לצורה העלעלית יש את ברק אם הפנינה המודגש בשל הפצילות המושלמת המקבילה לשטח הפנים של המינרל. הלוחיות המרכיבות אותו ניתנות לכיפוף אך אינן גמישות ובדרך כלל מסודרות בתבנית קרניים היוצאות ממרכז משותף בקבוצות דמויות מניפה או כדוריות. אם מחממים סוג זה באש ישירה הוא משיר את העלעלים ומתנפח לממדים גדולים פי כמה מנפחו המקורי. מגלה תופעה זו, הכימאי רודולף הרמן (Rudolf Hermann 1879-1805) שפעל במוסקבה, הוא שנתן ב-1829 למינרל את השם "פירופיליט". מקור השם ביוונית, "פּיר" היא אש ו"פילון" היא עלה. צבעם של שני הסוגים הוא לבן, ירוק חיוור, ירקרק או צהבהב. שני הסוגים רכים מאוד (1.5-1 בסולם מוס) ושמנוניים למגע. שני הסוגים דומים לכן לטלק.
מקורות.
פירופיליט מצוי בסלעים מותמרים כדוגמת פיליט וצפחה, לרוב בחברת המינרל קיאניט, שהפירופליט הוא תוצר של התמרה שלו.
גושים עלעליים בגוון ירוק חיוור דומים מאוד לטלק בצורתם מצויים בברסווסק שבמחוז סברדלובסק, סמוך ליקטרינבורג שבהרי אורל ובצרמט שבשווייץ.
המרבצים הנרחבים ביותר מצויים באזור דיפ ריבר (Deep River) שבקרוליינה הצפונית, שם כורים פירופיליט בצורתו הגושית, בקרוליינה הדרומית ובג'ורג'יה שבארצות הברית. מרבצים חשובים של פירופיליט מצויים בסביבת העיירה אוטוסדאל (Ottosdal) שבדרום אפריקה, שם כורים פירופיליט לשימוש תעשייתי ובנוסף כורים בלוקים של פירופיליט הנמכרים תחת השם המסחרי "אבן פלא" (Wonderstone) ונועדו לגילוף פסלים. באוסטרליה כורים פירופיליט בשלושה אתרים בסמוך לפמבולה (Pambula) ב"חוף הספיר" (Sapphire Coast) שבניו סאות' ויילס.
היצרנית הגדולה ביותר של פירופיליט היא קוריאה הדרומית ואחריה יפן וברזיל.
שימושים.
נהוג להשתמש בפירופיליט כתוספת לקרמיקה על מנת להקטין את ההתרחבות בחום, כתוספת ללבנים חסינות אש, בייצור קוטלי חרקים, בצבעים ובמבודדי חשמל. בגושים של פירופיליט אותם כורים בדרום אפריקה נעשה שימוש כאבן בניין וכאבן למצבות. כמו גם לגילוף קישוטים וכלים. בסוג הפירופיליט הגושי נעשה שימוש כגיר לכתיבה על לוח או כגיר בשימוש חייטים לסימון מידות על בגדים וכאמצעי למנוע הדבקות של צמיג פנימי לצמיג חיצוני של אופניים לאחר תיקון נקר בגלגל.
הסינים נהגו לגלף מסוג זה פסלונים קטנים וקישוטים מסוגים שונים. מינרלים רכים גושיים אחרים (סטיאטיט (steatite) ופיניט (pinite)) ששימשו גם הם לגילוף אצל הסינים נכללים יחד עם הפירופיליט תחת המונחים אגלמטוליט (agalmatolite) ופגודיט (pagodite). בשל הדמיון לטלק יש הנוהגים לכנות סלעים הבנויים מסוג זה בשם אבן־סבון (Soapstone), אך זוהי טעות. אבן־סבון היא אבן הבנויה בעיקר מטלק שהייתה בשימוש נרחב אצל הסינים לשם גילוף ויש לה מגע של סבון (מכאן שמה), אבל במגע באבן הבנויה מפירופיליט אין תחושה של סבון.
קוספיוס פאדוס
כתב האמנה
כתב הַאֲמָנָה הוא מכתב רשמי מראש מדינה אחד לראש מדינה אחר, המודיע על מינוי שגריר או נציג דיפלומטי. הנציג הממונה מוסר את כתב ההאמנה לראש המדינה המארחת בטקס מיוחד, שמבשר את כניסת המינוי לתוקפו.
