בטקסים הרס"ר חובש כובע מצחייה צבאי-טקסי (ולרוב גם קצינים בדרגים בכירים- בדרך כלל רס"ן ומעלה כמקובל בחיל האוויר והים) אשר מייצג את החיל עליו מתבסס הטקס (ח"א, חיל הים, חי"ר ועוד בהתאם לחיל הטקס) ולא כומתה, חוץ מבמקרים מסוימים.
במסגרת תפקידו הטקסי משמש נגד היחידה גם כתובע הייצוגי בסדר דין משמעתי הנערך ביחידה (משפטים), הכשרתו מקנה לו את הסמכות להגיש תלונה על כל חייל בכל דרגה. כמו כן אחראי על רחבת הדגל הקיימת בכל בסיס, על מסדר הנפת דגל ישראל ועל דגלי וסמלי היחידה.
לרוב, נגד היחידה כפוף ישירות למפקד היחידה ואליו כפופים מש"קי המשמעת ועובדי הרס"ר בחלק מהיחידות. ביחידות שהן מפקדות, כגון מפקדת חטיבה, נגד המשמעת אחראי על חיילי המחנה ומפקדת החטיבה בלבד ולא על אלו השייכים ליחידות המשנה (חיילי הגדודים במקרה זה). בעתות חירום, לנגד היחידה של יחידות לוחמות תפקיד חשוב במערך הלוגיסטי העורפי של היחידה.
דימויו של רס"ר המשמעת בתרבות הישראלית.
לרס"ר משמעת נוצר סטריאוטיפ ברור, לפיו מדובר באדם בעל אינטליגנציה נמוכה, ולרוב גם בעל שפם. התעסקותו היומיומית של הרס"ר בדיגום ובהשלטת סדר ומשמעת בבסיס הצבאי, בניגוד לרצונם הטבעי של החיילים, גורמת להשנאתו בקרב החיילים, אשר בשל חוסר האפשרות להביעה דעה במסגרת הצבאית, מוצאת ביטוי בהומור דווקא מחוצה לה. דמויות רבות של רס"רי משמעת העונים על סטריאוטיפ זה הופיעו בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה וכדומה.
דוגמה לדמויות רס"ר המבוססות על סטריאוטיפים היא למשל רס"ר שמש מספיחס רס"ר בן שבת מנשיקה במצח רס״ב גבריאל שוקרון ממ.ק. 22, וניסים מתאג"ד.
נגד יחידה
הארטפורד
דראם נ' בייס
דראם נ' בייס (מאנגלית: Drum and Bass) הוא סגנון של מוזיקה אלקטרונית הידוע גם כג'אנגל. הסגנון החל להתפתח בתחילת שנות ה-90 וכולל בדרך כלל מקצבי תופים מהירים ומקוטעים בין 160 ל-180 פעימות לדקה יחד עם בייסליין כבד ועמוק. הדראם נ' בייס, שהחל בבריטניה ומשלב בתוכו רעיונות סגנוניים שונים, נחשב גם כיום כמחתרתי אך לעיתים אף מגיע לציבור הרחב.
בישראל סצנת הדראם נ' בייס הוקמה על ידי עדי לב באמצע שנות ה-90. במהלך שנות ה-2000, ועד ימינו אנו, קבוצת "אינפיוז" נחשבה לקבוצה המובילה בסצנה. לאורך השנים ביקרו בישראל שלל יוצרי דראם נ' בייס שונים ומובילים. בהם גולדי ופנדולום.
הרטפורד (פירושונים)
כיזאן
כִּיזָאן הוא אלמנט אדריכלי במעקה, המאפשר פרטיות וחציצה מחד, ואוורור מאידך.
כיזאן הוא שמה הערבי של טכניקת עיצוב מעקה גג או מרפסת, בה משולבים גלילי חרס חלולים בתוך יציקת מלט או בטון. הגלילים מאפשרים מעבר אוויר ורוח, כך שאף על פי שהגג או המרפסת מוסתרים מהרחוב, המעקה שלהם אינו חוסם את הבריזה הטבעית, ומאפשר לשוהים על הגג או המרפסת ליהנות ממנה.
גלילי החרס מזכירים בצורתם כלי חרס פשוטים נטולי תחתית, והם משולבים באופן מסודר בתוך יציקת המלט או הבטון. העיצוב המקובל ביותר לסידור גלילי החרס של הכיזאן הוא במשולשים, כך שהמעקה משמש הן מבחינה פונקציונלית, והן מבחינה עיצובית-עיטורית.
