ערוץ 4 הפיק סרט טלוויזיה בנושא הוויכוח בשם "The Disputation", בעריכת ההיסטוריון היהודי-בריטי חיים מקובי, ובכיכובם של כריסטופר לי, בוב פק, ואלן דובי, המחזה זכה לשבחים רבים, המפיק ריצ'רד פרנקלין התפעל מהמחזה ולדברי מקובי, "הוא לא יכול היה להאמין שדברים כל כך פרו-יהודיים נאמרים בטלוויזיה".
היהודים באים הפיקו מערכון סאטירי על ויכוח ברצלונה.
מארק שפיץ
מרק ספיץ
מרק שפיץ
טל ברמן
טל ברמן (נולד ב-11 בדצמבר 1973) הוא שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
בילדותו, התגורר ברמן בקריית אונו, שם גם למד. את שירותו בצה"ל עשה בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל כשדרן וכמנחה של מספר תוכניות אישיות ("צ'ק 5", "החום בוטל" ו"מוטל בספק").
עם שחרורו מהצבא ב-1995, החל להנחות את השעשועון "הוגו" בערוץ הילדים. בשנת 1997 החל להגיש את תוכנית האירוח הלילית בערוץ 2 "פרפר לילה", בה השתתפו באופן קבוע גם רן תלם ורועי לוי.
בשנת 2000, הנחה את "סטנגה" - תוכנית ספורט בערוץ 2, למשך שנה. בשנת 2001, הגיש ברדיו ללא הפסקה את התוכנית "שערים ללא הפסקה" כשלצידו הפרשן שלמה שרף. התוכנית שודרה למשך שנה שלמה, והייתה זו הפעם הראשונה שמשחקי הכדורגל ברדיו שודרו לא על ידי קול ישראל.
משנת 2002 ועד היום מנחה ברמן את "הבוקר עם טל ואביעד" בצוותא עם אביעד קיסוס. התוכנית שודרה ברדיו תל אביב במשך שבע שנים וחצי, ומינואר 2010 משודרת באקו 99 FM ובמקביל ברדיו קול רגע.
בשנת 2002, עם תחילת שידורי ערוץ 10, החל להגיש את התוכנית "חדשואו", ממנה פרש אחרי כמה שבועות. בשנה שאחר-כך, החל להנחות את "חדשות המדע" בערוץ 8 למשך חמש עונות. משנת 2004 הנחה את תוכנית האירוח "הרצועה" של ערוץ ביפ בכבלים בשתי עונותיה הראשונות.
בשנת 2006 הגיש את "אחרי הכל", מגזין לילי שעסק באירועי היום מזווית קלילה יותר ושודר בזכיינית ערוץ 2 רשת ובשנת 2007 הנחה יחד עם שלום אסייג את התוכנית "כישרון או כישלון" בערוץ 2.
בשנת 2008 הנחה סדרה דוקומנטרית בערוץ הראשון לרגל חגיגות 60 שנה למדינה, בשם "אוצרים את המדינה". באותה שנה יצר סרט דוקומנטרי אישי בשם "הקרחת שלי", שעסק בהתקרחות גברית. משנת 2008 ועד שנת 2013 שימש כמנהל פיתוח תוכן באולפני הרצליה, שם היה בין מפתחי השעשועון "כלוב הזהב" ותוכניות אחרות.
בשנת 2009 הגיש את תוכנית התרבות "תרבות רעה" בערוץ yes stars ישראלי לצד פאנליסטים מתחלפים. בשנת 2010 הנחה בערוץ 1 עם צופית גרנט את התוכנית "נבחרת החלומות" שליוותה את מונדיאל 2010.
בשנת 2011 הנחה ברמן בערוץ 10 את התוכנית "וייפאאוט" לצד אביעד קיסוס, וכן את תוכנית המציאות "הדור הבא 24/7". בשנת 2012 הנחו השניים את התוכנית "משחק החתונה" בערוץ 10.
ביוני 2012 החל להגיש בערוץ 1 תוכנית אירוח בשם "שישי עם טל ברמן", ששודרה במשך עונה אחת בימי שישי בערב.
בין השנים 2013–2017 הגיש בערוץ הספורט תוכנית אולפן בשם "מגרש פתוח" לצד טליה סלנט.
מה-3 בספטמבר 2017 ועד מיזוג רשת-עשר בינואר 2019 הגיש ברמן את התוכנית "הצינור" בערוץ עשר כמחליפו של גיא לרר. לאחר המיזוג, החל להגיש את התוכנית "היום שהיה", במקומו של גיא זוהר שעבר לכאן 11.
