ארמון פארנזה הוא אחד הארמונות המרשימים ביותר שנבנו ברומא בתקופת הרנסאנס. הארמון תוכנן על ידי אנטוניו דה סאנגאלו, הבן, מתלמידיו של ברמנטה. הארמון הוקם בהוראת אלסאנדרו פארנזה, לימים האפיפיור פאולוס השלישי, בן למשפחת פארנזה העשירה, זמן קצר לאחר שאלסאנדרו פארנזה מונה לקרדינל (מינוי שקיבל בזכות אחותו ג'וליה פארנזה, שהייתה פילגשו של אלכסנדר השישי). עבודות ההקמה החלו בשנת 1515 לאחר שנתיים של הכנת התוכניות וחומרי הבנייה. עבודות הבנייה הופסקו בשנת 1527 בשל ביזת רומא והחלו שוב בשנת 1534 בהוראת אלסאנדרו פארנזה לאחר מינויו של זה לאפיפיור. פאולוס השלישי העסיק את מיכלאנג'לו בואונרוטי בהשלמת הקומה השלישית של הארמון ובנייתה מחדש של חצר הארמון (ובה אכסדרת עמודים דוריים, יוניים וקורינתיים). מיכלאנג'לו תכנן את כרכובי הארמון, ובנה מחדש את החלון המרכזי בחזית הארמון ובו סמל האפיפיור. הארמון הושלם בשנת 1589.
חדרי הארמון עוטרו בפרסקאות המתארים נושאים מיתולוגיים כאלגוריות ובהם סדרת פרסקאות המתארות את הרקולס ואת אהבת האלים מעשה ידי אניבאלה קאראצ'י.
מיכלאנג'לו תכנן בניית גשר מעל נהר הטיבר במטרה לקשר את הארמון, בקשת שתעבור מעל ויה ג'וליה (קשת זו אכן נבנתה) ותמשיך לעבר וילה פארנזינה שבצדו השני של הנהר, בטרסטוורה. גשר זה לא הושלם.
לאחר מותו של הקרדינל אודוארדו פארנזה בשנת 1626 עמד המבנה ריק במשך כ-20 שנה, ואז הוענק על ידי האפיפיור אלכסנדר השביעי למלכה כריסטינה, מלכת שוודיה בעת שזו התגוררה ברומא. לאחר עזיבתה התגלה כי משרתיה בזזו את אוצרות האמנות שבארמון.
משפחת פארנזה העבירה את הבעלות על הארמון לבית בורבון, וזה מכר את הארמון בשנת 1874 לצרפת על מנת שישמש כשגרירות.
המבנה בתרבות.
באופרה "טוסקה" מאת ג'אקומו פוצ'יני, משנת 1900, הסצנה בה הגיבורה מתעמתת עם מפקד המשטרה מתרחשת בארמון פארנזה.
הארמון היווה השראה למבנים ברחבי העולם, ובהם לשאטו גרימאלדי באקס-אן-פרובאנס, למוזיאון הבנייה הלאומי בוושינגטון בירת ארצות הברית, ולבניין המזכיר הראשי בסידני שבאוסטרליה.
היורש
בוקי שוורץ
בוקי (משה) שוורץ (16 ביוני 1932 – 1 בספטמבר 2009) היה פסל ואמן וידאו ארט ישראלי. ברבות מעבודותיו ניתן למצוא דיון בטבעה של היצירה האמנותית ובקשר שלה עם הצופה.
ביוגרפיה.
בוקי שוורץ נולד בירושלים בשנת 1932. את לימודי האמנות החל במכון אבני, בו למד בשנים 1957–1959. שוורץ עבד כאסיסטנט אצל יצחק דנציגר. לאחר סיום לימודיו, בשנים 1959–1962, למד בבית הספר לאמנות סיינט מרטינס בלונדון אצל אנתוני קארו (למד שם יחד עם מנשה קדישמן). סנט מרטינס פיתח שוורץ את התעניינותו בצורות גאומטריות בפסלים מודולריים, באלמנט שחוזר על עצמו, בצורות חיבור מיוחדות, ובהתייחסות ייחודית לחללים פנימיים וחיצוניים. בשנת 1965 היה ממקימי קבוצת +10, בה לקחו חלק הפסלים פנחס עשת, אורי ליפשיץ ואחרים. בשנת 1966 ייצג את ישראל בביאנלה של ונציה, ביחד עם איקה בראון, יחזקאל שטרייכמן. שם, השתמש לראשונה במראות בעבודותיו, ששיקפו את צורתם השלמה של גופים פיסוליים בשעה שמזוויות ראייה שונות נראו הגופים מקוטעים.
