ב-1940, כשראו כי הלוחמה באוסטריה רק הולכת ומחריפה, החליטו לעבור לוורמונט, ארצות הברית, שם ניהלו מחנה קיץ למוזיקאים. ב-1944, מריה ובנותיה החורגות יוהנה, מרטינה, מריה, הדוויג ואגתה הגישו בקשה לאזרחות אמריקאית. רופרט וורנר פון טראפ הפכו לאזרחי ארצות הברית בזכות שירותם בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. אלנורה ורוזמרי קיבלו אזרחות בזכות אמן. יוהנס פון טראפ נולד בארצות הברית כאשר המשפחה הייתה בעיצומו של מסע הופעות.
קפטן גיאורג פון טראפ מת ב-1947 בוורמונט עקב מחלת סרטן הריאה.
בשנות ה-50 הוציאה משפחת פון טראפ סדרת תקליטים במסגרת תקליטי RCA, והמשיכה בתקליטים אריכי נגן, חלקם בסטריאו. המשפחה הופיע גם בתקליט שירי חג המולד של אלביס פרסלי.
אחרי מלחמת העולם השנייה הקימה המשפחה את העמותה "Trapp Family Austrian Relief".
סיפורה של המשפחה שימש בסיס לספר "זמרי משפחת פון טראפ" ולמחזמר המצליח "צלילי המוזיקה".
מותה של פון טראפ.
מריה נפטרה מדום לב ב-28 במרץ 1987 בוורמונט, שלושה ימים לאחר ניתוח.
משה בן-טוב
הרב משה בן טוב (ה'תר"ץ, 1930 - ה' באב ה'תש"ע, 16 ביולי 2010) היה ראש "מוסדות דור ודור". כונה "רואה המזוזות" (או "צדיק המזוזות") בשל כוח שיוחס לו לראות דרך המזוזה את עברו ומצבו של האדם.
ביוגרפיה.
נולד בעיר ורזאזאת שבמרכז מרוקו למסעוד ולאיטו. שמו ניתן לו בעקבות חלום של אמו שבו נתגלה אליה רבי דוד ומשה שבישר לה שהיא עתידה ללדת בן וביקש שתקרא אותו על שמו.
כשהיה כבן 5 עברה משפחתו לקזבלנקה, שם למד בתלמוד תורה ובישיבת "אוצר התורה". אביו עסק במסחר דגנים ונחשב לאדם אמיד שהעסיק מאות פועלים בשיווק בסיטונאות של אריזות. מגיל 18 בערך החל לסייע לאביו בעבודתו.
בגיל צעיר החל בבדיקת מזוזות, פעילות שהפכה לעיסוק מרכזי בחייו.
בשנות ה-60 סייע במסגרת תנועת בית"ר להעלאת יהודים ממרוקו לישראל. באלול ה'תשט"ז (1956), מספר חודשים לאחר נישואיו לרוזה, עלה דרך צרפת לישראל. התגורר בקריית שמונה ובצפת, ולאחר מכן עבר לבאר שבע, שם נולדו לו 8 ילדיו, ובה התגורר כשלושים שנה. פעל לחיזוק הדת במקום והתקרב אל הבאבא סאלי.
בשנת ה'תשמ"ו (1986) עבר להתגורר בירושלים, סמוך לבית כנסת שהקים. עסק במכירת תכשיטים ובמקביל החל לקבל קהל בחנותו ועסק במתן ברכות ובקריאת מזוזות. כעבור זמן סגר את חנותו והחל לקבל קהל בביתו. סייע בהקמת בתי כנסת בשכונות שמואל הנביא ורמת שלמה בירושלים. באותה תקופה הקים את "מוסדות דור דור", שכללו ישיבות ערב ופעילות תורנית לנוער ממרוקו, כולל ללימוד תורת הנגלה והנסתר, "ישיבת דור ודור" בראשות הרב אשר עופר לוי, ואת עמותת "חסדי דור ודור" המסייעת לנזקקים, יתומים ואלמנות, ועוסקת בהדרכת מדריכים לטהרת המשפחה. כמו כן ארגן פתיחת תחנת מוניות שומרת שבת.
נפטר בה' באב ה'תש"ע (2010) ונקבר בהר המנוחות.
תיאוריית ניהול האימה
יחזקאל סרנה
קיץ מסוכן בעמק המומינים
קיץ מסוכן בעמק המומינים (בשוודית: Farlig midsommar) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ויצא לאור ב-1954 בהוצאת "Schildts Förlags Ab". זה הספר החמישי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי רות דנור ויצא לאור ב-1984 בהוצאת זמורה ביתן.
