החוף משמש כנקודת עגינה לסירות דיג רבות, וכן הוא משמש לתחרויות דיג. לרוב המפרץ רגוע, אך כאשר הוא סוער, המפרץ הוא חוף גלישה פופולרי.
המפרץ משמש לנופש ופנאי, ובו מסעדות, ברים, ומרכז צלילה.
לין איפו
ג'סטין לין איפו (באנגלית: Justin Yifu Lin; בסינית: 林毅夫; נולד ב-15 באוקטובר 1952 בטאיוואן) הוא אחד מהכלכלנים הבולטים בסין ואחד מהתומכים הפעילים ביותר בעד רפורמות בסין.
ביוגרפיה.
לין נולד בטאייוון. ב-1971 התחיל ללמוד חקלאות באוניברסיטה המקומית. כעבור זמן קצר עבר לאקדמיה צבאית אותה סיים ב-1975. ב-1978 סיים לימודי תואר שני. ב-1979, בהיותו קצין בצבא, ערק לרפובליקה העממית של סין. הוא השאיר מאחור את אשתו וילד בן שלוש, והם הצטרפו אליו כעבור מספר שנים.
ב-1982 סיים לין לימודי כלכלה באוניברסיטת בייג'ינג, וב-1986 קיבל תואר שלישי מאוניברסיטת שיקגו. כעבור שנה התחיל ללמד באוניברסיטת בייג'ינג, וב-1993 התמנה לפרופסור.
לין יסד וניהל את המרכז הסיני למחקר כלכלי (China Center for Economic Research). בשנים 2008–2012 כיהן בתפקיד הכלכלן הראשי וסגן נשיא בכיר של הבנק העולמי.
לין הוביל מספר רפורמות כלכליות חשובות ברפובליקה העממית של סין. ב-2015 זכה, יחד עם פאן גאנג, בפרס הסיני לחדשנות כלכלית ( Prize of China Economics Innovation).
סכין אק
סכיני אק (Ek knives) הן סכיני לחימה אמריקניות שיוצרן החל במלחמת העולם השנייה ונמשך עד ימינו. ייחודן היה בעיצוב מינימלי, מבנה מחוזק (שלא היה נפוץ בסכינים סדרתיות באותה תקופה) ובחומרים שהיצרן בחר לבנייתן. בשנים הראשונות לייצורן סכינים אלו נמכרו אך ורק לאנשי כוחות הביטחון ולא לאזרחים. הסכינים לא סופקו ליחידות הכוחות האמריקנים אלא נרכשו באופן פרטי על ידי החיילים עצמם. הסכינים צברו פופולריות רבה מאוד בקרב החיילים בשל עיצובן הפשוט, המבנה החזק והיכולת לתחזקן בשטח. ג'ון אק כינה את סכיניו "סכיני קומנדו" בהשראת פעילות הכוחות המיוחדים הבריטים ואף קיבל הרשאה בכתב מצד לכנות את סכיניו כך.
היצרן המקורי המשיך לייצר סכינים גם לאחר מלחמת העולם השנייה. בהמשך מכר בנו את הזכויות לשם לחברה פרטית. עם השנים מספר חברות שונות ייצרו את הסכינים (כאשר זכויות הייצור עוברות מאחת לשנייה), כיום בעלת הזכויות היא חברת קא באר האמריקנית.
היסטוריה.
רקע כללי.
סכיני אק מכונות כך על שם ג'ון אק, המעצב והיצרן. אק היה מכונאי במקצועו ודגל בתפיסה לפיה יעילות קודמת למראה. הוא הגה רעיון לייצר סכין איכותית וחזקה, שתשמש ככלי עבודה אמין נוח וזמין לחיילי ארצות הברית לטובת לחימה ומשימות אחרות בעת הצורך, כאשר הדגש הוא על פונקציונליות ונוחות. הידיות היו מעוצבות כך שכל חייל היה יכול לשייף אותן בהתאם לכף ידו, סמרור הידיות ללהב נעשה באמצעות מסמרי עופרת על מנת שניתן יהיה להדקן בשטח באמצעות לחץ במידה והשתחררו. הוא בחר בעץ מייפל כחומר לידיות ולא עור כמו סכינים אחרות, מכיוון שעץ עמיד יותר לרטיבות. את הסכינים החל לייצר בבית מלאכה ב-1941 ,בהמדן, קונטיקט, לאחר שנתיים של מחקר עצמאי שביצע אודות "הסכין האידיאלית ללחימה". יצוין כי, רובם המוחלט של העובדים בבית המלאכה של אק היו נכים והוא דגל במדינות העסקה שתומכת בהם. במהלך -1944 הביקוש לסכיניו היה כל כך גדול שהיה צורך לעבוד במשמרות מסביב לשעון על מנת לעמוד בדרישה.
