השימוש ברובה-הקשת היה נפוץ בארצות שבהן לא הייתה תרבות עממית של ירי בחץ וקשת. לעומת האנגלים, שאר ארצות אירופה העדיפו את הקשת המוצלבת וזאת מכמה סיבות. אימונו של הקשת בעל הקשת הארוכה היה יקר מאוד. בנוסף לכך, קשת המוצלבת הייתה מדויקת בהרבה וכושר חדירת השריון של קשת זו עלה בהרבה על כושר חדירת השריון של הקשת הארוכה.
במלחמת מאה השנים התעמתו קשתי הקשת הארוכה האנגלים עם מפעילי קשת מוצלבת בשירות הצרפתים והאחרונים יצאו וידם על התחתונה.
סוגי רובי קשת.
שני הסוגים העיקריים של הקשת המוצלבת הם רובה הקשת הקל והכבד. קיימים מספר סוגים נוספים, אך תפוצתם פחותה.
קשת מוצלבת קלה.
זהו רובה-קשת פשוט, קטן וקל. הקשתות המוצלבות הקטנות ביותר נקראות גם "אקדח קשת", באנלוגיה לרובה והאקדח של ימינו. את המיתר ניתן לדרוך ביד: הקשת מחזיק את גוף הקשת בידו האחת ומותח את המיתר בידו השנייה, ומשעין אותו על התקן השיגור (שהיה שונה מקשת לקשת). יתרונותיו של רובה-קשת קל הם שמרחק ועוצמת הירייה שלו היו גדולים משל קשת פשוטה (אך לא בהכרח מקשת מורכבת או קשת ארוכה) והוא אינו כבד ומסורבל כמו הקשת המוצלבת הכבדה. חסרונו לעומת קשתות פשוטות הוא זמן הטעינה הארוך; חסרונו לעומת הקשת המוצלבת הכבדה הוא עוצמתו הפחותה. ניתן להחזיק ולירות עם הקשת המוצלבת הקלה ביד אחת, אבל הטעינה דורשת שתי ידיים.
רובה הקשת הקל היה בשימוש בעיקר בציד ובתחרויות, ולרוב לא השתמשו בו במלחמות. הוא עדיין נמצא בשימוש בימינו על ידי מתנקשים ויחידות מיוחדות, בשל פעולתו השקטה. רובה-הקשת הקל של ימינו שונה מהמקורי, כדי לאפשר ירייה מהירה, נוחה, מדויקת וחזקה יותר. שלבי הירי ברובה-קשת קל:
קשת מוצלבת כבדה.
רובה-קשת זה היה בנוי בצורה כל-כך חזקה עד כי היה צורך בארכובה (Crank או Windlass), התקן מכני שהיה מחובר לחלקו האחורי של רובה הקשת, כדי למתוח את המיתר שלו. לארכובה היו שתי ידיות אותן הקשת היה מסובב בצורה מעגלית, כמו דוושות של אופניים; סיבוב ידיות אלו היה מושך חבל, שבקצהו היו שני ווים שהתחברו למיתר הקשת, וכך למעשה מתחו אותו.
יתרונו של רובה קשת זה הוא הטווח והעצמה: בעזרתו, ניתן להרוג אדם בלתי משוריין עד מרחק של כ-200 מטרים, ולחדור שריון עד טווח של כ-50 מטרים. חסרונותיו היו משקלו הכבד, עלות הייצור הגבוהה שלו, ובעיקר - קצב הירי האיטי שלו. ברובה קשת זה השתמשו במלחמות רבות בימי-הביניים, ולרוב הקשתים היו עומדים מאחורי קירות ארעיים או מגנים גדולים (הנקראים Pavise) בזמן הטעינה הארוכה של רובה-הקשת.
הירי ברובה-הקשת הכבד דומה לירי בבן-זוגו הקל, פרט לכך שהטעינה דורשת שימוש בהתקן מכני, ולכך שלא ניתן להחזיקו ביד אחת. בגלל הסרבול שלו, רובה-קשת זה כבר לא נמצא בשימוש בימינו.
רובה-קשת קליעים.
זהו סוג של רובה קשת קל שהיה פופולרי בסוף המאה ה-18 ותחילת ה-19, בעיקר בתחרויות וציד של חיות קטנות. בניגוד לרובי-הקשת האחרים, הוא שיגר כדורים קטנים, במקום חצים. היה לו מיתר כפול שבאמצעו היה מעין "כיס" עור, בו מניחים את הקליע, בדומה לרוגטקה. הירי ברובה קשת זה זהה לירי בקשת המוצלבת הקלה, אך מנגנוני הירי היו שונים. לא משתמשים בו בימינו.
