ב-11 ביוני 1967, מיד עם סיום מלחמת ששת הימים, הודח מפקד חיל הים המצרי בזמן המלחמה, סולימאן עזאת, ואבו זיכרי מונה תחתיו. תחת פיקודו התעמת חיל הים המצרי ביולי 1967 מול חיל הים הישראלי בקרב רומני. באוקטובר 1967 זכה חיל הים המצרי לאחת מהצלחותיו הגדולות, טיבוע המשחתת הישראלית אח"י אילת. אבו זיכרי הודח מתפקידו בספטמבר 1969, לאחר מבצע רביב - הפשיטה המשוריינת שערך צה"ל בגדה המערבית של מפרץ סואץ. בפשיטה זו פעלו כוחות חיל הים הישראלי, כולל שייטת 13 במפרץ סואץ ללא שהמצרים הצליחו לאתרם ולהפריעם. תחת אבו זיכרי מונה כמפקד חיל הים, מחמוד עבד אל-רחמן פהמי.
בסוף אוקטובר 1972, בעת שהחליף חלק מצמרת צבאו, כולל את שר ההגנה מוחמד צאדק (תחתיו מונה אחמד איסמעיל עלי), הדיח נשיא מצרים, אנואר סאדאת, גם את מפקד חיל הים פהמי ומינה במקומו שוב את אבו זיכרי.
במלחמת יום הכיפורים נלחם חיל הים המצרי מול חיל הים הישראלי בשלוש זירות: הים התיכון, מפרץ סואץ ומצרי באב אל מנדב. בים התיכון התרחשו מספר קרבות בין ספינות טילים ישראליות ומצריות, שבכולם הייתה יד הישראלים על העליונה. הקרב הבולט ביותר היה קרב דמייט בו טובעו שלושה סטי"לים מצריים. בימים הראשונים לקרבות ניסו המצרים להפגיז מן הים מתקנים ישראלים בסיני. בהמשך הלחימה נשארו הספינות המצריות בנמליהן מחשש לתקיפות אוויריות. במפרץ סואץ פעלו כוחות קומנדו ימי מצריים שניסו לנחות בסיני. הכוח הימי הישראלי במפרץ סואץ כלל רק דבורים וכוחות של שייטת 13. במספר היתקלויות ימיות נפגעו וטובעו סירות משמר, סירות קטנות אחרות וסירות קומנדו מצריות. במצרי באב אל מנדב הטילו המצרים מתחילת הלחימה הסגר ימי ומנעו שיט אוניות ישראליות לאילת. ב-1 בנובמבר איפשרו המצרים מעבר ספינת משא ישראלית אולם רק בתחילת דצמבר 1973 הוסר הסגר רשמית.
יאני
יאניס כריסומאליס (ביוונית: Γιάννης Χρυσομάλλης; נולד ב-14 בנובמבר 1954), המוכר בשמו הפרטי יאני, הוא פסנתרן ומלחין יווני אוטודידקט. יאני היה מועמד לפרס גראמי על אלבומיו "Dare to Dream" (שיצא בשנת 1992) ו-"In My Time" (שיצא בשנת 1993). פריצת הדרך שלו הייתה בשנת 1994 כשיאני הוציא את האלבום "Yanni Live at the Acropolis". מאז יאני הופיע בכ-20 מדינות ברחבי העולם, מכר מאלבומיו כ-20 מיליון עותקים וזכה ל-35 תקליטי זהב ופלטינום. יצירותיו האינסטרומנטליות משמשות מאז שנות ה-80 בשידורים טלוויזיוניים בעיקר בתחום הספורט, בהם שידורי המשחקים האולימפיים לאורך השנים. סגנונו המוזיקלי נתפס כמוזיקת העידן החדש.
ביוגרפיה.
יאני נולד ביוון בעיר קלמטה. בנעוריו עסק בספורט, היה חבר בנבחרת השחייה של יוון ואף שבר את השיא הלאומי לשחייה בסגנון חופשי ל-50 מטרים. במקביל לימד עצמו לנגן בפסנתר, ובחר לעסוק בכך בהמשך, למרות שלא למד נגינה באופן רשמי ולא ידע לקרוא תווים. בגיל 18 נסע ללמוד בארצות הברית באוניברסיטת מינסוטה, וסיים תואר ראשון בפסיכולוגיה. במהלך לימודיו הצטרף ללהקת רוק מקומית בשם "צ'מליון", שם פגש את המתופף צ'רלי אדמס. הלהקה יצאה למסע הופעות במרכז ומערב ארצות הברית, וזכתה לפופולריות מסוימת.
