באן צ'יאנג נחשב ליישוב המרכזי במישור קהוראט, ועל שמו נקראת התרבות שנחשפה בחפירות הארכאולוגיות. באזור זה התגלו מספר אתרים ארכאולוגיים מאותה תקופה, ובחלקם נערכו גם כן חפירות. היישוב הפרהיסטורי שוכן מתחת לכפר המודרני באן צ'יאנג שהוקם על ידי פליטים לאוטים בשלהי המאה ה-18. האתר הוא תל אליפטי נמוך שמידותיו הן 500 מטרים על 1.3 קילומטר. במהלך החפירות השונות שנערכו התברר כי התל מורכב מכמה רבדים המייצגים רצף תרבותי. עיקר החפירות נערכו בשולי הכפר המודרני, היכן שהתגלו ותועדו אתרי קבורה מתקופות שונות. חלק מחפצי העתיקות שהתגלו מוצגים דרך קבע במוזיאון השוכן בכפר.
לפי בדיקות התיארוך הראשונות שנערכו בשיטת ההארה החומנית התקבלו תוצאות שבין 4420 למאה ה-34 לפנה"ס, כך שהאתר הוא למעשה הקדום ביותר בכדור הארץ שהיה פעיל בתקופת הברונזה. אולם, בחפירות שנערכו בין 1974 ל-1975 נחשף מספיק חומר שמתאים לתיארוך פחמן-14, והתקבלו תוצאות מדויקות יותר שלפיהן הקבר הקדום ביותר הוא מהמאה ה-21 לפנה"ס, והמאוחר ביותר משנת 200 לפנה"ס. הכנת הברונזה החלה בשנת 2000 לפנה"ס בקירוב, לפי כורי מצרף ושברי ברונזה שהתגלו. חפצי הברונזה כללו צמידי יד, טבעות, צמידי רגל, חוטים ומטות, ראשי חניתות, גרזנים וקרדומים, ווים, להבים, ופעמונים קטנים.
האתר זכה לתשומת לב מחודשת בינואר 2008 כאשר התברר כי אלפי חפצי אמנות מהאתר עצמו ומאתרים אחרים בתאילנד נמצאים באופן בלתי חוקי במספר מוזיאונים בקליפורניה ובמקומות נוספים. התוכנית כללה את הברחת החפצים לתוך ארצות הברית, ולאחר מכן הענקתם כתרומה למוזיאונים כדי להימנע מתשלומי מס. התוכנית נחשפה לאחר שסוכן מטעם שירות הפארקים הלאומיים התחזה לאספן פרטי, שהובילה בסופו של דבר לפשיטות מתוקשרות של המשטרה.
רוני בולוטין
יהודית ארנון
יהודית ארנון (15 באוקטובר 1926 – 17 באוגוסט 2013) הייתה כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית. כלת פרס החברה הבינלאומית לאמנויות הבמה (ISPA) (1997) וכלת פרס ישראל למחול (1998).
ביוגרפיה.
יהודית ארנון נולדה כיהודית שישָה-הלוי ב-1926 בקומרנו שבצ'כוסלובקיה במשפחה יהודית אורתודוקסית, הצעירה משלושת ילדיהם של אליזבת (בטי) לבית הופמן, ילידת שרוואר (Sárvár) שבהונגריה, ואליעזר שישה-הלוי, בעל חנות אופניים.
בזמן השואה, בהיותה בת 18, גורשה למחנה ההשמדה אושוויץ. הוריה נרצחו בתאי הגזים וארנון נשלחה לעבודות כפייה באושוויץ, ולאחר מכן במחנה פלאשוב. לאחר צירופה אל צעדת מוות היא הובלה אל מחנה פרידנברג בצ'כוסלובקיה, ממנו שוחררה על ידי הצבא האדום. לאחר מכן עברה להתגורר בבודפשט והחלה לפעול בתנועת "השומר הצעיר". ביוני 1946 נישאה לידידיה (ידי) אהרנפלד (יליד בודפשט 1922; בהמשך עִברת את שמו לארנון), שאותו הכירה בקן התנועה. על השניים הוטל מטעם התנועה הטיפול במאה ילדים ניצולי השואה באיטליה, ואיתם עלו בני הזוג לישראל ב-1948. עם עלייתם הצטרפו לקיבוץ געתון וגידלו שלוש בנות: רותי (נולדה ב-1949), רונית (1954) ואפרת (1961).
