הרובע העשרים של פריז (בצרפתית: XXe arrondissement), הממוקם בגדה הימנית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. ברובע נמצאים האזורים הקוסמופוליטיים מנילמונטן ובלוויל, שקלטו גלים רבים של מהגרים מאז אמצע המאה ה-19. כיום, בבלוויל מצוי רובע הצ'יינהטאון השני בגודלו בפריז.
הרובע העשרים מוכר הודות לבית הקברות פר לשז שבתחומו, בו קבורים אישים מפורסמים, כגון המלחינים פרדריק שופן וג'ואקינו רוסיני, הסופרים אוסקר ויילד ומרסל פרוסט, הציירים קאמי פיסארו וז'אק-לואי דויד, זמר הרוק ג'ים מוריסון ועוד רבים אחרים.
שטח הקרקע של הרובע הוא 5.984 קמ"ר.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית הרובע העשרים של פריז הגיעה לשיאה בשנת 1936, עם 208,115 תושבים. גם כיום, הרובע צפוף מאוד בתושבים ובפעילות עסקית, עם 182,952 תושבים ו-54,786 משרות, על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 1999.
הרבעים הפנימיים.
כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים ("quartiers"). הרבעים הפנימיים של הרובע העשרים הם:
הרובע ה-20 של פריז
הרובע העשרים בפריז
הרובע העשרים (פריז)
הרובע ה-20 בפריז
הרובע ה-19 של פריז
הרובע ה-19 בפריז
הרובע התשעה-עשר בפריז
הרובע התשעה-עשר (פריז)
הרובע התשעה עשר של פריז
הרובע התשעה עשר בפריז
הרובע התשע עשרה של פריז
הרובע התשע-עשרה של פריז
הרובע השמונה-עשר בפריז
הרובע השמונה-עשר (פריז)
אורבנוס השני
אורבנוס השני (בלטינית: Urbanus II, שמו המקורי אודו דה לאז'רי; 1035 או 1042 – 29 ביולי 1099), כיהן כאפיפיור מ-12 במרץ 1088 עד מותו. היה יוזם רעיון מסע הצלב.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
נולד למשפחת אצולה בלאז'רי (סמוך לשאטיון סור מארן בחבל שמפאן-ארדן בצרפת), והוטבל בשם אודו דה לאז'רי. לאחר שקיבל את חינוכו בבית הספר של קתדרלת ריימס, שימש כסגן בישוף העיר. אחרי 1067 בהשפעת מורהו, ברונו מקלן, התפטר מתפקידו ונכנס למנזר קלוני (שהיה בחבל בורגון), וב-1074 הפך לסגן אב המנזר.
ב-1078 האפיפיור גרגוריוס השביעי הזמינו לאיטליה ומינה אותו לקרדינל-בישוף של אוסטיה - משרה בכירה בקרב חבר הקרדינלים. החל ב-1080 נכנס בעובי הקורה של מאבק האינווסטיטורה בין האפיפיור גרגוריוס השביעי לבין היינריך הרביעי, מלך גרמניה. הוא תמך ברפורמות שהציע האפיפיור וב-1084 שימש כשליחו בגרמניה כדי לגייס תמיכה בעמדותיו נגד היינריך הרביעי, שבינתיים הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1085 נפטר האפיפיור ובמקומו נבחר ויקטור השלישי שלפני מותו ב-1087 הציע לקרדינלים כיורשו את אודו דה לאז'רי. הוא נבחר לאפיפיור ב-12 במרץ 1088 ואימץ לעצמו את השם אורבנוס השני.
כאפיפיור.
כבר בתחילת כהונתו נאלץ להתמודד עם גיברט מרוונה שהתמנה לאנטי אפיפיור בשם קלמנס השלישי על ידי היינריך הרביעי. אולם אורבנוס השני הצליח לגייס לעזרתו את מועצות הכנסייה שהתקיימו ברומא, באמאלפי (1089), בבנוונטו, בפיאצ'נצה ובקלרמון (1095), שתמכו בעמדתו נגד הקיסר ונגד האנטי אפיפיור.
במועצות אלה אושרו מחדש הרפורמות של האפיפיור גרגוריוס השביעי שכללו איסורים על מינוי קרובי משפחה ועל הכתרת חילונים לתפקידים דתיים, על סימוניה (מכירת משרות הכנסייה) ועל ניקולאיזם (נישואי כמרים).
מסע הצלב.
