אבי טולדנו גם ביצע סולו נוסף ללהיט "שריונים 69" שהיה חלק מהתוכנית הבאה של הלהקה,"פשוט שריונר", שהועלתה ב-1969. בין השירים המוצלחים של התוכנית היו, "פשוט שריונר", ששרו בנות הלהקה, ו"אחי הצעיר יהודה" שכתב אהוד מנור על אחיו. השיר "פשוט שריונר" נכתב בגרסה מצומצמת, וכותב השיר, יורם טהרלב, חיבר בתים נוספים במיוחד כדי שלכל אחת מבנות הלהקה יהיה בית סולו, וכך נוצרו בשיר שבעה בתים. כמו כן כל בנות הלהקה שרו גם בשיר "אני אוהבת באך" שפחות הצליח, וכן שיר נוסף בתוכנית היה "מכתב בצל צריח" שהיה לעוד סולו של אבי טולדנו, ששר על חייל במלחמת ההתשה כותב מכתב לזוגתו שנמצאת בבית ובינתיים שומר על התעלה. על העיבודים והניצוח המוזיקלי המשיך להדריך רפי בן משה, ולתפקיד הבימוי נכנס שייקה אופיר. חברים נוספים בלהקה היו דודו זר, שמוליק בילו, ריקי מנור וגבי קרן.
שנות ה-70.
בשנת 1970 ניסתה הלהקה להעלות תוכנית נוספת, "תוכנית י"א", לא נשאה שם, אך התוכנית נגנזה. אנשי החיל הקפידו על פעילותה של הלהקה, ודאגו שישירו רק שירים שקשורים לשריון ולהווי החייל. התוכנית ירדה מהר בעקבות האולטימטום שהציבו לה. הספיקו להקליט ממנה שני שירים : "עוד יבוא אביב", ו"אלוהים" שצעד מספר שבועות במצעד הפזמונים. חברי ההרכב פוצלו לצוותים קטנים בתוך חיל השריון, בהם צוות הווי סדנאי השריון, צוות הווי השריון (שפעל רק בחטיבה 7), וצוות הווי סיני, שהיה חלק מאוגדת סיני עוד לפני מלחמת יום הכיפורים.
חברי ההרכב נשארו להופיע בצוותים בלבד, וכעבור שנה הגיעו מתגייסים חדשים שהקימו מחדש את להקת גייסות השריון הגדולה במקביל לצוותים החדשים שפעלו בחיל.
התוכנית החדשה, התוכנית ה-12, נקראה "דיסקוטנק". בין שיריה היו "אל האור" (דודו ברק/שייקה פייקוב) ששרה סולו כרמלה גזית, "חתום באש השריון"(דודו ברק/שייקה פייקוב) ו"קצב השריון". כל השירים היו קשורים לחיל השריון, כפי שדרש הפיקוד.
ב-1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים, עלתה תוכנית חדשה שנקראה "שיר-יון הרצל", או בשמה השני "להיות יהודי". זו הייתה התוכנית ה-13 של הלהקה והיא קיבלה את התואר "תוכנית הבר מצווה". התוכנית לא עסקה ולו במועט בשריון או בחיל, האופי היה שונה. התוכנית עסקה בהווי הציונות, כשחצי ממנה היו שירים על הרצל ועל הרעיון הציוני.במהלך המלחמה הלהקה הופיעה במוצבים ובבסיסים, בעיקר בדרום. מהתוכנית זכורים השירים "הרצל" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "האם השלישית" (נתן אלתרמן/יאיר רוזנבלום) (ששרה סולו עירית בולקא), "להיות יהודי", ו"דבר המשלחות" שהיה חלק מקטע בתוכנית שנקרא "הקונגרס הציוני" שהיה מעין מיני אופרה. בין חברי ההרכב הנוספים היו משה בקר, גבי שדה, ודורון נשר. ההרכב השתתף באותה שנה ב"ערב שירי משוררים" השני וביצע את השיר "כנטות היום".
ב-1974 העלתה הלהקה את תוכניתה ה-14 והאחרונה, "מן המזרח הפרוע". זכור ממנה השיר "בעקבי הדרך" (שוש פלדי/יאיר רוזנבלום) שהפך להמנון של החיל ושרים אותו בטקסי החיל עד היום. מלבד השיר "בעקבי הדרך", התוכנית כולה המשיכה את אותו הקו של התוכנית הוקדמת. באותה שנה יצא התקליט האחרון של הלהקה שקרוי על שם התוכנית. בין חברי הלהקה היו דפנה ארמוני, משה בקר, חדוה מלר, מאיר סוויסה, שמוליק בודגוב, עדי רנרט ויוני חן.
