פראטס השלישי שלט על האימפריה הפרתית בשנים 57-70 לפנה"ס. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון התקיף המצביא הרומי לוקולוס את מלך ארמניה טיגראנס הגדול ואת בן בריתו מיתרידטס השישי מלך פונטוס, שמצא אצלו מקלט. פראטס השלישי סירב להענות לבקשות הסיוע של טיגרנס ומיתרידטס, ושמר על נייטרליות במלחמה בינם לבין הרומאים.
בשנת 67 לפנה"ס שכנע טיגרנס הצעיר, בנו של "טיגרנס הגדול", את הפרתים לפלוש לממלכת ארמניה, כדי להמליך אותו כשליט ארמניה בחסות הפרתים. אולם הפלישה הפרתית נכשלה בהשגת מטרתה, והצבא הפרתי נאלץ לחזור על עקבותיו. שנה לאחר מכן פלש המצביא הרומי פומפיוס לממלכת ארמניה, בשיתוף פעולה עם טיגרנס הצעיר, והכניע אותה. אולם לאחר ניצחונו הכיר פומפיוס בשלטונו של "טיגרנס הגדול" בארמניה, ולקח איתו כבן ערובה את בנו הבוגדני. פומפיוס לא היה מוכן לשתף פעולה עם הפרתים. הוא פלש לגורדינה (Gordyene) ולאוסראינה, שתי ממלכות ואסליות של האימפריה הפרתית בצפון מסופוטמיה, והשתלט עליהם, ובנוסף לכך השפיל את פראטס השלישי כאשר סירב להכיר בתוארו כ"מלך המלכים" (התואר שאומץ על ידי המלכים הפרתיים).
בשנת 57 לפנה"ס נרצח פראטס על ידי שני בניו, מיתרידטס השלישי ואורודס השני, שירשו את כסאו.
מישקה יפונצ'יק
מוישה יעקב וולפוביץ' ויניצקי (Мойше-Яков Вольфович Ви́нницкий; 30 באוקטובר 1891, גולטה – 4 באוגוסט 1919), שנודע בכינויו מישקה יַפּוֹנצ'יק, כלומר מישקה היפני (ברוסית: Мишка Япончик), היה שודד יהודי מפורסם מתחילת המאה ה-20, שעמד בראש אחת מכנופיות הפשע של העיר אודסה (רוסיה–אוקראינה) וזכה לפופולריות רבה בקרב התושבים בשל הנוהג לגנוב מעשירים ולחלק את השלל לעניי העיר, מעשים שהעניקו לו את הכינוי "רובין הוד מאודסה".
הכינוי "היפני" הוענק לו על שם עיניו המלוכסנות, אם כי ישנה גרסה הטוענת כי הכינוי נובע מהנוהג שהיה לו לספר לחבריו על התנהלותם של השודדים היפניים בעיר נגסאקי, כפי ששמע פעם מפיו של מלח פורטוגזי. הוא טען כי השודדים היפניים פעלו על פי קווים מנחים שמעולם לא הפרו וכך נהג גם הוא.
ביוגרפיה.
מישקה נולד למאיר וולף בן מרדכי ויניצקי בעיירה גולטה בפלך חרסון (כיום העיירה היא חלק מהעיר פרבומייסק באוקראינה) ב-1891. בהיותו בן 4, המשפחה עברה להתגורר ברובע מולדבנקה באודסה. בהיותו בן 6 התייתם מאביו ולמד בבית הספר היהודי בעיר במקביל לעבודות שביצע במפעל "אנטאר" בעיר.
בתקופת הפוגרומים היהודיים באוקטובר 1905 נטל חלק בהתארגנויות יהודיות שפעלו כארגוני הגנה. הצטרף לארגון של אנרכיסטים קומוניסטים בשם "הרצון הצעיר". לאחר רצח מפקד תחנת המשטרה מיכאילובסקי, הקצין קוז'וחאר הוא נידון לגזר דין מוות אך זה הומתק לבסוף ב-12 שנות מאסר. בעת מאסרו הכיר את גריגורי קוטובסקי.
ב-1917 מישקה שוחרר מכלאו וארגן כנופיית שודדים גדולה שביצעה סדרת שוד בנקים ומועדוני הימורים בעיר. מישקה ניהל קשרים עם אנרכיסטים שונים ושיתף עמם פעולה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כנופייתו פשטה על בית הכלא בעיר והביאה לבריחה המונית של אסירים. באמצעות גריגורי קוטובסקי שיתף פעולה עם הבולשביקים.
