התרופות האנטיביוטיות הידועות פניצילין ואמוקסיצילין (מוקסיפן) משתייכות למשפחת תרופות הבטא-לקטם. טבעת הלקטם המרובעת בפניצילין ובתרופות הדומות לו מהווה את הרכיב הפעיל בתרופה, הפוגעת ביכולת ייצור דופן התא של חיידקים גראם-חיוביים. חיידקים רבים פיתחו עמידות לאנטיביוטיקה זו: חיידקים אלו מייצרים את האנזים בטא-לקטמאז, הפותח את טבעת הלקטם ומבטל בכך את פעילותה.
לקטאם
אפאצ'י לונגבו AH-64D
אמינו
יוסטון (פירושונים)
אל קפונה
אלפונס "אל" גבריאל קפונה, באנגלית מבוטא: "קאפון", באיטלקית: "קפונֶה" (באנגלית: Alphonse "Al" Gabriel Capone; 17 בינואר 1899 – 25 בינואר 1947) היה בין הדמויות הבולטות במאפיה האמריקאית בשנות העשרים ובשנות ה-30 של המאה ה-20, והיה לתקופה הבוס הכי חזק בשיקגו. עיסוקו המוצהר היה סוחר רהיטים משומשים. קפונה נולד בברוקלין שבניו יורק, ופיתח את קריירת הפשע שלו בשיקגו. בשנות העשרים הפך ליעד מרכזי של ה-FBI. בשנת 1931 הואשם והורשע בהעלמת מס הכנסה, ונידון לאחת עשרה שנות מאסר.
עלייתו האלימה והמתוקשרת להנהגת העולם התחתון של שיקגו קנתה לו מקום בהיסטוריה של ארצות הברית כאחת הדמויות המזוהות ביותר עם המאפיה ועם תקופת היובש בכלל, ודמויות ספרותיות וקולנועיות רבות התבססו על סיפור חיו או על אופיו ודמותו כפי שהוצגו בתקשורת.
שנים מוקדמות.
קפונה נולד בשנת 1899 בברוקלין לזוג הורים קתוליים שהיגרו מאיטליה. אביו גבריאל קפונה היה ספר מאזור העיר נאפולי, ואמו תרזה (לבית ראיולה) הייתה תופרת מאזור סלרנו. לזוג נולדו שבעה בנים ושתי בנות:
קפונה עסק בפשע מגיל צעיר, והיה חבר בשתי כנופיות נוער שפעלו בברוקלין. בגיל 14 עזב את בית הספר התיכון, והחל לעבוד בעבודות מזדמנות. בהמשך הצטרף לכנופיית הפשע של פרנקי ייל, ועבד כברמן וכשומר במועדון של ייל. לאחר שהעליב את אחותו של חבר הכנופיה פרנק גלוצ'יו, חתך אותו האחרון בפניו – והעניק לו את הכינוי "פני צלקת" (Scarface).
בשנת 1918 התחתן עם מיי קולין (ממוצא אירי), ובאותה שנה נולד בנם אלברט (סוני). בשנת 1919 עברו לגור בלונג איילנד, ואל החל לבצע מעשי רצח בהוראת ייל. באותה שנה נקלע לסכסוך עם כנופיה יריבה, וייל שלח אותו לשיקגו כדי שיירגע.
הפעילות בשיקגו.
קפונה קיבל תפקיד זוטר בארגון הפשע של ג'וני טוריו, שהיה למעשה משפחת פשע המשויכת למאפיה האמריקאית, וטוריו זיהה את כישוריו וקידם אותו במהירות. בשנת 1922 מונה קפונה לסגנו של טוריו, והופקד על מרבית עסקי ההימורים, האלכוהול והזנות של שיקגו.
לאחר שעבריינים יריבים ניסו להתנקש בחייו של טוריו ופצעו אותו באורח קשה, הוא חזר לאיטליה והוריש את עסקיו לקפונה. במהלך תקופת היובש פרחה המאפיה בארצות הברית, וקפונה הפך לדמות החזקה והחשובה ביותר בעולם התחתון של שיקגו. קפונה התחמק מאישום בזכות איום על עדים, ומתן שוחד לבכירים בכוחות הביטחון ובעירייה – לרבות ראש העיר דאז ויליאם תומפסון. מעריכים כי הארגון של קפונה הרוויח בשנות השיא כ-100 מיליון דולר בשנה – סכום אגדי באותה תקופה.
בשנת 1929 ניסה קפונה לחסל את יריבו העיקרי, באגס מורן באירוע שנודע בשם "טבח יום ולנטיין". בניסיון התנקשות זה חוסלו שבעה מאנשיו של מורן, בעת שערכו פגישת עבודה. מורן עצמו ניצל, כי איחר להגיע לפגישה.