הלהקה פורקה, אך ב-1977 הוקמה מחדש. הלהקה המחודשת לא העלתה תוכנית חדשה, אך הקליטה מספר שירים בגרסאות כיסוי לשירים ישנים של הלהקה על סינגלים שיצאו בקול ישראל. בזה תמה פעילות הלהקה.
ספרית תרמיל
צבי נגן
צבי נגן (27 באוקטובר 1912 – 12 בינואר 1986) היה מלחין ומורה למוזיקה ישראלי.
נגן נולד בבואר שבגרמניה. בנעוריו למד נגינה בכינור, ויולה וצ'לו. בשנת 1937 עלה לארץ ישראל, ובה המשיך את לימודיו המוזיקה אצל פאול בן-חיים, יוסף קמינסקי ויוסף טל והשתלם בדודקאפוניה אצל אלי ירדן.
צבי נגן הרבה להלחין להרכבים קאמריים ולחליליות. כן כתב כמה יצירות קוליות ושירים לטקסט מן התנ"ך. בשנת 1958 כתב את "התאמות" לשתי חליליות או חלילים וצ'לו בשיטת שנים-עשר הטונים ובהמשך כתב בשיטה זו עוד כמה יצירות חינוכיות וכן את "ארבעה קטעים לכלי נשיפה ממתכת", המלודיים אף כי נכתבו בשיטה דודקאפונית.
נגן כתב לכלי נגינה מזרחיים, אך סגנונו לא היה מזרחי באופיו.
צבי נגן היה שותף לכתיבת "וריאציות על נושא מאת פאול בן-חיים" ליום הולדתו ה-75 של מורו, יחד עם עמי מעייני, שולמית רן, אשר בן יוחנן ויעקב גלבוע, כולם תלמידיו של בן חיים.
צבי נגן נפטר בתל אביב.
יוסף עברון
הנס לותר
הנס לותר (בגרמנית: Hans Luther; 10 במרץ 1879 – 11 במאי 1962) היה פוליטיקאי גרמני, קנצלר רפובליקת ויימאר בשנים 1925 – 1926 ושגריר גרמניה הנאצית בארצות הברית.
תולדות חייו.
לותר נולד בברלין למשפחה לותרנית אמידה. הוסמך כדוקטור במשפטים, וב-1906 החל לעבוד בשירות המדינה הפרוסי. ב-1907 נבחר למועצת העיר מגדבורג. ב-1913 התמנה למזכיר האגודה הגרמנית (Deutsche Städtetag; דויטשה שטדטטאג) – מיזם התנדבותי של המחוזות והעיריות השייכות לעריה של גרמניה, וב-1918 החל לכהן כראש עיריית אסן. בדצמבר 1922 מינה אותו הקנצלר וילהלם קונו לשר המזון והחקלאות. לותר כיהן כחבר בממשלת קונו ובממשלות הבאות כפוליטיקאי עצמאי, שאינו קשור לאחת המפלגות. בממשלתו של גוסטב שטרזמן, שהחליף את קונו באוגוסט 1923 נשאר לותר בתפקידו במשך חודשיים, ובאוקטובר 1923 התמנה לשר האוצר, תפקיד שבו החזיק עד 1925. כשר אוצר סייע לותר לשטרזמן בבלימת האינפלציה הגבוהה שהשתוללה בתחילת שנות העשרים.
בינואר 1925 מינה נשיא גרמניה אברט את לותר לקנצלר, לאחר בחירות שהסתיימו ללא הכרעה ברורה בין מנהיגי המפלגות. הקבינט שלו הורכב מנציגי כמה מפלגות שהיו שותפות בקואליציה, ולצידם שרים שכמו לותר לא השתייכו למפלגה פוליטית. במאי 1926 חזר מרקס לכהן כקנצלר. ב-1930 התקבל לותר לנשיאות הרייכסבנק (הבנק המרכזי של גרמניה) ושלוש שנים לאחר מכן לשגריר גרמניה בארצות הברית, משרה בה החזיק עד התפטרותו בשנת 1937. בעת ששהה בארצות הברית הרצה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק על "כוונות השלום" של היטלר כלפי שכנותיה האירופאיות של גרמניה. ניקולס מורי באטלר, נשיא האוניברסיטה, דחה ערעורי סטודנטים לביטול ההזמנה להרצאותיו וכינה אותם "שמרנים" תוך הטענה שיש צורך בחופש אקדמי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיח לותר מפרישתו במטרה להפוך ליועץ הממשלה החדשה.
