במרכז העלילה נמצא כתב טלוויזיה, העוקב אחר עצמו וארבעת האחים מאז לידתם ומתעד אותם אחת לשמונה שנים. הסדרה מתחילה בעת צילומי הפרק החמישי בסדרה על חייהם, כאשר האחים בני 32. הסדרה עוקבת גם אחר הוריהם ובני זוגם של האחים. עליהם להחליט אם להקים משפחה ולבחור בבורגנות או לבצע מרד נגד המוסכמות. במהלך הסדרה נחשפים חיים בעלי חזות בורגנית הנסחפים למערבולת שסופה בהרס או בהתחלה חדשה.
עונה שנייה - 2010 (15 פרקים).
העונה השנייה פוגשת את משפחת רן שנה לאחר מכן. אז הם כבר בני 33 וקצת, גיל ההתבגרות הסתיים סופית ורשמית, והם מוצאים את עצמם עם הבחירות שעשו וההשלכות על החיים שלהם, על הרביעייה, ועל המשפחה כולה.
הצלחת הסדרה והביקורות.
הסדרה 'רביעיית רן' זכתה לביקורות לכאן ולכאן, ואף הייתה מועמדת לפרס הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה. כמו כן, השחקנים מיכל ינאי ויפתח קליין היו מועמדים לפרס השחקן והשחקנית הטובים ביותר על דמויותיהם בסדרה.
הסדרה התמודדה מול מגוון תוכניות מרחבי אירופה, בתחרות הבינלאומית ליצירות טלוויזיה "ורד הזהב" (Rose d'Or), פרס יוקרתי הניתן מדי שנה בשווייץ ליצירות טלוויזיה בולטות, במסגרתה מוענקים מדי שנה פרסים לתוכניות מטעם רשות השידור השווייצרית, על פי קריטריונים של מקוריות, יצירתיות ואיכות.
ירון טן-ברינק, מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות", כתב בסיום העונה הראשונה:
בערב עליית העונה השנייה, סמדר שילוני כתבה:
מכירת הסדרה לגופי שידור בחו"ל.
ב-22 בינואר 2010, בעת אירוע השקת העונה השנייה של הסדרה, הודיע סמנכ"ל התוכן של חברת yes, יונה ויזנטל, כי רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS רכשה את האופציה להפקת גרסה אמריקאית של הסדרה.
ב-3 בפברואר 2010 אושרה הפקת פיילוט לסדרה, שאם יעבור את אישור הרשת יעלה לשידור בעונת הסתיו הבאה בארצות הברית.
The Black Parade
א&quot;ב יווני
האבקות בתמנונים
משפחת המלוכה הרוסית
שרברב
שרברב (בלעז: אינסטלטור) הוא בעל מקצוע העוסק בשרברבות.
התואר שרברב מקובל כיום לתיאור בעל מקצוע העוסק בהרכבת מערכות צנרת בתחום המים או הביוב ובתחזוקם.
פעולות.
יש שרברבים העובדים כעצמאים, לעיתים כעסק של אדם אחד בלבד, וכן הפעילים בחברות שרברבות, ובחברות בעלות התמחות רחבה יותר בתחום הבנייה.
שרברב מומחה מבצע מגוון רחב של התקנות ושל תיקונים בתחומי הצנרת השונים בבית ומחוצה לו:
סיכונים מקצועיים.
מלבד הסיכון הכרוך בעבודה באתר בניה, חשוף השרברב לסיכון עקב עבודתו בסביבה מזוהמת, העבודה בסמוך להפרשות אנשים עלולה לחשוף את השרברב לחיידקים שעלולים להמצא בצואה או בקיא, כמו כולרה, טיפוס הבהרות, דלקת כבד, פוליו ועוד.
בנוסף ישנם אנשים המנסים לטפל בעצמם בבעיות הצנרת על ידי הזרמת חומצת בסיס כמו סודה קאוסטיק לצינור במטרה להמיס את גורם הסתימה, במהלך העבודה עלול השרברב להיפגע מאותה החומצה.
הכשרה מקצועית.
בישראל ישנם שני אופני התמקצעות: הכשרה מקצועית על ידי משרד העבודה, והתלמדות כשוליה.
קבלנות אינסטלציה.
נוסף על עבודה בשרברבות, ישנה המקבילה המיועדת לעבודות תשתית, התקנה ותיקון צנרת מבנים ודירות. תחום זה נקרא קבלנות אינסטלציה ובו לא די בקבלת תעודה מטעם משרד העבודה, כי אם ברישום פורמלי בפנקס הקבלנים.
