בתחילת עבודתו בגינקולוגיה חקר צונדק את המחלות קדחת חלב, רעלת היריון וסוכרת היריון. מחקר זה הביא אותו לבחינת הרכב דם הווסת ותמציות של בלוטות אנדוקריניות. לאחר שחוקרים אחרים זיהו את הקשר בין האסטרוגן לייחום במכרסמים, גילו צונדק ואשהיים את האסטרוגן בדופן הביצית ובגופיף צהוב ואף זיהו שדופן הביצית מייצרת אסטרוגן. צונדק חקר את ההשפעה של תמציות מבלוטת התריס ומהשחלה על שרירי הסמפון, על דימום נרתיקי ועל דימום בכלל. הוא מצא שהוא מקבל תוצאות סותרות והסיק שהתמציות מכילות תערובות של הורמונים שמבטלות זו את השפעתה של זו. בעקבות זאת חיפש דרך לבודד את השפעת ההורמונים והגיע לרעיון להשתיל את הבלוטות עצמן, לאחר שגילה שניתן לשמר שחלות בקרור במשך מספר שבועות בתנאים סטריליים.
בשנת 1925 חקר את השפעת ההפרשות של בלוטת יותרת המוח על הבגרות המינית. ההנחה הרווחת הייתה שבלוטת יותרת המוח שולטת בהתבגרות המינית בצורה כלשהי, אולם בעקבות ניסיונות של הרברט אוונס עם תמציות מבלוטת יותרת המוח הניחו שהשליטה אינה הורמונלית. צונדק ביחד עם אשהיים השתילו אונה קדמית של בלוטת יותרת המוח ליד השחלה בחולדות צעירות ולאחר חמישה ימים מצאו סימנים של התבגרות מינית. צונדק הסיק שההורמונים של האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח (ההורמונים הגונדוטרופיים) מכוונת את פעילות אברי המין וכי הורמוני בלוטת יותרת המוח מעוררים את הבשלת הביציות ויצירת גופיף צהוב. צונדק הודיע על הגילוי בפני החברה המדעית של ברלין והביא להתרגשות רבה בקהילה המדעית, שמהרה לבצע ניסויים עוקבים שאישרו את התוצאות של צונדק ואשהיים. צונדק קודם לדרגת פרופסור חבר, וזכה להכרה בינלאומית בקהילה המדעית. בין השאר נבחר לחבר של כבוד בחברה הביולוגית של וינה וזכה למדליית קוסמן היוקרתית. גילוי ההורמונים הגונדוטרופיים על ידי צונדק יצר באנדוקרינולוגיה את המושג של הורמון טרופי, הורמון שיעדו הוא בלוטה אחרת להפרשת הורמונים.
אשהיים וצונדק המשיכו בעבודתם וגילו שההורמון גונדטרופין מבלוטת יותרת המוח נמצא בשתן של נשים בהריון וייחודי לנשים בהריון. בעקבות זאת הציעו בשנת 1928 שיטה אמינה לבדיקת היריון. בדיקה זו קרויה מבחן אשהיים-צונדק (A-Z) על שמם, והביאה להכרה בינלאומית בצונדק גם בקרב הציבור הרחב.
במקביל למחקר של ההורמונים הטרופיים, המשיכו צונדק ואשהיים לחפש מקור נקי של אסטרוגן, ובשנת 1927 מצאו שהאסטרוגן מופיע בשיעור גבוה בשתן של נשים בהריון. בשנת 1930 מצא צונדק אסטרוגן בשתן של סוסות בהריון ובשנת 1934 מצא שהמקור העשיר ביותר לאסטרוגן הוא דווקא השתן של סוסים זכרים. בעקבות בידוד האסטרוגן על ידי צונדק ואשהיים הצליחו חוקרים אחרים לתאר את המבנה הכימי של האסטרוגן. שתן הסוסים היה למקור מרכזי לאסטרוגן במשך שנים רבות.
