בחנוכה 1935 נישא לרות לבית קלכהיים (גם היא מהגרעין הראשון), מירוסלב, שבגליציה, וביחד יצאו לשליחות לאירופה לארגון ההכשרות והכנתן לעלייה לארץ ישראל. ב-1936 עם שובם ארצה נולד בנם הבכור מיכה. אחריו נולדו הבנות – עפרה (1938) ואילה (1942).
נמנה עם מקימי תנועת הקיבוץ הדתי. שימש כמזכ"ל התנועה, והיה פעיל במיוחד בהקמתם של הקיבוצים בעמק בית שאן ובגוש עציון, ובייסוד כפר הנוער הדתי, ליד כפר חסידים.
בנובמבר 1938, אחרי ליל הבדולח, יצא ל"שליחות הצלה" של נוער חלוצי שהועבר מגרמניה, אוסטריה ואיטליה לאנגליה והיה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים באנגליה.
ב-1940 עבר עם הגרעין המרכזי של קיבוץ רודגס והיה ממקימי קבוצת יבנה - אם הקבוצות הדתיות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1946, יצא למחנות העקורים בגרמניה. ב-1947, בתקופת שליחותו, הביא את שני בני אחותו ששרדו מהשואה לאחר רצח הוריהם ואימצם אל משפחתו.
בקונגרס הציוני העולמי ה-23 (הראשון לאחר הקמת המדינה) שהתכנס בירושלים ב-1951, נבחר להנהלת הסוכנות ולראש המחלקה לנוער והחלוץ בסקציה האמריקאית, בניו יורק.
ב-1952, עם היבחרו להנהלת הסוכנות היהודית, יצאה המשפחה לשליחות של שנתיים בארצות הברית. בשנים 1956–1968 עמד בראש המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית. מ-1969 עמד בראש הוועדה לעליית הנוער הדתי.
בית אריה היה חבר בוועד הפועל של הפועל המזרחי, בוועד הפועל הציוני, בוועד המנהל של בית הספר החלקאי "מקוה ישראל", בהנהלה של כפר הנוער "ימין אורד", ובקבוצת יבנה עד סוף ימיו.
בית אריה נפטר בי"ז בתמוז תשמ"ט (20 ביולי 1989) בקבוצת יבנה.
שדר
אחריות נכסים (הלכה)
ידידיה ויטל
ידידיה איש־שלום ויטל (נולד ב-2 באוקטובר 1984) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
ויטל נולד בבית יולדות בעיר רמאללה להורים יהודיים-ישראלים, מעצבת הפנים מיכל ויטל והפסל והצייר בנימין ויטל. גדל בפרדס חנה-כרכור, ולמד בבית הספר הדמוקרטי בעיר חדרה. אחותו הצעירה היא השחקנית נוריה ויטל.
את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל, ולאחריו החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קודם ללימודיו, השתתף בקמפיין של האגודה למלחמה בסרטן, בסרט "אסקימו לימון - החגיגה נמשכת" (2001), ובסרטים קצרים רבים, בהם "ליל גיוס" (2004) ו"סימני דרך" (2006), בו שיחק לצדו של משה איבגי.
ויטל כתב בעבר טור שבועי בנושא מוזיקה באתר וואלה!, בשם "המואזין".
טלוויזיה.
ויטל זכה לפרסום בשנת 2005, בעקבות השתתפותו בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" בערוץ הילדים, בה גילם את דמותו של "ניני דביר" במשך חמש עונות. בין השנים שיחק בתפקידי משנה בעונה הראשונה של הסדרה "האי" בתפקיד "בוק", ובדרמה "לאהוב את אנה" של ערוץ 10 בתפקיד "יואב". בנוסף היה שחקן אורח ב"פרשת השבוע", "הפיג'מות", "המובילים", "מנדלבאום בלש פרטי" ועוד. כמו כן, שיחק בשתי עונותיה של הסדרה "בילי" של ערוץ דיסני, בה גילם את דמותו של נועם שגב. בשנת 2009 השתתף במיני-סדרה "תמיד אותו חלום" בבימויו של איתן פוקס, בה גילם את דמותו של אורי זהבי, וגילם בשנת 2010 בעונה הראשונה של סדרת הילדים "מבצע קיפוד", ששודרה בערוץ לוגי את בני. בשנים 2011-2009 גילם ויטל את דמותו של עומר טנא בסדרת הטלוויזיה "חצויה".
