פרחים נבלו קמלו
"פרחים נבלו קמלו" (באנגלית: Seeds of Yesterday) הוא הרומן הרביעי בסדרת הפרחים (הידועה גם כסדרת דולנגיינג'ר) מאת הסופרת האמריקאית ו. ס. אנדרוז. הוא פורסם ב-1984, כשלוש שנים לאחר הספר הקודם בסדרה, "פרחים הצמיחו קוצים". ספר זה מביא את סאגת משפחת דולנגיינג'ר לסיומה, כאשר הספר שיצא אחריו, "גן של צללים", מספר את קורות משפחת פוקסוורת' טרום היוולדם של קאת'י וכריס.
עלילה.
הסיפור מסופר דרך עיניה של קאת'י בת ה-52 אשר מגיעה יחד עם בעלה כריס לביתו החדש של בנה בארת, שירש את הונו העצום של סבה של קאת'י, מלקולם פוקסוורת'. הבית החדש הוא העתק מדויק של אחוזת פוקסוורת', ביתו של מלקולם, בו קאת'י ואחיה כריס (לימים בעלה) היו כלואים יחד עם אחיהם התאומים קורי וקארי. אחוזת פוקסוורת' המקורית נשרפה בסוף הרומן "עלי כותרת עפים ברוח".
בארת, אשר ירש את הונו של מלקולם לאחר שהתחבב על סבתו קורין, אמה של קאת'י ב"פרחים הצמיחו קוצים", עדיין מריר, כועס על הוריו בשל יחסיהם האסורים, ומקנא באחיו ג'ורי, רקדן הבלט המצליח. כאשר ג'ורי ואשתו מלודי, יחד עם הוריו ואחותו המאומצת סינדי שוהים באחוזה, המתח מצטבר והשהות אינה נעימה. בנוסף לכך, דמות חדשה מופיעה במפתיע בחיי המשפחה: אדם בשם ג'ואל, טוען כי הוא אחיה האובד של קורין, ובנו של מלקולם, שבמשך שנים רבות נחשב למת כאשר בפועל שהה במנזר באיטליה. בארת רואה בג'ואל דמות אב והלה מרעיל את נפשו בדיבורים קיצוניים על דת, חטא ועונש, מה שגורם לבארת להפוך למריר אף יותר.
במקביל, ג'ורי עובר תאונה והופך למשותק מהמותניים ומטה. מלודי, אשתו ההרה נעשית מתוסכלת ומתחילה ברומן עם בארת כמענה על צרכיה. היא יולדת תאומים, דארן ודירדרה, אשר בהם קאת'י רואה דמיון רב לאחיה התאומים המנוחים קורי וקארי. כאשר היא אינה עומדת בלחץ מלודי בורחת, משאירה את ילדיה ואת הטיפול בהם לג'ורי הנכה ומשפחתו. כל זאת ועוד גורמים לקאת'י וכריס להישאר באחוזה במשך שנים, על אף שהיא מזכירה להם את האחוזה המקורית בה נכלאו ועונו. באחוזה זו הסיפור מגיע לקיצו כאשר כריס נהרג בתאונת דרכים, בדומה לאביו, וקאתי מתה מצער בישיבה בעליית הגג.
לאחר תהפוכות רבות, סאגת משפחת דולנגיינג'ר-שפילד מגיעה לסיומה בגלגולו החדש של אותו בית בו הכל התחיל.
שמואל ארנפלד
הרב שמואל ארנפלד (עהרנפעלד) (ידוע בכינויו חתן סופר על שם ספרו; ה'תקצ"ה, 1835, א' באב ה'תרמ"ג, אוגוסט 1883) היה רב ותלמיד חכם, מגדולי רבני הונגריה. נכדו של החת"ם סופר.
חייו.
נולד בפרסבורג (כיום ברטיסלבה בסלובקיה). אביו, הרב דוד צבי ארנפלד, היה חתנו הראשון של החת"ם סופר. למד אצל אביו וכן למד בישיבת פרסבורג אצל דודו הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר". בתחילה עסק במסחר, אך לא ראה בו ברכה. בשנת ה'תרכ"ו (1866) התמנה לרב בעיירה בעטלען שבטרנסילבניה. בשנת ה'תרכ"ח (1868) עבר לשמש ברבנות סיקסו, בה הייתה ישיבה גדולה, והוא מסר בה שיעורים.
בשנת ה'תרל"ז (1877) התמנה לרבה של מטרסדורף. הקדיש את כל זמנו להנהגת הקהילה ולחיזוק הישיבה שם. בישיבתו הרביץ תורה בדרכו המיוחדת, ששאפה להבנה בהירה של התלמוד ולמיצוי ההלכות שבו.
