בשנת 1958 הוא מונה לשר המשפטים בממשלת שארל דה גול, והופקד על ניסוח החוקה של הרפובליקה החמישית. לאחר אישורה הוא מונה על ידי דה גול לראש הממשלה הראשון. ממשלתו של דברה הייתה מבוססת על הגוליסטים, הקתולים ושמרנים ולא שיתפה את הסוציאליסטים. דברה התפטר מתפקידו באפריל 1962. על פי הגרסה הרשמית, הפרישה היה מתוכנן מראש, אולם בעיתונות נטען שהיא נבעה מחילוקי דעות לגבי פיזור הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות לצורך ניצול ההצלחה במשאל העם שנערך זמן קצר לפני כן. על פי הנטען, דברה, מראשי המפלגה הגוליסטית, ביקש לנצל את ההצלחה כדי להגדיל את כוחה של המפלגה בפרלמנט, אך דה גול סירב לפזר את הפרלמנט ולערוך בחירות חדשות. בנובמבר 1962 זכתה המפלגה הגוליסטית של דברה בניצחון, אולם דברה, שהתמודד במחוז בחירה קשה אל מול מועמד הסוציאליסטים, הפסיד את מקומו באספת הנבחרים ועל כן לא נכלל בממשלה החדשה של ז'ורז' פומפידו בדצמבר 1962. הצעה של אחד הצירים להתפטר על מנת לאפשר לדברה להיבחר לפרלמנט נדחתה על ידי דברה שלא רצה להיבחר בתכסיסים. בשנת 1963 נבחר לבית התחתון הצרפתי כציר של ראוניון.
בינואר 1966 שב דברה לממשלה בתפקיד שר הכלכלה והכספים, ונחשב למספר שניים בממשלה אחרי ראש הממשלה. במרץ 1967 זכתה המפלגה הגוליסטית לרוב בבחירות ודברה נבחר מחדש לפרלמנט. בשנת 1968 עבר דברה למשרד החוץ וביוני 1969, בניגוד לרצונו, הועבר לתפקיד שר ההגנה, אותו החזיק עד אפריל 1973, עת בחר שלא להצטרף לממשלה החדשה של פייר מסמר. כשר חוץ, הוא חתם מספר פעמים על הצהרות פומביות נגד התנועה הפאן ערבית. דברה היה סמן שמרני של מפלגתו ומתנגד חריף של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן הליברלי. בין היתר, התנגד דברה לחוק שהתיר הפלות מלאכותיות.
דברה התמודד בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 1981, וזכה ב-1.65% מהקולות בלבד. גם לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים, הוא הוסיף להשמיע ברמה את דעתו בסוגיות שנויות במחלוקת בצרפת. בשנת 1988 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. דברה המיר את דתו לקתוליות.
לדברה ארבעה בנים: היזם וינסן דברה (נולד ב-1939), העיתונאי פרנסואה דברה (1942), האורולוג והפוליטיקאי ברנאר דברה (1944), והפוליטיקאי ז'אן-לואי דברה (1944).
דברה היה ראש הממשלה הרביעי של צרפת שמוצאו יהודי. קדמו לו לאון בלום (1936–1937, 1938, 1945), רנה מאייר (1953) ופייר מנדס פראנס (1954–1955). למעלה מעשרים שנה אחריו כיהן כראש ממשלת צרפת לורן פביוס (1984–1986), אף הוא ממוצא יהודי, אף כי הוריו המירו את דתם לפני לידתו.
ג'ון קמרון מיטשל
ג'ון קמרון מיטשל (באנגלית: John Cameron Mitchell; נולד ב-21 באפריל 1963) הוא במאי, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
ביים את הסרטים "שורטבאס","מחילת הארנב" ו"הדוויג והשארית העצבנית", שעל משחקו בו הועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
מיטשל נולד באל פאסו, טקסס לאם ממוצא סקוטי ולגנרל בצבא ארצות הברית. מיטשל גדל בבסיסים אמריקאיים בארצות הברית, גרמניה וסקוטלנד ולמד במוסדות חינוך קתולים.
למד תיאטרון ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן".
בשנת 1985 יצא מהארון בפני משפחתו וחבריו ובשנת 1992 הודיע על כך באופן רשמי בראיון שנתן ל"ניו יורק טיימס".
קריירה.
