מאחר שתהליך הגבנת החלב אורך זמן ארוך יחסית, הוצעו רכיבים אחרים להכנת האוסטקהקה. באחת מן הגרסאות משתמשים בגבינת קוטג' במקום בחלב עם תוספים.
במטבח האמריקאי והרוסי קיימים קינוחים דומים, אחד מהם מכונה עוגת לבן "דמעות המלאכים".
בדיקת איות
ספלר
וינסנט רוצה לים
וינסנט רוצה לים (בגרמנית: Vincent will Meer) הוא שמו של סרט קולנוע, דרמה קומית גרמנית בבימויו של ראלף היוטנר.
עלילת הסרט מספרת על וינסנט, בחור צעיר הסובל מתסמונת טורט. לאחר מות אימו הוא נשלח למורת רוחו למרפאה טיפולית – אך מחליט למלא את משאלתה האחרונה של אימו טרם מותה – לבקר בים באיטליה. הוא גונב מכונית ויחד עם מארי האנורקטית ושותפו לחדר האובססיבי הם יוצאים למסע אל מעבר להרים ואל הים האיטלקי. בדרך הם ישדדו תחנת דלק, יחצו מעברי גבול, יברחו אחד לשני, יריבו ויאלצו להתמודד בפעם הראשונה גם עם בעיות של מישהו אחר מלבדם.
בשנת 2013 פלוריאן דוד פיץ עיבד את הסרט לספר עלילתי ( / ).
תקציר עלילת הסרט.
וינסנט, בחור בן 27, הוא אדם עם תסמונת טורט שנלקח לבית חולים פסיכיאטרי על ידי רוברט, אביו הפוליטיקאי לאחר מותה של אימו. עם שותפו לחדר אלכסנדר, ששיש לו הפרעה אובססיבית-כפייתית, והאנורקסית החבר החדש, מארי, הם גונבים מכונית השייכת לאחת הפסיכיאטריות של המקום הם נוסעים לאיטליה כדי להגשים את רצונה האחרון של אמו: לזרוק את אפרה בים התיכון במקום שבו היא ואביו של וינסנט יצאו לירח הדבש שלהם. ד"ר רוזה, הבעלים של הרכב הגנוב, יוצאת עם אביו של וינסנט כדי למצוא ולהחזיר אותם. במהלך הטיול, וינסנט ומארי מפתחים מערכת יחסים ורוברט מבין עד כמה הוא טיפל לא טוב בבנו.
כאשר וינסנט, אלכסנדר ומארי מגיעים לים, מארי מתמוטטת מדום לב שנגרם לה עקב האנורקסיה בה היא לוקה. וינסנט ואלכסנדר מסיקים כי הטיול היה ניסיון התאבדות מצידה - היא זו שגנבה את המכונית והיא שיזמה את רעיון העזיבה. ד"ר רוז ורוברט לוקחים אלכסנדר ווינסנט הביתה בעוד מארי נלקחת לאשפוז. בדרך חזרה, וינסנט מחליט להחזיר את האפר של אמא שלו לאביו וחוזר אל העיר היכן שמארי מאושפזת כשאלכסנדר מלווה אותו.
הפקה.
צילומי הסרט נערכו בבוואריה, גרמניה ובאיטליה מ-28 ביולי 2009 עד ל-15 בספטמבר 2009.
רימייק.
ביוני 2014 נערכה הקרנת הבכורה של סרט קולנוע אמריקאי, המהווה עיבוד ישיר. עלילת הסרט בשם "The Road Within" מתרחשת במדינת קליפורניה ומככבים בו רוברט שיהאן כווינסנט, דב פאטל כאלכס, זואי קרביץ כמארי, רוברט פטריק כרוברט וקירה סדג'וויק כד"ר מיה רוז. לדברי הבמאית, גרן וולס, היא הושפעה מקדימון הסרט הגרמני בלבד ושהיא הפיקה את הסרט בעקבות הפרעות אכילה שהיו לה. קרביץ השילה ממשקלה 40 קילוגרם עבור הסרט. הסרט הוקרן בהקרנה מסחרית החל מאפריל 2015.
