בין יתר חדושיו של הספר: דיון מחודש, על סמך מקורות שונים, בדבר מקומו של אנטיוכוס מאשקלון, פילוסוף אתונאי בן המאה הראשונה לפסה"נ, בהתפתחות הפילוסופיה האפלטונית; יחסם של אנשי האקדמיה במאות ב-ג לפסה"נ, כאשר המגמה באסכולה הייתה ספקנית, לדיאלוגים של אפלטון; האקדמיה כמוסד בעל קרקעות ורכוש, ומה עלה בגורלו של אותו רכוש; תאוריות משלהי העת העתיקה בדבר המשכיות כביכול של הפילוסופיה האפלטונית 'האמיתית' וקיומה במחתרת לכמה מאות שנים - ועוד מספר בעיות מסוג זה. הספר כתוב בצורה טכנית לחלוטין, ואינו מכוון לקורא שאינו איש המקצוע.
תולדות הלימודים הקלאסיים.
יוחנן גלוקר כתב רבות על תולדות הלימודים הקלאסיים, בעיקר באנגליה בזמן החדש, מהמאה ה-18 ואילך: מה שקוראים כיום ההתקבלות של הלימודים הקלאסיים, לא רק בעולם המדעי, אלא גם בעולם הספרות והפילוסופיה.
גלוקר כתב גם על תולדות הלימודים הקלאסיים בגרמניה ובצרפת במאות ה-16 וה-17, אז הייתה צרפת מרכז הלימודים הקלאסיים.
גלוקר סבור כי חשיבות העסוק בתולדות המחקר בשטח המדעי שהחוקר עובד בו הוא בלימוד משגיאותיהם של אחרים ובמאמץ לשפר את שיטות העבודה שלו ולהימנע מדעות קדומות 'חבויות'.
קיקרו.
כתביו הפילוסופיים של קיקרו הם גם אחד ממקורותינו החשובים לתולדות הפילוסופיה בתקופה המכונה הלניסטית - במאות א-ג לפסה"נ. קיקרו כתב לטינית, כדי ללמד את הפילוסופיה לבני עמו הרומאים, אך מקורותיו היו יוניים, והוא חשב בשתי השפות בעת ובעונה אחת. משום כך (ומסבות אחרות), יש לא מעט בעיות פרשנות העולות מקריאתם של ספרים אלה. גלוקר הקדיש כמה וכמה ממאמריו לכתביו הפילוסופיים של קיקרו, לפרושם הפילולוגי והפילוסופי, ולאופיה של מחשבתו הפילוסופית של קיקרו.
פרסומים בעברית.
רוב פרסומיו המדעיים של גלוקר הם באנגלית, ומיעוטם ביוונית ובגרמנית. בעברית כתב ארבעה ספרים, שניים כמבואות פופולריים לפילוסופיה יוונית, אחד כביקורת על כמה פרסומים בעברית בשטח זה ואילו הספר הרביעי הוא מבוא לפילולוגיה. הוא גם פרסם מספר מאמרי ביקורת בעברית העוסקים בספרים ובמאמרים בפילוסופיה עתיקה ופה ושם גם בשטחים אחרים של הלימודים הקלאסיים.
הוא תרם את הידע שלו לספר תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן שפורסם בשנת 1986.
א. שלונסקי
תומאס מרשל
תומאס ריילי מרשל (; 14 במרץ 1854 - 1 ביוני 1925) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא וודרו וילסון וקודם לכן מושל אינדיאנה.
ביוגרפיה.
מרשל נולד במנצ'סטר הצפונית שבאינדיאנה. בסיום לימודי משפטים הוא הוסמך בשנת 1875 לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בעיר קולומביה.
בשנים 1909–1913 כיהן מרשל כמושל אינדיאנה. במהלך תקופה זו הוא השתתף באופן פעיל בפעילות המפלגה הדמוקרטית במדינה. כמושל הוא אשרר חוק בנוגע לתעסוקת ילדים ומספר חוקים הנוגעים למיגור שחיתות, אך רבות מהרפורמות שאותן תכנן לא הוצאו לפועל, כמו גם תוכניתו לכתיבה מחדש של חוקת אינדיאנה, ומרשל לא נתפס כפוליטיקאי ממולח. בהוראתו לא מולאו מספר חוקים בנושא עיקור כפוי שהועברו טרם היבחרו, וכן לא בוצעו הוצאות להורג בשל התנגדותו לעונש מוות.
