האתר הוא מיזם של אוניברסיטת תל אביב והספרייה הלאומית, שהחל כניסוי פרטי בסוף שנות ה-90 על ידי חברת התוכנה הישראלית אוליב תוכנה (Olive Software), במסגרתו נסרקו עותקים היסטוריים של העיתון "פלסטיין פוסט" (שמו המקורי של העיתון "ג'רוזלם פוסט"). חברת אוליב פיתחה תוכנה המאפשרת לעיתונים להפיק מהדורות אלקטרוניות וכן ליצור ארכיון דיגיטלי של גיליונות העבר והווה, המוצגים בפורמט הדפוס האותנטי והמלא בדפדפן האינטרנט. בהמשך עבר הפרויקט לידי חוקר יהדות ארצות האסלאם באוניברסיטת תל אביב ירון צור, שהשתמש בטכנולוגיה לסריקת עיתונות יהודית בארצות ערב, ובשנת 2004 יזם את הרחבת המיזם לאתר חדש שיכיל עיתונים יהודיים מן העולם כולו.
הפרסומים הראשונים שנכללו במיזם היו כ-33 אלף עמודי העיתון "פלסטיין פוסט" ובטאוני ארגון "כל ישראל חברים". בשנת 2005 הצטרפה הספרייה הלאומית, שכבר הפעילה בנפרד את מיזם "עיתונות עברית היסטורית" משנת 2003, למיזם העיתונות היהודית. שותפה נוספת למיזם היא ספריית "כל ישראל חברים" בפריז, המפתחת באתר את מדורי העיתונים היהודיים בצרפתית, בתיאום עם ארגון הספריות היהודיות באירופה (RACHEL) ועם הספרייה הלאומית של צרפת (BNF). שותפים נוספים של המיזם הם אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קולומביה, ספריית העיר ניו יורק, ספריית ההיברו יוניון קולג', הספרייה הלאומית של פולין, וספריית היודאיקה של אוניברסיטת הרווארד.
האתר החל לפעול בשנת 2008, ועם השקתו הרשמית בדצמבר 2010 הוצגו בו כ-400 אלף עמודים של כ-20 עיתונים בשפות שונות. נכון למרץ 2021, מוצגים באתר מעל 3 מיליון עמודים, בלמעלה מ-290,000 גליונות ב-17 שפות שונות, בטווח השנים 1783–2014.
טכנולוגיה.
עיתוני המאגר נסרקים ברובם ממקור נייר, מיקרופילם או מיקרופיש. לאחר מכן, באמצעות זיהוי תווים אופטי, הופכים דפי העיתון הסרוקים לטקסט חי, דבר המאפשר חיפוש בטקסט המלא של כל עיתון, כאשר התוצאה מוצגת גם לעיון בדף העיתון כפי שהודפס במקור. עקב מצבם הרעוע של חלק מהמקורות וקשיים טכנולוגיים (בעיקר בעיתונים באות עברית וערבית), מופיעות לא פעם טעויות בזיהוי התווים האופטי ובסֶגמֶנטציה. עם זאת, ההמרה לטקסט, גם כשאיננה חפה מטעויות, מאפשרת ביצוע חיפוש מהיר ומעמיק בקורפוס הרחב ותרמה רבות למחקר ההיסטוריה היהודית והישראלית.
באוקטובר 2013 חודש האתר עם בשיתוף חברת אוליב. לאחר שבע שנים, בסוף שנת 2020 הוחלפה התוכנה שמשמשת את האתר. את התוכנה של חברת אוליב, ששימשה את האתר מיומו הראשון, החליפה תוכנה של חברת וורידיאן (Veridian Software). האתר כולו עבר שדרוג ומתיחת פנים, כשאחד החידושים המרכזיים היה הצגת מאגר העיתונות היהודית ההיסטורית לצד האוסף "עיתונות ילדים של פעם" ואוסף העיתונות היומית של הספרייה הלאומית, מה שמאפשר חיפוש על קורפוס רחב ומגוון יותר עיתונים.
העיתונים.
עיתוני המאגר, אשר כוללים עיתונים נדירים שהיו פזורים בעולם ולא התאפשרה אליהם גישה קודם לכן, מהווים מקור מידע רב חשיבות על ההיסטוריה היהודית ועל תרבות יהדות העולם.
