"Chinese Democracy", אשר יצא לאור ב-2008, הוא אלבום האולפן המקורי הראשון של הלהקה אשר יוצא לשווקים מאז שהאלבומים "Use Your Illusion I" ו-"Use Your Illusion II" הופצו בשנת 1991.
"Appetite for Destruction", אלבום הבכורה של הלהקה אשר ראה אור ב-1987, העניק להם תדמית פרועה בשל אווירת ההרס העצמי שבו וזכה להצלחה עצומה הן בביקורות והן במכירות, ואף הפך לאלבום הבכורה הנמכר ביותר בכל הזמנים. האלבומים "Use Your Illusion I" ו-"Use Your Illusion II", אשר ראו אור ב-1991, המשיכו את רצף ההצלחה של הלהקה ובנוסף גם הציגו תפנית מסוימת במוזיקה שלה מפני ששילבו סגנונות אחרים חוץ מהארד רוק - וכך בעצם הכילו שירים פחות כבדים אשר לא אפיינו את אלבומה הראשון.
Guns N' Roses דורגה במקום ה-92 בקטגוריית "האמנים הגדולים בכל הזמנים" של כתב העת "רולינג סטון".
ב-1 באפריל 2016 חזרו אל הלהקה סלאש, הגיטריסט הראשי המיתולוגי וממייסדי הלהקה ודאף מק'אגן, הבסיסט המיתולוגי אשר אף הוא ממייסדי הלהקה, וכך חזרה הלהקה להרכב המקורי שלה (חלקית, כיוון שסטיבן אדלר ואיזי סטראדלין לא הצטרפו אף הם מחדש אל הלהקה), אשר הביא להצלחתה הרבה בראשית דרכה (1985–1993).
היסטוריה.
תחילת הדרך (1985 – 1987).
Guns N' Roses החלה דרכה בלוס אנג'לס בשנת 1985 כלהקה ששילבה פאנק רוק, בלוז וגלאם רוק. ההרכב המקורי של הלהקה כלל את אקסל רוז (סולן) ואיזי סטראדלין (גיטרה מלווה) מלהקת Hollywood Rose, ואת טרייסי גאנז (גיטרה מובילה) אולה בייך (באס) ורובי גארדנר (תופים) מלהקת LA Guns. השם Guns n' Roses הוא הלחם של שמות הלהקות הקודמות. זמן קצר לאחר הקמת הלהקה, פוטר הבאסיסט אולה בייך ודאף מק'אגן הצטרף במקומו, וגם טרייסי גאנז הוחלף בסלאש, אחרי שלא הופיע לחזרות. סלאש שיתף פעולה עם דאף בלהקה קודמת בשם Road Crew, ועם סטראדלין בזמן הקצר שהוא בילה כגיטריסט ב-Hollywood Rose.
רוב גארדנר סירב לצאת עם הלהקה לסיבוב הופעות מסקרמנטו לסיאטל, ולכן עזב את הלהקה והוחלף בחברו הקרוב של סלאש - סטיבן אדלר. ההופעה הראשונה שלהם בסיאטל לא הצליחה ולכן ההופעה השנייה בתוכנית בוטלה, לאחר מסע הופעות לא מוצלח חזרו חברי הלהקה להוליווד, אף על פי שהמסע לא היה מוצלח חברי הלהקה פיתחו כימיה מעולה ונשארו כהרכב קבוע. בתחילת דרכם חברי הלהקה היו חסרי אמצעים ונאלצו לנדוד בין בתים של חברים. לאחר תקופה חברי הלהקה עברו לגור אצל מנהלת הלהקה בדירה של חדר אחד.
חתימה בחברת תקליטים.
הלהקה הופיעה באינטנסיביות ברחבי ארצות הברית ובנתה לעצמה שם בעיקר בחוף המערבי של ארצות הברית. אחרי שראה הופעה שלהם במועדון "הטרובדור" בהוליווד, הזהיר צייד כישרונות של גפן רקורדס את חבריו למקצוע שהלהקה "מסריחה", וכך הרוויח זמן בניסיון להחתים את הלהקה. אקסל דרש, וקיבל, 75 אלף דולר כמקדמה, ורק אז גילה לנציג של גפן שהלהקה סיכמה עם נציגה של חברת תקליטים אחרת שיחתמו איתה בתנאי שתלך ערומה באחד מהרחובות הראשיים של הוליווד. כשלא קיימה את חלקה בעסקה, חתמו חברי הלהקה בגפן רקורדס ונכנסו לאולפן לעבודה על אלבומם הראשון.
