עודד בלוש (נולד ב-28 בספטמבר 1957) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שימש כקפטן מכבי חיפה בשנות ה-70 והפועל חיפה בשנות ה-80, וכן שיחק בליגה הבכירה בארצות הברית. בלוש שיחק כבלם וכקשר אחורי.
ביוגרפיה.
בלוש גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה תחת הדרכתו של כוכב העבר אשר עלמני, וכבר בגיל 16, ב-29 בדצמבר 1973, ערך את הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה במשחק הליגה נגד בני יהודה. בגיל 21 התמנה לקפטן הקבוצה, אך שנה לאחר מכן עזב לשחק בארצות הברית בקבוצות סן דייגו סוקרס וסן חוזה ארת'קווייקס, לצד שחקנים כגון הוגו סאנצ'ס וג'ורג' בסט.
כאשר מכבי חיפה שבה לליגה הבכירה בשנת 1981 קיבל אישור להצטרף אליה מחדש, אולם חודשיים וחצי לאחר שהוחזר, הוחלט לוותר על שירותיו. לבסוף הושאל להפועל כפר סמיע מליגה ג'. מאוחר יותר עבר להפועל חיפה שם התמנה במהלך השנים לקפטן ולמרות היותו בלם, סיים באחת מעונותיו בקבוצה כמלך השערים שלה.
בזמן ששיחק בהפועל חיפה הקים בלוש, יחד עם שותף, את חברת התיירות "צבר". כיום בלוש נשוי עם שני ילדים ועוסק בתחום הפרסום.
הכנסייה היוונית קתולית
מגה (רשת שיווק)
מגה בעיר
ז'וסה אדוארדו דוש סנטוס
ז'וסה אדוארדו דוס סנטוס
חוסה אדוארדו דוס סנטוס
חוזה אדוארדו דוס סנטוס
חברת תקליטים עצמאית
שוא נע
שוא נח
קמץ רחב
לוינשטיין
לוינשטיין (Löwenstein וצורות נוספות של הכתיב) הוא שם גרמני שמשמעותו אבן אריה
בית&quot;ר תל אביב (כדורסל)
בית"ר תל אביב היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר תל אביב, המתמודדת בליגה א'. ומארחת באולם נווה אליעזר. הקבוצה שיחקה בעבר בליגה הראשונה במשך 14 עונות ב-3 קדנציות.
היסטוריה.
הקבוצה הופיעה לראשונה בליגת העל בעונת עם המאמן שלום קוסובר והשחקנים: גדעון רוס, משה שרם, אורי יזרסקי, יצחק אלוני, שמואל בילאואר, עזריאל דנציגר "חניבעל", אריה אלבו, ארנון שגיב, יעקב פרייבך, אהרון צור, צבי סטריקובסקי. אך לא שרדה ונשרה לליגה השנייה מהמקום האחרון עם מאזן של 7 ניצחונות מ-26 משחקים.
הקדנציה השנייה בעונת (עם המאמן פיני גרשון) הייתה יותר מוצלחת והקבוצה שרדה 11 עונות רצופות, עד לעונת 1987/88 ונשרה מהמקום ה-11 עם מאזן של 4 ניצחונות מ-22 משחקים.
בשנות השבעים הייתה למועדון מחלקת נוער מפוארת בו החלו דרכם המאמנים הצעירים דאז, פיני גרשון, צביקה שרף ומשה ויינקרנץ. שיא ההישג של מחלקת הנוער היה בזכית קבוצת הנוער באליפות המדינה בעונת 75/76 - הישג חד פעמי שלא חזר על עצמו. שיחקו אז בקבוצה אבנר שם טוב, אלי קנטי, גידי לקס, שי כספי, האחים עופר ושמואל יערי, ציון גבאי, רמי סופר, דוד (יול) ברדוש, אחישי פלדמן, ישי מור.
הקבוצה חזרה לליגה הראשונה בעונת ושרדה שתי עונות בלבד וירדה בפעם השלישית עם מאזן של 4 ניצחונות מ-22 משחקים.
ומאז לא חזרה ושיחקה בליגות נמוכות. בסיום עונת 2009/10 העפילה הקבוצה לליגה א', אך שרדה עונה אחת בלבד ונשרה חזרה לליגה האחרונה. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה א'.
המועדון מפעיל מחלקת נוער מצומצמת של 3 קבוצות גיל: קבוצת הילדים, קבוצת נערים וקבוצת נוער.
