פולהוגדה
פולהוגדה (בנורווגית: Polhøgda) היא אחוזה בין ליסאקר ובין פורנבו בברום, בנורווגיה. פירוש השם בנורווגית הוא "פסגות הקוטב".
בשימוש משפחת ננסן.
במקור הנכס היה שייך לחוות פורנבו, אבל הופרד מהחווה בשנת 1897. בנייה על הנכס התקיימה בשנים 1900 ו-1901. זה היה ביתו של פריטיוף ננסן ושל אוה ננסן מ-1901. הבן שלהם, מוזר ננסן, נולד וגדל במקום זה.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל היאלמר ולהאוון, בן דודה של אוה, יחד עם פריטיוף ננסן. סגנון הבנייה היה נאורומאנטי. למקום הייתה חשיבות אזורית, כי אירח חוג חברתי-אומנותי, שנודע בשם Lysakerkretsen. אוה ננסן ערכה במקום קונצרטים.
Polhøgda
מבצע גיבור חיל
מבצע "גיבור חיל" היה מבצע של צה"ל שנערך ב-27 – 28 בפברואר 1972 בדרום לבנון נגד ארגוני טרור פלסטיניים ב'פתחלנד' בתגובה למתקפות טרור שהפרו הסכם רגיעה בין ישראל לארגוני הטרור. המבצע הוביל לתקופת רגיעה של ארבעה חודשים בגבול הצפון.
רקע.
בחודש דצמבר 1971 גברה פעולות ארגוני הטרור הפלסטיניים כנגד ישראל, בין השאר ירי רקטות על נהריה בפעם הראשונה מזה שנה, וחדירת מחבלים לשטח ישראל שירו רקטות על צפת. לאחר מספר פשיטות של צה"ל, פנתה ישראל לממשלת לבנון והזהירה אותה כי ישראל תכבוש שטחים בדרום לבנון אם ימשיכו המחבלים לתקוף. ממשלת לבנון הפעילה לחץ על הארגונים ובפגישה שהתקיימה ב-14 בינואר בין ראש ממשלת לבנון, סאיב סלאם, ומפקד צבא לבנון, איסקנדר גאנם, לבין מנהיג אש"ף יאסר ערפאת ועוזרו אבו יוסף הסכימו הפלסטינים להפסיק את המתקפות משטח לבנון ולהתמקד רק במתקפות מה"שטח הכבוש" (כלומר, אזור יהודה ושומרון ורצועת עזה). על פי העיתון הצרפתי "לה מונד", ערפאת הושפע על ידי שר החוץ של ערב הסעודית בהסכם עם לבנון.
ארגוני הטרור הפלסטינים אכן הפסיקו את האש, אך לאחר 40 יום הפרו את ההסכם ובלילה שבין 23 ל-24 בפברואר חדרה לישראל חוליית מחבלים והגיעה לאזור כברי והטמינה מטענים. בדרכה חזרה ירתה רקטת נ"ט על רכב אזרחי בכביש הצפון והרגה זוג נשוי ממושב זרעית. למחרת ירו מחבלים טילי נ"ט על רכב של צה"ל על יד נטועה ועל רכב של משמר הגבול שהגיע לעזרת הרכב הראשון. שני חיילים ושוטר מג"ב נהרגו, ועוד 5 שוטרי מג"ב נפצעו.
בעקבות הפיגועים הוחלט על ביצוע שתי פעולות תגמול. הראשונה הייתה מבצע "קלחת 4 מוקטנת", בו פשטו כוחות משוריינים על הכפר עינתא, ממנו יצאה החוליה שהרגה את הזוג הנשוי. במבצע נהרסו 19 בתים ונהרגו 6 מחבלים. המבצע השני והגדול יותר היה מבצע גיבור חיל, שהתמקד בכפרים שבגזרת ה'פתחלנד' שמצפון להר דב. ב-25 בפברואר נכנסו כוחות של חיל ההנדסה אל תוך לבנון והחלו לפתוח צירים עבור כוחות צה"ל.
המבצע.