בארץ החלה ארנון לעסוק במחול. במהלך שהותה באושוויץ רקדה בפני אסירות המחנה, תוך סירובה לרקוד בפני שומרי המחנה וענישתה בשל כך. בשנת 1956 ייסדה סטודיו למחול בגעתון, אשר היווה עבורה יחד עם להקת הגליל המערבי את הבסיס להקמת להקת המחול הקיבוצית ב-1970. ארנון שימשה מנהלת אמנותית של הלהקה עד ל-1996. בית הספר למחול (1965) וסדנת המחול (1977) שייסדה, הוציאו רקדנים וכוריאוגרפים רבים אל להקות הארץ והעולם.
בשנת תשנ"ה-1995 נמנתה עם מדליקי המשואות בטקס הדלקת שש המשואות במסגרת יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב"יד ושם".
בשנת 1997 זכתה בפרס החברה הבינלאומית לאמנויות הבמה ISPA.
בשנת 1998 הוענק לה פרס ישראל למחול.
בשנת 2008 השתתפה יהודית ארנון בתערוכת "בחרנו בחיים" במוזיאון יד ושם לציון תרומתם של ניצולי השואה למדינת ישראל.
בשנותיה האחרונות נמנתה עם יוזמי הפרויקט "כפר המחול" בקיבוץ געתון.
ארנון נפטרה באוגוסט 2013, בגיל 87 והובאה למנוחות בבית הקברות בקיבוץ געתון. במותה הותירה בעל, שלוש בנות, נכדים ונינים.
אדמו&quot;ר מבעלז
חוק המפגשים
דיסקון
ג'ון יוז
ג'ון יוז (באנגלית: John Hughes; 18 בפברואר 1950 - 6 באוגוסט 2009) היה תסריטאי, במאי קולנוע ומפיק סרטים אמריקני, שנודע בעיקר בזכות סרטי הנעורים שיצר, וביניהם: "בת 16 הייתי", "מועדון ארוחת הבוקר", "חלומות צעירים", "יפה בוורוד" ו"שמתי ברז למורה".
ביוגרפיה.
יוז נולד בלאנסינג, מישיגן. בשנת 1968 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בנורת'ברוק שבאילינוי. הוא עבד בשנות השבעים ככותב במגזין הסאטירי האמריקני ה-"National Lampoon".
העבודה הראשונה של יוז בתעשיית הקולנוע הייתה כאשר כתב את התסריט לסרט הקומדיה "Class Reunion", בשנת 1982.
במהלך שנות השמונים כתב וביים מספר סרטי נעורים אשר נמנים עם הסרטים הבולטים ביותר בעשור זה, בהם "בת 16 הייתי", "מועדון ארוחת הבוקר", "חלומות צעירים", "יפה בוורוד" ו"שמתי ברז למורה". בסרטים אלה כיכבו באופן קבוע שחקנים צעירים ומבטיחים שכונו "בראט פֵּק" ("The Brat Pack")
בנוסף, יוז כתב תסריטים עבור סדרת סרטי קומדיה מצליחים בכיכובם של צ'בי צ'ייס ובוורלי דאנג'לו, אשר כללו את הסרטים "נסיעה נעימה, המפתחות בפנים" ב-1983, "חופשה מטורפת באירופה" ב-1985 ו"כיף של חופשה" ב-1989. בסרט השלישי בסדרה, שימש יוז גם כמפיק.
במהלך שנות התשעים כתב תסריטים ושימש כמפיק בסדרת סרטי הקומדיה המצליחים "שכחו אותי בבית", הכוללת את הסרט הראשון שיצא ב-1990, שכחו אותי בבית 2 ב-1992 ושכחו אותי בבית 3 ב-1997.
יוז התגורר בוויסקונסין. בנו, ג'ון יוז השלישי, עובד כמוזיקאי. ב-6 באוגוסט 2009 מת יוז מהתקף לב.
וסט קואסט (ניו זילנד)
סיאטל סופרסוניקס
חבורות קומנסורביליות
חנניה בן אחי רבי יהושע
חנניה (או חנניא) בן אחי רבי יהושע היה תנא בדור השלישי, בתחילת המאה השנייה לספירה, שנולד בארץ ישראל ולאחר זמן עבר לבבל.
שלא כרבים מהתנאים, הוא אינו מזוהה בשמו של אביו, אלא בשמו של דודו, רבי יהושע בן חנניה. לעיתים מופיע שמו בברייתות כ"חנניה" סתם, ובמשנה אינו מופיע כלל.
קורות חייו.
נולד בארץ ישראל למשפחת לויים מיוחסת. דב בר רטנר שיער שאביו הוא התנא רבי יהודה בן חנניה שמוזכר בספרי פרשת האזינו.
