נולד בפולטבה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) ליעקב ולציפה לאה, משפחה חרדית מחסידות חב"ד, שהעניקה לילדיה חינוך תורני והשכלה כללית.
אמציסלבסקי סיים את לימודיו כמהנדס רכבות, גשרים ודרכים בפוליטכניקום במינכן. בתום לימודיו שב לרוסיה ועבד כמנהל טכני של שירות הרכבות בתחנות מרכזיות בחרקוב ובערים נוספות. בשנת 1881 נשא לאשה את מלכה (מריה) בת חיים סלובוצקי מהעיר יליזבטגרד.
קשריו הראשונים עם ארץ ישראל התחילו על ידי אחיו, ד"ר יצחק ד'ארבלה. בהמשך נוספו לו קשרים עם ידידים ומכרים שעלו לארץ מדרום רוסיה וייסדו את המושבה ראשון לציון. בשנת 1887 עלה ארצה והשתקע בראשון לציון. הוא רכש בעיר כשלוש מאות דונם אדמה ונטע בה כרמים, ואת ניהולם הפקיד בידי דודנו חיים יעקב קרישבסקי.
בשנת 1892 שב לרוסיה, שם היה פעיל בתנועת חיבת ציון, ואחר כך היה פעיל מרכזי בתנועה הציונית מראשיתה. בקונגרס הציוני הראשון שהתקיים בבזל באוגוסט 1897 השתתף כציר מיליזבטגרד.
במהלך השנים ביקר פעמים אחדות בארץ. בשנת 1911 שב ארצה לצמיתות, היה מאזרחיה הנכבדים של ראשון לציון ופעיל בחייה הציבוריים והחברתיים. מפעם לפעם פרסם מאמרים בעיתונות, שבהם הביע את השקפתו הציונית. תרם חלקת אדמה לבניין בית הכנסת של חסידות חב"ד בראשון לציון.
בי' באלול תרע"ו (1916), בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נפטרה אשתו בירושלים. בתחילת הכיבוש הבריטי קשר קשרי ידידות עם הגנרל אלנבי ואנשי מטהו. בתקופת המנדט הבריטי רכש ידידים בריטים רבים וקשר אותם למפעל הציוני.
נפטר בראשון לציון. ארבע בנותיו הן: שרה ראשוני מראשון לציון, אלכסנדריה, ויקטוריה ואנה שהתגוררו בחו"ל.
יהודה לייב (ליאון) אמציסלבסקי
אחת עשרה
ליגת הכדורסל המקצוענית (רוסיה)
התאחדות הכדורסל הרוסית
התאחדות הכדורסל הרוסית (ברוסית: РФБ, Российская федерация баскетбола) היא ארגון הספורט הבכיר ברוסיה האחראי לניהול הכדורסל הרוסי ונבחרת רוסיה בכדורסל. ההתאחדות הוקמה ב-12 בנובמבר 1991.
היסטוריה.
הכדורסל הרוסי יצא לדרך בתחילת המאה ה-20, עם הגעתו של העשיר האמריקני ג'יימס סטוקס, ששניים מבניו נהרגו בקווקז. הוא הקים לזכרם אגודת ספורט לנוער בסנקט פטרבורג, שנקראה בשם מאיאק. אגודת הספורט מאיאק התחילה לשחק כדורסל ב-1902. בשנת 1906 אגודת הספורט מאיאק ארגנה לראשונה קבוצת כדורסל והייתה זו קבוצת הכדורסל התקנית הראשונה באימפריה הרוסית. ב-1909 כבר התקיימו ששה מועדוני כדורסל ברוסיה שהתמודדו יחדיו בגביע אגודת "מאיאק" שהיה טורניר הכדורסל הראשון ברוסיה. קבוצת "לילוביך" תחת הנהגת סטפן ואסילייב מאגודת "מאיאק" היא שזכתה בגביע מאיאק. ב-1910 מאיאק הפכה לאגודת "בוגאטיר" - אגודת הספורט הגדולה ביותר ברוסיה שעסקה בזמנו גם בחקר המדע. בשנים 1913–1916 הכדורסל ברוסיה התחיל להתמקצע ולהפוך למקצועני יותר ואולם האליפות המקצוענית הראשונה נערכה לאחר פרוץ המהפכה.
