הודו נחשבת לאחד היעדים האטרקטיביים בעולם לייצוא נשק בשל היקף העסקאות שלה. בראשית שנות ה-2000 הסעירה את הודו סדרת פרשות שוחד בהן נמצאו פוליטיקאים הודים בכירים אשמים בלקיחת שוחד מחברות זרות לייצור נשק, בסוף שנת 2006 הודו החליטה לפתוח בחקירת עסקת טילי הברק מתוצרת רפאל והתעשייה האווירית שנחתמה בשנת 2000, הפרשה כונתה בהודו על שמו של הטיל הישראלי. כחודשיים טרם ההחלטה לפתוח בחקירת העסקה נודעה גם פרשת הפגיעה בספינה אח"י חנית מטיל חוף-ים מול חופי לבנון אף על פי שנשאה עליה את מערכת טילי הברק. לטענת חגי אלון, יועצו המדיני של שר הביטחון דאז עמיר פרץ, תוצאת הפגיעה באח"י חנית הייתה חמורה למדי והתעשיות הביטחוניות הפסידו חוזים במאות מיליוני דולרים בעקבותיה. מפלגות השמאל בהודו דרשו לפתוח בחקירה בטענה שהתעשייה האווירית שיחדה את המתווך ההודי כדי להבטיח לעצמה את החוזה למכירת הטילים שנחתם בשנת 2000. במהלך הפרשה נעצרו שר ההגנה ההודי לשעבר ומפקד הצי הימי לשעבר בחשד לקבלת שוחד. לפי פרסומים אחדים עלה חשד כי בנו של מפקד חיל הים לשעבר קיבל שוחד מחברות ישראליות ושיחד בעצמו פוליטיקאים בארצו לצורך אישור עסקת הנשק. הודו הודיעה כי תבטל את העסקה אם יתגלו אי סדרים ובנוסף תעצור את כל עסקאות הנשק עם ישראל למשך 5 שנים. לאחר חקירה ממושכת של 7 שנים הודיע שירות החקירות ההודי על סיומה וזיכוי החברות הישראליות בשל חוסר ראיות. במהלך פרק הזמן הזה התריע חיל הים ההודי על הידלדלות מלאי טילי הברק שהותקנו על 14 ספינות מלחמה הנמצאות בחזית, בהן נושאת המטוסים INS Viraat ופריגטות חמקניות. במהלך החקירה הוסרו מגבלות רכישה מסוימות ולאחר ההודעה על סיום החקירה הודו הסירה את המגבלה על רכישת טילי הברק מישראל.
המיזם לפיתוח משותף של מערכת ברק 8.
בצל הביקורת, לאחר כמה חודשים של משא ומתן אינטנסיבי, בינואר 2007 ישראל והודו חתמו על חוזה בגובה 330 מיליון דולר לפיתוח משותף של כל הדורות העתידיים של טיל הקרקע-אוויר הישראלי ברק. הפיתוח החדש קיבל את השם ברק-8 (ולא ברק-2) מסיבות מסחריות. שתי המדינות גיבשו הסכם לפיו הפיתוח והייצור של מערכת טיל הברק לטווח ארוך יתבצע יחדיו. המימון לפיתוח המשותף עמד על 350 מיליון דולר, והתעשייה האווירית תישא בחצי מעלות זו, עובדה אשר הבטיחה להודו סיכון משותף ובאופן שווה במידת הצלחת הפרויקט. הגופים שלקחו חלק במיזם הם תעשייה האווירית לישראל, ארגון המחקר והפיתוח ההגנה ההודי DRDO (מקביל למפא"ת הישראלי) וחיל הים ההודי. תיאור הטיל בספרות הממשלתית ההודית הוא כטיל קרקע-אוויר ארוך טווח (LRSAM).
המיזם המשותף הוצע על ידי ישראל בזמן ביקורו של מפקד חיל הים ההודי בישראל בשנת 2004, אדמירל הארון פראקאש. בנובמבר 2009 ישראל חתמה על חוזה בשווי 1.1 מיליארד דולר לאספקה ושדרוג מערכות הגנה אוויריות ברק-8 להודו. בשעתו הייתה זו העסקה הגדולה ביותר בתולדותיה של התעשייה האווירית לישראל.
