בשל היותו וותיק למדי בארגון שנוסד על ידי א-זרקאווי, לאל-עדנאני היה כבר מקום מכובד בקרב חבריו הטרוריסטים. א-זראקווי סמך עליו עד כדי כך שאפשר לו לקבל החלטות באופן עצמאי ולבצען בלי להתייעץ עמו, ורק לעדכן אותו. בנוסף הוא היה המפקד של מנאף עבד אל-רחים אל-ראווי - מנהיג בכיר של אל-קאעידה באזור בגדאד. במהלך שהותו בכלא האמריקני, אל-עדנאני הכיר את אבו בכר אל-בגדאדי, שעתיד להיות ראש ארגון המדינה האסלאמית. לאחר שחרורו חזר לסוריה ולחם נגד המשטר הסורי תחת מנהיג אל-קאעידה בסוריה אבו מוחמד אל-ג'ולאני, ולאחר הקרע בין אל-קאעידה בעיראק להנהגת אל-קאעידה העולמית ו"בגידת" אל-ג'ולאני, הוא הפך ליד ימינו של אל-בגדאדי והפך לדמות דומיננטית בארגון בתחום ההסברתי והמבצעי. משרד ההגנה של ארצות הברית כינה אותו "האדריכל הראשי של פיגועי החוץ של דאעש" וטען שבין היתר היה אחראי על תכנון תקיפות במדינות המערב, תיאום תנועת פעילים ועידוד באופן ישיר לפעילות טרור נגד אזרחים ואנשי צבא. ב-18 באוגוסט 2014, מחלקת המדינה האמריקנית הכריזה עליו כעל טרוריסט עולמי וב-15 באוגוסט הדבר אושר על ידי מועצת הביטחון של האו"ם. ב-4 בינואר 2016 היו דיווחים שאבו מוחמד אל-עדנאני נפצע באורח קשה בתקיפה אווירית עיראקית ליד באראוונה שבחדית'ה בעיראק, וכי הוא עבר למוסול לצורך התאוששות.
נאומים.
כדובר של המדינה האסלאמית, אל-עדנאני נתן מספר לא מבוטל של נאומים. בחלקם הוא תקף את המערב, ובחלקם את ארגונים יריבים כמו גם ארגון האם - אל-קאעידה ונודע כ"כלב התקיף" של המדינה האסלאמית. ב-22 בספטמבר 2014, אל-עדנאני נשא נאום ארוך אשר היה ההוראה הרשמית הראשונה של המדינה האסלאמית לתומכיה להרוג לא-מוסלמים במדינות מערביות. באותו נאום אל-עדנאני אמר בין היתר:
מותו.
ב-30 באוגוסט 2016 הודיעה המדינה האסלאמית כי אל-עדנאני מת "מות קדושים" במחוז חלב. הפדרציה הרוסית טענה שאל-עדנאני חוסל בתקיפה של חיל האוויר הרוסי יחד עם כ-40 לוחמים. מאידך, גורם רשמי במשרד ההגנה האמריקני שלא הזדהה אמר כי כוחות הקואליציה ביצעו תקיפה אווירית בעיירה אל-באב צפונית לעיר חלב אשר התמקדה במנהיג בכיר של דאעש, וכי הם מנסים לאשר האם הוא אכן נהרג. גורם ביטחוני כינה את לקיחת האחריות על ידי הרוסים כבדיחה מגוחכת. איש מודיעין אמריקני טען שהוא נהרג מספר ימים לאחר שנפצע באל-באב. דיווחים אחרים מייחסים זאת לחיל האוויר הטורקי.
בעקבות מותו הוקדש לו פרק המתאר את אודותיו וספדו לו בביטאון "רומיה" מטעם מוסד ההסברה של דאעש, ותמונתו הופיעה בעמוד השער. בשלב זה לא ברורה זהות מחליפו בארגון דאעש.
דאעש
אוליבר קירש
זילבר
זילבר (Zilber) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו המתכת כסף (לא אמצעי התשלום)
קרב סן קנטן (1914)
יוסף קריב
יוסף קריב (1 במרץ 1909 – 29 בדצמבר 1995) היה ראש המחלקה היהודית של הש"י, שירות המודיעין של ארגון ההגנה, שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל. לאחר מכן היה ממפעילי תחנת הרדיו של "ההגנה" קול ישראל. במלחמת העצמאות היה קצין החינוך הראשי הראשון בצה"ל ולאחר מכן היה ממנהלי רשות השידור. ערך ספרים.
ביוגרפיה.
