ב-1997 כיכבה בראון בקומדיה "Ain't Misbehavin", ובשנת 2000 שיחקה בתפקיד נני סלאג בהפקה עתירת התקציב "גורמנגאסט". בראון הופיעה בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע בהם בדמות אם מתאבלת בסרט "Psychomania" (מ-1971), ב"יום ראשון הארור" (1971), "המטרה הקלה" (1972), "The 14" (מ-1973), "רצח לפי פקודה" (1979), " ניז'ינסקי" (1980), "The Mambo Kings" (מ-1992), ובסרט "בין" הספין אוף של הסדרה "מיסטר בין" (1997). בנוסף הופיעה בראון בסרט "כלבי הקש" בתפקיד אשתו של טום הדן, אבל הסצינות בהשתתפותה נמחקו מהסרט. ב-1984 השתתפה בראון במיני-סדרה "תחרה" בכיכובה של פיבי קייטס.
הופעת הבכורה של בראון בקולנוע הייתה ב-1952 בסרט "It Started In Paradise". ב-1968 כיכבה בסרט טלוויזיה בשם "Gentle To Nora". ב-2006 השתתפה בראון במופע "Children's Party At The Palace" לכבוד חגיגות יום ההולדת השמונים של המלכה אליזבת. ב-2010 השתתפה בראון בספיישל חג המולד של תוכנית המציאות "Strictly Come Dancing".
ביולי 2012 הנחתה בראון תוכנית דוקומנטרית של ה-BBC בשם "Respect Your Elders" אשר בחנה את יחס החברה לקשישים. בראון מופיעה בראיונות ובתוכניות אירוח שונות בהן "המופע של גרהם נורטון" מ-2013.
אחד מהשחקנים בסדרה "איסטאנדרס" לסלי גרנתהאם, שגילם את אחד הנבלים בסדרה דן ווטס, המליץ על בראון בפני המפיקים לתפקיד דוט קוטון. היא גילמה את התפקיד החל ב-1985 עד 1993 ואחר כך מ-1997 והלאה.
ב-31 בינואר 2008 הופיעה בראון לבדה בפרק שלם, שבו היא מקליטה לתוך רשמקול מונולוג על חייה עבור בעלה שמאושפז בבית חולים בעקבות שבץ מוחי. נכון ל-2017 היא השחקנית היחידה ששיחקה לבדה בפרק שלם. השחקן ג'ון ברדון שגילם את בעלה בסדרה, החלים משבץ בעצמו באותה עת, מה שהוסיף פאתוס לפרק. ב-2009 הייתה בראון מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. היא השחקנית הראשונה שמופיעה באופרת המועמדת לפרס זה מאז 1988, אז הייתה מועמדת לפרס ג'ין אלכסנדר על תפקידה בדמות הילדה אוגדן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
ב-30 באפריל 2012 פורסם שבראון תצא להפסקה של שישה חודשים מ"איסטאנדרס" כדי לכתוב אוטוביוגרפיה. באוקטובר 2012 פורסם שהיא חזרה לסדרה והיא הופיעה שוב על המסך בינואר 2013.
במאי 2015 גילתה בראון שמצב הראייה שלה מדרדר בשל ניוון מקולרי, אבל טענה שהיא אינה יכולה להרשות לעצמה לפרוש מעבודה, והיא מתפללת שראייתה תשתפר. ב-2016 נוסף קו עלילה של ההידרדרות בראייתה של דוט. ב-30 בינואר 2016 פורסם שבראון חתמה על חוזה בסך 300,000£ כדי שתישאר ב"איסטאנדרס" עד גיל 90.
תפקידים בתיאטרון.
בראון הופיעה גם בתיאטרון הבריטי. ב-1959 שיחקה בתפקיד צ'יקה במחזה "The Rough and Ready Lot" מאת אלן אוון בהפקה של להקת תיאטרון 59 שהוצג בליריק אופרה האוס בהמרסמית'. היא שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני למחזה ששודר בספטמבר אותה שנה.
בראון ביימה את המחזה "Pin Money" מאת מלקום נידס בלונדון, ואת המחזה "Double D" בלונדון ובאדינבורו. היא גילמה את גברת דנברס בהפקה של הרומן "רבקה". מחזות נוספים בהם השתתפה היו "An Inspector Calls", "אריה בחורף", "מראה מעל הגשר", ומופעי פנטומיים (pantomimes) רבים. בשנים הראשונות של הקריירה שלה היא גילמה את הדה גבלר ואת ליידי מקבת'. ב-2009 שיחקה בתפקיד ג'סי בהפקה של הווסט אנד של "נערות לוח השנה" בתיאטרון נואל קווארד.
