ב-1634 נתכוננה נורלנד ראשית כמחוז (אזור שפיטה), שכלל חלקים מפינלנד של ימינו. עם זאת מאז 1645, עת עברו החבלים ימטלנד והריידלן לשוודיה מנורווגיה, חדלה נורלנד מלהתקיים כישות אדמיניסטרטיבית והיא מאז ציון-דרך גאוגרפי ומסורתי שאינו בעל משמעות מנהלית עוד.
גבולותיה של ארץ-הצפון השתנו משמעותית לאורך ההיסטוריה. בשונה משתי "ארצות" שוודיה האחרות, נורלנד אינה מסמנת את תחום-שבתו של עם או שבט קדומים, ועל אף זאת הספרות - וכך גם הכינויים בני-ימינו - מבחינים במאפייני זהות ותרבות נורלנדיוֹת מובחנים יותר מאלו ה"סביאיים" או ה"גוטיים".
הנורלנדית היא קבוצת ניבים מוכרת המדוברת במרבית חבלי האזור.
מרד הייג'י
מרד הייג'י ("Heiji no ran" 平治の乱 ; דצמבר, 1159-5 בפברואר 1160) (ידוע גם כפרעות הייג'י, התקוממות הייג'י או מלחמת הייג'י) היה מלחמת אזרחים קצרה בתקופת הייאן, אשר נסבה סביב עוצמה פוליטית. העימות הפגיש בין קבוצות שונות שהיו נאמנות לקיסר יפן גו-שירקאווה. למרד הייג'י קדם מרד הוגן בשנת 1156, והוא נחשב כתוצאה ישירה שלו, אך בניגוד למרד הוגן, מרד הייג'י לא הפגיש בין יריבים מאותה משפחה, אלא הפך לעימות כוחני בין שני שבטים יריבים.
רקע.
על אף שהקיסר גו-שירָקאוַוה ויתר על תוארו, הדבר לא העיד על ויתור כוחו והשפעתו הפוליטית לטובת יורשו.
לאחר הכתרתו של ניג'ו, כל סמכויות הקיסר נשארו בידי גו-שירקאווה.
בסוף 1159 טאירה נו קיומורי, ראש שבט טאירה ותומך הקיסר ניג'ו, עזב את קיוטו עם משפחתו למטרת עלייה לרגל. מצב זה יצר עבור אויביו, פוג'יווארה נו נוֹבּוּיוֹרי ושבט מינאמוטו הזדמנות מושלמת לחולל הפיכה.
קרב.
במצור על ארמון סַנג'וֹ, נובויורי ובני בריתו משבט מינאמוטו חטפו את הקיסר לשעבר גו-שירקאווה ואת הקיסר ניג'ו, והעלו את הארמון באש.
מינאמוטו נו יושטומו ונובויורי שמו את גו-שירקאווה במעצר בית והרגו את נושא כליו. נובויורי מינה עצמו למזכיר הקיסרי, והחל בתוכניתו לצבירת עוצמה פוליטית.
אולם, יושיטומו לא תכנן את המרד היטב, מבחינה צבאית, ולא היה מוכן להגנת העיר בפני קיומורי. עם שובו לעיר, לא ביצע יושיטומו מהלך מכריע והיסס.
קיומורי, ששב לקיוטו, הציע לנובויורי להיכנע, אולם הייתה זו הטעייה. כאשר נובויורי לא נקט בזהירות, איפשר קיומורי לגו-שירקאווה ולניג'ו לחמוק לצידו.
קיומורי קיבל אישור קיסרי לתקוף את נובויורי ואת יושיטומו. טאירה נו שיגמורי, בנו הבכור של קיומורי, הוביל 3,000 פרשים ותקף את הארמון הקיסרי שם שהו נובויורי ויושיטומו. נובויורי ברח במהרה, אך מינאמוטו נו יושיהירה, בנו הבכור של יושיטומו, השיב מלחמה והצליח להבריח את שיגמורי מתוך הארמון.
כוחות טאירה נסוגו וכוחות מינאמוטו דלקו אחריהם אל מחוץ לארמון. זו הייתה תוכניתו של קיומורי. כוח נפרד של צבא טאירה נכנס לארמון הקיסרי ונטל את השליטה עליו. כך נותקו כוחות מינאמוטו מנתיב הנסיגה שלהם, ולבסוף, לאחר קרב קשה, נאלצו להתפזר ולהימלט.
תוצאות הקרב.
