מ-1961 עד 1966 הץ' עבד כקצין מחקר במרכז מחקר הצמחים ע"ש דייוויד נורת' בחברה לזיקוק סוכר בע"מ בבריסבן עם ק. ט. גלאסזיו. הוא למד בוטניקה באוניברסיטת קווינסלנד ב-1967 וחזר לחברה לזיקוק סוכר בע"מ מ-1968 עד 1969 והיה המנהל של מרכז מחקר הצמחים ע"ש דייוויד נורת'. מ-1970 הוא היה מדען המחקר הראשי במחלקת תעשיית הצמחים בארגון המחקר המדעי והתעשייתי של חבר העמים הבריטי בקנברה.
הץ' גילה את נתיב קיבוע פחמן במסלול C4 עם צ'ארלס רוג'ר סלאק והנתיב נקרא גם נתיב הץ'-סלאק של פוטוסינתזה. הוא פרסם יותר מ-200 מאמרים בכתבי עת מדעיים וספרים בתחום הפוטוסינתזה ותחומים אחרים של ביוכימיה בצמחים. לכבוד תרומותיו למדעי הצמחים הוא קיבל את הפרס הבינלאומי לביולוגיה ב-1991 ונהיה חבר במסדר אוסטרליה.
ג'ארד פדלסקי
אמונה אלון
אמונה אֵלון (נולדה ב-28 באפריל 1955) היא סופרת, עורכת, פובליציסטית ומרצה ישראלית. כלת פרס היצירה לסופרים ומשוררים (2015). כתבה ספרי ילדים ורומנים למבוגרים.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים לרב פרופ' פינחס פלאי ולפעילה הפמיניסטית פנינה פלאי, את ילדותה העבירה בציר ירושלים-ניו יורק מתוקף עבודתו של אביה.
אלון כתבה תחילה בעיתונים "נקודה" ו"מעריב", ומשנת 1991 פרסמה טור פובליציסטי קבוע ב"ידיעות אחרונות", אך הפסיקה אותו בשנת 2005 כמחאה על יחס העיתון לתוכנית ההתנתקות ולמתנחלים. כתבה טור שבועי בעיתון "ישראל היום". שימשה כיועצת למעמד האישה לבנימין נתניהו בכהונתו הראשונה כראש ממשלת ישראל. במסגרת זו הביאה ב-1997 להקמת הרשות לקידום מעמד האישה.
כתיבה ספרותית.
בתחילת דרכה פרסמה אלון סיפורים קצרים בכתבי-עת ואנתולגיות ספרותיות, וכן ספרי ילדים. בשנת 1987 ייסדה עם בעלה את הוצאת הספרים ספריית בית אל ושימשה בה עורכת ראשית בשנותיה הראשונות.
בשנת 2004 יצא לאור הרומן הראשון של אלון, "שמחה גדולה בשמים", בהוצאת כתר ובתיווכו של עמוס עוז. הספר תורגם לאנגלית על ידי דוד חזוני והיה מועמד לפרס הספר היהודי הלאומי (National Jewish Book Award) בשנת 2007. הרומן השני שלה "ותכתבו: אהובתנו" זכה באות "ספר הזהב" של התאחדות הוצאות הספרים בישראל. בבסיס הרומן השלישי של אלון, "במופלא ממני", עומד הסיפור התלמודי על רבי יוחנן וריש לקיש. הספר היה מועמד ברשימה הארוכה של פרס ספיר בשנת 2012, וזכה בפרס עמינח לשנת 2014.
בשנת 2016 פרסמה אלון את הרומן "בית על מים רבים" (בעריכת יגאל שוורץ), המתרחש באמסטרדם. הספר תורגם לשפות רבות בהן אנגלית, הולנדית, איטלקית, צרפתית וגרמנית. ספר זה היה מועמד ברשימה הקצרה של פרס הספר היהודי הלאומי בארצות הברית בשנת 2020 וזכה בתרגמו האיטלקי בפרס ויצו איטליה לשנת 2022.
אלון הייתה מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת 2015. ב-2018 זכתה יחד עם המשורר יורם טהרלב
בפרס שר החינוך לתרבות יהודית ובשנת 2022 זכתה בפרס ירושלים (ערוץ 7) לתרבות מטעם ערוץ 7.
בשנת 2021 מונתה אלון לחברה יועצת בהאקדמיה ללשון העברית.
משפחתה.