קריירה.
לאחר סיום התואר הראשון, עבר יאני לקליפורניה והחל לעבוד בהלחנת פסקולים. הוא הוחתם בחברת התקליטים "פרייבט מיוזיק", ובשנת 1986 יצא אלבומו המצליח "Keys to Imagination". בשנת 1987 הקים עם צ'רלי אדמס ועם ג'ון טש הרכב מוזיקלי, שיצא להופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה, כדי לקדם אלבום זה ואת האלבומים "Out of Silence" ו-"Chameleon Days".
בשנת 1992 יצא האלבום "Dare to Dream", עבורו קיבל יאני מועמדות לפרס גראמי. מתוכו, השיר "Aria" שולב בפרסומת ידועה לבריטיש איירווייז, ותרמה לפופולריות של יאני. גם אלבומו הבא, "In My Time" משנת 1993, היה מועמד לפרס גראמי. בתקופה זו הושמעו קטעים אינסטרומנטליים שלו באירועי ספורט חשובים רבים, בהם הסופרבול, אליפות ארצות הברית הפתוחה, טור דה פראנס, המשחקים האולימפיים, וכן חדשות רשת הטלוויזיה ABC.
ב-23 בספטמבר 1993 צולמה הופעה גרנדיוזית של יאני עם התזמורת הסימפונית הממלכתית של אנגליה באקרופוליס שבאתונה, שהופצה בווידאו ובאלבום ההופעה הראשון שלו, "Yanni Live at the Acropolis", שיצא ב-1994. ההופעה שודרה בטלוויזיה הציבורית בארצות הברית וב-65 מדינות ברחבי העולם, ובכך הפכה לאחד השידורים הנצפים ביותר בערוץ זה. יאני המשיך להופיע בטלוויזיה הציבורית בקונצרטים וספיישלים שונים לאורך השנים.
בשנת 1997 הפך לאחד האמנים המערביים המעטים שאושר להם להופיע בטאג' מהאל בהודו. בהמשך אותה שנה הופיע באתר מורשת עולמית נוסף, "העיר האסורה", בסין. קטעים מההופעות הופיעו באלבומו "Tribute" שיצא בשנה זו. בשנת 2000 יצא אלבום האולפן "If I Could Tell You". בשנת 2003 יצא אלבומו "Ethnicity" ובעקבותיו יצא למסע הופעות עולמי, שנחשב לרביעי בגודלו בעולם בשנה זו על פי מצעד בילבורד.
בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה בה למד, מינסוטה.
ב-2006 יצא אלבום ההופעה הבא של יאני, "Yanni Live! The Concert Event". בשנת 2009 יצא אלבום האולפן ה-14 שלו, שהופיע גם בגרסת DVD, בשם "Yanni Voices", שבו לראשונה החל לשלב ווקאליסטים. באלבום זה נוצרו יצירות חדשות לצד יצירות קודמות שהוספו להן מילים. בשנת 2010 הוציא שני אלבומים: "Yanni Mexicanisimo", שנוצר בעקבות מסע הופעות בדרום אמריקה, ומשלב את סגנונו האינסטרומנטלי של יאני עם סגנון מוזיקה מקסיקני, וכן את האלבום "Truth of Touch", שממשיכים את השילוב עם ווקאליסטים.
הופעות בישראל.
ביוני 2013, כחלק מפרויקט "World without borders" שלו, הגיע יאני להופעה בישראל שנערכה בהיכל נוקיה.
ביוני 2014, חזר יאני לישראל להופעה נוספת בהיכל נוקיה כחלק מאותו סיבוב הופעות.
אליצור מכבי נתניה (כדורסל נשים)
זעירא
פואד זכרי
פריץ פישר (היסטוריון)
פריץ פישר (בגרמנית: Fritz Fischer; 5 במרץ 1908 - 1 בדצמבר 1999) היה היסטוריון גרמני. מחקריו המרכזיים עסקו בסיבות לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא תואר על ידי אחדים כהיסטוריון החשוב ביותר בגרמניה במאה ה-20.
אודות.
פישר נולד בעיירה לודוויגשדט בבוואריה. אביו היה מפקח על מסילות ברזל. הוא למד באוניברסיטת נירנברג ארלנגן ובאוניברסיטת הומבולדט היסטוריה, פדגוגיה, תאולוגיה ופילולוגיה. במקור היה מומחה בפרוטסטנטיות הגרמנית מהמאה ה-19.
