דרייפוס היא היסטוריונית המתמחה בתקופת השואה במזרח אירופה ובהיסטוריה הפולנית של המאה ה-20 בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 הוענקה לדרייפוס "מלגת תוכנית מנדל" (Mandel Scholars Program) מטעם "מרכז מנדל סכוליון" בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 2010 עומדת בראש המרכז לחקר תולדות השואה בפולין במכון הבינלאומי לחקר השואה של יד ושם.
משנת 2016 מרכזת ומרצה דרייפוס במסגרת תוכנית "תיכון אקדמי מקוון בנושא "השואה". בקורסים אילו למדו 34,300 תלמידי תיכון מתוכם סיימו בהצלחה 8,920 תלמידים".
דרייפוס הייתה חברה במועצה האקדמית של ועדת אות המציל היהודי, אות המוענק ליהודים שהצילו יהודים אחרים בשואה תוך סיכון חייהם. האות מוענק ליהודים שחיו תחת משטר פאשיסטי או נאצי, במדינות כבושות או באזורים שבהם יהודים חיו תחת סכנה של גירוש למחנות השמדה ועבודה. נכון למאי 2018, הוענק האות ליותר מ-200 יהודים. האות מוענק על ידי המרכז העולמי של בני ברית והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה (JRJ).
ב-11 בנובמבר 2019 הוענק לדרייפוס במכון ון ליר בירושלים "פרס שזר לחקר תולדות ישראל" לספרה: "גטו ורשה – הסוף" מטעם מרכז זלמן שזר ומשרד החינוך.
מדנין (עיר)
מדנין (בערבית: مدنين) היא עיר בדרום מזרח תוניסיה, בירת מחוז מדנין. בעיר התקיימה קהילה יהודית עד שנות ה-50 של המאה ה-20.
היסטוריה.
כ-20 ק"מ צפונית מזרחית למדנין נתגלו חורבותיה של עיר קדומה בשם Gigthis , שנבנתה על ידי הפיניקים והתפתחה גם במהלך התקופה הרומית. עם כיבוש האזור במאה ה-7 על ידי המוסלמים, היא נהרסה כליל.
מדנין המודרנית הוקמה בתקופה העות'מאנית כמרכז מסחרי קטן לברברים בני השבט האורגאמה אשר ניהלו בה נקודת מסחר ואסמי תבואה. עם כינונו של השלטון הצרפתי ב-1881, הוקמה במדנין מפקדה של הממשל, עובדה שתרמה לפיתוחה העירוני. ב-1913 הוכרזה כעיר.
מדנין משמשת כמרכז מנהלי ומסחרי לתושבי העיירות בן גרדאן ותטאווין.
חלק מהסרט צולם במדנין ובסביבתה.
במלחמת העולם השנייה.
באזור מדנין נערך קרב מדנין, קרב חשוב במהלך המערכה בתוניסיה, כחלק מהמערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. במהלך הקרב, פגשו כוחותיו של ארווין רומל, שחזר מובס מקרב אל עלמיין השני, את כוחות הצבא הבריטי, ונחלו תבוסה קשה. לאחר הקרב, עזב רומל את החזית האפריקאית.
בנייה.
מדנין ההיסטורית התאפיינה בסגנון בנייה ייחודי לאזור המכונה "ע'ורפה" : בתים הבנויים מחימר וקש אשר נבנו אחד על גבי השני עד לגובה של כ-7 קומות, באופן שיוצר צורה של כעין מחילות. מבנים אלו שמשו בעיקר כמחסנים לאחסון תוצרת חקלאית, בשל העובדה שהמבנה הייחודי שלהם סייע לשמירת טמפרטורה קרירה יחסית.
יהודים.
יהודים התיישבו במדנין באמצע
המאה ה-19. הראשונים היו יהודים מג'רבה ומגאבס הסמוכות. הגירת היהודים מג'רבה למדנין התעצמה עם הפיכתה לעיר. בעקבות כך, מנהג היהודים ונוסח התפילה היה על פי מנהג יהודי ג'רבה ושאלות הלכתיות הופנו לרבני ג'רבה.
היהודים עסקו בעיקר במסחר ובמלאכה. לכן, היו מספר בתי יהודים בסמוך לשוק, מחוץ לחארה (השכונה היהודית, בדומה למלאח במרוקו). משפחות שהגיעו מאלג'יריה והיו בעלות אזרחות צרפתית מלאה, התגוררו גם ברובע האירופאי של העיר. יהודים התפרנסו גם מאספקת שירותים ומוצרים לחיילי הצבא הצרפתי שחנו בעיר, ומקשרי מסחר עם גאבס.
