ב-22 בינואר 1952, (כ"ד בטבת, תשי"ב), הוצא צאלח להורג בתליה. הרב ג'ורג'י מועלם היה איתם ב-30 דקות האחרונות לחייהם, ומספר שהם אחזו בידיו וקראו "שמע ישראל", לדבריו בקשתם האחרונה הייתה "אחרי מותנו קחו אותנו לקרובנו". לאחר מכן הובילו אותם לכיכר ושם ניתלו כששק שחור מכסה את פניהם. בקשתם לבא לקבורה בישראל לא התמלאה, אך בהר הרצל הוקמה מצבה לזכרם. באותו חודש הוצא גם יוסף בצרי להורג.
לדבריו של שלמה הלל, יוצא יהדות עיראק, מילותיהם האחרונות של צאלח ובצרי, טרם עלו לגרדום, היו "תחי מדינת ישראל".
הנצחה.
מקום קבורתו לא ידוע, אולם הוצבה מצבה לזכרו בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים.
שלום צאלח הונצח בסדרת בולי דואר ישראל "הרוגי מלכות" ובקריאת רחוב ומתחם על שמו בשכונת עמישב בפתח תקווה ורחוב בקרית אתא.
ברחבת מוזיאון מורשת יהדות בבל באור יהודה מוצגת אנדרטה לזכרם של שלום צאלח ויוסף בצרי ועליה חרותות המילים "תחי מדינת ישראל".
רות ריכטר
רותי יצחקי-ריכטר (נולדה ב-1936) היא סופרת ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה.
רותי יצחקי-ריכטר נולדה לדוד ושרה יצחקי וגדלה בקריית חיים. במסגרת שירותה בנח"ל הייתה חברה וגננית נוי בקיבוץ אורים. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות ברחובות ב-1960, וקיבלה את התואר השני בהתמחות בגידול פרחים וצמחי נוי ב-1963.
לאחר לימודיה עסקה בהוראה במשך 40 שנה בבתי ספר תיכוניים ובמכללת גורדון להכשרת עובדי הוראה בחיפה.
היום היא גמלאית ועוסקת בכתיבה ספרותית ובכתיבת תסריטים לסרטים קצרים. היא חברה פעילה בחוג לטלוויזיה קהילתית בנוה מונוסון-יהוד. במסגרת זו כתבה והפיקה עשרות כתבות, חמישה סרטים קצרים ושישה קליפים. הכתבות והקליפים שודרו בערוץ 98 של הטלוויזיה הקהילתית בישראל, והסרטים שודרו בכל ערוצי הטלוויזיה בישראל.
מונטקריסטו
מוֹנטֶקריסטוֹ (איטלקית: Montecristo) הוא אי איטלקי זעיר בים הטירני. שטחו הוא כ-10 קילומטרים מרובעים. הוא נמצא בערך בחצי הדרך בין האי קורסיקה לחצי האי האפניני. אי זה הוא חלק מהארכיפלג הטוסקני. האי איננו מיושב.
עלילת הספר הרוזן ממונטה כריסטו מאת אלכסנדר דיומא האב מתרחשת באי ועל כך עיקר פרסומו.
היסטוריה.
פירוש השם מונטקריסטו באיטלקית הוא "ההר של ישו". על פי האגדה ניצח במאה החמישית בישוף בשם ממיליאן מפלרמו דרקון בקרב שהתנהל על האי, ושמו שונה מ"Montegiove" (ההר של יופיטר) ל"מונטקריסטו". קבוצת נזירים שהייתה סוגדת לממיליאן חייתה על פי ההערכות על האי בערך בשנת 600 ובנתה שם מנזר. הריסות המנזר נשתמרו עד היום.
נכון לשנת 2012 קיימת באי תופעה של התפשטות חולדות. על פי הערכה יש בו חולדה אחת לכל מטר רבוע. קיימות תוכניות להפצת רעל על האי כדי להילחם בתופעה.
לילי פר
ליליאן "לילי" פָּר (באנגלית: Lilian "Lily" Parr; 26 באפריל 1905 - 24 במאי 1978) הייתה כדורגלנית אנגלייה ששיחקה בעמדת הקיצונית השמאלית. היא התפרסמה בשל היותה חלק מקבוצת דיק, קר'ס ליידיס שהייתה קבוצת כדורגל הנשים המצליחה ביותר בסוף העשור השני ותחילת העשור השלישי של המאה ה-20.
בשנת 2002, הייתה פָּר האישה הראשונה שזכתה להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי הממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי בפרסטון.
חייה.
ילדות.