קישורים חיצוניים.
לאיתור נזילות יש מושגי שוק במילון מושגים באיתור נזילות ניתן ללמוד את המושגים ופירושם.
כביש 293
כביש 293 הוא כביש אזורי המחבר בין כביש 25 בצומת הגדי ליד העיר נתיבות לכביש 6 וכביש 40 במחלף קמה, הסמוך לקיבוץ בית קמה. אורכו 18.5 ק"מ.
הכביש הוארך בשנת 2015 בכקילומטר מזרחה, מצומת קמה הקיים שצומצם ועד המפגש עם כביש 6 וכביש 40, שנפתח באזור זה לתנועה, במחלף קמה.
יוסף אפרתי
יוסף אפרתי (19 בפברואר 1897 - 8 בפברואר 1975) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י (1949–1965).
קורות חייו.
אפרתי נולד בשם יוסף גרייבר בפינסק שבבלארוס למרדכי ודבורה לבית ליפשיץ. בנעוריו למד בחדר וב-1913 החל ללמוד בחדר מתוקן ובבית ספר עירוני רוסי ובגימנסיה פרטית. במקביל היה חבר פעיל באגודת הנוער "פרחי ציון" (ששויכה לצעירי ציון).
בשנת 1914 עלה לארץ ישראל, עבר לפתח תקווה והחל ללמוד בבית ספר חקלאי במושבה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף יוסף למפלגת הפועל הצעיר ועם חברים ממנה הקים קבוצת עבודה שגידלה ירקות במושבה. בשנת 1917, עם סיום לימודיו, חבר לקבוצה שיישבה מחדש את המושבה העזובה באר טוביה. בתקופה זו למד בבית ספר התיכון החקלאי בפתח תקווה ובשנים 1923–1925 עבד בתחנה החקלאית הניסיונית בבן שמן. לאחר מכן עבר לחיות בקבוצת גבע.
בשנותיו הראשונות בארץ החל לפעול במפלגת הפועל הצעיר ולאחר מכן במפא"י, מטעמה היה בין בכירי המרכז החקלאי.
עם קום המדינה נבחר אפרתי לכנסת וכיהן בה במשך חמש כנסות, לאורך 16 שנים רצופות. לאורך כל תקופת כהונתו היה חבר ועדת הכספים.ב-1951 מונה לסגנו של שר החקלאות פנחס לבון תפקיד אותו מילא 8 שנים.
חיים אישיים.
יוסף נישא לחיה רייזקינד בבן שמן ולזוג נולדו 3 בנים ובת. בכורו מרדכי, שנולד בבן שמן, נהרג בקרבות לטרון ב-1948. יוסף נפטר ב-1975 והובא לקבורה בקבוצת גבע
חיים בן אשר
חיים בן אשר (פינקל) (10 ביולי 1904 – 14 ביולי 1998) היה איש ציבור ישראלי, ממייסדי קיבוץ גבעת ברנר, חבר הכנסת מטעם מפא"י בשנים 1949–1955.
ביוגרפיה.
בן אשר נולד בשם חיים פינקל בשנת 1904 באודסה שבדרום האימפריה הרוסית. למד בחדר והחל בלימודים אקדמיים, שאותם המשיך באוניברסיטה העברית לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת 1924.
עם עלייתו היה בן אשר חבר בגדוד העבודה "עין חרוד" בירושלים, וממנה יצא והצטרף למייסדי קיבוץ גבעת ברנר. בקיבוץ חי עד לפילוג בתנועת הקיבוץ המאוחד, בראשית שנות החמישים, ולאחר מכן היה חבר קיבוץ נצר סרני.
טרם קום המדינה היה בן אשר פעיל בתנועת "החלוץ", וקיים עבורה שליחויות בגרמניה ובפולין. בשנות מלחמת העולם השנייה התגייס לשורות הבריגדה היהודית ושימש בה עורך עיתון "החייל" וסדרת החוברות "במאבק".
לאחר הקמת המדינה נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר הכנסת וכיהן בשתי הכנסות הראשונות. בשתי כהונותיו שימש חבר ועדת החוץ והביטחון, בכנסת הראשונה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט ובכנסת השנייה חבר ועדת השירותים הציבוריים.
בראשית שנות השישים ביקר את קהילת ביתא ישראל שבאתיופיה ולאחר מכאן פעל למען עלייתה לישראל.
שנים רבות היה פעיל בהסתדרות העובדים הכללית וכיהן בה כחבר הוועד הפועל ומנהל בית ברל.
