מחוז אוליאנובסק (רוסית: Улья́новская о́бласть, בתעתיק: אוליאנובסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של הוולגה.
המחוז הוקם ב-19 בינואר 1943.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-21 אזורים מוניציפליים ול-6 אזורים עירוניים.
הנהר וולגה מחלק את המחוז לשני חלקים. כ-25% משטח המחוז מכוסה ביערות.
דמוגרפיה.
כ-76.6% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה אוליינובסק מתגוררים כ-611 אלף תושבים.
הרוסים מהווים כ-74% מאוכלוסיית המחוז, הטטרים (כ-12%), הצ'ובשים (כ-8%) והמורדבה (כ-3%).
היסטוריה.
שטח המחוז היה כלול בממלכת בולגריה של הוולגה. במהלך המאה ה-15 סבל השטח קשות מפלישת טימור לנג. לאחר מכן, סופח לחאנות קאזאן. עם נפילת קזאן בידי הרוסים, השטח סופח לרוסיה והחלה התיישבות רוסית באזור. במאה ה-17 הוקמה העיר סימבירסק. בשנת 1870 נולד בעיר זו ולדימיר איליץ' לנין (אוליאנוב). עם פטירתו, בשנת 1924, הוחלף שם העיר לאוליאנובסק.
כלכלה.
בשטחי המחוז קיימים שדות נפט משמעותיים.
המחוז מהווה מרכז חשוב בקנה מידה ארצי לייצור מכוניות ומטוסים. כמו כן יש בו חקלאות מפותחת.
הנינג מנקל
הנינג מנקל (בשוודית: Henning Mankell; 3 בפברואר 1948 – 5 באוקטובר 2015) היה סופר שוודי בעל מוניטין בינלאומי, אבי הדמות הספרותית קורט ולאנדר.
הנינג מנקל נולד בסטוקהולם שבשוודיה, נכדו של מלחין בעל אותו שם ובנו של שופט.
מנקל זכה בפרס אריך מריה רמרק לשלום בשנת 2009.
הניג מנקל השתתף ב-2010 בהפלגת "המרמרה", ולאחריה הודיע כי ישקול את המשך הוצאת ספריו בעברית, בסופו של דבר שינה את דעתו וספריו המשיכו להופיע בעברית.
נפטר ממחלת הסרטן ב-5 באוקטובר 2015. אלמנתו היא במאית הקולנוע אווה ברגמן, בתו של אינגמר ברגמן.
מספריו.
מספריו שתורגמו.
חמישה מספריו תורגמו לעברית על ידי רות שפירא:
קישורים חיצוניים.
על ספריו
פעילות פוליטית
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סופרים שוודים]]
[[קטגוריה:סופרי מתח ואימה]]
[[קטגוריה:נפטרים מסרטן]]
[[קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1948]]
[[קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-2015]]
שרבל הקדוש
שרבל מכלוף המוכר במסורת הנוצרית כשרבל הקדוש (בערבית: مار شربل ; 8 במאי 1828- 24 בדצמבר 1898) היה נזיר מארוני אשר נחשב לקדוש נוצרי בנצרות הקתולית.
חייו.
שרבל נולד ב-8 במאי בשנת 1828 בבקא כפרא שבצפון לבנון תחת השם יוסף אנטון מכלוף (يوسف أنطون مخلوف) לבריגיט ואנטון מכלוף, ולו ארבעה אחים. הוא הוטבל לנצרות ב-16 במאי 1828. אביו נפטר כאשר שרבל היה בן שלוש בלבד והוא גדל עם דודו. בילדותו, להבדיל מבני גילו נהג שרבל להתבודד רבות, גילה התעניינות רבה בדת ונהג להתפלל.
בגיל עשרים ושלוש הצטרף שרבל למסדר הנזירים על שם מארון הקדוש במנזר הכפר אנאיה בהר הלבנון, ושינה את שמו מיוסף לשרבל, על שם קדוש אנטיוכי בן המאה השנייה. שרבל נדר את נדריו הסופיים בשנת 1853 ומונה לכומר לאחר שש שנים. בדומה למארון הקדוש, גם שרבל התגורר במנזר מאז שנת 1875 עד למותו בשנת 1898. שרבל היה ידוע בצניעותו והסתפקותו במעט, ונהג לבצע כל המוטל עליו ללא מענות. כמו כן, הוא נודע באדיקותו לביצוע הסקרמנטים.
