שפר הוקיר מאוד את מורו ויליאם שארפי שהיה ערירי וקרא את בנו הבכור לכבודו ג'ון שארפי-שפר. בשנת 1918 אחרי שבן זה ועוד בן נהרגו בקרבות במלחמת העולם (ג'ון נהרג בקרב יוטלנד) אימץ בעצמו את שם המשפחה שארפי בנוסף לשם שפר.
במהלך חייו עזב שפר את הדת, אך נשאר ידען בנוגע לתנ"ך ולברית החדשה. נודע כאדם ישר, מורה מעולה ותמך בקידום הנשים בתחום הרפואה. בשעות הפנאי אהב לשחק גולף. בנה לעצמו בית בעיירת החוף הסקוטית נורת' ברוויק, שבו נפטר בשנת 1935. מותו נגרם מסיבוכים של דלקת ריאות שלקה בה אחרי ניתוח קשה.
נכדו, אדווארד פיטר שארפי-שפר (1963-1908) כיהן כפרופסור לרפואה פנימית בבית החולים סנט תומאס בלונדון בשנים 1963-1948.
פרסים ואותות הוקרה.
סנט אנדרוז, דבלין, מקגיל, מלבורן, האוניברסיטה הלאומית של אירלנד, ברן, לובן, חרונינגן.
ספרים.
פרט למאמרים על מבנה השריר, על הכימיה של חלבוני הדם, על קצב הכיווצים הרצוניים של השרירים, שארפי-שפר כתב מספר ספרים:
כמו כן ערך שארפי-שפר את ספר הלימוד של ריצ'רד קוויין - "Elements of Anatomy" (יסודות האנטומיה) - מהדורות 8,9 ו-10 -יחד עם ג'. ד. תיין)
(with G. D. Thane, 8th, 9th, and 10th editions).
סנט ג'וזף ז'ירונה
סחרחרה
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה התרחשה ב-2 באפריל 2015, עת הסתערו מחבלים מארגון הטרור א-שבאב הסומלי על אוניברסיטת גאריסה במזרח קניה, רצחו 148 אנשים ופצעו 79, מרביתם סטודנטים, כשהם רוצחים במכוון נוצרים ומשחררים את אלו שזוהו כמוסלמים. ארבעה חמושים נהרגו על ידי כוחות הביטחון הקנייתים כ-15 שעות לאחר תחילת המתקפה. הייתה זו מתקפת הטרור הקטלנית ביותר בקניה מאז ההתקפה על שגרירות ארצות הברית בניירובי ב-1998.
מתקפת הטרור.
מתקפת הטרור החלה בשעה 05:30 לפנות בוקר (שעון מקומי) המחבלים, שהיו חמושים ברובי קלשניקוב ובחגורות נפץ, הרגו ביריות את שני המאבטחים היחידים ששמרו על האוניברסיטה. לאחר שהרגו את המאבטחים, המחבלים המשיכו ל"בלוק המנהלי" של האוניברסיטה ולאחר מכן לכיתות לפני שנכנסו למעונות הסטודנטים.
במעונות הסטודנטים הם לקחו חלק מהסטודנטים כבני ערובה וכן ביצעו סלקציה בין מוסלמים, אותם שיחררו, ולא-מוסלמים, אותם הם רצחו. שיטה זו הפכה לנפוצה בפיגועי הטרור של הארגון. מבין מעשי הזוועה שלהם, המחבלים קראו לסטודנטים לצאת מחדריהם במעונות ולשכב על הקרקע בהבטחה שיתנו להם לחיות, ולאחר מכן ירו בהם. הם אף חייבו חלק מקרבנותיהם להתקשר להוריהם ולמסור שהמתקפה היא פעולת תגובה להתערבות קניה בסומליה, ולאחר מכן רצחו אותם.
כוחות הביטחון שנשלחו לאוניברסיטה כיתרו אותה ובהמשך הצליחו לצור על החמושים באחד ממבני המעונות. ככל הנראה היה זה מבנה מעונות הנשים. המצור הסתיים רק כ-15 שעות לאחר שהמתקפה החלה, כאשר הגיעה לזירה יחידה מיוחדת של ה-GSU () שנשלחה מהבירה ניירובי, והצליחה לחסל את המחבלים כחצי שעה לאחר שהחלה לפעול. ביקורת נמתחה על התנהלות כוחות הביטחון שכן לפי דיווחים רק שבע שעות לאחר תחילת האירוע היחידה המיוחדת יצאה מניירובי.