שימוש אחר בכיזאן, שהתפתח מן השימוש המקורי, הוא ה"כיזאן אטום", המשולב בכיפות ובגגות ולא במעקות. במקרה זה ישולבו גלילי החרס ביציקת הגג, אך במקום שיהיו פתוחים משני צדיהם, ייסתם צד אחד שלהם בזכוכית אטומה, ולעיתים אף צבעונית. מטרת "כיזאן אטום" היא לשמש לתאורה טבעית מן החוץ להיכנס אל המבנה, תוך שמירה מרבית על פרטיות באי הבית, או חסימה מפני גשמים ולכלוך.
השימוש בכיזאן היה נפוץ מאוד בירושלים במשך מאות שנים, עד ראשית המאה ה-20, ורבים מבתי הרובע המוסלמי מעוטרים עד ימינו במעקות כיזאן. דוגמאות יפות ל"כיזאן אטום" ניתן למצוא בתוף הכיפות של בתי הכנסת הספרדיים, שם ישנו כיזאן צבעוני; וכן בחמאם הטורקי בעכו, שם הבטיחו את פרטיותם של הרוחצים על ידי הכיזאן האטום. במסגרת שיפוצי החמאם והפיכתו לאתר תיירות בראשית שנות ה-2000, הוחלף חלק מהכיזאן האטום בזכוכית רגילה, שאין לה ולא כלום עם ייעודו המקורי של הכיזאן.
רנדי הריסון
רנדולף קלארק "רנדי" הריסון (באנגלית: Randolph Clarke "Randy" Harrison; נולד ב-2 בנובמבר 1977 בנשיו, ניו המפשייר, ארצות הברית) הוא שחקן אמריקאי שנודע בשל תפקידו בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "הכי גאים שיש" (בגרסה האמריקנית) בתור ג'סטין טיילור.
ביוגרפיה.
רנדי הריסון נולד בנשואה שבניו המפשייר ועבר לאלפרטה, ג'ורג'יה עם משפחתו בגיל 11. הוא למד באקדמית המכינה Pace Academy שהיה בית ספר פרטי ושמרני לבני האליטה החברתית והיה ממוקם באטלנטה, ג'ורג'יה. שם הוא פגש בחברים קרובים ושחקנים לעתיד, ביניהם מרסי אדילמן שהיה שותף בהקמת הארגון "The Art Bureau (tAB) עמו.
אביו הוא מנהל חברת עיתונים גדולה, אימו היא "אמנית מתוסכלת" ואחיו היחיד הוא מנהל בנק. הוא שותפו לחיים של העיתונאי וכותב הטורים המפורסם סיימון דומנקו בניו יורק.
הוא החל לשחק בגיל 7. בשנת 2000 סיים תואר ראשון באמנות (הוא התמחה במוזיקה לתיאטרון) באוניברסיטת סינסינטי- קונסרבטוריון למוזיקה, שם הוא כיכב בהפקות שונות כמו "שוב שלום", "קניות וזיונים" ו"הילדים של עדן". הוא החל בלימודי המשחק ב-Pace Academy באטלנטה שם הוא ביצע את התפקיד ראשי של פיטר פן בהפקת בית הספר בשנת 1992. באותו הזמן הוא למד משחק אצל ג'ורג' מנגרט ופיתוח קול אצל ולרי קנדי.
הוא פנה להופיע בתיאטראות אחרים ברחבי ארצות הברית. הוא שיחק בהפקות כמו "Violet" באנסמבל התיאטרון של סינסינטי, "1776" בתיאטרון "הקדוש לואיס מנסיפול" וב"סיפור הפרברים" בתיאטרון פורסטבורג. בנוסף, הוא הפיק את "חלום ליל קיץ" של שייקספיר, "ציד המפקח האמיתי" ועוד.
הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בתור ג'סטין טיילור, בגרסה האמריקאית לסדרה "הכי גאים שיש" ששודרה בשנים 2000–2005, שם הוא גילם נער הומוסקסואל. דמותו בסדרה יוצאת מהארון, מנהלת מערכת יחסים בין-דורית, מתמודדת עם הומופוביה ועם תוצאותיו של פשע שנאה.
בשנת 2002 לוהק כשון לסרט טלוויזיה בשם "בנג, בנג, אתה מת" שמבוסס על פי מחזה הנושא את אותו השם. בקיץ 2004 הוא הופיע בברודוויי כבוק במחזמר "מכושפת". ביולי 2005 הוא חזר להופיע בתיאטרון כאלן סטריינג', הדמות הראשית במחזה "Equus" בפסטיבל ברקשייר. הוא לוהק בפסטיבל אלבמה לתפקיד ב"חלום ליל קיץ" באביב 2006 וחזר להופיע בפסטיבל ברקשייר ביולי 2006 במחזה "Amadeus".
