בקיץ 1921 הוחתמה בחברה הזמרת את'ל ווטרס. תקליטה הראשון, שכלל שני שירים, "Down Home Blues" ו-"Oh Daddy", היה להצלחה מסחרית גדולה, מכר למעלה מ-500 אלף עותקים בחצי שנה, וסיפק לחברה את להיטה הראשון ובסיס כלכלי איתן להמשך. אולם באותה עת החמיץ פייס את ההזדמנות להחתים את אחת מזמרות הבלוז הגדולות של כל הזמנים, בסי סמית שלא עברה את האודישן שלו ושנתיים לאחר מכן הפכה לאחת הזמרות המצליחות ביותר של חברת קולומביה רקורדס. בסתיו אותה שנה הוציא פייס את אמניו לסיבוב הופעות באולמי וודוויל תחת הכותרת: Black Swan Troubadours Featuring the Famous phonographic Star Ethel Waters ("הטרובדורים של חברת Black Swan מציגים את כוכבת הפונוגרף המפורסמת את'ל ווטרס"). סיבוב ההופעות הופיע ב-53 ערים ב-22 מדינות. פייס דאג ליחסי ציבור בדמות מודעות וסיפורי צבע שהתפרסמו בעיתונים, וסיבוב ההופעות הפך להצלחה גורפת, שהובילה להכרה בקנה מידה לאומי ולדברי שבח מצד נגנים כלואי ארמסטרונג. החברה העסיקה להקת נגני אולפן בנוסף ללהקה שהופיעה בסיבוב ההופעות והפיקה מוזיקה בתחומים נוספים כגון שירת מקהלה. באפריל 1922 רכש פייס מפעל להדפסת תקליטים ואת חברת התקליטים Remington Phonograph Corp.
הצלחת החברה הובילה לעלייה תלולה בשכרם ותנאי עבודתם של מוזיקאים אפרו-אמריקאים גם בחברות המתחרות. ב-1923 התפרסמה העובדה שפייס, על אף שהצהיר על "טוהר שחור", השתמש גם במוזיקאים לבנים והקליט הרכבים לבנים. פרסום זה גרם נזק כבד לחברה. הזמנות בוטלו וחוזים לא חודשו. במאי 1924 הכריז פייס על החברה כפושטת רגל. קטלוג ההקלטות של החברה נרכש על ידי סרטי פרמאונט.
בשנות ה-90 רכש ג'ורג' באק ג'וניור (.George Buck Jr) מחברת Jazzology את קטלוג Black Swan והוציא לאור כמה דיסקים עם הקלטות קלאסיות של המותג משנות העשרים.
Calypso
Calypso הוא סינגל של הזמר והכותב הפוארטו ריקני לואיס פונסי והזמרת האמריקאית סטפלון דון. פונסי היה חלק מן הכותבים והמפיקים בשיר. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים Universal Music Latin Entertainment בתאריך 14 ביוני 2018, כסינגל שלישי של פונסי מתוך אלבום האולפן התשיעי שלו, "Vida".
הוצאה לאור.
הסינגל יצא לאור יחד עם הווידאו קליפ בתאריך 14 ביוני 2018. "Calypso" הוזרם 1.7 מיליון פעמים בארצות הברית, והורד 5000 פעמים בסוף השבוע של ה-21 ביוני. וידאו הקליפ הרשמי של הסינגל ניצפה יותר מ-200 מיליון פעמים ביוטיוב מאז שיצא לאור.
כמו כן, השיר יהווה כחלק מהשירים המשתתפים במשחק הווידאו ריקודים Just Dance, אשר יצא בשנת 2019.
רמיקס.
ב-18 באוגוסט 2018, יצא לאור הרמיקס הרשמי של השיר בו משתתפת הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י.
הוצאה.
תחילה, העלה לואיס פונסי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של הרמיקס בו משתתפת ג'י. בהמשך, יצא הרמיקס כסינגל. נכון למאי 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-23 מיליון צפיות בסך הכל.
כמו כן, הצליח הרמיקס להגיע למקום ה-20 במצעד הרשמי של ארגנטינה, וה-11 במצעד השירים הלטיניים.
אלנטריס
אֶלָנטְרִיס הוא רומן פנטזיה שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון. הספר פורסם לראשונה ב-21 באפריל 2005 על ידי טור ספרים, והוא הספר הראשון שפרסם סנדרסון.
תקציר עלילה.
