ב-2009 גילמה אטקינסון את ורה במחזה "Just Between Our Selves" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון Royal &amp; Derngate בנורת'המפטון. ב-2006 שיחקה בתפקיד נורה במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" בתיאטרון הקומדיה. ב-2007 השתתפה במחזה "עניין של חיים ומוות" בתיאטרון הלאומי. ב-2003 הופיעה בתפקיד מארי בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית במחזה "היפה והחיה" מאת לורנס בוזוול.
אטקינסון הופיעה בהצגות רבות בתיאטרון סטיבן ג'וזף עם אלן אייקבורן בהן במחזה "The Boy Who Fell Into a Book", שבו שיחקה בתפקיד המלכה בשנת 1998.
ב-2002 הייתה אטקינסון מועמדת לפרס תיאטרון ברקליס לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד ליליאן במחזה "Eden End".
חיים אישיים.
אטקינסון נשואה לשחקן מרטין סאבאג' ולבני הזוג יש בן.
המתה על ידי פיל
ארה יקניתונית
גרפיטי אלכסמנוס
גרפיטי אלכסמנוס הוא גרפיטי רומאי עתיק אשר נשרט בטיח על קיר של חדר הסמוך לגבעת הפאלאטיום ברומא. הגרפיטי הוסר ונמצא כיום במוזיאון גבעת הפאלאטיום. הגרפיטי כולל ציור של דמות אדם עם ראש חמור הקבועה על צלב, משמאלו דמותו של צעיר, ומתחת לצלב כתוב ביוונית: "אלכסמנוס סוגד לאלוהיו". הוערך שהגרפיטי הוא משנת 200 לספירה בערך, ויש הטוענים שזהו הציור המוקדם ביותר של ישו.
הבניין בו נמצא הגרפיטי מכונה "גלוטיאנה". הקיסר קליגולה רכש את הבית והפך אותו לחלק ממתחם הארמון הקיסרי שלו. לאחר מותו של קליגולה הפך הבית לפנימייה עבור הפג'ים הקיסריים. מאוחר יותר הרחוב כולו כוסה בעפר כדי לתת תמיכה למבנים שמעליו. כך נותר הבית מאות שנים עד שהתגלה ב-1857.
הגרפיטי נועד ללעוג לנוצרי בשם אלכסמנוס. הצליבה נחשבה למיתה בזויה ברומא העתיקה, והחמור נחשב לבעל חיים בזוי, ואלכסמנוס מתואר סוגד לצלוב בעל ראש חמור. ראש החמור מבוסס על עלילת החמור - עלילה שהופצה נגד היהודים בעת העתיקה לפיה אלוהי היהודים זוהה עם החמור. אותה עלילה הופצה בהמשך גם נגד הנצרות. אוריגנס מציין שקלסוס היה בין מפיצי העלילה. בחיבור "אוקטביוס" של מינוקיוס פליקס, הערוך בצורת ויכוח בין קייקיליוס הפגני לבין אוקטביוס הנוצרי, משמיע הפגני שורה של האשמות כבדות נגד הנצרות ובהן גם העלילה על מושא פולחנם: "אני שומע שהם עובדים את ראש החמור, השפל שבייצורים, שקודש על סמך איזו אמונה טיפשית - דת ראויה ומתאימה למנהגים כאלה".
טרטוליאנוס מדווח על אמונה רווחת שהנוצרים סוגדים לראש של חמור, ומספר גם על יהודי מומר שהסתובב בעיר קרתגו עם קריקטורה של דמות נוצרי בעל אוזני חמור ופרסה על אחת מרגליו, לבוש טוגה ואוחז בספר, תחת הכיתוב: "האל של הנוצרים נולד לחמור".
שנות ה-90 של המאה ה-17
שנות ה-90 של המאה ה-17 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-17, החלו ב־1 בינואר 1690 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1699.
1690–1699
1690-1699
שנות ה-80 של המאה ה-17
שנות ה-80 של המאה ה-17 היו העשור התשיעי של המאה ה-17, החלו ב־1 בינואר 1680 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1689.
