גייג' נולד בלונדון. תפקידו הידוע ביותר בטלוויזיה הוא בדמות המלך לואי השלושה עשר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "המוסקטרים". כמו כן הוא מוכר מגילום דמותו של טד בנדי בסרט הטלוויזיה "Serial Thriller: Angel of Decay". בקולנוע שיחק גייג' בתפקיד אלפריד ליקספיטל בסרט " ובסרט ". הוא גילם שוב את טד בנדי (ברשימת השחקנים זוהה בשם הוא) בסרט "Angel of Decay", עליו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי הבריטי של 2016. במשחקי וידאו גילם גייג את צ'ריברט ב-"Final Fantasy XIV". בתיאטרון עבד גייג' עם הלהקה השייקספירית המלכותית במחזות כגון "המלט", "חלום ליל קיץ" ו"מקבת'".
ראיין גייג'
הנסיכה הגנובה
הנסיכה הגנובה (באנגלית: The Stolen Princess) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אוקראיני מסוגת הרפתקאות ופנטזיה המבוסס על הסיפור "רוסלאן ולודמילה" מאת המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין. הסרט הוקרן לראשונה באוקראינה ב-7 במרץ 2018 ובישראל ב-20 בספטמבר 2018.
בגרסה העברית, את שיר הנושא של הסרט "תצעק חזק" ביצעה אגם בוחבוט, אשר דיבבה את מיה, הדמות הראשית בסרט.
תקציר העלילה.
בעידן של אבירים אמיצים, נסיכות יפות ומאבקי כישוף וקסם, מיה היפה, בתו של המלך, בורחת מהארמון. היא מסרבת לדרישתו של אביה להינשא לנסיך, ונחושה למצוא את אהבת חייה בעצמה. היא פוגשת את רוסלאן, אמן נודד החולם להיות אביר, והשניים מתחברים. אולם לא לזמן רב. כשמכשף מרושע חוטף אותה ממש לנגד עיניו, כדי להפוך את כוח האהבה שלה לכוח הקסמים שלו, יוצא רוסלאן עם חבריו מעולם החיות למסע מאתגר רצוף סכנות ודרקונים יורקי אש, כדי להוכיח לעצמו ולעולם שאהבה אמיתית חזקה מכל קסם.
הדמויות והמדבבים.
במאית הדיבוב בגרסה העברית הייתה טליה ברקאי, ומפיקי הדיבוב היו מיה שחר, יעל אללוף ודן שצברג.
צרטופס (סוג)
צרטופס (שם מדעי: "Ceratops"; מילולית: "פרצוף מקורנן") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שככל הנראה איננו קיים ותקפותו מוטלת בספק.
סיווג.
המאובנים שלו יוחסו לטריצרטופס המפורסם בעל שלוש הקרניים ולעוד כמה מינים דומים כמו הכסמוזאורוס. ככל הנראה מדובר בפרטים צעירים שעוד לא פיתחו את שלוש הקרניים המרשימות של הבוגרים.
מאובניו נמצאו לראשונה ב-1888 בתצורות של נהר ג'ודית, מונטנה שבארצות הברית ואת שמו המדעי קיבל מהפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש.
המאובנים שנמצאו כללו קרן באורך 20 ס"מ ופניו דמו לפני טריצרטופס למעט זוג הקרניים שמעל המצח וכללו עטרה גדולה ומקור גדול שהותאם ללעיסת צמחייה קשה. לא התגלה מאובנים של הגוף והחוקרים הראשונים חשבו שהוא דמה בגופו לסטגוזאורוס גדול באורך של עשרים עד שלושים מטר, הערכה שהיום ידוע שהיא שגויה לחלוטין.
המאובנים שנמצאו תוארכו לגיל 66 מיליון שנה לפני זמננו – התאריך בו נכחדו הדינוזאורים, אך תיארוך מודרני משער שהוא חי בקרטיקון שלפני 77.5 מיליון שנה, בהנחה שהטקסון עוד תקף.
איליושין Il-20M
עותניאל מארש
עתניאל מרש
חיים יקותיאל בירדוגו
רבי חיים יקותיאל בירדוגו (ל' אב ה'תרי"ט, 1859 - כ"ג אלול ה'ת"ש, 26 בספטמבר 1940) היה דיין ואב בית הדין של העיר רבאט, בירת מרוקו, והרב הראשי השני של מרוקו. בין השנים 1935–1940, ה'תרצ"ה–ה'ת"ש.
קורות חייו.
משפחתו.
