בתחילת שנות ה-90 פרסם הקלידן שי להב מודעה בעיתון בה הזמין מוזיקאים לחבור אליו, היחיד שנענה לו הוא גיטריסט צעיר, אורן ברזילי. ביחד כתבו שירים למופע שנקרא "מופע הארנבות של ד"ר קספר". ברזילי הזמין את דודי לוי לאחת ההופעות הראשונות, לוי אהב את מה ששמע והחל ללוות את הלהקה. בהמשך הוסיפו את הבסיסט איציק רייזנברג והמתופף צביקה כהן והפכו את שם המופע לשם הלהקה. בשנת 1992 הוחתמו על חוזה בחברת התקליטים הד ארצי. בינואר 1993 יצא השיר, "בשמלה אדומה" שזכה להצלחה ובעקבותיו יצאו השירים "בואי דינה", ו"יום שני השמח", אשר גם הפכו ללהיטים גדולים. אלבום הבכורה של הלהקה "מופע הארנבות של ד"ר קספר" אשר הופק מוזיקלית על ידי דודי לוי יצא בהמשך השנה וזכה לביקורות חיוביות והצלחה מסחרית.
בשנת 1994 הקליטה הלהקה את אלבומה השני, "מופע הארנבות של ד"ר קספר 2", גם הוא בהפקתו המוזיקלית של דודי לוי חברי הלהקה ניסו "להתבגר" וליצור אלבום קונספט, אך העניין לא נחל הצלחה. למעט הלהיט הקטן "אהובתי השונה", הלהקה לא הצליחה לשחזר את הצלחתה מהאלבום הקודם.
האלבום השלישי של הלהקה, "הו הו" שיצא בשנת 1995 בהפקתו של עובד אפרת החזיר את האנרגיות והיצירתיות ללהקה. האלבום הניב מספר להיטים, בראשם "אחלום לנצח", "מתוק יום הדבש", "הו הו" "השיר שלי" ו"תראו אותי" אך כמו קודמו לא הצליח לשחזר את הצלחת האלבום הראשון. בהמשך השנה חזר הבסיסט איציק רייזנברג בתשובה והחליט לעזוב את הלהקה. הוא הוחלף על ידי שי נובלמן במהלך סיבוב ההופעות.
בינואר 1996 התפרקה הלהקה, אם כי חבריה נכנסו באפריל 1996 לאולפן הקלטות להקליט מספר משיריו של נובלמן בשפה האנגלית.
לאחר התפרקות הלהקה עזב הגיטריסט אורן ברזילי לארצות הברית והיה מנהל מוזיקלי של ראפרים. בהמשך הוא חזר לישראל והפיק אלבומים ללהקות רוק. שי להב הקים (כמפיק) את להקת הבנים המצליחה היי פייב, אשר התפרקה מאוחר יותר. באלבומם האחרון הקליטו היי פייב גרסת כיסוי ל"אחלום לנצח" של הלהקה. צביקה כהן הפסיק לנגן וכיום הוא מנהל מלון בבוסטון בארצות הברית. שי נובלמן המשיך לקריירת סולו, לצד עבודה בתחומי המשחק והתקשורת. בתחילת שנות ה-2000 פתח בקריירת סולו בינלאומית מצליחה.
במאי 2004 הצטרף אורן ברזילי לסיבוב ההופעות של שי להב ולהקתו. במהלך ההופעות ביצעו את להיטיהם הגדולים של מופע הארנבות. בספטמבר באותה שנה קיימו יחד עם נובלמן שלושה מופעים רשמיים של הלהקה (בהרכב שונה). באחת ההופעות הצטרפו צביקה כהן ואיציק רייזנברג למספר שירים. שנה לאחר מכן יצא האלבום "מופע הארנבות של ד"ר קספר בהופעה חיה" אשר הוקלט במהלך הופעות האיחוד. בעקבות ההצלחה של סיבוב הופעות זה, יצאה הלהקה באוקטובר 2005 לסיבוב הופעות נוסף, ובו שש הופעות.
בקיץ 2007 החליטו אורן ברזילי ושי להב על איחוד נוסף למשך הקיץ. ההופעות היו אמורות להתחיל כבר ביוני, אך בעקבות אבל במשפחתו של אחד מחברי הלהקה נדחו ההופעות ליולי. ביחד עם אורן זיו, גלעד פסטרנק ויובי חייבי הרכיבו השניים הרכב חדש ללהקה והקליטו שני שירים חדשים, "עולם שקט" ו"אז" וקטע אינסטרומנטלי בשם "אגמה" ששולבו בהופעות. בסבב הופעות זה הודיעו כי ייכנסו להקלטות של אלבום חדש בספטמבר.
