זמן קצר לאחר שהצל נפל על היער, הוולאר שלחו חמישה מיאר כדי לסייע לעמי הארץ התיכונה במאבק באותו כוח עולה. מיאר אלו נודעו בעולם כ"הקוסמים" או כ"האיסטרי", כשהבולטים מביניהם היו גנדלף וסארומן. בערך בשנת 1100, "החכמים" (כינוי לקוסמים ומנהיגי העלפים) נעשו מודעים לכך שכוח של רשע הקים מעוז בדול גולדור. בתחילה הם הניחו שמדובר באחד מהנאזגול ולא בסאורון עצמו. בערך בשנת 1300, הנאזגול אכן הופיעו מחדש. במאות השנים לאחר מכן, המנהיג של הנאזגול, המלך-המכשף של אנגמאר, תקף שוב ושוב את ארנור, הממלכה הצפונית, בפעם הראשונה ב-1409 ובסופו של דבר כבש והשמיד את הממלכה ב-1974. אף על פי שממלכתו נחרבה והוא הורחק מהצפון בשנה שלאחר מכן על ידי העלפים וכוחות מגונדור, נסוג המלך-המכשף למורדור ואסף את הנאזגול שם. בשנת 2000, הנאזגול יצאו ממורדור וצרו על העיר מינאס איתיל בהרים שגבלו במורדור. העיר נפלה ב-2002 והייתה ידועה מאז כמינאס מורגול. במהלך כיבוש העיר תפסו הנאזגול גם את הפלנטיר של מינאס איתיל, אחת משבעת אבני הרואי שאנשי אלנדיל הביאו איתם מנומנור בערב נפילתה.
באותה תקופה, ממלכת הגמדים במוריה נחרבה על ידי בלרוג שהרג את המלך דורין השישי ואת בנו נאן הראשון והבריח משם את עם הגמדים. במאות השנים שלאחר מכן דרקונים תקפו מושבות אחרות של גמדים בצפון. באותו זמן רבים מהעלפים מעם הנולדור התעייפו מהארץ התיכונה ועזבו לוולינור.
ככל שהתחזק כוחה של דול גולדור, התגבר חשדם של ה"חכמים" שהכוח העומד מאחורי המלך-המכשף ושאר הנאזגול היה אכן אדונם המקורי, סאורון. בשנת 2063, גנדלף חדר לדול גולדור בניסיונו הראשון ללמוד את האמת, אבל סאורון נסוג מפניו והתחבא במזרח. ייקח כמעט 400 שנים לפני שישוב למעוזו ב"יער אופל" וזהותו נשארה בינתיים בלתי ידועה.
בסופו של דבר סאורון הופיע שוב עם כוח מוגבר ב-2460. בערך באותו זמן, הטבעת האבודה נמצאה בסופו של דבר ונמשתה מהנהר על ידי הוביט מבני סטור בשם דיאגול. סמיאגול, חברו וקרוב משפחתו של דיאגול חמד את הטבעת והרג את דיאגול כדי להשיגה ובסופו של דבר הושחת על ידה ונהייה ליצור גולום. כשהוא מגורש על ידי משפחתו, הוא לקח את הטבעת, לה קרא "חמדתי" והסתתר בהרי האופל במשך מאות שנים.
בשנת 2463 הוקמה המועצה הלבנה במטרה להילחם ברשע ובעיקר כדי לבלום את הכוח מדול גולדור, חברי המועצה הקבועים היו הקוסמים גנדלף וסארומן ומנהיגי העלפים, ביניהם גלדריאל, אלרונד וקירדן.
בשנת 2850 גנדלף עשה ניסיון שני לרגל בדול גולדור. הוא התגנב למעוז והצליח סוף סוף לוודא את זהות אדון המקום. הוא דיווח על כך למועצה הלבנה, אבל סארומן, שבאותה העת כבר חמד את הטבעת וקיווה להשיגה לעצמו, הניא את המועצה מפעולה נגד סאורון.
בסופו של דבר, בעקבות דבריו של גנדלף, חברי המועצה הפעילו את כוחם וגירשו את סאורון מיעראפל ב-2941. בזמן שהמועצה הלבנה התעכבה, סאורון הספיק להכין את המהלך הבא והיה בדעתו לנטוש את דול גולדור.
