דעתם של התוספות היא כי הכלל אומר בעיקרו שאין לתלות אותו במקום שהיא לא נמצאה בו, אך אין היא סיבה לומר שיש לתלות את הבעיה ברשות שהיא נמצאה בו, ולכן אשה שהשאילה לחברתה בגד ולאחר ההשאלה נמצא בבגד דם או לכלוך אחר, המשאילה איננה יכולה לדרוש מהשואלת לנקות או לכבס את הבגד בטענה שהדם נמצא ברשותה, מכיוון שהכלל רק אומר שאין לתלות את הבעיה במקום שהיא לא נמצאה בו, אך גם אין להוכיח שהיא קשורה למקום בו היא נמצאה. זאת מלבד הכלל האומר כי "כאן נמצאו וכאן היו" הוא כלל התקף רק במכירה בה החפץ עבר לרשות ולבעלות אחרת, כלל שאינו תקף כאשר מדובר בהשאלה או השכרה גרידא. לעומת זאת, דעתו של רש"י היא כי הכלל אומר כי אף יש לתלות את הבעיה ברשות שהיא נמצאה בו.
כאן נמצאו וכאן היו באיסורים.
הרמב"ן מוכיח מגמרא זו, כי לא אומרים "כאן נמצאו וכאן היו" בדיני ממונות אלא רק באיסורים, ולמרות שלפי רבא כאן נמצאו וכאן היו הוא כלל האמור גם בדיני ממונות, אנו פוסקים כרב אשי שמיישב את הגמרא במסכת כתובות בצורה אחרת, וחלוק על רבא.
רבים סבורים כי כאן נמצאו וכאן היו הוא בממונות ולא באיסורים.
בואה קשת (סוג)
בואה קשת (שם מדעי: Epicrates) הוא סוג של נחשים לא ארסיים ממשפחת החנקיים. תפוצתם בדרום אמריקה, מרכז אמריקה ובקריביים. עד היום הוגדרו 10 מינים בסוג זה.
רב צבאי
רב צבאי הוא רב הפועל במסגרת יחידה צבאית, ומעניק שירותי רבנות לחייליה.
בצבאות זרים.
בממלכה ההבסבורגית, הרבנים הראשונים בצבא עשו זאת במסגרת חיל המורדים ההונגרי של 1848. יצחק איינהורן היה הראשון לקבל מינוי רשמי, אם כי לאופולד לעף שירת עוד לפניו. ב-1866 מונה הרב הראשון בצבא הרשמי. במלחמת העולם הראשונה, שירתו 133 קציני דת יהודים בשלושת הצבאות של אוסטרו-הונגריה..
ב-1860 מונה הרב הצבאי האמריקני הראשון, יעקב פרנקל מפילדלפיה. הרב הצבאי הבריטי הראשון היה פרנסיס ליון כהן, ב-1892.
הרב מיכאל אדלר היה הרב הצבאי הראשי בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה..
בחיל החפרים המלכותי, שבו שירתו רבים מבני היישוב בארץ ישראל, היו מקיימים תפילות, סעודות ולימוד תורה, עם הגיע הרב הצבאי למקום, ואתו תשמישי הקדושה. במלחמת העולם השנייה התפרסם אברהם קלאוזנר. הסופר חיים פוטוק שימש רב צבאי בעת מלחמת קוריאה. בשנת 2021 הוכנס לשורות הצבא הגרמני רב צבאי ראשון מאז עליית הנאצים.
בישראל.
במלחמת העצמאות.
הרב אברהם זיידה הלר אמנם מעולם לא לבש מדי צבא, אך פעל לגיוס חיילים ופסק שיש לחלל שבת בעת המלחמה ולהצטרף ללוחמים. תמונות החיילים הצפתים בעלי הפיאות - במידה רבה היא בזכותו.
בצה"ל.
ראשית הרבנות הצבאית.
טרם הקמת צה"ל הוקמה בהגנה "המחלקה לענייני דת", ומספר חודשים לפני ההכרזה על הקמת מדינת ישראל החליט מפקד ההגנה - ישראל גלילי, על הקמת מחלקה מיוחדת שתטפל בהסדרת העניינים הדתיים. עם הקמת צה"ל קיבלה המחלקה בהגנה את השם "השירות הדתי", ובמקביל הוקמה בצה"ל הרבנות הצבאית. זמן קצר לאחר מכן מוזגו "השירות הדתי" והרבנות הצבאית ובסוף 1948 פרסם הרמטכ"ל, רא"ל יעקב דורי את פקודות המטכ"ל הראשונות על הקמת הרבנות הצבאית.
