בספר "Micro Expressions" שנכתב בשנת 1975 עוסק אקמן בניתוח פסיכולוגי על פי הבעות פנים ו"מיקרו הבעות" וטוען שהבעות הפנים מסגירות את תחושת האדם ומחשבותיו. הספר זכה להצלחה רבה ובהשראתו נכתבה הסדרה "שקר לי" בשנת 2009. על-פי אקמן גם שקרנים - כמו כולם - מאמינים שאם אתה לא מסתכל בעיניים זה אומר שאתה משקר, אך מסתבר שזה מיתוס. "למעשה שמירה רציפה על קשר עין היא הרבה פעמים אמצעי לזיהוי שקרנים. יש עוד מיתוסים: שילוב ידיים לא קשור לשקר - זה לרוב סימן להתגוננות או סימן שקר לך. גירוד האוזן ונגיעה באוזן, להסתכל למעלה, לימין או לשמאל - לכל אלה אין קשר לשקרים. דיבור מהוסס - יש אנשים שתמיד מהססים כשהם מדברים". דוגמה לזיהוי תחושות ומחשבות על-פי הבעות הפנים הוא חיוך דושאן. סוג של חיוך זה מפעיל את שרירי הפה והעיניים ומתרחש רק כשאנשים חשים שמחה אותנטית. לעומת זאת בחיוך מאולץ לא מופעלים שרירי העיניים, ומכך ניתן להבחין כי האדם אינו חש בהכרח רגשות חיוביים ומסתיר את תחושותיו האמתיות.
מנגנונים עצביים בתפיסת פנים.
לאמיגדלה יש תפקיד משמעותי בזיהוי הבעות פנים. האמיגדלה מקבלת מידע חזותי מן התלמוס. מחקרי הדמיה מראים שכאשר אנשים רואים תמונות של פנים, יש עליה ברמת הפעילות באמיגדלה. לאמיגדלה יש גם תפקיד משמעותי בזיהוי רגשות שליליים וזיהוי פחד. בנוסף, מאמינים כי הרגש גועל מקושר לפעילות באינסולה ולגרעיני הבסיס. עוד אזורים שקשורים לזיהוי רגשות הם הנאו-קורטקס האוקסיפיטו-טמפוראלי, קליפת המוח הארובתית-מצחית וקליפת המוח הימנית הקדמית.
מגדר ורמזי פנים.
מה שמעצב את היכולת הקוגניטיבית של תינוק לזהות הבעות פנים היא החשיפה להבעות פנים מרגע הלידה. ככל שתינוק נחשף ליותר פרצופים והבעות פנים שונות, ככה הוא יהיה יותר מסוגל לזהות הבעות פנים רגשיות, לחקות אותם ולעשות אותם בעצמו. ישנן עדויות לחיקוי של הבעות פנים אצל תינוקות כבר בימים הראשונים לאחר הולדתם (לדוגמה: הוצאת לשון). בנוסף, המגדר משפיע על הנטייה להביע, לתפוס, לזכור ולשכוח רגשות ספציפיים. למשל, יותר קל לשייך פרצוף כועס לגבר ופנים מחייכות לאישה, בהשוואה לגבר מחייך או הבעת פנים של אישה כועסת.
תקשורת.
קשר עין.
