ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ווארט
אדמונד פלג
היטל הטמנה
היטל הטמנה הוא סוג של מס המוחל במדינות מסוימות כדי להגדיל את עלות הטמנת הפסולת. המס מוטל בדרך כלל ביחידות של מטבע ליחידת משקל או נפח (£ / t, € / t, $ / yard³). המס הוא חלק מהעלות הכוללת של עלות הכניסה למטמנה.
היטל זה הוא מס ירוק, שמטרתו להפנים את ההשפעות החיצוניות השליליות של הטמנת הפסולת אצל יצרני הפסולת (העיקריים שבהם – רשויות מקומיות ומפעלים), וכן לייקר את ההטמנה כך שיצרני הפסולת יעדיפו את חלופת המיחזור.
היטל הטמנה בישראל.
בישראל ההיטל מוטל מכוח חוק שמירת הניקיון. ראשיתו בשנת 2000, אז תוקן חוק שמירת הניקיון במסגרת חוק ההסדרים. החוק הסמיך את השר לאיכות הסביבה לקבוע את שיעורי ההיטל בתקנות באישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, ואולם במהלך השנים סיכל מרכז השלטון המקומי את התקנתן, והחוק הפך לאות מתה. במסגרת חוק ההסדרים של 2006, יזמה הממשלה תיקון נוסף של חוק שמירת הניקיון, ובו הביאה למעשה את נוסח התקנות עצמן. התיקון אושר ב-2007, נכנס לתוקף ביולי אותה שנה, ושיעורי ההיטלים שנקבעו בו עולים בהדרגה מדי שנה עד 2011, בהתאם לסוג הפסולת (פסולת מעורבת, פסולת יבשה, בוצה, בוצה תעשייתית ופסולת בניין.
לפי החוק, עירייה בסדר גודל של עירית רמת גן, המייצרת מדי שנה כ-70 אלף טונות של פסולת מעורבת (יבשה ורטובה), הייתה צפויה לשלם בשנת 2008 היטל הטמנה בשיעור של כ-1.4 מיליון שקלים חדשים, ובשנת 2011 כ-3.5 מיליון שקלים חדשים. ההנחה היא שכדי להפחית את העלויות, תעדיף העירייה למצוא פתרונות של מיחזור.
בשנת 2011, לאחר שהתברר שהתעריפים הקבועים בחוק אינם מהווים תמריץ מספיק, פרסם השר להגנת הסביבה צו המעלה את התעריפים בהדרגה.
השימוש בכספי היטל ההטמנה.
כספי היטל ההטמנה מופקדים ב"חשבון היטל ההטמנה" בקרן לשמירת הניקיון המנוהלת על ידי המשרד להגנת הסביבה. כספים אלה אמורים לשמש לפיתוח, הקמה וייעול של אמצעים חלופיים להטמנת פסולת וכן לשיקום אתרי פסולת ומפגעי פסולת. להמחשת סדר הגודל של סכומי ההפקדות, בשנת 2015 הופקדו בחשבון היטל ההטמנה כ-450 מיליון ש"ח והיו בקרן כספים עודפים שלא נוצלו בסך כ-1 מיליארד ש"ח.
בשנת 2015 עתר מרכז השלטון המקומי לבג"ץ בדרישה לבטל את היטל ההטמנה, היות שהכספים שהופקדו בקרן לשמירת הניקיון לא נוצלו. במקביל, יזם המשרד להגנת הסביבה מנגנון חדש למימוש הכספים שהצטברו בקרן.
במאי 2022 פורסם דו"ח מבקר המדינה שבחן את פעילות הקרן לשמירת הניקיון מבחינת ההיבטים הכספיים, ומביקורת זו אכן עלה כי היה רק ניצול חלקי של כספי הקרן בשיעור של 36.9%, ונוצר עודף מצטבר ניכר של יותר מ-3.2 מיליארד ש"ח, והדבר מנע מהקרן להשיג את מטרותיה.
היטל ההטמנה
דיינר
דיינר (Diner) הוא סוג של מסעדה אמריקאית טיפוסית אשר אופיינית במיוחד באזור לונג איילנד, בניו יורק, בניו ג'רזי ובאזורים רבים נוספים בצפון מזרח ארצות הברית. חלק אף משתמשים במונח זה לא רק כדי לתאר את המבנים עצמם אלא גם כדי לתאר את סוג האוכל אשר מוגש במסעדות אלו - גם אם הוא מוגש במסעדות בעלות עיצוב שונה מזה של הדיינר המסורתי.
