חיים אישיים.
זאקי הוא מוסלמי, ומלבד אנגלית הוא גם דובר ערבית שוטפת.
הנגב המערבי
מתמודד נפש
תפליט עצים
דיוויס (אי, ארכיפלג פאלמר)
האי דיוויס
ויליאם דאמר
ויליאם דאמר (אנגלית: William Dummer; הוטבל 29 בספטמבר 1677 – 10 באוקטובר 1761) היה פוליטיקאי במחוז מפרץ מסצ'וסטס. הוא שימש כסגן מושל במשך ארבע עשרה שנים (1716–1730), כולל תקופה נוספת משנת 1723 עד 1728 כששימש כמושל. הוא זכור בגלל תפקידו בהנהגת הקולוניה במהלך מה שמכונה לעיתים "מלחמת דאמר", שהייתה בין המושבות הבריטיות בצפון-מזרח אמריקה וקואליציה של שבטים ילידים באזורים שבהן שוכנות ניו המפשייר, מיין, ניו ברונזוויק ונובה סקוטיה.
דאמר נולד למשפחת סוחרים עשירה במסצ'וסטס. שהה באנגליה פרק זמן מסוים, עם שובו למסצ'וסטס בשנת 1712 נכנס לפוליטיקה המקומית וזכה בתפקיד סגן מושל בעזרת מאמצי אחיו ג'רמיה. הוא שירת בתקופה סוערת של המושל סמואל שוטה, שבה המושל הסתכסך עם מועצת הנבחרים במחוז בנושאים רבים. שוטה עזב את המחוז באופן פתאומי בסוף 1722, בזמן שהיה בעיצומה של מלחמה עם האינדיאנים בצפון ניו אינגלנד.
המלחמה באה לסיומה המוצלח על ידי דאמר. הוא ניהל משא ומתן על חוזה עם בני שבט אבנאק, חוזה אשר היוו את הבסיס לרצף של חוזים אחרים. בשנת 1728 הוחלף שוטה בויליאם ברנט, שחצי שנה מתפקידו בוזבז על מאבק על משכורתו. ברנט בסופו של דבר הוחלף בשנת 1730 על ידי ג'ונתן בלצ'ר, שבחר בוויליאם טיילר להיות הסגן שלו.
דאמר פרש והעביר את זמנו בין החווה שלו בבייפילד לביתו בבוסטון. הוא תמך בחינוך והוריש כספים להקמת מכינה במסצ'וסטס, ותרם את אחוזתו בבייפילד לכך.
ראשית חייו.
ויליאם דאמר נולד בבוסטון, בירת מחוז מפרץ מסצ'וסטס, לג'רמיה דאמר, ואנה (אטווטר) דאמר. סבו היה ריצ'רד דאמר, מתיישב במסצ'וסטס ואחד מעשירי הקולוניה, והיה קשור גם לשופט השלום סמואל סוואל. דאמר היה הבכור מבין תשעה ילדים, שרק ארבעה מהם שרדו לבגרות. הוא הוטבל בכנסייה העתיקה של דרום בוסטון ב־29 בספטמבר 1677.
מעט ידוע על שנותיו הראשונות של דאמר. בהתחשב בעושר המשפחה הוא ככל הנראה למד בבית הספר הלטיני של בוסטון, אך הוא לא למד בהרווארד. אחיו הצעיר ג'רמיה הלך להרווארד, לאחר מכן נסע לאירופה ולמד בליידן ובאוטרכט.
דאמר נסע לאנגליה, ככל הנראה בראשית העשור הראשון המאה ה-18, שם הצטרף לעסקי המסחר של משפחתו המורחבת. הוא חזר למסצ'וסטס בשנת 1712. בעודו באנגליה הוא התחתן עם בת דודו ממשפחת דאמר, שמותה אולי הביא לחזרתו למסצ'וסטס. בנישואיו אלה לא נולדו ילדים. לאחר מכן התחתן עם קתרין דודלי, בתו של מושל מסצ'וסטס ג'וזף דודלי, ב־26 באפריל 1714. לקראת חתונתו, נתן לו אביו בנובמבר 1712 שטח אדמה גדול באזור הבייפילד של ניוברי. הנכס הפך לבית כפרי של הזוג. דאמר חילק את זמנו בין חוותו בניובורי לבית המשפחה בבוסטון.