העיר אלנטריס כונתה בעבר "עיר האלים" ותושביה האלנטרים נחשבו כאלים בעיני האנשים הפשוטים, בשל מראם הקסום ויכולתם ליצור ולרפא בהנפת יד בלבד. כל אדם היה יכול להפוך לאלנטרי, באירוע אקראי של שינוי ("השאוד"), בין אם היה קבצן או אציל טרם השינוי. לאחר ה"ראוד" - אירוע לא מוסבר שלווה ברעידת אדמה חזקה, הפכו תושבי אלנטריס שקודם לכן נדמו כאלים ל"מקוללים". האלנטרים איבדו את בריאותם וכוח הקסם המיוחד שלהם, והעיר הפכה לגטו המבודד את תושביו משאר החברה האנושית.
ראודן נסיך ארלון היה מאורס כאשר הכה בו השאוד. ראודן הפך באחת לאלנטרי מקולל: שיערו הפך מחום לאפור דהוי ועורו התכסה בטלאים שחורים חולניים. ראודן מוכנס לאלנטריס ולתושבי ארלון נמסר שנפטר. זמן קצר לאחר מכן מגיע כהן בכיר של מדינת פיורדן לארלון, במטרה להמיר את דתם של כל תושביה, ולהכפיף אותם לכהונת פיורדן. סריני ארוסתו של ראודן נאבקת לסכל את תוכניות הכהן.
ראודן מאחד בין תושבי אלנטריס הסובלים, מאתר את הסיבה בשלה הפכה העיר למקוללת ומצליח להחזיר את קסמה.
המשכים.
סנדרסון תכנן המשך רשמי ל"אלנטריס", אם כי הוא לא בטוח מתי הוא ייכתב. הוא הצהיר כי ההמשך יתקיים עשר שנים לאחר האירועים של הספר הנוכחי, ויתרכז בכמה מהדמויות השוליות שהופיעו בסיפור.
התקווה של אלנטריס.
"The Hope of Elantris" ("התקווה של אלנטריס") הוא סיפור קצר שפורסם בשנת 2007 בפורמט אלקטרוני. בתחילה נמכר על ידי אמזון, אך לאחר שפג הסכם המכירה בין סנדרסון לחברה, פרסם אותו סנדרסון באתר שלו. הסיפור נכתב כמחווה למאטיס, סטודנטית של אשתו של סנדרסון אשר הכינה יומן קריאה מושקע על הספר "אלנטריס" והרשימה בכך את הסופר. גיבורת העלילה היא מאטיס - נערה שתפקידה היה לשמור על ילדי אלנטריס. האירועים בסיפור מתרחשים במקביל לאירועים המתרחשים בסוף הספר "אלנטריס", ולכן מציע הסופר לקרוא את הסיפור רק אחרי קריאת "אלנטריס" כדי להימנע מספוילרים.
נשמת הקיסר.
ב-2013 כתב סנדרסון נובלה בשם "The Emperor's Soul" ("נשמת הקיסר"), שזכתה בפרס הוגו לנובלה הטובה ביותר בשנת 2013. הנובלה מתרחשת בעולם שבו מתקיים "אלנטריס", אך באזור אחר לחלוטין, ולדברי סנדרסון, אין צורך לקרוא את "אלנטריס" על מנת להבין את העלילה.
ביקורת.
הסופר האמריקאי אורסון סקוט קארד, מחברם של ספרי אנדר, כתב באתר האינטרנט שלו כי . כתב העת שיבח את הספר, משום שלא נכתב כספר הראשון בסדרה "בלתי נגמרת", וכן את מערכת הקסם המורכבת שהגה סנדרסון.
ז'אן גוטמן
ז'אן גוטמן "Jean Gottmann" (10 באוקטובר 1915, חרקוב - 28 בפברואר 1994, אוקספורד) גאוגרף אנגלי-צרפתי, שהיה ידוע בעיקר בזכות מחקרו המקיף על האזור העירוני של צפון מזרח ארצות הברית שאותו כינה - מגלופוליס. התרומות העיקריות שלו לגאוגרפיה האנושית היו בתחומי המשנה של הגאוגרפיה העירונית, הפוליטית, הכלכלית, ההיסטורית והרגיונלית. התמחויותיו הרגיונליות נעות בין צרפת לים התיכון לארצות הברית, לישראל וליפן.
ילדות.
