לטילי אח אחד, סטיב ושתי אחיות רבקה והשחקנית ג'ניפר טילי.
הייתה בת שלוש כאשר הוריה התגרשו, לאחר הגירושים עברה לגור עם אמה ואביה החורג ג'ון ווארד.
למדה בתיכון בקולומביה הבריטית, קנדה.
קריירת משחק.
בנערותה רקדה טילי בלט מקצועי ועשתה ביכולות אלו שימוש בסרטו המוזקלי של אלן פארקר "תהילה", שם שימשה כרקדנית רקע.
את הופעתה המשמעותית הראשונה עשתה טילי ב-1982 בסרט "טקס".
בשנה לאחר מכן השתתפה טילי בתפקידי משנה בתור המלצרית מרי לומיס בסרט ההמשך למותחן האימה "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק ובתור הסטודנטית קלואי בדרמה הקומית "החברים של אלכס".
טילי זכתה בשנת 1985 בפרס גלובוס הזהב על תפקידה במותחן הדתי "סיפורה של אגנס", בסרט גילמה את האחות אגנס, אמו לכאורה של תינוק החנוק למוות שמתגלה במנזר. שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "ולמונט" בתפקיד מאדם דה טורבאל.
טילי הופיעה ב-1990 בסרט "ג'ק וג'ק", סרט ההמשך של ג'ק ניקולסון לדרמת המתח של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון".
שיחקה בסרט "חוטפי הגופות", סרט אשר הופק 37 שנים לאחר הסרט המקורי "פלישת חוטפי הגופות".
הופעתה האחרונה של טילי הייתה ב-1994 בתפקיד הראשי בקומדיה "אשה גנובה".
החליטה לפרוש ממשחק כדי לגדל את ילדיה ולעסוק בכתיבה.
חיים אישיים.
לטילי נולדו שני ילדים בן ובת מנישואיה הראשונים למפיק הסרטים טים זינמן.
טילי הייתה נשואה במשך חמש שנים לשחקן קולין פירת' אותו הכירה על סט הסרט "ולמונט", לשניים נולד בן אחד.
נישאה בשלישית ב-1995 לנשיא חברת "סרטי סוני" לשעבר ג'ון קלי, הם נפרדו ב-2002.
Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')
"('Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin" (הופץ כ-"Dre Day") הוא סינגל מהאלבום The Chronic של ד"ר דרה, עם הופעתו של האורח סנופ דוגי דוג. השיר הופץ כסינגל בשנת 1993.
מידע.
הסינגל נכשל בשחזור הפופולריות של הלהיט הקודם של דרה, ""Nuthin' but a 'G' Thang", למרות שהוא הגיע למקום מספר שמונה במצעד בילבורד ביוני 1993. בשיר, ד"ר דרה וסנופ דוגי דוג מקללים את הראפרים Eazy-E וטים דוג; ראפר מהחוף המזרחי שזעם על כל הראפרים מהחוף המערבי וביטא זאת בשיריו, כמו בשיר "Fuck Compton". לשיר צולם גם קליפ שבוים על ידי ד"ר דרה. השורה "we have your motherfucking record company surrounded; put down the candy and let the little boy go" הוא רפרנט אפשרי לשמועה כי שומריו של שוג נייט כפו על Eazy-E לוותר על החוזים של ד"ר דרה ושל The D.O.C, ואיימו עליו עם צינורות ומחבטי בייסבול.
הקליפ.
ההנחה הרווחת היא שבקליפ מופיע חיקוי פארודי של Eazy-E הנקרא "Sleazy-E", עם סגנון התספורת "Jheri Curl" ומשקפי השמש המאפיינים את Eazy-E. בקליפ אפשר לראות את הדמות מוחתמת על חוזה חדש תמורת כסף רב. Sleazy-E מופיע במספר מצבים, הכוללים את Sleazy-E נורה, נהפך לחסר בית, נרדף על ידי גברים חמושים, ולבסוף, נראה על הכביש המהיר "Pasadena" עם שלט בו כתוב: "Will Rap for Food". בקליפ מופיעה פארודיה נוספת על Luke Campbell כשהוא בעל רווחים בין השיניים.
