עישון מגביר סיכון עד פי שניים ללידת פג. המנגנון לכך אינו ברור דיו, אך ישנה השערה שזה קשור לנזק שלייתי מירידה באספקת דם בעקבות השפעת הניקוטין והפחמן החד-חמצני שגורמים להתכווצות כלי דם בשלייה, פתיחה מוקדמת של קרומים, זיהום תוך רחמי והפרשה מוגברת של פרוסטגלנדינים מהווים מנגנונים אפשריים נוספים. הפסקת עישון בשלבי ההיריון המוקדמים עשויה להפחית את הסיכון ללידת פג בנשים מעשנות.
לידה במשקל נמוך.
משקל לידה נמוך מוגדר כמשקל עובר עת הלידה של פחות מ-2.5 ק"ג ללא קשר לגיל הלידה, השכיחות של משקל לידה נמוך מוערכת בכ-6% מכלל הלידות.
עישון סיגריות בהיריון נקשר באופן ישיר לאיחור בהתפתחות העובר. הסיכון ללידת ילוד עם משקל נמוך גבוה פי 2.8 יותר אצל נשים שעישנו במהלך ההיריון. השפעה זו של  העישון חזקה יותר בנשים שמוגדרות כמעשנות כבדות ובאלו שעישנו בסוף ההיריון. הפסקה מוקדמת של עישון יכולה להפחית נזק זה.
מומים מולדים.
עישון בזמן היריון נמצא כמגביר סיכון למומים שונים בדרכי העיכול (פי 1.27), בקעים בדופן הבטן (פי 1.5), מומים במבנה הגולגולת (פי 1.33) ומומים במערכת השלד (פי 1.2) אצל התינוק.
השלכות בזמן הנקה.
עישון בזמן הנקה מקטין את כמות החלב המיוצרת של האם מחד גיסא, והניקוטין מהסיגריות חודר לחלב שהתינוק יונק מאידך גיסא.
התינוק עלול לספוג כמות של ניקוטין שיש בה כדי לפגוע בבריאותו, אחת מההשפעות היא פגיעה במחזור השינה.
עם זאת, עדיין קיים יתרון ברור של הנקה על תרכובות מזון לתינוקות גם באישה שהיא מעשנת.
השלכות על התינוק שנולד (עד גיל שנה).
אחת התופעות שנקשרו לעישון בזמן הריון היא מוות בעריסה SIDS-Sudden Infant Death Syndrome והיא מוגדרת כמוות פתאומי ובלתי מוסבר של תינוק עד גיל שנה, היא מתרחשת לרוב בזמן שינה. על פי עבודות שונות נראה כי עישון בזמן הריון מגביר סיכון עד פי חמישה לתסמונת מוות בעריסה ביילוד. בנתיחה שלאחר מוות נמצאו ריכוזים גבוהים יותר של ניקוטין בשערות של יילודים שמתו במוות בעריסה עקב חשיפה לניקוטין כתוצאה מעישון בזמן היריון.
השלכות לטווח ארוך (אחרי גיל שנה).
בנוסף לנזכר לעיל, לעישון ישנן גם השפעות שליליות  לטווח ארוך בילד המתבגר לרבות הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, ירידה בהישגים לימודיים, ליקויי שפה ואף להתמכרות מוקדמת לעישון, כך שהסיכוי של ילדים לנשים שעישנו במהלך הריונן להפוך למעשנים בעצמם, גבוה יותר מאלו שאמותיהם לא עישנו. כמו כן, על פי מטה אנליזה של Oken ושותפיו נמצא כי עישון בזמן הריון מגביר סיכון פי 1.5 לעודף משקל אצל הילד בגילאים 3–33 שנים, נצפה יחס מנה-תגובה בין כמות הסיגריות שהאישה מעשנת לסיכון להשמנת יתר מאוחר יותר אצל הצאצאים.
טוריה
דלקת הנרתיק והפות
דלקת הנרתיק והפות (בלועזית: Vulvovaginitis) היא מחלה דלקתית שמערבת את הנרתיק והפות, אשר עלולה לבוא לידי ביטוי בנוכחות הפרשה ובהרגשת צריבה, גירוד, או כאב באזור הפות והנרתיק, כתוצאה מזיהום פטרייתי (בעיקר פטריות בסוג "Candida"), חיידקי, או טפילי ("Trichomonas vaginalis"). בחלק מן המקרים תיתכן דלקת ללא תסמינים כלל.
