מרגו לנגן נולדה בעיר ניוקאסל שבאוסטרליה וגדלה בעמק האנטר. היא למדה היסטוריה באוניברסיטת מערב אוסטרליה ובאוניברסיטת סידני והרבתה לטייל. לימים, הידע והחוויות שצברה היוו השראה לכתיבת הספרים שלה.
בראשית דרכה המקצועית, הייתה לנגן עורכת ספרים עצמאית. לנגן טוענת שהגיעה לכתיבת ספרים בעקבות הצעה של מוציא לאור אשר ביקש ממנה לכתוב מספר פרקים לדרמת נעורים חדשה. את 14 הפרקים שכתבה לדרמת הנעורים היא איגדה לספר בשם "New Girl". לנגן כתבה 9 רומנים לנוער מסוג זה, תחת שמות עט שונים. אחרי התנסות בכתיבת רומנים לנוער וספרות ריאליסטית לנוער ולאחר שבשנת 1999 השתתפה בסדנת קלריון ווסט, תוכנית המיועדת להכנת סופרים לקריירה מקצועית בכתיבת ספרי מדע בדיוני ופנטזיה, היא התחילה לכתוב ספרי פנטזיה. הסיפורים שכתבה בסדנא היוו חלק רב מהאוסף הראשון שלה "White Time ".
להכרה ופרסום היא זכתה לאחר שבשנת 2004 פרסמה את ספרה השני, Black Juice . סיפוריה הקצרים, הרומנים וספרי הפנטזיה שלה זכו להכרה רבה, עבודותיה תורגמו ל-16 שפות. היא שימשה כשופטת בפאנלים של פרסי ספרים אוסטרליים, ובמועצת הספרות של המועצה האוסטרלית לאומנויות . בשנים 2011 ו-2013 היא חזרה לסדנת קלריון ווסט, בה למדה, כמורה. כיום חיה לנגן בסידני, אוסטרליה.
ספריה.
רומנים לנוער.
בשם העט מלאני קרטר:
בשם העט בלינדה היינס:
בשם העט גילי לוקווד:
בשם העט מנדי מקברייד:
בשמה האמיתי:
אילזה בינג
אילזה בינג (בגרמנית: Ilse Bing; 23 במרץ 1899 – 10 במרץ 1998) הייתה צלמת, הנחשבת לחלוצת הצילום האומנותי המודרני, ומוכרת בעיקר בזכות צילומי הרחוב והפורטרטים המורכבים שלה. היא פעלה בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, וזכתה במדליית הזהב הראשונה לצילום, של מועדון האמנות הלאומי של ארצות הברית.
השנים המוקדמות.
בינג נולדה בפרנקפורט, שבגרמניה, בשנת 1899, להורים יהודיים רפורמיםמהמעמד הבורגני. בחינוכה הושם דגש על אומנות ומוזיקה. בשנת 1920 החלה בינג ללמוד באוניברסיטת פרנקפורט, בתחילה מתמטיקה ופיזיקה, אך עד מהרה שינתה את מסלול לימודיה להיסטוריה של האומנות. ב-1924 החלה לעבוד על דוקטורט באדריכלות, אולם, בעודה מצלמת מבנים לתזה שלה גילתה את אהבתה הרבה לצילום. בעקבות תגלית זו, החליטה לזנוח את עבודת הדוקטורט ולעסוק בצילום. בתחילה צילמה בינג לעיתון פרנקפורט אילוסטרה ובשנת 1930 הגרה אל לב העולם האומנותי-אוונגרדי של הצילום, פריז.
בניית הקריירה.
המעבר של בינג לפריז סימן את תחילתה של תקופת הזוהר שלה. בשנים בהן שהתה בעיר, עבדה עבור מוציאים לאור צרפתים (בעיתונים כגון לה מונד, אילוסטרה, בזאר הרפרווג), במקביל להמשך עבודתה עם העיתונים הגרמניים (שאתם סרבה לעבוד עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, החל משנת 1933 ואילך). בשנות שהותה בפריז צילמה בינג בעיקר תצלומי אפנה, פרסום ואדריכלות, ואף התמקצעה בצילום חיי הלילה של העיר. צילומיה התאפיינו ברכות צרפתית, אך שמרו משהו מהנוקשות הגרמנית. באותה עת, התמחתה בינג גם בשימוש במראות. ההצלחה הגדולה של צילומיה, והעובדה שהייתה הצלמת המקצועית היחידה בפריז באותה עת, שהשתמשה במצלמת לייקה, זיכו אותה בתואר מלכת הלייקה מהמבקר והצלם עמנואל סוזז. בשנת 1936, נכללו עבודותיה בתערוכת הצילום המודרנית הראשונה שהתקיימה בלובר.
