אף על פי שהאזור ייצר כמויות ניכרות של אורניום, הכורים גילו מעט מאוד במה שהוא כיום קניונלנדס. עם זאת, הדרכים החדשות שנוצרו הובילו לתגליות אחרות. בפעם הראשונה ניתן היה לראות את קניונלנדס מתוך מכונית. התיירות גדלה אט אט ככל שיותר אנשים למדו על נפלאות הגאולוגיה של האזור. בפתיחת ארץ הקניונים לנסיעה, הכינו הכורים את הדרך להקמת פארק לאומי.
הקמת הפארק.
בתחילת שנות החמישים החל בייטס וילסון (Bates Wilson), אז המפקח הראשי של המונומנט הלאומי ארצ'ס, לחקור את האזור שמדרום וממערב למואב. לאחר שראה את מה שמכונה כיום נפת המחטים בפארק הלאומי קניונלנדס, החל וילסון להמליץ להקמת פארק לאומי חדש שיכלול את המחטים. מסעות מחקר נוספים של וילסון ואחרים הרחיבו את האזורים שהוצעו להיכלל בפארק הלאומי החדש ולהוסיף את מפגש הנהרות גרין והקולורדו, נפת המבוך וקניון פרסת הסוס. ב-1961 היה סטיוארט יודול (Stewart Udall), מזכיר הפנים של ארצות הברית אמור לשאת נאום בפני כנס בפארק הלאומי גרנד קניון. במהלך הטיסה לשם עבר המטוס מעל למפגש הנהרות גרין וקולורדו. נראה שהנוף עורר את העניין של יודול בהצעה של וילסון לפארק לאומי חדש באזור זה ויודול החל לקדם את הקמת הפארק הלאומי קניונלנדס.
ב-12 ספטמבר 1964, אחרי כמה שנים של דיונים, חתם נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון על הצעת חוק ציבורית מספר 88–950 שהקימה את הפארק הלאומי קניונלנדס. בייטס וילסון מונה למפקח הראשי הראשון של הפארק החדש. הוא מכונה לעיתים קרובות כ"אבי הקניונלנדס".
הפארק הלאומי קניונלנדס התרחב לשטחו בנוכחי בגודל 1,366 קילומטרים רבועים ב-12 בנובמבר 1971 כאשר לפארק נוספו "המבוך", "ארץ האבנים העומדות" (Land of Standing Rocks), כמו גם הקניונים דייוויס (Davis) ולוונדר (Lavender) במסגרת הצעת החוק הציבורי 92-154.
פשרה פוליטית בעת הקמת הפארק הגבילה את האזור המוגן לחלק שרירותי מאגן קניונלנדס. אנשי שמירת הטבע מקווים להשלים את הפארק על ידי הרחבת הגבולות אל שולי אבן החול הגבוהים המהווים את הגבול הטבעי של הנוף של קניונלנדס.
תיירות.
הפארק הלאומי קניונלנדס הוא אתר תיירות מבוקש. מאז 2007 מבקרים בפארק יותר מ-400,000 איש מדי שנה, כשהשיא היה 776,218 ב-2016, 22% יותר מבשנה שקדמה לה. לנפות אי בשמים ולמחטים אפשר להגיע באמצעות כביש 191, העובר דרך מואב, ממנו מסתעף כביש 313 של יוטה לנפת אי בשמים וכביש 211 של יוטה לנפת המחטים. נפת "המבוך" וקניון פרסת הסוס הם האזורים המרוחקים ביותר ואפשר להגיע אליהם מהמערב בלבד דרך כביש 24 וכביש 95 של יוטה, ואז באמצעות דרכי עפר, העבירים רק לרכב 4 X 4, ורק כשאינם בוציים. אין כבישים המחברים בין האזורים השונים של הפארק.
