חאנים נוספים נמצאים ליד קיבוץ עמיעד (ח'אן ג’וּב יוּסֻף, جُبّ يُوسِف), חאן אל-מיניה בטבח'ה ממערב לכנרת, ליד קיבוץ גשר, ליד בית שאן, חאן חילו בלוד, ובג'לג'וליה. החאן הממלוכי בצפת, בשכונת הממלוכים, חארת אל-ואטה, כיום משמשים חדריו את מלון רימונים, שרת את שליחי הדואר שנמעניו ישבו בצפת, בירת הנפה הצפונית של ארץ ישראל בתקופה הממלוכית.
סבילים.
סביל או רהט הוא מתקן לאספקת מים. לפי חוקי האסלאם מחובתו של השליט לספק מים לנתיניו. במיוחד לעוברי-דרכים באזורים צחיחים, ובמיוחד לעוברי דרכים חשובות כדרך הדואר הממלכתית. לפיכך, נבנו לאורך הדרך סבילים רבים, רבים מהם לא שרדו. אולם בירושלים, ברחובות השלשלת, הגיא, ועל רחבת הר הבית ניתן למצוא דוגמאות רבות לסבילים ממלוכיים מפוארים.
סבילים הוקמו בדרך כלל לצד מקומות מקודשים כקברי שיח' ונקודות שיוחסו במסורת לסיפורי מקרא ומעשי נביאים וקדושים.
מוזיאון הילדות
אריק רוברטס
אריק אנטוני רוברטס (באנגלית: Eric Anthony Roberts; נולד ב-18 באפריל 1956) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1985 על תפקידו בסרט "רכבת אל החופש", ועוד לפני כן היה מועמד לשני פרס גלובוס הזהב על תפקידיו בסרטים "מלך הצוענים" (1978) ו"סטאר 80" (1983).
ביוגרפיה.
רוברטס נולד בבילוקסי, מיסיסיפי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוא גדל באטלנטה
שבג'ורג'יה, והוא אחיהן הבכור של השחקניות ג'וליה רוברטס וליסה רוברטס גילאן.
קריירה.
קולנוע וטלוויזיה.
מבין הסרטים בהם השתתף ניתן למנות את "מלך השכונה" (1984, "המובחר שבמובחרים" (1989), "המובחר שבמובחרים 2" (1993) ו"המומחה" (1994). ב-1996 הוא שיחק בתפקיד המאסטר בסרט הטלוויזיה המבוסס על סדרת "דוקטור הו". ב-2003 הוא שיחק בסרט "ימים מכורים". בשנת 2006 שיחק בסרט הפעולה "DOA מת או חי" המבוסס על משחק מחשב. בשנת 2006 שיחק גם בסרט "תשוקה קטלנית", ובסרט הפשע "מדריך להכרת קדושיך" בכיכובם של רוברט דאוני ג'וניור וצ'נינג טייטום.
ב-2008 הוא כיכב במותחן הפסיכולוגי "Royal Kill", וכן בסרט "האביר האפל" כראש המאפיה סלבטורה מורוני. ב-2010 שיחק בסרט "דחף להרוג", ובשנת 2013 שיחק בסרט "תקיפה בוול סטריט" בכיכובו של דומיניק פרסל.
ב-2016 הוא כיכב בדרמת המתח "הרופא שלי אורב לי 2".
עם תפקידיו הטלוויזיוניים ניתן למנות השתתפות בסדרות ", ", "ישנן בנות", "גיבורים", "Suits" ו"הפמליה".
מועמדויות ופרסים.
בשנת 1978 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקיד ראשי בסרט הדרמה "מלך הצוענים", שהיה גם תפקיד הבכורה שלו.
בשנת 1985 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו ב"רכבת אל החופש".
בשנת 1987 זכה בפרס התיאטרון על הופעתו במחזה ברודוויי "Burn This".
חיים אישיים.
ב-1992 נישא רוברטס לאילייזה רוברטס-גארט, אמו של המוזיקאי הזמר-יוצר קיטון סימונס . בתו הביולוגית היחידה של רוברטס היא השחקנית אמה רוברטס שנולדה לו ב-1991 מזוגיות עם אישה בשם קלי קנינגהאם.
רוברטס למד את אמנויות הלחימה טאקוונדו וג'ו ג'וטסו. הוא מנהל אורח חיים טבעוני.
