העלילה מתרחשת באקיהבארה, טוקיו, ועוקבת אחר רינטארו אוקבה, הטוען שהוא מדען מטורף, ומנהל את "מעבדת הגאדג'טים העתידיים" בדירה יחד עם חבריו מאיורי שינה ואיטארו "דארו" האשידה. בעת הוא נוכח בכנס על מסע בזמן, אוקאבה מוצא את גופתה של קוריסו מאקיסה, חוקרת בתחום מדעי המוח. הוא שולח הודעה לגבי זה לדארו, ומאוחר יותר מגלה שקוריסו עודנה בחיים, ושההודעה הגיעה לפני שהוא שלח אותה. חברי המעבדה לומדים שתא המיקרוגל המופעל על ידי הטלפון הסלולרי שהם מפתחים יכול לשלוח הודעות טקסט אחורה בזמן; קוריסו מצטרפת אליהם על מנת לחקור זאת, ולשלוח הודעות טקסט, המכונות "D-mails", אל העבר על מנת לשנות את ההווה. קוריסו בסופו של דבר יוצרת מכשיר שיכול לשלוח זיכרונות דרך המיקרוגל, ומאפשר בפועל למשתמש לנסוע בזמן.
SERN, ארגון בדיוני המבוסס על CERN החוקר בחשאי נסיעה בזמן, לומד על מכונת הזמן ושולח אנשים למעבדה כדי לאחזר אותה, דבר אשר הורג את מאיורי. אוקבה חוזר בזמן מספר פעמים כדי למנוע מותה של מאיורי, אבל נכשל בכל פעם. הוא לומד כי הוא צריך לבטל את כל השינויים שה-D-mails גרמו, ועושה זאת עד שהוא מבין כי ביטול הD-mail הראשון יחזיר אותו אל ציר הזמן שבו נמצא קוריסו מתה. אוקאבה וקוריסו מספרים זה לזה על הרגשות הרומנטיים שלהם אחד לשנייה, לאחר מכן קוריסו אומרת לאוקבה להציל את מאיורי. דארו פורץ למסד הנתונים של SERN, מוחק את כל הרשומות על ה-D-mail, ובכך מצליח להחזיר אותם אל ציר הזמן המקורי.
מאוחר יותר, סוזוהא אמאנה, בתו לעתיד של דארו, מגיעה במכונת זמן כדי לספר לאוקאבה שהדרך היחידה למנוע מרוץ חימוש של נסיעה בזמן, שיוביל למלחמת העולם השלישית, היא למנוע מאבא של קוריסו, נאקבאצ'י, להרוג אותה ולגנוב את התאוריות של בדבר מסע בזמן. סוזוהא ואוקאבה נוסעים אחורה בזמן, אך אוקאבה הורג בעצמו את קוריסו בטעות. בחזרה אל ההווה, אוקאבה מקבל הודעה מהאני העתידי שלו האומרת לו שכדי להימלט מציר הזמן הנוכחי, הוא צריך להציל את קוריסו תוך יצירה מחדש של המראה של קוריסו המתה שהאני בעבר שלו ראה. כשהוא חוזר אחורה בזמן, הוא מתגרה בנאקבאצ'י שידקור אותו, מכה את קוריסו למצב של חוסר הכרה, ושם אותה בבריכת הדם של עצמו בשביל שהאני בעבר שלו יראה. בכך הוא גורם לציר הזמן להתפצל לאחד בו קוריסו חיה ומלחמת העולם השלישית לא מתרחשת.
הפקה ושידור.
הסדרה נוצרה באולפן האנימציה White Fox, והופקה על ידי מיקה נומורה ויושינאו דוי, בבימוים של הירושי המאצ'קי וטאקוייה סאטו, ונכתבה על ידי ג'וקי האנאדה, יחד עם קיוטה סאקאי ששימש כמעצב הדמויות ומנהל האנימציה הראשי. טאקשי אבו וג'ון מוראקמי היו אחראים על הלחנת הפסקול עבור הסדרה.
