ב-1969 ו-1972 הובאו הצעות לביטול החילות והקמת מפקדת כוחות שדה, אך אלו נדחו. ב-1975 הרמטכ"ל מוטה גור מינה את שמואל גונן לבחון את ארגון כוחות היבשה, והתוכנית שהוגשה (תוכנית המפח"ש) ואומצה על ידי הרמטכ"ל, המליצה על השארת המבנה הקיים והתבססות על החילות כמבנה עיקרי הכפוף לרמטכ"ל. ב-1977 נערכו דיונים בוועדת החוץ והביטחון בראשות משה ארנס, שציין בדיעבד את הצלחת הסאגר במלחמת יום הכיפורים כעדות לצורך במסגרת-על לכוחות היבשה. בעקבותם, שר הביטחון עזר ויצמן, שתמך בהקמת המפכ"ש, מינה באוגוסט 1977 את ישראל טל לחקור את תפקוד וארגון כוחות היבשה בצה"ל. טל הגיש את מסקנותיו בחודש דצמבר בדו"ח בו המליץ לבצע רה-ארגון עמוק בצה"ל ובמסגרת זאת להקים את המפכ"ש – מפקדת כוחות השדה, כגוף מפעיל מרכזי לכוחות היבשה.
הרמטכ"ל גור התנגד למסקנותיו של טל אך העבירן לבחינה ולבסוף הן נדחו באוגוסט 1978 על ידי ויצמן והרמטכ"ל רפול שהחליף את גור, בנימוק של צורך להימנע משינויים ארגוניים רחבים בעת תהליך השלום הרגיש עם מצרים. בדצמבר 1978, הובאה גם הצעתו של יקותיאל אדם אך זו לא התקבלה.
ב-29 בנובמבר 1979 החליט המטכ"ל, בעקבות לחץ של עזר ויצמן, להקים את המפכ"ש ולהחזיר את טל לשירות כדי להקים את המפכ"ש ולעמוד בראשו. בדצמבר מונה צוות הקמה שהכין עבודת מטה על המשאבים הנדרשים למהלך זה ועל העבודות הקודמות בנושא ודו"ח מסכם הוגש בפברואר 1980 (דו"ח בר-דוד). החלטה על הדו"ח, שהציג חמש חלופות (כולל זו של טל), לא התקבלה ועקב כך פרש תא"ל בר-דוד מצה"ל.
בפברואר 1983 מונה משה ארנס לתפקיד שר הביטחון וזה מינה את משה לוי לרמטכ"ל, תוך התניית מינויו בתמיכה במהלך הקמת המפכ"ש. לוי הסכים אך דרש לשנות את השם למפח"ש (באותה התקופה מעמדם של החילות היה משמעותי והמהלך להקמת מפקדה איים לפגוע בסמכויותיהם). אולם כשלבסוף הוקם הגוף ב-1983, לא היה זה על פי מתווהו של טל ועיקר הדגש היה ריכוז הסמכויות בנושא בניית הכוח אך לא הפעלת כוח, כזרוע מקבילה לזרוע האוויר והים. בסוף יוני 1983 קבע הרמטכ"ל לוי את העקרונות בבסיס המפח"ש והאלוף דן שומרון, מפקד המפח"ש הראשון ולימים הרמטכ"ל, מינה צוות הקמה שפעל עד לכניסתו בפועל לתפקיד ב-25 באוקטובר. תפקידה של המפקדה היה גיבוש תורת-הלחימה והארגון של חילות-השדה ופעולתם בקרב-המשולב ביבשה. בנובמבר נקבע כי החל מ-18 בדצמבר, שלישות ארבעת החילות (הכפופים למפח"ש) תתמקם במחנה בר-לב (שלפני כן שימש את מפקדת גייסות השריון).
תוכנית "צה"ל 2000".
ב-1998 הוחל בגיבוש התוכנית לארגון מחדש של צה"ל, "צה"ל 2000", לקראת התמודדות עם אתגרי העתיד. במסגרת התוכנית נקבע כי מפח"ש תהפוך, בסופו של תהליך, ל"זרוע יבשה" שתהיה לפיקוד העליון של כלל כוחות היבשה (כלומר, לזרוע יבשה האחראית הן לבניין הכוח שתחת אחריותה והן להפעלתו בשעת-חירום). במסגרת זו יהפוך המטכ"ל למפקדה רב-זרועית של צה"ל, שישמש מעין "ועדת מטות משולבים", באופן דומה למבניהם של צבאות רבים ברחבי העולם (למשל הכוחות המזוינים של ארצות הברית). אז הרמטכ"ל ישמש כראש המטות המשולבים של צה"ל, ולא יצטרך לעסוק בעת מלחמה בהפעלת הפיקודים המרחביים היבשתיים, אלא רק בתכנון והפעלת כוחות רב-זרועיים. את התוכנית הובילו ודחפו, בין השאר, האלופים גבי אשכנזי ודן חלוץ (בתפקידיהם כסגן הרמטכ"ל, האחראי מסורתית על ענייני בניין-הכוח, וראש אגף המבצעים).