במועצת הכנסייה שהתקיימה בפיאצ'נצה שבאיטליה במרץ 1095 קיבל אורבנוס השני את שליחו של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, שביקש את עזרת האפיפיור נגד הסלג'וקים שבמאה האחת עשרה כבשו את מסופוטמיה, את אסיה הקטנה, את סוריה, ואת ארץ ישראל ואיימו על קונסטנטינופול. היה זה הרקע שהבשילו עליו התנאים שהובילו למסע הצלב הראשון. ב-27 בנובמבר של אותה שנה במועצת קלרמון (כיום קלרמון-פראן שבחבל אוברן בצרפת) האפיפיור אורבנוס השני נשא דרשה בצרפתית שבה קרא לכל המאמינים, אבירים וצמיתים כאחד, לשחרר את ארץ הקודש ואת הקבר הקדוש בירושלים מידי הסלג'וקים, הנאום המקורי לא נשמר, יש מספר גרסאות לנאום, שהועלו על הכתב על ידי מחברים שונים, הגרסאות דומות בתוכנן ובעיקר בקטע המרכזי שהוא הקריאה לצאת למסע:
והקהל הרב הגיב בקריאות "זהו רצון האל". אורבנוס השני נקט בצעדים כדי להקל על המאמינים להשתחרר מחובותיהם ולהתגייס למסע הצלב. בין היתר, הוא שחרר את האבירים ואת הצמיתים משבועת האמונים הפיאודלית למשך תקופת המלחמה. הוא ערך מסע נרחב במערב ודרום מערב צרפת, ובמשך תשעה חודשים נשא נאומים חוצבי להבות בזכות רעיון מסע הצלב. כאשר הגיע לרומא לאחר שנעדר ממנה במשך שנתיים, התקבל בתשואות רמות על ידי תושביה.
היינריך הרביעי שנודה על ידי אורבנוס השני לא היה רשאי להשתתף במסע הצלב. הוא הדין באשר לויליאם השני, מלך אנגליה ולפיליפ הראשון, מלך צרפת שאותו נידה אורבן השני באשמת נישואים לא חוקיים. לכן, מנהיגי מסע הצלב הראשון היו בעיקר אצילים צרפתיים כדוגמת בלדווין, גוטפריד מבויון, טנקרד, בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה, סטפן השני, רוזן בלואה ורמון הרביעי, רוזן טולוז.
ב-1096 יצא לדרך מסע הצלב הראשון, וב-15 ביולי 1099 כבשו חיילים נוצריים את כנסיית הקבר הקדוש בירושלים. שבועיים אחרי כן נפטר אורבנוס השני ברומא לפני שהגיעה לשם הידיעה על כיבוש ירושלים. במקומו נבחר לאפיפיור פסקליס השני.
וושתי
גוטי
חוסה מריה גוטיירס הרננדס (ספרדית: José María Gutiérrez Hernández; נולד ב-31 באוקטובר 1976), המכונה גוטי, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת קשר בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
קריירה.
גוטי החל את הקריירה ב-1986 בגיל 9 בקבוצת הילדים של ריאל מדריד, ונחשב לשחקן מוכשר. הוא המשיך לשחק בכל קבוצות הגילאים של הקבוצה. ב-1996 גוטי צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של ריאל, ובעונתו הראשונה השתתף ב-16 משחקים. באותה עונה ריאל זכתה באליפות ספרד, וגוטי זכה באליפות אירופה עד גיל 21 עם נבחרת ספרד.
בעונת 2000/1999 גוטי הבקיע שישה שערי ליגה ושער אחד בליגת האלופות. באותה עונה ריאל זכתה באליפות אירופה, ולאחר משחק הגמר מול ולנסיה גוטי הפך לשחקן הרכב קבוע בריאל.
גוטי היה אחד מהשחקנים הבולטים בריאל בעידן "הגלאקטיקוס", כאשר בעונה הראשונה של העידן כבש 14 שערים ב-32 משחקי ליגה ו-4 שערים נוספים בליגת האלופות. ריאל זכתה באליפות ספרד וגוטי עצמו צורף לסגל הנבחרת הבוגרת של ספרד. לאחר הצטרפותו של זינדין זידאן בעונת 2002/2001 חלה דעיכה במעמדו של גוטי והוא מיעט לשחק. באותה עונה ריאל זכתה באליפות אירופה פעם נוספת.
