סיפור מותה הוא בין המפורסמים באגדות החורבן במסכת גיטין והוא מופיע בגרסה נוספת במדרש איכה. על פי חז"ל בעת המצור על ירושלים, שלחה מרתא את עבדה לקנות לה אוכל וכשלא מצא דבר בגלל הרעב הגדול ששרר בעיר, יצאה היא בעצמה לשוק שלא כמנהגה, ובדרכה נכנסה רגלה לתוך גללי בהמה ובעקבות כך, מתה. לפי רש"י סיבת מותה הייתה תחושת הגועל הקיצוני שאחזה בה עד שמתה מחמת עדינותה. רבן יוחנן בן זכאי קרא עליה את הפסוק מפרשת הברכות והקללות מספר דברים: "הרכה בך והענוגה אשר לא נסתה כף רגלה הצג על הארץ מהתענג ומרוך". הדעה השנייה סוברת, כי במהלך הליכתה ברחוב, ראתה תאנים על הרצפה, והתחילה לאכול, התאנות הללו היו של רבי צדוק, שצם 40 שנה על מנת שירושלים לא תיחרב בידי הרומאים ולאחר מכן היה חולה, ומרתה הרגישה בתאנים אלו שהוא מצץ אותם מחמת חוליו, אתם טעם החולי שלו ומכיוון שכן חלתה וסמוך לאחר מכן מתה סמוך למותה הוציאה את כל כספה וזהבה, זרקה אותו בשוק באומרה: "האי למאי מיבעי לי" (=זה למה אני צריכה?). התלמוד מסיים שאלו הם דברי הנביא יחזקאל בנבואת החורבן שלו: "כספם בחוצות ישליכו".
במדרש איכה רבה (מהדורת בובר, פרשה א', ט"ו) מסופר "אמר רבי אלעזר בר צדוק אראה בנחמה אם לא ראיתי שקשרו שערותיה אחרי זנבות הסוסים והיו מריצין בה וקראתי עליה הפסוק הזה "הרכה בך והענוגה אשר לא נסתה כף רגלה הצג על הארץ מהתענג ומרוך".
זיהויה.
על פי הגמרא במסכת יומא התמנה יהושע בן גמלא לכהן גדול על ידי ינאי המלך שחי זמן רב לפני חורבן בית המקדש, אלא שעל פי אגדות החורבן חייתה מרתא בזמן החורבן. בעל דורות ראשונים הסביר כי יהושע בן גמלא חי סמוך לחורבן הבית והוא זה שהתמנה לכהן גדול בעזרת מרתא בת בייתוס על ידי אגריפס השני ששמו שובש והוחלף בינאי. אולם אהרן היימן חלק עליו ולדעתו אכן מדובר בינאי המלך, ושתי מרתא בת בייתוס היו (וייתכן שזו שחיה סמוך לחורבן נקרא שמה מרים כגרסת המדרש).
בתרבות.
בשנת 2021 יצא לאקרנים הסרט אגדת חורבן בו מוצגת מרתא בת בייתוס
חזון גבריאל
חזון גבריאל הוא טקסט אפוקליפטי יהודי שמקורו בימי בית שני, ומתוארך למאה ה-1 לפני הספירה. הוא מונה כ-87 שורות, החקוקות על אבן גיר בגובה מטר. הכתובת נמצאת ברשות אספן העתיקות דוד יסלזון המתגורר בשווייץ.
הכתובת.
דוד יסלזון רכש את הכתובת מסוחר עתיקות ירדני בערך בשנת 2000, ודבר קיומה נודע לחוקרים כמה שנים אחר כך. מקום מוצאה של האבן אינו ברור, אך לדעת החוקרים עדה ירדני ובנימין אליצור מקורה הוא ממזרח לים המלח ולשון ים המלח. הכתובת צוירה ופוענחה על ידי ד"ר עדה ירדני, שגם נתנה לה את שמה 'חזון גבריאל'. הטקסט מסודר בשני טורים, בדומה למגילת ספר תורה, וכתוב בכתב 'יהודי' של המאה הראשונה לפנה"ס, כפי שהוא מתועד בכתבי מגילות קומראן, אך תוכן הכתובת וסגנונה שונים מהמצוי בכתבי מגילות אלו.
