בקיץ 2005 חתם על חוזה בקבוצת סקרמנטו קינגס. בעונת השתתף לראשונה בקריירה בפלייאוף ה-NBA, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון. בסיום עונת פרש מממשחק פעיל, בגין פציעות חוזרות בברכיו.
נבחרת ארצות הברית.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סידני (2000) ייצג עבדור-רחים את נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
רמירו הראשון, מלך אראגון
רָמִירוֹ הראשון (1000 לערך-1063) היה המלך הראשון של אראגון (1035–1069). רמירו היה בנו הלא-חוקי של סנצ'ו השלישי, מלך נווארה, כשמת אביו קיבל את תואר רוזן אראגון. רמירו ערער על סמכותו של אחיו הצעיר גרסיה סנצ'ס השלישי, שקיבל את השלטון בנווארה מאחר שהיה בן חוקי לאביו. עד מהרה (1043) התעמתו בקרב טפאיה (Tafalla). רמירו נחל תבוסה, אך בכל זאת התנער משלטונו של אחיו והמליך עצמו למלך אראגון. ב-1044 עם מות גיסו נוספו לתחום שלטונו האזורים סובררבה (Sobrarbe) וריברגוסה (Ribargoza).
רמירו נהרג ב-1063, במהלך קרב גראוס ויורשו היה סנצ'ו הראשון, בנו מאשתו חיסברגה.
קלימנט וורושילוב
קלימנט יפרמוביץ' ווֹרוֹשילוב (ברוסית: Климе́нт Ефре́мович Вороши́лов, ,23 בינואר 1881 - 2 בדצמבר 1969) היה מצביא ומדינאי סובייטי.
קורות חייו.
וורושילוב נולד בכפר ורחניה (Верхнее), ליד העיר יקטרינוסלב (דניפרופטרובסק) באימפריה הרוסית. עד גיל 12 היה רועה ולא למד קרוא וכתוב. בגיל 12 קורב על ידי מורה הכפר ולמד במשך שלוש שנים. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית (שטרם נקראה בשם זה) ב־1903 ובשנת 1905 היה ציר בוועידה הבולשביקית בלונדון. בשובו לרוסיה נשלח לסיביר לחמש שנים. בעקבות המהפכה הקומוניסטית היה לחבר בממשלה הזמנית האוקראינית וכיהן כקומיסר לענייני פנים. במהלך קרבות ההגנה על העיר צאריצין במלחמת האזרחים היה לידידו הקרוב של סטלין.
הוא היה ממייסדי המיליציה הסובייטית ומראשי המשטרה הסובייטית בפטרוגרד. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה היה בין מפקדי ארמיית הפרשים הראשונה.
וורושילוב התקדם בפוליטיקה הסובייטית, ולאחר מותו של מיכאיל פרונזה ב־1925 הוא התמנה לקומיסר האחראי על הצבא והצי. הוא היה לחבר בפוליטבירו ב־1926 כמקורבו של סטלין ונשאר בו עד 1960. וורושילוב היה מעורב בטיהורים הגדולים של שנות השלושים, ומעמדו התחזק מאוד לאחר הוצאתו להורג של המרשל מיכאיל טוכאצ'בסקי. עם זאת, נטען שגם בעת הטיהורים בצבא "התאמץ לשמור על מעין שלמות ההמשך בין כוחות הצבא הנבוכים, וזכה עקב כך להערצה וליחס של כבוד מצד הקצינים והחיילים".
הוא התמנה למרשל ברית המועצות ב־1935. בחודשים הראשונים של 1939 היה וורושילוב בין המתנגדים לכריתת ברית עם צרפת ובריטניה נגד גרמניה הנאצית. עם זאת, באוגוסט 1939 הוא השתתף במשלחת הסובייטית לשיחות עם צרפת ובריטניה, במה שנתפרש כרצינות שייחסה ברית המועצות לשיחות. בספטמבר 1939 הוא פיקד אישית על השתלטות ברית המועצות על מזרח פולין.
