נדאל הופיע במסעות פרסום לקיה כשגריר עולמי של החברה.
לנדאל יש גם הסכם חסות עם חברת תקליטורים של די וי די.
חברת מחבטי הטניס המחסה עליו היא "באבולט" מדגם "AeroPro" עם אחיזת 4\41 L2 אינץ'.
החל מינואר 2010, נדאל הוא השגריר הבינלאומי ל"קוולי", חברה ספרדית שמייצרת ביסקוויטים, לחם, מוצרי מאפה ומוצרי שוקולד. נדאל צרך את מוצריהם מילדותו.
ב-2010, שען יוקרה פיתח שעון בשיתוף פעולה עם נדאל. השעון עשוי מטיטניום וליתיום. השעון שווה בארצות הברית כ-525,000 דולר. נדאל היה מעורב בתכנון והבדיקה של השעון על מגרשי הטניס, וב-2010 במהלך אליפות צרפת הפתוחה דווח כי נדאל עונד את השעון כחלק מעסקת החסות עם השען.
האסטרואיד.
128036 RafaelNadal, הוא אסטרואיד בחגורת האסטרואידים, שהתגלה ב-2003 במצפה האסטרונומי של מיורקה, שנקרא על שמו.
בסוף 2019 התחתן נדאל עם זוגתו, מריה פרנססקה פרלו, לאחר 18 שנים של מערכת יחסים.
הקרן.
ב-13 בפברואר 2008, נדאל הקים במנקור את: "קרן רפא נדאל", הקרן מתמקדת בסיוע למדינות מתפתחות, ילדים ובני נוער עם מוגבלויות ופיתוח הספורט. נשיאת הקרן היא אמו של נדאל.
באוקטובר 2010, נדאל הקים בליווי אמו (אנה מריה) ואחותו (מריה איזבל) במסגרת הקרן, בית ספר לטניס ששמו: "School tennis Nadal Rafa" בחבל הארץ: אנדרה פרדש בהודו, בעיר אננטאפור.
חודשיים לאחר מכן בדצמבר, נדאל ארגן משחק ראווה למטרת צדקה בקאחה מחיקה, מדריד, נגד רוג'ר פדרר. נדאל ניצח: 7-6, 4-6, 6-1.
במשחק הראווה הקודם של נדאל ופדרר שהיה בבזל, שווייץ, נדאל הפסיד לפדרר: 6-4, 3-6, 3-6.
שועי העיר קאלה
שועי העיר קאלה (בצרפתית: Les Bourgeois de Calais) הוא אחד הפסלים המפורסמים ביותר של אוגוסט רודן. הפסל, שהושלם בשנת 1888, מתאר את כניעת העיר קאלה בשנת 1347 לאדוארד השלישי לאחר מצור שנמשך למעלה משנה במהלך מלחמת מאה השנים.
אדוארד השלישי הציע לא להרוס את העיר אם ששת החשובים בנכבדי העיר יגיעו כשחבלים לצווארם, ויתנו לו את מפתחות העיר ואת חייהם. שישה מאנשי העיר הגיעו אל אדוארד השלישי במחשבה שהם יוצאו להורג, אבל לאחר שכנוע רב מצד מלכת אנגליה פיליפה מאנו, הסכים אדוארד השלישי לא להוציאם להורג. הפסל מציג את אופייה השונה של כל אחת משש הדמויות.
בשנת 1880 הציע ראש עיריית קאלה להקים את הפסל בכיכר העיר. ההצעה של רודן הייתה שנויה במחלוקת, משהציגה את שועי העיר (הבורגנים) לא כ"גיבורים" אלא כאנשים שבורים וכואבים. הפסל היה חדשני בכך שהציג את האנשים בגובה פני הצופים, ולא גבוה על כן נישא (אף שעד שנת 1924, ובניגוד להנחיותיו של רודן, הוצג הפסל על כן גבוה). הפסל המקורי נמצא בקאלה.
פסלים ברחבי העולם.
על פי חוק צרפתי הותרה יצירתם של לא יותר מ-12 העתקים. העתקים אלו נמצאים בגני מגדל ויקטוריה בלונדון, במוזיאון רודן בפריז, בהמוזיאון הלאומי לאמנות מערבית בטוקיו, במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן, במוזיאון רודן בפילדלפיה, באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, במוזיאון המטרופוליטן ובמוזיאון ברוקלין בניו יורק ובגני מוזיאון הירשהורן בוושינגטון, וכן במוזיאון ישראל בירושלים.
