ב-24 באוגוסט התחוללו קרבות באזור אוֹבּרְוִילְיֶיה (Aubervilliers). מפקד הדיוויזיה המשוריינת השנייה של צבא צרפת החופשית, הקפטן דְרוֹן, נכנס במהלך היום לפריז ונע לכיוון בית העירייה.
ביום המחרת גנרל לקלרק ושאר כוחות הדיוויזיה היו בפריז. לקלרק תכנן את המהלכים הסופיים ולחימה פרצה במונטרויי (Montreuil). בפנטן, בה התחוללו קרבות שחרור גם כן, שרידי הכוח הגרמני ניסו לברוח מזרחה בדרך מוֹ.
הקרב גבה מהדיוויזיה המשוריינת השנייה 71 הרוגים, 225 פצועים, 35 טנקים ו-111 כלי רכב, שהיו "שיעור אבדות די גבוה עבור דיוויזיה משוריינת", על פי ההיסטוריון ז'אק מורדל.
האולטימטום הצרפתי (25 באוגוסט).
ב-25 באוגוסט בשעה 10:30 בבוקר, גנרל פייר ביוט (Billotte), מפקד הבריגדה המזוינת הצרפתית הראשונה (היחידה הטקטית של הדיוויזיה המשוריינת השנייה) הציב אולטימטום בפני הגנרל פון קולטיץ. ראול נורדלינג מילא את תפקיד המתווך והעביר את המסר:
כניעת הגרמנים (25 באוגוסט).
למרות פקודות חוזרות מהיטלר, לפיהן "אל לפריז ליפול לידי האויב אלא כשהיא עיי חורבות", לאחר הפצצתה ופיצוץ גשריה, נכנע המושל ומפקד חיל המצב הגרמני, הגנרל דיטריך פון קולטיץ, ב-25 באוגוסט, במלון מוריץ, שהפך למטה הפיקוד של גנרל לקלרק. פון קולטיץ הוחזק כאסיר עד אפריל 1947. בזכרונותיו, שנקראו "האם פריז בוערת?" ("Brennt Paris?") ופורסמו בשנת 1950, הציג עצמו הגנרל הגרמני כמושיע של פריז.
ישנה מחלוקת בנוגע לתפקידו הממשי של פון קולטיץ במהלך הקרב והוא נתפס באופנים שונים מאוד בצרפת ובגרמניה. בגרמניה מתואר הגנרל כהומניסט וגיבור שהציל את פריז מלחימה עירונית שהייתה מביאה להריסתה. בשנת 1964 הסביר פון קולטיץ, בראיון מביתו שבבאדן-באדן, מדוע סירב לציית לפקודתו של היטלר: "אם בפעם הראשונה לא צייתי לפקודה, הרי זה משום שידעתי שהיטלר משוגע" ("Si pour la première fois j'ai désobéi, c'est parceque je savais qu'Hitler déraisonnait"). בראיון משנת 2004 עם בנו של הגנרל עבור ערוץ הטלוויזיה הציבורי הצרפתי פראנס 2, טען הבן שפון קולטיץ לא ציית להיטלר ואיפשר באופן אישי לבעלות הברית להשתלט על העיר במהירות ובביטחה, ומנע מכוחות הרזיסטנס מלהיכנס ללחימה עירונית עזה, שהייתה מביאה חורבן על העיר. הוא ידע, טוען הבן, שהמלחמה אבודה עבור הגרמנים והחליט לבדו להציל את הבירה הצרפתית.
ואולם בצרפת, גרסה זו נתפסת כעיוות ההיסטוריה, מאחר שפון קולטיץ נחשב לקצין נאצי נאמן להיטלר שהיה מעורב בלא מעט פעולות שנויות במחלוקת, כגון:
בראיון משנת 2004 ותיק הרזיסטנס הפריזאי, מוריס קרייז'-ולרימו (Maurice Kriegel-Valrimont) תיאר את פון קולטיץ כאדם ש"הרג צרפתים כל עוד עלה הדבר בידו וחדל מלהרוג בהם כאשר לא היה יכול עוד להמשיך". קרייז'-ולרימו טוען ש"לא רק שאין [הצרפתים] חבים לו דבר, אלא שזהו עיוות חסר בושה של ההיסטוריה להעניק לו כל כבוד".
נאומו של דה-גול (25 באוגוסט).
באותו היום, שארל דה גול, נשיא הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, הגיע למשרד המלחמה שברחוב סן-דומניק ונשא נאום נרגש לקהל שהתאסף סביב האוטל דה ויל:
הנצחה.
