בימי מלחמת העולם השנייה בעקבות תבוסת צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנים 1944-1940 שויך המחוז איזר ל"מדינה הצרפתית" שבניהול משטר וישי בין יוני 1940 לנובמבר 1942. נמלטו לאיזר אלפי פליטים מאלזס-לורן, מגרמניה, אוסטריה, הונגריה, רומניה, רוב רובם יהודים. פקידי ושוטרי וישי ממשיכים בתפקידם באחר כך כשבין נובמבר 1942 ל-ספטמבר 1943 נכבש המחוז על ידי איטליה הפשיסטית.
בסוף 1941 קמו בגרנובל שתי קבוצות רזיסטאנס השתאחדו בשם "קומבא" וקבוצת "פראנ טירר" (הצלפים).
מתנגדים רבים, חברי הרזיסטאנס הסתתרו בהרים. במיוחד קבוצת ה"מאקי ורקור" שהיוותה בסיס חשוב של המחתרת האנטינאצית. גם מהרי שארטרז פעלה בין מרץ 1943 לאוגוסט 1944 קבוצה קטנה יותר של פרטיזנים שהשתייכו לגדוד השלישי ולפלוגה של הגדוד הרביעי של צלפים ופרטיזנים צרפתים.
החל מאוגוסט 1942 התחילו השלטונות של וישי לצוד הפליטים היהודים הזרים באמצעות "ראזיות" .
ב- 4 במאי 1944 הגנרל שארל דה גול שעמד בלונדון בראש ממשלת "צרפת החופשית" בגולה העניק לעיר גרנובל את צבל השחרור על תרומתה להתנגדות לכובשים הנאצים.
בלילה 21/22 אוגוסט 1944 הגרמנים עזבו את גרנובל אחרי טבח ב-50 אסירים. למחרת נכנסו לעיר הכוחות האמריקאים.
במאה ה-21.
ב-1 בינואר 2016 החבל המנהלי רון-אלפים אליו השתייך המחוז התמזג עם החבל המנהלי אוברן בחבל מנהלי חדש שנקרא "אוברן-רון-אלפים"
גאוגרפיה.
מיקום גאוגרפי.
המחוז איזר גובל עם המחוזות רון, אן, סבואה (סבויה), אוט-אלפ, דרום, ארדש ולואר
המחוז נחצה על ידי נהר אחד גדול:הרון.
צורות נוף.
הנופים של איזר הם מאוד הטרוגנים. הם כוללים את ההרים הגבוהים על שלגים הנצחיים שעל פסגותיהם ואת מישורי עמק הרון והאזורים שטופי השמש של דרום אזיר.
נופים אלה נולדו מהתנגשות הלוחות הטקטוניים של איראסיה ואפריקה. התנגשות זו או אורוגנזה יצרה שורה של מבנים גאוגרפיים הנראים כיום במחוז:הרי האלפים (רכס בלדון, המסיב טאיפר, הרי אקרן והטרום-אלפים (המסיב שארטרז, ורקור ודיואה בקצה הדרומי של המחוז) וכן נופיו של מסיב יורה (ז'ורה) החודר למחוז באמצעות רמת גראן-רא (Grand Ratz) המסתיימת בוורפ (Voreppe). הנקודה הגבוהה ביותר של המחוז היא פסגת פיק לורי עם גובה של 4088 מ'. להפך הנקודה הנמוכה ביותר נמצאת בכפר סבלון בעמק הרון והיא בגובה 134 מ'. המחוז הגדול איזר הוא ציר המחבר בין מישורי הרון להרי האלפים הצפוניים.
המחוז מתאפיין בניגודים בולטים:
המחוז כולל חלק מהרי האלפים. הפסגה הגבוהה ביותר במחוז היא פיק לורי (Pic Lory) עם 4088 מ' הנלווית לבאר דז אקרן (Barre des Écrins)
ידועה גם הפסגה לה מז' La Meije - 3988 מ' . רמת ורקור שולטת באזור המערבי של המחוז.
על הגדה השמאלית של הנהר איזר = המסיבים ורקור, בלדון, גראנד רוס (Grandes Rousses) והמסיב אקרן, שבו ניצבת הפסגה הגבוהה ביותר של המחוז (4088 מ')פיק לורי Pic Lory, חלק מה Barre des Écrins.
הרי האלפים במחוז מחולקים כדלהלן:
היבטים אקולוגיים.
מסיבות ביוגאוגרפיות למחוז איזר מורשת סביבתית עשירה מאוד.
