במהלך השנים המוקדמות, המי התפרסמו בעיקר בניפוץ כלי הנגינה שלהם בסוף ההופעות, ולרוב זרקו את השברים הנותרים לקהל, ומבחינתם הדבר סימל שהם נתנו את כל מה שהיו יכולים. טאונסנד שאב השראה לכך מהמורה שלו מבית הספר לאומנות, גוסטב מצגר, שפיתח שיטת אומנות אוטו- הרסנית, אך טאונסנד הוא הראשון שיוחס לו טקס ה"גיטאר-סמאשינג" (ניפוץ-הגיטרה). פולחן זה החל במקריות כאשר באחת מההופעות הראשונות של הלהקה, חווה טאונסנד התמוטטות עצבים וכתוצאה מכך החל להטיח את הגיטרה ברצפה ולדחוף אותה לתוך מגבר. תגובת הקהל לכך הייתה היסטרית מרוב התלהבות וטאונסנד שמר על פולחן זה בהמשך.
בתחילת דרכה הלהקה פעלה כלהקת חימום לאמנים כמו Herman's Hermits, והמשאבים הכספיים שלהם לא הרשו להם להחריב את כלי הנגינה שלהם. לרוב, דלטרי וטאונסנד ניסו להדביק את הגיטרה לאחר הופעה. על אף שהלהקה החלה לחדול ממנהג ההחרבה לקראת יציאת "Tommy", הם חזרו אליו בהמשך.
חברי הלהקה היו ידועים לשמצה על האופן בו התנהגו בבתי המלון וחדרי ההלבשה, ובמיוחד מון ששמו נקשר לאירועים הרסניים רבים. הלהקה נעצרה על פורענות לפחות פעם אחת, במונטריאול, והוחרמו מרשת המלונות של הולידיי אין.
ההופעות של המי היו רועשות במיוחד. ברוב בשנות השבעים עד השמונים היא הופיעה בספר השיאים של גינס בתור הלהקה הרועשת ביותר, כשרעש ההופעות שלהם הגיע לרמה של 130 דציבלים. במהלך השנים, אמנים אחרים כמו דיפ פרפל זכו בתואר. כתוצאה מכך דלטרי סבל מבעיות שמיעה, וטאונסד מטיניטוס וחירשות חלקית. הסיפורים טוענים כי חברי הלהקה סבלו מחירשות זמנית לאחר כל הופעה, ושהנזק לאוזנו הימנית של טאונסנד נגרם מכך שעמד קרוב מדי לערכת התופים של מון במהלך הפיצוץ בהופעה בתוכנית הטלוויזיה "Smothers Brothers". טאונסנד, לעומת זאת, טען שהסיבה האמיתית לחירשות היא הקשבה למוזיקה בעוצמה רבה במהלך ההקלטות באולפן.
הביגוד של חברי הלהקה במהלך ההופעות היה חלק חשוב בחזותם. בשנות השישים נהג טאונסנד ללבוש חליפה עשויה מדגל הממלכה המאוחדת (הצבא הרפובליקני באירלנד איים להפציץ את חברי הלהקה על הבמה אם הוא ילבש את הדגל במהלך ההופעות שם, אך טאונסנד היה מוכן מראש ולבש חליפה יותר תואמת לרוחם של האירים). לקראת סוף העשור הוא החליף לחליפת סרבל לבנה, אשר לבש בהופעה בפסטיבל וודסטוק. במשך תקופה מסוימת, ג'ון אנטוויסל לבש חליפת שלד בסגנון ליל כל הקדושים בהופעות. לבושו של דלטרי היה המפורסם ביותר בהופעות, כאשר מסוף שנות השישים עד אמצע שנות השבעים נהג להופיע בחליפה עשויה מעור צבי עם חוטי בד רבים מחוברים לשרוולים ולגב. בתקופת שנות השבעים המאוחרות ובהמשך, נהג דלטרי ללבוש חולצות פתוחות, צמודות או גופיות על מנת להבליט את שריריו. בנוסף לתלבושות, כל חברי הלהקה מלבד דלטרי היו עם תסרוקת זהה: שיער חלק שגדל ארוך עד העורף אך הפוני היה גזור קצר. לעיתים היה ניתן לראות בטאונסנד ובאנטוויסל "תאומים", שכן התלבשו אותו דבר, לשניהם היו זקנים ותסרוקת זהה, אך התנועה שלהם על הבמה הייתה קוטבית ושברה את המראה הזו.