נתיב המים התוך-חופי
נתיב המים התוך-חופי (באנגלית: Intracoastal Waterway) הוא נתיב מים שאורכו כ-4,800 ק"מ ומשמש לצורכי פנאי ומסחר לאורך קו החוף האטלנטי וחוף המפרץ של ארצות הברית שעל מפרץ מקסיקו בארצות הברית. חלקים מנתיב המים מורכבים ממפרצים טבעיים, ערוצי נהרות המוצפים מי ים, לגונות וחלקים אחרים הם תעלות שנבנו בידי אדם.
נתיב המים התוך-חופי משתרע במקביל לחוף המזרחי של ארצות הברית, החל ממדינת מיין בצפון ועד למדינת פלורידה בדרום, ולאורך חופי מפרץ מקסיקו מפלורידה ועד לעיר בראונסוויל בטקסס. שיט בנתיב המים התוך-חופי פטור מאגרה אולם ספינות מסחריות חייבות ב"מס דלק" אשר מממן את אחזקת הנתיב ושיפורו. נתיב המים התוך-חופי מהווה חלק גדול ממסלול "הלולאה הגדולה" (The Great Loop): מסלול שיט מעגלי המאפשר לבעלי סירות להקיף את כל החלק המזרחי של ארצות הברית לאורך החוף המזרחי, הימות הגדולות, נהר המיסיסיפי ויובליו ולאורך חופי מפרץ מקסיקו, בין 8,000-12,000 ק"מ, בהתאם לנתיב שנבחר.
הקמת נתיב המים התוך-חופי התאפשרה בזכות החלטת הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1919. תחזוקת הנתיב נעשית על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (United States Army Corps of Engineers). על פי החוק הפדרלי על נתיב המים להיות בעומק מינימלי של 4 מטר ברוב אורכו, אולם עקב קשיים תקציביים אין ההוראה יוצאת לפועל. כתוצאה מאחזקה לקויה קיימים קטעים של הנתיב בהם הצטברות חול ומשקעים המגבילים את עומק המים ל-2.1 עד 2.7 מטר.
נתיב המים התוך-חופי מורכב משני קטעים נפרדים:
על פי התוכנית המקורית להקמת נתיב המים, שני הקטעים היו צריכים להיות מחוברים בתעלת מים שתחצה את צפון חצי האי פלורידה, אולם שיקולים סביבתיים מנעו את השלמת התוכנית.
חלק ניכר מן השיט על נתיב המים התוך-חופי הוא מסחרי באופיו: דוברות שעליהן מכלי דלק ומוצרי דלק, מזון, חומרי בנייה ומוצרי תעשייה. בנתיב אף פעילות פנאי ערה. בתקופות הסתיו והאביב חלק מן התנועה היא של שייטים המדרימים לפלורידה לעת חורף ומצפינים עם בוא הקיץ. חלק מן השייטים המעדיפים לשוט באוקיינוס, נאלצים להשתמש בנתיב בעת סערות.
חומת בגדאד
חומת בגדאד (ידועה גם כחומת אל-עזמיה; בערבית: جدار الاعظمية, תעתיק מדויק: ג'דאר אל-אעט'מיה) הוא שם נפוץ בתקשורת העולמית למחסום הפרדה עשוי לוחות בטון, שנבנה סביב שכונת אל-עזמיה (בערבית: الاعظمية, תעתיק מדויק: אל-אעט'מיה) באזור הצפוני של הבירה העיראקית בגדאד, מצידו המזרחי של נהר החידקל. בניית החומה החלה ב- 10 באפריל 2007. אורכה כ-5 ק"מ, וגובה הלוחות המרכיבים אותה עומד על 3.6 מטרים.
החומה נבנתה בתגובה לסדרת פיגועי התאבדות קשים בעיר, שגבו קורבנות רבים, ומטרתה להפריד בין האוכלוסייה הסונית לאוכלוסייה השיעית בבגדד. ברובה, מיושבת שכונת אל-עזמיה בסונים. לדברי המתכננים, "החומה תעזור להחזיר את החוק והסדר, על ידי יצירת דרך לנטר את הכניסה והיציאה מהשכונה, ובכך לאפשר לתושבים ולאנשים בעלי עסקים לגיטימיים להיכנס, ולהשאיר את יחידות המוות והמיליציות בחוץ".
בספטמבר 2008 פורק חלק מהחומה, וביוני 2009 הכריזה ממשלת עיראק על פירוק החומה הנותרת.
