אודות כך, קבע רבי יהודה, כי אם עובר רחוב דרך פסי הביראות כך שרבים הולכים במקום דרך הילוכם, עליו להעביר את המחיצות למקום אחר, כי בכך שהרבים הולכים דרך המחיצות, הם מבטלים את פעולת המחיצות וקובעים שהם לא יחשבו כמחיצות רשות היחיד, כלל זה נקרא "אתי רבים ומבטלי מחיצתא". חכמים חלוקים על כלל זה.
על פי מסקנת חכמי התלמוד אחרי השוואת משנה זו עם ברייתא אחרת בה נראה כי דעתו של רבי יהודה היא כי רבים אינם מבטלים את כוח המחיצות, המסקנא היא שרבי יהודה סבור ש"אתי רבים ומבטלי מחיצתא" אך ורק בפסי ביראות, מכיוון שבהם המחיצות אינן מחיצות שלימות ואינם מקיפות את כל השטח המוקף אלא רק את הפינות, ולכן כאשר רבים עוברים במקום אנו לא רואים כלל את השטח כרשות היחיד. אך כאשר ישנן שתי מחיצות אמיתיות שמכסות את כל השטח, לא תבטל הליכת רבים את המחיצה. לעומת זאת, שאר החכמים סבורים הפוך, ולפי שיטתם ארבע מחיצות לא שלימות עדיפות משתים שלימות.
להלכה.
להלכה פסק הרמב"ם, כדעת רוב החכמים ש"לא אתי רבים ומבטלי מחיצות", שטח שמוקף בארבע מחיצות, גם אם רבים עוברים על המחיצות נחשב לרשות היחיד, וכן פסקו בהגהות מיימונית והגהות אשר"י.
לעומת זאת בשולחן ערוך נפסק: . בכך, פוסק השולחן ערוך כדעת רבי יהודה ש"אתי רבים ומבטלי מחיצות" ולכן בעיר שעשויה להיות רשות הרבים, כיוון שיש בה ט"ז אמה רוחב ושישים ריבוא, לא יועילו מחיצות או צורת הפתח (שגם היא סוג של מחיצה) להפוך את מעמדה לרשות היחיד. בכך, לדעת הביאור הלכה, פוסק השולחן ערוך כדעת ראשונים אחרים החלוקים על הרמב"ם, והם הרי"ף והרא"ש והסמ"ג ועוד.
למעשה, מנהג העולם הוא לטלטל על ידי צורת הפתח, גם בעיר שרחובה רחב 16 אמה והיא מפולשת משער לשער, דבר שאינו מתאים עם פסק השולחן ערוך, והמשנה ברורה מסביר שהם סומכים את עצמם על דעת הרמב"ם הפוסק ש"לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" ואם כן עיר המוקפת במחיצות וצורת הפתח אינה נחשבת מהתורה לרשות הרבים אלא רק מדברי חכמים (שתיקנו שאין מערבין רשות הרבים), ובספק קל יותר, של "איסור דרבנן", ניתן לסמוך על שיטת הראשונים שעיר שאין בה שישים ריבוא אינה נחשבת לרשות הרבים. למרות זאת, קובע המשנה ברורה כי מדובר בהיתר בעייתי, כי רוה הפוסקים חלוקים על הרמב"ם, ובנוסף הרבה ראשונים חלוקים על הדין שרשות הרבים נחשבת לכזו רק אם יש בה שישים ריבוא, ולכן "בעל נפש יחמיר לעצמו כי יש בזה גררא דחיוב חטאת".
מחיצה שאינה עשויה בידי אדם.
למרות זאת, ברור לחכמי התלמוד, כי ים אינו נחשב למחיצה, שהרי אם כן כל העולם כולו מוקף באוקיינוס, מצד שני אנו מוצאים שהים עשוי לשמש כמחיצה רביעית לשטח שכבר מוקף שלוש מחיצות. חכמי התוספות מסבירים, כי אמנם לא רק "מחיצה שעשויה בידי אדם" נחשבת למחיצה - מחיצה רגילה שנבנתה על ידי אנשים לשם מחיצה והפיכת שטח מוגדר לרשות עצמאית, אלא גם "מחיצה הנעשית בידי שמים" נחשבת למחיצה, אך אם "רבים בוקעים בה", מדינה המוקפת מחיצות של ים שהרי רבים מסתובבים במדינה זו למרות שהיא מוקפת מחיצות, אין משמעות למחיצות כאלו. אך מחיצה שנעשית בידי שמים יכולה לשמש כמחיצה למקום המוקף כבר שלוש מחיצות ואין שם רבים המבטלים את כוח המחיצה.
