בשנת 1943 הצטרף למערכת היומון "על המשמר", והיה עורכו הראשון של מוסף הילדים "משמר לילדים". נתן מחילו גם למדור ספרות הילדים של הוצאת הספרים של קיבוצי "השומר הצעיר", "ספרית פועלים". מרדכי אמיתי פרסם שירים סיפורים ותרגומים לילדים ב"משמר לילדים". את רשימות ההווי מהעמק שכתב בעיתונות כינס לספרים, "עמק עמק", ו"אנשי-יחד". הוא היה מתרגם מצוין מיידיש, וגולת הכותרת של תרגומיו הם "שירי המגילה" של איציק מאנגר.
מרדכי אמיתי זכור בעיקר כמי שהקדיש שנים רבות מחייו לניסיון לחדש את ההגדה המסורתית של פסח, ולתת לה צביון חילוני חלוצי מודרני. הוא ערך והכין את המהדורות הראשונות של "הגדת הקיבוצים" של קיבוצי "השומר הצעיר". ההגדה הזו יצאה לאור בכמה מהדורות, עוטרה בידי כמה ציירים, ושימשה שנים רבות כהגדה המקובלת של הקיבוצים בפסח. שיתוף הפעולה של מרדכי אמיתי עם כמה ציירים חשובים הביא ליצירת מהדורות מעניינות של הגדת הקיבוצים. בין הציירים ששיתף עמם פעולה: שרגא וייל, משה פרופס, יוחנן סימון, שמואל כץ ואחרים.
מרדכי אמיתי נפטר בקיבוצו, שריד, בשנת 1993, בגיל 79 ונקבר בבית הקברות המקומי .
שיגעון גדלות
שיגעון גדלות או מגלומניה (מיוונית: Μεγαλομανία) הוא תסמין (סימפטום) או התנהגות אבנורמלית המאופיינת במחשבות שווא על עליונות וכוח רב שיש לאדם. במצב זה האדם מייחס לעצמו תכונות אלוהיות ומנהיגותיות, אומניפוטנטיות או גאונות בתחום כלשהו (למשל כוח צבאי, פוליטי, כלכלי – עושר מופלג, כישורים קוגניטיביים, אמנותיים או מיסטיים), אשר אינן קיימות בו.
שיגעון גדלות יכול להתבטא בהתנהגויות מסוגים שונים ודרגות חומרה שונות, החל באדם שתלטן יתר על המידה, המאמין כי הוא מעצב את סביבתו ואת אישיות הסובבים אותו לפי רצונו, ועד למקרים קיצוניים של הזיות ומחשבות שווא, שבעקבותיהן האדם עשוי ללקות בפרצי אלימות פיזית או מילולית.
בשפה היומיומית, כאשר שיגעון הגדלות לא מאובחן בבירור כמחשבת שווא על פי הקריטריונים של המדריך האבחוני DSM, משתמשים במושג זה לתיאור תכונות אופי של אנשים המבטאים התנהגות של עליונות. לרוב מאפיינת המגלומניה בצורתה זו אנשים בעלי נטיות וקווי אישיות נרקיסיסטים או פרנואידים, או בעלי מזג ציקלותימי (תנודות מצב רוח) בתקופות של רוממות רוח עם מרץ יתר. במקרים אלה מחשבות הגדלות עשויות להיות בעלות עוצמה ושכנוע עצמי רב, אך אינן הופכות למחשבות שווא ממש. לעיתים מחשבות מגלומניות עשויות להופיע גם בקרב אנשים בעלי כישורים יוצאי דופן אמיתיים, המרגישים שעצם היותם גאוניים או מיומנים מאוד בתחום מסוים, גורם להיותם בעלי כוחות ויכולות יוצאי דופן גם בתחומים אחרים.
כהתנהגות אבנורמלית, שגעון הגדלות נקרא מחשבות שווא של גדלות או גרנדיוזיות (מצרפתית: délire de grandeur). הוא מופיע בעיקר בקרב אנשים הלוקים בפסיכוזות מסוגים שונים, ומלווה לעיתים בהזיות שמיעתיות (כגון "אלוהים אמר לי שאני השליח שלו"). שיגעון הגדלות נפוץ, בין השאר, בסכיזופרניה (בעיקר בסכיזופרניה פרנואידית), בהפרעה דלוזיונלית או פרנויה, במאניה ובמצבים מאניים של הפרעה דו-קוטבית (מאניה-דפרסיה) או של הפרעה סכיזו-אפקטיבית, ובמצבים פסיכוטיים "אורגניים" על רקע מחלה גופנית או מוחית גסה (מצב בלבולי ופסיכוזה אורגנית).
