המועדון קבע שיא בליגת האלופות במהלך עונת 2005/2006 כאשר לא ספג שער במשך עשרה משחקים רצופים, ובכך שבר את השיא של מילאן שעמד על שבעה משחקים. רצף אי-הספיגה נמשך עד למשחק הגמר נגד ברצלונה, שבו ספג השוער מנואל אלמוניה שער מרגליו של סמואל אטו. המשחק הסתיים בתוצאה 2 - 1 לטובת ברצלונה.
ההעברה היקרה ביותר בתולדות המועדון היא רכישתו של ניקולא פפה תמורת כ־72 מיליון יורו ב-1 באוגוסט 2019.
תארים והישגים.
אנגליה.
לארסנל יש היסטוריה ארוכה של מיקומים בחלק העליון של טבלת הליגה, ולאורך השנים המועדון סיים מתחת למקום ה-14 רק שבע פעמים. כמו כן, ארסנל הוא אחד מחמשת המועדונים שהצליח לזכות פעמיים ברציפות בגביע ה-FA.
כדורגלנים בולטים בתולדות המועדון.
בטבלה שלהלן מפורטים שמותיהם של חלק מהכדורגלנים הידועים ביותר בתולדות ארסנל. לרובם יש למעלה מ-225 הופעות או למעלה מ-100 שערים במדי המועדון. המיון הראשוני הוא לפי מספר הופעות.
מאמנים.
המאמן המקצועי הקבוע הראשון המועדון היה תומאס מיצ'ל, שהתמנה לתפקיד ב-1897, ולאחריו כיהנו 17 מאמנים קבועים נוספים ו-5 ממלאי מקום. באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל מוזכר דווקא סם הוליס כמאמן הראשון של הקבוצה, אך לפי מקורות היסטוריים אחרים הוליס היה מאמן הכושר של ארסנל ומיצ'ל אכן היה המאמן הראשון. תקופת הכהונה הארוכה ביותר מבחינת זמן היא של ג'ורג' אליסון (1934 - 1947), והמאמן שאימן את המועדון במספר המשחקים הרב ביותר הוא ארסן ונגר (משנת 1996 עד 2018). ונגר הוא המאמן הראשון של המועדון מחוץ לאיים הבריטיים, וגם המצליח ביותר מבחינת ניצחונות במשחקים (57.36% נכון ל-11 במאי 2008). לזלי נייטון הוא המאמן הפחות מוצלח של המועדון, עם 34.46% הצלחה בלבד. שני מאמנים של המועדון הלכו לעולמם תוך כדי ביצוע תפקידם - הרברט צ'פמן וטום ויטאקר.
להלן רשימת המאמנים של ארסנל:
מקרא:
א. על אף שמבחינה רשמית מק'יואן נשא בתואר מאמן משנה, הוא היה אחראי על קבוצת הבוגרים של המועדון, והמאמן דה פקטו לאחר עזיבתו של מורל; לאורך רוב תקופתו בתפקיד הוא אימן במשחקים שנערכו בזמן המלחמה, שאינם נכללים בתיעוד הרשמי.
ב. ויטאקר היה חולה במהלך קיץ 1956, אף על פי שמבחינה רשמית היה אחראי גם בתחילת עונת 1956/1957, ג'ק קרייסטון היה המאמן מאותה תקופה ועד למותו של ויטאקר באוקטובר.
טיים מגאזין
יצחק פוירינג
יצחק פוֹיֶרִינְג (Isaak Feuerring; 26 בדצמבר 1889, ג' בטבת תר"ן, זבורוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית‬ – 26 בדצמבר 1937, כ"ג בטבת תרצ"ח, ירושלים) היה בנקאי יהודי ומנהיג ציוני מגרמניה, שעסק במדיניות הכלכלית של המוסדות הציוניים.
ביוגרפיה.
יצחק פוירינג נולד בזְבּוֹרוֹב שבגליציה (האימפריה האוסטרו-הונגרית), ובילדותו עבר להלברשטאדט שבגרמניה, והתחנך בקלויז (בית מדרש) המפורסם של סבו, ר' שלמה כהן, על ברכי החינוך המסורתי ובאווירה ציונית.
ב-1912 היה ממייסדי "אגודת הרצל" (Herzl-Bund), שאיגדה אנשי עסקים ציונים צעירים. היה ציר לקונגרסים הציוניים. בפעילותו הציונית התמקד בניהול ההיבטים הפיננסיים. היה חבר בהנהלת הכשרת היישוב וממנהיגי ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1932 נבחר לוועד הפועל של ציוני גרמניה.
בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב את ברלין, עלה לארץ ישראל. כאן השתקע בירושלים, והשתלב ביזמות הפרטית. ייסד את "בנק המסחרי הכללי" (לאחר מכן שונה השם ל"בנק כללי לעסקי מסחר"), שלאחר מותו התמזג עם בנק פויכטוונגר ויצר את "י. ל. פויכטונגר, בנק כללי למסחר". בארץ המשיך בעשייה הציונית. בין היתר היה ממייסדי ה"אגודה לסיום מִלון הלשון העברית לאליעזר בן יהודה".
נפטר ב-1937 בירושלים.
בצוואתו הקדיש פוירינג 10,000 לא"י למטרת מימון "מפעל ציוני לטובת המעמד הבינוני של יהודי גרמניה", לפי בחירתה של אשתו, גרטרוד. כספו הוקדש לרכישת האדמה שעליה הוקם היישוב בית יצחק, אשר לימים נקרא על-שמו. ביום השנה החמישי למותו, ב-1942, ייסדה אלמנתו קרן על שמו. מכספי הקרן נסלל כביש מבית יצחק לגן חפר, ונבנה בית העם ביישוב. בנוסף, הקרן מקיימת חוגים ביישוב.
אלמנתו ובנו יוסף התגוררו בארצות הברית. בנו נפטר בגיל צעיר, שנים ספורות לאחר מות אביו.
תעלת הוולגה-דון
תעלת הוולגה-דון (ברוסית: Волго-Донской судоходный канал), או בשמה המלא: תעלת הספנות וולגה-דון על שם ו.א. לנין (רוסית: Волго-Донской судоходный канал имени В.И.Ленина), היא תעלה מלאכותית המחברת את נהרות הוולגה והדון שברוסיה באזור שבו הם קרובים ביותר זה לזה. התעלה למעשה מחברת את הים הכספי לים השחור. אורך התעלה 101 קילומטרים, מתוכם 45 ק"מ הם נהרות ואגמים טבעיים והיתר נחפר בידי האדם.
היסטוריה.
מאמצי האדם לחבר את שני הנהרות החשובים החלו כבר בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1569. הצאר פטר הגדול נכשל בניסיונו לחצוב את התעלה במאה ה-17, וניסה פעמים נוספות לבצע את המפעל הגדול הזה, אך ללא הצלחה.
כריית התעלה החלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נפסקו העבודות. הן התחדשו ב-1948, ובשנת 1952 הסתיימה העבודה והתעלה הפכה לחלק חשוב של דרכי המים העמוקים בחלק האירופי של ברית המועצות. רבים מהעובדים היו שבויי מלחמה ואסירים שהועסקו בעבודות כפייה (ראו גם: גולאג).
תעלת הוולגה-דון מתחילה ביובל סארפצקי של הוולגה, מדרום לוולגוגרד, ומסתיימת במאגר המים צימלנסקויה, בעיר קלץ' על הדון. בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות.
מאזור הדון לוולגה מועברים מטענים של פחם מדונצק, חומרי בניין ודגנים. בכיוון ההפוך המטענים הנפוצים הם עץ, פיריט ומוצרי נפט. ספינות תיור וקייט מפליגות בשני הכיוונים.
תעלת הוולגה-דון ומערכת המים צימלנסקי שתוכננו בידי לאוניד פוליאקוב מהוות מכלול המוקדש לזכר הקרבות על צאריצין במלחמת האזרחים ברוסיה וקרבות סטאלינגרד במלחמת העולם השנייה.
האדמו&quot;ר האמצעי
אדמו&quot;ר הרש&quot;ב
האלגוריתם של קרוסקל
האלגוריתם של קרוסקל הוא אלגוריתם חמדן לפתרון בעיית מציאת עץ פורש מינימלי בגרף ממושקל קשיר לא מכוון, שתואר לראשונה במאמר של ג'וזף קרוסקל בשנת 1956. המטרה היא למצוא תת קבוצה של הקשתות שתיצור עץ המכיל את כל הקודקודים המקוריים, כאשר סכום משקלי הקשתות בתת-קבוצה זו מינימלי.