בפיגוע נהרגו 148 אנשים, ללא ספירת ארבעת המחבלים. כל ההרוגים היו סטודנטים, מלבד 3 חיילים ו-3 שוטרים. 79 איש נוספים נפצעו. יותר מ-500 סטודנטים ברחו וניצלו.
מבצעי הפיגוע.
על המתקפה לקח אחריות ארגון הטרור הג'יהאדיסטי א-שבאב אשר ממוקם בסומליה. הארגון הודיע כי מתקפת הטרור היא פעולת תגובה להשתתפות הצבא הקנייתי בכוח האזורי של האיחוד האפריקאי אשר נלחם נגד הארגון בסומליה והצליח להסיגו משטחים נרחבים במדינה.
אחד מארבעת המחבלים שביצעו את הטבח היה קנייתי ובנו של בכיר בממשל של נפת מנדרה בקניה. רשויות קניה עצרו חמישה חשודים בקשר למתקפה. אחד החשודים, ממוצא טנזני, נעצר ביום המתקפה לאחר שנמצא, על פי הדיווח, מתחבא עם תחמושת בתקרה באוניברסיטה. שלושה חשודים נוספים לפי דיווחו של משרד המשפטים נעצרו כאשר ניסו להימלט לסומליה. עצור רביעי שימש כשומר באוניברסיטה. ארבעת האחרונים הם אזרחי קניה ממוצא סומלי.
בנוסף, משרד הפנים הקנייתי הוציא ביום המתקפה כרזת מבוקש עם פרס כספי של 20 מיליון שילינג קנייתי (כ-215,000 דולר) עבור בכיר בא-שבאב, מוחמד מחמוד, המוכר גם בשמות מוחמד קונו או דוליאדין (Dulyadin), כמי שעמד מאחורי המתקפה. דוליאדין שימש בעבר כמורה במדרסה בגאריסה.
תגובת קניה.
בעקבות המתקפה הכריזו רשויות קניה על עוצר לילי עד 16 באפריל בנפת גאריסה ובשלוש נפות נוספות (וואג'יר, טאנה ריבר ומנדרה) הסמוכות לגבול עם סומליה. נשיא קניה, אוהורו קניאטה, הכריז על שלושה ימי אבל לאומי בעקבות מתקפת הטרור.
בתגובה לפיגוע דובר בצבא קניה מסר כי חיל האוויר הקנייתי תקף והשמיד שני מחנות של א-שבאב בסומליה, אולם הארגון טען בתגובה כי מדובר היה בשטח חקלאי שהותקף.
סיפורים פרועים
סיפורים פרועים (בספרדית: Relatos salvajes) הוא סרט ארגנטיני-ספרדי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2014, בבימויו של דמיאן סיפרון, שגם כתב את התסריט. הסרט מציג בזה אחר זה שישה סיפורים נפרדים, העוסקים בתסכול הנובע מתחושה של עוול ובזעם ובנקמה שבאים בעקבותיו.
עלילה.
בסיפור הראשון, "פסטרנק", המוצג עוד לפני כתוביות הפתיחה, נוסעיו של מטוס נוסעים מגלים בהדרגה שכל אחד מהם קשור בעברו לאדם בשם גבריאל פסטרנק, וכל אחד מהם העניק לו חוויה שלילית: מבקר מוזיקה שקטל את יצירתו, חברה שבגדה בו עם חברו הטוב, המורה שלו שהשאירה אותו כיתה בבית הספר וכו'. פשר צירוף המקרים מתברר כאשר הדיילת מספרת לנוסעים שפסטרנק הוא הדייל הראשי בטיסה זו, והוא השתלט על תא הטייס. פסטרנק מוביל את המטוס להתרסקות על בית הוריו.
בסיפור השני, "העכברים", אדם מגיע למסעדת דרכים ריקה מסועדים, והמלצרית מספרת לטבחית שזהו מלווה בריבית שגרם להתאבדות אביה ולהרס משפחתו. היא מסרבת להצעת הטבחית לשים רעל עכברים במנה המוגשת לו על מנת לנקום בו, אך הטבחית בכל זאת עושה זאת. בנו של האיש מגיע אף הוא למסעדה ואוכל מהמנה שהוגשה לאביו. המלצרית מנסה לקחת מהם את האוכל, אך המלווה בריבית תוקף אותה, ובעקבות זאת הטבחית דוקרת אותו למוות בסכין קצבים.
