על פי המרכז לפוליטיקה רספונסיבית, לפלר ובעלה תרמו 3.2 מיליון דולר אמריקני לארגונים פוליטיים. בעוד שמרבית התרומות הגיעו אל המפלגה הרפובליקנית, חלק מהתרומות נשלחו אל אנשי המפלגה הדמוקרטית, בהם דייוויד סקוט, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של ג'ורג'יה, שקיבל 10,200 דולר. לפלר תרמה 750,000 דולר לארגון שתמך במועמדותו של מיט רומני לנשיאות ארצות הברית ב. לפלר שקלה לראשונה להתמודד למשרה ציבורית ב-2014. היא נמנתה בין המתמודדים למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה ב-2014, אך בסופו של דבר פרשה מהמירוץ בגלל המיזוג הממתין בין החברה שלה, אינטרנשיונל אקסצ'יינג', לבין הבורסה לניירות ערך בניו יורק. בנובמבר 2020 פורסם בניוזוויק כי הונם של לפלר ובן זוגה נאמד בכ-800 מיליון דולר מה שהופך אותה לחברת הסנאט העשירה ביותר בארצות הברית.
בנובמבר 2019 הצהירה לפלר על כוונותיה למלא את מקומו בסנאט של הסנאטור הפורש ג'וני אייזקסון, שהודיע על התפטרותו לאור בעיות בריאותיות החל מ-31 בדצמבר. היא הצהירה על כוונתה להתמודד בבחירות המיוחדות שייערכו ב-2020 להשלמת כהונתו של אייזקסון. מאוחר יותר באותו החודש, דיווח העיתון "The Atlanta Journal-Constitution" כי לפלר נבחרה בידי מושל ג'ורג'יה בריאן קמפ למלא את מקומו של אייזקסון, וב-4 בדצמבר הכריז על כך באורח רשמי. בערב יום שלישי 6 בינואר 2020 הושבעה לפלר לתפקידה בידי סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס בגבעת הקפיטול.
לפלר חברה בוועדה לענייני חיילים משוחררים, בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות ובוועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים . לפלר מתארת עצמה כרפובליקנית שמרנית. כיאה לסנאטורית רפובליקנית, היא הביעה את תמיכתה במועמדותו של הנשיא דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. עם זאת, בעבר תרמה למועמדים רפובליקנים ודמוקרטים כאחד. לפלר מזדהה כתומכת בחיים, והצהירה כי תצביע בעד חקיקה שתגביל את הזכות להפלה מלאכותית. היא תומכת בזכות לשאת כלי נשק מכוח התיקון השני לחוקת ארצות הברית ובבניית חומה בגבול ארצות הברית-מקסיקו. כמו כן, לפלר מצדדת במינוי שופטים שמרניים לבתי המשפט הפדרליים.
בבחירות המיוחדות לתקופת כהונה מלאה, שהסיבוב המכריע בהן התקיים ב-5 בינואר 2021, הפסידה לפלר ליריבה הדמוקרטי רפאל וורנוק בפער של 2% (93,550 קולות).
חיות כיס (הסכת)
חיות כיס הוא הסכת במימון ציבורי בנושאי כלכלת ישראל של תאגיד השידור "כאן". את ההסכת יצרו העיתונאים: שאול אמסטרדמסקי, צליל אברהם, אלון אמיצי, דנה פרנק (פרשה) והילה ויסברג (פרשה), בעריכת נעה בן הגיא, שהחליפה את רום אטיק שהיה העורך הראשון של ההסכת, בין השנים 2016–2021.
ב-2020 "חיות כיס" היה ההסכת המואזן ביותר בישראל, עם כ-300 אלף הורדות בחודש. בנובמבר 2019, זכה ההסכת בפרס מיוחד על פעילות רדיו דיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים.
פרקי התוכנית עולים לרשת מדי שבוע מאז 19 בדצמבר 2016, ואורכם הוא כ-30 דקות. ההסכת משודר גם בתחנת הרדיו כאן תרבות. בנוסף, פרנק ואברהם מגישות סרטונים בערוץ הדיגיטל של כאן באותו השם.
ב-5 ביוני 2019 הפודקאסט חזר לעונה שנייה, עם פרק בשידור חי, ה-104 במספר, "החלום הישראלי". ב-3 בנובמבר 2021 הפודקאסט חזר לעונה שלישית, עם פרק 213, "מבוא לכסף". ב-13 ביולי 2022 הפודקאסט חזר לעונה רביעית, עם פרק 238, "מחדשים חוזה".
