ספרי הלימוד באותה התקופה היו בגודל כיס, והאיורים בהם היו קטנים מאוד וקשים לקריאה. במהלך מלחמת קרים חש גריי כי יש צורך בספר לימוד חדש לאנטומיה, שיסייע לסטודנטים ולרופאים ללמוד כיצד לטפל בחיילים פצועים. ב-1855 פנה גריי לעמיתו, ד"ר הנרי ואנדייק קרטר, והציע לו להפיק יחד ספר לימוד לאנטומיה לתלמידי רפואה. השניים רצו ספר זול ומדויק, שיהיה עזר הוראה מעשי לסטודנטים. למזלם של גריי וקרטר, בתקופתם נחלשו ההתנגדויות למדע האנטומיה: פקודת האנטומיה מ-1832 התירה שימוש לימודי ומחקרי בגופות שלא נמצאו להן דורשים, כך שחלפו הימים שבהם נאלצו רופאים לגנוב גופות מקברים טריים. בתי חולים החלו לבנות חדרים ייעודיים לדיסקציה, ויוקרתה של האנטומיה החלה מתאוששת. עבודתם של גריי וקרטר במהלך השנה וחצי הבאות, שעות רבות מדי יום, הייתה הבסיס לספר. הם ביצעו ביחד את כל נתיחות הגופות, גריי הופקד על ההסברים המילוליים וקרטר אייר את האיברים השונים. כשסיימו את כל הדיסקציות יצא גריי לחופשה ללא תשלום במשך חצי שנה, כדי לטפל בהוצאת הספר לאור. המידות שנבחרו לספר היו 24 על 15 סנטימטר, בכרך יחיד - היו אלה מידות שאפשרו את נשיאת הספר בקלות יחסית, ומצד שני אפשרו עדיין איורים גדולים וברורים, שבמקום לכלול רק מספרים (ומקרא שהושם במקום אחר) כמקובל אז בספרים אחרים, הכילו את שמות האיברים וחצים מתאימים. האיורים האיכותיים והמפורטים של קרטר היו ייחודיים באותה תקופה ובזכותם זכה הספר להצלחה מידית.
קרטר הפליג להודו באביב 1858, כשהספר היה בשלבי הגהה מתקדמים, וחזר לאנגליה רק בפרישתו - לאחר שלושים שנה. המהדורה הראשונה של הספר, בשם "Gray's Anatomy: Descriptive and Surgical", יצאה בבריטניה באוגוסט 1858, ושנה אחר כך - בארצות הברית. על גב הספר הופיעו שמות המשפחה של גריי ושל קרטר (באותו הגודל) וביניהם שם הספר, "Anatomy". קרטר קיבל סכום חד-פעמי עם יציאת הספר, בניגוד לגריי שקיבל תמלוגים של 150 לירה שטרלינג על כל אלף עותקים שנמכרו.
גריי נדבק מאחיינו הגוסס באבעבועות שחורות, והלך לעולמו ב-1861 בגיל 34, זמן קצר לאחר שהמהדורה השנייה של הספר ראתה אור, ב-1860. רבים אחרים המשיכו את עבודתו - המהדורה הבריטית ה-39 של הספר הידוע ראתה אור ב-2004.
מהדורות.
הספר זכה להצלחה רבה בבריטניה עם יציאתו, וב-1880 הודפסה שם המהדורה התשיעית שלו. באותה התקופה יצאה גם מהדורה אמריקאית ראשונה של הספר (כנראה ב-1878 - אין מידע רב בנושא). בארצות הברית המשיכו לראות אור מהדורות נוספות, שהתפתחותן הייתה נפרדת מהתפתחות המהדורות הבריטיות. על אף שכשמונה מהדורות בריטיות ראו אור לפני הגרסה האמריקאית הראשונה, נראה כי המהדורה האמריקאית של 1878 נקראה "מהדורה ראשונה", ומהדורות מאוחרות יותר בארצות הברית מוספרו בהתאם. הדבר הביא לחוסר התאמה ולבלבול בין מספרי המהדורות הבריטיות והאמריקאיות.
