תפקידי החניך הנמצא בתוך הקבוצה מגוונים. מצד אחד מצופה ממנו ללמוד תכנים אותם מעביר לו המדריך, אך מנגד מצופה ממנו לגלות מעורבות ויוזמה בפעילות ככלל ובדינמיקה החברתית בפרט. החניך רוכש ידע, מיומנויות, תכונות וערכים, לרוב דרך התנסות וחוויה ומתוך עולמו.
בסופו של דבר, לאחר שהחניך עבר תהליך שבו הטמיעו בו את ערכי התנועה, את עקרונות ההדרכה ודרך הארץ- הוא הופך לבוגר. כאשר הוא אינו חניך יותר, לאחר שעבר הכשרות נוספות- מטרתו היא ליישם את האנקדוטות החשובות שפיתחו בו בשנותיו המוקדמות בחניכים צעירים משלו, ותפקידו להיות מנהיגם וראש קבוצתם- להוביל אותם עד אשר הם יהיו מדריכים בעצמם.
להבדיל, ניתן למצוא שימוש במושג זה גם בחינוך הפורמלי במוסדות בהם מתקיימת חניכה לתלמידים במסגרת עבודה פרטנית.
היסטוריה.
תנועות הנוער וארגוני הנוער החלו לקום בתחילת המאה העשרים וגייסו אליהם ילדים מגיל 10- 11 ועד לגיל 18. בתנועות הנוער היהודיות הציוניות למשל, כאשר סיים החניך את לימודיו, בגיל 17- 18, הוא היה זכאי לעבור הכשרה ולהתנסות בחיי שיתוף חקלאיים כהכנה לחיים בארץ ישראל. צעירים אלו נבחרו בקפידה על סמך פעילותם בתנועה. לרבים מהם הייתה זו הדרך היחידה להשגת אשרת עלייה לארץ ישראל, בשל חוסר יכולת כלכלית.
כיום, ישנו מגוון רחב של תנועות נוער בכל רחבי העולם. בישראל ישנן תנועות הנוער הפופולריות הצופים, הנוער העובד והלומד, ותנועת כנפיים של קרמבו. בנוסף, ישנן עוד מספר רב של תנועות שמזמינות אליהן בני נוער, על מנת להשתתף בפעילויות ולהתעשר בערכים ומוסר.
גיוס חניכים.
גיוס הוא מגוון פעילויות שמטרתן למשוך חניכים נוספים למסגרת הפעילות על מנת להגדיל את הקבוצה בפרט והארגון כולו ככלל. הגיוס כולל את שיווק הקבוצה המגייסת ולרוב פעילות או סדרת פעילויות שמטרתן למשוך את המתעניינים ולגרום להם עניין בהצטרפות לקבוצה. לעיתים מתייחסים אל כלל התהליך של יצירת הזדהות עם הקבוצה כחלק מהגיוס.
לרוב מתבצע גיוס החניכים בתחילת שנת הפעילות וכלפי שכבת הגיל שעתידה להצטרף לארגון המגייס. עם זאת, לעיתים נערך גיוס גם לשכבות בוגרות יותר על מנת לחזק קבוצות קיימות או לפנות לאוכלוסיות חדשות. הגיוס נערך לרוב על ידי המדריכים ורכזי התנועה או הארגון, אך לעיתים הוא נעשה על ידי החניכים עצמם או בשיתופם.
גיוס החניכים נעשה לרוב בבתי הספר ודורש תיאום ושיתוף פעולה של המוסד. עם זאת, גיוסי חניכים נערכים גם במרכזים קהילתיים, קניונים, שכונות מגורים או באירועים מיוחדים המושכים אוכלוסיות נרחבות ומיועדים למטרה זאת. קיימות מספר שיטות בסיסיות לגיוס חניכים:
מפקד תנועות הנוער.
