חברת "עזרת ישראל" מיפו שהוקמה על ידי אלעזר רוקח, הייתה היוזמת הראשונה להקמת נווה שלום. פייבל כהנוב שהיה מזכיר החברה, כתב כי באחת האסיפות של מנהלי עזרת ישראל הוחלט לבנות שכונה יהודית מיוחדת על גבול יפו. הם קנו מגרש בין הפרדסים בדרך לירושלים, סמוך למושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, וחילקו ומכרו אותו לתושבי יפו. בהשראת ישעיהו הנביא קראו לשכונה "נוה שלום":
אך כאשר ניגשו היזמים לבנייה, הגיעו למסקנה כי על מנת להבטיח מקור מים לשכונה יידרש סכום כסף שאינו ברשותם. התוכנית הושהתה והמתיישבים הקימו את נווה צדק.
בשנת 1890 החליט זרח ברנט לבנות את השכונה בכל זאת. הוא החליט כי בגיל 47 שוב אין ביכולתו לחזור לעבודת האדמה בפתח תקווה שנמנה עם מקימיה, ושב לארץ ישראל לאחר שלוש שנות שהות בלונדון. ברנט היה ער לבעיית התרחבותו של היישוב היהודי ביפו שגרמה למחסור בדירות, ועל כן החליט לקנות שטח של 15,000 אמות רבועות בפרברי העיר יפו ובמחיר פרנק אחד לדונם. את הסכום במזומן קיבל מבנק ולירו בירושלים תמורת המחאה שמשך.
ברנט הזמין מהנדס שיסמן את השטח שקנה, וביום 1 באוגוסט 1890 הוא הזמין לטקס הנחת אבן הפינה את נכבדי יפו ואת סוחרי האתרוגים מירושלים שהיו עמו בקשרי מסחר. עבור אלה שהתקשו בהליכה בחול ברנט אף שכר חמורים. למרות זאת חלק מהמוזמנים לא בא והיו מבני יפו שלעגו לו.
ברנט בנה בשכונה החדשה שורה של בתים והציע אותם למכירה לתושבי יפו בתנאי תשלום נוחים שלא יעלו על שכר הדירה המקובל, וגם הוא עצמו עבר להתיישב בשכונה החדשה. אכלוס השכונה התגבר בעיקר לאחר שאשת רבה של יפו, הרב נפתלי הרץ הלוי, חלתה, והרופאים המליצו לה לעבור דירה. הרב ומשפחתו התארחו בקיץ באחד מבתי נווה שלום, האוויר הועיל לרבנית והרב החליט לקנות את הבית. בעקבות רבה של יפו התווספו תושבים נוספים לשכונה. השכונה נטמעה עם השנים בשכונת נווה צדק.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 בנו של זרח ברנט, אברהם שימש כיושב ראש ועד השכונה. בזמן המרד הערבי הגדול רבים מהתושבים היהודים עזבו אותה.
נווה שלום ומנשייה מרחב משותף זהות כפולה.
משנות התשעים של המאה התשע-עשרה ועד שלהי שנות העשרים של המאה העשרים נתפס המרחב העירוני שבצפון יפו בקרב דוברי העברית כמורכב משני אזורים נבדלים – פרוור דרומי שנקרא "נווה שלום" ואזור עוני צפוני שכונה "חארת אלתנכּ" ("שכונת הפחים" בערבית).
הערבים הכירו את שני החלקים, הצפוני והדרומי כמנשייה. יהודים וערבים התגוררו זה לצד זה בשני האזורים. כלומר, נווה שלום ומנשייה חלקו את אותו המרחב הפיזי ורק שמן השונה בפי האוכלוסיות הערבית והיהודית הבדיל ביניהן וכך מעידות גם שתי המפות האחת המנדטורית מ-1918 והשנייה מטעם חברת הכשרת היישוב מ-1923.
