דקל נור גדל בעיקר במזרח אלג'יריה, בלוב ובתוניסיה באזורים חמים ויבשים וכמו כן בארצות הברית באריזונה, קליפורניה ובטקסס, בישראל גדל הפרי בעיקר בדרום הערבה אם כי יש מספר גידולים בשטח שבין יריחו לבין הערבה התיכונה למעט אזור ים המלח.
הפרי פופולרי במדינות המקור ובמרוקו, גרמניה וצרפת.
הפרי.
צורתו של הפרי היא מלבני, באורך של ארבעה עד שישה סנטימטרים ובעל חריץ לכל אורכו המזכיר וריד מרקמם הפרי הוא בשרני, רך ומתוק כאשר הטעם והמרקם דומים לדבש.
הרכבו התזונתי הוא 295 קלוריות, גרם חלבון, 34 גרם פחמימות, 0.1 גרם שומן ו-320 מ"ג אשלגן וכמו כן הוא מכיל ויטמין C וויטמין A.
בישראל, נכון ל-2016, כ-27,336 עצי דקל נור המהווים כ-4% אחוז מהתמרים במדינה, כמות עצי הדקל נור מתצמצמת מדי שנה בעקבות עקירות על מנת להחליף את מטעי הדקל נור במטעי מג'הול הנחשבים רווחים יותר כאשר הרווח משוק היצוא שלהם גדול יותר, להשואה ב-2014 היה הדקל נור כ-4.7% מן התמרים בישראל.
שיטת הגדיד (קטיף) של הדקל נור שונה מן המג'הול (קטיף בודדים בעזרת שק) אך זהה לברהי (תמר צהוב), את הסנסן (שרביט התמרים) חותכים בעזרת סכין מצ'טה בשלמות ומשליכים אותו מן העץ אל מכל האיסוף שבקרקע או על כלי התמרים, כאשר הפרי נמצא על הקרקע חובטים את הסנסנים על משטח המיון עד האשר הפרי מתפזר ומתנתק מן הסנסן.
אמצעי קצה רובוטי
ברובוטיקה, אמצעי קצה הוא מכשיר הממוקם בסוף הזרוע הרובוטית, שמטרתו לקיים אינטראקציה עם הסביבה. המאפיינים המדויקים של אמצעי הקצה תלויים ביישום של הרובוט הספציפי.
ההגדרה המסורתית של אמצעי הקצה מתייחסת לחוליה האחרונה (הסוף) של הרובוט אליה ניתן לחבר כלים שונים. במובן רחב יותר, ניתן להגדיר את אמצעי הקצה כחלק אשר מקיים אינטראקציה עם סביבה נתונה. בהקשר זה, אין הכוונה לגלגלים של רובוט נייד או רגליים של רובוט דמוי אדם המאפשרים ניידות.
אמצעי הקצה עשוי להיות מורכב מתופסן או כלי. לגבי תופסנים, ישנן ארבע קטגוריות כלליות:
אמצעי הקצה מסוג כלי יכול לשמש למטרות שונות, כגון ריתוך, ריסוס צבע, או כל פעולת עיבוד חומרים אחרת, ויעיל במיוחד למצבים בהם תנאי הייצור מסוכנים לבני אדם ולפעולות המצריכות דיוק גבוה (למשל אמצעי קצה לכירוגיה).
קצבת אזרח ותיק
קצבת אזרח ותיק (בעבר קצבת זקנה) היא קצבה חודשית המשולמת על ידי המוסד לביטוח לאומי לכל תושב ישראל שעונה על תנאי הזכאות. הקצבה נועדה להבטיח לתושבי ישראל הכנסה חודשית קבועה לעת זקנה. הקצבה משולמת החל מחודש אפריל 1954, מועד כניסתו לתוקף של חוק הביטוח הלאומי.
על קצבת הזקנה הבסיסית, האחידה והאוניברסלית, קיימים תוספים: תוספת ותק לקצבת אזרח ותיק, תוספת בעד בן זוג וילדים לקצבת אזרח ותיק, קצבת זיקנה לנכה, תוספת השלמת הכנסה לקצבת אזרח ותיק ותוספת דחיית קצבה. לצד קצבת אזרח ותיק קיימת גם קצבת שאירים.
היסטוריה.
