וייז (שנייווייס) נולד ב-1906 בעיירה פינסק שברוסיה הלבנה, באימפריה הרוסית. עלה לארץ ישראל, והיה חבר בקיבוץ גן שמואל, אבל לאחר מכן חלה בשחפת, ולכן בשנת 1926 היגר לארצות הברית. סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת פורמן בגרינוויל שבדרום קרוליינה. בהמשך קיבל מאוניברסיטת קולומביה, שבה לימד וחקר, תואר מוסמך, ולאחריו תואר דוקטור בסוציולוגיה בשנת 1950. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנשיאה של ונצואלה במחצית השנייה של המאה ה-19, אנטוניו גוסמן בלנקו (Antonio Guzman Blanco), וכותרתהּ: "Antonio Guzman Blanco: A Study of Caudillismo" (בתרגום חופשי לעברית: "אנטוניו גוסמן בלנקו: דמותו של קַאוּדִייִסְמוֹ"),
וייז היה ידוע בתמיכתו במוסדות חינוך בישראל: בין היתר שימש יושב ראש ועד חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים משנת 1953 ועד 1962, וסייע בגיוס כספים לבניית הקמפוס החדש שלה. ג'ורג' וייז הציע את מועמדותו לנשיאות אך נתקל בהתנגדות ולכן העביר את כל מרצו להקמת אוניברסיטת תל אביב, שמאוחר יותר שימש כנשיאהּ הראשון.
וייז שימש כפרופסור מחקר (Distinguished Professor) ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת מיאמי, והיה חבר בוועד חבר הנאמנים שלה.
בשנים 1969–1972 כיהן כנשיא לשכת המסחר ישראל-אמריקה.
במקביל לקריירה אקדמית, ייסד וייז שתי חברות להפקת חדשות מודפסות: George S. Wise &amp; Company ו-Inter-American Paper Corporation. כמו כן היה פעיל בתעשיית הנייר במקסיקו. בהיותו ציוני נלהב, היה ממייסדי "כלל ישראל" ו"החברה האמריקנית לפיתוח", ושירת בהן כיושב ראש ונשיא במשך שנים רבות.
ב-2 ביולי 1987 נפטר וייז מהתקף לב במרכז הרפואי הר סיני (Mount Sinai) במיאמי ביץ', בגיל 81.
נשיא אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1963 הביא מרדכי נמיר את וייז לביקור באוניברסיטת תל אביב בת ה-7 (נוסדה ב-1956), והצליח לגייס אותו למענה; ב-3 בנובמבר של אותה שנה נתמנה וייז לנשיא האוניברסיטה, ושימש בתפקיד זה עד 1971. וייז הרים תרומה משמעותית ביותר לאוניברסיטה הצעירה: הוא הרחיב את הסגל האקדמי, גייס מדענים צעירים ותיאם פעולות לפיתוחה ולגיוס כספים. תחילת כהונתו סימנה את קץ הוויכוח בדבר הצורך באוניברסיטה בתל אביב.
בשנים הראשונות לכהונתו, הוקמו הפקולטה לרפואה והמחלקה לפיזיקה, אשר הובילה פעילות מדעית בינלאומית והובילה להקמתו של מצפה הכוכבים במצפה רמון בסוף שנות השישים. אל לימודי המדעים המדויקים באוניברסיטה הצטרפו סטטיסטיקה ומדעי המחשב. בסוף שנת 1964 הוקמה הפקולטה למדעי החברה.
מוקדם יותר באותה שנה יזם וייז רה-ארגון של מבנה האוניברסיטה, וקבע את מבנהָ עד היום. אחד מן השינויים המהותיים היה הקמתו של הסנאט - מועצה המורכבת מכל הפרופסורים מן המניין ומנציגי הפרופסורים החברים והמרצים. בנוסף, הוגדרו מחדש סמכויות הרקטור והדיקנים, הוקמו מועצות פקולטה, אושרו תקנון המינויים והדרגות של הסגל האקדמי ומונה מנכ"ל ראשון לאוניברסיטה. באותה העת פעל בשיתוף עם נמיר לרישום האוניברסיטה – שעד אז הייתה במעמד של חברה עירונית – כעמותה עצמאית. סיום שנתו הראשונה כנשיא האוניברסיטה צוין בטקס חגיגי לחנוכת קמפוס האוניברסיטה החדש ברמת אביב, במעמד נשיא המדינה זלמן שזר, ראש הממשלה לוי אשכול, שרים, חברי כנסת, שופטים, מדענים ומנהיגים.
