לאחר כניעת יושינובו קיבלה רובה של יפן את שלטון הקיסר, אך קומץ האן בצפון המדינה המשיכו בהתנגדות. במאי כרתו מספר דאימיו צפוניים ברית להילחם בצבא הקיסר. הברית איחדה כוחות מסנדאי, מיונזאווה, מאייזו, משונאי ומנגאוקה, ומנתה 50,000 חיילים. אחד מנסיכי החצר הקיסרית נמלט צפונה עם כוחות השוגון ומונה לראש הקואליציה הצפונית, מתוך כוונה להכתירו ל"קיסר טובו."
למרות גודלו של צבא הקואליציה הצפונית, ציודו היה מיושן והוא נשען על שיטות לחימה מסורתיות. לפיכך נעשו ניסיונות לייצר כלי-נשק מודרניים, למשל בניית תותחים מעץ שירו פגזים עשויים אבן. תותחים אלה יכלו לירות רק ארבעה או חמישה פגזים בטרם התפרקו. מזלם שפר עליהם כשהצליח הדאימיו של נגאוקה להשיג שניים מתוך שלושת מקלעי הגאטלינג שהיו ביפן באותה עת, וכן כ-2,000 רובים מודרניים מסוחר הנשק הגרמני הנרי שנל.
במאי הסבו כוחותיו של הדאימיו של נגאוקה אבדות רבות לצבא הקיסרי בקרב הוקואטסו, אך טירתו נפלה ב-19 במאי 1868. התקדמותם של חיילי הקיסר לא נעצרה ובאוקטובר נסוגו הכוחות הנאמנים לשוגון מסנדאי להוקאידו: הצי הפליג צפונה לאחר שרכש שתי ספינות נוספות, עם כ-1,000 חיילים על סיפוניו, ומספר יועצים צרפתים נוספים.
ב-26 באוקטובר שונה שמה של אדו לטוקיו ותקופת מייג'י החלה באופן רשמי.
המערכה בהוקאידו.
יסוד רפובליקת אזו.
לאחר תבוסתו בהונשו נמלט אנומוטו להוקאידו עם שאריות ציו ומספר יועצים צרפתים. יחד הם הקימו ממשלה שמטרתה לייסד מדינת אי עצמאית במטרה לפתח את הוקאידו. רפובליקת אזו נוסדה באופן רשמי ב-25 בדצמבר, ואנומוטו נבחר לנשיא. הרפובליקה פנתה לנציגים הזרים ששהו בהקודאטה, אך לא הצליחו להשיג הכרה בינלאומית. הצעתו להפוך את האי לשטח של טוקוגאווה תחת שליטת הקיסר התקבל בסירוב במועצה הקיסרית.
במהלך החורף חיזקו כוחותיו של אנומוטו את הגנותיהם מסביב לחצי האי הקודאטה, שבמרכזו שכן מבצר גוריוקאקו. הפיקוד על הכוחות היה יפני-צרפתי, כאשר המפקד העליון היה קייסוקה אוטורי וסגנו היה הצרפתי ז'יל ברונה.
תבוסה וכניעה.
ציו של אנומוטו עגן בנמל מיאקו ב-20 במרץ. מכיוון שציפו להגעת הצי הקיסרי תכננו חיילי אזו להשתלט על האונייה החדשה קוקטסו. שלוש ספינות נשלחו לארוב לצי הקיסרי, אך הקרב הסתיים בהפסד לטוקוגאווה בשל בעיות במנועי הספינות, מזג אוויר גרוע והשימוש במקלע גאטלינג שעשו חיילי הקיסר.
באפריל נשלח הצי הקיסרי בליווי 7,000 חיילים לאזו. הצבא הקיסרי התקדם במהירות והקיף את מבצר גוריוקאקו. היועצים הצרפתים איבדו תקווה בשלב זה ונמלטו על סיפון ספינה צרפתית, תחילה ליוקוהמה ולאחר מכן לצרפת.
אנומוטו החליט להילחם עד המוות אך השתכנע לבסוף להיכנע, וב-18 במאי 1869 קיבל את שלטון הקיסר. רפובליקת אזו חדלה מלהתקיים ב-27 ביוני 1869.
תוצאות הקרב.
