לגאסוב נשלח מטעם ברית המועצות להסביר את שאירע בפני הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בווינה. הוא משקר כפי שנדרש לכך בארצו, ומספר כי התאונה אירעה בשל טעות של מפעיל בכור. במשפט המתנהל כנגד האחראים לתאונה מתלבט לגאסוב האם לחשוף את האמת. לגאסוב מחליט לבסוף לספר את כל שאירע, כולל כשל תכנוני עליו הייתה אחראית המדינה בתכנון הכור, שהוביל לכך שקצות המוטות הגרעיניים צופו בחומר גרפיט שמעודד ריאקציה גרעינית.
בתום הפרק האחרון של הסדרה מסופר את שהתרחש במציאות. לגאסוב התאבד בשנת 1988, שנתיים לאחר הפיצוץ. הרשויות הודו בטעות וביצעו תיקון בטיחותי בכורים אחרים במדינה. שצ'רבינה מת ב-1990. שלושת הנאשמים נידונו לעשר שנות מאסר עם עבודות פרך. דיאטלוב, עוזר המהנדס הראשי ומנהל המשמרת בזמן הפיצוץ, מת ממחלה בעקבות הקרינה בשנת 1995.
ביקורות.
"צ'רנוביל" זכתה לשבחים רבים ממבקרים. באתר Rotten Tomatoes מחזיקה הסדרה בציון של 96% בהתבססות על 76 ביקורות. באתר Metacritic הסדרה קיבלה ציון של 86 מתוך 100 בהתבססות על 26 ביקורות. באתר IMDb, יותר מ-480,000 משתמשים נתנו לסדרה דירוג ממוצע של 9.4 כוכבים מתוך 10, ובכך הפכה "צ'רנוביל" לסדרה עם הציון החמישי בגובהו באתר. מבקרים מ"וושינגטון פוסט", מ-"The Atlantic" ומ-BBC השוו בין התקופה שבה התרחש האסון לחברה העכשווית על ידי התמקדות בכוח הפצת המידע וביכולת של מנהיגים לא ישרים לעשות טעויות קריטיות מעבר להבנתם. סופי גילברט מכתב העת "The Atlantic" תיארה את הסדרה כ"שיחה עגומה לגבי המחיר של עיוות האמת". האנק סטואבר מ"וושינגטון פוסט" שיבח את הסדרה על הצגתה את "הדברים שיכולים לקרות כאשר שקרים הם דבר שבשגרה וסמכות מנוצלת לרעה".
ברוסיה, למרות ביקורות בודדות ששיבחו את הסדרה, רובן המוחלט היו שליליות. הסדרה אף קיבלה התייחסות מהמפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית, אשר קראה לסדרה "מגעילה" וקראה לתביעת דיבה נגד במאי, תסריטאי ומפיקי הסדרה. חבר המפלגה, סרגיי מלינקוביץ', הודיע בהצהרה על כוונתה של המפלגה לבקש מהרוסקומנדזור (גוף פדרלי רוסי הנחשב לרגולטור האינטרנט הממשלתי) לחסום גישה מקומית לצפייה בסדרה.
בשנת 2020 זכתה "צ'רנוביל" בפרס באפט"א לטלוויזיה למיני-סדרה, וג'ארד האריס זכה בפרס השחקן.
רוברט סקוט
פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי
פרויקט ספריית התווים הבין־לאומי (IMSLP), הידוע גם כספריית המוזיקה של פטרוצ'י (Petrucci Music Library) הוא מיזם מבוסס מנויים, אשר נועד למטרת יצירת ספרייה וירטואלית לתווים ברשות הציבור.
תיאור כללי.
האתר נחנך ב-16 בפברואר 2006. הספרייה מכילה בעיקרה סריקות של תווים מהוצאות ישנות, אשר פגו זכויות היוצרים שלהן.
בנוסף, הספרייה גם מכילה תווים של מלחינים בני-זמננו, אשר הסכימו לשתף את המוזיקה שלהם עם העולם על ידי פרסום תחת רישיון קריאטיב קומונס.
המשימה הראשונה שהעלו יוצרי הספרייה הייתה העלאת כל יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך על פי הרשימה של חברת באך, משימה זו הושלמה ב-3 בנובמבר 2008.
