היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין רפובליקת מולדובה הם יחסים דיפלומטיים חלקיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין איסלנד לבין מולדובה כוננו לראשונה באופן רשמי ב-17 במאי 1995. הסחר בין איסלנד למולדובה בשנת 2018 עמד על שווי של 7.2 מיליון דולר אמריקאי.
אל ג'ארו
אלווין לופז ג'ארו (באנגלית: Alwin Lopez Jarreau; 12 במרץ 1940 – 12 בפברואר 2017) היה זמר ומוזיקאי אמריקאי.
ילדותו.
ג'ארו נולד במילווקי, ויסקונסין ב־12 במרץ 1940, החמישי מבין שישה ילדים. אביו של ג'ארו היה איש-דת ומוזיקאי ב"כנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי", ואמו הייתה פסנתרנית בכנסייה. ג'ארו ומשפחתו שרו בהופעות בכנסייה ובמופעי צדקה, והוא ואמו הופיעו בישיבות של "אגודת ההורים והמורים" (המקבילה לוועד ההורים בישראל) .
קריירה.
בשנת 1968החל ג'ארו להתפרנס ממוזיקת ג'אז. בשנת 1969, ג'ארו ומרטינז פנו דרומה, שם הופיע ג'ארו אצל דינו, הטרובדור וביטר אנד וסט. הוא הופיע בטלוויזיה בתוכניות של ג'וני קרסון, מייק דאגלס, מרב גריפין, דינה שור, ודייוויד פרוסט. הוא הרחיב את הופעותיו במועדוני לילה, וביצע אימפרוביזציות במהלך הופעות של כוכבים עולים, כגון: בט מידלר, ג'ימי ווקר וג'ון בלושי. במהלך תקופה זו, הוא גילה התעניינות בכנסייה המאוחדת למדעי הדת ובסיינטולוגיה. כמו כן, בערך באותו זמן, הוא החל לכתוב פזמונים, ואמונתו הנוצרית החלה להשפיע על יצירתו.
בשנת 1975 עבד ג'ארו עם הפסנתרן טום קנינג שאיתר אותו ברשומות האחים וורנר. ביום האהבה של 1976 הוא שר בפרק השלוש עשרה של ה- "Saturday Night Live" של NBC, אותו אירח פיטר בויל. עד מהרה הוציא את אלבום הבכורה שלו שזכה לתהודה רבה, "We Got By", שהביא אותו לתהילה בינלאומית והביאו לזכייה בפרס אקו (המקבילה הגרמנית לגרמי בארצות הברית). לאחר פרס האקו השני הוא זוכה לשבחים עם צאת אלבומו השני, "זוהר." בשנת 1978, אל ג'ארו זכה בפרס גראמי הראשון שלו על ביצועי ווקאל הטובים ביותר עבור אלבומו "מבט לקשת".
אחד האלבומים המצליחים ביותר של ג'ארו הוא "Breakin 'Away" (1981), הכולל את הלהיט " We are in This Love Together". הוא זכה שוב בפרס גראמי ב -1982 על ביצועי הקול הטוב ביותר לגברים עבור "Breakin 'Away" . בשנת 1984, הגיע הסינגל שלו "אחרי הכל" למקום 69 במצעד הוט 100 של ארצות הברית ולמספר 26 בתרשים המו"פ, והיה פופולרי במיוחד בפיליפינים. הלהיט הגדול האחרון שלו היה שיר הנושא שהיה מועמד לגראמי לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "בלשים בלילה" בשנות השמונים, שעבורה כתב את המילים. בין השאר, הוא היה ידוע בעיקר בזכות השימוש הנרחב שלו בשירת סקאט (שלשמו נקרא "Acrobat of Scat") וכלי הקשה קוליים. הוא גם היה ווקאליסט מוביל בשיר "אנחנו העולם - We are the world" - ארצות הברית למען אפריקה, בו שר את השורה: "וכך כולנו חייבים לתת יד עוזרת." אירוע תקשורתי נוסף, " קומיקס הקלה" של HBO, הציג אותו בדואט עם נטלי קול ששרה את השיר "מר נשיא", שנכתב על ידי ג'ו סטרלינג, מייק לאבלס וריי רייך.
