לסקר היה ידידו של אלוף העולם לשעבר עמנואל לסקר. ישנה אי בהירות האם השניים היו קרובי משפחה. לסקר כתב על כך בזכרונותיו מתחרות ניו-יורק 1924 שפורסמו בגיליון מרץ 1974 של הביטאון Chess Life: "לא גיליתי שאנו קרובי משפחה עד שהוא (עמנואל לסקר) סיפר לי על כך זמן קצר לפני מותו. לדבריו הראו לו את עץ המשפחה של משפחת לסקר ועל אחד מהענפים התנדנדתי."
לסקר התרשם עמוקות ממשחק הגו. לראשונה קרא על המשחק במאמר מאת אוסקר קורשלט שהציע את הגו כמשחק מקביל לשחמט, טענה שלסקר חשב כמגוחכת.
ענינו של לסקר במשחק גו התעורר פעם נוספת כאשר הוא הבחין ברישום של משחק גו על גבו של עיתון יפני שקרא אחד מלקוחות בית הקפה בו שיחק שחמט. לסקר ומקס לנגה לקחו את העיתון שהלקוח השאיר, פענחו את התרשים אך המשחק לא היה שלם. עיון בעמדה הוביל אותם למסקנה שהמשחק הסתיים בניצחון השחור, אך משום שלא היו מסוגלים לקרוא את האותיות היפניות בקשו מיפני אחר לסייע להם. השנים הופתעו לשמוע שבעמדה זו נכנע השחור. רק לאחר שלושה שבועות של עיון בעמדה הצליח מקס לנגה להבין את הסיבה שהלבן ניצח במשחק. ניסיון זה הביא להערכה עמוקה יותר של המשחק, והם למדו אותו ברצינות, אם כי לא הצליחו לעניין שחקני שחמט אחרים.
לאחר שנתיים, עמנואל לסקר, אלוף העולם באותה עת, חזר לגרמניה. כאשר אדוארד סיפר לו שמצא משחק שמתחרה בשחמט הוא היה ספקן, אך לאחר ששמע את החוקים ושיחק משחק בודד הוא הבין שגו עמוק מבחינה אסטרטגית. הם החלו ללמוד גו בעזרת סטודנט יפני בשם קיטאבאטקה, ולאחר שנתיים הצליחו לנצחו ללא יתרון התחלתי.
קיטאבאטקה ארגן לאדוארד, עמנואל ולאחיו הבכור של אלוף העולם ברטולד משחק מול מתמטיקאי יפני, שחקן גו חזק. הלסקרים קיבלו יתרון התחלתי של תשע אבנים, ושיחקו בזהירות תוך התייעצות ביניהם, אך יריבם ניצח אותם בקלות ללא מאמץ חשיבתי נראה לעין. לאחר משחק זה הציע עמנואל לאדוארד שיסעו לטוקיו ללמוד גו. בשנת 1911 החל אדוארד בעבודתו בחברת AEG. לאחר שנה בחברה ביקש העברה לטוקיו, אך החברה הציבה בטוקיו רק דוברי אנגלית מעולה, ולכן עבר אדוארד לסניף האנגלי של החברה, כדי לשפר את ידיעותיו באנגלית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נעצר לסקר, ומעולם לא הצליח להגיע לטוקיו. למזלו זיהה אותו סר הלדיין פורטר, כמי שניצח את תחרות השחמט בלונדון בחודש מאי 1914, ובזכותו קיבל לסקר אשרה לנסוע לארצות הברית. לסקר היה דמות המפתח בפיתוחו של משחק הגו בארצות הברית, וביחד עם קארל דייוויס רובינסון ולי הרטמן ייסדו את איגוד הגו האמריקאי.
מסע הרבנים
גבעת אסקווילינו
גבעת אסקווילינו (באיטלקית: Esquilino) או גבעת אסקווילינוס (בלטינית: mons Esquilinus) היא אחת משבע גבעות רומא והמזרחית שבהן, השם ניתן בתקופה מאוחרת יחסית לשתי הגבעות: גבעת אופיוס (Mons Oppius) וגבעת סיפיוס (Mons Cispius). בכניסה לגבעה התנוסס שער אסקווילינו.
מקור השם.
ישנה מחלוקת בין המלומדים בדבר מקור שם הגבעה. לפי אחת הסברות הגבעה קרויה על שם עצי האלון (exculi) הגדלים עליה. סברה אחרת גורסת שהגבעה הייתה מיושבת בצפיפות בראשיתה של רומא, ומשמעות שמה "inquilini" - "בתוך העיר", בניגוד לאלו שמתגוררים מחוץ לעיר "exquilini". סברה שלישית גורסת משמעות הפוכה - שמקור השם בביטוי "ex colo" - מחוץ לעיר.
