בעונת 2017/2018, בהיעדר המפעלים האירופיים, שאלקה התרכזה בליגה המקומית והצליחה לסיים את העונה בשלב חצי גמר הגביע ולמקום השני בבונדסליגה, עם דומניקו טדסקו כמאמן הקבוצה. עם זאת, בעונת 2018/2019 בבונדסליגה הקבוצה התדרדרה עד למקום 14 ובמרץ 2019 טדסקו פוטר ובמקומו הובא שוב הוב סטיבנס. שאלקה הצליחה להעפיל לשלב 16 האחרונות בליגת האלופות, אך לא מעבר לכך והודחה מרבע גמר הגביע.
המשבר וירידת ליגה.
ביולי 2019, לקראת עונת 2019/2020 בבונדסליגה, מונה דייוויד וגנר למאמן הקבוצה, לחוזה אימון עד 30 ביוני 2022. עם זאת, הקבוצה הפסידה ברבע גמר הגביע הגרמני והתדרדרה למקום השמיני בטבלה. בתחילת שנת 2020 הגיעה למאזן שלילי כשלא הצליחה לנצח במשך ארבעה חודשים: היא ניצחה במשחק נגד בורוסיה מנשנגלדבך ב-17 בינואר 2020, אך צברה 16 משחקים רצופים ללא ניצחונות, כולל תבוסות לבאיירן ולר.ב. לייפציג בתוצאה 5:0, לקלן בתוצאה 3:0. גם לאחר שהוקפאה הליגה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בגרמניה וחודשה במרץ 2020 התקשתה הקבוצה והובסה 4:0 לבורוסיה דורטמונד וגם לוולפבסורג בתוצאה 4:1 והתמקמה בתחתית טבלת הליגה. בחודשים מאי ויוני 2020 שחקני גלזנקירכן היו חסרי אונים לחלוטין: 7 הפסדים וללא ניצחון אחד בתשעה מחזורים. התוצאה הייתה הידרדרות ממקום 6 ל-12, מחאת אוהדים והתפטרותו של יו"ר דירקטוריון המועדון, קלמנס טניס, שכיהן בתפקיד במשך 19 שנה. אלא שזה לא סייע לה ובעונת 2020/2021 הקבוצה התדרדרה למקום האחרון ולא ניצחה ברציפות במשך למעלה מעשרה חודשים ועם רצף של 28 משחקי בונדסליגה ללא ניצחון. עם זאת ב־22 בדצמבר 2020 גברה על קבוצת SSV Ulm 1846 Fußball בתוצאה 3:1 והעפילה לשמינית גמר הגביע הגרמני. הרצף השלילי נשבר ב-9 בינואר 2021, לאחר 357 ימים ו-30 מחזורי ליגה כשהקבוצה הביסה 0–4 את הופנהיים. בתום העונה נשרה לליגת המשנה, ושבה אליה לראשונה מאז עונת 1990/1991.
בפברואר 2022 בוטל הסכם החסות של המועדון עם גזפרום כתגובה לפלישה הבלתי חוקית של רוסיה לאוקראינה. גזפרום הרוסית המשמשת ספונסרית החולצה של הקבוצה תרד מחולצת המועדון.
בסיום עונת 2021/2022 שבה הקבוצה לבונסליגה לאחר עונה אחת של היעדרות.
אצטדיון הקבוצה.
שאלקה מארחת את משחקיה בפלטינס ארנה (Veltins-Arena), הממומן על ידי מבשלת הבירה פלטינס ונבנה בקיץ 2001 עם תכולת של 62,271 מושבים. האצטדיון מחליף את פארקשטדיון ששימש את הקבוצה בעבר ונבנה ב-1973 (הכיל 62,000 מושבים). קודם לכן אירחה הקבוצה במתחם Glückauf-Kampfbahn שנבנה ב-1928 והכיל 35,000 מושבים. באחרונה צומצמה תכולת המושבים ל-5,000 והוא משמש למשחקים בליגות החובבניות.
ספונסר ומימון.
אחד הספונסרים העיקריים של הקבוצה היא יצרנית האלקטרוניקה הסינית Hisense וענקית הפחמימנים הרוסית גזפרום. בנוסף אליהן, חברות נוספות סיפקו מימון לקבוצה כמו חברת הביטוח הגרמנית ERGO Insurance Group; יצרנית הרכב BMW; יצרנית האופנועים BMW Motorrad; חברת הביטוח הספרדית Reale Seguros; חברת התקשורת הסינית וואווי; קוקה קולה; וחברת אדידס, שהיא גם המלבישה הרשמית.
