הקרע שנתגלע במהלך השביתה בין הרופאים המתמחים ובין הר"י לא התאחה עם חתימת ההסכם (שחל גם על המתמחים, משום שהר"י היא הארגון היציג שלהם). המתמחים הביעו התנגדות להסכם שנחתם, נקטו צעדי מחאה נגדו, ולא משכו חזרה את מכתבי ההתפטרות שלהם. ב-4 בספטמבר, יום כניסתה לתוקף של התפטרות של 1,067 מתמחים, פסק בית הדין הארצי לעבודה שההתפטרות בטלה, משום שהיא צעד ארגוני בלתי חוקי, וקרא למתמחים לשוב לעבודה סדירה. המתמחים צייתו לפסק הדין, אך בעקבותיו הגישו בהדרגה 812 מתמחים מכתבי התפטרות אישיים, כדי שהתפטרותם לא תבוטל על ידי בית הדין.
ב-3 באוקטובר, עם התקרב מועד כניסתם לתוקף של מכתבי ההתפטרות, הושגה הסכמה, בדיון בבית הדין הארצי לעבודה, לדחות ביומיים את כניסתם לתוקף של מכתבי ההתפטרות, ולנצל זמן זה לדיונים בין הצדדים למציאת מוצא מהמשבר.
ב-10 באוקטובר, במקביל לדיונים בין המתמחים לאוצר, נכנסה לתוקף התפטרותם של מאות מתמחים, ואלה לא הגיעו לעבודתם, צעד שגרם לשיבוש פעילותם של בתי החולים. כעבור יומיים פסק בית הדין הארצי לעבודה שגם התפטרות זו אינה צעד אישי אלא צעד ארגוני בלתי חוקי, והורה למאות המתפטרים לשוב לעבודתם. ב-17 באוקטובר עתרו המתמחים לבג"ץ בבקשה לבטל את צווי המניעה שהוצאו נגדם. ב-15 בנובמבר נעדרו מאות מתמחים מעבודתם, ויותר מ-200 רופאים מומחים, ובהם מנהלי מחלקות, הגישו גם הם את התפטרותם. ב-17 בנובמבר, בדיון בבג"ץ, דחתה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, את בקשת המתמחים לבטל את צווי המניעה שהוצאו נגדם. היא דרשה מהם לשוב להידברות עם נציגי משרד האוצר, ואם לא כן יימשך ההליך בעניינם שבו הם נאשמים בביזיון בית המשפט. בהמשך אותו חודש מונה פרופ' שלמה מור-יוסף כיועץ לסגן שר הבריאות לענייני משבר הרופאים (צעד שפורש כהדחתו של מנכ"ל המשרד, רוני גמזו, מניהול המשבר), והפרופסורים יצחק זמיר ומרדכי מירוני מונו למגשרים בסכסוך. יו"ר הר"י, ד"ר לאוניד אידלמן, תקף את המתמחים ותומכיהם, וטען שהם חותרים להרס הרפואה הציבורית.
ב-7 בדצמבר 2011 הגיע המשבר לסיומו, עם חתימה על הסכם בין הרופאים המתמחים למשרד האוצר, שבו הובטחו למתמחים הטבות אחדות, ובהן מענק של 60,000 ש"ח לכל רופא מתמחה עד סוף תקופת ההתמחות והבטחה לבחון מחדש את ההסכם הקיבוצי לאחר שלוש שנים.
העסקתם של רופאים במשמרות של 26 שעות ברצף.
במסגרת פסק הדין בעתירות שהוגשו לבג"ץ במהלך השביתה, הפנו שופטי בג"ץ את העותרים בבג"ץ 8382/11 ד"ר דניאל לנצברג ואח' נ' בית הדין הארצי לעבודה ואח', להמשך ברור טענותיהם נגד העסקתם של רופאים מתמחים במשמרות של 26 שעות ברצף בבית הדין לעבודה.
בעקבות כך, בינואר 2012 הוגשה לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב תביעה, במסגרתה טוענים שישה רופאים מתמחים וסטודנט לרפואה, כי העסקתם של רופאים מתמחים בבתי החולים הציבוריים בישראל במשמרות של 26 שעות ברצף ללא שינה, היא בלתי חוקתית, מקימה סכנה לפונים לבתי החולים הציבוריים בישראל וסותרת את הוראותיו של חוק שעות עבודה ומנוחה (ס"ע 54860-01-12 ואח' ד"ר דניאל לנצברג נ' מדינת ישראל).
בדצמבר 2012, לאחר הגשתה של התביעה, וכשנה לאחר תום השביתה הסדיר שר התעשייה, המסחר והתעסוקה את שעות העבודה החריגות של הרופאים, ובפרט את מספר התורניות ומשך התורנויות שבהן ניתן להעסיק רופאים. היתר זה, המאפשר העסקתם של רופאים מתמחים במשמרות של 26 שעות ברצף נועד, בין היתר, להתמודד עם הטענות המועלות בתביעה. ביולי 2014 פסל בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב את ההיתר, ואסר על העסקת רופאים במתכונת זו.
קישורים חיצוניים.
פרשנות:
מסת צדק
מסת צדק (באנגלית גם MJ או MJUP), היא יחידת מסה השווה למסה הכוללת של כוכב הלכת צדק ( ק"ג או 317.83 מסות כדור הארץ). 'מסת צדק' מהווה יחידת מידה לתיאור מסות של ענקים גזיים, כוכבי לכת חוץ-שמשיים וננסים חומים.
עד לשיגור טלסקופ החלל קפלר רוב כוכבי הלכת שנצפו מחוץ למערכת השמש הם בעלי מסת צדק אחת או יותר. הסיבה לכך היא שקל יותר באופן משמעותי למצוא גופים בעלי מסת צדק. כוכב לכת בעל מסת צדק במרחק הקפה של יחידה אסטרונומית מכוכב דמוי שמש, גורם לשינוי משרעת בכוכב האם של 28 מ'/שנייה, שניתנת לזיהוי באמצעות הטכנולוגיה הנוכחית. כוכבי הלכת הקלים ביותר לזיהוי באמצעות מדידת מהירות רדיאלית הם בעלי מסה גבוהה ומסלולים קרובים לכוכב שלהם. עובדה זו מייצרת 'הטיית בחירה' לטובת כוכבי לכת בעלי מסת צדק. כמו כן, לכוכב לכת עם מסת צדק או יותר יש סיכוי גבוה יותר להיות מזוהה באמצעים אחרים, כגון ליקוי או מיקרו עידוש כבידתי.
גוף בעל מסת צדק יכול להיות בעל ממדים שונים. לדוגמה, לכוכב לכת שמסתו מסת צדק אך הרכבו דמוי ארץ יהיה רדיוס השווה לבערך חצי רדיוס צדק. בדומה לכך לצדק חם שמסתובב במסלול קרוב סביב כוכב יכול להיות רדיוס גדול יותר. מצד שני, הרדיוס של ננס חום (שמסתו נעה בין 13 ל-75 מסות צדק) דומה מאוד לשל צדק (כ-10%- 15% יותר).
המסה המינימלית התאורטית שכוכב יכול לקיים בה היתוך של מימן (1H) בליבה, מוערכת בכ-75 מסות צדק, אם כי היתוך של דאוטריום (2H) יכול להתרחש אצל ננסים חומים במסה נמוכה של כ-13 מסות צדק.
במערכת השמש, המסות של כוכבי הלכת החיצוניים יכולים להימדד במסות צדק.
ניתן להמיר מסת צדק אחת ביחידות דומות:
ברברה מרקס האברד
ברברה מרקס האברד (באנגלית: Barbara Marx Hubbard; 22 בדצמבר 1929 - 10 באפריל 2019) הייתה סופרת יהודיה אמריקאית, שנודעה ברעיונותיה העתידניים מנוע האחוד ("The Synergy Engine") והלידה של האנושות ("The ‘birthing’ of society").
האברד נולדה בבית יהודי אגנוסטי. אביה היה יצרן הצעצועים המפורסם לואיס מרקס (Louis Marx).
בשנת 1952 הוזמנה האברד לבית הלבן (דרך הקשרים שהיו לאביה), ובביקור היא שאלה את הנשיא אייזנהאואר: "מה המשמעות של כל הכוח שיש לנו שהוא טוב?". מטרת השאלה הייתה לעורר מודעות לאחד הרעיונות העיקריים של ברברה – ניצול האינטליגנציה והידע הצבאיים למטרות שלום. מאז היא כתבה חמישה ספרים, והייתה המרצה העיקרית ביותר משמונים הרצאות. שימשה כנשיאת "הארגון לאבולוציית המודעות", שהיא ייסדה בשנת 1990 עם סידני לניאר. היא העבירה קורסים במודעות.
