היה החזן הראשי בבית הכנסת הגדול של עכו (עוד בתקופת לימודו בישיבת כפר חסידים), בבית הכנסת המרכזי הר הכרמל בחיפה, בבית הכנסת של רובע פינצ'לי בלונדון, בבית הכנסת בהיכל שלמה, ובבית הכנסת הגדול בירושלים, בו כיהן כחזן ראשי מיום הקמתו (1982) במשך שלושים שנה עד פרישתו (2008).
כיום, נפתלי הרשטיק עומד בראש "מכון תל אביב לחזנות" (TACI), מכון להכשרת חזנים, אשר תלמידיו מכהנים בקהילות נכבדות בארץ ובתפוצות. מדי שנה נוספים לשורות המכון מחזורים חדשים של חזנים מצליחים הודות לסגנון ההוראה האישי שלו, כיתות האמן וההרצאות הגדושות בידע ובניסיון רב שנים. בנוסף לכך, נפתלי הרשטיק משמש בחזנות בימים נוראים בבית הכנסת הכוראלי במוסקבה מאז פרישתו מבית הכנסת הגדול בירושלים.
ב-13 ביוני 2007 ניצח על קונצרט לכבודו של פרופסור אבי רביצקי, בביצוע מקהלת מכון ת"א לחזנות, בהשתתפות המעבד המוזיקלי והפסנתרן ריימונד גולדשטיין, ובהנחית המנהל האומנותי ד"ר מוטי פרידמן.
הופיע בקונצרטים רבים במקומות נחשבים ברחבי העולם, כגון בית האופרה של סידני, ובמקומות רבים נוספים.
עבד עם מקהלת רינת והוציא אתה שלושה אלבומים ("מסורת קניגסברג", "מסורת דנציג" ו"הימים הנוראים").
תיאור.
קול הטנור הדרמטי המלא והאיכותי של נפתלי הרשטיק יחד עם תרבות השירה הקלאסית ויכולת הביצוע שלו הפכו אותו לאמן ייחודי. הקלטותיו המגוונות הן בסגנון המזרח-אירופאי והן המערב-אירופאי מבוצעות בדייקנות מוזיקלית ואינטרפרטציה בעלת עומק והשראה.
במשך תקופת כהונתו בבית הכנסת הגדול בירושלים הלחין ועיבד עשרות מנגינות ורצ'יטטיבים לתפילות שנערכו שם (בשיתוף פעולה עם ריימונד גולדשטיין) למקהלת בית הכנסת (בניצוחו של אלי יפה) והתווה סגנון תפילה ייחודי המשלב את החזנות המסורתית על כל גווניה עם כיווני מוזיקה עדכניים, תוך הקפדה על פרשנות מדויקת ונאמנות למילה הכתובה ולנוסח התפילה. עד היום מקהלת בית הכנסת משתמשת במרבית ההלחנות והעיבודים של הרשטיק וגולדשטיין.
תחום מוזיקלי נוסף של הרשטיק הוא הניצוח. אחד ההישגים שלו הוא מקהלת המכון בהדרכתו ובניצוחו. המקהלה התפרסמה בזכות הצליל המיוחד שהוא מפיק ממנה והפרשנות המוזיקלית הניתנת למגוון היצירות הרחב המבוצע על ידה. איכות המקהלה על שלל סולניה הפך אותה למבוקשת והיא יוצאת תכופות לקונצרטים ברחבי תבל.
משפחתו.
הרשטיק נשוי לאלקה לבית קליין ואב לשני בנים ושלוש בנות. מתגורר בשכונת רחביה בירושלים. שרגא הרשטיק, בנו הבכור של נפתלי, מלמד במכון תל אביב לחזנות בניהול אביו, ובנו הצעיר, המתגורר בניו-ג'רזי, הוא החזן הידוע נתנאל הרשטיק, חזן בית הכנסת של המפטון (לונג איילנד, ניו יורק). הרשטיק הוא קרוב משפחה של הרב שלמה דיכובסקי.
נכדו, שלמה זיכל, השתתף בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "בית ספר למוסיקה". הופיע עם סבו בעולם בתי הכנסת שבו שימש כחזן בימים הנוראים.
מתלמידיו.
בין תלמידיו של נפתלי הרשטיק נמנים החזנים:
ועוד חזנים רבים וידועי שם המשמשים בחזנות במקומות רבים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה.
