מיר (Мир) היא ערוץ שידור בינלאומי המשדר ברוסית. הערוץ נוצר בשנת 1992 על פי הסכם ראשי המדינות של חבר המדינות במטרה להבליט את שיתוף הפעולה הפוליטי, הכלכלי וההומניטרי, ליצור מרחב מידע משותף ולאפשר חילופי מידע בינלאומיים. חברת השידור היא ארגון בינלאומי שמטהו במוסקבה ולו סניפים לאומיים ומשרדי נציגות בתשע מדינות.
הערוץ כולל את ערוצי הבת מיר 24, מיר פרימיום, פורטל המשחקים מיר גיימס, תחנת הרדיו מיר ופורטל המידע MIR24. שידור הטלוויזיה מתבצע בארבעה אזורי זמן בשטחן של 23 מדינות.
מוטו הערוץ: "ערוץ הבירות הרבות" (2017–2018).
הגוף החיובי
הגוף החיובי (באנגלית: Body Positivity) היא תנועה חברתית הדוגלת בקידום דימוי גוף חיובי בקרב כלל האנושות. התנועה מבקשת לאתגר את מיתוס היופי ואידיאל הרזון הרווחים בעולם המודרני. בניגוד לתפיסות תרבותיות רווחות אלו, היא מקדמת תפיסה המקבלת כל מבנה גוף, ללא קשר לצורה, למשקל ולמראה.
פעילי התנועה מתנגדים לנטייה לשפוט את הגוף על סמך משקל, ומציינים ששיפוט זה מצטרף לרשת של שיפוטים נוספים המתקיימים על בסיס גזע, מיניות, מוגבלות וגורמים נוספים. מתוך כך, התנועה מתחברת לארגונים נוספים המקדמים תפיסה חיובית של גוף ועקרונות של צדק ושוויון.
מטרת התנועה להתייחס לסטנדרטיים לא מציאותיים של יופי ולקדם דימוי גוף חיובי בעצמי ובאחרים. זאת, מתוך תפיסה כי היופי מבוסס על הבנייה חברתית, שאין לאפשר לה לפגום בתחושת הביטחון והערך עצמי של הפרט.
הרעיון בבסיס תנועת הגוף החיובי מתמצא בתפיסה שאנשים צריכים לאהוב את עצמם באופן מלא תוך קבלה שלמה ומלאה של תכונותיהם הגופניות.
היסטוריה.
שורשיה של התנועה בגל הראשון של הפמיניזם, כאשר קמה תנועת רפורמה לקוד לבוש ויקטוריאני, שהתנגדה ללבוש המגביל נשים באמצעות מחוכים ואמצעים נוספים שהצרו את תנועת הגוף וניסו להתאימו לאידיאל מותניים צרות, שרווח באותה התקופה.
נקודת ציון נוספת התרחשה בשנות השישים של המאה הקודמת, כאשר התקיים בסנטרל פארק אירוע שנועד לחבר אנשים שמנים כנגד תופעות של ביוש שמנים.
בעידן הנוכחי התנועה צוברת תאוצה באמצעות הרשתות החברתיות והסירוב להיכנע למודל מצומצם ומדיר של יופי.
גופניות חיובית
קייזר דארין
קייזר דארין (באנגלית: Kaiser Darrin) היא מכונית ספורט קבריולה המוגדרת רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קייזר מוטורס קורפורישין ("Kaiser Motors" (שם קודם: "קייזר-פרייזר") אשר יוצרה בשנת 1954 בארצות הברית.
מסעוד אבוחצירא
רבי מסעוד אביחצירא (או: אבוחצירא) היה רב וראש ישיבה בריסאני שבמחוז תאפילאלת, מרוקו. בנו הבכור של רבי יעקב אבוחצירא ואביהם של רבי ישראל אביחצירא, רבי יצחק אביחצירא ורבי דוד אביחצירא.
תולדות חייו.
נולד ב-1828 (ה'תקפ"ט), ה'תקצ"ה או ה'תקצ"ו בריסאני. למד תורת הנגלה והנסתר בישיבת אביו, ומעשי מופתים מסופרים עליו כבר מצעירותו. סייע לאביו בעבודת הרבנות והרבצת התורה, ולאחר צאת אביו למסע לכיוון ארץ ישראל, מילא את מקומו כרב בריסאני וכראש ישיבת אביר יעקב.
נפטר בי"ב באייר ה'תרס"ח (1908) ונקבר בריסאני.
תורתו.
