אף על פי שהגיע לגיל הפרישה, הוא המשיך לעסוק במגוון של נושאים חשובים ולתת ייעוץ לחברות שונות. מעל הכל המשיך לכתוב בצורה אינטנסיבית, ולהציג את עצמו, בייחוד בעיני מבקרי הממשלה הצעירים יותר, כהוגה מרקסיסטי. נקודת המוצא לגילויו על ידי דור חדש של קוראים הייתה ספרו שפורסם ב -1983, שכותרתו "דיאלוג עם נכדי הגדול" אשר נקרא בהרחבה במזרח גרמניה בשנות השמונים ועל אף שנמתחה עליו ביקורת על ידי המפלגה.
הרצאותיו הפומביות היו פופולריות מאוד. כחבר בכיר ב"אריסטוקרטיה המהפכנית" של המדינה, הוא הרשה בסופו של דבר לעצמו, חופש רב יותר בביקורתו על המשטר מאשר היה מותר לאחרים. הוא מעולם לא איבד את ביטחונו במנהיג של גרמניה המזרחית - אריך הונקר והוא מעולם לא איבד את אמונתו המרקסיסטית: שלא כמו כמה מחברי הממסד בגרמניה המזרחית. בכתיבתו שלאחר איחוד הגרמניות 1989/90 חשף את הצד האפל של הדיקטטורה הישנה בבחינה רחבה ועמוקה יותר.
משפחתו.
יורגן קוצ'ינסקי התחתן עם הכלכלנית והמתרגמת מרגריט שטיינפלד. לבני הזוג היו שלושה ילדים, תומאס, פיטר ומדלן. תומאס, כמו אביו, נעשה מרצה באוניברסיטה והיסטוריון כלכלי. פיטר, מומחה לציוויליזציה האמריקאית, עבד שנים רבות באוניברסיטת מרטין לותר בהאלי-ויטנברג.
הספרייה.
בתור נצר ובכור הבכור ממשפחה אינטלקטואלית, ירש יורגן קוצ'ינסקי ספרים רבים. האוסף כלל ספרים מהמאה השמונה עשרה, והוא הוסיף עליו מאוד. "סבא של סבא רבא" שלו היה מעריץ של עמנואל קאנט, והוא רכש מספר מהדורות ראשונות של יצירות קאנט. הייתה לו גם מהדורה מוקדמת של המניפסט הקומוניסטי (למעשה, רק מהדורת פיראטים שנדפסה ב־1851), שסבו קנה במסע לפריז. כאשר עזבו את גרמניה, רוב האוסף הושאר מאחור. כאשר אביו של קוצ'ינסקי, רוברט רנה קוצ'ינסקי, נמלט לאנגליה בתחילת שנות השלושים, הצליח להציל רק 20,000 ספרים.
אף על פי כן, עם מותו של יורגן קוצ'ינסקי, הוא צבר ספרייה פרטית ענקית ובעלת ערך של כ -70,000 ספרים וכתבי עת. ספרייתו של קוצ'ינסקי השתלבה בשנת 2003 עם הספרייה המרכזית והאזורית של ברלין והיא שוכנת באוסף ההיסטורי של הספרייה.
קוצ'ינסקי וסטאליניזם.
קוצ'ינסקי מזוהה לעיתים קרובות עם הסטליניזם בתקופת השלטון של הדיקטטור. יורגן קוצ'ינסקי לא יכול היה לקבל את ההוקעה של סטלין על ידי יורשיו. "הסטליניזם" אימץ את כל ההתפתחויות הרוחניות והעובדותיות, במשך תקופה של שלושה עשורים, והיו לך תוצאות חיוביות צד תוצאות שליליות. בשנות החמישים והשישים שלו, קוצ'ינסקי דחה בגלוי את ההוקעה החדשה של סטלין תוך שהוא מתווכח עם ההנהגה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
בהבוננותו על העולם באמצעות ההשכלה שלו בהיסטוריה הכלכלית, הדגיש קוצ'ינסקי שני הישגים עיקריים שהיו לסטלין. התיעוש המהיר הושג עם יצירתו של ענף תעשייה כבדה ברחבי רוסיה הכפרית, מעשה שהיה תנאי הכרחי להישג השני של סטלין, התבוסה של גרמניה הנאצית.
