בגיל 16 ברח בטאואר מהבית והפליג לאלכסנדריה במצרים, משם הוחזר הביתה על ידי הקונסול האוסטרי.
בשנת 1890 הוא המיר דתו היהודית בנצרות האוונגלית (לותרנית)
ובאותה שנה הצטרף ליחידה קיסרית לציידי ההרים לשנת התנדבות.
שאיפה זו הייתה אחת הסיבות לרצון להתנצר והבחירה בלותרניזם מוסברת על ידי הנגישות הגדולה יותר של דת זו כלפי המועמדים היהודים להתנצרות.
פעילותו בארצות הברית ובגרמניה.
אחרי ששירת חמישה חדשים במחוז טירול שוב עזב בטאואר את הצבא בגלל קשיים ביחסיו עם המפקדים. יחד עם אמו עבר לגור בציריך ובשנת 1896 בגיל 24 ירש נכסים משמעותיים מאביו.
בציריך הוא התחתן עם אהבת נעוריו, אולגה שטיינר, ואחרי מות אמו, היגר יחד עם אשתו לארצות הברית. בעת חציית האוקיינוס, תוך כדי ספקולציה אומללה איבד בטאואר את כל כספיו. יחד עם אולגה נשאר בניו יורק עד שנת 1899. היא הופיעה שם כשחקנית. אף על פי שקיבל את האזרחות האמריקאית לא הצליח למצוא עבודה. הזוג נסע לברלין, בה נולד בנם הלמוט (היינריך גוסטב הלמוט).
בברלין עבד בטאואר כעיתונאי והתפרסם בחשיפתן של מספר שערוריות. אחת מהן, שימשה לו השראה לספר שכתב ,"בובי", משנת 1921, שבו סיפר על חוטף ילדים עשיר וכוחני.
בשנת 1901 אחרי התאבדות מנהל העיתון "ברלינר הופתיאטר" שנאשם בשחיתות, גורש בטאואר מפרוסיה. הוא הגיע למינכן בה עבד בתיאטרון הקברט "Die Elf Scharfrichter"
("אחד עשר התליינים"). בסתיו 1901 הוא נסע להמבורג, שם התמנה למנהל המגזין המקצועי "Küche und Keller" ("מטבח ומרתף").
אחרי המלחמה.
מיד בתום המלחמה עבד בטאואר ככתב עבור כמה עיתונים מניו יורק ויזם בניו יורק תוכנית סיוע לתושבי וינה. אחרי שנת 1920 התחיל לחבר מספר רב של רומנים, בקצב של ארבעה-חמישה בשנה. התמחה בבלשים עם מסר חברתי שהפכו לפופולריים מאוד. הוצאתם לאור בחו"ל, בברלין וניו יורק הוסיפה ליוקרתם.
חזרתו לארצות הברית ופעילותו בימי מלחמת העולם.
אחרי גירושיו מאשתו הראשונה, הכיר בטאואר בהמבורג את הלנה מילר, שהייתה אז בת 16.
בשנת 1904 הם נסעו לאמריקה והתחתנו על סיפון האונייה. באותה שנה נולד בנם רג'ינלד פארקר בטאואר. בניו יורק חזר בטאואר לעבוד כעיתונאי והתחיל לחבר רומנים בסדרות פרקים שפורסמו בעיתונים.
ב-1910 חזר לווינה והועסק על ידי העיתון נויה פרייה פרסה. כשבתחילת מלחמת העולם הראשונה ביקש להתגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בקשתו נדחתה בגלל אזרחותו האמריקאית. ב-1918 אחרי שהיה מעורב בקטטה עם עובד דפוס בעל הפרעה שכלית פוטר בטאואר מהעיתון.
"העיר ללא יהודים".
הרומן המפורסם ביותר של בטאואר היה Die Stadt ohne Juden (העיר ללא יהודים) משנת 1922, סאטירה נגד האנטישמיות שגאתה אז במרכז אירופה. בספר, פוליטיקאי דמיוני הורה על גירושם של כל יהודי וינה. בתמונות מעוררות אימה שהתבררו ככמעט נבואיות, החליטה אוסטריה לשאול מהארצות השכנות שלושים רכבות להובלת בקר על מנת לבצע את הגירוש למזרח של היהודים ומטלטליהם. בספר מוצגים אזרחי וינה כחוגגים את הגירוש, אולם הרגשות השתנו אחרי שהתיאטראות, חנויות הכל בו, בתי המלון ועירות הקיט התמוטטו. הכלכלה נפגעה במידה כזאת שקמה תנועה עממית שדרשה את החזרת היהודים. בינתיים בהיעדרם של היהודים המפלגה האנטישמית פשטה את הרגל. הגירוש בסופו של דבר בוטל והיהודים התקבלו חגיגית בחזרה לווינה.
