בבית הסוהר המשיכה ברכת ה' ללוות את יוסף, כפי שהיה בבית פוטיפר, ויוסף מצא חן בעיני שר בית הסוהר שהחליט להפקיד את יוסף על האסירים, כך שיוסף הוא זה שהיה אחראי עליהם בפועל:
הסיבה לניסיון.
אם כי הכתוב באר את סיבת הימשכותה של אשת פוטיפר אל יוסף, מחמת יופיו והצלחתו, ובשל העדר פיקוח של בעלה על מעשיה; פרשני המקרא, הן פרשני הפשט והן פרשני הדרש, חיפשו סיבות רוחניות להעמדת יוסף בניסיון זה. כמה ממדרשי חז"ל מייחסים למילה: "אַחַר הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה" רמז לכך שבליבו של יוסף עלו 'הרהורי דברים' והבעת רצון לעמוד בניסיון כפי שהעמיד ה' את אבותיו בניסיונות, כדי להביאם לקרבת ה', ומתוך כך העמיד אותו ה' בניסיון קשה מהם: .
הרד"ק באר שהניסיון נועד כדי להביא להשלכתו של יוסף לבית הסוהר, כדי שבבוא העת יפתור את החלומות לשר המשקים ושר האופים וכך יעלה לגדולה כאשר שר המשקים יספר זאת לפרעה ויוסף יפתור לפרעה את חלומותיו. הסבר נוסף שמובא ברד"ק וברבנו בחיי הוא העצמת אישיותו של יוסף, שהצליח להתגבר על פיתוי גדול, שכל עבד אחר לא היה מצליח לעמוד בו. ומוסיף הרד"ק שכתיבת מעשה זה בתורה נועדה ללמד על ביטחון האדם בה', שיסבב צרותיו לטובה, על יכולת האיפוק וההתגברות של האדם על יצריו, ועל מחויבותו לעמוד בהתחייבויותיו: .
רש"י בשם המדרש מביא הסבר נוסף, שהניסיון היה כעונש על זחיחות דעתו של יוסף בהצלחתו, ועיסוקו הרב בטיפוח עצמו בשעה שאביו מתאבל על אובדנו: .
מקבילות.
הסיפור משקף מוטיב עלילתי רווח בפולקלור העולמי (K2111: Potiphar's wife במפתח המוטיבים של תומפסון), של אישה המנסה לפתות גבר צעיר, ולאחר שזה דוחה את הצעותיה, מעלילה עליו שניסה לפתות או לאנוס אותה. גם בהיקרויותיו החוץ-מקראיות, מוטיב זה לבדו אינו מכונן בדרך כלל סיפור שלם (ולכן אין לו מקבילה במפתח טיפוסי הסיפורים) אלא מהווה חלק ממארג סיפורי רחב יותר.
הדוגמה הקדומה ביותר למוטיב זה מופיעה בסיפור המצרי מעשה בשני אחים , המתוארך למאה ה-13 לפני הספירה, ויש הטוענים להשפעה ישירה שלו על הסיפור המקראי. בחלקו הראשון של הסיפור מסופר על שני אחים שגרו יחדיו, אנפו, איש נשוי, ואחיו הצעיר והרווק באתא. אשתו של אנפו חשקה באחיו יפה התואר, ובאחד הימים, כשנקרתה לה הזדמנות מתאימה, ניסתה לשדל אותו לשכב עמה. באתא סירב והוכיח אותה קשות על בוגדנותה. האישה, שפחדה שמא יוודע הדבר לבעלה ויעלה לה בחייה, מיהרה לספר לבעלה שבאתא ניסה לפתות אותה, ומשסירבה הכה אותה. אנפו הזועם רדף אחרי באתא, שנס על נפשו והתפלל להגנת האל רע. רע יצר אגם שורץ תנינים שחצץ בין השניים, ואפשר לבאתא למסור לאנפו ממרחק את הדברים כהווייתם.
וריאציה של מוטיב זה, בהיפוך תפקידים, מופיעה גם במעשה שושנה, שנכלל בתוספות לדניאל שבתרגום השבעים. בסיפור זה שני גברים הם המפתים והמעלילים ואילו האישה חפה מפשע.
יוסף הצדיק.
בשל התגברותו של יוסף על ניסיונותיה של אשת פוטיפר לשדלו למשכב (התגברות המכונה בלשון הקבלה שמירת הברית), דבר שנחשב לניסיון קשה מנשוא, בפרט ביחס לעבד רווק שגבירתו משדלת אותו לכך; זכה יוסף, בספרות התורנית שמתקופת האמוראים ואילך, לתואר הייחודי יוסף הצדיק, למשל בבתלמוד הבבלי:
הכינוי מוזכר גם בספר הזוהר, אמנם מקובל מחקרית כי ספר הזוהר נכתב במאה ה13.