ציוד השקיה
גדעון גדות
גדעון גדות (1 באפריל 1941 - 21 בספטמבר 2012) היה איש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-11 וה-12 מטעם סיעת הליכוד וכיו"ר מועצת המנהלים של מפעל הפיס.
קורות חיים.
גדות נולד בבני ברק בשם גדעון פורמן, הצעיר משלושת ילדיהם של נפתלי פורמן ורבקה, אחותו של אריה בן-אליעזר. בגיל 4 התייתם מאמו. למד בבית הספר התיכון החקלאי "מקוה ישראל". בהיותו בן למשפחה רוויזיוניסטית הצטרף בשנת 1951 לתנועת הנוער "בית"ר".
במסגרת פעילותו בבית"ר ובתנועת החרות נשלח בשנת 1970 לשליחות בדרום אפריקה, ממנה שב לישראל בשנת 1973. במהלך שהותו שם סיים תואר ראשון בסוציולוגיה ותקשורת באוניברסיטת יוהנסבורג. לאחר שובו ארצה החל לעבוד כעיתונאי והיה חבר מערכת בעיתונים "חרות", "היום" ו"יום-יום". לאחר מכן ניהל משרד פרטי ליחסי ציבור, ובשנים 1977–1982 הופקד על מטה ההסברה של מפלגת הליכוד במערכת הבחירות לכנסת העשירית.
בשנת 1984 גדות נבחר לכנסת ה-11. כהונתו נמשכה גם בכנסת ה-12, בה נבחר לכהן כסגן יושב ראש הכנסת.
בשנים 1981–1996 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של מפעל הפיס. בתפקידו זה הוציא לפועל רעיונות חדשניים, כמו תוכנית המינויים והלוטומט, שהעלו את רווחיות החברה. כמו כן מיסד את השקעות הפיס במישור המקומי וטבע את המושגים "אשכול פיס" ו"מרכז יום לקשיש".
בספטמבר 1995 נחשפה בעיתון "הארץ" פרשת הפנסיות במפעל הפיס והתפרסמו נתוני השכר הגבוהים מאוד של גדות. מפעל הפיס תבע את גדות וביקש להחזיר חלק מסכומי הכסף. בית הדין לעבודה דחה את טענת גדות כי תנאי הפרישה אושרו כדין, וקבע שתנאי השכר והפרישה של גדות (ובכירים נוספים במפעל הפיס) אינם עולים בקנה אחד עם כללי המשפט הציבורי. גדות חויב להחזיר חלק מכספי הפיצויים שקיבל, במשך תקופה של 10 שנים, אך בפועל לא החזיר אותם מכיוון שקיבל סכום דומה ממפעל הפיס כתוצאה מהסכם פשרה בתביעה לפיה מפעל הפיס הפר פטנט של גדות בנוגע ל"חישגד אלקטרוני".
לאחר פרישתו ממפעל הפיס היה גדות שותף, בשנת 1996, להקמת תחנת הרדיו "קול חי", החזיק 26% מהמניות ואף שימש כיושב ראש לזמן קצר. אחר כך מכר את מניותיו לחברת ההשקעות קרדן ישראל.
בשנת 1997 הקים את חברת "אקוטק מערכות כלכליות" שעסקה בייעוץ לממשלות וחברות בנושא הימורים, ופיתחה פלטפורמה למשחקי הימורים באינטרנט ובטלפונים סלולרים. במאי 2002 השיקה החברה מערכת להימורי טוטו ולוטו באמצעות האינטרנט והטלוויזיה.
נפטר ב-21 בספטמבר 2012, בגיל 71, במהלך בדיקה פולשנית בבית חולים. והובא למנוחות בבית העלמין נחלת יצחק.
חיים אישיים.
היה נשוי לנילי, אב לשלושה.
יד למעפיל האלמוני
יד למעפיל האלמוני היא אנדרטה בצורת סירה, המצויה על מסלעה בולטת בסמוך למחלף הסירה בכניסה להרצליה. היא הוקמה ב-1964 לזכר המעפילים שסירותיהם הגיעו באישון לילה לחוף הרצליה, במטרה לעלות ארצה בניגוד לתקנות המנדט הבריטי שפורסמו בספר הלבן. האנדרטה נקראת בקיצור יד למעפיל או בפשטות הסירה.
היסטוריה.