בשנת 1938 אבולדזה פרסם את "עינויה של שוּשַניק" - חיבור גאורגי מהמאה ה-5 בליווי סקירה לשונית-היסטורית (הספר הראשון בסדרה "יצירות הספרות ההגיוגרפית הגאורגית העתיקה" מאת אבולדזה); באותה שנה הוא זכה בתואר דוקטור לפילולוגיה.
משנת 1947 אבולדזה היה פרופסור באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי; בשנת 1958 הוא יזם את הקמת המכון לכתבי יד של האקדמיה הגאורגית למדעים, והפך למנהלו; אבולדזה עמד בראש המכון עד מותו כעבור 10 שנים (בימינו, המכון נקרא המרכז הלאומי לכתבי-יד).
במחקריו הפילולוגיים, אבולדזה גילה את ההשפעות ההדדיות בין הספרות הגאורגית והארמנית בימי הביניים; בין השאר, הוא חקר את הגרסה הארמנית ל"חיי כארתלי" - אוסף של כרוניקות היסטוריות גאורגיות מימי הביניים; אבולדזה אחראי להוצאה האקדמית לאור של החיבור הארמני.
בשנת 1961 אבולדזה זכה בתואר פעיל מדעי נכבד של גאורגיה הסובייטית; בשנים 1967-1965 הוא פרסם את המילון הגאורגי מהמאה ה-18 מאת הסופר והמילונאי הגאורגי סוּלחַן-סַבַּה אוֹרבֵּליאני (בשני כרכים, בליווי מחקר לשוני).
בשנות חייו האחרונות, אבולדזה עמל על כתיבת מילון לגאורגית עתיקה; העבודה, בשם "המילון של השפה הגאורגית העתיקה", יצאה לאור בשנת 1973 - חמש שנים אחרי מותו.
איליה אבולדזה מת בשנת 1968 בטביליסי ונקבר בפנתאון דידובה שבעיר.
מספנות שרבורג
מסאקו, קיסרית יפן
מַסַאקוֹ אוֹוַדַה (ביפנית: 小和田雅子, נהגה אוֹוַדַה מַסַאקוֹ; נולדה ב-9 בדצמבר 1963), היא רעייתו של נארוהיטו, קיסר יפן.
חייה.
אביה היה דיפלומט והמנהל הכללי של משרד החוץ היפני. כשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה למוסקבה, וכשהייתה בת חמש עברה המשפחה לניו יורק.
בשנת 1971 חזרה ליפן, למדה בבית ספר נוצרי, והתמחתה בשפות צרפתית וגרמנית. בשנת 1979 עברה עם משפחתה לארצות הברית, בה סיימה את לימודי הכלכלה בהרווארד.
לאחר קבלת התואר חזרה ליפן, ולמדה באוניברסיטת טוקיו, כדי להתכונן לבחינות למשרד החוץ היפני. מתוך 800 המועמדים התקבלו רק 28: שלוש נשים, כולל מסאקו, ועשרים וחמישה גברים. היא התחילה בפיתוח קריירה מקצועית במשרד החוץ, וסירבה להצעת הנישואים של יורש העצר, מתוך רצון להתקדם בקריירה הדיפלומטית.
נסיכת יפן.
לאחר שניאותה להצעת הנישואים השלישית של יורש העצר, הזוג נישא ב-9 ביוני 1993. לזוג נולדה בת, הנסיכה אייקו, או הנסיכה טושי, ב-1 בדצמבר 2001. לידת הבת, שמונה שנים לאחר הנישואים, עוררה ביפן את הוויכוח האם יש לשנות את הסעיף בחוקה כך שאישה תוכל לעלות על כס החרצית.
הנסיכה מסאקו נעלמה מעין הציבור מאז 2002, כשדווח שהיא סובלת מהפרעות רגשיות. ב-2004 אובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות המתבטאת בקשיים בהתמודדות עם מצבי לחץ, שנובעים מאירועים או משינויים משמעותיים בחיים. הנסיכה נמצאת בתהליך שמיועד לשקמה ולשפר את מצבה. לדבריה, מצבה אכן משתפר, ורופאיה טוענים שבין הגורמים לכך, נמצאת העלאת תדירותן של הופעותיה הציבוריות.
ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו.
