בנוסף מארגן המטה אירועי תמיכה וסולידריות עם תושבי שדרות והסביבה, צעדות הזדהות, הקמת מטה נוער - "נוער למען שדרות", פעילויות כיף לילדים ועזרה למשפחות ולבעלי עסקים שמתקשים לעמוד תחת הנטל.
בתחום המשפטי התנועה הגישה עתירה לבג"ץ לחייב את מדינת ישראל למגן את מוסדות החינוך בעיר את בתי הספר וגני הילדים. בג"ץ קיבל את טענות המטה לביטחון שדרות וחייב את המדינה למגן את בתי הספר וגני הילדים מיגון הולם, בניגוד למצב הקיים עד לעתירת המטה לביטחון שדרות - שיטת המרחבים המוגנים שבמקרה של התקפת טילי הקאסם אילצה את התלמידים לרוץ לתוך המרחב המוגן תוך 15 שניות מרגע הישמע אזעקת "צבע אדום". בעקבות העתירה התחייבה מדינת ישראל לבנות 14 בתי ספר חדשים.
בנוסף מארגן המטה תובענה ייצוגית של מאות תושבי שדרות והנגב המערבי נגד הרשות הפלסטינית על פשעי מלחמה כנגד אוכלוסייה אזרחית ופיצויים על נזקים שנגרמו בגלל ירי רקטות הקאסם.
שנת זשג
שנת זשג היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג זשג היא שנה המתחילה בשבת (ז), היא שלמה (ש) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום שלישי (ג). שנה מסוג זשג היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 355 ימים שבהם 51 שבתות.
שנת זשג היא מהשנים השכיחות בלוח העברי והיא מתרחשת בערך ב 13.7% מהשנים. בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשי"ג, ה'תשט"ז, ה'תש"ך, ה'תשכ"ג, ה'תש"ם, ה'תשמ"ג, ה'תשמ"ז, ה'תש"ן, ה'תשס"ד, ה'תשס"ז, ה'תש"ע, ה'תשפ"ח, ה'תשצ"א, ה'תשצ"ד, ה'תתי"א, ה'תתט"ו, ה'תתי"ח, ה'תתכ"א, ה'תתל"ח, ה'תתמ"ב, ה'תתמ"ה, ה'תתמ"ח.
קריאה בתורה והפטרות.
בשנת זשג 51 שבתות כאשר בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה: שבת ראש השנה, שבת ראשונה של סוכות ושבת חול המועד פסח.
על מנת להתאים את מספר הפרשות (54, בשנה מסוג זשג כל הפרשות נקראות בשבת) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות כל שש הפרשות שנהוג לחבר בארץ ישראל: ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי, פרשות מטות ומסעי וניצבים ווילך.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
הרפתקאות שרלוק הולמס
פוקה-יוקה
פוֹקה-יוקֶה (ביפנית: "הימנעות משגיאות", ポカヨケ ) הוא מונח יפני שפירושו "חסינות לשגיאות" או "מניעת טעויות בשוגג", המתאר הגבלה שמטרתה למנוע טעויות אנוש.
פוקה-יוקה הוא כל מנגנון בתהליך המסייע למשתמש להימנע ("yokeru") מטעויות ("poka") וכשלים, על ידי מניעה, תיקון, או הסבת תשומת לב לטעויות אנוש, בעודן מתרחשות. הרעיון נהגה, ובהמשך אומץ, על ידי , כחלק .
מימוש.
כמעט בכל תחומי החיים עלולה להתבצע טעות אנוש כזו או אחרת. באמצעות הטלת מגבלות מסוגים שונים, ניתן לכוון את האדם שלא יבצע טעויות, ובמידת האפשר אף לכוון אותו לבצע רק את הפעולה הרצויה/נכונה.
רמות בפוקה-יוקה:
ראו גם.
חוק מרפי
Poka-yoke
מוהינג'ו דארו
פעילות טקטונית
ספר הפרשיות של שרלוק הולמס
ספר הפרשיות של שרלוק הולמס (באנגלית: The Case-Book of Sherlock Holmes) הוא אוסף הסיפורים הבלשיים האחרון שנכתב על ידי ארתור קונאן דויל. הוא פורסם לראשונה ב-1927, ומכיל סיפורים שפורסמו בין 1921 ל-1927.
