טקס פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" 2014 (באנגלית: 2014 Africa Magic Viewers Choice Awards) התקיים ב-8 במרץ 2014 בבית מלון אקו, בוויקטוריה איילנד, בלאגוס, שבניגריה. מנחי האירוע היו אוסאס איגהוגארו, וימבאי מוטינהירי ואיי קיי אוסקיאודווה.
שנות ה-90 של המאה ה-14
שנות ה-90 של המאה ה-14 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-14, החלו ב־1 בינואר 1390 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1399.
סימור ברנשטיין
סימור ברנשטיין (באנגלית: Seymour Bernstein, נולד ב-24 באפריל 1927) הוא פסנתרן, מלחין ומורה יהודי-אמריקאי. נושא סרט התעודה
Seymour: An Introduction בבימויו של השחקן איתן הוק. הוק מתאר את ברנשטיין כדמות של מדריך ומורה.
חייו.
ברנשטיין ניולד בניוארק, ניו ג'רזי. הוא החל ללמד פסנתר בגיל חמש-עשרה, כשמורתו אותו זמן, קלרה האסרל, מסרה לידיו את הפיקוח על אימון כמה מן המוכשרים שבתלמידיה הצעירים. עד מהרה הייתה לו כיתת תלמידים משלו. הוא זכה לתהילה כפסנתרן כשזכה בפרס גריפית לאמן בגיל שבע-עשרה. בתקופת מלחמת קוריאה, ניגן בקונצרטים בקווי החזית ולפני מפקדי צבא. קריירת הקונצרטים שלו לקחה אותו לאירופה, אסיה וחלקים רבים מאמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית.
סימור ברנשטיין חיבר את "במו שתי ידיך" ו-"20 שיעורים בכוריאוגרפיה של המקלדת", שיצאו לאור בגרמנית, יפנית, קוריאנית ורוסית.
ברנשטיין למד אצל אלכסנדר בריילובסקי, קליפורד קרזון, יאן גורברטי, נדיה בולאנז'ה וג'ורג'ה אנסקו. ב-1969 הופיע לראשונה עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, בנגינת ביצוע הבכורה העולמי של הקונצ'רטו השני של הייטור וילה-לובוס. הוא שם לו לחוק להגיש כיתות אמן ורסיטלים משולבים בהרצאות בכל מקום שהגיע אליו במסעות הקונצרטים שלו. הוא נהג למלא את מזוודותיו בפרטיטורות לחלוקה למורים ותלמידים, ככל שאיפשרו לו כספי המלגות והמענקים שקיבל. בשנת 1977 הפסיק להופיע, כדי להתמקד בהוראה, הלחנה ושאר עיסוקים יצירתיים; הוא לא גילה לאיש, שרסיטל הפרידה שלו יהיה האחרון שינגן.
סימור ברנשטיין מלחין מוזיקה ברמות שונות, החל בחומר הוראה לתלמידים בכל הרמות וכלה ביצירות קונצרטנטיות מתוחכמות. הוא מנגן כאמן אורח עם הרכבים קאמריים ויושב בחברי שופטים בתחרויות בינלאומיות. הוא מנהל אולפן פרטי בניו יורק וכמו כן מכהן כפרופסור חבר למוזיקה ולחינוך מוזיקלי באוניברסיטת ניו יורק. ב-18 בדצמבר 2004 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שננדואה. ב-2015 יצר השחקן ומפיק הקולנוע אית'ן הוק סרט תיעודי של ברנשטיין, בשם: "סימור: נא להכיר".
1390–1399
שמונה בעקבות אחד (סרט קולנוע)
שמונה בעקבות אחד הוא סרט ילדים ישראלי משנת 1964 בבימויו של מנחם גולן.
התסריט נכתב על ידי אוריאל אופק עם ייעוץ של משה הדר והוא מבוסס באופן חפשי על הספר שמונה בעקבות אחד של ימימה טשרנוביץ'.
המוזיקה נכתבה על ידי דובי זלצר ובסרט משולבים שלושה שירים בביצועה של גאולה גיל בליווי מקהלת הילדים על שם צדיקוב, בהם שניים שהתפרסמו: שיר הנושא "8 בעקבות אחד" ו"הגבעות הכחולות".
