חוקרים זיהו באתר את גיא צבועים - יישוב בתקופת המשנה. בתקופה הצלבנית נבנתה באתר מצודה צלבנית שנקראה "בלמונט" (ההר היפה), וממנה שרדו חומה חיצונית עם חפיר, שער ומגדל, חומה פנימית עם מספר שערים, מנהרת מילוט, כנסייה, ובורות מים, בהם נעשה שימוש על ידי תושבי הכפר הערבי סובא.
הכפר היה בסיס חשוב לכוחות הערביים שחסמו את הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. ניסיון לכבוש אותו במבצע הראל, בשבוע השלישי של אפריל 1948, לא עלה יפה. הכפר נכבש ב-13 ביולי 1948 על ידי לוחמי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני (הגזרה המזרחית).
מערת יוחנן המטביל.
בין מטעי הקיבוץ ממוקמת מערת יוחנן המטביל, אשר משמשת מוקד אטרקציה לתיירים מרחבי העולם. מדובר למעשה בבור מים חצוב, גדול מאוד ואחד המשוכללים מסוגו, ששינה את תפקודו לאורך השנים. בימי בית ראשון שימש הבור לאגירת מים לצרכים חקלאיים ולתעשיית כלי חרס; לאחר חורבן בית ראשון וחידוש היישוב היהודי במקום, לאחר שיבת ציון, שינה הבור את תפקודו והפך למקווה טהרה. לצורך התאמתו למקווה טהרה הוגבהה רצפת הבור. במאה הרביעית הפך המקום לאתר עלייה לרגל ופולחן ליוחנן המטביל, ועל קירותיו נחרתו ציורים הקשורים ליוחנן או לנצרות. עם כיבוש האזור על ידי המוסלמים ננטש המקום והפך למזבלה לחקלאי האזור. בין השנים 2000-2004 התקיימו במקום עונות חפירה על ידי ד"ר שמעון גיבסון ואוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט. בשנת 2004 נחשף המקום לציבור ויש המבקשים לראות בו את המקום שבו נהג יוחנן המטביל להטביל את הנוהים אחריו. הארכאולוג והאנתרופוג ג'ו זיאס מנגד מציע שהמתחם אינו קשור כלל ליוחנן המטביל, והחרותות מעידות על פולחן לקדוש הנוצרי לזרוס בימי הצלבנים, כשהמקום שימש למזור לחולי צרעת.
באמנות הישראלית.
קיבוץ צובה זכה לאורך השנים לכמה התייחסויות מצד האמנות הישראלית. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יוסף זריצקי, מנהיג קבוצת אופקים חדשים, סטודיו בצובה אותו נהג לפקוד כל שנה עד פטירתו בשנת 1985, ובו צייר את נופי האזור בשפתו הציורית המופשטת. בשנת 1995 הציג האמן לארי אברמסון בגלריה הקיבוץ את התערוכה "tsooba" במסגרתה מתח ביקורת על עיוורון אותו זיהה אצל זריצקי, אשר שפתו המופשטת התעלמה מהריסות הכפר הערבי שהיה במקום. בשנת 2013 צייר יונתן הירשפלד את סדרת הציורים "על הארץ" שהוצגה במשכנות שאננים בה התייחס לציורי "צובה" של זריצקי ושל אברמסון ולדיון האתי והאסתטי שמתעורר במפגש בין שלושת דורות האמנים.
בועז כהן
בועז כהן (נולד ב-20 בדצמבר 1963) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, מוזיקאי, סופר ומרצה ישראלי. זוכה פרס אגודת העיתונאים לשנת 2018 בתחום הרדיו.
ערך והגיש תוכניות מוזיקה ב-88FM בין השנים 2001–2017 והגיש את התוכנית האחרונה ששודרה בקול ישראל.
מאז יולי 2017 עורך ומגיש את "משמרת לילה" ברדיו Eco99fm.
ביוגרפיה.
כהן נולד וגדל בשכונת ג'סי כהן בחולון ועבר בגיל 14 לגני תקווה. שירת בצה"ל בחיל האוויר. בין השנים 1991-2001 עבד בידיעות אחרונות כעורך-משנה של מוסף 7 לילות, כתב מגזין ומבקר מוזיקה. כעיתונאי כתב גם, בין היתר, בירחון מוניטין, בשבועון "כותרת ראשית" וביומון "חדשות". מאז 2009 מפרסם מאמרים, מדי פעם ב"גלובס", ב"הארץ" וב"מעריב".
