במקביל לקרבות היבשתיים התנהל קרב מפרץ לייטה. זה היה קרב ימי בין הצי הקיסרי היפני והצי האמריקאי, הנחשב לקרב הימי הגדול ביותר במלחמת העולם השנייה, ואף לאחד הגדולים בהיסטוריה. הקרב התרחש בין התאריכים 23 ל-26 באוקטובר 1944, במים הסובבים את איי הפיליפינים.
בתגובה לנחיתת כוחות אמריקאים על האי לייטה, שלח הצי הקיסרי את מרבית כלי השיט שלו על מנת לעצור את הפלישה. אולם, היפנים נהדפו על ידי הצי השלישי והצי השביעי האמריקאים, אשר סיפקו הגנה לכוחות הנוחתים. בקרב זה ספג הצי הקיסרי אבדות קשות, ולאחריו חדל מלהיות כוח התקפי מאיים באוקיינוס השקט.
קרב מפרץ לייטה כולל ארבעה קרבות עיקריים: קרב ים סיבויאן, קרב מצר סוריגאו, קרב כף אנגאניו והקרב מול סאמאר. בקרב זה השתמשו היפנים לראשונה בהתקפות הקמיקזה.
תוצאות הקרב.
קרב לייטה היה הקרב הראשון בדרך לכיבוש מחדש של הפיליפינים ולניצחון בו הייתה חשיבות רבה להמשך המוצלח של המערכה. האמריקאים ספגו בקרב זה 3,504 הרוגים ו-11,991 פצועים. פגיעת קמיקאזה בסיירת הכבדה אוסטרליה במהלך הקרב הימי גרמה למותם של 30 מלחים אוסטרלים ו-64 פצועים.
בהגנה על לייטה איבדו היפנים כ-49,000 חיילים, שהם ארבע דיוויזיות ויחידות נספחות נוספות, כמו גם 26 ספינות מלחמה, 46 ספינות הובלת כוחות ומאות אוניות סוחר. הקרב גם הפחית את היכולת האווירית של יפן בפיליפינים בכ-50%, ואילץ אותם לנקוט בשיטת הקמיקזה. על אף הניצחון בקרב לייטה, נותרו בלוזון כ-250,000 חיילים יפנים, אך אובדן הסיוע האווירי והימי בלייטה הגביל את חופש הפעולה של ימאשיטה, מפקד הכוחות היפנים בפיליפינים, כך שבלוזון נאלצו היפנים לנקוט במלחמת התשה מגננתית, כמעט פסיבית. לאחר אובדן הפיליפינים איבדו היפנים כל תקווה לכבוש את האיים מחדש, ולמעשה איבדו שטח בעל חשיבות אדירה ששלט על נתיבי הגישה לאיים היפנים ושממנו יכלו האמריקאים לשגר התקפה אחרונה על יפן גופא.
אמיל ראוש
אמיל ראוש (בגרמנית: Emil Rausch; 11 בספטמבר 1883 - 14 בדצמבר 1954) היה שחיין גרמני, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 זהב.
ביוגרפיה.
ראוש נולד בברלין.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה ראוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-880 יארד בתוצאה של 13:11.4 דקות, לפני פרנסיס גיילי מארצות הברית (13:23.4 דקות) וגזה קיש מהונגריה ובמשחה ל-1 מייל חופשי בתוצאה של 27:18.2 דקות, לפני קיש (28:28.2 דקות) וגיילי (28:54.0 דקות), מדליית ארד במשחה ל-220 יארד חופשי בתוצאה של 2:56.0 דקות, אחרי צ'ארלס דניאלס (2:44.2 דקות) וגיילי (2:46.0 דקות) שניהם מארצות הברית.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה ראוש במדליית כסף במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי בתוצאה של 17:16.2 דקות, אחרי הונגריה (16:52.4 דקות) ולפני בריטניה. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-1 מייל בתוצאה של 32:40.6 דקות.
בשנת 1954 נפטר ראוש בעיר הולדתו בברלין.
הפשיטה על בסיסי הטילים במצרים ב 15 באוקטובר 1973
רוב בעילות אחר הבעל
רוב בעילות אחר הבעל הוא כלל במשפט העברי הקובע כי במקרה של ספק לגבי זהות האב הביולוגי של צאצא של אישה נשואה, ההלכה קובעת שהאב הביולוגי הוא הבעל ולא גבר אחר. לקביעת האבהות ההלכתית ישנה חשיבות לגבי הצאצאים, לדוגמה לגבי קביעת ממזרות, חיוב האב למזונות, איסורי נישואים לקרובים וזכויות ירושה.