הסיפור השלישי, "החזק ביותר", מציג שני נהגים בכביש נידח. מריו, הנוהג במכונית ישנה ועמוסת חפצים, מפריע לדייגו, הנוהג במכונית "אאודי" מפוארת, לעקוף אותו. כאשר דייגו מצליח בכך, בסופו של דבר, הוא מעליב את מריו. כעבור קילומטרים אחדים דייגו נאלץ לעצור בצד הדרך, עקב תקר בצמיג. בעודו עוסק בהחלפת הצמיג מגיע מריו, ובין השניים פורצת תגרה, שבסופה מדליק מריו את מכל הדלק של האאודי, והמכונית ובתוכה שניהם עולה באש. חוקר המשטרה, הרואה במכונית את שני השלדים המפויחים אוחזים זה בזה, משער שזהו רצח על רקע רומנטי.
הסיפור הרביעי, "פצצה קטנה", עוסק בסימון פישר, מהנדס מומחה להריסת מבנים באמצעות חומר נפץ, שמכוניתו נגררת לאחר שחנה לרגע במקום אסור, אך הוא טוען שכלל לא היה שם סימוּן האוסר את העצירה. הביורוקרטיה העירונית אינה קשובה לטענותיו, ובזעמו הוא חובט בחלון של משרד הגרירה, נעצר, ועקב כך מפוטר מעבודתו. אשתו זועמת על שעקב הגרירה איחר למסיבת יום ההולדת של בתו. בעקבות מריבה זו בני הזוג מתגרשים. פישר הזועם, שמכוניתו נגררה פעם נוספת, מכניס לתא המטען שלה שני ארגזים של חומר נפץ, ומחנה אותה בכוונה במקום אסור. המכונית נגררת, וכאשר מחנים אותה במגרש החניה של המכוניות שנגררו, היא מתפוצצת תוך גרימת נזק רב. פישר נדון למאסר, והופך לגיבור עממי שרבים מזדהים עם זעמו. הוא חוגג יום הולדת בכלא, ושם אשתו מתפייסת איתו ומביאה לו עוגת יום הולדת ועליה רכב גרירה.
בסיפור החמישי, "ההצעה", צעיר ממשפחה עשירה מגלה להוריו שפגע באישה בתאונת "פגע וברח". מחדשות הטלוויזיה מתברר שהנפגעת הייתה בהריון, והיא ועוברה נהרגו בתאונה. עורך הדין של המשפחה מוזעק, והם רוקמים תוכנית לפיה הגנן המשפחתי ייקח את האשמה על עצמו, בתמורה לסכום כסף נכבד. חוקר המשטרה שמגיע לבית מגלה במהרה את המזימה, ויש לשחד אותו. גם עורך הדין דורש את חלקו. לאחר שהאב, תעשיין עשיר, מגלה שהדרישות הכספיות הולכות וגואות, הוא מודיע שמאס בעסקה, ומבחינתו הבן יכול להגשים את תוכניתו להסגיר את עצמו. הסובבים אותו אינם מסכימים לכך, ובסופו של דבר מסכימים לצמצם את הדרישות הכספיות ולהמשיך במזימה. המשטרה מוציאה את הגנן מהבית, שמחוצה לו מחכה המון זועם, ובעלה של ההרוגה תוקף את הגנן בפטיש.
הסיפור השישי והאחרון, "עד שהמוות יפריד בינינו", עוסק בכלה, שבמהלך מסיבת החתונה מגלה שבעלה הטרי בגד בה עם אחת האורחות, חברתו לעבודה. תוך כדי ריקוד עם בעלה היא מתעמתת אתו, ואז נמלטת בבושה מהקהל ועולה לגג הבניין. אחד מעובדי המטבח שנמצא שם מנחם אותה, ומעיר לה שלא תגיע רחוק אם תנהל את חייה לפי מה שאחרים חושבים. בעקבות השיחה היא משתחררת מהבושה, ושוכבת עם עובד המטבח. כשהחתן מגיע בעקבותיה ונוכח במעשיהם, הכלה מודיעה לו שהיא תתנקם בו ותמרר את חייו על שבגד בה. השניים חוזרים לאולם המסיבה, והכלה מזמינה לריקוד את האישה שאתה בעלה בגד בה, ותוך כדי הריקוד מעיפה אותה לעבר מראה, המתנפצת לרסיסים ופוצעת את האישה. המריבה הולכת ומתפתחת, אך בעיצומה החתן ניגש אל הכלה ומזמין אותה לרקוד אתו. תוך כדי הריקוד אהבתה חוזרת, והשניים מתחילים לקיים יחסי מין על השולחן שעליו נמצאת עוגת החתונה, תוך שהאורחים מסתלקים בבהלה.
פרסים.