קרבות עזים מתחוללים בירושלים וסביבותיה. הלגיון כובש את הרובע היהודי והעיר נצורה. גדעון הפלמחני"ק (נסים מזרחי) חבר קיבוץ, מתגייס ונוטל חלק בכיבוש של כפר ערבי במבואות ירושלים. הקרב קשה עם הרוגים ופצועים. לבסוף נכבש הכפר אך גדעון נפצע בראשו ומאבד את הכרתו. מטפלת בו החובשת מרים (אסתר פרידר, לימים עו"ד אתיה שמחה יועצת ראש הממשלה לקידום מעמד האישה).
עם הכרזת ההפוגה מועבר גדעון לבית חולים בירושלים ומרים מבקרת ומעודדת אותו. עם החלמתו הוא מחליט לשוב למשק עובד בגן הירק ואילה חברתו (רות גבריאלית) עובדת ברפת. מרים, סטודנטית למשפטים באוניברסיטה מתגעגעת אליו.
גדעון מתוודה בפני איילה, מספר לה על פציעתו ועל מרים שהצילה את חייו והיא מתחילה לחשוש ולקנא.
למרים נודע היכן גדעון והיא מגיעה למשק, במכונית פאר, כדי להביאו העירה ולהזמינו לנשף עם חבריה הסטודנטים. היא עורכת נשף ריקודים שאינו לטעמו של גדעון. הוא מחליט שאינו מתאים לחברה הזאת, חוזר לקיבוץ שם מקבלת אותו איילה בחיבוק.
שחייה באולימפיאדת אתונה (1896)
אולימפיאדת אתונה (1896) היא האולימפיאדה הראשונה בעת החדשה שנערכה באתונה, יוון. תחרויות השחייה נערכו ב-11 באפריל 1896. 4 משחים לגברים נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 13 משתתפים מ-4 מדינות.
תחרויות השחייה של המשחקים האולימפיים ב-1896 נערכו במים פתוחים, ולא בבריכת שחייה. 20,000 צופים הגיעו כדי לצפות בתחרויות שנערכו במפרץ זאה, בסמוך לפיראוס. גאורגיוס הראשון, מלך היוונים הגיע לצפות בתחרויות השחייה בשעה 10:30 בבוקר. התחרויות החלו בשעה 11:00 בבוקר. מימי המפרץ היו קרים והטמפרטורה שלהם נעה בין C°12 ל-C°14. הטמפרטורה הייתה C°18.
כל ארבעת מקצי השחייה נערכו באותו יום, ב-11 באפריל. עובדה זו פגעה באלפרד האיוש שחיין יהודי מהונגריה, מאחר שלא התאפשר לו כמעט להתאושש בין המשחים, והוא נאלץ להתחרות בשני משחים בלבד. אף על פי כן, הצעיר בן ה-18 (צעיר המנצחים באולימפיאדה) זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי לפני אוטו הרשמן יהודי מאוסטריה ובמשחה ל-1,200 מטר חופשי.
במשחה ל-500 מטר חופשי, זכה פאול נוימן אף הוא יהודי מאוסטריה, לאחר שגבר על מתחריו בפער של למעלה מדקה וחצי. נוסף לכך, נערכה תחרות שחייה מיוחדת למלחים יוונים.
מריון רונג
מריון רונג (בפינית: Marion Rung; נולדה ב-7 בדצמבר 1945) היא זמרת פינית.
פילמוגרפיה.
רונג נולדה בהלסינקי והחלה את הקריירה המוזיקלית שלה ב-1961.
היא ייצגה את פינלנד באירוויזיון 1962 והייתה במקום השביעי.
ב-1973 ייצגה את פינלנד באירוויזיון פעם נוספת והייתה במקום השישי.
ב-1974 וב-1980 זכתה במקום הראשון בפסטיבל סופוט בפולין.
ב-1980 זכתה בתחרות "Intervision Song Contest" המשותפת למדינות ברית המועצות לשעבר וארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
באירוויזיון 2002 הקריאה את הניקוד של פינלנד.
בנוסף היא גם לקחה חלק במספר הופעות בטלוויזיה ובתיאטרון.
היא הופיעה על גבי בולי דואר בפינלנד.
ואנג ג'ינג-ויי
ואנג ג'ינג-ויי (באנגלית: Wang Jingwei; 4 במאי 1883 - 10 בנובמבר 1944), נולד כוואנג ז'אומינג, אך ידוע בעיקר בשם העט שלו "ג'ינג-ויי", היה פוליטיקאי סיני. היה בתחילת דרכו חבר באגף השמאלי של הקוומינטנג (KMT), והוביל ממשלה בווהאן נגד ממשלת הימין, אך מאוחר הפך לאנטי קומוניסטי לאחר כישלון מאמציו לשתף פעולה עם המפלגה הקומוניסטית הסינית. האוריינטציה הפוליטית שלו פנתה ימינה לאחר ששיתף פעולה עם היפנים.
