עירית תמרי (נולדה ב-15 באפריל 1976) היא אמנית ישראלית, שנודעת בעיקר בזכות עבודותיה אשר בוחנות את מרחבי הצילום מתוך פרספקטיבה פיסולית, ציורית, צילומית
ואדריכלית באמצעות הפיכת צילום לחומר גלם. היא גוזרת את צילומיה, מפרקת ומרכיבה אותם מחדש לכדי עולם תלת ממדי.
עבודותיה הוצגו בגלריות ומוזיאונים בישראל ומחוצה לה ובהם: מוזיאון אשדוד לאמנות, מוזיאון הרצליה, מוזיאון ארץ ישראל, בית האמנים בירושלים, גלריה אינדי, גלריה שלוש, וגלריה זומר אמנות עכשווית.
קורות חיים.
עירית תמרי גדלה והתחנכה בקיבוץ צרעה ובהמשך בקיבוץ נען.
בין השנים 1999–2003 למדה במדרשה לאמנות ושנתיים לאחר מכן למדה לתואר שני באומנות בבצלאל.
עם סיום התואר השני עברה להתגורר בסין, שם למדה סינית במשך שנתיים באוניברסיטה ללימודי שפות בבייג'ינג.
כעבור חמש שנים, בשנת 2009, חזרה ארצה וקיבלה מלגת הצטיינות מטעם משרד הקליטה לתושבים חוזרים.
בין השנים 2017–2018 למדה תמרי לתואר שני בתולדות האומנות באוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים.
תמרי נשואה למשקיע הנדל"ן ברק פזטל ולהם שני בנים.
סמל האימפריה הספווית
סמל השושלת הקאג'ארית
דרימוויל רקורדס
דרימוויל רקורדס היא חברת תקליטים אמריקאית שנוסדה על ידי הראפר האמריקאי ג'יי קול והמנהל הסודני-אמריקאי איברהים חמאד. הלייבל פועל דרך אינטרסקופ רקורדס, בבעלות יוניברסל מיוזיק גרופ. בלייבל חתומים ארי לנוקס, באס, קוז, אומן, לוט, J.I.D, ארת'גאנג וג'יי קול בעצמו.
דרימוויל
קשמיונקי אופטובסקיה
קרחון ריפיטר
קרחון ריפיטר (באנגלית: Repeater Glacier; מילולית: קרחון משחזר) הוא קרחון הזורם ממזרח לפסגת פונדר, ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון תלול, ואורכו 1.7 קילומטרים.
קרחון זה, וקרחון קומאנדה הסמוך לו מדרום מערב, מנקזים את המורדות המזרחיים של הר ניוואל, ונשפכים אל חלקו התחתון של קרחון ניוול.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד בשנת 1998.
הקרחון נקרא על שמו של משחזר הרדיו שהוצב על ידי ניו זילנד על הר ניוול הסמוך.
לריסה ורביצקאיה
לריסה ויקטורובנה ורביצקאיה (; נולדה ב-30 בנובמבר 1959) היא מגישת טלוויזיה רוסייה.
ביוגרפיה.
ורביצקאיה נולדה בפאודוסיה לאם אחות ואב איש צבא, לאחר הולדתה עברה לקישינב בעקבות עבודתו של אביה.
היא למדה בתיכון במולדובה ובנעוריה הייתה פעילה במספר סוגי ספורט.
לאחר התיכון היא למדה שפה וספרות רוסית באוניברסיטה הפדגוגית של קישינב .
ב-1982 החלה לעבוד בתחנת טלוויזיה במולדובה, ב-1987 החלה לעבוד בערוץ הראשון של ברית המועצות, היא הגישה שם בין היתר תוכנית בוקר.
ב-2001 הגישה את תוצאות ההצבעה הרוסית באירוויזיון.
ב-2003 השתתפה בגרסה הרוסית של תוכנית המציאות הישרדות.
ב-2004 קיבלה את אות העיטור מטעם ממשלת רוסיה "Merited Artist of the Russian Federation", ב-2006 קיבלה גם את אות העיטור "Order of Friendship" שנוסד על ידי בוריס ילצין.
ב-2008 גם הגישה את התוצאות של רוסיה באירוויזיון לרוקדים.
היא אמא לבן ובת.
