רָאגַ'ה יוֹגַה (מסנסקריט: राजयोग, rājayoga, מילולית "היוגה המלכותית") היא יוגה שעוסקת בשליטה בהכרה. כיוון שהראג'ה יוגה עוסקת בשליטה בהכרה הוא אחד מהשבילים היוגים המרכזיים. ראג'ה יוגה כוללת טכניקות של תרגילי ריכוז ומדיטציה כדי להגיע לחוויה של האמת ולהגיע בסופו של דבר לשחרור, המתואר בהגות ההינדית כמוקשה (moksha).היוגים ממשילים את החומר של ההכרה לאגם, הגלים על פני האגם מתוארים כגלי המחשבות. הקרקעית של האגם היא הנשמה שאותה מנסה לחוות היוגי. כמו שכדי לראות את הקרקעית גלי האגם צריכים לשקוט כך גם היוגי מתאמן להשקיט את גלי המחשבה כדי לחוות את הנשמה. הנשמה מתוארת כ-,סאט צ'יט אננדה". קיום מוחלט, נועם מוחלט, ידע מוחלט". והיא תמצית האושר אותו מחפש האדם.(ראג'ה יוגה, סוואמי ויווקננדה).
הראג'ה יוגה מתארת את התהליכים הפנימיים המתרחשים בהכרה של האדם. תרגול סדיר בראג'ה יוגה אמור להקנות למתרגל ריכוז גבוה ושקט נפשי. הכתב העתיק שמתאר את שלבי התרגול בראג'ה יוגה הוא הסוטרות של פטנג'לי. כתב זה ניתן על ידי פאטאנג'אלי מהארישי שחי בערך לפני כ-2000 שנה.
על התלמיד ההולך ברג’ה יוגה לטפס צעד אחר צעד לפי סדר שמונת השלבים שלה. יאמה - הכוללת תרגולים כגון, אי פגיעה, אמיתות, אי גנבה, טהרה מינית ואי חמדנות.; ניאמה - כוללת תרגולים כגון, נקיות פנימית וחיצונית, הסתפקות, לימוד פנימי וחיצוני, היכנעות. שני אלה כוללים עבודה על המידות המוסריות. אסאנה - תנוחת הגוף בתרגול, כדי לשלוט בהיבטים הסטטים של הגוף (כגון כאב ותחושות) ולבנות יכולת להתקדם לתרגולים מתקדמים בראג'ה יוגה; פרנאיאמה - שליטה בהיבט הדינמי של הגוף (נשימה); פראטאיארה - שליטה בחושים כדי לשלוט על ההכרה ולרכוש עוצמה; דהארנה - ריכוז; דאיהאנה - מדיטציה; סמדהי - מצב של תודעת-על שבו מגיעים לשחרור ולחוויית אחדות.
המדיטציה, שהתפשטה מאוד במערב, היא האיבר השביעי של הראג'ה יוגה. על פי הבנה זו, כאשר האדם משקיט את גלי המחשבה שלו הוא יכול לראות ולחקור את עולמו הפנימי. פטנג'לי כותב בסוטרה השנייה שלו שיוגה היא הפסקת כל גלי ההכרה. בסוטרה השלישית הוא כותב: "בזמן הזה (כשגלי המחשבה דוממים), נח המתבונן בטבעו האמיתי" (דיווננדה, 1998, עמ’ 147).
אהרן שבתאי
אהרן שבתאי (נולד ב-11 באפריל 1939 בתל אביב) הוא משורר עברי, מרצה, ומתרגם מיוונית עתיקה. תרגם עשרות מחזות יווניים קלאסיים.
ביוגרפיה.
אהרן שבתאי נולד בשנת 1939 בתל אביב. התחנך בקיבוץ מרחביה. למד תרבות קלאסית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור בתרבות קלאסית. השתלם בסורבון בפאריס, באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בארצות הברית.
לימד בחוג לתיאטרון של האוניברסיטה העברית וכן ספרות יוונית באוניברסיטת תל אביב. שיריו הראשונים התפרסמו בשנת 1955 בעיתון "על המשמר".
בשנות ה-60 וה-70 נהגו להזכירו בנשימה אחת יחד עם משוררים כמו דוד אבידן ויונה וולך (עמה ניהל פרשיית אהבים).
