אורכו של המסלול 253.5 מטרים. בעבר הוא כלל מעבר דרך גדרות, סלעים ופלגי מים, אך כיום המסלול שטוח, ויש בו 3 מכשולים בלבד, אחד מהם מכשול מים בעומק של מטר אחד.
בכל פעם רצים שני זוגות זה מול זה. הזוג המנצח הוא זה שסיים את המירוץ בזמן המהיר ביותר מבין כלל הזוגות, כאשר על כל נפילה של האישה בזמן המירוץ נוספות 15 שניות לזמן של הזוג.
על האישה להיות בת 17 לפחות, והיא אינה חייבת להיות אשתו של הגבר שנושא אותה. משקלה צריך להיות 49 ק"ג לכל הפחות. אם משקלה נמוך יותר, יש לשאת משא נוסף, כך שהמשקל המצטבר יגיע ל-49 ק"ג.
מותר לשאת את האישה בכל דרך שהיא. הדרכים המקובלות הן שק קמח, מעבר לכתף ו"השיטה האסטונית", שבה האישה תלויה הפוכה על גבו של נושאהּ, ורגליה משוכלות סביב צווארו.
הזוג המנצח זוכה בפרס כספי ובבירה בכמות המשתווה למשקלה של האישה.
בני זאבי
בני זאבי (18 באפריל 1931 – 14 בספטמבר 2005) היה איש קהילת המודיעין הישראלית, מפקד יחידה 504 וסגן ראש "המוסד", שהתפרסם כמי שפיקד על מבצע לכידת מרדכי ואנונו.
ביוגרפיה.
זאבי נולד ב-1931 בירושלים בשם בנימין פרקש למשפחה בת ארבעה אחים. הוריו, עלו כצעירים ציוניים-דתיים מטרנסילבניה ב-1924, התגוררו בעיקר בזיכרון משה ובנחלאות. בני למד בבית הספר היסודי חורב עם אחיו דוד זאבי שלימים יהיה מזכ"ל מצודת ביריה. לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבת קול תורה, אך ברח מהישיבה כאשר פרצה מלחמת העצמאות, זייף את תעודת הזהות שלו, הוסיף שנה לגילו והתגייס לצבא. את שרותו הצבאי עשה בסדרה ארוכה של תפקידי מודיעין. בין היתר התמנה לעוזר קמ"ן פיקוד צפון, קצין מודיעין של חטיבת גולני, וקצין מודיעין במבצע סיני, בסוף שנות החמישים הוכשר בערבית ובהפעלת סוכנים, ועבר ליחידה 504. במסגרת תפקידו עסק בין היתר בלוחמת מודיעין ובהברחת יהודים מסוריה ומלבנון.
ב-1964 הושאל ל"מוסד", ונשלח להפעיל סוכנים בלונדון ובפריז. כעבור שנה שוגר לכורדיסטן כדי להקים קשר עם המורדים הכורדים נגד השלטון העיראקי.
ב-1968 חזר לצבא והתמנה למפקד יחידה 504. בתקופת פיקודו גדלה היחידה והכניסה תחת כנפיה את כלל יחידות המודיעין הצבאיות שתחום עיסוקן קשור ליומינט (מודיעין אנושי).
ב-1973, לאחר חציית התעלה במהלך מלחמת יום הכיפורים, התמנה למושל הטריטוריה המצרית שנכבשה על ידי צה"ל ממערב לתעלה ובתפקיד זה סייע לפתור את מצוקותיה היומיומיות של האוכלוסייה המצרית האזרחית שנפגעה במלחמה.
ב-1974 שב ל"מוסד" והיה שותף למרדף אחרי ראשי ארגוני הטרור באירופה לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. הוא, שרת בתפקידים מגוונים ביחידות השונות – ראש מוקד אירופה של "צומת", האגף האחראי על גיוס והפעלת סוכנים, מפקד אגף המבצעים המיוחדים "קשת", ראש אגף הדרכה וראש אגף מינהל. ב-1978 התמנה לתפקיד ראש אגף מבצעים וסגן ראש המוסד.
ב-1990 פרש מ"המוסד" ועסק בשליחויות הקשורות לאיתור נעדרי צה"ל, וכן שימש שליח אישי של שר הביטחון משה ארנס לקשר עם הדרוזים ברמת הגולן.
