הכיפה מוזהבת וסביבה ארבעה תבליטים המתארים את כניסת ישו לירושלים ביום ראשון של הדקלים (על הקיר המערבי), שתי סצינות של אנשים הצופים בו (מדרום ומצפון) וסצנה של הרס העיר בידי חיילים רומיים (על הקיר המזרחי).
הקברים.
בשדה הקבורה שנחשף באתר קבר מתקופת הברונזה המאוחרת ונקרופוליס שמונה כ-60 מערכות קבורה מימי בית שני ותחילת התקופה הביזנטית. במקום נמצאו 122 גלוסקמות ושבעה סרקופגים. על הגלוסקמות עוטרו שושנות ('רוזטות'), פרחי שושן צחור, ענפי הדס ומסגרות גאומטריות נאות. על ארונות קבורה אלה נחרטו כתובות בעברית, ארמית וביוונית לצד שמות עבריים. כנראה שעלי השושנת של השושן הצחור פורשו בטעות כצלבים וסמלי צלב וכי רו, ומשום כך יש הסוברים שייתכן ומדובר במערת קבורה ששימשה "יהודים-נוצרים" (או "נצרנים"), כלומר יהודים שהאמינו בישו. תופעה זו הייתה ידועה במאה ה-1, כאשר ההבדל בין יהדות ונצרות היה עוד מטושטש.
פסיפס ביזנטי מהאורטוריום.
מצפון למבנה הכנסייה מצויה רצפת פסיפס מהתקופה הביזנטית, המתוארכת לתחילת המאה השביעית. הרצפה מוקפת במסגרת מעשה סרטים וגלים. מרכז השטיח מחולק למעוינים הכולאים מסגרות עגולות. המעגלים מאכלסים פרות ו'ירקות', פרחים ודג. מבחר מיני הענפים החקלאיים המוצגים בפסיפס דומינוס פלוויט מעידים על חשיבותה של החקלאות עבור אנשי התקופה. הדגמים מעידים על חקלאות מפותחת ומתקדמת. דגמים אחדים עוצבו אף בתיאור ייחודי ואף יחידאי. למשל, לופה להפקת ספוג רחצה, פיקוסים למאכל ותאנים קשורות בסרט.
רפובליקת בננות
רפובליקת בננות הוא כינוי גנאי ומונח פוליטי המתאר משטר כושל ומושחת המאופיין בהיעדר דמוקרטיה, חוסר יציבות, הבדלי מעמדות קיצוניים, שחיתות, שימוש בצבא לדיכוי העם והתערבות חזקה של מדינות זרות.
מקור הביטוי הוא בתיאור רפובליקה בדיונית המאופיינת בשחיתות, והיעדר דמוקרטיה בשם "אנצ'וריה" בספר "כרובים ומלכים" של הסופר האמריקאי או. הנרי, אותו כתב בזמן שחי בהונדורס על פי חוויותיו משהותו במקום.
או. הנרי התבסס על ההיסטוריה של מדינות מרכז אמריקה של סוף המאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרים, ובראשן הונדורס. להונדורס היה אקלים ואדמה פורייה המתאימים לגידול בננות, אך הייתה זו מדינה מושחתת שנשלטה על ידי קבוצה קטנה של אליטות שנעזרו בכוחות צבא שהשליטו סדר פנימי. המיעוט בהונדורס שלט על אוכלוסייה ענייה ובלתי משכילה.
את העובדות האלה ניצל תאגיד מסחרי אמריקני בעל משאבים כספיים רבים וכושר ארגון בשם חברת הפירות המאוחדת. התאגיד רכש מעשירי הונדורס את הזכויות לעבד את הקרקעות הפוריות והקים מערכת ליצוא בננות. התאגיד השתלט באופן הדרגתי על כלכלת הונדורס ודיכא ניסיונות של העובדים והאיכרים להתארגן נגדו בעזרת כוחות ביטחון פרטיים.
התאגיד השתלט גם על הפוליטיקה המקומית. ב-1907 לקחו תאגידי הפירות חלק בהדיפת ממשל הבובות של ניקרגואה מהונדורס, וב-1910, כשהבינו ראשי תאגידי הפירות שמיגל דווילה, נשיא הונדורס, לא מתכוון לשתף פעולה עם האינטרסים שלהם, הם מימנו כוח צבאי שיביא להפיכה בשלטון, והחליפו את דווילה במיגל מונילה, אשר שיתף פעולה נמרצות עם דרישת התאגידים. במשך שני העשורים הבאים, התערבו כוחות אמריקאים בבחירות בהונדורס, והפעילו לחץ כדי לכפוף את הונדורס לאינטרסים הכלכליים-פוליטיים של ארצות הברית ושל תאגידי הפירות. בתחילת שנות ה-30, עם התחזקות המפלגה הקומוניסטית של הונדורס, החל מרד אלים של פועלי הבננות כנגד הממשל, והמרד דוכא בכוח על ידי הצבא.