שיגעון גדלות מכונה גם "תסמונת נפוליאון", על-שם נפוליאון בונפרטה, אשר מינה את עצמו לקיסר וייחס לעצמו תכונות אלוהיות.
עיצורים חיכיים
עיצורים חיכיים (Palatal) הם עיצורים הנחתכים בבסיס החיתוך הנוצר בין גב הלשון לבין החך הקשה. העיצור החיכי המקורב נפוץ יחסית וניתן למצוא אותו בשפות רבות. את החיכי החוכך האטום ניתן למצוא בגרמנית מיוצג כצרוף האותיות ch לאחר התנועות הקדמיות. החיכי האפי והחיכי המקורב הצדי מצויים יחסית בהרבה שפות רומאניות ושפות סלאביות. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
חיכיים משופתתים.
עיצורים הנחתכים במידה שווה בחך ובשפתיים.
יאן קרסקי
ד"ר יאן קַרְסְקי (בפולנית: Jan Karski; 24 ביוני 1914 – 13 ביולי 2000) היה לוחם מחתרת פולני בזמן מלחמת העולם השנייה, אשר נשלח לספר לבעלות הברית המערביות על המחתרת הפולנית ועל השמדת היהודים בשואה בשנת 1942.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
נולד בשנת 1914 בעיר לודז' בשם יאן קוזילבסקי (Jan Kozielewski) (קרסקי הוא כינויו המחתרתי, שאומץ על ידו לאחר המלחמה כשמו). הוא למד לתואר מוסמך במשפטים ודיפלומטיה באוניברסיטת לבוב בשנת 1935, והשלים את לימודיו באוניברסיטאות בגרמניה, בשווייץ ובבריטניה בין 1936 ו-1938. ב-1939 התקבל לשירות החוץ הפולני.
פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה גויס קרסקי לצבא הפולני, ונלקח בשבי הצבא האדום. הוא נמלט ממחנה שבויים, וחזר לאזור הגנרלגוברנמן ("הממשל הכללי" כינוי לאזור בשליטת הגרמנים במרכז פולין אשר לא סופח לגרמניה לאחר כיבושו). שם הצטרף ל"ארמייה קריובה" – "צבא המולדת", ארגון המחתרת הפולני אשר נשמע להוראות הממשלה הפולנית הגולה בלונדון. ידיעתו בשפות זרות סייעה לו בתפקידי שליח בין הממשלה הפולנית בגולה בלונדון ובין אנשי הארמייה קריובה בפולין. כשליח, ערך קרסקי מספר שליחויות חשאיות בין צרפת, בריטניה, הולנד ופולין.
ביוני 1940 נפל לידי הגסטאפו בסלובקיה, וסבל עינויים. הוא נמלט במבצע נועז של המחתרת הפולנית מבית הסוהר בעיר נובי סונץ' (צאנז).
ביולי 1942 החלו הגרמנים בפינוי יהודי גטו ורשה למחנות השמדה. באפריל 1943 רצו הגרמנים לחסל לגמרי את הגיטו. בסוף שנת 1942 התגנב קרסקי פעמיים לתוך גטו ורשה, לשם הוברח על ידי אנשי מחתרת אצ"י. שם נפגש עם שניים מהמנהיגים היהודים – מנחם קירשנבוים וליאון פיינר. מטרתו הייתה לחוות מכלי ראשון את האירועים שהתרחשו אז בגטאות, ולחשוף לעולם את האירועים האיומים. היהודים ביקשו ממנו שיספר לאומות העולם על גורלם. כן התגנב קרסקי, כשהוא לבוש במדי שומר למחנה אותו זיהה כמחנה ההשמדה בלזץ אם כי כיום סבורים כי לא היה זה המחנה בלזץ עצמו כי אם אחד ממחנות המעבר, או מחנות המיון, וכנראה מחנה בשם "איזביצה לובלסקה". הביוגרפים של קרסקי, ווד ויאנובסקי, ואף קרסקי עצמו מקבלים כי המחנה אליו התגנב קרסקי לא היה בלזץ.
