עונת 2004 לא הייתה טובה בהרבה והקויוטיס החמיצו שוב את הפלייאוף, למרות שיא NHL חדש שקבע שוער הקבוצה בראיין בושה, ששמר על רשת נקייה 332 דקות ושנייה אחת ברצף, כולל חמישה משחקים רצופים מלאים. הקויוטיס יכלו להתנחם במעבר לאולם החדש בגלנדייל במהלך העונה.
2005 - 2009: עידן וויין גרצקי כמאמן.
לאחר עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL ושחקניה, חזרו הקויוטיס לליגה בעונת 2006 עם וויין גרצקי כמאמן, ורכשו את אחד מכוכבי ההתקפה הגדולים בתולדות ה-NHL, ברט האל, בנו של בובי שכיכב בקבוצה בימיה ב-WHA. אולם ברט האל היה מבוגר מאוד, לקראת סיום הקריירה והרבה מעבר לשיאו, ואחרי חמישה משחקים בלבד פרש מפעילות. בהמשך העונה נקשר שמו של גרצקי בשערורייה, כאשר התברר שאשתו ניהלה רשת הימורי ספורט בלתי חוקית. המקרים האלה סימלו את תקופתו של גרצקי כמאמן הקבוצה, תקופה שהסתיימה בכישלון גדול כאשר הקבוצה גילתה רמה ירודה לאורך רוב התקופה ולא עלתה כלל לפלייאוף.
2009 - 2012: פשיטת רגל ועתיד מעורפל.
במהלך עונת 2008/09 התברר שהקבוצה צברה חובות עצומים שאין ביכולתה לשלם, והיא פנתה ל-NHL בבקשת עזרה. התברר שהקבוצה הפסידה למעלה מ-200 מיליון דולר מאז 2001, ולבסוף, במאי 2009, הגישה הקבוצה בקשה להכריז עליה כפושטת רגל ונכנסה להליכי "צ'פטר 11". וויין גרצקי, שהיה עדיין אחד הבעלים, עזב את הארגון לחלוטין והתפטר גם מאימון הקבוצה. במקומו מונה דייב טיפט.
ג'ים בלזילי, מנכ"ל החברה הקנדית "ריסרץ' אין מושן" (כיום "בלקברי"), ניסה לרכוש את הקבוצה ולהחזיר אותה לקנדה, לעיר המילטון. העסקה זכתה להתנגדות מצד הנהלת ה-NHL, שניסתה לשדל את ג'רי ריינסדורף - בעלי קבוצת ה-NBA שיקגו בולס וקבוצת הבייסבול שיקגו וייט סוקס - לרכוש את הקבוצה ולהשאירה בפיניקס. לבסוף קנתה ה-NHL את הקבוצה כדי להחזיק אותה בחיים עד שיימצא לה קונה. עסקה נוספת, למכירת הקבוצה לאיש עסקים משיקגו, כמעט נסגרה, אולם נתקלה בהתנגדות של אגודה ציבורית באריזונה שטענה כי העסקה מהווה הטבה בלתי סבירה לקונה על חשבון כסף ציבורי והיא מנוגדת לחוקי מדינת אריזונה, התנגדות שהביאה להקפאת העסקה. אפשרות אחרת שנידונה למכירת הקבוצה למשקיעים מוויניפג שחשבו להחזירה לעיר ממנה באה נפלה גם היא, כאשר ה-NHL הגיע להסכם עם עיריית גלנדייל על השארת הקבוצה בעיר לעונה נוספת, ואילו המשקיעים מוויניפג רכשו במקום זאת את אטלנטה ת'ראשרס. ה-NHL המשיכה להחזיק בקבוצה ולנהל אותה כאשר עתידה באותו זמן לוט בערפל.
בעונת 2009/10, תחת אי הוודאות שאפפה את עתיד הקבוצה, הצליחו הקויוטיס לחזור לפלייאוף לראשונה מאז 2002. גם הפעם נוצחו הקויוטיס בסיבוב הראשון, על ידי דטרויט רד וינגס. כך היה גם ב-2010/11 כאשר הקויוטיס הובסו על ידי הרד וינגס בסיבוב הראשון בארבעה משחקים.
ריצת הפלייאוף של 2012.
בעונת 2012, עדיין תחת ענן אי הוודאות האופף את הקבוצה, הציגו הקויוטיס את עונתם הטובה ביותר אי פעם. לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, כולל תקופת ויניפג, זכו הקויוטיס באליפות הבית שלהם - הבית הפסיפי.
