ב-1837 - כ"ד בטבת התקצ"ז, כשנתיים לאחר הקמת בית הכנסת, התחוללה בצפת וסביבותיה רעידת אדמה חזקה אשר הותירה אלפי הרוגים, החריבה את העיר וזרעה הרס רב. ע"פ המסורת, האדמו"ר מאבריטש חזה את הרעש העומד להתרחש וקרא ברבים לבוא ולהתכנס בבית הכנסת שלו בלשון: "כל מי שחפץ חיים, יבוא ויחזיק בספר התורה". רבים מחסידיו ומתושבי צפת שעו לעצתו והגיעו להתאסף סביב ארון הקודש, תחת כיפת בית הכנסת. ואכן, כאשר ארעה רעידת האדמה, על אף שחלקים גדולים מבית הכנסת נהרסו כליל, אותו מעגל בו הצטופפו האדמו"ר ותלמידיו נשאר שלם כליל, קירותיו ותקרתו. עם-זאת, רעידת האדמה גבתה קורבנות גם ממשפחתו הקרובה של האדמו"ר. בנו החורג - בן האישה האלמנה שנשא בצפת, לא שמע לאזהרות והיה אף הוא בן הנספים. בעקבות העובדה שרוב מבנהו של בית הכנסת נשמר ולא נהרס ברעידת האדמה – בשונה משאר בתי הכנסת בצפת, היה ביה"כ בימים שלאחר הרעש מקום התפילה המרכזי של יהודי צפת, יחד עם בית כנסת האלשיך, שגם הוא שרד את רעידת האדמה ולא ניזוק כלל. בבית הכנסת נותר ספר תורה בכתב ידו של האדמו"ר מאבריטש, ספר שאת הפסוק האחרון בו כתב משה מונטיפיורי בעת ביקורו בבית מדרשו של האדמו"ר, ב-1839. ספר התורה שרד בשלמותו את רעידת האדמה והוא נמצא בשימוש עד היום. בפברואר 2011, נגנב מבית הכנסת כתר ספר התורה על ידי פורצים אלמוניים. כשבוע לאחר מכן, הוא אותר על ידי משטרת ישראל והוחזר לבית הכנסת.
לאחר פטירת האדמו"ר.
בשנת התר"א (1840), כשלוש שנים לאחר רעידת האדמה הגדולה, פרצה מגפה בצפת אשר הפילה חללים רבים, ביניהם גם האדמו"ר מאבריטש אשר הבטיח כי הוא יהיה חללה האחרון של המגפה. לאחר פטירתו, המשיכו חסידיו לפקוד את בית הכנסת, אך בעקבות האירועים שלוו את צפת באותן שנים עזבו את העיר רבים מתושביה וקבעו את מושבם בירושלים ובערים אחרות, מה שהמעיט משמעותית את מתפללי בית הכנסת. מלחמת העולם הראשונה ופרעות תרפ"ט, היו הקש ששבר את גב הגמל מבחינת יהודי צפת ומעטים מהם נשארו בעיר, מה שהקשה משמעותית על קיום מניינים סדירים בבית הכנסת. עם-זאת, גבאי בית הכנסת רבי שמשון פלפל אשר היה מתלמידיו של האדמו"ר מאבריטש, המשיך להתגורר בעיר ולתחזק את בית הכנסת, זאת על אף גילו הישיש.