בשנת 1967 יצר את עמוד הגבורה המוצב ביד ושם. שנה אחר כך הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 1970 בנה את התפאורה למחזה הנודע של חנוך לוין "מלכת אמבטיה". בשנת 1971 הציג במוזיאון ישראל תערוכת יחיד. באותה שנה היגר לניו יורק, ארצות הברית. משנה זו הִרבה לעסוק באמנות הווידאו. בתחילת שנות השמונים שב ארצה.
במחצית שנות השבעים החל ליצור "מבני וידאו" שבהם יצרה תמונה על מסך וידאו קיבוץ של צורות מצוירות, פזורות ברחבי חלל התצוגה, ליחידה שלמה אחת (בדרך כלל גוף נפחי המורכב מצורות יסוד). על יצירת מבנים אלו העיד האמן בראיון מאוחר:
"בצילום ללא תנועה האילוזיה מושלמת ואי אפשר לתעד מה קורה בעבודה. חשבתי שבווידאו אוכל לתת מושג רחב יותר למה שקורה שם. מצלמת הווידאו מאד מצאה חן בעיני והבנתי שיש בידי מראה משוכללת. ב-77' באתי לארץ לתערוכת בגלריה 'ג'ולי מ.' והחלטתי לצייר בחלל הגלריה צורות שנראות מנקודת מבט מסוימת כקוביה. ביצעתי את העבודה ולא כל כך ידעתי מה לעשות עם התוצאה. בהברקה של רגע הבנתי, שאם אציב מצלמת וידאו, בנקודה מסוימת תראה על המסך קובייה מרחבית והצופים ינועו בתוכה. קיבלתי מחברת סוני ציוד לצילום בשחור לבן וכשסיימתי את העבודה הבנתי שיש לי כאן תגלית מאד חשובה, גם בהשוואה למה שנעשה בעולם האומנות באותם ימים. אף על פי שלא היה לי מושג מה נעשה באמנות הווידאו, ידעתי שיש לי משהו חדש. התגובות היו מעולות"
יצירותיו של שוורץ מדגימות את היחס שבין הצופה ליצירת האמנות. יצירתו בתחום הווידאו מהווה נקודה משמעותית בהתפתחות תחום זה בארץ. עבודותיו כגון "וידאוקונסטרקשנס" (Videoconstruction, 1978, וידאו, ש/ל, 19:44 דק'), או "פסל ים המלח" (1986) יוצרות אשליה של דימוי בעיני המתבונן. אשליה זו מתפרקת עם שינוי נקודת המבט של הצופה.
מיצב "שיירת החוגגים" בנחל שחמון באילת הוא עבודתו האחרונה של שוורץ: 103 דמויות אדם בגודל טבעי עטופות גלביות צועדת בוואדי בדרך שזה אלפי שנה צעדו בה עולי רגל בדרכם ממצרים, דרך מדבר סיני, אילת, עקבה ומשם למכה. זהו מיצב רב-ממדי הפועל בכמה מישורים בו-בזמן: אמנותי, היסטורי פוליטי ודתי.
אילנית בן-יעקב
אילנית בן-יעקב (נולדה ב-20 במרץ 1973) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
בן-יעקב נולדה בבאר שבע, ועברה בנעוריה ללהבים. בשנת 1997 החלה ללמוד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
פרויקט הגמר שלה היה המופע חנה'לה ושמלת השבת, עיבוד למבוגרים של סיפור הילדים הידוע. המופע עלה בפסטיבל עכו, ולאחר מכן ברחבי הארץ ובפסטיבלי תיאטרון בובות באירופה.
תפקידה הראשון בטלוויזיה היה התפקיד הראשי בסרט היה נהדר (2002), במסגרת הסדרה שיעור מולדת. לאחר מכן שיחקה במספר תפקידי משנה בסדרות בשורות טובות, מילואים ותיבת נח, בתוכנית המערכונים מקום לדאגה ועוד.
במקביל, השתתפה בן-יעקב בסרטים "קרוב לבית", "מדוזות", "הכל מתחיל בים, האמת העירומה ואחרים. בשנת 2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אליס", עליו זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנים 2008–2009 שיחקה בדרמה היומית "חשופים" שם גילמה את דמותה של הכתבת הפוליטית ריקי יוספי. ובשנת 2011 גילמה את עלמה בסדרת הנוער "החולמים" (ב-ערוץ הילדים, HOT). באותה שנה גילמה את דמותה של "דודה יונה" בסדרת הפשע של HOT "עספור". והתארחה בסדרה הקומית "בנות הזהב" בערוץ 10.
