Your PC ran into a problem and needs to restart. we're just collecting some error info, and then we'll restart for you. (0% complete)
if you'd like to know more, you can search online later for this error: HAL_INITIALIZATION_FAILED
אקילה לאורו
אָקילֶה לָאוּרוֹ (באיטלקית: MS Achille Lauro) הייתה אוניית נוסעים איטלקית שנחטפה על ידי ארבעה טרוריסטים פלסטינים מארגון החזית לשחרור פלסטין באוקטובר 1985, בעת שהפליגה מאלכסנדריה לפורט סעיד שבמצרים. החוטפים רצחו נוסע אחד – יהודי־אמריקני נכה בשם ליאון קלינגהופר.
הספינה.
הספינה הוזמנה בשנת 1938 על ידי חברת ספנות הולנדית, ובנייתה החלה בשנת 1939, במספנה בנמל פליסינגן שבהולנד. בנייתה התעכבה בגלל מלחמת העולם השנייה, והושלמה בשנת 1947. נתוניה המקוריים: אורך 192 מטר, רוחב 25 מטר, שוקע 9 מטר ומעמס מרבי של 21 אלף טון, עם 900 נוסעים ו-400 אנשי צוות. שמה המקורי היה "וילם רייס".
בשנת 1964 נמכרה הספינה לחברת הספנות האיטלקית "לאורו ליין", ועברה שיפורים משמעותיים. היא נכנסה לשירות בשנת 1966, בשם החדש "אקילה לאורו" (Achille Lauro), על שם ראש העיר לשעבר של נאפולי.
החטיפה.
ב־7 באוקטובר 1985, בעת שהספינה הפליגה מאלכסנדריה לפורט סעיד שבמצרים, השתלטו עליה ארבעה טרוריסטים חמושים מארגון "החזית לשחרור פלסטין". הם התגלו על ידי אחד מאנשי הצוות, ולכן פעלו מוקדם מהמתוכנן. החוטפים איימו לפגוע בבני הערובה אם לא ישוחררו חמישים אסירים פלסטינים שהיו כלואים בישראל. הם הפליגו לכיוון נמל טרטוס שבסוריה, אך סוריה סירבה לאשר את כניסתם. החוטפים ירו בנוסע יהודי־אמריקני, נכה בכיסא גלגלים בשם ליאון קלינגהופר, והשליכו אותו לים בעודו חי. הספינה הפליגה בחזרה למצרים, ואחרי יומיים של משא ומתן החוטפים הסכימו לעזוב את הספינה, והוטסו לכיוון תוניסיה במטוס נוסעים מצרי.
בעקבות מידע מודיעיני שמסרה ישראל לארצות הברית, יורט המטוס ב־10 באוקטובר על ידי מטוסי קרב של חיל הים האמריקני, ואולץ לנחות בבסיס של נאט"ו בסיציליה (איטליה). החוטפים נעצרו על ידי המשטרה האיטלקית, והמטוס הורשה להמשיך בטיסתו לתוניסיה, למרות דרישתה של ארצות הברית לעכב אותו (בין הנוסעים החופשיים היה מנהיג החוטפים, אבו עבאס). ארבעת החוטפים נשפטו באיטליה והורשעו (אבו עבאס נמלט מאיטליה, ולכן נשפט והורשע בהיעדרו).
ב-16 באוקטובר, בהופעה טלוויזיונית בערוץ הראשון, ראש אמ"ן, אהוד ברק, פרסם הקלטה של שיחה אשר יורטה על ידי המודיעין הישראלי ב-9 באוקטובר בין אבו עבאס לבין החוטפים על האונייה. בשיחה, אבו עבאס, אשר באותה עת ידע כי הפעולה נכשלה, הנחה את החוטפים להצהיר שכוונתם לא הייתה לחטוף את האונייה. לטענת ישראל, השיחה הוכיחה את הקשר בין החוטפים לבין אבו עבאס, המקורב ליאסר ערפאת, ראש הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף). עם פרסום ההקלטה, ממשלת איטליה טענה כי המודיעין הישראלי מסר את קלטת הסלילים למקבילו האיטלקי באיחור של חצי שעה, לאחר שניתן אישור למטוס החוטפים להמריא.
תביעות נזיקין.
