בין המאה השמינית למאה ה-13, מכל מקום, התפתח המזמור הקרולינגי, בהזמנת קארל הגדול, למה שאנו מכירים כיום כמזמור גרגוריאני, שהחל להשפיע על מסורות קנטוס פלאנוס אחרות במערב ובסופו של דבר אף החליף את רובן. עד המאה ה-12 הודחו מסורות המזמורים הקודמות - הוויזיגותית, הגאלית, הקלטית, הרומית העתיקה והבנוונטית - והמזמור הגרגוריאני ירש את מקומן. המזמור האמברוזיאני לבדו שרד, על אף מאמציהם של כמה אפיפיורים במשך מאות אחדות לבסס את שליטת המזמור הגרגוריאני. רשומה של ההיסטוריון המילאנזי לאנדולפוס מסביבות שנת 1000 מספר אגדה, לפיה הונחו שני מזמורי קודש, אחד גרגוריאני ואחד אמברוזיאני, על מזבח לראות איזה מהם מקובל על האלוהות; והנה קרה נס, ושני הספרים נפתחו בו בזמן, ראיה לכך ששניהם רצויים ומקובלים בה במידה.
המזמור האמברוזיאני לא ניצל לחלוטין מהשפעת הגרגוריאני. הקטעים המוקדמים ביותר, מן המאה השמינית, וספרי המזמורים השלמים יותר מן המאות ה-11 וה-12 שמשמרים את התיווי המוקדם ביותר המתועד, מציגים הבדלים ברורים ביו הרפרטואר הגרגוריאני לזה האמברוזיאני. הוצאות מאוחרות יותר של הרפרטואר האמברוזיאני, שסגנונו שונה מזה של המזמורים המוקדמים, עשויות לשקף השפעה גרגוריאנית. אף כי ארכיבישוף מילאנו, החשמן קארלו בורומאו, נאבק לשמר את הפולחן האמברוזיאני בשלמותו בתקופת הכיבוש הספרדי, הוצאה תקופתית של מזמור אמברוזיאני, שיצאה לאור בפרגו ב-1622, משתדלת למיין את המזמורים האמברוזיאנים אל תוך שמונה המודוסים הגרגוריאניים, מהלך שאינו מקובל על פי רוב כמשקף נכונה את הנוהל המוזיקלי, שהיה נהוג בפועל בזמן ההוא.
המזמור האמברוזיאני שרד עד ימינו אלה, אף כי הוא נמצא בשימוש בעיקר במחוז המרות של הארכיבישוף של מילאנו רבתי, חלקים מלומברדיה וחלקים ממחוז המרות השווייצרי של בישוף לוגאנו. בפעם האחרונה שרד המזמור האמברוזיאני את התמורות לליטורגיה שנקבעו בוותיקן, בחלקו הודות לכהונתו הקודמת של האפיפיור פאולוס השישי כארכיבישוף של מילאנו.
מאפיינים כלליים.
במידה רבה מגדיר את המזמור האמברוזיאני תפקידו בליטורגיה של הפולחן האמברוזיאני, הקרוב יותר לליטורגיות הצפוניות כמו הפולחן הגאלי והוויזיגותי, מאשר לפולחן הרומאי. מבחינה מוזיקלית, לעומת זאת, קיימת קרבה רבה בין המזמור האמברוזיאני למסורות המזמור הגרגוריאני והרומאי. מזמורים רבים משותפים לכל השלוש, בווריאציות מוזיקליות.
כמו כל קנטוס פלאנוס, המזמור האמברוזיאני הוא מונופוני וא-קפלה. בהתאם למסורת הקתולית, נועד מזמור זה לשירה בעיקר בפי זמרים ממין זכר, והרבה מזמורים אמברוזיאנים מפרטים בפירוש למי מותר לשיר אותם, בשימוש בביטויים כמו cum Pueris (למקהלת נערים) ו-a Subdiaconis (למשנים לדיאקונים).
