בתחילת 2012, דובבו ושודרו פרקים 11 - 12 ו-14 - 20.
עד כה שודרו בישראל, עשרים פרקים מתורגמים, ועשרים מדובבים. הסדרה משודרת בדרך כלל במעברי פרסומות ארוכים.
ב-31 באוגוסט 2015 שודר הפרק האחרון של הסדרה.
ספרים.
צרות בצרורות.
צרות בצרורות הוא קומיקס של פיניאס ופרב, עליו מבוססים 6 מהפרקים. הקומיקס נכתב על ידי יוצר הסדרה לפני שיצר אותה.
המדריך לחיים.
בחנוכה 2011, יצא ספר נוסף של הסדרה, הנקרא "פיניאס ופרב - המדריך לחיים", בספר כתוב מדריך לבניית ההמצאות של פיניאס ופרב. בספר כתובה על כל אחת מהדמויות תעודת זהות אישית, וניתן לצייר המצאות בספר.
פיניאס ופרב ממציאים את הכיף.
בנוסף לספר "המדריך", יצא בחנוכה 2011 ספר חדש בסדרה הנקרא "פיניאס ופרב ממציאים את הכיף", בניגוד לספר הראשון, הספר אינו מבוסס על פרקי הסדרה. בספר נכתבו פרקים שלא שודרו בטלוויזיה.
העולם המופלא של פיניאס ופרב.
בדומה לספר "המדריך לחיים" כתובות בספר המצאותיהן של פיניאס ופרב, ההמצאות של ד"ר דופנשמירץ והגאדג'טים של מפקדת אלרת"ם. בנוסף בספר זה גם ניתן לצבוע את הדמויות ואת ההמצאות של פיניאס ופרב, וה"טרונים" של דופנשמירץ. בספר זה ניתן למצוא בחנים אודות הסדרה.
היום הכי טוב בעולם.
בסוף החופש הגדול 2012, יצא ספר קומיקס נוסף של פיניאס ופרב, "היום הכי טוב בעולם", שהוא שילוב פרקי הסדרה ששודרו עם אלו שלא שודרו. בספר 11 סיפורים שונים המבוססים על הסדרה.
המסע אל היקום המקביל.
לקראת סוף נובמבר יצא הספר "המסע אל היקום המקביל" המבוסס על הסרט. בניגוד לרוב הספרים הוא לא מופיע כקומיקס.
פיניאס ופרב שולטים.
ב-2013 יצא ספר של פיניאס ופרב שסיפוריו לא מוצגים כקומיקס, פרט הסיפור האחרון.
יום הפרב.
ספר זה שוב יוצג כקומיקס. מיועד לצאת בינואר 2016.
מוצרים של הסדרה.
בובות פיניאס ופרב.
בשנת 2011, הושקו בובות של הדמויות הרשמיות של הסדרה: פיניאס פלין, פרב פלטשר, קנדיס פלין, פרי הפלטיפוס (כפלטיפוס רגיל), פרי הפלטיפוס (כסוכן חשאי) וד"ר היינץ דופנשמירץ.
תחפושות פיניאס ופרב.
בפורים 2012, שושי זוהר השיקה שני דגמי תחפושות של דמויות מהסדרה: פיניאס פלין ופרב פלטשר.
בפברואר 2012 שוחררו DVD בהם השירים העיקריים והמפורסמים של פיניאס ופרב, ביניהם "צ'יקה צ'יקה צ'ו", "אגלט" ו"פרי תחזור".
סדנת פיניאס ופרב.
בין יולי לאוקטובר 2012 התקיימה "סדנת פיניאס ופרב" במוזיאון המדע בירושלים. בסדנה ניתן היה ליצור המצאות המזכירות את ההמצאות בתוכנית הטלוויזיה, כגון בניית קרונית רכבת הרים, הרכבת רכב מפרש, יצירת קרון רכבל, ועוד.
ירחון רשמי.
החל מיולי 2012, יוצא ירחון של פיניאס ופרב. בירחון ישנם כתבות אודות הסדרה, ראיונות עם שחקניה, תשבצים ותפזורות על הסדרה.
מסמכי פרי.
DVD הכולל חמישה פרקים מהעונה השנייה של הסדרה, כולל תרגום ודיבוב בעברית. יצא ב-10 באוקטובר 2012.
מסמכי פרי: משימה מעבר לגבול.
DVD הכולל 11 פרקים מכל עונות הסדרה. יצא ב-3 באפריל 2013.
פיניאס ופרב: חג המולד.
