יצחק אייזיק לובצקי נולד בשנת 1872 בטורץ אשר ברוסיה הלבנה, בשטח האימפריה הרוסית. אביו, דוד אליהו, היה סוחר, ועוד בילדותו של יצחק אייזיק עברה משפחתו מטורץ להורודיה, שמופיעה במספר סיפורים שכתב מאוחר יותר. נודע כילד פלא, ובגיל צעיר ברח מבית הוריו כדי להשתלם בישיבות מינסק ווולוז'ין. מאוחר יותר, הוא נדד בעיירות והתפרנס כחזן וכדרשן. לובצקי נישא בגיל 17 לאישה מבוגרת, אך ברח מביתו לאחר שהרתה, מבלי להעניק לה גט.
למד לימודי מוזיקה באיטליה, אותם סיים בהצטיינות. כשחזר לרוסיה גויס לצבא, אך גם משם נמלט זמן קצר לאחר מכן. הוא התגורר מספר שנים בגליציה ושימש שם כמזכיר חברת "אהבת ציון", כמרצה לזמרה, ולאחר מכן הוא ניצח על המקהלה של בית כנסת גדול בווינה.
לובצקי הרבה לפרסם בעיתונות העברית ביקורות, מאמרים פובליציסטיים וגם סיפורים פרי עטו. הוא גם התכתב רבות עם אחד העם, אך סירב לבקשתו לשלוח אליו את כתובתו, כנראה מחשש שיאתרו אותו ויחייבו אותו לתת גט לאשתו. על פי סגנונם של מכתביו ואשפוזיו בבית חולים, עליהם סיפר לאחר העם, מסיקים חוקרים שכנראה סבל מאיזו הפרעה נפשית. בסופו של דבר כנראה שהתגרש מאשתו הראשונה, כי בווינה הוא נישא למארי בריינין, אחותו של ראובן בריינין, ונולדו להם שלושה ילדים.
לובצקי גם נהג להשקיע בבורסה, ואף הרוויח סכום מאוד גדול שם, אך הפסיד את כולו עם תום מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 התאבד בביתו, לאחר שפתח את צינורות הגז.
משה אונגרפלד כתב במאמרו שיצחק אייזיק לובצקי התבלט בכשרונותיו ובנטייתו המוזיקלית, אך הצטיין גם באי-שקט נפשי, שגרם לו לברוח מעצמו ומזולתו, ועובדה זו אפיינה את התנהגותו. הוא ברח מבית הוריו, מאשתו הראשונה, מהצבא, ובסופו של דבר מהחיים.
עבודתו.
לובצקי התעסק בתחומים מגוונים: מוזיקה, אמנות פלסטית, ספרות יפה, ביקורות ספרותיות ופובליציסטיקה. היה מעורב בפולמוס נורדאו - אחד העם והרבה לפרסם ב"המגיד", הצופה, השילוח, וגם ב"הדור". הוא הושפע מאוד מהתרבות המערב אירופית והיה אסתטיקן רומנטי. דגל בטוהר הז'אנר - לכל ז'אנר יש את כלליו שלו ועל האמן היוצר להקפיד בדרישות הז'אנר. ביקורתו הייתה לרוב שלילית והתקפית; הוא היה נוהג להעלות כמה קווי אור ביצירות, ומיד לאחר מכן היה תוקף בביקורת שלילית.
תחילה הושפע מאוד מיצירתו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, והיה אחד הראשונים שאבחנו ואף נתנו סימנים בדמותו של התלוש בספרות העברית, שכידוע הרבה להופיע ביצירת ברדיצ'בסקי. במהלך השנים הוא התאכזב מבריצ'בסקי ופנה לכיוונים אחרים. בכל אחד מהתחומים שעסק השתדל להטביע את חותמו המיוחד. מבחינה ספרותית, אין גיבוריו של לובצקים מתלבטים בקונפליקטים לאומיים-מסורתיים, אלא בבעיות אינדוידואליות - פסיכולוגיות. אילו דמויות מנוכרות שעוסקות במתהווה בתוך נפשן בלבד, והן מנותקות מהסביבה.
בתשובה לביקורת של לובצקי, שהביעה התנגדות לתיאורים חיצוניים של הגיבורים, לציטוט המונולוגים שלהם ולהתעסקות בדברים צדדיים, שהם בעיניו טפלים, ענה לו י. ל. פרץ: את לב הקורא, לוקח האדם החי שנראה בכל מלוא קומתו, חיצוניותו ושיחתו בסיפור. מלבד הפסיכולוגיה של הגיבור מעניינת אותנו האינטואיציה שלנו לגביו, הלב יותר חשוב מהמדע המדויק בספרות.
