ההיבט הראשון של חופש התנועה בהיבט החיצוני הוא האפשרות שניתנת לאזרח ישראלי להיכנס לארץ. בכל הנוגע לכניסה לארץ, חוק הכניסה לישראל תשי"ב-1952 מסדיר את הכניסה לישראל ואת ישיבתם במדינה של מי שאינם אזרחי המדינה. עם זאת, נראה כי מרבית הפרמטרים להחלטה בנוגע לכניסה לישראל אינם קבועים בחוק ואף לא בתקנות, אלא לשר הפנים נתון שיקול דעת רחב באשר למתן רישיונות או סירוב לתתם, ואין הוא מחויב לנמק החלטתו. לצד זאת, הזכות להיכנס לישראל עבור יהודים ובני משפחותיהם המתגוררים בחו"ל, מעוגנת בחוק השבות התש"י-1950. חוק השבות הוא מחוקיה היסודיים של מדינת ישראל, ובהיותו כך הוא מקנה את זכות הכניסה לישראל, עבור יהודים וקרובים מסוג מסוים של יהודים. בפסיקה נקבע כי הזכות לעלות ישראל, היא מיסודות קיומה של מדינת ישראל, והיא באה לידי ביטוי בסעיף 1 לחוק השבות. עוד נקבע כי הזכות העומדת בבסיס החוק, זכותם של יהודים וקרובי משפחתם להיכנס לארץ ישראל, היא זכות חשובה ביותר, ולכן על מנת לפגוע בחוק ולשלול את הזכות הזו, יש להביא ראיות ברורות, חד משמעיות ומשכנעות. כך למשל, לא ניתן לגרש אזרח ישראלי מהמדינה. הסדר זה נוצר לאחר שחוק סמכויות שעת-חירום (מעצרים) תשל"ט-1979, הסדיר הסדר מודרני את נושא המעצרים המנהליים. ואולם, באותה הזדמנות של יצירת הסדר, ביטלה הכנסת גם את תקנה 112 לתקנות ההגנה (שעת חירום) 1945, שעסקה בגירוש מישראל, כולל גירוש של אזרח ישראלי, בלי שהחליפה את התקנה המבוטלת בהסדר מקביל. בכך, בוטלה סמכות הגירוש של אזרחי ישראל מהמדינה.
יציאה מישראל.
ההיבט הנוסף של חופש התנועה במישור החיצוני, הוא הזכות המוענקת לכל אדם לצאת מגבולות המדינה, ובכך לממש את חופש התנועה שלו. אולם, קיימים לפחות ארבעה-עשר חיקוקים המקנים סמכות לגורם מנהלי או לערכאה שיפוטית לעכב או להגביל יציאתו של אדם מהארץ מטעמים שונים. כך למשל, פקודת הארכת תוקף של תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ- לארץ) התש"ט-1948, מעניקה לכאורה לשר הפנים סמכויות מרחיקות לכת לאסור על יציאתו מהמדינה של כל אדם, אם קיים יסוד לחשש שיציאתו עלולה לפגוע בביטחון המדינה. בפסק הדין וענונו, קבע בית המשפט העליון כי תקנות אלו הן בבחינת "דין שמור" והפגיעה בחופש התנועה מתאפשרת באמצעותן. זאת ועוד, במישור האזרחי, תקנות סדר הדין האזרחי מאפשרות לתובע לקבל סעד של עיכוב יציאה מן הארץ בהתקיים תנאים מסוימים. הגבלות נוספות על זכות היציאה מן הארץ קיימות גם במסגרת חוק סדר הדין הפלילי, סמכויות לבתי הדין הרבניים, חוק ההוצאה לפועל, וכן בסמכותן של ערכאות שיפוטיות .
חופש התנועה הפנים-מדינתי..
המישור הפנימי של עקרון חופש התנועה כולל בתוכו את הזכות לנוע בחופשיות בתוך גבולות המדינה בדרכים שונות. באשר לעיגונה של זכות זו במשפט הישראלי, ניתן לומר כי ו אינו מתייחס במפורש לחופש התנועה הפנים מדינתי, וזאת על אף שבהצעת חוק היסוד הייתה התייחסות מפורשת למישור זה. עם זאת, היעדר עיגונה של הזכות באופן מפורש בחוק היסוד, אינו מבטל את קיומה במשפט הישראלי, והיא מעוגנת בפסיקת בית המשפט העליון והספרות המשפטית. עיגון זה מתבסס על ההנחה כי חופש התנועה ובכללו חופש התנועה הפנים-מדינתי הוא נגזרת של חוק יסוד כבוד האדם, ומכאן יש להגן על הזכות ברמה החוקתית על-חוקית. מנגד, קיימת עמדה בפסיקה לפיה כל עוד חופש התנועה הפנימי אינו נזכר במפורש בחוק יסוד כבוד האדם, הוא אינו חלק מהזכות החוקתית לכבוד האדם, ולכן אין לו מעמד ברמה החוקתית על-חוקית.
