השיר זכה לביקורות חיוביות בעיקר. מבקרי המוזיקה שיבחו את קולה של אדל ואת השיר הקליט. אף שלא הופץ כסינגל, דורג במקום ה-96 בבילבורד הוט 100 ודורג בצמרות מצעדים אמריקאיים אחרים. בהולנד, להבדיל, הופץ השיר כסינגל הרביעי מהאלבום, בהמשך ל-"Someone like You", "Rolling in the Deep" ו-"Set Fire to the Rain". השיר זכה לכמה גרסאות כיסוי ביניהן של שחקני הסדרה המוזיקלית המצליחה "Glee" אשר שרו אותו ושיר נוסף של אדל בשם "Someone like You" בפרק "Mash Off".
אף על פי שיצא כסינגל במדינות בודדות בלבד, גרף השיר הצלחות מסחריות רבות, עם מכירות של יותר מ-400,000 עותקים בארצות הברית, ומכירות נוספות רבות באירופה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אדל וראיין טדר, שהפיק את השיר מוזיקלית. כאשר הזוג דיברו על שיתוף הפעולה המוצלח אדל חשפה כי "קל לזהות משמיעה שיר של ראיין טדר, וזה משהו שאני אוהבת, אבל רציתי ליצור שיר שיפתיע את כולם בשיתוף הפעולה של שנינו, וכך יצרנו שיר בסגנון פופ-בלוזי בועט". עוד סיפרה כי השיר לא נכתב בהשראת התקשורת אלא כיוון אל חבריה, שפעמים רבות הפיצו שמועות על כך שנפרדה מחברהּ: "אנשים עשויים לחשוב שהשיר הוא על בלוגים, מגזינים ועיתונים, אבל הוא לא. הוא על החברים הקרובים שלי שמאמינים לדברים שהם שומעים עליי, וזה די משפיל". אדל ציינה כי "Rolling in the Deep" ו"Rumour Has It" היו ההפכים של "Someone like You", מבחינה מילולית. היא סיפרה כי כתבה את השיר "Someone like You" מכיוון שנמאס לה להיות "כזאת כלבה" עם השירים "Rolling in the Deep" או "Rumor Has It".
רוברט סטלוף
רוברט סָטְלוֹף (באנגלית: Robert B. Satloff) הוא סופר, עיתונאי, פובליציסט והיסטוריון יהודי אמריקאי נאו-קונסרבטיבי, המתמחה בחקר המזרח התיכון.
ביוגרפיה.
סטלוף הוא בוגר אוניברסיטת דיוק, שבצפון קרולינה, ארצות הברית, מוסמך אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג' (מסצ'וסטס) ובעל דוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד, שבאנגליה. הוא מתגורר עם אשתו ג'ני איילין ליטבק, סופרת בזכות עצמה וכלכלנית בבנק העולמי ועם שלושת בניו, בצ'בי צ'ייס, מרילנד וכן בניו יורק.
קריירה.
סטלוף נחשב למומחה לפוליטיקה ערבית ואסלאמית ולמדיניות המזרח תיכונית של ארצות הברית. הוא משמש מאז ינואר 1993 כמנכ"ל מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב - WINEP, שנוסד ב-1985 על ידי איפא"ק - American Israel Public Affairs Committee, הלובי הפרו ישראלי בארצות הברית ועל ידי מרטין אינדיק, לימים שגריר ארצות הברית בישראל בתקופת הנשיא ביל קלינטון ובראשית תקופת הנשיא ג'ורג' בוש (הבן). אינדיק היה מנכ"ל המכון במשך שמונה שנים עד החלפתו על ידי סטלוף. בנוסף, סטלוף הוא חבר המערכת של הרבעון הנאו-קונסרבטיבי Middle East Quarterly, שנוסד ב-1994 על ידי דניאל פייפס ומוצא לאור על ידי ה-Middle East Forum. עורכו הנוכחי של הרבעון הוא אפרים קארש ולפניו ערך אותו הסופר דניס מק'יואן. סטלוף מופיע בקביעות כפרשן ברשתות הטלוויזיה הראשיות ובתחנות הרדיו הארציות של ארצות הברית, לרבות הרשת הציבורית - NPR. יצר ומנחה את תוכנית החדשות והראיונות השבועית "דחיל וושינגטון" (בתוך וושינגטון), באל־חורה, ערוץ לוויין טלוויזיוני ערבי בתמיכת הממשל האמריקני, ששידוריו מכוונים למזרח התיכון ולאירופה. זכה בכמה פרסים יוקרתיים על תרומה לקידום הסובלנות, בכללם פרס דניאל פרל מטעם "הליגה נגד השמצה", פרס סנדרה ברנד מטעם מרכז ויזנטל ופרס השופט ג'ורג' אלכסנדר טייץ מטעם בית הכנסת טורו. נוסף על כך הוא חתן פרס הרברט קצקי מטעם ארגון הג'וינט לחיבור היסטורי מעולה.
