המחלה מתבטאת בזיהום של שומן תת-עורי, וכתוצאה מכך מוקד של שומן נקרוטי המכיל מספר עצום של mycobacteria בכדוריות אופייניות הנוצרות בתוך תאי השומן. הופעת הכיב בעור היא אירוע משני. החיידק משחרר רעלן ליפידים המתפקד כמדכא חיסוני, גורם לנמק ולאחר מכן גורם לתמותת תאים. ריפוי עשוי להתרחש באופן ספונטני אך לעיתים קרובות יותר המחלה מתקדמת באטיות ועשויה לגרום לכיב נוסף, גרנולציה, הצטלקות והתכווצויות. זיהום לוויני עלול להתרחש עם התפתחות של גושים אחרים, וכן זיהום עלול להופיע בעצם. לעיתים רחוקות וקטלניות, המחלה גורמת לתחלואה ועיוותים. תגובות חיסוניות בתיווך Th1 מגנות מפני זיהום ב mycobaterium ulcerans, ואילו תגובות מתווכות Th2 אינן.
מניעה.
אין חיסון ספציפי כנגד mycobaterium ulceran. החיסון BCG עשוי להציע הגנה זמנית.
טיפול.
אם מטפלים בשלב מוקדם, שימוש באנטיביוטיקה במשך שמונה שבועות יעילה אצל 80% מהאנשים. הטיפול כולל לרוב את התרופות ריפמפיצין וסטרפטומיצין. הטיפול עשוי לכלול גם כריתה של הכיב. פעולה זו הנה מינורית ועשויה להיות מוצלחת מאוד אם תיעשה מוקדם. מחלה מתקדמת עשויה לדרוש טיפול ממושך עם השתלת עור נרחב. מהלכים כירורגיים עלולים להיות מסוכנים במדינות המתפתחות בהן המחלה שכיחה.
אפידמיולוגיה.
הזיהום מתרחש באזורים מוגדרים היטב ברחבי העולם, בעיקר אזורים טרופיים - בכמה אזורים באוסטרליה, באוגנדה, בכמה מדינות במערב אפריקה, במרכז ודרום אמריקה, בדרום-מזרח אסיה וגינאה החדשה. שכיחותה עולה בהתמדה, במיוחד במערב אפריקה ובמדינות לא מפותחות, שם היא הגורם השלישי המוביל לזיהום אצל אנשים בריאים, לאחר שחפת וצרעת. סביר להניח כי המחלה מתרחשת במקרים בהם חלו שינויים סביבתיים כמו פיתוח מחסני מים, כריית חול והשקיה. כיב בורולי אנדמי כיום בחוף השנהב, גאנה, גינאה, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון וטוגו. בגאנה, נתונים משנת 1999 הצביעו על כך ששיעור השכיחות של המחלה היו 87.7 ל 100,000, גבוה יותר משיעור השכיחות הלאומי שהיה 20.7 ל 100,000, והשכיחות 150.8 ל 100,000 באזורים בהם הכי סובלים מהמחלה.
תפוצה גאוגרפית.
דווח על כיב בורולי מלפחות 32 מדינות ברחבי העולם, בעיקר באזורים טרופיים: מערב אפריקה: בורקינה פאסו, חוף השנהב, גאנה, ליבריה, ניגריה, טוגו, גינאה, סיירה לאון. מדינות אפריקאיות אחרות: אנגולה, קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, סודאן, אוגנדה. מערב האוקיינוס השקט: אוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, קיריבטי. אמריקה: גיאנה הצרפתית, מקסיקו, פרו, סורינאם. אסיה: הרפובליקה העממית של סין, מלזיה, יפן. בכמה מהמדינות הללו המחלה אינה נחשבת לבעיה בבריאות הציבור, ומכאן לא ידוע ההפצה הנוכחית ומספר המקרים. סיבות אפשריות כוללות: התפלגות המחלה לרוב מקומית באזורים מסוימים במדינות אנדמיות; כיב בורולי אינו מחלה הניתנת לציון ברוב המקומות בהם המחלה מתרחשת, חולים מקבלים טיפול ממקורות פרטיים כמו בתי חולים למשימה מרצון ומרפאים מסורתיים. מכאן שמשרדי הבריאות במקומות שונים עשויים שלא להתייחס לקיום המחלה בצורה מבוקרת.
