בין ה-9 ביולי 1918 ל-26 במאי 1923 כיהן כמושל גיברלטר. לאחר פרישתו חי בפורטוגל ובריטניה ופעל בעיקר בהנצחת הרוגי המלחמה ויצירת וקידום ארגונים לדאגה לרווחת הנפגעים ומשפחותיהם. עם מותו של פרנץ' ב-1925, ועל אף שלעולם לא סלח לו על ספרו "1914", הגיע סמית'-דוריאן במיוחד להלווייתו והיה בין נושאי ארונו.
בשנת 1926 גילם את עצמו בסרט הקולנוע "קרב מונס".
ב-12 באוגוסט 1930 נפטר סמית'-דוריאן בעיר צ'יפנהם שבבריטניה בגיל 72.
משפחתו.
ב-1902, בעת חופשה, נישא בלונדון לאוליב קרופטון שניידר (Olive Crofton Schneider; 1881-1951). לזוג היו שלושה בנים: גרנפל הוראס ג'רלד (Grenfell Horace Gerald), נולד ב-1904, שירת בצבא כבריגדיר גנרל ונהרג באיטליה ב-13 בספטמבר 1944; פיטר לוקווד (Peter Lockwood), נולד ב-1907 ונהרג בפיצוץ מלון המלך דוד בירושלים ב-22 ביולי 1946 ודייוויד (1911-2001), שטיפח את מורשת אביו.
הליידי סמית'-דוריאן הקימה בזמן מלחמת העולם הראשונה ארגון שמטרתו הייתה לאתר ולהחזיר לפצועי-מלחמה שאושפזו בבתי חולים את חפציהם האישיים (Lady Smith-Dorrien's Hospital Bag Fund). על פעולה זו עוטרה בתואר דיים מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית.
אוניברסיאדת דאיגו (2003)
אוניברסיאדת הקיץ ה-22 נערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית ב-2003; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון דאיגו. במשחקים השתתפו כ-4,200 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-13 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (8 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות).
סך הכול הוענקו 604 מדליות, מתוכן 81 לסין.
ישראל באוניברסיאדה.
הספורטאים הישראלים זכו ב-2 מדליות:
דגני
מרכז חינוך בנושא השואה (יפן)
מרכז חינוך בנושא השואה (ביפנית: ホロコースト記念館; באנגלית: Holocaust Education Center), הוא מוזיאון לזכרם של 1.5 מיליון הילדים היהודים בשואה.
המרכז נמצא בעיר פוקויאמה שבמחוז הירושימה ביפן.
הוא הוקם בשנת 1995, על ידי כנסיית ישו הקדושה של אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל (הידועה גם בשם "בית שלום יפן").
בשנת 2007 עבר לביתן חדש שנבנה לזכרו של האב טקג'י אוצוקי, מייסד הקהילה.
זהו המרכז החינוכי הראשון ביפן עבור ילדים בנושא השואה. הוא נועד להעלות את המודעות לחשיבות של קידום השלום העולמי בקרב אנשים צעירים.
חדרים במרכז.
בכניסה למרכז ישנה ספריה המכילה ספרים ומידה אודות השואה ביפנית ובשפות אחרות.
במרכז ישנו חדר ילדים, המשמש לפעילות וליצירה. בחדר נמצאים ספרי ילדים אודות השואה, לשימושם החופשי של הילדים.
כמו כן, ישנו אולם הרצאות המכיל במה קטנה ופסנתר. הוא משמש גם כגלריה לציורים בנושא השואה.
במרכז התצוגה ישנו חדר זיכרון המכיל נעל של ילד שנספה בתאי הגזים, כסמל ל 1.5 מיליון הילדים שנספו בשואה. החדר משמש להתייחדות ולקיום טקסי זיכרון.
תצוגה.
במרכז החינוך לשואה מוצגים פריטים שנתרמות על ידי קהילות יהודיות באירופה וישראל, כמו גם פריטים שנתרמו על ידי משפחתה של אנה פרנק.