בראש הקהילה עמד ועד בן שלושה חברים שנבחרו על פי עושרם ומעמדם החברתי. ב־1922 הוקם לראשונה ועד בפיקוח השלטונות הצרפתיים. הקהילה גסתה מיסים על שחיטה כשרה ועל יין כשר.
הקהילה הייתה מסורתית וחייה התנהלו סביב בית הכנסת היחיד בעיר, "בית הכנסת הגדול" שנחנך ב-1920. בבית הכנסת פעל מקווה וכותאב. בקהילה פעלה גם חברה קדישא ובית עלמין יהודי נפרד.
דמוגרפיה.
הגרף שבשמאל מבטא את צמיחת האוכלוסייה היהודית בעיר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
היהודים במלחמת העולם השנייה.
בימי מלחמת העולם השנייה נדרשו יהודי מדנין (שלא היו אזרחי צרפת של וישי) לספק מזון וכלים לכוחות הגרמניים. בהפצצת בנות הברית את הכוחות הגרמנים נמלטו היהודים מן העיר. חמישה יהודים נהרגו בהפצצות. היהודים חזרו לבתיהם בפברואר 1943, ומצאו כי רוב רכושם נשדד. עם תום המלחמה שיפצו את בתיהם בסיוע ארגון הג'וינט.
פעילות ציונית.
פעילות ציונית החלה במדנין רק אחרי מלחמת העולם השנייה. בראשית שנת 1945 הגיעו אליה לראשונה שליחים של אגודת "עטרת ציון" מג'רבה, והקימו סניף מקומי. נעשו ניסיונות להקים סניפים של תנועת הצופים ובית"ר.
בסוף שנות הארבעים הגיעו שליחים של הסוכנות היהודית מארץ ישראל ושליחי עלייה מתוניס. בעקבות החלטת החלוקה של ארץ ישראל ב־1947, עברה הפעילות הציונית להתנהל במחתרת. בשנים 1950 – 1951 הורע מצב יהודי מדנין בגלל עוינות השכנים הערבים ובגלל הידרדרות במצבם הכלכלי. הוקם ארגון "הוועד להצלת הדרום" שפנה לסוכנות בבקשה להעלות לישראל את יהודי הקהילות בדרום תוניסיה. בשנים 1951 – 1952 עזבו למעלה ממחצית מהיהודים, רובם עלו לישראל ומקצתם עברו לג'רבה או לבירה תוניס. בשנת עצמאות תוניסיה (1956) עוד חיו במדנין 379 יהודים.
בנוסף, שימשה מדנין תחנת מעבר ליהודים מלוב שרצו להגיע לארץ ישראל. בין 1947 ל־1952 עלו 500 יהודים מלוב דרך מדנין בעזרת בני משפחת מאזוז המקומית, שהיו בעלי קשרים טובים עם הצרפתים.
רבני העיר.
מדנין נמצאה תחת סמכותה הרוחנית של קהילת ג'רבה, ולכן רבני העיר היו יוצאי ג'רבה ובוגרי ישיבותיה. את השאלות ההלכתיות הפנו בדרך כלל ללכצי ג'רבה.
מבין רבני מדנין הנודעים:
פראג'י עלוש
הרב פראג'י עלוש (ה'תרי"ד, 1854 - י"ט בכסלו ה'תרפ"א, 1921) היה רב, דיין וראש ישיבה תוניסאי, שכיהן כרבה של העיר גאבס וכאב בית הדין שלה.
תולדות חייו.
נולד בגאבס לאליהו וורדאנה. כנראה היה תלמידו של הרב אברהם עלוש, אב בית דין גאבס (בעל "ברית ותורה") ואצל רבי כלפאני הכהן (בעל "כרם חמדה"). לאחר גמר לימודיו התורניים, החל לעסוק בחייטות, תוך שהוא ממשיך לעסוק בתורה, ודורש בבית הכנסת בשבתות. לאחר פטירת הרב דוד הכהן, רבה של גאבס, התמנה לדיין ומו"ץ בעיר, והחל ללמד בישיבתו של ר' דוד. בשנת ה'תרס"ג (1903) מונה לאב בית דין בגאבס.
נפטר בי"ט בכסלו ה'תרפ"א (1921) ונקבר בגאבס. בשנת ה'תשל"ז (1973) הועלו עצמותיו ארצה לחלקת הרבנים בבית העלמין הישן בבאר שבע, סמוך לתלמידו הרב יוסף סוסו הכהן.
