תנור (לטינית: Fornax) היא קבוצת כוכבים עמומה ביותר בשמי הדרום, שהוגדרה רק במאה ה-18 על ידי האסטרונום הצרפתי ניקולא לואי דה לאקאי. הקבוצה סמוכה לקוטב הדרומי של גלקסיית שביל החלב שהוא אזור דליל בכוכבים ואין בה כלל כוכבים בהירים. במקור הקבוצה נקראה "תנור כימיקלים" (Fornax Chemica בלטינית) שייצג תנור המשמש כימאים לייצור תרכובות שונות, אך מאוחר יותר השם קוצר. בשטח הקבוצה יש מספר גלקסיות עמומות מכדי לצפות בהן בטלסקופ חובבים וכן צביר גלקסיות הכולל כ-100 גלקסיות שונות במרחק של כ-60 מיליון שנות אור.
כוכבים מעניינים.
α בתנור הוא הכוכב היחידי בקבוצה שבהירות נראיתו היא מדרגה מתחת ל-4. זהו כוכב זוגי במרחק של כ-45 שנות אור, המורכב מכוכב צהוב עם בהירות מדרגה 3.8 ובן זוג קרוב עם דרגת בהירות 6 הניתן להבחנה בטלסקופ בינוני.
אייל גרוס
אייל גרוס (נולד ב-7 באוגוסט 1965) הוא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת תל אביב, המשלב מחקר אקדמי ופעילות ציבורית בארגוני זכויות אדם בישראל. משמש גם כפרשן המשפטי של העיתון "הארץ".
ביוגרפיה.
גרוס נולד וגדל בתל אביב. אביו, עורך הדין יוסף גרוס, פרופסור אמריטוס למשפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ואמו, עורכת הדין צביה גרוס, הייתה היועצת המשפטית של משרד הביטחון.
בנעוריו למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב ולקח חלק במשלחת הנוער של משרד החוץ לארצות הברית.
לימודים.
גרוס למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, והתמחה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופטת רות שטרנברג-אליעז ובמשרד ש. הורוביץ ושות'. ב-1995 התמחה בנציבות האירופאית לזכויות אדם בשטרסבורג. כתב דוקטורט במשפטים באוניברסיטת הרווארד, תחת הנחייתם של פרופסור פרנק מייקלמן ופרופסור דאנקן קנדי, שעסקה בגישות ביקורתיות לתפישות ליברליות של זכויות תוך הסתכלות השוואתית על התפתחות שיח הזכויות בארצות הברית וישראל. הוא סיים את הדוקטורט ב-1996. ב-1998 קיבל דיפלומה בזכויות אדם מהאקדמיה למשפט אירופי שביורופיאן יוניברסיטי אינסטיטיוט בפירנצה.
אקדמיה.
החל מ-1996 הוא חבר סגל באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2009 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2017 לפרופסור מן המניין. שימש כמנחה התוכנית לזכויות אדם ביחד עם דורי ספיבק בקליניקות המשפטיות של אוניברסיטת תל אביב. מלמד כמרצה מן החוץ במסלול האקדמי המכללה למינהל. בשנים 2002–2006 לימד סמסטר קיץ באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בתוכנית זכויות אדם שהיא חלק מ-School of International and Public Affairs. שימש כעמית מחקר אורח במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטלנבוש בדרום אפריקה.
בשנים 2007–2009 שהה בשבתון כחוקר אורח באוניברסיטת לונדון, ב-Institute for Advanced Legal Studies, ומאז הוא גם מלמד כמרצה אורח בבית הספר למשפטים של SOAS, שהוא אחד הקולג'ים המרכיבים את אוניברסיטת לונדון. בשנת 2009 קיבל, ביחד עם עמיתה, קטריונה דרו, את פרס ההוראה של SOAS.
פעילות נוספת.
