מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית
מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (ברוסית: Росси́йская Социал-Демократическая Рабочая Партия = РСДРП) הייתה מפלגה סוציאליסטית מהפכנית שהוקמה בשנת 1898 במינסק שבאימפריה הרוסית, במטרה לאחד במסגרתה את הארגונים הסוציאליסטיים המהפכניים באימפריה הרוסית.
בכנס הראשון של המפלגה המאוחדת, אשר הוחלט שתיקרא "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית", התקיים במינסק ב-13 במרץ 1898. בכנס זו השתתפו 9 נציגים של 3 קבוצות (כולל הבונד) ונבחר וועד מרכזי שכלל 3 אנשים. מעשית הוא לא השיג דבר, כיוון שחבריו היו מעטים, הוא לא קיבל שום החלטה חשובה בדמות מצע או חוקה, הוועד המרכזי שנבחר נעצר מיד בתום הכנס. בפועל המפלגה המשיכה להיות מפוררת למספר קבוצות, שברובן שלטה הדעה המכונה "אקונומיזם", הטוענת שהמאבק של הפועלים צריך להיות כלכלי ואילו המאבק הפוליטי יידחה לשלבים מאוחרים יותר. כנגד הדעה הזאת החלה להתארגן קבוצה של מהפכנים צעירים כמו לנין, שהוציאו בחו"ל את העיתון "איסקרה" (ניצוץ), ואשר פעלו במרץ נגד האקונומיסטים. קבוצה זו, שכונתה גם "איסקראים" (על שם עיתונם), ראתה את מטרתה בהחדרת רעיונות פוליטיים בקרב מעמד הפועלים והקמת מפלגה מהפכנית חזקה וגדולה בתוך מעמד הפועלים שתפקידה לכוֵון מעמד זה.
בשנת 1903 התקיים הכנס השני (בבריסל ובלונדון), שבו פרצה מחלוקת בין לנין לבין מרטוב. לנין רצה שהמפלגה תהיה מאורגנת פוליטית ושחבריה יהיו חייבים להיות פעילים בארגונים המחתרתיים (עקרון החברות הפעילה, על פי לנין), ושקבלת ההחלטות במפלגה תהיה שמורה לקבוצה נבחרת של מהפכנים אינטלקטואלים, שתהיה הגוף הבכיר בין כנס לכנס; לגוף זה קרא לנין בשם "הוועד המרכזי". לנין טען כי מאבק כלכלי בלבד של הפרולטריון הוא בסך הכל מאבק בורגני של מעמד הפועלים. הוא רצה לבנות מפלגה מהפכנית אוונגרדית שבראשה קבוצה אינטלקטואלית של מהפכנים מקצוענים עם משמעת פנימית חמורה ואחדות דעים מלאה. מפלגה זו אינה נכנעת לפועלים, אלא מדריכה ומכוונת אותם. המהפכה צריכה להיות מיידית; גם אם העובדים לא רכשו עדיין הכרה סוציאליסטית מלאה, זאת תבוא מעצמה לאחר נפילת הקפיטליזם. מרטוב, לעומתו, רצה שהמפלגה תהיה פתוחה יותר לחברים כדוגמת המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות באירופה כאשר חברי המפלגה תומכים בה מבלי להיות חברים פעילים במחתרת. בהצבעה על מחלוקת זו זכו לנין וסיעתו לרוב, ולכן נקראו מאז "בולשביקים" (סיעת הרוב). סיעתו של מרטוב נקראה, בהתאמה, סיעת ה"מנשביקים" (אנשי המיעוט). המנשביקים, ובראשם וותיקי המרקסיסטי כפלכאנוב, לא הסכימו לקבל את דעת הרוב הבולשביקי והחלו פועלים כסיעה נפרדת. עם הזמן, גברה השפעת המנשביקים, ולנין, אחרי התלבטות רבה, החליט לארגן מוסדות ועיתונות משלו (העיתון "איסקרה" עבר לידי המנשביקים) וכן לארגן כנס בלונדון ב-1905. המנשביקים לא הכירו בכנס זה, וקיימו כנס משלהם בז'נבה. חילוקי הדעות העיקריות כאן היו שהבולשביקים דרשו שאחרי המהפכה הקרובה יקום שלטון של פועלים ואיכרים שיכונה "דיקטטורה מהפכנית דמוקרטית של הפרולטריון והאיכרים"; המנשביקים, מאידך, דגלו בשלטון בורגני עם אופוזיציה חזקה ופעילה של הפרולטריון.
