באוקטובר 1952 הושלמו בתי הקבע במושב, כולל חמישה מבני ציבור (גן ילדים, בית ספר, בית כנסת, מועדון נוער ומרפאה) ושמו של היישוב הוסב לאלישמע, על שמו של נשיא שבט אפרים, אלישמע בן עמיהוד.
גבעת ח&quot;ן
גבעת ח"ן (גִּבְעַת חֵן) הוא מושב באזור השרון, מדרום לעיר רעננה, השייך למועצה אזורית דרום השרון. שטחו כ-1,300 דונם.
היסטוריה.
היישוב הקרוי על-שמו של חיים נחמן ביאליק, הוקם בחג הסוכות, ב-15 באוקטובר 1933, בידי 41 משפחות עולים ותיקים מליטא, פולין ורוסיה, וזאת כחלק מהתיישבות האלף. מאוחר יותר הגיעו גם עולים מגרמניה. היישוב נועד להגנה על רעננה מדרום מפני תושבי אבו כישכ, ובתי המתיישבים הוקמו מבטון מזוין. עוד הוקמו במקום בניין בן שתי קומות המשמש כמזכירות היישוב ומגדל מים ועליו זרקור איתות. בעת המאורעות שימש הזרקור כתחנת איתות בין רעננה ופתח תקווה. בשנים 1945–1947 היה מושב לבסיס לפעולות הפלמ"ח ולנקודות קליטה למעפילים אשר ספינותיהם נחתו בחופי השרון. ביישוב פעלה תחנת השידור של תנועת המרי העברי.
כלכלה.
בשנותיו הראשונות של היישוב ענפי החקלאות העיקריים שלו היו רפתות לולים וירקות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל להתפתח ביישוב ענף הפרדסנות במקביל להתפרקות הרפתות. כיום עדיין שומר המושב על צביונו החקלאי וענפי החקלאות העיקריים בו הם ירקות, תות שדה, לול, פרחים, פרדסים, כבשים ודבורים.
גני יהודה
גַּנֵּי יְהוּדָה היה מושב עובדים בבקעת אונו ליד הערים יהוד, קריית אונו ואור יהודה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי חברת יכין חק"ל ומשתייך לאיחוד החקלאי. נקרא בתחילה "גנות יכין" ואחר כך נקרא גני יהודה על שם יהודה (בנו הרביעי של יעקב, ואבי שבט יהודה), שעל פי האגדה קברו נמצא ביהוד הסמוכה. יושב בתחילה בעולים מפולין ולאחר מכן הצטרפו אליו משפחות מתיישבים מן הארץ. את היישוב חוצה נחל אונו (שראשיתו ביישוב סביון).
בעבר השתייך היישוב למועצה אזורית מפעלות אפק ועם איחודה לתוך מועצה אזורית דרום השרון השתייכה גני יהודה למועצה זאת. בשנת 2003 אוחדו סביון וגני יהודה למועצה מקומית אחת.
גן חיים
גַּן חַיִּים הוא מושב באזור השרון, ליד העיר כפר סבא, השייך למועצה אזורית דרום השרון. שטחו משתרע על פני כ-1,500 דונם, היישוב הוקם בשנת 1935 ונקרא על שמו של חיים ויצמן.
היסטוריה.
פרדס גן חיים.
בשנת 1927 התארגנה קבוצת משקיעים יהודים מניו אינגלנד בראשות מקס שולמן שחברו לאלפרד מונד ואשר פירס, ביוזמת חיים ויצמן, ורכשה 1,500 דונם לצורך הקמת פרדס גן חיים. הנטיעות במקום החלו בשנת 1928 והתבצעו בשיטה של נטיעה על כנות ישירות בפרדס. בעת הנטיעה נטעו עצים במרחקים של חמישה מטרים זה מזה, 40 עצים לדונם. המנהל הראשון של הפרדס היה משה נלסון. הקמת פרדס גן חיים התפרסם בהרחבה בעולם היהודי וגרר אחריו השקעות נוספות של יהודים בארץ ישראל.
