במקביל להכנות לאולימפיאדה, הועלו הצעות להחרים אותה בגין ההפרות הרבות של זכויות האדם בידי המשטר הסיני, ובעיקר בעקבות יחסו של המשטר הסיני לטיבט. באירופה הועלו הצעות רבות להחרמת האולימפיאדה. המחאה הציבורית צברה פופולריות רבה סביב מסעו של הלפיד האולימפי במהלכו ניסו פעילים למען טיבט החופשית לכבות את הלפיד ולהפריע למסעו סביב העולם. קבוצה נוספת שניסתה למחות הייתה קבוצת המיעוט המוסלמי האויגורי במערב סין, האויגורים על פי פרסומים זרים מוחזקים במחנות חינוך מחדש.
נוסף על הטענות לגבי הפרות בנושא זכויות האדם, ספגה סין גם ביקורת בנושא איכות הסביבה, סביב זיהום האוויר החמור בעיר בייג'ינג, דבר שעלול להפריע לספורטאים להתחרות. בסופו של דבר, מספר מועט של ראשי מדינות כסטיבן הארפר, ראש ממשלת קנדה ואנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה לא השתתפו בטקס הפתיחה. החשש שמהלך האולימפיאדה תלווה בהפגנות רבות התברר כשגוי, כשבזמן המשחקים דעכה המחאה הציבורית והפגנות בודדות בלבד נרשמו.
לקראת תחילת המשחקים האולימפיים, העריכו מומחים ואף האינטרפול, שהמשחקים עשוים להוות יעד להתקפות טרור של קבוצות קיצוניות ביניהן אל-קאעידה. ואמנם בתקופה שלפני האולימפיאדה התקיימו מספר פיגועים במערב סין. אחד כשבועיים לפני במרכז העיר קונמינג, במחוז יונאן בדרום מערב סין בשני אוטובוסים, והשני ארבעה ימים לפני פתיחת המשחקים במחוז הצפון-מערבי שינז'יאנג, פיגוע שנהרגו בו 16 שוטרים ונפצעו 16 נוספים. עם זאת באזור התחרויות נפרסו מספר גדול מאוד של שוטרים וחיילים ונשמר השקט והסדר ברחובות.
על אף שביום השני לאולימפיאדה, תקף אזרח סיני את הורי אשת מאמן נבחרת הכדורעף של ארצות הברית, יו מק'קצ'ון, רצח אחד מהם והתאבד, הוביל המאמן את קבוצתו לזכות במדליית הזהב בתחרות.
ביקורת על ההכנות לאולימפיאדה ועל פגיעה בחופש התקשורת.
על אף הרושם הרב שהותירה האולימפיאדה, ההכנות לה פגעו בחייהם של אזרחים רבים. כך למשל, כדי לבנות את הכפר האולימפי, הממשלה הסינית סילקה מאות תושבים מבתיהם, ללא פיצוי מספק. שתי קשישות שביקשו להפגין נגד אי קבלת הפיצוי ההולם, נידונו לעבודה בכפייה. עוד נטען, כי אזרחים סיניים רבים מתו בחורף, כשהממשלה החליטה לא לספק להם חימום כדי לחסוך בתצורך החשמל וכך, להוריד את רמת זיהום האוויר בעיר.
ביקורת נמתחה גם על כך שממשלת סין סיננה את הגלישה באינטרנט ממרכזי התקשורת שבהם פעלו העיתונאים הזרים. ממשלת סין חוסמת דרך קבע את הגלישה למספר רב של אתרי אינטרנט, כגון אתרים התומכים בעצמאות טיבט, אך לפני האולימפיאדה הבטיח הוועד האולימפי הסיני כי עיתונאים זרים יוכלו לגלוש ברשת ללא הגבלות ממרכזי תקשורת שיוקמו לצורך סיקור המשחקים. הבטחה זו לא קוימה, אך תחת הלחץ הבינלאומי צומצם מספרם של האתרים שנחסמו.
במהלך המשחקים התעוררה פרשה של זיהום מזון רחב היקף: תחליפי חלב מזוהמים גרמו לרבבות ילדים לחלות. בלחץ השלטונות נמנעה התקשורת בסין מלדווח על הפרשה, אשר התפרסמה רק לאחר תום ימי המשחקים הפאראלימפיים, אשר נערכו לאחר האולימפיאדה.
אנדרס פוג ראסמוסן
אנדרס פוג ראסמוסן (בדנית: Anders Fogh Rasmussen; נולד ב-26 בינואר 1953) כיהן כראש ממשלת דנמרק בין השנים 2001–2009. כיהן כמזכ"ל נאט"ו בין השנים 2009–2014.
