קנקן הפרקולטור הומצא על ידי מדען אמריקני ומלח בשם בנג'מין ת'ומפסון (1753–1814). בנג'מין המציא את קנקן הפרקולטור בעקבות עבודתו בצבא בוואריה שם שיפר את תזונת החיילים ואת המדים שלהם. בעקבות סלידתו מאלכוהול וחוסר חיבתו לתה הוא קידם את הקפה בשל יתרונותיו. בעקבות מאמציו זכה בשנת 1791 לתואר אצולה - רוזן האימפריה הרומית הקדושה ושמו נקרא פון רומפורד.
הפטנט הראשון לפרקולטור הונפק לג'יימס מייסון מפרנקלין, מסצ'וסטס בשנת 1865.
הקרדיט להמצאת קנקן הפרקולטור שפועל על תנור מוענק בדרך כלל לחוואי מאילינוי בשם הנסון גודריך. הפטנט של גודריך יכול היה להפוך כל קנקן לקנקן פרקולטור.
תהליך החליטה.
ישנם שני סוגים של קנקן פרקולטור:
בסוג החליטה הזה טחינת הקפה גסה יותר מאספרסו או ממקינטה.
כיום בעיקר משתמשים בקנקן פרקולטור חשמלי בו יש תא ייעודי למים שם הם מורתחים ועולים כשהם רותחים בצינורית שמערה אותם על מסננת הקפה לתוך קנקן ייעודי.
מסננת הקפה בקנקן החשמלי בדרך כלל היא רב פעמית ועשויה מפלסטיק או מתכת.
שיעור (פירושונים)
מאיר בן מיכאל
מאיר בן מיכאל (נולד ב-19 במאי 1967) הוא גיטריסט ונגן ג'אז ישראלי.
ביוגרפיה.
מאיר בן מיכאל נולד בקזבלנקה, מרוקו וכשהיה בן שנה משפחתו עלתה לישראל והוא התגורר בהרצליה. בגיל 14 החל ללמוד לנגן בגיטרה בעין חרוד. הוא שירת כנגן בלהקת פיקוד מרכז ובמהלך שירותו החל להתעניין בג'אז. בשנת 1985 נסע ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ועם סיום הלימודים התגורר בניו יורק. שם חי במשך עשר שנים והתפרנס כנגן ג'אז.
בשנת 1995 יצא אלבומו של בן-מיכאל, Relief. באותה שנה חזר לישראל. בשנת 1997 השתתף בפסטיבל הגיטרה הבינלאומי והגיש מחווה מוזיקלית לג'ורג' בנסון ששודרה בטלוויזיה. בשנת 1998 יזם פרויקט בשם "פיוטי בופ", בו שילב בין פיוטים מרוקאיים ובי-בופ, אשר הוצג בפסטיבל "ג'אז בים האדום". בשנת 2001 השתתף שוב בפסטיבל הגיטרה הבינלאומי המופע משותף עם באלדי אולייר.
בשנת 2006, השתתף במופע של מזי כהן מבצעת ג'אז. ב-2016 הקליט עם כהן גרסה חדשה לשיר "נפגשנו" של קלפטר.
בשנת 2010 יצא אלבומו "לעולם". זהו אלבום ראשון שבו בן מיכאל שר ומנגן שירים מקוריים, ויש בו גם עיבודים לשירים ישראלים מוכרים. בין המשתתפים באלבום: יצחק קלפטר, מזי כהן, שירן פרסקו, דפנה ארמוני ופטר ורטהיימר.
בשנים 2010 עד 2013 הופיע עם יצחק קלפטר וגם הקליט גרסאות חדשות לשיריו.
בשנת 2017, הלחין את השיר אהבה למילים שכתב צחי איטח, לוחם בפלוגת ההנדסה של חטיבת גבעתי שנפל במוצב הבופור בשנת 2000.
צרבץ
פינשטיין
פיינשטין
פינשטין
שניטקה
רומה פלק
רומה פלק (אורן) (1932 – 15 באוגוסט 2020) הייתה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריה עסקו בחשיבה סטטיסטית והסתברותית, שיפוט של מקריות וצירופי מקרים, מושגים מתמטיים של ילדים ופתרון בעיות.
ביוגרפיה.
רומה אורן נולדה בשנת 1932 בירושלים, בת לרבקה (לבית זקהיים) ובנימין אורן. למדה בגימנסיה העברית רחביה וסיימה את לימודי התיכון בגימנסיה הרצליה. התגייסה ל"הגנה" ושירתה כאתתית במורס והליוגרף, ובין השאר קיימה את הקשר האחרון עם גוש עציון טרם נפילתו במלחמת העצמאות.
בשנות החמישים המוקדמות למדה מתמטיקה באוניברסיטה העברית ובמקביל הייתה מורה לנערים עולים חדשים במעברת הר-טוב (בית שמש). בשנת הלימודים 1954/5 למדה באוניברסיטת סטוקהולם הסתברות, סטטיסטיקה מתמטית וסטטיסטיקה של ביטוח. עם שובה לישראל עבדה כשנה במחלקה האקטוארית של המוסד לביטוח לאומי ובהמשך במעבדה לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, ובמכון הדסה לייעוץ לבחירת מקצוע.
בשנת 1964 קיבלה תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בפסיכולוגיה וסטטיסטיקה וב-1969 סיימה תואר שני בפסיכולוגיה. בשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית על עבודה שכותרתה "תפיסת מקריות", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' עמוס טברסקי. החלה ללמד באוניברסיטה העברית כעוזרת הוראה בשנת 1957 והתקדמה לאורך השנים לדרגת פרופסור, עד יציאתה לגמלאות ב-1999. היא לימדה במחלקות לפסיכולוגיה, חינוך, עבודה סוציאלית, ועוד. בין השאר לימדה ופיתחה את הקורסים: מבוא לסטטיסטיקה והסתברות; חשיבה סטטיסטית בפסיכולוגיה; פסיכולוגיה של מקריות; התפתחות מושגים מתמטיים אצל ילדים ופתרון בעיות.
יצאה לשבתוני מחקר במוסדות שונים, בהם: Decision Research, Eugene, Oregon בין השנים 1979–1980, אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט (1990-1991), אוניברסיטת הרווארד (1994-1995).
בשנת 1984 קיבלה עם מיה בר-הלל את פרס הכתיבה של MAA על שם ג'ורג' פוליה על המאמר "Probabilistic Dependence Between Events".
הייתה נשואה לרפאל פלק (1929–2019), פרופסור לגנטיקה באוניברסיטה העברית, והתגוררה עמו בירושלים. הייתה אם לשניים.
נפטרה ב-15 באוגוסט 2020. תרמה את גופה למדע.
ג'זווה
ג'זווה (בערבית: جذوة, תעתיק מדויק: ג'ד'וה; בטורקית: Cezve) הוא כלי בישול להכנת קפה טורקי. בעברית קיים בלבול בין ג'זווה לבין פינג'אן, שהיא כוס לקפה.
הג'זווה מיועד להרתחת תמצית קפה, תבלינים ומים. באופן מסורתי מיוצר הג'זווה מנחושת. מקור השם בערבית, ופירושו "גחלת". שמות נוספים בערבית הם ר'לאי (غلّاي) או באקרג'.
שם טורקי נוסף הוא איבריק (ibrik). השם הזה נפוץ ברומניה ובגרסתו היוונית "בריקי" (μπρίκι) ביוון ובארצות הברית. השם "איבריק" מקורו בפרסית במילה "אבריז" (آبریز), ומשמעה "למזוג מים". בטורקיה משמשת המילה "איבריק" לתיאור מיכל לשמן או יין. בערבית إبريق פירושו "קומקום".
מקור הבלבול בין פינג'אן לג'זווה.
על פי הנטען, הטעות מקורה בתקופה שלפני קום מדינת ישראל: כשהיו זקני היישוב הערבי מזמינים את שכניהם היהודים לשתות קפה, היו אומרים להם "תעאל תשרב פינג'אן קהווה", כלומר, בוא תשתה כוס קפה. היהודים חשבו בטעות שפינג'אן הוא שם הכלי בו מבשלים את הקפה ואימצו את המילה.
ג'ורג' ס. סקוט
ג'ורג' סי סקוט
פינג'אן
פִינְגָ'אן (בטורקית: Fincan) היא כוס המיועדת לשתיית קפה. בעברית קיים בלבול בין ג'זווה, שהוא כלי להכנת קפה לבין פינג'אן.
מקור הטעות.
כבר במאה החמש עשרה ישנן עדויות לכך שהפינג'אן שימש במצרים ככוס לשתיית קפה. נהגו לפזר את אבקת הקפה הטחון על גבי המים שניצוקו לכוס. נטען כי מקור הטעות המשייכת את הפינג'אן עם הכלי שבו נהוג להכין קפה, הוא מלפני קום מדינת ישראל, כשהיו זקני היישוב הערבי מזמינים את שכניהם היהודים לשתות קפה, היו אומרים להם "תעאל תשרב פינג'אן קהווה", כלומר: בוא תשתה כוס קפה. היהודים חשבו בטעות שפינג'אן הוא שם הכלי בו מבשלים את הקפה ואימצו את המילה.
הפינג'אן בתרבות.
הפינג'אן נזכר בשיר "הפינג'אן" שנכתב על ידי חיים חפר בשנת 1945 ומתאר את הווי הפלמ"ח.
קפה ואקום
קפה הוואקום הומצא בגרמניה בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי לואף מברלין. שיטה זו נקראת גם קפה סיפון. שני המכלים המהווים את הקנקן עשויים מפיירקס. בשיטה זו שמים גרגירי קפה טחון בחלק העליון, מים בחלק התחתון ושמים בחימום. המים שמתאדים יוצרים לחץ רב ודוחפים את שאריות המים דרך צינורית אל החלק העליון. לאחר הקירור נוצר ואקום ששואב את הקפה החלוט חזרה אל החלק התחתון. לאחר מכן מפרקים את החלק העליון, וניתן למזוג את הקפה שיש לו טעם חלק ורך.
יעקב קלצקין
יעקב קְלַצְקין (קלאצקין; 3 באוקטובר 1882, ברזה קרטוסקה, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 26 במרץ 1948, וֵוֵה, שווייץ) היה פילוסוף יהודי שפינוזיסט, פעיל ציוני, מו"ל, עורך ופובליציסט המעורה בחיי הרוח של התקופה. ערך את ביטאון התנועה הציונית די ולט, ייסד (עם נחום גולדמן) את הוצאת הספרים "אשכול" והיה עורכה הראשי של אנציקלופדיה יודאיקה. אייזיק רמבה כתב עליו: "עד עלות היטלר לשלטון הוא היה מן האישים המפורסמים ביותר בקרב היהדות במערב אירופה, והשפעתו התפשטה על פני חוגי האינטליגנציה הלאומית בעולם כולו".
קורות חייו.
קלצקין נולד בברזה קרטוסקה שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום ביארוזה בבלארוס), למשפחה רבנית, בנם של הרב אליהו קלצקין (1852–1932), רב בלובלין ובקהילות רבות נוספות, מחשובי הפוסקים בדורו, ואשתו השנייה, ליבֶּה יֶנטה (ליבע יענטע), בתו של הרב ברוך מרדכי ליבשיץ (תקס"ט–תרמ"ה), מחבר "ברית יעקב" ורבן של סמיאטיץ, וולקוביסק, נובהרדוק ושדליץ.
לקראת סוף המאה ה-19, בגיל 15 בלבד, נסע מערבה לגרמניה ורכש את השכלתו באוניברסיטת מרבורג, אצל הפילוסוף היהודי הרמן כהן. ב-1903, בגיל 20, נסע לקונגרס הציוני העולמי בבזל, הוקסם מדברי תיאודור הרצל, והפך לציוני נלהב. מאז התחיל לפרסם בעיתונות מאמרים ציוניים, ובין השנים 1909–1911 ערך את ביטאון התנועה הציונית בגרמניה, "Die Welt", ועבד בקרן הקיימת לישראל עד שנת 1915.
בגיל שלושים סיים את לימודי הדוקטורט. בשנת 1915 היגר לשווייץ, והתחיל לפתח את הגותו הפילוסופית.
אחרי מלחמת העולם הראשונה שב לגרמניה, והתגורר בברלין, שם ייסד יחד עם נחום גולדמן בית הוצאה לאור "אשכול", שבו הוציא לאור את מרבית ספריו בעברית. אחד הספרים החשובים שיצאו לאור במסגרת זו הוא אנציקלופדיה יודאיקה ("Encyclopaedia Judaica") – אנציקלופדיה מקיפה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל. מהאנציקלופדיה ראו אור 10 כרכים בגרמנית ועוד שני כרכים בעברית בשנים 1928–1934, והיא לא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. ספר בולט נוסף שהוציא לאור הוא "אוצר המונחים הפילוסופיים" (בארבעה כרכים), שתרם תרומה משמעותית לפיתוח הפילוסופיה העברית המודרנית.