יכול להיווצר מצב שבו שכיר מפוטר מעבודתו, ממשיך לשלם את הפרמיה החודשית שהייתה ערב סיום העסקתו, אבל מוצא את עצמו לאחר מספר חודשים עם זכאות לפיצוי מופחת בלבד עקב צורת חישוב זו.
חברות הביטוח מוכנות להמשיך ולבטח שכר מינימום גם לאדם חסר הכנסה (עקרת בית / מובטל) ובלבד שהגדרת המקרה תהיה "ריתוק לבית".
שחרור מתשלום פרמיה.
סעיף זה אומר שבמקרה ביטוח תשלם החברה, מעבר לתגמול החודשי שמהווה חלף הכנסה, תשלום חודשי נוסף, שמהווה את הפרמיה החודשית שאמורה הייתה להיות משולמת בעבור הכיסוי הביטוחי.
כאשר מדובר בתוכנית לביטוח אובדן כושר עבודה שעומדת בפני עצמה, ללא כיסויים נוספים, חברת הביטוח משחררת את המבוטח מחובתו לשלם את הפרמיה החודשית לכיסוי הביטוחי וזאת כל עוד מקרה הביטוח מזכה את המבוטח בתגמולי ביטוח. כאשר מדובר בתוכנית ביטוח המקושרת לכיסויים ביטוחיים אחרים (למשל ביטוח חיים), תשחרר חברת הביטוח את המבוטח מהתחייבותו לשלם את הפרמיה החודשית בעבור כל הכיסוי הביטוחי שקיים בתוכנית.
כאשר מדובר בתוכנית ביטוח המקושרת לחיסכון הפנסיוני, במקרה ביטוח תשחרר חברת הביטוח את המבוטח להמשיך ולשלם את הפרמיה ולמעשה תמשיך את החיסכון במקום העובד והמעביד. במקרה כזה החיסכון הפנסיוני ימשיך להצטבר לעובד כאילו הוא עדיין עובד והמעסיק ממשיך בהפקדות חודשית. כך, כאשר יגיע המבוטח לגיל פרישה, ותגמולי הביטוח יפסיקו להיות משולמים לו, תעמוד לרשותו התוכנית הפנסיונית לצורך תשלומי פנסיית זקנה כאילו עבד וחסך כל השנים.
רגולציה בישראל.
על פי הנחיות המפקח על הביטוח חייב ביטוח למקרה אובדן כושר עבודה להיות משולם עד גיל 60 לפחות. כל תשלום אחר, לתקופה קצובה של חודשים או שנים (פיצוי ל-36 חודשים או ל-60 חודשים וכדומה), שאינו מבטיח תשלום עד גיל 60 לפחות, אינו מוגדר כביטוח אובדן כושר עבודה.
מיסוי.
סעיף 32(14) לפקודת מס הכנסה קובע כללים לפיהם פרמיה לביטוח מפני אובדן כושר עבודה, הנרכשת בשל הכנסת עבודה, כשכיר או כעצמאי, תוכר כהוצאה מותרת בניכוי.
סעיף 3(א) לפקודת מס הכנסה קובע כי סכום המשולם למבוטח בגין ביטוח מפני אובדן כושר עבודה הוא בגדר הכנסה החייבת במס הכנסה, וסעיף 9א לפקודה קובע כי להכנסה זו יינתן פטור ממס בדומה לזה הניתן לקצבה.
אובדן כושר עבודה
שווי משקל
קבוע קצב התגובה
Por una cabeza
"Por una cabeza", בספרדית: "בשל ראש (של סוס)", הוא שיר טנגו שהולחן על ידי קרלוס גרדל עם מילים מאת אלפרדו לה פרה. מילות השיר מדברות על מהמר במרוצי סוסים המשווה את התמכרותו לסוסים לאהבתו לנשים.
המנגינה בוצעה על ידי תזמורות טנגו רבות, ויותר לאחרונה בסרטים ובסדרות טלוויזיה, בין השאר משום שבשנות ה-80 של המאה העשרים פגו זכויות היוצרים על השיר, אחרי שחלפו חמישים שנים ממותם של היוצרים. סצנות טנגו אשר בהן מושמעת המנגינה הופיעו בין היתר בסדרות ניפ/טאק, ובית הנייר ובסרטים ניחוח אישה, רשימת שינדלר ושקרים אמיתיים.
