"קשר חם" קיבל מעמד של מרכז מורים ארצי למתמטיקה בעל-יסודי מטעם משרד החינוך בשנת 1992 ופעל במסגרת זו במשך 15 שנה. בשנת 2007 הועבר חלק זה של הפעילות בעקבות מכרז למרכז המורים הארצי למתמטיקה בחינוך העל יסודי, שפועל במסגרת הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, בשיתוף משרד החינוך ומנהלת מל"מ. צוות "קשר חם" חזר להתמקד ביוזמות מו”פ חדשניות בתחום החינוך המתמטי.
פעילות "קשר חם".
מאז הקמת המרכז התנהלו במסגרתו פרויקטים רבים. להלן רשימה חלקית:
התערוכה: מתמטיקה על גבי בולי דואר.
התערוכה "מתמטיקה על גבי בולי דואר" מעבירה את המבקרים בה דרך סדרת הפעלות המיועדת להדגים כי מתמטיקה היא חלק מרתק, מעניין, ובלתי נפרד מהתרבות האנושית. התערוכה בנויה על גבי 16 פאנלים (לוחות כפולים) בגודל של 3 מ"ר כל אחד, עליהם מופיעים כ-80 בולים מקוריים, צילומיהם בהגדלה רבה, כיתובי הסבר, וכרטיסי הפעלה המיועדים להדרכה למבקרים בתערוכה. הבולים נאספו ממדינות שונות בעולם, ביניהן אוסטרליה, איראן, הודו, הולנד, ישראל, ניקרגואה, סין, עיראק, צרפת, רומניה, רוסיה ועוד.
התערוכה תוכננה ונבנתה על ידי זיוה שחם ואמירה קופר מצוות "קשר-חם" בהתייעצות עם מנכ"ל התאחדות בולאי ישראל מר טיבי יניב ועם אספן הבולים מר מנחם לדור, ובתמיכתה של הנהלת השירות הבולאי. עיצוב התערוכה נעשה על ידי המעצבים חובב ואורלי גבעתי מבנימינה, בהתייעצות עם ד"ר אירית וורטהיים מצוות "קשר-חם".
התערוכה מוצגת דרך קבע בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון. לפני כן היא הוצגה במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע בשנת 1998, בגן המדע ע"ש קלור במכון ויצמן באפריל 2003, ובמסגרת כנסים המיועדים למורים למתמטיקה.
פרויקט רמזור למורה.
מיזם "רמזור למורה" מציע אתר אינטרנט ובו מאגר שיתופי ופתוח של מערכי-שיעור במתמטיקה, תוכניות הוראה נושאיות או תקופתיות, ופריטי הערכת הישגים. כל חומרי ההוראה באתר נכתבו וממשיכים להיכתב על ידי מורים למתמטיקה בפועל בהתאם לתוכניות הלימודים במתמטיקה המחויבות על ידי משרד החינוך. זהו מאגר מידע אינטראקטיבי אשר מאפשר למורים למתמטיקה בכל שכבות הגיל להשתמש במאגר המצטבר ולהירשם כדי להעלות חומרי הוראה משלהם, לקבל עליהם משוב מעמיתיהם, לערוך חומרים שפרסמו אחרים ולהגיב עליהם.
הפרויקט מתנהל בשיתוף פעולה עם מוסד נאמן למחקרי מדיניות ועם חברת "אומניסול בע"מ".
פרויקט שילוב הבזקי חדשות בהוראת המתמטיקה בחטיבה העליונה.
המיזם "הבזקי חדשות במתמטיקה לתלמידי תיכון" נועד לאפשר לתלמידי החטיבה העליונה בישראל הצצה אל המתרחש בתחום המתמטיקה בת זמננו. הפרויקט מעמיד לרשות המורים למתמטיקה מצגות פאואר-פוינט שכל אחת מהן מתמקדת בחדשה שהתפרסמה בעיתונות המתמטית המקצועית בשנים האחרונות. כל אחד מההבזקים חושף את התלמידים לחדשה, לרקע המתמטי שלה, לפרטים על אודות המתמטיקאים שעסקו בה, ולמשמעות הרחבה יותר של ההישג – למשל ליישומיו (אם כבר התגלו). משך כל הבזק הוא 25–30 דקות.
הפרויקט מתנהל במוסד הטכניון למחקר ופיתוח בשיתוף פעולה בין הפקולטה למתמטיקה, הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון וחברת "אומניסול בע"מ".