הפרקים נחלקים בין כאלו שעוסקים בנושאים כלכליים קלאסיים, כמו יוקר המחיה, דיור, תחרות ועוד, לבין כאלו שעוסקים בנושאים שונים מזווית כלכלית, ביניהם ספורט, תרבות, טכנולוגיה, אוכל, וחינוך.
בפרקי התוכנית התראיינו: ד"ר קרנית פלוג, מיכל הלפרין, פרופ' דן אריאלי, שי באב"ד, דורית סלינגר, חדוה בר, פרופ' יוסף זעירא, ד"ר מיכאל שראל, גורי אלפי, מולי שגב, שי אגסי, פרופ' אביה ספיבק, פרופ' מומי דהן, ניר ברקת, רחל עזריה ואחרים.
קיימת קבוצת פייסבוק המיועדת לדיונים בנושאי כלכלה ופרקי הפודקאסט, המנוהלת על ידי אנשי "חיות כיס" וחטיבת הדיגיטל של כאן 11.
משפחת הטווני-דויטש
משפחת הטווני-דויטש הייתה משפחה הונגרית-יהודית, שזכתה בתואר אצולה עד לתואר ברון. משפחת הטווני-דויטש הייתה במאות ה 19/20 אחת המשפחות העשירות ביותר בהונגריה ונודעה במיוחד לדורות המאוחרים יותר כמשפחה של אמנים ופטרוני אומנויות.
התפתחות שם.
משנת 1879, לאחר קבלת תואר האצולה הבסיסי ותוספת קידומת האצולה לשם, הוא הפך ל: דויטש מִהטוון
משנת 1897, לאחר שהותר למשפחה השימוש בשם הכפול הפך ל: הטווני-דויטש מִהטוון (הטוון זו עיר בצפון הונגריה, מקום עסקי ואחוזת המשפחה)
משנת 1910, לאחר קבלת תואר הברון, השם הפך ל: ברון הטווני-דויטש מהטוון
בשנת 1911, לאחר שהותר למשפחה לשנות את שמה ולהוריד את השם "דויטש" הפך השם ל : הברון הטווני מהטוון
מוצא ועליית המשפחה.
בן המשפחה הראשון הידוע היה אברהם דויטש שעבר מהעיר קֶסֶג בהונגריה לעיר אַרַד, שהיה אז מרכז אזור הדגנים המפורסם בדרום-מזרח הונגריה. שם פתח אברהם חנות מכולת וסחר גם בבדים, בכותנה, בתבואה ושאר גידולים. המלחמות הנפוליאוניות יצרו פריצה לביקוש לדגנים ואברהם דויטש הפנה את תשומת ליבו לסחר התבואה; עיסוק זה הניח את הבסיס לעושרה העתידי הגדול של המשפחה. בנו היחיד, איגנץ דויטש, נולד בארד.
איגנץ דויטש (1803-1873) נכנס תחילה כשותף בחנות של אביו. הוא לא היה אפילו בן עשרים כשהקים חברת סחר בתבואה בעיר הולדתו בשנת 1822. בנוסף, הוא שימש בתפקיד סוחר וגם נותן אשראי במשפחות אריסטוקרטיות שונות (כמו הרוזן זלנסקי), מה שכונה אז "יהודי הבית". בסוף שנות ה -30 של המאה ה -19 הוא היה כבר סוחר מקומי מכובד וכך קיבל את הנציגות היוקרתית של חברת הביטוח אסיקורציוני ג'נרלי מהעיר טריאסטה, והפך בכך למוביל של הכנסת עסקי הביטוח להונגריה. בשנת 1844 למנהל האשראי ומבקר הממסרים (שטרי חוב וכדומה) של "בנק החיסכון הראשון בארד". בשנים 49–1848 השתתף במהפכת 1848 בהונגריה כחבר במשמר הלאומי. אשתו של איגנאץ דויטש, טרז אבלסברג (1802–1863), נולדה גם היא במשפחת סוחרי תבואה עשירה. בנם הבכור של איגנץ דויטש וטרז אבלסברג היה יוז'ף דויטש (1824–1903), השני היה ברנאט דויטש (1826–1893). שתי בנותיהם היו, רוזה דויטש (1829–1915), אשתו של אדולף קופיי, וארנסטין דויטש, שנישאה לסמואל בריל (1825–1874). שני הבנים הצטרפו לעסק המשפחתי כבר בגיל צעיר.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, כתוצאה מפיתוח רכבות הקיטור ואוניות הקיטור, השתנה באופן משמעותי מבנה הסחר ההונגרי: הובלת דגנים עלתה מדרגה והוזלה מאוד. המשפחה עברה אם כן לפשט, שם בשנת 1856 השיג איגנץ דויטש זכויות סיטונאיות מרשויות העיר. הוא הפך אז את בנו ברנאט דויטש לשותף גלוי שלו.