לאחר הצלחת סבב הופעות הקיץ וההחלטה להקליט אלבום חדש, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף לקראת האלבום. ביוני 2008 הוציאה הלהקה סינגל ראשון לקראת האלבום הבא, בשם "היא כל הסיפור". זמן קצר לאחר יציאת הסינגל "היא כל הסיפור", הלהקה יצאה להפסקה של כמספר חודשים, בעקבות מחלתו של ברזילי (תסמונת גייאן-בארה). לאחר הבראתו, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות מחודש והוציאה את הסינגל "עולם שקט" שזכה להצלחה ענקית. ב-2 באפריל 2009, יצא האלבום "סוף לא טוב" שזכה להצלחה וכלל את "היא כל הסיפור" ו"עולם שקט". מאוחר יותר הצטרף ללהקה הגיטריסט אריאל פוליאקוב.
באפריל 2011 הוציאה הלהקה את הסינגל "הכל יהיה בסדר" אשר היה הלהיט היחיד מהאלבום שיצא בספטמבר והחמישי במספר, "בן חורג".
בנובמבר 2013 הוציאה הלהקה לראשונה אלבום אוסף לרגל 20 שנות פעילות בשם "מופע הארנבות של ד"ר קספר - האוסף". האלבום כולל 21 מלהיטיהם הגדולים לאורך השנים.
ב-10 בדצמבר 2015 יצא האלבום המלא "מנגינות" הכולל 11 שירים חדשים, אשר מתוכו הצליחו וזכו להשמעות רבות ברדיו: "מנגינות" (שיצא במאי 2015), ו"בוקר חדש" (שיצא בנובמבר 2015).
ב-28 בינואר 2016 הושק האלבום החדש בהופעה חגיגית במועדון התיאטרון בתל אביב. וסיבוב הופעות שנמשך כשנה ובינואר 2018 הלהקה חגגה 25 שנות פעילות ופתחה בסיבוב קטן של הופעות חגיגיות עם שירים שלא בוצעו בשנים אחרונות באף הופעה.
ב-13 במרץ 2019 הלך לעולמו איציק רייזנברג, לאחר שסבל מספר שנים ממחלת טרשת נפוצה.
קבוצת הפלטינה
קבוצת הפלטינה או משפחת הפלטינה היא קבוצה שמכילה שש מתכות בעלות תכונות פיזיקליות וכימיות דומות. המתכות הן רותניום, רודיום, פלדיום, אוסמיום, אירידיום ופלטינה. כה רב הוא הדמיון ביניהן, עד כי לרוב הן נמצאות בטבע בשכנות זו לזו. דמיון זה נובע מכך, שמתכות מעבר אלו צמודות אחת לשנייה בטבלה המחזורית ויוצרות צורת מלבן.
היסטוריה.
סגסוגות פלטינה טבעיות היו ידועות לאדם כבר מלפני מאות שנים. האזכור האירופאי הראשון לפלטינה היה בכתביו של הומניסט איטלקי ב-1557 כשכתב על מתכת מסתורית שנמצאה במכרות במרכז אמריקה.
הספרדים כינו את המתכת "פלטינה" או "כסף קטן" כשהם נתקלו בה לראשונה בקולומביה. הספרדים התייחסו אל פלטינה בתור זיהום בכסף שהם כרו.
שימושים.
שש המתכות הללו מתפקדות כזרזים של תגובות כימיות, בעלות עמידות יוצאת דופן לתגובות כימיות רבות ומתאימות לתכשיטים. כמו כן, יש להן מערך אלקטרונים יציב במיוחד. תכונות אלו מנוצלות על ידי התעשייה.
התעשייה הכימית משתמשת בפלטינה או סגסוגות פלטינה ורודיום בזירוז תהליכים כימיים כמו חימצון חלקי של אמוניה תוך יצירת חנקן חמצני שהוא חומר גלם לדשנים, חומרי נפץ וחומצה חנקתית.
למתכות מקבוצת הפלטינה שימוש נרחב בסינתזות בכימיה אורגנית.
בבתי זיקוק, פלטינה היא זרז שימושי בטיהור נפט גולמי ותהליכים נוספים בייצור אוקטן, בנזין ותרכובות ארומטיות לתעשייה הפטרוכימית.
מאז 1979, יצרני מכוניות משתמשים במתכות מקבוצת הפלטינה בתור משטחים מחמצנים בממיר קטליטי, שגורמים לפחמן חד-חמצני (CO) להגיב עם חמצן וליצור פחמן דו-חמצני (CO2) ובכך להפחית את הנזק הסביבתי.