מרבית תפוצת המחלה באפריקה: קונגו וקמרון במרכז אפריקה, חוף השנהב, גאנה ובנין במערב אפריקה. בחלק ממדינות דרום-מזרח אסיה (פפואה גינאה החדשה) ואוסטרליה יש מוקדים גדולים, והיו כמה חולים שדווחו מדרום אמריקה (גיאנה הצרפתית וסורינאם) וממקסיקו. פעולות חקלאיות בסיסיות מוגברות עשויים לתרום משמעותית לעלייה הניכרת לאחרונה בשכיחות זיהומי M. ulcerans, במיוחד במערב אפריקה, שם המחלה מתהווה במהירות.
היסטוריה.
ג'יימס אוגוסטוס גרנט, בספרו "הליכה על פני אפריקה" (1864), מתאר כיצד הרגל שלו הייתה נפוחה ונוקשה בצורה גסה. זו בוודאי הייתה הצורה החריפה של המחלה, והיא התיאור הידוע הראשון של הזיהום. מחלת כיב בורולי זוהתה בשנת 1897 על ידי סר אלברט קוק, רופא בריטי, בבית החולים מנגו בקמפלה, אוגנדה. המחלה נקראה על שם מחוז בורולי באוגנדה (מכונה כיום מחוז נאקאסונגולה), בגלל המקרים הרבים שהתרחשו בה בשנות השישים. שכיחות המחלה עלתה לאחרונה באפריקה הטרופית ובאזורים מסוימים באוסטרליה. תיאור מפורט של המחלה נכתב בשנת 1948 על ידי פרופסור פיטר מקאלום ועמיתיו, שטיפלו בחולים ממחוז בירנסדייל, באזור גפסלנד שבמזרח ויקטוריה, אוסטרליה. מקאלום וצוותו היו הראשונים שזיהו את Mycobacterium ulcerans כמחולל המחולל את המצב. במרץ 2008 הודיעו החוקרים על בידודם הראשון של החיידק מהסביבה. תגלית זו פתחה את האפשרות כי המחלה עשויה להיות מועברת באמצעות מגע עם הסביבה ולא מאדם לאדם. כל הגנום של M.ulcerans עבר ניתוח.
מבחינה היסטורית נעשה שימוש בסוגים מסוימים של חימר בניסיון לטפל במצב.
שמות אחרים.
שמות אחרים כוללים: כיב בירנסדייל, כיב סירלס, כיב דנטרי, כיב קומוסי, וכיב מיקרובורולי.
דלקת רירית הרחם
דלקת רירית הרחם (באנגלית: Endometritis) היא דלקת של הקרום הרירי שמרפד את פנים הרחם. זוהי מחלה דלקתית של האגן והגורם הנפוץ ביותר לזיהום לידה. זהו לא מצב מסכן חיים, אך חשוב להתחיל לטפל בו בעזרת אנטיביוטיקה מהר ככל הניתן. תוצאות טיפול כזה על פי רוב טובות. יש שני סוגים של דלקת רירית הרחם: דלקת חריפה ודלקת כרונית. המצב יחסית נפוץ גם בחיות אחרות, כמו פרות.
גורמים וגורמי סיכון.
הדלקת נפוצה בקרב נשים שחוות בעיות פוריות. הגורם הנפוץ ביותר הוא זיהום, עקב מחלות מין (ובעיקר זיבה וכלמידיה), שחפת והימצאות חיידקים מסוימים בנרתיק. בין גורמי הסיכון ניתן למנות הפלה, לידה (בעיקר אחרי לידה ארוכה או ניתוח קיסרי), מעבר של הליך ניתוחי שכלל כניסה לרחם דרך האגן, היסטרוסקופיה והתקנת התקן תוך רחמי.
סימפטומים ואבחנה.
נפיחות בבטן, דימום וגינלי לא רגיל, הפרשה וגינלית לא רגילה, עצירות, חוסר נוחות בעת יציאה, חום, תחושת מחלה וכאב באגן, בבטן התחתונה או באזור הרקטלי.
לשם אבחנה, יש לבצע בדיקה פיזית, וכן בדיקה לכלמידיה וזיבה. בנוסף, נהוג לבצע ביופסיה של רירית הרחם. ניתן גם לבצע בדיקת דם. ניתן לאשש את האבחנה על ידי ביופסיה, וכן ניתן להשתמש באולטרסאונד על מנת לאשר שלא נותרו שאריות רקמה ברחם.
טיפול וסיבוכים אפשריים.
הטיפול הוא על ידי מתן אנטיביוטיקה. ייתכן שהפרטנר המיני של החולה יצטרך גם הוא לקבל טיפול במידה ומעורבות מחלות מין. במקרים מסוימים יש לתת עירוי ואף לנוח בבית חולים (נכון במיוחד לאחר לידה). סיבוכים אפשריים הם אי-פוריות, דלקת הצפק, הצטברות של מוגלה או אבססות באגן או ברחם, אלח דם ושוק ספטי.
