כבר בתחילת עבודתו כראש האוכרנה המוסקבאית, נקשר זובאטוב ליבסטראטי פאבלוביץ' מדניקוב ופעל לצדו בגיוס תמיכתם של הפועלים. זובאטוב צפה את עליית המרקסיסזם ברוסיה והוא הציע אמצעי-נגד יעילים. זובאטוב הצליח להקים ארגוני פועלים מלוכנים תוך הפיכת המונרכיה לכוח שיפוט אובייקטיבי, המסוגל לתווך בעת סכסוך בין הפועלים לבעלי המפעלים. בעבודתו בראש האוכרנה לצד מדניקוב, הקים זובאטוב את צוות התגובה המהירה («Летучий отряд филёров») בראשות מדניקוב, מחלקה שהורכבה מ-30 סוכנים מיומנים למדי, שביצעה מעקבים מוצלחים וסוכניו נדרשו לפעול כנגד המהפכנים ברוסיה כולה. סוכן של מדניקוב היה מסוגל להעביר ערב שלם בשכיבה בתוך מכל הניקוז מתחת לאמבט (מה שאכן נדרש בהזדמנות אחת) והיה מסוגל להמתין לאובייקט שלו במשך שעות רבות בקור אימים. שיטות הפעולה של האוכרנה המוסקבאית אומצו אחר כך על ידי שאר מחלקות האוכרנה בקיסרות הרוסית. יבסטרטי מדניקוב היה איש ימינו של זובאטוב, שפעל כפקיד המשימות המיוחדות. תחת זובאטוב, האוכרנה המוסקבאית הצליחה לחסל ארגוני פועלים ומהפכניים רבים ברחבי האימפריה הרוסית כולה. ב-1896 חוסלה קבוצת רצון העם הפטרבורגית, באותה שנה חוסלה התנועה הסוציאל-דמוקרטית "איגוד הפועלים המוסקבאי" וב-1898 נעצר במינסק ראש הבונד היהודי, א. קרמר. באותה שנה החל פעיל הבונד מיכאל ישראל קפלינסקי להיות סוכן של זובאטוב. ב-1900 נעצרו במינסק גם מנהיגי "מפלגת הפועלים לשחרור פוליטי של רוסיה" בראשותו של ג. גרשוני ול. קליאצ'קו. ב-1901 נעצרו מנהיגי "האיחוד הצפוני של הסוציאל-רבולוציונרים" במוסקבה.
ב-1896, כשחוסלה התנועה הסוציאל-דמוקרטית "איגוד הפועלים המוסקבאי", הבחין זובאטוב בעת תשאול העצורים כי האיגוד איחד חוגים סוציאל-דמוקרטים שהתחלקו לשתי קטגוריות: אינטליגנטים-מהפכנים ופועלים. האינטליגנטים הבינו מיד מדוע נעצרו, כשהפועלים לא הבינו את סיבת המעצר. הפועלים לא הבחינו במאפיין פוליטי כלשהו בפעילותם. זובאטוב התעניין בפעילותם של הסוציאל-דמוקרטים וקרא ספרות בנושא יישום הסוציאל-דמוקרטיה בקרב המהפכניים הרוסיים. באפריל 1898 הציע זובאטוב תוכנית לשיפור מצבם של הפועלים והגישהּ בפני ראש משטרת מוסקבה, האובר-פוליצמייסטר המוסקבאי - דמיטרי טרפוב, שבתורו העביר את פרטי התוכנית ליד הגנרל-מושל של מוסקבה, סרגיי אלכסנדרוביץ'. כשאושרה תוכניתו, תשאל זובאטוב את הפועלים העצורים והבהיר בפניהם שהממשלה אינה האויבת שלהם וכי האינטרסים שלהם - הם האינטרסים של השלטון המלוכני. הוא הבדיל בין מטרות המהפכניים האינטליגנטים - שהתבססו על תאוריה אידאולוגית, לבין מטרות הפועלים - שביקשו להרוויח את פת לחמם. עבודתו של זובאטוב נשאה פרי ובאמצעות אותם פועלים, הקים איגודי פועלים רבים פרו-מלוכניים.
