ב-1 באפריל 1947 חזר עם בתיה לישראל בעלייה ג', באונייה "מרתון". החזרה הייתה מאיטליה לאוסטריה דרך מרסיי שבצרפת, וממרסיי באונייה לישראל. בעלייה ג' עלו עם סרטיפיקטים, אישורים. הדר חזר בשם של פליט ולא בשמו האמיתי. לבסוף הגיעו לנמל חיפה. לאחר כשלושה חודשים, בל"ג בעומר 1947, התחתנו עמוס ובתיה.
שירות צבאי.
הדר מונה לקצין מבלי שעבר קורס קצינים, ובכך נמנה רק עם אחדים שקיבלו דרגות קצונה מבלי לעבור את הקורס. ביום היוולדו של בנו הבכור אבנר, ב-11 במרץ 1948, גויס הדר באופן פעיל כמפקד בחטיבת גולני. הוצב בתחילה בשמרון. לקח חלק בהתקפה על משמר העמק שהתרחשה זמן קצר לאחר מכן.
במלחמת העצמאות השתתף בכל החזיתות בהן התרחשה המלחמה, למעט בכיבוש העיר אילת.
בספטמבר 1956 נסע מטעם הצבא לצרפת ללמוד על טנקים חדשים ולהביאם לישראל. שם עברת את שם משפחתו מהורביץ להדר.
במלחמת ששת הימים לחם ברמת הגולן.
במלחמת יום כיפור, כשהיה בן 50, ולאחר נפילת בנו אבנר, השתתף כמפקד פלוגת טנקים בחזית הגולן. במקביל, בנו אמנון נלחם כשריונר בחזית הדרום.
השתחרר מהצבא בדרגת סגן-אלוף.
הדרכת עולים בנגב.
ב-29 באפריל 1954 קרא בן-גוריון, במהלך כנס שהיה בנהלל, לבני המושבים הוותיקים להתנדב ולהדריך את העולים החדשים במושבים שבנגב. רבים מחברי נהלל, וביניהם הדר, לקחו חלק בהתנדבות זו. במסגרת ההתנדבות כיהן הדר מספר חודשים כמנהל תחנת הטרקטורים באימרא, ולאחר מיכן ניהל מתל אביב את ההתארגנות כולה.
שירות ציבורי.
ב-1960 כיהן הדר כגזבר האגודה במושב נהלל, ומשנה זו ועד 1973 לסירוגין כיהן בתפקידים שונים בנהלל. בתקופה זו נבנה מכון התערובת, כביש העיגול, צי המכוניות גדל מאוד, נבנה קו השקיה, בית אריזה, והייתה פעילות חברתית וכלכלית נרחבת בנהלל.
בשנת 1964 הלך לרכז את ועדת המשק של תנועת המושבים. בשנה זו היה מאבק קשה על חוק המושבים. באותה תקופה הייתה ועידת הפילוג במפאי, והוקמה "רפ"י", ואז הצטרף הדר לרפ"י.
בשנת 1975 נכנס לכנסת ברשימת תנועת המערך, וכיהן ביחד עם אחיו יגאל הורביץ (הליכוד), ועם בן דודו משה דיין. כיהן בכנסת במשך שתי קדנציות, ובשנת 1981 פרש ולא העמיד עצמו להצבעה חוזרת.
בנובמבר 1981 היה למזכיר תנועת המושבים.
לאחר פרישתו חזר הדר למשק החקלאי והיה לחקלאי בנהלל.
חיים אישיים.
נשא את בתיה הדר (ברקוביץ), אב ל, שנפל במילוי תפקידו כטייס, ולאמנון, וסב לארבעה נכדים ושלושה נינים.
יהודה חשאי
יהודה חשאי (נולד ב-3 בינואר 1934) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המערך.
חייו.
חשאי נולד בד'אלע שבתימן. משפחתו עלתה לארץ ישראל זמן קצר לאחר לידתו והוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון טשרניחובסקי בנתניה. בגיל 17 התקבל ללימודים באקדמיה בצלאל, אך הוריו מנעו ממנו לממש את לימודיו. בשנים 1953–1961 שירת בצה"ל בחיל הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. לחם במלחמת לבנון הראשונה במסגרת שירות המילואים על אף היותו באותה תקופה חבר הכנסת.