בוועידת המפלגה הדמוקרטית שנערכה בשנת 1912 הוצע מרשל כמועמדה של אינדיאנה לתפקיד נשיא ארצות הברית. למשך תקופה נדמה היה שהמפלגה אכן תתמוך במועמדותו כמועמד פשרה, אך לבסוף הובעה תמיכה במועמדותו של וודרו וילסון לנשיא. מרשל נבחר למועמד למשרת סגן הנשיא והתמודד ונבחר לצדו של וילסון הן בבחירות 1912 והן בבחירות 1916. כסגן נשיא הוא כיהן בין 1913 ל-1921 ולבקשת וילסון הוא הוזמן באופן קבוע לישיבות הקבינט. למרות זאת, דבריו של מרשל בישיבות הקבינט לא זכו לתשומת לב יתרה ותפקידו העיקרי של סגן הנשיא בקיום פגישות עם חברי הסנאט של ארצות הברית הועבר לידי וילסון במטרה לחזק את קשריו עם ההרשות המחוקקת. החלטה זו של וילסון הייתה לחלק מתפקיד הנשיא מאותה עת ואילך, על אף שסגן הנשיא משמש מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט. למרות העדר האמון בין השניים, וילסון בחר לשוב ולהעמיד את מרשל לבחירה בשנת 1916 ולהפגין אחדות מפלגתית והמשכיות.
לאחר היבחרו מחדש למשרת סגן הנשיא היה מרשל נציגו של וילסון ברחבי ארצות הברית לעודד את תמיכת האזרחים במלחמת העולם הראשונה. עם יציאתו של הנשיא וילסון לחתימת חוזה ורסאי הופקדה בידי מרשל הסמכות לנהל את ישיבות הקבינט. באוקטובר ובנובמבר 1919 סבל הנשיא וילסון משני התקפי שבץ, בעקבות השני בהם הוא נותר משותק חלקית ונבצר ממנו למלא את תפקידו. מרשל בחר שלא ליצור תקדים ולבקש את סמכויות הנשיא ומילא באופן בלתי רשמי את מלוא סמכויותיו הטקסיות של וילסון. הוא נותר סגן הנשיא עד לסיום כהונתם ב-1921.
בתום כהונתו כסגן הנשיא חזר מרשל לעסוק בעריכת דין באינדיאנפוליס, לצד כתיבת מספר ספרים משפטיים וספר זיכרונותיו. בשנים 1922–1923 הוא כיהן גם כיו"ר מועצת הפחם הלאומית. בשנת 1925, במהלך ביקור בוושינגטון הבירה, הוא נפטר. כאיש ציבור היה מרשל ידוע בחוש ההומור המפותח שלו.
ליאון פינסקר
שמעון שמואל פרוג
מנדליי מוכר ספרים
ההתנקשות בחאלד משעל
סקיי איירליינס
סקיי איירליינס (Sky Airlines) הייתה חברת תעופה טורקית שהתמחה בטיסות שכר ומרכזה שכן בנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה בדרום טורקיה. החברה טסה ל-50 יעדים באירופה.
החברה נוסדה בסוף שנת 2000 והחלה בפעולה מסחרית ב-12 באפריל 2001. ב-5 ביוני 2013 הודיעה החברה על פשיטת רגל והפסיקה את פעילותה.
פעילות החברה בישראל.
החברה הפעילה טיסות בין נמל התעופה הבינלאומי של אנטליה לנמל התעופה בן-גוריון בתדירות משתנה לפי עונות התיירות. הטיסות הופעלו בכל סוגי המטוסים שברשות החברה. הטיסות הופסקו בגלל המשבר בין ישראל לטורקיה. בשנת 2013 חודשו הטיסות, עד לפשיטת הרגל בחברה.
גלייכשאלטונג
מאן (חברה)
מאן (גרמנית Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg או MAN) היא חברה גרמנית המתמחה בציוד הנדסה וכלי רכב מסחריים. החברה מייצרת אוטובוסים, משאיות ומנועי דיזל.
מאן היא הוותיקה מבין 30 חברות הגרמניות הנסחרות בבורסה של גרמניה. בשנת 2008 חגגה מאן 250 שנה להיווסדה. בחברה מועסקים כ-55,000 עובדים (נכון ל-2008) והחברה היא אחת המובילות באירופה בתחומה. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בעיר מינכן.
היסטוריה.