פר נולדה בעיר סנט הלנס שבמחוז מרזיסייד שבצפון מערב אנגליה ב-26 באפריל 1905 כרביעית מבין שבעה ילדים. אביה ג'ורג', היה פועל במפעל הזכוכית המקומי, והמשפחה השכירה שטחים בחצר ובבית על מנת להעלות את הכנסתם.
כבר מגיל צעיר הביעה התנגדות עזה למקצועות שהיו מקובלים אז אצל נשים כמו תפירה ובישול. חוסר הפחד שלה גרם לה לשחק ללא חשש עם בנים בכדורגל וברוגבי, ותחת הדרכתם של אחיה הבוגרים הפכה למיומנת בשני מקצועות אלו.
דיק, קר'ס ליידיס.
בשנת 1919, בהיותה בת 14 בלבד, שיחקה פר עם קבוצתה "סנט הלנס ליידיס" נגד קבוצת הנשים הטובה ביותר דאז, דיק, קר'ס ליידיס. סנט הלנס הפסידה 6-1, אולם מנג'ר דיק קר'ס ליידיס, אלפרד פרנקלנד התלהב מפאר ומחברתה לקבוצה, אליס וודס והחליט לצרפן לקבוצה. פרנקלנד הציע לפאר שכר של עשרה שילינג לכל משחק, ושתי הבנות עברו לפרסטון כדי להצטרף לקבוצה.
פר זכתה לשחק בטורניר הבינלאומי הראשון של כדורגל הנשים אי פעם, שנערך בלונדון, פרסטון, מנצ'סטר וסטוקפורט ב-1920, בסדרת משחקים של אנגליה נגד צרפת. הטורניר כלל ארבעה משחקים, וקהל של 25 אלף צופים ראה את קבוצת דיק, קר'ס ליידיס - שייצגה את אנגליה, מנצחת במשחק הפתיחה את הצרפתיות 0-2 באצטדיון דיפדייל, ביתה של פרסטון נורת' אנד. במשחק הסיום שנערך בסטמפורד ברידג', ניצחו האנגליות 1-2, כשברוב המשחק הן שיחקו בעשר שחקניות, לאחר שג'ני האריס נפצעה והוצאה בדקות הראשונות.
ב-26 בדצמבר 1920, פגשה דיק, קר'ס ליידיס את קבוצת הנשים השנייה בטיבה באנגליה, סנט הלנס ליידיס. למעלה מ-53 אלף אנשים הגיעו למשחק שנערך בגודיסון פארק שבליברפול, כאשר עוד 14 אלף איש נשארו מאוכזבים בחוץ. דיק, קר'ס ליידיס ניצחה 0-4 במה שנחשב למשחק כדורגל הנשים הנצפה ביותר אי פעם באנגליה.
את שנת 1921 פתחה פר בדהרה כאשר כבשה פעמיים חמישייה בשני משחקים שונים. במשחק הראשון שנערך ב-14 בפברואר, הביסה דיק, קר'ס ליידיס 1-9 את כוכבות בריטניה, ובמשחק השני ניצחה את נבחרת צרפת 1-5, כאשר פר כובשת את כל שערי הקבוצה.
המשך הקריירה והחיים שאחרי הפרישה.
המספר של קבוצות כדורגל נשים הלך וגדל, עד שבמרץ 1921 התאחדות הכדורגל האנגלית הנחיתה עליהם מהלומה קשה. התאחדות הכדורגל אסרה על נשים לשחק במגרשי ההתאחדות, בטענה שמשחקי הנשים חסרי טעם. רשויות הכדורגל הסקוטיות הוציאו צו דומה. אחדים טענו שההחלטות הללו נבעו מקנאה בקהל הרב שמשחקי הנשים משכו. האיסור הביא להקמתה של התאחדות כדורגל הנשים האנגלית, ומשחקי הנשים הועברו למגרשי הרוגבי ומגרשי כדורגל שאינם קשורים להתאחדות.
למרות ששחקניות רבות החליטו לעזוב את הכדורגל, פר המשיכה לשחק במגרשי כדורגל שאינם קשורים להתאחדות ובכפרים קטנים. בעקבות החרם, יצאה ב-1922 קבוצת דיק, קר'ס ליידיס לסיבוב משחקים בצפון אמריקה. כשנחתו בקנדה, גילו הבנות שגם שם אסור להן לשחק, ולכן הדרימו לארצות הברית. בארצות הברית הן שיחקו תשעה משחקים נגד מועדוני גברים, כאשר בסוף המאזן שלהן עמד על שלושה ניצחונות, שלושה משחקי תיקו ושלושה הפסדים. כישרונה היוצא דופן של פָּר משך גם את התקשורת האמריקאית שכינתה אותה: "הכדורגלנית המבריקה ביותר בעולם". פָּר המשיכה לשחק עם הקבוצה גם כאשר המפעל כבר לא עמד מאחוריהן, ובסופו של דבר, הקבוצה שינתה את שמה ל"פרסטון ליידיס".