מבין התקליטים והדיסקים של נפתלי הרשטיק:
שמע ישראל (1975), סליחות (1984), תפילות מירושלים (1985), מסורת דנציג (1987), מסורת קניגסברג (1987), סליחות (1990), נפתלי הרשטיק - המיטב (1994), מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים (1997), קול תפילה (1997), ירושלים של תפילה (1997), המיטב בהופעה (2000), משפחה אחת (2003), שירי יוסל'ה (2003), דער חזן (2015), ועוד תקליטים רבים, בהם הוטבע קולו של נפתלי הרשטיק.
כרמה צ'אקון
כרמה צ'אקון פיקראס (בספרדית ובקטלאנית: Carme Chacón Piqueras; נולדה ב-13 במאי 1971 באספלוגס דה ליוברגט שליד ברצלונה - 9 באפריל 2017 במדריד) הייתה פוליטיקאית ספרדית, שרת ההגנה של ספרד בשנים 2008–2011 והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה של ספרד שהחזיקה בתפקיד זה.
ביוגרפיה.
צ'אקון הייתה בעלת דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ברצלונה.
בשנים 1996–1997 שימשה כמשקיפה מטעם "הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה" (OSCE) בבוסניה והרצגובינה ובאלבניה.
עבדה כמרצה למשפט חוקתי וכיהנה כמזכירת החינוך, התרבות והמחקר בוועדה המבצעת של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית. צ'אקון הייתה חברה במפלגת הסוציאליסטים של קטלוניה ושירתה כחברת פרלמנט של פרובינציית ברצלונה מטעם מפלגה זו. הייתה סגנית-יו"ר הבית התחתון של הקורטס חנרלס (הפרלמנט הספרדי) ואחר כך, כיהנה כשרת השיכון בשנים 2007–2008.
באפריל 2008, מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו והייתה לאישה הראשונה שמילאה תפקיד זה. ב-19 במאי 2008 ילדה צ'אקון את בנה, מיגל. בדצמבר 2011 סיימה את תפקידה כשרת ההגנה.
לאחר שחוסה לואיס רודריגס ספאטרו הודיע שלא יתמודד בבחירות 2012, הועלתה הערכה לפיה כרמה צ'אקון תתמודד על תפקיד ראש הממשלה, ברם לאחר כישלון מפלגתה בבחירות המקומיות, הודיעה שלא תתמודד על ראשות הממשלה. ב-2016 עזבה את הפוליטיקה כדי להתעסק בתחום המשפט.
הלכה לעולמה ב-9 באפריל 2017, בעקבות סיבוכי מחלת לב מולדת.
פלורנס גריפית' ג'וינר
פלורנס גריפית' ג'וינר (באנגלית: Florence Griffith-Joyner; נולדה בשם דלורז פלורנס גריפית'; 21 בדצמבר 1959 – 21 בספטמבר 1998) הייתה אתלטית אמריקאית. אלופה אולימפית (סיאול 1988) ושיאנית העולם הנוכחית בריצות ל-100 ול-200 מטר. גריפית' נודעה גם בשל הופעתה הססגונית, ובפרט בשל ציפורניה הארוכות והצבעוניות. כינויה היה פלו ג'ו (Flo Jo).
חייה.
גריפית' נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בשיכון של דיור ציבורי.
הישגה הספורטיבי המשמעותי הראשון היה ב-1983, כאשר סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי. באולימפיאדת לוס אנג'לס כבר זכתה במדליית כסף. לאחר המשחקים האולימפיים צמצמה את פעילותה הספורטיבית באופן משמעותי, והקדישה את זמנה לנישואיה הטריים עם האלוף האולימפי בקפיצה משולשת, אל ג'וינר.
שיאנית עולם.
