תפקידם של האינטרונים, או הגורמים לקיומם, עדיין לוט בערפל. האינטרונים תורמים למגוון הרב של החלבונים, שכן הם מאפשרים סידור מוֹדוּלרי של האקסונים בצירופים שונים; כל אקסון יכול לפיכך לקודד למקטע אשר ישמש בחלבונים שונים. תופעה זו נקראת שחבור חליפי. כמו כן הועלתה הסברה שהאינטרונים הם שרידים אבולוציוניים של קטעים שבעבר הרחוק אכן תורגמו לחומצות אמינו, אך התנוונו במרוצת הדורות. לעומת זאת, תאוריות אחרות גורסות כי האינטרונים מהווים "שומרי מקום" לגנים חדשים שייווצרו במהלך האבולוציה, שיהיו בעצם שילוב של גנים שכבר קיימים. העובדה שחלק מהגנים האנושיים הם אכן שילוב של מספר גנים קיימים מחזקת את טענה זו.
מן האינטרונים נוצרים כנראה MicroRNA.
בין גנים המשתייכים למשפחה מסוימת קיימת בדרך כלל זהות רבה באקסונים, זאת לעומת שוני באינטרונים. היות שהאקסונים מקודדים לחלבונים, הרי שקיים "צורך" אבולוציוני לשמר את רצף הנוקלאוטידים ככל שניתן; באינטרונים לא קיים צורך זה והם לפיכך מועדים יותר לשינוי. הדבר נכון גם לגבי גנים הומולוגיים בייצורים שונים; בדרך כלל קיימת זהות רבה באקסונים של גנים אלו, זאת לעומת אינטרונים שונים לחלוטין.
מוטציות באינטרונים אינן משפיעות באופן ישיר על מבנה החלבון שמיוצר מהגן, כיוון שהאינטרונים, כאמור, אינם מתורגמים לחלבון. למרות זאת, מוטציות באינטרונים עשויות לשבש את סינתזת החלבון, זאת באמצעות שיבוש תהליך שחבור האקסונים. מוטציות המשבשות את השחבור הן בדרך כלל מוטציות בהן מוחלף נוקלאוטיד בודד באזור הגבול בין האינטרון והאקסון. המוטציה עשויה לגרום לאחד האקסונים להישמט מה-mRNA הסופי; לאינטרון להיות כלול ב-mRNA; או לגרום לשחבור להתרחש במקום שונה. התוצאה השכיחה ביותר של מוטציה באינטרונים היא הכנסת קודון סיום וכתוצאה מכך סינתזה של חלבון מקוצר ובלתי-פעיל. כ-15% מהמוטציות הנקודתיות אשר גורמות למחלות באדם נגרמות כתוצאה משיבושים בתהליך השחבור.
בקרב חוקרי האבולוציה המולקולרית כיום קיימות שתי אסכולות עיקריות לגבי המקור האבולוציוני של האינטרונים. אסכולה אחת הקרויה "Intron early" גורסת כי האינטרונים התפתחו באבולוציה לפני הפיצול לתאים איקריוטיים ופרוקריוטיים ו"אבדו" במהלך האבולוציה של הפרוקריוטיים. אסכולה שנייה, "Intron late", טוענת מנגד שהאינטרונים התפתחו אחרי הפיצול המדובר. אף שמדענים רבים מצביעים על עדויות מסוימות לכל אחת מן הגישות, טרם הוברר מי מהאסכולות צודקת.
איקריוטי
אוקריוטי
על המשמר
על המשמר היה ביטאונה של תנועת "השומר הצעיר", שהופיע בין השנים 1943–1995.
היסטוריה.
העשור הראשון.
העיתון החל להופיע ב-30 ביולי 1943 בשם "משמר", כביטאונה של תנועת השומר הצעיר (קיים גם גיליון ראשון קודם נוסף מ-6 ביוני של אותה שנה). ב-25 בינואר 1948 שונה שמו ל"על המשמר". בראש העמוד הראשון של כל גיליון התנוססה סיסמת התנועה: "לציונות, לסוציאליזם, לאחוות עמים". העיתון התבסס בעיקר על מאגר מנויים מקרב חברי קיבוצי תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר ועירוניים אוהדי מפ"ם, ודגל בצדק סוציאלי, אקטיביזם, שלום ושוויון. כך למשל, מדורו הכלכלי נקרא "הכלכלה והאדם".
