פרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר הוא פרס שנתי שמעניק איגוד התיאטרון של לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה. בשנת 2001 שונה שם הפרס המקורי, "מחזה השנה".
פרס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר
משבר הייצוג
משבר הייצוג (באנגלית: Crisis of Representation) הוא כינוי למשבר שהתפתח במחקר האנתרופולוגי בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים, ובמסגרתו הצביעו אנתרופולוגים על הבעייתיות בייצוג השדה החברתי באמצעים ספרותיים, וביחסי הכוח בין האנתרופולוגיה למושאי המחקר. משבר הייצוג היה בסיס להתפתחות האנתרופולוגיה הביקורתית.
רקע.
תקופת משבר הייצוג הייתה בין השנים 1986–1990 והתאפיינה בביקורת פנימית על הסובייקטיביות של החוקר והשפעתה על תוצאות המחקר. כתוצאה מכתבים שונים שהופיעו בתקופה זו, החלו חוקרים איכותניים לבטא את נקודת מבטם בתוך המחקר ובכך לתת מקום לסובייקטיביות במדע.
בשנות ה-80 וה-90 מחברים כמו ג'ורג' מרכוס וג'יימס קליפורד עסקו בסמכות אתנוגרפית ובאיך ולמה ידע אנתרופולוגי אפשרי וסמכותי. השאלות שהעלו השניים היו חלק מנטייה כללית לפוסטמודרניזם שהיה פופולרי באותו זמן, ומחדירה של שיח זה לדיסציפלינה האנתרופולוגית, כשאחת מכותרותיו הייתה "משבר הייצוג" ו"מבט רפלקסיבי" של החוקר על עצמו. מרכוס וקליפורד טענו כי האנתרופולוגיה לא מייצגת את המציאות, והכתיבה האתנוגרפית דומה יותר לעלילה ספרותית מאשר למחקר מדעי.
משבר הייצוג ערער על סמכותם של החוקרים לייצג את הנחקרים, בני התרבות, ועל מדעיותו של המחקר האנתרופולוגי. האנתרופולוגים הבינו כי האנתרופולוגיה היא לא ממש מדע אלא ביטוי תרבותי סובייקטיבי, ולא ניתן לכתוב או לייצג בכלל מציאות חברתית בצורתה הטהורה. לכן החוקרים נידונים תמיד למידע מסדר שני או שלישי, כאשר בתוך המידע מגולמות דעותיו, אמונותיו ומחשבותיו של החוקר.
ככל שהאנתרופולוגים החלו לעבור ממחקר של חברות רחוקות – "מחקר בחוץ", לחקר החברה שבה הם חיים – "מחקר בבית", טכניקת ההזרה הפכה לכלי מתודולוגי במחקרם. מחקרה של מרי דאגלס על בני היאקירמא מבטא את הניצנים של משבר הייצוג.
המהפך הרפלקסיבי הביא להתמקדות באופי הדיאלוגי של עבודת השדה, כלומר בדרכים שבהן מופק הידע האתנוגרפי, מתוך המפגש בין החוקר לנחקרים. המהפך הרפלקסיבי התאפיין בעליית המודעות למרכזיותו של הסובייקט המתבונן (האנתרופולוג), בתהליך ייצור הידע ובתוצר הידע. ברגע שגירץ אמר שהחוקר הוא פרשן של התרבות, גברה ההבנה שהאנתרופולוג מפרש את מה שהוא רואה ולא מציג את התמונה כפי שהיא; הוא כבר לא אוסף נתונים וממצאים, אלא הוא מפרש את העולם דרך התודעה שלו. המציאות היא האובייקט והאנתרופולוג הוא הסובייקט, והידע מיוצר דרכו. כחלק מהמחקר אנתרופולוגים החלו להסתכל על האופן שבו הם השפיעו על המחקר ותוצריו, כלומר לבחון איך הסובייקט תורם לייצור הידע ומשפיע עליו.
מהפך זה הוליד את משבר הייצוג – ביקורת על האופן שבו ההקשר ההיסטורי-פוליטי השפיע על תהליך הפקת הידע האנתרופולוגי, ועל האופנים שבהם ההגמוניה של העולם המערבי (שממנו באו רוב החוקרים) השפיעה על הבניית ה"אחרים".
