באמצע שנות ה-50 נתגלעו מתחים בינו ובין הרב יואל קלופט שכיהן כדיין בעיר, בין השאר בנוגע למינוי שוחטים והקמת בתי ספר דתיים. בעקבות זאת, בקיץ תשי"ז (1957) הודיע הרב בר שאול על התפטרותו, אולם הרבנים הראשיים הרב הרצוג והרב נסים סירבו לקבלה, וכעבור זמן קצר הורו על העברת הרב קלופט מתפקידו. בתגובה דרשו מועצת גדולי התורה והרב יחזקאל סרנא שלא להעבירו את הרב קלופט מתפקידו, אולם בסופו של דבר הוא עבר לכהן כאב בית דין בחיפה.
נפטר בפתאומיות בי' בחשוון ה'תשכ"ה בגיל 51 מהתקף לב. על שמו רחוב בעיר רחובות. קרויים על שמו גם בניין הרבנות בעיר וכולל אברכים מרכזי, הוותיק והגדול בעיר.
עמדותיו.
כחניך סלבודקה, הדגיש את גדלות האדם, את יכולותיו ואת חובתו להמשיך ולהתעלות במשך חייו. הסתייג מרעיון הצמחונות, מחשש שיוביל להשוואה בלתי רצויה בין האדם לבעלי החיים ולהקטנת ערך האדם. בנוגע ללימוד התורה אמר: "תפרש את התורה כמיטב הבנתך ובכל שיטה הנראית לך נכונה – ובלבד שנקודת המוצא שלך היא האמונה השלמה בתורה מן השמים".
כאשר נשאל על היחס בין התורה למדע השיב כי קביעותיו של המדע הן בגדר ספק, בעוד האמת התורנית היא ודאית. ראה ערך חיובי בעבודה ובמלאכה ועודד את העוסקים בה.
את הכפירה שייך לתחום המידות והתכונות, כמקובל בקרב בעלי המוסר. את חוקי הקורבנות הסביר כביטוי חיצוני לרגש הפנימי כלפי הבורא, הדומה ביסודו למחוות הנהוגות בין בני אדם, כנתינת פרחים או הענקת שי. בדרך דומה פירש את הרצון להחמיר מעבר לדרישות ההלכה כהבעה של רגש האהבה כלפי ה', הדומה ביסודו לאהבה שאותה רוחש אדם לבני משפחתו ולחבריו. את ערכי הצניעות, בייחוד את חובת כיסוי ראשה של האישה, נימק בצורך הפנימי להימנע מחשיפה פומבית של דברים שכלפיהם חש האדם רגש אישי עמוק ואינטימי. כמי שחי בתקופה שבה תפסו הרעיונות השיתופיים מקום מרכזי, הוא מתייחס גם לשאלת הרכוש הפרטי. הוא מצביע על כך שבמקורות ניתן למצוא הן את הגישה המחייבת את השמירה עליו והן הרואה בו חריגה מטבע הבריאה.
מדינת ישראל הייתה בעיניו הזדמנות גדולה שעליה יש לשמוח ולברך. את העשורים הראשונים של המדינה, ראה כפתחה של תקופה רבת סיכויים מחד גיסא וסיכונים מאידך גיסא. כתב כי השואה באה מהקב"ה שכבר הזהיר בתורה מפני אסונות העלולים להתחולל. עם זאת, התנגד לנוהג שהחל מתגבש בבתי הכנסת של הקיבוץ הדתי, לקרוא בתורה ובהפטרה בברכה ביום העצמאות, מסיבות הלכתיות.
ספריו.
חיבר ספרי מחשבה והגות המושפעים, כאמור, משיטת המוסר נוסח סלבודקה, מהגות הראי"ה קוק ועוד. לשונו פיוטית ועם זאת בהירה. חיבוריו יצאו בכמה וכמה מהדורות, בעיקר בהוצאת המכון התורני אור עציון. מכתביו בהלכה נדפס מעט בקבצים שונים. חלק מכתביו ההגותיים עדיין לא נדפס.
משפחתו.
היה נשוי לרבנית יעל (הינדא פייגא) בר-שאול לבית ברמן, ילידת דווינסק.
חתנו הגדול הוא הדיין הרב בנימין בארי. חתן נוסף הוא הרב אביגדור שילה, ר"מ בישיבת ההסדר "אור עציון". אחד מנכדיו הוא איש הדרכת וידיעת הארץ אלידע בר-שאול.
