ג'פרי דאגלס "ג'ף" פוסטר (באנגלית: Jeffrey Douglas "Jeff" Foster; נולד ב-16 בינואר 1977) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA לכל אורך הקריירה, בין השנים 1999–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 4.9 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות.
פוסטר נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ובין השנים 1995–1999 למד באוניברסיטת המדינה של טקסס ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן מייק מילר. בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/1997, סייע לה להעפיל לטורניר אליפות המכללות בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. בשתי עונותיו האחרונות באוניברסיטה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצועית.
פוסטר נבחר בבחירה ה-21 של דראפט ה-NBA 1999, על ידי גולדן סטייט ווריורס, ומיד נשלח בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לוונטיגו קאמינגס (הבחירה ה-26) ובחירת דראפט עתידית.
בעונת הרוקי שלו העפילה אינדיאנה לגמר ה-NBA לראשונה בתולדות המועדון, אך הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4. בשנים הבאות ביסס את מעמדו כשחקן רוטציה קבוע בפייסרס, בעיקר הודות להצטיינותו כשומר וכריבאונדר. בעונת היה הסנטר הפותח של הקבוצה, וסייע לה לסיים את העונה הסדירה במקום הראשון באזור המזרחי עם מאזן הניצחונות הטוב ביותר בתולדות המועדון, 61–21. בפלייאוף 2004 גברו הפייסרס על בוסטון סלטיקס (4–0) ועל מיאמי היט (4–2) בטרם הודחו על ידי דטרויט פיסטונס (2–4) בגמר המזרח. בעונת שיחק ב-19 משחקים בלבד בשל פציעה בגבו.
במרץ 2012 הודיע פוסטר על פרישה ממשחק, בשל כאבים כרוניים בגבו. בעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות הפייסרס בסך ריבאונדים בקריירה (אחרי דייל דייוויס וריק סמיתס), עם 5,248.
אבולצי
אבולצי (בבלארוסית: Абольцы; ברוסית: Обольцы, אובולצי; בפולנית: Obolce, אובולצה; במקורות יהודיים: אבוליץ) היא עיירה חקלאית במחוז משנה טולוצ'ין במחוז ויטבסק בבלארוס.
גאוגרפיה.
הכפר שוכן 22 ק"מ צפונית-מזרחית לטולוצ'ין ומחובר בכבישים מקומיים עם כבישים P15 ו-P25 המצטלבים בסמוך לכפר. כביש מהיר נוסף מוביל לקוחנובו. תחנת הרכבת הקרובה, למניצה, שוכנת 7 ק"מ צפונית-מזרחית (קו אורשה-לפל).
היסטוריה.
האזכור הראשון של אבולצי הוא משנת 1387. אז הקים בה ולדיסלב השני יגיילו כנסייה, מהראשונות בשטחה של בלארוס המודרנית. היישוב מוזכר בשם אובולצ'י (Оболчи) ברשימת הערים הרוסיות במאה ה-14. באבולצי העתיקה נבנתה טירה כק"מ אחד ממרכז היישוב בן זמננו.
בתחילת המאה ה-16 הייתה אבולצי מרכז מחוז ויטבסק. כמה פריבילגיות של הדוכס קזימיר נשמרו, בהן העברת הרכוש המקומי לבויארים. במחצית השנייה של המאה ה-15 עברה אבולצי בין מספר בעלים. זיגמונט הראשון, מלך פולין, העניק את האחוזה לאשתו בונה ספורצה.
באמצע המאה ה-16 איבדה אבולצי מחשיבותה. בשנת 1543 החליפה המלכה בונה ספורצה את אבולצי ביישוב סמוליאני, ואבולצי עברה לבעלות משפחת האצולה סנגושקו . ברפורמה המנהלית-טריטוריאלית ב באמצע המאה ה-16, הפך אבולצי לחלק ממחוז אורשה שבוויטבסק.
כתוצאה מהחלוקה השנייה של פולין (1793), הפך היישוב אבולצי לחלק מהאימפריה הרוסית, ושכן בנפת קופוסט שבפלך מוהילב. בשנת 1809 הוקמה בעיר כנסייה חדשה. בשנת 1885 היו בעיר 60 בתים. בתחילת המאה ה-20 היו בעיר 91 בתים ושתי כנסיות - קתולית ואורתודוקסית.
