"סעיף 4 לחוק מחייב, כי שני בני הזוג יעבדו במקומות עבודה שבהם מוענקת "הזכאות ההורית", תנאי ראשון הוא שלאישה תהיה זכאות במקום עבודתה". כמו כן, טענה המשטרה: "זכויות יתר אלו הנתנות לעובדות, אינן בגדר הפלייה, אלא העדפה מתקנת". הנתבעת הוסיפה כי זכויות מכוח הורות אינן מעוגנות בחקיקה ראשית, על-כן אין לכפותן על מעביד בניגוד לרצונו. הענקת ההטבה המבוקשת היא התערבות בהסכם קיבוצי וכן, תטיל על המגזר הציבורי עלויות ניכרות. באשר לפסקי הדין האזוריים שהוזכרו בטענות התובע - ערעורם טרם נדון בבית הדין לעבודה.
בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע - פסק דין.
בית-המשפט קיבל את עמדת התובע וקבע: "הזכות הניתנת בסעיף 4 היא זכות שבהורות, דהיינו זכות הניתנת לשני בני הזוג בהיותם הורים לילדים. זוהי זכות שאם תוגבל בחלותה רק במקרה והיא קיימת בשני מקומות העבודה הן של הבעל והן של האשה - נמצא עצמנו מרוקנים מתוכן את הרצון, הכוונה והמטרה של החוק - לחסל את הדעות הקדומות, הסטראוטיפים ואותו פטרנליזם המנסים כולם להטיל רק על האשה או בעיקר עליה, את המטלות ההוריות. זוהי התוצאה אליה מביאה הפרשנות הדווקנית של סעיף 4, ואותה בית הדין לעבודה, אינו יכול לקבלה".
בית המשפט שהתעמק בשאלה: "מהי העדפה מתקנת והגבול הדק בינה לבין הסטראוטיפ" ציטט מהמאמר "על השוויון" שכתבה פרופ' פרנסס רדאי:
בית המשפט גם הפנה לפסקי דין נוספים שעסקו בנושאי שוויון ואפליה, לדוגמה:
בית המשפט האזורי בבאר שבע קבע כי הפרשנות המוצעת על ידי הנתבעת לסעיף 4, לפיה מדובר בהעדפה מתקנת לנשים יוצרת "מעגל קסמים, לפיו נשים תמיד יחשבו עובדות מדרג שני, שלא יכולות להישאר יום עבודה שלם, וודאי שלא מעבר לשעות העבודה המקובלות".
כמו כן, בית הדין קבע כי, ההסכם הקיבוצי הקיים במשטרת ישראל מפורש לאורו של סעיף 4 ופרשנות התובע לסעיף 4 אינה מהווה התערבות בהסכם הקיבוצי. לטענת משטרת ישראל בדבר העלויות הגבוהות למגזר הציבורי, התייחס בית הדין באומרו שבשלוש השנים האחרונות נדונו שני מקרים בלבד בבתי הדין האזורים, ויתרה מכך, "...הבטחת שוויון עולה כסף... שכדאי וצריך לשלמו כדי להבטיח את היותנו חברה השומרת שוויון".
לסיכום, בית הדין קבע כי התובע רשאי לעבוד יום עבודה מקוצר אם הוא ממלא אחר שאר התנאים בחוק, בדומה לשוטרות אמהות.
בית הדין הארצי לעבודה - ערעור על פסק הדין.
ב-31 באוגוסט 2003 הכריע בית הדין הארצי לעבודה בערעור שהוגש לו. בהרכב ישבו הנשיא סטיב אדלר, השופט שמואל צור, השופטת ורדה וירט-ליבנה, נציגת עובדים אורלי ביטי, נציג מעבידים בנימין ליברמן.
עיקרי התייחסויות הרכב בית הדין.
שופטי הרוב (מלבד השופט שמואל צור) פירשו את סעיף 4 לחוק בהתאם לפרשנות התכליתית המאפשרת לאב לנצל את הזכות המוקנית לאמהות במקום עבודתו אף אם אשתו העובדת אינה זכאית לזכות כזו במקום עבודתה.
