גילוי ומקור השם.
הפנטלנדיט נתגלה ב-1856 על ידי הגאוגרף, וחוקר הטבע האירי ג'וזף ברקלי פנטלנד במכרה הנחושת קרייגנור, אינוורארי (Inveraray), במחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד שבבריטניה. המינרל קרוי על שם המגלה.
שמות נוספים של המינרל:
שימושים.
הפנטלנדיט הוא העפרה העיקרית להפקת ניקל.
התהוות.
פנטלנדיט הוא מינרל הניקל-סולפיד הנפוץ ביותר בכדור הארץ הנוצר מתמיסות לוהטות שאינן מתערבבות זו בזו של סיליקטים וסולפידים בתנאי החום והלחץ הרגילים של מעטפת כדור הארץ וקרום כדור הארץ.
ניקל – בהיותו יסוד כלקופילי – יעדיף להתחבר עם סולפידים מאשר עם סיליקטים או תחמוצות במרבית ההרכבים הכימיים של מערכות הסלע בכדור הארץ (קיימים יוצאי-דופן אחדים בהרכבים יוצאי-דופן). תכונה זו מגיעה לידי ביטוי רק כשסלע מסוים הותך והוא רווי בגופרית.
בתמיסות מגמטיות שיש בהן מעט גופרית, יכול הניקל להוות תחליף למתכות המעבר בתוך המינרלים הפרומגנזיים (כלומר: כוללים ברזל ומגנזיום). התופעה מתרחשת בדרך כלל באוליבין, אם כי מוכרים סוגים של אמפיבול, ביוטיט, פירוקסן וספינל המכילים ניקל. ניקל (Ni) בדרך כלל נוטה להוות תחליף ל- Fe+2 ו-Mg+2.
לעומת זאת, בתמיסות רוויות בגופרית מתנהג הניקל כיסוד כלקופילי ומתרכז בתמיסות הגופרית. מאחר שמרבית הניקל קיים בסלעים אולטרה-מאפיים, יצירת סולפידים המכילים ניקל במהלך גיבוש מפריט מוגבלת לתמיסות של סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים רוויים בגופרית.
התמיסה הסולפידית, כשהיא בטמפרטורה של 1,000°C או יותר, היא בהרכב המכונה MSS (ראשי תיבות של monosulfide solid solution), תערובת הרכיבים של המינרלים פנטלנדיט, פיריט ופירוטיט, ובדרך-כלל אחוז קטן של כלקופיריט (שם המינרל מכיל הנחושת הוא מקור המונח "כלקופיל"), שכולם במצב אמורפי. רק כאשר טמפרטורת התערובת יורדת מ-550°C (תלוי בהרכב), חלה בתערובת ה-MSS אקסולוציה למרכיביה השונים.
מרכיבים אלה נוצרים בדרך-כלל כסולפיד חסר צורה אפינטי גרנובלסטי בעל גרגרים שווי-גודל, כמסת אם של עפרה או כסולפידים נפרדים בתוך מסת אם של סלע סיליקטי. גושים שלמים של סוליפידים מגמטיים כמעט שאינם נשמרים (למעט במרבץ נורילסק) ולרוב עוברים התמרה. הגבישים של המינרלים הכבדים דוגמת הסולפידים המתכתיים צוללים לתחתית תא המאגמה ומצטברים שם למרבץ עשיר המנוצל לכריית המתכות.
התמרה, בייחוד אם היא לפחות בשלב האמצעי של פאצייס צפחות ירוקות, גורמת לסולפיד המוצק להפוך בחזרה ל-MSS. במהלך עיוות הצורה מתנהג ה-MSS כחומר גמיש: צמיגותו דומה לרוב לזו של משחת שיניים והוא מסוגל לנוע למרחקים גדול בתוך סלע האם ולאורך המבנים המצויים בו. כאשר ההתמרה מסתיימת, חוזרת תערובת ה-MSS למרכיביה הסולפידיים, תוך שהם יורשים תכונות של לווחיות או מעוות גזירה, ובדרך-כלל נוצרים צבירים שווי-גרגיר או כדוריים של גבישי פנטלנדיט פורפירובלסטיים המכונים "קשקשי דגים".
התמרה יכולה גם לשנות את הרכב הסולפיד וה-MSS, ובכך לגרום לשינוי ריכוז הניקל ואת היחס בין ברזל לניקל ובין ניקל לגופרית של הסולפיד. במקרה זה יכול הפנטלנדיט להיות מוחלף במילריט (NiS), ולעיתים רחוקות בהייזלוודיט (Ni3S2). במהלך ההתמרה עשוי להתרחש מטאסומטיזם אגרסיבי, ואז נפוצה תופעה של כניסה ארסן ל-MSS ויצירת ניקלין (NiAs), גרסדורפיט (NiAsS) וארסנידים ניקל-קובלט אחרים.