קלווין (יחידת מידה)
משפט בן שמן
משפט בן שמן היה אחד המשפטים הבולטים של שלטונות המנדט הבריטי נגד אנשי "ההגנה".
רקע היסטורי.
כפר הנוער בן שמן נוסד בשנת 1927 על ידי איש החינוך ד"ר זיגפריד להמן. כפר הנוער, על 450 התלמידים ו-150 המבוגרים, היה מנותק משאר היישובים היהודיים. ד"ר להמן היה איש תנועת ברית שלום ודגל בדו-קיום עם הערבים. הוא קיים יחסי ידידות עם נכבדי הכפרים הערביים בסביבה והשתדל להסביר להם כי אין זה נאה לפגוע בכפר שרוב תושביו הם ילדים. חרף זאת, במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט נערכו יותר מ-100 התקפות ירי על הכפר ושני שומרים נהרגו. בקשתו של ד"ר להמן מהשלטונות הבריטים להקים במקום נקודת משמר צבאית נדחתה. על כן, כדי להגן על הכפר, הבריחו למקום כלי נשק והטמינום בסליקים. כן נרכש בעזרת מטה "ההגנה" משדר אלחוטי, באמצעותו קויים קשר קבוע עם מרכז "ההגנה" בתל אביב.
החיפוש והמאסרים.
ב-22 בינואר 1940 עם חשיכה, הגיעו לבן שמן שוטרים ובלשים רבים בפיקודו של הקצין ג'פרי מורטון (שרצח כעבור שנתיים את אברהם שטרן), כשהם מצוידים במידע מודיעיני מדויק. הם פרצו את שער החומה שהקיפה את הכפר והחלו מיד בחיפושים. עצים נעקרו וגינות נוי נהרסו. תלמידי המוסד ועובדיו ניעורו לקול הרעש ונתבקשו להיכנס לחדר האוכל ולא לצאת משם עד להוראה נוספת.
המחפשים פנו מיד לחדרו של רופא השיניים, תלשו את כיסא הטיפולים וחשפו מתחתיו לוח ברזל. כשהרימו את הלוח נחשף מתחתיו בור ענק מלא בכלי נשק, מפות ומסמכים. יחידה אחרת נגשה למקום שבו היו חברי "ההגנה" ועצרה אותם מיד. השוטרים דרשו מחברי "ההגנה" לגלות את כל מחבואי הנשק בכפר. כאשר השיבו שאינם יודעים, הם הוכו מכות נמרצות.
האלחוטנית הספיקה לשדר לתל אביב על הנעשה ונתפסה מיד לאחר מכן. הבריטים הצליחו לחשוף שלושה מתוך חמישה מחסני הנשק ובהם 27 רובים, 5 תת-מקלעים ו-38 מחסניות למקלעים, 5,000 כדורי רובה, 23 רימונים מתוצרת התע"ש, מדוכות רימונים, אלפי כדורי אקדח, חומר נפץ, אבק שרפה ועוד.
הבריטים עצרו 12 איש ובראשם ד"ר להמן. הם נלקחו לבית המעצר ברמלה ומשם לבית הכלא ביפו.
המשפט.
ב-15 באפריל 1940 נפתח במחנה אלנבי בירושלים משפטם של 12 מורים ועובדים מכפר הנוער ובראשם ד"ר להמן. המשפט ארך שבוע ועורר התעניינות עצומה בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל. בנאום הסיכום אמר הסניגור:
ב-22 באפריל 1940 הוצא פסק הדין: ד"ר להמן ומפקד ההגנה במקום, ישראל (שורה) פרנקל, נידונו לשבע שנות מאסר. שישה נאשמים אחרים נידונו לחמש ולשלוש שנות מאסר. שלשה מהנאשמים זוכו. האלחוטנית ציפורה לישיצקי נידונה לשנתיים מאסר בבית הכלא לנשים בבית לחם.
התגובות על פסק הדין.
מיד לאחר פרסום פסק הדין פרסמו חברי הנהלת הוועד הלאומי, הסוכנות היהודית והרבנים הראשיים כרוז ובו נכתב:
ארגון "ההגנה" העביר בקרב היישוב כתב הזדהות עם אסירי "ההגנה" ואסירי בן שמן, שעליו חתמו 125,000 איש.
