בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט יחד עם בנו רבי מאיר ואחיינו רבי יצחק לווילנה וקובנה ומשם ברכבת הטרנס-סיבירית ליפן וממנה לשאנגחאי. כשהנאצים לחצו על היפנים להסגיר את יהודי שאנגחאי, נקרא לשלטונות להבהיר את נושא היהודים. בפגישה השתתפו גם הרב משה שצ'קס, הרב שלמה שפירא וליאו חנין. המתורגמן היה אברהם סצוזו קוצוג'י. על פי המסופר, המשלחת נשאלה למה הנאצים שונאים את היהודים, והאדמו"ר ענה: כיוון שהיהודים מוצאם מאסיה והנאצים שונאים אסייתים, והוכיח זאת מכתבה בעיתון גרמני משנות ה-30, שגינתה קצין נאצי שהתחתן עם יפנית. בהשפעת פגישה זו לא נענו היפנים לנאצים, ותנאי היהודים שופרו.
לקראת סוף 1946, לאחר שנכזבה תקוותו לקבל סרטיפיקט לעליה לארץ ישראל, היגר לארצות הברית ופתח בית מדרש בבורו פארק. הוא תכנן לעלות לארץ ישראל אך בטרם הספיק חלה ונפטר, ב-18 באוגוסט 1954. ארונו הועלה לטבריה, בה נקבר ב-15 בספטמבר 1954, בבית החיים הישן בו קבורים גם תלמידי הבעל שם טוב.
השאיר כתבי יד רבים. ספר אחד יצא מדברי תורתו, "משמיע שלום". לספר הקדמה מבנו ממלא מקומו רבי מאיר. בנוסף יצאו הספרים "אמרות טהורות" ו"אמרי רצון".
תמ&quot;א 35
תוכנית מתאר ארצית 35 או תמ"א 35 היא תוכנית מתאר ארצית שנועדה להגדיר את מדיניות התכנון ופריסת היישובים בישראל עד שנת 2020. התוכנית, שנקראת גם "תוכנית המתאר הארצית המשולבת לבניה, לפיתוח ולשימור", פורסמה בנובמבר 2000, ואושרה על ידי הממשלה בנובמבר 2005. המטרות המוצהרות של התוכנית הן "לתת מענה לצורכי הבנייה והפיתוח של המדינה תוך שמירה על השטחים הפתוחים ועל עתודות הקרקע לדורות הבאים". בראש צוות התכנון של התוכנית עמדו האדריכל שמאי אסיף והגאוגרף ומתכנן הערים והאזורים אריה שחר.
עיקרי התוכנית.
עיקרי התוכנית הן חיזוק הערים והמטרופולים הקיימים, הימנעות מפרבור, צעדים של עירוניות מתחדשת כמו עירוב שימושי קרקע ובאופן כללי יותר חידוש עירוני, חיזוק התחבורה הציבורית, בנייה מרקמית, ועוד. התוכנית רואה בחופים נכס ציבורי, וקוראת לשמירה על אזורי חיץ ירוקים בין הערים והימנעות מהפיכת ישראל לעיר אחת גדולה. כמו כן, התוכנית ממליצה לא להקים עוד יישובים חדשים בישראל.
על מנת לנסות לקדם את השגת מטרות התוכנית ולצורך יישום עקרונות התכנון שלה, צורפו לתוכנית שורה של אמצעי מדיניות משלימים כמו מדיניות כלכלית-חברתית, חידוש וחיזוק הערים, שימור וטיפוח השטחים הפתוחים, חיזוק שיתוף הפעולה בין רשויות ועוד.
בהחלטת הממשלה נקבע כי גופי הממשלה השונים יפעלו להטמעת אמצעי המדיניות המצורפים לתוכנית בפעולותיהם וידווחו לממשלה מדי שנה על יישומם.
בהיותה תוכנית מתאר ארצית, תמ"א 35 מהווה ברוב המקרים את הבסיס לכל יוזמות הפיתוח והבנייה בישראל, ותוכניות מתאר אזוריות ומקומיות אמורות להתבסס על העקרונות שגובשו במסמך, ולא אמורות לחרוג מהגבולות שמוצבים על ידי התוכנית.
רעיון המרקמים.
