לקראת שנת 1970 כבר צפה המנכ"ל מעבר מהפסד לרווח. בסוף שנת 1971 הוסכם עם הסוכנות על הפיכת הלוואה שנתנה הסוכנות לחברה בסך 50 מיליון לירות למענק ובכך ירד מצבת החובות של החברה בכמחצית. באמצע שנת 1972 הוחל בגישושים לגבי אפשרות למכירת החברה, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
באמצע שנות ה-70 שבה רסקו לצבור הפסדים ועלויות הפנסיה של בכיריה לשעבר העיקו על החברה.
החברה שוב נקלעה לקשיים בראשית שנות ה-80, שהחמירו באמצע 1985. החברה, כמו חברות בנייה אחרות, ביקשה מהממשלה לקנות ממנה דירות והגיעה להסכם הבראה עם הממשלה.
בשנים 1988-1987 ספגה רסקו הפסדים קשים. ב-1990 הורשעה רסקו באשמה שהגישה באיחור את הדוחות התקופתיים לרשות ניירות ערך.
בידי אייזנברג החברה שבה לרווחיות. בנובמבר 2018 רכשה רסקו את מתחם נווה אילן תמורת 250 מיליון שקל מקרן ריאלטי.
שבט קריש
ספר ברוך
ספר ברוך, אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך ומיוחס לברוך בן נריה בן צדקיה בן מחסיה בן חלקיה שהיה סופרו של הנביא ירמיהו. בספר ארבעה פרקים. הספר נחשב חלק מן הקאנון הקתולי ומופיע בוולגטה.
שפת המקור וזהות המחבר.
החוקרים משוכנעים כי הספר נכתב במקורו בעברית, אך אבד בשפה זו. אברהם כהנא מזהה את המחבר כיהודי אולם משוכנע כי זיהוי הספר לתקופת חורבן בית ראשון שגוי. אברהם כהנא משער כי הספר חובר בערך בשנת 75 לספירה, כלומר 5 שנים לאחר חורבן בית שני ולאחר מותם של אספסינוס וטיטוס. הספר מיוחס לברוך בן נריה, אולם ברור איפוא כי מדובר בפסאודואפיגרפיה.
תוכן הספר וסגנונו.
על פי הניתוח הספרותי נכתב כל הספר על ידי מחבר אחד. הוא כולל חלק של פרוזה וחלק של פיוט.
פרוזה.
קטע הפרוזה בספר מתחלק לשלושה חלקים:
פיוט.
גם קטע הפיוט בספר מתחלק לשלושה חלקים:
בחלק הפיוטי של הספר ניכרת השפעה של ישעיהו השני, משלי, איוב ואף ספר בן סירא.
פרנסואה השני
עבדיחיבה
ניסים סרוסי
ניסים סרוסי (בצרפתית: Nessim Saroussi; נולד בתוניס ב-15 באפריל 1948) הוא זמר יהודי־צרפתי ישראלי.
ביוגרפיה.
משפחת סרוסי הרחבה עלתה לישראל מספאקס, תוניסיה, בה נולד, בשנת 1962 והתגוררה ברחובות ובבית שאן. כנער החל סרוסי את דרכו המוזיקלית בלהקות קצב ("הנמרים", "הגולדפינגרז").
בשנת 1967 התגייס סרוסי לצה"ל לחטיבת גולני והופיע בסופי שבוע כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
לאחר מספר שנים בהן הופיע במועדונים יחד עם להקות בהרכבים שונים, פצח בשנת 1973 בקריירת סולו משלו, עת הוציא את השיר שכתב והלחין בעקבות אהבה נכזבת שחווה - "איני יכול" שהפך לימים ללהיט גדול. העיבוד של ירון גרשובסקי היה בסגנון של פסטיבל סן רמו וסרוסי שראה כי טוב, הוציא אלבום בכורה "מצעד הפזמונים של ניסים סרוסי" בהפקה עצמית, ובעיבודים של גרשובסקי שהתאפיינו בצליל הצרפתי-איטלקי של שנות השישים. להיטים נוספים באלבום אותם הלחין היו "אשליות" (למילותיו של דוד חלפון) ו"אמא" (למילותיו של יוסי בכר).
בשנת 1974 השתתף סרוסי בסרטו של הבמאי ג'ורג' עובדיה, יום הדין, והלחין את פסקול הסרט, שיצא על גבי תקליט, ונחשב לאלבומו השני. בין שירי האלבום, שעיבד בני נגרי, בלטו: “אם סיסרא", “הלילה הזה", “אשת החלומות", ו"לברוח מהעצב".
