מאז שידורה הראשון, הסדרה שודרה בשידורים חוזרים מספר פעמים בערוץ הראשון ובערוץ 33, וכן בערוץ HOT בידור ישראלי. בשנת 2012 הועלתה הסדרה לצפייה ישירה באתר וואלה!. בשנת 2013 שודרה הסדרה בערוץ 24, כאשר הפעם לוותה בתוכנית "בחזרה לסוף עונת התפוזים", בה אירח קוטנר מוזיקאים שהופיעו בסדרה המקורית וכן יוצרים צעירים לדיון בשינויים שהתרחשו מאז יצירתה. בשנת 2015 שודרה הסדרה גם בערוץ 20. בשנת 2017 החלה משודרת גם בערוץ 8 והועלתה גם לשירות ה-VOD של הוט.
מחצבות מגדל צדק
מחצבות מגדל צדק הן מחצבות הפועלות באזור שבין הערים ראש העין ואלעד, בסמוך לקיבוץ נחשונים. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 מספקות המחצבות חומרי בניין כאבנים, חצץ וסיד לאזור גוש דן. שמן של המחצבות, וכן של כפר החוצבים שהתקיים במקום בעבר, נקרא על שמו של הכפר הערבי מג'דל צאדק שהתקיים בסמוך בשנותיה הראשונות של המחצבה.
הקמת המחצבות.
בשנת 1924 הקימה חברת סולל בונה את המחצבה הראשונה במקום. קבוצת הפועלים הראשונה מנתה 11 גברים ונשים, כולם בני העלייה השלישית, חברי "החלוץ" מפולין. הקבוצה הגיעה למגדל צדק ובנתה שני צריפי עץ, אחד למגורים והשני לחדר אוכל. בשנת תר"ץ 1929 הוקמה במקום על ידי שרגא קרצ'מר, יעקב סלונים ואשר ברלוי מחצבה נוספת ונוסדה "חברת מפעלי מגדל צדק לסיד וחצץ בע"מ" ביחד עם "תעשיית אבן וסיד בע”מ" (חברת בת של סולל בונה). במקום הוקמו כבשנים וטחנות חצץ בשותפות של ההסתדרות עם בעלי קרקע ערביים. בשנת 1933 הוקם במקום כבשן סיד חדיש של סלונים וברלוי. תוצרת החברה הועברה לאזור תל אביב על ידי משאיות של "קבוצת המניע" שהוקמה באותה תקופה.
בפברואר 1933 הותקף צריף סלונים במקום בידי ששה ערבים במהלך שוד ושני יהודים ושני ערבים נפצעו.
עד 1936 עבדו במחצבות מאות פועלים ערבים וכמה עשרות פועלים יהודים (בשנת 1933 כ-90 ובשנת 1935 כ-40–50). ניסיונות ההסתדרות להגדיל את מספר הפועלים היהודים במקום נתקלו בהתנגדות מצד הפועלים הערבים. מעל דפי העיתונות התנהל ויכוח לגבי מספר הפועלים היהודים העובדים אצל סלונים וברלוי.
העימות בתקופת טרום העצמאות.
במסגרת השביתה הכללית והתלהטות הרוחות במאורעות 1936 הושבתו המחצבות. עם זאת המחצבות עצמן לא נפגעו במהלך המאורעות, אולי משום שהערבים ראו בהן מקור הכנסה חיוני בעתיד. פניות אנשי היישוב לשלטון בבקשה להפעיל את המחצבות באמצעות פועלים יהודים נדחו על ידי הבריטים. לאחר ניסיון לחדש את העבודה במאי 1936 פינו בעלי המחצבות את ציודם מהמקום בתחילת יוני 1936. בעקבות המחסור בחומרי בנין הוחלט לחדש את העבודה בהן, על טהרת העבודה העברית, למרות הסירוב הבריטי.
העלייה למגדל צדק.
ביולי 1936 נוהלו מגעים עם השלטונות על הפעלת המחצבות במגדל צדק. שלטונות המנדט דרשו שיסלל כביש למקום מראש העין ושבמחצבות יתנהלו רק עבודות חציבה שיתקיימו עד 12 שעות ביום ואלו יאובטחו על ידי פלוגה של הצבא הבריטי.
עבודות הסלילה נעשו בידי ערבים מכיוון מגדל צדק ויהודים מכיוון ראש העין, אך התקדמו באיטיות בגלל התנכלויות של הכנופיות הערביות. לאחר תום סלילת הכביש חודשו העבודות במקום בידי פועלים יהודים.