מבחינה לאומית הוא דגל בגישה שמייחסת חשיבות רבה לעבר התרבותי של העם היהודי ולמצבו הפסיבי בהווה, וזאת בניגוד גמור לתורתם של הרצל ובייחוד מקס נורדאו. הוא התנגד בתוקף לשלילתו של נורדאו את תרבות הגולה ולצידודו ביהדות השרירים. יחד עם זאת הוא תמך בלימוד ובהשפעה של התרבות האירופית ובטיפוח השפה העברית.
קרב הארלם הייטס
קרב הארלם הייטס היה קרב שהתרחש בין הצבא הקונטיננטלי לצבא הבריטי ב-16 בספטמבר 1776, במהלך המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב התרחש באזור הארלם של היום, בצפון מערב מנהטן, ניו יורק.
הקרב.
הצבא הקונטיננטלי, בפיקודם של המפקד העליון, גנרל ג'ורג' וושינגטון, מייג'ור גנרל נתנאל גרין, מייג'ור גנרל ישראל פאטנם, ובהיקף של  כ-9,000 איש, נערכו בשורה של עמדות קרקע גבוהות במנהטן. כנגדם נערך חיל החלוץ של הצבא הבריטי, שמנה כ-5,000 איש, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל הנרי קלינטון.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-16 בספטמבר נפגש כוח חיל רגלים בריטי עם כוח סיור אמריקאי של הריינג'רס של נולטון (יחידה מיוחדת של הצבא הקונטיננטלי). ההתנגשות הפכה לנסיגה אמריקאית לכיוון הארלם הייטס, אך הבריטים תוך ביטחון העצמי המופרז, המשיכו לרדוף אחר האמריקאים חזרה דרך היער לכיוון עמדותיו של וושינגטון בהארלם הייטס. אט אט, התקרבו הבריטיים יותר אל הקווים האמריקנים, וללא תמיכה מהצבא הבריטי, חשפו את עצמם להתקפה נגדית. לאחר שוושינגטון הבחין בכך, הורה על איגוף הכוח הבריטי, איגוף שאמור היה לנתק את הבריטים לחלוטין מעורפם. האיגוף לא הצליח, אך בשילוב לחץ של חיילים אמריקנים נוספים שהגיעו מהעמדות בהארלם הייטס, הצליח הכוח האמריקני להסיג את הבריטים חזרה.
לאחר שנפגש הכוח הבריטי עם כוח תגבורת שהגיע מהדרום יחד עם סיוע ארטילרי, הסתובבו הבריטים חזרה כנגד האמריקאים, והתייצבו בשדות פתוחים במורנינגסייד הייטס. האמריקאים, מתוגברים גם הם, התייצבו נגדם, והכוחות ירו זה על זה במשך זמן. לאחר שעתיים, כאשר תחמושתם התמעטה, החל הכוח הבריטי לסגת בחזרה לקווים שלהם. וושינגטון החליט לקטוע את המרדף, משום שלא היה מוכן לסכן את כוחותיו בהתנגשות כוללת עם הכוח הבריטי המרכזי, ופרש גם הוא לקווים שלו בהארלם הייטס.
הקרב עזר לשקם את הביטחון של הצבא הקונטיננטלי לאחר שסבל כמה תבוסות משמעותיות לפני זה. בנוסף, היה זה הקרב הראשון המוצלח של וושינגטון במלחמת העצמאות האמריקנית.
אחרי חודש ללא כל לחימה משמעותית בין הצבאות, וושינגטון נאלץ להסיג את צבאו לצפון העיירה וייט פליינס בדרום-מזרח מדינת ניו-יורק, כאשר הבריטים עברו צפונה אל מחוז ווסטצ'סטר ואיימו ללכוד את וושינגטון במנהטן. אחרי שתי תבוסות וושינגטון נסוג מערבה לאורך נהר ההדסון.
ננו-יהלום
ננו-יהלום הוא יהלום זעיר, שקוטרו קטן ממיקרון אחד (מיקרון = nm1,000). ננו-יהלומים יכולים להיווצר בטבע כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ או בצורה סינתטית במעבדה, למשל באמצעות ריבוץ אדים כימיים או על ידי ריסוק יהלום.
