למרות הנהוג כיום בחוגים רבים לפסוק לפי הספר משנה ברורה, הרב הרשקוביץ נוהג כפוסקים חסידיים רבים, ופוסק לפי שולחן ערוך הרב של רבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא. בנוסף לכך הוא מסתמך רבות על הנפסק ב"שולחן הטהור" - קאמרנא.
מורה כי יש למעט בלבישת התפילין מפאת קדושתן, ולכן יש להורידן במהירות האפשרית לאחר התפילה, ועדיף להורידן מיד אחר תפילת שמונה עשרה. מסתמך רבות על מנהגי ישראל, בנימוק שהם יסודות היהדות. פוסק שאין לחייב נשים להתפלל את נוסח התפילה אפילו לכתחילה, מכיוון שכך היה נהוג בדורות הקודמים. סידור העירוב בשכונת וויליאמסבורג שבברוקלין בוצע בהכוונתו למול התנגדות של אנשי חסידות סאטמר לדבר, בעקבות פסיקתו שהעיר אינה נחשבת לרשות הרבים מהתורה. בעקבות כך סבל רדיפות מהמתנגדים לעירוב.
לטי גרובמן
לטי גרובמן (נולדה ב-14 במאי 1971) היא מפיקת סרטים ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה.
זלאטה (לטי) גרובמן נולדה במוסקבה לאירינה ומיכאיל גרובמן. עלתה עם משפחתה לישראל כתינוקת, והתגוררה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב. בשנות נעוריה הופיעה בהצגות בתיאטרון הבימה והייתה חברה בלהקת צעירי תל אביב. ב-1989 השתתפה עם הלהקה בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "החופש האחרון".
בראשית שנות ה-90, לאחר שירותה הצבאי, עברה להתגורר בניו יורק, והחלה ללמוד בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. באותן שנים הייתה חברתו של אסף אמדורסקי, שלטענתה כתב עליה את שירו המפורסם "יקירתי". כעשור לאחר מכן, ב-2005, הוציאה גרובמן גרסה משלה לשיר - "יקירי". בהמשך עברה ללוס אנג'לס וחידשה לימודיה בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. עם סיום לימודיה החלה לעבוד בתחום ההפקה.
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 היא משמשת כמפיקת סרטים בהוליווד, בעיקר מטעם חברות ההפקה "נו אימג'" ו"מילניום" שבבעלות אבי לרנר. במאי 2005 חתמה עם חברת מילניום על חוזה להפקת שלושה סרטי קולנוע, שהוערך על ידי המגזין "וראייטי" בכ-7 עד 15 מיליון דולר. בין הסרטים שהפיקה: "דור הפרוזאק" (2001), "איזה מין הורים" (2006), "קלינר" (2007), "בלונדינית בעיר הגדולה" (2008), "רצח מוצדק" (2008), "חיבוק הערפד" (2013), "" (2016), " (2017) ו-"טסלה" (2020).
גרובמן הייתה נשואה למוזיקאי לוגן מאדר, שהיה הגיטריסט של להקת "משין הד", ולהם חמישה ילדים. הם נפרדו לאחר 13 שנות נישואים. אחיה הוא האדריכל יעקב יאשה גרובמן.
נעמי רביע
נעמי רביע (ליאון) (נולדה ב-1 באוגוסט 1976) היא שדרנית רדיו ישראלית, קריינית פרסומות, ומרצה לעריכה מוזיקלית ולקריינות בחוג לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה ברחובות. להוריה חיים יליד עיראק ופרינסס ילידת איראן. הקטנה מבין שלושה. את לימודי היסודי למדה בבית ספר שז"ר ברחובות. בסוף בית הספר היסודי עברה עם משפחתה לארצות הברית. אך כעבור חצי שנה חזרו לישראל לרחובות. בתיכון למדה בבית הספר דה שליט.
קריירה והשכלה.
גלי צה"ל.
רביע עשתה את שירותה הצבאי במחלקת הקריינים של גלי צה"ל, והמשיכה לעבוד בתחנה גם לאחר שחרורה. בין השאר שימשה כקריינית חדשות והגישה תוכניות שונות, בהן התוכנית "אשת חיל" עם רותי רוזן ורצועה ב"סופשבוע רגוע", וכן את התוכנית "אוטונומי" בגלגלצ.
