המפלגה דוגלת ברעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם וסביבתנות. היא מתנגדת לשיתוף פעולה של המדינה עם ברית NATO, חברות בקהילה האירופאית ותומכת ברשות הפלסטינית. המפלגה כוללת כ-1800 חברים.
הנרי וולטר בייטס
הנרי וולטר בייטס (Henry Walter Bates; 8 בפברואר 1825, לסטר - 16 בפברואר 1892, לונדון) היה חוקר טבע וחוקר אנגלי שנתן את התיאור המדעי הראשון לחקיינות בבעלי-חיים. הוא התפרסם במסעו אל יערות הגשם של האמזונס עם אלפרד ראסל וואלאס, החל בשנת 1848. וואלאס חזר בשנת 1852, אבל איבד את האוסף שלו במסע חזרה כאשר הספינה שלו עלתה באש. כאשר הגיע בייטס ללונדון ב -1859 לאחר 11 שנים של מסע, הוא הביא יותר מ -14,712 מינים (רובם חרקים), מהם 8,000 חדשים למדע. בייטס כתב את ממצאיו בעבודתו הידועה ביותר: ״חוקר הטבע על נהר האמזונס״.
חייו.
בייטס נולד בלייסטר למשפחה מהמעמד הבינוני. עם זאת, כמו וואלאס, והרברט ספנסר, קיבל חינוך רגיל עד גיל 13 בערך כאשר הוא הפך לשוליה. הוא הצטרף לבית ספר מקצועי (שבו הייתה ספרייה), ולמד בזמנו הפנוי ואסף חרקים ביער שרנווד. ב־1843 פרסם מאמר קצר על חיפושיות בכתב העת " זואולוג".
בייטס התיידד עם וואלאס כאשר האחרון קיבל משרת הוראה בבית הספר תיכון בלייסטר. וואלאס הפך גם לאנטומולוג נלהב, (התעניינותו הראשונה הייתה צמחים) והוא קרא את אותם ספרים כמו בייטס ודרווין והאקסלי. אלה כללו ספרים של תומאס מלתוס על האוכלוסייה, ג'יימס האטון ואת צ'ארלס לייל על הגאולוגיה, דרווין של המסע של הביגל, ומעל הכל, ״תולדות הטבע של הבריאה״ (על ידי רוברט צ'יימברס), אשר הציגו את האבולוציה לדיון ציבורי בקרב משכילים. הם גם קראו את המסע של ויליאם ה. אדוארדס במעלה נהר האמזונס על משלחת האמזונס שלו, מה שגרם להם לחשוב שביקור באזור הזה יהיה מלהיב, וייתכן שיפתח את הקריירות שלהם.
ההרפתקה הגדולה.
בשנת 1847 וואלאס ובייטס דנו על הרעיון של משלחת ליערות הגשם של אמזונס. התוכנית הייתה לכסות את ההוצאות על ידי שליחת דגימות בחזרה ללונדון. שם סוכן ימכור את הדגימות תמורת עמלה. ההצהרה החוזרת ונשנית כי המטרה העיקרית שלהם הייתה "לאסוף עובדות לפתרון בעיית המוצא של המינים", וכי וולאס כתב את זה במכתב לבייטס, היא כמעט בוודאות מיתוס, שמקורו התאמה נוחה של ההיסטוריה על ידי בייטס בספרו על נהר האמזונס של 1863. שני החברים שהיו כבר אנטומולוגיים מנוסים, נפגשו בלונדון כדי להכין את עצמם. הם עשו זאת על ידי לימוד הצמחים בדרום אמריקה ובעלי חיים באוספים העיקריים בלונדון. כמו כן הם אספו מידע על הביקוש של מוזיאונים ואספנים.
בייטס וואלאס הפליגו מליברפול באפריל 1848 והגיעו לפארה (Belém) בסוף מאי. בשנה הראשונה הם התיישבו בווילה ליד העיר, אספו ציפורים וחרקים. לאחר מכן הם הסכימו לאסוף באופן עצמאי. בייטס נסע לקמטה על נהר טוקנטינס. אחר כך הוא עלה במעלה האמזונס, אל אודיוס, מאנאוס ולבסוף לאמזונס העליון ( Solimões ) . שם היה מחנה הבסיס שלו במשך ארבע וחצי שנים. בריאותו התדרדרה לבסוף הוא חזר לבריטניה ב -1859, לאחר שבילה כמעט אחת עשרה שנים באמזונס. הוא שלח את האוסף שלו בשלוש ספינות שונות כדי למנוע את גורלו של עמיתו וולאס, שאיבד את כל האוסף שלו כאשר הספינה שלו טבעה. בייטס בילה את שלוש השנים הבאות בכתיבתו על המסע, "חוקר טבע על נהר האמזונס", שנחשב לאחד הדוחות המשובחים ביותר על מסעות הטבע.
