בוגר תואר ראשון בתולדות האמנות ומוזיאולוגיה מאוניברסיטת המדינה של ניו יורק ובעל תואר שני במוזיאולוגיה ותולדות האמנות, מאוניברסיטת נוריץ', ורמונט, ארצות הברית.
נושא עבודת התזה שלו היה: "מצב האמנות בעקבותיו של מרסל דושאן". למד בחוג לתולדות אמנות באוניברסיטת תל אביב (1980-1977).
בשנת 1980 מונה למנהל מוזיאון העיר ירושלים, שהיה אז בשלב התכנון שלו.
ב-1982 אצר 12 תערוכות אמנות בגלריה הוראס ריכטר בתל אביב. בין התערוכות שאצר הייתה תערוכת הנרי מור אותה אצר מטעם אוניברסיטת תל אביב.
ב-1983 שימש במשך שנה כעוזר מחקר באוניברסיטת תל אביב. עבד בהנחיתו של פרופ' מרדכי עומר ואצר באותה שנה כ-8 תערוכות.
באותה התקופה היה בין היוזמים להקמת הארכיון לאמנות הישראלית. ארכיון שהוקם על ידי קבוצה של מרצים וסטודנטים באוניברסיטת תל אביב, ארכיון זה קיים עד היום. במקביל החל לכתוב בעיתון "העיר" על נושאים שונים, ביניהם פיסול, ציור, ואדריכלות. באותה שנה אצר תערוכות בגלריות ציבוריות וכתב מאמרים לקטלוגים ולעיתונות בתחומי האמנות הפלסטית. בין התערוכות שאצר באותה השנה הייתה תערוכה של ג'קומטי, תערוכה קבוצתית שעסקה במלחמת לבנון וכן תערוכות של אמנים צעירים שלימים הפכו לאמנים חשובים בישראל.
ב-1984 פנה אהרונסון לעירית רמת גן והציע להקים את המוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן. המוזיאון הזה היה צריך להיות המוזיאון הראשון המוקדש כולו לאמנות ישראלית.
במהלך השנים 1984 - 1986 עסק בתכנון ובהקמת המוזיאון. באותה התקופה אצר תערוכה בשם "בשטח פתוח", התערוכה התקיימה בפארק הלאומי ברמת גן ונפתחה בספטמבר 1985. תערוכה זו הייתה פעולה ראשונה של המוזיאון שעתיד היה להפתח מאוחר יותר.
בשנת 1986 עסק במקביל בתכנון ופיקוח על ההקמה של מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר. כעבור מספר שנים, הקים מוזיאון נוסף ליהלומים בטבריה. בשנה זו החל לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות" טור אישי שעסק בתחומים של תרבות, אמנות ועיצוב ואוכל.
ב-4 באפריל 1987 נחנך המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. את המוזיאון ניהל אהרונסון במשך שלוש שנים. באותה התקופה אצר כשלושים תערוכות והיה מעורב כאוצר ראשי במספר דומה של תערוכות אחרות. המוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן ממוקם במבנה תעשייה שהוקם בשנות ה-20 בסגנון הבאוהאוס הוסב למוזיאון תוך שימור אופי הבניין, שטחו כ-2500 מטר מרובע. המוזיאון עוסק בשישה תחומים של אמנות – ציור, פיסול, וידאו וצילום, עיצוב ואדריכלות.
ב-1988, תוך כדי ניהול מוזיאון רמת גן, נבחר להיות מפיק הביתן הישראלי בביאנלה הבינלאומית בוונציה, אותו אצר אדם ברוך.
באותה שנה התחיל להגיש תוכנית רדיו בקול ישראל בנושאי עיצוב ואדריכלות.
ב-1989 מונה לחבר במועצה הציבורית לתרבות ואמנות וכחבר במדור לאמנות פלסטית. תפקיד שמילא במשך שמונה שנים.
ב-1990 יזם את הקמתה של הביאנלה לפיסול בעין הוד.
אצר את התערוכות בשתי הבינאלות הראשונות, ב-1990 ו-1992.
בביאנלה יזם את הענקת "פרס אוצר", פרס שלא היה קיים עד אותה עת בארץ.
באותה השנה היה המפיק של הביתן הישראלי בביאנלה הבינלאומית בוונציה.