ממש לפני שסאורון נמלט מדול גולדור, ההוביט בילבו באגינס, בהרפתקה בלתי סבירה עם קבוצת גמדים ובראשם תורין צינת-אלון, מצא את הטבעת עמוק בתוך הרי האופל. לאחר שמסעו נגמר, בילבו הביא את הטבעת בחזרה להוביטון שבפלך. לאחר עשרות שנים, הוא העביר אותה ליורשו, פרודו באגינס.
עד אז, כוחו של סאורון השתקם מאוד והוא הגדיל מאוד את טווח השפעתו בארץ התיכונה. העין של סאורון הפכה לסמל של דיכוי ופחד. לאחר גירושו מדול גולדור, הוא חזר למורדור ב-2942, ולאחר תשע שנים הכריז על עצמו באופן גלוי והתחיל להקים את ברד-דור מחדש. כהכנה למלחמה האחרונה נגד בני האדם והעלפים, הוא טיפח צבאות של אוֹרקים מפלצתיים הידועים כאוּרוּקִים.
מלחמת הטבעת.
שלושת הכרכים של שר הטבעות מספרים את סיפור ניסיונו האחרון של סאורון להשיג שליטה עולמית, כשאירועי העידן השלישי הגיעו לשיאם בשנים 3018 ו-3019.
בכרך אחוות הטבעת, גנדלף הסיק שטבעת העוצמה שבילבו מצא במערתו של גולום היא אכן הטבעת האבודה של סאורון. הוא יידע את פרודו על האמת בנוגע לירושה שבילבו השאיר לו ועל הפוטנציאל האיום שגלום בה אם סאורון ישיג אותה שוב: "דבר אחד עדיין חסר לו לאויב שייתן לו את הכוח והדעת אשר בהם יוכל למגר כל התנגדות, להפיל את מחסומי המגן האחרונים ולשוב לכסות את כל הארצות באפילה. הוא חסר את הטבעת האחת...והוא מבקש אותה, מבקש אותה, וכל מחשבתו נתונה אך לה".
גנדלף הלך לבקש עצה מסארומן, אך גילה שהוא הושחת בשל מחקריו הרבים על סאורון וטבעות הכוח. כשהוא משתמש בפאלאנתיר של אייסנגרד, לסארומן הייתה עכשיו תקשורת עם שר האופל והוא שימש כבן בריתו, אף על פי שהוא קיווה בחשאי להשיג את הטבעת בעצמו ולהשתמש בכוחה כדי לתפוס את מקומו של סאורון. גנדלף הוחזק כשבוי מעל מגדל אורתאנק למשך זמן, אבל מהר מאוד נמלט בעזרתו של אחד הנשרים הענקיים של מנווה.
לאחר ששבה ועינה את גולום, סאורון למד שהטבעת נמצאה על ידי הוביט בשם "באגינס". סאורון שלח את הנאזגול לפלך ולביתו של בילבו, אך בילבו עזב שנים קודם לכן. גם פרודו היה בדרכו החוצה מהפלך (בעצתו של גנדלף). הנאזגול רדפו אחרי פרודו ובני הלוויה שלו, אך הובסו ליד ריבנדל.
בריבנדל, אלרונד כינס מועצה של העמים החופשיים בארץ התיכונה כדי להחליט כיצד לטפל במשבר. המועצה קבעה שהטבעת מוכרחת להיות מושמדת במקום בו היא חושלה, היות שהייתה חסינה לחלוטין לכל להבה אחרת מלבד האש הגעשית במקום יצירתה, אורודרואין. פרודו וחברו סמוויז (סאם) גמג'י הצטרפו ל"אחוות הטבעת" שחבריה קיבלו על עצמם את משימת המועצה להשליך את הטבעת לתוך הר הגעש שבמורדור.
בכרך שני הצריחים, סארומן השתמש בצבאו לטובת סאורון ופלש לממלכת רוהאן. גנדלף, תיאודן מלך רוהן והאנטים, בפיקודו של זקן עץ, הביסו לבסוף את כוחותיו של סארומן. המעוז שלו באייסנגרד נהרס וסארומן נשאר לכוד במגדל אורתאנק. כך, אחד מבעלי הברית החזקים ביותר של סאורון נוטרל.
במהלך התעמתותו של סארומן עם גנדלף, הפלנטיר של אורתאנק נפל לידי המנצחים. גנדלף מסר אותו לאראגורן, צאצא ישיר של איסילדור ואלנדיל ולפיכך בעליה החוקיים של האבן.
