היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים הדיפלומטיים שבין הוותיקן לרפובליקה המרכז-אפריקאית כוננו באופן רשמי ב-13 במאי 1967.
האפיפיור פרנציסקוס ביקר באופן רשמי ברפובליקה המרכז-אפריקאית בנובמבר 2015 ושלח מסר של איחוד ואהבה לאומה, הוא קרא לאחות את הפצעים ממלחמת האזרחים שבמקום. האפיפיור נפגש בעת ביקורו עם נשיאת הרפובליקה המרכז-אפריקאית קתרין סמבה-פנזה.
נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית, פוסטאן-ארקאנז' טואדרה ביקר בוותיקן במסגרת ביקורו הראשון אי פעם במדינה אחרת בתפקיד, באפריל 2016. הנשיא הודה לאפיפיור פרנציסקוס על כך שביקר ברפובליקה בזמן התקופה הקשה ביותר בהיסטוריה שלה וקבע שבעקבות הבחירות הכלליות במדינה שהתנהלו בצורה סדירה והתהליך של החלשת הכוחות הצבאיים הנלחמים בה, המדינה בדרך להתאוששות.
ב-6 בספטמבר 2016 נחתם הסכם דו-צדדי בין שתי המדינות.
תת לחץ דם תנוחתי
הסעות שיתופיות
תת לחץ-דם אורתוסטטי
ארץ המוקשים
ארץ המוקשים (בדנית: Under sandet) הוא סרט דרמה היסטורית גרמני–דני משנת 2015, שנכתב ובוים על ידי מרטין זנדבליט.
היסטוריונים מתחו ביקורת על הסרט שמראה חיילים גרמנים מפנים מוקשים תחת פיקודו של קצין דני, דבר שלא התרחש מעולם.
רקע.
הסרט מספר את סיפורים של שבויי המלחמה הגרמנים שנשלחו לנקות את חופי דנמרק ממוקשים לאחר מלחמת העולם השנייה. ההערכה היא כי למעלה מ-2,000 חיילים גרמנים, חלקם בני נוער, תחת פיקודם של קצינים גרמנים, נשלחו להוציא מוקשים מהאדמה בניגוד לאמנת ז'נבה; כמעט מחצית מהשבויים נהרגו או נפצעו במהלך פעילות זו. הדבר בוצע כחלק מהסכם שנוי במחלוקת בין הגנרל-אוברסט הגרמני גאורג לינדמן לבין ממשלת דנמרק והכוחות הבריטיים, ולפיו חיילים גרמנים עם ניסיון בהוצאת מוקשים יופקדו על פינוי שדות מוקשים.
עלילה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ושחרור דנמרק מהכיבוש הגרמני במאי 1945, הוורמאכט המובס מפנה את המדינה. קבוצת שבויים גרמנים צעירים מועברים לרשות הצבא הדני ונשלחים לחוף המערבי, בו הם מאומנים בהוצאת ופירוק מוקשים שקברו הגרמנים בחול. בידיהם היחפות נאלצים הצעירים לבצע את העבודה המסוכנת. הם מוזהרים שלא לצפות ליחס חם מצד הדנים, שמתעבים את כובשיהם לשעבר. מפקדם, קצין דני בשם קרל לאופולד רסמוסן, חולק בוז זה והוא נחוש להתייחס לשבויים הגרמנים ללא אהדה.
רסמוסן גס רוח ומזלזל בהם, בדומה למשפחה המתגוררת בקרבת מקום. לאחר שהוא מצעיד את היחידה בחולות, הוא מבטיח להם שישובו הביתה בתוך שלושה חודשים, בתנאי שיפנו שישה מוקשים בשעה. רסמוסן מגלה כי לא קל לנטור טינה לנערים הגרמנים, בזמן שהמנהיג שלהם, כריסטיאן שומן, מנסה לשמור על אופטימיות.
לשבויים לא ניתן אוכל בשל מחסור במזון ברחבי המדינה, וחלקם מתחילים לסבול מתת-תזונה. השבויים מנסים לגנוב אוכל מהחווה הסמוכה, אך מקבלים הרעלה מפני שהמזון היה מעורבב בגללי עכברושים. אחר כך הקצין הדני מתחיל להתייחס לחייליו באופן אדיב יותר וגונב עבורם אוכל מהבסיס. הוא גם מאפשר להם להשתמש במכשיר שפיתח אחד הנערים כדי להעלות את הפרודוקטיביות.