הסוף האופטימי והנאיבי של הספר לא תאם כלל למציאות בבוא הימים.
עם זאת באותה תקופה נמכר הספר "העיר ללא יהודים" ב-250,000 עותקים בשנה הראשונה. הוא היה לספר המדובר ביותר של בטאואר, ורכש לו מעריצים ואויבים כאחד. אוהדי התנועות הנאציות תקפו אותו ואת יצירותיו והוקיעו אותו כ"משורר האדום" ו"משחית הנוער".
פעילותו כעיתונאי חוקר.
בנוסף הקים בטאואר שבועון בשם "Bettauers Wochenschrift" (השבועון של בטאואר) שעורר פולמוסים רבים בגלל תכניו השמאליים והפרובוקטיביים
יחד עם ר. אולדן הקים ב-1924 מיזם תקשורתי נוסף אך קצר ימים, השבועון " "Er und Sie. Wochenschrift für Lebenskultur und Erotik" ("הוא והיא. שבועון לחיי תרבות וארוטיקה"). עיתון זה נסגר אחרי חמישה גליונות בלבד.
הכתיבה הביאה לבטאואר תגמולים רבים על זכויותיו כיוצר אחרי שספריו שימשו בסיס לעיבודים לבמה ולקולנוע.
בשנת 1925 פאבסט ביים גרסה קולנועית לרומן שלו "Die freudlose Gasse" (הרחוב ללא שמחה) שבו עשתה גרטה גרבו את הופעת הבכורה שלה בסרט בינלאומי. ב-1924 הבמאי הנס קרל ברלסאואר והשחקנים הנס מוזר ופרדיננד מיירהופר התפרסמו גם הם לראשונה הודות לסרט לפי יצירה של בטאואר, הפעם "העיר ללא יהודים".
בגלל גישתו כ"עיתונאי חוקר" ועמדתו למען פתיחות ושחרור מיני, עמד בטאואר תכופות במוקד של מחלוקות ציבוריות. הותקף כ"סופר שפכים" (Asphaltliterat), עיתונו נתבע בגין השחתת המוסר הציבורי. על רקע זה קיבל איומים פומביים והיו שקראו לרציחתו. לבסוף הוא יצא זכאי במשפט ובעקבות זאת עלתה תפוצת המגזין השבועי שלו ל-60,000, הגדולה ביותר מבין כל השבועונים המקומיים. במרץ 1925 נשקלה הגדלה נוספת בתפוצה.
מותו.
פרט לכינויים שהודבקו לו, בשנת 1925 היה בטראואר יעד לסדרת מאמרים מאת חבר במפלגה הנאצית שקראו ל"עשיית מעשה רדיקלי של עזרה עצמית" ול"עשיית דין על ידי לינץ' נגד מזהמי עמנו".
ב-10 במרץ 1925 טכנאי שיניים בשם אוטו רותשטוק ירה בבטאואר מספר פעמים. בטאואר נלקח לבית החולים עם פצעים חמורים ונפטר שם ב-26 במרץ 1925.
עוד לפני שהוא מת, פרצו ויכוחים סוערים עד כדי אלימות במועצת העיר וינה בנוגע למניעי המתנקש. רותשטוק עצמו המשיך לטעון כי רצה למחות נגד חוסר המוסריות של סופר שהתפרסם בעיקר בזכות התיאורים המיניים המפורשים שבספריו.
הסתבר בהמשך שרותשטוק היה בעבר חבר במפלגה הנציונל-סוציאליסטית אותה עזב במרץ אותה שנה. הוא נתמך על ידי סנגורים ואוהדים בעלי קשרים הדוקים עם הנאצים.
מקובל לחשוב שגם להגחכתו של האנטישמיות כפי שבאה לידי ביטוי בספר ובסרט "העיר ללא יהודים" היה מקום במניעים לרציחתו. בית המשפט הורה על אשפוזו של רותשטוק בבית חולים פסיכיאטרי ממנו שוחרר אחרי 18 חדשים.
גופתו של הוגו בטאואר נשרפה והובא לקבורה במשרפת זימרינג בווינה.