ז'ואן מירו
ז'ואן מירו אי פרה (בקטלאנית: Joan Miró i Ferrà; נכתב גם חואן על-פי ההגייה הספרדית; 20 באפריל 1893 – 25 בדצמבר 1983) היה צייר, פסל וקדר שנולד בברצלונה, קטלוניה, ספרד, והיה מהאמנים הגדולים של זרם הסוריאליזם המופשט. מירו פעל בשלוש ערים - פריז, ניו יורק וברצלונה וחי לא מעט על הקו בין שלוש ערים אלו, כששלושתן מחזיקות בחלק מיצירותיו המפורסמות.
חייו.
מירו גדל בשכונת ברי גוטיק שבברצלונה. הוא נמשך לקהילת האמנים שהתקבצה במונפרנאס ועבר לפריז בשנת 1919, שם פיתח את סגנונו הייחודי בהשפעת משוררים וסופרים סוריאליסטים. עבודותיו הסוריאליסטיות נחשבות מהמקוריות ביותר במאה ה-20.
ב-1926 שיתף פעולה עם מקס ארנסט. בעזרתו של מירו, יצר ארנסט את טכניקת הגרטאז' ("grattage") - גירוד צבע יבש מהבד.
מירו נישא לפילר חונקוסה בפלמה דה מיורקה ב-12 באוקטובר 1929, ולזוג נולדה בת, דולורס, ב-17 ביולי 1931.
מירו היה מהרדיקליים ביותר מבין התאורטיקנים הסוריאליסטיים (מייסד הסוריאליזם אנדרה ברטון תיאר את מירו כ"הסוריאליסט ביותר מכולנו"), ובכמה מאמרים וראיונות החל משנות ה-30 הביע בוז לציור קונבנציונלי ואת רצונו "לרצוח" אותו לטובת אמצעי חדש להבעה.
אך יחד עם סגנונו הסוריאליסטי הקיצוני של מירו הוא הרבה להשתמש ב"עוגנים" בעבודותיו. הכוונה היא שאת מרבית עבודותיו הוא מבסס על אובייקט אחד או שניים ברורים וקלים לזיהוי (למרות השינוי המתבצע בהם). אובייקטים אילו מאפשרים למתבונן להבין יותר בקלות את נושא הציור. לרוב העוגנים של מירו הם דמויות של נשים, גורמי השמים ובעלי חיים. דוגמאות לעוגנים ביצירותיו של מירו בציור האישה המתרחצת (עוגן של דמות אישה, שיערה וירח). "האמהות" (עוגן של דמויות נשים) והארוחה אצל הנסיכה הקטנה (שדמות הילדה משמשת כעוגן).
בעשורים האחרונים לחייו האיץ מירו את עבודתו באמצעים שונים ויצר מאות יצירות קרמיקה, כולל 'חומת השמש' ו'חומת הירח' בבניין אונסק"ו בפריז. בין השאר הוא הכין גם ציורי חלון זמניים על זכוכית.
ב-1954 זכה בפרס ההדפס של תערוכת הביאנלה של ונציה, וב-1980 קיבל את מדליית הזהב לאמנויות היפות ממלך ספרד, חואן קרלוס הראשון.
למירו נודעה השפעה רבה על ציירי האקספרסיוניזם המופשט, ביניהם גורקי, פולוק, אידה קולמייר ורותקו. אולם ההשפעה לא הייתה חד-צדדית: החל משנות ה-60 ניכרה בציוריו של מירו השפעה חוזרת של אותם אמני המופשט האמריקאים, שהושפעו כאמור בתחילת דרכם ממירו עצמו. שלושת ציורי "כחול" משנת 1961, המוצגים במרכז ז'ורז' פומפידו בפריז, הם עדות מובהקת לכך.
אחת הסיבות לאהבה הגדולה של בני העיר ברצלונה למירו נעוצה בהתנהלותו הפוליטית ולאו דווקא האומנותית. מירו התנגד למשטר פרנקו ואף יצר יצירות מפורסמות הקורות תיגר על משטרו של הגנרל (כמו החקלאי הקטלני וכרזת "עזרו לספרד" שנועדה לעודד מתנדבים מכל העולם לבוא ולתמוך ברפובליקאים). אף על פי שידע שחייו בסכנה, ביקר מירו בברצלונה בזמן מלחמת האזרחים ואף לאחר ניצחון פרנקו, כדי לעודד את רוח בני העם הקטלוני.