מספרת את סיפורם של ארבעה מתבגרים: פבלו בוסטמנטה, בנו של ראש העיר, סרחיו בוסטמנטה, מתבגר עשיר ופופולרי, מיה קולוצ'י, מתבגרת עשירה ומפונקת, יתומה מאמא ואהובת הבנים, מנואל אגירה, אשר מגיע ממקסיקו לארגנטינה על מנת לנקום את מות אביו, ומריצה פיה ספיריטו, אשר גדלה אצל אמה הדוגמנית והשחקנית, סוניה ריי. ארבעתם, לומדים בכיתה ט'(עונה ראשונה) בבית ספר "אליט וואי סקול", בית הספר העשיר והטוב ביותר במדינה. מנואל, אשר מגיע לבית הספר פוצח במסע נקמה במיה קולוצ'י, מכיוון שאביה, פרנקו קולוצ'י, בעל מותג עולמי של בגדים, אשם, לדעתו, בהתאבדותו של אביו. מריצה המרדנית, נשלחת לבית הספר לאחר שאביה מכריח אותה להירשם אליו. בבית הספר, מתחברים הארבעה אל חבריהם ומתבגרים ביחד איתם. במהלך העונה הראשונה מתרכזת גם כן העלילה במסדר הפועל בבית הספר שנים רבות, התלמידים (תלמידי המלגות ולאחר מכן מצטרפים עוד למאבק) מגלים אודות המסדר שפועל בבית הספר שמנסה להעיף מבית הספר את תלמידי המלגות. התלמידים מצליחים לגלות את חברי המסדר בבית הספר ולהביס אותם סופית.
עונה 2.
פרקים 140-318 (179 פרקים)
מספרת על אהבות, התרגשיות, שנאה, כאב ובעיקר מוזיקה (ארווי ממשיכה להופיע).העונה מתחילה בכך שמיה ומנואל אשר נמצאים במקסיקו בביתו של מנואל בחופשה אך בסוף החופשה מיה ומנואל לא חוזרים לבית הספר וזוכים בכרטיסים לאי האהבה, כשהם מגיעים מנואל מתאכזב שמיה לא מוכנה להתמסר לו ...
ובינתיים בארגנטינה פבלו עורך מסיבה לסיום החופשה ותחילת כיתה י' ומזמין את כל השכבה מלבד מריצה, כשמריצה שומעת על המסיבה היא מגיעה כדי להציק לפבלו.
כשפבלו פוגש את מריצה הם מחליטים על הפסקת אש ושהם יתחילו את כיתה י' ברגל ימין והם היו ידידים (למרות שהם אוהבים).
לעונה השנייה מצטרפים שחקנים חדשים: סול, רוקו, פרנסיסקו, לאורה, לולה (דולורס),ביאנקה, חואן מנואל, מירנדה, מוניקה (המחליפה של גלוריה וחברתה של סוניה),מרטין אנדרדה (אביה של מריצה).
במהלך העונה השנייה מתגלים אויבים ואוהבים חדשים, הלהקה תוססת ומופיעה בכל העולם למרות הניגודים של חלק מההורים של משתתפי הלהקה (מיה קולוצ׳י ופבלו בוסטמנטה), נאבקים בהם בגלל האהבה שלהם ללהקה ולמוזיקה.
תגובות על שידורי הסדרה בישראל.
שידור הטלנובלה עמד במרכז סערה ציבורית בישראל. הורים רבים טענו ש"המורדים" היא חלק מתופעה כוללת במדיה התקשורתית, בטלוויזיה בעיקר, של סרטים אך בעיקר סדרות המעודדות אלימות, קיום יחסי מין בקרב בני נוער, שימוש בסמים ושיכרות על בסיס יומי בשידוריהן. תימוכין לכך נמצאו בחבורות של ילדים ונוער שהתעללו בחבריהם לספסל הלימודים בצורה דומה למה שתואר בסדרה.
טענה נוספת שהושמעה בישראל כלפי סדרה זו, היא השימוש באלמנטים גזעניים לכאורה (הנושא עדיין לא הוברר באופן סופי בערכאה שיפוטית). המחלוקת הבוערת ביותר הייתה בנושא הדמות "ניקו" שמגלם בחור יהודי היוצא עם חברתו הקתולית "לונה" והוריו לוחצים עליו שייפרד ממנה בשל היותה קתולית. טענה נוספת על אפליה היא אפלייתם של תלמידי המלגה בבית הספר על רקע היותם ממעמד סוציואקונומי נמוך לעומת זה של חבריהם העשירים, שלימודים ממומנים על ידי הוריהם.
