בשנת 2002 הוקם מרכז למחקר ע"ש כריסטופר ודיינה ריב בניו ג'רזי תחת מימון המרכז לבקרת מחלות ומניעתן. המרכז נועד לאמן משותקים כיצד לחיות יותר עצמאית עם מגבלותם. ריב עזר במימון בחקר נרחב יותר של תאי גזע. בשנים אלו הנושא העלה דיון ציבורי סוער בנוגע לשימוש בתאי גזע אנושיים, וריב הגן על המחקר באומרו כי המחקר ישתמש אך ורק בתאים שכבר הופקו. כמו כן, ריב תמך באיסור נגד שיבוט אנושי, המסכים להעברת גרעין תא סומטי אך מתנגד לשיבוט לצורכי רבייה. הוא טען כי השתלת תאי גזע איננה שיטה בטוחה, אלא אם התאים מכילים DNA של אותו חולה. בימים האחרונים לחייו, ריב תמך בהקמתו של המכון לרפואה מתחדשת בקליפורניה.
ספרים.
בשנת 1998 יצאה האוטוביוגרפיה שלו, "עודני אני", בהוצאת רנדום האוס. הספר המוקלט בקולו זיכה אותו בפרס גראמי.
באפריל 2004 פורסם ספרו השני של ריב, "שום דבר אינו בלתי אפשרי", שהתמקד יותר בהשקפת עולמו של ריב ובחוויותיו.
בעיות בריאות ומותו.
מאז ילדותו, ריב סבל מאסתמה ומאלרגיות שונות, וכן ממונונוקלאוזיס זיהומי, מלריה ומסטוציטוזיס (הפרעה בכלי הדם). לעיתים תכופות היו לו תופעות לוואי לאחר נטילת תרופות. במרכז השיקום קסלר ניתן לו סם שאמור היה להפחית את הנזקים לחוט השדרה, אולם הדבר גרם לו להלם אנפילקטי ולקריסת ריאותיו. נוסף על כך, בצעירותו הוא סבל מנשירת שיער, דבר שהחריף לאחר תאונתו, ושבגללו גילח את שיער ראשו.
באוקטובר 2004 סבל ריב מפצע לחץ שגרם לאלח דם. ב-9 באוקטובר הוא עבר דום לב לאחר שקיבל אנטיביוטיקה לזיהום, ונלקח לבית החולים. ב-10 באוקטובר 2004 הוא מת מאי ספיקת לב. הוא היה בן 52 במותו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר.
משפחה ומורשת.
לריב שלושה ילדים: בן ובת, מתיו ואלכסנדרה, ממערכת יחסים קודמת עם גיי אקסטון; ובן, ויליאם, מנישואיו לדיינה ריב. דיינה המשיכה לעמוד בראש הארגון שייסד בעלה, עד מותה ב-6 במאי 2006, לאחר שאובחן אצלה סרטן הריאה. כיום עומדים מתיו ואלכסנדרה בראש צוות המנהלים של הארגון.
Cygwin
Cygwin היא חבילת תוכנה שפותחה במקור על ידי Cygnus Solutions, על מנת לאפשר למערכת ההפעלה חלונות להתנהג בצורה דומה למערכת יוניקס. תוכנות שהוסבו ל־Windows על ידי Cygwin רצות בצורה אופטימלית במערכות Windows NT, וחלקן גם יכולות לרוץ בצורה משביעת רצון במערכות Windows 9x. כיום, Cygwin מפותחת על ידי צוות המפתחים של Red Hat ואחרים כתוכנה חופשית.
תיאור.
Cygwin כוללת ספרייה שמיישמת את פקודות המערכת של תקן POSIX בעזרת פקודות מערכת של חלונות, כלי פיתוח מבית GNU (כגון GCC ו־GDB) כדי לאפשר פיתוח תוכנה בסיסי, וכן מספר גדול של כלי יוניקס נפוצים. החבילה לא מאפשרת להריץ יישומי לינוקס על חלונות, ויש צורך לבנות את התוכנות מקוד המקור שלהן כדי שיפעלו תחת חלונות.
חברת Red Hat מפיצה את Cygwin תחת רישיון GPL, אך עם סעיף המחייב שתוכנות המשתמשות ב־Cygwin יהיו תחת רישיון של קוד פתוח. החברה גם מאפשרת לרכוש רישיון מסחרי שמתיר להפיץ תוכנה קניינית אשר מבוססת על Cygwin.
היסטוריה.
