אחרי שבע שנים של חפירות, בשנת 1991 גילה הצוות הבינלאומי שעובד במקום, מאובנים השייכים להומיניד קדום. הממצא כלל לסת תחתונה שמורה היטב עם סט שיניים מלא, הלסת תוארכה לתקופת הפליסטוקן הקדום (לפני 1.75 מיליון שנה). הלסת נמצאה יחד עם כלי אבן ומספר רב של מאובני בעלי חיים שנכחדו. בקיץ 1999 התגלו עוד שני ממצאי הומינינים - שני חלקי גולגולות קטנות מאותו גיל גאולוגי. מאז התגלו עוד חלקי שלד רבים, חלק הגולגולת השלם ביותר התגלה ב-2005 ופורסם ב-2013. מכלול חוליות המאובנים מדמיניסי כולל שרידי 44 מינים בניהם: דו-חיים (1), זוחלים (3), עופות (3) ויונקים
באוקטובר 2009 נפתח מוזיאון המציג את ממצאי החפירות. המוזיאון משמש כמרכז מידע ומציג תערוכה הנקראת "מולדתם של ראשוני הארופאים".
הומו גאורגיקוס.
הומו גאורגיקוס הוא מין נכחד מן הסוג אדם שהוגדר על מנת לייצג את מספר הגולגולות וחלקי השלד המאובנים שנחשפו בדמניסי. מאובנים אלו מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של כ-1.75 מיליון שנה לפני זמננו, אשר הופך אותם למאובני האדם העתיקים ביותר שנמצאו אי-פעם מחוץ לאפריקה. הומו גאורגיקוס מאופיין בנפח המוח הקטן, תכונות גולגולת ושלד ארכאיים וכלי האבן פרימיטיבים. ישנם חילוקי דעות בקשר לשיוך הטקסונומי של הומו גאורגיקוס. יש שרואים בו מין בפני עצמו ויש שכוללים אותו במיני הומינינים אחרים כגון הומו הביליס, הומו ארקטוס או הומו ארגסטר.
חשיבות האתר.
גילוי מאובני ההומו גאורגיקוס העלו מחדש את הדיון על היציאה האנושית הראשונה מאפריקה. לפני התגליות בדמניסי, היה מקובל לחשוב כי המהגרים הראשונים מחוץ לאפריקה היו צריכים להיות גבוהים למדי, בעלי מוח גדול וכלי אבן מפותחים, אחרת לא היו יכולים לשרוד מחוץ לאפריקה. הממצא בדמניסי סתר הנחות אלו. בין המאובנים בדמניסי היו הגולגולת והלסת של הומיניד מבוגר חסר שיניים. הומיניד זה יכל לשרוד רק על ידי אכילת מזון שלא דורש לעיסה קשה, כגון צמחים רכים ומזון מן החי, או מכוח עזרה של פרטים נוספים בקבוצה.
ההומינינים בדמניסי מציגים מאפיינים פיזיים ארכאיים רבים האופייניים להומינינים האפריקאים הקדומים, אבל הם גם חולקים דמיון מסוים עם הומו ארקטוס שהתפתח מאוחר יותר ולכן יכולים לשפוך אור על האבולוציה של מין האדם. בנוסף, מאובני דמניסי שייכים למספר הומינינים המהווים הזדמנות ייחודית לפלאואנתרופולוגים ללמוד על אוכלוסייה המורכבת מדורות שונים- צעירים, בוגרים ומבוגרים. יתרון נוסף של האתר הוא באפשרות הנדירה לתארך אותו בצורה טובה וזאת בזכות הבזלות הקיימות באתר, בזלת היא סלע נוח לתיארוך רדיומטרי.
בסך הכל, דמניסי הוא אתר יוצא דופן, אשר מעבר להיותו אחד האתרים הפלאוליתים החשובים ביותר של אירואסיה, הוא גם אתר ארכאולוגי עשיר של תקופת ימי הביניים בגאורגיה.
