כ"ץ נולד בשנת 1926 בניו יורק שבארצות הברית, בנם של מוריס ורוז. למד באוניברסיטת קולומביה לתואר ראשון (1948), שני (1950) ושלישי (1956).
כ"ץ החל לערוך מחקרים באוניברסיטת שיקגו. בשנים אלו החל ליצור קשרי עבודה עם האוניברסיטה העברית בירושלים ופרופ' לואי גוטמן מהמכון למחקר חברתי שימושי בירושלים. לאחר יצירת הקשר עם האקדמיה בישראל, מחקריו התמקדו בתרבות המהגרים לישראל ביחס ליחסיהם עם הבירוקרטיה הממשלתית. באוניברסיטה העברית הוא ייסד את המכון לקומוניקציה.
בשנת 1967 נענה כ"ץ לבקשת ממשלת ישראל ועמד בראש צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית. במרץ 1969 הודיע על התפטרותו מתפקיד זה. עבודתו זו שולבה מאוחר יותר במחקריו על הכנסת המדיה הטלוויזיונית למדינות עולם שלישי ועל בחינת ההשפעות ארוכות הטווח של הטלוויזיה על התרבות בכלל ותרבות הפנאי בפרט. כמו כן הוא עבד כיועץ לרשת הטלוויזיה BBC. ביוני 1974 עמד בראש צוות חשיבה למערכת ההסברה ההסתדרותית שהקימה ההסתדרות הכללית.
בשנים 1976–1979 כיהן כנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית. בשנים 1987–1996, לאחר מותו של לואי גוטמן, שימש כ"ץ כמנהל המכון למחקר חברתי שימושי. במקביל, המשיך בתפקידיו האקדמיים. בשנת 1992 הצטרף לסגל, הקים וניהל את בית הספר הבינלאומי לחוקרי תקשורת במרכז אננברג, שבאוניברסיטת פנסילבניה.
תפקידו של כ"ץ בייסוד לימודי התקשורת בישראל.
אליהוא כ״ץ היה מאנשי דור המייסדים של לימודי התקשורת בישראל, הידע הרב שצבר מחוץ לישראל ואישיותו הייחודית תרמו להתגבשות תוכנית הלימודים ולעיצוב גישות המחקר בתחום.
באמצע שנות ה-60 נמנה כ"ץ עם מייסדי המחלקה לתקשורת ועיתונאות באוניברסיטה העברית, הוותיקה ביותר מבין התוכניות האקדמיות להוראת התקשורת בישראל.
כ"ץ שאף למזג בין הכשרה אקדמית לעיסוק בפרקטיקה עיתונאית. הוא עצמו היווה דוגמה לשאיפה זו בהיותו חוקר בכיר באקדמיה שבמקביל גם הקים את הטלוויזיה בישראל והיה מנהלה הראשון. בעבודתו המחקרית התמקד בחקר השפעות אמצעי התקשורת בישראל ובעולם, ולכן זו אחת הסיבות שלימודי התקשורת בישראל נוטים לתחום של מדעי החברה ולמחקר חברתי שימושי.
בין בוגרי המחלקה לתקשורת באוניברסיטה העברית אנשי תקשורת בכירים וכן חוקרים ומרצים במחלקות לתקשורת במוסדות להשכלה גבוהה אחרים בישראל. חוקרים ישראליים רבים למדו עם כ"ץ. כך, למשל, נכון ל-2015 שמונה מחברי הסגל בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה היו מתלמידיו.
בשנת 2015 תרם כ"ץ את אוסף ספריו, למעלה מ-2,000 כרכים, למחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. האוניברסיטה ציינה שאוסף זה הוא בעל ערך אקדמי ותרבותי רב. עוד ציינה שתרומה זו חשובה מאוד למחלקה לתקשורת בבן-גוריון, בהיותה הצעירה יותר מבין המחלקות לתקשורת באוניברסיטאות בישראל. באירוע פתיחת שנת הלימודים, בו ניתנה התרומה, אמרה נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון, פרופ' רבקה כרמי, על תרומתו של כ"ץ: "אתה אבי התקשורת בישראל ואני מקווה שהקשר הזה בינך לביננו ילך ויתהדק. אני בטוחה שמה שאתה עוד יכול ללמד, אנשים צעירים עוד לא למדו".