מסעדות הדיינר מתאפיינות בטווח רחב של סוגי מאכלים, בעיקר מאכלים אמריקאיים מובהקים ומזונות מהירים, באווירה נינוחה, בדלפק, והם פתוחים רוב שעות היממה ולעיתים אף אינם נסגרים.
מקבת', מלך סקוטלנד
מקבת (באנגלית: Macbeth, בגאלית סקוטית: מק בת'ד מק פינדלאך - Mac Bethad mac Findlaích באיות עתיק, MacBheatha mac Fhionnlaigh באיות מודרני, כלומר "מקבת' בנו של פינדלאך"; נפטר ב-15 באוגוסט 1057), המכונה "המלך האדום" (בגאלית סקוטית: "דיירק" - Deircc), היה מלך סקוטלנד משנת 1040 ועד מותו.
דמותו של מקבת' היוותה השראה למחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר, אף שהמחזה אינו מדויק מבחינה היסטורית.
קורות חיים.
שליט מוריי.
מקבת' היה בנו של פינדלאך ממוריי, מורמאר מוריי (השליט של אזור מוריי) לא ידוע מי הייתה אימו של מקבת' ומשערים שמדובר בבתו של מלך סקוטלנד מלקולם השני, אף שלפי כתבי אנדרו מווייטון בספרו "דברי ימי אוריגינייל של סקוטלנד" ("Orygynale Cronykil of Scotland"), אימו של מקבת' הייתה נכדתו של מלקולם השני ולא בתו, אולם ככל הנראה דיווח זה אינו נכון.
אביו של מקבת' נהרג בשנת 1020 לערך, בנסיבות שאינן ברורות, ומקבת' הפך לשליט מוריי. כאשר קאנוט הגדול הגיע לאזור בשנת 1031, על מנת לקבל את שבועת הנאמנות של מלקולם השני, נשבע גם מקבת' אמונים כשליט מוריי וכווסאל של קאנוט. החוקרים חלוקים בדעתם אם נוכחות מקבת' באירוע שבועת האמונים משמעו שמקבת' היה ווסאל של מלקולם השני, או אם מדובר בשליט עצמאי למעשה, השולט על אזור נפרד.
לאחר מותו של מלקולם השני בגלאמיס ב-25 בנובמבר 1034 עלה לשלטון נכדו - דאנקן הראשון, שהוכתר ב-30 בנובמבר באותה שנה. ככל הנראה היה דאנקן "יורש העצר" (או "מלך בהמתנה" קודם לכן, ולכן לא הייתה מחלוקת בדבר זכאותו למלוך). דאנקן הוביל צבא אשר פלש למוריי - ארצו של מקבת' בשנת 1040 וב-15 באוגוסט באותה שנה הרג מקבת' את דאנקן בפיטגאבני הסמוכה לאלג'ין.
מלך סקוטלנד.
במותו של דאנקן הומלך מקבת' כמלך סקוטלנד. לא מתועדת התנגדות להמלכתו של מקבת'. ג'ון מפורדון מציין כי רעייתו של דאנקן וילדיו (מלקולם ודונלד) נמלטו מסקוטלנד לנורת'מבריה או אורקני אולם ככל הנראה הם נמלטו לאת'ול.
מריאנוס סקוטוס מציין כי מקבת' עלה לרגל לרומא בשנת 1050 - דבר המעיד על העדר התנגדות למלכותו.
קארל האנדסון.
הסאגה האורקניינגה מתארת מאבק בין תורפין סיגורדסון, רוזן אורקני וקארל האנדאסון, שהיה "מלך סקוטלנד" וטען לשליטה בקיית'נס.
זהותו של אותו קראל האנדסון לא ידועה, ומשערים שמדובר בכינוי מעליב למקבת' (עיוות נורדי של המילים: "בן עוולה, בנו של כלב"), אולם יש היסטוריונים המציינים שחלק זה של הסאגה הוא אגדתי וייתכן שאין לו בסיס היסטורי.
הסאגה מתארת מלחמה בין תורפין לבין קארל, וקרב ימי בסמוך לדירנס בו הובס קארל ונהרג. עוד מציינת הסאגה שבעקבות תבוסתו של קארל ומותו בקרב בדורנוך פירת', הומלך אחיינו - מוטאטאן או מודאן (תיאור הדומה לתיאור המלכתו של לולאך, אחיינו של מקבת').
שנות מלכותו האחרונות של מקבת'.
