כמו כן נקנו עוד שני דאונים מתוצרת פולין, וביולי 1937 נערך מחנה דאייה למתקדמים ליד עפולה (הרחק ממרכז הארץ, שלא לעורר את חשדם של השלטונות) שבו השתתפו כמעט 40 בני נוער. חרף המאורעות של אותן שנים (מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט) נערכו מחנות דאייה נוספים בגבעת המורה שבעמק יזרעאל גם באפריל 1938 וביולי 1939.
בסוף שנות השלושים הקלוב ארצי־ישראלי לתעופה החל לקבל בסיס ציבורי רחב יותר ומנהיגות היישוב החלה לממנו ולהציבו בסדר העדיפויות של חלוקת המשאבים. כאמור, הוועד היוזם של הקלוב ניסח בתקנונו שהמועדון לא יוקם כסקציה בארגון כלשהו ולא יהיה משויך מפלגתית. יתרה מזאת, חברי ארגונים פוליטיים לא הורשו להירשם למועדון כקבוצה אלא כיחידים - וכך, למשל, לא הורשו חברי תנועת בית"ר להגיע לפעילות המועדון במדי התנועה.
עם זאת, צבי נדב, מרכז הוועדה הטכנית של הקלוב, ניסה פעם אחר פעם לעניין את אליהו גולומב ודב הוז, מראשי ארגון 'ההגנה', בפעילות המועדון. הוא הדגיש בפניהם את חשיבות הקלוב, שיתף אותם ברעיונותיו ובבעיות הקלוב תוך שהוא מבקש סיוע בפתרונן ומנסה למשוך את 'ההגנה' לעומק פעילות המועדון כדי להגדיל את מימונו. נדב חש שגולומב לא התעניין בענייני הקלוב, אולם הוז דווקא היה נלהב לרעיון התעופה העברית.
'ההגנה' החלה להתערב בענייני הקלוב, והדבר בא לידי ביטוי באופן בולט במחנה הדאייה הראשון בעמק יזרעאל באביב 1938, כאשר גולומב ביקש מנדב למנות את יצחק בן יעקב, חבר קבוצת דגניה א' ופעיל בארגון 'ההגנה', למנהל המשק של המחנה. המינוי אושר בוועדה הטכנית של הקלוב, בהתנגדותו של חבר הוועדה צבי הלברשטט שנזף בצבי נדב על שתדלנותו אצל ראשי 'ההגנה': "מי הוא זה בן יעקב שלך? [...] בוודאי מאנשי אליהו [גולומב; אנשי 'ההגנה']! מה הוא מבין במשק דאונים? [...] רואה אני היטב לאן הדברים מתגלגלים. גם אותך ירחיקו [אנשי 'ההגנה'] בקרוב מכל העבודות!" נדב לא נשאר חייב והסביר את פשר הדבר: "בלי תמיכת 'ההגנה', הווה אומר - הסוכנות וההסתדרות [המוסדות הלאומיים של היישוב היהודי בארץ] אין לנו אפשרות לקיים פעולה רחבה." בשלהי 1939 אכן התגשם חזונו של הלברשטט, וצבי נדב נושל מתפקידו כמרכז הוועדה הטכנית של הקלוב ארצי־ישראלי לתעופה בלחץ ארגון 'ההגנה' שפרס את חסותו על המועדון.
הקלוב ארצי־ישראלי לתעופה זכה להתעניינות רבה בקרב הציבור, אך לא היה די בכך. הוא החל לפעול ברמה ארצית ולארגן פעילויות כמו מחנות דאייה ולימודי אווירונאוטיקה רק כאשר זכה לעידודה של הנהגת היישוב (המוסדות הלאומיים - הסוכנות וההסתדרות - וארגון ההגנה). ניתן לראות שצבי נדב, שפעל רבות לחיזוק הקשר בין הקלוב לבין ראשי ההגנה גולומב והוז, הצליח להגשים את שאיפתו. כלומר, נדב נושל מתפקידו דווקא בגלל הצלחתו - בשיחותיו עם ראשי 'ההגנה' הוא הצליח להחדיר בהם את ההכרה בחשיבות פעילות מועדוני התעופה. הצלחתו הביאה להשתלטות 'ההגנה' על המועדון, והדבר עלה לו בתפקידו.
