אולפני הקולנוע התפתחו עם ראשית הקולנוע בתחילת המאה ה-20. אולפן הקולנוע הראשון נבנה על ידי תומאס אדיסון בניו יורק בשנת 1893 ונקרא "מריה השחורה". על מנת לנצל את אור השמש (מנורות עוד לא היו זמינות) האולפן היה בנוי על ציר הידראולי מסתובב עם חלון בגג לקליטת אור השמש.
בתחילת המאה ה-20, חברות החלו לנוע ללוס אנג'לס, קליפורניה. מקור התאורה הטוב ביותר לייצור ראינוע היה אור שמש טבעית, שכן בקליפורניה היו יותר ימי שמש מאשר ניו יורק. באותן השנים החלה להיווצר התעשייה שהיום מכונה "הוליווד", על פי שם הכפר שבדרום קליפורניה.
בשנת 1905 נוצרה הטכנולוגיה לצילומי פנים (נורות מרקורי). כיום אולפני הקולנוע משוכללים וכוללים אמצעים רבים כגון: מתקני דולי, תאורה ו"מסך ירוק".
החל משנות החמישים והלאה, אולפנים החלו ליצור גם תוכניות טלוויזיה.
אולפני קולנוע.
אולפני קולנוע הם גם שם לחברות בתחום הפקת והפצת סרטים. חמשת אולפני הקולנוע הגדולים בתעשיית הקולנוע ההוליוודית הם:
מלבדם קיימות חברות נוספות הנחשבות לאולפנים "עצמאיים", ובהם דרימוורקס, מירמקס, ואחרים.
מחוץ להוליווד:
בישראל.
בישראל הוקמו במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20, אולפני הקולנוע "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים" בנווה אילן.
מרקו פנטאני
מרקו פנטאני (באיטלקית: Marco Pantani; 13 בינואר 1970 – 14 בפברואר 2004) היה רוכב אופניים איטלקי, אחד מהרוכבים המפורסמים והנערצים ביותר בשנות התשעים של המאה העשרים. נחשב על ידי רבים כאחד מהמטפסים הטובים בדורו ברכיבת כביש מקצוענית.
הקריירה של פנטאני ידעה עליות ומורדות רבים. פנטאני מת בגיל 34 בלבד בעקבות שימוש בקוקאין.
ביוגרפיה.
מרקו פנטאני נולד בצ'זנה שבאיטליה. כבר בגיל צעיר החל לרכוב בצורה תחרותית וכבר אז התבלט ביכולת הטיפוס שלו בקטעים ההרריים. אחרי שזכה לניצחון במרוץ האופניים היוקרתי לרוכבים צעירים הבייבי ג'ירו ב-1992, הצטרף לקבוצה המקצוענית קאררה.
ב-1994 השיג את ניצחונותיו הראשונים כשזכה בניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה. כמו כן, הוא זכה בשנה זו במקום השלישי בדרוג הכללי בטור דה פראנס וניצח את דירוג הצעירים.
ב-1995 ניצח בשני קטעים בטור דה פראנס. אחד מהקטעים הללו הסתיים בפסגת האלפ ד'ואז שהיא הפסגה שניצחון בה נחשב כיוקרתי ביותר במרוץ. פנטאני שיחזר את הישגו מ-1994, וניצח שוב בדירוג הצעירים. בסוף שנה זו נפצע פנטאני קשה בתאונה בזמן מרוץ. שוטר רשלן שחרר את התנועה, שנחסמה בזמן מרוץ. פנטאני התרסק על מכונית, ברכו זזה ממקומה והוא כמעט סיים את הקריירה שלו. תקופת השיקום שלו ארכה שנה וחצי.
ב-1997 זכה בניצחונות בשני קטעים ובמקום השלישי בדרוג הכללי בטור דה פראנס, הפעם במדי קבוצת מרקטונה אונו בה המשיך לרכוב עד סוף הקריירה שלו. ממרוץ הג'ירו ד'איטליה של שנה זו נאלץ לפרוש, לאחר שניסה להתחמק מחתול שחצה את דרכו, התהפך ונפצע.
