תקופת המשבר הכלכלי העולמי של 1929 הובילה את הארגון לתחום הצדק הכלכלי. לאחר שנים של קרע בין אפרו-אמריקאים ללבנים בני מעמד הפועלים והמעמד הבינוני הנמוך, נוצרו שיתופי פעולה במסגרת איגודי עובדים להגנה על משרות ותביעת שכר הוגן. באותה עת הצטרפה רעיית נשיא ארצות הברית, אלינור רוזוולט כחברה בוועד המנהל הארצי של הארגון והיא סייעה לפתיחת משרות רבות עבור שחורים במגזר הממשלתי ובצבא. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס הארגון להגנה על שוויון זכויותיו של החייל האפרו-אמריקאי והתמיכה בו גאתה. ב-1946 עמד מספר חברי הארגון על 600,000.
במהלך שנות החמישים ידע הארגון שורה של ניצחונות בחקיקה ובבתי המשפט, אך גם התמודד עם פרצי אלימות שכוונו נגד פעיליו, ששיאם ברצח פעיל הארגון הארי טי. מור (Harry T. Moore) על ידי פצצה שהושלכה לביתו במיאמי בחג המולד 1951 ורצח מזכיר הארגון במיסיסיפי, מדגר אוורס ביוני 1963. זאת בנוסף לרצח הנער אמט טיל ב-1955 ולהתקפות על פעילי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית באלבמה ובמיסיסיפי ותלמידי בית ספר מעורב בארקנסו ("משבר ליטל רוק", 1957). בשל האירועים פנו מנהיגים שחורים לפעילות רדיקלית יותר ובעלת פרופיל ציבורי גבוה יותר מן הפעילות המסורתית של NAACP במסדרונות בתי המחוקקים, כיתות הלימוד ואולמות בתי המשפט. הן מרטין לותר קינג והתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית והן גורמים שפרשו מהם לפעילות רדיקלית אף יותר ובלתי חוקית כהפנתרים השחורים ואומת האסלאם. על אף חילוקי דעות, הגיש הארגון סיוע משפטי לעצורי מהומות מקרב קבוצות רדיקליות ושילם את הערבות לעשרות פעילי זכויות אדם שביצעו נסיעות אוטובוס מעורבות במדינות דרום ארצות הברית (נסיעות חופש) בשנת 1961 ובכך העלה על נס את ערך הסולידריות. שיאה של מערכה משותפת זו של ארגוני זכויות האדם היה במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב-28 באוגוסט 1963 בהשתתפותם של כ-250,000 איש. בין ששת הנואמים המרכזיים (לצד מרטין לותר קינג שנשא את נאום "יש לי חלום") היה גם רוי וילקינס, ראש ה-NAACP. המצעד קידם את העברת חוק זכויות האזרח (1964) וחוק זכות ההצבעה (1965) בקונגרס שיזם ממשל קנדי ושהוצאו לפועל לאחר מותו על ידי ממשל ג'ונסון. העברתם של חוקים אלה, שבישרה את סופה של האפליה הגזעית בחסות החוק, סיימה את הפרק הראשון במאבק ה-NAACP לשוויון.
בשנות השבעים החל הארגון להפעיל יוזמות קידום מצוינות בקרב אפרו אמריקראים. כבר ב-1967 נוסד מפעל פרסי NAACP Image כ"אוסקר האפרו-אמריקאי". ב-1977 נוסד מפעל NAACP ACT-SO, אולימפיאדה לצעירים אפרו-אמריקאים בנושאי אקדמיה, תרבות, טכנולוגיה ומדע הכוללת תחרויות ידע ומקוריות ארציות בבתי ספר וקולג'ים לאיתור וגיבוש מנהיגות העתיד. נכון ל-2015 השתתפו במפעל כ-300,000 צעירים ביותר מ-200 תוכניות ארציות. בנוסף ממשיך הארגון במתן סיוע משפטי בעיקר בתחומי אפליה בתעסוקה, העצמת נשים ונוער, עידוד השתתפות בהצבעות, סיוע במיצוי זכויות ביטוח לאומי וביטוח בריאות, תביעה למיצוי חקירות משטרה באירועי פשע נגד אפרו-אמריקאים והפרת זכויותיהם, יצירת זהות קהילתית גאה המשולבת בחברה ועידוד מחקר קרימינולוגי לשם הורדת שיעור הפשיעה בקרב האוכלוסייה האפרו-אמריקאית. בשנים 1995–1998 ניצבה בראש הארגון מירל אוורס-ויליאמס (Myrlie Evers-Williams), אלמנתו של מדגר אוורס, פעיל הארגון שנרצח ב-1963. בנאומו בוועידת הארגון לציון 100 שנות היסטוריה של הארגון הודה נשיא ארצות הברית ברק אובמה לארגון שאלמלא היה הקיים לא יכול היה להיות נשיא. בנאומו ציין גם את מטרות הארגון להמשך כמאבק לקידום ושמירה על שוויון לא רק עבור אפרו-אמריקאים אלא גם עבור אוכלוסיות מוחלשות כמו היספנים ומוסלמים ובעיקר נשים וילדים, ליצירת חברה אמריקאית בה נוטלים חלק שווה בני כל הגזעים והמוצאים.
