בתיאור סיור ללבנון בפברואר 1954, מוחה הר־ציון על כך שיוזמי ומתכנני המבצעים אינם מתחשבים בקושי הרב של ביצועם: "אני מציץ בחבורה המתגודדת סביב המפה הצבעונית. לפניהם מונחת פיסת נייר... בדרכם לא יהפכו קווי הגובה להרים מאיימים ורגליהם לא תיכשלנה באבני הנגף ונעליהם לא תישחקנה בשבילים אין־סופיים. הם רק מונים את המשבצות. הנה אחת, שתיים שלוש... לא נורא. ארבעים ושלושה בסך הכל. 'החבר'ה שלנו' יבצעו הכל". הוא מציין גם את הבעיה הקבועה של הכלבים, שמגלים את הכוח ומקלקלים את גורם ההפתעה: "נביחת היללה הבלתי פוסקת של אותם יצורים מדולדלים ושמוטי זנב המשוטטים בהמוניהם בכפרים ובאוהלי קידר. כמה מצליחים, לעזאזל, יצורים ממורטטים אלו להצר את צעדינו!".
באותו חודש טבע כמעט בנהר הירדן בניסיונו לחצות לגדה המזרחית ובמאי אותה שנה ערך עם שלושה חיילים נוספים סיור בגוש עציון, במהלכו נאלצו לחלוף על פני משפחות פלאחים שיצאו לפנות בוקר בהמוניהם לעבודה בשדות ואף ברכו כמה מהם בשלום.
בתגובה לרצח יהודי ברעננה, יצאה ביוני 1954 חוליה בת 7 חיילים לפעולה במחנה הלגיון בכפר עזון. אדם שנקלע בדרכם סיכן את הפעולה והר־ציון דקר אותו למוות בעזרת סכין הקומנדו שלו, כשזו הפעם הראשונה בה השתמש בנשק זה. הלוחמים חזרו לגבול ישראל לאחר שהחליטו להשאיר מאחור את יצחק ג'יבלי הפצוע, שהפך לשבוי. בחודש יולי נחטף שוטר סמוך לבניין משטרת ג'נין, לצורך מיקוח על החזרת ג'יבלי.
בפעולת כיסופים הוביל את פלוגתו בקרב על מוצב מצרי מבוצר. בספטמבר נערכה פעולה נוספת למען החזרת ג'יבלי, בה נלקחו שבויים חיילי הלגיון.
במבצע כנרת (מבצע "עלי זית"), שנערך ב-11 בדצמבר 1955, פיקד הר-ציון על כוח בן כשבעים לוחמים מסיירת צנחנים. על חלקו בקרב זכה הר־ציון בצל"ש, שהומר בשנת 1973 בעיטור העוז.
הטיולים ליריחו ולגרש.
בפסח 1956 יצא הר־ציון לבדו לטיול ליריחו, חמוש בתת-מקלע ורימונים. עם החושך חצה את הגבול דרך שדה מוקשים, עבר ליד שועפאט, חצה את כביש רמאללה-ירושלים ההומה, וסמוך לכפר ענאתא עשה דרכו אל ואדי קלט. במשך היום ישן במערה בוואדי ובלילה השני המשיך במסעו, שבמהלכו עבר מול קבוצות בדואים ונאלץ להחליף איתם מילים. את דרכו חזרה עשה דרך כביש ירושלים-יריחו והכפר אל עזרייה, מצפון לאבו דיס, שם מצא עצמו בתוך מאהל של הלגיון הירדני. לאחר שנתגלה על ידי שני שומרים שכיוונו עליו את נשקם, ירה צרור לכיוונם ואלה פתחו באש. הוא הצליח לברוח, אך נתקל בשני שומרים נוספים, מהמשמר הלאומי, החליף איתם כמה משפטים ואז הופיעו שני אנשים נוספים. הוא החליט לירות, אבל הנשק פלט כדור בודד ונעצר. כל הארבעה המטירו אש, אך הוא הצליח לחזור בשלום לירושלים ולאחר מכן התברר לו שאחד הלגיונרים נהרג מהירי שלו.