העבודה באולפני ההקלטות.
סאונד.
הפעילות של המי המי בתור להקה הייתה הרבה יותר משמעותית בהופעותיה, ובמהלך שנותיה חברי הלהקה טענו שמעולם לא היו יכולים ליצור את איכויות הקול של הופעה בהקלטות אולפן. עקב כך, הקלטות השירים ויצירת האלבומים נוצרו למען ההופעות, שם כל שיר הראה את היכולות של חברי הלהקה יותר טוב. על אף זאת הרבה מאמץ הושקע בהקלטות, וקטעים מורכבים (קלידים המשתלבים בגיטרה, כינור, סולואים מורכבים) נעשו באולפן בלבד, ובהופעות נעשו שימושים בקטעים מוכנים מראש, כלי ניגנה נגישים ובסולואים מאולתרים. עם התקדמות הלהקה בשנות השישים הסאונד של הלהקה באולפנים השתנה עם הקלטות מוכנות מראש, ללא שימוש במוזיקאים מלווים בשביל לקבל את הסאונד הרגיל שאפיין את ארבעתם בלבד וכן כדי לתפוס את קטעי סולואי הגיטרה והשירה בלי ששום דבר שיעפיל עליהם. הקטעים שהוספו כללו בדרך כלל נגינת גיטרה וקלידים של טאונסנד, אם כי גם הוספו קטעים של כלי נשיפה על ידי אנטוויסל באלבומים. כאשר יצא "Tommy" האלבום כלל בתוכו, מלבד כלי הנגינה המסורתיים ללהקה, גם גיטרות אקוסטיות, נגינת פסנתר, אורגן וכלי נשיפה. בעזרת ההקלטות המוכנות במקום השימוש בשישה נגנים שונים, הביצוע היה שייך לחברי הלהקה בלבד. בתוצאה מכך שיריהם הפכו להיות בעלי רבדים רבים וסאונד מסוגנן.
"Tommy" כלל בתוכו את השימוש הראשוני של טאונסנד בסאונד סינתטי, אשר התפתח בהמשך לשימוש מסיבי באלבום "Who's Next". על אף שהלהקה השתמשה בסוגי קלידים נוספים וגם כאשר חזרה למקורות הרוק הכבד מאוחר יותר באלבום "The Who By Numbers", השימוש של טאונסנד בסינתסייזר הוביל לסאונד מודרני שאפיין את הלהקה לאחר התקופה הקלאסית שלה.
סגנונות.
האלבומים של הלהקה בשנות השישים היוו תיעוד של המעבר של הלהקה מהתנסויות של סגנונות מוזיקה עד לתקופה בה היא התגבשה על הסאונד שלה. אלבומה הראשון "My Generation" הציג גרסאות כיסוי לשירי רית'ם אנד בלוז שאופיין בצליל כבד שאפיין אותם. באלבום הבא "A Quick One" הלהקה נטשה את סגנון ה-R&amp;B לטובת התנסויות במוזיקת פופ ובאלבומם השלישי, "The Who Sell Out", היא פנתה לרוק הפסיכדלי וסגנונות שונים שלא הוגדרו בתוך ז'אנר ספציפי, אך הייתה באלבום פנייה לכיוון הרוק הכבד שהתפתח מאוד בזכותם. בשנת 1969 עם יציאת האלבום "Tommy" זנחה הלהקה את החיפוש וניתוח ז'אנרים שונים והתפשרה על מוזיקת רוק שהתאימה לרוח התקופה, נוטה בעיקר לכיוון מתוחכם יותר כאשר הציגה באלבום תכונות של רוק מתקדם. מטרת האלבום הייתה לנקוט עמדה במוזיקת הרוק אשר היה מאורע יוצא דופן בזמנו. בשנות השמונים הלהקה ניסתה ליצור הישגים בתחום הגל החדש והוציאה סינגל שתאם לכך – "Eminence Front".
