ב-1990 נבחר הלר לבית המחוקקים של נבדה. לאחר מכן נבחר ב-1994 למזכיר המדינה של נבדה, ושירת בתפקיד זה עד שנת 2007. בשנים 2007 - 2011 שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של נבדה.
במאי 2011 מונה על ידי המושל בריאן סנדובל לרשת את מושבו של הסנאטור הפורש ג'ון אנסיין. ב-2012 הוא נבחר לכהונה מלאה, ושירת את נבדה יחד עם הסנאטור הבכיר הארי ריד. כחבר סנאט תמך ביוזמתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, שעליה הכריז בדצמבר 2014, לנרמול היחסים הדיפלומטיים בין קובה לארצו, ואף היה חבר במשלחת של הקונגרס לקובה, בה נכחו גם הסנאטורים פטריק ליהי ובן קרדין.
בבחירות לסנאט ב-2018 התמודד הלר מול המועמדת הדמוקרטית ג'קי רוזן, חברת בית הנבחרים, לה הפסיד בבחירות הכלליות בפער של 45.4% מול 50.4%.
הלר נשוי ואב לארבעה ילדים.
Berlin (אלבום של לו ריד)
Berlin (בעברית: ברלין) הוא אלבום הסולו השלישי של לו ריד. האלבום, שראה אור ביולי 1973, ניצב במקום ה-344 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון מ-2003. אותו מגזין כינה את האלבום עם צאתו "אסון" והמבקר ניבא שזהו סוף הקריירה של ריד כאמן יוצר.
רקע ההפקה.
שנה לפני "ברלין" ראה אור תקליטו המצליח ביותר של ריד, Transformer, שהפיק לו דייוויד בואי ב-1972. ההצלחה המסחרית הגדולה איפשרה לחברת התקליטים תקליטי RCA, לתת לו חופש אמנותי. אנשי חברת התקליטים ציפו לעוד תקליט גלאם רוק שיניב להיטים שנונים כגון Perfect Day ו-Walk on the wild side. במקום זאת יצר ריד תקליט אפל, דיכאוני וכבד. האלבום הוקלט באולפני מורגן בצפון-מערב לונדון והושלם באולפני רקורד פלנט בניו יורק, כששיאו - "שיר עצוב" שחותם את האלבום - הציג את לו ריד ולהקת הרוק שאיתו עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של לונדון, 130 נגנים שכללו גם מקהלה וגם קבוצת נגני חליליות בניצוחו של אלן מקמילן.
מבקר המוזיקה הישראלי עומרי חג'ג' מתאר את "ברלין" כתיאור של העיר "ספוגת האלימות, הסמים, והאהבה, המתקיימת לצד השנאה והמוות, עיר ואלבום בהם שולטים הבלבול, השנאה העצמית ואמיתות החיים האכזריות". הביקורות ברוב עיתוני המוזיקה ב-1973 היו קשות מאוד וב"רולינג סטון" אף נכתב שמדובר ב"אסון" וב"סוף הקריירה של לו ריד כאמן יוצר".
תכנים.
התקליט הוא אלבום קונספט טראגי המגולל את סיפורו של זוג אומלל הנקלע למערבולת של הסתבכויות ואסונות עקב התמכרות לסמים, בהם זנות, דיכאון וסכיזופרניה, אלימות במשפחה, נטילת הילדים על ידי שירותי הרווחה והתאבדות. השירים מגוללים את סיפור עלייתם ונפילתם מנקודות המבט של שני בני הזוג והולכים והופכים קודרים יותר במהלך התקליט.
סגנון מוזיקלי.
"ברלין" מציין סגנון שונה בעבודתו של לו ריד. הצליל שלו "מלא" ועשיר בתזמור הכולל כלי נשיפה וסוללת נגנים משובחת בהם בוב אזרין, שגם עיבד, מייקל ברקר, רנדי ברקר, ג'ק ברוס, סטיב ווינוד ועוד. ריד עצמו שר וליווה את עצמו בגיטרה אקוסטית.
ריד כלל בתקליט עיבודים חדשים לשירים שכבר הופיעו בתקליטיו קודם לכן. כך, למשל, שיר הנושא, "ברלין", הוא עיבוד מחדש לפסנתר לשיר שכבר הופיע באלבום הבכורה של ריד. "Oh, Jim" הוא מחווה ל-"Oh, Jin" של להקת וולווט אנדרגראונד, בה היה ריד חבר ו-"(Caroline Says (II" הוא שכתוב של "Stephanie Says" של וולווט אנדרגראונד. גם השיר "Men of Good Fortune" נוגן בהופעות של וולווט אנדרגראונד החל מ-1966.
