ד"ר קירשמן עלה לארץ ישראל עם אשתו ושלוש בנותיהם בשלהי 1933 והתיישב ברמת גן, אז מושבה קטנה. ד"ר קירשמן עבד כרופא כללי, עצמאי, והיה מבקר בבתיהם של חולים שנזקקו לו, בכל שעות היום והלילה. את רוב הביקורים הללו עשה ברגל; נסיעה במוניות הייתה אז יקרה והשידוך עם החמור שרכש לא עלה יפה, והסתיים עם בריחת החמור. חוג החולים שלו כלל גם פלאחים ערביים שהתגוררו ליד נחל הירקון, בסביבות שבע טחנות, וכשהיה אצלם מחסור במזומנים היו משלמים לו בביצים ובבננות.
בסוף שנות השלושים נפתח על גבעה ברמת גן בי"ח פרטי בשם "רפאל", שנסגר לאחר זמן קצר ובמקומו נוסד בי"ח "רמת מרפא". ד"ר קירשמן ביצע את כל שירותי הרנטגן בבתי חולים אלה. כמו כן עבד זמן מה במכון הרנטגן של בית החולים דג'אני ביפו.
בתקופת מגוריו ברמת גן, 1933 עד 1946, היה ד"ר קירשמן מעורה בחיי החברה במושבה, ונתגלו כישוריו כעובד ציבור נבחר. הוא מילא בהצלחה ולפרקי זמן ממושכים תפקידים כמו: יו"ר ההסתדרות הרפואית, יו"ר הליגה למלחמה בשחפת, יו"ר הוועד למען החייל ונשיא לשכת "בני ברית" – סניף רמת גן.
פועלו.
פעילותו הציבורית המגוונת נתנה לו הזדמנות לעזור ולעודד רבים מתושבי המושבה, בני כל שכבות האוכלוסייה, בתקופה הקשה ההיא. ב-1938 נשלח על ידי ההסתדרות הרפואית לאלכסנדריה שבמצרים למטרת איסוף תרומות מרופאים יוצאי גרמניה שישבו שם, וגם שליחות זו הוכתרה בהצלחה.
לאחר מכירת בית קירשמן ב-1946, ד"ר קירשמן עבר עם משפחתו לפתח תקווה, ופתח את מכון הרנטגן הראשון שם, כשאשתו מסייעת לו כטכנאית. המכון שירת חולים של הרופאים הפרטיים בפתח תקווה ובסביבתה, אך לא משך ידו מעבודה גם עבור גופים ציבוריים. ב-1948, כשהיישוב התכונן למלחמת העצמאות, עבדו בעליו במשך שבועות רבים עד מאוחר בלילה על מנת להספיק לבדוק את המוני המתגייסים לכוחות הביטחון. אחר כך הגיעו דיירי המעברות שהופנו אליו על ידי משרד הבריאות של המדינה הצעירה. בשנות החמישים החלה הפריצה הגדולה של קופ"ח מכבי לפתח תקווה. ד"ר קירשמן התמנה "רופא מהימן" מטעמה, ומכון הרנטגן שלו שירת את מבוטחי "מכבי".
נפטר באוגוסט 1955 לאחר מחלה קצרה, והוא בן 60.
בית קירשמן.
מיד לאחר עלייתם פתחו קירשמן ואשתו את "בית קירשמן", פנסיון ובית החלמה, ברחוב ביאליק (ליד הרחוב שלימים נקרא שלמה בן יוסף). היה זה הפנסיון הראשון ברמת גן, והוא משך אליו בשנותיו הראשונות רבים מבכירי היישוב, שנהנו לקבל בו יחס אישי ושיחה מעניינת יחד עם הדיאטה המתאימה. הבית עבר שיפוצים בשנת 1936 ושוב בשנת 1943. "בית קירשמן" נמכר בתחילת 1946, בעיקר עקב סיבות כלכליות, והיה לפנסיון פוליצר. בתחילת 1956 עבר הפנסיון לבעלות מאיר טברסקי ואריך ליטנר.
חאטף-8
חאטף-8 רעד (באורדו: رعد, בעברית: "רעם") הוא טיל שיוט אוויר-קרקע מתוצרת פקיסטן. הוא בעל טווח של כ-350 קילומטרים וניתן לחמשו בכל סוגי ראשי הנפץ, כולל ראשי נפץ גרעיניים.
