הופיע במותחן הנעורים "" בתור ארו, מנהיג קבוצת הערפדים האיטלקים ובדרמת הכדורגל "יונייטד המקוללת" בה גילם את דמותו של מנהל ומאמן קבוצות "לידס יונייטד" ו"דרבי קאונטי" בריאן קלאף.
ב-2010 דיבב שין את דמותו של הארנב הלבן ביצירתו הרווחית ביותר בקריירה של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות", וכמו כן דיבב את ד"ר גריפיטס בסרט "טינקרבל והסוד הקסום". בסוף אותה שנה הופיע בסרט "", סרט ההמשך לקאלט המדע בדיוני "טרון" משנת 1982.
החל משנת 2013, מגלם שין את התפקיד הראשי של ד"ר ויליאם מאסטרס בסדרה "הסקס של מאסטרס" של ערוץ "Showtime".
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד ויל פרל, טובי מגווייר, קריסטן ויג ועוד. למיני-סדרה נמנו 6 פרקים ששודרו ברשת IFC אשר נמצאת בבעלות AMC.
ב-2016 שיחק בסרטים "הנוסעים" ו"יצורים ליליים". בשנת 2019 הצטרף לקאסט העונה השלישית של הסדרה "הטובות לקרב" בתפקיד רולנד בלום.
טרילוגיית טוני בלייר.
שין נבחר ב-2003 לגלם את דמותו הביוגרפית של ראש ממשלת בריטניה ה-73 טוני בלייר בהפקה הטלוויזיונית של סטיבן פרירס "העסקה", הפרק הראשון ב"טרילוגיית בלייר" של התסריטאי פיטר מורגן עוסק ביחסיו של בלייר מטעם "מפלגת הלייבור הבריטית" עם הפוליטיקאי הסקוטי גורדון בראון ומתאר את עבודתם זה לצד זה בשנות ה-80 עד ההתנגשות הפוליטית הבלתי נמנעת.
ב-2006 גילם בשנית את דמותו של טוני בלייר ובפעם השנייה תחת בימויו של סטיבן פרירס בדרמה "המלכה", עלילת הסרט היא על יחסיו של בלייר עם בית המלוכה ובעיקר עם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (הלן מירן) בעקבות מותה הפתאומי של הנסיכה דיאנה, טרגדיה אישית של משפחת המלוכה אשר הפכה לאסון לאומי מכונן ברחבי בריטניה. שין זכה על משחקו המדויק במועמדות לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הפרק השלישי החותם את הטרילוגיה הפוליטית על חייו של טוני בלייר "מערכת יחסים מיוחדת" יצא ב-2010 התמקד על יחסיו של בלייר עם נשיא ארצות הברית ה-42 ביל קלינטון (דניס קווייד). שין זכה למועמדות לפרס אמי על הופעתו.
חיים אישיים.
בשנת 1995, החל שין בזוגיות עם השחקנית האנגלייה קייט בקינסייל. ב-1999, נולדה בתם לילי מו שין בלונדון. בינואר 2003, נפרדו השניים לאחר שעברו מלונדון ללוס אנג'לס. בקינסייל שכנעה את המפיק לן וייסמן לצרף את שין לצוות השחקנים בסרט "מלחמת האופל", אך במהלך הסרט נפרדו השניים ובקינסייל החלה לצאת עם וייסמן ואף נישאה בשנה שלאחר מכן. לאחר הפרידה העביר שין את מרבית חייו בין אנגליה ללוס אנג'לס.
בשנים 2004–2010 ניהל שין מערכת יחסים עם רקדנית הבלט לוריין סטיוארט אותה פגש במופע בתיאטרון המלכותי הלאומי. לאחר מכן יצא במשך תקופה עם השחקנית רייצ'ל מקאדמס. מתחילת שנת 2014 עד לתחילת 2018, הוא יצא עם הקומיקאית שרה סילברמן.
ב-2019 הודיע שין שהוא ובת זוגו, אנה לונדברג, מצפים לילדה, שנולדה באותה השנה.
בשנת 2009 קיבל שין את התואר קצין מסדר האימפריה הבריטית.
