לתולדות רבקה יש שתי גרסאות:
דמותה בפולקלור ובתרבות.
בטקס שבע ברכות להולדת הבת, הברכה השנייה היא "ב. יְשִׂימֵךְ אֱ-לֹהִים כְּרִבְקָה, אֵשֶׁת הַחֶסֶד וְעַמוּד הַנְתִּינָה, יִהְיוּ נַא יַדָיִךְ וְלִבֵּך פְּתוּחִים תָּמִיד לְכֹל אָדָם, וְהַנְתִּינָה וְהַחֶסֶד - נֵר לְרַגְלָיִךְ ."
מיכה (מחולל יישומים)
מיכה (מוכר גם בשמות מיכה 8, מיכה 8+, או מיכה 9) הוא מחולל יישומים ובסיס נתונים ישראלי.
פיתוח.
המחולל שפותח החל מ־1985 (בגרסתו הראשונה מיכה 8) במל"ן, משרד הביטחון בשפת Pascal בסביבת טורבו פסקל 7 של בורלנד ותוכנת btree-filer לניהול קבצים, במערכת הפעלה DOS, על ידי מיכאל וסקו, היה נפוץ במשרד הביטחון ובמשרדים ממשלתיים. ההשראה לפיתוח של המחולל הייתה שפת DBONE על גבי מחשב מרכזי (mainframe) וגיליון הנתונים האלקטרוני לוטוס 1-2-3.
לאחר כעשר שנות פיתוח, בשנת 1995 הוא הופרט ויצא להפצה בשוק הפרטי, אף שבתקופה זו כבר שלטה בשוק מערכת ההפעלה חלונות, עדיין היה למחולל זה מה להציע. פשטותו וקלות השימוש בו עם מחירו הנמוך, תמיכה בעברית בכל היבט אפשרי, ביחד עם כלי תכנות ואופציות רבות מובנות בו כמו תאריכון לועזי-עברי, יומן אירועים ותזכורות, חייגן, מחשבון, ואופציית מדבקות, מכתבים, פקס וגאנט מובנים לכל דוח, רכשו לו קהל של מפתחים ומשתמשים. הפתיחות של המפתח להענות לפידבקים ורצונות של משתמשים, יצרו לו ספריית פונקציות עשירה שנוגעת כמעט בכל היבט אפשרי.
באמצע 2006 יצא לשוק מיכה 9, גרסה הרצה ב־32 ביט ומותאמת ל־Windows XP. אף שהממשק נותר דומה לגרסה הישנה, המנוע שונה לחלוטין. שפת הפיתוח של המחולל עברה הסבה לתוכנת הקוד הפתוח Free Pascal, מנוע בסיס הנתונים שודרג, והוכנסו שיפורים שונים בתוכנה כמו משלוח דואר אלקטרוני, הדפסת תמונות, יצוא לאקסל ומשלוח פקס.
תכונות.
ייחודו הוא בעיקר בפשטותו ובקלות השימוש שבו, והתפיסה שעומדת ביסודו, היא ליצור מחולל ידידותי לאדם הפשוט שיעטוף את הסיבוכיות התכנותית, ושיוטמעו בו כל התכונות, הנדרשות למסד נתונים וגם תכונות שסביבן, באופן שיהיה קל ונגיש ושימושי לכל אדם, כאשר יושמו בו פשטות ועוצמתיות, ללא הפרדה בין מפתח למשתמש, כפי שנהוג במחוללי יישומים רבים. ואכן מרגע שהוא הופץ הוא התפשט במשרדים ממשלתיים שונים.
הקונספט שלו שמורכב מהגדרת טבלה, עדכון נתונים והפקת דוח, פישטו את העבודה למשתמשים. אופציות שומר המסך המובנה והמיני-מחשבון מבטאים מגמה זו. הוא עוצב באופן כזה שהוא מדריך את המשתמש בו, צעד אחר צעד. דוגמה בולטת לכך הם מחוללי הטבלאות והדוחות הקיימים בו, המאפשרים ליצור טבלה, טופס או דוח אפילו למשתמש מתחיל בצעדיו הראשוניים. כאשר הושם דגש במדריכים וקובצי עזרה מסוגים שונים ובחיתוכם לפי מתחילים ומתקדמים. מיכה 8 הוא כנראה מראשוני כלי התכנות מונחי אירועים, ויש בו אירועים רבים ומגוונים בכל היבט של השימוש בו.