Live ?!*@ Like a Suicide.
בשלהי שנת 1986 הוציאה גפן מיני-אלבום, על מנת לשמור על עניין, מאחר שהלהקה הפסיקה להופיע לטובת הקלטת אלבום הבכורה. האלבום, שכלל ארבעה שירים, יצא בלייבל עצמאי לכאורה - Uzi Suicide, שבעצם מומן על ידי גפן עצמה, והודפס רק ב-10,000 עותקים. לקראת סוף 1986 הופיעה הלהקה בהופעה חד פעמית לאותה תקופה כאחת מלהקות החימום של הרד הוט צ'ילי פפרז.
האלבום פורסם כאלבום הופעה, אבל שנים לאחר מכן הפריך רוז את הטענה. השירים באלבום הם חלק מקלטת הדמו של הלהקה - קולות הקהל הוספו בעריכה אולפנית. האלבום כלל שתי גרסאות כיסוי - Mama Kin, במקור של להקת אירוסמית' ו-Nice Boys, של להקת הפאנק Rose Tatoo. בנוסף, היו שני שירים מקוריים של גאנז - Reckless Life ו-Move to the City. שניהם נכתבו ביחד עם כריס וובר, אחד ממקימי Hollywood Rose.
Appetite for Destruction, G N' R Lies (1987–1989).
אלבומה הראשון של הלהקה, "Appetite for Destruction" (תיאבון להרס), יצא תחת גפן רקורדס ב-21 ביולי 1987. תחילת הדרך של האלבום הייתה קשה, כשהציור על עטיפת האלבום המקורית (סצנה סוריאליסטית שבה מפלצת בעלת חרבות בתור שיניים תוקפת רובוט שאונס בחורה) נתקל בהרבה התנגדות, בעיקר מתנועות דתיות, וגרם לחנויות תקליטים להוריד אותו מהמדפים, או לסרב למכור אותו בכלל. העטיפה החדשה (צלב שבכל אחד מחמש קצוותיו נמצאים פרצופיהם של חברי הלהקה בתור שלדים, כשאקסל במרכז הצלב) צוירה על ידי אמן הקעקועים שקעקע לאקסל את אותו ציור בדיוק על זרועו שנה לפני כן. ציור העטיפה המקורי נמצא בחלקה הפנימי של חוברת האלבום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום - Welcome to the Jungle יצא ונתקל בקשיים רבים בשנה הראשונה. מייסד גפן רקורדס, דייוויד גפן, ביקש כטובה אישית ממנהלי MTV לנגן את הקליפ כל יום בשעות הלילה המאוחרות. אף על פי שהקליפ נוגן רק פעם ביום בשעה 6 לפנות בוקר, התחילו מעריצי רוק ומטאל לשים לב אליו, והרעיפו את מערכת MTV בבקשות. בבריטניה, יצא הסינגל יחד עם בי-סייד שכלל הקלטה של השיר It's so Easy בנוסף לשני קאברים - Whole Lotta Rosie (במקור של AC/DC), ו-Knockin' on Heaven's Door (במקור של בוב דילן) מהופעה חיה. ביפן, יצא מיני-אלבום שלם בשם Live from the Jungle שכלל את Sweet Child O' Mine יחד עם עוד הקלטות מהופעות חיות.
הסינגל השני - Sweet Child O' mine - זכה להצלחה אדירה בטלוויזיה והרדיו בקיץ 1988 בזכות קטעי הגיטרה הקליטים והמשיכה לכיוון המיין סטרים והנוער. שנים לאחר מכן ציין סלאש שזהו השיר שהוא הכי פחות אהב, אפילו שנא אותו, אבל זה נהפך לשיר הכי גדול של הלהקה אי פעם. בזכות ההצלחה הגדולה של הסינגל, יצא מחדש Welcome to the Jungle, עם עטיפה חדשה, והצליח לטפס למקום השביעי במצעד האמריקאי. הגרסה הבריטית של ההוצאה המחודשת כללה בי סייד של השיר You're Crazy בביצוע אקוסטי (לא אותה הגרסה כמו באלבום G N' R Lies).
