חזקת תשמישין נוצרת כאשר שני שכנים דרים אחד בסמיכות לשני, והאחד עובר על כללי היחס בין שכן לשכן, ומבצע פעולה שזקוקה לאישורו המלא של שכנו. למשל: פתיחת חלון במקום שהוא יכול לראות את חברו ולהזיק בהיזק ראיה, הוצאת זיז לשטח חברו, בניית קיר המאפיל ומסתיר את האור מחצר שכנו, וכל הפעולות המפורטות בדיני הרחקת נזיקין. במקרה שהלה עבר על הכללים, והשכן ראה ושתק, יש להניח שהוא מחל לו על כך, ושוב אין אף אחד משניהם יכול לערער על כך, אם השני מתנגד לשינוי.
הראשונים נחלקו בגדר לזמן, בו נקבעת חזקה זו. הרמב"ם קובע כי מיד כאשר השכן ראה את המעשה ושתק, החזקה חלה. הראב"ד חלוק על כך, וסבור שאם השינוי לא הייתה בפניו של השכן, אין החזקה נקבעת עד שלושים יום. לפי דעה אחרת גם לחזקת תשמישין נדרשת חזקת שלוש שנים.
תקנות "חזקה" בהיסטוריה ההלכתית.
כדי להגן על זכויותיהם של יהודים מפני שכניהם הגויים, או מפני יהודים אחרים, תיקנו הרבנים תקנות, המבוססות על דיני חזקה.
בימי הביניים נאסר על היהודים, בארצות רבות, להיות בעליהם של נכסי דלא ניידי. מסיבה זאת נאלצו היהודים לשכור את הבתים ששימשו לצורך מגוריהם, או עסקיהם, מאת שכניהם הגויים. בחלוף הזמן, כאשר ראה המשכיר הגוי, כי היהודי מצליח בעסקיו, הוא העלה את דמי השכירות באופן דרסטי, ואם השוכר היהודי סירב לשלם את דמי השכירות המופקעים, סילק אותו המשכיר מהנכס המושכר, והשכירו לאחר, שלקח את עסקו ופרנסתו של השוכר הראשון.
כדי למנוע זאת, הודיעו הרבנים כי לשוכר הראשון יש חזקה במושכר, והכריזו חרם ושמתא על כל איש יהודי, אשר ישכור חנות או דירה, אם כבר שכרם יהודי אחר.
רבנו גרשום מאור הגולה במאה ה-11 תיקן תקנה שלא ישכור יהודי מגוי בית שדר בו יהודי אחר מבלי לקבל את רשותו. ואפילו אם מכר הגוי את הבית לגוי אחר, לא פקעה זכות היהודי הראשון עד שתעבור שנה, מיום צאתו מהדירה. כמו כן תיקן תקנות שיהודי לא ייקח חזקת שררה של יהודי אחר.
במאה ה-16, התעוררה שאלת החזקה בארצות שקלטו את מגורשי ספרד ופורטוגל. האזרחים היהודים החדשים שהגיעו לא מכבר, והצטיינו בכישרונותיהם המסחריים ובתרבותם, היוו גורם תחרותי קשה ליהודים המקומיים. הרבנים תיקנו תקנות "חזקה" חמורות, כדי להגן על המקומיים שלא ינושלו ממעמדם.
אלישבע זהר
אלישבע זהר-רייך היא משוררת ועובדת סוציאלית.
ביוגרפיה.
אלישבע זהר נולדה בישראל. היא עובדת סוציאלית, המטפלת בבעיות זוגית ובבעיות במשפחה, היא מדריכה מוסמכת, מרפאה באמנויות, מגשרת של ה"האגודה הישראלית לטיפול במשפחה", ועוסקת בהנחיית קבוצות.
היא בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, משנת 1970, תואר שני בתחום תרפיה באמנויות מלסלי קולג', בוסטון משנת 1985.
