אמריקנה (באנגלית: Americanah) הוא הרומן השלישי של הסופרת הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, שיצא לאור ב-2013 ותורגם לעברית על ידי גיל שמר להוצאת מחברות לספרות ב-2015. הספר מגולל את סיפורה של צעירה מבריקה ששמה איפמלו ומלווה אותה מנעוריה בניגריה, דרך ההגירה שלה לארצות הברית לצורך לימודים אקדמיים וכלה בהחלטה לשוב הביתה. הספר מתוכנן לעבור עיבוד לסדרת טלוויזיה בכיכובה של לופיטה ניונגו.
תקציר העלילה.
עלילת הספר מתפרשת על פני שלוש יבשות. איפֵמֵלוּ ואוֹבּינזֶה, תלמידי תיכון בלאגוס, מתאהבים. בניגריה שלהם שולטת דיקטטורה צבאית, ומי שיכול בורח ממנה. איפמלו — יפה ובוטחת בעצמה — נוסעת ללמוד באמריקה. היא חווה מפלות וניצחונות, מוצאת ומאבדת מערכות יחסים וקשרי ידידות, ולאורך כל אותה תקופה רובץ עליה עולו של משהו שמעולם לא חשבה עליו במולדתה: גזע. אובינזה קיווה להצטרף אליה, אך אמריקה שלאחר אסון התאומים מסרבת להעניק לו אשרת כניסה, והוא שוקע בחיים מסוכנים כשוהה לא חוקי בלונדון. בחלוף השנים הוא איש עשיר בניגריה הדמוקרטית זה מקרוב, ואילו איפמלו נוחלת הצלחה ככותבת בלוג פוקח עיניים על גזע באמריקה. איפמלו חוזרת לבסוף לניגריה ופוגשת באובינזה שוב.
שם הספר.
"אמריקנה" הוא כינוי היתולי, ביקורתי, שאותו משייכים ניגרים לבני עמם ששבו משהות ממושכת בארצות הברית (או באנגליה), שתי ארצות שהן מחוזות חפץ נכספים. זהו כינוי שמביע זלזול בהתנהגויות "מערביות" שנחשבות חוצפה וגסות רוח לעומת הנימוסים הניגריים ונטען שניגרים ששוהים זמן רב מחוץ לניגריה מאמצים התנהגויות כאלו, למשל בניגריה אם מישהו מעניק לחברו סיוע כספי, הוא מקפיד לעשות זאת כמעט בחשאי, כדי לחסוך מהמקבל מבוכה. ניגרי שאימץ לעצמו התנהגויות מערביות מגיש את הכסף ומציע לחברו למנות את השטרות. מנקודת מבט ניגרית זהו מעשה שלא יעשה.
פרסים והוקרה.
הספר נבחר כאחד מ-10 הספרים הטובים ביותר לשנת 2013 על ידי עורכי The New York Times Book Review. הספר זכה בפרס "National Book Critics Circle Award" ב־2013 והיה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים ב־2014 שבו זכתה דונה טארט
במרץ 2017 נבחר "אמריקנה" לספר שחייבים לקרוא כאשר חמישים אלף איש בניו יורק הצביעו לראשונה ברחבי העיר בפרויקט שנקרא "ספר אחד, ניו יורק אחת" כחלק מיוזמת קריאה קהילתית המעודדת את כל תושבי העיר לקרוא את אותו ספר. תושבי ניו יורק שבחרו באמריקנה יכלו לקרוא אותו בחינם במשך 90 יום, באינטרנט, להאזין לו בגרסה מוקלטת, או לשאול אותו מהספריות הרבות הפזורות ברחבי העיר. כמו כן נערכו בניו יורק אירועים שונים, הקשורים בספר.
הפיגוע בסיטי של לונדון (1993)
הפיגוע בסיטי של לונדון התרחש ב-24 באפריל 1993. משאית תופת שהוצבה על ידי אנשי הצבא האירי הרפובליקני התפוצצה ברובע בישופסגייט (Bishopsgate) בסיטי של לונדון, בירת בריטניה. בעקבות אזהרה טלפונית מוקדמת בדבר הצבת משאית התופת פונה האזור מאנשים לפני ההתפוצצות. בפיגוע נהרג אדם אחד, נפצעו 44 ונגרם נזק כבד ביותר לרכוש.
הפיגוע.
