אביגד השווה את הנבל לציורים ותיאורים אחרים של כלי נגינה עתיקים דומים, והציע כי כלי הנגינה הנראה על החותם הוא הכינור המקראי, ובהתחשב במקורו המלכותי של החותם, הרי שזהו הסממן הטוב ביותר המספר כיצד נראה כינור דוד או הכינורת עליהם מסופר שנוגנו בבית המקדש. אביגד שם לב לעובדה כי כינור עברי זה שונה בכמה מובנים מכל שאר דמויות הנבלים והכינורות הידועים מתקופתו, אך ייחס זאת לייחודיותו.
מטבע חצי השקל.
עם המעבר לשקל חדש ב-1985 החליף בנק ישראל גם את המטבעות, והונפקה סדרת אגורות ושקל חדשים, הנמצאת במחזור עד היום (2018).
בצד הגב של המטבעות השונים נמשכה המסורת של שימוש בעיצוב שנלקח ממטבעות עתיקים או מפריטים עתיקים אחרים כחותמות (ראו פה). בסדרה זו
נקבעה דמות הנבל מתוך החותם כעיטור על גבי המטבע של חצי שקל חדש.
קביעת הזיוף.
החותם הוצא מהתצוגה במוזיאון ישראל ב-1993, כנראה בשל אי-ודאות לגבי האותנטיות שלו.
בתיה באיאר, מוזיקולוגית מהאוניברסיטה העברית ומומחית לכלי נגינה קדומים, העלתה כמה טיעונים נגד האותנטיות של הכינור: מבנה לא סביר ובעל 12 מיתרים, כמוהו לא ידוע. גם יואכים בראון, מוזיקולוג שהתמחה במוזיקה הקדומה בישראל, סובר כי זהו זיוף.
גם הארכאולוג מגן ברושי סבור שמדובר בזיוף, ללא ספק. בין טיעוניו: אין מקבילה ללירה (שם כלי הנגינה) א-סימטרית בעלת תיבת תהודה עגולה. אין לירה שבה זרועות הצד כפופות כלפי חוץ. אין כלי נגינה מוכר מהתקופה שהוא בעל יותר מעשרה מיתרים, ובכלל - אין כלי נגינה מופיע בלי מנגן לפני התקופה ההלניסטית, מאות שנים אחרי מה שאמור להיות זמנו של החותם.
פרופ' כריסטופר רולסטון מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בחן את החותם וקבע שהסימונים שהותיר החרט שהכין אותו אינם מתאימים לכלים שהיו בידי האמנים לפני 2,700 שנה בירושלים..
קלאו לבן-זנב
קלאו לבן-זנב (שם מדעי: Anthracoceros marchei) הוא מין בסוג "Anthracoceros" שבמשפחת הקלאוניים. הקלאו אנדמי לאי פלוואן ולאיים מסביבו, שנמצאים בפיליפינים.
מאפיינים.
זהו קלאו בינוני בגודלו, אורכו 70 ס"מ. גופו וצווארו של הקלאו בצבע שחור, זנבו בצבע לבן, וקצה הזנב-בצבע כתום כהה. המקור והקסדה שלו בצבע קרם, וקצה הקסדה שלו בצבע אדום כהה. הגרון לבן, וטבעת העין לבנה, בדומה לקלאו לבן גרון.
הקלאו מתגודד יחד עם בני מינו על עצי פרי ואוכל פירות, חרקים וזוחלים. קול השיחה שלהם רועש, מעין "קאוווו" ו"קריק-קריק". הקלאו נמצא במצב פגיע, ישנם כ-10,000 פרטים בעולם, ואוכלוסייתו מופחתת בכל שנה ב-10% בגלל איבוד סביבות מחיה, כריתת יערות וציד.
רון אלדרד
רונאלד ג'ייסון "רון" אלדרד (באנגלית: Ronald Jason "Ron" Eldard; נולד ב-20 בפברואר 1965) הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
התפרסם בתפקידיו בסרטים "בלאק הוק דאון", "בית של חול וערפל", "פגיעה קטלנית" ו"סליפרס".
ביוגרפיה.
אלדרד נולד בלונג איילנד, ניו יורק, הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות. משפחתו מרקע נוצרי ממוצא אירי וסקוטי.
אמו של אלדרד נהרגה בתאונת דרכים כשהיה ילד והוא נשלח לחיות עם קרובי משפחה.
סיים בהצטיינות לימודי הדרמה שלו ב"תיכון פיורלו לאגוארדיה לאומנות ולמוזיקה" שבניו יורק.
