לאחר שילדיו עלו ארצה, לאחר מספר חודשים בערב ראש השנה 1949 (ה'תש"ט) עלה לישראל עם אשתו והשתכן ברמת גן. לאחר עלייתו ארצה מונה הרב רחמים מהדר לכהן תחתיו כרבה של בנגאזי.
הלך לעולמו בח' בשבט ה'תש"ך ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
בנו, דוד ג'יאן, הקים את בית הכנסת "בית יוסף" בגבעתיים על שמו.
ריאד אגבאריה
טורי אבן
אור לציון
מורה באצבע
סטודיבייקר ספיישל 6
סטודיבייקר ספיישל 6 (באנגלית: Studebaker Special Six) היא מכונית משפחתית שיוצרה במספר תצורות נוספות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית סטודיבייקר אשר יוצרה בין השנים 1918–1927.
אפקט ההרמון (מדע)
בסוציולוגיה ובהיסטוריה של המדע, אפקט ההרמון במדע מתייחס לתופעה לפיה גבר מדען, הנמצא בעמדת כח, כראש מעבדה, שוכר נשים לצוות המחקר שלו. שתי דוגמאות בולטות לאפקט ההרמון הם הצוותים המדעיים של הפיתופתולוג, ארווין פרינק סמית , והאסטרופיזקאי אדוארד צ'ארלס פיקרינג.
לארווין פרינק סמית שעבד וחקר במשרד החקלאות האמריקאי, הייתה תרומה מרכזית בהוכחה כי חיידקים עלולים לגרום למחלות אצל צמחים. הצוות שלו כלל עשרים עוזרות מחקר שחקרו בעיות חקלאיות שונות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. צ'ארלס אדוארד פיקרינג, אסטרופיזיקאי ומנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, ניהל צוות של חוקרות שנודע בשם מחשבות הרווארד. כל נשות הצוות, מעל לשמונים לאורך ארבעה עשורים, עסקו בעיבוד נתונים אסטרונומיים למחקר של פיקרינג. כחלק ממכון סמית'סוניאן, פעלה החל מסוף המאה ה-19, לשכת האתנולוגיה האמריקאית (Bureau of American Ethnology) שעסקה בחקר הילדים בארצות הברית. הלשכה העסיקה אנתרופולוגיות רבות במחקרי שדה.
מספר סיבות אפשריות לאפקט ההרמון ובניהן עלויות שכר נמוכות יותר לנשים שאפשרו באותו התקציב להעסיק יותר עוזרות מחקר. נשים חוקרות לא היוו תחרות לראשי המעבדה לעומת, עוזרי מחקר שציפו מהם לממש את יכולותיהם. כן, נשים היו עוזרות מחקר קבועות שנשארו לעבוד שנים רבות. גורם נוסף הבולט במקרה של סמית הוא הדרה מובנת של נשים במשרד החקלאות האמריקאי שלא איפשר לנשים לגשת לבחינות לקידום למשרות בכירות.
פשע אמיתי
פשע אמיתי הוא ז'אנר ספרותי, טלוויזיוני וקולנועי תיעודי, העוסק במקרי פשע אמיתיים שהתרחשו במציאות.
מקרי הפשע הנפוצים ביותר בז'אנר זה הם רציחות, לרבות מקרים של רוצחים סדרתיים. חלק מהסיפורים בז'אנר מתארים בפירוט רב בדומה לסיפור עיתונאי, את מקרי הפשע בהם הם עוסקים. חלק מן היצירות בתחום עוסקות במקרי פשע היסטוריים ומציעים להם פתרון לתעלומה, במקרי רצח לא פתורים, התנקשויות פוליטיות או במותם של ידוענים.
הספר "הלטר סקלטר" (Helter Skelter) שיצא לאור בשנת 1974, עסק בכנופיית מנסון, ונכתב על ידי וינסנט בוגליוסי שהיה התובע במשפטו של צ'ארלס מנסון, הוא ספר ה"פשע אמיתי" הנמכר ביותר בכל הזמנים. הספר בדם קר שנכתב על ידי טרומן קפוטה הוא הספר השני הנמכר בקטגוריה זו.
מקורות הז'אנר.
על פי הסופרת ג'ויס קרול אוטס סיפורי פשע אמיתי זכו תמיד לאהדה גדולה בקרב קהל הקוראים. פשע אמיתי מושך אליו משכילים ושאינם משכילים וגברים ונשים כאחד. הכרוניקה המפורסמת ביותר של סיפורי פשע אמיתי בהיסטוריה האנגלית נכתבה על ידי הקרימינולוג החובב ויליאם רוכהיד, עורך דין סקוטי אשר בשנים 1889–1949 השתתף בכל משפט רצח משמעותי שנערך בבית המשפט הגבוה לצדק באדינבורו וכתב עליהם מאמרים שפורסמו לראשונה בכתבי עת.
