הקרב השמיני היה המשכו של הקרב השביעי על האיזונצו. מטרת ההתקפה הייתה זהה – העיר טריאסטה. בנוסף לכך התקיימה התקפת הסחה בין ויפאך וסט' פטר ליד גוריצה. האיטלקים הצליחו לכבוש עמדות אחדות ממזרח לגוריצה, וכן שטח קרקעי קטן ליד הודי לוג וקוסטניביקה.
הקרב התשיעי על האיזונצו
הקרב התשיעי על נהר איזונצו מתוך סדרת קרבות הנהר איזונצו נערך בין ה-31 באוקטובר עד 4 בנובמבר 1916, בין ממלכת איטליה ואוסטרו-הונגריה.
מהלך הקרב.
מטרת האיטלקים היה שוב לפרוץ לכיוון טריאסט, אך באזור גוריצה הם ניהלו קרבות הסחה. לאחר הפגזה ארטילרית שנמשכה חמישה ימים עברו האיטלקים להתקפה. הפעם ניסו לרכז כוחות גדולים בנקודת הפריצה (8 דיוויזיות לאורך 8.5 ק"מ בלבד). האיטלקים הצליחו לפרוץ ליד הר וולקובניאק (נקודה 284), ובפאטי הריב, להתקדם עד קוסטניביקה, ולכתר את הכפר הודי לוג. צבאו של סבטוזר בורוייביץ' עמד לפני התמוטטות, אך שוב לא השכיל הצבא האיטלקי לנצל הזדמנות והיסס זמן רב מדי. כך יכול היה בורוייביץ' לאסוף את הארמייה הקיסרית החמישית, לכבוש מחדש את הכפר הודי לוג, ולדחוק את האיטלקים בחזרה מעבר לפאטי הריב. קו החזית לאחר מערכה זו עברה מפאטי הריב אל קוסטניביקה וקוריטה ועד לנהר טימאווה.
הקרב העשירי על האיזונצו
הקרב העשירי על נהר איזונצו נערך בין ה-12 במאי ועד 5 ביוני 1917, בין איטליה ובין האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מהלך הקרב.
מטרת האיטלקים היה לפרוץ לכיוון העיר טריאסטה. לאחר יומיים ומחצה של הפגזת תותחים רצופה לאורך כל הגזרה מטולמיין עד הים האדריאטי, והתקפת הסחה ליד גוריצה הגיעה ההתקפה העיקרית מדרום לגוריצה. האיטלקים הצליחו לכבוש את הכפר יאמיאנו, אך בעקבות התקפת נגד אוסטרית הם נדחקו אחורה מרמת הרמדה. בין מונטה סנטו וזגורה, מצפון לגוריצה, הם הצליחו לחצות את נהר איזונצו, להקים ראש גשר ולהגן עליו.
הקרב האחד עשר על האיזונצו
הקרב האחד עשר על נהר איזונצו התקיים מ-17 באוגוסט ועד 12 בספטמבר 1917, בין איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
מהלך הקרב.
למרות שהעת הזאת, אחרי תבוסת רומניה וזמן של כאוס פוליטי ברוסיה, הייתה לא נוחה לברית, הייתה איטליה מסוגלת לגייס את הכוח הצבאי הגדול ביותר. מטרת המתקפה הזאת הייתה לנתק את קווי ההספקה האוסטריים ולכבוש את טריאסטה. הצבא האיטלקי יכול היה אמנם לרשום הישגים, אך היסס לממש את מטרותיו כפי שקרה בקרבות הקודמים. הארמייה האיטלקית השנייה הצליחה לחצות את נהר איזונצו במקומות אחדים ולכבוש את רמת באינסיצה, בעוד הארמייה האיטלקית השלישית, למרות הצלחות קרקעיות, היססה ברמת הרמדה.
שוב, לא ניצלו היחידות האיטלקיות את ההצלחות שלהן, כך שבורוייביץ' יכול היה לאסוף את יחידותיו בקו ההגנה השני ולהתחפר. קו החזית החדש באזור הארמייה האיטלקית השנייה עבר בקו מונטה סנטו – לוופה. באזור הארמייה השלישית עברה החזית בקו לוג – סאן גבריאלה.
תוצאות הקרב.
בסופו של הקרב, 2 הצדדים הוחלשו מאוד על ידי מחלות מידבקות (דיזנטריה, טיפוס). כך שבשני הצדדים, בגלל מחלות, נגרעו כ-500,000 אדם (אלה לא נכללים במספרי האבדות).
