חוק זכויות הסטודנט, תשס"ז-2007, נכנס לתוקף ב-1 בספטמבר 2007, ומטרתו, המוצגת ב, היא: "לקבוע עקרונות לזכויות האזרח הישראלי ותושב ישראל לנגישות להשכלה גבוהה, ועקרונות לזכויות הסטודנט, מתוך הכרה במחויבות החברה בישראל לזכויות אלה ולשוויון הזדמנויות בהשכלה גבוהה". לצד העקרונות הכלליים שבחוק ניתן למצוא התייחסויות ספציפיות לאוכלוסיות סטודנטיאליות שונות בכללים שהתקינה המועצה להשכלה גבוהה.
החוק מסדיר את זכויותיהם של המועמדים לקבלה ללימודים. כאן באים לידי ביטוי בעיקר עקרונות הנגישות להשכלה הגבוהה ושוויון ההזדמנויות. קובע: "לכל אזרח ישראלי או תושב ישראל הזכות לשוויון הזדמנויות בקבלה ללימודים במוסד לצורך רכישת השכלה גבוהה והשכלה על תיכונית". פירוט לאמור ניתן למצוא ב הקובע כללים למניעת אפליה במעמד הרישום והקבלה ללימודים. ב' מופיעות הוראות מנהלתיות לאופן ההרשמה, התשלום, שמירת צנעת הפרט וכן זכות בחירת תחום הלימודים.
זכויותיו של הסטודנט הקבועות בחוק כוללות את חופש הביטוי וחופש ההתארגנות בפעילות הסטודנטיאלית, בהתאם לכללים שקבע מוסד הלימודים. העקרונות כוללים הסדרה של אגודת הסטודנטים, בחירות, התקנת תקנונים וכיוצא בהם. לצד אלה נמצא גם את הפן המנהלתי הכולל הוראות לעריכת בחינות, הגשת עבודות, הסדרת מוסד הערעורים, דחיית לימודים וקבלת תעודת סטודנט. חלק עיקרי מהזכויות למענן נחקק החוק הוא זכויות הסטודנט בעת העמדה לדין משמעתי. החוק קובע הליכים בהם חובה על המוסד, המבקש להעמיד את הסטודנט לדין משמעתי, לנהוג. החוק קובע, מחד, את הרכבה של ועדת המשמעת, סדרי הליך ההעמדה לדין, ומאידך, את חובת הקמתו של נציב קבילות סטודנטים בכל מוסד, להבטחת אי-פגיעה בזכויות הסטודנט. החוק מסמיך את המועצה להשכלה גבוהה לנסח כללים משניים לו.
היסטוריה חקיקתית.
החוק אושר בכנסת ב-29 במאי 2007, ונכנס לתוקף ב-1 בספטמבר באותה שנה. יוזמי החוק הם חברי הכנסת אלכס מילר, מתן וילנאי ואלחנן גלזר. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את הצורך בו:
בתיקון ראשון לחוק נקבע שעל מוסד לימוד לקבוע התאמות לסטודנטים המשרתים במילואים. פירוט דרכי המימוש של עיקרון זה נקבע על ידי המועצה להשכלה גבוהה בכללי זכויות הסטודנט (התאמות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים), תשע"ב-2012.
בתיקון מס' 2 לחוק נקבע יום הסטודנט הלאומי, שיצוין מדי שנה ביום חמישי שלפי חג השבועות.
בתיקון מס' 3 לחוק הורחבה תחולתו גם על מוסד על-תיכוני לאמנות.
בתיקון מס' 4 לחוק נוסף לו סעיף 19ב, העוסק בהתאמות שיינתנו לסטודנט עקב טיפולי פוריות, לידה, אימוץ או היריון. פירוט דרכי המימוש של עיקרון זה נקבע על ידי המועצה להשכלה גבוהה בכללי זכויות הסטודנט (התאמות עקב טיפולי פוריות, היריון, לידה, אימוץ או קבלת ילד למשמורת או אומנה), תשע"ב-2012.
