בלב הצלחתם של הקונגלומטים של "הקונגרסים" ניצבו בנקים עירוניים, שהשאילו בנדיבות, ויצרו אחזקות צולבות בתעשיות מגוונות. "הקיירטסו" דחף לאינטגרציה אופקית ואנכית, נעילת חברות זרות בתעשיות היפאניות. "לקיירטסו" היו יחסים הדוקים עם MITI ואחד עם השני באמצעות הצטלבות של מניות ומתן הגנה מפני השתלטות של זרים. לדוגמה, 83% מהמימון של בנק הפיתוח של יפן הלך לעבר תעשיות אסטרטגיות: בניית ספינות, חשמל, פחם ופלדה . "הקיירטסו" הוכיח כאמצעי שהגן על המשק היפני מפני השתלטות זרה.
"קיירטסו" גם טיפח שינוי עמדה בין מנהלים יפנים כי נסבלו רווחים נמוכים בטווח הקצר, כי "הקיירטסו" היו מודאגים פחות מהגדלת דיבידנדים, מניות ומודאגים יותר לגבי תשלומי הריבית . רק כשני שלישים ממניותיה של חברה נתונה נסחרו, "ריפאו את" התנודתיות בשוק, ואפשרו למנהלי "קיירטסו" לתכנן לטווח הארוך ולמקסם את נתח השוק במקום להתמקד ברווחים לטווח קצר.
ממשל איקדה גם הנהיג את מדיניות הקצאת המט"ח, מערכת של בקרות יבוא המיועדת למנוע את הצפת השווקים ביפן על ידי סחורות זרות. MITI השתמשה בהקצאת המט"ח כדי לעורר את הכלכלה על ידי קידום היצוא, ניהול השקעות ומעקב אחר כושר הייצור. ב -1953, ביצע "MITI" את מדיניות הקצאת המט"ח כדי לקדם תעשיות מקומיות ולהגדיל את התמריץ ליצוא על ידי שינוי מערכת הקישור ליצוא.
בתקופת השיקום ולפני משבר הנפט ב -1973, הצליחה יפן להשלים את תהליך התיעוש שלה, תוך שיפור משמעותי ברמת החיים ועלייה משמעותית בצריכה. הצריכה החודשית הממוצעת של משקי הבית העירוניים הוכפלה בין השנים 1955 ל -1970. כמו כן, גם שיעורי הצריכה ביפן השתנו. הצריכה בצרכים היומיומיים, כגון מזון ובגדים והנעלה, הלכה ופחתה. לעומת זאת, הצריכה של בידור, פעילויות בידור וסחורות גדלה, כולל רהיטים, תחבורה, תקשורת, קריאה. העלייה הגדולה בצריכה עוררה את צמיחת התמ"ג, שכן היא תמכה בייצור.
ייצוא עצום: שנות השישים הזהב ולעבור לסחר הייצוא.
תקופת הצמיחה הכלכלית המהירה בין השנים 1955 ו -1961 סללה את הדרך לשגשוג בשנות השישים, העשור השני שקשור בדרך כלל לנס הכלכלי היפני. ב -1965 נאמד התמ"ג הנומינלי ביפן ב -91 מיליארד דולר בלבד. חמש עשרה שנים לאחר מכן, בשנת 1980, התמ"ג הנומינלי זינק ל -1.065 טריליון דולר.
בהנהגתו של ראש הממשלה איקדה, השר לשעבר של MITI, התחייבה הממשלה היפנית ליישם את תוכנית "הכפלת ההכנסות" שאפתנית (所得 倍 増). איקדה הוריד את הריבית כדי להניע את ההוצאות. נוסף על כך, הודות לגמישות הפיננסית שמספקת FILP(סוכנות פיננסית של ממשלת יפן), הרחיבה ממשלת איקדה במהירות את ההשקעה הממשלתית בתשתיות של יפן: בניית כבישים מהירים, רכבת מהירה, רכבת תחתית, שדות תעופה, מתקני נמל וסכרים. ממשלת איקדה הרחיבה גם את ההשקעות הממשלתיות במגזר התקשורת המוזנח של הכלכלה היפנית. כל אחד מהמעשים האלה המשיך את המגמה היפנית לכלכלה מנוהלת, שפעלה לפי מודל הכלכלה המעורבת.
