גילה התעניינות בנושאים תרבותיים ופוליטיים ופרסם מאמר על "הערכים הספרדיים" שהוקדש לדמויותיהם של דון קיחוטה, קלדרון, אל גרקו, ולאסקס, וגויה ובשנת 1941 ספר על הבדלנות הבסקית. אחרי שהתקבל לעבודה במשרד החוץ הספרדי היה בין השאר קונסול בבולגריה (1925), קונסול בעיר גאלאץ, בחבל מולדובה שברומניה, קונסול בסן פרנסיסקו (1933-1929)) נציב הביתן של ספרד בתערוכה הבינלאומית בשיקגו (1934) וקונסול כללי בשיקגו (1936-1934). בעת חופשות בשנים 1932ו-1933 הרצה הרצאות ביוון במסגרת "הליגה הספרדית-יוונית". בהמשך הצטרף למחנה של פרנסיסקו פרנקו ומילא בשנים 1937–1939 בשביל הממשלה ה"לאומנית" מבורגוס, את התפקיד של ממונה על סחר חוץ באתונה לשם השגת נשק.
פעילותו ביוון בעת השואה.
בין השנים 1943–1945 מילא רומרו רדיגאלס תפקיד הקונסול הכללי באתונה. הוא הא במקומו של אדוארדו גאסט.
בין מרץ -יוני 1943 כ-50,000 יהודי סלוניקי גורשו על ידי שלטונות הכיבוש הנאצים הגרמנים למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
עם כניסתו לתפקיד של קונסול כללי באתונה באפריל 1943 רומרו רדיגאלס נכח לדעת על הסכנה הרובצת על יהודי יוון, כמעט רובם יהודים ספרדים. כדיפלומט ספרדי ראה את עצמו אחראי לגורלם של אותם יהודים שהיו אזרחי ספרד, כ-800 במספרם (מתוכם 511 בסלוניקי
). יתרה מזו, רומרו רדיגאלס ניסה להיעזר בפעילותו בהחלטה שאומצה בדצמבר 1924 על ידי הממשל הימני של פרימו דה ריברה שבו אנשים שמוצאם בספרד, כולל כל בני הפזורה של יהדות ספרד הוכרזו כמועמדים אפשריים להתאזרחות בספרד.
רומרו רדיגאלס התחיל לפעול למען השחרור של היהודים הנושאים בדרכון ספרדי.
הצלת כמה מאות יהודים נתיני ספרד מסלוניקי.
כבר ב-30 באפריל 1943 הציר של גרמניה הנאצית באתונה, ד"ר גינתר אלטנבורג, התלונן במשרד החוץ של ארצו על דרישותיו העיקשות של רומרו רדיגאלס, שבגללן התעכב גירושם של כמה מאות יהודים. ממוניו במשרד החוץ הגרמני התבקשו על ידו להתערב אצל השלטונות במדריד על מנת שיקראו לסדר היום את העמית הספרדי.
רומרו רדיגאלס לא הירפה עד שלא השיג הסכמת שלטונות הכיבוש האיטלקי להעברתם ברכבת איטלקית של 150 יהודים אזרחי ספרד מהעיר סלוניקי למקום בטוח יותר, באתונה, שנמצאה עדיין תחת שליטה איטלקית. נוסף לכך הוא נאבק עד לרגע האחרון על מנת למנוע את הגירוש לפולין של 367 היהודים בעלי דרכון ספרדי שנותרו בסלוניקי.
מאחר שהממשל הספרדי של פרנקו באמצעות שר החוץ גומס חורדאנה ביקש לעכב את ההחלטה לגבי קבלתם או העברתם דרך שטח ספרד ובשלבים מסוימים ביקש מהדיפלומט להרפות מהעניין ואחר כך הפסיק לענות למסריו הבהולים, גרמניה הציעה להעביר את יהודים אלה באופן זמני למחנה הריכוז ברגן-בלזן ב"אגף הנייטרלים", כלומר של נתיני מדינות נייטרליות. רומרו רדיגאלס ניסה לשכנע את הגרמנים להשאירם ביוון, או לפחות להוריד מהטרנספורט המתוכנן את הילדים והזקנים וכשבקשותיו נדחו התעקש לבקש שיהודים אלה יוסעו ויוחזקו בתנאים מיטביים.
ב-13 באוגוסט 1943 אחרי שנים עשר ימי הסעה, 367 יהודים אלה הגיעו לברגן-בלזן. מתוכם 40 היו מתחת לגיל 14, ו17 מעל גיל 70. קבוצה זו המתינה בברגן-בלזן מ-13.8.1943 ועד 7.2.1944 כשהסתיים המו"ם בין גרמניה ובין ספרד.