ב-1937 ביקרה בניו יורק,לרגל תערוכת תמונותיה שהוצגה בגלריה של העיר, ועל אף שהוצעה לה שם עבודה, העדיפה לחזור לפריז, שם התחתנה, כעבור זמן קצר, עם קונרד וולף, מוזיקולוג ופסנתרן, שהכירה ב-1933.
ההשתקעות באמריקה.
בשנת-1940 נכבשה פריז על ידי הנאצים ובינג ו-וולף נכלאו במחנות שונים בדרום צרפת. ב-1941 הצליחו שניהם לברוח לניו יורק, אולם, את תמונותיה נאלצה בינג להשאיר אצל ידידים. כאשר נשלחו אליה לאחר המלחמה, לא היו ברשותה האמצעים לשלם את עמלות המכס, ומספר תמונות מקוריות אבדו לאחר שנאלצה לבחור אילו מהתמונות לשמור. בניו יורק, נאבקה בינג למצוא עבודה כצלמת עיתונות, אולם עקב הפופולריות של המקצוע - התקשתה בכך, ולכן על אף שמצאה לבסוף עבודה כצלמת פורטרטים, שכרה היה נמוך. סגנון צילומיה של בינג בניו יורק, היה שונה מסגנונה בפריז. את הרכות הצרפתית האופיינית, החליפו קווים נוקשים, וחפצים המשדרים בדידות ודממה. ב-1957 החלה לצלם בצבע, אולם כעבור שנתיים זנחה את הצילום למען שירה, ציור וקולאז. בשנת 1976 חודש העניין בצילומיה, עקב תערוכה של תמונותיה בניו-יורק, ובשנת 1993 הוענקה לה מדליית זהב בצילום על ידי מועדון האומנות הלאומי של ארצות הברית. בינג המשיכה לכתוב שירה ולעסוק בציור ובקולאז עד יום מותה.
ג'קלין מוריארטי
ג'קלין מוריארטי (באנגלית: Jaclyn Moriarty; נולדה בשנת 1968) היא סופרת פנטזיה לנוער, זוכת פרס Aurealis לספרות נוער.
חיים אישיים.
מוריארטי נולדה וגדלה בסידני, אוסטרליה, במשפחה בת חמש בנות ובן אחד. שתיים מאחיותיה סופרות גם הן (ניקולה מוריארטי וליאן מוריארטי). מוריארטי סיפרה שאביה היה מעודד אותה ואת אחיה ואחיותיה לכתוב סיפורים, על כל מחברת שהיו ממלאים, היה נותן להם דולר וחצי. את ספרה הראשון כתבה כבר בגיל שבע. מוריארטי סיימה תואר באנגלית ובמשפטים באוניברסיטה של סידני. לאחר מכן התמחתה במשפטים באוניברסיטת ייל והשלימה דוקטורט במשפטים באוניברסיטת קיימברידג'.
היא נישאה לקולין מקאדם, סופר קנדי, ולשניים נולד ילד, צ'ארלי. קולין מקאדם גר במונטריאול, קנדה. במהלך חייה התגוררה בסידני, בארצות הברית, בבריטניה, בקנדה ועדכנית ל-2019, היא גרה שוב בסידני עם בנה צ'ארלי.
כתיבתה.
בזמן שעבדה על הדוקטורט, היא כתבה רומן בשם "Sorry For Celia" המיועד לנוער. היא שלחה את הספר לחמש הוצאות לאור שונות באנגליה שלא הסכימו להפיץ אותו. היא חזרה לסידני, עבדה כעורכת דין ושלחה את "Sorry For Celia" להוצאה לאור מקומית, שהוציאה אותו לאור באוסטרליה, בארצות הברית ובבריטניה.
לאחר ש"מרחמים על סיליה" יצא לאור, מוריארטי המשיכה לכתוב את ספרה הבא שנקרא Finding Cassie Crazy שבארצות הברית ובקנדה נקרא Year Of Secret Assignments The.
נכון ל-2019 ספריה טרם תורגמו לעברית.
