סה"כ בשנת הלימודים תשס"ז תמכה התוכנית במענקים אישיים ומוסדיים חדשים בהיקף של כ- 3.4 מיליון ש"ח. בשנת תשע"ט סך התמיכה של מענקי ביכורה היה 2.4 מיליון שקלים.
זמורה-ביתן
התנגשות פלסטית
התנגשות פלסטית היא התנגשות בה אובד חלק מסך האנרגיה הקינטית של הגופים המתנגשים בזמן ההתנגשות. הפרש האנרגיות מומר לסוגי אנרגיה אחרים, למשל אנרגיית חום. הגודל שבכל זאת נשמר הוא התנע הכולל של הגופים.
התנגשות פלסטית מושלמת (נקראת גם התנגשות פלסטית מלאה) היא התנגשות שבסופה הגופים המתנגשים ינועו יחד, באותו כיוון ובאותה מהירות. בהתנגשות פלסטית מושלמת מקדם התקומה שווה לאפס, בעוד שבהתנגשות פלסטית כללית ערכו בין אפס לאחת.
התנגשות של גופים מקרוסקופיים היא תמיד התנגשות פלסטית משום שישנה המרה של חלק מן האנרגיה הפלסטית לחום. התנגשויות של מולקולות שאינן חד-אטומיות הן פלסטיות כאשר ישנה המרת אנרגיה קינטית לרוטציות, וויברציות של המולקולות.
התנגשות פלסטית של שני גופים במימד אחד.
נדון במקרה של התנגשות פלסטית מושלמת בין שני גופים במסות formula_1 ו-formula_2 הנעים על קו אחד, במהירויות formula_3 ו-formula_4 (בהתאמה). לאחר ההתנגשות שני הגופים ינועו כגוף אחד במהירות שנסמנה formula_5. מפאת שימור התנע, סך התנע לפני ההתנגשות שווה לסך התנע לאחר ההתנגשות:
formula_6
במקרה זה, האנרגיה הקינטית שתאבד היא:
formula_7
יקירת ירושלים
מדרשת בן גוריון
אוניברסיטת מישיגן
אוניברסיטת מישיגן (באנגלית: University of Michigan, Ann Arbor; מכונה בקיצור U of M, UM, U-M או פשוט Michigan) (להבדיל מאוניברסיטת המדינה של מישיגן) היא אוניברסיטה ציבורית השוכנת בעיר אן ארבור שבמדינת מישיגן בארצות הברית.
היסטוריה.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1817 בדטרויט בטריטוריית מישיגן, כעשרים שנה לפני הצטרפותה של הטריטוריה למדינות ארצות הברית. האוניברסיטה העתיקה את מקומה לאן ארבור בשנת 1837, והתפרסה על שטח של כ-160 דונם, עליו נמצא כיום הקמפוס המרכזי. האוניברסיטה משמשת כקמפוס הדגל של מערכת אוניברסיטאות מישיגן, ויש לה שתי שלוחות - בפלינט () ובדירבורן (). האוניברסיטה מדורגת כאחת מ-5 מאוניברסיטאות המחקר הטובות בארצות הברית, וב-2020 דורגה במקום ה-26 בעולם בדירוג שנגחאי.
האוניברסיטה הפכה למרכז חשוב במאבקים ליברליים ידועים ובעיקרם ההתנגדות למלחמת וייטנאם ואקטיביזם במסגרת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. המפגשים החשובים הראשונים של ארגון הסטודנטים הסוציאליסטי-רדיקלי "סטודנטים למען חברה דמוקרטית" נערכו באוניברסיטה ומשם צמחה תנועת השמאל החדש.
בשנת 1946 באוניברסיטה הוקם מרכז לחקר החברה שהתפתח למרכז מוביל בקנה מידה עולמי למחקרים בתחום החברה. עובדי המרכז לרבות איירין הס ואלינור זינגר תרמו רבות לפיתוח מתודולוגיה של סקרי דגימה.
אוניברסיטת מישיגן מעצבת במידה רבה את כלכלת העיר אן ארבור ומעסיקה למעלה מ-30,000 איש במגוון תחומים ויחידות. גם מעסיקים גדולים אחרים בעיר קשורים לאוניברסיטה והיא מהווה להם מוקד משיכה: היי-טק, ביו טכנולוגיה, מכוני מחקר, שירותי בריאות ואחרים.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
בתי ספר ומחלקות.
