בשנת 1972 הוקמה הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) כוועדת משנה של המל"ג, כדי לחלק את תקציבי המדינה למוסדות להשכלה גבוהה בין המוסדות. בהתאם לכך שונה חוק המל"ג ב-1975 על מנת לאפשר את פעולת הות"ת וב-6 ביוני 1977, ניתן למל"ג גושפנקה נוספת בהחלטת הממשלה מספר 666.
בתיקון לחוק משנת תשנ"ה (1995) נקבע מעמד המכללות האקדמיות בישראל ונקבעה זכותן להעניק תארים. בתיקון משנת 2002 הוכרה זכותן של המכללות להעניק תואר שני.
בשנת 2005 קיבלה המועצה להשכלה גבוהה החלטה בה נקבעו המתווה והקריטריונים הייחודיים למתן הסמכה למכללות אקדמיות להעניק תואר פרופסור-חבר בתחומים ספציפיים באופן עצמאי. בדצמבר 2011 אושר לחמש מכללות, המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, מכון טכנולוגי חולון, המכללה האקדמית נתניה, המרכז הבינתחומי הרצליה והמסלול האקדמי המכללה למינהל, להעניק לאנשי סגל תואר פרופסור. מל"ג סייגה אישור זה בדרישה כי במכללה יהיו לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמכללה מבקשת להעניק לו תואר פרופסור.
בדצמבר 2005, תוקן החוק והוכנס נציג סטודנטים נוסף למועצה להשכלה גבוהה, אשר מייצג את הסטודנטים מן המכללות המתוקצבות בישראל.
על פי החוק "מספר חברי המועצה ייקבע מתקופה לתקופה על ידי הממשלה על פי המלצת שר החינוך והתרבות, ובלבד שהמספר לא יפחת מתשעה-עשר ולא יעלה על עשרים וחמישה, ושר החינוך והתרבות ביניהם". כיום מונה המל"ג 25 חברים. החוק מוסיף וקובע כי "חברי המועצה יוצעו לנשיא המדינה על ידי הממשלה; לפחות שני שלישים מהם יהיו בעלי מעמד בשדה ההשכלה הגבוהה".
פרויקטים עיקריים.
הפרויקטים העיקריים המופעלים על ידי המועצה להשכלה גבוהה הם:
המועצה להשכלה גבוהה - יהודה ושומרון.
עד פברואר 2019 סמכות המועצה לא חלה על מוסדות אקדמיים ביהודה ושומרון, ולצורך הטיפול במוסדות אקדמיים ישראליים באזור הוקם גוף נפרד עם סמכויות מקבילות, המועצה להשכלה גבוהה יהודה ושומרון (מל"ג יו"ש). הסמיך את המועצה להשכלה גבוהה להכיר בתואר שהעניק מוסד להשכלה גבוהה שניתן לו היתר על ידי מל"ג יו"ש.
ב-12 בפברואר 2018 אושר בכנסת תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה, לפיו סמכות המועצה להשכלה גבוהה תחול, החל מפברואר 2019, גם על מוסדות ישראליים ביהודה ושומרון, כגון אוניברסיטת אריאל בשומרון (ובכך יתבטל הצורך במל"ג יו"ש).
דוד הורוביץ
דוד ("דולֶק") הורוביץ (15 בפברואר 1899 – 10 באוגוסט 1979) היה כלכלן ישראלי, שכיהן כמנהל המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית (1935–1948), כמנכ"ל הראשון של משרד האוצר (1948–1952) וכנגידו הראשון של בנק ישראל (1954–1971). חתן פרס ישראל למדעי החברה (1968).
ביוגרפיה.
דוד (דולק) הורוביץ נולד בשנת 1899 בדרוהוביץ' שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום באוקראינה), בנם של פָני לבית ליכטנשטיין וזיגמונד הורוביץ, סוחר. מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נסע אב המשפחה לארצות הברית, מתוך תקווה לבסס את משפחתו כלכלית, ומהלך המאורעות הביא לכך שנותק למשך כשבע שנים ממשפחתו. במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם התקרב קו החזית, משפחתו של דוד הורוביץ, בראשות אמו, נמלטה לווינה. דוד הורוביץ התחנך בגימנסיה בווינה (שם התפרנס ממכירת עיתונים בתקופת המחסור במלחמת העולם הראשונה) ובלבוב, אליה חזרה משפחתו בתום המלחמה.