מפקדת הזרוע לבניין הכוח ביבשה.
ב-1999 הוקמה מפקדת הזרוע לבניין הכוח ביבשה, על בסיס מפקדת חילות השדה. עם הקמתה היא כללה את ארבעת חילות השדה: חיל הרגלים והצנחנים, חיל השריון, חיל התותחנים וחיל ההנדסה. בראש הזרוע עמד אז האלוף משה עברי סוקניק. בשנת 2000 הוקם חיל מודיעין השדה, וצורף למפקדת הזרוע.
ב-2004 ארגנה זרוע היבשה את כנס LIC2004 (וכעבור שנה את כנס LIC2005), שעסק במתאר הלחימה בעימות מוגבל (עמו"ג, באנגלית: Low Intensity Conflict - LIC), לוחמה בשטח בנוי (לש"ב) ולוחמה בטרור (לוט"ר). בתערוכה הוצגו אמצעים טכנולוגיים רבים וכן התקיימו כנסים והרצאות של קצינים בכירים מהארץ ומהעולם.
במרץ 2005, עם מינויו של דני חלוץ לרמטכ"ל, הוחל בהאצת העבודה לקראת מימוש תוכנית "צה"ל 2000". לפי הנחייתו, התהליך צפוי היה להסתיים ביוני 2006, אז כביכול אמורה הייתה להסתיים הכפפתם של כל הגופים והסמכויות הרלוונטיים לזרוע (נכון להיום, עוד לא ניתנו לזרוע סמכויות הפעלת הכוח). עם זאת, כחלק מתהליך התעצמות הזרוע, החליף בנובמבר 2005 האלוף בני גנץ (אז אלוף פיקוד צפון) את האלוף יפתח רון-טל בתפקיד מפקד הזרוע, וכן נוסף תקן זמני לאלוף נוסף, בתפקיד סגן-מפקד הזרוע לתורה, הדרכה ואימונים (תוה"ם), אליו נכנס האלוף מאיר כליפי.
בסוף דצמבר 2005 ותחילת ינואר 2006, במסגרת "צה"ל 2000", המשיכה מז"י בתהליך הפיכתה לזרוע עצמאית (זרוע היבשה – ז"י). הזרוע קיבלה תחת פיקודה את החילות תומכי-הלחימה ואת הסמכויות להפעלתם מאגפי המטכ"ל השונים:
בהמשך הוכפף לזרוע גם בסיס האימונים ליחידות שדה (באלי"ש), והפך למרכז אימונים משותף לכלל כוחות היבשה הנקרא "המרכז הלאומי לאימונים ביבשה" (מל"י).
עם חילופי הרמטכ"ל בעקבות מלחמת לבנון השנייה, החליט הרמטכ"ל רא"ל גבי אשכנזי לבטל רבים מהשינויים שביצע קודמו בתפקיד, רא"ל דני חלוץ; החילות תומכי הלחימה חזרו לאגפי המטכ"ל כולל בסיסי ההכשרות שלהם וכן ניטלו מהזרוע רבות מסמכויות הפעלת הכוח שניתנו לה קודם לכן.
חיל התקשוב חזר לאגף התקשוב, חילות החימוש והלוגיסטיקה חזרו לאלר"ם (אשר שמו שונה חזרה לאט"ל) וחיל השלישות חזר לאכ"א באמצעות הפרדת התקנים.
משנת 2007 מתקיימות עבודות מטה רחבות היקף במטרה לקבוע גבולות גזרה בין החילות שחזרו לאגפים לבין הזרוע וכן חלוקת סמכויות בין גורמי האמל"ח והתקשוב הפנים-זרועיים לבין החט"ל וחטיבת התקשוב שעתידה לקום בזרוע. שינויים ארגוניים נרחבים אלה יידונו ויישומם יתבצע בפועל בהמשך התר"ש (תוכנית רב-שנתית).
זרוע היבשה.
ב-2007 הפכה מפקדת זרוע היבשה לזרוע היַבשה. במקביל, תקן סגן מפקד הזרוע לתו"ל (תורת לחימה), הדרכה ואימונים (קצין בדרגת אלוף) בוטל וסמכויותיו הוחזרו לראש חטיבת היבשה (רח"ט יבשה, תא"ל) ולראש-מטה הזרוע (רמ"ט, קצין בדרגת תא"ל) המשמש גם כראש חטיבת התכנון (רח"ט התכנון).
