כשהגיע הדיווח על מותו של אחיו, ועל הכרזת דיוקלטיאנוס כקיסר, עזב קארינוס את רומא בבהילות, ויצא בראש צבא למזרח במטרה לחסל את הטוען לכתר. בדרכו קארינוס עבר בפרובינציית פאנוניה, ודיכא בהצלחה את מרידתו של טוען לקיסרות נוסף, מרקוס אורליוס גוליאנוס.
המלחמה בין קארינוס ודיוקלטיאנוס נערכה ברובה בפרובינציית מואסיה. קארינוס ניצח במספר קרבות, אולם בקרב העיקרי שנערך על נהר מורבה, דיוקלטיאנוס זכה בניצחון מוחץ, וקארינוס נהרג.
לפי דיווח אחד, הקרב החל ביתרון לצד קארינוס שמספר החיילים בצבאו היה גדול יותר ומהלך הקרב נטה לטובתו. המהפך הגיע כאשר קארינוס נרצח על ידי טריבון צבאי במהלך הקרב, כנקמה על כך שפיתה את אשתו של הטריבון, בעקבות רצח זה התמוטטו צבאותיו של קארינוס והניצחון, דחוק אך מוחלט ניתן לדיוקלטיאנוס.
דירר
Backchannel
Backchanneling היא תופעה בה ציבור של אנשים עוסק בתקשורת במקביל ובנוסף לערוץ התקשורת הראשי.
לדוגמה, העברת פתקים בכיתה בזמן שהמורה מרצה, דיון בין מספר משתתפים בתוך קבוצת דיון במהלך כנס. שימוש בצ'אט בשעת שיחת ועידה.
הופעת כלים דיגיטליים המאפשרים תקשורת בצורה נוח ומהירה, כגון מסרון (SMS) בטלפון סלולרי ותקשורת אלחוטית בין מחשבים ניידים, העצימה את התופעה.
אדמה
איימליאנוס
מַרְקוּס אֵיימֶלִיוּס אֵיימֶלִיָאנוּס (בלטינית: Marcus Aemilius Aemilianus; 207–253) היה קיסר של רומא לתקופה של שלושה חודשים לערך בשנת 253.
קורות חייו.
בטרם עלייתו לשלטון.
איימיליאנוס נולד למשפחה שמוצאה לא ברור בפרובינקיה אפריקה הרומית, פרטים נוספים על תחילת חייו לא ידועים, חוץ מהעובדה שהיה נשוי לאישה בשם קורנליה סופרה.
בשנת 251, לאחר הפיכתו של המושל של פרובינציית מואסיה העלית, טרבוניאנוס גאלוס לקיסר הרומי החדש נשלח איימיליאנוס להחליפו. הוא שימש בנוסף למושל של מואסיה העלית, גם למושלה של מואסיה התחתית ופרובניצית פאנוניה. תפקידו העיקריים היו לאבטח את הגבול הדנובי של האימפריה מפני השבטים הגותים.
גאלוס הצליח לייצב את השלטון, והגביל את המגפה שפשטה בעיר רומא, אולם הוא לא הצליח לצבור תמיכה ואהדה בצבא הרומי, וההסכמים שחתם עם הגותים בשנת 251 ופלישת פרס לסוריה הגבירו את מרירות הצבא ואת הרגשתו שהוא מוריד את כבוד האימפריה הרומית לאשפתות. איימליאנוס היה אחד ממנהיגי הצבא שהובילו את ההתמרמרות הזו וכתגובה סירב לשלם את המס למלך הגותי בשנת 253 שהקיסר התחייב אליו.
כתגובה פלשו הגותים, אל מעבר לדנובה, אולם איימיליאנוס הצליח להביסם בתחילת הקיץ. הצבא שראה באיימיליאנוס מחזיר הכבוד האבוד שלו, הכריז עליו כאימפרטור לאחר הניצחון. איימיליאנוס נטש את הפרובינצה שלו וצעד בראש צבא לעבר איטליה, בעוד גאלוס ובנו ושותפו לקיסרות גייסו צבא משלהם, שתוגבר בכוחות מנהר הריין והתכוננו למאבק על השלטון.
תקופת שלטונו.
הקרב בין הקיסר והגנרל המורד מעולם לא התרחש, גאלוס ובנו נרצחו על ידי חייליהם, שחששו מתבוסה בלתי נמנעת, ומיד לאחר מכן הוכר איימיליאנוס כקיסר החדש.
הסנאט הרומי מיהר לקבל את הקיסר החדש ואישר את תוארו כאוגוסטוס ואת תואר אשתו כאוגוסטה.
