טלמו סאראוננדיה מונטויה (בספרדית: Telmo Zarraonandia Montoya; 20 בינואר 1921 - 23 בפברואר 2006), שנודע בשם טלמו סארה, היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ ונודע במיוחד בשל 15 שנותיו באתלטיק בילבאו והופעותיו בנבחרת ספרד. במשך 59 שנים, החזיק בשיא כמלך השערים בתולדות הליגה הספרדית עם 251 שערים עד שנשבר ב-2014 על ידי לאו מסי. כמו כן מחזיק בשיא כמבקיע המוביל בתולדות אתלטיק בילבאו עם 333 כיבושים בכל המסגרות.
הצטיינותו של סארה זכתה להוקרה רבה על ידי ארגונים וקבוצות בכדורגל הספרדי לאורך השנים, ובין היתר "פרס סארה", המוענק לשחקן הספרדי עם מספר הכיבושים הגבוה בליגה, קרוי על שמו. סארה גם זכה 6 פעמים בתואר הפיצ'יצ'י ובכך הפך לשחקן היחידי שזכה בתואר זה 6 פעמים למשך 66 השנים הבאות עד שליונל מסי שבר את שיאו.
קריירת מועדונים.
סארה נולד בעיירה ארנדיו, והחל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל המקומי ב-1937, עת חתם על חוזהו המקצועני הראשון. ב-1940 עבר לאתלטיק בילבאו, אשר בנתה את סגלה מחדש סביב שחקנים צעירים לאחר מלחמת האזרחים. פתיחתו בקבוצה הייתה מרשימה, כשהוא הבקיע צמד שערים כבר במשחק הבכורה שלו, נגד ולנסיה.
במהלך עונתו השנייה, 1941/1942, נעדר סארה מהקבוצה באופן זמני עקב שירותו הצבאי. לאחר חזרתו סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע המלך הספרדי, שם נחל עמה הפסד מאכזב לברצלונה - סארה החמיץ את הבעיטה המכריעה בדו-קרב בעיטות עונשין שהכריע את המשחק לזכות היריבה. בעונת 1942/1943 הוביל סארה את בילבאו לעונה המוצלחת ביותר בתקופתו, שהסתיימה בזכייה ב"דאבל" של אליפות ספרד וגביע המלך. הוא הבקיע 25 שערים בכל המסגרות במשך העונה, ובהם השער היחיד בניצחון על ריאל מדריד בגמר הגביע. בעונה הבאה סבל סארה משבר בעצם הבריח שהשבית אותו ממשחק לתקופה ארוכה, אך הצליח לזכות עם הקבוצה בגביע פעם נוספת.
בעונת 1944/1945 סיים סארה לראשונה כמלך השערים של הליגה, עם 20 שערים. במקביל סייע לבילבאו לזכות בגביע המלך בפעם השלישית ברציפות, על אף שהורחק על ידי השופט במשחק הגמר נגד ולנסיה. בשנים הבאות הפגין דומיננטיות יוצאת דופן מבחינה אישית, אף שבילבאו לא הגיעה להישגים קבוצתיים רבים. זכייתה הבאה של הקבוצה בתואר, גביע המלך, הגיע ב-1950. סארה הצעיד קבוצתו לניצחון על ריאל ואיאדוליד במשחק הגמר, במהלכו הבקיע ארבעה שערים, כולל שלושער בתוך ההארכה. בכך שבר שיא כיבושים למשחק גמר בתולדות הטורניר.
בעונת 1950/1951 שבר סארה את שיא ההבקעות לעונה בתולדות הכדורגל הספרדי, עם 38 שערי ליגה ב-30 משחקים, שיא שהחזיק מעמד במשך שישים שנה (נשבר על ידי כריסטיאנו רונאלדו). בתחילת העונה העוקבת, בנובמבר 1951, נזקק לניתוח ברגלו בעקבותיו נעדר עד לסיום העונה. לאחר שובו למגרשים, בעונת 1952/1953, המשיך להפגין את יכולתו הטובה וזכה בפעם השישית בקריירה בתואר מלך שערי הליגה.