וורושילוב פיקד על כוחות הסובייטים במלחמת החורף נגד פינלנד מנובמבר 1939 ועד ינואר 1940. ישנם היסטוריונים המאשימים את חוסר ניסיונו ופיקודו הכושל כגורמים לאבדות הכבדות בצד הסובייטי. בפברואר 1940 החלו לצאת ידיעות שסר חינו בעיני סטלין והוא יודח בקרוב. השמועות לא התאמתו, אולם במאי 1940 הוא קודם לתפקיד סגן ראש הקומיסרים, והוחלף בתפקיד שר הצבא על ידי סמיון טימושנקו, גיבור המלחמה בפינלנד.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה פיקד וורושילוב על הכוחות בחזית הצפון מערבית וגילה אומץ לב רב (מסופר עליו כי הנהיג אישית מתקפה נגד כוח שריון גרמני בעודו חמוש באקדח בלבד). צבאו של וורושילוב עצר את הצבא הגרמני לפני לנינגרד. היו ששיבחו את תפקודו, בעוד אחרים ביקרו אותו על שלא הצליח למנוע את המצור על לנינגרד. לקראת סוף 1941 הוחלף וורושילוב על ידי ז'וקוב ונשלח להקים את צבא הוולגה. בהמשך מונה לפקד על כוחות הצבא על הגבול עם יפן. הוא שב לחזית הצפונית בסוף ינואר 1942. בסוף 1943 השתתף בועידת טהראן.
אחרי המלחמה הוא פיקח על הקמת המשטר הקומוניסטי בהונגריה עד 1947.
ב־1952 התמנה לנשיאות הסובייט העליון. מותו של סטלין שנה לאחר מכן הביא לשינויים משמעותיים במנהיגות הפוליטית הסובייטית, וורושילוב היה ליו"ר הנשיאות (נשיא ברית המועצות) כשניקיטה חרושצ'וב מזכ"ל המפלגה ומלנקוב ראש הממשלה. שלושתם הביאו למעצרו של לברנטי בריה ב־1953 ולהוצאתו להורג.
עם התנערותו של חרושצ'וב מסטלין ב־1956, הצטרף וורושילוב לקבוצה האנטי-מפלגתית השמרנית, ביחד עם לזר קגנוביץ' וויאצ'סלב מולוטוב. הם ניסו להדיח את חרושצ'וב ביוני 1957, אך כשלו, וורושילוב עבר לצדו של חרושצ'וב.
ב־1960 הודח וורושילוב בהדרגה מכל תפקידיו, ואף הודח מהוועד המרכזי של המפלגה, תחת הכיסוי של התפטרות בגלל בריאות רופפת. ברז'נייב החזיר את וורושילוב לפוליטיקה, אך בתפקידים סמליים בלבד. הוא נבחר שוב לוועד המרכזי של המפלגה ב־1966 והוענקה לו מדליה נוספת של "גיבור ברית המועצות" ב־1968. שנה לאחר מכן הוא נפטר במוסקבה.
סדרת טנקי ה־KV של מלחמת העולם השנייה נקראת על שמו, ולתקופת מה נקראו על שמו גם הערים לוהנסק ואלצ'בסק (באוקראינה) ואוסוריסק (במזרח הרחוק הרוסי), וכן אקדמיית השריון של הצבא האדום.
פיטר פטיגרו
שמש-אדום
שמש-אדום (בכתיב המצרי: שמשו-אתום) הייתה עיר קדומה בארץ כנען.
לא ידוע במדויק היכן נמצאת שמש-אדום. לפי רשימותיו הגאוגרפיות של תחותמס השלישי, כנראה נמצאת העיר בגליל. נראה, כי שמש-אדום עמדה בדרך ראשית, שהובילה מארץ העמק צפונה לגליל המזרחי ומשם לבקעת הלבנון ולמעברות הארנת. ייתכן וזו העיר "אדמה" המוזכרת במקרא ברשימת ערי שבט נפתלי.
אנשי העיר מרדו באמנחותפ השני, וכשהוא יצא למסע צבאי בארץ כנען, הוא הרס את העיר, לקח שבויים רבים, ושדד את העיר.
מונסראט
נבחרת ויילס בכדורגל
נבחרת ויילס בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ויילס.
נבחרת ויילס הופיעה רק פעם אחת בטורניר גביע העולם בכדורגל, בשנת 1958, לאחר שבדרך חלפה על פני נבחרת ישראל עם ניצחון כפול, בית וחוץ, בתוצאה זהה - 2:0. במונדיאל עצמו סיימה את כל משחקיה בשלב הבתים בתוצאת תיקו, וכך הצליחה לחלוק את המקום השני בבית המוקדם בצוותא עם הונגריה, לאחר שצברה 3 נקודות. ויילס הצליחה להעפיל לשלב רבע הגמר לאחר ניצחון על הונגריה 2:1 במשחק הכרעה. בשלב רבע הגמר הודחה נבחרת ויילס על ידי ברזיל, זוכת הטורניר, לאחר הפסד 1:0.