יוסף קריב (לשעבר קרקובי) נולד בפולין בשנת 1909. בשנת 1925, בהיותו בן שש עשרה, עלה לארץ ישראל.
לאחר שבראשית שנות ה-30 נוסד בית החינוך ע"ש א"ד גורדון היה יוסף קרקובי לאחד המורים בו. בית הספר הוא מוסד חינוכי בעל שם של זרם העובדים וחינך את תלמידיו על פי ערכי תנועת העבודה. במקביל לפעילותו החינוכית פעל קרקובי במסגרת הש"י והפך לראש המחלקה היהודית בו. את תפקידו בש״י מילא בהתנדבות, בשעות אחר־הצהרים ובערב, ולפעמים גם בלילות, לאחר שהיה משלים יום עבודה בבית־הספר.
תפקידה של המחלקה היהודית, שנקראה גם המחלקה הפנימית, היה ביטחון פנים והיא עסקה באיסוף מידע על ארגוני המחתרת האחרים, האצ"ל והלח"י, שלפי תפיסת "ההגנה" לא קיבלו את מרות המוסדות הלאומיים. כמו כן פיקחה המחלקה על פעילותם של הקומוניסטים אנשי הפק"פ ומגעיהם עם שלטונות ברית המועצות ועם ערבים מאויבי היישוב.
במחלקתו של קריב נאגר חומר רב על האצ"ל והלח"י שנאסף באמצעות חיפושים, מעקבים ואיסוף פרסומי תעמולה. כל אלה נתנו תמונה מדויקת על הנעשה בשני הארגונים. בתקופת הסזון - המאבק שניהל ארגון "ההגנה" נגד האצ"ל בין דצמבר 1944 לפברואר 1945, כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי, סייע חומר זה למעצרם המהיר של רוב פעילי האצ"ל וראשיו.
לצדה של המחלקה היהודית פעלו במסגרת הש"י המחלקה המדינית, שתפקידה איסוף מידע על שלטונות המנדט הבריטי, והמחלקה הערבית שאספה מידע על ערביי ארץ ישראל.
בסוף שנת 1944 הוצב למחלקה היהודית איסר הראל בתפקיד מזכיר המחלקה ועוזרו של קריב. באמצע שנת 1945 עזב קריב את המחלקה, העביר את הפיקוד עליה לידיו של איסר הראל והחל לפעול כאחד ממפעילי תחנת הרדיו של "ההגנה" קול ישראל. היה זה בעת שהתחנה חידשה את פעילותה, לאחר שהפסיקה את שידוריה בשנת 1940, כאשר הוחלט על ידי הנהגת היישוב למתן את פעולות המחאה נגד הבריטים.
במסגרת אירועי השבת השחורה, שהחלו ב-29 ביוני 1946, שבהם ערכו שלטונות המנדט סדרה של פעולות כנגד היישוב היהודי, ובמסגרתן הוטל עוצר על (תל אביב, ירושלים, חיפה, רמת גן, נתניה, קיבוצים ומושבים, ורבים ממנהיגי היישוב נעצרו, היה קריב בין העצורים ונכלא במחנה המעצר בלטרון. לאחר שחרורו מונה בנובמבר 1946 למנהל הש"י במחוז תל אביב.
במהלך חודש יוני 1947 הגיע לש"י במחוז תל אביב מידע על התנהגות חשודה של אנשי האצ"ל בבניין סמוך לבית הדר. בית הדר שימש כמפקדה בריטית בתקופות בהן הוטל עוצר על תל אביב ועמד מול מפעל התע"ש של "ההגנה" בתל אביב, בלב אזור מסחרי הומה. אחד מפעילי האצ"ל שכר מחסן בבניין סמוך, במסווה של סוחר תפוחי אדמה הזקוק למחסן, ואנשי האצ"ל החלו לחפור מנהרה מן המחסן בכיוון בית הדר כדי לפוצצו. תוך כדי חפירת המנהרה פשטו ב-18 ביוני 1947 אנשי ההגנה על המקום והרסו אותו, כחלק מאירועי הסזון הקטן, במהלך המבצע נהרג חבר "הגנה" זאב מנחם ורבר ממוקש ממולכד שהניח האצ"ל.
