלרינט בסי־במול (♭B). למרות התמונה הקלרינט יכול להגיע עד סי מצלצל באוקטבה מעל:
מנעד הצלילים של קלרינט במי־במול (♭E). למרות התמונה הקלרינט יכול להגיע עד סי מצלצל באוקטבה מעל:
מנעד הצלילים של קלרינט בלה (A):
הרפרטואר.
רפרטואר הקלרינט הוא בין הרחבים שקיימים לכלי הנשיפה מעץ.
מלחינים חשובים שפיתחו את הכלי הם: מוצרט (קונצ'רטו לקלרינט, חמישייה, טריו וכן שילובו ברפרטואר התזמורתי), ובר (קונצרטינו, 2 קונצ'רטי, נושא וריאציות, גראנד דואו וחמישייה), שפור (ארבעה קונצ'רטי, שירים, סרנדה, נושא וריאציות) ברהמס (שתי סונאטות, טריו וחמישייה), פולנק (סונטה ודואו קלרינטים), קרל ויוהאן שטאמיץ (כתבו מספר קונצרטי לקלרינט), נילסן ועוד.
תוניס
תוּנִס (; בברברית: ⵜⵓⵏⴻⵙ; בצרפתית: Tunis) היא בירת תוניסיה והעיר הגדולה בה. רובע המָדינה של העיר הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1979 והיא שימשה כבירת התרבות הערבית בשנת 1997.
אטימולוגיה.
בשפות ברבריות משמעותה של המילה "תוניס" היא "לשכב" או "להיות שכוב", ובהשאלה "להעביר את הלילה (בשכיבה/מנוחה/בשינה)". נראה כי המונח התפתח ורכש משמעות של "חניית לילה" או "עצירה", ושמותיהן של ערים נוספות ברחבי ארצות הרי האטלס, הממוקמות ללא יוצא מן הכלל לאורכן של דרכים רומיות, התפתחו משורש זה. משמה של העיר התפתח מאוחר יותר שמה של המדינה, "תוניסיה", ובערבית אין הבחנה בין שני השמות.
גאוגרפיה.
תוניס שוכנת בצפון-מזרח המדינה ומרכזה העתיק ממוקם על מצר יבשה צר בין שני אגמים. מצר היבשה גבעי ועשוי אבן גיר וסלעי משקע, ומכונה "כיפת תוניס" (dôme de Tunis). ממזרח לו שוכן אגם תוניס (بحيرة تونس או "האגם" - البحيرة) הרדוד, המשתרע על שטח של 37 קמ"ר וחוצץ בין מרכז העיר לבין מפרץ תוניס שבים התיכון. תעלה באורך של 11 ק"מ חוצה את האגם ומחברת את העיר אל הים. לאורך התעלה עובר סכר שמקורו בתקופה הרומית ועליו עוברים כיום כביש ומסילת רכבת המוליכים אל ערי החוף לה גולט (La Goulette), לה מארסה (La Marsa) וסידי בו-סעיד (Sidi Bou Said).
ממערב למרכז העיר, שוכן אגם סבחת סג'ומי (sebkha Séjoumi) ומצפון-מזרח לו אגם סבחת אריאנה (sebkha Ariana) התוחם את העיר מצפון. מצר-היבשה של תוניס שימש מאז העת העתיקה כגשר יבשתי דרכו עברו מספר דרכים חשובות שקישרו בין קרתגו למצרים במזרח ולארצות הרי האטלס במערב. עתיקות העיר קרתגו שוכנות על חופו של מפרץ תוניס ממזרח לעיר ולאגם תוניס.
כיום משתרעת העיר על שטח גדול בהרבה משטח מצר היבשה עליו הוקמה, והיא מקיפה את אגם תוניס מכל צדדיו ומשתרעת לאורך חלק ניכר מחופיהם של שני האגמים האחרים.
אקלים.
אקלים העיר הוא ים תיכוני עם חורף מתון ולח וקיץ חם ויבש. רוח ימית מצננת את האוויר בחודשי הקיץ החמים, אך רוחות שירוקו מדבריות מהסהרה מביאות להיפוך המגמה ולהתחממות ניכרת. בחודשי הקיץ, מיולי עד ספטמבר, עולה הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת מעבר ל-30°C, וערכים מעל 40°C אינם נדירים. החורף מתון בהרבה וטמפרטורת המינימום הממוצעת יורדת מתחת ל-10°C, ואף נרשמו מקרים של ערכים מתחת ל-0°C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 411 מ"מ היורדים ב-35 ימים גשומים בשנה בסך הכל.
היסטוריה.
העת העתיקה.
העדויות הראשונות להתיישבות בתוניס הן מהמאה ה-5 לפנה"ס, וזו נהנתה ממיקומה של העיר על גבעות בין שני גופי מים ובצומת דרכי תחבורה. קרתגו הממוקמת קילומטרים ספורים ממזרח לעיר ואשר נוסדה במאה ה-9 לפנה"ס, השתלטה על האתר עליו יושבת תוניס בשלב מוקדם, והאתר נזכר מספר פעמים בדברי ימיה של קרתגו. לפי סטראבון החריבו הרומאים את תוניס במלחמה הפונית השלישית באמצע המאה ה-2 לפנה"ס, אך היא שוקמה במהירות, שנים רבות לפני שהרומאים שבו לקרתגו וקוממו את הריסותיה. העיר נזכרה במפת פויטינגר מהמאה ה-3, בה היא מופיעה כ-"Thuni", אך היא נותרה בגדר יישוב משני כל עוד התקיימה לצידה של קרתגו, אשר שימשה כבירת הפרובינקיה אפריקה.
השלטון הערבי.
האזור נכבש בידי הערבים במאה ה-7, ובשל מיקומה האסטרטגי של תוניס והיותה היישוב המשמעותי היחיד מול מצר סיציליה הקימו בה האחרונים מעוז צבאי. במאה ה-8 הייתה העיר לנמל הצבאי המרכזי של הערבים באגן המערבי של הים התיכון, ועד מהרה תפסה את מקומה כעיר השנייה בחשיבותה בממלכת האע'לבים. בשנת 902 העבירו האע'לבים את בירתם מקירואן לתוניס, אך ממלכתם באה אל סופה בשנת 909, כאשר השושלת הפאטמית השיעית המצרית תפסה את מקומם, וקירואן שבה והייתה לבירתם. בשנת 945 תפסו מורדים בני כת הח'וארג' את העיר והרסוה, אך היא שוקמה. ב-1048 הונהגה הסונה באזור, דבר שהביא למאבק עקוב מדם בין הפלגים היריבים, וב-1057 חרבה הבירה קירואן עד היסוד. למזלה של תוניס, היא הייתה אחת הערים שלא נפגעו במהלך מאבק זה, אך הבירה עברה לעיר מהדיה. תוניס מצידה הייתה לבירתה של ממלכת החורסנידים העצמאית, עד שמאה שנה לאחר מכן, ב-1159, עשה עבד אלמומין שליט שושלת אלמוואחידון את העיר לבירתו. ב-1228 נוסדה השושלת החאפיזית ותוניס הייתה לבירת ממלכתה שהשתרעה מטריפולי שבלוב במזרח ועד פאס במרוקו במערב. העיר הייתה אחד מיעדיו של מסע הצלב השמיני, אך הצלבנים שהשתלטו בקלות על קרתגו, נפלו קורבן למגפת דיזנטריה והעיר ניצלה.
השלטון העות'מאני.