כיום, ניתן להבחין בהעתקים ברורים החוצים את האזור כאשר הגדול מביניהם הוא הקניון אלמאנאגיאו (Almannagjá). העתקים אלו נגרמים כתוצאה מנדידת היבשות. תופעה זו גורמת גם לרעידות אדמה בנות מדידה. באופן מפתיע, חלק מהסדקים מלאים במים צלולים. בת'ינגווטליר עובר אזור הגבול בין הלוח האירו-אסיאתי והלוח הצפון-אמריקאי כך שהאדמה שוקעת לעיתים והלחץ מצטבר עד להתפרצות של פעילות סייסמולוגית. אחד מההעתקים, ניקילאוסארגיאו (Nikulásargjá), ידוע גם בכינוי "קניון פנינגאגיאו" (Peningagjá - "קניון הפני"), כיוון שבתחתיתו ניתן למצוא מטבעות. לפי סיפור עם מקומי מי שזורק לסדק מטבע ומביע משאלה, זוכה לכך שמשאלתו תתגשם אם הוא צופה במטבע כאשר הוא פוגע בתחתית הסדק.
מבחינה גאוגרפית, פארק ת'ינגווטליר שוכן לחופי הגדה הצפונית של אגם ת'ינגוואלאוואן, שהוא האגם הגדול באיסלנד. הנהר אוקסאראו (Öxará) חוצה את הפארק הלאומי ויוצר מפל מים באלמאנאגיאו, הנקרא אוקסאראופוס (Öxaráfoss). ביחד עם מפל המים גולפוס והגייזרים של האוקאדאליר (Haukadalur), ת'ינגווטליר הוא אחד מהנופים המפורסמים ביותר באיסלנד, ומכונה יחד עם האתרים האחרים בכינוי "מעגל הזהב".
ת'ינגווליר
דיר אל-בלח
דיר אל-בלח (ערבית: دير البلح) היא עיר השוכנת במרכז רצועת עזה. משמעות השם בערבית היא "מנזר התמרים", על שום מטעי תמרים רבים מסביב לעיירה. העיירה שוכנת בין העיר עזה מצפון לבין ח'אן יונס מדרום. דרומית מערבית לעיירה שכן גוש קטיף.
מספר תושבי העיר בשנת 2006 היה 62,000, מהם 19,534 ממחנה הפליטים במערב לעיירה.
היסטוריה.
בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו בין השנים 1982-1971 במערבה של העיר, באזור החולות, בראשות הארכאולוגית טרודה דותן התגלה מבצר כנעני-מצרי גדול ומספר רב של ארונות קבורה דמויי אדם (אנתרופואיד) מחרס של מצרים מתקופת הברונזה המאוחרת אשר עברו במקום בדרך הים צפונה אשר חלקה הדרומי כונה במקרא דרך ארץ פלשתים.
לפי צבי אילן, ייתכן כי השם המקורי של העיירה היה "דרום" או "כפר דרום". לדבריו, בימי התלמוד היה במקום כפר עברי, בו התגורר רבי אליעזר בן יצחק איש כפר דרום. שם זה השתבש, אולי בתקופה הערבית הקדומה, ל"דיר א-רום" - מנזר הביזנטים ואחר כך הפך לדיר אל-בלח. בתקופה הצלבנית נשמר השם העתיק בצורת "דרום" או דרון". היה זה שמה של מצודה רבת חשיבות שסימלה את גבולה של ממלכת ירושלים הצלבנית.
בשנת 1170 העיירה הושמה במצור על ידי צלאח א-דין. במקום היה חיל מצב קטן בראשות האציל הצרפתי אנזלם דה-פאסי. הוא החזיק מעמד 48 שעות עד הגעת תגבורת מאשקלון. צלאח א-דין נסוג מהעיר. בשנת 1187, סמוך לקרב חיטין נכבשה העיר.
יש עדות משנת 1192 כי למצודה היו 17 מגדלים שנראו מרחוק.
מלחמת העולם הראשונה.
העיירה הייתה בסיס היציאה הקדמי של חיל המשלוח המצרי לקרב עזה הראשון והשני ובתקופת ההתארגנות שלאחר קרבות כושלים אלו, שכנו בסביבות העיירה מחנות צבא של הכוח הבריטי. לקראת הקרב על באר שבע נערכו באזור פעולות שהיוו חלק מתוכנית ההונאה של הבריטים בפיקוד אדמונד אלנבי; בחוף דיר אל-בלח רוכזו סירות שנועדו לביים התארגנות גדולה של כוח נחיתה. ספינות של הצי המלכותי שטו לאורך החוף, וביימו מדידות של עומק המים. כמו כן, במחנות במרחב רפיח - דיר אל-בלח נמשכה שגרת פעילות מבוימת של מספר קטן של חיילים, תוך הקפדה על תאורת לילה שגרתית מלאה, אבל למעשה התרוקנו מחנות אלה בהדרגה מהדיוויזיות של כוח המחץ.
במלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר שני בתי קברות לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה: בבית הקברות הצבאי (DEIR EL BELAH WAR CEMETERY ) נקברו 734 חללים, רובם מבריטניה, אך יותר מ-10% מהם ממוצא הודי ובבית הקברות המצרי ( DEIR EL BELAH EGYPTIAN CEMETERY) ) מספר החללים - 285, כולם בריטים. בין הנקברים בבתי קברות אלה ישנם גם חללים יהודים.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
לאחר מלחמת העצמאות נבנה במקום מחנה פליטים פלסטינים. לאחר כיבוש רצועת עזה במלחמת סיני הקימה ישראל במקום מועצה כפרית. באותו זמן התגוררו בדיר אל-בלח 5,000 תושבים ו-40,000 פליטים.
ליד העיירה הוקם בסוף תקופת המנדט הבריטי בשנת 1946, היישוב היהודי כפר דרום. הכפר נתפס ונהרס על ידי הצבא המצרי במלחמת העצמאות, יושב מחדש לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1970 ופונה ונהרס שוב, במסגרת תוכנית ההתנתקות, יחד עם יתר ההתנחלויות ברצועת עזה.
ב-13 באפריל 1984 השתלטה סיירת מטכ"ל סמוך לדיר אל-בלח על אוטובוס אגד שנחטף על ידי מחבלים פלסטינים. שניים מהמחבלים שנתפסו חיים הוצאו להורג, מה שהוביל לפרשת קו 300.
ב-1989 הרג, שמעון יפרח, מתנחל תושב נוה דקלים תלמידת תיכון מדיר אל-בלח בעת תקרית של יידוי אבנים. הוא נידון לשנה וחצי מאסר.
מונוטוניות
המבצר
המבצר (בצרפתית: Fort Boyard, באיטלקית: fortezza) הוא שעשועון תחרותי אשר שודר לאורך השנים ברשתות טלוויזיה בכל העולם, הראשונות שבהן באיטליה ובצרפת.
הגרסה הישראלית הופקה על ידי חברת JCS לשידור בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור טלעד בשנים 1998–1999. מנחי התוכנית בגרסה זו היו אקי אבני וסיגל שחמון.
הפורמט.
התוכנית מבוססת על פורמט צרפתי בשם "Fort Boyard", אשר עלה לאוויר כבר בתחילת שנות ה-90. באותה תקופה, יצאה גם הגרסה האיטלקית, שהוסיפה שלב במשחק, אותו אימצו מדינות רבות, והוא הפך להיות חלק בלתי נפרד מהתוכנית. במדינות רבות הייתה עדיפות של הגרסה האיטלקית על פני הגרסה הצרפתית.
השעשועון צולם במבצר בואייר שבצרפת. בשעשועון מתמודדים קבוצת חברים, אשר צריכה לעבור בהצלחה משימות שונות ולצבור מפתחות. לרוב, המשימות הן פיזיות – כדי לזכות בפרסים כספיים בדמות מטבעות זהב.
בתחילת הפרק מופיע גמד (כחלק ממספר גמדים דומים שמשתתפים בתוכנית, אך אינם מדברים בה, ומסייעים בהובלה לחדרי המשימות וקידום עניינים טכניים במהלכה), אשר תפקידו היחיד הוא להכות בגונג, ומרגע זה מתחיל הזמן לנוע לאחור.
לפורמט התוכנית מאפיינים דומים רבים עם התוכנית הבריטית "מבוך הקריסטל", שצולמה ושודרה בין השנים 1990-1995.
השלב הראשון.
המתמודדים צריכים להשלים סט משימות שבסופו עליהם להשיג מספר מסוים של מפתחות (בגרסה הישראלית הקבוצה נדרשה להשיג חמישה מפתחות). לאחר שהמפתחות הושגו, הם מיועדים לפתיחת השער לחדר האוצר, חדר מרכזי במבצר בו מוחזק הזהב.