גרהאם היל
נורמן גרהאם היל (Norman Graham Hill, 15 בפברואר 1929 – 29 בנובמבר 1975) היה נהג מרוצי מכוניות בריטי שהיה פעמיים אלוף העולם בפורמולה 1. הוא הנהג היחיד אי פעם שניצח בשלושה מרוצי הכתר המשולש של הספורט המוטורי — מרוץ 24 השעות של לה מאן, אינדיאנפוליס 500 וגם בגרנד פרי מונקו. בשנות ה-70 הוא הופיע במגוון רחב של תוכניות טלוויזיה שלא מתחום הספורט. בשעות הפנאי עסק בציור.
בשנת 1996 הפכו היל ובנו דיימון לאבא ובן הראשונים שזכו כל אחד באליפות עולם בפורמולה 1.
היל וחמישה חברים בקבוצת הפורמולה 1 שלו, נהרגו ב-1975, כאשר המטוס שהטיס מצרפת ללונדון התרסק בעת שניסה לנחות בצפון לונדון.
קריירת המרוצים.
היל החל להתחרות בגיל מאוחר יחסית, כשהוא בן 24, לאחר שראה מודעה שמציעה התנסות בנהיגת מרוץ תמורת תשלום. בעקבות ההתנסות, הוא הצטרף כמכונאי לקבוצת לוטוס, שהוקמה שנים מעטות לפני כן, ומשם התקדם לעמדת הנהג, בפורמולה 3. בעונת 1958 הצטרפה לוטוס לפורמולה 1 והיל שימש כאחד משני הנהגים שלה. הופעת הבכורה שלו הייתה בגרנד פרי מונקו, אך הוא פרש בגלל תקלה טכנית. מיקום השיא שהשיג בעונה זו ואחריה היה שישי, ללא נקודות אליפות.
בעונת 1960 הצטרף לקבוצת BRM. בגרנד פרי ההולנדי הוא זכה לעלות לפודיום לראשונה כשסיים שלישי. בסיום העונה דורג במקום ה-15, עם 4 נקודות אליפות. הוא לא שחזר את ההישג בעונה הבאה, אך בעונת 1962 הוא החל את העונה עם ניצחון הבכורה שלו, בגרנד פרי ההולנדי. שלושה ניצחונות נוספים בגרמניה, איטליה ודרום אפריקה, הקנו לו את תואר האליפות הראשון שלו בפורמולה 1, כשהוא נהנה מארבע פרישות ממרוצים של מתחרהו הצמוד, הסקוטי ג'ים קלארק. גם BRM זכתה באותה עונה באליפות היצרנים.
בעונת 1963 שוב שלטו היל וקלארק במרוצים, אך הפעם התהפכו היוצרות והיל סבל משלוש פרישות וניצח רק בשני מרוצים, בעוד קלארק ניצח בשבעה מרוצים וזכה באליפות. בעונת 1964 שוב ניצח היל בשני המרוצים במונקו ובארצות הברית, אך הפעם הפסיד במרוץ לאליפות על חודה של נקודה לנהג פרארי, ג'ון סורטיס. גם בעונת 1965 ניצח היל באותם שני מרוצים, ושוב הפסיד לקלארק שזכה באליפות. בעונה הבאה לא ניצח היל באף מרוץ, אך עלה לפודיום שלוש פעמים. הוא סיים את העונה במקום החמישי. באותה שנה השתתף גם באינדיאנפוליס 500 וניצח.
בעונת 1967 הצטרף היל לקלארק וחזר להתחרות עבור קבוצת לוטוס, אך סבל מפרישות רבות וסיים שלושה מרוצים בלבד. בעונת 1968 הוא נותר הנהג הבכיר בקבוצה, לאחר ששני חבריו לקבוצה, קלארק ומייק ספנס, נהרגו בתאונות מרוצים מחוץ לגרנד פרי. הוא זכה באליפות השנייה שלו, לאחר שניצח בשלושה מרוצים ועלה שלוש פעמים נוספות לפודיום, שהקנו לו יתרון על מתחרהו הסקוטי ג'קי סטיוארט. מכוניות הלוטוס בהן נהג נחשבו למסוכנות, במיוחד עם הכנף האווירודינמית שהתווספה להן. בעונה הבאה הוא היה מעורב בהתרסקויות בגרנד פרי הספרדי ובגרנד פרי האמריקני, וכתוצאה מהאחרונה הוא שבר את שתי רגליו. תאונה זו סיימה עונה לא מוצלחת ופגעה בהמשך קריירת המרוצים שלו.
