דגם AT-6C היה מבוסס על גרסה NA-88 של חברת נורת' אמריקן אוויאיישן. 2,970 מטוסים מדגם זה סופקו לחילות האוויר של ארצות הברית, ו-2,400 לצי ארצות הברית בסימול SNJ-4. 726 מטוסים סופקו לחיל האוויר המלכותי ונקראו הרווארד IIA. בדגם AT-6D נעשו שינויים במערכות החשמליות; 3,713 מטוסים סופקו לחילות האוויר ו-1,357 מטוסים שסומלו SNJ-5 סופקו לצי ארצות הברית. 351 מטוסים מדגם זה סופקו לחיל האוויר המלכותי הבריטי, ונקראו הרווארד III; 564 מטוסים נוספים סופקו לזרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי. דגם AT-6G, SNJ-5 בסימול הצי, כלל שיפורים רבים, ובהם מערכת הידראולית משופרת וכן גלגל זנב ניתן להיגוי. דגם זה שירת בחיל האוויר ובצי בשנות ה-50 של המאה ה-20. הדגמים האחרונים של המטוס היו דגמי T-6F או SNJ-6; 25 מטוסים סופקו לחיל האוויר של ארצות הברית ו-931 לצי ארצות הברית. חברת קנדיאן קאר אנד פאונדרי (Canadian Car and Foundry) הקנדית ייצרה את הדגם הסופי, שנקרא הרווארד 4, וסופק לחיל האוויר המלכותי הקנדי, חיל האוויר של ארצות הברית, וללופטוואפה הגרמני.
בסך הכל יוצרו 15,495 מטוסי T-6, מכל הדגמים והגרסאות.
שירות מבצעי.
כאמור, במהלך מלחמת העולם השנייה שימשו אלפי מטוסי T-6 טקסאן/הרווארד כמטוסי אימון לטייסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית, צי ארצות הברית, הצי המלכותי הבריטי, חיל האוויר המלכותי הבריטי, חיל האוויר המלכותי הקנדי, הצי המלכותי הקנדי וחילות אוויר נוספים של מדינות חבר העמים הבריטי. ככלל, מטוסי הרווארד לא מילאו תפקידי לחימה במלחמה, אולם בעשור שלאחר מלחמת העולם השנייה שירתו מטוסי הרווארד כמטוסי תקיפה בזירות לחימה שונות ואף השתתפו בכמה אירועי קרב אוויר.
במהלך מלחמת קוריאה הופעלו מטוסי טקסאן במשימות ניהול אש קדמיות. גם במלחמת וייטנאם הופעלו מטוסים אלו אם כי במספר מצומצם יותר. המטוסים במשימה זו כונו T-6 "מוסקיטוס".
לחיל האוויר הסורי היו במלחמת העצמאות 17 מטוסי הרווארד (מהם 12 היו שמישים) במסגרת טייסות 1 ו-2. המטוסים ביצעו גיחות סיוע אווירי קרוב וגיחות תקיפה כנגד מטרות שונות. לפחות מטוס אחד הופל באש נ"מ ישראלית. ב-10 ביולי 1948 היו שני מטוסי הרווארד סוריים מעורבים בקרב אוויר עם שני מטוסי קרב אוויה S-199 של חיל האוויר הישראלי. אחד מן המטוסים הסוריים הופל, והמקלען של המטוס השני הצליח לפגוע ב, אחד מטייסי S-199. מטוסו של בלוך התרסק והוא נפצע קשה, נפל בשבי, ומת בבית החולים בדמשק מפצעיו.
ב-16 ביולי 1948, בעת מבצע ברוש, הצליחו מגיני קיבוץ איילת השחר להפיל מטוס הרווארד סורי שהפציץ את הקיבוץ. המטוס התרסק על יד בית התינוקות ושני טייסיו נהרגו. שרידיו עדיין נמצאים בקיבוץ.
חיל האוויר היווני הפעיל במהלך מלחמת האזרחים ביוון שלוש טייסות של מטוסי T-6D ו-G, שסופקו על ידי ארצות הברית ובריטניה, במשימות סיוע אווירי קרוב, סיור וטיווח ארטילריה. לוחמי הגרילה הקומוניסטים שנגדם נלחם הצבא היווני כינו את מטוסי הטקסאן "חלבנים" (ביוונית: O Galatas), מכיוון שביצעו את משימותיהם מוקדם בבוקר. אחרי הופעת ה"חלבנים" ידעו לוחמי הגרילה כי צפויות תקיפות של מטוסי קרב.
