לשכת המודדים המוסמכים בישראל הוא ארגון המייצג את כל עובדי מקצועות המודדים בישראל. תפקידה של הלשכה הוא לארגן את המודדים המוסמכים ולייצגם, לקדם את מעמדם המקצועי של חברי הלשכה וגם לשמור על ענייני מקצוע המדידה ועל רמת מוסר המודדים ולהגן על החופש המקצועי והזכויות של חברי הלשכה. בנוסף מוציאה הלשכה ידיעון חודשי וגם מגזין חודשי בשם: "עתמודד". הלשכה מארגנת גם כנסים בינלאומיים וחברה רשמית בארגון הפדרציה הבינלאומית של המודדים. בנוסף הלשכה עובדת בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל של משרד השיכון ובשיתוף עם משרד הפנים לצורך מדידות של מפות ושל מערכות מידע גאוגרפיות. הלשכה אחראית גם על מתן רישיונות לסטודנטים המסיימים את לימודיהם במקצועות: ה"גיאו אינפורמציה" ו"הנדסת מיפוי" לצורך קבלת תואר "מודד מוסמך" הניתן בחסות משרד החינוך.
ראשיתו של הלשכה בוועדה מייעצת ליד מחלקת המדידות שהוקמה בשנת 1953.
לימודים לתואר מודד מוסמך התקיימו בישראל בבית הספר הגבוה למדידות בחולון, שנפתח בשנת 1952. הלימודים בבית הספר נמשכו שנתיים. בשנת 1963 הורחבו הלימודים לשלוש שנים כדי להתאימם לרמה אקדמאית, אך התלמידים לא קבלו תואר אקדמי. בשנת 1966 עבר בית הספר למבנה חדש בתל גיבורים. בשנת 1967 החלו התלמידים בפעולות מחאה בדרישה לקבל תואר אקדמי על לימודיהם. בתחילה דובר על כך שבית הספר יפעל תחת חסות הטכניון, אולם אפשרות זאת נפסלה לאחר שהטכניון החליט לקיים בעצמו לימודים גיאודזיים בפקולטה להנדסה אזרחית. הצעה לאפשר לבית הספר להעניק תארים לא נתקבלה. לבסוף הוחלט להעביר את הלימודים לאוניברסיטת תל אביב ולסגור את בית הספר בחולון.
ליאוניד קרבצ'וק
לאוניד מקרוביץ' קראבצ'וק (באוקראינית: Леонід Макарович Кравчук; 10 בינואר 1934 – 10 במאי 2022) היה מדינאי אוקראיני, נשיא אוקראינה הראשון. כיהן מ-5 בדצמבר 1991 עד לפיטוריו ב-19 ביולי 1994, והוחלף בלאוניד קוצ'מה. היה יושב ראש הראדה העליונה, בית המחוקקים האוקראיני. בשנים 2002 ו-2006 התמודד בבחירות הפרלמנטריות כשהוא בראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (המאוחדת) של אוקראינה.
ביוגרפיה.
קרבצ'וק היה ממובילי המהלך לפירוק ברית המועצות, יחד עם בוריס ילצין ואלכסנדר לוקשנקו. הוא הביא להקמת חבר המדינות העצמאיות. עם זאת, שנות שלטונו לא היו מזהירות, אוקראינה סבלה מהמשבר הכלכלי שסבלה שכנתה הגדולה רוסיה, והחל משנות שלטונו והלאה סבלה המדינה משחיתות הולכת וגואה.
קרבצ'וק נולד בכפר במחוז רובני, שאז היה בתחומי פולין. אביו נהרג במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1958 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קייב. לאחר הלימודים החל לעבוד כמרצה במוסד ללימודי כלכלה בצ'רנוביץ. בשנת 1960 החל לעבוד במנגנון המפלגתי ובשנת 1970 עבר לקייב. בשנת 1990 התקדם עד לתפקיד של המזכיר השני של המפלגה הקומוניסטית באוקראינה הסובייטית. בשנת 1990 בבחירות החופשיות הראשונות הוא נבחר לפרלמנט המקומי ובהמשך היה ליו"ר שלו.
בעקבות הפוטש של אוגוסט הוא התפטר מהמפלגה הקומוניסטית וב-24 באוגוסט 1991 הכריז על אוקראינה כמדינה עצמאית.