אחד מחלוצי הז'אנר היה האמריקאי אדמונד פירסון, שהושפע בסגנון כתיבתו על פשע מתומאס דה-קווינסי. פירסון פרסם סדרת ספרים בז'אנר החל מ-
Studies in Murder בשנת 1924 ועד More Studies in Murder ב-1936. לפני פרסום ספריו, סיפורי פשע אמיתי שכתב פירסון התפרסמו במגזינים כגון Liberty, הניו יורקר וואניטי פייר.
כיום.
ספרים.
בין יצירות "פשע אמיתי" הבולטות נמנים הספרים: "הלטר סקלטר" מאת Vincent Bugliosi ו־Curt Gentry; "The Stranger Beside Me" מאת אן רול העוסק ברוצח הסדרתי טד בנדי; הספר "In Broad Daylight" של הארי נ. מקלין, שעוסק ברציחות שביצע קן מק'אלרוי; ספרה של קאתי סקוט "The Killing of Tupac Shakur"; וספרו של ג'ו מגינס "Fatal Vision" שעוסק בפרשת הרצח שבוצע על ידי ג'פרי מקדונלנד. סופרת הפשע האמיתי הבריטית קרול אן כתבה את ספרים המבוססים על ראיונות עם פסיכולוגים, חוקרי משטרה וקרימינולוגים.
יצירות פשע אמיתי בנות ימינו עוסקות בעיקר בתיאור ביוגרפי של פושעים וקורבנות, ניסיונות להסביר מניעים פסיכולוגיים לפשעים, ותיאורים של חקירות המשטרה ושל ההליכים המשפטיים.
ספרו של נורמן מיילר "The Executioner's Song" שיצא לאור ב-1979 ועסק בפשע אמיתי, היה הראשון לזכות בפרס פוליצר מז'אנר זה.
לאחר ההצלחה של הסרט שתיקת הכבשים (1991), התמקד תת-ז'אנר של פשע אמיתי בשיטות לאפיון פושעים לא מזוהים, במיוחד רוצחים סדרתיים.
סרטים תיעודיים.
סרטים וסדרות תיעודיות רבים הופקו בז'אנר זה. חלקם ניסו למצוא פתרון לתעלומת מעשי פשע, או להביא לזיכויו של אדם שהורשע.
בין הסדרות התיעודיות הבולטות שעסקו בפשע אמיתי ניתן למנות את הג'ינקס שהביאה להרשעתו של רוברט דרסט, לאחר שהודה בשוגג בפני מצלמות ההפקה במעשי רצח שביצע, לאחר שלא ידע כי המיקרופון אליו היה מחובר מקליט את דבריו. סדרה The Thin Blue Line שהופקה בשנת 1988 זכתה במספר רב של פרסים.
סדרה "" שהופקה על ידי נטפליקס זכתה בפרס בשנת 2020.
בישראל בלטה הסדרה "צל של אמת" שהציגה פתרון חלופי לשאלת רוצח תאיר ראדה.
פודקאסטים.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתחה תעשיית הפודקאסטים ובה גם סוגת פשע-אמיתי. מאחר שיצירת פודקאסט נגישה יחסית לעומת מדיות מושקעות יותר כמו ספרים או סרטים, במקרים שונים עיתונאים או סקרנים שחקרו פרשיות רצח בחרו בפודקאסט כאמצעי נוח להגעה לקהל רחב בקלות יחסית, וכך במקרים שונים נחשפו בפודקאסטים הוכחות חדשות שלא פורסמו קודם לכן, ולעיתים אלו גרמו גם לתיקים שנסגרו להיפתח מחדש. באוקטובר 2020 הפודקאסט האוסטרלי, "The Teacher's Pet", היה הראשון שגרם לדחייה בטיפול בתיק פעיל, בעקבות מעורבות היתר של הציבור במשפט שהיה חלק מקייס שסוקר באחד מפרקי הפודקאסט.
בישראל, החל לשדר באוגוסט 2016 הפודקסאט הישראלי "בואי נדבר רצח" בהנחייתן של שלי שמורק וקרן סיאורדיה.