יש בפארק שני מרכזי מבקרים: במרכז המבקרים אי בשמים ובמרכז המבקרים במחטים יש מוצגים וספרים ומפות למכירה, שומרי פארק מסייעים במידע. אישורים לשהות בשטח, שירותים ומי שתייה. במרכזים מוצג סרט הדרכה "אזור הטבע הבראשיתי של סלע". בנוסף פועלת במבוך תחנת שומרי הפארק הנס פלט (Hans Flat Ranger Station) שאין בה כמעט שירותים למעט מידע על סיורים באזור. בעיירה מואב פועל משרד עורפי של שירות הפארקים. שומרי הפארק במשרד מספקים מידע על הפארק ומחלקים אישורי שהיה.
אין בפארק מקומות לינה מוסדרים או מסעדות, אלו מוצעים בעיירות הסמוכות. יש אתרי מחנאות, האחד באי בשמים והשני במחטים עם מעט מקומות. אתרי מחנאות נוספים רבים מצויים מחוץ לפארק. מותר ללון בשטח (בייחוד באזורים שהגישה אליהם היא בעיקר ברגל), אם כי נדרש לקבל אישור שהיה.
הגאוגרפיה של הפארק מאפשרת מספר פעילויות נופש: סיורים רגליים, רכיבה באופני הרים, טרקים וטיולים ברכבי 4 X 4, שבכולם ניתן ליהנות מהשבילים המובילים אל פינות מרוחקות ונוף פראי. כביש וייט רים (White Rim Road) חוצה את המתלול המכונה וייט רים (השוליים הלבנים) שבין הנהרות לאי בשמים. מאז 2015 חובה לקבל היתר לשהות של יום אחד לפני שאפשר לטייל לאורך הכביש בשל הפופולריות הגואה של הנהיגה והרכיבה על אופניים לאורכו. כוונת שירות הפארקים היא לספק חוויית אזור טבע בראשיתי טובה יותר לכל המבקרים תוך צמצום ההשפעות על הסביבה הטבעית.
האי שבשמיים הוא האזור המתוייר ביותר בפארק בעקבות קרבתו לעיר מואב (76.6 אחוז מהמבקרים מגיעים לאזור), ולאחריו אזור המחטים (20.7 אחוזים). אזור המבוך המרוחק מושך 1.5% מהמבקרים בעוד שהשיט בנהרות מושך את יתרת 1.1 האחוזים.
רפטינג ושיט קייקים מתאפשר במימי הנהרות קולורדו וגרין. מי הנהרות שקטים מעל נקודת המפגש בין הנהרות. מעבר לנקודת המפגש מתחיל קניון קטרקט שבו יש אשדות סוערים של מים לבנים, דומים לאלו שאפשר למצוא בגרנד קניון. עם זאת מכיוון שאין סכרים על נהר הקולורדו במעלה הנהר מהפארק הלאומי קניונלנדס נקבעת ספיקת הנהר במפגש כתוצאה מהפשרת השלגים ולא עקב ניהול מתוכנן. עקב כך, בשנים מושלגות במיוחד ובשילוב עם הגאולוגיה הייחודית של קניון קטרקט זהו קטע הנהר הארוך ביותר באמריקה הצפונית של מים לבנים.
אליפות וימבלדון 1922
אליפות וימבלדון 1922 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-10 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
זו הייתה האליפות הראשונה שנערכה במגרשים החדשים, בהם תחרויות מתקיימות גם כיום. כמן כן, זו הייתה השנה הראשונה בה אלוף של השנה הקודמת בתחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים היה צריך לעבור את כול שלבי התחרות.
כמו בשנים קודמות, באליפות זו בלטה סוזן לנגלן (צרפת) שזכתה באליפות בתחרות הנשים, זוגות הנשים והזוגות המעורבים.
התחרות.
תחרות הגברים.
לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים, מהם 73 מבריטניה. המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות וימבלדון 1921, ביל טילדן, לא השתתף בתחרות. בגמר תחרות הגברים ג'רלד פטרסון (אוסטרליה) ניצח את רנדולף ליסט הבריטי ב-3 מערכות וזכה בתואר.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות (מהם 48 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. השנה גדל באופן משמעותי מספר משתתפות מחוץ לבריטניה. אליזבת ריין (ארצות הברית) הודחה על ידי סוזן לנגלן במהלך משחק רבע-גמר. בגמר סוזן לנגלן פגשה את מולה מלורי (ארצות הברית) וניצחה אותה בשני מערכות.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות הזוגות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1921 האחים לוו הודחו במשחק השני של המוקדמות. במשחק סיום נפגשו האוסטרלים פט או'הארה וג'רלד פטרסון נגד ג'יימס אנדרסון (אוסטרליה) ורנדולף ליסט (בריטניה). הזוג ליסט/אנדרסון ניצח ב-5 מערכות. לרנדולף ליסט זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות (עם פרטנרים שונים).
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 32 זוגות. בגמר התחרות הזוג שכלל את האחיות הבריטיות קיטי מקיין ומרגרט סטוקס נפגשו עם אלופות השנה הקודמת סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית). האלופות ניצחו בשתי מערכות ובכך זכו בתואר בפעם הרביעית ברציפות.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. בגמר התחרות נפגש הזוג רנדולף ליסט (בריטניה) ואליזבת ריין (מנצחי אליפות וימבלדון 1921) עם פט או'הארה (אוסטרליה) וסוזן לנגלן (צרפת) והפסידו בשתי מערכות. לסוזן לנגלן זה היה התואר השלישי באליפות שנת 1922.
אהרן ששון
אהרן ששון ("המורה"; 1872, בגדאד – 1962, ירושלים) היה מחנך ומשורר יהודי-עיראקי, הנחשב לאחד מאבות הציונות בעיראק.
קורות חיים.
ששון נולד בבגדאד, עיראק, בשנת 1872. במקצועו היה מחנך, ונודע בקרב יהודי עיראק בכינוי "המורה". היה אחד המורים הראשונים בבגדאד שלימדו בשיטות מודרניות וביחד עם הרב ד"ר משה ונטורה היו מהראשונים שלימדו עברית בבגדאד בשיטת עברית בעברית. בשנים תרס"ג–תרע"ד (1903–1914) לימד עברית ולימודי קודש בבית ספר של כל ישראל חברים בבגדאד. בשנים תרע"ד–תרפ"ד (1914–1924) לימד בבית ספר "אל-תעאוון" (שלימים נודע בשם "רחל שחמון").
מפעלו החינוכי החשוב ביותר היה הקמת בית הספר העברי "פרדס הילדים" (1924–1935). בבית ספר זה היו שמונה כיתות וכ-15 מורים ועובדים, וששון ייסדו ועמד בראשו. בית הספר היה בעל אוריינטציה ציונית, ניתן בו דגש על לימודי העברית המודרנית ואף הועלו בידי התלמידים מחזות עבריים שהוצגו בפני הקהל הרחב. בית הספר היה מרכז חשוב לפעילות ציונית בבגדאד.
ששון החל בפעילות ציונית עוד בשנת 1898. הוא הפיץ שקלים וחוברות הסברה ציוניים, השפיע על בעלי יכולת לקנות קרקעות בארץ ישראל ולתרום לקרנות הלאומיות, עודד וסייע לעלייה, וארגן מסביבו קבוצה של פעילים ציונים צעירים שריכזו את הפעילות הציונית בבגדאד. בשנת 1920 היה מהמייסדים של "האגודה הספרותית היהודית", שהפעילה בבגדאד מועדון וספרייה עבריים. הוא היה מהמייסדים והעורכים של כתב העת העברי קצר הימים של האגודה, "ישורון", שבועון ספרותי עברי מודרני שיצא לאור בסוף שנת 1920 למספר גליונות. מעל גליונותיו האחדים של כתב העת פורסמו שירה וכתבי ספרות עבריים על ידי סופרים ומשוררים יהודים עיראקים, בהם ששון עצמו.