עיבוד האנימה הוכרז בחודש יולי 2010 על ידי צ'יומארו שיקורה, ראש 5pb. שודרו 24 פרקים מ-6 באפריל עד 14 בספטמבר 2011, ושוחררו בדי-וי-די ובבלו ריי בתשעה כרכים מ-22 ביוני 2011 ועד 22 בפברואר 2012 ביפן; הכרך התשיעי והאחרון כלל פרק 25 מיוחד שלא נכלל בשידור. עבור שידור מחדש של הסדרה בשנת 2015, גרסה חלופית של פרק 23 שבה אוקאבה אינו מציל את קוריסו שודרה כדי לקדם את משחק ההמשך של שטיינס גייט, Steins;Gate 0. סדרת האנימה קיבלה גם סרט המשך, Steins;Gate: The Movie − Load Region of Déjà Vu, שהוקרן ב-20 באפריל 2013, ועיבוד לאנימה של המשחק Steins;Gate 0 ששודר בשנת 2018.
בעיית שאנדונג
בעיית שאנדונג (באנגלית: The Shandong Problem) הייתה סכסוך בנוגע לסעיף 156 של חוזה ורסאי ב-1919, שמשמעותו ויתורה של סין על חצי האי שאנדונג לטובת יפן. הבעיה נפתרה לטובת סין ב-1922.
היווצרות הבעיה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914 - 1918) תמכה סין בבעלות הברית בתנאי שיוחזר לסין השטח הקיאוטצ'ו במפרץ של חצי האי שאנדונג, שהיה שייך לאימפריה הגרמנית לפני כיבושו בידי יפן ב-1914. ב־1915 הסכימה סין באי-רצון לשלושה-עשר הדרישות המקוריות של היפנים, אשר בין השאר הכירה בשליטה היפנית על הטריטוריות הגרמניות לשעבר. הממלכה המאוחדת וצרפת הבטיחו ליפן שהיא תוכל לשמור על טריטוריות אלה. בסוף 1918, סין אישרה מחדש את ההעברה וקיבלה כספים מיפן. סעיף 156 לאמנת ורסאי העביר לאימפריה היפנית את שטחה של קיאוטשצ'ו וכן את הזכויות והפריבילגיות שנרכשו מכוח האמנה הסינית-גרמנית של 1898, ולא החזירו אותן לידי הממשל הסיני.
פרשת חוזה ורסאי.
למרות הסכמתה הרשמית לתנאיה של יפן ב-1915 וב-1918, סין גינתה את העברת הטריטוריות הגרמניות בוועידת השלום בפריז ב-1919, בתמיכתו החזקה של הנשיא וודרו וילסון מארצות הברית. שגריר סין בצרפת, ולינגטון קו, הצהיר כי סין אינה יכולה עוד לוותר על שאנדונג, שהיא מקום הולדתו של קונפוציוס, הפילוסוף הסיני הגדול ביותר, כמו שהנוצרים לא יכולים לוותר על ירושלים. הוא דרש את החזרת שאנדונג, אך דרישתו לא נענתה. הזעם הציבורי הסיני על סעיף 156 הוביל להפגנות ב-4 במאי 1919 ולתנועה תרבותית הידועה בשם תנועת הארבעה במאי. כתוצאה מכך סירב וולינגטון קו לחתום על האמנה.
סיום.
סירובה של סין לחתום על חוזה ורסאי חייב הסכם שלום נפרד עם גרמניה ב־1921. הוויכוח על שאנדונג המשיך בתווך ארצות-הברית שנה לאחר מכן, במהלך ועידת הצי בוושינגטון. הפעם הפרשה הסתיימה בניצחון של סין, הריבונות היפנית בשאנדונג הוחזרה לסין בחוזה תשע המדינות. יפן, לעומת זאת, שמרה על הדומיננטיות הכלכלית של קווי הרכבת ושל המחוז כולו.
זאמי
Last Girl on Earth Tour
בית הדרקונים
בית הדרקונים (בספרדית: Casa de los Dragones) בסאוטה, שבספרד, הוא דוגמה בולטת לבניין בסגנון אדריכלות אקלקטית, ובראשו ארבעה פסלי ענק של דרקונים.
הבניין נמצא סמוך מאוד לכיכר המרכזית - כיכר המלכים (Plaza de los Reyes) בסאוטה - אחת משתי המובלעות הספרדיות שבצפון אפריקה.
