עובדות מין סובלות מאפליה, דיכוי וסטריאוטיפים כלפיהן. חלק מהסטריאוטיפים הם שעובדות מין הן היפר-מיניות, שהן משתמשות בסמים, מפיצות מחלות מין, סובלות מפוסט-טראומה פתולוגית וזקוקות לטיפול ושיקום. עובדות מין מתמודדות עם הסטיגמה הזאת בדרכים כגון הסתרת עיסוקן, הסתגרות חברתית וחיים כפולים. בעולם, עובדות ועובדי מין נתקלים בחסמי גישה לטיפול רפואי, חקיקה, משאבים משפטיים וזכויות עובדים. במחקר של עובדי מין בארצות הברית, 43% ממשתתפי הראיון דיווחו על חשיפה לאלימות, אלימות פיזית, המלווה לעיתים בכלי נשק ואלימות מינית בצורות של כפייה מינית ואונס. לעיתים קרובות עובדי ועובדות מין סובלים מהאשמת הקורבן כשהן נופלות קורבן לפשע בגלל הסטיגמה המקושרת למקצוע ולפעמים הן חוות אלימות מהשוטרים עצמם.
בעוד במחשבה ראשונה נראה כי עבודת מין המתקיימת מאחורי מצלמות באינטרנט אנונימית ובטוחה, עובדות מין בתחום זה סובלות אף הן מהסטריאוטיפים והסטיגמה המוזכרים והשלכותיהם הכוללים בין היתר הטרדה מאיימת, סחיטה, אאוטינג בפני קרובי משפחה או מעסיקים אחרים והן נתקלות בחוסר יכולת וחוסר רצון של המשטרה לטפל בתלונות.
מעמד משפטי.
בהתאם לחוק המקומי, פעילויות של עובדי מין עשויות להיות מוסדרות, מבוקרות, נסבלות או אסורות. ברוב המדינות, גם במקומות שבהם עבודת מין היא חוקית, עובדי ועובדות מין סובלים מסטיגמה, דבר שימנע מהם לפנות לסעד משפטי על אפליה (כגון אפליה גזענית על ידי בעל מועדון חשפנות), אי תשלום על ידי לקוח, תקיפה או אונס.
המעמד המשפטי של סוגים שונים של עבודת מין משתנה בין אזורים בעולם. לדוגמה, בעוד פורנוגרפיה היא חוקית בארצות הברית, הזנות אינה חוקית ברוב חלקי ארצות הברית. אולם, באזורים אחרים בעולם, הן פורנוגרפיה והן זנות אינן חוקיות; באחרים, שתיהן חוקיות. דוגמה אחת למדינה שבה פורנוגרפיה, זנות, וכל המקצועות שנכללו תחת המטרייה של עבודת המין כולם חוקיים היא ניו זילנד.
בישראל אין איסור על מתן שירותי מין תמורת תשלום, אבל השידול לזנות אינו חוקי. לכן הפעלתם של בתי בושת ומכוני ליווי המספקים שירותי מין בתשלום אינה חוקית. ח"כ מיכל רוזין ממרצ יזמה והובילה הצעת החוק שמבקשת להשוות בין חשפנות לזנות בדין הפלילי ובאוגוסט 2018 יצאה פרקליטות המדינה עם הנחיה חדשה למשטרה - לקנוס ולסגור מועדונים שיאפשרו ריקודי חשפניות שכוללים מגע מיני, כולל ריקוד חיק. המשטרה הפיצה מכתבי התראה לבעלי מועדוני החשפנות המבהירים את שינויי המדיניות, והזהירה מפני אכיפה.
בדצמבר 2018 אושר חוק איסור צריכת זנות והוא נכנס לתוקף ביולי 2020. הוא החל להיאכף בינואר 2021 ומאז חולקו מעל 1,300 קנסות ללקוחות. זהו חוק שמפליל את הלקוחות של זנות. עובדות מין רבות רואות בחוק עליית מדרגה במדיניות שיטתית של דחיקתן לשוליים, הסללתן לעוני, והעמקת הסטיגמות נגדן.