חבר פרלמנט ושר.
ראסמוסן נולד בשנת 1953 והיה פעיל פוליטי כל ימי חייו. הוא נשא משרות שונות בממשלה ובאופוזיציה לאורך כל חייו המקצועיים. בשנת 1978 הוא נכנס לראשונה לפרלמנט הדני, הפולקטינג. בשנים 1987–1990 היה שר המיסוי ומשנת 1990 היה שר הכלכלה והמיסוי, בממשלתו השמרנית של פול שלוטר. בשנת 1992 התפטר ראסמוסן מכהונתו כשר לאחר שחקירת בית משפט קבעה שמידע שמסר לפרלמנט לא היה שלם ומדויק. ראסמוסן חלק על מסקנות הוועדה, אך אל מול איום בהצבעת אי-אמון, החליט להתפטר מתפקידו בעצמו.
ראש ממשלת דנמרק.
מפלגתו הליברלית ונסטרה - זכתה בכוח פוליטי רב בבחירות שנערכו בנובמבר 2001 והביסה את ממשלתו של פול נירופ ראסמוסן, מה שאיפשר לו להקים את ממשלתו הראשונה. בחירות אלו סימנו שינוי דרמטי בפוליטיקה הדנית.
ניצחון מפלגתו של ראסמוסן הייתה הפעם הראשונה מאז שנות העשרים שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית איבדה את מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפולקטינג. מאז, המפלגה הליברלית שלו פעלה בקואליציה יחד עם מפלגת העם השמרנית כדי ליצור ממשלת מיעוט, שהמשיכה להתקיים גם לאחר הבחירות הכלליות של שנת 2005. סדר היום של ממשלתו של ראסמוסן נחשב היה "ימני" הרבה יותר מהמקובל בדנמרק זה שנים רבות. הממשלה פעלה גם כדי להגביל את מספר המהגרים לדנמרק.
ראסמוסן החזיק במשרת נשיאות האיחוד האירופי מיולי 2002 עד דצמבר אותה שנה. במהלך תקופה זו הראה את מסירותו לסדר יום פרו-איחוד ולעקרונות המנחים של דוקטרינת אלמאן ינסן.
ראסמוסן הוא מחברם של מספר ספרים.
ב-28 במאי 2008, במהלך ביקורו בישראל, קיבל תואר דוקטור של כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת חיפה.
ב-4 באפריל 2009 הצביעו 28 המדינות החברות בארגון נאט"ו פה אחד על מינויו לתפקיד מזכ"ל הארגון. יום לאחר מכן, ב-5 באפריל 2009 הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק. במקומו מונה שר האוצר הדני, לארס לקה ראסמוסן. למרות השם הדומה, אין בין השניים קרבה משפחתית.
יאנז יאנשה
איבן ("יאנז") יאנשה (בסלובנית: Janez Janša; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא ראש ממשלת סלובניה בשנים (2004–2008, 2012-2013). מנהיג המפלגה הדמוקרטית הסלובנית - SDS, שהיא מפלגה שמרנית. במרץ 2020 שב לתפקיד ראש הממשלה.
קורות חיים.
שמו המקורי של יאנז יאנשה הוא איבן יאנשה. הוא נולד ב-1958, ילדם השני מתוך שלושה של זוג קתולי בסלובניה, אז חלק מיוגוסלביה הקומוניסטית. סיים ב-1982 תואר ראשון באוניברסיטת ליובליאנה, ב"לימודי הגנה" (חלק מלימודי מדעי החברה ביוגוסלביה של אז) והחל לעבוד בתפקיד זוטר במשרד ההגנה הסלובני.
דרכו הפוליטית נפתחה כשהיה עיתונאי פרילנסר בשבועון היוגוסלבי המעין אופוזיציוני, "מלאדינה". ב-1983 הוא פרסם לראשונה מאמר אופוזיציוני ובעקבות זאת, בגיל 26 סולק מהמפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, ששלטה אז במדינה, וכמעט כל מקומות העבודה נסגרו בפניו. לפרנסתו נאלץ לעבוד כמתכנת מחשבים עצמאי וכמדריך למטפסי הרים. כעבור ארבע שנים, במאי 1988 הוא אף נאסר יחד עם שלושה עיתונאים אחרים מ"מלאדינה", בשל פעילותם האופוזיציונית. הדבר גרר הפגנות סוערות יחסית, ביוגוסלביה הדיקטטורית של אותן שנים ונחשב לראשיתו של "האביב הסלובני". הוא ריצה עם זאת רק ששה מתוך 18 חודשי המאסר שנגזרו עליו.