קו הגבול שסורטט על ידי הבריטים בין יפו לתל אביב בשנת 1921, היה "גבול של נייר" ולא קיבל ביטוי פיזי עד מלחמת העצמאות. ולמרות זאת, מסוף שנות ה-20 חל מהפך עמוק בדימוי הציבורי היהודי של המרחב המשותף נווה שלום/מנשייה שלא לווה בשינויים פיזיים או דמוגרפיים מהותיים. במקום הבחנות מרחביות המבוססות על הבדלים מורפולוגיים, חברתיים וכלכליים התקבלה בתודעה העברית חלוקה "לאומית" של המרחב, בין רקמה עירונית מודרנית ויהודית בתחומה של תל אביב (בגבולות הסרטוט הבריטי) לבין רקמה עירונית מדורדרת וערבית שנקראה בשם "מנשייה".
נקודת המבט החדשה, האנכרוניסטית, עוותה ההיסטוריה של נווה שלום. היא התעלמה מחלקיה של השכונה שנותרו לאחר סרטוט הגבול בתחומה של יפו, וגרמה לשכונה להיראות כ"שכונת סְפר" יהודית מרגע הקמתה, עמדה קדומנית בעימות מדומיין עם השכונה ה"ערבית" מנשייה. תפיסה קוגניטיבית זו התקבלה שלא בצדק כאמת לאמיתה גם במחקר הביקורתי של השנים האחרונות.
סטיב סידוול
סטיב סידוול (באנגלית: Steve Sidwell; נולד ב-14 בדצמבר 1982) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
סידוול היה חלק מקבוצת הנוער של ארסנל שזכתה בגביע האנגלי לנוער בשנים 2000 ו-2001. לאחר שהושאל למספר קבוצות, עבר לרדינג בינואר 2003. ב-2004 נבחר על ידי המגזין "Four Four Two" כשחקן הטוב ביותר באנגליה שלא משחק בפרמייר ליג.
סידוול הצטרף לצ'לסי ב-1 ביולי 2007, לאחר תום החוזה עם רדינג. שער הבכורה שלו בקבוצה היה ב-26 בספטמבר 2007, בניצחון 0-4 מול האל סיטי בסיבוב השלישי של גביע הליגה.
ב-10 ביולי 2008 חתם סידוול באסטון וילה לשלוש שנים. בשנת 2011 עבר לפולהאם. ב-9 ביוני 2014 חתם בסטוק סיטי לשנתיים. ב-25 בינואר 2016 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד לסוף העונה, וב-11 ביוני חתם בקבוצה באופן קבוע.
סידוול החמיץ את כל עונת 2017/2018 עקב פציעות, ובאוגוסט 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל וקיבל תפקיד מקצועי במחלקת הנוער של ברייטון.
חיים אישיים.
סידוול נישא לקריסטין ב-19 ביוני 2005. בנם הראשון נולד באפריל 2006, ולאחר שנתיים, ב-4 בדצמבר 2008, נולד בנם השני.
ארלן ספקטר
ארלן ספֶּקטֶר (באנגלית: Arlen Specter; 12 בפברואר 1930 - 14 באוקטובר 2012) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי, בעל דעות מרכזיות-מתונות, אשר כיהן בסנאט של ארצות הברית, מינואר 1981 עד ינואר 2011. הוא ייצג כל השנים את מדינת פנסילבניה מטעם המפלגה הרפובליקנית, למעט בשנתיים האחרונות לכהונתו, עת עבר אל המפלגה הדמוקרטית (שבה היה חבר גם בצעירותו).
ראשית חייו.
ספקטר נולד ב-1930 בוויצ'יטה שבקנזס, הצעיר בארבעת ילדיהם של לילי שנין והארי ספקטר, זוג יהודים שהיגרו לארצות הברית מאוקראינה. אביו היה רוכל פירות, חייט ובעל מגרש גרוטאות, שירת בחיל הרגלים האמריקאי במלחמת העולם הראשונה ואף נפצע קשה. ספקטר גדל בראסל, קנזס, אותה עיירה בה נולד וגדל המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית ב-1996, בוב דול. לדברי ספקטר, המשפחה עברה מראסל לפילדלפיה, כשאחותו הגדולה התבגרה ובראסל לא הייתה אף משפחה יהודית אחרת שמקרב בניה היא תוכל למצוא לעצמה חתן יהודי.
