קורשונובה קפצה אל מותה מחלון דירתה ברחוב ווטר שבאזור העסקים של מנהטן בשעה 14:30 ב-28 ביוני 2008. גורמי משטרה ציינו שלא נראו סימני אלימות בדירתה וכי כל הראיות, לרבות עדויות ראייה, הצביעו על התאבדות. ב-30 ביוני הכריזה המשטרה רשמית כי המוות נגרם מחמת התאבדות, אף שבתקשורת נשמעו ספקולציות על סיבות אפשריות אחרות למוות, לרבות רצח בידי המאפיה הרוסית.
ההערכה הרווחת היא שקורשונובה התאבדה בעקבות דיכאון שמקורו באהבה נכזבת לגבר נשוי ממוסקבה, אשר הצטרפה לתחושת בדידות מתמשכת.
פאלי (פירושונים)
זאורופוסידון
זאורופוסידון (שם מדעי: "Sauroposeidon") הוא סוג של דינוזאור זאורופודי שחי בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון. השרידים היחידים שנותרו ממנו הם ארבע חוליות צוואר. הזאורופוסידון היה הדינוזאור הגבוה ביותר, גובהו מוערך ב-17 מטרים ואורכו בסביבות ה-30 מטרים. בעבר הוא שויך למשפחת הברכיוזאוריים אך כיום מקובל לשייכו לענף סומפוספונדילי.
הזאוריפוסידון הוא המאובן הלאומי וגם הדינוזאור הלאומי של טקסס.
מציאתו.
חוליות הצוואר התגלו באזור הכפרי של אוקלהומה, לא רחוק מהגבול עם טקסס, בתוך מקבץ של סלעי חרסית שלפיהם קבעו את גיל הממצאים בסביבות ה-110 מיליוני שנים. תיארוך הממצאים ממקם אותם בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון בין הגיל האפטיאני לגיל האלביאני.
ארבע החוליות התגלו ב-1994 במחוז אטוקה שבאוקלהומה על ידי ד"ר ריצ'רד קיפלי וצוות מהמוזיאון האוקלוהומי להיסטוריה של הטבע. בתחילה חשב הצוות שהמאובנים הם שורשים של עץ, מכיוון שנראו גדולים מכדי להשתייך לחיה כלשהי, ובנוסף השתמרו במצב שהקשה על זיהויים. למעשה, אלו החוליות הגדולות ביותר של דינוזאורים שנמצאו, כאשר כל חוליה מגיעה לאורך של 3 מטרים.
החוליות אוחסנו עד אוקטובר 1999, אז הבין הצוות את החשיבות הגדולה של המאובנים, וערך מסיבת עיתונאים. המין החדש נקרא זאורופוסידון פרוטלס ("Sauroposeidon proteles"), וההולוטייפ הוא OMNH 53062.
ב-2022 התגלו בנהר ב"עמק הדינוזאורים" שבטקסס עקבות של זאורופוסידון ואקרוקנתוזאורוס המתוארכים ל-113 למ"ש.
אטימולוגיה.
שמו של הזאורופוסידון מגיע מהמילה היוונית זאורוס ("sauros") שמשמעותה בעברית לטאה, ומשמו של פוסידון אל הים במיתולוגיה היוונית והאל האחראי על רעשי האדמה שזכה לכינוי "מרעיד האדמה". השם ממחיש את הרעיון שמשקלו של הזאורופוסידון היה גדול כל כך, שהאדמה רעדה כשהוא צעד (בדומה לברונטוזאורוס, לסיסמוזאורוס, לסואסי ולאנטיטוניטרוס). הזינופוסידון שהתגלה לאחרונה נקרא כך על פי אותו עיקרון.
שמו של המין, פרוטלס הגיע גם הוא מהיוונית העתיקה ומשמעותו "מושלם לפני הסוף", המתייחס למצבו של הזאורופוסידון כזאורופוד הכי גדול ומיוחד שחי בצפון אמריקה בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון.
גודל.
מסיבת העיתונאים ב-1999 משכה מיד את תשומת הלב של העיתונות העולמית, מה שהוביל לדיווחים רבים (ולא מדויקים) על "מציאתו של הדינוזאור הכי גדול בעולם!". ככל הנראה הזאורופוסידון היה הדינוזאור הכי גבוה אך הוא לא היה הארוך והכבד ביותר. הארגנטינוזאורוס הוא מועמד מתאים יותר לתואר "הדינוזאור הגדול ביותר", הכמות הדלה של המאובנים שנמצאו לא מאפשרת ליצור דירוג מדויק.
