הצגת הרצה של המחזה, טרום בכורה, נערכה במוצאי שבת 26 בדצמבר 1987, באולם תיאטרון חיפה. אנשי ציבור שנכחו בהצגה, בהם חבר הכנסת מהליכוד מאיר כהן-אבידב, ראש עיריית חיפה אריה גוראל ויושב ראש הנהלת התיאטרון יונה יהב, התלוננו על דמותו של החייל היורה באזרחים, שאותה פרשו כחייל צה"ל, וראו במחזה כמבזה אותו (למרות שבמחזה אינו מוצג כחייל צה"ל). חבר הכנסת כהן-אבידב פתח במאבק ציבורי, ביקש לבטל את השתתפותו ב"חג המחזה המקורי" במסגרת חגיגות שנת ה-40, ואף העלה את הנושא לדיון בכנסת, דבר שעורר סערה תקשורתית. ב-29 בדצמבר נערך דיון במטה חגיגות שנת ה-40, בכדי להחליט אם יש להוציא את המחזה מאירועי "חג המחזה המקורי", שתוכננו לשבוע אחר כך. בתגובה אמרו מנהלי התיאטרונים האחרים בישראל שגם הם לא ישתתפו אם המחזה לא יוצג. יום אחר כך נערך גם דיון סוער בכנסת. ב-4 בינואר 1988 הודיע סובול על שינוי התלבושת של השחקנים, כך שיהיה ברור יותר לקהל שמדובר בצבא היפותטי דמיוני. ראש עיריית חיפה גוראל, דחה את הקריאות לביטול המחזה, אף שהודה כי "התוכן בהחלט לא לטעמי ולא תואם את האמת". על דרישתו של כהן-אבידוב אמר: "לח"כ כהן-אבידוב יש השקפת עולם משלו. הוא לא זקוק כלל לתיאטרון. הוא היה רוצה שכל הזמן ישירו רק שירי מולדת ואני בהחלט לא בדעתו".
הצגת הבכורה נערכה כמתוכנן ב-8 בינואר 1988, באולם תיאטרון "הבימה" בתל אביב. בערב הצגת הבכורה ערכו אנשי ימין הפגנה גדולה מחוץ לאולם, וחבר הכנסת מהליכוד מיכאל איתן הפיץ עלונים שעליהם הודפס "ס.ס. סובול סינדרום", במבואת האולם. עם החשכת האולם ותחילת ההצגה, אנשי תנועת כך שקנו כרטיסים להצגה החלו להפריע וההצגה נעצרה שש פעמים, עד ש-75 מה פונו בכוח על ידי המשטרה.
ב-11 בינואר נערך דיון תיאטרון חיפה על המחזה שבסופו הודיעו סובול ובסר על התפטרותם. בהודעתם כתבו". יומיים אחר כך הודיע הנהלת התיאטרון כי המחזה בכל זאת יוצג, כמתוכנן בלוח המופעים למנויים.
הפקת 2010.
בשנת 2010 העלה סובול גרסה עדכנית של המחזה בשם "חוזרים על סינדרום ירושלים", אותה גם ביים, עם תלמידי בית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים, בתיאטרון תמונע.
מוזיקה: שחר אבן צור, עיצוב תפאורה ותלבושות: הדס מוצרי ולוסיאנה פילמר, תנועה: מרינה בלטוב, עיצוב תאורה: חני ורדי,
עוזר במאי וניהול הצגה: ענבל גנצר/ שרון כהן.
שחקנים: ענת אייזיק, אדוה שרון אילן, מיכל בנאי, נעמה בסון, צליל-חן זקס, ליאור חסון, אהוד כהן-הרמתי, יהונתן מגון, אורטל מור, יולי סקר, מיטל פרץ, ערן פרץ, אייל צ'יובן, יסמין רז, תמר רצאבי.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
עוד אני הולך
עוד אני הולך הוא ספרו הראשון של הבמאי יקי יושע שיצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד במרץ 2008. סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים ב-31 בדצמבר 2010.
לדברי יושע: "עוד אני הולך" הוא האח הגדול של "שלום", המציג את הצעירים המתחבטים במצב החברתי והפוליטי שהם חיים בו, כשהם מבוגרים בשנות דור. הסרט שילך בעקבות הספר, יתחקה אחר יפי הבלורית והתואר שבלוריתם כבר נשרה, שהתואר שלהם מפוקפק, ושהמקום שבו הם חיים – לא עלינו."
