משה חבושה נולד בירושלים לדוד חבושה וסעידה יאיר. סבו, חכם גורג'י יאיר, היה חזן נודע בבגדאד ומאוחר יותר בירושלים. ממנו ספג חבושה את המסורת העיראקית בחזנות ובפיוטי השבח ושירת הבקשות העיראקיות. עם זאת, כבר מגיל צעיר נמשך לבתי הכנסת בירושלים שבהם שלטה המסורת הספרדית-הירושלמית, שמורכבת ממסורת הבקשות החלביות ומהסגנון המוזיקלי המצרי. מילדות למד שירה ופיוט וכבר בגיל 12 החל לשיר בבית הכנסת (בורוכוב) בשכונת הבוכרים בירושלים. בהמשך שר בבית הכנסת החלאבי - בית הכנסת עדס בנחלאות, לאחר פטירת הפייטן סלים ברסקה התבקש חבושה לנהל את שירת הבקשות בבית הכנסת, ובהמשך גם לימד בו שירה ופיוט לקבוצת נערים, מתוכם צמחו חזנים בעלי שם. בגיל 17 הופיע לראשונה בפני הרב עובדיה יוסף. מאז הופיע באירועים רבים, ציבוריים ופרטיים, שערך הרב.
עם השנים רכש לעצמו חבושה מקום מרכזי במסורת הפיוט הספרדית-ירושלמית. סגנונו המוזיקלי מושפע מהמוזיקה הערבית ובייחוד מסגנון השירה של מוחמד עבד אל-והאב. לפי המסורת המוזיקלית הספרדית-ירושלמית הוא נוהג לשיר ולנגן טקסטים בעברית ללחנים ערביים פופולריים. בין היתר התפרסמו בביצועיו השירים "אינתא עומרי" של אום כולת'ום (שנהפך ל"אל בעניי"), ו"קלאופטרה" של עבד אל-והאב (שנהפך ל"אלי חסרה").
בכתבה שהקדיש לחבושה העיתון המצרי הנפוץ "אל-מצרי אל-יום" בשנת 2009, תיאר חוקר המוזיקה מוחמד עבוד כיצד בבית הכנסת נשמע חבושה "כאילו נולד בבתי הספר של המוזיקה הערבית", וכי קולו הגמיש ויכולתו לבצע לחנים מורכבים, מזכים אותו בתואר "גדול הפייטנים בישראל":
חבושה הוציא במהלך השנים עשרות תקליטים, ומרבה להופיע בפני קהל רב בכל רחבי הארץ והעולם, עם עוד, כינור ובשירה. הופיע יחד עם זמרים בולטים כמו ברי סחרוף. כמו כן הופיע בפני קהילת "אהבה ואחווה" של יהודי מצרים בברוקלין וכן בפני הקהילה היהודית בקהיר.
חבושה עובד לעיתים קרובות עם מוזיקאים פלסטינים-ישראלים בניסיון לקרב את השלום באמצעות המוזיקה. לימד פיוט ושירה באוניברסיטה העברית בירושלים, בין תלמידיו נמנו זמרים כמו מוש בן ארי, אתי אנקרי ואביתר בנאי.
מגיש תוכנית "אזמר בשבחין" מדי יום שישי ברדיו קול ברמה. הוציא לאור קונטרס בשם "נקודות מבט" (ירושלים, 2000) שעוסק בפיוט.
בשנת 2009 חתמו רבנים רבים על מכתב תמיכה בחבושה, לאחר שהופצו נגדו פאשקווילים שבהם נכתב שהופיע בפני קהל מעורב של נשים וגברים. חבושה מתגורר בשכונת בית ישראל בירושלים.
חבושה זכה בפרס ראשון בתחרות נגינה על עוד בישראל שהתקיים באודיטוריום חיפה עם קהל וחבר שופטים ערבים, נוצרים, ויהודים. מקרובי משפחתו מוזיקאים ידועים בהם אלעד הראל והרב דוד מנחם.
דיסקוגרפיה (חלקית).
במהלך שנות ה-90 הוציאה חברת גל פז את כל קלטותיו לאור מחדש בפורמט תקליטורים
שמעון קאליש
מלחמות ישראל-ארצות ערב
פלורנס ואמבוגו
פלורנס מורינגי ואמבוגו (באנגלית: Florence Muringi Wambugu; נולדה ב-23 באוגוסט 1953) היא פתולוגית צמחים ווירולוגית.
