בתו נולדה לו כאשר גייל ילדה את לילי בשנת 2001. לילי נולדה רק חצי שנה לפני מותו של מיץ' עצמו בתאונת דרכים.
אוולין ריאן.
אוולין (מרי בת' פיל) היא סבתה של ג'ן לינדלי ומוכרת יותר בשם "גראמס" (סבתא). אוולין וג'ן לא מסתדרות בעונה הראשונה כיוון וג'ן לא באמת רצתה להגיע לקייפסייד. אוולין מנסה לחנך את ג'ן בדרכי הדת ומתקשה מאוד במעשה. בעונה ראשונה נפטר בעלה של אוולין, סבה של ג'ן. כאישה נוצרייה דתייה היא מתחזקת באמונתה.
בסי פוטר.
בגיל 25 בסי (נינה רפטה) הולידה את בנה הראשון בעזרתה של אוולין ריאן. אביו של התינוק, אלכסנדר, הוא חברה האפרו אמריקאי, בודי. אלכסנדר הוא האחיין היחיד של ג'ואי פוטר. בסי המשיכה את אמה והחזיקה את הדיינר של המשפחה. ג'ואי ובסי נאבקות כדי להחזיק את הדיינר.
דאג וויטר.
דאג (דילן ניל), אחיו הבכור של פייסי, הולך אחרי אביו ונהיה גם הוא שוטר. דאג, כמו אביו, שופט את פייסי על כל צעד שהוא עושה ולא מפספס הזדמנות להבהיר לפייסי כמה הוא לא יוצלח ואיזה כישלון הוא למשפחה. לאורך כל הסדרה דאג לא מתמודד עם נטיותיו המיניות, בעוד פייסי מנצל כל הזדמנות לספר לו ולכל מי שישמע שאחיו הומוסקסואל.
אנדרטת ארסמו דה נרני
"אנדרטת ארסמו דה נרני" או "האנדרטה לגאטאמלאטה" (1477-1453) היא אנדרטת ברונזה אשר הוקמה בכיכר אנטוניוס הקדוש בעיר פדובה מול בזיליקת סנט'אנטוניו בידי הפסל האיטלקי דונטלו. האנדרטה מציגה את דמותו של הקונדיטורה (Condottieri) ארסמו דה נרני (Erasmo of Narni) אשר נודע בכינויו "גאטאמלאטה" (באיטלקית: Gattamelata - "חתול הדבש"). הפסל, בגובה של 340 ס"מ, מוצב על גבי בסיס שיש אשר מונח על גבי מבנה הבנוי מאבן גיר, בגובה של כשמונה מטרים.
בצוואתו ביקש דה נרני, אשר נפטר בשנת 1441, להיקבר בתוך מצבת אבן והקציב למטרה זו כספים מתוך ירושתו. נסיבות הזמנת הפסל מאת דונטלו אינן ידועות לחלוטין. מסמכים ששרדו, המוקדם מביניהם משנת 1447, מעידים על הזמנת הפסל, היציקה והכן בידי יורשיו של דה נרני, אולם גרסאות אחרות טוענות כי מזמין היצירה היה הסנאט הונציאני.
דה נרני מתואר כפרש ובגודל הגבוה מקומת אדם. הוא רוכב על הסוס, מחזיק את המושכות בידו האחת, ואילו בשנייה הוא מחזיק מקל של רומח או נס. פניו עוצבו בריאליזם חד ובתווי פנים ייחודיות. השריון אותו הוא לובש מעוטר בתבליטים המזכירים שריונות של פסלים רומים כגון זה שכפסל אוגוסטוס מפרימה פורטה. הסוס עליו רוכב גאטאמלאטה עוצב באופן ריאליסטי. רגלו הקדמית מונפת באוויר כבצעידה, אולם כדי לשמור על יציבות הפסל ועל חלוקת המשקל על ארבע רגליים במקום על שלוש, הציב דונטלו מתחת לרגלו של הסוס כדור.
בסיס האנדרטה עוטר בתבליטים שנושאם פוטי וכן בנושאים צבאיים. בחזית מצויה הכתובת "OPVS DONATELLI. FLO" ואילו ברוחבה של האנדרטה נקבע תבליטים בעיצוב של זוג דלתות גדולות המעניקות לאנדרטה גם משמעות של מצבת קבורה. ייתכן כי עיצוב זה נבחר מאחר ששטחה של הכיכר, בה עומדת המצבה, שימש בעבר כשטח בית הקברות. ה"דלת" הקרובה אל הכנסייה פתוחה מעט ודרכה תוכל הדמות להיכנס אל ה"תהילה" המצפה לה.