עלילה.
בתל אביב בתקופת מלחמת לבנון השנייה, מיקי, איש סיירת ובכיר בשב"כ לשעבר, מוצא עצמו מוטל בשלולית וסובל מהתקף לב, בסופו של ליל הימורים שבו שקע בחוב עצום. בזמן שהוא מחלים, הוא מנסה לאחות מחדש את חייו. עליו לתמרן בין אשתו האלכוהוליסטית אורה, בנו אבשלום ששונא אותו ובז לו, אך גם אוהב אותו, בתו הצעירה, ופילגשו אולגה, העובדת בזנות. תוך הרהורים על מהלך חייו הוא משחזר איך נזרק מיחידתו הצבאית ומשירות הביטחון – פעם כי ריחם על מישהו לא בצדק, ופעם כי התאכזר למישהו לא בצדק. הוא מבין שרשת הביטחון, מן העבר, בצורת חברים וחברים לנשק, לא יכולה להציל אותו מהנפילה הקשה. במקביל לחיבוטי הנפש, והרהורי "איפה טעינו", על מיקי לשרוד, ולהימלט מפני המנסים לגבות ממנו באלימות את חוב ההימורים.
ליגת העל הרוסית בכדורעף גברים
ליגת העל הרוסית בכדורעף (ברוסית: Российская волейбольная Суперлига) היא אליפות רוסיה בכדורעף מאז 1992 ומנוהלת על ידי איגוד הכדורעף הרוסי. יורשת אליפות ברית המועצות שהוקמה בשנת 1933. האליפות מופעלת בחסות סוכנות ההימורים Pari Match.
בליגה ישנן 14 קבוצות והיא הליגה הבכירה ביותר בתחום הכדורעף ברוסיה. הקבוצה המצליחה ביותר היא צסק"א (עם 36 אליפויות).
אבי בן אבו
אָבִי בֶּן אַבּוּ (נולד ב-27 ביולי 1987), הוא זמר ומוזיקאי ישראלי. בן אבו התפרסם בזכות הגעתו לשלבים מתקדמים של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד 8".
ביוגרפיה.
בן אבו נולד, גדל והתחנך באשדוד. החל את דרכו המוזיקלית בתזמורת האנדלוסית ואף הופיע עמה בתיאטרון צוותא.
עד האודישנים בכוכב נולד, מקצועו של בן אבו היה חשמלאי . במהלך התוכנית ביצע את השירים "הדרכים הידועות" של שלום חנוך, "מקיץ אל חלום" ו"עוד יום" של גלי עטרי, "לשם" של מירי מסיקה, "בדד" של זוהר ארגוב, "אהבנו" של אביב גפן, "עד שתעזוב" של ריטה ,"הצל ואני" של יהודה פוליקר, "ניצחת איתי הכל" של עמיר בניון, "מחר אני בבית" של אתניקס, "זה ששומר עלי" של שרית חדד, "גשם" של מאיר בנאי, "ביום ובלילה" של דני סנדרסון ו"היא יושבה לחלון".
מיד לאחר סיום התוכנית הוחתם בסוכנות של רונית ארבל, נעמי אלשך ושמוליק רוזנברג והחל לעבוד עמם על אלבום הבכורה שלו.
השיר הראשון שיצא מהאלבום ב-16 בדצמבר 2010 נקרא "ככה לא עוזבים". השיר זכה בלמעלה מ-700 השמעות בתחנות הרדיו השונות ודורג בצמרת מצעדי ההשמעות הארצי. כמו כן השיר זכה לגרסת קליפ מיוחדת. את מילות השיר והלחן כתב תומר ממיה לעיבוד מוזיקלי של ניצן קייקוב.
ב-2 בינואר 2011 הוציא בן אבו את הסינגל השני "בקרוב אצלך". השיר נכתב על ידי נועם חורב ללחן של יהל דורון וגיא מנטש ועבר עיבוד מוזיקלי על ידי תמיר צור.
בפברואר 2013 יצא אלבום הבכורה של בן אבו, שנקרא על שם להיטו "ככה לא עוזבים".