פניו של אדם, בייחוד עיניהם, יוצרות את הרמזים הברורים ביותר שמובילים להיווצרות של הבעות פנים. עיניו של אדם יכולות לחשוף איך הוא מרגיש או על מה הוא חושב. קצב מצמוץ יכול לחשוף כמה הפרט במתח. הפרופסור ג'ו טצ'ה (Joe Tecce) מציע שאפשר לזהות רמת חרדה לפי קצב מצמוצים. טצ'ה טוען שמבין המועמדים לבחירות לנשיאות בארצות הברית משנת 1980, המועמד שמצמץ יותר באותם בחירות, הוא גם תמיד אותו מועמד שהפסיד בבחירות. על אף שהנתונים של טצ'ה מעניינים, חשוב להכיר בכך שהתקשורת הלא מילולית מרובת ערוצים, והתמקדות בהיבט אחד בלבד היא פזיזה. ניתן למדוד עצבנות גם על ידי בחינת הזיעה של כל מועמד, קשר עין ונוקשות. במהלך השנה הראשונה שלהם, תינוקות לומדים מהר כי התנהגויות אחרות של אחרים מעבירות מידע משמעותי. תינוקות מעדיפים להסתכל על פרצופים המעסיקים אותם במבט הדדי, וכי מגיל צעיר, תינוקות בריאים מראים עיבוד עצבי משופר של מבט ישיר. קשר עין הוא עוד היבט מרכזי של תקשורת. לקשר עין מגוון מטרות: מווסת שיחות, מראה עניין או מעורבות, ומקים קשר עם אחרים. קשר עין יכול לפקוד את תשומת הלב של מישהו אחר, קשר עין יכול להיות פלרטטני או להיראות קר ומאיים. קשר עין יכול להזמין מישהו לשיחה. חוסר קשר עין נתפס כהתנהגות גסה או של מישהו לא קשוב. לתרבויות שוניות יש כללים שונים לקשר עין. בכמה תרבויות אסייתיות, קשר עין יכול להיתפס כדרך לסמן תחרותיות, שבסיטואציות רבות עלול להיות לא הולם. רבים מהאנשים בתרבויות אלה מורידים את עיניהם כדי לסמן כבוד, ובדומה להם, גם האנשים בניגריה לרוב נמנעים מקשר עין. עם זאת, בתרבויות המערב, חוסר של קשר עין יכול להיות מפורש כחוסר ביטחון. מעבר לרעיון של קשר עין, העיניים שלנו מספקות המון מידע עלינו. הרחבת האישונים היא רמז משמעותי לרגש של התרגשות, הנאה או משיכה. אישונים מורחבים מראים חיבה או משיכה, ואילו אישונים מכווצים שולחים אות קר.
שפת הסימנים.
משתמשים בהבעות פנים גם בשפת הסימנים על מנת להעביר מסרים מסוימים. בשפת הסימנים האמריקאית לדוגמה, גבות מורמות בשילוב עם הטית הראש מעט קדימה מצביע שמה שנאמר היא שאלה של כן או לא. גבות מורדות משמשות לשאלות (למשל what, which וכו'). הבעות פנים משמשות גם דרך להביע תואר פועל או שמות תואר כגון מרחק או גודל: פה פתוח, עיניים מצומצמות וראש מוטה אחורה מצביע על משהו רחוק, ואילו כאשר הפה נמשך לצד אחד והלחי מוצמדת לכתף מצביע על משהו קרוב, ולחיים נפוחות מעידות על משהו גדול. חלק מהביטויים האלה, הנקראים גם סימנים לא ידניים, משמשים באופן דומה בשפות שונות, בעוד שאחרים שונים משפה אחת לאחרת. למשל, הבעת הפנים שאומרת "נעשה באופן לא אחראי" בשפת הסימנים האמריקאית, אומרת "משעמם" בשפת הסימנים הבריטית.
הבעות פנים בבעלי-חיים.
אף על פי שבני האדם מובילים במספר הבעות הפנים עם 27 הבעות שונות, מדענים טוענים שגם חיות מתקשרות באמצעות הבעות פנים. באמצעות כלי בשם Facial Action Coding Systems המודד הבעות פנים נראה שלסוסים יש 17 סוגי הבעות שונות, בעוד אחריהם נמצאים השימפנזים עם 16 והכלבים עם 13. באופן מפתיע, סוסים ובני אדם למעשה עושים מחוות פנים דומות, כולל חיוך והעלאת גבות. דוגמאות נוספת היא שפרות מפוחדות משטיחות את האוזניים ופותחות את העיניים לרווחה. על פי-ההשערה לבעלי-חיים יש הבעות פנים כדי שהן יוכלו לתקשר ביניהן ועם בני-האדם בצורה יותר אפקטיבית. החוקרים עדיין לא בדקו האם סוסים יכולים להבין הבעות אנושיות, אך נראה שהכלבים קשובים לרגשות הפנים שלנו. במחקר בו הציגו לכלבים תמונות של אנשים מאושרים וכועסים נראה שהם זיהו בהצלחה את ההבדלים. מדענים מקווים שבעתיד נגיע למצב בו לכל אחד תהיה אפליקציה בטלפון שמזהה הבעות פנים בקרב בעלי-חיים. בצורה זו נוכל להבין טוב יותר את החיות ולהטיב איתם. למשל, נוכל לזהות האם הכלב שלנו משועמם וזקוק למשחק והווטרינר יוכל לאבחן חיות בצורה מהירה ואפקטיבית יותר.