מבחינת הכנסות תפעוליות, שאלקה מחזיקה בהכנסה התפעולית השביעית בגובהה בעולם בסכום של 48 מיליון אירו. שאלקה מייצרת את ההכנסה ה-12 בגובהה בעולם: 198 מיליון יורו. במאי 2014 דורגה שאלקה 04 במקום 12 על ידי פורבס ברשימת מועדוני הכדורגל העשירים ביותר בעולם, בסכום של 446 מיליון יורו, עלייה של 16% לעומת השנה הקודמת.
סגל השחקנים.
נכון ל-7 באוגוסט 2022
(בהשאלה מר.ב. לייפציג)
(קפטן)
(בהשאלה מהרטה ברלין)
(בהשאלה מאולסן יונדאי)
(בהשאלה מספרטק מוסקבה)
(בהשאלה מליברפול)
שחקני עבר בולטים.
שחקנים שעדיין פעילים:
ענפי ספורט נוספים.
"מועדון הכדורגל שאקלה 04" מפעיל קבוצות ספורט מקצועניות וחובבניות במספר ענפי ספורט מלבד הכדורגל:
לוקסמבורג (עיר)
העיר לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Stad Lëtzebuerg, בצרפתית: Ville de Luxembourg, בגרמנית: Luxemburg Stadt) היא קומונה בעלת מעמד של עיר, וכן עיר הבירה של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג. העיר שוכנת במקום מפגשם של נהר אלזט (Alzette) ונהר פטרוס (Pétrusse) בדרום לוקסמבורג, ובמרכזה ניצבת מצודת לוקסמבורג ההיסטורית, שנוסדה בידי הפרנקים בימי הביניים המוקדמים.
לוקסמבורג, שנוסדה כבר במאה ה-10, מתהדרת בהיסטוריה עשירה. מיקומה בלב אירופה והמצודה האסטרטגית השוכנת בה, הביאו לכך שהעיר החליפה ידיים פעמים רבות משך למעלה מאלף שנות קיומה. חשיבותה ההיסטורית של העיר זכתה להכרה בינלאומית ב-1994 כאשר הרבעים העתיקים ומערכת הביצורים שלה הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, היחיד מסוגו במדינה.
לוקסמבורג סיטי נחשבת לאחת הערים העשירות בעולם, ובמהלך השנים הפכה למרכז בנקאות וניהול חשוב. העיר היא אחת משלושת מקומות המושב הרשמיים של האיחוד האירופי, והיא משמשת כמקום מושבם של כמה ממוסדותיו, ובהם בית הדין האירופי לצדק, בית המשפט האירופי לביקורת ובנק ההשקעות האירופי.
גאוגרפיה ואקלים.
העיר לוקסמבורג שוכנת בדרומו של מישור לוקסמבורג, שנוצר בתחילת תור היורה. המישור עשוי מאבן חול והוא שוכן במרכז גוטלנד, אזור מישורי נמוך המכסה את שני השלישים הדרומיים של המדינה.
מרכז העיר שוכן בראש צוקים תלולים הנישאים בגובה של 70 מטר מעל לעמקי הנהרות אלזט ופטרוס. מספר גשרים נמתחים מעל לערוצי הנהרות, והידועים בהם הם גשר אדולף, גשר הדוכסית הגדולה שארלוט והפסרל.
שטחה הכולל של קומונת לוקסמבורג סיטי הוא 51 קמ"ר, השווים לשני אחוזים משטחה הכולל של המדינה. מבחינה זו העיר היא הקומונה הרביעית בגודלה במדינה והאזור האורבני הגדול ביותר. צפיפות האוכלוסייה אינה גבוהה ושיעורה הוא כ-1,500 תושבים לקמ"ר. חלקים גדולים של העיר הם פארקים ואזורים מיוערים, ובשוליה משתרעים שטחים חקלאיים רבים.
אקלים העיר יבשתי מתון, ומאופיין בכמות משקעים גבוהה יחסית. להלן נתוני הטמפרטורות והמשקעים הממוצעים בעיר:
רובעי העיר.
העיר לוקסמבורג מחולקת ל-24 רבעים, החופפים לרוב לשכונותיה ולפרבריה, אך חלק מהמחוזות ההיסטוריים מחולקים בין שני רבעים. רובעי העיר הם:
היסטוריה.