מלבד דבקותו של איקדה בהתערבות ממשלתית וברגולציה של הכלכלה, דחקה ממשלתו בביצוע ליברליזציה של הסחר . עד אפריל 1960, 41% מהיבוא המסחרי עבר ליברליזציה (לעומת 22% בשנת 1956). איקדה התכוון להגדלת הליברליזציה של הסחר ל -80% בתוך שלוש שנים. תוכניותיו נתקלו בהתנגדות חריפה משני הענפים, שהשתרעו על השהייה יתר על המידה ועל הציבור הלאומני שחשש מהשתלטות של ארגונים זרים. העיתונות היפנית השוותה את הליברליזציה ל"ביאתם השנייה של הספינות השחורות "," חוסר ההגנה של האיים היפנים נוכח ההתקפה מצד מעצמות קפיטליסטיות זרות ענקיות "ו"הכנה של הכלכלה היפנית למאבק מוכתם בדם בין ההון הלאומי להון הזר ". תוכנית הכפלת ההכנסה של איקדה הייתה במידה רבה תגובה לאופוזיציה ההולכת וגוברת והפאניקה הנרחבת על הליברליזציה, שאומצה על מנת להפריך מחאות פומביות. מניעיו של איקדה היו מבוססים אך ורק על מדיניות פרגמטית ועל מדיניות חוץ. הוא התקדם לליברליזציה של הסחר רק לאחר שהבטיח שוק מוגן באמצעות תקנות פנימיות שמעדיפות מוצרים ומוצרים יפניים.
איקדה הקים גם מספר רב של סוכנויות הפצה זרות של בעלות הברית כדי להפגין את נכונותה של יפן להשתתף בסדר הבינלאומי ולקדם את היצוא. הקמתן של סוכנויות אלה לא רק פעלה כוויתור קטן לארגונים בינלאומיים, אלא גם הפחיתה כמה חששות ציבוריים בנוגע לליברליזציה של הסחר. איקדה קידם את האינטגרציה הכלכלית הגלובלית של יפן על ידי הצטרפותה ל- GATT ב־1955, קרן המטבע הבין - לאומית וה- OECD ב־1964. עם עלייתו של איקדה לתפקיד, גדל התל"ג בשיעור פנומנלי של 13.9%.
שלב ההאטה (1973 – 1992).
ב -1973, זעזוע הנפט הראשון פגע ביפן ( משבר הנפט ב -1973 ). מחיר הנפט עלה מ -3 דולר לחבית ליותר מ -13 דולר לחבית. בתקופה זו ירד הייצור התעשייתי ביפן ב - 20%, שכן כושר האספקה לא יכול היה להגיב ביעילות על התרחבות הביקושים המהירה, והשקעות מוגברות בציוד הזמינו לעיתים קרובות תוצאות לא רצויות - הצטמצמות ההיצע ומחירי הסחורות. יתר על כן, זעזוע הנפט השני בשנת 1978 ו -1979 החריף את המצב כאשר מחיר הנפט שוב עלה מ 13 דולר לחבית ל 39.5 דולר לחבית. על אף השפעתם הקשה של שני משברי הנפט, הייתה יפן מסוגלת לעמוד בהשפעה והצליחה להעביר מהתרכזות בייצור להתרכזות בטכנולוגיה.
השינוי היה, למעשה, תוצר של משבר הנפט והתערבות ארצות הברית. מאז מחיר הנפט עלה פי עשרה, עלות הייצור גם הרקיעה שחקים. לאחר משבר הנפט, כדי לחסוך בעלויות, נאלצה יפן לייצר מוצרים באופן ידידותי יותר לסביבה, ועם פחות צריכת נפט. הגורם הגדול ביותר שהזמין שינויים תעשייתיים לאחר משבר הנפט היה עליית מחירי האנרגיה, כולל נפט גולמי. כתוצאה מכך הפכה יפן לתוכנית ריכוזית טכנולוגית, שהבטיחה את העלייה המתמדת בכלכלתה, ועמדה מעבר למדינות קפיטליסטיות אחרות שנפגעו באורח משמעותי במהלך משבר הנפט. גורם נוסף היה החיכוך בין ארצות הברית ליפן, שכן הצמיחה הכלכלית המהירה של יפן הייתה עלולה לפגוע באינטרסים הכלכליים של ארצות הברית.
ב -1985 חתמה ארצות הברית על " הסכם פלאזה " עם יפן, מערב גרמניה, צרפת ובריטניה. "הסכם פלאזה" היה ניסיון לפיחות הדולר האמריקני, אך פגע מאוד ביפן. יפן ניסתה להרחיב את השווקים הבינלאומיים באמצעות ייסוף היין היפני, אך הם הוערכו יתר על המידה יחד עם מדינות דה רגולציה שיצרה כלכלת בועה. הסכם פלאזה הצליח בהפחתת הגירעון המסחרי של ארצות הברית עם מדינות מערב אירופה, אך במידה רבה נכשל במילוי מטרתו העיקרית להקלת הגירעון המסחרי עם יפן.