בנוסף לכתבי י.ס. באך, נמצאים כיום באתר פרויקט התווים הבין־לאומי נמצאים כל יצירותיהם של גדולי המלחינים הקלאסיים, או אחוז גדול מיצירותיהם. בין המלחינים הללו ניתן לכלול את:
בטהובן, מוצרט, ליסט, ברהמס, שופן, ברליוז, ואגנר, היידן, קורלי, דביסי, מאהלר, שוסון, דיקא, פורה, פליקס מנדלסון ופאני מנדלסון, הנדל, ויואלדי, פרגולזי, פלסטרינה, שמינאד, ראוול, סאטי, צ'יקובסקי, שוברט, רוברט שומאן וקלרה שומאן, סקריאבין, סיבליוס, הינדמית ועוד רבים אחרים (בסביבות כ-9000 מלחינים).
ספריית imslp מהווה גם מקור ידע למוזיקולוגים, מאחר שליצירה בודדת מצורפות נוסף למהדורות המודרניות, גם מהדורות בעלות חשיבות היסטורית וכתבי יד מקוריים.
במהלך השנים עשרות מוסדות אקדמיים, ברובם מארצות הברית, בחרו להציע את ספריית imslp כמקור ידע לגיטימי ברמה אוניברסיטאית. בין היתר ניתן לכלול את MIT , סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה.
הלוגו.
בין השנים 2007–2015 הלוגו של פרויקט ספריית התווים הבין־לאומי נלקח מאחד מספרי המוזיקה הראשונים שהודפסו אי-פעם, האודהקאטון, שיצא לאור בוונציה בשנת 1501 על ידי אוטובינו פטרוצ'י - האדם הראשון שהדפיס קובץ תווים באמצעות מכונת דפוס. בשנת 2016 הוחלט על מיתוג מחדש של הלוגו בגרסה מעודנת יותר.
תביעות, סגירה ופתיחה מחדש.
ב-19 באוקטובר 2007 נסגרה ספריית imslp בשל מכתב הפסקת פעילות לצמיתות מצד הוצאת מוזיקה וינאית בשם Universal Edition. הסיבה לכך הייתה בשל הימצאותן של מספר יצירות בשרתי המערכת בקנדה ; קנדה היא אחת מהמדינות המערביות היחידות, בה תוקף זכויות היוצרים של יצירות הוא עד כחמישים שנה לאחר מות היוצר. בניגוד לכך, ברוב מדינות המערב ובהן ארצות הברית, האיחוד האירופי וישראל, תוקף זכויות היוצרים הוא עד כשבעים שנה לאחר מות היוצר. ראו עוד בערך .
בעקבות המחלוקת, מייסד האתר אדוארד וו. גוו, החליט על השבתת האתר מלבד הפורומים שבו, על מנת למצוא את הדרך הטובה ביותר לטפל בבעיה. בתגובה, פרופסור מייקל הארט מפרויקט גוטנברג הציע עזרה בתפעול האתר, אך אדוארד וו. גוו לא השתכנע כי נפתרו כל סכסוכי זכויות היוצרים, ועל כן האתר נשאר סגור. המומחה הקנדי לזכויות יוצרים מייקל גייסט פרסם מאמר באתר ה-BBC בנושא חשיבות הספרייה, ומדוע יש להחזירה לרשת האינטרנט.
ב-30 ביוני 2008 האתר חזר לפעילות, כאשר חלו בו שינויים משמעותיים. בין היתר עלתה רמת הבדיקה של פקיעת זכויות היוצרים בעיון בהוצאות התווים. בנוסף, הוקם מנגנון חדש לבסיס הנתונים, שמנטר את התווים על פי תוקף זכויות יוצרים לפי מדינה (כלומר, תווים שעמדו בתוקף בקנדה אך לא בארצות הברית ובאירופה, נחסמו למשתמשים האמריקאים והאירופאים.) ב-21 באפריל 2011 איגוד המוציאים לאור של תווי מוזיקה בבריטניה תבע את הספרייה בשל העלאת "קנטטת הפעמונים" של רחמנינוב, תוך כדי פגיעה בזכויות יוצרים. התביעה התבררה לבסוף כלא נכונה.
תוכנית המנויים וספריית המוזיקה של נקסוס.
ב-27 בדצמבר 2015, מנהל האתר אדוארד וו. גוו הכריז על הקמת תוכנית מנויים בתשלום. מנויי התוכנית מקבלים בתמורה שירות סטרימינג של אלפי תקליטורים שהועלו לאתר, מניעת זמן ההמתנה להורדת תווים (כ-15 שניות) וחסימת פרסומות.