שושלת משפחת בירדוגו ידועה במרוקו בערים מקנס ורבאט, כבר מהמאה השבע עשרה. כאשר עיקר השושלת פעלה בעיר מקנס, אולם לאחר שהיגר לרבאט רבי אלישע בירדוגו (אבי דודו של רבי חיים יקותיאל), השושלת התקיימה גם שם.
חייו ופועלו.
רבי יקותיאל נולד ברבאט שבמרוקו ליקוט ולרב אלישע בירדוגו. אמו הייתה מצאצאיו של רבי אליעזר די אבילא. הוא נקרא 'יקותיאל' על שם זקנו רבי יקותיאל בירדוגו.
רבי יקותיאל גדל אצל דודו רבי יוסף בירדוגו, ולמד אצלו בישיבה תקופה ממושכת, שם נמנה עם גדולי תלמידיו.דודו מזכירו בחידושיו למסכת שבועות: .בתקופה זו נודע כתלמיד חכם, ותלמידים וותיקים כינו את עצמם כלפיו כ'תלמיד חבר'.לאחר פטירת דודו, למד רבי יקותיאל לבדו רוב הזמן. את הסיבה לכך סיפר רבי דוד צבאח,לפיה הוא דרש הספק גבוה בלימוד בעיון מעמיק, ולמרות שהיו בעירו תלמידי חכמים רבים, כדי ללמוד עמו היו צריכים להשכים כדי להכין את הסוגיה היטב, ורק לאחר מכן יכלו ללמוד עם רבי יקותיאל. בעקבות זאת, חבריו ללימודיו התמעטו.
כשבגר נישא לשמחה אבנצור (אבן-צור) ולאסתר.
בסביבות שנת ה'תרע"א היה מצב פרנסתו של רבי יקותיאל דחוק, ובקיץ של אותה השנה שהה בקזבלנקה, ככל הנראה כדי לנסות את מזלו בפרנסה בעיר המתפתחת, או עקב מלחמות השלטון שהתחוללו אז ברבאט הבירה. גם בתקופה זו קבע לעצמו סדרי לימוד בכל יום.
רבנותו ודיינותו.
ככל הנראה, בשנת ה'תרנ"א מילא את מקום דודו רבי יוסף בדיינות, ומתקופה זו מלווה את חתימתו התואר "הרב" או "הדיין". ומשנת ה'תרפ"א (1920) נתמנה לחבר בית הדין הגדול לערעורים, כדיין שלישי לאחר פרישתו של רבי שלמה אבן דנאן, מבית הדין הגדול ברבאט ומעברו לעיר פאס.
רבי יקותיאל דן רבות עם חכמי עירו, ומהעיר סלא: רבי דוד צבאח, רבי אברהם ריווח, רבי רפאל אנקווא, רבי רפאל עטייא. בין הדיונים החשובים שנידונו בתקופתו הוא 'פריצת העירוב'. בעת החדשה, עם בוא הצרפתים וחדירת הנאורות הפיתוח וההשכלה למרוקו, מבנה הערים הפרימיטיביות השתנו ועם זאת פריצת החומה של העיר, שינויים אלו כמובן היו משפיעים הלכתית. ה'מלאח' (כעין 'גטו' שגרו שם רק יהודים) שהיה סגור בחומותיו לא היווה בעיה של טלטול, משום שהחומות שימשו כ'עירוב', אך לאחר שנפרצה החומה, היה דיון אם אפשר להתיר ב'צורת הפתח'.
עוד מסופר, שבעת כהונתו בבית הדין לערעורים, רבנים רבים מהעיר רבאט שאלו אותו שאלות בתלמוד, ובפרשני התלמוד, ולכל השאלות היה עונה, תוך עיון קל.
פעילות ציבורית.
בשנים ה'תרנ"ד, ה'תרנ"ז, ה'תר"ס לקראת חג הפסח, הוא פנה לכי"ח כדי שיעניקו את עזרתם לעניי העיר. בשנת ה'תרנ"ז ציין כי מכת ארבה חיסלה את כל הירק מהחורף, ובנוסף הייתה עצירת גשמים, שבעקבותן היוקר האמיר. בשנת ה'תר"ס ציין כי ישנה הגירה מתמשכת מרבאט לקזבלנקה, בשל מצבם הדל של יהודי העיר שרובם עניים, יתומים ואלמנות. הוא גם התלונן פעמיים על שני שופטי העיר שהיו אכזריים כלפי היהודים.
רבה הראשי של מרוקו.
