מסיבה גדולה נערכת באזור הרייכסטאג, בליווי מוזיקה וריקודים, כשהדגש הוא על אירועים וחגיגות אזרחיות ולא על אירועים ממלכתיים ומצעדים.
בנוסף, חגיגות שונות מתקיימות בברלין, בעיקר ברחוב ה-17 ביוני ובשער ברנדנבורג. פסטיבל הבירה "אוקטוברפסט" במינכן, שבעבר הסתיים ב-1 באוקטובר, נמשך כיום עד 3 באוקטובר כאשר יום ראשון בשבוע חל ביום הראשון או השני של אוקטובר.
יום האחדות הגרמני
יום איחוד גרמניה
ברנדוויין
ברנדווין
ברנדוין
דניאל שוורץ
דניאל שוורץ (נולד ב-1952) הוא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
שוורץ נולד בארצות הברית. והחל את לימודיו האקדמיים בשנת 1968, עת החל לקחת קורסים במכללה העברית בבולטימור. בשנת 1971-1970 למד באוניברסיטת מרילנד בתוכנית מצטיינים בהיסטוריה. בשנת 1971 עלה לישראל, ובה סיים תואר ראשון בהיסטוריה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך לתואר שני ודוקטורט, אותו סיים בשנת 1980, בהיסטוריה יהודית. עם סיום לימודיו התמנה למרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית, ובשנים 1994-1992 היה ראש החוג. בשנת 1995 התמנה לפרופסור.
בשנת 2022 פרש לגמלאות.
מחקר.
שוורץ עוסק במחקר תקופת הבית השני. בין השאר, הוא עוסק בניתוח דרך סידורו של יוסף בן מתתיהו את ספריו ובהתאם לכך מציע תובנות חדשות על הכרונולוגיה וההיסטוריה של התקופה. כך למשל, בהתאם לניתוח סדר האירועים ב"קדמוניות היהודים" על תקופתו של פונטיוס פילאטוס, הוא מציע להקדים את תחילת כהונתו לשנת 19, במקום שנת 26, המקובלת בקרב החוקרים.
עמדות.
שוורץ משתייך לציבור הדתי לאומי, ומתבטא לעיתים בנושאים העומדים על הפרק. הוא כתב מאמר המזהיר מפני התפשטות צדוקיות בציבור הדתי לאומי בייחוס קדושה לארץ ישראל והתייחסות רבה מדי לייחוס. כמו כן יצא נגד הדרישה להקל בגיור עולים לא-יהודים, וקרא במקום זאת ליחס שוויוני כלפי לא-יהודים כחלק מהישראליות.
ספריו.
ספרים שתרגם:
גרטרוד רייני
מה רייני
פריץ גויטיין
ש.ד. גויטיין
ש. ד. גויטיין
ש&quot;ד גויטיין
ש' ד' גויטיין
י&quot;ל מאגנס
י.ל. מאגנס
י' ל' מאגנס
י. ל. מאגנס
בית הספר הגבוה לחכמת ישראל
ספריית המדינה הפרוסית
הספרייה המלכותית הפרוסית
הספרייה הפרוסית המלכותית
הספרייה המלכותית בברלין
אברהם צבי קמאי
הרב אברהם צבי (הירש) קמאי (בכתיב יידיש: קאֹמאי; ה'תר"ך, 1860 - י"ט בחשון תש"ב, 9 בנובמבר 1941) היה רב העיירה מיר וראש ישיבת מיר. נספה בשואה יחד עם בני קהילתו.
ביוגרפיה.
נולד בשקוד שבליטא, להרב אליהו ברוך קמאי לימים ראש ישיבת מיר ורבה של מיר. ולרבקה יענטא בתו של הרב חיים זאב יפה רבה של שקוד.
בהיותו מטבעו חלש מבחינה גופנית הוא לא גלה למקום תורה, ואת שנות נעוריו עשה במחיצת אביו הגדול, וממנו למד את תורתו ודרכו בעבודת הבורא. מסופר עליו כי בתקופה זו בבית אביו היה שוקד על לימודו לילות כימים, עד שכבר בגילו הכירו בו רבים כי עדיו לגדולות.
הוא נישא לשרה מיכלא בתו של הרב מינץ מהעיר קיידאן ושם סמוך על שולחן חמיו הוא ישב ולמד כשהוא מכונס בד' אמותיו ולא אבה לשמוע על משרה רבנית כלשהי, כשנפטר חותנו והיה עליו לפרנס את ביתו, הוא פתח בית מרקחת אשר אותו ניהלה זוגתו והוא היה מגיע לפעמים כדי להכין תרופות, שכן היה רוקח ומבין גדול בתחום.