מיטשל התחיל את הקריירה שלו בתיאטרון. קמרון מיטשל היה אמור לככב במחזמר "אל תוך היער" בתפקיד הנער ג'ק ואף הקליט שיר שנחתך מהאלבום הסופי של המחזמר. אבל בסוף קמרון מיטשל הוחלף בשחקן בן ורייט.
קמרון מיטשל היה מועמד למספר פרסים על הופעותיו במחזות המוזיקליים "" ו"סוד הגן הנעלם".
סרטו הראשון כשחקן היה סרט הפשע "Band of the Hand" לצידו של סטיבן לאנג.
ב-2006 ביים כתב והפיק את הדרמה הקומית מעוררת המחלוקת "שורטבאס" שזכתה לביקורות מעורבות בעולם בשל סצינות הסקס הבוטות המוצגות בסרט, מהנועזות ביותר שהוצגו בקולנוע מזה שנים.
ב-2010 ביים מיטשל את הדרמה "מחילת הארנב" בכיכובן של זוכות האוסקר ניקול קידמן ודיאן ויסט וכוכב "האביר האפל" אהרון אקהרט. בשנת 2016 גילם את אנדי וורהול בסדרת הטלוויזיה "ויניל".
הדוויג והשארית העצבנית.
ב-1998 יצר מיטשל ביחד עם סטפאן טראסק את המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית" אודות הטרנסג'נדרית הגרמנית הנזל שמידט העוברת ניתוח לשינוי מין ועוברת לארצות הברית עם חייל אמריקאי, שם מקימה להקת דרכים רוקיסטית. המחזה זכה להצלחה רבה בבמות אוף ברודוויי וברחבי בעולם.
ב-2001 ביים וכתב מיטשל גרסה קולנועית מוצלחת שזכתה להצלחה ביקורתית ובמהרה גם למעמד קאלט. בסרט גילם את אותה הדמות הראשית לצידו של מייקל פיט וקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב על ההופעה המוזיקלית הטובה ביותר, על בימוי הסרט זכה מיטשל בפרס פסטיבל סאנדנס.
תור (סרט)
תור (באנגלית: Thor) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2011 בבימויו של קנת בראנה המבוסס על חוברות הקומיקס תור, ובהפקה מבית אולפני מארוול. בסרט מככבים כריס המסוורת', טום הידלסטון, נטלי פורטמן, אנתוני הופקינס, אידריס אלבה, קאט דנינגס וסטלאן סקארסגארד. עלילת הסרט מביאה את סיפורו של תור, נסיך אסגרד, אשר מוגלה מביתו לכדור הארץ. שם הוא חובר למדענית ג'יין פוסטר ונאלץ לעצור את אחיו לוקי, שמבקש לגזול את כס המלכות ממנו.
הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי מארוול המובילים לפרויקט "הנוקמים", אחרי איירון מן, הענק הירוק ואיירון מן 2. הסרט יצא בארצות הברית ב-6 במאי 2011, וברחבי אוסטרליה ב-21 באפריל באותה שנה ב-2D ,3D ו-IMAX 3D. בישראל יצא הסרט ב-28 באפריל באותה שנה באותם פורמטים.
הסרט קיבל ביקורות משבחות על התסריט, העלילה, האפקטים, הוויזואליות והמשחק, בעיקר של הידלסטון כלוקי. הביקורות אף הדגישו את העובדה שהסרט משלב לא רק אקשן אלא גם דרמה אנושית. לעומת הביקורות החיוביות מצד המבקרים, הסרט קיבל תגובות מעורבות מצד הקהל ומעריצי קומיקס ברחבי העולם. למרות הביקורות, הסרט היה להצלחה קופתית מסחררת כשהגיע לסכום טוטאלי נקי בקופות של כ-449 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 150 מיליון דולר בלבד.
בעקבות הצלחת הסרט, סרט המשך הנקרא "" יצא בנובמבר 2013.
עלילת הסרט.
בשנת 965 לספירה, אודין מלך אסגרד הנחיל מלחמה על ענקי הכפור מממלכת יוטנהיים ומנהיגם, לאופיי, כדי למנוע מהם לכבוש את תשע הממלכות, כולל כדור הארץ. המלחמה מסתיימת בניצחון אלי אסגרד, שכפו על ענקי הכפור ומלכם, לאופי, שביתת נשק. אלי אסגרד לקחו לביתם את "תיבת החורפים העתיקים", מקור כוחם של ענקי הכפור.