עם מותה של המלכה אן בשנת 1714, חל מרוץ פוליטי למינויים להנהגת מסצ'וסטס. אחיו של דאמר, ג'רמיה, היה בלונדון וייצג את סיעת דודלי שהתמודד לתפקיד המושל. אף על פי שלא היה מסוגל להבטיח את מינויו המחודש של דודלי, הוא וג'ונתן בלשר הצליחו להביא ביוני 1716 לבחירת סמואל שוטה כמושל. ויליאם דאמר נבחר כסגן המושל. שוטה הגיע למושבה באוקטובר שלאחר מכן.
סגן מושל.
תפקידו של דאמר במהלך הממשל הסוער של המושל שוטה אינו מתועד היטב. לשוטה הייתה מערכת יחסים קשה עם אספת הנבחרים המחוזית, שסירבה לשלם לפקידי הממשל שכר רגיל והתנגדה למדיניות אחרת ששוטה הונחה ליישם. בשנת 1720, במהלך המחלוקות המתמשכות הללו, הפחיתה האספה את השכר שהיא העניקה לסגן המושל מ־50 ליש"ט ל-35 ליש"ט. דאמר החזיר את הכספים, וציין כי הוצאות הכיס שלו למשרדו אף עלו את הסכום של £ 50.
האספה גם סיבכה את המשא ומתן של שוטה עם שבט האבנאקי השקט, שכבש אדמות בגבולות המזרחיים של הפרובינציה (במדינת מיין) והתנגד להתנחלויות של מתיישבים על אדמותיהם. אף על פי שהיה רצון כלשהו מצד הצרפתים ושבט האבנאקי להגיע לשלום, האספה במסצ'וסטס, נקטה קו נוקשה נגדם. היא החליטה על ניתוק הסחר עם האבנאקי והסמיכה את המיליציה לפעול נגד נורידוויק, אחת מהעיירות העיקריות של שבט אבנאקי. היחסים התדרדרו ללוחמה גלויה בשנת 1722, והמושל שוטה הכריז מלחמה על האבנאקי ביולי. בגלל המחלוקות המתמשכות עם האספה, שוטה עזב בפתאומיות את המחוז ויצא ללונדון ב־1 בינואר 1723, והשאיר את דאמר לשמש כמושל ומפקד. הטיפול בסכסוך הושאר לדאמר ומאז היא נודעה כמלחמת דאמר (בין שאר השמות).
מלחמת הגבול המערבי.
כהונתו של דאמר כמושל בפועל תוארה על ידי ההיסטוריון ג'ון רגל כ"בלתי מבריקה אבל סבירה". במחצית הראשונה של 1723 דאמר עשה מאמצים מתוכננים לגייס את שבט אירוקואים (באזור מדינת ניו יורק) כבני ברית נגד האבאנקי. תוכניתו לא הצליחה. האירוקואים, למרות הפיתוי הכספי הגדול, סירבו לאחוז בנשק נגד שבטים שהיו בעלי ברית עם צרפת החדשה. הוא ערך מירדף ומצוד אחרי גריי לוק, המנהיג הראשי של שבט אבאנקי, אבל לא הצליח למצוא אותו.
באוגוסט 1723 החל גריי לוק לפשוט על קהילות הגבול במסצ'וסטס בעמק נהר קונטיקט. הוא לקח שבויים וגרם לנפגעים בנורת'פילד. דאמר פנה למנהיג מושבת קונטיקט, שהציב שם פלוגת מיליציה. הוא גם אישר בניית מצודה מצפון לנפילד, על אדמות שרכש שנים אחדות לפני כן במכירה הפומבית של קונטיקט, שמסצ'וסטס העניקה לקונטיקט כפיצוי בסוגיות הגבול. המצודה שכנה במה בברטלבורו, ורמונט, ונקראת לזכרו פורט דאמר. המקום נחשב להתחלה של התיישבות אירופית קבועה במדינת ורמונט המודרנית.
פורט דאמר לא הצליחה לעצור את הפשיטות האינדיאניות. כאשר פשיטותיו של גריי לוק נמשכו ללא הפוגה בשנת 1724, חידש דאמר את פניותיו למושל קונטיקט גורדון סולטונסטול, וציין כי קונטיקט תהיה חשופה באותה מידה לפשיטות, אם הם ינטשו את ישובי מסצ'וסטס שבנהר קונטיקט. המושל שלח תגבורות נוספות, אך הפשיטות של אבנאקי באזור נמשכו עד 1727, אז ככל הנראה גריי לוק התעייף מהמשך המלחמה ללא תמיכה חיצונית והוא נעלם מהעין.
מלחמת הגבול המזרחי.
