בשנות חייו האחרונות העלה מירו על הכתב את רעיונותיו הפחות ידועים והרדיקליים ביותר, וחקר אפשרויות של פיסול בגז וציור בארבעה ממדים. מירו נפטר במיורקה, ונקבר בבית העלמין במונז'ואיק שבברצלונה.
כיום נמכרים ציוריו בסכומים של עד שמונה מיליון דולר. רבות מעבודותיו מוצגות במכון ז'ואן מירו בברצלונה.
בין יצירותיו הבולטות:
גלריית פסלים.
בנוסף לעיסוקו המרכזי כצייר, היה מירו גם פסל מוערך. ניתן להבחין בדמיון לא מבוטל בין סגנון פיסולו של מירו לבין סגנונו של הפסל הבריטי המפורסם הנרי מור.
מי מלך
מי מלך (מלטינית: Aqua regia) הם תערובת של חומצה חנקתית וחומצת מימן כלורי ביחס 3:1 (שלוש מולקולות של חומצת מימן כלורי על כל מולקולת חומצה חנקתית אחת HNO3+3HCl).
צבע התערובת צהבהב, והיא מסוגלת לשתך חומרים רבים. מי מלך נמנים עם קבוצה מצומצמת של חומרים המסוגלים להמס זהב ופלטינה. השם "מי מלך" בא מהמתכות האציליות שביניהן זהב, טנטלום ופלטינה. למי מלך תפקיד בחריטה במספר תהליכים אנליטיים.
מי מלך הם חומר בלתי יציב בטמפרטורת החדר - הגזים כלור וניטרוסיל כלוריד (NOCl) מתנדפים מן התמיסה במהירות, והיא מאבדת את תכונותיה השימושיות, ולכן יש לערבב את החומצות זמן קצר לפני השימוש.
פעולה כימית.
מי מלך יכולים להמס זהב מכיוון שהם מכילים גם חומצה חנקתית וגם חומצת מימן כלורי, כשלכל אחת מחומצות אלה תפקיד שונה בתהליך. חומצה חנקתית היא חומר מחמצן חזק שיכול להמס זהב ליצירת יוני זהב (Au3+), אך שיווי המשקל בתגובה מושג לאחר המסת כמות אפסית של זהב. חומצת מימן כלורי מספקת יוני כלור שמגיבים עם הזהב ויוצרים חומצה כלורואורית (Chloroauric Acid) בתגובה הבאה:
Au + 3NO3- + 6H+ → Au3+ + 3NO2 + 3H2O
Au3+ + 4Cl- + H+ → HAuCl4
כתוצאה מכך מסולקים יוני הזהב מהתמיסה והחומצה החנקתית יכולה להמיס זהב נוסף.
המנון צ'כיה
ההמנון הלאומי של צ'כיה הוא "היכן ביתי?" (בצ'כית: Kde domov můj). משמש כהמנון צ'כיה מאז פיצול צ'כוסלובקיה בשנת 1993.
הרא קרישנה
המנטרה הַרֵא קְרִישְנַה, המכונה גם מַהָא-מנטרה (המנטרה הגדולה), היא תפילה מדיטטיבית בת שש-עשרה מילים המורכבת משמותיו של אלוהים בסנסקריט. מנטרה זו הופיעה לראשונה בקַלִי-סַנְטַרַנַה אוּפַּנִישַד. היא הפכה לנגישה לציבור הרחב החל מן המאה ה-16 בעקבות תנועת הבְּהַקְטִי של שְרִי צַ'יְטַנְיַה מַהָאפְּרַבְּהוּ (1534-1486), הגָאוּדִיַה וָאִישְנַוִיזם.
על פי התאולוגיה הגאודיה ואישנוית, התודעה המקורית ומטרת החיים היא אהבת אלוהים (קרישנה). משנות ה-60 ואילך מנטרה זו הפכה למפורסמת במערב בזכותו של א. צ'. בהקטיוודאנטה סוואמי פרבהופאדה והתנועה הבינלאומית למען תודעת קרישנה (הידועה גם כ"תנועת הרא קרישנה").
מבנה דקדוקי.
