לעומת זאת, הכתב בריאן לורי מ"וראייטי" אמר: ""מפרשים שחורים" לעולם לא מתרוממת ממש, ומתפתחת לצייד אוצרות מעייף עם ליהוק אדיש ודמויות מיותרות. הכללתו של מייקל ביי בין המפיקים שלה וההפקה בדרום אפריקה עשויים לפתות את הצופים שמחפשים הרפתקאות לצלול לתוך מימיה הכחולים, אבל למרות כמה היבטים נאים, הסדרה נשארת חלולה בסופו של דבר כמו ספינות ה-CGI שלה". הכתב טוד ואנדרוורף מ-"The A.V. Club" אמר: ""מפרשים שחורים" היא אשליה יפה לפעמים, אבל רק לעיתים רחוקות מוצאת את דרכה מעבר לזה".
עונתה השנייה של הסדרה קיבלה דירוג של 100% באתר "Rotten Tomatoes", על בסיס 5 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.6/10. הכתב ניל ג'נזלינגר מ"ניו יורק טיימס" אמר ש"Starz מכירה את הנוסחה של דרמות פעולה כבדות-רבדים מניסיון עם סדרות כמו "ספרטקוס" ו"קמלוט", ונוסחה זו מבוצעת במיומנות מיוחדת ב"מפרשים שחורים" בזכות מספר הופעות חזקות וחקר ההשלכות של חמדנות שהיו יכולות בקלות להיות חלק מוול סטריט המודרני".
אריה לייבוש הורוביץ
הרב אריה לייבוש הלוי איש הורוויץ (ט"ו באב ה'תר"ז 1847 – כ"א בסיון ה'תרס"ט 1909) היה רב ואב"ד של קהילת סטאניסלב, ומחבר שו"ת "הרי בשמים".
ביוגרפיה.
נולד לרבי יצחק הלוי איש הורוויץ, שהיה אב"ד בשלוש קהילות: אוטיניה, זורובנה, וסטאניסלב, ומחבר שו"ת "תולדות יצחק" וספר "מאה שערים" על סוגיות התלמוד.
נקרא על שם רבי אריה ליבש הורוויץ, אב"ד סטאניסלב, אביו של סבו, אבי אביו, רבי משולם יששכר הלוי איש הורוויץ, שהיה אב"ד סטאניסלב ומחבר שו"ת "בר לואי", ונכדם של רבי יצחק מהמבורג ורבי שאול מאמסטרדם.
אמו הייתה נכדת רבי יעקב מליסא, רבי שאול ואהל, ורבי צבי הלברשטאדט.
למד תחת סבו, רבי משולם יששכר הורוויץ, ונסמך להוראה מבעל "שואל ומשיב" ומבעל "דברי חיים".
נשא את בתו של רבי משה וואקס מסירט.
בהיותו כבן 24, נבחר לכהן כרבה של זלאזיץ, ואחר כך בשנת ה'תרל"ח, בהיותו כבן 30 ומחצה, נבחר לכהן כרבה של סטרי. בשנת ה'תרס"ד נקרא למלא מקומו של אביו כרבה של סטאניסלב.
נפטר בכ"א בכסלו, ה'תרס"ט (1908).
וילהלם וכטל
וילהלם (זאב) וכטל (בפולנית: Wilhelm Wachtel; 12 באוגוסט 1875 – 30 בדצמבר 1942) היה צייר, מאייר וגרפיקאי יהודי שפעל בעיקר בפולין, אוסטריה וישראל. יצירותיו עסקו בנושאי יהדות וציונות בסגנון סימבוליזם אימפרסיוניזם ואר נובו.
מרבית מיצירותיו אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה, אך חלקן נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, המוזיאון הלאומי לבוב ובגלריה לאמנות לאומית בלבוב .
ביוגרפיה.
וכטל נולד וגדל בלבוב, למשפחה יהודית אורתודוקסית, בשנים 1894–1899 הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בקרקוב. בין מוריו הידועים: ליאון ויצ'ולקובסקי ולאופולד לופלר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות יפה במינכן בשנת 1900 בהדרכתו של ניקולאס גיסיס .
בשנים 1900–1907 הציג את יצירותיו באגוד חברים לאמנות בלבוב ובקרקוב. יצירותיו התפרסמו במגזין "Ost und West", ובכתב העת היהודי בו הוא עבד, האלמנך הציוני "Rocznik Żydowski" ("האלמנך היהודי"). בשנת 1923 הוא עבד בכתב העת מנורה בווינה.