טנסברג
אהבת חסד
מנחת עמק המצלבה
מנחת עמק המצלבה (נקרא גם מנחת רחביה, או מרו"ם - מסלול רחביה-מצלבה) היה מסלול נחיתה שהוכן בחופזה בעמק המצלבה בירושלים, בגן סאקר של היום, בזמן מלחמת השחרור. זהו אחד משני שדות תעופה מאולתרים שהוכשרו בירושלים במהלך הקרבות (השני היה המסלול בגבעת שאול), ומטוסי טייסת א' קיימו שם שגרת טיסות מתל אביב לירושלים ובחזרה. המטוסים הביאו עמם דואר, תרופות, נשק ונוסעים, ביניהם גם דוד בן-גוריון ויצחק שדה.
היסטוריה.
במהלך המצור על ירושלים, וחסימת כביש ירושלים–תל אביב, עלה צורך לשמור על הקשר בין הבירה לשפלה בדרך האוויר. עשרים מטוסי "אוסטר" (שנקרא גם "פרימוס"), שהשאירו הבריטים בשדה התעופה בעקרון נרכשו והוברחו תחת אפם של הערבים אל שדה דב, והפכו לגרעינה של טייסת א'. אף שהמסלול בגבעת שאול היה טוב יותר מהמסלול בעמק המצלבה, בשלב מסוים אי היה אפשר להשתמש בו משום שכוחות ערביים ירו עליו מהכפר דיר יאסין הסמוך.
ב-7 באפריל 1948 נשלח שלמה גילוץ, ראש מחלקת בינוי שדות תעופה במפקדת חיל האוויר במלחמת השחרור, לאתר שטח לשני מנחתים בירושלים. ביחד עם מאיר בץ, שהיה קצין ההנדסה של מחוז ירושלים, יצאו לחפש מקומות מתאימים לבניית מסלולי טיסה. הם סקרו מספר מקומות שלא נראו מתאימים ולבסוף עלו לרחביה לצפות על האזור. כשראו את עמק המצלבה החליטו לבנות שם אחד מהם.
המטכ"ל דיווח לבן-גוריון על מציאת מקום מתאים לשדה תעופה וביקש סכום של 7,000 לא"י להכשרת מסלול במקום. בן-גוריון כתב ביומנו: "סכום מצער – אך רק באמת אם המקום מתאים, ויש להתחיל בעבודה מיד."
גילוץ שכנע את מנהל חברת האשלג משה נובומייסקי בחשיבות הלאומית של העברת הציוד המכני הכבד מים המלח לירושלים לצורך בניית המנחת. הציוד הועבר מתחת לאפם של הבריטים בשיירת האשלג. כעבור שבוע דיווח מטה השירות למטכ"ל ששדה התעופה ברחביה, באורך 300 מטר, יהיה מוכן ב-17 באפריל ויתאים לנחיתה של הפרימוסים.
בפיקוחו של מאיר בץ, יישר דחפור את השטח (שהוא כיום גן סאקר) ו-500 מגויסים, כולל תלמידי בית ספר, פינו את העפר בידיהם לנחל הסמוך. לאחר מכן הורטב המשטח במים ומכבש דרכים הידק אותו. שבועיים לאחר התחלת העבודות תחת אש הצלפים מקטמון, היה שדה התעופה הקטן מוכן, ואפילו הוצב בו שרוול רוח לסימון כיוון הרוח.
ב-22 באפריל דיווח בץ שמסלול עמק המצלבה מוכן לנחיתה. פנחס ("פינייה") בן-פורת ושלמה גילוץ המריאו משדה דב כדי לנחות בו ולבדוק אותו, אך מזג האוויר הגרוע לא אפשר זאת, ולאחר שהייה ארוכה מעל השטח חזרו לתל אביב. אחר הצהרים, כאשר מזג האוויר השתפר, נחתו פינייה וגילוץ בעמק המצלבה, כשערביי בית שאהין צולפים עליהם ממול.
המסלול בעמק המצלבה היה בשטח משופע בכיוון צפון-מזרח. שיפוע המסלול, הגבעות בקצהו הצפון-מזרחי ומשטר הרוחות באזור חייבו לרוב נחיתות מדרום-מערב לצפון-מזרח. בעוד נחיתת המטוסים העמוסים הייתה נוחה יחסית בכיוון זה, ההמראות היו קשות יותר. כשעוצמת הרוח נחלשה, המריאו המטוסים דרומה. כדי להימנע מהירי של הצלפים הערבים משכונותיהם הקרובות לעמק המצלבה, נדרשו הטייסים להגיע מעל המסלול בגובה ביטחון של כ-2,000 רגל מעל פני השטח, ולהנמיך במעגלים. גם לאחר ההמראה היו הטייסים חייבים לטפס מעל השדה, ורק כשהושג גובה בטוח עזבו את האזור.