בימינו, היות שכל הציבור מוחזקים לטמאי מתים . והלכה היא שמעשר שני אסור לאוכלו בטומאה, לכן בימינו מעשר שני אסור באכילה ובהנאה. כדי שאפשר יהיה לאכול את הפירות נוהגים בזמן הזה לחלל את הפירות על פרוטה.
חילול מעשר שני.
חילול משמעו הפיכת הפירות לחולין, וזאת באמצעות העברת הקדושה מהפירות למטבע. אי אפשר לפדות את המעשר בשטרות כסף אלא במטבע בלבד שנאמר: . על המטבע חייבת להיות מוטבעת צורה, או כתב, שכן אם אין זה כך, הוא נחשב אסימון ולא מטבע. המטבע חייב להיות שווה לפחות פרוטה אחת, שאם לא כך, כאילו פדה באסימון.
כאשר מחללים טבל ודאי, יש לברך ברכה, ולומר מיד אחריה את נוסח החילול. כאשר מחללים ספק מעשר שני, אומרים מיד את הנוסח ללא הברכה.
חולין של נטע רבעי.
נטע רבעי הם פירות שגדלו בשנתו הרביעית של האילן, לאחר שלוש שנות ערלה. פירות אלו קדושים ומצווה לאכלם בטהרה בירושלים וכמו במעשר שני היו נוהגים לחללם ולקחת את הכסף לירושלים לקנות אוכל ולאוכלו בקדושה.
בימינו, היות שכל הציבור מוחזקים לטמאי מתים. והלכה היא שנטע רבעי אסור לאוכלו בטומאה. לכן נוהגים בזמן הזה לחלל את הפירות על פרוטה, ולברך כמו במעשר שני.
נוסח הברכה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם אֲשֶׁר קִדְשָנוּ בְּמִצְווֹתָיו וְצִוָּנוּ עַל פִּדְיוֹן מַעֲשֵׂר שֵׁנִי/נֶטַע רְבָעִי.
נוסח החילול.
הַמַּעֲשֵׂר שֵׁנִי שֶׁיֵּשׁ כָּאן יִהְיֶה מְחֻלָּל הוּא וְחֻמְּשׁוּ עַל הַמַּטְבֵּעַ שֶׁיִּחַדְתִּי לְחִלּוּל מַעֲשֵׂר שֵׁנִי/נֶטַע רְבָעִי.
חילול קדושת פירות שביעית.
קדושת פירות שביעית היא קדושה אבסולוטית, ואין כל אפשרות לחלל פירות שביעית (לפדות אותם) ולהופכם לחולין, ולכן במכירת פירות שביעית, הפירות שבידי הקונה נשארים בקדושתם, והכסף שבידי המוכר גם הוא קדוש בקדושת שביעית.
קדושת דמי שביעית.
לעומת זאת בכסף שבידי המוכר הוא יכול לקנות מאכל. הכסף ישתחרר לחולין, ואילו במאכל יש לנהוג מנהגי קדושת שביעית.
כל אחד כפי יכולתו ולכל אחד לפי צרכיו
כל אחד כפי יכולתו ולכל אחד לפי צרכיו היא סיסמה סוציאליסטית. העיקרון מתייחס לגישה החופשית והגישה לטובין, הון ושירותים המנתקת בין תרומת היחיד, לתמורה אותה הוא מקבל. בתפיסה המרקסיסטית, הסדר שכזה יעשה אפשרי בזכות שפע הסחורות והשירותים שמערכת כלכלית קומוניסטית מפותחת תוכל לייצר. הרעיון הוא שעם התפתחות מלאה של סוציאליזם ושחרור הכוחות היצרניים, יהיה מספיק כדי לספק את צורכי כולם. משפט זה היה גם העיקרון המארגן של התנועה הקיבוצית בישראל עד תחילת מגמות ההפרטה.
על אף שלא הוא הגה אותה, ושהייתה נפוצה בתנועות הסוציאליסטיות עוד לפניו, מזוהה הסיסמה ביותר עם קרל מרקס אשר עשה בה שימוש בחיבורו משנת 1875, 'ביקורת תוכנית גותהא':
הסיסמה שימשה גם הוגים סוציאליטים קודם לכן, כגון אוגוסט בקר בשנת 1844 ולואי בלאן בשנת 1851. יש המייחסים את מקורה הראשוני לאוטופיסט הצרפתי אטיין-גבריאל מורלי בספרו מ-1755 'קוד הטבע', בו הציע "חוקים ועקרונות יסוד שיקרעו את שורשי המידות הפוענות וכל רעות החברה":
יש הרואים את שורשי הסיסמה בכתבי הברית החדשה, במעשי השליחים ובאורחות חייהם הקומונלי של קהילת המאמינים המתוארת בו:
חוקרים אחרים סבורים כי שורשי הכלל במשפט הרומי ובעקרון ה-obligation in solidum ('מחויבות הדדית' או 'ערבות הדדית') על פיו 'כל אחד לוקח על עצמו אחריות על כל מי שאינו יכול לשלם את חובו, והוא אחראי מנגד עבור כולם'.