הנשיא סטיב אדלר סבר שהחוק במקרה דנן סובל שתי משמעויות: הפרשנות המילולית הנסמכת על דעת חברי הכנסת שעסקו בחקיקת החוק, והפרשנות התכליתית. לדעתו, עדיפה פרשנות המקדמת שוויון במקום עבודת בן הזוג.
השופטת ורדה וירט-ליבנה מוסיפה, שבכותרת סעיף מס' 4 לחוק מצוין: "בזכות הורות". כמו כן, היא מציינת שבדברי ההסבר לתיקון סעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (שהתקבל בשנת 1995) מצוין שמטרת התיקון "להעמיק את תפיסת ההורות בתפקידם של שני בני הזוג ולאפשר לכל אחד מהם, לפי רצונם, לנצל את הזכויות בקשר ליום עבודה מקוצר...".
על כן, קובעת השופטת, תכלית החוק היא לקדם את השוויון המגדרי בין הורים עובדים באופן שיוכלו להחליט בעצמם מי מהם ינצל את זכויות ההורות הקיימות במקום עבודתם.
נציגת העובדים גב' ביטי התייחסה לנורמות החברתיות ותפיסת השוויון המשתנות בכל דור. ברבע האחרון של המאה ה-20 תפיסת השוויון התפתחה לאחריות הורית משותפת, שמשמעותה ששני ההורים חולקים באחריות בכל הנוגע לעבודת הטיפול בבית ובמשפחה. לדעתה ההסדרים בשוק העבודה צריכים להשתנות בהתאם. בהיות שני ההורים אנשים עובדים, חלוקת הנטל (בתחום הפרטי) על כתפי שניהם תקל ותאפשר זאת.
בהקשר הנוכחי, התגלתה מחלוקת בין שני נציגי הציבור. נציג המעבידים, מר ליברמן, סבר כי יש להכיר בזכותו העצמאית של האב בשם "טובת הילד". לטענתו, המוטב העיקרי של החוק הוא הילד. מטרת החוק הייתה לאפשר לילד שאחד מהוריו יטפל בו, ולא להיטיב איתם. נציגת העובדים חלקה על נציג המעבידים, וטענה כי מטרת החוק להגן על זכותם של ההורים עצמם: מימוש עצמי "כחבר מועיל ושווה זכויות" הן בתחום הציבורי והן בתחום הפרטי.
השופט שמואל צור סבר, בדעת מיעוט, כי לשון החוק וכוונת המחוקק מחייבים את התוצאה הקשה כהגדרתו (היוצרת חוסר שוויון) והחליט לקבל את ערעור המדינה. לדבריו, בפסק דין יהב, ההתייחסות בסעיף 4 לחוק הייתה למונח "עובדת" שיכול היה לקבל הן משמעות של עובדת שכירה והן משמעות של עובדת עצמאית. לעומת זאת המונח "מכח זכאותה", לדעת השופט, הוא ברור וחד משמעי ולא ניתן להרחיב את פרשנותו. דהיינו, אב יוכל להשתמש בזכות הורות רק במידה שזכות כזו נתונה לאשתו במקום עבודתה (והיא לא השתמשה בה). לצורך תיקון חוסר השוויון הקיים בחוק הנוכחי, יש לשנות את החוק – וזה תפקידו של המחוקק.
פסק דין.
ערעור המדינה נדחה, בדעת רוב. המדינה חויבה בהוצאות המשיב בסכום של 5,000 ש"ח.
פסקי דין נוספים בנושא זה.
פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו הוא אחד משלושה פסקי דין של בית הדין הארצי לעבודה שעסקו בקביעת המשמעות של "זכות בקשר להורות", המופיעה בסעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. כאמור, בפסק דין אלכסנדר מוסקלנקו נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, אף אם אשתו עובדת במקום עבודה שבו לא ניתנת זכות זו.
בפסק דין נוסף, פסק דין מנחם יהב, נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, אף אם אשתו היא עובדת עצמאית (ולא עובדת שכירה). בעקבות פסק הדין תוקן החוק, ונקבע בו במפורש שהזכות נתונה למי ש"בת זוגו היא עובדת או עובדת עצמאית ולא נעדרה מעבודתה, מעסקה או מעיסוק במשלח ידה".