תחת שרביטו הפכה ב-1965 "השלוחה בתל אביב" של האוניברסיטה העברית ללימודי משפטים לפקולטה החדשה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, נפתח ב-1966 בית הספר למוסמכים במינהל עסקים, הוקם מכון לחקר המזרח התיכון ואפריקה, ובשנת 1969 נרכש המחשב הראשון ולאחריו גם המיקרוסקופ האלקטרוני הראשון.
וייז יזם את הקמת חבר הנאמנים של האוניברסיטה, במטרה להעמיק את הבסיס הכלכלי שלה. החבר, שהורכב מאנשי אקדמיה ומאנשי עסקים, התכנס לראשונה באוקטובר 1967. ב-2 בנובמבר 1969 קיבלה האוניברסיטה הכרה מלאה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, והפכה לתאגיד לפי חוק המועצה להשכלה גבוהה. עם פרישתו מנשיאות האוניברסיטה בשנת 1971, נבחר וייז לנגיד האוניברסיטה לכל ימי חייו. בסיום כהונתו היו באוניברסיטה תשע פקולטות, ולמדו בה 12,000 סטודנטים.
הוקרה.
וייז זכה הן בחייו והן לאחר מותו לתוארי כבוד רבים. ממשלת מקסיקו העניקה לו פעמיים את עיטור מסדר הנשר האצטקי (Orden del Águila Azteca, אגילה אצטקה) – העיטור הרם ביותר המוענק במקסיקו לזרים, על תרומתו לקידום הכלכלה, התרבות והמדע במדינה. ממשלת צרפת העניקה לו את אות המצוינות על הישגים תרבותיים ואינטלקטואליים.
ד"ר וייז זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן, בשנת 1976. בשנת 1986, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב (שהוענק גם לאשתו), וכן זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד (במשפטים) מאוניברסיטת מיאמי.
על שמו ועל שם רעייתו פלורנס נקראו הפקולטה למדעי החיים ובניין הסנאט באוניברסיטת תל אביב, ומצפה הכוכבים במצפה רמון.
כן נקראת על שמו "מדליית ג'ורג' ס' וייז לשיתוף-פעולה אקדמי בינלאומי" של אוניברסיטת תל אביב, "הקרן להשתלמות בתר-דוקטורית ע"ש ג'ורג ס. וייז בפקולטה למדעי החיים" באוניברסיטת תל אביב ועוד.
הורשה (תכנות)
מוריץ לויט
ד"ר מוריץ לויט (בגרמנית: Moritz Lewitt; 12 באוגוסט 1863, פוזנן - 1 באפריל 1936, ברלין) היה שחמטאי יהודי-גרמני.
קורות חיים.
לויט חי בברלין ובמשך שנים ארוכות היה נשיא מועדון השחמט הגרמני הוותיק ביותר, Berliner Schachgesellschaft שנוסד בשנת 1827. כאשר נבחר מחדש בשנת 1904 המועדון היה גם הגדול ביותר בגרמניה עם למעלה מ-150 חברים.
לויט שיחק בתחרויות רבות בברלין ובמקומות אחרים. הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין 1891 (ניצח: הורציו קארו), הגיע רביעי בתחרות דרזדן 1892 (ניצח: פול ליפקה), הגיע שלישי בתחרות קיל 1893 (ניצח: הוגו זוכטינג), חלק מקום 7–8 בתחרות ברלין 1893 (ניצח: שמעון אלאפין), חלק מקום 3–5 בתחרות לייפציג 1894 (ניצח: נורמן ון לנף).
לויט הגיע שני, אחרי הורציו קארו, וחלק מקום 5–6 (ניצח: תיאודור פון שווה) בשתי תחרויות שנערכו בברלין בשנת 1894, הגיע למקום ה-13 בתחרות מינכן 1900 (ניצח: רודולף סוידרסקי), חלק מקום שני, אחרי אוסיפ ברנשטיין בתחרות ברלין 1902, חלק מקום 3–4 בתחרות קובורג 1904 (ניצח: הנס פארני).