בסופו של דבר, הביס קיומורי את יושיטומו, הרג את שני בניו הבוגרים ואת נובויורי ושיחרר את גו-שירקאווה. יושיטומו לבסוף נבגד על ידי נושא כלים ונרצח בעת מנוסתו מהבירה.
לאחר מכן, הגלה קיומורי את בניו הנותרים של יושיטומו, ביניהם מינאמוטו נו יוריטומו, למזרח יפן, נטל את כל עושרו ואדמותיו של שבט מינאמוטו, ולבסוף ייסד את הממשלה הראשונה שנשלטה על ידי סמוראים בהיסטוריה של יפן.
מורשת.
היריבות בין שבט טאירה לשבט מינאמוטו החריפה בעקבות מרד הייג'י. הדבר הוביל מאוחר יותר למלחמת גֶנְפֵּיי (1180-1185), אשר הסתיימה בתבוסה מוחלטת של שבט טאירה בקרב דאן נוֹ אוּרה בשנת 1185.
האפוס מתקופת קאמאקורה, "עלילות הייג'י", מתאר את קורותיהם של הסמוראים אשר השתתפו בעימות. יחד עם "עלילות הוגן" ו"עלילות הֶייקֵה" הם מתארים את עלייתם ונפילתם של שבטי מינאמוטו וטאירה.
קרולה הגקויסט
קוויגו
קוויגו (באנגלית: Quigo) היא חברת פרסום באינטרנט אשר הוקמה בישראל בשנת 2000 על ידי ירון גלאי ועודד יצחק. חברת קוויגו התמחתה בפרסום טקסטואלי והייתה מתחרה לשירות הפרסום שחברת גוגל הציעה למשתמשיה.
לחברה היו לקוחות כגון ESPN, CNN, אפל ועוד כ-300 אתרים נוספים. החברה הכניסה כ-100 מיליון דולר בשנה.
קוויגו נמכרה בשנת 2007 לחברת AOL בתמורה לכ-363 מיליון דולר.
פוג'יווארה נו נובויורי
פוג'יווארה נו נוֹבּוּיוֹרי ("Fujiwara no Nobuyori" 藤原信頼; -1160) היה אחד מבני הברית הקרובים ביותר של מינאמוטו נו יושיטומו במרד הייג'י בשנת 1160. כבן לבית פוג'יווארה, נובויורי עשוי היה להיות עוצר, והוא חיפש עוצמה פוליטית, אותה מצא לתקופה קצרה במהלך המרד.
לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-12 החלו להתעורר בבירה קיוטו עימותים בין השבטים הלוחמים, שבט מינאמוטו ושבט טאירה. מינאמוטו נו יושיטומו, ראש שבט מינאמוטו, מחה על כך שעל אף ההקרבה שהקריב שבט מינאמוטו במרד הוגן, חצר הקיסר העדיפה את שבט טאירה.
כאשר עזב טאירה נו קיומורי, ראש שבט טאירה, את הבירה בשנת 1159 למטרות עלייה לרגל, ניצלו זאת אויביו מינאמוטו נו יושיטומו ונובויורי ותקפו את ארמון סנג'ו, חטפו את הקיסר לשעבר גו-שירקאווה, הרגו את רוב פמלייתו והציתו את הארמון. הם הביאו אותו לארמון הגדול, שם היה מוחזק גם הקיסר המכהן ניג'ו כבן ערובה. בנוסף, הם גם הרגו את היועץ הבכיר של הקיסר, פוג'יווארה נו מיצ'ינורי וכל בני ביתו. לאחר מכן, נובויורי אילץ את הקיסר ניג'ו למנותו למזכיר הקיסרי. על אף שהיו לו מתנגדים בחצר הקיסרית שניסו לעודד את הקיסר להתנגד ולברוח, תוכניתו של נובויורי הצליחה.
ההצלחה לא החזיקה מעמד זמן רב מפני שקיומורי שב לבירה זמן קצר לאחר מכן. צבא מינאמוטו לא היה ערוך דיו על מנת להגן מפני התקפה של צבא טאירה, ועל כן שוחררו הקיסר והקיסר-לשעבר, צבא מינאמוטו הובס, ונובויורי, יחד עם בן בריתו יושיטומו, נהרגו.
נני מורטי
ג'ואבני "נני" מורטי (באיטלקית: Giovanni "Nanni" Moretti; נולד ב-19 באוגוסט 1953) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן קולנוע איטלקי.
ביוגרפיה.
