גוף הספינה שנמצא אורכו 13 מטר ורוחבו 4 מטר, משקלה הכולל של הספינה כולל מטענה היה כ-25 טון, מחצית מזה משקל המטען. הספינה נבנתה בשיטת "הציפוי קודם", שיטה שהייתה מקובלת באלף ה-2 ובאלף ה-1 לפנה"ס לבניית כלי שיט, כלומר קודם חוברו לוחות הציפוי של גוף הספינה באמצעות כפיסים ואטבים במרחק של 13 ס"מ זה מזה. ירכתי הספינה והחרטום חוברו באמצעות תפירת הלוחות בחבלים זה לזה, ואחר כך הותקנו חיזוקי הרוחב - צלעות הספינה שחוברו בעזרת מסמרי נחושת (באותה שיטה נבנתה הספינה מאולו בורון). שדרית הספינה נעשתה מקורה אחת של עץ אורן ירושלים באורך של 8.25 מטר וברוחב 16 ס"מ, אליה חוברה בתחתיתה תת-שדרית עשויה מעץ אלון שנבנתה משלושה חלקים נפרדים שנועדו לספוג את החבטות והחיכוך ולהקל על תיקון הספינה. גם הרצפות, קורות החרטום והירכתיים, הצלעות ובסיס התורן נעשו מעץ אורן ירושלים. בדיקות פחמן 14 וממצא כלי החרס תארכו את הספינה לשלהי המאה החמישית לפנה"ס.
העוגן.
בעת החפירה בקרבת צדה הימני של הספינה, נמצא עוגן הספינה שהוא מסוג "עוגן בעל זרוע אחת" עם שרידי חבלים קשורים ללולאת ההרמה. העוגן עשוי מעץ אלון. מוט העוגן מולא במינרל גלנה המשמש כמינרל בצר עיקרי לעופרת. גוף העוגן לכל אורכו מראשו דרך השוק עד הזרוע גולף מקורה אחת, כך גם הסטוק - המוט הניצב לזרוע וממוקם בחלקו הנגדי של השוק. העץ ששימש ליצירת העוגן זהה לעץ שממנו נעשו כפיסי העץ ששימשו בחיבור קורות הספינה. השערת החוקרים היא שהעוגן נעשה בידי אותם נגרים או בוני אוניות שבנו את הספינה.
ממצאי הספינה.
רוב חלקי הספינה נמצאו קבורים עמוק בתוך החול אשר יצר שכבת בידוד שמנעה ממי הים המלוחים לפגוע בחלקי העץ והמתכת של הספינה.
הממצא הבולט ביותר הוא גוף העץ של הספינה אשר השתמר, במיוחד השדרית, תת-השדרית, הקנה, בסיס התורן, חלקי לוחות רבים ועוגן הספינה. המסמרים אשר חיברו את צלעות הספינה לגוף היו עשויים מנחושת. רמת שימור גבוהה זו הקלה על החוקרים להבין את מבנה הספינה וכיצד היא נבנתה.
הממצאים כללו גם כ-12.5 טון של אבנים וסלעים, רובם צפחות כחולות, חלק קטן יותר היו אבני גיר וגברו. על פי השערת החוקרים הצפחה הייתה מטענה העיקרי של הספינה. מקור הצפחה היה האי היווני אביה מצפון מזרח לאתונה. בעת העתיקה הצפחה שימשה לייצור רעפי צפחה לגגות וכן לריצוף רצפות, בנוסף השתמשו בצפחה ליצירת כלי נוי.
בנוסף למטען נמצאו כלים שונים ששימשו את צוות הספינה כגון: כלי נגר ארוזים בסל, חבלים בקוטרים שונים, רוב החבלים היו עשויים מצמח אגמון החוף. חלק מהחבלים נמצאו בקרבת הספינה, שני חבלים היו קשורים לעוגן הספינה. נמצאו גם 70 כלי חרס שונים אשר שימשו את צוות הספינה כולל כתריסר קנקני אגירה בעלי ידיות סל, סירי בישול, נרות, פכיות, ספלים זעירים, קופסאות עץ מגולפות אחת דמוית כינור השנייה דמוית עלה - כלים אלה שימשו כנראה לאחסון תמרוקים או תכשיטים. סמוך לבסיס התורן נמצאו גם שברי פיטס גדול. מקור הכלים זוהה על ידי החוקרים בקפריסין ובמזרח יוון. בנוסף, נמצאו גם שרידים אורגניים ענבים, זיתים ושעורים, סל קלוע וכן כמות גדולה של ענפי ריפוד שריפדו את רצפת הספינה מפני נזק מטען האבנים.
