התעמולה הממלכתית פנתה אל הרציונליזם המדעי כדי לטעון שתפיסת עולמו של הפאלון גונג הייתה "התנגדות מוחלטת למדע ולקומוניזם." לדוגמה, העיתון העממי "פיפל דיילי טען ב־27 ביולי 1999 כי המאבק בפאלון גונג "היה מאבק בין תיאיזם לאתיאיזם, בין אמונות טפלות ומדע, בין אידיאליזם וחומרנות." מאמרי מערכת אחרים הצהירו כי "האידיאליזם והתיאיזם" של הפאלון גונג "מנוגדים לחלוטין לתאוריות והעקרונות הבסיסיים של המרקסיזם", וכי לעקרונות "האמת, חמלה וסובלנות" [שנלמדות בפאלון גונג] אין שום דבר משותף עם עם האתיקה הסוציאליסטית ועם ההתקדמות התרבותית שאנו שואפים להשיג." דיכוי הפאלון גונג הוצג כצעד הכרחי לשמירה על תפקידה המוביל של המפלגה הקומוניסטית בחברה הסינית.
חדשות הערב שידרו תמונות של ערימות גדולות של כתבי פאלון גונג שנמעכים או נשרפים. עד 30 ביולי, עשרה ימים אחרי תחילתו של הקמפיין, דיווח שין-הואה על החרמה של יותר ממיליון ספרים וחומרים אחרים של פאלון גונג.
קול הרטוריקה הרשמית נגד הפאלון גונג המשיך להסלים בחודשים שלאחר יולי 1999, וכלל אישומים לפיהם פאלון גונג משתף פעולה עם כוחות "אנטי-סין" זרים. דיווחים בתקשורת הציגו את הפאלון גונג כפגיעה בחברה, פעילות דתית "לא תקינה" וכצורה מסוכנת של "אמונה טפלה" שהובילה לשיגעון, למוות ולהתאבדות. המסרים הללו הועברו שוב ושוב דרך כל ערוצי המדיה המנוהלים על ידי המדינה, בערוצי מדיה עצמאיים, ביחידות במקומות העבודה ובכל הגופים של המפלגה הקומוניסטית.
כפי שעשתה במהלך מהפכת התרבות, המפלגה הקומוניסטית ארגנה עצרות ברחובות וכנסים במקומות העבודה כדי להוקיע את השיטה. רשויות השלטון המקומי קידמו תוכניות "לימוד וחינוך" ברחבי סין, ומשלחות הרשמיות ביקרו בכפרים חקלאים ובבתים של התושבים כדי להסביר "במילים פשוטות את הפגיעה של הפאלון גונג בהם".
משתמשים בתווית של 'כת' לתיאור הפאלון גונג.
למרות מאמצי המפלגה, ההאשמות הראשוניות נגד הפאלון גונג לא הצליחו לעורר הסתייגות מהפאלון גונג ולא הצליחו לגייס תמיכה ציבורית ברדיפה. באוקטובר 1999, שלושה חודשים לאחר תחילת הרדיפה, הוציא בית המשפט העליון צו שיפוטי המציג את הפאלון גונג כ"שיא-ג'יאו", שפירוש המונח הוא כת או "פולחן מרושע". ג'וליה צ'ינג כתבה כי התוויית של "כת" או "פולחן מרושע" שימשה את הרשויות כדי להפוך את המעצרים והכלואים הקודמים לחוקתיים.
טען כי על ידי ייחוס המילה "כת" לפאלון גונג, העמידה הממשלה את פאלון גונג בעמדה מתגוננת, ו"עטפה את הרדיפה בלגיטימציה הקיימת במערב כלפי התנועה נגד הכתות". לדברי ג'ון פאוורס ומג לי, מכיוון שהפאלון גונג נתפס בציבור כ"מועדון צ'י-גונג א-פוליטי", הוא לא נתפס כאיום על הממשלה. לכן, האסטרטגיה הקריטית ביותר ברדיפת הפאלון גונג הייתה לשכנע אנשים לקשר את הפאלון גונג למספר "תנועות דתיות שליליות" כמו "פולחן רשע", "כת" או "אמונה טפלה". בתהליך זה של ייחוס מחדש, הממשלה ניסתה להשתמש ב"מאגר של רגשות שליליים שקשור לתפקיד ההיסטורי של כתות דתיות ככוח המעורר חוסר יציבות בהיסטוריה הפוליטית הסינית".