פעילות ציבורית.
ב"שומר הצעיר" וב"גדוד העבודה".
היה ממייסדי תנועת השומר הצעיר, חבר ההנהגה הראשית של התנועה ונציג השומר הצעיר במזכירות תנועת החלוץ. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל עם חברי התנועה שהקימו את קבוצת ביתניה עילית, שהתמזגה בגדוד שומריה, ולאחר מכן היה בין מייסדי קיבוץ בית אלפא (הקיבוץ הראשון של השומר הצעיר).
בשנים 1922–1925 היה נציג השומר הצעיר במועצת ההסתדרות וחבר הוועד הפועל שלה.
במסגרת מאמציו לאיחוד השומר הצעיר עם תנועות הפועלים, עזב ב-1925 את הקיבוץ והצטרף לגדוד העבודה בירושלים. בשנים 1925–1927 היה חבר גדוד העבודה ומזכירו הכללי. לאחר הפילוג בגדוד העבודה בדצמבר 1926 נמנה הורוביץ עם מנהיגי הפלג השמאלי והיה מקורב מאוד למנחם אלקינד, אך התנגד לנסיעת הקבוצה בראשות אלקינד להתיישבות בברית המועצות.
במהלך כל אותן שנים רכש, כאוטודידקט, רכש ידע רב מאד בכלכלה.
קריירה מקצועית.
הורוביץ עסק בעיתונאות, עד שב-1932 התמנה ליועץ כלכלי של הוועד הכלכלי האמריקני למען ארץ ישראל.
משם עבר להיות חוקר של המכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית ולניהול המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית (1935–1948). בהנהגתו נקבעו הסכמי העבודה של הסוכנות והוכנו תזכירים עבור ממשלת המנדט. ב-1947 היה חבר משלחת הסוכנות לאומות המאוחדות.
ממאי 1948 ועד התפטרותו ביוני 1952 שימש כמנכ"ל הראשון של משרד האוצר והיה היועץ הכלכלי לממשלה. לאחר מכן נתמנה למנהל חברת אפריקה-ארץ ישראל השקעות. בתחילת 1953 התפטר מהחברות השונות בהן פעל והתמסר להכנות להקמת הבנק הממלכתי של ישראל.
הנגיד הראשון של בנק ישראל.
עם הקמתו של בנק ישראל ב-1954, מונה לנגיד הבנק הראשון והחזיק בתפקיד עד 1971. בשנת 1956 מונה על ידי שר החינוך, זלמן ארן, כיו"ר ועדה שתפקידה היה לבחון את חוק המועצה להשכלה גבוהה, שהיה אז בתהליכי חקיקה. בשנת 1963 היה יו"ר הוועדה הציבורית לשכר עובדי המדינה, הרשויות המקומיות והמועצות הדתיות. בהסתדרות עמד בראש קרן למען יישובי הספר.
הורוביץ מונה לשלוש קדנציות נוספות בתפקיד נגיד בנק ישראל: ב-1959, ב-1964 וב-1969; עם הארכת כהונתו כנגיד הבנק בפעם הרביעית, הודיע כי ישלים רק מחצית מתקופת כהונתו. ב-1971 פרש ומונה ליו"ר המועצה המייעצת והוועדה המייעצת של בנק ישראל, בהן המשיך מאוחר יותר כיו"ר כבוד עד לפטירתו. ב-1974 נבחר גם לוועד הפועל של איגוד הבנקים הבינלאומי.
ספרו.
בספרו "בשליחות מדינה נולדת" (1951) סיפר מזיכרונותיו על אודות תקופת המנדט ובניית ארץ ישראל. הספר כלל בתוכו עדות אישית וייחודית למאבקים הפוליטיים והכלכליים שהתקיימו בין היישוב לבין הישות המנדטורית, ונותר כאחת מבין העבודות ההיסטוריוגרפיות החשובות בתיעוד הנראטיב העברי-ציוני.
פרסים והוקרה.
בשנת 1958 זכה בפרס בראלי (מטעם בנק הפועלים ואמפל) על ספרו "הלכה כלכלית ומדיניות כלכלית בישראל".
