לכידה טובה מוגדרת כאשר האות השני מדוכא לרמה זניחה לפני הגעה למגבל (Limiter) אשר יגרום לכך שהאות החלש לא יוגבר. כאשר האותות בעצמה קרובה או כאשר ישנה דעיכה בלתי תלויה של האותות, המקלט יכול לפתח קיטועים כגון מכשיר סלולרי בקצה התחום שגורע קטעים מהשיחה.
תקשורת AM אינה נתונה להשפעות אפקט זה ובשל כך בחרו בתעופה ותחומים נוספים להשתמש באפנון AM עבור תקשורת, וכך משדרים כמה תשדורות באותו ערוץ.
לכידה
סמינר הרב וולף
סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף (מכונה "סמינר הרב וולף", או בקצרה "וולף") הוא סמינר לבנות חרדיות, הכולל בית ספר תיכון וסמינר ללימודי הוראה ומקצועות נוספים בעיר בני ברק. בסמינר מתחנכות כ-2,500 בנות המשתייכות בעיקר לזרם הליטאי או החרדי-ספרדי.
הסמינר והקמתו.
הסמינר הוקם בשנות ה-50 על ידי הרב יוסף אברהם וולף, בעידודו של החזון איש, כדי לתת מענה לבנות הרוצות חינוך חרדי השומר על עקרונות ומונע השפעות זרות. הסמינר נוהל על ידי הרב יוסף אברהם עד לפטירתו, אז עבר הניהול לידי בנו הרב זאב אלעזר וולף.
הסמינר היה מיועד לכל הבנות החרדיות המתגוררות במרכז הארץ, ולמשך תקופה ארוכה אף שימש לכל הזרמים. עם הזמן נפתחו סמינרים ייעודיים לזרם החסידי, ורובן של הבנות החסידיות מתחנכות שם. בשנות ה-90, בעקבות הגידול באוכלוסייה ועומס רב בקבלה לסמינר, נפתחו שני סמינרים נוספים הנושאים גם הם את השם "סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף": סמינר הרב כהנא וסמינר הרב מאיר. עשר שנים לאחר מכן נפתח סמינר נוסף לבנות מהמגזר הספרדי הנושא את אותו שם. בהנהלתה של הרבנית אלקיים. הסמינרים הללו למרות שכולם נושאים את שמו של סמינר הרב וולף הוותיק מנוהלים עצמאית.
קווי היסוד של הסמינר.
בספרי "התקופה ובעיותיה" של מייסד הסמינר הרב וולף, נכתבו קווי היסוד הייחודיים של הסמינר:
מדבריו: "השם בית יעקב הוא כולו אמונה, כולו חינוך למידות נעלות בין אדם למקום ולחברו; השם "בית יעקב" אומר- מי היא המצוינת: לבוש צנוע, דקדוק בכשרות והכשרים, דיבור כשר, תפילה בכוונה, שמחה לעזור לזולת. השם בית יעקב כולל בהירות בהשקפות: הערכת תלמיד חכם אבל לא הערכת הפרופסור; שאיפה להדמות לצדקניות של הדורות שעברו גם אם לא למדו. התקווה היא להיות אשת תלמיד חכם אשר תורתו היא חייו ולהיות אם לבני תורה. לא הידיעות הן התכלית אלא ה"דעות"- ההשקפות והמידות. המובחרות שבין החניכות היא "אם הבנים שמחה".
"אם נצליח להשריש לתלמידות שתכלית הלימודים לשאוף להידמות לאימותינו, שלא למדו, סימן שהצלחנו בחינוך הבנות".
מבנה הסמינר.
ארבעה השנתונים הראשונים בסמינר הם כיתות א-ד, לגילאי תיכון. שני השנתונים הבאים, ה-ו, הם ללימודי הוראה, גננות, תכנות ולימודים נוספים. במסגרת זו מפעיל הסמינר מרכז הכשרה והשתלמויות בשם "אוהל אברהם" בו לומדות חלק מהבנות גם לאחר חתונתן.
התלבושת הנדרשת בסמינר אינה אחידה אך התלמידות נדרשות לעמוד בתקנון צניעות המושתת על תקנון בית הדין "משמר התורה", הכולל קביעות לגבי האורך ההולם חצאיות וחולצות, וסוג התכשיטים והאיפור המותר.
הקבלה לסמינר.
