מנדלי מוכר ספרים ברשת מציעים כיום למכירה כ-1,300 ספרים - חלקם יצאו לאור בעבר, הופצו ונמכרו בחנויות והומרו לפורמט אלקטרוני, וחלקם כתבי יד שיוצאים לאור כספר אלקטרוני ולא מופצים בחנויות בצורה מסורתית. הספרים נקראים על ידי קוראי ספרים אלקטרוניים מסוגים שונים המותאמים לעבודה עם הקבצים בפורמטים השונים, כגון האייפד והמכשירים מבוססי מערכת ההפעלה אנדרואיד, כמו גם על מכשירי קינדל ותוכנות קינדל ועל מחשבי חלונות, מקינטוש ולינוקס.
שיתופי פעולה.
החנות האינטרנטית של מנדלי מוכר ספרים ברשת משתפת פעולה עם הוצאות לאור המשווקות את ספריהן דרך האתר. בין ההוצאות המשתפות פעולה עם האתר: הוצאת כרמל, גרף, הקבוץ המאוחד, הוצאת נהר, הוצאת חדקרן, הוצאת אוריון, הוצאת רימונים, הוצאת קדמת עדן ועוד.
מנדלי מוכר ספרים ברשת עובדים עם סופרים וכותבים המפרסמים את ספריהם באתר באופן ישיר, בהם יצחק בן נר, סמי מיכאל, נאוה סמל, עידן רבי, מואיז בן הראש, רוני גלבפיש, ציפי שחרור ועוד.
שירותים נוספים.
מנדלי מוכר ספרים ברשת מפיקים ומציעים למכירה גם ספרים מודפסים בדפוס דיגיטלי בכמויות קטנות, וכן גם בהדפסה לפי דרישה (POD). שירות נוסף מאפשר להפיק ספרים באנגלית, בספרדית, ברוסית, ובשפות אחרות, מכירתם וקידומם באמזון כספרים לקינדל וכספרים מודפסים על פי דרישה (POD) ובאתרים נוספים בעולם, כגון האייבוקסטור (iBooks) של אפל.
דגל חזבאללה
דגל חזבאללה הוא דגלו של חזבאללה - מיליציה שיעית אסלאמיסטית פוליטית בלבנון.
לדגל רקע צהוב בדרך כלל והוא מורכב מלוגו הארגון בצבע ירוק, וטקסט בצבע אדום או ירוק.
הלוגו עצמו הוא ייצוג מסוגנן בכתב כופי של שם הארגון حزب الله (חזבאללה) שפירושו "מפלגת האל" כאשר האות הראשונה של המילה "אללה" גבוהה ומצוירת כיד האוחזת רובה סער. הלוגו משלב חפצים אחרים: ספר קוראן, חרב, גלובוס וענף בעל שבעה עלים. הטקסט מעל הלוגו הוא: فإن حزب الله هم الغالبون שפירושו: "רק עדת אללה הם המנצחים" (קוראן 5:56), ואילו מתחת ללוגו נכתב المقاومة الإسلامية في لبنان שפירושו: "ההתנגדות האסלאמית בלבנון".
לדגל דמיון רב לדגל משמרות המהפכה האסלאמית ומעיד על הקשר האידאולוגי בין הארגון לאיראן. באופן דומה, תנועת צאברין בעזה אימצה דגל כמעט זהה לדגל חזבאללה, המעיד על אותו קרבה.
ואדי מוסא
ואדי מוסא (בערבית: وادي موسى - "ואדי משה") היא עיירה במחוז מעאן שבדרום ירדן, הידועה בעיקר כיישוב הסמוך ביותר לפטרה וכשער הביקור אליה. העיירה שנודעה בעבר בשם "אלג'י", שוכנת בעמק הנהר שאת שמו היא נושאת כיום, ואורכה הוא כחמישה קילומטרים ממזרח למערב, החל במעיין "עין מוסא" בצידה המזרחי ועד לשער הכניסה אל פטרה במערבה.
משמעות שמה של העיירה הוא "ואדי משה", ולפי המסורת, במעיין "עין מוסא" הכה משה בסלע והוציא ממנו מים. הנבטים הקימו מפעל מים אשר הוביל את מי המעיין אל פטרה, וכיום ניצב מעליו מבנה פשוט הנושא שלוש כיפות.
