מנגנון האטימה של ונטילים מדגם שריידר מתבסס על שסתום בצורת פטריה (בדומה לשסתומים המשמשים במנועי בעירה פנימית) שנלחץ אל הפתח הן על ידי קפיץ והן כתוצאה מהלחץ הפנימי של הגזים. שחרור יזום של הלחץ מתבצע על ידי לחיצה על "רגל" הפטריה, או הברגת המנגנון החוצה. דגם זה משמש באופן גורף בצמיגי רכב, הוא הנפוץ ביותר בצמיגי אופניים, במערכות קירור, וסתים של ציוד צלילה, ועוד.
פרסטה.
ונטילים מדגם פרסטה, המכונה גם "ונטיל צרפתי", משמש בעיקר לצמיגי אופניים. זהו ונטיל צר במיוחד, ולפיכך מתאים לצמיגים צרים (היעילים במיוחד באופני מרוץ). על מנת לנפח את הצמיג יש לפתוח אום אבטחה הנמצא בראשו, ובנוסף להבריג עליו אום חיצוני המאפשר חיבור צינור המילוי אליו.
דנלופ.
ונטילי דנלופ היו נפוצים בשימוש באופניים במאה ה-20. אטימת המנגנון הפנימי מבוססת על פין מתכתי עם חורים העטוף בגומי או עם כדורית גומי פנימית, כאשר לחץ האוויר בזמן ניפוח דוחף את הגומי מהחורים ומאפשר הכנסת אוויר, והלחץ הפנימי מהדק את הגומי לחורים ומונע זליגתו. ונטילים אלו רחבים מאוד, ודורשים מנגנון ניפוח פשוט ביותר - למעשה ניתן לנפחם עם צינור פשוט כל עוד הוא בקוטר מתאים, דבר שהקל מאוד על ניפוח באמצעות משאבת אוויר ידנית.
גבל
גְבַל הייתה עיר נמל פיניקית לחוף הים התיכון, ושרידיה שוכנים כיום בעיירה הקטנה ג'בייל (جبيل), כ-40 ק"מ צפונית לביירות, בירת לבנון. העיירה המודרנית משתרעת לאורך חוף הים התיכון ועל מורדותיו הסמוכים לים של הר הלבנון. היא משמשת כבירת נפה במחוז הר הלבנון הנושאת את שמה. רוב תושביה הם קתולים מרונים והמיעוט מוסלמי שיעי. חלק מהאוכלוסייה השיעית שנמלטה ממנה בימי הביניים הקימה את העיר בינת ג'בייל בדרום לבנון, ועל כן הוענק לה השם שמשמעותו "בת ג'בייל". העיירה היא מוקד תיירותי, ומדי שנה בקיץ נערך ברובע ההיסטורי של גבל פסטיבל מוזיקה. גבל הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1984.
אטימולוגיה.
אכדית גֻּבְּלֻ. בפי המצרים היא כונתה בשם "כבן" (kbn) כיוון שלא היו אז בכתב המצרי סימנים ל-ג' ו-ל'. הפיניקים כינו את עירם בשם "גובלה" ולאחר מכן "גבל", וממנו בא שמה הערבי. ביוונית התפתחה הצורה "גוּבְּלוֹס" ל"בִּיבְּלוֹס" (Βύβλος) לאחר המאה ה-12 לפנה"ס, ולכן הפפירוס המצרי שיובא ליוון דרך גבל קיבל ביוונית את שם העיר, ומכאן נגזרו גם כמה מילים הקשורות בספר, כמו ביבליוגראפיה, או שמו של התנ"ך - Bible.
היסטוריה.
העת העתיקה.
גבל נחשבת לאחת הערים העתיקות בעולם המיושבות ברציפות, ונראה כי קהילת דייגים הייתה קיימת במקום בתקופת האבן החדשה, לפני 7,000 שנה. פילון האלכסנדרוני סיפר כי לגבל יצא מוניטין של העיר העתיקה ביותר בעולם. באתר שרידי בקתות בנות חדר בודד שרוצפו בחלקי אבן גיר, וכן נמצאו כלי אבן מתקופה זו. ב-1962 פרסם הארכאולוג הצרפתי ז'אק קובין מחקרים המתייחסים לגילוי כלי צור באתרים נאוליתים וכלכוליתים באזור גבל.
בתקופה הכלקוליתית, במהלך האלף ה-4 לפנה"ס, זכתה העיר לתוואי עירוני חדש. בתים הוקמו על התל, ונקרופוליס חדש קם מחוץ לשטח הבנוי. מספר שיטות קבורה נהגו בתקופה זו, ובהן קבורת מתים בכדי חרס גדולים יחד עם חפציהם הארציים.
בתחילת תקופת הברונזה נחשבה גבל לנמל ייצוא העץ במזרח הים התיכון והיא עמדה בקשרי מסחר הדוקים עם מצרים העתיקה. בנוסף לעץ שלחה גבל למצרים שרף שהופק מעצי ארז ואשר בו עשו המצרים שימוש בחניטת גופות, ובתמורה שלחו המצרים לגבל זהב, אלבסטר, פפירוס וצמר. העיר הוקפה בחומות ובמרכזה נסלל רחוב ראשי שממנו התפצלו רחובות משניים. בשנת 2700 לפנה"ס לערך נבנה בעיר מקדש לבעלת גבל, שנחשבת לאלת העיר.
גבל נכבשה על ידי האמורו בשנת 2150 לפנה"ס לערך והועלתה באש. במקומות מסוימים התגלתה שכבת אפר בעובי של 50 ס"מ.
העיר הוקמה מחדש כמאתים שנה לאחר מכן, והכנענים ייחסו את הקמתה לאל אל. "מקדש האובליסק" לאל רשף השוכן באתר הארכאולוגי של גבל מתוארך לתקופה שבין 1900 ל-1600 לפנה"ס. הסחר עם מצרים התחדש והעיר שבה לשגשג. העיר נזכרת במכתבי אל-עמארנה מהמאה ה-14 לפנה"ס אז שלטו עליה ריב-הדד ואחיו, אילי-ראפיח, אחריו.
בשנת 853 לפנה"ס, העיר השתתפה בקרב קרקר, שהתנהל בין שלמנאסר השלישי מלך אשור לבין ברית של 12 מלכים מקומיים שקיוו להדוף את התרחבות האימפריה האשורית לכיוון מערב. אחד המלכים היה מלך גבל. על פי תיאור הקרב המופיע על גבי המונולית מכורח מלך גבל הוסיף לצבא הקואליציה כוח של 500 רגלים. בין המלכים הנוספים שנלחמו בקרב היה גם אחאב מלך ישראל.
התקופה ההלניסטית.
בשנת 332 לפנה"ס נכבשה גבל בידי אלכסנדר הגדול ועד מהרה הייתה היוונית לשפת האינטליגנציה. המנהגים והתרבות ההלניסטים אומצו, והעיר הייתה למרכזה של כת עובדי אדוניס. בתקופה זו כבר נהג במקום השימוש במטבעות, והעיר עמדה בקשרי מסחר ענפים עם ערים אחרות ברחבי הים התיכון. גנאיוס פומפיוס מגנוס כבש את העיר בשנת 64 לפנה"ס וסיפח אותה לאימפריה הרומית. בתקופה הרומית ירדה חשיבותה המסחרית של העיר אך מקדשיה היו למקום עלייה לרגל.
ימי הביניים והעת החדשה.
בתקופת האימפריה הביזנטית שנמשכה משנת 395 עד 636, הייתה גבל מקום מושבו של בישוף, אך היא הלכה ואיבדה מחשיבותה. ב-636 השתלטו עליה הערבים ותהליך שקיעתה של העיר המשיך. הסחר עם מדינות אירופאיות גווע, וימי השפע חזרו לגבל רק לאחר הכיבוש הצלבני ב-28 באפריל 1103, עת עמדה בקשרי מסחר עם ג'נובה. העיר הייתה בסיס צבאי חשוב במהלך המאה ה-11, ושרידי המצודה הצלבנית וכנסיית יוחנן המטביל מעידים על כך. גבל נכבשה בידי צלאח א-דין ב-1188, אך לאחר מכן השתלטו עליה הצלבנים שוב ב-1197. לבסוף נכבשה העיר בידי הסולטאן הממלוכי ביברס ב-1266, וביצוריה שוקמו. ב-1369 הפציצו ספינות ממלכת קפריסין את העיר מהים.
בשנת 1516 נכבשה העיר בידי האימפריה העות'מאנית אשר שלטה בלבנט במשך 400 שנים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר לחלק מה, והיא חלק מלבנון מאז עצמאותה.
מערכות כתב עתיקות שנמצאו בגבל.
בגבל נמצאו שתי כתובת עתיקות ייחודיות. הראשונה עתיקה מאוד כתובה בכתב הברות, שהקדימה את הכתב האלפביתי הכנעני - פיניקי בכאלף שנה, והשנייה היא הקדומה ביותר הידועה לנו כיום באותיות כנעניות-פיניקיות. היא כתובה על שפת מכסה ארון הקבורה של אחירם מלך גבל. כתובת זו היא הראשונה בסדרת כתובות מלכי גבל, שמלכו אחריו, ואף הן בחלקן כתובות על גבי ארונות קבורה מאבן.
כתב ההברות של גבל.
במחצית הראשונה של האלף ה-2 לפנה"ס התפתח בגבל כתב הברות הנקרא על שמה (כתב ההברות של גבל), ובה מערכת סימנים שונים שבה התנועות משולבות בעיצורים הפותחים והסוגרים של הברות. בכך כל אות מביעה הברה בדומה לכתב הגעז האמהרי בימינו. באתר התגלו עשר כתובות בכתב זה. מכיוון שחלק מהסימנים הטשטשו או נמחקו עם הזמן, ואין יודעים את המספר המדויק של הסימנים. החוקרים מעריכים שישנם לכל הפחות 66 סימנים ויש המעריכים כי מדובר אף ב-168 סימנים, אך ייתכן שסימנים בסגנונות כתיבה שונים התפרשו כסימנים שונים. כתובות נוספות בכתב זה התגלו גם במצרים, באיטליה ובתל מגידו, אך כתובות אלו טרם פוענחו.
כתובת ארון אחירם.
בנוסף, בגבל נמצאה הכתובת העתיקה ביותר הידועה לנו של כתב אלפביתי כנעני-פיניקי מאזור לבנון על ארון אחירם, סרקופג של המלך אחירם מגבל. הכתובת נכתבה בשורה אחת ארוכה על צידי מכסה הסרקופג. הכתב בהיר והשתמר ברובו, והמילים מחולקות זו מזו בקו אנכי. הניב דומה לעברית מקראית קדומה.
אתרי העיר.
האתר הארכאולוגי בגבל שוכן על חופו של הים וצורתו כשל עיגול בקוטר של כ-400 מטר. לפני שהמקום נחפר, התנשא התל במקום לגובה של 12 מטר, והוא כוסה בבתים מאוחרים ובצמחייה. האתר העתיק התגלה מחדש בשנת 1860 ומחקרים נערכו סמוך לאחר מכן. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 התגלה בוודאות הקשר המסחרי ההדוק שעמד בין גבל לבין מצרים, וחקר התל המשיך במשך כל המאה ה-20. במקום שוכנים שרידיהם של מקדש בעל גבל שהוקם בשנת 2700 לפנה"ס ושל מקדש רשף, או מקדש האובליסק, מתחילת האלף ה-2 לפנה"ס. סמוך לחוף הים נמצא תיאטרון קטן, בחלקו הצפוני של האתר ניצבת הטירה הצלבנית שהוקמה מאבן גיר בראשית המאה ה-12. צורתה כשל ריבוע מוקף חומה ובה חמישה מגדלים. מגדל העוז והחצר שכנו במרכז, וגשר היה תלוי מעל לחפיר הצפוני שהקיף את המבנה. צלאח א-דין הרס חומות המצודה ב-1190, אך הן שוקמו עם הכיבוש הצלבני החוזר ב-1197. צמוד לאתר הארכאולוגי מצפון שוכן רובע ימי הביניים הקטן והוא מוקף בחומה. ברובע זה שוכן נמל קטן, כנסייה המוקדשת ליוחנן המטביל שהוקמה ב-1150, מסגד ושוק קטן.
היסטוריוגרפיה.
גבל נזכרה במספר מקומות בתנ"ך:
ביבלוס
מסכת מנחות
מסכת מנחות היא המסכת השנייה בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה. מלבד המשנה והתוספתא, יש על המסכת תלמוד בבלי, ואין עליה תלמוד ירושלמי. בתלמוד הבבלי על מסכת זו יש 109 דפים.
במשנה יש במסכת שלושה עשר פרקים אשר עוסקים בעיקר בדיני הקורבנות הבאים מהצומח וקרויים מנחות, וזאת בניגוד למסכת זבחים העוסקת בקורבנות הבאים מן החי. פרק רביעי במסכת זו עוסק בדרך אגב בציצית, תפילין, והלכות ספר תורה ומזוזה.
סוגי ודיני המנחות.
ארבע עבודות נעשות במנחה: א. קמיצת המנחה (חפינתה ביד), ב. נתינת הקומץ בכלי שרת ג. הולכת הקומץ למזבח ד. הקטרתו על גבי המזבח. מלאכות אלו דומות לזבחים בכך שכל הפסולים הנהוגים בזבחים (פיגול, עשיה "לא לשמה") נהוגים אף בהם.
ישנם תשעה סוגי מנחות:
מנחות 2,3,4 (העומר, שתי הלחם ולחם הפנים) הם מנחות חובה של הציבור הבאות בפני עצמן. מנחות 5,6,7,8 (חוטא, סוטה, כהן משיח וחינוך) הם מנחות חובה של היחיד הבאות בפני עצמן.