קשת מוצלבת מהירה.
זהו תרגום חופשי של השם האנגלי Repeating Crossbow, לו אין תרגום מדויק לעברית. רובה הקשת המשוכלל הזה הומצא במקור על ידי הסינים, והוא נקרא צ'וּ-קוֹ-נוּ או ז'וּג-נוּ (Chu-Ko-Nu, Zhuge-nu, 诸葛弩); פירוש המילה נוּ בסינית הוא קשת-מוצלבת, וז'וּג ליאנג הוא המפקד הסיני לו מיוחסת המצאתה (עובדה שככל הנראה אינה נכונה, כיוון שהשרטוטים המוקדמים ביותר של נשק זה מתוארכים לפחות 400 שנה לפני זמנו של ז'וג). רובה-קשת זה היה בנוי בצורה מיוחדת, כך שהתחברה אליו מחסנית של עד 10 חצים. הירי בו נעשה על ידי הנעה קדימה ואחורה של ידית, מה שאפשר קצב ירי מרשים למדי של כעשרה חצים ב-15 שניות. למרות יתרונה זה, הקשת המוצלבת המהירה הייתה פחות מדויקת, והעצמה והטווח שלה בהשוואה לרובי הקשת האחרים היו פחותים.
ניתן לחשוב על נשק זה כעל תת-מקלע עתיק. השימוש האחרון בצ'ו-קו-נו היה במלחמת סין-יפן הראשונה.
רובה קשת תחרותי.
בתחרויות ירי אולימפי היה מקובל להשתמש ברובה קשת מודרני במשך מספר עשורים במאה ה-20, אך מאז התמעט העניין בענף וענפי קליעה אחרים הפכו לפופולריים יותר. מועדוני קליעה ספורים בישראל מחזיקים ברשותם רובי קשת תחרותיים ומדי שנה מתקיימת תחרות קליעה ברובה קשת.
החץ שבו עושים שימוש בתחרויות הקליעה הוא קל למדי ובעל צורה ייחודית. קצהו גלילי וגודלו תקני (זהה לקוטרו של כדור אוויר), וזאת גם מן הסיבה שהמטרות המשמשות בתחרויות קליעה לרובי קשת הן גם המטרות בהן עושים שימוש לתחרויות קליעה ברובה אוויר.
דריכת הרובה נעשית בעזרת מנוף, המקל על משיכת התקן השיגור אל קצה המסילה, שם הוא ננעל עד ללחיצת ההדק.
קשת מורכבת
קשת מורכבת היא קשת העשויה ממספר חומרים המחוברים יחדיו, על פי רוב שילוב של עץ, פיסות קרן ורצועות גידים הלקוחות מבעלי חיים. הקשת המורכבת מנצלת את היתרונות השונים של החומרים המשמשים לבנייתה ואוצרת בתוכה כוח רב הרבה יותר מקשתות העשויות ממקשת עץ אחת. הקשת המורכבת התפרסמה בעיקר כנשק מטיל האימה של הקשתים הרכובים של עמי הערבה האירו-אסייתית, שפלשו לאירופה, למזרח התיכון ולסין עוד לפני שחר ההיסטוריה.
היסטוריה.
פרה-היסטוריה.
הקשת המורכבת הומצאה אחרי הקשת הפשוטה (Self Bow), הקיימת מאז התקופה הפלאוליתית העליונה או התקופה המזוליתית המוקדמת. העמים הראשונים שהשתמשו בוודאות בקשת המורכבת היו האכדים, הסקיתים והחיקסוס, אשר הביאו את הקשת המורכבת למצרים.
הקשת בעת העתיקה.
אבי ההיסטוריונים, הרודוטוס, מתאר בספרו "ההיסטוריות" את יכולתם הרבה של הסקיתים בשימוש בקשת המורכבת. עמים נוספים שנודעו בעת העתיקה בזכות השימוש שעשו בקשת המורכבת היו הפרתים וההונים.
הקשת בימי הביניים.
אירופה.
בימי הביניים, המשיכו עמי ערבה חמושים בקשת המורכבת לפלוש לאירופה. האווארים, המגיארים, הטורקים והמונגולים הפכו את הקשת המורכבת לנשק מטיל האימה ביותר בעיני ההיסטוריונים האירופאיים.
המזרח הרחוק.
מאות שנים לפני כניסתם לאירופה היו ההונים, הטורקים והמונגולים עורכים פשיטות לתוך סין.
המזרח התיכון.