במחוז מתוארים כמה אזורים הידועים כ"אזורי טבע של צרפת" (régions naturelles de France) חשובים עם נופים הומוגניים ועיסוקי אנוש ספציפיים:
החל משנות ה-1990 היה המחוז חלוץ בשימורם ובשיקומם של "פרוזדורים ביולוגיים" - עם מעברים אקולוגיים במסגרת רשת סביבתית ירוקה וכחולה (Trame verte et bleue). משום כך משך המחוז את תשומת ליבן של המדינות החתומות על חוזה הרי האלפים (Convention alpine) ואחרי שנת 2001 זכה על כך המחוז איזר בפרס ודיפלומה מטעם משרד הסביבה הצרפתי
הפארק הלאומי אקרן הוא גם כן חלק ממחוז איזר.
האקלים.
המחוז נתון לאקלים מגוון מאוד, לפי גובה ועמדה גאוגרפית: לרוב מדובר באקלים ימי עם קיץ ממוזג. בחלק קטן מהמחוז האלים הוא ימי עם קיץ צונן וקצר. .מתערבבות באקלים השפעות ימיות (אטלנטיות),יבשתית, אלפינית וכן השפעה ים תיכונית בדרום המחוז. בחלק מהמחוז האקלים הררי בולט בגלל הגבהים הגדולים המגיעים ל-4000 מ' כמו המסיב אקרן.
החורפים הם קרים ובדרך כלל יבשים. במישור הם יותר עוצמתיים אבל קצרים, בהשוואה לחורפים במחוזות בצפון-מזרח.
הקיץ ממוזג:חם ועתיר סופות. הסתיו הוא די גשום. באלפים הצפוניים במדרון הצפוני בגובה שמעל 2700 מ' ובמדרון הדרומי בגובה שמעל 3000 מ' מתחילים השלגים הנצחיים.
חלוקה מנהלית.
נפות (ארונדיסמנטים).
המחוז מחולק לשלוש נפות:
פוליטיקה.
החל מאפריל 2015 בראש מועצת המחוז עומד ז'אן-פייר ברבייה מהאיחוד למען תנועה עממית UMP - כיום "הרפובליקנים".
המחוז איזר מחולק ל-13 טריטוריות כשלכל לאחת מהן מועצה כללית משלה.
נכון לשנת 2019 בראש המועצה הכללית של מחוז איזר עומד אנדר ואליני (המפלגה הסוציאליסטית).
חלוקת המקומות במועצה הכללית היא כדלקמן:
דמוגרפיה.
(עם 812 תושבים, ב-1968) למחוז רון
רשימת ערים.
בשנת 2011:
אזורים עירוניים.
המחוז איזר שלושה "אזורים עירוניים":
אפיוני גיל.
ב-2012 מנה מחוז איזר 260000 תושבים מעל גיל 60, כלומר 21ץ5% מהאוכלוסייה, פחות מהממוצע האזורי של 22.5% ומהממוצע הארצי של 23.7%.
יש במחוז יותר מ-100,000 תושבים מעל גיל 75 (8% מכלל האוכלוסייה).
הרכב אתני.
באזור חיו בימי קדם ליגורים, איברים, אחר כך אלוברוגים, הרומאים ששלטו במקום שש מאות שנה, אחר כך בורגונדים ופרנקים. מערבוב העמים נוצר העם הצרפתי המקומי. במאה התשיעית היה האזור נתון לפלישת ההערבו-ברברים המוסלמים שהובסו ונדחו דרומה. באזור מדולל האוכלוסייה הובאו מאוחר יותר מתיישבים מסבויה (סבואה), מלומברדיה גרמנים, יהודים, במאה ה-18 הגיעו גם מתיישבים מלורנה. בשנת 1789 חי האיזר כ-1000 זרים מתוך 418,507 תושבים.
בשנת 1926 היה המחוז איזר אחד המחוזות עם מפסר גדול של תושבים זרים:51,400 מתוך 558,079 תושבים. חלק גדול מהזרים היו איטלקים - 13,396 וספרדים - 3,583 (במיוחד מסבויה) -
שווייצרים - 1525 .
26% מהילדים שנולדו ב-2013 במחוז לפחו הורה אחד נולד בחו"ל
בשנת 1995 מתוך 1,760,800 חיו במחוז 68,682 מהגרים - כולל 15,331 אלג'יראים, 11,602 פורטוגזים, 11,952 איטלקים, 5,286 טורקים.
יהדות איזר.
יהודים הגיעו במאה ה-14–15 בעיקר לגפאנסה (Gapençais), סר (Serres) ואיפה. (Upaix)
בשנים 1940–1945 חיו במחוז איזר כ-30,000 יהודים, כולל פליטים או שוהים זמנית. מספרם היווה כ-10% מכלל היהודים שחיו בצרפת. במהלך השואה נהרגו באזור כמה מאות יהודים ומעל אלף גורשו למחנות המוות. בשחרור בסוף שנת 1944 חיו במחוז 14,000 יהודים.