1680–1689
קרייטונזאורוס
קרייטונזאורוס (שם מדעי: Crichtonsaurus) הוא סוג של דינוזאור משוריין ממשפחת האנקילוזאוריים. דינוזאור זה קיבל את שמו על שם הסופר והתסריטאי מייקל קרייטון שהגה את הספר פארק היורה, עליו התבסס הסרט המצליח בעל אותו שם. מאובני הדינוזאור התגלו במחוז ליאונינג שבסין ב-2002 ובו תואר מין אחד - "Crichtonsaurus bohlini", מין שנקרא על שם החוקר (Birger Bohlin), שחקר מינים פרהיסטוריים שונים בסין לרבות אנקילוזאורים שונים ועצמות של אדם פקין ("Homo erectus pekinensis"), תת-מין סיני של הומו ארקטוס. מין נוסף שהתגלה באזור בשם "C. benxiensis" עבר לסוג אחר - קרייטונפלטה ("Crichtonpelta").
המאובנים שנמצאו היוו שלד חלקי שכלל עצמות חוליות, עצמות רגליים, כתפיים, ירך, גולגולת ושלוש שיניים. הדינוזאור שהתגלה היה קטן יחסית לבני משפחתו - אורכו הוערך ב-3.5 מטר ומשקלו רק חצי טון. הוא היה קרוב משפחה של דינוזאורים כבדים ומשוריינים כמו האנקילוזאורוס והאאופלוצפלוס. המאובנים תוארכו לתור הקרטיקון בדומה לרוב האנקילוזאורים, לפני 89.7–100 מיליון שנה.
נערה שחורה
נערה שחורה (בצרפתית: ...La Noire de, "השחורה מ...") הוא סרט דרמה צרפתי-סנגלי משנת 1966, שביים וכתב עוסמן סמבן, והפיק אנדרה זוודה. הסרט מספר על בחורה שחורה שעבדה כאומנת בביתה של משפחה צרפתית, ולאחר מכן, בעקבות עזיבה של המשפחה לריביירה הצרפתית, מוצאת את עצמה הבחורה מורדת לדרגת משרתת הסובלת מגזענות.
הסרט הוקרן לראשונה בסנגל בשנת 1966. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי", ולאחר מכן בחודש מרץ של אותה שנה בסינמטק הרצליה. שפת הסרט היא צרפתית, ואורכו כ-55 דקות.
הסרט נחשב לסרט האפריקאי הראשון שזכה להכרה בין-לאומית, ואף זכה בפרס ז’אן ויגו בשנת 1966.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על בחורה שחורה שמחליטה להיטיב עם חייה ולוקחת משרה כאומנת בביתה של משפחה צרפתית. כשהמשפחה עוברת בחזרה לריביירה הצרפתית שעל הים התיכון, מוצאת את עצמה הבחורה מורדת לדרגת משרתת הסובלת מיחס גזעני ועוין, ומתחילה להבין את משמעות צבע עורה בעולם האירופאי. מחאה אנטי-קולוניאליסטית חריפה.
הסרט עוסק בהשפעות הקולוניאליזם, הגזענות והזהות הפוסט-קולוניאלית באפריקה ובאירופה. נושאים אלה מודגשים באמצעות המראה החוזר של המסכה האפריקאית שגומיס דיואנה נתנה למעסיקים שלה ביום הראשון של העבודה בבית. המסיכה תלויה על הקיר בדירה הסנגלית של הזוג הצרפתי, יחד עם יצירות אומנות אפריקניות אחרות.
אזכורים בתרבות.
בספר "סרטים ופוליטיקה" שכתב ג'ונתן רוזנבאום בשנת 1997, מציג הכותב את הסרט "נערה שחורה" כסימן סימבולי לסרטים אפריקאים.
פרסים.
בשנת 1966, הסרט זכה בפרס ז’אן ויגו.
שנות ה-70 של המאה ה-17
שנות ה-70 של המאה ה-17 היו העשור השמיני של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1670 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1679.
ויליאם או'דוויר
ויליאם או'דווייר (William O’Dwyer; 11 ביולי 1890 - 24 בנובמבר 1964) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי. שימש כראש עיריית ניו יורק בשנים 1946–1950.
ביוגרפיה.
