המערך מספק תמונות ברזלוציה גבוהה, בשטח ובכיסוי גבוה של כמה תמונות לאותו אזור במהלך היום.
לווייני מזג אוויר.
פרויקט CloudCT.
פרויקט שמטרתו לצמצם את אי הוודאות בחיזוי ובמידול מזג האוויר, וכן לספק מידע נוסף על השפעת העננים על האקלים. הפרויקט ייתן מענה לחקר שדות של עננים קטנים, שאינם נמדדים היטב בטכנולוגיות הלויינים הנוכחיות, אך השפעתם גדולה על מזג האוויר והאקלים. המערכת תספק נתונים על ההרכב הפנימי והמבנה החיצוני של עננים, באמצעות טכנולוגיה שפותחה בהשראת CT רפואי. המערך יכלול עשרה ננו לוויינים, שמשקל כל אחד מהם שלושה ק"ג וגודלו כשל קופסת נעליים. הפרויקט הוא שיתוף פעולה של הטכניון, מכון ויצמן למדע והמכון לטלמטיקה בגרמניה.
אסטרונומיה לוויינית.
New Worlds Mission.
מערך עתידי מתוכנן של טלסקופ החלל ג'יימס וב יחד עם הלוויין Starshade להסתרת אור כוכב לשם מציאת כוכב לכת חוץ-שמשי.
המערך צריך להיות בתיאום מוחלט על מנת שטלסקופ החלל יקלוט רק את הסביבה שמסביב לכוכב, ללא הסינוור שיוצר הכוכב.
מונוגמיה בעולם החי
אווה בורינג
אווה קלי בורינג (באנגלית: Eva Kelly Bowring; 9 בינואר 1892 — 8 בינואר 1985) הייתה חברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה.
ביוגרפיה.
בורינג נולדה בעיירה נוואדה (Nevada) שבמיזורי. ב-1928 נישאה לארתור בורינג, לימים חבר בית המחוקקים של מדינת נברסקה. הם התגוררו בחווה חקלאית בכפר הנידח מרימן שבצפון נברסקה. בדומה לבעלה, בורינג הייתה פעילה בפוליטיקה המקומית מטעם המפלגה הרפובליקנית. מ-1946 עד מינויה לסנאט שימשה כסגנית יושב ראש הוועדה הרפובליקנית המרכזית של נברסקה. ב-1954 מונתה לסנאט האמריקאי בידי מושל נברסקה רוברט ב. קרוסבי לאחר שבסנאט נותר מושב ריק עם מותו של הסנאטור דווייט גריזוולד, ובכך הפכה לאישה הראשונה שייצגה את נברסקה בסנאט. היא שירתה מאפריל עד נובמבר 1954.
בורינג הייתה חברה במועצה המייעצת הלאומית של המכונים הלאומיים לבריאות ומנהלת מחלקת הנשים של המפלגה הרפובליקנית בנברסקה. אחרי כהונתה בסנאט, המשיכה בורינג להתגורר בחוותה שבכפר מרימן. היא שירתה במועצת השחרורים המוקדמים של מחלקת המשפטים של ארצות הברית בשנים 1956–1964. ב-1985 נפטרה, יממה בלבד טרם יום הולדתה ה-93. לאחר מותה, החווה החקלאית בה התגוררה נתרמה לנציבות הפארקים של נברסקה וכיום היא מתופעלת כאתר היסטורי בידי הנציבות.
טוקוס אדום-מקור טנזני
טוקוס אדום-מקור טנזני (שם מדעי: Tockus ruahae) הוא מין של עוף טרופי ממשפחת הקלאוניים המצוי רק בערבות הסוואנה של מרכז טנזניה, משם קיבל את שמו. הוא אחד מחמשת המינים של הקבוצה הלא טקסונומית טוקוס אדום-מקור, אשר בעבר נחשבו למין אחד.
זהו עוף באורך 42–48 ס"מ ובמשקל ממוצע של 200 גרם. הטוקוס בעל מקור ארוך ומעוקל מטה שצבעו אדום למעט הקצה הקדמי השחור של המקור התחתון. העיניים צהובות אך מוקפות בטבעת שחורה המזכירה מסיכה. הטוקוס בעל נוצות לבנות עם ראש וכנפיים שחורות ומעט מנומרות בלבן, זנב ארוך יחסית שרובו שחור ורגליים קצרות. הוא מצוי בין ענפי העצים אך גם יורד לקרקע לחפש מזון.
