ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה הובילה לכך שבשנת 1993 נפתח בפינלנד פארק השעשועים פארק עולם המומינים (בפינית Muumimaailma) אשר הפך עם השנים לאחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר במערב פינלנד - במהלך שנת 2006 בלבד בהגיעו לפארק 281,402 מבקרים. הפארק פתוח מדי יום החל מאמצע יוני ועד לאמצע אוגוסט.
לאחר מותה של ינסון עברו הזכויות על הזיכיון למשפחתה של ינסון אשר אחראית כיום לשיווק מוצרי הסדרה. בשל רצונם להמשיך ולהחזיק בזכויות על הזיכיון משפחת ינסון סירבה באופן חוזר ונשנה למכור את הזכויות לזיכיון לחברת וולט דיסני.
בשנים האחרונות חברת איטאלה iittala וארבייה פינלנד Arabia Finland בבעלות משותפת מייצרות צלחות, קערות, כוסות וסכו"ם בעיטורם של דמויות המומינים.
המומינים בישראל.
הספר הראשון בסדרת המומינים אשר תורגם לעברית היה הספר "משפחת החיות המוזרות” אשר תורגם על ידי אוריאל אופק והושק בישראל במהלך שנת 1965. לאורך השנים, מתרגמים שונים תחת מו"לים שונים הפיקו מהדורות עבריות לספרים נוספים בסדרת המומינים.
בזכות ההצלחה הרבה לה זכתה הגרסה העברית של סדרת האנימה "המומינים" בקרב ילדי ישראל במהלך שנות ה-90, סדרת ספרי המומינים זכתה להתעניינות מחודשת בקרב הציבור הישראלי וצברה מעריצים רבים בישראל. סדרת האנימה שודרה במקור בישראל בטלוויזיה החינוכית ב-25 בנובמבר 1992. מאז ועד היום הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בישראל בערוץ זה, והחל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 משודרת בשידורים חוזרים גם בערוץ ג'וניור.
ב-2014 שודרה בחינוכית סדרה נוספת, באנימציית סטופ מושן, המבוססת על סיפורי המומינים, בשם "המומינים". עם זאת סדרה זו לא זכתה לאהדה רבה בקרב הציבור בישראל.
ב-2018 הוקם בחולון גן סיפור - המומינים (רחוב מפרץ שלמה פינת משה שרת) ובו ארבע דמויות של מומינים.
החל מינואר 2020, משודרת הסדרה ״עמק המומינים״, סדרה בת 26 פרקים (2 עונות של 13 פרקים), בערוץ הילדים ובערוץ ג'וניור, כאשר על בימוי הדיבוב אחראי אמוּן רועי גבע. הסדרה החדשה נאמנה למקור אך הפעם הדמויות מצוירות ומעוצבות בטכנולוגיה תלת ממדית.
ספלי המומינים.
ספלי המומינים הם סדרה של ספלי אספנות בדמויותיהם של המומינים, המיוצרים על ידי מותג הקרמיקה הפיני Arabia. הספלים מעוצבים על ידי טובה סלוטה, והתמונות מבוססות על שרטוטים מקוריים של הקריקטוריסטים טובה ולארס ינסון. תכולת הספל העצמו היא 0.3 ליטר.
כלי השולחן הראשון בדמויות המומינים הופק על ידי Arabia בשנות החמישים, וספלי המומין הנוכחיים הוצגו כבר בשנת 1990. שלושה עד חמישה ספלים חדשים שונים מוציאים לשוק מדי שנה, וכן פריטי מהדורה מוגבלת לעונות הקיץ וחג המולד. ספלי המומינים הם פריטי אספנות פופולריים, במיוחד במדינות הנורדיות. החשובים ביותר הם ספלי המהדורה המוגבלת המיוצרים לבית הקפה Fazer ולחנות הכלבו Stockmann. הספל המיוחד של Fazer משנת 2004 נמכר בדצמבר 2012 במכירה פומבית מקוונת עבור תמורת יותר מ-26,000 קרונה שוודית.