שנת 1998 הייתה שנת השיא בקריירה של פנטאני. הוא זכה בשנה זו גם בג'ירו ד'איטליה וגם בטור דה פראנס והיה לאחד הרוכבים הבודדים בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה שהצליחו לזכות בשנה אחת בשני מרוצי האופניים היוקרתיים ביותר. נדירה לא פחות, הייתה זכייתו בטור דה פראנס של רוכב שנחשב כמטפס טהור. שיאו של הטור דה פראנס באותה שנה ונקודת המפנה במרוץ היו בקטע בהרי האלפים שבו ניצח פנטאני והשיג את יריבו העיקרי – יאן אולריך בכתשע דקות. ב-2014 הופיע שמו של פנטאני ברשימה שפרסם הסנאט של צרפת שכללה רוכבים שנמצאו חיוביים לבדיקת סמים בבדיקות שנלקחו בטור דה פראנס ב-1998 ונבדקו מחדש (לאחר שפותחה בדיקה שמסוגלת לגלות את החומר האסור EPO) ב-2004.
בשנת 1999 פנטאני סולק מהג'ירו ד'איטליה עקב מציאת רמה גבוהה מהמותר של תאי דם אדומים בדמו, רמה אשר מחשידה את הרוכב בנטילת חומרים ממריצים האסורים בשימוש. הבדיקה נעשתה שני קטעים לפני תום המרוץ כאשר פנטאני, שלבש את החולצה הוורודה, הוביל את הדרוג הכללי בהפרש ניכר ולמעשה הבטיח כבר את ניצחונו במרוץ. ההדחה שברה את רוחו של פנטאני שטען בהזדמנויות מאוחרות יותר כי היו גורמים, שאינם קשורים ישירות לספורט, שהיו מעוניינים למנוע ממנו ניצחון.
לאחר תקופת השעיה הוא חזר להתחרות וניצח בשנת 2000 עוד שני קטעים בטור דה פראנס. אחד מהקטעים הללו הסתיים בפסגת המון ונטו (אחת מהפסגות המפורסמות של הטור דה פראנס) והביא לסכסוך מתוקשר בין פנטאני ובין מנצח הטור דה פראנס באותה שנה – לאנס ארמסטרונג. ארמסטרונג רמז על כך שהוא ויתר על הניצחון בקטע מתוך כבוד לפנטאני ופנטאני נעלב מהמחווה. בקטע מספר 16 באותה שנה הוא פרץ מוקדם מאוד ובכך התיש את ארמסטרונג וחברי קבוצתו. פנטאני אמר מאוחר יותר כי כוונתו הייתה "לפוצץ את הטור". את אותו קטע סיים פנטאני בפיגור של יותר מ-13 דקות מהמנצח ופרש מהמרוץ. הייתה זו הופעתו האחרונה בטור דה פראנס.
בשנים הבאות ניסה פנטאני לחזור ליכולת שאפיינה אותו בשנות השיא שלו אך ללא הצלחה. בשנת 2001 בוטלה השתתפותו בג'ירו ד'איטליה על ידי פדרציית האופניים האיטלקית וזאת עקב המצאות חומרים אסורים בחדרו. לאחר 6 חודשים השעייתו בוטלה מחוסר הוכחות. ב-2003 הוא אושפז בקליניקה פרטית לטיפול בדיכאון.
בפברואר 2004 נמצא פנטאני מת בחדר המלון שלו ברימיני (איטליה). בחקירה שלאחר המוות נקבע כי סיבת המוות היא התקף לב שנבע ממנת יתר של קוקאין.
החל משנת מותו, 2004, מדי שנה, נערך לזכרו מרוץ אופניים חד-יומי, "ממוריאל מרקו פנטאני", שמתחיל בעיר מגוריו, צ'זנטיקו, ומסתיים בעיר הולדתו, צ'זנה.
מאפיינים וסגנון רכיבה.
פנטאני זכה לכינוי "הפיראט" בזכות מטפחת הבנדנה שנהג ללבוש בזמן המרוץ על ראשו, בזכות העגיל על אוזנו ובזכות סגנון רכיבתו התוקפני. הוא זכה לפרסום והערצה הרבה מעבר להישגיו הספורטיביים. הפופולריות העצומה שלו נבעה בעיקר מיכולת הטיפוס שלו בהרים ומסגנון הרכיבה הייחודי שלו בזמן הטיפוס. בסקר שנערך בסוף 1998 באיטליה הכירו יותר איטלקים את שמו של פנטאני מאשר את שמו של ראש ממשלת איטליה באותה עת – רומנו פרודי.
אף על פי ששנותיו האחרונות של פנטאני לווו ביותר שערוריות מהישגים, אוהדיו הרבים שמרו לו אמונים. גם אחרי מותו, הוא נחשב, על ידי רבים מאוהדי מרוצי האופניים, כאחד מהרוכבים הגדולים והמלהיבים בדורו. לאחר מותו אמר עליו מיגל אינדוראין: "הוא גרם לאנשים להדלק על הספורט (מרוצי אופניים). אולי היו רוכבים שהשיגו הישגים רבים יותר ממנו, אך הם אף פעם לא הצליחו לרתק את האוהדים כמוהו".
