מלך אימרתי סולומון השני (1810-1792) ריכז את כל כוחותיו למען איחוד מדיני של כל מערב גאורגיה תחת שלטונו. במסגרת מאמציו ניסה לספח את דוכסות סמגרלו השכנה, שבתגובה חתמה ב-1803 על הסכם עם האימפריה הרוסית, שלפיה הדוכסות הפכה לבת-חסותו של הצאר. עם סיפוחה של כארתלי-קאחתי (מזרח גאורגיה) על ידי האימפריה הרוסית ב-1801 סולומון השני הגביר את מאמצי ההתרחבות של ממלכתו ושוב נאבק למען סיפוחו של סמגרלו. הרוסים ניצלו את ההסכם עם דוכסות זו כדי לתקוף ולכבוש את ממלכת אימרתי ב-1810 ולספחה לאימפריה הרוסית. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה (1918-1921) החבל היה חלק מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ולאחר הכיבוש הבולשביקי חלק מהרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז עד שנת 1936 ולאחר מכן חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה. עם עצמאותה של גאורגיה ב-1991 קיבל מעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו כותאיסי.
נפות אימרתי.
נפות אימרתי:
מושלים.
1995 - תאימורז שאשיאשווילי
2003 - דוד מוּמלַדזֶה
2004 - גיאורגי גֶצַאדזֶה
2005 - אקקי בּוֹבּוֹחִידזֶה
2005 - זוראב כָּאגַ'איָה (ממלא מקום)
2005 - אקקי בּוֹבּוֹחִידזֶה
2009 - לאשה מָאכַּאצָארִיָה
2012 - ואחטנג בָּאלַאווָאדזֶה
עורב קצר-זנב
עוֹרֵב קְצַר-זָנָב (שם מדעי: Corvus rhipidurus) הוא ציפור ממשפחת העורביים.
מאפיינים.
צבעו שחור ואורך גופו 44–55 ס"מ. אורך כנפו כ-45 ס"מ ומשקלו 350–550 גרם. מקורו מגושם יחסית וזנבו קצר.
מוצא העורב קצר-הזנב הוא אתיופיה והוא חי באזורים מדבריים. בעולם הוא נפוץ במזרח התיכון, צפון אפריקה, סודאן וקניה. בישראל הוא מופיע במדבר יהודה ובקע הערבה. כפי הנראה המים בנאות מדבר יהודה הם הגורם המגביל את תפוצתו של עורב קצר-הזנב ברחבי המדבר. כלומר, העורב מתרכז בעיקר ליד נאות מדבר שבהם מקורות מים.
העורב קצר-הזנב ניזון מחרקים ומפרוקי-רגליים אחרים, מגרעינים שהוא מוצא בצואת מעלי גירה, ומאשפת אדם. הוא נצפה אוכל טפילים מעל גמלים. פירות נאכלים בשמחה כאשר הם זמינים.
העורב קצר-הזנב מקנן על מדפי סלע וצוקים. בסומליה נצפה מקנן גם על עצים ומטיל 2–4 ביצים.
חוקרים מצאו כי מין זה משליך אבנים על ביצים כדי לפצחן, ובכך נמנה עם אחד ממיני העופות היחידים המשתמשים בכלים.
היסטוריה של האימפריה העות'מאנית
"בייליק" (נסיכות) "בני עות'מאן" (Osmanoğlu beyliği) התבלטה במשך מאה וחמישים שנה, מעת שעות'מאן הראשון הכריז על עצמאותה ב-1299 ועד שמהמט השני כבש את קונסטנטינופול ויסד את "האימפריה העות'מאנית" (Osmanlı Devleti - "המדינה העות'מנאית"). במשך יותר מ-450 שנות קיומה, שלטה האימפריה על שטחים נרחבים באירופה, במזרח התיכון ובצפון אפריקה, והייתה אחד הגורמים החשובים באזורים אלה ובזירה הבינלאומית בכלל. היא הגיעה לשיאה תחת שלטונו של סולימאן הראשון "המפואר" באמצע המאה ה-16, אך מסופה של מאה זו החלה בתהליך דעיכה איטי עד שהפכה ל"אדם החולה שעל הבוספורוס", איבדה את כל שטחיה והתמוטטה באופן סופי במלחמת העולם הראשונה.