בפרדס הועסקו פועלים, חלקם התגוררו במקום והשאר הגיעו לעבודה מדי יום מכפר סבא. בזמן מאורעות תרפ"ט נתבקשו הפועלים לעזוב את המקום על ידי קצין ממשטרת טולכרם, אך הם סירבו והתברר שהדרישה לא הייתה על דעת השלטונות. עם זאת, המקום סבל מגנבות בזמן המאורעות. בספטמבר 1930 היו בגן חיים 1500 דונם נטועים, בהם טיפלו כ-100 עובדים ועוד 300 דונם היו בשלבי הכשרה לנטיעה. על פי התוכנית הייתה כוונה להגיע ל-3000 דונם שנטעו בחלקות של 10 דונם כל אחת לצורך מכירה למתיישבים. בפרדס התארגנה היוזמה הראשונה בארץ ישראל של ביטוח אבטלה, כאשר העובדים קבעו ביניהם סיוע של אלו שהשיגו עבודה בעונות המתות לאלו שלא מצאו עבודה.
הפרדס הצליח יפה ונשא רווחים. בשנת 1934–1935 הוציא הפרדס 20,618 תיבות פרי. לאחר כ-20 שנה דולל הפרדס ל-20 עצים לדונם בגלל גידול העצים.
מושב עובדים.
בראשית שנות השלושים, החליטה קבוצה של כ-25 פועלים בפרדס גן חיים להתארגן כדי לרכוש יחד אדמות במקום לצורך התיישבות. בשנת 1932 שילמו ליהושע חנקין דמי קדימה עבור 500 דונם שנרכשו אז באזור, אולם לבסוף האדמה נמכרה לקבוצה אחרת ודמי הקדימה הוחזרו להם. בשנת 1934 קיבלו 66 דונם מהקרן הקיימת שהספיקו למשק עזר של 2.5 דונם לכל מתיישב ורכשו עוד 60 דונם במחיר של 30 לא"י לדונם. הנהלת פרדס גן חיים מכרה להם עוד 136 דונם במחיר הקרן כמעין פיצויי סיום עבודה. הקרקעות נרשמו כולם על שם הקרן הקיימת במסגרת עסקה בה הקרן הקיימת סייעה למתיישבים. השטח חולק ל-25 חלקות של כ־10 דונם ובאוגוסט 1935 הונחה אבן פינה לבתים במושב. בחודש מאי 1936, עלו על הקרקע 25 המשפחות הראשונות והחלו בבניית הבתים והמשקים. לקראת סוף 1936 כבר עמדו במקום 19 בתים. מנהל פרדס גן חיים סייע למתיישבים בהקמת גן ילדים ומרפאה ובמתן ערבויות להלוואות שלקחו. במהלך המרד הערבי הגדול בוצעו מספר התקפות ירי על המושב. בשנת 1940 המושב היה עדיין שקוע בחובות על כספים שהוצאו לקדיחת באר ובניית הבתים ואנשים פנו בקריאה לקבל סיוע מהמוסדות הלאומיים לצורך הרחבת המושב כדי שיישא את עצמו כלכלית. כן עלה הרעיון לאחד את המושב עם מושב צופית הסמוך.
בשנת 1949, עת העלייה ההמונית, קלט המושב 20 משפחות עולים רובם מרומניה שהתיישבו במקום במסגרת ההרחבה. בשנת 1960 נסלל הכביש הפנימי של המושב.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע המושב לקשיים כלכליים וחובות, בעקבות הסדר חובות המושבים נמחקו חלק מהחובות.
גת רימון
גַּת רִימּוֹן הוא מושב בבקעת אונו, ששייך למועצה אזורית דרום השרון וממוקם בין שטח המועצה המקומית גני תקווה והעיר פתח תקווה.
שם היישוב.
בתחילה נקרא היישוב "התחייה" ומאוחר יותר הוחלף שמו לשם התנ"כי "גת-רימון" - כשמה של עיר הלויים גת רימון.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1926 כמושב פועלים, על ידי פועלים בני המעמד הבינוני מפתח תקווה בתקופת העלייה הרביעית. לטענת התושבים, המתיישבים הראשונים שילמו כמחצית מעלות הקרקע במושב, אך הקרקעות נרשמו על שם הקרן הקיימת.
בעלייה הראשונה לקרקע עלו כשלושים משפחות שקיבלו כל אחת חלקה בת ארבעה-עשר דונמים במרכז היישוב ועוד חלקת-עיבוד בת כשמונה דונמים לצורך נטיעת פרדס. בשנים הראשונות גרו התושבים באוהלים ולא עמד לרשותם מקור מים. עם השנים נחפרה באר ונבנו בתי אבן ומספר התושבים גדל. כן ניטע יער אקליפטוס קטן שנעקר בשנת 1939 לצורך הסקה ועצים. חלק מתושבי המושב מכרו חלק מנחלתם באופן שפצלה אותו לשניים ונציג הקרן הקיימת הביע הסכמה לפיצול בשנת 1942.
