תפילות הקשורות במצוות מסוימות הן מוגדרות, וחייבות להיאמר באופן מילולי, ותפילות אחרות נאמרות על פי נוסחה מסוימת. כך למשל התפילה שנועדה לברך את לחם הקודש נאמרת בנוסח קבוע ובזמן מסוים ביום א'. הכהן האומר את התפילה כורע ברך. אם הוא טועה באמירת התפילה עליו לחזור עליה. אך התפילה שנועדה לאשר את חברותו של אדם בקהילה, אינה נאמרת לפי נוסח קבוע, אלא לפי נוסחה, בה נאמרים שמו של החבר, סמכותו של נושא התפילה, והנוסח "מקבל את רוח הקודש", ולאחריו ברכה אישית בנוסח חופשי.
מיסיון.
חברי הכנסייה הם מיסיונרים פעילים, והם מן הדתות הפעילות ביותר בתחום זה. בסוף שנת 2004 פעלו כ-51,000 מיסיונרים במשרה מלאה מסביב לעולם (אך זאת, ללא כל תמורה). עבודת המיסיון היא מצווה מוכרת של הכנסייה, ומזוהה עמה. המיסיונר נשלח על ידי הכנסייה לאזור פעולה מסוים, למשך כשנתיים ועליו לפרנס את עצמו, תוך כדי שהוא לומד את שפת המקום. המיסיונרים פעילים בסיוע הומניטרי, ומחקר גנאלוגי. על רקע זה קמה התנגדות רבה בקרב גורמים דתיים יהודים במדינת ישראל עת רצו המורמונים להקים סניף של אוניברסיטת בריגהאם יאנג בירושלים. לבסוף הוקמה האוניברסיטה, על אף מחאות והפגנות, והמורמונים מתחייבים שלא לערוך במסגרתה פעילות מיסיונרית. סמוך לאוניברסיטה המורמונית, במורד לעמק יהושפט, נוסד גן לזכרו של אורסון הייד, השליח המורמוני הראשון לאזור, ששהה בירושלים בשנות הארבעים של המאה ה-19 והטיף לשיבת עם ישראל לארצו.
חינוך.
המורמונים מאמינים כי לכל אדם האפשרות ללמוד ולהתפתח. הכנסייה מדגישה את החינוך, והקימה קולג'ים ואוניברסיטאות, לרבות האוניברסיטה המורמונית בירושלים. הכנסייה מחייבת את חברי הכנסייה בני למעלה מ-12 להשתתף בפעילות לימודית ביום א'. לכנסייה תוכנית מלגות והלוואות לצורכי לימודים בריבית נמוכה, המשמשת את חברי הקהילה ששבו משליחות מיסיונרית וברצונם להשלים את לימודיהם.
כספים.
פרסומים בעיתון "אריזונה רפבליק" בשנת 1991 ובטיים מגזין ובשנת 1997 טענו כי הכנסייה היא הדת העשירה ביותר בארצות הברית, והכנסתה ממעשרות בלבד בשנת 1996 עלתה כדי 5.2 מיליארד דולר. לכנסייה נכסי מקרקעין רבים, ועסקים רבים ששווים מוערך ביותר מ-30 מיליארד דולר. אין דרך להעריך את עושרה המדויק של הכנסייה, מאחר שאינה נדרשת על פי החוק לגלות את נתוניה הכספיים.
הכנסייה משתמשת בכספיה למטרות סעד, חינוך ורווחה, כמו גם למימון תוכניותיה המיסיונריות. הכנסייה מעודדת את חבריה לבקש סיוע כספי מן המשפחה ומן הכנסייה לפני שהם פונים לגורמים חיצוניים. כן עוסקת הכנסייה בבנייה מאורגנת של בתי תפילה ומקדשים.
תארים.
חברי הכנסייה מתייחסים זה לזה כ"אח" או "אחות", בלווית שם משפחתם (לדוגמה "האח סמית'"). אל אלו הנושאים במשרה מתייחסים בתוארם בלווית שם משפחתם ("הנשיא קימבל"). כמה תארים מוכרים הם: "בישוף", "זקן", "פטריארך" ו"נשיא".
המורמונים והיהדות.
המורמונים קשורים קשר הדוק ליהדות. הם מאמינים כי הם מצאצאי 12 השבטים (וליתר דיוק מצאצאי יוסף), או כצאצאים ישירים או על ידי קבלה לשבט. המורמונים מאמינים כי בקרבם קיימים כל 12 השבטים, וכי המדינה שבה קיימים הכי הרבה שבטים היא מונגוליה שבה חסר רק שבט זבולון.