גריי כתב את גרסתו המקורית של הספר לקהל קוראים של רופאים וסטודנטים לרפואה, במיוחד מנתחים. מאחר שהספר הפך במהירות לקלאסיקה, עורכים מאוחרים יותר התאמצו לקבע את מעמדו כטקסט מוסמך באנטומיה, באנגלית, דרך אסטרטגיה שיווקית של הכללת הידע המקיף באנטומיה וברפואה, נכון לזמן הפרסום. עם הגידול בידע הרפואי במהלך המאה ה-20, גרמה אסטרטגיה זו להרחבה ניכרת של הספר, עד כי גודלו ומשקלו הפכו לבעייתיים. מהמהדורה ה-35 נעשו מאמצים להפוך מגמה זו ולשמור על הספר כך שיהיה קריא לסטודנטים. למרות זאת, המהדורה ה-38 כללה 2,092 עמודים בפורמט גדול, וזכתה לכינוי "התנ"ך של האנטומיה".
נכון לאוקטובר 2020, מהדורה 42 של הספר היא העדכנית ביותר. העורכת הבכירה שלה היא סוזאן סטנדרינג, פרופסור לנוירוביולוגיה וראש מחלקת האנטומיה והביולוגיה של התא והאדם, בקינגס קולג' באוניברסיטת לונדון.
המהדורה ה-39 היא המהדורה הראשונה של הספר שסוקרת את הגוף לא לפי מערכות הגוף השונות (למשל דם, שלד, עיכול וכדומה) כבשיטה הקלאסית, אלא לפי אזורים בגוף. זאת במטרה לסייע בידי רופאים או סטודנטים הזקוקים למידע על איבר מסוים, למצוא בפרק יחיד את כל המערכות הקשורות בו. כמו כן התווספו לספר תמונות שהתקבלו בטכניקות דימות חדשות (כגון טומוגרפיה ממוחשבת והדמיית תהודה מגנטית) כדי ללמד את הסטודנטים כיצד לקרוא תמונות אלה. במהדורה זו 1,600 עמודים בגרסה הבריטית ו-1,627 עמודים בגרסה האמריקאית. היא ראתה אור ב-24 בנובמבר 2004 בארצות הברית, ויום למחרת - בבריטניה, וזמינה גם בגרסת תקליטור. ההבדלים בין הספרים הם משניים, בעיקר הבדלי מינוח בין אנגלית אמריקנית לאנגלית בריטית - למשל אדרנלין לעומת אפינפרין.
מהדורות חדשות של "האנטומיה של גריי" (וגם חלק מהישנות) נחשבות גם היום לספרים המקיפים והמפורטים ביותר בנושא. חלק מהמהדורות הישנות עדיין מודפסות לעיתים, בעיקר בשל ערכן האמנותי והוויזואלי, אך הן מיושנות ואינן מייצגות נאמנה את הידע האנטומי העכשווי.
מהדורה מיוחדת של הספר המיועדת לסטודנטים, "Gray's Anatomy for Students", יצאה ב-2004. על אף שמו, מדובר בספר חדש לחלוטין, שאין לו ולספר המקורי דבר משותף, למעט שמו.
על שם הספר וכאזכור לו, נקראת סדרת הטלוויזיה הרפואית "האנטומיה של גריי".
מצפה שלושת הימים
מצפה שלושת הימים היא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הגדעונים, הנמצא בשומרון, ממזרח לעיר שכם.
גובה המצפה 866 מטרים מעל פני הים. ממצפה זה ניתן ביום בהיר לראות את ים המלח, הכנרת והים התיכון, ומכאן שמו. יש האומרים בבדיחות הדעת, כי רק בשלושה ימים בהירים מאוד בשנה אפשר לראות ממנו את שלושתם, ומכאן שמו. בנוסף ניתן לראות מהמצפה את הר הסרטבה שבבקעת הירדן. הגישה למצפה היא דרך היישוב איתמר, כביש הגישה נסלל במימון משרד התיירות. לאחרונה נסלל כביש מזרחה שיתחבר לבקעת הירדן דרך כביש אלון (508). גבעות קרובות למצפה הן: גבעת ארנון, גבעת ינוח וגבעות עולם. צה"ל הקים במקום מגדל תצפית גבוה. המקום מרובה באבני בזלת, ככל הנראה היה שם בעבר הר געש.