בשנתיים הבאות ירד סארה בכושרו, וכשהוא על סף סיום הקריירה, שותף במשחקים מועטים ופינה את הבמה לשחקנים צעירים כדוגמת אנקו ארייטה. ב-1954 זכה סארה לטקס הוקרה במדריד על הקריירה המוצלחת שלו, וב-1955 סיים את דרכו בבילבאו. לאחר מכן שיחק בשתי קבוצות בליגת המשנה בטרם פרש סופית ממשחק ב-1957.
נבחרת ספרד.
במרץ 1945 זומן סארה לראשונה לסגל נבחרת ספרד, למשחק הראווה נגד . הוא סייע לנבחרת לצלוח את משחקי מוקדמות מונדיאל 1950 - במשחק המכריע, נגד פורטוגל, הבקיע פעמיים בניצחון 1–5.
במהלך גביע העולם ב-1950 היה סארה אחד מבכירי הנבחרת. הוא הבקיע בכל אחד משני המשחקים הפותחים, נגד נבחרות ו, שבשניהם ניצחה ספרד. בהתמודדות האחרונה בשלב הבתים שיחקה ספרד מול נבחרת אנגליה החזקה. לאחר שנשמר בהצלחה במשך מרבית המשחק על ידי ההגנה האנגלית, הבקיע סארה את שער הניצחון, שבזכותו העפילה הנבחרת לבית הגמר של ארבע האחרונות. בשלב הגמר הפסידה הנבחרת הספרדית את כל משחקיה וסיימה במקום הרביעי, על אף שער שהבקיע סארה במשחק מול . הישג זה היה הגדול ביותר של ספרד בגביע העולם במשך שישים שנה, עד שזכתה בשנת 2010 לראשונה בתולדותיה בגביע.
בפברואר 1951 הגיע סארה להישג מפורסם נוסף, כשהבקיע ארבעה שערים בניצחון 3–6 על נבחרת שווייץ. לאורך הקריירה השתתף סארה בעשרים משחקים בלבד במדי הנבחרת, אך הצליח להבקיע במהלכם 20 שערים. הוא מחזיק בממוצע השערים-למשחק הגבוה בתולדות הנבחרת.
טלמו זארה
דגדג-אותי אלמו
דגדג-אותי אלמו (באנגלית: Tickle me Elmo) היא בובת צעצוע לילדים מתוצרת חברת "צעצועי טייקו" (Tyco Toys), המבוססת על דמותו של אלמו מסדרת הטלוויזיה לילדים רחוב סומסום. כאשר לוחצים עליה, בובת האלמו מצחקקת. כאשר לוחצים עליה שלוש פעמים רצופות, מתחילה הבובה לרעוד ולצחוק צחוק היסטרי.
הבובה פותחה על ידי שני מפתחי צעצועים ותיקים - רון דוברן (Ron Dubren) וגרג היימן (Greg Hyman), והוצגה תחילה לחברת טיקו כקוף צוחק. זמן קצר לאחר מכן זכתה החברה בזיכיון לייצור צעצועים על פי סדרת רחוב סומסום, ואז ניתנה לבובה דמותו של אלמו.
הבובה יצאה לשוק בארצות הברית ב-1996 והפכה במהירות לשיגעון קנייה, עד כדי כך שאירע שהורים נאבקו בהורים אחרים בחנויות על מנת להשיג בובה לילדיהם לחג המולד. עובד בחנות בקנדה אף נפצע כאשר נדרס על ידי המון קונים שראה בידיו קופסה של הבובות ושעט לעברו. מאחר שהביקוש לבובה עלה על ההיצע העלו כמה חנויות את מחירה באופן חד, עד למאות דולרים ואף יותר מזה.
בראשית 1997 הוציאה חברת טיקו לשוק מספר צעצועי המשך לדגדג-אותי אלמו – כמו דגדג-אותי ארני ודגדג-אותי עוגיפלצת, שניהם מרחוב סומסום - אך הם לא זכו אף להצלחה מסחרית קרובה לשלו.
בסתיו 2001 הוצאה לשוק מהדורת הפתעה של דגדג-אותי אלמו במסגרת תחרות פרסים. ב-9 בינואר 2002 הפסיקו חמש מן הבובות מסדרה זו לצחוק והודיעו למי שלחץ עליהן כי הוא זכה בפרס; הפרס הגדול ביותר עמד על 200 אלף דולר.