בשנת 2021 החל לגלם את דמותו של מישל בסדרת הטלוויזיה "שקשוקה". על תפקידו בסדרה קיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
תיאטרון.
בתיאטרון החל את דרכו ב-2008 עם תפקיד סבסטיאן בהפקת תיאטרון גשר למחזהו של ויליאם שייקספיר "הלילה השנים עשר". באותה שנה השתתף במחזהו של אסף צפור "גיימרים", שעלה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
מאז 2009 שיחק בתיאטרון בית-ליסין, בין השאר בהצגות "מנדרגולה", "פרינסס מרי 7", "משחק ילדים", "הקוסם מארץ עוץ", "משאלה אחת ימינה" ועוד.
ב-2012 יצא עם ההצגה "אדיפלית" מאת ג'ייסון דנינו הולט ובבימויו בתיאטרון צוותא, וגם עם הצגת היחיד "אף פ'ם לא" מאת סיון בן-ישי ובבימויה, על-פי ספר של ציפי גון-גרוס. הצגה זאת קטפה ארבעה פרסים בטקס פרס הבמה לילדים ונוער 2013: ההצגה הטובה לנוער, השחקן הראשי, מחזה ובימוי.
במאי 2014 עלתה בתיאטרון בית ליסין ההצגה "שבטים" בכיכובו של ויטל, על פי המחזה מאת נינה ריין. ויטל משחק בתפקיד הראשי (לצד אגם רודברג) כנער חירש, תפקיד שחייב אותו ללמוד את שפת הסימנים.
בדצמבר 2015 עלתה בתיאטרון בית ליסין ההצגה "אילוף הסוררת" בכיכובו של ויטל, על פי המחזה מאת ויליאם שייקספיר. ויטל משחק בתפקיד הראשי (לצד אגם רודברג, מיה דגן, יובל סגל ועוד).
באוקטובר 2016 החל לשחק בהצגה "החדר האחורי" מאת עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון בית לסין, לצד מוני מושונוב, סנדרה שדה ועוד.
שיחק ב"זורבה היווני" בתיאטרון הבימה ב-2019 וב"הנאהבים והנעימים" בתיאטרון בית ליסין ב-2020.
משפחתו.
ב-22 באוקטובר 2014 יצא מהארון כשפרסם בחשבון האינסטגרם שלו תמונה שלו ושל בן-זוגו בטיול משותף. ב-20 בנובמבר 2017 הודיע בחשבון האינסטגרם שלו שהוא ובן זוגו, הבמאי ארז ברנהולץ, התארסו אחרי 10 שנים של זוגיות. ב-4 באוקטובר 2018 השניים נישאו.
ב-23 בדצמבר 2018 הודיע ויטל כי לברנהולץ ולו נולדה בת בהורות משותפת.
המפרץ הנורווגי
המפרץ הנורווגי הוא נתיב מים באוקיינוס הארקטי במחוז קיקיקטאלוק שבטריטוריית נונאווט שבקנדה. האי אמונד רינגנס (Amund Ringnes Island) תוחם את המפרץ מצד צפון-מערב (האי עצמו מופרד מהאי קורנוול על יד מצר הנדרקסן, שרוחבו 10 קילומטרים בלבד). האי אקסל הייברג (יחד עם שאר איי סברדרופ) תוחם את המפרץ מצפון. האי אלסמיר תוחם את המפרץ ממזרח והאי דבון מדרום.
במפרץ ישנם שישה איים, בהם האי קורנוול והאי גרהאם.
פארק הרסטראו
פארק הרסטראו (ברומנית: Parcul Herăstrău), ששמו הרשמי הוא הפארק הלאומי קרול השני (ברומנית: Parcul Naţional Carol al II-lea) (על שמו של קרול השני, מלך רומניה), הוא הפארק הגדול ביותר בבוקרשט, בירת רומניה.
הפארק, שגודלו הנוכחי הוא 1,100 דונמים, נוסד בשנת 1936 על חופי אגם הרסטראו, לאחר עבודות הניקוז שנערכו באזור. בתכנון הפארק נלקח בחשבון שבאזור זה כבר היה קיים שער הניצחון, שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בפארק מתארחות תערוכות פרחים ותזמורות המנעימות את שהות הנופשים בו. בפארק יש תיאטרון קיץ, בית מלון, מועדוני ספורט ומועדוני ספורט מים. על חופי האגם הוקמו מסעדות ובתי קפה. בפארק מצוי גם מוזאון הכפר המנציח את התרבות הכפרית הרומנית.