הסרט צולם בקיבוץ גבעת השלושה. חיל האוויר הישראלי הציג בגאווה את בית הספר הטכני של חיל האוויר, מטוסי פוגה מגיסטר ומטוסי מיראז' 3 שזה אך נקלטו בחיל האוויר.
מנחם גולן זכה בפרס כינור דוד על הבימוי ושייקה אופיר זכה בפרס זה על המשחק.
תקציר העלילה.
בקיבוץ "מעיין" נמצאים שמונה ילדים הנקראים "קבוצת החירבה" על שם חורבה ישנה ליד הירקון שם הם נוהגים לשחק. בכניסה לקיבוץ נמצא הדוכן של אבו יחיא (יעקב בנאי) שמוכר ארטיקים ודברי מתיקה בעזרת בנו יחיא (ציון אשכנזי) שמצטרף מדי פעם לחבורה.
לילד עמוס (בנימין גולדשלגר) יש אח גדול בשם צביקה (ניקו ניתאי), טייס מטוס מיראז' 3 המאוהב בגאולה (גאולה גיל), המטפלת של הילדים.
יענקל'ה (בומבה צור) הוא חבר קיבוץ רווק הקשור מאוד לחמורו גוסטב ומתעמת על רקע זה עם הילדים. חברת הקיבוץ בת שבע (אלישבע מיכאלי) עובדת במטבח ומנסה כל הזמן להתחבב על יענקל'ה אבל הוא אינו מגיב.
בלילה מגיע למקום בסירת מנוע מהים, אדם מזוקן. הוא קושר את הסירה לגדת הירקון ונכנס לחירבה. למחרת מגלים אותו הילדים והוא מציג עצמו במבטא גרמני כפרופסור אלכסנדר ברגר, זואולוג מהאוניברסיטה העברית שעורך כאן מחקר על חיות וציפורים. ברגר מתחבב עד מהרה על הילדים וחברי הקיבוץ אך יחיא חושד בו.
בבסיס חיל האוויר עומד להיערך מסדר כנפיים ובו יטוסו שלושה מיראז'ים שבאחד מהם יטוס צביקה. בקיבוץ מתאמנת קבוצת כדורגל שמאמנה הוא טופה (איתן פריבר). טופה מנדב את עצמו להיות מאמן של קבוצת הכדורגל של חיל האוויר. טופה הוא מחבל המופעל על ידי ברגר. בלילה חודר יחיא עם מוקי לחירבה ועד לכך שברגר מוסר לטופה פצצה עם מנגנון השהייה שעליו להשתיל בתא הטייס. טופה וברגר מגלים את יחיא וקושרים אותו וברגר נותן לכלב חלב עם רעל וממית אותו.
הפצצה מוחבאת בתוך כדורגל ובעת הטקס מתגנב טופה למטוס המיראז' של צביקה ומשתיל אותה בתא הטייס.
כל הקיבוץ והילדים מחפשים את יחיא. בינתיים מתחיל הטקס והמטוסים ממריאים. יחיא מצליח להשתחרר ופוגש בחבר הקיבוץ רזניק (שלמה וישינסקי) ומספר לו על מה שיש בחירבה ועל הפצצה. רזניק מגיע לחירבה ומזהיר במכשיר הקשר את מפקד הבסיס (מיכאל כגן) על הפצצה. צביקה מצליח למצוא את הפצצה ולנטרל אותה וטופה נאסר.
יחיא רץ לסירתו של ברגר ומתחיל לחבל בה. כשמגיע ברגר לסירה מתחיל מאבק ביניהם ויחיא מצליח להפיל את המנוע למים. בינתיים מגיעים כולם לתל כודאדי ויענקל'ה מכוון את המסוק הצבאי לעבר יחיא בסירה. יחיא מועלה למסוק וברגר ממשיך ברגל למעגן הסירות בירקון ומתחיל לחתור אך הילדים מפילים עליו רשת והוא נלכד.
בסוף חוגגים כולם את הניצחון ויחיא מקבל כפרס דגם של מיראז' 3.
קח סיכון
קח סיכון היה שעשועון טלוויזיה ששודר בערוץ 1 בין השנים 1988–1990. בעונתו הראשונה, הנחה את השעשועון אבי קושניר. בעונה השנייה, שונה שם השעשועון ל"קח סיכוי" והונחה בידי חני נחמיאס.
