מאחורי היוזמה להקמת "גדוד מגיני השפה" והאחראי על ארגון תלמידי הגימנסיה לפעולות עמד בוגר הגימנסיה הרצל בן-ארי (בנו של המחנך העברי הרפורמטור והעסקן הציוני יהודה ליב ברגר), שריכז את תלמידי הגימנסיה, ואליהם צירף גם מספר תלמידות מהסמינר ע"ש לוינסקי, תלמידים מבית הספר למסחר וקבוצת פועלים ופקידים. בי"ח בסיון קרא בן ארי לאספה באחד מאולמי בית הספר לבנות שבה נכחו 15 ל-20 מתלמידי הגימנסיה, ובה העלה את שאלת מצב השפה. באותו מעמד הציע הרצל בן ארי לייסד גוף שילחם בזלזול בשפה העברית. תוכניתו של בן ארי התקבלה במלואה, ובאסיפה נבחרה הנהלה מצומצמת לגוף החדש, שטרם נקרא בשם, שכללה מלבדו את החברים צבי נשרי, ליפא לויתן, עזרא דנין, אהרן חטר-ישי. הקמתו של הגדוד התקבלה בהתלהבות על ידי טובי הסופרים בתל אביב וגם על ידי מורי הגימנסיה, ועד מהרה הצטרפו אליו עשרות צעירים וצעירות מהעיר.
תוכנית הפעולה של "גדוד מגיני השפה".
תוכנית העבודה של "גדוד מגיני השפה בארץ ישראל" שנתקבלה באספה הכללית המייסדת נחלקת לשלושה סעיפים ראשיים: הפצת השפה, תעמולה בעד השימוש בשפה ועמידה על המשמר בפני הזלזול בשפה. בשביל להוציא את התוכנית לפועל הגדוד פעל באמצעים הבאים:
חברי הגדוד לא בחלו גם בפעולות אלימות לקידום מטרותיהם, ולקחו חלק פעיל במלחמת השפות. בשנת 1914 הטילו גדוד מגיני השפה העברית פצצות סירחון לאולם בירושלים בו הוצגה האופרטה "שולמית" של אברהם גולדפדן, ולעיתים קרובות ביצעו פעולות מחאה אלימות, כולל יידוי אבנים, באולמות תיאטרון יידיש בישראל. יעקב זרובבל תיאר את מלחמת השפות בשנות השלושים כך: "גרוע מהרדיפות הוא הפוגרום השיטתי, הפסיכולוגי והאידאולוגי, הנהוג על ידי החברה הרשמית כנגד הזכות לשימוש בלשון יידיש".
פעולות "גדוד מגיני השפה".
פעולתו הראשונה של הגדוד הייתה בליל שישי י"א באייר, אז עבר הגדוד בפעם הראשונה בחוצות תל אביב כשחבריו שרים שירים עבריים ובהם השיר "יהודי דבר עברית!". כל זאת בתור מחאה ל"בבל-הלשונות" ולשירה הלועזית הבולעים את צליל העברית בחוצות העיר העברית הראשונה. השירה ברחובות מידי ליל שישי וחלוקת כרזות ופתקאות תעמולה היוו פעולות הכנה לחברים להמשך פעילות רחבה של הגדוד על פי התוכניות שנקבעו באספה הכללית. אנשי הגדוד גם פעלו נגד תושבים ונהגים שזילזלו בשפה בדיבורים לא נאותים, כדוגמת כרוז שהופץ בתל אביב נגד נהגים אלה: גם מהנהלת העיר תל אביב לא חסך "הגדוד" את ביקורתו. באחד המכתבים של הגדוד לעירייה נאמר:
עימות אחר של גדוד מגיני השפה התרחש כאשר המשורר חיים נחמן ביאליק נתבע לדין על ידי חבר הגדוד. ביאליק אמר לצעיר (שהעיר לו על כך שהוא מדבר יידיש בתל אביב) שילך לעזאזל, וזוכה במשפט.
המתנגדים לשימוש בשפות זרות בארץ ישראל פיזרו בכוח ערב התכנסות של כתב העת "אוריינט", כתב עת שפעל בארץ ישראל בשפה הגרמנית, והניחו פצצה במערכת כתב העת.