בבוקר 27 בפברואר חצה את הגבול צוות קרב גדודי משוריין (טנקים וחרמ"ש) בפיקודו של אברהם ברעם, הכולל גם כוחות מחטיבת גולני, חיל ההנדסה וסיור. הכוח נע כשבראשו דחפורים שהכשירו את הדרך אל עבר הכפר שובא, שנמצא נטוש. הכוח המשיך אל הכפרים חמם ורשיא אל פוחר בהם הרס בתים ובונקרים של מחבלים. הכוח המשיך צפונה ושיתק באש טנקים מוצב בתל א-סניבר. בערב התרחש קרב בין הכוח הישראלי לכוח שריון של צבא לבנון באזור ג'סר שקעא. בקרב הושמד טנק לבנוני. הכוח המשיך מזרחה לכיוון הכפר הדרוזי פרידס. תושבי הכפר יצאו לקראת הכוח והודיעו כי אין מחבלים בכפר. הכוח המשיך ובדרכו לכפר חבריה נתקל פעמיים במחבלים והרג שבעה. הכוח עצר בשטח בלילה, כאשר כוח נוסף חצה את הגבול ופילס את הדרך למבואות כפר חבריה מדרום. בשעות הבוקר כבש הכוח של ברעם את הכפר תוך התנגדות מועטה ופוצץ 8 מבנים. שני הכוחות חברו זה לזה ושבו לשטח ישראל.
במקביל למבצע הקרקעי, תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי את מפקדת הארגונים בא-נבטיה וינטא. כוחות מחיל התותחנים חיפו על הפעולה הקרקעית ותקפו גם הם מטרות של הפלסטינים בעומק דרום לבנון.
תוצאות המבצע.
במבצע נהרגו כ-50 מחבלים (מתוכם 17 בפעולה הקרקעית והשאר בהפצצות חיל אוויר והפגזות חיל התותחנים) ונפצעו כ-80. צה"ל הרס כ-30 מבנים של בתים ובונקרים של מחבלים, חלקם היו ממולכדים. בנוסף הכוחות לקחו שלל רב. לצה"ל היו בין 2 ל-11 פצועים. פריצת הדרך של כוחות ההנדסה הגדילה את חופש הפעולה של צה"ל במרחב 'פתחלנד'. ב-28 בפברואר פנתה לבנון למועצת הביטחון של האו"ם, שאישרה פה אחד את החלטה 313 שדרשה מישראל לסגת מיד משטח לבנון ולהפסיק את כל הפעולות הצבאיות. במקביל לנסיגת כוחות צה"ל מהכפרים, הכניסה ממשלת לבנון ל'פתחלנד' גדוד של הצבא ששימש כחיץ בין ישראל לבין ארגוני הטרור. הנוכחות הלבנונית הובילה לרגיעה שנמשכה עד ליוני 1972, כאשר הארגונים הפלסטיניים חידשו את המתקפות על ישראל, אשר הובילו למבצע קלחת 4 מורחבת בספטמבר 1972.
תקיפת הכור העיראקי
טריגונאים
טריגונאים (שם מדעי: Dasyatoidea) הם על-משפחה של דגי סחוס מסדרת הטחנאים החיים בימים ובאוקיינוסים השונים כשחלק מהמינים חיים גם בנהרות גדולים. בקבוצה זו ישנם 4 משפחות, אף שכמה חוקרים מחלקים את סוגי הטחניים למשפחות קטנות יותר.
דגים אלה שטוחים ובעלי סנפירי חזה רחבים מאוד העוזרים להם "לרחף" ביעילות מעל המים או להסתוות בחולות מטרפם ומאויביהם. הגדולה שבבני הקבוצה היא מנטה ענק, הבטאי הגדול בעולם שאורכה 7 מטרים והיא שוקלת עד 1,350 ק"ג. דגים אלה ניזונים מדגים אחרים, חסרי חוליות ימיים ומיני המנטה והכנפתן הם מסנני פלנקטון יעילים, אך גם יתקבצו סביב השרצת ביצי דגים ויזללו את הביצים.
חלק מהמינים חיים באוקיינוס ואחרים בימים רדודים, בדרך כלל טרופיים או חמימים. חלקם עולים בשפכי נהר למים מליחים ומינים כמו טריגון נהרות ענק או בני משפחת טריגוני הנהרות חיים גם במים מתוקים של נהרות.
מיון.
כמה חוקרים סוברים שחלק מסוגי הטחניים צריכים להיות משפחות עצמאיות, כמו המנטה והכנפתן במשפחה כנפתניים (Mobulidae), האברתן במשפחה Rhinopteridae והטחן במשפחה Aetobatidae.
ישראל באירוויזיון 2007
ישראל באירוויזיון 2007 השתתפה עם השיר Push the Button בביצוע של להקת טיפקס בעיר הלסינקי, בירת פינלנד.
לפני האירוויזיון.
בחירת המבצע.
בחירת המבצע נעשתה באמצעות ועדה ברשות השידור, שבחרה בלהקת טיפקס לייצג את ישראל באירוויזיון.
בחירת השיר.
