קרולינה דין היא בתם של פרנק ולזלי דין, זוג שחקנים הוליוודיים, שלמעשה היו פורעי חוק חוצניים שהוגלו מכוכב הלכת שלהם, מאג'סדיין. זהותה האמיתית של קרולינה כחייזרית הוסוותה באמצעות צמידי בריאות מיוחדים, לכאורה בגלל אלרגיה לפניצלין. פרנק ולזלי הצטרפו ל"גאווה", אגודת סתרים המתכנסת כל שנה והורגת ילד כקורבן עבור גזע "הגיבורים". יום אחד, שאר ילדי "הגאווה" הקטנים יותר ממנה סיפרו לה, כי ראו את הוריהם מקריבים ילדה חפה מפשע כקורבן. היא ברחה איתם, והם הפכו לקבוצת Runaways. כאשר אלכס ויילדר שכנע אותה להוריד את הצמיד. היא גילתה על מוצאה הסודי ועל כוחותיה. כאשר הקבוצה קיבלה כינויים, כינויה של קרולינה היה "לוסי ברקיע", בהרמז לשיר "לוסי ברקיע היהלומים" ובהתייחסות למראה הייחודי של קרולינה.
לאחר הבסת הגאווה והגיבורים, ה-Runaways נשלחו בידי קפטן אמריקה למשפחות אומנה, אך קרולינה ארגנה פגישה מחודשת והם ברחו שוב. קרולינה נלחמה תחת מנהיגות הדה פקטו של ניקו מינורו, ובסופו של דבר יצאה מהארון כלסבית כשניסתה לנשק את ניקו. זמן קצר לאחר מכן, הסקרול קסווין נוחת על פני כדור הארץ, ואומר לקרולינה כי הוריהם קבעו כי יהיו זוג למניעת מלחמות בין שני הגזעים. קסווין משנה צורה לאישה, והם נוסעים למאג'סדיין לחתונה. החתונה נקטעת, והזוג מתרסקות בכדור הארץ ליד ההוסטל של ה-Runaways, בדיוק בזמן להצלת מולי הייז.
לאחר מותה של גרטרוד, קסווין מצטרף לקבוצה באופן רשמי. מאוחר יותר, הנרי פיטר גייריק מטעם סוכנות S.W.O.R.D חוטף את קרולינה וחייזרים אחרים על פני כדור הארץ. היא שוחררה לצד השאר, ועזרה להגן על בסיס S.W.O.R.D ממתקפה והוחזרה לכדור הארץ בידי אביגיל בראנד. כאשר ניקו וצ'ייס סטיין נחטפו בידי ארקייד, מולי שמה לב והלכה עם קרולינה לבקש עזרה מהאנק פים. כאשר ניקו וצ'ייס שוחררו ולאחר מותו של ארקייד, קרולינה ומולי הלכו לבקר אותם.
את דמותה של קרולינה דין בסדרת הלייב אקשן "הבורחים" מגלמת השחקנית וירג'יניה גרדנר.
Death Is Essential
Death Is Essential (מאנגלית: מוות הוא הכרחי) הוא האלבום השני של להקת הדת' מטאל קרימסון דת'. האלבום יצא לאור בינואר 2006.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת קרימסון דת'.
מבצעים.
קרימסון דת'
ג'וזף וורד
סר ג'וזף ג'ורג' וורד (באנגלית: Joseph George Ward; 26 באפריל 1856 – 8 ביולי 1930) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-17 בשתי תקופות כהונה במהלך ראשית המאה ה-20.
ראשית חייו.
ג'וזף וורד נולד במלבורן למשפחה קתולית. אביו, שככל הנראה היה אלכוהוליסט, מת ב-1860 בגיל 31. ג'וזף וורד גודל על ידי אמו האנה. ב-1863 עברה המשפחה לבלאף שבחבל סאות'לנד, שבדרום האי הדרומי של ניו זילנד, כדי לחפש ביטחון כלכלי. האנה וורד פתחה חנות ואכסניה.
וורד התחנך בבית ספר יסודיים במלבורן ובבלאף. הוא לא למד בבית ספר תיכון. עם זאת, הוא הרבה בקריאה וירש מאמו הבנה טובה לעסקים. הוא תואר ברוב המקורות כנער אנרגטי ונלהב והיה נחוש להצליח בחיים. את גישתו זו ניתן לייחס בעיקר לאמו, שהייתה נחושה לראות את ילדיה מבוססים כלכלית. ב-1869 הוא התקבל לעבוד במשרד הדואר ומאוחר יותר שימש שם כפקיד. בהמשך, באמצעות הלוואה שלקח מאמו, החל וורד לעבוד כסוחר עצמאי שסיפק סחורות לקהילה החקלאית באזור מגוריו.