משנת 1998 מוקדש חלק מהגן לתערוכה יפנית עולמית. החלק הזה קרוי "הגן היפני".
מעלות רמר
מעלות רמר (Rømer) הן יחידות מדידה לטמפרטורה שנקבעו בשנת 1701 על ידי האסטרונום הדני אולה רמר ומסומנות באמצעות Rø°.
בסולם רמר, נקבע האפס כנקודת הקיפאון של מי מלח בריכוז רוויה, ו־60 מעלות נקבעו כנקודת הרתיחה של המים. לאחר שהבחין כי נקודת הקיפאון של מים מזוקקים היא בערך ב־1/8 הדרך בין שתי הנקודות הללו, קיבע רמר מחדש את נקודת קפיאת המים ל־7.5 מעלות. שינוי זה שינה אך במעט את הסולם, אך פישט את הגדרת הטמפרטורה תוך התייחסות למים מזוקקים. סימלן של מעלות רמר הוא R°, אך מאז שהומצאו מעלות רנקין, ניתן למעלות רמר הסימול Rø°.
מערכת זו שימשה כהשראה לדניאל פרנהייט כשהמציא את מערכת מעלות פרנהייט בשנת 1724.
פארק צ'ישמיג'יו
צ'ישמיג'יו
ספר אימה
סואו&quot;ד
סואו"ד או בשמה המלא המערכת המאוחדת לעיבוד נתונים על האויב (רוסית:СОУД; Система объединенного учета данных о противнике) היא המקבילה הרוסית לאשלון.
היסטוריה.
החלטה על הקמת המערכת התקבלה ב-1977 בתקופת המלחמה הקרה והייתה משותפת לכל מדינות ברית ורשה, היא החלה לפעול ב-1979 לקראת אולימפיאדת 1980 במוסקבה. במערכת עשו שימוש שירותי הביון של צ'כוסלובקיה, בולגריה, רומניה, וייטנאם, קובה, מונגוליה, פולין והונגריה. בתקופה הסובייטית המינהל ה-16 בקג"ב ומינהל 6 בגר"ו הסובייטי הפעילו את המערכת, כיום המערכת מופעלת בידי פס"ב, שירות האבטחה הפדרלי וגר"ו.
תשתיות.
בשונה מאשלון, סואו"ד הייתה מערכת חשאית מאוד שהתפרסמה במערב, בעקבות פרסומו של עריק הקג"ב, אולג גורדייבסקי . המערכת הכילה שני מרכזי מחשבים גדולים: הראשון במוסקבה, השני - במזרח גרמניה. המערכת עבדה עד 1989, אז בעקבות איחוד גרמניה מרכז המחשבים הפך לרכוש של שירות הביון הפדרלי של גרמניה. בעקבות איבוד המחשב, המערכת איבדה חלק משמעותי מיכולותיה. אולם, הרשויות הרוסיות היו נחושות לשקם את המערכת; בתחילת שנות ה-90 שרידי מערכת סואו"ד הוקמו מחדש ונוסדה מערכת ביון רוסית חדשה, נבנו תחנות חדשות והתחנות הישנות שוקמו ושופצו. אחת מתחנות ההאזנה שהייתה נושא לחיכוכים בין האמריקנים לרוסים, הייתה התחנה בלורדס, קובה. במהלך כל שנות ה-90 התוכנית הופעלה על ידי פאפס"י - הסוכנות הפדרלית לתקשורת ממשלתית. המערכת מכילה שורת מתקני האזנה ברחבי העולם, כמו מתקן האזנה בקובה ובווייטנאם. עד שנת 2000 היה קיים הסכם בין רוסיה לקובה על אחזקת המתקן אך בשנת 2001 הבסיס בקובה נסגר וכל העובדים הרוסים פונו.
הפארק הלאומי קרול השני
פארק קרול השני
מטא קוגניציה
גדליה אייזמן
הרב גדליה אייזמן (י"ד באייר תר"ע, 23 במאי 1910 – ג' בתשרי תשע"ב, 1 באוקטובר 2011) היה משגיח בישיבת קול תורה במשך שנים רבות. כונה "זקן המשגיחים".
ביוגרפיה.
נולד בוורשה למשפחה מחסידות אלכסנדר. בצעירותו למד בישיבת קמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ וכן בקלעצק בליטא הפולנית, שבה היה המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין. נישא לחיה ליבא לבית אידלמן מווילנה.