בשנת 1267, בימי המלך הנרי השלישי, נחתם שלום מונטגומרי לפיו ניתנה עצמאות חלקית לוויילס. הנסיך הוולשי ל'ואלין אפ גריפיד' שפירוש שמו "כמו אריה", הרחיב את שליטתו אל נחלות המארש בדרום ויילס וקיבל את התואר נסיך ויילס, אם כי באופן רשמי חויב בשלמי כבוד למלך אנגליה. אדוארד סירב להכיר בהסכם שחתם אביו ול'ואלין מצידו לא התייצב לטקס ההכתרה בוסטמינסטר. ב-1275 לכדו פירטים בשרות אדוארד ספינה שהובילה את אלינור ממונפור, בתו היחידה של סימון ממונפור אויב המלך, כדי להינשא לנסיך ל'ואלין.
לאחר של'ואלין סירב להצהיר נאמנות לממלכת אנגליה, יצא אדוארד למערכה נגד ויילס בשנים 1276 ו-1277. בסופה הוכרח ל'ואלין לשלם את מיסי הנחלה לאנגליה, והורשה לשלוט רק ברצועת אדמה צרה בגוויניד', אחד ממחוזות ויילס. ברם ב-1282 פתח אחיו הנסיך דוויד' אפ גריפיד' במרד נגד השלטון האנגלי. בשלבי הלחימה הראשונים היו לוולשים מספר הצלחות בבלימת האנגלים באנגלסי וצפון-מזרח ויילס, ואדוארד אף הציע לל'ואלין להגיע להסכם בו יעביר את ויילס לשלטון האנגלי ובתמורה יקבל תארים ואדמות באנגליה, אך ל'ואלין סירב. ל'ואלין נהרג לבסוף במהלך קרב על גשר אורווין (במרכז מחוז פוויס של ימינו) ואחיו דוויד' נתפס, והוצא להורג בתלייה, גרירה וביתור. בכך הושם הקץ לעצמאות הוולשית.
אדוארד הקים סדרת טירות מבוצרות סביב גבולות ויילס, בשם טירות טבעת הברזל, שהידועה ביניהן הייתה טירת קרנארבון, ויילס סופחה בחוק לאנגליה, והמלך העניק לבנו הבכור אדוארד את התואר הנסיך מוויילס, תואר המוענק מאז ועד היום לכל בניהם הבכורים של מלכי אנגליה.
מלחמות הסקוטים ומותו.
לאחר הכנעת ויילס, הפנה אדוארד את תשומת לבו לסקוטלנד. בתחילה, ניסה לעשות זאת באמצעים מדיניים. הוא תכנן להשיא את בנו למלכה הילדה של סקוטלנד, מרגרט, העלמה מנורווגיה, אולם לאחר שמרגרט מתה, הסכימו האצילים הסקוטים כי אדוארד יבחר את היורש לכתר סקוטלנד מתוך הטוענים לכתר.
אדוארד בחר בג'ון באליול וקיווה כי זה יסכים להישבע אמונים לאנגליה ולתמוך בה כספית וצבאית במלחמתה נגד צרפת, אולם ג'ון באליול ראה בכך השפלה וב-1293 כרת ברית עם צרפת והתכוון לפלוש לאנגליה.
אדוארד כינס את הצבא הגדול ביותר עד אז, החריב את העיר בריק שעל הטוויד וטבח בתושביה, והמשיך לדאנבר ואדינבורו. מאדינבורו נטל המלך את אבן סקון שנלקחה לכנסיית וסטמינסטר, שם נודעה ככסא המלך אדוארד ושימשה להכתרת מלכי אנגליה מ-1308 ועד 1996, שבה הוחזרה לסקוטלנד. באליול ויתר על הכתר ונכלא במצודת לונדון, אולם שוחרר שלוש שנים אחר כך ביולי 1299, והורשה לגלות לאחוזותיו בצרפת. כל בעלי האדמה בסקוטלנד נדרשו להישבע שבועת אמונים לאדוארד, והוא שלט בסקוטלנד כבפרובינציה אנגלית באמצעות משנים למלך.
ב-1297 פרץ מרד סקוטי בראשות ויליאם וולאס ואנדרו דה מוריי, שטענו שהם פועלים להביא להשבת המלך ג'ון לכס הסקוטי, בעוד הוא נותר בצרפת ולא תמך במרד הסקוטי. המורדים הסקוטים הביסו את הצבא האנגלי בקרב על גשר סטרלינג, ובעקבותיו איבדו האנגלים חלקים נרחבים מסקוטלנד. לאחר סיום המלחמה בצרפת התפנה אדוארד למרד הסקוטי, והביס את המורדים בקרב פאלקירק. וולאס הוסגר לאנגלים בשנת 1305, והוא נשפט במשפט ראווה שבסופו הוצא להורג בתלייה, גרירה וביתור.