משימות אלו התרחשו בתאי המעצר ברחבי המבצר, מחוץ לחדרים הוצבו שעוני חול קטנים הקוצבים את זמן ביצוע המשימה על ידי המתחרה. אם המתחרה לא הספיק לעזוב את חדר המשימה לפני שהזמן נגמר הוא ננעל בחדר ולא מורשה להמשיך במשחק יחד עם יתר הקבוצה. במהלך שלב זה של המשחק מתמודד יחיד מטעם הקבוצה עולה למגדל השמירה של המבצר כדי לפתור חידה ולזכות במפתח בונוס לקבוצה (ראו פירוט בהמשך). קבוצה שסיימה את השלב הראשון, בדרך כלל באמצע זמן המשחק, עברה לחדר האוצר יחד עם כל המפתחות בהם זכו עד כה. אם יש להם מספיק מפתחות כדי לפתוח את דלת הכניסה לחדר האוצר אז המפתחות יתאימו והשער ייפתח. אף על פי כן השער נפתח רק בשלב יותר מאוחר במשחק. אם לקבוצה אין מספיק מפתחות כדי לפתוח את השער אז חברי הקבוצה יאלצו 'להקריב' חברים תמורת מפתחות - חבר צוות אחד תמורת כל מפתח שחסר. חברי הקבוצה שהוקרבו מועברים לתא תת-קרקעי שם הם ננעלים. חברי הצוות הללו יישארו שם עד תום המשחק, ולכן לא יוכלו עוד לעזור לקבוצה שלהם.
אם הצוות צבר יותר מפתחות מהסף הנדרש כדי לפתוח את השער, כל המפתחות הנוספים אותם הרוויחו יוחלפו במילות רמז אשר ישמשו את הצוות בשלב הבא של המשחק.
השלב השני.
בחלק זה של המשחק הקבוצה צריכה לעמוד בסדרת משימות, אך במקום לשחק כדי להשיג מפתחות, הם צריכים כעת לשחק כדי לצבור מילות רמז. בנוסף על כך, המשימות בשלב השני יותר קשות מבחינה פיזית ומבחינה שכלית מאשר המשימות בשלב הראשון.
היעד בשלב זה הוא לנסות לפתור את הסיסמה, אשר אם תהיה נכונה, תשחרר את הזהב. כדי לעשות כן, חייבת הקבוצה לנסות ולצבור כמות גדולה ככל היותר של מילות רמז אשר ישמשו אותם בסוף השלב השני במציאת הסיסמה.
מילות הרמז כתובות על קלפי נייר אשר נמצאות בקופסאות מלאות באבקת שרפה, ואם המתמודד לא מצליח להגיע לקופסה בזמן המוקצב, אז מילת הרמז מתפוצצת והמתחרה מפסיד את המשימה. שלא בדומה לשלב הראשון במשחק, המתמודדים לא ננעלים בתא אם הם נכשלים במשימות בשלב זה.
מגדל השמירה.
הוא שלב שהומצא בעצם על ידי האיטלקים, אותו אימצו בשלב מאוחר יותר מדינות רבות כולל צרפת. במגדל השמירה של המבצר מתגורר תרשיש הישיש (אשר גולם בגרסה הישראלית על ידי שחקן התיאטרון הישראלי יהודה פוקס). אשר חד חידות לשוניות למתמודדים בודדים, ואם התמודד נותן תשובה נכונה הקבוצה זוכה במפתח בונוס. בשלב השני, התשובה לחידה תהיה מילת רמז נוספת, כך שגם אם המתמודד לא פתר את זה החידה במגדל השמירה הוא והקבוצה עדיין יכולים לחשוב על פתרונות אפשריים בהמשך המשחק. אם המתמודד שוגה בתשובתו, המפתח נזרק לים על ידי תרשיש הישיש.
חדר האוצר.
חדר האוצר הוא שיאו של כל פרק של התוכנית. הזהב נמצא בחדר זה ומוגן על ידי שלושה טיגריסים.
צליל הגונג אשר מושמע בפעם השנייה מסמל את סוף המשחק - כאשר הגונג נשמע הטיגריסים נלקחים לחדר מקביל והשער המוביל לחדר האוצר יישאר פתוח במשך שלוש דקות.
אם בשלב זה הקבוצה עדיין לא פתרה את הסיסמה בעזרת הרמזים שצברו, הם יכולים "להקריב" מתמודדים תמורת רמזים נוספים אשר יוכלו לסייע להם במציאת הסיסמה. השחקנים אשר "הוקרבו" אינם יכולים להשתתף עוד ולעזור לקבוצה לאסוף את הזהב בזמן שיוקצב אם יצליחו לפתור את הסיסמה.