שיגורו הראשון של טיל תור למשימת חלל היה שיגורו של רכב החדירה של ראש הקרב של טיל האטלס במשימת ניסוי. במשימה זו ובשניים שבאו אחריה השתמשו בטיל תור שעליו הוסיפו שלב שני בשם אייבל. שלוש המשימות נכשלו.
לאחר מכן לקחו את שלב האייבל ושיפרו אותו כך שנוסף לו עוד שלב ונקרא בשם אייבל 1. במשגר זה השתמשו כדי לשגר את הגשושית פיוניר 0 ב-17 באוגוסט 1958 אבל הטיל התפוצץ יחד עם הגשושית 77 שניות לאחר השיגור.
ב-7 באוגוסט 1959 משגר זה שיגר בהצלחה את הלוויין אקספלורר 6 למסלול סביב כדור הארץ. לוויין זה היה הראשון שצילם תמונות של כדור הארץ ממסלול ושלחם לכדור הארץ.
ב-13 באפריל 1961 שימש משגר תור שעליו הורכב שלב חדש בשם אייבלסטאר (Ablestar) לשיגור הלוויין טרנזיט 1B שהיה לוויין הניסוי הראשון שהראה היתכנות של שימוש בלוויינים ככלי ניווט. במשגר זה התשמשו למספר שיגורים נוספים.
מיוני 1959 עד מאי 1963 שימש משגר תור בעל שלב שני בשם אגנה לשיגור מספר לווייני ריגול אמריקניים שנודעו בשם קורונה.
שיפור רביעי של משגר תור, תור-דלתא, הפך להיות הנגזרת המצליחה ביותר של טיל התור. ממשגר זה נוצרו נגזרות נוספים הידועים כיום בשם דלתא.
לטיל התור היו נגזרות נוספות כמו תור-אגנה, TAT ותוראד.
גשר בר-יהודה
גשר בר-יהודה הוא גשר על נחל הירקון לאורך רחוב אבן גבירול בתל אביב, הקרוי על שמו של ישראל בר-יהודה, פעיל ציוני, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל.
היסטוריה.
עם הבשלת תוכנית ל', עלתה בתחילת שנות ה-60 תוכנית להארכת רחוב אבן גבירול צפונה, תוך בניית גשר על הירקון. על פי התוכנית, אורך הגשר אמור היה להגיע ל-200 מטר. בסוף שנת 1963 פתחה עיריית תל אביב בתחרות אדריכלית לתכנון הגשר ועד המועד האחרון הוגשו 44 הצעות. ביוני 1964 בחר חבר השופטים את תוכניתם של פרופסור דוד יצחקי ומיכאל בורט. התוכנית התקדמה בעצלתיים ובשנת 1965 הייתה העירייה קרובה להוצאת מכרז להקמת הגשר. באופן זמני נעשה שימוש בגשר אוסישקין הסמוך, שהונח במקומו לקראת מצעד צה"ל בשנת 1965 ונרכש בידי עיריית תל אביב לקראת סוף שנת 1967.
ביולי 1966 הוציאה העירייה מכרז להקמת הגשר בו זכתה חברת רסקו ובספטמבר 1967 הונחה אבן פינה לגשר הקבוע. אורך הגשר המתוכנן היה 172 מטר ורחבו 38 מטר עבור ארבעה נתיבים לכל כיוון. אולם בשלב ראשון הוחלט להקים את הגשר ברוחב של 19 מטר בלבד, עם שני נתיבים לכל כיוון ועל כן הגשר נבנה עם סטייה קלה מהקו הישר של רחוב אבן גבירול. בעת בניית הגשר הוא היה הגשר הגדול ביותר בישראל. הגשר נחנך ב-9 בדצמבר 1970. פתיחת הגשר הביאה לעומסי תנועה כבדים ברחוב אבן גבירול והרעיון להרחיב את הגשר לארבעה מסלולים לכל כיוון נזנח.
ת'ור (סדרת טילים)
סימה סאמר
סימה סאמר (בפשטו: سيما ثمر, בפרסית: سیما سمر; נולדה ב-3 בפברואר 1957) היא פוליטיקאית, רופאה ופעילת זכויות אדם אפגנית.
ביוגרפיה.
סאמר נולדה במחוז ע'זני שבאפגניסטן בת למשפחה מהמיעוט ההאזארי. סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטת קאבול ב-1982, עבדה בבית חולים ממשלתי בקאבול אך נאלצה לעזוב את משרתה ועברה לטפל בחולים במחוז הולדתה.
