בין אלבומו השני לשלישי, השתתף מת'וד מן בשני אלבומים של הוו טאנג קלאן (דה דאבל-יו ו-איירון פלאג) שיצאו בסמיכות קרובה יחסית, וכן באלבום משותף לו ולראפר רדמן מניו ג'רזי שנקרא בלאקאאוט (Blackout). ב-18 במאי 2004, הוציא מת'וד מן את "טיקאל 0:דה פריקוואל" (Prequel- קטע ספרותי או דרמטי שעלילתו קודמת לזו של יצירה אחרת). האלבום נחל הצלחה מסחרית, הגיע למעמד פלטינה וכן היה במקום השני במצעד המכירות של הבילבורד. למרות הצלחתו המסחרית לדעת מעריצים שונים האלבום נטה יותר מדי לכיוון המיינסטרים ואבדה בו נטייתו היחסית של מת'וד מן להארדקור ראפ וחיספוס. כך למשל נטלו חלק באלבום אמני מיינסטרים מוכרים כגון מיסי אליוט וסנופ דוג. בניגוד לשני האלבומים הקודמים שהופקו בעיקרם על ידי ריזה ומפיקים מהוו טאנג קילר ביז (Wu tang killer beez), הופק האלבום הנוכחי בידי מפיקים רבים למדי, דבר שגרם לו להישמע "פופי" יותר מקודמיו. אחד מהמפיקים באלבום, פאף דדי, הואשם אחר כך בידי מת'וד מן בתוצאה הסופית של האלבום, שלא הייתה לרוחו. מהאלבום יצא סינגל מצליח אחד בלבד בשם וואטס' הפנינין (What's Happenin') עם באסטה ריימס.
4:21 דה דיי אפטר (the day after 4:21).
ב-29 באוגוסט 2006, הוציא מת'וד מן את אלבומו הרביעי "4:21 דה דיי אפטר" (The day after - היום שאחרי). האלבום, כשל מסחרית בהשוואה לקודמיו והיה אלבומו הראשון של מת'וד מן שלא זכה להיכלל בחמישייה הפותחת של מצעד הבילבורד. למרות כישלונו המסחרי זכה האלבום לביקורות חיוביות מידי מעריציו של האמן ומידי מבקרי המוזיקה, שכן נראה שמת'וד מן שב לעשות הארדקור היפ-הופ. על פי מת'וד מן, שם האלבום נובע מכך שה-20 ל-4 (אפריל) הוא יום המריחואנה הבינלאומי וביום שלאחריו, רואים דברים באופן ברור יותר. באוגוסט 2007 הודיע מת'וד מן על עבודה על אלבום חדש שיקרא "קריסטל מת'וד" (Crystal method).
עם הוו טאנג קלאן.
מת'וד מן לקח חלק בכל אלבומי הוו טאנג קלאן:
הוא נחשב לכוכבה הגדול של הלהקה ומבין חברי ההרכב זכה להצלחה האישית הרבה ביותר. באלבום הבכורה של הלהקה יש סינגל על שמו (M.E.T.H.O.D Man). הסינגל דורג על ידי מגזין הסורס לאחד מ-100 שירי ההיפ הופ הגדולים בכל הזמנים. מת'וד נהג להתבטא בפומבי כנגד מנהליה החדשים של ההרכב, אולי גרנט ומיטשל דיגס. לדעתו, השניים מסחרו את הלהקה ופגמו בצביונה המחתרתי בפעולות כמו השקת קו הלבשה של הלהקה שכונה " וו וור" (Wu wear).
שיתוף הפעולה עם רדמן.
מת'וד הכיר את הראפר רדמן מאז שהיו ילדים (למרות שרדמן במקור מניו ג'רזי) והיכרות מחודשת ביניהם נעשתה במקרה באולפן של טופאק בשנת 1995. שניהם חתומים בחברת התקליטים דף ג'אם. שיתוף הפעולה המקצועי הראשון בין השניים נעשה בהקלטת הסינגל האו היי (How high- כמה גבוה/מסטול). הצמד השתתף יחד עם זמר הראפ יחד עם DMX בסיבוב הופעותיו של ג'יי זי, "הרד נוק לייף" (Hard Knock Life Tour), ובמהלך תקופה זו המשיך להקליט עד להוצאת האלבום בלאק-אאוט (Blackout) ב-28 בספטמבר 1999, אף הוא הגיע למעמד פלטינה. שיתוף הפעולה בין השניים נמשך בסרט בכיכובם, "קיץ אחד של סוטול" (How high) שזכה לאהדת מעריצי הצמד. בשנת 2009 יצא אלבום שני לצמד תחת השם "בלאק-אאוט 2". לצמד הייתה אף סדרת טלוויזיה ברשת פוקס בשם מת'וד ורד. הסדרה לא זכתה להצלחה רבה ושני כוכביה הודו כי לא היו מרוצים מעריכתה ומהתוצאה הסופית על המסך.