נפטר בשנת ה'תרמ"ג, בגיל 48.
צאצאיו.
את מקומו ברבנות מטרסדורף מילא בנו הרב שמחה בונם ארנפלד, בעל "מענה שמחה" (נפטר בז' באב ה'תרפ"ו). חתנו של הרב שמחה בונים היה הרב מנחם סופר, בעל שו"ת "מנחם משיב" (נספה בשואה). נכדו הרב שמואל ארנפלד היגר ממטרסדורף לניו יורק בה'תרצ"ח (1938), וייסד שם את ישיבת "חתן סופר" מטרסדורף ומוסדות המסונפים לה. בשנת ה'תשי"ח (1958) ייסד בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף.
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה (ספרדית: Real Monasterio de Nuestra Señora de Guadalupe) הוא מתחם מנזרי השוכן ברשות המוניציפלית גואדלופה שבנפת קסרס, הנמצאת בקהילה האוטונומית הספרדית אקסטרמדורה. המנזר היה אחד מהחשובים ביותר בספרד במשך כארבע מאות שנים, ובשנת 1993 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
מקורו של המנזר הוא בשלהי המאה ה-13, לאחר שרועה צאן מקסרס גילה על גדת נהר הגואדלופה פסל של המדונה, שככל הנראה הוחבא על ידי התושבים המקומיים מפני הפולשים המורים בשנת 714. באתר שבו התגלה הפסל נבנתה קפלה. הקפלה הפכה לכנסייה מספר שנים לאחר הקמתה, והיא הורחבה פעם נוספת על ידי המלך אלפונסו ה-11, שביקר בקפלה מספר פעמים. אלפונסו עשה זאת כהוקרה על ניצחונו בקרב ריו סלדו, אותו ייחס להתערבותה של המדונה. הוא הכריז על הכנסייה בגואדלופה כאתר קדוש מלכותי, והחל לבצע את תוכניתו לבנות את המקום מחדש.
הנזירים ההיירונימיטים תפסו את השליטה על המנזר ב-1389 והפכו אותו לאתר המרכזי של פעילותם. עבודות הבנייה נמשכו תחת חסותו של ראש המסדר הראשון, וב-1474 נקבר במקום אנריקה הרביעי לצד אמו.
אקסטרמדורה הייתה המקום הראשון שאליו כריסטופר קולומבוס עלה לרגל כדי להודות לאלוהים על שגילה את יבשת אמריקה. המנזר מכיל חפצים רבים הקשורים לעולם החדש, ומבנים רבים הוקמו שם לכבוד הבתולה מגואדלופה, בהם בזיליקת גואדלופה המקסיקנית.
החסות המלכותית נותרה על כנה גם לאחר שנזירים מגואדלופה הקימו את מנזר אל אסקוריאל המפורסם, שהיה קרוב יותר לעיר הבירה המלכותית מדריד. המנזר נחשב לאחד הקלויסטרים החשובים ביותר בספרד עד לחילון המנזרים ב-1835. בעקבות חילון המנזרים הועבר המנזר לבעלותה של ארכידיוקסיית טולדו, שהעבירה אותו ב-1908 לבעלותו של המסדר הפרנציסקני. במהלך המאה ה-20 שוקם המנזר על ידי המסדר, והאפיפיור פיוס ה-12 העניק לו מעמד של "בזיליקה אפיפיורית קטנה" ב-1955.
מחוץ למנזר, במזרקה שבמורד המדרגות, הוטבל לנצרות אברהם שניור קורונל, שר האוצר של המלכים הקתולים בשנת 1492, אחיו ושלושה יהודים נוספים. הסנדקים בטקס היו המלכים הקתולים.
תיאור.
הכנסייה הראשית (Templo mayor), שנבנתה על ידי אלפונסו ה-11 ויורשיו במאה ה-14 והמאה ה-15, היא המבנה הבולט ביותר בכנסייה, שהאדריכלות שלה השתנתה והתפתחה לאורך השנים. הכנסייה ידועה בזכות דלתותיה, המקושטות באלמנטי ברונזה מהמאה ה-14. פנים הכנסייה כולל ספינה ושביל מזבח עם קמרונות. הקפלה המרובעת של קטלינה הקדושה (Santa Catalina)
מתוארכת אף היא למאה ה-15, והיא ידועה בשל קבוצת קברים מקושטים מהמאה ה-16. קפלת השרידים הקדושים מהמאה ה-16 מחברת את קפלת קטלינה עם חדר תשמישי הקדושה (1638–1647), המקושט בציורים רבים מאת פרנסיסקו דה סורבראן.