הכלל ומקורו.
בהלכה ישנה חזקת צאצאים. כלומר, ההלכה מניחה שילדי האם הם הילדים הביולוגיים שלה ושל בעלה של האם. על בסיס כלל זה יכול בית דין להוציא להורג אדם שעבר עבירה התלויה בקרבה. לדוגמה, הכאת אב ואם או גילוי עריות בתוך המשפחה. התלמוד מנמק אפשרות זו באמצעות העקרון "רוב בעילות אחר הבעל".
להלכה נפסק שהכלל תקף גם אצל אישה שישנה שמועה או אף עדות שקיימה יחסי אישות עם גבר אחר, פרט לאישה שהיא "פרוצה ביותר". הכלל תקף אפילו במקרה נדיר ביותר בו נעדר הבעל מביתו 12 חודשים, שכן על פי דברי התלמוד ייתכן מצב רחוק בו הריון יימשך תקופה כה ארוכה. עם זאת, אם איבדה האישה את חזקת הכשרות שלה כיון שראו בה "דבר מכוער" בתקופה זו, אין לתלות את ההריון הארוך בבעלה וניתן להניח שהוא מגבר אחר.
הסבר הכלל.
בתלמוד הבבלי נטען שמקור הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" הוא בכך שהולכים אחר הרוב. לעומת זאת, בתלמוד ירושלמי נטען שמקור ההנחה שאדם הוא בנו של הידוע ומוחזק כאביו, הוא מדין חזקה ולא מדין רוב בעילות אחר הבעל.
על פי הסברי האחרונים, זהו כלל עקרוני שאינו תלוי בהכרח במקרה הפרטי של זוג מסוים, ולכן הכלל תקף גם במקרה בו התייחדו בני הזוג פעם אחת בלבד או שהבעל הלך ל"מדינת הים".
מספר נימוקים ניתנו לכך. הרב פנחס הורוביץ מפרש את דין "רוב בעילות אחר הבעל", ב"רובא דליתא קמן", המבוסס על כך שרוב יחסי האישות בעולם הם עם הבעל, גם אם ייתכן שבאופן ספציפי, המקרה הנידון שונה. הסבר דומה, נותן החת"ם סופר המסביר, כי הכלל רוב בעילות אחר הבעל, גם הוא מבוסס למעשה על דין החזקה המבוסס על חזקת מנהג שמקורה - מנהג הרוב בעולם, כלומר, "כיוון שנשא אשתו ומתנהגים זה עם זה כמנהג העולם מסתמא בעל רוב בעילות. נמצא מכח שניהם, חזקה ורובא מחזקינן זה לאביו ודאי". הרב משה פיינשטיין כותב שהכלל תקף אפילו במקרים בהם ידוע שבני הזוג התייחדו מספר פעמים מועט יחסית, היות שכוונת חכמים היא ליחסי אישות מהם נוצר הריון, ובהן מתקיים הכלל "רוב בעילות אחר הבעל". על פי הסברו, במקרים של ניאוף, הן האישה והן הגבר משתמשים בשיטות שונות למניעת הריון. בנוסף, לעיתים יחסי אישות אלו מתקיימים בצורה חפוזה המקטינה גם היא, לדבריו, את הסיכוי להיכנס להריון.
לעומת זאת, הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין מסייג מעט את נחרצות הכלל ואומר ש"רוב בעילות אחר הבעל" תקף רק במקרים בהם הבעל מצוי אצל האשה. במצב זה, אישה הטוענת כי בנה הוא מגבר אחר בדרך כלל אינה נאמנת לאסור על הבן נישואים עם קרובות הגבר האחר. אך אם הבעל אינו בביתו לעיתים קרובות, חוששים לחומרא לאסור על הבן להינשא לקרובות הגבר האחר, אם כי הבן אינו נחשב לממזר.
השימוש בכלל.
בדיקות מעבדה.
כיום קיימות בדיקת מעבדה (בדיקות דם ובדיקות גנטיות) שונות אשר בכוחן לשלול אבהות או לקבוע באופן חיובי קשר ביולוגי בין הנבדקים ברמת אמינות משתנה, חלקן ברמה נמוכה וחלקן ברמה גבוהה ביותר. הפוסקים האחרונים דנו בשאלת קבילותן של בדיקות המעבדה השונות בדיני ממונות (חיוב מזונות), בדיני נפשות ולגבי קביעת ממזרות.