בין 1940 ל-1944 האזור נוהל על ידי ממשל "המדינה הצרפתית" של משטר וישי, החל מספטמבר 1942 תחת כיבוש צבאי איטלקי והחל מספטמבר 1943 תחת כיבוש צבאי גרמני. הפרפקט בין אוגוסט 1940 לאוגוסט 1943, ראול דידקובסקי, ניסה לפי עדויות שונות, לעזור ליוזמות להסתרת יהודים וזרים ולשחרור כל אנשים מועמדים לגירוש. הוא נעצר על ידי הגרמנים וגורש לגרמניה. ביולי 1941 הופעלה מדיניות ה"אריאניזציה" של נכסי היהודים, הפקעתם ומסירתם של כ-500 עסקים ונכסים של יהודים לידי "ארים".
החל מנובמבר 1942 נכנסו למחוז כוחות איטלקיים. הגנרל די קסטיליוני שעמד בראשם מנע גירוש יהודים על ידי הרשויות של וישי
בספטמבר 1943 נכנס למחוז הצבא הגרמני.
בין אוגוסט 1942 ליוני 1943 ארגנו השלטונות של וישי שלוש ראזיות (rafles) לצורך מעצרם וגירושם של יהודים. בראזיות אלה נמסרו לידי הגרמנים וגורשו מעל 123 יהודים.
בין הקיץ 1942 לאוגוסט 1944 מאות ואלפים של אזרחים באזור תרמו לאירוחם ולהסתרתם של יהודים במקומות כמו מחנות ילדים, בתי ספר, מנזרים, בתי הבראה, כנסיות, בתי יתומים ואחרים. 138 מתושבי המחוז הוכרו כחסידי אומות העולם.
קמו מחתרות יהודיות שעסקו בהצלה, כמו כן רשתות עזרה של צרפתים במיוחד מקרב חוגים דתיים נוצרים פרוטסטנטים וקתוליים. הצטיינו בפעולות ההסתרה והעזרה אנשים כמו האב שאייה, נזירי המנזר פרובידאנס בקוראנק, אכסניה של הכנסייה המתודיסטית ביישוב לה טרונש בניהול אווה פיאן-פאז'ס, אנרי גרואה שנודע כהאב פייר, הפסטור שארל ווסטפל, משפחת גידי, אן-מארי מנגא מן היישוב דומן, מארת לרם, המורה גסטון לויא, ממועצת היישוב סאפה
עם הילדים היהודים ששרדו כפליטים במחוז איזר נמנו מוניק סרף, לימים הזמרת ברברה שבשנים 1943–1945 נמלטה לכאן בכפר סן מרסלן יחד עם הוריה וז'ורז' פרק, לימים סופר ידוע, שהגיע בגיל 5 כפליט ליישוב ויאר-דה-לאן (Villard -de Lans) וחי במקום עד 1945.
האיטלקים.
עוד מימי הביניים הגיעו לאיזר איטלקים, בעיקר מסבויה ומלומברדיה. בסביבות מלחמת העולם השנייה הגיעו מהגרים מסיבות פוליטיות שביקשו להימלט מן המשטר הפאשיסטי ומהגרי עבודה. אחד המרכזים של הקהילה האיטלקית הם הרובע סן לוראן והפיצריות המרובות שעל רציפי הנהר איזר בעיר גרנובל.בזמנו השיגו המהגרים האיטלקים אדמות "ידועות כבלתי פוריות" בגבעות שארטרז - מלאן (Meylan), סנט-איסמייה (Saint-Ismier) וכו'. רבים מהתושבים בעלי שמות משפחה איטלקים יש להם מוצא בחבל ואל ד'אוסטה, אזור פרנקופוני של איטליה . יש בין יוצאי אזור זה גם אזרחים איטלקים בעלי שם משפחה צרפתי. כיום אין בדרך כלל הגירה מאיטליה אל המחוז.
הצוענים.
הצוענים נוכחים באזור מימי הביניים . העדות הראשונה לכך היא תעודה משנת 1419 . החל מן המאה ה-17 היו נתונים ליותר אמצעי דיכוי וכן ניסיונות ליישבם. מאמצע המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 אלפי צוענים היגרו למערב, כולל לצרפת מארצות הבלקן ומזרח אירופה. אחרי נפילת הקומוניזם -מרומניה, קוסובו, בולגריה וארצות אחרות.