ג'ארו עשה הפסקה ארוכה מהקלטות בשנות התשעים. כפי שהסביר בראיון "ל"ג'אז רוויו" ":"אני עדיין בסיבוב הופעות. סיירתי יותר מאי פעם בחיי בתקופה הזו וכך שמרתי על קשר עם הקהל שלי. הגעתי לתוכנית הסימפונית שלי, שכללה את המוזיקה שלי וגם של אנשים אחרים, והופעתי בהפקת ברודוויי של "גריז" . הייתי עסוק מתמיד! לרוב עשיתי את מה שתמיד עשיתי.. הופעתי בשידור חי. חיפשתי חברת תקליטים וחיכיתי לתווית הנכונה (ורבה), אבל סיירתי יותר מתמיד." בשנת 2003 שיתפו ג'ארו והמנצח לארי ביירד פעולה בהפקות סימפוניות ברחבי ארצות הברית, כאשר ביירד כותב תזמור נוסף להופעות של ג'ארו.
ג'ארו סייר והופיע עם ג'ו סמפל, צ'יק קוריאה, קת'לין באטל, Gregor Prächt, מיילס דייוויס, ג'ורג' דיוק, דוד סנבורן ריק בראון, ואת ג'ורג' בנסון. הוא גם ביצע את תפקיד "Teen Angel" בהפקה של גריז בברודוויי משנת 1996"." ב-6 במרץ 2001, הוא קיבל כוכב בשמו בשדרת הכוכבים של הוליווד, ב 7083 בשדרות הוליווד בפינת בשדרות הוליווד ו La Brea אווניו. בשנת 2006 ג'רייאו הופיע בדואט עם "אמריקן איידול"הגמר פריז בנט במהלך גמר עונה 5 ועל "דואטי סלבריטאים" שרים עם השחקן צ'ך מארין. בשנת 2010 ג'ראייאו התארח באלבום של Eumir Deodato, עם השיר "Double Double" שנכתב על ידי Jarreau, Deodato, and Nicolosi. השיר הופק על ידי חברת ניקולוסי הפקות האיטלקית . ב-16 בפברואר 2012 הוא הוזמן לפסטיבל האיטלקי המפורסם פסטיבל סן רמו לשיר עם הקבוצה האיטלקית מתיה בזאר.
מרכז המפקד לשרות העם
קופרוליט
קופרוליט (או קופרולית) היא צואה מאובנת. קופרוליטים מסווגים כעקבות מאובנים בניגוד לגופים מאובנים, שכן הם מעידים על התנהגות החיה (במקרה זה, תזונה) ולא על המורפולוגיה שלה. השם נגזר מהמילים ביוונית עתיקה κόπρος ("קופרוס", שמשמעותה "גללים") ו-λίθος ("ליטוס", שמשמעותה "אבן"). הם תוארו לראשונה על ידי ויליאם בקלנד (William Buckland; 1784–1856) בשנת 1829. קודם לכן הם היו קרויים "אצטרובלים מאובנים" ו"אבני בזואר". הם משרתים מטרה חשובה בפלאונטולוגיה מכיוון שהם מספקים עדות ישירה לטריפה ולתזונה של מינים שנכחדו. גודלם של הקופרוליטים עשוי לנוע בין כמה מילימטרים למעל ל-60 סנטימטרים.
באנגלית נוהגים להבחין בין קופרוליטים שהם גללים מאובנים ל"פלאו-צואה" (Paleofaeces) שהיא צואת אדם עתיקה שהשתמרה. כמו בסוגי מאובנים אחרים, בקופרוליטים הוחלף חלק גדול מההרכב המקורי שלהם על ידי משקעים של מינרלים כמו סיליקט וסידן פחמתי. פלאו-צואה, לעומת זאת, שומרת על חלק גדול מההרכב האורגני המקורי שלה וניתן לשחזר אותה כדי לקבוע את תכונותיה הכימיות המקוריות, אם כי בפועל המונח קופרוליט משמש גם לחומר צואתי אנושי קדום בהקשרים ארכאולוגיים.
