נבחרה כצירה באספת הנבחרים הראשונה (1920–1925) וכן נבחרה לצירה גם באספת הנבחרים השנייה (1925–1931) מטעם התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות וכיהנה כחברת הוועד הלאומי בתקופת האספה השנייה.
בעניין זה כתבה ייבין:
חברות ההתאחדות הקימו רשימה פוליטית עצמאית שתתמודד בבחירות לאספת הנבחרים – צעד יוצא דופן לזמנו. הן הדגישו כי מטרתן אינה רק זכות הצבעה לנשים אלא שיווי זכויות כולל. ב-1920 הן הצטרפו לברית בינלאומית של הסתדרויות נשים, שכללה 53 מדינות ומרכזה היה בלונדון.
ב-1926, לאחר שנחלו הצלחה במאבק זה למען זכות הבחירה, ייסדו ייבין וחברותיה להתאחדות לשכות משפטיות שסייעו לנשים. ייבין הופיעה בבתי הדין הרבניים והגנה על נשים בענייני גירושים, חליצה, עגינות, ירושה וכו'. וכך כתבה: "אני נושאת בלבי רעיון על מינוי שופטות בכל אתר ואתר במידה שווה עם השופטים; פעם אחת לשים קץ להופעתה של האשה בתופעה זו או אחרת בתור פטרוזיליה לייפוי הסלט".
ייבין גם הייתה ממייסדות קרן היסוד בארץ, פעילה בענייני הקרן הקיימת לישראל וחברת ועד הקהילה בחיפה. כמו כן פעלה למען גיוס נשים לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי והייתה מרצה בפני החיילות לפני צאתן למחנה. היא כתבה מאמרים בעיתונים, בין השאר למען תוצרת הארץ ולמען גיוס נשים.
מאטבי ברונשטיין
מאטבי ברונשטיין (ברוסית: Матвей Петрович Бронштейн; 2 בדצמבר 1906 ויניצה -18 בפברואר 1938 לנינגרד) פיזיקאי תאורטי סובייטי יהודי מחלוצי תורת כבידה קוונטית, מחבר של עבודות באסטרופיזיקה, קוסמולוגיה, אלקטרודינמיקה קוונטית ומוליכים למחצה ומספר ספרים במדע פופולרי לילדים.
חייו.
ברונשטיין קיבל בעיקר חינוך ביתי, מכיוון שגיוסו של אביו לצבא הצאר בשנת 1914 מנע את שליחתו לבית ספר, מחוסר באמצעים. ברונשטיין למד מספרים, קרא הרבה מאוד ושלט בשפות: רוסית, אוקראינית, גיאורגית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, עברית, טורקית, לטינית, יוונית, ספרדית ויפנית.
בשנת 1925 פרסם ברונשטיין את המאמר המדעי הראשון שלו שעסק במבנה הפוטוני של קרני רנטגן. בשנת 1926 הוא החל ללמוד באוניברסיטת לנינגרד ובשנת 1930 סיים את לימודיו והחל לעבוד במחלקה התאורטית של המכון הפיזיקלי של האוניברסיטה.
ברונשטיין ביקש לאחד את תורת הכבידה, תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית וטבע את המונח cGh, כמבטא איחוד זה. בין תלמידיו הבולטים היה ארקדי מגדל.
לברונשטיין היו מספר היתקלויות עם השלטונות הסובייטיים. בשנת 1931 הוא שלח עם חמישה פיזיקאים נוספים מברק לכותב הערך על אתר באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, בו לעג לערך והשווה את כתיבתו לכתיבת ערך על פלוגיסטון. בתגובה לכך קיבל ברונשטיין מכתב נזיפה והושעה לזמן מה ממתן הרצאות באוניברסיטה. באביב 1937 לאחר שעשרות אלפי כרכים של ספרו לנוער על המצאת הרדיו הודפסו וחיכו לכריכה, נדרש ברונשטיין לשנות את תוכן הספר, שהציג את המצאת הרדיו כהישג מקביל של אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב וגוליילמו מרקוני, דבר שנחשב פגיעה בכבוד הרוסי. ברונשטיין סירב לשכתב את ספרו והכרכים שהודפסו הושמדו.