בתקופת האימפריה הרומית התבססה הגנת האזור על מחנה מבוצר, ששכן בהצטלבות הדרכים הרומיות במקום. באמצעות הסכם הסחר עם מנזר מקסימין מטריר שנחתם בשנת 963, רכש זיגפריד הראשון מהארדנים, קרוב משפחה של המלך לואי השני, מלך צרפת ושל הקיסר אוטו הראשון, את חלקות האדמה הפאודליות של לוקסמבורג. זיגפריד בנה טירה על צוק סלעי, אותה כינה בשם "לוקילינבורהוק" (Lucilinburhuc - "טירה קטנה"), ורכישה זו זכתה לאזכור בהסכם הסחר שלעיל. ב-987 קידש הארכיבישוף אגברט חמישה מזבחים בכנסיית הגאולה (כיום כנסיית מיכאל הקדוש). בסמוך לדרך רומית ליד הכנסייה החל מתפתח שוק, ומאוחר יותר צמח יישוב סביבו.
במהלך ההיסטוריה זכתה העיר לוקסמבורג לחשיבות צבאית ואסטרטגית בזכות מיקומה והמאפיינים הגאוגרפיים הטבעיים שלה. הביצורים הראשונים נבנו במקום במאה ה-10. בשלהי המאה ה-12, וככל שהעיר התרחבה מערבה לכיוון כנסיית ניקולאס הקדוש (כיום כנסיית נוטרדאם), החלה בניית החומות החדשות שהקיפו שטח בגודל חמישה הקטאר. תחת שלטונו של יוהאן מלוקסמבורג נבנו בשנת 1340 ביצורים חדשים, ואלה שרדו עד 1867.
ב-1443 נכבשה העיר על ידי דוכסות בורגונדיה בהנהגת פיליפ הטוב. העיר הפכה לחלק מארצות השפלה הבורגונדיות, ומאוחר יותר לחלק מהאימפריה הספרדית ומהאימפריה האוסטרית. תחת שלטונו של בית הבסבורג חוזקה טירת לוקסמבורג, ובמאה ה-16 הייתה לאחד המבצרים החזקים באירופה. בשנים שלאחר מכן עברה השליטה בעיר פעמים מספר בין הבורגונדים, הספרדים, הצרפתים, הספרדים האוסטרים, ולבסוף השתלטו עליה הפרוסים.
במהלך המאה ה-17 נבנו חרירי הירי הראשונים; ב-1644 החלו הספרדים בבניית תעלות רצופות באורך 23 קילומטרים. תעלות אלה הוגדלו בתקופת השלטון הצרפתי על ידי מרשל וובאן, ושוב בין 1730 ל-1740, כאשר האוסטרים שלטו באזור.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות נשלטה העיר פעמיים על ידי צרפת המהפכנית - לראשונה בין 1792 ל-1793, ושוב לאחר מצור שנמשך שבעה חודשים. העיר עמדה בנחישות כה רבה כנגד הכוחות הצרפתיים עד כי הפוליטיקאי והמהנדס הצבאי הצרפתי לזאר קרנו אמר על לוקסמבורג כי היא "(המבצר) הטוב בעולם, מלבד גיברלטר", ובכך העניק תוקף לכינוי "גיברלטר של הצפון" שהוענק לה.
אולם, בסופו של דבר נכנע חיל המצב האוסטרי ששהה בלוקסמבורג, וכתוצאה מכך היא סופחה למחוז הצרפתי פורה (Forêts), והעיר עצמה הייתה למקום מושבו של המושל. לפי חוזה פריז שסיים את המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815, עברה העיר לשלטון צבאי פרוסי כחלק מהקונפדרציה הגרמנית, על אף שהריבונות בה נמסרה לבית אוראנז'-נאסאו באוניה פרסונלית עם הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
לאחר משבר לוקסמבורג נקבע בהסכם לונדון בשנת 1867 כי ביצורי העיר יפורקו. הפירוק נמשך 16 שנים, עלה 1.5 מיליון פרנק זהב, ודרש את הריסתם של 24 קילומטרים של ביצורים תת-קרקעיים ו-40,000 מ"ר של קסרקטינים ומבנים אחרים. נוסף על כך נאלץ חיל המצב הפרוסי לסגת מהעיר.
לאחר שוילם השלישי מהולנד מת ב-1890 ללא יורש עצר, הפכה הדוכסות הגדולה לישות מדינית עצמאית תחת שלטון הדוכס הגדול אדולף, והעיר הייתה לבירתה וזכתה שוב במעמד שאבד לה ב-1867.