ספרות אלג'יראית
המונח ספרות אלג'יראית מתייחס הן לספרות שנכתבה על ידי סופרים אלג'יראים (שחיים או חיו באלג'יריה של ימינו), אך בהרחבה, גם לספרות שנכתבה בשטח שמשתייך לאלג'יריה ובעבר השתייך למדינות אחרות. חלק מן הספרות האלג'יראית אחרי מלחמת העצמאות של אלג'יריה נכתבה בערבית, אך בשל ההשפעה הניכרת של ההקולוניאליזם הצרפתי, קיימת גם ספרות אלג'יראית ענפה בשפה הצרפתית, וקיימת גם ספרות שנכתבה על ידי סופרים בברברית.
כמה מהסופרים האלג'יראים הראשונים לכתוב בצרפתית היו יהודים, שכן יהודי אלג'יריה נחשפו לתרבות הצרפתית במהירות ואינטנסיביות גבוהים יותר מאלג'יראים אחרים לאחר כיבוש אלג'יריה בידי צרפת. בין הסופרים היהודים האלג'יראים הראשונים בלטו הסופרות, בהן אליסה ראיס, ברת בנישו-אבולקר, מרים בן ובלאנש בן-דהאן, שפעלו במחצית הראשונה של המאה העשרים.
הסופר הידוע ביותר שנולד באלג'יריה הוא אלבר קאמי, צרפתי, שזכה בפרס נובל לספרות ב-1957. סיפוריו (ובהם הנובלה "הזר" שתורגמה גם לעברית) מתארים את החיים באלג'יריה הקולוניאלית, ומביעים מחאה על זכויותיהם המוגבלות של הילידים הלא-צרפתים במושבה. עם זאת, קאמי התנגד לדרישת העצמאות של הלאומנים האלג'יראים, ולכן נחשב כמוקצה במולדתו. המצב הפוליטי השפיע גם על אינטלקטואלים וסופרים אלג'יראים לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האלג'יראית ב-1991 והיו שנרצחו על ידי פעילי אסלאם קיצוני, או שברחו לצרפת מפני גורל זה.
בין הסופרים האלג'יראים האחרים ניתן למנות את:
בנוסף, קיימים סופרים שחיו באלג'יריה לפחות חלק מן התקופה המעצבת שלהם, למשל פרנץ פנון (שנולד באיים הקריביים אך היה מהפעילים לעצמאות אלג'יריה) ולילה סבר (שנולדה כבת לאב אלג'יראי ולאם צרפתייה בצרפת, גדלה באלג'יריה אך חיה כיום בצרפת). הפילוסוף היהודי ז'אק דרידה וחוקרת הספרות היהודייה הלן סיקסו נולדו באלג'יריה.
פרובינציית קוואזולו נטאל
שידורי יהדות איראן
שידורי יהדות איראן, הטלוויזיה הפרסית בשפה העברית והפרסית הוא מיזם הפעיל בערוץ הקהילתי.
אחרי שנסגר הערוץ הקהילתי באור יהודה, החליט דוד מוטאי במרץ 1996 לפתוח ערוץ שיוקדש למורשת והתרבות של יהדות איראן. הערוץ האיראני בכבלים נפתח בסיוע הערוץ הקהילתי. עד 2010 הופקו למעלה מ-900 תוכניות העוסקות בנושאים שונים הנוגעים ליהדות איראן בישראל. אחת לשבועיים יוצא מגזין חדש לשידור המשודר בערוץ 98. ערוץ מכאן. השידורים הועלו גם ליוטיוב ולפייסבוק.
בסלנג האיראני שמו של הערוץ "טלוויזיוני מא" מתפרש כטלוויזיה שלי אישית, שלך, שלנו, של כל אחד ואחד מיוצאי איראן.
הפעילים בערוץ הם דוד מוטאי, העורך הראשי של הערוץ, עיתונאי, מגשר בבית דין לעבודה, דובר יוצאי איראן בישראל ומנחה בהתנדבות את הערוץ האיראני בטלוויזיה.
יפה דני היא סגנית העורך הראשי, מורה במקצועה, ציירת וראש צוות.
מאז 1998 מלווה את דוד מוטאי בהתנדבות ומשמשת כסגנית העורך, מפיקה ראשית וקריינית בשפה העברית.
שידורי יהדות איראן מובילים ומתעדים את התרבות הפרסית בישראל בכל התחומים.
רודריג בובואה
רודריג בובואה (בצרפתית: Rodrigue Beaubois; נולד ב-24 בפברואר 1988) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג. גובהו 1.88 מטר.
ביוגרפיה.
בובואה נולד בעיר פואנט-א-פיטר שבגוואדלופ, שם גם התגלה על ידי השחקן מיקאל פיאטרוס. בשנת 2006 החל לשחק במדי קבוצת שולה בליגת העל הצרפתית.