שם האוסף.
המהדורה הבריטית הראשונה והמהדורה האמריקנית הראשונה של האוסף פורסמו ביוני 1927. אולם, השמות שלהן היו שונים. השם של המהדורה הבריטית הכיל מקף בין שתי המילים הראשונות ואילו זה של האמריקנית לא הכיל.
בלבול נוסף באשר לשם הספר נגרם כאשר במהדורות מאוחרות יותר הוא נקרא The Casebook of Sherlock Holmes (כאשר Casebook היא מילה אחת).
רשימת הסיפורים.
במהדורה הכרונולוגית הראשונה סדר הסיפורים היה כך:
אולם, במהדורות אחרות סדר הסיפורים היה כך:
בעקבות שתי המהדורות השונות, "פרשת מוכר הצבעים הזקן" נחשב לעיתים כסיפור האחרון של שרלוק הולמס שנכתב על ידי דויל, אך למעשה הסיפור האחרון היה "התעלומה באחוזת שוסקומב הישנה".
מידע נוסף.
ספר זה מכיל שלושה סיפורים שאינם כתובים מנקודת מבטו של דוקטור ווטסון, כפי שנכתבו רוב סיפורי הולמס האחרים. "פרשת אבן המזארין" מסופר בגוף שלישי, כיוון שהוא היה עיבוד של מחזה שבו לווטסון היה תפקיד קטן מאוד. "פרשת החייל הלבן" ו"התעלומה של רעמת האריה" מסופרים מנקודת מבטו של הולמס, כאשר האחרון מתרחש לאחר פרישתו של הולמס.
ישנם חובבי הולמס המתייחסים לסיפורים הללו כאל הסיפורים הפחות טובים בקאנון. הסיפורים הללו נכתבו בתקופה שבה דויל היה שקוע באהבתו החדשה לספיריטואליזם וסיאנסים, והוא התעניין פחות בהמשך הכתיבה של סיפורי הולמס ואף התייחס אליהם כאל מטרד. הספר פורסם 40 שנה לאחר צאתו לאור של הספר חקירה בשני (הספר הראשון שכתב דויל), ותשומת לבו של דויל כבר לא הייתה מרוכזת בהולמס.
ספר החקירות של שרלוק הולמס
ספר התעלומות של שרלוק הולמס
אישטוון הראשון מלך הונגריה
סטפן הראשון, מלך הונגריה
אוקיינוס הדרומי
שנת בחג
שנת בחג היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בחג היא שנה המתחילה ביום שני (ב), היא חסרה (ח) ועל כן יש 29 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום שלישי (ג). שנה מסוג בחג היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 353 ימים שבהם 50 שבתות.
שנת בחג נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי של שנה פשוטה חל בין יום השבת 18 שעות ליום ראשון 9 שעות ו-204 חלקים. לכן בערך 5.7% מהשנים בלוח העברי הן מהסוג של שנת בחג. בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשכ"ו, ה'תשנ"ג, ה'תשע"ג, ה'תשע"ז, ה'תשצ"ז, ה'תת"ד, ה'תתכ"ד.
קריאה בתורה והפטרות.
בשנת בחג 50 שבתות כאשר בשתיים מתוכן לא קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח.
על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות הפרשות ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי, פרשות מטות ומסעי. בנוסף, מחוברות פרשות ניצבים ווילך, כך שיוצא שפרשת וילך נקראת פעמיים בשנה מסוג בחג.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
אין קוראים הפטרת "מחר חודש" בכלל בשנה זו.
נוסחת אוילר
לאונרד אוילר היה מתמטיקאי שווייצרי דגול, ומספר נוסחאות נקראות על שמו.
הספירה הארמילרית
הספֵירה הארמילרית (Armillary sphere. בגירסות אחרות: האצטרולב הספרי, ארמיליה, ארמיל. מלטינית: armilla שפירושה צמיד או מעגל) היא דגם לספירה של כיפת השמים.
הספירה הארמילרית הידועה המוקדמת ביותר הומצאה בידי המתמטיקאי היווני הקדום ארטוסתנס ב-255 לפנה"ס. גם הסינים המציאו אותה במאה הראשונה לפנה"ס, ובמאה ה-2 לספירה היה זאנג-הנג הראשון שלזכותו מיוחסת בנייתה של ספירה ארמילרית, שבה שימש כוח הנע הידראולי להנעתה הסיבובית.