כיום הכינוי ניתן לרוב למדינות במרכז אמריקה ובאיים הקריביים.
כנסיית הייסורים
האחים וורנר
האחים וורנר (קיצור של האחים וורנר בידור – Warner Bros. Entertainment) היא אחת מחברות ההפקה הגדולות בעולם לתוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע. הארגון הוא חלק מתאגיד וורנר מדיה. מטה החברה שוכן בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית.
היסטוריה.
ארבעת האחים היהודים – הארי וורנר, אלברט וורנר, סם וורנר וג'ק וורנר ייסדו לראשונה בשנת 1923 את "אולפני האחים וורנר", לימים אחת מחברות התאגיד.
הכוכב הראשון של האולפנים היה כלב – "רין טין טין", שאיתו יצר האולפן 26 סרטים.
חטיבת אולפני האנימציה של האחים וורנר נוסדה בשנת 1930 כחברה עצמאית בבעלות לאון שלסינגר. חלק מהאנימטורים שלה הגיעו מחברת וולט דיסני. אולפנים אלה הפיקו סדרה של סרטונים מצוירים. האחים וורנר קנו את החברה בשנת 1944, ובעשורים הבאים חברת האחים וורנר זוהתה עם דמויות האנימציה שיצרה חטיבת אולפני האנימציה, חבורת הלוני טונס ובכללם באגס באני ודאפי דאק.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 האחים וורנר נהיו מוכרים בעיקר בגלל סרטי הפשע האפלים שהפיקו בתקופה זו. בנוסף, הם הפיקו בתקופה זו גם סרטי פעולה והרפתקאות. ב-1927 האחים וורנר לקחו סיכון פיננסי – הם השקיעו בטכנולוגיה החדשה של הקול, והפיקו את הסרט זמר הג'אז, שהפך ללהיט וסימן את המעבר מראינוע לקולנוע. על סרט זה זכו בפרס אוסקר לשם כבוד. ב-1948 האחים וורנר היו הראשונים להציג יומן חדשות צבעוני.
בשנת 1967, בעקבות הפסדים כספיים, נרכשה החברה בידי חברת "Seven arts productions" ושמה שונה ל-"Warner Bros.-Seven arts". בתקופה זו יצא הסרט בוני וקלייד שהחזיר את החברה לרווחיות. שנתיים מאוחר יותר, החברה נמכרה בשנית לידי "Kinney National company" ושמה חזר להיות "Warner Bros.". בראש אולפן הסרטים הועמד טד אשלי, מטעם החברה החדשה.
פעילות.
ב-1995 האחים וורנר השיקו את רשת WB Network לקהל יעד של בני נוער. בין תוכניות הטלוויזיה של הרשת היו "באפי ציידת הערפדים", "הרקיע השביעי" ו"דוסון קריק".
לקראת סוף שנות ה-90, קיבלו האחים וורנר את הזכויות להפיק את סרטי "הארי פוטר" והפיצו את הראשון ב-2001, השני ב-2002, השלישי ב-2004, הרביעי ב-2005, החמישי ב-2007, השישי ב-2009, וחלק א' של הסרט השביעי ב-2010 וחלקו השני ב-2011.
ב-2006 האחים וורנר סגרו את רשת הטלוויזיה The WB, והקימו ביחד עם CBS Corporation את ערוץ The CW. במאי 2011 רכשה חברת וורנר את האתר Rotten Tomatoes ואת חברת המדיה פליקסטר (Flixter). הרכישה העניקה לוורנר גישה לכ-25 מיליון מבקרים בחודש, וקהל פוטנציאלי גדול לשיווק מוצריה.
בשנת 2020 הודיעה החברה כי כל סרטי הקולנוע המתוכננים לשנת 2021, בהם הסרטים וונדר וומן 1984, וחולית, יופצו במקביל בבתי הקולנוע ובשירות הסטרימינג HBO Max.