שורשיה של חברת מאן מתחילים בשנת 1758 כאשר בית יציקה "סנט אנטוני" פתח מפעל בעיר אוברהאוזן. באותו זמן היה מפעל זה המפעל לייצור כלי הנדסה כבדה הראשון בחבל הרוהר. עם השנים החברה התמזגה עם חברות נוספות ובשנת 1840 הוקמה רשמית חברת MAN (ראשי תיבות של Maschinenfabrik Augsburg Nürnberg).
החברה הקימה את בית הדפוס הראשון לעיתונים בגרמניה עם טכנולוגיה חדשנית, מקרר "סיסטם לינדה" ומנוע דיזל בשנים 1893–1897.
בשנת 1924 הציגה מאן לראשונה משאית דיזל שלה בתערוכת רכב של ברלין.
בשנת 1929 נקנתה מאן על ידי חברת GHH.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ייצרה מערכות לחימה עבור הורמאכט. עקב כך מפעלי החברה היוו יעד משמעותי להפצצות מטוסי בעלות הברית. החברה תכננה וייצרה את טנק הפנתר, טנק המערכה הבינוני של הוורמאכט החל מ-1942. הטנק נחשב למוצלח מבין הטנקים המקבילים של כלל הצבאות שלחמו במלחמה זו. על הפרויקט התמודדו מאן ומרצדס בנץ. על אף העדפתו של היטלר את הצעת מרצדס, קיבלה מאן את הפרויקט. זאת לאחר שהגישה הצעה משופרת, משהובאו לידיעתה מרכיבי הצעת מרצדס. כמו כן ייצרה מאן מנועי דיזל עבור ה U-Boats, צוללות הצבא הגרמני.
לאחר מלחמת העולם השנייה מאן GHH הייתה על סף הליך פירוק כאשר איבדה את לקוחותיה בכל רחבי העולם. בעלות הברית השתלטו על החברה על מנת לשקם את כלכלתה של גרמניה ההרוסה ופירקו את החברה למספר חברות. את מפעלי הפלדה של GHH העבירו לבעלות אחרת.
בשנת 1971 רכשה מאן את חברת באסינג הגרמנית, אשר הייתה אחת החברות המובילות בגרמניה לייצור אוטובוסים. מאז משתמשת בסמל האריה שלה על המשאיות והאוטובוסים שלה. בשנת 1986 התמזגו מאן ו-GHH לחברה אחת והקימו את מטה החברה במינכן.
בשנת 2006 רכשה מאן 15.6% מן הבעלות על חברת סקאניה השוודית בשווי 10.3 מיליארד אירו.
מאן בישראל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים החליף מערך ההובלה של צה"ל את משאיות הליילנד ששימשו אותו עד אז במשאיות מאן בעלות משקל כולל של 19 טון. משאיות אלה היוו את עיקר כוח ההובלה של צה"ל עד אמצע שנות ה-90'.
חברת מאן הייתה בעשור הראשון של המאה ה-21 ספקית האוטובוסים הגדולה ביותר בישראל. במשך שנים רבות זיכיון היבוא של מאן הוחזק בידי "החברה המאוחדת למזרח הקרוב". ב-2011 היא נרכשה על ידי "קבוצת מכשירי תנועה".
בעשור הראשון של המאה ה-21, רוב חברות האוטובוסים בישראל השתמשו באוטובוסים של מאן: את שלדת האוטובוסים הן רוכשו ממאן, וכל שאר חלקי האוטובוס מורכבים במפעלי הארגז ומרכבים. כיום רק אגד ודן משתמשות באוטובוסים של מאן, ושאר החברות עברו לאוטבוסים של יצרנים ארופיים אחרים וכן לאוטבוסים מתוצרת סין.
דגמי אוטובוסי MAN הפועלים או שפעלו בחברות תחבורה ציבורית בישראל:
מאן היא ספקית משאיות מהמובילות באירופה, כולל בישראל. "מאן ישראל" מייבאת משאיות לסקטור האזרחי ולצה"ל.
תוך שיתוף פעולה עם חברת "הארגז", בנתה מאן את כלי הרכב ששימש למטרונית, מערך האוטובוסים המהיר המשרת את מטרופולין חיפה בתקופת דן בצפון. עקב העברת ההפעלה של המטרונית לחברת סופרבוס, אוטובוסים אלו יצאו מהשירות. אם כי הם מופעלים במספר קווים בתל אביב על ידי דן.
אימפיריאל איירווייז