לאחר הצטרפותם של רונאלדו ודייוויד בקהאם, בעונות 2002/2003 עד 2004/2005, מעמדו של גוטי הוסיף לדעוך. אולם, לאחר שבקהאם נפצע גוטי חזר להרכב הראשון של ריאל אך לא הפגין יכולת גבוהה ואיבד את מקומו. למרות זאת, בעונת 2005/2004 גוטי הפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת ספרד למרות יכולתו הלא טובה בקבוצה.
מאז עונת 2004/2005 גוטי שותף בפחות משחקים, ובגלל מיעוט דקות משחק שקל לעזוב את ריאל. לאחר הגעתו של המאמן פאביו קאפלו בעונת 2006/2007 גוטי שיחק רבות בעמדת הקישור, ולקראת סיום העונה הפגין יעילות רבה כקשר יצירתי ובישל מספר שערים חשובים, מה שסייע לקבוצתו לזכות באליפות. בעונת 2007/08, כשהמאמן היה ברנד שוסטר, גוטי שיחק מספר רב יותר של משחקים, מה שבא לידי ביטוי גם בשערים שכבש, ביניהם צמד בניצחון ריאל מדריד על ריאל ואיאדוליד.
בעונת 2009/2010 כאשר כריסטיאנו רונאלדו וקאקה הצטרפו לקבוצה, מעמדו של גוטי בהרכב דעך שוב. המאמן לשעבר מנואל פלגריני החליט לצרף אותו מספר משחקים וכאשר נכנס גוטי השאיר את חותמו בכמה מאותם משחקים, זה בא לידי ביטוי כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד ראסינג סנטאדר ובישל שער לגונסאלו היגוואין.
בשנת 2010 בתאריך 25 ביולי גוטי כינס מסיבת עיתונאים בה הודיע על עזיבתו וחתימתו בבשיקטאש הטורקית, אותה אימן ברנד שוסטר.
ב-11 ביולי 2012, הודיע גוטי על פרישה מכדורגל לאחר שלא מצא מועדון לשחק בו.
בינואר 2016 מונה למאמן קבוצת הנוער של ריאל מדריד.
ב-11 ביולי 2018 מונה לעוזר מאמן בבשיקטאש.
ב-5 בנובמבר 2019 מונה למאמן אלמריה מהליגה הספרדית השנייה. הוא פוטר מאימון הקבוצה ב-26 ביוני 2020, והוחלף על ידי מריו סילבה.
חייו האישיים.
גוטי נישא למנחת הטלוויזיה הספרדית ארנצ'ה דה בניטו ב-22 ביוני 1999. לזוג שני ילדים, בן ובת, ובשנת 2009 הם התגרשו.
ויטאלי גינזבורג
ויטאלי לזרביץ' גינזבורג (רוסית: Виталий Лазаревич Гинзбург; 4 באוקטובר 1916 - 8 בנובמבר 2009) היה פיזיקאי ואסטרופיזיקאי יהודי רוסי, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, יורשו של איגור תם בראשות המחלקה לפיזיקה תאורטית במכון לפיזיקה של האקדמיה (FIAN). חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2003.
קורות חיים.
גינזבורג נולד למשפחה יהודית במוסקבה ב-1916. הוא סיים את לימודי הפיזיקה במוסקבה ב \-1938. ב-1942 קיבל תואר דוקטור. החל משנת 1940 עבד במכון לבדב לפיזיקה במוסקבה. בין הישגיו: ניסוח תאוריה פנומנולוגית חלקית של מוליכות על; תאוריית לנדאו-גינזבורג, אותה פיתח עם לב לנדאו ב 1950; חקר התקדמות גלים אלקטרומגנטיים בפלזמה (למשל היונוספירה) ותאוריה אודות מקור הקרינה הקוסמית. בשנות החמישים מילא גינזבורג תפקיד מפתח בפרויקט פיתוח פצצת המימן הסובייטית.
רעייתו השנייה של גינזבורג נעצרה ב-1944 ונשלחה לשלוש שנים במחנה עבודה, לאחר שהורשעה בתכנון התנקשות בסטלין. הם התחתנו בשנת 1946, לאחר שחרורה.
גינזבורג זיהה עצמו כיהודי אתאיסט, ומאז התמוטטות ברית המועצות היה פעיל מאוד בחיים היהודיים ברוסיה. הוא היה חבר מועצת המנהלים של הקונגרס היהודי-רוסי ונודע כתומך ישראל ולוחם באנטישמיות.
צרפת באירוויזיון