מולמה ניצח את וואלטה סן חואן, לאחר שהקדים את אוסקר סביליה ב-14 שניות, ואת רודולפו אנדראס טורס ב-16 שניות. הוא סיים רביעי בטור אבו דאבי, ותשיעי בטירנו - אדריאטיקו. מולמה התחרה בג'ירו ד'איטליה, וסיים במקום השביעי, 3:41 דקות אחרי טום דימולן המנצח. בטור דה פראנס, מולמה ניצח את הקטע ה-15 לאחר בריחת סולו. הוא סיים במקום ה-17 הכללי אך לא היה חלק משמעותי מהמאבק בדירוג הכללי. הוא סיים שלישי בקלאסיקה סן סבסטיאן, חמישי בגרנד פרי קוויבק, ושני בטור של גואנשי.
2018: ניצחון במרוץ גראן פרמיו ברונו בגלי.
מולמה סיים רביעי בוואלטה או אלגראב. הוא ניצח את הקטע השני במרוץ קופי אה בארטלי, וסיים שני כללי. הוא סיים שביעי בטור של חבל הבסקים, וסיים במקום ה-12 בטור דה סוויס. הוא סיים במקום ה-26 בטור דה פראנס, שני בקלאסיקה סן סבסטיאן, ובמקום ה-30 בוואלטה אספנייה. הוא ניצח את מרוץ גראן פרמיו ברונו בגלי.
2019: ניצחון בג'ירו די לומברדיה ואלוף אירופה במקצה מעורב.
מולמה פתח את העונה עם מקום שלישי במרוץ טרופאו סס סאלינס, ושלישי במרוץ טרופאו אנדראטקס, הוא סיים רביעי כללי במרוץ אטואל דה בסז'. בקלאסיקות האביב, מולמה סיים במקום השנים עשר במרוץ אמסטל גולד ובמקום השישי בלה פלש ואלון. הוא סיים חמישי בג'ירו ד'איטליה, 5:43 דקות אחרי ריצ'רד קאראפז המנצח. הוא השתתף בטור דה פראנס, ותוצאתו הבכירה הייתה מקום רביעי בקטע ה-17, וסיים במקום ה-28. הוא סיים חמישי בקלאסיקה סן סבסטיאן, וזכה במדליית זהב באליפות אירופה ביחד עם נבחרתו (הולנד) במקצה נגד שעון מעורב. בסיום העונה ניצח במונומנט ג'ירו די לומברדיה לאחר בריחת יחיד.
מולמה פתח את עונת 2020 עם מקום שמיני בוואלטה או אלגארבה, 1:31 דקות מרמקו אוונפול המנצח. הוא התחרה בשני מרוצים חד יומיים בצרפת, קלאסיקת פאון-ארדש וקלאסיקת רויאל ברנר דרומה, אך בשניהם לא סיים את המרוץ. המרוץ הבא בו התחרה מולמה התקיים חמישה חודשים מאוחר יותר, בשל פגרת הקורונה המאולצת, והיה הרוט ד'אוקסיטניה, בו סיים חמישי, 1:09 דקות מאיגן ברנל המנצח. גם המרוץ הבא של מולמה היה בצרפת ושימש כמרוץ הכנה לטור דה פראנס, הטור דה ל'אן, וסיים בו שישי, 2:24 דקות מפרימוש רוגליץ' המנצח. מולמה זינק לג'ירו די לומברדיה, במטרה להגן על תוארו, הוא הלידר של טרק-סגפרדו במרוץ הזה ששלחה סגל למרוץ שכלל גם את ג'וליו צ'יקונה ווינצ'נצו ניבאלי, אך מולמה סיים רק רביעי את המרוץ, 1:19 מיאקוב פוגלסן המנצח. בטור דה פראנס, מולמה היה חלק ממאבקי הדירוג הכללי ודורג במקום ה-13 לפני הקטע ה-13, שבמהלכו הוא התרסק וסבל משבר בכף היד, שגם סיים את עונתו.
אווה מריאן האבאק
אווה מריאן האבאק (באנגלית: Eva Marian Hubback; 13 באפריל 1886 – 15 ביולי 1949) הייתה פמיניסטית בריטית ותומכת מוקדמת של חינוך למניעת היריון ואאוגניקה.
ראשית חייה.