ב-1936, עבר להתגורר בסמיכות לבית הכנסת רבי שלמה (המאירי) מזרחי, יהודי צפתי ממוצא פרסי. כאמור, באותם ימים, היה מצב ביטחון יהודי צפת רעוע ובמסגרת זו, הטילו ערביי האזור חרם על כל מי שישא ויתן עם יהודי. בעקבות כך, ר' שלמה, שכל עסקיו היו עם ערבים, נותר חסר כל. באחד הלילות, הופיעו בחלומו של ר' שלמה יהודי בעל הדרת פנים שהתברר למפרע כאדמו"ר מאבריטש, והבטיח לו כי אם יתחייב לשמור על בית הכנסת שלו, יפעל הוא שפרנסתו תהיה ברווח גדול. בעקבות החלום, קיבל על עצמו ר' שלמה לסייע ככל יכולתו לגבאי ר' שמשון פלפל ופעל למען הגעתם של יהודים נוספים מארצות המזרח להתפלל בבית הכנסת. אט אט הצטרפו מתפללים ספרדים נוספים, בעוד מספר המתפללים האשכנזים הלך ופחת ובעקבות כך שונה נוסח בית הכנסת מנוסח ספרד - נוסחו המקורי, לנוסח עדות המזרח. ב-1940 נבחר ר' שלמה לגבאי בית הכנסת, מה שסימן באופן רשמי את הפיכתו לבית כנסת בנוסח-עדות המזרח. שמונה עשרה שנה שימש ר' שלמה כגבאי בית הכנסת עד לפטירתו. אחריו, מילא את מקומו בנו מאיר אשר נטל על עצמו את תפקיד גבאי בית הכנסת, כאשר הוא מקיים מדי שנה הילולה מפוארת בבית הכנסת ביום פטירתו של האדמו"ר ומשפץ ומתחזק את בית הכנסת, זאת עד לפטירתו ב-24.6.19, כא' בסיון, התשע"ט. גם לאחר פטירתו של המאירי ממשיך בית הכנסת לתפקד והוא פתוח בעיקר בשבתות וחגים, כאשר מתפלליו הקבועים – מותיקי היישוב בצפת, דואגים לתחזקו.
לקריאה נוספת.
מנחם כהן - סיפורי צפת, עמודים 223–228
ארגון ברית ציון
ארגון ברית ציון היה ארגון נוער ציוני, שהוקם בליטא הסובייטית ופעל בשנות מלחמת העולם השנייה.
בתקופת הכיבוש הסובייטי.
ב-14 ביוני 1941, כשבוע לפני הפלישה הנאצית לברית המועצות, גורשו רבים מחברי הארגון לסיביר על ידי הסובייטים, עקב פעילותם הציונית שנתפסה כפעילות חתרנית. בארגון פעלו תלמידי גימנסיות וסטודנטים וכן יוצאי תנועות נוער מ"הנוער הציוני", "מכבי הצעיר", בית"ר ו"בני עקיבא". בעקבותיהם הצטרפו צעירים מחוגים דתיים כ"תפארת בחורים", תלמידות מבית הספר "יבנה" וחניכות "הסתדרות בתיה". האידאולוגיה של הארגון התבססה תחת השלטון הסובייטי, ועיקריה היו שלילת המשטר הסובייטי, אך חתירה לציונות פרגמטית, לאיחוד ולגישור על פני קצוות אידאולוגיים בקרב הציונות (שמאל סוציאליסטי - ימין ליברלי).
בתקופת הכיבוש הנאצי.
בגטו קובנה.
ביולי 1941, לאחר כיבוש קובנה בידי הצבא הגרמני, הצילו חברי הארגון רבים מבין אלפי הספרים של ספרייתו של המורה מאיר קנטורוביץ שגורש לסיביר. ספרים אלה הפכו לעיקר ספרייתו של הארגון בגטו קובנה. בפברואר 1942, כשהנאצים אסרו על החזקת ספרים, אספו חברי הארגון ספרים ממקומות ריכוז ומספריות, והחביאו אותם בבתים פרטיים.
בארגון התקיימו פעילויות ארגון, תרבות, הדרכה והסברה. בראש כל תחום עמד אחד החברים הוותיקים. בארגון התקיימו "ועדה אידאולוגית", ועדה לענייני חוץ, וכן ועדה למודיעין, הגנה והצלה. מזכיר הארגון שלמה שפיר היה אחראי על נושא הכספים והנהלת החשבונות של הארגון וכן הארכיון. עקב מצבי החירום התדירים בגטו התקיימו המפגשים במקרים רבים בדירותיהם של חברי הארגון. בתקופת השקט בגטו, מדצמבר 1941 עד אוקטובר 1943, התקיימו לימודים ונאספו ספרים. הארגון החליף למעשה את מוסדות החינוך עבור רבים מחניכיו, שנעקרו מלימודיהם הסדירים בתקופת הגטו. הם למדו תולדות עם ישראל, ציונות, נושאים הקשורים לארץ ישראל, שפה עברית וספרות עברית - כולל בחינות.