מורטי נולד בעיירה ברוניקו () שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה בצפון איטליה. אביו היה מרצה באוניברסיטת רומא ומומחה לאפיגרפיה יוונית ואמו מורה בתיכון. עוד בנעוריו גילה את אהבתו לקולנוע לצד אהבתו לספורט הכדור מים, והוא אף שיחק בליגת המשנה האיטלקית. מיד עם סיום לימודיו, בשנת 1973, הפיק וביים את שני סרטיו הקצרים הראשונים.
בשנת 1976 יצר סרט ראשון באורך מלא, "lo sono un autarchico" (מילולית: אני עצמאי). בשנת 1978 הפיק את סרטו "Ecce Bombo" אשר הוצג בפסטיבל קאן. מורטי משחק בדרך כלל את תפקיד הפרוטגוניסט בסרטיו. סרטו המפורסם ביותר הוא "Caro diario" (יומני היקר) אשר יצא לאקרנים בשנת 1993 והמשכו "Aprile" (אפריל) בשנת 1998. סרטו "La stanza del figlio" (חדרו של הבן) משנת 2001 זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2001. את ההשראה לסרטו "palombella rosa" שאב מימיו כשחקן כדור מים.
רבים מסרטיו לא זכו להצלחה מחוץ לגבולות אירופה, אולם במולדתו הוא ידוע בזכות סרטיו השנונים.
מורטי ידוע אף בדעותיו השמאלניות, ובשנת 2002 ארגן הפגנת ענק נגד ממשלת סילביו ברלוסקוני. סרטו "Il caimano" (התנין) משנת 2006 עוסק בחלקו בחילוקי הדעות שעורר משטר ברלוסקוני, ומורטי עצמו הוא אחד משלושה שחקנים המגלמים את תפקיד ברלוסקוני בסרט.
מורטי מתגורר ברומא מאז ילדותו והוא בעלים משותף של בית קולנוע בעיר בשם "Nuovo Sacher". בסרטו הקצר "Il Giorno della prima di Close Up" הוא מגלם עצמו בעודו מנסה לעודד מבקרים לצפות בפתיחת הסרט "Close Up".
אינסה קראבץ
אינסה מיקולאז'וונה קראבץ (באנגלית: Inessa Mykolajivna Kravets באוקראינית: Інеса Миколаївна Кравець; נולדה ב-5 באוקטובר 1966) היא אתלטית אוקראינית, אלופה אולימפית בקפיצה משולשת ובעלת מדליית אולימפית בקפיצה לרוחק, אלופת עולם ושיאנית העולם בעבר בקפיצה משולשת (15.50 מטר). שיאה העולמי החזיק מעמד 26 שנים עד שנשבר.
ביוגרפיה.
אינסה קראבץ נולדה בדניפרופטרובסק בשם אינסה שוליאק.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה קראבץ במקום 10 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.46 מטר.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה קראבץ במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.12 דקות, אחרי הייקה דרקסלר מגרמניה (7.14 מטר) ולפני ג'קי ג'וינר קרסי מארצות הברית (7.07 מטר).
בשנת 1993 הושעתה קראבץ לשלושה חודשים בשל אימרוץ.
אלופה ושיאנית העולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה 1995 זכתה קראבץ במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 15.50 מטר, לפני אווה פרנדז'בה מבולגריה (15.18 מטר) ואנה ביריוקובה מרוסיה (15.08 מטר).
אלופה אולימפית.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קראבץ במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אולימפי חדש של 15.33 מטר, לפני אינה לסובסקאיה מרוסיה (14.98 מטר) ושרה קספרקובה מצ'כיה (14.98 מטר). בנוסף, היא השתתפה בתחרות הקפיצה לרוחק אך פסלה בכל שלושת הניסיונות שלה כבר בשלב המוקדמות.
קראבץ סבלה מפציעה קשה בשנת 1997 שמנעה ממנה להשתתף בתחרויות גם בשנת 1998.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד 1999 סיימה קראבץ במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.49 מטר.
ביולי 2000 הושעתה קראבץ לשנתיים לאחר שנימצא שהשתמשה בסטרואידים.
גוטה (כדורגל)
GI גוטה
צמח חד ביתי
חיים אורן
חיים אורן (איבן) (29 בנובמבר 1943 - 3 בנובמבר 2000) היה תת-אלוף בצה"ל, מקים חטיבת הנח"ל ומפקדה הראשון.
קורות חייו.
נולד לפאני ולמאיר אוביץ' בטימישוארה שבטרנסילבניה, רומניה. היה חבר בתנועת נוער.