מרחביה במלחמת העולם הראשונה.
עקב מצב בריאותו הגרוע יצא שלמה דיק בקיץ 1914 לחופשה בגרמניה, אך שובו לארץ נמנע בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה והוא נשאר באירופה.
בשנת 1915 סבלה מרחביה ממכת ארבה קשה. תחילה הגיע ארבה מעופף, שאותו ניסו המתיישבים להבריח בעזרת הקשה נמרצת על פחים, צעקות. אולם הדבר לא הועיל והמקום הוצף במיליוני חגבים שכיסו את הקרקע והסתירו את השמש. החגבים כילו כל צמח ירוק ולאחר מכן הטילו את ביציהם בקרקע. לאחר שבקעו הביצים - הציף גל של זחלים את פני האדמה, חדרו לכל פינה וכילו כל חומר אורגאני. מן הזחלים בקעו חגבים נוספים, התושבים נפטרו ממכת הארבה רק כאשר צמחו לחגבים כנפיים ועפו לתחנה הבאה.
בשנים 1917-1916 היו שנות ברכה באופן יחסי לשנים הקודמות: השדות הניבו תנובתה בשפע, הגורן התמלאה, ומכונות הדיש פעלה ללא הספק. דבר זה יצר בעיה חדשה, שכן השלטון הטורקי, במיוחד לאור המחסור האדיר שלו בזמן מלחמת העולם הראשונה, מיהר להחרים את כל התבואה מיד ביציאתה ממכונת-הדיש. גרשון גפנר, שהיה מוכתר הכפר השני, "קלקל" את המכונה והתבאה הקצורה נשלחה בהסתר לדיש בישובי הסביבה. באותו זמן הוכתה הרפת במרחביה במחלת דבר הבקר ומאז לא חזרה לאיתנה עד לפיזור הקואופרציה.
הטייסת הבווארית ה-304.
בשנים 1917–1918, התגוררו בקואופרציה קציני הטייסת הבווארית ה-304 (הטייסת שנשלחה כדי לסייע בידי העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה), אשר גם צילמו, לראשונה, את מרבית ארץ ישראל מהאוויר.
נוכחות הטייסת במקום הקלה על התושבים מפני רדיפות השלטון ומפני התנכלות השכנים הערבים ונקשרו קשרי ידידות בין אנשי הטייסת לבין התושבים.
פרוק היישוב ומורשת.
הקואופרציה התפרקה בשנת 1918 בשל נגישׂוֹת הטורקים, המחלות הקשות, וכן קשיים כלכליים וחברתיים שונים. במקומה התקיימו מספר קבוצות להכשרה חקלאית. ביניהן בלטה קבוצת משוחררי "הגדודים העבריים". לקבוצה זו השתייכו גם מוריס וגולדה מאיר. בשנת 1919 הוחלט על פירוקו הסופי של היישוב. בשנת 1924 הוקם בסמוך למקום מושב מרחביה.
בשנת 1929 עלה למקום קיבוץ השומר הצעיר מרחביה, השומר ומטפח את מבני הקואופרציה עד היום. בין היתר הוקם במקום מרכז מבקרים בשם "החצר הגדולה במרחביה" המספר את סיפור הקואופרציה בטקסט, תמונות, סרט הדרכה וכן באתר אינטרנט. המקום נחשב מבנה לשימור של המועצה לשימור אתרים.
המימורפיט
המימורפיט – מינרל השייך לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים) והוא אחד המינרלים הסורוסיליקטיים הנפוצים יותר. את ההמימורפיט היה נהוג לכרות מימים ימימה מהשכבות העליונות של עפרות אבץ ועופרת. ההמימורפיט מופיע בדרך כלל עם המינרל סמיתסוניט. למעשה נהגו בדרך כלל להניח כי המימורפיט וסמיתסוניט הם מינרל אחד שאותו היה נהוג לסווג תחת השם קלמין. במחצית השנייה של המאה ה-18 התגלה כי תחת השם קלמין קיימים שני מינרלים שונים, פחמה (קרבונט CO3) של אבץ וסיליקט של אבץ, שהם בדרך כלל דומים מאוד.