לאחר שהצבא האדום השתלט על אודסה פשטו שמועות לפיהן מישקה מונה לעמוד בראש השירות החשאי בעיר אך שמועה זו התבררה כשקרית לאחר שראש השירות החשאי בעיר מיכאיל גרינברג הצהיר כי אין לו אף קשר למישקה יפונצ'יק.
במאי 1919 עמד בראש גדוד 54 שלחם נגד סימון פטליורה. אנשי הגדוד היו בעיקר אנשי עולם התחתון. המשמעת ביחידה הייתה ירודה מאוד וליונה יקיר היו ספקות האם ניתן להכריז על היחידה כיחידה מבצעית. תקופה קצרה לאחר הקמתה היחידה התפזרה ומישקה הוזמן לבירור בפיקוד. כאשר הוא סירב להתייצב הוא הואשם בבגידה ולבסוף בעת ניסיון מעצר נורה ומת. מאיר זיידר שהיה סגנו בגדוד הרג את גריגורי קוטובסקי כצעד נקמה.
השפעת דמותו על התרבות.
כדמות של שודד שגנב מעשירים ומחלק השלל לעניים, היווה מישקה השראה לציורים וסיפורים לא מעטים.
משפחת קמונדו
משפחת קמונדו הייתה משפחה יהודית ספרדית-עות'מאנית ידועה שהתפרסמה בשל הונה המופלג ופעילותה הפילנתרופית הענפה. אחרוני בני המשפחה נרצחו בשואה.
היסטוריה.
מוצא המשפחה הוא יהודי-ספרדי-פורטוגזי. בשנת 1492 בעקבות גירוש ספרד התיישבה המשפחה בוונציה, ולאחר מכן במאה ה-17 היגרה לאיסטנבול, האימפריה העות'מאנית.
אברהם שלמה דה קמונדו (1785–1873) נחשב לאבי עסקי המשפחה. הוא ירש מאחיו הון מצומצם והקים בעזרתו רשת בנקאות גדולה בשם "בנק קמונדו" (Banque Camondo) אשר הייתה המממנת והמלווה העיקרית של האימפריה העות'מאנית במחצית המאה ה-19 וכן של הפרויקטים הגדולים שלה בתקופה זאת: רפורמות התנזימאת הגדולות (1839–1876) ומלחמת קרים (1853–1856). כתוצאה מכך הוא היה בעל השפעה גדולה על הסולטאנים העות'מאנים אבדילמג'יט הראשון ואבדילאזיז, וניתן לו היתר מיוחד לרכוש אדמה בשטחי האימפריה למרות היותו נתין זר (המשפחה קיבלה נתינות אוסטרית בעת שהותה באיטליה). באמצעות היתר זה רכשה המשפחה נדל"ן רב באזור איסטנבול, אך גם הייתה אחראית להקמת בית הספר היהודי המודרני הראשון בשטחי האימפריה העות'מאנית בשנת 1854, בית הספר "אסקולה" באיסטנבול. מלבד בית ספר זה, הקימו אברהם שלמה ונכדו אברהם בכור דה קמונדו (1829–1889), עוד מספר רב של מוסדות חינוך יהודיים. ברודוס בנו בשנת 1865 את בית כנסת "קהל מדרש".
בשנת 1867 עברו בני המשפחה לפריז והעבירו לשם את מרכז פעילות בנק קמונדו. בשנת 1870 הוכתר אברהם שלמה דה קמונדו בתואר רוזן על ידי ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה. עם פטירתו בפריז בשנת 1873 הוערך הונו ב-125 מיליון פרנק במונחים של התקופה. בהתאם לצוואתו הובאה גופתו לקבורה בבית הקברות היהודי של איסטנבול.
בן משפחה אחר הוא הרוזן יצחק דה קמונדו (1851, איסטנבול - 1911, פריז) אשר מלבד ניהול עסקי הבנקאות המשפחתיים היה אספן אמנות מפורסם, במיוחד של אמנים מהזרם האימפרסיוניסטי והפוסט-אימפריוניסטי, וכן היה מלחין אופרה ומוזיקאי חובב. מעט לפני פטירתו תרם את אוסף האמנות הגדול שלו למוזיאון הלובר. בן דודו היה הרוזן מואיז דה קמונדו (1860-Moïse de Camondo; 1935) שחי בצרפת והיה פטרון לאמנות. בצוואתו תרם את ביתו, אותו בנה בשקדנות על בסיס מסורות האמנות של המאה ה-18, והורה להפוך אותו למוזיאון על שם בנו נסים דה קמונדו, טייס קרב שנפל במלחמת העולם הראשונה. מוזיאון נסים דה קמונדו פעיל עד היום בפריז.
