עקב מותו של הקיסר תוודרוס והנסיגה של הכוחות הבריטיים ממקדלה, וגשום גובזה הכריז על עצמו כקיסר אתיופיה בשם תקלה גיורגיס השני. גיורגיס ביסס את תביעתו לכתר מכיוון שטען שהוא צאצא של השושלת הסולומונית דרך אמו שהייתה אחותו של קיסר אתיופיה לשעבר סהלה דנגל גיורגיס הוא גם צאצא של שושלת זאגווה דרך אביו ולכן הוא הראה שיש לו שני ייחוסים לבתים היסטוריים וחשובים בהיסטוריה האתיופית. גיורגיס היה מאותגר על ידי השליטים המקומיים שלא הכירו בו כקיסר כמו קאסה מרצ'ה התגרי שהיה בעל נשק מודרני שקיבל מהבריטים כאות תודה לעזרתו כנגד הקיסר תוודרוס, דג'אזמץ' דאסטה גוואלה שליט גוג'אם, מנליק השני מלך שאווה, עלי פאריס שליט וואלו וראס ווולד מאריאם מבאגמדיר כל אלו לא הכירו בו כקיסר הלגיטימי. על מנת שהשליטים המקומיים יכירו בו לגיורגיס לא הייתה ברירה אלא ללכת בדרך הצבאית, תקלה בחר בגוג'אם כראשונה והביס את כוחותיו של דאסטה גוואלה, הוא החליף את דאסטה גוואלה כשליט של גוג'אם ומינה את בלמראס אדאל בן דודו של דאסטה גוואלה. בעקבות זאת השליטים האחרים ראו שגיורגיס יכנס בהם והם ניהלו במסווה של טקסי נשואים אחותו לאקץ' גאברה מאדהין התחתנה עם שליט גוג'אם החדש, אחיו למחצה היילו ווולד קירוס נישא לבתו של ראס דארג סאהל סאלאסי בן דודו של מלך שאווה מנליק השני טיסמה דארג. עם הפיוס של המערב והדרום גיורגיס פנה כעת מזרחה לוואלו, גיורגיס הביס את כוחותיו של עלי פאריס. מותו של אבונה סאלמה השני, וההיעדרות של ארכיבישוף חדש ממצרים, מנעו מגיורגיס להיות קיסר על פי חוק. מרצ'ה שהיה במשא ומתן עם פטריארך אלכסנדריה דרש לשלוח ארכיבישוף חדש שיכתיר אותו לקיסר אתיופיה, כעת גיורגיס היה חיב להביס את מרצ'ה מכיוון ששלט בכל דרכ הגבול בצפון, גיורגס הכין את צבאו וצעדו דרך סימיאן לתוך מערב תיגראי וחנו ליד העיירה עדי ארקאי. הקרב בין כוחותיו של גיורגיס לצבאו של מרצ'ה החל ב-11 ביולי 1781 צבאו של גיורגיס שהיה גדול הפסיד בקרב ליד העיר עדווה גיורגיס נתפס ולאחר שנה בשבי הוא מת.
תקופת המלחמה: יוהנס הרביעי.
רקע: קאסה מרצ'ה.
לאחר מותו של תקלה גיורגיס השני קאסה מרצ'ה היה בעל יתרון צבאי גדול מעל כל יריביו האחרים שטענו ולכן הכתיר את עצמו לקיסר אתיופיה בשם יוהנס הרביעי. ליוהנס היו מתנגדים פניימים כמו מלך שאווה מנליק השני שטען גם הוא לכתר הקיסרי וראס אדאל שקיבל מיוהנס את התואר מלך גוג'אם והוכתר בשם תקלה היימנות על מנת שיתמוך בו. יוהנס שאף להחליש את ההגמוניה של מנליק השני בדרום ולכן הכתיר את היימנות למלך של קאפה. בזמן זה גוג'אם שלטה על שטחים נרחבים בתוך האימפריה האתיופית וכללה שטחים מהממלכות באזור וואלגה והגיעה בשיאה עד לנהר גיב. מנליק כעס מההכתרה של היימנות למלך קאפה ולכן יצא לקמפיין צבאי כנגד היימנות בגוג'אם, בקרב אמבבו גוג'אם הפסידה והיימנות יחד עם בניו נשלחו לאנטוטו, בסופו של דבר מנליק השני ותקלה היימנות הגיעו להסדר, היימנות הכיר במנליק כמלך קאפה ובתמורה קיבל זהב ויהלומים. יוהנס ראה שאינו יכול על שני המלכים יחד ולכן פנה בידידות ובתו של מנליק זאודיתו נישאה לבנו אראיה סלאסי שניתן לו גם התואר ראס והיה המושל של וואלו.
