כדי לתקשר ביניהם קבעו חברי הקבוצה רמזים – מחוות גוף ומילות קוד. אחדים מחברי הקבוצה ("עוקבים") יושבים סביב שולחן הבלאק ג'ק וסופרים את הקלפים שכבר חולקו תוך שהם מהמרים על סכומים קטנים. כאשר שחקן מזהה הסתברות גבוהה לזכייה, הוא רומז, באמצעות מתיחת ידיו לאחור, לבן (שהוא "המהמר הגדול") להצטרף לשולחן, ומוסר לו באמצעות מילת קוד את תוצאת הספירה. המצטרף החדש מהמר על סכום גדול וזוכה.
הקבוצה טסה בכל סוף שבוע לבתי הקזינו של לאס וגאס עם סכום גבוה מאוד להימור – כ-250,000 דולר – כדי להרוויח כסף במשחקי בלק ג'ק. בן זונח את חבריו שאיתם עסק, במסגרת תחרות מדעית, בפיתוחו של רובוט. פעמים אחדות מצליחה הקבוצה לזכות בסכומי כסף נכבדים, המחולקים בין חברי הקבוצה. את חלקו צובר בן במסתור בתקרת חדרו במעונות הסטודנטים.
באחד הביקורים חורג בן מכללי המשחק שעליהם הסכימה הקבוצה, ובמקום להסתמך על המתמטיקה, מהמר הימורים גרידא. הוא מפסיד סכום כסף גדול, וההפסד מעורר את זעמו של מיקי. הוא נוטש את הקבוצה תוך שהוא תובע מבן לפצותו על ההפסד. בן משכנע את חבריו לקבוצה להמשיך בלי מיקי, אך נלכד בידי קצין הביטחון של הקזינו, קול (לורנס פישבורן). ויליאמס מכה את בן באכזריות, ואוסר עליו לשוב לקזינו.
(הסצנה הבאה נראית רק לקראת סוף הסרט) קול מציע לבן לגרום ללכידת מיקי בתמורה הוא ייתן לו לשחק לילה שלם בלאס וגאס בלי הפרעה למרות שהפנים שלו שמורות במאגר זיהוי פנים ביומטרי בכל לאס וגאס.
בן שב ל-MIT, ומגלה שכל הכסף שצבר בחדרו נגנב, וכן שנכשל באחד הקורסים שלמד, מה ששולל ממנו את הזכאות לתואר. בן חושד שמיקי אחראי לכך, הוא מנסה לגייס את שאר חברי הקבוצה ללא הצלחה. כמוצא אחרון ובתור נקמה בן משכנע את מיקי לבוא לתת "מכה" גדולה אחרונה בלאס וגאס. הוא משכנע אותו לחזור להנהיג את הקבוצה בנימוק שאין לו ברירה אחרת לעשות כרגע ורק כך יוכל לזכות בכסף שהפסיד למימון הלימודים.
בקזינו זוכה הקבוצה בסכומי עתק, ולקראת סוף הערב נרדפת על ידי אנשי הביטחון. בן נוקם במיקי כמו שתכנן - נותן לו שקית מלאה צ'יפים מזויפים ומסגיר אותו לקול קצין הביטחון, שניסה לתפוס את מיקי זה זמן רב. לאחר לכידתו של מיקי, מתגלה שקול רימה את בן שהבטיח לו להמר בלא חשש בלאס וגאס רק כדי ללכוד את מיקי. באיומי אקדח הוא שודד מבן וג'יל את הצ'יפים שהרוויחו באותו ערב.
בסוף הסרט בן מספר את סיפור העלילה לממונה על המלגה בהרווארד, וזה נותר פעור פה.
ביקורת.
כאמור, הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, אך בעוד שבמציאות החברים העיקריים בקבוצה היו ממוצא אסייתי, בסרט הם לבנים. יש שטענו שבכך דילגו המפיקים על שחקנים אמריקאים-אסייתים כישרוניים, והעדיפו על פניהם את ג'ים סטרג'ס, שחקן יליד לונדון, שנזקק לאימון כדי לסגל לעצמו מבטא אמריקאי. היו שראו שינוי מוצא זה כמעשה גזעני. מנגד נטען שסטרג'ס נבחר לתפקיד בזכות היותו המתאים ביותר.
בנוסף לשינוי מודע זה, יש בסרט אי-דיוקים אחדים:
ביביאנה אאידו
ביביאנה אאידו אלמגרו (בספרדית: Bibiana Aído Almagro; נולדה ב-2 בפברואר 1977 באלקלה דה לוס גאסולס) הייתה השרה לענייני שוויון בממשלת ספרד.