הופעת גיליון הראשון היה סיומו של תהליך ארוך, שרובו התרחש בזירה הפוליטית של היישוב. "משמר" היה הביטוי הפוליטי של הקיבוץ הארצי מיסודו של "השומר הצעיר". אומנם במשך תקופה ארוכה מאז שלהי שנות העשרים היו לתנועת "השומר הצעיר" ומאוחר יותר, לקיבוץ הארצי, ביטאונים, אך היו אלה כתבי העת שראו אור כירחונים או כשבועונים. החל משנת 1925 מילא את תפקיד העיתון היומי העיתון "דבר" שהיה ביטאונה של ההסתדרות הכללית ובזירה הפוליטית, של "הליגה למען ארץ ישראל העובדת", ארגון גג של השמאל הציוני. בפועל העיתון ביטא את עמדותיה של המפלגה ההגמונית בארץ, מפא"י. עד לקיץ 1939 שררה בקיבוץ הארצי הנחה כי "השומר הצעיר" יוכל להצטרף למפא"י תוך שמירה על מעמדו האוטונומי. בקיץ 1939 התברר כי להנחה הזאת אין תוחלת. במועצת הקיבוץ הארצי במשמר העמק, שנערכה בשנת 1942 הוחלט כי תקום מפלגה עצמאית מיסודו של הקיבוץ הארצי, וכצעד להקמתה הקיבוץ הארצי ייסד עיתון יומי משלו. הופעתו המיועדת של "משמר" עוררה חרדה והתנגדות בקרב המחנה הדתי והחרדי. מחנה זה ראה את עצמו מופלה לרעה ומוחלש בעקבות פרשת "ילדי טהראן" והעיתון החדש, לדברי העורכים של העיתון של הציונות הדתית, "הצופה" יהיה "עיתון יומי של המומרים להכעיס, המתקיף את הדת מבחינה עקרונית וטכסיסית... עם הופעת העיתון החדש... תוקם במה שתעמוד על "משמר הכפירה ביסודות היהדות."
כעבור שנה הופיע העיתון המנציח בכותרתו את שם התנועה ונושא ככותרת משנה את התמצית הרעיונית של התנועה: "לציונות, לסוציאליזם ולאחוות העמים". במקום דבר המערכת הופיע מאמרו של מנהיג הקיבוץ הארצי, מאיר יערי: "בקרב היישוב רווחת ההרגשה כי נפל דבר. לקראת הופעת "משמר" הולמים אלפי לבבות." את המערכת הראשונה הרכיבו אישים פוליטיים חברי הקיבוץ הארצי, מרדכי בנטוב, יעקב עמית ואליעזר פרי (חבר הכנסת). העיצוב הגרפי של העיתון החדש נמסר לידי רות שלוס ויוחנן סימון, האחראי על מדור הספרות היה המשורר אברהם שלונסקי.
העיתון בראשיתו היה בן ארבעה עמודים בלבד בגלל המגבלה על השימוש בנייר בעתות המלחמה, אך במשך הזמן הוא פיתח מדורים ייחודיים ועיצוב גרפי, שאיפשרו את זיהויו המיידי. המדור המיוחד לילדים שהופיע לרוב לקראת החגים, הפך משנת 1945 לעיתון הילדים "משמר לילדים" וגם הוא נערך על ידי צוות העיתון. ב-1943 בעקבות פרסום ההודעה המשותפת של כל עיתוני היישוב על אירועי רמת הכובש והתגובה של שלטונות המנדט, הפסיק "משמר" כאקט של הזדהות עם עיתונים שהופעתם נאסרה, את הופעתו למשך שבוע. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא נאלץ להתמודד עם הצנזורה המנדטורית שאסרה על השימוש במילים המגדירות את עמדת היישוב מול הגבלות "הספר הלבן".