יוהנס העביר את מושבו מעדווה דרומה למקלה. הקיסר יוהנס שהיה ביחסים טובים עם האימפריה הבריטית פנה אליהם בבקשה לעצור את ההתפשטות המצרית דרומה, המצריים ששלטו בצפון אתיופיה (באזורים הקרובים לים האדום אריתריאה ) והחלו להתפשט דרומה לכיוון הרר וסיפחו אפילו את סולטנות עפר דבר שהכעיס את אתיופיה. הבריטים לא התייחסו לבקשות אך נראה שהיו לטובת מצרים בגלל תעלת סואץ שנפתחה ועל מנת לאפשר מעבר בטוח בים סוף היה צורך להשתלט על האזורים החופיים בקרן אפריקה.
יוהנס הרביעי: מצרים ואיטליה.
בשלטונו יוהנס היה עסוק במאבקים צבאיים בגבולות הצפוניים של האימפריה. הראשון היה הח'דיו איסמעיל פאשא שליט מצרים, ששאף לכבוש את כל אזור הנילוס תחת שלטונו. המצרים ניסו לעודד את מלך שאווה מנליק השני להתמרד כנגד הקיסר יוהנס אך בפועל מנליק השני תמך בקיסר והחל לשנוא את המצרים בגלל כיבוש האזור שבין עיר הנמל זילע להרר ב-11 באוקטובר 1875. מנליק ויוהנס ראו את הרר כמדינת לוויין של אתיופיה והכיבוש המצרי הכעיס את שניהם. כמעט באותו הזמן המצרים החלו להתפשט מעיר הנמל מאסאווה שנמסרה לידיהם מהאימפריה העות'ומנית ב-1867, המצריים שלטו גם ברוב צפון סודאן וכבשו את עיר הנמל זולה וכל ערי הנמל שמדרום למאסאווה, וייסדו אמברגו שמנע ייבוא נשק לתוך השטח האתיופי. יוהנס פנה לבריטים שיעצרו את בעלי בריתם המצרים, יוהנוס לא נלחם כנגד המצרים ולמעשה הבליג וניסה להראות למדינות אירופה שמצרים היא התוקפנית ולא מדינתו, אך לאירופאים לא היה אכפת ולכן יוהנוס הפסיק את האיפוק והחל לשלוח צבא ולהילחם כנגד מצרים. לאחר הניסיונות הכושלים לפתרון הבעיה בדרכים דיפלומטיות הכריז יוהנס מלחמה על מצרים ב-23 באוקטובר 1875.
בבוקר של ה-16 בנובמבר 1875 פגש הצבא המצרי את צבאו המוכן של יוהנס בגונבט האתיופים הערימו על המצריים כאשר הם הצליחו לגרום להם לנוע לתוך עמק תלול צר ובכך האתיופים החלו לירות עליהם מתותחים שהוצבו בגבעות שמסביב הצבא המצרי איבד כשליש מחייליו, כולל המפקד עצמו. החדשות על המפלה של הכוחות המצרים זרעו זלזול בשלטונו של הח'דיו. המצרים חזרו ארבעה חודשים מאוחר יותר עם צבא מצויד יותר, שמנה בין 15,000 לבין 20,000 חיילים. הקרב בין שלושת הימים במרץ 1876 בגורה הותיר אחריו 500 חיילים מצריים הרוגים, פצועים ושבויים. לידיו של יוהנס נפל גם שלל שהותירו המצרים: 12,000-13,000 רובים, 16 תותחים, תחמושת ושלל אחר. בשנים שלאחר מכן ניסו שתי המדינות להגיע לפתרון דיפלומטי. באותו הזמן החלה מצרים לאבד בסודאן, אזור שהיה חלק מהטריטוריה המצרית, התנועה המוסלמית המדהיסטית החליפה את המצרים באזור וגם בסכסוך עם אתיופיה. הבריטים הגיעו כדי להגן על המצריים ב-1884 וארגנו הסכם בין שלוש המדינות, הידוע בשם הסכם עדווה. על פי ההסכם, מצרים תחזיר לאתיופיה את השטח שנכבש ממנה, אם אתיופיה תעזור בפינוי החיילים המצריים מסודאן. אחרי שאתיופיה קיימה את ההסכם, היא קיבלה שוב את השליטה באזור אך לא בנמלים.
