גסטרין (Gastrin) הוא הורמון המופרש מתאי G בקיבה ובתריסריון וגורם להפרשת חומצה גסטרית מתאי הדופן בקיבה. בנוסף, יש מעט תאים המייצרים גסטרין במעי הדק, בלבלב, ברקמת המוח, בבלוטת יותר הכליה, דרכי הנשימה ואיברי הרבייה.
פיזיולוגיה.
גנטיקה.
גן ה-"GAS" נמצא בזרוע הארוכה של כרומוזום 17 (17q21).
סינתזה.
גסטרין הוא פפטיד ליניארי הנוצר על ידי תאי G בקיבה ובתריסריון ומופרש אל מחזור הדם. הגסטרין מצוי בשלוש צורות עיקריות:
משמעות הערך הנומרי היא מספר חומצות האמינו המרכיבות את הפפטיד.
באופן כללי, הגסטרין הוא פרקורסור (קודמן) הכולל 101 חומצות אמינו המתחלקות ויוצרות את הצורות העיקריות דלעיל. הצורות החשובות הקשורות למערכת העיכול הן גסטרין 17, וגסטרין 34.
הפרשה.
גסטרין מופרש בתגובה לדחפים מסוימים, ובהם: התנפחות קיבה, גירוי של עצב תועה (וגוס), נוכחות של חלבונים שעוכלו באופן חלקי, עודף סידן בדם.
הפרשת גסטרין מעוכבת על ידי: נוכחות חומצה (בעיקר HCl שמופרש) בקיבה, סומטוסטטין, או למשל מצבים של צום.
הגירוי להפרשת גסטרין מתחיל בשלב ה- cephalic- זהו השלב טרם הגעת אוכל לקיבה, ובו מופרשת 30% מהחומצה בקיבה, על ידי גירוי ישיר של העצב התועה על תאי G המייצרים גסטרין.
לאחר מכן, בשלב ה- gastric, כאשר האוכל מגיע לקיבה, יש שני גורמים להפרשת גסטרין- הראשון הוא התרחבות הקיבה, והשני הוא הגעתם של החלבונים מהמזון. התרחבות הקיבה, והגעת החלבונים, פועלים על תאי G להפרשת גסטרין.
פעילות.
נוכחות גסטרין מעודדת את תאי הדופן בקיבה להפריש חומצת מימן כלורי/חומצה גסטרית. הדבר נעשה בצורה לא ישירה באמצעות היקשרות לקולטני CCK2/גסטרין בתאי ECL בקיבה, אשר בתגובה משחררים היסטמין אשר מאותת לתאי הדופן בקיבה להפריש יוני H+.
בנוסף גסטרין גורם לתאים גסטרים זימוגניים (Gastric chief cell) להפריש פפסינוגן, צורת הזימוגן (הצורה הלא פעילה) של האנזים פפסין. פפסינוגן הופך לפפסין בסביבה שבה pH נמוך וה-HCl מספק סביבה מתאימה לפעילות האנזים.
היפר גסטרינמיה.
היפר גסטרינמיה היא תופעה שבה יש הפרשה עודפת של גסטרין. הפרשה עודפת זו יכולה להיווצר כתוצאה מירידה פתולוגית בחומציות הקיבה (למשל, כתוצאה מדלקת קיבה אטרופית), או כתוצאה מנטילת תרופות המדכאות את הפרשת החומצה כגון מעכבי משאבות פרוטונים- PPI. סיבה נוספת להפרשה עודפת של גסטרין היא תסמונת אליסון זולינגר שבה יש גידול המפריש גסטרין.
תגלית מדעית
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה היא מפלגה בגאורגיה, שנוסדה בשנת 1994 מאיחודן של שתי המפלגות, החברה הסטלינית, המפלגה הקומוניסטית של פועלי גאורגיה ואיחוד הקומוניסטים של גאורגיה.
מנהיג המפלגה מיום ייווסדה היה פנטלמאון גיוֹרגַדזֵה (נפטר בשנת 2009), שבנו איגור גיאורגדזה נאלץ לצאת לגלות לאחר שנאשם בקשירת קשר לביצוע התנקשות באדוארד שוורדנדזה. בשנים 2009–2014 בראש המפלגה עמד נוּגזַר אווַליאני; משנת 2014 המפלגה מונהגת על ידי תֵמוּר פּיפּיַה.