לאחר הניצחון המשיך הצבא הקיסרי בתהליך איחוד המדינה תחת שלטון יחיד, לגיטימי וחזק. מקום מושבו של הקיסר עבר מקיוטו לטוקיו בסוף 1868. כוחם הפוליטי והצבאי של הדאימיו ברחבי יפן נחלש מאוד עם ביטול שיטת ההאן, וההאן עצמם הפכו במהרה למחוזות שמושליהם מונו על ידי הקיסר. רפורמה נוספת הייתה ביטול ופירוק מעמד הסמוראים, שאיפשרה לסמוראים לפנות לתפקידים מנהליים או ליזמות עסקית, אך הביאה רבים מהם אל סף העוני. מכיוון שההאן הדרומיים - סצומה, צ'ושו וטוסה - מילאו תפקיד חשוב בניצחון, מילאו אנשים מקרבם את מרבית תפקידי המפתח בממשלה בעשורים שלאחר מכן, במה שנקרא "אוליגרכיית מייג'י." ב-1869 נבנה מקדש יסוקוני בטוקיו לזכרם של חללי מלחמת בושין.
חלק ממנהיגי צבא השוגון-לשעבר נכלאו, אך חמקו מהוצאה להורג. החנינה נבעה מהתעקשותם של סאיגו ושל טוטומי איווקורה, אך גם בשל התערבותו של השגריר פארקס, שאמר ש"תקיפות כלפי קייקי [יושינובו] ותומכיו, בעיקר בדמות עונש אישי, יכתים את שמה של הממשלה החדשה בעיני מעצמות אירופה." לאחר שנתיים עד שלוש שנים במאסר שוחררו רובם ממאסר ונקראו למלא משרות בממשלה החדשה. אנומוטו, למשל, היה לדיפלומט ברוסיה ובסין, ואף היה שר החינוך.
הקיסר לא דבק במטרתו לגרש את הזרים מיפן ובמקום אימץ מדיניות שמטרתה המשכת תהליכי המודרניזציה במדינה ושינוי ההסכמים הבלתי שוויוניים אל מול מעצמות אירופה, כל אלה תחת המוטו "מדינה עשירה, צבא חזק" ("fukoku kyōhei" 富国強兵). אף על פי שבתקופת מייג'י חלה התחממות ביחסי יפן והמעצמות הזרות, הוכתמו יחסי יפן-צרפת בשל תמיכת האחרונה בשוגון. אך ב-1874, ועשר שנים מאוחר יותר, הוזמנו משלחות צבאיות צרפתיות ליפן. היחסים הגיעו לשיא כשב-1886 סייעה צרפת ליפן בבניית צי מודרני. למעשה החלו תהליכי המודרניזציה ביפן בשנים האחרונות של שוגונות טוקוגאווה, והקיסר מייג'י המשיך מדיניות זו, ויתרונו הוא שיכול היה לשלוט במדינה כולה ולרתום אותה למטלה ביעילות.
עם הכתרתו לקיסר פרסם מייג'י הצהרה בה הבטיח אפשרויות חדשות לאדם הפשוט, ביטל את מנהגי העבר (המעמדות) וקרא לרדיפת ידע למען חיזוק יסודות השלטון הקיסרי. חלק מהרפורמות של ממשלת מייג'י היו החלת חוק חינוך חובה וביטול המעמד הקונפוציאני. הרפורמות הגיעו לשיאן עם חוקת מייג'י ב-1889.
למרות התמיכה הנרחבת לה זכה הקיסר מצד מעמד הסמוראים, רבות מהרפורמות של ממשלת מייג'י פגעו באינטרסים שלהם: הקמת צבא מגויס המורכב מאנשים פשוטים ואובדן היוקרה והקצבאות גרמו להתמרמרות בקרב הסמוראים-לשעבר. המתח ביניהם לבין החצר הקיסרית גאה בעיקר בדרום, והתפרץ במרד סאגה ב-1874 ובמרד בצ'ושו ב-1876. בהנהגת טקמורי סאיגו, שפרש מהממשלה. עקב חילוקי דעות, פתחו סמוראים-לשעבר מסצומה במרד משלהם ב-1877.
בראי ההיסטוריה.
בסקירות מודרניות נחשבת רסטורציית מייג'י כ"הפיכה ללא שפיכות דמים." למעשה מלחמת בושין מראה שההפיכה הייתה אלימה למדי: כ-120,000 חיילים השתתפו במלחמה בסך-הכול, ומהם נהרגו כ-3,500. תיאורים יפנים מאוחרים יותר נטו לרומנטיזציה של האירועים, בתארם את השוגון נלחם בשיטות מסורתיות כנגד הקיסר וצבאו המודרני. למרות השימוש שנעשה בשיטות לחימה מסורתיות, השתמשו שני הצדדים בנשקים החדישים ביותר של התקופה וישמו את שיטות הלחימה החדשות ביותר, כולל השימוש באוניות מחופות שריון ובתותחי גאטלינג ובהישענות על יועצים צבאיים זרים.