בל הוקס
בל הוקס (באנגלית: bell hooks; ספטמבר 1952 – 15 בדצמבר 2021) היה שם העט של גלוריה ג'ין ווטקינס (Gloria Jean Watkins), שהייתה פמיניסטית, פעילה חברתית, ופרופסור אפרו-אמריקאית ללימודים אפריקאיים ואפרו-אמריקאיים. כתיבתה נסבה על אודות הקשרים שבין גזע, מעמד ויכולתם לייצר מערכות הנצחה של דיכוי ושליטה. היא פרסמה מעל לשלושים ספרים, מאמרים אקדמיים רבים והופיעה במספר סרטים תעודיים. הוקס כותבת על גזע, מעמד ומגדר בחינוך, אמנות, מיניות, תקשורת המונים ופמיניזם. ספריה במקום של גזע מגדר בתרבות העכשווית.
בל הוקס טענה בעיקביות לסולידריות בין המינים, בין הגזעים ובין המעמדות. היא סבורה שרגשות האנטי-גבריים מחזקים את האידאולוגיה שהפמיניזם שואף לשנות. הוקס קובעת כי בשינוי מעמדן של נשים בחברה, גברים חייבים גם לקחת חלק במאבק לחשיפה, להתעמת, להתנגד, ולשנות סקסיזם.
ביוגרפיה.
שנותיה הראשונות.
גלוריה ג'ין ווטקינס נולדה בהופקינסוויל שבקנטקי, שם הייתה הפרדה גזעית וגדלה בקהילה שחורה ענייה אך תומכת. היא גדלה במשפחה ממעמד הפועלים ולה חמש אחיות ואח אחד. אביה, וודיס ווטקינס, עבד בסניף דואר מקומי ואמה, רוזה בל ווטקינס, הייתה עקרת בית. לאורך כל ילדותה הייתה בל הוקס קוראת נלהבת. חינוכה המוקדם של הוקס התקיים בבית ספר ציבורי המופרד גזעית, והיא כתבה על מצוקה גדולה שחוותה כשעברה לבית ספר משולב, בו המורים והתלמידים היו ברובם המכריע לבנים. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "קריספוס אטקס" בהופקינסוויל, קבלה מלגה מלאה והשלימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1973, ותואר שני באנגלית באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בשנת 1976. בשנת 1983, לאחר מספר שנים של כתיבה והוראה היא השלימה את הדוקטורט שלה במחלקה לספרות של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בסופרת טוני מוריסון. הוקס עבדה כטלפנית על מנת לתמוך בעצמה כלכלית במהלך הלימודים, ועבודה זו סיפקה לה קהילה של נשים שחורות, דבר שלא מצאה באוניברסיטה.
גלוריה ג'ין ווטקינס שינתה את שמה לבל הוקס כהכרה והוקרה לסבתא רבתא שלה מצד אמה ותוך דגש השושלת הנשית שהיא צאצאית שלה. היא בחרה להשתמש באותיות קטנות באנגלית כדאי להדגיש את כתיבתה. היא מספרת גם שהשם הלא קונבנציונלי מדגיש את הדבר החשוב ביותר בעבודתה "תוכנם של הספרים, לא מי אני".
קריירה.
בל הוקס החלה את קריירת ההוראה והמחקר שלה בשנת 1976 כמרצה לאנגלית וללימודים אתניים באוניברסיטת דרום קליפורניה. במהלך שלוש שנותיה שם פרסמה הוצאת Golemics את הספר השירים הראשון פרי עטה And There We Wept (ושם בכינו) (1978).
הוקס לימדה במספר מוסדות להשכלה גבוהה בשנות השמונים המוקדמות, בכללם אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ואוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו. היא החלה לכתוב את עבודתה הגדולה הראשונה "האין אני אישה? נשים שחורות ופמיניזם" ("Ain't I a Woman?: Black Women and Feminism"), בעודה סטודנטית. כתיבת הספר ארכה שש שנים ובתחילה הוקס התקשתה למצוא מוציא לאור. הוצאת סאות' אנד פרס פרסמה את הספר בשנת 1981. בעשורים שחלפו זכה "האין אני אישה?" להכרה רחבה כתרומה רבת השפעה לדיון על גזענות וסקסיזם.