האברד הייתה מושא ספרו הביוגרפי של ניל דונלד ולש "האם של כל ההמצאות", שבו מתוארים חוויותיה הרוחניות, בהם נטען כי האברד יכלה לראות אימג'ים כביכול מהעתיד, אשר הוו את ההשראה לרעיונותיה.
נפטרה ב-10 באפריל 2019.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:העידן החדש]]
[[קטגוריה:סופרות אמריקאיות]]
[[קטגוריה:סופרים אמריקאים]]
[[קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1929]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929]]
[[קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2019]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019]]
הגביע הצרפתי
הגביע הצרפתי (בצרפתית: Coupe de France) הוא מפעל כדורגל צרפתי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1917 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית.
הגביע נקרא גם "גביע שארל סימון" על שמו של הכדורגלן הצרפתי שארל סימון שנהרג במלחמת העולם הראשונה. בגביע מתחרות כל קבוצות הכדורגל הרשומות בצרפת, וכן קבוצות ממחוזות צרפת מעבר לים, כמו מרטיניק וגיאנה הצרפתית. בטורניר הגביע של עונת השתתפו 7,656 קבוצות.
גמר הגביע נערך מדי שנה באצטדיון סטאד דה פראנס בפריז, והמנצחת מעפילה אוטומטית לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית. כמו כן, היא זוכה להשתתף בסופר קאפ הצרפתי בעונה שלאחר מכן.
מחזיקת הגביע הנוכחי (2022) היא נאנט שגברה בגמר על ניס בתוצאה 1–0.
בינואר 2019 נחתם הסכם חסות מול Konami.
היסטוריה.
הגביע הצרפתי נוסד ב-15 בינואר 1917 על ידי ה-CFI (הוועדה האינטרפדרלית הצרפתית), אחד הארגונים המקוריים מהם הורכבה התאחדות הכדורגל, בדחיפתו של המזכיר הכללי של הארגון הנרי דלוניי, והוכרז כמפעל פתוח לכל הקבוצות, מקצועיות וחובבניות (על אף שאז עוד לא נוסד הכדורגל המקצועני בצרפת). המועדונים הגדולים בצרפת התנגדו תחילה לרעיון השתתפותן של כלל הקבוצות, ותמכו במודל הדומה לגביע ה-FA באנגליה, שהיה מוגבל אז לקבוצות הבכירות בלבד. דרישות הסף הנמוכות להשתתפות הובילו לכך שהטורניר הראשון הכיל 48 קבוצות. עד ל-1948, המספר גדל ל-1,000 קבוצות, וכיום הוא מונה מספר של מעל 8,000 קבוצות שונות. המספר העולה של הקבוצות הביא את ההתאחדות להוסיף שלבי מוקדמות, החל מעונת . כיום, הטורניר מכיל מספר משתנה של סיבובי מוקדמות אזוריים, בין 8-10 סיבובים בהתאם לאזור.
הזוכה הראשונה בגביע הייתה אולימפיק פנטאן (כיום: אולימפיק פריז), שניצחה במשחק הגמר את פ.צ. ליון בתוצאה 3–0 לעיני כ-2,000 צופים.
הקבוצות הגדולות בצרפת הוסיפו להביע את חוסר שביעות רצונן מהעדיפות שמקבלות הקבוצות הקטנות, כשעיקר הביקורת הייתה עקב סוגיית אירוח המשחקים. חוקי המפעל קובעים כי בהגרלת המשחקים, הקבוצה המוגרלת ראשונה למשחק היא הקבוצה הזוכה באירוח, אך החוקה גם מציינת כי אם הקבוצה שהוגרלה שנייה ואמורה להתארח ממוקמת שתי ליגות לפחות מתחת לקבוצה שהוגרלה ראשונה, זכויות האירוח עוברות אליה. הקבוצות הגדולות מתלוננות כי עקב מחסור במשאבים, הקבוצות הקטנות מארחות במתקנים קטנים ולא ראויים. כתוצאה מחילוקי הדעות, החליטה הליגה לכדורגל מקצועני, הגוף המנהל את שתי הליגות הבכירות, להקים מפעל נוסף ועצמאי, גביע הליגה הצרפתית. המפעל נוסד בשנת 1994.
לאחרונה, הקבוצות הקטנות החלו להעתיק את משחקיהן לאצטדיונים ראויים יותר מאשר מגרשן הביתי, וזאת בין היתר עקב הרצון להכנסה גבוהה יותר ממכירת כרטיסים.