מקובל לראות את שר החוץ של מדינה כראש הדיפלומטים שלה, כאשר משרד החוץ אחראי על הדיפלומטים ונציגויות המדינה בארצות שונות.
טרמינולוגיה ומעמד בינלאומי.
השימוש בשליח דיפלומטי לייצוג בין מדינות החל כבר במאה ה-15 באיטליה. אולם המונחים "דיפלומט" ו"דיפלומטיה" הופיעו רק במהלך המהפכה הצרפתית. המונח מגיע מהמילה דיפלומה (תעודה), הניתנת לשליח ממדינתו לשם ייצוגה.
מעמדו הבינלאומי של הדיפלומט קבוע באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים, המעגנת ומסדירה את זכויות וחסינויות הדיפלומט. בין היתר, האמנה קובעת כי המדינה השולחת חייבת לקבל הסכמה מראש (Agrement) למינוי ראש משלחת דיפלומטית במדינת היעד, והמדינה המקבלת יכולה לסרב לקבל בקשה זו. כמו כן, לשם הגנה על הדיפלומט מוענקת לו חסינות דיפלומטית, ולזיהויו הוא מצויד בדרכון דיפלומטי. החסינות הדיפלומטית מגינה על הדיפלומט מפני רדיפה משפטית או כל רדיפה אחרת מטעם המדינה המארחת. הרעיון בבסיס חסינות זו הוא שאין טעם בפגיעה בשליח הנושא את דבר הריבון.
הכשרה דיפלומטית בישראל.
בישראל ההכשרה למשרת דיפלומט נעשית על ידי משרד החוץ, כאשר בתחילת דרכם דיפלומטים עוברים הכשרה מעשית דרך קורס הצוערים של משרד החוץ. בנוסף לדיפלומטים שהוכשרו בדרך זו, נעשים מינויים פוליטיים למשרות דיפלומטיות בכירות או רגישות. למשרות דיפלומטיות מסוימות מוצבים עובדים חסרי רקע דיפלומטי שאינם עובדי משרד החוץ, מסיבות הנובעות מאופי המשרה:
דיפלומטים בישראל מדורגים לפי דרג דיפלומטי, סולם דרגות, המקובל במדינות המערב:
חציון
בסטטיסטיקה, החציון (קרוי גם המאון ה-50 או האחוזון ה-50) הוא מדד מרכזי לקבוצה סדורה של נתונים חד-ממדיים. החציון מוגדר להיות ערך החוצה את הקבוצה, עם מספר שווה של ערכים מעליו ומתחתיו. למשל החציון של {8,3,1,10,2} הוא 3. כאשר מספר הנתונים אי-זוגי הגדרת החציון פשוטה, אולם כאשר הוא זוגי ההגדרה אינה חד-משמעית. נהוג לקבוע שבמקרים כאלה החציון הוא הממוצע של שני הנתונים המרכזיים.
חציון גאומטרי הוא מדד מרכזי שמוגדר גם עבור קבוצות סדורות של נתונים רב-ממדיים.
לחציון תכונות מסוימות, המשותפות עם הממוצע, אולם הם שונים מהותית בהיבטים אחרים. ההבדל המשמעותי ביניהם הוא בכך שהחציון מתעלם מגודלם של הנתונים ולוקח בחשבון רק את הסדר שלהם. כך למשל החציון של הקבוצה {1,2,5} זהה לחציון של הקבוצה {1,2,1000}, על אף שהממוצעים של שתי הקבוצות שונים מאוד. בפרט, החציון פחות רגיש לשגיאות גדולות בערכים בודדים או לערכים חריגים, אבל גם לשינויים מהותיים בהתפלגות של הזנבות.
החציון ומדדי מיקום ופיזור.
החציון הוא אחת ממספר דרכים לתמצת את הערכים הטיפוסיים המשויכים לאיברי המדגם, לכן זהו פרמטר מיקום אפשרי.
כשהחציון משמש כפרמטר מיקום בסטטיסטיקה תיאורית, ישנן מספר דרכים למדוד את השונות: הטווח, הטווח הבין-רבעוני, הממוצע של הסטייה המוחלטת והחציון של הסטייה המוחלטת.