בשנת 1961 הצטרף חשאי למפא"י והחל לפעול במסגרתה. לאורך השנים הוא כיהן כמנהל מחלקת יוצאי תימן, מנהל המחלקה המוניציפלית ומשך 15 שנים יושב ראש האגף המוניציפלי. בשנת 1980 הוא נכנס לכנסת התשיעית במקומו של יגאל אלון. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת העשירית ובשנות חברותו בכנסת הוא היה חבר ועדת הכספים, ועדת הכנסת וועדת הפנים ואיכות הסביבה. שימש סגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית.
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים היה חשאי מנכ"ל תיאטרון המחול "ענבל" והתמסר לתחביבו כצלם. בתחביב זה עסק מנעוריו ובשנות החמישים הקים מעבדת צילום בביתו. בין מוריו בתחום נמנו רודי ויסנשטיין ויעקב בורנשטיין. במהלך השנים הוצגו תצלומיו ביותר ממאה תערוכות צילום ובעבור פועלו הוענק לו פרס ארגון הצלמים הבינלאומי FIAP. כיום הוא מכהן, בהתנדבות, כיושב ראש "העמותה לאמנות הצילום תל אביב-יפו" ויושב ראש "העמותה הארצית לאמני הצילום בישראל", המאגדת כ-13 מועדוני צילום בארץ.
במהלך השנים השלים תואר ראשון במדעי המזרח ואפריקה ובפילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ושנת לימודים לתואר שלישי באוניברסיטה העברית.
דניאל רוזוליו
דניאל (דני) רוזוליו (6 במאי 1927 - 14 באוקטובר 2005) היה איש ציבור ישראלי, ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב לדוד רוזוליו, לימים נציב שירות המדינה, ולדורה לבית ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. אחיו הוא שאול רוזוליו, מפכ"ל המשטרה החמישי.
בנעוריו למד בגימנסיה "שלווה" בעיר והיה חניך ומדריך בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1945 התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים הצטרף לקיבוץ בית הערבה, ונלחם עם חבריו בסדום. עם פינוי הקיבוץ במלחמת העצמאות, עבר צפונה ונמנה עם מייסדי קיבוץ כברי, בו התגורר עד מותו.
לאחר שהוסמך להוראה על ידי סמינר הקיבוצים בשנים 1952–1957 עסק בהוראה בבית הספר בקיבוץ, מ-1958 עד 1961 היה מרכז חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, ומ-1962 עד 1965 היה מורה בכיתות תיכון, ובמשך כשנה שימש מזכיר קיבוץ כברי.
בשנת 1967 התמנה לתפקיד עוזר לשר ההסברה ישראל גלילי, ומילא אותו עד לשנת 1969, עת מונה לאחראי על שרותי ההסברה במשרד ראש הממשלה. הוא מילא תפקיד זה חודשים ספורים, עד כינון הממשלה החמש עשרה.
בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, וב-1981 נבחר בשנית לכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב-ראש ועדה משותפת לענייני חינוך בצה"ל וכיושב-ראש ועדת משנה לענייני לבנון. ב-16 במאי 1983 פרש מהכנסת והוחלף בחיים רמון.
רוזוליו שימש מזכיר הקיבוץ המאוחד בין השנים 1972–1976, ויו"ר מועצת המנהלים של סולל-בונה בין השנים 1983–1986. כן שימש רוזוליו מזכיר חברת העובדים, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, יו"ר הוועד הפועל וחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר המכללה האקדמית גליל מערבי, וכן יועץ לשר החקלאות.
במהלך השנים השלים לימודים אקדמאים וסיים תואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטור כתב בהנחיית פרופ' יונתן שפירא. הוא שימש כמרצה בתחום באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית גליל מערבי, וכן כחוקר במכון לחקר הקיבוץ של אוניברסיטת חיפה.
רוזוליו התאבד ביריית אקדח בביתו, לאחר שלקה במחלת אלצהיימר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ כברי.