בשנת 2016 הצטלמה לסרט "אינרציה" של עידן חגואל, ולסרט "התעוררות" של גיא מאירסון. שניהם בתפקיד ראשי.
החל מ-8 בספטמבר של אותה שנה כיכבה בסדרת המתח של עודד דוידוף המשודרת ב-HOT3, "עקרון ההחלפה".
בשנת 2017 שיחקה בסדרת הדרמה של Yes, "כבודו" שביים רוני ניניו וכתב שלמה משיח. באותה שנה הצטלמה לסדרה "ויקי ואני" בערוץ עשר.
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בכיכובה, ובאותה שנה החלה לשחק בסדרה "כפולה".
בשנת 2021 גילמה את לבנה, אמא של טופז, בסדרה היורשת שעלתה בקשת 12. באוגוסט אותה שנהנ החלה לשחק בעונה הרביעית של סדרת הנוער "נעלמים", בתפקיד לולי שמר.
בשנת 2022 גילמה את אימו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט עקרה.
החל מפברואר 2022 משתתפת בעונה השנייה של "הבאר", בתור מגי.
חיים אישיים.
בינואר 2008 נישאה בן-יעקב למעוז דגני, עיתונאי ופעיל חברתי. להם בת ובן.
בנוסף לעיסוקה כשחקנית, משתייכת בן-יעקב למערכת המגזין "כביש ארבעים", המקומון של מצפה רמון והסביבה, ואף פרסמה מספר שירים בעיתון.
ליז טיילור
קויבישב
דן פטנקין
וילה פארנזינה
וילה פארנזינה (באיטלקית: Villa Farnesina) היא וילה מתקופת הרנסאנס שנבנתה ברובע טרסטוורה של העיר רומא בירת איטליה.
היסטוריה.
וילה פארנזינה נבנתה עבור אגוסטינו קיגי, סוחר עשיר ובנקאי מסיינה אשר שימש כשר האוצר של האפיפיור יוליוס השני. הוילה נבנתה בין השנים 1506–1511 בתכנונו של האמן מסיינה בלדסרה פרוצי, לו סייעה ג'יליאנו דה סאנגאלו.
וילה זו נבנתה בסגנון שונה מארמונות הרנסאנס של רומא, אשר נבנו בצורה של טירה מבוצרת - מבנים רבועיים, שחלקם מגדלים, המקיפים חצר פנימית סגורה. הוילה נבנתה כבית קיץ, ובו חלונות רבים, וסביבה גן רחב ידיים.
קיגי הורה על עיטור קירות המבנה בפרסקאות ממיטב אמני התקופה: רפאל, בלדסרה פרוצי, סבסטיאנו דל פיומבו, ג'וליו רומאנו ואיל סודומה. הידוע שבין הפרסקאות שצוירו הוא ניצחון גלתיאה של רפאל.
בשנת 1577 עברה הוילה לידי משפחת פארנזה, ומכאן שמה כיום, ולאחר מכן הועברה לבעלות בית בורבון ובשנת 1861 הפך המבנה לביתו של שגריר ספרד ברומא. כיום המבנה נמצא בבעלות ממשלת איטליה, ופועלת בו האקדמיה דאי לינצ'אי - האקדמיה למדעים של רומא.
חוקי וודוורד
בכימיה, חוקי וודוורד, על שם הכימאי האמריקאי רוברט ברנס וודוורד, ידועים גם בשם חוקי וודוורד-פישר (על שם לואיס פישר ) הם מספר קבוצות של חוקים אמפיריים, המאפשרים לחשב את אורך הגל של הבליעה המקסימלית (formula_1) בספקטרוסקופיית UV-Vis של תרכובת כלשהי. החישוב מבוצע על סמך הכרומופורים השונים במולקולה (כמו טבעת ארומטית), והסביבה הכימית שלה, כמו תכונות הממס.
יישום.
קבוצה אחת של חוקי וודוורד-פייזר עבור דיאנים מופיעה בטבלה מטה. דיאנים יכולים להיות הומואנולארים עם שני קשרים כפולים בטבעת אחת, או הטרואנולארים עם שני קשרים כפולים בשתי טבעות נפרדות.
בעזרת חוקים אלה ניתן לחשב את הבליעה המקסימלית של דיאנים.
דוגמת שימוש.
להלן דוגמת שימוש בחוקים עבור דיאן לשתי התרכובות הבאות: