במשנה מסכת יומא מובא לראשונה ההיתר לחלל שבת אף מפני ספק פיקוח נפש. כך נאמר .
בנוסף בתלמוד מובא ניסיונות של תנאים ללימוד הלכה זו ממקורות שונים, לבסוף מובא בשם האמורא שמואל שיש ללמוד דין זה מהפסוק , כלומר - ראה שיהא חי וודאי בעשיית המצוות ולא יבוא מהם לידי ספק סכנה.
זריזות בפיקוח נפש, שאלת רופא, שאלת רב.
במקרים של פיקוח נפש, או ספק ואפילו ספק ספקא ישנה מצווה לחלל שבת, על פי התלמוד יש לטפל בחולה במהירות האפשרית, כך שאסור להשתהות אך בשביל שאלת רב, והשואל רב במקרה זה נחשב כרוצח, בנוסף מצוין שאף על הרב מוטלת האחריות לפרסם היתר זה, וגנאי הוא לרב שנשאל על כך.
בנוסף כל התחסדות מצד החולה, שלא לחלל נחשבת כחסידות של שטות, ויש להכריחו לקבל את הטיפול המתאים.מהירות ויעילות בטיפול החולה באה לידי ביטוי בכמה מישורים: לדוגמה ישנה עדיפות לחילול על ידי בני אדם גדולים ומיומנים בדווקא לדעת הרמב"ם יש עדיפות לעשות חילול זה על ידי דמות רבנית כדי לפרסם היתר זה.
דוגמה נוספת: חילול מיותר בדיעבד כלומר אם לצורך החולה נעשו חילולי שבת שבדיעבד התברר שלא נצרכו, אין שום איסור ואף נחשב כעושה מצווה, כך נאמר בתלמוד
הגבלות.
במדה ואפשר, אין לגרום חילול שבת מיותר, לדוגמה אם יש צורך לתלוש מהעץ פרי לצורך רפואת חולה, עדיף לתלוש ענף שיש בו פירות מרובים יותר
ישנם הגבלות נוספות שבהם ישנה מחלוקת בין הפוסקים, כגון:
דחויה או הותרה - במדה וישנה אפשרות לחלל את השבת בדרך הלכתית שחומרת החילול פחותה כמו בשינוי, על ידי גוי, מלאכה שאינה מתקיימת, על ידי שנים ועוד, ובאופו שאינו מסכן את החולה, ישנה מחלוקת רחבה בין הפוסקים. יש הסוברים שחילול שבת הותר באופן גורף, ואין צורך לנסות ולהמעיט באיסורים (=הותרה), מנגד ישנם הסבורים שיש לצמצם בחילולי שבת (=דחויה).
אחת ההשלכות למחלוקת זו היא היא העדיפות לחלל את השבת על ידי גויים או קטנים (במקום שאפשר): לדעת הסוברים שהשבת הותרה יש לבצע את החילול על ידי יהודי ולא על ידי גוי, כך פסק גם בספר שולחן ערוך. אולם לדעת הסוברים שהשבת דחויה, יש אפשרות להעדיף חילול שבת על ידי גוי, כסברא זו פסק הרמ"א וכאשר אין גוי - עדיף שיהודי יעשה את המלאכה בשינוי.
פעולות שאין במניעתם משום סכנה, אולם כך דרך הטיפול בחולה ביום חול, דעת השולחן ערוך להתיר אולם בספר משנה ברורה כתב שיש להחמיר באיסורי תורה.
לכל הדעות, חילול הנצרך לחולה ואינו קשור באופן ישיר לחולה, יש לבצע את המלאכות בשינוי.
אבחון.
במקרה ועל פי אבחנת רופא מדובר בסכנת חיים, אף אם החולה לא מאשר זאת, יש לחלל את השבת. בנוסף אף אם לדעת רופא אין סכנה, והחולה מרגיש שמדובר בסכנת חיים יש לחלל את השבת על פי הכלל ההלכתי 'לב יודע מרת נפשו'.
במקרה של מחלוקת בין הרופאים, יש לחלל מספק, על פי הכלל 'ספק נפשות להקל'.
באם אין רופא, אפשר לחלל את השבת על פי דעתו של אדם הטוען שמתמצא בנושא ולדבריו יש סכנה., (אפילו אם אומר שמדובר בספק), אולם אין לקבל אבחנה זו כשהיא כנגד אבחנת רופא.