במהלך הטיהורים הגדולים, ב-6 באוגוסט 1937, נעצר ברונשטיין בבית הוריו בקייב. הוא נלקח לכלא בלנינגרד בו הורשע במשפט בפברואר 1938 והוצא להורג בו ביום. לאשתו, לידיה צ'וקובסקיה, הודיעו שהוא נדון לעשר שנות מאסר בגולאג, ללא זכות לשליחת מכתבים. בדצמבר 1939 קיבלה אלמנתו אישור שהוא הוצא להורג. שמו טוהר בשנות ה-50 לאחר מותו של סטלין.
במהלך לימודיו כתב ברונשטיין ספרי מדע פופולריים להשלמת פרנסתו. ספריו לילדים הוצאו לאור מחדש בשנת 1957 לאחר ששמו טוהר.
אוניברסיטת וסט של טימישוארה
אוניברסיטת וסט בטימישוארה (ברומנית: Universitatea de Vest din Timișoara) היא מוסד להשכלה גבוהה השוכן בטימישוארה, רומניה, אחד מארבע האוניברסיטאות הבכירות במדינה. הוקמה ב-1 באוקטובר 1962 במתכונתה הנוכחית ומורכבת מ-13 פקולטות.
היסטוריה.
האוניברסיטה הוקמה על פי צו מס' 660 שהוצא ב-30 בדצמבר 1944, שקבע שיש להקים אוניברסיטה במערב רומניה.
הפקולטה הראשונה שהוקמה הייתה בשנת 1945 בית הספר (ה"מכון") לרפואה הומנית, הנקראת כיום האוניברסיטה לרפואה ורוקחות. בשל סיפוח של העיר קלוז' להונגריה עקב תכתיב וינה בשנת 1940 ומלחמת העולם השנייה הועברו לעיר טימישוארה חלק מפקולטות של אוניברסיטת קלוז' שהיוו חלק מהפקולטה השנייה שפעלה בטימישוארה, הפקולטה השלישית הייתה הפקולטה למשפטים. שתי הפקולטות האחרונות שימשו כבסיס להקמת האוניברסיטה, כשאליהם הצטרפו מאוחר יותר המכון הפדגוגי והחוג לפילולוגיה, הם התאחדו למוסד אקדמי אחד בסוף ספטמבר 1962.
בתחילה האוניברסיטה הוקמה עם שלוש פקולטות, מתמטיקה, פיזיקה וספרות, בשנת 1967 הוקם החוג לכלכלה ובשנת 1968 הרחבה ניכרת הביאה לצירוף המכללה הפדגוגית והוקמו הפקולטות להיסטוריה, כימיה, מוזיקה, ציור ומדעי הטבע והמוסד הפך לאוניברסיטה עצמאית, בעלת צוות אקדמי יוקרתי בכל התחומים המסורתיים.
תקופת משטרו של צ'אושסקו הייתה תקופה קשה למדעי הרוח והמדעים המדויקים במדינה. תחומי לימוד כמו מוזיקה, אומנות, היסטוריה, גאוגרפיה, ביולוגיה וכימיה נעלמו בזה אחר זה; תחומי לימוד הפילוסופיה צומצמו במידה ניכרת ורבות מהפקולטות הועברו למוסדות אחרים.
בשנת 1989, שנת המהפכה הרומנית, היוותה גם נקודת מפנה בהתפתחות האוניברסיטה. החל משנה זו "אוניברסיטת וסט" החלה בתקופה חדשה והפכה לאחת מארבע האוניברסיטאות המובילות ברומניה (יחד עם קלוז', יאשי ובוקרשט).
מבנה.
שינוי מהותי במנטליות של האוניברסיטה התרחש בתפיסה של המוסד האקדמי, לפי דגם המוסדות האקדמיים במערב אירופה. בוצעה רפורמה מוסדית משמעותית, שהחלה בהגדרה מחדש של המשימות האוניברסיטה ומטרותיה.
בתחילת המאה ה-21 (בשנת הלימודים 1999/00), הצוות האקדמי מנה כ-672 מרצים ועובדים, 11,000 סטודנטים מהם 350 סטודנטים זרים (כשבשנה האקדמית 2008/09 למדו 16,000 סטודנטים בסך הכל).
