מרדכי גילולה הניח אחריו אישה, פרופסור דבורה גילולה, ושלושה ילדים. בתו ד"ר לאה גילולה היא מנהלת הארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור.
מחקריו.
בעבודת הדוקטור ובמחקריו שאחריה חקר גילולה את תפקידן של המליות האנקליטיות בשפה המצרית, שנחשבו קודם לכן לבעלות הדגשה פרוזודית בלבד. הוא בדק את הדגמים המדויקים בהם מופיעה כל מלית ומלית והראה שלצד מליות בעלות משמעות לקסיקלית גרידא יש גם מיליות בעלות שימוש דקדוקי. התגלית הבולטת ביותר והמהפכנית ביותר בשטח הדקדוק המצרי היא תגליתו של פולוצקי בדבר תפקידם של הזמנים המשניים במצרית. מסקנות עבודתו של גילולה מסתמכות על תורתו של פולוצקי, מאשרות את שיטתו ומהוות הוכחה לנכונותה. הוא המשיך את דרכו של פולוצקי גם בחקר משפטים שמניים במצרית ובקופטית.
גילולה השתמש בהזדמנות שנקרתה לו לכתוב ביקורת על הספר של זצינגר (Satzinger ) כדי לפרסם את ממצאיו באנגלית. הביקורת הזאת היא עד היום בסיס לחקר הדקדוק המצרי, שעליה מסתמכים הבלשנים שאינם קוראי עברית.
הארכיון של מרדכי גילולה נמצא ב-Griffith Institute, אוניברסיטת אוקספורד.
יוסף מקופרטינו
יוסף מקופרטינו (באיטלקית: Giuseppe da Copertino - ג'וזפה דה קופרטינו; 17 ביוני 1603 - 18 בספטמבר 1663) הוא קדוש נוצרי מאיטליה.
הוא נולד כג'וזפה מריה דסה בקופרטינו שבנפת לצ'ה, הפך לנזיר ונחשב לבעל רמת אינטליגנציה נמוכה; אך היה מסוגל לרחף והיו לו חזיונות אקסטטיים. יוסף מקופרטינו נחשב לקדוש המגן של חברות התעופה, המטוסים, והטייסים, של הסובלים מנכות התפתחותית, ושל התלמידים החלשים. הוא מת באוסימו שליד אנקונה. ב-1767 הוא הוכרז כקדוש.
אנימיסט
טבח צברא ושאתילא
אחיזת נחשים
אחיזת נחשים (אנגלית: Snake handling) היא פולחן דתי הנהוג במספר קטן של כנסיות פנטקוסטיות בארצות הברית לצורכי היטהרות מטומאה, בעיקר באזורים כפריים. המאמינים באחיזת נחשים מוצאים את הבסיס לאמונתם בכתבי הברית החדשה ומצטטים מתוך ספר הבשורה על-פי מרקוס ומתוך הבשורה על-פי לוקס למקור הפולחן:
מייסדי הפולחן.
הדעה המקובלת היא כי ג'ורג' ונט הנסלי (1880–1955) היה הראשון שהנהיג בין עדת מאמיניו את פולחן אחיזת הנחשים כטקס היטהרות בכנסייה, בשנות ה-20 של המאה ה-20. הנסלי היה מטיף אשר נטש את כנסיית האל (פעלה בקליבלנד, טנסי), לאחר שהכנסייה בה פעל הסתייגה מן הפולחן והקים כנסייה משלו בה הונהג פולחן אחיזת הנחשים. עד מהרה קמו כנסיות אחיות במקומות כפריים נידחים שונים בהרי האפלצ'ים.
פולחני אחיזת נחשים היו נפוצים עוד קודם להקמת כנסייתו של הנסלי, בעיקר בין מטיפים אשר נדדו באזורים כפריים במאה ה-19 ועשו שימוש באחיזת נחשים כהוכחה לטענותיהם בדבר כוחו של האל לחולל פלאים. בתחילת המאה ה-20 הפולחן אף מצא אחיזה באזורים שונים בקנדה.
אחיזת נחשים בתחילת המאה ה-21.
רוב הפולחנים של אחיזת נחשים עדיין מתקיימים באזור הרי האפלצ'ים ובמדינות דרום-מזרח ארצות הברית, במיוחד במדינות אלבמה, ג'ורג'יה, קנטקי, טנסי, מערב וירג'יניה ואוהיו. אולם המודעות לקיומו של הפולחן הולכת וגוברת כתוצאה מפרסומים בתקשורת, סרטים וספרים על הנושא.
