רוֹמוֹלָה (באנגלית: Romola) הוא רומן היסטורי פרי עטה של ג'ורג' אליוט, שעלילתו מתרחשת בפירנצה של המאה ה-15. הרומן הוא מחקר מעמיק של החיים בפירנצה מנקודת מבט אינטלקטואלית, אמנותית, דתית וחברתית. הרומן פורסם לראשונה בהמשכים בכתב העת "קורנהיל מגזין" החל מיולי 1862 ועד אוגוסט 1863. בסיפור משולבים אירועים אמיתיים ודמויות מתקופת הרנסאנס בפירנצה.
תקציר עלילה.
שנת 1492 בפירנצה: כריסטופר קולומבוס שט לעבר העולם החדש ובפירנצה מתאבלים על מותו של המנהיג האגדי לורנצו דה מדיצ'י. סוחר פלורנטיני פוגש איש צעיר שניצל מספינה טרופה. הזר מציג את עצמו כטיטו מלמה, מלומד ממוצא איטלקי-יווני. טיטו מתוודע לכמה מבני העיר בהם הספר נלו ונערה בשם טסה. כמו כן הוא מוצג בפני מלומד עיוור בשם ברדו דה בארדי ובפני בתו רומולה. טיטו מתיישב בפירנצה, מסייע לברדו העוסק בלימודים קלאסיים, ומתאהב ברומולה. טסה מתאהבת בטיטו, ובאחת מפגישותיהם הם "מתחתנים" בטקס נישואים מדומה.
נזיר דומיניקני בשם האח לוקה, מספר לטיטו שאביו המאמץ נמכר לעבדות ומבקש את עזרתו. טיטו מתלבט בין חובתו לאביו ובין שאיפותיו להצלחה בפירנצה. לבסוף הוא מחליט שמאמץ לשחרר את אביו יהיה חסר תועלת. הוא מוכר רכוש ששייך לאביו וזה סולל את הדרך לנישואיו עם רומולה. האח לוקה, שהוא אחיה של רומולה שעזב את הבית, נופל למשכב, ולפני מותו הוא מבקש לדבר עם רומולה. על אף שהוא אינו מודע לתוכניותיה להינשא, האח לוקה מזהיר אותה. הוא מספר על חזון שראה, בו היא מתחתנת עם זר מסתורי שיגרום סבל ומכאוב לה ולאביה. אחרי מותו של האח לוקה, טיטו מתייחס בביטול אל החזון, ומבקש מרומולה לבטוח בו. עם סיום הקרנבל טיטו ורומולה מתארסים, ובכוונתם להתחתן בתקופת הפסחא עם חזרתו של טיטו מרומא.
הרומן מדלג אל נובמבר שנת 1494, יותר משנה וחצי אחרי חתונתם של טיטו ורומולה. תקופה קשה עוברת על פירנצה כאשר ברקע מתחוללת מלחמת צרפת איטליה. ג'ירולמו סבונרולה מטיף בפני בני העיר לטהר את הכנסייה ואת העיר מפגע השחיתות, ולתמוך ברפובליקה החדשה. פיירו דה מדיצ'י, בנו ויורשו של לורנצו דה מדיצ'י, סולק מן העיר בשל כניעתו המבישה למלך צרפת שארל השמיני. הארמון של משפחת מדיצ'י נבזז, והמשפחה הוגלתה באופן רשמי מן העיר. טיטו, שכעת הוא אדם מוערך בחברה הפלורנטינית, משתתף בקבלת הפנים שנערכת לכבוד הפולשים הצרפתים. אסיר נמלט נתקל בטיטו, ולהפתעתו זהו אביו המאמץ, בלדסארה. טיטו שנבהל ממראה אביו ומתבייש מעט במעשיו, מתכחש לאביו, ומכנה אותו משוגע. בלדסארה נמלט לתוך הכנסייה ונשבע לנקום בבנו הבוגדני. טיטו מתחיל לחשוש, ומתכנן לעזוב את פירנצה. הוא מוכר את הספרייה של חותנו ברדו, שמת כמה חודשים לפני כן. ברדו, לפני מותו, ביקש מפורשות לשמר את הספרייה שלו, ובמכירתה בוגד טיטו בברדו וברומולה. מעשה זה מבהיר לרומולה את טבעו האמיתי של בעלה. היא עוזבת בסתר את פירנצה, אך סבונרולה משכנע אותה לחזור אל בעלה ולמלא את התחייבויותיה כאישה נשואה. עם זאת פגה האהבה ששררה בין רומולה לטיטו.