השכלה.
ב-1975 הייתה לאישה הראשונה בקניה שלמדה באוניברסיטת ניירובי, קניה. שלוש שנים אחר-כך, קיבלה תואר ראשון בבוטניקה וזואולוגיה. היא קיבלה תואר שני בפתולוגיה מאוניברסיטת מדינת צפון דקוטה שבפארגו, דקוטה הצפונית, ארצות הברית ב-1984; ותואר דוקטור מאוניברסיטת באת', סאמרסט, אנגליה, ב-1991.
קריירה מקצועית.
ואמבוגו היא המייסדת, המנהלת ויושבת הראש של הקרן הבינלאומית לחקלאות ביוטכנולוגית באפריקה מאז 1994. הקרן היא מוסד ללא כוונת רווח שמשרדיה נמצאים בניירובי, קניה; יוהנסבורג, דרום אפריקה ווושינגטון די. סי.. קודם לכן, היא הקימה וניהלה את הארגון ISAAA שמרכזו בניירובי, קניה. בשנים 1991-1978 עבדה כמנהלת המחקר (פתולוגית) ומתאמת של מחקר הביוטכנולוגיה של הצמח במכון המחקר לחקלאות של קניה. אחרי-כן, בשנים 1994-1991, עשתה פוסט-דוקטורט בחברת מונסנטו.
היא פרסמה למעלה ממאה מאמרים מדעיים.
בעבר שירתה במועצות מנהלים של מספר חברות בכללן ועדת הסקטור הפרטי של CGIAR; כוח המשימה למלחמה ברעב של מכון הפיתוח מילניום, אנגליה; הייתה גם בחרה בוועד המנהל של פורום המחקר הכלכלי של אפריקה (FARA); סגל היועצים הביוטכנולוגי של חברת דופונט, ארצות הברית; המכון הבינלאומי לגנטיקת צמחים (IPGRI, שכיום נקרא Bioversity International) ופורום הפעילים בביוטכנולוגיה באפריקה (ABSF). כיום, היא חברה במועצה של פורום המדע והטכנולוגיה בחברה של יפן (STS); חברת ועדת ההיגוי של ועד הפעולה האירופי למדעי החיים בעולם (EAGLES) ובמועצה המדעית של קרן ביל ומלינדה גייטס.
היא לקחה חלק במחקר על פיתוח זן של תפוחי אדמה מתוקים. ב-2004, דיווח כתב העת New Scientist שהפרויקט נכשל.
פרסים.
פלורנס ואמבוגו זכתה בפרס המכון הבינלאומי לחקלאות טרופית, ניגריה, 1981; פרס המדע של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל למדען המצטיין של השנה, 1989; מענק אזורי של המרכז הבינלאומי לתפוחי האדמה, 1989; פרס התמיכה לחוואים מהנהלת Pyrethrum של קניה, 1990; פרס על עבודת הדוקטור המצטיינת ביחידה לווירולוגיה של המחקר הבינלאומי של ההורטיקולטורה באנגליה ובמכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל, 1991; פרס על ביצועים מעולים בחברת מונסנטו, 1992, 1993; זוכת מדליית הזהב, פרסי הרשת לפיתוח עולמי של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל, 2000; פרס הרשת לפיתוח עולמי של הבנק העולמי עבור גידול תרבית רקמה של בננה בקניה, ופרס אשת השנה מטעם המכון הביוגרפי האמריקאי, 2002-03.
היא זוכת פרס יארה מטעם קרן יערה הנורווגית לשנת 2008 עבור תרומתה המיוחדת למלחמה ברעב ובעוני באפריקה.
נבחרה במקום ה-83 במשאל 100 האינטלקטואלים המובילים בעולם שערכו כתבי העת Prospect (הבריטי) ו-Foreign Policy (האמריקאי) בשנת 2005.
חייה האישיים.
פלורנס ואמבוגו היא אם חד-הורית ואמא לשלושה ילדים.