החזרה הביתה.
בשנת 1863 הוא התחתן עם שרה אן מייסון. משנת 1864 ואילך עבד כעוזר מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית (למעשה, הוא היה המזכיר בפועל). הוא מכר את האוסף האישי שלו והחל לעבוד בעיקר על חיפושיות. מ 1868 עד 1869 ובשנת 1878 הוא היה נשיא החברה האנטמולגית של לונדון. בשנת 1871 הוא נבחר לחבר של החברה לטבע, ובשנת 1881 הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית.
הוא מת מברונכיטיס בשנת 1892. הדוגמאות שאסף רוכזו במוזיאון הטבע, אז נקרא המוזיאון הבריטי להיסטוריה של הטבע ואצל אספנים פרטיים. אבל בייטס עדיין היה בר סמכא ענק, ולעיתים קרובות נועצו בו. פרטים אלה מוזכרים לאחר מותו אצל אדוארד קלוד ״זכרונות״.
וואלאס כתב והספיד את מותו של בייטס. הוא מתאר את המאמר של בייטס משנת 1861 על החיקוי בפרפרים של הליקונידיאה כ"פרסום יוצא דופן, בבהירותו וחידושיו. לאחר מכן הוא משבח את תרומותיו של בייטס לאנטומולוגיה. עוד הוסיף ואמר כי עבודתו המשרדית כמזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית קיצרה את חייו.
עבודתו.
הנרי בייטס היה אחד מקבוצה של חוקרי הטבע שתמכו בתורת האבולוציה על ידי ברירה טבעית ( צ'ארלס דרווין ואלפרד ראסל וואלאס 1858). חברים אחרים בקבוצה זו היו פריץ מולר, ותומאס הנרי האקסלי .
עבודתו של בייטס על פרפרים אמזונאיים הובילה אותו לפתח את התחום המדעי החדש על חיקוי, במיוחד סוג החיקוי הנושא את שמו: חיקוי בייטסיאני. זהו חיקוי של מינים בלתי מזיקים שמתחפשים למינים ארסיים. דוגמה נפוצה אפשר לראות בגינות בייתיות של זבוב, שאינו נושא עוקץ - שמחקה את צבעי האזהרה של דבורים וצרעות - צהוב ושחור. חיקוי כזה לא צריך להיות מושלם כדי לשפר את כושר הישרדותם של מינים חקיינים.
בייטס ציין לדוגמה גם פרפרים מסוג הליקונידים (בעלי כנפיים ארוכות) שהם שוכני היער הטרופי, והם עם צבעי אזהרה - הוא לא נתקל בציפורים, זוחלים, לטאות או טורפים אחרים שתוקפים פרפרים אלה, לעומת פרפרים ממשפחות אחרות שאין להם צבעי אזהרה. הטורפים, הניח בייטס, לומדים להימנע מהמינים הרעילים, מה שיוצר הגנה מסוימת על המינים האכילים. השערות אלה על אותות אזהרה וחיקוי עזרו ליצור את התחום של האקולוגיה האבולוציונית.
בייטס, וואלאס ומולר האמינו שהחיקוים בעולם החי, מספקים ראיות לפעולת הברירה הטבעית, השקפה שבהווה היא סטנדרטית בקרב הביולוגים. עבודות שדה וניסוי על רעיונות אלה נמשכות גם בהווה. הנושא קשור קשר אמיץ אל התפצלות, גנטיקה ואבולוציה.
מורשת.
הנרי וולטר בייטס נזכר בשם המדעי של מינים של נחש בואה דרום אמריקאי, ובשם תאוריית החיקוי שלו, ״חיקוי בייטסיאני.״
תחנת הרכבת התחתית יוסטון סקוור
תחנת הרכבת התחתית כיכר יוסטון (באנגלית: Euston Square) היא תחנת רכבת תחתית גדולה הנמצאת בקרבת שלוש תחנות הרכבת המרכזיות של לונדון: תחנת יוסטון הנמצאת ממול התחנה, תחנת קינגס קרוס, וטרמינל סנט פנקראס. התחנה הנמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון מהווה מרכז תחבורה גדול ועוברים בה הקווים סירקל, האמרסמית' וסיטי וקו מטרופוליטן.
