אנצ'י מין נולדה בשאנגחאי בשנת 1957 ובהיותה בת 17 לקראת סוף עידן מהפכת התרבות, היא נשלחה כרבים מבני דורה למחנה עבודה, שם גילו אותה ציידי כישרונות סינים ובזכותם יצאה ממחנה העבודה והחלה לעבוד כשחקנית באולפני הסרטים של שאנגחאי. כעבור עשר שנים, בעזרתה של חברתה השחקנית הסינית ג'ואן צ'ן אשר הגיעה לארצות הברית בשנת 1981, הגיעה גם אנצ'י מין לארצות הברית, ושם החלה לפרסם את ספריה אשר מתעדים את חיי הצעירים הסינים שגדלו בצל מהפכת התרבות והקומוניזם, בספריה היא אף מותחת ביקורת על המשטר בסין, לדוגמה בסיפרה קתרין היא מתארת את חוסר האונים של האזרח הסיני הפשוט אשר יכול בכל רגע נתון לקבל באמצעות הדואר "העברה" אל עיר אחרת, לצורך השתתפות בעבודות יזומות מטעם המדינה. בספר זה היא גם מתארת את תחושותיה של נערה סינית הצועדת ברחובות סין בתקופת מהפכת התרבות עם הידיעה שהיא רק אחת מתוך מיליארד סינים, וחשיבותה כאדם זניחה.
ספריה עוסקים בחיי החברה בסין ובהיסטוריה שלה, רבים מגיבורי הרומנים שכתבה הן נשים, כמו ברומאן להיות מאדאם מאו, המתאר את חייה של רעייתו של מאו דזה טונג. או כמו קתרין גיבורת הספר קתרין, המורה האמריקאית שמגיעה לסין ותחת עיני המשטר הבוחנות, היא מצליחה לעורר בתלמידיה כמיהה לחירות וחופש ואף מעיזה לנהל מערכת יחסים לסבית עם אחת מתלמידותיה הסיניות ומעוררת באותה תלמידה כמיהה לעזוב את סין לטובת המערב.
נכון לשנת 2011 אנצ'י מין מתגוררת בסין ובארצות הברית לסירוגין, עוסקת בכתיבה, צילום, ציור, ומוזיקה. היא נשואה לסופר האמריקאי לויד לופטאוס ויש לה בת אחת.
קרל זילברבאואר
קרל יוזף זילברבאואר (בגרמנית: Karl Josef Silberbauer; 21 ביוני 1911 - 2 בספטמבר 1972) היה נגד (מפקד שאינו קצין) אס דה ממוצא אוסטרי. שירת את משטר הכיבוש הנאצי בהולנד ופיקד על מבצע למעצרה של אנה פרנק ומשפחתה.
חייו.
זילברבאואר נולד בווינה ושירת בצבא האוסטרי, לאחר מכן הוא התגייס למשטרה האוסטרית בשנת 1935 ובשנת 1939 הוא התגייס לגסטפו ועבר לשרת בהולנד הכבושה שם הצטרף לאס דה, סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית. ביום 4 באוגוסט 1944, נצטווה זילברבאואר על ידי הקצין האחראי עליו יוליוס דיטמן לצאת למעצר של יהודים המסתתרים במחבוא ברחוב פרינסנחראכט ( Prinsengracht) 263. במקום הוא פגש את מיפ חיס וויקטור קוגלר וחשף את המחבוא בו שהו בני משפחת פרנק, בני משפחת ון-פלס, ופרידריך פפר שהובלו למעצר במטה הגסטפו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזר זילברבאואר לווינה ושימש כסוכן עבור שירות הביון הפדרלי הגרמני, חלקו בפרשת אנה פרנק נחשף על ידי שמעון ויזנטל. צייד הנאצים החל את החיפוש אחר הקצין שעצר את אנה פרנק בשנת 1958 במטרה לסתור את הקולות שפקפקו באמיתות סיפורה של אנה פרנק ובעצם קיומה, שמו של קרל זילברבאואר עלה בחקירת השוטרים ההולנדים שהשתתפו במעצר, אך רק בשנת 1963 הצליח ויזנטל לאתר את זילברבאואר שהושעה מעבודתו במשטרת וינה. בראיון שנתן לעיתונות ההולנדית הודה זילברבאואר בחלקו במעצר אנה פרנק ומשפחתה. הוא טען כי שמו של המלשין שהסגיר את המסתתרים לגסטפו אינו ידוע לו וכי מפקדו הישיר באותה תקופה התאבד עם כניעת גרמניה הנאצית. עם זאת הוא זכר היטב את אירוע המעצר לדבריו הוא שאל את אוטו פרנק כמה זמן הם שהו במחבוא, תשובתו של פרנק כי הם התחבאו במשך שנתיים וחודש הדהימה אותו ואוטו פרנק הראה לו סימנים שנחרטו על קיר המחבוא ותיעדו את צמיחתה לגובה של אנה פרנק. זילברבאואר סיפר כי פנים אל פנים נראתה אנה פרנק מבוגרת ויפה יותר מהנראה בתמונותיה וציין כי בעת המעצר הוא אמר לאוטו פרנק "יש לך ילדה מקסימה". במהלך החקירה מסר אוטו פרנק עדות בפני שלטונות החוק האוסטריים כי זילברבאואר היה הוגן ואנושי בעת המעצר ועל רקע זה נסגר תיק החקירה מבלי שהוגש כתב אישום.