צונדק זיהה את ההורמון מגרה זקיק (FSH) בשתן של נשים מעוקרות ונשים בגיל המעבר וכן אצל אנשים שלקו בסרטן הנובע מתאי מין. זיהוי זה הפך לכלי חשוב לזיהוי המחלה. בשנת 1932 חקר צונדק את האונה האמצעית של בלוטת יותרת המוח וזיהה בה את ההורמון מעורר מלנוציטים (MSH), המעורר את המלנוציטים להפריש מלנין. בשנים 1933–1934 חקר את יחסי הגומלין בין הורמון הגונדטרופין והאסטרוגן, ותיאר את מעגל המשוב שלהם. בתחום האנדוקרינולוגיה שילב את היכרותו עם תחום הגינקולוגיה וחקר את הקשר בין המערכת האנדוקרינית לבין השליה. מחקריו הובילו לשינוי שיטת האבחון והטיפול במחלות היריון.
עם המעבר לירושלים, החל צונדק למקד את מחקריו בניצול הידע התאורטי לטיפול בעקרות ובהפרעות הורמונליות. הוא זיהה בעיות שונות של עקרות הנובעות מהפרעות הורמונליות וטיפל בהן בעזרת מתן הורמונים. הוא ניסה דרכים שונות למתן הורמונים: דרך העור, בפה ובהשתלת גלולה (Pellet) המשחררת הורמונים באיטיות. הוא גם זיהה סוג של עקרות הנובעת ממחסור בגליקוגן בקרום הרירי של הרחם. בשנת 1936 הוא גילה את האפשרות להשתמש בהורמונים על מנת לדחות את הווסת. השימוש בהורמונים הביא אותו לחקירת אלרגיה להורמונים. בשנת 1953 הודיע על ערכה פשוטה לבדיקת היריון שתביא למהפכה בתחום.
פרסים ותוארי כבוד.
צונדק זכה בתוארי כבוד ופרסים רבים, בהם:
חתול תעלול חוזר
קתדרלת זוורטנוץ
קתדרלת זוורטנוץ (ארמנית Զվարթնոց տաճար - "קתדרלת המלאכים השמימיים") היא אתר ארכאולוגי בארמניה השוכן כ-16 ק"מ מערבית לירוואן, בין העיר ואראשאפאט ונמל התעופה הבינלאומי זוורטנוץ. הקתדרלה המונומנטלית הוקמה במאה ה-7 וחרבה במאה ה-10. בשנת 2000, הוכרז האתר, יחד עם הקתדרלה והכנסיות באצ'מיאדזין, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
האתר נבנה בין השנים 643 ו-662 בזמן שארמניה התאוששה מפלישת הערבים הראשונה. הקתדרלה המיוחסת לקתוליקוס נרסס השלישי, הוקמה כקתדרלה הראשית במדינה ונועדה להאפיל בהדרה על הקתדרלה באצ'מיאדזין. היא הוקדשה לגרגוריוס המאיר, מייסד הכנסייה הארמנית והקתוליקוס הראשון שלה, ולפי אחת המסורות בה נשמרו שרידיו. לפי עדותו של ההיסטוריון הארמני מובסס קלאנקטוואצי, נכח הקיסר קונסטנס השני בטקס ההקדשה בשנת 652, והוא אף התכוון לבנות מבנה דומה בקונסטנטינופוליס. לאחר כיבוש הבירה, דווין, העביר נרסס השלישי את מושב הקתוליקוס מדווין לזוורטנוץ לזמן קצר. הקתדרלה חרבה ככל הנראה ברעידת אדמה בשנת 930, נותרה בהריסותיה ונשכחה, עד שנתגלתה מחדש בתחילת המאה ה-20 ונחקרה בין השנים 1900 ו-1907. אפשרות אחרת היא שהחורבן אירע כתוצאה מתקיפת ערבית. החפירות נערכו בהנהגת הורדאפט חאצ'יק דאדייאן, ובין היתר התגלו ארמון הקתוליקוס ויקב. עוד התגלה כי הקתדרלה נצבה מעל שרידי מבנה אוררטי מתקופה המלך רוסא השני (680-639 לפנה"ס).
השרידים.
פנים הקתדרלה היה בנוי בצורת צלב יווני שארבע זרועותיו מעוצבות בצורת ארבעה אפסיסים. במבנה היו שלוש קומות שכל אחת מהן הייתה קטנה מזו שמתחתיה. הקומה הראשונה הוקפה בקירות חיצוניים בצורת פאון בן 32 צלעות, ולכן נראתה כעגולה מרחוק. הקומה השנייה הייתה למעשה המשכו של הצלב היווני מקומת הבסיס, אך ללא המבנה המעגלי ההיקפי, ואילו הקומה השלישית הייתה פאון בן 16 צלעות ונראתה גם היא כעגולה. כיפת המבנה בצורת חרוט נישאה לגובה של 45 מטר. בשלוש הקומות היו קבועים חלונות כמספר צלעותיו של הבניין. קירות הקתדרלה כוסו בפרסקות, פסיפסים ובתבליטים המתארים מוטיבים מעולם הצומח. במרכזו של המבנה שכנה בריכת טבילה.