באוגוסט 1936 החלה העלייה למגדל צדק בסלילת כביש המחבר את פתח תקווה אל המחצבות על ידי פועלים יהודים. הפעולה עוררה את התנגדות ערביי הסביבה, שהחלו לחבל במחצבות בלילות, וכן את השלטונות הבריטים שלא אישרו הגנה מזוינת על המחצבות. מרכז ההגנה הטיל על יצחק שדה את ארגון כוח הביטחון שבמקום. ב-13 בינואר 1937 עלתה למשמר על המחצבות קבוצת המתנדבים הראשונה שכללה חברים מפתח תקווה, גבעתיים ורמת גן. לצד רובי הציד החוקיים שהביאו עימם, נשאו המתנדבים גם נשק בלתי-לגאלי, ובמהלך חודשי שמירתם הראשונים תיקנו את הריסות המגדלים ואפשרו את עלייתם של פועלי המחצבות. הפועלים היהודיים, שרבים מהם היו חברי קיבוץ גבעת השלושה הסמוך, גויסו על ידי אליהו בן חור שעתיד היה לרשת את תפקידו של יצחק שדה במחצבות.
עם עלייתם של הפועלים, תחת פיקודו של יצחק שדה, שגשג המקום כמחנה אימונים לשימוש בחומר נפץ להכנת מוקשים ורימונים. בחצר המחצבה אף הוקם בור ששימש לניסיונות בשימוש בחומרי הנפץ, תחת המסוה של פעולת המחצבה. באביב 1937 נקרא יצחק שדה חזרה למרכז ההגנה, ומחצבות מגדל צדק נותרו כעמדת שמירה בחזית היישוב.
תוצאות העלייה למגדל צדק.
העלייה למגדל צדק הוכיחה כי כוח יהודי קטן ומאורגן מסוגל לחדור לליבה של סביבה ערבית עוינת, ואף להיאחז בה ולאפשר את עבודתם של מאות פועלים יהודים. הניסיון שרכשו היישוב היהודי וההגנה במהלך העלייה למגדל צדק תרם לעיצוב התפיסה החדשה של ההגנה, תפיסת ה"יציאה מן הגדר" ושימוש בהגנה פעילה. בין היתר השפיע האירוע גם על תפיסת חומה ומגדל שהחלה בשלהי 1936 וכן על הקמת פלוגות השדה על ידי שדה.
במלחמת העצמאות.
פעולת המחצבות נמשכה עד פרוץ מלחמת העצמאות, אז ההגנה עליהן ועל עובדיהן וכן אבטחת הציר פתח תקווה-מגדל צדק, ריתקו כוחות גדולים מהניתן. כל אלה הביאו את ההגנה ב-5 במרץ 1948 לפנותן. בשל האיום על פתח תקווה הסמוכה ניסו לוחמי האצ"ל כבר ב-30 במאי 1948 לכבוש את האזור, אך אלו נעצרו בראש העין ונסוגו כעבור יום תחת התקפת נגד קשה. במסגרת מבצע בתק, לפנות בוקר ה-12 ביולי 1948, כבשו לוחמי גדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני את המחצבות מידי הכוחות העיראקיים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה חודשה החציבה במקום והיא נמשכת מאז. החל מ-1974 מנוהלת החציבה על ידי חברת "הנסון מוצרי מחצבה (ישראל) בע"מ" שקיבלה את הרישיון לחציבה במקום.
בלה צור
בלה (וינשטוק) צור (נולדה ב-7 בדצמבר 1952) היא פעילה חברתית ואלופה פאראלימפית.
ביוגרפיה.
צור נולדה בפתח תקווה ובהיותה בת שנתיים חלתה בשיתוק ילדים. בצעירותה נעזרה בקביים ומכשירי הליכה והחלה לעסוק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים ברמת גן.
בשנת 1978 סיימה צור לימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים היא התמחתה בשיקום והוסמכה בגישור, בדגש על אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים,
פעילות ספורטיבית.
ייצוג ישראל באולימפיאדות הנכים.
בשנים 1968 ו-1976 השתתפה באולימפיאדת הנכים והתחרתה בשחייה, סייף וזריקת דיסקוס. באולימפיאדת הנכים שנערכה בטורונטו, קנדה בשנת 1976 זכתה במדליית זהב במשחה ל-25 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-25 מטר חופשי.