הוא למד וב-1951 קיבל תואר ראשון (BA) בקולג' לאומנות ומדע של אוניברסיטת פנסילבניה, במסלול יחסים בינלאומיים. התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית, בו שירת מ-1951 עד 1953, בזמן מלחמת קוריאה. אחרי שהשתחרר (בדרגת סגן), נישא לג'ואן לוי, לימים חברת מועצת עיריית פילדלפיה (1979–1995). לזוג נולדו שני בנים, שנין וסטיבן. במקביל החל ללמוד עם שחרורו מהצבא, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ייל, וב-1956 סיים תואר ראשון במשפטים (LLb) והוסמך כעורך דין.
מיד עם קבלת רישיון עריכת הדין, הפך ספקטר לעורך דין בולט בפילדלפיה ופעיל בפוליטיקה, במסגרת המפלגה הדמוקרטית. בהמלצת חבר בית הנבחרים, הרפובליקני ג'רלד פורד, הוא צורף ב-1963 לצוות של ועדת וורן, שחקרה את רצח ג'ון פ. קנדי והיה אחד המובילים למסקנות הוועדה, שרק לי הארווי אוסוואלד אשם ברצח ואין שום קנוניה נסתרת או רוצח או רוצחים נוספים. ב-1965 החליט לרוץ למישרת פרקליט מחוז, בפילדלפיה, באזור בחירה שמרבית המצביעים בו היו בדרך כלל דמוקרטים, אולם משסירב המימסד הדמוקרטי לתמוך במועמדותו הוא עזב את המפלגה ורץ למישרה זו מטעם המפלגה הרפובליקנית וניצח, כשהנושא העיקרי במצעו הוא מלחמה כנגד השחיתות של המכונה הדמוקרטית. הוא נבחר שוב לפרקליט המחוז ב-1969, אך בריצתו השלישית לאותה מישרה, ב-1973, הפסיד. בין לבין, הספיק גם לנהל מערכת בחירות בלתי מוצלחת לראשות עיריית פילדלפיה ב-1967.
ספקטר ניסה לרוץ לסנאט לראשונה ב-1976, אך הובס בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הרפובליקנית, על ידי ג'ון היינץ. ב-1978 ניסה לרוץ והפסיד בבחירות המקדימות למישרת מושל פנסילבניה, וב-1980 ניצח סוף כל סוף ובינואר 1981 נכנס לראשונה לסנאט של ארצות הברית.
הקריירה בסנאט.
בחירות.
ב-1980, ספקטר הפך למועמד הרפובליקנים לסנאט, כשהסנאטור המכהן מטעמם, ריצ'רד שוויקר הודיע על פרישתו. ספקטר זכה בבחירות אלה למול המועמד הדמוקרטי, ונבחר מחדש ב-1986, 1992, 1998 ו-2004. עם היבחרו בחמישית ב-2004, היה ספקטר לסנאטור שכיהן במשך התקופה הארוכה ביותר בהיסטוריה של מדינת פנסילבניה. אף אחד ממדינה זו לא נבחר אי פעם לכהונה חמישית בגוף זה.
מערכת הבחירות של 2004, האחרונה בה זכה, הייתה קשה במיוחד עבור ספקטר ודווקא בחלק המקדים שלה, בתוך המפלגה הרפובליקנית. הוא כונה במשך שנים, עוד לפני 2004, על ידי שמרנים במפלגתו הרפובליקנית, בכינוי גנאי מבחינתם, "RINO", "רפובליקני בשם בלבד" (Republican In Name Only"). בבחירות 2004, האגף השמרני של המפלגה הרפובליקנית העמיד מולו מועמד משלו, חבר הקונגרס השמרני פט טומי. השמרנים טענו שספקטר יותר מדי ליברלי ובעד יותר מדי בזבוז כספי ציבור למטרות שונות. לצידו של ספקטר התייצבה מרבית הממסד הרפובליקני, כולל הנשיא דאז ג'ורג' וו. בוש והסאנטור השני של פנסילבניה ריק סנטורום, שהיה שמרן כמעט כמו טומי. בנוסף, הסקרים הראו שאילו טומי היה מנצח בפריימריס, הוא היה מפסיד כמעט בוודאות למועמד הדמוקרטי. ספקטר הצליח לנצח בבחירות אלה, גם אם ברוב זעום של 51% מהקולות בלבד. בבחירות הכלליות הוא כבר נבחר מחדש בקלות.