המאגר כולל מספר מדורים, בהם המדור לעיתונות יידיש, אשר כולל את העיתונים "היינט" ו"דער מאמענט", המדור לעיתונות יהודית בארצות ערב, שמופיעים בו עיתונים שיצאו לאור החל מסוף המאה ה-19 בשפה הצרפתית ובערבית יהודית. שני מדורים נוספים מתמקדים בעיקר בשפה העברית: "מדור העיתונות העברית במאה ה-19" הכולל עיתונים עבריים שיצאו לאור החל משנות ה-50 במאה ה-19 על ידי הזרם המשכילי (המליץ), הזרם האורתודוקסי (הלבנון), ומאוחר יותר, עם הופעת ניצני הלאומיות היהודית, על ידי זרמים שהתמקדו בהתפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל (כגון החבצלת). במדור נוסף, "עיתונות היישוב ומדינת ישראל", נכללים עיתונים שיצאו לאור ביישוב היהודי בארץ ישראל במאה ה-20 ובמדינת ישראל, רובם בלשון העברית, כולל שני עיתונים גדולים כגון "מעריב" ו"דבר" שאפשרו את העלאתם לאתר.
כמה מהעיתונים היומיים הפעילים, בהם "ידיעות אחרונות" ו"גלובס" לא נתנו אישור לסריקת גיליונות העבר שלהם. בשנת 2019, לכבוד יובל המאה להקמת העיתון, הסכימה הנהלת "הארץ" לאפשר הנגשה של רוב הגיליונות ההיסטוריים לציבור, והם זמינים באתר עד לראשית שנות ה-60. כמו כן הסכימה הנהלת "הארץ" לאפשר את הוספת עיתון "חדשות", שיצא לאור בין השנים 1984–1993 והיה בבעלות קבוצת הארץ.
בין העיתונים הזמינים באתר, נכון לינואר 2021:
בעברית:
בשפות אחרות:
ירושה (משפט עברי)
בהלכה, ירושה היא העברה של כל נכסי אדם שנפטר - אל יורשיו.
מי יורש.
על פי ההלכה, יורשיו של האדם הם בניו (או צאצאיהם). אם אין לו בנים, בנותיו הן היורשות (או צאצאיהן). במקרה שאין לו צאצאים כלל, יורשים אותו קרוביו לפי סדר הקרבה: אב, אחים, דודים ובני דודים. אשתו של האדם אינה יורשת אותו.
כבר בספר בראשית מופיע פסוק על הירושה: . לפי דין תורה, הבכור נוטל פי שניים ממה שנוטל כל בן אחר. דיני הירושה המפורטים יותר מופיעים בפרשת בנות צלפחד, ובה סדר העדיפות הקובע מי יורש: בן, בת, אח, אח-האב, ו"שארו הקרוב אליו ממשפחתו".
לפי פירוש חז"ל, כשהתורה הציגה את הסדר הנ"ל היא התייחסה רק למצב שבו אבי המוריש כבר אינו בחיים: אחרת - האב קודם לאח (כיוצא בכך: אביו החי של האב - קודם לאחי-האב). עוד פירשו חז"ל בתורה כי יבם קודם לכולם בירושת אחיו המת, וכי - בכל דיני ירושה - "אח" הוא בהכרח בן-האב (אך לא בהכרח בן-האם).
ירושה על פי לשון ״מתנה״.
מיסודות דיני הצוואה, שכל צוואה המנוגדת לסדר הירושה האמור בתורה, תקפה רק אם היא מנוסחת ב"לשון של (הענקת) מתנה" - אך לא אם היא מנוסחת ב"לשון של (הורשת) ירושה", אלא אם כן: האדם אשר לו מזַכָה הצוואה, ממוקם - לפי סדר הירושה שבתורה - לא-נמוך יותר מאלו שהיו אמורים לרשת לולי הצוואה, ואז הצוואה תקפה גם אם נאמרה בלשון ירושה - אלא ש"אין דעת חכמים נוחה" מצוואה שכזו כשהיא מקפחת חלק מהיורשים המסודרים בתורה בדרגתו של זה אשר לו מְזַכָּה הצוואה.