ריקוד בכיסא גלגלים.
בשנת 1988 החלה צור לרקוד ריקודים בכיסא גלגלים במכון וינגייט ובבית הלוחם ובין השנים 2001–2004 הייתה חברת להקת המחול "ורטיגו", בה משולבים רקדנים בעלי מוגבלות לצד רקדנים עומדים.
קריירה מקצועית.
בשנת 2000 סיימה לימודי תואר שני בעבודה סוציאלית. בין השנים 1978 - 1985 הועסקה צור במחלקה לשירותים חברתיים של עיריית פתח תקווה.
לאחר מעבר המשפחה למגורים ברעננה עבדה צור כעובדת סוציאלית בבית חולים לוינשטיין (1986–1995) ובבית החולים הסיעודי "נועם" (1995 - 2002).
פעילות ציבורית.
במקביל לעיסוקיה המקצועיים עסקה גם בפעילות ציבורית, בהיותה יועצת ארצית לחברה למתנ"סים לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, פעילת ארגון הנכים הארצי ופעילה בנושא סיעוד בוועדת הכנסת לנושא עובדים זרים.
בשנים 2003 ו-2008 התמודדה צור בבחירות המוניציפליות למועצת עיריית רעננה. בכהונתה הראשונה במועצה היא פעלה בוועדות מכרזים, ספורט והנחות בארנונה. בשנת 2005, לאחר חילופי ראש העיר והיבחרו של נחום חופרי לתפקיד, קיבלה לידיה את תיק הרווחה העירוני. בתפקיד זה קידמה צור את הפרויקטים "קהילה נגישה" ו"עיר נגישה" להנמכת מדרכות, הסדרת חניות נכים, הנמכת כספומטים ופעילויות לרווחת האוכלוסייה הבריאה. בשנת 2007 החלה לפעול בראשותה במועצת העיר ועדת נגישות תחבורה ומקומות מפגש. לאחר הבחירות בשנת 2008 המשיכה צור לפעול כחברת הנהלת העירייה וחברה בוועדות מכרזים, הנחות בארנונה וקידום הילד, עד לסיום כהונתה במועצת העיר ב-2013. בנוסף החלה לפעול כחברת הוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות וכמרצה בנושאי מוגבלות ונגישות בבתי ספר ובאוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים.
במהלך התחרויות באולימפיאדה לנכים, הכירה את עופר צור, נכה צה"ל המרותק לכיסא גלגלים, ונישאה לו. בעקבות לידת בנה הבכור החלה להיעזר בכסא גלגלים, בו עשתה שימוש עד ללידת שלישייה בלידתה השנייה.
בלה וינשטוק
סיוט בחדר מורים
סבסטיאן פריי
סבסטיאן פריי (נולד ב-18 במרץ 1980 בת'ונון-לה-באן) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.
פריי החל את הקריירה שלו במועדון הצרפתי קאן בשנת 1997, בגיל 17. לאחר שתי עונות מרשימות ומבשרות טוב, הוא עבר לאיטליה לשחק בשורותיה של אינטר מילאן, ולאחר שנתיים במילאנו הוא עבר לשחק בפארמה בקיץ 2001, באותה עונה בה זכה עם קבוצתו החדשה בגביע האיטלקי.
הוא קיבל זימון ראשון לנבחרת הצרפתית למשחק מול פולין בנובמבר 2004, אך לא שותף במשחק עצמו. פריי הצטרף לפיורנטינה בהשאלה לעונת 2005-2006, וחתם רשמית בקבוצה בסופה של אותה העונה אחרי שהציג תצוגות שוער מרשימות והפך לאחד מעמודי התווך של הרכב פיורנטינה יחד עם חבריו לסגל כריסטיאן ברוקי, סטפנו פיורה ולוקה טוני.
פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בטורניר המוקדמות של יורו 2008 במשחק נגד אוקראינה ב-21 בנובמבר 2007, המשחק הסתיים בתיקו 2-2, לאחר שספג שער שוויון מאוחר מרגליו של אנדריי שבצ'נקו. ב-13 בדצמבר 2007 פריי סבל מפציעה במיניסקוס שקיבל במהלך אימון, ועבר ניתוח בברך יום למחרת. הוא חזר במשחק הניצחון של פיורנטינה 2-1 נגד פארמה ב-13 בינואר 2008, לאחר שהושבת לחודש.