האמנה הקצתה מחדש שטחים לחלוקה בין מדינות אירופה השונות. צרפת שמרה על כל השטח שהיה ברשותה נכון ל-1 בינואר 1792, וכן קיבלה בחזרה את כל השטחים שכבשה ממנה בריטניה במהלך המלחמה. בשטחים אלו נכלל האי גוואדלופ שנמסרה לשוודיה מידי בריטניה לאחר שנכבשה על ידיה, בעת שנכנסה לקואליציה. בתמורה, שוודיה קיבלה פיצויים של 24 מיליון פרנק, שהולידו את קרן גוואדלופ. השטחים שיצאו מכלל זה היו האיים טובגו, סנט לוסיה, סיישל ומאוריציוס, שנותרו לאחר החוזה בידי הבריטים. בריטניה גם שמרה על ריבונותה באי מלטה (סעיף 7).
במסגרת החוזה, הושבה סנטו דומינגו לאימפריה הספרדית, לאחר שהועברה לחזקה צרפתית בהסכם בזל משנת 1795 (סעיף 8). חלקו המערבי של האי, במסגרת מה שהצרפתים כינו קודם לכן סנט דומינג ומאוחר יותר יוכר כהאיטי, הוכר על ידי ספרד כמושבה צרפתית.
החוזה הכיר רשמית בעצמאות ובנייטרליות של שווייץ (סעיף 6).
בית בורבון.
החוזה הכיר בשלטון בית בורבון בצרפת, ובשלטונו של לואי השמונה עשר. זאת לאור העובדה שההסכם נחתם בידי לואי השמונה עשר ונציגי מדינות הקואליציה.
סחר בעבדים ועבדות.
ההסכם שאף להפסיק את הסחר בעבדים הצרפתי אך לא את העבדות, לאורך תקופה של חמש שנים. שטחי צרפת לא נכללו בהסכם.
לאחר החתימה.
למרות כוונות האמנה לשלום, היו כוחות שחששו מפני עלייה נוספת של הכוח הצרפתי. כמו כן, לאחר החתימה הלך והתחזק הצורך בשטחים. וילם הראשון לבית אוראניה-נסאו, התבקש על ידי הולנד, ששוחררה מהכיבוש הצרפתי, להיות נסיך המדינה. את הבקשה קיבל וילם הראשון בסוף 1813. במרץ 1815 הוקמה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בשטחי הולנד, בלגיה ולוקסמבורג של ימינו.
במהלך כיבושיו איחד נפוליאון מדינות גרמניות רבות, אשר שמרו על מעמד זה גם לאחר חוזה פריז. בנוסף פרוסיה רכשה שטחים במערב גרמניה, סמוך לגבול עם צרפת, לאחר חילופי דברים עם וילם הראשון מהולנד. באיטליה הוכרו גם כן מספר ישויות פוליטיות.
טורבאי
__ללא_תוכן__
טֻרבַּאי (בערבית: طرباي) הייתה משפחה בעלת שורשים בדוויים, שראשיה החזיקו במרוצת המאה ה-16 והמאה ה-17 בתפקיד מושלי (סנג'ק ביי) מחוז לַג'וּן בארץ ישראל. כמו כן היו מפקדי שיירת החג' השנתית מדמשק למכה, בצד משפחות פרוח' ורדואן, ונשאו בתואר אמיר אל-חג'.
תולדות המשפחה.
בני טורבאי התייחסו לשבט בני חארת'ה והתנחלו עוד בתקופה הממלוכית באזור שכם. בראשות קַרַגָ'ה אבּן טורבאי חַברוּ לסלים הראשון העותמאני בהבסת הממלוכים (1516–1517) כששירתו כמורי דרך לגייסותיו בדרכם למצרים. ממשיכו, טורבאי אבּן קרג'ה, התמיד בנאמנותו לסולטאן סולימאן הראשון גם בעת ההתקוממות ב-1520–1521 של גַ'נבַּרידי אל-ע'זאלי (جنبريدي الغزالي), מושל דמשק. כאות תודה ניתן תוקף רשמי לשלטונה של משפחת טורבאי באזור שהקיף את עמק יזרעאל, צפון שומרון והגליל התחתון, מדרום הכנרת במזרח ועד הכרמל על שלוחותיו וחופו במערב (לימים סנג'ק לג'ון). ראשיה הורשו להחזיק בתפקידיהם המסורתיים מימי הממלוכים ובתואר "מושל שתי הדרכים" (אמיר אל-דַרבַּין) – סעיפי דרך הדואר מדמשק לקהיר שהתפצלו סמוך לחאן אל-תוג'אר לדרך הפונה דרומה בנתיב ואדי עארה ולדרך העולה מן העמק להרי שומרון – לשכם ולירושלים. אנשי טורבאי מונו לתפקיד המלווים של שיירות עולי הרגל למכה ושימשו כממלאי מקומם של אנשי רדואן במחוז עזה, כאשר אלה עסקו בליווי השיירות. אנשי טורבאי שמרו על אורח חייהם המסורתי – חיו במאהלים וגידלו גמלים שאותם סיפקו לעולי הרגל. הכנסותיהם באו מדמי הגנה ששילמו העוברים בדרכים (ע'פֿר), ממכסים שנגבו במעגני חיפה וטנטורה ומן המיסים שהעלו הכפרים במחוזם.