מבחינה סגנונית, רפרטואר המזמור האמברוזיאני איננו מתאפיין, בדרך כלל, באחידות מוזיקלית כזו של הגרגוריאני. במזמורים אמברוזיאניים יש שונות רבה יותר באורך, בהיקף ובמבנה. אפילו בתוך קטגוריות מזמורים אינדיבידואליות, אפשר למצוא גיוון במזמורים אמברוזיאניים, מקצרים ונוסחתיים לארכניים ועתירי קישוטים, כאלה המולחנים בסגנון חופשי ואחרים המגלים מידה ניכרת של מבנה מלודי פנימי. המאפיין הבולט ביותר שלהם, בהשוואה לרפרטוארים אחרים של קנטוס פלאנוס, הוא כמות גדולה במידה ניכרת של תנועה של צעדי סקונדות, המשווה למלודיות האמברוזיאניות תחושה חלקה יותר, כמעט גלית. בכתבי יד שיש בהם תיווי מוזיקלי, שולטת הנוימה הקרויה "קלימאקוס", התורמת לתנועת הצעדים. נוימות קישוטיות יותר, כמו הקוויליסמה, כמעט אינן מופיעות בדפי תווים, אם כי אין זה ברור, אם הדבר משקף נוהל ביצוע בפועל, או שזו פשוט תוצאה של הרישום המוזיקלי המאוחר יחסית.
כמעט כל הטקסטים ששימשו במזמור האמברוזיאנים הם פרוזה מכתבי הקודש, לא שירה שקולה, על אף מסורת שירת המזמורים המזרחית שאמברוזיוס הביא למערב. המזמור האמברוזיאני משרת שתי פונקציות עיקריות בליטורגיה האמברוזיאנית: לספק מוזיקה לשירת פסוקי התהילים בעבודת הקודש במנזרים, וללוות פעולות שונות בטקס המיסה.
תירס חם
תִּירָס חַם הוא ספר ילדים עברי לגיל הרך מאת מרים רות, מלווה באיוריה של אורה איל, שראה אור בהוצאת ספרית פועלים בקיץ 1978. הספר נחשב לנכס צאן ברזל של ספרות הילדים בישראל ומאז צאתו נמכר במאות אלפי עותקים.
תוכן.
הספר עוסק בילד בשם אופיר אשר יוצא לרחוב ושר ומתופף . אליו מצטרפים בשיירה עוד חמישה ילדים, שכל אחד מהם משמיע צליל אחר: לירון עם פעמון; יהב, שחף והדובון שרים; צור מחצצר; ואֵלִית מתופפת. אבל כאשר מגיעים אל ביתו של אופיר, ושאר הילדים מגלים כי אין תירס חם, מתרחש עימות – הילדים הלכו אחרי אופיר במחשבה שבסוף המצעד הם יוכלו ליהנות מאכילת תירס חם.
אופיר מסביר כי יצא אל הרחוב מכיוון שהוא אוהב את השירה בין אם יש תירס או לא, על אף שהוא אוהב תירס גם ביום קיץ חם. השמחה וההנאה מהתיפוף והשירה הם הסיבה לפעילות ולא אכילת התירס.
לפתע, אחת ממשתתפות המצעד נזכרת כי אצל סבהּ יש המון תירס וכל החבורה, כשעכשיו אופיר בסופה, הולכים אל ביתו. כשהם מגיעים אל הבית כל ילד מקבל צלחת עם קלח תירס עטוף בעלה. אולם במקום להתחיל לאכול, הם מתחילים לשיר ביחד , עד שהתירס מתקרר.
בסיום הסיפור, ההנאה שבשירה והשמחה של אופיר משפיעים על החבורה יותר מהרצון לאכול תירס.
משמעות.
הסיפור מציג רובד של משמעויות על ידי העמדת ילד השר על תירס במרכזו ועולמו מלא שמחה ותום, ואחריו נגררים הילדים לשיר. בעקבות ציפייה לא מבוססת, הם תובעים ממנו את התירס עליו הוא שר וכועסים כאשר אינו מספק אותו. הוא אינו מבין את מקור כעסם, אך הנושא נפתר על ידי תירס שסבהּ של אחת המשתתפות נותן לכולם. המסרים בספר מתייחסים לקצר בתקשורת בין בני אדם, ובעיקר בין עולמו התמים של הילד שאוהב בעיקר את הצליל והחריזה של שירו, אל מול הציפיות השונות שאותה השירה יוצרת, זאת בשל אמירה רבת משמעויות הנתפסת באופן שונה על ידי שומעיה.
לדברי הסופרת, מרים רות:
חיבור הספר.
הספר נכתב כשהייתה מרים רות הגננת בקיבוצה, שער הגולן. לימים סיפרה רות כי הרעיון לספר מקורו בשירה ספונטנית:
דמויות הילדים בסיפור מבוססות על ילדים אמיתיים – נכדתה של הסופרת, שחף, וילדי הגנון שלה – המופיעים בשמותיהם. "הייתי מספרת להם, מטיילת איתם. ידעתי מה מאפיין כל אחד מהם ומה כל אחד אוהב", סיפרה רות. הסבא המבשל בסיפור הוא בן דמותו של בעלה של הסופרת, פסח עברי, שהיה ידוע בבישוליו.
