בשנים אלו היוותה רק"ח את ההנהגה הפוליטית של הערבים אזרחי ישראל. מנהיגי רק"ח הם שקראו ליום האדמה בשנת 1975 והם שהובילו להקמת חזית נצרת הדמוקרטית בשנת 1976, במסגרתה נבחר תאופיק זיאד לשמש כראש עיריית נצרת.
רק"ח התמודדה לראשונה באופן עצמאי בבחירות לכנסת השישית בנובמבר 1965 (3 מנדטים), במהלך מערכת הבחירות היא זכתה לתמיכה פוליטית מצדה של מצרים, שבאותו הזמן הייתה במצב מלחמה עם ישראל והשלטונות המצריים שידרו שידורי תעמולה לערביי ישראל שקראו להצביע לרק"ח. לכנסת השביעית בנובמבר 1969 (3 מנדטים) ולכנסת השמינית בדצמבר 1973 (4 מנדטים). אחר כך, אחרי 1977 התמודדה במסגרת החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש) בבחירות לכנסות ה-9 ועד ה-12. ב-1989 שינתה את שמה שוב למק"י והמשיכה להיות חלק מרשימת חד"ש.
שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 1989 שינתה רק"ח את שמה חזרה למק"י - המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בשנת 1990, נבחר לראשונה במפלגה מזכ"ל ערבי, ח"כ לשעבר תופיק טובי.
מק"י כיום היא חלק מהחזית הדמוקרטית לשלום ושוויון (חד"ש), אותה הקימה כרק"ח באמצע שנות השבעים והיא הרוב במוסדותיה כך שמבין 470 חברי מועצת חד"ש 370 הם חברי מק"י. ביטאונה בעברית של המפלגה נקרא "זו הדרך". עיתונה של המפלגה בערבית נקרא אל-איתיחאד.
עם קריסת ברית המועצות נקלעה המפלגה למשבר פוליטי וכלכלי עמוק, כאשר במפלגה התגבשו שתי קבוצות: האחת שהאמינה שבגידת המנהיגים היא הסיבה לקריסת ברית המועצות והאחרת שהאמינה שברית המועצות קרסה בגלל היותה לא דמוקרטית. בשנת 1993 עלה הוויכוח לדיון בוועידה ה-22 של מק"י. מאיר וילנר נאם בשם הקבוצה הראשונה, ובשם הקבוצה השנייה נאם דוד חנין. בהצבעה ניצחה הקבוצה הראשונה וחנין הודח לראשונה מהוועד המרכזי של המפלגה.
בעקבות מלחמת המפרץ, הפך ביטאונה של מק"י מעיתון שבועי לעלון קטן ומצומצם, וניטשו ויכוחים מרים על גבי ביטאון פנימי נוסף בשם "דפי עיון". פרסום הספר "אדומים - המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל", על ידי ההיסטוריון שמואל דותן, עורר במק"י כעס רב בעקבות הטענות שהועלו בו בנוגע לעברה עד 1948, לרבות מגעי החברים הערבים עם המופתי, חאג' אמין אל-חוסייני, צידוד בלאומנות הפלסטינית, תמיכה בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב והתנגדות (לפני הפרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) לגיוס תושבי ארץ ישראל למלחמה בגרמניה הנאצית בטענה שמדובר במלחמה אימפריאליסטית.
הוועידה ה-23 של המפלגה התכנסה ביוני 1997 בצל החרמת אנשי וילנר את הוועידה, תוך האשמת יורם גוז'נסקי, מבכירי המפלגה, בזיוף תוצאות הבחירות לצירים בסניפי המפלגה בתל אביב ובגוש דן. בוועידה נשא נאום, לראשונה בתולדות המפלגה, יושב-ראש ההסתדרות דאז, עמיר פרץ. עוד לפני כן, הקרע במפלגה העמיק עם סגירת ביטאונה הרעיוני בעברית, "ערכים", בשנת 1996, והביטאון המקביל בערבית, "א-דארב". בשנת 1999 פרשו אנשי וילנר מן המפלגה והקימו את הפורום הקומוניסטי הישראלי. במהלך הפילוג פוטרו וסולקו חברי הפורום הקומוניסטי הישראלי מהמפלגה, ולראשונה בתולדותיה ניהלה מק"י מגעים עם חברים לשעבר באמצעות בתי המשפט. מאיר וילנר עצמו סירב לפרוש מן המפלגה ונותר חבר מק"י עד למותו, ביוני 2003. משנת 1999 מכהן כיו"ר הפורום הקומוניסטי הישראלי, מחמוד מחאמיד, מאום אל-פחם, לשעבר חבר לשכת מק"י ומזכיר מחוז אום אל-פחם של מק"י.