בצידה הדרום-מערבי של הקתדרלה הוקם ארמונו של הקתוליקוס, שהיה עשוי משני חלקים שביניהם חצץ מסדרון. בחלק המערבי היו שני אולמות ומספר חדרים. האולם הגדול בו נערכו כינוסים וקבלות פנים, חולק על ידי שישה עמודים לשלוש ספינות; ואילו האולם השני, מעט קטן יותר, שימש כחדר אוכל ואולי אף כחדר כס. חלקו המזרחי של ארמון הקתוליקוס כלל חדרי מגורים ושירות, בית מרחץ וחדרי אחסון. מדרום לארמון שכנה כנסייה נוספת מהמאה ה-5 או ה-6. עוד שכנו במקום גת ומיכלי אבן ליין. מהקתדרלה שרדו מספר קשתות וכמה עמודים מעוטרים, הניצבים בלב החורבות. דגם של הקתדרלה שאמינותו מוטלת בספק מוצג במוזיאון ההיסטוריה הארמנית בירוואן והוא מופיע על שטר של 100 דראם ארמני.
שכל
הנס קלזן
הַנְס קֶלְזֶן (בגרמנית: Hans Kelsen; 11 באוקטובר 1881 - 19 באפריל 1973) היה משפטן אוסטרי-אמריקאי יהודי.
קורות חיים.
קלזן נולד בפראג להורים יהודים. הוא עבר עם משפחתו לווינה כשהיה בן שנתיים. בסיום לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת וינה שם השלים את הדוקטורט בשנת 1906. בשנת 1911 השלים את הפוסט-דוקטורט (שלב הקרוי Habilitation בשיטות הגרמניות) עם התמחות במשפט ציבורי ותורת המשפט ופרסם את מחקרו המשמעותי הראשון – "בעיות עיקריות בתאוריה של המשפט הציבורי" (Hauptprobleme der Staatsrechtslehre). בשנת 1912 נשא קלזן לאשה את מרגרט בונדי, ולזוג נולדו שתי בנות.
קלזן החל ללמד משפטים באוניברסיטת וינה בשנת 1911 ובשנת 1919 מונה לפרופסור מן המניין למשפט ציבורי ומנהלי באוניברסיטת וינה. הוא ייסד וערך את כתב העת למשפט ציבורי (Zeitschrift für Öffentliches Recht). לבקשת קרל רנר, ראש ממשלת אוסטריה, עסק קלזן בניסוח חוקה חדשה לאוסטריה וזו נתקבלה בשנת 1920 ומהווה את הבסיס למשפט החוקתי האוסטרי עד עצם היום הזה. קלזן מונה לבית המשפט החוקתי למשך כל חייו.
בעקבות התגברות המחלוקות הפוליטיות על כמה מפסקי דינו של בית המשפט לחוקה, בעיקר בנושאי גירושין, והאקלים הציבורי השמרני, הודח קלזן, שנחשב לסוציאל-דמוקרט, מבית המשפט בשנת 1930. מיד לאחר מכן קיבל קלזן הצעה לשמש פרופסור באוניברסיטת קלן. כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 הוא הודח גם ממשרה זו ועבר לז'נבה, שם לימד משפט בינלאומי במכון ללימודים בינלאומיים בין 1934 ל-1940 ובמקביל כיהן כפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג, עד להשתלטות הנאצים על צ'כוסלובקיה. בשנת 1940 עבר לארצות הברית, הרצה במשך שנתיים באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן היה לפרופסור מן המניין במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עד צאתו לגמלאות בשנת 1952. בשנים אלה עסק בעיקר במשפט בינלאומי ובמוסדות בינלאומיים. בין 1953–1954 שימש מרצה אורח למשפט בינלאומי בבית הספר של חיל הים האמריקני. בשנת 1953 הציעה לו ממשלת ישראל לכהן כיועץ של מדינת ישראל לענייני משפט בינלאומי, אולם סירב בנימוק שבגילו הוא עלול לא למלא את התפקיד כראוי.