ראשית הקריירה הפוליטית.
עד מהרה החל וורד להיות מעורב בפוליטיקה המקומית. ב-1878 הוא נבחר כחבר במועצת בלאף, למרות היותו רק בן 21 ובגיל 25 הוא נבחר להיות ראש העיר, הצעיר ביותר בניו זילנד. הוא גם היה חבר במועצת הנמל של בלאף ובסופו של דבר יושב הראש שלה.
ב-1887 הציג וורד את מועמדותו לפרלמנט של ניו זילנד וזכה במושב מטעם מחוז הבחירה של אוורואה. מבחינה פוליטית היה וורד תומכם של פוליטיקאים כמו ג'וליוס ווגל ורוברט סטאוט, מנהיגי האגף הליברלי של הפרלמנט. תמיכה כזאת הייתה לא רגילה לפוליטיקאי שהגיעה מהדרום הרחוק. וורד נעשה ידוע כנואם נמרץ בנוגע לעניינים כלכליים. ב-1891, כאשר המפלגה הליברלית החדשה עלתה לשלטון, מינה ראש הממשלה החדש, ג'ון באלנס את וורד כשר הדואר. מאוחר יותר, כאשר נבחר ריצ'רד סדון במקומו של באלנס שנפטר, מונה וורד להיות שר האוצר. השקפת העולם הפוליטית הבסיסית שלו הייתה שהמדינה צריכה לתמוך ולקדם את היוזמה הפרטית ופעולותיו כשר האוצר שיקפו דעה זו.
עיסוקו ההולך ומתרחב של וורד בענייני הממשלה הובילו להזנחת האינטרסים העסקיים הפרטיים שלו ומצב עסקיו החל להתדרדר. ב-1896 הכריז שופט על "חדלות פרעון ללא תקנה" של וורד. מצב זה שם את וורד, כשר האוצר, במצב בעייתי וב-16 ביוני הוא אולץ להתפטר מכל תפקידיו. ב-1897 הוא אולץ להגיש בקשה לפשיטת רגל, ובכך הוא חויב להתפטר מחברותו בפרלמנט. עם זאת, הייתה פרצה בחוק שלא מנעה ממנו להתמודד שוב על התפקיד. בבחירות ביניים שהתקיימו זמן קצר לאחר מכן הוא נבחר מחדש וברוב גדול יותר. קשייו הכלכליים, אף השיגו לו אהדה ציבורית גדולה יותר. הוא נתפש כמיטיבו הגדול של אזור הדרום ודעת הקהל הייתה שהוא נרדף על ידי אויביו על טעות תמימה.
בהדרגה, בנה וורד מחדש את עסקיו ושילם את חובותיו. סדון, שעדיין היה ראש הממשלה, מינה אותו עד מהרה שוב כחבר בממשלה והוא שירת כשר הרכבות וכשר הדואר. ביוני 1901, בעת ביקורם של הדוכס והדוכסית מיורק (לימים המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי) הוא קיבל את התואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על הנהגתו של שירות הדואר עבור פני (Penny Post) בכל רחבי ניו זילנד.
ב-1901, הקים וורד את המשרד הראשון בעולם לבריאות ותיירות והיה שר הבריאות הציבורית הראשון באימפריה הבריטית.
בהדרגה החל וורד להיות אחד מתומכיו הבולטים ביותר של סדון והוא סומן כיורש אפשרי שלו. ככל שהתמשכה תקופת כהונתו הארוכה של סדון, הציעו רבים שוורד יתמודד מולו על תפקיד מנהיג המפלגה, אך וורד סירב לעשות כן. ב-1906, כאשר וורד היה בלונדון, הלך סדון לעולמו באופן פתאומי. ההסכמה המקובלת הייתה שוורד צריך להיות היורש, מאחר ששובו ממסעו היה אמור לארוך כמה חודשים, כיהן וויליאם האל-ג'ונס בתפקיד עד לשובו לניו זילנד. וורד הושבע לתפקידו ב-6 באוגוסט 1906.
כהונה ראשונה כראש הממשלה.