במהלך פינוי החוף, אחד הנערים, ורנר, נהרג מהתפוצצות מוקש. אחיו התאום, ארנסט, שרוי בהכחשה ומנוחם על ידי רסמוסן, אך לשווא.
אחרי משחק כדורגל בחוף, הכלב של רסמוסן מתפוצץ באזור בטוח לכאורה של החוף. הדבר גורם לקצין לשוב להיות אכזרי, והוא מאלץ את החיילים לצעוד ברחבי החוף כדי לוודא שהוא נקי ממוקשים. זמן קצר לאחר מכן, נכנסת ילדה מהמשפחה שגרה בסמוך לחוף, לאזור מסוכן. על מנת להציל אותה, נכנס ארנסט שמרים אותה ומעביר אותה לידי החיילים ואמה, ולאחר מכן מתאבד בדריכה על מוקש.
במהלך ניקוי של החוף, שבעה גרמנים עוסקים בסידור המוקשים שהוצאו מהאדמה, וגורמים בטעות לתגובת שרשרת שיוצרת פיצוץ עז שמביא למותם של השבעה. עתה נותרו רק ארבעה חיילים.
אף שהובטח לחיילים להשתחרר עם סיום ניקוי החוף, מחליט המפקד של רסמוסן לשלוח אותם לשדה מוקשים אחר. רסמוסן מסרב לקבל את רוע הגזרה, אוסף את ארבעת הנערים ומשחרר אותם במרחק 500 מטרים מגבול גרמניה.
העיר הוורודה
יוברט דרייפוס
יוברט לדרר דרייפוס (באנגלית: Hubert Lederer Dreyfus; 15 באוקטובר 1929 – 22 באפריל 2017) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי ופרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תחומי העניין העיקריים שלו כללו פנומנולוגיה, ואקזיסטנציאליזם, פילוסופיה של הפסיכולוגיה ופילוסופיה של הספרות, וכן בחינת השלכות פילוסופיות על חקר בינה מלאכותית. הוא נודע בזכות הכתיבה שלו על מרטין היידגר, ומבקריו כינוהו "דריידגר".
דרייפוס מופיע בסרטו של טאו רוספולי "להיות בעולם" משנת 2010 והיה בין הפילוסופים שראיין בריאן מגי לסדרת הטלוויזיה "הפילוסופים הגדולים" (1987) של הBBC."
הדמות יוברט ג'. פארנסוורת' מהסדרה המצוירת פיוצ'רמה נקראת בחלקה על שמו (אריק קפלן , אחד מכותבי הסדרה, היה סטודנט לשעבר של דרייפוס).
חיים וקריירה.
דרייפוס נולד ב־15 באוקטובר 1929, בטרה הוט, אינדיאנה, לסטנלי ס. ואירן (לדרר) דרייפוס.
הוא למד באוניברסיטת הרווארד משנת 1947. עם עבודת גמר בכירה בנושא "סיבתיות ותאוריית הקוונטים" (שעבורה וילארד ואן אורמאן קוויין היה הבודק הראשי) הוא זכה בתואר ראשון בהצטיינות בשנת 1951 והצטרף ל-פי בטא קפא. הוא קיבל תואר שני בשנת 1952. הוא היה עמית הוראה בהרווארד בשנים 1952–1953 (כפי שהיה שוב בשנת 1954 ו-1956). ואז, במלגה של הרווארד שלדון, למד דרייפוס באוניברסיטת פרייבורג בשנים 1953–1954. במהלך תקופה זו היה לו ראיון עם היידגר. שון ד. קלי רשם כי דרייפוס מצא את הפגישה 'מאכזבת'. אזכור קצר לכך נאמר על ידי דרייפוס במהלך הראיון שלו ב-BBC ב-1987 עם בריאן מאגי בהערות החושפות את האופן בו היידגר (וגם דרייפוס) העריכו (באופן שלילי) את עבודתו של סארטר.