במהלך השנים 1908–1914 הציג וכטל בתערוכות באיגוד לעידוד אמנות יפה בוורשה. בשנת 1910 הוא עבר להתגורר בווינה כאשר בשנת 1911 הוא חי תקופה בפריז וחזר לסטודיו שלו בווינה ומשם הוא יוצא ומציג בתערוכות המתקיימות בלבוב, קרקוב ובוורשה. לאחר שובו ממסע בארץ ישראל, בשנת 1922, הוא הציג סדרת ציורים המתארים את חייהם הקשים של החלוצים, "החלוץ". הוא ביקר מספר פעמים בארץ ישראל עד לעלייתו בשנת 1936. טרם עלייתו, פרסם וכטל את אוסף הליטוגרפיות "פרידה מגָלות". בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וב-30 בדצמבר 1942 נהרג בתאונת דרכים.
אנגוסטינריפטרוס
אנגוסטינריפטרוס (שם מדעי: Angustinaripterus; משמעות השם: "כנף קצרת-נחיר") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הרמפורינקוסיים אשר חי באזור סין באמצע תור היורה. הוא נקרא בידי החוקר הי שינלו ב-1983 כשהמאובנים התגלו בתצורות דשנפו שבסצ'ואן, סין. נמצאו ממנו רק שרידי גולגולת וחלק מהלסת התחתונה.
פטרוזאור זה היה קרוב משפחה של הרמפורינקוס והיה בעל מוטת כנפיים באורך 1.6 מטר בעוד אורך הגולגולת הגיע ל-16.5 ס"מ. הגולגולת הייתה צרה בעלת פתח נחיריים מוארך ולסת בעלת שורות של שיניים מחודדות ששימשו לציד ותפיסת דגים. השיניים הקדמיות היו ארוכות מאוד.
בעבר סברו שעקב מאובניו שנמצאו מזרחה בהרבה מרוב בני משפחתו האירופאים הוא השתייך למשפחה אחרת. כיום רואים בו בן למשפחת הרמפרורינקוסיים הקרוב בעיקר לסוג דוריגנתוס.
דיפולוזאורוס
דיפולוזאורוס (שם מדעי: Dyoplosaurus; מילולית: "לטאה כפולת שריון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 76.5 מיליון שנה. דומה בצורתו לטרכיאה ולאאופלוצפלוס. המאובנים שלו התגלו באלברטה, קנדה.
הדיפולוזאורוס הגיע לאורך 4–4.5 מטרים ולגובה ממוצע של 1.7 מטר והיה בעל רגליים קצרות, גוף משוריין עשוי אוסטאודרם וזנב ארוך בעל "אלה" כבדה בקצהו. עם זאת, יחסית לאנקילוזאורים אחרים, הזנב היה דק יותר. הוא היה נמוך יותר אך בעל מבנה לוחיות מחוזק יותר שהגן עליו מטריפה. הגולגולת הייתה קטנה ומשוריינת והיו עליה 4 קרניים בקצוות.
נמצאו רק ממצאים בודדים מדינוזאור זה, אשר התגלו ב-1924 ליד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה. הממצאים כללו שרידים מעטים של חלקי שלד, גולגולת קצרה ולסתות שבורות והשתייכו למין Dyoplosaurus acutosquameus.
משה ליבר
משה ליבר (1887–1962) היה דרמטורג, מחזאי, עיתונאי, במאי, איש תרבות, הוגה דעות והעורך הראשי של השבועון "החיים הללו".
ביוגרפיה.
משה ליבר נהג לפרסם תחת שמות עט שונים: בן-זאב ליבר (BenZew Lieber), משה לב ער, משה בן זאב. הוא נולד בשם: משה שמואל רוזנקרנץ, בעיירה קולומיאה באוקראינה בשנת 1887. אביו וואלף זאב רוזנקרנץ (1845 - 1915) היה מתרגם, סופר ומורה ידוע בעיירתו. משה ליבר נולד למשפחה דתית ומעורה היטב במסורת הקהילה ולציונות בניצניה הראשונים. משה ליבר קיבל את שם משפחת אמו קיילה ליבר. בנעוריו פרש מלימודי המדרש ועבר לווינה שם נפגש עם הספרות והתרבות של תקופת ה"ארט נובו". לאחר נישואיו עברה המשפחה ב-1915 לאמסטרדם, שם עסק במסחר אך גם בתיאטרון ובבימוי. משה ליבר ביים את חגיגות 500 שנה לעיר רוטרדם. שם גם החלה פעילותו הציונית, והוא יסד את סניף ההסתדרות הציונית באמסטרדם. באמסטרדם החל לנסות להקים תיאטרון עברי ביחד עם אבל הרצברג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזרה המשפחה לקמניץ בגרמניה. ביתם הפך למרכז תרבות וציונות. בשנת 1929 עזב משה ליבר את עסקי המשפחה והתמסר לכתיבה ובימוי. תחילה בברלין ובהמשך גם לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת 1934.