אמונה אלון נישאה לרב בנימין אלון, ששימש כשר וכחבר הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי וכראש ישיבת בית אורות. הם התגוררו שנים רבות בבית אל ולאחר מכן בירושלים ולהם שישה ילדים, בהם הסופר אורי אלון (יוצר הסדרה "שטיסל"). המשורר והעורך אלחנן ניר והמשורר והקולנוען עמיחי חסון הם שניים מחתניה. הרב אלון נפטר במאי 2017.
אלגארבה
האַלְגָארְבֶה (פורטוגזית: Algarve) הוא חבל ארץ בדרום פורטוגל, ובו הנקודה הדרום-מערבית ביותר של יבשת אירופה. שמו מגיע מערבית, ופירושו - "המערב".
שטחו של האלגארבה 5,412 קמ"ר ולאורכו פזורות 16 רשויות מקומיות שבהן חיים כ-426,400 תושבי קבע. עיר הבירה היא העיר פארו, והחבל חופף למעשה את מחוז פארו. אזור זה הוא בעל חשיבות תיירותית עליונה, חופיו נחשבים מהטובים בעולם וחלק הארי של כלכלתו הוא בקיץ, כשבשיא העונה אוכלוסייתו יותר ממוכפלת. בתי מלון רבים שמים דגש על תיירות גולף ומפתחים מגרשים איכותיים לענף ספורט זה. בנוסף על תיירות, האזור הוא בעל ערך חקלאי ומימיו מספקים דגים ופירות ים, וכמו כן מגדלים בו עצי פרי כחרובים, תאנים ושקדים.
פני השטח של האלגארבה מחורצים בגבעות רמות, שאותן חוצים עמקים עשירים. הנקודה הגבוהה ביותר היא ההר פוֹיָה, 902 מ'. אורך החוף הדרומי כ-155 ק"מ, אורכו של החוף המערבי הוא 50 ק"מ, ובין שניהם, בנקודה הדרום-מערבית, נמתח כף סאו ויסנטה שצוקיו האנכיים מתנשאים 75 מטרים מעל מי האוקיינוס האטלנטי. לאורך החופים מצויים כמה איים ואיונים. לגונת רִיָה פוּרְמוֹזָה מהווה שמורת טבע ומוקד עצירה של מאות ציפורים ממינים שונים. קו החוף מנוקד במערות גיר ציוריות, שנגישוֹת בעיקר בסירות.
האקלים בחבל מצטיין בטמפרטורות מקסימום שנעות בין 15 מעלות צלזיוס בחורף ו-31 בקיץ, וכמעט לעולם אינן צונחות אל מתחת לאפס בחורפים.
מלבד הבירה פארו, נמנות כמה עיירות ובהן הגדולות הן לולה, פורטימאו, אולְיָאו, סילווש, אלבופיירה ולאגוש.
שדה התעופה של החבל נמצא במרחק של 4 ק"מ ממערב לעיר פארו.
היסטוריה.
הפיניקים ייסדו נמל מסחר לחוף האלגארבה בערך בשנת 1000 לפני הספירה. אנשי קרתגו הקימו את נמל חניבעל (היום העיירה פורטימאו) כ-450 שנה מאוחר יותר. הרומאים התפשטו בחצי האי האיברי במאה השנייה לפנה"ס, ואתרים ארכאולוגיים רבים מתקופה זו עדיין נמצאים באזור.
במאה החמישית לספירה היו אלה הוויזיגותים שתפסו את האזור, והחזיקו בו עד לראשית הפלישה המורית בשנת 711. המורים קראו ללאגוש זָאווַאיה, ולעיר סנטה מריה פַארַאון, היום פארו. העיירה סילְווֶש שימשה בירה תחת שלטון המורים.
הכיבוש המורי של איבריה הביא לכך שהאזור נקרא "אל-גארב אל-אנדלוס" (המערב האנדלוסי - כש"אנדלוס" הוא השם הערבי לאיבריה שתחת האסלאם).
באמצע המאה ה-12, הודות לשורת מבצעים צבאיים מוצלחים של ממלכת פורטוגל, הסתיימה האחיזה הערבית בחבל. תחת שלטון נוצרי היה "אל-גארב" לממלכת-אלגארבה. אפונסו השלישי, מלך פורטוגל קרא לעצמו "מלך פורטוגל ואלגארבה". המלך אפונסו החמישי בתורו, בעקבות כיבוש שטחים בצפון אפריקה שנתפסו כ"אלגארבה שבחוץ", לאחר 1471, נתכנה "מלך פורטוגל והאלגארבש (צורת הרבים של אלגארבה) כאן ובחוץ", ותואר זה נותר על כנו עד להכרזת הרפובליקה הפורטוגלית הראשונה ב-1910.