שוב דילוג קדימה בזמן מחג המולד של 1494 לאוקטובר 1496. באותה עת, פירנצה סובלת מתהפוכות פוליטיות, מלחמות ורעב. להט דתי סוחף את התושבים בהנהגתו של סבונרולה, והוא מגיע לשיאו ב"מדורת ההבלים". הליגה של ונציה מכריזה מלחמה על המלך הצרפתי ועל פירנצה, בן בריתו האיטלקי. רעב ומגיפות משתוללות בעיר. רומולה, שהיא עכשיו תומכת בסבונרולה, מגישה עזרה לחולים ולעניים. בינתיים טיטו מעורב בתחבולות פוליטיות ובנאמנויות כפולות לשליטים החדשים של פירנצה. בנוסף מצליח טיטו להימלט פעמיים מבלדסארה המנסה להתנקש בחייו ולחשוף את פרצופו האמיתי. הוא ממשיך בקשר הנישואים עם טסה והיא יולדת לו שני ילדים. רומולה מתריסה בפני טיטו, ומנסה לסכל את תוכניותיו. היא נתקלת בבלדסארה שמספר לה על עברו של טיטו ומוביל אותה אל טסה.
בפירנצה מתרחשת מהומה פוליטית. חמישה מתומכי בית מדיצ'י נתפסים והם נידונים למוות. אחד מהחמישה הוא ברנרדו דל נרו, הסנדק של רומולה. מתברר לה שלטיטו היה יד במעצרם. רומולה מתחננת בפני סבורנולה ומבקשת את התערבותו אך הוא מסרב לעשות זאת. אמונתה של רומולה בסבונרולה ובפירנצה מתערערת, והיא עוזבת שוב את העיר. בינתיים, האפיפיור לוחץ לגרש את סבונרולה. הוא נעצר על ידי פורעים, שפונים לעבר האליטות הפוליטיות של העיר, בהם גם טיטו. הוא מצליח לברוח מההמונים וצולל לתוך נהר הארנו. כשהוא יוצא מהנהר, בלסדארה שכל הזמן אורב לו, הורג אותו.
רומולה עושה את דרכה לעבר החוף, בדומה לגוסטנצה מסיפורי "דקאמרון" מאת בוקאצ'ו. היא נסחפת לים בסירה קטנה ומבקשת למות. הסירה מגיעה לחוף שבו כפר קטן הנגוע במגפה, ורומולה עוזרת לניצולים. ניסיון זה נותן טעם חדש לחייה והיא חוזרת לפירנצה. שם סבונרולה נאשם בכפירה, נשפט ומועלה על המוקד. רומולה לוקחת תחת חסותה את טסה ושני ילדיה, בעזרת דודניתה. הסיפור מסתיים בשיחה בין רומולה לבנו של טיטו, בו היא נותנת לילד עצה המבוססת על ניסיונה וסיפור חייה.
כתיבה והוצאה לאור.
"רומולה" הוא הרומן הרביעי שכתבה ג'ורג' אליוט. רומן זה שונה משאר ספריה כי העלילה בו מתרחשת באיטליה של תקופת הרנסאנס, בעוד שמקום ההתרחשות של האחרים הוא באנגליה של המאה ה-19. בנוסף לכך הספר יצא לאור ופורסם בהמשכים אצל "סמית', אלדר ושות", מו"ל אחר מזה שפרסם את שאר ספריה. ההוצאה שילמה לאליוט 7,000 פאונד עבור הספר, אך בסופו של דבר לא היו מרוצים מסך המכירות. ריצ'רד האטון, מבקר מהמאה ה-19, כתב במגזין "The Spectator" ש"רומולה" לא יהיה מהרומנים הפופולריים ביותר. עם זאת הוא תיאר את הרומן כ"אחד היצירות הגדולות של הספרות המודרנית... כנראה היצירה הגדולה ביותר של הסופרת".
אליוט עצמה תיארה את הקושי בכתיבת הרומן, במכתב היא אומרת "יכולתי להשבע בכל משפט שהוא נכתב במיטב דמי, כפי שהוא, ובהקפדה מרובה לשמירה על אמיתות הדברים כמיטב יכולתי".
היא הקדישה 18 חודשים של מחשבה ומחקר עבור הרומן. בתקופה זו נסעה פעמים אחדות לפירנצה. תשומת הלב לפרטים ברומן גרר שבחים וגם ביקורת. אנתוני טרולופ, אחרי שקרא את החלק הראשון של הרומן, הביע התפעלות מהעמל שהייתה אליוט צריכה להשקיע בכתיבה, אך גם הזהיר אותה מפני למדנות יתר שמא תכוון את דבריה מעל לראשי הקוראים.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1924 עובד הרומן לסרט אילם בכיכובם של ליליאן גיש, ויליאם פאוול, רונלד קולמן ודורותי גיש.
