ב-6 בינואר 1974 נפטרה ברכה סקולמן לאחר מחלה ממושכת. היא קבורה לצד בן זוגה אלברט סקולמן בהר הזיתים. על מצבתה נרשם: "חייה היו קודש לעליית הנוער והדסה".
בנימין כהן (איש ציבור)
בנימין כהן (29 בדצמבר 1935, ג' בטבת ה'תרצ"ו - 17 באוגוסט 2018, ו' באלול ה'תשע"ח) היה ראש המועצה האזורית מטה יהודה ומזכ"ל, יושב ראש ומנכ"ל מרכז המועצות האזוריות. בשנים 1954 - 2007, תקופת פעילותו העיקרית כאיש ציבור, כיהן במגוון תפקידים ציבוריים בשלטון המקומי.
ביוגרפיה.
בנימין נולד לראובן ולבתיה כהן, הראשון מבין שלושה ילדים. הוא גדל בסקיז, עיר במרכז כורדיסטן האיראנית. בשנת 1950 עלה ארצה עם משפחתו. בתחילת דרכם הגיעו ל"שער העלייה" ליד חיפה, ולאחר שהות קצרה עברו למחנה העולים ליד בית ליד, שם שהו כשלושה חודשים. לאחר מכן, נשלחו הוא ומשפחתו להקים מושב חדש בהרי ירושלים- מושב נס הרים.
שליחות ציבורית.
בשנת 1955, בהיותו בן 19, מונה לתפקיד המזכיר של מושב נס הרים. היה זה תפקידו הציבורי הראשון, ובמסגרתו טיפל בעניינים השוטפים של המושב ובבעיות הרבות אשר היו כרוכות בהקמת יישוב חדש באותם ימים.
בשנת 1959 נבחר לראש המועצה האזורית "האלה", אליה השתייך המושב באותם ימים. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1964, כשמועצת "האלה" אוחדה עם שלוש מועצות אזוריות נוספות למועצה האזורית הגדולה בארץ- "מטה-יהודה". בנימין מונה לעמוד בראש המועצה ומילא את תפקיד זה במשך שלוש כהונות וחצי (כ-14 שנים רצופות). התקופה ההיא הייתה מלאה אתגרים ונדרשה עבודה רבה לצורך פיתוח האזור וקידום המשק החקלאי, החינוך, התרבות, הרווחה ועוד. לאחר שנים של פעילות ענפה כראש המועצה, פרש מתפקידו בשנת 1978.
בשנים 1978-1981 שימש כמנהל בחברה לפיתוח התיירות בשם "מבואות ירושלים".
ב-1982 החל לעבוד במרכז המועצות האזוריות (באותה תקופה, ארגון המועצות האזוריות)- ארגון המאגד את כל המועצות האזוריות בישראל ומעניק להן מענה וסיוע בתחומים שונים. במסגרת ארגון זה, בנימין שימש בהתחלה בתפקיד המזכ"ל, בהמשך יושב ראש וגם בתפקיד המנכ"ל. התחלופה בין התפקידים התקיימה בגלל נוהג הרוטציה בתפקיד היו"ר בין נציב המושבים ונציג הקיבוצים. את תפקידיו אלו במרכז המועצות האזוריות מילא במשך 25 שנה, עד לפרישתו בשנת 2007.
במקביל לעבודתו במרכז המועצות האזוריות מונה כחבר בדירקטוריונים שונים הקשורים לשלטון המקומי ולגופים ציבוריים נוספים, כגון הנהלת מפעל הפיס והחברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי. במסגרות אלו היה פעיל בתחומים שונים ותרם מניסיונו הרב.
לאחר פרישתו ממרכז המועצות האזוריות ב-2007, עבד כמנכ"ל עמ"ל- העמותה המרכזית לשירותים לזקן. את תפקידו זה סיים ב-2009.
בנימין המשיך לכהן כחבר בדירקטוריונים שונים, פעל בנושאים ציבוריים והתנדב בתחומים שונים.
משפחה וחיים אישיים.
כהן למד במכון להשכלה ומחקר בבית ברל, בו למדו מטעם המדינה אנשים שיועדו להשתלב במגזר הציבורי. עם זאת, רוב ידיעותיו וכישוריו באו לו מהיותו אוטודידקט והוא מעולם לא התפנה להשלים את השכלתו באופן פורמלי. במרץ 2014 יצא לאור ספר פרי עטו בשם "בשמחת פניכם", שמתאר את קורות חייו, האישיים והציבוריים.
בנימין נשא לאישה את בתיה, וחי במושב נס הרים. הוא היה אב לחמישה ילדים. בכורו, אבישי כהן, הוא איש ציבור בעצמו - בין השאר הוא ניהל את אגף תיאום ובקרה במשרד ראש הממשלה, ושימש כמנכ"ל נמל אילת משנת 2010 ועד להפרטתו בשנת 2013. עד שנת 2018, הוא עמד בראש חברת "יפה נוף", שהיא חברת התשתית של מטרופולין חיפה.
בנימין נפטר ביום שישי, 17 באוגוסט 2018, ו' באלול ה'תשע"ח. הוא נקבר בבית העלמין של נס הרים.
מגתריום
מגתריום (שם מדעי: Megatherium) הוא סוג שנכחד של עצלן קרקע בגודל של פיל קטן. הוא היה נפוץ במרכז ודרום אמריקה בין תחילת הפליוקן, דרך הפליסטוקן וייתכן שגם בתחילת ההולוקן.
שמו של המגתריום (meg-AH-theer-EE-um) נגזר מהמילה היוונית מגה (μέγας) שפירושה ענק, ותריום (θηρίον) - בהמה. בצירוף: בהמה ענקית.
טווח זמן משוער: 2 מיליון שנים-10,000 שנה לפני זמננו. זמן ההכחדה המדויק נתון בוויכוח. יש עדויות משכנעות לנוכחות המגתריום באמריקה הדרומית לפני כ-10,500 שנים, ותאריכי פחמן-14 מאתר אחד בארגנטינה הנעים בין 10,600–7,800 שנים לפני זמננו. בשל כך ניתן להעריך שהיצור חי גם בהולוקן הקדום.
המגתריום היה יונק יבשה ענק, שהשתייך למגה-פאונה של אמריקה הדרומית. הוא הגיע למשקל של עד 4 טונות, וגובהו היה עד 6 מטרים (מהראש לזנב). הוא העצלן הגדול ביותר הידוע כיום, גדול כפיל אסייתי וגדול אף מכמה מיני ממותות.
למגתריום היה שלד חזק, עם חגורת אגן ירכיים גדולה וזנב שרירי ורחב.
הגודל העצום שלו אפשר לו לאכול מגבהים לעומת אוכלי עשב אחרים בני זמננו. כדי לאכול הוא היה נעמד על רגליו האחוריות החזקות והשתמש בזנבו כחצובה בצורה זו. המגתריום היה יכול לתמוך במשקלו המאסיבי.
המגתריום היה כנראה אומניבור (אוכל כל) והיה מסוגל לאכול לטאות קטנות וחרקים, אך עיקר תזונתו מתבססת על עלים וקליפות עצים אותן הוא תולש בעזרת ציפורניו. כדי להשיג מזון נעזר המגתריום בשימוש בטפרים מעוקלים על הרגליים הקדמיות הארוכות שלו כדי להשיג את הענף עם העלים הבשרניים יותר.
עצלן זה, כמו דוב הנמלים המודרני, היה הולך על צידי רגליו כי טפריו מנעו ממנו להניח את כפות רגליו על הקרקע בצורה שטוחה. אף על פי שהתחיל את דרכו כהולך על ארבע רגליים צורת שלדו והניתוח הביוכימי שלו מעידים כי הוא היה יכול ללכת על 2 רגליים.
חלק מהמומחים מאמינים שבלסת של המגתריום שכנה לשון עצומה שהוא השתמש בה כדי לאסוף את העליים הבשרניים, בדומה לעצלן המודרני. מומחים אחרים מציעים שחלק ממאפייניו של המגתריום התמזגו ביחד - מה שאומר שקיבולת הלשון שלו מוגבלת ולא ארוכה.
מיטל מיכאלי
מיטל מיכאלי (נולדה ב-19 בנובמבר 1985) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
למדה בתיכון "דה שליט" בעיר רחובות, במגמת תיאטרון. בשנים 2006-2004 עשתה את שירותה בצה"ל בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
מיכאלי היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בקולנוע ותקשורת.
קריירת שירה.
בשנת 1998 שרה מיטל מיכאלי שירים שונים בסרט "נסיך מצרים". באותה השנה, מיכאלי התמודדה בתוכנית "בראבו" ולא זכתה. שנה לאחר מכן, ב-1999, היא ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה "בילבי". בשנת 2012 השתתפה בעונה הראשונה של התוכנית "דה וויס ישראל" והודחה בשלב ההופעות החיות. במהלך הצילומים פגשה את עציון מאיר, והשניים החלו לנגן ולהופיע יחד, בישראל ומחוצה לה, וכתבו אלבום משותף בשם "מילים כמו מים". כותבת גם שירים בעברית ובאנגלית ומלמדת מוזיקה ונגינה.
קריירת דיבוב.
בשנת 1998 דיבבה מיכאלי את אניקה בסרט "". שנה לאחר מכן, ב-1998, מיכאלי דיבבה את קיילי בסרט "החרב הקסומה - המסע לקמלוט". בנוסף, מיכאלי דיבבה את ויטני בסרט "". באותה השנה היא דיבבה גם את פולי בסדרת הטלוויזיה "פופאי ובנו", ואת בייב החזיר בסרט "בייב בעיר הגדולה". בשנת 1999, מיכאלי דיבבה את הדמות הראשית בילבי בסדרה "בילבי". בשנת 2001 דיבבה מיכאלי את פרידה, ויולט ופאטי בסדרה "סנופי וחברים" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 דיבבה את לין בסרט האנימה "המסע המופלא".
קריירת משחק.
את קריירת המשחק שלה התחילה מיטל מיכאלי בשנת 1995 במחזמר "צלילי המוזיקה" בבימויו של מנחם גולן. בשנת 1996 כשחקנית מחליפה של באנה במחזמר "ספר הג'ונגל". ב-1997 שיחקה במחזמר "הלב" בתפקיד ג'ולייטה. ב-1998 הנחתה את הפסטיגל, בתפקיד דינגדינג, בבימויו של משה קפטן. בשנת 2001 השתתפה מיכאלי בסדרה "כל העולם במה" בתור המספרת. בשנת 2007 שיחקה את הדס בסדרת הטלוויזיה "הנפילים". בשנת 2009 שיחקה את קשת ענר בסדרה "ראש גדול". בשנת 2010 שיחקה מיכאלי את עלמה בסדרה "גירושים נפלאים", את עמי מוצ'ניק בסדרה "הקרמבויז" ואת כנרת בסדרה "השועלים". ב-2014 מיכאלי שיחקה את ענבל בסדרה "פלפלים צהובים", ואת גילי בעונות הרביעית והחמישית של הסדרה "גאליס" בערוץ הילדים.
חיים אישיים.
מיטל מיכאלי היא לסבית מוצהרת. נשואה לבת זוגה מיכל ואם לבן.
אוגוסט 1914
אוגוסט 1914 (באנגלית: August 1914 וגם The Guns of August) הוא ספר היסטוריה זוכה פרס פוליצר אודות החודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה והאירועים שהובילו למלחמה מאת ברברה טוכמן. הספר ראה אור בשנת 1962 בהוצאת מקמילן (Macmillan).
מבנה הספר ואופיו.
הפרקים הראשונים בספר מספקים רקע על המצב ששרר באירופה ערב המלחמה, תוך התייחסות למצב המדיני והצבאי של האימפריה הגרמנית, בריטניה, צרפת והאימפריה הרוסית. בהמשך מתוארים המהלכים העיקריים של המלחמה בחודש הראשון, השלב הדינאמי של המלחמה, לפני שהייתה למלחמת חפירות סטטית.
טוכמן מספרת את "הסיפור הגדול", מנקודת מבטם של גנרלים, שרי צבא וראשי המדינות, תוך הסתייעות רבה ביומניהם האישיים. חלק מהתיאורים בספר הם תיאורים רבי פרטים של רגעי הכרעה ומשבר אישיים בצד פירוט של תוכניות המטות השונים וביצועם (ולרוב אי-ביצועם) בשטח.