הטוקוס ניזון בעיקר מחרקים ויצורים דומים אך גם מפירות, זרעים, זוחלים ויונקים קטנים. כמו מרבית העופות הוא מונוגמי וחי עם בן זוג קבוע.
מעגן מיכאל II (ספינה)
מעגן מיכאל II הוא שמה של ספינת מפרש שנבנתה כהעתק משוער ('רפליקה') לספינת סוחר עתיקה מסוף המאה החמישית לפנה"ס, על בסיס שרידים שנמצאו בחופי קיבוץ מעגן מיכאל. פרויקט בניית הספינה החל בשנת 2014 בשטח בית הספר לקציני ים עכו, בהובלתם של פרופ' יעקב כהנוב וד"ר דבי צויקל, מהחוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה ואבנר הילמן מרשות העתיקות. טקס השקת הספינה התקיים ב-17 במרץ 2017 בנמל הקישון.
על "הספינה ממעגן מיכאל".
שרידי הספינה התגלו ב-1985 במרחק של כ-70 מטר מחוף קיבוץ מעגן מיכאל בעומק של 1.5 מטר על ידי חבר הקיבוץ אמי אשל. אשל יצא לצלילה והבחין בערימה של כלי חרס אבנים ולוחות עץ קבורים בשכבה עבה של חול, תחתיהם נמצאו שרידי גוף הספינה, כשחרטומה פונה מזרחה לכיוון החוף. האזור בו נמצאה הספינה מוקף בשוניות כורכר בסביבת אי היונים, בסביבה אנוקסית (חסרת חמצן) דבר העשוי להסביר את השתמרותה הטובה לאורך השנים. ממצאי הספינה כללו בין היתר את שדרית הספינה, לוחות עץ, צלעות, בסיס התורן, עוגן, כלי חרס ועוד. מקורה של הספינה לא ידוע עד היום, אך ההשערות סוברות כי מוצאה הוא מאזור מערב טורקיה, או מזרח יוון מסוף המאה ה-5 לפנה"ס. החפירות באתר נערכו בשלוש עונות חפירה בין השנים 1988–1989 על ידי צוות של ארכאולוגים ימיים מהארץ ומחו"ל, ובסיוע צוות המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה, בראשות הארכאולוג הימי ד"ר אלישע לינדר. עקב מצב השימור הטוב וחשיבות הממצא הוחלט בסיום החפירה להוציא את הספינה בשלמותה ולשמרה במוזיאון לדורות הבאים. לצורך כך הספינה פורקה לחלקים, הוצאה מהמים וחלקיה הוכנסו לתהליך שימור קפדני שנערך כשבע שנים. משנת 1999 מוצגת הספינה במוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה, באגף שנבנה במיוחד עבורה.
רקע לבניית ההעתק "מעגן מיכאל II".
כבר מיום גילוי הספינה עורר הממצא עניין רב בקרב חוקרי ארכאולוגיה ימית, אשר ראו בה הזדמנות להבין לעומק את שיטות הבנייה ויכולות השייט בעולם העתיק. פרופסור כהנוב ליווה את הפרויקט כבר משלביו הראשונים כסטודנט צעיר ובעל חזון, וביקש למצות את הפוטנציאל המחקרי הרב הטמון בממצא ייחודי זה. במקביל לתהליך הוצאת הספינה מהמים תוארו ונחקרו פרטי מבנה גופה, מטענה וממדיה. מחקר רחב התמקד גם בטכנולוגיית הבנייה, במרכיבי החומרים ששימשו לבנייתה, בתפירת קורות העץ, כלי העבודה שחלקם נמצאו בין השרידים ובניסיון להתחקות אחר נתיבי ההפלגה האפשריים. האדריכלית עדינה בן זאב הציעה בעבודת התזה שלה לשחזר את חלקה העליון של הספינה על סמך מקורות איקונוגרפיים כמטבעות, לוחות פסיפס, ציורים וכדומה. על סמך בסיס הידע הנרחב שהצטבר ביקש פרופ' כהנוב להעלות את המחקר מדרגה על ידי בניית רפליקה, זהה בגודלה לספינה המקורית, ובכך להגשים את חזונו של ד"ר אלישע לינדר שהיה ראש הפרויקט הארכאולוגי. השראה רבה לפרויקט הגיעה מתוך ממצא דומה שהתגלה בקירניה שבקפריסין בשנת 1967. ספינה דומה המתוארכת לתקופה קרובה לספינה ממעגן מיכאל, על פיה נבנו 3 רפליקות שבין היתר צלחו מסעות לגרמניה, ניו-יורק ויפן. לצורך הפרויקט גויסו כשני מיליון שקלים מתרומות שונות.
