ב-2020 התמודד לראשות תנועת הליכוד העולמי וזכה במירב הקולות בישראל, אך החליט שלא להתמודד מול יעקב חגואל שזכה למירב הקולות בעולם. השניים הגיעו להסכם שבמסגרתו מונה חגואל ליו"ר ההסתדרות הציונית העולמית. בפועל, לאחר פשרה נוספת נבחר דני דנון ליו"ר הליכוד העולמי וזוהר מונה ליו"ר עמית של הליכוד העולמי.
בנובמבר 2020 נחקר במשטרה בחשד של סחיטה באיומים של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בעקבות ראיון ברדיו ללא הפסקה. במרץ 2021 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגדו.
לאחר שתנועת המחאה 'קריים מיניסטר' אמרה כי "מיקי זוהר הוא חייל בכיר בארגון הפשע של נתניהו שלא מפסיק להסית ולשקר", הגיש זוהר תביעת לשון הרע על סך 140 אלף ש"ח נגד עמותת חוזה חדש שמאחורי תנועה זו. במרץ 2022 דחה בית משפט השלום בפתח תקווה את התביעה וחייב את זוהר בהוצאות משפט בסך 15 אלף ש"ח.
פעילותו בכנסת.
באפריל 2016 יזם זוהר תיקון לתקנות הרעש של המשרד לאיכות הסביבה לפיהן ליל מימונה וליל ל"ג בעומר יוחרגו מ"חוק הרעש" ובלילות אלה ניתן יהיה להפעיל מוזיקה ולחגוג גם אחרי השעה אחת עשרה בלילה. בעקבות היוזמה, אבי גבאי, השר להגנת הסביבה דאז, שינה את התקנות לחוק הרעש בהתאם להצעתו של זוהר.
ביוני 2018 עברה הצעת חוק של מיקי זוהר ועליזה לביא לפיה כל עובד יוכל לסרב לעבוד בשבת ללא צורך בהצהרה כי הוא דתי וללא חשש פיטורין. על פי החוק, מעסיק אינו רשאי לסרב לקבל לעבודה עובד המצהיר כי הוא שומר שבת ואינו רשאי לכפות על העובד לעבוד ביום המנוחה השבועי שלו.
עמדותיו.
זוהר מתנגד למדינה פלסטינית ותומך בסיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל. לשיטתו הפלסטינים צריכים להיות בעלי זכויות מלאות מלבד הזכות לבחור לכנסת חוץ ממי שמשרת בצבא או שירות לאומי ואזרחי.
בראיון שהעניק לירון דקל אמר זוהר: "אדם חכם לימד אותי שיש את שלושת הכ"פים: כוח, כבוד וכסף. בדרך כלל, אדם לא יצליח להשיג את כל השלושה. לכן אני, מבין שלושת הכ"פים, בעיקר עובד על הכ"ף של הכוח, ומקווה מאוד שבסוף היא גם תקנה לי את הכ"ף של הכבוד". לאחר פרסום הראיון הסביר זוהר כי דבריו הוצאו מהקשרם שכן הגיע לעשייה ציבורית לאחר שוויתר על עסקיו מתוך רצון לעבוד למען הציבור ולזכות בהערכתו.
חיים אישיים.
מתגורר בקריית גת. הוא נשוי לימית, מתווכת דירות, ואב לארבעה, בהם אליאב, זמר-יוצר שהופיע בתוכנית "הכוכב הבא". זוהר שומר שבת.
אסלאם השלישי גיראי
אסלאם השלישי גיראי (בכתיב ערבי: ۳ اسلام كراى; 1604 – 10 ביולי 1654) היה החאן מקרים בין 1644 ל-1654.
ביוגרפיה.
אסלאם היה בנו של הח'אן סלימאת הראשון. באוגוסט 1629 השתתף בפשיטה גדולה על שטחי האיחוד הפולני-ליטאי, בפיקוד יורש-העצר דוולט. הצבא ניגף באוקטובר, כשחצה את הדנייסטר. אסלאם בילה חמש שנים בשבי, בטירת ראווה שבמחוז לודז'. בקיץ 1637 מינה אותו אחיו הח'אן בהדיר ליורש העצר, והוא נטל חלק במשא ומתן על חידוש השלום עם פולין-ליטא. ההסכמות קרסו ב-1639, בגלל פשיטות קוזאקים שהטטרים האשימו את המלך ולדיסלב הרביעי בהימנעות מדיכויין. בינואר-פברואר 1640 עמד הנסיך בראש משלחת עונשין שפלשה עמוק לאוקראינה וחמקה מצבא הכתר. באוקטובר נרגעו שוב היחסים בין הממלכות.