וכך, אליפות ברית המועצות בכדורסל יצאה לדרך ב-1934 והייתה למעשה האליפות המקצוענית הראשונה בכדורסל בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר. ב-1991 ירשה את האליפות הסובייטית "אליפות חבר העמים" וב-1992 הוקמה ליגת העל הרוסית בכדורסל אשר פורקה בשנת 2010 לאחר שבמאי אותה שנה פרצה שערוריית שחיתות רצינית בדרגים הגבוהים של ההתאחדות שכונתה בשם "בסקטגייט", כשבמסגרתה התגלו אי-סדרים בשיפוט המשחקים. כתוצאה מגילוי הפרשה מועדונים גדולים דרשו לפרק את הליגה העליונה. ב-15 ביוני 2010, תשע ממשתתפות ליגת העל הרוסית התאספו והחליטו לפרק את הליגה ולהקים ליגה אחרת במקומה: ליגת הכדורסל המקצוענית של רוסיה, שכעבור זמן פורקה אף היא ואת מקומה כליגה בכירה תפסה ליגת VTB.
עקב כישלון נבחרת רוסיה בכדורסל נשים, ביורובאסקט 2013, הגיש יו"ר ההתאחדות את התפטרותו ובמקומו מונתה יוליה אניקייבה לממלאת מקום והיא הובילה מהלך לפיטורי בכירים רבים שמונו על ידי היו"ר הקודם, קרסננקוב.
ביולי 2015, פיב"א החליטה להשעות את האיגוד הרוסי מכל פעילות בעקבות אי סדרים וחשד לשחיתות ובעקבות כך ירדה למעשה נבחרת הקדטים הרוסית לדרג השני ביבשת מבלי בכלל להשתתף באליפות אירופה. בסופו של דבר פיב"א התרצתה אחרי שמשלחת רוסית הגיעה לשיחות עם הארגון העולמי והשיבה את הנבחרות לפעילות.
באוגוסט 2015 נערכו בחירות פנימיות לבחירת יו"ר חדש לאיגוד ואנדריי קירילנקו נבחר ליו"ר הפדרציה הרוסית בכדורסל והוביל מהלך מיתוג מחדש של ההתאחדות לרבות עיצוב סמל חדש ותמיכה בקבוצות הנוער וקידום טורנירי כדורסל רחוב. בקיץ 2017 קירילנקו הצהיר כי ההתאחדות הצליחה לצאת מהגרעון התקציבי שהייתה נתונה בו מאז 2015.
אקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים
האקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים
קאמיל הויסמנס
ז'אן-ז'וזף-קאמיל הויסמנס (Jean-Joseph Camille Huysmans; שמו בלידה: ז'אן-ז'וזף-קאמיל האנסן, Jean-Joseph-Camille Hansen או Camiel Huysmans 26 במאי 1871, בילזן – 25 בפברואר 1968, אנטוורפן) היה פוליטיקאי ועיתונאי סוציאל-דמוקרט בלגי ממוצא פלמי, ראש ממשלת בלגיה בין 3 באוגוסט 1946 ל-20 במרץ 1947. אחד ממנהיגיה הבולטים של התנועה הסוציאל-דמוקרטית הבלגית והאירופית במחצית הראשונה של המאה ה-20 (מזכיר של לשכת האינטרנציונל הסוציאליסטי בין השנים 1905–1922 ויושב ראש לשכת האינטרנציונל הסוציאליסטי של הפועלים בשנים 1940–1944). בנוסף היה אחד מפעיליה המתונים של התנועה הלאומית הפלמית. בהכשרתו היה פילולוג ואיש חינוך - מורה לשפה הגרמנית. כיהן כשר החינוך של בלגיה בשנים 1925–1927 ובשנים 1947–1949, כשר המדינה (Minister van Staat) ב-1945. כמו כן היה יו"ר בית הנבחרים הבלגי בשנים 1936–1939 ו-1954–1958, וראש העיר אנטוורפן בין השנים 1933–1940 ו-1944–1946. הויסמנס היה חבר האקדמיה המלכותית הפלמית ללשון וספרות, וחבר האקדמיה הפלמית למדעים, ספרות ואמנות של בלגיה.
רקע משפחתי, שנותיו הראשונות ולימודיו.
קאמיל הויסמנס נולד בשנת 1871 בעיר בילזן שבלימובורג, בשם ז'אן-ז'וזף-קמיל האנסן. הוא היה בן בלתי חוקי (מקשר ללא נישואין) של יואנה קתרינה האנסן (1924-1848), בתו של המודד דוד האנסן (1822–1881) שהיה במקור ממילן. ידוע כי אביו הביולוגי היה צעיר בשם אודומאר פרנקן מן העיר טונגרן, שלמד רוקחות בליאז' וסירב להתחתן עם קתרינה האנסן. קאמיל גדל בבית הורי אמו עד למות סבו בשנת 1881. אז התחתנה אמו עם גבר בשם אוגוסטינוס גודפרידוס הויסמנס, שאימץ את הילד. לבני הזוג נולדו עוד שלשה ילדים – שתי בנות (אנרייט וארנסטין) ובן. הבן, אוגוסט, נבחר לימים לראש העיר בילזן מטעם המחנה הליברלי.