מעבר לכך, סטלין נהנה מאמון העם הסובייטי. קוצ'ינסקי טען כי פולחן האישיות של סטלין והנאומים סיפקו לעם ולחיילים כוח מוסרי. באופן ביקורתי, הוא ציין כי סטלין בגד באמון שניתן לו, משום שהוא יצר דיקטטורה אכזרית. כישרונו של הדיקטטור כתועמלן איפשר לו להרוס מחלוקות אובייקטיביות דיאלקטיות ואת מתנגדיו.
מישל באקוס
פאלרמו (כדורגל)
מלידה
מלידה היא טקס אותו נוהגים לקיים חברי קהילת "בני ישראל". במרכז הטקס מאכל הנקרא גם הוא "מלידה" המורכב מסולת, פירות העץ והאדמה ומיני בשמים. במהלך הטקס פונים משתתפי הטקס לאלוהים ולאליהו הנביא בבקשה לברכה ושפע.
רקע רעיוני למנהג.
מאכל המלידה העשוי סולת מסמל את קורבן המנחה שהיה נהוג בבית המקדש. על פי מסורת קהילת "בני ישראל" הגיעו אבות הקהילה להודו בתקופה שבית המקדש היה קיים. הניסיון לחבר בין חיים בקהילה המקומית הצמחונית לבין שימור מסורת הקרבת הקורבנות בבית המקדש הביא ליצירת טקס שבמרכזו מאכל המסמל את הקורבן הצמחוני היחיד שהוקרב בבית המקדש - קורבן המנחה.
מהלך הטקס.
לפני הטקס, מכינים את המלידה. במקור הוכנה המלידה מסולת בלולה בשמן. במהלך השנים התחילו להכין את המלידה מ'פוהה' – אורז גרוס.
את המלידה עורמים על מגש שטוח ועגול הנקרא 'טאלה' במראטהי יהודית. על המלידה מניחים חמישה סוגי פירות שונים. מכל סוג פירות מניחים חמישה פריטים. חלק מהפירות הם פירות עליהם מברכים "בורא פרי העץ", חלק הם פירות עליהם מברכים "בורא פרי האדמה" ולפחות פרי אחד הוא פרי חדש, עליו מברכים את ברכת "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה". מעל הפירות מניחים עשבים ריחניים (גבעולי הדס או פרחי ורדים ריחניים), עליהם מברכים "בורא מיני בשמים". את הטאלה והמלידה מכסים בבד לבן.
לפני תחילת הטקס מדליקים 'אוד בטי', שרף לבונה ריחני, או נר ובסמוך לו קטורת.
בני המשפחה יושבים מסביב לשולחן. הטאלה המכוסה מונחת על השולחן מול אב המשפחה. הטקס פותח במזמור לאליהו הנביא - "בסימן טוב ובמזל טוב, אליהו הנביא זכור לטוב". אב המשפחה שר שני משפטים וכל המשפחה חוזרת על המשפט המרכזי שלוש פעמים: "אליהו הנביא", ואחריו "במהרה יבוא אלינו עם משיח בן דוד". בחלק השני של ברכת המלידה שר אב המשפחה ברכות המתחילות ב"ויתן לך האלוהים מטל השמיים ומשמני הארץ ורוב דגן ותירוש". בסיום הטקס פורסים את הפירות, מניחים אותם לצד חופן מהמלידה ומחלקים לכל אחד מהמשתתפים.
יש שנהגו לבצע את טקס המלידה בחיק הטבע.
טקס המלידה ודמותו של אליהו הנביא.
הדמות המרכזית בטקס המלידה הוא אליהו הנביא. במהלך הטקס מופנית לאלוהים ולאליהו הנביא תפילה לבקשת הצלחה, פרנסה, בריאות, פוריות ועוד.
במזמור הראשון בטקס משבחים את אליהו הנביא. אליהו הנביא מוזכר כמבשר בואו של המשיח.
זמני ביצוע הטקס.
חברי קהילת בני-ישראל נהגו לערוך את טקס ה"מלידה", לפני אירועים שונים:
טקס המלידה בט"ו בשבט.
לטקס המלידה בט"ו בשבט יש משמעויות מיוחדות. על פי מסורת בני הקהילה, אבות הקהילה הגיעו להודו בספינה בשנת 175 לפני הספירה בט"ו בשבט. הספינה טבעה אל מול חופי הודו. שבעה גברים ושבע נשים ניצלו מן האסון. לאחר הצלתם, התגלה לפני חברי הקהילה אליהו הנביא שהבטיח להם שצאצאיהם עוד יחזרו לארץ ישראל. לזכר מאורע זה, נוהגים בני הקהילה לקיים את טקס המלידה מדי שנה בט"ו בשבט.