ואנג היה מקורב לסון יאט-סן בעשרים השנים האחרונות לחייו של סאן. לאחר מותו של סאן, ואנג ניהל מאבק פוליטי עם צ'יאנג קאי שק על השליטה בקוומינטנג, אך הפסיד. ואנג נשאר בתוך הקוומינטנג, אך המשיך להתווכח עם צ'יאנג עד פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, ולאחר מכן הוא קיבל הזמנה מהאימפריה היפנית להקים ממשלת בובות שתתנהל תחת פיקוחה של יפן, בעיר נאנג'ינג. ואנג כיהן כראש המדינה של ממשלת הבובות היפנית עד מותו, זמן קצר לפני תום מלחמת העולם השנייה. אף על פי שהוא נחשב עדיין לתורם חשוב במהפכת שינהאי, שיתוף הפעולה שלו עם יפן הקיסרית הוא נושא לוויכוח אקדמי, הניתוחים האופייניים מתייחסים אליו כבוגד.
ילדות וחינוך.
הוא נולד בסאנשוי, גואנגדונג. ואנג נסע ליפן כסטודנט בחסות ממשל שושלת צ'ינג ב-1903. כאיש צעיר, ואנג האשים את שושלת צ'ינג בפיגור של סין, וחוסר האונים שלה להדוף את ניצולה על ידי המעצמות האימפריאליסטיות המערביות. עוד ביפן, ואנג התחיל לסמוך על סאן יאט-סן, והפך מאוחר יותר לאחד החברים החשובים ביותר של הקוומינטנג. הוא היה בין הלאומנים הסינים ביפן שהושפעו מהאנרכיזם הרוסי ופרסם כמה מאמרים בכתבי עת של האנרכיסטים הסיניים בפאריס.
קריירה מוקדמת.
בשנים שקדמו למהפכת שינהאי בשנת 1911, היה ואנג פעיל בהתנגדות לממשלת צ'ינג. ואנג נודע בתקופה זו כנואם מצוין, ותומך נלהב בלאומיות הסינית. הוא נכלא על שתכנן את רצח של יורש העצר, הנסיך צ'ון, והודה באשמתו במשפט. הוא נשאר בכלא עד למרד ווצ'אנג והפך לגיבור לאומי עם שחרורו.
במהלך המהפכה של שינהאי ולאחר מכן, חייו הפוליטיים של ואנג מתאפיינים בהתנגדותו לאימפריאליזם המערבי. בראשית המאה העשרים הוא החזיק בכמה משרות בממשלת המהפכה של סון יאט-סן בגואנגג'ואו, והיה היחיד מבין חבריו של סאן שליווה אותו לנסיעות מחוץ לתחום הקוומינטנג בחודשים שקדמו למותו של סאן.
הוא נחשב לאחד המתמודדים העיקריים להחליף את סאן כמנהיג, אבל בסופו של דבר איבד שליטה על המפלגה והצבא לצ'יאנג קאי שק. ואנג איבד לחלוטין את השליטה במפלגה ב-1926, ונשלח עם משפחתו ל״חופשה באירופה״. באותו הזמן ציאנג קאי צ'ק נלחם בקומוניסטים, והוא חשש שוואנג יטרפד את מהלכיו כי ראה בוואנג אוהד השמאל.
מנהיג ממשלת ווהאן.
במהלך המשלחת הצפונית, ואנג היה הדמות המובילה בקוומינטנג שקרא להמשך שיתוף הפעולה עם המפלגה הקומוניסטית הסינית. אף על פי שוואנג שיתף פעולה עם הקומוניסטים הסיניים בווהאן, הוא התנגד באופן פילוסופי לקומוניזם והתייחס בחשד ליועצי הקומינטרן. הוא לא האמין שקומוניסטים יכולים להיות פטריוטים אמיתיים או לאומנים סיניים אמיתיים.
בתחילת 1927, זמן קצר לפני שצ'יאנג כבש את שאנגחאי והעביר את הבירה לנאנג'ינג, סיעתו של ואנג הכריזה על בירת הרפובליקה כווהאן. בעודו מנסה להנהיג את הממשלה מווהאן, ואנג היה בשיתוף פעולה הדוק עם דמויות קומוניסטיות מובילות, כולל מאו דזה-דונג, צ'ן דו-שיו ובורודין. מאוחר יותר האשים ואנג את כישלון ממשלת ווהאן באימוץ יתר על המידה של סדר היום הקומוניסטי. ממשלתו של ואנג התנגדה לצ'יאנג קאי-שק, שהיה בעיצומו של טיהור דמים של קומוניסטים בשאנגחאי.