עלילת הספר.
הר הגעש הנמצא בסמיכת לעמק המומינים מתפרץ, גורם לחלל האוויר להתמלא בפתיתי פיח וגורם לצונאמי שמציף את עמק המומינים. בעודם נסים מן ההצפה משפחת המומינים וחבריהם מבחינים בבניין הצף על פניהם. בעקבות כך החבורה מוצאת מקלט על גג הבניין. בתחילה הם מאמינים כי זהו בית נטוש עד שהם בהמשך מבינים שמישהו עדיין מתגורר בו. בהמשך הם פוגשים בדייר המסתורי - עכברה ששמה הוא אמה, והם מגלים כי הבניין הוא למעשה תיאטרון.
מומינטרול וסנורקה ישנים במהלך הלילה על עץ. כאשר הם מתעוררים בבוקר למחרת התיאטרון נסחף עם הזרם הרחק מהם והם נשארים לבדם. בהמשך היום מאי הקטנה נופלת למים, ומחולצת על ידי סנופקין, שנקלע באופן מקרי למקום משום שהיה בדרכו לנקום בשומר הפארק. לאחר שהוא מגיע לפארק סנופקין מסיר את כל שלטי האזהרה המציינים "אסור בתכלית האיסור להיכנס לשטח הפארק" וכמו כן הוא ממלא את המדשאות בשמנטפים ומשחרר 24 גורים אל תוך היער.
בהמשך היום מומינטרול וסנורקה פוגשים בגברת פיליונק. השלושה מציתים בהמשך מדורה באמצעות השלטים שסנופקין הסיר מהפארק. השימוש בשלטים לצורך הסקה מוביל לכך שהשלושה נעצרים על ידי הפקח של עמק המומינים אשר סבור כי הסירו את השלטים. בינתיים בתיאטרון, אמה מסייעת למומינאבא לכתוב מחזה ובני המשפחה מחליטים לשחק במחזה עוד באותו היום. השמועות אודות המחזה עוברות ברחבי עמק המומינים והפקח של עמק המומינים מחליט, בדומה לרבים אחרים, ללכת ולצפות במחזה. הפקח מבקש מדודו שישמור על האסירים בעת שהוא יצפה במחזה.
הדוד של הפקח, אשר משוכנע בחפותם של גברת פיליונק, סנורקה ומומין, מחליט לשחרר את החבורה. בסוף הסיפור הים נסוג וכולם חוזרים לבתיהם.
עיבודים.
לספר מספר עיבודים לטלוויזיה:
בניטו גארוצו
בניטו גארוצו (Benito Garozzo ; נולד ב-5 בספטמבר 1927) הוא שחקן ברידג' איטלקי שנחשב לאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
גארוצו זכה ב-13 אליפויות עולם לקבוצות ביחד עם חבריו לקבוצה הכחולה שייצגה את איטליה ונחשבת קבוצת הברידג' הטובה ביותר בכל הזמנים. שותפו בקבוצה זו בחלק מאליפויות העולם היה פייטרו פורקה, וביתר האליפויות ג'ורג'ו בלאדונה.
גארוצו הוא יוצר שיטת ההכרזה הקלאב הכחול (באנגלית Blue Club bidding system) ופיתח גרסה מתקדמת של שיטת ההכרזה Precision הנקראת Super Precision.
גארוצו נחשב לשחקן ההגנה הטוב ביותר בכל הזמנים ובשל כך זכה לכינוי il sottomarino (הצוללת) כאלגוריה על יכולתו לראות מידע מוסתר כפי שצוללת מסוגלת לראות מתחת למים.
הזוגות בלאדונה-גארוצו וגארוצו-פורקה נחשבו כזוגות בין החזקים ביותר בתולדות הברידג'. על פי מאמר משנת 1997 ב-Time Magazine, הזוג גארוצו-פורקה כנראה הזוג החזק ביותר בהיסטוריה של הברידג'. גארוצו השתתף בפסטיבל ברידג' בינלאומי בישראל בשנת 1966.
ביוגרפיה.
גארוצו הוא נולד באלכסנדריה שבמצרים והתגורר בנאפולי. הוא גרוש ואב ל Fulvio בן 52 (בשנת 2011) ול Silvia בת 51 (בשנת 2011). בת זוגו בחיים ובברידג' במשך למעלה מ 30 השנים האחרונות הייתה Lea Dupont עד לפטירתה בשנת 2012. החל משנת 1987 מתגורר בפאלם ביץ' בפלורידה שבארצות הברית. בינואר 1994 קיבל אזרחות של ארצות-הברית בנוסף לאזרחותו האיטלקית. בגיל 84 משחק עדיין (נכון לנובמבר 2011) בליגה האיטלקית הלאומית בברידג'.