עם זאת, אסור לחלל שבת על רפואה שתועלתה אינה מוכחת, אלא רק אלא רפואה שהיא ידועה לכול.
סוגי מחלות שמחללים מיד.
בתלמוד מובא סוגי מחלות שיש לחלל את השבת באופן מיידי, ואין צורך באבחון רופא הקובע שמדובר בסכנה, מהם:
מיחושים.
גזירת שחיקת סממנים.
שימוש בתרופות בשבת לאדם הסובל מכאבים בלבד, נאסר בתלמוד באיסור דרבנן כהרחקה מאיסור טוחן, איסור זה נובע משימוש בתרופות שנעשו בעבר כמעט כולם על ידי שחיקה של צמחי מרפא ("גזירת שחיקת סממנים"), מחשש זה גזרו חז"ל שאין להשתמש בכל תרופה שהיא בשבת. בעקבות איסור זה כל התרופות אסורים אף בטלטול והם באיסור מוקצה.במקרה של מחלה אפילו שאין בה סכנת חיים מותר להשתמש בכל תרופה שהיא. כמו כן רפואה שאיננה נעשית על ידי סממנים, מותרת בשבת. בין הדברים המותרים יש למנות הרחת טבק להקלה במערכת הנשימה, גמיעת ביצה לצחצוח הקול, מציצת סוכריות דבש לצרידות, שתית ערק לסובל מכאב קל בשיניו, להשתמש במד חום (כספית) אכילת מלפפון כהקלה לצרבת, תרופות להרגעה, כדורים למניעת הריון ויאגרה, ריטלין.
בין התרופות שנאסרו לשימוש תרופה לשלשול, או הגורמת להקאה, שימוש בטיפות אף ועוד. ישנם תרופות שנחלקו בהם הפוסקים אם הם בכלל הגזירה כמו השימוש באספירין. אקמול, שימוש בוויטמינים בכדורי שינה ומרץ. שימוש בסודה לשתייה מהולה במים למניעת צרבת שימוש בנרות (פתילה). שימוש בבקבוק חם או במריחת משחה על הגוף.
אליהו לויצקי
אליהו לויצקי (כ"ג באייר תרמ"ח, מאי 1888 - ה' בחשוון תשמ"ה, 31 באוקטובר 1984) היה מאנשי העלייה השנייה, ממתיישבי עין גנים וממייסדי ירקונה.
ביוגרפיה.
נולד ברומני שבפלך פולטבה באימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיר בתחומי מחוז סומי באוקראינה), לישראל ופסיה לויצקי. בצעירותו הצטרף לאגודת הצעירים הציונים "התחייה". בשנת 1906 עלה לארץ ישראל. בתקופה הראשונה עבד בחקלאות בנס ציונה וברחובות, ולאחר מכן נדד במקומות שונים בארץ, במושבות: פתח תקווה, מנחמיה וחדרה, בחוות חקלאיות: סג'רה, חוות כנרת וחפציבה ובשכונת אחוזת בית, שהייתה לתל אביב, ועסק בהן בחקלאות ובהגנה.
בבואו ארצה היה חבר "הפועל הצעיר", ולאחר יסוד "אחדות העבודה" הצטרף אליה. היה מחבורת אנשי העלייה השנייה, שרבים מהם תפסו עמדות מפתח בהנהגת היישוב ותנועת העבודה.
בשנת תרע"א (1911) נישא לשרה קושניר (נפטרה 1969), בתו של דוד קושניר, והתגורר בפתח תקווה. כעבור זמן הצטרף לחבורת החלוצים והפועלים שהתיישבה בעין גנים, ובהם א.ד. גורדון ויוסף חיים ברנר. היה חבר "ההגנה" והשתתף בהגנת פתח תקווה.
בשנת 1932 היה ממייסדי ירקונה ובמשך עשרות שנים היה מראשי המתיישבים.
היה אב לשתי בנות ושלושה בנים. בנו גואל לויצקי היה ממפקדי "ההגנה" וה'מוכתר' של קיבוץ אלונים.
נפטר ב-31 באוקטובר 1984, בגיל 96.
גואל לויצקי
גואל לויצקי (2 בנובמבר 1917 – 6 במרץ 2009) היה מאנשי הש"י וממפקדי "ההגנה", ממייסדי קיבוץ אלונים ו"מוכתר" הקיבוץ. התפרסם כשגילה את זהות רוצחו של אלכסנדר זייד.
ביוגרפיה.