Cygwin החלה את דרכה ב־1995 כפרויקט של סטיב צ'מברלין, מהנדס ב־Cygnus, ששם לב שחלונות NT ו־95 משתמשות בפורמט לקובצי אובייקטים שכבר היה בשימוש ב־GNU, ושממילא GNU עצמה תומכת במחשבים מבוססי x86. כך, לפחות בתאוריה, ניתן היה לנתב את GCC כדי שהוא יהדר עבור חלונות. תאוריה זו הוכחה כנכונה ושימשה כבסיס לאב־הטיפוס של Cygwin.
השלב הבא היה לפתח גרסה של GCC שתרוץ על מערכות Windows, מה שדרש פונקציונליות רבה של יוניקס, כך שהפתרון היה "לתרגם" קריאות של יוניקס לפקודות בחלונות.
עד 1996 מפתחים נוספים הצטרפו לפרויקט, והיה כבר ברור ש־Cygwin תהיה דרך נוחה לספק את הכלים של Cygnus למערכות Windows (קודם לכן השתמשו ב־DJGPP).
בסביבות 1998, Cygnus החלה להציע את Cygwin כחבילה נפרדת העומדת בזכות עצמה.
חומת ירושלים
מילרד פילמור
מילרד פילמור (באנגלית: Millard Fillmore; 7 בינואר 1800 – 8 במרץ 1874) היה נשיאה ה-13 של ארצות הברית (1850–1853), הנשיא האחרון מטעם המפלגה הוויגית, והאחרון שלא כיהן מטעם המפלגה הרפובליקנית או הדמוקרטית. הוא היה חבר קונגרס לשעבר מניו יורק, נבחר לכהן כסגן נשיא ארצות הברית השנים עשר ב-1848, והפך לנשיא לאחר מותו של זאכרי טיילור. הוא היה אחראי לפשרת 1850, שהובילה להפסקת אש קצרה בקרב על העבדות בארצות הברית. הוא לא הצליח להיבחר להיות המועמד הוויגי ב-1852. כעבור ארבע שנים, זכה לתמיכת המפלגה הנייטיביסטית, "המפלגה האמריקנית", שהובלה בידי תנועת שאינם יודעים דבר. הוא הגיע למקום השלישי במערכת הבחירות של 1856.
פילמור נולד למשפחה ענייה באזור אגמי פינגר בניו יורק. הוריו היו צמיתים במהלך שנות ילדותו. בעזרת לימודיו, עלה בסולם החברתי והפך לעורך דין, ללא לימודים פורמליים רבים. הוא הפך לעורך דין בולט באזור באפלו כעורך דין ופוליטיקאי, ונבחר לאספה הכללית של ניו יורק ב-1828, ולבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1832. בהתחלה היה חבר במפלגה נגד תנועת הבונים החופשיים, אולם הצטרף לוויגים לאחר שהמפלגה נוצרה באמצע שנות השלושים. הוא היה יריבו המקומי של ויליאם סיוארד. במהלך הקריירה שלו, טען פילמור שהעבדות היא רשע, אבל שהממשלה לא יכולה לטפל בה. סיוארד התנגד לעבדות וטען שהממשלה יכולה לסיים אותה. פילמור ניסה להיות מועמד לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית כשהוויגים השתלטו על הבית ב-1841, אולם לבסוף הפך ליושב ראש הוועדה לענייני מיסים. הוא לא הצליח להפוך לסגן הנשיא הוויגי ב-1844, ולמושל ניו יורק, אולם ב-1847 נבחר בצורה ישירה להיות מבקר המדינה של ניו יורק.
פילמור נבחר לסגן הנשיא הוויגי ב-1848, כשותפו של טיילור למירוץ, ושניהם נבחרו. טיילור התעלם ממנו, ולא נתן לו למנות מינויים פוליטיים בניו יורק, והכבוד הלך לסיוארד. כסגן נשיא, ניהל פילמור עימותים כועסים בסנאט בנוגע להתרת העבדות באזורים שמקסיקו העניקה לארצות הברית. פילמור תמך בחוק של הנרי קליי (הבסיס לפשרת 1850), ואילו טיילור התנגד לו. לאחר מותו של טיילור ביולי 1850, פירק פילמור את הקבינט ושינה את מדיניותו של הממשל. הנשיא החדש הפעיל לחץ כדי להעביר את הפשרה, שניסתה לפשר בין הצפון והדרום, ועברה בספטמבר. חוק העבד הנמלט, שהורה על החזרת עבדים נמלטים אל בעליהם, היה החלק השנוי במחלוקת בפשרה, ופילמור הרגיש מחויב לאכיפתו, אף על פי שהדבר פגע בו במפלגה הוויגית, המפולגת בין הצפון לדרום. במדיניות החוץ, תמך פילמור בניסיונות להגיע להסכמי סחר חופשי עם יפן, התנגד להשפעות צרפתיות על הוואי, ונאלץ להתמודד עם פשיטות ימיות בקובה. הוא רצה להיבחר לכהונה מלאה ב-1852, אולם הוויגים זנחו אותו לטובת וינפילד סקוט.