שועי העיר קלה
התאחדות התימנים בישראל
התאחדות התימנים בישראל (או התאחדות התימנים בארץ ישראל) הייתה מפלגה עדתית שייצגה את יהדות תימן בארץ ישראל. המפלגה הוקמה ב-1923 ונציגיה השתתפו באספת הנבחרים, הקונגרס הציוני העולמי, מועצת העם, מועצת המדינה הזמנית והכנסת הראשונה והשנייה ומאז דעך כוחה עד להיעלמותה מהמפה הפוליטית.
מצע המפלגה.
לפי האמור במצע המפלגה, מטרתה היא לפעול "להחזקת המצב הכלכלי, הפוליטי והתרבותי של התימנים המתיישבים בארץ ישראל ולהשפיע על כל החוגים העבריים והתימנים בארץ ישראל ובחוץ לארץ כדי להגדיל את היישוב החקלאי של התימנים, להמציא בשביל עולים עבריים מתימן אפשרות של עבודה קבועה בבתי חרושת ומלאכה, להרים את מצבם החברתי ואת השפעתם בתוך היישוב העברי בארץ, להבריא ולהיטיב את תנאי החיים של היהודים בארץ".
היסטוריה.
מנהיגים מיוצאי תימן בשם זכריה גלוסקא, אברהם טביב ושלום כהן הרמתי, אשר היו בין מייסדיה של ההסתדרות העובדים הכללית ולקחו בה חלק, קיוו כי ההסתדרות, מלבד הגנתה על תנאי הפועלים התימנים, תגן גם על ענייני ההתיישבות שלהם, אך למגינת לבם לא קיבלו תמיכה מההסתדרות לדרישה זו. בשנת 1922 החליטו המנהיגים הללו לפרוש מן ההסתדרות, ובשנת 1923 התקיימה בתל אביב ועידה ראשונה ביוזמתם ובהשתתפות 400 צירים, עולי תימן מן המושבות והערים. לאחר התדיינות הוחלט על הקמת "התאחדות התימנים בארץ ישראל" ועל קיומן של בחירות לוועד מרכזי אשר יהיה מורכב מחמישה חברים: אברהם צארום מירושלים, ישראל עובדיה מזרחי מרחובות והפורשים מההסתדרות: גלוסקא מתל אביב, טביב מראשון לציון וכהן הרמתי מפתח תקווה.
הוועד החליט כי יש צורך לטפל בבעיות המרכזיות, אשר ההתאחדות עלולה להיתקל בהן בעתיד והן: גיוס כספים, עליית יתומים מתימן ארצה והבטחת סידורם וחינוכם בארץ ישראל, פתיחה של משרד בעדן אשר יטפל בעולים תימנים, מעקב אחר ההתרחשויות בתימן וחינוך דור התימנים הצעירים בערים ומושבות.
הקשיים.
מאז ייסודה, נאלצה התאחדות התימנים להתמודד עם קשיים אשר הפריעו לה לממש את מטרותיה.
היחסים עם ההסתדרות.
היחסים עם הסתדרות העובדים הכללית היו בלתי תקינים. ההסתדרות לא ראתה בעין יפה הקמתו של גוף שרואה עצמו כמוסמך לטפל בענייניו של ציבור שלם. היא האמינה כי זהו תפקיד המצוי תחת חסותה המקצועית. לפיכך, היא השתמשה באמצעים רבים כדי לצמצם את פעילותה של ההתאחדות, כאשר אחת מדרכיה לביצוע המהלך הייתה הקמת סיעה אופוזיציונית תימנית, שפעלה בתוך ההסתדרות.
לאחר כעשר שנים של משא ומתן בין ההסתדרות להתאחדות, נחתם בינואר 1944 הסכם בין הגופים שהבטיח שיפור במצבו ובמעמדו של הפועל התימני. לאחר תקופה קצרה נוכחו מספר חברים בהתאחדות, ובראשם אברהם כהן ויוסף כהן, שהשיפור שהובטח בהסכם לא מתממש. לפיכך, הם פרשו מההתאחדות והקימו תנועה חדשה בשם התאחדות התימנים העצמאית.
גיוס כספים.
אנשי ההתאחדות הבינו במהרה שעליהם לגייס כסף רב לשם השגת מטרותיה. תחילה הם ניסו לגייס כספים בקרב יהודי תימן, אך מצבם הכלכלי הבעייתי של יהודי תימן הכשיל צעד זה.
