הכביש מתחיל בגבול ארצות הברית–מקסיקו במעבר הגבול בסן איסידורו, פרבר של סן דייגו, אחד ממעברי הגבול הפעילים ביותר בעולם. תוואי הכביש מקביל לחוף האוקיינוס השקט וחוצה את הפרברים הצפוניים של סן דייגו. בדיינה פוינט (Dana Point) הכביש פונה לתוך היבשת בכיוון צפון. הוא עובר דרך המחוזות אורנג' ולוס אנג'לס. במחלף לוס אנג'לס מזרח מגיע הכביש למרחק של קילומטר וחצי ממרכז לוס אנג'לס. הכביש ממשיך דרך עמק סן פרננדו ובשלב מסוים מעפיל בחדות למעבר טג'ון (Tejon Pass) בגובה 1,275 מטרים, הנקודה השנייה בגובהה בכביש. לאחר ירידה חדה מהמעבר אל הנקודה הדרומית ביותר בעמק סן חואקין (San Joaquin Valley), החלק הדרומי בהעמק המרכזי של קליפורניה, הכביש ממשיך דרך מערב עמק סקרמנטו המיושב בדלילות. דרומית לטרייסי יש מחלף לכביש 580 שממשיך לסן פרנסיסקו. הכביש ממשיך דרך סקרמנטו ואז פונה מערבה עד וודלנד (Woodland) ואז פונה לצפון מערב שוב. הכביש מגיע למרגלות הר שסטה ואז עובר דרך ויד (Weed) וירקה (Yreka) לפני שהוא חוצה את הגבול לאורגון.
אורך הכביש בקליפורניה 1,282 קילומטרים.
אורגון.
כחמישה קילומטרים צפונית לגבול קליפורניה חוצה הכביש את פסגת סיסקיו (Siskiyou Summit) בגובה 1,310 מטרים, הנקודה הגבוהה ביותר בכביש. הכביש יורד לעמק רוג (Rogue Valley) ועובר דרך אשלנד, מדפורד וחוצה את נהר הרוג מערבית לגרנטס פאס. אחרי שלושה מעברי הרים הכביש נכנס לעמק אומפקווה (Umpqua Valley) ולעיר רוזברג בירת מחוז דאגלס. הכביש עובר לעמק וילאמט וליד העיר יוג'ין ואחר כך סיילם בירת מדינת אורגון.
מעט צפונית לסיילם בין נקודות המייל 259 ל-260 מסמנים שלטים את המקום בו חוצה קו רוחב 45 צפון את הכביש בהכרזה "קו רוחב 45, חצי הדרך בין קו המשווה לקוטב הצפוני".
מסלול הכביש נמשך דרך הפרברים הצפוניים של פורטלנד וחוצה את נהר הקולומביה על "הגשר בין המדינות" (Interstate Bridge) אל מדינת וושינגטון.
אורך הכביש באורגון 496 קילומטרים.
וושינגטון.
הכביש מתחיל בוושינגטון בנהר הקולומביה ואז יורד לעיר ונקובר. כיוון הכביש בתחילה צפונית עד צפונית מערבית עד העיירה לונגוויו (Longview) ואז פונה צפונה בין הרי וילאפה (Willapa Hills) ומרגלות רכס קסקייד ומגיע בסופו של דבר לאולימפיה, בירת המדינה, ואז הוא פונה בחדות מזרחה עד טקומה, שאז הכביש פונה בצורה חדה צפונה על מנת להגיע לסיאטל. הכביש חוצה את מפרץ פורטג' (Portage Bay) על גבי גשר שיפ קאנל (Ship Canal Bridge), ממשיך דרך מישורי הצפה של שלושה נהרות, דרך עמק סקאגיט והאזור העירוני של מאונט ורנון-ברלינגטון (Mount Vernon-Burlington) בדרכו לעיירה בליין ולקשת השלום, מעבר הגבול בין בליין שבארצות הברית לסארי בקנדה.
אורך הכביש בוושינגטון 445 קילומטרים.
טיל (פירושונים)
אלייניקוב
אָלֶיְיניקוב (ברוסית: Алейников) הוא שם משפחה.