רוק היל
רוק היל (באנגלית: Rock Hill, מילולית: "גבעת הסלע") היא העיר הגדולה ביותר במחוז יורק שבקרוליינה הדרומית, ארצות הברית, העיר החמישית בגודלה בקרוליינה הדרומית והרביעית בגודלה במטרופולין שארלוט שמרכזו בעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית. היא העיר הגדולה ביותר בחלק מטרופולין שארלוט שבקרוליינה הדרומית. במפקד האוכלוסין של 2010 היו בעיר 66,154 תושבים וב-2016 מספר התושבים גדל ועמד על 72,937 תושבים.
העיר ממוקמת כ-25 מיילים (40 קילומטרים) דרומית לשארלוט ו-70 מיילים (110 קילומטרים) צפונית לקולומביה.
היסטוריה.
למרות העובדה שמספר מתיישבים אירופאים הגיעו לרוק היל בשנים 1830 ו-1840, רוק היל עדיין לא הפכה לעיירה עד שחברת מסילות הרכבת של שארלוט וקרוליינה הדרומית החליטה לשלוח קו רכבת דרך האזור.
בתחילה, הכוונה של חברת מסילות הרכבת הייתה לבנות תחנת רכבת ליד הכפר אבנעזר, אך המקומיים סירבו לכך שתעבור רכבת דרך הכפר שלהם מכיוון שלטענתם הרכבת גורמת לכלוך ורעש. במקום זאת, נהגי רכבת, מתכננים וסוקרים החליטו להעביר את הקו במרחק 2 מיילים ליד ציון דרך מקומי. לפי מספר אנשים, נהגי הרכבת והמתכננים סימנו את המקום על המפה וקראו לו "רוק היל".
חלק מהמשפחות הראשונות ברוק היל חשבו שבניית תחנת רכבת בסמוך להם תהיה מועילה ורווחית ולכן נתנו לחברת הרכבת את הזכות לסלול מסלול דרך הנכסים שלהם, כשלושת בעלי הקרקעות הגדולים ברוק היל, ההחלטה פתרה את הבעיה. כאשר לרוק היל היה שם, תחנת רכבת ומשרד דואר מתיישבים רבים זרמו לאזור.
בית הספר הראשון של העיירה, אקדמיית רוק היל, נפתח בספטמבר 1854. למרות השם הרשמי של בית הספר, מרבית התושבים קראו לו "אקדמיית פיין גרוב" (מילולית: חורשת אורנים) בשל חורשת האורנים שהיה ממוקם בה. אן האצ'ינסון וייט, אשתו של ג'ורג' וייט שהיה אחד מהמתיישבים הראשונים, תרמה את האדמה לבית הספר לאחר מות בעלה. במקום למדו 60 תלמידים בשנת 1856 ולאחר מכן נפתח גם בית ספר לבנות באותו מקום.
מלחמת האזרחים האמריקנית.
זמן קצר לפני שמלחמת האזרחים האמריקנית החלה, נערך מפקד אוכלוסין במחוז יורק בו ממוקמת רוק היל ונמצא שכמעט חצי מ-21,800 התושבים באזור היו עבדים שעבדו בייצור הכותנה המקומי. 4,379 הגברים הלבנים במחוז הקימו יחידות שתפקדו כחיל רגלים ואחרים הצטרפו לחיל הפרשים או לארטילריה. בסוף המלחמה, 805 מהם מתו ומאות נפצעו. גברים רבים מרוק היל ומחוז יורק היו מעורבים בקרבות חשובים רבים במלחמת האזרחים האמריקנית.
עקב מיקומה של רוק היל במסלול הרכבת, היא הפכה לנקודת מעבר של חיילי הקונפדרציה ואספקה ששונעה מהחזית ואל החזית. מכיוון שלא היה בית חולים מקומי או אחות, אנשי העיירה טיפלו בחולים ובחיילים פצועים בבתיהם. פליטים שנסו מהמצור על החוף או מחייליו של הגנרל שרמן הגיעו גם הם אל רוק היל.
החל מאביב 1862, איכרים מקומיים הפסיקו לייצר כותנה ועברו לתירס על מנת להפיק יותר מזון. רשומות ממלחמת האזרחים האמריקאים מראות שהמחירים ברוק היל השתנו רבות במהלך המלחמה. מלחמת האזרחים שנתה את המצב הפוליטי, החברתי הכלכלי בעיירה באופן קיצוני כמו בכל מקום אחר בדרום ארצות הברית. רוק היל גדלה בשלהי המלחמה בהיווספם של פליטי מלחמה, אלמנות ומשפחותיהן וחזרתם של הגברים שהלכו להילחם במלחמה. רוב הסוחרים ברוק היל בסביבות שנת 1870 היו חיילים לשעבר של הקונפדרציה.
