ב-13 ביולי 2012 חתם ברנד בדאלאס מאבריקס. שנה זאת הייתה שפל הקריירה של ברנד, הוא קלע 7.2 נקודות למשחק ב-21.2 דקות למשחק.
אטלנטה הוקס.
ב-15 ביולי 2013 חתם ברנד באטלנטה הוקס, בה שיחק עד סיום עונת , וב-11 באוגוסט 2015 הודיע על פרישה ממשחק.
חזרה לפילדלפיה 76'.
ב-4 בינואר 2016 הודיע ברנד על חזרתו מפרישה וחתימתו בפילדלפיה 76'. לאחר עונה אחת הודיע על פרישה מחודשת.
קריירת ניהול.
בספטמבר 2018 מונה לג'נרל מנג'ר של פילדלפיה 76'. בנובמבר 2020 מונה דריל מורי ל"נשיא לפעולות כדורסל" של הסיקסרס, ומאז משמש ברנד כעוזרו; על אף שברנד נושא את תואר ה"ג'נרל מנג'ר", מורי הוא האחראי בפועל על פעולות הכדורסל של הקבוצה.
תיאור
1997 בקולנוע
1998 בקולנוע
קרנון
1996 בקולנוע
מבצע אנטבה
איין רנד
1995 בקולנוע
ג'וליוס ארווינג
ג'וליוס וינפילד ארווינג השני (באנגלית: Julius Winfield Erving II; נולד ב-22 בפברואר 1950 ברוזוולט, ניו יורק), שידוע בכינויו ד"ר ג'יי (Dr. J), הוא כדורסלן עבר אמריקאי שהתפרסם בעיקר בשל תקופתו בפילדלפיה 76' מליגת ה-NBA. נודע בעיקר ביכולותיו האתלטיות, ונחשב לאחד המטביעים הגדולים בהיסטוריה.
קריירה מוקדמת.
שיחק בתיכון רוזוולט בניו יורק, שם גם קיבל את כינויו "ד"ר ג'יי".
לאחר התיכון עבר ארווינג לאוניברסיטת מסצ'וסטס והיה אחד מחמישה שחקנים בהיסטוריה של ה-NCAA שסיימו עם ממוצע של מעל 20 נקודות ומעל 20 ריבאונדים למשחק. הוא סיים את השנתיים במכללה עם ממוצע של 32.5 נקודות, 20.2 ריבאונדים.
תחנתו הבאה של ארווינג הייתה ליגת ה-ABA, הנמוכה בחשיבותה מה-NBA. למרות שחוקי ה-ABA באותה תקופה לא איפשרו לקבוצות להחתים שחקנים שלא השלימו ארבע שנות תיכון, ניצל ארווינג חוק "מצוקה" שהונהג באותה תקופה, חתם בשנת 1971 על חוזה לארבע שנים בשווי 500,000 $ עם קבוצת ווירג'יניה סקוויירס, ושיחק במדיה באותה עונה. כבר בשנתו הראשונה התבלט עם ממוצע של 27.3 נקודות למשחק, הוביל את הליגה בריבאונד התקפה ונבחר במקום השני בתחרות על תואר "רוקי העונה", אחרי ארטיס גילמור.
בשנת 1972 נבחר ארווינג בדראפט ה-NBA במקום ה-12, בידי מילווקי באקס. כיוון שמוקדם יותר הוא חתם על חוזה עם אטלנטה, יצר ארווינג סכסוך חוזה בין שלוש הקבוצות (בשתי ליגות שונות), ובסופו של דבר הגיע לבית משפט שקבע שהזכויות על כרטיסו כשחקן שייכות לבאקס. אטלנטה הגישה ערעור, ובסופו של דבר חזר ארווינג לשחק במדי הסקוויירס. הוא העמיד באותה עונה ממוצע של 31.9 נקודות למשחק.
ב-1973 עבר בטרייד לשחק בניו יורק נטס, עבור שכר של 350,000 דולר לשנה, וכיכב במדיה עד 1976, כשבעונתו האחרונה מעמיד ממוצע של 34.7 נקודות למשחק. במחצית משחק האולסטאר של ה-ABA לשנת 1976 התקיימה תחרות ההטבעות הראשונה בהיסטוריה. את התחרות ניצח ארווינג, שהציג בפעם הראשונה הטבעה בריחוף מקו העונשין.
הקריירה ב-NBA.
ב-1976 הגיע לליגת ה-NBA לקבוצת פילדלפיה 76', ושיחק במדיה עד שנת 1987. הוא השתתף ב-11 משחקי אולסטאר רצופים (1977–1987), ופעמיים אף נבחר ל-MVP של המשחק (1977, 1983). בשנת 1981 נבחר ל-MVP של העונה הסדירה.
