Conquest of Paradise הוא סינגל מאת המלחין היווני ואנגליס, זהו שיר הנושא של הסרט ", העוסק בגילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס. את היצירה מבצעת מקהלת גברים, ששרה מילים בפסאודו-לטינית (כלומר: המילים נשמעות כמו לטינית אך למעשה הן חסרות משמעות). קטע מוזיקלי זה הפך למזוהה ביותר עם הסרט, ובניגוד לו, זכה להצלחה גדולה, בייחוד במרכז אירופה שם במספר מדינות הוא הוביל את מצעדי הלהיטים. קטע זה זכה לגרסאות כיסוי רבות.
השיר.
זהו שיר הנושא של סרט הקולנוע " (באנגלית: "") והקטע השני באלבום הפסקול מיד אחר פתיח אינסטרומנטלי קצר. השיר נפתח בצורה אפית עם קטע נגינה ותופים ואז נכנסת מקהלה שמהמהמת (Humming) את המוטיב של היצירה בליווי תזמור הולך וגובר. לאחר מכן שרה המקהלה בפסאודו-לטינית את המילים הבאות מספר פעמים:
לאחר מכן מופיע קטע נגינה אפי באווירה מרוממת, כמו הגיע לשיא של היצירה.
באחת הפעמים הם שרים את המילים הבאות:
אחרי שירת קטע הזה חוזרת המקהלה להמהם והמוזיקה דועכת לאיטה.
לסינגל צולם וידאו קליפ המורכב מסצנות מתוך הסרט המתארות כיצד קולומבוס וצוותו יוצאים להפלגה, חוצים על גבי ספינתם את האוקיינוס האטלנטי, מגיעים ליבשת אמריקה ומאוחר יותר בונים שם כנסייה ומתקינים בצריחה פעמון גדול.
הצלחה והישגים.
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הלהיטים הבאים:
במצעד הלהיטים הצרפתי הוא הגיע למקום ה-12 ובמצעד הלהיטים הבריטי הגיע רק למקום ה-60.
במצעדי הלהיטים השנתיים של 1995 הגיע הסינגל למקום השני ב-Dutch Top 40, Belgian (Flanders) Singles Chart ו-Swiss Singles Chart.
בגרמניה הפך הסינגל לפלטינה משולשת כאשר מכר 1,500,000 עותקים, בהולנד הוא הפך לפלטינה עם 75,000 עותקים שנמכרו ובאוסטריה הגיע למעמד זהב עם 25,000 עותקים.
גרסאות כיסוי.
לשיר זה הוקלטו גרסאות כיסוי (קאברים) רבות. בין האמנים שהקליטו וניגנו גרסאות כיסוי נמנים "Blake", קלאוס שולץ, Free the Spirit, התזמורת הסימפונית של וינה, ג'ון ויליאמס ותזמורת הפופ של בוסטון (1996), להקת "Daylight" (1997), דנה וינר (2002), עשרת הטנורים (2004), Rhydian (2009) ו-Gregorian (2012). מספר נגני עוגב ניגנו את היצירה על עוגב כנסייה.
1921 במוזיקה
אלברט סבין
גביע השווייצרי
נבלות
נבלות היא מיני סדרה ישראלית בת חמישה פרקים, בבימויו של דרור סבו, שהוקרנה בערוץ הוט 3 בשנת 2010.
הסדרה היא עיבוד שכתבה דפנה לוין לנובלה "נבלות" מאת יורם קניוק, מתוך ספרו "עיטים ונבלות". העלילה נסובה סביב צמד קשישים, אפרים ומושקה, פלמחניקים בעברם, שיוצאים למסע רצח סדרתי של צעירים ברחובות תל אביב.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2011.
ב-2012 הסדרה נערכה מחדש כסרט שהתקבל לפסטיבל הסרטים בטורונטו.
ב-2015 הסדרה נמכרה לרשת HBO האמריקאית.
שחקנים.
שחקנים אורחים.
שי גולדשטיין - ברמן; הדס שטייף - כתבת גל"צ; אלון חמאווי - צעיר בים; ערן איווניר - חוקר; אמירה בוזגלו - בחורה עם דג מלוח; רמי דוידוף - בחור עם כלב; גיל נתנזון - סלקטור; עדי שילון - יאפית מדברת בטלפון; איתן לוי - רוכב אופניים; יורם קניוק - עובר אורח.