המאה ה-21.
בבחירות לכנסת שנערכו בשנת 2003, חד"ש זכתה ב-93,819 קולות, מתוכם (לפי ההערכות) כ-8,000 קולות של אזרחים יהודים.
מועצת מק"י (גוף ייצוגי הכולל כ-250 צירים) קבעה בסוף שנת 2005 שבשלושת המקומות הראשונים ברשימתה חד"ש חייבים להיות יהודים וערבים ושחד"ש תשמור על משקלה המנדטורי. אחרי כן, בתחילת שנת 2006, קיבלה מועצת חד"ש (גוף ייצוגי הכולל כ-500 נציגים) באופן מעשי את ההחלטה כשהחליטה שחד"ש תרוץ לבדה לבחירות לכנסת ה-17 וכשהעמידה את ד"ר דב חנין במקום השלישי.
המזכיר הכללי הנוכחי של מק"י הוא עאדל עאמר שנבחר בשנת 2015, והחליף את חה"כ לשעבר מחמד נאפע שהחזיק בתפקיד מאז שנת 2002. עאמר הוא תושב אום אל-פחם ומהווה את המזכ"ל הראשון של המפלגה מיישובי המשולש הדרומי..
בשנת 2009 חגגה המפלגה 90 שנה להווסדה.
בשנת 2011 בעקבות ההתקוממות בסוריה מזכ"ל המפלגה, מוחמד נפאע, הביע תקווה שהממשלה הסורית תנקוט בצעדי רפורמה מידיים כדי שלא יימשך מרחץ הדמים. קומוניסטים בעולם הערבי, וגם חברים במק"י מתחו ביקורת על התגובה הזו וראו בה תמיכה עקיפה במשטרו של בשאר אל-אסד. עם זאת, במק"י הרבו להדגיש שלא זה המצב וכי אין הם תומכים במשטרו של אסד או במעשיו.
פעילויות מק"י בשנים האחרונות.
כיום מובילה מק"י מאבקים חברתיים, סביבתיים, למען השלום ונגד המלחמה, בעד שיויון האוכלוסייה הערבית בישראל, נגד אפליה ובעד השיויון לכלל קבוצות האוכלוסייה.
בין המאבקים בהם השתתפו פעילי מק"י בשנים האחרונות:
רבי אבין
רבי אבין הוא אמורא ארץ-ישראלי, בדור השלישי, מגדולי תלמידיו של רבי יוחנן. לפי מחקרו של הרב אהרון הימן, מדובר באמורא המפורסם רבין.
ייתכן כי בצעירותו עוד הספיק ללמוד אצל רבי יהודה הנשיא, והוא מסר הלכות בשמו. אך את עיקר תורתו קנה מפי רבו המובהק רבי יוחנן. אמרותיו של רבי אבין מוזכרות פעמים רבות בתלמוד הבבלי, לרוב כ"בעי" (חקירה הלכתית), וכאמורא ארץ ישראלי הוא מוזכר גם פעמים תכופות בתלמוד הירושלמי. לדעת אהרן היימאן בנו הוא האמורא יוסי בר אבין.
רבי אבין הוא היחיד מבין האמוראים שנקראו "אבין" שנקרא כך לא שם ליווי או כינוי, בשונה מהאמוראים האחרים שחיו בבבל, "רבי אבין נגרא" אביו של רב חייא ורב אידי, ומרבין ששמו האמיתי היה "רבי אבין", כמוזכר בתלמוד הירושלמי.
חבירו היה רבי ירמיה הראשון (שניהם היו מזקני תלמידיו של רבי יוחנן), שאמר לרבי אבהו שמסיבה זו יש להעדיף את שיקול דעתו שלו עצמו – רבי ירמיה, ושל רבי אבין ורבי מיישא, על פני דעתם של רבי אבהו, רבי יצחק נפחא ורבי חנינא בר פפי.
בחורבות הכפר קצרין העתיקה נתגלו ארבע כתובות בארמית. רק אחת מהן שלמה, ועליה נכתב "רבי אבון משכבו בכבוד". הארכאולוג דן אורמן סבור שזו מצבה מקברו של האמורא רבי אבון (פעמים נקרא ר' אבין ר' אבון).
תעלת הניקוז בעיר דוד
תעלת הניקוז בעיר דוד היא תעלת ניקוז משלהי תקופת בית שני, הממוקמת מתחת לרחוב המרכזי המרוצף והמדורג שחצה את העיר ירושלים, בסמוך לכותל המערבי בצפון ועד לבריכת השילוח שבעיר דוד בדרום. תוואי תעלה זו עוקב אחרי עמק הטרופיון.
