גאורג מוריץ, נסיך הכתר של סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Georg Moritz Erbprinz von Sachsen-Altenburg; 13 במאי 1900 - 13 בפברואר 1991) היה נסיך הכתר האחרון וראש בית סקסוניה-אלטנבורג, אשר הקדיש את מרבית חייו כדי לקדם את האנתרופוסופיה.
ביוגרפיה.
גאורג מוריץ נולד ב-13 במאי 1900 בפוטסדאם, ממלכת פרוסיה, הוא היה הבן הבכור של ארנסט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו. בעת לידתו היה אביו השלישי בסדר הירושה של הדוכסות, והוא חי עם אשתו בפרוסיה כקפטן ומפקד הגדוד ה-1 של רגימנט המשמר.
מותו של סבו מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג בשנת 1907, הפך את אביו לנסיך הכתר של הדוכסות, ועם מותו של דודו, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג הוא הפך לשליט החדש של דוכסות סקסוניה-אלטנבורג, ובעקבות כך עברה המשפחה מפוטסדאם לאלטנבורג. גאורג מוריץ התגורר עם משפחתו עד מרץ 1913, ולאחר מכן אביו שלח אותו לדרזדן להמשיך את לימודיו בתיכון המלך גאורג (גרמנית: König-Georg-Gymnasium). בנוסף לכך, הוא קיבל הכשרה צבאית ברגימנט הרגלים ה-153 (תורינגיה ה-8).
ב-13 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה. לאחר המלחמה התגוררה המשפחה בברלין, ובשנת 1920 התגרשו הוריו.
אפילו בצעירותו, התעניין גאורג מוריץ באנתרופוסופיה. בתחילת 1930 הוא נפגש עם זיגפריד פיקרט, מה שהיה נקודת מפנה בחייו. החל מ-1931, הוא היה פעיל, לימד וקידם אנתרופוסופיה. בשנת 1936 הוא שכר את החווה, ליד הטירה.
אף על פי שהמשטר הנאצי אסר על אנתרופוסופיה, מחקר עם ילדים נכים הורשה להמשיך בטירת האמבורן עד יוני 1941, הודות לתיווך של גאורג מוריץ. הוא סמך על ההגנה של רודולף הס אשר עד 1941 היה אוהד של אנתרופוסופיה. עם זאת, בסופו של דבר אנשי הגסטפו עצר את המחקר ואת גאורג מוריץ, יחד עם מנכ"ל המוסד אדולף אמרשלאגר, נעצרו וישבו בכלא במשך תשעה חודשים וחצי.
בשנת 1946 גאורג מוריץ חזר לטירת האמבורן, שם הוא ניהל שוב את פעילותם למען העובדים והאורחים בבית ההבראה ובמיוחד לאלה המתגוררים בפנימיית הנוער. בין היתר הוא עבד במועצת הצדקה החברתית המקומית עד 1968. הוא חי בצניעות בדירה קטנה בארמון, מוקף ספרייה נרחבת.
בשנת 1955 מת אביו, וגאורג מוריץ הפך לראש בית סקסוניה-אלטנבורג. הוא מעולם לא התחתן וגם אחיו היחיד מת רווק בשנת 1985.
ב-13 בפברואר 1991 מת גאורג מוריץ כתוצאה מדלקת ריאות, בבית החולים ברנדסבורג. עם מותו בית סקסוניה-אלטנבורג נכחד, למרות ששם המשפחה המשיך בשל אימוץ ב-1942 של פרנץ, רוזן פראשמה על ידי מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו השנייה של אלברט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. בעקבות מותו עברה זכות הטענה על כתר הדוכסות לסקסוניה-ויימאר-אייזנך.
גאורג מוריץ היה הסנדק של העיתונאי הגרמני רולף זילמן-אגברט.
סימה רבינוביץ-פורמן
סימה רבינוביץ-פורמן היא שחמטאית ישראלית. אלופת ישראל לנשים (1967).
פרידה רבינוביץ, אחותה הצעירה, אלופת ישראל בשחמט (1969).
ביוגרפיה.