בספטמבר 2006 הוצאה לשוק בובת דגדג-אותי אלמו חדשה על ידי חברת הצעצועים מאטל (Mattel), שרכשה את חברת טיקו. בובה זו קיבלה את השם TMX (כלומר Tickle Me (Elmo) Ten או Tickle Me Extreme). בשונה מקודמתה, בובה זו מתגלגלת על הארץ כשהיא צוחקת, הולמת באגרופה בקרקע ומתחננת אל המדגדג שיניח לה. הביקוש לבובה זו היה גדול כלקודמתה.
שני צעצועי המשך יוצרו לבובה זו, גם הם בדמותם של ארני ועוגיפלצת מרחוב סומסום.
Do It Like a Dude
מלחמת האזרחים בסוריה
מלחמת האזרחים בסוריה (בערבית: الحرب الأهلية السورية; לעיתים מכונה: ההתקוממות הסורית, בערבית: الثورة السورية) היא סכסוך מתמשך, שפרץ בסוריה בין כוחות הנאמנים לממשלת הבעת' בראשות הנשיא בשאר אל-אסד ובין אלה המבקשים להדיחה, ועם הזמן התרחב עם כניסת הכורדים, הג'יהאדיסטים והמדינה האסלאמית, כוחות המזוהים עם ארגון הטרור אל-קאעידה ומדינות זרות למערכה. הסכסוך החל ב-15 במרץ 2011, כנחשול של הפגנות ומחאות בכל רחבי סוריה, שהיוו חלק מגל ההתקוממויות בארצות ערב. עם הזמן, התפתחו ההפגנות להתקוממות עממית, למרידה ולמלחמת אזרחים, המאופיינת בקרבות קשים, פיגועי התאבדות, התערבויות חיצוניות, זליגות למדינות שכנות, שימוש בנשק בלתי קונבנציונלי, מעשי טבח, פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות, אלימות עדתית, משבר פליטים ועוד.
ההפגנות החלו במרץ 2011, כשתושבים מחו נגד משטרו הדיקטטורי של הנשיא אסד. המפגינים מחו גם נגד ההגמוניה של העדה העלווית; ומחו נגד האבטלה, השחיתות והפגיעה בזכויות אדם במדינה. באפריל התפתחו ההפגנות להתקוממות עממית, שבה משתתפים בעיקר סונים (אשר היוו כ-73% מהאוכלוסייה לפני פרוץ המלחמה). המשטר ניסה לדכא את ההתקוממות באמצעים שונים, לרבות שימוש בכוחות הביטחון, ובהפגזות כבדות על שטחים בנויים בערים וביישובים נגד האוכלוסייה האזרחית. בעקבות הדיכוי האלים, החל גל של עריקות משורות הצבא הסורי. ביולי 2011 הוקם גרעין הצבא הסורי החופשי שפתח במרד מזוין נגד המשטר.
תחילת שנת 2012 התאפיינה בהתערבויות חיצוניות במלחמה: אסד מסתייע בכוחות שיעים, כגון משמרות המהפכה האסלאמית מאיראן וחזבאללה מלבנון, ונהנה מתמיכה בינלאומית של רוסיה וסין. לעומת זאת, מורדי האופוזיציה המתונה נתמכים צבאית על ידי מדינות סוניות כגון ערב הסעודית וקטר, ומקבלים תמיכה בינלאומית ממדינות המערב. יתר על כן, ארגוני ג'יהאד סונים, כגון ג'בהת א-נוסרה נוסדו בתחילת המלחמה ונכנסו ללחימה מול כוחות אסד. בתחילת שנת 2013 החלו להופיע סימנים של קרעים פנימיים בין הצבא הסורי החופשי, הנחשב למתון יחסית, לבין חלק מארגוני הג'יהאד, שדוגלים באסלאם הקיצוני. בראש הארגונים הללו, בלט ארגון המדינה האסלאמית, שבתחילה היה חלק מאל-קאעידה, עד אשר האחרון התנתק ממנו, והכריז, ביולי 2014, על חליפות אסלאמית עצמאית בשטחים הנרחבים שכבש בסוריה, בסערת מלחמת האזרחים, וגם בעיראק.