בשנת 1968 הוענק לו פרס ישראל למדעי החברה.
עוד בימי חייו הוענקו על שמו פרסי מחקר לכלכלנים והוקם באוניברסיטה העברית בירושלים המכון ע"ש דוד הורוביץ לחקר ארצות מתפתחות.
הורוביץ נפטר באוגוסט 1979, בגיל 80, וארונו הונח כאות כבוד בבנק ישראל לפני קבורתו בבית העלמין בסנהדריה.
דמותו של הורוביץ שימשה בסיס לדמותו של אפרים במחזהו של יהושע סובול "ליל העשרים" (1976).
משפחתו.
הורוביץ היה נשוי לריבה מ-1920 ועד מותו.
בנו, דן (דינדוש) הורוביץ, היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. אלמנתו של דן, תמר הורוביץ, היא פרופסור אמריטה במחלקה לחינוך של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובנם (נכדו של דוד הורוביץ), נרי הורוביץ, הוא חוקר תנועת העבודה, החברה הישראלית ויחסי דתיים–חילונים.
אחיו של דוד הורוביץ, ד"ר הרמן הורוביץ (Herman Horowitz), היה מנהל במשרד העבודה והביטוח הסוציאלי של פולין שלפני מלחמת העולם השנייה.
ספריו.
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
חיים משה
חיים משה (נולד ב-20 בספטמבר 1955 ברמת השרון) הוא זמר ישראלי. הסגנון המוזיקלי שלו כולל זמר ים-תיכוני, מוזיקה ישראלית ומזרחית.
קורות חיים.
משה נולד וגדל ברמת השרון בה הוא גר עד היום, למשפחה שעלתה מתימן. אביו רצה שיגדל להיות רב, כמו סבו, אולם משה נמשך לצלילי המוזיקה הים תיכונית. בנוסף למוזיקה דתית מסורתית, הוא החל להתוודע למוזיקה יוונית, טורקית, ערבית, והופיע בחתונות ובר מצוות. למד שנה אחת בתיכון החקלאי מקוה ישראל ולאחר מכן עבד בבית דפוס, ובשנות השבעים התגייס לצה"ל.
את דרכו המוזיקלית החל באמצע שנות השבעים, כשחבר לזמר דקלון ללהקת "צלילי הכרם". הצמד הופיעו בעיקר באירועים ובמועדונים עם שירי עם ישראלים, תוך שילוב פיוטים תימניים עם צלילים ערבים ומוזיקה פופולרית לתקופה. הצלחתה המידתית של הלהקה נמשכה מספר שנים, עד שבשנת 1982 התפרקה הלהקה והשניים פנו כל אחד לדרכו.
קריירת סולו - הפריצה הגדולה.
עם פירוק "צלילי הכרם" בתחילת שנות השמונים החל בקריירה עצמאית וכבר בשנת 1979 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "שבח אשיר", בו שר שירי מסורת תימניים כגון "שלום לבוא שבת" לצד שירים שכתב לו אביהו מדינה כמו "שיר לדרך", "שבח אשיר" והלהיט הכי גדול בתקליט "אלייך" שבמשך השנים זכה לחידושים של אהרון ירימי ושימי תבורי.
בינואר 1981, שנה וחצי לאחר התקליט הראשון שהיה מקורי ברובו, החליט משה בעצה אחת עם להקת "צלילי הכרם" להקליט אלבום ובו חידושים לשירים נושנים וקסומים. מרבית השירים בתקליט הם שירים שהיו מושרים בחפלות בעיקר בשכונת "כרם התימנים", ובחירת השירים נעשתה ברובה על ידי דקלון ונגן הגיטרה משה בן-משה, שבעצם היו הכוח המניע מאחורי האלבום. בין שירי האלבום בלטו "מטדור" ו"את נערה".
פריצתו הגדולה הגיעה בתחילת שנת 1983 עם הוצאת האלבום "אהבת חיי", אשר כלל, מלבד שיר הנושא של האלבום, בין היתר, את "לינדה", "אמא", "גיטרה", חידוש ל"צלילי הלילה" (שבוצע על ידי אריס סאן במקור) "סמדר" (השיר היחיד מעולם שמילותיו נכתבו על ידי משה עצמו). את השירים כתבו ציון שרעבי, אביהו מדינה, משה בן מוש ועוד.