איסידורה סקוליץ'
איסידורה סֶקוּלִיץ' (בסרבית: Исидора Секулић, 16 בפברואר 1877 - 5 באפריל 1958) הייתה סופרת, מסאית, ומבקרת אמנות סרבית.
חייה.
סקוליץ', ילידת מושורין, וויבודינה, למדה ספרות, מדעים, ופילוסופיה. היא סיימה את בית הספר הפדגוגי בבודפשט בשנת 1892, והשלימה דוקטורט בשנת 1922 בגרמניה. במסעותיה התגוררה תקופות שונות באנגליה, צרפת, ונורווגיה. בעקבות מסעותיה בנורווגיה, מאוסלו דרך ברגן עד מחוז פינמרק, חיברה את ספר המסעות "Pisma iz Norveške" ("מכתבים מנורווגיה") בשנת 1914. אסופת סיפורים קצרים שלה, "Saputnici", התאפיינה בסגנון נועז ובניתוח עצמי נוקב. היא שלטה בכתשע שפות מדוברות, וכן בשפות הקלאסיות.
כתיבתה של סקוליץ', שמתאפיינת בליריות, במהורהרות, אך גם בנוסח אנליטי ובוחן, הגיעה בראשית כתיבת הסיפורת המודרנית בסרבית. סקוליץ' עוסקת במצב האנושי בסביבה המודרנית. ברומן העיקרי שלה, "Кроника паланачког гробља" ("תולדות בית עלמין בעיר קטנה"), היא הופכת את סדר המאורעות: כל חלק בספר מתחיל בבית העלמין, וחוזר אחורנית אל החיים הסוערים בעבר. דמויות כגון גוספה נולה נמנות עם דמויות הנשים החזקות הראשונות בספרות הסרבית, והן מתוארות כאמיצות, גאות, ונחושות.
כמו כן חיברה סקוליץ' כתבים ביקורתיים בתחום ביקורת מוזיקה, אמנות, תיאטרון, אדריכלות, ספרות, ופילוסופיה. בנוסף חקרה ספרויות זרות.
ג'נט ווינטרסון
נחל קינה
נַחַל קִינָה הוא אחד הערוצים במערב מדבר יהודה. אורכו של הנחל כ-8 ק"מ, והוא מצוי מדרום מערב לערד ובו נמצא "גב-קינה" הנחשב לאחד הגבים הגדולים בדרום הארץ.
תחילת נחל קינה הוא למרגלות הר קינה המתנשא לגובה 635 מטר, לאחר מסלול זרימה באורך 13 ק"מ ממרגלות ההר, נשפך הנחל אל נחל חימר שהוא הנחל המנקז הראשי מקו בקעת ערד – דימונה עד לקצה הצפוני של ים המלח והר סדום. נחל קינה מנקז את דרומה של בקעת ערד אף הוא. נחל חימר הוא הגדול מנחלי יהודה ודרך שני הנחלים הללו מתרחשים מספר שיטפונות מדי שנה ועוברים בהם כמויות עצומות של מים.
ככל הנראה לפני מיליוני שנים הנחל זרם מערבה אל הים הקדום, אך נעצר בשל התרוממות קימוטי הקשת הסורית ונלכד במסלול נחל חימר הגדול.
מעל נחל קינה שוכן האתר הארכאולוגי חורבת עוזה. זוהי מצודה ששימשה לכל אורך התקופות. זאת בשולטה על דרך אדום המקראית העתיקה העוברת בנחל. במסלול הנחל נמצאים בורות מים ומערות טבעיות. בנחל עוברים מסלולי טיולים המסומנים במפת סימון שבילים.
היסטורית הנחל ושמו.
נחל קינה היה נחלתו של שבט הקיני. שבט זה נדד והיה שותף לשבטי ישראל בנדידה במדבר ושמו, "ואדי הקינה" נשמר בפי יושבי המדבר. בספרים יהושע ושמואל מתוארים העדויות על התיישבות שבט הקיני באזור זה. שמו של הנחל משמר את שמו של השבט הקיני שהיה אחד היישובים שהיו בימי חלוקת הארץ לשבטים והיה בידי שבט יהודה, כמתואר בספר יהושע: . ()
גם בספר שמואל מופיעות העדויות על התיישבות שבט יהודה באזור זה במילים" נגב הקיני", "וערי הקיני". (ספר שמואל פרקים כ"ז,ל')