ישנן דעות כי אין להסתמך על בדיקות אלו, ובפרט אין להסתמך על בדיקת סוג הדם. לעומתם, יש שקיבלו את בדיקות המעבדה בחלק מהמקרים (כגון לעניין מזונות) וקבעו כי כאשר תוצאות השוואת סוג הדם (או בדיקות אחרות) מורות כי לא קיים קשר ביולוגי בין הנבדקים, הרי שמול הכלל של "רוב בעילות אחר הבעל" עומד ה"רוב" של חוקי התורשה.
בפני בתי דין בארץ הובאו מספר מקרים בהם נידון האם ניתן לחייב או לפטור אב ממזונות על סמך בדיקות אלו:
במקרה שהובא לפני בית הדין הרבני האזורי בתל אביב-יפו בשנת 1965 נתבע גבר לשלם מזונות עבור בנה של אשתו, אולם בדיקת דם שנערכה הראתה כי הילד אינו בנו הביולוגי. בפסק הדין נקבע כי הנתבע פטור מתשלום מזונות מספק, כיוון שנוצר כאן מצב של "רוב בעילות אחר הבעל" מול "רוב ילדים דמם זהה עם דם הוריהם". כך שבעוד שכלל הרוב מורה כי כאשר לפי בדיקת הדם נראה כי לא מדובר בבנו הביולוגי ולכן אינו מחויב לשלם עבורו מזונות, הרי שקיימת סברה הפוכה שגם היא מבוססת על כללי הרוב, והאומרת שמכיוון שרוב בעילות הם מהבעל, יש להניח כי מדובר בבן הביולוגי. ניגוד זה יוצר ספק ולפי הכלל "המוציא מחבירו עליו הראיה" לא ניתן לחייב את הנתבע בתשלום ממוני כאשר קיים ספק.
בפסק דין אחר שניתן בבית הדין באשדוד ב-1982 ציין הרב שלמה דיכובסקי, על פי דברי הרמב"ן והריטב"א, כי הרוב שנוצר בעקבות בדיקה גנטית עדיף מ"רוב בעילות אחר הבעל", כיון שהוא רוב מוחלט שאינו תלוי במנהגם של בני אדם.
יש לציין כי על אף ההסתמכות על בדיקות לגבי חיוב מזונות, אין בתי דין מסתמכים עליהם לגבי קביעת ממזרות, ובמקרים שונים אין בתי הדין מאפשרים עריכת בדיקות אלו, על-מנת למנוע הוצאת לעז על הצאצאים כממזרים.
לדוגמה, במקרה בו טען גבר כי הוא עקר בצורה שהסבירות שמזרעו ייוולד ילד נמוכה (אך עדיין אפשרית), ולכן קרוב לוודאי שבתה של אשתו אינה בתו, דחה ד"ר מיכאל ויגודה טענה זו בנימוק שהכלל "רוב עקרים אינם מולידים" לא דוחה את "רוב בעילות אחר הבעל" ועל כן אין די בהצגת הראיות לעקרות כדי לשלול את הקשר הביולוגי, אך הבדיקה עלולה להוציא לחינם לעז על הבת.
בני זוג הנשואים בנישואים אזרחיים.
הרב מרדכי יעקב ברייש פסק בספר השו"ת שלו, "חלקת יעקב", כי הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" תקף גם אצל גם בני זוג שחיים ביחד ונשואים בנישואים אזרחיים.
זקן.
לגבי אדם זקן נחלקו הפוסקים האם שייך הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" או לא.
"פרוצה ביותר".
כאמור, הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" לא תקף כאשר מדובר באישה שהיא "פרוצה ביותר". רש"י פירש את המושג "פרוצה ביותר": "דאיכא למיחש [שיש לחשוש] שרוב בעילותיה משל אחרים". לעומת זאת, לדעתו של מהר"י ברונא ההגדרה מחמירה יותר וכאשר קיימים "עדי כיעור" והאישה "פרוצה בפרהסייא בגיפוף ובנישוק" היא מוגדרת כ"אישה פרוצה".
קרב העיר סואץ
קרב העיר סואץ היה קרב במלחמת יום הכיפורים שניטש ב-24 וב-25 באוקטובר 1973 בין צה"ל לבין הצבא המצרי בעיר סואץ שבמצרים. היה זה הקרב הגדול האחרון לפני כניסת הפסקת האש לתוקף בחזית הדרום. הוא נסתיים בכישלון של צה"ל ברוב חלקי העיר ובאבדות כבדות לו, ונחשב לאחד המשגים הגדולים של ישראל במלחמה בחזית זו.
רקע.