לאחר שהמשטר הקומוניסטי עצר והעלים את בעלה ב-1984, נמלטה סאמר עם בנה לפקיסטן, בה שימשה כרופאה במחנה פליטים, ב-1989 הקימה את ארגון ומרפאות השוהדה, שסיפקו שירותי רפואה וחינוך לנשים וילדות פליטות מאפגניסטן. עשרות בתי ספר של הארגון נפתחו לאורך השנים ברחבי אפגניסטן, בתקופת הטליבאן היוו את האלטרנטיבה היחידה לבנות לזכות בהשכלה תיכונית, כמו כן הפעיל הארגון מוסדות השכלה חשאיים לנשים, בבירה קאבול.
לאחר נפילת משטר טליבאן, חזרה סאמר לאפגניסטן ובדצמבר 2002 מונתה לסגניתו של נשיא הממשל האפגני הזמני, חאמיד כרזאי והשרה לענייני נשים בקבינט שלו. היא נאלצה לפרוש מהממשלה ביוני 2003 לאחר איומים מצד גורמים אסלאמיים קיצוניים שהתנגדו לביקורתה על דיני השריעה, ובפרט התנגדותה ל"פורדה" (הסתרת האישה מזרים) ולחובת לבישת בורקה.
סאמר עומדת בראש הנציבות האפגנית העצמאית לזכויות האדם. באוגוסט 2005 מונתה לשליחת הוועדה לזכויות אדם של האו"ם לסודאן.
לאורך השנים זכתה בהוקרות ובפרסים רבים, בהם עיטור מסדר קנדה בדרגת קצין ב-2009, בפרס גזן ההולנדי ב-2011 וב-2012 בפרס הקיום הנכון.
תאוריית האוטר
תאוריית האוטר (במקור: Auteur theory) היא תאוריה קולנועית, הגורסת כי סרט קולנוע משקף את החזון היצירתי האישי של הבמאי, כאילו הוא היה ה"אוטר" העיקרי היחידי (בצרפתית - "Auteur"; אוטר הוא סופר). לפי התאוריה, על אף היותו של סרט קולנוע תוצר של תהליך הפקה תעשייתי, ולפעמים אפילו בגלל זה, בסופו של דבר - קולו היצירתי של האוטר הוא ייחודי מספיק, על מנת להתבלט מעבר להשפעות של שאר הגורמים המעורבים בתהליך היצירה (בין השאר אולפני הקולנוע), שהוא עבודה קולקטיבית של בעלי מקצועות רבים ושונים. במקרים מסוימים, מפיקי סרטים בפועל נחשבים לבעלי השפעה על הסרטים שהם מפיקים, בדומה לזו של במאים-אוטרים.
במילים אחרות: על אף שסרט קולנוע הוא תוצר של בעלי מקצועות רבים ושונים, עדיין ניתן להשוות בין סרטיו השונים של במאי מסוים, למצוא בהם קווי דמיון משותפים ולראות בהם את "חתימת ידו האישית".
מהבמאים המוקדמים שניתן למנותם כאוטרים: פרנק קפרה, הווארד הוקס, אלפרד היצ'קוק, ז'אן רנואר ואורסון ולס.
תאוריית האוטר השפיעה על ביקורת הקולנוע מאז 1985, לאחר שזכתה לתמיכתו של הבמאי ומבקר הקולנוע פרנסואה טריפו, ושימשה ככלי לניתוח של סרטים אשר היה מקושר, במקור, עם הגל החדש בקולנוע הצרפתי ועם מבקרי הקולנוע הצרפתיים שכתבו ביקורות בעבור "מחברות הקולנוע". שנים מאוחר יותר, התאוריה המשיכה להתפתח באמצעות מבקר הקולנוע של העיתון "וילג' ווייס" אנדרו סאריס.
דמות האוטר במבט ארס פואטי.
במחקר שערכו דר' שלומית ליר ופרופ' ליאת איילון על דמות האוטר, החוקרות בחנו במבט השוואתי את סרטיהם של גור בנטביץ' קצפת ודובדבנים, של אלמודובר כאב ותהילה ושל בוב פוסי כל הג'אז הזה . החוקרות ציינו את האופן בו שלושת הסרטים הארס פואטיים מתכתבים עם יצירתו של פליני שמונה וחצי באופן בו הם עוסקים בדמויות של במאים ועולמם הפנימי, ובמקומו של היוצר ביחס לתהליך היצירה.