זפת ונוצות
זיפות וכיסוי בנוצות הייתה צורת ענישה מקובלת שהחלה בתקופה הפיאודלית באירופה ולאחר מכן התפשטה אל מושבותיה. העדות הראשונה לשימוש בשיטה זאת לקוחה ממכתב ששלח מלך אנגליה ריצ'רד הראשון בשנת 1191 לכוחותיו בארץ ישראל. צורת ענישה זו הייתה שכיחה בשלוש עשרה המושבות האמריקניות בסמוך לפרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית וזה האזכור המאוחר ביותר שלה.
במסגרת ענישה זו השתמשו בזפת מאתרי הבנייה הסמוכים ובנוצות מעופות שונים. בשלב הראשון של העונש, זפת חמה הייתה נשפכת על גופו של האדם ונדבקת אליו. מבחינה פיזית, הזפת החמה גרמה באופן תדיר לצריבות קשות על גופו של העבריין ולכן יכולה להיחשב גם כענישה גופנית. בשלב השני של הענישה היה הקורבן מכוסה בנוצות, בין אם על ידי גלגולו בערימת נוצות או על ידי זריקת נוצות עליו. הנוצות היו נצמדות לאדם במשך ימים ובכך היו מצליחים המענישים ברוב המקרים להרחיקו מהתושבים.
בשונה מהגליה, העונש אינו קבוע ולכן הועדף רבות על פני הגלות. מטרת הענישה הייתה השפלה כך שהדבר יגרום לאדם לעזוב את העיירה וגם אם יחזור, לא יבצע פשעים להבא.
בסופו של דבר בוטלה צורת ענישה זו בארצות הברית, בעיקר בנימוק שהיא לא כללה את שיקומו של העבריין מהפשע שאותו ביצע והפרה את התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית, האוסר ענישה אכזרית ויוצאת דופן.
המונח "זפת ונוצות" משמש כיום באופן מטפורי לביטוי סנקציה חברתית יוצאת דופן בחריפותה המופעלת נגד אדם, הכוללת את הוקעתו והשפלתו הפומבית.
קסיטריט
קסיטריט (Cassiterite) הוא מינרל בדיל בצבע אדום-חום, מתכתי, חזק שנוסחתו SnO2 והוא המקור העיקרי לבדיל. באירופה החלו לכרות קסיטריט בתחילת המאה ה-15 כמקור לבדיל ובמאה ה-17 הגיעו לשיא הכרייה.
המקור העיקרי לקסיטריט הוא במרבצים או אדמת סחף והמכרות החשובים ביותר נמצאים בבוליביה.
מקורות נוספים לקסיטריט הם מלזיה, תאילנד, אינדונזיה, רוסיה, זאיר, סין וניגריה.
מקור השם הוא במילה היוונית "קסיטרוס" (בדיל), או במילה הפיניקית (שפת ממלכה עתיקה באזור הים התיכון) - "קסיטטריד" שמתייחסת לאיי אירלנד ובריטניה שהיו מקור חשוב בעבר לבדיל.
יהודי צרפת
ברנאר
מעבר סן ברנאר הקטן
מעבר סן ברנאר הקטן (בצרפתית: Col du Petit Saint-Bernard; באיטלקית: Colle del Piccolo San Bernardo) הוא מעבר הרים בהרי האלפים המחבר בין עמק הנהר איזר שבצרפת לבין עמק נהר דורה בלטאה שבאיטליה.
המעבר חוצה את האלפים הגריים כאשר רובו מצוי בשטח צרפת במחוז סבואה. שיאו של המעבר הוא בגובה 2,188 מטר מעל פני הים, כאשר בשיאו מצוי בית הארחה, שכמו בית הארחה במעבר סן ברנאר הגדול, הוקם על ידי הקדוש הנוצרי ברנאר ממנתון במהלך המאה ה-10.
במעבר זה השתמש ככל הנראה חניבעל כדי לחצות את האלפים בדרכו לאיטליה בשנת 218 לפנה"ס.
מעבר סן ברנרד הקטן
רמת הדר
רָמַת הָדָר הייתה אחת מארבע המושבות שמהן נוסדה הוד השרון, וכיום שכונה בעיר זו.