לאחר הפילוג, בסוף 1954 הצטרפה המפלגה שהקים משה סנה, סיעת השמאל למפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), רוב חברי הקיבוץ תמכו במהלך, ויד חנה קיבל את הכינוי "הקיבוץ הקומוניסטי היחידי", שכן היה הקיבוץ היחיד בישראל שתמך במק"י, הקיבוץ דגל בדו קיים ונהג לערוך מפגשים עם ערביי הסביבה, אך מכיוון שהיו תחת ממשל צבאי, נהג הצבא לאסור מפגשים אלו. באפריל 1955 אף אסר הממשל הצבאי את קיום חגיגות החמש ליישוב, בטענה שהמקום הוא שטח צבאי ואסור לאורחים להיכנס אליו. חברי הקיבוץ דגלו באינטגרציה חינוכית, וילדי הקיבוץ נשלחו ללמוד בבתי ספר אזורים עם ילדי מושבי העולים שסמוכים לקיבוץ.
ביוני 1956, נפצעו שני פועלים ביד חנה לאחר שיריות נורו עליהם מכיוון ירדן, בעת שחרשו שדה שהיה על קו הגבול. במרץ 1959 שוב נפצע חבר הקיבוץ מירי, באוקטובר 1959 נרצח רועה צאן מקיבוץ חפציבה, שבא לעזור לחברי קיבוץ יד חנה סנש.
באפריל 1960 חגג הקיבוץ עשור להקמתו בנוכחות ציר הונגריה וציר צ'כוסלובקיה בישראל. עם זאת העיתונאי זאב שיף דיווח בעיתון הארץ שהקיבוץ בהתפוררות. הקיבוץ סבל במשך השנים מקשיים כלכליים, מאחר שלא היה משויך לתנועה מיישבת, והתקשה לקבל תקציבים והלוואת לרכישת ציוד חקלאי.
ביד חנה נקלטו גרעיני נח"ל של ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י). ב-8 בדצמבר 1964 נרצח בשדות הקיבוץ חבר הגרעין על ידי חיילי הלגיון. רצח זה גרם להלם בין חברי הקיבוץ. חברי הקיבוץ זעמו על מאיר וילנר שהעלה את הסברה שהייתה זו פרובוקציה ישראלית. משה סנה ששמע את דברי וילנר, זעם וסירב להיכנס איתו לאותו חדר. תקרית זו גרמה להתחלת התהליך של פירוק המפלגה הקומוניסטית הישראלית למק"י ורק"ח. ביוני 1965 הצטרף הקיבוץ לפלג בראשות סנה והמזכ"ל, שמואל מיקוניס. חברי הקיבוץ גם התאכזבו מכך שברית המועצות הטילה ווטו במועצת הביטחון של האומות המאוחדות על החלטת גינוי של ירדן על התקרית. הפזמונאי יעקב גלעד, שג'ורי היה מדריכו בבנק"י, ציין את התקרית בשירו רדיו רמאללה.
בשנת 1984, 30 שנה אחרי הפילוג, הצטרף הקיבוץ שוב לתנועת הקיבוץ הארצי.
ככפר שיתופי.
בתחילת שנות ה-2000, לאחר שנים מהם סבל הקיבוץ מקשיים כלכליים וצבר חובות, עבר הקיבוץ הפרטה, וביקש להפוך למושב.
בפברואר 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות, החלה מנהלת סל"ע (סיוע למתיישבי עזה וצפון השומרון), במגעים עם תושבי ההתנחלות חומש על כך שיתפנו מרצון לשכונה חדשה שתוקם ביד חנה. חברי קיבוץ יד חנה גם הסכימו לתוכנית, שכללה האצת ההליכים הבירוקרטיים להפיכת הקיבוץ למושב שיתופי ותכנון ואישור של הרחבתו תוך זמן קצר. ביוני 2005, הגיעה מנהלת סל"ע, להסכם עם 30 משפחות מחומש על כך שיתפנו מרצון ליד חנה. האגודה השיתופית החקלאית גרנות גם הסכימה למחוק חלק מחובות הקיבוץ ולאפשר ליד חנה לצרף את אנשי חומש לשורותיה של האגודה השיתופית. בעקבות המהלך היישוב הפך מקיבוץ לכפר שיתופי קהילתי ושם האגודה השיתופית שונה ל"יד חנה-חומש". כל משפחה שפונתה מחומש קיבלה מגרש של חצי דונם ופיצוי כספי להקמת בית.
ב-2010 היישוב התרחב עד ל-300 משפחות.
מבני ציבור וכלכלה.