שפיכה
שפיכה (בסלנג: גמירה) היא פליטה של נוזל זרע וזרע מהפין. על פי רוב השפיכה מתרחשת כתוצאה מקיום יחסי מין או אוננות ומלווה באורגזמה. שפיכה עשויה גם להתרחש באופן ספונטני במהלך השינה במקרים של קרי לילה. במהלך שפיכה ממוצעת נפלטים 5-1.5 מיליליטר של נוזל זרע עם כ-300 עד 500 מיליון תאי זרע.
שלבים.
לשפיכה ישנם שני שלבים: שיגור ופליטה. שלב השיגור נחשב לנקודת האל חזור, שממנו לא ניתן לעצור את השפיכה. בשלב השיגור תאי הזרע עוברים מהאשכים דרך צינורות הזרע, ומתערבבים בנוזלים מבלוטות קאופר, בלוטת הערמונית ושלפוחית הזרע יוצרות יחד את נוזל הזרע. בשלב הפליטה, המהווה את האורגזמה הגברית, נפלט נוזל הזרע דרך צינור השופכה, בסדרה של התכווצויות מחזוריות הולכות ומתקצרות של בלוטת הערמונית והשרירים המקיפים אותה. הפליטה אורכת בממוצע כ-17 שניות, אך עשויה להיות קצרה יותר או אף להגיע למספר דקות. על שלב השיגור שולטת מערכת העצבים הסימפטטית, בעוד שלב הפליטה נשלט על ידי רפלקס שמקורו בעמוד השדרה באזור S2-4, הממוקם מתחת למותניים.
לעיתים מתרחשת שפיכה מוקדמת, שהיא תופעה של העדר שליטה במועד השפיכה, ונחשבת לעיתים קרובות כליקוי בתפקוד המיני אצל גברים.
גילבון
חווייר סולאנה
סוול
סוול (Sewell) הייתה עיירת כורים במחוז או'היגינס בצ'ילה, כ-85 ק"מ דרומית-מזרחית לסנטיאגו דה צ'ילה, בגובה של 2,300 מטרים מעל פני הים, במורדות הרי האנדים. העיירה הוקמה ב-1905 והגיעה לשיאה ב-1960, כשמספר תושביה עמד על כ-15,000. היא ננטשה מיושביה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 ביוזמת ממשלת צ'ילה, ואחרון תושביה עזב אותה ב-1980.
ב-1998 הכריזה ממשלת צ'ילה על סוול כאתר לאומי, וב-2006 הכריז עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
הימצאות נחושת באזור אֶל טֶנְיֶינְטֶה הייתה ידועה גם בתקופה הטרום-קולומביאנית, ולאחר הגעת הספרדים, החלו אף הם לכרות נחושת, אם כי הכרייה דעכה לקראת המאה ה-17. ב-1897 נערך סקר, שממצאיו העידו על פוטנציאל למציאת מרבצים גדולים של נחושת. מאחר שלבעלי הקרקע לא היו האמצעים להשקיע את המשאבים הדרושים לשם מימוש הפוטנציאל, הם יצרו קשר עם המהנדס האמריקני ויליאם בריידן.
בריידן צירף למיזם את חברת אסארקו (החברה האמריקנית להתכה וזיקוק) ואת היזם בארטון סיוול, ויחד הקימו את חברת בריידן קופר. ב-1905 הוחל בהקמת התשתיות - נסלל כביש לבירת המחוז רנקגואה, והובא ציוד למכרה. באותה שנה גם הוקמו בתיה הראשונים של העיירה, ובתחילה שוכנו בה אלף תושבים, שכללו עובדים ובני משפחותיהם. אף שלא כל התשתיות הוקמו, הכרייה החלה כבר ב-1905. במהלך 1906 הוקמו המתקנים למיון העפרה, מעלית וגנרטור. מיתון בארצות הברית הביא לירידה בהיקף הפעילות החל מ-1909, וב-1915 השתלטה על הבעלות בחברה משפחת גוגנהיים. באותה שנה גם ניתן לעיירה שמה, על שם בארטון סיוול.
ב-1945 אירע אסון במקום, כש-355 כורים נחנקו למוות מעשן, לאחר שפרצה אש במכרות. הטרגדיה הובילה לדיון ציבורי בצ'ילה בסוגיית אמצעי הבטיחות הננקטים במקומות עבודה, ומידת הביקורת שמפעילה הממשלה על חברות פרטיות הפועלות בתחומי המדינה. חברת בריידן קופר, מצידה, הקימה מחלקה חדשה לבטיחות.