מדליית ספינגרן.
המדליה מוענקת על ידי הארגון מאז 1914 מדי שנה לאפרו-אמריקאי שהגיע להישגים ראויים לציון במטרה להפנות זרקור ציבורי להצטיינותם של אפרו-אמריקאים ולהביע הערכה אישית להישגיהם, במטרה לעודד אפרו-אמריקאים ללכת לאורם של המצטיינים. המדליה נקראת על שמו של מייסדה ומי שהיה נשיא הארגון בשנים 1939 - 1929, ג'ואל ספינגרן. בין הזוכים במדליה לאורך השנים מדענים, שופטים, קציני צבא, ספורטאים, אנשי תרבות וחינוך ועוד. בהם זמרת האופרה מריאן אנדרסון (1939), הזמר פול רובסון (1945); השופט העליון ת'ורגוד מרשל (1946); שחקן הבייסבול ג'קי רובינסון (1956); הכומר והפעיל החברתי מרטין לותר קינג (1957); המוזיקאי דיוק אלינגטון (1959); המשורר והמחזאי לנגסטון יוז (1960); הבדרן סמי דייוויס ג'וניור (1968); הכוריאוגרף אלווין איילי (1976); הסופר אלכס היילי (1978); הפעילה רוזה פארקס (1979); הזמרת והשחקנית לנה הורן (1983); הבדרן ביל קוסבי (1985); הכומר ג'סי ג'קסון (1989); ראש המטות המשולבים קולין פאוול (1991); המשוררת מאיה אנג'לו (1994); אשת הטלוויזיה אופרה וינפרי (2000); הזמר הארי בלפונטה (2012) והמפיק המוזיקלי קווינסי ג'ונס (2014).
פרס NAACP Image.
הפרס מוענק החל מ-1967 לאפרו-אמריקאים שהצטיינו בתחומי התרבות השונים: קולנוע, טלוויזיה, מוזיקה וספרות. בדומה לפרס אוסקר ופרס גראמי מוענק הפרס במגוון קטגוריות, שנכון ל-2015 עומד מספרן על 35. בנוסף מוענק מדי פעם פרס מיוחד למפעל חיים כללי בתחומי התרבות. טקס הענקת הפרס, המתנהל בלוס אנג'לס, משודר החל משנת 1994 בטלוויזיה (ברשת פוקס).
קטגוריות הפרס הן קולנוע: סרט עלילתי (שנוצר על ידי אפרו-אמריקאי ולרוב בעל זיקה לתרבות אפרו-אמריקאית או סוגיות גזע), סרט תיעודי, שחקן ושחקנית בתפקיד ראשי ותפקיד משנה; קטגוריית הטלוויזיה נחלקת לשלוש: סדרת דרמה, סדרה קומית וסדרת/ תוכנית ילדים, בכל אחת מהן שחקן ושחקנית בתפקיד ראשי ותפקיד משנה. פרסי המוזיקה מוענקים לאמן ואמנית השנה, לתגלית השנה, ללהקה, לשיר, לסרטון וידאו ולאלבום השנה, וכן פרסים בתחום הג'אז והגוספל. פרסי הספרות מוענקים ליצירה בדיונית, ליצירה לא-בדיונית, לביוגרפיה, לשירה, ליצירה לילדים וליצירה לנוער וכן ליצירת ביכורים. בנוסף מוענק פרס יחיד בקטגוריית בדרן השנה.
