ויינברג גדל בניו ג'רזי והחל מתופף בגיל צעיר. הוא למד במכללה והתעתד להיות עורך דין, אולם קיבל הזדמנות כמוזיקאי בשנת 1974 כאשר הוזמן למבחן בד עבור ברוס ספרינגסטין. נגינתו העוצמתית אך המבוקרת באלבומיו של ספרינגסטין Born to Run ו-Born in the USA גבשו את הצליל הייחודי של להקת E Street Band והפכו את ויינברג לציר מרכזי בקונצרטים של ספרינגסטין. להקתו של ספרינגסטין התפרקה בשנת 1989 ובאותה עת שקל ויינברג לחדש את תוכניתו לעסוק בעריכת דין וכן ניסה לעסוק בניהול מוזיקלי, בטרם החליט להמשיך כמתופף.
בשנת 1993 ויינברג קיבל תפקיד ניהול ב-The Max Weinberg 7 בתוכנית הטלוויזיה לייט נייט עם קונאן או'בריין, שם אף השתתף לעיתים בקטעים קומיים עם מנחה התוכנית. בשנת 1999 כינס ספרינגסטין את להקת E Street Band לסדרת מסעי הופעות והקלטת אלבומים בהשתתפותו של ויינברג, אשר המשיך באותה עת בהופעותיו בתוכנית הטלוויזיה. בשנת 2009 עבר ויינברג יחד עם או'בריין לתוכנית "טונייט שואו עם קונאן או'בריין". לאחר שהתוכנית הופסקה על ידי רשת השידור הוא חזר למסעי הופעות עם הרכב חדש, Max Weinberg Big Band, ובשנת 2010 בחר שלא להצטרף לתוכנית הטלוויזיה החדשה של או'בריין.
אורורין טוגננסיס
אורורין טוגננסיס (שם מדעי: "Orrorin tugenensis"; "אורורין" בשפת שבט הטוגן מקניה: "אדם מקורי", "טוגננסיס" מאזור טוגן שבקניה) הוא מין נכחד של הומינין או קוף-אדם, שמספר שברי עצמות מאובנות שלו התגלו בקניה בשנת 2000, והם מתוארכים לגיל של כ-6 מיליוני שנה לפני זמננו, סוף עידן המיוקן. מין זה הוא היחיד בסוג אורורין ("Orrorin").
המאובנים שנמצאו הם חלקיים ביותר, אך אחד מהם הוא חלק מעצם ירך במבנה האופייני להומינינים הולכי-על-שתיים כמו האוסטרלופיתקוס והאדם, ושונה מן המבנה האופייני לקופי-אדם. שיני טוגננסיס מצטיינים בצירוף של מידות קטנות וזגוגית עבה, שאף הוא אופייני לסוג האדם ולא לקופי-אדם. מסיבות אלו מגלי אורורין העלו את ההשערה שהוא האב הקדמון של ענף האדם, ואולם בשל מיעוט מאובנים מאותה תקופה עדיין לא ניתן לקבוע זאת בוודאות.
גילוי ותיארוך.
מאובני אורורין בשנת 2000 על ידי שני פלאואנתרופולוגים צרפתיים, בריז'יט סנו (Brigitte Senut) ומרטין פיקפורד (Martin Pickford) מן המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע בפריז. הם התגלו באזור גבעות טוגן (Tugen hills) בקניה, בתצורת לוקיינו (Lukeino Formation) העשירה במאובני בעלי-חיים מן המיוקן והפליוקן. המאובנים כוללים מספר שברי עצמות זרוע ורגליים, שני שברי לסת תחתונה ומספר שיניים מלפחות חמישה פרטי טוגננסיס שונים. ייתכן כי שן חותכת תחתונה שהתגלתה באותו מקום לפני כן, בשנת 1974, שייכת גם היא לאותו מין. אחת הלסתות, שקיבלה את המספר הקטלוגי BAR 1000’00, נקבעה כממצא המגדיר (type specimen) של המין. שכבות אבן טוף געשית באזור מאפשרות תיארוך רדיומטרי של המאובנים: 5.9 עד 6.2 מיליון שנה לפני זמננו.
קרב מרנגו
קרב מרנגו הוא קרב שהתרחש ב-14 ביוני 1800, בין כוחות צרפתיים תחת פיקודו של נפוליאון בונפרטה ובין כוחות אוסטריים ליד העיר אלסנדריה, בפיימונטה שבאיטליה.
צבאות ופיקוד.
הצבא האוסטרי ופיקודו.
המפקד העליון של הצבא האוסטרי באיטליה היה מיכאל מלאס יליד טרנסילבניה בן ה-70. הוא היה גנרל יעיל שהצטיין בקרבות קודמים בחזית האיטלקית בעת פלישתו הראשונה של נפוליון (1796–1797). ראש מטהו של מלאס היה גנרל אנטון ריטר פון זאך בן ה-52. פוך זאך קיבל את הכשרתו הצבאית בחיל ההנדסה וכישוריו המתמטיים הקנו לו מקום במטה הכללי של הצבא האוסטרי. כמו מלאס, זכה בעיטור על חלקו בקרב נובי (1799).
במהלך הקרב מלאס שחשב שניצחונו כבר הובטח הכריז על ניצחון, אולם נפוליאון המשיך לעודד את חייליו להחזיק את קו החזית והצליח בסופו של דבר להוביל לניצחון צרפתי מוחץ. ניצחון זה היה הראשון של נפוליאון כשליט צרפת ותרם מאוד לחיזוק מעמדו הפוליטי.
ההפתעה מהמהפך שהשיג נפוליאון בקרב קיבל אזכור תרבותי באופרה טוסקה של פוציני, כאשר דמותו של קברודסי פוצחת בשאגות של שמחה "כשהשחר עולה הרודנים מפחדים" עם קבלת העדכון על המהפך ועל כך שנפוליאון ניצח.
חרט ון הקה
חרט ון הקה (Geert Van Hecke; נולד ב-20 ביולי 1956 בפיטם) הוא שף בלגי.
ביוגרפיה.
חרט ון הקה למד בבית הספר למלונאות "דה הוטלסקול טר דאונן" (Ter Duinen) בקוקסיידה. הוא עבד במסעדות “לה סנגלייה דז ארדן”, “לה קראוואש ד’אור” ו“לה וילה לורן”. מורהו העיקרי היה השף הצרפתי אלן שאפל, עמו עבד שנתיים במסעדתו במיונה. באותה עת עבדו גם מישל רו ואלן דיקאס אצל שאפל.
בדומה לאלן שאפל, כך גם ון הקה משתמש בראש ובראשונה במוצרים אזוריים. יצירותיו הקולינריות אינן מורכבות יתר על המידה, במקום זאת הוא שואף להשיג שלמות בביצוע.
ון הקה פתח ב-1983 את מסעדתו “הכרמלית” (De Karmeliet) בפינת הרחובות ירושלים וקארמרסטראט בברוז', ליד מה שהיה עד למהפכה הצרפתית מנזר כרמליטי לשעבר. ב-1985 קיבלה המסעדה את הכוכב הראשון שלה במדריך מישלן האדום. כשב-1989 זכתה בכוכב השני במישלן. מסעדתו הייתה קטנה מדי בשטחה, הוא העביר אותה לרחוב לנגסטראט 19 בברוז'. ב-1996 זכתה בכוכב השלישי במישלן, בו היא מחזיקה עד היום (2010), והיא אחת משתי המסעדות הבלגיות היחידות ביחד עם הוף ון קלווה של השף פטר חוסנס המחזיקות בניקוד זה. מסעדת “הכרמלית” מציעה מטבח אירופי קלאסי.
מסעדת "הכרמלית" נבחרה למקום ה-22 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2003,
נבחרה למקום ה-48 בשנת 2004,
ונבחרה למקום ה-47 בשנת 2006.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-14 בינואר 2009, פתח ון הקה את "ביסטרו דה רפטר" (Bistro De Refter) במולנמרס 2, ברוז', על ניהולה הופקד בנו, והיא מהווה גרסה קלה של “הכרמלית”, עם דגש על מטבח בלגי מסורתי והארוחות בה זולות יותר.
איי הישועה
איי הישועה או איי הברכה (בצרפתית: Îles du Salut) הם קבוצה של שלושה איים געשיים הממוקמים כ-11 ק"מ אל מול חופיה של גיאנה הצרפתית. קבוצת האיים מונה את אי השדים, האי המלכותי (שם שכן המרכז האדמיניסטרטיבי של מושבות העונשין של האיים) ואי סן ז'וזף אשר שימשו כמושבת עונשין צרפתית משנת 1852 ועד 1953 ונודעו באכזריות התנאים ששררו בהם. בין הנידונים אשר הוגלו לאיים הללו ניתן למנות את אלפרד דרייפוס אשר ריצה עונש מאסר של 10 שנים על אי השדים ואת אנרי שרייר אשר ריצה 9 שנות מאסר על האיים ופרסם את זיכרונותיו בספר פרפר.
