תפוצתו של הנץ הגדול צפונית ומצומצמת יותר מזו של רוב הניצים. מרבית האוכלוסייה נודדת, ובישראל נץ זה הוא חולף נדיר וחורף נדיר עוד יותר. הוא נפוץ בעיקר בצפון-מרכז אירופה, באסיה ובאוכלוסייה מצומצמת יותר גם בשאר רחבי אירופה. הנץ מקייץ באירופה, אך כשהוא חורף וחולף באסיה, תפוצתו נדירה יותר במדינות. הסיבה לכך היא כנראה שאסיה היא יבשת גדולה יותר מאירופה, ולכן האוכלוסייה צריכה להתפרס על שטח נרחב יותר, שכן הוא נחשב נדיר מאוד בצפון-מזרח אסיה. מרבית האוכלוסייה חולפת וחורפת בדרום ובמרכז אסיה.
הנץ הגדול הוא שוכן יערות. הוא הסתגל לחיות במגוון סוגי יערות, כולל טאיגה (שילוב של יער דליל, שטח פתוח ואזור שיחים), יערות דלילים, יערות סבוכים ויערות סובטרופיים. הוא נדיר יותר ביערות עבותים ולעיתים אף נמצא בטונדרה (אזור שיחים ארקטי ומושלג). כריתת יערות מצמצמת את אוכלוסייתו וכיום מוערכים 300,000 פרטים הנפוצים ברחבי המדינות הבאות: איסלנד, אוקראינה, רוסיה, הונגריה, איטליה, צרפת, בריטניה, אנגליה, גרמניה, בלגיה, בולגריה, מקדוניה, סלובניה, סלובקיה, סן מרינו, שווייץ, שוודיה, ליכטנשטיין, ליטא, לטביה, לוקסמבורג, ישראל, הודו, הונג קונג, מקאו, סין, קוריאה הדרומית, צפון קוריאה, עיראק, עומן, לבנון, סוריה, ירדן, טורקיה, גאורגיה, ארמניה, בהוטן, בנגלדש, נפאל, ברוניי, לאוס, מיאנמר וווייטנאם.
ציד ותזונה.
כרוב בני משפחתו וסדרת דורסי היום, הנץ הגדול הוא טורף כולל מובהק . את עיקר המזון מהווים עופות בגדלים שונים ויונקים קטנים ובינוניים. תצפיות ספורות הראו שבעת מחסור יכול הנץ לצוד גם זוחלים, דו-חיים, רכיכות וחרקים. לעיתים רחוקות אף יותר הניצים הגדולים מתקבצים סביב פגרים ואוכלים מבשרם, אך 87% ממזונם כוללים עופות ויונקים.
מבין מגוון היונקים נצפה הנץ צד ארנבות, קיפודים, מכרסמים, חדפים, עטלפים, מרמוסטים (סוג של קוף קטן), סמורים ודלקים. מן העופות הנץ צד מגוון רחב יותר של בעלי חיים, כגון עורבים, שחפים, חוגלות, יונים, חוברות, אווזים, ברווזים, תורים, סיסים, נקרים, שלדגים, שרקרקים, אנפות, בולבולים, זרזירים, דרורים, עפרונים, נחליאלים וסנוניות.
באזורי חפיפת תפוצת הנץ הגדול ותפוצת הנמייה המצויה, נצפו שני המינים כאשר הם משתפים פעולה בציד: הנץ מאתר מאורת מכרסם או כל יונק אחר שיכול לשמש קורבן, ו"מסמן" לנמייה היכן הנמצאת המאורה. הנמייה הזריזה נכנסת למאורת היונק ומבריחה פרטים ספורים משם, ורודפת אחר אלו שנמלטו. הנץ ממשיך לחפור במאורה ומגיע לפרטים שנמצאים בעומק רב יותר של המערה, וכך מתגבר עליהם וטורפם. משום כך מסוגל הנץ להשמיד כמה מכרסמים בארוחה אחת, ולכן חקלאים מחבבים אותו מאוד. גם בציד נחשים, לרבות ארסיים, הנץ והנמייה משתפים פעולה. הם מצליחים לגבור על הנחשים הארסיים באמצעות חוסנה של הנמייה לארסם של נחשים רבים, ומכאן האחרונה היא הציידת העיקרית.