במהלך התקופה העבאסית הקים הח'ליפה אל-מעתצם יחידה צבאית של עבדים-לוחמים. חיילים אלו שנודעו בשם ממלוכים היו נערים טורקיים מהערבה האסייתית, שנמכרו להיות עבדים-לוחמים בשל המיומנות הגבוהה שלהם ברכיבה על סוסים ובהפעלת קשת מורכבת. הממלוכים הפכו לחיילים המקצועיים המיומנים ביותר בהיסטוריה של האסלאם.
במאה ה-11 פלשו שבטים טורקיים בהנהגת המשפחה הסלג'וקית לתוך עולם האסלאם. הסלג'וקים היו פרשים קשתים מעולים והשתלטו על כל המזרח התיכון ואף פלשו לתוך גבולות האימפריה הביזנטית.
עידן אבק השריפה.
בעקבות המצאת אבק השרפה וכניסת הרובה (ארקבוז ומאוחר יותר מוסקט) לשירות המוני, ירדה קרנה של הקשת המורכבת. עם זאת, רק לאחר המצאת הרובה הבריחי, שהדגם הראשון שלו היה רובה הנרי, הופיע בשדה הקרב כלי נשק היכול לייצר אש מהירה יותר ובעלת טווח ארוך יותר מאלו של הקשת המורכבת.
בניית קשת מורכבת.
לשם ייצורה של קשת מורכבת נדרשה תקופה של לפחות שנתיים. בתחילה היה האומן מעצב מסגרת עץ, לרוב מטקסוס או מליבנה. אחרי כן היה האומן מדביק פיסות קרן לחלק הקמור של מסגרת העץ. בשלב השלישי הודבקו מעין חוטים העשויים מגידים של בעלי חיים לחלק הקעור של מסגרת העץ. הדבק ששימש להדבקת פיסות הקרן והגידים לקשת היה עשוי לרוב מעור של בעלי חיים או משלפוחיות הציפה של דגים. צורתה של מסגרת הקשת הייתה כעת מעין שלושת רבעי עיגול המזכיר במקצת את האות היוונית אומגה (Ω). האומן כופף לאחור את מסגרת הקשת באופן הדרגתי במשך יותר משנה. אחרי הכיפוף נקשרו שני קצותיה בכוח על ידי מיתר העשוי לרוב ממשי. בקשת המושלמת נמצאו פיסות הקרן בחלקה הפנימי של הקשת ואילו הגידים נמצאו בחלקה החיצוני.
תכונות הקשת המורכבת.
השימוש במספר חומרים בבניית הקשת המורכבת איפשר את ניצולן של התכונות השונות של כל חומר. החוזק והגמישות של העץ סייעו ביצירת עמוד השידרה של הקשת. פיסות הקרן המודבקות בכוח לעץ שאפו להתפשט החוצה ואילו החוטים העשויים גידים המודבקים במתיחה מהצד השני שאפו להתכווצות. כיפוף הקשת לאחור בכוח רב בתהליך הדרגתי וקיבוע הכיפוף בעזרת המיתר אצרו כוח רב בתוך הקשת המורכבת. פיסות הקרן שנמצאו אחרי הכיפוף בחלקה הפנימי של הקשת ניסו להרחיב מסגרת הקשת ואילו רצועות הגידים בחלקה החיצוני של הקשת ניסו לכווצה. כאשר מתחו את הקשת לירי משכו בכוח את פיסות הקרן ואת רצועות הגידים נגד הכיוון המתאים שלהם. כאשר היו משחררים את המיתר בירי היו פיסות הקרן מתרחבות בכוח ואילו הגידים היו מתכווצים חזרה ובכך מקנים לחץ אנרגיה קינטית רבה יותר מזו הניתנת בידי קשת המורכבת מחומר אחד.
הקשת הארוכה.
הקשת הארוכה אינה קשת מורכבת אך לעץ ממנו היא עשויה, לרוב טקסוס (Yew), ישנן מספר תכונות המזכירות את שילוב התכונות של החומרים מהם בנויה הקשת המורכבת.
קשת הונית.
לקשת זו מראה יוצא דופן בשל היות הצלע העליונה של הקשת גדולה יותר מזו התחתונה.
בבונג
בַּבּוֹנָג (שם מדעי: "Matricaria recutita") הידוע גם בשמו הלועזי קמומיל או קמומיל גרמני הוא סוג של צמח חד שנתי ממשפחת המורכבים, הפורח באביב. זהו צמח ריחני, המשמש בין השאר לחליטה כמשקה, וברפואה העממית כצמח מרפא. סוג נוסף מאותה המשפחה הוא הקחוון.
אטימולוגיה.