המעצר.
פרשנות משפטית חדשה לחוקי המיסים חדשים שהתקבלה בשנת 1927 איפשרו לממשלת ארצות הברית להאשים את קפונה בהעלמת מס הכנסה. במקביל לחקירת המס שניהל פרנק וילסון, הוקם צוות בראשות סוכן משרד האוצר אליוט נס – שעסק בהפרות של חוק היובש. צוות המיסים הצליח לתפוס קבלות שקשרו את קפונה לעסקי הימורים בלתי חוקיים ולהעלמת מס הכנסה.
קפונה נעצר והועמד למשפט בשנת 1931. הוא הודה באשמה בתקווה לזכות בעסקת טיעון, אך השופט דחה אפשרות כזו. אנשיו של קפונה ניסו לשחד ולאיים על המושבעים, אך הדבר התגלה על ידי סוכניו של נס. חבר המושבעים הוחלף כולו, והניסיון להטות את המשפט נכשל. קפונה הורשע בחמישה סעיפי אישום (מתוך 23), ונידון ל-11 שנות מאסר.
ב-4 במאי 1932 החל לרצות את עונשו בכלא באטלנטה, אך באוגוסט 1934 הועבר לכלא השמור באלקטרז, במטרה למנוע ממנו להמשיך לנהל את עסקיו. באלקטרז הוצבה עליו שמירה צמודה, ונמנע ממנו כל מגע עם העולם החיצון. בעקבות ביטול חוק היובש, התמוטטו עסקיו של קפונה. הוא שוחרר בשנת 1939 ומת מדום לב כתוצאה ממחלת העגבת (עגבת שלישונית) בשנת 1947, בעיר מיאמי ביץ' שבפלורידה.
בהוליווד מרבים לציין את קפונה כאב-טיפוס של המאפיונר האיטלקי של תקופת היובש. סרטים רבים נעשו אודותיו, שהמפורסם ביניהם הוא "הבלתי משוחדים", בכיכובם של רוברט דה נירו, קווין קוסטנר, שון קונרי ואנדי גרסיה.
הפילוסופיה היוונית
אליעזר עבד אברהם
אֱלִיעֶזֶר, המכונה גם דַּמֶּשֶׂק אֱלִיעֶזֶר, הוא דמות מקראית, עבדו של אברהם אבינו. אליעזר נזכר בשמו במקרא פעם אחת בלבד בספר בראשית, לפני ברית בין הבתרים. עם זאת, לפי הפרשנות המקובלת, הוא גם גיבור הסיפור המופיע מאוחר יותר בפרק כ"ד, העוסק בחיפוש אחר כלה ליצחק בנו של אברהם. מדרשי חז"ל שונים עוסקים בסיפור זה.
מציאת הכלה ליצחק.
אליעזר, הנזכר בסיפור מציאת הכלה ליצחק בשם "עבד אברהם", נשלח בידי אברהם אל משפחתו בחרן כדי למצוא אישה ליצחק, משום שלא רצה שבנו יינשא לנערה כנענית. אליעזר לקח עמו מתנות רבות, תכשיטים וכלי כסף וזהב. הוא יצא לארם נהריים והגיע לחרן, שם חיפש אליעזר מקום בו יוכל ללון, לאכול ולשתות.
אליעזר החליט להמתין ליד הבאר שמחוץ לעיר, משום שביקש לראות מי תהיה האישה שתשקה אותו ואת גמליו, שתהיה לשידוך מתאים ליצחק. לאחר שהמתין זמן מה ליד הבאר נגשה לשם נערה יפה שהסכימה לעזור לו בשאיבת המים והשקיית הגמלים, ואליעזר החליט כי היא מתאימה להיות אשתו של יצחק. כאות תודה, נתן לה אליעזר רבקה הציגה את עצמה ואת משפחתה לפניו והזמינה אותו ללון בביתם.
רבקה הזדרזה לשוב לביתה ולהודיע לבני משפחתה על האורח. משראה אחיה, לבן, את הזהב שהביאה, יצא למצוא את אליעזר וללוותו לביתם. אליעזר סיפר לבני ביתה של רבקה על מטרת בואו ועל אדונו וביקש את ידה של רבקה בשביל יצחק. בני ביתה של רבקה הסכימו לתת אותה כאישה ליצחק בתנאי שהנערה תסכים: . משהסכימה רבקה להינשא ליצחק, יצאה לדרך עם אליעזר ועם מינקתה. לפני לכתה, בירכו אותה בני ביתה: .