בתו היחידה של מואיז, באטריס דה קמונדו, ושני ילדיה, נחשבים לאחרוני משפחת דה קמונדו. בשנת 1943 נשלחו בני המשפחה למחנה הריכוז דראנסי בפריז וממנו הועברו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נספתה המשפחה.
קמונדו
מישקה היפני
VAZ 2101
VAZ 2101 (ברוסית: ВАЗ-2101) היא מכונית נוסעים סובייטית ממשפחת מכוניות "ז'יגולי" שהייתה מיוצרת במפעל אווטוואז בעיר טוליאטי במהלך השנים 1970–1988. במהלך תקופה זו בקו הייצור של המפעל נבנו כ-4.85 מיליון מכוניות. בשנת 2000 המכונית זכתה בתואר "מכונית הטובה של המאה ה-20 ברוסיה". בשפת העם המכונית מכונה "קופייקה".
רקע.
ב-11 באוגוסט 1996 נחתם הסכם בין ברית המועצות לבין חברת פיאט על הקמת מפעל לייצור מכוניות חדש. בהתאם להסכם המפעל היה צריך לייצר מכונית על בסיס פיאט 124 עם התאמות נדרשות. המכוניות הראשונות נבנו ב-19 באפריל 1970. באוגוסט קו הייצור עבר לייצור סדרתי. בשנת 1973 נבנו 380 אלף מכוניות מדגם VAZ-2101.
תיאור המכונית.
כבר מתחילת הדרך היה ברור שצריך להתאים את המכונית האיטלקית לדרכים ירודות בברית המועצות ויכולת תחזוקה של המוסכים. לצורך כך שונתה מתכונת הבלמים האחוריים, החוגון ומערכת ההילוכים. בסך הכול נכנסו כ-800 שינויים במכונית האיטלקית שהייתה בסיס למכונית הסובייטית. המכוניות הייתה פריצת דרך בשוק הסובייטי. איכות הייצור איפשרה כבר בתחילת שימוש במכונית לנצל אותה במלואה, במהירויות גבוהות לא היה רעש חזק בסלון המכונית, המכונית צוידה במערכת חימום הסלון ולא הייתה בעיה גדולה בהתנעת המכונית בחורף. לראשונה למכוניות סובייטיות הותקנה מערכת קירור מתקדמת. לאור יתרון גדול של המאייד שהותקן במכונית זו עד מהרה הוא עבר למכוניות מייצור מוסקביץ'.
למרות שנפח המנוע היה קטן יחסית למכוניות סובייטיות אחרות המכונית הייתה חזקה מספיק וללא בעיה הסתדרה עם עליות ודרכים קשות.
דגמים.
בשנות ה-70 מכוניות השתתפו במרוצי ראלי בינלאומיות וזכו בפרסים.
הפינגווינים ממדגסקר (סרט)
הפינגווינים ממדגסקר (באנגלית: Penguins of Madagascar) הוא סרט ספין אוף של הסדרה "הפינגווינים ממדגסקר" בהפצת "דרימוורקס". הסרט עלה לאקרנים ב-26 בנובמבר 2014 בארצות הברית ובישראל הסרט יצא רק בדיבוב לעברית וגם בתלת-ממד ב-11 בדצמבר 2014, בכל רחבי הארץ ובארצות הברית הסרט יצא ב-3D (תלת-ממד), RealD 3D ודיגיטל 3D.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות, היה לשובר קופות והכניס 373 מיליון דולר בעולם.
תקציר.
הסרט מביא את קורות חייהם ומתמקד בחבורת הפינגווינים: סקיפר, קובלסקי, ריקו ופרייבט ומביא כיצד הם נולדו וכיצד הם הפכו את עצמם ללוחמים קשוחים הנאבקים על הצלת העולם וכיצד הם גם מצליחים להציל את העולם כולו מפני תמנון מרושע ביחד עם יחידת עילית כמוהם שקוראת לעצמם: אגודת רוח הצפון.
עלילת הסרט.