בשנת תרע"א (1911) כשנפטר רבה של קיידאן, מיד פנו אליו ראשי העדה בבקשה שימלא את מקום רבם. אך הוא עמד בסירובו לכהן במשרה רבנית אלא אם כן יובטח לו כי משכורתו תהיה גם להבא מעסקו.
רק ארבע שנים ישב הרב קמאי בנחת עד שבשנת תרע"ה (1915) גורשו כל יהודי קיידאן בעקבות עלילה של השלטון הרוסי, וכך נדד גם הרב קמאי לאוקראינה, שם ישב עם משפחתו כשלש שנים, עד שהסתיימה מלחמת העולם הראשונה.
ובסיום המלחמה עזב לפתע את אוקראינה לכיוון מערבה לעיר מינסק, ושם במקרה הוא מצא את אביו שרוע על מיטת חוליו אשר ממנה לא קם וכך עלה בידו להשתתף בהלויית אביו. מסופר על מפגש זה כי אביו נהג ללמוד מדי יום פרק אחד בפרשת השבוע, אך משום מה החל אביו לקרוא את פרשת אחרי מות, וכשהעיר הבן לאביו ענה אביו כי הוא מודע לכך והמשיך לקרוא.
ומיד לאחר פטירת אביו הוא חזר לעיר מיר, כשהוא אוחז ברבנות העיירה כבקשת פרנסי העיר. בתקופה זו הוא היה מחזק ומסייע לבני העיר ומנחמם מתלאות המלחמה. ובשנת תרפ"א (1921) חזרה ישיבת מיר לעיר והוא ללא שהות החל שוב להפריחה מחדש עד שחזרה להיות הישיבה המובילה בפולין.
דרך לימודו.
לשיעוריו המיוחדים נהרו מאות מטובי הבחורים, מוחו העילוי היה הוגה שיעורים ומהלכים בהיקף נרחב ועמוק עד שלעיתים היו תלמידיו מתקשים לעקוב אחר סדר הדברים, וחידושיו היו לשם דבר כמלאכת מחשבת וכך כבש את לבות השומעים, וכך זכה להעמיד מאות רבות של תלמידים שבנו את עתידם התורני במחיצתו.
הוא היה גם פוסק גדול, ופסקיו היו נר לרגליהם הן של בני העיר והן של בני דורו, את מעלת פסיקותיו ורעיונותיו ניתן ללמוד מכך שכשנפטר החפץ חיים היה הרב חיים עוזר גרודזנסקי מתייעץ עמו בענייני הזמן, ואף מקבל את פסיקותיו.
פטירתו.
במלחמת העולם השנייה לאחר שפלשו הנאצים לעיירה מיר, ומיד החלו ב"טיהורים" המוניים וטבחו בכל בני העיר, וכך היה גם עם רבה של העיר שהובל ב-י"ט בחשון תש"ב יחד עם עוד 1,200 מאנשי העיר ומשפחתו ליער השוכן מחוץ לעיירה ובו ירו הנאצים למוות בכל התושבים כשרב העיר מחזק ומעודד את כולם בשעתם האחרונה והוא קורא עמהם את "שמע ישראל" ומבהיר להם את שאמרו חז"ל "אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל ימנע עצמו מן הרחמים" ומיד החלו הנאצים בטבח שלא השאיר אחד לפליטה, והם טמונים כולם יחד בקבר אחים גדול בתוככי היער.
ספריו.
רוב תורתו נשרפה על ידי הנאצים בפלישה אל העיר, ורק מעט מזעיר מחידושיו נדפס בסוף ספר "דברי אליעזר" של גיסו הרב אליעזר יהודה פינקל.
אליקים ג' וייל
א&quot;ג וייל
א.ג. וייל
א. ג. וייל
צליבא חמיס
יוסף הורוביץ
יוסף הורוביץ (Josef Horovitz; 26 ביולי 1874, תרל"ד, לַאוּאֶנְבורג, פומרניה, גרמניה – 5 בפברואר 1931, תרצ"א, פרנקפורט) היה פילולוג ומזרחן יהודי-גרמני נודע, חוקר האסלאם.
תולדות חייו ומחקריו.