בתוך זמן קצר נוסדו סניפים נוספים ל"גדוד מגיני השפה" בירושלים (שם עמדו בראשו יוסף קלויזנר, נפתלי הרץ טורטשינר וחמדה בן-יהודה), בחיפה, בצפת, בראש פינה, ברחובות, בראשון לציון, בעקרון, ביבנאל ואפילו בחוץ לארץ. נוסף על ענייני הגדוד עסקו הפלוגות גם בעבודה תרבותית עברית כללית במושבה ובגדוד עצמו. לדוגמה, בסניף ביבנאל שבגליל העסיק ויכוח ממושך על שמו של הגדוד: "היו כאלה וביניהם גם מנהל בית הספר במושבה, שהציעו לשנות את השם. בין ההצעות השונות הציעו גם את השמות "מגיני השפה" ו-"גדוד חובבי השפה". באספה כללית של הסניף הוחלט להשאיר את השם שנקראים בו שאר הקיבוצים של הנוער בארץ, אשר גם לקחו על עצמם את תפקיד ההגנה על השפה. באופן זה, החליט הסניף להישאר בקשר עם שאר הגדודים בארץ וכך, ככל הנראה, נקבע סופית השם "גדוד מגיני השפה בארץ ישראל". פעולות הגדוד נשמעו גם בגולה ועודדו קבוצות של נוער ציוני ללכת בעקבותיו. כך לדוגמה, התארגן סניף חוץ לארץ של הגדוד בעיר רדיץ שברומניה לעבודה משותפת להפצת הלשון העברית בקרב חוגי הנוער העברי. מקימי הסניף הצליחו לגייס כ-50 צעירים הדוברים ביניהם אך ורק עברית, למרות המכשולים של הסביבה, שהייתה זרה וראתה התנהגות זו כיוצאת דופן.
המנון "הגדוד".
"לגדוד מגיני השפה" אף היה המנון מיוחד שנכתב על ידי יוסף אוקסנברג ונקרא "המנון גדוד מגיני השפה":
בע'דאד
ברית בגדד
אצטדיון מיכאיל מסחי
אצטדיון מיכאיל מסחי (בגאורגית: მიხეილ მესხის სახელობის სტადიონი), הידוע גם בשם אצטדיון לוקומוטיב, הוא אצטדיון רב-תכליתי בטביליסי, גאורגיה. עיקר השימוש באצטדיון הוא לתחרויות כדורגל, והוא מצויד גם לתחרויות אתלטיקה. זהו האצטדיון הביתי של קבוצת לוקומוטיב טביליסי ונבחרת גאורגיה בכדורגל.
האצטדיון נבנה בשנת 2001 עם תפוסה מקסימלית של 24,680 איש. רצפת האצטדיון היא מדשא טבעי. אצטדיון זה הוא השני בגודלו בטביליסי ובגאורגיה כולה, אחרי אצטדיון בוריס פאיצ'דזה. האצטדיון נקרא על שם שחקן הכדורגל הגאורגי מיכאיל מסחי.
פרנסואה מיטרן
נשף במולן דה לה גאלט
ארוחת צהריים על הדשא
בית רוטשילד (סרט)
בית רוטשילד (באנגלית: The House of Rothschild) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1934. אורך הסרט 88 דקות והוא בוים על ידי אלפרד ורקר ונכתב בידי נונלי ג'ונסון, על פי מחזה מאת ג'ורג' וסטלי. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
הסרט, בכיכובם של ג'ורג' ארליס, לורטה יאנג ובוריס קרלוף, תיאר את חייהם של משפחת רוטשילד מאז שחיו בגטו היהודי בפרנקפורט ועד שהגיעו לעמדות שליטה בצרפת, גרמניה, אוסטריה ובריטניה. הסרט נוצל על ידי המפלגה הנאצית ליצירת שני סרטי תעמולה אנטישמים: האחד "בשם הרוטשילדים" והשני "היהודי הנצחי" בו הוצגו קטעים רבים מהסרט ששיקפו את הרעיון שהיהודים השחיתו את הכלכלה והמסחר.
אליפות צרפת בכדורסל
אליפות צרפת בכדורסל (צרפתית: Championnat de France de basket-ball) היא ליגת הכדורסל הבכירה בצרפת. הליגה נוסדה ב-1921 מאחר שהכדורסל לא היה ספורט פופולרי ולא נתמך על ידי הממשלה הצרפתית באותו זמן, עד לתחילת שנות ה-70, היו מספר ליגות אזוריות חצי-מקצועניות. בשנת 1987 הופכת הליגה למקצוענית ומנוהלת על ידי ליגת הכדורסל הלאומית של צרפת (Ligue Nationale de Basket) יחד עם ליגת המשנה (pro-B).
הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבת כאחת הליגות הטובות באירופה ובעולם. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית וחוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש בסך הכול 30 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה.
עד לעונת 2015/2016 העפילה האלופה באופן אוטומטי לשלב הבתים של היורוליג, הקבוצות שסיימו במקומות 2-4 בהתאמה, התמודדו במוקדמות היורוליג ובהמשך ביורוקאפ. הקבוצה שסיימה במקום החמישי וזוכת הגביע הצרפתי התמודדו במוקדמות היורוקאפ, ובהמשך במסגרת היורוצ'לנג'. הקבוצות שסיימו במקומות 7-6 נכנסו אוטומטית לשלב הבתים של היורוצ'לנג'. זוכת הסופרקאפ השתתפה באופן אוטומטי בשלב הבתים של היורוצ'לנג'. בינואר 2016 הודיעה התאחדות הכדורסל הצרפתית שהחל מעונת 2016/2017 ישחקו קבוצות צרפתיות במפעלי פיב"א בלבד, כך שקבוצות צרפתיות אינן אמורות לשחק עוד במפעלי יול"ב השונים כגון היורוליג והירוקאפ.
בז גמד
אמונים (פירושונים)
סיד אבו אל-אעלא מודודי
סַיִד אבו אל-אעלא מַודוּדי (באורדו: ابو الاعلی مودودی; 25 בספטמבר 1903 אוראנגאבאד, הודו - 22 בספטמבר 1979 באפאלו, ניו יורק; נקבר בלאהור שבפקיסטן) היה איש דת מוסלמי-סוני, פוליטיקאי והוגה דעות מדיני שפעל בהודו ולאחר מכן בפקיסטן.
מודודי, שמשפחתו מקורה משושלת קדושים סופים, קיבל חינוך מסודר בביתו. בגיל 14 תרגם מכתביו של קאסם אמין לשפת אורדו. בגיל 15, בעקבות מות אביו והשארת המשפחה ללא מפרנס, החל מודודי לעבוד ועסק בעיתונות ובתחום ההגות. מאוחר יותר עסק גם בכתיבת שירה ומדעים באנגלית.
בגיל 38, בשנת 1941, הקים את התנועה הפוליטית "גַ'מַעאת-א-אסלאמי" (באורדו: جماعتِ اسلامی), תנועה המעודדת ערכים אסלאמיים ושמירת הדת. לאחר חלוקת הודו והתפרקות הראג' הבריטי, חולקה התנועה לשתיים: זו שבחלק ההודי וזו שבחלק הפקיסטני. מאוחר יותר הוקמו לתנועה סניפים גם בבנגלדש, בקשמיר ובסרי-לנקה. מודודי כיהן כראש התנועה עד שנת 1972, אז פרש מראשותה מסיבות בריאותיות. מתוקף תפקידו זה, היה שותף בכתיבת החוקה הפקיסטנית בשנת 1956.
מודודי היה בעל השפעה רבה על ההגות האסלאמית במאה ה-20, ונחשב לאביהם הרוחני של סייד קוטב ושל שורה ארוכה של ארגוני אסלאם קיצוניים. הוא קרא למאבק בכוח נגד המורדים בשלטון אללה - כלומר, כל העולם הלא-מוסלמי, ושלל את כל הזכויות הפוליטיות והשלטוניות של לא-מוסלמים.
ערש האנושות
בית הכנסת אל-גריבה
אלפטרנזיט
אלפטראנזיט (AlpTransit), או קווי רכבת חדשים דרך האלפים (גרמנית Neue Eisenbahn-Alpentransversale; צרפתית Nouvelles lignes ferroviaires à travers les Alpes; אנגלית New Railway Link through the Alps), הוא שמו של מיזם של ממשלת שווייץ שבמסגרתו מוקמים קווי רכבת חדשים דרך הרי האלפים במטרה לשפר את התחבורה המסילתית בין צפון שווייץ ודרומה. במסגרת המיזם מוקמים שני קווי רכבת - האחד לאורך ציר גוטהארד במזרח המדינה, הנמצא בשלבי הקמה, והאחר לאורך ציר לטשברג, שהושלם ונפתח לתנועה בשנת 2007.