הסיסם עמיד לתנאים אקלימיים מגוונים: מקרה מתונה ועד כ-40 מעלות חום, יכול לשרוד ביובש קייצי של שלושה עד ארבעה חודשים ועד 2,000 מילימטרים של משקעים בשנה. הוא נפוץ בגובה של כ-900 מטרים מעל פני הים, אולם מסוגל לצמוח גם ברום של עד כ-1,300 מטרים מעל פני הים בקרקע לא מלוחה.
בדרום הודו הוא משמש כעץ רחוב בערים רבות, ביניהן בנגלור.
הסיסם ההודי נשתל במדינת ביהר, בצפון מזרח הודו, בצידי דרכים, וכעץ מטיל צל במטעי תה.
בישראל.
הסיסם ההודי נשתל לראשונה בישראל בסביבות שנת 1940 והתפוצה שלו הלכה וגדלה במהירות רבה.
בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים היו פזורים בישראל אלפי עצים, שהוכיחו כושר הסתגלות ועמידות לתנאים שונים של קרקע (בקרקעות חוליות, כבדות ואף גירניות), טמפרטורות של חום וקור, רוחות ומיעוט משקעים. רבים מן העצים נשתלו כעצי רחוב ונקטמו כאשר ענפיהם הגיעו לקווי רשת החשמל.
התפוצה בישראל הצטמצמה כי הסיסם ההודי סובל מהתייבשות ענפים, הצונחים מהעץ ומתמותה של חלק מהעצים שנים מעטות לאחר שתילתם. ניתן לראות בישראל עצים שגילם הוא למעלה מחמישים שנה.
הסיסם ההודי מתאים כעץ לגנים גדולים, לשדרות גדולות, לחורשות ולפארקים. מראהו, צילו ואוושת הרוח בעלים מקנים תחושה של רוגע ושלווה. בשנים שחונות יש להשקות את העצים. קיימים זנים המורכבים במשתלות להם מופע אחיד וגדלים בהם פחות פירות יבשים אשר מקנים לעץ מראה יבש ופחות יפה.
בחולון ישנו גן הנקרא 'גן סיסם' על שם הצמח. הגן נמצא על יד גן סיפור.
שימושים.
העצה עמידה בפני טרמיטים (בזכות צפיפות גבוהה של 0.7-0.8), גמישה וקלה לעיבוד ולמירוק. בזכות המרקם הייחודי משמשת העצה לייצור רהיטים וגם כפורניר (שכבת עץ דקה מאוד המשמשת כציפוי). העץ לריהוט מיובש בצל למשך כחצי שנה או באולמות סגורים באוויר חם למשך שבוע עד שבועיים.
כיוון שהערך הקלורי של העצה הוא גבוה (בסביבות 5,000 קילו קלוריה לק"ג), משמש הסיסם להסקה, כעץ או לייצור פחמים איכותיים.
ענפים דקים משמשים מזה מאות שנים באזורים הכפריים של הודו, באפריקה ובמזרח התיכון כתחליף למברשת שיניים. איסוף ומכירת הענפים נפוצה עדיין בשווקים באזורים אלה.
מחלקת הסיבוכיות NPC
דגן מלא
מוזיאון הילדים על שם קוהל
מוזיאון הילדים על שם קוהל (באנגלית: Kohl Children's Museum), בפרוורי שיקגו נוסד בשנת 1985 ועבר בשנת 2005 מהפרוור וילמט לפרוור גלינוויו.
המוזיאון מכיל רק מיצגים שאפשר לגעת בהם שעוצבו כדי להמחיש ולחבב את חומר הלימוד שבתוכנית הלימודים הממלכתית על ילדים בני שמונה ומטה. שטח המוזיאון הוא ארבע ושליש דונם והוא מכיל 17 חדרי תצוגה וגן תצוגה. המוזיאון הוא אחת האטרקציות הבולטות עבור ילדים באזור שיקגו ויש בו מבקרים רבים. למוזיאון יש כ-350,000 מבקרים בשנה וכ-7,500 משפחות הן מנויות שלו.