תופעת הסיבוב המהופך
שבעת פלאי תבל של עולם הטבע
מרכז ג'ון האנקוק
אדווין סרוסי
אֶדווין סֶרוּסי (נולד ב-26 בדצמבר 1952) הוא פרופסור למוזיקלוגיה, חוקר מוזיקה יהודית ישראלי ואתנומוזיקולוג המתמחה בעיקר בחקר המוזיקה של יהודי צפון אפריקה, האימפריה העות'מאנית ומוזיקה ישראלית עממית ופופולרית. הוא מופקד על הקתדרה למוזיקולוגיה על שם עמנואל אלכסנדר באוניברסיטה העברית בירושלים וראש בית הספר לאמנויות שם מאז שנת 2009. חתן פרס ישראל לשנת תשע"ח בתחום חקר התרבות, האמנות והמוזיקולוגיה.
קורות חיים.
סרוסי נולד במונטווידאו בירת אורוגוואי, שם קיבל את ראשית חינוכו המוזיקלי בלימודי כינור, קומפוזיציה והלחנה. מוצאה של משפחתו הוא מלוב, והיא היגרה לאלכסנדריה שבמצרים ומשם ב-1926 לדרום אמריקה. סבו, אליאס (אליהו) סרוסי, היה ממנהיגי הקהילה היהודית במונטווידאו. אמו הייתה פסנתרנית וזמרת אופרה. הוא עלה לישראל ב-1971. למד לתואר ראשון ושני במוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד קומפוזיציה אצל פרופ' אנדרה היידו. את עבודת ה-MA שלו כתב על שירת הבקשות של יהודי מרוקו. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס על עבודה שכותרתה "Schir Hakawod and the Liturgical Music Reforms in the Sephardi Community in Vienna, ca. 1881-1925: A Study of Change in Religious Music".
עם שובו לישראל הרצה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומכללת לוינסקי לחינוך. ב-1990 החל ללמד באוניברסיטת בר-אילן, שם שימש בשנים 1994–1998 כראש המחלקה למוזיקה. במהלך כהונתו כראש המחלקה פיתח בה את מחלקת הקומפוזיציה, את המחלקה לתרפיה במוזיקה ואת המעבדה למוזיקה ומחשבים.
סרוסי פרסם שבעה ספרים ועשרות מאמרים מדעיים על המוזיקה בחברות היהודיות הספרדיות והמזרחיות עם דגש על מסורות צפון אפריקאיות, האימפריה העות'מאנית וקהילות האנוסים במערב אירופה. חיבוריו עוסקים בקשת מוזיקלית רחבה, שבה כלולים בין היתר המוזיקה של יהודי מרוקו שבה התמחה, דרך מוזיקה של קהילת יהודי וינה ועד פיוטי ר' ישראל נג'ארה. בנוסף פרסם מאמרים על הזמר העברי והמוזיקה הפופולרית הישראלית. כתב עם מוטי רגב ספר בשם "מוזיקה פופולרית ותרבות לאומית בישראל" (הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 2004), שתורגם על ידי הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2000 עבר אל האוניברסיטה העברית ומאז הוא מנהל את המרכז לחקר המוזיקה שם. הוא מלמד אתנו-מוזיקולוגיה, מוזיקת עולם, תאוריה ומתודולוגיה בחקר מסורות שבע"פ ומוזיקה פופולרית. בשנים 2009–2013 הוא יסד וניהל את בית הספר לאמנויות באוניברסיטה העברית. בשנת 1995 הוא ערך ספר של אלברטו חמזי Cancionero sefardí.
סרוסי הוזמן כפרופסור אורח וכמרצה באוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת מוסקבה ועוד. בדארטמות' קולג' הוא פרופסור אורח מאז 2008. זכה בפרסים על עבודתו, בהם פרס מארגון מורשת יהודי ספרד בניו-יורק.
מחקריו מתמקדים בתרבות המוזיקלית בארצות הים-התיכון והמזרח-התיכון, ביחסי-הגומלין בין התרבות היהודית והאסלאמית (בעיקר בסוגות מוזיקה אמנותית) ובמוזיקה פופולרית בישראל. הוא חוקר תהליכי הכלאה, תפוצות, לאומנות וטראנס-לאומיות. הוא שם דגש על תפקיד הפרט בעיצוב תרבות עממית ופופולרית, על רשתות חברתיות ועל השפעת קבלת המוזיקה וצריכתה בגיבוש התרבות המוזיקלית.