עד שנת 1994 שכן בוואדי מוסא יישוב כפרי בדואי חסר חשיבות מיוחדת, אך עם חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן והתגברות תנועת התיירים אל פטרה, החל היישוב להתפתח במהירות ושינה את אופיו לחלוטין. בשנת 2004 התגוררו בנפת פטרה שלה משמש ואדי מוסא כמרכז מנהלי, 23,840 איש, ולפי הערכה חיו בה בשנת 2009 כ-26,100 איש. כלכלת העיירה נסמכת כמעט לחלוטין על התיירות, ושוכנים בה עשרות בתי מלון, מסעדות ושירותים אחרים לתיירים. בוואדי מוסא שוכן בית הספר "פטרה" לארכאולוגיה, תיירות ומלונאות של אוניברסיטת אל-חוסיין בין טלאל במעאן, אשר נוסד בשנת 2004 והיה הראשון מסוגו בירדן.
בנובמבר 1994, ברוח הסכם השלום בין ישראל וירדן, נחתם הסכם ערים תאומות עם העיר החרדית ביתר עילית.
רושם נישואין וגירושין
פקודת הנישואין והגירושין (רישום)
פקודת הנישואין והגירושין (רישום), 1919 הוא שמו הקצר של דבר חקיקה מנדטורי שעודנו תקף במדינת ישראל, ותפקידו לקבוע את הליכי הרישום במרשם האוכלוסין של נישואים ושל גירושים. שמה המלא של הפקודה, הוא "פקודה הקובעת הוראות לרישום נישואין וגירושין".
הוראות החוק.
הרשות הרושמת.
הפקודה מסדירה את יצירתה של פונקציה מנהלית שנקראת "רושם הנישואין והגירושין" או "הרשות הרושמת", לה נמסרים על ידי המדינה טפסים של תעודות רשמיות של נישואים או גירושין. סעיף 5 לפקודה מחיל את כל הוראות הפקודה גם על רישום הגירושין, מלבד העדר הדרישה להוסיף את פרטי ההורים ברישום בעת הגירושין.
רשמי נישואים אלה הם פקידי מדינה בהתאם לפקודה, ותעודותיהם הן תעודות רשמיות של המדינה, המספקת להם את הטפסים הרשמיים הממוספרים. תפקידם של הרושמים הוא מנהלי-חילוני ולא דתי או שיפוטי. בפסיקה נקבע כי אין כל קשר בין סידור גירושין לבין בית דין, ובין רישום הגירושין לפי הפקודה לבין הצורך בבית דין.
במקרה אחר נקבע בפסיקה כי "משהכיר שר הדתות באדם כרשות רושמת לפי הפקודה הנ"ל, עלינו להניח שלאותו אדם יש תנאי הכשירות הנחוצים לפי הפקודה הנ"ל".
מאחר שבמדינת ישראל שולט הדין הדתי של הצדדים על כל דיני המעמד האישי, נקבע כי, בהתאם לדת, האימאם (אצל המוסלימים), הכומר (אצל העדות הנוצריות השונות), הרב (אצל היהודים), או השייח' של השבט (אצל הדרוזים) - יהיו רושמי הנישואים והגירושין. הפקודה מאפשרת גם רישום רישום נישואים וגירושין אזרחיים על ידי "הפקיד המסדר את הקידושין", ואולם, מאחר שאין תוקף לנישואים אלה במדינת ישראל - הרי שלא מונה פקיד כזה לרישום נישואים וגירושין אזרחיים.
התעודות.
בהתאם , על הרשות הרושמת לרשום כל נישואים או גירושין בארבעה העתקים של התעודה, כאשר עליה לשמור אחד בפנקס הרישום; לשלוח אחד למשרדו של הממונה על המחוז בסוף כל חודש; למסור העתק לבעל והעתק אחד לאשה תמורת תשלום.
בהתאם על כל תעודה יש לציין את הפרטים הבאים:
ההבדל בין הרישום לבין התוקף.
תקפם המשפטי של נישואין וגירושין בישראל נקבע לפי הדין האישי הוא הדין הדתי. קיימת אבחנה בין רישום הנישואין או הגירושין במרשם האוכלוסין (המתבצע לפי כל תעודה ציבורית, גם מחוץ לארץ) לבין תקפם של הנישואים או הגירושין. תוקף הנישואין או הגירושין נקבע בהתאם לדין האישי-דתי החל על הצדדים. קיים תוקף משפטי למעשי נישואים או גירושין פרטיים שבוצעו ללא מעורבות גורמי המינהל (שהם אנשי דת במקרה של דיני המעמד האישי), כל עוד אלה בוצעו לפי הדין הדתי שחל עליהם:
"יש להבחין בין שאלת רישומם של נישואין ובין שאלת תקפם. כך למשל, תוקפם המהותי של נישואין בין יהודים תלוי בהוראותיו של הדין היהודי לפיו יכול אדם לקדש אשה במעמד "פרטי" ללא גושפנקה ציבורית וקידושיו תפסים לכל דבר." פנחס שיפמן, מי רשאי לשמש "רושם נישואין" בישראל?, משפטים יא, 2 (תשמא) 221-236.