בישראל, משרד החינוך דורש מתנועות הנוער וארגוני הנוער רשימות חניכים, כתנאי לקבלת תמיכה. רשימות אלו מפרטות את שמות החניכים ופרטיהם. משרד החינוך נוהג לערוך אחת למספר שנים את מפקד תנועות הנוער, סקר בו נבדקים אקראית חניכים, כמו גם מדריכים ופעילות בסניפים. דרישה זו התגלתה כבעייתית כאשר איגי - ארגון נוער גאה ביקש לקבל תמיכה ממשרד החינוך. אחת ממטרות הארגון היא לסייע לבני נוער בתהליך יציאתם מהארון, בו עלול להיות נזק כתוצאה מחשיפת זהותם של החניכים. על מנת לפתור את הבעיה שונו הקריטריונים בדבר חלוקת התקציבים על מנת לאפשר את תמיכת משרד החינוך בארגון זה.
באופן כללי, נאמר בתנועות נוער כי לא ניתן למנות את החברים במסגרת בלתי-פורמלית כמו זו, באמצעי פורמלי כמו מפקד. במפקד נדרשים לנקוב במספר חניכים ספציפי, אך אופי החברות בתנועה הוא בלתי-פורמלי במהותו - ייתכן שיהיו חניכים שיירשמו לפעילות השוטפת וכאלה שלא יעשו זאת; כאלה שיתמידו יותר בהגעה לפעילות וכאלה שיגיעו רק לעיתים וכדומה. לכן, בתנועות הנוער התעורר קושי בצורך להגדיר מי חבר בתנועה לצורך המפקד.
בת טובים
בת-טובים
דן קרצר
דניאל צ'ארלס קרצר (באנגלית: Daniel Charles Kurtzer; נולד ביוני 1949) הוא דיפלומט יהודי-אמריקאי, היה שגריר ארצות הברית במצרים (1998-2001), ולאחר מכן מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשגריר בישראל, וכיהן בתפקיד זה בשנים 2001–2005.
קורות חיים.
קרצר נולד להורים יהודים, נתן וסילביה קרצר, באליזבת שבניו ג'רזי. הוא סיים לימודי תואר ראשון בישיבה יוניברסיטי, ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה. בין השנים 1977–1979 כיהן כדיקן לימודי תואר ראשון (ישיבה קולג') בישיבה יוניברסיטי, בטרם הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית.
קרצר כיהן כצוער בשגרירות ארצות הברית בקהיר, בזמן שבו נרצח נשיא מצרים אנואר סאדאת ב-1981, וכן כמזכיר לעניינים מדיניים בשגרירות ארצות הברית בתל אביב. בתום כהונתו במצרים וישראל, שב לארצות הברית ובין השנים 1982–1986, עבד בתפקיד סגן מנהל הדסק המצרי במחלקת המדינה של ארצות הברית. במסגרת תפקידיו הדיפלומטיים, בשנים 1981–1982, נטל חלק פעיל בארגונו של כוח המשקיפים הרב-לאומי בחצי האי סיני. מאוחר יותר, כיהן בצוות תכנון המדיניות, כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב, וסגן עוזר מזכיר המדינה למודיעין ומחקר. בשנת 1988 היה קרצר בין מנסחי יוזמת השלום של מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ. בשנת 1991 כיהן כחבר המשלחת האמריקאית לוועידת השלום במדריד.
ב-2006, פרש ממחלקת המדינה. במהלך עבודתו במחלקת המדינה זכה לאות השירות המצטיין של נשיא ארצות הברית. לאחר פרישתו מונה ליושב ראש לימודי המזרח התיכון בבית הספר וודרו וילסון לעניינים ציבוריים ובינלאומיים, שבאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2008 פרסם ספר על תפקידה של ארצות הברית במגעים לשלום במזרח התיכון. קרצר גם מונה לאחרונה לממונה (קומישינר) של ליגת הבייסבול הישראלית.
קרצר הודיע על תמיכה במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית 2008. על פי ה-Wall Street Journal, קרצר, יחד עם ג'יימס סטיינברג ודניס רוס, היו אחראים לכתיבת הנאום של אובמה בפני השדולה הפרו-ישראלית איפ"ק. נאום זה נתפס כאחד מהנאומים הבולטים ביותר של מועמד דמוקרטי בנושאים בינלאומיים.
אסנת ברזני
המטרופולין של טולידו
אזור המטרופולין של טולידו הוא אזור מטרופולין בקרבת העיר טולידו שבמדינת אוהיו בארצות הברית. האזור מכיל כ-656,696 תושבים בארבעה מחוזות שונים. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית אזור המטרופולין של טולדו כולל את המחוזות "פולטון", "לוקאס", "אוטוואה" ו"ווד".