מקור ותפוצה.
הפנטלנדיט מצוי בדרך כלל עם פירוטיט, בסלעים אולטרה-מאפייים וייתכן שנוצר בהם במהלך גיבוש מפריט של מאגמה. כמו כן נמצא פנטלנדיט בקסנוליתים מהמעטפת ובמרבצים תת-ימיים של מעשנות שחורות שנוצרו בהתפרצויות תת-ימיות, ולעיתים נדירות גם במטאוריטים.
פנטלנדיט מצוי בשוליים הנמוכים של מחדרים שכבתיים. הדוגמאות הבולטת לכך הן מתחם בושוולד (Bushveld igneous complex – מתחם געשי המהווה את שוליו של אגן גאולוגי מכוסה שדפנותיו בולטים מעל פני השטח והוא עשיר במחצבים) בדרום אפריקה, מחדר הטרוקטוליט של מפרץ וויזי (Voisey's Bay) בקנדה, מחדר הגברו של מתחם דולות באמריקה הצפונית ומקומות נוספים ברחבי העולם. במקומות אלה מהווה הפנטלנדיט מקור חשוב של עפרת ניקל.
פנטלנדיט הוא גם המינרל העיקרי במרבצי הניקל הקומטיטיים של קמבלדה (Kambalda type komatiitic nickel ore deposits). דוגמאות לכך מצויות בקראטון ילגרן (Yilgarn Craton) באוסטרליה המערבית ומרבצים דומים קיימים בנקומטי (Nkomati) שבנמיביה, ב"חגורת הניקל של תומפסון" (Thompson Nickel Belt) במניטובה בקנדה ובכמה מקומות בברזיל.
פנטלנדיט מצוי גם במרבץ הניקל הענק של נורילסק בסיביר, אבל המינרלים העיקריים באתר הם כלקופיריט ומינרלים המכילים יסודות מקבוצת הפלטינה.
המרבצים באגן סדברי (Sudbury Basin) באונטריו קשורים למכתש פגיעה של מטאוריט. עפרה של פנטלנדיט-פיריט-פירוטיט באתר זה נוצרה כאשר מסה סלעית רבה הותכה עקב הפגיעה, ונוצרו יריעות נרחבות של סלע מותך ספוג בגופרית שיצרו את מרבצי העפרה דמויי היריעות.
הפנטלנדיט מצוי באתרים רבים נוספים ברחבי העולם דוגמת מכרה הנחושת קרייגנור, אינוורארי (Inveraray), מחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד (המקום בו נתגלה לראשונה); אספדלן (Espedalen), בסמוך ללילהאמר בנורווגיה (מקום שהמינרל נתגלה בו קודם, אך תחת שם אחר); אוטוקומפו (Outokumpu) במזרח פינלנד; מחוז רסטנבורג (Rustenburg) טרנסוואל שבדרום אפריקה; אזור הר דון (Mount Dun) בסמוך לנלסון שבניו זילנד; ובמכרה לורד ברסי (Lord Brassey), הייזלווד (Heazlewood) שבטסמניה שבאוסטרליה.
הפורום להסכמה אזרחית
סיפור סינדרלה נוסף
שמואל ברוזה
שמואל חיים בְּרוֹזָה (1869 - י"ב בחשון תש"ה 29 באוקטובר 1944) היה איכר וחלוץ ציוני שעלה ארצה במסגרת העלייה הראשונה. מראשוני המושבה מוצא ובעל אדמות רבות באזור.
תולדות חייו.
ברוזה נולד ב-1869 בעיר ביחוב אשר בפלך מוהילב ברוסיה לאביו אברהם שהיה סוחר עצים. ברוזה קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בחדר. ב-1891 עלה ברוזה ארצה במסגרת העלייה הראשונה. עם הגיעו עבד כפועל חקלאי במושבות במרכז (פתח תקווה, רחובות וראשון לציון) וכן במחסן העצים של האחים ליטווינסקי.