התצוגה ממוקמת בקומה השנייה של הבניין. היא מכילה מוצגים ותמונות מימי השואה.
לקראת סיום התצוגה במרכז מוצבים שישה עמודים שקופים על רקע מגן דוד עשוי עץ, לזכר שישה מיליון היהודים שנספו בשואה. עמודים אלו מלאים ב-1.5 מיליון חרוזים המסמלים את כל אחד מהילדים שנספו בשואה.
בחצר האחורית של המרכז מוצג פסל של אנה פרנק.
חטיבת חיצי האש
אווה מארי סיינט
אווה מארי סיינט (באנגלית: Eva Marie Saint ; נולדה ב-4 ביולי 1924) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1954 על הופעתה בסרט "חופי הכרך".
ביוגרפיה.
סיינט נולדה בעיר ניוארק שבניו ג'רזי לאווה מארי ולג'ון מרל סיינט. למדה משחק לראשונה ב"אוניברסיטת בולין גרין" שבאוהיו.
קריירת משחק.
קולנוע.
סיינט פרצה לתודעה העולמית בשנת 1954 בזכות הופעת בכורה קולנועית מוצלחת בדרמה הקלאסית של איליה קאזאן "חופי הכרך". בסרט הופיעה לצדו של הכוכב מרלון ברנדו בתפקיד אדי דויל וזכתה על תפקידה הקולנועי הראשון בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ההצלחה המסחררת של הסרט הזניקה את הקריירה של סיינט לגבהים חדשים ואחרים משהכירה. היא הופיעה במותחן הריגול של אלפרד היצ'קוק "מזימות בינלאומיות" בתפקיד אווה קנדול; בדרמה "כובע מלא גשם" של פרד זינמן בתפקיד סלה פופ, עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב; ובסרט "אקסודוס" של אוטו פרמינגר בתפקיד קתרין פרימונט.
בשנות ה-60 הופיעה סיינט בקומדיה של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים! הרוסים באים!" בתפקיד אלספת' ויטקר; בדרמה של וינסנט מינלי "אהבה למבוגרים בלבד" (The Sandpiper), לצדם של אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון; ובסרטיו של ג'ון פרנקנהיימר "הפרס הגדול" בתפקיד העיתונאית לואיס פרדריקסון ו"כולם נפלו".
מאז שנות ה-60 מיעטה סיינט להופיע בהפקות קולנועיות. היא שיחקה במספר מצומצם של סרטים: "יחסים שוטים" של גארי מרשל בתור לוריין, אמו של מעצב הפרסום דייוויד בסנר (טום הנקס); בסרט גיבורי-העל של בריאן סינגר "סופרמן חוזר" בתפקיד מרתה קנט, אמו המאמצת של סופרמן (ברנדון ראות'); "וין דיקסי" ו"אגדת חורף" של עקיבא גולדסמן.
טלוויזיה.
סיינט הצליחה לעצב לעצמה קריירה טלוויזיונית ענפה ומגוונת. היא הועמדה לארבעה פרסי אמי בין היתר על תפקידיה במיני סדרה "איך המערב ניצח את המלחמה" ובסרט "!!!Taxi" לצדו של מרטין שין. היא זכתה לבסוף בפרס אמי בשנת 1990 על הופעתה בסרט הטלוויזיה "People Like Us".
סיינט שיחקה בהופעות אורח בסדרת הדרמה הקומית "בלשים בלילה" בתפקיד וירג'יניה, אמה של מאדי הייז (סיביל שפרד), לצדו של ג'ורג' סי. סקוט בסרט "ימיו האחרונים של פטון" בתפקיד ביאטריס, אשתו של הגנרל ג'ורג' פטון, ובמיני סדרה "טיטאניק" בשנת 1996.
לאחרונה דיבבה את קטרה במספר פרקים בסדרת האנימציה "האגדה של קורה".