באוקטובר 1641 מת בהדיר ממגפה, בעת שצר על אזוב. השער הנשגב מינה את אחיו הצעיר מחמט הרביעי ליורש, והלה סילק את אסלאם ושלח אותו לגלות ברודוס. מרמור כלפי מחמט מצד המירזות (נסיכים) הוביל להדחתו בקיץ 1644. מזימותיו של האגא סאפר עאזי, שתמך באח המנושל, ואהדה מצד איש הדת רב-ההשפעה צ'ינג'י הוג'ה הביאו לקריאתו חזרה לבירה בחצ'יסראי. הוא הוכתר לח'אן ברביע א-ת'אני, 1054 להיג'רה (יוני 1644), ומינה את עאזי לווזיר כתגמול. השליט חידש את השלום עם מוסקובי בדצמבר, אך תוקף השבועה האישית פג עם מות הצאר מיכאיל הראשון. הח'אן היה נתון בלחץ כבד מצד המירזות להניח להם לערוך פשיטות מעבר לגבול; באותה שנה כמעט והתחוללה מלחמת אזרחים וספר עאזי הודח לזמן מה. הח'אן אישר למירזות לפשוט על מוסקובי, בהסכמת השולטן שזעם על התפרעות הקוזאקים של הדון בחסותה. בקיץ 1645, עם פריצת המלחמה נגד הרפובליקה של ונציה בכרתים, אסרו עליו העות'מאנים לתקוף מחשש לפתיחת חזית שנייה.
במרץ 1648 הגיע לחצרו הקוזאק בוגדן חמלניצקי, שביקש עזרה למרד שתכנן נגד פולין-ליטא. על אף האיסור מצד פטרוניו, היה הח'אן נתון שוב ללחצים: רעב פרץ בקרים, והמירזות דרשו לערוך מסעות ביזה. הוא החליט לגלות מידה של עצמאות כלפי קושטא, בשעה ששררה בה מהומה ממילא עקב טירופו של השולטן איברהים הראשון, וסחט מחמלניצקי הסכמה לשרוף את 3,000 הסירות בהן השתמשו הקוזאקים כדי לפשוט על חופי קרים ומתן רשות לטטרים לבזוז ככל העולה על רוחם. לאחר שהלה הפקיד את בנו טימיש חמלניצקי כבן ערובה, יצא עמו המירזא טוגאי ביי בראשות 4,000 פרשים. הח'אנות לא הכריזה מלחמה או ערכה הצהרה רשמית כלשהי.
החיל הטטרי היה הגורם המכריע שהפך את מרד חמלניצקי להצלחה גדולה בהרבה משמונה ההתקוממויות באוקראינה שנערכו ביובל השנים לפניו. בני-הברית השמידו את כוחות הכתר במאי והותירו את פולין ללא צבא זמין. הטטרים הפושטים נטלו ביזה בהיקף חסר-תקדים, וטוגאי ביי שב לקרים בסוף מאי כדי למכור את אלפי העבדים שתפס. מעודד מהיקף השלל, שיגר הח'אן לזירה בראשית יולי צבא של 11,000 איש. לאחר גל ההישגים, לא התנגדו העות'מאנים לברית: השולטן-הילד מהמט הרביעי (דהיינו, הווזיר הגדול והוולידה סולטאן) אשרר אותה באוגוסט. בספטמבר הביסו הקוזאקים והטטרים את צבא הכתר החדש בפילאבצי, בניצחון המוחץ ביותר במהלך המרד, ולא נותר כל כח בינם לוורשה. לאסלאם לא הייתה כוונה להניח לחמלניצקי לקצור הצלחות בלא מפריע; אף כי שמח על ההזדמנות לפגוע באיחוד, הוא לא רצה שייחלש מדי כדי לא להותיר את הזירה למוסקובים. הקוזאקים נאלצו לכרות עמו בריתות שוב ושוב מחוסר ברירה. הוא עצמו יצא לשדה המערכה ביולי 1649. באוגוסט, כשכיתרו כוחות הקוזאקים והטטרים את צבאו של המלך יאן השני קז'ימייז', הוא החליף צדדים בתמורה לשוחד גבוה מצד הפולנים ואילץ את הקוזאקים לחתום על הסכם זבורוב. ביוני 1651 נסוג משדה הקרב כשהוא חוטף את חמלניצקי, והביא לתבוסת המורדים בקרב המכריע בברסטצ'קו. בדצמבר 1653, כשהלה השיג סוזרניות קבועה מהצאר, החליט לנטוש אותו באופן סופי ולצדד באיחוד. ב-1654 כרת ברית צבאית עם פולין-ליטא וצבאותיו לחמו לצדה בשנים הבאות.
