בסרטים המקוריים שיחקו את דארת' ויידר שני שחקנים: דייוויד פראוז (Prowse) התמיר הניע את החליפה (בגובה 2.02 מטרים) ואילו ג'יימס ארל ג'ונס סיפק את הקול הנמוך והמאיים המזוהה עם הדמות. בחלקים מסוימים ב"שובו של הג'דיי", מי שגילם את דארת' ויידר היה הפעלולן והסייף בוב אנדרסון, שהחליף את פראוז. בסוף הסרט "שובו של הג'דיי" גילם סבסטיאן שוֹ את אנאקין סקייווקר הזקן כשהסיר את המסיכה לאחר שנגאל מהצד האפל. שו גילם גם את הרוח של אנאקין המתבוננת בלוק יחד עם יודה ואובי ואן בסוף הסרט, אבל בגרסה הדיגיטלית של פרק 6 החליף את שו בתפקיד זה היידן כריסטנסן, בנימוק שעם חזרתו לצד הבהיר של הכוח חזרה רוחו של אנאקין להיות כפי שהוא נראה בחייו לפני פנייתו לצד האפל.
בסרט הראשון, "אימת הפנטום", בהיות אנאקין ילד קטן, מגלם אותו ג'ייק לויד. בסרט השני, "מלחמת המשובטים", ובשלישי, "נקמת הסית'", השחקן היידן כריסטנסן מגלם את אנאקין בתור איש צעיר. בסוף הפרק, כשהקיסר מלביש את ויידר בבגדיו הביוניים, מספק שוב ג'יימס ארל ג'ונס את קולו של ויידר.
בסרט ", בו ויידר מופיע בהופעת קמע, מגלמים את ויידר השחקנים ספנסר וילדינג ודניאל נפרוס, כאשר את הקול שלו שוב מספק ג'יימס ארל ג'ונס.
את ויידר גילמו גם מספר פעלולנים, שבעיקר התמקדו בלהניע את החליפה. הבולט שבהם הוא מדריך הסיף בוב אנדרסון, שגילם את ויידר בקטעי הדו-קרב בסרטים " ו"".
בנוסף, אנשים שונים הניעו את החליפה באירועי קידום מכירות שונים בהם הופיעו דמויות "מלחמת הכוכבים".
בגרסה היפנית דיבב אותו הקריין טורו אוהירה.
מחוות, אנקדוטות וטריוויה.
דארת' ויידר הוא אחת מדמויות הקולנוע והתרבות הפופולרית המזוהות והמפורסמות ביותר. בשל מעמד זה הוא זכה לאזכורים תרבותיים רבים, מחוות ופרודיות. להלן מספר דוגמאות לכך:
מג'יק ג'ונסון
ארווין "מג'יק" ג'ונסון הבן (באנגלית: .Earvin "Magic" Johnson, Jr; נולד ב-14 באוגוסט 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים. הוא שיחק במשך כל הקריירה בלוס אנג'לס לייקרס, בין 1979 ל-1991, וכן בעונת 1995/1996 (לאחר שחזר מפרישה), והיה שותף לזכייתה בחמש אליפויות NBA ולארבע הופעות נוספות בסדרת הגמר. מבחינה אישית זכה בשלושה תוארי MVP של העונה הסדירה ובשלושה תוארי MVP של סדרת הגמר. כיום הוא חלק מקבוצת הבעלים של קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס וקבוצת כדורסל הנשים לוס אנג'לס ספארקס.
ביוגרפיה.
ג'ונסון נולד בלאנסינג שבמישיגן, לארווין סניור, עובד בג'נרל מוטורס, ולכריסטין שעבדה כאשת תחזוקה בבית ספר. הוא היה השישי מבין עשרת ילדיהם.
קריירה בתיכון ובמכללה.
בצעירותו שיחק ג'ונסון במסגרת נבחרת הכדורסל של תיכון אברט. במשחקיו הפגין יכולות מרשימות במסירות, בקריאת המשחק והשליטה בו. באחד מהמשחקים השיג טריפל דאבל של 38 נקודות, 18 ריבאונדים ו-16 אסיסטים. לאחר המשחק העניק לו פרד סטבלי ג'וניור, כתב ספורט בעיתון מקומי בלנסינג, את הכינוי "מג'יק". כינוי זה הפך לשמו הקבוע של ג'ונסון בפי כל בהמשך הקריירה שלו. בשנתו האחרונה בתיכון הוביל ג'ונסון את אברט לזכייה באליפות התיכונים של ארצות הברית, עם מאזן של 27 ניצחונות והפסד בודד.
