עמותת שמע הפעילה חוגים לתלמידים חירשים, ודרשה ממשרד החינוך לקבל מימון ממבצע ההתרמה 'הטה אוזן לדממה' שאותו הגה שם טוב. אחרי שמשרד החינוך אישר השתתפות של שמע ומיח"א בהכנסות ממבצע הטה אוזן לדממה, יזם שם טוב רעיון להקים את עמותת 'נוער הדממה' כעמותת-בת של אח"א, למימון פעילויות לחירשים מתחת לגיל שמונה עשרה. רעיון זה לא התקבל באהדה באספה הכללית של אח"א, ובסופו של דבר שקע.
קורסי מנהיגות לחירשים.
שם טוב אישר את קורסי המנהיגות לחירשים, שפעלו במשך ארבעה מחזורים רצופים, כאשר כל מחזור נמשך כשנת לימודים אחת. מנהיגות היא יכולת של מנהיג או נבחר ציבור להוביל ציבור אל חזון או מטרה. כדי להיות מנהיג, צריך יכולות, שאותן מקנה הקורס למשתתפיו, והם לומדים לפתח יכולות אלו כדי להוביל ציבור למטרה שלו, גם אם היא מסיבת חברים במועדון. במחזורים אלה למדו צעירים חירשים מכל הארץ, שנבחרו במיונים מקדימים שאותם ערכו הצעירים עצמם, כשפעילים ותיקים של אח"א צפו בהם ואחר-כך נטלו חלק במיון הסופי, לצד שקלול תוצאות המיונים של הצעירים עצמם.
בקורסי המנהיגות, החירשים התכנסו אחת לשבוע בתל אביב, ורכשו ידע בהנהגת מועדון על ידי למידת אזרחות, עבודת צוות, יוזמה ויצירתיות, משחקי סימולציה, תקשורת, ניהול ישיבות, קבלת החלטות ומושגי יסוד בעבודה סוציאלית. קרן זיידל מימנה את השתתפות התלמידים בסופי שבוע, שבהם קיבלו התלמידים הרצאות מבעלי מקצוע בתחום התקשורת הבין-אישית, בתחום לימודי ארץ ישראל ובתחום רפואת אף אוזן גרון, עם תרגום צמוד לשפת הסימנים הישראלית, ומשרד העבודה והרווחה העניק את התעודות לתלמידים בסיום כל קורס, שעליהן חתם שם טוב לצד משרד העבודה והרווחה. שם טוב בעצמו הגיע לקורס המנהיגות שנערך ב-1983, עבר מתלמיד לתלמיד. שוחח עם כל אחד, ויצר איתו היכרות אישית. לאחר מכן סקר שם טוב את הפעילות באח"א, והדגיש את הצורך ב"גרעין", שהייתה הגדרתו לעבודת צוות הדדית. כשתלמידים העלו תהיות לגבי יכולתם להנהיג את אח"א, שאל אותם שם טוב שאלות מנחות, ואיפשר להם להבין את אפשרויותיהם.
קורסים אלה התקיימו במשך ארבע שנים, עד שנת 1986, כאשר בשלוש השנים הראשונות השתתפו תלמידים שמוינו בתחילת כל שנה, ובשנה הרביעית השתתפו תלמידים מצטיינים משנים קודמות, אליהם הצטרפו מספר פעילים ותיקים ושם טוב עצמו, שהפעם השתתף בקורס כתלמיד מן המניין.
לפי בקשתו של אח"א סניף ירושלים ב-1986, אישר שם טוב קורס מנהיגות לחברי הסניף בירושלים, כשעדיין היה להם מבנה ברחוב מבוא המתמיד, לפני הריסתו על ידי העירייה עקב סלילת כביש במקומו. מדי שבוע בשבוע נסע מורה הקורס השומע ממרכז הארץ לסניף ירושלים במימון אח"א, ולימד תלמידים נבחרים מהסניף מהו מועדון, מהי הפעלת מועדון, מהי דמוקרטיה ומהי עבודת צוות, עם תרגום צמוד לשפת הסימנים. בזכות הקורס בירושלים, נבחר לאחר מכן זמיר לוי כיו"ר סניף ירושלים שוב ושוב עד 2013, כאשר לפני הקורס חלק לוי על שם טוב ללא הפסקה.