מאחורי הבזיליקה נמצא הקמרין דה לה וירחן (Camarin de la Virgen), שהוא מבנה בארוק מתומן שנבנה בין 1687 ל-1696 עם חדר הבתולה הסטוקואי, ותשעה ציורים של הצייר לוקה ג'ורדנו. האלמנט החשוב ביותר בחדר זה הוא כס המלכות שעליו נמצא פסל המדונה, שעל שמו נקרא המנזר.
מבנים ידועים נוספים כוללים את הקלויסטר בסגנון מודחאר, שנבנה בין 1389 ל-1405, הידוע בזכות השער הפלטרסקי שלו; הקלויסטר הגותי, שנבנה בין 1531 ל-1533, והכנסייה החדשה, שנבנתה ב-1730 לפי הוראה של אחד מצאצאי קולומבוס וכוללת שלוש ספינות. בשנת 1856 נהרס הארמון של איזבלה הראשונה מקסטיליה, שנבנה בין 1487 ל-1491.
הוצאת אמנות
הוצאת אמנות הייתה הוצאת ספרים עברית שנוסדה ב-1917 והתקיימה עד שנות הארבעים. ההוצאה נודעה בתרגום ספרי ילדים ונוער מפורסמים לעברית.
ההוצאה נוסדה ב-1917 על ידי שושנה פרסיץ בעיר מוסקבה עם סניף באודסה. ב-1920, עקב המהפכה הבולשביקית, עברה לפרנקפורט שבגרמניה, ובסוף 1925 עברה לארץ ישראל וקבעה את משרדה הראשי בבית לב בשדרות רוטשילד בתל אביב. במרץ 1927 עברו משרדי ההוצאה לרחוב יהודה הלוי ולאחר מספר שנים עברה לבניין משלה ברחוב שינקין. ההוצאה פעלה ללא כוונות רווח, ופעילותה הייתה מסובסדת ועל כן לא נפגעה מהמשבר בענף הספרים בסוף שנות ה-20 בארץ ישראל. בשנת 1937 בקשה ההוצאה לעבור לבית לודז'יה. לאחר מכן עברו לחולון למבנה תעשייתי הנמצא כיום ברחוב פרוג 6.
עד שנת 1942 הוציאה ההוצאה כ-500 ספרי קריאה. היא העסיקה מתרגמי בית שכללו את משה בן-אליעזר, יצחק ליב ברוך, שמעון הלקין, שלמה הרברג, מנחם זלמן וולפובסקי, יוסף ליכטנבום, יצחק למדן, אביגדור המאירי, אמיל פוירשטיין, יעקב פיכמן, ישורון קשת, מנחם קפליוק ויעקב שטיינברג.
ההוצאה נודעה בעיקר ב"סדרת עלומים" בה תורגמה מיטב הספרות העולמית לילדים ולנוער לעברית על ידי מתרגמים כיצחק למדן וישראל דושמן. הסדרה נערכה ברוב שנותיה על ידי אריה ליב סמיאטיצקי ובין הספרים שתורגמו במסגרתה היו "עלובי החיים", "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", "הרפתקאותיו של האקלברי פין" ו"פינוקיו", וספריהם של ויקטור הוגו, הנריק סנקביץ', ז'ול ורן וצ'ארלס דיקנס.
בנוסף התפרסמה בהוצאה ספרייה ראשונה בעברית שיועדה לגיל הרך בשם "גמליאל" ובה סיפורים קצרים, בעיקר ממקור רוסי, שאוירו באיורים המקוריים של האמנים הרוסים שכונו בכל חוברות גמליאל "חבורת ציירים, אפטר, מוצלמכר, קרבצוב וחיגר". בין השאר ראה אור בסדרה זו סיפורו של חיים נחמן ביאליק, "התרנגולים והשועל".
תחום נוסף בו התמחתה ההוצאה היה עיבוד ספרים בחוכמת ישראל לבתי הספר, בהם ספרי הרמב"ם, יהודה הלוי ושירת ימי הביניים שיצאו ביוזמת מחלקת החינוך בארץ ישראל בחוברות שכונו "מגילות" וסדרת ספרים בהיסטוריה של עם ישראל בעריכת ר' בנימין וש. בן-ציון.
ההוצאה התייחדה בכך שהיא ניקדה את כל ספריה, גם אלו המיועדים למבוגרים, מתוך אמונה ש"הנקוד עיקר חשוב, חובה ראשונה, בעבודתינו לתחיית הלשון ותקנתה". כן כללה ההוצאה בחלק מספריה מילון בסוף הספר.