במקביל לכך, הגיע תאריך בחירתו של יושב-ראש המפלגה. לאחר שאהוד ברק פרש מההתמודדות, התחרו על התפקיד ארבעה אישים - שמעון פרס, היו"ר הזמני של המפלגה, עמיר פרץ, בנימין בן-אליעזר ומתן וילנאי. ימים מספר לפני מועד הבחירות שכנע שמעון פרס את מתן וילנאי לפרוש מההתמודדות בהבטיחו לו את תפקיד שר הביטחון אם וכאשר הוא יהיה ראש הממשלה, וכך נשארו רק שלושה מועמדים על תפקיד יו"ר המפלגה. בנובמבר 2005 נערכו הבחירות, בהן ניצח יו"ר ההסתדרות לשעבר, עמיר פרץ, את שמעון פרס - זאת בניגוד לסקרים, אשר ניבאו את ניצחונו של פרס. פרץ, אשר היה בין המצדדים ביציאה מיידית מהקואליציה ובין המתנגדים החריפים ביותר למדיניות הכלכלית הליברלית של הממשלה, שהותוותה בידי בנימין נתניהו, העביר במרכז מפלגת העבודה החלטה על יציאת המפלגה מהקואליציה וב-21 בנובמבר 2005 מסר לראש-הממשלה אריאל שרון את מכתבי ההתפטרות של שרי מפלגת העבודה. ממשלת האחדות נפלה.
התפצלות הליכוד ופיזור הכנסת.
בד בבד, הלך והחריף המתח בתוך סיעת הליכוד בין תומכי שרון לבין "המורדים" בהנהגת עוזי לנדאו ובנימין נתניהו, אשר חלקם המשיך במאמץ לסכל את תוכניותיו של ראש הממשלה. לאחר שהכנסת לא אישרה את מינויים של רוני בר-און וזאב בוים לשרים ב-7 בנובמבר 2005, ולאחר שאיבד סופית את הרוב בכנסת עקב יציאת מפלגת העבודה מהקואליציה ב-21 בנובמבר 2005 (ר' לעיל), החליט שרון לפרוש מהליכוד עם כתריסר תומכים, ולהקים את סיעת "קדימה". בנוסף לכך, אריאל שרון פנה לנשיא המדינה, משה קצב, בבקשה להוציא צו לפיזור הכנסת, וזאת משום ש"קיים בכנסת רוב המתנגד לממשלה", כלשון . במקביל לכך, עברו באותו יום ברוב מוחץ (80 תומכים מול כמעט אפס מתנגדים) חמש הצעות לפיזור הכנסת, אשר קבעו את מועד הבחירות ל-28 במרץ 2006 (בניגוד לתאריך שהיה נקבע לו פוזרה הכנסת בצו הנשיא - ה-8 במרץ). על-מנת לפתור את אי-הבהירות החוקתית שהתגלתה, התקיימה ב-23 בנובמבר 2005 בבית הנשיא ישיבה בנוכחות יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין, ונציגי הממשלה, בה הוחלט כי על מנת לפשר בין הממשלה והכנסת, ההליך יבוצע תחת הצו הנשיאותי לפיזורה של הכנסת, אך מועד חתימת הנשיא על הצו יידחה ל-8 בדצמבר 2005 כך שהבחירות יתקיימו על פי רצונה של הכנסת ב-28 במרץ 2006. על פי חוק יסוד: הממשלה מיום חתימת הצו על ידי נשיא המדינה החלה תקופה בת 21 ימים בה יכול כל חבר כנסת להגיש לנשיא המלצה של 61 חברי כנסת לפחות ולקבל את המנדט להרכבת ממשלה; אך בפועל היה ידוע לכל כי אין מנוס מהליכה לבחירות, שכן הקמת ממשלה כזו לא נראתה מציאותית. מערכת הבחירות נפתחה באופן רשמי ב-29 בדצמבר 2005, עם תום תקופת 21 הימים והודעת נשיא המדינה ליו"ר הכנסת כי לא הוגשה בקשה להטיל על מועמד להרכיב ממשלה. הבחירות התקיימו כאמור על פי רצונה המקורי של הכנסת ביום שלישי האחרון בתקופת 90 הימים שלאחר כניסת הצו לתוקף.
מערכת הבחירות.
כניסת כוחות חדשים לפוליטיקה.