מסיבות אלה הפגינו המורמונים יחס חיובי חזק ליהדות מאז ומעולם.
סמל המגן דוד משמש לעיתים בכנסייה המורמונית ומסמל את קשריהם לבני ישראל וליהדות. סמל זה מוצג באופן בולט באולם האספה הגדול של המורמונים בסולט לייק סיטי.
מאז הקמת מדינת ישראל היו המורמונים בדרך כלל מאוד פרו ישראלים. הם תרמו רבות למוסדות חינוך ותרבות בארץ.
המורמונים הקימו בירושלים, סמוך להר הזיתים, שלוחה של אוניברסיטת בריגהאם יאנג. הקמת המוסדות המורמוניים בירושלים לוותה בזמנו בהתנגדות עזה של חוגים חרדיים ודתיים שחששו מפעילות מיסיונרית נוצרית, ואושרה רק לאחר התחייבות הכנסייה שלא תעסוק בישראל בהמרת דת.
נושא נוסף שמעכיר מדי פעם את היחסים בין היהודים והמורמונים הוא מנהגם לטבול לכנסייתם יהודים שנפטרו, לרבות קרבנות שואה (ראו לעיל).
במאה התשע עשרה נעשו ניסיונות התיישבות של קבוצות מורמונים בארץ ישראל, ללא הצלחה.
ביקורת על הכנסייה.
הביקורת על הכנסייה המורמונית מתרכזת בכמה מישורים. יש המותחים ביקורת על ספרי הקודש המורמונים, ומנסים להוכיח כי האירועים המוזכרים בספר מורמון, ובספרי היסוד האחרים של הדת, לא היו ולא נבראו, וכי אין המדובר ביצירה שניתנה מאת האל המתעדת אירועים בני אלפי שנים, כי אם ביצירה שנולדה במוחו של סמית' בתחילת המאה התשע עשרה. יש רבים החוקרים את חייהם הפרטיים של מנהיגי המורמונים המוקדמים כסמית' ויאנג, בניסיון להראות כי המדובר בבני אדם שאינם ראויים להוות מודל לחיקוי, וודאי שאינם "נביאים".
ביקורת קשה יותר נמתחת על מנהגיהם של המורמונים, ונטען כי מדובר בכת. נראה כי חלק ממרכיבי ההגדרה הסוציולוגית המקובלת לכת אינם מתאימים למורמונים, וכיום מדובר בדת ממוסדת לכל דבר. יש המכנים את מדינת המורמונים ביוטה בשנות החמישים של המאה התשע עשרה "תאוקרטיה". ביוטה כולה, ובסולט לייק סיטי, רוב האוכלוסייה שייכת לדת המורמונית. יש המתלוננים על כי אורח החיים המורמוני הוא מסוגר, וכי מי שאינו שייך לדת המורמונית לא ימצא את מקומו החברתי ביוטה ובאזורים בהם יש רוב למורמונים.
המורמונים זכו לדימויים שליליים בתחילת דרכם. סופרים כמארק טוויין וארתור קונאן דויל (בספרו "חקירה בשני") מתחו ביקורת על המורמונים וציירו אותם באור שלילי. התרבות הפופולרית, בעיתונות, בספרות ובקולנוע נטתה לתיאור סנסציוני של המורמונים כאנשים אכזריים ורודנים, אך תיאורים אלו הפכו להוגנים יותר ככל שהתבסס מעמד הדת המורמונית, וככל שהתערו המורמונים באוכלוסייה הכללית, כאשר התפשטותה של ארצות הברית מערבה, והתפתחות הטכנולוגיה, הוציאו אותם מבידודם במדבר. הפסקתה של הפוליגמיה בסוף המאה ה-19 הביאה ליתר הרמוניה בין המורמונים ובין הממסד, ולדימוי טוב יותר של הקהילה המורמונית בציבור. כיום עיקר הביקורת מחוגים יהודיים על המורמונים עוסק במנהג טבילת המתים, הנתפס כחוסר רגישות של המורמונים כלפי קהילות דתיות אחרות, וכלפי אמונתם הדתית של אחרים.
