בשנת 1968 מונה לאונרד למאמן אינדיאנה פייסרס, לקראת עונתה השנייה בליגת ה-ABA, והוא נשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת , אז כבר שיחקה ב-NBA. בעונת 1969/1970 זכה עם הפייסרס באליפות הליגה, לאחר שגברו על לוס אנג'לס סטארס בסדרת הגמר (4–2). בעונות 1972 ו-1973 זכתה הקבוצה בשתי אליפויות ABA נוספות, מול ניו יורק נטס (4–2) וקנטקי קולונלס (4–3), בהתאמה. השחקנים הבולטים של הפייסרס באותה תקופה היו מל דניאלס, רוג'ר בראון, ג'ורג' מקגיניס, פרדי לואיס ובוב נטוליקי. ב-12 עונותיו כמאמנה ב-ABA וב-NBA, רשמה אינדיאנה מאזן כולל של 529 ניצחונות לעומת 456 הפסדים (53.7%) בעונה הסדירה, ו-69 ניצחונות לעומת 47 הפסדים (59.5%) בפלייאוף. בשנת 2014 "הפריש" מועדון הפייסרס גופייה עם שמו של לאונרד והמספר "529", המייצג את מספר הניצחונות שלו כמאמן הקבוצה.
משנת 1985 ועד למותו שימש לאונרד כשדרן של משחקי הפייסרס בערוצי טלוויזיה ורדיו מקומיים.
סליק לאונרד
בובי סליק לאונרד
פקודת המיילדות
פקודת המיילדות חוקקה על ידי שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1929, על מנת להסדיר את העיסוק של מיילדות שמטפלות בנשים היולדות ולשם שיפור רמת הבריאות של תושבי הארץ.
רקע היסטורי.
מיילדות היא מקצוע עתיק יומין של נשים שמסייעות לנשים אחרות ללדת. המילדות הייתה תמיד עיסוק נשי מובהק שעבר בין בנות משפחה או ממיילדת מנוסה לשוליה. הלימוד נעשה בצפייה וצבירת ניסיון ללא לימוד פורמלי.
לימוד והוראת המיילדות החלה באירופה בשלהי ימי הביניים וגברו במאות ה-18 וה-19. בימי הביניים מקורות הידע של הרופאים והמיילדות לא היו שונים אך לזכות המיילדות נזקף ניסיון רב. עם השנים צברו הרופאים ידע על ידי נתיחת גופות, פיתוח תחומי האלחוש ואנטיספטיות. התפתחויות אלו הגבירו את התחרות בין הרופאים (גברים) למיילדות (נשים) ואת הרצון של הרופאים לפקח על המיילדות. אולם מיסוד ורישוי מקצוע המיילדות החל רק במאה העשרים.
בארץ ישראל פעלו במאה ה-19 בעיקר מיילדות מסורתיות. היו אלו נשים שלא למדו את המקצוע ונקראו לעזור ליולדות מכל הדתות והמגזרים. בשנת 1893 היו מעט מיילדות מוסמכות-יהודיות - שלוש במושבות ושלוש בירושלים ויפו.
התפתחות החוק.
פקודת המיילדות שנחקקה על ידי הבריטים הושפעה מהתפתחויות חוקיות בבריטניה. בשנת 1858 פורסם בבריטניה לראשונה חוק הרפואה ומשנת 1886 הוחל ברישוי רופאים בתחום היילוד. ארגון המיילדים הלונדוני החל בשנת 1872 להעניק דיפלומה למיילדות המבוססת על הכשרה ובחינה. בשנת 1902 נחקק בבריטניה חוק המיילדות הראשון שהתחשב במציאות בה פעלו מיילדות רבות לא מוסמכות ואף ניסה לפקח עליהן ולהעלות את רמתן המקצועית.
בחקיקה עות'מאנית משנת 1861 נקבעה חובת דיפלומה על ידי מיילדות. ואף על פי שנראה כי הן המיילדות והן הציבור החשיבו את ההכשרה הפורמלית, החוק לא נאכף וה"דאיות" - מיילדות מסורתיות - המשיכו לפעול.
בשנת 1918, עם תחילת המנדט הבריטי, נחקקה פקודת בריאות העם. הפקודה חייבה את המיילדת לדווח תוך 15 יום על כל לידה וכן חובה לקבלת רישיון כמו אנשי רפואה אחרים. הדאיה לא יכולה הייתה לקבל רישיון מחוסר השכלה אך נרשמה כמיילדת. כך נוצרו שני מעמדות: מיילדת בעלת רישיון (מוסמכת) ומיילדת רשומה. בהמשך, בשנות ה-20 של המאה העשרים נפתחו קורסים של שישה חודשים ללימוד מיילדות ומיילדות שסיימו הכשרה זו הפכו למיילדות עם רישיון.