באוגוסט 2013 ישראל החלה בהתקנות והתאמות מערכת ההגנה ברק 8, והודו החלה להצטייד במערכת בנובמבר 2014 לאחר ניסוי מוצלח שנערך באותו חודש, באפריל 2015 הודו השיקה משחתת ראשונה (קולקטה) בסדרת משחתות חמקניות ומתקדמות המצוידת במערכות ההגנה ברק 8.
מפת איומים פוטנציאלים.
טילים נגד ספינות מהווים איום ממשי לכלי שיט בישראל, ובשנים האחרונות הפכו לאיום אסטרטגי מרכזי על אסדות הגז במים הכלכליים שלה. לאחר גילוי מאגר הגז בתמר 1, טענה לבנון שהשדה נמצא בשטחי המים המשויכים לה וטענה לבעלות על הגז. היא המשיכה לדרוש בעלות גם על דלית 1 ולוויתן, ואף איימה שהדבר ישמש עילה לפעולות התקפיות מצידה בעתיד.
ארגון חזבאללה מימש איומים שנחשבו מופרכים עד מלחמת לבנון השנייה בכך שכמעט והטביע את הסטי"ל אח"י חנית ועליו עשרות לוחמים, בתקרית זו נהרגו 4 חיילים. בניסיון נוסף של חזבאללה במהלך המלחמה לתקוף ספינות חיל הים, הטביע בטעות אניית מסחר מצרית. התקרית הזו הפכה לנקודת מפנה בתפיסת חיל הים שעד אז התייחס להתראות גורמי מודיעין בנוגע לייחוס יכולות אלו לארגון כמו החזבאללה כ"כדמיוניים ומופרכים". חזבאללה ירה אז טיל חוף-ים מתביית מדגם C-802 שסופק לחזבאללה על ידי איראן וסוריה. ספינת חיל הים הייתה בזמן הפגיעה כ-16 ק"מ מחופי ביירות. כיום הידיעות השונות מצביעות על איום מתקדם יותר והוא טיל היאחונט הרוסי שהועבר לחזבאללה מסוריה ומהווה קפיצת מדרגה משמעותית. תכונותיו של היאחונט מקשות מאוד על מערכות הגנה מפני טילים. הטיל נמנה עם סוג טילי חוף-ים המכונים "לוחך ים" בשל שיוטו הנמוך מעל גובה פני הים, כעשרה מטרים, תכונה המקשה על מערכות המכ"ם לגלותו. תכונה נוספת המקשה מאוד על מערכות ההגנה היא מהירותו הגדולה של הטיל המגיעה ל-2 מאך. ראש הביות של הטיל תוכנן באופן שמקשה מאוד על מערכות הגנה אלקטרו-אופטיות להתביית עליו במעופו. טווח יעיל של היחונט מגיע ל-300 ק"מ ובעל ראש קרבי של 300 קילו ובכך מהווה איום אסטרטגי מרכזי על אסדות הקידוח הישראלים נתיבי שיט ונמלים מדרום ומצפון, לא רק מפני החזבאללה אלא גם מפני סוריה ועזה. מלחמת האזרחים בסוריה גרמה לנשק רב ובהיקף גדול מאוד ליפול לידי ארגונים קיצוניים. מקרה שעשוי ללמד על מידת האיום של הטיל על ישראל הוא דיווח ממאי 2013 של גורמים אמריקאים שטענו כי ישראל תקפה מבנה בסוריה ששימש כמחסן ל-72 טילי יאחונט שרכשה המדינה מרוסיה, אולם לדבריהם חלק מהטילים הועברו מהמחסן טרם התקיפה, בהקשר לאירוע אף נטען שישראל האיצה את השלמת פיתוח מערכת ההגנה ברק-8. מפקד חיל הים, האלוף רם רוטברג, הגדיר את היאחונט כ"נשק משמעותי".
במהלך מבצע חוק ברזל, שייטת 13 וחיל הים השתלטו בלב ים על אוניית משא ובמטענה אמצעי לחימה איראניים רבים שיועדו לרצועת עזה. בין שלל אמצעי הלחימה שנתפסו נמצאו גם 6 טילי חוף-ים מתבייתים מדגם C-704 מתוצרת סין. במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל חוף-ים מסוג נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון. הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום.