שרידי הזאורופוסידון שנמצאו היו ארבע חוליות אמצע צוואר (מספרים 5 עד 8), כשצלעות הצוואר במקומן. החוליות היו מאוד ארוכות כשהארוכה מביניהן באורך של כ-, מה שהופך אותה לחוליה המתועדת הארוכה ביותר. בחינה של העצמות גילתה שהם משובצות בתאי אוויר קטנים, ושהן מאוד דקות בדומה לעצמות של התרנגולת והיען, דבר שהפחית ממשקל הצוואר והקל על הרמתו.
אומדן הגודל של הזאורופוסידון מבוסס על השוואה בין חוליות הצוואר שנמצאו לבין ממצא HM SII ששייך לג'ירפטיטאן ברנקאי ממוזיאון המבולט שבברלין. ה-HM SII הוא הממצא השלם ביותר של ברכיוזאורים, אך הוא אינו מורכב מברכיוזאור יחיד ולכן הפרופורציות שלו לא מדויקות לגמרי. השוואה של הזאורופוסידון לקרובי משפחה ברכיוזאוריים אחרים בעייתית מכיוון שהממצאים מועטים מאוד.
אורך הצוואר של הזאורופוסידון מוערך ב-11.25 עד 12 מטרים, לעומת אורך הצוואר של הברכיוזאור HM SII שמוערך ב-9 מטרים. האומדן הזה מבוסס על ההשערה הסבירה שפרופורציות הצוואר של שני הדינוזאורים היו דומות.
הזאורופוסידון יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של מעל האדמה, שזהו בערך הגובה של בנין בן 6 קומות. הצוואר הארוך והכתפיים הגבוהות הפכו אותו לדינוזאור הגבוה ביותר. באספקטים מסוימים מבנה הגוף שלו מאוד דומה למבנה של הג'ירף המודרני, עם הגוף הקצר והצוואר הארוך מאוד. בהשוואה אליו הברכיוזאורוס יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של 13.5 מטרים.
כתפי הזאורופוסידון הגיעו כנראה לגובה של 7 מטרים. אורכו המשוער נע בין 28 ל-34 מטר, כאשר ההערכה המקובלת כיום היא כ-30 מטרים.
משקלו של הזאורופוסידון מוערך ב-50 עד 60 טונות (כ-8 פילים). אף על פי שהחוליות של הזאורופוסידון ארוכות ב-25-33% מהחוליות של הברכיוזאורוס, הן גדולות מהן רק ב-10-15% בקוטרן. לפיכך לזאורופוסידון היה כנראה גוף גדול מאשר לברכיוזאורוס, אך בהשוואה לגודל הצוואר גופו היה קטן יותר (יחסית) ולכן לא היה שוקל כמו ברכיוזאורוס מאותו הגודל (בהנחה שהיה קיים). הברכיוזאורוס ככל הנראה שקל בסביבות ה-36 עד 40 טונות, האומדן הזה הוא ממוצע של מספר שיטות שונות.
למרות זאת צווארו של הזאורופוסידון דק יחסית לצווארו של הברכיוזאורוס ואם יתברר שמבנה גופו היה גם הוא דק ייתכן שההערכות על משקלו של הזאורופוסידון היו גבוהות מדי. זה יכול להיות דומה לאופן בו האפטוזאורוס החסון שוקל הרבה יותר מהדיפלודוקוס הארוך והרזה יותר. בנוסף ייתכן שלזאורופודים הייתה מערכת של שק אוויר בדומה למערכת של העופות שיכלה להפחית את כל האומדנים על משקל הזאורופודים ב-20% או יותר.
סביבה.
הזאורופודים שכוללים את החיות היבשתיות הגדולות ביותר מאז ומעולם היו קבוצה רחבה ומצליחה מאוד. הם הופיעו לראשונה בתחילת תור היורה ולא עבר זמן רב עד שהם התפשטו בכל העולם. עד סוף תור היורה, צפון אמריקה ואפריקה נשלטו על ידי הדיפלודוקיים והברכיוזאוריים, ועד סוף תור הקרטיקון הטיטאנוזאורים היו נפוצים בכל חצי הכדור הדרומי. בין התקופות האלו, מתחילת תור הקרטיקון, כמות המאובנים מזערית. מעט שרידים מהתקופה הזו נמצאו בצפון אמריקה ואלו שכן נמצאו הם לרוב שברים או שהם פרטים בגילאים צעירים. רוב הזאורופודים ששרדו את התקופה הזו התכווצו בגודלם (לאורך של עד 15 מטרים ולמשקל שבין 10 ל-15 טונות), מה שהופך את גילויו של הזאורופוסידון הענק למאוד יוצא דופן.