הירושה (סרט, 1993)
הירושה הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה רומנטית ודרמה תקופתית משנת 1993 בבימויו של אמנון רובינשטיין עם אבי טולדנו, יעל אבקסיס ואלון אבוטבול בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי צביקה קרצנר והוא מבוסס על רעיון וסיפור של אבי טולדנו. שני סיפורי אהבה יוצאי דופן ש-500 שנה מפרידים ביניהם ומתרחשים בישראל ובספרד. אבי טולדנו ויעל אבקסיס משחקים בתפקידים כפולים. הסרט צולם בישראל (בבריכת הקשתות ברמלה ובחאן אל עומדאן בעכו) ובטולדו בספרד.
בטקס פרסי אופיר לשנת 1993, הסרט זכה בשלושה פרסים:
אבי טולדנו הלחין את פסקול המוזיקה בעיבודו של אלדד שרים הוא שר את נעימת הנושא "אלך איתך" (באנגלית -don't say goodbye) ביחד עם בתו טל שמשחקת תפקיד קטן בסרט.
תקציר העלילה.
סיפור ראשון.
שנת 1463, בבית אברבנאל בטולדו נערכת חגיגת ברית מילה למשה אברבנאל. פורעים פורצים למקום הורגים את האב ואת שאר האורחים. האם שרה (דינה דורון) מצליחה לברוח עם התינוק ואחותה רבקה (לבנה פינקלשטיין). כדי להציל את התינוק היא מניחה אותו על סף ביתו של הנפח רמירז (יוסף כרמון). רמירז ואשתו (רזיה ישראלי) מגדלים את התינוק כבנם ביחד עם בנם מיגל (אלון אבוטבול) וקוראים לו רגאלו.
לנפחיה מגיע חייל (רוברטו פולק) ומתרשם מיכולתם של האחים בסיוף. הוא מזמין אותם לעבוד בשרותיו של ראש המנזר גומז (אשר צרפתי) ועוזרו, האינקוויזטור מנדוסה (שלמה רז). מנדוסה חושד באנוסים ובראשם חואן (שלמה בר שביט) כי הם מקיימים בסתר את מצוות היהדות אך גם תחת עינויי האינקוויזיציה הם לא מודים. מנדוסה מצווה את רגאלו לחדור אליהם כאסיר ולהיות עד למעשיהם. רגאלו מתאהב ברחל (יעל אבקסיס), בתו של חואן. כאשר אינו משתף פעולה עם מנדוסה הוא נזרק לאחר עינויים לכלא עם האנוסים. שם מגלה לו שרה כי היא אמו ולפני מותה מוסרת לו את שטר הקניין של בית אברבנאל. מיגל עוזר לאנוסים לברוח ובמקום מסתור נערך טקס נישואים עם רחל. הטקס נקטע עם ההודעה על גירוש ספרד. הטבעת נופלת ורחל נהרגת בעת המנוסה. רגאלו ואנשיו מצליחים לברוח לליבורנו באיטליה. ב-1530, בהיותו על ערש דווי מוציא רגאלו הזקן (יהודה פוקס) את שטר הקניין, קורע אותו ומוסר חלק אחד לבנו יהודה (יהודה אליאס) וחלק אחר למשרתו.
סיפור שני.
1992 - ירושלים, יואב אברבנאל (אבי טולדנו) הוא איש הייטק שעסוק במכירת חנות של חפצים עתיקים של אביו שנפטר. לחנות מגיע אדם בשם דניאל סנטיני (עמיקם לוי). הוא אומר כי בעת שיפוצים במשרדו בטורינו הוא מצא חצי שטר קניין עם הוראה להחזיר אותו רק לבן משפחה אברבנאל. אמו של יואב (אלישבע מיכאלי) נזכרת שראתה את החצי השני של השטר ולאחר חיפוש נמצא החצי השני התואם של השטר.
יואב נוסע לכנס אנשי הייטק, בטולדו ופוגש שם צעירה נאה דוברת צרפתית בשם אנה (יעל אבקסיס) ומתאהב בה. היא מגלה לו שהיא מצאצאי האנוסים והם מסתובבים בטולדו למצוא את בית אברבנאל. ספרדייה שגרה שם מרשה להם להיכנס ובמרתף הבית הם מוצאים חדר נסתר ובו מוצאת אנה, טבעת קידושין. זו אותה הטבעת בה ניסה רגאלו לקדש את רחל.
הסרט מסתיים בטקס נישואין בו מקדש יואב את אנה באותה טבעת.
ויליאם דוידסון
בחירות 2002
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה