רבים ממבקרי הקולנוע, אך לא כולם, שיבחו את הסרט ואת משחקם של השחקנים ובפרט את משחקו של הנרי פונדה, שהופעתו נחשבה לאחד מתפקידיו הקולנועיים הטובים ביותר.
הסרט, יוצריו ומשתתפיו היו מועמדים ל-13 פרסי אוסקר, ומהם זכו בשלושה – פרס השחקן הטוב ופרס השחקנית הטובה, לפונדה ולהפבורן, וכן הפרס לתסריט המעובד. ג'יין פונדה הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה, ריידל היה מועמד לפרס הבמאי הטוב, והסרט עצמו היה מועמד לפרס הסרט הטוב.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב, ומהם זכה בשלושה – פרס סרט הדרמה הטוב, פרס התסריט - לתומפסון ופרס השחקן הטוב בסרט דרמה - לפונדה. ריידל היה מועמד לפרס הבמאי ואילו הפבורן וג'יין פונדה היו מועמדות גם הן לפרס על משחקן.
בנוסף זכתה הפבורן בפרס באפט"א על משחקה, והסרט היה מועמד לחמישה פרסי באפט"א נוספים – בקטגוריית הסרט הטוב, הבמאי, השחקן ושחקנית המשנה (לפונדה ובתו) וכן בקטגוריית התסריט. תסריט הסרט זכה גם בפרס גילדת הכותבים של אמריקה בקטגוריית התסריט המעובד. לבסוף, ריידל היה מועמד לפרס הבימוי מטעם גילדת הבמאים של אמריקה ופסקול הסרט היה מועמד לזכייה בפרס גראמי.
ההצלחה המסחרית של הסרט הייתה גדולה ושנייה באותה שנה רק להצלחת הסרט שודדי התיבה האבודה (הראשון הכניס 119.2 מיליון דולר והשני - 209.5 מיליון).
דוד לאזר
דוד לאזר (7 באוקטובר 1902 – 27 בנובמבר 1974) היה עיתונאי, עורך המוסף הספרותי ב"מעריב", זוכה פרס סוקולוב לשנת 1960.
קורות חיים.
דוד לאזר נולד בקרקוב שבגליציה, האימפריה האוסטרו הונגרית, לאביו שמעון מנחם לאזר, שהיה עיתונאי ועורך ב"המגיד" ובשנים 1904–1914 הוציא לאור את "המצפה", ואמו בריינדל. הוריו דיברו איתו עברית מילדותו. הוא למד במחזור הראשון של בית הספר העברי בקרקוב ולאחר מכן בגימנסיה הממשלתית. בגיל 13 הצטרף לשומר הצעיר והשתתף בכינוסים של התנועה בווינה במאי 1918 ובטרנבה באוגוסט 1918.
באותה שנה פרסם מאמר ראשון בשבועון של אביו, ועם סיום לימודיו בגימנסיה במאי 1921 החל לעבוד כחבר מערכת בעיתון היומי הציוני בפולנית "Nowy Dziennik" ("נובי דזֶ'ניק") בקרקוב. משנת 1934 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה לעורך בפועל של העיתון, ופרסם בו מאמרים כמעט מדי יום. בנוסף הוא פרסם מאמרים ב"הײַנט" ("היום"), שיצא בוורשה, ב-"Chwila" ("כווילא"; פולנית: "רגע"), שיצא בלבוב, בשבועון של משה סנה, "אופיניה" וב"דער טאָג" שיצא בניו יורק.
תרגם לפולנית את "Ulrike Woytich" ליעקב וסרמן (בשם "Zemsta losu", 1931) ואת "אמיל והבלשים" לאריך קסטנר (1933).
במקביל לעבודתו בעיתון למד באוניברסיטת קרקוב פילוסופיה, ספרות ולשונות המזרח, ובשנת 1931 קיבל דוקטורט על עבודה בנושא "ההשפעות המזרחיות בספרות הרומנטית הפולנית".
בקיץ 1937 ביקר לאזר בארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו לווילנה, ומשם ברח דרך רוסיה, איראן ועיראק לארץ ישראל, שאליה הגיע בראשית 1941.