לפי מסמכים ארכיוניים, בשנות ה-20 של המאה העשרים פעלו בארץ-ישראל חמישה דגמים של מיילדות: דאיה - מיילדת עממית עצמאית (ערבייה), שלמדה את סודות המקצוע כמתמחה (שוליה) של מיילדת עממית; מיילדת ערבייה, שלמדה שישה חודשים בבית ספר ממשלתי; מיילדת יהודייה, לעיתים בת היישוב הישן, שלמדה כשנה באחד מבתי הספר למיילדות באירופה וקיבלה תעודה; פלדשרית, שהגיעה בעיקר ממזרח אירופה; ואחות-מיילדת שהוכשרה לפי הדגם האמריקאי, שאומץ בבית החולים הדסה.
בשנת 1929 נחקקה פקודת המיילדות. באותו זמן חוקקו פקודות שהסדירו גם את פעילות הרוקחים, הרופאים ורופאי השיניים. לכאורה יש שוויון בין ארבעת המקצועות מבחינת העצמאות.
המצב הנוכחי לפי פקודת המיילדות.
בפקודה נאמר כי המיילדת יכולה "...לבדוק, לקבוע דיאגנוזה, לרשום רפואות, לרפא או לטפל ביולדת...". אך רק בהקשר של לידה. אלו חמש פעילויות רפואיות אופייניות. אך בהמשך נקבע שאסור למיילדת לעסוק בגינקולוגיה ובלידה עצמה הפכה המיילדת כפופה לסמכות רפואית ועליה לזמן רופא בכל מקרה שמתעוררת בעיה. כמו כן נקבע כי רק רופא רשאי לנהל בית יולדות. לעומת זאת, הניסוח הנוכחי של פקודת המיילדות מתיר למיילדת "לטפל בה (ביולדת בלבד) או ליילדה". בכך צומצם תפקיד המיילדת - ממרפאה, בדומה לרופא, למטפלת בלבד, כמו אחות.
מאז 1929 תוקנה הפקודה חמש פעמים בלבד. היום רוב המיילדות פועלות בבתי חולים. הן כפופות לאחות הראשית של משרד הבריאות ורשומות בפנקס האחיות במדור נפרד - מיילדות. הרשאות שהיו להן לביצוע פעולות חריגות, ניתנו בינתיים גם לאחיות.
הנביא מבית אל
הנביא מבית אל הוא נביא שקר, הגורם לאיש האלוהים מיהודה לעבור על מצוות ה' וגורם בעקבות זאת למותו. לאחר שהכשיל את איש האלוהים מיהודה, קיבל נביא השקר מבית אל נבואת אמת המנבאת את מותו של איש האלוהים.
בתלמוד הירושלמי מובאת דעת רבי יוסי המזהה את נביא השקר מבית אל עם יהונתן בן גרשום, וכן דעת רב שמואל בר רב יצחק, המזהה אותו דווקא עם אמציה כהן בית אל.
איש האלוהים מיהודה והנביא מבית אל.
לאחר שבניו מספרים לו על התנבאותו של איש האלוהים מיהודה לירבעם בן נבט ועל הצהרתו הפומבית שאלוהים ציווה עליו שלא לאכול לחם ולא לשתות מים בבית אל יוצא הנביא הזקן מבית אל לדרך ומשכנע את איש האלוהים לעבור על דברי אלוהים בטענה שגם אליו הוא דיבר. הנביא הזקן גרם לאיש האלהים לשוב מן הדרך שהלך בה בניגוד למצוות ה' עליו, וכן לאכול לחם ולשתות מים בבית אל. לאחר שסיימו את הסעודה, מתנבא הנביא מבית אל נבואה נוספת, הפעם נבואת אמת, שבגלל הפרת הציווי האלוהי, איש האלהים מיהודה ימות, ומיד לאחר צאתו לדרך מתקיימת הנבואה ואריה הורג אותו.
איש האלהים נהרג בידי אריה ש"שבר" אותו אבל לא אכלו. והנביא הזקן מבית אל ששמע שיש הרוג שלידו עומד אריה שלא נוגע בגופה ובחמור שלידה הבין שמדובר שאיש האלהים וקובר אותו בקברו הפרטי.