ב-18 באפריל 2016, הודיעה ספריית imslp בחשבון הטוויטר שלה על כך שכל המנויים יקבלו גישה לספריית המוזיקה של נקסוס רקורדס.
תהילים א'
תהילים א' הוא המזמור הפותח את ספר תהילים ונפתח בפסוק . בלטינית מכונה המזמור "Beatus vir" ("אשרי האיש").
עיקר עניינו של המזמור הוא בשאלת דרך החיים הרצויה לאדם והגדרת דמויות הצדיק והרשע.
המזמור משולב בליטורגיה היהודית ובליטורגיה הנוצרית (אצל הקתולים, הפרוטסטנטים והאנגליקנים) בהזדמנויות שונות.
סוג המזמור.
במזמור זה אין תפילה הפונה לה' בלשון נוכח, לא בקשה ולא שבח או תלונה. על כן, מבחינת שיוך המזמור לסוגה, יש חוקרים הטוענים כי יש לשייך את המזמור לסוגת מזמורי חכמה מאחר שהוא מעמת בין הטיפוס של הרשע לטיפוס של הצדיק, בדומה למזמורים נוספים בסוגה זו (כמו תהילים ע"ז). חוקרים אחרים מסווגים את המזמור כמזמור ברכה בשל הברכה המופיעה בראש המזמור וזיקתה לברכה בראש נבואת ירמיהו:"בָּרוּךְ הַגֶּבֶר". יש הסוברים כי זהו מזמור תורה המבוסס על אזכורה של התורה ודרכם של הצדיקים במזמור זה כמו גם אוצר המילים המאפיין מזמורי תודה.
זמן חיבורו של המזמור.
למזמור קווים מקבילים בלשון ובסגנון עם הנבואה ב וב. מהדמיון בין הכתובים הללו יש שסברו כי ירמיהו ויהושע הכניסו קטעים מתוך המזמור לדברים, או שמא בעל המזמור שאב השראה מנבואות ירמיהו ומספר יהושע. כמו כן, קיימת אפשרות כי השניים - ירמיהו ומשורר המזמור הכניסו לטקסט דימויים מאותו מקור. ייתכן אף שמשורר תהילים שילב את שני הטקסטים במזמורו. מכאן סברו חוקרים כי זמן חיבורו זהה לזמן חיבורם של ספר ירמיהו, ויהושע. במדרש תהילים נכתב שמחבר המזמור הוא דוד המלך.
מיקומו של המזמור.
כבר בתקופת הגמרא נחשבו שני המזמורים הראשונים של ספר תהילים לפרק אחד קדום (כמובא בהמשך הערך), וניתן לראות שבין תהילים א' ותהלים ב' קיים קשר תוכני ולשוני. כמו כן קיים קשר בין השניים הללו לבין תהילים מ"א, הסוגר את הקובץ הראשון מבין חמשת הקבצים שמרכיבים את ספר תהילים..
אולם לדעת החוקרים קשה להניח ששני הפרקים הללו היו מלכתחילה חלק מן הקובץ הראשון של תהילים. עדות לכך יש בעובדה ששם מחבר הפרקים הללו לא צוין, להבדיל משאר פרקי הקובץ הראשון, המיוחסים לדוד. סביר יותר שכאשר תהילים ב' התפרש באופן משיחי ונקשר לדמותו של דוד המלך, צורפו שני המזמורים הללו לקובץ המזמורים המיוחסים לו. יש הסוברים שלאחר שהושלם חיבורו של ספר תהילים, נוסף מזמור א' כמבוא לספר כולו. הבחירה במזמור זה כפתיחה לספר נעשתה לאור מכלול של שיקולים. השיקול הראשון במעלה הוא השיקול התאולוגי: המזמור משקף תפיסה שבעולם שולטים סדרי מוסר המתקיימים ופועלים מכוח הצו האלוהי, ומכאן שההשגחה האלוהית מפליאה לפקח על הברואים כולם. כך המזמור מבטא את הנחת היסוד המקראית שבלעדיה לא ייתכן קשר של ממש עם האל. בנוסף מביע המזמור את הגישה שעומדת ביסוד ראיית העולם של הפרושים, שהעיסוק בתורה ובמצוות הוא היענות האדם לדרישות האל, ובכך המזמור יוצר את הזיקה ההדדית בין לימוד תורה לחסידות ולצדקה. שיקול נוסף, משני, לבחירה לפתוח במזמור זה את ספר תהלים הוא שיקול ספרותי-צורני.