ציר כיסופים
ציר כיסופים (נקרא גם "פרוזדור כיסופים") הוא כינוי ישראלי לכביש ברצועת עזה, שחיבר בין כביש 242 ומעבר כיסופים בצד הישראלי של גדר המערכת ובין יישובי גוש קטיף שנמצאו בשטח רצועת עזה עד תוכנית ההתנתקות ב-2005. ציר זה היה עורק החיים של גוש קטיף והדרך הראשית בינו לבין השטחים שבתוך הקו הירוק.
מאחר שהייתה בו תנועה רבה, הוא היה יעד מועדף לפיגועי טרור מצד המחבלים הפלסטינים. רוב הפיגועים היו פיגועי ירי שנערכו בחסות בניינים מהעיר חאן יוניס הסמוכה. הפיגוע הידוע ביותר שהתרחש בציר היה רצח טלי חטואל ובנותיה ב-2 במאי 2004. במהלך השנים נרצחו בציר כיסופים גם חיילים ששמרו על הציר או נעו בו. בתגובה לפיגועים תגבר צה"ל את האבטחה סביב הציר, בנה את גדר עוגן סביבו (2004) ואף הרס מבנים ששימשו לפיגועי טרור. לעיתים נחסם הציר לתנועה בעקבות פיגועים.
ב-2005 ננטש הציר בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, יציאת צה"ל מרצועת עזה ופינוי התנחלויות גוש קטיף.
במקום מלבד הכביש היה גם גשר, גשר מור אשר חיבר את כל האזור ופורק גם הוא במסגרת תוכנית ההתנתקות, כמו כן בצמוד לכביש היה (ועודנה) טחנת קמח בבעלות של פלסטיניים מקומיים.
אחרי תוכנית ההתנתקות, חשיבותו ושמו הסמלי של הציר "כיסופים" (כלומר: געגועים) שימשו את מפוני גוש קטיף במאמרים, תפילות, שירים ויצירות אמנות שהנציחו את חייהם בגוש קטיף וביטאו את רצונם לחזור לבתיהם.
מייקל קודליץ
מייקל ר. קודליץ (באנגלית: Michael R. Cudlitz; נולד ב-29 בדצמבר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי. מוכר בזכות הופעתו בסדרות "אחים לנשק", "סאות'לנד", "בקו העימות" ו"המתים המהלכים".
ביוגרפיה.
קודליץ נולד בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית לאב יהודי. הוא גדל בעיר הנמללייקווד שבניו ג'רזי.
למד משחק ב"מכון לאומניות קליפורניה" שבולנסיה, סנטה קלריטה.
קריירה.
קודליץ החל להתפרסם כשחקן לראשונה בתפקיד אורח בדרמת הנעורים הפופולרית "בוורלי הילס 90210" ובסרט "נהר זורם ביניהם" .
השתתף לקראת סוף שנות ה-90 בסרטים "מפגש בגרוס פוינט" ו"המתווך" בתור השוטר פלארמו.
ב-2001 הופיע קודליץ בתפקיד המפורסם ביותר שלו, דנבר "בול" רנדלמן מפלוגת איזי בסדרת המלחמה של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק".
