אֵרְג היא יחידת מידה של אנרגיה ושל עבודה מכנית במערכת היחידות של "סנטימטר-גרם-שנייה" (CGS). סימונה הוא "erg". שמה נגזר מהמילה היוונית שמשמעה "עבודה".
ארג אחת שווה בערכה לעבודה הנדרשת על-מנת להפעיל על גוף כוח של דיין אחת ולהעתיק אותו מרחק של סנטימטר אחד, ולכן היא יחידת אנרגיה קטנה למדי. ביחידות הבסיס של מערכת CGS ארג אחת שווה למכפלה של גרם במנה של סנטימטר בריבוע ושנייה בריבוע, ובאופן מתמטי formula_1, כאשר g מייצגת גרם, cm מייצגות סנטימטר ו-s מייצגת שנייה. ביחידות מערכת היחידות הבינלאומית ארג אחת שווה ל-formula_2 ג'ול.
תבור
אגם מונונה
אגם מונונה (באנגלית: Lake Monona) הוא אגם מים מתוקים השוכן במדינת ויסקונסין שבארצות הברית. הוא מוקף בשלושה מצדדיו בעיר מדיסון, בירת המדינה ויסקונסין, ובצידו הדרומי בעיר מונונה. אגם זה הוא השני בגודלו לאורך שרשרת של ארבעה אגמים בנהר יהרה (הכוללת גם את האגמים מנטודה, קגונסה וואובסה) הנמצא באזור. הוא מהווה בית למיני דגים רבים, ולכן הוא אגם פופולרי לדיג.
השם "מונונה" מקורו בשפת השבט האינדיאני צ'יפווה שכנראה משמעותו "יופי", אף על פי ששמו האוריגינלי ניתן לאגם על ידי שבט הוינבגו, והוא (בתעתיק אנגלי): "Tchee-ho-bo-kee-xa-te-la" (ובתרגום: "אגם טיפי").
אירוע טרגי שאירע באגם זה, הוא התרסקות מטוס ב-10 בדצמבר 1967 עקב סופה, בה נהרגו הזמר האמריקאי אוטיס רדינג ועוד שישה אחרים בדרכם לקונצרט במדיסון.
קלמן אהרון ברתיני
קלמן אהרון בֶּרְתִינִי (או כפי שנהג לחתום: ק. א. ברתיני) (15 ביולי 1903, בריצ'יבה, בסרביה, האימפריה הרוסית – 20 בפברואר 1995, ישראל) היה משורר עברי, סופר לילדים, עורך, מילונאי ומתרגם.
ביוגרפיה.
אהרן ברתיני (גולרגנט) נולד בכ' בתמוז תרס"ג, 1903, לדוד גולרגאנט ולאלקה בת אברהם גרינברג בחבל בסרביה בעיירה בריצ'יבה (בריצ'בו) שבקרבת העיר סורוקי בבסרביה, אז באימפריה הרוסית (כיום חלק ממולדובה). כמעט כל אוכלוסיית העיירה הייתה יהודית.
למד בחדר בעיירת מולדתו ובגימנסיה עברית בבלץ, והשלים לימודים גבוהים במדעי היהדות באוניברסיטת קארל בפראג (1923–1925) והסורבון בפריז (1925–1927).
בשנת 1924 נישא לברתה בת גבריאל לירש, רופאה. ב-1927 נולד בנם, שלמה (לימים המנצח גארי ברתיני).
משנת 1927 ועד 1940 לימד בבתי ספר עבריים של רשת "תרבות" בבסרביה, ואף שימש כמנהל בית הספר התיכון היהודי של הרשת בסורוקה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לסיביר, שרד וחזר עם משפחתו הקטנה כפליטים, דרך אוסטריה, איטליה וצרפת. עלה לארץ עם משפחתו בשנת 1947.
עבד כמורה לספרות בפתח-תקוה ובתל אביב.
שירתו התפתחה משירה מליצית בנוסח הידוע, עד לשירה אישית מודרנית. שירתו מתייחסת אל הגיל המבוגר והזקנה, נושאים שמעט מאוד משוררים עבריים מודרניים התייחסו אליהם. שיריו גם השתנו עם השינויים בטעם ובפואטיקה העברית.
ברתיני כתב סיפורים לילדים ושירים, עיבד לנוער ספרים מהקלאסיקה, תרגם עשרות ספרים ממיטב ספרות העולם והיידיש, ועוד.
ב-1977 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
קלמן אהרון ברתיני נפטר בכ' באדר א' תשנ"ה, 1995.
קישורים חיצוניים.