נוסף על המהפך הרפלקסיבי עלתה הפרדיגמה הנרטיבית במדעי החברה, ועימה המודעות לכך ש"חומרי גלם" יכולים להיות מעובדים ומאורגנים באופנים שונים, בתהליך היצירתי של הפקת הנרטיבים. הדגשת האופי המעובד והמובנה שביסוד ארגון החוויה האנושית; כל אלו הביאו להתרחקות מהמסורת הפוזיטיביסטית של ריאליזם אתנוגרפי תמים, וערערו את בסיסי הסמכות של המחקר האתנוגרפי, כלומר את היכולת להציגו כ-"מייצג נאמן של מציאות אמיתית".
משבר הייצוג הוביל לתמורות במחקר האנתרופולוגי ועורר את החוקרים להציע דרכים חדשות לביצוע אתנוגרפיה. לאור משבר הייצוג החלו להופיע מחקרים המביאים את נקודת הראות של היליד, מתוך גישה המבקשת לפרש את התרבות מנקודת מבטם של בני התרבות הנחקרת. בשל כך, החלו אנתרופולוגים לשלב במחקריהם את פרשנותם ופרשנות הילידים על מנת לקבל תמונה מלאה ואמיתית. גירץ, לדוגמה, תיאר בספרו "פרשנות של תרבויות" קרב תרנגולים המתקיים באי באלי - אשר במבט מבחוץ נראה כמו תחרות ספורטיבית, אך בעיני הילידים הוא נתפס כקרב אגו גברי. בספרו הציג גירץ את הגישה הפרשנית ושאף להראות כי מסקנות החוקר נובעות מתוך פרשנותו האישית, ולכן חוקר שיחקור את אותו שדה בגישה אחרת, תיאורו יהיה שונה ומסקנותיו יהיו בהתאם.
גרי כהן (בנקאי)
התירוצים של נייט
התירוצים של נייט (באנגלית: Nate Is Late) היא סדרת אנימציה צרפתית-אוסטרלית-גרמנית לילדים מסוגת קומדיה והרפתקאות. הסדרה נוצרה על ידי סילווין הוצ'ט ופיטר סיסלין, בוימה על ידי ג'רמי גיטר, והופקה על ידי חברות "Watch Next Media" ו-"Three's A Company". הסדרה מתמקדת בנייט ומאליקה, שני ילדים צעירים שבכל יום מאחרים ללימודים בעקבות דברים שונים המפריעים להם בדרך.
הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי "KidsFirst"; היא שודרה לראשונה באוסטרליה ב-26 במאי 2018 בערוץ Nine Network. בצרפת הסדרה שודרה בערוץ France Télévisions ובגרמניה שודרה בערוץ Super RTL. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ KIDZ ב-2 בספטמבר 2018.
לאחר שידור עונה אחת בעלת 52 פרקים באורך 11 דקות, הוכרז על ידי צוות ההפקה של הסדרה שתהיה עונה שנייה שתעלה לשידור בשנת 2021. העונה השנייה החלה את שידורה במקור ב-21 בספטמבר 2021.
תקציר העלילה.
בכל פרק נייט ומאליקה בני העשר יוצאים לבית ספר 30 דקות לפני תחילת יום הלימודים, ובכל זאת מאחרים. הסיבה לכך היא שבכל פעם שהם יוצאים לבית ספר הם פוגשים דמות או דבר משונה המפריע להם בדרך. בסיום כל פרק, הם מגיעים לבית ספר באיחור והמנהלת פרודנס שואלת אותם למה הם איחרו, למרות שהם מספרים לה את האמת, היא לא מאמינה להם ורושמת להם איחור.
מדבבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי שרון בורגאוקר ואפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
נחמה בידרמן
נחמה בידרמן (18 במרץ 1939 – 9 באוגוסט 2017) הייתה חוקרת ומיקרוביולוגית. בילדותה הציעה את התאריך שבו יחגג יום האם בישראל, יוזמה אשר התקבלה ומאז נחגג יום האם בתאריך שהציעה.
ביוגרפיה.