החודשיים שלפני הבחירות המקדימות במפלגות התאפיינו בכניסות חדשות לפוליטיקה של בכירים רבים בתחומי החברה, הכלכלה, הביטחון, התקשורת ועוד, והצטרפותם למפלגות השונות. המפלגות התחרו על גיוסן של כמה שיותר אישיויות בעלות שם ושילובן ברשימותיהן לכנסת. נושא זה היווה בשלב מסוים את מרכז ההתעסקות התקשורתית בבחירות.
מסע הרכש הזה היה תוצאה של הנסיבות שייחדו מערכת בחירות זו: לראשונה התמודד בה במפלגה גדולה ראש ממשלה מכהן אשר פרש ממפלגתו, והקים מפלגה חדשה. מפלגת "קדימה", שבסיסה היו תריסר אנשי ה"ליכוד" (הבולטים שבהם אהוד אולמרט וציפי לבני) אשר פרשו יחד עם אריאל שרון, נהנתה מהתמיכה הציבורית האדירה לה זכה מנהיגה. הסקרים ניבאו לה למעלה משלושים מושבים בכנסת הבאה, אולם כאשר הוקמה המפלגה מספר החברים בה היה כשליש בלבד ממספר זה. על כן, היה למפלגה צורך דחוף ומיידי בצירופם של חברים נוספים. משום כך, משכה אליה המפלגה אישים רבים אשר רצו להשתלב בפוליטיקה, ותמכו במנהיגותו של שרון. עם הקמת המפלגה, היא החלה לצבור עוד ועוד תומכים - כך, הצטרפו אליה הח"כים דוד טל ומיכאל נודלמן, יו"ר מועצת "שינוי" ונשיא המרכז הבינתחומי פרופ' אוריאל רייכמן, ראש השב"כ לשעבר אבי דיכטר וכן הח"כים של מפלגת העבודה שמעון פרס, חיים רמון ודליה איציק. רונית תירוש התפטרה מתפקידה כמנכ"לית משרד החינוך שאליה מונתה על ידי לימור לבנת מהליכוד והצטרפה גם היא לקדימה.
מפלגת העבודה בראשות עמיר פרץ גייסה כוכבים משלה. אישיותו של פרץ והרעיונות שהוא מייצג העניקו למפלגה סממנים סוציאליסטיים וחברתיים, אשר הפיחו חיים במפלגה שנחשבה בשנות שלטונו של שרון לרדומה וחסרת כוח. ההתעוררות הפתאומית, וכן העלאת נושא העוני הגובר במדינה לראש סדר היום של המפלגה, משכו אליה אנשים דוגמת פרופ' אבישי ברוורמן, יו"ר אוניברסיטת בן-גוריון, והעיתונאית שלי יחימוביץ', השותפים לרעיונותיו של פרץ ולאג'נדה שהוא מעוניין לקדם. נוסף על שניהם הצטרפו למפלגה ניצב בדימוס אריה עמית, הקונסול לשעבר אלון פנקס, מזכ"ל שלום עכשיו יריב אופנהיימר, המיליונר אבי שקד, השחקן אלון אבוטבול, הבמאי דורון צברי והפעילים החברתיים יובל אלבשן, תמי מולד-חיו ויהודה אלוש. כמו כן, התפקדו למפלגה (אך לא התמודדו על מקום ברשימה) המוזיקאים יהלי סובול וקובי אוז, מתוך תמיכה במנהיגותו של פרץ.
גם ש"ס הייתה קרובה להצטרף ל"מלחמת הכוכבים", עת דובר על אפשרות לגייס את יהודה סעדו, זוכה תחרות הטלוויזיה "כוכב נולד", לתעמולת הבחירות של המפלגה. הנ"ל הביע עניין בשיתוף פעולה כזה, אולם יועצי התדמית של סעדו חששו כי חיבור עם ש"ס יפגע בו, והיוזמה בוטלה.
גם מפלגת "ישראל ביתנו" השתתפה בתהליך זה וגייסה אליה את סגן ראש השב"כ לשעבר ישראל חסון, את סמפכ"ל המשטרה לשעבר ניצב יצחק אהרונוביץ' ואת אחד מכוכבי הערוץ הרוסי "ישראל פלוס" יוסף שגל.
מפלגת הליכוד התקשתה לגייס כוכבים, מכיוון שחוקת המפלגה מונעת ממתפקדים שטרם מלאו שנתיים לחברותם במפלגה לרוץ לבחירות המקדימות לכנסת. סעיף זה בחוקתה פגע במפלגה בשלב זה של מערכת הבחירות, מאחר שהמפלגה, שהסקרים ניבאו לה מפלה כבדה, התקשתה להשיב מלחמה מבחינה פרסונלית ונבצר ממנה לצרף מועמדים חדשים בעלי שם ציבורי.