בעיני רבים לא נתפש וורד כמנהיג בעל שיעור קומה כמו סדון. רבים האמינו שלמרות האינטרסים המנוגדים הרבים שהיו במפלגה הליברלית, היא החזיקה רק בזכות אישיותו וסמכותו של סדון ובזכות כושר השכנוע שלו. וורד לעומתו לא נתפש כמי שניחן בתכונות אלו. עימותים פנימיים תכופים הובילו להססנות ולשינויים תכופים במדיניות וכתוצאה מכך שותקה הממשלה. שני בסיסי התמיכה העיקריים של המפלגה, הפועלים העירוניים מהאגף השמאלי והשמרנים מהחוות הקטנות, החלו להתעמת אלו עם אלו ולוורד לא הייתה האסטרטגיה העקבית שתוכל לפתור את הבעיה. כל ניסיון לפייס את אחד הצדדים, גרם לניכור מצדו של האגף השני. בהדרגה התמקד וורד במדינות החוץ, וכך הוא נתפש על ידי מתנגדיו שהוא לא מסוגל להתמודד עם בעיותיה של המדינה.
ב-26 בספטמבר 1907 הכריז וורד על מעמדה החדש של ניו זילנד כדומיניון. בבחירות הכלליות של 1908 זכו הליברלים ברוב בפרלמנט, אך בבחירות של 1911 נראה היה שהפרלמנט נכנס למבוי סתום. הליברלים שרדו בינתיים עקב קולו המכריע של יושב ראש הפרלמנט, אך וורד, שהיה מאוכזב מהתוצאה, התפטר מתפקידו כראש הממשלה בשנה שלאחר מכן. המפלגה בחרה בתומאס מקנזי, שר החקלאות בממשלת וורד, כמחליפו, אך ממשלת מקנזי שרדה חודשים ספורים בלבד.
וורד, שיותר מכולם האמין שהקריירה הפוליטית שלו עמדה לפני סיומה, שב לספסלים האחוריים של הפרלמנט וסירב לכמה הצעות לשוב לתפקיד מנהיג המפלגה ולהשליט בה סדר. הוא העסיק עצמו בנושאים שוליים ולקח את משפחתו לביקור באנגליה, שם הוענק לו תואר ברונט על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
מנהיג האופוזיציה.
בכל אופן, ב-11 בספטמבר 1913 הסכים לבסוף וורד לקבל על עצמו שוב את תפקיד מנהיג המפלגה הליברלית. הוא השיג כמה ויתורים חשובים מהמפלגה. הוא עמד על כך שתהיה לו רמה גבוהה של שליטה אישית. הוא חש שחוסר המזל של המפלגה בעבר נגרם בעיקר עקב כישלונו. הוא פעל גם לבנות ברית עם תנועת העבודה שהתפתחה אז והעמידה לבחירה מתמודדים רבים.
ב-12 באוגוסט 1915, עקב מלחמת העולם הראשונה, קיבל וורד הצעה מראש הממשלה ויליאם מאסי, מנהיג המפלגה הרפורמיסטית, להצטרף לממשלת אחדות. וורד מונה להיות סגנו של מאסי ושר האוצר. היחסים בין השניים לא היו טובים. בנוסף להבדלים הפוליטיים ביניהם, וורד היה אירי קתולי ומאסי היה אירי פרוטסטנטי. השותפות באה לקיצה ב-21 באוגוסט 1919.
בבחירות של 1919 איבד וורד את מושבו מטעם מחוז הבחירה של אוורואה ועזב את הפרלמנט. ב-1923 הוא התמודד בבחירות ביניים במחוז הבחירה של טאורנגה, אך הובס על ידי נציג המפלגה הרפורמיסטית, צ'ארלס מקמילן. ב-1925 הוא הצליח להיבחר מחדש לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אינברקרגיל. הוא התמודד מטעם המפלגה הליברלית, למרות ששרידיה של המפלגה קראו כבר לעצמם בשמות שונים. מתנגדיו ראו אותו כמי שחי בעבר וכמי שמנסה לנהל את אותם מאבקים שוב ושוב. בריאותו של וורד הייתה אז גם בשפל.
ב-1928 התאחדו שרידי המפלגה הליברלית כמפלגה חדשה בשם "המפלגה המאוחדת" סביב מנהיגותם של ג'ורג' פורבס וביל ויטץ', שהיו מנהיגי פלגים שונים במפלגה הליברלית ושל אלברט דווי, שהיה ממנהיגה של המפלגה הרפורמיסטית. הן פורבס והן ויטץ' שאפו להיות מנהיגי המפלגה החדשה ואף אחד מהם לא הצליח לרשום לזכותו יתרון ברור. דווי הזמין את וורד כמועמד של פשרה, מתוך תקווה שמעמדו של וורד כראש ממשלה לשעבר ילכד את השורות.
כהונה שנייה כראש הממשלה.