היסטוריה.
הגבעה נמצאת בסמוך לעמק בו לימים נבנה הקולוסאום. גבעה זו הייתה פרוור מגורים אופנתי בשלהי הרפובליקה הרומית וראשית הקיסרות הרומית. באזור גבעת אופיאן, המהווה חלק מהאסקווילינו, בנה הקיסר נירון את הדומוס אורה - "בית הזהב" שלו, שעליו בניה הקיסר טראיאנוס לימים את מרחצאות טראיאנוס. בראש הגבעה ניצבת בזיליקת סנטה מריה מג'ורה.
גבעת אסקווילאי
גבעת אסקוויליני
חדיד (פירושונים)
תחנת רכבת תפעולית
תחנת רכבת תפעולית היא תחנת רכבת המשמשת לביצוע פעולות הקשורות לתפעול מערכת הרכבות, כמו מפגש רכבות, דיור רכבות, חיוג רכבות ולפעמים גם טיפול טכני ברכבות.
רקע.
כאשר רכבת נאלצת לעצור מסיבה כלשהי, היא חוסמת לחלוטין את קטע המסילה שעליו היא נמצאת. מסיבה זאת נהוג לבצע עצירות רק בתחנות רכבת ובהן לבצע כל פעולה הדרושה לתפעול מערכת הרכבות. כאשר יש קטע מסילה ארוך במיוחד ללא תחנות ויש צורך לבצע עצירה בקטע הזה, תוקם בו תחנה תפעולית שבה תבוצע העצירה.
בעבר היה צורך בעצירות תפעוליות רבות לשם אספקת מים ופחם לקטרים. כמו כן, היו רוב קווי הרכבת בנויים ממסילה בודדת שלא אפשרה לרכבות בכיוונים מנוגדים לעבור זו על פני זו או לרכבות מהירות לעקוף רכבות איטיות יותר, שלא בתחנה. הצורך לתאם מפגש רכבות רק לתחנות שלאורך הקו יצר קשיחות בלוחות הזמנים ובעיות רבות במקרים של תקלות ואיחורים. הקמת תחנות תפעוליות במרחקים לא גדולים זו מזו נתנה גמישות תפעולית רבה יותר בעלות נמוכה מהכפלה מלאה של המסילה.
שימושי תחנות תפעוליות.
תחנה תפעולית על מסילה יחידה.
התחנה התפעולית על מסילה יחידה בנויה מעקלתון מקביל למסילה הראשית באורך שיכול להכיל את הרכבת הארוכה ביותר הפועלת בקו, וממסוטים המחברים את קצותיו למסילה הראשית. באמצעות העקלתון ניתן לבצע מפגש רכבות וחיוג רכבות.
תחנה תפעולית על מסילה כפולה.
התחנה התפעולית על מסילה כפולה בנויה ממסוטים המחברים את שתי המסילות זו לזו ומאפשרים מעבר של רכבות בין שתי המסילות. באופן הזה ניתן לבצע חיוג רכבות וכן במקרה של מסילה חסומה, לעקוף את הקטע החסום במסילה המקבילה, ולאחריו (בתחנה הבאה) לחזור למסילה המקורית.
תחנה תפעולית המשמשת לדיור רכבות.
תחנה תפעולית כזאת משמשת כמקום המתנה לרכבות שסיימו לבצע נסיעה בקו ויש להן עוד זמן המתנה עד לנסיעה הבאה. בתחנה כזאת יהיו מספר עקלתונים המחוברים במסוטים למסילות הראשיות ובהן ידוירו הרכבות הממתינות מבלי להפריע לתנועה במסילות הראשיות.
תחנה תפעולית המשמשת לעריכת רכבות.
תחנה תפעולית כזאת משמשת לעריכת רכבת מקרונות, או לפירוק של רכבת ומיון הקרונות השונים מהם היא מורכבת. תחנה כזאת בנויה ממספר רב של עקלתונים שחלקם משמשים לדיור הקרונות על פי סוגם וחלקם כשטח עבודה לעריכת הרכבת או פירוקה. את עריכת הרכבת או פירוקה מבצעים קטרי עיתוק המעבירים את הקרונות בין המסילות.
התחנות העיקריות שבהן עורכים רכבות הן תחנת הרכבת אשדוד מיון, תחנת הרכבת חיפה מזרח, תחנת הרכבת בני ברק, תחנת הרכבת דימונה ותחנת הרכבת לוד.