מהלך העבודה על הפרויקט.
בניית הספינה.
פרויקט בניית הספינה, הראשון מסוגו בישראל, החל בשנת 2014 במטרה להבין לעומק את שיטות הבנייה, ההפלגה והאחזקה של כלי שיט מהעת העתיקה. צוות הבנייה הורכב ממתנדבים, והונהג על ידי פרופסור כהנוב שהנחה את כללי והרגלי העבודה. אחד המאפיינים הייחודיים של פרויקט זה הוא בהתנסות בשיטות בנייה, כלי עבודה וחומרי גלם קדומים, כחלק מהניסיון ללמוד ולהבין טוב יותר את יכולות הבנייה מאותה תקופה, בכל שלב בבנייה נעשתה חלק מהעבודה בדרך המסורתית על מנת להבין את המאמצים הנדרשים והאמצעים אשר שימשו את נגרי העבר, מירב העבודה נעשתה בשיטות מודרניות.
הספינה נבנתה בצריף בשטח בית הספר לקציני-ים עכו שהוקצה על ידי מנהל בית הספר לצורך הפרויקט ובחדר המלאכה של בית הספר, בחלקים מתהליך התכנון והבנייה לקחו חלק תלמידי בית הספר הלומדים במגמת מדעי הים.
גוף הספינה בנוי ברובו מעצי אורן קפריסאי אשר נכרתו ביערות בצפון הגליל, ביער דלתון וביער ביריה, בתיאום עם קק"ל. כיפוף קורות העץ הארוכות נעשה על ידי השרייתם בתוך תנור פחמים באורך עשרה מטרים שנבנה במיוחד לצורך הפרויקט. בתוך התנור הושרו גזעי העץ במים רותחים במשך 24 שעות, ולאחר מכן הוצאו ועוצבו בהתאם לצורך. קרשי העץ הורכבו זה לזה על ידי מגרעות וכפיסי עץ, כך שלא היה צורך בברגים או מסמרים, חלק מהחיבורים החשובים חוזקו על ידי תפירת הקרשים בחבל. הרווחים בין לוחות העץ נאטמו באמצעות סיבי חבלים וגוף הספינה נצבע בשרף אורנים. בנוסף עסק צוות הבנייה ביצירת ועיצוב כלי עבודה, חבלים, אביזרי סיפון, מסמרי נחושת ואפילו משאבת מים ידנית מעץ בשיטות בנייה מסורתיות.
חבלים, מפרש ותורן.
חבלי העבודה הם מהמרכיבים החשובים בעבודות ימאות ומפרשנות בכל כלי שיט. למרבית מהשימושים ב"מעגן מיכאל II" יועדו חבלים המיוצרים מחומרים טבעיים על מנת לשמור על נאמנות לחבלים שנמצאו בין שרידי הספינה. זאת בניגוד לגישה הנפוצה בענפי הימאות והשייט המודרניים, בהם נעשה שימוש בעיקר בחבלים העשויים מחומרים סינתטיים בעלי תכונות המתאימות לשימושים ייעודיים והם חזקים ועמידים יותר לאורך זמן. רוב מערכי החבלים בספינה מיועדים לשליטה בהנפת, קיפול וכיוון המפרש, קשירת העוגן והגה הספינה. החבלים שמשמשים לקשירת הספינה לרציף הם חבלי היקשרות סינתטיים מודרניים.