התכתב בהלכה עם גדולי חכמי תוניסיה, בהם הרב ישראל זיתון, הרב משה שתרוג, הרב נסים ביתאן ועוד.
לריסה רובלסקאיה
לריסה רובלסקאיה (ברוסית: Лариса Рубальская; נולדה ב-24 בספטמבר 1945 במוסקבה) היא משוררת סובייטית-רוסית ממוצא יהודי.
קורות חיים.
לריסה רובלסקאיה נולדה במוסקבה למשפחת יהודית. אביה היה יליד וצ'וראישה והאם עם שורשים מפולין.
לאחר סיום לימודי בית הספר היא למדה במכון למורים וקיבלה תואר בשפה הרוסית. זמן קצר לאחר מזה היא קיבלה הסמכה כמתרגמת מיפנית. במשך שנים היא עבדה כמתרגמת בנציגויות של עיתונים וחברות טלוויזיה יפניות במוסקבה.
בשנת 1983 לריסה רובלסקאיה החלה לפרסם את שיריה. בסך הכל היא כתבה מעל ל-600 שירים. הם בוצעו על ידי זמרים רוסים רבים - אלה פוגצ'ובה, פיליפ קירקורוב, יוסיף קובזון, אלכסנדר מלינין, מיכאיל בויארסקי. זאת תוך שיתוף פעולה עם מלחינים פופולריים רוסים כמו ויאצ'סלב דוברינין, דוד טוכמנוב ונוספים.
בשנת 1984 היא זכתה לראשונה בפסטיבל "שיר השנה" בהמשך היא זכתה מספר רב פעמים בפסטיבל זה.
היא מופיעה באופן קבוע בתוכניות שונות בטלוויזיה רוסית.
רוני לנג
רוני לנג (נולד בשנת 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בין היתר בהפועל פתח תקווה, הפועל רמת גן ובנבחרת ישראל בכדורסל.
ביוגרפיה.
לנג החל את הקריירה הבוגרת בעונת 1970/1971, בגיל 16 בהפועל פתח תקווה, כאשר רשם הופעה אחת בקבוצה עת הופיעה לראשונה בליגה הבכירה. בתום העונה נשרה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום האחרון עם מאזן של 2 ניצחונות בלבד מ-22 משחקים. לאחר ארבע עונות הליגה השנייה, חזרה הקבוצה בעונת 1975/1976 לליגה הראשונה. הקבוצה סיימה במקום ה-7, עם מאזן של 10 ניצחונות ו-14 הפסדים. בעונה שלאחר מכן, לא שרדה את תחילת העונה, וביטלה את השתתפותה בליגה, ובתוך כך עזב לנג את הקבוצה. לנג הוא מלך הסלים של הפועל פתח תקווה בליגה הראשונה בכל הזמנים עם 395 נקודות.
בעונת 1976/1977 עבר לנג להפועל רמת גן ושיחק שם שתי עונות. בעונה הראשונה סיימה הקבוצה במקום השני בליגה עם מאזן: 3:17, כאשר ניצחה את מכבי תל אביב 76:81. לנג קלע בממוצע של 17.1 נקודות. בעונתו השנייה שוב סיימה הקבוצה במקום השני בליגה עם מאזן: 4:18, כשגם בעונה זו ניצחה את מכבי תל אביב 87:81. בעונה זו קלע לנג בממוצע של 12.1 נקודות למשחק.
בתום העונה עבר לשחק בהפועל שער הנגב ששיחקה בליגה הנמוכות, ושיחק בה עד שנת 1987.
בשנת 1977 הוזמן לנג לנבחרת ישראל על ידי מאמן הנבחרת רלף קליין ורשם 6 הופעות.
אשתו היא שרה עזריה לנג, כדורסלנית עבר בנבחרת ישראל בכדורסל נשים.
המטבח הקוריאני
המטבח הקוריאני מבוסס ברובו על אורז, ירקות ובשר. ארוחה קוריאנית טיפוסית יכולה לכלול בין שתיים לשלוש מנות. קימצ'י מוגש כמעט בכל ארוחה. מרכיבים נפוצים נוספים במטבח הקוריאני כוללים שמן שומשום, דו-ג'אנג (מחית שעועית מותססת), רוטב סויה, מלח, שום, ג'ינג'ר, גוצ'וקארו (פתיתי פלפל חריף), גוצ'וג'אנג (מחית פלפל חריף מותססת) וכרוב נאפה.