בסוף שנות השלושים, כאשר קית'-רואץ' שימש כמושל מחוז הגליל, ביקש דוד הכהן, חבר מועצת העיר חיפה, לקבל משלטונות המנדט אישור לסלילת כביש מהעיר התחתית אל מרכז הכרמל. לצורך כך היה נחוץ להתגבר על התנגדותו הצפויה של קית'-רואץ', שנהג לקצץ בתוכניות הפיתוח של חיפה העברית. דוד הכהן פגש בקית'-רואץ' בעת קבלת פנים, שנערכה על סיפון אוניית מלחמה בריטית, והצליח לשכנעו לתת הסכמתו לסלילת הכביש, בתנאי שייקרא על שמו. בכך נוספו למפת העיר חיפה "שדרות קית-רוטש" (כשמו של האיש בתעתיק העברי שהיה מקובל באותם ימים. לעיתים תועתק לקיטרוטש). הרחוב ירד ממרכז הכרמל, בהמשך רחוב מוריה במורד ההר אל הדר הכרמל. עם קום מדינת ישראל בוטל השם, והשדרה חולקה לשלושה מקטעים שנקראים עד היום על שם בריטים הידועים בתמיכתם בציונות - ג'וזאיה קלמנט וג'ווד, פרדריק קיש ואורד וינגייט.
ספריו.
"המדריך לארץ ישראל".
המדריך שנכתב על ידי קית'-רואץ' והארי לוק יצא לאור בשנת 1922 בלונדון. המדריך נפתח בהקדמה של הנציב העליון הרברט סמואל. במדריך 295 עמודים ובו מספר חלקים: גאוגרפיה והיסטוריה, עמים ודתות, מקומות בעלי עניין, מידע לתיירים, ממשלת המנדט ופעולותיה, גאולוגיה, מכרות ומשאבי טבע. כנספח למדריך מופיע כתב המנדט של חבר הלאומים. למדריך צורפה מפה של מסילות הברזל בארץ ישראל ובעבר הירדן.
בשנת 1924 יצא לאור התרגום לעברית של המדריך בשם "ספרה של ארץ ישראל". המדריך בעברית היה פרסום רשמי. בשער הספר נכתב: "הוצא בסמכות ממשלת פלשתינה". התרגום נעשה על ידי המתרגם הראשי של ממשלת המנדט יצחק עבאדי ונכתבה לו הקדמה למהדורה העברית של הנציב העליון הרברט סמואל, שבה נכתב, בין היתר: "ספר השמוש הזה נותן הרצאה מדויקת ובת סמך על המצב הנוכחי בארץ ישראל. העניין הרב אשר לכל היהודים בארץ הזאת, לאלה החיים בארץ עצמה ולאחרים המפוזרים בכל רחבי תבל... המלצתי החמה נתונה לספר הזה בשביל כל אלה היודעים את לשון ארץ ישראל העתיקה והמבקשים ידיעות נאמנות על מצב הארץ הנוכחי ועל עתידותיה".
בשנת 1930 הופיעה בלונדון מהדורה חדשה ומורחבת של המדריך שכללה גם את אמירות עבר הירדן.
"הפחה של ירושלים".
הספר יצא לאור בשנת 1994, 40 שנה לאחר מות מחברו. בספר מתוארת שקיעתה של האימפריה הבריטית ממעמד של אימפריה עולמית, שהתרחשה במחצית הראשונה של המאה העשרים. קית'-רואץ' פותח את האוטוביוגרפיה שלו בתיאור ילדותו בגלוסטר, עבודתו בבנק ויציאתו להודו. הוא מתאר את חיי היום יום בבומביי התוססת שתחת שלטון המהרג'ה, שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה, עובר לתיאור חייו כמושל קולוניאלי בסודאן ומגיע לארץ ישראל, שבה חי ופעל במשך 26 שנה. קית'-רואץ' מציג עצמו בספרו כמי שניסה לאזן באופן אובייקטיבי את האינטרסים המנוגדים של האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה היהודית בירושלים, ומלין על כך שמאמציו נכשלו בגין המחלוקת הגוברת בין שני העמים.