ב-1977 הצטרף ג'ונסון לנבחרתה של אוניברסיטת המדינה של מישיגן, במדיה שיחק שנתיים. בעונתו האחרונה, 1978/1979, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בטורניר אליפות המכללות לאחר ניצחון בגמר על אוניברסיטת המדינה של אינדיאנה. הקבוצה היריבה הובלה בידי לארי בירד, שיהפוך ליריבו הגדול של ג'ונסון גם בהמשך הקריירה. אף שבתחילה שאף להתמקד בלימודי תקשורת ולעבוד ככתב טלוויזיה, החליט ג'ונסון לפנות לקריירת כדורסל מקצוענית בליגת ה-NBA.
ראשית הקריירה ב-NBA.
ב-1979 נבחר ג'ונסון במקום הראשון בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת לוס אנג'לס לייקרס. הוא החל לשתף פעולה בקבוצה עם הסנטר כרים עבדול-ג'באר, שנחשב לשחקן הטוב בליגה באותה תקופה וזכה חמש פעמים בתואר ה-MVP. ג'ונסון גרר ציפיות לכך שישמש כמוביל הקבוצה לצד עבדול-ג'באר, ויסייע לו לזכות באליפות ראשונה עם הלייקרס. בתחילת עונתו הראשונה בליגה, 1979/1980, הפגין ג'ונסון יכולת לקויה במשחק ההגנה, אך לאחר שעבד עם חברו לקבוצה מייקל קופר שיפר במידה רבה את יכולתו. הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 18 נקודות, 7.3 אסיסטים ו-7.7 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישייה הפותחת של המערב במשחק האולסטאר.
ג'ונסון סייע ללייקרס להשיג מאזן של 60 ניצחונות ו-22 הפסדים בעונה הסדירה. במשחקי הפלייאוף השיג ממוצעים גבוהים אף יותר מאלו שהשיג בעונה הסדירה וסייע לקבוצתו להעפיל לסדרת הגמר, שם פגשה את פילדלפיה 76' שהובלה בידי ג'וליוס אירווינג. בהנהגתו של ג'באר, שקלע 33 נקודות בממוצע למשחק, הובילה הלייקרס 2–3 בתום חמשת המשחקים הראשונים. עם זאת, במהלך המשחק החמישי נפצע ג'באר בקרסולו ולא יכול היה לקחת חלק בהמשך הסדרה. מאמן הקבוצה, פול ווסטהד, החליט לפתוח עם ג'ונסון בעמדת הסנטר במשחק השישי. במהלך המשחק נע ג'ונסון בין עמדות הסנטר, הפורוורד והגארד והציג את משחקו הטוב ביותר בסדרה, כאשר תרם 42 נקודות, 15 ריבאונדים, שבעה אסיסטים ושלוש חטיפות והוביל את הקבוצה לניצחון 107–123 ולזכייה באליפות. ג'ונסון הפך לרוקי הראשון בהיסטוריה שזוכה בתואר השחקן המצטיין של סדרת הגמר, והופעתו המוצלחת ברגעים המכריעים נחשבת לאחד מהבולטות בתולדות ה-NBA.
בתחילת עונתו השנייה בליגה, , נפצע ג'ונסון כאשר סבל מקרע בסחוס בברכו הימנית. בעקבות הפציעה הוא נעדר מ-45 משחקים ועבר טיפולי פיזיותרפיה, אותם תיאר כרגע הקשה בחייו. ג'ונסון חזר לשחק זמן קצר לפני משחקי הפלייאוף, שם פגשה קבוצתו, שסיימה את העונה הסדירה עם 54 ניצחונות, את יוסטון רוקטס שהשיגה 42 ניצחונות. יוסטון ניצחה במפתיע את הלייקרס 1–2 בסדרה, לאחר החטאת איירבול של ג'ונסון בשניות הסיום של המשחק השלישי.