חלק מן הטקסט שחוק ורובו מקוטע מאוד. מתוך 87 השורות רק כ-30 שורות נותרו שלמות. יש בו ציטוט מספר חגי, בשינויים קלים, וביטויים מספר ירמיהו, מספר זכריה ומספר דניאל, בצד ביטויים המופיעים במקורות מאוחרים יותר, כגון ספרות ההיכלות, פיוטים, תלמוד ומדרשים. כמו כן יש בו ביטויים שאין להם מקבילים בכתובים הקיימים בימינו. התוכן אינו נהיר לחלוטין, אבל הביטוי "כו (=כה) אמר ה' אלהים צבאות אלהי ישראל", המופיע בטקסט פעמים רבות, בשינויים קלים, מזכיר את ספרות הנבואה. עוד נזכרת בטקסט פעמים אחדות המילה "ירושלם". וכן המילה "ואראה" המעידה כי מדובר על חזון.
הטקסט כתוב בגוף ראשון, בפי מי שמזהה את עצמו "אני גבריאל", ככל הנראה גבריאל המלאך. כפי העולה מן הטקסט, המחבר היה מתומכי שושלת בית דוד, וייתכן שפנה אל מתנגדיו. אולם מכיוון שלא נתגלה עד כה טקסט דומה, קשה לקבוע את טיבו בוודאות. נראה כי הטקסט הוא למעשה נבואה המורכבת מאוסף של נבואות קצרות שהוכתבו לסופר. אולם הלשון דומה יותר ללשון חז"ל מאשר ללשון המקרא. כך למשל אין שימוש באות ו' בתפקיד ו' ההיפוך. הנבואה כוללת ביטוי המרמז על אירוע היסטורי או עתידי - "דם טבחי ירושלם" - היכול לרמז על אירוע קשה של טבח או לחלופין אירוע של הקרבת קרבנות בבית המקדש. על פי יודיצקי וקימרון לשון החזון דומה ללשון מגילות מדבר יהודה ואין בה קו אחד אופייני ללשון חז"ל.
הצעת ישראל קנוהל.
פרופסור ישראל קנוהל סבור שהאירוע שאליו מתייחסת האבן הוא מרד שהתרחש בשנת ארבע לפני הספירה. המורדים רצו להשתחרר מעול בית הורדוס שנתמך על ידי הרומאים. למרד, שפרץ תחילה בירושלים והתפשט ברחבי הארץ, היו מספר מנהיגים. מצירוף המקורות היהודיים והרומיים עולה הרושם כי הבולט בהם היה שמעון מפראיה שפעל בעבר הירדן. שמעון הכריז עצמו למלך, התעטר בכתר מלכות ונתפש כמלך בעיני תומכיו. ללא ספק תלו בו תומכיו תקוות משיחיות. קנוהל מתייחס לתיאור ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו את הריגתו של שמעון אחר שניגף בשדה המערכה:
כך לדעתו נראה איפוא כי אזכור "ארובות צרים" בסמוך ל"שר השרין" מרמז להריגתו של שמעון, מנהיג המרד שהוכתר כמלך, בנקרות הצורים בעבר הירדן.
"לשלושת ימין חאיה".
בעבר הציע קנוהל לשחזר את השורה הקטועה בכתובת האבן "לשלושת ימין ... אני גבריאל גו.. עלי." באופן הבא - "לשלושת ימין חאיה, אני גבריאל, גוזר עליך". קנוהל סבר כי משורה זאת משתמע כי גבריאל פונה אל דמות כלשהי וגוזר ומצווה עליה לקום אחר שלושה ימים. הוא טען כי המלאך גבריאל פונה למנהיג המכונה בשם "שר השרין" ופוקד עליו לקום לתחייה אחר שלושה ימים. "שר השרין" הוא מנהיגו של עם ישראל והוא יוקם לתחייה בידי המלאך גבריאל לאחר שלושה ימים. מכאן משתמע כי הרעיון של תחיית המשיח אחר שלושה ימים נוצר ביהדות עוד קודם לזמנו של ישו.
לעומת זאת, הנדל קורא את הכתוב: "לשלושת ימין האות", ואלישע קימרון ואלכסיי (אליהו) יודיצקי מסכימים עם קריאה זאת. לימים קיבל קנוהל את קריאתם של הנדל ושל קימרון ויודיצקי, וחזר בו מקריאתו "לשלושת ימין חאיה".