בציד נחשים נצפה שהנמיות לעיתים גם משתפות את הניצים בארוחתן. באזורים שאין תפוצת המינים חופפת, הנץ צד יונקים משיטת מארב על העץ: הוא מסתתר בעצים, ואז, כשגב היונק מופנה אליו, הנץ צולל במהירות העשויה להגיע ל-100 קמ"ש ו"דורס" אותו בטפריו. עופות מאתר הנץ באוויר, ולרוב, כשהאחרונים רואים אותו, זה כבר מאוחר מדי, הנץ כבר קרוב והעוף אינו יכול לברוח מטפריו הגדולים של הנץ הגדול. טרף גדול כארנבת לעיתים ינסה להיאבק עם הנץ. במקרה כזה האחרון ינסה להרוג את הטרף הנלחם באמצעות מקורו.
רבייה.
עונת הרבייה של הנץ הגדול מתמשכת מאמצע החורף ועד לתחילת האביב, בחודשים ספטמבר-אפריל. באמצע חודש ספטמבר הזכרים מתחילים לחזר אחר הנקבות, בסוף ספטמבר או בתחילת אוקטובר מתבצעות 3 הזדווגויות לכל זוג ניצים ובאמצע נובמבר הזכרים מתחילים לבנות את הקן. הנקבות מתחילות לעזור להם בתחילת דצמבר. הקן בנוי על מצוק, בבסיסו מונחים ענפים עבים ובשולי הקן ובתחתיתו מונחים זרדים דקים יותר. בריפוד מונחים ענפים של שיחים ירוקים ולעיתים גם פיסות נייר ופלסטיק. קוטר הקן מגיע עד 1.2 מ'. לבסוף, בתחילת אפריל, מטילה הנקבה 1-3 ביצים לבנות בהפרש של שניים או שלושה ימים בין ביצה לבאה אחריה. צורתן של הביצים עגלגלה והן מנומרות בכתמים ירקרקים-כחלחלים, שצבעם מגיע לעיתים לטורקיז. ביצים אלו גדולות, קוטרן הוא 22 מ"מ. תקופת הדגירה נמשכת 39-47 ימים, שבהם הנקבה דוגרת לבדה. הזכר צד לה מזון.
בתקופת הדגירה הנקבה מבלה זמן רב יותר מן הזכר בקרבת הקן. לפני בקיעת הגוזלים צד הזכר 110 גרם מזון ולאחר בקיעת הגוזלים 150 גרם מזון. הגוזלים עטויי הפלומה הלבנה בוקעים מן הביצים בהדרגה, והגוזל הבכור עלול להרוג את הגוזל הצעיר, בהתחרות על מזון. הגוזלים פורחים מן הקן בפעם הראשונה בגיל 3 חודשים. בגיל 8 חודשים הם כבר מורשים לצוד עוף קטן, אך בהשגחת אביהם ואימם בלבד. בגיל 3 שנים, כאשר הגוזלים גדולים ומוכנים לצוד טרף גדול וקטן כאחד, הוריהם של הגוזלים מבריחים אותם מנחלתם. לאחר מכן, יצטרכו הגוזלים להיאבק בפרטים גדולים מהם על טריטוריה ומזון.
מרק שגל
סמל אוסטרליה המערבית
סמל אוסטרליה המערבית הוא שלט האצולה הרשמי של מדינת אוסטרליה המערבית. הסמל הוענק בצו מלכותי מידי המלכה אליזבת השנייה ב-17 במרץ 1969 למדינה האוסטרלית.
עיצובו של השלט.
המגן הוא מגן כסוף (ארז'ן) עם בסיס גלי כחול (אזור) וכסף. ברבור שחור בצבעיו הטבעיים שט על הגל הכחול העליון. מעל המגן מופיע כציצה כתר אדוארד הקדוש על עטרה של שחור (סאבל) וזהב (אור) בין שני פרחי כף הקנגורו בצבעיהם הטבעיים של ירוק ואדום. תומכי המגן הם זוג קנגורו אדום משני צידי המגן ומחזיקים אותו, בצבעיהם הטבעיים עומדים על חלקת דשא ומחזיקים בכפותיהם בומרנג ללא כל סמל או סימון.
הבלאזון (תיאורו ההרלדי) הרשמי של השלט נכתב בצו המלכותי אשר הכריז על השלט:
"For Arms: Argent on a base wavy Azure charged with a barrulet wavy Argent a Black Swan naiant proper. And for Crest: On a Wreath Or and Sable The Royal Crown between two Kangaroo Paw (Anigosanthos Manglesii) flowers slipped proper. And for Supporters: On either side a Kangaroo holding in the exterior fore-paw a Boomerang proper."