צ'יאנג קאי-שק כבש את שאנגחאי באפריל 1927, והחל בדיכוי דמים של קומוניסטים החשודים ב"טרור הלבן". בתוך שבועות ספורים לאחר דיכוי הקומוניסטים בשאנגחאי, הותקפה ממשלת השמאל של ואנג על ידי משטר הקוומינטנג והתפוררה, והותירה את צ'יאנג כמנהיגה הלגיטימי היחיד של הרפובליקה. כוחות צ'יאנג כבשו שטחים שנשלטו בעבר על ידי ואנג, וביצעו מעשי טבח של קומוניסטים חשודים באזורים אלה. סביב צ'אנגשה לבדה, למעלה מעשרת אלפים בני אדם נהרגו בעשרים יום. מתוך חשש מעונש כקומוניסטי, הביע ואנג בפומבי אמונים לצ'יאנג ונמלט לאירופה.
בממשלת צ'יאנג.
ב־1931 הצטרף ואנג לממשלה נגד צ'יאנג בגואנגג'ואו. לאחר שצ'יאנג הביס את המשטר הזה, וונג השלים עם ממשלת נאנג'ינג של צ'יאנג והפך לדמות פוליטית בולטת במשך רוב העשור. ואנג מונה לראש הממשלה בדיוק כשהחל הקרב בשאנגחאי (1932). היו לו סכסוכים תכופים עם צ'יאנג והוא ניסה להתפטר במחאה כמה פעמים.
כתוצאה ממאבקי הכוח הללו בתוך הקוומינטנג, נאלץ ואנג לבלות את רוב זמנו בגלות. הוא נסע לגרמניה וקיים קשר עם אדולף היטלר. כמנהיג הפלג השמאלי של הקוומינטנג ואדם שהיה קשור קשר הדוק עם ד"ר סאן.
צ'יאנג רצה שוואנג יכהן בממשלה גם כדי להגן על המוניטין ה"מתקדם" של ממשלתו, אשר מנהלת מלחמת אזרחים עם הקומוניסטים. בדרך זו חשב ציאנג להגן על ממשלתו מפני ביקורת ציבורית נרחבת על מדיניותו: קודם להביס את הקומוניסטים, ולאחר מכן להתעמת עם יפן. למרות העובדה שוואנג וצ'יאנג לא אהבו ולא האמינו זה בזה, צ'יאנג היה מוכן לעשות פשרות כדי לשמור על ואנג כראש ממשלה. ואנג וצ'יאנג היו שונים בדעתם - וואנג היה פסימי מאוד לגבי היכולת של סין לנצח במלחמה הבאה עם יפן והתנגד לבריתות עם כל המעצמות הזרות אם תפרוץ המלחמה.
בהיותו מתנגד לכל מאמץ שיכפיף את סין ליפן, ראה ואנג את המעצמות כברית המועצות, הממלכה המאוחדת וארצות הברית כאיום דומה על סין. הוא טען כי על סין להביס את יפן לבדה, אם הם רוצים לשמור על עצמאותם. אבל בו בזמן, האמין ואנג כי סין מפגרת מבחינה כלכלית כדי לנצח במלחמה את יפן, אשר עברה מודרניזציה אגרסיבית מאז 1867. לפיכך הפך לסנגור של הימנעות ממלחמה עם יפן כמעט בכל מחיר וניסה לנהל משא ומתן על הסכם עם יפן אשר ישמור על עצמאותה של סין.
צ'יאנג האמין כי אם תוכנית המודרניזציה שלו תתבצע, סין תנצח במלחמה הבאה, ואם תבוא המלחמה לפני שתוכניות המודרניזציה שלו תושלם, הוא יהיה מוכן להתקשר עם כל כוח זר להביס את יפן אפילו עם ברית המועצות הסובייטית, שתמכה בקומוניסטים הסינים במלחמת האזרחים. צ'יאנג היה אנטי-קומוניסט הרבה יותר מאשר ואנג, אבל צ'יאנג היה גם "ריאליסט" כשהכריז על עצמו כבעלת ברית עם ברית המועצות. בטווח הקצר, ואנג וצ'יאנג הסכימו על המדיניות של "פיוס פנימי תחילה, אחר כך התנגדות ליפן".