יהודה שרת
יהודה שרת (שרתוק) (26 בינואר 1901 – 22 ביוני 1979) היה מלחין, מנצח מקהלות ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בחרסון (כיום באוקראינה), בן ליעקב שרתוק, מאנשי ביל"ו, שבשנת 1882 עלה לארץ עם העלייה הראשונה אך שב לרוסיה. אחיו הבוגר היה משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1905, וגדל כילד בכפר הערבי עין סיניא. בהיותו בן 11 עברה המשפחה לשכונת נווה צדק בתל אביב. יהודה למד בגימנסיה הרצליה ובמקביל למד נגינה בכינור. כתלמיד בגימנסיה ערך עיתון-תלמידים בשם הקובץ.
בשנות ה-20 הצטרף שרת ל"פלוגת העבודה" בכפר יחזקאל והקים שם את הרביעייה המוזיקלית הקיבוצית הראשונה. הצטרף לקיבוץ עין חרוד. בשנת 1927 נשא לאשה את צביה והצטרף לקיבוץ יגור.
בשנת 1929 יצא להשתלמות בגרמניה, וכששב שימש כמורה לזימרה במוסד החינוכי של יגור. בשנת 1947 סיים את לימודיו בקונסרווטוריון הארצישראלי למוזיקה בירושלים, שם למד קומפוזיציה אצל יוסף טל. שרת הלחין שירים רבים והיה שותף ליצירת סדר פסח הקיבוצי, שאומץ לאחר מכן בקיבוצים רבים. נוסח סדר פסח יצא לאור בשנת 1951, ולחניו שלו זיכו אותו באותה שנה בפרס אנגל. בין תלמידיו בקיבוץ היה הפזמונאי יורם טהרלב. בתקופה זו היה שרת קשור בעבודתו המוזיקלית עם טל שאף עיבד מנעימותיו.
על יצירתו המוזיקלית של שרת כתב טל:
אשתו צביה נהרגה בדצמבר 1940 בתאונת דרכים ליד פרדסיה, ביחד עם אחותו רבקה שרת-הוז וגיסו דב הוז (על שמם נקרא קיבוץ דורות). אחרי התאונה שקע בדיכאון ובשארית חייו היה אדם מיוסר, אך המשיך בעבודתו החינוכית והמוזיקלית.
ליהודה וצביה נולדו 3 ילדים - 2 בנים ובת.
שרת כינס ופרסם את איגרותיו של ברל כצנלסון. הלחין רבים משירי רחל המשוררת, בהם "לא שרתי לך ארצי", "הן דמה בדמי זורם" ו"ואולי לא היו הדברים...".
בשנת 1953 עזב את יגור והתיישב בנווה ים. בשנותיו האחרונות חי בקיבוץ אפיקים, ליד בתו, בנו ונכדיו.
עם מותו בשנת 1979 הספיד אותו חברו ישראל גור: "יהודה שרת היה אדם מיוסר. רעייתו צביה - שעימה ואחריה הלך ליגור - נלקחה ממנו באסון תאונת-הדרכים הידועה של משפחת הוז-שרתוק בשנת 1940. במותה כבה משהו גם ביהודה שרת עצמו". יהודה נקבר בקיבוץ יגור לצידה של צביה רעייתו. בשנת 2006 הונחה מצבתה של בתם של יהודה וצביה, הזמרת הלה שרת, שנפטרה ממחלת הסרטן ותרמה את גופתה למדע, בין מצבותיהם של הוריה.
מונגו פארק
מונגו פארק (באנגלית: Mungo Park; 11 בספטמבר 1771–1806) היה מגלה ארצות סקוטי שחקר את יבשת אפריקה והיה האירופאי הראשון שהגיע לנהר הניז'ר.
רקע.
מונגו פארק נולד במחוז סלקירקשייר בעיירה פאולשילס שעל נהר יארו, בסמוך לסלקירק. פארק היה הילד השביעי בין שלושה-עשר אחים ואחיות במשפחה. למרות שמשפחתו חיה בחווה חכורה, הוריו היו אמידים יחסית והקנו לפארק חינוך טוב. מילדות הוא גדל על פי המסורת הקאלויניסטית.
