אשד מתאר את יעקב צוואנגר כדמות מרתקת, אדם שנטל חלק במהפכת אוקטובר, נתגלגל לגאורגיה בה מילא תפקיד נכבד, ברח לארגנטינה, משם לצרפת ולבסוף הגיע לארץ ישראל. בארץ ישראל היה צוואנגר ממייבשי הביצות בעמק יזרעאל, לאחר מכן היה בעל תפקיד בכיר בחברת הרכבות ובסוף השתכן בשכונת מונטיפיורי בתל אביב, בה בנה את מגדל המים של השכונה והיה יושב ראש ועד השכונה. אשד מגלה כי צוואנגר היה איש הש"י, זרוע המודיעין של "ההגנה" וחשף רשת ריגול גרמנית נאצית שפעלה משכונת הטמפלרים שרונה, שממול לשכונת מונטיפיורי, וכתוצאה מכך גורשו מהארץ שני סוכנים נאצים, ולרשת הריגול הגרמנית נגרם נזק חמור. לדברי אשד הדבר עורר את זעמם של הנאצים ששאפו לחסלו.
לעומת זאת היה שיינצויט, לדברי אשד, דמות אפלולית, קבלן וסוחר קרקעות עשיר, אשר בשנת 1935 יסד את חברת הנדל"ן "תל נוף". החברה מכרה ליהודי פולין מגרשים "בעיר החדשה תל נוף" על אדמות תל נוף שהיו בבעלותו. הוא פרסם את המיזם בתצלומים וחוברות ואף באמצעות פרסום בקולנוע.
אשד ממשיך ומספר כי בשנת 1937, כאשר חלפו שנתיים ושיינצויט לא הציג התקדמות בבניית העיר המובטחת, נשלח המהנדס צוואנגר, כדי לראות את תוכניות הבנייה. שיינצויט הציע לצוואנגר לראות את העיר עצמה, במקום את התוכניות. השניים יצאו לתל-נוף ומאז נעלמו עקבותיו של צוואנגר וגופתו נתגלתה טמונה במקום רק לאחר חקירתו של תדהר. הוברר כי שיינצויט חנק את צוואנגר למוות והורה לעוזרו הערבי לקבור את הגופה. שיינצויט הורשע ברצח ונדון לחמש עשרה שנות מאסר. אשד עורר במחקרו את התמיהות מדוע קיבל שיינצויט עונש כה קל על רצח, ועבד אלקאדר שרק סייע בעבירה נדון למוות (בפועל לא היה מקום לתמיהות אלו, העונש הקל יחסית שהוטל על שיינצויט היה מאחר שהורשע בהריגה בלבד, ועבד אלקאדר לא הורשע כלל אלא שימש כעד המלך מטעם התביעה). לדברי אשד היה המניע לרצח כפול, השתקתו של המהנדס שעמד לחשוף את המרמה שבמיזם של שיינצויט, אך יותר מזה - שיינצויט שהיה מרגל נאצי חיסל את האיש שחשף את רשתות הריגול הנאציות בארץ ישראל ורציחתו הייתה נקמה על חשיפת הסוכנים הנאצים.
אשד מספר כי פעילותו של שיינצויט כסוכן נאצי הייתה בשירותו של אדולף אייכמן שאף בא לביקור בזק בארץ ישראל על מנת לפגוש ולהפעיל את סוכנו שיינצויט. שנים מאוחר יותר, לדברי אשד, בעקבות בדיקת הארכיונים של הגסטפו בגרמניה, נחשפו הקשרים בין אייכמן ושיינצויט שהראו כי לגרמנים הייתה בארץ רשת ריגול שפעלה בשירות גרמניה עוד מימי מלחמת העולם הראשונה ובמסגרתה פעלו ערבים, טמפלרים גרמנים, וגם יהודים שפעלו עבור בצע כסף, אשר שיינצויט היה אחד מאנשיה.
על גרסתו של דוד תדהר אומר אשד כי תדהר "לקח לעצמו את כל הקרדיט" על גילוי גופת המהנדס בעוד שאנשי המסדר החשאי "האחים הנאמנים", שצוואנגר השתייך אליו, ערכו "ציד אדם", חסר תקדים בתולדות הארץ, כשהם נחושים לעשות הכול על מנת לגלות את מה שקרה לצוואנגר חברם, והם אלו שנתנו "טיפ" לדוד תדהר לחפש את הגופה באדמותיו של שיינצויט בחולות תל נוף, והוא מצדו הזעיק את אנשי המשטרה לחפשה בתל נוף.