בשנת 2001 פעלו כ-40 כנסיות קטנות בהן התקיים פולחן אחיזת נחשים. בשנת 2004 פעלו באלברטה ובקולומביה הבריטית, בקנדה, 4 כנסיות של אוחזי נחשים. רוב הכנסיות הללו עושות שימוש בתנ"ך של המלך ג'יימס ודוחות בגרסאות אחרות של כתבי הקודש. האמונה בכנסיות אלה היא בפירוש מילולי ודווקני של כתבי הקודש. תפילות נערכות בכנסייה מספר ערבים בשבוע והן עשויות להימשך עד חמש שעות בכל פעם.
מקור הפולחן.
אלה המאמינים באחיזת נחשים מבססים את אמונתם על פרק ט"ז בספר הבשורה על-פי מרקוס. משכך, התפילות בכנסייה כוללות לעיתים לא רק אחיזת נחשים ארסיים (כגון, עכסנים), אלא אף אוחזים באש ושותים מים בהם נמהל סטריכנין, ארסן, או רעל אחר. בחלק מן הכנסיות אוחזים אף בעקרבים.
לשם אחיזה באש מעבירים ביניהם המאמינים צנצנת מלאה בנפט שבה בוער סמרטוט. כל מאמין מעביר באיטיות את ידו בתוך האש או שם את הלהבות תחת סנטרו.
המאמינים באחיזת נחשים דוחים כדברי כפירה את אותם פרשנים הרואים בפרק ט"ז בספר הבשורה על-פי מרקוס תוספת מאוחרת לברית החדשה. הפרק מופיע כהערת שוליים בגרסאות ידועות של הברית החדשה. אף אלה, מחוץ לעדת אוחזי הנחשים, הרואים בפרק ט"ז חלק מן הבשורה על-פי מרקוס, טוענים כי אין לפרש את הפסוקים באופן מילולי וכי אחיזת נחשים היא בבחינת התגרות באל.
סיכונים.
חלק ממנהיגי עדת המאמינים באחיזת נחשים הוכשו על ידי נחשים מספר רב של פעמים, כפי שהדבר נראה לעין בבירור בצלקות על גופם. הנסלי, מייסד הכנסייה, מת בשנת 1955 לאחר שהוכש על ידי נחש בו אחז. בשנת 1998 מת אוחז הנחשים ג'ון ויין "פנקין" בראון, לאחר הכשת נחש עכסן בו אחז בכנסייה בצפון-מזרח אלבמה. בני משפחתו טענו כי הלך לעולמו כתוצאה מהתקף לב, אף שאשתו נפטרה שלוש שנים קודם לכן כתוצאה מהכשת נחש בו אחזה בכנסייה בקנטאקי.
היבטים חוקיים.
אחיזה בנחשים נאסרה על פי חוק כבר בשנת 1941 במדינת ג'ורג'יה, זאת לאחר שילדה בת שבע מתה לאחר הכשת עכסן במהלך פולחן. אולם החוק בוטל בשנת 1968. המדינות אלבמה, קנטקי וטנסי חוקקו חוקים האוסרים על אחיזה בנחשים ארסיים ו/או זוחלים אחרים במקום שבו הם עלולים לסכן חיי אחרים, או ללא רישיון. החוק בקנטקי מזכיר באופן מפורש איסור על אחיזה בנחשים בפולחנים דתיים, עבירה על פי חוק זה נושאת קנס ששיעורו 50–250 דולר. לכן רוב פולחני אחיזת הנחשים בימינו מתבצעים בבתי המאמינים, דבר שאינו מצריך בקשה מן הרשויות לרישיון לבית תפילה. רשויות החוק מתעלמות בדרך כלל מקיומם של פולחנים אלה, אלא אם כן הם נקראים במפורש למקום הפולחן. במדינת מערב וירג'יניה פולחן אחיזת נחשים עדיין חוקי.
הסרחון הגדול
משאבת טבעת מים
משאבת טבעת מים (באנגלית: water ring pump) או "משאבת טבעת נוזל", היא סוג של משאבת שינוי נפח. היא משמשת כמשאבת ואקום, כמשאבה לריקון אוויר (priming) או כמדחס ללחץ נמוך. המשאבה מונעת על ידי מנוע חשמלי.
עקרון הפעולה.