בין המדריכים בקלוב התעופה היו:
חשיבותו של הקלוב בתולדות היישוב טמונה בהכשרה הראשונית שהוא סיפק לנוער העברי בשטח התעופה - פעילות ביטחונית גרידא, שבה דבק מהקמתו עד סוף מלחמת העצמאות. הקלוב שימש אבן דרך בתהליך קידום התעופה העברית הביטחונית בהכשירו דואים עבריים לקורסי הטיס של חברת "אווירון", שלימים היו טייסי שירות האוויר של ההגנה שהיה גלגולו הראשון של חיל האוויר הישראלי.
לאחר מלחמת העצמאות, חזר הקלוב לתפקד במתכונתו המקורית תחת השם "קלוב התעופה לישראל". עם זאת, הקשרים בין חיל האוויר לקלוב נמשכו במשך שנים רבות, במיוחד במסגרת גדנ"ע אוויר.
בשנת 1951 התקבל קלוב התעופה כחבר בפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה (FAI).
ב-29 ביולי 1954 אירע אסון מעגן: מטוס מסוג פייפר קב של קלוב התעופה לישראל נפל לתוך הקהל שנכח בטקס זיכרון לצנחני היישוב בקיבוץ מעגן. באסון נהרגו 17 איש ונפצעו 25.
באותה שנה (1954) נסגר ענף הדאיה בקלוב התעופה עקב תאונה נוספת (בהתנגשות בין דאון ומטוס בשדה דב, בה נהרג טייס הדאון) ובעיה עם כספי הביטוח.
בשנת 1957 נפתח מחדש ענף הדאייה בעקבות מיזם שהוקם ביוזמת מנחם בר מפקד בסיס רמת דוד, מנחם פנה ליוסי לוין שהתמחה בשיפוץ כלי טיס. יוסי אסף ועד שכלל את משה מנחמי שהיה מפקד גדנע אויר בבסיס, הרצל שריר ופרידל לוין.
הועד יזם קורס דאייה בבסיס בשבתות, על ידי שימוש בשני דאונים שהושאלו מגדנ"ע אוויר.
ב-1959 התקבלו ברמת דוד הדאונים של קלוב התעופה שאוחסנו מאז סגירת הענף. הוועד דאג לשיפוץ הדאונים והכשרתם לטיסה.
ב-1960 הוועד פנה לחברות מסחריות (ביניהם חברת פז) למימון רכישת דאונים מתקדמים.
ביוזמה זו נקרא אחד הדאונים "פז" (ע"ש החברה המממנת).
ב-1961 החלה פעילות הדאייה של הקלוב למנחת מגידו, שהיה שדה תעופה עזוב של חיל האוויר הבריטי. פעילות הדאייה המרכזית בארץ מתקיימת במגידו עד היום (2021).
הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה
הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה (FAI) הוא גוף בין-לאומי מסגרתי סטנדרטי לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה.
זהו גוף מנהלי בין-לאומי לספורט תעופתי. הוקם בשנת 1905. בשנת 1951, הצטרף אליו קלוב התעופה לישראל.
הפדרציה הבין לאומית לאווירונאוטיקה
פדרציית האנרכיסטים האיברית
פדרציית האנרכיסטים האיברית (בספרדית: Federación Anarquista Ibérica- FAI) היה ארגון אנרכו-סינדיקליסטי ספרדי מיליטנטי שהיה פעיל בתוך קבוצות הזיקה באיגוד המקצועי CNT. הארגון הוקם בשנת 1927.
לעיתים קרובות מכנים אותו בשם CNT-FAI בגלל הקרבה בין שני הארגונים.
היסטוריה.
הפדרציה הוקמה בוולנסיה בשנת 1927 (לאחר פגישה מקדימה שנה קודם לכן במרסיי, צרפת), במטרה לשמור שה-CNT ימשיך בנתיב אנרכיסטי על ידי קריאת תִּגָּר על הבירוקרטיה של ה-CNT - שלדעת חברי הפדרציה הפך לחוליה מקשרת בין העובדים לבין ההון, במקום להיות נציגים של מעמד העובדים. נושא זה הפך למתוח במיוחד, כאשר מיגל פרימו דה ריברה השליט שלטון דיקטטורי בספרד, וניסה לשבור את ארגוני העובדים.
ההגמוניה ש-FAI השיגה על הפוליטיקה של ה-CNT גרמה לסינדיקליסטים מתונים להתאחד תחת אנחל פסטנה, לתקוף את המנהיגות וליצור את המפלגה הסינדיקליסטית בשנת 1931.
בשנת 1936 אנשי המפלגה היו מעורבים ברצח ז'וזפ מריה פלאנס אי מרטי.