מסיבות מעשיות, ההשוואה בין מדדי מיקום ופיזור שונים, נעשית לרוב על בסיס טיב יכולת שיעור ערכי המדגם. לחציון יש תכונות טובות בהקשר הזה. אמנם לא מיטבי לשער התפלגות של אוכלוסיית המדגם, אך התוצאה בדרך כלל טובה במידה סבירה. לדוגמה, השוואת היעילות של דרכי הערכה אפשריות, מראה כי הממוצע סטטיסטית יותר יעיל מהחציון, כאשר המידע אינו מזוהם על ידי מידע מהתפלגויות בעלות זנב משמעותי או מהתפלגויות מעורבות, אבל אחרת פחות יעיל. לעומת זאת, היעילות של החציון גדולה יותר עבור מגוון רחב של התפלגויות. ליתר דיוק, לחציון יש 64% יעילות בהשוואה לזו של ממוצע בעל שונות מינימלית (עבור מדגמים נורמליים גדולים), כלומר השונות של החציון תהיה גדולה בכ-50% משונות הממוצע.
הגדרה פורמלית.
כמדד של קבוצת נתונים, יש לחציון כמה הגדרות מקובלות שכולן שקולות אם הקבוצה כוללת מספר אי-זוגי של נתונים. במקרה זה, החציון שווה לערך המופיע במקום האמצעי לאחר סידור הנתונים. אם בקבוצה מספר זוגי של נתונים מסודרים, formula_1, כל מספר שבין formula_2 ו-formula_3 עשוי להיחשב כחציון, וכאמור נהוג לרוב לבחור את הממוצע שבין שני ערכים אלה.
כאשר מדובר בנתונים מקובצים (למשל: כמה תלמידים קיבלו ציון שבין 61 ל-70), החציון שייך לקבוצה שפחות ממחצית הנתונים מעליה, ופחות ממחצית הנתונים מתחתיה, אם יש כזו. במקרה כזה מקובל למקם את החציון כאילו הנתונים בקבוצה שאליה הוא שייך היו מתפלגים באופן אחיד, וכך מחלק החציון את ההיסטוגרמה לשתי מחציות שוות-שטח. אם לא קיימת קבוצה כנזכר למעלה, אז קיימת נקודת חיתוך בין שתי קבוצות, החוצה את הנתונים לשתי קבוצות שוות, ואז מקובל לקבוע אותה כחציון.
הגדרת החציון חלה, באופן כללי יותר, בכל מקרה שבו הנתונים סדורים באופן מלא. במקרה זה, חציון תמיד קיים (לפחות אחד) אם לכל חתך של הטווח של המשתנה המקרי (דהיינו, חלוקת הטווח לשתי קבוצות הממצות אותו ואשר כל איבר באחת גדול מכל אחד מאברי השנייה) יש לפחות קבוצה אחת המרכיבה אותו שיש לה איבר הקטן ביותר ואיבר הגדול ביותר.
חציון של משתנה מקרי.
בדומה לתוחלת, החציון מוגדר גם עבור משתנה מקרי ממשי X, בתור ערך formula_4, המקיים: גם
formula_5 וגם formula_6. האופרטור M הוא הומוגני ושומר על הזזות (כלומר, formula_7); יתרה מזו, formula_8 לכל פונקציה מונוטונית ממשית formula_9. התוחלת של סכום משתנים מקריים שווה לסכום התוחלות, ובתנאים מסוימים טענה דומה נכונה גם עבור השונות. לעומת זאת, אין קשר ברור בין החציון של סכום משתנים לבין שני החציונים.
החציון של משתנה מקרי המקבל בהסתברות formula_10 את הערך formula_11 (כאשר formula_12 והערכים formula_11 אינם בהכרח שונים), שווה לחציון של סדרת הערכים formula_14. מכיוון שכך, ניתן לראות בהגדרה לחציון של קבוצת ערכים, מקרה פרטי של ההגדרה למשתנים מקריים.
לדוגמה, החציון של התפלגות אחידה רציפה, הוא מרכז הקטע. החציון של התפלגות סימטרית, כגון ההתפלגות הנורמלית, שווה לתוחלת.
הגדרה כערך קיצון.
את הממוצע x של קבוצת מספרים formula_14 אפשר להגדיר כמספר (היחיד) שעבורו סכום הריבועים formula_16 הוא הקטן ביותר. באופן דומה, מספר הממזער את סכום הערכים המוחלטים formula_17 נקרא חציון של הקבוצה. על-פי הגדרה זו, ישנם לקבוצה בגודל זוגי אינסוף ערכי חציון אפשריים (בדרך כלל); מקורות אחדים בוחרים אחד מן הערכים האלה להיות החציון, כפי שהוצע לעיל בבחירת הממוצע של שני הערכים המרכזיים.