האירוע לא הפסיק את פעילותם העצמאית של שני הארגונים והם המשיכו בפעולות נגד מתנגדיהם בקרב היישוב היהודי. במקרים רבים איימו בנשק ואף פתחו באש. אחת הפעולות הללו כוונה נגד יוסף קריב, ראש הש"י בתל אביב, ככל הנראה כגמול על חלקו של הש"י בסיכול מבצע המנהרה. הדבר אירע בנובמבר 1947 כאשר יוסף קרקובי הותקף על ידי אנשי האצ"ל, מכוניתו נשרפה והוא נחבל קשה ואושפז בבית חולים. בעקבות פציעתו החליף אותו איסר הראל בפיקוד על הש"י במחוז תל אביב.
עם הקמת מדינת ישראל והפיכתו של כוח המגן העברי של היישוב לצבא ההגנה לישראל, נוסדה בצבא מחלקת תרבות (מחת"ר). יוסף קריב נתמנה לעמוד בראשה בדרגת סגן-אלוף. המחלקה הייתה למעשה המשך למחלקת ההסברה של המטה הארצי של ההגנה מתקופת טרום המדינה. המינוי של קריב נעשה בשל ניסיונו של קריב בתחנת השידור של "ההגנה". הבסיס של המחלקה היה בבית נטוש ביפו. תפקידה העיקרי של המחלקה היה באספקת שירותי תרבות והסברה לצבא ולהצבה של קציני הסברה ותרבות ברמות הגדוד והחטיבה. המחלקה נטלה חלק בהקמת הלהקות הצבאיות הראשונות.
בהמשך שונה התואר של תפקידו לקצין החינוך והנוער הראשי. הוא היה למעשה קצין חינוך ראשי הראשון בצה"ל, ושירת בתפקיד זה עד לשנת 1950.
לאחר תום שירותו הצבאי הצטרף יוסף קריב לסגל תחנת הרדיו הממלכתית של מדינת ישראל הנקראת גם היא בשם "קול ישראל", כפי שנקראה תחנת הרדיו החשאית של "ההגנה", במסגרתה פעל בימים שקדמו להקמת המדינה. יוסף קריב נתמנה בתחנה למנהל המחלקה לשידורים לעולים. היו אלה שידורים בעברית קלה שנועדו להנחלת הלשון לעולים בתקופת העלייה ההמונית של ימי ראשית המדינה.
לצד עיסוקיו הממלכתיים עסק יוסף קריב בעריכת ספרים, בהם ספרי זיכרון לקהילות סארני והורוכוב בחבל ווהלין וספרים על ההסתדרות הכללית. כן ערך ספר להנצחת זכרו של דב הררי מראשוני צנחני היישוב שנספה באסון מעגן.
יוסף קריב הלך לעולמו בשנת 1995 והוא בן 86 שנים במותו.
נאורה ורשבסקי
נאורה ורשבסקי (נולדה ב-1928) היא מעצבת טקסטיל ישראלית.
ביוגרפיה.
נאורה ורשבסקי נולדה בשנת 1928 וגדלה בקריית חיים. במחצית הראשונה של שנות ה-50 של המאה העשרים למדה ב"בצלאל החדש". בין השנים 1959-1987 כיהנה כמעצבת אריגים וכמנהלת היצור של מחלקת האריגה בחברת "משכית". בתקופה זו יצרה מבחר אריגים ממגוון חמרים. בין היתר ארגה רפליקות של אריגים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות בנחל חבר (1963) ואריג וילונות לטרקלין שאגאל במשכן הכנסת (1966). ב-1972 עיצבה אריגים עבור תעשיית אריגת היד באירלנד. ב-1979 שימשה כמעצבת יועצת לפרויקט של הבנק הבין-אמריקאי לפתוח בגואטמלה. בנוסף לעבודתה כמעצבת, שימשה בשנים 1986-2004 כיו"ר עמותת "אמנים יוצרים בישראל" וכן עסקה באוצרות בתערוכות עיצוב. בשנת 2014 ראה אור ספרה "נאורה ורשבסקי, האריג הצלול".
האריגים שעיצבה ורשבסקי שואבים השראתם ממסורת הבאוהאוס המודרניסטית. בעיצוביה יש שימוש במבני אריגים מגוונים בקשת רחבה של צבעים. מרבית יצירותיה נוצרו בנולי יד בעלי מבנה בסיסי של ארבעה בתי נירים וארבע עד שש דוושות. בין עבודותיה אריגים למעצבים אופנה כפיני לייטרסדורף, גדעון אוברזון, ג'רי מליץ, בית דיור, איב סן לורן, פייר קרדן ועוד.
גל שן מסור
גל שן-מסור מכונה גם גל מסור (באנגלית: "Sawtooth wave") הוא גל שאינו בצורה סינוסואידלית. נקרא כך בשל הדמיון שלו לשיניים של מסור.