לפי אלגוריתם זה, כדי לבחור את הקשתות שיימצאו בעץ פורש מינימלי, יש למיין לפי משקליהן תחילה. אחר כך יש ליטול לפי הסדר קשת אחר קשת ולהוסיפה לתת הגרף, מהקשת המינימלית עד לקשת הגדולה ביותר במשקלה, כל עוד לא ייווצר מעגל בגרף המתקבל.
תת הגרף שמתקבל לבסוף הוא עץ פורש מינימלי.
האלגוריתם הוא חמדן, כיוון שבכל צעד נבחרת הפעולה הנראית אופטימלית באותו שלב - נוטלים את הקשת שמשקלה הקטן ביותר.
סיבוכיות האלגוריתם מושפעת בעיקר מהצורך למיין את הקשתות בתחילת הפעלתו. בגרף עם קבוצת קודקודים formula_1 וקבוצת קשתות formula_2 הסיבוכיות תהיה חסומה על ידי
formula_3 במקרה הכללי, הסיבוכיות המינימלית למיון מבוסס השוואות של formula_4 איברים. עם זאת, במקרה והקשתות כבר ממויינות או שניתן למיין אותן בזמן ליניארי (לדוגמה מיון בסיס כשהמשקלים קטנים), על ידי שימוש במבנה נתונים של איחוד קבוצות זרות זמן הריצה יהיה formula_5 כש-formula_6 היא הפונקציה ההופכית לפונקציית אקרמן (פונקציה הגדלה לאט מאוד).
פסאודו קוד.
הקוד הבא מסתמך על מבנה נתונים לאיחוד קבוצות זרות:
KRUSKAL(G):
1 A = ∅
2 foreach v ∈ G.V:
3 MAKE-SET(v)
4 foreach (u, v) ordered by weight(u, v), increasing:
5 if FIND-SET(u) ≠ FIND-SET(v):
7 UNION(FIND-SET(u), FIND-SET(v))
8 return A
הפלישה היפנית למנצ'וריה
הפלישה היפנית למנצ'וריה התרחשה בשנת 1931, ובה כבש צבא יפן חלקים נרחבים ממנצ'וריה, אזור בסין.
רקע.
עוד מתחילת המאה ה-20 החלה יפן לנהל מדיניות תוקפנית. היא ניסתה לקבל אחיזה בשטחי היבשת של מזרח אסיה, בין השאר במלחמת רוסיה–יפן. החל משנות ה-20 עיקר מאמציה היבשתיים של יפן הופנו כלפי סין.מנצ'וריה הוא אזור בצפון סין הגובל ברוסיה, מונגוליה וקוריאה. שאיפותיה של האימפריה היפנית במנצ'וריה היו תפיסת אוצרות הטבע והמחצבים; שימוש בה כקרש קפיצה להמשך הכיבושים; מימוש החלום היפני לאימפריה רחבת ידיים ודחיקת הלאומנות הסינית. בשנת 1931 פלשו כוחות צבא יפניים וכבשו את מוקדן, בירת מנצ'וריה, במה שנקרא "תקרית מוקדן". סין של אותה עת הייתה מפוררת וחלשה ממאבקים פנימיים קשים בין הקומוניסטים לבין כוחות "הלאומנים" ולא היוותה שום התנגדות לכיבוש היפני. בשטח הכבוש הקימו היפנים את ממשלת הבובות (מנצ'וקוו), ומנצ'וריה הפכה לבסיס צבאי ממנו המשיכו היפנים לפלוש לאזורים אחרים בסין. כיבוש מנצ'וריה נתן לה גם חיזוק מוראלי וגם אסטרטגי.
גורמים לפלישה למנצ'וריה.
בין הגורמים לפלישה הייתה העוינות שהייתה קיימת באותה העת בין סין ליפן. הממשלה הסינית בראשות צ'יאנג קאי שק הייתה בסוף שנות ה-20 אנטי-יפנית ואנטי-מערבית וגם היפנים לא אהדו את הסינים. העוינות בין יפן לסין התחזקה עוד יותר בשנות ה-30.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 השפיע גם על יפן. מספר המובטלים עלה, חסרו חומרי גלם ומזון. יפן הביטה בקנאה על מנצ'וריה, שהייתה שייכת לסין ובה היו מחצבים וחומרי גלם רבים. כמו כן ההנהגה היפנית רצתה להסיט את דעת-הקהל מהמצב הפנימי. הפלישה למנצ'וריה הייתה אמורה לסייע בפתרון הבעיה הדמוגרפית של פיצוץ האוכלוסין באיי יפן.