היסטוריה.
הקטע הצפוני של התעלה התגלה בשנת 1867 על ידי צ'ארלס וורן מתחת לרחוב המרוצף הקדום שליד 'קשת רובינסון'. קטע זה נבדק מחדש בידי פרופ' בנימין מזר בשנים 1968-75 ובידי רוני רייך ויעקב ביליג בשנים 1994-96 ב"גן הארכאולוגי" מרכז דוידסון.
הקטע הדרומי של התעלה התגלה בידי הארכאולוגים פ' בליס וא' דיקי בשנים 1894-97 ליד בריכת השילוח בקצה הדרומי של עיר דוד, כ-600 מ' מדרום. רוני רייך ויעקב ביליג חפרו בקטע האמצעי שנוקה עד שנת 2011.
התעלה עוברת מתחת לרחוב המרוצף שבו הלכו תושבי ירושלים ועולי הרגל בעת העתיקה. קטעים אחדים מן הרחוב הזה נחשפו וידועים לאורך התוואי. תעלת הניקוז היא עדות לכך שפרנסי העיר בשלהי תקופת בית שני דאגו לרווחת התושבים ועולי הרגל. בעת העתיקה הוליכה התעלה בעיקר מי גשמים שנוקזו מרחבי העיר, כדי שלא יצטברו ושלא יהוו מטרד לציבור. בחינת התעלה מצביעה על ההשקעה הרבה בבנייתה. בחלקה הצפוני היא חצובה בסלע ומקוּרה בקמרון אבן מאורך, ואילו בהמשכה הדרומי היא בנויה ומקוּרה בלוחות אבן שטוחים. גובהה של התעלה מגיע במקומות מסוימים עד לכ-3 מטרים ורוחבה כמטר. חלקה חצוב בסלע, אך רובה בנוי מאבני גיר, חלקן מסותתות עם פיתוחי שוליים כפי שהיה מקובל בתקופת הבית השני. גודל האבנים מגיע למטר על 40 ס"מ או מטר על 80 ס"מ, אבל חלקן גם קטן יותר. רוחב התעלה משתנה ממטר וחצי, ועד למקום הצר ביותר - כחצי מטר.
בתוך המנהרה ניתן לראות את אבן היסוד של הכותל המערבי, המקיפה את הר הבית.
לטענת החופרים, המנהרה נחפרה, ככל הנראה, בימי הורדוס. התעלה מוזכרת בספרו של יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים,
לטענת החופרים, מכך עולה כי בתעלה מצאו מקלט אנשים רבים ואף התגוררו בה זמן מה עד להימלטותם אל מחוץ לעיר דרך חלקה הדרומי. חיזוק לטענה זו נמצא בממצאים מהתעלה, ובהם מטבעות מימי המרד הגדול נגד הרומאים, כלי חרס, כלי אבן ומנורות מהתקופה.
ברבור אילם
מצוות פריה ורביה
אהרן יפה'ן
הרב רפאל אהרן יפה'ן (תש"ה, 1945 - ה' באדר ב' תשנ"ב, מרץ 1992) היה ר"מ בישיבת חברון ומהדיר תורת הראשונים.
ביוגרפיה.
נולד בניו יורק לרב יעקב חיים יפה'ן, ראש ישיבת בית יוסף בניו יורק ומחבר ספר "נר משפט" על מסכת סנהדרין (בנו של הרב אברהם יפה'ן, חתנו של הסבא מנובהרדוק). בשנת תשכ"ו נישא ללאה, בתו של ראש ישיבת חברון הרב משה חברוני. בשנות ה-70 מונה כר"מ בישיבת חברון. במקביל עסק בההדרת תורת הראשונים. הוציא לאור את חידושי הריטב"א על מסכתות יבמות ונדרים בהוצאת מוסד הרב קוק, וכמו כן את חידושי הרמב"ן על מסכת עירובין בהוצאת מכון התלמוד הישראלי השלם. חידושי הריטב"א על יבמות הופיעו בשני כרכים עבים ובהם מעל ל-1,300 עמודים.
בשנות ה-80 חלה בלבו ושהה בארצות הברית לצורכי ריפוי. נפטר בשנת תשנ"ב, בגיל 47. אחר פטירתו הוציאו תלמידיו את שיעוריו על מסכת יבמות בספר "שיעורי רבי אהרן".
עוף טמא
פלטרו
לאה יפה'ן
לאה יפה'ן (כ"ט בכסלו ה'תש"ו, 4 בדצמבר 1945 - 21 במרץ 2013, י' בניסן ה'תשע"ג) הייתה משוררת חרדית ישראלית.
ביוגרפיה.