ב-1 בדצמבר 1991 נבחר לנשיא אוקראינה בבחירות חופשיות ישירות. ב-22 בדצמבר 1992 ראש ממשלת אוקראינה בגולה העביר את סמכויותיו לקרבצ'וק ובכך הכיר בו כראש הממשל החדש וכיורש של הממשל העצמאי שהיה קיים לפני הקמת השלטון הסובייטי.
תקופת שלטונו של קרבצ'וק התאפיינה באינפלציה גבוהה מאוד, פריבטיזציה תוך מעשי שחיתות שלטונית ואי-תשלום משכורות לעובדי המדינה. אחד מסממני תקופת שלטונו היה מכירת הצי הסוחר הענק שבסיסו העיקרי היה נמל אודסה למשקיעים זרים תמורת תשלום חובות הצי. בנו של קרבצ'וק הואשם במעורבות בפרשה וקבלת שוחד.
הוא עמד בלחץ השלטון הרוסי החדש ולא הסכים לצבא משותף ולהקמת מטבע משותף. הוא העביר את כל הנשק הגרעיני שהיה מוצב בשטח אוקראינה לידי רוסיה. הסדרת נושא נוכחות הצי הרוסי בבסיסי צבא בחצי האי קרים נחתם רק לאחר פרישת קרבצ'וק מהתפקיד.
בבחירות מוקדמות שנערכו בשנת 1994 הוא הפסיד. בספטמבר 1994 נבחר לפרלמנט המקומי וכיהן בו עד לשנת 2006. בבחירות שנערכו בשנת 2006, המפלגה שעמד בראשה לא עברה את אחוז החסימה. בעקבות כך הוא הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים. בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 2010 הוא תמך במתנגדי הנשיא הנבחר ויקטור יושצ'נקו.
בתקופה הסובייטית קיבל מספר עיטורים. בשנת 2001 הוענק לו תואר "גיבור אוקראינה".
נפטר ב-10 במאי 2022.
האוסף השני
האוסף השני הוא שמו של אלבום אוסף של להקת הרוק הישראלית "משינה", הכולל שירים מארבעת אלבומיה הראשונים. האלבום יצא ב-1995 על ידי חברת התקליטים אן אם סי בהפקת זאב אולמן.
בניגוד לאלבום האוסף הראשון של הלהקה "", כל השירים באלבום האוסף השני נכללו באלבומי העבר של הלהקה. עטיפת האלבום זהה לעטיפה של האלבום "גבירותי ורבותי: משינה" מצילומו של ברי פרידלנדר, אך בצבעים הופכיים.
שירי האלבום.
הפקה מוזיקלית וכלל העיבודים מאת חברי "משינה" וראובן שפירא.
וניטי פייר
ארנה מר חמיס
המעיין (סרט)
המעיין (באנגלית: The Fountain) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2006 בבימויו של דארן ארונופסקי. התסריט, דרמה רומנטית בעלת מוטיבים של מדע בדיוני והרפתקאות, נכתב על ידי ארונופסקי במשותף עם ארי הנדל. הסרט מורכב משלוש עלילות בהן מגלמים השחקנים יו ג'קמן ורייצ'ל וייס דמויות שונות: הראשונה מתרחשת בעבר ובה קונקיסטאדור בן המאה ה-16 נשלח על ידי המלכה למשימת כיבוש למציאת עץ החיים, השנייה מתרחשת בהווה ובה מדען המנסה להציל את חיי אשתו חולת הסרטן, והשלישית מתרחשת בעתיד, ובה איש דת הנוסע בחלל בניסיון להציל את אהבתו הגוועת. קו העלילה, השזור בדפוסים גאומטריים ויזואליים ומוטיבים מעולמות הדת, הפילוסופיה והמיתולוגיה של המאיה, מהווה תימה העוסקת ביחסים שבין אהבה, חיים ומוות.
הפקת הסרט הייתה רצופת בעיות שכמעט הביאו לביטולה. ארונופסקי תכנן בתחילה לביים את "המעיין" עם תקציב של 70 מיליון דולר וללהק לתפקידים הראשיים את בראד פיט וקייט בלאנשט, אבל פיט ביטל את השתתפותו בסרט בשל מורכבות התסריט, ובלאנשט נכנסה להריון וההפקה הושהתה, ולבסוף היה זה תקציב ההפקה הגבוה מדי לטעמם של מנהלי האולפנים שהביא את חברת האחים וורנר לבטל את ההפקה. הבמאי שיכתב את התסריט והצליח לחדש את ההפקה בתקציב של 35 מיליון דולר וללהק לתפקידים הראשיים את יו ג'קמן ורייצ'ל וייס. הצילומים התנהלו בעיקר במונטריאול, וארונופסקי השתמש בצילום מאקרו על מנת ליצור את בסיס האפקטים המיוחדים בתקציב נמוך.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה ב-22 בנובמבר 2006. בישראל פתח הסרט את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ולאקרנים יצא ב-22 בפברואר 2007. הכנסותיו לא כיסו את עלויות ההשקעה בו, ובעודו נחשב להצלחה אמנותית הוא נחל כישלון מסחרי. הסרט וצוותו היו מועמדים ל-15 פרסים בסך הכול, ביניהם פרס אריה הזהב לארונופסקי על בימוי הסרט, ופרס סאטלייט לג'קמן על המשחק ולליבטיק על עבודת הצילום. הסרט זכה בחמישה פרסים בפסטיבלים ברחבי העולם, רובם עבור הפסקול. דעות המבקרים אודות "המעיין" היו חלוקות; הקונצנזוס סביבו היה כי בעוד הוא מרשים ועוצמתי מבחינה ויזואלית, השאפתנות שבו והתסריט המורכב הפכו אותו ללא-ממוקד.
עלילה.
"המעיין" מורכב משלוש עלילות המסופרות באופן לא-ליניארי, כאשר כל אחת מהן מתרחשת במרחק זמן של חמש מאות שנה מהאחרת. שלוש התקופות שזורות במעברים מסוג מאטץ' קאט ביניהן ובמוטיבים ויזואליים אנלוגיים, ויחסי אנלוגיה מתקיימים גם בין העלילות עצמן והן שזורות זו בזו. העלילות עצמן אינן מובאות בהכרח בסדר התרחשות כרונולוגי, ויו ג'קמן ורייצ'ל וייס מגלמים את הדמויות הראשיות בשלושתן. באתר ביקורות הסרטים עין הדג נכתב אודות העלילה:
במאי הסרט דארן ארונופסקי הדגיש שהעלילות ונקודות המפגש ביניהן נתונות לפרשנות אישית. על מורכבות העלילה של "המעיין" והמסרים החבויים בה, אמר ארונופסקי: "הסרט מאוד דומה לקובייה הונגרית; ניתן לפתור אותה בדרכים שונות אך ישנו רק פתרון אחד נכון לבסוף."
תומאס הקונקיסטאדור (המאה ה-16).
הסרט נפתח בסיפורו של תומאס, קונקיסטאדור בתקופת מלכות המשנה של ספרד החדשה, הנלחם באנשי שבט המאיה על מנת להיכנס למבנה דמוי פירמידה שם הוא מותקף בלפיד על ידי כהן השבט. באמצעות פלאשבקים מתגלה כי הוא נשלח על ידי איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה למשימת כיבוש בשטחי העולם החדש על מנת למצוא את עץ החיים שעל פי ספר בראשית היה מצוי בגן עדן. המלכה משוכנעת שאם תומאס ימצא את העץ, היא תצליח להביא לסיום המלחמה בינה לבין אנשי הדת של האינקוויזיציה הספרדית המנסים להשתלט על הכתר. המלכה ותומאס מאוהבים, והיא נודרת נדר להינשא לו כאשר ישוב מהמסע.
בהגיעו ליעד מגלה תומאס כי לוחמיו מותשים ומתוסכלים מהמסע ומסרבים להמשיך את החיפושים אחר העץ. כאשר הוא מצליח לעבור את לוחמי שבט המאיה ולהיכנס לפירמידה, הוא מתעמת עם כהן השבט ונדקר בבטנו. הכהן מבחין כי תומאס נושא עליו פגיון טקסי אשר לו משמעות בנבואת שבט המאיה, ועל כן נמנע מלהרוג אותו. לפתע רואה מולו הכהן חיזיון ובו איש הדת טום, הנוסע בחלל, מרחף מולו. הכהן מבקש מתומאס שישסף את גרונו והוא עושה כך. בצאתו מהפירמידה מגלה תומאס גן מרשים ובו מעיין שבקצהו העץ הענק אותו הוא מחפש. הוא דוקר את העץ ולוגם מהנוזל הבוקע ממנו. באופן לא צפוי הוא מתמוטט אל הקרקע וצמחייה מתבקעת מחלקי גופו שנספג אל תוך האדמה.
טומי הנוירולוג (המאה ה-21).