שגריר או ראש משלחת דיפלומטית נמצא במעמד מיוחד המעוגן במסורות שונות של המשפט הבינלאומי ובאמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים. עד למסירת כתב ההאמנה ראש המשלחת הדיפלומטית אינו יכול למלא את חובותיו ואינו יכול ליהנות מהזכויות המיוחדות המוקנות לו בתוקף תפקידו (למשל, חסינות דיפלומטית מהעמדה לדין). כמו כן, הוותק של ראש המשלחת הדיפלומטית נקבע על-פי המועד שבו מסר את כתב ההאמנה. באירועים רשמיים מסוימים, מוזמן הסגל הדיפלומטי כולו, כלומר כלל השגרירים וראשי המשלחות הדיפלומטיות המתארחים במדינה. באירועים כאלה מקובל שהוותיק ביותר מבין חברי הסגל הדיפלומטי נושא נאום או נוטל חלק בטקסים. מועד מסירת כתב ההאמנה הוא הקובע לעניין זה.
מדינה יכולה למנות נציג אחד מטעמה לכמה מדינות בו-זמנית. במקרה כזה על הנציג למסור כתבי האמנה לכל אחד מראשי המדינות שהוא נשלח אליהן בנפרד, והוא ייחשב חבר בסגל הדיפלומטי של כל אחת מהמדינות האלה בלי קשר לחברותו בסגל הדיפלומטי של מדינה אחרת.
תוכנו של כתב ההאמנה הוא רשמי וסטנדרטי, ובדרך כלל אין לתוכן חשיבות, אלא בכך שהוא מעיד על המינוי. בכל זאת, אופי ניסוח הפנייה אל ראש המדינה עשוי להעיד על אופי היחסים בין המדינות בזמן מסירת המכתב. לדוגמה, לאחר שאיטליה כבשה את אתיופיה הוכרז מלך איטליה כקיסר אתיופיה. באותה תקופה נשאו כתבי ההאמנה של שגרירי המדינות השונות פניות אל מלך איטליה בתארים שונים: המדינות שהכירו בשלטון האיטלקי על אתיופיה כינו את המלך: "מלך איטליה וקיסר אתיופיה". לעומת זאת, המדינות שראו בשלטון איטליה על אתיופיה כיבוש בלתי-חוקי הסתפקו בתואר "מלך איטליה" בלבד. מצב מוזר נוצר עקב העובדה שג'ורג' השישי כיהן באותה תקופה כמלך בריטניה וכמלך אירלנד בעת ובעונה אחת. בריטניה סירבה להכיר בשלטון איטליה על אתיופיה, ולפיכך בכתב ההאמנה של שגריר בריטניה באיטליה פנה ג'ורג' השישי אל מקבילו האיטלקי בתואר "מלך איטליה". לעומת זאת, בכתב ההאמנה של השגריר האירי, הופיעה הפנייה "מלך איטליה וקיסר אתיופיה" כיוון שממשלת אירלנד הכירה בשלטון איטליה על אתיופיה.
ממשלות קנדה, אוסטרליה וניו זילנד מכירות במלכה אליזבת השנייה כמלכת מדינותיהן. כיוון שמושבה של המלכה בלונדון, בירת בריטניה, היא מיוצגת בכל אחת מהמדינות האלה על ידי אזרח מקומי המחזיק במשרת המושל הכללי. עד לאחרונה מקובל היה שעל כתבי ההאמנה של קנדה, אוסטרליה וניו זילנד חתומה המלכה אליזבת השנייה, אולם בשנת 2005 החליטה קנדה שעל כתבי ההאמנה שלה תחתום המושלת הכללית. בעקבות זאת החלו גם אוסטרליה וניו זילנד לשלוח כתבי האמנה חתומים בידי המושלים הכלליים שלהן במקום בידי המלכה אליזבת השנייה. צעד זה עורר מחאות בקרב תומכי המלוכה במדינות האלה, והם מנסים להפוך את ההחלטה.