בתחילת שנת 1991 מונה לרכז צוות הקמת הגלריה הלאומית, ערך סקר שהוגש למינהל התרבות. שינויים פוליטיים ובעיות תקציביות הביאו לביטולו של הפרויקט.
בסוף שנת 1991 התקבל לעבודה כמנכ"ל מוזיאוני חיפה. מוזיאוני חיפה היא חברת ניהול של ששת המוזיאונים העירוניים הנמצאים בחיפה.
ב-1992 מונה על ידי פרופ' עליזה שנהר, רקטור אוניברסיטת חיפה, לחבר בוועדת בדיקה של האוניברסיטה על מצב האמנות בה. ועדה זו בדקה את מבנה המחלקות ללימודי אמנות ומוזיאולוגיה באוניברסיטה וכן את מצבן של הגלריות האוניברסיטאיות ואוספי האוניברסיטה.
ב-1992 יזם אהרונסון את הקמת המוזיאון לאמנות עכשווית ברמת השרון.
המוזיאון יועד להיות מוקדש לצילום ולוידאו, אולם הקמתו לא קרמה עוד וגידים. באותה שנה, אצר תערוכה שנקראה "תעשייה על העדשה", במסגרתה הוצאו שלושים צלמים למפעלי תעשייה שונים. הפרויקט הסתיים בפרסום ספר צילומים ותערוכה. אהרונסון ערך עבור התאחדות התעשיינים בישראל שתי תערוכות נוספות.
ב-1995 אצר את הביתן הישראלי בביאנלה הבינלאומית הראשונה ביוהנסבורג, דרום אפריקה, בו השתתפו שמחה שירמן, לאה ניקל, בני אפרת ויהודית גואטה. התערוכה נקראה "הגבולות הבלתי נראים", הוצגה ביוהנסבורג, נדדה בעולם מספר שנים והוצגה בבנגקוק תאילנד, טאיפיי טאיוואן ובוולינגטון ניו זילנד. במסגרת הבינאלה ביוהנסבורג יזם והפיק ערב משוררים כחלק מאירועי הפתיחה של הביתן הישראלי בבינאלה.
במקביל עבר לכתוב בעיתון "שישי - תקשורת תרבות" בעיתון זה היה בעל טור קבוע בנושאים שונים בעיקר ביקורת מסעדות ואוכל. בשנה זו ערך ריאיון עם נלסון מנדלה הנשיא החדש של דרום אפריקה; עם פטיקה נטולי, משורר דרום אפריקאי גולה שהתגורר בלונדון; עם אישים ישראליים שונים; כמו גם כתבות על אמנות עיצוב ואדריכלות.
בשנה זו (1994) מונה לעמוד בראש פרויקט של הצבת פסלים בכפר סבא, בו בכל שנה הוצבו עשרה פסלים ברחבי העיר. בנוסף אצר תערוכת צילום בשם "צילום - בין תיעוד לאמנות".
בשנת 1995 חזר אהרונסון לנהל את המוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן.
מאז ועד היום (2018) הוא מכהן כמנכ"ל המוזיאון וכאוצר ראשי שלו. במקביל אצר פרויקט של הצבת פסלים ברחבי העיר אשדוד. בפרויקט זה השתתפו 28 אמנים שהציבו פסלים גדולים ברחבי העיר. כן אצר תערוכה לזיכרון של יצחק רבין, שנדדה בין בירות אירופאיות בהן: בון – גרמניה, פרג – צכיה, וינה – אוסטריה.
ב-1999 כיהן אהרונסון כאוצר הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה, בו הציג את פיליפ רנצר ושמחה שירמן. כן אצר תערוכה בדוברובניק – קרואטיה, תערוכה של ארבעה אמנים ישראליים ובנוסף מונה להיות אוצר התצוגה הישראלית בקרואטיה, הקרויה "מפגשים ים תיכוניים" ב-1999. בין התערוכות שנאצרו על ידו בתקופה זו: "הצילום שאיננו" (1996) - תערוכת צילום לזכרו של יצחק רבין שנרצח. התערוכה נדדה והוצגה בארמון הנשיאות בפראג בבנין הפרלמנט בבון – גרמניה ובבנין הפרלמנט בווינה – אוסטריה. כן תערוכה גדולה של דני קרוון וכן תערוכות לאסד עזי, אורית רף, תמי עמית, תערוכה קבוצתית בנושא דימוי האם באמנות הישראלית.
