ב-1958 עברה קבוצת המייג'ור ליג בייסבול, ברוקלין דוג'רס עברה לעיר לוס אנג'לס ובמהרה הפכה להצלחה כלכלית אדירה. ההצלחה לא חמקה מעיניו של שורט. לאחר ששקל מעבר לשיקגו ולסן פרנסיסקו, קודם לעונת , הוא החליט להעביר את המועדון ללוס אנג'לס, הופך את הלייקרס לקבוצת ה-NBA הראשונה המשחקת בחוף המערבי. לאחר המעבר השני שלהם לא שינו הלייקרס את שמם, למרות נדירותם של אגמים באזור דרום קליפורניה. בינתיים, מיניאפוליס נשארה ללא קבוצת NBA עד לעונת הבכורה של מינסוטה טימברוולבס בעונת .
מעבר למעבר ללוס אנג'לס, שינוי משמעותי נוסף במועדון היה צירופו של הרכז ג'רי וסט. שינוי שלישי במועדון היה צירופו של מאמנו של וסט מימי הקולג' פרד שאוס שיעמוד בראש הקבוצה. שינוי רביעי ואחרון היה העסקתו של צ'יק הרן כשדרן של לוס אנג'לס לייקרס. הרן ימשיך ויחזיק בעמדה זו למשך 41 שנה.
לוס אנג'לס לייקרס המחודשים שיפרו את תוצאותיהם מהעונה הקודמת, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 36:43 שהספיק למקום השני באזור המערב. בסיבוב הראשון של הפלייאוף גברו הלייקרס על דטרויט פיסטונס 3:2 בתום חמישה משחקים. אך, בסיבוב השני נוצחו שוב בידי סנט לואיס הוקס לאחר שבעה משחקים, 3:4. הצמד ביילור-וסט הוכח כקטלני ושניהם סיימו בין 10 הראשונים בטבלת הקלעים במשך ארבע העונות הקרובות.
בעונת נקרא ביילור לשירות צבאי פעיל בעקבות משבר ברלין והיה פנוי רק בסופי שבוע, אך הלייקרס הצליחו להתגבר על חסרונו ולסיים את העונה הסדירה במאזן 54:26, הטוב באזור המערב. בפלייאוף גברו הלייקרס על דטרויט פיסטונס בשישה משחקים, 4:2 והעפילו לסדרת הגמר מול בוסטון סלטיקס הדומיננטית. בסדרה שהסתיימה בשיברון לב לאחר שבעה משחקים נוצחו הלייקרס בידי הסלטיקס, 3:4. לעומת זאת, ביילור קבע שיא NBA לנקודות במשחק פלייאוף שהחזיק מעמד למשך 25 שנה עד שמייקל ג'ורדן שיפר אותו. הסלטיקס גברו על הלייקרס פעמיים נוספות בגמר ה-NBA בשלוש השנים הבאות.
במהלך חודש ספטמבר 1965, ראה המועדון מהפכה נוספת, כאשר שורט מכר את המועדון ליזם האמריקני-קנדי ג'ק קנט קוק תמורת 5 מיליון דולר. כמו כן הרוקי גייל גודריץ' הצטרף לקבוצה.
ב-20 בנובמבר אותה השנה, שיחקו הלייקרס מול סן פרנסיסקו ווריורס בלאס וגאס. פרנסיס הרן לא שידר את המשחק. הוא היה בפייטוויל, ארקנסו, כדי לשדר את משחק הקולג' פוטבול. מזג האוויר הסוער מנע ממנו את האפשרות להגיע ללאס וגאס בזמן לשידור משחקם של הלייקרס. הייתה זו הפעם השנייה בלבד מאז 1961 בה החמיץ הרן משחק של הלייקרס. כמו כן הייתה זו הפעם האחרונה ב-36 השנים הבאות בה החמיץ משחק של הלייקרס. החל מ-21 בנובמבר 1965, שידר הרן 3,338 משחקים רצופים של הלייקרס, בעונה הסדירה ובפלייאוף. אשר לעונת , הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 45:35 והעפילו לפלייאוף, בגמר המערב גברו הלייקרס על הסנט לואיס הוקס בשבעה משחקים, 4:3, והעפילו שוב לגמר ה-NBA בו פגשו את בוסטון שלטיקס. בגמר ה-NBA נוצחו הלייקרס שוב בידי בוסטון סלטיקס החזקים בשבעה משחקים, 3:4, הייתה זו האליפות השמינית ברציפות של הסלטיקס.