חקיקה בדבר חופש התנועה הפנים מדינתי.
פקודת התעבורה היא אחד הביטויים המובהקים להסדרת חופש התנועה הפנים- מדינתי במשפט הישראלי. פקודת התעבורה, שמקורה בחקיקה מנדטורית, מעניקה לשר התחבורה את הסמכות להסדיר את התעבורה ולקבוע כללים באשר לשימוש בדרכים בשביל כלי רכב. כך למשל, רשאי שר התחבורה לקבוע בתקנות להתיר בתנאי או ללא תנאי, להעניק רישיון נהיגה בסוגים מסוימים של כלי רכב למי שמלאו לו שש עשרה שנה . כמו כן, תקנות התעבורה מעניקות סמכויות רחבות גם למפקח הארצי על התעבורה לקבוע הגבלות או לתת היתרים בנוגע לדרכי הגישה הפנים- מדינתיים.
הגבלות על חופש התנועה הפנים מדינתי.
על אף מעמדו של עקרון חופש התנועה הפנים- מדינתי בפסיקת בית המשפט העליון, ניתן לראות כי במשפט הישראלי קיימות אף הגבלות על חופש התנועה בתנאים מסוימים, על מנת להבטיח קיומם של צרכים וערכים כגון שלום הציבור, ביטחון המדינה ועוד. כך לדוגמה, פרק י"ג של תקנות ההגנה לשעת חירום מעניק לרשויות הצבא סמכויות נרחבות להגבלת חופש התנועה, בין היתר לצורך הבטחת שלום הציבור, הגנתה של ישראל וקיומו של הסדר הציבורי. מכוח תקנות אלו, רשאי מפקד צבאי לדרוש בצו מכל אדם כי יישאר בתוך ביתו במשך זמן שיקבע בצו, ואם ייראה מחוץ לבית ללא תעודה או היתר, יואשם בעבירה על התקנות הנ"ל. זאת ועוד, לפי תקנות אלו רשאי מפקד צבאי או אדם הפועל בהרשאתו, לאסור לצמצם או להסדיר את השימוש בדרכים, או לחלופין להכריז על שטח כסגור .
הזכות לבחור את מקום המגורים.
הזכות לבחור את מקום המגורים מעוגנת במדינות רבות כחלק מחופש התנועה הפנים- מדינתי. לעומת זאת, בישראל לא נמצא ביטוי מפורש בחקיקה ראשית לזכות לבחור את מקום המגורים. כל שכן, ניתן למצוא בחקיקה הישראלית הכרה באופן עקיף בזכותו של אדם לבחור את מקום מגוריו. ביטוי לכך ניתן למצוא בחוק הביטוח הלאומי, אשר מגדיר הצעת עבודה אשר רחוקה מביתו של מובטל, כהצעת עבודה שאינה מתאימה. ניתן לומר שבכך מכירה מדינת ישראל בזכותו של אדם לבחור את מקום מגוריו כרצונו ולהשתכר בקרבת מקום, בלי שיאלצו אותו להעתיק מגורים. בהיבט פסיקת בית המשפט העליון בעניין זה, ניתן לראות כי בבג"ץ בעניין קעדאן הוכרה הזכות לבחור מקום מגורים כחלק מחופש התנועה הפנים מדינתי, והגבלתו בנסיבות שאינן מוצדקות מהווה פגיעה אסורה בזכות זו.
בנות לוט
אבו יוסוף יעקוב (פירושונים)
תייר מזדמן (סרט)
תייר מזדמן (אנגלית: The Accidental Tourist) הוא סרט דרמה אמריקאי מ-1988 המבוסס על ספר בעל שם זהה מאת הסופרת האמריקאית אן טיילר ובבימיו של לורנס קסדן. קסדן עיבד את הספר לקולנוע יחד עם פרנק גלטי. בסרט כיכבו ויליאם הרט, ג'ינה דייוויס וקת'לין טרנר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר וג'ינה דייוויס זכתה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. פסקול הסרט הולחן על ידי ג'ון ויליאמס.
הספר עליו מבוסס הסרט.