ב-2006 שיחק קודליץ בדרמת הפשע "כרוניקה של אקדח" בתפקיד המתנקש סאל פרנזון העובד עבור משפחת הפשע פרלו.
ב-2007 הופיע בסדרת המשטרה "בקו העימות" בתור סוכן האף.בי. איי פרנק רוג'ס ובשלושה פרקים בסדרה "חף מפשע" בתור הפושע המורשע מארק רולס. בשנת 2008 שיחק בקומדיית הנעורים "סקס דרייב". ב-2009 התפרסם בסדרת המשטרה "סאות'לנד" בתפקיד שוטר משטרת לוס אנג'לס ג'ון קופר והופיע בתפקיד משני בסרט "המחליפים".
חיים אישיים.
לקודליץ שני בנים תאומים מאשתו רייצ'ל קודליץ.
פיירו (פירושונים)
ברנבאו ויסקונטי
ברנבאו ויסקונטי (באיטלקית: Bernabò Visconti; 1323 - 18 בדצמבר 1385) היה שליט מילאנו, שהרחיב מאוד את שטחי שליטתו. הוא נודע כרודן עריץ, עול המסים שהטיל היה כבד והוא אכף את שלטונו באופן אכזרי. היה שרוי רוב ימיו במלחמה עם כמעט כל הכוחות המרכזיים באירופה ובאיטליה בהם מדינת האפיפיור, הרפובליקה של ונציה והאימפריה הרומית הקדושה, עם בעלות בריתו צרפת וממלכת בוואריה קשר בריתות שהסתמכו על נישואי 17 ילדיו החוקיים. בסוף ימיו נפל קורבן לבגידת בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי.
תולדות חייו.
ברנבאו נולד במילאנו לבית ויסקונטי, אביו היה שליט מילאנו סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר היה ברנבאו בן ארבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני. בין השנים 1346–1349 חי בגלות אך נקרא לשוב לקריאת דודו ג'ובאני. ב-27 בספטמבר 1350 נשא לאשה את רג'ינה-ביאטריצ'ה דלה-סקאלה. בזכות הנישואין הפך ליורש ורונה וקרארה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש ברנבאו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וגלאצו. לפי התכנון המקורי בחלקו של ברנבאו נפלו האדמות המזרחיות (ברגמו, ברשה, קרמונה וקרמה), השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו. האמביציה האישית שלו גרמה לכך שהאפיפיור אורבנוס החמישי הכריז עליו ככופר. שטחי מדינת האפיפיור, ובפרט בולוניה, היו לשדה קרב מתמיד בין משפחת ויסקונטי לאפיפיור.
ב-1356 הסתכסך ברנבאו גם עם קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שביקש לעצמו את כתר הברזל של לומברדיה. עקב סירובו להכיר בזכויות הקיסר הוכרז שוב ככופר על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השישי שישב באביניון. ברנבאו נלחם במספר חזיתות, הדף התקפות של הצבא הקיסרי וערך התקפות על מנטובה החופשית ועל בולוניה האפיפיורית. עם מותו של אינוקנטיוס השישי ב-1362 הסכים ברנבאו להצעתו של ז'אן השני, מלך צרפת לכרות הסכם שלום עם האפיפיור החדש, אורבנוס החמישי. אולם, משלא מילא את תנאי ההסכם, לסגת מבולוניה ולהתייצב בפני האב הקדוש באביניון הוקע שוב ככופר ב-4 במרץ 1363. ב-13 במרץ 1364 נחתם לבסוף הסכם במסגרתו נסוג ברנבאו מאדמות מדינת האפיפיור.
ב-1368 יצא שוב למסע נגד מנטובה, שנתיים מאוחר יותר צר על רג'יו אמיליה. מלחמתו עם משפחת אֵסְטֶה מפרארה העלתה עליו שוב את זעם האפיפיור והוא נודה מהכנסייה פעם נוספת, הפעם על ידי גרגוריוס האחד עשר. מתוך שאיפה להגיע לעיר הנמל החשובה ג'נובה ולספחה כנמלה של מילאנו, חבר ב-1378 לרפובליקה של ונציה במלחמה נגד גנואה. כוחותיו ניגפו בספטמבר 1379.
רודנותו.
ברנבאו ציווה שברוכבו בעיר כל העוברים ושבים יכרעו לו ברך. הוא טען שהוא האלוהים ושהאפיפיור והקיסר הם נתיניו.