בזמן ההווה, בנו הבכור של אודין, תור, מיועד לרשת את מקומו. ביום הכתרתו ליורש מנסים ענקי הכפור לחדור לכספת בה שמורה התיבה כדי להחזיר אותה לידיהם ונהרגים בידי שומר הכספת, "המשמיד". בשל רצונו לשמור בכל מחיר על שביתת הנשק, מחליט אודין כי אין צורך בפעולת תגמול, אך תור ממרה את פיו ותוקף את יוטנהיים עם אחיו הצעיר לוקי, חברתו סיף ושלושת הלוחמים וולסטאג, פאנדרל והוגאן. בינם לבין ענקי הכפור מתפתח קרב המוני, שמופסק בידי אודין. לאחר שלאופיי מודיע לאודין כי שביתת הנשק נסתיימה, אודין הזועם מנשל את תור מתוארו כיורשו, מגרש אותו לכדור הארץ ולוקח ממנו את מקבתו, "מיולניר", אותה הוא משגר גם כן לכדור הארץ תוך כדי ההבטחה שרק האדם הראוי להיות אל יוכל להניף אותה שוב.
תור נוחת בעיירה קטנה בניו מקסיקו ונפגש עם ד"ר ג'יין פוסטר, אסטרופיזיקאית שמנסה להוכיח את קיומם של חורי תולעת שמאפשרים מעבר בין עולמות, וזאת בסיועם של ד"ר אריק סלביג ושל המתמחה דארסי לואיס. כאשר המקבת נוחתת במדבר היא מושכת את תשומת לב המקומיים, וכן את תשומת לבם של סוכנות S.H.I.E.L.D, שמנהליה שולחים את הסוכן פיל קולסון כדי לקחת את המקבת ולהחרים את מחקרה של ג'יין. תור מציע לג'יין סיוע במחקר וזו לוקחת אותו למדבר, שם הוא מנסה לפרוץ למתחם השמור שהקימו סוכני S.H.I.E.L.D סביב המקבת. לאחר שהוא מצליח לגבור על השומרים ולהגיע למקבת, הוא מנסה להניף אותה אך לא מצליח שכן הוא עדיין לא ראוי להיות אל. הוא נלכד בידי סוכנים אך משוחרר בהתערבותו של ד"ר סלביג.
בינתיים, אודין מגלה ללוקי שהוא למעשה ענק כפור ובנו של לאופיי, וכי הוא אומץ על ידי האלים שמצאו אותו כתינוק בשדה הקרב ביוטנהיים לפני אלף שנים. אודין נכנס לתרדמת עמוקה הקרויה "שנת אודין", ולוקי מכתיר את עצמו למלך אסגרד בהיעדרו של תור. סיף ושלושת הלוחמים, שאינם מרוצים משלטונו של לוקי ומאמינים כי הוא זה שהכניס את ענקי הכפור לאסגרד, בוחרים שלא לציית להוראותיו ומגיעים לכדור הארץ במטרה למצוא את תור. בינתיים, לוקי מציע עסקה ללאופיי לפיה הוא יכניס את צבאו לאסגרד על מנת להרוג את אודין. לאחר מכן הוא שולח את "המשמיד" לכדור הארץ כדי שיהרוג את תור וחבריו. תור בוחר להקריב את חייו בתמורה לחיי חבריו ולחיי ג'יין ועמיתיה, ובמעשהו הוא מוכיח כי הוא ראוי לשאת את מקבתו. מקבתו משתחררת ובאמצעותה הוא הורג את המשמיד ונשבע לג'יין שיחזור אליה ויגן על כדור הארץ. כאשר לאופיי מגיע לאסגרד, לוקי בוגד בו והורג אותו. בסיועו של היימדל, תור חוזר לאסגרד ומוצא את אחיו, המנסה להשתמש בגשר ביפרוסט כדי להשמיד את ממלכת יוטנהיים ולהוכיח לאביו כי הוא ראוי להיות מלך. בין השניים מתפתח עימות, בסיומו תור משמיד את גשר ביפרוסט ומסכל את מזימתו של לוקי, הנחשב למת לאחר שנפל לתהום שמתחת לגשר. אודין מחמיא לתור ואומר לו שהוא יהיה מלך טוב, בעוד שתור אומר לא כי הוא עדיין אינו מרגיש מוכן להיות מלך.