באוקטובר 1902 הועבר זובאטוב לסנקט פטרבורג ומונה לפקיד המדור המיוחד של מחלקת המשטרה. המדור המיוחד הוקם ב-1898 לצורך הפעלת סוכנים חשאיים ובתחילה עמד בראשו לאוניד רטאייב. באפריל 1902, לאחר רצח שר הפנים דמיטרי ספיאגין, מונה ויאצ'סלב פלווה להחליפו. בעת נסיעותיו בפולטבה וחרקוב הוא נתקל בעימותי החקלאים ובדרכו חזרה לפטרבורג עצר במוסקבה ונפגש עם זובאטוב. בשיחות ביניהם הדגיש זובאטוב את חשיבות הרפורמות הסוציאליות לדיכוי המהומות המהפכניות, אלא שזובאטוב סירב להאמין כי המהפכה ניצבת בפתח וטען כי מדובר בקבוצות מהפכניות שונות שראוי לחסלן. חרף חילוקי הדעות ביניהם, הוזמן זובאטוב לפטרבורג כדי לעבוד במדור המיוחד של מחלקת המשטרה של משרד הפנים, זאת ביוזמתו של אלכסיי לופוחין, ראש מחלקת המשטרה דאז, שהעריך מאוד את עבודתו של זובאטוב.
ראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה.
עם מינויו לראש המדור המיוחד במחלקת המשטרה זובאטוב החיל רפורמה כוללת במערך הבילוש הפוליטי וביוזמתו הוקמו מחלקות אוכרנה בערים הגדולות, שהוכפפו למחלקת המשטרה, והוטל עליהן לבצע את כל מבצעי הבילוש הפוליטי, לרבות מעצר מבוקשים, אף שבעבר, תפקידים אלה בוצעו על ידי הז'נדרמריה שפורקה. לראש מחלקות האוכרנה החדשות מונו רבים מעמיתיו של זובאטוב שהעריכו את שיטות העבודה שלו. תחת זובאטוב המדור המיוחד עצמו, פולג לשתי פלוגות - פלוגת ראשי האוכרנה שבראשה עמד ל. מנשיקוב ופלוגת הפיקוח והבילוש שנוהלה על ידי יבסטרטי מדניקוב. כתוצאה מהרפורמות של זובאטוב, בידיו נחו כל פעילויות הפיקוח והבילוש הפוליטי ברוסיה כולה.
אלא שאחרי העלייה המטאורית, שהוכתרה במינויו למפקד המדור המיוחד של מחלקת המשטרה (שריכזה בידיה את כל הבילוש הפוליטי) הקריירה של זובאטוב התרסקה באחת ב-1903. שר הפנים ויאצ'סלב פלווה חשד שזובאטוב תומך בסיעתו של שר האוצר סרגיי ויטה, יריבו הפוליטי. נוסף לזה, פלווה לא האמין ברפורמות של זובאטוב ולא שבע נחת מהקמת איגודי הפועלים הפרו-מונרכיים. בקיץ 1903, ללא הסברים, הוא דרש את פירוקה של מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה (Еврейская независимая рабочая партия) וכך מנהיגי המפלגה הודיעו על פירוקה זמן-מה לאחר מכן ואף נטען כי כמה מהם נורו. לאחר המקרה, זובאטוב ביקש להתפטר מתפקידו אך מנהליו סירבו והוא החל יותר ויותר לבקר את שר הפנים וטען כי ככל שיקדים פלווה להתפטר כן ייטב עבורו ועבור רוסיה כולה. ביולי 1903 זובאטוב נפגש עם שר האוצר ויטה ושטח באוזניו את אי שביעות רצונו משר הפנים. דבר הפגישה הגיעה לאוזניו של פלווה והלה מיהר לפטרו.
אלא שזובאטוב לא חדל לפעול כנגד שר הפנים ובפגישות נוספות עם סרגיי ויטה, שנערכו בדירת הנסיך ו. משצ'רסקי, ניסה להוביל מהלך לפיטוריו של שר הפנים ומינויו של סרגיי ויטה לשר הפנים במקומו. התוכנית הייתה כי זובאטוב יכתוב מכתב לנסיך משצ'רסקי והלה יעביר את המכתב לידי הקיסר. אלא שדבר המכתב הגיע לאוזניו של שר הפנים פלווה ותגובתו לא אחרה לבוא.
ב-19 באוגוסט 1903 השר נפגש עם זובאטוב במשרדו וביצע תשאול בנוכחות נציג הז'נדרמריה ו. פון ואליה והאשים את זובאטוב בביקורת מסיתה כנגד השר ובהיותו בוגד, כיוון שהסגיר סודות מדינה לידי הפועלים המהפכניים. זובאטוב פוטר מכל תפקידיו במשטרה ונדרש לעזוב את פטרבורג. בשעת ערב מאוחרת בהגיעו לתחנת הרכבת באו להיפרד ממנו רבים מעובדיו במחלקה ולבסוף נסע למוסקבה. בנובמבר אותה שנה נכפתה עליו הגלייה לפרובינציה והוא נסע לעיר ולדימיר. תפקיד ראש המחלק המיוחד הועבר לידי א. סאזונוב.