סיפורו של חנוך ברטוב.
בשנות החמישים, שנים אחדות לאחר שראובן שינצוייט שוחרר מן הכלא, פגש הסופר חנוך ברטוב את שינצוייט. היה זה כאשר שינצוייט בא לברטוב על מנת לבדוק אפשרות לשכור ממנו דירה. ברטוב זיהה אותו כרוצח המפורסם, שאחרי משפטו עקב בדקדקנות בילדותו, ואשר אף היה קרוב משפחה של אחד מחבריו של ברטוב. על סמך פגישה זו כתב ברטוב את הסיפור "דוברין האדם" שהוא, ככל הנראה סיפורו הקצר הידוע ביותר של ברטוב, לפי מספר הקבצים והאנתולוגיה שבהם הופיע.
הסיפור הופיע במקור ב-1958 בכתב העת "משא" מוספו הספרותי של העיתון "למרחב", בשם שונה במקצת "אדם ושמו דוברינין", ומאז חזר והופיע באנתולוגיות ומבחרי סיפורים שונים ואף תורגם לפורטוגזית.
רחוב צוואנגר.
על שמו של צוואנגר, תושב שכונת מונטיפיורי בתל אביב, נקרא רחוב בשכונת מגוריו. שמו של הרחוב שונה, וכיום הוא קרוי רחוב משה איסרליש.
עיון בתיק.
בשנת 2013 נדרש בית המשפט העליון לדון מחדש בתיק זה, בעקבות בקשתו של סטודנט לעיין בתיק, כחלק מעבודה סמינריונית. רשמת בית המשפט העליון, ליאת בנמלך, קבעה כי "יתאפשר העיון במזכירות בית המשפט וזאת תחת בדיקה קפדנית של המזכירות כי אין בעיון כדי לפגוע בשלמותו של התיק וכי כל מסמך המוצא ממנו יושב למקומו".
יסעור (עוף)
יסעור
מרטין ויינק
מרטין ויינק (גרמנית: Martin Weinek; נולד ב-5 ביוני 1964) הוא שחקן טלוויזיה אוסטרי, יצרן יין, יזם ובדרן. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמפקח פריץ קונץ בסדרת הטלוויזיה "המפקח רקס".
חייו.
ויינק למד דרמה בשנים 1983–1986 אצל הפרופסור פטר פ. יוסט.
החל מ-1986 ויינק היה חלק מלהקת התיאטרון "Group 80" בווינה וגילם תפקיד קטן של נער מעליות בסרט "Nachsaison". בשנת 1987 הוא שיחק בפסטיבלי Recklinghausen תחת בימויו של גאורג מיטנדריין במחזה "לכנר אדי מביט אל תוך גן עדן" וכן שיחק כמטאטא רחובות בסרט "Müllomania" תחת בימויו של דייטר ברנר. בשנים 1988–1989 שיחק בתאטרונים שונים, בין השאר ב-Jura Soyfertheater Vienna. בנוסף, ביים מספר מחזות בתיאטרון הרנאסלר בשנים 1990–1991. ברווחים שבין חובותיו לתאטרונים, שיחק ויינק בקולנוע ובטלוויזיה. ב-1989 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה Calafati Joe.
מלבד משחק, ויינק מגדל ומכין יין ביחד עם אשתו אווה, שעובדת כמחזאית. השניים החלו בתחביב גידול היין ב-1993 והם בעלי חווה בשטח 30 דונם ליד הייליגנברון.
קספר קאפארוני
גספר "קספר" קאפארוני (איטלקית: Gaspare "Kaspar" Capparoni; נולד ברומא ב-1 באוגוסט 1964) הוא שחקן איטלקי.
ביוגרפיה.
קספר קאפארוני נהייה שחקן תיאטרון בגיל 18, והודרך על ידי ג'וזפה פטרוני גריפי. ב-1984 הופיע בסרט "פנומנה", תחת בימויו של דאריו ארג'נטו. קאפארוני שיחק במספר רב של סרטים שזכו להערכה, בהם:
הוא גם מכבב בסדרות טלוויזיה, ביניהן באופרת הסבון "Ricominciamo" (שנת 2000), המיני-סדרה "Piccolo mondo antico", הסדרה "Incantesimo 4" (שנת 2001) ו-"Elisa di Rivombrosa" (שנת 2003), המיני-סדרה "La caccia" שבוימה בידי מאסימו ספאנו (שנת 2005), בה הוא האנטי-גיבור של אלסיו בוני, וכן בסדרה "קפרי" (שנת 2006).
