בספטמבר 2018, אמר בעצרת הכללית של האומות המאוחדות כי "ישראל היא האיום הגדול ביותר על שלום העולם" ובחודש נובמבר באותה השנה כינה רוחאני את ישראל: "גידול סרטני שהוקם על ידי מדינות המערב לקידום האינטרסים שלהן במזרח התיכון".
הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ב-14 ביולי 2015, חתמה איראן יחד עם המעצמות על הסכם JCPOA. תחת ההסכם, הסכימה איראן להסיר את מאגר האורניום המועשר בדרגה בינונית שלה, לצמצם את מאגר האורניום מועשר בדרגה נמוכה שלה בכ-98 אחוזים, ולהפחית בשני שלישים את כמות הצנטריפוגות שברשותה למשך לפחות 15 שנים. למשך העשור וחצי ממועד תחילת ההסכם, היא תעשיר אורניום רק עד לרמה של 3.67%, וכן לא תבנה מתקני העשרה או כורי מים כבדים למשך תקופה זאת. פעילות העשרת האורניום תוגבל למתקן בודד בו תהיינה בשימוש צנטריפוגות מן הדור הישן בלבד. מתקנים אחרים יומרו על מנת למנוע סיכוני פרוליפרציה. על מנת לפקח שאיראן נענית להסכם ולוודא זאת, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) תחזיק בגישה קבועה לכל מתקני הגרעין האיראניים. בתמורה להיענות מאומתת של להתחייבויותיה, תחת ההסכם תקבל איראן הקלה בסנקציות מצד ארצות הברית, האיחוד האירופי ומועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ב-8 במאי 2018, למרות הכרזתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על פרישה מההסכם, הצהיר רוחאני כי איראן לא תפרוש מההסכם גם היא.
טקסס בלוז
טקסס בלוז הוא תת-סוגה של מוזיקת הבלוז שהתפתח בערי טקסס בשנות ה-20. ההבדל בינו ובין תתי-סוגות אחרות של הבלוז הוא ההתבססות על נגינת גיטרה וגיטרת סלייד, ככלי מרכזי לצד השירה (ולא רק כליווי). החל משנות ה-50 נעשה שימוש גובר בגיטרה חשמלית ובגיטרה בס. כלי מקובל נוסף בטקסס בלוז היא המפוחית.
הסגנון התפתח מתוך שיריהם של הפועלים האפרו-אמריקאים בשדות הנפט ובחוות החקלאיות של טקסס. ל"אבי" הסגנון ומעצב הצליל שלו נחשב בליינד למון ג'פרסון. אמנים בולטים נוספים בסגנון זה היו טי-בון ווקר מדאלאס, דלברט מקלינטון מפורט וורת', לייטנינג הופקינס, ג'וני וינטר, פרדי קינג ואלברט קולינס ממזרח טקסס, ביג מאמא ת'ורנטון מאלבמה ולדבלי מלואיזיאנה.
מאמצע שנות ה-50 ובשנות ה-60 השפיע הטקסס בלוז על צמיחת הרוק אנד רול דרך אמנים כסטיבי ריי ווהן וג'ניס ג'ופלין ומועדונים בבירה אוסטין. הטקסס בלוז ספג גם השפעות קאנטרי, הבולטת שבלהקות המדגימות השפעה זו היא זי זי טופ.
חברת המצעדים הרשמית
חברת המצעדים הרשמית (באנגלית: The Official Charts Company או בקיצור OCC) היא חברה המפעילה מצעדי מוזיקה בממלכה המאוחדת שנוסדה ב-1998.
שני המצעדים המרכזיים שמפעילה החברה הם מצעד הסינגלים הבריטי ומצעד האלבומים הבריטי, מלבדם מפעילה החברה את "מצעד ההורדות הרשמי" מצעדי וידאו קליפים ומצעדים המייצגים סגנונות מוזיקליים שונים.
מצעד הסינגלים הבריטי.
מצעד הסינגלים הבריטי (UK Singles Chart) הוא מצעד פזמונים המונה את 200 הסינגלים הנמכרים ברחבי הממלכה המאוחדת.
המצעד, המבוסס רק על מכירות שירים, משודר ברדיו BBC 1 ביום ראשון בין 16:00 ל-19:00 (UTC), מהמקום הארבעים למקום הראשון, ו-75 הגדולים מפורסמים במגזין "Music Week" ביום שני.
עת מול
ראש ממשלת איראן
ראש ממשלת איראן (בפרסית: نخست‌وزیر ایران) הייתה משרה פוליטית בכירה באיראן עד 1989. תפקיד זה היה קיים עוד מתקופת השושלת הקאג'ארית (החל מ-1906), אולם חשיבות התפקיד הייתה גבוהה בהירארכיה השלטונית באיראן בעיקר בשנים 1979-1989.
ראשי הממשלה בזמן השושלת הקאג'ארית.
בתקופת שושלת קאג'אר, תפקיד ראש הממשלה נודע בשמות שונים, תחילה בשמות "אטאבאק אעט'ם" או "צדר-י אעט'ם", ובהמשך בשם "ראיס אל-ווזרא" ("ראש השרים"). רזא ח'אן היה ראש הממשלה האחרון של השושלת הקאג'ארית ב-1923, עד שהפך לשאה של איראן ב-1925.
ראשי ממשלת בתקופת פהלווי.
ח'אן מינה את מוחמד עלי-פורוע'י לראש הממשלה הראשון של שושלת פהלווי ב-1925. הוא היה ראש הממשלה עד 1926, ושוב בין 1933 ל-1935 ובין 1941 ל-1942. ב-1951 מונה מוחמד מוסאדק לראש הממשלה האיראני וב-1953 הוא הודח על ידי השלטונות בסיוע שירותי הביון המערביים. בין 1965 ל-1977 כיהן בתפקיד זה אמיר עבאס הוויידא. הוא הוחלף על ידי שאפור בח'תיאר, שהיה ראש הממשלה האחרון של איראן המלוכנית.
ראשי ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן.
לאחר המהפכה האיראנית של 1979 מינה האייתוללה ח'ומייני את מהדי באזרגאן לראש ממשלת איראן, שכיהן עד נובמבר באותה שנה, אז התפטרה הממשלה בשל משבר בני הערובה באיראן. לאחר מספר חודשים בהם נותר התפקיד ללא מינוי, מינה הנשיא הנבחר הראשון של איראן, אבולחסן בני-סדר, את מוחמד עלי רג'אי לראש הממשלה (בעיקר בשל לחץ הפרלמנט האיראני למנות ראש ממשלה). ב-1981, לאחר הדחת בני-סדר, הפך רג'אי לנשיאה השני של הרפובליקה האסלאמית, והוא מינה את מוחמד ג'וואד באהונר לראש ממשלתו, אך שניהם נרצחו שבועות ספורים לאחר מכן.
לאחר בחירתו של עלי ח'מנאי לנשיא באוקטובר 1981, הוא מינה את עלי אכבר ולאיאתי לראש ממשלת איראן, אך הפרלמנט הכשיל את בחירתו וכפה את מינוי מיר חוסיין מוסאווי. מוסאווי היה ראש הממשלה האחרון של איראן. התפקיד בוטל ב-1989, וסמכויות ראש הממשלה חולקו בין נשיא איראן לבין תפקיד חדש שנוצר, סגן נשיא איראן.
מרי-לואיז פארקר
מרי-לואיז פארקר (באנגלית: Mary-Louise Parker; נולדה ב-2 באוגוסט 1964) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור איימי גרדנר בסדרה "הבית הלבן"; תפקיד אשר הקנה לה מועמדות לפרס אמי. לאחר מכן זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה במיני-סדרה "מלאכים באמריקה", ולאחר מכן התפרסמה בזכות תפקידה בתור ננסי בוטווין בסדרה "העשב של השכן" ברשת שואוטיים; תפקיד אשר זיכה אותה בפרס גלובוס הזהב.
תפקידיה הקולנועיים כוללים תפקידים בסרטים "גרנד קניון", "עגבניות ירוקות מטוגנות", "הלקוח", "קליעים מעל ברודוויי", "גברים בצד" ו"דיוקנה של גברת"; והופעותייה הבימתיות כוללות תפקידים במחזות "חתומים בנשיקה", "איך למדתי לנהוג", "הדה גאבלר" ורבים אחרים מה שהקנה לה חמש מועמדויות לפרס טוני.
ביוגרפיה.