הלוגו של החברה היה "השותף השקט שלך" (Your Silent Partner) ולכל סכין צורפה חוברת קטנה עם המלצות והדרכה כיצד להשתמש בה כראוי והסבר על מספר הדגמים שיש. אק קיבל הרשאה ממשרד המלחמה הבריטי, לקרוא לסכינים שלו "סכיני קומנדו". לא ידוע מספר הסכינים שייצר במלחמת העולם השנייה, ההערכות נעות בין 100,000 - 500,000. אק הסכים למכור את סכיניו אך ורק ללוחמים בשירות פעיל וב-1944 הוא החל להנהיג שיטת מספור לסכינים בה הוא היה מקשר את המספר הסידור לחייל שרכש אותה ובכך מבטיח שתינתן אחריות לכל החיים לרוכש המקורי. סכיני אק היו "שם דבר" בקרב חיילי צבא ארצות הברית לצד מפורסמים ובכירים בממשל. כך, הגנרל פאטון והנשיא האמריקני רוזוולט הם בין אלו שרכשו את סכיניו.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך אק לייצר סכינים, אך הביקוש ירד וכך גם קצב הייצור. ב-1949 העביר את בית המלאכה למיאמי, פלורידה הדבר גם סומן בסכינים שיוצרו באותו בית מלאכה. ב-1976 נפטר, אך בנו גארי המשיך בייצור המותג המוערך וסכינים המשיכו להימכר .ב-1982 בית המלאכה הועבר לרי'צמונד וירג'יניה, שם המשיך הייצור של סכינים, בהשראת הדגמים המקוריים ודגמים נוספים.
ב-1993 המותג עבר לידי חברת ייצור סכינים בשם בלקג'ק ויוצר על ידה במשך מספר שנים. כמה דגמים חדשים מוצגים לצד חזרה של דגמים ישנים. במאי 2004 חברת קא-בר רכשה את המותג והייצור עבר לידיה, אך המותג מבודל ומוצגים דגמים חדשים תחת השם של ג'ון אק.
נתונים טכניים לדגמי למלחמת העולם השנייה.
המבנה הבסיסי של הסכינים שלו היה כדלקמן: סרגל , בעובי של כ-3–4 מ"מ, רוחב של 5.2 ס"מ, אורך להב של 17–20 ס"מ, טאנג מלא לכל אורך הסכין, לרוב ללא שמורה, הידית הייתה שתי חתיכות עץ מעובד אשר סומררו לטאנג כמו סנדוויץ' בשלוש נקודות, הסמרור בוצע תחילה באמצעות גלילי עופרת עבים, שסיפקו משקל לידית. בחלקה האחורי של הסכין הייתה בליטה של הטאנג על מנת לשמש כאמצעי לפתיחת ארגזי תחמושת או כמחזק מכה. הנדן היה עשוי עור.
שימוש.
סכיניו של ג'ון אק "השתתפו" בכל עימות מרכזי בו השתתף צבא ארצות הברית מאז מלחמת העולם השנייה, החברה מציינת זאת על הלוגו שמוטבע הסכין, ככל שעוברות השנים כך מתווספות "מערכות" ללוגו. סכיניו לא נרכשו על ידי צבא ארצות הברית, אך נרכשו על ידי מספר צבאות זרים (בכמויות קטנות) וייתכן גם על ידי מספר יחידות מיוחדות בצבא ארצות הברית.
אספנות.