גאולוקיישן
ננו-חומרים
ננו-חומר הוא חומר אשר לפחות אחד משלושת ממדיו הוא בסדר גודל ננומטרי. בגלל המימד הננומטרי, תכונות פיזיקליות שונות של החומר משתנות. תחום זה הוא כר פורה של מחקר עכשווי, בגלל היכולת להנדס חומרים שונים בעלי תכונות פיזיקליות רצויות.
סוגי ננו-חלקיקים.
שלושת הסוגים של הננו-חלקיקים, נקבעים על-פי מספר הממדים בהם החלקיק הוא ננומטרי, כלומר מספר הממדים של התיחום הקוונטי:
ארמון גריניץ'
1921 ברוסיה
1921 ברוסיה הייתה שנה בה השלטון הסובייטי במוסקבה חגג את השנה הרביעית למהפכת אוקטובר.
פיזיקת מצב מוצק
אוסף גרשם שלום
אוסף שלום
פיזיקת מצב מעובה
פיסיקה של מצב מעובה
פיזיקה של מצב מעובה
לישמניה
לישמניה (שם מדעי: "Leishmania") הוא הטפיל הגורם למחלה המוכרת כ"שושנת יריחו" (Leishmaniasis). לישמניה משתייך למשפחת טפילים בעלי שוטון בודד (flagellates). קיימים מינים רבים של לישמניה, כאשר החלוקה הבסיסית היא בין cutaneous leishamnia ל-visceral leishmania.
מורפולוגיה.
מבחינה מורפולוגית, אין הבדל בין הטפיל הגורם ל-cutaneous Leishmaniasis לבין visceral Leishmaniasis. ההבדל הוא בפרופיל האנזימים. בגוף האדם הטפיל מופיע כ-amastigote. במצב זה הוא בתוך המקרופאג, גודלו 2–4 מיקרומטר, מחוספס, וניתן להבחין בשני חלקי כרומטין נפרדים, כאשר הגדול הוא הגרעין, והקטן ה-kynetoplast. בצורה זאת הוא מופיע בכל החולייתנים.
בזבוב החול הטפיל מופיע כ-promastigote, צורתו מאורכת והוא בעל שוטון יחיד בקדמת הגוף. הצורה בעלת הגרעין הבודד וה-kynetoplast היא הצורה בה הטפיל יופיע בחסרי חוליות ובתרבית.
מחזור חיים.
זבוב החול עוקץ אדם ומעביר לו את הטפיל בצורת ה-proamastigote. באזור העקיצה מתחיל תהליך דלקתי. נויטרופילים, המשמשים כחלק מקו ההגנה הראשון של הגוף, בולעים את הטפיל אך לא הורגים אותו. לטפיל יש יכולת להאריך את חיי הנויטרופיל מ-8–10 שעות למספר ימים. לאחר שהנויטרופיל עובר אפופטוזה נבלע הטפיל על ידי מונוציט/מקרופאג. בתוך המקרופאג, מתחברת הבועית המכילה את הטפיל עם ליזוזום, על מנת לעכל את הטפיל. אולם, זוהי הסביבה לה זקוק ה-proamastigote כדי להתרבות. הוא מתפתח לצורת ה-amastigote ומתרבה בתוך המקרופאג. זבוב חול עוקץ את האדם הנגוע ונהפך להיות נשא/וקטור של הטפיל. במערכת העיכול של זבוב החול חוזר הטפיל לצורת proamastigote.
בור פוטנציאל קוונטי
בור פוטנציאל קוונטי הוא המקבילה הקוונטית למקרה הפיזיקלי של בור פוטנציאל והוא נקרא לפעמים בור קוונטי. הבור הוא למעשה אזור במרחב בו האנרגיה הפוטנציאלית הקושרת חלקיק, נמוכה מאשר בשאר המרחב. אזור זה הוא למעשה מינימום באנרגיה הפוטנציאלית, כאשר מינימום זה יכול להיות מינימום מקומי או גלובלי.
לעיתים קרובות נהוג לתאר מימד ננומטרי בננו-חומרים כבור פוטנציאל.
המודל הפיזיקאלי הפשטני במקרה זה הוא של בור פוטנציאל אינסופי. כאשר רוצים לפתור באופן מדויק יותר את הבעיה הפיזיקלית, נהוג לעבור לתיאור של בור פוטנציאל סופי.
בור קוונטי
אהרן פריימן
אהרן פְרַיְימַן (נכתב גם פריימאן או פריימאנן; בגרמנית: Aron Freimann; 5 באוגוסט 1871, פִילֶנֶה, פרובינציית פוזן, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית – 6 ביוני 1948, ניו יורק) היה ביבליוגרף, היסטוריון וספרן יהודי גרמני.
קורות חיים.