עלי אבּן טורבאי מונה למושל לג'ון ב-1559. אחריו משל עַסאף (عساف), שהרחיב את גבולו גם בתחומי סנג'ק שכם. צו עותמאני מ-1579 מעיד על טווח הדרכים שעל שמירתן הופקדו אנשיו – מקוניטרה ברמת הגולן ועד ג'לג'וליה בשרון. למרות הדחתו והגלייתו של עסאף ב-1583 נותר מחוז לג'ון בשליטת משפחתו, ובנו טורבאי ירש את מקומו. נכדו של עסאף, אחמד אבן טורבאי, משל במשך תקופה ארוכה – מ-1601 ועד מותו ב-1647 – ונודע במנהיגותו ובעוז רוחו. ב-1606–1607 סייע בדיכוי מרד ג'אנבּולאד (בכורדית: جان‌پولاد) מחלבּ ומילא תפקיד נכבד – בצד מושלי מחוזות ירושלים ושכם (בית פרוח') ועזה (בית רדואן) – בבלימת התפשטותו דרומה של שליט הרי הלבנון והגליל העליון, פח'ר א-דין השני, ובהתשתו עד למפלתו ב-1635. אנשי טורבאי היו קשורים בקשרי משפחה וחסות למשפחות פרוח' ורדואן, ושיתוף הפעולה הכלכלי והצבאי ביניהן חיזק מאוד את כוחן. בתקופתו של אחמד טורבאי נערכו ההסדרים עם המסדר הכרמליתי ונציגם האב פרוספר על מאחזי הכרמליתים בהר הכרמל.
בנו של אחמד טורבאי, זַין (زين), משל עד 1660, ואחריו עלה אחיו, מוחמד טורבאי, שמשל עד מותו ב-1671. תיאורים מפורטים של מוחמד טורבאי ושל הווי החיים בשבטו מצויים בכתביו של הסוחר והדיפלומט הצרפתי, לורן ד'ארבייה, ששהה חודשים אחדים (בסוף 1664 ובתחילת 1665) במאהל טורבאי בחוף הכרמל ובין היתר סייע למארחו בתכתובותיו עם הרשויות העותמאניות. רשימותיו של ד'ארבייה מתקופה זו ראו אור ב-1717, אחרי מותו, בספרו "מסע בארץ ישראל ב-1664 אל האמיר הגדול של הבדווים", והן מהוות מקור חשוב לחוקרי התקופה.
עוד בזמנו של מוחמד טורבאי, שהיה מכור לחשיש, ניכרו סימני ההתערערות במעמדה של המשפחה. אחריו משלו אחרים מבניה, אבל ב-1677 הודח מנהיגם והעותמאנים מינו קצין מטעמם על המחוז. עוד קודם לכן בא לקיצו שלטונם של המושלים המקומיים בארץ ישראל – פרוח' ורדואן. התעצמותם הייתה לצנינים בעיני העותמאנים והדחתם הייתה חלק ממהלכי הריכוזיות שהובילו הווזירים הגדולים מבית קפרילי (Köprülü).
משפחת טורבאי נשכחה עד מהרה, וכבר בתחילת המאה ה-18 תפסה משפחת זיידאן בראשות דאהר אל-עומר את השליטה בצפון ארץ ישראל.
קישורים חיצוניים.
מסע בארץ ישראל אל האמיר הגדול של הבדווים (הדפסת אמסטרדם, 1718) "Voyage dans la Palestine vers le grand Émir des Bédouins"
זכרונות האביר ד'ארבייה (1735) "Mémoires du chevalier d'Arvieux":
כרך שני,
כרך שלישי
דרור זאבי, המאה העות'מאנית Dror Ze’evi, "An Ottoman Century: The District Of Jerusalem In The 1600s", 1996
47 מטר 2
47 מטר 2 (באנגלית: ) הוא סרט אימה והישרדות בריטי-אמריקאי אשר בוים על ידי יוהאנס רוברטס, לפי תסריט שכתבו יוהאנס רוברטס וארנסט ריירה. את הדמויות הראשיות מגלמים ג'ון קורבט, ניה לונג, סופי נליס וקורין פוקסק.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוגוסט 2019, בהפצת אנטרטיינמנט סטודיו מושן פיקצ'רס.