ביוני 1956 יצא לטיול עם מיכה בן-ארי־קפוסטה (מפקד מבצע צרצר, שנהרג מאוחר יותר במבצע קדש) לעיר הקדומה גרש, שבעבר הירדן המזרחי. הר־ציון תוהה לגבי מטרת הטיול: "ייתכן והמטרה היא שוב לחוש במתיחות הבלתי מודעת, שוב לעמוד בסכנות, לחתור לקראת מטרה רחוקה וקשה, לעמוד במבחן - ולנצח...להגיע לבסוף לאותה הרגשה עילאית של ניצחון. למה? לא ברור. משהו בפנים לוחץ לעשות זאת... למה לא? החוק? אין דבר, ניזהר...". עם החושך יצאו לדרכם בשדות עמק בית שאן וחצו את הירדן לכיוון הכפר עג'לון. שני אנשים הבחינו בהם בדרך ושניהם קיבלו תשובה סמכותית בערבית שהשלושה הם חיילים. במשך היום ישנו בנקיק בין צוקים ועם רדת הערב המשיכו דרך הכפר עג'לון אל היערות העבותים של הגלעד ברמת עבר הירדן. לאחר שסיירו בגרש, יצאו לדרכם בחזרה לישראל, כשבדרך נקלעו לאימוני גדוד של הלגיון, עברו מול קבוצת נשים ולאחר מכן גם מול שני פלאחים, שאחד מהם צעק פתאום "יהוד" והחל לרוץ לכפרו.
אחוזת שושנה ופעולות התגמול.
ב-11 בספטמבר 1956, במהלך פעולת התגמול על משטרת א-רהווה (שאינה מתוארת בספר), נפצע הר-ציון בצווארו. חייו ניצלו הודות לתושייתו של הרופא הגדודי ד"ר משה אגמון (מוריס אנקלביץ'), שערך להר-ציון ניתוח שדה תחת אש וזכה על כך בעיטור העוז. בשלהי שנות החמישים, לאחר שהתאושש מפציעתו, עזר הר-ציון לאברהם ארנן להקים ולאמן את סיירת מטכ"ל ושימש קצין הדרכה (כאזרח עובד צה"ל) בשנותיה הראשונות של היחידה.
למהדורה השביעית של "פרקי יומן", התווסף פרק אודות "אחוזת שושנה", שנכתב על ידי הסופרת והעיתונאית סמדר בת אדם, כמעט יובל לאחר שקבע את ביתו על הר הטרשים והפך את האחוזה למשק בקר מצליח. הר־ציון ואשתו, רותי, הקימו את ביתם באחוזה שנקראה על שם שושנה, אחותו של הר־ציון, באתר "כוכב הרוחות" שמצפון לבית שאן ושם נולדו ילדיהם: הבכורה שגית, הבן סלע ולאחריהם שני ילדים נוספים. כשהייתה שגית בת 3 חודשים, נשרף הצריף בו התגוררה המשפחה ואיתו כל רכושה, מלבד ארון כבד אותו הצליחה רותי להציל בעזרת בחור שחי איתם באחוזה. בתוך הארון היו גם היומנים של הר־ציון. שני הילדים הגדולים חונכו בבית גם כשהגיעו לגיל הגן, מה שלדעת הר־ציון השפיע על התפתחות אישיותם: "כשגדלים יחד עשרים ילדים, קם ביניהם גם מנהיג המכוון את כולם, ושאר הילדים נגררים אחריו ומאבדים הרבה מאישיותם העצמית. אבל כאן, בבדידות המקום, לשני ילדים אין מנהיג. הילדים מפתחים כל אחד אישיותו העצמית ואין דבר המדכא אותם. כל אחד יוזם ואין מנהיג מעליהם...הם מתחסנים בפני הכרח להצטרף אל עדר־אדם ולהיגרר אחרי מנהיג".
הר ציון מציג את העדר כמשל, כאשר הנמשל הוא ניצחון ההתמדה.
כאפילוג מובאת בספר הרצאה שנשא הרמטכ"ל משה דיין בשנת 1955 בנושא פעולות התגמול.
על הספר.
הספר הפך עם השנים לרב מכר והיה אהוד מאוד על חניכי תנועות נוער וצעירים בטרם גיוסם לצבא. כמו כן היה הספר פופולרי בקרב לוחמי חטיבת הצנחנים, חניכים בקורס מ"כים חי"ר וצוערי קורס קצינים בצה"ל. בין האישים שקראו והושפעו ממנו ניתן למנות את האלוף הרצי הלוי, האלוף אלעזר שטרן והאלוף שי אביטל. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורס קצינים.
הנשר האמריקאי
מרק הוליוודי
מרק הוליוודי (באנגלית: The Soup) הייתה תוכנית בידור ששודרה בארצות הברית ב. בתוכנית הוצגו קטעי וידאו ששודרו בטלוויזיה בשבוע החולף לצד התייחסות לתרבות הפופ האמריקאית. את התוכנית הנחה ג'ואל מקהייל שהוסיף לכל קטע ששודר הערה סרקסטית ופרשנות קומית.
מרק הוליוודי הייתה למעשה גרסה מחודשת לתוכנית ששודרה בעבר ב ונקראה "המרק" (Talk Soup).
