הוורנית לרוב נמכרת בתצורה נוזלית, נמשחת במברשת או ספוג על המשטח הדרוש ומתייבשת במהירות. לאחר הייבוש, אין אפשרות להסירה אלא באמצעים כימיים. ורנית מורכבת משילוב של שמן מתייבש, שרף או רזין אקרילי עם חומר מדלל נדיף. לרוב ורנית מתייבשת למשטח חלק ומבריק, אך קיימים סוגים בעלי ברק סאטן ואף ציפוי מט.
ורנית יכולה להתייבש כתוצאה מהתנדפות של החומר המדלל, או חמצון של חלק ממרכיביה. ורניות אקריליות או מבוססות מים מתייבשות עם התנדפות המים (שהוחדרו לתערובת עם חומר מתחלב), אך דורשות זמן נוסף כדי להגיע לייבוש עמוק, שעשוי לשנות את גוון וברק הוורנית. חשיפה לשמש או אור חזק עשויה אף היא להאיץ את קצב ההתייבשות של ורנית.
סוגים שונים של ורנית.
לכה.
ורנית מהירת ייבוש, מבוססת מדללים כגון אצטון, ולפיכך דליקה. מגיעה שקופה או בצבעים שונים. מומלץ להשתמש בה בתרסיס, כדי לצמצם סיכון של התלקחות הנוזל. שמה נובע מהמילה Lacquer, שמו של חרק (Laccifer lacca) שמהפרשותיו בעבר היו רוקחים לכות לציפוי כלי חרס ועץ. כיום, לכה מבוססת כמעט תמיד על ניטרוצלולוזה. ניתנת להסרה במדלל.
ורנית אקרילית.
ורנית מבוססת מים, עשויה משילוב של שרף אקרילי, מים וחומר מתחלב. לוורנית האקרילית מקדם שבירת אור נמוך (אינה יוצרת עיוות בגוון האור) ונחשבת צלולה מאוד. בניגוד לצבעי אקריליק, ורנית אקרילית מתייבשת למשטח נטול נקבוביות ולפיכך אינה מקבל גוון אפור עם חשיפה לאבק. סוגים שונים של ורנית אקרילית חסינים לאור אולטרא סגול, ומשפרים את עמידות הצבעים של העצם המשוח בחשיפה לאור שמש.
ורנית שרף.
ורנית מבוססת חומר אורגני מוקשה למחצה, המופק מצמחים או חרקים מסוימים. שני הסוגים הפופולריים של וורנית שרף הם ורנית המדוללת באלכוהול (Spirit Varnish), וורנית מדוללת טרפנטין. הוורנית יכולה לכלול שמנים, צבענים ואף שעווה, וקיימים עשרות מתכונים להשגת מראה מבריק, מט ואף אטום. לאחר שהשרף מתייבש, לא ניתן לדללו שנית.
ורנית אפוקסי.
ורנית המבוססת על שילוב של שני חומרים, אפוקסי וזרז ייבוש, שיש לערבבם מיד לפני השימוש. קיים פרק זמן מוקצב החל מרגע הערבוב בו ניתן למרוח את הוורנית, ולאחריו היא מתייבשת ואי אפשר להסירה. פרק זמן זה תלוי משמעותית בטמפרטורה, אך לא בלחות (דבקי אפוקסי יכולים להתייבש גם מתחת לפני הים).
ורניש
וורניש
לכה
הפועל אוסישקין ת&quot;א
רומא (מועדון כדורגל)
ג'ראלדין פאראר
ג'ראלדין פאראר (באנגלית: Geraldine Farrar, 28 בפברואר 1882 - 11 במרץ 1967) הייתה זמרת אופרה ושחקנית קולנוע אמריקאית, שנוכחותה הבימתית זיכתה אותה בכת של מעריצים נלהבים, ה"ג'רי-פלאפרס", בראשית המאה ה-20.
שנים ראשונות, לימודים וקריירה אופראית.