המוזיאון הוא מוסד ללא כוונת רווח המהווה שלוחה של מרכז ההוראה של וילמט – אחד מארבעה מרכזי הוראה באילינוי ובישראל שנוסדו על ידי דולורס קוהל (Dolores Kohl) בשנת 1972 ונתמכו על ידי קרן החינוך שברשותה. בשנת 1998 חדלו הן דולורס קוהל והן קרן החינוך שברשותה לטפל בניהולו השוטף של המוזיאון והצטרפו אל שורת התורמים הפסיביים שלו. המנהלים שתפסו את מקומם הם שרידן טרנר ופרידריק וודאל שביצעו את העברת המוזיאון לאתרו החדש. ההעברה הרחיקה את המוזיאון משטח העיר שיקגו בחמישה מייל נוספים, אולם היא אפשרה הרחבה משמעותית שלו, שיפור ניכר בנגישות המוזיאון לנכים ושיפור בידידות המבנה לסביבה.
מרי רוז
מרי רוז (באנגלית: Mary Rose) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית אנגלית מסוג קאראק מהמאה ה-16, שטבעה בקרב ב-1545. שרידיה נמשו מהים ב-1982, והם מוצגים כיום במוזיאון "מרי רוז" בנמל פורטסמות'.
האונייה הושקה ב-1511, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, ובמהלך שירותה נטלה חלק בכמה מן המלחמות שניהל נגד צרפת, סקוטלנד וברטאן. ב-1536 שופצה האונייה שיפוץ מקיף, וממדיה וחימושה גדלו. ב-19 ביולי 1545, תוך כדי הקרב במצר סולנט נגד צי פלישה צרפתי, התמלאה לפתע האונייה מים וטבעה. טרופת האונייה התגלתה ב-1971, והיא נמשתה ב-1982 באחד מהפרויקטים המסובכים והיקרים ביותר בתולדות הארכאולוגיה הימית. האונייה עצמה ואלפי הממצאים שנחשפו במקום טביעתה הם בבחינת כמוסת זמן רבת ערך להכרת תקופת בית טיודור. הממצאים כוללים כלי-נשק, חלקי מעטה המפרשים, אפסניה ימית-מלחמתית ומגוון רחב של חפצים ששימשו את אנשי הצוות. רבים מן הממצאים אינם מוכרים משום מקום אחר זולת "מרי רוז", והם מרחיבים את הידיעה על התקופה בתחומים רבים, מלוחמה ימית ועד מבנה כלי הנגינה של התקופה. מאמצע שנות השמונים, תוך כדי עבודות שימור השרידים שנמשו, הוצגו שרידי האונייה למבקרים במספנה ההיסטורית בפורטסמות'. ב-31 במאי 2013 הושלמה בנייתו של המבנה החדש של מוזיאון "מרי רוז" והוא נפתח לקהל. מוצגים בו האונייה עצמה והממצאים הרבים שנמשו מתוכה וממקום טביעתה.
"מרי רוז" הייתה כנראה אחת מאוניות המלחמה הייעודיות הראשונות שנבנו עבור צי המלחמה האנגלי, שכן אין כל עדות לכך ששימשה גם כאוניית סוחר כנהוג באותה תקופה. היא חומשה בתותחים כבדים מסוגים חדשים שיכלו לירות דרך פתחים בדפנות האונייה, שיטה חדשה שפותחה בתקופה שבה נבנתה. לאחר השיפוץ המקיף שנעשה באונייה ב-1536, היא הייתה אחת האוניות הראשונות שיכלו לירות מטח דופן, אם כי טקטיקות המערך הטורי, שהתבססו על שיטת ירי זו, עדיין לא פותחו. הסיבות המדויקות לטביעתה אינן ידועות. קיימות תאוריות שונות הנשענות על עדויות היסטוריות, על ידע על אודות בניית אוניות במאה ה-16 ועל ניסויים בני זמננו, אך בשל העדויות הסותרות והיעדרם של ממצאים פיזיים, לא ניתן לקבוע בוודאות מה גרם לטביעתה. הסברה הרווחת היא כי "מרי רוז" איבדה את יציבותה, התמלאה במים וטבעה.
רקע היסטורי.