זהו טיל השיוט השני מתוצרת פקיסטן (הראשון הוא טיל הבאבור שלפי מקורות שונים מדובר בגרסה פקיסטנית עצמאית של טיל הטומהוק האמריקאי) והניסוי הראשון בו נערך ב-27 באוגוסט 2007.
פקיסטן מנסה להתאים את הטיל כך שיהיה ניתן לנשיאה על ידי מטוסי קרב וספינות מלחמה.
דנה ריב
השפעה חברתית
השפעה חברתית היא תהליך המתרחש על רגשותיו, דעותיו או מעשיו של אדם המושפע מאנשים אחרים.
דרכים להפעלת השפעה חברתית.
אמצעיה של ההשפעה החברתית מגוונים והיא מתנהלת על ידי מתן דוגמה אישית, על ידי שכנוע והנמקה בדרך ההגיון והמדע, על ידי תעמולה והצגת דברים מגמתית, על ידי איום בשימוש בכוח ובנקיטת אמצעי תגמול.
ההשפעה החברתית מופעלת באמצעות צינורות שונים, החל ממגע אישי בלתי פורמלי (באינטרנט) ועד אמצעי תקשורת המוניים (עיתונים, רדיו, טלוויזיה). בחברה התעשייתית פועלים בדרך כלל שני צינורות אלה ביחד: אמצעי התקשורת ההמוניים משפיעים על "מנהיגי דעת הקהל" המקומיים, ועל ידי מגע אישי מועברת השפעה חברתית זו אל חברי קבוצותיהם הראשוניות.
גורמים המעודדים השפעה חברתית.
מצב ההשפעה הוא איפה בעל מבנה אסימטרי: למשפיע נודע בדרך כלל מעמד חברתי עדיף על זה של המושפע, מעמד זה מקנה לו את הסמכות הנחוצה כדי שהשפעתו תהיה יעילה. הסיכויים להצליח טובים יותר במצבי מעבר, בהם חסרה לפרט אוריינטציה ברורה והכוונה עצמית לגבי הפעולות וההתייחסויות הצפויות ממנו, והוא צופה לקבלן מידי אליטות משניות שונות שעימן הוא בא במגע.
אתר הנצחה
אתר הנצחה הוא אתר או מקום שמיועד להנצחת אירוע או קבוצת אנשים. באתרי הנצחה ניתן למצוא בדרך כלל אחד או יותר מהאלמנטים הבאים: אנדרטה, מרכז מידע, מוזיאון, משרדים של עמותה המנהלת את האתר, אודיטוריום, אמפיתיאטרון, רחבה לעריכת טקסים, ועוד סממנים הקשורים למושא ההנצחה. אתרי הנצחה רבים נבחרים בשל הקשר שלהם לנושא המונצח. כך קיימים אתרי הנצחה לקרבות במקום בו התרחש הקרב או מקום משמעותי לקרב, ואתרי הנצחה לקבוצות אנשים במקום הקשור אליהם.
אתרי הנצחה יכולים להיות לאומיים ומורכבים מאוד (למשל, יד ושם), יכולים להיות אתרים שבאחריות עמותה (למשל יד לשריון). קיימים אתרי הנצחה, בדרך כלל קטנים יותר, להנצחת יחידים - אתרים כאלו מוקמים על פי רוב ביוזמת משפחת המונצח (למשל מצפה רן). בישראל, אתרי הנצחה ממלכתיים נקבעים על פי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה.
הדת השומרונית
הדת השומרונית (בערבית: السامرية)‎ היא מכלול המסורות והמנהגים המונהגים על ידי עדת השומרונים. לפי האמונה השומרונית, שמה של הדת נגזר מהמילה "שֹמְרִים", כלומר שומרי התורה, לפי הנוסח המצוי בידם. הם מדגישים את נאמנותם לדת משה, כפי שמשתקפת מחמשת חומשי התורה. לשומרונים גרסה משלהם לחגים המקובלים ביהדות וכן מנהגיהם שונים מאלה הנהוגים בעם היהודי. עיקרי אמונתם מתבטאים בנוסח קצר זה:בעשורים האחרונים השתקמה מעט אוכלוסיית בני הדת השומרונית, ונכון ל-2021 היא מונה כ-840 נפשות, מרביתם חיים בקריית לוזה שבהר גריזים ובעיר חולון.
עיקרי האמונה השומרונית.
השומרונים מאמינים בחמשת עיקרי האמונה הבאים:
ספר אבישע.