DVD הכולל שישה פרקים מהעונה השנייה. ה-DVD ניתן להשגה רק בגרמניה. ה-DVD כולל תרגום לעברית אך נטול דיבוב.
גזית (כתב עת)
גזית היה ירחון לאמנות ולספרות, "במה ליצירת אמנותית-ספרותית ולמחשבה חופשית", לפי הגדרתו בשער כל אחד מגליונותיו. את כתב העת ייסד גבריאל טלפיר (יוסף וונדרמן) בשנת 1931. הירחון יצא באופן סדיר כל חודש משנת 1932 עד 1982 (למעט תקופה קצרה במחצית השנייה של שנות השלושים). במשך שנים ארוכות היה זה כתב העת העברי היחיד שהיה מוקדש לאמנות פלסטית.
בגליונות גזית התפרסמו מאמרים בתולדות האמנות, בתיאטרון ובאדריכלות, ניתוחים מוזיקליים של יצירות, ביקורת ציור ופיסול הן מערביים והן מדרום-מזרח אסיה, הודו ויפן, מונוגרפיות קצרות של אמנים, בייחוד של יוצרים ארץ-ישראליים ויהודים, וכן סיפורים, שירה ותרגומים מהספרות היוונית-רומית. כתב העת הכיל הדפסות איכותיות יחסית (בשחור-לבן) של יצירות אמנות פלסטית, תצלומי מבנים אדריכליים ותפאורות תיאטרון.
אחת ממגמותיו הראשוניות של כתב העת הייתה לאשרר את מקומה של האמנות ביהדות והצדקת העיסוק בה בארץ ישראל ("אמנם לפנים הייתה זו [האמנות] נראית כסתירה לרוח האומה... אך כעת היא חדלה מלהיות אידיאל לבד, אידיאל שהנהו מנת חלקם של זרים, היושבים באהלי יפת. לא מעבר לתחום פרושות יריעותיה, כי אם תוך תוכנו.")
לרגל יובל "גזית" ושבעים שנה לתל אביב, כתב שלמה להט, ראש עיריית תל אביב-יפו, לטלפיר כי אינו יכול לתאר לעצמו את העשייה האמנותית והתרבותית המקורית בעיר ללא כתב העת וללא עבודתו המסורה.
לבי במזרח
"לִבִּי בְמִזְרָח" הוא שיר עברי מאת הפילוסוף, הרופא והמשורר היהודי-ספרדי רבי יהודה הלוי, שהוא מן השירים הבולטים בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד. השיר הוא שיר כיסופים לארץ ישראל הוא שייך לקבוצת שירי ציון, אחת מן הקבוצות המקוריות ביותר בשירת החול העברית בספרד. שירי ציון משקפים לא רק געגועים עזים לציון אלא גם תהליך נפשי רוחני ממושך שהגיע לבשלות במסע אל הארץ הנכספת. והוא נלמד בבתי הספר בישראל ומופיע במבחני הבגרות.
פירוש השיר.
הדובר בשיר נדר לעלות לארץ ישראל. הוא מעלה קושי גאוגרפי ("אני בסוף מערב") וקושי פוליטי, המאבק בין הנוצרים ("חבל אדום") למוסלמים ("כבל ערב"). בשיר ניגודים רבים שמטרתם להביע את סערת הרגשות בה נמצא המשורר, משום שהוא נמצא במערב (בספרד), אך מתאווה להיות במזרח, בארץ ישראל.
מעיון בשירו עולה אירוניה על שירושלים החליפה בעלים אך לא חזרה לבעליה האמיתיים.
געגועיו העזים והקונפליקטים הנפשיים בהם נמצא המשורר, אף מקשים עליו מלחוות הנאה גופנית מטעמו של האוכל.
המשורר מוסיף כי היה מעדיף לעזוב את כל הטוב שבספרד, רק בשביל לראות את עפר הדביר של בית המקדש החרב. בית זה בשיר הוא דוגמה כיצד לאורך כל הדורות ייצג הבית החרב בתודעה היהודית ובספרות היהודית את בית המקדש והווה סמל לגעגועי העם לארץ ישראל.
שיר זה נכתב כאשר יהודה הלוי נמצא עדיין בספרד ("אנוכי בסוף מערב"). ואולם כפי שמציין אבי שגיא בספרו כשהוא מתייחס לשיר של הלוי, בצטטו את ג'ונתן סמית, בית הוא בראש ובראשונה קטגוריה של נוסטלגיה. בית אינו בהכרח המקום שבו חי האדם אלא המקום שבו אצורים זכרונותיו ותשוקותיו.