החל משנת 1946 היה "משמר" לביטאונה של "מפלגת השומר הצעיר". בינואר 1948 הוקמה "מפלגת הפועלים המאוחדת" (מפ"ם), שאיחדה את "מפלגת השומר הצעיר", את התנועה "לאחדות העבודה", שרוב מנהיגיה הגיעו מקיבוצי הקיבוץ המאוחד ותנועת פועלי ציון שמאל. בעקבות האיחוד שינה "משמר" את שמו ל"על המשמר" ולמערכת העיתון צורפו חברי הקיבוץ המאוחד. במקביל ל"על המשמר" הוציאה מפ"ם גם ביטאון לדור הצעיר של חבריה – "בשער". עם חיסולו של זה עברה ל"על המשמר" חבורה של סופרים צעירים שהוציאה לאור את המוסף הספרותי של "על המשמר", "משא". המוסף היה לאכסניית הבית של קבוצת הסופרים הידועה בשם "דור תש"ח". "משא" היה מוספו של "על המשמר" עד לפילוגה של מפ"ם בשנת 1954, ואז הוא הפך למוספו של העיתון "למרחב". אף על פי שמערכת העיתון הורכבה מנציגי כל מרכיבי המפלגה, היא נותרה נכס של הקיבוץ הארצי וגם אם לא ניתן היה ללמוד ממאמריו על המחלוקות שפילגו את המפלגה, הוא ביטא בעיקר את עמדות "השומר הצעיר".
במשך התקופה בה היה העיתון ביטאונה של המפלגה המאוחדת, התמקדה המערכת בתמרונים פוליטיים מסובכים. כלפי חוץ שמר העיתון על הופעה מלוכדת שהסתירה את המחלוקות הפנימיות בין מרכיבי המפלגה. בשם האוריינטציה הפרו-סובייטית של המפלגה סירבה המערכת לפרסם מאמר הדן בחיסול סופרי היידיש בברית המועצות. העיתון אף לא פרסם את הוויכוח הפנימי בדבר הכניסה לממשלה והמערכת נהגה לפרסם את המידע על חיי המפלגה, רק לאחר שזה אושר לפרסום על ידי מוסדות מפ"ם. המחלוקת במערכת בין חברי הקיבוץ המאוחד לבין חברי הקיבוץ הארצי הגיעה לשיא בשאלת המקום המוקדש לדברי מנהיגי שתי התנועות. מאיר יערי התלונן במכתב אישי למערכת על קיפוחו בהשוואה לראשי מפ"ם האחרים: "אני זכיתי לפחות מ-50 שורות... גלילי זכה ל-70 שורות". אנשי הקיבוץ המאוחד התלוננו באופן קבוע על התעלמות העיתון מהופעותיו הציבוריות של יצחק טבנקין. סירובה של המערכת לפרסם את מאמרו של טבנקין היה עילה להופעת העיתון "למרחב" ולפילוגה של מפ"ם.
לאחר מות סטלין ב-8 במרץ 1953, סיקר העיתון את המאורע בהדגשה רבה ותוך הפגנת אבל כבד, בהתאם לקו המפלגתי של מפ"ם:
מודעת אבל של מפ"ם שפורסמה בעיתון הכתירה את סטלין, בין השאר, כ"קברניט תנועת השלום בעולם" ומותו תואר כ"אסון גדול". לימים, לאחר הדה-סטליניזציה, הביעו מנהיגי המפלגה חרטה על היחס המעריץ לסטלין. בימין בישראל מוזכר עד היום בלעג הסיקור כפי שבא לידי ביטוי ב"על המשמר".
מגמות הסיקור בעיתון בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
בעשורים אלו על המשמר היה שונה בפורמט בתוכן הכתבות ואף בציון ימים וחגים לאומיים לעומת עיתונים אחרים דוגמת מעריב המסחרי ודבר המפלגתי. באופן זה תרם העיתון להבניית המציאות עבור ציבור קוראי העיתון, תקופה בה הציבור היסתמך על המידע הנמסר לו מן העיתון, בהיעדר אמצעי תקשורת המונים נוספים. ניתן לראות ביטוי להבניית המציאות בעיתון בכך שהעיתון "על המשמר" התמקד בנושאי החוץ ומכירות נשק כאשר הכתבות בשאר הנושאים (כמו נושאי פנים) כמעט ולא קיבלו ביטוי כלל בעיתון.
על המשמר, מעריב ודבר סיקרו כולם את משפט הרופאים במסגרתו האשים השלטון הסובייטי בהאשמת שווא רופאים יהודיים בקשירת קשר לפגוע במנהיגות הסובייטית, אך העיתון סיקר זאת באופן שונה משני האחרים תוך שיקוף דעת הרוב במפלגת מפ"ם (מפלגת האם של עיתון על המשמר) שביקשה לתמוך במשטר הסובייטי. בניגוד לעיתונים אחרים, לא ביקר העיתון את ברית המועצות באופן חריף, והדגיש כי העולם הסובייטי אינו משנה את יחסו האוהד ליהודים בישראל.
לאחר פילוג מפ"ם.