לעצמים שאינם משתייכים דקדוקית לאף אחת מקטגוריות מילות הספירה משמשת מילת הספירה הכללית 个 (בכתב מסורתי - 個) הנהגית כ-'גִה' במנדרינית. בנוסף, יכולה מילת ספירה זו לשמש במקומה של כל מילת ספירה אחרת, אך במקרים מסוימים הפיכה מסוג זה אינה מקובלת תרבותית.
ספר מלכים ב
נתיבות עולם
נתיבות עולם הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, העוסק בענייני מידות ומוסר, אשר יצא בשנת 1595. הספר מחולק ל-33 "נתיבות" (שבילים), כשכל נתיב עוסק במידה אחת בנפש. בספר מבאר המהר"ל את עניינה של כל מידה, משמעותה וחשיבותה, על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים.
מבנה הספר.
הספר נתיבות עולם הוא ספר מוסר ובו המהר"ל מפרט את מידות הנפש השונות, מבארם ומסביר את חשיבותם, על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים. שמו של הספר נגזר, כנראה, , שבו הנביא קורא לדרך הטובה בשם "נתיבות עולם".
בספר זה מחלק המהר"ל את תכונות הנפש ל-32, כנגד "ל"ב נתיבות פליאות" של ספר יצירה, ומגדיר את מהותן והשוני ביניהן. לכל חלק מוקדש נתיב, ובו הסבר והדרכה לתיקון "מידה" זו על פי דברי חז"ל. בנוסף לאלו, נכתב הנתיב הראשון, "נתיב התורה", המבאר את מהות ומעלת התורה ולימודה, כהקדמה לעיסוק בתיקון המידות שבנפש, "כי אם אין תורה- אין דרך ארץ".
הספר נכתב בסגנונו הפילוסופי הקלאסי של המהר"ל, שבו הוא מביא את דברי חז"ל ונותן להם הסבר מבחינה פילוסופית.
הנתיבים.
כיום מודפס הספר בשני חלקים, כך שהחלק הראשון כולל את שמונת הנתיבים הראשונים (עד "נתיב השלום") והחלק השני כולל את שאר הנתיבים, הקצרים יותר.
"נתיב התשובה" יצא לאור גם כספר בפני עצמו, במהדורתו של הרב יהושע דוד הרטמן, עם הערות שוליים רבות ומפתח עניינים.
אוכרנקה
שירות הביון הרוסי
אס וה אר
יבגני פרימאקוב
סיקסטוס השלישי
סיקסטוס השלישי (Sixtus III; ? – 18 באוגוסט 440) היה אפיפיור בין 31 ביולי 432 לבין 18 באוגוסט 440. משמעות שמו היא "השישי" (בלטינית) או "הישר" (מיוונית). יום חגו הוא ה-28 במרץ. סיקסטוס היה יליד רומא, והוא בלט בקרב אנשי הכמורה המקומיים. בתקופת כהונתו בוצעו עבודות בנייה גדולות ברומא.
היבחרותו לאפיפיור ב-432 לא הייתה הפתעה: סיקסטוס השלישי היה ממקורביהם של זוסימוס, בוניפקיוס הראשון ושל קודמו בתפקיד סלסטינוס הראשון. על אף שבצעירותו נטה אל הפלגיאניזם, הוא אימץ לבסוף את האורתודוקסיה הקתולית, לאחר חליפת מכתבים עם אוגוסטינוס.
עם מינויו לאפיפיור, הוא ניסה להשכין שלום בין קירילוס האלכסנדרוני והפטריאך יוחנן הראשון מאנטיוכיה. כמו כן, הגן על זכות השליטה של האפיפיור על איליריה, ועל מעמדו של ארכיבישוף סלוניקי כראש הכנסייה המקומית למול תביעותיו של פטריארך קונסטנטינופול.
סיקסטוס קשור לבנייתם של כמה מן המבנים הידועים בזמנו: הבזיליקה של סנטה סבינה בגבעת האוונטין הושלמה בתקופת כהונתו, והוא בנה גם את בזיליקת סנטה מריה מג'ורה, שהוקדשה למרים, אם האלוהים. ההקדשה למרים מצביעה על העובדה שסיקסטוס קיבל את החלטות הועידה האקומנית של אפסוס, שדנה בטבעו האלוהי של ישו וננעלה ב-431. בוועידה עלתה השאלה האם מרים יכולה להיחשב למולידת האלוהים, או רק כאמו של ישו. הוועידה החליטה להעניק למרים את התואר היווני תאוטוקוס ("יולדת האלוהים"). ההקדשה של הכנסייה הגדולה ברומא למרים שיקפה החלטה זו.
חבורת גלואה
במתמטיקה, ובפרט בתורת גלואה, חבורת גלואה של הרחבת שדות formula_1 היא חבורת האוטומורפיזמים של השדה formula_2, המעבירים כל איבר של השדה formula_3לעצמו.
חבורה זו נקראת על שם אווריסט גלואה, אבי תורת החבורות.
לחבורה זו חשיבות גדולה באפיון ההרחבה formula_1, זאת בזכות המשפט היסודי של תורת גלואה המציג את הקשר בין שדות הביניים של ההרחבה, לבין תת החבורות של חבורת הגלואה של ההרחבה.
הגדרה.
יהי formula_5 שדה, ותהי formula_6 הרחבת שדות. חבורת הגלואה של ההרחבה formula_6 המסומנת ב-formula_8, formula_9 או ב-formula_10 מוגדרת להיות
formula_11
כאשר formula_12 היא חבורת האוטומורפיזמים של השדה formula_13.
קל לבדוק שזוהי אכן חבורה.
שדה השבת.
יהי formula_45 שדה. תהי formula_46 תת-חבורה של חבורת האוטומורפיזמים של formula_2. נגדיר את שדה השבת של formula_48, המסומן גם ב-formula_49 להיות הקבוצה הבאה:
formula_50
כלומר, שדה השבת של formula_48 הוא קבוצת כל האיברים מהשדה formula_45שכל איברי formula_48 משאירים אותם במקום.
קל לבדוק שזהו אכן שדה. מתקיים כי אם formula_54 הרחבת שדות ו-formula_55 אז formula_56.
שוויון לא בהכרח מתקיים, למשל אם formula_57 ו-formula_58, אז ראינו קודם ש-formula_48 מכילה רק את העתקת הזהות ולכן מתקיים כי formula_60
אלישע רודין
אלישע רוֹדִין (ברוסית: Элиша Родин; א' בשבט תרמ"ח, 1888, מסטיסלאב, פלך מוהילוב, האימפריה הרוסית – חשוון תש"ז, נובמבר 1946, מוסקבה) היה משורר עברי ויידי בברית המועצות.
תולדותיו.
אברהם אליהו רודין (מאוחר יותר שינה את שמו, על שם אלישע בן אבויה) נולד למשפחה מסורתית ואמידה במסטיסלאב שבפלך מוהילוב, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בנעוריו רכש השכלה כללית, והחל לעבוד בהנהלת חשבונות. רודין הצטרף לחוגי מהפכנים, ונדד ביניהם ברחבי רוסיה, ליטא ופולין. הוא נישא ונולד לו בן, שאותו שיכל בשנת 1942, בחזית הקרבות בין הצבא הרוסי לבין הצבא הגרמני הנאצי במלחמת העולם השנייה.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ועליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה, הוצרו צעדיהן של התרבות והיצירה העברית והיהודית על ידי השלטונות בברית המועצות, עד שנאסרו לחלוטין; למעוניינים הוצעה חלופה תרבותית ויצירה ביידיש. בשל יצירתו ופרסומיו בעברית, השלטונות הסובייטים מיררו את חייו; בשנת 1943 נשלח למחנה מעצר בסיביר, והעלייה לארץ ישראל נמנעה ממנו. לאחר שנות סבל, מחסור ומחלות, נפטר שבור ורצוץ בבית חולים במוסקבה.
על שמו נקראו רחובות בישראל. על שמם של רודין ועמיתו חיים לנסקי נקרא רחוב חיים ואלישע בתל אביב.
יצירתו.
פרסומה הפומבי של יצירת רודין, בעברית וביידיש, החל ב-1913. לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ולמרות גזירות השלטונות הסובייטים כנגד השפה העברית, בחר רודין לדבוק במקורות העבריים הקדומים וביצירה העברית. כך למשל כתב בשירו:
שיריו בשפה העברית נשלחו לארץ ישראל ופורסמו בכתבי העת "הארץ", "גליונות" ו"דבר". כולם נאסרו לפרסום על ידי שלטונות ברית המועצות, במדינה ומחוצה, מלבד קינתו על בנו. במכתבו לצנזור הצבאי הרוסי כתב רודין: "השירים כתובים בשפת הביבליה (=התנ"ך), שהיא לשון ילדותי, לשון עמי, ואשר אוהבנה ככלי-הנגינה שלי, כי רק בלשון זו ביכולתי להביע את חוויותי הבעה נפשית מלאה ביותר.
בעיתון "דבר" כתב עליו ולזכרו, שלוימקה, אחד מחבריו: "אלישע רודין – סמל הציונות הרוסית, שלא בטלה ולא נגוזה. בכל תהפוכות הגורל והסבל: שלא נכנעה למלשינותם של אוכלי-קורצא יהודים, יאֶבסקים האכולים נחיתות לאומית עד לשד עצמותיהם. אלישע רודין – משיירי הדור הציוני הקודם ברוסיה ... [וגם] מראשוני הדור החדש של נוער יהודי ברוסיה. כי עוד צעוד יצעד הנוער הזה והתרונן בדרך העולה לציון".
הקינה על בנו מפרי עטו הולחנה על ידי יצחק אדל.
מרכיב קשירות
את (כתב עת)
אַתְּ הוא כתב עת ישראלי הפונה לקהל נשים, שנוסד בשנת 1967.
היסטוריה.
כתב העת נוסד בשנת 1967 כירחון שהיווה מענה של קבוצת "מעריב" לשבועון הוותיק "לאשה" מבית "ידיעות אחרונות". בהמשך פעילותו הפך "את" לדו-שבועון. עורכו הראשון של "את" היה יוסף לפיד, והוא כיהן בתפקיד עד שנת 1974, אז יצא לשנת חופש. את לפיד החליפה שרה ריפין ששימשה כסגניתו עד אז והיא כיהנה בתפקיד עד שנת 1980. באותה השנה התמנה לעורך הראשי של "מעריב" שמואל שניצר, שלא אהב את פועלה הפמיניסטי במגזין וביקש ממנה לעזוב. את שם המגזין קבע דן ריזינגר שהיה המעצב הגרפי הראשון שלו.
דבורה לוין, ששימשה כעורכת האופנה של המגזין מיומו הראשון, מונתה לעורכת הבאה והיא נשארה בתפקיד עד יום מותה, באפריל 1986, אז הוזעק ממערכת מעריב יחיאל לימור ששימש כעורך עד 31 בדצמבר 1990. בתקופתו של לימור החלו להתפרסם ביחד עם המגזין מוספים רבים שהפכו את המגזין למגזין לכל המשפחה, בין המוספים המגזין "אתה" לגבר, מגזין הילדים "צ'ופר" ולראשונה בישראל גם מוסף תשבצים נפרד.
בשנת 1992 מונתה יעל פז-מלמד לעורכת המגזין והוסיפה לחבילה גם את המוספים "את גורמה" ו"את יופי".
בשנים 1996–2013 הייתה עופרה מזרחי עורכת המגזין.
בדצמבר 2012 נחתם הסכם למכירת העיתון "מעריב" יחד עם יתר כתבי העת של הקבוצה למו"ל שלמה בן-צבי. וכתבי העת של הקבוצה עברו לבעלות חברה בשם "תכלת תקשורת". ביוני 2014, נמכר "את" ליובל סיגלר, מו"ל חברת השבועון "טיים אאוט ישראל" ועבר למתכונת חודשית.
במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים זכה הירחון לפרסום רב, בעקבות מיזם צילומי אופנה של נשות המועמדים לראשות הממשלה, מיכל הרצוג ושרה נתניהו. הירחון הפיץ את הגיליון בשתי מהדורות בו בזמן, שתוכניהן דומים, אך בשער האחת דיוקנה של מיכל הרצוג ובאחרת דיוקן שרה נתניהו. ברגע האחרון ביקש הקמפיין של נתניהו להקפיא את פרסום התצלומים עד לאחר הבחירות. לאחר שלא הצליחו לדחות את פרסום הכתבה לאחרי הבחירות. פנה משרד עורך הדין דוד שמרון ל"את" במכתב התראה לפני נקיטת צעדים משפטיים, אך התצלומים פרסמו לבסוף.
במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, שוב פרסום המגזין ראיון שערכה סנדרה רינגלר עם שרה נתניהו.
החל משנת 2016 נערך טקס פרסי האופנה הישראלי על ידי המגזין.
עורכת המגזין משנת 2014 היא עדי עוז.
ב-3 באוגוסט 2021 הודיעה מערכת ״את״ כי גיליון ראש השנה יהיה הגיליון המודפס האחרון.