חייו לאחר הפרישה ומותו.
ב-15 ביולי 1904, התנקש איגור סאזונוב, חבר במפלגת הסוציאל-רבולוציונרים, בחייו של שר הפנים ויאצ'סלב פלווה, ופתח פתח לשובו של זובאטוב לצמרת הממסד המשטרתי. במינויו של פ. סביאטופולק-מירסקי לשר הפנים החדש, זכה זובאטוב לפנסיה מסודרת וזוכה מכל האישומים שהטיח בו שר הפנים הקודם. השר הציע לו לשוב לשירות המשטרה אך הוא לא ניצל את ההזדמנות. דמיטרי טרפוב וסרגיי ויטה ביקשו ממנו לשוב לשירות אך הוא סירב - האווירה הפוליטית והחברתית השתנתה והוא חש שרעיונותיו לא יזכו עוד לתמיכה וקיווה כי הרפורמות של סביאטופלק-מירסקי, דמיטרי טרפוב וסרגיי ויטה יביאו לשינוי.
עם פרוץ מהפכת 1905 נוכח לדעת שרעיונותיו נכשלו וכך הוא כתב במכתבו לפובליציסט ולדימיר בורצב:
ב-1910 שב מגלותו בולדימיר והתיישב במוסקבה, על גדות נהר מוסקבה.
במהפכה השנייה, בפברואר או מרץ 1917, מיד לאחר שנודע לו כי הקיסר ניקולאי השני ויתר על כסאו לטובת אחיו מיכאיל, אבי "הצאריזם העממי", התאבד זובאטוב בירייה.
גוסט ריידר 2
אדוקי האמונה הישנה
אדוקי האמונה הישנה או תומכי המנהג הישן (Старообря́дчество, староверие, старообрядцы) הם מאמינים פרבוסלאביים שלא קיבלו את הרפורמות הכנסייתיות של הפטריארך ניקון. הרפורמות הונהגו בשנים 1650–1660 ומטרתן הייתה לקרב את הפולחן הפרבוסלאבי למקור היווני-אורתודוקסי, היות שבמאות השנים מאז התנצרותה של רוסיה, הלך הפולחן והתבדל.
חלק ניכר מאנשי הכנסייה והמאמיניה סירבו לקבל את הרפורמות ודבקו בפולחן המוכר להם. ממשלת הצאר צידדה בפטריארך והחלה ברדיפותיהם. המתנגדים מצדם החלו לראות בממסדים הכנסייתי והחילוני את משרתי השטן וסירבו לשתף עמם פעולה. לשם כך, קהילות שלמות העתיקו את מקום מושבן אל אזורי הספר הנידחים. בעוד שמתנגדי הרפורמה הקיפו מנעד רחב מאוד, מאנשי כנסייה בכירים ועד למנזרים מקומיים, רק חלק התגבש ופיתח השקפה דתית מובחנת; אלו האחרונים נעשו לבסוף ל"אדוקי האמונה הישנה".
במאה ה-18 וה-19, המאבק בין הממסדים ל"פלגנים" הלך והתמתן וקהילותיהם החלו לשוב ולפרוח בערים. בשנת 1800 הסינוד (מועצת הכנסייה הרשמית) נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן ובהתאם לצו קיסרי של ניקולאי השני משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "מפלגים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" או "אדוקי האמונה הישנה" (ברוסית: старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. כמו כן הצו ביטל למעשה את ההגבלות החוקיות שכוונו נגד תומכי המנהג הישן.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 1897 התגוררו ברוסיה כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן, כ-1.75% מכלל האוכלוסייה, וכ- 2.4% מכלל הנוצרים האורתודוקסים.
בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כמיליון מאדוקי האמונה הישנה. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה ובלארוס וכן מחוץ לגבולות רוסיה ההיסטורית, צאצאי קהילות שנמלטו מרדיפות השלטון הצארי ואחריו הקומוניסטי: רומניה (ליפובנים), ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, פולין, המדינות הבלטיות ואמריקה הלטינית.
סטארוברים
מיכאיל אבסטאפייב
עונת המונסונים
אנדריוס קוביליוס