הקימה מרכז טיפולי בשם "יחסים", בית ספר לזוגיות ומשפחה. משך שנים הובילה פרויקטים והשתלמויות ארוכות טווח וסדנאות למנהלים ועובדים בכירים וקבוצות הדרכה לאנשי מקצוע בתחום טיפול זוגי ומשפחתי, הנחיית קבוצות בנושא המשפחה בגירושין (במשרד העבודה והרווחה, המוסד לביטוח לאומי במשרד הביטחון, ביחידת הסמים העירונית - עיריית תל אביב-יפו, באוניברסיטת תל אביב, לקבוצות זוג או פרט - לזוגות לקראת ובתחילת הנישואים). בשנים 2002–2005 הנחתה פרויקט למשפחות בסרבנות קשר, במסגרת המרפאה לבריאות הנפש ע"ש בריל בשיתוף עם בית משפט לענייני משפחה ובתי הדין הרבניים.
לדבריה, "הנני עושה כל אשר ביכולתי על מנת לצמצם את נזקי הגירושים. למנוע תהליכים משפטיים מתמשכים והרסניים ולעזור למשפחות להתגרש באופן שמאפשר להם לבנות תקשורת תקינה והורות תקינה לטובת הילדים וההורים".
אלישבע מפרסמת שיריה בבמות ספרותיות שונות.
לאלישבע שלושה ילדים מנישואים קודמים. היא מתגוררת בתל אביב ונשואה לאשר רייך.
לקריאה נוספת.
על כיתת חיים
אלווארו קולום
אָלְווָארוֹ קוֹלוֹם קבּלרוֹס (בספרדית: Álvaro Colom Caballeros; נולד ב־15 ביוני 1951) הוא נשיא גואטמלה לשעבר. קולום, מנהיגה של מפלגת "איחוד התקווה הלאומי" הסוציאל־דמוקרטית, כיהן כנשיא בשנים 2008–2012.
עד בחירתו לנשיאות.
קולום נולד בגואטמלה סיטי לאנטוניו קולום ארגואטה ויולנדה קבלרוס פרטה והיה הרביעי מתוך חמשת ילדיהם. דודו, מנואל קולום, כיהן כראש העיר של גואטמלה סיטי ונהרג על ידי הצבא בשנת 1979, שבוע לאחר שמפלגתו אושרה כחוק. לאחר שהתאלמן והתגרש, קולום נשוי כעת בשלישית לסנדרה טורס. לאחר שסיים את חוק לימודיו בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת סן קרלוס שבגוואטמלה סיטי, היה לאיש עסקים ולעובד מדינה, הקים וניהל את קרן השלום הלאומית והיה סגן שר האוצר, לפני שנכנס לפוליטיקה. בבחירות של שנת 2003 הוא התמודד על הנשיאות מטעם מפלגת "איחוד התקווה הלאומי", אך הפסיד לאוסקר ברשה בהפרש של 8% מהקולות בלבד - ההפרש הקטן ביותר אליו הגיע מועמד מן השמאל בגוואטמלה, מאז הדמוקרטיה הושבה על כנה, בשנת 1985.
הבחירות של שנת 2007.
קולום היה אחד משני המועמדים שהגיעו לשלב השני בבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-9 בספטמבר 2007, יחד עם הגנרל לשעבר אוטו פרז מולינה, המועמד מטעם "המפלגה הפטריוטית". באותו היום בשעה 22:00 לפי שעון גוואטמלה, התמנה קולום לנשיא החדש של גוואטמלה בהפרש של חמישה אחוזים מהקולות, 52.7% מול 47.3%, והיה לנשיא השמאלני הראשון של גוואטמלה מזה 53 שנים.
קולום הכריז שבכוונתו להפחית את רמות הפשיעה על ידי טיפול בעוני, אולם בנובמבר 2011, אז התקיימו הבחירות בהן נבחר לנשיא אוטו פרז מולינה, העריכו מומחי צבא כי הכנופיות וקרטלי הסמים של מקסיקו שהגבירו מאוד בשנות כהונתו את נוכחותם במדינה, שולטים בכ-40% משטחה של גואטמלה. שיעור הרציחות במדינה גבוה פי שמונה מזה שבארצות הברית.
פרשת רודריגו רוזנברג.
רודריגו רוזנברג הוא עורך דין גואטמלי ואב ל-4 שנורה למוות ב-10 במאי 2009. בהקלטת וידאו, שיצר כמה ימים לפני מותו, הוא טען שקולום ובכירים אחרים בממשל אחראיים לרציחתו. קולום הכחיש את ההאשמות שנשמעו בקלטת בריאיון ל-CNN בספרדית. בעיתון הגוואטמלי "פרנסה ליברה" (העיתונות החופשית) נכתב שהקלטת "יצרה את המשבר הפוליטי החמור ביותר עבור הדמוקרטיה של גוואטמלה, שכן נשיא שנבחר באופן דמוקרטי מעולם לא הואשם בה ברצח". ב-12 במאי 2009 נערכה הפגנה של אלפי אנשים מחוץ לביתו של הנשיא בדרישה לצדק. ב-13 במאי הגישו המפגינים עצומה לקונגרס הגוואטמלי, עליה היו חתומים 35,000 אנשים, בדרישה להסיר את חסינותו של קולום.
ב-12 בינואר 2010 קבע יו"ר הוועדה הבינלאומית לחקירת פשעים חמורים בגוואטמלה (הגוף הבינלאומי שהיה אחראי על חקירת רצח רוזנברג), קרלוס קסטרסנה, שהרצח היה למעשה התאבדות ושרוזנברג שכר מחסלים מקצועיים כדי שירצחו אותו. לדבריו, רוזנברג הונע במעשיו על ידי האמונה שממשלת קולום הייתה אחראית לרציחתם של לקוחותיו וחבריו האישיים חליל ומרג'ורי מוסא, וחוסר יכולתו להוכיח שקולום עמד מאחורי הרציחות.
ב-13 בינואר 2010 קבע קסטרסנה שרוזנברג תכנן את הרצח של עצמו במשך 20 ימים, לאחר שנוכח שאף אחד לא יישא בתוצאות על רציחתם של חליל ומרג'ורי מוסא ונכנס לדיכאון עקב ניהול כושל של משרד עורכי הדין שלו (שמאוחר יותר שינה את שמו והחליף את המנהלה שלו כדי להימע מפשיטת רגל). קרלוס קסטרסנה ניקה מאשמה את הנשיא קולום, את הגברת הראשונה סנדרה טורס ואת מזכירו האישי של הנשיא גוסטבו אלחוס ואמר שהקשר בינם לבין מקרה הרצח לא קיים.
אורן הלמן
אורן הלמן (נולד ב-3 בנובמבר 1968) הוא איש תקשורת ויחסי ציבור ישראלי, המכהן כסמנכ"ל שיווק ורגולציה של חברת החשמל. בעבר, היה מנהל לשכת העיתונות הממשלתית למשך כשנה ויועצו של בנימין נתניהו, בעת כהונתו כשר האוצר.
ביוגרפיה.
הלמן נולד בתל אביב. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במנהל ציבורי, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. הלמן מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות.
הוא כיהן בשורה של תפקידים בתחום הדוברות והייעוץ התקשורתי במגזר הציבורי ובפוליטיקה הישראלית. בין תפקידיו, היה יועצו של בנימין נתניהו בעת שכיהן כשר האוצר ולאחר מכן כיו"ר האופוזיציה, יועצו של סילבן שלום בעת שכיהן כסגן שר הביטחון, יועצו של ח"כ עמנואל זיסמן בעת שכיהן כיו"ר ועדת החינוך והתרבות של הכנסת ודוברו של יוסי אחימאיר בעת שכיהן כחבר הכנסת. כמו כן, כיהן כדובר רשות השידור ומוסדותיה וכיועץ ליו"ר רשות השידור.
הלמן עבד במגזר הפרטי בתחום הפרסום ויחסי הציבור. בכלל זאת, היה מנהל מחלקת המחקר במשרד הפרסום "גליקמן-נטלר-סמסונוב". במשך כשלוש שנים היה יועץ אסטרטגי ולוביסט במשרד "גורן-עמיר", שם יעץ לחברות מהגדולות במשק, כגון תנובה, נשר, המועצה להסדר ההימורים בספורט ועוד. כיהן כדירקטור במועצה הישראלית לצרכנות, בחברת "החוויה הישראלית" ובחברה הממשלתית לתיירות.