לפיכך הוחלט להרחיב את מאמצם למספר מדינות נוספות. תחילה למצרים, שם הצליחו ליצור אהדה, אך לא עלה בידם לתרגם את האהדה הזו לכספים. לאחר מכן ניסו את מזלם באירופה, שם נחלו כישלון מכיוון שההסתדרות הציונית הצהירה כי יהודי תימן נתונים לטיפולה. בחודש מאי 1953 הגיעה משלחת של ההתאחדות לארצות הברית בראשותו של היו"ר גלוסקא, המזכיר הכללי שמעון גריידי והגזבר יוסף כהן, הם נחלו הצלחה, וקיבלו תגובות חיוביות ומעשיות. בתוך כך אורגנה הוועדה האמריקנית לעזרת יהודי תימן.
מאבקים דתיים.
עם ייסוד התאחדות התימנים, התעוררו מאבקים בענייני דת ורבנות עם היישוב, כיוון שהיישוב לא הכיר במנהגיהם השונים, בשחיטה ופוליגמיה. לפיכך, ייסדה ההתאחדות את המועצה הדתית ליהודי תימן בארץ ישראל, אשר מחוסר אמצעים כלכליים פעלה בעיקר בענייני שוחטים ובודקים שהיישוב לא הסכים להכיר בהם, עזרה במינוי רבנים מקומיים ובהשכנת שלום בין איש לאשתו.
ייצוג פוליטי.
ייצוג במוסדות היישוב.
מאז היווסדה, ניסתה ההתאחדות להביא לסדר היום הציבורי את בעיותיהם של יהודי תימן בענייני עלייה, ואת קשייהם בארץ ישראל. הם הקימו רשימה עצמאית בבחירות לקונגרס הציוני ולאספת הנבחרים כדי להיות חלק מוועד הלאומי (הרשות המבצעת של אספת הנבחרים) ותוך כך להשפיע על סדר היום הציבורי.
המפלגה הייתה מיוצגת במועצת העם, ולאחריה במועצת המדינה הזמנית, בייצוגו של סעדיה כובשי.
רשימה זו התקיימה גם לאחר קום המדינה וניסתה להיבחר לכנסת. אך עקב העובדה שחלקים נכבדים מיוצאי תימן לא לקחו חלק בהתאחדות, כוחה של המפלגה הלך ונחלש ונוצרה איבה בין הפלגים השונים בתוך יהודי תימן.
הכנסת הראשונה.
לקראת הבחירות לאספה המכוננת (הכנסת הראשונה) ב-1949, ועקב הפילוג שנוצר בהסכם עם ההסתדרות, היו תימנים שהתמודדו בבחירות במסגרת מפלגות משמאל ולא במסגרת ההתאחדות. ביניהם היה אברהם טביב, אחד ממייסדי ההתאחדות, אשר הצטרף למפא"י ואף נבחר מטעמה לכנסת. הפיצול החליש את מעמדה של ההתאחדות, ועם הזמן כוחה נחלש עוד כאשר התימנים התמודדו גם לרשימות ימין.
חרף הפיצול התמודדה המפלגה בבחירות לכנסת הראשונה, זכתה ב-4399 קולות, ועברה את אחוז החסימה. מספר קולות זה היה בו די להביא לייצוג התימנים בכנסת על ידי חבר הכנסת זכריה גלוסקא.
הכנסת השנייה.
בבחירות לכנסת השנייה בשנת 1951 נחלש כוחה של המפלגה על אף עלייתם של רבים מבני העדה במבצע על כנפי נשרים (מבצע מרבד הקסמים), עלייה שלכאורה היה גלום בה פוטנציאל להגדלת כוחה ולחיזוקה. בבחירות אלו קיבלה המפלגה 7851 קולות (אחוז החסימה, 1%, היה 6,874 קולות), והיא זכתה שוב במנדט יחיד, כאשר נציגה הפעם היה שמעון גרידי.
העמדתו של גרידי יצרה לראשונה הפרדה בין נציג ההתאחדות בגוף הנבחר לבין ראשות ההתאחדות. הפרדה זו הובילה להיחלשות ולפגיעה במעמדו של גלוסקא, ולניתוק בין פעילותו של גרידי בכנסת לבין ההתאחדות, עד שבמהלך כהונת הכנסת הצטרף גרידי לסיעת הציונים הכלליים. מאוחר יותר נפרד גרידי מהציונים הכלליים והקים מחדש את סיעת היחיד "התאחדות התימנים", סיעה שלא הוכרה על ידי ועדת הכנסת.
המשך - הניסיונות שכשלו.
כאשר ניסתה המפלגה להתמודד בבחירות לכנסת השלישית בשנת 1955 היא נחלה כישלון חרוץ. המפלגה קיבלה 2448 קולות ולא התקרבה לאחוז החסימה (8,532 קולות). לפיכך, עזבו רבים את הפעילות הציבורית ופעילות המפלגה כמעט ושותקה לחלוטין.