שלזיה מתהדרת בניב פולני מקומי, ניב המייחד במידת מה את דוברי הפולנית בשלזיה מחלקים אחרים בפולין. בנוסף לכך בשלזיה יש גם שפה מקומית הקרובה לפולנית, השפה השלזית. רבים אינם רואים בשפה זו שפה עצמאית ממש, ויש הכוללים אותה בשפה הפולנית. מרכז הניב השלזי והשפה השלזית הוא באזור שלזיה עילית, אך יש לו גם נגיעה בשאר שלזיה.
החברה השלזית כוללת מורשת תרבותית מגוונת יחסית, כאשר זאת הודות להיסטוריה המפותלת של האזור אשר עבר מיד ליד לעיתים קרובות במשך מאות השנים האחרונות. סיבה נוספת לכך זה המיקום הגאוגרפי של האזור, אשר היווה ועודנו מהווה פריפריה לפולין, פריפריה לגרמניה ופריפריה לצ'כיה. בכך היה האזור למרוחק מהמרכזים הלאומיים שסביבו, וכמו כן ספג השפעות הדדיות רבות. לאורך ההיסטוריה, התרבות והשפה הפולניים היו נוכחים יותר בחלקו המזרחי של האזור (שלזיה עילית), התרבות והשפה הגרמניים היו נוכחים יותר בחלקו המערבי של האזור (שלזיה תחתית), והתרבות והשפה הצ'כים היו נוכחים יותר בקצה הדרומי של האזור. במקביל הייתה גם בכל האזור נוכחות יהודית רחבה. האיזון המסוים שהיה לאורך ההיסטוריה בשלזיה והערבוב והגיוון המקומי נגמרו סופית במלחמת העולם השנייה, אז אירעו שתי מגמות חשובות. ראשית, בתחילה גירשו הגרמנים את רובם ככולם של היהודים משלזיה, כאשר עיקרם של אלו עתיד למצוא את מותו במסגרת השואה. שנית, לקראת שלהי המלחמה, כאשר נכבש האזור על ידי ברית המועצות, גורשה כמעט כל האוכלוסייה הגרמנית השלזית מערבה - אל מזרח גרמניה ומערבה. לאחר המלחמה החלה גם התיישבות של פולנים באזור, פולנים אשר הגיעו למקום מחלקים אחרים של פולין. בכך, הפך האזור למקום בעל זהות פולנית דומיננטית (וצ'כית באזור הצ'כי), כאשר גרמנים נשארו כמעט ורק בחלק של שלזיה שנשאר בגרמניה (הקצה המזרחי של מדינת סקסוניה). כיום מתגוררים בחלק הפולני של שלזיה 137,235 גרמנים, מתוכם 104,399 בווייווידה אופולה, שם הגרמנים מהווים מיעוט בולט אשר שיעורו כ-10% מכלל האוכלוסייה המקומית.
למרות השתלבותה של שלזיה בפולין, לזהות המקומית נשארה אחיזה רחבה. בעוד שמאז מלחמת העולם השנייה האוכלוסייה השלזית בפולין היא סלאבית-פולנית רובה-ככולה, ההשפעה הגרמנית נשארה בולטת במיוחד. עם תום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, דיווחי משטרה אשר סקרו את האוכלוסייה דוברת הפולנית בשלזיה הצביעו על מחוזות מסוימים בהם אוכלוסיות של עשרות אחוזים הגדירו עצמם "שלזים" ולא פולנים. גם כיום פולנים שלזים רבים אינם מזהים את עצמם מהבחינה הלאומית כפולנים, אלא כשלזים. לפי מפקד האוכלוסין הפולני לשנת 2011, כאשר נשאלו על ההגדרה העצמית הלאומית שלהם, כעשרה אחוז מתושבי שלזיה הפולנית, לא פחות מ-847,000 תושבים, הגדירו את עצמם כ"שלזים" מבחינה לאומית, ולא כפולנים. בדומה לכך, גם רבים מבני המיעוט דובר הגרמנית בשלזיה (137,235 במספר) מגדירים עצמם מבחינה לאומית יותר כשלזים פחות מאשר כגרמנים. גם מצדו השני של הגבול, בשלזיה הצ'כית, מפקדי אוכלוסין מעידים על מגמה של תושבים אשר מגדירים עצמם מבחינה לאומית כשלזים, לפני או במקום הזהות המדינית שלהם - הזהות הצ'כית. לפי מפקד האוכלוסין הצ'כי לשנת 2011, 12,231 תושבים, אוכלוסייה קטנה אך עדיין ממשית, עושים זאת ורואים את עצמם מבחינה לאומית כשלזים.