בעונת 2008/9, עונתו השלישית במדי שולה, הוא קלע 10 נקודות, קלט 2.5 ריבאונדים ומסר 2.3 אסיסטים ב-22 דקות למשחק. בעקבות יכולתו הטובה, נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2009 במקום ה-25 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר. מיד לאחר היבחרו, הועבר בטרייד לקבוצת דאלאס מאבריקס.
ב-27 במרץ 2010, בובואה קלע 40 נקודות במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. משחק זה היה משחק השיא שלו בעונת 2009/10. בעונתו הראשונה ב-NBA, הוא שותף ב-56 משחקים וקלע 7.1 נקודות ב-12.5 דקות למשחק.
בעונת 2010/2011 הוא זכה באליפות ה-NBA ביחד עם המאבריקס בגמר נגד מיאמי היט.
פארק צ'ו יאנג
פארק צ'ו יונג
פארק צ'ו-יונג
סטנלי ראוז
אלעד ישראל מגורים
אלעד ישראל מגורים היא חברת השקעות בישראל, אשר נוסדה בשם דנקנר השקעות בע"מ בשנת 1968, על ידי . תחומי הפעילות העיקריים בהם עסקה כללו: ייזום ופיתוח נדל"ן; תקשורת וטלוויזיה בכבלים; בנקאות; פטרוכימיה ופלסטיקה; ייצור מלח. בתחילת המאה ה-21 נמכרו רוב החזקות החברה, למעט פעילות הנדל"ן.
ב-2004 נמכרה דנקנר השקעות לחברת דלק נדל"ן מקבוצת דלק של יצחק תשובה, ובשנת 2010 קיבלה את שמה הנוכחי.
היסטוריה.
משה דנקנר (נולד ב-1898 בראשון לציון), היה מראשוני תעשיית היהלומים בארץ ישראל, כאשר במהלך מלחמת העולם השנייה פתח, יחד עם אחיו עובד בן עמי, בית חרושת לליטוש יהלומים בנתניה בשם "אלמז'", בו העסיק כ-100 פועלים. משה דנקנר היה בין הראשונים שקיבלו סייט ישירות מסינדיקט היהלומים דה בירס בלונדון, בזכות הקשרים שפיתחו הוא ואחיו עם הארי אופנהיימר בעליו של התאגיד.
למשה דנקנר, היו 11 ילדים – שישה מאשתו הראשונה רחל, וחמישה מאשתו השנייה, אינס. ילדיה של אינס ירשו את עסקי היהלומים של אביהם, בעוד ילדיה של רחל ירשו את הקרקעות ושאר הנכסים שהיו בבעלותו. נכסים אלו היוו בסיס להקמת 'קבוצת דנקנר' ב-1957 כאשר רכשו ממדינת ישראל את מפעל תעשיות מלח לישראל בעתלית. בשנת 1968 הוקמה רשמית דנקנר השקעות בע"מ, כחברת השקעות והחזקות של המשפחה, וב-1982 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ששת בני המשפחה: שמואל דנקנר, אברהם דנקנר, יצחק דנקנר, דוד דנקנר, לאה דנקנר, יונה ג'יניאו (דנקנר). חילקו ביניהם במשך שנים רבות את ניהול הנכסים. החלוקה הייתה מבוססת על הסכמה, לפיה הבעלות התחלקה באופן שווה אך הניהול התחלק בין שלושה מששת האחים. אברהם, האח הבכור, קיבל את האחריות על מפעל המלח, דוד על תעשיות הכימיה של הקבוצה, ושמואל על עסקי הנדל"ן, התקשורת והאנרגיה.
במהלך שנות השמונים והתשעים, היה שמואל דנקנר הדמות הדמיננטית בעסקי המשפחה, הוא שימש כיושב ראש "דנקנר השקעות", והוביל אותה להשקעות בעסקי תקשורת (חברת הכבלים מת"ב, פרטנר תקשורת וחברת התקשורת הפולנית נטייה). פיתוח והרחבה של עסקי דור כימיקלים והקמת חברת הדלק דור אנרגיה. כמו כן הייתה החברה מעורבת בבניית אלפי דירות, שכונות מגורים, מגדלי יוקרה ומרכזים מסחריים והייתה בעלות צבר קרקעות ונכסים מהגדולים בישראל.
עסקת קרקעות תעשיות מלח לישראל.