אירית מילר
אירית מילר נולדה בתל אביב וגדלה בתל אביב וברמת גן. היא עורכת לשון בשפה העברית ומתרגמת מאנגלית לעברית.
מילר היא בוגרת אוניברסיטת בר-אילן (ספרות אנגלית ואמריקנית ובלשנות אנגלית) ולמדה עריכת לשון במכללת בית ברל.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר ובעברה עבדה בבית התפוצות. דוד-רבא שלה הוא ירוחם פישל לחובר.
הספר "הרפתקאות תום סויר" בעריכתה זכה בעיטור הנס כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
מילר מתגוררת ברעננה ולה שני בנים.
הכנסייה הלבנה
צ'וני (פיל)
צ'וני (באנגלית: Chunee) היה פיל הודי שהופיע בקרקס בלונדון, ואשר בשנת 1826 הוצא להורג ביריות לאחר שהרג את מטפלו.
חייו.
ראשית חייו.
צ'וני הובא מבנגל ללונדון בשנת 1811, בתקופת העוצרות . צ'וני היה חלק מייבוא של שלושה פילים שהובאו באותן שנים באמצעות חברת הודו המזרחית הבריטית.
תחילה, הוצג צ'וני בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן והופיע על הבמה יחד עם אדמונד קין. בהמשך נמכר לקרקס מקומי בעלות של 1000 לירות שטרלינג. צ'וני אולף, והיה אחד מהכוכבים של ההצגה. לורד ביירון כתב עליו ביומנו כי בהופעה שנערכה ב־14 בנובמבר 1813 "הפיל לקח ונתן לי שוב את הכסף שלי - הסיר את כובעי - פתח דלת - הריע בחדקו - והתנהג כל כך טוב, שהלוואי שהיה משרתי."
מותו.
בשנה האחרונה לחייו, הפך צ'וני לאגרסיבי ואלים, ככל הנראה כתוצאה מחט רקוב שגרם לו כאב שיניים.
ב־26 בפברואר 1826, במהלך טיולו הרגיל ביום ראשון לאורך החוף, פתח לפתע צ'וני בריצת אמוק והרג את אחד ממטפליו. בימים הבאים המשיך בעצבנותו באופן שהקשה את הטיפול בו, עד שלבסוף בעלי הקרקס החליטו להמיתו.
ביום רביעי שלאחר מכן, ב-1 במרץ, ניסה אחד ממטפליו להאכילו ברעל, אך צ'וני סירב לאכול. בעלי הקרקס הזעיקו חיילים מבית סאמרסט כדי שאלו ירו בצ'וני באמצעות רובי המוסקט שלהם. ראשית ניתנה לצ'וני ההוראה לכרוע, וכשהאחרון כרע, נורו עליו לפתע 152 כדורי מוסקט. צ'וני נפצע קשה מהיריות אך נותר בחיים. בהמשך אחד החיילים פגע בו באמצעות צלצל או חרב - מה שהביא למותו. רצפת כלובו הייתה מכוסה בדם רב, ודווח כי קולות הייסורים שהשמיע הפיל, היו רועמים יותר מקולות הירי.
אחרית דבר.
גופתו של צ'וני הוצגה בפומבי ומאות צופים הגיעו לחזות בה. לאחר מכן, נמסרה לרופאים וסטודנטים מהמכללה המלכותית למנתחים באנגליה . השלד של צ'וני, ששקל 397 ק"ג, נמכר ב-100 לירות שטרלינג והוצג בפיקדילי, ובהמשך במכללה המלכותית למנתחים. עורו של צ'וני, ששקל 860 ק"ג, נמכר לבורסקאי תמורת 50 לירות שטרלינג. עד לשנת 1941 הוצג השלד של צ'וני באוסף האנטריאן, עד שנהרס כתוצאה מפגיעה ישירה בהתקפה אווירית של הלופטוואפה.