בנובמבר 1942 נמלט קרסקי למערב, והחל בפעולה לחשוף לעולם את השמדת היהודים. בתחילה שהה בבריטניה שם נפגש עם שר החוץ אנתוני אידן, שדחה עם זאת את בקשתו להיפגש עם וינסטון צ'רצ'יל. לאחר מכן עבר לארצות הברית וביולי 1943 נפגש אישית עם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. כן נפגש עם מנהיגים רבים אחרים בארצות הברית – פליקס פרנקפורטר, קורדל הול, ויליאם דונובן, סמואל קרדינל סטריץ' וסטיבן שמואל וייז, אך לא השיג דבר בפגישות אלו. רבים מאלו ששוחח עמם לא האמינו לו, או סברו כי עדותו מוגזמת, וכי המדובר בתועמלן מטעם המחתרת הפולנית.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נמנע מקרסקי לשוב לפולין, שכן הממשל הקומוניסטי שם רדף את אנשי "צבא המולדת". הוא התאזרח בארצות הברית והחל בלימודים באוניברסיטת ג'ורג'טאון שם קיבל תואר דוקטור בשנת 1952. הוא לימד נושאים הקשורים במזרח אירופה באוניברסיטה זו במשך 40 שנה לאחר מכן, והפך לאחד המרצים החשובים שם. ב-1954 קיבל אזרחות של ארצות הברית. קרסקי נישא ליהודיה ניצולת שואה, פולה נירנסקי.
ב-1977 התראיין במסגרת צילומי סרטו של הבמאי קלוד לנצמן "שואה".
בספרו "סיפורה של מדינה חשאית" שיצא לאור ב-1944 סיפר קרסקי את קורותיו. כן הוציא לאור בשנת 1985 מחקר בשם "המעצמות הגדולות ופולין". ביוגרפיה שלו מאת החוקרים תומאס ווד וסטניסלב ינובסקי יצאה לאור ב-1994 בשם "קרסקי – כיצד ניסה אדם אחד לעצור את השואה".
לאחר נפילת הקומוניזם בפולין בשנת 1989, קיבל קרסקי רהביליטציה במולדתו. הוא זכה לעיטורי כבוד אזרחיים וצבאיים.
בשנת 2000 סמוך למותו, ייסד את "פרס הנשר על שם קרסקי" על שירות לאנושות.
קרסקי הלך לעולמו בוושינגטון בשנת 2000.
פאנקייוויץ'
עיצורים כיסוי-גרוניים
עיצורים כיסוי-גרוניים (בלעז: אפיגלוטיים) הם עיצורים הנחתכים בין מכסה הגרון (האפיגלוטיס) לבין גב הלוע. אלו נחשבים לא נפוצים במיוחד בשפות העולם, אך זאת כנראה כתוצאה מהקושי של הבלשנים האירופאים לזהות אותם: במקרים מסוימים הסתבר שכאשר דווח על עיצורים לועיים היו אלו למעשה כיסוי-גרוניים.
כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
המכרז האולימפי 2012
המכרז האולימפי 2012 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של אולימפיאדת 2012 ואולימפיאדת הנכים. המכרז התקיים ב-6 ביולי 2005. מתוך חמש הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2012 העיר לונדון (בריטניה).
המועמדות האחרות שזכו לעלות לשלב הסופי במכרז הן מדריד (ספרד), מוסקבה (רוסיה), ניו יורק (ארצות הברית) ופריז (צרפת). המכרז לאירוח אולימפיאדת 2012 נחשב לאחד המכרזים היוקרתיים והמתוחים ביותר בהיסטוריית המכרז של הוועד האולימפי העולמי. אחד השינויים הגדולים במכרז של 2012 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם. כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות.
תהליך ההצעות למכרז.
תהליך הכנת המכרז החל בשנת 1999, עם סיום הכנת המכרז לאירוח אולימפיאדת 2008. בין הערים שהכינו הצעות בשלב הראשוני היו גם הערים סן פרנסיסקו ותל אביב.
הערכת ההצעות.