כתב חידושי תורה ופסקי דין שלא השתמרו, פרט לפסק דין אחד שאושר על ידי הרב שלמה אבן דנאן. הגיעו לידינו גם שני שטרי בוררות שכתב. הכין להדפסה את ספרי אביו, וכתב הקדמות לשניים מהם ("בגדי השרד" ו"אלף בינה"). דרשתו לחגיגת בר המצווה שלו פורסמה אף היא.
בתחום הנסתר, יצאו לאור שני חיבורים קטנים ממנו: כוונות על הגדה של פסח וחידושים על ספירת העומר.
כתב גם מספר פיוטים, בהם הפיוטים "מזמור שיר ליום השבת" ו"יום השבת טוב להודות", הנפוצים בקרב יהודי מרוקו כחלק מזמירות השבת, ו"ארוממך אודה את שמך".
עשרים ושניים משיריו קובצו ויצאו לאור בספר יגל יעקב.
משפחתו.
מאשתו הראשונה חנה נולדו לו:
לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא את עיישה בן חמו, ולהם נולדו שני בנים ושתי בנות:
יצחק אבוחצירא (הראשון)
רבי יצחק אבוחצירא (ה'תר"ך, 1860 - י"ד בשבט ה'תרע"ב, 2 בפברואר 1912) היה רב ומקובל ממשפחת אבוחצירא, בנו הצעיר של רבי יעקב אבוחצירא.
תולדות חייו.
נולד בריסאני בשנת ה'תר"ך ונקרא על שם האר"י. התגורר ופעל בעיר הולדתו, בה למד את תורת הנגלה והנסתר בישיבת אביו ועם חכמי משפחתו, ביניהם אחייניו רבי דוד אבוחצירא והבבא סאלי. לאחר מספר שנות לימוד בישיבה, החל להסתגר בחדרו וללמוד בפרישות. כבר בגיל 16 כתב הקדמה לספרי אביו, ובגיל 23 החל ללמד תלמידים ולכתוב את ספריו. אף על פי שלא נשא בתפקיד רשמי בישיבה, היה לו מעמד חשוב בקרב יהודי תאפילאלת, והוא נשלח מספר פעמים לגייס כספים עבור הישיבה. בזמן לא ידוע נסע לארץ ישראל ושהה בה תקופה מסוימת, ובסופה חזר למרוקו, לכל המאוחר בשנת ה'תרס"ג. בארץ ישראל נשא לאשה את בת הרב משה בן נאיים, והתגרש ממנה בשובו למרוקו.
הוא נודע כצדיק וקדוש וכבעל רוח הקודש.
בחורף ה'תרע"ב יצא למסע התרמות נוסף לישיבה. במהלך המסע, ביום שישי י"ד בשבט, נורה למוות בידי שודדים סמוך לעיר תולאל. נקבר בתולאל באותו יום, סמוך לכניסת השבת. קברו בתולאל שמור היטב, ומהווה אתר עלייה לרגל.
משפחתו.
רבי יצחק נשא לאשה את אחותו של רבי יחייה לחיני, עזיזה לחייני (שנודעה בכינויי עז'ו יהודה), ממנה נולדו לו בן ושתי בנות:
חיבוריו.
רבי יצחק כתב וחיבר ספרים רבים, והם:
בנוסף, כתב הקדמות לספרי אביו "גנזי המלך", "שערי ארוכה" ו"פתוחי חותם".
שיריו.
רבי יצחק כתב פיוטים רבים, המפורסם שבהם הוא אעופה אשכונה, הנחשב לאחד השירים המוכרים יותר בתרבות יהדות מרוקו. פיוט נוסף המושר בפי יהודי מרוקו הוא "יונתי תמתי יקרה מפנינים". פיוטיו נדפסו בספר יגל יעקב.
קייזר-פרייזר
תאגיד קייזר-פרייזר (באנגלית: Kaiser-Frazer, שם רשמי: Kaiser-Frazer Corporation) אשר פעל בין השנים 1945–1951 בארצות הברית הייתה תוצאה של שותפות בין מנהל הרכב ג'וזף וו. פרייזר לבין התעשיין הנרי ג'יי קייזר . כשפרייזר יצא מהשותפות בשנת 1951, החברה שינתה את שמה לתאגיד קייזר מוטורס והמשיכה לפעול עד שנת 1955.
בשנת 1953 רכש קייזר את חברת ויליס-אוברלנד בסכום של 63,381,175 דולר, ואיחד את פעולות קייזר וויליס תחת השם קייזר-וויליס. לאחר מכן התקבלה ההחלטה לצאת משוק מכוניות הנוסעים, שהושג בסוף שנת הדגם של שנת 1955.