משנת 1998 עד 2007 שימש כחבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל, ונבחר שוב לכהן בהנהלת האגודה בשנת 2011. היה ממייסדי עמותת גישה וחבר הנהלה בשנים 2005–2007. בשנים 2005–2007 היה חבר בפורום למען ילדי מהגרי עבודה בישראל, שהיה פעיל בנושא של מתן מעמד קבע בישראל לילדים של מהגרי עבודה שהתערו בישראל ולומדים במערכת החינוך הישראלי. בשנים 1998–2005 היה היועץ המשפטי בהתנדבות של אגודת ההומואים, הלסביות, הטרנסג'נדרס והביסקסואלים. הוא חבר בהנהלת מכון קונקורד במכללה למינהל, העוסק בחקר היחסים בין המשפט הישראלי למשפט הבינלאומי.
מכהן כסגן נשיא ומהמייסדים של International Lesbian and Gay Law Association. יעץ לארגוני זכויות אדם אחרים כמו רופאים לזכויות אדם, בצלם ועוד.
משנת 2011 משמש גרוס כפרשן המשפטי של עיתון "הארץ".
בנוסף לעסוקיו האקדמיים והחברתיים, גרוס כותב על יין, אוכל ומסעדות בעיתונים שונים.
מחקרים.
היבטים חלוקתיים של המשפט וזכויות.
מחקרו של אייל גרוס נסוב על היבטים חלוקתיים של המשפט החוקתי וזכויות בפרט. במסגרת זאת כתב גם על זכות הקניין והזכות לחופש העיסוק והיבטים חלוקתיים שלהם. בתקופה האחרונה מתמקד מחקרו בנושאי הזכות לבריאות: נגישות לבריאות, שוויון בבריאות, וחלוקה הוגנת של הנגישות לבריאות.
גרוס סבור כי זכויות עשויות להיות כלי שמשמר את הסטטוס קוו, את המשטר הנוכחי של החזקות. מנגד הן יכולות להיות כלי ליצירת שוויון בנגישות למשאבים שונים. כך למשל בהקשר של בריאות – השאלה היא האם גודל הנגישות שלנו למשאבי בריאות יהיה כגודל הכסף (המשאבים) שיש לנו לשלם עבורם או לקנות אותם, מה שיגדיל את אי-השוויון, או שאנו חושבים על בריאות כדבר שצריך להיות נגיש ללא מכשולים כלכליים ואז מדברים על גישה חלוקתית או שוויונית. מחקרו מצביע על הצורך להתייחס לבריאות כאל זכות במובן המפנים לתוכו תפיסה חלוקתית של הזכות, שבאה להבטיח נגישות שוויונית ככל האפשר למשאבים הנחוצים להבטחת בריאותו של אדם.
גרוס אינו מאמין בחלוקה בין סוגי הזכויות (זכויות אזרחיות ופוליטיות או זכויות "שליליות" אל מול זכויות חברתיות או זכויות "חיוביות"). בעיניו כל הזכויות דורשות מהמדינה גם להתערב וגם לא להתערב. בהתאם לזכות להליך הוגן מקיימת המדינה בתי משפט וסנגוריה ציבורית: גם זכות זו, ולא רק זכויות שנחשבות "חברתיות" כמו הזכות לבריאות דורשות מהמדינה לפעול באופן אקטיבי ותוך הקצאת משאבים.