כשהמפלגה הוויגית התפרקה לאחר נשיאותו של פילמור, רוב חבריו השמרנים הצטרפו אל "המפלגה האמריקנית". הוא היה המועמד מטעם המפלגה ב-1856, אולם לא דיבר על נושאי הגירה אלא על שימור האיחוד, וניצח רק במרילנד. במהלך פרישתו, היה פעיל בשליחויות אזרחיות. הוא היה המנהל הראשון של אוניברסיטת באפלו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, התנגד לפרישת הדרום והסכים לשימור האיחוד בכוח, אולם ביקר את מדיניותו של אברהם לינקולן. לאחר המלחמה, תמך במדיניות השיקום של הנשיא אנדרו ג'ונסון. פילמור נחשב לנשיא אלמוני, קיבל שבחים על מדיניות החוץ שלו, אולם ספג ביקורת על אכיפת חוק העבד הנמלט ועל קשריו לתנועת "שאינם יודעים דבר".
ראשית חייו וקריירה.
מילרד פילמור נולד בבקתת עץ בחווה באזור מוראביה, ניו יורק, באזור אגמי פינגר של ניו יורק, ב-7 בינואר 1800. הוריו היו פיבי (מילרד) ונתנאל פילמור. הוא היה השני מתוך שמונה ילדים והבן הבכור.
נתנאל פילמור היה בנו של נתנאל פילמור האב (1739–1814), יליד קונטיקט שהפך לאחד מהמתיישבים הראשונים באזור ורמונט. הוא היה חבר במיליציה המקומית ושירת כלוטננט ראשון במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. הוא התחתן ב-1767 עם חפציבה ווד (1747–1783), אמו של נתנאל פילמור וסבתו של מילרד פילמור. משפחת פילמור התגורהה באזור ניו אינגלנד במשך כמה דורות. נתנאל פילמור האב היה בנו של ג'ון פילמור (1702–1777) שגר במסצ'וסטס ובקונטיקט, ועבד כקפטן של ספינה. ג'ון פילמור היה בנם של ג'ון פילמור האב (1676–1712), יליד מנצ'סטר, אנגליה, שהיה גם ספן ומת כאסיר אצל הצרפתים באי מרטיניק.
נתנאל פילמור ופיבי מילרד עזבו את ורמונט ב-1799, ועברו קרוב לניו יורק, בה חכרו אדמה כצמיתים, כשנתנאל עובד לעיתים כמורה. ילדותו של פילמור הייתה מלאה בעבודה קשה וללא לימודים פורמליים.
ככל שעבר הזמן, החל נתנאל פילמור להצליח באזור, אולם המשפחה הייתה ענייה במהלך ילדותו של מילרד. נתנאל פילמור הצליח לבסוף לשרת בבתי משפט חשובים, כולל בית משפט השלום. כשמילרד היה בן ארבע עשרה, שכנע אותו אביו לא להתגייס למלחמת 1812, וסידר לו עבודה אצל עורך דין מקומי. פילמור עבד בעבודות שוליות יחסית, ולכן עזב את העבודה. לאחר מכן החל לקרוא ספרים בספרייה מקומית. ב-1819, השתמש במעט כסף שחסך כדי להירשם לאקדמיה החדשה בעיר, בה פגש באביגייל פאוורס.
לאחר מכן, העביר נתנאל את המשפחה אל אזור מונטוויל, כפר קטן ליד מוראביה. הוא שכנע את בעל הקרקעות, והאדם העשיר באזור, השופט וולטר ווד, להעסיק את בנו כרשם לתקופת ניסיון. ווד לימד את פילמור משפטים. פילמור לימד במשך שלושה חודשים כדי להרוויח כסף. לאחר שמונה עשר חודשים עזב את ווד, כיוון שפילמור ייעץ לחקלאי בתביעה קטנה. נתנאל פילמור העביר את משפחתו לאזור באפלו. החווה שנתנאל רכש שם שגשגה. נתנאל פילמור היה האבא הראשון של נשיא שביקר את בנו בבית הלבן.