בשיר מובאות שתי שאלות רטוריות שמטרתן הבעת הכמיהה והתסכול שחש המשורר:
1. “איך אטעמה את אשר אוכל ואיך יערב?” – איך אוכל לטעום את האוכל ושהוא יערב (יהיה טעים) לי?
2. “איכה אשלם נדריי ואסריי, בעוד/ ציון בחבל אדום ואני בכבל ערב?” – איך אעמוד בהבטחתי לעלות לציון?
בשאלה הרטורית השנייה ניתן לזהות גלישה של המילים במשפט.
השיר קצר אך כולל אמצעים רטוריים רבים:
אקרוסטיכון - (האות הראשונה בכל בית מהמילים: לבי, איכה, יקל, מצטרפות: לא"י-לארץ ישראל) - המשורר משתמש באמצעי רטורי זה כדי להוסיף למילים המופיעות בשיר - להדגיש את רצונו העז להיות בארץ זבת חלב ודבש.
חרוז מבריח - "רב". גם כאן, יהודה הלוי משתמש באמצעים רטוריים כדי להדגיש את רצונו הרב להיות בארץ ישראל.
צימודים - מערב-יערב, נדריי-אסריי, חבל-כבל, יקל-יקר. אמצעים נוספים: מטפורה:"לבי במזרח" אנאפורה: איך, איכה, רמז למגילת איכה, קינה על חורבן המקדש, שיבוצים והרמזים מקראיים נוספים: תהילים ק"ג 12 "כרחוק מזרח ממערב".
מבצר ביסטון
מבצר ביסטון (באנגלית: Beeston Castle) הוא מבצר מימי הביניים במחוז צ'שייר שבאנגליה שנבנה בשנת 1220 על ידי רנולף דה בלונדוויל, רוזן צ'סטר השישי, לאחר חזרתו לנחלתו ממסעי הצלב.
בשנת 1237 עבר המבצר לידי הנרי השלישי, מלך אנגליה ושימש את הכתר האנגלי עד למאה ה-16 אז נחשב המבצר כחסר חשיבות צבאית. למרות זאת המבצר שימש, שוב, כמעוז צבאי במהלך מלחמת האזרחים האנגלית ובמהלכה, בשנת 1646, נהרסו חלקים ממנו על ידי צבאותיו של אוליבר קרומוול. האתר ננטש ובמהלך המאה ה-18 שימש כמחצבה. כיום האתר נמצא בבעלות מועצת המורשת האנגלית וקיבלה מעמד של מונומנט רשום ובניין רשום.
בוני מבצר ביסטון נמנעו מבניית מגדל עוז והסתמכו על חוסנו הטבעי של האתר והמאסיביות של חומותיו. המבצר תוכנן על בסיס המצודה הקונצנטרית שמקורה במבצרים הצלבניים של סוף המאה ה-12. מערכות המגן של המבצר היו בנות 2 חלקים נפרדים, טירה פנימית על פסגת הגבעה שמדרונות תלולים משלושת צדדיה וחפיר עמוק מהצד הרביעי בודדו אותה מסביבתה. טבעת ההגנה החיצונית נבנתה על השיפולים של התל, צורתה ריבועית והיא מורכבת מחומה שעובייה 2 מטרים ושער אדיר ממדים שמסביבו נחפר חפיר עמוק. החומה נבנתה בשיטה הצלבנית של בניית "קליפה חיצונית" ומילוי של עפר ושברי אבנים, מגדלים שצורתם חצי מעגל כצורת האות הלועזית D, שהוו חידוש בבניית טירות באנגליה ומקורם אף הוא במבצרים צלבנים. המגדלים נבנו על מנת לאפשר שליטה באש לאורך קו החומות. במבצר לא נבנו קמרונות או מבני אבן קבועים לחיל המצב וההשערה היא כי תושביו התגוררו במבני עץ בחצר החיצונית.
ישנן עדויות לכך שהמבצר נבנה במקומה של התיישבות מתקופת הברזל, כאשר הגבעה עליה נבנה המבצר שימשו למבצר גבעה מהתקופה.
עקרבה
עקרבה (ערבית: عقربا) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם, הממוקמת כ-13 ק"מ דרומית-מזרחית לשכם, וכ־7 ק"מ ממזרח לצומת תפוח, בשומרון. מבחינת מעמדה, היא נחשבת לשטח B על פי הסכמי אוסלו. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מתגוררים בעיירה, נכון לשנת 2007, 8,180 תושבים.
במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 309 בתים מיושבים ב-1478 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר (ביחד עם ח'רבת פצאל) כ-2060, ושטחו נרשם כ-142,530 דונם, מתוכם 2,343 דונם של אדמה ציבורית.