בכל מקום בו המחוקק קבע נורמות אזרחיות החלות על ענייני נישואין וגירושין, הדגיש היטב כי אין בכוונתו להתערב בשיפוטו של הדין הדתי על תוקף הנישואין או הגירושין וכי שאלת תוקף הנישואין או הגירושין נותרת לחלוטין תחת מרות הדין הדתי. כך למשל , קובע כי דינו של מי שהתיר נישואין על כרחה של האשה הוא מאסר חמש שנים, אך החוק לא התערב בעצם תוקפו המשפטי של מעשה הגירושין או הנישואים:
הסמכות לביצוע החוק.
הסמכות למינוי רשמי נישואין וגירושין לפי הפקודה הייתה מסורה עד הקמת המדינה לידי הנציב העליון לפלשתינה-א"י. עם הקמת המדינה נמסרה הסמכות לידי השר לענייני דתות. ביום 8.10.2003 נסגר משרד הדתות בהתאם להחלטת ממשלה מס' 900, אשר העבירה את סמכות זו לראש הממשלה (סעיף 8 להחלטה).
בעקבות סגירת משרד הדתות, נחקק תיקון מספר 1 לחוק הרבנות הראשית לישראל, התש"ם-1980 שקבע כי גם למועצת הרבנות הראשית לישראל סמכות למנות רושמי נישואים לעדה היהודית. הסמכות למנות רושמי נישואים לגבי מי שאינם יהודים, וגם ליהודים - מכוחה של הפקודה - לא בוטלה.
ביום 6.1.2008 נתקבלה החלטת ממשלה מס' 2903, אשר לפיה הוקם משרד לשירותי דת. בהחלטה נקבע כי השר יצחק כהן יעמוד בראשו וכן נקבעו תחומי אחריות וסמכות של המשרד החדש. בהתאם לסעיף 7 להחלטה, נותרה הסמכות לעניין פקודת הנישואין והגירושין (רישום) בידי ראש הממשלה.
שתי החלטות הממשלה הנ"ל (מס' 900 ומס' 2903), מפרידות בין סמכויות מכוח חוקים מסוימים המפורטים בהן, ובין סמכויות אחרות.
בשתי ההחלטות, לא מוזכרת פקודת הנישואין והגירושין (רישום). בפסקה 4 של החלטה מס' 2903 הנ"ל נקבע כי שטח הפעולה של הרשות הארצית לשירותי דת, תועבר ממשרד ראש הממשלה למשרד לשרותי דת ותהיה כפופה למנכ"ל המשרד לשרותי דת. שטח פעולה זה כולל בתוכו את הטיפול בעניינים הקשורים לרישום הנישואין של יהודים, אשר התבצע ביחידת הסמך, עד יום ההחלטה ואשר מבוצע במשרד לשירותי דת מאז ההחלטה.
כספי השילומים
אנפיסה חסדן
גלוגוב
גלוגוב (בפולנית: Głogów; בגרמנית: גלוגאו, Glogau או: Groß-Glogau; בספרות העברית והיידיש: גלוגא), היא עיר במחוז גלוגוב שבחבל שלזיה תחתית, פולין. אוכלוסיית העיר עצמה (נכון ל-2011) מונה כ-70,000 נפש.
שמה של העיר לקוח מהמילה "głóg", שמו הפולני של עץ (גם שיח) העוזרר.
היסטוריה.
גלוגוב היא אחת מהעתיקות שבערי פולין. היא נוסדה בידי בני שבט מערב סלאבי בשם דזיאדושאני.
שושלת פיאסט.
התיעוד ההיסטורי הקדום ביותר על ההתיישבות בגלוגוב, הוא משנת 1010, בכרוניקה של תיטמר ממרסבורג. בשנת 1017, במהלך המלחמה בין חילותיו של היינריך השני לכוחותיו של בולסלב הראשון "האמיץ", הטילו הראשונים מצור על גלוגוב. בשנה שאחריה חתמו היינריך (הנרי) השני ובולסלב הראשון על חוזה שלום, במה שנקרא "שלום באוצן". בשנת 1253 הוענקו זכויות עיר לגלוגוב.
גלוגאו
גלוגא
אדנאן יאנוזאי