בגיל 14 עבר פארק לגור עם דודו, תומאס אנדרסון, שהיה מנתח באדינבורו. הוא עבד כשולייתו. הוא התיידד עם בן דודו, אלכסנדר אנדרסון, ועם בת דודתו אליס, שאותה נשא אחר כך לאשה. באוקטובר 1788 החל ללמוד בוטניקה ורפואה באוניברסיטת אדינבורו. במהלך לימודיו הקדיש שנה בקורס ידיעת הטבע של פרופסור ג'ון ווקר (כימאי). בתום לימודיו יצא לעבודת שדה בצפון סקוטלנד עם גיסו ג'יימס דיקסון, שהיה בוטניקאי בגני המוזיאון הבריטי, ואחד ממקימי החברה הלינאלית. בינואר 1793, פארק סיים את לימודי הרפואה אחרי בחינה בעל-פה בלונדון.
בהמלצתו של דיקסון הוא התקבל לראיון אצל סר ג'וזף בנקס, נשיא החברה המלכותית. בהמלצתו של בנקס הוא כעוזר למנתח על סיפונה של הווסטר, שהפליגה לבנגקולו שבסומטרה בפברואר 1793. הוא שב מהמסע במאי 1794, הוא הרצה בפני החברה הלינאנית ודיווח על מציאת זני דגים וצמחים חדשים בסומטרה.
מסעו הראשון.
האיגוד האפריקאי.
האיגוד האפריקאי, היה ארגון בריטי שהוקם בשנת 1788, ושמטרתו הייתה לחקור את אפריקה. שלושת החוקרים הראשונים ששלח האיגוד לא שבו; ביניהם היה מייג'ור דניאל היוטון, שנשלח ב-1790 לגלות את מקור נהר ניז'ר ולמצוא את העיר האגדית טימבוקטו. האיגוד חיפש חוקרים צעירים חדשים שיואילו לצאת למסע גילוי ארצות מסוכן זה; פארק הציע את עצמו ונבחר לתפקיד בתמיכתו של בנקס.
ב-21 ביוני 1795 הגיע פארק לנהר גמביה והפליג כ-300 ק"מ במעלה הנהר עד לתחנת המסחר הבריטית המרוחקת ביותר בפנים הארץ - עיירה קטנה בשם פיסניה (Pisania), בה היו רופא ושני סוחרים לבנים. הוא שהה שם מספר חודשים, למד את השפה המקומית וכן קדח במלריה כחודש. ב-2 בדצמבר יצא לדרכו, מלווה על ידי שני מדריכים מקומיים, והחל לחקור את השטח הפנימי והלא מוכר של הארץ.
הוא חצה את צפון סנגל ועבר את האזור המדברי למחצה של קארתה. מסעו היה רצוף קשיים. בלודמאר הוא נכלא על ידי צ'יף מורי למשך ארבעה חודשים. הוא ברח, כשברשותו רק סוס ומצפן כיס ב- 1 ביולי 1796. ב-21 ביולי הגיע לנהר ניז'ר בסגו והיה לאירופאי הראשון שעשה זאת.
הוא המשיך בעקבות הנהר במורד הזרם 80 מיילים לסילה. שם נאלץ לחזור על עקבותיו בעקבות מחסור במשאבים שיאפשרו לו להמשיך. בשובו לקח נתיב דרומי יותר מזה שבחר מלכתחילה ונצמד אל הנהר עד במקו. בקמליה הוא היה קורבן לשוד, ונותר כשלגופו מכנסיו וכובעו בלבד. הוא חלה וחב את חייו לטוב ליבו של אדם אשר פתח בפניו את ביתו וטיפל בו שבעה חודשים. בסופו של דבר הוא שב לפיסניה ב-10 ביוני 1797, ולאחר מכן לבריטניה ב-22 בדצמבר של אותה שנה.
בבריטניה, שקודם לכן איבדה תקווה לשובו של פארק, עוררו שובו ודיווחו על גילוי נהר ניז'ר התלהבות ציבורית גדולה. בריאן אדוארדס כתב את תיאור המסע עבור האיגוד האפריקאי, ופארק עצמו פרסם דיווח בשנת 1799 תחת הכותרת "מסעות לפנים אפריקה" ("Travels in the Interior of Africa"). הספר היה פופולרי עד מאוד, והוא זמין גם כיום בדפוס ובפרויקט גוטנברג.
בין המסעות.
עם חזרתו לפאולשילס, באוגוסט 1799, התחתן פארק עם אליסון, ביתו של מעסיקו הקודם, תומאס אנדרסון. לזוג נולדו שני בנים ובת. שתי הצעות ניתנו לו לעבור לניו סאות' ויילס בשליחות אך הוא דחה אותן. באוקטובר 1801 עבר פארק לעיר הסקוטית פיבלס שם עבד כרופא.
מסע שני.