לאחר פטירת רבה הראשי של מרוקו, הרב רפאל אנקווה בשנת ה'תרצ"ה 1935, פנו ראשי הקהילה היהודית לרבי יקותיאל ששימש עד אז כסגנו של רבי רפאל, כדי שימלא את מקומו של הרב אנקווה. רבי יקותיאל סירב תחילה, והציע לפנות לרבי יהושע בירדוגו ששימש אז כרבה הראשי של מקנס. רבי יהושע סירב נחרצות, בטענה שכל עוד רבי יקותיאל חי אין מתאים ממנו לתפקיד, וביקש מראשי הקהילה להפציר רבות ברבי יקותיאל ולשכנעו לקבל את התפקיד ואכן, לאחר שכנועים מצד ראשי הקהילה היהודית ומראשי קהילת רבאט, ניאות רבי יקותיאל לישא את תפקיד הרבנות הראשית, אשר שימש בו עד לפטירתו.
בעת פטירת אבי המלך הבריטי - ג'ורג' החמישי בשנת 1936, נשא רבי יקותיאל נאום בקזבלנקה. בהזדמנות זו קיבל שבחים רבים מהמועצה הבריטית. כמו כן נשא נאום עוד בצעירותו לפטירתו של פול דומר נשיא צרפת. ומאז נבחר מטעם צרפת לרב ב'נציגות הרבנים', משרה ששימש בה כשלושים וחמש שנים. לאחר כשלוש שנים מעת כהונתו (ה'תרצ"ח, 1938), החליטה ממשלת צרפת להעניק לו מדליון הוקרה , שניתן לאנשים בעלי מעמד גבוה. הענקת המדליון נעשתה בטקס מלכותי במעמד כל גדולי הממשל.
ציפייה לגאולה.
כאשר רבי חיים יקותיאל היה קורא ברעיונות ובכתבים של הרב קוק, על חובת מצוות יישוב הארץ, היה אומר לבני הבית שאין לו ספק שבקרוב מאוד יתגלה המשיח, כי כבר זכינו שיתגלה הכהן גדול, אשר ישמש בבית קדשינו. וכאשר ראה שוטר יהודי במלאח היה שמח שמחה גדולה, ואמר לבניו "הנה ברוך ה' מתחילה לעבור חשכת הגלות הארוכה, ומתחיל האור להרמת קרן ישראל, וזו התחלת הגאולה המובטחת".
פטירתו.
רבי חיים יקותיאל נפטר בכ"ג באלול ה'ת"ש, 26 בספטמבר 1940. רבים מרבני ערי צפון מרוקו הספידוהו. מפורסם הספדו הגדול של רבי יהושע בירדוגו, שלימים מילא את מקומו במשרת 'הרב הראשי למרוקו'.
חיבוריו.
רבים מכתביו לא נשמרו חלקם נשרף באש, וחלקם הספיקו להתליע, ונשמרו מעט מאוד מכתביו, את מיעוט כתביו ופסקי בית דינו הוציא לאור יחיאל אזריאל ונקרא בשם:
קישורים חיצוניים.
הרב חיים יקותיאל בירדוגו באתר My HEITAGE
מיכאל בוכשטב
נשיונל גאוגרפיק
קו ליי
קווי ליי (באנגלית: Ley lines) הם היערכויות לכאורה של תוואי נוף בולטים, אתרים דתיים ומבנים מעשה ידי אדם בקווים ישרים. האמונה הפסאודו-מדעית שקווים אלו אינם מקריים גרמה להעלות השערות כי הם דרכים ישרות עבירות או כי יש להם משמעות רוחנית.
הביטוי נטבע ב-1921 על ידי הארכאולוג החובב אלפרד וטקינס (Alfred Watkins; 1855–1935), שזיהה היערכות בקו אחד של מקומות גאוגרפיים ובעלי משמעות היסטורית, כדוגמת מונומנטים עתיקים, קווי רכס ומעברות. בספריו "שבילים בריטיים מוקדמים" ו"השביל הישר העתיק" הוא שאף לזהות שבילים פרהיסטוריים בנוף הבריטי. וטקינס פיתח אחר-כך תאוריות שההיערכות בקווים אלו נוצרו להקל על מסעות ביבשה באמצעות ניווט על פי קו הראיה בתקופה הנאוליתית, ומסלולים עתיקים אלו שרדו בנוף במשך אלפי שנים. הסופר ג'ון מיטשל החיה את המונח "קווי ליי", כשהוא קושר אותו לתאוריות רוחניות ומיסטיות על ההיערכות בשורה של תוואי נוף כשהוא מתבסס על המושג הסיני של פנג שווי. הוא האמין שרשת מיסטית של קווי ליי משתרעת ברחבי בריטניה,
דעה שקידם באופן פעיל כתב העת "צייד הליי" (The Ley Hunter), שנערך באותו זמן על ידי הביוגרף של מיטשל, פול סקריטון (Paul Screeton).