בנוסף למעבר בין סגנונות במוזיקה של המי היו ניסיונות שונים שלא זכו להתפתחות בקרבה. קית' מון רצה תמיד לנגן מוזיקת גולשים (הוא הצטרף ללהקת הביץ' בויז למשך שעה בודדה), ומספר מנגינות בודדות בסגנון הזה הופיעו בשירי B Side של הסינגלים או באלבומי אוסף. עם הזמן, טאונסנד שילב מוזיקת ג'אז וסווינג בהלחנות שלו, בשירה והנגינה. אמנם עד היום חברי הלהקה מעדיפים לשמר את סגנון הרוק הכבד במוזיקה שלהם. כמו רוב המוזיקאים הבריטים של שנות השישים, חברי הלהקה היו מושפעים ממוזיקת קאנטרי, על אך שהז'אנר הופיע לעיתים רחוקות מאוד בהקלטות, וזאת אחרי שעובד באופן בו אי אפשר לזהותו.
השפעה.
המי נחשבת לאחת מלהקות הרוק המשפיעות ביותר בכל הזמנים. המוזיקה האגרסיבית שלה שנוצרה בזכות שילוב הנגינה של טאונסנד, מון ואנטוויסל, סללה את דרכן של להקות נוספות בתקופתה כמו קרים, ג'ימי הנדריקס, לד זפלין, ראש, הג'אם וכמעט כל להקות הפאנק והגראנג'.
הסאונד המוקדם שלהם וההתנהגות המרדנית של הלהקה הפכה לבסוף להיות אחת מאבני היסוד למוזיקת הפאנק של שנות השבעים. להמי הייתה השפעה רבה על להקות פאנק כמו הקלאש, ראמונז והסקס פיסטולס, וכן גם על להקות פאנק מודרניות כמו גרין דיי. מוזיקת הסינתסייזרים של הלהקה השפיעה רבות על הגל החדש ועל הפופ הסינתטי.
המי סיפקה השראה לרוב, אם לא לכל להקות הבריט-פופ של שנות התשעים. להקות כמו בלר, אואזיס סטריאופוניק ואש קבלו השראה רבה מהלהקה, במיוחד מתקופת המוד שלה שסיפקה מודל בשבילם.
הלהקה זכתה להכרה בתור זו שהמציאה את המושג אופרת רוק, לצד יצירת אחד מאלבומי הקונספט הראשונים. בעקבות "Tommy" יצאו אלבומים כמו "The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars" של דייוויד בואי, והאלבומים "The Dark Side of the Moon", "Animals" ובמיוחד האלבום "The Wall" של פינק פלויד. במוזיקה המודרנית האלבום השפיע על אלבומי קונספט כמו "Yoshimi Battles the Pink Robots" של פליימינג ליפס ו-"American Idiot" של גרין דיי.
"My Generation" הוא ככל הנראה השיר של המי שזכה למספר הגדול ביותר של גרסאות כיסוי. איירון מיידן, גרין דיי ופאטי סמית הוציאו גרסאות כיסוי של השיר. בסיבוב ההופעות העולמי שלה, להקת אואזיס הוסיפה לתוכו את השיר באופן קבוע. דייוויד בואי ביצע גרסאות כיסוי לשירים "I Can't Explain", "Pictures of Lily" ו-"Anyway, Anyhow, Anywhere". הסקס פיסטולס ביצעו גרסת כיסוי ל-"Substitute" במהלך ההופעות המוקדמות שלהם. להקת פרל ג'אם ביצעה בסיבובי ההופעות שלה בשנות התשעים והעשור הנוכחי את השירים "Baba O'Riley" ו-"The Kids Are Alright" ושירים נוספים של המי לעיתים נדירות. להקת ואן היילן ביצעה גרסת כיסוי ל-"Won't Get Fooled Again" באלבום ההופעה שלה משנת-1993. להקת גרייטפול דד ביצעה גם היא את "Baba O'Riley" בשנות התשעים המוקדמות, וכן גם נירוונה. בשנת 2003 יצא הסינגל של להקת הנו מטאל לימפ ביזקיט "Behind blue eyes" שהוא בעצם גרסת כיסוי של המי, השינוי העיקרי שנעשה בשיר נמצא בסוף בו נוסף קטע טכנו במקום קטע רוק כבד, הגרסה נהפכה להיות מוכרת יותר מהגרסה הראשונית.
המוזיקה של המי עודנה מבוצעת בפומבי על ידי להקות כיסוי רבות.
טוביה קושניר
טוביה קושניר (12 באוקטובר 1923 – 16 בינואר 1948) היה ביולוג, חוקר טבע ובוטנאי ארץ-ישראלי, שנהרג במלחמת העצמאות כחלק ממחלקת הל"ה.
תולדות חייו.