המבנה הוקם בהזמנת ראש עירית סאוטה פרנסיסקו סרני גונסאלס (Francisco Cerni González) ואחיו ריקארדו. האדריכל היה חוסה מריה מנואל קורטינה פרס (José María Manuel Cortina Pérez), הבניה החלה בשנת 1897 והושלמה בשנת 1905. הבניין בנוי מאבן מלאכותית, ופסלי הדרקונים המקוריים היו עשויים מארד.
הבית עבר בעלים לאורך השנים, ובשנת 1925 הוסרו פסלי הדרקונים המקוריים, ואבדו. בשנת 2006 הותקנו פסלים חדשים של דרקונים, עשויים מתערובת של שרף ופיברגלס וצבועים בצבע דמוי ארד, שהוקמו על ידי האמן אנטוניו רומרו ואייחו (Antonio Romero Vallejo). משקל כל אחד מהפסלים החדשים כ-200 ק"ג בלבד.
Causing a Commotion
Causing a Commotion (בעברית: לגרום למהומה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך הפסקול הראשון שלה, Who's That Girl. השיר יצא לאור ב-25 באוגוסט 1987, כסינגל השני מתוך הפסקול על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, והראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והופק על ידי מדונה וסטיבן בריי. את השיר שרה מדונה במהלך סיבוב ההופעות השני שלה, "Who's That Girl World Tour". השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, בדומה לסינגל הראשון מתוך הפסקול, "Who's That Girl".
בשנת 1990, הוציאה מדונה את הווידאו Blond Ambition World Tour Live, בו נכלל השיר.
וידאו קליפ.
ב-25 באוקטובר 2014, הועלה ליוטיוב הווידאו קליפ של השיר. הקליפ מכיל בתוכו קטעים וסצנות מתוך הסרט "מי הנערה הזאת?". בנוסף לכך, הועלה ליוטיוב האודיו של השיר, אשר צבר למעלה מ-1.4 מיליון צפיות.
בנוסף לכך, הועלתה ליוטיוב ההופעה של מדונה עם השיר.
המוות המוזר של אירופה
המוות המוזר של אירופה הוא ספר שנכתב בשנת 2017 על ידי הסופר והעיתונאי הבריטי דאגלס מארי, אודות תופעת ההגירה ליבשת אירופה בעשורים האחרונים. בספרו טוען מארי כי תהליך ההגירה ההמוני אל אירופה בשני העשורים האחרונים, בעיקר ממדינות אפריקה, המזרח התיכון ומזרח אסיה, מוביל לשינויי פניה ולאובדן צביונן הלאומי של מדינותיה.
הספר פורסם תחילה בבריטניה, תחת השם The Strange Death of Europe. מאוחר יותר פורסם גם בארצות הברית, ובהמשך תורגם לשפות נוספות. הספר יצר הד ושיח ציבורי אודות היקף תופעת ההגירה והשפעתה על חיי האירופים. בספרו מציג דאגלס את עצם השיח בנושא הגבלת ההגירה כנושא טבו שרבים מפרשים כגזענות, ומראה כיצד פוליטיקאים ואנשי ציבור שילמו מחיר אישי על נקיטת עמדה בנושא זה.
תוכן.
הטיעון המרכזי של מארי לאורך כל הספר הוא שתהליך ההגירה לאירופה, אשר צבר תאוצה בשני העשורים הקודמים לכתיבת הספר (החל מסוף שנות ה־90), עלול להביא לשינויים קיצוניים בפני החברה האירופאית ובכך להביא להרס ביבשת כולה. במהלך הספר, מארי מנתח את הסיבות להתרחבות ההגירה ממדינות העולם השלישי למדינות אירופה השונות, ונותן דגש מיוחד לניתוח מעשיהם והצהרותיהם של מנהיגי מדינות אירופה הגדולות, בדגש על גרמניה, צרפת ובריטניה. מארי מעלה פעמים רבות את הטיעונים של תומכי ההגירה, בין אם מסיבות אידאולוגיות או פרקטיות, ונותן להם טיעוני נגד משלו, המבוססים לרוב גם על נתונים סטטיסטיים.