בשנים 1956–1957, על מלגת פולברייט, התחייב דרייפוס למחקר בארכיון הוסרל באוניברסיטת לוון. לקראת סוף שהותו, נכתב מאמרו "Curds and Lions in Don Quijote a Study of Chapter 17, Book II" (יחד עם ג'יימס ברודריק) המנתח את דון קישוט. לאחר ששימש בתפקיד סגל זוטר בפילוסופיה באונברסיטת ברנדייס (1957–1959), הוא השתתף באוניברסיטת אקול נורמל, בפריז במענק ממשלתי בצרפת (1959–1960).
משנת 1960, לימד דרייפוס פילוסופיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). בשנת 1964, עבודת הדוקטורט שלו, "פנומנולוגיית התפיסה של הוסרל", הוגשה בהרווארד. באותה שנה פורסם התרגום המשותף שלו (עם אשתו הראשונה) ל-"Sense and Non-Sense" מאת מוריס מרלו-פונטי.
בנוסף בשנת 1964, ובעודו ב- MIT, הועסק כיועץ על ידי מכון ראנד כדי לבחון את עבודתם של אלן ניואל והרברט סיימון בתחום הבינה המלאכותית (AI). זה הביא לפרסום, בשנת 1965, של "האלכימיה והבינה המלאכותית". מה שהתברר כראשון מתוך סדרת מאמרים וספרים התוקפים את טענותיו והנחותיו של תחום ה-AI. המהדורה הראשונה של "מה מחשבים לא יכולים לעשות" פורסמה בשנת 1972 והביקורת הזו על AI ביססה את המוניטין הציבורי העולמי של דרייפוס. עם זאת, כפי שציין עורכי ספר היובל שלו: "המחקר והפרשנות של פילוסופים קונטיננטלים... היו בעדיפות אצלו, בהתאם לעניין וההשפעות הפילוסופיות שלו."
בשנת 1968, אף על פי שקיבל כהונה, דרייפוס עזב את MIT והיה פרופסור חבר לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. וזכה באותה השנה, בפרס הרביסון להוראה מצטיינת. בשנת 1972 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. אף על פי שדרייפוס פרש מכסאו בשנת 1994. הוא המשיך כפרופסור לפילוסופיה בבית הספר לתארים מתקדמים (וקיים, החל משנת 1999, מינוי משותף במחלקת הרטוריקה). והוא המשיך ללמד פילוסופיה בברקלי עד השיעור האחרון שלו בדצמבר 2016.
דרייפוס נבחר לעמיתו של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2001. כמו כן הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על "עבודתו המבריקה והמשפיעה ביותר בתחום הבינה המלאכותית" ופרשנותו לפילוסופיה הקונטיננטלית של המאה העשרים על ידי אוניברסיטת ארסמוס.
דרייפוס נפטר ב־22 באפריל 2017.
דרייפוס היה נשוי לז'נייב דרייפוס, ולהם שני ילדים, סטפן וגבריאלה. אחיו הצעיר, סטיוארט דרייפוס עימו שיתף פעולה מספר פעמים, הוא פרופסור אמריטוס להנדסה תעשייתית ולחקר ביצועים, גם הוא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ביקורת על AI.
הביקורות של דרייפוס על תחום האינטליגנציה המלאכותית (AI) נסובה סביב ארבע הנחות בהן אוחזים חוקרי AI לדידי דרייפוס:
ההנחנה הביולוגית היא שהמוח אנלוגי לחומרת מחשב והתודעה אנלוגית לתוכנת מחשב. וההנחה הפסיכולוגית היא שהתודעה פועלת כהצגת חישובים בדידים (בתצורת חוקי אלגוריתמים) על ייצוגים או סמלים בדידים.
דרייפוס טען כי הסבירות (לכאורה) של ההנחה הפסיכולוגית, נשענת על ההנחה האפיסטמולוגית ועל ההנחה האונטולוגית. ההנחה האפיסטמולוגית היא שכל פעילות יכולה להיות מוצרנת באופן מתמטי בתצורת חוקים או כללים הניתנים לחיזוי. ההנחה האונטולוגית היא שהמציאות מורכבת כולה ממערך הדדי של עובדות עצמאיות ואטומיות (בלתי ניתנות לחלוקה). בשל ההנחה האונטולוגית, חוקרים בתחום האינטליגנציה המלאכותית טענו כי אינטליגנציה היא אותו הדבר כמו מעקב פורמלי אחרי כללים, וכן, בשל הנחה זו טענו כי הידע האנושי מורכב כולו מייצוגים פנימיים של המציאות.