בשנת 1884 נבחר ויסלר כחבר כבוד לאקדמיה לאמנויות יפות של מינכן, בשנת 1892 קיבל את אות לגיון הכבוד בשל תרומתו לאמנות, וכן בשנת 1898 הפך לנשיא לכל חייו של האגודה הבינלאומית של פסלים וציירים.
ויסלר נקבר בכנסיית סנט ניקולס בצ'יזוויק שבלונדון והבית בו התגורר הפך להיות המוזיאון לאמנות בית ויסלר.
מסרשמיט KR175
מסרשמיט KR175 (גרמנית: Messerschmitt KR175) היא דגם של מכונית מיקרו דו מושבית שצורתה דמוית בועה בעלת שלושה גלגלים שיוצרה על ידי חברת מסרשמיט גרמניה בין השנים 1953–1955.
חברת מסרשמיט פיתחה וייצרה במקור מטוסים ונאלצה להפסיק את הייצור בתום מלחמת העולם השנייה. בניסיון לחדש את פעילותה הסבה את הייצור לתחום הרכב. המכונית הראשונה שייצרה הייתה KR175, מכונית זעירה בממדיה, בעלת מכניקה פשוטה ובסיסית, מיועדת לנהג ולנוסע אחד בלבד אשר יושבים זה מאחורי זה ובעלת הנעה אחורית של הגלגל האחורי היחיד. המכונית צוידה במנוע מקורר אוויר בנפח של 174 סמ"ק שסיפק 9 כוחות סוס, היה חסכוני מאוד בדלק וצרך 3.7 ליטר ל-100 ק"מ. מהירותה המקסימלית של המכונית 80 קמ"ש.
עיצובה הכללי של המכונית הושפע מהצביון של החברה אשר ייצרה כלי טיס. פשטותה הטכנית וממדיה תאמו את דרישות השוק שלאחר המלחמה באירופה בכלל ובגרמניה בפרט. סך הכל יוצרו כ-15,000 מכוניות מדגם זה, אחדות מהן נמכרו בישראל בשנות החמישים. מכוניות אלה מהוות פריט ייחודי לאספנים. המכונית הופיעה בסרטים ברזיל ומשפחת אדמס.
ישיבת בני עקיבא נחלים
ישיבת בני עקיבא "נחל יצחק" נחלים היא ישיבה תיכונית שנוסדה בשנת 1955 במושב נחלים הסמוך לפתח תקווה. הישיבה נוסדה על ידי הרב יוסף בא-גד, והיא קרויה על שם הרב יצחק קוסובסקי. בשיאה, היו בישיבה למעלה מ-1,200 תלמידים.
תולדות הישיבה.
הקמת הישיבה.
הישיבה הוקמה בשנת 1955 ושכנה בבית פרלמוטר שהוקדש לצורך כך על ידי חיה פרלמוטר. הקמת הישיבה הייתה חלק מהרחבת רשת ישיבות בני עקיבא שנעשתה על ידי הרב נריה.
המחזור הראשון של הישיבה הורכב מתלמידים מישיבת כפר-הרא"ה, שנשלחו לשם על ידי הרב נריה. האחראי לניהול הארגוני-לוגיסטי היה יוסף בא-גד והאחראי על החינוך היה הרב אריה ליפשיץ.
ניהול הישיבה.
עם השנים הפך הרב יוסף בא-גד לראש הישיבה, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 2004. על אף היותה של הישיבה ישיבת בני עקיבא, ובעלת גוון דתי לאומי, שילב בא-גד בישיבה ר"מים יוצאי הישיבות החרדיות, אולם בהמשך עזבו רוב המורים מהזרם החרדי והוחלפו על ידי מורים מהזרם הדתי לאומי.
בשנות ה-70 עמד הרב יהודה פליקס במשך כארבע שנים בראשות הישיבה. בראשית המאה ה-21 עברה הישיבה משבר כלכלי בעקבות חשד לשחיתות ומעילה בכספי העמותה על ידי הרב בא-גד. משבר זה הביא בסופו של דבר לפיטורי הרב בא-גד וסגירת העמותה. מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא החליף את העמותה, ובמשך תקופה של כשנה שימש הרב יעקב צ'רבוניץ כראש ישיבה. לאחר מכן מונה הרב שמואל לורנץ, אז ר"מ בישיבת עותניאל, לראשות הישיבה. עם בואו החל הרב לורנץ ברענון סגל ההוראה הוותיק. נכון לשנת 2011 מלמדים בישיבה כ-15 ר"מים צעירים, בעיקר בכיתות הנמוכות, ביניהם "חצר"מים" אברכים המלווים את התלמידים, ואינם ר"מים המלמדים במשרה מלאה. בעבר נמסר בה שיעור קבוע מאת הרב יגאל לרר - אב"ד פתח תקווה ור"מ בישיבת מרכז הרב.