בארץ ישראל הוא כתב סדרת מאמרים ב"הארץ". ב-1945 ערך את העיתון "הזמן" של יצחק גרינבוים. בהמשך עבר לעבוד ב"ידיעות אחרונות" והיה בין עובדי העיתון שעזבו כדי להקים את "מעריב". במעריב" כתב דיוקנאות של אישים שונים תחת שם העט "ד. דיוקנאי" וערך את המוסף הספרותי. בשנת 1960 זכה בפרס סוקולוב על ספריו "ראשים בישראל" ו"מסע לארץ אבזקאדי".
באוקטובר 1967 היה יו"ר חבר השופטים בתחרות הכתבה הטובה ביותר על מלחמת ששת הימים. במשך תקופה מסוימת היה המזכיר של הוועד הישראלי של ארגון הסופרים הבינלאומי.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר.
במותו ציווה את גופתו למדע.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
סרט לכל המשפחה
סרט לכל המשפחה או סרט ילדים הוא כינוי לסרט אשר סווג כסרט המתאים לצפייה לכל הגילים, ואשר מכוון לקהלי צופים מקבוצות גילים שונות (ולא, למשל, רק לבני-נוער או רק למבוגרים).
במדינות רבות בעולם קיים תהליך של סיווג סרטים, שנועד להתריע על רמות שונות של אי התאמת התוכן המוצג בהם לצפייה של ילדים ונוער, ולסייע להורים להחליט האם סרט מסוים מתאים לילדיהם. סיווגי הצפייה יכולים לקבוע כי סרט מתאים לצפייה לכל הגילים, או שסרט מתאים לצפייה רק החל מגיל מסוים, בהתבסס באופן שבו מוצגים בסרט תכנים המכילים מין, אלימות, סמים או שפה בוטה וקללות.
היותו של סרט מתאים לכל המשפחה לא מעידה על הז'אנר אליו הוא משתייך. עם זאת, קיימים ז'אנרים המזוהים בעיקר עם קהל צופים צעיר של ילדים כגון סרטי הנפשה, סרטי הרפתקאות והתבגרות, סרטי מדע בדיוני ופנטזיה וסרטים מוזיקליים, ויוצריהם יימנעו מלכלול בהם תכנים העלולים להעלות את סיווגו של הסרט.
דוגמאות לסרטים הנחשבים לכל המשפחה: "הקוסם מארץ עוץ", "הנסיכה הקסומה", "הסיפור שאינו נגמר", "צעצוע של סיפור", "מפלצות בע"מ", "צ'ארלי בממלכת השוקולד" ו"מרי פופינס".
אינטגרציה נומרית
כלב משוגע
אירוויזיון 2012
אירוויזיון 2012 הייתה ההפקה ה-57 של תחרות הזמר השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות נערכה בבאקו בירת אזרבייג'ן לאחר זכייה באירוויזיון 2011 עם השיר "Running Scared" ("בורח בבהלה") שבוצע על ידי הצמד אל וניקי.
חצי הגמר הראשון התקיים ב-22 במאי, השני ב-24 במאי והגמר ב-26 במאי 2012. המדינה הזוכה בתחרות זו היא שוודיה עם השיר "Euphoria" (אופוריה) שביצעה הזמרת לורין. במהלך שלב ההצבעה כל המדינות המשתתפות בתחרות חוץ מאיטליה העניקו לשוודיה נקודות, כאשר היא מקבלת "דוז פואה" (12 נקודות) 18 פעמים, מה שגורם לה להפוך למדינה שקיבלה הכי הרבה "דוז פואה" (12 נקודות) בתחרות אחת. עד אז השיא היה שמור לנורווגיה שקיבלה 16 פעמים "דוז פואה" (12 נקודות) בעת זכייתה באירוויזיון 2009.
המפקח מטעם איגוד השידור האירופי היה יון אולה סאנד מנורווגיה.
אירוח התחרות.
טרם התחרות באזרבייג'ן, בחנו מארגניה מספר מקומות אשר יתאימו לאירוח תחרות האירוויזיון במדינה. לבסוף הוחלט כי "אולם הקריסטל של באקו" הוא המתאים ביותר.
בניית האולם הושלמה ב-14 באוקטובר 2011, והוא מכיל כ-23,000 מקומות ישיבה.
בין המקומות הנוספים שנבחנו לארח את התחרות היה גם אצטדיון "טופיק בהרמוב", שמכיל כ-37,000 מקומות ישיבה. לבסוף הוחלט כי האצטדיון ישמש כגיבוי למקרה שהתחרות לא תתקיים ב"אולם הקריסטל".
פורמט.