מרכז י.נ.ר ללימודי נישואין ומשפחה
הספר הכחול
עצמים בלתי מזוהים
רייניש
סילביה שנקולבסקי-קרול
סילביה שנקולבסקי-קרול (באנגלית: Silvia Schenkolewski-Kroll, 1938, ארגנטינה) היא מרצה לארכיונאות באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
שנקולבסקי-קרול נולדה ב-1938 בארגנטינה ועלתה לישראל ב-1956. את לימודיה האקדמיים לתואר ראשון, שני ושלישי במדעי הרוח בתחומי ההיסטוריה והארכיונאות עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא מרצה בכירה במחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן ובעבר מנהלת הארכיונים של המכון לחקר הציונות הדתית באוניברסיטה זו. מ-1996 ועד סגירת בית הספר היא הרצתה בבית הספר לספרנות ובחוגים למידענות וללימודי ארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. היא מלמדת תאוריה של ארכיונאות, תיאור, יצירת אינדקסים, יצירת תקצירים ובניית תזאורוסים. כמו כן תחומי מחקרה הם היסטוריה חברתית ויהדות אמריקה הלטינית, תוך דגש על היבטים על זרמים פוליטיים וחינוכיים.
בין השנים 1975–2003 ניהלה שנקולבסקי-קרול את מחלקת התיעוד במוסד לביטוח לאומי בישראל. היא הייתה מדריכה, מרצה ומרצה בכירה במחלקה לספרנות ולימודים ביבליוגרפיים (במהלך השנים שונה שם המחלקה למחלקה למדעי המידע) באוניברסיטת בר-אילן, ובמגמה לארכיונאות בבית הספר לספרנות, ארכיונאות ומידע של האוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1993–2005 הייתה מנהלת הארכיון של המכון לחקר הציונות הדתית על שם זרח ורהפטיג באוניברסיטת בר-אילן. בין פעילויותיה האקדמיות והמקצועיות הייתה חברה מייסדת של AMILAT (אגודת מתמחי יהדות אמריקה הלטינית), חברה בוועד המנהל של האגודה ללימודי יהדות אמריקה הלטינית (LAJSA - Latin America Jewish Studies Association), מרכזת אקדמית של המדור לאמריקה הלטינית בקונגרסים העולמיים למדעי היהדות של האיגוד העולמי למדעי היהדות וחברת הנהלה של איגודים ארכיוניים בינלאומיים. בין השנים 2003–2012 הייתה חברה בוועדה המתמדת להערכת חומר ארכיוני של ארכיון המדינה ומ-2010 היא עמיתת מחקר של מרכז ליברנט לחקר אמריקה הלטינית, ספרד ופורטוגל וקהילותיהם היהודיות באוניברסיטה העברית בירושלים.
שנקולבסקי-קרול היא יועצת אקדמית של ארכיון המדינה וחברה במועצת הארכיונים העליונה. בשנת 2013 הייתה עמיתת מחקר בצוות האירופי של הפרויקט לרשומות אלקטרוניות (InterPARES Trust).
לסילביה שנקולבסקי-קרול שלושה בנים מבעלה הראשון, רפאל שנקולבסקי (שנפטר ב-1986). בעלה השני היה אריה קרול (נפטר ב-2008).
פרסומים.
עריכה.
שנקולבסקי-קרול ככתבה עשרות פרסומים אקדמיים בתחומי מחקרה.
סילויה שנקולבסקי-קרול
יגאל סבטי
יגאל סבטי (נולד ב-23 בדצמבר 1944) הוא מומחה לאיראן ולשפה הפרסית, סופר, מתרגם ועיתונאי. כתב, עורך ושדרן בקול ישראל בפרסית.
קורות חייו.
יגאל סבטי נולד בעיר המדאן שבאיראן. גדל והתחנך בבית הספר אליאנס שבעיר המדאן וכן בטהראן.
עם סיום לימודי התיכון למד ספרות פרסית ואת השפה העברית בישיבות אוצר התורה שבטהראן ובשיראז שימש כמורה ומחנך למשך כחמש שנים. תוך כדי עבודתו כמחנך באוצר התורה, ויתר על לימודי המשפטים על-מנת שיוכל להמשיך לחנך וללמד והחל בלימודי תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת טהראן.
עם סיום לימודיו עבד במשך כעשרים ושלוש שנים כמתרגם מומחה בכיר במכס האיראני והוציא לאור מספר ספרי הדרכה ומדיניות של המכס. כמו כן כתב, תרגם והוציא לאור מספר ספרי ילדים ונוער, שזכו להצלחה רבה באיראן. את חלקם המשיכו למכור באיראן עד לשנת 2011.
בשנת 1994 עלה לישראל והחל לעבוד בקול ישראל במחלקת השידורים בפרסית כעורך, מנהל הפקה וקריין. פינתו הקבועה של סבטי הייתה פינת הבריאות, שהפכה לפופולרית ביותר בקרב מאזיני הערוץ. כיום עובד כפנסיונר בקול ישראל בפרסית.