לפני שנכנס לתחום המשחק היה אלדרד מתאגרף מקצועי.
קריירה.
הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אהבת אמת" ומשני בקומדיה "תתפגר פרד".
ב-1992 השתתף בדרמה "ניחוח אישה" בה גילם את השוטר גור.
אלדרד התפרסם באמצע שנות ה-90 בעונה השנייה של סדרת הדרמה "ER" בתור הפרמדיק ריי שפרד המנהל מערכת יחסים עם האחות קרול האת'וויי אותה מגלמת ג'וליאנה מרגוליס.
שיחק בתפקידים משמעותיים בדרמת הפשע של בארי לוינסון "סליפרס" בתפקיד ההרוצח השכיר ג'ון ריילי, בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" לצידן של קמרון דיאז ואנבת' גיש בתור האקדמאי הליברלי פיט ובסרטה הראשון של אנג'ליקה יוסטון כבמאית "לברוח מקרולינה". שיחק בסוף שנות ה-90 בסרט מותחן האסונות שובר הקופות בהפקתו של סטיבן ספילברג "פגיעה קטלנית" בתור ד"ר אורן מונש, מפקד מעבורת החלל "המשיח". קיבל שבחים על תפקידו הראשי בתור הטוראי דייוויד מאנינג בסרט המלחמה של HBO "כשנדם קול החצוצרות", המבוסס בעיקרו על הקרב על יער הורטגן ועל השלכותיו.
ב-2001 שיחק אלדרד את טייס מסוק ה"UH-60 בלק הוק" השבוי מייקל דוראנט בדרמת המלחמה "בלאק הוק דאון".
שיחק בסרט האימה "ספינת הרפאים" בתור דוג' מצוות מחלצי הספינות של קפטן שון מרפי אותו מגלם גבריאל ביירן.
קיבל את התפקיד המפורסם והמוצלח בקריירה שלו ב-2003 בדרמה "בית של חול וערפל" בתור השריף לסטר בורדון שעוזר לקתי ניקולו אותה מגלמת ג'ניפר קונלי, להשיב את ביתה לאחר שהוא נמכר למשפחת גולים אירניים.
ב-2005 גילם את התפקיד הראשי של בלש משטרת ניו יורק ג'ים דונבאר בסדרת המשטרה "צדק עיוור".
ב-2006 שיחק בדרמה הספרותית "שקרים באפלה" בתפקיד השוטר הגזען דני מרטין.
אולפנת אור תורה
מדרשת אור תורה רמות היא מדרשה תיכונית ציונית דתית לבנות בכיתות ז'-יב' בשכונת רמות אלון שבירושלים. המדרשה משתייכת לרשת מוסדות אור תורה סטון בנשיאות הרב קנת ברנדר. לצדו של הרב ריסקין עומד בהנהגת הרשת הרב דוד סתיו. המדרשה מחנכת להעמקת הזהות הדתית, מצוינות לימודית ומעורבות חברתית, תחת הכותרת "תורה ותיקון עולם". בראש המדרשה עומדת חנה עסיס ומנהלת חטיבת הביניים היא יעל טוויל.
תולדות המדרשה.
המדרשה נוסדה בשנת תשנ"ו ונקראה ע"ש ג'ני ספירשטיין.
המדרשה הוקמה על ידי מירי שליסל כתיכון שש שנתי לבנות, הדוגל באינטגרציה כדרך חינוכית. תוצאות הבגרויות של בוגרות המדרשה עומדות על אחוז זכאיות ומצטיינות גבוה.
תוכניות חינוכיות.
בין התוכניות החינוכיות במדרשה, קיימות תוכניות ייחודיות, בהן:
בנוסף מתקיימות תוכניות שונות במדעים, תוכניות ייחודיות בתנ"ך, תלמידות כיתה יב' משתתפות במסע לפולין, במסע משואה לתקומה בישראל, מסע תודעה ובתוכניות שונות של הכנה לחיים (בחירת שירות, הכנה לחיי משפחה, נשים בעולם המודרני ועוד).
מגמות לימוד במדרשה.
גמרא, פיזיקה, ביולוגיה, סוציולוגיה-פסיכולוגיה, ערבית, ספרות, היסטוריה, אמנות, תיאטרון,
כמו כן, בכל שנה מגישות תלמידות מהמדרשה עבודות גמר בנושאים מדעיים ובתחומי החברה והרוח.