אחת המחלוקות שהמושל שוטה התעמת בגללם עם אספת הנבחרים, לפני עזיבתו נגעה למינוי קציני מיליציה. האספה דרשה את סילוקו של מפקד המיליציה של מחוז המזרח (כלומר מיין), קולונל שדרך וולטון. דאמר המשיך להתווכח על הנושא הזה עם האספה, אך בסופו של דבר נענה, והחליף את וולטון בתומאס וסטברוק. ווסטברוק הוביל לפשיטה שנייה על נוררידג'וק בפברואר 1723, אך הכפר היה נטוש בגלל החורף.
המלחמה בגבול המזרחי כללה פעילויות דומות שנערכו על ידי שבטי אבנאקי המזרחיים, ומנגד התנהלו פשיטות שערכה המיליציה המחוזית של מסצ'וסטס וניו המפשייר. לאחר שנורידג'וק נהרסה בפשיטה שלישית באוגוסט 1724 (פעולה בה נהרג הכומר הישועי הצרפתי בעל ההשפעה סבסטיאן רייל), המלחמה הסתיימה. דאמר נקט עמדה אגרסיבית לאחר הפשיטה, האשים את הצרפתים בהתחלתה ודרש את נייטרליותם.
משא ומתן לשלום החל בראשית 1725 בבוסטון עם מנהיגי האינדיאנים. דאמר ניהל את המשא ומתן, נקט קו קשוח. הוא סירב באופן עקרוני להפסיק את פעולות ההתיישבות בשטחים שהיו במחלוקת. הוא גם לחץ על שבט וינואמוט להביא את גריי לוק ומנהיגי אבנאקי אחרים לשולחן הדיונים. שיחות אלה הובילו לשלום רק עם הפנובוצ'וטים בסוף יולי 1725. אבל ועידת שלום גדולה שהתקיימה במפרץ קאסקו באותה העת סיימה רשמית את פעולות האיבה. הועידה כללה את דאמר, את ממלא מקום המושל של ניו המפשייר ג'ון וונטוורת', המפקד הצבאי של נובה סקוטיה פול מסקרנה, ונציגים רבים של קונפדרציית ובאנאקי.
ההסכם שדאמר השיג אחרי המשא ומתן הפך לאבן פינה בדיפלומטיה בין מסצ'וסטס לשבטים המזרחיים למרות הפערים בין הגרסאות של ההסכם בכתב ובין הסיכומים בעל-פה. כל אמנה גדולה שנחתמה בחמישים השנים שלאחר מכן כללה שיחזור מחדש של תנאיו.
שנים מאוחרות.
שוטה התכונן לחזור למסצ'וסטס בשנת 1727 כאשר המלך ג'ורג' הראשון נפטר. המלך ג'ורג' השני בחר להעניק את תפקיד מושל מסצ'וסטס לוויליאם ברנט במקום לחדש את מינוי של שוטה. והוא חידש את מינוי דאמר כסגן מושל.
ברנט הגיע ביולי 1728 לתפקידו. אבל נפטר לפתע ב-7 בספטמבר 1729. דאמר חזר לפעול כמושל ומפקד הראשי. הוא נשאר בתפקידו עד 11 ביוני 1730, אז הוחלף על ידי ויליאם טיילר, שנבחר כסגנו על ידי המושל הנכנס ג'ונתן בלצ'ר.
לאחר שהוחלף כסגן מושל, דאמר כנראה פרש לחיים הפרטיים כחוואי מצליח. על פי הדיווחים, הוא כיהן במועצה המחוזית, אך אין רישומים רשמיים נוספים עליו, והוא לא השאיר מכתבים או מסמכים אחרים. הוא נפטר בבית ב-10 באוקטובר 1761, ונקבר בבוסטון שישה ימים לאחר מכן.
מורשת.
דאמר בצוואתו נתן 200 ליש"ט להרווארד, ומענק של 50 ליש"ט לרכישת ספרים, והעניק תקציב לשתי משרות של פרופסורים. המתנה הגדולה היחידה שלו הייתה הענקת בית האחוזה שלו בניוברי לבית ספר. המוסד נקרא לראשונה "בית הספר למען צדקה" על שם דאמר, והוא נפתח ב־27 בפברואר 1763. בתולדותיו המאוחרות יותר הוא היה ידוע בכינוי "אקדמיית דאמר". לאחרונה, הוחלף שמו ל"אקדמית המושל" דאמר. ביולי 2006 שונה השם ל"אקדמיית המושל". האחוזה הג'אורג'ית של דאמר נותרה מאפיין מרכזי בקמפוס בית הספר, המשמש כיום כמעון למנהל.
נקראו גם העיירות דאמר, ניו המפשייר ודמרסטון, ורמונט.
שוק הקיסר
מנהל השנה ביורוליג