האירוע פורסם וגרר התעניינות רבה בציבור. העיתונים פרסמו איורים רבים ודיווחים מהשטח. עיתון הטיימס פרסם מאמרים כנגד ה"ברבריות של התהליך" וכנגד רמת הטיפול הירודה בבעלי החיים. בשנת 1826 נוסדה האגודה הזואולוגית של לונדון. האירועים היווה השראה למחזות שעלו באנגליה.
בעקבות האירוע הפופולריות של הקרקס שהחזיק בצ'וני ירדה משמעותית. בשנת 1828 הועברו בעלי החיים שבו לגני סורי , ובשנת 1829 נהרס מבנה הקרקס.
בנג'מין ראש
בנג'מין ראש (באנגלית: Benjamin Rush; 24 בדצמבר 1745 – 19 באפריל 1813) היה אחד מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, ומנהיג חברתי מפילדלפיה. הוא היא רופא, פוליטיקאי ורפומטור חברתי, בעל דעות הומניטריות ומחנך וכן המייסד של Dickinson College . ראש כיהן בקונגרס הקונטיננטלי, כיהן כרופא הראשי בצבא הקונטיננטלי והפך לפרופסור בכימיה, תאוריה רפואית ויישום רפואי באוניברסיטת פנסילבניה.
ראש היה מנהיגה של תנועת הנאורות בארצות הברית ותומך נלהב של המהפכה האמריקאית. הוא היה מנהיגה של התנועה של פנסילבניה לתיקון החוקה בשנת 1788. הוא היה בולט ברפורמות רבות במיוחד בתחומים של רפואה וחינוך. הוא היה אחד מראשוני המתנגדים לעבדות, תמך בבתי ספר ציבוריים חופשיים ושאף לקדם חינוך לנשים. כמנתח מוביל, לראש הייתה השפעה חשובה על מקצוע הרפואה. הוא שאף לארגן את הידע הרפואי לפי תאוריות בעלות כוח הסבר במקום להסתמך רק על שיטות אמפיריות.
בשנת 1773 הוא כתב מנשר בשם "An Address to the Inhabitants of the British Settlements in America, upon Slave-Keeping." שבו תקף לראשונה, בחריפות, את תופעת העבדות במושבות באמריקה ואת הסחר בעבדים. ראש טען כי מבחינה מדעית, השחורים אינם נחותים מטבעם מבחינה מוסרית או אינטלקטואלית. כל ראיה לנחיתות השחורים הייתה תוצאה של העבדות.
אנתוני בנזט
אנתוני בנזט (באנגלית: Anthony Benezet; 31 בינואר 1713 - 3 במאי 1784) היה מורה קווייקרי, ממיסדי התנועה לביטול העבדות, סופר ופעיל חברתי מפילדלפיה, פנסילבניה. הוא הקים את אחת האגודות הראשונות בעולם נגד עבדות, " Society for the Relief of Free Negroes Unlawfully Held in Bondage" שהפכה מאוחר יותר לאגודה של פנסילבניה לקידום ביטול העבדות. הוא פתח את בית הספר הראשון לבנות בצפון אמריקה ואת בית הספר הראשון לשחורים בפילדלפיה, שפעל במהלך המאה ה-19.
ביוגרפיה.
הוא נולד למשפחה פרוטסטנטית בצרפת. כשהיה בן שנתיים משפחתו עברה לאנגליה, ולאחר מכן לאמריקה כשהיה בן 17. הוא הצטרף לקווייקרים בפילדלפיה, ופעל לשכנע אחרים שהחזקת עבדים הייתה בניגוד לכתבי הנצרות. בשנת 1739 הוא החל ללמד כמורה. ב-1750 הוא החל, בנוסף לעבודת היום שלו, לקיים בביתו שיעורי ערב לילדים שחורים עניים. תלמידיו הצליחו ובכך סתרו את המיתוס על אי יכולת בגלל מוצא שחור. בשנת 1750 הוא גם החל לפעול נגד עבדות.
אף על פי שחי באמריקה, השפעתו הייתה גדולה על התנועה לביטול העבדות בבריטניה. הוא פנה למנהיגי הקוויקרים בלונדון וטען כי עליהם להתנגד לעבדות. הוא השפיע בין היתר על John Wesley, על גבריאל שארפ ועל תומאס קלארקסון שפעלו בהמשך לביטול העבדות.
שוברא אלח'ימה
לונדון יוסטון
וילמוש ואז'וני