רוב חרוזי הסיפור נכתבו במהלך נסיעה של בני הזוג לירושלים, כשישבה ליד הנהג. "כתבתי בטוש על היד", סיפרה. "זה ממש קלח".
לדברי רות, היא ביקשה מאורה איל שתאייר כל ילד עם אישיות משלו, ולשם כך הזמינה את המאיירת לקיבוץ על מנת שתראה אותם.
עיבודים.
בשנת 1992 יצאה קלטת עם סיפוריה של מרים רות ובה "מעשה בחמישה בלונים", "הבית של יעל" ו"תירס חם" בהשתתפות ירון לונדון ונורית גלרון.
הספר זכה למספר עיבודים תיאטרוניים.
בשנת 2018 תיאטרון הילדים הישראלי יצר את ההצגה תירס חם מיוצרי מיומנה/אילון נופר שגרף הצלחה אדירה ברחבי ישראל ומשך אליו מעל מאה אלף הורים וילדים. את ההצגה הפיקה קארין סתיו.
אראיה
שדה החלומות
שדה החלומות (במקור: Field of Dreams) היא דרמת-ספורט-פנטסטית משנת 1989 בבימויו של פיל אלדן רובינסון ובכיכובם של קווין קוסטנר, אמי מאדיגן, ג'יימס ארל ג'ונס, טימותי באספילד, פרנק ויילי, גבי הופמן, ריי ליוטה וכן ברט לנקסטר, בהופעתו הקולנועית האחרונה. התסריט לסרט נכתב על ידי רובינסון על פי הרומן "Shoeless Joe" מאת ו.פ. קינסלה.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: הפסקול הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
עלילת הסרט.
אשתו של ריי קינסלה (מגולם על ידי קווין קוסטנר) משכנעת אותו לעבור יחד עם בתם קארין לאיווה ולחיות כחקלאים בחווה.
ביום אחד ריי שומע קול מסתורי בשדה התירס שלו שמציין בפניו "אם תבנה אותו, הוא יבוא". הוא שומע את אותו קול שוב ושוב בהזדמנויות שונות, אך אינו מבין מה כוונתו, ועל־כן מנסה להיוועץ באשתו, וכן בחבריו שמפקפקים בשפיותו. לאחר זמן מה, כאשר הוא שומע שוב את הקול, הוא רואה גם חיזיון שבו נגלה לעיניו מגרש בייסבול המואר באור זרקורים במהלך משחק לילי, ואשר משתתף בו שחקן הבייסבול האגדי של השיקגו וייט סוקס ג'ו ג'קסון (מגולם על ידי ריי ליוטה).
בעקבות כך ריי משתכנע שייעודו הוא להקים ביישוב מגרש בייסבול על מנת שהשחקן ג'ו ג'קסון, אשר הושעה לצמיתות מהמייג'ור ליג בייסבול בשערוריית הימורים נודעת, יכול לשוב לשחק בייסבול. אנני, אשתו של ריי סקפטית, אך מציינת בפניו כי אם הוא באמת חושב שזהו ייעודו, אז הוא צריך להקים את המגרש.
בעקבות כך ריי מקים מגרש בייסבול באמצע שדה התירס שלו. אף על פי כן, הימים חולפים וכלום לא קורה, עד שבתו קארין קוראת לו למגרש, כי מחכה לו שם אדם לבוש במדי בייסבול, שמתברר להיות ג'ו ג'קסון המנוח. ריי משחק עם ג'קסון שנלהב לשחק שוב, ושוחח עמו על משמעות המשחק בשבילו. לבסוף, לפני שעזב, ג'קסון נפגש גם עם אשתו ובתו של ריי, וציין בפניו שבקבוצתו היו שמונה חברים למקצוע שיהיו שמחים לשחק, וריי השיב שהם כולם מוזמנים מתי שירצו.
במהלך ביקור משפחת אשתו של ריי, בתו קארין הגיעה לקרוא לו, כי "המשחק מתחיל", גיסו חושב שמדובר בשידור טלוויזיה, אך למעשה ריי וקארין יצאו לצפות בג'קסון ושבעת חבריו שהגיעו לשחק במגרש. לבסוף כאשר משפחת אשתו יוצאים להיפרד מהם, מתברר שהם אינם מסוגלים לראות את שמונת השחקנים, וחושבים שריי, אשתו ובתו מנסים להתל בהם, ונעלבים מכך, לשעשועם הרב של הזוג קינסלה.