פארקר נולדה בקולומביה, דרום קרוליינה, הצעירה מבין ארבעה ילדים, בתם של קרוליין לואיז (לבית מורל) ולג'ון מורגן פרקר, שופט ששירת בצבא ארצות הברית. לפארקר שורשים שוודים (סבה מצד אמה), אנגלים, סקוטים, אירים, גרמנים והולנדים. בשל הקריירה של אביה, פרקר בילתה חלקים מילדותה בדרום קרוליינה, טנסי וטקסס, כמו גם בתאילנד, גרמניה וצרפת. היא
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון מרקוס דה ניזה בטמפה, אריזונה. פארקר בוגרת לימודי תואר ראשון בדרמה בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה בשנת 1986.
קריירה.
תיאטרון.
בסוף שנות ה-80 עברה פארקר לניו יורק ובשנת 1990 הופיעה לראשונה בברודוויי במחזה "חתומים בנשיקה", תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס טוני. במהלך שנות ה-90 פארקר שיחקה בהצגות רבות בברודוויי, וכמו כן בסרטים רבים לצד שחקני קולנוע מוכרים. בשנת 2000 שיחקה לצידו של בן שנקמן בתפקיד הראשי במחזה Proof, משחק עליו קיבלה את פרס טוני.
קולנוע טלוויזיה.
בשנת 1991 שיחקה בסרטים "עגבניות ירוקות מטוגנות" ו-"גרנד קניון" בשנת 1998 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית של CBS, "קדוש אולי" לצד דניס או'הר.
בשנת 2001 הופיעה פארקר בתפקיד אורח בעונה השלישית של סדרת הדרמה "הבית הלבן". תפקיד זה הפך במהרה לתפקיד חוזר בסדרה, שבה שיחקה פארקר את איימי גארדנר, מושא אהבתו של סגן ראש הסגל, ג'וש ליימן. תפקידה בסדרה זיכה אותה במועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה. במהלך העונה החמישית של הסדרה, דמותה של פארקר הורדה מהמסך לאחר שהופיעה בארבעה פרקים, כיוון שפארקר נכנסה להריון. דמותה של פארקר חזרה בפרקים האחרונים של העונה השביעית.
בשנת 2003 רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO שידרה את עיבודה בן שש וחצי השעות למחזה "מלאכים באמריקה". פארקר שיחקה בתפקיד משנה, אשר זיכה אותה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר במיני-סדרה.
בשנת 2005 פארקר קיבלה את תפקידה כננסי בוטווין בסדרה "העשב של השכן". בסדרה משחקת פארקר אמא לשני בנים שבעלה נפטר, והיא מתחילה לסחור בסמים על-מנת לשמור על רמת החיים של משפחתה, ובמקביל לשמור על המוניטין שלה בפרברים. תפקיד זה זיכה את פארקר בפרס גלובוס הזהב ובפרס סטלייט (המוענק על ידי האקדמיה הבינלאומית לתקשורת). כמו כן, פארקר הייתה מועמדת לפרסים נוספים על תפקידה בסדרה במשך כל עונותיה (8 עונות) שהאחרונה שודרה ב-2012.
בשנת 2014 שיחקה בקומדיה "משתוללת" בכיכובה של סלינה גומז.
בשנת 2017 שיחקה בשני פרקים בסדרת הדרמה "מיליארדים" המשודרת ברשת Showtime, ושיחקה בתפקיד משני בסדרת הפשע "מר מרצדס", המבוסס ע"פ ספרו באותו שם של סטיבן קינג שיצא ב-2014.
בשנת 2018 שיחקה במותחן הריגול "דרור אדום", בתפקיד הסנטורית סטפני בושר.
בשנת 2020 שיחקה במחזה "The Sound Inside" פרי עטו של אדם ראפ; ועבור תפקידה זכתה פארקר בפעם השנייה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה.
בשנת 2022 שבה לשחק לצד דייוויד מורס במחזה של ברודוויי "איך למדתי לנהוג" מאת המחזאית פולה ווגל; אל תפקידה במחזה שבה פארקר לגלם לאחר שגילמה בעבר את אותו תפקיד בהפקה של אוף ברודוויי בשנת 1997; גם שם לצד מורס. עבור תפקידה, קיבלה פארקר מועמדות חמישית לפרס טוני.
חיים אישיים.