בפברואר 1944 הושגה הסכמת המשטר של פרנקו להבאתם מברגן-בלזן לספרד בתנאי שלא יישארו במדינה זו ושמספר שווה של פליטים יעזבו את ספרד במקביל.
פרט לשניים שמתו, כל העצורים של ה"רכבת סלוניקי - ברגן-בלזן" שוחררו והיטלטלו בדרכים במשך כשמונה חודשים
כ-150 הגיעו בדצמבר 1944 לארץ ישראל. שאר המשוחררים עברו את התחנות הבאות: צרפת - נקודת המעבר "סרבר" Cerberes בין צרפת לספרד, תוך פיקוח קפדני מצד הגרמנים - ברצלונה - מדריד - קזבלנקה - מחנה פדהאללה על יד קזבלנקה. חלק קטן עברו דרך רפיח הוא לארץ ישראל. רובם שהו במחנות אונרר"א עד שחזרו לסלוניקי בשנת 1945. בשלב זה לקראת סוף המלחמה, שר החוץ גומס חורדאנה הפך גישתו והתחיל לברך על השתדלותו של רומרו רדיגאלס, לטובת היהודים, על מנת לשפר את תדמית השלטון הפרנקיסטי בדעת הקהל הבינלאומית.
הקונסול ניסה גם כן למנוע הפקעת רכושם של מהיהודים. בעזרת מזכיר הקונסוליה, הכומר היווני-קתולי אירינאו טיפאלדוס, חלק מרכושם וכספם של היהודים שניצלו בדרך זו נמסרו למשמרת בבניין הנציגות הספרדית באתונה והוחזרו לבעליהם בתום המלחמה.
הירתמותו לעזרת היהודים שנמצאו באתונה.
בערב מלחמת העולם השנייה מתוך 3000–4000 יהודי אתונה, 146 היו נתיני ספרד.
לפי הנתונים שהיו בידי הגרמנים באוגוסט 1943 חיו באתונה רק 40 יהודים אזרחי ספרד.
אולם לפי הערכותיו של רומרו רדיגאלס בבירת יוון חיו למעשה כ-300 יהודים בחסות ספרדית. באביב 1944, מספר היהודים שנמצאו בחסות הקונסוליה הספרדית היה כ-235, מתוכם 144 יהודים סלוניקאים שהוזכרו לעיל ושהועברו לכאן באביב 1943, וגם 19 יהודים אזרחי פורטוגל. כ-80 הצליחו לברוח ולהסתתר.
כמאה חמישים נתיני ספרד שנותרו נעצרו עם יהודי אתונה ב-24 במרץ 1944 והובלו למחנה המעצר היידארי על יד אתונה ומשם היו אמורים להיות מובלים כמו כל האחרים לאושוויץ. לבסוף כל הנתינים הספרדים והפורטוגזים הורדו בדרך מהרכבת לפולין ונשלחו להשהיה במחנה הריכוז ברגן-בלזן. הם הגיעו לשם ב 11 באפריל 1944 . הם לא נדרשו לעבוד וזכו ליחס מועדף לעומת אסירים יהודים אחרים. כשהתקרבו צבאות בעלות הברית פונו על ידי הגרמנים ברכבת ב 6 באפריל 1945 יחד עם עוד כאלפיים חמש מאות אסירים. לבסוף ב-13 באפריל נפלו בידי צבא ארצות הברית ושוחררו כולם.
רומרו רדיגאלס עצמו שכר בשם הנציגות הספרדית באתונה בניין שבו מצאו מקלט כמה יהודים תחת הגנת החסות
הדיפלומטית. בפעילותו הסתייע רומרו רדיגאלס גם בשיתוף פעולה של אשתו, אלנה , בת למשפחה ממוצא יווני מרומניה, קוטאבה (Elena Cutava), שביקרה בעצמה עצורים בהיידארי.
אחרי המלחמה.
לאחר מכן החל משנת 1945 התמנה לציר של ספרד ביוון עד שנת 1950 .
בשנת 1954 הוחזר רומרו לשירות הדיפלומטי. הוא התגורר במדריד בבית המשפחה, "ויליה אלנה" בכפר הולדתו, גראוס.
רומרו רדיגאלס נפטר בשנת 1970 בגיל 86 במדריד, אחרי מחלה קצרה.
חייו האישיים.
רומרו רדיגלס היה נשוי לאלנה קווטאווה אנינו, יוונייה אזרחית רומניה, אותה הכיר בעיר גאלאץ. הם התחתנו בשנת .1928
לא נולדו להם ילדים, אולם אימצו את אחיינית אשתו, אירינה קונסטנטין.