קישורים חיצוניים.
יאיר קדר
יאיר קדר (נולד ב-13 ביוני 1969) הוא במאי סרטים תיעודיים, עורך ופעיל בקהילה הגאה ישראלי. יצר את מיזם "העברים", הכולל 16 סרטים תיעודיים באורך מלא. הוא זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע (2016), ציון לשבח לסדרת העברים בפסטיבל חיפה 2018, פרס החוויה היהודית בפסטיבל הקולנוע בירושלים בשנים 2015 ו-2018, פעמיים בפרס הסדרה הטובה ביותר על מיזם העברים בתחרות הסרט הדוקומנטרי (2015. 2019) של פורום היוצרים, ופרסי הסרט הקצר הטוב, העריכה, המוזיקה המקורית ופרס עיצוב הפסקול. זוכה פרס וייל בלוך על סרטו "החלון הרביעי" על עמוס עוז, 2021, זוכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה (2016) על סרטו ליליאן יחד עם אילן פלד ומועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התעודי לשנת 2017 ובשנת 2019 עם סרטו "דבש שחור".
קדר הוא פעיל להטב"קי מאז ראשית שנות התשעים, הוא אחד ממייסדי תחום הלימודים ההומו-לסביים והקוויריים בישראל, מעורכי האנתולוגיה המחקרית הראשונה בתחום - "מעבר למיניות", הקים שני עיתונים לקהילה הגאה - את מגזין התרבות "תת תרבות" ב-1995, ואת עיתון "הזמן הוורוד" ב-, שאותו גם ערך, כמו כן, יצר את ההצגה ההומואית "יש לו מלים משלו" ב-1994. בשנת 2021, יזם יחד עם חבר מועצת עיריית תל אביב יפו, הפעיל איתי פנקס ארד, את הקמת מרכז המורשת הלהטב"קי הישראלי.
בתחום התרבות והתקשורת, קדר היה מיוזמי חגיגות המאה למשוררת לאה גולדברג ושימש עורך ראשי של מגזין מסע אחר בתחילת המאה ה-21.
ביוגרפיה.
קדר נולד וגדל בעפולה. הוא בוגר תואר ראשון ושני בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ותושב תל אביב. בשנת 2003 נולד בנו מיכאל רון קדר, בהורות משותפת עם העיתונאית זהרה רון. ובשנת 2017 התחתן עם גידי יונה בנישואים אזרחיים בדנמרק, שהוכרו לאחר מכן במשרד הפנים בישראל.
לימד קולנוע בבית הספר סם שפיגל בירושלים, ובמוסדות אקדמיים שונים, בהם בית הספר שנקר, מכללת בית ברל ומכללת עמק יזרעאל.
מאז תחילת שנות התשעים עוסק בכתיבה ובעריכה עיתונאית. כתב ברשת שוקן, "הארץ", "מסע אחר", "דבר" ובמגזינים אחרים. זוכה פרס בני ברית לעיתונות יהודית עולמית וזוכה פרס האיחוד האירופי לדיווח עיתונאי באגן הים התיכון. בשנים 2000–2005 שימש כעורך וכסגן עורך במגזין הגאוגרפי "מסע אחר".