עד מבצע קדש, צה"ל ראה את עצמו בעיקר כצבא עממי נוסח מזרח אירופה, ואת העידוד הרוחני עשו קציני חינוך דוגמת אבא קובנר, שהגיע מהנהגת הפרטיזנים.
רבנים אזרחים שימשו בטקסי הזיהוי והקבורה של חללי הקרבות. לשם דוגמה את קבורת הרוגי הטבח בגוש עציון - שנקברו תחילה בקבר אחים, ערך הרב אריה לוין בטקס אשר כלל גורל הגר"א.
עם כניסתו לתפקיד של הרב שלמה גורן, שראה עצמו ככהן המשיח - דוגמת הכתוב בתלמוד ובתנ"ך, חל מפנה בתפקידי הרב הצבאי. עם סיומו המוצלח של מבצע קדש הממשלה הייתה נרגשת ביותר. הכנסת נעמדה על רגליה (פרט לבודדים) וראש הממשלה דוד בן-גוריון הודיע על כינון "ממלכת ישראל השלישית". באווירה זו יצא הרב לטקס "קידוש הארץ" בסיני - שכלל התזת מים ממקווה טהרה לאורך הגבולות החדשים. במלחמת ששת הימים הרב נסע בג'יפ צבאי דרך הר הבית, השתתף במסדר מול כיפת הסלע, ולאחר מכן תקע בשופר בכותל המערבי.
במלחמת יום הכיפורים רבנים צבאיים הקימו את "ישיבת גושן" בעיר סואץ בצד המצרי על גדת התעלה - ובה היה בית כנסת ובית מדרש לחיילים. כמו כן, הרב אריה בינה הקים ישיבה נוספת בשדה התעופה פאיד.
במלחמת לבנון הראשונה לחמו יחידות הסדר של השריון. אלו נסעו עם רבנים צבאיים, שחלקם השתתף באופן פעיל בעידוד החיילים. אחד הרבנים הצבאיים הללו, הרב אביחי רונצקי - לימים הפך לרב הצבאי הראשי, וראה את תפקיד המורה הרוחני לחיילים כתפקידו העיקרי.
בשנת 2006 עם מינויו של הרב רונצקי הרבנות תפסה מקום רחב יותר בתפקיד הנחלת "הרוח הקרבית"
בזמן ההתנתקות התפקיד העמיד במבחן את נאמנותם של הקצינים הדתיים והרבנות הצבאית. עמדתו הבלתי מתפשרת של הרב ישראל וייס לא הייתה מקובלת על חיילים דתיים רבים, ואלו השתדלו להתחמק מהתפקיד או להתרחק מאזורים בהם יכול להתעורר חיכוך.
הרב הצבאי הראשי מקריא את דברו (ובתקופת תת-אלוף גד נבון - פרק תהלים קבוע) בטקסי זיכרון לאומיים מרכזיים.
סוזאן אורמן
דרורה בן אב&quot;י
דרורה בן אב"י (22 באוקטובר 1922 – 31 בדצמבר 1981) הייתה מוותיקות עובדי קול ישראל, מנהלת חטיבת התוכניות הקלות במשך שנים רבות.
קורות חיים.
נולדה בירושלים לאיתמר בן-אב"י וללאה אבושדיד. בלידתה נקראה דרור, על שם אחותה הגדולה שנפטרה בגיל ארבע, ובבגרותה שינתה את שמה לדרורה. בהיותה בת חודשיים נפטר סבה אליעזר בן-יהודה.
בשנות ה-50 נמנתה על צוות העובדים בתקליטיית קול ישראל. בשנת 1957 ערכה את מצעד הפזמונים "ראשון ראשון חביב" ביחד עם יורם רונן. בשנת 1963 ערכה תוכנית בוקר של "שירי עצלות" ששודרה בין 6:00 ל-6:30. החל מאוקטובר 1963 ערכה ביחד עם מרדכי פרימן המגיש, את תוכנית חידון הידע "טובים השניים".
בשנות ה-60 וה-70 הייתה מנהלת הגל הקל בקול ישראל ובתפקידה זה הקפידה על הגייה ושפה נכונה בעברית. במסגרת תפקידה הייתה אחראית על תוכניות הבידור והמוזיקה, והטביעה עליהן את חותמה האישי. בין השאר, חידשה את התוכנית "מחפשים את המטמון", והביאה את מרדכי נאור וזאב ענר לערוך ולהגיש אותה.
עוד תוכנית רדיו מקורית שיזמה הייתה "בירה ומצב רוח", תוכנית בידור בהנחיית יעקב אגמון, שהוקלטה לפני קהל במועדון התיאטרון וכללה ראיונות, הומור ומוזיקה. בנוסף לתפקידה הניהולי ערכה תוכניות שונות, ובהן: "שאלה של טעם".