המנטרה מורכבת משמות סנסקריטיים ביחסת הפנייה: הַרֵא, קְרִישְנַה ורָאמַה. מבחינה ספרותית, זהו בית שיר במשקל הוֵדי אַנוּשְטוּבּ, בו ארבעה פסוקים המכילים שמונה הברות כל אחד:
הַרֵא קְרִישְנַה הַרֵא קְרִישְנַה קְרִישְנַה קְרִישְנַה הַרֵא הַרֵא / &lt;br&gt;הַרֵא רָאמַה הַרֵא רָאמַה רָאמַה רָאמַה הַרֵא הַרֵא //
את המילה הַרֵא ניתן לפרש כיחסת הפנייה של 'הַרִי' אחד השמות של האל וִישְנוּ, במשמעות של: "זה שמסלק את האשליה". ניתן גם לפרש את הַרֵא כיחסת הפנייה של הַרָא, שם של רָאדְהָא, אהובתו הנצחית של קְרִישְנַה או השַקְטִי שלו. על פי בְּהַקְתִיוֵדָאנְתַה סְוָאמִי פְּרַבְּהוּפָּאדַה, המילה הַרֵא מתייחסת לאנרגיית האהבה של אלוהים, ואילו קְרִישְנַה ורָאמַה לאלוהים עצמו במשמעות של "שובה לב כל", "ומקור כל העונג". השם רָאמַה יכול להתייחס לרָאמַצַ'נְדְרַה (התגלות של וִישְנוּ), או לקרישנה כרָאדְהָא-רַמַנַה, אהובה של רָאדְהָא. בהמנון וִישְנוּ-סַהַסְרַה-נָאמַה, אותו דיבר בְּהִישְמַה בשבחו של קְרִישְנַה לאחר מלחמת קוּרוּקְשֵתְרַה, קְרִישְנַה אף הוא נקרא רָאמַה. רָאמַה יכול להתייחס גם לבלראמה, אחיו של קְרִישְנַה וההתרחבות הראשונה שלו.
מדיטציה.
המדיטציה על המנטרה היא תפילה לאלוהים בה חוזרים על שמותיו בשירה ציבורית (קִירְתַנַה), בשינון אישי (גַ'פַּה), או בלב. א.צ'. בְּהַקְתִיוֵדָאנְתַה סְוָאמִי פְּרַבְּהוּפָּאדַה מתאר את תהליך זימרת המנטרה כך:
רקע היסטורי.
המנטרה מופיעה לראשונה בקַלִי-סַנְטַרַנַּה אוּפַּנִישַד, אוּפַּנִישַד וַיְשְנַוִי המקורב לקרישנה יַג'וּר-וֵדַה. באוּפַּנִישַד זה מורה בְּרַהְמָא לנָארַדַה:
נָארַדַה מבקש לדעת את שמו של נָארָאיַנַּה, ובְּרַהְמָא משיב:
מקובלת יותר הגרסה של הקַלִי-סַנְטַרַנַּה אוּפַּנִישַד בה מופיעה המנטרה עם הַרֵא רָאמַה לפני הַרֵא קְרִישְנַה, ולא עם הַרֵא קְרִישְנַה לפני הַרֵא רָאמַה (כפי שמצוטט למעלה). האמונה הנפוצה היא שהמנטרה אפקטיבית בשתי הגרסאות.
המנטרה הפכה לפופולרית בתחילת המאה ה-16 לספירה על ידי שְרִי צַ'יְטַנְיַה מַהָאפְּרַבְּהוּ, אשר חלק את תמצית הידע הוֵדי העתיק עם הקהל הרחב במסעותיו ברחבי הודו.
ב-1965, בהוראת מורו הרוחני, שרילה בהקטיסידדהאנטה סרסוטי טאקורה, א. צ'. בהקטיוודאנטה סוואמי פרבהופאדה, מורה רוחני במסורת הגַאוּדִיַה וַאיְשְנַוִיזם, הפליג מהודו לאמריקה על סף גיל 70 כדי לחלוק את משנתו הרוחנית של צַ'יְַטַנְיַה עם המערב. למרות גילו המתקדם, בשתים-עשרה השנים שלאחר מכן הוא הקיף את כדור-הארץ 14 פעמים בסיורי הרצאות אשר נשאו אותו לשש יבשות. הוא הקים והדריך מעבר למאה מרכזים בינלאומיים, והפך את 'הַרֵא קְרִישְנַה' לביטוי ידוע בחלקים נרחבים של העולם.
הרי קרישנה
התרבות המושאבית
התרבות המוּשָאבִּית (גם מֻשַאבִּית) היא תרבות ארכאולוגית לבנטית בת התקופה האפיפלאוליתית של ציידים־לקטים. אתריה נמצאים בחצי האי סיני, בנגב ובדרום ירדן. בני התרבות המושאבית יצאו ממצרים, כפי הנראה מדלתת הנילוס, והגרו לסיני. נהוג לתארך את ימי התרבות לשנים 14,500 עד 11,000 לפני ימינו, ולה שני שלבים. בנות זמנה של התרבות המושאבית הן התרבות הכבארית הגאומטרית (עד 12,800 לפני ימינו) והתרבות הנאטופית המוקדמת.
התרבות קרויה אחר ואדי מושאבי והבסיס לזיהויה כצפון אפריקנית טמון בצורת כלי הצור האופייניים לה, הלהבונים הקמורים וחודי לַה מוּעִילָה (Arched-back Bladets; La Mouillah Points), כמו גם אופן הכנתם, טכניקת הנקר המיקרוליתי (Microburin Technique). נוסף לאלו, מיקרוליתים משולשיים שוני צלעות נמצאו באתרים מושאביים.
המושאבים הגיעו לסיני בעת של נוחות אקלימית שהתאפיינה בריבוי משקעים והתחממות מתונה. נינוחות זאת הובילה, אולי, לריבוי אוכלוסייה. אי לכך, המושאבים, כמו תרבויות אחרות, ניסו לנצל את האזורים אשר מזג האוויר החדש אפשר את יישובם. בהגיעם לסיני ולנגב, פגשו בני התרבות המושאבית בכבארים הגאומטריים. נמצאו דוגמאות לאתרים מושאביים שנבנו על גבי אתרים כבאריים ולהפך. הרקע המושאבי האפריקני הקנה להם, כפי הנראה, את יכולות ההישרדות לנוכח הקשיית התנאים האקלימיים בתקופת הדריאס הצעיר. התחרות על מקורות המזון אשר פחתו גם כך בגין המשבר האקלימי, כנראה הביא להכחדת הכבארים הגאומטריים בדרום.
בזמן שהכאברים נעלמו גם מהנוף הצפוני של הארץ, המושאבים והשפעתם הוסיפה לשרוד. לתרבות הרַמוֹנִית, לדוגמה, קשר חזק למושאבים. הרמוניים, כך נראה, אמצו מאפיינים אזוריים. מנגד לאבותיהם המושאביים, הם נהגו להתגורר באזורים גבוהים, וסגלו לעצמם כלי צור חדש, החוד הרמוני (Ramonian Point). להם אופייניים גם הלהבונים המשובררים הקטומים אלכסונית וסהרוני חֶלְוַואן (Helwan Lunates).
בתרבות המושאבית קשורות מספר סברות. אחת מהן, סברה אשר טוענת כי הם למעשה פיתוח של התרבות הניצנית האזורית, מטילה ספק ברקע הצפון אפריקני. סברות אחרות קושרות אותם לצמיחת הנאטופים, ומאוחר יותר הגירה חוזרת לתוך מצרים, היכן שהם עמדו מאחור התרבות הבדרית. סברה אחרת גורסת כי הם ייבאו את אבני ההשחזה לתוך הלבנט.
לוגיקה עמומה
לוגיקה עמומה, או לוגיקה מעורפלת (באנגלית: Fuzzy Logic), הוא שם כללי לתורות לוגיות המנסות להחיל את עקרונות החשיבה הרציונלית על תחומים שבהם נראה כי שני חוקי היסוד של הלוגיקה הקלאסית אינם מתאימים. בעיקר מדובר על תחומים שבהם יש צורך להתבסס על הערכות סובייקטיביות או רב-משמעיות (בתחומים הקשורים למדעי החברה או לכלכלה, כמו שיווק למשל).
במשך השנים נעשו מספר ניסיונות לבסס תורות של לוגיקה עמומה שיעמדו במבחן החשיבה הלוגית הרציונלית, וניתן גם לומר כי פילוסופיות שמקורן מהמזרח הרחוק, ובעיקר הטאואיזם הסיני, עשו זאת במידה רבה של הצלחה. אולם התורה הנחשבת למוצלחת והיישומית ביותר, פותחה החל מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי פרופסור לוטפי זאדה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. זאדה הצליח לבסס תורה מתמטית המהווה הרחבה של הלוגיקה הקלאסית באמצעות מספר שינויים קטן יחסית, כך שניתן להעתיק את עקרונות הלוגיקה העמומה וכל המשתמע מהם (כמו למשל תורת הקבוצות ותורת ההוכחה), באופן כמעט מידי מעקרונות הלוגיקה הקלאסית.
האלגנטיות המתמטית של תורתו של זאדה מאפשרת שימוש בה ליישומים אלגוריתמיים, בעיקר בתחום האוטומציה של מערכות בקרה (מה שמכונה "בקרה עמומה" - fuzzy control). השימוש בלוגיקה העמומה זוכה לפופולריות רבה בעיקר ביפן.
עקרונות הלוגיקה העמומה של זאדה.
ערך האמת.