דוד מאיר דרוקמן
הרב דוד מאיר דרוקמן (נולד בז' באלול תש"ז, אוגוסט 1947) הוא רבה של קריית מוצקין, רב קהילת חב"ד בקריות וסגן יו"ר עמותת הרבנים "פיקוח נפש".
ביוגרפיה.
נולד בירושלים למשה ולדבורה (נכדתו של הרב ברוך מנדלבוים, "הרב מטורוב"). בילדותו עבר להתגורר בקריית מוצקין, שם כיהן אביו כנציג המזרחי ופא"י ברשות המקומית.
למד בישיבת פרחי אהרן ובישיבת כפר הרוא"ה, שם החל ללמוד בספר התניא והתקרב לחב"ד. בעקבות כך עבר לישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד ולתורת אמת בירושלים. בשנת תשכ"ז נסע ללימודים בישיבת חב"ד המרכזית בניו יורק. לאחר חזרתו לישראל המשיך את לימודיו בכפר חב"ד.
בתש"ל נישא לסטרנה, בתם של הרב שניאור זלמן וחיה ברונשטיין, ועבר לגור בכפר חב"ד. בהמשך עבר ללמוד בירושלים והוסמך לרבנות עיר על ידי הרבנים הראשיים לישראל הרב מרדכי אליהו והרב אברהם שפירא. בנוסף עשה 'שימוש' בהוראה אצל חבר הבד"ץ של העדה החרדית, הרב מאיר ברנדסדורפר. במקביל ללימודיו עבד בהוראה ובניהול הסמינר למורות "בית רבקה" בכפר חב"ד. שירת ברבנות הצבאית. בשנים אלה שימש כמזכיר הוועד הרוחני של כפר חב"ד.
בשנת 1982, תשמ"ב החל לכהן כרב שכונה בקריית מוצקין, ובשבט תשמ"ז הוכתר כרב העיר האשכנזי. השלים לימודי דיינות בכולל מוסדות אריאל בראשותו של הרב שאר ישוב כהן.
עם פטירתו של רב העיר הספרדי, הרב יוסף אוחנה, נותר הרב דרוקמן רב העיר היחיד.
דעותיו ופעילותו הציבורית.
הרב דרוקמן היה חבר המטה העולמי להצלת העם והארץ, וסגן יו"ר קונגרס הרבנים למען השלום. הוא נמנה עם "הזרם המתון" בחב"ד בסוגיה המשיחית.
ב-2004, עם פרסומו של הסכם ז'נבה יצא בקריאה לשרוף את ההסכם, והדבר גרר דרישה להעמידו לדין. הרב דרוקמן התבטא על יאסר ערפאת כי הוא מגלם את דמותם של הנאצים. בעקבות זאת אסר עליו שר החינוך דאז יוסי שריד להיכנס לבתי ספר ולמוסדות חינוך ממלכתיים.
במהלך ההכנות לתוכנית ההתנתקות היה הרב דרוקמן מתנגד בולט של התוכנית והוא קרא לסירוב פקודה מטעמים הלכתיים. הרב דרוקמן אף הודיע כי הוא עובר להתגורר בגוש קטיף כאות הזדהות עם מאבק התושבים. בעקבות אמירותיו החליטה השרה ציפי לבני להגיש לבית-הדין המשמעתי לרבני עיר קובלנה משמעתית נגדו. התנועה הרפורמית בישראל הגישה נגדו עתירות שונות לבג"ץ, בסופו של דבר הודיעה לשכת שר המשפטים שאין בסיס חוקי להאשמות נגדו.
הרב דרוקמן מתנגד חריף לציונות בכלל ולציונות דתית בפרט, והוא מרבה להתבטא בנושאים אלו.
ב־2009 האשים הרב דרוקמן את חסידי גור בסדרת הטרדות טלפוניות נגדו, בשל מאמר שפרסם בעיתונות, ובו תקף את תמיכת מפלגת אגודת ישראל בתוכנית ההתנתקות, והתפרש כביקורת כלפי האדמו"ר מגור.
ב-2016, עם פרישתו של הרב יוסף אוחנה מתפקיד הרב הספרדי של קריית מוצקין, פורסם כי מועצת הרבנות הראשית זימנה את הרב דרוקמן לעבור מבחן בנושא רישום נישואין. משסירב, העבירה מועצת הרבנות את סמכות החתימה לרב יוסף אברקי, רבה של קריית ים. בתגובה טען הרב דרוקמן שהוא עבר את המבחן בעל פה לפני שנים רבות ושלא נעשתה פנייה רשמית אליו בעניין.