מערכת המין הנשית היא מערכת אקולוגית מורכבת, מאוזנת ומארחת מגוון של מיקרואורגניזמים. שינויים בסביבת הנרתיק כגון, שינויים ברמת החומציות ושטיפות באזור הנרתיק עלולים ליצור חוסר איזון בפלורה הפיזיולוגית ולגרום למיקרואורגניזמים, אשר בדרך כלל לא נמצאים באזור או נמצאים בתת-שליטה לשגשג. כתוצאה מכך עלולה להתפתח דלקת בנרתיק. מעריכים שבעולם יש יותר מ-300 מיליון מקרים בשנה של דלקות בדרכי שתן, פטרת נרתיק, ווגינוזיס חיידקי (Bacterial vaginosis, בקיצור BV)
הפלורה הרגילה.
איברי המין של אישה בריאה כוללים כ-50 מינים של מיקרואורגניזמים, אשר נבדלים בהרכב על פי שלבי רבייה וחשיפה למספר גורמים, דוגמת אנטיביוטיקה וקוטלי זרע. במצבה התקין של פלורת הנרתיק, מתקיים איזון בין המיקרוארוגניזמים השונים, כשמיני הסוג "Lactobacillus" מהווים את המיקרואורגניזמים הדומיננטיים. לעומת זאת במצב של זיהום, או הפרת האיזון התקין מתרחש שגשוג וקולוניזציה של מיקרואורגניזמים פתוגניים או חיצוניים. קיימים שני מנגנונים המספקים הגנה לפלורה באופן טבעי והם:
ביופילם (Biofilm).
על העור והריריות של הנרתיק מתפתח ביופילם של הפלורה הטבעית המיוצר על ידי מיקרואורגניזמים. ביופילם זה מגן מפני התיישבות של מיקרואורגניזמים פתוגניים פוטנציאליים חיצוניים. תהליך היווצרות הביופילם מורכב משני שלבים:
הביופילם אחראי על שמירת היחידה האקולוגית במצב יציב. כאשר החיידקים המעורבים הם לא פתוגניים, הדבר נחשב ליתרון משום שהוא תומך בהקמה קבועה וארוכת טווח של חיידקים אלו, והוא מספק הגנה מפני מיקרואורגניזמים פתוגניים פולשניים.
חומצה לקטית.
הגנה נוספת באפיתל הנרתיק מסופקת על ידי חומצה לקטית המיוצרת על ידי חיידקי הסוג "Lactobacillus". הצטברות חומצת חלב שומרת על החומציות 3.8-4.5 בנרתיק. דבר זה מגן על חלל הנרתיק מהתיישבות של חיידקים חוץ-נרתיקיים שונים דוגמת חיידקי המעיים ("Escherichia coli", "Klebsiella pneumoniae", "Enterococcus" ועוד), וכפועל יוצא מגן מפני זיהומי נרתיק, רחם, ודרכי שתן. הפלורה הטבעית של נשים לפני גיל המעבר מורכבת בעיקר מחיידקי "Lactobacillus" ממינים: "Lactobacillus jensenii", "Lactobacilus crispatus", ו-"Lactobacillus iners". למינים אלה מאפיינים חשובים בהענקת הגנה למארח (יכולת יצירת ביופילם וייצור חומצות, מי חמצן וחומרים פעילי שטח). מיקרואורגניזם נוסף שניתן למצוא כחלק מהפלורה הטבעית התקינה בכ-25% בנשים בריאות לפני גיל המעבר היא פטרייה מהמין "Candida albicans".
פטרת הנרתיק.
