מק'קרוסקי מגיע למסקנה כי הוא זקוק לעזרה, ומזעיק את רקס קריימר (רוברט סטאק). על סטרייקר וקריימר, ששירתו יחדיו בזמן המלחמה, להתגבר על המחלוקות האישיות שביניהם. ככל שהמטוס מתקרב לשיקגו, כך סטרייקר נעשה יותר ויותר לחוץ, אך לאחר שיחות עידוד מצד ד"ר רומאק הוא לוקח על עצמו את המשימה להנחית את המטוס. בעודו מקבל זרם בלתי פוסק של עצות מקריימר, שנמצא במגדל הפיקוח, סטרייקר מצליח להתגבר על הפחדים שלו ומנחית בשלום את המטוס, למעט פציעות קלות של חלק מן הנוסעים, ונזק קל לציוד הנחיתה. אומץ הלב שגילה סטרייקר מצית מחדש את אהבתה של איליין אליו, והשניים מתנשקים.
הפקת הסרט.
צילומי הסרט נמשכו 34 ימים, בעיקר במהלך אוגוסט 1979. במהלך הצילומים נעשה שימוש במטוס מדגם בואינג 707 של חברת TWA, אך המטוס הנראה ממריא על רקע הכתובית "The End" בסיום הסרט הוא לא בואינג 707, אלא בואינג 727. רעשו של מנוע המטוס הטס, שנשמע לאורכו של הסרט, נלקח מתוך פסקול הסרט "שעת אפס!".
ליהוק.
רוברט סטאק, לזלי נילסן ולויד ברידג'ס לוהקו דווקא לנוכח התדמית הציבורית שהייתה להם לפני צאתו: הם נודעו כשחקנים המגלמים דמויות קשוחות, הרפתקניות ורציניות. הם לא השתתפו לפני כן בסרטי קומדיה, ודייוויד צוקר הסביר כי הוא ושאר הבמאים סברו "שהם הרבה יותר מצחיקים מכל שאר הקומיקאים שהיו פעילים באותה תקופה". ליהוקו של סטאק לסרט זה מהווה מחווה לדמות קודמת שגילם בסרט האסונות "The High and the Mighty" משנת 1954 - תפקיד של קפטן שעובר התמוטטות עצבים. באופן דומה, גם ברידג'ס גילם קודם לכן את דמות מנהל שדה התעופה בסדרת הטלוויזיה "נמל התעופה הבינלאומי סן פרנסיסקו" (San Francisco International Airport), ופיטר גרייבס השתתף קודם לכן בסרט טלוויזיה בשם "אסון בשמים" (SST: Death Flight), בו מתקשה מטוס לנחות בשל מצב חירום.
דייוויד צוקר סבר כי סטאק הוא השחקן החשוב ביותר לליהוק, שכן הוא יהיה "הציר המרכזי" לעלילת הסרט. תחילה גילם סטאק את תפקידו באופן שונה מהאופן שבו ראו הבמאים את התפקיד בעיני רוחם. הם הראו לו קלטת של החקיין ג'ון ביינר (John Byner), מחקה את סטאק. בעקבות כך, סטאק גילם את תפקידו במהלך הסרט, כפי שתיארו זאת יוצריו, תוך שהוא מחקה את "ג'ון ביינר כשהוא מחקה אותו". תחילה רוברט סטאק לא היה מעוניין בתפקיד, אולם האחים צוקר שכנעו אותו להיענות להצעה לגלמו. לויד ברידג'ס לקח את התפקיד, על פי עצה שעצו לו ילדיו. סוכנו של גרייבס דחה את התסריט תחילה, מאחר שחשב כי מדובר ב"זבל חסר טעם". אברהמס, בתגובה, אמר: "אני לא מבין. מה כה חסר טעם, לדעתו, בפדופיליה?". רוברט הייז, שהיה שחקן לא מוכר יחסית, וג'ולי האגרטי, כוכבת סדרת הטלוויזיה "אנג'י", נבחרו לככב בשני התפקידים הראשיים.
שלושת הכותבים-במאים של הסרט, כמו גם בני המשפחה שלהם, מופיעים בסרט בהופעות קמאו. דייוויד וג'רי מופיעים כשני אנשי צוות קרקע, שבטעות מכוונים מטוס בואינג 747 אל תוך חלון הטרמינל. אברהמס הוא אחד מהקנאים הדתיים הרבים הפזורים לאורך הסרט. שרלוט צוקר (אמא של דייוויד ושל ג'רי) היא אישה המנסה להתאפר, למרות תזוזותיו החדות של המטוס. אחותם סוזן ברסלאו היא בודקת הכרטיסים השנייה בשדה התעופה. אמו של ג'ים אברהמס היא האישה שיושבת בתחילה לצדו של ד"ר רומאק.
הופעות קמאו נוספות הוכנסו לסרט לשם ההומור, בליהוק שחקנים מוכרים לתפקידים שאינם אופייניים להם:
מוזיקה.
בשנת 1980 הפיצה חברת התקליטים "ריג'נסי" את פסקול הסרט על גבי תקליט אריך-נגן. הפסקול כלל דיאלוגים ושירים מתוך הסרט, קטעי קריינות מאת שאדו סטיבנס, וכן קטע מוזיקלי אחד, בשם "Love Theme from Airplane", מאת אלמר ברנשטיין. במדינות שבהן הופץ הסרט תחת השם Flying High נערכו שינויים בפסקול, והוחלפו מספר שירים מהפסקול המקורי.
ב-28 באפריל 2009 הודיעה חברת התקליטים "לה-לה לנד" כי בכוונתה להפיץ את הפסקול המקורי, שיכלול את יצירתו המלאה של ברנשטיין.
ביקורות ותגובות.
לפני צאתו לאקרנים, היו לבמאים חששות כבדים בנוגע לאופן שיתקבל הסרט, בעקבות תגובות בינוניות באחת מההקרנות הראשונות שלו. עם זאת, טיסה נעימה הפך להצלחה כלכלית, והכניס מעל 83 מיליון דולר בצפון אמריקה בלבד, בעוד שהופק בתקציב בן 3.5 מיליון דולר בלבד. בנוסף, הכניס הסרט כ-40 מיליון דולר מהשכרה בספריות וידאו, והוא ממוקם רביעי ברשימת הסרטים בעלי ההכנסות הגבוהות ביותר לשנת 1980.
טיסה נעימה זכה לאהדת המבקרים ברחבי העולם, ונחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר שיצאו בשנת 1980. באתר Rotten Tomatoes, המרכז ביקורות קולנוע ומציג 51 ביקורות על הסרט, 98% מהביקורות אודותיו היו חיוביות. רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של שיקגו סאן טיימס, כתב: "טיסה נעימה הוא חובבני, שקוף, צפוי, נדוש, אך לעיתים קרובות מאוד מצחיק. והסיבה שהוא מצחיק, בדרך כלל, היא כי הוא חובבני, צפוי, נדוש וכו'". ג'נט מסלין, מבקרת הקולנוע בניו יורק טיימס, כתבה: "טיסה נעימה הוא יותר מהפתעה נעימה... כמרפא לכל הסרטים מנופחי החשיבות העצמית שנתקלנו בהם לאחרונה, זהו בדיוק המרשם שרשם הרופא".
הסרט דורג בדירוגים שונים:
השפעות ואזכורים.
הקריירה של לזלי נילסן זכתה לקידום משמעותי בעקבות צאת הסרט לאקרנים. הסרט אף סימן שינוי בסגנונו הקולנועי, ובהמשך זוהה עם הסגנון הקומי Deadpan, בעיקר בשלושת סרטי "האקדח מת מצחוק", המבוססים על סדרת משטרה בת שישה פרקים בשם "!Police Squad". בעקבות הסרט טיסה נעימה הוא אף לוהק לסרטו של מל ברוקס "". ברוקס תכנן להפיק את הסרט זה זמן רב, אך דחה זאת שוב ושוב, משום שלדבריו: "פשוט לא הצלחתי למצוא את דרקולה הנכון". ברוקס אמר כי לא ראה את טיסה נעימה, אלא רק שנים לאחר השקתו. כאשר לבסוף צפה בסרט, הוא הגיע למסקנה כי נילסן יהיה השחקן הנכון לתפקיד זה. שחקנים נוספים שהופיעו בסרט, בתפקידים משניים, המשיכו אף הם בקריירות המשחק שלהם, וכיכבו בתפקידים שבהם הם ידועים יותר. כך למשל גרגורי איצין, שנראה בסרט כאחד מהקנאים הדתיים, גילם את דמותו של צ'ארלס לוגאן, נשיא ארצות הברית בסדרת הטלוויזיה "24".
