מבחינת התכנים, ת'ראש מטאל מרבה לעסוק בנושאים פוליטיים, ובעיקר במלחמות, טרור, אלימות ודת (בדרך כלל שנאה לדת). למעשה, רבות מלהקות הת'ראש המובילות בעולם, ביניהן מגאדת', מטאליקה, סלייר, אנתרקס וקריאייטור הן להקות פוליטיות מובהקות.
ת'ראש מטאל כאנטי-תזה לגלאם מטאל.
ת'ראש מטאל התפתח באותו זמן ומקום שבהם התפתח גלאם מטאל, ארצות הברית של שנות השמונים, ויש הרואים בו מעין מחאה על תרבות הגלאם מטאל הפופולרית באותה תקופה: בעוד שיוצרי הגלאם מטאל השקיעו במראה חיצוני ובמסחור, עלו לבמה עם שיער נפוח, איפור ובגדים יוצאי דופן, שרו על אהבה ויצרו מוזיקה שמחה וקליטה, יוצרי הת'ראש מטאל עשו את ההפך הגמור: הזניחו את ההופעה החיצונית, עלו לבמה בבגדים רגילים, לא שמו דגש על שירה ומלודיה, שרו על נושאים לא פופולריים, והשקיעו את כל כוחם בטכניקת הנגינה בלבד. בייחוד התפרסמו בהתבטאויות מזלזלות ומתנשאות כנגד הגלאם מטאל חברי להקת מטאליקה, הידועה כאחת הלהקות האנטי-ממוסחרות ביותר של שנות השמונים. אף-על-פי-כן, בסוף העשור שיבח מתופף הלהקה, לארס אולריך, את להקת הגלאם מטאל הצעירה Guns N' Roses, ושתי הלהקות אף שיתפו פעולה והופיעו ביחד מספר פעמים למרות ה"ניגודים האידאולוגיים". בנוסף, מטאליקה שכרו ב-1991 את המפיק בוב רוק על מנת שיפיק את האלבום השחור שלהם ב-1991 לאחר שהאזינו לאלבום Dr. Feelgood של להקת מוטלי קרו והתלהבו מאוד מהסאונד שלו.
ת'ראש מטאל כיום.
בסוף שנות ה-80, להקות כגון דת' האמריקאית לקחו את הת'ראש מטאל לכיוון חדש בשם דת' מטאל, ששם דגש על שירה צרחנית (גראולינג), והתפתח לסגנון בפני עצמו. דת' מטאל, הנחשב לקשוח ואופנתי יותר מת'ראש, גרם לפיחות בפופולריות של זרם הת'ראש. הפופולריות של הת'ראש כיום רחוקה מאוד ממה שהייתה בעבר. כיום עדיין יש שרידים של ת'ראש, בעיקר באירופה, אך הזרם עומד בסכנת הכחדה רצינית.
יתרה מזו, חלק מהלהקות הגדולות של הת'ראש משנות כיום את פניהן ומוציאות חומר חדש.
"ארבע גדולות הת'ראש" - סיבוב ההופעות.
בספטמבר 2009 הודיע לארס אולריך מלהקת מטאליקה כי הוא מתכוון לאגד את ארבע להקות הת'ראש הגדולות - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס - ולצאת לסיבוב הופעות. סדרת הופעות אלו, שבע במספר, החלה ב-16 ביוני 2010 בוורשה, פולין והסתיימה ב-27 ביוני 2010 באיסטנבול, טורקיה. ההופעה שהתקיימה בסופיה, בולגריה ב-22 ביוני הועברה בשידור חי דרך לווין לכ-450 תיאטראות ברחבי ארצות הברית ולמעל 350 ברחבי אירופה, קנדה ואמריקה הצפונית.
עיפרון
עיפרון הוא כלי כתיבה ידני לשם כתיבה, ציור, ורישום לרוב על דפי נייר. העיפרון מורכב ממוט גרפיט, אשר לרוב מצופה בעץ. גרפיט הוא חומר רך, ובעת הרישום נושרים ממנו פירורים זערוריים על הנייר. העיפרון נבדל ממרבית כלי הכתיבה (למשל עטים, צבעי פנדה) בכך שניתן למחוק את תוצריו. לעיתים קרובות נמצא בקצהו האחד של העיפרון מחק. בעיפרון ממוצע ניתן לכתוב כ־50,000 מילים לפני שהוא נגמר. במהלך השימוש בעיפרון נהוג לחדדו באמצעות מחדד. עפרונות צבעוניים עשויים מחומרים אחרים, לרוב סוגים של שעווה בתוספת פיגמנט.