ב-2005 נפטר ממחלת הסרטן. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים. כמה מהם המשיכו את דרכו ושרתו בקהילת המודיעין. בנו הבכור הוא ההיסטוריון פרופסור דרור זאבי מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בתו אורית ברק ממקימי היישוב הררית בגוש שגב. בנו נדב זאבי, קצין מודיעין אף הוא, איש תקשורת וממייסדי חברת 'אירונאוטיקס', ובתו אדר זאבי עורכת בכירה בהוצאת 'כתר'.
פעולות ומבצעים בהם השתתף.
משימות שאותן ביצע זאבי נלמדות בקורסים של "המוסד". בין היתר היה אחראי לקשר ממושך עם מקור מודיעיני, עליו נאמר כי היה המקור הטוב ביותר שהיה אי פעם לישראל. מקצת מהפעולות בהן השתתף:
תחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י
תחנת צ'הטרפטי שיוואג'י (מראטהי छत्रपती शिवाजी टर्मिनस; אנגלית Chhatrapati Shivaji Terminus; בעבר Victoria Terminus) היא תחנת רכבת ראשית ומבנה היסטורי במומבאי שבהודו. התחנה, ששמה בראשי-תבות סי.אס.טי (CST) או בר"ת שמה הקודם וי.טי. (VT), משמשת כתחנה סופית למספר קווי רכבת פרבריים בעיר ולמרבית קווי הרכבת הבין-עירוניים, והיא ידועה כתחנת הרכבת העמוסה ביותר בהודו. בתחום התחנה שוכנת הנהלת חברת "סנטראל ריילוויי" (Central Railway), חברת הרכבות האזורית הגדולה במדינה. מבנה התחנה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2004.
היסטוריה.
התחנה שוכנת ברובע בורי-באנדר לא רחוק מהמקום בו ניצב מקדשה הראשון של האלה מומבה דווי שהעניקה למומבאי את שמה הנוכחי. ב-16 באפריל 1853 נחנך קו הרכבת הראשון בהודו שקישר את מומבאי אל הפרבר הצפוני טהאנה. דבר זה, יחד עם פתיחתה של תעלת סואץ ב-1869, הביאו להתפתחות המסחר בעיר ולשיגשוגה, ומושל העיר החליט על הקמת מבנים אשר יהלמו את מעמדה של מומבאי.
תחנת הרכבת שנקראה על שמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וקיסרית הודו, נחשבת למבנה המרשים ביותר שהוקם בעיר. בניית התחנה החלה ב-1878 סמוך לנמל, והיא נחנכה באופן רשמי ב-1887, לכבוד יובל חמישים השנה למלכותה של ויקטוריה. עבודות הבנייה הסתיימו שנה לאחר מכן, ובהמשך נוספו במקום מספר מבנים היקפיים אשר תוכננו באופן הרמוני עם המבנה העיקרי. ב-1929 נבנה מבנה חדש שנועד לטפל בתנועת הרכבות הבין-עירונית בצמוד ממזרח למבנה הראשון, ואילו המבנה המקורי מטפל בתנועת הנוסעים הפרברית עד היום. מדי יום חולפים בתחנה שלושה מיליון נוסעים.
התחנה נקראה ויקטוריה טרמינוס עד עליית מפלגת השיב-סאנה המארטהית-לאומנית ששינתה ב-1996 את שם העיר כדי להיפטר מסממנים קולוניאליסטיים ובמקביל הסבה את שם התחנה (כמו גם את שמם של "מוזיאון הנסיך מוולס" ושדה התעופה) לשמו של הגיבור המקומי ומייסד האימפריה המראטהית שיוואג'י.
ב-26 בנובמבר 2008 נמנתה התחנה עם האתרים שהותקפו במתקפת הטרור במומבאי כאשר מחבלים ירו על נוסעים בתחנת הרכבת.
המבנה.
המבנה נבנה בסגנון אינדו-סרצני (הגרסה ההודית של אדריכלות התחייה הגותית האירופית) והתבסס על דגמים של מבנים איטלקיים מסוף ימי הביניים. סגנון זה התאים הן לטעם האירופי והן לטעם המקומי, שכן הוא תאם את הצבעים והעיטורים שרווחו באדריכלות המוגולית והמקובלים באדריכלות ההינדו. המגדלונים שלאורך קו המתאר של המבנה והקשתות המחודדות תאמו את אדריכלות הארמונות המסורתית ההודית.