ב-2016 מוזג אט"ל (אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה) לתוך זרוע היבשה, ובעקבות כך שונה סמל הזרוע.
ב-2018 הודיע צה"ל על שינוי גדול בלחימת היבשה, שעיקרו – לצד קליטת אמצעי לחימה חדשים, רחפנים ומערכת ניהול קרב דיגיטלית משופרת – הוא מעבר לצוותי קרב חטיבתיים וצוותי קרב גדודיים במקום החטיבות הנפרדות שיש היום לחיל הרגלים ולחיל השריון. ביוני 2018 החלה הקמת צק"ח גדעון - חטיבה ניסיונית על בסיס חטיבת גולני, חטיבה 7 וגדוד הנדסה קרבית 603, שתפתח ותבדוק את תפישת שדה הקרב המשולב.
בשנים 2014–2018 מימשה זרוע היבשה את תר"ש גדעון שכללה התעצמות טכנולוגית והצטיידות באמצעי לחימה מתקדמים, מעבר לתוכנית 17/17 של אימונים ותעסוקה מבצעית, בניית ושיפוץ מחנות ומתקני אימונים ועוד.
בשנת 2020 הונהג סמל ותג שרוול חדש לזרוע, וכן הוקמו פיקוד ההכשרות והאימונים בזרוע היבשה בפיקודו של אלוף מוטי ברוך, ומערך התמרון בפיקוד אלוף יעקב בנג'ו.
אמצעי לחימה.
מז"י אחראית בין השאר על הצטיידות חילות היבשה באמצעי לחימה וציוד מערכתי מסייע. אמצעי הלחימה כוללים נשק אישי, נשק קל, תחמושת, רכב קרבי משוריין (רק"ם) ועוד. הציוד המערכתי כולל אמצעי מיגון, אמצעי תצפית, אמצעי ראיית לילה, אמצעי הישרדות בשטח, אספקה ומזון, מדים ואפודים, כלי רכב (כגון ג'יפים או משאיות) ועוד.
ערכים מורחבים על אמצעי הלחימה של חילות היבשה:
ראשי מפח"ש, מז"י וז"י.
מפקד זרוע היבשה (מז"י) הוא קצין בדרגת אלוף הממונה על ידי הרמטכ"ל בתיאום עם שר הביטחון. בעבר היה ידוע בשמות "מפקד מפקדת חילות השדה" (מפח"ש) ו"מפקד מפקדת זרוע היבשה" (מז"י).
דליה רביקוביץ'
עירקית
פורמוסוס
פורמוסוס (בלטינית: Formosus; 816 – 8 באפריל 896) כיהן כאפיפיור בשנים 891–896.
ביוגרפיה.
פורמוסוס, שהיה בן 75 בעת בחירתו, היה בעבר הבישוף של פורטו-סנטה רופינה. בשנת 864 הוא מונה לנציג האפיפיור בבולגריה, על פי הצוואה של בוריס הראשון, מטרופולין בולגריה. אולם, מבחינת החוק הכנסייתי, הקמתה של המועצה המטרופוליטנית לא הצליחה. בשנים שלאחר מכן הוא מילא כמה משימות דיפלומטיות עבור האפיפיור. בשנת 875 הוא ניהל משא ומתן עם קרל הקירח על ההכתרה שלו. שנה לאחר מכן, האפיפיור יוחנן השמיני הדיח את פורמוסוס מתפקידו, לאחר שפעל בניגוד להוראותיו. אולם הוא הוחזר לתפקידו כעבור כמה שנים, על ידי האפיפיור מרינוס הראשון, ושימש שוב כיועץ האפיפיור.
ב-6 באוקטובר 891 נבחר פורמוסוס לאפיפיור, בעקבות מותו של מרינוס הראשון. הוא נאלץ לתמוך בחוסר רצון בהכתרה קיסרית של גידו השלישי, דוכס ספולטו ואף הכתיר את בנו, למברט השני, דוכס ספולטו כקיסר משותף, אולם עד מהרה הוא קרא לסיוע מהמלך הפרנקי ארנולף מקרינתיה. ארנולף כבש את רומא וב-896 הפך לקיסר עצמו. בנוסף פורמוסוס הצליח להסתכסך עם האצולה הרומית. ב-4 באפריל 896 מת פורמוסוס, ובוניפקיוס השישי נבחר לאפיפיור במקומו.
פורמוסוס מפורסם בכך שהוצא מקברו תשעה חודשים לאחר מותו, כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"מועצת הגופה" או "". פורמוסוס הואשם בהפרה של חוק הכנסייה, כששימש כבישוף של רומא (האפיפיורות), וגם כבישוף של מחוז אחר.