הותיר אחריו את מרגלית אשתו ושלושה ילדים. בנו, עידו רוזוליו, כיהן בשנות האלפיים כמנכ"ל "מקורות". חותנו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף.
משק משמעת
שארפ
שארפ הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעו חד.
עבד א-רחמן אל-ג'ברתי
עַבְד א-רַחמן אל-גַ'בַרְתי (בערבית: عبد الرحمن الجبرتي; שמו המלא: עבד א-רחמן בן חסן בן בורהאן א-דין אל-ג'ברתי, عبد الرحمن بن حسن بن برهان الدين الجبرتي; 1753-1825) היה מלומד מוסלמי מצרי והיסטוריון ששהה רוב חייו בקהיר ותיעד את פלישת נפוליון למצרים בעיני ילידי המקום.
מעט ידוע על חייו. פרנץ שטיינר סובר כי אל-ג'ברתי נולד בכפר תל אל-ג'ברתי בצפון פרובינציית הדלתא של בחיירה, לעומת זאת עבד אל-קאדר סאלח כותב שאל-ג'ברתי נולד בקהיר.
לפי כתיבתו של אל-ג'ברתי, שמו נלקח מ"סבו מדרגה שביעית," עבד א-רחמן, שהיה שאר המשפחה הרחוק ביותר בזמן שניתן להתחקות אחריו עבד א-רחמן היה מאזור אל-ג'ברתי (Jeberti) בזיילה (Zeila), בסומליה המודרנית (אז תחת שליטת אתיופיה)
וביקר בקהילות ג'ברתי במכה ואל-מדינה לפני שנסע למצרים שם היה לשייח' וראש קהילת ג'ברתי שם. השערה אחרת היא שסב-סב-סבו הגיע משבטי ג'ברתי שבסודאן.
אל-ג'ברתי למד באוניברסיטת אל-אזהר, והחל לרשום את דברי הימים של המאורעות שקרו בקהיר. כרוניקות אלה נודעות באנגלית בדרך כלל כ"ההיסטוריה של מצרים של אל-ג'ברתי" (al-Jabarti's History of Egypt), ונודעות בערבית כ"עג'איב אל-את'אר פי א-תראג'ם ואל-אח'באר (عجائب الاَثار في التراجم والاخبار).
הם טקסט היסטורי חשוב בשל היותם דיווח מפי עד ראייה לפלישת נפוליון למצרים ותפישת השלטון בידי מוחמד עלי. הרשימות העוסקות במשלחת הצרפתית ובכיבוש נכללו בכרך נפרד באנגלית בשם "נפוליון במצרים" (Napoleon in Egypt).
לפי מארסו, באחרית ימיו בחר אל-ג'ברתי להיטמן בתל אל-ג'ברתי, העיר שממנה הגיעו אבותיו, לפי סברתו.
שמואל אייל
לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס
לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס (לטינית Lucius Domitius Alexander) היה מושל הפרובינקיה הרומית אפריקה, וכשהורה לו הקיסר מקסנטיוס לשלוח את בנו כבן ערובה לרומא לאות נאמנותו, סירב והכריז על עצמו לקיסר בשנת 308. בנוסף לפרובינקיה אפריקה שלט לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס גם על סרדיניה, וקיימות עדויות שכרת ברית עם קונסטנטינוס. בתגובה שלח מקסנטיוס כוח לדכא את המרד, ואלכסנדרוס נאסר ולאחר מכן הוצא להורג במועד שאינו ידוע במדויק, בין שנת 309 ל-311.
פרל הארבור (סרט)
פרל הארבור (באנגלית: Pearl Harbor) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט מלחמה שיצא לאקרנים בשנת 2001 בבימויו של מייקל ביי ומביא את סיפורם של שני טייסי-קרב ואחות בחיל הרפואה האמריקני על רקע ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור שבאיי הוואי.
עלילה.
רייף מק'קולי ודני ווקר, חברי ילדות, מגשימים את חלומם להיות טייסי קרב בחיל האוויר האמריקני. רייף פוגש את אוולין ג'ונסון, אחות יפהפייה המשרתת בחיל הרפואה.