שימור הספינה.
אחת הבעיות בחפירת ממצאים שנמצאו מתחת לפני הים הוא הנזק הנגרם לממצא בהוצאתו מהים. ממצאים שנשתמרו אלפי שנים מתחת לחול המכוסה במים, ניזוקים בעת הוצאתם, עקב השינוי בתנאים הסביבתיים, וביחוד, בשל החשיפה לחמצן שבאוויר הפתוח. כלים שלא טופלו היטב נוטים להתפורר תוך חודשים ספורים. חומרים אורגניים הם הרגישים ביותר להתפוררות מהירה. בעת הוצאת הספינה על אביזריה היה העץ שממנו הורכב גוף הספינה רך ושביר ורווי במי ים. גוף הספינה פורק מתחת למים, חלקי העץ הועברו במנשאים מיוחדים למעבדה באוניברסיטת חיפה שם מוינו חלקי העץ השונים והוכנסו לאגנים ממולאים במי ברז במטרה לשטוף אותם ממלחים. לאחר מכן החל תהליך של החדרת החומר המשמר פוליאתילן גליקול (polyethylene glycol, PEG) לתוך העץ במטרה להחליף את המים בשיטה הידועה בשם PEG 100%. בשיטה זו מתרחש תהליך החלפת המים בתאי העץ על ידי חלחול איטי של חומר השימור. לאחר החדרת כמות החומר המשמר הרצויה הוצאו הלוחות, נוגבו ושומרו במשך מספר שנים. ככל שחלק העץ היה גדול יותר זמן השימור היה ארוך היותר. תהליך השימור ארך שבע שנים והסתיים בשנת 1996.
בניית רפליקה (העתק) של הספינה.
באמצע חודש אפריל 2014 החלה בניית רפליקה של הספינה בבית הספר לקציני ים עכו, במבנה שהעמידה הנהלת בית הספר לרשות האוניברסיטה. ב-10 ביולי 2014 הושלמה והונחה בטקס חגיגי השדרית של הספינה, טקס אשר על פי המסורת הימית מציין את תחילת הבנייה של כלי שיט חדש. בראש הפרויקט עמדו פרופסור יעקב כהנוב מהמכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי והחוג לציויליזציות באוניברסיטת חיפה ואבנר הילמן מרשות העתיקות. במלאכת הבנייה עסקו אנשי סגל האוניברסיטה, אנשי מקצוע, מתנדבים וסטודנטים. השותפים לבניה היו רשות העתיקות, בית הספר לקציני ים עכו, קרן קיימת לישראל ומספנות ישראל.
גוף הספינה נבנה מעץ אורן קפריסאי, והחיבורים וחלקים אחדים נוספים מעץ אלון. עצי האורן נכרתו ביערות בצפון הגליל, ביער דלתון וביער ביריה, בתיאום עם קק"ל. הבנייה נעשתה תוך הקפדה על חומרי הגלם והמידות ושימוש בטכניקות דומות לאלו שבהן נבנתה הספינה המקורית. סך תקציב הפרויקט היה כ-675,000 דולר, כולל גם עלות התחזוקה, הביטוח ועגינת הספינה לאחר השלמת בנייתה. הפרויקט מומן גם מתרומות של גופים שונים, בהם תורמים אנונימיים. בניית הספינה הסתיימה בדצמבר 2016.
טקס השקה הספינה התקיים ביום 17 במרץ 2017 במעגן הדיג בחיפה.
אהרון רוזנפלד (איש עסקים)
אהרון רוזנפלד (30 ביוני 1899 כ"ג בתמוז תרנ"ט - 13 בינואר 1987, יב בטבת תשמ"ז) היה מחלוצי הספנות העברית וממייסדי שכונת בת גלים בחיפה.
ביוגרפיה.
רוזנפלד נולד במושבה זכרון יעקב בן דבורה-אהובה ואפרים. מחוסר אמצעים של המשפחה נשלח ללמוד בבית-הספר התיכוני מייסודו של הברון פליקס דה מנשה באלכסנדריה שבמצרים. חזר לארץ ישראל ועבר להתגורר בחיפה. במלחמת העולם הראשונה עבד כפקיד ביק"א והחל לעבוד כסוכן אוניות עצמאי ועמיל מכס ב-1919. רוזנפלד הקים את "רוזנפלד בע"מ סחר", שהייתה אחת מסוכנויות האוניות היהודיות הראשונות.