בכרך שובו של המלך, אראגורן השתמש בפלנטיר כדי להראות עצמו לסאורון (שהייתה ברשותו עוד אבן רואי, כנראה האחת שנלקחה ממינאס איתיל מאות שנים קודם לכן). אראגורן גרם לסאורון לחשוב שהטבעת בידיו ושהוא מתכוון להשתמש בכוחה נגד יוצרה. אדון האופן היה מוטרד מכך ולכן תקף מוקדם יותר ממה שתכנן ושלח צבא לכבוש את מינאס טירית, בירתה של גונדור. בראש צבא האופל עמד המלך המכשף, מנהיג הנאזגול.
מיד לאחר שצבא גדול עזב את מורדור דרך מעבר קירית אונגול, פרודו וסאם ניסו להיכנס לארץ האפילה באותה דרך. קודם לכן הם נפגשו עם גולום, ששוחרר מהשבי מוקדם יותר על ידי סאורון. למשך תקופה, גולום שימש כמורה דרך לפרודו וסם, אך לבסוף בגד בהם והוביל אותם אל שילוב - עכבישה מפלצתית ששמרה על המעבר. (נאמר שסאורון כינה את שילוב "חתולה", ושלח אליה אסירים מזדמנים כטרף).
סאם הצליח להבריח את גולום ואת שילוב, אך פרודו נעקץ על ידי שילוב ונראה היה כי הוא מת מהארס שלה. האורקים מצאו את גופתו של פרודו והפשיטו אותו מהציוד שלו, אבל סאם (שחשב שחברו מת) כבר לקח את הטבעת. פרודו חזר להכרה ושוחרר מהאורקים על ידי סאם והשניים התחילו במסע מפרך במישורי מורדור אל הר הגזירה.
צבא מורדור כבש את אוסגיליאת והטיל מצור על מינאס טירית. מצבה של עיר הבירה היה קשה אך בעיצומה של המערכה הגיעו לעזרת גונדור פרשי רוהאן ובראשם המלך תיאודן. בעזרת תגבורת נוספת מערי גונדור הדרומיות שהביא אראגורן (שהביס קודם לכן את שודדי הים על ידי צבא המתים מדרך דימהולט) הצליחו כוחות המערב להדוף את המתקפה ממורדור, ובשדות הפלנור מצא את מותו המלך המכשף. הוא שהיה גדול משרתיו של סאורון נהרג בידי אאווין, אחייניתו של המלך תיאודן, כפי שניבא שנים רבות קודם לכן גלורפינדל.
לאחר סיום המערכה, אראגורן צעד אל השער השחור של מורדור עם כ-7,000 אנשים מחיילות גונדור ורוהאן. מטרת צעדת ההתאבדות הזו הייתה ליצור הסחת דעת שתוציא את צבאותיו של סאורון ממורדור, בעוד פרודו וסאם עושים את דרכם להר הגזירה. כשהוא משוכנע שלאראגורן יש את הטבעת, סאורון הגיב לכאורה בדיוק כפי שחזה גנדלף: "שם אמחצנו ואת אשר גזל בחוצפתו אשיב לידי ושלי תהיה לעד".
בעוד מפקדי המערב עמדו להיות מובסים לחלוטין בידי כוחם העודף של הצבאות הכבירים של סאורון, פרודו השיג את מטרתו ונכנס לחלק הפנימי והלוהט של הר הגזירה. אך שם רצונו כשל ברגע האחרון; הוא לא הצליח להתנגד לכוח העדיף של הטבעת, ענד אותה על אצבעו וטען לבעלות עליה. סאורון מיד נעשה מודע לטבעת והמבט שלו פנה לפתח שבהר. הוא החזיר את הנאזגול מהקרב שהיה בעיצומו וציווה עליהם למהר להר הגזירה בניסיון נואש להציל את הטבעת. זה היה מאוחר מדי: גולום תקף את פרודו, נשך את הטבעת מאצבעו ואז איבד את אחיזת רגליו ונפל ביחד עם הטבעת לתוך האש. "רעם נתגלגל והמולת קולות גדולה קמה", הטבעת האחת הושמדה ועימה כל הכוח שסאורון השקיע בתוכה. שלא מדעת, גולום השיג את מטרת המסע לאחר כישלונו של פרודו. מאוחר יותר, טולקין העיר באחד ממכתביו שמעידתו של גולום היוותה התערבות מיידית מצד ארו עצמו: הגורל של גולום היה "כרוך בגורל הטבעת", כדבריו של גנדלף.