הרב דרוקמן התבטא על פעילי ארגון ISM הזורקים אבנים על חיילי צה"ל כי יש לקבוע לגביהם בחוק את דברי חז"ל הבא להורגך השכם להורגו. עוד אמר כי לדעתו שמאלניות היא מחלת נפש של שנאה עצמית.
בבחירות לכנסת ה-19 תמך במפלגת עוצמה לישראל.
ב-2018, עתרה עיריית קריית מוצקין נגדו ונגד שרת המשפטים איילת שקד בדרישה להעמידו לדין משמעתי ולהדיחו מתפקידו, זאת בין היתר בשל התבטאויות שיוחסו לו נגד ערבים וטענות לכשלים בתפקודו. בטבת תשע"ט, 2018 מחק בג"ץ את העתירה לאחר שהצדדים הסכימו שהטענות יתבררו בהליך משמעתי במשרד המשפטים.
משפחתו.
מבניו
חתניו
חלקת יהושע
אליזבט ויגה לברון
דוכס נורת'מברלנד
דוכס נורת'מברלנד (באנגלית: Duke of Northumberland) הוא תואר אצולה בבריטניה הגדולה שהוענק מספר פעמים במהלך ההיסטוריה. מרבית מחזיקיו השתייכו לבית פרסי.
התואר הוענק לראשונה ב-1551 לג'ון דאדלי, רוזן ורוויק. ב-1553 דאדלי קידם את תביעתה של הליידי ג'יין גריי לכתר האנגלי. גריי הודחה על ידי מרי הראשונה, ודאדלי הורשע בבגידה והוצא להורג בשל המרד שקידם. לבנו, רוברט דאדלי, הרוזן הראשון מלסטר, היה בן ממזר, סר רוברט דאדלי, שבתחילת המאה ה-17 טען לתואר הדוכסות והשתמש בו בזמן גלותו באיטליה.
התואר הוענק בשנית לג'ורג' פיצרוי, בן ממזר של המלך צ'ארלס השני, ב-1674, אולם פיצרוי נפטר ב-1716 בלא שהותיר יורשים אחריו, ולכן התואר בוטל. באותה שנה התואר הוענק לפיליפ ורטון, הדוכס הראשון מוורטון, יחד עם תארים אחרים באצולה היעקוביטית, על ידי ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, הטוען היעקוביטי לכתר.
התואר הוענק בפעם השלישית ב-1766 למשפחת פרסי, שעד כה החזיקה בתואר רוזן נורת'מברלנד, ומאז התואר מוחזק על-ידה. מושבם של הדוכסים מנורת'מברלנד הוא בטירת אניק שביישוב אניק, שנמצא במחוז נורת'מברלנד בצפון אנגליה. מעונם הלונדוני הוא בבית סיון שבברנטפורד. נוסף על התואר דוכס נורת'מברלנד, הם מחזיקים בתארים המשניים רוזן נורת'מברלנד, רוזן פרסי, רוזן בברלי, ברון וורקוורת וברון לוון. כל התארים הללו הם תוארי אצולה בבריטניה הגדולה.
שארל לה ברון
אליזבת ברגנר
אליזבת בֶּרְגְנֶר (Elisabeth Bergner; 22 באוגוסט 1897 – 12 במאי 1986) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אוסטרית, יהודייה ילידת גליציה. היגרה לבריטניה בעקבות הכיבוש הנאצי .
הייתה מהמרשימות שבשחקניות התיאטרון והקולנוע באוסטריה, בשווייץ ובגרמניה, לאחר מכן השתתפה בסרטים רבים בבריטניה ובארצות הברית כשחקנית וכבמאית.
קורות חיים.
ילדותה, לימודיה ותחילת דרכה האמנותית.
אליזבת ברגנר נולדה בשם אליזבט אטל (Elisabeth Ettel) בעיירה דרוהוביץ' שבגליציה המזרחית, אז בחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית, הבת האמצעית משלושת ילדיהם של אמיל אטל, סוחר. ואשתו אנה-רוזה לבית וַאגנֶר. זמן קצר אחרי לידתה עברה המשפחה לבירה, וינה ושינתה את שמה ל"ברגנר".
