בתל יצחק הוקם מכון משואה לזכר השואה והגבורה, ולזכר חברי תנועת הנוער הציוני שנספו בה. המכון כולל מרכז ללימודי השואה, מוזיאון היסטורי וכן את ארכיון הנוער הציוני. המכון עורך כל שנה טקס בהשתתפות נציגי ממשלה ואמנים ידועי-שם
בית גדי.
בנוסף קיים בקיבוץ בית התרבות "בית גדי", לזכר גד מנלה, בן הקיבוץ שנהרג במרדף אחר מחבלים בבקעת הירדן. סמוך לכניסה לבית התרבות הוקם פסל לזכרו של גד מנלה, הנראה עוצר בידיו ובגופו את הפולשים מן המזרח, מעשה ידיו של נתן רפופורט.
התערוכה הבינלאומית אגרומשוב.
בשנת 1992 התקיימה תערוכת אגרומשוב בקיבוץ תל-יצחק, שעברה בשנת 1993 לקיבוץ געש ומשם לגני התערוכה בתל אביב.
בית יהושע
בֵּית יְהוֹשֻׁעַ הוא מושב במחוז המרכז, השוכן במישור החוף ממזרח לנתניה, השייך למועצה אזורית חוף השרון.
המושב ממוקם כשכפר נטר מצפונו, ליד קיבוץ תל יצחק מדרומו, היישוב אבן יהודה במזרח, מושב אודים במערב והעיר נתניה במערב הצפוני.
היסטוריה.
היישוב הוקם ב-17 באוגוסט 1938 על ידי חברי תנועת הנוער "עקיבא" כקיבוץ במסגרת חומה ומגדל על שטח של 1,250 דונם שרכשה קרן קיימת לישראל. את תוכנית המתאר של היישוב הכין האדריכל ריכרד קאופמן. היישוב הוקם בסמוך לתל יצחק, שנוסד חודשיים קודם, וכפר נטר שהוקם שנה אחר כך, מתוך רצון לייצור רצף התיישבות באזור.
היישוב נקרא על שמו של יהושע טהון שהיה פעיל ציוני בחברת "הכשרת היישוב". חברי הקיבוץ החלו לעבד את הקרקעות במקום עוד לפני הקמת היישוב עצמו בתחילת 1938.
בשנה הראשונה לאחר הקמתו גרו חברי הקיבוץ באוהלים שהוקפו בחומה שנבנתה סביב נוקדת ההתיישבות. עד שנת 1941, נבנו 7 מבני קבע וחדר אוכל ששימש גם כבית כנסת, ובקיבוץ גרו 80 איש.
באפריל 1949 החליטו חברי הקיבוץ להופך למושב שיתופי.
במאי 1953 נחנכה תחנת הרכבת בית יהושע. בתחנה עוצרת רכבת בינעירונית וגם הרכבת הפרברית בקו בנימינה - רחובות - אשקלון המשמשת גם את תושבי דרום העיר נתניה ואת תושבי המושבים וקיבוצים באזור.
בשנת 1954 החל ניקוז ביצת נחל פולג שהשתרעה מדרום ליישוב.
מוסדות.
ביישוב נמצא בית הספר "ויצמן", המשמש כבית ספר יסודי לילדי אודים, בית יהושע, כפר נטר, שפיים ותל יצחק.
ביישוב הוקמה אנדרטה, בתכנונו של יהודה יהב, לזכר תנועת הנוער עקיבא.
אנטרוס
אנטרוס (בלטינית: Anterus; נפטר ב-3 בינואר 236) היה האפיפיור התשעה עשר. תקופת כהונתו נמשכה 40 ימים, בין ה-21 בנובמבר 235 ל-3 בינואר 236. הוא עלה לכס האפיפיורות אחרי גירושם של היפוליטוס מרומא והאפיפיור הקודם פונטיאנוס למכרות בסרדיניה.
במקור הגיע מאזור קלבריה, וככל-הנראה בעל שורשים יווניים. כמו כן, שמו מלמד כי כנראה היה עבד משוחרר. על פי "ליבר פונטיפיקליס" (ספר האפיפיורים) מת אנטרוס מות קדושים כמרטיר מפני שליקט את מעשי המרטירים והפקידם בארכיוני הכנסייה ברומא. עם זאת, רוב החוקרים אינם משוכנעים כי כך היה, משום שתקופת רישום הדברים מאוחרת בהרבה להתרחשותם.
הספולכרה בה נקבר אחרי מותו התגלתה בשנת 1854 על ידי דה רוסי, ונמצאו בה שרידי כתובת ביוונית שנחרטה על לוח מלבני מוארך ששימש לסגירת הקבר. הכתובת מעידה על היותה של השפה היוונית רווחת בשימוש בכנסייה הרומית בתקופה זו.