בשנת 1999 היה חבר בצוות ההיגוי לאקספו 2000, הנובר גרמניה.
בשנת 2000 מונה לחבר בצוות כתיבת 'חזון תרבות 2020' וכן כיו"ר הצוות לנושא "יחסי מרכז פריפריה" וחבר בצוות "שינוי מבנה ארגוני".
בשנת 2002 התמנה לחבר במועצה החדשה לתרבות ואמנות, יו"ר הוועדה לקשרי חוץ וחבר בוועדה לבתי ספר לאמנות.
בשנים 2004 - 2007 הופקד על התכנון המוזיאולוגי של מוזיאון היהלומים בבניין מכבי ברמת גן.
אהרונסון אצר עד היום (2018) קרוב לחמש מאות תערוכות והוציא קרוב ל-500 קטלוגים.
מאיר אהרונסון היה נשוי לנאוה מאז שנת 1971 ועד למותה בשנת 2019, מורה לתנועה בסטודיו למשחק ניסן נתיב אב לשניים וסב לארבעה
מתגורר בשכונת אפקה, תל אביב.
בארס (סדרת טלוויזיה)
בארס (ברוסית: Барс) היא סדרת דרמה קומית רוסית ששודרה בערוץ 5 הרוסי החל משנת 2018. הסדרה מהווה עיבוד לסדרה האמריקאית "קאסל" שנוצרה על ידי אנדרו וו. מרלו ומגוללת את סיפורם של אלכסנדר בארס, סופר מסתורין מצליח, ובלשית במשטרת העיר מוסקבה, מריה קורולבה, אשר פותרים יחדיו מקרי רצח חריגים.
עלילה.
אלכסנדר בארס, הוא מחבר ספרי מסתורין מפורסם שמחזיק ברשותו אחוזה מפוארת, רכבים יקרים וים מעריצות שרודפות אותו, אבל עכשו הוא חי עם אמו דיאנה ולנטינובנה ועם בתו ואחרי שהרג את הדמות הראשית בסדרת ספריו סובל ממחסום כתיבה. הוא נלקח לחקירה על ידי משטרת העיר מוסקבה בנוגע לרצח המבוסס על אחד מספריו. הוא מסוקרן מעולם הפשע והרצח אשר נחשף בפניו וקפטן התחנה מאשר לו להסתובב ו"לייעץ" למשטרה ולעקוב אחר מריה קורולבה, בלשית מוכשרת במשטרה.
Walt Disney Company CIS
מארק קרלטון-סמית
מארק אלכסנדר פופאם קרלטון-סמית (באנגלית: Mark Alexander Popham Carleton-Smith; נולד ב-9 בפברואר 1964) הוא גנרל ב אשר שימש כראש המטה הכללי בין יוני 2018 ליוני 2022.
ביוגרפיה.
קרלטון-סמית, בנו של גנרל בריטי שהוצב במערב גרמניה, נולד בבילפלד והתחנך באיטון קולג'. הוא למד באוניברסיטת דורהאם ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. הוא התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1982. קרלטון-סמית שובץ במשמר האירי ולקח חלק בלחימה בצפון אירלנד כמפקד מחלקה ופלוגה. לאחר מכן התנדב לשירות האוויר המיוחד ולחם במלחמת המפרץ ובבוסניה כמפקד פלגה ביחידה. לאחר מכן שירת כראש מטה החטיבה הממוכנת ה-19 וכראש מטה החטיבה הרב לאומית במבצע כוח מאוחד.
בשנת 2002 מונה למפקד רגימנט שירות האוויר המיוחד ה-22 והוביל את היחידה במהלך מלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. בתפקידו הבא שירת כסגן ראש אגף התכנון במשרד הגנה. בשנת 2006 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 ובשנת 2008 מונה למפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן. בשנת 2012 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למונה למפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים. ביוני 2018 מונה לראש המטה הכללי.
אזור ארוגני
NGC 4449
NGC 4449 היא גלקסיה לא-סדורה דמוית ענני מגלן בקבוצת הכוכבים כלבי ציד, הנמצאת במרחק של כ-12.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת M94.
היסטוריה.