כיום משתייכים האיים לקומונה הצרפתית קאיין, ופועלים בהם מוזיאונים לתיעוד מושבת העונשין.
הוף ון קלווה
הוף ון קלווה (Hof van Cleve) היא אחת משתי המסעדות הבלגיות היחידות בנות שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, ביחד עם מסעדת "הכרמלית" של השף חרט ון הקה. היא ממוקמת בכפר קראוסהאוטם. השף הוא פטר חוסנס (Peter Goossens).
המסעדה נפתחה ב-1987 בבית חווה ישן על אחת מגבעות קראוסהאוטם. היא נקראת על שם המשפחה שאכלסה את הבית עד 1968, משפחת ון קלווה.
על-פי הסכם עם הבעלים הקודם שאליה תצורף מסעדה בעלת כוכב במדריך מישלן האדום תגיש מטבח בראסרי. ב-1991 זכתה ב-15/20 נקודות ושתי מצנפות בגו מיו. מאז 1992 והפסקת פעולתה של המסעדה הקודמת, החלו לבשל מטבח עילי. הדבר הוביל ב-1994 לכוכב מישלן הראשון ולניקוד של 17/20 ושלוש מצנפות בגו מיו. ב-1998 קיבלה המסעדה את כוכבה השני. כוכבה השלישי הגיע ב-2005.
המסעדה נבחרה במקום ה-14 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2007.
במקום ה-23 בשנת 2006,
במקום ה-28 בשנת 2008,
במקום ה-26 בשנת 2009,
במקום ה-17 בשנת 2010.
במקום ה-15 בשנת 2011.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
פטר חוסנס זכה בתואר "שף השנה" ב-2004 ממדריך גו מיו, מאז אותה שנה, המסעדה מחזיקה בניקוד של 19.5 מתוך 20 במדריך גו מיו. באזור בנלוקס, הוף ון קלווה היא בעלת הניקוד הגבוה ביותר בגו מיו, למעט המסעדה ההולנדית Oud Sluis שמקדימה אותה, עם ניקוד של 20/20.
שף המסעדה הוא פטר חוסנס (Peter Goossens; נולד ב-1964 ב-Borsbeke). בשנים 2007–2009 הוא הפעיל בראסרי במוזיאון לאמנויות יפות בבריסל. הבראסרי הגיש מטעמים בלגיים מסורתיים. חוסנס הוא אורח קבוע בתוכניות טלוויזיה. הוא אחד השופטים בתוכנית "המסעדה שלי" (Mijn Restaurant) בתחנת הטלוויזיה הפלמית vtm. בסתיו 2010 הוא היה אחד מהיזמים של התוכנית Njam!, בערוץ הבישול החדש Studio 100.
אדפטציה קולנועית
לינדה בלייר
לינדה דניס בלייר (באנגלית: Linda Denise Blair; נולדה ב-22 בינואר 1959) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1973 על תפקידה בתור הנערה רייגן בסרט "מגרש השדים".
ביוגרפיה.
בלייר נולדה בעיירה ווספורט שבקונטיקט. בתם של אלינור ושל צייד הכישרונות ג'יימס בלייר, לבלייר אח בשם ג'ימי ואחות בשם דבי.
כבר בגיל שש שלחוה הוריה להיות דוגמנית, שיחקה לראשונה באופירת הסבון "פנים חבויות".
בלייר נבחרה ב-1973 מתוך 600 מועמדות לתפקידה של רייגן מק'ניל בתה אחוזת דיבוק השדים של כריס (אלן בורסטין) בסרט האימה "מגרש השדים".
הופעתה העניקה לבלייר בת ה-14 את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, זאת לפני שהציבור הרחב גילה שאת קולו של השטן דיבבה השחקנית זוכת פרס האוסקר מרסדס מקמברידג', העובדה שבלייר זכתה כביכול לקרדיט על עבודה של שחקנית אחרת הרסה למעשה את סיכוייה לזכות באוסקר.
חברת האחים וורנר הציבה לבלייר מאבטחים במשך חצי שנה לאחר יציאת הסרט בעקבות איומים על חייה מצד גורמים נוצריים קיצוניים אשר טענו שהסרט מהלל את השטן.