ביוני 2019 החל להגיש בערוץ 13 תוכנית לסיכום יום בשם "היום שהיה", עד היום.
חיים אישיים.
לברמן תואר ראשון במדע המדינה. הוא למד לתואר שני באותו התחום, אולם לא השלים לימודים אלה.
נשוי לאמי פרידמן, פסיכולוגית קלינית. לזוג בן ושלוש בנות. הם מתגוררים בתל אביב.
חד-נס
כפר חסידים
כְּפַר-חֲסִידִים הוא מושב בעמק זבולון ליד קריית אתא בתחומי מועצה אזורית זבולון.
היסטוריה.
התארגנות ורכישה.
תחילתו של כפר חסידים ב-תרפ"ד-1924 בימי העלייה הרביעית בשתי התארגנויות של חסידים בפולין שבקשו לעלות ארצה ולהקים כאן מושב חקלאי.
התארגנות אחת בהנהגת האדמו"ר מקוז'ניץ ר' ישראל אלעזר הופשטיין, נקראה "עבודת ישראל". התארגנות שנייה שנקראה "נחלת יעקב", הייתה בהנהגת ר' יחזקאל טאוב האדמו"ר מיבלונה, דור חמישי למגיד מקוזמיר. אליהם נלוו שני אדמו"רים נוספים: ר' ישעיהו שפירא ("האדמו"ר החלוץ"), וקרוב משפחתו ר' אברהם יעקב שפירא, האדמו"ר מדרוהוביץ', אף הם צאצאים ישירים של המגיד מקוז'ניץ. האדמו"ר מדרוהוביץ' למד במדינה אחרת את מלאכת המדידה, ועתה היה ממונה על מדידת אדמות היישוב. בהמשך הצטרף גם גיסו של האדמו"ר מקוז'ניץ, ר' אברהם אלימלך שפירא.
האדמו"ר מיבלונה הגיע ב-1924 לארץ ישראל, רכש קרקע עבור אגודת "נחלת יעקב" ושב לפולין כדי לשווק אותה לחסידים. בתחילת מאי 1925 נרשמה הקרקע בשטח של 26,000 דונם, כולל 5,000 דונם של הקרן הקיימת, בטאבו.
חברת "עבודת ישראל" נוסדה בסיון תרפ"ד על ידי הרבי מקוזניץ. עד תחילת מרץ 1925 הצטרפו לחברה מעל 200 משפחות.
החברות שיווקו את הקרקע לחסידים מן המעמד הבינוני שנדרשו לשלם על חלקת האדמה, ובנוסף להביא עמם סכום בשווי כמה מאות לירות מצריות להתבססותם. ואולם, בהשפעת חוקי גרבסקי, שרוששו יהודים רבים, התברר שלרבים מהמצטרפים חסר ההון הנדרש להתיישבות; אז פנו ראשי החברות אל הקרן הקיימת בבקשת סיוע לרכישת אפילו חלק מהקרקע. דירקטוריון הקרן הקיימת נענה לבקשתם ורכש עבורם 9,000 דונם נוטספים. הנהלת הקרן הקיימת הדגישה בפרסומיה שהיא מסייעת לכל חלקי העם.
עלייה להתיישבות.
באפריל 1925, עוד טרם הרישום של רכישת הקרקעות בטאבו, עלתה קבוצה ראשונה של חסידים בראשות הרבי מיאבלונה על הקרקע בנקודה שנקראה "נחלת יעקב". ב-19 במאי 1925 תוארה ההתיישבות בהארץ על ידי אהרן זאב בן ישי:
בן ישי סיפר גם על התכנית המשקית:
בחודשים הראשונים עבדו המתיישבים בייבוש הביצות. בנחלת יעקב הכינו משתלה, וקנו פרות ועדר צאן. בספטמבר 1925 העבירו את הצריפים מהנקודה הזמנית בה ישבו על הכביש אל שלוש נקודות הקבע של היישוב.
סיפור המעשה עורר התלהבות רבה בקרב היישוב הציוני. ש. שלום, בנו של האדמו"ר מדרוהוביץ', שהצטרף אל אביו והיה בעצמו בקבוצת המתיישבים, מתאר בספרו "עליית חסידים" את השנים הראשונות בתמונות ציוריות למדי של יהודים בעלי מראה חרדי, שיצאו לעבוד עבודת כפיים בשדה כשעל גופם ציצית ופיאותיהם וזקניהם מתבדרים ברוח.
עבודת ישראל.
"עבודת ישראל" התיישבה על גבעה מול קיבוץ יגור. ביולי 1925 היו בו 20 משפחות ב-5 צריפים. בספטמבר 1925 תיאר מ. אבי שאול את היישוב: "בתי עץ קטנים, צריפים חדשים, קרשיהם לבנים כאילו רק עתה הביאום מבית הנסירה". בדצמבר 1925 נמסר:
בתחילת מרץ 1926 נמסר:
התבססות.
עד מהרה החלו הבעיות לצוץ על פני השטח: האזור שקנו החסידים היה אדמת ביצה, שלא התאימה לחקלאות, והמלריה התפרצה והפילה חללים רבים. כמו כן, היישוב לא זכה בתמיכה מספקת של המוסדות הלאומיים, הכספים מפולין הפסיקו להגיע וההון הפרטי הלך ואזל. לכך התלוותה הבעיה המרכזית, והיא חוסר בידע ובניסיון חקלאי. הרבי מיבלונה (כמו גם אחרים) פנה אל הקרן הקיימת לישראל לעזרה. הקק"ל הגישה עזרה בשליחת מדריכים, פרעון החובות על קניית הקרקע ובעיקר בייבוש הביצות. קרן היסוד עזרה אף היא, כשהזרימה קיצבה למתיישבים שהוכיחו כי בכוחם לנהל משק.
הקק"ל החליטה ב-1926 על איחוד שני המושבים לכדי יישוב אחד. אל החסידים צורפה גם קבוצה של מתיישבי הפועל המזרחי. כך תואר המקום בינואר 1929:
במאי 1930 נחנך הכביש המחבר את הכפר לכביש חיפה-נצרת. בשנות ה-30 מונה הרב מרדכי שמואל קרול כרבו של כפר חסידים.
במהלך השנים עד לקום המדינה הלך והתבסס היישוב. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, ביקשו להתיישב בכפר אנשים שאינם חקלאים. ועד המושב הקצה למשפחות אלה מגרשים בני דונם אחד בשטחים שלא התאימו לעיבוד חקלאי. בשנות ה-50 הופרד הכפר מבחינה מוניציפלית לשני יישובים: כפר חסידים א' - החקלאים, וכפר חסידים ב' - התושבים. בנייני המגורים של כפר חסידים ב' משולבים בתוך כפר חסידים א'. תושבי הכפר מתפרנסים מחקלאות כמו גם מעבודות מחוץ ליישוב. במהלך השנים האוכלוסייה התחלפה, וכיום תושבי הכפר הם בעיקר דתיים לאומיים וחילונים. במהלך השנים עקב שינוי הצביון הרוחני בכפר, עזבו רוב משפחות החסידים שבכפר לבני ברק ולירושלים. שאר החסידים הראשונים שהיו בכפר נפטרו במהלך השנים. ממשפחות החסידים המייסדים נותרו כיום צאצאיהם של כחמש עשרה משפחות, ובנוסף להן חיים בכפר צאצאיהם של אנשי הפועל המזרחי.
מעברות שהיו ל"רכסים".
ב-1950 הוקמו שתי מעברות בכפר חסידים. העולים החדשים התגוררו בצריפונים במעברה, בדונים ואוהלים. בפברואר 1951 הוחלט על הקמת מעברה נוספת בכפר חסידים. ב-1952 הוקם במקום שיכון על ידי חברת רסקו עבור משוחררי צה"ל מכפר חסידים. ב-1954 הוחל בבניית שיכון נוסף על ידי חברת משכנות, על רכס סמוך לשכון רסקו. גם חברת שיכון ההסתדרותית החלה בבניית שיכון משלה במקום, על הרכסים דרומית מזרחית לכפר חסידים, צפונית לקריית טבעון. שיכונים אלו נבנו לצורך פינוי המעברות בכל אזור חיפה, אך עקב התנגדות תושבי מעברות אחרות שוכנו שם רק מעטים. באפריל 1956, כשבשיכונים התגוררו כ-1500 נפשות, הוחלט שהמקום יוכרז כמועצה מקומית נפרדת מכפר חסידים, בשם רכסים וביולי 1959 כוננה המועצה המקומית.
משנות ה-80.
בסוף שנות השמונים של המאה העשרים ניקלע המושב לחובות כבדים כחלק ממשבר חובות המושבים. המושב נחלץ מהחובות באמצע שנות התשעים, לאחר שבמסגרת יישום "חוק גל" מונה "משקם" לאגודה השיתופית שקבע את הסדר החובות לאגודה ולחברים.