באפריל 1906 התקיים בסטוקהולם הכנס הרביעי ("כנס האיחוד") של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, ובו השתתפו הן הבולשביקים והן המנשביקים. כנס זה נפתח לאחר האכזבה הגדולה שבכישלון מהפכת 1905. אכזבה זאת גרמה לכך שחלק גדול מהמנשביקים החלו דוגלים בהקמת מפלגה חוקית (גלויה ולא מחתרתית). לכך התנגדו שאר המנשביקים וכל הבולשביקים. בכנס זה הקימו המנשביקים ברית עם תנועת "הבונד" היהודית, והבולשביקים הפכו למיעוט במפלגה. עם כל הרצון הרב לאיחוד השורות, גם בכנס זה לא התאחדו הפלגים. ב-1912 ערכו הבולשביקים כנס עצמאי בפראג, שבו הוחלט על מאבק להקמת רפובליקה דמוקרטית סוציאליסטית עם הלאמת כל קרקעות המדינה. נבחר ועד מרכזי בולשביקי (שבו השתתף, לראשונה, סטלין). המנשביקים ערכו כנס בווינה. מכאן התקיימו שתי הסיעות כמפלגות נפרדות.
בזמן מלחמת העולם הראשונה היו הבולשביקים הכוח הראשי בהתנגדותו למלחמה ובנאמנותו לאינטרנציונליזם העולמי (לעומת גישות מהפכניות פרולטריות לאומיות, כמו בגרמניה ועוד).
בפברואר 1917 פרצה המהפכה ברוסיה, והוקמה ממשלה בורגנית זמנית. באותו הזמן הוקמו גם סובייטים (מועצות) של פועלים, איכרים וחיילים בעלות עמדות כוח רב. לנין חזר לרוסיה מגלותו, עם שינוי אסטרטגי בעמדתו – מהפכה סוציאליסטי ברוסיה כהקדמה למהפכה עולמית. הוא התנגד לכל שיתוף פעולה עם הממשלה הזמנית ולכוונתה להקים רפובליקה פרלמנטרית. לנין דרש הקמה של רפובליקה סובייטית המנוהלת על ידי המועצות ולא על ידי פרלמנט (למרות שבתוך הסובייטים עצמן הבולשביקים היו מיעוט), סיום מיידי של המלחמה והלאמה של כל הקרקעות.
ב-1912 הפכו הבולשביקים רשמית למפלגה נפרדת, שנקראה "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (בולשביקים)". ב-1918, לאחר המהפכה הבולשביקית, הפכה זו למפלגה הקומוניסטית הרוסית. המנשביקים הצליחו להמשיך פעילות מפלגתית לגאלית עד לשנת 1922. בשנת 1923 הופסקה גם הפעילות המחתרתית של המפלגה .
נאבין אנדרוז
נאבין ויליאמס סידני אנדרוז (באנגלית: Naveen William Sidney Andrews; נולד ב-17 בינואר 1969) הוא שחקן בריטי, המוכר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים".
ביוגרפיה.
אנדרוז נולד בלונדון לאב איש עסקים ולאם פסיכולוגית, ששניהם היגרו מהודו. במהלך לימודיו בבית ספר תיכון התאהב אנדרוז במורתו למתמטיקה, ובראיון שנתן התוודה שהוא בטוח שאביו התבייש בו על כך.
אנדרוז חי עם בת זוגו ברברה הרשיי בלוס אנג'לס. יש לו שני ילדים מנשים שונות. אנדרוז חשף בעבר שהיו לו בעיות סמים ואלכוהוליזם הוא חובב מוזיקה ומנגן בגיטרה. אנדרוז למד משחק בלונדון. ב-2006 אנדרוז נבחר על ידי המגזין פיפל בתור אחד האנשים היפים ביותר בעולם.
קריירה.
ב-1991 קיבל תפקיד בסרט "לונדון הורגת אותי". תפקידיו הבולטים ביותר עד כה הם בסרטים הפצוע האנגלי, פלאנט טרור ובסדרה אבודים בתור סעיד ג'ארה.
בשנת 1997 שיחקה במותחן האוסטרלי ""True Love and Chaos"."
בשנת 2001 שיחק בסדרת הדרמה של ABC "החיה" בכיכובה של אליזבת מיטשל, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים.