הכביש הבין-מדינתי 64
הארמייה העשירית (צרפת)
הארמייה העשירית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-1 באוקטובר 1914 במהלך המירוץ אל הים, הוקמה הארמייה העשירית בפיקוד גנרל לואי דה מודהוי. הארמייה שכללה את הקורפוסים ה-10, ה-21, ה-33, הפרשים ה-1, והפרשים ה-2, השתתפה בקרב אראס והצליחו למנוע מהגרמנים לכבוש את העיר. ב-2 באפריל 1915 עבר גנרל מודהוי לפקד על הארמייה השביעית, ובמקומו מונה גנרל ויקטור דורבאל. בין ה-9 במאי ל-18 ביוני 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השני. בין ה-25 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השלישי. ב-4 באפריל 1916 פוטר גנרל דורבאל מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה גנרל ז'וזף אלפרד מישלר. החל מיולי 1916 סייעה הארמייה לכוחות הבריטיים בקרב על הסום. ב-27 בדצמבר 1916 עבר גנרל מישלר לפקד על קבוצת הארמיות של המילואים, ובמקומו מונה גנרל דני אוגוסט דושן. באפריל 1917 השתתפה הארמייה בקרב השני על האן שהיה חלק ממתקפת ניוול. באוקטובר 1917 לאחר ההפסד האיטלקי בקרב קפורטו, נשלחה הארמייה שתוגברה בקורפוס ה-12 יחד עם חיל משלוח בריטי לאיטליה, על פי בקשת המפקד העליון האיטלקי לואיג'י קאדורנה. ב-11 בדצמבר 1917 עבר גנרל דושן לפקד על הארמייה השישית, ובמקומו מונה גנרל פול מייסטר. ב-26 במרץ 1918 חזרה הארמייה לצרפת (ללא הקורפוס ה-12 שנשאר באיטליה), והשתתפה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן שהיו חלק ממתקפת האביב הגרמנית. ב-10 ביוני 1918 עבר גנרל מסטר לפקד על קבוצת הארמיות הצפונית, ובמקומו מונה גנרל שרל מנז'ן. לאחר מכן השתתפה הארמייה במתקפת מאה הימים והדפה את הכוחות הגרמניים שהיו מוצבים מולה.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הייתה הארמייה חלק מצבא הכיבוש הצרפתי בריינלנד. ב-21 באוקטובר 1919 התמזגה הארמייה יחד עם הארמייה השמינית לארמיית הריין הצרפתית.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה, הוקמה הארמייה העשירית בפיקוד גנרל רובר אלטמאייר ב-24 במאי 1940, והועמדה באגף השמאלי הקיצוני של הצרפתים, בניסיון לעצור את הכוחות הגרמניים. בין ה-7 ל-8 ביוני כותר הקורפוס ה-9 של הארמייה יחד עם דיוויזיה 51 הבריטית בסן-ולרי-אן-קו, הקורפוסים ה-10 וה-25 של הארמייה הופנו לפלגת הארמייה של פריז, ואילו מפקדת הארמייה שתוגברה ביחידות חדשות ונשלחה לבלום את הכוחות הגרמניים שפרצו את קו וייגאן, אולם לבסוף נכנעו כוחות הארמייה לגרמנים ב-19 ביוני 1940.
סדר הכוחות.
9 במאי 1915.
בקרב ארטואה השני ב-9 במאי 1915, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
5 ביוני 1940.
בתחילת מבצע אדום, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
עמי מימון
עמוס (עמי) מימון (נולד בג' בכסלו ה'תשל"ו, 7 בנובמבר 1975) הוא שדרן רדיו ישראלי חסיד חב"ד, תקליטן, ואיש תקשורת.
ביוגרפיה.
מימון נולד בבת ים כבן בכור לשמונה ילדים לדוד ואידה מימון, ילידי ישראל, ממשפחות שמקורן בעיר טריפולי שבלוב.
למד בבית ספר ממ"ד חב"ד ביפו, בישיבת תומכי תמימים בקריית גת ובישיבת בר-אילן. שירת בצבא הגנה לישראל בתפקיד מש"ק דת בבסיס תל-השומר. בגיל 18 התחתן עם טלי עטל.
מימון החל את דרכו התקשורתית בתחנת הרדיו החרדית "קול צופייך", שם הגיש תוכנית בוקר בשם "להגיד בבוקר חסדך" במשך מספר שנים. בנוסף, ניהל את תחום העריכה המוזיקלית והיה עורך מדיה ראשי עד שנסגרה תחנת הרדיו. במקביל עבד בתחום האירועים ושמחות.