מבנה הציבור החשוב בקיבוץ הוא מבנה חדר האוכל והמועדון שלצידו, בתכנון האדריכל ישראל גודוביץ. המבנים הוקמו לאחר 1973, ובחדר האוכל שובצה עבודת אמנות מאת גרשון קניספל. בקיבוץ נמצא גם אתר הנצחה לזכר אברהם ג'ורי.
שטח היישוב הוא 2,600 דונם. ענפי המשק העיקריים הם מטעי אבוקדו ופרדסים. ביישוב בריכת שחייה הפתוחה למנויים מבחוץ ומבני תעשייה להשכרה.
בשנת 1998 החל הקיבוץ בתכנון אזור תעשייה ופארק לוגיסטי בחלקו הדרומי של הקיבוץ. אולם מימוש התוכנית החל רק בשנת 2016 תחת השם "פארק העסקים אנטרפארק".
איו (מיתולוגיה)
איו (ביוונית Ἰώ) הייתה נאיאדה (נימפת מים) במיתולוגיה היוונית, בתו של אינכוס שהיה אל הנהר (הקרוי על שמו) בארגוס (לפי גרסאות אחרות הייתה בתו של פיירן).
דמותה.
זאוס חשק בה ולקחה לעצמו עד שהרה כמעט תפסה אותם יחד. כדי למנוע מהרה לתופסם זאוס הפך את עצמו לענן לבן (או שהוריד ענן לבן לארץ והתחבא בתוכו), ואת איו הפך לעגלה (פרה) לבנה יפהפייה.
כל זה קרה באי שזאוס קרא לו על שם המאורע "איובאה" - "אי הבקר" (היום הוא נקרא גם אוויאה או אויאה).
על פי הביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), איו הייתה בתו של אינכוס והיא כיהנה ככוהנת של הרה (פעמים היא מוזכרת בשם קליטיאה) עד שזאוס ראה אותה והתאהב בה.
הוא לא הצליח להערים על הרה שחשדה בעגלה והיא בקשה ממנו את העגלה כמתנה. כיוון שלא רצה לעורר את חשדה הוא הסכים ונתן לה אותה.
הרה מינתה את ארגוס (הענק בעל מאה העיניים) לשמור על איו רחוקה מזאוס. זאוס, שביקש להציל את איו, פקד על הרמס להרוג את ארגוס. הרמס הרדים את כל עיניו ואז היכהו באבן. (לאחר מכן הרה לקחה את העיניים ושמה אותם על זנבו של הטווס).
כשהרה נוכחה לדעת שאיו חופשיה היא שלחה את זבוב הבקר שעף בעקבות איו ועקץ אותה ללא הפסקה עד לחוסר שפיות, כך גרמה לאיו לברוח ולנדוד ללא מנוחה. איו נדדה בבריחתה באזור החוף המערבי של טורקיה (אזור אנטוליה) שבעקבות זה בעת העתיקה נקרא על שמה - איוניה. לבסוף איו עברה מים מרמרה לים השחור דרך מצר הבוספורוס - אירוע שהעניק למצר את שמו - משמעות המילה "בוספורוס" היא "מעבר הפרה". בהרי הקווקז היא פגשה בפרומתאוס הכבול. פרומתאוס נאסר בשלשלאות על ידי זאוס כעונש על שלימד את האדם להבעיר אש ועל כך שהונה את זאוס והגיש לו ממנחת בני האדם רק את העצמות, יום יום היה מגיע נשר ומנקר בכבדו של פרומתאוס.
למרות ייסוריו שלו פרומתאוס ניחם אותה ואמר לה שהיא עוד תחזור לצורתה המקורית ומצאצאיה יעמוד גדול הגיבורים - הרקולס - שיציל את פרומתאוס עצמו.
איו המשיכה בדרכה דרך הים היוני עד למצרים, שם זאוס החזירה לצורתה המקורית והיא ילדה לזאוס את בנם אפפוס (שמזוהה במיתולוגיה המצרית כשור הקדוש "אפיס").
לאחר מכן היא נישאה למלך המצרי טלגונוס.
במיתולוגיה המצרית איו מזוהה כאיזיס.
לדעות מסוימות מצאצאיה עמדו קדמוס מייסד הממלכה בתביי וכן דנאוס ממייסדי ארגוס.
על שמה נקרא אחד מירחי צדק - איו, וכן האסטרואיד .
איו
החיים, היקום וכל השאר
החיים, היקום וכל השאר (אנגלית: Life, the Universe and Everything) הוא הספר השלישי בטרילוגיה בת חמשת החלקים מדריך הטרמפיסט לגלקסיה שנכתבה על ידי דאגלס אדמס. הספר ראה אור בבריטניה בשנת 1982, בהמשך, תורגם והופץ בשאר העולם.