בינואר 1975 התראיין סרוסי לתוכנית הטלוויזיה "טנדו", בהנחיית ירון לונדון, אשר הציג שאלות לסרוסי באופן שנתפס על ידי רבים כמתנשא ומזלזל. הריאיון הפך סמל לקיפוח בני עדות המזרח והזלזול במוזיקה המזרחית בישראל ועורר סערה רבה. הקלטות הריאיון עצמו לא שרדו. התקרית הולידה שתי פארודיות: מערכון בביצועו של דובי גל בתוכנית "ניקוי ראש", וסצנה בהשתתפותו של לונדון עצמו בסרט "שלאגר" (1979). ביום העצמאות באותה שנה, השתתף גם בפסטיבל הזמר 1975 שהחליף את פסטיבל הזמר והפזמון וזכה במקום הראשון עם השיר "שיר פרטי" אותו הלחין למילותיו של אילן גולדהירש ולעיבוד של מרטין מוסקוביץ'. בהמשך השנה השתתף בפסטיבל טוקיו עם השיר "טוב לי טוב לי" והוציא בהשראת ביקורו שם את תקליטו השלישי "מטוקיו באהבה" שכלל בין השאר את "יש לנו תינוק חדש" (מילים: יוסי בכר), “איש עם אוטו אוטומטי" (מילים: אילן גולדהירש), “מהים אל האגם" (מילים: זלמן שזר) וגם "הגשר הסנדלים", שכתב ירון לונדון. בהקלטות האלבום השתתפו בין היתר: דודי רוזנטל בפסנתר, ויוסי אטיאס בתופים.
בשנת 1976 עבר סרוסי לצרפת והחל להופיע בפני יהודים בפריז. ברשותו חברת הפצת דיסקים ישראלים בפריז בשם Ness Music.
בשנת 1977 הוציא סרוסי את אלבומו הרביעי "ירושלים", שחלקו הוקלט בישראל, וחלקו בצרפת. בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא, "מקום אחר", "נדודים" ו"מורנה". עיבודי האלבום התחלקו בין ניקוס לברנוס, יגאל חרד ולוסיאן לבוט.
סרוסי היה שותף להפקה "זמרים שרים זוהר" שהועלתה בשנת 1997 לציון 10 שנים למותו של זוהר ארגוב, שם הוא שר את להיטו של ארגוב "ים של דמעות".
סרוסי מתגורר כיום בצרפת ומבקר בישראל בכל מספר חודשים.
שדה עוזיהו
שדה עוזיהו (שְׂדֵה עֻזִּיָּהוּ) הוא מושב באזור הדרום, מדרום-מזרח לעיר אשדוד, השייך למועצה אזורית באר טוביה.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1949, על ידי 120 משפחות עולים מהערים מיסראתה ואל-ח'ומס שבלוב, בחלקם ניצולי השואה.
היישוב נקרא בהתחלה "אשדוד ד", לאחר מכן "יד שמשון". שמו הנוכחי של היישוב הוא על שמו של עוזיהו, מלך יהודה אשר לפי דברי הימים בנה ערים באזור בו נמצא כיום היישוב.
עד סוף שנות ה-60 פעל במושב בית קולנוע קטן ובית ספר על שם "עוזיאל" עד חטיבת ביניים.
בשנת 1970 חובר הטלפון הביתי הראשון במושב, ובשנת 1975 חוברה מערכת ביוב במושב לראשונה מאז הוקם.
בשנת 2000 הופשרו קרקעות לבניה במרכז המושב, מה שמשך זוגות צעירים לאווירה הפסטורלית השוררת במושב וכמות האוכלוסייה גדלה לכ-400 משפחות ול-1500 אנשים ומעלה שחלקן מתפרנסות מחקלאות מחסנים ומפעלים תעשייתיים.
ספורט.
מאז תחילת שנות החמישים ייצגה את המושב קבוצת כדורגל בשם "הפועל שדה עוזיהו", שהתמודדה רוב שנותיה בליגה ג', הנמוכה ביותר. בנוסף התמודדה באופן קבוע במשחקי גביע המדינה. בסיום עונת העפילה לליגה ב' דרום ב' כשמשחק העלייה התקיים באצטדיון הי"א באשדוד לעיני 2,000 צופים. בליגה ב' שיחקה במשך שלוש עונות ונשרה בסיום עונת מהמקום האחרון. בשנת 2006 התפרקה הקבוצה סופית בעקבות פסילת מגרשה הביתי שלא עמד בתקנות החדשות של ההתאחדות לכדורגל. הקבוצה הוזכרה בתשדיר פרסומת למפעל הפיס בכיכובו של השחקן, ספי ריבלין.