תגובות.
התקליט זכה לתגובות ביקורתיות פושרות עד קטלניות. מבקריו יצאו נגד אווירתו המדכאת ותכניו הקשים לעיתים להאזנה (כגון בכי קורע לב של הילדים הנקרעים מעל אמם על ידי רשויות הרווחה בשיר "The Kids"). עם זאת הגיע למקום ה-7 במצעד האלבומים הבריטי (הישגו הטוב ביותר של ריד עד Magic and Loss ב-1992). בארצות הברית היו מכירות האלבום דלות יחסית והוא הצליח אך בקושי להיכנס לרשימת 100 האלבומים הנמכרים ביותר באותה שנה (מקום 98). ריד שילב רבים משירי האלבום בהופעותיו ובהקלטות מחודשות בתקליטיו הבאים וכך הפך רבים מהם (בעיקר "Berlin", "Lady Day", "Caroline Says I", "How Do You Think It Feels") לשירים מושמעים. בעשור הראשון של המאה ה-21 זכה התקליט להכרה ביקורתית, מסחרית וציבורית כאחת מיצירותיו המשובחות והמוכרות של ריד. בשנת 2007 תיעד במאי הקולנוע ג'וליאן שנאבל סדרת הופעות חיות בברוקלין, בהם הופיע ריד עם שירי התקליט ויצר את הסרט "Berlin: Live at St. Ann's Warehouse". בראיון מ-2010 נשאל ריד על "החיים המחודשים" להם זכה האלבום בקרב הקהל ולא היה מופתע, כיוון שלדבריו תמיד אהב והעריך את התקליט וידע שיומו יגיע.
הופעה חיה.
ריד והמפיק בוב אזרין תכננו לעבד את האלבום למופע בימתי, עם יציאתו הראשונית, אך גנזו את התוכניות בשל ביקורות מעורבות ומכירות נמוכות שלו. בשנת 2007 ריד הגשים את התוכנית המקורית והעלה סיבוב הופעות של שירי אלבום עם להקה בת 30 נגנים, ו-12 זמרות, בשיתוף עם הזמרת אנוהני. הבמאי ג'וליאן שנאבל צילם את הקונצרט והוציא אותו בשנת 2008 כברלין: Live at the St. Ann's Warehouse, שזכה לביקורות חיוביות. האלבום הושק מחדש בפורמט דיגיטלי להנצחת האירוע.
רשימת השירים.
כל השירים מאת לו ריד.
התחרות על שם המלכה אליזבת
התחרות על שם המלכה אליזבת (בפלמית: Koningin Elisabethwedstrijd, בצרפתית: Concours Musical International Reine Elisabeth) היא תחרות לנגנים בראשית דרכם, המתקיימת בבריסל, בלגיה. התחרות נקראת על שם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים. זו תחרות לכנרים (החל ב-1937), לפסנתרנים (החל ב-1938), זמרים (החל ב-1988) ולצ'לנים (החל ב-2017).
מאז היווסדה נחשבת התחרות ע"ש המלכה אליזבת לאחת התחרויות המאתגרות והיוקרתיות ביותר לנגנים. בשנת 1957 הייתה תחרות המלכה אליזבת בין החברות המייסדות של הפדרציה הבינלאומית לתחרויות מוזיקה.
אז'ן איזאיי, כנר וירטואוז בלגי, רצה לייסד תחרות מוזיקה בינלאומית לוירטואוזים צעירים, שתשמש חלון-ראווה לכישרונותיהם, אך הוא מת לפני שהספיק להוציא לפועל את כוונתו. המלכה אליזבת, פטרונית אמנויות וידידה קרובה של איזאיי, ייסדה את התחרות לזכרו בשנת 1937. היוקרה של איזאיי והערצת בית המלוכה הבלגי, המלך אלברט הראשון והמלכה אליזבת, כגיבורי מלחמת העולם הראשונה, היו ערובה להצלחת התחרות הראשונה למשוך אליה מספר רב של מתחרים.