תעמולה סינית בחו"ל שהשתמשה בשם כת נדחתה על ידי ממשלות המערב. נציבות התקשורת הרדיו-טלוויזיונית הקנדית ב -2006 גילתה שידורים נגד הפאלון גונג מהטלוויזיה הסינית המרכזית (CCTV), וציינה כי "הם ביטויים של רצון רע נגד פאלון גונג ומייסדה לי הונג-ג'י. הלעג, העוינות וההתעללות שהערות כאלה עוררו עלולים לחשוף את הפאלון גונג לפרץ שנאה או ביזוין ו ... עלולים להסית לאלימות ולאיים על ביטחונם הפיזי של מתרגלי הפאלון גונג."
אירוע ההצתה העצמית בככר טיאננמן.
נקודת מפנה במערכה של הממשלה נגד הפאלון גונג התרחשה ב-23 בינואר 2001. חמישה אנשים הציתו את עצמם למוות בכיכר טיין-אן-מן. גורמים ממשלתיים בסין הצהירו מיד שאנשים אלו הם מתרגלי הפאלון גונג שנאלצו להתאבד על ידי התרגול, ומילאו את כלי התקשורת של המדינה בתמונות גרפיות וגינוי מחודש של התרגול. ההשחתה העצמית נחשבה כעדות ל"סכנות" הפאלון גונג, ושימשה כדי לתת לגיטימציה לרדיפת הפאלון גונג בידי הממשלה.
מקורות של הפאלון גונג בסין טענו נגד אמינות הנרטיב שהציגו השלטונות, וציינו כי תורתם אוסרת במפורש אלימות או התאבדות. כמה עיתונאים וחוקרים מערביים ציינו חוסר עקביות ברישום האירועים, דבר שהוביל רבים לחשוב שאירועי ההצתה העצמית עשויים היו להיות מבוימים כדי להפליל את הפאלון גונג. הממשלה לא אפשרה חקירות עצמאיות ומנעה מעיתונאים מערביים או מארגוני זכויות אדם גישה לקרבנות. עם זאת, שבועיים לאחר תקרית ההצתה העצמית העיתון "וושינגטון פוסט" פרסם חקירה של זהותם של שני הקרבנות, ומצא כי "אף אחד מעולם לא ראה אותם מתרגילים פאלון גונג".
התעמולה של המדינה בעקבות ההצתה העצמית שחקה את אהדת הציבור לפאלון גונג. כפי שצוין על ידי מגזין טיים ("Time" magazine), סינים רבים חשו לפני כן שהפאלון גונג לא היווה איום אמיתי, וכי המדינה נקטה אמצעים מרחיקי לכת. לאחר ההצתה העצמית, התעמולה בתקשורת נגד המתרגלים צברה תאוצה משמעותית. הופקו פוסטרים, עלונים וסרטים שתיארו את ההשפעות המזיקות של הפאלון גונג, ונקבעו שיעורי "אנטי פאלון גונג" כחלק ממערך הלימודים בבתי הספר. אחרי האירוע ואחרי שדעת הקהל השתנתה לרעת הפאלון גונג, החלו הרשויות "בשימוש שיטתי של אלימות" כדי לחסל את הפאלון גונג. בשנה שלאחר האירוע, כליאה, עינויים, מקרי מוות של מתרגלי פאלון גונג במעצר גדלו באופן משמעותי.
צנזורה.
הפרעה לעבודתם של כתבים זרים.
מועדון כתבי החוץ של סין התלונן שחבריו "נמצאים במעקב, נעצרים, נחקרים ומאוימים" מפני שהם מדווחים על הסנקציות המופעלות על הפאלון גונג. עיתונאים זרים שכיסו בחשאי כנס של הפאלון גונג באוקטובר 1999 הואשמו על ידי השלטונות הסיניים ב"דיווח לא חוקי" עיתונאים מ "רויטרס", מ"ניו-יורק טיימס", ו-AP, נחקרו על ידי המשטרה, נאלצו לחתום על הודאות, וגם שאישורי העבודה והמגורים שלהם הוחרמו. הכתבים התלוננו על הפרעות לשידורי הטלוויזיה בלוויין המנותבים דרך סין למדינותיהם. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קבע, כי "מספר אנשים נשפטו לתקופות מאסר ארוכות או מעצרים מנהליים מפני שדיברו על הדיכוי או העבירו מידע באמצעות האינטרנט."