בן אבו נשוי ואב לשלושה ילדים.
הילרי סקוט
הילרי סקוט (באנגלית: Hillary Scott; נולדה ב-1 באפריל 1986) היא זמרת ופזמונאית קאנטרי אמריקאית החברה בהרכב המוזיקלי ליידי איי.
ביוגרפיה.
סקוט נולדה בנאשוויל שבטנסי ללאנג סקוט ולינדה דייוויס - שניהם זמרי קאנטרי. סקוט הופיעה לראשונה יחד עם אימה בהיותה בתיכון. לאחר התיכון עבדה סקוט עם הזמרת ויקטוריה שאו וזכתה לפרסום בסביבה, אך לא הצליחה להשיג חוזה עם חברת תקליטים גדולה. סקוט נבחנה לתוכנית הטלוויזיה אמריקן איידול פעמיים, אך נדחתה בשתי הפעמים. לאחר מכן פגשה סקוט את צ'ארלס קלי אותו זיהתה מעמוד המייספייס שלו, ואת חברו דייוויד הייווד. השלישייה התכנסה כדי לכתוב כמה שירים ובסופו של דבר נולד ההרכב ליידי אנטבלום, כיום ליידי איי.
ליידי איי.
חברי ליידי איי חתמו על חוזה בחברת התקליטים Capitol Records, והוציאו שני אלבומים בהם סקוט משתתפת בשירה ובקולות רקע.
האורוגנזה הקיבארית
האורוגנזה הקיבארית היא אירוע אורוגני שהחל את בניית התשתית הקריסטלינית של השילד הערבו-נובי וקראטונים באפריקה. אורוגנזה זו התרחשה בלוח האפריקאי במהלך הפרוטרוזואיקון.
האורוגנזה נקראת על שם ההרים הקיבאריים במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המצויים בקראטון קונגו. בסטרטיגרפיה של ישראל וסביבתה מיוצג האירוע בחבורות אילת-נביעות ופיראן-סלאף בהרי אילת ובסיני.
מיקום בלוח הזמנים הגאולוגי.
תיארוך רדיומטרי שנערך באפריקה מצביע על חמישה אירועים אורוגניים שקדמו לסילור:
אירוע אורוגני נוסף, האורוגנזה החיג'אזית, התרחש לפני 960-615 מ"ש.
האירועים המוקדמים נחשפו לאחר שחלה סחיפה נרחבת.
מחקר העוסק באירוע הטקטוני-מגמטי שחל לפני 1,375 מ"ש – התואם לגעשיות הדו-אופנית ולאירועי ההתרחבות התוך-קראטוניים שחלו בתקופה זו – מציע להגביל את המונח "קיבארי" לאירוע זה בלבד, ולא להחילו על אורוגנזת גרנוויל – אירוע עולמי של התכנסות יבשות ובניית רכסי הרים שיצר את יבשת העל רודיניה, כשלב במחזור היבשות. המחקר מוסיף כי בהתבסס על טבעם התוך-קראטוני, ניתן לטעון כי אירועי המעוות הפוסט-קיבאריים, כולל קימוט והעתקה בשתי חגורות אורוגניות, אכן שייך לשרשרת האירועים העולמיים, וממקם אותם לפני 970-1,300 מיליוני שנים.
עם זאת, במשך עשרות שנים נעשה שימוש במונח "קיבארי" להגדרת מחזור אורוגני שהתרחש במרכז אפריקה במזופרוטרוזואיקון. בהתבסס על תיארוך רדיומטרי של געשיות גרניטואידית וגיל גאולוגי אזורי, נמתח מחזור אורוגני קיבארי זה על פני תקופה ארוכה ששיאה לפני 1,310-1,370 מ"ש ואחריה אירעו כמה פאזות נוספות שהסתיימו לפני 970 מ"ש. בסופו של דבר "יוּצָא" המונח לחלקים אחרים של אפריקה לתיאור אירועים אורוגניים המראים תיארוך רדיומטרי דומה.
השתרעות.
אורכה של חגורה אורוגנית זו 3,000 ק"מ ורוחבה 400 ק"מ, והיא תוצר התכנסות של גושים קראטוניים היוצרים את קראטון קונגו בצפון ומאסף קראטונים בדרום.