למרות כל זאת, עדיין רוב מוצק של האוכלוסייה השלזית - בין זו שבפולין, בין זו שבצ'כיה, בין זו שבגרמניה - רואה את עצמו כבן הלאום של מדינתו. עם זאת, הגם שאלו הרואים את עצמם כשלזים מבחינה לאומית לא עולים על כעשרה אחוזים מאוכלוסיית שלזיה, רבים יותר חשים חלק מהתרבות השלזית. המטבח השלזי מאופיין ברב גוניות מרכז אירופאית ובהשפעות רבות, כאשר אפשר למצוא בו מרכיבים של המטבח הפולני, הצ'כי, הגרמני, האוסטרי. המטבח המקומי כולל שימוש רב בבסיס ציר ובחמאה, ודוגמאות למאכלים שלזים אופייניים זה הרולדה והכופתאות. מאכלים שלזים רבים קנו להם פופולריות רבה גם בקרב אזורים שונים מחוץ לשלזיה. לצד מטבח שלזי אפשר גם לדבר על תלבושות מסורתיות מקומיות. במקומות מסוימים בשלזיה אפשר עדיין למצוא אנשים המתלבשים בלבוש שלזי קלאסי, אף על פי שזה נחשב היום בעיקר למיושן. השימוש בלבוש עממי נעשה בעיקר במרחבים הכפריים בעת חגים וימי ראשון בכנסייה, וכמו כן בעת פסטיבלים עממיים. המאפיינים הבסיסיים ביותר ללבוש השלזי המסורתי לגברים זה ז'קט, חולצה לבנה עם שרוולים ארוכים, מגפיים גבוהים וכובע. לנשים פריט הלבוש המרכזי זה שמלה לבנה.
כיום ישנה שורה של ארגונים פוליטיים ותרבותיים אשר מזהים את עצמם כשלזים, כאשר המתונים שבהם עוסקים בטיפוח המורשת המקומית או בדרישה למתן אוטונומיה לשלזיה, והקיצונים שבהם דורשים מתן עצמאות מיידית והקמת מדינה שלזית ריבונית.
יהדות שלזיה.
באזור שלזיה הייתה נוכחות היסטורית משמעותית של יהודים. בחלק מהעיירות היוותה האוכלוסייה היהודית חלק ניכר של אוכלוסיית היישוב. כך למשל, בקלובוצק היוו היהודים כרבע מכלל אוכלוסיית העיירה. שמות המשפחה שלזינגר ושלונסקי מעידים כנראה על משפחות שמוצאן משלזיה.
מכבי נתניה
מכבי נתניה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נתניה, המשחקת בליגת העל. הקבוצה הוקמה בשנת 1934 ותור הזהב שלה היה במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, בהן זכתה בחמש אליפויות, ושיחקו בה כמה מהבולטים שבכדורגלני ישראל ובהם מרדכי שפיגלר, עודד מכנס, בני לם ודוד לביא.
מאז שנת 1943 שיחקה הקבוצה באצטדיון הקופסה בנתניה, וב-4 בנובמבר 2012 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון נתניה בעיר, שמכיל 13,610 מקומות ישיבה.
היסטוריה.
שנות ה-30 עד שנות ה-60.