בשנים בהן מספר הנרשמות לסמינר גדול מהכמות שהסמינר מסוגל לקבל עורך הסמינר הגרלה, והבנות ששמן לא עלה בגורל עוברות לסמינרים כהנא או מאיר. כמו בסמינרי בית יעקב אחרים, גם בסמינר זה נשמעו תלונות על אי-קבלת בנות עקב מוצאן המזרחי.
סמינר ע&quot;ש הרב וולף
סמינר בית יעקב ע&quot;ש הרב וולף
סמינר וולף
פרדרג דנילוביץ'
סשה דנילוביץ'
אולה אולסטן
סטיג קייאל אולוף (אולה) אולסטן (בשוודית: Stig Kjell Olof (Ola) Ullsten; 23 ביוני 1931 - 28 במאי 2018) היה פוליטיקאי ודיפלומט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1978–1979 וכמנהיג המפלגה העממית הליברלית מ-1978 עד 1983. בשנים 1979 עד 1982 כיהן בנוסף כשר החוץ. במהלך תקופה קצרה ב-1978 וכן בשנים 1980–1982 כיהן כממלא מקום ראש הממשלה.
ביוגרפיה.
נולד בטג, עיר קטנה במחוז וסטרבוטן שסופחה מאוחר יותר לבירת המחוז, אומאו. בילדותו ביקר מספר פעמים בארצות הברית ובשנת 1959 נטל חלק בקמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני הליברלי, נלסון רוקפלר, לתפקיד מושל עיריית ניו יורק. בשנים 1962–1964 עמד בראש תנועת הנוער "הצעירים הליברליים" השוודית ונבחר לפרלמנט השוודי ב-1964.
בבחירות 1976 הסוציאל-דמוקרטים איבדו את הרוב בריקסדאג, לראשונה מזה 40 שנה והמפלגה השמרנית, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז הקימו יחד קואליציה. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר להתפתחויות בינלאומיות. בשנת 1978 נבחר אוסטן לראש המפלגה העממית הליברלית, לאחר פרישתו של ראש המפלגה הקודם פר אהלמארק מהפוליטיקה. באותה שנה התפרקה הממשלה בשל חוסר הסכמה לגבי עצמאות שוודיה בתחום האנרגיה הגרעינית. אולסטן הקים ממשלה צרה בראשותו שהורכבה מהמפלגה העממית הליברלית ושרים עצמאיים.
בבחירות 1979 שוב הוקמה קואליציה של מפלגת המרכז, המפלגה השמרנית והמפלגה העממית הליברלית בראשותו של מנהיג מפלגת המרכז. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר החוץ. בהמשך כיהן כשגריר שוודיה בקנדה, איטליה ובכס הקדוש.
נפטר ב-28 במאי 2018.
מארינר 8
מארינר 8 (ידועה גם בתור מארינר־H) הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר־מאדים 1971 של נאס"א. הגשושית מארינר 9 הייתה אף היא בתוכנית מארינר־מאדים 1971. מארינר 8 נועדה להיכנס למסלול סביב מאדים ולשדר תמונות שלו לכדור הארץ. בעקבות כישלון השיגור, הגשושית לא נכנסה אפילו למסלול לווייני נמוך אלא חדרה לאטמוספירה ונחתה באוקיינוס האטלנטי זמן קצר לאחר השיגור.
מהלך המשימה.
מארינר 8 שוגרה על גבי משגר אטלס־קנטאור. 265 שניות לאחר תחילת השיגור הוצתו שני מנועי ה־RL-10 של שלב הקנטאור, אבל המשגר החל לרעוד ויצא מכלל שליטה. הרעידות גרמו לכך שהדלק לא הגיע למנועי שלב הקנטאור ו־365 שניות לאחר תחילת השיגור הוא כבה. שלב הקנטאור והגשושית הופרדו וחדרו לאטמוספירה. שאריות הגשושית התרסקו באוקיינוס האטלנטי כ־1,500 ק"מ מאתר השיגור וכ־560 ק"מ מפוארטו ריקו.
תוכנית מארינר־מאדים 1971.
תוכנית מארינר־מאדים 1971 כללה שתי גשושיות, מארינר 8 ומארינר 9. לכל גשושית היו משימות שונות לבצע במסלול סביב מאדים אם כי כל אחת יכלה לבצע את המשימות של השנייה. שתי הגשושיות היו אמורות לתפקד לפחות 90 יום במסלול סביב מאדים, שבמהלכם הן יאספו נתונים על ההרכב, הצפיפות, הלחץ והטמפרטורה של האטמוספירה ועל ההרכב, הטמפרטורה וטופוגרפיה של פני הקרקע של מאדים. חלק ממשימותיה של מארינר 8 הוספו לפרופיל המשימה של מארינר 9 ובוצעו בהצלחה.