כאשר נפתחה תחנת הרדיו 'קול ברמה' ב-2009 שידר שעה יומית של מוזיקה וחידונים בשם 'חידודון'. כעבור כשנה הורחבה התוכנית לשעתיים.
היה שותף ליצירות מוזיקליות ופרויקטים, בהם פרויקט "שש מצוות".
בשנת 2016 נבחר לאחד מעשרת אנשי השנה באתר חב"ד אינפו.
באוקטובר 2017 זכה מימון בציון לשבח מטעם איגוד העיתונאים.
בשנת 2015 נפטר בנו יהודה שמואל, כשבוע לאחר חגיגת הבר מצווה שלו.
מימון אב לשמונה ומתגורר בבת ים.
שבח
זרנוגה
זרנוגה (בערבית: زرنوقة; מילולית: "זרנוק") היה יישוב ערבי. בתקופת המנדט שכן במקום כפר ערבי בנפת רמלה, בשם זרנוגה, -10 קילומטרים דרומית-מערבית לרמלה (כיום בתחום שכונת קריית משה, הנמצאת במערב רחובות).
הכפר נכבש במהלך מלחמת העצמאות, במאי 1948, פונה וננטש.
היסטוריה.
ייתכן שהיישוב נקרא על שם ערוץ הנחל העובר במקום ונשפך אל ואדי דוראן סמוך לכפר אל קוביבה (כיום כפר גבירול).
הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר נמצאו בסמוך למסגד הכפר ומדרום מערב אליו ומעידים על קיומו של יישוב יהודי מן התקופה הפרסית (המאות 6–4 לפנה"ס).
כמו כן, התגלו במקום שרידי יישוב מהתקופה הביזנטית (המאות 4–7).
ייתכן כי זהו מקום מוצאו של התנא רבי חייא בר זרנוקי.
הכפר הערבי הופיע ללא שם במפה שהכין הצרפתי פייר ז'אקוטן ב-1799.
חלק מתושבי הכפר היו מצרים שהגיעו לארץ ישראל עם צבאו של אבראהים פאשא ב-1831.
לפי דו"ח הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1882 היה זרנוגה כפר גדול מוקף שוחות צבר, רוב בתיו היו עשויים לבני טיט ובגנים היו בארות מים. מסגד הכפר, בעל כיפה ונטול מינרט, הוקם ב-1890.
ב-20 באפריל 1891 התעוררה מחלוקת בין כפריים לתושבי המושבה הסמוכה רחובות על זכויות מרעה. המחלוקת, המכונה "תקרית זרנוגה הראשונה", התבררה לבסוף בבית המשפט.
ב-23 ביולי 1913 התחוללה "תקרית זרנוקא" (או תקרית זרנוגה השנייה) שבה תפסו אנשי "השומר" שני כפריים מזרנוגה בעודם גונבים ענבים מכרם בראשון לציון. התפתחה קטטה המונית שבמהלכה נהרגו שני יהודים וערבי ואחרים נפצעו. התקרית נחשבת לנקודת מפנה בתולדות יחסי היהודים והערבים בארץ ישראל. בעקבות האירוע הגישו עשרות מוח'תארים בסוף יולי 1913 עצומה משותפת לסולטאן מהמט החמישי. ככל הנראה הייתה העצומה ביוזמתו של פעיל פוליטי מיפו בשם סולימאן אל-תאג'י.
משה סמילנסקי הואשם, יחד עם אחדים מבני רחובות, בהרג הערבי; לאחר משפט ממושך, זוכו כל הנאשמים.
רבים מתושבי הכפר עבדו במושבה הסמוכה רחובות.
בשנת 1924 הוקם בכפר בית ספר יסודי לבנים וב-1943 גם לבנות. בשנת 1945 למדו בהם 252 תלמידים ו-52 תלמידות.
לפי סקר הכפרים בארץ ישראל שנערך ב-1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ-2,380 איש והוא השתרע על שטח של 5,977 דונמים, מתוכם 327 דונמים של שטחים ציבוריים.
באפריל 1948 נכנסו לכפר לוחמים בלתי-סדירים. חמולת דאר שורבג'י רצתה למסור את הנשק לכוחות "ההגנה" ולבקש ממנה את הגנת הכפר, אולם אחרים התנגדו. באותו החודש הוחלט בכפר לפנות את כל התושבים הבלתי-לוחמים לעיירה הסמוכה יבנא.