ברתולד גולדשמידט
ברתולד גולדשמידט (בגרמנית: Berthold Goldschmidt; 18 בינואר 1903 בהמבורג - 17 באוקטובר 1996 בלונדון) היה מלחין יהודי-גרמני, שעשה את רוב חייו באנגליה. דיכוי יצירתו בגרמניה הנאצית, כמו גם יחסם של רבים ממבקרי המוזיקה המודרניסטים במקומות אחרים, שביטלו בזלזול את הליריות ה"אנכרוניסטית" שלו, הגלו את המלחין לישימון למשך שנים רבות, עד שזכה לתחייה בעשור האחרון לחייו.
חייו.
הקריירה המוזיקלית של גולדשמידט נכנסה להילוך גבוה בשנות הזוהר של רפובליקת ויימאר בגרמניה. כאשר למד פילוסופיה באוניברסיטת המבורג, עודד אותו המלחין האיטלקי בוזוני לכתוב מוזיקה. בשנת 1922 נכנס גולדשמידט לבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין והחל ללמוד הלחנה אצל פרנץ שרקר. בין חבריו לכיתה היו ארנסט קרנק, אלואיס הבה, פליקס פטרייק ויאשה הורנשטיין. הוא למד גם ניצוח, השתתף כנגן עצמאי בתזמורת הפילהרמונית של ברלין וב-1923 הדריך את המקהלה לבכורה הברלינית של שירי גורה מאת ארנולד שנברג. ב-1925 נחל גולדשמידט הצלחה ראשונה גדולה בפסקאליה שלו, אופוס 4, שהקנתה לו את פרס מנדלסון היוקרתי. כמי שנחשב לאחד מבעלי הסיכויים הגדולים ביותר בדור של מלחינים צעירים, הגיע גולדשמידט לשיא מוקדם בקריירה שלו בביצוע הבכורה של האופרה שלו Der gewaltige Hahnrei מנהיים ב-1932.
ניצחון זה פקד את גולדשמידט ערב עלייתם לשלטון של הנאצים, שהביאה כליה על מקורות מחייתו של גולדשמידט. כמו מלחינים יהודים רבים (ואחרים שנחשבו לפוגעים בטוהר הארי של הרייך השלישי), יצירתו של גולדשמידט נפסלה על ידי המשטר כמוזיקה מנוונת. לגולדשמידט לא נותר מקום בחיי המוזיקה הגרמניים, כיון שביצוע המוזיקה שלו נאסר והדרך לניצוח תזמורות נחסמה בפניו. לא נותר לגולדשמידט אלא לתת שיעורי פסנתר למחייתו, עד שהיגר לבסוף ב-1935 לאנגליה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד גולדשמידט בשביל הבי.בי.סי. וכיהן כמנהל מוזיקלי של השירות הגרמני של רשת השידור בשנים 1944-47. בד בבד עם משרות ניצוח, הלחין גולדשמידט יצירות כמו ה"שאקונה סימפוניקה", קונצ'רטי לכינור, צ'לו וקלרינט, ואת האופרה "ביאטריצ'ה צ'נצ'י". הקהל האנגלי ברובו התייחס למוזיקה של גולדשמידט באדישות. אף כי "ביאטריצ'ה צ'נצ'י", אופרה מבוססת על מחזה משנת 1819, "הצ'נצ'י" מאת פרסי ביש שלי, זכתה בפרס ראשון בתחרות האופרה של פסטיבל בריטניה של 1951, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן סירב להפיק אותה. הזנחת הממסד המוזיקלי הביאה את גולדשמידט לחדול מהלחנה מקורית בשנת 1958. בשש השנים הבאות שיתף פעולה עם דריק קוק בהפקת גרסת ביצוע של הסימפוניה העשירית מאת גוסטב מאהלר. ב-13 באוגוסט 1964, בקונצרטי הפרומס, ניצח גולדשמידט על התזמורת הסימפונית של לונדון בבכורה העולמית של הסימפוניה, שקוק השלים והוציא לפועל.
בשנותיו האחרונות היה גולדשמידט עד להתעוררות מחודשת של עניין במלחיני מה שהמשטר הנאצי הגדיר מוזיקה מנוונת. התעוררות זאת הובילה לביצועים של יצירתו בארצות הברית ובגרמניה, להקלטות חדשות ולחשיפת כתבי יד אבודים. גולדשמידט חזר להלחין בשנת 1982 ברביעיית הקלרינט וסיים את יצירתו האחרונה, "שני נוקטורנים" ממש לפני מותו בגיל 93. בין חסידי המוזיקה שלו המנצחים סיימון ראטל, שארל דיטואה וברנרד קֱפֶה, הכנרת שאנטל ז'ואילה, רביעיית המיתרים מנדרלינג וחברות ההקלטה "לארגו" ו"דקה".