הזאורופוסידון חי לחופי מפרץ מקסיקו, שהגיע אז עד אוקלהומה ויצר דלתה רחבה, בדומה לדלתת המיסיסיפי היום. ככל הנראה לא היו טורפים שיכלו להכריע זאורופוסידון בוגר אבל הצעירים היוו מטרה נוחה לאקרוקנתוזאורוס (קרנוזאור שקטן מעט מהטירנוזאורוס רקס) וללהקות של דיינוניכוסים.
ב-2004 תואר דינוזאור ענק ממשפחת הברכיוזאוריים הדומה לזאורופוסידון שחי בתחילת תור הקרטיקון באנגליה על ידי דארן נייש ועמיתיו. השרידים היחידים שנותרו ממנו הם שתי חוליות צוואר, ככל הנראה הוא היה דומה בפרטים מסוימים לזאורופוסידון ואולי זהה לו בגודלו. גילויו מדגיש את הדמיון הרב בין דינוזאורים מצפון אמריקה ואירופה שחיו בתור הקרטיקון.
איקסורה מאוי
איקסורה מאוי (שם מדעי: "Ixora Maui"), הוא שיח בגובה 90 - 120 ס"מ ממשפחת הפואתיים. הוא צמח לגינות נוי. מקובל להשתמש בו כגדר חיה, למרות שהוא לא מומלץ לכך בשל גודל עליו. השיח סובל אדמה סידנית. לצמח פריחה כתומה, הנמשכת כל השנה.
במקור, הוא מהודו ונפוץ מאוד במדינות דרום ארצות הברית בעלות אקלים טרופי. הוא סובל מכנימות וקרדיות - חרק טפילי זעיר, אך בטיפול מתאים המזיקים מושמדים.
איקסורה במשתלה.
משתלת מאירה - קדומים - יוני 2008
טרטור
טַרַטוֹר (באלבנית: taratorë; בבולגרית: таратор; במקדונית: таратор, таратур או тартор) הוא מרק קר שמקורו בבלקן. טרטור מוגש בדרך כלל בקיץ באלבניה, בבולגריה ובמקדוניה. המרק מורכב לרוב מיוגורט, ממלפפונים, משום, משמיר וממים. המנה מוגשת לאחר קירור או אפילו עם קרח. ניתן להוסיף למרק שמן צמחי או פלפל שחור. בגרסאות מקומיות של המרק מוסיפים חומץ, אגוזים או לחם לצד המרק. במקרים נדירים מוחלפים המלפפונים בחסה או בגזר.
הטרטור "עלה" לישראל ביחד עם יהודי בולגריה, אשר נהגו להכינו בעיקר לארוחת בוקר של ימי שבת או לארוחות חלביות בחגים, בעיקר חג השבועות.
טראטור
עמנואל הלפרין
עמנואל הלפרין (נולד ב-15 באוקטובר 1942) הוא עיתונאי, מנחה, עורך, מגיש תוכניות טלוויזיה, מרצה ושחקן תיאטרון וטלוויזיה.
ביוגרפיה.
הלפרין, בנם של זוגי יוצאי פולין, יהושע הלפרין ורחל בגין (אחותו של מנחם בגין), נולד באוזבקיסטן וגדל בצרפת. בהיותו נער בפריז למד עברית אצל יוסי בנאי ואצל עמוס קינן ששהו שם באותה עת. עלה לישראל בגיל 19.
את שירותו בצה"ל עשה כצנזור לעיתונות בשנים 1965–1968. להלפרין תארים אקדמיים במשפטים, ספרות ותיאטרון.
הלפרין ידוע כפרנקופיל, ומרצה לעיתים קרובות על אקטואליה ותרבות צרפתית, הן ככתב ומגיש ברדיו ובטלוויזיה, והן בדיונים אקדמיים שונים. משנת 2008 הוא מלמד בחוג ללימודי צרפת באוניברסיטת תל אביב קורסים על צרפת במאה ה-20, מחזות מולייר, יצירות ויקטור הוגו, עידן הנאורות, קולנוע צרפתי ויצירות מופת בספרות. הוא מרבה להרצות ולהנחות דיונים אקדמיים ברחבי הארץ, בנושאי תקשורת, אקטואליה, ספרות, קולנוע צרפתי ותרבות צרפתית.