שחרור.
שלייפשטיין ואביו שוחררו מן המחנה על ידי הצבא האמריקאי ב-12 באפריל 1945. החיילים מצאו יותר מ-21,000 אסירים בבוכנוואלד, בהם כ-1,000 קטינים, בעיקר בגילאי העשרה. שלייפשטיין צולם רבות ביום שחרור המחנה, באחד מהצילומים הוא יושב על מכסה מנוע של ג'יפ של האו"ם. לו ולילדים קטנים אחרים לא היה מה ללבוש בשל מחסור בביגוד, אז עשו להם בגדים ממדי החיילים הגרמנים. במסמכי הג'וינט קיים תיעוד על זיכרונו מיום השחרור: "ג'וזף נזכר ביום ההוא באושר מכמה סיבות. ראשית, מפני שמיום זה והלאה הוא לא היה צריך להתחבא. שנית, מפני שהחל לקבל מנות גדולות יותר של אוכל ושתייה. ושלישית, ג'וזף זוכר את היום הזה בעליצות, מפני שהיו "הרבה" נסיעות שהאמריקאים נתנו לו בג'יפים ובטנקים שלהם".
לאחר השחרור, הג'וינט ארגן לו ולאביו טיפול רפואי בשווייץ. לאחר מספר חודשים, הם חזרו לגרמניה כדי לאתר את אמו של ג'וזף והיא נמצאה לבסוף בעיר דכאו. הם חיו בגרמניה במשך תקופה קצרה ואז היגרו לארצות הברית בשנת 1948 הודות לג'וינט. בארצות הברית הוא רואיין על ידי עיתונאי וצולם במדים שקיבל בבוכנוואלד. הוא אף לקח חלק במשפט מחנה בוכנוואלד שהיה חלק ממשפטי דכאו בגרמניה, מ-11 באפריל 1947 עד 14 באוגוסט 1947. שלייפשטיין העיד בעבור התביעה כנגד הנאשמים, 31 שומרים מהמחנה ואנשי סגל. מבין 31 הנאשמים, שכללו גם ארבעה אסירים מן המחנה שהואשמו בפשעים כלפי אסירים אחרים, 22 נידונו למוות, היתר נשפטו לתקופות מאסר ארוכות.
שלייפשטיין לא דיבר על שאירע לו במחנה, גם לא עם ילדיו, במשך כמה עשורים. לאחר צאת הסרט של רוברטו בניני "החיים יפים", על ילד שנכלא במחנה ריכוז, ארכיונאי של הג'וינט מצא מסמכים על סיפורו של ג'וזף. בעקבות גילוי המסמכים ניסו לאתר אותו והוא נמצא בניו יורק. משפחתו התיישבה בברוקלין עם הגעתם לארצות הברית ובנם השני נולד בשנת 1950. ישראל שלייפשטיין נפטר בשנת 1956 ואשתו אסתר בשנת 1997. ג'וזף שלייפשטיין עבד בחברת AT&amp;T במשך 25 שנה, ופרש לגמלאות בשנת 1997.
9 מ&quot;מ פרבלום
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט בעיר ניו יורק אירעה ב-28 ביולי 1945. מפציץ מדגם B-25 מיטשל תעה בדרכו בגלל ערפל מעל ניו יורק והתנגש בצידו הצפוני של הבניין. בתאונה נספו 14 אנשים ונגרם נזק רב, אך יציבות המגדל לא התערערה.
התאונה.
בבוקר ב-28 ביולי 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, המריא משדה תעופה צבאי במסצ'וסטס מפציץ מדגם B-25 מיצ'ל בדרכו לנמל התעופה ניוארק שבניו ג'רזי. קברניטו, סגן-אלוף ויליאם פרנקלין סמית', היה בוגר האקדמיה הצבאית ווסט פוינט ובעל ניסיון של 30 גיחות הפצצה בחזית אירופה.
בהתקרבו לניו יורק נח ערפל כבד על העיר וסביבותיה. סמית' ביקש אישור נחיתה בנמל התעופה לה גוארדיה ונענה שהראות שם אפסית. מגדל הפיקוח בנמל הורה לו להמשיך בדרכו לניוארק ולשמור על גובה של 1,500 רגל (457 מטרים) בעת מעברו מעל מנהטן.