משפחתו של ליאון קלינגהופר תבעה את "הארגון לשחרור פלסטין" (אש"ף) על חלקו ברצח, אך התביעה בוטלה בעקבות תשלום פיצויים בסכום לא ידוע שהעביר הארגון לבנותיו של קלינגהופר. הכסף שימש למימון קרן לזכרם של ליאון ומרילין קלינגהופר מטעם הליגה למניעת השמצה.
בישראל עדיין מתבררת תביעת נזיקין שהגישו בשנת 2000 העזבונות של שתי יהודיות מנוסעי האונייה נגד "הארגון לשחרור פלסטין" ואחרים, בגין נזקים נפשיים שנגרמו להן עקב חטיפת האונייה.
בשנת 2021 נקבע סכום של 400,000 $ פיצויים לכל אחת מהתובעות.
האופרה "מות קלינגהופר".
האופרה "מות קלינגהופר" מאת המלחין האמריקאי ג'ון אדמס, המבוססת על חטיפת הספינה ורציחתו של קלינגהופר, הועלתה בשנת 1991 ביוזמתו של הבמאי פיטר סלרס. הליברית נכתבה על ידי אליס גודמן . באופרה התייחסויות רבות למקורות הסכסוך הישראלי-ערבי. בנותיו של קלינגהופר, שצפו בהצגת הבכורה בניו יורק, ראו בהצגה ניצול ציני של רצח אביהן. לקראת העלאת האופרה במטרופוליטן אופרה בשנת 2014 היו מחאות רבות שראו באופרה האדרה והצדקה של מעשה טרור.
המשך חיי האונייה.
לאחר אירוע החטיפה, חזרה האונייה לשירות בשנת 1987, בחברת "סטאר לאורו" (שמה החדש של "לאורו ליין"). ב־30 בנובמבר 1994 היא נשרפה מול חופי סומליה. בעקבות כך ננטשה, ולבסוף טבעה ב־2 בדצמבר 1994.
בודלר
בודליר
דרידה
דניאל דיי-לואיס
סר דניאל מייקל בלייק דיי-לואיס (באנגלית: Daniel Michael Blake Day-Lewis; נולד ב-29 באפריל 1957) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי-יהודי. זוכה שלושה פרסי אוסקר (מה שהופך אותו לשחקן שזכה במספר הרב ביותר של פרסי אוסקר, יחד עם ג'ק ניקולסון ו-וולטר ברנן), ובעל תואר האצולה "סר" (Sir) אותו קיבל מידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
זכה בשני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך.
קורות חיים.
דיי-לואיס נולד בלונדון שבאנגליה. אביו, ססיל דיי-לואיס, משורר וסופר ממוצא אנגלי-אירי פרוטסטנטי, מונה ב-1968 למשורר החצר של הממלכה . אמו, ג'יל בלקון, שחקנית יהודיה ובתו של סר מייקל בלקון שעמד בראש אולפני אילינג.
קריירה.
את תחילת דרכו כשחקן עשה על בימות התיאטרון בעיר בריסטול.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "Sunday Bloody Sunday" בשנת 1971. אחר כך המשיך להופיע בתיאטראות בלונדון ובבריסטול. הסרט הבא בו השתתף היה "גנדי" ב-1982. ב-1984 הופיע בתפקיד משנה בסרט "הבאונטי".
התבלט לראשונה בסרטים "מכבסה יפהפייה שלי" וב"זיכרונות אהבה מפירנצה". ב-1987 גילם את התפקיד הראשי בסרטו של פיליפ קופמן "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום". ב-1989 גילם את כריסטי בראון, צייר הסובל משיתוק מוחין, בסרט "כף רגלי השמאלית"; הסרט זיכה אותו בפרסים רבים, בהם פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. דיי-לואיס, הידוע בהתמסרותו הרבה לתפקיד אותו הוא מגלם, התעקש להישאר בכיסא גלגלים גם בין הצילומים בסרט זה.
לאחר מכן חזר לתיאטרון בתפקיד המלט בתיאטרון הלאומי, אך נאלץ לעזוב את ההפקה כיוון שבאחת מן ההצגות, בקטע בו הרוח של אביו של המלט מדברת אליו, הוא טען כי ראה את רוחו של אביו שלו והתקשה להמשיך בהצגה; מאז לא הופיע על במת התיאטרון.