מוריארטי נודעה במיוחד בזכות שתי סדרות: "ashbury/brookfield", "The Colors Of Madeline":
ashbury/brookfield.
"ashbury/brookfield" היא סדרת ספרים בעלת ארבעה ספרים. הספרים קשורים אחד לשני אך הם אינם ספרי המשך, כלומר לכל ספר יש עלילה שונה שלא בהכרח תלויה בעלילה של הספר הקודם, אבל כל העלילות מתרחשות באותו עולם.
הספרים בסדרה זו לפי סדר יציאה לאור הם:
The Colors Of Madeline.
"The Colors Of Madeline" היא טרילוגיית פנטזיה לנוער שכתבה מוריארטי. בטרילוגיה זו משולבים שני עולמות, עולם הקסם והפנטזיה והעולם המודרני שלנו. ילדה אחת בשם מדלן שנמצאת בעולם המודרני, מתכתבת דרך סדק שקיים בין שני העולמות, עם ילד בשם אליוט שנמצא בעולם הקסם.
הספרים בטרילוגיה לפי סדר יציאה לאור הם:
שני הספרים הראשונים בסדרה זכו בפרס קווינסלנד לספרות לשנת 2014 ובפרס NSW פרימייר לספרות לשנת 2015.
טרין ט. מין-הא
טרין ט. מין-הא (באנגלית: Trinh T. Minh-ha; נולדה בשנת 1952 בהאנוי) היא יוצרת סרטים וייטנאמית, סופרת, חוקרת ספרות, מלחינה ופרופסור למגדר וחקר האישה. היא מייצרת סרטים זה שלושים שנה, כאשר סרטה האחרון, "Forgetting Vietnam", יצא לאקרנים בשנת 2015. סרטיה הידועים ביותר הם "Reassemblage", אשר נחשף לקהל הרחב בשנת 1983, ו-"Surname Viet Given Name Nam", אשר נוצר בשנת 1989. היא זכתה בפרסים ועיטורים רבים, ביניהם פרס מכון הסרטים האמריקאי ליוצרים עצמאיים על שם מאיה דרן , הסרט התיעודי הטוב ביותר ומלגות מארגונים, מועצות וסוכנויות שונות.
קורות חיים.
טרין ט. מין-הא נולדה בשנת 1952 בהאנוי, וייטנאם. היא היגרה לארצות הברית בשנת 1970, לאחר שלמדה בווייטנאם ובפיליפינים. היא למדה הלחנה, אתנו-מוזיקולוגיה וספרות צרפתית באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם היא קיבלה את תואר הדוקטור שלה. מין-הא גם עבדה פעמים רבות עם בן זוגה ז'אן-פול בורדייה , צלם זוכה פרסים מקליפורניה.
מין-הא ערכה מחקר אתנוגרפי שארך שלוש שנים במערב אפריקה. מחקר זה הוביל לסרטה הראשון, "Reassemblage", שהוא סרט דוקומנטרי יוצא דופן.
כעת היא פרופסור למגדר ומחקר האישה ורטוריקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
סגנון יצירתה המיוחד שמתמקד במחקר תרבותי השתנה והתפתח במהלך שנות עבודתה, יש שיגידו עקב מוצאה הווייטנאמי, שנות מחקרה במערב אפריקה וחייה כמהגרת באמריקה.
אפיונים ייחודיים של יצירותיה.
מין-הא ידועה בעיקר בזכות סרטיה וסגנון יצירתה יוצא הדופן - עבודותיה של מין-הא עוסקות בעיקר בפמיניזם ופוסט-קולוניאליזם. לדבריה, עבודותיה מתאפיינות ב"חופש מתנאי הסובייקטיביות והאובייקטיביות ועדיין מגלות את שניהם"
בריאיון עם טינה ספנגלר מקולג' אמרסון, מין-הא הצהירה שהיא לעיתים נדירות חושבת ביצירותיה על העברת מסר. לדידה, כל סרט וספר שהיא יוצרת מתחילים מרעיון כלשהו, ומשם ממשיכים בתהליך שבסופו מתקבל תוצר שונה לגמרי מהרעיון ההתחלתי, אך הרעיון ההתחלתי לא נאבד. היא טוענת שמן הראוי שכל יוצר יעביר לצופיו גם עמדות חברתיות ולא יסתפק בהצגת הנרטיב הסיפורי כשלעצמו.