ניסיון החזרה הראשון של פאפס בסיוע צבא רומאי היה כישלון מוחלט, הסאסאנים הגיבו מהר ובכוח שאפור עצמו פיקד על הרס ארמניה ואילץ את פאפס לברוח בשנית לזרועות אדוניו הרומאים. בשנת 370 חזר פאפאס מלווה בצבא רומאי גדול, וואלנס ניצל את ההזדמנות על מנת לגלגל לאחור את הסכמות שאפור עם יוביאנוס. צבא נוסף נשלח לכבוש את איבריה הקווקזית (מקבילה בערך לשטח גאורגיה), ולבצר את אזורי הגבול, שאפור הגיב שוב במהירות ובכוח ונכנס אל תוך שטחי ארמניה על מנת להגן על האינטרסים הסאסאניים אך הפעם נתקל בצבא רומאי גדול מוכן ומאורגן ובמפגש הבלתי נמנע נהדף הצבא הסאסאני והצדדים חתמו על הסכם חדש שנשמר למשך 5 השנים הבאות מאחר ששני הצדדים נאלצו להתמודד עם איומים מכיוונים אחרים.
למרות הניצחון הרומאי ואי היכולת הסאסאנית לכפות את קיום ההסכם של שנת 363 ארמניה נותרה בעיה בוערת שמשכה משאבים ותשומת לב מוואלנס ומצבא האימפריה, פאפאס התגלה כבן חסות בעייתי ומשהועברו מושכות השלטון בארמניה לידיו הוא התגלה כשליט שלא מהסס להפעיל יד ברזל כנגד מתנגדיו ומאידך דרש לקבל לידיו את השליטה על מבצרים רומאיים לאורך הגבול המזרחי. ואלנס ראה את הסכנה בבן חסות שהשליטה עליו הולכת ומתרופפת ומחשש שפאפאס יפנה לסאסאנים שלח צבא על מנת להביא את פאפאס לדין, משנכשל הניסיון הוא שלח אנשי צבא שהוציאו אותו להורג בארמניה. תחתיו מינה ואלנס בן משפחת ארמני אחר ומינה עוצר לפקח על המלך הארמני, שניהם מנאמני האימפריה הרומית.
הבחישה הרומאית בשלטון בארמניה ועזות המצח של ואלנס שביטל במחי יד את תנאי ההסכם של שנת 363 בן יוביאנוס לשאפור הותירה לסאסאנים מעט מקום לתמרון והם החלו לאסוף צבא לחידוש מעשי האיבה ומתוך מטרה להשיב את השליטה שלהם בארמניה.
חלוקה מחדש של השלטון.
ביום ה-17 בנובמבר 375 מת ולנטיניאנוס האוגוסטוס הבכיר והשלטון באימפריה עבר חלוקה ושינוי. את מקומו של ולנטיניאנוס תפס בנו גרטיאנוס שנשא כבר את התואר אוגוסטוס ושלט על האימפריה המערבית ביחד עם אביו, בצעד יוצא דופן המעיד על השפעתם המוגבלת של ואלנס וגרטיאנוס מינו מפקדי הצבא של האימפריה המערבית, על דעת עצמם את ולנטיניאנוס השני, ילד בן 4 כאוגוסטוס נוסף. האימפריה המערבית התחלקה ל 2, גרטיאנוס שלט על הפרובינציות גאליה בריטניה ואיבריה וולנטיניאנוס השני "שלט" על איטליה וצפון אפריקה אך למעשה היה שליט-בובה תחת השפעת הצבא.
קרב אדריאנופול ומותו של ולאנס.
האיום הגותי שקרם עור וגידים לממדי איום ישיר על מוקדי הכוח של האימפריה ובעיקר על קונסטנטינופול הכריח את ולאנס לבטל את ההכנות למסע המלחמה כנגד האימפריה הסאסאנית בארמניה להגיע להסכם לא נוח עם השליט הפרסי ולחזור עם כל הצבא תחת פיקודו אל גבולות הדנובה של האימפריה. בדרכו מערבה, כאשר ואלנס הגיע לקונסטנטינופול הוא נתקל בהפגנות מחאה מצד אוכלוסיית העיר שמחו על כך שלכאורה הוא מזניח את הגנת לב האימפריה ועיר הבירה ומותיר את הפרובינציות לידי הגותים, הפגנות אלו שהתרחשו בפומבי כפו על ואלנס לעזוב את קונסטנטינופול לאחר 12 ימים בלבד מיום כניסתו לעיר. על פי המסופר על ידי היסטוריונים רומאיים ואלנס איים להחריב את העיר בעצמו לאחר שיכה את הגותים. במהלך שנת 378 מינה ואלנס מגיסטר מיליטיום חדש בשם סבסטיאן ושלח אותו בראש יחידת פרשים עילית לנהל מבצעי לוחמה זעירה כנגד גדודי פשיטה גותים, פעולות אלו נחלו הצלחה יחסית אך כפו על הגותים את ההכרה שאין עתיד בפעולות שוד של קבוצות קטנות. פריטיגרנוס הבין שהרומאים מתכננים מהלך משולב כנגד האיום הגותי ופעל לרכז את הכוחות תחת פיקודו.
