מפמבה למד בקולג' לניהול חיי הבר האפריקאים במושי. בהמשך הוא השלים את לימודיו בניהול משאבי טבע בקולג' ללימודים מתקדמים בקנברה, אוסטרליה (כיום אוניברסיטת קנברה ) והמשיך ללימודי תואר שני באלפין, טקסס, ארצות הברית. הוא הועסק על ידי הוועדה האפריקאית ליערנות וטבע (African Forestry and Wildlife Commission) במשרד למשאבים טבעיים ותיירות של טנזניה. ב-2011 הוא פרש מעבודתו.
גורמים לאפקט.
במבט ראשון נראה אפקט מפמבה מנוגד לעקרונות תרמודינמיים ובלתי-אפשרי. הסיבה לכך נעוצה בהתבוננות צרה בתכונות המים הקרים והחמים, הנבדלים למעשה, עקב החימום, לא רק מבחינת הטמפרטורה שלהם אלא גם מבחינת תכונות נוספות. הגורם העיקרי לאפקט עדיין לא ידוע, והוצעו ונבחנו מנגנונים אחדים המסבירים את התופעה. נמצא שהאפקט אכן מתקיים, אך התרחשותו רגישה לתנאים שבהם הוא נבדק. הבדלים בתכנון הניסויים, כגון צורת כלי הקיבול של המים, שיטת הקירור, הרכב המים, הדרך לקביעת רגע הקפיאה של המים ואחרים מובילים לתוצאות שמצביעות בכל פעם על גורם אחר כמהותי בהיווצרות האפקט.
על פי ניסויים שונים נמצאו הגורמים האפשריים הבאים לאפקט מפמבה:
אזכורים מוקדמים לאפקט מפמבה.
התיעוד המוקדם ביותר לאפקט נמצא בספרו של אריסטו "מטאורולוגיה" משנת 350 לפנה"ס לערך. התופעה שבה ומוזכרת בספר "Opus Majus" של רוג'ר בייקון בן המאה ה-13 שאף מציין את רגישות התופעה לתנאי הניסוי, ובספרו של קלגט (Clagett) משנת 1461, וממשיכה להופיע בספריהם של הוגי דעות מרכזיים בני המאה ה-17, פרנסיס בייקון ורנה דקארט.
במשך זמן רב בחר המדע המודרני להתייחס בביטול לתיאורים של אפקט מפמבה ולשייכם לתאוריה קדומה ומוטעית (άντιπερίστασὶς; אנטיפריסטזיס). אירוני למצוא התייחסות לתיאורו של פרנסיס בייקון דווקא בספרו משנת 1962 של תומאס קון "המבנה של מהפכות מדעיות", המתאר בין היתר, כיצד תוצאות ניסוי שאינן תואמות את הפרדיגמה המדעית המקובלת, זוכות להתעלמות. קון כותב על "התצפית המוזרה הזאת, [שישנם תיאורים] שהיום פשוט איננו יכולים לאששם".
קלאודיו אנדרה מרגן טפראל
יחיאל היילפרין (מחנך)
יְחִיאֵל הַיילְפֶּרִין (20 באוגוסט 1880 – 19 באוקטובר 1942) היה מחנך עברי, מחלוצי גן הילדים העברי, משורר וסופר ילדים.
קורות חיים.
היילפרין נולד בשנת 1880 בעיירה פרילוקי שברוסיה (אוקראינה) לאביו שמעון-משה, למשפחת רבנים חסידי חב"ד. למד בחדר ובישיבה, ובגיל צעיר עזב את הבית והחל לעסוק בהוראה. ברוח ההשכלה למד גם לימודי חול. הרצה בוורשה על ספרות עברית ב"אגודת התחייה", שם הכיר את פנינה הוכברג (1886–1980), והשניים הקימו משפחה (על אף שלא נישאו בצורה רשמית).
בשנת 1909 פתח בוורשה גן-ילדים עברי בניהולה של אשתו, הראשון מחוץ לארץ-ישראל שהתנהל בעברית. להכשרת גננות פתח בשנת 1910 סמינר לגננות, אך כיוון שנאסר על גבר לעסוק בכך, נפתח המוסד על שם אשתו. גם בסמינר כל מקצועות הלימוד נלמדו בעברית. עם המורים בסמינר נמנו יעקב פיכמן, הלל צייטלין, המשורר יעקב לרנר והמדקדק שמואל שבח קנטורוביץ. יו"ר הוועד המנהל היה יצחק גרינבוים.בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה המשפחה לאודסה, והסמינר לגננות המשיך לפעול שם. עם המורים בסמינר נמנו חיים נחמן ביאליק, יוסף קלויזנר, שאול טשרניחובסקי ויעקב פיכמן. בשנת 1918 החל להוציא לאור את כתב העת "הגינה", שעסק בנושאי גן הילדים העברי.