בשנת 1939 הצטרף למפלגה הנאצית ופרש ממנה בשנת 1942. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בוורמאכט. הוא נשבה על ידי כוחות הברית ושוחרר ממחנה מעצר בשנת 1947.
בשנת 1948 היה לפרופסור מלא באוניברסיטת המבורג, שם לימד עד שנת 1978. בשנות החמישים קיבל גישה לארכיוני מזרח גרמניה בפוטסדאם, שם נתקל במערך של קבצים הנוגעים למטרות מלחמה ותוכניות סיפוח שממשלת הרייך ערכה במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1961 פרסם את מחקרו פורץ הדרך אודות הסיבות שהובילו לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. לא היה זה רק היקף השאיפות הטריטוריאליות של גרמניה שהניעו אותו לפתח את השערותיו הפרובוקטיביות, אלא גם החשד שממשלת גרמניה עשויה היה להתחיל את המלחמה מלכתחילה כדי לממש את תוכנית ההרחבה שלה ביבשת אירופה. פישר הציג את ממצאי הארכיון הבאים שלו בנוגע למדיניות החוץ האגרסיבית של גרמניה ומקורותיה של מלחמת העולם הראשונה בספר שכותרתו Krieg der Illusionen (מלחמת האשליות). בספר זה הוא קידם את התיאוריה לפיה בדצמבר 1912, ב"מועצת המלחמה העליונה", קיבלו וילהלם השני ויועציו הצבאיים החלטה לפתוח במלחמה גדולה עד קיץ 1914.
פישר היה נשוי ואב לשניים.
רפרם בר פפא
רפרם בר פפא היה אמורא בבלי בדור הרביעי (המאה ה-4), תלמידו של רב חסדא, וכמעט כל מאמריו בתלמוד הם בשמו, בהלכה ובאגדה. חברו של האמורא המפורסם רבא.
היה מבוגר מרבא, וכנראה היה מקביל לגילו של רב הונא. בתשובה לבקשתו של רבא שיספר לו ממעשיו הטובים של רב הונא השיב שאיננו זוכר את מעשיו בצעירותו, אלא בזקנותו.
רפרם בר פפא לא היה בנו של רב פפא, המאוחר לו.
הוזכר גם חכם בשם זה שהיה תושב העיר סיכרא, "רפרם בר פפא מסיכרא", כנראה כדי לבדל אותו מרפרם בר פפא הידוע יותר.
מרטין וייל
ד"ר מרטין וייל (נולד ב-1940 בהולנד) הוא אוצר ישראלי, מנכ"ל מוזיאון ישראל בין השנים 1973 ל-1996, והיה דמות מרכזית במאמץ להקמת פארק אריאל שרון באתר חירייה.
אודות.
נולד ברוטרדם שבהולנד כשבועיים לפני כיבושה במלחמת העולם השנייה. אביו של וייל היה עורך דין מצליח ואמו עקרת בית.
משפחתו נשלחה על ידי הנאצים למחנה ברנוולד שהיה מיועד לאליטות ההולנדיות ומשם למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וסטרבורק. אחר כך הועברה המשפחה לגטו טרזיינשטט בצ'כיה. עם תום המלחמה הוא ומשפחתו הקרובה חזרו להולנד. בגיל 19 הצטרף לתנועת הנוער הציונית הבונים וב-1959 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ בית העמק. שם הכיר את אשתו תמר, אז חברת גרעין נח"ל.
לאחר מכן עבר לירושלים. הוא החל להדריך במוזיאון ישראל שנבנה זה לא מכבר (וייל אף לקח חלק בבנייתו כפועל בניין). במקביל למד תולדות האמנות באוניברסיטה העברית.
הוא התקדם בתפקידים שונים במוזיאון, ושימש בו כאוצר ראשי ולבסוף כמנכ"ל. סך הכל עבד במוזיאון במשך שלושים שנה. . הוא אחראי על הקמת פסל המפלצת המפורסם של ניקי דה סן פאל בקריית היובל ועל הפסל מחווה לירושלים ("הפסל האדום") בהר הרצל. זכה בעיטורי כבוד מממשלות הולנד וצרפת על פועלו לקידום אמנות צרפת והולנד בישראל.
לאחר פרישתו מהמוזיאון שימש כמנכ"ל קרן ברכה עד שנת 2012.
ב-2015 זכה בעיטור יקיר ירושלים.
מוריס קאהן