כהן משמש כמרצה בכיר בתחומי תרבות בת-זמננו (מוזיקה, קולנוע, ספרות ועוד) במוסדות שונים. העביר סדרות הרצאות במשכנות שאננים ובמוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב, בסינמטקים ועוד.
בשנים 2006–2009 שימש כמנהל אמנותי של תיאטרון תמונע בתל אביב, הפיק וערך מופעי שירה ומוזיקה, ביניהם "שרים נחמן ביאליק", "הרחובות ממריאים לאט/שירי דוד אבידן", "כול עוד/שירי עלי מוהר" (במשותף עם איילת מוהר), "כשהאצבעות יתחילו לדמם/שירי צ'ארלס בוקובסקי" (במשותף עם מיכל גרניט) ו"מלכה עירומה/שירת מחאה נשית". ב-2009 הפיק וניהל את פסטיבל "אולטרה סאונד" למוזיקה אלטרנטיבית בישראל.
בשנת 2016 היה שותף בקבוצה של חברת פמי פרימיום, שזכתה במכרז "תרבות לפריפריה", של משרד התרבות ושימש כראש תחום מוזיקה בפרויקט להפצת אירועי תרבות ואמנות.
ביוני 2018 ניהל אמנותית את פסטיבל "פרוגרסיב וחיות אחרות" שהתקיים ב"בית היוצר" בנמל תל אביב.
כהן הוא חבר "המכון למצוינות בהומניסטיקה" לקידום ערכים ציוניים במערכת החינוך, לצד הסופרים מאיר שלו, עמוס עוז וד"ר גלי תיבון.
משנת 2020 כהן הוא אחד מפעילי המחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל, כותב בעד זכויות-אדם וכבוד האדם וחירותו ומפרסם מאמרי תרבות בכתב העת בראשית.
רדיו.
ב-1 ביולי 2001 הצטרף כהן לקול ישראל כעורך ומגיש תוכניות מוזיקה: "רדיו פרטי", "הנוסע השמיני" ו-"אחרי השקיעה". כן הפיק וערך ימי שידורים מיוחדים, הגיש תוכניות שונות, "חלום ליל חורף", יצר סדרה על המוזיקה של שנות השבעים ("מופע שנות השבעים") ויזם והפיק את תוכניות הסיכום השנתיות של התחנה ("הבציר"). מינואר 2009 ערך והגיש את "רוקר טוב", תוכנית הבוקר של 88FM ואת תוכנית הלילה "פרוגרסיב וחיות אחרות". ב-14 במאי 2017 שידר כהן את התוכנית האחרונה בתולדות קול ישראל כשמיד בסופה, בחצות, הופסקו השידורים.
החל מ-15 במאי 2017 החל כהן להגיש את שתי תוכניותיו, "פרוגרסיב וחיות אחרות" ו"רוקר טוב" בתאגיד השידור בתחנת הרדיו "כאן 88". ב-21 ביוני 2017 הודיע בועז כהן על התפטרותו מתאגיד השידור בעקבות התערבות בעריכת תוכניותיו. חודש לאחר מכן, הצטרף לתחנת הרדיו האזורי Eco99fm, שם הוא עורך ומגיש את התוכנית "משמרת לילה".
באוקטובר 2018 זכה בפרס אגודת העיתונאים בתל אביב על תוכניתו "משמרת לילה", המשודרת בתחנת הרדיו Eco99fm. מנימוקי הוועדה:
מוזיקה.
בין השנים 1999–2001 היה חבר בלהקת החשמליות שניגנה רוק מלודי רך עם השפעות בריטיות ובשנת 2000 הוציאה אלבום אחד "אחר-כך בא הגשם". בשנת 2002 הצטרף ללהקת פונץ' והשתתף בהקלטת האלבומים: "דנה ראתה עב"מ" (אוגוסט 2002), "פינוקיו" (ינואר 2007), באלבום הכפול בהופעה חיה "חור בשמיים כחולים" (ינואר 2010), ובאלבום "רמז לעתיד" (דצמבר 2012), אלבום האולפן החמישי והאחרון של הלהקה. במקביל, הוציא עם יוסי בבליקי שני אלבומים תחת השם "דצמבר": "שרמן בחורף" (2005) ו"דצמבר 2" (2009).
כהן הלחין במשותף עם יוסי בבליקי פסקול לסרטי קולנוע וטלוויזיה, ביניהם: "שרמן בחורף" (2001), "חצאית דמעות" (2002), "לנצח עם מיקי ברקוביץ'" (2003), "המכשפה מרחוב מלצ'ט" (2004) ו"החשוד האחרון" (2005).