בתחילת שנות התשעים עורר כעס וביקורות שליליות בעת פרסום ספר השירה "זיוה", בו חשף בפירוט יוצא דופן את יחסיו הארוטיים עם זיוה פוסטק, תוך שימוש בתיאורים שלא היו שכיחים בשירה העברית. כיום יש המחשיבים ספר זה כציון דרך בתולדות השירה בישראל. בשנת 2014 ליווה מבחר משירתו הארוטית של שבתאי את סדרת הציורים זימה מאת יונתן הירשפלד בספר בשם זה, ובתערוכה משותפת שנערכה בגלריה צדיק ביפו שאצר רון ברטוש.
בשנים האחרונות כתב אהרון שבתאי שירה פוליטית. שיריו עסקו בפגיעה בכפרים הערביים בילעין ובודרוס בעקבות בניית חומת ההפרדה (או גדר ההפרדה) בשטחים, לאחר מות טניה, אשתו השנייה, פרסם את הספר 'טניה' (2008). שיריו מתפרסמים ב"הארץ", בכתב העת "מעין" ובדחק - כתב עת לספרות טובה, ורבים מהם כונסו באסופת שיריו "ארצנו". בספרים מוקדמים שלו נטה דווקא למרכז הפטריוטי ואף לימין (למשל בספר בגין, שעסק במנחם בגין). חתם על עצומת תמיכה בסרבנות לשרת בשטחים.
פרסם את הכרך על המיתולוגיה היוונית במסגרת סדרת המיתוסים שערך המתרגם והעורך דן דאור בהוצאת מפה. שבתאי תרגם מיוונית מיצירותיהם של אייסכילוס, סופוקלס, אוריפידס, אריסטופאנס והסיודוס, את הומרוס ('איליאדה' ו'אודיסאה') וכן שירים רבים מן השירה הלירית של משוררי יוון. כמו כן, תרגם מגרמנית מיצירת ברטולט ברכט. שבתאי נושא בתואר דוקטור ומלמד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ובפרס לאה גולדברג לשנת 2009. בשנת 2018 זכה בפרס ביאליק.
משפחתו.
אהרן הוא אחיו של הסופר והמשורר יעקב שבתאי. היה לו אח צעיר נוסף, יואל, נגן-עוגב וצייר, שהתגורר שנים רבות בדרום צרפת, ונפטר שם. בצעירותו התחתן אהרן בנישואים אזרחיים בפריז עם קולין ברוצקוס, בתם של האדריכל הירושלמי דוד אנטול ברוצקוס והפסיכולוגית איטה ברוצקוס, ונכדתו של הכלכלן בוריס דב ברוצקוס). לאהרן ולקולין נולדו ארבעה בנים (גומא, למואל, נהר ואוד) ושתי בנות (לוטם וננו). אהרן הקדיש לחיי המשפחה את סדרת ספרי 'הפואמה הביתית' (1976–1986). לאחר הולדת בן הזקונים אוד, התערערו יחסי אהרן וקולין, ואהרן התאהב באחותה של קולין, דפנה אינבינדר, שלא נענתה לו. לאהבה נכזבת זו הוא הקדיש את ספרו 'אהבה' (1987). בשנה זו אהרן עבר לגור בתל אביב עם זיוה פוסטק, עורכת סרטי קולנוע שעבדה קודם לכן בצרפת עם קלוד לנצמן על סרטו "שואה". אהרן וקולין התגרשו בשנת 1989. קולין וילדיה המשיכו לחיות בביתם הירושלמי. בשנת 1996 נישא אהרן שבתאי בשנית, לטניה ריינהרט, בלשנית, חוקרת ספרות ופעילת שמאל רדיקלי, והיה נשוי לה עד מותה ב-2007.
שירתו.