פיטר פארלי (במאי קולנוע, שביים בין היתר את "משתגעים על מרי") אמר על הסרט: "הייתי ברוד איילנד בפעם הראשונה שבה ראיתי את טיסה נעימה. חוויית הצפייה בסרט בפעם הראשונה דמתה לצפייה בקונצרט רוק מעולה, כמו לראות את לד זפלין או את טוקינג הדס. לא הבנו אז כי מה שראינו היה סוג מאוד מסוים של קומדיה, שהיום אנו מזהים כסגנון קומי מבית מדרשתם של צוקר-אברהמס-צוקר"". פארלי, יחד עם שותפו לכתיבה בנט ילין, שלח תסריט לסרט קומי אל דייוויד צוקר, שבתמורה העניק להם את העבודה הראשונה שלהם ככותבים בהוליווד. פארלי אמר: "אם צוקר לא היה קיים, לא היו "האחים פארלי"".
הסרט טיסה נעימה מהווה מקור להשראות, מחוות והעתקות גם ליצירות ישראליות. לדוגמה:
טיסה נעימה 2.
בשנת 1982 יצא לאקרנים סרט המשך לטיסה נעימה בשם "טיסה נעימה 2" (באנגלית: "Airplane II: The Sequel"). סרט ההמשך נכתב ובוים על ידי קן פינקלמן, ומככבים בו רוברט הייז, ג'ולי האגרטי, לויד ברידג'ס, צ'אד אוורט, ויליאם שטנר, ריפ טורן וסוני בונו. עלילת הסרט מתארת סדרה של תקלות במעבורת חלל עתידנית, הטסה מכדור הארץ אל מושבה שעל הירח. פעם נוספת טד סטרייקר (רוברט הייז) עולה על טיסה, בה עובדת זוגתו לשעבר איליין דיקינסון (ג'ולי האגרטי), והשניים משתפים פעולה על מנת להציל את המעבורת על כל נוסעיה.
ארמון הסנאט
ארמון הסנאט (ברוסית: Сенатский дворец) הוא מבנה במתחם הקרמלין במוסקבה שנבנה על ידי האדריכל הרוסי מאטוויי קזאקוב על פי הוראת הצארינה יקטרינה הגדולה בשנים 1776-1787, בסגנון הנאו-קלאסי שהיה נפוץ באותם ימים. הארמון היה אמור לשמש את הסנאט הרוסי - הגוף הממלכתי הגבוה ביותר באימפריה הרוסית ומכאן נובע גם שמו.
במאה ה-19, שימש הבניין את בתי המשפט המקומיים ופקידים אחרים. בתקופת ברית המועצות היה זה חדר העבודה של לנין ומאוחר יותר היה למשכן ממשלת ברית המועצות. מאז 1991, משמש המבנה כמעון העבודה הרשמי של נשיא רוסיה.
מעון העבודה הנשיאותי.
האולמות והחדרים.
מעון העבודה הרשמי של נשיא רוסיה מורכב מכמה אגפים וכולל את אזור העבודה - ובו אולם הישיבות של המועצה לביטחון לאומי, משרדי היועצים הנשיאותיים ומשרד העבודה של הנשיא (המקבילה הרוסית לחדר הסגלגל), באזור זה ממוקמת גם הספרייה הנשיאותית על שם בוריס ילצין.
חדר העבודה הנשיאותי.
משרד העבודה הנשיאותי (Рабочий кабинет президента России) שוכן במרכז אגף העבודה של המבנה בקומה השלישית, צמוד לאולם הישיבות של המועצה לביטחון לאומי וממול לספרייה הנשיאותית השוכנת ברוטונדה, החלק הצפון-מזרחי של המבנה, זהו הקבינט הנשיאותי וממנו עובד הנשיא.
המנהיג הרוסי הראשון שהתגורר כאן היה ולדימיר לנין, שאהב לקרוא ספרים ובחדרו נחו שני ארונות ספרים גדולים. לאחר מותו, הפך חדר העבודה למוזיאון וב-1993 הועברו חפציו של לנין למעון גורקי-9 במחוז מוסקבה. סטלין היה המנהיג היחיד שהשתמש בקרמלין כמעון העבודה והמגורים, הוא עבד מחדר העבודה שהיה חסר כל ייחוד והתגורר בדירה שנבנתה עבורו במיוחד במתחם. בחדר העבודה של ניקיטה חרושצ'וב, נחו דיוקנאות רבות שלו ודוגמאות של כלי טיס שאהב והוענקו לו על ידי מנהיגי מדינות. למעט לנין, שני המנהיגים שבאו אחריו שיכנו את חדר העבודה שלהם בקומה השנייה בארמון הסנאט.
החל מליאוניד ברז'נייב ועד היום, חדר העבודה שוכן בקומה השלישית של המבנה ולמעט שינויים קלים נותר המשרד כפי שהוא עוד מתקופת ברז'נייב.