אחד החידושים החשובים בתמ"א 35 הוא שינוי השפה התכנונית על ידי השימוש במושג מרקמים. הרעיון שהנחה את כותבי התוכנית להשתמש בשפת המרקמים, טען כי יש לייצר גמישות בתוכנית המתאר הארצית, על מנת לא לחסום ולבטל רעיונות תכנוניים מקומיים ולאפשר לתוכנית המתאר הזו להישאר רלוונטית שנים קדימה. רעיון המרקמים הרך והגמיש יותר, החליף את שפת שימושי הקרקע הנוקשה, שהייתה מתאימה לשלטון תכנוני ריכוזי יותר כפי שהיה עד אז.
התוכנית מחלקת את המדינה ל-5 סוגי מרקמים שונים, שבכל אחד מהם מדיניות פיתוח שונה:
היסטוריה.
רקע היסטורי.
תוכנית המתאר הקודמת הייתה תמ"א 6. עם התקדמות העלייה מברית המועצות בשנות ה-90, הגיעו המתכננים במועצה הארצית לתכנון ולבנייה למסקנה שתמ"א 6 לא תספק מענה לגידול המשמעותי באוכלוסיית מדינת ישראל. בשל דחיפות הנושא, גובשה בשנת 1993 תוכנית זמנית בשם תמ"א 31 שעיקריה היו המשך בנייה מואצת באזור משולש בעל קודקודים בירושלים, נתניה ואשדוד. תוצאות תמ"א 31 כוללים את כביש 6 והעיר מודיעין, אשר שניהם מדגישים תכנון מוטה רכב פרטי ופרבור.
במקביל, בין השנים 1992–1998, צוות בראשות האדריכל ומתכנן הערים אדם מזור הכין את תוכנית "ישראל 2020", שנועדה להתוות תפיסה כלכלית, חברתית וסביבתית משולבת לפיתוח של ישראל לקראת המאה ה-21, ולזהות את אמצעי המדיניות להגשמתה. תחילתה של העבודה על התוכנית הייתה ביוזמה משותפת של אגודת האדריכלים ומתכנני הערים בישראל והפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון; והמשכה במאמץ משותף של עשרה משרדי ממשלה, הסוכנות היהודית, מינהל מקרקעי ישראל ונציבות המים. בתכנון תוכנית "ישראל 2020" נטלו חלק למעלה מ-250 אנשי מקצוע, מבכירי הקהילה האקדמית והמקצועית בישראל, תוך שיתוף מומחים בינלאומיים ידועי שם.
תוכנית "ישראל 2020", לא הייתה תוכנית מתאר רשמית אלא תוכנית רעיונית שביקשה להציג פתרונות לשלוש הבעיות העיקריות של מדינת ישראל לקראת המאה ה-21: גידול אוכלוסייה מואץ, מחסור בקרקע וסגירת הפער הכלכלי בין ישראל למדינות המפותחות. השאלה המרכזית הייתה איך לעמוד בהיקפי פיתוח עצומים כאלה מבלי לגרום לקריסת מערכות, בלי לחולל הרס בסביבה, בלי לגרום לפגיעה חמורה באיכות החיים שתוביל להעמקת הקיטוב החברתי והכלכלי בין מי שייהנו מהפיתוח ובין מי שהפיתוח יפסח עליהם. התוכנית קראה לחיזוק הערים הקיימות, לבנייה של בנייני מגורים של 6–8 קומות, ולהימנע מפרבור ומבנייה של מגדלים גבוהים שאמנם יכולים בתאוריה לסייע לשיכון יותר אנשים בשטח קרקעי נתון, אבל הם גם יקרים לבנייה ולתחזוקה, ומתאימים לקבוצה קטנה ועשירה באוכלוסייה או הופכים למשכנות עוני.
תוכנית "ישראל 2020" שינתה את תפיסת "הפיזור המפוזר" ששלטה בתכנון הישראלי מאז תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל), שתכנן אריה שרון בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. התפיסה לפיה צריך לבנות עוד ערים ויישובים בכל מקום, כדי לבסס את הריבונות הישראלית על השטח. היא הציעה "פיזור מרוכז" של הפיתוח בשלושה מרחבים עירוניים צפופים – סביב באר שבע בדרום, תל אביב במרכז וחיפה בצפון – וביניהם מרחבים של פיתוח דליל, ושמירה על ערכי טבע ונוף. תמ"א 35 שתוכננה בעקבות תוכנית "ישראל 2020" אימצה את המסקנות העיקריות שלה.