חלופות לאשפוז פסיכיאטרי
חלופות לאשפוז פסיכיאטרי הן מסגרות ותוכניות בתחום בריאות הנפש שנועדו לענות לצרכיהם של אנשים הנמצאים במשבר נפשי חריף. ברחבי העולם התפתחו מגוון סוגים של חלופות לאשפוז פסיכיאטרי בעיקר משנות התשעים של המאה ה-20. המשותף לכל המסגרות היא העובדה שהן קיימות מחוץ לכותלי בתי החולים הפסיכיאטריים, ונועדו לספק אפשרות נוספת שאינה כרוכה בחסרונות המזוהים עם אשפוז פסיכיאטרי (עלויות אשפוז גבוהות, פיתוח תלות רגשית בסביבת בית החולים [הוספטליזם] ועוד).
למושג 'חלופת אשפוז' יש משמעות נוספת בספרות המקצועית והמחקרית בתחום בריאות הנפש: בישראל קיימות מסגרות דיור בקהילה שנקראו "הוסטלים". הוסטלים אלה קיבלו מאפיינים רבים של מחלקה בבית חולים פסיכיאטרי. חוקרים מסוימים כינו מצב זה "טרנס-ממסוד" כלומר העברת מאפייני בית החולים מבית החולים עצמו לקהילה. הערך שלהלן עוסק במשמעות הראשונה (והנפוצה יותר) של המושג, כפי שתוארה לעיל.
היסטוריה.
הצורך ביצירת חלופות לאשפוז פסיכיאטרי נבע מסיבות שחלקן קשורות למערכות הבריאות במדינות השונות, (הצורך לחסוך בעלויות האשפוז הגבוהות ולשמור אופציה זו למצבים בהם אשפוז באמת יכול לסייע, הורדת העומס מבתי חולים פסיכיאטריים, ומתן מענה טיפולי איכותי לאזורים שבהם בית החולים הקרוב הוא מרוחק יחסית. מבחינת מקבלי השירות חלופות האשפוז הפסיכיאטרי נועדו חלופות אלה לתת מענה טיפולי למי שהתאכזבו מהשירות שקיבלו בבתי חולים פסיכיאטרי או למי שסבורים שדרוש להם מענה מסוג שונה מזה שמציעה הפסיכיאטריה המסורתית (טיפול הכולל אשפוז, שימוש במינון גבוה של תרופות, קשירת מטופלים וכדומה). התפתחות חלופות אשפוז הייתה מבחינה היסטורית חלק מתהליך האל ממסוד, תהליך שהתרחש במדינות שונות בתקופות שונות, בעיקר במהלך המחצית השנייה של המאה ה20.
דוגמאות לחלופות אשפוז בעולם.
מרכזי הפוגה.
מרכזי הפוגה (Respite Centers, נקראים לפעמים גם Peer Respite Centers) הם מסגרות המאפשרות אירוח של אנשים הנמצאים במשבר נפשי, ואינם מעוניינים במענה של אשפוז פסיכיאטרי. במרכזים אלה יכולים האנשים במשבר להתארח ולקחת הפוגה משטף החיים בדרך כלל למשך מספר ימים (עד שבועיים). ישנה שונות בין מרכזי הפוגה במקומות שונים מבחינת ההיצע ומבחינת האופי והאווירה במקום. ככלל מרכזים אלה אינם מקום טיפולי, אלא מקום המציע אפשרויות תמיכה שונות ובעיקר מנוחה. האדם עצמו הוא זה שקובע מה דרוש לו כדי לחזור לתפקד כרגיל.
המסגרת הפיזית: הבית עצמו כולל בדרך כלל מטבח, סלון, מספר חדרי שינה המיועדים לדייר אחד עד שניים. בחלק מהמקרים יש גינה.
למי זה מיועד: מרכזי ההפוגה מתייחדים בכך שהם מיועדים למגוון רחב של אנשים הנמצאים במשבר רגשי, לאו דווקא אקוטי, ולאו דווקא על רקע של הפרעה נפשית קונקרטית: (אלא גם על רקע מצבי חיים כמו התמודדות עם אבל, עם אובדנים שונים וכדומה).