היסטוריה.
התחנה נפתחה בתחילה בשנת 1863 כתחנת "גאוור סטריט" על ידי חברת הרכבת התחתית MR. והייתה תחנת הרכבת התחתית הראשונה בעולם. בשנת 1864 ניתן האישור לבנות קו רכבת תחתי בין תחנת יוסטון לצ'רינג קרוס, המחברת בין תחנות הרכבת המרכזיות בכל צד של העיר. לאחר שינוי שם של חברת הרכבת המרכזית של לונדון בשנת 1870, קיבלה החברה אישור כדי לבנות תחנות בצד הצפוני של המנהרה של חברת MR כדי לספק מעבר חילופי בין שני הקווים; עם זאת, חברת ה- LCR לא הייתה מסוגלת לגייס מימון לבניית הקו שלה והתוכנית ננטשה בשנת 1874.
את שמה הנוכחי קיבלה התחנה רק ב -1 בנובמבר 1909. בשלהי שנת 2006 נפתחה הכניסה החדשה בצד הדרומי של רחוב יוסטון שהחליפה את הכניסה הישנה. כניסה נוספת נבנתה גם בצד הצפוני של כביש יוסטון. בשנת 2011, שתי מעליות חדשות המקשרות את הרציפים המערביים לרחוב נפתחו. מעל המעליות נפתחה כניסה מודרנית חדשה.
קרלוס ואלדז
קרלוס דוד ואלדז (באנגלית: Carlos Valdes; נולד ב-20 באפריל 1989) הוא זמר ושחקן קולומביאני-אמריקאי. הידוע בשל גילום תפקידו של סיסקו רמון / וייב בסדרת הטלוויזיה הפלאש.
ביוגרפיה.
ואלדז נולד בעיר קאלי שבקולומביה. גדל במיאמי, פלורידה עד גיל 5, ולאחר מכן עבר למרייטה, ג'ורג'יה בגיל 12.
ואלדז למד באוניברסיטת מישיגן עם שחקנים מקבוצת התיאטרון StarKid Productions, והשתתף בשנת 2009 במחזמר "אני ודיק". בנוסף, הוא ניגן בתוף בס במופע. כמו כן, גם עבור המחזמר "מחזמר מאוד פוטרי". הוא גם השתתף במחזמר-"אלף לילה ולילה אחת (גרסת הפופ)".
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2011, ואלדז עסק בתיאטרון. בין השנים 2009–2011 השתתף בהפקות תיאטרליות כמו "היי סקול מיוזיקל" ו"זמר החתונות". הוא היה גם שחקן מחליף בסיבוב ההופעות הלאומי של ג'רזי בויז.
מחודש מרץ 2013 ועד חודש מרץ 2014 הוא גילם את התפקיד של אנדריי במחזה המוזיקלי. שבו הופיע גם על פסנתר, גיטרה, יוקלילי, בס וכלי הקשה שונים. בשנת 2013, היה מועמד לפרס טוני על מוזיקה.
בשנת 2014, עשה ואלדז את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בסדרה האמריקאית החץ, לפני שהופיע בספין אוף של הסדרה, הפלאש, בתפקיד של פרנסיסקו "סיסקו" רמון - מהנדס מוכשר. בסוף העונה השביעית של הסדרה ואלדז צפוי לעזוב את התוכנית.
בחודש יוני 2015, ואלדז דיבב את קולו של סיסקו רמון בסדרה הרשת ויקסן.
אלן ויליאמס (שחקן)
אלן ויליאמס (באנגלית: Alan Williams) הוא שחקן ומחזאי בריטי שהופיע בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון בממלכה המאוחדת ובקנדה.
ביוגרפיה.
ויליאמס נולד במנצ'סטר, ולמד ב-The Manchester Grammar School. הוא למד משחק בבית הספר, אבל את עיקר הכשרתו המקצועית רכב בתיאטרון האל טראק. ויליאמס הופיע בטרילוגיה של מחזות יחיד בתיאטרון השוליים בלונדון, תיאטרון בוש. ב-1981 שיחק בפסטיבל התיאטרון בטורונטו שבאונטריו, והחליט שהוא רוצה להישאר במקום. הוא היה מחזאי הבית של תיאטרון טאראגון שבעיר.
קריירה בקנדה.
בהמשך עבר ויליאמס לוויניפג שבמניטובהפפ והחל ללמד תיאטרון באוניברסיטת ויניפג.