אדוארד תכנן לאחד את ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד לממלכה מאוחדת אחת, אך לא הספיק לעשות זאת. הוא מת ב-1307 בדרכו להילחם ברוברט דה ברוס מנהיג הסקוטים החדש. אדוארד ציווה כי יבשלו את בשרו וכי עצמותיו ייצאו לקרב נגד הסקוטים אולם ליבו ייטמן בירושלים. משאלתו לא התמלאה והוא נקבר בטקס פשוט בכנסיית וסטמינסטר. על כס המלוכה באנגליה עלה בנו אדוארד השני.
מדיניות פנים וחקיקה.
כדי לממן את מסעי הצלב, את מלחמותיו בוויילס ובסקוטלנד, ואת הקמת המבצרים לאורך גבולות הממלכה, היה זקוק אדוארד לכסף. אדוארד לווה כספים למימון המערכה ונכנס לחובות כבדים, וכדי להחזירם הזדקק לתמיכה ציבורית רחבה בגיוס כסף על ידי הטלת מיסים.
אדוארד חשב לעשות זאת על ידי גיוס תמיכתם של בעלי האדמות הקטנים, ושל הסוחרים ובעלי המקצועות החופשיים בערים. כדי לעשות זאת גייס אדוארד לצידו את הפרלמנט. עד ל-1286 זימן אדוארד פרלמנטים פעמיים בשנה (בימים ההם הייתה זו סמכותו הבלעדית של המלך לזמן פרלמנט ולהיוועץ בחבריו). בשנת 1295, כאשר נזקק אדוארד לכסף כדי להילחם בפיליפ מלך צרפת (שהפקיע את דוכסות גסקוניה), זימן אדוארד את האספה הנרחבת ביותר שזומנה עד אז באנגליה.
אספה זו נודעה בשם "הפרלמנט לדוגמה", מאחר שהיא ייצגה את כל שכבות החברה באנגליה: הברונים, הכמורה, האבירים והעירוניים. מאז הכילו בדרך כלל הפרלמנטים נציגים של כל השכבות הללו.
אדוארד השתמש בסמכותו המלכותית לבסס את זכויות הכתר על חשבון זכויות היתר הפיאודליות של הברונים, לקדם את השוויון בפני החוק, להטיל מסים, ולנסח בכתב את המשפט המקובל.
בעשותו כן, הדגיש אדוארד את סמכויותיו של הפרלמנט, ובעזרת הצ'נסלור שלו רוברט בורנל , חוקק חוקים חדשים.
הוא החל זאת כאשר מימן סקר מקיף של השלטון המקומי שהגדיר את זכויות הכתר ורכושו ותיעד העוולות של המנהל. סקר זה נודע בשם מאה המגילות.
חוק וסטמינסטר הראשון מ-1275 ניסח בכתב 51 חוקים קיימים, רבים מהם מהמגנה כרטה, שעסקו בסחיטת כספים על ידי אנשי בית המלוכה, עורכי דין ודיינים, בנהלים משפטיים ובחופש הבחירות.
הפרלמנט שכינס אדוארד חוקק חוקים שנגעו לסחר בצמר ובעור, מיסי ירושה ומתנות לכנסייה. חוקים נוספים הגדירו והגבילו את מערכת השיפוט הפיאודלית שמנעה את הצדק השוויוני לכל, והגדירה בכתב את נוהלי השיטור לשמירת הסדר הציבורי.
כמו כן חוקק אדוארד חוקים שהגבילו את האריסות לתקופת חיי האריס, והמעיטו את העברת האדמות הפיאודליות באופן לא מבוקר.
בסוף תקופת שלטונו מינה אדוארד ועדת שופטים שיצאה למחוזות אנגליה ועסקה בהדברת הפשיעה והשחיתות.
אדוארד והיהודים.
כדי לממן את מלחמתו בוויילס, הטיל אדוארד מיסים על המלווים בריבית היהודים. ההוצאות היו כה גדולות, עד שהמלווים בריבית התרוששו. כשהיהודים לא יכלו לעמוד בתשלומים, האשימה אותם המדינה בחוסר נאמנות. אדוארד הגביל עוד יותר את זכויות היהודים ואסר עליהם לעסוק בהלוואה בריבית. אדוארד חייב את כל היהודים לענוד טלאי צהוב בצורת לוחות הברית: "כי כל אחד מהם אשר מלאו לו שבע שנים ישא על לבושו העליון סמל עשוי אריג צהוב בצורת שני לוחות, שש אצבעות אורכו ושלוש אצבעות רוחבו." אדוארד המשיך לרדוף את היהודים ואסר את כל ראשי המשפחות היהודיות, באשמת זיוף מטבעות והלוואה בריבית בניגוד לחוק. השופטים קיבלו הנחיות להחמיר עם העצירים היהודיים וב-1278 הובלו כ-300 מהם למצודת לונדון ונתלו, ורבים אחרים נהרגו בבתיהם בפקודת השלטון.