מהלך התוכנית.
בשעשועון התחרו שני זוגות מתמודדים בחידות ומשימות.
כל זוג נשאל בתורו שאלה, שאם היה יודע את התשובה עליה, היה מקבל נקודות. אם לא היה יודע את התשובה, על אחד המתמודדים באותו זוג היה לומר את המשפט "קח סיכון" (בעונה השנייה, "קח סיכוי") והשאלה הייתה עוברת לזוג השני. אם גם הזוג השני לא היה יודע את התשובה, הייתה השאלה חוזרת שוב לזוג הראשון ואם לא היה מוסר תשובה לשאלה, היה עליו לבצע משימה. כשאחד הזוגות היה מוסר תשובה לא נכונה, היה הזוג השני מקבל את הנקודות.
בסיום התוכנית, הזוג שצבר פחות נקודות, היה מודח מהמשחק וזכה בפרס ניחומים (בעונה הראשונה עמד הפרס של 50 ש״ח), ואילו הזוג שצבר יותר נקודות, היה עולה לשלב "משימת הגמר", בו היה עליו לבצע מספר משימות תוך דקה אחת. אם היה עומד באתגר, היה זוכה ב-200 ש"ח, ואם היה נכשל, לא היה זוכה בפרס כספי כלשהו (כך היה באופן רשמי, אך בפועל הזוג המנצח שנכשל במשימת הגמר קיבל אף הוא 50 ש״ח).
יחס סדר חזק
רפי בנשלום
הרשומות הגאורגיות
הרשומות הגאורגיות הוא השם המקובל לאוסף העיקרי של טקסטים היסטוריים מתקופת ימי הביניים של גאורגיה. אוסף הטקסטים ידוע בשם כַּרתְּלִיס צחוֹברֶבָּה (ქართლის ცხოვრება, חיי כארתלי). כארתלי הייתה חבל הארץ ההיסטורי המרכזי של גאורגיה בימי הביניים, המוכרת בידי המחברים הקלאסיים והביזנטיים כאיבריה.
הרשומות ידועות גם בשם "הרשומות המלכותיות של גאורגיה" משום שהן היו למעשה קובצי הרשומות הרשמיים של מלכי ממלכת גאורגיה.
דברי הימים.
רשומות הכרוניקה כוללות סדרה של טקסטים המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-9 למאה ה-14. תארוך הרשומות כמו גם זיהוי מחברן (למשל לאונטי מרובלי וג'וּנאשֵר ג'וּנאשֵריאני ) היו עניין לוויכוחים מדעיים. אף על פי שחוקרים רבים בגאורגיה סבורים שהרשומה הראשונה נערכה במאה ה-11, ישנם מספר הולך וגדל של חוקרים מודרניים שאמצו את השערתו של סיריל טואומנוף כי הרשומות חוברו בשנת 800 לערך, והטקסטים המאוחרים הוספו במאה ה-14. גרסה "קנונית" נערכה על ידי ועדה מיוחדת שמונתה על ידי המלך וחטנג השישי בתחילת המאה ה-18.
במהלך המאה ה-11 היו שלוש הרשומות הראשונות: "ההיסטוריה של המלכים והאבות הקדמונים של הגאורגים" , "תולדות המלך וחטנג גורגסלי" ו"מות הקדושים של ארצ'יל הקדוש ", כבר הרכיבו את קובץ הרשומות הראשון, שכיסה את ההיסטוריה של גאורגיה מימי קדם, עד לתקופת מלכותו של וחטנג גורגסלי (452-502) ועד למותו של צאצאו ארצ'יל בשנת 786. באמצע המאה ה-12 נוספו שני טקסטים: "הכרוניקה של כארתלי" המתעדת את ההיסטוריה של גאורגיה מסוף המאה ה-8 ועד לשלטונו של המלך בגרט השלישי (1008-1014), שהיה המלך הראשון של גאורגיה ששלט בכל גאורגיה, ועד לתחילת שנות שלטונו הראשונות של המלך גיאורגי השני (1072-1089), ו"חיי מלך המלכים דוד" , שממשיכה לתעד את ההיסטוריה של גאורגיה ומתמקדת בתקופת שלטונו של דוד הבנאי (1089-1125).
כתבי יד.