פגם אטומי בודד יכול לגרום לשינוי תכונות אופטיות של ננו-יהלומים, למשל שינוי צבע. מאחר שננו-יהלומים הם אינרטיים וביוקומפטביליים, הם בעלי פוטנציאל לשימושים ביורפואיים, יישומים מכניים, הנדסת רקמות, שיגור תרופות ודימות ביולוגי (bioimaging) ..
לננו-יהלומים הולכת חום גבוהה מאוד, ויכולת בידוד חשמלי גבוהה ביותר.
קרב רמות הארלם
דבורה בן יהודה
פיודור קוסטנקו
פיודור יקובלביץ' קוסטנקו (; 22 באוקטובר 1896 - 26 במאי 1942) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר נהרג במהלך קרב חרקוב השני.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
קוסטנקו נולד ב-22 באוקטובר 1896 בכפר בולשאיה מרטינובקה שבאימפריה הרוסית למשפחת איכרים אוקראינית. ב-1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית ובמלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המזרחית כמש"ק בכיר. ב-1918 התגייס לצבא האדום ובמלחמת האזרחים ברוסיה לחם עם ארמיית הפרשים הראשונה. באפריל 1931 הוא מונה לסגן מפקד רגימנט הפרשים ה-23, וביולי 1936 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-19. שנה לאחר מכן הוא הועבר לפקד על דיוויזיית הפרשים השביעית. מאוחר יותר מונה למפקד דיוויזיית הפרשים המיוחדת ולאחר מכן למפקד דיוויזיית הפרשים ה-36. באפריל 1939 מונה למפקד קורפוס הפרשים השני, ולחם עמו במהלך פלישת ברית המועצות לפולין כחלק מהארמייה השישית של פיליפ גוליקוב. במהלך המערכה כלל הקורפוס שלו שלוש דיוויזיות פרשים ובריגדת טנקים אחת. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לייטננט, וב-26 ביולי של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-26.
מלחמת העולם השנייה.
עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, נכללה הארמייה של קוסטנקו כחלק מהחזית הדרום-מערבית. הארמייה השתתפה בקרב קייב, ולאחר מכן נסוגה אל מעבר לדנייפר. בספטמבר 1941 מונה קוסטנקו לסגן מפקד החזית הדרום-מערבית תחת סמיון טימושנקו, והשתתף עמה במתקפת נגד סובייטית במהלך דצמבר של אותה שנה. ב-18 בדצמבר הוא קיבל פיקוד על החזית הדרום-מערבית, עד 8 באפריל 1942 עת חזר להיות סגן המפקד תחת ניקולאי ואטוטין. הוא לחם עם החזית במהלך קרב חרקוב השני, אשר הסתיים בתבוסה סובייטית מוחצת. ב-26 במאי 1942 קוסטנקו נעדר במהלך הקרב, וככל הנראה נהרג וגופתו אבדה.
בנו, פיוטר, היה טייס קרב. גאורגי ז'וקוב הכיר אותו וכתב עליו בזיכרונותיו ש"אי אפשר היה שלא לאהוב אותו". פיוטר נהרג בקרב אווירי בשמי סטלינגרד. לאחר המלחמה הוא נקבר בקרב אחים בוולגוגרד.
קישורים חיצוניים.
מכוניות במבי
מכוניות במבי (באנגלית: Bamby Cars) הוא דגם של מכונית מיקרו, בעל 3 גלגלים, (תלת אופן), מושב לנהג בלבד, עשוי פיברגלס המיועד לנוסע בודד.
הדגם יוצר בבריטניה בשנת 1984 בכמויות קטנות, על ידי חברת "Bamby Cars Ltd" ועוצב על ידי Alan Evans.
הכניסה לדגם באמצעות דלת בודדת.
מוקואה
מוקואה (בספרדית: Mocoa) היא בירת מחוז פוטומאיו בקולומביה. העיר נמצאת בצפון-מערב המחוז, בקרבת הגבולות עם מחוזות נריניו וקאוקה ובמרחק של כ-600 קילומטרים דרום-מערבית לבוגוטה, בירת קולומביה. ברשות המקומית מתגוררים 43,731 תושבים, מתוכם 36,052 בעיר עצמה (הערכה ל-2017). בהתאם לכך מוקואה היא בירת המחוז היחידה בקולומביה שאינה העיר המאוכלסת ביותר במחוז, תואר השמור לפוארטו אסיס.
היסטוריה.