ואלנס נקט צעדים להבטיח שהצבא הרומאי יגיע לשדה הקרב ביתרון אסטרטגי וטקטי. הוא הגיע לסיכום על אחיינו האוגוסטוס גרטיאנוס על פעולה משולבת של צבאות 2 חלקי האימפריה כנגד צבא הברית הגותית. עם זאת צבא האימפריה המערבית היה עסוק בסדרת עימותים לאורך גבולות הדנובה וגרטיאנוס לא מיהר למפגש המתוכנן. משסיים הקיסר גרטיאנוס, שליט המערב את מלחמתו מול שבטים גרמאניים שפלשו לתחומי האימפריה המערבית, התפנה לקיים את התחייבותו לחבור לוואלנס במלחמתו מול הגותים אך דאג קודם לכן להשאיר את מירב צבאו בנקודות מפתח במערב. לאחר עיכובים יצא גרטיאנוס למזרח עם מספר מצומצם של חיילים כשהוא מתנהל לאיטו לאורך הדנובה. בדרכו הוא התעכב בסירמיום לכאורה להחלים ממחלה ומשם המשיך בעצלתיים במורד הדנובה עד שהגיע למבצר גבול בסמוך לקולה שבבולגריה שם הותקפו הרומאים על ידי יחידת פרשים אלאנים ונעצרו.
בתחילת אוגוסט קידם ואלנס את עיקר צבאו לכוון צפון מזרח וקבע את המחנה כמאה מייל מהעיר אדריאנופול ממיקום זה הוא יכול היה לאיים על הצבא הגותי במהלך אגרסיבי וכניסה לקרב ולחסום תנועה של הצבא הגותי אם יצעד על קונסטנטינופול. בשלב זה החלו להאסף ידיעות על הצבא הגותי ולפי המידע שהועבר לוואלנס מנה צבא זה כ 10000 לוחמים, כלומר צבא קטן יחסית לצבא הרומאי. ואלנס דחה על הסף את הקולות בקרב יועציו שהטילו ספק במידע והחליט להכות בגותים מיידית, הצבא הרומאי נע לכוון אדריאנופול והקים מחנה מבוצר. שליח מגרטיאנוס שהבטיח תגבורת אך ללא התחייבות לגבי לוח זמנים וקולות מקרב קציניו שהציעו להמתין לא עצרו את ואלנס שהחליט להיכנס לקרב בהקדם ועל פי תנאיו.
בשלב זה שלח פריטיגרנוס כומר נוצרי כשליחו לקיסר הרומאי, המנהיג הגותי הציע כי הצדדים יחזרו והתחייבו לתנאי ההסכם כפי שנקבעו בעת שהגותים חצו את הדנובה כלומר יקבלו שטחי מחיה תמורת שלום ונסיגה גותית. הכומר גם נשא מכתב אישי לקיסר ובו התחייב פריטיגרנוס כי רצונו בשלום וכי הוא מציע שהקיסר יצווה על צבאו לתמרן באגרסיביות ולהציג לראווה את כוחו ויאפשר לפריטיגרנוס לשכנע את ראשי השבטים הגותיים להיכנס למשא ומתן. ההיסטוריונים חלוקים בשאלה לגבי כוונתו ומטרתו של פריטיגרנוס בהצעה הפומבית והמכתב האישי האם ניסה לקנות זמן ולקבוע את מועד הקרב המתאים לצבא הגותי או שניסה להימנע מעימות וקרב ולהשיג נחלה לשבטים הגותיים. ואלנס דחה את ההצעה ושלח את הכומר חזרה למחנה הגותי. האוצר הקיסרי ושיירת המטען של הקיסר הוכנסו אל בין חומות אדריאנופול עם משמר קיסרי והצבא התכונן לצאת לקרב.