ההצלחה נמשכה גם בפלייאוף, כאשר הקויוטיס ניצחו בסיבוב הראשון את שיקגו בלאקהוקס בסדרה צמודה של שישה משחקים, מתוכם חמישה הסתיימו בהארכה. זו הייתה סדרת הפלייאוף הראשונה שהקויוטיס ניצחו מאז 1987, הרבה לפני המעבר לפיניקס. ההצלחה נמשכה בסיבוב השני עם ניצחון על נאשוויל פרדטורס, ועלייה ראשונה בתולדות הקבוצה לסדרת הגמר של החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי נוצחו הקויוטיס על ידי לוס אנג'לס קינגס בחמישה משחקים, ולא הצליחו להעפיל לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
2012 - ההווה: מכירת הקבוצה ושינוי השם.
עונת 2012/13 הייתה רעה לקויוטיס הן בפן הניהולי והן בפן המקצועי. עסקת מכירה נוספת של הקבוצה על ידי ה-NHL נכשלה, אף על פי שהייתה בשלב מתקדם של סיכומים. הקבוצה סיימה את העונה המקוצרת עם 21 ניצחונות בלבד מ-48 משחקים, ולא העפילה לפלייאוף.
בקיץ 2013, לאחר מאמצים רבים, הצליחה ה-NHL למצוא לבסוף קונה לקבוצה - קבוצת "רנסאנס ספורטס אנד אנטרטיינמנט", קבוצה של אנשי עסקים מרחבי ארצות הברית. אחד מתנאי המכירה היה השארת הקבוצה בגלנדייל. הבעלים החדשים והנהלת ה-NHL אישרו את שינוי שמה של הקבוצה לאריזונה קויוטיס החל מעונת 2014/15.
בעונתה האחרונה תחת השם "פיניקס" התקרבה הקבוצה לפלייאוף, אך לבסוף החמיצה אותו וסיימה תשיעית בלבד בחטיבה המערבית. גם בעונות הראשונות תחת השם החדש נכשלה הקבוצה, ולא היוותה גורם במירוץ לפלייאוף.
עם סיום עונת 2016/17 הסתיים עידן בקבוצה, שנפרדה מהקפטן הוותיק שלה שיין דואן. דואן שיחק בקבוצה 21 עונות, עוד מימיה בוויניפג, והיה הקפטן שלה מאז 2003 - הקפטן הוותיק ביותר ב-NHL באותו זמן. בדראפט ההתרחבות שנערך באותו קיץ עם הצטרפותה לליגה של וגאס גולדן נייטס בחרו הקויוטיס שלא להגן עליו, ודואן החליט שלא לעמוד לבחירה בדראפט ופרש ממשחק פעיל.
בעונת 2018/19 חזרה הקבוצה למאבקי העלייה לפלייאוף, אך לקראת סיום העונה הרגילה נכשלה שוב ולא העפילה לפלייאוף זו עונה שביעית ברציפות.
רק בעונת 2019/20 חזרה הקבוצה לפלייאוף, למרות שסיימה את העונה, שנקטעה טרם זמנה עקב מגפת הקורונה, רק במקום ה-11 בחטיבה המערבית. למזלה, עקב המצב המיוחד, נקבע לפלייאוף סיבוב מוקדם בו התמודדו הקויוטיס מול נאשוויל פרדטורס, הפתיעו וניצחו בסדרה, ועלו לסיבוב הראשון בו הודחו על ידי קולורדו אוולאנש. ההצלחה היחסית הייתה זמנית בלבד, והקבוצה שבה והחמיצה את הפלייאוף בעונת 2020/21.
המעבר לבית המרכזי.
ב-2018 החליטה ליגת ה-NHL להוסיף לשורותיה קבוצה חדשה שתהייה מבוססת בסיאטל לקראת עונת 2021/22. על מנת לפנות לקבוצה החדשה, סיאטל קראקן, מקום בבית הטבעי לה על פי מיקומה - הבית הפסיפי - עברה בקיץ 2021 אריזונה קויוטיס, שהייתה חברה בבית הפסיפי מאז 2014, אל הבית השני של החטיבה המערבית, הבית המרכזי.
סגל שחקנים.
נכון ל-12 במאי 2022
דיל
ממפיס סלים
ממפיס סלים (אנגלית: Memphis Slim נולד בשם ג'ון לן צ'טמן (John Len Chatman); 3 בספטמבר 1915 - 24 בפברואר 1988) היה זמר, פסנתרן ומלחין בלוז אמריקני. הוא היה אמן פורה שהקליט למעלה מ-500 תקליטים והוביל מספר הרכבי "ג'אמפ בלוז" (בלוז המשלב כלי נשיפה, גיטרה, פסנתר, תופים וקונטרבס).
תולדות חייו.