לויצקי נולד בישראל לאליהו לויצקי ולשרה, בתו של דוד קושניר. בשנות ה-30 התגייס ליחידת הנוטרים שהוקמה להגן על יישובי עמק יזרעאל. בשנת 1938 היה ממקימי קיבוץ אלונים שבעמק יזרעאל. באותה תקופה הכיר את אשתו, שרה לבית טומרקין, שעלתה לארץ בעליית הנוער מגרמניה. במשך שנים שימש 'מוכתר' הקיבוץ.
שירת ב"הגנה" והיה מאנשי הש"י. כשהוקם הפלמ"ח התגייס לשורותיו ושירת בפלוגה א', תחת פיקודו של יגאל אלון. יחד עם יצחק חנקין פעל לויצקי לגילוי זהותו של רוצחו של אלכסנדר זייד, אותו הכיר מקרוב. לויצקי קיבל את אישורו של יגאל אלון למשימה. הוא הגיע לנערה בדואית בשם שינארה, שהייתה משבטו של הרוצח, ולאחר שדובב אותה, היא גילתה לו את זהותו של הרוצח, קאסם אל-טבאש. בית הדין של "ההגנה" דן את אל-טבאש למוות והוא נורה בידי חנקין.
מפקד חבל סדום.
לקראת מלחמת העצמאות מונה לויצקי למפקד גזרת חבל סדום של "ההגנה". ב-18 באפריל 1948 הפסיקו הבריטים ללוות שיירות מירושלים אל מפעל האשלג בצפון ים המלח. מאז תחילת מלחמת העצמאות ניהל מייסד ומנהל המפעל, משה נובומייסקי, מגעים עם המלך עבדאללה וגורמים ירדניים אחרים לשמור על מפעלי חברת האשלג ולהוציאם ממעגל המלחמה. אולם ב-17 במאי הוחתמו שני נציגים, של המפעל ושל "ההגנה", על הסכם שמסר את מפעלי חברת האשלג לחסות ירדנית. לויצקי לא קיבל את ההסכם והודיע על כוונתו להילחם על סדום.
ב-29 באפריל 1948 קיבלו כל הפועלים בסדום הודעות פיטורים, שעמדו להיכנס לתוקפן עם סיום המנדט הבריטי, ב-14 במאי. אנשי מועצת הפועלים, ובהם יהודה אלמוג, באו במשלחת אל גואל לויצקי, הניחו את נשקם לפניו ואמרו כי אינם רוצים להגן על המפעל שממנו פוטרו. לויצקי כינס אספה כללית והודיע כי מעתה אין זה "המפעל של נובומייסקי", אלא עמדה אסטרטגית חשובה. דבריו שכנעו את האנשים ליטול את נשקם ולצאת למילוי תפקידיהם. ב-9 ביולי החליף אמנון זעיר את גואל לויצקי.
בהמשך המלחמה הוצב לויצקי בחטיבת עודד (חטיבה 9) כמפקד גדוד 91.
לאחר קום המדינה שימש לויצקי כמפקד הצבאי של אזור המשולש.
מפלגת החופש העממי
מפלגת החופש העממי (ברוסית: Партия народной свободы), בעבר המפלגה הרפובליקנית של רוסיה (Республиканская партия России) היא מפלגת אופוזיציה ליברל דמוקרטית, שהוקמה בתחילת שנות ה-90, עם הופעת הסממנים הראשונים לפירוק המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית. רוב חברי המפלגה הראשונים היו חברי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שלא הסכימו עם החלטות הרוב בכנס ה-27 המפלגתי. ב-17 בנובמבר התקיים במוסקבה כנס היסוד של המפלגה החדשה ונבחרו ראשיה.
בשנות ה-90, חברה לתנועות דמוקרטיות נוספות במדינה, אך לאורך השנים נותרה מפלגה עצמאית, כאשר מנהיגי המפלגה תמיד נאבקו על קיומה. ב-2007 נמנע מן המפלגה להירשם במשרד המשפטים וב-2011 בית המשפט האירופי לזכויות אדם פסק שביטול רישיון המפלגה הרפובליקנית הוא מעשה בלתי חוקי.
באמצע שנות ה-90, אוחדו אל המפלגה כמה תנועות, הדומות לה במצעה כתנועת "רוסיה, קדימה! השואפת לדמוקרטיזציה בתחום הכלכלי ברוסיה. המפלגה היא חברה פעילה בקואליציית רוסיה האחרת של גארי קספרוב. יו"ר המפלגה ולדימיר ריז'קוב