עיקר מלאכתו הפואטית של אהרן שבתאי היא בחתירתו לאמת, אף אם היא אינה נעימה לעיניו של הקורא או לכבודו שלו כמשורר. לפי שבתאי, אל לו למשורר לצנזר את עצמו. כך ניתן להבין את הבזקי התיאורים בפואמה הביתית, את תיאורי האהבה הגרפיים בזיוה, ואת שיריו הפוליטיים. הפואטיקה שלו חושפת את המיניות, ההתפעלות מרגעי היומיום ואת היופי והכיעור, הכאב וחסד של הגוף. שיריו של אהרן שבתאי מתאפיינים בהאלהה של הטריוויאלי ו"נטול הערך" -- תפוחי אדמה, חביתה, חבית יין, חבילת טמפונים -- על חשבון הציבורי וה"חשוב" -- המדינה, הרמטכ"ל, הביטחון. בשנת 2014 מספר שירים מתוך ספרו "טניה" הוצגו בתערוכה "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה ובאוצרתו של המשורר איתי עקירב.
אהרן שבתאי הוא אחד המשוררים הפעילים בגרילה תרבות.
קישורים חיצוניים.
משיריו:
על תרגומיו:
כבל FTP
קוזו אוקאמוטו
אבטחת מחשב אישי
אבטחת מחשב אישי ברשת אשר ידועה יותר כאבטחת מימד הסייבר או אבטחת תשתיות מידע, מתייחסת לאבטחת אביזרי מחשוב וטלפונים חכמים וכמו כן רשתות מחשב פרטיות וציבוריות כמו האינטרנט.
בשנים האחרונות ניתן לראות צמיחה מאוד משמעותית בענף זה עקב ההסתמכות הגדולה של בני האדם על מערכות מחשב.
איומים ברשת.
רשת האינטרנט פורשת בפני המשתמש בה עולם עשיר של מידע ושל שירותים, ועם זאת חושפת את המשתמש לשלל איומים על פרטיותו ועל המחשב האישי המשרת אותו.
אמצעי אבטחה.
להגנה מפני איומים אלה משמשים כלים טכנולוגיים אחדים:
סירוס
סֵירוס הוא פעולה שבאמצעותה פוריות הזכר והפקת הורמוני המין שלו נשללות לחלוטין, או יורדות לרמה נמוכה מאוד, באמצעות פגיעה מכוונת באברי המין שלו – להבדיל מעיקור, הפוגע רק בפוריות.
חי שנטלו ממנוּ את כושר ההולדה בתהליך זה הוא יצור מסוֹרס, ומכאן המילה משמשת בהשאלה לתיאור דבר־מה משובש (כגון 'פסוק מסורס', דהיינו מסולף) או חסר תוקף וכן לתיאור אדם חסר עמוד שדרה.
שיטות סירוס.
כריתת אשכים.
כריתת אשכים היא פעולה עתיקת-יומין ויוחסו לה משמעויות ותפקידים רבים בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה. עדויות לסירוס נמצאו ביוון העתיקה בסיפורי המיתולוגיה היוונית, הידוע שבהם היה קרונוס אשר סירס את אביו אורנוס. בפרשת נח מסופר על נח שהשתכר לאחר המבול וחם ראה את ערוותו. רש"י נותן במקום שתי דעות של רב ושמואל מ: "חד אמר סרסו וחד אמר רבעו".
המנהג של שימוש בסריסים היה רווח בעולם העתיק באימפריות של פרס וסין העתיקה ובתקופה מאוחרת יותר גם בארמונותיו של הסולטאן הטורקי. שומרי הרמון בארמונות מלכים סורסו כדי למנוע מהם לשכב עם נשות ההרמון, ואף שימשו בתפקידים שונים מטעם השלטון.
עד לפני כמאה שנה סורסו ילדי מקהלה איטלקים כדי לשמור על קול הסופרן שלהם ("קסטרטי"). בעבר היה נהוג לבצע סירוס מסוג זה כעונש לפושעים ולמתנגדי המלך.
כריתת האשכים בימינו מתבצעת במקרים רפואיים קשים כגון סרטן האשכים, ובנוסף כאמצעי כירורגי בניתוחים לשינוי מין. כמו כן, כריתת אשכים היא השיטה הנפוצה כיום לעיקור בעלי חיים ממין זכר.
כריתת האשכים מסמלת את ביטול הפוריות והיצרים המיניים של הזכר. דבר זה היה לעניין מרכזי במודל הנפש הפרוידיאני, בתור הבסיס לתסביך אדיפוס ו'חרדת הסירוס' הגברית.
סירוס כימי.