ב-1996 כל מדינות אוסטרליה חתמו על הסכם נשק לאומי. מכיוון שהחוקה האוסטרלית אינה מאפשרת לממשלה הפדרלית לשלוט על חוקי הנשק, ראש הממשלה צריך היה לשכנע כל מדינה בנפרד על מנת להגיע להסכמה כוללת ושינוי מקיף. הצעת החוק להסכם כללה איסור על כל הרובים הסמי-אוטומטיים, שוטגן, אקדחים, וחייבה רישום פדרלי של כל מחזיק נשק ושל הנשק עצמו. שלב נוסף בהסכם היה להחרים את כל האקדחים ולהשמידם. מכיוון שהחוקה האוסטרלית מחייבת פיצויים הוגנים לכל רכוש שהממשלה מחרימה, נפתחה תוכנית שפעלה על עיקרון קניה בחזרה, בה כל אדם שהחזיק אקדח מסר אותו לממשלה וקיבל תמורתו סכום כסף.  התוכנית העניקה לכל אדם זכות להיפטר מכלי נשק שאסורים על ידי ההסכם וגם הזדמנות להזדכות על כלי נשק שלא נכנסו לאיסור. התוכנית פעלה במשך שנה, ובמהלכה הממשלה קנתה בחזרה יותר ממיליון כלי נשק. לאחר איסופם, הושמדו כל כלי הנשק. לאחר מכן, בעקבות המלצה של הממשלה הפדרלית כל מדינה שינתה את חוקי הנשק שלה והוסיפה שינויים לחוקים. השינויים כללו חיוב למחסנית בעלת 10 כדורים ולא יותר, הגבלת גודל הכדורים לגודל כדור מקסימלי של 9.65 מילימטרים, ואורך קנה של לא פחות מ-120 מילימטרים. נוהל ממשלתי נוסף שנקבע היה מתן זכות לפיצוי כספי של האנשים שעסקו בירי כספורט. כ-25% מהאנשים העוסקים בירי תחרותי לקחו את הפיצויים וחדלו מהעיסוק בספורט, וכל השאר בחרו להמשיך לעסוק בספורט ולפעול תחת החוקים החדשים.
מקרי ירי מאז חקיקת החוק.
לאחר חקיקת החוק התרחשו שני מקרי ירי משמעותיים. האחד התרחש בשנת 2002, סטודנט הרג שני אנשים באוניברסיטת מונאש בעזרת שני אקדחים שקיבל כחבר במועדון ירי ספורטיבי. הרוצח נמצא לא אשם במשפט מכיוון שנמצא לא כשיר נפשית. עקב כך הוא נשלח לבית חולים לחולי נפש לעשרים וחמש שנים.
המקרה השני התרחש ב-2014, במסגרתו הוחזקו 17 אנשים כבני ערובה בבית קפה. השובה היה אסיר משוחרר על תנאי בזמן ביצוע הפשע. הוא ירה באישה אחת אך נהרג מאש משטרתית. אישה נוספת נהרגה מפגיעת כדור של שוטר. לאחר שני מקרי הרצח, חוקק חוק נוסף שקבע שהחזקת נשק גנוב תביא לארבע עשרה שנות מאסר.
מאז 1996 היו עוד מספר תוכניות הזדכות על כלי נשק כדי למנועי מקרי ירי נוספים. מעל מאה אלף כלי נשק נקנו מחדש על ידי המדינה והושמדו.
השפעות חקיקת החוק באוסטרליה.
ישנם מחקרים שטוענים שחקיקת החוק הייתה אפקטיבית בהורדת אחוזי מקרי הטבח, ההתאבדויות והפשע. לעומת זאת מחקרים אחרים טוענים שלא היה שינוי משמעותי באוסטרליה. הציבור האוסטרלי תומך מאוד בחוקי הנשק – 85-90% מהאוסטרלים מרוצים מהחוקים ואף רוצים חוקים יותר שמרניים.
בין 1991-2001 מספר המיתות הקשורות לכלי נשק ירדו ב-47% מתוך המיתות הקשורות בנשק, 77% מהן היו התאבדויות, 15% היו רצח, 5% היו תאונות ו2% היו התערבות משטרתית ומקרים לא פתורים.
כמות ההתאבדויות על ידי כלי נשק הצטמצמה בחצי בין 1995-2005, אך באותו טווח זמן כמות ההתאבדויות בתליה גדל ביותר מ-52%. כמות כלי הנשק שנגנבו בין 1994-2007 ירדו ב-66%, אך רק אחוז קטן מאוד מכלי הנשק הגנובים נמצאו. עם זאת, רק 33% אחוזים מכלי הנשק הגנובים נקשרו לפשעים בהמשך.