למד תורה מדודו, רבי יהושע, והיה עד לפעולתיו בסנהדרין שביבנה. באחת הפעמים, הורה חנניה שלא כדברי הנשיא רבן גמליאל דיבנה. רבן גמליאל התלונן על כך בפני רבי יהושע אך הוא גיבה את אחיינו ואמר לנשיא שחנניה הורה את מה שהורה על פי דברים ששמע ממנו.
עוד בחיי דודו נסע לזמן קצר לבבל ולמד הלכה בהלכות סוכה מאחד מזקני חכמי בבל וחזר לארץ ודודו הסכים עם דברי הזקן הבבלי.
בקשר להשתקעותו הסופית בבבל מספרים חז"ל שרבי חנניה הלך לכפר נחום והמינים שם גרמו לו לרכב על חמור בשבת ורבי יהושע דודו ריפא אותו ואמר לו ללכת לבבל ושם הוא חי עד פטירתו. ר' אהרן היימן מסביר שבהתחלה המינים השפיעו על רבי חנניה להאמין במשיחיותו של ישו (שנמשל לרכיבה על חמור בשבת בגלל המשיח שרוכב על חמור והגאולה נתפסת כמצב של מנוחה כמו שבת) ורבי יהושע שכנע אותו בטעותם אבל הוא חשש שהמינים ינסו לחזור להשפיע עליו ולכן עקר לבבל ששם לא היו מינים. לאחר מאורע זה לא חזר חנניה לארץ אלא השתקיע בבבל והקים שם ישיבה. ישיבתו התפרסמה עד שאף על פי שהייתה מחוץ לישראל היא נמנתה בשורה אחת עם בתי מדרשם של גדולי התנאים.
רבי אהרן היימן משער שהסיבה לכך שדבריו לא מופיעים במשנה היא שכאשר היה חי בארץ לא היה מזקני החכמים ובזקנותו לא התפרסמו דבריו אצל חכמי ארץ ישראל מפני שישב בבבל.
ניסיונו לעבר שנים בבבל.
לאחר כישלונו של מרד בר כוכבא, ומותם של רבי עקיבא ורבי יהודה בן בבא, נותר חנניה גדול החכמים בארץ ישראל ובבל כאחד והוא החל לקדש חודשים ולעבר שנים מכיוון שבארץ לא היה ניתן לקדש חודשים ולעבר שנים בגלל הגזרות בארץ.
כשהתלמידים שבארץ ישראל גדלו מספיק וחומרת הגזרות פחתה התכנסו בבקעת בית רימון התלמידים שהפכו לחכמי הדור (רבי מאיר, רבי יהודה, רבי יוסי, רבי שמעון, רבי נחמיה ורבי יוחנן הסנדלר) ועיברו את השנה.
כדי שמעשיהם יתקבלו גם בבבל הם החליטו לשלוח את רבי יוסי בן כיפר ואת נכדו של רבי זכריה בן קבוטל שיאמרו לחנניה להפסיק לעבר שנים. השליחים שאלו אותו למה הוא מעבר שנים מחוץ לישראל, והוא ענה להם שגם רבי עקיבא עיבר שנים מחוץ לישראל והם ענו לו שרבי עקיבא עיבר שנים מפני שלא היו בארץ חכמים והוא ענה להם שגם הוא מעבר שנים מפני שאין בארץ חכמים כמותו והם ענו לו "גדיים שהנחת נעשו תיישים" (כלומר התלמידים הפכו לחכמי הדור) והם שלחו אותנו לומר לך להפסיק לעבר שנים ואמרו שהם מנדים אותך אם לא תשמע להם. בנוסף השליחים אמרו לאנשי בבל בשם חכמי ארץ ישראל שאם הם לא שומעים יעלו להר ויבנו מזבח ויאמרו שאין להם חלק באלוקי ישראל (כלומר שעיבור השנה בנפרד מארץ ישראל, נחשב כעבודת עבודה זרה) ובתגובה כל העם בכו ואמרו "חס ושלום! יש לנו חלק באלהי ישראל".
כדי לחזק את דברי השליחים מארץ ישראל שלחו החכמים אגרות לתנאים הבבליים רבי נתן ורבי יצחק ובקשו מהם לעזור לשליחים. ואכן קם רבי יצחק ואמר "כתוב בתורה אלה מועדי חנניה בן אחי רבי יהושע" וכל העם אמרו לו הרי כתוב "אלה מועדי ה'" וענה להם שנכון שאין כזה פסוק אבל לפי מעשיהם אמור להיות כתוב כך. ורבי נתן המשיך ואמר "כתוב בתורה מנהר פקוד תצא תורה" וכל העם אמרו לו הרי כתוב "מציון תצא תורה" וענה להם שנכון שאין כזה פסוק אבל לפי מעשיהם אמור להיות כתוב כך.