חיל האוויר המלכותי הבריטי הפעיל מטוסי הרווארד נגד אנשי מחתרת המאו מאו בקניה, בשנות ה-50 של המאה ה-20. מטוסי ההרווארד הבריטיים נשאו פצצות בנות 20 ליברות (9 ק"ג) ומקלעים בגיחות אלו, שחלקן התבצע בגובה 20,000 רגל (כ-6,100 מטרים) מעל גובה פני הים. ההרווארד היה המטוס ששירת בשורות חיל האוויר המלכותי זמן רב יותר מכל מטוס אחר: מטוס הרווארד ששירת בו ב-1945 עדיין נותר בשירות בשנות ה-90 של המאה ה-20 במשימות ליווי לטיסות ניסוי של מסוקים.
מטוסי T-6G לחמו גם בשורות חיל האוויר הצרפתי במהלך מלחמת אלג'יריה, גם במקרה זה כנגד כוחות גרילה. המטוסים הופעלו במסגרת טייסות שנקראו "טייסת מטוסי סיוע קל" (Escadrilles d'Aviation Légère d'Appui) והיו חמושים במקלעים, פצצות ורקטות. בשיא פעילותם הופעלו המטוסים על ידי 38 טייסות.
בין 1961 ל-1975, במהלך המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית, הפעילה פורטוגל יותר ממאה מטוסים מדגם T-6G כנד תנועות גרילה במושבותיה השונות באפריקה. בשיא המלחמה היה גף של מטוסי T-6G בכל בסיס של חיל האוויר הפורטוגזי באנגולה, מוזמביק וגינאה הפורטוגזית (כיום גינאה ביסאו).
ב-16 ביוני 1955 הפציצו מטוסי SNJ-4 של הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי את כיכר פלאסה דה מאז'ו בבואנוס איירס. במהלך התקיפה התאסף במקום קהל גדול של אזרחים שבא להביע תמיכה בנשיא חואן פרון. התקיפה נועדה להיות השלב הראשון בהפיכה צבאית, והשתתפו בה בנוסף למטוסי SNJ-4 גם 5 מטוסי ביצ'קראפט AT-11, 3 ספינות מעופפות PBY קטלינה וארבעה מטוסי קרב גלוסטר מטאור של חיל האוויר הארגנטינאי. בתקיפה נהרגו 364 בני אדם, רובם אזרחים, ונפצעו קרוב ל-800. אחד ממטוסי הSNJ-4 הופל על ידי מטוס מטאור שהיה נאמן לממשלה. ניסיון הפיכה זה נכשל בסופו של דבר. מטוסי SNJ-4 השתתפו גם במרד הצי הארגנטינאי ב-1963, במהלכו תקפו טורי שריון של כוחות שהיו נאמנים לממשל. אף על פי שכמה טנקים נפגעו, נכשל המרד.
חיל האוויר הספרדי הפעיל גם הוא מטוסי T-6 כנגד כוחות גרילה באיפני וסביבתה, בדרום מרוקו, במהלך העימות שנקרא המלחמה הנשכחת, בשנים 1957–1958. מטוסי הטקסאן הוכיחו עצמם כמטוסים אמינים מאוד, בטוחים ובעלי שרידות גבוהה.
חיל האוויר הפקיסטני הפעיל מטוסי T-6G במהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971, לתקיפת כלי רכב לא משוריינים של הצבא ההודי.
העיצומים שהוטלו על דרום אפריקה בשל מדיניות האפרטהייד מנעו ממנה רכישת מטוסי אימון חדשים, ולפיכך הפעילה מטוסי T-6 עד 1995.
חיל האוויר הישראלי.
במהלך ההפוגה השנייה, מאמצע יולי ועד אמצע אוקטובר 1948 נעשה מאמץ רב לרכוש מטוסים בארצות הברית. בין המטוסים שנרכשו היו 17 מטוסי הרווארד מכמה דגמים, רובם מדגם AT-6. המטוסים הוברחו מארצות הברית כשהם מפורקים וארוזים בארגזים, ונשלחו לארץ בדרך הים. בסוף אוקטובר הגיע המשלוח לארץ. עד 27 בנובמבר כבר היו בבסיס עקרון (לימים בסיס תל נוף) 8 מטוסים, שצורפו לגף 35. הטייסים היו טייסי מח"ל, שהיו בעלי ניסיון ממלחמת העולם השנייה. על המטוסים הותקנו מקלעים ונקודות לנשיאת פצצות, והמטוסים הופעלו כמפציצי צלילה - הפעם היחידה בה הפעיל חיל האוויר הישראלי מטוסים בדרך זו. הפגיעות היו לא מדויקות, אך הפצצות צוידו במשרוקיות מיוחדות, שהשמיעו רעש-אימים בזמן נפילתן והביאו לפגיעה פסיכולוגית אצל חיילי האויב. רוב המשימות בהן השתתף המטוס היו בחזית המצרית, ובמהלכן הותקפו מטרות מצריות במג'דל, דיר אל-בלח, ח'אן יונס, עיראק אל-מנשייה, כיס פלוג'ה, ועוד. כמה מטוסים השתייכו לטייסת 69, שהפעילה מפציצי בואינג B-17 מבצר מעופף. מטוסי ההרווארד שימשו בטייסת זו לאימון בטיסת מכשירים.