טענה נוספת הייתה שבסדרה צופים ילדים ובני נוער צעירים מדי שהם לא הקהל של הסדרה והם לא מסוגלים לסנן את האינפורמציה שמגיעה ממנה.
במספר הזדמנויות, בעיתונות הכתובה והמשודרת, במספר תוכניות אירוח, הגיב יאיר דורי, מנכ"ל ערוץ ויוה והמפיק השותף בהפקתן של טלנובלות רבות המשודרות בישראל, על טענותיהם של המתנגדים לשידור הסדרה. תגובתו הייתה שאין לסדרה כל קשר לאלימות הגואה בנוער וילדים בישראל וכי הסדרה עוסקת בענייני היום המעסיקים רבים מבני הגיל הצעיר ובכך למעשה עוזרת להם להתמודד עם מצבים אלה ולא מגבירה אותם.
כפשרה שהושגה בין הורים שפנו לדורי, בעת שידורי הסדרה בערוץ ישראל 10, הוחלט שלאחר כל פרק יוקצב זמן מסוים שבו תופיע פסיכולוגית שתענה על שאלותיהם של ילדים בקשר למצבים בסדרה ושל ילדים הנמצאים במצוקות דומות. גם לאחר שהושגה הפשרה, הורים רבים חשו עדיין אי נחת ופתחו בניסיון להוריד את הסדרה כליל מהאוויר.
המפיצים והמפיקים של התכנית טענו כי יש לה ערך חינוכי, מכיוון שהמעשים ה"מרדניים" לא ערערו את אפיון הגיבורים כחיוביים מטבעם, ומכיוון שרוב העוולות נתפסו ונענשו או שהיו להן השלכות שליליות. למרות שהסדרה הכילה מעט אלימות ושפה מגונה, היא לא הייתה גרפית בהרבה מהסרטים והסדרות האחרים ששודרו בערוצי הכבלים הישראליים (כולל אלה אשר כוונו לקהלים הצעירים). אולם, אולי בגלל הפופולריות הקיצונית שלה, מורים, הורים ופוליטיקאים רבים חשבו שהתכנית מזיקה מאוד. כפועל יוצא, שר החינוך ביקש מהערוצים ששידרו את התוכנית לצנזר תכנים פוגעניים לפני שידור התוכנית, זאת בתגובה לדיווחים חוזרים ונשנים במדיה הישראלית לגבי אירועים אלימים, לכאורה בהשראת התכנית "המורדים". כמו כן, המשדרים התבקשו לתייג את הסדרה כלא הולמת עבור צופים צעירים. לבסוף, בוועדה לזכויות הילד בכנסת נערך דיון מיוחד על התכנית, והמשדרים אימצו את ההמלצות.
בגלל העיסוק הציבורי בתוכנית, נוצרה הזדמנות ייחודית לבחון את ההשלכות ההתנהגותיות של ההשפעה הנתפסת של תוכנית פוגענית ספציפית על נוהלי הפיקוח של ההורים. מחקר שבחן את האופן בו הורים תפסו את השפעת התוכנית מצא, שהורים תפסו את התכנית כבעלת השפעה רבה יותר על ילדים אחרים מאשר על הילדים שלהם. בנוסף, מצא המחקר שלהורים שחשבו ש"המורדים" השפיעה על ילדיהם הייתה נטייה לפקח על הצפייה שלהם בטלוויזיה. לבסוף, הורים שהיו מודאגים מההשפעה של הסדרה על ילדים באופן כללי נטו לפקח ולבחון את החברים של ילדיהם. כל אלה רמזו שהורים מסוימים מאמינים שגם אם הילד שלהם לא מושפע ישירות מהתכנית, ילדים אחרים כן, ולכן הם צריכים להפעיל מנגנוני פיקוח.
ההופעות בישראל.
"המורדים" הגיעו לישראל פעמיים להופעות בהיכל נוקיה. סיבוב ההופעות הראשון קידם את העונה הראשונה והגיעו לישראל כל שחקני העונה הראשונה מלבד המנהל, המורים, לונה וניקו. סיבוב ההופעות הראשון התקיים ב-2003 וחלו בו כ-21 הופעות. לאחר הביקוש הרב, ההופעות בישראל עוררו היסטריה רבה בקרב המעריצים והסדרה עצמה נחשבת לאחת הסדרות המצליחות בתקופה ההיא.