תחנות תפעוליות של רכבת ישראל.
להלן הרשימה של התחנות התפעוליות של רכבת ישראל (מצפון לדרום):
במסילת החוף (נהריה - בני דרום).
במסילת איילון שבתל אביב-יפו.
במסילת תל אביב – פלשת
מרון 5
משואות יצחק (גוש עציון)
משואות יצחק היה קיבוץ בגוש עציון, שנחרב במלחמת העצמאות.
הקמה.
הקיבוץ הוקם בשנת ה'תש"ו - 1945 בגוש עציון שבין חברון לבין ירושלים. המתיישבים היו צעירים כבני 20 בממוצע שעלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה מארצות אירופה (הונגריה, צ'כוסלובקיה וגרמניה), וקיבלו בארץ את חינוכם במוסדות עליית הנוער. ממטרתם הייתה להקים יישוב הארץ ישראל - משואה לזכר קהילות ישראל שהושמדו בגולה. השם "משואות" נועד גם להזכיר את המשואות שהיו משיאים על פסגות ההרים כחלק מקידוש החודש בימי הבית השני. בסוף אוקטובר בשנת 1945 שונה שם הקיבוץ ל"משואות יצחק", על שם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה רבה הראשי של ארץ ישראל, במלאת לו 50 שנה, כאות הוקרה על פעלו למען העם היהודי בארץ ובתפוצות בסוף אוקטובר 1945 התקיים טקס בו נקרא הקיבוץ ע"ש הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה הרב הראשי לישראל. חברי משואות יצחק התמודדו בהצלחה עם קשיי ההתיישבות בהר, בנו בתים ונטעו חורשות ומטעים. בשנת תש"ח, קטעה מלחמת העצמאות את כל התוכניות.
במלחמת העצמאות.
גוש עציון נכבש בידי הלגיון הערבי. מלבד לוחמי כפר עציון שנטבחו לאחר שנכנעו, נלקחו שאר תושבי הגוש, ובהם חברי משואות יצחק, לשבי בירדן. הם שהו שם כ-9 חודשים.
הקרב האחרון על גוש עציון.
במלחמת העצמאות חולק גוש עציון (הגוש) לשלוש גזרות הגנה. משואות יצחק הייתה חלק מהגזרה המערבית, שכללה, מלבד משואות יצחק, גם את רבדים ואת המשלטים שביניהם. מפקד הגזרה המערבית היה משה יעקובוביץ, חבר משואות יצחק. ב-12 במאי עם שחר החלה מתקפה חזקה של הלגיון הירדני על גוש עציון מכיוון כביש בית לחם – חברון. משה זילברשמידט (מוש), מפקד גוש עציון, נהרג בעת שחיפה על נסיגת חייליו מהמשלט במנזר הרוסי, ואת מקומו תפס סגנו יעקב אלטמן. בהמשך היום הצליח הלגיון להשתלט על משלטים נוספים ולהביא בכך לנתק בין שני היישובים הגדולים של הגוש – כפר עציון ומשואות יצחק – לבין שני היישובים הצעירים – רבדים ועין צורים – ששכנו מצפונם.
כדי למנוע נתק נוסף בין משואות יצחק לכפר עציון, הוציא מפקד משואות יצחק, משה יעקובוביץ, כוח של לוחמים שתפס את 'גבעת הסלעים'. כוח זה הצליח להדוף את מתקפות הלגיון ובכך למנוע את תקיפת כפר עציון מכיוון זה. בחסות החשיכה הצליח יעקובוביץ להגיע לכפר עציון, לתאם עם יעקב אלטמן את המשך הקרב ולשכנע אותו להעביר את בית החולים עם כל הצוות הרפואי והפצועים שבו למשואות יצחק. פינוי בית החולים התבצע במהלך הלילה בידי אנשי משואות יצחק שסחבו על גבם את הפצועים ואבטחו את הנתיב דרך 'גבעת הסלעים'. בית החולים שוּכַּן במערות טבעיות במשואות יצחק שנוּקוּ והוכשרו עוד קודם לכך כמקלט אפשרי. בכך ניצלו חייהם של כשישים פצועים ואנשי הצוות הרפואי בהם ד"ר וינדזברג, מנהל בית החולים והחובשת הראשית רבקה נדיבי, שהתנדבה להישאר בגוש עציון ולטפל בפצועים בעוד התינוק שלה פונה לירושלים ביחד עם שאר האימהות והילדים.