לקריאה נוספת.
implications for the hominin site of Dmanisi, Quaternary Science Reviews, 2011
ג'ון קונויי
משה יוסף רייכמן
יחסי ישראל–ניז'ר
בין מדינת ישראל והרפובליקה של ניז'ר לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. עם זאת, בין השנים 1960–1973 התקיימו בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים לא רשמיים, אשר נותקו בשנת 1973. בהמשך, בשנת 1996, חודשו היחסים בין המדינות, אך נותקו בשנית בשנת 2002, בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה.
היסטוריה.
מכינון היחסים ועד לשנת 1973.
המגעים בין שתי המדינות החלו לראשונה במהלך שנת 1960, בשנה בה ניז'ר זכתה לעצמאותה מצרפת. באותה התקופה, מדיניות החוץ הישראלית התמקדה בניסיון לכונן קשרים חיוביים עם מדינות רבות ברחבי אפריקה, כדוגמת גאנה ואנגולה, וזאת כמשקל נגד להשפעתו של החרם הערבי, אשר גרם למדינות רבות ברחבי העולם להימנע מקיום יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מדינת ישראל. לאורך שנות ה-60 המוקדמות, הושקו בשטחה של ניז'ר מספר תוכניות פיתוח ישראליות, אשר רובן התבססו על שיגור מומחים ישראלים לסיוע בתחום הפיתוח החקלאי באזורים הצחיחים ברחבי ניז'ר. באותה התקופה, ממשלת ישראל גם סייעה בהקמתה של תנועת החלוצים הצעירים של ניז'ר, כתנועת נוער לאומית בעלת ציביון אזרחי. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות אף הוביל, באמצע שנות ה-60, לפתיחתה של שגרירות ניז'רית רשמית בישראל.
היחסים בין המדינות הצטננו במידה ניכרת בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967, כאשר הפופולריות של מדינת ישראל, אשר נחשבה עד אז כמופת וסמל למדינה שאינה אימפריאליסטית, נפגעה במידה רבה, בעיקר בקרב חברי ממשלת ניז'ר. כמו כן, מדינת ישראל מצידה ראתה בשלילה את התחממות היחסים שבין ניז'ר ללוב, יריבתה המרה של ישראל, אשר החלו להתהדק בצורה משמעותית החל משנת 1969, וזאת בין היתר בעקבות העלייה הניכרת בביקוש לנפט הלובי בתקופה זו. העלייה בהשפעתו של הסכסוך הישראלי-ערבי בין השנים 1967–1973, אשר הגביר את הלחץ על ניז'ר מטעם בעלות בריתה בקרב העולם הערבי והאסלאמי, בהן לוב, גרם לבסוף לרפובליקה של ניז'ר, בדומה למדינות רבות נוספות באפריקה, להחליט על ניתוק כלל הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, אשר יצא לפועל ב-1 בינואר 1973.
יחסים לא פורמליים.
חרף ההכרזה הרשמית בדבר ניתוק היחסים הדיפלומטיים, היחסים בין שתי המדינות המשיכו להתקיים על אש קטנה גם לאחר שנת 1974. עם זאת, היחסים בין שתי המדינות ספגו מהלומה נוספת במהלך סוף שנות ה-70, בעקבות התחממות היחסים בין ישראל לבין דרום אפריקה תחת משטר האפרטהייד, שהייתה יריבה מושבעת של ניז'ר. כמו כן, באותה תקופה האשימה ישראל את ניז'ר כי היא מעבירה אספקה שוטפת של עופרת אורניום ללוב ולעיראק, האשמה שהוכחה נכונה בשנת 1979, עם חשיפת ניז'ר כי היא מכרה 258 טון של אורניום ללוב בשנת 1978. גם בשנים הבאות המשיכה ניז'ר לספק אורניום למדינות שנחשבו כעוינות לישראל: 1,212 טון ללוב בשנת 1981, וכמות לא ידועה לעיראק בתקופה שלפני המתקפה על הכור הגרעיני העיראקי ב-1 ביוני 1981.
ביטוי נוסף למשבר ביחסי שתי המדינות באותה התקופה התרחש במהלך ההצבעה באו"ם על החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, במסגרתה ניז'ר הצביעה בעד ההחלטה לפיה "הציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית".