הספר מאת אן טיילר יצא לאור ב-1985 והיה מועמד לפרס פוליצר וזכה ב- National Book Critics Circle Award וב- Ambassador Book Award. הספר יצא לאור בעברית ב-1987 בהוצאת לדורי בתרגומה של שלומית קדם עם הכותרת תייר בעל כורחו. בהדפסות מאוחרות יותר ניתן לספר השם שניתן לסרט כאשר הופץ בישראל, תייר מזדמן.
תקציר העלילה.
מייקון לירי (ויליאם הרט) הוא כותב מדריכי תיירים מבולטימור. נישואיו לשרה (קת'לין טרנר) מתפוררים לאחר מות בנם ומייקון נותר לגור בגפו. לאחר שהוא שובר את רגלו בתאונה בביתו עובר מייקון לגור עם שני אחיו ואחותו. במקביל שוכר מייקון עבור כלבו את שירותיה של מיוריאל (ג'ינה דייוויס), מאלפת כלבים אקסצנטרית ואם חד הורית. מייקון מפתח מערכת יחסים רומנטית עם מיוריאל אך לאחר זמן מה משוכנע על ידי שרה לנסות לשקם את נישואיהם.
מייקון מגיע לפריס לצורך עבודתו, שם מפתיעה אותו מיוריאל. היא מציעה להתלוות אליו, אך מייקון דוחה אותה מעליו. מייקון מתחיל לסבול מכאבי גב ומרותק למיטתו. שרה מגיעה לסייע לו ומציעה לו לנצל את שהותם לירח דבש שני. מייקון נעתר אך למחרת מודיע לשרה כי הוא החליט לשוב למיוריאל באומרו לשרה: "לא די עד כמה אתה אוהב מישהו, אלא יותר חשוב מה שאתה, כשאתה נמצא בחברתו". לאחר מכן מצליח לאתר מייקון לאתר את מיוריאל בדרכה לשדה התעופה.
ביקורת.
באתר Rotten Tomatoes שמונים אחוז מהביקורות על הסרט חיוביות ובאתר Metacritic קיבל הסרט ציון 53 מתוך 100. מבקר הסרטים רוג'ר איברט העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך ארבעה ושיבח את הופעתו של הרט.
רגינה יערי כתבה על הסרט כי דווקא מיוריאל, המוזרה והבלתי צפויה שהיא "התגלמות הדמיון, הפתיחות והחמלה" היא זו בסופו של דבר סייעה למייקון להתאושש ולשוב לחיים נורמליים. "התייר המזדמן אינו מספר סיפור אהבה אלא סיפור של אדם אבוד המוצא לבסוף את עצמו. זהו סרט הנוגע ממש בעיצוב ה'אני'."
ספר סדר הדורות
מרכז תקשו&quot;ב
מרכז תקשו"ב הייתה יחידה טכנולוגית במספן הציוד של חיל הים הישראלי. המרכז הווה בית תוכנה לפיתוח מערכות לחימה מבצעיות, פיתוח מערכות שו"ב (שליטה ובקרה), מערכות תקשורת מבצעיות ומערכות סימולציה וסימולטורים.
במרכז תקשו"ב פותחו מערכות עתירות תוכנה למערך הלוחם בחיל הים: סטי"לים, צוללות, כלי בט"ש, מערך חופי, מסוקים ומטוסים, לוחמה זעירה והדרכה כגון מערכות לוחמה אלקטרונית, מערכות REAL TIME עתירות תוכנה, מערכות נשק, תקשורת, מערכות לחימה תת-מימיות, מערכות דימוי ואימון, מערכות שילוב וניטור תהליכים מבצעיים.
היחידה הורכבה מענפי תוכנה, אלקטרוניקה ושילובים.
ביחידה היו צוותי פיתוח עצמאיים וצוותי פיתוח בתעשייה העוסקים בפיתוח תוכנה בפרויקטים בחזית הטכנולוגיה.
ענפי התוכנה והשילובים ביחידה הורכבו מעתודאים בוגרי הנדסת מחשבים/מדעי המחשב/הנדסת תוכנה ובוגרי קורס תכנות.
בענפי האלקטרוניקה שירתו עתודאי אלקטרוניקה וחשמל אשר מפתחים בשיתוף עם התעשייה את מערכות התקשורת המבצעיות, כלים בלתי מאוישים, תוכניות תקשו"ב למים כלכליים ועוד.
היחידה הייתה כפופה למספן הציוד (מצ"ד), ובראשה עמד קצין בדרגת אלוף-משנה. היחידה שכנה בבסיס מחנה החותרים הסמוך לחיפה.
היסטוריה.