בחירת השיר נעשתה באמצעות המשדר "טיפקס לאירוויזיון". המשדר כלל תחרות בין ארבעה שירים שאותם שרו להקת טיפקס. התחרות נערכה בקיבוץ דורות שבנגב המערבי ושודרה בערוץ הראשון. את התחרות הנחו נועה ברק ונטלי עטיה.
בחלק האומנותי של המשדר הופיעו להקת כנסיית השכל, מאוחר יותר חיים אוליאל, שהיה גם חלק מהוועדה לבחירת השיר בתחרות ולבסוף להקתו של אילן עזריאל.
השיר שזכה בתחרות הוא השיר Push the Button.
לאחר בחירת השיר.
כבר בימים הראשונים לפרסומו של השיר התעוררה סערה תקשורתית באירופה, עקב תוכן השיר, שניתן לפרשו כאילו הוא מתייחס לאיום הגרעיני של איראן כלפי ישראל. בסערה החלה רשת ה-BBC, ובעקבותיה שקלו מארגני תחרות האירוויזיון שלא לאשר את השתתפות השיר, מכיוון שלטענתם הוא כולל "מסרים פוליטיים לא ראויים". חברי הלהקה הבהירו שהשיר איננו כולל כל מסר סמוי או גלוי לאיראן. בסופו של דבר השיר אושר על ידי הנהלת האירוויזיון.
באירוויזיון.
חצי גמר.
ישראל הופיעה ה-2 בסדר ההופעה, לפני קפריסין ואחרי בולגריה. בתום ההצבעה ישראל לא העפילה לגמר.
כנפתניים
כנפתניים (שם מדעי: Mobulinae) הם תת-משפחה של דגי סחוס ממשפחת הטחניים. לעיתים רואים בהם משפחה עצמאית (Mobulidae).
בני הקבוצה כוללים את הבטאים הגדולים ביותר בעולם - המנטות והכנפתנים המכונים "דגי השטן", על שם הזימים שיש להם בקצה הראש המסייעים להם לגרוף מזון לתוך הפה. המין הגדול ביותר מנטה ענק מגיעה לאורך 7 מטרים ושוקלת עד 1,300 ק"ג.
בני הקבוצה נעים לעיתים בקבוצות גדולות בעודם מחפשים פלנקטון באוקיינוס הפתוח. חלק מהם יכולים גם לקפוץ לגובה כמה מטרים מעל פני המים.
גשר ביר-חכים
גשר ביר-חכים (בצרפתית: Pont de Bir-Hakeim), היה ידוע בעבר בשם גשר פסי (Pont de Passy) הוא גשר החוצה את נהר הסן בפריז, צרפת. הוא מחבר בין הרובע החמישה-עשר לרובע השישה-עשר של פריז, ועובר באי הברבורים (île aux Cygnes), אי מלאכותי על נהר הסן.
הגשר הוא הגשר השני שנבנה במקום זה. הוא נבנה בין השנים 1903 ל-1905, והחליף גשר מוקדם יותר שנבנה במקום בשנת 1878. ביר-חכים הוא גשר פלדה קשתי, אורכו 237 מטר ורוחבו 24.7 מטר.
הגשר תוכנן על ידי האדריכל ז'אן-קאמיל פורמיז'ה (Jean-Camille Formigé), שתכנן בפריז גם את גשר אוסטרליץ, את גן "Serres d'Auteuil" ואת הפארק שלמרגלות בזיליקת הלב הקדוש. כמו כן שיפץ את אמפיתיאטרון ארל ואת התיאטרון הרומי העתיק של אורנז'.
הגשר כולל שני מפלסים - האחד לכלי רכב ולהולכי רגל, והשני משמש מעבר לקו 6 של המטרו. מעבר הרכבת נתמך על ידי אכסדרת מתכת, מלבד בנקודה שבה הגשר חולף על אי הברבורים, שם נתמכת המסילה על ידי קשת. לוחות זיכרון רבים מעטרים את הגשר, כולל מספר לוחות המוקדשים לחיילים שנפלו בבלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בנוסף, הקשת המרכזית של הגשר, בגובה הקרקע של האי, מעוטרת בארבעה פסלי אבן גדולים, שבנויים כתבליט, והם פסלי "מדע" ו"עבודה" שיצר ז'ול-פליקס קוטאן (Jules-Felix Coutan), ופסלי "חשמל" ו"מסחר" שיצר ז'אן אנטואן אינז'לברט (Jean Antoine Injalbert).
במפלס הכביש של הגשר נבנה גם אזור בלוודרה, היכן שהגשר חוצה את אי הברבורים, דרכה ניתן להשקיף על קצהו המזרחי של האי. בנקודה זו אף ניצב פסל הנקרא "התקומה הצרפתית".