ליד המושב הוקם בשנת 1945 על אדמת הקרן הקיימת מחנה של גרעין משואות יצחק של הפועל המזרחי. לאחר עלייתם להתיישבות בגוש עציון התיישבו במחנה גרעין התחייה.
בשנת 1960 צורפה גת רימון למועצה אזורית מפעלות אפק.
אופיו של המושב עצמו הלך והפך לעירוני יותר עם השנים בעקבות הקרבה לעיר, כאשר בתיו צמודים כמעט לשכונת כפר גנים. מינהל מקרקעי ישראל ראה בגת רימון יישוב של משקי עזר ולא מושב של נחלות חקלאיות.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ניסתה עיריית פתח תקווה פעמים רבות להגיע להסדר פינוי עם התושבים, שנותרו בחלקו המזרחי של המושב, על מנת להשלים את סלילת כביש 471 אשר עד שנת 2007 לא הושלמה סלילתו, בגלל סירוב תושבי גת רימון להתפנות. התושבים התנגדו בתוקף להתפנות וטוענים שעיריית פתח תקווה ממררת את חייהם על מנת לגרום להם לעזוב. בשנת 2007 נפתח הכביש במסלול עוקף וללא מחלף בצומת גת רימון. הכביש מפריד בין בתיה של גת רימון ושכונת כפר גנים בפתח תקווה. בשנת 2010 פונו הדיירים מבתיהם ורוב הבתים הישנים בחלק זה של היישוב נהרסו, על מנת להקים במקום מחלף. בשנת 2015 הביעו תושבים במושב התנגדות לסלילת כביש חיבור לכביש מכבית, באופן שיפגע במשקיהם.
בשנות ה-2000 ניסו בגת רימון לקדם תוכנית לבניית 1960 יחידות דיור בשטח המושב, אולם לא הצליחו להעביר את התוכנית בוועדות התכנון והבנייה.
ירחיב
יַרְחִיב הוא מושב באזור השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון. ליד מושב זה, שוכנים היישובים נירית ומתן שנוסדו אחריו וליד הכפר ג'לג'וליה.
היסטוריה.
המושב הוקם בנובמבר 1949 על ידי מתנדבי מח"ל דוברי צרפתית מצרפת, בלגיה וצפון אפריקה, שהשתחררו מצה"ל. הם הקימו את המושב שנקרא בתחילת דרכו "ארגון שמחה". את ההכשרה, להקמת המושב, קיבלו בכפר ויתקין. המושב הוקם על אדמות הכפר הערבי חבלה, שבעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות מוקם מצידו השני של ההקו הירוק, ושאדמותיו הוכרזו נכסי נפקדים ועברו לבעלות רשות הפיתוח. המתיישבים היו ממגוון עדות, רובם בוגרי גימנסיה ממשפחות אמידות מחוץ לישראל. המקום סבל מפגעי המסתננים, ועל כן חלק מהמתיישבים עברו לכפר סבא באופן זמני, בעוד הנותרים שומרים על המקום ומעבדים את שטחה החקלאי, 3000 דונם, בגידול אבטיחים ועגבניות. בסוף 1951 התנחל בסמיכות למושב קבוצה גדולה של בוגרי עליית הנוער מתימן מכפר הנוער מאיר שפיה, כדי לחזק את המושב. בינתיים "ארגון שמחה" התפרק ותושביו שניהלו במקום מושב שיתופי עזבו את המקום, וגם רוב יוצאי שפיה, עזבו. אז הוחלט על ידי הנותרים להסב את המקום למושב עובדים לא שיתופי. בספטמבר 1954 עברו למקום 42 משפחות תימניות מספסופה.
שם המושב שהיה "ארגון שמחה" עד לשנת 1953 שונה על פי הצעתו של זאב וילנאי והוסב ל"ירחיב" וזאת, בעקבות הפסוק ב: .
בדצמבר 1964 ניטע במושב חורשת אורנים לכבוד חיילי משמר הגבול שהגנו על המושב ושכניו מפני המסתננים.
בשנת 1983 נידון רב המושב למאסר, לאחר שנחשף שבמשך מספר שנים גבה מהתושבים דמי קבורה ללא סמכות, שבמקביל שילשל לכיסו תשלומים של הביטוח הלאומי בעבור שירותי קבורה.