אף כי דקר ניצח ברצון על כל יצירה שהיא מן הרפרטואר התזמורתי, המוניטין שלו היה בעיקר הודות לגישה שלו ולשליטה שגילה במוזיקה של ריכרד וגנר, ריכרד שטראוס, אנטון ברוקנר, מקס רגר וגוסטב מאהלר. ביצועיו ביצירות של מוצרט, היידן ובטהובן זכו לשבחים על האיזון והצלילות שבהם. גישתו למוזיקה ספרדית ודרום אמריקאית הייתה נועזת וכריזמטית. הוא ניצח על בכורות עולמיות של תריסרי יצירות תזמורתיות מאת מלחינים קנדים ובמהלך הקריירה המכובדת שלו ניצח על 85 אופרות שונות.
דקר היה מנהל מוזיקלי של התזמורת העירונית של בוכום (1964-1956), התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם (1967-1962), התזמורת הסימפונית של מונטריאול (1975-1967), התזמורת הסימפונית של ברצלונה (1991-1985) והתזמורת הסימפונית של ניו זילנד (1996-1991, כמנצח ראשי). הוא כיהן כיועץ אמנותי של התזמורת הפילהרמונית של קלגרי (1977-1975) ושל התזמורת הסימפונית של ויניפג (1982-1980). דקר היה מנצח אורח ראשי של תזמורת מרכז האמנויות הלאומי של אוטווה (1999-1991) ושל התזמורת הסימפונית של אדמונטון (2004-2003).
דקר עבד עם מגוון סולנים, בהם ארתור רובינשטיין, אמיל גיללס, שורה צ'רקאסקי, קלרה הסקיל, אידה הנדל, מרתה ארחריץ', הלן גרימו, אליזבת שוורצקופף, ג'סי נורמן, דיים קירי טה קאנאווה וג'ון ויקרס. קונצרט חג המולד שעליו ניצח, עם לוצ'אנו פאווארוטי ותזמורת, צולם בבזיליקה במונטריאול ב-1978 ושודר בטלוויזיה מדי שנה ברחבי העולם.
לימור שריר-שרייבמן
The Pink Print
UP - מותג הטיסות הזולות של אל על
קבר יריחו
"קבר יריחו" (באנגלית: Jericho Tomb) הוא כינויו של קבר כנעני המתוארך לבין השנים 1800-1700 לפנה"ס, שהתגלה בקרבת העיר יריחו. כיום, מוצג הקבר במוזיאון הבריטי בלונדון.
הקבר התגלה בחפירה ארכאולוגית שנערכה בשנת 1952 בראשות קתלין קניון, מטעם בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, חשפה מספר קברים בעלי מאפיינים משותפים ובהם שימוש במדפי סלע חצובים ובחללי קבורה תת-קרקעיים. בתקופת הברונזה התיכונה שימש הקבר בשימוש משני לקבורה של שבעה אנשים. בקבר, כמו בקברים נוספים מן האזור, נשמרו פריטים אורגניים ובהם שולחן עץ בגובה של 42 ס"מ וברוחב של 142.8 ס"מ, המעיד על איכות אמנותית גבוהה של היוצר.
נצים חיפה
בת ים אייסברגס
יוסף כנען
יוסף צוקרמן כנען (1922 – 25 בינואר 2002) היה פזמונאי, פוליטיקאי ועיתונאי ישראלי. כתב כמה מהלהיטים הגדולים בישראל של שנות ה-50, בהם "אבא'לה בוא ללונה פארק", השיר "לא לא לא" של יפה ירקוני, "אל תבלבל לי יותר את המוח" ו"שושק'ה מכרכור".
ביוגרפיה.
יוסף נולד בו שבאוסטריה בשם "היינץ צוקרמן". בגיל 10 עלה לארץ באוניית המעפילים "הנרייטה סאלד" ועבר לתל עדשים, שם עסק בעבודת אדמה. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין וסיים אותו בדרגת סרן. בתקופת שירותו הצבאי, עברת את שמו ל"יוסף כנען".
לאחר שירותו הצבאי עבד ככתב בעיתון "דבר" הישראלי וכעורך הראשי של העיתון הכלכלי "שער". עבד גם בעיתון "הנדלסבלאט".
עם הקמת שגרירות ישראל בגרמניה בשנת 1965, מונה כנען לנספח הכלכלי בה, לאור היותו בקיא בעניינים כלכליים ודובר גרמנית שוטפת כשפת אם. ארבע שנים עבד בתפקיד ויצר קשרים הדוקים עם צמרת הממשל הגרמני.