בזמן ש-Paradise City יצא כסינגל שלישי מהאלבום, הלהקה כבר הייתה שם גדול בעולם המוזיקה, והצלחת סיבוב ההופעות שלה הזניקה את האלבום למקום הראשון במצעד המכירות של בילבורד. שלושת הסינגלים היו שירים בטופ-10, והאלבום כבר מכר 28 מיליון עותקים. סיבוב הופעות בראשותה של הלהקה התחיל והלהקה הוזמנה לנגן בפסטיבל Monsters of Rock יחד עם KISS ואיירון מיידן. כשהתחיל הסט של הלהקה, קהל של יותר מ-100 אלף איש התחיל לנוע קדימה, ולמרות בקשות חוזרות של רוז מהקהל לנוע אחורה, נמחצו שני מעריצים למוות. אירועים מהסוג הזה, במהלך סיבוב ההופעות של Appetite for Destruction, גרמו לתקשורת להדביק ללהקה את התווית "הלהקה המסוכנת ביותר בעולם". בנוסף, התנהגות חברי הלהקה משכה עוד תשומת לב שלילית מהתקשורת, כשחברי הלהקה הופיעו תחת השפעת סמים ואלכוהול על הבמה ומחוצה לה.
אלבומה השני של הלהקה, GN'R Lies כלל את המיני-אלבום Live !?*@ Like a Suicide בצד אחד, וארבעה שירים אקוסטיים בצד השני. השיר One in a Million, שבו משתמש אקסל במילים שהן טאבו בחברה האמריקאית כגון Niggers ו-Faggots, זכה לביקורות חריפות מאוד מצד התקשורת וגופים אחרים, ואקסל רוז הואשם בגזענות והומופוביה. אקסל הגיב לטענות האלו בריאיון ל-MTV בשנת 1990, בו ציין שהטענות מופרכות, במיוחד לאור העובדה שגיטריסט הלהקה - סלאש, הוא חצי אפרו-אמריקאי. אקסל טען שנקודות המבט הן של הדמות בשיר, ולא דעותיו האישיות, ובא להראות את הגזענות וחוסר הסובלנות בחברה האמריקאית. רוז ציין שהוא מעריץ אמנים גדולים כמון פרדי מרקורי ואלטון ג'ון, למרות היותם הומוסקסואלים. הלהקה הופיעה בפסטיבלים יחד עם להקת המטאל השחורה Body Count, והסולן שלה, Ice T, כתב בספרו שאקסל הוא קורבן של התקשורת בדיוק כמוהו.
גם אחרי יציאת GN'R Lies, אלבום הבכורה המשיך לזכות באהדה רבה לאורך 1988 ו-1989 והלהקה זכתה ב"להקת ההאבי מטאל האהובה" ו"אלבום ההאבי מטאל הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה האמריקאי של 1990, שבו הופיעו סלאש ודאף שיכורים לגמרי ופלטו קללות בשידור חי. אקסל החליט למתן את עניין ההתמכרויות של חברי הלהקה, ואיים לפרק את הלהקה אם "חברי להקה מסוימים" לא יפסיקו "לרקוד עם מר. בראונסטון", כשהוא מתייחס להתמכרויות ההרואין של אדלר וסלאש.
שיא ההצלחה (1990 – 1993).
Use Your Illusion (1991).
מעט לאחר יציאת האלבום "Lies", פוטר המתופף אדלר מהלהקה עקב סירובו העיקש להתמודד עם בעיית התמכרותו להרואין, דבר שהזיק ללהקה במהלך סיבוב ההופעות וההקלטות. אדלר תבע את הלהקה וב-1997 זכה ב-2.25 מיליון דולר. גם חברי הלהקה האחרים התמודדו עם בעיות התמכרות לסמים ואלכוהול ואף הציגו בעיות אלו בשיר "Mr. Brownstone" באלבומם הראשון ("לרקוד עם מר בראונסטון" הוא ביטוי עגה אמריקאי לשימוש בקוק פרסי).
בשנת 1990 חזרה הלהקה לאולפן ההקלטות עם המתופף החדש מאט סורום והקלידן דיזי ריד והחלה לעבוד על הפרויקט השאפתני של האלבום הכפול "Use Your Illusion". ב-17 בספטמבר 1991 יצא האלבום ונכנס מיד למקומות הראשון והשני במצעד המכירות. הוא כלל גרסת כיסוי לשיר "Live and Let Die" של פול מקרטני שהפכה ללהיט.
בשיר "The Garden" באלבום Use Your Illusion I הלהקה שיתפה פעולה עם אליס קופר בתור זמר ראשי יחד עם רוז.