קמע (אדם או בעל חיים)
אדם או בעל חיים נחשב לקמע כאשר מיוחסת לו יכולת להביא מזל טוב. בשפה מדוברת, קמע כולל כל דבר המשמש לייצוג קבוצה בעלת זהות ציבורית משותפת, כגון בית ספר, קבוצת ספורט, יחידה צבאית, או מותג מסחרי. קמע במובנים האלה נפוץ בעיקר בתרבות המערבית, ובפרט הממלכה המאוחדת וארצות הברית. בישראל התופעה אינה נפוצה.
הקמעות בספורט.
בעולם הספורט, הקמע נוכח על המגרש בעת המשחק ומעודד את השחקנים ואת האוהדים.
לעיתים, דמות הקמע משקפת מטרה לשאוף אליה. דוגמה נפוצה לכך היא "רוח הלחימה" - קמע בעל אופי תחרותי, המגולם בדמות לוחמים או חיות טורפות.
במקרים אחרים, קמעות מסמלים תכונה מקומית או אזורית, כגון הקמיע של אוניברסיטת נברסקה, המיוצג כגרסה מסוגננת של איכר, בשל המסורת החקלאית של השטח שבו האוניברסיטה ממוקמת. דמות הקמע משמשת גם כמוצרי מרצ'נדייז.
בארצות הברית, ישנם קמעות השנויים במחלוקת, בעיקר קמעות דמויי אדם. הדמויות המבוססות על שבטים אינדיאנים מעוררים מחלוקת במיוחד, ורבים טוענים כי השימוש בהן הוא ניצול פוגעני של תרבות שדוכאה.
לכמה קבוצות ספורט יש קמע לא רשמי: אוהד בודד או מעריץ, שהפך להיות מזוהה עם הקבוצה.
הקמע הקודם של קבוצת הבייסבול טורונטו בלו ג'ייז, BJ הציפור (BJ Birdie), היה לבוש בתלבושות שנוצרו בתחילה על ידי אוהדי הקבוצה, ונשכר בסופו של דבר על ידי הנהלת הקבוצה להופיע במשחקי הבית.
הקמע של קבוצת הרוגבי של נורת' המפטון, "ברני" היה בגילומו של שחקן הרוגבי לשעבר מקנזי לורנס.
בישראל ידוע התרנגול של בני יהודה תל אביב, שהיה קמע לא רשמי של מועדון כדורגל זה.
קמעות צבאיים.
קמעות פופולריים גם ביחידות צבאיות.
כך, לדוגמה, שימש קליגולה, לימים קיסר האימפריה הרומית, כקמע במחנות הצבאיים של אביו גרמניקוס.
בעת המודרנית, משמשת עז כקמע בגדוד המלכותי הוולשי ומוגדרת כחייל מן המניין בדרגת טר"ש.
בגדודים רבים אחרים של הצבא הבריטי משמשים כקמעות סוגים שונים של חיות שמופיעות גם במצעדי הצבא, לדוגמה: האיל של הגדוד ה-95 של דרבישייר, וולפהאונד אירי בגדוד המשמרות האירים ופוני שטלנד בגדוד "ארגיל וסאתרלנד ההיילנדרים". קמעות צבאיים בריטיים אחרים
כוללים סוסים, אנטילופה, וסמור.
המשמר הנורווגי המלכותי אימץ פינגווין קיסרי בשם נילס אולף כקמע, לרגל ביקורה של להקת הגדוד באדינבורו. מפאת גודלו, הושאר הפינגווין בגן החיות באדינבורו וקודם בדרגה בכל הביקורים הרשמיים הבאים של הלהקה, או של פלוגות אחרות של המשמר. לאולף הוענק אות הצבא הנורווגי על שירות ארוך וכן מדליה על התנהגות טובה, בטקס רשמי בשנת 2005. בשנת 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף.
פאי סטייק וכליות
פאי סטייק וכליות (באנגלית: Steak and kidney pie) הוא מאכל מהמטבח הבריטי. פאי זה ממולא בתערובת של בשר בקר וכליות בקר, כבש או חזיר. הפאי נאפה בתנור, ומוגש עם רוטב חום העשוי מרוטב ווסטרשייר.
אכילת פאי הייתה נפוצה באנגליה כבר ב ואף קודם לכן. השימוש בבשר בקר בפאי מקורו בראשית המאה ה-19, לאחר המהפכה התעשייתית והליכי העיור שפקדו את אנגליה. החלפת חלק מהבשר הקצוץ בכליות של חזיר נועד להוזיל את עלויות המנה ולהגדילה (בשר הכליות היה זול יותר), וכן לשנות את טעמה ולגוון אותה.
