הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר (רוברט וייז), השחקן הטוב ביותר (סטיב מקווין), שחקן המשנה הטוב ביותר (מאקו), צילום, עריכה, סאונד ופסקול מוזיקה מקורית (ג'רי גולדסמית').
ריצ'רד אטנבורו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
רקע היסטורי.
בשנות ה-20 לא היה שלטון מרכזי חזק בסין. בשטחים רבים שלטו מפקדי צבא שהקימו להם צבאות פרטיים. ב-1926 החל צ'יאנג קאי שק, מנהיג מפלגת קוומינטנג, את מסעו צפונה כדי להשליט שלטון מרכזי ולהביס את הצבאות הפרטיים. בתחילה ביחד עם הקומוניסטים.
סין הייתה חתומה עם ארצות הברית על חוזה המרשה לספינות תותחים אמריקאיות לשוט בנהר היאנגצה ובנהרות נוספים כדי להגן על רכוש ואזרחים אמריקאיים בתוכם גם מסיונרים.
את הספינות הפעילו עובדים סיניים שחיו בתנאים קשים בעוד שהמלחים האמריקאים התרכזו באימונים לקראת פעולות מלחמתיות. הימצאות הספינות האמריקאיות ביאנגצה כחלק מ"דיפלומטית ספינות התותחים" עוררה רגשות אנטי אמריקאיים חזקים בכל שכבות העם הסיני.
תקציר העלילה.
ג'ייק הולמן (סטיב מקווין) מתמנה בשנת 1926 למכונאי ראשי בספינת התותחים סן פבלו המכונה "חלוק הנחל". בדרכו לספינה בשאנגחאי הוא פוגש את שירלי אקרט (קנדיס ברגן) שמגיעה לסין לשמש כמורה במיסיון ביחד עם מנהל המיסיון מר ג'יימסון (לארי גייטס).
את הספינה מפעילים פועלים סינים המבצעים את כל פעולות התחזוקה כמו תפעול המכונות, בישול, ניקיון וכביסה בעוד שהמלחים האמריקאים עסוקים בתרגילי הגנה על הספינה. האמריקאים מתייחסים לסינים בצורה גזענית. הולמן מאתר תקלה במכונה, מבקש לעצור אותה וממנה את המכונאי הראשי לתקן אותה. במהלך התיקון נהרג הסיני והולמן נאשם כאחראי למותו.
הולמן ממנה את פו-האן (מאקו) כמכונאי ראשי ומתידד איתו למורת רוחם של הסינים והאמריקאים. פו-האן מתמודד באגרוף עם המלח סטבסקי (סימון אוקלנד) ומנצח אותו. זה מגביר את העוינות של הסינים להולמן ולפו-האן. מנהיג הסינים שינג (טומי לי) שולח את פו-האן לחוף שם הוא נתפס על ידי הסינים המאשימים אותו בשיתוף פעולה ומתחילים לענות אותו מול הספינה. הם מסרבים להצעות המלחים לשחרר אותו תמורת כסף. הולמן לא יכול לעמוד בייסוריו של פו-האן ויורה בו למוות למרות הוראתו המפורשת של מפקד הספינה לוטננט קולינס (ריצ'רד קרנה).
הולמן מתידד עם המלח פרנצ'י בורגיון (ריצ'רד אטנבורו). פרנצ'י מתאהב במיילי (מריאט אדריאן) העובדת בבית בושת ומצליח לחלץ אותה משם. הולמן נפגש שוב עם שירלי אקרט ומתפתח רומן אהבה קצר ביניהם.
בינתיים מחריף המצב הפוליטי בסין וההתנגדות לזרים גוברת. הסינים שמים מצור על הספינה ונושאים שלטים המורים לאמריקאים לחזור הביתה. פרנצ'י מתגנב בלילה בשחייה לחוף ופוגש במיילי אבל זמן קצר לאחר מכך הוא חולה בדלקת ריאות ומת. הולמן מתגנב לחוף ומגיע לחדרם כאשר הסינים מתפרצים לשם וחוטפים את מיילי. הוא מצליח להשתחרר מהם אך הסינים לאחר שרצחו את מיילי מאשימים אותו ברצח אישה סינית הרה.
הסינים דורשים להסגיר לידם את הולמן אחרת יתקיפו את הספינה. שאר המלחים מבקשים מהולמן להסגיר את עצמו וכמעט פורץ מרד אך המפקד קולין מסרב להיענות לבקשת הסינים. העובדים הסינים נוטשים את הספינה והאמריקאים נאלצים לבצע את כל מטלות התחזוקה.