דיני ירושה מדרבנן.
עוד קיימים דיני ירושה מ"דרבנן": למשל, לפי תקנת חז"ל, גר צדק יורש את הורהו הגוי. עוד תיקנו חז"ל שכאשר יהודי מת ונכסיו מועטים אז בנותיו מקבלות את הירושה ובניו נותרים לחזר על הפתחים, בעוד שכאשר נכסיו מרובים אז בנותיו מקבלות מן הירושה את החלק המספיק לפרנסתן (וגם כעשירית מהירושה לצורך נדוניותיהן) ובניו מקבלים את השאר. באשר לירושה המועברת לְבן הזוג - חז"ל נחלקו בשאלה האם מקורה מהתורה או רק מדרבנן.
במשפט העברי מפורטים גם דיני ירושה נוספים הקשורים לתחומים רבים אחרים שאינם נושקים לנושא הקלאסי הנדון בתורה, שהוא נושא סדר הירושה. רובם של דינים נוספים אלו (ושל שאר דיני ירושה המבארים את אלו המפורשים בתורה), נדונים לראשונה במסכת בבא בתרא פרקים שמיני ותשיעי, וכן במסכת כתובות, בעיקר בהקשר של זכויות בן הזוג.
ירושת הבת.
שאלת אי השיתוף של בנות בירושה עוררה דיון רחב מימי התנאים ועד ימינו. בימי המשנה והתלמוד החכמים עודדו את האבות לתת לבנות את חלקן בנכסי האב בזמן נישואיהן. במשך השנים הועלו הצעות שונות לשיתוף הבנות בירושה כגון ירושה בלשון "מתנה", ו"שטר חצי זכר". בדורות האחרונים בתי הדין בדרך כלל מעודדים את הבנים לשתף גם את הבנות בחלוקת הירושה.
הגדרת הקרבה המשפחתית לעניין ירושה.
כדי שאדם יהיה זכאי לרשת מכוח קרבה משפחתית למוריש, יש להבהיר את היוחסין, כלומר היחס המשפחתי ביניהם. אם היורש מיוחס למוריש, הוא זכאי לרשת אותו. לעניין זה מספר השלכות, למשל:
גֵּר: גר נחשב לאדם שנולד מחדש. לפיכך הקשר המשפחתי בינו לבין הוריו התנתק. כלומר מבחינה משפטית הוא נחשב לאדם שאין לו הורים. לאור זאת גֵּר אינו מיוחס להוריו ואינו יורש אותם. כמו כן אם הבן הגר נפטר לפני ההורים הגויים, הבן אינו מוריש להורים.
ממזר: בן יורש את הוריו, ולפיכך גם בן ממזר יורש את הוריו כי הוא מיוחס להם כבנם. זאת רק אם ההורה המנוח היה יהודי (ר' לעיל: ירושת גר). אם אחד מהורי הממזר גוי, הבן הממזר מיוחס רק להורה היהודי ויורש רק את ההורה היהודי.
שושלת ההורשה תחילתה במוריש וסופה ביורש. השושלת הרצופה שבסופה נולד היורש ושבה תלויה גנאלוגית קרבתו למוריש כוללת רק גברים יהודים שאליהם הוא מיוחס. משמעות הדבר היא בין השאר בכך, שלמשל - ה"אח" המצוין בתורה כיורש - הוא אמנם בהכרח בן-האב אך לא בהכרח בן-האם, ושלמשל - שום אדם אינו מוריש להוריו אם אביו גוי.
משמוש בקבר.
עקרונית גם אדם מת יכול לרשת (בתהליך המכונה בתלמוד: "משמוש הירושה בקבר", וגם: "ירושה בראוי"), והוא מוריש את הנכסים לבניו או בנותיו אף על פי שהוא אינו בחיים. אך בעל אינו יכול לתבוע את ירושתה של אשתו המנוחה ובן שמת [ואין לו צאצאים חיים] אינו יורש מאמו, להוריש ממנה בקברו לבנים של אביו המת ושל אֵם אחרת.
משמוש בקרובי אישות.
אם האשה מתה לפני הבעל, אין הבעל יורש אותה בקבר בנכסים שירשה מקרוביה לאחר מיתתה, וזאת נלמד מפסוק.