הייזל מקקליון (אנגלית: Hazel McCallion, נולדה בפורט-דניאל בקוויבק ב-14 בפברואר 1921) היא פוליטיקאית קנדית לשעבר אשר כיהנה כראש העיר של מיסיסוגה באונטריו, העיר השישית בגודלה בקנדה. מקקליון התמנתה לתפקיד בשנת 1978 והיא כיהנה בו 36 שנים ברציפות מאז ועד 2014, כאשר פרשה לגמלאות. היא אחת מראשי הערים בעלי תקופות הכהונה הרצופות הארוכות בעולם. היא ניצחה ב-12 מערכות בחירות במהלך כהונתה.
חייה.
הייזל ג'ורנו (לימים מקקליון) גדלה בקוויבק. עבדה בחברה מסחרית במונטריאול והתבקשה במסגרת עבודתה לעבור לטורונטו. נישאה לסם מקקליון והם עברו להתגורר בסטריטסויל, שהפכה אחר כך לחלק ממיסיסוגה. בני הזוג ייסדו עיתון מקומי. לזוג נולדו שלושה ילדים. סם מקקליון נפטר בשנת 1997 לאחר מחלת אלצהיימר.
פעילות פוליטית.
הייזל מקקליון נבחרה לתפקיד ראש עיריית סטריטסויל בשנת 1970 וכיהנה בו עד שנת 1973. בשנת 1978 נבחרה לתפקיד ראש עיריית מיסיסוגה. מקקליון קיבלה את תפקיד ראש העיר, תקופה קצרה אחרי שהוחלט בשנת 1974 לצרף את העיירות פורט קרדיט וסטריטוויל לעיר. מיסיסוגה הייתה אז עיר קטנה בפרברים של טורונטו. בימי כהונתה עברה העיר מהפכה. היא משכה אליה אוכלוסייה רבה, הוקם בה מרכז עיר עם בניינים רבי קומות וחברות רבות עברו אליה.
מקקליון ניצחה על תהליך זה תוך הקפדה על איזון תקציבי ומניעת גירעונות. מדיניותה ואופייה הביאו רבים להשוותה למרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה. הצלחתה הפוליטית והישגיה בפיתוח העיר הקנו לו מעמד ויוקרה ציבוריים והיא הייתה אחת מראשי הערים הנודעים ביותר בקנדה. היא זכתה לשלל פרסים בינלאומיים על פעליה.
פול ניומן (שחיין)
מרד הוגן
מרד הוגֶן ("Hōgen no ran" 保元の乱; 28 ביולי-16 באוגוסט 1156) היה מלחמת אזרחים קצרה שמטרתה הייתה לפתור את הסכסוך לגבי ירושת כס הקיסרות היפני. הסכסוך נסב גם על היקף ההשפעה בה החזיק בית פוג'יווארה, אשר היווה שושלת עוצרים
במהלך תקופת הייאן.
מרד הוגן הניב מספר תוצאות בלתי צפויות: הוא יצר בסיס עליו התבססה בהמשך עליונות מעמד הסמוראים. המרד נחשב לתחילת השתלשלות האירועים אשר הניבה בסופה את שלוש הממשלות המונהגות על ידי סמוראים בהיסטוריה של יפן.
רקע.
בשנת 1155 התמקדו מאבקי הכוחות בחצר הקיסרות בשלוש דמויות. לאחר שהקיסר לשעבר טוֹבָּה והקיסר לשעבר סוטוקו ויתרו על כסם, התכוון כל אחד מהם לשמור על השפעה כלשהי בחצר במהלך שלטונו של הקיסר קונואה. אולם, כאשר נפטר קונואה הצעיר, הדינמיקה של הכוחות המתמודדים השתנתה.
קרב.
פוג'יווארה נו טָדַמיצ'י, בנו של העוצר פוג'יווארה נו טדזאנה, צידד בגו-שירקאווה, בעוד אחיו הצעיר, פוג'יווארה נו יורינאגה, צידד בסוטוקו. כל צד בעימות זכה לתמיכת שבטי הסמוראים הגדולים מינאמוטו וטאירה. מינאמוטו נו טָמֵיושי, מנהיג שבט מינאמוטו, וטאירה נו טדמאסה צידדו בסוטוקו וביורינאגה, בעוד מינאמוטו נו יושיטומו, בנו הבכור של טמיושי, וטאירה נו קיוֹמוֹרי, מנהיג שבט טאירה, תמכו בגו-שירקאווה ובטדמיצ'י.