הסיליקט (Zn4Si2O7(OH)2) היה הסוג הנדיר יותר מבין השניים וכונה המימורפיט בשל ההתפתחות ההמימורפית (מיוונית, "המי" – חצי ו"מורפוס" – צורה) של גבישיו. בצורה בלתי שגרתית זו, האופיינית למספר מועט של מינרלים כדוגמת הטורמלין, יש לשני קצותיו של הגביש צורה שונה. קצה אחד, "תחתית הגביש" הוא שטוח והקצה השני, "פסגת הגביש", הוא בצורת פירמידה. הגביש בנוי מארבעונים של ZnO3OH (האבץ במרכז הארבעון ושלושת אטומי החמצן וקבוצת ההידרוקסיל נמצאים בקודקודים) משולבים עם קבוצות של Si2O7 ומולקולות של מים. כל הארבעונים מסודרים באותו אופן כך שאחת הפאות מקבילה לבסיס השטוח של הגביש ו"קצה" הארבעון מצביע אל הקצה בצורת הפירמידה של הגביש. בצורתו הנפוצה מתפתח ההמימורפיט כקליפות ובשכבות, כמו כן במקבצים גושיים חסרי צורה, גרגריים, מעוגלים ודמויי כליה, מקווקווים במעגלים קונצנטריים, או במקבצים נדירים דמוי מניפה של גבישים שקופים דמויי מחט, סיביים או זקיפיים.
בכמה דגימות של המימורפיט המוקרנים בקרינה אולטרה סגולה של גלים קצרים (253.7 ננומטר) מופיעה קרינה פלואורסצנטית ירוקה חזקה בעוד שבהקרנה בגלים ארוכים של קרינה אולטרה סגולה מופיעה קרינה פלואורסצנטית ורודה חלשה.
תפוצה.
ההמימורפיט הוא בדרך כלל תוצאה של חמצון של החלקים העליונים של מרבצי עפרה של ספלריט ויחד עם מינרלים משניים נוספים הם יוצרים את סוג הסלע המכונה "כיפת הברזל" או גוסן. המימורפיט הוא מחצב חשוב של אבץ ומכיל עד 54.2% אבץ מהרכבו.
האזורים שעל גבול בלגיה-גרמניה מוכרים היטב בשל מרבצי ההמימורפיט ממקור מטאסומטי, בייחוד מאזור העיר אאכן בגרמניה וממכרה האבץ "ויל מונטן" (בצרפתית Vieille Montagne ההר העתיק), שבין השנים 1816 ו-1919 היה במרכז מדינה אירופאית זערורית ששטחה 3.5 קמ"ר ששמה מורסנט, שהתקיימה רק משום ששתי שכנותיה הגדולות לא הצליחו להגיע להסכמה למי תהיה שייכת, ולכן החליטו להפכה לשטח נייטרלי שבו ישלטו שתיהן שווה בשווה. מרבצים נוספים קיימים בסביבות טרנוביץ שבשלזיה עילית שבפולין, סמוך לפניקסוויל שבפנסילבניה, מחוז האבץ-עופרת של מדינת מיזורי, עיירת הרפאים אלקהורן שבמדינת מונטנה, העיירה לידוויל שבקולורדו והרי אורגן שבניו מקסיקו בארצות הברית וכמה מקומות בצפון אפריקה. מקומות נוספים בהם מוצאים המימורפיט הם מרבץ פדנג בסמוך למא סוד שבמערב תאילנד, באי סרדיניה, ליד העיר נרצ'ינסק בסיביר, רבלי בסלובניה, בליברג במחוז קרינתיה שבאוסטריה, וסמוך לעיירה מטלוק שבמחוז דרבישייר שבאנגליה.
מעוזיה סגל
מעוזיה סגל (נולד ב-1953) הוא עובד סוציאלי, מגשר, סופר, מתנדב ופעיל חברתי ופוליטי.
ביוגרפיה.
סגל נולד בפתח תקווה. הוא סיים את לימודיו בתיכון ישורון. בנעוריו שיחק כדורסל בקבוצת אליצור פתח תקווה עימה זכה בגביע האיגוד בכדורסל. בשנת 1972 הוזמן לנבחרת אליצור בכדורסל. בנובמבר 1972 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בליל הקרב בחווה הסינית הוא הושאר על ידי מפקדו כשומר הציוד המחלקתי ולכן לא השתתף בקרב. במאי 1974, במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, ספג המוצב בו שהה הפגזה ארטילירית כבדה, אשר ממנה נפצע סגל באורח אנוש ואיבד את שתי רגליו, ידו השמאלית וראייה בעינו הימנית. למרות פציעתו הקשה, הוא סיים את לימודי התואר הראשון והשני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן. סגל סיים קורסי גישור בהם: גישור בסיסי ומתקדם, גישור משפחתי וקורס גישור של מרכז הגישור במשרד המשפטים.
