עם זאת, שיטפון נוסף ב-1894 הוביל להקמת ועדה ממשלתית אשר הופקדה על מציאת פתרון חלופי לבעיית ההצפות, וזו החליטה על ייבושו של מאגר לאוורזיי. כחלק מתוכנית זו הוחלט על הקמת תחנת שאיבה בהספק של 1,575 כ"ס, והאדריכל היה המהנדס הראשי של רשות המים בפריזלנד, דירק פרדריק ואודה (Dirk Frederik Wouda) שעל שמו נקראת התחנה מאז 1947. הבנייה החלה בשנת 1916 והתחנה נחנכה ב-7 באוקטובר 1920. ב-1932 הסתיימה הקמת אפסלאודייק, הסכר הגדול שסגר את הזאודרזה והפך אותה לאגם אייסל. כתוצאה מכך ירד מפלס מי האגם באופן ששאיבתם שוב לא הייתה אפשרית.
מאז התחנה מופעלת במשך ימים ספורים בכל שנה, כמו בעת הסערות שפקדו את האזור בחודש ינואר 2007. ספיקת המים הרגילה של התחנה עומדת על 65 מ"ק לשנייה, הספיקה המרבית היא 70 מ"ק לשנייה. להמחשה, בהפעלה רצופה ללא תקלות, תחנת השאיבה מסוגלת לשאוב את כל המים בכנרת בשנתיים. בין 1970 ל-1989 פעלה התחנה במשך 367 שעות בלבד בכל שנה בממוצע, ושאבה מים בהיקף של 84 מיליון מ"ק בשנה.
התחנה.
התחנה ממוקמת בקצה הדרומי של תעלה מזינה שנחפרה ב-1915, ושדרכה הוזרמו מימי מאגר לאוורזה אל הזאודרזה. תעלה מזינה נוספת נחפרה בשנים 1936–1938 מזרחית לתחנה. ממערב לתחנה נחפרה בשנת 1951 תעלת שיט סכורה, המטפלת בתנועת האוניות מהאגם צפונה לכיוון חרונינגן.
התחנה עצמה בנויה מבית הדוודים, בית המנועים וארובה. סמוך ממערב לתחנה שוכנים ארבעה מיכלי נפט מודרניים ומאגר פחם פתוח ששוב אינו בשימוש. המבנים תעשייתיים ופונקציונליים וכפי שהיה מקובל באדריכלות ההולנדית של תחילת המאה ה-20, הם אינם נושאים עיטורים או קישוטים.
המנועים שוכנים בבנין מלבני באורך של 62 מטר וברוחב של 15 מטר, וקצה גג הרעפים שלו נישא לגובה של 16.4 מטר. המדחסים ומהסננים שוכנים במרתף בגובה של 80 ס"מ מתחת לפני המים, ומעליהם האולם המרכזי ובו ארבעת המנועים ושמונה המשאבות הצנטריפוגליות. מצידו הצפוני של המבנה שמונה פתחים למים ברוחב של 6.42 מטר כל אחד, והמובילים את המים אל שמונה המשאבות. בצד הדרומי הפונה על האגם, ארבעה פתחים עם שערים היכולים להסגר בעת הצורך. שערים אלה היו בשימוש לפני שהזאודרזה נסכר וכאשר היה נתון עדיין למשטר של גאות ושפל.
בית הדוודים דומה לבנית המנועים, אך הוא קטן ממנו. אורכו 31 מטר ורוחבו 16 מטר, וממוקמים בו ארבעה דוודים. מאז 1967 הופסק השימוש בפחם והדוודים פועלים על נפט. הארובה נישאת לגובה של 55 מטר, וקוטרה 6.25 מטר בבסיסה ו-3 מטר בקצה העליון.
ספר חמדת ימים
ספר חמדת הימים
טחנות הרוח בקינדרדייק-אלסהאוט
טחנות הרוח בקינדרדייק-אלסהאוט (הולנדית Kinderdijkse molens) הן קבוצה של 19 טחנות רוח הניצבות בכפר קינדרדייק (בעבר אלסהאוט - Elshout), כ-12 ק"מ דרומית-מזרחית למרכז העיר רוטרדם בפרובינציה דרום הולנד בהולנד. הטחנות שוכנות בקצהו הצפון-מערבי של פולדר אלבלאסרווארד (Alblasserwaard), סמוך למפגש הנהרות לק (Lek - "מפה: "1"") ונורד (Noord - "מפה: "2"").