בהגיעם למקום מושבם של אברהם ומשפחתו, הבחין יצחק בשיירה המתקרבת. רבקה אך הביטה בו . אליעזר הציג לפניה את בן אדונו, סיפר לו את כל קורותיהם, ויצחק נשא את רבקה.
בתלמוד נאמר כי אף שבקשתו הייתה שלא כהוגן אך הוא נענה כהוגן: .
ניחוש.
חז"ל למדו מסיפורו של אליעזר בכך שביקש לדעת את האישה המתאימה על פי סימן שקבע, (וכן למדו מסיפור יהונתן במלחמת מכמש)את הגדרת איסור הניחוש:
הרמב"ם במשנה תורה הבין את דברי הגמרא כמגדירים את האיסור ההלכתי, וכך קבע שאסור לאדם לקבוע סימנים לא-רציונליים לעצמו:
אולם הראב"ד בהשגותיו על הלכה זו, תוקף את הרמב"ם בצורה חריפה, ומפרש את דברי הגמרא בצורה אחרת:המהר"ל מפרש שבשני המקרים לעיל אין איסור ניחוש משום שהמעשים לא היו שרירותיים, אלא היו ראויים מצד עצמם גם בלא הניחוש: במקרה הראשון, , ובמקרה השני גם . המהר"ל מסכם שהניחוש אסור .
דמותו במדרשים.
על פי המדרש אליעזר היה בין אחד מאלה שנכנסו בחייהם לגן עדן. כן נאמר עליו במדרש כי שליטתו ביצרו הייתה גדולה כזו של אברהם.
על פי חז"ל הוא אחד משני הנערים שליוו את אברהם ויצחק לעקידת יצחק.
בתלמוד הבבלי מסופר שאליעזר ביקר בעיר סדום והצליח בתחכום רב להינצל מחוקיהם המושחתים ואף להשתמש בהם לטובתו.
כשאברהם יצא להציל את לוט במלחמת ארבעת המלכים את החמישה, נאמר "וירק את חניכיו... 318 איש". לפי דרשת חז"ל לא היה זה אלא אליעזר בלבד, ושמו בגימטריה: 318.
זהותו.
בפרקי דרבי אליעזר ובמסכת סופרים מזוהה אליעזר עבד אברהם עם עוג שעתיד היה להיות מלך הבשן, ומסופר שאברהם קיבלו במתנה מנמרוד לאחר שניצל מאור כשדים, ואברהם שיחררו לאחר שטרח למצוא כלה ליצחק. בדעת זקנים לבעלי התוספות חתרו ליצירת הרמוניזציה בין אגדה זו, שעל פיה אליעזר הוא עוג שנהרג במלחמה עם ישראל, ובין המדרש הגורס שאליעזר עלה לגן עדן בחייו, וביארו ש"עוג" הוא תוארם של שושלת מלכי הבשן (בדומה לתואר פרעה של מלכי מצרים), ואליעזר אינו עוג שנהרג על ידי משה.
במדרש רבה נאמר שאליעזר הוא כנען, שנתקלל על ידי נח להיות עבד. המדרש מוסיף שעל ידי זה שנתגלגל להיות עבד לאברהם, יצא מקללת נח. על פי המדרש מסופר כי אליעזר חשק שיצחק ישא את בתו, ורמז על כך לאברהם, אך אברהם סירב בתוקף בתוענת קללת נח לכנען.
הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי
הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (בערבית: منظمة التعاون الاسلامي; בצרפתית: Organisation de la Coopération Islamique, ובקיצור: OIC) הוקם בשנת 1969, ברבאט שבמרוקו, במפגש מתואם של ראשי המדינות האסלאמיות, וכיום הוא מונה 57 מדינות חברות (כולל הרשות הפלסטינית), ובהן 22 המדינות השייכות לליגה הערבית. מטה הוועידה נמצא בג'דה שבערב הסעודית. עד 28 ביוני 2011 נקרא הארגון בשם ארגון הוועידה האסלאמית (בערבית: منظمة المؤتمر الإسلامي, תעתיק: מנט'מת אלמו'תמר אלאסלאמי; באנגלית: Organization of the Islamic Conference, בקיצור: OIC).
המדינות החברות בו החליטו פה אחד לשתף פעולה ביניהן מבחינה כלכלית ומבחינת משאבים כדי להשיג בצורה הטובה והברורה ביותר מספר מטרות בעלות חשיבות מרובה:
הארגון בנוי ממספר גופים:
מדינות החברות בארגון.
ב-15 באוגוסט 2012 הושעתה סוריה מחברותה בארגון בשל האלימות שמפעיל המשטר כנגד אזרחיו.
דמשק אליעזר
חלקיקי יסוד
הי טק
חברת הזנק