בישראל מופקד נשיא המדינה על קבלת מכתבי ההאמנה של השגרירים המוצבים בישראל, ועל חתימה על מכתבי ההאמנה שמגישים שגרירי ישראל בחו"ל. לנשיא אין סמכות להחליט אם לקבל או לכתוב כתב האמנה, והוא חייב לקבל את המלצת הממשלה בעניין זה. טקסי מסירת מכתבי ההאמנה לנשיא המדינה מתקיימים במשכן נשיאי ישראל בירושלים. השגרירויות הזרות בישראל אינן נמצאות ברובן בירושלים עקב המחלוקת הבינלאומית לגבי מעמדה של העיר, והיעדר הכרה בינלאומית בהיותה בירת מדינת ישראל. על אף זאת כל הנציגים הדיפלומטיים הזרים מוכנים לקיים את טקס מסירת כתב ההאמנה בירושלים. בירושלים נמצאות קונסוליות שאינן מואמנות לנשיא המדינה, כלומר ראשי הקונסוליות לא הגישו כתבי האמנה לנשיא ואינם כפופים לשגרירות מדינתם בישראל. קונסוליות אלה מייצגות בדרך-כלל את האינטרסים של מדינותיהם בעיר ירושלים ובשטחי יהודה, שומרון וחבל עזה. מדינת ישראל מקבלת את המצב הזה, אף שהיא רואה את ירושלים כבירתה וכחלק משטחה הריבוני.
מלחמת איטליה אתיופיה
מלחמת אתיופיה איטליה
מלחמת אתיופיה-איטליה
כיבוש אתיופיה
האימפריה ההולנדית
האימפריה ההולנדית הוא הכינוי המקובל לכלל השטחים בהם שלטה הולנד מהמאה ה-17 עד המאה ה-20. הולנד, בעקבות פורטוגל וספרד, ייסדה אימפריה קולוניאלית גלובלית מעבר לים. "הרוח הגבית" למיזם-על זה היו כישוריהם של ההולנדים בספנות ובמסחר וגאות לאומנית ומיליטריסטית, תוך כדי מאבקם למען עצמאות מספרד. במקביל לבריטים, הקימו ההולנדים תחילה מושבות שנוהלו בשיטה של קולוניאליזם תאגידי קפיטליסטי, ללא שליטה ישירה של המדינה, בתיווכן של חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית. מאוחר יותר, גברה מידת התערבותה של המדינה במיזם הקולוניאלי. סוחרים וספנים הולנדים לקחו גם חלק במסעות התגלית, שהיו בעיצומם במאות ה-16 וה-17.
כוחה הימי של הולנד גדל מאוד והיא הפכה למעצמה ימית בשלהי המאה ה-16. ההולנדים שלטו בימים ובמסחר הגלובלי, במשך המחצית השנייה של המאה ה-17. חלה פריחה תרבותית במשך המאה, תקופה שנודעה כתור הזהב ההולנדי. הולנד איבדה חלק ניכר מנכסיה הקולוניאלים, כמו גם את מעמדה כמעצמה גלובלית, והבריטים תפסו את מקומה, כאשר כבשו צבאות צרפתיים את הולנד בזמן מלחמות המהפכה. הצרפתים ריכזו את השלטון על הולנד תחת שלטון ממשלת בובות מקומית, בין השנים 1795 ל-1814 (ראו: הרפובליקה הבטאווית, ממלכת הולנד). לאחר מכן, חלקי האימפריה ההולנדית שהוחזרו להולנד, ביניהם בפרט איי הודו המזרחיים ההולנדיים (באינדונזיה) וסורינם, נותרו בשליטת הולנד עד המאה ה-20, עידן שקיעת האימפריאליזם המסורתי. כיום, הולנד היא חלק מפדרציה שנקראת ממלכת ארצות השפלה, עם מושבות העבר שלה ארובה והאנטילים ההולנדים.
מקורות האימפריה.
בעקבות הקמתה של חברת הודו המזרחית ההולנדית ב-1602, היו ההולנדים נכונים ליטול את השליטה על נכסיה של פורטוגל מעבר לים, ובכך גרמו לפריצתה של מלחמת הולנד-פורטוגל. מ-1580 פורטוגל אוחדה עם ספרד תחת האיחוד האיברי. באותו הזמן ספרד הייתה בעיצומה של מלחמה עזה נגד ההולנדים שהתמרדו נגדם. אף על פי שאוחדו תחת אותו המלך, האימפריות הפורטוגזית והספרדית המשיכו להתנהל בנפרד. האימפריה הפורטוגזית הלא מוגנת נראתה כמטרה קלה להולנדים, שהתעניינו להיכנס לסחר בתבלינים.
קולוניות.
אסיה.
איי הודו המזרחיים ההולנדיים.