כשעלה הנרי השמיני לשלטון ב-1509 הייתה אנגליה ממלכה חלשה יחסית למעצמות אירופה האחרות – צרפת, האימפריה הרומית הקדושה וספרד. מכל נחלותיה הגדולות של אנגליה ביבשת מניצחונותיה על צרפת במלחמת מאה השנים (1337 – 1453), נותרה רק מובלעת קטנה בקאלה. הנרי הצעיר שאף לשחזר את הניצחונות הצבאיים המהוללים של קודמיו, ובמיוחד של הנרי החמישי, ובכך להאדיר את שמו. הוא היה נחוש בדעתו לממש את טענתו ההיסטורית לכתר צרפת, ולהשיב לידיו את נחלות אבותיו בצפון צרפת. כבר בשנה הראשונה למלכותו ביצר את קאלה, הורה על גיוס חיילים, חימש את צבאו בתותחים נוספים וציווה על חיזוקו של הצי המלחמתי.
במקביל להכנותיו הצבאיות, פעל הנרי לבידודה המדיני של צרפת. באותו זמן הייתה צרפת חברה בליגת קמברה, שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון, האפיפיור יוליוס השני ומקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1509, שישה שבועות לאחר הכתרתו, נישא הנרי לנסיכה הספרדית קתרין מאראגון, וב-1511 הצליח במשא ומתן דיפלומטי לשכנע את האפיפיור לנטוש את בריתו עם צרפת ולכונן ברית חדשה נגדה, היא "הליגה הקדושה", שכללה מלבד אנגליה גם את ספרד ואת האימפריה הרומית הקדושה.
הצי המלחמתי הקטן שירש הנרי השמיני מאביו כלל רק שתי אוניות גדולות: הקאראקים "רִיגֶ'נְט" ו"סוֹבֶרֵיין". חודשים אחדים בלבד לאחר הכתרתו, הוזמנה בנייתן של שתי אוניות גדולות, "מרי רוז" בתפוסה של 500 טון, ו"פיטר פוֹמְגְרֶנֶט" (שנקראה לימים, לאחר שיפוצה ב-1536, בשם "פיטר") בתפוסה של 450 טון. איננו יודעים איזה מלך הורה על בניית "מרי רוז". בנייתה החלה אומנם בתקופת מלכותו של הנרי השמיני, אך אין להוציא מכלל אפשרות שהתוכניות להתחמשות ולהתעצמות הימית הוכנו עוד לפניו. עם זאת, הנרי השמיני הוא שפיקח על פרויקט בנייתה, ואף ציווה לבנות אוניות גדולות נוספות, שהמפורסמת שבהן היא "אנרי גראס א-דייה" ("הנרי חסד האל"), או בשמה האחר "גרייט הֶרי", שתפוסתה מעל 1,000 טון. בעשור השני של המאה ה-16 כוננה אנגליה למעשה צי קבע מלכותי, שממנו צמח לימים הצי המלכותי המודרני.
הבנייה.
בניית "מרי רוז" החלה בפורטסמות' ב-1510, היא הושקה ביולי 1511, ואחר כך נגררה אל נמל לונדון, שם התקינו בה מעטה (תרנים, מפרשים וחבלים), וחימשו אותה בתותחים. מלבד חלקי המעטה, האפסניה והחימוש, צוידה "מרי רוז" גם בדגלים, ניסים וניסי-שירות צבועים או מוזהבים.
בניית אוניית מלחמה בגודלה של "מרי רוז" הייתה משימה כבירה, שנדרשו לה כמויות גדולות של חומרי גלם מאיכות גבוהה, ובעיקר עצי אלון. מאחר שכשליש בלבד שרד מהאונייה, ניתן לחשב במקורב את כלל כמות העצים שנדרשו לבנייתה. יש המעריכים כי נזקקו לכ-600 עצים, מרביתם עצי אלון גדולים, התופסים חלקת יער ששטחה כ-160 דונם. עצים גדולים כאלו, שהיו נפוצים באירופה ובאיים הבריטיים במאות השנים הקודמות, כבר הידלדלו במאה ה-16, והיה לפיכך צורך לכרות ולהביא עצים קטנים מהם מכל רחבי דרום אנגליה. ממדי העצים הגדולים ביותר שבהם השתמשו לבניית האונייה, היו כשל העצים ששימשו לבניית גגות הקתדרלות הגדולות ביותר בשיא ימי הביניים. לוח דופן בלתי מעובד שקל למעלה מ-300 קילוגרם, וקורה אחת של הסיפון הראשי יכלה להגיע למשקל של 750 קילוגרם בקירוב.
שם האונייה.