שלטונו של איימיליאנוס לא החזיק מעמד יותר ממספר חודשים, המפקד של הצבאות על גבול הריין, ומושל הפרובינציות הגרמניות, ולרינוס צעד לרומא בראשות צבאו. כאשר הצבאות נפגשו בערך בחודש ספטמבר של שנת 253, נרצח איימיליאנוס על ידי חייליו שלו שמיהרו להכריז על ולרניוס כקיסרם החדש.
מספר קוואזי משוכלל
במתמטיקה, מספר קוואזי משוכלל הוא מספר טבעי n, שסכום כל מחלקיו (כולל 1 והמספר עצמו) שווה ל-formula_1 (סכום מחלקיו לא כולל המספר עצמו שווה ל- formula_2). מספרים קוואזי משוכללים הם מספרים שופעים. עד היום לא נמצאו מספרים קוואזי-משוכללים, אך הוכח שאם קיים מספר כזה, הוא צריך להיות גדול מ-1035 ועם לפחות 7 מחלקים.
דגל עלה האדר
סיפור קצר
סיפור קצר הוא ז'אנר ספרותי, שבו היצירות הספרותיות הן בעלות היקף מצומצם - סיפור כזה ניתן לקרוא, לרוב, במשך פחות משעה. מאפיינים מובהקים של הסיפור הקצר הם אחדות הזמן, אחדות המקום ואחדות העלילה. אורך סיפור קצר נע בדרך כלל בין 1,000 ל-7,500 מילים.
סוגת הסיפור הקצר התחילה בימי הביניים, אולם רוב הסיפורים היו אנונימיים. הם גם נחשבו לחסרי חן אלא אם כן רבים מהם אוגדו בספר אחד בעל סיפור מסגרת (כגון סיפורי אלף לילה ולילה). רק במאה ה-14 באיטליה, ניתן למצוא סיפורים קצרים עם שם היוצר. ג'ובאני בוקאצ'ו, מחברו של "דקאמרון", קובץ המכיל 100 סיפורים קצרים, נחשב בעיני רבים לאבי הסיפור הקצר. סיפורו "הבז", מתוך דקאמרון, הוא סיפור קצר קלאסי המשלב את המאפיינים של הז'אנר בתמציתיות ובענייניות רבה. כמו הסיפור העיוורת.
מאפייני הסיפור הקצר.
מאפייניו העיקריים של הסיפור הקצר:
מבנה הסיפור הקצר.
המבנה הקלאסי של הסיפור הקצר הוא פירמידה שבראשה נמצאת נקודת השיא.
השלבים במבנה הם:
פרסום סיפור קצר.
אורכו המצומצם של הסיפור הקצר מאפשר פרסומו במגוון רחב של במות:
תחרויות סיפור קצר בישראל.
בישראל מספר גופים מקיימים תחרויות של סיפורים קצרים, במטרה לעודד כתיבה ספרותית ולגלות כישרונות חדשים, בהם העיתון "הארץ", העורך את תחרות הסיפור הקצר של "הארץ", מפעל הפיס, העיתון "מקור ראשון" ו- "עברית ספרים דיגיטליים" מבית ynet.
בשנת 2015 ייסדה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את תחרות הסיפור הקצר ע"ש עפרה אליגון, במסגרתה יצאו לאור שתי אסופות בשם "עשרים סיפורים קצרים".
הסיפור הקצר
ברנדון טינה
ברנדון טינה (באנגלית: Brandon Teena; 12 בדצמבר 1972 - 31 בדצמבר 1993) היה גבר טרנסג'נדר אשר נאנס ונרצח על רקע זהותו המגדרית, וחייו ומותו היו בסיס לסרט "בנים אינם בוכים", המבוסס על הסרט התיעודי "סיפורו של ברנדון טינה" משנת 1998.
ביוגרפיה.
ילדותו של טינה.
ברנדון טינה נולד כנקבה בעיר לינקולן, במדינת נברסקה שבארצות הברית, בשם טינה רנה ברנדון. משפחתו תיארה אותו כ"טומבוי". בטרם אימץ את הזהות הגברית, הוא הותקף מינית על ידי קרוב משפחה. בתקופת התיכון אימץ לעצמו זהות מגדרית גברית, ויצא עם מספר בחורות.
אמו של טינה, ג'ואן ברנדון, סירבה לקבל את זהותו הגברית והמשיכה להתייחס אליו כאל "בתה". טינה טען מספר פעמים כי הוא אינטרסקס, אך הדבר הוכח מאוחר יותר כלא נכון.
בעיות עם החוק.