הוא מת מסרטן זמן קצר לאחר מכן, ב-10 ביולי 1654; בין הקוזאקים רווחה שמועה לפיה נרצח על ידי פילגש בת ארצם, בנקמה על החורבן שהמיטו בה גייסותיו. אחיו המודח מחמט הרביעי הושב על ידי השער הנשגב לכס השלטון.
נאוה בוקר
נאוה בוקר (נולדה ב-15 בנובמבר 1970) היא נשיאת עמותת יד עזר לחבר ועיתונאית לשעבר. היא כיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-20 כסגנית יו"ר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, קודם לכן הייתה יו"ר קרן ליאור בוקר, עמותה שפעלה לקידום מערך הכבאות וההצלה אותה הקימה בעקבות אסון השריפה בכרמל בה נספה בעלה, תנ"צ ליאור בוקר.
ביוגרפיה.
נאוה בוקר נולדה בחדרה, בת ליחיא ורומיה ג'רפי, עולים מתימן. היא גדלה בפרדס חנה-כרכור, סיימה לימודי תואר ראשון במדעי החברה ובמדעי הרוח, בבית ברל ובאוניברסיטה הפתוחה.
שנים רבות הייתה כתבת "ידיעות חדרה" ו"מעריב". בהמשך הייתה כתבת רווחה בערוץ הראשון, וכן יועצת תקשורת ומרצה.
היא נישאה, ילדה שתי בנות והתגרשה. בגיל 27 פגשה, במסגרת עבודתה כעיתונאית ב"מעריב", את מפקד משטרת חדרה, ליאור בוקר, ונישאה לו במה שהגדירה "נישואים אלטרנטיביים". תת-ניצב ליאור בוקר נספה כשניסה לחלץ צוערים מאוטובוס בוער באסון השרפה בכרמל ב-2010. לאחר פטירתו הרבתה לעסוק ציבורית בעניין השרפה בכרמל. ב-2012 הקימה את "קרן ליאור בוקר", שמטרתה שיפור מערך הכבאות, על ידי הקמת מרכז ארצי להכשרת כבאים, הרחבת מערך המתנדבים, רכישת ציוד ועוד. בוקר שמשה יו"ר הדירקטוריון של הקרן.
ב-2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הצטרפה להתמודדות בפריימריז במפלגת הליכוד שבוע לפני קיומם, במטרה להתמודד על המקום המשוריין לאישה חדשה - מקום 25. בוקר זכתה לייצוג במקום זה, ונבחרה לכנסת.
ב-23 ביולי 2015 התמודדה בבחירות החשאיות על מקום בוועדה לבחירת דיינים כמועמדת הקואליציה, והפסידה לח"כ רויטל סוויד מהמחנה הציוני, מועמדת האופוזיציה.
בחודש יוני 2016 נבחרה לשמש סגנית יושב ראש הכנסת, לאחר שחברי סיעת הליכוד בחרו בה כנציגת הסיעה, על פני ח"כ אורן חזן, שסיים את כהונתו בתפקיד לאחר שנה, יחד עם ח"כ נורית קורן. באותו חודש פרסמה כי
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 התמודדה בפריימריז של מפלגת הליכוד, ונבחרה במקום ה-50 הלא ריאלי.
ב-2020 השתתפה בתוכנית הריאליטי הישרדות VIP עונה 3. כיום היא מנהלת את עמותת "יד עזר לחבר" התומכת בניצולי שואה.
בפברואר 2022 אמרה כי לא תחזור לפוליטיקה.
אליס גולדמן
אליס פלורנטינה גולדמן (נולדה ב-15 בספטמבר 1967) היא עורכת דין ופעילה חברתית המתמקדת בתחומי איכות הסביבה, זכויות בעלי חיים וקשרי הון-שלטון. יו"ר הוועדות לאיכות הסביבה של מפלגת העבודה, תנועת אומ"ץ ולשכת עורכי הדין במחוז חיפה.
ביוגרפיה.
אליס גולדמן נולדה ברומניה, עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1970 וגדלה בקריית מוצקין. בוגרת בית הספר הטכני של חיל האוויר. שירתה בחיל האוויר כחשמלאית מערכות מטוסים וכקצינת קשר.
גולדמן היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (סיימה בשנת 1995), תואר ראשון נוסף במשפטים ממכללת נתניה ותואר שני בלימודי משפט מאוניברסיטת בר-אילן. עברה הכשרת דירקטורים באוניברסיטת בר-אילן.