אלכסנדר לקאזט
ערבי נחל
תחנת רחוב קנון
תחנת רחוב קנון (באנגלית: Cannon Street station) היא תחנת רכבת מרכזית בלונדון. התחנה ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר התמזה בסמוך לתחנת גשר לונדון. התחנה מורכבת משני אזורים: תחנה של הרכבת התחתית של לונדון ותחנה נוספת של רכבות פרווריות ובינעירוניות. התחנה היא אחת משתי התחנות של "הקו הראשי של דרום מזרח לונדון" והשנייה היא תחנת צ'רינג קרוס. בתחנת הרכבת התחתית עוברים הקווים קו דיסטריקט וקו סירקל.
בשנת 2019/20 יצאו ונכנסו מתחנת הרכבת 18.5 מיליון נוסעים ומתחנת הרכבת התחתית 7.1 מיליון נוסעים.
היסטוריה.
התחנה הוקמה על חורבותיו של "בית הסטיליארד" , אתר היסטורי שבימי הביניים שימש כבסיס המסחר של אנשי ברית ערי הנזה באנגליה. התחנה הוקמה על ידי חברת הרכבת הדרומית מזרחית של בריטניה על מנת להתמודד עם יריביהם, רכבת לונדון, וחברת צ'ת'ם הדובר ששלטו אז ביד רמה בתחבורה הרכבתית של לונדון. מיקומה העירוני של התחנה הצריך בניית גשר חדש מעבר לנהר התמזה, אשר הוקם בין השנים 1863 ל־1866. התחנה הייתה תחילה תחנת גיבוי לתחנת צ'רינג קרוס שסבלה מעומס רב, והמסלול היה נוח לנסיעות בין העיר לווסט אנד.
עד להקמת הרכבת המחוזית, התחנה נותרה פופולרית בקרב הנוסעים, אף על פי שהנסיעות מחוץ לשעות לשיא הופסקו ממנה בראשית המאה העשרים, מה שהוביל לכך שהיא נסגרה בימי ראשון במשך כמעט 100 שנה. המלון המקורי שנבנה בתחנה לא הצליח ובסופו של דבר נסגר. התחנה שופצה בסוף שנות החמישים על ידי ג'ון פולסון, ואילו הרחבה נוספת של בניין התחנה התרחשה במהלך תנופת הנכסים בעיר בשנות השמונים. הבניין המרכזי הוחלף בשנת 2007 כחלק משיפוץ כללי של התחנה כדי להופכו לנגיש יותר. כחלק מפיתוח "תוכנית Thameslink" בשנות העשרים של המאה העשרים, התחנה נפתחה מחדש בימי ראשון והחלה להציע שירותי הסעים למרחקים ארוכים יותר במקום תחנת צ'רינג קרוס.
אצטדיון ג'קי לוי
אצטדיון טוטו יבנה על שם ג'קי לוי הוא אצטדיון כדורגל בעיר יבנה המשמש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי יבנה ובית"ר יבנה.
היסטוריה.
האצטדיון הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומכיל 2,500 מקומות ישיבה בשני יציעים - היציע המרכזי מכיל 2,000 מקומות והיציע הדרומי החדש יותר המכיל 500 מקומות. האצטדיון ממוקם במרכז העיר בסמוך לשכונת נווה אילן ולהיכל התרבות העירוני.
בשנת 2015, כששיחקה מכבי יבנה בליגה הלאומית, שופץ האצטדיון ביוזמת עיריית יבנה, הוקם מתחם אח"מים, הותקנו עמודי תאורה, מערך מצלמות לשימוש המשטרה, הוסדרו כניסות חדשות לאצטדיון, קופות, מזנון, תאי שירותים, חדרי הלבשה ומנוחה לשחקנים ולשופטים וכן נוסף בו היציע הדרומי.
החל מחודש פברואר 2018, קרוי האצטדיון על שמו של ג'קי לוי, שוער העבר של מכבי יבנה.
גלאס 1004
גלאס 1004 (בגרמנית: Glas 1004) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Hans Glas GmbH אשר יוצרה בין השנים 1962–1968 בגרמניה המערבית.