בית היתומות של חברת עזרה
בית היתומות של חברת עזרה היה בית יתומות עברי מודרני בירושלים בתחילת המאה ה-20.
רקע.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, כאשר חלק ניכר מתושבי ירושלים סבלו מעוני, החולי והתמותה ממחלות היו נפוצים ומספר האלמנות והמשפחות מרובות הילדים היה רב, כבר פעלו כמה בתי יתומים בעיר. אולם אלו התקיימו בדוחק ולכן, למרות הצורך, לא הוקם בית יתומות בעיר. בשנת 1903 ניסה יעקב אהרן לאפינער לגייס כספים להקמת בית יתומות בירושלים ולאחר זמן לא רב הוקם בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן.
שנים ראשונות.
בשנת 1904, בעקבות פרעות קישינב, קבלו בבית היתומים הפרנקפורטי בירושלים תרומה של 40,000 מארק לצורך הקמת בית יתומות בירושלים. בית היתומות הוקם בשנת תרס"ו, כך שבתחילת 1907 כבר היו בירושלים שני בתי יתומות, האחד של היישוב הישן שקלט המוני בנות, והשני של חברת עזרה בניהול הגברת כהן שקלט מספר מוגבל של בנות והשקיע יותר בהכשרתן. בית היתומות קיבל תמיכות מחברת עזרה של יהודי גרמניה ובהשתדלותה גם מהחברה "לעזרת היהודים הרוסיים". כן קיבל בית היתומות כסף מהועד הפועל הציוני.
בפברואר 1909 הוא תואר:
בתחילת 1909 עבר בית היתומות בשכירות "לבנין חדש ויפה, הדומה מאוד לארמון קטן" ברחוב אתיופיה, מול ביתו של אליעזר בן-יהודה. בית היתומות נוהל על ידי אסתר כהן, אשתו של אפרים כהן-רייס, והוא התנהל לגמרי בעברית. באוקטובר 1909 כתב בן יהודה בעיתונו דברי שבח על המוסד שהתנהל בעברית. במוסד התחנכו בנות בגילאי 3-12.
בשנת 1911 הוא תואר:
בשנת 1911 בקשו מנהלי בית היתומות להעביר אותו לאחת המושבות כדי שהיתומות תלמדנה להיות אכרות.
מלחמת השפות.
באוקטובר 1913, בעקבות מלחמת השפות, פתחו הבנות בבית היתומות בשביתה וסירבו ללכת לבית הספר של חברת עזרה, אותו עזבו מוריהן. בעקבות זאת הוצאו חלק מהבנות מהמוסד והועברו למוסד שהקימו המורים השובתים. בעיתונות פורסמו תלונות על אכזריות כלפי הבנות השובתות ותמיכה בהן, וכנגדן מכתבי תמיכה במנהלת. לאחר אחת ההפגנות למען השפה העברית הגיעו המפגינים אל מול בית היתומות להביע סולידריות עם השובתות.
בשנות ה-20.
לאחר תקופה של אי פעילות, נפתח בית היתומות מחדש בשנת 1924.
בשנת 1929 נסגר בית היתומות וחניכותיו הועברו לבית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן.
קצפת ודובדבנים
קצפת ודובדבנים (באנגלית: Peaches and Cream) הוא סרט קומי-אוטוביוגרפי-עצמאי ישראלי משנת 2019 שבוים ונכתב על ידי גור בנטביץ', שגם הפיק אותו ביחד עם רונן שגיא ושלמה קרמר. בנטביץ' משחק בתפקיד הראשי לצד אשתו, הבמאית והשחקנית מאיה קניג, שגם ערכה את הסרט ביחד עם סשה פרנקלין. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי.
עלילה.
צורי שוסטק (גור בנטביץ') הוא במאי קולנוע חסר מנוח שכל הפחדים שלו מכישלון, מוות וחוסר שליטה מתנקזים לליל הקרנת הבכורה של סרטו החדש. העלילה מתרחשת בלילה מופרע ובלתי נשכח אחד, במהלכו שוסטק מתוודע לחבורת ליצים חיננית.
הפקה.
הסרט הופק על ידי גור בנטביץ', רונן שגיא, שלמה קרמר וגורומאיה הפקות; יצא בסיוע קרן הקולנוע הישראלי ומפעל הפיס.