בשנת 2005, הוציא לאור את תרגומו לפרסית של הספר טביה החולב של שלום עליכם.
ארמדילאים
ארמדילאים (שם מדעי: Cingulata) היא סדרת יונקים הנודעים בעיקר בשריון הגוף שלהם. חלק מהמינים בסדרה הגיעו לגודל מרשים ונחשבים לחלק מהמגה-פאונה באזור חיותם, כמו הגליפטידוניים והפמפתריים ("Pampatheriidae").
מאפיינים.
אורכו הממוצע של ארמדיל הוא כ-75 סנטימטרים, מראש ועד קצה הזנב. הגדול שבבני הסדרה הוא ארמדיל ענק שאורכו 150 ס"מ ומשקלו עד 80 ק"ג והקטן ביותר הוא ארמדיל החולד שאורכו 90–115 מ"מ ומשקלו 120 גרם.
הארמדיל מקורב לדוב הנמלים. ישנם מספר מינים של ארמדיל, הנבדלים זה מזה במספר הפסים הנראים בשריונם, ובמאפיינים אחרים.
מקורם בדרום אמריקה, שם התפתחו במהלך הקנוזואיקון, עד שיצירתו של מצר פנמה לפני כ-3 מיליוני שנים, איפשרה את הגירתם של חלק מהמינים לצפון אמריקה כחלק מההחלפה האמריקנית הגדולה. כיום, מקום מחייתם הטבעי של כל מיני הארמדיל הוא בכל יבשת אמריקה, שם הם חיים בסביבות שונות. בארצות הברית קיים סוג יחיד של ארמדיל, ארמדיל טטו, והוא נפוץ בעיקר במדינות שבדרום-מרכז ארצות הברית, ובפרט בטקסס (ארמדיל טטו הוא "היונק הקטן הרשמי" של מדינה זו).
הארמדילים ניזונים בעיקר מחרקים, מזחלים, ומחסרי חוליות אחרים.
הארמדיל נוהג לחפור רבות, והוא משתמש בטפריו החדים כדי לחפור, הן לצורך מציאת מזון, והן לצורך בניית מאורות באדמה לחה, בדרך כלל בצד פלגים או נחלים שבקרבתם הוא חי.
ההגנה העיקרית של הארמדיל היא עורו החיצוני, המהווה שריון. טקטיקות ההישרדות של מיני ארמדיל שונים נבדלים זה מזה עד מאוד. מול איומו של טורף, הארמדיל בעל 3 הפסים מדרום אמריקה יתכרבל לצורת כדור. לעומתו, ארמדילים בעלי מספר חגורות גדול יותר, אינם יכולים להתכרבל, ולכן יעדיפו לרוץ לתוך שדה קוצים. ארמדיל טטו נוהג לקפוץ גבוה לאוויר כשהוא מופתע, ולכן נוטה להפגע ממכוניות יותר מחיות אחרות. הארמדיליים אשר חיים בהרים הגבוהים מעדיפים להתכרבל לצורת כדור ולהתגלגל במהירות גבוהה, כך הם בורחים מטורפים.
בעונת החיזור נוהג הארמדיל הזכר להתהפך בקפיצה כדי לזכות בתשומת-ליבה של הנקבה. לעיתים קורה שהוא נוחת על ראשו, ואף שהדבר לא גורם נזק, הוא בהחלט מקטין את סיכוייו לזכות בחסדיה של הארמדיל הנקבה שאחריה הוא מחזר.
הארמדיל הוא מבעלי-החיים הבודדים (למעט האדם, הארנבת, העכבר וסוגי קופים מסוימים) הנדבקים במחלת הצרעת, ולפיכך הם משמשים רבות בחקר המחלה. הם רגישים במיוחד למחלה בשל חום גופם הנמוך שנוח לחיידק הצרעת.
הגדול בארמדילים הוא ארמדיל ענק (Priodontes maximus) שמשקלו מגיע ל-32.5 ק"ג. הקטן ביותר הוא ארמדיל החולד (Chlamyphorus truncatus) שמשקלו מגיע ל-120 גרם.
סוגי הארמדילאים.
בסדרה יש 2 משפחות קיימות, 10 סוגים ו20 מינים חיים. לאחרונה הסוג טטו נפרד משאר בני הסדרה למשפחה עצמאית ומשפחת הגליפטידוניים הנכחדים הפכה לתת-משפחה במשפחת הארמדיליים.
מיון:
דליה בכר