ארגון ברית ציון יזם את הקמתו של אש"ל – ארגון שמירה לגנים, בגטו קובנה. לארגון גויסו נערים ונערות ששמרו על הירקות שנשתלו בגטו. בגטו קובנה הצטרפו לארגון ברית ציון חברים חדשים מקרב אש"ל. מעבר לפעילותו החינוכית בקרב חניכיו, פעל ארגון ברית ציון להפצת תרבות עברית בגטו קובנה.
בשיא גודלו, בשנת 1943, מנה הארגון 150–200 חברים וחברות שהיו מאורגנים במסגרות קטנות. הארגון חולק ל 5 - 6 גדודים, בכל גדוד 4 - 5 פלוגות, ובכל פלוגה - 5 - 6 חברים. בין יוני 1943 ופברואר 1944 עמד בראש הארגון אברהם מלמד. מעטים מחברי הארגון יצאו ליערות כדי להילחם לצד הפרטיזנים. רובם נספו ביולי 1944, עם חיסול הגטו.
בין מפקדי הארגון היו יצחק שפירא, אברהם מלמד ושלמה שפיר.
לאחר חיסול גטו קובנה.
בקיץ 1944, לאחר שורת אקציות בגטו קובנה גורשו השורדים המעטים מקרב חניכי הארגון למחנות ריכוז. במחנות ניסו חניכי הארגון והמדריכים לשמור על קיום הארגון והדפיסו עיתון מחתרתי בשם "הניצוץ". ארגון ברית ציון היה מקור להקמת קבוצה שחתרה להעפלה לארץ ישראל, קבוצה בשם "גדוד המעפילים".
חיים שוהם
חיים שוהם (16 באוקטובר 1936 - 13 בדצמבר 1993) היה פרופסור לספרות עברית וספרות משווה באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בר-אילן.
חיים שהם היה מתלמידיו המובהקים של פרופ' ברוך קורצווייל במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבל בשנת 1972 את תואר הדוקטור על עבודתו בנושא "הענות הדרמה הישראלית לאתגר המציאות". התמחה במיוחד בהשכלת ברלין הגרמנית והעברית עליהן כתב את שני ספריו נתן החכם בין בני מינו (עקד, 1981), בצל השכלת ברלין (הקיבוץ המאוחד ומכון פורטר, 1996). כמו כן התמחה בחקר הדרמה האירופית והעברית שעליה חיבר את שני ספריו אתגר ומציאות בדרמה הישראלית (בר-אילן, 1975), הקבוצה בתיאטרון ארץ-ישראל (פרסום פנימי: אוניברסיטת חיפה).
באוניברסיטת בר-אילן, עמד בראש מכון קורצווייל וכן בראש המחלקה לספרות עברית והיה מעורכי כתב העת בקורת ופרשנות.
The Wonder of You
"The Wonder of You" (בעברית: "הפלא שבך") הוא שיר שכתב בייקר נייט, שיצא לאור לראשונה בביצועו של ריי פיטרסון בשנת 1959. הגרסה של אלביס פרסלי משנת 1970 הגיעה לראש המצעד בממלכה המאוחדת ולעשרת הגדולים במצעד בארצות הברית.
במקור הוקלט השיר בשנת 1958 על ידי וינס אדוארדס, אבל הקלטה זו לא יצא לאור.
ב-1959 הוציא הזמר ריי פיטרסון סינגל של השיר, שהגיע למקום ה-25 במצעד בילבורד הוט 100, כמו כן הגיע השיר למקום ה-23 בממלכה המאוחדת.
באותה שנה הקליט את השיר רוני הילטון. גרסה זו הגיעה למקום ה-22 במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל של ריי פיטרסון נכנס למצעד הוט 100 גם בשנת 1964.
בתחילת שנות השישים של המאה העשרים הקליטה את השיר להקת הפלאטרס, והשיר הופיע באלבום האוסף שלהם "The Platters – 30 Golden Hits".
ב-1969 הקליטה להקת סנדפייפרס (Sandpipers) אלבום בשם "The Wonder of You" שכולל את השיר.
בשנת 2000 יצא לאור אלבום באותו שם של מוזיקה אינסטרומנטלית מאת נלסון רידל.
ב-2017 הקליט קונור או'בריאן את השיר עבור סדרת הטלוויזיה "שקרים קטנים גדולים" שבוצע על ידי אד (בגילומו של אדם סקוט) בפרק הסיום של העונה הראשונה.
הגרסה של אלביס פרסלי.