בשנת 2007 הוא מגלם את הגיבור במיני-סדרה "Donna Detective" שבוימה בידי ציניזיה טוריני ובשנת 2008 כיכב בסדרה "המפקח רקס" לצד מרטין ויינק (הסדרה בוימה על ידי מרקו סראפיני), ובסדרה "קפרי 2", שבוימה על ידי אנדראה ברזיני וג'ורג'ו מולטני.
שנהב (פירושונים)
שלמה דברת
פאר
מיאמוטו מוסאשי
מִיָאמוֹטוֹ מוּסָאשִי (יפנית: 宮本 武蔵; 1584 - 13 ביוני 1645) היה מומחה לוחמה בחרב יפני שהתפרסם בזכות סגנון הלחימה הייחודי שלו וניצחונותיו בדו-קרבות רבים. מחברו של "ספר חמש הטבעות", ספר העוסק באמנות לחימה, אסטרטגיה, טקטיקה ופילוסופיה. הספר פופולרי עד היום.
מיאמוטו מוסאשי הוא אחד הסמוראים הידועים ביותר בכל הזמנים, ונחשב דמות איקונית רבת השפעה על התרבות היפנית. עד כה צולמו לפחות 36 סרטים על חייו, אחד מהם אף זכה בפרס אוסקר. הוא מופיע כדמות בספרים, סדרות מאנגה, ומשחקי מחשב רבים.
חייו.
נעוריו.
שנת הלידה של מיאמוטו והשנים הראשונות לחייו שרויות במחלוקת. מקובל להגיד כי מיאמוטו נולד ב-1584, כיוון שב"ספר חמש הטבעות" אומר מיאמוטו כי "שנות חייו מגיעות לשישים". ישנן עדויות הסותרות את ההשערה - על קברו של אביו של מיאמוטו כתוב כי נפטר בשנת 1580, ולפי הגנאלוגיה של משפחת מיאמוטו, הוא נולד ב-1582.
אביו של מוסאשי, מוּנִיסָאי, היה לוחם חרב וג'יטה ידוע, וקיבל מהשוגון את תואר "הלוחם הטוב ביפן" כשהיה צעיר. לפי הגרסאות של חלק מההיסטוריונים, הוא התגרש מאמו של אחרי לידתו, והיא עזבה את הבית והשאירה את הילד אצל האב. מיאמוטו התחנך אצל דודו, כהן בודהיסטי במקדש שוריאן, ולמד מאביו את אומנות החרב ואת טכניקות הג'יטה המשפחתיות. ככל הנראה, בסביבות שנת 1589 היה צריך מוניסאי לברוח ממקום מגוריו בגלל איום מצד אחת המשפחות המקומיות. לא ידוע מי המשיך ללמד את מיאמוטו את אמנות החרב; ייתכן כי למד בבית ספר יושיוקה ריו. שנים לאחר מכן, הביס מיאמוטו את מורי בית הספר בקלות.
מיאמוטו נלחם בדו-קרב הראשון שלו כשהיה בן שלוש-עשרה, מול לוחם בשם ארימה קיהי. על-פי מיאמוטו עצמו והאגדות עליו שנכתבו מאוחר יותר, קיהי היה לוחם נודד, שנלחם כדי לשפר את כישורי החרב שלו. הוא הכריז שיילחם עם מי שייענה לאתגר שלו, ומיאמוטו נענה לקריאה. דודו של מיאמוטו ניסה להתנצל בשבילו ולמנוע את הדו-קרב, אך מיאמוטו התעקש להשתתף בדו-קרב וניצח את קיהי כאשר הוא חמוש במקל עץ ארוך בלבד.
ב-1599, כאשר היה בן 15, עזב מיאמוטו את הבית. הוא נדד ממקום למקום ונלחם בדו-קרבות. בשנת 1600 הוא השתתף במלחמה בין משפחת טויוטומי לבין משפחת טוקוגאווה, בצדם של טויוטומי. הוא השתתף במספר קרבות, בכלל זאת קרב סקיגהארה. לאחר תבוסת צבאות טויוטומי, האזכורים ברשומות התקופה אודותיו נעלמים למספר שנים.
דו-קרבות.