מועדון הכדורגל של מכבי נתניה הוקם בשנת 1934. בתחילה שיחקה הקבוצה בליגה המחוזית שומרון בנוסף לעוד קבוצות מהעיר נתניה וסביבתה. הקבוצה ערכה את משחקה הראשון אי פעם מול קבוצת בית"ר נתניה במגרש הקבוצה שהיה ממוקם תחילה באזור מרכז העיר של היום. הקבוצה עברה במשך השנים בין מספר מגרשים ברחבי העיר, כאשר אחד מהם היה בליבו של פרדס. בשנת 1946 הוקם אצטדיון הקופסה שהפך למגרשה הקבוע של הקבוצה. האצטדיון נחנך במשחק ראווה מול קבוצת נאשה קארילה היוגוסלבית, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 ואת השער כבש יצחק כספי, שחקן שהיה גם הכובש הראשון של הקבוצה במשחקיה במסגרת הליגה הלאומית, אז הליגה הבכירה בישראל.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן מלחמת העצמאות נפסקה לפרקים פעילות הקבוצה בשל המצב בארץ ישראל. במהלך שנות ה-40, עת ישבו בארץ ישראל חיילי הצבא הבריטי, היו בקבוצה מספר שחקנים בריטים ששירתו בבסיסי צבא סמוכים לנתניה, המפורסמים שבהם היו ברטי מיי ותומאס פיני וכן האיטלקי נרדיני, ואלו היו הזרים הראשונים בתולדותיה של מכבי נתניה. במהלך מלחמת העצמאות נהרגו ארבעה משחקני הקבוצה: ישראל ארבייטמן, יהודה בלכר, חיים גולדשטיין, דוד ליבסטר והמאמן - ברוך פוייר.
לאחר קום מדינת ישראל הייתה מכבי נתניה בין 13 הקבוצות שהרכיבו את הליגה הבכירה בישראל. בעונת 1949/1950 השתתפה הקבוצה לראשונה במשחקי הליגה הבכירה בישראל, ובמחזור הליגה ה-20 נחלה מפלה כבדה כשהפסידה 1–9 להפועל פתח תקווה. בשנות ה-50 ובשנות ה-60 נחשבה הקבוצה כקבוצת מרכז טבלה, כשסיימה מספר רב של פעמים במקומות 7–9. בעונת 1954/1955 סיימה הקבוצה במקום הרביעי כשהפועל פתח תקווה, מכבי תל אביב והפועל תל אביב, שלושת המועדונים המובילים בכדורגל הישראלי באותה תקופה, קדמו לה בטבלה. לאחר עונה זו חזרה נתניה להיות קבוצת מרכז טבלה וחזרה למקום הרביעי רק בעונת 1957/1958, כשלפניה מכבי תל אביב, הפועל פתח תקווה ומכבי חיפה.
בעונת 1961/1962 ירדה הקבוצה לליגה א' (אז ליגת המשנה), לאחר שסיימה במקום ה-12 והאחרון. הקבוצה נשארה שנתיים בליגת המשנה עד שבעונת 1963/1964 העפילה בחזרה לליגה הבכירה. עם חזרתה של הקבוצה לליגה הלאומית השתלבה הקבוצה בצמרת הגבוהה כאשר בשורותיה משחק מרדכי שפיגלר. שפיגלר סיים שלוש עונות ברציפות כמלך השערים של הליגה הבכירה. בעונת 1968/1969 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה כששפיגלר שוב מוביל את רשימת הכובשים בליגה.
שנות ה-70 וה-80 (תור הזהב של הקבוצה).
בעונת 1969/1970 סיימה הקבוצה במקום ה-11 בליגה והגיעה עד למעמד גמר גביע המדינה, אז הפסידה 1–2 למכבי תל אביב. בעונת 1970/1971 זכתה מכבי נתניה לראשונה בתולדותיה באליפות. באותה שנה כיכבו בקבוצה מרדכי שפיגלר, אלברט גזל, שרגא בר, שרגא טופולנסקי, לופא קדוש, אפרים עמירה, יוז'י סורינוב, מוישה יוסף, זוהר ואמציה סלומון, יאנק רובינשטיין וישראל חג'ג'. בסוף העונה הקליטו שחקני הקבוצה עם שלמה ארצי את שיר האליפות "מה מה מה נה נה נה" שחיבר אהוד מנור. בעונת 1972/1973 ניצלה הקבוצה מירידה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-13, אך בעונת 1973/1974 חזרה לפסגה וזכתה בתואר האליפות השני שלה, כשבסגל הקבוצה מספר שחקנים שהובילו אותה לאליפות הראשונה, ובנוסף שחקנים חדשים שהצטרפו אליה, וביניהם האחים גדי ועודד מכנס. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום השני, כסגניתה של האלופה הפועל באר שבע.