רבינוביץ נולדה וגדלה בווילנה שבליטא. אביה, שניהל רשת רהיטים, לימד אותה ואת אחותה הצעירה, פרידה, לשחק שחמט. היא התאמנה בהדרכתו של ולדאס מיקאנס. בשנת 1965 בגיל 18 זכתה במקום השני באליפות ליטא בשחמט. בשנת 1966 היא עלתה עם משפחתה לישראל והתגוררה בדרום צהלה בתל אביב. היא למדה עברית באולפן בקיבוץ מרחביה. היא החלה ללמוד באוניברסיטה העברית היסטוריה כללית.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1967 זכתה רבינוביץ בתואר לאחר שהשיגה ניצחון מפתיע על האלופה היוצאת קלרה פרידמן בסיבוב השני.
פרידה רבינוביץ
סימה רבינוביץ
נחלי טל
קבוצת הארמיות אייכהורן
קבוצת הארמיות לינסינגן
קבוצת הארמיות קייב
יתד (ישוב)
ישיבה תיכונית בר-אילן
פרידה רבינוביץ-שחר
פרידה רבינוביץ-שחר שחמטאית ישראלית. הייתה אלופת ישראל לנשים לשנת 1970. ייצגה את ישראל באולימפיאדת השחמט (סקופיה 1972).
סימה רבינוביץ-פורמן, אחותה הצעירה הייתה אלופת ישראל בשחמט לשנת 1967.
ביוגרפיה.
רבינוביץ נולדה וגדלה בווילנה שבליטא. אביה, שניהל רשת רהיטים, לימד אותה ואת אחותה הבכורה, סימה, לשחק שחמט. בשנת 1966 היא עלתה עם משפחתה לישראל והתגוררה בדרום צהלה בתל אביב. היא למדה עברית באולפן בקיבוץ מרחביה.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1967 סיימה רבינוביץ במקום השני ביחד עם אלופה היוצאת קלרה פרידמן אחרי אחותה הבכורה סימה רבינוביץ.
באליפות ישראל שהסתיימה בינואר 1970 זכתה רבינוביץ בתואר, לארח שניצחה בכל מחשקיה וצברה 12 נקודות. שנייה סיימה אסתר סמושי ממצובה במקום שלישי ורביעי סיימו ביחד קלרה פרידמן ועדה זכריה.
באולימפיאדה שערכה בסקופיה שביוגוסלביה בשנת 1972 השתתפה רבינוביץ על הלוח הראשון. היא ניצחה בשני משחקים, השיגה 4 תוצאות תיקו והפסידה בשלושה משחקים.
חייה האישיים.
רבינוביץ עבדה כלבורנטית כימית באגף להגנת הצומח במשרד החקלאות.
מימי רוג'רס
מרים "מימי" רוג'רס (באנגלית: Miriam "Mimi" Rogers; נולדה לבית ספיקלר ב-27 בינואר 1956) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, מפיקה ושחקנית פוקר מקצועית אמריקאית ממוצא יהודי. תפקידיה הבולטים בקולנוע כוללים את "Gung Ho" (1986), "Someone to Watch Over Me" (1987), ו-"Desperate Hours" (1990).
ביוגרפיה.
נולדה בשם מרים ספיקלר (Miriam Spickler) בפלורידה שבארצות הברית, לאב, פיליפ ספיקלר, יהודי ולאם נוצרייה-אפסיקופלית.
קריירה.
בשנת 1994 השתתפה בסרט "Reflections on a Crime". בשנת 1996 שיחקה בסרטים "במצמוץ העין" (סרט טלוויזיה) ובסרטה של ברברה סטרייסנד כבמאית "שתי פנים למראה". בשנת 1997 שיחקה בסרט הקומדיה ""; הראשון מבין סדרת סרטי קומדיה. בהמשך השנה שיחקה גם בסרט הטלוויזיה "כלי נשק של הסחת דעת המונית".
בשנת 1998 הופיעה בסרט "Lost in Space", בשנת 1999 שיחקה בסרט הטלוויזיה "חשבון השטן" מבית שואוטיים, המבוסס על ספרה של ג'יין יולן שיצא לאור ב-1988.