באוניברסיטה מספר בתי ספר וקולג'ים, ביניהם:
ספורט.
לאוניברסיטת מישיגן קבוצות ספורט מצליחות בליגות המכללות במגוון ענפים, והן מכונות ה"וולברינס". אצטדיון מישיגן, הנמצא בתחומי הקמפוס ומהווה בית לקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה, הוא בין האצטדיונים הגדולים בעולם והגדול ביותר בארצות הברית: נכון ל-2010 הוא מכיל קרוב ל-110,000 מושבים.
חוקרים.
קרן אלן סמית' היא אחת החוקרות המובילות בתחום המתמטיקה באוניברסיטת מישיגן.
אריאל (בת הים הקטנה)
אריאל (באנגלית: Ariel) היא דמות בדיונית של בת ים שהופיעה לראשונה בסרט "בת הים הקטנה", ולאחר מכן בסדרת טלוויזיה מצוירת ובשני סרטי המשך. דמותה של אריאל נכללת בזיכיון "נסיכות דיסני".
הדמות מבוססת על ספרו של הנס כריסטיאן אנדרסן אך הותאמה לגרסת הסרט. לדמות שיצרו אולפני דיסני שיער אדמוני ארוך ומלא, זנבה ירקרק והיא לובשת חזיית צדפות סגלגלה. עד להצטרפותה של מרידה לזיכיון של "נסיכות דיסני", הייתה אריאל היחידה בעלת שיער אדמוני.
את הדמות עיצב האנימטור גלן קין. בהרצאה שנשא מאוחר יוצר ציין כי ההשראה לדמות הייתה רעייתו. השחקנית שרי סטונר שימשה דוגמנית שעל פי תנועותיה פותחה הדמות המצוירת (סטונר שימשה דוגמנית עבור אולפני דיסני גם בעת פיתוח דמותה של בל בסרט "היפה והחיה") ועיצוב הדמות לקחה השראה גם מהשחקנית אליסה מילאנו.
את אריאל דיבבה ג'ודי בנסון. בנסון הייתה בעיקר שחקנית במה כשלוהקה לדבב את הדמות. בחירתה לתפקיד נעשתה בשל העובדה ש"היה חשוב לבחור בשחקנית שתבצע גם את קטעי השירה וגם את קטעי הדיבור". בגרסה העברית דיבבה את אריאל הזמרת שלומית אהרון. בסדרת הטלוויזיה ובסרט ההמשך הראשון דובבה אריאל על ידי רמה מסינגר. בסרט השלישי, דובבה אריאל על ידי לימור שפירא. בסדרת הטלוויזיה, בגרסת הדיבוב של ערוץ דיסני, מדובבת אריאל על ידי משי קלינשטיין, בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" דובבה אריאל על ידי מייה קדוש.
בסדרה "עד עצם היום הזה" מגלמת את דמותה השחקנית ג'ואנה גרסיה.
השחקנית והזמרת האלי ביילי צפויה לגלם את דמותה של אריאל בחידוש הלייב אקשן של דיסני, "בת הים הקטנה".
בית בן-גוריון
בית בן-גוריון בתל אביב שימש למגוריהם של ראש הממשלה ושר הביטחון הראשון של ישראל, דוד בן-גוריון, ומשפחתו, בין השנים 1931 ל-1973, בנוסף לצריף בשדה בוקר ולבית ראש הממשלה בירושלים.
הבניין נמצא בשדרות בן-גוריון 17 בתל אביב ומשמש כמוזיאון.
מבנה הבית.
בית בן-גוריון נבנה בשנת 1931 על אדמת הקרן הקיימת לישראל בחזית הרחוב שדרות קרן קיימת 17, עם הקמתה של שכונת הפועלים הראשונה. תוכנית הבית הוגשה על ידי פולה בן-גוריון ל"וועדת הבניין" של עיריית תל אביב (תוכנית מספר 723). התכנית אושרה בחתימתם של יו"ר הוועדה ישראל רוקח והמהנדס העירוני יעקב פישמן וביום 30 בינואר 1931 ניתן רישיון הבניה. התכנית כללה קומת קרקע בשטח של 72.1 מ"ר שכללה 2 חדרים, מטבח ושירותים, וקומה שנייה: חדר נוסף בשטח 40.8 מ"ר ובנוסף מרפסות. בסך הכל היה השטח הבנוי 134.15 מ"ר. את הבית תכנן האדריכל הישראלי דוד טוביה, וכמקובל בשכונות פועלים, הבית כלל דירה אחת בלבד, ומחירו עמד על 350 לירות ארץ ישראליות. המגרש היה בן 460 מ"ר. הבית הורחב ב-1946, ושופץ ב-1960.