"אגודת טחנת הקיטור הראשונה של בודה" הוקמה בשנת 1864, בראשות חברת "דויטש איגנץ ובנו" שהייתה מיוצגת על ידי בנו יוז'ף של איגנץ דויטש. איגנץ דויטש השקיע את הונו בעיקר ברכישת קרקעות. לדוגמה, בשנת 1867 בעת בניית קו הרכבת בודפשט-הטוואן הוא קנה מבנק בבריסל את אחוזת משפחת הרוזן גרסלקוביץ' עם ארמון מוזנח ומט ליפול, ארמון ששיחק תפקיד חשוב בהמשך בחיי המשפחה עד מלחמת העולם השנייה. בתחילה שימשו הקרקעות באחוזה בעיקר לגידול תבואה לטחנות הקמח של המשפחה, אך מסוף שנות ה-80 של המאה ה -19 הוסבו לגידולי סלק סוכר.
במותו של איגנץ דויטש הרכוש שהוריש הסתכם ב:
אלה היו סכומים גדולים מאוד ורכוש עצום באותם הימים.
הדור השלישי.
האחים:יוז'ף דויטש מהטוון וברנאט דויטש מהטאוון.
לאחר מותו של איגנץ דויטש, קיבלו עליהם שני בניו, יוז'ף דויטש (1824-1903) וברנאט דויטש (1826-1893) את ניהול האימפריה העסקית המשפחתית. יוז'ף דויטש ייצג את המשפחה בהנהלת "חברת הקיטור הראשונה של בודה" (שנוסדה כאמור בשנת 1864) בשותפות עם משפחות וייס ובריל, ואילו ברנאט קיבל על עצמו את ניהול חברת "דויטש איגנץ ובנו".
יוז'ף דויטש נשא לאישה את פאולה קרישהאבר (1833–1899) ונולדו להם שלושה ילדים: שאנדור, לסלו והרמינה.
ב־15 בינואר 1879 העניק מלך הונגריה פרנץ יוזף תואר אצולה למשפחה, את האצולה "הטווני" (מהטוואן) ואת סמל המשפחתי הן ליוז'ף דויטש והן לאחיו ברנאט. ייתכן שקיבלו את האצולה כיוון שסיפקו תמיכה משמעותית לצבא הקיסרי בעת הסיפוח של בוסניה והרצגובינה (1878), אבל ייתכן שהם פשוט קנו אותו.
בשנת 1882 ברנאט דויטש נשא בתפקידים כלהלן:
הדור הרביעי כבר השתלב בהנהלת החברות.
משנת 1880 ואילך השקיעה המשפחה בסלק סוכר. בשנת 1881 רכשה חברת "דויטש, קוהנר &amp; בריל" את מפעל הסוכר בשוראני שפשט את הרגל (Nagy-Surányi Factory and Refinery Co) . המפעל החל לייצר בשנת 1882 עם הון מניות של 4.5 מיליון פורינט הונגרי, הניהול היה בראשות ברנאט. בעת מותו של ברנאט הסתכם עיזבונו שהוריש לאשתו לאורה וייס ולשבעת ילדיו שהבכור ביניהם היה שאנדור ב 4,391,653 פורינט הונגרי שנחלקו:
הדור הרביעי.
הברון שאנדור הטווני-דויטש.
היה בנם של יוז'ף דויטש (1824–1903) ופולה קרישהאבר (1833–1899), שכבר היה להם תואר אצולה הונגרי. שאנדור דויטש (1852–1913) מהטוון, ובהמשך שאנדור הטווני-דויטש בגיל צעיר היה מתלמד בבנק בברלין. משנת 1873 היה מעורב בעסק המשפחתי. הוא התמנה למנהל הכללי בשנת 1877 ובעלים משותף ב־1879. עם אביו ודודו הקים כמה חברות דגן וגם חברות לזיקוק סוכר. בשנת 1894 התמנה לנשיא האיגוד הלאומי למפיקי סוכר.
הברון יוז'ף הטווני-דויטש.