הסכין עצמה נחשב לאייקונית בקרב חובבי המיליטירה האמריקנית ואספני הסכינים, כמו כן המותג מאוד פופולרי בקרב אמריקנים, הרקע והיסטוריה לצד המיתוג ככלי "שהשתתף" וליווה חיילים בכל עימות צבאי מרכזי של ארצות הברית, לצד הגבלה של אק למכור סכינים רק לכוחות ביטחון בשירות פעיל מייצרת סבירות גבוהה שהסכינים של אק אכן ראו "שטח" או "לחימה", מעטות הן הסכינים אשר יש להן מעמד כזה. כיום סכינים של אק נחשבות לפריט אספנות, החל מהמקוריות של מלח"ע 2 ועד למודרניות של ימינו, ערכן משתנה מ-$90 ועד לאלפי דולרים לאחת מקורית ממלח"ע 2.
פיורד וולסטנהולם
פיורד וולסטנהולם (באנגלית: Wolstenholme Fjord ;בגרינלנדית: Uummannap Kangerlua) הוא פיורד הממוקם בשטח מחוז אוואנאטה שבצפון-מערב גרינלנדצפונית לבסיס חיל האוויר ת'ול, ובסמוך לכפר האינואיטי הנטוש נארסארסוק (אשר ניטש בעקבות התקרית הגרעינית).
גאוגרפיה.
הפיורד ממוקם באזור החוף שבין כף יורק לכף אלכסנדר.
הפיורד, וכן מפרץ אינגלפילד, הם שני המפרצים העיקריים באזור.
בפתח הפיורד מצויים האי סאונדרס, והאי וולסטנהולם. מפרצון בילוט נמצא בפתח הפיורד, והוא נשפך אל מפרץ נורת' סטאר.
מערבית לפיורד וולסטנהולם נמצא פיורד גראנוויל.
אל הפיורד נשפכים ארבעה קרחונים גדולים: קרחון סאליסבורי, קרחון צ'מברלין, קרחון קנוד ראסמוסן, וקרחון האראלד מולטקה.
היסטוריה.
האזור זוהם בשנת 1968 בפלוטוניום וקרינה רדיואקטיבית בעקבות התרסקות מטוס B-52 (התקרית הגרעינית בגרינלנד).
לקריאה נוספת.
• Svend Funder, Late Quaternary Stratigraphy and Glaciology in the Thule Area, Northwest Greenland
• United States. Defense Mapping Agency, United States. Naval Oceanographic Office, Sailing Directions for West Coast of Greenland, Volumes 16-968, PP 338 - 339
• Steven J. Mock, Fluctuations of the terminus of the Moltke Glacier, Cold Regions Research and Engineering Laboratory (U.S.), P 2
ימת מג'ורה
ימת מאג'ורה
ליובה אלמי
ליובה אלמי (13 בנובמבר 1899, יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית – 25 בפברואר 1994, ישראל) היה משורר ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם יהודה (ליובה) שפוטינובסקי ביקטרינוסלב. בשנת 1919, הכיר את אברהם שלונסקי ובשנת 1921, עלה לארץ ישראל והצטרף לחבורת העמק שעסקה בבניין ארץ ישראל. באותה התקופה, שינה את שם משפחתו לאלמי ופרסם תחת שם זה את שירו הראשון 'הנודד' שיצא לאור בכתב העת הדים. בשנת 1927, הוציא לאור בהוצאת לקראת את ספר השירים "בשער". בין השנים 1929–1933, התגורר בבלגיה, צרפת, גרמניה ואוסטריה. עם שובו לארץ ישראל בשנת 1933, התקרב למפלגה הקומוניסטית הישראלית ועקב פעילותו הפוליטית, גורש באניה דרך צרפת לקובה על ידי שלטון המנדט בשנת 1937 ביחד עם אשתו לעתיד, שרה. כשהאניה עגנה במרסיי, החליטו ליובה ושרה לרדת ממנה ולעבור להתגורר בפריס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס אלמי לצבא הצרפתי. במהלך המלחמה, עבר להתגורר בכפר בדרום צרפת ובשנת 1941 נולד בנו. לאחר המלחמה, חזר אלמי להתגורר בפריס ועסק בפרוונות. בשנת 1948, עבר לפולין, השתקע בורוצלב והמשיך לעסוק בפרוונות אך בשנת 1957, עקב גל אנטישמיות בפולין, חזר לישראל והשתקע בירושלים. בירושלים עבד כפקיד במכס. בשנת 1982, הוציא לאור את שיריו.
אלמי נפטר ב-25 בפברואר 1994.
ג'מבו (רשת מרכולים)
סכין שוחות-לחימה סימן 3