לחץ כבד הופעל על ממשלת בריטניה מצד הסוכנות היהודית ואישים בעלי שם ברחבי העולם ובראשם אלברט איינשטיין. מאסרו של ד"ר להמן, שהיה ידוע כפציפיסט מושבע וכאיש "ברית שלום", שם ללעג את פסק הדין והדבר הובא לדיון בבית הנבחרים הבריטי.
סיום הפרשה.
כתוצאה מהלחץ הציבורי הוחלף כעבור שלושה שבועות מאסרו של ד"ר להמן ושנים מעוזריו בהנהלת המוסד לקנס של 800 לא"י והופחתה תקופת מאסרם של שאר הנאסרים.
המשוחררים התקבלו בפרחים ובשירה על ידי כל תושבי כפר הנוער. החניכים והעובדים הסתדרו בשתי שורות ביניהן עברו המשוחררים עד לבמה מקושטת עליה נגנה תזמורת הכפר לכבודם.
סלייגו רוברס
מועדון הכדורגל סלייגו רוברס (אנגלית: Sligo Rovers Football Club) הוא מועדון כדורגל אירי מהעיר סלייגו. המועדון הוקם ב-1928 והוא מועדון עממי, בשל העובדה שהבעלות עליו היא בידיהם של תושבי העיר סלייגו. הקבוצה משחקת באצטדיון שואוגראונדס, אצטדיון בו שיחקה מאז הקמתה. לקבוצה ישנו מסמך, לפיו האדמה של המגרש שייכת לקבוצה עד עולם וכי האדמה איננה ניתנת למכירה לגוף שאיננו חלק מהקבוצה.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל סלייגו רוברס הוקם ב-17 בספטמבר 1928 מתוך איחוד שתי קבוצות נוער מקומיות, סלייגו טאון וסלייגו בלוז. המשחק הראשון של הקבוצה נסתיים בניצחון 9-1 על קבוצה מבלישאנון ב-23 בספטמבר 1928. הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל האירית בשנת 1934 כאשר היא עלתה למשחקים בצבעי המועדון, אדום ולבן בתלבושת שהשתנתה לאורך השנים עם שמירה על שני הצבעים הללו.
בימי המשבר הגדול באירלנד במלחמת העולם השנייה, המשיכה הקבוצה להציג יכולת טובה כשהחתימה את מלך השערים של כל הזמנים בליגה האנגלית עד היום, דיקסי דין שהיה מכוכבי נבחרת אנגליה ואברטון.
זמניה הטובים ביותר של הקבוצה הגיעו בעונת 1937 ו-1977 כאשר זכתה באליפות אירלנד ובשנת 1983 כאשר גברה על קבוצת בוהמיאנס בגמר הגביע האירי.
הקבוצה שיחקה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1977/1978 אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה.
הקבוצה חזרה לאירופה בעונת 1983/1984 כאשר שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת האקה הפינית. בעונת 1994/1995 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות שנית, אז ניצחה בסיבוב המוקדם את קבוצת פלוריאנה ממלטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קלאב ברוז' הבלגית.
בשנת 1994 זכתה הקבוצה בטרבל כאשר זכתה באליפות ליגת המשנה באירלנד ובזכייה בגביע הליגה האירית השנייה ובגביע האירי כאשר היא מנצחת בגמר את דרי סיטי. בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז ניצחה בסיבוב המוקדם את קבוצת פלוריאנה ממלטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קלאב ברוז' הבלגית.
בעונת 2006 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות נאנט הצרפתית, הירנביין ההולנדית, FBK קאונאס הליטאית ולילסטרום הנורווגית. לבסוף סיימה סלייגו את הבית במקום האחרון עם מאזן של שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים וללא אף ניצחון אחד כאשר ההפסד הגדול ביותר היה תבוסה 4-0 ללילסטרום בנורווגיה.
בעונות 2010 ו-2011 זכתה הקבוצה בגביע האירי השלישי והרביעי שלה בהיסטוריה אחרי 16 עונות ללא תואר. בעונת 2012 זכתה סלייגו רוברס באליפות ליגת העל האירית אחרי 45 שנים מאז תואר האליפות האחרון שלה.
בעונת 2013/2014 שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת מולדה מנורווגיה והודחה מהטורניר.