מיצירתו:
קלונימוס קלמיש שפירא
רבי קלונימוס קלמיש שפירא - האדמו"ר מפיאסצנה (י"ד בתמוז ה'תרמ"ט - ה' בחשוון ה'תש"ד; 13 ביולי 1889 - 3 בנובמבר 1943) היה אדמו"ר שפעל בפולין בין שתי מלחמות העולם. נודע כהוגה חסידי דגול והתפרסם בזכות חיבוריו החדשניים בתחום החינוך החסידי, בהם "חובת התלמידים". בתקופת הכיבוש הגרמני שהה בגטו ורשה והמשיך לדרוש לקהל חסידיו. את דרשותיו העלה על הכתב והן נמצאו לאחר המלחמה והתפרסמו בספר "אש קודש".
תולדות חייו.
נולד בשנת 1889 בגרודזיסק מזובייצקי שבפולין, לחנה ברכה שטרנפלד (בתו של האדמו"ר חיים שמואל מחנצ'ין) ולרבי אלימלך שפירא מגרודזיסק, מצאצאי המגיד מקוז'ניץ ורבי אלימלך מליז'נסק. נקרא "קלונימוס קלמיש" על שם סבו מצד אמו (בעל המאור ושמש). התייתם מאביו בגיל 3 וגדל אצל סבו, רבי חיים שמואל מחנצ'ין ובהמשך אצל חמיו ואחיינו, רבי ירחמיאל משה הופשטיין האדמו"ר מקוז'ניץ, בן אחותו (למחצה) הגדולה, שרה דבורה, וצאצא מצד אביו למגיד מקוז'ניץ. בגיל 16, בשנת 1905, נישא לרחל חיה מרים הופשטיין, בתו של רבי ירחמיאל משה. לאחר נישואיו המשיך לגור אצל חמיו, ממנו למד את תורת החסידות, ובפרט את דרך חסידות קוז'ניץ וחסידות קרלין (שחותנו הושפע ממנה, דרך אביו החורג, רבי אשר מסטולין). רבי קלונימוס, רכש ידע רפואי וידע לנגן בכינור.
בשנת 1909 (בגיל 20) נפטר חמיו והוא החל לכהן באדמו"רות בפיאסצנה, עיירה קטנה מדרום לוורשה, כשמצטרפים אליו מחסידי אביו וחותנו. לאחר מספר שנים, בשנת 1913, הוכתר גם לכהן ברבנות פיאסצנה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, לנוכח המשבר הגדול ביהדות החרדית, כשרבים מבני הנוער נמשכו אחרי תנועות לאומיות ועזבו את הדת, הוא החליט להירתם לנושא חינוך הנוער ובשנת 1923 (בגיל 34) ייסד את ישיבת דעת משה (על שם חמיו) בוורשה, ושימש בה כראש ישיבה ובמקביל המשיך לכהן באדמו"רות בפיאסצנה, בה ביקר בעיקר בימות הקיץ ובימים הנוראים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נלכד הרב שפירא בוורשה, המכותרת על ידי הגרמנים. בהפגזות נהרגו בנו, כלתו וגיסתו, וזמן קצר לאחר תחילת הכיבוש הגרמני מתה גם אמו. למרות האסון האישי, ולמרות הצרה הכללית, סירב האדמו"ר להצעות בריחה שונות שהופנו אליו, בטענה "אינני עריק", "אין בדעתי לנטוש את החזית, ובפרט שאיני יכול להיפרד מיהדות פולין".
האדמו"ר עשה מאמצים רבים בגטו לשמור על מסגרת החיים היהודיים. כך, למשל, עשה מאמץ עליון לאפשר גישה של נשים למקווה טהרה, לקיים את מסגרת החגים - אפיית מצה בפסח, וכדומה, קיום ברית מילה ועוד. הרב שפירא מוזכר במספר יומנים וספרי זכרונות. הדרשות שאמר בפני חסידיו קובצו לספרו הידוע ביותר - "אש קודש".
כמו רבנים אחרים בגטו גם הרב שפירא עבד בבית החרושת שולץ, שנוהל על ידי אברהם הנדל. האדמו"ר ניצל מן הגירוש הגדול למחנה ההשמדה טרבלינקה ביולי 1942, בשל היותו עובד חיוני (בגירוש נספתה בתו של האדמו"ר). לאחר מרד גטו ורשה, באפריל 1943, גורש הרבי עם היהודים שנותרו בחיים למחנה הריכוז טרווניקי, ליד לובלין. האדמו"ר נרצח בנובמבר 1943, יחד עם שאר יהודי המחנה, במסגרת מבצע "חג הקציר" (Erntefest) שערך האס אס.