טחנות רוח הוקמו בקינדרדייק כבר בסוף המאה ה-14, אך הטחנות הניצבות במקום כיום, הוקמו החל באמצע המאה ה-18. בשנת 1997 הוכרזו טחנות הרוח בקינדרדייק כאתר מורשת עולמית, והן נחשבות לאטרקציה תיירותית.
היסטוריה.
משטחי הכבול במערבה של הולנד יושבו החל במאה ה-11, ובאותה עת החל ייבושו של פולדר אלבלאסרווארד. בתחילת המאה ה-12 כבר הקיף סכר נמוך את שטח הפולדר למעט בצידו המערבי, וב-1320 הושלמה הקפתו של הפולדר כולו. שני הנחלים שחצו את הפולדר - אלבלאס (Alblas) וחיסן (Giessen) תועלו לשני האגנים "דה נדרווארד" (De Nederwaard - "השטח התחתון" "מפה: "3", "5"") ו"דה אוברווארד" (De Overwaard - "השטח העילי", "מפה: "4", "6"") בהתאמה.
ב-1277 הוקם "וועד המים המחוזי של אלבלאסרווארד" (Hoogheemsraadschap van den Alblasserwaard) שעליו הוטלה האחריות לתחזוקת הסכרים באלבלאסרווארד. ב-1365 אושרה חפירת "תעלת הניקוז הגדולה" (Grote Waterschap) לניקוזו של האוברווארד אל נהר לק שמצפון לו, ו-4 שנים לאחר מכן החלו העבודות להקמתה של "תעלת הניקוז החדשה" (Nieuwe Waterschap) לניקוזו של הנדרווארד.
מספר הצפות קשות בשנת 1726 הביאו את הנהלת האזור להקים סידרה של שמונה טחנות ראשיות לאורך כל אחד משתי התעלות אשר ישאבו את המים מהפולדר ו-43 טחנות משניות אשר יעבירו אותם הלאה אל מאגרים ואל הנהרות הסמוכים. למרות מספר שיפורים ותוספות למערך במשך המאה ה-18, השיטה הוכיחה את עצמה כבלתי יעילה בשל כך שגובה מי הנהרות היה גבוה מידי מכדי שניתן יהיה להזרים אליהם את המים העודפים.
החל במחצית השנייה של המאה ה-19 הוחלפו טחנות הרוח בתחנות שאיבה. הטחנות יצאו מכלל שימוש וחלקן נהרס. רק במלחמת העולם השנייה כאשר היה מחסור בסולר שנדרש להפעלת תחנות השאיבה הממוכנות שבו הטחנות לפעול, ועם תום המלחמה הופסקה פעילותן שוב.
האתר.
כיום שרדו 8 טחנות לאורך האוברווארד ושמונה נוספות לאורכו של הנדרווארד. לאלה נוספו בעת ההכרזה שלוש טחנות נוספות השוכנות מזרחית לקבוצה העיקרית. כל הטחנות מתוחזקות וכשירות לפעולה כמתקני שאיבה לגיבוי במקרה של בעיה כלשהי במתקנים המודרניים.
שמונה הטחנות בנדרווארד נבנו כולן ב-1738 מלבנים והן כוללות חדרי מגורים. זרועות הטחנות שאורכן 28 מטר מגיעות עד מרחק של 30 ס"מ בלבד מהקרקע. שמונה הטחנות לאורך האוברווארד ניבנו ב-1740 מעץ על משטחי לבנים, ובניגוד לקודמות הן מתומנות בצורתן.
ההכרזה כוללת מספר מבנים ומתקנים נוסף על טחנות הרוח. בית ועד המים של האוברווארד נבנה ב-1581 ונקנה על ידי הוועד ב-1595, אך רק ב-1648 היה למקום מושבו של הוועד. בית ועד המים של הנדרווארד הוקם במאה ה-18.
תחנת השאיבה בוויסבום (Wisbom) נבנתה ב-1868 ושימשה את האוברווארד. התחנה הונעה תחילה בקיטור וב-1924 הוסבה לחשמל. תחנת השאיבה ואן האפטן (Van Haaften) שימשה את הנדרווארד. גם היא הוקמה ב-1868, והוסבה לחשמל ב-1927, מועד בו הוחלפו גלגלי השאיבה הקיימים והותקנו בה גלגלים בצורת בורגי ארכימדס.
צ'ארלסטון
מוריי (נהר)
אנדי גוטמנס
אנדי גוטמנס הוא מתכנת ישראלי, ממפתחי PHP ומייסד חברת זנד טכנולוגיות יחד עם זאב סורסקי.
ביוגרפיה.