לבסוף, בשנת 1290, אדוארד גירש את כל היהודים מאנגליה; היהודים לא הורשו להתגורר באנגליה במשך 350 שנה נוספות, עד שאוליבר קרומוול התיר להם להתיישב בממלכה.
סקרמנטו
סקרמנטו (באנגלית: Sacramento) היא עיר הבירה של מדינת קליפורניה שבארצות הברית וכן בירתו של מחוז סקרמנטו. עם אוכלוסייה של 524,943 תושבים (לפי מפקד משנת 2020), סקרמנטו היא העיר השביעית בגודלה בקליפורניה. בסקרמנטו רבתי גרים מעל מיליון בני אדם. סקרמנטו היא מקום מושבו של בית המחוקקים של קליפורניה. העיר ידועה בתרבות העכשווית שלה ומכונה "העיר ההיפסטרית" ביותר בקליפורניה. בשנת 2002 פרויקט של אוניברסיטת הרווארד שנערך עבור מגזין טיים כינה את סקרמנטו כעיר "המגוונת ביותר באמריקה".
גאוגרפיה.
העיר נמצאת במפגש שני נהרות, נהר סקרמנטו ונהר אמריקה. שטחה הוא 257 קמ"ר, 2 אחוזים ממנו מים.
אקלים.
לסקרמנטו יש אקלים ים תיכוני אשר מאופיין בחורפים מתונים וקיצים יבשים אך קרירים בלילה. לרוב אין האזור סובל מלחות גבוהה. הטמפרטורה הממוצעת לאורך השנה היא 16 מעלות. הטמפרטורה החמה ביותר שנמדדה הייתה 46 מעלות, ביולי 1925. היום הקר ביותר שנמדד היה בדצמבר 1932, כאשר עמדה הטמפרטורה על 8- מעלות.
בשנה ממוצעת ישנם 58 ימים בהם יורד גשם. כמות המשקעים הממוצעת היא 470 מ"מ בשנה. בפברואר 1992 אירע אירוע נדיר בעיר כאשר במשך 16 ימים לא הפסיק לרדת גשם ובסופם נמדדו 163 מ"מ גשם. סקרמנטו היא העיר השנייה הרגישה ביותר לשיטפונות אחרי ניו אורלינס.
שלג הוא מחזה נדיר מאוד בעיר ומאז 1900 רק שלוש פעמים ירד שלג בעיר כשהפעם האחרונה ב-1976.
דמוגרפיה.
צפיפות האוכלוסין בעיר היא 1,617.4 לקמ"ר. 48% מתושבי העיר הם לבנים, 16% הם אסיאתים, 15% הם שחורים, ו-1.3% הם ילידים אמריקאים (אינדיאנים). כ-16% דיווחו כי מוצאם מ'קבוצה אתנית אחרת' או מ'שתי קבוצות אתניות ויותר'. 21.6% מהאוכלוסייה מזהים עצמם כהיספאנים, אשר יכולים להיות מכל קבוצה אתנית.
לעיר אחת מאוכלוסיות הלהט"ב הגדולות בארצות הברית והיא מדורגת במקום השביעי בקרב הערים הגדולות בארצות הברית והשלישית בקליפורניה אחרי סן פרנסיסקו ואוקלנד כאשר בערך 10% מתושבי בעיר מגדירים את עצמם להט"ב. כמו כן, 1.4% מהעיר נישואין בנישואין חד מיניים.
הגיל הממוצע בעיר הוא 33. 27.3% מן התושבים הם מתחת לגיל 18 ו-11.4% הם מעל גיל 65.
20% מהאוכלוסייה נמצאת מתחת לקו העוני.
העיר מצביעה באופן מסורתי לנשיאות ארצות הברית למפלגה הדמוקרטית כאשר בכל ארבעת מערכות הבחירות האחרונות עם מעל ל-70% תמיכה.
יהדות.
מספר היהודים בסקרמנטו מוערך בכ- 30,000 אולם המספר המשויך לקהילות יהודיות קטן בהרבה ומגיע לכמה אלפים בודדים. בעיר קיים סניף של "הפדרציה היהודית".
בסקרמנטו מספר קהילות יהודיות ממגון הקשת: אורתודוקסים, קונסרבטיביים ורפורמיים.