מוצא ורקע: העות'מאנים עד כיבוש איסטנבול ב-1453.
במהלך המאה ה-10 החלה הגירת העמים הטורקים מטורקסטן מערבה, ומאה שנה לאחר מכן החלו הסלג'וקים לחדור לאסיה הקטנה, דבר שהציבם ביריבות עם האימפריה הביזנטית. לאחר קרב מנזיקרט במזרח טורקיה של ימינו ב-1071, הואצה התקדמות הסלג'וקים מערבה, ובתוך שנים בודדות הם קנו דריסת רגל ברובה של אנטוליה. המדינה הטורקית העיקרית שהתגבשה באסיה הקטנה הייתה סולטנות רום שבירתה בעיר קוניה. עם זאת, באמצע המאה ה-13 החלה רום להתפרק לנסיכויות שכונו "בייליק" ובראש כל אחת מהן עמד נסיך שכונה "ביי".
אחת מנסיכויות אלה הייתה נסיכות אוסמנאואולו (Osmanoğlu - "בני עות'מאן") שנקראה על שם ביי עות'מאן הראשון (Osman Gazi). עות'מאן הראשון היה בנו של ביי ארטואורול (Ertuğrul Gazi) אשר קיבל מסולטנות רום קרקע בצפון מערבה של אסיה הקטנה וביסס בה את נסיכותו. עם מות אביו ב-1281 ירש עות'מאן הראשון את הנסיכות בהיותו בן 23, ולאחר שכבר הוכיח את כישוריו כמנהיג ולוחם. בשנת 1299 הכריז עות'מאן הראשון על עצמאותה של נסיכותו וב-1326 כבש את בורסה, לא הרחק מדרום לים השיש ולקונסטנטינופול, בירת הביזנטים, שמצידו השני של הים, וקבע בה את בירתו. עות'מאן הקים את הממשל העות'מאני שעקרונותיו החשובים נותרו על כנם משך מאות שנים. עוד ביסס עות'מאן את עיקרון ה"מילֶט" (Millet. בטורקית מודרנית "מדינה" או "עם"), שמשמעותו הענקת אוטונומיה למיעוטים אתניים או דתיים לנהל את ענייניהם בעצמאות יחסית. בשמו של עות'מאן נקשרו אגדות רבות שהידועה שבהן, "חלום עות'מאן", מספרת על חלום שחלם ובו נגלה לו עתידו כמקים אימפריה שבירתה בקונסטנטינופול.
לאחר מותו של עות'מאן הראשון ב-1326, החלו העות'מאנים להתפשט מזרחה ודרומה אל תוככי אסיה הקטנה, וצפונה ומערבה אל הבלקן. למחרת רעידת האדמה בגליפולי ב-1354, קנו העות'מאנים דריסת רגל ראשונה בתראקיה, ושנתיים לאחר מכן, ב-1356 העבירו את בירתם לאדירנה שבתראקיה. ניצחונם את הסרבים בקרב קוסובו 45 שנה לאחר מכן, ב-15 ביוני 1389, סימל את סוף השליטה הסרבית באזור וסלל את דרכם של העות'מאנים לאירופה.
ב-1390 כבש באיזיט הראשון, השליט העות'מאני הראשון שהתהדר בתואר סולטאן ולא ביי, את אחרון מעוזיה של האימפריה הביזנטית באסיה הקטנה, ושאריות האימפריה המוקפות בטריטוריה עות'מאנית מכל עבריה, הפכו למדינה וסאלית של העות'מאנים.
