לאחר המשחקים האולימפיים פרש ארטר מספורט תחרותי. בשנת 1980 הוא ניסה להשתתף שוב באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך במבחנים האמריקאיים הוא סיים רביעי ולא נכלל בנבחרת האמריקאית, שבסופו של דבר לא השתתפה בשל החרם האמריקאי על המשחקים בעקבות פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. אותה שנה בגיל 43 הוא קבע את שיאו האישי בזריקת דיסקוס 69.47 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה ארטר לכבוד לשאת את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה ובאולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה להיכנס עם הלפיד האולימפי לאצטדיון בטקס הפתיחה.
רבי יוסי ברבי יהודה
רבי יוסי ברבי יהודה היה תנא בדור האחרון לתנאים, בנו של רבי יהודה, ונכדו של רבי אלעאי. חי בדורו של רבי יהודה הנשיא.
רבי יוסי נולד לרבי יהודה, אחד התנאים המפורסמים ביותר, והמוזכר מכולם במשנה. את עיקר תורתו למד ככל הנראה מאביו. בתלמוד הוא מוזכר לפעמים כשהוא חלוק בסוגיות תלמודיות עם אביו. הוא חלוק פעמים רבות עם הדור המבוגר יותר, חבריו של אביו רבי יהודה ותלמידיו של רבי עקיבא, כמו למשל רבי אלעזר בן שמוע, רבי שמעון בר יוחאי, ועם חברו רבי יהודה הנשיא.
מתורתו.
פסקיו של רבי יוסי ברבי יהודה מוזכרים בתלמוד פעמים רבות, ואף מהאגדה אין הוא מושך את ידו. רבים מפסקיו אקטואליים כיום, ונידונים בהרחבה בספרי הפוסקים. כך למשל הוא מתיר ללכת מעל מקום טמא ב"אוהל זרוק" שאינו נוגע בקרקע (דוגמה אקטואלית - מטוס), שכן הוא נחשב כרשות נפרדת, הוא דן באיסור חדש בחוץ לארץ, שאלה קשה השנויה במחלוקת גדולה, האם הוא נוהג בחוץ לארץ, והוא מכריע: .
רבי חנינא מסורא, היה מזהיר בדרשותיו, שלא יאמר אדם לאשתו "אל תתייחדי עם פלוני", שכן יש לחשוש לשיטת רבי יוסי בן רבי יהודה, שקינוי הוא אפילו ללא עדים, ואז תהא אסורה לו אם תתייחד עמו.
חידושי הלכות.
אחד מהם, הוא בסוגיית ייעוד, דין מקראי שמשמעו כי מי שברשותו אמה עבריה, שהיא בת הנמכרת על ידי אביה לעבוד ברשות הקונה, בעודה קטנה, מצווה עליו להתחתן עימה, על ידי שמייעדה ומייחדה לאישות, ובכך, המעות הראשונות שנתן לאביה כדי לקנותה לשפחה – נהפכים למפרע למעות קידושין. לפי דעתו של רבי יוסי ברבי יהודה, הקידושין נעשים בחוב המעות שנותר מתוך המעות הראשונות, המחייב אותה להשלים את העבודה שנתן לאביה, ולכן דווקא אם מתוך שש השנים שנמכרה נותר זמן עבודה השווה פרוטה, היא מקודשת.
חידושי אגדות.
לעומת זאת, הראב"ד חולק על השילוב בין שני המאמרים, והוא סבור שבעוד שמאמרו של רבי יוסי ברבי יהודה מדובר כלפי העבירות עצמם, ששלושת הראשונים מחולים לו מיד אם עשה תשובה (ללא צורך בייסורים ויום הכיפורים, הרי שהמאמר מוזכר במסכת ראש השנה עניינו ביום הדין הגדול, שלאחר המיתה, ונועד להציל את הבינונים, שחשבונם - מחצה זכויות ומחצה עוונות, מהגיהנום.
יוסי בן רבי יהודה
רבי יוסי בן רבי יהודה
יוסי ברבי יהודה
חקיקה דתית בישראל
שורשיהם של אחדים מחוקי מדינת ישראל נעוצים בהלכה היהודית, ובנושאי נישואים וגירושים החוק מפנה לבתי הדין הדתיים של הדתות השונות.
היבט היסטורי.