אאידו, בעלת תואר ראשון במינהל עסקים מאוניברסיטת קאדיס, ובמינהל עסקים בינלאומי מאוניברסיטת נורתומבריה בניוקאסל (בריטניה). הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאליסטית של ספרד (PSOE) ב-1995. היא מילאה מספר תפקידים ציבוריים, ובין היתר שימשה כנציגה במועצת התרבות של מחוז אנדלוסיה ועמדה בראש הסוכנות האנדלוסית לקידום הפלמנקו. כן עמדה בראש הוועדה לענייני שוויון במחוז אנדלוסיה של ה-PSOE.
ב-12 באפריל 2008 מינה אותה ראש הממשלה חוסה לואיס ספאטרו לעמוד בראש משרד ממשלתי חדש שהקים, המשרד לענייני שוויון. בגיל 31, הייתה אאידו לשרה הצעירה ביותר בממשלות ספרד בכל הזמנים. פעילותה בראש המשרד הייתה שנויה במחלוקת. באוקטובר 2010 משרד זה בוטל, שולב במשרד הבריאות בראשותה של ליירה פחין ולא הוקם מאז מחדש. תקופה קצרה היא המשיכה לנהל מחלקה לשוויון במשרד הבריאות. החל משנת 2011 היא מועסקת ב"ארגון האומות המאוחדות - נשים".
מרכז משמעות
שולמית כצנלסון
שולמית כצנלסון (אוגוסט 1919 – 6 באוגוסט 1999) הייתה מחנכת ישראלית, מייסדת ומנהלת אולפן עקיבא, כלת פרס ישראל למפעל חיים בחינוך (1986) ומועמדת לפרס נובל לשלום.
ביוגרפיה.
שולמית כצנלסון, בתם של בת שבע (אשת ציבור וחברת הכנסת) וראובן כצנלסון (ממניחי היסוד לרפואה הציבורית ולעבודה הסוציאלית בארץ), נולדה ב-1919 בז'נבה שבשווייץ, שם שהו הוריה באותה עת לצורך לימודיהם, ובהיותה בת שנתיים חזרו עמה ארצה והתיישבו בירושלים. אחיה הצעיר הוא שמואל תמיר, שר המשפטים לשעבר, ובין דודיה ודודותיה מצויים אברהם קצנלסון, מחותמי מגילת העצמאות, יוסף כצנלסון, ממנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית וממקימי האצ"ל, ורחל כצנלסון, אשת ציבור ואשתו של איש הציבור, הסופר וההיסטוריון נשיא המדינה זלמן שזר.
בסיום לימודיה בגימנסיה רחביה בירושלים למדה כצנלסון בבית הספר לעבודה סוציאלית ולמדה לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטת מישיגן ובמרכז הבינלאומי הקווייקרי שליד פילדלפיה. לאחר סיום לימודיה החלה בעבודה כמורה בכפר הנוער מאיר שפיה ומאוחר יותר בבית הספר היסודי "לדוגמה" בתל אביב.
במהלך שנות ה-40 הייתה בין חברי האצ"ל.
בשנת 1951 הקימה כצנלסון את אחד האולפנים הראשונים בישראל, אולפן עקיבא בנהריה. היא עברה מאוחר יותר לנתניה והעבירה את האולפן לשם.
האולפן קלט אליו עולים חדשים לצד תושבים ותיקים, תיירים שביקשו ללמוד עברית וערבים. לימוד השפה העברית לווה בשיעורי מורשת וידיעת הארץ, ולאחר מלחמת ששת הימים הוצע לצידה גם לימוד השפה הערבית. באולפן הוכשרו בשפה הערבית, בין היתר, מורות חיילות וצוערי המכללה לביטחון לאומי. בעקבות פועלה זה מונתה כצנלסון לוועדה הבין-דתית שבמסגרת משרד החינוך. כצנלסון עמדה בראש האולפן עד פרישתה לגמלאות עקב בריאות לקויה בשנת 1996.
כצנלסון הייתה לנציגת משרד החינוך והבונדס בכינוסים בינלאומיים וטיפחה באופן רשמי את הקשר עם קהילת המקויה ביפן. בשנת 1972 השתתפה בכינוס אונסק"ו, ובשנת 1996 הוזמנה לקונגרס האמריקאי.
בעקבות פרישתה מניהול אולפן עקיבא ב-1996 המשיך אפרים לפיד, מתלמידי כיתתה הראשונה, בתפקיד זה.