אדוארד קית רוץ'
היפופיאה
היפופיאה (שם מדעי: Hippophae), המכונה גם אוֹבּליפּיחה (מרוסית: Облепиха), הוא סוג של שיח נשיר קוצני בעל גרגירים שמנוניים גדולים בצבע כתום-צהוב מבריק, השייך למשפחת היצהרוניים (Elaeagnaceae).
תיאור ותפוצה.
לסוג היפופיאה שישה מינים ושנים עשר תת-מינים, שתפוצתם משתרעת על פני שטח נרחב באירופה ובאסיה, הנמצא בשטחיהן של סין, מונגוליה, הודו, נפאל, פקיסטן, רוסיה, הממלכה המאוחדת, צרפת, דנמרק, הולנד, גרמניה, פולין, פינלנד, שוודיה ונורווגיה. למעלה מ-90 אחוזים – או כ-1.5 מיליון הקטאר (10.5 מיליון דונם) מכלל שיחי ההיפופיאה נמצאים בסין, שבה מנוצל הצמח למטרות שימור מים ואדמה.
השיחים צומחים לגובה של 0.5 עד 6 מטרים, ולעיתים נדירות (במרכז אסיה) מגיעים אף עד לגובה של 18 מטרים. על פי רוב גדל השיח באזורים יבשים וחוליים. הצמח סביל למלח באוויר ובקרקע, אך הוא דורש אור שמש מלא לשם צמיחה טובה, ואינו מיטיב לצמוח בצילם של עצים גדולים.
ההיפופיאה המצויה.
ההיפופיאה המצויה ("Hippophae rhamnoides") הוא המין הנפוץ ביותר, עם תפוצה שנפרשת מן החופים המערביים של אירופה ועד צפון-מערב סין. במערב אירופה הוא תחום בעיקר לאזור החופים, שבהם המלח הניתז מן הים מונע מצמחים גדולים אחרים להתחרות בו; במרכז אסיה הוא נפוץ בעיקר באזורים מדבריים-למחצה, שבתנאי היובש השוררים בהם לא יכולים צמחים אחרים לשרוד; במרכז אירופה ובאסיה הוא נפוץ גם בגבהים שמעל לקו העצים (קו דמיוני במרומי ההרים שמעבר לו לא צומחים עצים) ובאזורים שמשיים אחרים כגון גדותיהם של נהרות.
להיפופיאה המצויה ענפים דחוסים, נוקשים וקוצניים. עליו צרים ומחודדים בקצותיהם, גונם ירוק-כסוף חיוור, אורכם 3–8 ס"מ ועוביים פחות מ-7 מ"מ. הוא דו ביתי – ישנם צמחים זכריים וצמחים נקביים. הצמח הזכרי מפיק פרחים בעלי גון הנוטה לחום, היוצרים אבקה המפוזרת באמצעות הרוח.
גרגירים ועלים.
הצמח הנקבי מפיק גרגירים כתומים, שקוטרם 6–9 מ"מ. הגרגירים רכים ועסיסיים, ועשירים בוויטמין C (בריכוז ממוצע של 600 מ"ג ל-100 גרם, ולעיתים אף של 1,500 מ"ג ל-100 גרם). יש פרטים העשירים בנוסף גם בוויטמין A, בוויטמין E ובשמנים. הגרגירים מהווים מרכיב חשוב בתזונת החורף של ציפורים מסוימות, ובעיקר בזו של הקיכלי האפור.
העלים נאכלים בידי פגיותיו של מין של עש החי באזור החוף, וכן בידי פגיות של פרפראים אחרים.
"Hippophae salicifolia".
המין "Hippophae salicifolia" (היפופיאה בעל עלים דמויי-ערבה) נפוץ רק בהרי ההימלאיה, מדרום לתפוצתו של ההיפופיאה המצוי, וגדל בפסגות גבוהות ובעמקים יבשים. הוא נבדל מן ההיפופיאה המצוי בעליו, שהם בעלי עובי של עד 10 מ"מ וגונם ירוק ופחות כסוף, ובצבע הצהוב של גרגיריו.
שימושים.
תזונה.