Image macro
Image macro מתייחס בתרבות האינטרנט לתמונה המכילה תצלום או ציור אשר עליה שולבה באופן דיגיטלי כותרת מצחיקה, הכתובה בדרך כלל באנגלית קלוקלת. תמונות Image macro הן סוג של מִם אינטרנט.
תמונות ה-Image macro נפוצות במיוחד באתרי פורום באינטרנט כאשר הן משולבות בפוסטים בדרך כלל כתגובה ישירה והומוריסטית לדבר מה שנכתב בדיון מתמשך.
אטימולוגיה.
מקורו של המונח "Image macro" הוא מאתרי פורומים באינטרנט. השם נבע מכך שבתחילה המונח "מאקרו" התייחס לטקסטים קצרים אותם המשתמשים יכלו להזין בתוכנת הפורום על מנת שהטקסט ישולב באופן אוטומטי לאחת ממספר תמונות שונות.
החל משנת 2007, כאשר תמונות ה-Lolcat (סוג מסוים של תמונות Image macro המכילים תצלומים של חתולים יחד עם כותרות מצחיקות) החלו להפוך פופולריים במיוחד באינטרנט, ובעקבות כן הפופולריות של תמונות ה-Image macro גדלה במידה מהותית גם כן.
פורמט.
בעוד שתמונות Image macro עשויות להיות שונות במידה רבה זו מזו, הסוג הנפוץ ביותר של תמונות Image macro כולל תמונה אשר בה משולב באופן דיגיטלי כיתוב באנגלית שנכתב עם הגופן "Impact", כאשר כל האותיות הן אותיות רישיות (Upercase) ובצבע לבן, בעוד שלאותיות קווי מתאר שחורים עבים. לעיתים רבות הטקסט בתמונות ה-Image macro מכיל בכוונה שגיאות כתיב מוגזמות.
מהרבעל
מהרבעל (בפיניקית: 𐤌𐤄𐤓𐤁𐤏𐤋, בלטינית: Maharbal) היה מפקד חיל פרשים קרתגי בולט בצבאו של חניבעל ברקה.
ביוגרפיה.
מהרבעל היה בנו של אדם בשם חימילקו. השם "מהרבעל" הוא שם ייחודי ולא ידוע על עוד קרתגי בשם זה, בעוד ששאר השמות הקרתגיים נהגו לחזור על עצמם לעיתים קרובות. לפיכך יש המשערים שהוא היה למעשה נומידי או בן תערובת, תופעה שכיחה למדי בקרתגו.
הוא נזכר לראשונה בשנת 219 לפנה"ס במהלך המצור על סגונטום. כאשר חניבעל מפקד המצור נאלץ לעזוב את המצור, הוא הפקיד את מהרבעל כממונה במקומו. טיטוס ליוויוס כותב שמהרבעל היה מוכשר כל כך בניהול המצור עד שהעדרו של חניבעל לא הורגש כלל. הוא נזכר שוב כאשר קיבל הוראה לבזוז אדמות רומאיות באזור עמק הפו, וכאשר השתתף בקרב טיקינוס. לאחר קרב טראסימנוס הופקד על לכידת 6,000 חיילים רומאים שנמלטו לכפר אטרוסקי שקל להגן עליו. מהרבעל הקיף את הכפר מכל כיוון והבטיח להם חנינה אם יכנעו, הם נכנעו ומהרבעל הביא אותם לחניבעל, שהודיע להם שלמהרבעל לא הייתה סמכות להבטיח להם דבר כזה בשמו.
לאחר הקרב שלח הקונסול גאיוס סרוויליוס גמינוס, שלא ידע על התבוסה, את גאיוס קנטיניוס עם 4,000 פרשים לחבור אל הכוחות הרומאיים שהיו אמורים לחנות באזור אגם טראסימנו. מרגליו של חניבעל סיפרו לו על כך, והוא שלח את מהרבעל עם יחידת פרשים כדי לעצור אותו. מקום ההתנגשות אינו נזכר במקורות, אולם ההיסטוריון בן זמננו ג'ון לייזנבי (John Lazenby) מעריך שהיא נערכה באזור אסיזי. לטענת ליוויוס ופוליביוס נהרגו בהתנגשות הראשונה כמחצית מהם ולמחרת נשבו כולם, אם כי אפיאנוס טוען ש-3,000 נהרגו 800 נלקחו בשבי והשאר נמלטו. כך או כך זעזע הקרב עמוקות את רומא והמריץ אותה לבחור בפאביוס מאקסימוס כדיקטטור.