כמה מהמסעות הימיים שכוננו את האימפריה הפורטוגזית יצאו במאה ה-15 מאזור העיר לאגוש. משלחות התגלית הביאו לעיר תהילה ושפע. המסחר שגשג ולאגוש הייתה ב-1577 לעיר הבירה של פרובינציית אלגארבה, תואר בו החזיקה עד שנה לאחר שנהרסה ברעידת האדמה של 1755. הרעידה, שמרכזה היה בליסבון, גרמה לצונאמי שהחריב בתים ופגע בחלקים ניכרים באלגארבה. הנזק הקיף כמעט את כל העיירות והכפרים שלאורך החוף, מלבד פארו - ששוניות המחסום של לגונת ריה פורמוזה הגנו עליה.
ב-1807 נכבש האלגארבה בידי כוחות ספרדיים, אולם שנה אחר כך הפך לחלק הראשון של פורטוגל הכבושה שהשתחרר מהפולש הספרדי, במרד אוליאו.
אלגרווה
אלגרבה
אלגארווה
מסוף אוטובוסים
איסט לונדון
איסט לונדון (באפריקנס: Oos-Londen; באנגלית: East London; בקוסה: eMonti) היא העיר השישית בגודלה בדרום אפריקה.
העיר, שבה כ-480 אלף תושבים, שוכנת בפרובינציית הכף המזרחי, לחופו של האוקיינוס ההודי בדרום-מזרחה של דרום אפריקה, ויחד עם שתי עיירות שכנות שצורפו אליה מוניציפלית בשנת 2000 היא מהווה רשות מקומית בשם באפלו סיטי ("Buffalo City"), שבה כ-880 אלף נפש. העיר יושבת בין שני נהרות: הבאפלו (Buffalo River) והנָהוּן (Nahoon River), ומהווה את נמל-הנהר היחידי בדרום אפריקה, כמו גם את המרכז העירוני השני בגודלו בפרובינציית הכף המזרחי, לאחר פורט אליזבת.
היסטוריה.
באזור שפך הנהון התגלו עקבות האדם המאובנות העתיקות בעולם, עקבות ילד שהוערכו כבנות 200,000 שנה. בהיסטוריה החדשה יותר היה זה מקום ישיבתם של בני שבטי בושמנים וקויסאן, קרוביהם של הקוסה - כיום אוכלוסיית הרוב בכף המזרחי. אזור איסט לונדון היה מקום המפגש הראשון של הלבנים (שבאו מזרחה) עם השחורים ילידי המקום, מפגש שהמשכו במלחמה טריטוריאלית. מאחז צבאי בריטי, מצודת גְלָמוֹרגן, הוקם על הבאפלו ב-1847, כשתפקידו להבטיח את האספקה לחיילים ולמתיישבים, וסביבו צמחה העיר של ימינו - ראשית בשנת 1873 כשהייתה למועצה מקומית, וב-1914 לעיר.
גרעין התיישבות הקבע הראשון שבא לעיר בעקבות התפתחותה היה של גרמנים, ושמות משפחה גרמניים באיסט לונדון, כמו גם שמות עיירות בסביבתה, עודם שכיחים.
ב-1935 הושלם מעל הנהר גשר דו-קומתי, היחיד בדרום אפריקה עד היום.
ב-1961 נוצרו משני עבריה של העיר בנטוסטנים גדולים - סיסקאי ממערב וטרנסקאי ממזרח. איסט לונדון הלבנה הייתה לאורך שנות האפרטהייד דלילה וכמעט מבודדת.
בשנת 2000 אוחדו יחד הערים קינג ויליאמז טאון, בישו ואיסט לונדון, לכדי מועצה מנהלית משותפת תחת השם באפלו סיטי - העיר על נהר הבאפלו. בישו (Bhisho) היא מאז 1994 בירת הכף המזרחי.
גאוגרפיה ואקלים.
איסט לונדון שוכנת לחופי האוקיינוס ההודי באקלים סובטרופי שמדורג בין עשרת המתונים ביותר על כדור הארץ.
החודש הגשום ביותר הוא נובמבר, עם 110 מ"מ בממוצע. ינואר ופברואר הם החודשים החמים, עם 26 מעלות צלזיוס בממוצע, ויולי הוא החודש הקר, עם 10 מעלות.
העיר ממוקמת באותו קו אורך עם יוהנסבורג, במרחק אווירי של 760 ק"מ דרומה. קייפטאון מרוחקת כ-890 ק"מ ממערב, ודרבן 460 ק"מ מצפון-מזרח. פורט אליזבת' נמצאת 240 ק"מ ממערב.
כלכלה.