ספר אבישע נחשב בעיני השומרונים לספר התורה העתיק ביותר. השומרונים העלימו את קיומו מעין זרים. עם זאת הכריזו על ערכו וקדמותו. הספר שימש ראיה לשומרונים לא רק לקדמות דתם, אלא גם לעליונות הנוסח השומרוני על הנוסח המסורה של תורת משה. אם כי, המחקר משער שהספר נכתב רק בימי הביניים, בסביבות המאה ה-11 לספירה.
השומרונים נוהגים לקרוא בספר אבישע רק פעם בשנה, ביום הכיפורים. בשאר ימות השנה הוא נשמר בכספת.
חגים ומועדים.
השומרונים מחויבים לעלייה לרגל להר גריזים שלוש פעמים בשנה: בחג הפסח ובחג המצות שבא מיד אחריו, בחג השבועות ובחג הסוכות.
יום השבת.
השבת היא היום החשוב ביותר בדת השומרונית כיום, אף יותר מיום הכיפורים. השומרונים לא משתמשים באש וכן לא בשום מכשיר חשמלי לאורך כל השבת אף אם הודלק קודם השבת, ומיד עם כניסת השבת השומרונים מנתקים את כל מכשירי החשמל בבית. הם לא משתמשים במזגן ואפילו מכבים את המקרר. בשל כך שגם השימוש בפלטת שבת אסור, סעודת יום השבת תהיה מורכבת מאוכל קר בלבד. עם זאת, לפני כניסת השבת קיים היתר להדליק את האורות שיצטרכו במשך השבת, למשל בחדר האוכל, על בסיס הכתוב בתורה: "לִפְנֵי עִוֵּר לֹא תִתֵּן מִכְשֹׁל". דין "פיקוח נפש דוחה שבת" קיים גם בדת השומרונית, ובמקרה חירום רפואי מזעיקים השומרונים עזרה רפואית עם הטלפונים, ואף במקרה הצורך ייסעו ברכב אל בית החולים.
מנהגי התפילה ביום השבת מורכבים מארבע תפילות: תפילת ליל שבת, בוקר, צהריים ותפילה בצאת השבת. לאחר תפילת הבוקר, מנהג השומרונים להתכנס כל המשפחה יחדיו לצורך קריאת בפרשת השבוע. כמו כן, נוהגים השומרונים להתלבש בבגדים מסורתיים מיוחדים ביום השבת, הכוללים כובע וכתונת פסים. מנהג השומרונים הוא שהנשים אינן מגיעות כלל לבית הכנסת בשבת. כמו כן, אין לנשים בגדים מיוחדים ליום השבת, והמנהג היחיד הוא שהאישה לא תלבש מכנסיים.
חג הפסח וחג המצות.
חג הפסח תופס מקום חשוב במיוחד בחיי הקהילה של השומרונים ושיאו הוא זבח פסח שבו הם מקריבים כ-40 כבשים. הזבח מתקיים בקריית לוזה ומשתתפים בו כל השומרונים והוא גם מושך מאות תיירים ומבקרים מדי שנה ומאובטח על ידי צה"ל. הכבשים נשחטים לקראת ערב פסח ונצלים בבורוֹת ואז נאכלים על ידי השומרונים בלבד. החלקים שלא נאכלו נשרפים עד הבוקר.
חג הפסח- הוא יום הזבח בלבד. שאר ימי החג נקראים חג המצות. במהלכם, כל השומרונים נשארים בקריית לוזה ואוכלים רק את המאכלים שהם מייצרים. המצה השומרונית היא רכה (בדומה ל"מצה הרכה", הקרויה "מצה תימנית", כמנהג כמה עדות ביהדות) ומזכירה את הפיתה העיראקית ונאפית על סאג'. בבוקר של היום האחרון של חג המצות (שביעי של פסח) כל השומרונים עולים אל פסגת הר גריזים, הנמצאת בדרום מזרח ההר, סמוך לקריית לוזה, ושם עורכים תפילה.
השבוע לפני חג השבועות.
השומרונים מתחילים את ספירת העומר ממחרת השבת שבחול המועד של פסח (חג המצות), ולכן חג השבועות נחוג תמיד ביום ראשון בשבוע (50 ימי ספירת העומר שהם 7 שבועות ועוד יום אחד), כמו בלוח הקראי ובלוח השנה במגילות קומראן. בחג השבועות מתקיימת עלייה לרגל לפסגת הר גריזים, כמו בחג פסח ובחג הסוכות. בעלייה לרגל משתתפים כל השומרונים.