ליאו אפריקנוס
ליאו אפריקנוס (באנגלית: Leo Africanus, נולד בשם: אל-חסאן בן מוחמד אל-וואזן אל-אלפאסי; סביבות 1494 - סביבות 1554) היה ברברי אנדלוסי, דיפלומט וסופר, אשר ידוע בעיקר בספרו Descrione dell'Africa ("תיאור של אפריקה"), שמתאר את הגאוגרפיה של המגרב ואת עמק הנילוס. הספר נחשב בקרב עמיתיו המלומדים באירופה כמסמך המוסמך ביותר בנושא עד לחקר אפריקה המודרנית. עבור עבודה זו, ליאו הפך שם ידוע בקרב הגאוגרפים האירופיים.
ביוגרפיה.
רוב מה שידוע על חייו נאסף מהערות אוטוביוגרפיים בעבודתו. ליאו אפריקנוס נולד כאל-חסן, בנו של מוחמד בגרנדה בשנת 1494. ניתן להעריך את שנת הלידה מדווחים שלו על האירועים ההיסטוריים השונים. משפחתו עברה לפאס זמן קצר לאחר לידתו. בפאס למד באוניברסיטה של אל- קראוויין. בצעירותו ליווה את דודו במשימה דיפלומטית והגיע עד העיר טימבוקטו (כ -1510), אז חלק מאימפריית סונגהאי. בשנת 1517, כשחזר ממשימה דיפלומטית באיסטנבול בשמו של סולטן פאס מוחמד השני, מצא את עצמו בנמל רוזטה במהלך הכיבוש העות'מאני של מצרים. הוא המשיך את מסעו דרך קהיר לאסואן וחצה את הים האדום כדי להגיע לסעודיה. שם הוא כנראה ביצע עלייה לרגל אל מכה.
בדרכו חזרה לתוניס בשנת 1518 הוא נלכד על ידי הספרדים ליד האי ג'רבה, או קרוב לוודאי ליד כרתים. הוא נלקח לרומא אך נכלא קודם בכרתים במטה של אבירי ההוספיטלרים. במהלך תקופה זו, גורלם הרגיל של שבויים מוסלמים היה עבדות באניות המלחמה, אבל כאשר שוביו הבינו את הערך המודיעין ואת החשיבות שלו, הוא הועבר למבצר סנטאנג'לו ברומא והוצג מאוחר יותר לפני האפיפיור ליאו העשירי. הוא השתחרר במהרה וקיבל כסף כדי לשכנע אותו להישאר ברומא. הוא הוטבל בבזיליקת פטרוס הקדוש ב 1520. הוא קיבל את השם הלטיני יוהנס ליאו דה מדיצ'י (ג'ובאני ליאונה באיטלקית). בערבית הוא העדיף לתרגם את השם הזה כ"יוחאנא אל-אסד אל-ע'אנתי" (כלומר, ג'ון אריה גרנדה). סביר להניח כי ליאו אפריקנוס התקבל בברכה בבית האפיפיור, כאשר האפיפיור חשש כי הכוחות הטורקיים יפלשו לסיציליה ולדרום איטליה, והוא היה משתף פעולה שמוכן לספק מידע שימושי על צפון אפריקה.
ליאו אפריקנוס עזב את רומא ובילה שלוש או ארבע השנים הבאות באיטליה. מותו של פטרונו ליאו העשירי בשנת 1521, וחשדות מצד האפיפיור החדש אדריאן השישי היו כנראה הסיבה לעזיבתו את רומא. בעת שהייה בבולוניה הוא כתב ספר מילון רפואי ערבי-עברי-לטיני, שרק החלק הערבי שרד בו, וספר דקדוק של הערבית שרק חלק של שמונה עמודים שרד. הוא חזר לרומא בשנת 1526 בחסותו של האפיפיור החדש קלמנט השביעי, בן דודו של ליאו העשירי שהחליף אדריאן. לדברי לאו, הוא השלים את כתב היד על הגאוגרפיה האפריקאית באותה שנה. היצירה פורסמה באיטלקית בשנת 1550 על ידי המו"ל הוונציאני ג'ובאני בטיסטה ראמוסיו. הספר הפך לפופולרי מאוד והודפס חמש פעמים. הוא תורגם גם לשפות אחרות. מהדורות צרפתיות ולטיניות פורסמו בשנת 1556, בעוד הגרסה האנגלית פורסמה בשנת 1600 עם הכותרת ״ההיסטוריה הגאוגרפית של אפריקה״. המהדורה הלטינית, שהכילה שגיאות רבות בתרגום שימשה כמקור לתרגום לאנגלית.