קישורים חיצוניים.
חיים בן אשר - קבוצת כנרת
ההימור של פסקל
ההימור של פסקל (במקור נקרא הימור הפתאים של פסקל) הוא ניסוי מחשבתי אשר הגה המתמטיקאי בלז פסקל להוכחת כדאיות האמונה באל (תאיזם). הטיעון נמצא כיום בשימוש על ידי מתנגדי האתאיזם, אנשים הפועלים להחזרה בתשובה ומטיפים דתיים רבים מדתות שונות.
אחת מתרומותיו החשובות של פסקל למתמטיקה הייתה הנחת יסודות לתורת ההסתברות. דרך מחשבה זו מתבטאת בניסוי המחשבה אשר בוחן את שאלת האמונה כהימור. פסקל מציע ניתוח סיכון-תועלת להסתברות קיומו של האל לעומת אי קיומו ביחס לתגמול או לעונש. ניסוי המחשבה מיועד לחזק את המאמין בטיעון רציונלי ולא כנגד האתאיזם כפי שלעיתים נתפס.
פסקל מניח כי קיים סיכוי חיובי (גדול מאפס) לכך שהאל קיים. אם האל אכן קיים והאדם מאמין בו, הרי שיזכה לעושר נצחי בגן עדן. בעוד שאם אינו מאמין הרי שיענש לנצח בגיהנום. פסקל ייחס לתוצאות אלה ערך אינסופי, חיובי במקרה הראשון ושלילי במקרה השני. לעומת זאת אם האל אינו קיים והאדם מאמין בקיומו, ההפסד שלו מאמונת השווא הוא לדעת פסקל זניח, ואם אינו מאמין הרווח גם הוא זניח, משום שממילא חיי האדם סופיים ובמותו יחדל מלהרגיש.
מכאן, לפי פסקל, נובע שאמונה באל היא ההחלטה הרציונלית היחידה, משום שעשויה להביא לתועלת אינסופית, בעוד שההחלטה שלא להאמין עלולה לגרום להפסד אינסופי. בחישוב התוחלת, ערך ההחלטה להאמין הוא אינסוף משום שהרווח האינסופי, כשהוא מוכפל בכל הסתברות חיובית, שווה לאינסוף, בעוד שערך ההחלטה שלא להאמין הוא מינוס אינסוף.
ביקורת על הטיעון.
ביקורות שונות עלו נגד הטיעון של פסקל:
שרגא גורן
שרגא גורן (25 ביולי 1897 - 12 ביוני 1972) היה איש ציבור ותעשיין ישראלי. כיהן כחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י.
ביוגרפיה.
גורן נולד בשם פייבוש גורוחובסקי במקרוב שבאוקראינה. את לימודיו קיים בחדר ובבית ספר תיכון בקייב, לאחריהם החל בלימודים אקדמאים באוניברסיטת קייב. בשנים אלו החל בפעילות ציונית כחבר תנועת צעירי ציון (משנת 1913), קבוצת "עת לבנות" (משנת 1914 וכחבר מייסד בתנועת דרור (1917). הוא שירת בצבא האדום בתור מנהל מחלקת הגיוס של הארמייה ה-12.
בשנת 1920 נישא לאסתר לבית קליאונר.
בשנת 1921 עלה עם רעייתו לארץ ישראל והזוג הצטרף ל"גדוד העבודה". גורן היה חבר הפועל הצעיר, אל מול רוב חברי הגדוד שהיו חברי אחדות העבודה. התנגדותו לנטיות השמאליות של חבריו הביאו לוויכוחים פוליטיים עד שנתבקש לעזוב את הגדוד. גורן עבר לתל אביב בה החל בפעילות ציבורית, כאשר ארגן חבורה של פועלי בניין. גורן המשיך לעבוד במשרד לעבודות ציבוריות ובניין של הסתדרות העובדים הכללית. גורן התקדם והיה מראשי חברת הבת "סולל בונה" ובין מייסדי המרכז לקואופרציה. במסגרת המרכז שימש יו"ר קואופרטיב התחבורה ובשנים 1924–1929 היה מנהל המרכז. כמו כן כיהן גורן כמנכ"ל חברת "תיעוש" והיה שותף, מטעם ההסתדרות והמרכז לקואופרציה, להקמת מפעלים וחברות ברחבי הארץ, בהם הארגז, פלקרמיק, אליאנס ודלק. בשנת 1931 הוביל את שביתת הנהגים היהודית ערבית.