לאחר כשנתיים עבודה הלך, עם חברים, לבקר בירושלים ובדרך עצר ללון בכפר קאלוניה. בכפר זה נעשה ניסיון ב-1860 לייסד ישוב עברי חקלאי אולם הניסיון נכשל ובסופו של דבר עברו הקרקעות לבעלות מסדר בני ברית. ב-1894 החליט הארגון ליישב אדמות אלו ושמואל ברוזה היה בין ארבעת המתנחלים הראשונים שעלו באותה שנה על הקרקע. במשך כחמש שנים חי ברוזה בנחלתו כשהוא גר במגדל שמירה שהוקם על ידי בעלי הקרקע הקודמים. בהמשך הצטרפו עוד מספר משפחות, בהן משפחת מקלף (הורי מרדכי מקלף), שבנו את ביתם בסמוך. במהלך שנים אלה עבד את האדמה, צבר רכוש ורכש קרקעות, תוך ניצול יחסיו הטובים עם מוכתר הכפר קאלוניה וראשי הכפר אבו גוש.
ברוזה השקיע את כל מרצו בהקמת בוסתנים של גפנים ועצי פרי כשאת מקור הידע (והזנים המשובחים) רכש במינזרים שבסביבה. בשנת 1944 נפטר ממחלה קשה.
בית ברוזה.
בשנת 1897 החל להקים את אחוזת "בית ברוזה", מבנה אבן בן שלוש קומות ו-15 חדרים, שמרתפו חצוב בסלע ובו בור מים ומחסן לאחסון חביות יין. בבית זה נולדו שמונת ילדיו של ברוזה. בבית התקיים גם מפעל קטן לייבוש ושימור פירות. מרפסת עיטרה את הבית מכל צדדיו, אליה הוביל גרם מדרגות מפואר. ליד הבית הוקמו רפת ומחלבה לייצור חמאה, שמנת וגבינות. כמו כן הוקמו לול, שובך יונים, בית בד לייצור שמן זית ויקב לייצור יין, קוניאק וליקרים שונים.
בפרעות תרפ"ט, ב-24 באוגוסט 1929, יצא המון מוסת מהכפר קאלוניה ועלה על מוצא. ברוזה הגן על ביתו וירה ממנו יריות אזהרה אל הפורעים, שפנו לבית משפחת מקלף, ובו רצחו שמונה מבני המשפחה. למחרת נטשו בני משפחת ברוזה את הבית, שנבזז ונשרף. לאחר שוך הפרעות שבו אליו. בימי המרד הערבי הגדול שוב נאלצו לברוח מביתם, שנשרף בשנית. הבית היה הבית היחיד במוצא עם מכשיר טלפון, ובכך נודעה לו חשיבות ביטחונית ליישוב הקטן והמבודד.
הבית נמכר בשנות השישים של המאה העשרים למשפחה חרדית, המגדלת בשטחו עצי ערבה להושענא רבה. היקב נמכר למשפחת טפרברג, שהפעילה במקום את יקבי אפרת עד שהיקב הועבר לצרעה באמצע שנות ה-90. בשנת 2010 נפתח באתר מפעל תכשיטים (YVEL).
יחסיו עם ראשי היישוב.
בעת ביקורו של הרצל בארץ ישראל, ב-1898, הזמינו ברוזה לביקור במוצא. הרצל התרשם מן המקום "יפה הנוף", נטע ברוש (בלשון הימים ההם "ארז") בחלקת אדמה שהייתה שייכת לברוזה והמליץ להקים במקום בית מרגוע לפועלים. המלצתו יושמה כאשר הוקם במקום בית ההבראה "ארזה", על שם העץ אותו נטע הרצל. העץ נעקר במאורעות תרפ"ט.
הזמנת אישי ציבור לסור לבית ברוזה בדרכם העולה לירושלים הפכה למנהג קבוע. ברוזה אירח בביתו וכיבד ביינו ובמרקחות הפירות שלו את אדמונד דה רוטשילד, חיים ויצמן, דוד בן-גוריון, המושל הצבאי סר רונלד סטורס וכמעט את כל הנציבים העליונים, הרבנים הראשיים יצחק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל ועוד. חלק מן המבקרים אף נטעו עץ על אדמתו של ברוזה.
ביקורים אלה הונצחו בצילומים ואף בציורים פרי עטו של הצייר לודוויג בלום.
ראו גם.
בית הכנסת העתיק מוצא
ברוזה
לוזיטאניה
Keygen
סרפן
סרפן (ברוסית: сарафан) היא שמלה ללא שרוולים או צווארון, שלובשים מעל חולצה.
סרפן הוא תלבושת עממית רוסית שלובשות נשים וילדות. מקור המילה בפרסית (sеrāрā). הסרפן המסורתי בנוי מחלק תחתון הנראה כשמלה ארוכה וחלק עליון הדומה לגופייה בעלת כתפיות. את הסרפן לובשים מעל חולצה או פריט לבוש עליון. זהו מעין שילוב של חצאית עם סינר עילי להגנת החולצה.