בשנת 1919 עלו אשתו וילדיו לארץ ישראל באונייה רוסלאן, והיילפרין הצטרף אליהם בשנת 1920. הוא המשיך להוציא לאור בארץ-ישראל את כתב העת הגינה יחד עם יצחק אלטרמן (1881–1939), וחוברות מצוירות של ספרי ילדים (בין השאר פרסם את סיפורו של ש"י עגנון "מעשה העז"). בין השנים 1920–1926 שימש כמפקח ראשי מטעם ההנהלה הציונית על גני הילדים העבריים בארץ ישראל. בין השנים 1926–1927 שימש מורה לתורת גן הילדים העברי בבית המדרש למורות וגננות ע"ש לוינסקי, ובין השנים 1926–1933 היה לסירוגין מנהל "גן הילדים לדוגמה" בתל אביב וראש המחלקה לנוער של הקרן הקיימת לישראל.
בשנת 1933 פתח סמינר לגננות בתל אביב, שעם מוריו נמנו יצחק אפשטיין, אברהם אברונין, שאול טשרניחובסקי, אליעזר שטינמן ועמנואל עמירן. הסמינר פעל עד לשנת 1941.
הַיילפרין חיבר שירי-ילדים, בהם "היורה" ("גשם, גשם, משמים") ו"שיר ערש" ("נומי, נומי, ילדתי"), שהולחנו שניהם על ידי יואל אנגל.
לזוג יחיאל ופנינה הַיילפרין נולדו ארבעה ילדים: אוריאל (לימים המשורר יונתן רטוש; 1981-1909), מרים (לימים הסופרת מירי דור; 1945-1911), גמליאל (לימים הבלשן צבי רין; 1998-1914) ועוזיאל (לימים הבלשן עוזי אורנן; נולד ב-1923).
הַיילפרין מת בסתיו תש"ג (1942), בן 62 במותו. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
יחיאל הילפרין
הסעה
וינטרסורג
דה האנטד
יחיאל הלפרין
טאייוון
פילוסופיה סביבתית
אליל
קטכיזם
קטכיזם (מיוונית: κατηχισμός, ובהמשך מלטינית של ימי־הביניים: catechismus) הוא מדריך אמונה בזרמים השונים של הדת הנוצרית, הבנוי במתכונת של שאלות ותשובות. מטרתו העיקרית של הקטכיזם היא להדריך את המאמינים בתורת הדת, לשכנע את המפקפקים ולהציג את עיקרי האמונה הדתית.
מדריכי אמונה נוצרו כבר בימי אבות הכנסייה כמו האנכירידיון של אוגוסטינוס מהיפו , יוחנן כריסוסטומוס וקירילוס מירושלים. על בסיס אלו, ובתוספות שונות, נוצרו מדריכי אמונה רבים נוספים בימי הביניים, בהם תפס מקום מרכזי הדיון המשולש באמונה (הקרדו, הסימבולום אפוסטולורום), תקווה (תפילת פאטר נוסטר) והאהבה או החסד (עשרת הדיברות). במדריכי האמונה המאוחרים יותר יש גם דיונים בנושאים אלו ובנושאים נוספים.
הקטכיזם קיבל חשיבות רבה הרבה יותר אחרי התפשטות השימוש בדפוס במהלך המאה ה-16, כאשר הזרמים השונים בפרוטסטנטיות ובכנסייה הקתולית הוציאו שורה של קטכיזמים המבוססים על מדריכי האמונה מימי־הביניים, שמצידם הלכו בעקבות כתבי אבות הכנסייה, ובמיוחד אוגוסטינוס.
הקטכיזם החשוב ביותר של תקופת הרפורמציה במאה ה-16 היה הקטכיזם הקטן (בגרמנית: Der Kleine Katechismus) של מרטין לותר (1529). בקטכיזם זה נוספו לדיון בעשרת הדיברות, הקרדו ותפילת האדון גם דיונים בטבילה, הוידוי והאוכריסטיה (Sakrament des Altars). לותר כתב גם קטכיזם גדול (Der Große Katechismus), שיועד בעיקר לאנשי דת ולא לציבור הרחב.
קטכיזם ביהדות.
ביהדות גרמניה במאה ה-19 ראו אור מספר ספרי קטכיזם יהודי, להוראת יסודות הדת היהודית. ספרי הקטכיזם ראו אור הן בזרם הנאו-אורתודוקסיה והן ביהדות הרפורמית. הקטכיזם היהודי התבסס על עשרת הדיברות, על שלושה עשר העיקרים של הרמב"ם ועל שלושת העיקרים של ר' יוסף אלבו. סידור חליפי של ספרי הקטכיזם היו חלוקה משולשת של חובות האדם כלפי האל, חובותיו כלפי עצמו וכלפי הזולת. החובות לזולת מדגישות את הנאמנות לחברה ולמדינה ואת חוסר הסתירה שבין נאמנות זו לבין עיקרי הדת היהודית. בין מחברי ספרי הקטכיזם היהודי נמנו שאול אשר וישראל קליי.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ספרות נוצרית]]
[[קטגוריה:עיקרי אמונה]]
שחקן כדורסל
גביע יול&quot;ב
משולש מסילות
משולש מסילתי הוא סוג של צומת מסילתי ממנו מוליכות מסילות לשלושה כיוונים שונים. ניתן לנתב רכבת לכל אחד מן הכיוונים ללא צורך בחיוג של הרכבת.
משולש מסילות יכול לשמש גם לחיוג מלא של ציוד נייד, כלומר לסובב את הציוד ביחס למסילה. מסיבה זאת ניתן למצוא משולשי מסילות במוסכי רכבות ראשיים.
רקע.
מעבר של רכבות בין מסילות מתבצע באמצעות מסוטים. מסוט מאפשר פיצול של מסילה אחת לשתיים, אך אינו מאפשר מעבר של רכבת בין הפיצולים ללא הפיכת כיוון הנסיעה. כדי לאפשר מעבר כזה יש צורך בסלילת מסילה נוספת בין שתי המסילות המתפצלות מהמסוט וחיבורה אליהן בשני מסוטים נוספים. הצורה המתקבלת דומה למשולש.
בעבר, קטרי הקיטור היו ניתנים להפעלה בכיוון אחד בלבד, כך שהפיכת כיוון תנועת הרכבת (חיוג) היה כרוך בהפיכה פיזית של הקטר ובהעברתו לצידה השני של הרכבת. פעולה זו דרשה ציוד מיוחד (חוגה לסיבוב הקטר ומסילה מקבילה להעברתו לצידה השני של הרכבת) וזמן בו הציוד הנייד היה מושבת מפעולה. משולש מסילתי חסך את הצורך בהפיכת כיוון הנסיעה בצמתים מסילתיים ואפשר גם את הפיכת הרכבת בשלמותה במקרים בהם לסדר הקרונות היה חשיבות (למשל חלוקה למחלקות או קרון תצפית בקצה הרכבת). כמו כן משולש מסילתי היה יכול לשמש לחיוג הציוד הנייד בתחנות הקצה ללא צורך בחוגה - אמצעי מכני מורכב ויקר. החיסרון של משולש ביחס לחוגה הוא השטח הגדול שדרוש לסלילת המסילות והמסוטים.
עם המעבר לקטרי דיזל ולקטרים חשמליים הניתנים להפעלה בשני הכיוונים ולציוד נייד מסוג מו-דו פחת הצורך בחיוג, אך גם ציוד מסוג מו-דו צריך לסובב מדי פעם כדי למנוע שחיקה לא שווה של גלגלי הקטרים והקרונות.
משולשי מסילות בישראל.
במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה:
אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי
אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי הוא אתגר, המציע פרס של מיליון דולר לאדם ידוע בתקשורת שיוכיח את קיומה של תופעה הנחשבת לעל-טבעית. בעבר, היה האתגר פתוח לכל אדם. סכום הפרס גדל בהדרגה עד לערכו כיום. עד להפסקתו בספטמבר 2015, לא עמד איש באתגר.
היסטוריה.
בשנת 1968, בתוכנית אירוח שבה השתתפו הקוסם והספקן המדעי ג'יימס רנדי והפאראפסיכולוג סטנלי קריפטר, בתגובה על קריאת תיגר על טענותיו של רנדי (הכופר בקיומן של תופעות על־טבעיות), הציע רנדי 100 דולר מכספו לאדם הראשון שיספק לו הוכחה אובייקטיבית לקיום תופעה על־טבעית.