קיימים שני הסברים בדברי התוספות, שפוסק כפי השיטה שנפסק ש"לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא": לפי הסבר אחד, מהתורה הדין "אתו רבים ומבטלי מחיצתא" נאמר מהתורה רק במחיצה שרבים עוברים עליה ממש, כמו רקק שיש לו מחיצות על ידי דין רוחני של גוד אסיק מחיצתא, שמכיוון שהוא פרוץ לרבים "אתו רבים ומבטלי מחיצתא". ולכן מדברי חכמים, כל חור כזה שפרוץ לכל עובר ואינו משמש מעשית כמחיצה, אינו נחשב למחיצה. לעומת זאת, מחיצות אמיתיות, לא יתבטלו לעולם מהתורה, גם אם יעברו בין המחיצות שישים ריבוא, ולכן לא גזרו חכמים במקום שאין שישים ריבוא כלל. לפי פרשנות שנייה, מהתורה "לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" כלל, לא במחיצות אמיתיות ולא במחיצות שעל ידי "גוד אסיק" הפרוצות לכל עובר, ובקיעת הרבים מבטלת את המחיצות רק באופן מוגבל יותר, לעניין השטח המוקף במחיצות, ולא לגבי המחיצות עצמם. אלא שזאת דווקא בשטח שנשלמו בו כל דיני רשות הרבים (ללא שלוש מחיצות, , ושטח שמוקף מחיצות אין נוח להשתמש שם.
שיעור "רבים" בוקעים בו.
בשיעור "רבים" בוקעים בו, לפי הדעות שכאשר המקום פרוץ לרבים מעשית (כי מדובר במחיצות מדין גוד אסיק מחיצתא) נחשב הדבר ל"רבים בוקעים בו", מובן שאין שיעור כמה אנשים עוברים מעשית, שהרי אין כלל צורך שמעשית יעברו רבים במקום. לפי השיטות שצריך שרבים יעברו במקום מעשית, ישנן דעות ש"רבים" הם דווקא שישים ריבוא (שש מאות אלף איש), לפי אותם דעות שרשות הרבים היא רק כזו ששישים ריבוא מצויים בה.
יוסי מדר
יוסי מדר (נולד ב-7 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
מדר גדל בשכונת כפר שלם בתל אביב ושיחק במחלקת הנוער של קבוצת בני יהודה תל אביב. בשנת 1987 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, ולאחר מכן שיחק בקבוצות רבות, ביניהן שמשון תל אביב, הפועל רמת גן ובית"ר תל אביב.
לקראת עונת 1993/1994 הצטרף מדר להפועל תל אביב. כבר במחזור הראשון כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, שער ניצחון מול מכבי פתח תקווה באצטדיון רמת גן. בעונה זו כבש 11 שערים במדי הקבוצה, וכיכב במדיה לצידם של חיים רביבו וחזי שירזי. מדר כבש גם ברבע גמר גביע המדינה מול הפועל חיפה, וכן בחצי הגמר מול מכבי פתח תקווה, וסייע להפועל תל אביב להעפיל למשחק הגמר באותה עונה, אך בסיומה עבר לשחק בהפועל באר שבע.
מדר שהתחיל את העונה בבאר שבע והמשיך במכבי הרצליה, חזר להפועל תל אביב בקיץ 1995, והיה שותף להופעותיה הראשונות אי פעם בגביע אופ"א. יחד עם קז'ימיש מוסקאל, הוביל מדר את קישור הקבוצה לאחר עזיבתו של רביבו. גם בעונה זו כבש את שער הבכורה שלו במשחק מול מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו, וכן כבש במחזור הראשון של הליגה, בניצחון 2-3 על הפועל באר שבע. ב-4 במאי 1996 כבש רביעייה בניצחון 0-5 על הפועל כפר סבא, ובסך הכל כבש 9 שערי ליגה בעונה זו. בעונת עונת 1996/1997 נקלעה הפועל תל אביב לתחתית הטבלה, ובמחזור ה-25 כבש מדר בדקה ה-85 את שער השוויון במשחק התחתית שנערך בהרצליה מול מכבי הרצליה, שהבטיח כמעט סופית את הישארותה של קבוצתו בליגה. בעונה זו הבקיע מדר 8 שערי ליגה במדי הפועל תל אביב, ובסיומה עזב את הקבוצה לאחר שהבקיע במדיה 28 שערי ליגה, ובסך הכל 34 שערים בכל המסגרות.