היחס בין התורה והמדינה מעסיק את הציבור במדינת ישראל מאז הקמתה. חרף ההסכמה שמדינת ישראל היא מדינת יהודים, התרגום המעשי ומיקום התורה בבניית זהותה של המדינה, שנויים במחלוקת בין הציבור הדתי והציבור החילוני. הדיון והמאבק התחילו עוד לפני הקמת המדינה אבל החריפו עם הקמת המדינה, כאשר ניתנה לרשות המחוקקת הסמכות לקבוע בעניין שאלות חשובות שעלו על סדר היום הציבורי והממלכתי. מבחינה מעשית התעורר הצורך לקבוע דפוסים קבועים בנושאים שונים שקשורים ביחס שבין הציבור לדת.
גובשה בסופו של דבר הסכמה ביחס לארבעה תחומים שיש בהם חשיבות לציבור הדתי ולתפיסת היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית:
תחומים אלו עוגנו בחוק עוד בתקופת ראשית המדינה, אך היו נתונים מאז למחלוקת רבה. מתוך אי יכולת להגיע להסדר קבוע בין החילונים לדתיים, נוצר עיקרון חדש - הסטטוס קוו, הקפאת המצב הקיים בתחומים שונים של חיי הציבור. הסטטוס קוו - אחד מגילוייה הבולטים של "הפוליטיקה של ההסדרה" בישראל. פתרון זה מבוסס על ההנחה שישנו "מצב קיים" אשר ניתן להסתמך עליו כדי להשתחרר מהצורך לדון ולהחליט בנושאי המחלוקת. הסטטוס נמצא יעיל למדי למניעה או ליישוב סכסוכים בנושאים בהם אפשר להתבסס על תקדימים שנקבעו בתקופת היישוב. דוגמאות לכך ניתן למצוא במעמד בתי הדין הרבניים בעניין האישות, המבוסס על המחוקק המנדטורי, או תקנות והסכמים בנושא שמירת שבת שנקבעו בידי מוסדות היישוב היהודי במישור הלאומי והמקומי. הסדרים שנקבעו בתקופת היישוב בנושא החינוך והקנו אוטונומיה ומימון מכספי ההסתדרות הציונית לחינוך הדתי. ההסדר הזה פתר את הבעיה הבוערת ואפשר תפקוד יום-יומי. אולם למרות ההסכמה הרשמית שהייתה על הסכם הסטטוס-קוו, נערכו ניסיונות על ידי שני הצדדים לשנות את ההסכם.
סוגי חקיקה דתית.
בהקשר החברתי הפוליטי של מדינת ישראל קיבל המונח משמעות שונה: חקיקה דתית היא חקיקה של הכנסת שמעורבים בה מניעים דתיים ושתכניה עוסקים בסוגיות הנחשבות לדתיות. כך, לדוגמה, המעניק את הסמכות בתחום הנישואים והגירושים לרבנות הראשית נחשב לחלק מהחקיקה הדתית. כך גם וכיוצא באלה חוקים שנחקקו על רקע דרישות המפלגות הדתיות ותכניהם כוללים ציוויים דתיים שהפכו לחוק של הכנסת. יש להבחין בין סוגים שונים של חקיקה הן בהתייחס לתחולת החוק והן בהתייחס לתוכן החוק: בהתייחס לתחולת החוק יש חקיקה דתית שעניינה הבטחת שירותים דתיים רק לאלה המעוניינים בכך. דוגמאות לכך:
בהתייחס לתוכן החוק יש להבחין בין חקיקה מכלילה וגורפת המקבלת את כל דיני ההלכה בתחום מסוים לבין חקיקה מפורטת המתייחסת לפרטים שונים, דוגמאות לדיני המעמד האישי:
חוקים אחרים, שלא מתחום המעמד האישי, הקובעים נורמה המחייבת את כלל אזרחי המדינה הם:
נקודות מבט על החקיקה הדתית.
סוגיית החקיקה הדתית במשמעותה החברתית הפוליטית היא אחת מסלעי המחלוקת בין חילונים לדתיים בתחום יחסי דת ומדינה. ההיסטוריה הפוליטית של מדינת ישראל זרועה במספר רב של מחלוקות על ניסוחם של חוקים שנחשבו ונתפסו כחקיקה דתית. חקיקה דתית מכילה בתוכה כמה בעיות עקרוניות ומעשיות לא רק מנקודת מבט הדוגלת בחופש מדת, אלא גם מנקודת מבט דתית:
2010 ברפובליקה העממית של סין
2010 ברפובליקה העממית של סין הייתה השנה בה חגגה הרפובליקה העממית של סין 61 שנה מיום היווסדה.