כפסנתרן וקלידן ניגן בסדרת הטלוויזיה "8 דקות ביום" (עוזי וייל, ערוץ 1, 2003) ובסדרה "גם להם מגיע" (ערוץ 10, 2008). כהן ניגן גם באלבומי הסולו של יוסי בבליקי: "הגברת עם היהלומים" (2004) ו"האגרוף" (2011), ובאלבום "אהבה" של שלום גד והיהלומים (2005). בשנת 2008 הלחין את המוזיקה לסרט הפולני-ישראלי "אמא של ולנטינה" על-פי ספרה של סביון ליברכט. כמו כן הפיק מוזיקלית את "חופשיה", אלבומה של אמנית החלילים חפציבה זר-אביב 2011 וניגן בארבעה סיבובי הופעות של בוב תיל בישראל. מ-2016 מופיע עם משה בן-יוחנה בערב שהועלה ברחבי ישראל פעמים רבות, בין היתר גם בפסטיבל אינדינגב ופסטיבל יערות מנשה.
סלבטורה סקילאצ'י
סלבטורה 'טוטו' סקילאצ'י (באיטלקית: Salvatore Schillaci; נולד ב-1 בדצמבר 1964) הוא כדורגלן עבר איטלקי. סקילאצ'י זכה בכדור הזהב ובנעל הזהב של מונדיאל 1990 לאחר שכבש בטורניר שישה שערים. אלו היו השערים היחידים שכבש לזכות נבחרת איטליה, למעט שער נוסף. הוא פרש מהנבחרת כשלזכותו שבעה שערים בשש עשרה הופעות.
הופעתו הראשונה בנבחרת הייתה ב-31 במרץ 1990 במשחק הניצחון של איטליה 1-0 מול נבחרת שווייץ בכדורגל.
סקילאצ'י שיחק בקבוצות מסינה, יובנטוס ואינטר מילאנו ובליגה היפנית לפני שפרש ב-1999.
טאו (נשק)
פונץ' (להקה)
פונץ' הייתה להקת רוק ישראלי שהחלה את פעילותה בסוף שנות ה-80 והוציאה את אלבום הבכורה שלה ביולי 1991 כחלק מגל הלהקות הישראליות הצעירות שפרצו באותה שנה כמו "נושאי המגבעת" ו"כרמלה גרוס ואגנר".
היסטוריה.
פונץ' החלה את דרכה ב-1986 כשלישייה בשם שד"ק (שמאל דתי קיצוני). היו חברים בה הסולן יוסי בבליקי, הגיטריסט אלי שאולי והמתופף שלומי רוזנבלום. שיר אחד, "אדי", משך את תשומת לבם של עורכים בגלי צה"ל ושל רונן בן-טל מ"די.בי הפקות", ועם צירופו של הבאסיסט, הזמר והיוצר שלום גד, הפכה הלהקה לרביעיית פונץ'. ב-1988 יצא הסינגל של הלהקה "ונדמה שישוב", שגם זכה להשמעות רבות ברדיו.
בהפקתו המוזיקלית של רונן בן-טל יצא אלבום הבכורה של פונץ', "פונץ'" ביולי 1991. הוא כלל, בין היתר, את השירים: "ונדמה שישוב" (1988) "עדינה" (1989), ו"אני מאוהב בבחורה מבת-ים" (1990). חלק מהשירים כללו מחאה בנושאים חברתיים, אבל בעטיפה מלודית מאוד.
אלבומה השני של הלהקה, "הצוללת", יצא אחרי פחות משנה, ביוני 1992. האלבום המשיך את קו הרוק הרזה של אלבום הבכורה וכקודמו הוא יצא בחברת NMC. השיר הבולט באלבום "הוא מסתכל בה כל הזמן" הוקלט שוב לאלבום השלישי "דנה ראתה עב"מ" ונכלל בפסקול של הסדרה "שבתות וחגים".
הלהקה חדלה להתקיים (למעט הופעה חד-פעמית באביב 1996, במסגרת פסטיבל "נקסט") ושני הסולנים שלה, שלום גד ויוסי בבליקי, הוציאו (ביוני 1996) אלבומי סולו בחברת "הד ארצי". שלום גד את "סוף המדבר" ויוסי בבליקי את "אלבום המצעדים". בפסטיבל ערד 1994 ביצעו ירמי קפלן ואיפה הילד? את "נדמה שישוב". נורית גלרון הקליטה את "נדמה שישוב" לפרויקט עבודה עברית. ב-2006 הקליט הזמר עידן יניב גרסה ל"נדמה שישוב" לכבוד מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.