השפעות חוקי הנשק באוסטרליה על מדינות אחרות.
חוקי הנשק השפיעו בעיקר על שתי מדינות בפרט – ניו זילנד וארצות הברית. בארצות הברית, מדינה הידועה בחוקי הנשק המתירנים שלה ומקרי ירי רבים, חוקי הנשק של אוסטרליה עולים בכל דיון על שינוי אפשרי של חוקי הנשק. לאחר כל טבח (במיוחד בירי בבתי ספר) דנים באפשרות לערוך רגולציה ברכישת ורישום כלי נשק. תומכי הרגולציה מביאים את אוסטרליה כמקרה הצלחה ומראים שתהליך הרגולציה אינו ארוך או מפר את זכויות האזרחים. לעומתם, טוענים מתנגדי הרגולציה, שהתהליך סותר את החוקה האמריקאית, וכן שבאוסטרליה אין שינוי משמעותי שהתחרש בעקבות השינויים בחוקי הנשק. למרות הדיונים הרבים, חוקי הנשק באוסטרליה לא השפיעו על חוקי הנשק של ארצות הברית, והם נשארו כשהיו.
בשנת 2019 התרחש בניו זילנד טבח רב הרוגים בשני מסגדים בשעות התפילה המקובלות. הרוצח היה איש אוסטרלי שתמך בעליונות הגזע הארי ופרסם לפני הטבח מניפסט גזעני שתיאר את כוונותיו. היורה שידר את הטבח באינטרנט בשידור חי. במהלך הירי נרצחו 51 בני אדם מוסלמים, ו-49 נפצעו. ראשת ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן תיארה את הטבח כ"אחד הימים החשוכים ביותר של ההיסטוריה של ניו זילנד". לאחר מכן התכנסה ממשלת ניו זילנד על מנת לדון בחוקי הנשק הלוקים בחסר. בהשראה ישירה מן המדיניות האוסטרלית העבירה הממשלה תוך 26 יום, חוקי נשק מגבילים ונוקשים. לפני המקרה כ-96% מכלי הנשק בניו זילנד לא היו רשומים, ובנוסף רובים סמי-אוטומטיים צבאיים היו חוקיים ומותרים להחזקה. נערכו ניסיונות לשנות את חוקי הנשק ב-2005, 2012 ו-2017, אך רק לאחר המקרה המזעזע הציבור בניו זילנד הסכים באופן גורף לחוקי נשק חדשים. החוק החדש בניו זילנד אוסר על אחזקה של כלי נשק סמי-אוטומטיים, ובנוסף הממשלה ערכה תוכנית הזדכות כפי שנערכה באוסטרליה. החוק החדש מתרכז בעריכת בדיקות רקע מדוקדקות ולא ברישום. למעשה, אין חובה לרשום כלי נשק שבאחזקת אזרחים. כדי לקבל רישיון לכלי נשק על הרוכש להיות מעל גיל 16, להחזיק במקום בטוח לאחסון כלי הנשק, לעבור תוכנית ביטחון מיוחדת, לעבור מבחן ביטחון בכתב, לשלם אגרה על כלי הנשק ולהביא תמונת פספורט לרישיון. בנוסך על כך, המשטרה מראיינת את המועמדים ומבקשת לראיין שני אנשים הקשורים למועמד – אחד קרוב משפחה ואחד לא, על מנת לקבל חוות דעת של הקרובים לו ובכך להבטיח שימוש בטוח. אדם בעל קשרים לעולם הפשע או בעל היסטוריה של אלימות כלשהי ייתקל בסירוב ולא יקבל רישיון. גם מועמדים בלעי היסטוריה של התמכרות לאלכוהול או סמים או בעלי בעיות פיזיות או מנטליות שיכולים למנוע מהם שימוש בטוח לא יקבלו רישיון.
ההשפעות של חוקי הנשק בניוזילנד לא ניתנים לבדיקה בשלב זה שכן החוק טרי. עם זאת, הציבור הניו זילנדי הביע תמיכה מוחלטת בחוקי הנשק החדשים.
עודד שוב
עודד שוב (נולד בשנת 1969) הוא מוזיקאי, גיטריסט קלאסי ישראלי.
ביוגרפיה.
עודד שוב נולד וגדל במושב גני עם. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב (1998), ולמד לתואר שני מ-2004 בקונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו . תלמידם של יהודה שרייר, יוסי ירושלמי, ומאסטרו וולפגנג לנדלה באקדמיה למוסיקה שבקאסל בגרמניה.