בקורס המנהיגות הרביעי בתל אביב ב-1986 לקח על עצמו יעקב ארנפלד, מדליק המשואה בערב יום העצמאות תשע"ו, משימה לאתר חירשים שאינם באים למועדון בבית הלן קלר בתל אביב. ארנפלד ערך תחקיר ומצא כי רוב החירשים האלה נמצאים בפתח תקווה, וביקר אותם בבתיהם. רוב החירשים גרו בעמישב, והשיבו שההגעה מעמישב ליד אליהו דורשת מהם נסיעה בשלושה אוטובוסים בכל כיוון, והדבר אינו אפשרי מבחינתם. ארנפלד יצר קשר עם שירותי העבודה הסוציאלית באח"א, ואורנה לשם, עובדת סוציאלית באח"א, יצרה קשר עם עיריית פתח תקווה. מנהל המחלקה לשירותים חברתיים בעירייה אישר סיוע במבנה ובהדרכה לחירשים בפתח תקווה, ומועדון כזה הוקם בפתח תקווה משנת 1987 ואילך. הדבר עורר תמיהה אצל מורה הקורס, שאמר כי ארנפלד חיפש אתונות ומצא מלוכה. המשימה שהוטלה על ארנפלד והצוות שלו בקורס המנהיגות הייתה לאתר חירשים ולגרום להם לבוא לבית הלן קלר, אבל התוצאה הייתה הקמת מועדון חירשים חדש בפתח תקווה.
תגובת הצירים לקורסי המנהיגות.
צירי האספה הכללית הסתייגו מ"הצנחת" בוגרים מקורסי המנהיגות למרכז אח"א, כדוגמת אילנה סבן, שהייתה בוגרת מצטיינת של קורס 1983 ונבחרה על ידי שם טוב למרכז אח"א ב-1984. כך הצביעו הצירים בעד החלטה באספה הכללית, לפיה נקבע בתקנון אח"א כי מי שנבחר למרכז אח"א יהיה בעל ניסיון של פעילות למשך זמן מוגדר בוועד הסניף, לפני בחירתו למרכז אח"א.
להקת קול ודממה.
שם טוב, כבעל רקע תיאטרלי, קידם את להקת 'קול ודממה', שאותה הפעיל והנהיג משה אפרתי אחרי שרקד בלהקת בת שבע.
אחרי להקת קול ודממה, הוקמה באח"א קבוצת תיאטרון של חירשים בשם 'עשר אצבעות', הבמאי שלה היה השחקן חמד שולברג, והמקשרת בין שולברג לשם טוב הייתה אילנה סבן, אחרי ששם טוב העניק לה חופש פעולה מלא בעבודתה עם התיאטרון, משום ששמואל בעלה היה רקדן בלהקת קול ודממה.
אחד המחזות שהעלתה קבוצת עשר אצבעות היה בית ברנרדה אלבה, שהוצג על ידי השחקנים החירשים ללא מילת דיבור אחת בקונגרס העולמי לחירשים יהודים בתל אביב בקיץ 1988. קבוצת התיאטרון נסעה לדנמרק עם סבן ביולי 1987 כדי להופיע גם שם.
במאה ה-21 ממשיך להופיע הרקדן אמנון דמתי עם ג'יל דמתי-פיינגולד, רקדנית שומעת, ויש להם דף בפייסבוק.
חירשים וכבדי שמיעה.
ב-1974 פנתה שמע אל אח"א וביקשה להסיר את המילה אילמים משם האגודה. שם טוב נענה לבקשת שמע, ושם האגודה נקבע כ"אגודת החרשים בישראל" במקום "אגודת החרשים-אילמים בישראל".
בקיץ 1981 התקיים הקונגרס העולמי לחירשים יהודים בבנייני האומה בירושלים, אליו הגיעו חירשים יהודים מכל העולם. הקונגרס נמשך כארבעה ימים, ובמהלכו צירפה עדנה כהן חירשים לעמותה חדשה ושמה כש"ב: כבדי שמיעה בישראל. כל חירש ששלט בתקשורת ורבלית וביקש להצטרף, נרשם לכש"ב על ידי כהן, מתחרשת בעצמה (שומעת לשעבר).
הקמת כש"ב עוררה תרעומת באח"א, ושם טוב ניסה ללא הפסקה לבוא בדברים עם כהן, כדי שכש"ב תפעל במסגרת אח"א. משרד כש"ב היה במקלט בשדרות מסריק בתל אביב, ושם טוב הבטיח לכהן פעילות לכבדי שמיעה ביום נפרד בבית הלן קלר, עם תקציב ייעודי לכבדי השמיעה. כהן השיבה לשם טוב שכבדי שמיעה ומתחרשים אינם מסוגלים לדבר בשפת הסימנים, משום שהדבר מהווה מהפך תרבותי עבורם, ומכאן הצורך שלהם בעמותה שאיננה במסגרת אח"א. בסופו של דבר נסגר כש"ב כשלא עמד בהוצאות של ארגון קונגרס בינלאומי לכבדי שמיעה בבנייני האומה בירושלים ב-1992, ואחריו הוקמה עמותת בקול.