ב-1976 הייתה בין היוזמים לפתיחת רשת ג', ואחראית על שיבוצם של עורכי התוכניות ומגישיהן.
חיים אישיים.
בן אב"י נישאה שלוש פעמים. תחילה, ב-1942, למונרו פולארד, נוצרי תושב איסט אורנג', העיירה בניו ג'רזי שבה התגוררה משפחת בן אב"י באותה עת; לאחר שובה של המשפחה לארץ, בתום מלחמת העולם השנייה, היא נישאה לארכאולוג צרפתי ידוע של המזרח, אז תושב ירושלים, ז'אן פרו, גם הוא נוצרי. לאחר גירושיה ממנו היא נישאה לקריין קול ישראל משה חובב. לשניים נולדו שני בנים: איתמר (על שם הסב) וגיל חובב. הראשון מנהל חברת הפקות, והשני הוא עיתונאי, סופר ובשלן.
דרורה בן אב"י נפטרה ממחלת הסרטן בסוף שנת 1981, בהיותה בת 59. לאחר פטירתה נישא משה חובב בשנית, ולילדו קרא דרור אדם, על שמה.
הנצחתה.
בין הפקותיה המרכזיות היה "פסטיבל הזמר המזרחי", ובשמו הרשמי "למנצח שיר מזמור", שנערך מדי שנה על ידי רשות השידור, בין השנים 1971–1982. בשנת 1982, לאחר פטירתה של דרורה בן אב"י, שונה שמו ל"דרור – למנצח שיר מזמור" כמחווה לזכרה, אולם הייתה זו גם שנתו האחרונה של הפסטיבל. השיר שזכה בו באותה שנה היה "הפרח בגני" של זוהר ארגוב.
אהוד מנור, עמיתה לעבודה בקול ישראל, כתב לזכרה את השיר "דרור", שהולחן על ידי שלמה ארצי ובוצע על ידי אילנית בהופעת אורח בפסטיבל הזמר המזרחי האחרון בשנת 1982. השיר הפך ברבות השנים לאחד השירים המזוהים עם העיר ירושלים.
שעשועון טלוויזיה
שעשועון רדיו
הגל הקל
מכילתא
הפרח בגני
הפרח בגני הוא להיט בביצוע זוהר ארגוב, הנחשב לאחד מציוני הדרך המרכזיים של המוזיקה המזרחית בישראל.
הפקה.
את מילות השיר כתב אביהו מדינה על נערה שגרה לידו בקיבוץ ואת הלחן חיבר מדינה ביחד עם משה בן מוש, והעיבוד של ננסי ברנדס.
השיר יועד מלכתחילה לשימי תבורי שהיה אמור לשיר אותו במסגרת פסטיבל דרור - למנצח שיר מזמור של רשות השידור. אך תבורי שכבר זכה בפסטיבלים הקודמים עם השירים "שחורה ונאווה", "כינור דוד" ו"משה", ביקש לבצע בפסטיבל מחרוזת משיריו שזכו בתחרות, ואת "הפרח בגני" לבצע במסגרת החלק הלא תחרותי כשיר חדש. לאחר שמדינה סירב להצעה, ויתר תבורי על ההופעה בפסטיבל, העדיף לצאת להופעות בחו"ל, והעביר את השיר לזוהר ארגוב. ארגוב מצדו לא ממש אהב את השיר. לשיר יש איכות של שירת החזנות במזרח אירופה, ייתכן בהשפעת העיבוד של ברנדס, דבר שעזר לשיר להתקבל באוזני הקהל האשכנזי באותה תקופה.
הפסטיבל היה אז הדרך העיקרית עבור הזמרים המזרחיים לקבל לגיטימציה והכרה ממסדית ולהביא להשמעה תכופה יותר של שיריהם ברדיו ובטלוויזיה. עד הפסטיבל היה זוהר ארגוב זמר חתונות ומועדונים ידוע ודווקא מצליח, אך די אלמוני ברדיו ובטלוויזיה, ורחוק מהכרה ממסדית.
בפסח תשמ"ב - אפריל 1982 הצליח המפיק מאיר ראובני להכניס את ארגוב לפסטיבל הזמר המזרחי שנערך באותה שנה, עם השיר "הפרח בגני". השיר זכה במקום הראשון, וסלל את דרכו של ארגוב ללב הקונצנזוס הישראלי ולצמרת המוזיקה המזרחית, והעמיק את אחיזתה בתודעת הציבור הרחב.
עוד לפני שידורו ברדיו החלו להפיץ בסביבות התחנה המרכזית של תל אביב קלטת שמע לא מורשית (פיראטית) וקלטות אלו הושמעו בכל הארץ.