משמר העמק היה לבסיס של קבוצות התיישבות כבר בשנים הראשונות לקיומו. ב-1931 קלט הקיבוץ גרעין אמריקאי של השומר הצעיר שמנה 17 חברים. ב-1933 גדל הגרעין ל-30 חברים, וב-1934 עבר לחלקת אדמה ליד חדרה. ב-1936 הקימו בוגרים של תנועת השומר הצעיר גרעין, אשר התיישב במשמר העמק עד שעבר לראשון לציון. ב-1937 וב-1941 הקים גרעין זה את קיבוץ חצור אשדוד.
בימיו הראשונים של המרד הערבי הגדול בשנת 1936, הקיבוץ היה נתון למתקפות כמעט יומיות, בדרך כלל ירי והצתות. הכנופיות שבאזור היו תחת פיקודו של אחמד עטיה עוואד ולאחר מותו במרץ 1938 הפיקוד עבר ליוסוף אבו דורה. הנציב העליון ארתור ווקופ ביקר בקיבוץ, החליט למנות 15 מחברי הקיבוץ כשומרים וחימש אותם בנשק קל. מכיוון שהמצב החמיר באוגוסט 1936, הממשלה הבריטית שלחה 60 חיילים בריטים לשמור על הקיבוץ ובאוקטובר 1936 ההתקפות נפסקו. במהלך ההתקפות על הקיבוץ נשרפו עשרות אלפי עצים. המשורר אורי צבי גרינברג הביע ביקורת על חברי משמר העמק על שלא לקחו את החוק לידם כתגובה להתקפות וחיבר שיר על הקיבוץ, בו שינה את שם הקיבוץ מ"משמר העמק" ל"הפקר העמק". ב-2 בפברואר 1938 אברהם גולדשלגר, חבר הקיבוץ ומדריך בקיבוץ עין השופט, נרצח על ידי תושבי אל-קפרין אשר ארבו לו ולשני חברי קיבוץ עין השופט אשר ליוו אותו. אחד היורים נתפס והוצא להורג. במהלך אותן השנים אנשי הפלמ"ח השתמשו בעצים של יער משמר העמק כדי להסתיר את בסיס האימונים העיקרי שלהם, ובמקביל עבדו בקיבוץ.
בסתיו 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה, היה חשש מפני ניצחון גרמני במזרח התיכון. הצבא הבריטי השתמש במשמר העמק כבסיס אימונים. 160 מתנדבים יהודים (שאחר כך הצטרפו לשורות הפלמ"ח) אומנו בחבלה על ידי אנשי הנדסה קרבית בריטיים. כמו כן הוחבאו בקיבוץ מספר טונות של חומר נפץ למקרה שהאזור יפול לידי הגרמנים. אך התוכנית הופסקה מיד לאחר תחילתה, וניתנו הוראות לאסוף את כל חומר הנפץ שאוחסן בקיבוץ, ולהחזירו לבריטים.
בשנת 1947, קק"ל ואולפני וורטון הול (Worton Hall) הפיקו סרט בשם "דמעת הנחמה הגדולה" ומספר סצנות צולמו בקיבוץ.
במלחמת העצמאות.
במלחמת העצמאות היווה הקיבוץ מטרה לצבא ההצלה של קאוקג'י, אשר קיווה לפרוץ את המעבר לחיפה לאחר כיבוש הקיבוץ. ב-4 באפריל 1948 פתח צבא ההצלה בהתקפה על הקיבוץ בכוח של למעלה מגדוד ובסיוע ארטילרי. הייתה זו הפעם הראשונה שבה השתמשו בתותחים במלחמת העצמאות. ההפגזות גרמו לאבדות בין המגינים וחברי הקיבוץ, וכן לנזק רב למבני המשק. במהלך ההתקפה הגיעו משורייני האויב עד גדרות המשק. הקרבות נמשכו עד 13 באפריל 1948, עם הפוגה קצרה בתיווך הבריטים, בה נלקחו כל ילדי הקיבוץ למקום מבטחים בקיבוצים שכנים, והסתיימו בניצחון המגינים, אליהם הצטרפו כוחות חי"ש והגדוד הראשון של הפלמ"ח.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
ב-24 בדצמבר 1948, ערב חג החנוכה ה'תש"ט, חלפו בשמי הקיבוץ ארבעה מטוסי חיל האוויר העיראקי. הטייסים, שסברו כי מדובר בשדה התעופה רמת דוד, הטילו פצצות על המבנה המרכזי בקיבוץ, שהיה חשוף לחלוטין להתקפות האויב וללא מגן, והרגו 4 בני אדם, מהם 3 ילדים בני 8. הדבר הוסיף לטראומה הקשה אותה חווה הקיבוץ עקב ההתקפה הערבית עליו כ-8 חודשים קודם לכן.