אווה מריאן שפילמן נולדה ב־13 באפריל 1886, בתו של סר מאייר שפילמן (1856–1936). סר מאייר היה אחד משלושת הבנים, שנותרו בחיים, משמונת ילדיו של הבנקאי אדם שפילמן (1812–1869). הוא היגר לבריטניה מאזור פוזנן עם שני אחיו.
אווה הייתה אחייניתו של המהנדס האזרחי, שנהייה שוחר אמנות, סר איזידור שפילמן (1854–1925), ושל מבקר האמנות הנודע מריון שפילמן (1856–1936) ואשתו, סופרת הילדים מייבל שפילמן (1862–1938). מצד דודים אלו אווה הייתה קרובת משפחה של המשפחות הידועות מונטאגו / סמואל וסבג-מונטיפיורי.
אווה למדה בבית הספר סנט פליקס, סאות'וולד, סאפקולק ואחר כך בניוהאם קולג' בקיימברידג'. בשנת 1908 היא סיימה בהצטיינות את הבחינות לתואר הראשון בכלכלה בשנת 1911 נישאה לפרנסיס ויליאם האבק (1884–1917). לזוג היו שלושה ילדים, דיאנה, רחל ודוד. בעלה נפטר בפברואר 1917, מפציעות שספג בפעולה במלחמת העולם הראשונה, משנת 1916, למשך שנה, היא הייתה המנהלת של לימודי הכלכלה בניוהאם וגירטון בקיימברידג'.
קריירה.
האבאק הייתה מעורבת בתנועת הסופרג'יזם יחד עם אלינור ראת'בון. משנת 1918 עד 1927 היא הייתה מזכירה פרלמנטרית, ובהמשך גם נשיאת האיחוד הלאומי לשוויון אזרחי, שניהל מאבקים מוצלחים לרפורמות בחוקים הנוגעים לזכויות נשים וילדים. היא הפכה למנהלת של המכללה לחינוך מבוגרים מורלי לגברים ונשים עובדות בשנת 1927. בשנת 1929 הצטרפה לאגודה היוג'נית, בשנת 1931 הפכה לעמיתה באגודה, בשנת 1932 חברת המועצה ובשנת 1934 חברת הוועד המנהל.
בשנת 1930 היא סייעה בהקמת התנועה הפמיניסטית "גילדת נשות העיר" (Towenswomen's Guild). בשנת 1933 יחד עם שאנה סיימון וארנסט דרווין סימון הם ייסדו את האגודה לחינוך לאזרחות. היא הפכה למזכירה של אגודה זו, ויושבת ראש האגודה לתמיכה במשפחה.
בנה של האבאק, דוד, היה נשוי לג'ודית האבאק ששיתפה פעולה עם מחקריה הסוציולוגים של אווה האבאק, ולאחר מותה המשיכה והרחיבה את פועלה.
בשנים 1946 - 1948 ייצגה האבק את צפון קנסינגטון במועצת מחוז לונדון, מועצה שנבחרה על מצע מפלגת הלייבור. היא נפטרה ב־15 ביולי 1949.
יחסי איי מרשל–ארצות הברית
יחסי איי מרשל–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לאיי מרשל. לאיי מרשל שגרירות בוושינגטון ולארצות הברית שגרירות במג'ורו.
היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה ארצות הברית את האיים מידי האימפריה היפנית במסגרת המערכה באיי גילברט ומרשל. בשנים 1946–1958 צבא ארצות הברית ביצע ניסויים גרעיניים באטול ביקיני שבשטח איי מרשל. בשנת 1965 הממשל האמריקאי הקים פרלמנט מקומי על מנת לקדם את הממשל העצמי של האיים. בשנת 1979 הוענקו לאיים עצמאות מוחלטת מטעם ארצות הברית. מאז נחתמו חוזים רבים בין המדינות. עד שנת 2023 ארצות הברית אמורה לספק כ-57 מיליון דולרים בכל שנה לאיי מרשל. סוכנויות אמריקניות שונות כגון רשות התעופה הפדרלית, שירות הדואר של ארצות הברית ו-FEMA מעניקות סיוע לאיים. בתמורה, איי מרשל מעניקים תמיכה מוחלטת בארצות הברית באומות המאוחדות. עם זאת, בשנת 2015 איי מרשל גינתה את האמברגו האמריקני על קובה. מושא למחלוקת מרכזית נוסף בין המדינות הוא האי וייק אשר נחשב לטריטוריה אמריקאית אך גם איי מרשל טוענת עליה לבעלות. מחלקת ההגנה של ארצות הברית מורשית להשתמש במספר לגונות ואיים בקווג'לין. מבחינה כלכלית, איי מרשל הביעה עניין למשוך השקעות אמריקאיות.