מחידוש היחסים בשנת 1996 ועד ניתוקם מחדש בשנת 2002.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-28 בנובמבר 1996. הדבר התאפשר הודות לחתימה על הסכמי אוסלו, אשר הביאו להתקרבות משמעותית בין ישראל למדינות מתונות בקרב העולם הערבי והאסלאמי, ואיפשרו גם כינון יחסים עם מדינות כמו ניז'ר, אשר נחשבו כתומכות במחנה הערבי-אסלאמי. עוד סייעו לכינון היחסים הדיפלומטיים מחדש סופו של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, וכן לחץ מארצות הברית לתמוך בתהליך השלום בין ישראל והפלסטינים.
עם זאת, פרוץ האינתיפאדה השנייה, במהלך אוקטובר 2000, הביא לפגיעה משמעותית ביחסים בין שתי המדינות, כאשר דעת הקהל בניז'ר, בדומה לזו ברחבי העולם הערבי, נרעשה נוכח העדויות בדבר "מעשי הזוועה" אותם מבצעת מדינת ישראל כלפי הפלסטינים, ותבעה מממשלתה לנקוט בצעדים מעשיים כנגד מדינת ישראל. לבסוף, בחודש אפריל 2002, ובעקבות שורה של הפגנות המוניות כנגד פעולותיה של מדינת ישראל, וכן כנגד תמיכתה של ארצות הברית בישראל, ממשלת ניז'ר הודיעה פעם נוספת על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם מדינת ישראל. בהודעה רשמית מטעם ממשלת ניז'ר, מ-21 באפריל 2002, גינתה זו את הפעולות הצבאיות הישראליות בשטחים הפלסטיניים, וכמו כן גינתה את "עקשנותו של ראש הממשלה שרון ואת שאיפתו הברורה לבחון מחדש את כל ההחלטות הקודמות במסגרת תהליך השלום, אשר מאיימת באופן חמור על השלום והביטחון בכל רחבי המזרח התיכון".
בצעד זה, ניז'ר הייתה המדינה הראשונה שניתקה את הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל, מאז תחילתה של האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.
היחסים כיום.
נכון ל-2021 לא מתקיימים כלל יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. כמו כן, לא קיימים הסדרים תיירותיים מכל סוג בין השתיים. עם זאת, לא קיים איסור רשמי על הגעתם של אזרחי ניז'ר לביקור בישראל. מצד שני, חרף הפגנות כנגד מדיניותה של מדינת ישראל, אשר מתקיימות בניז'ר אחת לתקופה, תיירים ישראלים ממשיכים לבקר בניז'ר, וזאת לרבות מספר מצומצם של אנשי עסקים ישראלים, אשר פועלים ברחבי המדינה.
יחסי ישראל–מרוקו
בין ישראל למרוקו קיימים יחסים דיפלומטיים. בעקבות הסכם ישראל–מרוקו נפתחה בינואר 2021 הנציגות הדיפלומטית הנוכחית של ישראל במרוקו, וכשבועיים לאחר מכן נפתחה הנציגות הדיפלומטית של מרוקו בישראל.
בעבר, על אף שמרוקו שלחה כוחות צבא שנלחמו כנגד ישראל במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, לאורך השנים התבלטה מרוקו כמדינה ערבית מתונה ביחסה לישראל. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי, ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. לאחר הסכם אוסלו בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. בשנת 2000, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, ניתקה מרוקו את יחסיה עם ישראל. ב-2020 נחתם הסכם ישראל–מרוקו, כחלק מהסכמי אברהם, ובמסגרתו חודשו היחסים.
היסטוריה.
בשנת 1948 בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל, הסולטאן, ולימים המלך, מוחמד החמישי נשא נאום אנטי-ציוני חריף, ומיצב את מרוקו כחלק מהצד הערבי בסכסוך הישראלי-ערבי. משלחות של מתנדבים מוסלמים ממרוקו הצטרפו לצבאות ערב שנלחמו בישראל במהלך מלחמת העצמאות. עם זאת, עד שנת 1956 מרוקו הייתה עדיין מדינת חסות של צרפת, ולא ניהלה מדיניות חוץ עצמאית.
עליית יהודי מרוקו לישראל.