למיכה 8 תמיכה בשפת סקריפטים בעברית, דבר שהוא ייחודי למדי בשוק התוכנה, ותמיכה מובנית במספר רב של עזרים, כמו גם במספר רב של פקודות (198) ופונקציות (182), ובהן מלבד פונקציות מספריות, מחרוזתיות, לוגיות ותאריכיות מקובלות, גם גלריה של פונקציות תאריך עברי, המרת מספרים למלל, פונקציות פיננסיות כחישובי ריביות והחזרי השקעות, חישובים על בסיס הנתונים, חישובי מס לפי מדרגות מס, הצפנת מחרוזות, בדיקת דמיון בין מחרוזות, חישוב ואימות ספרות ביקורת בשיטות שונות, חישובי OR ו־AND בין ביטים של מספרים, המרת מחרוזות מעברית דוס לחלונות, הצגת שורת גאנט ועוד.
על פי המיפרט הטכני שלו, הוא מסוגל לטפל במאות אלפי רשומות בזמן סביר. ומסוגל להכיל למעלה משני מיליארד רשומות בגודל מקסימלי של 8 קילובייט לאחת במסד, ועד 254 שדות בטבלה בגודל מקסימלי של 256 תווים לשדה.
עם זאת, הוא משולל יכולות שנראות כיום פשוטות ובסיסיות, כמו תמיכה בעכבר מחשב, תמונות וגרפיקה, שפת SQL או התחברות למסדי נתונים גדולים.
הפצה.
המחולל נמצא בשימוש בעיריות שונות, משרדי ממשלה, עמותות שונות, גורמי שוק פרטיים ואף בחברות עתירות ידע כאלביט מערכות.
נכון ל-2013 הוא ממשיך להיות מפותח ומופץ בידי "סגל מחשבים ותוכנה". הפיתוח של המחולל הופסק בסוף 2015.
גדעון תלפז
גדעון תלפז (26 באוגוסט 1936 - 30 באפריל 2017) היה סופר עברי ומרצה לספרות וכתיבה יוצרת.
חייו.
תלפז נולד בפתח תקווה. סיים תואר ראשון ושני במדעי הרוח באוניברסיטה העברית. תלפז גילה עניין בז'אנר סיפורי הילדוּת, ועסק בכך בעבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת אוקספורד, שנכתבה בהדרכת פרופסור דייוויד פטרסון ועליה קיבל תואר דוקטור בשנת 1981. עבודת הדוקטורט נקראה 'סיפורי ילדוּת ישראליים משנות ה-60', ובהמשך יצאה בגרסתה המקורית באנגלית כספר בסדרת לימודי היהדות של אוניברסיטת בראון, ב-1983.
סיפורו הראשון של תלפז פורסם ב-1955 ב'דבר השבוע'. סיפוריו הראשונים הושפעו מחוויית הילדוּת במושבת נעוריו בתקופת מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות. מרביתם התפרסמו תחילה במוסף הספרותי השבועי 'משא' שבעריכת אהרן מגד, וברבעון 'קשת' שבעריכת אהרן אמיר, ולאחר מכן נאספו בקובץ הסיפורים הראשון שלו 'שכונת חאפ' (1966). במקביל פרסם תלפז סיפורים קצרים רבים שנושאיהם מגוונים במרבית המוספים הספרותיים של העיתונות העברית וכן בכתבי עת ספרותיים נוספים, סיפורים שלימים ליקט על פי נושאיהם בחמישה קבצים: 'מסעי איש החושחש' (1969), 'לפחד אין צבע' (1969), 'האפיקורוס' (1970), 'מי ורדים מפורט סעיד' (1972), ו'צִלי מונח על קיר אחר' (1997). ב-1965, כשהתגורר בעין כרם, כתב את סיפורו 'מי ורדים מפורט סעיד', שהתפרסם תחילה ב'קשת' וב-1972 הופק על פיו אחד מסרטי המקור הראשונים הטלוויזיה הישראלית, בבימויו של רם לוי.