מקור הספר.
הספר התבסס על תסריט לסדרת הטלוויזיה דוקטור הו, שנדחה על ידי ה-BBC, ולא על בסיס תסכיתי הרדיו של הסדרה, כשני הספרים הראשונים.
זהו הספר היחידי בסדרה שגרסתו האמריקנית צונזרה. ההבדל המפורסם ביותר בין הגרסאות נמצא בפרק 21: בעוד שבמקור נכתב שרורי הוא הפרס לשימוש הנדיב ביותר במילה 'Fuck', בגרסה המצונזרת המילה השערורייתית היא בלגיה. הגרסה העברית היא תרגום של הגרסה המצונזרת.
עלילה.
גיבורי הסדרה נאספים בעל כורחם כדי לעצור בעד רובוטים לבנים הלבושים כשחקני קריקט השואפים להשמיד את היקום.
פתיחה.
הספר מתחיל במפגש מחודש של ארתור דנט ופורד פרפקט על פני כדור הארץ הפרה היסטורי, עליו התרסקו בסוף הספר הקודם. פורד עוקב אחרי הפרעה בזמן-חלל המתבטאת בספה חוצת ממדים. השניים עולים עליה ומגיעים אתה למגרש הקריקט לורדס, יומיים לפני השמדת כדור הארץ על ידי הווגונים.
במהלך המשחק מופיעה חללית שצוותה מורכב מרובוטים לבנים. תוך כדי טבח בצופים, הם חוטפים צנצנת אפר של שער קריקט מסוים במה שנראה כמו אקט של טרור. סלארטיברטפאסט מגיע למקום מאוחר מדי ומבקש את עזרת פורד וארתור בהצלת היקום.
השלושה עולים לחלליתו שפועלת על כוח הינע ביסטרומאטי שמבוסס על המספרים שתלויים בתנועתך במסעדות.
אימפריית קריקיט.
סלארטיברטפאסט מספר להם את הסיפור אודות קריקיט: מדובר בכוכב לכת שהיה מכוסה במעטה עבה של אבק שמנע מהתושבים להיות מודעים לקיום שאר היקום. נפילת חללית לתוך הכוכב, גירתה את סקרנותם והביאה לפיתוח מהיר של מדעי החלל בכוכב. תוך שנה סיימו לבנות חללית ושלושה קריקיטים שכל הזמן שרים שירים שהיו מזכים את פול מקרטני בפרסים המריאו ליקום. כעת, כשבפעם הראשונה הבינו את גודלו, עלתה תובנה בראשם: הם ישמידו אותו! לשם כך נבנה צבא רובוטים רצחניים חמושים מחבטי קריקט, שהצליח להשמיד חלק גדול מאוכלוסיית היקום. לבסוף, נבלמו הקריקיטים ובמשפט שנערך הוחלט לסגור את כוכבם במעטה האט-עת כך שאף אחד לא יוכל להיכנס, לא לצאת, מקריקיט, וכן למנוע מהקריקיטים לראות את שאר היקום. מסביב לכוכב מסתובב אסטרואיד וכדי לשחרר את המעטה שייפתח רק בסוף היקום (שלא יקרה כיוון שזה רק המצאה של מסעדן ממולח) יש להכניס מפתח מיוחד, שער וויקיט, המייצג את הגלקסיה בה אנו חיים. הוא מורכב מעמוד פרספקס, עמוד פלדה, עמוד עץ המחוברים בפרסת זהב ופרסת כסף. כשננעלה מעטפת האט-עת, נותרה חללית קריקיטית בחוץ. זו תקפה וניסתה לקחת את המפתח, אך בסופו של דבר נכשלה. המפתח פוצץ ואבד, יחד עם הרובוטים, ברצף הזמן-חלל.
המשך הסיפור.
ארתור מופיע פתאום במקדש לא מוכר ופוגש שם את אגרג'אג. זה טוען כי הרג אותו בכל אחד מגלגוליו בין היתר גם בכוכב סתאברומולה בטא. ארתור מתעקש שמעולם לא ביקר שם ואגרג'אג מתחיל להבין שהוא הביא אותו למקדש מוקדם מדי. המקדש נמצא בלב הר ואג'ראג' גורם להתמוטטותו בניסיון נואש להרוג את ארתור, ונותר מאחור, למות, בפעם האחרונה. ארתור מצליח להימלט ובריצתו על מדרון ההר מועד. בעת הנפילה הוא מבחין בתיק שאיבד באתונה ודעתו מוסחת. הוא מתחיל לעוף.