היסטוריה.
מאז העת העתיקה חיפשו בני האדם מכשיר כתיבה נוח שלא יצריך נשיאת קסת דיו ושניתן לטלטלו לכל מקום בלי להתלכלך. בתקופה הרומית ואולי לפני הוחל השימוש בחרטי עופרת ופחם לכתיבה על פפירוס. חרתים אלה כונו penicillus, ומכאן השם לעיפרון במספר שפות אירופאיות (כגון pencil באנגלית). בשנת 1564 נמצאו מאגרים עצומים של גרפיט בקאמבריה, אנגליה, והתושבים המקומיים גילו כי ניתן להשתמש בו כדי לסמן כבשים. הגרפיט נמצא במצב צבירה מוצק וטהור, כך שניתן היה להפוך אותו בקלות למקלות. מרבץ זה היה והוא עדיין היחיד ברמת ניקיון כה גבוהה. כיוון שבאותה עת הכימיה הייתה בחיתוליה, החומר החדש לא זוהה, נחשב בטעות כצורה של עופרת, וכונה plumbago (כמו Plumbum, השם הלטיני לעופרת). מכאן מקור שמו של העיפרון. במאה ה־17 הוחל בייצור המוני של עפרונות בגרמניה. בשנת 1802 הוציאה חברת קוהינור הארטמות' פטנט לייצור גלעין העיפרון העשוי תערובת של גרפיט וחרסית. ב־30 במרץ 1858 ניתן בפילדלפיה, פנסילבניה פטנט מספר 19,783 על חיבור מחק לקצה העיפרון.
ייצור.
בבית החרושת לעפרונות טוחנים את הגרפיט לאבקה דקה ואחר מערבבים אותה בחרסית ובמים. ככל שמרובה יותר החרסית, כן קשים יותר העפרונות. וככל שאחוז הגרפיט גדול יותר כן העפרונות רכים יותר. בעיפרון בדרגת גוון HB התערובת מכילה 65% (משקלי) גרפיט והשאר חרסית. כל דרגת קושי גבוהה יותר (מ־HB ל־F ומשם ל־H וכו') מושגת בהחלפת 2.5% גרפיט בחרסית. מדייסת הגרפיט והחרסית מכינים מוטות דקים וארוכים. לאחר ייבושם מחופים מוטות הגרפיט בעץ. מעטה זה נעשה משני חלקים, אשר לארכו של כל אחד חריץ. בחריצו של אחד החלקים שמים את חוט הגרפיט, ואחר כך מדביקים על גבי זה את החלק השני. לבסוף מועברים מעטי העץ המחוברים והממולאים בחוטי הגרפיט למכונות, והללו מקנות להם את הצורה הגלילית, חותכות אותם לקטעים קצרים ואף צובעות אותם.
ניתן לייצר עפרונות עגולים או משושים.
רוב העפרונות משושים מפני שהפקתם דורשת פחות עץ מעפרונות עגולים ובכך הם יותר זולים ליצור.
דרגות הגוון.
העיפרון השחור משמש לשרטוט ורישום ומיוצר בגוונים שונים בהתאם לשימוש. דרגת הקושי של תערובת הגרפיט-חרסית יוצרת את הבדלי גוני האפור. אם התערובת מכילה יותר חרסית כך היא יותר קשה ופריכה, הגוון בהיר יותר ונמחק ביתר קלות. סימון הקושי המקובל בישראל הוא בהתאם לתקן האירופי:
הדרגה הנוחה לכתיבה רגילה היא HB. בדרגות H השתמשו בעבר לשרטוט קווי עזר בשרטוטים הנדסיים. על קו זה היו עוברים בקו 2B או בטוש על מנת להבליטו, ומחקו את המיותר. כיום תהליך זה מיותר עם המעבר לתוכנות שרטוט בעזרת מחשב (דוגמת תוכנות CAD) והעיפרון משמש לשרטוט בעיקר לצורכי הוראה לימוד ותהליכים מהירים וראשוניים של תכנון בסקיצה. עיפרון בדרגות B משמש גם כיום ככלי מרכזי לרישום יחד עם הפחם והעט.
עיפרון מכני.
סוג אחר של עיפרון הוא העיפרון המכני (באנגלית: Mechanical pencil). נקרא בישראל גם "עט-עיפרון", "שפיצר", "עיפרון שפיצי", "עיפרון שפיצים" או "עיפרון חודים". זהו למעשה עיפרון אשר מוכנס לתוכו באופן ידני מקלון גרפיט דק. חלק קטן ממוט הגרפיט בולט החוצה מתוך גוף העיפרון המכני על מנת לכתוב. כאשר החוד נשחק לוחצים על לחצן שמוציא עוד חלק קטן מהחוד החוצה, וכך הלאה. כיום יש גם עפרונות "שייקר" שבהם החוד יוצא על ידי ניעור של העיפרון.