הנצחה.
. בטקס חנוכת הלוחית נכחו ראשת עיריית מדריד, אנה בוטייה והנכדה של הדיפלומט, אלנה קוליטו ונינתו אירנה קסטלי, יצחק רווח, שניצל בשואה על ידי רומרו רדיגלס, ופרופ' חיים אבני מקרן ולנברג.
לקריאה נוספת.
"Sebastián de Romero Radigales y los sefardíes de Grecia, 1943-1946",
"España y los judíos de Salónica", 1943-1950. La labor humanitaria del diplomatico español Santiago Romero de Radigales
קישורים חיצוניים.
"Franco y el Holocausto" - MarcialPons, Historia, San Sotero, Madrid 2001
Sergio Sanchez Lanaspa 15/5/2017 - לפי מאמרו ב "Almanaque de los Pirineos - Personajes entre dos guerras 1935-1945" 2016, Pirineum editorial
ג'אמירוקוואי
מגע של רשע
מגע של רשע (באנגלית: Touch of Evil) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958, מסוגת הסרט האפל. את הסרט, שצולם בשחור-לבן, ביים אורסון ולס, שגם כתב את התסריט והשתתף בסרט באחד התפקידים הראשיים. בכתיבת התסריט השתתפו גם פול מונש ופרנקלין קואן. התסריט התבסס בחופשיות על הספר "תג של רשע" מאת ויט מסטרסון. בסרט השתתפו כוכבי קולנוע רבים: צ'רלטון הסטון, ג'נט לי, אקים טמירוף ומרלן דיטריך. במהלך השנים שחלפו מאז הפקתו הוא הופץ בשלוש גרסאות.
נהוג לייחס לסרט זה את התואר "הסרט האפל האחרון". הסרט הביא לשיא את האלמנטים החזותיים המאפיינים את הסרט האפל.
סצנת הפתיחה של הסרט היא שוט בן ארבע דקות המתאר הטמנת פצצה במכונית ומעקב אחר נסיעת המכונית עד להתפוצצותה. זוהי אחת הסצנות המורכבות ביותר שצולמו אי פעם בקולנוע, והיא נחשבת לבולטת ביותר מסוג זה. ולס סיפר שנמאס לו שאנשים שואלים אותו כיצד צילם אותה.
עלילה.
צעיר מטמין פצצה, עם טיימר המכוון לדקות מעטות, בתא המטען של מכונית, החונה בעיירת הגבול לאס רובלס שבגבול מקסיקו עם ארצות הברית. גבר ואישה נכנסים למכונית, ועוברים באמצעותה את ביקורת הגבולות בכניסה לארצות הברית. באותו זמן עוברים ביקורת זו בהליכה מיגל ("מייק") (צ'רלטון הסטון) וסוזי (ג'נט לי) ורגס, שהם זוג צעיר ומאוהב. תוך כדי נשיקתם המכונית מתפוצצת.
מיגל ורגס, העוסק במקסיקו במלחמה בסמים מתחיל בחקירת ההתנקשות. קצין המשטרה האמריקאי פיט גולד והתובע המחוזי אדייר מגיעים במהרה לזירת הפשע, וכן מפקח המשטרה הנק קווינלן (אורסון ולס) ועמיתו פיט מנזיס. החקירה מתנהלת בשני צדדיו של הגבול. בעת שוורגס עסוק בחקירת ההתנקשות, אשתו סוזי, ילידת פילדלפיה, מוזמנת על ידי צעיר לקבל מסר חשוב לבעלה. הוא מביא אותה אל הדוד ג'ו גרנדי, שוורגס עצר את אחיו, וגרנדי אומר לה על בעלה: "אני חושב שהגיע הזמן שהוא יניח לאחי במקסיקו סיטי. זו עצה".
קווינלן, מנזיס וורגס מגיעים לביתו של חשוד בהתנקשות, מוכר נעליים מקסיקני צעיר בשם סנצ'ס, שנישא בחשאי לבתו של קורבן ההתנקשות. בעת שקווינלן חוקר את סנצ'ס ניגש ורגס לחדר השירותים, ובאקראי פוגע בקופסת נעליים ריקה. הוא מחזיר את הקופסה למקומה. דקות אחדות לאחר מכן מודיע מנזיס שבקופסת נעליים בשירותים נמצאו שני מקלות דינמיט. ורגס, הנדהם מכך, טוען באוזני קווינלן שהוא מנסה להפליל את סנצ'ס, וקווינלן עונה: "אין זה אלא אנושי שתרצה להגן על בן ארצך".