שרבל נודע ככומר אהוד בקהילתו, אנשים רבים היו מגיעים אליו לקבלת ברכות ואזכורים בתפילותיו, והוא אף הוזמן לפקח על טקסים דתיים בכפר שכן.
מותו ואחריו.
בעת המיסה, ב-16 בדצמבר 1898 חלה שרבל ותשעה ימים לאחר מכן, בערב חג המולד נפטר, בהיותו בן 70. הוא נקבר בבית הקברות של מנזר מארון הקדוש באנאיה. מספר חודשים לאחר מכן, העידו אנשים כי ראו הילה מעל קברו. לאחר עדויות אלו הוחלט לפתוח את הקבר, לאחר פתיחתו התגלתה גופתו כשהיא בשלמותה ודם עדיין זורם בגופו. כמו כן, נראו סימני זיעה על גופתו. לאחר מקרה זה, הועברה גופתו לארון קבורה אחר, במתחם שהוכן עבורו. מקום קבורתו הפך למוקד עלייה לרגל לנוצרים (בעיקר המארונים שבהם). אם כי, ישנם גם בני דתות אחרות אשר מגיעים לבקר במקום.
בשנת 1925 הציע האפיפיור פיוס השנים-עשר להכריז על שרבל כקדוש של הכנסייה הקתולית. בשנת 1950 יצאה ללבנון משלחת שכללה אנשי דת ורופאים במטרה לבדוק את גופתו של שרבל. בשנה זו, נפתח קברו בפעם השנייה. גופתו, התגלתה בשלמותה ובריאה לחלוטין וזאת כעבור 52 שנה לאחר מותו. שמועות על האירוע יצאו למרחוק, והמונים נהרו אל המנזר בו נקבר כדי לברר את שהתגלה.
בשנת 1954 חתם האפיפיור פיוס השנים-עשר על צו המאשר את בירוכו (המעלה אותו למעמד של "מבורך", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדוש"), וב-5 בדצמבר 1965 נערך הטקס על ידי האפיפיור פאולוס השישי בוותיקן. שנה לאחר מכן, ב-1976 חתם פאולוס השישי על צו המאשר את הקדשתו של שרבל, והטקס עצמו נערך ב-9 באוקטובר 1977 בוותיקן.
לאחר מותו, מאמינים הנוצרים כי שרבל ביצע ניסים רבים בהם ריפא אנשים חולים. הממסד הכנסייתי, בחר להזכיר שלושה מהם בטקסי הבירוך וההקדשה של שרבל; שניים בטקס הבירוך, ואחד בטקס ההקדשה. גם לאחר זמן רב עוד היו אנשים שהעידו על ניסים ששרבל, כביכול, עשה למענם.
חגו של שרבל הקדוש חל מדי שנה ביום ראשון הרביעי של חודש יולי.
שרבל מכלוף
שארבל הקדוש
פאונים אפלטוניים
רדיו דו כיווני
האי (סדרת טלוויזיה)
האי היא סדרת דרמה ומדע בדיוני ישראלית לילדים ונוער, אשר שודרה בערוץ הילדים החל מ-28 באוקטובר 2007 ועד לסיומה ב-1 במרץ 2010 בחברת HOT. הסדרה מציגה את סיפורם של חבורת ילדים שייעודם הוא להציל את העולם מאסטרואיד שאמור לפגוע בכדור הארץ ב-9 בספטמבר 2009. את הסדרה יצר וכתב גיורא חמיצר והיא בוימה על ידי עפר ויצמן.
שיר הנושא של הסדרה, "כאילו אין מחר", נכתב על ידי גיורא חמיצר, הולחן על ידי דני רייכנטל ובוצע על ידי השחקנית והזמרת דנה ברגר (משחקת בסדרה בתפקיד סילביה).
הסדרה הופקה בעלות של כ-150 אלף שקל לפרק בממוצע, והיא אחת מסדרות הילדים שהופקו בעלות הגבוהה ביותר בישראל. היא זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית לילדים ונוער הטובה ביותר לשנת 2008. כוכב הסדרה יון תומרקין זכה בפרס שחקן השנה בטקס נבחרי ערוץ הילדים על תפקידו בסדרה פעמיים.
עלילה.