גוטמן נולד בחרקוב, אוקראינה, האימפריה הרוסית. הוא היה הבן היחיד של הורים יהודים משגשגים, אלי גוטמן וסוניה-פאני אטינגר, שנהרגו בפברואר 1918, בעקבות המהפכה הרוסית ב־1917. הוא אומץ למעשה על ידי דודתו, אמילי גוטמן ודודו מישל ברצ'ין והם נמלטו איתו לפריז ב־1921 דרך קונסטנטינופול.
קריירה.
למד גאוגרפיה בסורבון בפריס וכתב כמה דברים על חקלאות השלחין באגן הים התיכון, בשנים 6–1935, כולל על ההשקיה בארץ ישראל. גוטמן החל את עבודתו כעוזר מחקר בגיאגרפיה כלכלית בסורבון (1937-41) בהדרכתו של אלברט דמייגון ( Albert Demangeon, ) אך נאלץ לעזוב את משרתו בזמן פלישת הנאצים לצרפת ולחקיקת חוקת 1940 נגד היהודים, אשר אסרה עליו לעסוק במשרה ציבורית. תחילה ברח לעיר מונפלייה בצרפת, אחר כך היגר לארה״ב ב־7 בדצמבר 1941, ביום שבו ביצעו היפנים התקפה אווירית על בסיס חיל הים פרל הארבור בהוואי.
הוא מצא מקלט בארצות הברית, שם קיבל מלגת ״קרן רוקפלר״ כדי להשתתף במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, ניו ג'רזי. במהלך המלחמה גוטמן תרם למאמץ האמריקני על ידי ייעוץ ל״מועצת הלוחמה הכלכלית״ בוושינגטון ובגופים אחרים; הוא הצטרף ל"לה פראנס ליברה ", הממשלה בגולה, בהנהגת הגנרל הצבאי הצרפתי והמדינאי שארל דה גול במהלך מלחמת העולם השנייה. באותה תקופה הוא גם הצטרף לקהילת האקדמיים של צרפת, אשר לימדו באוניברסיטה המחקרית הפרטית בניו יורק, "בית הספר החדש למחקר חברתי".
הגאוגרף אייזיאה באומן, שהיה נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שכר אותו כפרופסור לא-קבוע במכון החדש לגאוגרפיה של אוניברסיטה זו (1943-45). ב -1945 חזר לצרפת לעבוד במשרד הכלכלה הצרפתי, ובילה שנתיים כמנהל מחקר באומות המאוחדות (1946-47).
נקודת המבט הרב-תרבותית שלו אפשרה לו לקבל מענק מאת הפילנתרופ פול מאלון כדי לבצע את המחקר הרגיונלי הראשון שלו על וירג'יניה (1953-55).
ב -1961 הוא הוזמן להצטרף לאקדמיה למדעי החברה באוניברסיטת פריז על ידי פרננד בראודל (Fernand Braudel ) קלוד לוי-שטראוס ( Claude Lévi-Strauss) ואלכסנדר קויירה (Alexandre Koyré)
בשנת 1968 הפך לפרופסור לגאוגרפיה באוקספורד (1968-1983), ונשאר שם גם לאחר פרישתו כפרופסור אמריטוס עד סוף חייו.
מחקרים.
מגלופוליס.
בעזרת הסיוע הכספי של קרן המחקר "קרן המאה" שבסיסה בניו יורק, גוטמן ניתח את האזור האורבני של החוף הצפוני-מזרחי של ארצות הברית.
בשנת 1961 פרסם ז'אן גוטמן את תוצאות המחקר על החוף המזרחי של ארצות הברית, הכולל את בוסטון, ניו יורק, וושינגטון, בולטימור, פילדלפיה וסדרה שלמה של ערים ואזורים נוספים. עבודה זו, שכותרתה ״מגלופוליס״, נתפסה על ידי האמריקנים כ"מחקר רגיונלי ", האופייני לגאוגרפיה הצרפתית, אשר גוטמן נחשב לתוצר שלה. אף על פי שלא התנגד למסורת הרגיונלית, עבודתו של גוטמן הייתה הרבה מעבר לכך.
המונח "מגלופוליס" הציג מציאות עירונית מתפתחת: מרחב פונקציונלי עצום, שמרכיביו אינם מראים בהכרח המשכיות מרחבית. ניתוח דרך התפתחות המגלופוליס איפשרה לשער כיצד יתארגן בעתיד המרחב האורבני במדינות המפותחות. האופי הנבואי של מגלופוליס הסביר את ההשפעה העצומה שהייתה לו, במישרין ובעקיפין. גוטמן שינה את האופן שבו מדעי החברה בכללותם ראו את הישות העירונית.