כל עיפרון כזה מותאם לעובי מסוים של חוד גרפיט אשר רק הוא יכול להיכנס לתוך העיפרון. עובי מוט הגרפיט נמדד במילימטרים, לדוגמה: חוד 0.5 הוא חוד גרפיט בקוטר חצי מילימטר (0.5 מילימטר), אותו מכניסים לתוך עיפרון מכני 0.5. הסוגים הנפוצים של חודי הגרפיט הם 0.2, 0.3, 0.5, 0.7 ו־0.9. ומגיעים בדרגות קושי רבות. ככל שהקוטר קטן יותר העיפרון יצייר קו דק יותר אבל יהיה שביר יותר. הקוטר הנפוץ ביותר הוא 0.5 ואחריו 0.7.
עיפרון מכני משמש מגוון רחב של אנשים החל מסטודנטים ותלמידים וכלה בציירים ובאדריכלים. יתרונו הגדול של העיפרון המכני בהשוואה לעיפרון הוא שאין צורך לחדד אותו ולנקות את השאריות, בכך הוא דומה לעט. אולם יש לו יתרון על בכך שניתן למחוק את הכתוב עם מחק.
תפוח
תַּפּוּחַ תַּרְבּוּתִי (מכונה גם תפוח-עץ או בקיצור תפוח, שם מדעי: "Malus domestica") הוא מין של עץ פרי נשיר במשפחת הוורדיים.
מקור התפוח התרבותי.
מקורו של התפוח התרבותי במין הבר "Malus sieversii", המגיע ממרכז אסיה וגדל גם כיום בהרים בדרום קזחסטן, בקירגיזסטן, בטג'יקיסטן ובמחוז שינג'יאנג בסין. מינים אחרים שככל הנראה קשורים בהתפתחות התפוח התרבותי הם "Malus baccata" ו-"Malus sylvestris". מיני תפוח נוספים משמשים כיום בניסיונות לפתח זני תפוחים שיהיו מסוגלים לגדול בתנאי אקלים שונים.
התפוח הוא מרכיב מרכזי בתפריט באזורים רבים שבהם שורר אקלים קר והוא ככל הנראה אחד העצים הראשונים שבויתו על ידי האדם.
זני תפוחים מתורבתים.
בראשית המאה ה-21 היו קיימים יותר מ-7,500 זנים של תפוחים מתורבתים השונים זה מזה בצבע, בטעם, במרקם, בצורה, באקלים אליו הם מותאמים, בעמידותם למחלות, בקלות המשלוח ובאורך חיי המדף. ככלל, התפוחים המודרניים מתוקים יותר מהזנים הקדומים. בצפון אמריקה נפוצים תפוחים מתוקים-חמצמצים, בעוד שבאסיה התפוחים המועדפים הם מתוקים במיוחד.
עם הזנים הנפוצים נמנים:
ערך תזונתי.
אכילת תפוחים מסייעת לשליטה ברמת הכולסטרול ובמניעת מחלות לב. בקליפת התפוח נמצא גם נוגד החימצון רוטין.
גידול תפוחים.
עצי התפוח גדלים במגוון רחב של קרקעות ורמות חומציות, הם זקוקים להגנה מפני רוח ולאקלים קריר. בשנת 2002 גודלו בעולם 45 מיליון טונות של תפוחים, כמחצית מהתוצרת מגיעה מסין, יצואניות בולטות אחרות של תפוחים הן – ארצות הברית, טורקיה, צרפת, איטליה, דרום אפריקה וצ'ילה. בישראל התפוחים גדלים בצפון הארץ ובאזור גוש עציון.
עונת התפוחים משתנה מזן לזן, וכתלות במזג האוויר במקום הגידול. בחצי כדור הארץ הצפוני עונת התפוחים היא מאמצע יולי ועד תחילת נובמבר (הפריחה היא לרוב כמה חודשים קודם לכן, בתלות בזן). בחצי כדור הארץ הדרומי העונה היא בין תחילת פברואר לסוף מאי. יש זני תפוחים רבים הגדלים הן בחצי כדור הארץ הדרומי והן הצפוני ומשתמרים היטב בקירור והובלה, דבר המאפשר שיווקם בכל העולם בכל עונות השנה.
אופנים בהם נאכל.