הפיגוע התרחש במסגרת ניסיונו של ארגון הצבא האירי הרפובליקני להביא לנסיגת הצבא הבריטי מצפון אירלנד ולאיחודה עם המדינה האירית. במסגרת זאת ערך הארגון פיגועים רבים באנגליה מאז תחילת שנות ה-70. הפיגוע היה אחד משרשרת פיגועים של משאיות תופת שערך הארגון באנגליה. הפיגוע נערך גם על רקע ניסיונות לכונן תהליך שלום בצפון אירלנד, שעמדו באותו זמן בראשיתם.
מכונית התופת הייתה משאית עפר שנגנבה בחודש מרץ באנגליה. היא נצבעה בצבע כחול והועמסה עליה תערובת דשן ANFO במשקל של טון אחד, ששימשה כחומר נפץ. התערובת הוברחה לאנגליה מצפון אירלנד והוסוותה על גבי המשאית על ידי שכבה של אספלט שהונחה מעליה.
ביום שבת, 24 באפריל, בתשע בבוקר הוצבה המשאית על ידי שני אנשי הצבא האירי הרפובליקני ליד מגדל המשרדים בישופסגייט 99. היא הוצבה בלב הרובע הפיננסי של לונדון, כקילומטר ממזרח לקתדרלת סנט פול (כ-200 מטר ממיקומו של מגדל סוויס רה, שטרם נבנה אז). רכב מילוט אסף מהמקום את שני האנשים. מספר שיחות טלפוניות נערכו על ידי אנשי המחתרת מתא טלפון בכפר בצפון אירלנד כדי להזהיר בדבר הצבת מכונית התופת, תוך שימוש בקודים ידועים של הארגון לעניין זה. השיחות הראשונות נערכו כשעה לפני התפוצצות המשאית. באותה עת כבר החלו שני שוטרים לבדוק את טיבה של המשאית, והמשטרה החלה בפינוי האזור. כיוון שהיה זה יום שבת הייתה נוכחות האנשים ברובע דלילה יחסית.
מטען החבלה שעל המשאית התפוצץ בשעה 10:27. על פי הערכה הייתה עוצמת ההתפוצצות שקולה להתפוצצות 1.2 טון של TNT. היא חוללה הרס במבנים במרחק של עד 500 מטר מהמשאית. פטריית עשן שחור היתמרה ממקום ההתפוצצות ונראתה למרחק רב ממנו. במקום שבו עמדה המשאית נפער מכתש ברוחב של 4.5 מטר ובעומק של למעלה משני מטרים. מבנה כנסייה מימי הביניים שנמצא מספר מטרים מהמשאית קרס עקב ההתפוצצות. ההדף ניפץ מאות חלונות זכוכית. חזיתות הזכוכית של מגדל נטווסט נפגעו קשה וניזוקה גם תחנת הרכבת ברחוב ליברפול הסמוכה למקום ההתפוצצות. הרחובות נזרעו בשברים והריסות. צלם עיתונות שהתעלם מאזהרות המשטרה והתקרב למשאית נהרג ונמצא לאחר שעות של חיפוש מתחת לערימת הריסות. 44 אנשים נפצעו.
בסך הכל נפגעו בהתפוצצות משרדים בשטח של כ-140,000 מטר מרובע ונשברו זכוכיות במשקל של 500 טון. עלות הנזק לרכוש נאמדה תחילה בעלות של מיליארד לירות בריטיות, אך עלות תיקון הנזקים עמדה בסופו של דבר על 350 מיליון לירות.
הפיגוע התרחש שנה לאחר פיגוע דומה (פיגוע הבורסה הבלטית) של הצבא האירי הרפובליקני שנעשה במרחק קצר משם, שבו היו אבדות רבות יותר בנפש ונגרם נזק כבד לרכוש.
לאחר הפיגוע.
בעקבות הפיגוע הידקו הרשויות והמשטרה בלונדון את האבטחה על הסיטי. הוקמה שרשרת של נקודות אבטחה שזכתה לכינוי "טבעת הפלדה". היו אלו מחסומים, עקומות כביש להאטת התנועה וביתנים שאוישו בשוטרים חמושים. סביב כולם נפרסו עשרות מצלמות טלוויזיה במעגל סגור, אשר תיעדו את פרטי כלי הרכב שנכנסו לסיטי.
בעקבות הפיגועים בסיטי ב-1993 וב-1993 יצרו חברות מסחריות שונות שפעלו בסיטי תוכניות מפורטות להתאוששות מאסון. אלו סייעו להן לימים להתמודד עם המשבר שיצרו פיגועי 11 בספטמבר 2001.