מיכאל אוסינוב
באקלר
בוקליר (מצרפתית עתיקה: bocle, boucle) הוא מגן אישי קטן, בעל קוטר הנע בין 15 עד 45 סנטימטר. חילות רגלים ופרשים נהגו להשתמש בו במהלך ימי הביניים והרנסאנס בקרבות פנים מול פנים יחד עם חרב. השם נובע מהמילה הצרפתית העתיקה bocle או boucle שפירושה בליטת מגן, חלק עגול מברזל שהוצב במרכז המגן.
רוב המידע על כלי נשק זה הושג באמצעות כתב היד המפורסם Royal Armouries Ms. I.33, המכיל הסברים וטכניקות בשימוש בכלי נשק שונים. החומרים שמהם יוצר מגן זה היו מגוונים. בחלק מהמקרים הוא נעשה כולו ממתכת, באחרים מעץ עם בליטת מגן מברזל או מפלדה, ופעמים אף בשילוב עור.
גביע העולם למועדונים 2014
גביע העולם למועדונים 2014 נערך בשנת 2014 במרוקו מה-10 בדצמבר עד ה-20 בדצמבר, והוא הגביע העולם למועדוני כדורגל האחד עשר במספר. בטורניר זכתה הקבוצה הספרדית ריאל מדריד נציגת איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאית אופ"א. הייתה זו הזכייה השלישית של מועדון ספרדי בטורניר.
במשחק הגמר השתתפו קבוצות ריאל מדריד מספרד וסן לורנסו מארגנטינה.
הטורניר.
בטורניר השתתפו 7 האלופות משנת 2014 של התחרויות האזוריות מטעם הקונפדרציות היבשתיות של פיפ"א, וקבוצה נוספת ממרוקו.
התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט. מנצחת שלב הפלייאוף בין המארחת לאלופת אוקיאניה הצטרפה לאלופות מצפון אמריקה, אסיה ואפריקה בשלב רבע הגמר. המנצחות ברבע הגמר הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה, שזכו בכרטיס אוטומטי לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצות עלו לגמר שבו נקבעה האלופה. כמו כן התקיים המשחק על המקום החמישי בין הקבוצות שהפסידו ברבעי הגמר.
קבוצות משתתפות.
הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן:
קישורים חיצוניים.
אצטדיון אולימפ-2
מלחמת האמו
מלחמת האמו, הידועה גם בשם מלחמת האמו הגדולה, הייתה מבצע צבאי לחיסול מטרד חיות בר באוסטרליה בשלהי 1932. המבצע נועד לתת מענה לתלונות הציבור על קבוצה גדולה של עופות האמו אשר התרוצצה במחוז קמפיון (Campion) שבאוסטרליה המערבית. הניסיונות לריסון אוכלוסיית האמו, כללו חיילים חמושים במקלעים שגרמו לתקשורת לכנות את התקרית בשם "מלחמת האמו".
רקע.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, מספר רב של חיילים לשעבר מאוסטרליה, יחד עם יוצאי צבא בריטים, הקימו משקים חקלאיים באוסטרליה המערבית. בתחילת השפל הגדול בשנת 1929, החקלאים עודדו על ידי הממשלה להרחיב את יבולי החיטה שלהם בהבטחה לסובסידיות, הבטחה אותה הממשלה לא קיימה. למרות הסובסידיות המובטחות, מחירי החיטה המשיכו ליפול, וב-1932 המצב החל להיות מתוח, כאשר החקלאים החלו להתכונן לקציר ובו בעת איימו לא לספק את החיטה.
קשייהם של החקלאים התעצמו בעקבות הגעתם של כ-20,000 אמואים. האמואים בדרך כלל נודדים לאחר עונת הרבייה, מפנים היבשת אל חופיה. האדמה המעובדת והמים שהביאו החקלאים לחיות המשק גרמו לאמואים לגלות שהאזור הוא בית גידול אידיאלי, והם החלו להתנחל במחוז קמפיון, בעיקר באדמות החקלאיות. הם צרכו והרסו את היבולים, וגם חוררו את הגדרות שמנעו מהארנבים לחדור לחוות.
החקלאים מסרו את חששותיהם לגבי האמואים ושלחו נציגים יוצאי מלחמת העולם הראשונה, לפגוש את שר ההגנה, סר ג'ורג' פירס. החיילים לשעבר היו מודעים ליעילות של מקלעים ולכן ביקשו אספקה שלהם. השר הסכים, אך הציב להם את התנאים הבאים: הרובים ישמשו אנשי צבא בלבד, העברת הכוחות תמומן על ידי ממשלת אוסטרליה המערבית והחקלאים יספקו את המזון, הדיור והתשלום עבור התחמושת. נטען שהסכמה זו נבעה מצורכי תעמולה.