בשנת 1983 הצטרף לקבוצתו מוזס מלון, ויחד הובילו השניים את הקבוצה למאזן הטוב במזרח, ולזכייה באליפות ה-NBA, תוך שהם מנצחים בחצי הגמר בסוויפ (4-0) את ניו יורק ניקס, בגמר המזרח את מילווקי באקס 4-1, ובגמר מביסים בסוויפ את לוס אנג'לס לייקרס.
ארווינג פרש ממשחק פעיל ב-1987. סך הכל קלע בקריירה (NBA ו-ABA גם יחד) 30,026 נקודות והוא מדורג שמיני בכל הזמנים לאחר כרים עבדול-ג'באר, קארל מלון, לברון ג'יימס, קובי בראיינט, מייקל ג'ורדן, דירק נוביצקי ווילט צ'מברלין . בעונת קלע שיא קריירה של 31.9 נקודות למשחק, בממוצע. בשנת פרישתו היה מדורג במקום הראשון בחטיפות.
הוא אחד השחקנים הבודדים ששתי קבוצות שונות קבעו שאף אחד משחקניהן העתידיים לא ילבש את גופיית המשחק הנושאת את המספר בו שיחק ארווינג: מספר 32 בברוקלין נטס ומספר 6 בפילדלפיה 76'. ארווינג נכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1993. בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
לאחר הפרישה מכדורסל.
בשנים שלאחר פרישתו מהמשחק, הפך ארווינג לאיש עסקים. הוא רכש את הבעלות על מפעל בִּקבוק של קוקה-קולה בפילדלפיה וב-1997 הפך לחלק מההנהלה הראשית של האורלנדו מג'יק. באמצע 2010 עוקל מועדון גולף שרכש. באוקטובר 2011 תבע בנק בג'ורג'יה חברה שבבעלותו בסכום של 205,277 דולר. ב-20 בנובמבר 2011 הסתיימה מכירה פומבית בה הציע ארווינג מזכרות מימי הכדורסל שלו בהן טבעת אליפות וגביעי MVP בהם זכה. המכירה הניבה הכנסה של כ-3.5 מיליון דולר.
1993 בקולנוע
1992 בקולנוע
אולטרה סאונד אבחנתי
יו&quot;ש
1991 בקולנוע
המשמר האזרחי (הראשון)
המשמר האזרחי (הראשון) היה ארגון לשמירה על הסדר ולהגנה אזרחית שפעל ביישוב בימי מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות.
המשמר האזרחי נוסד על ידי עיריית תל אביב בשנת 1938, כגוף של מתנדבים לשעות חירום ומצוקה. למשמר האזרחי התנדבו אזרחים רבים שמילאו תפקידים של שמירה על הסדר בכנסים ובלוויות וכמו כן טיפלו בעולים ובמעפילים. בראש המשמר האזרחי בהיווסדו עמד איש הגדודים העבריים, המפקד הראשון של משטרת תל אביב, חיים אלפרין.
בימי מלחמת העולם השנייה התרבו תפקידיו של המשמר האזרחי והוא מילא תפקיד של ארגון הג"א, הפיץ הוראות להתגוננות אזרחית ופיקח על ביצוען. המשמר האזרחי תיאם את שירותי כוחות ההצלה בעת ההתקפה האווירית האיטלקית על תל אביב ב-9 בספטמבר 1940, בה נהרגו כ-100 אזרחים, רבים נפצעו ונגרמו נזקים רבים.
במרוצת הזמן נתגלעה מחלוקת על השליטה על המשמר האזרחי בין עיריית תל אביב לבין ארגון "ההגנה" ולבסוף הפך המשמר האזרחי לזרוע של ההגנה, שנחשבה כ"לגלית" [=חוקית] בעיני שלטונות המנדט.
בעת מלחמת העצמאות מילא המשמר האזרחי תפקידי שמירה במחסומי הדרכים ובהכנת ביצורים. המשמר האזרחי מילא תפקידי הג"א בעת הפצצות האוויר המצריות על תל אביב.
המשמר האזרחי פעל לפינוי הריסות, שמירת הסדר הציבורי וארגון תחבורה ומגורים לתושבי שכונות הספר שבין תל אביב ליפו. במשמר האזרחי שירתו אזרחים שאינם בשירות צבאי סדיר ושחררו חיילים סדירים לתפקידי לחימה.
יחידת המשמר האזרחי של משטרת ישראל שהוקמה בשנת 1974 שמרה על השם "המשמר האזרחי" ועל המורשת של הארגון הראשון.