תפקידו של משרד המסחר והתעשייה הבינלאומית(MITI).
משרד המסחר והתעשייה הבינלאומית (MITI) סייע בהתאוששות הכלכלית של יפן לאחר המלחמה. על פי מספר חוקרים, לא היה שום רגולטור או ארגון ממשלתי אחר שהשפיעו על הכלכלה יותר מאשר MITI. "המהירות, הצורה וההשלכות של הצמיחה הכלכלית היפנית", כותב צ'למרס ג'ונסון, "אינם מובנים ללא התייחסות לתרומות של (MITI).כאשר נוסדה בשנת 1949, תפקידו של MITI היה להתחיל עם "מדיניות לגבי רציונליזציה תעשייתית" (1950), כדי לתאם את המאמצים תיאום המאמצים על ידי תעשיות כדי לנטרל את ההשפעות של התקנות הדפלצויוניות של כוחות הכיבוש האמריקאי ביפן. בדרך זו, MITI רשם שיתוף פעולה בין ממשלת יפן לבין התעשייה הפרטית. היקף המדיניות היה כזה, שאם MITI ירצה
"להכפיל את ייצור הפלדה, לנאו- "זאיבצו" כבר יש את ההון, את נכסי הבנייה, את יצרני מכונות הייצור, ואת רוב הגורמים הנחוצים האחרים הקיימים כבר בתוך הבית". המשרד תיאם בין הענפים השונים, כולל "המתכננים" המתפתחים, לקראת סוף מסוים, בדרך כלל לקראת צומת מטרות הייצור הארציות והאינטרסים הכלכליים הפרטיים.
MITI גם הגביר את הביטחון התעשייתי על ידי התרת ייבוא של טכנולוגיה מיבוא של סחורות אחרות. חוק ההון הזר של MITI העניק למשרד את היכולת לנהל משא ומתן על מחיר ותנאי יבוא הטכנולוגיה. רכיב זה של שליטה טכנולוגית איפשר לה לקדם תעשיות שראו בהן הבטחה. עלות נמוכה של הטכנולוגיה המיובאת גרם לצמיחה תעשייתית מהירה. הפרודוקטיביות שופרה מאוד באמצעות ציוד חדש, ניהול ותקינה.
מיטי קיבלה את היכולת להסדיר את "כל" היבוא עם ביטול מועצת הייצוב הכלכלי והמועצה לבקרה על מטבע חוץ באוגוסט 1952. אף כי מועצת היציבות הכלכלית כבר נשלטה על ידי MITI, ממשלות יושידה הפכו אותו לסוכנות הדיאלוג הכלכלי,
"צוות חשיבה ", ובכך למעשה נותן ל- MITI שליטה מלאה על כל היבוא היפני. הכוח על תקציב המט"ח ניתן גם הוא ל-MITI.
הקמתו של " בנק הפיתוח היפני" של MITI סיפקה גם למגזר הפרטי הון זול לצמיחה ארוכת טווח. הבנק לפיתוח יפן הציג גישה לתוכנית ההשקעות הפיסקלית ותוכנית ההלוואה, שאיגדה בצורה מאסיבית חיסכון אישי וארצי. באותה עת שלט
FILP על חיסכון הגדול פי 4 מהחיסכון של הבנק המסחרי הגדול בעולם. עם כוח פיננסי זה, FILP היה מסוגל לשמור על מספר גבוה באופן חריג של חברות בנייה יפנית (יותר מפי שניים ממספר חברות הבנייה של כל מדינה אחרת עם תמ"ג דומה).
סיכום.
סיומו של הנס הכלכלי אירע בקנה אחד עם סיום המלחמה הקרה. בעוד שוק המניות היפני הגיע לשיא כל הזמנים שלו בסוף 1989, אך לאחר התאוששות מאוחרת יותר ב-1990, הוא ירד בצורה תלולה ב-1991. שנת סיומה של בועת מחירי הנכסים היפנים עלתה בקנה אחד עם מלחמת המפרץ ופירוק ברית המועצות .
נקודת צ'ארלס
נקודת צ'ארלס (באנגלית: Charles Point) היא לשון יבשה בקצה הצפוני של הכניסה למפרצון בריאלמון, והיא הקצה הדרומי של חצי האי רליובו בחוף המערבי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
מקור השם.