מגוון דגמים של הספירה הארמילרית פותחו ברחבי מחוזותיה של הציוויליזציה ההלניסטית, והם שימשו כאמצעי הוראה החל מהמאה ה-3 לפנה"ס. דגמים גדולים ומדויקים יותר של הספירה הארמילרית שימשו אף כמכשירי עזר לתצפיות אסטרונומיות.
בימי קדם מקובל היה להציב במרכז הספירה כדור המייצג את כדור הארץ, ומאוחר יותר, משנפוץ המודל ההליוצנטרי, לפיו השמש נמצאת במרכז היקום, הוצב במרכז הספירה כדור המייצג את השמש.
מצודת בהלא
מצודת בהלא (ערבית قلعة بهلاء - קלעת בהלאא') היא אחת מארבע מצודות היסטוריות לרגלי ג'בל אח'דר (الجبل الأخضر) שבהרי חאג'ר (جبال الحجر) הנישא לגובה של 2,980 מטר בצפונה של עומאן.
המצודה נבנתה במאה ה-13 ובמאה ה-14 כאשר בני שבט בנו נַבְּהאן המקומיים שלטו על הסביבה. היא הוקמה בנווה המדבר של בהלאא ששימש כמעוזם, והיא שוכנת בליבו של היישוב, סמוך לשוק. ככל הנראה שכן במקום מבנה קודם כלשהו מהתקופה הטרום-אסלאמית, ושלב הבנייה האחרון התרחש במאה ה-16.
המצודה עשויה מאבן חול ומגדליה מגיעים לגובה של יותר מ-50 מטר. כתוצאה מגשמים התדרדר מצבם של המצודה ושל מסגד ג'ומעה הסמוך לה מדרום-מערב, והמתוארך למאה ה-14. בנוסף נפגעה החומה המקיפה את העיירה, שאורכה 12 ק"מ וגובהה 5 מטר.
בשנת 1987 הוכללה המצודה ברשימת אתרי המורשת העולמית ושנה לאחר מכן הוכרזה כאתר בסיכון. עבודות שיקום נערכו בשנות התשעים של המאה ה-20 בהשקעה כוללת של 6 מיליון לירות שטרלינג, ובשנת 2004 היא הוסרה מרשימת האתרים בסיכון.
פיטונס
הפיטונס הם שני פקקים געשיים תלולים – שרידיהם של הרים געשיים לחופי מפרץ סופרייר (Soufrière Bay), בסמוך לעיירה סופרייר בדרום-מערב סנט לוסיה באיים הקריביים, הכוללים את הפיטון הגדול (Gros Piton) שגובהו 770 מטר ואת הפיטון הקטן (Petit Piton) מדרום לו, הנישא לגובה של 743 מטר. בין שני ההרים מחבר רכס פיטון מיטאן (Piton Mitan), ובשנת 2004 הם הוכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
האזור היבשתי.
קוטר בסיסו של הפיטון הגדול הוא 3 ק"מ ושל הקטן הוא קילומטר בודד, והם שרידיהם של כיפות עשויות לבה שנוצרו בשוליו של הר געש אנדזיטי (אחד או יותר) שהתמוטט לפני כ-300,000 שנים, ועברו תהליכי בליה. שני ההרים שוכנים מעל קלדרה גדולה בקוטר של שבעה ק"מ, שחלקה תת-ימי. האזור הוא דוגמה לאופי ולהיסטוריה של פעילות געשית אנדזיטית לאורך קו המפגש בין לוחות טקטוניים המכונה הקשת הגעשית של האנטילים הקטנים. שני ההרים דומים זה לזה בגודלם, במידותיהם ובאופן היווצרותם, תופעה שאין לה אח ורע בשום מקום בעולם. ההרים נמצאים במרכזו של "אזור הניהול של הפיטונס" (Pitons Management Area או PMA), ששטחו הכולל עומד על 2,909 הקטאר. במקום אזור גאותרמי ובו מעיינות חמים, שרידים של זרמי לבה פירוקלסטיים, קלדרות ופתחים מהם מבעבעת גופרית.