במהלך סיבוב זה הופקו 2 סרטים דוקומנטריים המתעדים אותו - האחד שודר ב-HOT3 בהשתתפות ג'ודי שלום ניר מוזס שליוותה את השחקנים במהלך הצילומים בארגנטינה, הסיורים וההופעות בארץ וארוחת ליל הסדר במהלכה גם כוכב הסדרה בנחמין רוחאס חגג את יום הולדתו ה-18, והשני שודר בארגנטינה ובספרד ובו צוידו כמה משחקני הסדרה במצלמות וידאו כדי לתעד את מאחורי הקלעים של הביקור.
בפעם השנייה שהגיעו לישראל היה סיבוב ההופעות בשביל לקדם את העונה השנייה לסדרה, כל השחקנים מהעונה השנייה הגיעו מלבד ניקו, המורים והמנהל. בנוסף, הצטרפה לונה מהעונה הקודמת. סיבוב ההופעות התקיים ב-2004 גם הוא כמו הקודם לו, עורר היסטריה רבה בקרב המעריצים והתקשורת.
התפתחות רגשית בגיל הרך
ג'יימס קובורן
ג'יימס הריסון קובורן השלישי (באנגלית: James Harrison Coburn III; 31 באוגוסט 1928 – 18 בנובמבר 2002) היה שחקן קולנוע אמריקאי, אשר גילם לרוב את הבחור הקשוח בסרטי אקשן ומערבונים, בין היתר "שבעת המופלאים", "גיהנום לגיבורים", "הבריחה הגדולה", "חידון בחרוזים", "גבר ללא חת", "פט גארט ובילי הנער", "צלב הברזל". בשנת 1998 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "פגיעה".
ביוגרפיה.
קובורן למד משחק באוניברסיטת UCLA, לאחר מכן עבר לניו יורק ולמד אצל מאמנת השחקנים הנודעת סטלה אדלר.
קובורן שיחק תחילה במחזות, ועבר לשחק בסרטים. תפקידו המרכזי הראשון היה בסרט "שבעת המופלאים" לצד יול ברינר, צ'ארלס ברונסון וסטיב מקווין.
בסוף שנות השישים הפך לכוכב, אף הוגדר כ'סמל סקס', כשהוא מגלם את התפקיד הראשי בסדרת סרטי ריגול משעשעים "האיש שלנו פלינט". למשך תקופה מסוימת נעלם מהמסך עקב מחלת שרירים ניוונית, ואחר שב להופיע, במשורה. בשנים האחרונות לחייו זכה לעדנה מחודשת ואף זכה בפרס האוסקר לשחקן משנה בשנת 1998 על תפקידו כאביו האלכוהוליסט של ניק נולטה בסרט "פגיעה".
מותו.
קובורן מת בפתאומיות, בגיל 74, מהתקף לב, בזמן שהאזין לרדיו. הוא השאיר אחריו אישה, בן ובת חורגת. אשתו, פאולה מורד, נפטרה מסרטן שנתיים לאחר מכן, ב-30 ביולי 2004, בגיל 49.
מלחמת ששת-הימים
קרוסין
קרוסין או קרוסן, הקרוי בלשון העם ובתחנות הדלק בישראל "נפט", הוא נוזל דליק חסר צבע שמתקבל מזיקוק נפט בטמפרטורות של בין C° 150 ל-C° 275 . הקרוסין מורכב בעיקר מפחמימנים בעלי 12 עד 15 אטומי פחמן, אשר נפרדים מהנפט בערך בטמפרטורות אלו. בעבר היה שימוש רב בקרוסין כדלק להסקה (עד היום הוא משמש להסקה מרכזית בארצות הברית וקנדה ובמקומות שונים בעולם) ולעששיות נפט, אולם כיום הוא משמש בעיקר כדלק למנועי סילון ולמנועים רקטיים. השם "קרוסין" מגיע מהמלה היוונית "קרוס" (κερωσ, שפירושה "שעווה").
בדרך כלל זיקוק קרוסין ישירות מנפט גולמי מצריך טיפול ביחידת Merox או ב-hydrotreater כדי להוריד את רמת הגופרית שבו ואת פוטנציאל האיכול שלו. ניתן לזקק קרוסין גם על ידי שימוש ב-hydrocracker, שבו "משדרגים" את המרכיבים של הנפט הגולמי שאחרת היו טובים רק לדלק.