ציר מרכזי בסיפור העלילה הוא יכולתם של חלק מגיבורי הסדרה לנוע בזמן ("טיימרים") ולשנות התרחשויות בעבר, כך שנוצרת היסטוריה חלופית, אך יש להיסטוריה את הכוח לתקן את עצמה ורק לעיתים רחוקות ניתן לשנותה באמת.
עונה 1.
פרקים 1–50 (50 פרקים)
אדי, סילביה וטומי הם משפחה שגרה בסירה במרינה ומסתירה אצלה ספר המכיל ציורים המראים את המתרחש בעתיד. בתאריך 9 בספטמבר 2009 עומד לפגוע בכדור הארץ אסטרואיד שלא ישאיר כלום מהאנושות. הספר מראה להם כיצד יוכלו להציל את האנושות כולה. לפי האיורים בספר, אוספים אדי וסילביה חבורת נערים שאינם הלכו בדרך הישר ונאלצו לשלם על מעשיהם בחומרה. הם מכניסים אותם אל תוך בית המחסה שבנו ובכך הצילו את העבריינים הצעירים ונתנו להם תקווה לחיים חדשים.
אדי וסילביה אספו את חבורת הנערים: אנה, ליבי, מייקי, זואי וג'יני מתוך איורים שהספר הראה להם. הנער סול לא היה אמור להגיע לבית המחסה, אך כשאדי וסילביה באים לאסוף את צ'יף, הנער שהספר הראה להם, מבית הכלא, סול, שותפו של צ'יף לתא בכלא, מתחזה לו בשביל להשתחרר מהכלא. אף אחד לא עולה על הטעות שלו במשך זמן. הנערים וטומי אינם מסתדרים כלל.
התאריך מגיע ועל פי הספר טומי אמור לפגוש טיימר בשם דילן, שאמור להציל את העולם על ידי שליחת טיל אל עבר האסטרואיד. דילן לא הגיע והעולם עומד להיחרב. בשביל להציל את הילדים, אדי וסילביה שולחים אותם במנהרה מיוחדת אל האי. החבורה מגיעה למבצר משונה שנראה מתקדם מאוד מבחינה טכנולוגית. הילדים מבית המחסה בטוחים שטומי וההורים שלו עובדים עליהם וזה רק עוד שיעור. אך כאשר צ'יף (סול) נקלע לצונאמי שקורה בעקבות נפילת האסטרואיד הם מאמינים לטומי. המבצר מגן עליהם ומספק להם את כל הצרכים שלהם, והם חיים בו. עם הזמן הם שמחים לגלות שבמבצר יש חדר שינה עם מיטות לכל הנערים, מקלחות, חדר טלוויזיה, סלון עם ספות, אקווריום וחדר אוכל בו יש מכשיר מיוחד דמוי מיקרוגל. בחדר האוכל יש מגירה עם "סוכריות" במגוון צבעים. לאחר הניסיון להכניס את ה"סוכרייה" למכשיר הם מגלים שכל סוכרייה מכינה סוג אוכל אחר. מתגלה בנוסף שחדר האוכל מתנקה בעצמו ושחדר האוכל יכול להתחלף, לפי בקשה גם לחדר מקלחת ועוד. מאוחר יותר, סודו של צ'יף מתגלה וגם שמו האמיתי - סול.
החבורה מגלה שחברתם מבית המחסה, ג'יני, ניצלה וחיה על האי גם כן. במהלך הסדרה מתגלה מלחמה בין הגוף השולט על האי – הקונגרס, לבין המחתרת – טיימרים מהעתיד שרוצים ליירט את האסטרואיד ולהציל את העולם. אל המבצר מגיעה מכונת זמן, ממנה טומי יוכל לחזור אחורה וליירט את האסטרואיד. טומי, שהפך לטיימר, חוזר לשנת 2009. בינתיים, הנערים שמחכים לטומי, מטיילים באי ומגלים את משפחת בן עמי, משפחה שניצלה גם היא מהאסטרואיד. בעזרת עלמה, בתם של דויד ופנינה בן עמי לה כוחות נבואיים, הם זוכים בהגרלת טוטו ועם הכסף שזכו מחליטים לקנות אי בודד. מה שהם לא יודעים זה שהאי הוא היחידי ששרד את פגיעת האסטרואיד בכדור הארץ. המשפחה והילדים מתחברים אחד עם השני ונוצר ביניהם קשר ידידות.