בקיץ 1997 עבר מדר לשחק במכבי עירוני אשדוד, ולאחר עונה אחת חזר לבני יהודה ושיחק במדיה שנתיים נוספות. לקראת עונת חתם מדר במכבי נתניה, אך במחנה אימון שקיימה הקבוצה לפני פתיחת העונה נכנס מנג'ר הקבוצה, אורי מלמיליאן, לאחד החדרים של השחקנים, ושם מצא את מדר ושחקנים אחרים (משה גלאם, רונן בדש, ועקיבא מגרלשוילי) במהלך משחק קלפים. מדר, ששוחרר בעקבות האירוע מהקבוצה וחתם בהפועל כפר סבא, פנה למוסד לבוררות ושם נפסק כי נתניה תשלם לו כ-655 אלף שקל כפיצויים. מדר שיחק כשנה וחצי בכפר סבא, ולאחר שהסתיים הליך הבוררות הוחתם בנתניה ושם שיחק עד תום העונה.
בשנת 2002 עבר מדר לקבוצת הפועל רעננה, ולאחר ששיחק שנתיים במדי הקבוצה עבר למכבי רמת עמידר. בשנת 2005 עבר לקבוצת עירוני אור יהודה מליגה ב' ובקיץ 2006 פרש ממשחק פעיל. בסך הכל הופיע מדר ב-271 משחקים בליגה הבכירה בישראל, וכבש 68 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק, שימש מדר כמאמן קבוצת הנוער של הפועל כפר שלם.
מדר נשוי ואב לשלושה ילדים, והוא עובד במחלקת התברואה בעיריית תל אביב-יפו.
אתי רבים ומבטלי מחיצה
אתי רבים ומבטלי מחיצתא
גבריאל באנון
גבריאל באנון (בצרפתית: Gabriel Banon, נולד ב-1928, קזבלנקה)
הוא כלכלן ואיש עסקים צרפתי - מרוקני, ידוע כיועץ כלכלי של מדינאים וארגונים בארצות שונות. מהנדס אזרחי ומשפטן בהכשרתו. חי לסירוגין בצרפת, במרוקו, בשווייץ ובארצות הברית. היה מעורב במגעים במסגרת תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
רקע משפחתי והתחלת הקריירה.
נולד בקזבלנקה ב-1928, בן של עורך הדין יעקב באנון, שהיה בשנות ה-60 חבר במועצת עיריית קזבלנקה ויושב ראש הקהילה היהודית בעיר. מילדות קנה גבריאל שליטה מצוינת בשפה הערבית ובקוראן, מה שעזר לו מאוחר יותר בקשריו כיועץ ואיש עסקים עם גורמים פוליטיים וכלכליים במזרח התיכון. למד בבית הספר הצרפתי ע"ש ליוטיי בעיר הולדתו. בשנות ה-1950 נסע לצרפת ולמד בליון משפטים והנדסה אזרחית. בשנת 1953 חזר למרוקו והתחתן נישואים ראשונים עם השחקנית גיסלן אקוקה, ילידת מצרים. בשנת 1956, לפי מקורות אחדים שימש כקצין קשר עם הצבא הישראלי בימי מלחמת סואץ. לפי מקורות מסוימים היה לאחר מכן מעורב במגעים העסקיים בין ישראל עם תעשיית הנשק הצרפתית – למשל לגבי אספקת מטוסי פוגה מגיסטר.
פריצת פעילותו כאיש עסקים וכיועץ כלכלי.
בהמשך התחיל קריירה בעסקים. עסק באספקה לבסיס האמריקני במקנס במרוקו.
לאחר מכן גבריאל באנון היה מנהל המפעל ז'אפי (Japy) של קבוצת וורמס בין השנים 1957–1961, יו"ר מפעלי אלפא לבאל בין השנים 1961–1971, של חברת "סיארסאטום -תעשייה גרעינית" (Siersatom), בין השנים
1973-1980 ושל חברת סופינם (Sofinem) בין השנים 1981–1984.
מאוחר יותר ניהל שתי חברות להשקעות - Winvest (משנת 1984) ו-Solitair Kapital AB (משנת 1997).
גבריאל באנון היה המנכ"ל הראשון של "המכון לפיתוח לתעשייתי" IDI, סגן-יושב ראש של "המרכז למנהיגות צעירה" בצרפת, שייצג קבוצה רפורמיסטית בתוך ארגון המעבידים של צרפת. היה חבר במועצה של הוועד הלאומי לארגון בצרפת, ושל הקרן הלאומית להוראת מנהל עסקים.