מורשת.
גם 18 שנים לאחר מותו, עדיין נערצת דמותו של פנטאני על אוהדי אופניים רבים באיטליה, ושמו נכתב על הכבישים בהם עוברים מרוצי כביש.
המשוררת הישראלית, לאה פילובסקי (שתאריך לידתה זהה לזה של פנטאני), הקדישה לו שיר בשם "סיכום ביקורו של אחי התאום, מרקו פנטאני, בישראל, ב-13 בינואר 1999", אשר נחתם בשורות:
באוקטובר 2021 יצא לבתי הקולנוע סרט באורך מלא אודות מרקו פנטאני, בשם "Il Migliore".
דלק
דלק הוא שם כולל לכל חומר שאצורה בו אנרגיה פוטנציאלית רבה, שההעברה שלה לצורה אחרת של אנרגיה (חום, אנרגיה קינטית, אנרגיה חשמלית או כל טיפוס אחר של אנרגיה) היא קלה ויעילה. בדרך כלל העברה כזאת מתבצעת בצורה של שרפה, ודלק הוא פשוט חומר המשחרר אנרגיה רבה בשעת שריפתו.
דלקים משמשים ליצירת חשמל בתחנות כוח (בעיקר פחם, מזוט ודלקים גזיים), להפעלת מנועים (בנזין, סולר, גז), לחימום והסקה.
ישנם סוגים רבים של דלק. דלק מוצק כמו פחם או עץ, שהם חומרים דליקים היוצרים אנרגיית חום. פחם היה משמש בעבר להנעת רכבות קיטור. עץ לעומתו משמש בדרך כלל לחימום ביתי ותעשייתי, אולם כיום השימוש בדלק זה הולך ופוחת.
דלקים נוזליים הנמצאים בשימוש הם ברובם תוצרי נפט גולמי כגון: קרוסין (דלק סילוני) המשמש במנועי סילון, בנזין המשמש בעיקר לתדלוק מנועי בנזין, סולר המשמש במנועי דיזל וכן להסקה, מזוט המשמש בעיקר לחימום ויצירת קיטור. ישנם דלקים נוזליים המופקים ממקורות אורגניים ובפרט משמנים צמחיים. דלקים אלו נקראים "ביו דיזל".
דלקים גזיים כוללים גז טבעי, וגז פחמימני מעובה (גפ"מ) הידוע גם כגז בישול, שאף הוא תוצר של נפט.
הדלק אינו חייב להיות רק אנרגיה פוטנציאלית הנובעת כתוצאה משינוי מולקולרי, המתרחש בעת בעירה. הוא יכול להיות גם חומר שאינו דליק, המשחרר את האנרגיה שאצורה בו בתהליכים של ריאקציה גרעינית. במקרה זה למשל עובר הדלק ביקוע, או היתוך (כמו בשמש בה המימן מהווה דלק לתהליך ההיתוך).
הדלק העיקרי המשמש לאספקת אנרגיה בגוף האדם הוא פחמימות פשוטות (סוכרים) ופחמימות מורכבות, שומנים וחלבונים מהווים מקורות אנרגיה נוספים לגוף. מקורות אלו מהווים בסיס ליצירת מולקולות אדנוזין תלת-זרחתי ATP המהווה את מקור האנרגיה בתאים.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:דלק|*]]
[[קטגוריה:אנרגיה]]
[[קטגוריה:מחצבים]]
T-80 הוא טנק מערכה אשר פותח בעיר לנינגרד בברית המועצות בין השנים 1973–1975 ונכנס לייצור סדרתי בשנת 1976.
היסטוריה.
חרף הופעתו של טנק ה-T-72 המוצלח, החליטה החברה שפיתחה את טנק ה-T-64 לפתח טנק חדש שיהווה תחרות ל-T-72. בהתחלה, הטנק התבסס על ה-T-64 (שבדגמיו המוקדמים סבל מבעיות אמינות), אך מבנהו יצר הרבה בעיות והיה צורך להתחיל מהתחלה ולבנות טנק חדש לחלוטין. התוצאה הייתה ה-T-80; טנק אשר המשיך את "מסורת" קודמו והציג מגוון חידושים טכנולוגיים, במחיר עלות גבוהה ומורכבות טכנית, הנגזרת מאופן התפיסה של החברה. ה-T-80 די דומה ל"בן משפחתו" ה-T-64, אשר כלל מטען אוטומטי חדש ופתרונות אוטומטיביים יעילים יותר.