עבדאללה השני (בערבית: عبد الله الثاني بن الحسين; נולד ב-30 בינואר 1962) הוא המלך הנוכחי של הממלכה ההאשמית של ירדן. עבדאללה עלה לכס המלוכה ב-7 בפברואר 1999 לאחר מותו של אביו המלך חוסיין.
ביוגרפיה.
המלך עבדאללה השני הוא בנו הבכור של חוסיין, מלך ירדן, ונינו של עבדאללה הראשון, מלכהּ הראשון של הממלכה הירדנית. אמו הייתה אנגלייה בשם טוני גארדינר, בתו של קצין בריטי ששירת בירדן, ועם נישואיה בשנת 1961 למלך חוסיין, התאסלמה ושינתה את שמה "מונא אל-חוסיין".
בצעירותו התחנך עבדאללה בבריטניה, באקדמיה הצבאית הבריטית בסנדהרסט ובאוניברסיטת אוקספורד, הוא שירת במשך כשנה כקצין ברגימנט ההוסרים ה-18\13 של הצבא הבריטי. שירת כטייס בצבא הירדני וכיהן כמפקד הכוחות המיוחדים של ירדן. במקביל למד יחסים בין-לאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון שבארצות הברית.
בארוחת ערב בינואר 1993 פגש עבדאללה את ראניה, ילידת כווית ממוצא פלסטיני. חודשיים לאחר מכן הם הודיעו על כך שהם מאורסים. ב-10 ביוני 1993 נישאו.
לאחר מות אביו הוכתר כמלך ירדן ב-7 בפברואר 1999. אחיו של המלך חוסיין, הנסיך חסן, היה יורש העצר במשך רוב תקופת מלכותו של חוסיין, אך מעט לפני מותו החליט המלך להעביר את הכתר אל בנו. הסיבה להדחתו הייתה בין השאר רצונו של חוסיין להעביר את המלוכה לצאצאיו שלו.
עם עלייתו לשלטון הכריז על אשתו ראניה כמלכת ירדן, ללא הכרזתו היא הייתה זוכה לתואר נסיכה בת-זוג בלבד.
פוליטיקה.
עבדאללה נחשב לאדם מערבי, והוא אף מתבטא באנגלית טוב יותר מאשר בערבית ספרותית. תחת הנהגתו נוטה ירדן לקו מדיני פרו-אמריקני ולקשרים הדוקים עם המערב, מדיניות שמעוררת לעיתים קרובות ביקורת מצד שכנותיה הערביות. עם הכתרתו הצהיר עבדאללה כי בכוונתו לשמור על הסכם השלום עם ישראל. נוטל חלק בשיחות השלום בין ישראל לרשות הפלסטינית, והשתתף בפסגת שארם א-שייח' ופסגת עקבה.
עם כניסתו לתפקיד שחרר עבדאללה אסירים אסלאמיסטים כדי להפשיר את היחסים עם תנועת "האחים המוסלמים", בין האסירים ששוחררו היה אבו מוסעב א-זרקאווי.
בראשית 2011 התקיימו הפגנות גדולות כנגד שלטונו, כחלק מגל המחאות בארצות ערב. כאשר הזרז המקומי בירדן היה אינפלציה במחירי המזון ושכר חודשי נמוך. בפברואר 2011 פיטר עבדאללה את ראש הממשלה סמיר ריפאעי ומינה במקומו את מערוף אל-בח'ית, במטרה לפייס את המפגינים, לאחר מכן דרש עבדאללה רפורמות מהממשלה החדשה. למרות מאמציו של המלך מחאות התרחשו בירדן, בעיקר בחודש מרץ, כנגד האבטלה והמצב הכלכלי במדינה, הפגנה משמעותית התרחשה ב-25 במרץ 2011, במהלכה הושמעו קריאות נגד השלטון ודרישה לרפורמות והחלפת ראש הממשלה. ההפגנות גלשו לעימות עם תומכי המלך ויידוי אבנים, עם הרוג אחד וכמאה פצועים.
באוקטובר 2011 שוב פוזר הקבינט הממשלתי, ובמקום אל-בח'ית מונה עון אל-ח'סאונה.
ירדן השתתפה בפעולות אמריקניות כנגד ארגון "המדינה האיסלאמית", שיתוף הפעולה של ירדן בהתקפות הקואליציה התהדק, לאחר שפרסם הארגון כי שרף למוות טייס ירדני שנפל בשבי במהלך גיחה מבצעית נגד מטרות של הארגון בעיראק.
ב-2015 שיתף פעולה עם הליגה הערבית בהתקפות על הכוחות החות'ים בתימן.