חיים אישיים.
בגיל 23 התחתנה בראון עם השחקן ג'ון גרלי. הוא סבל מדיכאון קליני והתאבד ב-1957. ב-1958 התחתנה עם רוברט ארנולד שהופיע בסדרת הטלוויזיה "Dixon of Dock Green" של ה-BBC. לבראון וארנולד נולדו שישה ילדים, ואחד מהם נפטר בילדותו. בני הזוג חיו יחד במשך 45 שנים עד למותו ב-2003. מאז התגוררה לבד בביתם שבסארי. היא תומכת במפלגה השמרנית כפי שאמרה למראיין בעיתון הגרדיאן בשנת 2009, ״גם אם תשלם לי להצביע ללייבור, אני לא אצביע. אני אצביע לשמרנים״.
בראון נפטרה ב-3 באפריל 2022 בגיל 95.
האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה
מרגוט לי שטרלי
מרגוט לי  שטרלי (באנגלית: Margot Lee Shetterly; נולדה ב-1969) היא סופרת אמריקאית. ספרה הראשון, מאחורי המספרים, עובד לסרט בשם זה.
ביוגרפיה.
שטרלי, ילידת המפטון, וירג'יניה, היא בתם של מדען מחקר במרכז המחקר לנגלי של נאס"א, ושל פרופסורית לאנגלית באוניברסיטת המפטון . היא למדה בתיכון פביוס והיא בוגרת בית הספר למסחר באוניברסיטת וירג'יניה. אחרי הקולג' עברה לניו יורק ועבדה מספר שנים בבנקאות השקעות, בסחר חוץ בג'יי. פי. מורגן, ולאחר מכן במריל לינץ'. היא עשתה הסבה לתעשיית המדיה ועבדה על מגוון רחב של מיזמים כולל אתר במימון HBO,  Volume.com. ב-2005 היא ובעלה, הסופר ארן שטרלי, עברו למקסיקו כדי לייסד מגזין באנגלית בשם "בתוך מקסיקו", עבור גולים, שפעל עד שנת 2009. מ-2010 עד 2013 עבדו השניים בעריכת תוכן שיווקי ובייעוץ לתעשיית התיירות המקסיקנית.
שטרלי החלה במחקר ובכתיבת "מאחורי המספרים" ב-2010. ב-2014, הזכויות על הספר נמכרו לוויליאם מורו, להוצאת הארפר-קולינס, ונחתם הסכם הפקה פוטנציאלי לסרט באותו השם. בסרט שיחקו טראג'י פ. הנסון, אוקטביה ספנסר, ג'אנל מונה וקווין קוסטנר.
ב-2013 ייסדה שטרלי את פרויקט המחשב האנושי, ארגון שמטרתו לארכב את עבודתן של כל הנשים שעבדו בתור מחשבות ומתמטיקאיות בימים הראשונים של הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA) ונאס"א.
קבלה.
שטרלי זכתה בפרס קרן סלואן לשנת 2014 על ספרה "מאחורי המספרים", ובמענקים מקרן וירג'יניה למדעי הרוח על יצירתה, על פרויקט המחשב האנושי.
ב-2017 זכתה בפרס אניספילד-וולף על ספרה "מאחורי המספרים".
סנקציות על עיראק
עיצומים (יחסים בינלאומיים)
חזה קדמי
חזה אמצעי
חזה אחורי
גרדה וגנר
גרדה מארי פרדריקה גוטליב (בדנית: Gerda Marie Fredrikke Gottlieb; 15 במרץ 1886 – 28 ביולי 1940) הייתה אמנית ומאיירת דנית, הידועה בשל הארוטיקה שבעבודתה. ברבים מציוריה מיוצגות נשים אפנתיות, בסגנון אר נובו, ומאוחר יותר גם אר דקו. סיפור חייה שזור בסיפור נישואיה לאמן איינר וגנר, שהיה לימים לילי אלבה, האישה השנייה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, שמתה כתוצאה מהניתוח. סיפורן עובד לספר בשם "הנערה הדנית", ואז לסרט באותו השם .