יושיטומו הציע להעלות את הארמון באש, וכך היה. כעת היה על לוחמיו של סוטוקו להאבק בלהבות תוך הגנה מפני כוחותיו של גו-שירקאווה, ולבסוף נאלצו לסגת בהשאירם את כוחותיו של האחרון כמנצחים בשדה הקרב.
תוצאות הקרב.
כוחותיו של הקיסר גו-שירקאווה הביסו לבסוף את כוחותיו של סוטוקו, ובכך למעשה איפשרו לו לרדת מכס הקיסר תוך שמירה על כוח רב בחצר. הוא המשיך לשמור על כוחו במהלך כהונתם של חמישה קיסרים (ניג'וּ, רוֹקוּג'וֹ, טָקַקוּרה, אָנטוֹקוּ וגו-טוֹבָּה) עד מותו בשנת 1192. סוטוקו הוגלה לפרובינציית סָנוּקי (כיום מחוז קאגווה באי שיקוקו), יורינאגה נהרג בקרב, וטמיושי וטדמאסה הוצאו להורג. טמטומו שרד את הקרב אך נאלץ לנוס. יושיטומו הפך לראש שבט מינאמוטו בעקבות מות אביו, ויחד עם קיומורי, הצליח לבסס את מעמדם של שני שבטי הסמוראים ככוח הפוליטי החדש בבירה.
מורשת.
תוצאות מרד הוגן והיריבות שנוצרה בעקבותיו בין שבט מינאמוטו לשבט טאירה הובילו למרד הייג'י בשנת 1159.
האפוס מתקופת קאמאקורה "עלילות הוגן" מתאר את קורות הסמוראים שלקחו חלק במרד. יחד עם "עלילות הייג'י" ו"עלילות הֶייקֵה" הם מתארים את עלייתם ונפילתם של שבטי מינאמוטו וטאירה.
פילוסופיה של האמנות
נחום טייט
נחום טייט (באנגלית: Nahum Tate; 1652 - 30 ביולי 1715) היה משורר, מחזאי ולבריתן אירי.
חייו.
טייט נולד בדבלין, אירלנד ולמד בטריניטי קולג' לפני שעבר ללונדון. בשנת 1678 הופק המחזה הראשון שלו, "ברוטוס מאלבה". במהלך שנות ה-80' של המאה ה-17 כתב עוד שבעה מחזות, בעיקר עיבודים של יצירות קיימות.
הלברית של דידו ואניאס, האופרה היחידה המושרת כולה של הנרי פרסל, עוצבה על פי "ברוטוס מאלבה". האופרה, שהוצגה כנראה ב-1689 בפנימייה לבנות אצולה בצ'לסי בניהולו של ג'ושיאס פריסט, נועדה על פי סימנים שונים להצגה בחצר המלך. העלילה הדחוסה מדי התאימה, על אף מגרעותיה, למלודיות ולרצ'יטאטיבים עתירי ההבעה של פרסל. עיצוב דמותו של אניאס לוקה אמנם בחסר, אבל דווקא חיסרון זה מבליט ביתר שאת את דמותה הטרגית של דידו.
הפרולוג המושר, שהקדים את האופרה עצמה בהפקת הפנימייה ואבד לאחר זמן, היה כנראה בעל משמעות פוליטית מרומזת וסביר להניח, שכך גם האופרה עצמה, בשל נטייתו הפוליטית הברורה של טייט והשימוש המתבקש בעלילות אניאס בקרתגו לרמיזות על המתרחש בחצר המלוכה. עם זאת, בפרק הזמן המשוער של כתיבת האופרה, בין 1684 ל-1689, היה רצוף אירועים רבים כל כך בבית המלוכה האנגלי - מות צ'ארלס השני, הדחת ג'יימס השני והכתרת ויליאם ומרי - שקשה לעמוד על כוונתו המדויקת של טייט. צ'ארלס גילדון (Charles Gildon) השתמש הן באופרה והן בפרולוג בעיבוד שלו למידה כנגד מידה של שייקספיר, שהוצג בשנת 1700.
טייט מונה למשורר החצר ב-8 בדצמבר 1692 ומכאן ואילך היו ידיו מלאות בכתיבת טקסטים מתאימים לימי חג ואירועים שונים. כמה מכתביו, בהם מזמור חג המולד "ועיני הרועים רואות", עודם כלולים בספרי מזמורים בני ימינו.
דוד אברהם מנדלבוים
הרב דוד אברהם מנדלבוים (נולד בשנת ה'תשי"ז 1957 הוא מחבר ספרות תורנית, חוקר ועורך פורה. מייסד וראש מכון להנצחת מורשת חכמי פולין. משתייך לחסידות גור וכיהן כר"מ בישיבותיה.
תולדותיו.