בוגנוויל
בוגנוויל (בצרפתית: Bougainville) הוא האי הראשי באזור האוטונומי של בוגנוויל בפפואה גינאה החדשה. אזור זה ידוע גם בשם "מחוז בוגנוויל" או "איי שלמה הצפוניים". אוכלוסיית האזור מונה 234,280 תושבים (נכון לשנת 2011), והיא כוללת את אוכלוסיית האי הסמוך בוקה (Buka) ואיים סמוכים נוספים. אף על פי שמבחינה גאוגרפית שייך האי בוגנוויל לארכיפלג איי שלמה, האי אינו משתייך למדינת איי שלמה. ב-2027 צפויה בוגנוויל להתנתק מפפואה גינאה החדשה ולהפוך למדינה עצמאית.
היסטוריה.
ההתיישבות האנושית הראשונה בבוגנוויל התרחשה לפני 28,000 שנים. לפני 3000 או ארבעת אלפים שנים הגיעו לאי אנשים אוסטרונזים, והביאו עימם בעלי חיים מבויתים כגון חזירים, תרנגולות, כלבים וגם כלי אובסידיאן. החוקר האירופאי הראשון שהגיע לבוגנוויל היה הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל, שנחת באי ב-1768 ונתן לו את שמו. גרמניה טענה לריבונות על האי ב-1899 וסיפחה אותו למדינת החסות שלה בגינאה החדשה הגרמנית. במהלך מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה את גינאה החדשה הגרמנית, כולל את האי בוגנוויל, וסיפחה אותה במסגרת מנדט חבר הלאומים.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, כבשה האימפריה היפנית את האי, אך הוא שב לשליטה אוסטרלית ב-1946. בוגנוויל הפך לחלק ממדינת פפואה גינאה החדשה ב-1975. מלחמות אזרחים שפרצו באי הובילו לשתי הכרזות עצמאות של בוגנוויל, הראשונה ב-1975 והשנייה ב-1990. שיחות שלום בתיווך ניו זילנד נפתחו ב-1997, והסתיימו במתן אוטונומיה לבוגנוויל.
בנובמבר-דצמבר 2019 נערך בבוגנוויל משאל העם על עצמאות בוגנוויל . התוצאות שהוכרזו בדצמבר 2019 הכריעו לטובת עצמאות, אולם משאל העם לא היה מחייב, ולצורך התקדמות בתהליך העצמאות נדרש אישור מהפרלמנט של פפואה גינאה החדשה. בנובמבר 2021 התקבל אישור מהפרלמנט והוכרז כי ב-2027 בוגנוויל תהפוך למדינה עצמאית.
גאוגרפיה ואקלים.
הגאוגרפיה הפיזית של בוגנוויל והמערכת האקולוגית שלו הן זהות. הוא מהווה חלק מהאזור האקולוגי של יערות הגשם של איי שלמה. בוגנוויל והאי הסמוך לו, בוקה, הם שני שטחי יבשה נפרדים שביניהם מפריד מצר ים רדוד ברוחב 800 מטרים. שטחו של האי הוא 9,000 קמ"ר, ופזורים בו מספר הרי געש, חלקם פעילים, חלקם רדומים וחלקם כבויים. הר בגאנה (Bagana), שבצפון החלק המרכזי של האי, פעיל בצורה ניכרת, ולעיתים נפלט ממנו עשן הנראה למרחק קילומטרים. רעידות אדמה מתרחשות בתכיפות אך לרוב הן לא מסבות נזק רב. האקלים באי הוא טרופי, עם טמפרטורה ממוצעת של 26.7 מעלות צלזיוס בגובה פני הים.
דמוגרפיה.
רוב האוכלוסייה באי בוגנוויל משתייכת לנצרות. כש-70% מהתושבים הם קתולים. כיום חיים באי מספר מועט של לא-ילידים, שכן רובם פונו בזמן מלחמות האזרחים.
לקריאה נוספת.
Pelton, Robert Y. The Hunter, the Hammer, and Heaven. Lyons Press, 2002. .*
מקבילות
נעמן סתוי
נעמן סתוי (סטבסקי) (28 בנובמבר 1911, תל אביב – 18 בפברואר 1982, בנימינה) היה מראשוני משטרת ישראל, המושל הצבאי של חבל הגליל (1950–1953) ואגרונום ישראלי.
ביוגרפיה.
סתוי נולד בשם נעמן סטַבסקי בשנת 1911 בתל אביב, בנו של הסופר משה סתוי (שלעיתים חתם את יצירותיו בשם "אבו נעמן"), ושל המשוררת היידית אנה מרגולין (שם עט של רוזה לבנסבוים). ב-1931 למד במכללה החקלאית בנאפולי שבאיטליה וב-1936 סיים את לימודיו באוניברסיטת ננסי שבצרפת והוכשר כאגרונום.