במה זה שונה מאשפוז בבית חולים: איש לא יכריח את האדם לקחת תרופות, איש לא יכין עבור האדם את ארוחותיו הוא יכין אותן אם וכאשר ירצה בכך (המזון עצמו מסופק על ידי המקום) היחס אל האדם הוא יחס רגיל לאדם בוגר היודע מה טוב בשבילו ומה דרוש לו כדי לחזור לתפקד. מטרת המקום אינה לאזן את האדם האדם מבחינה תרופתית ואינה לעזור לאדם לשלוט בסימפטומים שלו, או "לתקן" אותו. מרכזי הפוגה עוסקים בכלים לרווחה נפשית אישית ובדרכים להשגתה. הבדל חשוב נוסף הוא, שבתי חולים מקבלים בדרך כלל אנשים במצב חריף, כשתסמיני ההפרעה הפסיכיאטרית נמצאים בשיאם או קרוב לשיאם. מרכזי הפוגה לעומת זאת מעודדים אנשים להגיע אליהם עוד לפני ההידרדרות למצב החריף, כשהאדם חש בירידה במצבו הנפשי. זאת במטרה למנוע את ההידרדרות שעלולה להסתיים בצורך באשפוז.
אזורי פעילות: ישנם מרכזי הפוגה במקומות שונים בארצות הברית וכן במדינות שונות במערב אירופה.
מפעילי המסגרת: מרכזי הפוגה מנוהלים ומופעלים בלעדית ידי אנשים עם מגבלה נפשית שעברו הכשרה מקצועית מתאימה (אנשים כאלה מכונים 'עמיתים' ובאנגלית Peers). עמיתים אלה מקבלים הכשרה שכוללת שיכלול ועידון של יכולת הקשב וההכלה. כמו כן מוכשרים העמיתים בנושאים כלליים כמו מתן עזרה ראשונה בסיסית במקרה הצורך.
מסגרת רעיונית: מרכזי ההפוגה מבוססים במידה רבה על מסגרת מושגית ואידאולוגית ששמה Intentional Peer Support שפיתחה שרי מיד.
מימון: בארצות הברית בחלק גדול מהמקרים המדינה היא המממנת את השירות מתוך רציונל של חיסכון בעלויות אשפוז.
ממצאי מחקרים: קיימת עדות מחקרית על כך שמרכזים כאלה בארצות הברית מביאים לחיסכון בעלויות האשפוז הפסיכיאטרי, זאת מהטעמים הבאים:
א. טיפול הניתן בבית חולים לא בהכרח יביא להטבה לכל מטופל הנמצא בכל סוג של משבר נפשי. הוא מתאים יותר לאנשים במצב של משבר נפשי חריף (פסיכוזה, מאניה או מצבי דיכאון חמורים עם סכנת אובדנות חמורה). במקרים רבים אחרים בית החולים הוא פתרון יקר מאוד, ולא יעיל שלא בהכרח יביא להטבה במצב. לעומתו הסיוע התמיכתי שניתן במרכזי הפוגה יכול לסייע במגוון רחב של מצבי משבר רגשיים שעוצמתם מתונה.
ב. הקטנת העומס על המערכת הפסיכיאטרית הקונבנציונלית: הקטנת העומס היא בהקטנת הפניות לאשפוז וכן בקיצור של אשפוזים שכן מתרחשים לבסוף אצל מי שקיבלו שרות ממרכזי הפוגה. מחקר אחד מצא שאנשים שנעזרו במרכזי הפוגה פנו בשיעור נמוך יותר למיון של בתי חולים פסיכיאטריים. כמו כן נמצא שאשפוזים פסיכיאטריים כאשר היו כאלה, היו קצרים יותר בהשוואה למי שלא הגיעו למרכזים אלה. התוצאה לפי מחקר אחד הי שההוצאה הממוצעת על מטופלים שלא קיבלו בעבר שרות של מרכז הפוגה עמדה על 3187 דולר, לעומת 1057 דולר עבור מאושפזים שקיבלו שירות ממרכזי ההפוגה.
ג. נראה שלפחות בחלק מהמקרים המענה הניתן במרכזי ההפוגה מסייע בשיפור במצבם של האנשים המגיעים למקום ומקבלים ממנו תמיכה, בעיקר במדדים של העצמה אישית, חוויית ריפוי ושביעות רצון. עם זאת אין עדיין מחקרים רבים מספיק כדי לקבוע את יעילות המענה הניתן במרכזים אלה.
סוטריה (Soteria).
משמעות המילולית של השם סוטריה היא 'גאולה' (מהשפה היוונית). מודל זה התפתח בארצות הברית ביוזמתו של הפסיכיאטר האמריקני המנוח לורן מושר, בסאן חוסה קליפורניה, ואומץ בשנת 1971 על ידי האיגוד האמריקני לבריאות הנפש (המכונה כיום בקיצור NIH). המודל נולד מתוך כמה נקודות מוצא