כיום, מקור ההכנסה העיקרי של הקיבוץ הוא מפעל תמה תעשיות פלסטיק, מפעל למוצרי פלסטיק ומוצרים בתחום האריזה החקלאית, העובד בשיתוף עם קיבוץ גלעד. המפעל נמנה עם המפעלים המכניסים ביותר בתנועה הקיבוצית כולה, ברציפות מאז שנת 1999. ענפים נוספים: רפת, לול, מטעים, שלחין, ואידאה מערכות מידע. לקיבוץ היו מניות רבות בחברת אפרוחי הצפון אך זאת קרסה בתחילת שנות ה-2000. המפרק שמונה לחברה, עו"ד טומי מנור, החליט "להרים מסך" ולגבות את חובות החברה לנושיה מבעלי המניות, ובראשן ממשמר העמק. בתיק ע"א 4347/04 הקיבוץ עתר לבית המשפט העליון בטענה שזה פוגע בעיקרון "העירבון המוגבל", אך בג"ץ דחה את טענתו עקב העובדה שהחברה התקיימה על אשראי בלבד, ובעלי המניות כמעט שלא הזרימו כלל כספים למימון החברה ("מימון דק").
חמישה מחברי הקיבוץ כיהנו כחברי כנסת מטעם מפ"ם: מרדכי בנטוב שגם כיהן כשר בממשלות ישראל והיה מחותמי מגילת העצמאות, מנהיג מפ"ם יעקב חזן, אמרי רון, אמה תלמי ומאיר תלמי. כמו כן כיהנו כח"כים, לאחר עזבם את משמר העמק, בן הקיבוץ אמנון לין והסופר משה שמיר. בין חברי הקיבוץ נמנים גם אשת התיאטרון שולמית בת-דורי ויוזם מוסד יד ושם מרדכי שנהבי, המלחין בנימין עומר (חתולי), בנו המשורר הלל עומר (ע. הלל) ובנו אסף עומר, שיומן הנעורים שלו יצא לאור לאחר מותו -"יומנו של אסף".
ארכאולוגיה.
בשנת 2010 התקיימו בתחום משמר העמק חפירות ארכאולוגית על שטח שבו עמדה להיבנות הרחבה לקיבוץ בשיתוף פעולה עם התושבים. במהלך החפירות התגלה תל אשר לא נראה על פני השטח, וממצאיו מתוארכים מהתקופה הנאוליתית המוקדמת לתקופה עות'מאנית המאוחרת. בשכבה השביעית העמוקה ביותר נמצא חלק מרצפת טיח העשויה מאבן גיר חרוכה אשר נבנתה על אבנים קטנות המונחות על קרקע בתולה. כלי צור, כגון ראשי חצים ולהבי מגל, נמצאו בשכבה זו המאפיינים את התקופה הנאוליתית. בשכבה השישית נמצאו שני קירות היוצרים פינה של מבנה גדול, ואשכולות של כלי חרס הנשענים על הקירות, המאפיינים את התרבות הירמוכית והתרבות הלודית (תרבות יריחו IX), המתוארכות לתקופה הנאוליתית. שכבה של אבנים עם ממצאים מאותה התקופה נמצאו אף הם בשכבה השישית. בשכבה החמישית נמצאו רק בחלק קטן של החפירה, שלוש שורות אבנים היוצרות צורה מלבנית על רצפה. לא ברור אם אלו שרידים של קירות צרים, או של מתקן כלשהו.
מתחת לרצפה נמצא קנקן עשוי חרס ומספר חרסים השייכים לתרבות ואדי רבה, המעידים על כך שיש לתארך את הממצאים הללו לתקופה הכלקוליתית. בשכבה הרביעית נמצאו שרידים של מבנים עגולים או אליפטיים אשר לא משלימים יחד מבנה אחד. החרסים שנמצאו בשכבה מתוארכים לתקופת הברונזה המוקדם, כללו קדרות וקנקנים פערוריים עם עיטורים בחלקם העליון. בשכבה השלישית התגלו מבנים אליפטיים גדולים הדומים למבנים שהתגלו בחפירות בקריית אתא, ובתוכם אוסף של כלי חרס שבורים אשר נשארו במקומם המקורי. ממצאים אלה מתוארכים לסוף תקופת הברונזה.