לגרגיריו של ההיפופיאה שימושים רבים. הם אכילים ומזינים, אם כי חמוצים ועפיצים למדי, ואינם טעימים למאכל בצורתם הנאה, אלא אם הם מוקפאים (במטרה להפחית את העפיצות) או מעורבבים במיץ מתוק יותר כגון מיץ תפוחים או ענבים. בנוסף, ניתן להשתמש בהם להכנת עוגות, ריבות וליקרים.
כאשר נמעכים גרגירי ההיפופיאה, המיץ המתקבל נפרד לשלוש שכבות: למעלה מתקבל קרם כתום סמיך; באמצע, שכבה המכילה בצורה אופיינית אחוז גבוה של שומנים רוויים ולא-רוויים; ובשכבה התחתונה – משקעים ומיץ.
שמן אובליפיחה.
שמן אובליפיחה הוא שמן בעל גוון כתום עז הנוטה לעשות כתמים על בגדים.
השמן עשיר בוויטמין E.
תעשיית הקוסמטיקה עושה לעיתים שימוש בשמן - ניתן למצוא סבונים, שמפו וקרמים המכילים את שמן האובליפיחה.
כמו כן ישנם רופאים הממליצים למרוח את השמן על צלקות לאחר ניתוחים פלסטיים, כוויות ועוד על-מנת לעזור באיחוי ושיקום הצלקות והעור.
קטיף ועיצוב.
קטיף פירות ההיפופיאה קשה בשל קוציו הצפופים של השיח. טכניקת קטיף נפוצה היא הסרתו של ענף שלם; אולם פעולה זו הרסנית לצמח, ומפחיתה את היבולים הבאים. הענף שהוסר מוכנס להקפאה, וטלטול קל שלו גורם לגרגירים לנשור. הענפים שנחתכו מוכנסים להקפאה עמוקה של 32°C−, ומופשרים קלות על פני השטח בעת הסרת הגרגירים. הגרגירים נמעכים, בתהליך שבו נפטרים מכ-95% מן העלים ומיתר הפסולת. הגרגירים הנוזליים מאוחסנים בטמפרטורה של 22°C−.
הדרך היעילה ביותר לקצור את הגרגירים מבלי לפגוע בענפים היא באמצעות שימוש במנער-גרגירים (מכשיר אשר פותח באסטוניה לפני מספר שנים). קציר מכני מותיר עד ל-50% מן הגרגירים במטע, וניתן לקצור את הגרגירים רק פעם בשנתיים – בעוד שבשימוש במכונה זו ניתן להגיע ליבול הגדול עד פי ארבעה מזה המתקבל בשיטת חיתוך הענפים.
במהלך המלחמה הקרה, פיתחו גננים מברית המועצות ומגרמניה המזרחית זנים מגוונים, בעלי ערך תזונתי רב יותר, גרגירים גדולים יותר, עיתות הבשלה שונות וענפים בעלי צורה המקלה על קציר הגרגירים. במשך עשרים השנים האחרונות גודלו גידולים ניסיוניים בארצות הברית – אחד בנבדה ואחד באריזונה – ובפרובינציות המערביות של קנדה.
שיח ההיפופיאה מהווה גם צמח נוי פופולרי, העשוי לשמש גדר חיה. בחלקים מסוימים של העולם משתמשים בשיח החזק כדי לייצב את גדותיהם של נהרות ושיפועים תלולים. נופו של הצמח זוכה להערכה באזורים בעלי אקלים צפוני, שכן אשכולות הגרגירים הצבעוניים נשמרים לאורך החורף. מוכרי פרחים משתמשים בענפיו של השיח לעיצוב קישוטים.
הפלישות הטימוריות לגאורגיה
הפלישות הטימוריות לגאורגיה (בגאורגית: თემურლენგის ლაშქრობანი საქართველოში) היו סדרת פלישות הרסניות שנערכו על ידי הכובש הטורקו-מונגולי, טימור לנג, לממלכה הגאורגית המאוחדת, ממלכה נוצרית, בין השנים 1386-1404. ממלכתו של טימור לנג השתרעה בשיאה ממרכז אסיה לאנטוליה. לפלישות אלה היה קשר הדוק למלחמת טוחטאמיש-טימור, כנגד טוחטאמיש החאן האחרון של אורדת הזהב. מאבק שהביא בסופו של דבר לירידת כוחם של הטוקרו-מונגולים בדרום רוסיה.