פרסים והוקרה.
כ"ץ זכה על עבודתו בפרסים ותוארי כבוד שונים. בהם:
חיים אישיים.
משנת 1951 עד לפטירתו היה נשוי לרות כ"ץ לבית טורגובניק, פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, גם היא כלת פרס ישראל (2012), ולהם שני בנים.
נפטר ב-31 בדצמבר 2021.
שידור
בתקשורת, שידור היא הפעולה של מסירת אותות (שידור) ממקור מסוים (הנקרא משדר), אל יעד מסוים או קבוצת יעדים.
שידור יכול להתבצע באמצעות קו תקשורת המחבר בין שתי נקודות, או באמצעות אנטנות לתקשורת אלחוטית מנקודה אל מספר נקודות.
בתקשורת המונים, ביצוע שידור של תוכן מסוים תוך כדי יצירתו נחשב כשידור חי, או שידור ישיר.
שידור במערכת העצבים.
תפקידו של תא העצב במערכת העצבים הוא לקלוט, לעבד ולהעביר מידע באמצעות אותות אלקטרו-כימיים.
כאשר דחף עצבי מגיע לאקסון מגוף התא הוא משודר לתאי המטרה בתהליך של העברה סינפטית.
הסתעפות האקסון בקצותיו מאפשרת לו ליצור מגעים עם תאים רבים בו זמנית.
קליטה
קליטה היא הפעולה של קבלת אותות אשר נשלחו ממקור מסוים.
הקלט הוא כלל הנתונים המתקבלים במהלך תהליך הקליטה.
קליטה היא מושג מתחום התקשורת.
הקליטה יכולה להתבצע על ידי יצור חי או מכשיר.
דבר (כגון סיסמה, שיר, רעיון) קָלִיט נתפס ונקלט במהירות ובקלות (בשכל או בחושים), וכושר היקלטותו מכונה קְלִיטוּת. את שתי המילים הללו חידש המילונאי ראובן אלקלעי, אולם לפי הגדרותיו הוא כיוון למשמע של absorbability, כלומר כושר הספיגה של החומר.
היבטים נירולוגיים וקוגניטיביים.
בעלי חיים מסוגלים לקלוט גירויים מהסביבה באמצעות מערכות חישה שונות.
כמו למשל: שמיעה, ראייה, מישוש, ריח וטעם.
מערכות החישה קולטות את הגירויים דרך קולטני חישה ומעבירות את המידע למערכת העצבים. כל המידע שנקלט בחושים מאוחסן למשך זמן קצר מאוד במאגר המכונה זיכרון חושי. הזיכרון החושי הוא השלב הראשון בתהליך קידוד הזיכרון. לקשב יש תפקיד חשוב בתהליך עיבוד המידע החושי בכך שהוא גורם לשפעול כללי המכוון לקליטת גירויים ומאפשר ברירה של חלקי הקלט הרלוונטיים מתוך שלל הגירויים המתחרים בסביבה.
הקליטה היא השלב הראשון בתהליך התפיסה.
הזיכרון החושי מאפשר די זמן לעיבוד המידע החושי הראשוני שנקלט. דבר זה מאפשר למערכת הקוגניטיבית לבחור אלו פרטים מתוכו יש להעביר לעיבודים נוספים, למערכות הזיכרון המתקדמות יותר, לתהליכי קבלת החלטות ולמנגנוני תכנון התגובה.
בשלב זה הקשב מאפשר להפעיל ריכוז או מאמץ מנטליים הנדרשים להתמקדות במטלה מסוימת בעקבות המידע שנקלט.
קליטה של שפה מתייחסת להבנה של מסרים ויכולה להיעשות בשמיעה או קריאה. זוהי יכולת חיונית לצורך התקשורת של האדם עם סביבתו החברתית.
שימוש בטכנולוגיה.
כמו כל בעל חיים אחר, יכולת הקליטה הטבעית של האדם מתבססת על המאפיינים הפיזיולוגיים של מערכת החישה שלו.
עם זאת, הטכנולוגיה מאפשרת לאדם להתגבר על מגבלות החושים שלו בדרכים שונים.
אחת הדרכים היא להשתמש במכשירים המשפרים את יכולת הקליטה של מערכות חושיות קיימות כמו: משקפיים, משקפת, מכשיר שמיעה ועוד.