במהלך פגרת הקיץ שלאחר אותה עונה חתם ג'ונסון על חוזה חדש בלייקרס ל-5 שנים בשווי 25 מיליון דולר, מה שהפך אותו לבעל השכר הגבוה בתולדות הספורט עד לאותה עת. מספר משחקים לאחר פתיחת עונת 1981/1982 נקלע ג'ונסון לסכסוך עם המאמן ווסטהד, וטען כי הוא גורם לקצב המשחק של הקבוצה להיות איטי וחסר יצירתיות. לאחר שג'ונסון דרש לעבור לקבוצה אחרת, פוטר ווסטהד מתפקיד המאמן ובמקומו מונה עוזרו, פט ריילי. אף על פי שטען כי אינו אחראי לפיטוריו של ווסטהד, התקבל ג'ונסון בשריקות בוז ברחבי הליגה, אף בקרב אוהדי הלייקרס. על אף הסתבכויות אלו, ג'ונסון השיג באותה עונה ממוצעים של 18.6 נקודות, 9.6 ריבאונדים, 9.5 אסיסטים ו-2.7 חטיפות, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה. יחד עם ג'באר הוא הוביל את הלייקרס להעפלה נוספת לסדרת הגמר, מול פילדלפיה, שם סייע לקבוצתו לנצח 2–4 ולזכות באליפות נוספת. לאחר שהשיג טריפל דאבל במשחק השישי שהכריע את הסדרה, זכה ג'ונסון בפעם השנייה בקריירה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. באותה עונה החלה להתפתח בלייקרס קבוצת הריצה המרהיבה, שנודעה בשנות ה-80 בשל משחקה המהיר והאינטנסיבי וההצלחות הרבות אליהן הגיעה.
בעונת השיג ג'ונסון ממוצעים של 16.8 נקודות, 10.5 אסיסטים ו-8.6 ריבאונדים למשחק, ונבחר לראשונה בקריירה לחמישייה הראשונה של העונה. הלייקרס העפילה בפעם השנייה ברציפות לסדרת הגמר ופגשה בפעם השלישית את פילדלפיה, שהייתה מחוזקת כעת בסנטר מוזס מלון. שלושה מהשחקנים החשובים בקבוצה, נורם ניקסון, ג'יימס וורת'י ובוב מקאדו, נעדרו בגלל פציעות, והלייקרס הפסידה ב"סוויפ" של 0–4 בסדרה.
שיא הקריירה והמפגשים נגד בוסטון.
בעונת שיפר ג'ונסון את ממוצעיו ל-17.6 נקודות, 13.1 אסיסטים ו-7.3 ריבאונדים למשחק. הוא סייע ללייקרס להעפיל לסדרת הגמר בפעם השלישית ברציפות, שם פגשה את בוסטון סלטיקס אשר הובלה בידי לארי בירד. סדרה זו חידשה יריבות ארוכת-שנים בין שתי הקבוצות, ובפרט בין ג'ונסון ובירד, שהיו השחקנים המובילים של הקבוצות. הלייקרס ניצחה במשחק הראשון; בשניות הסיום של המשחק השני כשל ג'ונסון בניסיונו לקחת זריקה לפני סיום המשחק, מה שהוביל בסופו של דבר לניצחונה של בוסטון 121–124 לאחר הארכה. במשחק השלישי מסר ג'ונסון 21 אסיסטים בניצחון קבוצתו, אך בדקות הסיום של המשחק הרביעי, בו הפסידה קבוצתו, ביצע טעויות נוספות - הוא איבד את הכדור לסנטר היריב רוברט פאריש, ומאוחר יותר החמיץ שתי זריקות עונשין שהיו יכולות להכריע את המשחק. בסיום המשחק השביעי, כאשר קבוצתו בפיגור של שלוש נקודות, איבד מג'יק את הכדור לדניס ג'ונסון, מה שהכריע את הסדרה לזכות בוסטון. ג'ונסון הוזכר כאשם העיקרי בהפסד קבוצתו, וכונה "טראגיק ג'ונסון" על ידי האוהדים.
בעונה הבאה, , השיג ג'ונסון ממוצעים של 18.3 נקודות, 12.6 אסיסטים ו-6.2 ריבאונדים למשחק והוביל את הלייקרס להעפלה רביעית ברציפות לסדרת הגמר, שם פגשה פעם נוספת את בוסטון. במשחק הראשון בסדרה, שהתקיים ביום הזיכרון האמריקאי, הובסה קבוצתו בתוצאה 114–148, כשמספר הנקודות שספגה היווה שיא ספיגה למשחק בתולדות סדרת הגמר. עם זאת, עבדול-ג'באר בן ה-38, שזכה בתואר השחקן המצטיין בסדרה, הנהיג את הקבוצה לניצחון בסדרה לאחר שישה משחקים. ג'ונסון עצמו, שהעמיד בסדרה ממוצעים של 18.3 נקודות, 14 אסיסטים ו-6.8 ריבאונדים, תיאר את הניצחון על בוסטון כרגע החשוב ביותר בקריירה שלו. בעונה הבאה כשלו ג'ונסון והלייקרס בניסיונם לשמור על תואר האליפות, כאשר הודחו על ידי יוסטון רוקטס בסדרת גמר המערב. לראשונה מזה חמש שנים לא העפילה הקבוצה לסדרת הגמר הכללית.