סלים נולד בממפיס, טנסי, אביו היה נגן גיטרה ופסנתר. סלים הצעיר (שנקרא אז צ'טמן) הופיע במועדונים אפרו-אמריקאים בארקנסו ומיזורי לפני שעבר לשיקגו ב-1939. בשיקגו הרבה להופיע ולהקליט, ושם גם אימץ את שם הבמה "ממפיס סלים".
לאחר מלחמת העולם השנייה הוביל הרכב שלהיטו היה השיר "Rockin' the House" ("מרקידים ת'בית"), לפיכך נקרא ההרכב "Slim and the House Rockers" (סלים ומרקידי הבית), בהרכב זה, שליווה את סלים בהקלטותיו לחברת Mircle, השתתפו גם הזמר והמפיק וילי דיקסון והגיטריסט ביג ביל ברונזי. ההרכב, שהחל כהרכב בסיסי של פסנתר-גיטרה-בס-תופים, לא היה קבוע ונגניו התחלפו עם השנים, הוא גם הועשר מאוחר יותר בנגני סקסופון.
ב-1948 הקליט אותם חוקר ואספן מוזיקת הפולק והפולקלוריסט אלן לומקס. ההקלטות שודרו ב-BBC בסדרת תוכניות שנקראו "אמנות הכושים" (The Art of the Negro), שהציגה את הבלוז לבריטניה, דבר לו הייתה השפעה על אמנים כאריק קלפטון, ג'ימי פייג', ג'ף בק ורבים אחרים.
ב-1950 נסגרה חברת Mircle ולנרד צ'ס, מנהל חברת צ'ס רקורדס רכש את המאסטרים אותם הקליטו סלים ולהקתו בחברה זו. כך יצאו תקליטים רבים של ממפיס סלים ב"צ'ס" למרות שלא הוחתם בה מעולם.
ב-1960 יצא עם וילי דיקסון לסיבוב הופעות ארוך באירופה. ב-1962 החליט להשתקע בצרפת. הוא זכה להוקרה ממשרד התרבות של צרפת ולמינוי "שגריר של רצון טוב" מאת ממשלת ארצות הברית.
סלים נפטר בפריז ונקבר בממפיס, טנסי. בשנת 1989 נבחר, לאחר מותו, להיכל התהילה של הבלוז.
סלים הופיע מספר פעמים בישראל. בפעם הראשונה בתחילת שנות ה-60 במועדון "עומר כיאם" ביפו, ובפעם האחרונה בדצמבר 1982 במועדון "שבלול" שבתל אביב.
האורוגנזה החיג'אזית
האורוגנזה החיג'אזית היא אירוע אורוגני שהתרחש בשילד הערבו-נובי במהלך הנאופרוטרוזואיקון, לפני 615-960 מ"ש. אורוגנזה זו חלה במהלך התנגשות לוחות טקטוניים, וסלעיה מתבטאים חבורות כיד, סעל-זע'ארה ופיראני, הכוללות סלעים מותמרים לצד סלעים געשיים. לאירוע זה קדמה האורוגנזה הקיבארית, שבנתה את סלעי התשתית הקריסטלינית של השילד.
האורוגנזה נקראת על שם חג'אז – אזור בצפון-מערב ערב הסעודית השוכן לאורך החוף המזרחי של מפרץ סואץ.
עיתוי והשתרעות.
האורוגנזה החיג'אזית התרחשה עם תום האורוגנזה הקיבארית, ומתוארכת לתקופה שלפני 615-960 מ"ש. יש המכלילים אותה במסגרת האירוע הפאן-אפריקאי, אולם האירוע הפאן-אפריקאי – הגם שהוא מכונה לעיתים "האורוגנזה הפאן-אפריקאית" – לא הגיע עד כדי אורוגנזה, ולכן יש לראות בהם אירועים נפרדים.
אורוגנזה זו השפיעה על שולי התשתית הקיבארית בצפון-מערב השילד הערבו-נובי, ותוצאותיה ניכרות בשולי מפרץ סואץ – בצפון-מערב ערב הסעודית ובצפון-מזרח מצרים, בדרום-מערב ירדן, בדרום סיני ובדרום ישראל.
תהליכים.
האורוגנזה החיג'אזית היא תנועה אורוגנית שחלה בשילד הערבו-נובי והותירה חגורה של סלעים מותמרים שכיוונם צפון-דרום או צפון-מזרח לדרום-מערב. אירוע זה הרים את שולי הקמרים – כולל אופיוליטים, אמפיבוליטים ופאצייס צפחות ירוקות. נראה שתוצאת הלחיצה בכיוון מזרח-מערב הגיעה לשיאה לפני כ-660 מ"ש.
אורוגנזה זו מורכבת משני אירועי מעוות מקומיים של התכנסות שברי רודיניה. התכנסות זו היוותה חלק מתהליכי היווצרות יבשת העל פנוטיה כשלב במחזור היבשות.