בשנת 2005, במסגרת שיתוף פעולה בין גל"צ לעמותת 'גדולים מהחיים', ליוותה טיול של ילדים חולי סרטן ללונדון וליורו דיסני.
בסוף שנת 2006 מונתה רביע לתפקיד ראש מחלקת קריינים בגלי צה"ל, תפקיד אותו מילאה עד צאתה לחופשת לידה בשנת 2008. כמו כן הייתה חברה בוועדת הקבלה לקורס העיתונאים של התחנה.
ב-2013 החלה רביע להגיש את "קולה של אמא", אחת מתוכניות הדגל של התחנה. כ-3 שנים לאחר מכן, ב-2016, החלה להגיש לצד אביב לביא את התוכנית "יהיה בסדר". בין השנים 2018-2021 שידרה רביע בגלגלצ תוכנית קבועה שלה המשודרת בימי שישי בין השעות 06:00-09:00.
תפקידים נוספים.
רביע כתבה טור שבועי בידיעות אחרונות, ושימשה כקריינית במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית. כמו כן, קולה משמש גם את מערכת הכריזה של קופת חולים מאוחדת
בין השנים 2015–2022 קולה של רביע, לצד יגאל רביד, ליווה את טקס הדלקת המשואות המתקיים מדי שנה בהר הרצל.
רביע בעלת תואר ראשון בבלשנות אנגלית ולימודים ספרדיים ולטינו-אמריקאיים באוניברסיטה העברית.
חיים אישיים.
נשואה לאנתוני ליאון, מתכנת מחשבים, ולהם ארבעה ילדים. מתגוררים במזכרת בתיה.
פאול טיליך
פאול יוֹהַנֶס טיליך (בגרמנית: Paul Johannes Tillich; 20 באוגוסט 1886 – 22 באוקטובר 1965) היה תאולוג גרמני-אמריקאי מן האסכולה האקזיסטנציאליסטית. טיליך נחשב בין התאולוגים הפרוטסטנטים המשפיעים ביותר של המאה ה-20. עיקר פרסומו הציבורי נודע בחיבוריו 'האומץ להיות' (1952) וכן 'דינמיקה של אמונה' (1957) - המציגים לקהל הרחב סוגיות של תאולוגיה ותרבות מודרנית. כתאולוג מקצועי נודע טיליך בעיקר בחיבורו 'תאולוגיה שיטתית' (שלושה כרכים, 1951-1963), שם פיתח את 'שיטת הקורלציה': שיטה לבחינת סמליה של ההתגלות הנוצרית כתשובות לבעיות הקיום האנושי הנידונות בניתוח הפילוסופי של הזרם האקזיסטנציאליסטי בן זמננו.
איום ברצח
איום ברצח הוא איום לרצוח אדם. איומים ברצח מופיעים בהקשרים רבים, החל מהקשר של בני זוג, דרך איומים על פקחי חנייה, איומים על מעסיקים על רקע פיטורין, סחיטה עבריינית וכלה באיומים על רקע פוליטי.
עבירה פלילית בישראל.
בישראל, איום ברצח, ככל איום, הוא עבירה פלילית שדינה שלוש שנות מאסר, אם היא נועדה להפחיד או להקניט. סעיף 192 לחוק העונשין קובע:
סעיף 307 לחוק העונשין מוסיף עונש חמור יותר למי שמעביר איום ברצח בכתב:
חופש הביטוי.
היקף ההגנה של חופש הביטוי על איומים נדון בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקרה של Brandenburg v. Ohio בו נקבע שההגנה החוקתית על חופש הביטוי מונע איסור על קריאה לשימוש בכח או להפרת החוק למעט כאשר הקריאה מיועדת לגרום באופן מיידי להפרת חוק וסביר שהוא יגרום להפרת חוק כזאת. במקרה של WATTS v. UNITED STATES קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית שיש להבדיל בין איומים אמיתיים אשר אינם מוגנים על ידי חופש הביטוי לבין צורות התבטאות הומוריסטיות, המוגנות על ידי חופש הביטוי. במקרה זה אמר מועמד לגיוס למלחמת ווייטנאם שהוא אינו מתכוון להתגייס ואם יכריחו אותו לשאת נשק הוא יפנה אותו כלפי הנשיא לינדון ג'ונסון. לאחר שהוא הורשע על ידי בית המשפט והרשעתו אושרה על ידי בית המשפט לערעורים, ביטל בית המשפט העליון את ההרשעה. עם זאת, בית המשפט קבע שאין חובה שהדובר אכן התכוון לממש את האיום שלו. בתיק Virginia v. Black נקבע שאיום אמיתי הוא כזה אשר נותן למקבלו את הפחד מפגיעה. על כן נקבע שחוק האוסר באופן גורף שריפת צלבים כמנהג הקו קלוקס קלאן, מכיוון שיש לבדוק בכל מקרה האם אכן המעשה מיועד לאיים או שהוא מיועד לבטא רעיון, דבר המוגן על ידי חופש הביטוי.