שתי החוקרות התייחסו לתפיסה התרבותית של הגאונות כגברית מעיקרה ולאופן בו היא מתקשרת למיתוס האמן המיוסר. הן הצביעו על האופן שבו האוטר, כיוצר הטוטאלי, המבקש להטביע את חותמו על כל פרט ומעורב לחלוטין בעולם אותו הוא מייצר, עלול ללכת לאיבוד בתהליך היצירה. דבר שבא לידי ביטוי הן במצבו הבריאותי והן במצבו הנפשי של דמות הבמאי המוצגת במרכזו של כל אחד מהסרטים.
ביקורת.
בספרו "איך לכתוב תסריט" חלק התסריטאי ואיש האקדמיה הישראלי קובי ניב על תורה זו, וטען ש"עשיית סרט היא עבודת צוות", ולא יצירה של אדם אחד. אם כי, בספר שכתב חמש שנים לאחר מכן, "על מה הסרט הזה?", חזר בו וטען שלסרט אכן יש יוצר יחיד, אך זהו התסריטאי, שיוצר לבדו את מסעו של הגיבור הקולנועי. בבמאי ראה המוציא לפועל של יצירת התסריטאי. לדבריו, הסרט הוא "קודם כול יצירה אישית של התסריטאי".
ירושלים החדשה (פירושונים)
רבי יהודה בריה דרבי חייא
ניוגטי פאייאודבר
ניוגטי פאייאודבר (בהונגרית: Nyugati pályaudvar, מילולית: תחנת הרכבת המערבית) היא תחנת רכבת מרכזית בבודפשט, לצד תחנת הרכבת המזרחית (קלטי; Keleti pályaudvar) ותחנת הרכבת הדרומית (דלי; Déli pályaudvar).
פעילות.
התחנה נמצאת בצפון פשט, על "השדרה הגדולה" (Nagykörút), בכיכר הנושאת את שמה. התחנה, שהוקמה ב-1875 על ידי חברת אייפל הצרפתית (מקימת מגדל אייפל), ניצבת על מקומה של תחנת הרכבת הראשונה בבירה ההונגרית. התחנה ההיסטורית הוקמה ב-1846 ושירתה את קו הרכבת בודפשט-ואץ. היא נהרסה לצורך הרחבת השדרה והקמת התחנה הנוכחית. התחנה נחנכה ב-28 באוקטובר 1877, שמה "המערבית" נגזר משמה של חברת הרכבות האוסטרו הונגרית ולא ממיקומה הגאוגרפי.
התחנה בנויה באופן סימטרי משני מבני אבן שביניהם מתנשא מבנה ברזל וזכוכית בצורת גג משולש. הכניסה מן הרחוב נעשית מבעד לאכסדרת עמודים מפורזלים. מעל למרכז הכניסה הראשית מוצב שעון גדול.
התחנה משרתת רכבות פנים, בקווי "כיפוף הדנובה" (סנטאנדרה-וישגרד-אסטרגום) ופנים המדינה (ואץ; סולנוק-סגד; קצ'קמט). כן משרתת התחנה את קו הרכבת ממרכז הבירה אל נמל התעופה פרנץ ליסט (לשעבר פריהייד').
כיכר התחנה וסביבתה הפכו למרכז תחבורתי, עם תחנה סופית/מרכזית למספר קווי אוטובוס ותחנה בקו M3 של הרכבת התחתית של בודפשט. ב-1999 הוקם לצד התחנה קניון West End הענק (186,000 מ"ר שטחו הכולל).
שאול מיזן
רב אחא בר אביי
רב אחא בר אביי היה אמורא שחי בדור השישי לאמוראי בבל.
הוא דן בהלכה עם רבינא. הרב אהרן היימן טוען, שרב אחא לא היה בנו של אַבַּיֵּי האמורא מהדור הרביעי, מכיוון שהוא מזכיר את שמו כ"אביי", ולא התייחס אליו כאביו.
מאזדה 2
מאזדה 2 (אנגלית: Mazda2, נקראת גם: מאזדה דמיו, Mazda Demio) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית מאזדה שהוצגה ב-1996. בעבר שווקה גם תחת השמות מאזדה 121, ומאזדה מטרו. הדור השלישי של המאזדה 2 זכה בתואר מכונית השנה לשנת 2008.
הדור הראשון (DW).
המאזדה 2 הוצגה ביפן בתקופה בה נשמעה ביקורת רבה על החברה ונחלה הצלחה גדולה, ובישרה את הצלחתם של מכוניות המיניואן כמו אופל מריבה, פיאט אידאה ורנו מודוס. ייצור הדגם החל ב-1996 והשתמש בפלטפורמת ה-DW. הדגם עודכן בשנת 1999 עם שיפורים כגון סינון אוויר ותיבת הילוכים אוטומטית.
הדור השלישי (DE).