נפטר ב-1962 בדיסלדורף.
תכונה
פסיכולוגיה של האישיות
הכול בסדר
הכול בסדר (בצרפתית: Tout va bien) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1972 בבימוים של ז'אן-לוק גודאר ושותפו ז'אן-פייר גורן, ובכיכובם של ג'ין פונדה ובעלה איב מונטאן. עלילת הסרט מתרחשת במפעל נקניקיות שעובדיו פצחו בשביתה. הסרט נפתח בכרזה "בשביל לעשות סרט צריך כסף, בשביל כסף צריך כוכבים".
השביתה במפעל מוצגת באופן טרגי מהול בקומיות מפעם לפעם. ניכרת תחושה שזהו סרט תיעודי בעקבות השוטים הארוכים שהוא מייצר והמלל האין סופי. הסרט מסופר בין היתר מנקודת מבטה של כתבת אמריקנית ובעלה הקולנוען המגיעים למפעל הנקניקיות על מנת לסקר שביתה שפורצת במפעל. בעצם הם נכלאים יחד עם מנהל המפעל במשרדו בידי השובתים. החוויה מערערת את אורח החיים של הזוג העמיד וחושפת את השקרים והריקנות המאפיינים את עבודתם וחיי היום-יום שלהם.
הסרט מותח ביקורת על ההתנהלות הקפיטליסטית של מנהל המפעל ובכך משרת אמירה כללית על כוח משחית כמו כן הסרט עושה שימוש קיצוני בטכניקות הניכור שגורם לנו הצופים לתהות ולהיזכר בעובדה שאנו צופים בסרט.
ברגעים מסוימים ישנה תחושה של צפייה בסרט דוקומנטרי, חלק מתחושה זו נובעת מזמן השוטים הארוך.
אופי הצילום של הסרט ייחודי, בכך שברוב הסרט אנו מטיילים בין החדרים במפעל בתנועת דולי לצדדים והפרספקטיבה שלנו נשארת דו ממדית כך שנוצרת תחושה של כוורת דבורים.
הסרט יצא בארצות הברית תחת השם "הכול בסדר" (Everything's All Right), ובמדינות רבות הוא נקרא "פשוט נהדר".
ניתן לשייך את הסרט לקבוצת הסרטים הנמנים עם תנועת הגל הצרפתי החדש. ישנם שיגידו שזהו סרט שנוהג בביקורת כלפי אירועי מרד הסטודנטים שהתרחשו בשנת 1968 בצרפת והביאו את האומה הצרפתית למצב קריטי של 10 מיליון שובתים שהם כשני שלישים מכוח העבודה הצרפתי. השביתה הייתה כה חריפה עד שכמעט הביאה לפירוקה של ממשלת דה גול. ככל שהתנגדות המשטר למפגינים החמירה כך גם החמירו ההפגנות ולבסוף נאלץ דה-גול לפזר את האספה הלאומית ולהכריז על בחירות פרלמנטריות חדשות ב-23 ביוני 1968.
מנס פרת
בית האינוולידים
אמנון רובינשטיין (במאי)
אמנון רובינשטיין הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
עבודותיו.
ב-1983 ביים את סרט הטלוויזיה "קוראים לי דנה ואני אלכוהוליסטית" שכתבה דניאלה כרמי.
ב-1986 ביים את הסרט "נאדיה" שכתב איתן גרין על פי ספרה בעל אותו השם של גלילה רון פדר עמית. בסרט כיכבה חנה אזולאי הספרי.
ב-1988 ביים את הסרט "הינשוף" שכתב טוביה מנדלסון והפיק מיכאל שרפשטיין. בסרט כיכבו אסי דיין וליאורה ריבלין.
ב-1989 ביים את סרט הטלוויזיה "רותי נעים" בו כיכבה גילי בן אוזיליו ומאיר בנאי.
ב-1990 ביים את הסרט התיעודי "בית לבן - קזבלנקה" ששודר בערוץ הראשון ומספר אודות חייו של אבי טולדנו.
ב-1993 ביים את הסרט "הירושה" שכתב צביקה קרצנר.
בשנת 1994 כתב וביים את הסרט בכיכובו של גדליה בסר "אחרי החגים" על פי ספרו של יהושע קנז.
בין השנים 1996–1998 ביים את הטלנובלה "קפה פריז" ששודרה בHOT3 למשך 3 עונות, בהם כיכבו אסתי זקהיים ונטע מורן.
הסגר (מלחמה)