פעילויות בישיבה.
בישיבה מגוון פעילויות חינוכיות, לעידוד לימוד תורה, הרחבת אופקים וחינוך גופני.
סמוך ליום ירושלים, מתקיים בישיבה מסע רגלי מן הישיבה לירושלים שאורך כשלושה ימים.
פעילות נוספת המתקיימת בישיבה מדי שנה היא מרוץ לזכרו של יליד המושב רב-סרן דניאל גומז, טייס מסוק בחיל האוויר שנהרג במלחמת לבנון השנייה.
בשנת תשע"ו הפיקה הישיבה כנס שהוקדש למחשבת ישראל. החל משנה זו, הכנס מתקיים מדי שנה.
פנימייה.
בישיבה פועלת פנימייה, ובה חמישה מבנים. המדריכים מתגוררים בשטח הישיבה, כמו רוב צוות ההוראה.
פרויקט M-21.
בשנת הלימודים ה'תשע"ט נפתחה בישיבה כיתה רב-גילאית, בה לומדים כ-30 תלמידים מכיתות י'-יב'.
ייחודה של הכיתה - כל תלמיד אינו חייב להיכנס לשיעור בכיתת האם, ויש לו אפשרות ללמוד את אותו החומר בכיתת ה-M-21, לבדו. כך יכולים התלמידים אשר בעלי יכולת לימוד עצמאי להספיק יותר מהר, ויותר טוב את החומר הלימוד ובכך להקדיש זמן לנושאים מעבר למערכת השעות הרגילה.
נכון לתשפ"ב פועלים בישיבה שתי כיתות: כיתת חטיבה לכיתות ז-ט (לפעמים) וכיתת תיכון לכיתות י-יב.
ישיבת נחל יצחק
Mus cypriacus
ארצות הברית של האיים היוניים
ארצות הברית של האיים היוניים (אנגלית United States of the Ionian Islands; יוונית Ηνωμένον Κράτος των Ιονίων Νήσων; איטלקית Stati Uniti delle Isole Ionie) הייתה מדינת חסות של האימפריה הבריטית מ-1815 עד 1864. היא השתרעה בשטחם של האיים היוניים השוכנים כיום בצפון-מערב יוון.
היסטוריה.
עד שנת 1797 השתייכו האיים היוניים לרפובליקה של ונציה. עם סיום עצמאותה של הרפובליקה הוונציאנית בהסכם קאמפו פורמיו ב-1797, סופחו האיים לצרפת אשר שלטה בהם עד 1799, מועד בו גורשה על ידי כוח צבאי עות'מאני-רוסי. הכוחות הכובשים הקימו באיים את רפובליקת שבעת האיים אשר התקיימה בין 1800 ל-1807. ב-1809 סופחו האיים לפרובינציות הצרפתיות של איליריה, אך באותה שנה השתלטו הבריטים על האיים קפלוניה, קיתירה וזקינתוס. שנה לאחר מכן כבשו הבריטים גם את לפקדה, ולאחר תבוסת נפוליאון בשנת 1815, העניק קונגרס וינה את האיים לאימפריה הבריטית. ב-26 באוגוסט 1817 נחתמה "חוקת מאיטלנד" אשר הקימה מדינה פדרטיבית שהקיפה את שבעת האיים היוניים ואת קיתירה, השייכת כיום למחוז אטיקה:
בראש הפדרציה ניצב הנציב הבריטי, שמונה על ידי מלך בריטניה לפי הצעה של ממשלת בריטניה. הסמכות החקיקתית הופקדה בידיו של פרלמנט ובו שני בתים, אספת המחוקקים והסנאט. סופה של המדינה בא לאחר חתימת הסכם לונדון ב-29 במרץ 1864, שמכוחו הועברו האיים לשליטת ממלכת יוון. ב-28 במאי 1864 אושרר ההסכם ויצא אל הפועל.