בשנת 2000 שיחקה בסרט האימה הקנדי "ג'ינג'ר סנאפס". בשנת 2003 שיחקה בקומדיה "". בשנת 2004 הופיעה בסרט "The Door in the Floor".
בשנת 2011 שיחקה בקומדיית הפשע "Lucky" לצד קולין הנקס, ובשנת 2012 שיחקה בסרט הקומדיה "סטודנטיות לוהטות".
בשנת 2015 שיחקה בסרט "זה לא מצחיק" ובסרט "דרך שמחה לעת עתה" (2015) וכן, ובשנת 2018 השתתפה בסרט "ענייני המדינה".
מבין סדרות הטלוויזיה הרבות בהן שיחקה לאורך השנים בולטות "Paper Dolls" (1984), "Weapons of Mass Distraction" (1997), "החיים בלופ" (2006-2007), ותפקידי משנה בסדרות "תיקים באפלה" (1998-1999), "שני גברים וחצי" (2011 - 2015), "וילפרד" (2014), "מד מן" (2015), ובסדרה "בוש" (2015).
חיים אישיים.
רוג'רס נשואה בפעם השלישית, ולה שני ילדים מבעלה השלישי, כריסטופר סיאפה. בעלה השני היה השחקן טום קרוז, והיא זו שהכירה לו את הסיינטולוגיה. בעלה הראשון היה ג'יימס רוג'רס.
קונסטנץ פון היינקיוס
קונסטנץ פון היינקיוס (בגרמנית: Konstanz von Heineccius; 26 בספטמבר 1859 – 3 ביולי 1936) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון היינקיוס נולד ב-26 בספטמבר 1859 לבנו פון היינקיוס שהיה גנרל מיור בצבא הפרוסי. דודו היה הגנרל גאורג פון היינקיוס ובן דודו היה הגנרל הגרמני ריכרד פון היינקיוס.
ב-1878 הוא התגייס לצבא הפרוסי, ובשנת 1913 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-36.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון היינקיוס מפקד הדיוויזיה ה-36, אשר הייתה חלק מהקורפוס ה-17 בפיקוד אוגוסט פון מקנזן, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובאוקטובר 1915 הועברה לחזית המערבית והוצבה באזור הסום, שם לחמה בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום.
ב-31 באוגוסט 1916 מונה פון היינקיוס למפקד הקורפוס ה-53, וב-8 במרץ 1917 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-25. ב-23 בנובמבר 1917 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, עליו פיקד עד סוף המלחמה. ב-19 בפברואר 1918 הוא נשלח עם כוחותיו, שכללו את הדיוויזיות ה-205 וה-219 להתקדם בליבוניה, כדי לאלץ את רוסיה הסובייטית לחתום על הסכם שלום. במסגרת תפקידו זה קודם פון היינקיוס ב-22 במרץ 1918 לדרגת גנרל חיל התותחנים. לאחר המלחמה פרש פון היינקיוס מהצבא וחי באיברלינגן, עד מותו ב-3 ביולי 1936.
יוהאן פרייר
ירוסלבה מהוצ'יך
ירוסלבה אולקסייבנה מהוצ'יך (באוקראינית: Ярослава Олексіївна Магучіх; נולדה ב-19 בספטמבר 2001) היא אתלטית אוקראינית, זוכת מדליית ארד במשחקים האולימפיים (טוקיו 2020), פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022), אלופת העולם באולם (בלגרד 2022), אלופת אירופה (מינכן 2022) ואלופת אירופה באולם (טורון 2021) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה.
מהוצ'יך זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה ביולי 2017 בניירובי, לאחר שהשוותה את שיא האליפות של 1.92 מטר שנקבע ב-2003 על ידי בת ארצה אירנה קובלנקו. בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער (גיור 2017) זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.89 מטר. באליפות אירופה לנוער 2019 שהתקיימה אף היא בגיור שבהונגריה, זכתה במדליית זהב בשיא אליפות של 1.94 מטר.