אהרון צ'רניבסקי
גבריאל וימן
קדש (סוריה)
פרס או. הנרי
פרס או. הנרי (אנגלית: O. Henry Award) הוא פרס לסיפור הקצר האמריקני הטוב ביותר הניתן החל משנת 1919. הפרס קרוי על שמו של הסופר האמריקאי או. הנרי.
היסטוריה.
כשמונה שנים לאחר מותו של או. הנרי, באפריל 1918, מועדון הדמדומים (the Twilight Club), אשר נוסד בשנת 1883 ונודע אחר כך בשם Society of Arts and Letters, קיים סעודה לכבודו בבית מלון. לאחר מכן בדצמבר באותה שנה הוחלט על ייסוד הפרס לזכרו. חברת Doubleday, Page &amp; Company נבחרה לפרסם את קובץ הסיפורים השנתי של הוועדה, אשר נודע בשם "The O. Henry Prize Stories".
במהלך השנים נעשו שינויים בתקנות ובחוקים לבחירת הזוכה. החל משנת 2003, ועדה של עורכים בוחרת 20 סיפורים קצרים, אשר פורסמו באנגלית בכתבי עת קנדים או אמריקאים. שלושה חברי ועדה נבחרים מדי שנה, והם קוראים את הסיפורים, ללא זיהוי המחבר או ההוצאה.
חסידות ביאלה
פריץ יורדן
פְרִיץ יוֹרְדַן (ל' בניסן תרע"ד, 26 באפריל 1914, קובלנץ, גרמניה – ג' בתמוז תש"ח, 11 ביולי 1948, חזית סג'רה) היה חייל ארץ-ישראלי בצבא הבריטי, שנודע בבריחתו הנועזת משבי הגרמנים ביוון במלחמת העולם השנייה. נהרג במלחמת העצמאות.
תולדות חייו.
יורדן נולד בעיר קובלנץ שבגרמניה, להוריו זלמה וליאון, קצין בצבא הגרמני הסדיר. בנעוריו היה ספורטאי פעיל, והכין את עצמו לקריירה צבאית בגרמניה – מסלול שנחסם בפניו בגלל האנטישמיות ועליית הנאצים לשלטון. פגישה עם שליח מארץ ישראל עוררה בו את ההכרה כי שם מקומו. יורדן הצטרף לתנועת נוער ציונית, עבר הכשרה בחקלאות, חלקה בלוקסמבורג ובצרפת, ועלה לארץ ישראל באוגוסט 1934.
הוא הצטרף לקיבוץ אשדות יעקב, ועבד בחקלאות ובמחצבת הגבס במנחמיה. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שרת בפלוגות השדה (פו"ש) של ההגנה, ונמנה עם ראשוני פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד וינגייט. יורדן העריץ את וינגייט, ולמד ממנו שיטות ניווט והישרדות שעזרו לו לאחר מכן בבריחתו מיוון.
בראשית מלחמת העולם השנייה התנדב יורדן לפלוגות החפרים ונשלח לצפון אפריקה, לקרבות עם האיטלקים בחזית טוברוק.
במרץ 1941 צורפה יחידתו לחיל משלוח בריטי בן 60,000 איש, אשר נועד לעזור ליוון במלחמתה עם איטליה ולחזק אותה נוכח איומי גרמניה. יורדן צעד עם יחידתו ברחובות אתונה, כשהתושבים היוונים מקבלים אותם בהתלהבות. הוא נשלח עם כמה מחבריו הארצישראלים צפונה, לשמש כמשמר אישי של גנרל הנרי מייטלנד וילסון, מפקד חיל המשלוח.
ב 6 באפריל 1941 פרץ ליוון כוח שריון גרמני בפיקודו של גנרל וילהלם ליסט, שהסתייע בהפצצות של מטוסי שטוקה. בתחילה נבלמו בקו מטאקסס מצפון לסלוניקי, אך עד מהרה פרצו דרך יוגוסלביה הכבושה, ועקפו את הקו. יורדן נסוג עם הצבא הבריטי דרומה, השתתף בקרבות בלימה, וניצל בנס מהפצצות המטוסים.
הבריטים פתחו במבצע פינוי ימי, והצליחו לפנות למצרים או כרתים 45,000 איש. עדיפות ניתנה לפינוי יחידות לוחמות. 15,000 חיילים נשארו בחוף קלמאטה, וב-29 באפריל 1941 נפלו בשבי. ביניהם היו 1,400 חיילים ארצישראלים, מהם כ-400 ערבים.
בריחתו מן השבי.