האוניברסיטה כוללת 13 פקולטות (כלכלה, מתמטיקה, פיזיקה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה, ספרות, פילוסופיה והיסטוריה, כימיה וביולוגיה, משפטים, מוזיקה, אמנויות, חינוך גופני וספורט, מדעי המדינה ותקשורת) המחולקות ל-54 מחלקות, ובהם מעל 50 פרויקטים אקדמיים.
ההתמקדות החזקה של האוניברסיטה באיכות אקדמית נתמכת גם על ידי השתייכותה לאיגוד האירופי לאוניברסיטאות (EUA) ולאיגוד הבינלאומי לאוניברסיטאות (IAU), כמו גם גופים ועמותות בינלאומיות רבות אחרות (Agence Universitaire de la Francophonie, האיגוד האירופי) לחינוך בינלאומי, האיגוד האירופי לרכזי ארסמוס וכו '). בנוסף, על בסיס שנתי, האוניברסיטה המערבית של טימישוארה מיישמת למעלה ממאה פרויקטים מחקריים, מתוכם בסביבות יותר מ -30% בעלי ממד בינלאומי חזק.
לאוניברסיטת "וסט" יש הסכמים אקדמיים עם למעלה מ-30 אוניברסיטאות ברחבי אירופה, אמריקה, אסיה (לרבות ישראל), אפריקה. האוניברסיטה מנהלת פרויקטים משותפים (מחקרים בתולדות יהדות רומניה) עם מכללת הכרמל מישראל, לרבות תוכניות לימודים בשיטת "לימוד מרחוק".
אליעזר ברוצקוס
אליעזר (ליאוניד) בּרוּצקוּס (19 בינואר 1907 – 7 בדצמבר 1987) היה מתכנן ערים ומהנדס ישראלי, שפעל בארץ משנות ה-30 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, ממעצבי מחשבת התכנון הלאומית הישראלית בראשיתה, ומהדמויות המובילות בתכנון הממסדי. מחלוצי ומפתחי מדיניות פיזור האוכלוסייה, שממנה נגזר מפעל עיירות הפיתוח בשנות החמישים. כונה "אבי התכנון היוזם במדינת ישראל". למרות תרומתו המכרעת לגיבוש תפיסת התכנון ועיצוב המרחב הפיזי הלאומי, הוא כמעט אינו מוכר מחוץ לחוגים המקצועיים. לפי מחקר שהתפרסם ב-2022, ברוצקוס הוא העומד מאחורי "תוכנית שרון" (תוכנית המתאר הארצית הראשונה של ישראל, 1951). מקורה בתוכנית מגירה שהכין ברוצקוס עם פרסום "תוכנית החלוקה" ב-1937 עבור המדינה היהודית העתידית. תוכנית זו עובדה מחדש ב-1948 ומוכרת כיום כ"תוכנית שרון".
ביוגרפיה.
ברוצקוס נולד בשנת 1907 בסנקט פטרבורג בירת רוסיה, למשפחה יהודית ציונית, בנם האמצעי של אסתר (אמיליה) לבית זיידנמן (1873–1951), רופאת שיניים, ובוריס דב (בֶּר) ברוצקוס (1874–1938), פרופסור לכלכלה חקלאית ועסקן ציבור. אחיו הצעיר, דוד (אנטול) ברוצקוס, היה לימים אדריכל וצייר הירושלמי. כמו כן היה אחיינו של העסקן הציוני רוויזיוניסטי יוליוס ברוצקוס. למד בגימנסיה בפטרוגרד (פטרבורג) מ-1917, ובשנת 1922 היגרה משפחתו מברית המועצות לברלין בירת גרמניה של ויימאר, שם למד עד 1925 בבית ספר תיכון על-ריאלי (Oberrealschule). לאחר מכן למד הנדסה אזרחית וחקלאית באוניברסיטאות הטכניות במינכן (1926-28) ובברלין-שרלוטנבורג (1928-33), תוך התמחות בהנדסה עירונית ובתכנון ערים. בברלין היה פעיל בשנים 1930–32 במועדון הדיונים היהודי-רוסי.
בשנת 1933, עם סיום לימודיו, עלה לארץ ישראל ובשנת 1937 פתח משרד פרטי בירושלים. בשנים 1939–1948 שימש כמהנדס העיר בני ברק, ובמקביל עסק בפרקטיקה פרטית.