חברי הפדרציה השתתפו בחיל החלוץ במאבק נגד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו בזמן מלחמת האזרחים בספרד.
קאנה קורסו
קאנה קורסו (באיטלקית: Cane Corso) הוא גזע של כלב בית בעל לסתות גדולות.
אטימולוגיה.
"קאנה" (Cane) היא מילה איטלקית שפירושה "כלב". מקורה של המילה "קורסו" (Corso) שנוי במחלוקת: גרסה אחת אומרת שמקור המילה הוא יווני (Kortos), ומשמעותה "הכלב השומר על הרכוש"; אפשרות אחרת היא שמקור השם לקוח מהמילה הלטינית "Cohors", שמשמעותה "המגן" או "שומר הראש". במרוצת השנים נדבקו לקורסו עוד שמות נוספים, שתאמו את התפקידים המגוונים שהוא נדרש להם.
היסטוריה.
הקאנה קורסו הוא גזע עתיק יומין הנחשב לאחד מאבות הטיפוס של כל המולוסוסים האירופאים. מקורו בפוליה שבדרום מזרח איטליה. ממצאים מהתקופה
חושפים כלב דומה ביותר לקאנה קורסו של ימינו, שבצורתו לא ממש השתנה במשך כ*2,000 שנה. יש הטוענים כי גזע זה הוא הנצר האותנטי ביותר לכלב המלחמה של לגיונות האימפריה הרומית, ממנו התפתחו שני כלבים אתלטים ושרירים: הקאנה קורסו והמאסטינו דה נפוליטנו.
באיטליה שימש הקאנה קורסו בתפקידים שונים ומגוונים, שתאמו מחד את אופיו היציב והחברותי, ומאידך - את יכולתו הפיזית המרשימה ועמידותו בתנאים קשים במיוחד. הם שימשו ככלבי שמירה והגנה, ככלבי ציד לחיות גדולות כמו חזירי בר, אריות, דובים וזאבים; וככלבי רועים לבקר הם שמרו על הבקר מפני זאבים וטורפים אחרים או מפני גנבי בקר. בשל היותו בעל מגוון רחב ונדיר של תכונות שונות ואינטליגנציה יוצאת דופן, שאפשרה לו להיות בחוץ כלב עבודה מעולה ובבית כלב עדין וסובלני כלפי כל בני המשפחה - הפך עד מהרה הקאנה קורסו לבן לווייתם של בעלי החוות בדרום איטליה ובמרכזה, ולחלק בלתי נפרד מהמשפחה הכפרית.
במקומות רבים הפך הקאנה קורסו לעוזרו של הקצב המקומי (כמו גזע הרוטווילר), ועד היום ישנם איטלקים הקוראים לגזע זה "כלב הקצבים" (Cane Di Maccelaio). תפקידו היה להוביל את הבקר לשחיטה או לזירת המכירות בכיכר השוק. במידה והשור היה הופך להיות מסוכן, יוצא מכלל שליטה ומתפרע, הקורסו היה נדרש ל"נטרל" אותו ולהשכיבו על הקרקע, תוך תפיסת המפרקים ברגליו. גם בקרב נהגי העגלות היה הקאנה קורסו פופולרי ביותר, ותפקידו היה לרוץ לצידן ולאבטח את העגלון ומטענו מפני שודדי דרכים.
עם השנים, בשל המעבר מחיים כפריים לחיים בכרך, הלך ודעך גידולו של הגזע עד שכמעט ונכחד. פריטים בודדים נשארו בחוות שבדרום איטליה (בהן הכלבים עברו מדור לדור במשך מאות שנים). בראשית שנות השמונים התגלו בדרום איטליה כמה עשרות כלבים, שצורתם הייתה מוכרת מספרות ימי הביניים ומציורים עתיקים מהמאה ה-13. לאחר הגילוי החלו חוקרים איטלקיים להתחקות אחר גזע זה, לחקור את עברו ולטפחו מחדש.
ב- 1996 הכירה הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות באופן רשמי בקאנה קורסו כגזע, ומאז הוא רוכש לו אוהדים רבים בכל רחבי העולם, ובתקופה האחרונה גם בישראל.
מבנה כללי.
פרוותו של גזע זה היא קצרה, צבעיה הם: חום, (בז), שחור, כחול (אפור) או תערובת מנומרת של הצבעים הנ"ל.
גובה זכר 62-70 ס"מ, נקבה 58-66 ס"מ.
משקל זכר 45-65ק"ג, נקבה 35-50 ק"ג.
תמר בגרטיוני
ציפי שביט