אוכלוסייה.
אזור המטרופולין של טולידו הוא אזור המטרופולין השישי בגודל במדינת אוהיו. חמשת האזורים האחרים הם המטרופולין של קליבלנד, המטרופולין של קולומבוס, אזור המטרופולין של סינסינטי, אזור המטרופולין של דייטון ואקרון.
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2000, במטרופולין 659,188 תושבים, 259,973 משקי הבית, ו- 169,384 משפחות.
המרכז הרפואי לגליל
המרכז הרפואי לגליל (בעבר נקרא "בית החולים לגליל המערבי - נהריה" ו"בית החולים נהריה") הוא בית חולים הממוקם במזרח העיר נהריה. זהו בית החולים הגדול בגליל, והשני בגודלו בצפון ישראל (לאחר המרכז הרפואי רמב"ם).
מנכ"ל המרכז הרפואי לגליל, מאז 2007, הוא פרופ' מסעד ברהום.
היסטוריה.
עם קום מדינת ישראל, סייעו הג'וינט והסוכנות היהודית לפליטי מלחמת העולם השנייה לעלות ארצה. הג'וינט הקים אז ארגון מיוחד בשם "קרן מלב"ן" לצורך הקמת מוסד לטיפול בעולים נחשלים. הארגון דאג למחסורם, לקליטתם ולשיקומם של העולים האלה, שרובם היו זקנים, חולים ומוגבלים. בשנת 1954, בעקבות פניית משרד הבריאות לג'וינט, הוקם, בסיוע הארגון, בית חולים, כחלק מרשת "מלב"ן" (מוסד לטיפול בעולים נחשלים), שמטרתו הייתה לטפל בעיקר באותם פליטים. בית החולים החדש היה בנוי מתשעה צריפים שוודיים. הוא נחנך בשנת 1956 וכלל אז מחלקת יולדות ומחלקה כירורגית, ובהן יחדיו, 40 מיטות.
באוגוסט 1957 נקלע בית החולים לקשיים כלכליים, המחלקה הכירורגית נסגרה ועובדיו פוטרו. באותה שנה הפך מלב"ן לבית חולים ממשלתי. המחלקות באחריות קרן מלב"ן צומצמו בהדרגה, וב-10 ביוני 1962 הועבר המוסד כולו לידי משרד הבריאות.
האירוע רב הנפגעים (אר"ן) הראשון שבית החולים התמודד איתו התרחש ב-15 במאי 1974, לאחר שמחבלים תקפו בית ספר במעלות. באירוע טרור זה נרצחו שלושה מתושבי המקום, 22 תלמידים מצפת ששהו בבית הספר במעלות וחייל צה"ל. פצועי הטרור הועברו לטיפול בית החולים בנהריה.
באוקטובר 1975 נרצח בבית החולים ד"ר גדעון מנליס, מנהל המחלקה הפנימית, על ידי מטופל שירה בו.
עקב קרבתו לגבול הצפון, עובד בית החולים החל משנת 1982, עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, ב"נוהל קו עימות" לטיפול בנפגעי מלחמה, טרור, ירי קטיושות ומרגמות.
בשנת 1991, לאחר מלחמת המפרץ, הוחל בבניית בניין האשפוז. לאחר מכן, נבנה בסמוך בניין האגף הכירורגי וזה נחנך ב-2003. בשנת 2001 הוקמה מחלקת לניורולוגיה בניהולה של פרופסור בלה גרוס.
בשנת 2000, בתקופת ניהולו של פרופ' שאול שאשא, נבנה מתחם תת-קרקעי תחת בית החולים. המתחם הוכיח את עצמו בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, עת היה זה בית החולים אשר קלט את מספר הנפגעים הגדול ביותר - 1,872 (מספר הכולל אזרחים וחיילי צה"ל). יותר מ-800 רקטות פגעו בעיר נהריה וסביבתה, ב-28 ביולי 2006, פגע אחד הטילים ישירות במחלקת העיניים וגרם לנזק רב לרכוש. בזכות פינוי המטופלים למתחם המוגן לא היו נפגעים בנפש. החדרים שנפגעו, שוקמו ולידם נמצאת פינת הנצחה לאירוע זה.