כפר נטר
כְּפַר נֶטֶר הוא מושב עובדים במישור החוף ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית חוף השרון ומהווה היישוב הצפוני ביותר בה. כפר נטר הוקם בשנת 1939 כיישוב חומה ומגדל על ידי בוגרי בית הספר מקוה ישראל. הכפר נקרא על שמו של קָרְל נֶטֶר שיזם והקים את מקוה ישראל והיה גם מנהלו הראשון. חלקו של המושב הוותיק כולל 70 משקים חקלאיים ששטחם כ-30 דונם האחד. ענפי החקלאות העיקריים כוללים פרדסים, מטעי אבוקדו ולולים. כמו כן פועלים במושב כרם יין, חוות סוסים, דיר ושדות ירקות. הרחבת המושב הוקמה בשנת 2001. שכונת ההרחבה כוללת 82 מגרשים בגודל חצי דונם ועליהם בתים פרטיים.
במרכז המושב פועל מועדון תרבות ("בית העם") בו מתקיימות מסיבות חגים, הרצאות, חוגים ופעילויות קהילתיות נוספות. כמו כן פועלים במושב משרדי מזכירות הכפר, סופרמרקט, בית כנסת, מרפאת קופ"ח כללית, מגרש כדורסל ובסמוך לו גן הבנים. במרכז הכפר מתחם גני ילדים הכולל 4 גנים מטעם המועצה האזורית חוף השרון לילדים בגילאי 3–6. במושב 4 גני משחקים לילדים. ילדי כפר נטר לומדים בבית הספר היסודי על שם ויצמן בבית יהושע ובבית החינוך המשותף חוף השרון שבשפיים.
היסטוריה.
העלייה לקרקע.
כפר נטר הוא היישוב ה-50 מבין 52 יישובי חומה ומגדל. היישוב נקרא על שם קרל נטר מייסד בית הספר החקלאי מקוה ישראל. תאריך העלייה לקרקע היה ב-27 ביולי 1939. גרעין המתיישבים הראשון כלל קבוצה של בוגרי מקוה ישראל, קבוצה של בוגרות בית הספר החקלאי בנהלל ובנות ממשק פועלות בית חנה בת"א, סה"כ כ-25 נפשות. ביום העלייה על הקרקע הגיעו לעזרתם שכנים מיישובים קרובים ויחד הקימו מחנה מוקף גדר ובו מגדל שמירה, 3 צריפים ו-10 אוהלים. החיים במחנה נמשכו 4 שנים. החברים חיו בשיתוף, חיי קומונה. כשנה מיום העלייה לקרקע, היו כבר קרוב ל-1,000 דונם מעובדים. היבולים כללו שעורה, חיטה, אבטיחים, פול, שעועית, בוטנים ומספוא. כמו כן היו חמש בהמות עבודה, עגלה, שתי פרות, שני חמורים, ו-450 פרגיות. ליישוב נוספו אנשים, נערכו חתונות והוקמו משפחות.
המעבר לחלקות הקבע.
בשנת 1943 פורק המחנה והתושבים עברו למגורי הקבע. לאורך הכפר נפתחה דרך מדרום לצפון ומשני צידיה החלקות. בראש החלקה ליד הדרך הראשית תוכננו הבתים והמבנים הנוספים כמו לול, רפת וסככה ומאחוריהם - השטח החקלאי. בין כל שתי חלקות הייתה דרך שירות משותפת וצינור מים משותף שהיה צריך להגיע עד קצה החלקה. בחלקה שגודלה כ-25 דונמים גידלו ירקות ומספוא. לחברים לא היה הון עצמי וכל מה שנרכש להקמת המשק היה בכספי התקציב שחולק במשורה. התקציב איפשר "חצי סוס", סוס אחד לשני משקים שכנים וכך גם "חצי עגלה", "חצי מחרשה" ו"חצי משדדה".
לאורך הכפר, במקביל לדרך הראשית, מהצד הדרומי עד המרכז, הונח צינור מים שהגיע מקיבוץ תל יצחק הסמוך. התעלה נחפרה בידיים, באתים ובמכושים והמים הספיקו רק בקושי. רק ב-1945 נחפרה באר בצד הדרומי של הכפר. הקידוח המוצלח סיפק מים בשפע וצינור המים הוארך עד קצה הכפר.