בארץ התמסר לכתיבת מחזות, אותם ניסה לשלב בתיאטראות הראשונים כמו האוהל, הבימה, תיאטרון חיפה. כרבים מאמני אשכנז, ובמיוחד יוצאי גרמניה,(בנו פרנק, ריכרד רוזנהיים, אסתר טאובר, מרים בן גבריאל, הרמן הויזר ואחרים), התקשה להשתלב בסגנון המקומי ועם האג'נדה של התיאטרון הארץ ישראלי שנשלט בעיקר על ידי קבוצת אמנים מרוסיה, מפולין ומישראל .
בשנת 1935 ייסד יחד עם סאלו בומס (Salo Bomse) ואהרון פרידלר (Aaron Friedler) שבועון מצויר בשם החיים הללו. השבועון הקיף בתמונות אירועים בארץ ובעולם, מאמרים וביקורות על אירועי תרבות, קטעי מחזות, מדורי צילום, אופנה ובישול. משה ליבר ערך את העיתון בשם "בן זאב ליבר", וכתב בו פרשנות ביקורת, סקירות ומחזות, בשמות העט: "בזל", "בן זאב", "בן ליבר", "בבל", "משה בן זאב" ועוד .
לאחר שמאמציו להציג את מחזותיו בארץ לא צלחו, פנה בשנת 1957 לבימוי בגרמניה, אך גם שם נדחה בעקבות מחלתו. בשנת 1960 כתב משה מיצג ב-2 פרקים לטלוויזיה הבריטית על פי הספר "The world of that summer" מאת רוברט מולר. הספר מתאר נער יהודי שהצטרף ל"היטלריוגנד", הנוער ההיטלראי, הצליח להימלט, ומצא דרכו לחברת נוער בקיבוץ.
בערוב ימיו בהיותו חולה על ערש דווי כתב משה לפרופ' דב סדן:
מחזותיו.
אף כי שלט בעברית היטב, את מרבית מחזותיו כתב משה ליבר בגרמנית ומרביתם תורגמו לעברית על ידי בן-ציון ידידיה, אפרים טרוכה, וגם על ידי בנו, מנחם ליבר. משה ליבר כתב עשרות מחזות וכן דיאלוגים, קטעי הומור שחלקם פורסמו בשבועון "החיים הללו" שערך, בשנים 36–1935.
המחזה: ילדי ההפקר.
ההצגה הועלתה בקולנוע מוגרבי בתל אביב בשנת 1937, מאת בן-זאב ליבר. בבימוי של בנו פרנקל.
השחקנים ברובם היו נערים מ"מעון עירוני לילדים עובדים" של עיריית תל אביב. המחזה בא להמחיש את הקושי של הנערים לחזור ולהשתלב בחברה. לאחר ההצגה הראשונה, התערבה העירייה ודרשה לאסור על השתתפות הנערים בהצגה. הסיבה שהוצגה על-יד נציגי העירייה הייתה פגיעה בעתיד השיקום של הנערים. לאחר ההצגה השנייה, שהופיעה בפני מורים, אמנים ואנשי תיאטרון בלבד, בתאריך 12 בדצמבר 1937, עמדה העירייה בהחלטתה לאסור על הנערים להשתתף במחזה וההצגה ירדה מהבמה, למגינת ליבם של הנערים ומחנכיהם. ההחלטה עוררה ויכוח שנמשך כשנה מעל דפי העיתון דבר.
הברית הצרפתית-פולנית (1921)
הברית הצרפתית-פולנית הייתה ברית צבאית בין הרפובליקה הפולנית השנייה לרפובליקה הצרפתית השלישית שהתקיימה בין 1921 ל-1940. ההסכם היה אחד מאבני היסוד של מדיניות החוץ של צרפת בתקופת בין המלחמות, ויחד עם ההסכמה הלבבית היווה הסכם זה בסיס להקמת בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
רקע.