אבודים (פירושונים)
שלצ'ינינקאי (רשות מקומית)
שלצ'ינינקאי (בליטאית: Šalčininkų rajono savivaldybė ; בפולנית: Gmina rejonowa Soleczniki) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא. הרשות שוכנת במחוז וילנה ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2011, למעלה מ-34,700 תושבים. העיר שלצ'ינינקאי היא העיר הגדולה ביותר ברשות, ומשמשת כמרכז המנהלי שלה.
אוכלוסיית הרשות מתייחדת ברוב של למעלה מ-80% (לפי המפקד שנערך ב-2001) מקרב התושבים המשתייכים למיעוט האתני הפולני בליטא.
בגבולה הדרום-מזרחי של הרשות שלצ'ינינקאי, קיים מבלט ייחודי של שטח ליטא לתוך שטח בלארוס, כעין מובלעת ליטאית בתוך השטח הבלארוסי המחוברת לשטח הליטאי.
המחוז הוקם כיחידה מנהלית מוגדרת בשנת 1950 ומאז השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של רשות מקומית זו למחוז וילנה, החל בשנת 1995.
ברשות מקומית שלוש ערים: בלטויי ווקה, איישישוק ושלצ'ינינקאי; שתי עיירות: דייוונישקס ויאשיונאי ; ועוד כ-450 כפרים קטנים יותר.
סיודד בוליבר
סיודד בוליבר (בספרדית: Ciudad Bolívar) היא בירת מדינת בוליבר בוונצואלה. העיר שוכנת על הגדה הדרומית באזור הצר ביותר של נהר אורינוקו במזרח ונצואלה.
היסטוריה.
המקור של העיר הוא בהתיישבות שהוקמה על ידי אנטוניו בריוס בסוף המאה ה-16 תחת השם "סנטו תומאס דה גואיאנה", בקרבת המקום שבו נמצאת סיודד בוליבר היום. בעקבות התקפות של שודדי ים ותושבים ילידים שינתה העיר את מקומה מספר פעמים.
ב-1764 הוקמה העיר במקומה הנוכחי תחת השם "סנטו תומאס דה לה נואבה גואיאנה דה לה אנגוסטורה דל אורינוקו", אשר קוצר לאנגוסטורה. למילה הספרדית "אנגוסטורה" אין מקבילה בעברית, ופירושה הוא למעשה שם העצם של המילה "צר", ההפך מ"רוחב", והשם מתייחס למיקומה של העיר באזור הצר ביותר של נהר האורינוקו.
בין 1819 ו-1821 התכנס בעיר קונגרס אנגוסטורה ביוזמתו של סימון בוליבר, ממנהיגי המאבק לעצמאות מדינות דרום אמריקה, אשר בו נוסדה רפובליקת קולומביה הגדולה. ב-1846 שונה שם העיר לסיודד בוליבר על שמו של בוליבר.
כלכלה.
סיודד בוליבר היא אחד משני המרכזים הכלכליים של מדינת בוליבר, ביחד עם סיודד גואיאנה. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מניהוט, מנגו, יאם ואבטיח, גידול מקנה ותיירות.
חינוך.
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית הניסויית של גואיאנה וגרעין בוליבר של אוניברסיטת דה אוריינטה.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הלאומי תומאס דה ארס, המציע טיסות למגוון יעדים ברחבי ונצואלה.
העיר מקושרת לשאר ונצואלה על ידי גשר אנגוסטורה אשר עובר מעל לנהר האורינוקו ומגיע לעיירה סולדד במדינת אנסואטגי.
קספאז
קספאזות (Caspases, or cysteine-aspartic proteases or cysteine-dependent aspartate-directed proteases) הם משפחה של ציסטאין פרוטאזות, להם תפקיד מרכזי באפופטוזה, נקרוזה ודלקות.
קספאזות חשובות למוות תאי מתוכנת של אפופטוזה, והן אלה שמוציאות את התהליך לפועל. יש להן גם חשיבות לצורך התפתחות עוברית תקינה, ולחלקן תפקיד בהתפחות תקינה של מערכת החיסון, וספציפית בהתבגרות של לימפוציטים. בעיות בסוגי מוות תאי מתוכנת שונים יכולים להוביל לסרטן, למחלות אוטואימוניות ומהצד השני לתהליכי הזדקנות ולמוות תאי עודף שקשור לתהליכי ההזדקנות (למשל במחלות נוירודגנרטיביות).
סוגים של קספאזות.