בשנת 1965 הוצגה התוכנית החדשה של אוסקר נימאייר בשיתוף אלחנני ולוטן עבור יקותיאל פדרמן וחברת מעונות נורדיה. תוכנית זו הציעה הקמת שלושה מגדלים למגורים ומשרדים ושטחי מסחר בהיקף של 132,000 מ"ר. היקפה העצום של התוכנית הביאה לדחיית על ידי הועדה המחוזית לתכנון ובנייה שטענה שהוא גדול על תל אביב.
בספטמבר 1968 רכשה חברת אדריכלות מקנדה את השטח מידי מעונות נורדיה. החברה הקנדית הציעה תוכנית אדריכלות בשיתוף עם אלחנני ולוטן שכללה שני מגדלים למלונות על גבי מרכז מסחרי גדול. התוכנית אושרה בוועדה המחוזית, אך החברה הקנדית נתקלה בקשיים כלכליים ובקשה לחזור בה מהסכם הרכישה. בעקבות זאת, נמכרה חברת מעונות נורדיה לאריה פילץ. באותו זמן התאוששה החברה הקנדית ובקשה לחזור בה מהכוונה לבטל את החוזה, אך הדבר היה מאוחר מדי.
בסוף שנת 1970 נותרו במקום רק כ-10 צריפים. בשנת 1972 נהרס המבנה האחרון בשכונה, והחלה הקמתו של פרויקט "דיזנגוף סנטר" – מרכז מסחר, משרדים ומגורים, שנפתח ב-1977, וזכה להצלחה נדל"נית ומסחרית.
המשורר אבות ישורון מתייחס לשכונה ב"שיר ערש לשכונת נורדיה" (מופיע בספרו השבר הסורי אפריקני).
שכונת נורדיה
מאמן כושר אישי
תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת
תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת (באנגלית: Crown Jewels of the United Kingdom) הם כינוי לתכשיטים הנלבשים על ידי מלכי הממלכה המאוחדת במהלך טקס ההכתרה שנערך במנזר וסטמינסטר. התכשיטים כוללים כתרים, שרביטים, טבעות, חרבות וחפצים אחרים כגון גלובוס הריבון ואף כיסא ההכתרה - כיסא אדוארד הקדוש והאבן שתחתיו - אבן סקון.
מרבית תכשיטים אלה מבוססים על מסורות מהתקופה שקדמה לרפורמציה, ולכן הם עשירים בסמלים דתיים ומשמעויות דתיות.
היסטוריה.
תכשיטי הכתר הקדומים של אנגליה (התכשיטים מהתקופה האנגלו סקסית) אבדו כולם על ידי המלך ג'ון בשנת 1216. התכשיטים היחידים ששרדו הם כתרו של אלפרד הגדול ושל המלכה אדית' (שני כתרים אלה שרדו עד שנת 1649). בעקבות ההרס, הוזמנו תכשיטים חדשים, וכן בשנת 1284 נוסף לתכשיטים כתרו של הנסיך הוולשי לליוולין השלישי (אחרון נסיכי ויילס העצמאיים). כל התכשיטים נגנבו ממנזר וסטמינסטר בשנת 1303, אולם מרביתם הושבו זמן קצר לאחר שנמצאו בחנות תכשיטן בלונדון (התכשיטן הוצא להורג). בשל הגנבה הועברו התכשיטים למצודת לונדון למשמורת.
אוליבר קרומוול, לאחר שביטל את המלוכה בשנת 1649 הורה על הריסת התכשיטים ושימוש בזהב לאוצר המדינה. לאחר השבת המלוכה בשנת 1660 הורה המלך צ'ארלס השני על יצירת תכשיטי כתר חדשים. השריד היחיד של התכשיטים שקדמו למלחמת האזרחים הוא כף המשיחה. דוח לפרלמנט הבריטי משנת 1649 מפרט את התכשיטים שנמצאו בבית התכשיטים והושמדו:
רשימה אחרת מפרטת את התכשיטים שהתגלו בארמון וייטהול:
ככל הנראה הכתר המיוחס למלך אלפרד היה כתר אדוארד הקדוש המקורי, אשר יוחס לאלפרד הגדול בתקופה מאוחרת יותר. הזהב של הכתר נמצא לאחר השבת המלוכה ונעשה בה שימוש ביצירת כתר אדוארד הקדוש החדש.