ב-1987 שבה למסלולי הריצה, וזכתה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה ברומא. במבחנים הקדם-אולימפיים שערכה נבחרת ארצות הברית לקראת אולימפיאדת סיאול, הפתיעה כשקבעה שיא עולם חדש דווקא בריצת 100 מטר, והעמידה אותו על 10.49 שניות, קיזוז של 27 מאיות השנייה משיא העולם שקבעה אוולין אשפורד ארבע שנים קודם לכן. מד הרוח הורה כי לא הייתה כל רוח בעת הריצה (0.0 קמ"ש), אף שבכל הריצות האחרות שנערכו באותו יום באצטדיון באינדיאנפוליס נמדדו רוחות חזקות. היו שטענו כי ככל הנראה אירעה תקלה במד הרוח בזמן ריצה זו, מה גם שגריפית ג'וינר לא הצליחה אף להתקרב להישג זה בריצותיה הבאות, ואולם שיאה הוכר, והוא מהווה את השיא העולמי גם כיום.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת סיאול זכתה גריפית' ג'וינר במדליית זהב בריצות ל-100 ול-200 מטר. בשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר, קיזזה 15 מאיות השנייה משיא העולם 21.71 שקבעה מריטה קוך ב-1979 וב- 1984 והייקה דרקסלר ב- 1986 (פעמיים), והעמידה אותו על 21.56 שניות. בגמר שיפרה שוב את השיא וקבעה 21.34. כן הייתה שותפה לזכייתה של נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר.
זמן קצר לאחר המשחקים האולימפיים פרשה מקריירה ספורטיבית. לאחר הפרישה עסקה בעיצוב אופנה בזמנה החופשי, ואף עיצבה את מדיה של קבוצת הכדורסל אינדיאנה פייסרס ב-1989.
מותה.
ב-21 בספטמבר 1998 נמצאה גריפית' ג'וינר בביתה ללא רוח חיים, והיא בת פחות מ-39. לפי הדו"ח הפתולוגי, שאיתר אנגיומה מולדת במוחה, היא נחנקה מהכרית שלה במהלך התקף אפילפטי. פרקליט משפחתה ציין כי ב-1990 סבלה גריפית'-ג'וינר מהתקף טוני-קלוני, וקיבלה טיפולים נגד פרכוסים ב-1990, ב-1993 וב-1994.
המחלוקת סביב הישגיה.
לאחר ששברה את שיאי העולם ב-1988, החלו לצוץ שמועות לגבי האפשרות שנטלה סמים לשם השגת תוצאות אלה. תרמו לכך העובדה כי הגיעה לשיאים בתוך פרק זמן קצר, גילה המאוחר יחסית לאצניות במרחקים קצרים (28), והשינויים הפיזיולוגיים הבולטים לעין שחלו בגופה באותה שנה. גם פרישתה המהירה לאחר האולימפיאדה הגבירה את החשדות, במיוחד עקב ההחלטה לחייב אתלטים לעבור בדיקות סמים החל מ-1989.
מעולם לא נמצאו ראיות לכך שגריפית'-ג'וינר נטלה סמים, אך בבדיקות שנערכו באותה תקופה גם לא התגלו ראיות לכך שספורטאים ממזרח גרמניה נטלו סמים, אף שכיום ידוע שעשו כן.
לאחר מותה הדפו בני משפחתה שמועות על כך שמותה נגרם כתוצאה משימוש בסמים. בנתיחה שלאחר המוות נאסר על הפתולוג לבדוק את קיומם של סמים בגופה.
אטלה סלברג
אטלה סלברג (Atle Selberg; 14 ביוני 1917 - 6 באוגוסט 2007) היה מתמטיקאי נורווגי, שידוע בעיקר על עבודתו בתחום תורת המספרים האנליטית ותורת ה.
ביוגרפיה.
סלברג נולד בשנת 1917 בלנגסונד שבנורווגיה. בעודו בבית הספר הושפע מאוד מעבודותיו של סריניוואסה רמנוג'אן ופיתח בעקבות עבודה שלו את הנוסחה האנליטית המדויקת של פונקציית החלוקה. לצערו, הוא גילה שהתגלית פורסמה לפניו על ידי האנס ראדמאכר. תקרית זו הייתה טראומטית עבורו והוא העדיף לשמור חלק מעבודותיו לעצמו עד שיהיה בטוח שאף אחד עדיין לא פרסם תגלית דומה. על כך אמר יו מונטגומרי: "לסלברג היו המון עבודות שלא פורסמו, ותמיד היה חשש שהוא יאמר 'אה כן, אני יודע על כך כבר כמה שנים". הוא למד באוניברסיטת אוסלו וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1943.
במלחמת העולם השנייה ולאחריה.