מבצע מזוזה
גן טאיניצקי
גן טאיניצקי (ברוסית: Тайницкий сад) הוא פארק עירוני שנמצא בתוך חומות הקרמלין במוסקבה, שברוסיה. הפארק נקרא על שמו של מגדל טאיניסקאיה שבחומת הקרמלין, והוא חלק מהקרמלין שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה.
בתקופת האימפריה הרוסית, במקום בו ניצב כיום הגן, ניצבה כנסיית סנט קונסטנטין וסנט הלנה (כנסייה שנבנתה בשלהי המאה ה-14). כמו כן ניצב במקום אסם שהיה שייך לקתדרלת הבשורה. בשנת 1898 הוקמה על גבעה באזור הוקמה אנדרטה לצאר אלכסנדר השני. בעקבות המהפכה הרוסית ב־1917 הכנסייה נהרסה על ידי הבולשביקים כחלק מאידאולוגיית האתאיזם המדיני שלהם; והאזור הפך לגן ציבורי. החלק העליון שלו, הגובל בכיכר איבנובסקאיה, מכונה הגן הציבורי הגדול קרמלין. הגן היה המקום של תוכנית ה"סובוטניק" הראשונה (תוכנית העבודה בהתנדבות), בה השתתף לנין באופן רשמי.
בגן מצוי עץ אלון בשם "קוסמוס", שניטע על ידי יורי גגרין ב־14 באפריל 1961, יומיים בלבד לאחר שובו מטיסת החלל ההיסטורית שלו.
בין השנים 1995–1967 הייתה בגן אנדרטה ובה פסל ישוב של לנין, שהוקמה לציון 50 שנה למהפכת אוקטובר. הפסל הוסר בשנת 1995 והוא נמצא עכשיו במוזיאון גורקי לנינסקיי.
חקירות ארכאולוגיות שבוצעו בגן בשנת 2007 חשפו את יסודות הבתים העתיקים והממצאים מימי הביניים.
במהלך ביקור ממלכתי ברוסיה בשנת 2008 התגורר מנהיג לוב מועמר קדאפי באוהל שהוקם בגן טייניצקי.
בשנת 2013 הוקם בגן מנחת מסוקים לשימושו של ולדימיר פוטין.
הגן משמש את חיילי המשמר הנשיאותי של רוסיה באימוני הכושר שלהם, וכן בגן מצוייות האורוות של המשמר הנשיאותי.
לקריאה נוספת.
• A. Golyeva, The study of biogenic silica in animal dung deposits from the Moscow Kremlin, Russia, P 2
יחסי ברזיל–דרום סודאן
יחסי ברזיל–דרום סודאן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה של דרום סודאן.
היסטוריה.
היחסים שבין ברזיל לדרום סודאן כוננו ב-9 ביולי 2011, יום קבלת העצמאות של המדינה מסודאן ובאותו היום בו הכירה ברזיל בעצמאותה של המדינה. ברזיל הצהירה כי כינון היחסים הדיפלומטיים עם המדינה בא במטרה לתמוך בפיתוח הכלכלי והחברתי של המדינה. ברזיל הייתה מעורבת בדרום סודאן עוד לפני הכרזת העצמאות של המדינה כאשר היא שלחה נציגים משקיפים למשאל העם על עצמאות המדינה.
ב-13 ביולי 2011 השתתף נציג מדרום סודאן בוועידת האומות המאוחדות הראשונה שנערכה במדינה. כשנתיים לאחר מכן, ב-2013, הואמנה שגרירות ברזיל באדיס אבבה, בירת אתיופיה, על היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל לדרום סודאן.
יחסי זימבבואה–סרביה
יחסי זימבבואה–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין זימבבואה לבין סרביה. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות. לזימבבואה יש שגרירות בבלגרד ולסרביה יש שגרירות בהארארה.
שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו נפגש עם שליט זימבבואה רוברט מוגאבה נפגשו בהוואנה שבקובה בשנת 1979. כשטיטו נפטר בשנת 1980 מוגאבה ומשלחת מזימבבואה השתתפו בהלווייתו. בשנת 2014 מוגאבה הביע את רצונו הנלהב לחדש את היחסים בין המדינות.
ביתו האישי של מוגאבה נבנה על ידי חברה סרבית.
ברודית אפריקנית
ג'נט פילדינג