סרטים נוספים בהם השתתף הם "המוהיקני האחרון", "עידן התמימות", ו"בשם האב" של הבמאי ג'ים שרידן (שביים גם את "כף רגלי השמאלית"), בתפקיד אירי הנאשם בפיצוץ שלא הוא ביצע ועליו היה מועמד לאוסקר כשחקן ראשי. ב"ציד המכשפות" גילם את הנגר ג'ון פרוקטור, והשתמש בכישוריו כנגר חובב כדי לבנות בעצמו בית. כן השתתף בסרטים "המתאגרף" (1997, בו שיתף פעולה שוב עם שרידן). בהמשך נמנע ממשחק בקולנוע ודחה מספר תפקידים שהוצעו לו. ב-2002 גילה עניין בסרט "כנופיות ניו יורק", והתלמד אצל קצב מקצועי כדי לגלם את דמותו של הגנגסטר "ביל הקצב"; על תפקידו בסרט זכה לשבחי המבקרים ולמועמדויות לפרסי גלובוס הזהב ואוסקר.
ב-2005 שיחק בסרט "הבלדה על ג'ק ורוז". ב-2007 זכה בפעם השנייה באוסקר כשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "זה יגמר בדם". התפקיד זיכה אותו גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט דרמטי. ב-2012 גילם את אברהם לינקולן בסרט על חודשי חייו האחרונים של נשיא ארצות הברית, "לינקולן". על תפקיד זה זכה פעם נוספת בפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב, וכן זכה בפרס גילדת שחקני המסך.
ב-2017, לאחר הפסקה של חמש שנים, עבד בשנית עם הבמאי פול תומאס אנדרסון ב״חוטים נסתרים״ בו גילם מעצב אופנה מזדקן ואובססיבי שמתאהב במלצרית. על תפקידו היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-21 ביוני 2017, לפני יציאת הסרט לאקרנים, הודיע דיי-לואיס כי הוא פורש מעולם המשחק.
מוטיב חוזר בבחירת תפקידיו של דיי-לואיס הוא נושא יחסי אב ובן, כגון בסרטיו "בשם האב", "כנופיות ניו יורק", "זה ייגמר בדם" ובתפקידו ב"המלט". היחסים בין דיי-לואיס לבין אביו המנוח היו מתוחים והשפיעו עליו רבות לאורך חייו ובחירת תפקידיו.
חיים אישיים.
בנו הבכור נולד מזוגיות בתחילת שנות ה-90 עם השחקנית הצרפתייה, איזבל אג'אני.
ב-1996 נישא לשחקנית והבמאית האמריקאית ממוצא יהודי רבקה מילר, בתו של ארתור מילר, אשר ביימה אותו בסרט "הבלדה על ג'ק ורוז". הם מתגוררים באירלנד ולהם שני בנים משותפים.
ב-1993 קיבל אזרחות אירית, בנוסף לאזרחותו הבריטית מלידה.
מוסמך אוניברסיטה
מוסמך אוניברסיטה הוא תואר אקדמי שאוניברסיטה מעניקה לאדם שסיים מסלול לימודים אקדמי מתקדם, הכולל בדרך כלל גם התנסות במחקר. תואר זה קרוי גם "תואר שני", משום שהוא השני בסדר הנפוץ של תארים אקדמיים שאדם יכול לקבל במסגרת אקדמית (לאחר תואר ראשון ולפני דוקטורט). תואר זה מוכר גם בשמות ובקיצורים של התארים המקבילים לו ברחבי העולם: "מאסטר", .M.A, .M.B.A, .M.P.A,
.LL.M, .M.S ועוד, כאשר הקיצורים משתנים על-פי תחום הלימודים. הלומד לתואר מוסמך, מכונה לעיתים, בטכניון ובחלק ממדינות העולם, "מגיסטר". תואר "ד"ר לרפואה" (.M.D) הוא תואר שני מבחינה אקדמית, למרות שבוגריו נקראים "דוקטור".
בחלק מהאוניברסיטאות בישראל נהוגים שני מסלולים לתואר "מוסמך":
מספר הקורסים שעל הסטודנט ללמוד במסלול ללא תזה גדול יותר מזה שבמסלולים עם תזה. תואר שני ללא תזה אינו מאפשר המשך ללימודי דוקטורט, אלא לאחר השלמות המכשירות את התלמיד לעבודת מחקר עצמאית.
התואר בישראל כיום.
המועצה להשכלה גבוהה מאשרת לכל האוניברסיטאות הישראליות להעניק תואר מוסמך.
ב-2006 קיבלו את התואר כ-11,000 בוגרים. ב-2013 – 20,770 בוגרים.