כיום, ספלי המומינים מיוצרים בעיקר בתאילנד, ולעיתים מייצרים אותם במפעל של מותג Arabia בהלסינקי.
מנהרת התעלה
מנהרת התעלה (אנגלית: Channel Tunnel; צרפתית: Tunnel sous la Manche) היא מנהרת רכבת תת-ימית המקשרת בין בריטניה לצרפת מתחת למימי תעלת למאנש באזור מצר דובר. אורך המנהרה 50.5 ק"מ, מתוכם כ-39 ק"מ משתרעים מתחת לקרקעית הים. זו מנהרת הרכבת הפעילה השלישית באורכה בעולם (לאחר מנהרת סֵייקַן ביפן ומנהרת בסיס הגוטהארד).
חפירת המנהרה החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר עשרות שנים של כוונות, תכנונים וניסיונות חפירה שונים שנכנסו לפעולה והופסקו לסירוגין. לאחר נתק של כמה אלפי שנים בין האי הבריטי ליבשת אירופה, נוצר המעבר היבש הראשון ב-1 בדצמבר 1990 כאשר שני צוותי החופרים (מהצד הצרפתי ומהצד הבריטי) נפגשו.
בנית המנהרה הושלמה בשנת 1994 ובאותה שנה נפתחה לשימוש הציבור באמצעות שני שירותי רכבות: יורוסטאר, שירות רכבות מהירות בין לונדון לבין פריז ובריסל, ויורוטאנל, שירות רכבות נושאות רכב להעברת כלי רכב בין שני פתחי המנהרה, אחד סמוך לקאלה שבצרפת ושני בקרבת פולקסטון ודובר בבריטניה.
ניסיונות קודמים.
ההצעה הראשונה לבניית מנהרה הייתה בשנת 1802 מאת מהנדס צרפתי בשם אלבר מתייה-פאבייה. לפי הצעתו, נוסעים יעברו מצד לצד על גבי כרכרות רתומות לסוסים. הדרך הייתה אמורה להיות מוארת באמצעות מנורות נפט ואיי התעלה ישמשו לפתחי אוורור. העלות של מיזם זה, כפי שחישב מתייה-פאבייה, הייתה מיליון פאונד. הצעה לא יישומית נוספת העלה בשנת 1875 פיטר ברלאו, בונה הרכבת התחתית של לונדון, שהציע להניח צינור מתכת שיצוף במי התעלה. ההצעה נדחתה.
בסוף המאה ה-19, עם התפתחות הרכבות, הפכו היוזמות לבניית המנהרה למעשיות יותר. בשנת 1875 הוציאו הפרלמנטים של בריטניה ושל צרפת זיכיון ליזמים פרטיים לבנות את המנהרה. היזמים לא הצליחו לגייס כסף והזיכיון פקע כעבור שנה. במקביל, נערך בשנת 1876 סקר גאולוגי מקיף על האזור.
בשנת 1880 התחדשו הניסיונות לבנות את המנהרה על ידי מספר חברות רכבת בריטיות. הן ביצעו חפירות ניסיון וניסו לחפור לאורך מספר קילומטרים אבל לא הצליחו לגייס את הכסף. המיזמים טורפדו לבסוף מסיבות צבאיות. הממשל הבריטי חשש כי המנהרה תעודד פלישה של צבאות מהיבשת. כ-40 שנה מאוחר יותר הצליחו בנאים בריטיים לחפור 128 מטר מהתעלה עד שעלתה שנית אותה התנגדות צבאית.
המנהרה הנוכחית.
תכנון.
עם התחזקות המגמה של איחוד אירופה חזר ועלה הרעיון של חיבור בריטניה ליבשת. בשנת 1957 הוקמה קבוצת מחקר בנושא שפרסמה את ממצאיה לאחר שלוש שנים. הקבוצה הציעה את המתווה שבוצע לבסוף, של שתי מנהרות רכבת שביניהן מנהרת שרות קטנה יותר לצורכי תחזוקה וחירום. בשנת 1973 ניסו להתחיל את המיזם אולם הוא נעצר שנתיים מאוחר יותר לאחר חפירה של 250 מטרים בלבד.