בשנת 2002 דיווח ארגון "עיתונאים ללא גבולות" על כך שהשלטונות הסיניים אסרו על צלמים לצלם עבור התקשורת הזרה באזור כיכר טיאננמן שבו מאות מתרגלי הפאלון גונג הפגינו בשנים האחרונות. הארגון מעריך כי "לפחות 50 נציגים של העיתונות הבינלאומית נעצרו מאז יולי 1999, חלק מהם הוכו על ידי המשטרה; מספר מתרגלי פאלון גונג נכלאו על כך שדיברו עם עיתונאים זרים". איאן ג'ונסון, כתב ה"וול סטריט ג'ורנל" בבייג'ינג, פרסם סדרת מאמרים אשר זיכתה אותו פרס פוליצר ב-2001. ג'ונסון עזב את בייג'ינג לאחר כתיבת המאמרים ואחרי שקיבל את פרס פוליצר, ואמר כי "המשטרה הסינית הפכה את חיי בבייג'ינג לבלתי אפשריים".
כתוצאה מקשיים כאלו בדיווח, מאז שנת 2002 סיקור החדשות של הרדיפה בתוך סין בידי עיתונאים מערביים חדל לחלוטין, אף על פי שמספר מקרי המוות במעצר של מתרגלי הפאלון גונג הלך וגדל.
צנזורה באינטרנט.
מונחים הקשורים בפאלון גונג עוברים צנזורה קפדנית ביותר באינטרנט הסיני, ומשתמשים המעבירים מידע על פאלון גונג מסתכנים במאסר.
הרשויות הסיניות החלו לסנן ולחסום אתרים בחו"ל כבר מאמצע 1990, ובשנת 1998 המשרד לביטחון הפנים הקים את תוכנית "מגן הזהב" כדי לפקח ולשלוט על התקשורת באינטרנט. המערכה נגד הפאלון גונג ב-1999 סיפקה לרשויות תמריץ נוסף כדי לפתח צנזורה קפדנית ושיטות מעקב. הממשלה גם התחילה להתייחס לצורות ביטוי מסוימות ברשת כאל עבירה פלילית. חוק הרגולציה הראשון על תוכן ברשת חוקק בשנת 2000, וקבע שזה לא חוקי להפיץ מידע "המערער את היציבות החברתית," פוגע "בכבוד ובאינטרסים של המדינה", או "שמערער את מדיניות הממשלה בקשר לדתות", מטיף "לאמונות פיאודליות" כשהוא מתייחס אל הפאלון גונג.
באותה שנה, הממשל הסיני חיפש תאגידים מערביים שיסייעו לו לפתח כלי מעקב וצנזורה שיאפשרו לו לעקוב אחר מתרגלי פאלון גונג ולחסום גישה לחדשות ומידע על הנושא. חברות מצפון אמריקה כגון סיסקו ו מכרו את השירותים שלהם לממשל הסיני ועזרו לייעל את תפיסתם של מתרגלי הפאלון גונג.
בנוסף לצנזורה באינטרנט בתוך גבולותיה, הממשלה הסינית והצבא השתמשו בלוחמת סייבר כדי לתקוף את אתרי הפאלון גונג בארצות הברית, באוסטרליה, בקנדה ובאירופה. על פי איתן גוטמן, ההתקפה הראשונה של מניעת שירות לאתר אינטרנט, הושקה על ידי סין היו נגד אתרי אינטרנט של הפאלון גונג בחו"ל.
עינויים והרג מחוץ לחוק.
חינוך מחדש.
מרכיב מרכזי של מסע הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית הוא "חינוך מחדש" או "טרנספורמציה" של מתרגלי פאלון גונג. טרנספורמציה מתוארת כ"תהליך של תכנות אידאולוגי מחדש לפיו המתרגלים יהיו נתונים לשיטות שונות של כפייה פיזית ונפשית עד שהם יכחישו ויוותרו על האמונה שלהם בפאלון גונג".
תהליך הטרנספורמציה מתרחש בדרך כלל בתוך בתי סוהר, במחנות עבודה, במרכזים לחינוך מחדש ובמתקני כליאה אחרים. בשנת 2001 הרשויות הסיניות הורו שלא לחסוך מאף אחד מהמתרגלים של הפאלון גונג, את הכפייה והאמצעים שנועדו לגרום להם לוותר על אמונתם. המתרגלים הפעילים ביותר נשלחו ישירות למחנות עבודה, "מקום בו הם קודם כל ניסו לשבור אותם על ידי מכות ושאר עינויים." אסירים לשעבר סיפרו כי נאמר להם על ידי השומרים כי "אין אמצעי יותר מדי מופרז" כדי לעודד אותם לחתום על הצהרות וויתור. מי שסירבו לוותר על הפאלון גונג לעיתים נהרגו במעצר.