המלחמה.
הפעילות הצבאית החלה באוקטובר 1932. ה"מלחמה" נוהלה תחת פיקודו של רב-סרן G.P.W מרדית', שהיה מפקד בחיל התותחנים המלכותי האוסטרלי, יחד עם שני חיילים מחומשים במקלע לואיס ו-10,000 כדורים. המבצע נדחה, בעקבות גשמים שגרמו לאמואים להתפזר בשטח גדול. הגשם פסק ב-2 בנובמבר 1932, ובנקודה זו הכוחות נפרסו במטרה לעזור לחקלאים ובנוסף, לפי עיתון מקומי, גם לאסוף 100 עורות של אמו כדי שנוצותיהם ישמשו ליצירת כובעים לפרשים האוסטרלים הקלים.
הניסיון הראשון.
ב-2 בנובמבר האנשים הגיעו למחוז קמפיון, ובאזור נראו כ-50 עופות. מכיוון שהעופות היו מעבר לטווח הפגיעה של הרובים, המתיישבים ניסו לקבץ אותם לתוך מארב, אך הם התפצלו לקבוצות קטנות והחלו לרוץ, מה שהקשה על החיילים לירות בהם. אף על פי כן, בזמן שמטח האש הראשון לא צלח, בניסיון השני מספר עופות נהרגו. בהמשך היום המתיישבים פגשו בקבוצה נוספת, והרגו כתריסר עופות.
האירוע המשמעותי הבא אירע ב-4 בנובמבר. מרדית' הציב מארב בסמוך לסכר מקומי, ולמעלה מ-1,000 עופות אותרו בסמוך ליעד זה. הפעם הרובאים חיכו עד שהעופות היו בבירור בטווח לפני שפתחו באש. הרובה נתקע לאחר ש-12 עופות בלבד נהרגו. העופות הנותרים התפזרו ולא נצפו עוד באותו היום. בימים לאחר מכן מרדית' בחר להתקדם דרומה, לאזור שבו הם נחשבו מאולפים יחסית. על אף המאמצים, ההצלחה הייתה מועטה בלבד. בשלב מסוים מרדית' התקין את אחד מהרובים על משאית, מהלך לא יעיל, מכיוון שהדרך המשובשת לא אפשרה לחיילים לירות. ב-8 בנובמבר, שישה ימים לאחר הקרב הראשון, נורו כ-2,500 כדורים. מספר האמואים שנהרגו לא ברור, הדיווחים נעים בין 50 ל-500. בדוחו הרשמי של מרדית' נטען שלכוחותיו לא היו נפגעים. לאחר אירועים אלו, העיר האורניתולוג דומיניק סרבנטי:
ב-8 בנובמבר, נציגים של בית הנבחרים האוסטרלי דנו במבצע. בעקבות הסיקור השלילי של האירועים בכלי התקשורת המקומיים, אשר טענו שרק עופות בודדים נהרגו, פירס לקח בחזרה את אנשי הצבא ואמצעי הלחימה עוד באותו היום. לאחר מכן, רב הסרן מרדית' השווה את עופות האמו ללוחמי הזולו, והעיר לגבי יכולת התמרון המרשימה שלהן, אפילו כשהן פצועות:
הניסיון השני.
לאחר נסיגת הכוחות של צבא אוסטרליה, נמשכו התקפות האמו על היבולים. החקלאים חזרו וביקשו תמיכה, בטענה שהיובש ומזג האוויר החם מושכים את האמו בהמוניהם. ג'יימס מיטשל, ראש ממשלת אוסטרליה המערבית השאיל כוחות צבאיים כדי לחדש את המלחמה. בנוסף, דו"ח מבסיס הפיקוד מציין שבמבצע ראשוני חוסלו כ-300 אמואים.
בהתאם לבקשתו של מפקד הבסיס, ב-12 בנובמבר אישר שר ההגנה לצבא להמשיך בפעולתו והגן על פעולתו בסנאט, שם הסביר מדוע החיילים היו הכרחיים למניעת איום חקלאי מצד אוכלוסיית העופות. אף על פי שהצבא הסכים לתת רובים לממשלת אוסטרליה המערבית, בציפייה שהם יספקו את האנשים, מרדית' נבחר שוב להיות בשדה הקרב, בעקבות מחסור במקלענים במדינה.