עלילה.
מיה וסשה אחיות ביחסים לא טובים, ההורים שלהן מתכננים להן חוויה משותפת: הפלגה וצפייה בכרישים. סשה מעודדת את מיה להבריז מזה ולצאת במקום עם 2 חברותיה- ניקול ואלכסה. הן יוצאות לסקור עיר אבודה תת-ימית שנבנתה על ידי שבט המאיה.
בעקבות תזוזה חלק מהמבנה זז ונוצר גל שגורם למים להיות עכורים והבנות לא רואות אחת את השנייה. מיה מוצאת את בן, חבר של אלכסה. הוא מסביר לה שיש דרך לצאת אך לפניי שאומר עוד משהו הוא נטרף על ידי כריש. הבנות רואות אחת את השנייה ומנסות לברוח, הכריש רודף אחריהן וגורם למנהרה של הדרך בה הגיעו להיחסם.
הבנות לוקחות את הסרט שבן שם כדי לדעת מה הדרך חזרה ועוקבות אחריו. אלכסה שמובילה קורה שהסרט נקרע. הן מחפשות דרך אחרת אבל מופיע כריש שמסתובב בינן כשהכריש נעלם הבנות בורחות למערה ומוצאות בה כיס אוויר.
מיה שומעת משהו ומחליטה לחפש מה מקור הרעש, בתקווה שזה מאביה. במקביל קארל - חבר של בן שנשאר במקום ממנו יצא בן נטרף על ידי כריש. מיה מוצאת את גופתו וגם את אביה - גרנט שהגיע לחפש אותן שם.
ניקול, אלכסה וסשה מצאו דרך לבלבל את הכרישים - הם עיוורים אז כשרצו להסיח את דעתם הן דפקו על העמודים הישנים. חמישתם מגיעים למקום מפלט- המקום ממנו גרנט נכנס.
אלכסה מטפסת על חבל הצלה אבל בזמן הזה שאר הבנות מבחינות בכריש במים. ניקול קופצת על החבל והוא נתלש ממקום האחיזה שלו. אלכסה נופלת וניקול מצליחה להאחז באדמה אבל מאבדת אחיזה ונופלת עמוק למים - נטרפת ישר.
גרנט מסביר ל-3 הבנות שהמבנה הקדום מחובר לים, ולכן אם ימצאו דרך לצאת הם ינצלו. אבל ברגע נטרף על ידי כריש.
הבנות יוצאות בעצמן, אבל במהלך הדרך מתחילה מערבולת תת-ימית ששואבת פנימה את סשה. מיה ואלכסה מוצאות מערה קטנה מעבר למערבולת ומנסות להגיע אליה. אלכסה נתפסת על ידי כריש בתא החמצן שלה וכדי להימלט מורידה אותו ונחנקת.
מיה נשאבת למערבולת ומוצאת את סשה. הן ביחד מצליחות להגיע לנקיק צר וכדי לעבור בו מורידות את תאי החמצן שלהן. הן מגיעות לאוקיינוס שם רואות את ספינת ההפלגה שהיו אמורות להיות עליה.
מיה עולה אבל סשה נתפסת על ידי כריש, מיה יורדת למים עם אקדח ויורה בו. מיה עולה אך לפני שעושה זאת תופס אותה כריש והיא מצילה את עצמה כשהיא דוקרת אותו בעין. סשה ומיה מתאחדות על סיפון הספינה.
הפקה.
בספטמבר 2017, הוכרז כי The Fyzz Facility, עובדים על סרט המשך עבור הסרט "47 מטר" שיצא בסמוך לכך. עוד נודע כי יוהאנס רוברטס יהיה במאי הסרט בשנית, וכי הוא וארנסט ריירה יכתבו את תסריט הסרט בשנית גם כן. בהמשך, פורסם כי סרט זה יצולם בברזיל ויתמקד בחבורת נשים שנקלעות אל סיטואציה דומה לזו שקרתה בסרט הקודם.
בדצמבר 2018, נודע כי שם סרט ההמשך יהיה "47 Meters Down: Uncaged".
מורגנטוי
הנרי מורגנטוי
הילד (סרט)