בשנת 1970 טס יוסף כנען לגרמניה והביא לישראל את כספי השילומים, 2,000,000 מרקים במזומן, אשר נשמרו בתוך מזוודה שנקשרה לידו באזיקים.
לאחר השירות הדיפלומטי, הוא קיבל הצעה מעיתון כלכלי גדול מאוד בגרמניה בשם "הנדלסבלאט" ככתב כלכלי לעיתון, הכתב הזר היחיד במערכת. הוא עבד שם 30 שנה עד יומו האחרון, וקיבל עיטור מופת על כך "כאות הוקרה לתרומה בהידוק הקשרים בין שתי מדינות מפולגות". במקביל לעבודתו בעיתון, ניהל את רשת הסופרמרקטים "קו-אופ" וכתב גם לעיתון שווייצרי נחשב.
בין קריירה לקריירה כתב יוסף כנען כמה מהלהיטים הגדולים ביותר של שנות החמישים: "לא לא לא" של יפה ירקוני, "שושק'ה מכרכור" והמפורסם שבהם, "אבאל'ה בוא ללונפארק" ששר ישראל יצחקי.
היה נשוי ליהודית כנען ואב לבן ולבת. נפטר ב-25 בינואר 2002 מסרטן הדם.
קאמבק קיד
קאמבק קיד (באנגלית: Comeback Kid) היא להקת הארדקור פאנק מקנדה שהוקמה בשנת 2002. הלהקה הופיעה בישראל בשנת 2013.
היסטוריה.
בפברואר 2005 שחררה הלהקה את אלבומה המלא הראשון, Wake the Dead.
לאחר כמה סיבובי הופעות, זמר הלהקה סקוט וייד עזב את הלהקה, והוחלף בזמר אנדרו נויפלד, איתו החלה הלהקה בהקלטת אלבומה השני, Broadcasting. שחרור האלבום נעשה בד בבד עם סיור הופעות יחד עם רייז אגאינסט בצפון אמריקה.
בסוף 2007 הלהקה לקחה הפסקה קצרה. בזמן זה עזב את הלהקה הבסיסט קווין קול והוחלף במאט קיל.
בשנת 2008 שוחרר הדיסק "Through The Noise", סרט דוקומנטרי על 6 השנים הראשונות של הלהקה. במהלך סיבוב ההופעות הנלווה להוצאת הדיסק בקנדה, נויפלד היה שותף לתאונת ואן שבעקבותיה נכתב השיר "G.M. Vincent and I" מהאלבום של 2010, Symptoms and Cures.
אלבומה החמישי של הלהקה, Die Knowing שוחרר ב-4 במרץ 2014.
ב-4 ביולי 2019 הופיעה הלהקה בישראל במועדון הבארבי בתל אביב, יחד עם הלהקות הישראליות Not on Tour, האחים צברי ו- Kids Insane.
צץ וצצה
צץ וצצה היה מופע מוזיקלי שנכתב על ידי נתן אלתרמן ועלה על הבמה בשנת 1969 בהפקת אברהם דשא (פשנל).
המופע מבוסס על מחזה שכתב אלתרמן בשנת 1969, שנת חייו האחרונה, לבקשת הבמאי שמואל בונים. המחזה המקורי נגנז. במקומו ליקטו בונים ואלתרמן שירים שכתב למחזה, הוסיפו שירים ותיקים שכתב אלתרמן ויצרו מופע שנקרא תחילה "ערב פזמוני אלתרמן". אך מאחר שגיבור המחזה הוא ספרן בשם דפדפת, המדפדף בספרים שדמויות שונות צצות מהן, שמו של המחזה שונה ל"צץ וצצה". השחקן בומבה צור השמיע דברי קישור בין השירים, והופיע בדמות פועל במה המתאווה להיות שחקן.
מלבד בומבה צור השתתפו במופע גם השחקנים והזמרים: רבקה זהר, טליה שפירא, מנחם זילברמן ועזרא דגן.
המופע התקיים על במות הבידור בארץ, שיריו יצאו על גבי תקליט. אחדים מהם היו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי: "אוריאנה", "זמר שלוש התשובות" ו"גדליה רבע איש" שהושרו בפי רבקה זהר.
נשים בספרטה העתיקה
נשים בספרטה לא היו במעמד שווה לזה של גברים, אולם הן עסקו במגוון תפקידים רחב יותר מאשר התפקידים של ניהול משק הבית וטיפול בילדים, שהיו מנת חלקן של הנשים בשאר אזורי יוון העתיקה.
חינוך.
מסלול ההכשרה.