מבחר ספריו.
רומנים.
(כולל "Kampf um Wien/Das entfesselte Wien/Die freudlose
Gasse/Die Stadt ohne Juden/Faustrecht/Hemmungslos"
המודול הרוסי בתחנת החלל הבין-לאומית
המודול הרוסי בתחנת החלל הבין-לאומית (ברוסית: Российский сегмент МКС) הם מודולים ומתחמים המרכיבים את תחנת החלל הבין-לאומית ושייכים לתאגיד החלל הרוסי רוסקוסמוס. מודולים אלה היו החלקים הראשונים שהרכיבו את תחנת החלל הבין-לאומית ובייחוד מודול זאריה הוותיק.
Forever (אלבום של עפרה חזה)
Forever (בעברית: לנצח) הוא אלבום הרמיקס של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור ב-25 במרץ 2008, על ידי חברת התקליטים אדל רקורדס.
רקע.
האלבום מכיל רמיקסים של שירים משני אלבומיה הבינלאומיים שיצאו בסוף שנות ה-80: "Shaday" ו-"Desert Wind" וכן שיר חדש "The Poem", שמכיל הקראה של חזה לשירה של רחל המשוררת, "ידיך רכות", שהוקרא במסגרת תוכנית הרדיו השבועית של חזה ברדיוס 100FM משנת 1995.
גרסאות אלבום הרמיקסים שיצאו ברוסיה וגרמניה כללו בתוכן 14 רצועות, בעוד שהגרסה הסטנדרטית של אלבום הרמיקסים כוללת 16 רצועות בסך הכל. בגרסה הסטנדרטית של אלבום הרמיקסים נכללים שני רמיקסים נוספים ל-"Im Nin'alu".
ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ
ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ (באנגלית: Barbie: The Princess &amp; the Popstar) הוא סרט אנימציה מוזיקלי אמריקאי-קנדי המבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל".
הסרט הופץ ב-DVD על ידי חברות "Universal Pictures Home Entertainment" ו-"Rainmaker Entertainment Inc.". בבריטניה הופץ הסרט לראשונה ב-27 באוגוסט 2012, ובישראל הוא שודר לראשונה בשנת 2012 בערוץ הילדים בדיבוב לעברית.
זהו סרט ה-23 מסרטי הזיכיון של סרטי ברבי, והסרט השני של סרטי "ברבי" המבוסס על הסיפור "בן המלך והעני" שכתב מארק טוויין (הסרט הראשון היה "ברבי הנסיכה ובת הכפר", אשר סרט זה מהווה לו רימייק). אורך הסרט הוא 86 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על הנסיכה טורי אשר חולמת להיות כוכבת פופ ולצאת להרפתקאות, ועל כוכבת הפופ קירה אשר חולמת להיות נסיכה במקום קבוע. יום אחד שתי הבנות נפגשות, ובעזרת הכתר של טורי והמיקרופון של קירה, שתי הבנות מחליפות את המראה למראה של אחת של שנייה. טורי מלמד את קירה איך להיות נסיכה, וקירה מלמדת את טורי איך להיות כוכבת פופ. במהלך הסרט הן מגלות איך זה להיות מישהי אחרת, עוברות הרפתקאות, מסתבכות, ומבינות שהכי טוב להיות מי שהן.
הדמויות והמדבבים.
במאי הדיבוב בעברית היה עמי מנדלמן, ומפיקי הדיבוב היו יעל אללוף ודן שצברג.
המקור הדברימי
תוספי סידן
תוסף סידן הא תוסף תזונה שמכיל מלחי סידן. התוספים מיועדים בעיקר לאנשים שאינם יכולים לספק לגופם על בסיס יום-יומי את כמות הסידן הנדרשת בתזונה ובהתאם למצב הרפואי. סידן הוא מינרל נחוץ לפעולות רבות בגוף האדם ובלעדיו אין חיים. השימוש הרפואי הראשון בתוספי סידן היה במאה ה-19, וכיום נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. אלפי מבוגרים מטופלים בתוספי סידן במטרה לעכב את תהליכי בריחת הסידן (דלדול עצם) ולמנוע שברים. קיימים מספר סוגים של תוספים הנבדלים בספיגה, ריכוז הסידן הזמין (אלמנטרי) ובמידת התאמתם למטופל. תופעת הלוואי הנפוצה ביותר הנובעת משימוש בתוספי סידן היא עצירות.
חשיבות.