בקיץ 1983 נערך כנס מקצועי במלון אסטוריה בתל אביב ליד הדולפינריום, והגיעו אליו גם חירשים וגם כבדי שמיעה. הכנס היה על נושאים מקצועיים, אך במהלכו פרצו חילופי דברים בין חירשים לכבדי שמיעה. באותה העת החליט משרד החינוך על סגירת בית ספר 'ניב' בחיפה, ומנהלת בית הספר הגיעה לכנס כדי לספר על הסגירה. הדבר הוסיף לאווירה הטעונה, משום שצוות חדשות מערוץ 1 הגיע למלון כדי לשדר על סגירת בית הספר. כשצוות החדשות הגיע, אם שומעת דיברה על בתה כבדת השמיעה כפי שנקבע בסדר היום של הכנס, והמשיכה לדבר על בתה גם שצוות הצילום וההקלטה הגיע, כשהיא מבקשת מהקהל למחוא כפיים כדי שבית הספר בחיפה לא ייסגר. צוות החדשות לא הבין את הסיטואציה, ועזב את הכנס בעיקר עקב רעש וקשיים בהקלטה. הדבר עורר תרעומת בין החירשים החיפאיים, עד ששם טוב עלה על הבמה ולחץ את היד לאהובה מגן, מנכ"ל שמע, כדי לצנן את הרוחות בכנס, שהיה כנס מקצועי לכל דבר.
הפגנת החירשים הראשונה.
ב-16 בפברואר 1984 ארגן שם טוב את הפגנת החירשים הראשונה מול משכן הכנסת בירושלים, כשמנכ"ל אח"א היה עו"ד עודד הון, וחברי אח"א סניף ירושלים הכינו אוכל ושתייה לחמש מאות חירשים מפגינים שהתאספו מכל רחבי ישראל.
במהלך ההפגנה אמר שם טוב, שהעיד על עצמו כי גם אם תיפול מאחוריו פצצה, הוא לא ישמע דבר, כי החירשים דורשים הכרה כנכים לכל דבר יחד עם כל הזכויות הנילוות, כגון פטור ממסים על מכשירי שמיעה, פטור ממסים על מכשירי טלפון לחירשים (טלכתבים), תרגום סימולטני בטלוויזיה (תרגום לשפת הסימנים ולכתוביות, כקבוע בחוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים), התשס"ה-2005), והכשרה מקצועית מתאימה שתקל על חירשים להשתלב בעבודה. שם טוב דרש גם זכויות והנחות במיסוי, הניתנות לנכים אחרים על סמך תעודה ממשלתית, בהתאם לאחוזי הנכות שנקבעים לכל נכה ונכה.
החירשים טענו כי עקב נכותם, פרנסתם מקופחת, ורובם אינם יכולים להשתלב במסגרת הלימוד המקצועית. חירשים אינם נהנים משרותיי התרבות והקהילה הניתנים על ידי השירותים הציבוריים, וכתוצאה מכך הם חיים בעולם של נתק תרבותי וחברתי.
ועדת טלכתבים.
במהלך 1984 ניסה עומר זק, מהנדס חשמל מוסמך הטכניון, לקדם את פרויקט הטלכתבים בישראל. זק כתב תוכנת טלכתב בעברית למחשב קומודור VIC-20 ואחר-כך לקומודור 64. כש"ב תמכה בטלכתב, משום שכבדי שמיעה ומתחרשים ידעו עברית על בוריה. אח"א הייתה נייטרלית, ושמע הציבה מחסום בדרכו של זק עקב שיקולים מקצועיים של נציגה דוד רובנר, שעבד באי.סי. איי טלקום בע"מ.
בעקבות כך, אישרה האספה הכללית של אח"א ב-1985 הקמה של ועדת טלכתבים על מנת לקדם את הנושא. בוועדה היו חבר מרכז אח"א, זק, ועוד ארבעה פעילים חירשים, חלק מהם ללא ידע מעמיק במחשבים, וצורפה לוועדה סוזן בולובה, חברת ועד מכש"ב, שאיתה זק היה בקשר מקצועי לפני הקמת הוועדה באח"א.