קריירה מוזיקלית.
שוב מופיע בקונצרטים, ברסיטלים ובמופעים כסולן ובמסגרת הרכבים שונים. הוא ניגן כסולן עם התזמורת הקאמרית הישראלית בביצוע ה"פנטזיה לבן אצולה" של רודריגו בניצוחו של ירון גוטפריד בפסטיבל הגיטרה בתל אביב, ובביצוע "קונסיירטו דה ארנחואס" של רודריגו במסגרת פסטיבל אילת למוזיקה קאמרית. ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית; התזמורת הסימפונית ירושלים; האופרה הישראלית החדשה; מקהלת קולגיום תל אביב עם המנצח ישי שטקלר; האנסמבל הקולי החדש עם יובל בן עוזר; רביעיית כרמל, ועוד.
שוב הוא חבר קבוע בהרכב לביצוע מוזיקה חדישה "מודאליוס" עם הזמרת אתי בן-זקן והמלחין איתן שטיינברג.
הוא הופיע עם המוזיקאים רבים, ביניהם החלילנים מיכאל מלצר, שריג סלע וענבר סולומון; הצ'לנים עירא גבעול, דנה וקסמן ואורית מסר; הכנר עופר פלק, הוויולנית רונה שוב תוויאור, נגן הקונטרבס טל פדר, נגן כלי ההקשה אמנון יואל, ונגנית הקלרינט אורית אורבך. שוב משתף פעולה גם עם גיטריסטים אחרים. הוא ניגן בדואו גיטרות עם יורם זרביב, הופיע עם הגיטריסט חנן פיינשטיין בשידור חי בתוכנית "צעירים במרכז" בקול המוסיקה, ובדואו עם הגיטריסט יהודה שרייר בתוכנית הטלוויזיה "שיחה בעשר אצבעות" של אריה ורדי. עוד הוא ניגן עם רביעיית "דינמיקה" ונגן המנדולינה שמואל אלבז והזמרות ברכה קול ואורית שילוח.
שוב מרבה להופיע עם זמרות, ביניהן שרון רוסטורף-זמיר, ברכה קול, יסמין נבות, סיון רותם, והדס פארן.
בין המלחינים שאיתם עבד נכללים אהרון חרל"פ, דלית רייך, יואב קלי, ויוסף ברדנשווילי. חלקם אף הקדישו לו יצירות.
עיבודים.
שוב הוסיף לרפרטואר הגיטרה עיבודים רבים ליצירותיהם של מלחינים קלאסיים כמו שוברט, מנדלסון, דבוז'ק, רוול, פורה, ביזה, סן-סנס, באך, פרסל, הנדל, דה פאייה, לורקה, סרסטה וברטוק. לצד אלה הוא עיבד גם יצירות של מלחינים מתחומים אחרים כמו ז'אק ברל, מרסדס סוסה, קרלוס גרדל, אנדרו לויד וובר וגם רומנסות רוסיות, שירי לדינו, מוזיקה ישראלית ועוד.
פרסים ומענקים.
שוב זכה במקום השני בתחרות הבינלאומית לגיטרה בוולוס – יוון (1996), ובמקום הראשון בתחרות הגיטרה הראשונה לזכרה של אריאן אלדור-ירושלמי באקדמיה למוסיקה בירושלים (1999).
זוכה מלגות קרן שרת במשך 12 שנים ברציפות.
איגנסיו אנאיה
איגנסיו "נאצ'ו" אנאיה גרסיה (בספרדית: Ignacio "Nacho" Anaya Garcia; 15 באוגוסט 1895 – 9 בנובמבר 1975) הוא מלצר מקסיקני אשר על פי ההערכות אחראי על המצאת הנאצ'וס.
ביוגרפיה.
אנאיה נולד ב-15 באוגוסט 1895 במנואל בנאווידס, עיירה קטנה במקסיקו הממוקמת על גבול ארצות הברית.
הוא עבד במסעדת "El Moderno" שבעיר פיידרס נגראס שבמדינת קואווילה שבמקסיקו.
באזור שנת 1943 הוא החל להגיש במסעדה טורטייה מטוגנת מקופלת בצורת משולש כשעליה גבינה מותכת וחלפניו, כשהוא קורא לטורטייה הזו "Nachos Especiales".
לאחר שהמאכל הפך לפופולרי, אנאיה היגר לארצות הברית ופתח מסעדת נאצ'וס בשם "Nacho's Restaurant" בעיר איגל פס בטקסס. מלבד נאצ'וס, תפריט המסעדה כלל גם סטייקים, "Carne a la tampiqueña" , אנצ'ילדות ועוד.