בעשור האחרון כלי טיס בלתי מאוישים הפכו גם הם לאיום מצפונה של ישראל ומדרומה. במספר מקרים החזבאללה שיגר כטב"ם מסוג אבאביל לשטח ישראל וב-2013 מטוסי חיל האוויר יירטו כטב"ם מול חופי חיפה. בספטמבר 2014 הפציץ לראשונה ארגון החזבאללה ארגוני אופוזיציה בסוריה באמצעות כטב"ם תקיפה. במהלך הלחימה במבצע צוק איתן ארגון החמאס שיגר יותר מפעם אחת כטב"ם מסוג 'אבאביל' לשטח ישראל, הראשון שבהם יורט על ידי טיל פטריוט מול חופי אשדוד, ארגון החמאס טען ששנים מהכטב"מים ששיגר ביצעו סיור מוצלח מעל אזור ת"א ושבו לרצועת עזה. דיווח זה לא אושר על ידי ישראל אולם אזרחים דיווחו שראו את כלי הטיס בשמי גוש דן. באוגוסט 2014 סוכלה חדירת כטב"ם לישראל מסוריה. בספטמבר 2014 ישראל יירטה באמצעות טיל MIM-104D פטריוט מטוס קרב סורי שחצה את הגבול מעל רמת הגולן מסיבה לא ברורה, יירוט ראשון מסוגו מאז 1985.
מערכת ההגנה האווירית ברק-8 תוכננה לספק מענה לכלל האיומים הללו.
מאפיינים ואופן פעולה.
פיתוח הטיל ברק-8 מבוסס על ברק-1, ומטרתו לפתח ראשי ביות מתקדמים לצד שיפור משמעותי של הטווח. ביולי 2009 ישראל ביצעה ניסוי מוצלח בברק המשופר. מערכות המכ"ם סיפקו כיסוי של 360 מעלות ואפשרו לטילים המיירטים לבצע את משימתם כאשר הטווח המינימלי ליירוט מהספינה הוא 500 מטר. דווח שעלות כל מערכת (משגרים, מכ"ם, שליטה ובקרה והתקנים שונים) היא כ-24 מיליון דולר. אחד משיקולי תכנון ספינות הקרב העתידיות של חיל הים הוא גודלה של מערכת ההגנה ברק-8. כ-70% מכלל הפיתוח של מערכת ההגנה ברק-8 הוא ישראלי.
מאפייני הטיל.
אורכו של הטיל המיירט הוא כ-4.5 מטר, קוטרו 54 ס"מ בשלב המאיץ וללא מאיץ 22 ס"מ ומוטות כנפיו ברוחב 94 ס"מ. הטיל שוקל 275 ק"ג, והראש הקרבי בעל מרעום קרבה שוקל 60 ק"ג. מהירותו המקסימלית של הטיל היא 2 מאך וטווח אפקטיבי של 70 ק"מ, התנהל פיתוח נוסף שהרחיב טווח זה ל-150 ק"מ - בגרסת ברק-. לטיל מנוע רקטה-דֹּפֶק כפול שפיתחה DRDO ההודית עם הנעה וקטורית, המאפשר להתקין עליו מנוע נוסף (מאיץ) להגדלת הטווח. ברק-8 תוכנן ליכולות תמרון גבוהות מאוד. גודלו של הטיל כמו גם המערכת כולה מהווים גורם חשוב במהלך הפיתוח מאחר שכלי שיט אמורים לשאת את המערכת, בהם המקום והמשקל עלולים לגרום למגבלות.
המשגר מותקן אנכית בשל הצורך בצמצום מקום על הסיפון. הטיל נורה אנכית מהמשגר בזווית 90°, ולאחר מכן מתקן בחדות למסלול אופקי לעבר מטרת האיום. בזמן מעופו הטיל המיירט מקבל נתונים והנחיה ממכ"ם הספינה וגם משדר נתונים חזרה אליה. לקראת השלב הסופי של הטיסה השלב השני במנוע הטיל נכנס לפעולה ובמהלכו מופעל גם המכ"מ האקטיבי בראש הביות של הטיל המיירט שפיתחה התעשייה האווירית. טיל הברק-8 מתוכנן להתמודד עם מגוון רחב של איומים אוויריים מגובה רב ועד גובה נמוך מאוד כגון מטוסים מסוקים וכלי טיס בלתי מאוישים, טילים נגד ספינות, וטילי שיוט על-קוליים. הטיל מסוגל ליירט גם טילים בליסטיים אך זה אינו ייעודו המקורי.
מאפייני המכ"ם.