עיריית תל אביב קבעה לוח זיכרון במקום הו היה מטה המשמר האזרחי של ההגנה, ברחוב גורדון 49.
מסתננים
פידאיון
זמנים מודרניים
"זמנים מודרניים" (באנגלית: Modern Times) הוא סרט קולנוע משנת 1936 שביים צ'ארלי צ'פלין, שהוא גם כוכב הסרט. הסרט, בו מככבים גם פולט גודארד (רעייתו של צ'פלין באותה עת) והנרי ברגמן, יצא בשיאו של השפל הכלכלי בארצות הברית, שנבע לטעמו של צ'פלין מעודף מיכון תעשייתי ופולחן כוזב של יעילות בנוסח פורדיאני. בסרט ישנה גם נטייה ברורה, כבסרטים אחרים של צ'פלין, לסלידה הגובלת בלודיזם מן החדש והמודרני, וכמיהה לסוג של "עולם של אתמול" שבו היחסים בין בני אדם מיוסדים על אהבת אדם וחמלה.
רקע.
"זמנים מודרניים" היה אחד הסרטים האילמים האחרונים שנוצרו בהוליווד וסרטו האילם האחרון של צ'פלין. הסרט אמנם מלווה במוזיקה (אותה הלחין צ'פלין) ובקטעי דיבור קצרים, אך הנווד עצמו שותק לאורך הסרט ורק בסופו הוא פוצח בשירה, אך היא איננה בעלת משמעות מילולית שכן היא בג'יבריש. זאת לאור חששו של צ'פלין שדיבור יפגע בקסמה של דמות הנווד ובהזדהות עימה בקרב צופי הקולנוע שאינם דוברי אנגלית.
עלילה.
בחלקו הראשון של הסרט צ'פלין עובד בעבודתו, במפעל. הסצינות העיקריות בחלק זה של הסרט עוסקות בעבודה בבית חרושת מודרני, בו העובדים על פס הייצור הופכים למכונות אוטומטיות, מפוקחים בכל מקום, כולל בשירותים, על–ידי המנהלים, ונעשים ניסיונות לחסוך בזמן ארוחת הצהריים באמצעות "מיכון" תהליך ההאכלה. השראה למראה המפעל שאב צ'פלין כאן, ככל הנראה, מהעיצוב החזותי בסרט "מטרופוליס" של פריץ לאנג. השראה רבה יותר נשאבה מהסרט "לנו החירות" (À nous la liberté) של רנה קליר שיצא בשנת 1931. חברת הסרטים שהפיצה את "לנו החירות" אף תבעה וזכתה בתשלום מצ'פלין (אם כי יוצרי הסרט התייחסו להשפעה כאות כבוד ולא כעלבון, וקליר נותר ידידו של צ'פלין).
חלקו השני של הסרט סלפסטיקי פחות וסנטימנטלי יותר. בולטת בו במיוחד הסצנה בסופו של הסרט, כאשר צ'ארלי, המקבל עבודה כבדרן בבית קפה, עומד לצאת לזמר באוזני האורחים. כדי שלא להתבלבל, כותב צ'ארלי את מילות השיר על פתק הנמצא על ידו תחת שרוול החליפה, אך הפתק התעופף ונעלם, כצפוי, ברגע האמת וצ'ארלי הנבוך מהסס אם לצאת ולשיר. אהבתו (פולט גודארד) מעודדת אותו להמשיך. "פשוט תשיר," היא אומרת לו, "המלים לא חשובות". צ'ארלי, השותק לאורך כל הסרט, יוצא ומזמר את השיר "טיטינה", בג'יבריש מוחלט, ובאמצעות כישרונו הקומי הופך את המילים לבלתי חשובות. הסרט מסתיים בקטע האינסטרומנטלי הידוע שכתב צ'פלין, Smile.
זמנים מודרנים
פרוייקט איטר
חבל אוסטיה
חבל אוֹסֵטְיָה (ברוסית: Осетия) הוא חבל ארץ באזור הקווקז. האזור מתחלק לשני חלקים עיקריים. הראשון, דרום אוסטיה, הוא רפובליקה על פי הכרזה עצמית, בתוך הגבולות המוכרים בינלאומית כגאורגיה. השני, רפובליקת צפון אוסטיה–אלניה, שברוסיה. צפון אוסטיה–אלניה מתחלקת אף היא לשני תת-חלקים: אלניה – מחוז אוטונומי סובייטי לשעבר וצפון אוסטיה.
מוצא העם האוסטי הוא ככל הנראה מאזור מרכז אסיה ואיראן של היום וכן השפה האוסטית היא שפה השייכת למשפחת השפות האיראניות.