בישיבה שנערכה בשווייץ ב-29 ביוני 2011, הוחלט כי דרך ההצבעה באמצעות ה"טלווטינג" תחזור לאותה מתכונת שהייתה נהוגה בשנים שלפני אירוויזיון 2010, לפיה הקווים להצבעות באמצעות הטלפון והמסרונים ייפתחו זמן קצר לאחר שישמעו כל השירים ולא בתחילת התחרות. שיטת ההצבעה בתחרות תישאר כפי שהיא, כאשר הניקוד של כל מדינה ייקבע בחלוקה שווה של 50% להצבעות הקהל ו-50% להצבעות צוות שיפוט מקצועי שתמנה כל מדינה.
החוקים החדשים הרשמיים של התחרות שיצאו ב-24 בנובמבר 2011 קובעים כי מספר המדינות המשתתפות בגמר יהיה 26, בהן ייכללו המדינה המארחת, 5 המדינות הגדולות שמממנות את התחרות, וכן 10 מדינות שיעפילו לגמר מכל חצי גמר. זו הייתה הפעם השנייה בה התמודדו 26 מדינות בערב הגמר, כאשר הפעם הקודמת הייתה בשנת 2003.
ישראל באירוויזיון 2012.
ב-4 בינואר הודיעה ועדת רשות השידור כי תקים ועדה מקצועית שתבחר את ההרכב והשיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2012. הלהקה איזבו נשלחה עם השיר "Time", לא צלחה את שלב חצי הגמר הראשון ונופתה משלב הגמר.
המדינות המשתתפות.
42 מדינות השתתפו בתחרות, והן:
מדינות שהשתתפו בגמר.
הגמר התקיים ב-26 במאי 2012.
חצי גמר ראשון.
חצי הגמר הראשון התקיים ב-22 במאי 2012.
בחצי גמר זה הצביעו גם אזרבייג'ן, איטליה וספרד.
חצי גמר שני.
חצי הגמר השני התקיים ב-24 במאי 2012.
בחצי גמר זה הצביעו גם הממלכה המאוחדת, גרמניה וצרפת.
ההצבעה.
החל מאירוויזיון 2009, הן הצבעות קהל הצופים והן הצבעות חבר השופטים המקצועי של כל מדינה, אחראים בדיוק לחלק שווה (50% - חצי) מהניקוד המשוקלל, שמעניקה כל מדינה למדינות האחרות המתחרות.
בטבלאות הבאות מוצג, מה היה דירוג וניקוד שירי המדינות בתחרות, לו היו נקבעים בלעדית על ידי הצבעת הציבור הרחב, או לחלופין, נקבעים בלעדית על ידי הצבעות חבר השופטים המקצועי של כל מדינה.
פרופילן גליקול
פרופילן גליקול (Propylene glycol) או 1,2 פרופאן דיאול (1,2-propanediol) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה המולקולרית C3H8O2 או HO-CH2-CHOH-CH3. זהו נוזל צמיג שקוף. כמעט חסר ריח, בעל טעם מתוק חלש, סופח מים (היגרוסקופי) ומסיס לחלוטין במים, אצטון וכלורופורם. פרופילן גליקול הוא דיאול כלומר מכיל שתי קבוצות כוהל. לחומר מגוון רחב של שימושים, בהם כמונע קפיאה, כממס וכתוסף מזון.
ייצור.
פרופילן גליקול לשימוש חי מופק מהידרוליזה של פרופילן אוקסיד (CH3CHCH2O) בטמפרטורה גבוהה. ניתן להפיקו גם מגליצרול.
שימושים.
כחומר הלחה.
בשל יכולתו לספוח מים מהאוויר משמש החומר לשמירת לחות של מוצרים שונים
כמונע קפיאה.
החומר דומה לאתילן גליקול אך אינו רעיל ולכן משתמשים בו כנוזל קירור כאשר הנוזל אמור בסופו של דבר להגיע לביוב, לקרקע או למים.
בטיחות.
החומר הופך בגוף לחומצה פירובית שהוא תוצר טבעי של פירוק גלוקוז, חומצה אצטית וחומצת חלב: כולם חומרים המצויים ממילא כחלק משרשרת תגובות מטבוליות בתאים כך שהרעילות נמוכה מאוד. נדרש ריכוז של גרם חומר בליטר דם כדי לקבל הרעלה: ריכוז שכמעט בלתי אפשרי להגיע אליו.
מתקפת הקומנדו המצרי בסיני