בככר הזאת הסתיים מצעד הניצחון של הכוחות המשחררים ב-25 באוגוסט 1944.
שחרור פריז (1944)
שימוש משני
שימוש משני (לטינית: Spolia, ספוליה) הוא מונח מתחומי הארכאולוגיה והאדריכלות המתאר תופעה של שימוש בחלקי מבנים עתיקים בבנייה מאוחרת יותר. כך ניתן למצוא שברי עמודים, כותרות וכתובות משובצים בקירות מבנים כחלק מחומרי הבנייה.
בדרך כלל נעשה שימוש משני כצעד של חיסכון בחומרים בסביבה עשירה בחומרי בניין (למשל מהריסות מבנים קדומים) וזאת תוך אדישות למקורם ולערכם האדריכלי והאסתטי.
אולם השימוש בטכניקה זו יכול לנבוע מטעמים של השפלת שלטון קודם. למשל יש הטוענים שהקיסר אדריאנוס ריצף את הפורום שבנה בירושלים באבנים מהר הבית, כדי להשפיל את היהודים. במבנה הקבורה הממלוכי תורבת כובכייה בירושלים נעשה שימוש בחלקי קברים של כמרים צלבניים מכנסיית הקבר, כ"עונש" לכופרים.
לעיתים משקף השימוש המשני דווקא רגישות למורשת העבר וכמיהה להמשכיות. דוד קרויאנקר מציין כי וילהלם השני, קיסר גרמניה ראה עצמו כממשיך המורשת הצלבנית, ולכן ביקש מהאדריכל פרידריך אדלר שישלב בכנסיית הגואל, שנחנכה ב-1898, את שער הכניסה הראשית של הכנסייה הצלבנית מריה לטינה, ששרידיה נחשפו במקום.
במבצר הצלבני בציפורי נעשה שימוש משני בסרקופגים בפינות המבנה.
הקרב על פריז
ג'יימס מייסון (שחמטאי)
ג'יימס מייסון (באנגלית: James Mason; 19 בנובמבר 1849, אירלנד - 12 בינואר 1905, אסקס) היה שחמטאי אנגלי וסופר שחמט.
חייו.
מייסון אומץ כילד ולא ידוע שם משפחתו אליה נולד. הוא קיבל את שמו לאחר שמשפחתו המאמצת היגרה לארצות הברית בשנת 1861. בארצות הברית למד שחמט וקיבל עבודתו בעיתון ניו יורק הראלד.
מייסון הטביע את חותמו על עולם השחמט בשנת 1876, עת ניצח בתחרות הקונגרס האמריקאי הרביעי בפילדלפיה.
וניצח את הנרי בירד בדו-קרב בתוצאה 13-6.
בשנת 1878 עבר מייסון לאנגליה. תוצאותיו הטובות ביותר בתחרויות היו מקום שלישי בתחרות חזקה מאוד בווינה בשנת 1882, שם ניצח בין השאר את מקס וייס, את לואיס פאולסן, את ג'ורג' הנרי מקנזי
, את שמעון אברמוביץ וינוור את וינסנז חרובי, ואת מיכאל צ'יגורין. הוא הגיע למקום שלישי בנירנברג בשנת 1883 וחלוקת מקום שני בתחרות המבורג 1885. בשנת 1895 הגיע למקום ה-12 עם 9.5/21 בתחרות חזקה של הייסטינגס.
ניצח את אדולף אנדרסן בתחרות פריז 1878, את ג'וזף הנרי בלקברן בתחרות סימפסון 1881, את מיכאל צ'יגורין בתחרות הקונגרס הגרמני 1881 ואת ג'ורג' הנרי מקנזי בתחרות לונדון 1882.
מייסון כתב מספר ספרי שחמט, הפופולריים בהם היו: "עקרונות השחמט בתאוריה ובמעשה" משנת 1894, "אמנות השחמט" משנת 1895, "פתיחות בשחמט" משנת 1897 ו"שחמט חברתי" משנת 1900.
וירטואליזציה
וִירְטוֹאַלִיזַצְיָה היא הפעלת תוכנה באופן בלתי תלוי בתשתיות המחשב, באמצעות דימוי של תשתיות אמיתיות.
עקרונות הווירטואליזציה.
בדרך כלל מתייחס המושג לדימוי תשתיות חומרה אמיתיות באמצעות הקצאת משאבי חומרה כגון (מעבדים, זיכרון ודיסק קשיח) מתוך תשתית חומרה רחבה יותר. כך למשל, ניתן לחלק שרת למספר מחיצות או מספר שרתים וירטואליים כשבכל אחד מהם מתבצע מופע של מערכת הפעלה. דוגמה נוספת לווירטואליזציה מתייחסת ליחידות אחסון. בקר וכונני הדיסקים המסורתיים המותאמים לשרתים מסוימים ולמערכות הפעלה מסוימות, מוחלפים על ידי שרתי דיסקים התומכים בו זמנית במספר מערכות ומופעי מערכות. שרת הדיסקים מחלק את משאבי האחסון המנוהלים על ידו בין המערכות ומדמה עבור כל אחת מהן דיסקים ייעודיים ובקרים ייעודיים. במקרים רבים מתבצעת וירטואליזציה של מכלול רכיבי חומרה, למשל: בהרצת מספר מופעים של מערכות הפעלה על שרת פיזי מתבצעת וירטואליזציה של מעבד מרכזי, זיכרון, יחידות אחסון כגון: דיסקים ורכיבים נוספים.
הסבר אחר לווירטואליזציה הוא: וירטואליזציה היא שכבת הפשטה (Abstraction Layer) המנתקת את הצימוד בין החומרה הפיזית לבין מערכת ההפעלה או תשתיות תוכנה בסיסיות אחרות.
היחס בין המשאבים הפיזיים למערכות הווירטואליות הוא רבים לרבים (M:M), כלומר: אין מדובר רק בחלוקה של משאב פיזי אחד למספר מערכות וירטואליות, אלא ייתכן גם שמספר משאבים פיזיים (למשל: מספר שרתים) ירכיבו מכונה וירטואלית אחת. ייתכן למשל שכל השרתים במרכז מחשבים מרכיבים מספר מכונות וירטואליות ללא קשר הכרחי לגבולות הפיזיים של כל שרת. ייתכן גם שמספר מרכזי מחשבים באתרים פיזיים שונים ומרוחקים זה מזה מרכיבים את קבוצת המכונות הווירטואליות.
היסטוריה.
להלן מספר ציוני דרך בהתפתחות הווירטואליזציה של המחשוב:
מושגי יסוד.
אף על פי שבמקרים רבים וירטואליזציה מתייחסת לשרתים, וירטואליזציה מיושמת גם בתחנת עבודה של משתמש ומאפשרת לו התחברות בו זמנית מאותה תחנה פיזית למספר שרתים ומספר מערכות.
ניתן לבצע וירטואליזציה גם ברמת אפליקציה ולא רק ברמת מערכת ההפעלה למשל בהפעלת Java Virtual Machine. בווירטואליזציה של אפליקציה לכאורה האפליקציה מותקנת תחת מערכת ההפעלה בה היא מתבצעת אף על פי שבפועל היא עשויה להיות מותקנת תחת מופע אחר של מערכת ההפעלה או תחת מערכת הפעלה אחרת ומנגנוני וירטואליזציה יאפשרו הפעלתה.
הצורך בווירטואליזציה.
מערכות המחשוב נעשות מורכבות יותר וכתוצאה מכך יש מספר רב של שרתים ומספר רב של יישומים המופעלים על ידי אותו משתמש. וירטואליזציה מאפשרת ניהול גמיש וקל יחסית של משאבים:
וירטואליזציה ו-SOA.
המשותף בין ארכיטקטורה מוכוונת שירותים (SOA) לבין וירטואליזציה הוא הסתרת המימוש הפיזי באמצעות הפשטה (Abstraction). בווירטואליזציה מוסתרות היחידות הפיזיות (שרת, זיכרון דיסק וכיוצא בזה) וב-SOA מוסתר המימוש של השירותים. השונה ביניהם הוא שווירטואליזציה היא בעיקרה תפעולית בעוד ש-SOA ממוקדת בארכיטקטורה. נקודת המפגש היא בארכיטקטורת ריצה (Deployment Architecture). במילים אחרות חלק קטן מהשירותים בתפיסת SOA הם שירותי תשתית ולא שירותים אפליקטיביים. שירותים אלה ממומשים במקרים רבים תוך שימוש במנגנוני וירטואליזציה.
Virtualization
חננית
חננית הבתה
מחלת תנועה
ניטריט הנתרן
אדולף שוורץ
אדולף שוורץ (בגרמנית: Adolf Schwarz; 31 באוקטובר 1836, הונגריה - 25 באוקטובר 1910, וינה) היה שחמטאי יהודי-אוסטרו-הונגרי.
שוורץ הגיע למקום השני בתחרות פרנקפורט בשנת 1878 (ניצח: לואיס פאולסן). בשנת 1879 הגיע למקום השלישי בתחרות לייפציג (הקונגרס השחמטאי הראשון בגרמניה, ניצח ברטולד אינגליש).