בשנת 1052 התערב מקבת' במאבק שהתרחש באנגליה בין גודווין, רוזן וסקס לבין אדוארד המודה, והתיר לאבירים נמלטים מאנגליה למצוא מחסה בחצרו (ככל הנראה מעשה זה הביא לתחילת הפאודליזם בסקוטלנד). בשנת 1054 פלש סיגורד הדני, רוזן נורת'מבריה בראש צבא פלישה גדול לסקוטלנד. "דברי ימי אלסטר" מתארים קרב בו נהרגו 3,000 מחיילי סקוטלנד ו-1,500 חיילים אנגלים. עוד מצוין ב"דברי ימי אלסטר" כי בעקבות הקרב עלה לשלטון בסקוטלנד מלקולם, בנו של מלך קמבריה. ככל הנראה ספר זה הוא המקור לתיאור המופיע במחזהו של ויליאם שייקספיר לפיו צבא אנגלי הביא לשלטון את מלקולם מלך סקוטלנד והרג את מקבת'.
בניגוד לאמור בדברי ימי אלסטר, מקורות היסטוריים אחרים מלמדים שמקבת' לא נהרג בפלישה האנגלית הזו, ולמעשה נהרג על ידי מלקולם השלישי עצמו בקרב במאונת' בשנת 1057.
לאחר מותו של מקבת' הומלך בנו החורג לולאך.
הדמות הספרותית למול דמותו ההיסטורית.
כתבי התקופה, בניגוד לכתבים מאוחרים יותר בהם מתואר מקבת' כשליט עריץ, מתארים את מקבת' כשליט נדיב, אולם יש לקחת בחשבון שהכותבים בני דורו מן הסתם חששו לכתוב דברים לא טובים על מלכם. ב"דואן אלבאנאך" שנכתב בתקופת שלטונו של מלקולם השלישי, מתואר מקבת' כ"מקבת' הידוע לטוב" (Mac Bethad the renowned), וב"נבואת ברכאן" מתואר מקבת' כ"מלך נדיב".
כאמור, בעקבות התיאור המופיע בדברי ימי אלסטר, ובעקבות תיאורים שנכתבו במאה ה-14 על ידי ג'ון מפרדון, אנדרו מווייטון, ובספרו של רפאל הולינסהד "דברי ימי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד", כתב ויליאם שייקספיר את מחזהו מקבת'. המחזה פרסם את דמותו של מקבת' הידועה לשמצה והשונה מדמותו ההיסטורית. תיאור ספרותי זה הפך גם לאופרה של דמיטרי שוסטקוביץ'.
ספרה של דורותי דאנט, "King Hereafter", מתאר את דמותו ההיסטורית של מקבת', ומחזהו של ג'ון קרגיל תומפסון משנת 1997, "מקבת' מדבר", מכיל מונולוג של מקבת' ההיסטורי המגן על דמותו כנגד הדמות הדמיונית שיצר שייקספיר.
המזרח החדש
המזרח החדש הוא כתב עת ישראלי לחקר האסלאם, המזרח התיכון, וכן אפריקה ואסיה.
כתב העת יוצא לאור מטעם החברה המזרחית הישראלית, או בגלגולה הנוכחי - האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם. החל משנת 1949 כתב העת יצא לאור בירושלים על ידי הוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית. כיום יוצא כתב העת בהוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה. "המזרח החדש" הוא הוותיק בתחומו בישראל. בין עורכיו נמנו: יעקב שמעוני, אשר גורן, גבריאל בר, יהודה הרשלג, יהושע פורת, יעקב לנדאו, עמי אלעד בוסקילה, בנימין נויברגר, יקותיאל גרשוני, חיים גרבר, אלי פודה, נמרוד לוז, נמרוד הורוביץ, אוריה פורמן, אהרן ליש, בת-ציון עראקי קלורמן, מאיר חטינה ואחרים. העורכים הנוכחיים הם עמליה לבנוני, מוסטפא כבהא ורונן יצחק.
בשנותיו הראשונות של "המזרח החדש" הכיל כל גיליון מאמרים בנושאים מגוונים. החל מגיליון 31 (1986) ועד לגיליון 47 (2007) הוקדש כל גיליון לנושא ספציפי. כיום יוצא כתב העת במתכונת אקלקטית.
בעבר היה "המזרח החדש" רבעון, וכיום הוא יוצא פעם בשנה. בנוסף על "המזרח החדש" מוציאה האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם את כתב העת האלקטרוני "רוח מזרחית", היוצא ארבע פעמים בשנה.
הצבא הקיסרי היפני
חרטוויסי
פרח מלאכותי