הוא הצטרף לקאסט של "ביבר הזכוכית" בתור "טום הצעיר" בתיאטרון גוטרי המפורסם שבמיניאפוליס. ביולי 2007 חזר לתיאטרון ברקשייר כשהוא לוקח על עצמו את התפקיד של בילי ביביט במחזה "One Flew Over the Cuckoo's Nest", ובאוגוסט הוא החל לשחק במחזה "המקצוע של גברת וורן" בתור פרנק גרדנר. בשנת 2014 שיחק בקומדיה "אנשים טובים כאלה", בתפקיד ראשי של אלכס לצד מייקל לורנזו אוריה.
ביקורו בישראל.
הריסון ידוע כפעיל למען זכויות להט"ב, ובמאי 2011 הוא הגיע לשבוע בישראל לרגל היום הבינלאומי נגד הומופוביה על מנת לקדם את הנושא. במסגרת הגעתו ביקר במקומות שונים בישראל ונפגש בין היתר עם חברי הכנסת נינו אבסדזה וניצן הורוביץ, עם מנכ"ל הבית הפתוח ועם קבוצת נוער גאה. הריסון הגיע על מנת לקדם את נושא הנישואים החד-מיניים ותיירות גאה לישראל. ב-17 במאי הוא השתתף באירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה) שנערכו בתל אביב, ביניהם הקמת השדולה הגאה בכנסת, בראשות אבסדזה והורביץ וכן השתתף בכיתת אומן במרכז הגאה.
חלל עמוק תשע
מפלגת הפועלים של כורדיסטאן
רע שלעצמו
סן-דייגו
היסטוריה של האיטי
ההיסטוריה המתועדת של האיטי מתחילה ב־5 בדצמבר 1492, כאשר כריסטופר קולומבוס הגיע לאי גדול באזור המערבי של האוקיינוס האטלנטי, אזור שמאוחר יותר ייקרא הים הקריבי. האי היה מיושב על ידי בני הטאינו שכינו את האי שלהם אייטי (Ayiti), בוהיו (Bohio) או קיסקייה (Kiskeya). קולומבוס תבע בעלות על האי כרכוש הכתר הקסטיליאני, ונתן לו את השם לה איסלה אספניולה (האי הספרדי), או אספניולה (Hispañola) (שמאוחר יותר שונה להיספניולה).
היספניולה הספרדית.
קולומבוס הקים על האי נקודת התיישבות קטנה בשם סנטו דומינגו (והיה זה היישוב האירופאי הראשון בעולם החדש), אולם כאשר הוא חזר ב־1493 המתיישבים נעלמו, וככל הנראה נהרגו. הוא הכריז שכל האי שייך לספרד, והשאיר את אחיו, ברתולומיאו קולומבוס, על מנת להקים מחדש את היישוב.
בעקבות הגעת האירופאים, אוכלוסיית הילידים של האיטי כמעט ונכחדה, וככל הנראה מדובר בשיעור התמותה הגבוה ביותר של אוכלוסיית ילידים אמריקה בעקבות הגעת האירופאים. ניתן לייחס את שיעור התמותה הגבוה בהאיטי באופן חלקי לרצח, עבודת כפייה ודיכוי, אולם הסיבה העיקרית הייתה כתוצאה מהגעתן של מחלות העולם הישן, שלילידים לא הייתה כל חסינות נגדן. גורם עיקרי נוסף היה הפרת המאזן האקולוגי. אולם, מספר משמעותי של בני הטאינו ניצלו והקימו כפרים במקומות אחרים, הרחק מהמתיישבים האירופאים. מאוחר יותר הם התערבבו על העבדים השחורים הנמלטים ובמידה מסוימת גם עם אירופאים (בעיקר ספרדים).
העניין הספרדי בהיספניולה החל לדעוך במהלך שנות ה־20 של המאה ה־16, כאשר נמצאו מרבצי זהב וכסף חשובים במקסיקו ובדרום אמריקה. לאחר מכן החלה האוכלוסייה של היספניולה הספרדית לגדול באיטיות. בעקבות חשש מהתקפות פיראטים הורה המלך הספרדי לכל המתיישבים לעבור למגורים בקרבת עיר הבירה, סנטו דומינגו. הדבר היה בעוכריהם של הספרדים, שכן פיראטים בריטים, הולנדים וצרפתים הקימו בסיסים על החופים הצפוניים והדרומיים של האי שננטשו.
סן-דומנג הצרפתית.