איומים על פוליטיקאים.
איומים ברצח הם חלק משגרת החיים של פוליטיקאים רבים. נשיא ארצות הברית מקבל כ-3,000 איומים ברצח בשנה, ובתקופה מסוימת ברק אובמה קיבל איומים בקצב של פי ארבעה כמעט. עלתה הטענה שככל שמנהיג הוא יותר כריזמטי, שיעור האיומים כלפיו גובר. דיווח של ה-FBI על איומים ברצח כלפי פוליטיקאים מעלה שרובם מגיעים מגברים בעלי נשק שעברו משבר אישי כמו מחלה או פיטורין, חלקם סובלים ממחלת נפש.
בהולנד המשטרה דיווחה על 428 איומים רציניים ברצח כלפי פוליטיקאים בשנת 2008, לעומת 264 איומים בשנת 2007. רוב האיומים בשנת 2008 הופנו כלפי חרט וילדרס בעל עמדות אנטי-איסלמיות.
איומים כלפי בני זוג.
על פי ההערכות, בין 20–40% של בני הזוג הסובלים מאלימות חוו איומים ברצח.
פרסום.
נושא פרסום קיומם של איומים ברצח כלפי אישי ציבור נתון לוויכוח ציבורי. ישנם המתנגדים לפרסום האיומים בטענה שהפרסומים מלהיטים את הדיון הציבורי ומגבירים את הסיכוי שמישהו יממש את האיומים.
החובה להזהיר.
בארצות הברית, כאשר איום ברצח מובע לצד שלישי ולא לקרבן המיועד, אין חובה על הצד השלישי להזהיר את הקרבן. אולם, בהחלטה תקדימית של בית המשפט העליון של קליפורניה נקבע שעל פסיכולוג חלה חובה להזהיר קרבן של איום ברצח.
בוזודויפאלו
בזדאויפלו (מהונגרית: Bözödújfalu; ברומנית: Bezidu Nou, בֶּזִידוּ נוֹאוּ) היה כפר בטרנסילבניה אשר הוצף באופן יזום בשנת 1989.
טרם מלחמת העולם השנייה, שימש הכפר כמרכז של שומרי השבת, תנועה דתית של נוצרים אשר שמרו את חוקי ההלכה היהודית. בשנת 1867 רבע מתוך 700 תושבי הכפר היו שייכים לתנועה. בסוף המאה ה-19 התגיירו חלקם על ידי רבנים אורתודוקסים מבודפשט. לאחר הגיור התפצלה הקהילה שומרת ההלכה בכפר לשתי קבוצות, הראשונה יהודית, שנקראה "קהילת גרים, קהל ישורון, בוזודויפאלו", והשנייה של שומרי שבת שלא גוירו כהלכה.
במהלך מלחמת העולם השנייה רבים מחברי הקהילה נרצחו על ידי הנאצים ובשנת 1944 נשלחו רובם לגטו בעיירה טרגו מורש.
בשנת 1989 בתקופת השלטון של ניקולאה צ'אושסקו הוצף הכפר באופן יזום למטרות בניית הסכר שיועד למנוע שיטפונות באזור. ההצפה הייתה חלק מתוכנית רחבה יותר של הצפות כפרים, אולם התוכנית בוטלה לאחר נפילת שלטון צ'אושסקו כחודש לאחר הצפת בזדאויפלו.
כיום נותרו באזור רק שני בתים מהכפר וכן שאריות של בית הקברות היהודי.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:רומניה: עיירות]]
[[קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה]]
יצחק סמואל (פרופסור)
יצחק סמואל הוא פרופסור אמריטוס המתמחה בתחום הסוציולוגיה הארגונית. כיהן כדיקן הפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה. קודם לכן, כיהן כסגן-נשיא וכראש בית הספר לניהול במכללה האקדמית גליל מערבי.
קורות חייו ופועלו.