כתיבתו.
סטלוף מפרסם מאמרים בעיתונים רבים ומגוונים כמו: הניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט ולוס אנג'לס טיימס. חיבר או ערך לפחות תשעה ספרים עד כה, שלפחות אחד מהם תורגם לעברית.
הספר האחרון הזה, Among the Righteous: Lost Stories from the Holocaust's Long Reach into Arab Lands, מ-2006, שתורגם לעברית בשם "בין צלב הקרס לסהרה" (אפריל, 2010), עוסק ביחסם של הערבים אל שכניהם היהודים, בתקופת השואה במדינות ערב שנכבשו על ידי הנאצים ועוזריהם. הספר נכתב אחרי עבודת מחקר שערכו סטלוף ואשתו במשך ארבע שנים. לצורך כך התגוררה משפחת סטלוף כולה, כל אותה עת, במרוקו. הם מצאו שהערבים אמנם סייעו לעיתים קרובות לנאצים ולעוזריהם וכי גם כיום קיימת אצלם תופעה נפוצה של הכחשת השואה, אבל מאידך, גם היו בקרבם מקרים רבים בהם ערבים הצילו יהודים ממוות.
ממצאיו של סטלוף עזרו לשכנע את ממשלת גרמניה להעניק פיצויים ליהודים ניצולי מחנות הכפייה בצפון אפריקה והספר עצמו הצליח מאוד ואף זכה לביקורות חיוביות ביותר:
"לי, כמוסלמי המחויב לדו־שיח בין־דתי, הוא (הספר) עשה שירות עצום. מבחינתי, רוברט סטלוף הוא גיבור אמיתי." אכבר ס' אחמד, ראש הקתדרה ללימודי האסלאם ע"ש איבן ח'לדון, אמריקן יוניברסיטי.
"רוברט סטלוף ביצע פריצת דרך מדהימה בידע ההיסטורי שלנו. ספרו נקרא כמו סיפור בלשי." סר מרטין גילברט.
" (היסטוריונים) ספורים, אם בכלל, בחנו את גורלם של חצי מיליון היהודים שחיו בארצות ערב בתקופת מלחמת העולם השנייה. עתה עשה זאת רוברט סטלוף, שספרו יגרום בהכרח לכתיבה מחדש של תולדות השואה." ניו יורק פוסט.
"סטלוף מביא סיפורים אישיים מעוררי השראה ושוברי לב של אנשים ששרדו את הפרק הזה בשואה שכמעט לא נחקר...ומעלה את השאלות הקשות על אודות המסע הנאצי שגרם לקרע ביחסי שכנות של מאות שנים בין הקהילות היהודיות למארחיהן המוסלמים במזרח התיכון." ג'ודית מילר, ניו יורק סאן.
"רוברט סטלוף הוא אדם ממוקד משימה... מאמציו לספר את סיפור ההתנהגות הערבית - הן גבורה, הן שיתוף פעולה - בתקופת השואה, חשובים מאוד. יש להאיר את סיפורם של מצילי היהודים מכל הדתות ומכל האומות. לא זו בלבד שהם מעלים על נס את חלקם האמיץ בהיסטוריה של השואה, אלא שהם מאירים את שקריות טענתם של הצופים מנגד, שלא היה אפשר לעשות מאומה." דבורה ליפסטדט, וושינגטון פוסט
ספרו הקודם של סטלוף, The Battle of Ideas in the War on Terror: Essays on U.S. Public Diplomacy in the Middle East, מ-2004, עסק בדרכים להגביר את המלחמה האידאולוגית באסלאם הרדיקלי.
ספריו.
Robert B. Satloff - Editor, Westview Press, 1993.
מאשה גסן
מאשה גֶסֶן (באנגלית: Masha Gessen; ברוסית: Мария Александровна Гессен; נולדה ב-13 בינואר 1967) היא עיתונאית אמריקאית-רוסית ממוצא יהודי.