בשנת 2016 העפילה ויילס לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, בה הגיעה עד לשלב חצי הגמר, שם הפסידה בתוצאה 2:0 לפורטוגל.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
ויילס שיחקה לראשונה במסגרת תחרותית ב-26 במרץ 1876 נגד סקוטלנד בגלאזגו, מה שהפך אותה להיות נבחרת הכדורגל השלישית הוותיקה בעולם. אף על פי שהסקוטים ניצחו במשחק 0–4, תוכנן משחק חוזר שנערך שנה לאחר מכן בוויילס וכך המשחק הראשון על אדמת ויילס נערך ברקסהאם ב-5 במרץ 1877. גם במשחק זה ניצחה סקוטלנד 0–2.
משחקה הראשון של ויילס נגד אנגליה נערך בשנת 1879 בלונדון ובו הפסידה 1–2 ובשנת 1882 התמודדה ויילס לראשונה נגד אירלנד המאוחדת וניצחה 1–7 במשחק שנערך אף הוא ברקסהאם.
התאחדויות ארבע המדינות הללו נועדו במנצ'סטר ב-6 בדצמבר 1882 כדי לקבוע את חוקי המשחק העולמיים ולייסד את ועדת הכדורגל הבינלאומית IFAB על מנת לאשר שינויים בחוקים, משימה שארבע ההתאחדויות מבצעות עד היום.
בעונת 84–1883 נערך לראשונה טורניר אליפות הבית הבריטית, טורניר שנתי בהשתתפות אנגליה, סקוטלנד, אירלנד המאוחדת וויילס. עד עונת 84–1983, זכתה ויילס בטורניר 12 פעמים, 7 פעמים מהן כזוכה בלעדית ו-5 פעמים במשותף עם נבחרת נוספת.
ויילס הפכה לחברה בפיפ"א בשנת 1906, אולם בעקבות פרישתן של התאחדויות הכדורגל הבריטיות מפיפ"א ב-1928 בעקבות חוסר הסכמה לגבי תשלום לשחקנים חובבים, לא השתתפה ויילס בשלושת טורנירי גביע העולם הראשונים.
בשנת 1932 שיחקה ויילס נגד אירלנד, לראשונה נגד נבחרת שאינה אחת מארבע הנבחרות הבריטיות. המשחק התקיים בוויילס. שנה מאוחר יותר שיחקה ויילס לראשונה מחוץ לאיים הבריטיים בפריז נגד צרפת במשחק שהסתיים בתיקו 1-1.
אחרי מלחמת העולם השנייה, הצטרפה ויילס בחזרה לפיפ"א והשתתפה במוקדמות גביע העולם 1950. טורניר אליפות הבית הבריטית שימש כבית מוקדמות לטורניר. שתי הראשונות העפילו לטורניר הגמר בברזיל, אבל ויילס סיימה רק במקום השלישי בעקבות הפסדים לאנגליה וסקוטלנד.
במוקדמות גביע העולם 1954, שוב שימשה אליפות הבית הבריטי כבית מוקדמות לטורניר, כששתי הראשונות מעפילות לטורניר הגמר, אבל ויילס סיימה במקום הרביעי והאחרון.
שנות ה-50 של המאה ה-20 היוו את תור הזהב של הכדורגל הוולשי עם כוכבים כג'ון צ'ארלס, איבור אולצ'רץ', קליף ג'ונס, אלף שרווד, ג'ק קלסי, טרבור פורד, רוני בורגס וטרי מדווין.
גביע העולם 1958.
הופעתה היחידה של ויילס בטורניר גביע העולם הייתה בטורניר שנערך בשוודיה בשנת 1958.
העפלתה של ויילס לטורניר הייתה לא שגרתית. ויילס שובצה בבית המוקדמות עם צ'כוסלובקיה ומזרח גרמניה, כאשר הראשונה בבית עולה לטורניר הגמר. ויילס פתחה את משחקי הבית בניצחון ביתי 0–1 על צ'כוסלובקיה, אך בהמשך הפסידה בחוץ למזרח גרמניה 1–2 ולצ'כוסלובקיה 0–2. במשחקה האחרון ניצחה ויילס את מזרח גרמניה 1–4 ובסופו של דבר סיימה במקום השני אחרי צ'כוסלובקיה ולמעשה הודחה מהמוקדמות, אלא שבעקבות פוליטיקה במזרח התיכון קיבלה ויילס הזדמנות נוספת להעפיל לטורניר הגמר.