גאטאמלאטה
ניסוי וטעייה
ניסוי וטעייה היא דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות.
השיטה משמשת בני אדם ובעלי חיים באופן טבעי, לצורך בחירת התגובה המתאימה בסביבה מרובת גירויים.
יש המעדיפים לכנות שיטה זו בשם ניסוי ותהייה (כמו תוהה על קנקנו), או ניסוי ותעייה (כמו שיטוט מיותר בדרכים). האקדמיה ללשון העברית מעדיפה "נסייה וטעייה" אך נראה כי המציאות הלשונית אמרה את דברה, והצירוף הרווח בציבור הוא "ניסוי וטעייה".
השיטה של ניסוי וטעייה עשויה לסייע ללמידה ויש מחקרים מדעיים בפסיכולוגיה (בעיקר בביהייביוריזם) על אודות ההתנהגות הטבעית של אנשים וחיות שנוהגים בה.
ככל שבעל החיים מפותח יותר הוא מסוגל להשתמש בניסוי וטעייה באופן יעיל ומהיר יותר במצבים חדשים.
בנוסף, יכולת ההכללה של האדם מאפשרת לו להעביר את הניסיון שנצבר במצב אחד למצב אחר בעל מאפיינים דומים.
מדענים, טכנאים ובעלי מקצועות טיפוליים כמו רפואה נאלצים גם הם להשתמש בשיטה זו מפעם לפעם במקום בדרכי חקירה מסודרות יותר. דרכי למידה אחרות הן חקירה מדעית, תצפית על ניסוי וטעייה שעושה מישהו אחר, ולמידה בחיקוי הפתרון המקובל.
החסרונות העיקריים של הניסוי והטעייה הם ההסתפקות בפתרון הראשון שנמצא במקום לאתר את הפתרון המיטבי ובזבוז משאבים או סיכון בהתעסקות עם ניסיונות פתרון כושלים. חיסרון נוסף של שיטה זו הוא שבניגוד לממצאי חקירה מדעית, ממצאי חקירה בניסוי וטעייה לרוב אינם מתועדים ואדם המתחבט באותה בעיה לה נמצא כבר פתרון בניסוי וטעייה צריך לחקור אותה שנית.
ישנם חוקרי התנהגות כגון טמפל גרנדין שטוענים שבטבע רוב הלמידה נעשית בתצפית וחיקוי ולא בניסוי וטעייה. הם טוענים שתאורטית, היכולת ללמוד בחיקוי או בתצפית מעמידה את הלומד בפחות סיכונים, שבטבע נצפים יותר מקרים של לימוד מתצפית וחיקוי ושחיות מעבדה שתצפתו על ניסוי וטעייה של חיות אחרות או שחיקו פתרונות קיימים למדו מהר יותר מאלו שעסקו בניסוי וטעייה בעצמן.
מגרלית
מֶגרֶלִית (მარგალური ნინა - מארגאלוּרי נינה; גאורגית: მეგრული ენა' - מֶגרוּלי אֶנה) היא השפה המדוברת בצפון-מערב גאורגיה. במאה ה-20 נקראת שפה זו גם בשם השפה האיוורית (ივერიული, איווֶרִיוּלִי). דוברי השפה הם מגרלים, שהם תת-קבוצה אתנית של הגאורגים.
היסטוריה.
מגרלית היא אחת מהשפות הדרום-קווקזיות או השפות הכרתווליות. היא מקורבת מאוד ללאזית, שאף היא מאותה משפחת שפות. השוני בין שתי השפות נוצר במהלך חמש מאות השנים האחרונות, לאחר שהאוכלוסייה הצפונית (מגרלים) והאוכלוסייה הדרומית (לאזים) נפרדו בעקבות הפלישה העות'מאנית. המגרלית קרובה פחות לגאורגית, שממנה נפרדה במיליניום הראשון לפני הספירה, ובעלת קרבה רחוקה יותר לסוואנית, שממנה נפרדה במיליניום השני לפני הספירה. מגרלית איננה ניתנת להבנה על ידי דוברי השפות האחרות מאותה משפחה, למרות שנאמר כי דובריה יכולים לזהות הרבה מילים לאזיות.
ישנם בלשנים הסוברים כי המגרלית והלאזית הן ניבים של השפה הזאנית, ובתחילת העת החדשה התפצלה הזאנית לווריאציות של מגרלית ולאזית. אולם, סברה זו אינה עולה בקנה אחד עם העובדה כי השפה הזאנית המאוחדת המדוברת כיום אינה תואמת למגרלית וללאזית.