הורוביץ נולד בעיר לַאוּאֶנְבורג בפומרניה שבגרמניה (כיום לֶמְבּוֹרְק (Lębork) בפולין), בנו של הרב מרקוס הורוביץ (1844–1910), למד באוניברסיטת ברלין אצל אדוארד זכאו (Sachau), ובשנת 1902 התמנה שם לדוֹצֵנְט.
בין השנים 1907–1915 שהה בהודו ולימד ערבית באוניברסיטה המוסלמית של עליגרה (Muhammedan Anglo-Oriental College, MAO College). בתקופת שהותו שם עסק בין 1909 ל-1912 במיון אוסף האפיגרפיות ההינדו-מוסלמיות, ופרסם ספר שסיכם את מחקרו.
בשנת 1914 התמנה לפרופסור לבלשנות שמית בסמינר למזרחנות של אוניברסיטת פרנקפורט ועבד בו עם שובו לגרמניה ועד מותו. עם הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים היה חבר בחבר נאמניה, ייסד בה את המכון למדעי המזרח והיה מנהלו הראשון.
מחקריו התמקדו בספרות ערבית היסטורית, והוא פרסם קונקורדנציה של שירה ערבית. עבודתו המרכזית הייתה ביאור הקוראן – מלאכה שלא השלים עד מותו. בין פרסומיו: ניתוח שפתו של הנביא מוחמד, ניתוח היחסים בין היהדות לאסלאם, ובשנת 1928 עבודת מחקר היסטורית על הודו מתקופת שושלת דלהי ועד השלטון הבריטי על המדינה ועלייתו של מהטמה גנדי.
נפטר בפרנקפורט בראשית שנת 1931, בגיל 56. נקבר בבית הקברות היהודי החדש ברח' אקנהיימר (Eckenheimer Landstraße) שבצפון העיר.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
משה מקוברין
אימפריית הפשע
אימפריית הפשע (באנגלית: Boardwalk Empire; בתרגום לעברית: "אימפריית הטיילת") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ברשת הכבלים HBO. הסדרה נוצרה על ידי טרנס וינטר, מכותביה הראשיים של "הסופרנוס", על-פי ספר באותו שם מאת נלסון ג'ונסון. בין כותבי הסדרה היה גם התסריטאי היהודי - אמריקאי, איתמר מוזס. להפקת הסדרה שותפים גם מארק וולברג ומרטין סקורסזה, שביים את פרק הפיילוט. הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-19 בספטמבר 2010 ונרכשה לשידור ב-160 מדינות ובהן גם ישראל בה היא משודרת על ידי חברת yes.
הסדרה מספרת על היווצרות הפשע המאורגן בשנות ה-20 של המאה ה-20 באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. הסדרה נפתחת בערב כניסת חוק היובש לתוקף, ונושא הברחת אלכוהול והפצתו הוא חלק מרכזי בסדרה. בין היתר, הסדרה עוסקת בנושאים אקטואליים וחברתיים מהתקופה כמו זכות הצבעה לנשים והחיים לאחר מלחמת העולם הראשונה. דמויות היסטוריות רבות מהתקופה מופיעות בסדרה בשמן האמיתי, כגון הגנגסטרים אל קפונה, ג'וני טוריו, ג'ים קולוסימו, ארנולד רוטשטיין, לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי, נשיא ארצות הברית וורן הרדינג, ראש ה-FBI ג'ון אדגר הובר, ג'וזף קנדי, המתאגרף ג'ק דמפסי, והבדרנים סופי טאקר ואדי קנטור.
הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-26 באוקטובר 2014.
עלילה.
הסדרה ממוקמת באטלנטיק סיטי, בשנות העשרים של המאה הקודמת, ומתחילה עם ההכרזה הרשמית על תקופת היובש בה נאסרו ייצור ומכירת אלכוהול בארצות הברית. אנוך "נאקי" תומפסון גזבר העיר של אטלנטיק סיטי ופוליטיקאי מושחת שבעצם מנהל את העיר, מחליט להתעשר על ידי סיפוק האלכוהול להמונים הצמאים למשקה. חייו של נאקי, כמו גם הטיילת שהביאה להתפתחותה של אטלנטיק סיטי, הופכים לגדושים בפשע, סקס והימורים, ושניהם מהווים מוקד משיכה למאפיונרים. "הצד האפל של החלום האמריקאי" מכנה זאת סקורסזה. מה שנראה לנאקי כרעיון טוב בהתחלה מתברר כלא פשוט והוא נגרר בעקבות המגע עם הגנגסטרים והאלכוהול האסור לבור אפל של אלימות ואכזריות.
הפקה.