מתחילת כתיבתו נמשך תלפז לאמנות הסיפור הקצר, אך התנסה גם בכתיבת מחזות. מחזהו 'אל תכה בקזוארינה' זכה בפרס המחזה המקורי בתחרות של המועצה לתרבות ואמנות, בשנת 1966. המחזה נרכש להצגה על ידי תיאטרון "הבימה" כדי שיבוים על ידי מישא אשרוב, אך העלאת ההצגה נדחתה ולבסוף היא לא הוצגה. תלפז משך את ידו מעיסוק בתיאטרון והתרכז מאז ואילך בכתיבת סיפורת. במקביל עסק בכתיבת תסכיתים לרדיו לתוכניות הדרמה של קול ישראל וגלי צה"ל, שאותם גם ביים; שלושה מתוכם זכו בציון לשבח של רשות השידור: 'חתונתה של דוקי', 'מלכת הלבבות' ו'גילי בגבהים הגדולים'. במקביל פרסם תלפז לאורך השנים מספר רב של ביקורות ספרותיות, מאמרים ומסות, בעיקר במוסף הספרותי של 'מעריב'.
בתקופת שהותו באוקספורד, כחבר בקולג' לינקר, השתתף יחד עם בנימין תמוז בחיבור מילון אוקספורד אנגלי-עברי, שיצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד, בעריכת הבלשן נקי דוניאק.
בשנות ה-70 עבר מכתיבת סיפורים קצרים לכתיבת רומנים: 'לאן עפות הציפורים' (1977), 'אלי ואליזבת' (1988), 'אבשלום והנזיר' (1989), 'תכלת וארגמן' (1991), 'צוואתו של דיק קולינס' (1991), 'על החיים ועל המוות' (2000), 'רפסודיה יוונית' (2001), 'אם יהלך איש על הגחלים' (2001), 'אהובת בן המרקיז' (2011).
תלפז היה סופר-אורח בסמסטר החורף בתוכנית הכתיבה הבינלאומית באוניברסיטת איווה, וכן שהה מספר תקופות בתוכנית הכתיבה באחוזת ירנטון, הסמוכה לאוקספורד שבאנגליה. בין השנים 1983-1988 הוזמן לפרקי זמן ממושכים של תוכניות כתיבה במספר מושבות אמנים: מקדואל שבניו המפשייר; המרכז לאמנויות שבווירג'יניה; רגדייל שבאילינוי; דג'רסי שבקליפורניה; אלטוֹס דה-שאבוֹן שברפובליקה הדומיניקנית; שאטוֹ לאביני שבשווייץ; טירת הות'הורנדן שבסקוטלנד; וכן במושבות הסופרים יאדוֹ, בלוּ מאונטיין, מילֵיי ולֵדיג האוּז, שבמדינת ניו יורק. בנוסף לשהותו ברחבי העולם במסגרת תוכניות כתיבה אלו, שהה תקופה מסוימת בשנות ה-60 בפירנצה שבאיטליה, לאחר נישואיו לבת זוגו, חוקרת אמנות שהתמחתה בפסליו של רוסלינו, ואחר כך עבר איתה לנורת'המפטון שבמסצ'וסטס כאשר לימדה בקולג' לנשים באזור. חלקים נרחבים מן הרומנים שפרסם נכתבו בתקופות שהייתו ביישובים אלו.
לאורך השנים לימד תלפז באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בהיברו יוניון קולג' שבניו יורק, ובאוניברסיטת פורדהם, גם היא בניו יורק. תקופה ממושכת לימד כתיבה יוצרת באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה, וכן בסדנאות בבית הסופר ובספריות ציבוריות ברחבי הארץ.
סיפוריו בתרגום לאנגלית התפרסמו בכתבי-עת ספרותיים אמריקאים ואנגלים, כגון 'פרטיזן רוויו', 'איווה רוויו', 'מסצ'וסטס רוויו', 'ניו וירג'יניה רוויו', 'רפורטר מגזין', 'מידסטרים', 'פרזנט טנס', 'שורט סטורי אינטרנשיונל', 'הדסה מגזין', ועוד. סיפוריו תורגמו גם לערבית, רוסית, צרפתית, סרבית ועוד.
תלפז זכה במספר פרסים על יצירתו, בהם פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1993), פרס אקו"ם (פעמיים), פרס רשות השידור, פרס ולנרוֹד (לסיפור הקצר הטוב ביותר שהתפרסם ב"מאזניים", 1969), פרס אנה פרנק, פרס קרן תרבות ארצות הברית - ישראל, ופרס ניו וירג'יניה רוויו.
גדעון תלפז התגורר בירושלים.
יצירתו.