גילויים ראשוניים.
ציידת המאובנים מרי אנינג הבחינה כבר בשנת 1824 כי "אבני בזואר" נמצאו לעיתים קרובות באזור הבטן של שלדים של איכתיוזאור שנמצאו בתוך תצורת חבורת ליאס (Lias Group) בליים רג'יס. היא גם שמה לב שאבנים כאלו לרוב מכילות בפנים עצמות וקשקשים מאובנים של דגים, ולעיתים גם עצמות מאיכתיוזאורים קטנים יותר. התצפיות הללו של אנינג הן שהובילו את הגאולוג ויליאם בקלנד לשער בשנת 1829 שהאבנים הן צואה מאובנת, ולקרוא להן בשם קופרוליטים. בקלנד גם חשד כי סימוני הסלילים על המאובנים הצביעו על כך כי לאיכתיוזאורים היו מעיים מסולסלים הדומים לאלה של כרישים מודרניים, וכי חלק מאותם קופרוליטים היו שחורים מדיו שמקורו בבלמניטים שנבלעו.
ערך למחקר.
באמצעות בחינה של קופרוליטים מסוגלים הפלאונטולוגים להשיג מידע על תזונת בעל החיים (אם יש עצמות או שרידי מזון אחר), למשל אם זה היה אוכל עשב או טורף, והטפונומיה של הקופרוליטים, אף על פי שבעל החיים שהפריש את הגללים כמעט אף פעם לא ניתן לזיהוי באופן חד משמעי, במיוחד בדוגמאות קדומות יותר. במקרים מסוימים, ידע על האנטומיה של דרכי העיכול של בעלי חיים יכול להועיל אם מצליחים לקשר בין קופרוליט לבעל החיים שייצר אותו, ודוגמה אחת לכך היא הממצא כי ייתכן שהסילאזאורוס (Silesaurus), זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים מהטריאס, היה אוכל חרקים, השערה שהתבססה על הלסתות דמויות המקור של בעל החיים ועל הצפיפות הגבוהה של שרידי חיפושיות שנמצאו בקופרוליטים הקשורים אליו. יתר על כן, ניתן לנתח את הקופרוליטים ולזהות מינרלים מסוימים שידועים ככמויות קורט במינים מסוימים של צמחים שעדיין ניתן לאתר אותם מיליוני שנים אחר כך.
זיהוי קופרוליטים.
זיהוי קופרוליטים מסתייע בדפוסים המבניים שלהם, כמו סימונים ספירליים או טבעתיים, על ידי תוכנם, כמו חלקי מזון לא מעוכלים, ועל ידי שרידי מאובנים הקשורים אליהם. לעיתים קרובות קשה להבחין בין הקופרוליטים הקטנים ביותר לבין כדוריות אנאורגניות או ביצים. מרבית הקופרוליטים מורכבים בעיקר מסידן זרחתי, יחד עם כמויות זעירות של חומרים אורגניים.
קופרוליטים תועדו בשכבות שגילן נע מהקמבריון ועד קרוב לתקופתנו והם מצויים בכל רחבי העולם. כמה מהם מועילים כמאובנים מנחים, כדוגמת "Favreina" מתקופת היורה שנתגלה בסבואה עילית בצרפת. האוספים החשובים ביותר בעולם של קופרוליטים מצויים במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (חלק ממוסד הסמית'סוניאן בוושינגטון די. סי.), במוזיאון ניו מקסיקו למדע ולתולדות הטבע ובמוזיאון לתולדות הטבע של אוניברסיטת אוקספורד (אוסף בקלנד).
חלק מהמשקעים הימיים מכילים שיעור גבוה של שרידי צואה. עם זאת, צואת בעלי חיים מתפרקת ומושמדת בקלות, כך שלרוב יש סיכוי קטן שתהפוך למאובנים.
כריית קופרוליטים.