בנובמבר 1996 הורתה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הכנת תוכנית מתאר ארצית כוללת לבנייה, פיתוח ושימור שתחליף את תוכנית תמ"א 31, ולהגדיר את מדיניות התכנון ופריסת היישובים בישראל עד שנת 2020. בנובמבר 1997 זכה צוות שכלל כ-20 משרדי תכנון, בראשות האדריכל שמאי אסיף והגאוגרף ומתכנן הערים והאזורים אריה שחר, במכרז לתכנון תמ"א 35. אסיף ושחר זכו בהתמודדות מול צוות בראשות אדם מזור והאדריכל רפי לרמן. עם הזכייה הציג הצוות ההצעה לחלק את מדינת ישראל למתחמי תכנון חדשים, בין 25 עד 30 מתחמי תכנון תת-מחוזיים ועל-מקומיים. במקומות התייחסות כוללת ל-6 מחוזות ישראל, אלא התייחסות נקודתית למתחמי תכנון קטנים. בדרך הזו הציעו שניתן יהיה לפתור בעיות של אזורים נקודתיים. בנוסף, ביקשו להתמודד עם האיום של יצירת רצף עירוני בנוי והאפשרות של התחברות ארבע המטרופולינים הגדולים חיפה, ירושלים, תל אביב ובאר שבע. למניעת התופעה, הציעו יצירת גבולות התפשטות למטרופולינים והקמת שטחים פתוחים ביניהם. בתקווה שגישה זו תעודד את תהליכי הפינוי והבינוי בתוך הערים.
אישור התוכנית.
על פי לוח הזמנים המקורי, הכוונה הייתה לפרסם מכרז לתמ"א 35, ולהשלימה בתוך שנתיים או שלוש לכל היותר, אך אישורה נמשך כשבע שנים. לעיכוב הגדול היו מספר סיבות, ביניהם חילופי הממשלות והצורך להציג את התוכנית לשלושה שרי פנים שונים. בנוסף הוגשו מאות הערות והשגות על ידי ועדות התכנון המחוזיות, משרדי הממשלה וארגוני איכות הסביבה.
בנוסף הופעלו לחצים פוליטיים בעיקר מצד ראשי רשויות מקומיות. בין מתנגדיה היו ראשי מועצות אזוריות, שסברו שהיא פוגעת בזכויותיהם להפשרת קרקע חקלאית לבנייה, וראשי ערים שהתנגדו לתכנון ברמת המטרופולין, שמפחית מכוחו של היישוב הבודד ונותנת עוצמה לתכנון מרחב גדול יותר כמקשה אחת. שרי פנים אלי סויסה ונתן שרנסקי נענו ללחצים ונקדו סחבת בקידום ואישור התוכנית. אחר כך הודיע במרץ 2001 שר הפנים החדש, אלי ישי, כי הוא מקפיא את הליך האישור התוכנית, כי ברצונו ללמוד את התוכנית תחילה. ביולי 2001 שלובו שורת עקרונות והוראות לצמצום הפערים החברתיים בתוכנית, בהוראת אלי ישי. בנובמבר 2001, לאחר לחצים של הלובי החקלאי בראשות יו"ר מרכז המועצות האזוריות, שמואל ריפמן, בוטלה ישיבת המועצה הארצית לתכנון ובנייה שהייתה אמורה לאשר את התוכנית. במקומה הורה שר הפנים אלי ישי ליו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, עמרם קלעג'י, לקיים את הדיון מבלי להגיע להחלטה. במקום זאת, התוכנית תועבר לוועדות התכנון המחוזיות, לשם קבלת הערות. אף על פי שכבר עברה קודם לקבלת הערות מוועדות התכנון המחוזיות.
כתשובה למתנגדים החליט צוות התכנון להכניס בתמ"א 35 מספר שינויים, ביניהם קביעת מנגנון מעקב ועדכון תקופתי, אחת לשנתיים או שלוש שנים, שמטרתו לאפשר פתרון קונפליקטים בין התכנון הקבוע בתמ"א, לבין הדרישות המשתנות בשטח. שינויים נוספים כוללו מתן עדיפות גדולה יותר לגליל ולנגב, על-ידי הקטנת המרקמים העירונים באזור המרכז, והרחבת היישובים בפריפריה, בעיקר בנגב, תוך מתן אפשרות ליישובים הכפריים לגדול עד ל-500 יחידות דיור. שינוי נוסף הוא ביטול "המרקם העירוני כפרי", והמרתו ל"מרקם שמור". משמעות הדבר היא, שיישובים הנמצאים במרקם זה יוכלו לגדול על-פי מה שמייעדת להם תוכנית המתאר, תוך התחשבות זהירה בסביבה וברגישותה הנופית, בשל הימצאותם באזורים מוטי שימור.