היא נולדה למשפחה יהודית ברוסיה בשנת 1967, ובשנת 1981 היגרה עם משפחתה לארצות הברית. בשנת 1991 שבה לרוסיה וב-2013 חזרה לארצות הברית.
גסן כותבת ברוסית ובאנגלית. היא משמשת ככתב לענייני רוסיה בעיתון "U.S. News &amp; World Report". כמו כן היא תורמת מפרי עטה לעיתונים "New Republic", ניו סטייטסמן, "Granta", וסלייט.
היא מבקרת חריפה של משטרו של ולדימיר פוטין ופעילה למען זכויות להט"בים.
לאחר שסירבה לסקר את אחת מפעילותיו של פוטין למען איכות הסביבה, פוטרה מתפקידה במגזין הטבע הרוסי ווקרוג סווטה. בעקבות כך הזמין אותה פוטין לפגישה יחד עם מו"ל המגזין והציעה לה לחזור לעבודתה, גסן סירבה להצעה.
גסן נשואה לדריה אורשקינה והיא אם לשלושה ילדים. הם מתגוררים בניו יורק.
ספריה.
Stalin's Peace. Dial Press Trade Paperback. pp. 384. .
ציונים דתיים
ציונים-דתיים
יהודים חרדים
טג' (אמהרית: ጠጀ; תיגרינית: ሜሰ מס; אורומו: daadi) הוא משקה חריף המשקה המיוצר מדבש והנצרך במטבח האתיופי והאריתריאי.
בעבר המשקה היה משקה נצרך על ידי לוחמים והאצולה. הגאוגרף סטראבו מזכיר משקה העשוי מדבש ומים שנצרך על ידי המעמד העליון של הטרוגלודאיטס, אחד מעמי אתיופיה בתקופתו. הפורטוגזי פרנסישקו אלואראש שביקר באתיופיה בתחילת המאה ה-16 הוא אחד מהאירופאים הראשונים אשר תיארו את המשקה.
הטג' מיוצר מכוס דבש ו-6–7 כוסות מים קרים וכן עלי גשו. את התערבות מניחים במקום מוצל למשך כחודש ימים. כדי לייצר טג' משובח יותר הוא מושאר במקום כחצי שנה עד שנה.
ביישובים גדולים הטג' מוגש לעיתים קרובות במסבאות הנקראות "טג' בת" (בית הטג').
תולע (צבע)
תולעת השני
Foramen ovale
Ductus arteriosus
Fossa ovalis
קתדרלת ליצ'פילד
קתדרלת ליצ'פילד היא קתדרלה גותית בליצ'פילד, סטפורדשייר שבאנגליה. היא הקתדרלה האנגלית היחידה מימי הביניים שבה שרדו שלושה צריחים מחודדים. הקתדרלה נבנתה בין השנים 1195–1340.
סקירה כללית.
הקתדרלה מוקדשת לצ'ד ממרסיה ומרים, אם ישו. אורכה הפנימי הוא , ורוחב הספינה הראשית הוא 21 מטר ורוחבה בטרנספט הוא 50 מטר. גובה הצריח המרכזי הוא וגובה שני הצריחים המערביים הוא כל אחד. שלושת הצריחים מכונים לעיתים Ladies of the Vale.
הקתדרלה בנויה מאבן חול שנחצבה במחצבה בדרום ליצ'פילד. קירות הספינה הראשית נוטים במעט החוצה בגלל משקל אבן החול ששימשה לבניית קמרונות התקרה - במשקל של 200–300 טונות. בעת שיפוץ הקתדרלה משקל עודף זה הוסר כדי למנוע מהקירות לנטות עוד יותר החוצה.
ליצ'פילד סבלה מנזק כבד בזמן מלחמת האזרחים האנגלית, בין השאר כל חלונות הויטראז' נהרסו. למרות זאת, חלון קפלת הגבירה מכיל את אחד מחלונות הוויטראז' המצוירים הפלמים המשובחים ביותר שקיימים. חלון זה נוצר בשנות ה-1530 ויובא ב-1801 ממנזר הרקנרודה (Herkenrode) בבלגיה, אחרי שנרכש על ידי סר ברוק בות'בי אחרי שהמנזר פורק בזמן המלחמות הנפוליאוניות. בות'בי מכר את החלון לקתדרלה באותו מחיר בו קנה אותה. חלונות ויטראז' משובחים נוספים נוצרו על ידי בטון ואוונס (1819) וכן חלונות מהמאה ה-19, בפרט אלה של צ'ארלס אימר קמפה.