דרך נוספת היא להשתמש במכשירים המסוגלים לקלוט אותות וגירויים שהאדם לא מסוגל לחוש בהם ולהמיר אותם לצורה אחרת אשר יכולה להיקלט על ידי האדם. למשל: צילום רנטגן, מכ"ם, רדיו ועוד.
השימוש בטכנולוגיה אומנם מגביר באופן משמעותי את היכולת האנושית לאתר מסמנים ולעבד מידע באמצעות מכשירים שונים. עם זאת, מערכת העיבוד האנושית עדיין אינה מסוגלת לחשוף את כל המסמנים המצויים ביקום.
זו הסיבה לכך שעדיין קיימות תאוריות אשר לא ניתן להוכיח או להפריך מבחינה מדעית, משום שאין אפשרות לאסוף את המידע הדרוש לשם כך. לדוגמה לכך היא תיאורית חור תולעת.
קליטה במערכות מידע.
הקליטה היא השלב הראשוני של מערכת תקשורת, אשר מיועדת להעברת מידע. זהו הסוג הפשוט ביותר של מערכת מידע. מערכות מידע מורכבות יותר עוסקות גם בעיבוד של המידע שנקלט ולא רק בהעברתו.
קליטה נחשבת מוצלחת רק אם יחס אות לרעש של האות שהתקבל במקלט היה גדול יותר מסף רגישות הקליטה של המקלט.
אלחנן הלפמן
אלחנן הלפמן (נולד ב-30 במרץ 1946) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
הלפמן נולד בג'לאל-אבאד שבקירגיזסטן הסובייטית, אז חלק מברית המועצות, ועלה לישראל בשנת 1957. לאחר סיום לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב המשיך את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, אותם סיים כדוקטור בשנת 1974. באותה שנה הוא שב לארץ והצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב (1974 - 2004) ובמקביל, החל משנת 1997, החל לשמש פרופסור באוניברסיטת הרווארד.
במהלך השנים היה הלפמן ראש החוג לכלכלה ולמִנהל במרכז ספיר לפיתוח כלכלי (1985–1987), ראש קתדרת שרמן ליחסים כלכליים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב (1988 - 2004), עמית במכון הקנדי למחקר מתקדם ומשנת 2002 הוא מופקד הקתדרה לסחר חוץ באוניברסיטת הרווארד. במקביל לתפקידיו אלו היה הלפמן פרופסור אורח באוניברסיטאות ומכוני מחקר שונים ושימש חבר המועצה הלאומית לתכנון ולפיתוח, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, נשיא האגודה האקונומטרית (2000), נשיא האגודה הישראלית לכלכלה (1989–1991), חבר מערכת בכתבי עת מדעיים, שימש עורך כתב העת Quarterly Journal of Economics בשנים 2008–2014, חבר דירקטוריון בנק הפועלים (1993–1996) וחברת אגם.
עיקר עבודתו האקדמית מתמקדת בכלכלה בינלאומית והוא נמנה בין מייסדי תורת הסחר החדשה ותורת הצמיחה החדשה.
הלפמן הוא חתן פרס ישראל לכלכלה (1991), חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1988), חבר כבוד באגודה האמריקנית לכלכלה (1991), חבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1993), חתן פרס א.מ.ת (2002), חתן פרס רוטשילד (2002), חתן פרס מהלנוביס מטעם האגודה האקונומטרית (1990), חתן פרס ברנהרד-הרמס מהמכון לכלכלת עולם (1998) וחתן פרס נמרס לכלכלה (2010). הלפמן נשוי ולו שתי בנות ונכדים.
פרופ' אלחנן הלפמן הוא הכלכלן הישראלי המצוטט ביותר בעולם.
הערות שוליים.
דוויצ'יון באלי
סמיאטיץ'
סמיאטיץ' (בפולנית: Siemiatycze) היא עיירה במחוז פודלסיה בצפון-מזרח פולין. העיירה שוכנת על גדת נהר קאמיונקא בקרבת שפכו אל נהר הבוג המערבי. עד מלחמת העולם השנייה הייתה סמיאטיץ' עיירה יהודית ברובה.
היסטוריה.
סמיאטיץ' נוסדה במאה ה-16, כאחוזה פולנית פרטית. רק סמוך למאה העשרים שונה מעמדה לעיירה פולנית.