גוטמנס בוגר הטכניון בחיפה. ב-1997 יצרו גוטמנס וחברו זאב סורסקי את PHP 3. ב-1999 הם כתבו את מנוע הזנד, הליבה של PHP 4, והקימו את Zend Technologies, אשר מאז הפך לגוף המשגיח של PHP. השם זנד (Zend) הוא הלחם של שמותיהם זאב ואנדי..
גוטמנס כהן כמנכ"ל זנד טכנולוגיות החל מפברואר 2009 ועד שנת 2016 לפני כן, הוביל את המו"פ של החברה כולל פיתוח כל מוצרי Zend ותרומתם למערכת הקוד-פתוח Zend Framework.
גוטמנס הוא גם חבר חבר הנאמנים של קרן אקליפס (אליה הצטרף באוקטובר 2005),
גוטמנס היה חבר בקרן התוכנה אפאצ'י וב-1999 היה מועמד לפרס קידום התוכנה החופשית על ידי המוסד לתוכנה חופשית.
ב-2004 הוא כתב את הספר "PHP 5 Power Programming" יחד עם סטיג באקן ודריק ראתנס.
גוטמן הוכר על ידי מגזין Computerworld ביולי 2007 במאמרם "40 מתחת ל -40: 40 אנשי IT חדשניים לעקוב אחריהם, מתחת לגיל 40".
באוקטובר 2015 נמכרה חברת זנד טכנולוגיות לחברת Rogue Wave האמריקאית. בשנת 2016 עזב אנדי גוטמנס את החברה לטובת תפקיד סמנכ"ל בחברת Amazon Web Services. במאי 2020 הצטרף לחברת גוגל בתפקיד סגן נשיא להנדסת מסדי נתונים.
יחידת לימוד
עיסמאיל מלך מרוקו
לינדה רונסטד
גן חובה
ארגון יוצאי מרכז אירופה
ארגון יוצאי מרכז אירופה (בגרמנית: Vereinigung der Israelis mitteleuropäischer Herkunft) הוא עמותה ישראלית הפועלת למענם של יוצאי ארצות מרכז אירופה - גרמניה, אוסטריה, צ'כיה, שווייץ וצאצאיהם, אשר גרמנית היא שפתם ומורשת תרבותם. הארגון נוסד בשנת 1932 בשם "התאחדות עולי גרמניה".
פעילויות עיקריות.
המפעל לעזרה הדדית.
"המפעל לעזרה הדדית" - (מ.ע.ה.), הוקם בשנת 1941 לשם סיוע לנזקקים. המפעל מגייס כספים באמצעותם מתאפשר הסיוע. רבים מהנתמכים מבוגרים מאוד, ניצולי שואה, עריריים וחולים. הסיוע מתבצע על ידי תמיכה כספית חודשית קבועה, על ידי תמיכה כספית על פי צורך, או על ידי רכישת סעודי, מכשור רפואי, תרופות, ארוחות וכיוצא בזה. כמו כן, תומך המפעל לעזרה הדדית בקשישים הנמצאים בבתי ההורים של הארגון. המפעל עובד בשיתוף ועידת התביעות העולמית של הארגונים היהודיים ומוכר על ידה כארגון המטפל ומסייע ליוצאי אוסטריה בתביעות לפיצויים ממשלת אוסטריה.
טיפול בקשישים.
ארגון יוצאי מרכז אירופה היה הראשון לדאוג לחברי הקהילה המתבגרים והיה בין חלוצי הטיפול הגריאטרי המודרני בחברה הישראלית. באמצעות בארגון פועלים תשעה בתי הורים בהם שוהים כ-850 דיירים. בבתי ההורים דיור לדיירים עצמאיים, מחלקות תומכות לאוכלוסייה הזקוקה להשגחה מוגברת ומחלקות סעודיות.
פעילות חברתית תרבותית.
הארגון מפעיל כיום שלושה סניפים הפועלים בשלוש הערים הגדולות, מרכזים את עיקר פעילות הארגון בקהילה ומהווים את המרכז החברתי - תרבותי לחברי הארגון. פעילויות הסניפים כוללות בין השאר: פעילות התנדבותית כגון הפעלת "קו חם", איתור חברים הזקוקים לסיוע לסוגיו, חיבור לגורמים מתאימים מקצועיים ומתנדבים, מפגשים חברתיים-קהילתיים, ופעילות תרבות מגוונת - חוגים, טיולים והרצאות. בפעילות זו משתתפים מדי שנה אלפי משתתפים, מכל הגילים.
"נוע"ם".