מגרשה הביתי היה מגרש מרצפות פתוח לגמרי עם יציעים מעץ. מיקומו היה על גדת הירקון הדרומית במקביל לרח' בני דן, בין שבט הצופים לבין מגרש אוסישקין ששימש את הפועל תל אביב. מגרש זה "מככב" בסרטם של אריק איינשטיין ואורי זהר - "עיניים גדולות".
וספה 400
וספה 400 היא דגם של מכונית מיקרו מתוצרת חברת פיאג'ו אשר יוצרה בין השנים 1957-1964.
היסטוריה.
הדגמים הראשונים של אב הטיפוס הוצגו בשנת 1956 והמכונית הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בפאריס בשנת 1957. המטרה בתכנון ויצור הרכב הייתה להתחרות בפיאט 500, דגם מכונית המיקרו המצליח של חברת פיאט.
בשנה הראשונה יוצרו 12,000 מכוניות מדגם זה שהוצעו בשתי גרסאות: בסיסית ו"דה לוקס", שהיה בעל תוספות אבזור כגון מגבים. המכונית מן הדגם הבסיסי אובזרה באופן מינימלי. מושבי הנהג והנוסע היו בנויים ממסגרת מתכת אשר עליה נמתח בד ברזנט. ציפוי הפנים של הדפנות עשוי פלסטיק דק המותקן על נקודות החיבור של מסגרת המתכת. לוח המחוונים כלל מד מהירות ונוריות התרעה לאור גבוה, דלק וטעינה בלבד.
בדגמי 1959 הציגה וספה 400 שיפורים נוספים באיבזור כגון חלונות הנפתחים בהחלקה על גבי מסילה, מושבים משופרים, ועיצוב פנימי נעים יותר. וספה 400 כללה גם דגם "קבריולה" בעל גג נפתח העשוי מברזנט, אשר היה ניתן להפשיל אותו בגילגול לאורך מסילות שהותקנו בגג ונקשר מאחור על מכסה המנוע.
בסך הכל יוצרו כ-34,000 מכוניות מדגם זה.
טרוגונופיים
טרוגונופיים (שם מדעי: Trogonophidae, מכונים גם לטאות טבעת מדבריות), הם משפחה של לטאות דמויי תולעים מתת-סדרת הטבעונים, חסרי גפיים טורפים.
הטרוגונופיים נבדלים מהמשפחות האחרות של הטבעונים במבנה השיניים האקרודונטי שלהם. הם מצויים בסומליה, חצי האי ערב, איראן וסוקוטרה, ומין אחד שלהם נמצא במרוקו, תוניס ואלג'יריה.
במשפחת הטרוגונופיים ארבעה סוגים הכוללים שישה מינים:
בוניפקיוס השלישי
בוניפקיוס השלישי (בלטינית: Bonifacius III; נפטר ב-12 בנובמבר 607) כיהן כאפיפיור מה-19 בפברואר 607 ועד פטירתו באותה שנה. על אף תקופת כהונתו הקצרה, היו לפעולותיו השפעה רבה על מעמד האפיפיורות בדורות הבאים.
ביוגרפיה.
בוניפקיוס היה בנו של יוחנן קאטאאדיוק, רומאי ממוצא יווני.
בעת שכיהן כדיאקון הרשים בוניפקיוס את האפיפיור גרגוריוס הראשון, אשר בשנת 603 מינה אותו לתפקיד האפוקריסיאריוס (הנונציו לחצר הקיסרית של האימפריה הביזנטית), תפקיד בו כיהן עד שנת 606. בתפקיד זה יצר בוניפקיוס קשרים עם הקיסר פוקאס וזכה להערכה רבה של הקיסר.
לאחר מותו של האפיפיור סאביניאנוס בפברואר 606 נבחר בוניפקיוס לתפקיד האפיפיור, אולם שב לרומא מקונסטנטינופול רק שנה לאחר מכן. לא ברורה סיבת האינטרגנום הארוך. ישנה סברה כי המתנה זו נבעה ממחלוקות אודות בחירתו - לפי סברה זו בוניפקיוס סירב לקבל את התפקיד כל עוד התקיימו מחלוקות אלה.
בהגיעו לרומא הוציא בוניפקיוס צו האוסר על דיון במינוי יורש לאפיפיור במהלך כהונתו של אפיפיור מכהן. על פי צו זה, העובר על הצו יוחרם. צו נוסף שהוציא קבע כי לא יבחר אפיפיור חדש קודם לחלוף שלושה ימים ממותו של האפיפיור הקודם - וזאת במטרה שהבחירות לכהונה יתקיימו באופן חופשי מלחצים. שני צווים אלה קבעו את אופן בחירת האפיפיור ופועלים לפיהם גם כיום.