בשנת 1956 בנה "ויליס מוטורס" רק כלי רכב, רבים לייצוא, והפך לרווחי.
בשנת 1970 נמכר תאגיד הג'יפ "Kaiser" , כפי ששמה שונה בשנת 1963 לחברת הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס.
מפעלי "קייזר-פרייזר" בארצות הברית, קנדה, ישראל, יפן, מקסיקו, הולנד.
ייצור דגמי קייזר-פרייזר התרכז במרכז ווילו רון , מישיגן. ווילו רון, הבניין הגדול בעולם באותה תקופה, הוקם על ידי ממשלת ארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה עבור הנרי פורד לבניית מפציצי ליברטור B-24. ברגע שהמלחמה הסתיימה, פורד לא היה מעוניין במתקן, ומינהל נכסי המלחמה החל בחיפוש אחר מישהו שיחכור או יקנה את הבניין. כאשר "Kaiser-Frazer" הביעה התעניינות במתקן, "WAA" הציעה להם שיעור חכירה אטרקטיבי לחמש שנים.
"קייזר-פרייזר" בנתה כ-700,000 יחידות ב"ווילו רון".
ל "Kaiser-Frazer" היו גם מתקני ייצור ב"ג'פרסון" מישיגן, לונג ביץ', קליפורניה, פורטלנד במדינת אורגון, אונטריו, קנדה, חיפה, ישראל, קוואסאקי, יפן, מקסיקו סיטי במקסיקו ורוטרדם (הולנד) (המכונה "Nekaf", עבור Fabrieken Kaiser-Frazer Nederlandse).
הייצור האמריקני התרכז בעיר טולדו, במדינת אוהיו, ברכישת "ויליס-אוברלנד" החל משנת 1953.
מתקן "Willow Run" נמכר לג'נרל מוטורס לאחר ש"ג'נרל מוטורס" ספגה שרפה הרת אסון במפעל ההילוכים האוטומטי של ליבוניה , מישיגן, והיה צורך במתקן במהירות כדי לחדש את הייצור.
בישראל.
עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, חברת פורד ביקשה להשקיע במדינה החדשה ולהקל על ייצור מספר גדול של כלי רכב שישראל תצטרך לצבא ולממשלה. פורד הודיעה על כוונתה להקים מפעל הרכבה בישראל.
כשמדינות ערב קיבלו הודעה על כוונתה של "פורד", הן הודיעו שאם פורד לא תבטל את ההסכם, הן יחרימו אותה על ידי העמדת החברה ברשימה השחורה של הליגה הערבית.
בזמן שממשלת ישראל חיפשה אחר חלופות, הלורד מרקוס זיו מלונדון, יצר קשר עם אפרים אילין, והכיר לו את היקמן פרייס מקייזר-פרייזר. החברה הקימה לאחרונה מפעל רכב בהולנד, ותכננה להקים מפעל ביוון.
אפרים אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר-פרייזר", הלה ראה חשיבות בהעברת ייצור חלקי לפחות למדינות הרוכשות את כלי הרכב של חברתו כדי ליצור איזון מסחרי. אילין נכנס לשותפות עם "קייזר-פרייזר", ולפי תנאי העסקה קייזר-פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. חברת "קייזר פרייזר לישראל בע"מ (קפריש)" הקימה את המפעל בעיר נשר תוך שנה וחצי. הייצור של קייזר החל בישראל בשנת 1951. עד שנת 1956, קייזר-פרייזר היה אחראי על 28% מהיצוא הישראלי.
דגם קייזר מנהטן הורכב בארץ על ידי קייזר-אילין תעשיות
משנת 1951 עד סוף שנת 1956, בכמות של 2,558 יחידות.
ב-14 ביוני 1951, עם חנוכת מפעלי "קייזר פרייזר" בישראל, השיק אפרים אילין את הדגם "קייזר מנהטן דה-לוקס", בהשתתפות ראש הממשלה דוד בן-גוריון. המפעל התחיל להרכיב 4 יחידות ליום, (מסוג מנהטן), ותוך מספר חודשים הגיע לתפוקה של כ-20 יחידות ליום. כמות של יותר מ-60% מדגם הקייזר מנהטן ייצא אפרים אילין לשוודיה, נורווגיה, דנמרק, פינלנד, טורקיה, וצרפת. בשנת 1952 קיבל מפעל "קייזר פרייזר" אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה דב יוסף עבור תרומתו הרבה לייצוא.
נחשול קרח