בתחילה עסקה חברתו מכל הבא ליד אך עם הגברת הבנייה בשנות ה-20 יצר רוזנפלד קשרים בבלגיה, ייבא משם חומרי בניין (בעיקר זכוכית) וייצג את חברת הספנות הבלגית שהביאה את החומרים הללו. כך עגנה ב-1923 בחיפה האונייה הבלגית הראשונה. רוזנפלד היה גם סוכנן של חברות ספנות ואוניות אמריקאיות. בשל פיתוח יחסי העסקים עם בלגיה התמנה ב-1929 לסגן-קונסול וב-1934 לקונסול בלגיה וליבריה בחיפה. ב-1932 קיבל מאלברט הראשון מלך בלגיה את אות הכבוד של אביר מסדר הכתר הבלגי . רוזנפלד השתתף בהקמתם של המרכז המסחרי הישן והחדש בעיר התחתית, והיה ממקימי "בנק בעלי הבתים בע"מ" ב-15 ביולי 1931. רוזנפלד היה חבר בארגונים חברתיים ועסקיים שונים, ובין השאר היה נשיא הבונים החופשיים, חבר ועדת הנמל בלשכת המסחר והתעשייה העברית ולשכת הספנות החיפאית (מ"מ נשיא לשכת הספנות באמצע שנות ה-60) ואזרח כבוד של חיפה.
ב-1933 הקים, עם אשתו אולגה (בת חנה וד"ר צבי ברדש מצפת), את ביתו בשכונת בת גלים לאחר שהרס את ביתו הקודם באותו מקום שנבנה ב-1924. את התכנון הפקיד בידי משרד אור-אל זוהר; הבית תוכנן כך שהקומה העליונה שימשה למגורי המשפחה וקומה שלמה הוקדשה לחדרי אירוח מרהיבים שכללו חדר ביליארד, חדר אוכל גדול ועוד. על פי עדות בנו, חלק זה של הבית היה פעיל מאוד בשל קשריו החברתיים והעסקיים הענפים של רוזנפלד. חלק מקירות הבית נבנו מלבנות זכוכית (שכאמור יובאו על ידו) ונבנתה מרפסת שממנה נשקפו הים, בריכת השחייה האולימפית של בת גלים ובניין הקזינו, שאת האחרונים בנה קרוב משפחתו משה בונשטיין. רוזנפלד תרם את ביתו למען הקהילה בתמורה לכך ששם הרחוב שבו ניצב הבית יוסב להנצחתו וכך "קוצץ" רציף פנחס מרגולין וכיום ניצב הבית ברציף אהרן. הבית הוכרז לשימור על ידי עיריית חיפה וכיום הוא בשימוש האגודה למלחמה בסרטן. רוזנפלד נקבר במושבת ילדותו, זכרון יעקב.
חיים אישיים.
ב-1926 נשא לאשה את עליזה-אולגה (בת ד"ר צבי הירש ברדש מצפת).
ממנה בניו: צבי, אריה, ישראל יהודה.
Wiseguy
שלמה אברמוביץ'
שלמה אברמוביץ' (נולד ב-1 ביוני 1957) הוא עיתונאי, סופר ומשורר, חבר אגודת הסופרים העבריים, יו"ר אגודת הסופרים חיפה והצפון.
קריירה עיתונאית.
אברמוביץ' החל את דרכו העיתונאית בשבועון "כותרת ראשית" ולאחר מכן היה עיתונאי חוקר ב"ידיעות אחרונות". זכה ב-1996 ב"אות אמיתי" על חשיפת מחדלים ושחיתויות במערכות הממשל והמדינה, על היותו עיתונאי לוחם, ללא מורא וללא משוא פנים ועל אמינות דיווחיו ותחקיריו.
אברמוביץ' כתב משך כ-20 שנה במוספים "7 ימים" ו"המוסף לשבת" והיה אחראי לשורה ארוכה של חשיפות בנושאים ישראליים ובינלאומיים ובהם בין היתר: פרשת הפל קל, כשנה טרם אסון ורסאי; "פרשת השב"כ הקטנה" בלבנון; פרשת הספינה אגוז ומותו של איש המוסד חיים צרפתי שהיה על סיפונה; פרשת הפנסיות הגרמניות - סדרת מאמרים שנפרשה על ארבע שנות עבודה; דליפת המים הרדיואקטיביים מהכור בדימונה למכתש הקטן; סדרה בת 12 מאמרים על ניסיונות החדירה של המאפיה הרוסית לישראל; חשיפת הקרינה בשכונה באמסטרדם, בה התרסק מטוס אל על, שנודעה בשם אסון ביילמר; פרשת מנתח המוח היוגוסלבי, וינקו דולנס.