ניסים דבוש, נולד במושב, היה ממקימי הקבוצה וניהל אותה שנים רבות כמפעל חיים. לימים ניסים פתח תחנת טוטו לוטו במושב המהווה עד היום מוקד להתכנסות לצפייה משותפת באירועי והימורי ספורט.
תלמי יחיאל
תַּלְמֵי יְחִיאֵל הוא מושב באזור הדרום, השוכן ליד העיר קריית מלאכי. המושב משתייך לתנועת המושבים ונמצא בשטח שיפוט מועצה אזורית באר טוביה.
היישוב הוקם בשנת 1949 בידי עולים מבולגריה ורומניה. שמו של היישוב הוא על שמו של יחיאל צ'לנוב שהיה מנהיג ציוני ברוסיה. בתחילה, סבלו המתיישבים מחוסר הצלחה כלכלית וחקלאית בגלל חוסר ניסיון חקלאי, ומתיישבים עזבו את המקום.
בשנת 1955 הופנו למושב עולים חדשים מארצות צפון אפריקה.
בארות יצחק
בְּאֵרוֹת יִצְחָק הוא קיבוץ דתי במישור החוף, ממזרח ליהוד, בתחום המועצה האזורית חבל מודיעין. הקיבוץ הוקם תחילה בצפון-מערב הנגב, אולם בעקבות נזק רב שנגרם לו במלחמת העצמאות עבר למקומו במרכז הארץ.
היסטוריה.
ראשוני הקבוצה היו עולים מתנועת "ברית חלוצים דתיים" (בח"ד) מצ'כוסלובקיה וגרמניה, שהתיישבו בפרדס חנה בשנת 1936 וקראו לקבוצתם "רמת השומרון". הם התגוררו בארבעה בתי אבן, צריפים ואוהלים, עבדו עבודה עונתית בפרדסי המושבה ופתחו משק עזר קטן לאספקה עצמית, שבו גידלו ירקות, פרות, תרנגולות, ברווזים ובהמות עבודה. בניגוד לקבוצות אחרות שהתגבשו מראש לפני ההתיישבות, לרמת השומרון הובאו אנשים ממסגרות שונות ומארצות שונות והתגבשו בנקודת ההתיישבות הזמנית.
מלחמת העולם השנייה גרמה להאטה בהתיישבות. עם הדיפת צבאות רומל והסרת הסכנה הגרמנית מעל ארץ ישראל, התעוררה שוב תנועת ההתיישבות, והקרן הקיימת לישראל הצליחה לרכז כמה אלפי דונמים בבעלות יהודית מול עזה. בכ"ב בשבט תש"ג (26 בינואר 1943) עלתה קבוצת חלוץ של 12 חברים והתחילה לבנות את הקיבוץ, כ-5 קילומטר מדרום-מזרח לעזה. באותה תקופה ניתן שם חדש ליישוב, "בארות יצחק", על שם הרב יצחק ניסנבוים, ממנהיגי תנועת המזרחי בפולין שנספה באותה תקופה בגטו ורשה.
רק בקיץ תש"ה הסתיימה הקמת המחנה והחבורה התאחדה לאחר המתנה של עשר שנים.
בליל הגשרים יצאה מבארות יצחק יחידת פלמ"ח ופוצצה את הגשר מעל נחל הבשור ליד עזה. בעליית 11 הנקודות להתיישבות בנגב יצאו מבארות יצחק שיירות שהקימו את כפר דרום, בארי ותקומה.
קרב בארות יצחק במלחמת העצמאות.
עם תחילת מלחמת העצמאות התמסרו חברי הקיבוץ לעבודות ביצורים. סודרו מקלטים תת-קרקעיים, תעלות קשר ועמדות מגן. העבודה נעשתה גם בשבתות בגלל פיקוח נפש.
ב-15 במאי 1948, מיד לאחר סיום המנדט הבריטי והכרזת המדינה, פלש צבא מצרים לתחום מדינת ישראל והחל להפגיז את בארות יצחק ולהפציץ ממטוסים. חברה אחת נהרגה. בלילה פונו במהירות האמהות והילדים למרכז הארץ, ובמקום נשארו 60 חברות וחברים.
המצרים המשיכו בהפגזות הקיבוץ עד להפוגה הראשונה. לאחר מכן נכשלו בניסיונם לפרוץ צפונה בקרב על נגבה ב 12 ביולי 1948, וב-14 ביולי נכשלו במתקפתם על גל און. לאחר כישלונות אלה החליטו לכבוש את בארות יצחק.