בינואר 1989 היה מעורב בהקמת אחת המפלגות הסלובניות האופוזיציוניות הראשונות, האיחוד הדמוקרטי הסלובני ובעקבות זאת נאסר שוב על ידי השלטונות. בינואר 1990 הקים שבועון אופוזיציוני חדש בשם "דמוקרטיה" ("Demokracija") וכיהן כעורכו הראשי כארבעה חודשים, עד בחירתו לפרלמנט הדמוקרטי הראשון של סלובניה. השבועון קיים ופעיל גם נכון ל-2018.
יאנשה הוא גם סופר פעיל, שכתב וערך מספר ניכר של ספרי עיון בעיקר על הקמתה ושנותיה הראשונות של סלובניה.
נשוי ואב לארבעה, שניים מאשתו הנוכחית ושניים מבת זוגו הקודמת.
חבר פרלמנט ושר הגנה.
בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בסלובניה, שהייתה אז עדיין חלק מיוגוסלביה, באפריל 1990 נבחר יאנשה לפרלמנט הסלובני. כעבור כחודש, אף על פי שמפלגתו קיבלה בסך הכל פחות מעשרה אחוז מהקולות הוא נבחר לשר ההגנה. בתפקידו זה נטל חלק חשוב במלחמת עשרת הימים, מלחמת העצמאות הקצרה של סלובניה כנגד יוגוסלביה, ב-1991. המלחמה הסתיימה בניצחון סלובני ובעצמאות ויאנשה נשאר שר ההגנה עד שנת 1994.
משנת 1993 הוא מכהן כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית הסלובנית, שהחלה את דרכה כמפלגה סוציאל - דמוקרטית והימינה בהדרגה תחת הנהגתו. המפלגה הייתה במשך רוב העשור האחרון של המאה העשרים חלק מהאופוזיציה הימנית לממשלה הסלובנית השמאלית.
בשנת 2000 הוקמה בסלובניה לתקופה קצרה ממשלת ימין - מרכז ויאנשה הפך שוב לשר ההגנה בה, אך הוא כיהן בתפקיד זה רק כחצי שנה, עד נובמבר 2000, עת נפלה ממשלה זו והוחלפה בממשלת שמאל - מרכז.
ראש ממשלה.
ב-3 באוקטובר 2004 נערכו בסלובניה הבחירות הפרלמנטריות הראשונות בהן יאנשה זכה. מפלגתו הכפילה את כוחה בפרלמנט, מ-14 חברים מתוך ה-90, ל-29, בעוד מפלגת השלטון הליברלית (מרכז - שמאל), ששלטה במדינה במשך 12 שנים, ברצף כמעט מושלם, יורדת מ-34 מנדטים ל-23. ב-9 בנובמבר 2004 הוא נבחר לראש ממשלה על ידי הקואליציה החדשה, המרכז - ימנית, שהוקמה בפרלמנט הסלובני. ממשלתו זו אימצה ב-2007 את מטבע האירו האחיד, במקום המטבע הסלובני והצטרפה לאמנת שנגן, המבטלת בפועל את הגבולות בין מדינות האיחוד האירופי החותמות.
כארבע שנים אחר הקמת ממשלתו, ב-21 בספטמבר 2008 הפסיד יאנשה בבחירות, על חודו של מנדט אחד. כשבועיים לפני שהתקיימו, בראשית ספטמבר, טענה תחנת רדיו פינית, שיאנשה אחראי לפרשת שחיתות גדולה. למרות שלא התלוו לחשיפה הנטענת הוכחות של ממש, בבחירות שהתקיימו סמוך כל כך לחשיפה ירדה מפלגתו של יאנשה במנדט אחד, מ-29 ל-28, אבל חשוב יותר, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הסלובנית, יריבתה העיקרית, שהחליפה בתפקיד זה את המפלגה הליברלית, קפצה מ-10 מנדטים ל-29. ב-21 בנובמבר 2008 הוא סיים את תקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלת סלובניה. אגב, בשנת 2013 הוא הורשע על ידי בית משפט סלובני בערכאה נמוכה, בשחיתות, בגין אותו מעשה נטען ונידון לשנתיים מאסר בפועל, אולם ב-2015 הוא זוכה פה אחד על ידי בית המשפט הסלובני העליון לחוקה.