בספרו שבעת עמודי החכמה וכן במכתב ששלח לידידו לשירות מתאר לורנס כיצד ב-20 בנובמבר הגיע לעיר דרעא בסוריה, שם תפסו אותו חיילים עותמאנים (אשר לא זיהו אותו) ובהוראת ביי החלו להתעלל בו פיזית ומינית, תקיפה שבעקבותיה הופנה לבית חולים. עם זאת, לורנס לא מתאר את התקיפה בצורה מפורטת. חוקרים וביוגרפים של לורנס חלוקים בדעותיהם לגבי אופי התקיפה, אמינותה והשפעתה המאוחרת על חייו (ראו פסקה חייו האישיים). לורנס חותם בספרו את חווייתו הטראומתית בדרעא במשפט "באותו לילה בדרעא מבצר תמימותי אבד לנצח".
נפילת דמשק ותום המלחמה
לורנס היה מן האסטרטגים העיקריים של קרב דמשק בשבועות האחרונים למלחמה. הוא ראה בדמשק, שנפלה לידי המורדים ב-1 באוקטובר 1918, את עיר הבירה של המדינה הערבית העצמאית העתידה לקום בהנהגתו של המלך פייסל. אך החלום נגוז סופית בקרב מייסלון בו כבשו הכוחות הצרפתים של דמשק מידי הממלכה הערבית של סוריה, קרב אשר סימל את תחילת האימפריאליזם הצרפתי במזרח התיכון.
במהלך שנות המלחמה, בעת גיבושו של הסכם סייקס פיקו, ניסה לורנס לשכנע את השלטונות הבריטיים לסגת מההסכם בטענה שזוהי הפרה בוטה של ההבטחה שהעניקו לערבים וכן שמדינה ערבית עצמאית משרתת את האינטרסים הבריטים.
לורנס נותר דמות שנויה במחלוקת ומעוררת עניין עד היום. בעוד שיכולותיו כאסטרטג, איש צבא והשפעתו על המרד הערבי אינן מוטלות בספק, יש המטילים ספק את תמיכתו הכנה בהקמת מדינה ערבית עצמאית במזרח התיכון וטוענים שהיה לא יותר מעלה תאנה ששימש את האינטרסים של המעצמות האירופאיות במזרח התיכון.
בשלהי המלחמה פגש לורנס בלואל תומאס אשר עתיד להפוך אותו לידוען וגיבור מלחמה. תומאס אשר לווה בצלמו, הארי צ'ייס, התלהב מדמותו של לורנס הבריטי לבוש בבגדים בדואים וצילם סרט תעודה אודותיו בשם "עם לורנס בערב" אשר היה מבין סרטיו היחידים של תומאס אשר נחלו הצלחה (הכנסותיו עמדו על 1.5 מיליון דולרים ובלונדון לא ירד מאקרנים במשך 6 חודשים), לואל המשיך להעריץ ולרחוש כבוד ללורנס והגן על מורשתו לאחר המלחמה. לואל היה זה שהעניק הלכה למעשה ללורנס את הכינוי "לורנס איש ערב".
אחרי המלחמה.
אחרי כיבוש דמשק חזר לורנס ללונדון. עבודתו הראשונה הייתה במשרד החוץ וחבר העמים, והוא שימש בחבר במשלחתו של המלך פייסל לועידת השלום בפריז (1919). במאי אותה שנה מטוס בו טס לקהיר התרסק ברומא. שני הטייסים נהרגו, ולורנס עצמו סבל משברים רבים. בהמשך שימש כיועצו של שר המושבות וינסטון צ'רצ'יל, עבודה אותה לורנס לא אהב.
בשנת 1922 חזר לורנס לשירות צבאי פעיל, כשהוא מנסה לברוח מהפרסום ולהשתמש בשמות בדויים. סיבת שאיפתו לאנונימיות לא ברורה לגמרי. הוא הצטרף לחיל האוויר המלכותי בשם "רוס", ועזב לאחר חודשים מספר כשהתבררה זהותו האמיתית. אז הצטרף לחיל השריון המלכותי תחת השם "תומאס אדוארד שו", ובשנת 1924 חזר והתגייס לחיל האוויר באותו שם בדוי. הוא החליף תפקידים, מיקומים ושמות על פני השנים הבאות, ולבסוף שוחרר בשנת 1935.