לבסוף עולים פני המים בנהר והספינה עוזבת את החוף. קולין מתבקש להגיע לשאנגחאי אך מפר את הפקודה ומפליג לתוך היאנגצה כדי לשחרר את שירלי ומר ג'יימיסון.
הצוות נאלץ לפרוץ מחסום סיני של סירות המחוברות בחבלים עבים. פורץ קרב קשה עם הרוגים משני הצדדים. לבסוף נפרץ המחסום. הספינה עוגנת ליד בית המסיון וקבוצה קטנה יוצאת לשחרר את המסיונר והמורה.
המסיונר ג'מיסון מסרב להצטרף לאמריקאים באומרו שוויתר על האזרחות האמריקאית ואין להם כל סמכות עליו. בינתיים מגיעים לוחמים סינים למקום. ג'ימיסון וקולינס נהרגים והולמן נשאר לחפות על שאר האמריקאים והבורחים עם המורה אקרט. הוא נהרג והבורחים מצליחים להגיע לספינה ולהפליג משם.
תהלה פרידמן
תהלה נעמה פרידמן (נולדה ב-י"ג בסיוון ה'תשל"ו, 11 ביוני 1976) אשת ציבור, חברת הכנסת לשעבר מטעם סיעת כחול לבן ופמיניסטית דתית. הייתה יושבת ראש תנועת "נאמני תורה ועבודה", והקימה ארגונים ויוזמות לקידום לכידות חברתית בירושלים ובישראל.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בקריית אונו. הדריכה בתנועת בני עקיבא. בעלת תואר ראשון ושני במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בוגרת בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. בנוסף רכשה השכלה תורנית במדרשת לינדנבאום ובבית מורשה בירושלים.
פעילות ציבורית.
פרידמן נמנתה עם עמיתי "מכון שחרית", מכון חשיבה לקידום לכידות חברתית, והובילה את פרויקט הציונות הדתית שם והיא עמיתת מחקר במכון הרטמן. כתבה טור משפטי בעיתון "נקודה" וטור שבועי במקומון הירושלמי "כל העיר".
בתחילת המאה ה-21 הייתה יועצת לשר נתן שרנסקי כאשר כיהן כשר לענייני תפוצות, והובילה את פעילויות הממשלה למאבק באנטישמיות.
הקימה וניהלה את השלוחה בישראל של "קרן נס", קרן פילנתרופית מייסודה של הפדרציה היהודית של ניו ג'רזי, ששמה לה למטרה להביא ולהשאיר אוכלוסייה חזקה בנגב באמצעות פיתוח כלכלי וחברתי של האזור.
הקימה וניהלה את "מרכז המובילים" של עמותת קולות - ממעשה ללימוד למעשה.
בסוף 2021 הצטרפה כעמיתה ל"בית יוצר ישראלי" של עמותת פנימה, בראשות הרב שי פירון.
התנועה הירושלמית.
בשנת 2008, לאחר מספר שנות מעורבות חברתית בירושלים, שהתמקדו בניסיון להילחם בהגירה השלילית מהעיר ובהקצנה הדתית שחלה בה לטענתה, הקימה עם רחל עזריה את "התנועה הירושלמית". תנועה המאגדת דתיים, חילונים וחרדים, ששמה לה למטרה להפוך את ירושלים ל"קהילה של קהילות" ולעיר משגשגת ומכילה את כל תושביה. במסגרת זו יזמה והובילה פעילות למען מימוש הסדרים חדשים בין דתיים לחילונים בירושלים, כגון קיום פעילויות למשפחות בשבת, פתיחת מנהלים קהילתיים ומוזיאונים; מרכז "שידוכים" בין משפחות משרתי מילואים למתנדבים בעת חירום; "שבעה ציבורית" לאחר רצח שירה בנקי; ומעגלי שיח שבועיים בכיכר ציון. בהמשך לפעילות זו ייסדה ב-2012 עם אחרים את קואליציית "ירו-שלם", קואליציית ארגונים אזרחיים לקידום פלורליזם יהודי בירושלים.
נאמני תורה ועבודה.
כיהנה כיו"ר תנועת נאמני תורה ועבודה בשנים 2011–2013 ו-2017. בספטמבר 2018, לרגל הצטרפותה למפלגת יש עתיד עזבה את התנועה.