בשכבה השנייה נמצאו חלקים של בנייה דלה ומספר חרסים מתקופות שונות. לא ניתן בוודאות לקשר תקופתית בין החרסים לשרידים הארכיטקטוניים. החרסים מתוארכים לתקופות שונות של תקופת הברונזה והתקופה הרומית. נמצא בשכבה קבר המתוארך לאמצע תקופת הברונזה, אשר מצויים בו שרידים של עצמות אדם וראש חץ עשוי ברונזה. פינה של מבנה, ככל הנראה מתחילת התקופה הרומית, נמצאה באזור אחר של השכבה. בשכבה הראשונה והעליונה נמצאה חצר המוקפת במספר חדרים, המרכיבים חלק ממבנה גדול. שרידים של רעפי המבנה נמצאו, ומקורם בנמל מרסיי שבצרפת. על הרעפים מוטבע סמלו של מפעל ליצור רעפים בשם Roux Frères. הרעפים מעידים על כך שהמבנה הוקם במאה ה-19. רעפים נוספים בעלי סמל של ברבור נמצאו. אלו הובאו אל הבניין כנראה במאה ה-20 לשם תיקון הגג. על פי מיכה לין, תושב הקיבוץ, המבנה לא היה עומד כאשר הוקם משמר העמק בשנות ה-20 ולכן משוער שהמבנה היה בשימוש במשך מספר עשורים בלבד.
מדרום לקיבוץ התגלו שרידים ארכאולוגיים בגבעת אשמר. וכקילומטר מצפון לקיבוץ נמצא תל אבו שושה.
דגל צ'כוסלובקיה
ויינינגר
ג'ורדנו ברונו
ג'ורדנו ברונו (באיטלקית: Giordano Bruno; 1548 – 17 בפברואר 1600) היה מדען, פילוסוף ואסטרונום איטלקי בתקופת הרנסאנס.
ברונו הציג תאוריה אסטרונומית שסתרה את אמונת הכנסייה הקתולית והביאה להוצאתו להורג. נחשב בעיני רבים ל"מרטיר" הראשון למען המדע, דהיינו, כאדם הראשון אשר הקריב את חייו בשם המדע.
ביוגרפיה.
ילדות והתבגרות.
ברונו נולד לאב חייל בקרבת העיר נולה שבחבל קמפניה, דרום איטליה. על שם עיר הולדתו כונה גם ברונו נולנו או ברונו מִנולה. בלידתו נקרא פיליפו, אולם בשנת 1565 הפך לנזיר דומיניקני, וכשנכנס למנזר, כאילו נולד מחדש וניתן לו שם אחר: ג'ורדנו, שמורו מסטר וינשנצה, נתן לו על שם נהר הירדן הזורם תמיד, כמו מחשבותיו של פיליפו. ב־1572 הוסמך לכמורה.
ברונו התעניין בפילוסופיה וזיכרון, ואף כתב ספרים על שימוש בקיצורים לשיפור הזיכרון. כמו כן הוא התעניין במיתולוגיה מצרית, שהייתה פופולרית בזמנו ובמיוחד בכתבים ההרמטיים. הוא הושפע מרעיונותיו של אפלטון, שספריו התגלו מחדש באותה התקופה, ומהמודל ההליוצנטרי של קופרניקוס. בשנת 1576 ברח מנאפולי מפני האינקויזיציה ועבר לרומא. שיקולים דומים גרמו לו לעזוב את המסדר הדומיניקני, ולבסוף גם לעקור מרומא ולעבור לז'נבה, שם הצטרף לזמן מה לקלוויניסטים. גם שם דבק ברעיונותיו של קופרניקוס, ומשהתאכזב מחוסר הסובלנות הקלוויניסטי נאלץ לעבור לצרפת.
תקופת נדודים באירופה.
בשנת 1579 הגיע לטולוז בדרום צרפת, בה עסק בהוראת פילוסופיה. ב-1581 עבר לפריז, בה נהנה מחסותם של פטרונים צרפתיים, ביניהם המלך אנרי השלישי. הוא התפרסם בשל הדגמות של זיכרונו ואף פרסם מספר ספרים על אימון הזיכרון. אולם היו גם מי שייחסו את זכרונו לכוחות כישוף.
בשנת 1583 עבר לאנגליה. למרות שהיה בידו מכתב המלצה מאנרי השלישי, הוא לא קיבל משרת הוראה באוקספורד או בכל אוניברסיטה אחרת. היו שמועות, כי בין השנים 1583–1586 שימש ברונו כמרגל בנציגות הצרפתית בבריטניה אולם שמועות אלו לא בוססו מעולם.