בשנת 1904 ניצח לויט בתחרות ברלין, בהקדימו את רודולף שפילמן, חלק מקום ראשון עם הורציו קארו בתחרות ברלין 1905 (אך הפסיד בדו-קרב בשלב הפלייאוף +3 -4 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) וחלק מקום 7–8 בתחרות ברלין 1913 (ניצח: אריק קוהן).
בנימין קאופמן
Leisure Suit Larry
לארי (באנגלית: Leisure Suit Larry) היא סדרת משחקי וידאו למבוגרים שנכתבו על ידי אל לאו ונוצרו על ידי חברת סיירה און ליין משנות השמונים ועד היום. הדמות הראשית בסדרה הוא לארי לאפר - רווק נמוך קומה, מקריח, מגושם, לבוש בחליפת גבר, "לוזר" בשנות הארבעים לחייו אשר מבלה את רוב חייו בניסיון לפתות נשים אטרקטיביות (ללא הצלחה רבה).
הרעיון למשחק הושפע בעיקרו בתחילה ממשחק הרפתקאות הראשון של חברת סיירה - "Softporn Adventure" - שנוצר על ידי צ'אק בנטון. סדרת משחקי "לארי" היו מהמשחקים הפופולריים ביותר של חברת סיירה במהלך תקופה השגשוג של סוגה זו כאשר המשחק יצא לאור לראשונה באמצע שנות השמונים. הסדרה יוצאת דופן באופן מהותי משאר המשחקים אותם יצרה חברה סיירה בשל האופן בו הוא מתמקד במין.
באופן כללי, המשחקים עוקבים אחריו הרפתקאותיו של לארי כאשר הוא משתדל (ובעיקר נכשל) לשכנע מגוון של נשים צעירות ואטרקטיביות לקיים עמו יחסי מין. אלמנט אשר אופייני בשלל המשחקים בסדרה היא מקומות הנופש היוקרתיים אליהם לארי נוסע - מלונות, אניות פאר, חופים, אתרי נופש ובתי קזינו.
בשל התוכן של המשחקים, המשחק הראשון והשלישי של הסדרה הכילו מערכת אימות גילאים שהורכבה מסדרת שאלות שרק מבוגרים יודעים את התשובות להם.
לאורך השנים, על אף שהמשחק נודע בתוכן הגס שלו, בפועל לא הכיל תוכן גס מדי - דבר אשר בלט במיוחד לאוחר השנים כאשר יצאו משחקים גסים בהרבה. רוב הקטעים הגסים במשחק הוחבאו היטב והגישה אליהם ניתנה רק כ"ביצת פסחא". התוכן חזר להיות גס יותר בעיקר לקראת סוף הסדרה, ובמיוחד ב"לארי 7".
למשחק יצאו שישה כותרים שפותחו על ידי אל לאו, בשנות האלפיים יצאו עוד שני משחקים שפותחו בלי מעורבותו של לאו ולא זכו להצלחה כקודמיהם. ב-2011 לאו הודיע שששת כותרי הסדרה המקוריים עתידיים לעבור חידוש שיכלול גרפיקה משופרת ודיבוב הדמויות, החידוש למשחק הראשון ראה אור ב-2013.
ויורל מולדובן
דינו ויורל מולדובן (רומנית: Dinu Viorel Moldovan; נולד ב-8 ביולי 1972 בביסטריצה) הוא שחקן עבר ומאמן כדורגל רומני ששיחק בעמדת החלוץ. מולדובן היה בורג חשוב בנבחרת רומניה במהלך שנות ה-90.
קריירה.
מולדובן שיחק בגלוריה ביסטריצה (1990–1993), דינמו בוקרשט (1993–1995) המקומיות, נשאטל קסמאקס () השווייצרית, גרסהופרס (1996–1998), גם היא משווייץ, קובנטרי סיטי (1998) האנגלית, פנרבחצ'ה (1998–2000) מטורקיה, נאנט (2000–2004) הצרפתית, סרבט ז'נבה () משווייץ, פולי טימישוארה (2005) הרומנית וראפיד בוקרשט (). השנים המוצלחות ביותר בקריירה שלו היו בפנרבחצ'ה ובנאנט, 1998–2004.
בנבחרת רומניה שיחק מולדובן 70 משחקים, בהם כבש 26 שערים. הוא שיחק בנבחרת רומניה במהלך מונדיאל 1994 בארצות הברית, יורו 1996, מונדיאל 1998 (במהלך הטורניר הוא כבש את שערה הראשון של רומניה, במשחק נגד גרמניה) ויורו 2000.