משאבת טבעת מים מורכבת ממאיץ (אימפלר), הנע בתוך בית אובלי. בתקרת חלל השאיבה פתחים, שניים ליניקה ושניים לסניקה. לפני ההפעלה ממלאים את חלל השאיבה בכמות מדודה של מים. התנועה הסיבובית המהירה של המאיץ גורמת למים להסתחרר, להיזרק החוצה ולהיצמד לדופן בית המשאבה, ולקבל את צורתו, צורת טבעת אובלית. בשל כך מרוחקת דופן טבעת המים מן המרכז באזור פתחי היניקה וקרובה אליו באזור פתחי הסניקה. קרבה וריחוק אלה גורמים להקטנה ולהגדלת חלל השאיבה בין כנפי המאיץ, ועקב כך ליניקה ולסניקה של אוויר מצדו העליון של בית המשאבה. האוויר הנשאב נלכד בין הכנפיים ומוסע מפתח היניקה אל פתח הסניקה.
כמות המים המוכנסת לחלל השאיבה לפני הפעלת המשאבה חייבת להיות מדויקת, מאחר שהיא קובעת את הקוטר הפנימי של טבעת המים. כמות מים קטנה מדי (כתוצאה ממילוי לא מספיק או בשל התנדפות המים תוך כדי פעולת המשאבה) תיצור שינוי נפח קטן מדי, ספיקת המשאבה תהיה קטנה מדי או שלא תשאב כלל. כמות מים גדולה מדי תחסום חלקית את פתחי היניקה והסניקה, וספיקת המשאבה תקטן. אם בית המשאבה יוצף כולו במים, לא תיווצר טבעת מים והמשאבה לא תשאב אוויר כלל.
בין המשאבות המכניות ראויה לציון מיוחד משאבת טבעת מים, שבה פעולת השאיבה נוצרת על ידי טבעת מים דינמית, המקבלת את תנועתה על ידי גלגל כפות הסובב בתוך בית משאבה אקצנטרי. יתרון משאבה זו הוא שאין מגע בין חלקי מתכת נעים, הדרוש ליצירת אטימה ודחיסה כפי שתואר לעיל, וכתוצאה מכך בלאי המשאבה נמוך בהרבה מאשר בסוגים אחרים של משאבות מכניות. חסרונה הוא שהריק שהיא יכולה ליצור מוגבל על ידי נקודת הרתיחה של המים המסתחררים בה
שימושים.
משאבת טבעת מים משמשת לריקון אוויר מחלל היניקה של משאבות צנטריפוגליות גדולות, כמדחס אוויר או גז ללחץ נמוך (כאשר נדרש אוויר או גז נקי משמן סיכה) וכמשאבה ליצירת ואקום במערכות קיטור ובמתקני תעשייה שונים.
אפקט הנסיין
שאגת הדרקון
שאגת הדרקון Way of the Dragon (בכתב סיני: 猛龍過江; הופץ בארצות הברית כ-Return of the Dragon) הוא סרט פעולה הונג קונגי משנת 1972 שעוסק באמנויות לחימה אותו ביים ברוס לי. היה זה סרטו השלישי של ברוס לי, הוא התסריטאי וגם משחק בתפקיד הראשי.
עלילה.
טנג לונג (ברוס לי) נשלח מהונג קונג לרומא על מנת לסייע לידידי משפחה שגנגסטרים מתנכלים למסעדתם. לאחר שהם מעוניינים לרכוש את המסעדה ונדחים שוב ושוב בסירוב, נוקטים הגנגסטרים באיומים. טנג לונג הודף את הגנגסטרים המקומיים. בוס המאפיה (ג'ון בן) שולח רוצח שכיר להורגו, אולם טנג לונג מביס אותו בידיו החשופות. בנקודה זו שולח בוס המאפיה אמני לחימה זרים שיביסו את טנג לון, אולם טנג לון מכניע את כולם. הדו-קרב הסופי נערך בקולוסיאום בין טנג לון לאמן הלחימה הטוב ביותר מאלה שנשכרו להילחם נגדו, קולט (צ'אק נוריס). טנג לון הורג את קולט ולבסוף העבריינים שנותרו נאסרים או נהרגים. לאחר שפתר את הבעיה שלשמה הגיע לאיטליה, שב טנג לון להונג קונג.
מונד
מונד (בצרפתית: Monde) הוא רכיב מקובל בכתרים, ובעיקר בכתרי בית המלוכה הבריטית.
המונד הוא גלובוס מוזהב המחבר בין חצאי הקשתות המרכיבים את חלקו העליון של הכתר. לרוב מעל המונד ניצב צלב.
המונד מסמל את שליטתו של המונרך בארץ, והצלב שמעליו מסמל את הרשות שניתנה למונרך מהאל לעשות זאת.
בכתרים רבים ניתן להפריד את המונד מהכתר, ולהוריד ממנו את חצאי הקשתות - כך שנותר בסיס הכתר בלבד.
משטר סמכותני