בפסק דין שלישי, פסק דין דן בהט, נקבע כי הזכות לתשלום בגין "שעות עודפות" לאימהות בשירות המדינה אינה בגדר "זכות בקשר להורות", דהיינו התשלום הנוסף בגין שעות עודפות הוא בגדר זכות יתר לאימהות עובדות, המותרת לפי סעיף 3(ב)(3) לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
טובי אלדרוורלט
קורניליה פורט
קוֹרְנִיליָה קלארק פוֹרט (באנגלית: Cornelia Clark Fort; 5 בפברואר 1919 - 21 במרץ 1943), הייתה טייסת אמריקאית שהתפרסמה בשל שני אירועי טיסה. בעודה מפקחת על טיסת אימון אזרחית בפרל הארבור, היא הייתה לטייס האמריקני הראשון שנפגש בגל המפציצים היפני במהלך המתקפה על פרל הארבור, ונמלטה בעור שיניה מתקיפה אווירית לאחר שנחתה. שנה אחר-כך הייתה פורט לחברה השנייה ביחידה שנקראה אחר כך טייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots), והעבירה מטוסים מהמפעלים לשדות התעופה כאשר הייתה לטייסת הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שנהרגה בשירות פעיל.
ראשית חייה.
פורט נולדה למשפחה עשירה ומכובדת בנאשוויל במדינת טנסי. אביה, רופוס אלייג'ה פורט (Rufus Elijah Fort), היה מייסד חברת ביטוח החיים "National Life and Accident Insurance Company". פורט סיימה את לימודיה בקולג' שרה לורנס (Sarah Lawrence College) ב-1939.
לאחר סיום לימודיה הצטרפה פורט לארגון המתנדבות "Junior League of Nashville" שעסק בחינוך ובצדקה. היא הראתה עניין בטיסה בצעירותה, ובסופו של דבר למדה לטוס וקיבלה רישיון טיס בהוואי.
המתקפה על פרל הארבור.
כאשר עבדה כמדריכת טיסה אזרחית בפרל הארבור, הייתה פורט בדרך מקרה לאחת מהעדים הראשונים למתקפה האווירית של חיל האוויר היפני על פרל הארבור שהייתה הסיבה שבעטיה הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. בבוקר יום ראשון, ה-7 בדצמבר 1941, הדריכה פורט טייס מתלמד לנחות ולהמריא במטוס חד-כנפי מדגם Interstate Cadet. המטוס שלה ומספר מטוסים אזרחיים נוספים היו המטוסים האמריקנים היחידים שהיו באוויר בסמוך לנמל באותה שעה. פורט ראתה מטוס קרב שטס ישר בכיוונה והיא נטלה מיד את ההגאים מידי התלמיד ונסקה למעלה מעל למטוס המתקרב. רק אז ראתה את סמל השמש העולה על הכנפיים. בתוך דקות היא ראתה תימרות עשן מתנשאות מעל פרל הארבור ומפציצים נוספים מתקרבים. היא הנחיתה במהירות המטוס בשדה התעופה האזרחי ג'ון רוג'רס בסמוך לכניסה לפרל הארבור. מטוס A6M זירו שרדף אחריה צלף במטוסה ובמסלול שעה שהיא ותלמידה נסו למחסה. בהתקפה נהרג מנהל השדה ושני מטוסים אזרחיים נוספים שהמריאו משדה זה לא שבו.
שירות צבאי.
בשל המצב קורקעו כל הטיסות האזרחיות בהוואי ופורט חזרה ליבשת בתחילת 1942. היא השתתפה כקריינית בסרט קצר שניסה לקדם איגרות חוב למימון המלחמה שהיה מוצלח והוביל להזמנתה לנאום בכנסים. מאוחר יותר באותה שנה גייסה אותה ננסי לאב (Nancy Love) לשרת ב"טייסת העזר של טייסות להעברת מטוסים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron ראשי תיבות WAFS), היחידה שקדם לטייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots, בראשי תיבות WASP). היא הייתה האישה השנייה שהתקבלה ליחידה. תפקיד היחידה היה להעביר מטוסים ממפעל הייצור לשדות תעופה בארצות הברית.
מותה.