בשנת 1984 פרסמו ממשלות בריטניה וצרפת מכרז לבניית המנהרה במימון פרטי. מתוך ארבע הצעות נבחרה ההצעה שדמתה ביותר לתוכנית משנת 1973. הזוכה במכרז, קונסורציום של חברות בניה בריטיות וצרפתיות בשם "Anglo-French Transmanche Link", הוכרז ב-20 בינואר 1986. באותה שנה נחתמה גם האמנה בין בריטניה וצרפת שהסדירה את פעולת המנהרה.
הנתיב שנבחר למנהרה הוא לא הקצר ביותר. המנהרה נחפרה בנתיב שלאורכו שכבת סלע גירי, שאינו חדיר למים (ולכן הסלע שעוטף את המנהרה מגן עליה מפני מי האוקיינוס האטלנטי). מסיבה זו התעלה גם עמוקה יותר מניסיונות החפירה הקודמים ועומקה הממוצע הוא כ-40 מטרים מתחת לקרקעית הים.
בנייה.
חפירת המנהרות ארכה שבע שנים, בהן עבדו 15,000 פועלים שחפרו בו זמנית משני צדי התעלה. החפירה התבצעה באמצעות מכונות חפירה מיוחדות אשר במקביל למנגנון חפירה כללו גם מנגנונים לסילוק חומרי הכריה וליציקת שכבת בטון על קירות המנהרה, כדי להפוך אותה לתעלה ועל מנת למנוע ממנה לקרוס.
ב-1 בדצמבר 1990 נפגשו לראשונה מכונות החפירה מהצד הצרפתי והבריטי, 40 מטר מתחת לקרקעית תעלת למאנש. זה היה החיבור היבשתי הראשון בין בריטניה לאירופה מאז עידן הקרח האחרון לפני כ-13,000 שנים. חפירת התעלה הייתה כה מדויקת שכאשר נפגשו החופרים מן הצד הצרפתי עם החופרים מהצד הבריטי הייתה סטייה של שני סנטימטרים בלבד בין שני חלקי התעלה. אתר המפגש הפך להיות אחד מהאולמות שמאפשר מעבר בין שתי המנהרות. לאחר המפגש פורקה מכונת החפירה הצרפתית ואילו מכונת החפירה הבריטית הוסטה כך שנקברה בשולי המנהרה.
במהלך החפירה הוצאו מהצד הבריטי ארבעה מיליון מטר מעוקב של סלע. פסולת זו הוטמנה בחוף הבריטי כך שנוצר שטח חדש של 360 דונם שנכבש מהים.
פעילות.
המנהרה נחנכה בטקס רשמי על ידי מלכת בריטניה אליזבת השנייה ונשיא צרפת דאז פרנסואה מיטראן ב-6 במאי 1994 ובסוף שנה זו החלה לפעול באופן סדיר.
היסטוריה של השואה - השנים שלפני מלחמת העולם השנייה
אירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה פצועה, חבולה ומוכה מנקודת מבטן של מדינות ואומות אחדות. במיוחד אזרחים בגרמניה הרגישו מושפלים בשל הסכמי הכניעה - הסכם ורסאי, משום שזה קבע כי גרמניה ובעלות בריתה הן האשמות הבלעדיות במלחמה, והטיל על גרמניה עונשים כבדים. ישנם היסטוריונים הטוענים כי כבר בעקרונות הסכם ורסאי נזרעו זרעי מלחמת העולם השנייה.
כבר בתקופה זו שלאחר תום מלחמת העולם הראשונה, צצו זרמים לאומניים ימניים, איטליה הפכה לפשיסטית, וגם בגרמניה החלה להתעורר תנועה של משוחררי צבא שלימים תהיה המפלגה הנאצית.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933).