קצבת אזרח ותיק משולמת לתושבי ישראל החל מחודש אפריל 1957, מועד כניסתו לתוקף של חוק הביטוח הלאומי. הקצבה משולמת על בסיס אוניברסלי לכל מי שהגיע לגיל הזכאות המוחלט (בשנת 2021: 70 שנה), ובשנים שקודם לכן קבלתה מותנית בעמידה במבחן הכנסות. ערכה של קצבת הזקנה עמד על %‏7.‏21 מהשכר הממוצע ועם השנים נשחק כוחה כי ההצמדה שלה למדד תוספת היוקר לא צלח להדביק את העלייה ביוקר המחיה.
בשנת 1965 מאחר שהקצבת הבסיס של קצבת הזקנה לא אפשרה קיום ברמת חיים סבירה החלו להעניק הטבות סוציאליות לנזקקים שהזכאות לה הותנה במבחן הכנסות.
והיא ניתנה כתוספת לקצבת הזקנה לאזרחים ותיקים שלא הייתה להם כל הכנסה זולת קצבת הזקנה. בשנת 1966 הוקפא מדד תוספת היוקר.
בשנת 1973 נקבע מחדש בסיס הקצבה ועמד על שיעור של %‏15 מן השכר הממוצע במשק (לאחר מכן אף עודכן ל-16%) וכמו גם נקבעו הסדרי הצמדה חדשים כדי למנוע שחיקתה כדי להילחם בעוני.
בשנת 1980 ‏הומרה ההטבה הסוציאלית בהשלמת הכנסה בעקבות חקיקת חוק הבטחת הכנסה לפיו ניתנת השלמת הכנסה למקבלי קצבאות זקנה ושאירים שהכנסתם נמוכה מסכום ההכנסה המזערי לקיום . כמו גם נקבע כי מתוספת השלמת הכנסה יופחתו הכנסות מפנסיה או מעבודה העולים על %‏13 מהשכר הממוצע (ליחיד) או %‏17 (לזוג). כאשר הכנסה משיעורים אלו בעבודה מובילה להפחתה של שיעור 60% ואילו מהכנסה מפנסיה העולים על שיעורים אלו מופחתת במלואה. הכנסות ממקורות אחרים, לרבות קצבאות ווהכנסות מהון, מופחתות במלואן מתוספת השלמת הכנסה מהשקל הראשון.
בשנים 2001–2004 נעשו שינויים נוספים בנוגע לשיעורה של קצבת הזקנה ולשיטת עדכונה:
בשנת 2008 הוגדלו הקצבאות ונקבע תוספת ותק לקצבת אזרח ותיק לבני ‏80 ומעלה בשיעור %‏1 מהסכום הבסיסי. כמו גם, קצבת הבסיס ליחידה עלתה מ-16.2% ל-16.5%. לבסוף, קצבאות הזקנה והשאירים עם השלמת הכנסה הוגדלו בהתאם לגיל הזכאי.
לצד קצבה זו קיימת גמלת אזרח ותיק מיוחדת שנועדה לתת מענה לאזרחים ותיקים, בעיקר עולים חדשים שעלו לארץ מעל גיל 60 ואינם זכאים לקצבת אזרח ותיק בשלב תקופת האכשרה.
שינוי שם הקצבה מקצבת זקנה לקצבת אזרח ותיק.
בשנת 2016 יזם המוסד לביטוח לאומי החלפה של המושג "קצבת זקנה" במושג "קצבת אזרח ותיק", בנימוק "הסתבר כי השימוש במונח "קצבת זקנה" יוצר אצל מרבית האוכלוסייה קונוטציות שליליות וסטריאוטיפים המובילים לפגיעה ברגשות האוכלוסייה הבוגרת". יוזמה זו אושרה בכנסת בפברואר 2017, בתיקון לחוק הביטוח הלאומי.
תנאי הזכאות.
לקבלת קצבת הזקנה זכאי תושב ישראל שנולד בישראל או שעלה לישראל לראשונה לפני גיל 60–62, והוא עונה על תנאי הזכאות. טווח הגילאים לתחילת קבלתה של הקצבה נע בין 62–70.
תנאי הזכאות לקצבת אזרח ותיק:
סכום הקצבה.
סכום הקצבה תלוי בהרכב משפחה ובגיל, והוא צמוד לעלייה במדד המחירים לצרכן ומתעדכן מדי ינואר (אין עדכון בשנה שבה המדד היה שלילי). סכומי הקצבה הבסיסיים, החל מינואר 2019 הם:
כאמור על סכום קצבת הזיקנה הבסיסית מתווספים סכומים נוספים של תוספות לקצבה.
תוספת דחיית קצבת זיקנה.
תוספת דחיית קצבת זיקנה היא תוספת לקצבה הבסיסית שמוענקת למי שקבלת הקצבה נדחתה לו עקב השתכרות מעבודה מגיל הזכאות המותנה ועד לגיל הזכאות המוחלט.