מעוזיה סגל עבד במשך שנים רבות בפרויקט שיקום שכונות כשהוא ממלא את התפקידים הבאים: מנהל פרויקט שיקום חברתי בשכונת ג'סי כהן בחולון, היישוב בית דגן והיישוב ג'סר א זרקא. יו"ר צוות היגוי ביישוב פרדס חנה, מנהל ארצי של תוכנית 18+ לטיפול בצעירים במצוקה, ממונה על התוכניות לטיפול בנפגעי סמים בשכונות שיקום וממונה על מגזר המיעוטים. מעוזיה שימש גם כמנכ"ל מרכז וראייטי בירושלים, רכז הדרכה בעמותה להנחלת מורשת הצנחנים ויועץ ראש אגף לשיקום נכים במשרד הביטחון. כיום משמש מעוזיה סגל כמנהל האגף לשירותים חברתיים במועצה האזורית חוף אשקלון.
במשך השנים פעל סגל בהתנדבות בעמותת אליחג לילדים חסרי גפיים, עמותת אמיתי למנהל תקין וטוהר מידות בשירות הציבורי, ועמותת "שמחה" להמשך דרכו והנצחת שמו של שמחה הולצברג אבי הפצועים. כמו כן שימש שנתיים כרכז הליגות לנכים בכדורסל. סגל התנדב לשירות מילואים כקצין מילואים אקדמאי (קמ"א) ושימש כקב"ן בכלא הצבאי 4, לאחר מכן הועבר למחלקת נפגעים שם היה איש מילואים במדור הדרכה. במסגרת תפקידו הוענקה לו דרגת ייצוג רב-סרן.
במסגרת תפקידיו הפוליטיים והציבוריים שימש סגל כגזבר תנועת רצ, יו"ר ועדת כספים של מרצ, חבר בבינ"ה - בית נבחרי ההסתדרות, יו"ר ועדת הכספים של ההסתדרות, דירקטור בחברת העובדים, חבר במליאת מועצת הביטוח הלאומי, יו"ר הוועדה לנפגעי תאונות עבודה של מועצת הביטוח הלאומי. בתוקף תפקידו זה שימש גם כיו"ר קרן מנוף לנפגעי תאונות עבודה, במסגרת זו הפיק את סדרת הטלוויזיה אישה באפור ששודרה שתי עונות בערוץ הראשון של הטלוויזיה. סגל שימש גם כיו"ר הוועד המנהל של אגודת מונדרגון (ששינתה את שמה לפסיפיק) הישראלית שפעלה להקמת פרויקט נדל"ן ותיירות בונואטו, אך האגודה נסגרה. כמו כן שימש כחבר בוועדת נכות ובוועדת כספים של מועצת הביטוח הלאומי.
במשך השנים השתתף סגל בשלוש ועדות אד הוק ציבוריות: הוא מונה על ידי שר התחבורה אמנון ליפקין-שחק כיו"ר ועדה לבדיקת מעמד המתנדבים למלחמה בתאונות דרכים, השתתף כחבר בוועדה לבדיקת האתיקה של נבחרת ישראל בכדורגל בעקבות , שהקימה ההתאחדות לכדורגל וכחבר בוועדה לבחירת ספורטאי העשור מטעם שר הספורט ראלב מג'אדלה.
סגל נאם בהפגנת האלופים שדרשה גיוס חרדים לצה"ל, בה השתתפו עשרות אלפי אנשים, היה ממנהיגי שביתת הרעב של נכי צה"ל לשינוי שיטת הממשל בישראל ויזם בספטמבר 1993 יחד עם שניים מחבריו את הפגנת התמיכה של נכי צה"ל ביוזמת השלום של ראש הממשלה יצחק רבין.
בבחירות לכנסת החמש עשרה, שהתקיימו ב-1999, התמודד סגל ברשימת מפלגת המרכז, בה הוצב במקום ה-18. בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-99 ברשימת מרצ.
בעונת המשחקים 2006/2007 מונה סגל לשנה אחת בלבד ליו"ר קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב שירדה באותה שנה מההליגה הלאומית לליגה הארצית.