בעונת עברו הלייקרס לאולם החדש של הבעלים קוק, הפורום, ומינו את בוץ' ואן ברדה קוף למאמן הראשי החדש של המועדון. את העונה הסדירה סיימו הלייקרס במאזן 52:30 שהפיק למקו השני במערב. בפלייאוף, גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על שיקגו בולס, 4:1, וגמר המערב הביסו בסוויפ את הסן פרנסיסקו ווריורס, 4:0. הלייקרס הגיעו שוב לגמר ה-NBA בו פגשו את הסלטיקס ונוצחו לאחר שישה משחקים, 2:4.
היה זה ברור כי הלייקרס החליטו לקרוא תיגר על בוסטון סלטיקס, ועל הסנטר הגדול, ביל ראסל, וכך ב-9 ביולי 1968, עמד וילט צ'מברלין מפילדלפיה 76' במרכזו של טרייד ענק בין הסיקסרס ללייקרס, בו שלחו הלייקרס את דארל אימהוף (הסנטר שפתח במשחק בו קלע צ'מברלין את שיא 100 הנקודות), ג'רי צ'יימברס, וארצ'י קלארק לפילדלפיה, הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של ה-NBA שה-MVP של העונה נשלח בטרייד בעונה שלאחריה. הבעלים של הלייקרס, ג'ק קוק, הציע לצ'מברלין חוזה חסר תקדים לתקופה, כאשר שילם לו 250,000 דולר לאחר מיסים; לשם השוואה, השחקן היקר ביותר הקודם היה ג'רי וסט שקיבל 100,000 דולר לעונה, לפני מיסים. התקווה הייתה כי צ'מברלין יהווה תוספת לאלג'ין ביילור המזדקן והפצוע. תחילה נראה היה כי הצעד עובד, כשהלייקרס של עונת המשיכו והשיגו מאזן טוב יותר מאשר הסלטיקס בסיומה של העונה הסדירה, 55:27. בפלייאוף, גברו הלייקרס על הסן פרנסיסקו ווריורס בשישה משחקים, 4:2 בחצי גמר המערב, ובגמר המערב גברו על אטלנטה הוקס, 4:1, הלייקרס פגשו שוב בגמר ה-NBA את בוסטון סלטיקס ולראשונה נחשבו בידי פרשנים כקבוצה הטובה יותר ובעלת הסיכויים הטובים יותר לזכות באליפות. אך, הסלטיקס שוב התבררו כקבוצה הדומיננטית יותר והלייקרס נוצחו לאחר שבעה משחקים, 3:4, והסלטיקס קטפו את התואר ה-11 שלהם ב-13 השנים האחרונות. למרות כל זאת, סדרת הגמר זכורה בעיקר בשל בחירתו של ג'רי וסט לMVP של סדרת הגמר ב-NBA; הייתה ונשארה זו הפעם הראשונה בה זוכה שחקן מהקבוצה המפסידה בפרס ה-MVP של סדרת הגמר.
את עונת , סיימו הלייקרס במאזן 46:36, שהספיק למקום השני במערב. בפלייאוף, גברו הלייקרס בחצי הגמר על פיניקס סאנס בתום שבעה משחקים, 4:3, ובמגר המערב הביסו בסוויפ את אטלנטה הוקס, 4:0. הלייקרס הגיעו שוב לגמר בו פגשו את ניו יורק ניקס, שבשורותיה שיחק מאמן הלייקרס לעתיד פיל ג'קסון. במשחק השלישי (כאשר הסדרה נמצאת בשוויון 1:1 לאחר שני המשחקים הראשונים בניו יורק) קלע ג'רי וסט סל מיותר מ-18 מטרים שהשווה את תוצאת המשחק ושלח אותו להארה (בה הפסידו הלייקרס בסופו של דבר), סל זה עזר לוסט לזכות בכיוני "מר קלאץ'".