שיעורה של תוספת דחיית הקצבה הוא 5% מקצבת הזקנה בגין כל שנה של דחיית תשלום קצבת הזקנה, עד לשיעור מרבי של 25% מקצבת הזקנה. מאחר שגיל הזכאות המותנה וגיל הזכאות המוחלט עלו בהדרגה תשלום תוספת דחיית קצבת זיקנה הצטמצם. בשנת 2009 רק 5.13% ממקבלי קצבת הזקנה קיבלו תוספת דחיית קצבת זקנה שגובהה הממוצע עמד על 2.3% מקצבת הבסיס.
תוספת ותק.
תוספת ותק היא תוספת לסכום הבסיסי של קצבת אזרח ותיק בהתאם לוותק של מקבל הקצבה כמבוטח בביטוח הלאומי.
עד דצמבר 2016 בגין כל שנת ביטוח שמעל ל-10 שנות הביטוח הראשונות שולמה תוספת ותק בשיעור של 2% מהקצבה הבסיסית, עד לתוספת מרבית של 50%. בשל הפערים התעסוקתיים בין נשים לגברים, בשנת 2009 עמד שיעור הגברים הזכאים לתוספת קצבה על 93.1% ואילו הנשים על 72.6%.
בשנת 2017 החל מהלך לצמצום הדרישה לוותק התחלתי, צעד שבא להיטיב בעיקר עם עולים חדשים. בשנה זו חושבה תוספת הוותק כבר מהשנה שמעל ל-9 שנות הביטוח הראשונות. בשנת 2018 שולמה תוספת ותק בגין כל שנת ביטוח שמעל 4 שנות הביטוח הראשונות, והחל מינואר 2019 משולמת תוספת ותק בשיעור של 2% עבור כל שנת ביטוח, החל משנת הביטוח הראשונה. התוספת המרבית לא השתנתה, ונותרה 50%.
איסורי עריות
אייבי מייק
הגילוח הגדול
הגילוח הגדול הוא סרט קצר (שאורכו 5 דקות ו-11 שניות) משנת 1967, בבימויו של מרטין סקורסזה. הסרט ידוע גם בשם "וייט 67'".
עלילת הסרט.
פיטר ברנות הוא ה"מתגלח", דמות העומדת ומתגלחת במקלחת. ברנות חוזר על פעולת הגילוח שוב ושוב עד לפציעה עצמית חוזרת ונשנית ועד לזוב דם. זאת, מאחר שבשלב מסוים המתגלח מגלח גם את עורו, ולא רק את שיער פניו.
הפקה.
הסרט בוים על ידי מרטין סקורסזה באוניברסיטת ניו יורק במגמת הקולנוע, כחלק משיעור. הסרט צולם על פילם של 16 מילימטר.
מוזיקה.
המוזיקה המלווה את הסרט היא השיר "אני לא יכול להתחיל", של "Bunny Berigan", שנכתב ב-1937.
ביקורות.
מבקרי קולנוע רבים פירשו את התנהגות הצעיר כתהליך של פגיעה עצמית הבאה כמטפורה על ההרס העצמי שמביאה איתה המעורבות של ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
סקורסזה שלח את התסריט לפסטיבל סרטים בבלגיה ("Knokke België festival"). מפיקי הפסטיבל אהבו את התסריט ומימנו את הסרט. הסרט זכה בפרס "Le Prix de L’age D’or".
עזר שרקי
אליעזר (עזר) שרקי (Aïzer Cherki)(1893–1982) היה ממנהיגי יהדות אלג'יריה במאה ה-20. לצד עיסוקו במסחר לפרנסתו, עסק רבות בפעילות ציבורית, בחינוך, בפעילות ציונית, ואף בפעילות חשאית לטובת היישוב ומדינת ישראל. ולימים כיהן כנשיא הפדרציה הציונית של יהודי אלג'יר וראש ההסתדרות הציונית של יהודי צפון אפריקה.
קורות חיים.
עזר שרקי נולד בעיר , דרומית לאלג'יר, ב-1893 למסעוד ומסעודה פורטונה. משפחתו היא מצאצאי מגורשי ספרד. בית הוריו היה בית וועד לחכמים, ושד"רים מארץ ישראל התארחו בו בזמן שליחותם. התחתן עם דלפין ונולדו להם אחד עשר ילדים. חמישה מהם נפטרו בגיל מוקדם. בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הצרפתי בתור חובש קרבי, ובקרבות הגיע לארץ ישראל.