קברו.
הנביא הזקן מבית אל צייוה את בניו שבמותו יקברו אותו בסמוך לקבר איש האלהים. זאת, כדי שכאשר נבואתו של איש האלהים תתקיים, וכל קברי כהני העגלים יהרסו, קברו יישאר שלם. ואכן, כאשר יאשיהו החריב את מזבח העגלים והרס את קברי כהני העגל, הוא לא פגע בקברו של איש האלהים, וכך ניצל גם קברו של הנביא מבית אל.
יחסי גינאה ביסאו–שווייץ
יחסי גינאה ביסאו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה ביסאו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין רפובליקת גינאה ביסאו לקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים שכוננו ב-1980. מגעים רשמיים בין שווייץ לגינאה ביסאו התנהלו עוד לפני כן, בין הכרת שווייץ בגינאה ביסאו ב-13 באוגוסט 1974 לבין כינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות.
הסחר והעסקים המתנהלים בין אזרחי וממשלות שתי המדינות הם מתונים מאוד ואף כמעט אינם מורגשים.
הסוכנות השווייצרית לפיתוח ושיתוף פעולה (SDC) עזרה לגינאה ביסאו עד 2002 בנושא ניצול המשאבים הטבעיים שלה. הסוכנות הציעה לגינאה ביסאו גם סיוע הומניטרי, בעיקר בעקבות מלחמת האזרחים במדינה שהתרחשה בשנת 1998.
חורף באוסלו
חורף באוסלו הוא אלבום האולפן היחיד של להקת ותיקי הבריגדה.
פירות חולין
פירות חולין הם פירות שלא חלה עליהם אף אחת מן הקדושות ההלכתיות, החלות על פירות ותבואה, ודינם הוא חול ולא קודש. קדושה יכולה לחול על פירות בגלל חבויות החלות עליהם כגון הפרשת תרומות או מעשרות. או בגלל זמן, כגון פירות שביעית, ונטע רבעי.
שחרור הפירות מקדושתם, יהיה על ידי ביצוע החבות החלה עליהם, או על ידי העברת קדושת הפרי אל מטבע, פעולה הנקראת חילול.
חולין של תרומה גדולה.
התורה לא קבעה שיעור לתרומה, וכל אחד תורם כראות עינו. האמורא שמואל אמר: .
מצד שני: מי שנדבו ליבו יכול לתרום את כל הערימה, ובלבד שישיאיר חיטה אחת לחולין, שכן אם לא השאיר כלום לחולין, אין כאן הפרשה.
אם כן, לאחר ההפרשה כל החלק שנותר, הריהו חולין. את החלק שהופרש לתרומה, אין כל אפשרות הלכתית לחלל (לפדותו, להפוך אותו לחולין), לפיכך, כאשר הוא נרקב, ואינו ראוי עוד לאכילה או לשימושים אחרים (כגון: להכין ממנו חומץ) צריך לקוברו, או לשורפו.
חולין של מעשר ראשון.
בתקופת התורה, מעשר ראשון, היה מתנה שניתנה ללוויים. כמו שנאמר: . בימינו מכיוון שאין לנו כל הוכחה על אדם מסוים כי אכן הוא לוי. בעל הפירות זוכה במעשר, ועליו חלה החובה להפריש תרומת מעשר מן המעשר.
אכן מלכתחילה אין קדושה בפירות מעשר ראשון. עם זאת, לאחר הפרשת תרומת מעשר, יתרת התשעים אחוז הופך לחולין גמור. באשר לעשרת האחוזים הנותרים, החלק של תרומת המעשר, כמו בתרומה גדולה בזמן הזה, מחכים עד שיתקלקל, ואז שורפים או קוברים אותו.
חולין של מעשר שני.
מעשר שני, למרות הקדושה שבו, אינו ניתן למישהו אחר, אלא נשאר בידי בעל הפירות, אשר הוא ובני משפחתו יכולים לאוכלו, ובלבד שיעשו זאת בטהרה, ובירושלים. מאחר שלא היה ניתן לשמור את הפירות מזמן הקציר, חיללו את קדושת הפירות על כסף. כלומר הבעלים פדו את פירות המעשר על פי שווים בתוספת חומש. את הכסף צברו עד לעלייה לירושלים, והשתמשו בו לרכישת פירות או כל אוכל אחר, לאוכלם בירושלים. אם אדם אחר, ולא הבעלים מחלל את המעשר, אין צורך להוסיף חומש על שווי הפירות.