יפנאוטו
יפנאוטו חברה ישראלית לרכב בע"מ היא חברה המייבאת כלי רכב מתוצרת סובארו לישראל. החברה הוקמה בשנת 1969 על ידי משה ברנובסקי ודניאל ברקוביץ.
היסטוריה.
סובארו הייתה אחת המכוניות היפניות הראשונות שיובאו לישראל.
בעקבות החרם הערבי יצרני הרכב היפניים לא ייצאו לישראל, אך חברת סובארו, שהייתה יצרן הרכב השביעי בגדלו ביפן (אחרי טויוטה, ניסאן, הונדה, מאזדה, סוזוקי ומיצובישי) לא נכנע לחרם. מחירה הזול ואמינותה הגבוהה הפכו אותה לפופולרית מאוד, עד כדי כך שכבר ב-1973 הייתה ישראל היבואנית השנייה בגודלה בעולם של מכוניות סובארו, אחרי ארצות הברית. ב-1980 נעו בכבישי הארץ 40,000 מכוניות סובארו בסך הכל וב-1983 100,000 מכוניות.
בשנת 1990, נחנך בית סובארו החדש ברחוב המסגר 30 בתל אביב, במעמד יושב ראש הכנסת דב שילנסקי, שר התחבורה משה קצב ושגריר יפן בישראל. באותה עת החזיקה כ-30% משוק הרכב בישראל. ב-2012 מכרה יפנאוטו את הבניין.
בתחילת שנות ה-90 החלה סובארו לאבד את נתח השוק הגדול שהיה לה, בעיקר עקב כניסתם של יצרנים יפניים נוספים לישראל (בעקבות החלשותו של החרם הערבי), ובראשם מיצובישי, שעקפה לראשונה את סובארו בטבלת המכירות בספטמבר 1991. באמצע אותו עשור עבר השוק הישראלי לשליטה של חברת מאזדה ומכירות סובארו דורגו בדרך כלל במקום חמישי עד עשירי. עם זאת, הפופולריות של סובארו בעבר אפשרה לה להחזיק בתואר הרכב הנפוץ ביותר על כבישי ישראל עד לשנת 2005.
בנובמבר 1997, רכש איש העסקים גד זאבי 50% ממניות יפנאוטו. ההסכם נחתם, לאחר שמשפחת ברנובסקי רכשה את מניות משפחת ברקוביץ', שותפתה לשעבר בחברה. באפריל 2000, רכש זאבי גם את חלקה של משפחת ברנובסקי, תמורת כ-120 מיליון שקל, והחזיק במלוא הבעלות.
ביולי 2005, מכר זאבי 50% ממניות יפנאוטו לחברת ההשקעות הבורסאית "מטיס קפיטל" (לשעבר חברת "אלקטרוניקס ליין"), תמורת 37.5 מיליון דולר, מתוכן 7.5 מיליון דולר כהלוואה לזאבי. לצורך העסקה הוקמה חברה חדשה בשם "יפנאוטו החזקות", שבפברואר 2006 גייסה 160 מיליון שקל באמצעות הנפקת איגרות חוב, שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. באוגוסט 2007 מונה אמנון ברזילי, מבעלי "מטיס קפיטל", ליו"ר הדירקטוריון של יפנאוטו החזקות. באפריל 2009 הוגש כתב אישום נגד העבריין בן כהן, בגין ניסיון סחיטה של אמנון ברזילי והשלכת רימונים על סוכנות סובארו ברחוב המסגר בתל אביב, על רקע חובות כספיים.
בינואר 2010, לאחר סכסוך עם שותפיו לבעלות, רכש זאבי בחזרה את מלוא הבעלות תמורת 120 מיליון שקל. אך בינואר 2012 ביקש דחייה בתשלום איגרות החוב של חברת יפנאוטו החזקות, החברה האם של יפנאוטו, עקב התדרדרות בעסקי החברה. בדצמבר 2012 סיכם זאבי על מכירת יפנאוטו לזכיין סובארו בירושלים, שמעון ברזילי, אך לבסוף רוב המניות נמכרו לחברת סמלת, יבואנית פיאט.
פעילות החברה.
הדגם הראשון ששווק היה ה-סובארו 360 ובסמיכות ה-סובארו FF-1, בגרסת 4 דלתות, שהייתה המכונית המשפחתית הראשונה שיובאה מיפן, ונחלה הצלחה גדולה בארץ.