פודינג סטייק וכליות.
גרסה אחרת של המאכל היא פודינג סטייק וכליות (באנגלית: Steak and kidney pudding). המאכל עשוי מאותם מרכיבים, אולם כפודינג מאודה ברוטב העשוי בעיקר משומן. בניגוד לאפייה הקצרה יחסית של הפאי, להכנת הפודינג המרכיבים מאודים במשך מספר שעות.
לחמנייה שחורה
לחמנייה שחורה (באנגלית: Black bun - בלק באן) היא עוגת פאי ממולאת פירות. עוגה זו מקורה במטבח הסקוטי והיא הוגשה באופן מסורתי בלילה ה-12 (הלילה האחרון של חג המולד ערב חג ההתגלות). כיום נהוג להגיש עוגה זו באופן מסורתי בליל השנה האזרחית המכונה בסקוטלנד הוגמני.
בסיס העוגה היא קלתית מבצק פריך. תערובת הפירות שבעוגה כוללת צימוקים, דומדמניות, שקדים, קליפת תפוז, זנגביל, קינמון, פלפל שחור, ופלפל אנגלי. הכיסוי עשוי בצק פריך.
מקובל להכין את העוגה זמן רב לפני הגשתה, ולשמור אותה בכלי אטום. באופן מסורתי נהגו להכינה כחצי שנה לפני המועד בו היא נאכלת.
עוגה זו נאכלת באופן מסורתי בסקוטלנד החל מהמאה ה-16 וככל הנראה היא נוצרה בהשפעת הפנפורטה האיטלקי. מקובל להגיש את העוגה בצורת כיכר לחם אולם לעיתים היא נאפית בצורת לחמנייה (ומכאן שמה). הצבע השחור בשם העוגה מתייחס לצבע המילוי שלה.
בלק באן
נחל עדה
כביש 204
כביש 204 הוא כביש אורך אזורי בנגב ואורכו כ-30.4 קילומטר. הוא מתחיל בצומת חלוקים עם כביש 40, חולף על-פני העיירה ירוחם ומסתיים בצומת דימונה על כביש 25, סמוך לדימונה.
היסטוריה.
הקטע הדרומי של הכביש, מירוחם דרומה, נפרץ בידי צה"ל החל משנת 1951, במסגרת סלילת הכביש לאילת דרך מכתש רמון. הכביש לאילת נחנך רשמית בפברואר 1954.
הקטע הצפוני של הכביש נסלל בשנת 1952 ונחנך בפברואר 1953, במסגרת סלילת כביש באר שבע - סדום. הוא נסלל כמעקף זמני המחבר את הכביש מסדום לכביש הנפט ובכך דחה את ההוצאות של סלילת כביש 25 מדימונה לבאר שבע. הכביש הפך את ירוחם לצומת דרכים מרכזית בנגב בשנות ה-50 וה-60. פתיחת כביש 25 מבאר שבע לדימונה, צמצמה את השימוש בקטע הצפוני של הכביש, בעוד הקטע הדרומי שימש את הדרך הראשית לאילת. במאי 1961 נסגר הקטע הצפוני לזמן מה לתיקון ובשנת 1963 בקשו ראשי דימונה וירוחם לשפצו ולהרחיבו. אולם מע"ץ ביקש לסלול כביש חדש במקום הכביש הישן ועל כן לא שפצו ולא בנה בו גשרים, למנוע את סגירתו בגלל שיטפונות. בינואר 1966 תואר הכביש: "הקטע של 14 הקילומטרים בין דימונה לירוחם, איננו ראוי כלל להיקרא כביש. נותרו שם כ"מזכרת" חלקי אספלט מרופטים לכל האורך, אפילו ללא שוליים. בהמשך מצויים כ-4 קילומטר טובים מירוחם ושוב 15 קילומטרים גרועים ביותר".
הרחבת הכביש לכל אורכו נכלל בתוכנית של מע"ץ לשנת 1968 ושוב בתוכנית לשנת 1969 ויצא אל הפועל בשנים 1969-1970. הכביש נחשב לעדיף על פני הדרך המפותלת של כביש הנפט, במיוחד לאחר הרחבת הכביש. בפברואר 1973 נפתח קטע כביש 40 ממשאבי שדה לשדה בוקר והמעבר על כביש 204 התייתר. בעקבות זאת נסגר כביש הנפט והתנועה לירוחם עברה על הקטע הצפוני של כביש 204.