אוניברסיטת המדינה של קנטקי (Kentucky State University, בראשי תיבות: KSU) היא אוניברסיטה ציבורית בפרנקפורט, קנטקי.
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1886 בתור "בית ספר לאנשים צבעוניים". שם האוניברסיטה שונה שוב ושוב לאורך השנים, ככל שמעמדם של האפרו-אמריקאים הלך והשתפר. רק בשנת 1952 הוסרה ההפניה לגזע תלמידי האוניברסיטה. בשנת 1972 הפכה האוניברסיטה לאוניברסיטה מן המניין, ונכון לשנת הלימודים 2013 לומדים בה 2,746 סטודנטים, מהם 2,490 לתואר ראשון.
קו למושב
קו למושב הוא שבועון המושבים וההתיישבות הכפרית בבעלות כנס מדיה בע"מ. העיתון מופץ בחינם ב-40,000 עותקים במושבים ברחבי הארץ - דרך תיבות הדואר, במכולות ובצרכניות.
הנושאים שבהם עוסק העיתון הם חקלאות, אישים תושבי מושבים וחקיקה ורגולציה הנוגעים למושבים. כמו כן, יש בעיתון טור ביקורת שירה וטור ביקורת ספרות.
היסטוריית העיתון.
העיתון נוסד בסוף שנות ה-80' של המאה ה-20, כעיתון מקביל לעיתון הדף הירוק, מקומון הקיבוצים. שני העיתונים, קו למושב וכן הדף הירוק הוקמו במקור על ידי העיתונאי והסופר ישראל זמיר (בנו של יצחק בשביס-זינגר) כמוספים של עיתון על המשמר. הגיליון הראשון של קו למושב יצא בשבעה בנובמבר 1989. באותו גיליון מסביר זמיר ב"דבר העורך" את הסיבות להוצאת העיתון: "יהיה אולי מי שיתמה: מה ל'על המשמר' - האכסניה שלנו ולמושבים? על כך נענה, כי המאבק על דמותה של החקלאות במדינת ישראל הוא מאבקם של כל עובדי האדמה, מושבניקים כקיבוצניקים, מאבקם של החקלאים כולם, מכל סוגי ההתיישבות. אם חלילה נגיע ליום השחור שמושבים יינטשו - אין לנו ספק, כי גם תורם של הקיבוצים ועובדי החקלאות בארץ כולה יגיע, כולנו בסירה אחת. היינו רוצים להיות הבמה לאותה זעקה".מאוחר יותר, כשנסגר על המשמר בשנת 1995, נסגרו המוספים הללו. מאוחר יותר, בינואר 1997 הוסדרה העברתם והוצאתם מחדש תחת קבוצת מעריב.
משנת 2018 קו למושב הוא אחד העיתונים היוצאים לאור תחת קבוצת "כנס מדיה" מקבוצת "כנס תערוכות"
מערכת העיתון.
עורך העיתון הוא עמוס דה וינטר. בין כתבי העיתון: חגי סלומון, יעקב לזר, עו"ד אפרת חקיקת, זהר נוי, נחמן גלבוע, אלמוג סורין, עדינה בר-אל, עמרם קליין.
מעורכי העבר של העיתון: דרור יוסף, עמי רוז'נסקי, ליאורה שואט, ישראל זמיר.
פלק פיבונסונגרם
לואנג פלק פיבונסונגרם או לואנד פלק פיבולסונגרם מכונה לפעמים בקיצור פיבון, ידוע גם בכינוי "פום צ'ום פור". שמו בלידה - פלק קיתסאנגחה, (בתאית: จอมพล แปลก พิบูลสงคราม 14 ביולי 1897 נונתאבורי - 11 ביוני 1964 טוקיו) היה קצין ופוליטיקאי תאילנדי, בעל שורשים סיניים מצד אביו. הוא כיהן כראש ממשלת תאילנד ודיקטטור צבאי של מדינה זו בשנים 1944-1938 ו-1957-1948. החל בשנת 1941 הועלה לדרגת פלדמרשל ("פום צ'ום").
כקצין תותחנים צעיר למד פיבונסונגרם באקדמיות צבאיות בצרפת.
הפך לחבר ב"מפלגה העממית" החוקתית ואחרי הצלחת המהפכה הסיאמית משנת 1932 זכה להשפעה רבה בזירה הפוליטית ובצבא. אחרי דיכוי ניסיון הפיכה מלוכני בשנת 1934 התמנה לשר ההגנה. בשנת 1938 בחר בו הפרלמנט לראש ממשלה.