לאחר המלחמה הוחזר ההרווארד לתפקידו המקורי, מטוס אימון בשלב המתקדם של קורס הטיס. בתפקיד זה טסו המטוסים בטייסת ההדרכה, טייסת 140. כמה מטוסים שירתו גם בטייסת 109, שהפעילה מטוסי דה הבילנד מוסקיטו. בטייסת זו שימשו מטוסי ההרווארד לאימון מבצעי עבור בוגרי קורס הטיס. עם זאת במטוסי ההרווארד המשיכו לתרגל גיחות תקיפה, והמטוס נכלל בתוכניות המבצעיות של חיל האוויר כמטוס תקיפה. במסגרת ההיערכות למבצע עומר, מבצע שתוכנן בנובמבר 1955 עקב עליית המתח מול מצרים, ומטרתו הייתה כיבוש רצועת עזה ופתיחת מצרי טיראן. פעולת חיל האוויר במסגרת מבצע צלע הייתה תקיפת שדות התעופה המצריים. במסגרת התוכנית שובצו מטוסי הרווארד לתקיפת שדה התעופה אל עריש. בדצמבר נדחתה התוכנית על ידי הממשלה.
לקראת מבצע קדש אורגנו ההרווארדים כטייסת מבצעית, טייסת 140, שהתמקמה בשדה תימן ליד באר שבע. שובצו בה חניכי קורס טיס שצברו יותר מ-80 שעות טיסה על המטוס, וכן חניכים שסיימו את הקורס והיו במהלך הסבה למטוסי סילון. על הטייסת פיקד רס"ן ב-31 באוקטובר, יומו השני של המבצע, הוקצתה טייסת ההרווארדים לתקיפת מוצבי אום שיחאן כסיוע לחטיבה 10 שנועדה להבקיע את מתחם אום כתף. רביעיית מטוסים שתקפה את המוצבים ספגה אבדות, ומפקד הטייסת נהרג. בסך-הכל ביצעה טייסת ההרווארדים כ-47 גיחות, ואיבדה בהן שני מטוסים. מטוס נוסף ניזוק קשה. לאחר המבצע חזר ההרווארד לשמש כמטוס אימון. לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר מטוסי הקרב האחרונים שהיו מונעים במנועי בוכנה יצאו משירות בחיל האוויר, הוצא ההרווארד משירות כמטוס אימון. במשימתו האחרונה שימש המטוס במשימות תובלה קלה בין בסיסי חיל האוויר. בשנת 1960 יצא המטוס משירות. בשנת 2016 נמצאים במוזיאון חיל האוויר בחצרים שני מטוסים במצב טיסה.
Half-Life
Half-Life (בתרגום חופשי לעברית: "זמן מחצית החיים") הוא הראשון בסדרת משחקי המחשב Half-Life השייכת לז'אנר משחקי הפעולה מגוף ראשון שפותחו על ידי חברת Valve, אשר נחשבת לאחת מסדרות משחקי הפעולה המצליחות והמוכרות ביותר אי פעם.
המשחק כלל תנועות פה בזמן הדיבור, בינה מלאכותית מתקדמת יחסית למשחקים אחרים בתקופתו ועיצוב שלבים מקורי וחדשני. המשחק הוצג בתערוכת E3 במסדרון צדדי, ותוך זמן קצר הפך למשחק השנה ונחשב לאחר המשחקים הטובים ביותר עד היום. המנוע הגרפי של המשחק, המבוסס על מנוע המשחק Quake, היה בסיס טוב לתוספים (מודים) רבים שהמפורסם שבהם הוא Counter Strike. למשחק יצאו מספר חבילות הרחבה (Blue Shift, Opposing Force).
משחקיות.