שכניו הסמוכים היו: ממערב לבית התגורר דוד רמז. שכן נוסף היה דוד זכאי, סופר ועיתונאי. בית הלל כהן, מראשוני סולל בונה, נמצא מצפון לבית בן-גוריון.
בסמוך לסיום הבנייה ביוני 1931 נכנסו פולה, דוד וילדיהם גאולה, עמוס ורננה להתגורר בבית.
הקומה הראשונה.
בקומה הראשונה נמצא חדרה של רננה, בתו של דוד בן-גוריון. חדר זה שימש את בן-גוריון בזמן מבצע קדש כמקלט וכחדר שינה. מחדר זה קיים בן-גוריון תקשורת עם הרמטכ"ל משה דיין, וממנו קיבל עדכונים לגבי המתרחש.
הקומה השנייה.
בקומה השנייה מצויות כארבע ספריות. אחת מהן שימשה חדר עבודה לבן-גוריון, שם הייתה לו פינת עבודה בה כתב ביומנו. בחדר זה היה מותקן גם טלפון מיוחד, שקישר את חדר הספרייה למשרד הביטחון בלבד.
ב-13 במאי 1948 אירח בן-גוריון בספרייה כמה מחברי מנהלת העם: אהרן ציזלינג, יהודה לייב מימון ומשה שרת, שם ליטשו וניסחו את הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. למחרת, יצאו מן הבית לבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד (אז משכנו של מוזיאון תל אביב), שם הכריז בן-גוריון על הקמת המדינה.
הספריות המצויות בקומה השנייה ידועות בגודלן החריג. בן-גוריון החזיק בספריות אלו למעלה מ-20,000 ספרים שונים, בשפות שונות, העוסקים בעיקר בארץ ישראל, בציונות, בהיסטוריה, תרבויות ודתות שונות, ספרי תנ"ך רבים ועוד. בן-גוריון נתן דגש מיוחד לספרי זכר חללי צה"ל אותם החזיק בבעלותו. הספרים המצויים בספריות כתובים בשפות: עברית, אנגלית, גרמנית, רוסית, צרפתית, ספרדית, טורקית ועוד. ספרים אלה נותנים רקע על תחום העניין והידע של בן-גוריון.
הקומה השנייה כללה גם שירותים וחדר שינה, והיא שימשה באותה תקופה את בן-גוריון בלבד.
מאחר שבחודשי הקיץ של תחילת שנות ה-30 היה בן-גוריון בדרך-כלל בחוץ לארץ, נהגה פולה להשכיר בקיץ את חדרי הבית למשפחות נופשים, ולהתגורר עם הילדים בזמן הזה בחדר אחד.
הבית בן שתי הקומות היה גדול מכל הבתים בשכונה, והוסיף לעול החובות שבן-גוריון כבר היה שקוע בו, שהגיעו אז לסך 1,000 לירות מנדטוריות.
הפיכת הבית למוזיאון.
בצוואתו, הוריש בן-גוריון את הבית למדינת ישראל. כשלוש שנים לאחר מותו של בן-גוריון, חוקקה המדינה את "חוק דוד בן-גוריון", שבו נאמר כי הבית יהיה פתוח לציבור, וישמש כמוזיאון לזכרו ולהנצחת מורשתו, וכ"מרכז לקריאה. לעיון. למחקר ולפרסום", כמבוקשו של בן-גוריון.
הבית נפתח לקהל הרחב לראשונה ב-29 בנובמבר 1974, ומאז נערכים בו טיולים מודרכים וכנסי עיון, שמטרתם לתאר את דמותו של בן-גוריון ואת פועלו כמנהיג. כמו כן, מוצגים בבית חומרים תיעודיים-היסטוריים, מזכרות, ותארים שקיבל בן-גוריון בהיותו ראש ממשלה.
השדרה בה שוכן הבית, נקראה בתקופת חייו של בן-גוריון "שדרות קרן קיימת" (קק"ל), ושמה שונה לשדרות בן-גוריון לאחר מותו. השם "שדרות קרן קיימת" ניתן לרחוב ראשי בשכונות עבר הירקון.