הפתוגנזה של פטרת נרתיק (Vulvo-Vaginal Candidiasis, בקיצור VVC) היא נושא שנוי במחלוקת. פטרת נרתיק נראית כאשר יש הפרה באיזון בין המיקרואורגניזמים הקיימים בנרתיק, באופן שמקל על שגשוג ה-"Candida" באזור. הגורמים המגבירים את הסיכון להתפתחות של פטרת בנרתיק הם: טיפול אנטיביוטי, קוטלי זרע, גלולות למניעת הריון, טיפול באסטרוגן, סוכרת, וקיום יחסי מין תכופים. בעת התפתחות פטרת נרתיק, נשים מתלוננות על הפרשה לבנה עבה וגרד, ולעיתים קרובות נפיחות בפות. תסמינים אלו דומים גם למצב של וגינוזיס חיידקי, ולכן לעיתים קרובות מתקיימת אבחנה שגויה ביניהם, במיוחד אם היא מתרחשת לאחר טיפול אנטיביוטי. גם טיפול אנטיביוטי דרך הפה יכול להוביל לפטרת בנרתיק. נמצא כי 3-20% מהחולות עם פטרת VVC אידיופטית קיבלו אנטיביוטיקה דרך הפה, וככל שמשך הטיפול ארוך יותר כך הסיכון לפטרת עולה. השינוי בפלורה יכולה להסביר את הפטרת הנגרמת על ידי אנטיביוטיקה, בהתחשב בכך שישנו מתאם הפוך בין נוכחות של חיידקי "Lactobacillus" בפלורה של הנרתיק לבין דלקת נרתיק.
שימוש באנטיביוטיקה מהווה גורם סיכון לטווח קצר לפטרת סימפטומטית, אם זה בהופעתה בפעם הראשונה או בהישנות הפטרת. בנוסף לכך שימוש ממושך באנטיביוטיקה קשור ישירות לשכיחות מוגברת של "Candida" בנרתיק. שימוש באנטיביוטיקה בחודש הקודם לצמיחת הפטרת הוא גורם סיכון הקשור באופן משמעותי לזיהום בנרתיק. הקשר הזה הודגם במספר מחקרים, אשר הראו כי המנגנון שלפיו תרופות אנטיביוטיות נוטות לגרום לדלקת נרתיק הוא לא ברור כמו שזה נראה. חיסול אוכלוסיית חיידקי ה-"Lactobacillus" או הפחתתם אינו תנאי הכרחי לשגשג פטרייתי בנרתיק, והאינטראקציה בין שימוש באנטיביוטיקה לבין התיישבות של "Candida" כרוכה במנגנונים אחרים גם ללא דיכוי חיידקים. בעבודות קודמות זוהה VVC לאחר טיפול אנטיביוטי, ותואר כדאגה לנשים רבות שהשפיעה על היענותן לטיפול האנטיביוטי שנקבע להן. בסקירת ספרות מקיפה נמצא מחקר קהילתי פוטנציאלי שבדק את שכיחות ה-VVC לאחר טיפול אנטיביוטי. במחקר השתתפו 74 נשים שנטלו מגוון של אנטיביוטיקות כנגד זיהום שלא מערב את מערכת המין ונמצא ששכיחות ה-VVC עלתה.
הטיפול ב-VVC מתחלק לשתי זרועות, טיפול בזיהום לא מסובך הנגרם על ידי הפטרייה "Candida albicans" לעומת זיהום מסובך הנגרם על ידי מינים אחרים של "Candida", או הישנות של הפטרייה. בשני המקרים אפשרות הטיפול נעה בין טיפול מקומי או טיפול אוראלי. במקרים הפחות מסובכים הטיפול המקומי מתבסס על תרופות מקבוצת האזולים (Azoles). טיפול זה הוא קצר טווח (שלושה ימים, או טיפול אוראלי במנה חד פעמית של פלוקונאזול במינון של 150 מ"ג). לרוב במקרים אלה התסמינים נעלמים לאחר יומיים עד שלושה. במקרים היותר מסובכים VVC דרוש טיפול יותר ממושך, אותו טיפול בפלוקונאזול ניתן שלוש פעמים בפער של 72 שעות, או טיפול מקומי יומי במשך שבוע ימים. השימוש בפרוביוטיקה, המוגדרת כמיקרואורגנזמים חיים שיש להם פעילות אנטגוניסטית כנגד פתוגנים ומנוהלים בכמויות מספיקות להעניק יתרון בריאותי למארח, לטיפול ב-VVC שהתפתחה כתוצאה משגשוג "Candida albicans" לאחר טיפול אנטיביוטי הוא נפוץ ומומלץ, אך טיפול מונע בהישנות פטרת נרתיק הוא שנוי במחלוקת.
וגינוזיס חיידקי.