הטקסט המוקדם ביותר ששרד בשפה המגרלית מתוארך למאה התשע עשרה, ובעיקרה היא ספרות אתנוגרפית. המחקרים הבלשניים המוקדמים של המגרלית כוללים ניתוח פונטי שנעשה על ידי אלכסנדרה צגרלי (1880), הדקדוק על ידי יוסב קיפשידזה (1914) ושלווה ברידזה (1920). משנת 1930 ועד לשנת 1938 פורסמו מספר עיתונים במגרלית, ביניהם: "קאזאחישי גזטי", "קומונה", "סאמרארגאלוש צ'אי", "נאראזניש צ'אי" ו"סאמארגאלוש טוטומי". לאחרונה ישנה תחייה מחודשת של השפה עם פרסומם של המילונים - מגרלית-גאורגית על ידי אותר קאג'איה ומגרלית-גרמנית על ידי אותר קאג'איה וה. פנריך. כמו כן פורסמו מספר סיפרי שירה במגרלית.
הגיית השפה וניבים.
השפה נכתבת באלפבית הגאורגי.
ניביה העיקריים הם:
פורטוס יוליוס
פורטוס יוליוס (לטינית Portus Iulius) היה נמל באיטליה ששימש את הצי הרומי, ושכן בקצהו המערבי של מפרץ נאפולי.
היסטוריה.
סקסטוס פומפיוס, לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על כוחותיו של אביו פומפיוס הגדול, השתלט על סיקיליה והיה מסוגל לבצר את מעמדו שם כתוצאה מהאירועים הסוערים ברומא שגרמו לחוסר יציבות. וכך, תחת הנהגתו, הפכה סיקיליה למעוז של שוד ימי שאיים על הספקת התבואה לרומא.
הניסיונות שנעשו להגיע לשלום בין פומפיוס לכוחות הטריומווירט השני נכשלו, והאיום שפומפיוס היווה על הספקת המזון לרומא הביא לפריצת מלחמה. ניסיונו של אוקטביוס להביסו נכשל מכיוון שהיה חסר ניסיון בלוחמה ימית, ולאחר תבוסתו הוא הטיל את מלאכת בניית הצי על מצביאו מרקוס ויפסניוס אגריפס.
הדבר הראשון שאגריפס עשה היה לבנות נמל מבטחים שממנו יוכל לאמן את מלחיו ולבנות אוניות, וכך בסופו של דבר לצאת למלחמה נגד כוחותיו של פומפיוס ולמגרו. אגריפס בחר לבנות את הנמל במפרץ קימה, שסיפק הגנה לספינות מתנאי מזג אוויר קשים והיה מושלם לבניית אוניות, אולם כדי להפוך אותו לנמל שממנו אפשר יהיה להפעיל צי מלחמה הוא חיבר את אגם אוורנוס, שעל יד פוטיאולי, עם הים, והקים במקום את נמל פורטוס יוליוס, שנקרא כך לכבוד חברו אוקטביוס.
לאחר ניצחונו של אגריפס על פומפיוס בשנת 36 לפנה"ס, פורטוס יוליוס ננטש כנמל, ומפקדת הצי הרומי הועברה למיסנום, שהתאים יותר כנמל.
מייקל באלינט
מייקל מוריס באלינט (באנגלית: Michael Maurice Balint; בהונגרית: Bálint Mihály, בגרמנית: Michael Balint, 3 בדצמבר 1896, בודפשט - 31 בדצמבר 1970, בריסטול) היה פסיכואנליטיקאי הונגרי-יהודי ולאחר מכן בריטי (בגיל 43 היגר מהונגריה) יליד הונגריה, נציג "האסכולה הבריטית העצמאית", ממפתחי תאוריית יחסי האובייקט, וממייסדי הרפואה הפסיכוסומטית והפסיכולוגיה הרפואית. ביוכימאי בתחילת דרכו. הגה את רעיון הטיפול ביחסי רופא-מטופל במסגרת קבוצות המוכרות כקבוצות באלינט, המיועדות לרופאים ולמרפאים אחרים. טבע את המונח ההתפתחותי "שבר בסיסי", ופיתח דרכי טיפול פסיכולוגי חדשות כשהגה שיטת טיפול פסיכואנליטי לטווח קצר וממוקד. רעייתו הראשונה הייתה הפסיכואנליטיקאית ההונגרייה-יהודייה אליס באלינט.
קורות חייו.
תחילת דרכו.