שלטונו היה אוטוריטרי, דגל באידאולוגיה לאומנית מאוד ומיליטריסטית. ונקט באמצעים דרסטיים לכיוון מודרניזציה תרבותית. שימשו לו כדוגמה המשטרים הפאשיסטים מגרמניה הנאצית ואיטליה, וכן המשטר האוטוריטרי ביפן. פיבון שאף להרחיב את גבולות המדינה ל"תאילנד רבתי" וטען להחזרת שטחים מאוכלסים בתאילנדים שהשתייכו אז לאימפריה הבריטית (מלזיה, בורמה) ו
אימפריה הקולוניאלית הצרפתית (לאוס, קמבודיה).
בשנים 1940–1941 ניהל בהצלחה מלחמה נגד צרפת. בשנת 1942 נכנס למלחמת העולם השנייה לצידה של יפן. ביולי 1944 נאלץ להתפטר.
בשנת 1948 הפיכה צבאית החזירה את פיבון לשלטון. הוא התמנה כראש ממשלה והנהיג שוב שלטון אוטוריטרי, אולם הפעם בברית עם ארצות הברית. אחרי שהחל משנת 1955 נקט בצעדים לדמוקרטיזציה, הוא הודח על ידי פלג יריב בצבא ונמלט ליפן. נפטר בגלות בטוקיו.
שנות ילדותו וצעירותו.
פּלק פּיבונסונגרם נולד בשנת 1897 בשם פלק קיתאסאנגה בנונתאבורי, פרבר צפוני של בנגקוק, בירת ממלכת סיאם. אביו, קיד קיתסאנגחה, היה בן למהגר סיני דובר קנטונית שהתחתן עם תאילנדית. הורי האב היו בעלי פרדסים של עצי דוריאן. אמו נקראה סם-אנג.
פלק קיבל את שמו - שמשמעותו בשפה התאית "מוזר". זאת מפני צורה מיוחדת של אוזניו. מאוחר יותר נחשב פלק דווקא לנער טוב מראה. מילדותו הייתה לו חולשה למדים
הוא למד בבית הספר שליד המקדש הבודהיסטי "וואט חמה פיראטארם" ומגיל 12 נרשם לבית ספר לחיל הרגלים באקדמיה הצבאית המלכותית צ'ולאצ'ומקלאו. הוא סיים את לימודיו בשנת 1917 בגיל 19 וקיבל את הדרגה של סגן משנה בחיל התותחנים. הוצב בחטיבה 7 של חיל התותחנים בפהיטסאנולוק. בתקופה זו הכיר פלק מורה צעירה בשם לה-יד בנדוקראבי והתחתן איתה. לזוג נולדו בהמשך שלושה בנים ושלוש בנות. הקצין הצעיר התחבב על סובביו בהשכלתו, חריצותו ודייקנותו. אולם בגלל קומתו הקטנה, לא בלט כל כך כדמות של מנהיג. בשנת 1921 הוא נשלח לשרת במטה הכללי של הצבא. לאחר מכן נשלח בשנים 1927-1924 עם מלגה ללמוד טקטיקה צבאית באקדמיות הצבאיות בפואטייה ופונטנבלו בצרפת.
בצרפת יצר קשרים עם סטודנטים תאילנדים אחרים שהשתייכו כמוהו יותר למעמד הבורגני ופחות לאצולה. בהשפעת הסביבה הפוליטית בצרפת פיתח פלק הצעיר רתיעה כלפי המונרכיה האבסולוטית בארצו.
התוודע, בין השאר, לפרידי פהאנומיונג, אז סטודנט למשפטים, שעמד בראש איחוד הסטודנטים התאילנדים בצרפת. שניהם התיידדו והקשר ביניהם התפתח במרוצת הזמן ליחס אמבווילנטי של ידידות-תחרות. פרידי ופראיון פהאמומונטרי, שלמד גם הוא בצרפת, נמשכו לרעיונות מהפכניים ושיתפו את פלק בתוכניותיהם לבצע הפיכה במולדתם. .
אחרי ששב לסיאם, עלה פיבון לדרגת קפטן ובשנת 1928 זכה לתואר האצולה "לואנג" - שקול כנגד התואר האירופי "ויקונט" - מידי המלך פראג'אדיפוק (ראמה השביעי). מאז הוא מוכר כ"לואנג פיבונסונגרם" ושינוי השם ציין שיפור במעמדו החברתי. משמעות השם פיבוסונגרם הוא "מלחמה רחבה".
הוא קודם בהמשך כמייג'ור (רב-סרן) במטה הכללי והתמנה לאחראי על סוסי הנסיך נאריס ולמורה באקדמיה הצבאית.
הדחת המלך.