במקביל לכך, החלו ב"ליכוד" להתכונן לבחירת יו"ר חדש, לאור פרישתו של שרון. הבחירות נקבעו ל-19 בדצמבר. בהתחלה הסתמנו שישה מועמדים לתפקיד - בנימין נתניהו, סילבן שלום, שאול מופז, עוזי לנדאו, משה פייגלין וישראל כץ. עוזי לנדאו פרש מההתמודדות באמצע דצמבר והעביר את תמיכתו לנתניהו, ושאול מופז פרש אף הוא כמה ימים מאוחר יותר והצטרף ל"קדימה". בנוסף לכך פרש במפתיע מהליכוד חבר בכיר נוסף, צחי הנגבי, יו"ר מרכז הליכוד והיו"ר הזמני של התנועה ועבר ל"קדימה". בבחירות לראשות התנועה זכה נתניהו בניצחון כבר בסיבוב הראשון ובכירי הליכוד פנו לעסוק בליכוד השורות לקראת הבחירות המתקרבות.
האירוע המוחי של שרון.
אירוע מוחי קל בו לקה שרון ב-18 בדצמבר וצנתור שהיה צפוי לעבור בעקבותיו העלו לראשונה אל סדר היום הציבורי את נושא מצבו הבריאותי של ראש הממשלה בן ה-78 המתמודד לכהונה נוספת. ב-4 בינואר לקה שרון באירוע מוחי נרחב ואושפז במצב קשה בביה"ח "הדסה". עוד באותו הלילה קיבל אהוד אולמרט את סמכויותיו של ראש הממשלה, שכן מונה לממלא מקום ראש הממשלה (כעבור 100 ימים קיבל את התואר "ראש הממשלה בפועל"). שרון עצמו לא שב להכרה עד סוף מערכת הבחירות (ועד למותו לאחר 8 שנים) ולא יכול היה ליטול בה חלק.
ההידרדרות במצבו של ראש הממשלה הביאה להקפאה למעשה של מערכת הבחירות למשך שבוע - הן בשל ההתמקדות התקשורתית במצבו הרפואי של שרון, הן בשל חשש הפוליטיקאים להצטייר כמי שמנצלים את המצב לעשיית רווחים פוליטיים והן בשל העמקת אי-הוודאות הפוליטית. בין השאר הוקפאו מכתבי ההתפטרות של שרי הליכוד אשר היו אמורים להיות מוגשים ב-8 בינואר, אך לבסוף הוגשו בבוקר יום הפריימריס בסיעת הליכוד, ב-12 בינואר (למעט סגן ראש הממשלה ושר החוץ, סילבן שלום, שהגישו למחרת היום, ב-13 בינואר). לכן, במקום רה"מ אריאל שרון נבחר לכהן בראשות קדימה איש-סודו הנאמן אהוד אולמרט. בעקבות פשרה שהושגה בין ציפי לבני ושמעון פרס, ובתיווך עם אהוד אולמרט, הוחלט כי שמעון פרס יוצב במקום השני ברשימה וציפי לבני במקום השלישי בתמורה לקבלת תיק החוץ. בעקבות התפטרות שרי הליכוד הוקמה ממשלת מעבר זמנית בראשותו של אולמרט שחבריה היו מסיעת קדימה בלבד. אולמרט היה ממלא מקום שר הפנים בממשלה זו בנוסף להיות ממלא מקום ראש הממשלה ולכן ההודעה לבוחר הופצה מטעמו כנושא שני התפקידים.
לקראת הגשת הרשימות.
לקראת התאריך להגשת רשימות המועמדים לוועדת הבחירות המרכזית, ה-9 בפברואר, ערכו המפלגות השונות את רשימותיהן, אם בבחירות מקדימות (פריימריס) ואם בשיטות אחרות.
אחת ההפתעות הבודדות הייתה רשימת הליכוד שנבחרה, בעיקר בשל המיקום הגבוה שקיבלו ה"טירונים" הפוליטיים משה כחלון וגלעד ארדן ובשל המיקום הנמוך שקיבלו שרי הליכוד לשעבר (עוזי לנדאו, ישראל כץ ודני נוה). רשימת העבודה נבחרה בפריימריס ללא הפתעות מיוחדות, וכמו כן המפלגה המשיכה לרוץ ברשימה מאוחדת עם מפלגת מימד במסגרת עבודה-מימד. רשימת קדימה נבחרה על ידי יו"ר המפלגה אהוד אולמרט ועוזריו.
הפיצול ב"שינוי".