חטיבת האנימציה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, אחרי הפקה מוצלחת ביותר של הסרט "באטמן" החלה חברת וורנר, בשיתוף עם חברת הקומיקס DC קומיקס ליצור סדרות אנימציה המבוססות על DC קומיקס.
בשנת 1992 עלתה למסכים סדרת ההנפשה "באטמן – הסדרה המצוירת" שזכתה להצלחה רבה וביקורות נלהבות עקב טכניקת האנימציה החדשנית והעלילה הבוגרת, המתוחכמת והגותית שנתנה כבוד לצופים ולמורשת העטלף. בעקבות הצלחות סדרה זו נוצרו לה 3 סדרות המשך ("באטמן ורובין", "באטמן – הסדרה החדשה" ו"באטמן 2000") וכן סדרות נוספות על גיבורי DC: סופרמן וליגת הצדק. בשנת 2000 יצאה גם הסדרה "" המתארת את קורותיו של באטמן בעתיד הרחוק בגות'אם סיטי כאשר ברוס ויין יצא לגמלאות ומדריך את טרי מקגינס שיתפוס את מקומו.
כמו כן, במהלך אותן שנים, הפיקו וורנר מספר סדרות אנימציה היתוליות בשיתוף עם סטיבן ספילברג. הסדרות הללו היו "עלילות טייני טון", "אנימניאקס", "פריקזויד" ו"פינקי והמוח" – סדרה על זוג עכברי מעבדה שמנסים להשתלט על העולם ונהפכה לסדרת קאלט.
חברות בנות.
לאולפני האחים וורנר יש מספר חברות בת:
שטורמפאנצרוואגן A7V (רכב סער משוריין A7V) או בקיצור, A7V, היה הטנק הגרמני הראשון. הטנק יוצר במספרים קטנים לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.
רקע.
למרות האימה שהטילו הטנקים הבריטים הראשונים בחי"ר הגרמני, ולמרות ההצלחות הלא מבוטלות של הנשק החדש הזה, המטה הגרמני העליון במלחמת העולם הראשונה לא ראה ערך רב בטנקים. הגנרלים הגרמנים, רובם אנשי פרשים, ראו בטנק מעין צעצוע מכני שאין לו מקום בצבא רציני. לכן רק ב-1917 החל ייצור הטנקים בגרמניה, וגם אז בכמויות קטנות. ה-A7V היה הטנק הגרמני היחיד במלחמה, והוא הוטל לקרב בפעם הראשונה במרץ 1918 במתקפת האביב.
הטנק הגרמני היה פרי תכנונו של יוזף וולמר, קצין תובלה גרמני. ה-A7V היה למעשה ארגז שריון שהורכב על שלדה של טרקטור. הוא היה גדול יותר ממקביליו הבריטיים, ותופעל בידי 18 אנשי צוות. השריון היה עבה יותר מזה של הטנק הבריטי, והחימוש כלל תותח 57 מילימטר ושישה מקלעי 7.92 מילימטר. לא היה לו צריח והחימוש סודר כך שתותח ה-57 מילימטר היה בחזית הטנק, שני מקלעים בכל צד, ושניים באחורי הטנק. ההנעה סופקה על ידי שני מנועי "דיימלר" מבוססי בנזין, שכל אחד מהם הפיק 100 כוחות סוס. השימוש בשני מנועים אלה איפשר לטנק מהירות של 8 קילומטר לשעה.
לכאורה היה מדובר ברכב שעולה על הטנק סימן 1 הבריטי כמעט בכל, אך למעשה לא כך היה הדבר. ה-A7V סבל מבעיות מכניות קשות. המנועים ושאר מערכת ההנעה התקלקלו תכופות, ושריון הטנקים הגרמני היה מאיכות ירודה. למעשה השימוש היחיד שהיה ל-A7V היה בהעלאת מורל החי"ר הגרמני, ובכך שהחי"ר הבריטי נטה להימלט מפניו (כפי שעשה החי"ר הגרמני כאשר הותקף על ידי טנקים בריטיים).
ארמון החורף
ארמון החורף (ברוסית: Зи́мний дворе́ц) היה בית החורף של הצארים הרוסים בשנים 1732–1917. הוא נמצא על גדת נהר הנייבה, בסנקט פטרבורג שברוסיה. בנייתו הייתה הדרגתית ומבנהו עודכן לאורך רוב המאה ה-18, אך בין השנים 1754–1762 הוא הורחב באופן משמעותי וקיבל את המראה הדומה למבנה הקיים כיום.