סמית תעה בדרכו בגלל הערפל, או שאולי טעה וחשב שהנהר איסט שממזרח למנהטן הוא הנהר הדסון שממערב לו, והחל מוקדם מדי להנמיך לקראת נחיתה בניוארק. כשהגיע לגובה של 500 רגל ובמהירות טיסה של 360 קילומטר לשעה עמד בפני התנגשות בבניין RCA (כיום בניין ג'י אי) שגובהו 259 מטרים. ברגע האחרון ביצע הקברניט פנייה והמטוס החטיא את הבניין, אך כעבור מספר שניות, בשעה 9:40, פגע המטוס שמשקלו 15 טון במגדל האמפייר סטייט - המבנה הגבוה ביותר בניו יורק אז, בן 103 קומות. למשמע רעש הפגיעה חששו חלק מהעוברים ושבים סביב המגדל שטייס מתאבד יפני (קמיקזה) פגע בעיר.
המטוס פגע בבניין בחזיתו הצפונית, הפונה לרחוב 34. הוא פגע בקומה ה-79, בגובה של 278 מטרים, שם שכנו משרדי המועצה הקתולית הלאומית לסעד. הפגיעה פערה בקיר הבניין חור בגודל של 5.5 X 6.1 מטרים. אחד משני מנועי המטוס חלף דרך הבניין, יצא מחזיתו הדרומית ונפל משם כ-270 מטרים עד שפגע בגג של בניין מעבר לרחוב וחולל בו דלקה. המנוע השני וחלק מכן הנסע צנחו דרך פיר מעלית בבניין עד לתחתיתו. שברים אחרים של המטוס נפלו לרחוב שמתחת.
במגדל פרצה שרפה. מכבי האש של ניו יורק נזעקו למקום. אף על פי שמעליות בבניין נפגעו והכבאים נאלצו לסחוב את צינורות הכיבוי במעלה 11 קומות לפחות, הם הצליחו לכבות את האש לאחר 40 דקות (עד היום לא כובתה בהצלחה שרפה בנקודה גבוהה יותר בבניין כלשהו). יציבות המגדל לא התערערה.
בתאונה נספו 14 איש - שני הטייסים ומכונאי שהצטרף לטיסה ו-11 איש שהיו בבניין. 26 נפצעו. אחת הפצועות הוכנסה על ידי החובשים למעלית מבלי שידעו שכבלי המעלית התערערו בעקבות התאונה. המעלית צנחה 75 קומות למטה, אך היא שרדה - אירוע שזכה להכרה כשיא גינס.
לאחר התאונה.
למרות התוצאות הקשות של האירוע שבו עסקים בקומות רבות של הבניין לפעילות כבר למחרת. עד היום מסמן מקומה של אבן חסרה בציפוי המבנה את פגיעת המטוס בו.
כעבור שנה החטיא מטוס אחר במעט את הבניין.
התאונה הביאה לחקיקת חוק (Federal Tort Claims Act), אשר איפשר לראשונה לאזרחים להגיש תביעות נזיקין נגד הממשל הפדרלי. הוא הכיל הוראות תחולה בדיעבד שאיפשרו לנפגעי התאונה לתבוע פיצויים עבור נזקיהם בה.
הקלר וקוך VP70
הקלר וקוך VP70 הוא אקדח גרמני חצי אוטומטי מתוצרת הקלר וקוך.
עיצוב.
האקדח הזה היה האקדח הממוסגר פולימר הראשון והקדים את הגלוק 17 ב-12 שנים, הנשק קל יותר מרוב האקדחים הממוסגרים מתכת. למרות שזה היה האקדח הממוסגר פולימר הראשון, הרובה רמינגטון ניילון 66 שהוצג בשנת 1959 היה הנשק המקורי הממוסגר פולימר הראשון בייצור.
גרסאות.
לאקדח יש גרסה אזרחית ששמה VP70Z, האות Z באה מהמילה Zivil, שזה בגרמנית אזרחי, אך הם רק במצב חצי אוטומטי ולא בעלי ירי צרור בכל לחיצה על ההדק.
לאקדח יש גרסה בשם VP70M, האות M באה מהמילה Military, הגרסה נמצאת בשימוש בעיקר אצל יחידות משטרתיות.
צרור (מצב ירי)
צרור (באנגלית: Burst mode או Burst fire) הוא אחד ממצבי הירי האוטומטי, המאפשר ליורה לירות מספר קבוע מראש של כדורים בכל לחיצה את ההדק (בדרך כלל 2 או 3 כדורים) ומעל 100 כדורים בנשק נגד מטוסים. מצב הצרור בדרך כלל נמצא ברובי סער, תת-מקלעים וכו'. עם לחיצה אחת על ההדק, הנשק יורה כמות קטנה של כדורים וכך גם עוזר ליורה לדייק בירי מכיוון שהוא יורה כמות של יותר מכדור אחד בכל לחיצה, אך עדיין מדייק יותר ממצב אוטומטי.