ממשלת צ'ילה הלאימה בהדרגה את המכרות. ב-1967 החזיקה ב-51% מהבעלות בה, וב-1971 החזיקה בבעלות מלאה. באותה העת התקבלה ההחלטה להעביר את מגורי העובדים למקום אחר, נמוך יותר, שבו תנאי המחיה יהיו טובים יותר. בהדרגה עזבו את סוול התושבים, בעיקר לרנקגואה, והאחרון שבהם עזב אותה ב-1980.
חלק מבתי המגורים נהרסו, ואחרים שימשו כמגורים ארעיים. הרס הבתים הופסק בסוף שנות ה-80, וב-1998 אף הכריזה ממשלת צ'ילה על סוול כאתר לאומי. ב-1999 הוחל בשיפוץ מבנים בעיירה, במטרה להכשירה כאתר תיירות, ובין היתר הוקם בה מוזיאון. כמה מהמבנים התעשייתיים בעיירה המשיכו לפעול גם לאחר מכן, והמפעל בו מוינו העפרות שנכרו פעל עד 2006. הכרייה באל טנייטה נמשכת, ובשנת 2006 נכרו בה שלושה אחוזים מהנחושת בעולם.
מבנה העיירה והמבנים בה.
העיירה נבנתה על צלע הר. רחובותיה הם למעשה מערכת של שבילים וגרמי מדרגות, הבנויים סביב גרם מדרגות מרכזי המוליך מתחנת הרכבת, והם אינם מיועדים לתנועת כלי רכב.
ככלל, נבנו בתי המגורים בצד הפונה לכיוון מערב, והמבנים התעשייתיים בצד הפונה לכיוון דרום. זאת משום שהצד המערבי הוא שטוף שמש ומועד פחות למפולות שלגים. הבתים נבנו מעץ, בסגנון המאפיין את ארצות הברית. עד שנות ה-40, תכנון העיר בוצע בארצות הברית עצמה, ואף העץ לבנייה יובא ממנה.
בתי המגורים היו משלוש קטגוריות, בהתאם למבנה ההיררכי של החברה: המנהלים (בעיקר אמריקאים), המפקחים והפועלים. רוב בתי המגורים שעדיין עומדים על תילם הם הבתים מהקטגוריה השנייה, של המפקחים. בתים אלה בני 3 עד 5 קומות ובשטח של 60 עד 82 מ"ר. בתי הפועלים נבנו בשולי העיר, בגובה של 4 או 5 קומות, והיו משני סוגים: בתים למשפחות, ובתים לרווקים, שכללו חדרים משותפים עם מיטות קומתיים. בתי המנהלים נהרסו כולם.
ממערב לעיר שכנה תחנת הרכבת, ובסמוך לה בית החולים, בית ספר לתעשייה שהוקם ב-1936, מועדון, קולנוע ותיאטרון. דרומית לעיר הוקמה ב-1927 כנסייה קטנה.
ביטוח מפני אבדן כושר עבודה
בית הספר לקציני ים בצ'יוטויקיה
צינור השופכה
שיבולת-שועל תרבותית
צפיפות עצם
הפארק הלאומי ווד באפלו
הפארק הלאומי ווד באפאלו (באנגלית: Wood Buffalo National Park) הוא הפארק הלאומי הגדול בקנדה ומשתרע על פני 44,807 קמ"ר. הפארק נמצא בצפון מזרח אלברטה ובדרום הטריטוריות הצפון מערביות. הפארק הוקם ב-1922 במטרה לשמור על העדר הגדול בעולם של ביזון היערות, שאוכלוסייתו נאמדת כיום ביותר מ-5,000 פרטים. הפארק משמש גם כאתר הקינון היחיד של העגור האמריקאי, המצוי בסכנת הכחדה.
הנקודה הנמוכה ביותר של הפארק נמצאת בנהר הבאפלו הקטן בגובה של 183 מטר, ואילו הנקודה הגבוהה ביותר היא בהרי הקאריבו ברום של 945 מטר. מטה הפארק נמצא בפורט סמית', ומשרד נוסף של הפארק נמצא בפורט צ'יפויאן, אלברטה. בפארק נמצאת דלתה של מים מתוקים מן הגדולות בעולם הנוצרת על ידי הנהר פיס (נהר) (Peace River), הנהר אתבסקה (Athabasca River) והנהר סלב (Slave River). הפארק ידוע גם בשל בולעני הקרסט שבו הנמצאים בצד של הטריטוריה הצפון מערבית. הפארק נמצא צפונה מחולות הזפת של אלברטה.