הרישום אשר התלווה לצו המלכותי תיאר את השלט עם קסדה ומעטה אך ממשלת אוסטרליה המערבית הודיעה כי "לאחר התייעצות עם הממונה על השלטים, שלט האצולה יופק לשימוש באוסטרליה המערבית בגרסה מתומצתת ללא הקסדה והמעטה. הקסדה והמעטה אשר תוארו בצו נועדו למטרות תיאור הרלדיות, ההשמטה נועדה לישר קו עם השימוש בסמלים בחבר העמים של אוסטרליה ומדינות אוסטרליה האחרות".
הסמליות בשלט.
הברבור השחור.
הברבור השחור צוין בידי החוקרים האירופאים אשר הפליגו לחופי אוסטרליה המערבית. בשנת 1697 הפליג החוקר ההולנדי ויליאם דה ולמינג אל תוך נהר סוואן וקרא לו בשם נהר הברבור ( Swaanerivier) על שם הברבור שנצפה באזור ובשנת 1826 דיווח החוקר הבריטי קפטן ג'יימס סטירלינג על כ-500 ברבורים שחורים אשר חלפו בטיסה מעל הנהר. הקולוניה הבריטית באוסטרליה המערבית הייתה ידועה בשם "קולונית נהר סוואן" מאז יסודה בשנת 1829 ועד תחילתה של תקופת האסירים בשנת 1850.
הברבור השחור הוא הציפור הלאומית של אוסטרליה המערבית, אף על פי שאומצה רק בשנת 1973 הופיעה הציפור בתוך סיכת המדינה כברבור שחור בתוך דיסקה צהובה, הסיכה שולבה בתוך דגל אוסטרליה המערבית אשר אומץ בשנת 1870.
הכתר.
הכתר (סמל) מייצג את המלוכה האוסטרלית והעטרה אשר תומכת בכתר צבועה בצבעי שחור וזהב, צבעי המדינה. בדרך כלל צבועה העטרה בצבעים העיקריים אשר המגן צבוע בהם (כחול וכסף) אך צבעי הזהב והשחור הם הצבעים ההיסטוריים אשר יוחסו לאוסטרליה המערבית מאז אימוצה של הסיכה בשנת 1870.
כף הקנגורו.
פרח כף הקנגורו (Anigozanthos manglesii) הוא הפרח הלאומי של אוסטרליה המערבית אשר אומץ בשנת 1960 וביחד עם העטרה של השחור והזהב ממסגרים שני פרחי כף הקנגורו את הכתר ובכך מבטאים את הכבוד אשר העניקה המלכה למדינה עם קבלת השלט ומסמלים את הריבוניות והעצמאות של מדינת אוסטרליה המערבית.
הקנגורו האדום.
הקנגורו האדום (Macropus rufus) הוא הזן הגדול ביותר מבין הקנגוראים והוא חי באוסטרליה המערבית הפנימית. סביבתו הטבעית, יחד עם סביבתו של הברבור השחור, מקיפה כמעט את כל שטחה של מדינה ומסמלת את אזור הסמכות השיפוטית של שלט האצולה. את הקנגורו האדום ניתן לראות במקומות רבים בהרלדיקה האוסטרלית לדוגמה בסמל הטריטוריה הצפונית ובסמל אוסטרליה. בסמל ניו סאות' ויילס מופיע קנגורו כתומך אך זהו הקנגורו הזהוב המיתי.
על הבומרנגים אשר אוחזים התומכים אין כל סמל או סימן. עומבדה זו נועדה לסמל את כלל אוכלוסיית האבוריג'ינים אשר חיים בשטחי המדינה.
מנתון
מַנֶתּוֹן (ביוונית: Μανέθων, או מַנֶתּוֹס Μανέθως וגם מַנֶתּוֹ) היה היסטוריון מצרי-הלני וכוהן של הדת המצרית, בתקופה התלמית במאה ה-3 לפנה"ס, בזמנו של תלמי השני, פילדלפוס. מנתון חיבר את החיבור "דברי ימי מצרים", שמשתמשים בו רבות לצורך קביעת הכרונולוגיה הפרעונית בפרט, ושל עמי העולם העתיק בכלל.
קורות חייו.
מנתון היה כוהן מצרי במוצאו, ועל פי אחת המסורות נולד בסבניטוס ("עיר העגל הקדוש") שבצפון הדלתא, המזוהה היום עם סאמאנוד שממערב לזרוע דאימטיה של הנילוס. עיר זו הייתה עיר המקור והמושב של השושלת הפרעונית השלושים הסבניטית (343-380 לפנה"ס), וחשיבותה הייתה רבה אף בימי מנתון עצמו.