מניעה.
וידוא שהרופא משתמש בכלים סטרילים, ולעיתים לקיחת אנטיביוטיקה מונעת במהלך ניתוח קיסרי או מיד לפני תחילת ניתוח. ניתן להפחית את הסיכון גם על ידי קיום יחסי מין בטוחים וקיום בדיקות תקופתיות למחלות מין.
אפידמיולוגיה.
2% לאחר לידה נרתיקית, 10% לאחר ניתוח קיסרי שנקבע מראש, ו-30% בעקבות ירידת מים לפני ניתוח קיסרי אם לא ניתנה אנטיביוטיקה מונעת.
סוגים.
דלקת חריפה של רירית הרחם.
דלקת חריפה מאופיינת על ידי זיהום, שמתפשט באגן בעקבות הפלה ולאחר לידה שלא בוצעו בתנאים אופטימליים או בעזרת מכשור רפואי שאינו טוב דיו. הדלקת יכולה להיגרם גם בעקבות היוותרות של חלקי שליה ברחם לאחר לידה, במהלך וסת, לאחר שטיפה (douching) או לאחר התקנה של התקן תוך-רחמי. גורמי סיכון לדלקת קרום הרחם כתוצאה מלידה הם ניתוח קיסרי ופקיעה של הקרומים לפני התחלת הלידה.
התסמינים השכיחים הם חום גבוה והפרשה נרתיקית מוגלתית. וסת לאחר דלקת חריפה תהיה משמעותית יותר מבדרך כלל. באוכלוסיות מסוימות נמצא קשר בין דלקת חריפה ובין Mycoplasma genitalium ומחלה דלקתית של האגן. מבחינה היסטולוגית, ניתן לראות פלישה נויטרופילית של רירית הרחם.
הטיפול הוא על פי רוב על ידי מתן אנטיביוטיקה. לאחר לידה, ההמלצה היא על מתן קלינדמיצין וגנטמיצין בעירוי. לרוב המצב ייפתר תוך שבועיים. דלקת כרונית עשויה להיות גורם לאי-פוריות בעד 40% מהמקרים של הסובלות מהיעדר פוריות מסיבה בלתי מוסברת.
דלקת כרונית של רירית הרחם.
זוהי דלקת מתמשכת שהסיבה השכיחה ביותר לה היא זיהום, אך לעיתים גם סרטן צוואר הרחם או סרטן רירית הרחם הם הגורמים. דלקת כרונית נפוצה יותר לאחר גיל המעבר. התסמין העיקרי הפרשות עם דם. דלקת כרונית מאופיינת בעזרת אחת משלוש שיטות: היסטרוסקופיה, תרבית חיידקית וביופסיה של רירית הרחם. האבחנה בביופסיה היא על ידי הימצאות של תאי פלזמה ולימפוציטים, אאוזינופילים וקשרי לימפה במשתית. הימצאות של תאי פלזמה חיונית לשם ההבחנה ההיסטולוגית, משום ששלושת האחרונים מופיעים בעד 10% מהביופסיות שנעשו לרירית הרחם בעקבות דימום בלתי רגיל. האורגניזמים השכיחים ביותר בביופסיות מסוג זה הם כלמידיה טרכומטיס (כלמידיה), ניסריה גונוריאה (זיבה), סטרפטוקוק מקבוצה B, מיקופלזמה הומיניס ושחפת. רוב הגורמים הללו מסוגלים לגרום למחלה דלקתית של האגן. הטיפול הוא על פי רוב על ידי מתן דוקסיציקלין, והוא על פי רוב יעיל ומביא להקלה בסימפטומים לאחר 2–3 ימים.
דלקת כרונית מסוג גרנולומה.
דלקת כרונית מסוג גרנולומה נגרמת על פי רוב על ידי דלקת שחפתית של קרומי המוח. הגרנולומות קטנות, מפוזרות וללא התגבנות. לוקח להן עד שבועיים להיווצר, ומאחר שרירית הרחם נושרת כל 4 שבועות, הן לא נוצרות כראוי.
פיומטרה.
בנשים מבוגרות, פיומטרה נחשבת לסוג של דלקת כרונית של רירית הרחם, שגורמת להיצרות צוואר הרחם ולאגירת הפרשות וזיהום מוגלתי. התסמינים הם כאב בבטן התחתונה, צמרמורת חריפה, חום והפרשה מוגלתית. הטיפול הוא על ידי מתן אנטיביוטיקה.
זיו תמרי