באפריל 2021 הורה עבדאללה על מעצרם של אחיו למחצה, הנסיך חמזה בן חוסיין, ועשרים מקורבים נוספים בחשד שתכנן ניסיון להפילו בהפיכה בירדן הכחישו את מעצר הנסיך. הנסיך אמר שהוא במעצר בית.
משפחה.
נשוי לראניה, מלכת ירדן, ילידת כווית בת למשפחה ממוצא פלסטיני.
לזוג ארבעה צאצאים:
תחביבים ותחומי עניין.
למלך עבדאללה ישנם תחומי עניין רבים הכוללים בין היתר צניחה חופשית, מרוצי ראלי וצלילה. בעבר השתתף בהפקה של ערוץ דיסקברי בה הציג בפני הצופים יחד עם המארח פיטר גרינברג אתרי תיירות בולטים בירדן בסדרה בשם "Jordan: The Royal Tour". בתוכנית המלך ציין כי מאז כניסתו לתפקיד, נאסר עליו לצנוח. המלך עבדאללה הוא גם חובב גדול של אופנועים, וביולי 2010 אף ערך טיול בצפון קליפורניה באמצעות אופנוע הרלי-דייווידסון.
המלך הוא גם חובב גדול של סדרת המדע בדיוני "מסע בין כוכבים". בשנת 1996, כשהיה עדיין נסיך, השתתף עבדאללה בתפקיד אורח קצר ללא מלל בסדרה "" בפרק ה-20 של העונה השנייה.
העניין הרב שלו בתעשיית הקולנוע השפיע גם על החלטתו להקים ב-20 בספטמבר 2006 את בית הספר לקולנוע "Red Sea Institute of Cinematic Arts" בעיר עקבה, בשיתוף עם בית הספר לקולנוע "USC School of Cinematic Arts" של אוניברסיטת דרום קליפורניה. כאשר צוות ההפקה של הסרט "" הודיע שבכוונתם לצלם חלק מהסרט בירדן, המלך עבדאללה הורה לספק 38 מסוקים צבאיים שיובילו את הציוד של צוות ההפקה אל פטרה.
אוגוסט רנואר
בית טיכו
בית טיכו הוא אחד הבתים הראשונים בירושלים שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה. הבית שימש למגוריהם ועבודתם של הציירת אנה טיכו ובעלה רופא העיניים והחוקר אברהם אלברט טיכו שהיו דמויות בולטות בחברה הארץ ישראלית של תחילת המאה ה-20. כיום המקום משמש כמסעדה וכמוזיאון שהוא שלוחה של מוזיאון ישראל.
היסטוריה.
הבית נבנה בשנת 1864 על ידי הגא רשיד נשאשיבי, ערבי אמיד, ונודע אז בשם "טירת רשיד". כעבור חמש שנים שכר אותו סוחר העתיקות מוזס וילהלם שפירא, יהודי מומר שלימים הסתבך בפרשיות של זיוף עתיקות ועמד במרכזה של פרשיית זיוף בינלאומית שהסעירה את עולם הארכאולוגיה. שפירא התגורר בבית עם אשתו רוזטה ובנותיו אוגוסטה ומריה (הסופרת מרים הרי), עד התאבדותו בשנת 1884.
לימים, תיארה מרים הרי בספרה "בת ירושלים הקטנה" את הבית כפי שחוותה אותו כילדה: "בנוי היה במקום גבוה ולפניו גן היורד במדרגות עד לכביש יפו. היה זה בוסתן פרטי, גינת שיר השירים: עצי פרי שגשגו בינות לערוגות הירק והפרחים, חיזיון מרהיב עין… גם פנים הבית הפתיע בחינו. הקומה התחתונה כולה בסגנון ערבי. לעומת זאת השפיעה רוח התרבות על תוכנית הקומה העליונה. במקום מוטות הברזל המוצקים והמשולבים בחלונות, היו כאן כידוני פלדה קלים וגזוזטרות פתוחות לרווחה כבבתי אירופה קישטו את הבית…".
אחרי שפירא ומשפחתו, אכלסו את הבית מספר דיירים, ביניהם כמה מהדמויות המוכרות בירושלים של אותם ימים. ב-1924 קנו את הבית רופא העיניים, אברהם אלברט טיכו ורעייתו הציירת אנה טיכו, שהייתה גם דודניתו. השניים הטביעו את חותמם האישי על הבית והוא נקרא על שמם עד היום.
ד"ר אלברט טיכו ורעייתו אנה נולדו בסוף המאה ה-19 במורבייה. ד"ר טיכו השלים את לימודי הרפואה שלו בווינה והתמחה ברפואת עיניים בבית החולים "רודולף". אנה החלה ללמוד אומנות בגיל 15, אף היא בווינה. ב-1912, לאחר שנשלח על ידי הארגון פרנקפורטאי "למען ציון" לפתוח מרפאת עיניים בירושלים, נשא ד"ר טיכו את אנה לאישה.
עם הגיעם לירושלים פתח ד"ר טיכו מרפאה, ולאחר שנים מספר החליטו לשפר את רמת חייהם ולרכוש את בית המידות בקרבת רחוב הקונסולים (רחוב הנביאים היום), שנחשב באותה תקופה לסביבת המגורים היוקרתית ביותר בירושלים. ד"ר טיכו, שהיה אזרח גרמניה שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה כרופא בצבא הגרמני ונעדר מירושלים.
בשנת 1929, כחלק ממאורעות תרפ"ט, נדקר ד"ר טיכו בידי ערבים בדרכו למרפאתו שבשכונת מאה שערים, ובעקבות כך החליטו הוא ואשתו להסב את הקומה התחתונה של הבית למרפאת עיניים, מרפאה ששירתה את אוכלוסיית ירושלים, עשירים ועניים כאחד. לצד טיפול בחולים, עסק ד"ר טיכו במחקר רפואת העיניים והיה מחדש בינלאומי בתחום עבודתו. שמו של ד"ר טיכו יצא למרחוק, ואת מרפאתו פקדו חולים מרחבי המזרח התיכון.
ביתם של בני הזוג, שיחד עם הגן והחורשה הצמודים אליו משתרע על שטח של כשלושה דונם, היה למקום מפגש לאינטלקטואלים, אמנים, אנשי ספרות ופוליטיקאים. בין היתר ארח הזוג את הנציב הבריטי העליון סר ארתור ווקופ, את האמנים מרדכי ארדון ומארק שאגאל, את הפילוסוף מרטין בובר, ורבים אחרים. בני הזוג טיכו אמנם צברו נכסים רבים, אך לא ניהלו אורח חיים ראוותני והיו אנשי עבודה לאורך כל חייהם. הזוג טיכו ותפקידם בחברה הארץ ישראלית הונצח במערכון של שייקה אופיר, "ציונה והעין המקולקלת", המתעד ביקור בבית טיכו בשל מחלת עיניים.
בתקופת המנדט שימש המקום כסליק של הפלמ"ח.
ד"ר טיכו נפטר ב-1960. אנה, ששימשה כסייעת במרפאת העיניים של בעלה, ציירה ורשמה את נופיה של ירושלים ואת אנשיה. היא המשיכה להתגורר, ליצור ולארח בבית עד מותה בשנת 1980. בשנות חייה האחרונות הוזנח במקצת הבית וחלקים ממנו הושכרו. בצוואתה הותירה את הבית, על אוסף האמנות שבו, למען תושבי ירושלים כאות הוקרה לעיר שכה אהבה.
הבניין שופץ על ידי האדריכל דוד קרויאנקר על פי תוכניות שאושרו על ידי אנה טיכו עוד בחייה, והוסב למוזיאון מודרני המיטיב לשקף את אווירת ירושלים של תחילת המאה ה-20.
בשנת 2015 עבר המבנה שיפוץ נוסף על ידי משרד תמי יניב אדריכלות עם אדריכל השימור אמיר פרוינדליך. השיפוץ כלל החיזוק והחלפה של אלמנטים מבטון אשר מצבם הידרדר עם השנים. המסעדה הועברה לקומה העליונה, גלריות האומנות לקומת הקרקע. הוספו סידורי נגישות לשתי קומות המבנה וכן מדרגות ומעלית חיצוניים בעיצוב מודרני. המבנה כולו הותאם לתנאים הנדרשים עבור מוזיאון מודרני לרבות תאורה, מיזוג אוויר, ומערכות מולטימדיה. הסורגים הכבדים הוחלפו בסורגים המבוססים על שחזור פרטים תקופתיים ולקומה העליונה הוחזרה הפרגולה אשר הצלה על המרפסת בתקופת בני הזוג טיכו.
מוזיאון ישראל מפעיל כיום את מוזיאון בית טיכו כשלוחה חיצונית שלו. במוזיאון מוצגים יצירותיה של אנה טיכו, אוסף החנוכיות של ד"ר אברהם טיכו, חלק מכלי עבודתו והסברים על אודות חיי הזוג, לצד תערוכות אמנות מתחלפות.
לאופרד 1