בשנת 1870, אפילו החנויות הגדולות ביותר ברוק היל היו בעלות קומה אחת בלבד ולא היו מדרכות בצידי הכבישים. בית המרקחת הראשון ברוק היל נפתח בשנות ה-70 של המאה ה-19. בשנת 1881 נפתח בית בושת מקומי שנוי במחלוקת ואיתו נבנו גם המדרכות הראשונות.
התאגדות עירונית.
רוק היל לא הוכרה באופן רשמי כעיר ונערכו שלושה ניסיונות לקבלת הכרה ככזו, ב-1855, 1868 ו-1870. הניסיון השלישי היה זה שצלח.
הניסיון הראשון.
הניסיון הראשון היה בשנת 1855, עצומה שנחתמה על ידי בעלי קרקעות חשובים ואנשי עסקים מאזור רוק היל. העצומה הוצגה בפני האספה הכללית של קרוליינה הדרומית ב-19 באוקטובר אך לא ננקטה על ידם שום פעולה בנושא.
הניסיון השני.
הניסיון השני היה בשנת 1868, בעצומה אנשי העיירה טענו כי ישנם למעלה מ-300 תושבים, "אחת עשרה חנויות, שתי כנסיות, שני ברים, שני בתי מלון, שתי חנויות-כרכרה, שלוש נפחיות, שלוש חנויות נעליים, בית מלאכה לעיבוד עורות, נגרייה ובתי ספר יסודיים נפרדים לבנים לבנים ובנות לבנות". העצומה נחתמה על ידי 48 איש, רובם חדשים יחסית בעיר ומספר מצומצם של תושבים ותיקים.
בעלי קרקעות גדולות ותיקים התנגדו להכרה מכיוון שהכרה תביא איתה מסים ולכן הם הגישו הצעת נגד שטענה כי ישנם רק 100 תושבים ורובם נמצאים בעיירה באופן זמני. המצב היווה דוגמה לשינויים העוברים על רוק היל שהשתנתה מעיירה שכללה בעיקר חוות לקהילת עסקים ועל תהליך העיור שעובר על העיירה. בסופו של דבר, הרשות המחוקקת במדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית לא פעלה בנושא שום עצומה ורוק היל לא הוכרה באופן רשמי.
ההכרה.
העצומה השלישית הוגשה בהצלחה בשנת 1869, שנה בלבד לאחר ההצעה הכושלת של 1868. על העצומה חתמו 57 אנשים והיו שבעה מתנגדים בלבד. שבעת המתנגדים היו בעלים של 80% מהאדמה שהייתה צפויה להיות בתחום השיפוט של רוק היל אם ההחלטה תתקבל. אך הפעם הם לא הצליחו לעצור את ההחלטה וב-26 בפברואר 1870 התקבלה הכרה רשמית בעיר.
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
רוק היל הייתה הרקע לשני אירועים חשובים של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
מחאת הישיבה.
בפברואר 1961, תשעה גברים אפרו-אמריקאים נכנסו לכלא במחוז יורק לאחר שערכו "מחאת ישיבה" בה סירבו להתפנות ליד דוכן ארוחת הצוהריים של רשת מקרורי באזור המסחרי של רוק היל. כיום המקום מוכר כ"פייב אנד דיין" ובו חקוקים שמות הפעילים.
הפשע של הפעילים שנעצרו דווח כ"סירוב להפסיק לשיר במהלך תפילת הבוקר שלהם". האירוע העלה מודעות כלל ארצית כשאסירים ביצעו אסטרטגיה חדשה הנקראת "כלא, לא ערבות". התנגדות לשחרור בערבות הייתה דרך להפחית את העול הפיננסי שבפניו ניצבו קבוצות זכויות האדם כאשר "מחאות הישיבה" התפשטו ברחבי דרום ארצות הברית. כשהפעולות קיבלו סיקור חדשותי כלל ארצי נרחב בארצות הברית, הטקטיקה "כלא, לא ערבות" אומצה על ידי קבוצות זכויות אזרח אחרות. הפעילים התפרסמו כ"תשעת [אנשי] הידידות" מכיוון שתשעתם היו סטודנטים בקולג' הידידות של רוק היל.
רוכבי החירות.