חיים אישיים.
סיינט הייתה נשואה לבמאי ג'פרי היידן משנת 1951 עד למותו ב-2016. לזוג שני ילדים, דארל ומפיקת הטלוויזיה לורט היידן.
צחראש לבן
צַחרֹאש לבן (שם מדעי: Oxyura leucocephala) הוא ברווז קטן, היחידי בעולם בעל זנב נוקשה וזקור, מקבוצת ברווזים זקופי-זנב. הצחראש הלבן הוכרז ב-1994 כמין בסכנת הכחדה עולמית.
פירוש השם.
בגלל זנבו המיוחד, ניתן לצחראש השם המדעי - Oxyura שפירושו "חד-זנב". בגלל ראשו הגדול במיוחד בצבע לבן צח אצל הזכר, ניתן לו שמו העברי, וכן שמו האנגלי White headed Duck - " ברווז לבן-ראש".
מידע כללי.
המין הוגדר לראשונה על ידי חוקר איטלקי בשם סקופולי בשנת 1769, והפרט הראשון שהוגדר מצוי כיום במוזיאון הטבע בטורינו שבאיטליה.
תפוצה ונדידה.
תפוצתו של הצחראש הלבן היא נרחבת, מספרד במערב ועד מונגוליה, מערב סין ואפילו עד הודו, אך תפוצתו במזרח אסיה מקוטעת וקטנה למדי. הוא נכחד כמקנן בארצות רבות כמו איטליה, צרפת, הונגריה, אלבניה, יוגוסלביה, יוון, ישראל, מצרים וכנראה גם מאוקראינה וארמניה, כבר בתחילת המאה ה-20.
נתיבי הנדידה של הצחראשים הלבנים עדיין לא ידועים בוודאות, וזאת בגלל מיעוט הטיבוע והמעקב אחריהם. האוכלוסייה המרכז-אסייתית, המקננת בקזחסטן וברוסיה, חורפת ככל הנראה במערב אסיה, בטורקיה ובמזרח התיכון, עד יוון. האוכלוסייה המזרח-אסייתית, המקננת בדרום רוסיה ובמונגוליה, חורפת ככל הנראה בפקיסטן. הצחראש הלבן מגיע לאזורי הקינון בסוף מרץ ואת אזורי הקינון הצפוניים הוא עוזב החל מאמצע אוקטובר.
ישנן 3 אוכלוסיות עיקריות של הצחראש הלבן:
מספרם של הפרטים בכל האוכלוסיות ירד בשנות השלושים של המאה העשרים מ-100,000 פרטים לכ-10,000 פרטים בלבד. נתון זה כולל את הירידה המשמעותית, מ-11,000 ל-3,000 פרטים, באתר החורף העיקרי של המין בטורקיה - Burdur golu.
בישראל הצחראש הלבן הוא ברווז חורף נדיר יחסית, אם כי הוא מתרכז במספרים גדולים בשני אזורי מאגרים - במאגרי תשלובת הקישון שהוקמו ב-1981, ובמאגרי שפלת יהודה שהוקמו בתחילת שנות ה-80. בחורף 2005 הגיעו לישראל 1481 פרטים, מהם 980 במאגרי הקישון ו-501 פרטים במאגרי שפלת יהודה. וזוהי הכמות הגדולה ביותר שנצפתה בישראל.
מבנה גוף והתנהגות.
אורכו של הצחראש הלבן הוא עד 48 ס"מ. ראשו של הזכר הוא גדול עם מקור גדול בצבע תכול שבסיסו עבה מאוד. הראש שלו בצבע לבן עם כיפה שחורה. הבטן התחתונה בהירה ושאר חלקי הגוף בצבע חום. באחד מהמופעים שלו הוא נראה עם ראש שכולו כהה. הנקבה והצעיר ניכרים בפס אורך כהה שחוצה את הצבע הלבן בראש.