בעקבות עידוד של הממשלה הבריטית מחשש לקולוניה החדשה של צרפת בקרן אפריקה טג'ורה הם שכנעו את האיטלקים לכבוש את מאסאווה לאחר הפינוי המצרי ממנה, כאשר האיטלקים כבשו את מאסאווה הקיסר האתיופי כעס. הגנרל של יוהנס ראס אלולה שהיה מושל האזור ובירתו הייתה אסמרה החל לארגן את צבא המחוז ללחימה. מאסאווה היא העיר האיטלקית השנייה באזור אסאב העיר הראשונה נקנתה ממסיונר איטלקי בשם גאיסאף סאפאטו שקנה אותה ממסולטאן אוסה מוחמד האנפארי כעת איטליה החלה לגבש את הקולוניה החדשה על חופה של ים סוף, אחד הדברים הראשונים שעשו האיטלקים במאסאווה היה לעצור את היבוא והייצוא לאתיופיה מהים האדום. האיטלקים החלו להתפשט מאזורם לאזורים דרומיים וצפוניים כגון סחטי וווילה. ובתוך כך הם חצו את הגבול למחוז של ראס אלולה, אלולה פנה לקיסר ודרש שידרוש נסיגה איטלקית. אך ללוא מענה איטלקי או קיסרי אלולה הוביל את צבאו ללחימה כנגד האיטלקים והביס אותם בקרב דוגאלי, מכאן המשיך צפונה לסאטי והכין את צבאו למלחמה כאשר האיטלקים ואלולה נלחמו פתאום הגיע הצבא האתיופי עם חילים רבים, האתיופים ניצחו והאיטלקים נסוגו.
המלחמה עם סודאן: מות יוהנס הרביעי.
כאשר מוחמד אחמד הכריז על עצמו כמהדי הוא החל להילחם יחד עם חסידיו כנגד מצרים ובריטניה אך גם באתיופיה בגלל התערבותה. המהדיסטים החלו בתחילה לפלוש לדמביה, והקיסר שבו בזמן היה עסוק עם האיטלקים בצפון, שלח את מלך גוג'אם תקלה היימנות להילחם כנגדם, אך הפסיד בקרב כנגד המהדיסטים ובתו נלקחה בשבי והוצאה להורג. בעקבות זאת המהדיסטים שלטו באופן כמעט בלתי מוגבל במערב באגמדיר, מלך שאווה מנליק השני נקרא על ידי הקיסר לעזור למלך גוג'אם להילחם במהדיסטים, שילוב זה היה קטלני ולא טוב ליוהנוס שני המלכים כרתו ברית להפיל את הקיסר יוהנס הרביעי, יוהנס רתח ועזב את האיטלקים שהיו נצורים בסאטי והחל לצעוד לעבר דרום באגמדיר לכיוון גוג'אם ושיגר קמפיין אכזרי כנגד תקלה היימנות, בעקבות זאת מלך גוג'אם התנצל בפני הקיסר והאשים את מלך שאווה בהסתה למרד, כרגע בראש מעיני הקיסר היה הענשת שאווה ומנליק השני, בלי תמיכת גוג'אם אצילי שאווה פחדו מפלישת הקיסר לאזור.
במקביל לכך המהדיסטים החלו לפשטו על העיר גונדר, העיר הועלתה באש ותושבים רבים נהרגו. יוהנס שהיה בדרכו לשוואה פנה כעת צפונה לעבר גונדר, יוהנס נלחם כנגד המהדיסטים בקרב מטמה ב-10 במרץ 1889. האתיופים שפרצו למבצר המהדיסטי במטמה ובראשם עמד יוהנס שהתעקש להיות בקו האש כנגד העצה של הגנרלים. בסופו של דבר צלף מהדיסטי ירה לעבר יוהנס ופצע אותו אנושות, הקיסר גסס. היורש היחיד היה בנו הצעיר גוגסה יוהנס. הקיסר יוהנס קרא לבנו של אריה סלאסי ראס מנגשה שהיה בקרב וגילה לו באופן מפתיע שהוא בנו והכריז עליו כיורש, בלי הקיסר הכחות האתיופים היו בבלבול. יוהנס הרביעי מת לבסוף במטמה ב-11 במרץ 1889. הצבא האתיופי התפזר, המהדיסטים לאחר מרדף הצליחו להשיג את גופת הקיסר כרתו את ראשו ושלחוהו לבירת הח'ליפה אומדורמן .
בנייתה של אימפריה: מנליק השני.
סהלה מריאם: שנים מוקדמות.