המיניות הלא-בינרית של גרדה, אשר נכחה בעבודתה וכן בחייה האישיים, והתייחסותה למיניות נשים בציוריה, וכן סיפורה של לילי אלבה ונוכחותה המרכזית בעבודות של גרדה גרמו להתרחקות ממנה כאמנית בתקופתה. היא מחקה את הגבולות בין מגדר לזהות מינית, והחברה סביבה לא קיבלה זאת, או לא ידעה לקבל. כמעט מאה שנים מאוחר יותר, התחדש העניין בעבודתה ובסיפורה, והיא נחשבת לדמות מרכזית בהיסטוריית האמנות של דנמרק.
ביוגרפיה.
גרדה גוטליב גדלה בכפר קטן במחוז האמלו, ליד העיר גרנה. היא הייתה בתם של ג'סטין (לבית אוסטרברג) ואמיל גוטליב, כומר לותרני, שהיה ממוצא הוגנוטי. משפחתה הייתה שמרנית מאוד. היו לה שלושה אחים, אך רק אחד חי עד גיל בגרות. משפחתה עברה לעיירה הוברו, שם גדלה. היא גילתה כישרון אמנותי בגיל צעיר והחלה ללמוד כדי לפתח את כישוריה. האפשרויות באזור הפרוורי היו מוגבלות, ולכן בגיל 17 עברה גוטליב לקופנהגן כדי ללמוד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנות יפה. שם פגשה את האמן איינר וגנר, לימים לילי אלבה. השניים התחתנו, כשהם בגילאים 19 ו-22 בהתאמה, והקריירה של גוטליב התחילה לפרוח.
ב-1904, הופיעה עבודתה של גרדה וגנר בגלריית האמנות שרלוטנבורג (הגלריה הרשמית של האקדמיה המלכותית), וב-1907 היא זכתה בתחרות איור מטעם העיתון הדני "פוליטיקן". בזכות הכרה זו פרצה לתחום איור אופנה, והפכה לאחת המאיירות הידועות והמצליחות בתחום האופנה העלית, כאשר סימן היכרה היה עיצוב אר דקו מסוגנן ברוח התקופה. את עבודתה פרסמה במגזינים המובילים, כולל ווג, "לה וי פריזיאן", ו"לה פנטזי".
השתתפותה בתחרות בעיתון הביאה עמה גם מחלוקת, אולי הגדולה ביותר בהיסטוריית האמנות הדנית, שמכונית "מחלוקת הציירים האיכרים". המהומה החלה כאשר אחת מיצירותיה - דיוקן של אלן פון קול - נדחתה מהתחרות "בשל סגנונה". הוויכוח התקיים בין אמנים שמרנים שרצו לשמר מה שהיה בעיניהם "אמנות נכונה", לבין גל חדש של אמנים, שציירו באופנים סימבוליים ומסוגננים והביאו חידושים לאמנות. המחלוקת כונתה "סכסוך ציירי האיכרים", מכיוון שדוגלי האמנות השמרנית דגלו בריאליזם שבו הנושא האידיאלי לציור היה אנשים כפריים פשוטים. וגנר עצמה לא השתתפה בסערה, חוץ מאשר במעשה אחד, כאשר דאגה שהציור הדחוי יוצג בגלריית וינקל ומגנוסן בקופנהגן.
הצלחתה של וגנר צמחה, בעיקר בפריז. בדנמרק עבודתה נחשבה רחוקה מידי מהמיינסטרים. היא הציגה ברחבי אירופה, ואף זכתה בפרס בתחרות האמנות של התערוכה העולמית של 1925 בפריז.
תמות בעבודתה.
בפריז, בנוסף לעבודתה בתחום האופנה, וגנר ציירה עבודות המתמקדות במיניות נשית - של נשים עם נשים, נשים עם גברים, נשים עם עצמן, וכן בהקשרים מיתולוגיים. חייה הקבילו לעבודתה האירוטית, כאשר נהנתה מכל מה שהיה לאוונגרד הפריזיאני להציע, והייתה מארחת ומתארחת במסיבות פרועות והייתה ידועה כאוהבת נשים. היא נהנתה מהסקנדלים שהייתה מעוררת בעבודתה, ומהפופולריות הגוברת שלה בהתאם.
עבודתה הייתה ייחודית בכך שהציגה מיניות נשית מפרספקטיבה נשית, ולא דרך המבט הגברי. בנוסף לאירוטיקה הבלתי מתפשרת בציוריה, האקסהיביציוניזם, וה-BDSM, עבודתה גם שיקפה את האמביוולנטיות של וגנר לנורמות מגדריות. היא הציגה מגדר כדבר נזיל, ופרצה בציוריה תדיר את הנורמות החברתיות בנוגע למין, מגדר ונשיות.
לילי אלבה.