לורנס היה חובב אופנועים נלהב והחזיק בבעלותו 8 אופנועים בתקופות שונות, אחד מהם מוצג כיום במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
כחודשיים לאחר השחרור נהרג לורנס בתאונת אופנוע, בגיל 46. לאחר מותו נוירוכירורג בשם יו קריינס החל מחקר על תאונות אופנוע, דבר אשר הוביל לשימוש נרחב בקסדות בקרב רוכבי האופנועים
לורנס כסופר.
בשנות האנונימיות שלאחר המלחמה כתב ופרסם לורנס שני ספרים רחבי יריעה המבוססים על חייו וניסיונו. הראשון, "שבעת עמודי החוכמה" (Seven Pillars of Wisdom), עסק בשרותו במדבריות ערב. הספר יצא בתרגום עברי בשנת תרצ"א בשם "המרד במדבר" (ר' להלן). ספרו השני, "המטבעה" (The Mint) עסק בשרותו בחיל האוויר.
לורנס אף תרגם ספרים לאנגלית, בהם האודיסיאה של הומרוס. בנוסף, השאיר אחריו אלפי מכתבים. הוא נודע כמתכתב נלהב, שרכש חברים רבים ועקב סגנון חייו שכלל נדודים והיעדרויות ממושכות ניהל את מרבית קשריו החברתיים בהתכתבות. חלק גדול מאסופות מכתביו יצאו לאור.
חייו האישיים.
ספקולציות רבות עסקו בנטיותיו המיניות של לורנס. הוא לא נישא, ולא ידוע על קשרים רומנטיים משמעותיים שניהל עם בנות המין השני. חלק מחבריו טענו כי היה א-מיני. לורנס עצמו הכחיש במכתביו קשר מיני כלשהו במהלך חייו. יש המסבירים את הימנעותו של לורנס מיצירת קשרים אינטימיים בצלקת שהותירה בו התקיפה המינית בדרעא. יש הטוענים כי לורנס קיים קשרים אינטימיים עם נער ערבי בשם סלים אחמד, אשר נפטר ב-1919 ממחלת הטיפוס, במהלך החפירות הארכאולוגיות בכרכמיש.
אף על פי שהומוסקסואליות לא הייתה מקובלת כלל הן בחברה הבריטית והן בחברה ערבית בתקופת חייו, לורנס תיאר בכתביו קשרים חד מיניים שהתקיימו במהלך המלחמה בין הגברים הערבים, במכתב שכתב לשרלוט שו, רעייתו של ג'ורג' ברנרד שו, שהיה ידיד קרוב של לורנס, כתב כך: "ראיתי הרבה אהבות רומנטיות בין גברים, חלקם היו ממש בני מזל".
במשך שנים הועלו טענות שללורנס היו יחסים רומנטיים עם שרה אהרנסון. עזיז ביי, שהיה מראשי הביון העותמאני אשר בין השאר היה אחראי לתפיסת מחתרת ניל"י כתב בזיכרונותיו שהוא ראה את השניים נפגשים בעתלית ב-1916. אחיו של לורנס, ארנולד, הכחיש את הטענות.
מורשת והנצחה.
בעקבות שירותו עוטר לורנס באות השירות המצוין ובעיטור לגיון הכבוד. כמו כן היה חבר במסדר האמבט.
פסלו של לורנס מופיע בקתדרלת סנט פול.
בסקר 100 הבריטים הגדולים של רשת BBC בשנת 2002 נמנה לורנס במקום ה-53.
בתרבות הפופולרית.
דמותו ההרפתקנית של לורנס היוותה השראה ליצירות רבות ביניהן:
לורנס מופיע על עטיפת האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס. השיר Seven Pillars Of Wisdom של להקת סבטון עוסק בלורנס.
דמותו של לורנס מופיעה במשחקי המחשב Battlefield 1 ו-.
בספר "החולמים לאור היום" מאת מרי דוריה ראסל מתוארת דמותו של לורנס אשר מלווה את גיבורת הספר בחופשתה בקהיר.
תומס אדוארד לורנס
דוד יום
גבריאל א קוסטה
גבריאל ד'אקוסטה
ג'ורג' מקסוול ריצ'רדס
ג'ורג' מקסוול ריצ'רדס (באנגלית: George Maxwell Richards; 1 בדצמבר 1931 - 8 בינואר 2018) היה הנשיא הרביעי של טרינידד וטובגו, שכיהן בשנים 2003–2013.
נולד בשנת 1931 בעיר סן פרננדו בטרינידד. מהנדס כימי בהתמחותו. עבד בחברת "של" עד שנת 1965, אז פנה לאקדמיה. ניהל את קמפוס סט. אוגוסטין באוניברסיטת וסט אינדיס בטרינידד משנת 1996.