בצעירותו היה קאמיל הויסמנס פעיל בחוג לתיאטרון בעירו והתעניין במוזיקה. בסופו של דבר למד פילולוגיה גרמנית באוניברסיטת ליאז', ואחר כך בשנים 1893–1897 עבד כמורה לגרמנית. תוך כדי כך חזר ללמוד באוניברסיטה, ובשנת 1895 סיים בה את הדוקטורט. בגלל דעותיו הפוליטיות הסוציאליסטיות פוטר בשנת 1897 ממשרד החינוך. באותה שנה פרסם יחד עם חברו יוזף קובייה עבודה בפלמית המוקדשת לטופונימים באזור בילזן. לימד במכללה באיפר, מאוחר יותר באתנאום באיקסל ובאוניברסיטה החדשה בבריסל.
פעילותו לפני מלחמת העולם הראשונה ובימי המלחמה.
מגיל צעיר היה הויסמנס פעיל במסגרת מפלגת הפועלים הבלגית (Belgische Werkliedenpartij, BWP) שהפכה אחר כך למפלגה הסוציאליסטית הבלגית (Belgische Socialistische Partij, BSP). בשנת 1905 נבחר למזכיר האינטרנציונל הסוציאליסטי שמושבו היה בבריסל, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1922. כמנהיג הארגון, היו לו מגעים בשנת 1911 עם לנין, שאתו ניהל גם התכתבות, ועם מנהיג המהפכה הדמוקרטית בסין, הד"ר סון יאט-סן.
אחרי שנבחר למועצת העיר בריסל, החל משנת 1910 נבחר לפרלמנט הבלגי מטעם הבירה, ומאוחר יותר (מ-1921), מטעם אנטוורפן, היה חבר בפרלמנט במשך 55 שנה עד שנת 1965. קרוב ללבו היה המאבק למען הכרת מעמד השפה והמורשת הפלמית במחוזות שבהם היא מדוברת; כך למשל, בשנת 1911 נמנה עם ראש המאבק למען הוראה בשפה הפלמית באוניברסיטת גנט. יחד עם חברי הפרלמנט הנוצרים-דמוקרטים פראנס ון קאוולארט ולואי פרנק הגיש הצעת חוק להקמת אוניברסיטה פלמית בגנט. מלחמת העולם הראשונה עיכבה את הפרויקט עד לשנת 1930.
הויסמנס ניהל פעילות אינטנסיבית גם באיגודים המקצועיים וגם כעיתונאי בעיתון בורגני כמו "Le Petit Bleu" ("לה פטי בלה") של ז'ראר הארי, שבו עבד כעורך לעניינים פרלמנטריים,ואחר כך בעיתונים סוציאליסטים, בין השאר "לה פפל" Le Peuple ("העם"). בשנת 1914 ניסה יחד עם ז'אן ז'ורס, רוזה לוקסמבורג, הוגו האזה, ומנהיגים סוציאל-דמוקרטים נוספים לארגן הפגנות המוניות של פועלים על מנת למנוע את פרוץ מלחמת העולם, ניסיון שנכשל לבסוף. בשנת 1917 בוועדת האינטרנציונל הסוציאליסטי שהתכנסה בסטוקהולם עשה מאמץ למצוא דרך להפסקת שפיכות הדמים.
בין מלחמות העולם.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הקים את העיתון הפלמי "פולקסגזט" Volksgazet באנטוורפן, והיה מנהלו והעורך הראשי שלו בין השנים 1927–1933. לקח חלק בהקמת הסניף של המפלגה הסוציאליסטית באנטוורפן. כחבר במועצת העיר היה אחראי לאגף החינוך. בשנים 1925–1927 כיהן בממשלה כשר החינוך והתרבות. מתוקף תפקיד זה עודד את הוראת השפה הפלמית במחוזות הפלמיים. בשנת 1926 אישר הקמת בית הספר לאמנות חזותית ואדריכלות "לה קאמבר" בבריסל, תחת ניהולו של אנרי ואן דר וולדה. בשנת 1933 הויסמנס נבחר לראש העיר אנטוורפן ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1940. בשנים 1936–1938 כיהן במקביל גם כיושב ראש של בית הנבחרים הבלגי.