פיבוסונגרם הצטרף למפלגת העם, (חאנה ראטסאדון), תנועה לרפורמות חוקתיות מורכבת מקצינים, אקדמאים ופקידים. יחד עם קצין הפרשים לואנד טסנאי היה הלטננט-קולונל פלק פיבונסונגרם אחראי על ארגון ההפיכה הצבאית בשנת 1932 שהביאה 3 שנים אחר כך, בשנת 1935 להתפטרות המלך פראג'אדיפוק לטובת אנאנדה מהידול. המלך החדש היה ילד שלמד באותן השנים בשווייץ. לכן מינה הפרלמנט כעוצרים את הנסיך אנואטג'אטורונג, שנשא דרגת קולונל, את הנסיך אתיהאיה דיבהבהה, גם הוא קצין בכיר, ואת צקאו פראיה יומאראג' (פון סוחום).
אחרי ניצחון ההפיכה בשנת 1932 והמעבר מן המונרכיה האבסולוטית אל המונרכיה החוקתית, התמנה פיבונסונגרם לסגן מפקד חיל התותחנים ולא מילא תפקידים פוליטיים כלשהם.
מפקד ומנהיג פוליטי 1938-1932.
פיבון שיחק תפקיד מפתח בהפיכה הצבאית מיוני 1933 שבאה להגן על החוקה החדשה ועל משטר האגף הצבאי של מפלגת העם נגד רסטורציה של שלטון המלוכנים. בעקבות זאת התחזקה השפעתו בצבא ובזירה הפוליטית. תפקידו המוביל בדיכוי המרד של הנסיך בובוראדט באוקטובר 1933 הוסיפה לו הערצה רבה בקרב אנשי הצבא. הוא הועלה לדרגת קולונל והתמנה לסגן מפקד הצבא. בשנת 1934 נכנס כשר ההגנה לממשלה בראשות פראיה פאהון פונפאיוהאסנה. בתפקיד זה היה לאיש החזק השני במדינה.
כשר ההגנה דחף פיבונסונגרם לחיזוק התעמולה הלאומנית והמיליטריסטית, לרבות בתוכנית הלימודים בבתי הספר.
בשנת 1935 הורה משרד ההגנה שבראשותו להפיק את הסרט "דם החיילים התאילנדים" (לואט תאהאן תאי) שבמרכזו מתקפה של ארץ דמיונית על תאילנד ומעשי הגבורה של מגני המדינה. הוא עודד את הסופר ויצ'יט ויצ'יטוואטאקאן, לימים האידאולוג והתעמלן שלצידו, לכתוב את מחזות התיאטרון "הדם של סופאן"(לואט סופאן) ו"הנסיכה מחסנווי" (צ'אוינג הסנווי). המחזה הראשון היה שיר הלל לרוח ההקרבה והגבורה של האדם הפשוט התאילנדי בעת הדיפת פלישה של בורמה לארצו. המחזה השני הדגיש את הסולידריות ההיסטורית בין העם התאילנדי והעם שאן מבורמה, המקורב אליו. פובון הקים אנדרטאות לזכר מלכים כמו נארסואן וטאקסין, שהיו בעיניו דמויות מופת כמנהיגים קרובים לעם ומנצחים בשדה הקרב.
עוד לפני עלייתו לצמרת השלטון ניצל פיבונסונגרם מכמה ניסיונות התנקשות. בשנת 1934 הוא נורה בעת משחק כדורגל של הצבא. נתגלה קשר של סמלים שנטען כי ביקשו לירות בכל חברי הממשלה. בנובמבר 1938 ניסה נהג של פיבון לירות בו, וכעבור חודש נעשה עוד ניסיון לחסלו על ידי הרעלה. כשבשנת 1938 פרצה שערורייה בנוגע למכירת הרכוש המוחרם של המלך המודח פראג'אדיפוק, נפלה ממשלת פראיה פאהון פונפאיוהאסנה. פיבון, שהיה מעורב בפרשה, נסוג מן העסקה והצליח לצאת זכאי. בהמשך נבחר על ידי רוב מובהק בפרלמנט לראשות הממשלה וב-16 בדצמבר 1938 התמנה בתפקיד על ידי מועצת העוצרים.
שלטון אוטוריטרי - "בניית הלאום"("סאנג צ'ארט").
כהונתו הראשונה כראש ממשלה 1944-1938.
אחרי שהגיע לראשות הממשלה בדרך חוקתית, במקום פראיה פהאפהול, השליט פיבונסונגרם בפועל משטר אוטוריטרי. הוא מינה כמה מחברי הסיעה הצבאית של מפלגתו בתפקידי מפתח בממשלה.
מלכתחילה ניצל את מעמדו החדש כדי להיפטר מהמתנגדים הפוליטיים. נעצרו כ-40 מתנגדים פוליטיים, מלוכנים וגם דמוקרטים.
הוא ביים נגדם משפט בגין בגידה -על קשירת קשר נגד המלך הצעיר אננדה, אותו ביקשו כביכול להדיח לטובת המלך הקודם פראג'אדיפוק.