דרכו המקצועית.
התחנך בעיר הולדתו עד שקיבל מלגה ללימודים בקולג' המלכותי בעיר פורט אוף ספיין. מ-1950 עד 1951 עבד עבור חברת שדות הנפט הבריטית של טרינידד שמסונפת לחברת "של". באמצעות מלגה שהעניקה לו החברה יצא ללימודי הנדסה כימית. התקבל לאוניברסיטת מנצ'סטר ושם קיבל תואר ב-1955 ותעודה מקצועית ב-1957. קיבל תואר דוקטור בהנדסה כימית מאוניברסיטת קיימברידג'.
משנת 1957 עד 1965 המשיך לעבוד בחברת של בטרינידד ואז הצטרף למחלקה להנדסה כימית באוניברסיטת וסט אינדיס. מאוחר יותר קיבל משרת פרופסור להנדסה כימית. מ-1980 עד 1985 כיהן כסגן מנהל האוניברסיטה. ב-1984 היה למנהל האוניברסיטה בפועל וב-1985 מונה רשמית למנהל. שימש כמנהל עד 1996 והוסיף ללמד עד 2003.
ב-1977 קיבל מדליה עבור שירותו ומפעל חייו למען טרינידד וטובגו.
משפחתו.
היה נשוי לג'אן ראמג'ון, ואב לשניים. אלמנתו היא רופאה ואחייניתו של הנשיא לשעבר נור מוחמד חסן עלי.
קרדית אבק הבית
קרדית אבק הבית (שם מדעי: "Dermatophagoides pteronyssinus"), הידועה גם בשם קרדית האבק, היא אקרית מיקרוסקופית שחיה במגורי אדם בתנאי אבק ולחות על גבי ספרים, בגדים וחפצים דומים. הקרדית ניזונה מקשקשי עור, והפרשותיה נחשבות לאחד מהגורמים העיקריים לתגובות אלרגיות בבני אדם.
צורה.
בתנאים מסוימים, על רקע בצבע שחור, ניתן להבחין בקרדית האבק באמצעות זכוכית מגדלת. גודלה של קרדית האבק המצויה הוא כ-0.42 mm (מילימטר) אורך וכ-0.25-0.32 mm רוחב. לקרדית האבק הבוגרת 8 רגליים ולזחל 6. בשל משקלה הנמוך, מסוגלים זרמי אוויר קלים להעבירה ממקום למקום בקלות רבה.
מחזור חיים.
מחזור חיים ממוצע של קרדית ממין זכר עומד על כ-10 ימים, ואילו מחזור חייה של קרדית ממין נקבה עומד על כ-10 שבועות. משך ההתפתחות במהלך מחזור החיים (מביצה ועד לקרדית בוגרת) תלוי מאוד בתנאי מזג האוויר והמחייה. במהלך חייה של הקרדית הנקבה היא תטיל 60–100 ביצים במהלך 5 השבועות האחרונים בחייה. במהלך מחזור חיים של 10 שבועות תייצר קרדית האבק כ-2,000 חלקיקי צואה.
כדי להרוג את קרדית האבק ניתן לחשוף אותה לטמפרטורה של 60 מעלות צלזיוס במשך שעה או להקפיאה לטמפרטורות נמוכות. כמו כן ניתן לחשוף את הקרדית לשמש ולקרינה.
אזורי מחיה ומזון.
קרדית אבק הבית חיה באזורים ביתיים בלבד, בעלי אחוז לחות הגבוה מ-45% (לחות מיטבית של 75%) וטמפרטורה מיטבית של 35 מעלות צלזיוס, על גבי בגדים, ספרים, ריהוט (מזרנים
בספות, מיטות וכדומה), מצבורי אבק וחפצים אחרים היכולים להמצא בבית.
היא ניזונה בעיקר מקשקשי עור (תאים מתים). קיימים שני זנים עיקריים של קרדית אבק הבית הנפוצים בכל העולם.
בארץ ישראל, בשל הלחות הגבוהה והחום הרב, נפוצה בעיקר באזורי שפלת החוף, שם התנאים הם הטובים ביותר לגידולה. היא נמצאת פחות באזורים היבשים, או הקרים מאוד, אך גם שם היא לעיתים קיימת.
אלרגיה.
גלליה של קרדית אבק הבית הם אלרגנים נפוצים והם גורמים לתגובה אלרגית לאנשים הרגישים להם כאשר הם באים במגע עם האף ומערכת הנשימה. תגובה זו מתבטאת בהתעטשות, נזלת, עפעפיים נפוחים ותסמינים נוספים.