נחמה בידרמן לבית עמית (פרנקל) נולדה בשנת 1939 בהרצליה כבת הבכורה משלוש בנותיהם של יחזקאל עמית (פרנקל) וגניה עמית לבית נוימן (אחותה של ההיסטוריונית והמשוררת הינדה הלנה ניימן גרין, שנספתה בשואה והייתה נשואה לירחמיאל גרין). הוריה, ילידי לודז' שבפולין, עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 והתיישבו בהרצליה, שם ניהלו בית ציוני-חילוני. את ילדותה העבירה בידרמן בהרצליה ולאחר סיום לימודיה בבית ספר התיכון, התגייסה לשירות בצה"ל. במהלך שירותה הצבאי בחיל התותחנים, הכירה את חנן בידרמן. השניים נישאו בשנת 1959 ולאחר שהות בלונדון ובהרצליה, עברו לגור בירושלים. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1974 החלה בידרמן לעבוד במעבדה לאיכות המים בעיריית ירושלים (לימים, חברת הגיחון) בתור מיקרוביולוגית. היא קודמה לתפקיד מנהלת המעבדה בשנת 1999, ומילאה תפקיד זה עד ליציאתה לגמלאות בשנת 2004. בשנת 2007 עברה לגור בתל אביב.
בידרמן נפטרה ממחלת הסרטן באוגוסט 2017 בתל אביב ונקברה לבקשתה בקבורה אזרחית בבית העלמין "מנוחת עולם" בנתניה.
יוזמת יום האם.
בתאריך 31 באוקטובר 1951 פורסם בעיתון הילדים "הארץ שלנו" מאמר בשם "" בטור "פינת המורה". במאמר זה תואר מנהג אמריקני של ענידת פרח ציפורן לציון יום האם בארצות הברית. בסוף המאמר נשאלו הקוראים לגבי חגיגת יום האם בישראל, שעד אז לא נחגג באופן מסודר ברחבי הארץ.
בידרמן אשר הייתה בת 12 באותו זמן, כתבה מכתב למערכת "הארץ שלנו" אשר פורסם בתאריך 14 בנובמבר 1951. במכתבה הציעה בידרמן לחגוג את יום האם בישראל ביום פטירתה של הנרייטה סאלד אשר נודעה כ"אם הנוער". הצעתה של בידרמן התקבלה על ידי העיתון, אשר החל לציין את יום האם בתאריך ב' באדר. יוזמה זו תפסה תאוצה לאורך השנים ומוסדה בשנות השבעים על ידי משרד החינוך אשר קבע את יום האם באופן רשמי בתאריך מותה של סאלד, ל' בשבט, אף על פי שתאריך מותה המדיוק הוא א' באדר, מכיוון שנפטרה לאחר שקיעת החמה.
לאחר נישואיה של בידרמן, נוצר בדרך מקרה קשר משפחתי בינה לבין סאלד, אשר הייתה בת דודה של אמו של בעלה חנן.
בשנות השמונים, שונה שמו של יום האם ל"יום המשפחה", אך הוא עדיין נחגג באותו תאריך.
תרומתה של בידרמן לקביעת חג בישראל נותרה עלומה לאורך שנים רבות, עד שזכתה להכרה ציבורית לאחר מספר ראיונות ומאמרים שפורסמו בתקשורת בשנת 2012. בראיונות אלה ציינה בידרמן שהכירה את יום האם מסיפוריה של אמה, שגדלה בפולין. היא הוסיפה כי בחירת התאריך הושפעה מאחד מזיכרונות ילדותה הצלולים והעמוקים ביותר ובו הוצבה בגן הילדים בו הייתה בידרמן תמונתה של הנרייטה סאלד מעוטרת בסרט שחור לאחר פטירתה, כשש שנים לפני הצעתה.
מאז החשיפה התקשורתית לה זכתה בעשור השני של המאה ה-21, מצוינת בידרמן בתוכנית הלימודים הרשמית של משרד החינוך בנושא יום האם. בשנת 2017 אף קיבלה מכתב מנשיא המדינה, ראובן ריבלין אשר בו הוא מכיר בפועלה ומודה לה על תרומתה למדינה:
רחל סילבצקי
רחל סילבצקי (נולדה ב-6 באוגוסט 1945) היא עורכת אתר ערוץ 7 באנגלית. לשעבר יו"ר אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית ועורכת ראשית של אתר האנגלית של ערוך שבע.
ביוגרפיה.