פעילותה להחייאת והנחלת השפה העברית לצד טיפוח פלורליזם תרבותי ודו-קיום זכו להוקרה בקבלתה את פרס ישראל למפעל חיים בחינוך (1986), פרס יושב ראש הכנסת לאיכות חיים (1983), פרס התנועה למען ארץ ישראל טובה (1988), פרס מסדר "בני ברית" (1988) ותואר ידידת העיר נתניה (1985).
שולמית כצנלסון נפטרה בביתה בנתניה ונטמנה בבית הקברות סנהדריה שבירושלים.
בת שבע כצנלסון
נאוטניה
נאוטניה (נהגה: נֵאוֹטֶניָה) היא תופעה ביולוגית שבה פרט של אורגניזם כלשהו נראה צעיר אך מפגין סימנים של בגרות מינית. דוגמה לכך היא זחל שמסוגל להטיל ביצים. תופעה זו נחקרת על ידי הענף העוסק בביולוגיה התפתחותית.
מקור המילה במחקרים גרמניים, שהשתמשו בצמד מושגים מיוונית: νέος (נאוס, צעיר) ו- τείνειν (טניין, נטייה) כלומר נטייה להישאר צעיר.
ישנם גנים שתפקידם לווסת את מידת הביטוי של גנים אחרים ואת משכו. גנים אלו נקראים "גנים רגולטיביים". מוטציה בגן כזה עוצרת, מאטה, מאיצה, מפתחת מבנה מסוים או התנהגות מסוימת אצל הפרט. לעצירה והאטה כזו קוראים נאוטֶניה. להאצה ולפיתוח קוראים היפרמורפיזם. דוגמאות: אישה שבגלל מוטציה תפריש לדמה יותר טסטוסטרון מהרגיל תגדל זקן כמו גבר (היפרמורפיזם) וגבר שבגלל מוטציה יפריש לדמו הורמונים נשיים יגדל שדיים (היפרמורפיזם). הכשכוש בזנב אצל כלב הבית הוא נאוטני – זו התנהגות של גורי זאבים.
סוג חשוב של נאוטניה הוא הגעה לבגרות המינית לפני ההגעה ל"בגרות פיזיולוגית", כפי שקורה בשלב הלרווה (מעבר בין השלב העוברי לשלב הבגרות) של מיני סלמנדרה מסוימים, כגון אקסולוטל מקסיקני.
תופעת נאוטניה בבני אדם.
בהשוואה לקופי האדם, מוח האדם הוא היפרמורפי, אולם תכונות רבות אחרות הן נאוטניות. האדם, לדוגמה, מטיב להלך על שתיים כמו גורי גורילות ושימפנזים ובניגוד לבוגרי גורילות ושימפנזים, ההתבגרות שלו איטית יותר, והוא ממשיך ללמוד ולשחק כמעט כל חייו.
לדעת ברין, מידת הנאוטניה של הגברים והנשים אינה שווה. נשים היפרמורפיות ביחס לגברים, למשל בזה שהן מתבגרות מהר יותר ובזה שהחזה שלהן מפותח יותר. בהשוואה לקופי האדם, התפתחות החזה אצל הנשים היא דוגמה טובה להיפרמורפיזם משום שאצל נקבות קופי האדם, החזה בולט רק בעונת הייחום וגם אז הוא בולט פחות מאצל נשים.
נשים נאוטניות ביחס לגברים ודומות יותר לילדים במידת שיעור הגוף, בגוון הקול ובתכונות רבות אחרות.
התפתחות האדם ותפיסת הנאוטניה.
תכונות פיזיות באדם, המיוחסות לנאוטניה על פי חוקרים שונים הן: פנים פחוסות או רחבות, מוח גדול, גוף חסר שיער, אף קטן, הקטנת גשר הגבות, שיניים קטנות, לסת עליונה ותחתונה קטנות, גולגולת כדורית, עצמות גולגולת דקות, גפיים קצרות ביחס לאורך הגו, רגליים ארוכות מהידיים, עיניים גדולות ועמידה על שתי הרגליים.
ישנם חוקרים רבים הסבורים שתופעת הנאוטניה מסבירה את התפתחותן והישרדותן של תכונות אלו. חוקר הטבע וההתפתחות הנודע סטיבן ג'יי גולד המנוח, אשר פיתח את גישת ההתפתחות המדורגת בשלבים יציבים, וכותב ספרי מדע פופולרי, האמין ש"הסיפור האנושי הוא למעשה השארת תכונות הילדות אצלנו מהדורות הקודמים". חוקרים נוספים בתחומים שונים שאימצו גישה זו הם דל טיסן, פרופסור לפסיכולוגיה ותקשורת אנושית, וכן חוקר התפתחות החי יב"ש האלדיין.