בארצות הברית עבודת מין אינה חוקית בכל המדינות למעט נבדה, בה פעילויות מסוימות אינן אסורות. בניו יורק עבודת מין היא "עבירה קלה" שעונשה עד 3 חודשי מאסר או קנס בגובה עד 500 דולר. ניו יורק עשויה להפוך למדינה הראשונה בה עבודת מין תהיה חוקית בעקבות הצעת חוק לדה-קרימינליזציה לעבודת מין, שהוגשה ביוני 2019 על ידי קבוצת מחוקקים דמוקרטים.
אקטיביזם.
פעילי זכויות עובדות מין טוענים שעובדי מין צריכים להיות בעלי זכויות אדם בסיסיות וזכויות עובדים כמו של אנשים עובדים אחרים. לדוגמה, הגילדה הקנדית לעבודה ארוטית קוראת להכרה חוקית של עבודת המין, לחיסול התקנות הממלכתיות שמדכאות יותר מאלה המוטלות על עובדים ועסקים אחרים, על הזכות להכרה והגנה על פי חוקי העבודה והתעסוקה, הזכות ליצור ולהצטרף לאגודות מקצועיות או לאיגודי עובדים, והזכות להגירת עבודה חוקית. פרויקט המטרייה האדומה דחף להפסקת הפללת השימוש בקונדומים כראיה מפלילה לעיסוק בעבודת מין.
הדאגה לאינטרסים של עובדי מין יכולה לבוא ממגוון מקורות, כולל ארגונים לא ממשלתיים, ארגוני זכויות עובדים, ממשלות או עובדות מין בעצמן. מדי שנה בלונדון מוענקים לתומכים והחלוצים הבולטים ביותר בתחום החופש המיני וזכויות עובדות מין פרסי החופש המיני .
בישראל, בעקבות המהלכים בכנסת שהובילו לחקיקת חוק איסור צריכת זנות, עובדות ועובדי מין בהווה ולשעבר, וכן נשות מקצוע מתחומים שונים, הקימו את העמותה "ארגמן – ארגון נשים עובדות" שהתקבלה תחת השם "ארגמן - ארגון א.נשים בתעשיית המין" ואשר מטרתה לייצג עובדות ועובדי מין. על סמך ניסיון שהצטבר במדינות אחרות, מבקשת העמותה להזהיר מפני "חוק הפללת לקוחות" ומבקשת להגן על עובדות המין מפני נזקים שהחוק צפוי לחולל לדבריה, ברמת הפרת זכויות אדם, חופש העיסוק ודרדור ביטחונן של העובדות. נייר עמדה נוסף שעליו חתמו 60 נשים העובדות בזנות ונשים התומכות בטענותיהן, בהן סגנית דיקאן הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, ד"ר הילה שמיר, ועו"ס רחלי טל מזהיר כי האיסור על פרסום שירותי זנות מאלץ נשים שעבדו בדירות לרדת לרחוב ולהיכנס למכוניות עם גברים, ובכך הן חשופות יותר לאלימות. גם עמותת "מעברים" הביעה עמדה נגד החוק לאיסור צריכת זנות.
ימי ציון.
יום זכויות עובדות מין הבינלאומי.
ב-3 במרץ 2001 התקיים בהודו פסטיבל שאורגן על ידי קבוצה בשם "דורבר מהילה סמאנוויה" , למען זכויות עובדות מין. בקבוצה חברות 65,000 נשים, שהן עובדות מין ותומכותיהן. מתנגדים ניסו לסכל את האירוע, בין היתר על ידי לחץ על הממשל לבטל את האישור שניתן לקיומו, אך הפסטיבל נחגג בהצלחה גדולה, בהשתתפות של יותר מ-25,000 עובדות מין.
יום האירוע, 3 במרץ, נקבע בעקבות האירוע כיום הבינלאומי לזכויות של עובדות מין.
יום עובדת המין הבינלאומי.