בשנת 1993, לאחר מספר הסתבכויות, עבר טינה לאזור העיר פולס סיטי בנברסקה, שם אימץ לעצמו לחלוטין זהות מגדר גברית, והתחבר עם מספר תושבים מקומיים.
לאחר שעבר לביתה של ליסה לאמברט, הוא החל לצאת עם אחת מחברותיה, לאנה טיסדל. בנוסף, החל להתרועע עם שני אסירים משוחררים, ג'ון לוטר ומרווין "טום" ניסן. ניסן היה נשוי ואב לשני ילדים, בעוד שלוטר היה חבר ילדות של טיסדל, והשניים אף ניהלו מערכת יחסים רומנטית בעבר. גבר נוסף, פיליפ דוויין, החל לצאת עם אחותה הצעירה של טיסדל, והתחבר אף הוא עם טינה.
ב-15 בדצמבר נכלא טינה באשמת זיוף המחאות, וטיסדל שילמה את הערבות הדרושה לשחרורו. מכיוון שטינה נכלא באגף הנשים, גילתה טיסדל כי טינה הוא טרנסג'נדר. כאשר שאלה אותו טיסדל אודות מגדרו, הסביר לה טינה כי הוא מעוניין לעבור ניתוח להתאמה מגדרית והם המשיכו לצאת. מאסרו של טינה פורסם בעיתון המקומי בשם עמו נולד, דבר שחשף בפני מספר אנשים את היותו טרנסג'נדר.
מותו.
התקיפה המינית והרצח.
במהלך מסיבת חג המולד, תפסו לוטר וניסן את טינה והכריחו אותו להפשיל את מכנסיו כדי להוכיח לטיסדל כי הוא טרנסג'נדר. טיסדל הסתכלה רק כאשר השניים הכריחו אותה ולא אמרה דבר. לאחר מכן, לוטר וניסן תקפו את טינה והכריחו אותו להיכנס לרכב. הם נסעו לאזור מרוחק, בסמוך למפעל אריזת בשר, הכו אותו ואנסו אותו. לאחר מכן, שבו השלושה לביתו של ניסן. טינה ברח מהבית דרך חלון האמבטיה אל ביתה של טיסדל, ושכנע אותה להגיש תלונה במשטרה, אף על פי שניסן ולוטר הזהירו אותו לבל יספר דבר. המשטרה לא הגישה כתבי אישום "מחוסר ראיות".
טינה הגיע גם אל חדר המיון, שם הורכבה ערכת אונס, אך היא אבדה. השריף באותו זמן, צ'ארלס ב. לוקס, שאל את טינה על האונס. לפי הדיווחים, הוא התעניין במיוחד בהיותו של טינה טרנסג'נדר, עד לנקודה בה טינה הרגיש כי השאלות הפכו חצופות ולא-הכרחיות, וסירב לענות עליהן. לניסן ולוטר נודע על דו"ח החקירה והם החלו לחפש את טינה. הם לא מצאו אותו, אך שלושה ימים לאחר מכן הם נחקרו במשטרה, אולם השריף לא עצר אותם.
השניים עזבו, פנו אל ביתה של לאמברט ופרצו פנימה. הם מצאו את לאמברט במיטתה ודרשו לדעת היכן נמצא טינה, אך לאמברט סירבה לגלות להם. השניים חיפשו ומצאו את טינה מתחת למיטה. הם שאלו את לאמברט אם ישנם אנשים נוספים בבית, והיא ענתה כי דוויין נמצא בבית גם כן. הם ירו והרגו את דוויין, ולאחר מכן ירו והרגו את טינה, מול פניו של בנה הקטן של לאמברט. לאחר מכן עזבו את הבית, אך עד מהרה נעצרו והואשמו ברצח.
המשפט וגזר הדין.
ניסן הטיל את האשמה ברצח על לוטר. לאחר מכן, בתמורה להפחתה בעונשו, ניסן הודה כי היה שותף לאונס ולרצח. ניסן העיד נגד לוטר, ונגזר עליו מאסר עולם. לוטר המשיך לכפור באמינותה של העדות של ניסן, אך עדותו לא התקבלה כאמינה. חבר המושבעים מצא את לוטר אשם ברצח וגזר עליו עונש מוות. לוטר וניסן ערערו על הרשעתם, והתיק נמצא כעת בבדיקה.
בספטמבר 2007 העיד ניסן בשנית נגד לוטר, אך הפעם טען כי לוטר לא ירה בטינה ולא היה מעורב. לוטר נמצא כעת בשלב ערעור ומשתמש בעדותו של ניסן על מנת לטעון לחפותו
לאחר הרצח.