פעילות פוליטית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצבה במקום ה-40 ברשימת כחול לבן לכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, ולא נכנסה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 הוצבה במקום ה-38 ברשימה, במקום עליזה לביא, ולא נבחרה לכנסת. ב-30 במרץ 2020 הודיעה שהיא פורשת מ"יש עתיד", עקב סירובו של לפיד להצטרף לממשלת אחדות. בהמשך, בעקבות התפטרות השר מיכאל ביטון מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, נכנסה לכנסת והצטרפה לסיעת כחול לבן. נאום הבכורה של פרידמן עסק בקירוב לבבות ואחדות וזכה לתהודה רבה.
משפחתה.
פרידמן נשואה לאלעזר נחלון, שופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ואם לחמישה ילדים. אחותם של מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, אביעד פרידמן והרבנית דנה סליי, ראש מדרשת הרובע.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
טיבוע אל-אמיר פארוק
אל-אמיר פארוק הייתה אוניית מלחמה ששמשה כאוניית הדגל של הצי המצרי האונייה השתתפה בסיוע לחיל המשלוח המצרי בארץ ישראל, וטובעה מול חוף עזה ב-22 באוקטובר 1948 על ידי סירות נפץ שרכש חיל הים הישראלי מעודפי הצבא האיטלקי ממלחמת העולם השנייה, שהיו עד אז נשק הפתעה.
האונייה הושקה בבריטניה בשנת 1926 והייתה חמושה בתותח 3 אינץ', ובארבע מכונות ירייה MG. היא השתתפה במערכה על ארץ ישראל מ-15 במאי 1948, והובילה כוחות צבא ואספקה.
ניסיון הטבעה.
אל-אמיר פארוק התגלתה מול חופי עזה במהלך מבצע יואב, לאחר שיצאה מאלכסנדריה עמוסת חיילים ואספקה. מטרת המצרים הייתה להעביר כוחות צבאיים לעזה כל עוד הפסקת אש חדשה לא נכנסה לתוקף, על מנת לתגבר את נוכחותם הצבאית באזור. יוסף דרור וצוות חבלנים צוללים יצאו על גבי אח"י פלמ"ח ארבעה לילות רצופים, במטרה להצמיד מוקשים לאונייה בעת עגינתה ולהטביעה, אך אל-אמיר פארוק לא הייתה במקום.
התקיפה.
בצהרי 22 אוקטובר נמצאה השייטת הגדולה של חיל הים בסיור מול החוף, ובהחלטת מפקד החיל פול שולמן פנתה צפונה ויצאה מטווח ראייה. אח"י מעוז (ק-24) ועליה לוחמי היחידת לחבלה ימית בפיקודו של יוחאי בן-נון, שלוש סירות נפץ וסירת איסוף אחת. התוקפים היו זלמן אברמוב, יעקב ורדי ויוחאי בן-נון. האוספים היו יצחק ברוקמן ויעקב ריטוב. הכוונה הייתה לתקוף בעדיפות את 'אל-אמיר פארוק' ואת שולת המוקשים שאיבטחה אותה.
המטרה בעדיפות הייתה "אל-אמיר פארוק" וזלמן אברמוב יסתער ראשון עליה. יעקב ורדי בסירה השנייה יתקוף את שולת המוקשים. יוחאי בן-נון בסירה שלישית, יצפה לפי הצלחת התקפות ויחליט את איזה מטרה לתקוף. התוקפים היו אמורים לכוון את הסירה ולהפעיל את מנגנון הפיצוץ, לנטוש את הסירה ולרכב על המצוף כדי להימנע מפגיעת מהדף הפיצוץ במים.מנגנון הפיצוץ תוכנן לפעול בעת הפגיעה וכלל פיצוץ עצמי לאחר השהיה של 3 דקות. חבל ביטחון קשר את הלוחם אל המצוף כדי שיוכל למצוא אותו בחשיכה.סירה רביעית מאותו דגם אך ללא מערכת פיצוץ תשמש לאיסוף. את הסירה ישיטו יעקב ריטוב ויצחק ברוקמן ומשימתם לשוט בעקבות התוקפים ולאסוף אותם לאחר ביצוע ההתקפה. לראשי התוקפים הורכב נצנץ אינפרא אדום ולאוספים הייתה משקפת מיוחדת לראותם בלילה.