הייחודיות בחינוך של נשות ספרטה החל עוד מילדותן. בניגוד לנשות יוון ההלניסטיות, הספרטניות לא הוסתרו מעין הציבור ותעסוקתן העיקרית לא היה טיפול וניהול משק הבית. כמו הגברים הספרטנים, גם נשות ספרטה חויבו לעבור תוכנית חינוך ייחודית לעיצוב אישיותם כחלק מאופי המשטר. חינוך נשים נועד לשיפור חוסן הצאצא. ההנחה המקובלת הייתה שאם האמהות חזקות משמע גם הצאצאים. פלוטרכוס תיאר את אופן ההתעמלות לו נדרשו נשים, .
מסלול ההכשרה של הגברים, האגוגה, שוקם בידי קלאומנס השלישי (Κλεομένης) במאה השלישית לפנה"ס. נראה שגם מסלול ההכשרה של הנשים שוקם באותה תקופה אולם לנשים ניתנה בחירה אם לקחת חלק במסלול ההכשרה הזה. לאחר נפילת שלטונו של קלאומנס, המשיכה האגוגה להתקיים עד לביטולה בידי פילופומן (Φιλοποίμην) בשנת 188 לפנה"ס. הדעות חלוקות האם היה ניסיון לשחזר את מסלול הפדגוגיה הן לנשים והן לגברים בתקופה הרומית. ההנחה הרווחת היא שתיאורי פלוטרכוס היו ברובם מהתקופה ההלניסטית שנחשפו לקהל בימי רומא. על כל פנים, גם התחרויות נכללו במסלול הכשרת הנשים. ניכר שרוב התחרויות היו חלק מהפולחן הדתי להלנה, דיוניסוס, הרה ודריודונס (Driodones) שהיה האל המקומי.
. לכן נשים לא עסקו בטווית בגדים אלא היה זה עיסוקם של הפריאויקים (ה"תושבים"). בכל מקרה, הלבוש הספרטני היה דל שכבות בהשוואה לזה של האתונאי. הנשים נהגו ללבוש ביום יום "פפלוס" (πέπλος), טוניקה חשופת שד והתעמלו בעירום, שנחשב ל"בגד" הנוח ביותר לאתלטיים בזמנו.
מעורבת הנשים בספורט הובילה להתעניינות רבה ברחבי יוון כולה. זו הסיבה לכך שיש בידינו יותר עדויות על נשות ספרטה באתלטיקה מאשר על כל העולם היווני יחדיו. פלוטרכוס הסביר בחיבורו כי אחד מתכליתו של החינוך היה לאפשר לבנות . במילים אחרות כאמצעי הגנה. קשה להסיק כמה הספורט אכן הקנה אמצעי הגנה לנשים ואם נועד לשם כך, אם כי זו אפשרות לנוכח המלחמות הרבות שלחמה. לחלופין, כאמור, תפקידו הראשי של החינוך היה להביא לעולם צאצאים חסונים ובריאים. מצד שלישי, ייתכן מאוד שהחוק הספרטני פעל למען הגנה על הנשים שכן אלו זכו להגנות גם בהיבטים משפטיים, למשל היכולת להתגרש מבעליהם ללא איבוד מעמדן החברתי, הכספי או ילדיהן. ניתן לראות גם בחוקי הירושה לנשים "בודדות" ככלי הגנה. תחת חוקים אלו יכלו נשים לעבד את האדמה של משפחתן ולמנוע ניהול כושל ומעילה של האפוטרופוס שלה. עם זאת יש לזכור שרבים מהחוקים האלו התאימו לאופי החברתי–משטרי בספרטה, לאור העובדה שגברים כמעט ולא נכחו בביתם. אך כאשר אנו משווים חוקים אלו לחברות של דאז, אי אפשר שלא לשם לב לפערים הגדולים שנוקפים לטובת הנשים.
נשים יורשות ללא אחים לגיטימיים מאותו אבא נקראו בספרטה "פטרוכוס" (πατροῦχοι), דהינו "בעלות נחלת האב". מנגד באתונה, הן נקראו "אפיקלרוס" (ἐπίκληρος), מילולית "על גבי הנחלה". בעוד "פטרוכוס" הייתה זכאית לנהל את הנחלה בזכות עצמה, ה"אפיקורוס" הייתה ככלי העברה של הירושה ליורש הבא, פתרון אותו יכלו הספרטנים לאמץ אל חוקיהם.
בהתאם לגברים גם נשים כנראה חונכו לציות כפי שעולה מהמנטליות של המשטר בחיבור אמירות ספרטניות (Λακαινῶν αποφθέγματα).
שירה.