נולד בבוהולה , במחוז מאיו באירלנד. היגר לארצות הברית ב-1910, שם תחילה עבד כפועל, ואחר כך כקצין במשטרת ניו יורק. בשנת 1923 השלים תואר במשפטים באוניברסיטת פורדהם . לאחר מכן עבד במשרד עורכי דין פרטי, ואחר כך כשופט. ב-1939 נבחר אודוויר לתובע המחוזי של ברוקלין.
אחרי שהפסיד בבחירות לראשות העיר ניו יורק ב-1941 לפיורלו לה גוארדיה, התגייס לצבא והגיע לדרגת תת-אלוף. הוא כיהן כחבר ועדת המפקחים של בעלות הברית באיטליה ובינואר 1945 מונה לראש המועצה האמריקנית לפליטי מלחמה. בתחילת פברואר 1945 הוא אמר שידרוש מהנשיא לחזור על האזהרה שפושעי המלחמה יועמדו לדין על פשעים נגד אזרחי ארצותיהם.
בנובמבר 1945 נבחר או'דוויר לראש העיר, בתמיכת ארגון טמאני הול, והחליף את לה-גוארדיה, שלא התמודד בשנית. הוא מינה את רוברט מוזס למנהל מחלקת התכנון של עיריית ניו יורק. כמו כן פעל להקמת מטה האומות המאוחדות במנהטן. בנובמבר 1949 הוא נבחר לכהונה שנייה. תקופת כהונתו השנייה של או'דוויר לוותה בחשיפת פרשיות שחיתות רבות. והוא התפטר ב-31 באוגוסט 1950.
עם התפטרותו מראשות העיר הנשיא הארי טרומן מינהו לשגריר ארצות הברית במקסיקו. בשנת 1951 הוא שב לזמן קצר לניו יורק על מנת להעיד על קשריו לפשע מאורגן, האשמות שליוו אותו עד יומו האחרון. ביוני 1952 התפרסמה במקסיקו סדרת כתבות שהאשימה את או'דוויר בקשרים עם המאפיה. ב-6 בדצמבר 1952, התפטר מתפקידו כשגריר. הוא נשאר במקסיקו ועבד בייעוץ משפטי, כדי לא להחקר על קשריו עם העולם התחתון. בשנת 1960 הוא שב לניו יורק.
בשנת 1946 נפגש עם נציגים של יהדות פולין ופעל לסייע ליהודים בפולין לאחר השואה.
בתחילת 1948 פעל למען הקמת מדינת ישראל ובין השאר נפגש עם הנשיא טרומן כדי לבקש ממנו לבטל את האמברגו על משלוח נשק לישראל.
ביקר בישראל למשך 34 יום בשנת 1951. סייע לקהילה היהודית בניו יורק בארגון המצעד הראשון להקמת מדינת ישראל.
או'דוויר מת ב-24 נובמבר 1964 בבית החולים בית ישראל כתוצאה מאי ספיקת לב. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון.
שארל החמישי, דוכס לורן
1670–1679
שנות ה-60 של המאה ה-17
שנות ה-60 של המאה ה-17 היו העשור השביעי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1660 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1669.
שמים
1660–1669
פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג
פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Friedrich V. von Nürnberg; 3 במרץ 1333 - 21 בינואר 1398) היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה.
פרידריך נולד ב-3 במרץ 1333, והיה בנם הבכור של יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מהנברג-שלויזינגן, בתם של ברטהולד השביעי, רוזן הנברג-שלויזינגן ואדלהיידה מהסן. בשנת 1357 מת אביו, ופרידריך ירש את תאריו ונחלותיו, ובכך היה אחראי להגנה על הטירה הקיסרית בנירנברג. פעולותיו הנלהבות למען הקיסרות, הובילו את קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעניק לו בשנת 1363 את התואר המלכותי.
אחרי מותו ב-21 בינואר 1398, חילקו בניו את נחלותיו: יוהאן קיבל את נסיכות ביירוית, ואילו פרידריך קיבל את רוזנות העיר נירנברג, ואת נסיכות אנסבך. בשנת 1415 קיבל פרידריך את נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אשר לימים הפכה לממלכת פרוסיה.
משפחתו.
בשנת 1356 אליזבת ממייסן, בתם של פרידריך השני, מרקיז מייסן ומתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
הסכם ארצות הברית–קנדה–מקסיקו
העיטור