ב-8 בספטמבר 1937, הביסה פרסטון ליידיס 1-5 בגמר "אליפות בריטניה והעולם" את הקבוצה הסקוטית, אדינבורו ליידיס, כאשר פר כובשת את אחד השערים. חגיגות הניצחון נערכו בבית קפה קטן בפרסטון. עד תקופה זו, גייסה פרסטון ליידיס כמאה אלף פאונד במשחקי צדקה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, הקבוצה סבלה מקשיים רבים ולא זכתה לשחק בהרבה משחקים. המנג'ר אלפרד פרנקלנד שירת ב"שירות ההגנה מפני מתקפות אוויר" (ARP Warden) ולא יכל לארגן לקבוצה משחקים רבים. בנוסף, תקציבי הדלק הזעומים לא איפשרו לקבוצה לנסוע לערים רחוקות כדי לשחק בהן.
בשנת 1946, מונתה פר כקפטנית הקבוצה כהכרה על 26 שנות פעילות במועדון. באותו הזמן, היא החמיצה רק כחמישה משחקים מאז התחילה לשחק בקבוצה בתחילת שנות העשרים.
לאחר שעזבה את העבודה במפעל של "דיק וקר", החלה פר להתמקצע כאחות. היא עבדה בבית חולים פסיכיאטרי בויטינגהאם שבמחוז לנקשייר עד יציאתה לפנסיה. פאר המשיכה לשחק בפרסטון ליידיס גם כאשר עבדה כאחות, ומשחקה האחרון בקריירה היה ב-12 באוגוסט 1951 במשחק נגד נבחרת סקוטלנד, בו כבשה את אחד השערים.
כבר בעונתה הראשונה בקבוצה, כשהיא בת 14 בלבד, כבשה פר מספר מרשים של 43 שערים. בסך הכל, כבשה פר למעלה מ-900 שערים בקריירה שנמשכה למעלה משלושים שנה - משנת 1919 ועד 1951. עיתון מקומי דיווח שפָּר כבשה 967 שערים מתוך 3,022 השערים של דיק, קר'ס ליידיס - כמעט שליש משערי הקבוצה.
את רוב חייה העבירה פר בכפר גוזנר הצמוד לעיר פרסטון. בתור לסבית מוצהרת, היא חיה עם בת זוגה מרי, והפכה לסמל של קהילת הלהט"ב. היא נפטרה מסרטן השד ב-1978, בגיל 73, ונקברה בעיר הולדתה, סנט הלנס.
סגנון משחק.
לילי פר, שהייתה גבוהה למדי (1.80 מטר), נחשבה לשחקנית חזקה ופיזית מאוד, דבר שנתן לה יתרון בולט בקרב חברותיה למשחק. כבר בגיל צעיר מאוד, יכלה לגבור על שחקניות הגנה מנוסות, אך חלשות בכוחן ממנה. בנוסף, היא הייתה ידועה בעוצמת הבעיטה החזקה שלה - במיוחד בהרמות הארוכות מאגף שמאל ובבעיטות לשער. חברתה לקבוצה, ג'ואן וואליי תיארה את בעיטותיה של פאר כ"בעיטות בעוצמה של בעיטות פרד". עמיתה נוספת לקבוצה, לידיה אקרס טענה ש"מעולם לא ראיתי אישה, ואפילו לא גבר, שבועט בכדור כמוה. כולם היו המומים כאשר ראו את הכוח שלה, לא יכולת להאמין לזה".
תוכניית המשחק בין דיק, קר'ס ליידיס לסטוק מספטמבר 1923 מתארת את פר כ"גדולה, מהירה וחזקה, שיכולה להרים קרנות טוב יותר מרוב הגברים". בנוסף, נאמר שפר "כובשת שערים מזוויות יוצאות מן הכלל, שממש קורעים את הרשת". בן גילה של פר, חלוץ נבחרת סקוטלנד בובי ווקר תיאר אותה כ"בעלת התזמון הטוב ביותר שראיתי אי פעם בכדורגל". מאמנה בדיק, קר'ס ליידיס, אלפרד פרנקלנד טען ש"היא הקיצוני השמאלי הטוב ביותר בעולם כיום".
וייגל
וייגל הוא שם משפחה ממקור גרמני.
אדני השדה