המתכנן הראשי של איגוד לונדון קרא בעקבות הפיגוע להרוס את המבנים שנפגעו בפיגוע, לרבות מגדל נטווסט, ובכך לנצל הזדמנות לסלק מהעיר מבנים רבים שניבנו בשנות השבעים ולהקים מבנים מודרניים במקומם. האיגוד לא אימץ את עמדתו.
האחראים לפיגוע לא הועמדו מעולם לדין, כנראה מחוסר ראיות.
כשלוש שנים לאחר הפיגוע, ב-9 בפברואר 1996, ביצע הצבא האירי הרפובליקני פיגוע משאית תופת דומה בקנרי וורף, כחמישה קילומטרים מזרחה ממקום הפיגוע בסיטי. באותו פיגוע נהרגו שני אנשים ונגרם נזק כבד לרכוש.
יין שרף
קאלוטה אדומה
קאלוטה אדומה (שם מדעי: Dasykaluta rosamondae; נקראת גם בפשטות קאלוטה) היא מין של טורפת כיס זעירה דמוית נמייה או סנאי ממשפחת נמיות הכיס, המהווה מין יחיד בסוגה ואנדמית למערב יבשת אוסטרליה. הקאלוטה בעלת מבנה גוף קומפקטי וגוצי, ולה פרווה שעירה במיוחד בעלת צבע אדמוני או נחושתי. היא ידועה בתוקפנותה ובמזגה האגרסיבי וכן ביכולת היוצאת דופן שלה לשנות לחלוטין את זמני הפעילות שלה בין הקיץ לחורף.
טקסונומיה ומיון.
הקאלוטה האדומה מהווה מין יחיד בסוג "Dasykaluta", והיא משויכת לשבט דסיורים במשפחת נמיות הכיס. היא התגלתה לראשונה בשנת 1964 על ידי הזואולוג האוסטרלי ויליאם ריד במהלך מסעו באזור פילברה; בתחילה, הקאלוטה סווגה כמין בסוג אנטכינוס בשם אנטכינוס אדום קטן או אנטכינוס הספיניקס ("Antechinus rosamondae"), אולם בשנת 1982 הפליאונטולוג האוסטרלי מייק ארצ'ר הקצה לה סוג נפרד. מחקרים מצאו שהמין הקרוב ביותר מבחינה גנטית לקאלוטה הוא הדיבלר האנדמי לדרום מערב אוסטרליה, והם חולקים אף דמיון אנטומי מסוים.
מקור השם קאלוטה הוא בכינוי אבוריג'יני עבור יונק זה בשפת הניימאל; מלבד השם הרשמי, הכינוי האבוריג'יני בא לידי ביטוי גם בשמה המדעי "Dasykaluta" (דסיקאלוטה) - כלומר: "קאלוטה שעירה". החלק השני של השם המדעי "rosamondae" (רוזמונדה), הוא על שמה של רוזמונד קליפורד - פילגשו המפורסמת של הנרי השני, מלך אנגליה אשר תוארה כבעלת שיער אדום.
אנטומיה ומראה.
הקאלוטה האדומה היא טורפת כיס זעירה המזכירה רבות את המולגרה, אך קומפקטית וקטנה ממנה באופן ניכר: אורכה הכולל 14–17 ס"מ (גוף: 11-9 ס"מ, זנב: 6.5-5 ס"מ) ומשקלה 20–40 גרם. הראש שלה מתאפיין בחרטום משולש אשר קצר בהשוואה לקרוביה האנטכינוסים. אוזניה רחבות וקצרות, עיניה שחורות וגדולות, ואפה אדמדם וזעיר. סביב לאף יש לה זיפי שפם ארוכים ודקיקים. הקאלוטה מתאפיינת בלסת חזקה ובשיניים קצרות וחדות; רגליה וגפיה קצרצרות ודקיקות עם טפרים חדים. זנבה העבה קצר יחסית למינים אחרים.
הפרווה של הקאלוטה גסה ועבה במיוחד, ומורכבת משערות זיפיות וצפופות המקנות לה מראה קוצני. כפי שמרמז שמה, פרוותה של הקאלוטה האדומה בעלת גוון חום-אדמוני או נחושת אשר נוטה להתכהות בפלג הגוף האחורי, בכתפיים ובמצח, ולהיות בהיר יותר בצלעות ובשורש הזנב. הסנטר והגרון נוטים להיות כתמתמים מעט, וסביב העיניים יש לעיתים קרובות טבעות כתמתמות בהירות. הגחון בצבע כתמתם בהיר או אפרפר-לבנבן. ניתן להבדיל בקלות בינה לבין המולגרה באמצעות הזנב אשר נעדר מברשת שיער שחורה בקצהו.
תפוצה ואקולוגיה.