עם זאת, נסיגה של ממש בהתקדמותם של העות'מאנים חלה בשנת 1402, כאשר ניגפו מפני טימור לנג בקרב אנקרה וביאזיד הראשון נלקח בשבי מונגולים. טימור לנג השפילו עד עפר על ידי הצגתו בכלוב כשלל מלחמה, ולפי גרסה נוספת, עשה בו שימוש כהדום לרגליו. באיזיט הראשון מת ב-1403 ולפי סברה אחת הוא שלח יד בנפשו. הנסיכות נכנסה לתקופת כאוס שנמשכה 11 שנים ושזכתה לכינוי "תקופת בין המלכים" (Fetret Devri), עד שמהמט הראשון הצליח להשתלט על השלטון ב-1413. הוא ובנו מורט השני, הצליחו להשיב את מצב המדינה לקדמותו בתוך 25 שנה לערך. ב-1442 ניסו העות'מאנים בהנהגת מורט השני לכבוש לראשונה את טרבזון בירת האימפריה של טרפזונטס בפונטוס שבצפון-מזרח אסיה הקטנה, אך הניסיון כשל בשל תנאי מזג האוויר. גם הניסיון השני ב-1456 לא צלח אם כי העות'מאנים לקחו שבויים ותפסו רכוש. מאידך, הצבא העות'מאני הביס את כוחות פולין והונגריה בקרב ורנה ב-10 בנובמבר 1444. בשנת 1453 הטיל הסולטאן מהמט השני "הכובש" (Fatih Sultan Mehmed) מצור על קונסטנטינופול. 85,000 חייליו הכריעו את 7,000 מגיניה של העיר וכבשו אותה ב-29 במאי. קונסטנטינופול הייתה לאיסטנבול, בירתם השלישית והאחרונה של העות'מאנים, והאימפריה הביזנטית באה אל סופה.
התפשטות: מכיבוש איסטנבול (1453) עד הסכם קרלוביץ (1699).
האימפריה העות'מאנית החלה תקופה בת יותר ממאה שנים של כיבושים צבאיים נרחבים וצמיחה כלכלית, שהגיעו לשיאם באמצע המאה ה-16.
כיבוש איסטנבול ביסס את מעמדה של האימפריה ככוח המוביל בדרום מזרח אירופה ובמזרח הים התיכון. המדינה התעשרה משליטתה על דרכי היבשה בין אירופה לאסיה ומהקמתו של צי סוחר נרחב. ביולי 1456 הטילו העות'מאנים מצור על בלגרד, אך זה כשל והתקדמותם באירופה נבלמה עד 1521 עת שבו וכבשו את העיר. שמונה שנים לאחר כיבוש איסטנבול, בקיץ 1461, עלה מהמט השני על טרבזון בשלישית תוך שהוא כובש את סינופ בדרכו ומאגף את העיר ממזרח. הוא הטיל עליה מצור עד שנכנעה לאחר כחודש, ביום 15 באוגוסט 1461. בכך באה גם האימפריה של טרפזונטס אל סופה והקיץ הקץ על הטריטוריה הרומית האחרונה בעולם. מהמט השני גם סיים את התחרות ששררה בין הנסיכויות השונות. הוא כבש את שטחיה של נסיכות קרמנאואולו, הנסיכות העיקרית שהייתה לו ליריב של ממש, והרחיב את שלטונו על רובה של אסיה הקטנה. עם מותו של מהמט השני ב-1481 השתרעה האימפריה העות'מאנית על כל הבלקן, למעט החוף האדריאטי, על רובה של אסיה הקטנה ועל חופו הצפוני של הים השחור.
הסולטאן סלים הראשון "האמיץ" (Yavuz Sultan Selim) אשר עלה לשלטון ב-1512 הרחיב את גבולות האימפריה במזרח התיכון, וכבש את מזרח אסיה הקטנה, הלבנט, כולל ירושלים, חופי ים סוף עד מכה ומדינה ואת כל מצרים. האימפריה שלטה כעת על כל המקומות המקודשים לאסלאם ועל קהיר, והסולטאן יכול היה לתבוע לעצמו את תואר הח'ליף. סלים גם תקע יתד במערב הים התיכון כאשר כבש את חופי אלג'יריה של היום. סלים הראשון אף כבש את רודוס ב-1522 והניס משם את ההוספיטלרים אשר מצאו מקלט במלטה.
סולימאן הראשון "המפואר", גדול הסולטאנים, ירש את סלים הראשון ב-1520 וב-44 שנות שלטונו הביא את האימפריה לשיאה בכל הזמנים. הוא כבש את בלגרד ב-1521 ואת ממלכת הונגריה בקרב מוהאץ' ב-29 באוגוסט 1526, ובכך הרחיב את השלטון המוסלמי מעבר לבלקן אל מרכזה של אירופה. שלוש שנים לאחר מכן, שם סולימאן הראשון מצור על וינה, אך החורף שהחל מוקדם חייבו לנטוש את משימתו לכיבוש העיר. במזרח התקדמו העות'מאנים וכבשו את בגדאד והשלימו את השתלטותם על מסופוטמיה עד לחופי המפרץ הפרסי.