גרוס מציע במחקרו לבחון את הסוגיה דרך השוואת הזכות לחופש הביטוי אל מול הזכות לבריאות. האחת נחשבת זכות אזרחית-ליברלית-קלאסית והשנייה נתפסת כשייכת לתחום הזכויות החברתיות. לפי תפישתו של גרוס בשתיהן כדי להבטיח הגנה אמיתית עליהן, צריך להבטיח שהמדינה גם תפעל וגם לא תפעל. בהקשר של חופש הביטוי אנחנו רוצים שהמדינה לא תתערב, לא תעשה צנזורה, לא תגביל את מה שאנחנו אומרים, אך זה לא מספיק על מנת להבטיח נגישות אפקטיבית לחופש הביטוי. כי אם כל משמעות חופש הביטוי היא העדר צנזורה, אז התוצאה תהיה שבעל המאה הוא בעל הדעה להבטיח ייצוג למגוון הדעות בחברה. גם בתחום הבריאות יש מימד שלילי בו אנו דורשים שהמדינה לא תתערב, לא תכפה עלי טיפול רפואי, או תמנע ממני טיפול רפואי, אך אנחנו גם דורשים שהמדינה תבטיח נגישות אפקטיבית ושוויון לשירותי בריאות. כדוגמה לסתירה לשיטתו ביחס החברה לזכויות הוא הביא שני פסקי דין של בג"ץ. באחד, בג"ץ קבע שהטלת תשלום על מי שמארגן הפגנה למימון אבטחת ההפגנה פוגעת בחופש הביטוי והיא פסולה ובשניה קבע בעתירה של אשה שסבלה מהתחרשות שנדרשה לשלם 70,000 ש"ח עבור שתל שבלולי שאינו מתערב בשיקולים של סל הבריאות{הערה|}}. גרוס כתב מאמר בהארץ בשאלה מדוע כשהיה מחסום נגישות בחופש הביטוי והמשטרה דרשה מאה אלף שקל לקיום ההפגנה – בג"ץ התערב וכאן כשהיה מחסום נגישות לבריאות, בג"ץ לא התערב ובעצם המקרים הללו מראים שעצם החלוקה לקטגוריה של זכויות, כאילו הזכויות החברתיות ייחודיות כי נוגעות בחלוקה למשאבים אינה נכונה ולמעשה שתי הזכויות כרוכות במשאבים. גרוס טען אין ההבדל אנליטי, כי אם אידאולוגי: ישנה אידאולוגיה המסמנת מהן זכויות אדם ומה לא.
זכויות חברתיות.
בנושא זכויות חברתיות פרסם מספר מאמרים:
משפט בינלאומי.
אחד מתחומי המחקר המרכזיים של גרוס הוא משפט בינלאומי, בהיבטים הקשורים לזכויות אדם ומשפט הומניטרי, בעיקר בנושא של כיבוש. במאמר משותף עם ארנה בן-נפתלי וקרן מיכאלי הציעו ניתוח של הכיבוש כבלתי חוקי בשלב אם הוא מפר את העקרונות היסודיים של דיני הכיבוש, ואינו זמני, אלא מצב בלתי מוגבל בזמן, שלא מנוהל בנאמנות לטובת האוכלוסייה המקומית. המאפיין של כיבוש כזה הוא נישול האוכלוסייה המקומית והחלת חוקי המדינה הכובשת על אזרחיה שמתיישבים בשטח.
מאמרים אחרים של אייל גרוס עסקו בהחלת המשפט ההומניטרי ודיני זכויות האדם בשטחים וחלקם דן בפירוט בניתוח גדר ההפרדה כפי שנדון בבית המשפט העליון ובבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. גרוס הפנה ביקורת כלפי ההשתלטות של שיח המידתיות על הניתוח המשפטי של נושא הכיבוש בבג"ץ. לדעת גרוס זהו עיוות של המשפט הבינלאומי ההומניטרי המתיר לפגוע בזכויות של אנשים החיים תחת כיבוש אם יש צורך ביטחוני, אך לא כולל את הזכויות של אזרחי המדינה הכובשת שישבו אותם שם, בניגוד לאיסור מפורש במשפט הבינלאומי. ניתוח המידתיות עושה גם אבסטרקציה מההקשר של הכיבוש, כאילו אנו באיזון של אזרחים שווי זכויות במדינה דמוקרטית.
מיניות ותאוריה קווירית.
גרוס היה ממקימי הפורום ללימודים הומו-לסביים ותאוריה קווירית באוניברסיטת תל אביב, ממנו צמח כנס "סקס אחר", שנערך לראשונה ב-2001, וגרוס היה אחד ממארגניו. במחקר שלו עצמו בתחום הזה בודק גרוס כיצד עושה המשפט רגולציה של נטייה מינית וזהות מגדרית. איך המשפט הוא אחד משדות השיח שמייצרים הגדרות של הומוסקסואליות לסביות כקטגוריות בינאריות. דבר אותה ג'ודית באטלר כינתה "הפיקציה של הקוהרנטיות ההטרוסקסואלית". גרוס כתב יחד עם עמליה זיו את המאמר הפותח לאנתולוגיה "מעבר למיניות", ספר מבוא ללימודים הומו-לסביים ותאוריה קווירית. כמו כן כתב פרסם גרוס מאמרים על הפסיקה שעסקה בהכרה של בני זוג מאותו מין במשפט הישראלי,
על שירות הומוסקסואלים ולסביות בצבא