במשחק החמישי, הסנטר של הניקס ויליס ריד נקע את קרסולו ונראה היה כי לא ישחק יותר בסדרה. למרות זאת, מצאו הניקס דרך לנצח במשחק החמישי בהיעדרו. לאחר מכן, הצליחו הלייקרס לנצח במשחק השישי ולכפות משחק שביעי ומכריע בסדרה, בניו יורק. כאשר כל הפרשנים עורכים ספקולציות לגבי מצב בריאותו של ריד למשחק, יצר ריד את אחד הרגעים הזכורים בתולדות ה-NBA כאשר יצא ממנהרת השחקנים לפרק של המדיסון סקוור גארדן לתחילת המשחק השביעי. לקול שאגות הקהל, קלע ריד את שני הסלים הראשונים של הניקס ומשם דהרו הניקס ללא מעצור. ריד עזב את המשחק במחצית, אך הניקס, בהם עורר ריד השראה, כבר הובילו ב-24 נקודות יתרון, ובלעדיו המשיכו הניקס ודרסו את הלייקרס, 113:99, ונצחו את הסדרה, 4:3. היה זה ההפסד השלישי ברציפות בסדרת הגמר של הלייקרס והחמישי בשש השנים האחרונות, הייתה זו ההופעה השמינית של הלייקרס בעשור שנות ה-60 (מעונת 1960/1961 ועד לעונת 1969/1970), כאשר בכל שמונה ההופעות נוצחו הלייקרס.
שנה לאחר מכן, עונת , לא הייתה גם היא העונה של הלייקרס. ביילור שיחק רק שני משחקים עקב פציעה, ומילווקי באקס בהנהגתו של לו אלסינדור סיימו את העונה הסדירה במאזן הטוב בליגה, 66:16, בעוד הלייקרס מסיימים במקום השני במערב במאזן, 48:34 (על אף שלשיקגו בולס היה מאזן טוב יותר, 51:31, הלייקרס זכו במקום השני לאחר שזכו באליפות הבית הפאסיפי. בפלייאוף, פגשו הלייקרס את הבולס בחצי גמר המערב, וניצחו לאחר שבעה משחקים, 4:3, בגמר המערב פגשו הלייקרס אתה מילווקי באקס ולא יכלו ליכולתו של ג'באר והודחו לאחר חמישה משחקים, 4:1, הבאקס המשיכו וזכו באליפות ה-NBA לאחר ניצחון בסוויפ, 4:0, על בולטימור בולטס. בעונה זו ערך פט ריילי, לימים מאמן הקבוצה וחבר היכל התהילה, את עונת הבכורה שלו כשחקן במועדון.
אף אחד לא יכול היה לחזות את הדומיננטיות של הלייקרס עונה לאחר מכן, בעונת , מונה ביל שרמן למאמן הראשי של הלייקרס, וב-9 בנובמבר 1971, רק תשעה משחקים בתוך העונה, פרש אלג'ין ביילור, כשהוא מקבל את ההחלטה לאחר שהבין כי הפציעות הרבות מהן סבל לא יאפשרו לו לחזור ולשחק כדורסל מקצועני. עוד באותו הערב המשיכו הלייקרס וניצחו את המשחק הראשון ממה שיהפוך לרצף של 33 משחקים ללא הפסד, הארוך בהיסטוריה של הספורט המקצועני בצפון אמריקה, הרצף נקטע בהפסד למילווקי באקס ב-9 בינואר 1972.
הלייקרס קבעו שיא נוסף בעונת 1971/1972, כאשר ניצחו 69 משחקים במהלך העונה הסדירה, ומסיימים במאזן, 69:13; שיא זה יחזיק מעמד כמעט רבע מאה, עד אשר שיקגו בולס ינצחו 72 משחקים בעונת וישבר שוב 20 שנה אחרי זה על ידי גולדן סטייט ווריורס שינצחו 73 משחקים בעונת. הלייקרס הובילו את הליגה בנקודות, כדורים חוזרים, ואסיסטים, והמאמן ביל שרמן זכה בתואר מאמן השנה. בפלייאוף, הביסו הלייקרס בחצי גמר המערב את שיקגו בולס, 4:0, ובגמר המערב גברו על מילווקי באקס בשישה משחקים, 4:2. בגמר ה-NBA פגשו הלייקרס שוב את ניו יורק ניקס, למרות העדרו של ויליס ריד עקב פציעה בברכו הצליחו הניקס להפתיע ולגבור על הלייקרס במשחק הראשון בסדרה, 114:92, בלוס אנג'לס, ולגנוב את יתרון הביתיות. הלייקרס התאוששו במהרה וניצחו בארבעת המשחקים הבאים בסדרה, ודהרו לאליפות לאחר חמישה משחקים, 4:1, הלייקרס זכו באליפות הראשונה של המועדון מאז 1954, והראשונה מאז המערב ללוס אנג'לס, וילט צ'מברלין נבחר ל-MVP של סדרת הגמר.