במקביל הרב ברוורמן מכהן כאב"ד בבתי הדין נתיבות חיים והאמת והשלום בירושלים, וכן כרב הקהילה הליטאית בשכונת שמואל הנביא בירושלים. חלק ניכר מתחום עיסוקו הוא בנושא הבוררויות, כשעיקר עיסוקו הוא בתחום הבוררויות בין אנשי עסקים ועסקאות נדל"ן, המהווים את תחום התמחותו. כמו כן הוא ליווה קבוצות רכישה רבות, וכן היה הרב שהורה לפלוש לדירות של חברת חפציבה בעת קריסתה, דבר שהוביל לכך שרובם של הקונים קיבלו את דירתם, כאשר הבנקים סופגים את רוב הנזק, במסגרת התארגנות זו, היה אחראי על בניית הדירות לנפגעי החברה בבית שמש ובביתר עילית.
בראשית עידן האינטרנט, עת הוקם אינטרנט אתרוג מבית אינטרנט רימון, התווה הרב ברוורמן את דרכם וסבר כי מכורח המציאות יש לפעול ליצירת אינטרנט נקי עבור הציבור החרדי, דבר שבזמנו היה נתון בדיון בציבור החרדי.
חיבוריו.
הרב ברוורמן עוסק בכתיבתו בעיקר בחלק ההלכתי מעשי, בנושאים הלכתיים שנתחדשו לאור המציאות הנוכחית, ובממשק שבין ההלכה לחוק בנושאים שונים.
בשנת 2017 החל לצאת לאור על ידי תלמידיו מפסקיו במסגרת סדרת ספרים הנקראים "מפנקס בית הדין".
פעילותו הציבורית.
בפעילותו הציבורית הוא משמש במגוון תפקידים, בהם רב של מוסדות קבר רחל, מראשי ישיבת אורייתא, ונשיא של מוסדות שונים.
במסגרת פעילותו הציבורית בעיר ביתר עילית, בולטות הוראותיו במגוון תחומים.
אפליה על רקע גזעני.
בשנת 2015 עת ראה כי כשישים בנות לא התקבלו למוסדות החינוך בעיר, כשחלקם הגדול היה על רקע גזעני, הוא דרש מראש העיר שלא לפתוח את שנת הלימודים בכל המוסדות בעיר עד שמנהלי בתי הספר יאותו לשבץ את אותן בנות הוראתו ההלכתית התבססה על דעתו של הרב יוסף שלום אלישיב, שמוסדות המתוקצבים מהמדינה אינם יכולים שלא לקבל את מי שמתאים למוסד. התוצאה לא איחרה לבוא, ולאחר שבוע כל הבנות שובצו.
פגיעות מיניות בתוך הקהילה.
בנושא פגיעות והתעללות מיניות הוא מורה בעת הצורך לפנות לרשויות למרות האיסור של "מוסר" כלפי כל מי שפונה לרשויות שאינם דנות על פי התורה כשהוא מנמק זאת בפסק דין שאותם פוגעים נחשבים ל"רודף".
מלחמתו בהשקעות כזב.
בשנים האחרונות עסק רבות באזהרת הציבור החרדי מפני השקעות מפקפקות, כשבתחילת שנת 2018 הוא יצא למלחמת חורמה בחגיגת המכירות של קרקעות חקלאיות לציבור, כשלטענתו המוכרים מנצלים את חוסר הידע של אדם מן השורה בנושאים אלו, ומפילים אותם בהשקעות מפוקפקות.
מאבק זה זכה להדים רבים, ואזכורים באתרים והעיתונות החרדית, לאחר שקיבל איומים מיזמים שונים, שעוסקים במכירות קרקעות חקלאיות, אשר חוו ירידה במכירות, הוא קיבל חיזוק משמעותי במכתב מהדיינים הרב מנחם מנדל שפרן והרב יהודה סילמן, שהצטרפו בטענה כי מדובר בחיוב השבת אבדה, ואף שחלק מהקרקעות אכן יופשרו, אך עדיין מדובר בעסקה גרועה.
מיכל שיר
מיכל שיר-סגמן (נולדה ב-18 בנובמבר 1979, כ"ט בחשוון ה'תש"ם) היא פוליטיקאית ישראלית חברה במפלגת יש עתיד, שכיהנה בעבר כחברת הכנסת מטעם מפלגות תקווה חדשה והליכוד.
ביוגרפיה.
גדלה וחונכה בגבעתיים, בתם של גרציה ומיכאל שיר. אביה, יליד ורשה, פולין, היה מייסד ועורך שבועון הילדים "אצבעוני". אִמה, ילידת סוריה, הייתה גרפיקאית וניהלה את העיתון בפועל.
למדה בבית הספר היסודי "יגאל אלון" ולאחר מכן, בתיכון שמעון בן צבי. בגיל 14 הצטרפה לפעילות במפלגת הליכוד והייתה שותפה להקמת ההיאחזות מעלה ישראל בשומרון. שירתה בצבא כמ"כית בנות בבה"ד 12. סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר שחרורה מצה"ל לקחה חלק בהקמת מחלקת פניות הציבור של הליכוד. בהמשך, הייתה דוברת בוועדת הכנסת ועבדה בלשכתו של בנימין נתניהו, בה הקימה את מערך התקשורת לקראת הבחירות המקדימות בליכוד בשנת 2002 - מול אריאל שרון.
שיר יצגה את ישראל במשלחות רשמיות לאיחוד האירופי וייסדה את "המרכז הישראלי להכשרה פוליטית" - הגוף הראשון בישראל המכשיר יועצים למקצועות כנסת, ממשלה וגופי התקשורת. הייתה יועצת פוליטית של גדעון סער.
בבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום ה-29 ברשימה כנציגת מחוז תל אביב, ונבחרה לכנסת ה-21.
בבחירות לכנסת ה-22, לאחר צירוף מפלגת כולנו לרשימת הליכוד, שובצה במקום נמוך יותר - ה-31 ברשימה, ובכל זאת נבחרה לכנסת.
בפריימריז לראשות הליכוד ב-2019, הייתה שיר חברת הכנסת הראשונה שתמכה בסער. במאי 2019 מתחה ביקורת על כוונת ראש הממשלה לתקן את חוק החסינות.
ב-22 בדצמבר 2020 שיר הודיעה על התפטרותה מהכנסת מיד לאחר מכן, על מנת להצטרף למפלגת תקווה חדשה בראשות גדעון סער.
שיר שובצה במקום התשיעי ברשימת תקווה חדשה, אך המפלגה זכתה בשישה מנדטים ושיר נותרה מחוץ לכנסת. עם התפטרותו של גדעון סער במסגרת החוק הנורווגי נכנסה במקומו לכנסת.
ב-3 באוגוסט 2021 מונתה ליושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.
ב-31 ביולי 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיעה על פרישה ממפלגת תקווה חדשה ומעבר למפלגת יש עתיד ועל התפטרותה מן הכנסת.
חיים אישיים.
שיר נשואה לארז סגמן ואם לשניים. מתגוררת ברמת השרון.
יסעורון וילסון
יסעורון וילסון (שם מדעי: Oceanites oceanicus) הוא מין של עוף ים קטן מהמשפחה יסעורונים דרומיים אשר בעל תפוצה גלובלית מסביב לאוקיינוסים. הוא קרובו לסוג של יסעורון גלאפגוס.
מאפיינים.
יסעורון וילסון מגיע לאורך 16-18.5 ס"מ, מוטת כנפיים של 38–42 ס"מ ומשקלו 28–50 גרם בממוצע. הוא בעל נוצות כהות עם זנב זקור בעל קצוות לבנים ורגליים שחורות ובעל כנפיים רחבות עם קצוות לבנים. היסעור בעל מקור קצר ושחור שבקצהו העליון בלוטת הפרשת מלחים.
היסעורון הוא עוף הנודד לאורך הים הפתוח, הרחק מהיבשה ונראה לעיתים רחוקות. אזור הרבייה שלו הוא סביב האוקיינוס הדרומי לחופי אנטארקטיקה, איי שטלנד הדרומיים ואיים דומים במהלך הקיץ. בסתיו הוא נודד צפונה ומבלה סביב האוקיינוס האטלנטי צפונה עד לבריטניה אך מגיע גם לאוקיינוס השקט לחופי אמריקה הצפונית וגם לאוקיינוס ההודי. עוף זה יכול לישון בעודו מעופף והוא נוחת רק לעיתים רחוקות אך יכול לשחות על פני המים.
היסעורון ניזון מפלנקטון צף אך גם מדגים כמו אורנוניים, קריל ואמפיפודים. היסעורון מרקד על הגלים וחוטף מזון קטן והוא עושה זאת גם בעת סערות עזות. לעיתים הוא נצפה ניזון מנבלות של חיות גדולות.
היסעורון המתרבה באיים הדרומיים, אשר הוא אחד מהעופות הקטנים ביותר באנטארקטיקה, מקנן בסלעים ובנקיקים עמוקים ובהם מטיל ביצה אחת. האפרוח הבוקע ניזון מקריל ודגים שזוג ההורים מביאים לו עד לבגרותו לאחר 60 יום. ההורים גם שומרים עליו מטורפים כמו חמסניים ושחפים המחפשים כל אפרוח פגיע.
ברווז הנהרות
הלנה ברגסטרום
הלנה קריסטינה ברגסטרום (בשוודית: Helena Kristina Bergström; נולדה ב-5 בפברואר 1964) היא שחקנית ובמאית קולנוע שוודית.
ביוגרפיה.
ברגסטרום נולדה בגטנבורג שבשוודיה לשחקנית קרסטין וויגדרן ולבמאי הקולנוע הנס ברגסטרום, סבה מצד אמה אף הוא היה שחקן.
בנעוריה למדה שנה במיסיסיפי שבארצות הברית במסגרת תוכנית לחילופי תלמידים שוודית-אמריקאית.
ב-2012 הייתה אחת המנחות של המלודיפסטיבלן.
ברגסטרום ביימה מספר סרטים.
חיים אישיים.
ברגסטרום נשואה לבמאי האנגלי קולין נוטלי ולהם שני ילדים.
משה ארבל
משה ארבל (נולד ב-26 בדצמבר 1983, כ"א בטבת ה'תשמ"ד) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס. בעבר היה מנכ"ל מכון כתר שלום להוצאת כתבי הרב שלום משאש. ארבל עורך דין במקצועו והיה היועץ המשפטי של מפלגת ש"ס, וראש המטה של שר הפנים אריה דרעי.
ראשית חייו.
נולד בפתח תקווה, הרביעי משבעת ילדיהם של אילנה ורחמים ארבל. אביו היה יהלומן במשך שנים רבות, אבל עקב המשבר הגדול בענף בשנת 1991 שינה כיוון ופנה לעשייה ציבורית: הוא ממלא־מקום יו"ר המועצה הדתית בעיר מטעם מפלגת ש"ס, וכן היה פעיל ב"מרכז תורני יגדיל תורה", המפעיל בתי ספר, ספריה וכולל לבעלי תשובה.
משה למד בבית הספר הממלכתי-דתי נצח ישראל לבנים, בתלמוד תורה שארית ישראל, ובהמשך בישיבת נחלת דוד בפתח תקווה. בשנת ה'תש"ס, בהיותו כבן 16, כתב חיבור הלכתי בשם "וישמע משה", וכשנה לאחר מכן, חוברת הלכתית "וחי בהם" על דיני פיקוח נפש. לאחר נישואיו, למד בכולל אברכים 'מדרש הרמב"ם' במשך חמש שנים והוסמך לרבנות.
שירת בפיקוד העורף ביחידה לזיהוי חללים, ובמילואים שירת כתובע צבאי בפרקליטות הצבאית במחוז יהודה ושומרון.
השלים לימודי בגרות וכן תואר ראשון ותואר שני במשפטים בקריה האקדמית אונו, את השני סיים בהצטיינות. התמחה בבית המשפט השלום ברמלה. בוגר קורס דירקטורים בקמפוס החרדי בקריה האקדמית אונו, למד לימודי תעודה בבית הספר למנהל עסקים מטעם אוניברסיטת הרווארד.
פעילות ציבורית.
לאחר פטירת הרב שלום משאש, בין השנים 2006–2013, היה מנכ"ל מכון כתר שלום. המכון מנהל כולל אברכים בו לומדים על פי שיטת הרב משאש, מקיים עבורו טקס אזכרה שנתי ומוציא לאור את כתביו. במסגרת העמותה, יזם את פרס הרב משאש למאמרים תורניים. כמו כן, בשנת 2012, היה ממייסדי עמותת 'דעת שלום' בפתח תקווה, ומאז עמד בראשה. העמותה מנהלת כולל אברכים ובית כנסת, ומעניקה סיוע לנזקקים.
במהלך הכנסת התשע עשרה, היה היועץ המשפטי של מפלגת ש"ס. בנוסף, בין השנים 2014–2016, היה יועץ חקיקה לחבר הכנסת יואב בן צור. במהלך הכנסת העשרים היה ממונה על התיאום בין משרד הפנים והמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, עליהם היה ממונה השר אריה דרעי, לבין משרדי ממשלה אחרים. בנוסף, בשנת 2016, מונה לראש המטה של דרעי. בשנה זו הופיע ב"רשימת הצעירים המבטיחים" של העיתון "דה-מרקר".