ב-25 במרץ 1918 הפכה אבולצי לחלק מהרפובליקה העממית של בלארוס. משנת 1919 עד 1924 היה היישוב חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית של ברית המועצות. במרץ 1924 עברה אבולצי ל.
במלחמת העולם השנייה, מיולי 1941 עד יולי 1944, היה היישוב תחת כיבוש גרמניה הנאצית.
בשנת 1969 היו ביישוב 225 תושבים, ובשנת 1992 - 337 תושבים.
הקהילה היהודית.
ב-1897 היו בעיירה 421 יהודים מתוך 630 - למעלה משני שלישים. בין 1901 ו-1912 כיהן בה הרב שלמה זלקינד לנדרס. ב-1923 נמנו בה 353 יהודים מתוך 382. ערב השואה מרבית היהודים עסקו בחקלאות והיו מאוגדים בקולחוז.
ב-14 באוגוסט 1941 או ב-26 באוגוסט, כחודש לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם בעיירה גטו בו רוכזו כ-150 יהודיה באותה תקופה. הוקם יודנרט, היהודים נדרשו לשאת מעין טלאי צהוב והושתו עליהם עבודות כפייה.
באביב 1942 נודע ליהודים על חיסול גטו סמוליאני וקבוצה של כ-60 יהודים בראשות סמיון יופיק, מנהיג הקולחוז לפני הכיבוש הגרמני, החליטה לברוח ליערות בעזרת שוטר ששיחדו וחיפה עליהם ובעזרת כלי נשק שהצליחו לשמור לפני נסיגת הסובייטים ב-1941. לאחר הבריחה רובם הצטרפו לפרטיזנים או הצליחו לעבור את קו החזית לתוך ברית המועצות וחלקם ניצלו. ב-4 ביוני 1942 כ-100 יהודים שנותרו בגטו נלקחו ונורו בבור הריגה מחוץ לאבולצי.
אוז'ן רוז'ה
__ללא_תוכן__
אוּזֶ'ן (אבגניוס) רוֹזֶ'ה (Eugène Roger; ? – פריז, צרפת, 1646) היה נזיר פרנציסקני צרפתי שחי בארץ ישראל בשנים 1629–1634 וכתב על יישוביה ואנשיה ועל האירועים בה בתקופה זו.
קורות חייו ומעשיו.
הידיעות המעטות על אודות רוז'ה שאובות מתוך ספרו היחיד – "ארץ הקודש, או, הארץ המובטחת" מ-1646. מקום הולדתו ושנת הולדתו אינם ידועים. רוז'ה היה רופא ורוקח בהכשרתו, ובתוך המסדר הפרנציסקני השתייך למחלק הריקולטים שאנשיו התמסרו לשליחות מיסיונרית. בהקדמה לספרו כתב שביקר "במקומות רבים באפריקה, מצרים, ערב, סוריה, בחלקים של יוון, באיי הים התיכון".
ב-1629 הגיע לארץ ישראל כדי להצטרף בה לחבורת הנזירים הריקולטים במסגרת משמורת ארץ הקודש. שהייתו ארכה כחמש שנים, שמתוכן התגורר כשנה בבית לחם וכ-20 חודשים בנצרת.
רוז'ה היה רופאו של שליט דרום לבנון וצפון ארץ ישראל, הדרוזי פח'ר א-דין אל-מעני השני. כתוצאה ממפלתו של שליט זה ב-1634 נאלץ רוז'ה לעזוב את הלבנט וככל הנראה המשיך לפעול בשליחות מסדרו בארצות המגרב.
ספרו של רוז'ה, שהוקדש לארץ ישראל ולאירועים באזור בשנות ביקורו, ראה אור בפריז ב-1646. מהדורה נוספת פורסמה ב-1664. הספר ערוך לפי נושאים, ולא כספר מסע. הספר נחלק לשניים: החלק הראשון מתאר את הארץ ואתריה, את מחוזותיה ואת סדרי הממשל בה. רוב פרקיו יוחדו לנחלות שבטי ישראל המקראיים. הפרקים הראשונים בחלק השני עוסקים בתושבי הארץ המוסלמים וכן בדת האסלאם. פרקים לא מעטים מוקדשים לדרוזים, ובעיקר לקורות פח'ר א-דין השני, והם משמשים כאחד המקורות העיקריים לתולדות שלטונו. שאר פרקי הספר נסבו על היהודים, על העדות הנוצריות השונות וכן על המארונים בהר הלבנון. רוז'ה הקצה פרק לפרשת צאגא כרסטוס, הטוען לכתר קיסרות אתיופיה שהציג עצמו כבנו של הקיסר יעקב הראשון. רוז'ה פגש בו בנצרת, והדברים שסיפר על אודותיו משמשים בסיס למידע על אדם זה.
רוז'ה מביא בספרו ידיעות משמעותיות על ארץ ישראל, יישוביה ותושביה במחצית הראשונה של המאה ה-17 ועל האירועים הסוערים בעת שהותו באזורנו. החוקרים מרבים להסתמך עליהן. הוא לא העתיק מכִּתבי אחרים, אלא מסר מידע מתצפיותיו שלו, אם כי התייחס ל"גאוגרפיה הקדושה" ולא רק למציאות. רוז'ה לא הסתפק בתיאור מקומות מרכזיים ומוכרים, אלא חדר גם ליישובים נידחים, ביקר בכפרים ערביים ושהה בקרב היהודים. קטעים מספרו שעניינם היהודים בארץ ישראל תורגמו לעברית וניתנו במאמרו מ-1941 של יצחק בן צבי, ' בארץ ישראל במאה הי"ז ' וכן בספרו של מיכאל איש-שלום מ-1968, 'מסעי נוצרים לארץ ישראל'. יצחק בן צבי הדגיש שרוז'ה .
קישורים חיצוניים.
Eugène Roger, "La Terre Saincte, ou, description topographique tres-particulier des saints lieux, &amp; de la terre de promission", Paris: Antoine Bertier, 1646
אבגניוס רוג'ה
ארז ברנבוים
ארז ברנבוים (נולד ב-1964) הוא רופא ישראלי מומחה ברפואה פנימית ובמנהל רפואי, המכהן כמנהל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד. הוא שירת בצה"ל כקצין בדרגת אלוף-משנה ושימש קצין הרפואה של חיל האוויר ומפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה.
ביוגרפיה.
ברנבוים סיים ב-1990 לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת העתודה האקדמית. הוא שירת בחטיבת הנח"ל ובבית הספר להנדסה צבאית כרופא צבאי בתפקידים של רופא גדודי וחטיבתי. לאחר מכן עבר לחיל האוויר, שירת כרופא בגף הפינוי המוטס בבסיס חצרים, כמפקד גף רפואה בבסיס חצור וכמפקד הגף הקליני ביחידת רפואה אווירית. לאחר שהשלים התמחות ברפואה פנימית בבית החולים מאיר מונה ב-2001 למפקד יחידת הרפואה האווירית. הוא שימש סגן מפקד קצין הרפואה החילי וב-2006 מונה לקצין הרפואה של חיל האוויר. הוא שירת בתפקיד עד 2009 ויצא ללימודי במכללה לביטחון לאומי בה השלים תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. לאחר הלימודים שימש מפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה.
לאחר שחרורו שימש עוזר למנכ"ל המרכז הרפואי שיבא, סגן ראש מינהל טכנולוגיות ותשתיות רפואיות במשרד הבריאות, סגן מנהל בית חולים מאיר וב-2019 מונה למנהל המרכז הגריאטרי בית רבקה.
בנובמבר 2019 מונה למנהל בית חולים אסותא אשדוד.
ברנבוים בעל תואר שני במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון.
מרקוס פרס חימנס
מרקוס פרס חימנס (בספרדית: Marcos Pérez Jiménez; 25 באפריל 1914 – 20 בספטמבר 2001) היה נשיא ונצואלה בשנים 1952–1958.
ביוגרפיה.
פרס חימנס נולד לאב חקלאי ואם מורה בעיר מיצ'לנה במדינת טאצ'ירה. הוא סיים לימודים באקדמיה הצבאית של ונצואלה בשנת 1934, כראשון בכיתתו והמשיך את לימודים באקדמיה צבאית בפרו.