פאראר נולדה במלרוז, מסצ'וסטס, בתם של סידני פאראר והנרייטה ברנס. היא למדה פיתוח קול ושירה בבוסטון, ניו יורק ופריז ובברלין אצל זמרת הסופרן המהוללת לילי להמן, על פי המלצתה של ליליאן נורדיקה. היא חוללה סנסציה בברלין כשהופיעה שם לראשונה בשנת 1901, בתפקיד מרגריט ב"פאוסט" של גונו ובהמשך בתפקידים הראשיים ב"מיניון" של אמברואז תומא ו"מאנון לסקו" של
פוצ'יני וכז'ולייט ב"רומיאו וז'ולייט" של גונו. בין מעריציה בברלין היה נסיך הכתר הגרמני וילהלם, אתו, על פי הסברה, ניהלה פרשת אהבים החל ב-1903.
אחרי הופעה באופרה של מונטה קרלו שרה לראשונה במטרופוליטן אופרה, ב"רומיאו וז'ולייט", בשנת 1906. היא שרה בהפקה הראשונה במטרופוליטן של "מאדאם באטרפליי" בשנת 1907, ונשארה בסגל המטרופוליטן עד לפרישתה. במשך שנותיה שם שרה 29 תפקידים בקרוב ל-500 הצגות אופרה. ג'ראלדין פאראר הייתה פופולרית עד מאוד ויצרה לה עדת מעריצים נכבדה, בעיקר מקרב מבקרות אופרה ניו-יורקיות צעירות, שנודעו בשם "ג'רי-פלאפרס" פאראר שרה בתפקידים הראשיים בהופעות הבכורה של "אמיקה" מאת מסקאני (מונטה קרלו, 1905), "האחות אנג'ליקה" של פוצ'יני (ניו יורק, 1918) ומאדאם סאן-ז'ן של ג'ורדאנו (ניו יורק, 1915) וכן כ"רועת האווזים" ב"ילדי המלך" של הומפרדינק (ניו יורק, 1910).
ג'ראלדין פאראר נודעה, במיטב הסגנון של דיוה אופראית, בטבעה חם המזג והעצמאי ללא פשרות. היא הרבתה להקליט לחברת "המכונה המדברת" של ויקטור והופיעה לעיתים קרובות בהבלטה במודעות הפרסומת של חברת התקליטים הזו.
ג'ראלדין פאראר הופיעה גם בסרטים אילמים, שצולמו בין עונות האופרה. פאראר כיכבה ביותר מתריסר סרטים בין השנים 1915 ל-1920, בין השאר בעיבוד של ססיל ב. דה-מיל לכרמן. תפקידה המעולה ביותר על המסך היה אולי ז'אן ד'ארק בסרט "ז'אן האישה" משנת 1917.
פאראר ניהלה רומן בן שבע שנים עם ארטורו טוסקניני. האולטימטום שהציגה לפניו, להתגרש מאשתו ולשאת אותה לאישה, הביא להתפטרותו של טוסקניני ממשרת המנצח הראשי של המטרופוליטן אופרה בשנת 1915. הוא חזר לאיטליה. פאראר הייתה בקשרי ידידות קרובה עם הטנור אנריקו קארוזו. היו השערות לגבי רומן גם ביניהם, אך ללא ראיות של ממש.
ג'ראלדין פאראר פרשה מן האופרה בשנת 1922, בגיל ארבעים. הופעתה האחרונה הייתה ה"זאזה" של לאונקוואלו. היא שרה ברסיטלים עד 1931 ושימשה לזמן קצר כפרשנית בשידורי הרדיו של המטרופוליטן בעונת 35–1934.
האוטוביוגרפיה שלה, Such Sweet Compulsion, שיצאה לאור בשנת 1938, נכתבה לסירוגין בפרקים, שחלקם במילים שלה וחלקם במילים של אמה, המתארת בסגנון נמלץ את הישגי בתה.
ג'ראלדין פאראר מתה ברוג'פילד, קונטיקט מהתקף לב בשנת 1967, בת 85, ונקברה בבית הקברות קנסיקו בוואלהאלה, ניו יורק.
נסיכות מונקו
זניט סנקט פטרבורג
זֵנִיט סנקט פטרבורג () הוא מועדון כדורגל, המתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל וממוקם בעיר סנקט פטרבורג, שבצפון-מערב רוסיה.
קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב־25 במאי 1925 בחסות מפעל המתכות הלנינגרדי (LMZ). זניט חברה בארגון המועדונים האירופיים והיא נחשבת לאחת הקבוצות הגדולות, הן בתקופת ברית המועצות והן בתקופת רוסיה ואחת המוצלחות בכדורגל הרוסי. הקבוצה זכתה ב-23 תארים בסך הכל: אליפות ראשונה ב־1984. היא ניצחה במספר טורנירי גביע ב-1944 וב-1999, אך לאחר מכן לא זכתה באף תואר עד 2007, אז הייתה הקבוצה הלא-מוסקבאית השנייה בלבד (אחרי אלניה ולדיקווקז) שזכתה באליפות רוסיה. העשור הראשון, השני והשלישי ב, הם המוצלחים ביותר בהיסטוריה של זניט, ששיאם היו שמונה אליפויות הפרמייר ליג הרוסי 2007, 2010, 2012, 2015, 2019, 2020, 2021 ו-2022 (מתוכם פעמיים הקבוצה זכתה בדאבל, בעונת 2010 ובעונת 2020). בשנת 2008 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א, לאחר שגברה במשחק הגמר על גלאזגו ריינג'רס. כמו כן, לזכות הקבוצה גם זכייה בסופר קאפ האירופי בשנת 2008, לאחר ניצחון 2:1 על מנצ'סטר יונייטד והיא גם העפילה ארבע פעמים לשלב שמינית גמר ליגת האלופות בשנים 1986, 2009, 2012 ו-2014, במה שמהווה להישג השיא שלה במפעלים האירופיים ולמספר שיא של העפלה לשלב זה בקרב הקבוצות הרוסיות. מאז הקמתה, זכתה הקבוצה בשמונה אליפויות בסך הכל, גביע הפרמייר ליג, חמישה גביעים ושמונה טורנירי סופרקאפ, כמו גם, כאמור, בגביע אופ"א וסופר קאפ אירופי.
זו הקבוצה העשירה ביותר ברוסיה, בעיקר הודות לחברת גזפרום והיא ממועדוני הכדורגל הרוסיים הטובים ביותר בעולם, על פי דירוג הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל. זהו גם מותג הכדורגל הרוסי היקר ביותר, על פי סוכנות Brand Finance. התקציב השנתי של הקבוצה מגיע ל-180 מיליון דולר ונכון לשנת 2018 הקבוצה הכניסה סכום של 168 מיליון אירו. בשנת 2019, דורג המועדון כמועדון הכדורגל הרוסי הרווחי ביותר (עם 547 מיליון רובל ו-11.31 מיליארד רובל בסך הכל, כ-156 מיליון דולר) וביולי 2020 זניט הוכתרה על ידי Euro Club Index בתור המועדון ה-28 בדירוג המועדונים הטובים ביבשת אירופה והמועדון הרוסי הטוב ביותר. ב-2022, זניט דורגה במקום 40 כקבוצת הכדורגל הפופולרית ביותר בעולם על פי דירוג המועדונים של אתר FiveThirtyEight.
אצטדיונהּ הביתי של הקבוצה, החל משנת 2017, הוא גזפרום ארנה, הממוקם על האי קרסטובסקי, שבסנקט פטרבורג. אצטדיון זה מכיל 67,800 מקומות ישיבה. קודם לאצטדיון קרסטובסקי, שיחקה הקבוצה באצטדיון פטרובסקי.
היסטוריה.
לידת הקבוצה.
ההיסטוריה של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג היא ארוכה מאוד, ונשזרת לאורך שנים רבות בהיסטוריה של העיר, כאשר נקראה סנקט פטרבורג, פטרוגרד ולנינגרד. בשנת 1897 נערך משחק הכדורגל הראשון ברוסיה באי וסילי בסנקט פטרבורג. משחק זה היה לא-רשמי ושוחק בין קבוצה מקומית של אנגלים בשם "חובבי הכדורגל של האי וסילי" נגד קבוצה רוסית מקומית בשם "ספורט פטרוגרד", משחק אותו ניצחו האנגלים בתוצאה 0–6. שחקניהן של שתי הקבוצות היו חובבנים ולא היה ארגון גג שארגן את משחקיהם. באותה התקופה, החלו להיות מוקמים מספר מועדוני כדורגל ברחבי סנקט פטרבורג, בעיקר בסביבות מפעלים גדולים ואזורי תעשייה שהיו בעיר. באותה העת, כל התנהלות הכדורגל הייתה מאוד לא מקצועית ובמספר מקרים, אף היו שחקנים ששיחקו בשביל יותר ממועדון אחד בו זמנית.