בשנות ה-70 המשטרה הצרפתית הפעילה לחץ על עובדות מין וגרמה להן לעבוד בסתר. כתוצאה מכך, ההגנה על עובדות המין פחתה והובילה לאלימות נגדן. לאחר שני מעשי רצח וחוסר רצון של הממשלה לשפר את המצב, התבצרה קבוצה של עובדות מין ב-2 ביוני 1975 בכנסיית סנט-ניזייה בליון, כדי להביע את כעסן על תנאי החיים הנצלניים ועל הפשעים שהן מתמודדות איתם בגלל עבודתן בעיר. המפגינות קראו קריאות פוליטיות ודרשו תנאי עבודה הוגנים וקץ לסטיגמה. המשטרה פינתה את הכנסייה לאחר שמונה ימים. האירוע מהווה נקודת התחלה של תנועה בינלאומית של עובדי מין למען זכויות עובדי מין ו-2 ביוני נקבע כיום הזונה הבינלאומי, או בשמו האחר, יום עובדת המין הבינלאומי . מטרתו של יום זה היא לחלוק כבוד לעובדות מין, ולעורר מודעות לתנאי העבודה שלהן.
היום הבינלאומי לסיום האלימות נגד עובדות מין.
ב-17 באוגוסט 2003 נערכה, ביוזמת ד"ר אנני ספרינקל, מייסדת פרויקט הושטת היד לעובדות מין בארצות הברית , משמרת זיכרון לקורבנות של רוצח הנהר הירוק, רוצח סדרתי שקורבנותיו היו נשים בזנות. מאז העצרת הראשונה ב-2003 הפך היום ליום הנצחה לקורבנות אלימות ומאבק באפליה בטיפול של פשעים הקשורים לעבודת מין.
אנרכיזם בסין
האנרכיזם בסין (באנגלית: Anarchism in China) היה גורם אינטלקטואלי מרכזי, בתנועות הרפורמיות והמהפכניות בתחילת המאה העשרים. בשנים שקדמו לה, ואחרי הפלת שושלת צ'ינג, אנרכיסטים סינים עמדו על כך שמהפכה אמיתית אינה יכולה להיות פוליטית - היינו שבה ממשלה אחת תוחלף באחרת. מהפכה אמיתית צריכה לשנות את התרבות המסורתית, וליצור פרקטיקות חברתיות חדשות, בעיקר בתחום המשפחה. "אנרכיזם" תורגם לסינית פשוטו כמשמעו, "הדוקטרינה של שום ממשלה".
סטודנטים סיניים ביפן ובצרפת חיפשו בהתמדה תורות אנרכיסטיות כדי להבין תחילה את ארץ מולדתם ואז לשנות אותה. הקבוצות הללו הסתמכו על החינוך ככלי ליצירת תרבות שבה לא יהיה צורך בממשלה חזקה, משום שגברים ונשים יהיו אנושיים ביחסים ביניהם במשפחה ובחברה. הקבוצות בפריז ובטוקיו פרסמו כתבי עת ותרגומים שנקראו גם בסין והקבוצה של פאריס ארגנה את תוכנית ללימודים/עבודה כדי להביא סטודנטים סיניים לצרפת. בסוף המאה ה -19 ובתחילת המאה ה -20 לתנועות ניהיליסטיות ולקומוניזם אנרכיסטי ברוסיה היו השפעה גדולה. השימוש בהתנקשות ככלי לגיטימי לפעילות פוליטית יצר שרשרת התנקשויות בסין, בדומה לפיגועים התאבדותיים של קבוצות אנטי-צאריות רוסיות. אולם בשנות העשרים של המאה העשרים, המפלגה הלאומנית הסינית והמפלגה הקומוניסטית הסינית הציעו כוח ארגוני ושינויים פוליטיים שרוקנו את התמיכה מאנרכיסטים.
התהוות.
תנועות סטודנטים סיניות.
הנוכחות האנרכיסטית הסינית הופיעה לראשונה בצרפת וביפן, כאשר בני משפחות עשירות יצאו אל מחוץ למדינה ללימודים אחרי מרד הבוקסרים הכושל. בשנת 1906 נשלחו בתוכניות לאומיות ואזוריות 500–600 סטודנטים לאירופה וכ־10,000 ליפן. יפן, במיוחד טוקיו, הייתה היעד הפופולרי ביותר בגלל הקרבה הגאוגרפית שלה לסין, העלות הזולה יחסית שלה, וכמה זיקות בין שתי התרבויות. השימוש בשפה היפנית בסימנים סיניים עשה את השפה קצת יותר קלה ללמוד. באירופה הייתה פריז פופולרית במיוחד. החיים בעיר היו זולים יחסית, ממשלת צרפת סבסדה את הסטודנטים, וצרפת נתפשה כמרכז הציוויליזציה המערבית.