גארוצו היה בעל חנות תכשיטים עד פרישתו לגמלאות. בשנת 1975 היה חבר בקבוצת הברידג' לאנצ'יה שערכה מסע משחקים ברחבי ארצות-הברית.
גארוצו אוהב ענפי ספורט רבים ובצעירותו התאמן ב: כדורגל, כדורסל, כדורעף, טניס ופינג פונג.
הישגים בולטים.
12 זכיות באליפות לקבוצות בשנים: 1958, 1963, 1967, 1968, 1970, 1974, 1975, 1976 ,1977, 1978, 1983, 1985
3 זכיות בגביע בשנים: 1965, 1968, 1977
זכייה באליפות הפתוחה לזוגות בשנת 1956
זכייה בגביע לגברים ב-2003
זכייה באליפות לקבוצות מעורבות ב-1983
קניון הזהב
קניון הזהב הוא מרכז קניות הממוקם באזור התעשייה המערבי של העיר ראשון לציון.
היסטוריה.
את הקניון יזמו האחים משה ויגאל גינדי בשנת 1990, לאחר שרכשו את הקרקע והחלו לשווק חנויות עוד לפני שהיה בידם אישורי בנייה. פתיחתו הרשמית הייתה ב-21 בספטמבר 1993. שטחו המקורי היה כ-12,000 מ"ר והוא אכלס כ-100 חנויות. עלות הקמתו עמדה על כ-60 מיליון דולר. במהלך השנים נוספו לו אגפים. בשנת 2011 נפתח לקהל חלקו השלישי והחדש של הקניון שתוכנן על ידי צוות בראשות האדריכל יוסי סיוון ממשרד האדריכלים "יסקי מור סיון". הקניון כולל שטח של סך הכל 108,000 מ"ר. הקניון נחשב לאחד מהשטחים המסחריים המצליחים בישראל, ומחיר מ"ר בקניון הוא מהגבוהים בארץ.
על הקניון נוצר הסרט "ילדי קניון הזהב", שגם צולם בשטחו.
אוכלוסיית היעד של הקניון.
הקניון פונה לאוכלוסיית ראשון לציון, נס ציונה, רחובות, חולון, בת ים ויבנה, וכן לאוכלוסיות נוספות באזור השפלה ובקעת אונו. קרבתו לנתיבי איילון עושה אותו אטרקטיבי גם לתושבי יישובים מרוחקים יותר.
בקניון מסוף אוטובוסי אגד המאפשר לאוכלוסיות רבות מרחבי העיר להגיע ליעדם מהקניון ואליו. האוטובוסים פועלים ברחבי ראשון לציון, חולון, בת ים ואפילו לגן יבנה.
עגלסת הנחלים
אלכסנדרו השני מירצ'ה
אלכסנדרו השני מירצ'ה, המכונה "כבשה עקרה" ("Oaie Seacă") (ברומנית: Alexandru al II-lea (al Doilea) Mircea, 3 במרץ? 1529 טרנסילבניה ? – אחרי 11 בספטמבר 1577 בוקרשט) היה שליט (ווייבוד) של נסיכות ולאכיה בין השנים 1568–1577, עם הפסקה של כ-4 ימים מ-30 במרץ עד 4 באפריל 1574, כשהוחלף בטוען לכתר וינטילה, שהוכתר בזמן מתקפת הנגד של שליט מולדובה, יואן האיום. אלכסנדרו מי'רצה השתייך לבית דרקולשט, ענף של השושלת בסראב. בתפקידו כווייבוד של ולאכיה, אלכסנדר השני היה "מינוי" ישיר של השער הנשגב. בעת מלכותו הוקם בית הדפוס הראשון בבוקרשט.
רקע משפחתי וחייו לפני עלייתו לשלטון.
אלכסנדרו מירצ'ה היה בנם של מירצ'ה השלישי מילוש ושל מריה דספינה, ככל הנראה בת לאצילים סרבים.
הוא נולד ככל הנראה בטרנסילבניה לשם גלה אביו אחרי הדחתו. בהמשך חי כ-40 שנה ב אימפריה העות'מאנית, ייתכן ברודוס, בחלב ואף באלכסנדריה שבמצרים.