החל משנת 1911 למדה בבית ספר פרטי, וכבר בשנת 1913, כשהייתה בת 15, נרשמה לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה בעיר. בשנות נעוריה הכירה את הסטודנט לרפואה יעקב מורנו לוי (לימים מייסד הפסיכודרמה, יעקב לוי מורנו), שנתן לה שיעורים פרטיים ועודד אותה ללמוד את אמנות המשחק. בתיווך חבר בשם תומאס שראמק, הכירה אליזבת את המשורר הצעיר אלברט אהרנשטיין וניהלה עִמו רומן סוער, מלא תהפוכות. הוא כתב לה שירים, היא הבטיחה ללדת לו ילד, ואחר כך שמרה מרחק ממנו. עם זאת, קשר הידידות וההתכתבות אתו החזיק מעמד במשך עשרות שנים. הוא עזר לה לקבל את החוזה הראשון בתיאטרון באינסברוק, שעל בימתו שיחקה ברגנר לראשונה, באוקטובר 1915.
כבר בסוף אותה השנה קיבלה את התפקיד נורה ב"בית הבובות" מאת איבסן.
בשנת 1916 התקבלה לעבודה בתיאטרון העירוני (Stadttheater) היוקרתי של ציריך שבשווייץ, בניהולו של אלפרד רֶנקֶר (Rencker). גם שם קיבלה השחקנית הצעירה תפקידים ראשיים כמו אנכן במחזה "נעורים" ("Jugend") מאת מקס האלבר ואופליה במחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר בהפקת מנהל התיאטרון, עם השחקן המפורסם אלכסנדר מויסי (Moissi) בתפקיד המלט. מויסי התאהב בה, אך ברגנר לא נמשכה אליו. בציריך חבְרה ברגנר גם לקבוצת אמני הדאדא ולחוגים ספרותיים שבהם פגשה את הסופר פרנץ וֶרְפֶל ואת המחזאי פרנק ודקינד והתיידדה עם המשוררת אלזה לסקר-שילר.
פסגת אמנותה כשחקנית תיאטרון בברלין.
סוף מלחמת העולם הראשונה מצא אותה באוסטריה, מתלהבת מהזעזועים החברתיים. היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית האוסטרית ובימי שלטון המועצות של בלה קון בהונגריה שימשה כבלדרית בין המפקדה הקומוניסטית ההונגרית ובין המנהיגים שישבו בווינה. שיחקה באוסטריה את התפקיד של העלמה יוליה במחזה של סטרינדברג ותפקיד של גבר צעיר יהודי (מוריץ שארף) במחזה של ארנולד צווייג "Die Sendung Semaels" ("השליחות של סמאל").
הופיעה בהמשך על במות בווינה, מינכן וברלין. בווינה עבדה זמן-מה כמודל בסטודיו של הפסל וילהלם לֵהמברוּק (Lehmbruck), שבתורו נשבה בקסמיה (היה חולה דיכאון, הוא איבד את עצמו לדעת ב-25 במרץ 1919).
בשנת 1920 הביא אותה אוטו פאלקנברג (Falckenberg) למינכן. שם קטפה שבחים רבים על משחקה במחזה של הופמנסטאל "Der Schwierige" ("אדם קשה").
בתפקיד הראשון בקולנוע זכתה בשנת 1922 בסרט "Der Evangelimann" ("דֶר אוונגלימאן", לפי האופרה של וילהלם קינצל), אך ברגנר פרצה לתודעת הציבור בעקבות גילום דמותה של רוזלינד ב-"כטוב בעיניכם" מאת וויליאם שייקספיר על במת תיאטרון לסינג (Lessingtheater) בברלין, בבימויו של ויקטור ברנובסקי, ובתפקיד הראשי במחזה של ג'ורג' ברנרד שו, "יוהנה הקדושה" (1924) (קיבלה את התפקיד לפי דרישה מפורשת של המחבר).
אירוע שרבים זכרו היה השתתפותה בשנת 1929 בהצגה מאת ודקינד, "המרקיז פון קיית" בתיאטרון שאושפילהאוס בז'נדארמנמארקט בברלין.
כוכבת תיאטרון וקולנוע; נדודים בבריטניה, ארצות הברית ובחזרה.
החל משנת 1924 שיתפה פעולה עם במאי הקולנוע היהודי פאול צינר (Czinner; 1890–1972), שהיה לבן זוגה.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בראשית שנת 1933 נאלצו היא ובעלה, בגלל מוצאם היהודי, לברוח: קודם נמלטו לווינה ואחר כך ללונדון, שם נישאו. ברגנר עברה ללא בעיות את המעבר מראינוע לקולנוע, והצטרכה להסתגל גם למעבר מהשפה הגרמנית לאנגלית, אמנם עם מבטא גרמני בולט.