באותן שנים ראשונות לא היה תקציב לבניית בתי מגורים, לכן נאלצו התושבים לגור במבני הרפתות. הרפתות נבנו בצורת מלבן בגודל שישה על ארבעה מטרים עם דלת אחת ושני חלונות. המבנה היה עשוי מבלוקים דקים. הגג, שהיה עשוי מפלטות בטון טרומי, נבנה בצורה קשתית שהעניקה לו חוזק ללא שימוש בברזל יקר. כדי למנוע דליפות מי גשמים צופה הגג בשכבת זפת. עד היום ניתן לראות בחלק מהמשקים מבנים ייחודיים אלו.
הכפר גדל ומתפתח.
ב-1951 בנתה הסוכנות היהודית בתים לתושבי הכפר. באותן שנים הצטרפו לכפר תושבים נוספים, ביניהם פליטי שואה. הצטרפו גם חיילים משוחררים ששוכנו ברחוב השלום, שהוא כמעט היחיד שאין לו את כל מכסת הקרקע ליד הבית. את שארית הקרקע קבלו תושבי רחוב השלום באדמות חנון, אדמות מצפון לכפר שננטשו על ידי הערבים שנמלטו במלחמת השחרור. בשלב זה מנה הכפר 70 משקים. הרחוב האחרון שיושב הוא זה הסוגר את הכפר מצפון, כיום רחוב האלון. הרחוב יושב על ידי אנשים ותיקים בארץ, חלקם יוצאי קיבוצים, שעברו לעיר ושוב חזרו לחקלאות.
לאורך הכפר הייתה דרך עפר שהיוותה את רחובו הראשי. באמצע שנות ה-60 נסלל כביש בתוואי זה, כיום רחוב ההדרים, והיישוב הפך למסודר ומטופח יותר. ענפי החקלאות השתנו מרפת וירקות לפרדסים ומטעים. בשנת 1970 הוקמה שכונה חדשה בכפר בשם "שיכון בנים", כיום צדו המזרחי של רחוב השיטה, לראשונה ללא חלקות חקלאיות.
שכונת ההרחבה.
בשנת 2001 הוקמה שכונת ההרחבה בה 82 מגרשים בשטח של חצי דונם האחד. השכונה מחוברת למושב בכביש ובנוסף בשביל הליכה מרוצף ומואר בלילה שאורכו כקילומטר, העובר דרך השדות.
שדה ורבורג
שְׂדֵה וַרְבּוּרְג הוא אגודה שיתופית במישור החוף, ליד העיר כפר סבא, השייך למועצה אזורית דרום השרון. הוקם בשנת 1938 על ידי עולים מגרמניה שאליהם הצטרפו עם הזמן עולים מצ'כיה הונגריה ומפולין וכן מתיישבים מהארץ. המושב נקרא על שמו של ד"ר אוטו ורבורג, פעיל ציוני, איש מדע ובוטנאי מומחה, נשיאהּ השלישי של ההסתדרות הציונית.
במושב 120 נחלות, 16 משקי עזר, ושלוש הרחבות שבהן 136 יחידות.
היסטוריה.
ב-1933, בעת בה לא איפשרו השלטונות הבריטיים עלייה יהודית חופשית לארץ ישראל, נחתם בין הסוכנות היהודית לבין השלטונות הנאציים של גרמניה "הסכם ההעברה", אשר אפשר העברת סכומי כסף מוגבלים של יהודים מגרמניה לארץ. את הכסף ניתן היה להוציא אך ורק על ידי רכישת ציוד בגרמניה; ואכן נרכש ציוד כגון צינורות, מדי מים וכלי עבודה. כתוצאה של הסכם זה, התאפשרה עלייתן של כמה מאות משפחות מגרמניה, אשר התחייבו להתיישב בכפרים חקלאיים בארץ.
בשנת 1937 יצאו משלזיה העילית ומפלכים אחרים יהודים שהגיעו להתיישב בקרבת היישוב כפר סבא. חברת "רסקו", מייסודה של הסוכנות היהודית, הובילה צעירים וצעירות מקרב המעמד הבינוני, אשר נמצאו מתאימים להתיישבות על אדמת הקרן קיימת לישראל, לתוך השממה, ליד מושב גן חיים. החברים הראשונים היו שלושים משפחות, אשר קיבלו כ-1,200 ליש"ט להקמת משק חקלאי, ועשר משפחות של עובדי ציבור אשר רכשו משקי עזר בעזרת הלוואות מהסוכנות. החברים סיפרו כי עד בניית הבתים הם התגוררו בכפר-סבא ובגן חיים, ומדי יום היו מגיעים למושב בהקמה, כדי להכין את האדמה להתיישבות. לראשוני המושב הוקצה שטח של 475 דונם שחולק לשלושה חלקים, כשדרכי עפר מחברים אותם, וביניהם שטחים פרטיים של יהודים וערבים.