הכתר הקטן שנמצא בתיבת המתכת יכול להיות הכתר של לליוולין (אשר לא מוזכר בתיעוד) או כתרו של המלך הילד אדוארד השישי.
כתרים.
תכשיטי הכתר כוללים הן כתרים לשימוש המונרך, והן כתרים לשימושה של המלכה הרעיה ויורש העצר - נסיך ויילס. בין הכתרים המצויים כיום בתכשיטי הכתר ניתן למנות את:
בין כתרי הרעיה נתן למנות את כתר מרי ממודנה, כתר המלכה אלכסנדרה, כתר המלכה מרי וכתר המלכה אליזבת. בשלושת האחרונים שובץ יהלום הקוהינור.
הגלובוס והשרביטים.
תכשיטי הכתר הבריטי כוללים שני שרביטים:
שני שרביטים אלה וכן גלובוס הריבון (שנוצר אף הוא בשנת 1661) משמשים בטקס ההכתרה. הגלובוס ניתן למונרך בתחילת הטקס ולאחר מכן מונח על המזבח, ובעת שהמונרך אחוז בידו הימנית בשרביט הצלב, ובידו השמאלית בשרביט היונה הוא מוכתר בכתר אדוארד הקדוש.
חרבות.
במהלך טקס ההכתרה נעשה שימוש בחמש חרבות:
חפצים אחרים.
בין תכשיטי הכתר הבריטי ניתן למנות גם את טבעת ההכתרה - טבעת שהוכנה לטקס ההכתרה של ויליאם הרביעי בשנת 1831. קודם לשנה זו קיבל כל מונרך טבעת בטקס ההכתרה. הטבעת סימלה את "נישואיו" של המונרך עם הממלכה, אולם הטבעת הייתה רכוש המונרך ולא חלק מתכשיטי הכתר. מאז שנת 1831 לא נוצרו טבעות חדשות.
פך השמן וכף השמן המשמשים למשיחת המלך אף הוא מהווה חלק מתכשיטי הכתר. פך השמן שצורתו צורת נשר עשוי זהב, והכף עשויה כסף מוזהב. מקורם של פך השמן וכף השמן במאה ה-13. הפך והכף שרדו את הוראתו של אוליבר קרומוול להשמיד את תכשיטי הכתר הבריטי מאחר שקלמנט קינרסלי, שהיה אחראי על בגדי המלוכה, רכש אותם בעלות של 16 שילינג מממשלת קרומוול. ישנה סברה כי הכף נוצרה בשנת 1099 ומשכך, היא העתיקה ביותר מבין תכשיטי הכתר הבריטי.
הארמילים הם אצדעות זהב (צמידי זהב) המסמלים כנות וחוכמה. עבור טקס הכתרתה של המלכה אליזבת השנייה נרכשו אצדעות חדשות במימון מדינות חבר העמים הבריטי דאז: הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, פקיסטן, ציילון ורודזיה הדרומית.
מצודת לונדון.
מאז שנת 1303 נשמרים תכשיטי הכתר במצודת לונדון לאחר אירוע בו הם נגנבו ממנזר וסטמינסטר (ונמצאו ברובם זמן קצר לאחר מכן). לאחר הכתרתו של צ'ארלס השני הותר לציבור לראותם בתמורה לתשלום שניתן לשומר התכשיטים. ההצגה לציבור הופסקה בעקבות אירוע בו אלוף-משנה תומאס בלוד קשר את שומר התכשיטים וגנב אותם. לאחר אירוע זה נשמרו התכשיטים בבית התכשיטים, כאשר משמר צבאי שומר עליהם ולא הותרה הצגתם לציבור. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוצאו התכשיטים מבית התכשיטים. ישנן מספר סברות באשר למיקומם בתקופת המלחמה - לפי אחת הסברות הם הועברו לבניין סן לייף במונטריאול שבקנדה יחד עם הזהב של בנק אנגליה. אם בוצעה העברה זו הרי שהיא בניגוד לחוק האוסר על הוצאת תכשיטי הכתר משטחי הממלכה המאוחדת, כמו כן הסיכון בהעברת התכשיטים אל מעבר לים היה רב ביותר, ולכן סבירה יותר הסברה שהתכשיטים הוחבאו במרתפי טירת וינדזור.