בבוקר יום ה-9 באוגוסט יצא הצבא הרומאי במבנה אל הכוון בו אמור היה להיות הצבא הגותי - על פי הדיווחים של תצפיתנים רומאיים. האזור סביב העיר קשה לתנועה בגלל קפלי קרקע המרושתים בדרכי עפר. מזג האוויר לא הקל על המסע והצבא הרומאי נעשה בשיא הקיץ בחום גבוה ותחת שמש קופחת. לאחר צעידה של כ-13 ק"מ מאדריאנופול הגיעו יחידות החלוץ הרומאיות לעמדות מהן ניתן היה לראות את המחנה הגותי.
בשעות אחר הצהריים הגיע הצבא הרומאי לעמדות מול הצבא המחנה הגותי. בשלב זה שלח פריטיגרנוס שליחים למחנה הרומאי בהצעה מחודשת למשא ומתן ובהצעה לסיים את העימות ללא קרב. הרומאים ניהלו משא ומתן שבשלב ראשון התעכב על נושאים טכניים. הסיבה לנכונות הרומאית למצות לכאורה את ההצעה הגותית איננה ברורה אך האירועים בשדה הקרב יצאו מכלל שליטה ולחימה פרצה בטרם הבשיל הזמן לשני הצדדים. הקרב שהחל ככל הנראה כהתכתשות בין יחידות "קלות" משך אליו את כל האגף הימני של הצבא הרומאי ותחילה הצליחו הפרשים הרומאיים לנצל את המומנטום וככל הנראה הגיעו על לקו מעגל העגלות הגותי. הקרב שינה את האופי לאחר שהגותים שלחו תגבורות להדוף את הרומאים, בשלב זה הופיעו גדודי פרשים אלאניים שחזרו ממשימת איסוף המזון ונכנסו מיידית לשדה הקרב. יחידות הפרשים הרומאיות נפוצו לכל עבר ואגף ימין של מבנה חיל הרגלים הרומאי שטרם הספיק להתגבש לכלל מערך מושלם, נחשף בצידו הפגיע ביותר להתקפה של הפרשים האלאניים. בשלב זה של הלחימה תקפו לוחמים גותיים מתוך מעגל העגלות את קווי המערך של לגיונות הרגלים הרומאיים שבמרכז השדה. חיל הרגלים הרומאי נותר לבדו בשדה הקרב מותקף מכל הכיוונים וללא אפשרות לתמרון, להתארגנות מחדש או נסיגה. החיילים הרומאיים המעטים שהצליחו להימלט מהטבח ניסו להתרחק משדה הקרב, ככל הנראה מספר יחידות עילית המשיכו להילחם גם לאחר התפוררות המבנה של הצבא. ככל הידוע ואלנס הופל מסוסו ננטש על ידי שומרי ראשו והצליח לחבור ליחידת פרשים שעוד הצליחה לשמור על משמעת ולתפקד כגוף לוחם. ניסיון לקרוא ליחידות הרזרבה או לבנות מחדש את המערך הלוחם נסתיימו באפס מאחר שכל היחידות שנותרו מחוץ לשטח ההריגה נפוצו לכל עבר.
מותו של ואלנס.
קיימות 2 גרסאות לגבי מותו של ולנס שגופתו לא נמצאה ולמעשה לא ידוע מה עלה בגורלו. על פי גרסה אחת ולנס ננטש לחלוטין על ידי חייליו נפגע מחץ, מת, נקבר תחת גופות של חיילים שנהרגו אחריו וככה נעלם.
על פי גרסה אחרת ואלנס אכן נפצע מפגיעת חץ ונלקח משדה הקרב על ידי שומרי ראשו שנותרו לצידו או סריסים מחצר הקיסר הוא הובא לבית חווה סמוך לשדה הקרב על מנת לקבל טיפול. פרשים גותיים שעברה במקום במרדף אחרי רומאים שנמלטו משדה הקרב תקפה את משמר הקיסר ומשלא הצליחו לפרוץ לבית הם העלו אותו באש על השוהים בו ובהם הקיסר. לפי סיפור זה אדם אחד הצליח להימלט מהלהבות, נתפס על ידי הגותים ומאוחר יותר סיפר על גורלו ומותו של ואלנס.
לאחר מותו.