הרב מנדלבוים הוא בנו של הרב משה מנדלבוים, והוא גדל והתחנך במוסדות גור. מגיל צעיר גילה נטייה לתחום הכתיבה והעריכה ובגיל 23 ערך את ספר חידושי התורה שהוציאו תלמידי ישיבת "אמרי אמת" של חסידות גור בבני ברק. מאז כתב וערך עשרות ספרים תורניים, חלקם יצאו במסגרת המכון שהקים גל-עד, להנצחת מורשת חכמי פולין. בשנת תשמ"ו זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית על מהדורתו לספר חלקת יואב. מלבד עיסוקו הספרותי שימש בעבר מגיד שיעור בישיבות גור בבני ברק ובתל אביב.
פעילותו הספרותית.
המכון להנצחת מורשת חכמי פולין.
במסגרת המכון להנצחת מורשת חכמי פולין ערך מנדלבוים ספרים רבים של גדולי הרבנים בפולין. חלק מן הספרים יצאו לאור בשעתם על ידי המחברים עצמם, או על ידי בני משפחתם, ומנדלבוים ההדירם תוך הוספת מראי מקומות וציוני הערות. להרבה מן הספרים אף הוסיף פרקים לתולדות המחבר.
אחד מהספרים שיצאו לאור על ידי המכון הוא "תולדות משפחת שור", שנכתב בשנת 1881 על ידי חיים דב פרידברג. ביוזמת פרופסור שמואל שור, נצר לשושלת זו שראשיתה ברבי יוסף בכור שור. מנדלבוים, ערך את הספר מחדש בשנת 1988 והוציאו לאור בהוצאת המכון שהקים. כמו כן הדפיס מנדלבוים את ספרו של אחד המפורסמים שבשושלת זו, רבי יעקב שור מי שכונה "הגאון מקיטוב".
תלמוד ירושלמי.
לאור הכרזת האדמו"ר בעל ה"לב שמחה" מגור, בכנסייה הגדולה השישית (טבת תש"מ), על לימוד דף יומי בתלמוד ירושלמי, תוגבר הלימוד בתלמוד הירושלמי, בעיקר על ידי אברכים מחסידות גור. במסגרת זו יצאה מסכת ברכות מהתלמוד הירושלמי בעריכתו של מנדלבוים. לכרך נוספו קובצי פירושים וחידושים, בהם של האדמו"ר בעל ה"פני מנחם" מגור, הרב יעקב ישראל קניבסקי (ה"סטייפלר") ובנו הרב חיים קניבסקי.
רבי מאיר שפירא וישיבת חכמי לובלין.
מצעירותו, עסק מנדלבוים בקורות ישיבת חכמי לובלין (שבה למד אביו) ובחיי מייסדה, רבי מאיר שפירא, והוא נחשב בר-סמכא בתחום זה. כמה מחיבוריו עוסקים בתולדות הישיבה ובמייסדה. בין השאר, פרסם בהרחבה את סיפור בריחתם של תלמידי הישיבה לשאנגחאי בזמן מלחמת העולם השנייה. בהקדמה לספרו מציין מנדלבוים כי בכך הוא בא לתקן עוול היסטורי, משום שעד אז נודעה שהייתם של תלמידי ישיבת מיר בשאנגחאי, ואילו סיפורם של תלמידי ישיבת חכמי לובלין כמעט שלא נודע.
מנדלבוים ערך והוציא לאור את חידושי תורתם של ראשי ישיבת חכמי לובלין, הרב מאיר שפירא, הרב אריה צבי פרומר והרב דוד מינצברג. כמו כן הדפיס את הספר "כוכבי אור", המתעד מכתבי תורה ומכתבי חיזוק שכתבו תלמידי ישיבת חכמי לובלין שנספו בשואה. מאוחר יותר ערך ספר זיכרון לאחד מגדולי תלמידיו של הרב שפירא, הרב יהושע בוימל, שנספה אף הוא בשואה.
פרדס יוסף החדש.
אחת מגולות הכותרת של פעילותו הספרותית-תורנית של מנדלבוים היא "פרדס יוסף החדש", על חומשים במדבר-דברים. הספר "פרדס יוסף" חובר בפולין על ידי רבי יוסף פצנובסקי (בכתיב יידי: פאצאנאווסקי), סוחר חסיד גור. הספר מכיל אוצר מקיף של פירושים, שאלות ותשובות וחידושים על סדר פרשיות התורה, של חומשים בראשית, שמות וויקרא, שליקט פצנובסקי מעשרות רבנים ודרשנים, ידועים ואלמוניים. הספר זכה לפופולריות רבה.