בשנת 2005 השיק את מיזם "העברים", שזכה עד כה ב-18 פרסים בתחרויות שונות. המיזם כולל סרטי תעודה (בבימויים של עשרה במאים מובילים על הדמויות לאה גולדברג, ח"נ ביאליק, יונה וולך, י"ח ברנר, זלדה, דוד בוזגלו, רחל המשוררת וזאב ז'בוטינסקי, אברהם סוצקבר, אבות ישורון, דוד פוגל, שלום שבזי, מרים ילן שטקליס וז'קלין כהנוב), ספרים ותיעוד וידאו, ושבהם הוא משתף פעולה עם אנשי רוח, יוצרים, מוזיקאים, במאים וחוקרים (הלית ישורון, חיים באר, חוה אלברשטיין, חיים טופול, נינט, אריאל הירשפלד, ס. יזהר, קרולינה, דן מירון ואחרים) ביצירת דיוקנאות קולנועיים ביוגרפיים של דמויות מרכזיות בתרבות העברית ובקנון הספרותי שלה. במרץ 2013 הושק אתר האינטרנט של המיזם. סרטי המיזם הוקרנו ברחבי הארץ והעולם בעשרות פסטיבלים ובערוצים 8, 2, 1, ו-10, בפני מאות אלפי צופים. רטרוספטיקבות חגיגיות נערכו למיזם בין השאר במוזיאון היהודי בברלין ב-2018, בדוקאביב 2019, באוניברסיטאות קיימברידג ואוקספורד בבריטניה ובמקומות רבים אחרים. המיזם זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע לשנת 2016, ובפרס הסדרה הטובה ביותר על מיזם העברים בתחרות הסרט הדוקומנטרי לשנת 2015 של פורום היוצרים, בפרס המוזיקה המקורית ובפרס עיצוב הפסקול. קדר זכה גם במקום הראשון בפסטיבל הקולנוע בחיפה 2016 על סרטו ליליאן יחד עם אילן פלד, והיה מועמד גם לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התעודי לשנת 2017. בשנת 2019 ערך פסטיבל דוקאביב רטרוספטיקה מיוחדת למיזם העברים, כמו גם מכון ון ליר, המוזיאון היהודי בברלין וגופי תרבות אחרים בישראל ובעולם.
בעבר פעיל חברה ותרבות, ואיש תקשורת בתחומי עריכה, כתיבה, יזמות ואקטיביזם. יחד עם גדעון טיקוצקי יזם את אירועי חגיגות המאה ללאה גולדברג, שבמהלכן נערכו עשרות אירועים ויוזמות תרבותיות, היה ממייסדי תחום הלימודים ההומו-לסביים והקוויריים בישראל, וערך את האנתולוגיה המחקרית הראשונה בתחום, מעבר למיניות, יחד עם עמליה זיו ואורן קנר. הקים מיזמי תקשורת לקהילה הגאה (העיתון "הזמן הוורוד" ומגזין התרבות "תת תרבות"), שבמסגרתם עודד ייצוג וביטוי לקהילות גאות מגוונות, בין השאר לקהילה הטרנסית בזמן הוורוד, כמו גם את "מילון אבן שושנה" לסלנג להט"בי, ותיעד את ראשית התגבשות הקהילה המאורגנת. כעורך ראשי הוביל את מגזין מסע אחר בתחילת המאה ה-21.
מחוז וולגודה
מרטין אינדיק
מרטין שון אינדיק (באנגלית: Martin Sean Indyk; ) הוא איש אקדמיה ודיפלומט אמריקאי-יהודי. כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשתי קדנציות לא-רציפות. עמד בראש מרכז סבן למדיניות במזרח התיכון במכון ברוקינגס. שירת כשליח המיוחד לישראל במהלך השיחות עם הפלסטינים בשנים 2013–2014. לפני כן שירת בין היתר כעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב בממשל קלינטון.
קורות חיים.
אינדיק נולד להורים יהודים בלונדון, אנגליה, וגדל והתחנך בפרוור של סידני שבאוסטרליה. הוא קיבל תואר B.A בכלכלה מאוניברסיטת סידני ב-1972 ותואר דוקטור ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ב-1977.
ב-1982 היגר לארצות הברית והחל לעבוד כמנהל מחקר בלובי הפרו ישראלי איפא"ק. ב-1985 ייסד את מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב, שהתמחה ביחסי ישראל-ערב ומדיניות מזרח תיכונית בכלל, ושימש כמנהלו במשך שמונה שנים, עד 1993 עת הוחלף על ידי הסופר וההיסטוריון רוברט סטלוף. הוא שימש גם כפרופסור נספח בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שם לימד על הפוליטיקה הישראלית ומדיניות חוץ.
הוא לימד במכון המזרח התיכון באוניברסיטת קולומביה, במרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב ובמחלקת הפוליטיקה של אוניברסיטת מקאוארי בסידני. אינדיק פרסם פרסומים רבים על אודות תהליך השלום הישראלי-ערבי, יחסי ארצות הברית–ישראל ועל האיומים על יציבות המזרח התיכון הנשקפים מעיראק ואיראן.