אחיו הצעיר היה הרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ", ממייסדי "הפועל המזרחי", ואביהם של השר יוסף שפירא ושל האדמו"ר רבי אלימלך שפירא. בנו של רבי אלימלך, רבי קלמן מנחם, הוא רב בית הכנסת "אש קודש" שהוא יסד ברמת בית שמש.
הגותו ושיטתו החינוכית.
רבי קלונימוס בלט בהגותו ומשנתו החסידית. דברי תורתו היו מעין דרשות, המבארות את משנת חסידות, והגות חסידית אקטואלית. הוא חיבר מספר ספרים, אשר בשונה מספרי החסידות המקובלים מחוברים כתבנית, פרק אחר פרק, כחיבור הדרכה בדרכי החסידות. רבי קלונימוס התמקד במיוחד בחינוך בני הנוער, ובספריו הוא פיתח שיטת חינוך בראי החסידות, שבה הוא מנסה להנחיל בין היתר, את עבודת החסידות, המורכבת מחשיבה ורגשות עמוקים, לבני נוער צעירים. במשנתו החסידית הוא שילב בין תורות חסידות קוז'ניץ, חסידות קרלין וחסידות חב"ד.
הדגיש גם ענייני בין אדם לחברו. הרב שלמה קרליבך סיפר שאמר לתלמידיו: "הדבר הכי גדול בעולם זה לעשות טובה למישהו".
ספריו.
בראשית המאה ה-21 נחלקו לשם והרשקוביץ באשר לשאלת היסוד המיסטי במשנתו של רבי קלונימוס. בעוד לפי לשם הרבי הוא מיסטיקן, בדומה למודלים של הקבלה הנבואית מימי הביניים, תוך התאמה תוכנית למשנת החסידות ולמודרנה, הרי שלפי הרשקוביץ הוא מתאפיין באקזיסטנציאליזם מיואש, ובתפיסה פאן-אנתיאיסטית שאיננה מותירה מקום לחוויה מיסטית אותנטית.
המשך חסידות פיאסצנה.
כיום חסידות פיאסצנה אינה פעילה כקהילה. לאחר פטירת האדמו"ר רבי אלימלך שפירא מתל אביב הוכתר בנו הרב קלמן מנחם שפירא המתגורר בבית שמש, כממשיך השושלת, במעמד הרב הראשי הרב ישראל מאיר לאו ונציגי המשפחה ונציגי חסידות פיאסצנה. הרב שפירא מדפיס את ספרי החסידות ומנהל קהילה בבית הכנסת "אש קודש" בבית שמש. בשבתות ובתאריכים חשובים הוא מנהל "טיש".
מורשתה של חסידות פיאסצנה הועברה גם על ידי הרב נתנאל רדזינר, תלמידו של הרב קלונימוס, שהקים את הארגון "מרכז אש קודש", המקיים שיעורי חסידות לבחורים ואברכים. הארגון הוקם בבני ברק, ובהמשך הוקמו סניפים גם באלעד, בביתר עילית ובבית שמש. הוא הקים גם קרן להדפסת ספרי בית קוז'ניץ.
תלמידיו שעלו לקריית אתא על פי בקשתו, הקימו לאחר השואה בית הכנסת על שמו ברחוב העצמאות 100 בקרית אתא. כיום בית הכנסת שופץ על ידי חסידות ברסלב והוא נקרא בית הכנסת פיסצנה - ברסלב.
קישורים חיצוניים.
ספריו
על אודותיו
שמע וידאו ומדיה
ישיבת עתניאל
ישיבת עתניאל, הנקראת באופן רשמי בית ועד הר חברון, היא ישיבת הסדר ביישוב עתניאל, מהישיבות הגדולות בציונות הדתית. בראשות הישיבה עומדים הרב רא"ם הכהן והרב אלחנן שרלו. הרב שרלו החליף בראשות הישיבה את הרב בני קלמנזון בתחילת שנת הלימודים ה'תשפ"ג. הישיבה מאופיינת בקו חינוכי נאו-חסידי-ארצישראלי ופתוח.
רקע רעיוני והיסטורי.
תחילתה של ישיבת עתניאל ככולל להכשרת רבנים שנפתח בשנת 1987 על ידי תלמידיו של הרב שג"ר, הרב בנימין קלמנזון והרב עמי עולמי, והתבססה בעיקרה על פורשי הישיבה הגבוהה מקור חיים. בתחילת שנות ה-90 התפתח הכולל לישיבה גבוהה וישיבת הסדר.