יצירות.
יצירות לפסנתר.
המו"ל העיקרי: בוזי את הוקס
קישורים חיצוניים.
ביוגרפיות מתוך:
הנריק גורצקי
הנריק מיקולאי גורצקי (בפולנית: Henryk Mikołaj Górecki 6 בדצמבר 1933 - 12 בנובמבר 2010) היה מלחין פולני. יצירתו הנודעת ביותר, הסימפוניה השלישית, "סימפוניה של שירי היגון" מ-1976 הייתה מעין תפילת אשכבה מוקדמת לקומוניזם והעובדה שמוזיקה דתית כל כך באופייה יכלה להיכתב במדינה טוטליטרית היא אות לכך, שאין מדינה יכולה לשלוט ביצירתיות של אזרחיה.
חייו.
גורצקי נולד בצ'רניצה ולמד באקדמיה למוזיקה בקטוביץ בשנים 1955 עד 1960 אצל בולסלב שאבלסקי. ב-1968 הצטרף לסגל המורים והגיע לדרגת ניהול לפני שפרש בשנת 1979. גורצקי נמנה עם השורה הראשונה של האוונגארד הפולני בתקופת ההפשרה התרבותית שאחרי מות סטלין. יצירות הסריאליות משנות ה-50' וה-60' של המאה ה-20, שהשפעת וברן
ניכרה בהן, התאפיינו בצמידות למודרניזם דיסוננטי. בכתיבתן הושפע גורצקי גם מלואיג'י נונו, קרלהיינץ שטוקהאוזן, קשישטוף פנדרצקי וקז'ימייז' סרוצקי. הוא המשיך בכיוון זה במשך שנות ה-60' וראשית ה-70', אך באמצע העשור שינה כיוון לצליל מינמליסטי, מורכב פחות, כפי שאפשר לראות ביצירת המעבר, הסימפוניה השנייה, ובסימפוניה השלישית, ה"סימפוניה של שירי יגון". שזכתה לפופולריות עצומה. הסגנון המאוחר הזה התפתח במהלך כמה שלבים אחרים, נבדלים בבירור, מיצירות כמו ה-Beatus Vir מ-1979, למזמור התפילה Miserere מ-1981, ה-Kleines Requiem für eine Polka משנת 1993 והרקוויאם "לילה טוב".
עד 1992 ראו בגורצקי דמות קנאית ומרוחקת, מוכרת רק למתי-מעט אניני טעם ובקיאים, בראש ובראשונה כאחד מכמה מלחינים, שהיו אחראים להצתת הרנסאנס במוזיקה הפולנית שלאחר המלחמה. הקלטה של הסימפוניה השלישית של גורצקי, "סימפוניה של שירי יגון", להנצחת זכרם של הנספים בשואה, יצאה ב-1992, 15 שנים לאחר כתיבתה, ונחלה הצלחה מסחרית וביקורתית ברחבי העולם. גורצקי, שהופתע גם הוא מן הפופולריות של הסימפוניה, אמר, "אולי אנשים מוצאים משהו שדרוש להם ביצירה המוזיקלית הזאת [...] מצאתי איך שהוא את הנימה הנכונה, משהו שחסר להם. משהו שאבד להם במקום מן המקומות. אני מרגיש, שידעתי בחוש מה דרוש להם.." ההצלחה הזאת לא חוללה עניין נרחב ביצירותיו האחרות של גורצקי, והוא עמד בנחישות בפיתוי לחזור על הצלחה מוקדמת, או להלחין תמורת גמול מסחרי.
גורצקי עשה את רוב ימיו בדרום פולין, פרט לשתי תקופות קצרות של לימודים בפריז ותקופת שהייה קצרה בברלין.
דרסטה
אנדרה ד'שון ויקר (באנגלית: Andre DeSean Wicker; נולד ב-18 באפריל 1971), הידוע בכינוי הבמה דרסטה או גנגסטה דרסטה, הוא ראפר אמריקאי שנודע בשל שיתוף הפעולה עם Eazy-E בסינגל "Real Muthaphuckkin G's". הוא גם אחיו הגדול של הראפר B.G. Knocc Out, שהשתתף גם הוא בשיר.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.