התוכנית לא זכתה להצלחה מיידית אך עם הזמן הפכה לתוכנית השלישית הכי נצפית בערוץ.
ב-18 בנובמבר 2015 בוטלה "מרק הוליוודי" על ידי לאחר 11 שנים, והתוכנית האחרונה שודרה ביום שישי, 18 בדצמבר 2015. בשנת 2018 עלתה בנטפליקס גרסה חדשה של התוכנית תחת השם ״התוכנית של ג'ואל מקהייל עם ג'ואל מקהייל״. אולם זו בוטלה לאחר עונה אחת.
בינואר 2020 הודיע ערוץ !E על שובה של התוכנית, הפעם בהנחייתה של הקומיקאית ג'ייד קאטה-פרטה. הפרק הראשון בהנחייתה שודר ב-12 בפברואר 2020.
בישראל, התוכנית שודרה בגרסתה המקורית ב. בנוסף, על פי פורמט התוכנית מבוססת התוכנית הישראלית "מה נסגר?", אשר שודרה במשך 7 עונות בערוץ 10 ובעונה נוספת בערוץ כאן 11.
רקע כללי.
התוכנית שודרה לראשונה ב-1 ביולי 2004 תחת השם "פרסי 'מה לעזאזל?'" ("What The...? Awards"), אך השם שונה כדי לקשר אותו לגרסה המוקדמת יותר "Talk Soup". בתחילת דרכה התוכנית לא זכתה לעניין רב, אך צברה קהל עם השנים והפכה לתוכנית השלישית הכי נצפית בערוץ בשנת 2008. ב-2013 ממוצע הצופים בתוכנית עמד על 682,000 צופים ותוכנית ה-500 ששודרה באותה שנה, נצפתה על ידי 909,000 צופים. ב-2014 ממוצע הצופים ירד משמעותית והגיע ל-340,000 לתוכנית, מה שככל הנראה הוביל את ההחלטה לבטל את "מרק הוליוודי" בנובמבר 2015.
מבנה התוכנית.
בכל תוכנית הופיע המנחה, ג'ואל מקהייל על רקע מסך ירוק שבו מוקרנים קטעי הווידאו השונים. התוכנית פרצה לתודעה בזכות התייחסות לתוכניות ריאליטי ששודרו באותה תקופה וגם לתוכניות ששודרו ב.
לפני הקרנת קטע מסוים, מקהייל הציג אותו ולאחר מכן סיכם אותו בהערה הומוריסטית והמשיך לקטע הבא.
למרות שהתוכנית הייתה מתוסרטת, חלק גדול מהתוצר הסופי של כל תוכנית הורכב מאלתורים.
התוכנית צולמה מול קהל חי שהורכב ברובו מקבוצה קטנה של עובדי הערוץ ביחד עם המשפחות והחברים שלהם. הקהל לקח חלק בתוכנית בצחוק ובתשואות בנוגע לקטעים שהוקרנו.
החל מ-2 ביוני 2014 ועד לסיום הפקתה התוכנית שודרה בשידור חי בכל שבוע. בתחילה הכוונה הייתה לשדר פרקים חיים רק למשך חודש אחד אך בעקבות ההצלחה הוחלט להפוך את השידור החי לקבוע.
פינות קבועות.
התוכנית כללה פינות קבועות שהתייחסו לסוג מסוים של תוכניות טלוויזיה.
מדי שנה לקראת נובמבר הזמינה התוכנית את צופיה לדרג את הקטעים הטובים ביותר ששודרו בה בשנה שחלפה, ושידרה אותם במצעד מיוחד ששודר לרוב בתקופת חג ההודיה.
מערכונים מקוריים.
מדי פעם שודרו בתוכנית מערכונים מקוריים בתור תגובה לבדיחה מסוימת או קטע ששודר. לרוב היו אלה קדימונים לסרטים או פרסומות מזויפות.
אורחים.
לעיתים קרובות התארחו כוכבי בידור ודמויות שהופיעו בקטע ששודר בתוכנית על מנת להפגין הומור עצמי ורוח ספורטיבית. כמו כן התארחו ברוב פרקי הסדרה כוכבים אורחים שהשתתפו בקטעי הקישור ביחד עם מקהייל, לרוב השתתפותם בתוכנית הייתה במטרה לקדם פרויקט חדש בו השתתפו.
סדרות בת.
בעקבות הצלחת "מרק הוליוודי", שמתמקדת בעיקר בתעשיית הבידור ותרבות הפופ נוצרו מספר גרסאות ספין אוף שמבוססות על הפורמט המקורי של התוכנית.
מרק הוליוודי חוקר.