כתר מרי מטק
קו הי נור
קו-הי-נור
הגביע העולמי בכדורגל
הליגה הסקוטית בכדורגל
השרביט עם הצלב
השרביט עם היונה
עמנואל ביאר
עמנואל ביאר (בצרפתית: Emmanuelle Béart; נולדה ב-14 באוגוסט 1963) היא שחקנית קולנוע צרפתייה ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
נולדה בשם עמנואל ביאר-חסון (Emmanuelle Béhart-Hasson) בסן טרופה שבריביירה הצרפתית. אימהּ היא ג'נבייב גַלֵאָה ‏, דוגמנית ושחקנית ממשפחה נוצרית ממוצא קרואטי, יווני ומלטזי. אביה, גי ביאר - זמר ומשורר, יליד קהיר ובן למשפחה יהודית-ספרדית.
בנעוריה גרה תקופה בקנדה.
קריירה.
ביאר החלה את קריירת המשחק שלה בסרט הקולנוע משנת 1976 Tomorrow's Children. בנעוריה היא הופיעה בתפקידים קטנים בטלוויזיה ואז הגיעה למונטריאול שבקנדה על מנת לעבוד כאומנת בטרם שבה לצרפת בשנה שלאחר מכן על מנת ללמוד דרמה בבית ספר בפריז. זמן מה לאחר מכן היא לוהקה לתפקידה הבוגר הראשון בסרט, וב-1986 הופיעה לצידם של איב מונטן ודניאל אוטיי, בסרט מאנון. עבור הופעתה בסרט היא זכתה לפרס סזאר כשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1987. היא גם הוכתרה כשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטים של מוסקבה (MIFF) עבור תפקידה בסרט אשה צרפתייה מ-1995.
בנוסף לפרס שהוענק לה כשחקנית המשנה הטובה ביותר, היא הייתה מועמדת שבע פעמים לפרס סזאר כשחקנית הטובה ביותר עבור הופעותיה הבאות:
חיים אישיים.
בשנים 1993-1995 הייתה נשואה לשחקן-במאי הצרפתי דניאל אוטיי (שכיכב לצידה במאנון, אשה צרפתייה ולב בחורף), לאחר שהיו בזוגיות גם כעשור לפני כן. הייתה לאחר מכן בזוגיות עם עוד שני מפיקים. לה שלושה ילדים. ב-2008 היא נישאה לשחקן מיכאל כהן בבלגיה, והם אימצו ילד מאתיופיה. ב-2011 הם נפרדו.
היא נודעת גם בשל פעילותה החברתית. היא משמשת כשגרירת קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, והביעה דעתה בכלי התקשורת כנגד מדיניות החקיקה הצרפתית הנייטיביסטית, ב-1996 היא עלתה לכותרות כאשר היא הגנה על זכויותיהם של ה-"sans-papiers" (מהגרים בלתי חוקיים), היא סולקה בכוח הזרוע לאחר שקבוצתה השתלטה על כנסייה בפריז.
יורופייטר טייפון
יורופייטר טייפון (באנגלית: Eurofighter Typhoon) הוא מטוס קרב דו מנועי רב־משימתי. מתוכנן ומיוצר על ידי שלוש חברות (בהן נציגויות של גרמניה, ספרד, איטליה ובריטניה) שהקימו לצורך הפרויקט ב־1986 חברת בת משותפת בשם "Eurofighter Jagdflugzeug GmbH". הפרויקט מנוהל על ידי סוכנות ניהול מטוסי קרב של נאט"ו, שהיא גם הלקוח העיקרי שלו. המטוס משתייך לדור 4.5 של מטוסי הקרב.
היסטוריה.
בתחילת 1971 פרסמה בריטניה דרישות למטוס קרב חדש, אליהן התאים מטוס הקרב האמריקני F/A-18 הורנט, שהיה בשלב פיתוח מתקדם באותה תקופה. עם זאת, החליטה בריטניה להתחיל לעבוד על מטוס קרב חדש מתוך תקווה לשווקו, גם כשמטוס F/A-18 הורנט יהיה אופרטיבי.
באותה תקופה פרסמה גם גרמניה דרישה למטוס קרב חדש, מה שהוביל לפיתוח הדגם TFK-90.