טנגריים
טנגריים (שם מדעי: Thraupini) הוא שבט של ציפורי שיר ממשפחת הפרושיים שמיניו נפוצים ביבשת אמריקה.
גודלם של הטנגרים קטן עד בינוני. אורך גופם נע בין תשעה סנטימטרים ("Conirostrum leucogenys") ועד 28 סנטימטרים ("Cissopis leveriana"). משקלם נע בין 7 ל-114 גרמים. שני הזוויגים (זכר ונקבה) דומים בגודלם ובמסתם. צבעיהם בהירים על-פי רוב, אף שכמה מינים צבועים בשחור ובלבן. צבעם של הטנגרים הצעירים שונה מזה של הבוגרים, והוא לרוב דהוי יותר. צבעי הזכרים בהירים יותר מצבעי הנקבות. כנפיהם של הטנגרים קצרות ומעוגלות.
התנהגות ותפוצה.
רוב הטנגריים חיים בזוגות או בקבוצות קטנות המונות שלושה עד חמישה פרטים. לעיתים קבוצות כוללות רק את התא המשפחתי, כלומר את זוג ההורים ואת צאצאיהם.
הטנגריים הם אוכלי כול, והרכב תזונתם משתנה ממין למין. רובם ניזונים (בהרכב כזה או אחר) מפירות, מזרעים, מצוף, מחלקי פרחים ומחרקים. חלקם מלקט חרקים מהענפים, חלקם מחפש חרקים בחלקיהם התחתונים של העלים, וחלקם ממתין בדממה לחרק חולף שיילכד במעופו. מגוון זה מאפשר למינים המשתמשים בשיטות ציד שונות לאכלס אזורים חופפים, בלא שהתחרות ביניהם על המזון תהיה מרה.
תפוצתם של הטנגריים כוללת את יבשת אמריקה בלבד, ובעיקר את האזורים הטרופיים שבה. כ-60% מהטנגריים חיים בדרום אמריקה, וכחצי מתוך אלו חיים בהרי האנדים. רוב המינים הם אנדמיים לאזור קטן יחסית, כמו למשל פרושי דרווין שאנדמיים לאיי גלאפגוס. כ-18 מינים שוכנים בצפון אמריקה ובאמריקה התיכונה במשך כל השנה. ארבעה מינים הם מינים נודדים המקננים בצפון אמריקה.
רבייה.
עונת הרבייה מתחילה במרץ ומסתיימת בסוף יוני באזורים בעלי אקלים ממוזג, בעוד שבדרום אמריקה היא חלה בחודשים ספטמבר ואוקטובר. מינים מסוימים הם טריטוריאליים, בעוד שאחרים בונים קנים סמוך אחד לשני. הזכרים מציגים את נוצותיהם הצבעוניות לראווה על מנת למשוך בנות זוג אפשריות ולהרחיק זכרים יריבים. נוהגי החיזור של כמה מן המינים כוללים קידת קידה והרמת זנב.
רוב הטנגריים בונים את קניהם השקערוריים על ענפי עצים. קניהם של כמה מינים הם כמעט כדוריים בצורתם. הכניסה לקן נמצאת בדרך כלל בצדי הקן. זני העצים עליהם הם בונים את קניהם משתנים בין המינים. רוב המינים מקננים באזורים המוסתרים בצמחייה עבותה.
גודל התטולה נע בין שלוש לחמש ביצים. הנקבה דוגרת על הביצים ובונה את הקן לבדה, בעוד שחלקו של הזכר מסתכם לרוב בהאכלת הנקבה בזמן הדגירה. שני ההורים מאכילים את הגוזלים.
מיון.
על פי המיון המסורתי נמצאים בשבט כ-240 מינים, אולם הסיווג המודרני של חלק מן המינים נמצא בתהליכי שינוי מתמידים בעקבות מחקרים מולקולריים חדשים. כך, נראה כי כמה מהמינים עשויים לעבור לחסותן של משפחות אחרות. הסוגים "Euphonia" ו-"Chlorophonia", שבעבר נחשבו לחלק ממשפחת הטנגריים, נחשבים כיום לחלק ממשפחת הפרושיים. בדומה לכך, נראה כי הסוגים "Piranga", "Chlorothraupis" ו-"Habia" משתייכים למשפחת הקרדינליים. מינים נוספים עברו לכמה משפחות נפרדות כמו פסרליים, פאינקופיליים וטנגרי בננה.
זמיי