בעונת 1970 היל הוסט לקבוצת משנה של לוטוס, והשיג מיקום רביעי בלבד במירוץ הטוב ביותר שלו בעונה. בעונה הבאה הוא עבר לקבוצת ברבהאם, של האוסטרלי ג'ק ברבהאם, אך השתרך בירכתי המסלול למשך שתי עונות. בעונת 1973 הוא החל בהקמת קבוצה משלו, בשם Embassy Hill, ונהג בעצמו, החל מהמרוץ הרביעי בעונה, אך ללא הצלחה. הקבוצה השתתפה בשתי עונות נוספות עם כמה נהגים בנוסף להיל. הישג השיא של הקבוצה היה בעונת 1975, עם סיום במקום החמישי של האוסטרלי אלן ג'ונס. זו הייתה העונה האחרונה בה נהג היל, לפני מותו בסוף השנה בתאונת מטוס.
Graham Hill
גנרל חיל הפרשים (גרמניה)
גנרל חיל הרגלים (בגרמנית: General der Kavallerie) הייתה דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות היבשה הגרמניים (צבא הקיסרות הגרמנית, הרייכסווהר והוורמאכט), אשר הייתה בשימוש גם על ידי הצבא הפרוסי והצבא האוסטרו-הונגרי, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום.
דרגות מקבילות.
קצינים בדרגה מקבילה בחיל הרגלים נקראו "גנרל חיל הרגלים" ואלו בחיל התותחנים היו "גנרל חיל התותחנים". בשנת 1935 הוורמאכט הוסיף את הדרגות של "גנרל חיל השריון", "גנרל הכוחות ההרריים", "גנרל חיל הצנחנים", "גנרל חיל הקשר". בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה "גנרל חיל טייסי הקרב". הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
פסגת ברבאו
פסגת ברבאו או פסגת ברבו (באנגלית: Barbeau Peak) הוא הר באזור קיקטאלוק, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר ממוקם באי אלסמיר, בקצהו הצפוני של האי, בשטח הפארק הלאומי קוטינירפאק. ההר ממוקם במרחק של 800 קילומטרים מהקוטב הצפוני.
גובהו של ההר 2,616 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 2,616 מטרים מעל סביבתו (ההר הוא הגבוה בהתנשאותו בנונאווט).
ההר הוא הגבוה בהרי נונאווט, ההר הוא הגבוה בהרי רכס האימפריה הבריטית, הגבוה בהרי הקורדילרה הארקטית, והגבוה בהרי צפון קנדה.
ההר ידוע במזג האוויר הסוער שעליו, ובמדרונותיו התלולים  - המקשים מאוד על הטיפוס על ההר.
היסטוריה.
גילוי ההר.
הר ברבאו נצפה לראשונה על ידי החוקר אדולפוס גרילי בשנת 1882, אשר ראה אותו מאגם הייזן. עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, היחידים שהגיעו לאגם אייזן היו משלחות חקר בדרכן אל הקוטב הצפוני, שהידועה בהן היא משלחתו של רוברט פירי בשנת 1906.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1969, והוא נקרא על שם האנתרופולוג הקנדי ד"ר מריוס ברבאו, אשר חקר את האומות הראשונות והאינואיטים, והיה החוקר המוביל בעולם בנושאים אלה.
הטיפוס על ההר.
הראשון שטיפס על ההר היה הגאולוג הבריטי וחוקר הקרחונים ג'פרי האטרסלי-סמית', ב-7 ביוני 1967, כחלק ממשלחת חקר של חיל האוויר המלכותי, אשר העפילה לפסגת ההר ומדדה את גובהו.
ההעפלה השנייה לפסגת ההר בוצעה על ידי שמונה מטפסים אמריקאים ביוני 1982.
לאחר מכן בוצעו מספר ניסיונות להעפיל לפסגת ההר, ואולם עד שנת 2006 הצליחו להגיע לפסגת ההר שבע פעמים בלבד.
לקריאה נוספת.
• Jack Bennett, Not Won in a Day: Climbing Canada's Highpoints, PP 132 - 138
• Buckley, D., Barbeau Peak Expedition Report, 2012
• Chic Scott, Pushing the Limits: The Story of Canadian Mountaineering, P 300
• American Alpine Journal, 1997, P 213
גנרל חיל ההנדסה
גנרל חיל ההנדסה (בגרמנית: General der Pioniere), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר).
היסטוריה.