ב-2013 שיחק כג'עפר הרשע בסדרה "ארץ הפלאות". בשנת 2018 שיחק בסדרת הדרמה המשטרתית "אינסטינקט" ב-CBS, בכיכובו של אלן קאמינג.
בשנת 2021 לוהק יחד עם אמנדה סייפריד לככב במיני-סדרה הביוגרפית של הולו, "הנושרת" בו יגלם את איש העסקים הפקיסטני ראמש בלוואני, המיני-סדרה תעלה לשידור במהלך שנת 2022.
פרדי רינקון
פרדי אוסביו גוסטאבו רינקון ולנסיה (בספרדית: Freddy Eusebio Gustavo Rincón Valencia; 14 באוגוסט 1966 – 13 באפריל 2022) היה כדורגלן קולומביאני, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והופיע במדי נבחרת קולומביה. רינקון היה ידוע בשל מבנה גופו החסון יחסית לכדורגלן.
קריירה.
פרדי רינקון החל את הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מעיר הבירה בוגוטה. עד מהרה הפך לכוכבהּ ועבר לקבוצה הקולומביאנית אמריקה קאלי. הוא משך את תשומת לבן של קבוצות רבות באירופה בזכות שליטתו בכדור למרות גובהו הרב יחסית לשחקן כדורגל והחוזק הפיזי שלו. רינקון עבר לשחק בקבוצת פלמיירס הברזילאית ב-1993, ועזב אותה ב-1994.
אחרי המונדיאל ב-1994, חתם בקבוצת נאפולי האיטלקית, ושנתיים לאחר מכן צורף לריאל מדריד ב-1996. בתקופתו במדריד הוא הבקיע שער בודד ב-14 משחקים, וספג עקב כך הערות גזעניות מאוד מצד האוהדים. לכתו של חורחה ולדאנו מהמועדון סימנה גם את תחילת הסוף של רינקון בקבוצה. רינקון חזר לקבוצת פלמיירס ולמעשה סיים את הקריירה בברזיל, בה שיחק בקבוצות קורינתיאנס, סנטוס וקרוזיירו.
נבחרת לאומית.
רינקון היה חלק מנבחרת קולומביה הגדולה של סוף שנות ה-80 ושנות ה-90 שכללה את דור הזהב של שחקנים כמו קרלוס ולדרמה, לאונל אלבארז, פאוסטינו אספרייה, רנה היגיטה ואדולפו ולנסיה. במהלך הקריירה שלו, הופיע רינקון שלוש פעמים בטורניר גביע העולם (ב-1990, 1994, ו-1998), וכן בשלוש תחרויות קופה אמריקה (בשנים 1991, 1993 ו-1995).
רינקון זכור במיוחד כמי שהעלה את נבחרת קולומביה לשמינית גמר גביע העולם בכדורגל בשנת 1990, אחרי שכבש שער שוויון בדקה ה-92 מול נבחרת מערב גרמניה. הוא כבש שערים קריטיים במדי הנבחרת כמו כן גם במוקדמות גביע העולם ובקופה אמריקה.
במוקדמות גביע העולם 1994, כאשר נבחרת קולומביה סיימה בראש בית המוקדמות והעפילה לטורניר גביע העולם בכדורגל בפעם השלישית בתולדותיה, רינקון כבש חמישה שערים בשישה משחקים שכללו גם את הניצחון 4:0 על נבחרת פרו בברנקייה והניצחון ההיסטורי בבואנוס איירס 5:0 על נבחרת ארגנטינה. במוקדמות גביע העולם 1998, רינקון היה דומיננטי פחות וכבש שני שערים בלבד ב-16 משחקים, אך עדיין עזר לנבחרת להעפיל למונדיאל 1998. אחרי האכזבה שכללה הדחה כבר בסיבוב הראשון, פרש רינקון מהנבחרת יחד עם הקפטן קרלוס ולדרמה. הוא שב למספר משחקים במוקדמות גביע העולם 2002, אך נכשל בניסיון להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2002.
חיים אישיים.
במרץ 2007 היה מבוקש על ידי האינטרפול עקב קשירת קשרים עם סוחרי סמים. הוא נעצר ב-9 במאי בברזיל, ואף על פי ששוחרר – לא יצא מברזיל עקב בעיות משפטיות.
ב-13 באפריל 2022, יומיים לאחר שנפגע בתאונת דרכים, מת רינקון בבית החולים בעיר סנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בגיל 55.
פשוטי העם
מילואים
עגור אדום כתר