לדוגמה, ברובה M16A2 יש שלושה מצבי ירי, הראשי הוא מצב אוטומטי, השני הוא צרור והשלישי הוא מצב חצי אוטומטי, שהחליפו את המצב הירי היחיד ב-M16A1 שהוא המצב האוטומטי.
דן טורטן
דן טורטן (נולד ב-15 בספטמבר 1964) הוא רופא וקצין צה"ל וטייס קרב במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על בסיס חצור של חיל האוויר. כספורטאי, ייצג את ישראל בשיט תחרותי באולימפיאדת סיאול (1988).
ביוגרפיה.
שייט תחרותי.
טורטן עסק בשיט תחרותי מגיל צעיר והתחרה יחד עם אחיו רן הצעיר ממנו בשנתיים, במפרשית דגם 420 ובדגם 470. בין הישגיהם הבולטים בדגם 470: מקום 14 באליפות העולם בפורטוגל ב-1982, מקום 15 באליפות אירופה בפולין ב-1983, מקום שישי באליפות העולם בספרד בשנת 1986, אלופי ישראל בשנים 1985–1987 וזכייה באליפות בריטניה ב-1987. הם נבחרו לייצג את ישראל במסגרת המשלחת לאולימפיאדת סיאול (1988). במהלך התחרויות חל יום הכיפורים, האחים טורטן השתתפו במקצה באותו יום, חרף איסור הוועד האולימפי הישראלי, בתגובה נשלחו חזרה לישראל עוד בטרם הסתיימו השיוטים, למרות טענתם שרק התאמנו, ולא התחרו, בסיום המקצים דורגו במקום ה-18. ועדה שהקימה התאחדות הספורט בישראל קבעה כי הם התחרו ולא רק התאמנו והחליטה להרחיקם מכל פעילות במסגרת ההתאחדות לספורט ואיגוד השיט לתקופה של 5 שנים. האחים ערערו על ההחלטה, שבוטלה לאחר כשנתיים וחצי על ידי בית המשפט העליון. למרות שערעורם התקבל לבסוף, לא חזרו עוד לשיט תחרותי.
שירות צבאי.
במקביל לקריירה הספורטיבית, למד טורטן רפואה במסגרת העתודה האקדמית, לאחר סיום הלימודים התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס, אותו סיים במגמת טייסי קרב ב-1993. הוא שירת כטייס קרב בטייסת מטוסי F-16 פייטינג פלקון ו-F-15 איגל, פיקד על טייסת 144, טייסת F-16 ועל טייסת 133, טייסת F-15, ושירת כמפקד תחום אוויר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה. ב-2008 עם העברת טייסות התובלה של חיל-האוויר לבסיס נבטים והפיכתו מכנף לבח"א 28, קודם טורטן לדרגת אלוף-משנה ומונה לסגן מפקד הבסיס, לקראת מינויו עבר הכשרה גם כטייס תובלה. ב-2011 מונה למפקד בסיס חצור ושירת בתפקיד עד 2014.
לטורטן תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
צדיק אחד בסדום (אלבום)
צדיק אחד בסדום הוא אלבום הסולו הראשון של הראפר הישראלי נצ'י נצ'. האלבום יצא לאור באוגוסט 2011 והופק על ידי שקל ועל ידי אורי שוחט.
רקע.
לאחר שנצ'י נצ' עזב את ההרכב פרודוקס, שאיתם הוציא את האלבום "תחיית המתים", הוא החל לעבוד על האלבום "צדיק אחד בסדום". ב-18 ביולי 2011 הוציא נצ'י נצ' לאור את הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום, "גודזילה", בעמוד היוטיוב הרשמי שלו. ב-14 בדצמבר יצא לאור הקליפ של הסינגל השני מהאלבום, "בום-שאקה-לאק". ב-16 בדצמבר השיק נצ'י נצ' את האלבום במועדון הסאבליים. באירוע ההשקה התארחו האומנים נימי נים, איתי לוקץ', אקסום, פלד, איזי, צ'ולו, זי קיי, בוקה ועוד.
משחקי עמי אסיה
קאונקאקאי