לאמארקיזם
לאמארקיזם היא תורה אבולוציונית שפותחה על ידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בראשית המאה ה-19. תאוריה זו, התפתחות המינים, קדמה לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין, והוסברה בספרו שפורסם בשנת 1809 "פילוסופיה זואולוגית", בו שילב רעיונות קיימים של הורשת תכונות בתאוריה האבולוציונית שלו. סבו של צ'ארלס דרווין, ארסמוס דרווין כתב בשנים 1794–1796 בספרו "זואונימיה" על כך שהייתה התפתחות כלשהי בייצורים חיים ועל היכולת לפתח איברים חדשים ולהוריש את התכונות החדשות לצאצאים. לאמארק השתמש ברעיונות אלו לביסוס התאוריה האבולוציונית שלו, אשר עליה נבנתה התאוריה של צ'ארלס דרווין. מאז נדחק הלאמארקיזם לשוליים על ידי הדרוויניזם שהפך לתאוריה הנפוצה. למרות זאת, לאחרונה עולה שוב עניין בתאוריה של לאמארק, לאחר שנעשו מחקרים בתחום האפיגנטיקה המדברים על אפשרות של הורשת תכונות נרכשות.
תאוריית הבריאה העצמונית (הלאמארקיזם).
לפי לאמארק, ישנה בריאה עצמונית של אורגניזמים פשוטים, אשר מורכבותם הולכת וגדלה לכיוון השלמות לאורך זמן ובהתאם לשינויים סביבתיים. לסביבה יש השפעות חזקות על הצורה והאיברים של אורגניזם מסוים, כאשר השפעות אלו באות לידי ביטוי רק לאחר זמן רב. זה מתאפשר כיוון שקיים מנגנון של הורשת תכונות נרכשות. בכך לאמארק פוסל למעשה את רעיון ההכחדה; בעלי חיים לא נכחדים, אלא רק משנים את צורתם ומסתגלים לשינויים סביבתיים.
לאמארק מתייחס למה שלטענתו הן שתי אמיתות. ראשית, צרכים חדשים מצריכים שימוש באיברים חדשים שיופיעו כתוצאה ממאמץ ורצון פנימי. שימוש ממושך באיבר יגדיל ויחזק אותו. שנית, חוסר שימוש באיבר מסוים ינוון אותו ועם הזמן גודלו יקטן עד שלבסוף ייעלם.
שלושה עקרונות חשובים בלאמארקיזם:
לאמארק מסביר את העובדה שיש ריבוי גדול מאוד של מינים שונים בכך שהוא טוען כי תנאי הסביבה הם בעלי גיוון אינסופי, מה שמוביל לכך שבאזורים שונים בעלי חיים שהיו דומים בהתחלה, יסגלו לעצמם תכונות שונות בהתאם לתנאים השונים, ועם הזמן ישתנו בעצמם. כך לאמארק יוצא נגד הטענה הרווחת באותו זמן, כי בעלי החיים נוצרו בצורה מסוימת, לא עברו כל שינוי וכי האיברים קבעו את אופן השימוש בהם.
לאמארק ביסס את התאוריה שלו על שני חוקים.
החוק הראשון:
החוק השני:
החוק הראשון מדבר על כך שבעלי חיים מתפתחים כל הזמן לכיוון השלמות. כל בעל חיים שעדיין לא הגיע לשיא ההתפתחות שלו, מפתח או לחלופין מנוון איברים שונים לפי השימוש בהם. החוק השני מדבר על מנגנון הורשת תכונות נרכשות. תכונות שנרכשו כתוצאה מהשפעה סביבתית לאורך זמן, יועברו לצאצאים בתנאי שהתכונות מופיעות אצל שני ההורים.
אחת הדוגמאות שלאמארק השתמש בה להסברת התאוריה שלו היא הג'ירפה. תחילה צוואר הג'ירפה היה קצר, אך שינויים בתנאי הסביבה הביאו לכך שהמזון היחיד שהג'ירפה יכולה הייתה להשיג היה גבוה על העצים. לצורך השגת המזון, על הג'ירפה היה למתוח את צווארה. כיוון ששינוי סביבתי זה נשאר קבוע, נשאר גם הצורך בצוואר ארוך יותר להשגת המזון. כתוצאה מכך, עם הדורות נולדו צאצאים שצווארם ארוך יותר ויותר עד הופעת הג'ירפה כפי שמכירים אותה כיום.
דוגמאות שלאמארק מביא להוכחת התאוריה שלו.