בשל יחסיו הקרובים עם הקיסר הביזנטי, קיבל בוניפקיוס הכרזה מהקיסר הקובע כי האפיפיור היושב ברומא עומד מעל כל הכנסיות האחרות (הכרזה הדומה לזו שהוציא הקיסר יוסטיניאנוס הראשון שמונים שנה קודם לכן). ההכרזה העניקה את התואר "ההגמון העולמי" להגמון של רומא - צו אשר בפועל סיכל את מאמציו של ההגמון קיריאקוס מקונסטנטינופול לשאת בתואר זה.
בוניפקיוס נפטר ב-12 בנובמבר 607 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא.
מסה סגולית
חיים מולכו
חיים מולכו (1927–1992) היה מחלוצי ההתיישבות והחקלאות בנגב. מילא תפקידים ציבוריים רבים, בעיקר בתחום החקלאות. בין השאר כיהן כסמנכ"ל לייצור ופיתוח במשרד החקלאות וקצין פיתוח של משרד החקלאות באזור הנגב.
תולדות חייו.
חיים מולכו נולד וגדל בפלובדיב בולגריה. עם סיום בית הספר התיכון, בשלהי מלחמת העולם השנייה (1944), עלה לארץ ברכבת שהובילה כ-2,500 ילדים לארץ ישראל, במסגרת עליית הנוער. עם הגיעו ארצה הצטרף לחברת הנוער בקבוצת גבע וכבר שם התבלט כדמות מרכזית. ב-1946 הצטרף לגרעין שעלה להתיישבות במסגרת 11 הנקודות בנגב ונמנה עם מייסדי קבוצת אורים. באורים גידל, יחד עם יפה אשתו, את ארבעת ילדיהם. בקיבוצו עבד מולכו בענפים שונים; בין השאר, בפלחה, בניהול מפעל המתכת "מכסף", כמנהל מפעל הטקסטיל "נועם אורים" וכמרכז המשק תוך שהתבלט בקיבוץ כמנהיג טבעי.
מולכו היה בוגר קורס ניהול וריכוז משק במדרשת רופין, ועבר השתלמויות וקורסים לניהול וארגון במסגרת המשק ולאחר מכן במסגרת משרד החקלאות. הוא התמצא מאוד בסוגיות משק וכלכלה והיה מומחה בנושאי חקלאות. עד ימיו האחרונים היה מולכו פעיל בעשייה ציונית חקלאית וכל דרכיו היו מכוונות אליה. במסגרת זו מילא תפקידי ציבור רבים.
בשנת 1992, בהיותו בן 65, נתגלה כי חלה בסרטן הלבלב ממנו נפטר לאחר כחודשיים. נקבר בבית העלמין בקיבוצו אורים.
פעילותו הציבורית.
בין תפקידיו הציבוריים: מרכז הוועדה חקלאית במועצה האזורית מרחבים, מרכז ועדת הנגב, מרכז ועדת הבצורת, חבר מועצה אזורית מרחבים וחבר מועצה אזורית אשכול.
החל מ-1960 עבד במשרד החקלאות. במהלך שש שנים כיהן כקצין פיתוח לנגב והערבה, סגן מנהל אזור הנגב, מנהל אזור רחובות, דירקטור במפעלי ים המלח ודירקטור בדשנים וחומרים כימיים.
משנת 1974 ועד 1982 כיהן כסמנכ"ל לייצור ופיתוח במשרד החקלאות ובמסגרת זו היה יו"ר מועצת המנהלים של חברת מקורות, יו"ר מועצת הירקות, יו"ר מועצת הפירות, יו"ר מועצת גפן היין, יו"ר מועצת החלב, יו"ר הקרן לנזקי טבע ויו"ר מועצת הכותנה.
לא פעם הגיעו אליו משלחות שביקשו אותו לשמש כמנכ"ל משרד החקלאות. אולם מולכו סירב בטענה שתפקיד המנכ"ל הוא מינוי פוליטי, ואילו הוא לא יכול להיות בעל מינוי פוליטי כי הוא צריך לעזור לכלל החקלאים. מאוחר יותר כיהן כיו"ר מדרשת רופין ויו"ר קרן סם המבורג, דירקטור בחברת "הזרע" דירקטור באגרקסקו, דירקטור בתנובה, דירקטור ב"ברית הפיקוח" ודירקטור בחברת פר"י. לאחר סיום תפקידו במשרד החקלאות ועד מותו, שימש כראש האגף המשקי במרכז החקלאי.