הצעת יודיצקי וקימרון.
על פי הצירוף של המילים "ואראה" ו"ירושלם" שחוזרות על עצמן, מעיד על חזון הקשור לירושלים ולגאולתה הקרובה. הם מעירים כי אין לקרוא לחזון חזון גבריאל, מכיוון שהחזון צריך להיות על שמו של המתנבא שבמקרה זה הוא אלמוני ולכן עדיף לדעתם לכנות את הכתובת בשם "כתובת החזון". בנוסף לזיקה לספר זכריה, שכבר העירו עליה קודמיהם, הם מצאו גם זיקה לספר ירמיהו (בשורות 72–74).
הקריאה המהפכנית שלהם היא במיוחד בפסוק "בני בידי ברית חדשה לישראל, בשלשת ימים תדע". אמנם הם עצמם מסייגים דברים אלו ומבקשים להתייחס לקריאה זו עצמה בספקנות. עוד יש בקריאתם נבואת נחמה על ירושלים, ועל כך שה' שמע את קול שוד ירושלים והוא ינחמנה למען צבאות המלאך מיכאל ולכל אוהביה. הבטחה למתנבא שעוד מעט "ישבר הרע מלפני הצדק" וקריאה לא לפחד, ולסמוך על כך שהאל ירעיש בקרוב את השמים ואת הארץ וכבוד ה' יופיע. וכן קריאה לבטוח על האל ולא על בני האדם. עוד מוזכרים בה שלשה קדושים ושלשה רועים. וישנה בקשה ששלושת הרועים הנביאים יתגלו בקרוב, ויהיה אות בתוך שלשה ימים על כך.
מרים בת בייתוס
ניתוח לקסיקלי
ג'ון ביינר
ג'ון אנדרו בֶּיינר (באנגלית: John Andrew Boehner; נולד ב-17 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית. שירת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאוהיו והיה יושב הראש בית הנבחרים בשנים 2011–2015.
ביוגרפיה.
ביינר נולד בדרום מערב אוהיו, השני מבין 12 אחים. ב-1968, בתקופת מלחמת וייטנאם, התגייס לצי, אך שוחרר אחרי זמן קצר מסיבות רפואיות. אביו היה בעל בר בסינסינטי. למד מנהל עסקים באוניברסיטה ישועית בסינסינטי ואחר כך קיבל משרה בחברת שיווק של אריזות פלסטיק, ועם הזמן הפך לנשיא החברה.
ב-1982 החל את הקריירה הפוליטית במועצת העיירה בה התגורר, וב-1985 נבחר לבית הנבחרים של אוהיו. ב-1990 נבחר לראשונה כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ומכהן בתפקיד מאז. הוא מייצג אזור בחירה הכולל פרברים של סינסינטי ודייטון. בקדנציה הראשונה היה חלק מקבוצה של 7 חברים רפובליקנים שיצאה כנגד הנהגת הקונגרס, והצליחה להנהיג כמה רפורמות בהתנהלות המוסד. לקראת בחירות אמצע הקדנציה של 1994 היה אחד ממנסחי "החוזה עם אמריקה" שהביא את הרפובליקנים לשליטה בבית הנבחרים ואת ניוט גינגריץ' לכס היושב ראש.
ב-2006 נבחר להחליף את טום דיליי כמנהיג הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים, לאחר שדיליי נאלץ להתפטר עקב כתב אישום שהוגש נגדו. עם תבוסת הרפובליקנים בבחירות אמצע הקדנציה שנערכו באותה השנה הפך למנהיג המיעוט. עם בחירתו של ברק אובמה הדמוקרטי לנשיאות ב-2008 הנהיג מדיניות של התנגדות כמעט לכל יוזמות החקיקה של הנשיא. במיוחד התנגד לרפורמה במערכת הבריאות, ולאחר שהיא עברה, הבטיח לבטל אותה לכשתחזור השליטה בקונגרס לידיים רפובליקניות.
לאור ניצחון הרפובליקנים בבחירות לבית הנבחרים ב-2010, הוא נבחר ליושב ראש הבית והחליף בתפקיד את ננסי פלוסי הדמוקרטית עם כינוס הקונגרס החדש בינואר 2011. בינואר 2013 ובינואר 2015 נבחר לכהונות נוספות בתפקיד.