דיולה אנדראשי
הרוזן דיולה אנדראשי (בהונגרית: Andrássy Gyula ;3 במרץ 1823 – 18 בפברואר 1890) היה מדינאי הונגרי, ראש ממשלתה הראשון של הונגריה לאחר יצירת בשנת 1867, ושר החוץ של האימפריה האוסטרו-הונגרית. היה חבר באקדמיה ההונגרית.
ביוגרפיה.
אנדראשי היה בן למשפחת אצולה הונגרית. אביו היה ליברל אשר השתייך לאופוזיציה לשלטון בית הבסבורג, בעת שהשתייכות זו סיכנה את המחזיק בה, ואנדראשי הוכנס מגיל צעיר לעולם הפוליטי, ולמאבק הלאומי ההונגרי.
הרוזן אישטוון סצ'ני, ממנהיגי הליברליזם ההונגרי בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-19, היה הראשון שהכיר ביכולתו של אנדראשי, כאשר זה שירת, בשנת 1845, כנשיא האגודה להסדרת מי נהר הטיסה. בשנת 1846 החל אנדראשי לפרסם מאמרים בעיתון ליברלי בעריכת הרדיקל לאיוש קושוט, ובשנת 1848 היה בין המועמדים הרדיקלים שהעמידו עצמם לבחירה לדיאט ההונגרי. בשנה זו פרץ המרד ההונגרי נגד בית הבסבורג, מרד שהאוסטרים ניסו לדכא באמצעות צבאו של המצביא הקרואטי יוסיף ילצ'יץ'. אנדראשי הצטרף ללוחמים, ושירת באומץ במספר קרבות. לקראת סיום המלחמה נשלח אנדראשי לטורקיה על מנת לשכנע את הטורקים להישאר נייטרליים במלחמה זו. לאחר התמוטטות הצבא ההונגרי וכניעת ממשלת קושוט בשנת 1949, נמלט אנדראשי בתחילה ללונדון ולאחר מכן לפריז. נגד אנדראשי הוצא גזר דין מוות בהיעדרו, וצלמו אף "נתלה" בפומבי על ידי השלטונות האוסטרים ב-21 בספטמבר 1851.
אנדראשי שהה בגלות במשך כעשר שנים, כשהוא מביט מהצד בקיסרות הצרפתית השנייה שהייתה מרכז העניינים הדיפלומטי באירופה באותה תקופה, ומסיק את מסקנותיו. הוא שב מגלותו בשנת 1858, על אף שעונש המוות היה תלוי ועומד כנגדו.
אנדראשי הצטרף למפלגתו של פרנץ דיאק, אשר דרשה את החזרת כל הזכויות שהשיגו ההונגרים במהפכת 1848 ואשר בוטלו על ידי האוסטרים באופן חד-צדדי לאחר ניצחונם בקרב. בשנת 1865 נבחר לסגן נשיא הדיאט, ובמרץ 1866 היה ליו"ר תת-הוועדה הפרלמנטרית שעסקה בניסוח הפשרה בין בית הבסבורג לבין העם ההונגרי, אשר זכתה לכינוי "Ausgleich".
לאחר התבוסה האוסטרית בקרב קניגגרץ, כאשר הגיעו האוסטרים למסקנה כי על מנת לשמור על קיסרותם עליהם להגיע להסדר נדיב עם ההונגרים, התקבל אנדראשי לריאיון אצל הקיסר פרנץ יוזף. אנדראשי יעץ לקיסר להחזיר את חוקת 1848, ולמנות ממשלה הונגרית נפרדת.
ב-17 בפברואר 1867 מינה הקיסר את אנדראשי לראש הממשלה הראשון של הונגריה על פי ה"פשרה". הבחירה הטבעית לתפקיד הייתה בפרנץ דיאק, מנהיג מפלגתו של אנדראשי, ותחילת כהונתו של אנדראשי עמדה בצלו של דיאק, אשר המשיך להיות האישיות המכריעה בפוליטיקה ההונגרית.
עיקר מלאכתו של אנדראשי בכהונתו הראשונה הייתה ארגונו מחדש של הצבא ההונגרי, המכונה "הונבד", והסדרת פריסתו בגבולות המדינה.
עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 הגן אנדראשי על הנייטרליות של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ומחה נגד ההנחה שהאינטרס של האימפריה מחייב את שובה של אוסטריה לתפקיד שמילאה במדיניות הגרמנית לפני 1863.