מבנה המשרדים המרכזי נושא כיפה גדולה ומתומתנת עם שמונה צלעות בין שמונת צדדיה. בראש הכיפה ניצב פסל של דמות נשית המסמלת את הקדמה. היא אוחזת בידה הימנית השלוחה אל על בלפיד ובשמאלה בגלגל חוטרים. המבנה סימטרי, צורתו כשל האות העברית "כ", והוא מקיף את הרחבה הקדמית משלושה כיוונים. שני האגפים הצדדיים מסתיימים במגדלים בולטים - שניים בכל אגף וסך הכל ארבעה. לאורך החזית כולה שלוש שורות של חלונות ומפתחים סימטריים. משני צידי הכניסה שני פסלים הניצבים על עמודים - פסל טיגריס מימין מסמל את הודו ופסל אריה משמאל מסמל את הממלכה המאוחדת.
המבנה עשוי משילוב של אבן גיר ואבן חול, ושיש איטלקי משמש לקישוט ולפרטי העיטורים. פנים המבנה עשוי מסדרות של אולמות גבוהי תקרה, אשר עברו שינויים רבים כדי להתאימם לייעודם.
אבי רוד
נסיך וויילס
שרון גלאס
בית הספר לקציני-ים עכו
ביה&quot;ס לקציני ים עכו
רות בלוי
רות בלוי (קודם נישואיה: רות בן דוד; 1920 - ינואר 2000, ג' בשבט תש"ס), הייתה גיורת שנודעה ביחס לשתי פרשיות שגרמו לסערה במדינת ישראל בשנות ה-60:
ביוגרפיה.
בלוי נולדה כ"מדלן לוסט פיריי" בקאלה שבצרפת, בת יחידה להורים קתוליים לא אדוקים. כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה לפריז. התחתנה לראשונה בגיל 19 עם חייל בצבא צרפת, שהיה מבוגר ממנה בשנתיים, והתגרשה כעבור שלוש שנים. לבני הזוג נולד בן, קלוד, שמאוחר יותר התגייר איתה ושינה את שמו לאוריאל. בשנת 1943 השלימה לימודי מוסמך בהיסטוריה ובגאוגרפיה באוניברסיטת טולוז והחלה ללמד בבית ספר תיכון. איסר הראל ואחרים כתבו שבתקופה זו שימשה כרקדנית "באחד מבתי השעשועים בפריז", אך בלוי הכחישה טענה זו). במלחמת העולם השנייה שימשה כסוכנת כפולה במודיעין הצרפתי והשתתפה בפעילות המאקי (המחתרת האנטי-נאצית בצרפת). אחר המלחמה למדה באוניברסיטת טולוז ובסורבון. בגיל 31 גוירה בפריז בידי הרב שמואל יעקב רובינשטיין. בתקופה זו ישבה במשך חודשיים בכלא לאחר שהורשעה בפרשת מרמה בכספים אשר התגלתה בחברה שהיא ניהלה. מאוחר יותר עלתה לישראל והצטרפה לעדה החרדית בירושלים, כמה שנים לפני שפגשה את עמרם בלוי.
פרשת יוסל'ה שוחמכר.
פרשת יוסל'ה שוחמכר החלה בשנת 1958, כשהוריו אידה ואלתר, עולים חדשים מברית המועצות, מסרו אותו להשגחת סבו נחמן שטרקס, יהודי חרדי משכונת מאה שערים. ב-1959, משהתייצב מצבם הכלכלי, הם ביקשו להחזירו לידיהם. אבל שטרקס סירב. הוא טען כי בתו וחתנו רוצים לרדת לרוסיה ולהמיר את דתם, והודיע כי לא ייתן להם להוציא את נכדו לתרבות רעה. בית המשפט העליון הורה לסב להחזיר את יוסל'ה עד 15 בפברואר 1960, אך שטרקס התעקש ולא נשבר, גם כאשר נעצר ונכלא. יוסל'ה נעלם, והוכרז כנעדר. שנתיים וחצי אחרי שנעלם, בחודש מרץ 1962, קרא ראש הממשלה דוד בן-גוריון לממונה על השב"כ ועל המוסד איסר הראל, והטיל עליו את האחריות למציאת הילד. אך יוסל'ה כבר לא היה בארץ. אחרי שהעבירו אותו בין כמה מקומות מסתור, הוא הוברח במטוס לאירופה.