המחקר הכולל, הפיתוח, השיגור והתמיכה הטכנית בכל משימות תוכנית מארינר עלו כ־554 מיליון $.
מנדלוביץ'
מנדלוביץ' הוא שם משפחה יהודי, פטרונים של השם מנדל.
בוריס הולבן
בוריס הולבן (בצרפתית: Boris Holban; 1908–2004) היה פעיל קומוניסטי ממוצא יהודי בתנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שירת בכוחות המזוינים של רומניה והגיע לדרגת גנרל.
קורות חיים.
נולד בשם ברוך ברוכמן בעיירה אוטקי במזרח בסרביה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במולדובה). בצעירותו התגייס למפלגה הקומוניסטית הרומנית שנאלצה לפעול במחתרת, לכן אימץ לעצמו את הכינוי "בוריס הולבן", שהפך לימים לשמו הרשמי.
ב-1937 שהה בספרד כלוחם הבריגדות הבינלאומיות והשתתף בקרבות עם הכוחות הלאומנים. ב-1938 עבר לצרפת, לאחר שהבריגדות הבינלאומיות עזבו את ספרד. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא צרפת. השתתף בקרבות עם הגרמנים ובמאי 1940 נפל בשבי. הוא נמלט מהשבי בעזרת המחתרת הצרפתית, ואז שב לפריז והצטרף לקבוצת לוחמי מחתרת, חברי המפלגה הקומוניסטית.
במרץ 1942 הולבן הצליח לאחד קבוצות שונות של הרזיסטנס, מורכבות מאזרחים זרים תושבי צרפת בני לאומים שונים ובהם יהודים, למחתרת אחת שנקראה F.T.P-M.O.I. בוריס הולבן הפך למפקד הצבאי הראשון של הסקציה הפריזאית בארגון. הקבוצה בפיקודו ביצעה מעל 90 פעולות חבלה וחיסול נגד חיילים גרמנים ומשתפי פעולה צרפתים. באוגוסט 1943 הוא הודח מהפיקוד והוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן כיוון שסירב להגביר קצב הפעולות מחשש שהדבר יביא לחשיפתם. לאחר עזיבתו את הקבוצה בפיקודו של מאנושיאן, היא אכן נתפסה על ידי הגסטפו בנובמבר 1943 וכל חבריה הוצאו להורג.
הולבן המשיך ללחום בגרמנים בקבוצה מחתרתית אחרת. לאחר שחרור פריז על ידי בעלות הברית, הוא הצטרף לצבא צרפת ובמסגרתו נלחם בגרמנים עד סוף המלחמה.
ב-1946 חזר הולבן לרומניה והצטרף לשורות הצבא הרומני, שנבנה בחסות הצבא האדום ששהה על אדמת רומניה כחיל כיבוש. הוא שירת כקצין פוליטי. במהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל. בתחילת שנות ה-50, במסגרת "טיהור", סולק מן הצבא יחד עם כל הקצינים היהודים. לאחר פרישתו הכפויה מהצבא עבד כמהנדס במפעל טקסטיל עד פרישתו לנמלאות בשנת 1970.
בשנת 1979 הצליח לקבל אשרת יציאה מרומניה לצרפת כתייר, כדי להשתתף בחגיגות 35 שנה לשחרור פריז. מאז לא שב לרומניה ונשאר בצרפת. ב-1984 קיבל אזרחות צרפתית, וב-1994 העניק לו נשיא צרפת פרנסואה מיטראן את אות לגיון הכבוד על פועלו כלוחם רזיסטנס בימי מלחמת העולם השנייה.
בוריס הולבן נפטר ב-27 ביוני 2004.
משה יהודה ליב זילברברג
סופרקליפרג'יליסטיקאקספיאלידושס
פארמר
פארמר (Farmer) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו איכר.
גיורגי שנגלאיה
גיוֹרגי שֵנגֵלאיַה (בגאורגית: გიორგი შენგელაია; 11 במאי 1937 – 17 בפברואר 2020) היה במאי, תסריטאי ושחקן קולנוע גאורגי; בשנת 1986 הוא זכה בפרס דוב הכסף על הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ברלין.
ביוגרפיה.